stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
In the Flesh – Live
משתתפים

רוג'ר ווטרס – בס, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, זמרה, קולות רקע
דויל ברמהול השני – גיטרה, זמרה, קולות רקע
אנדי פיירוות'ר לואו – גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, בס, קולות רקע
סנווי וייט – גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית
אנדי וואלאס – קלידים, אורגן האמונד, קולות רקע
ג'ון קרין – קלידים, תכנות, גיטרת פלדה הוואית, גיטרה אקוסטית, זמרה, קולות רקע
קייטי קיסון – קולות רקע, כלי הקשה, זמרה
סוזנה מלווין – קולות רקע, כלי הקשה
פ. פ. ארנולד – קולות רקע, כלי הקשה, זמרה
גרהם ברוד – תופים, כלי הקשה
נורברט שטאל – סקסופון
הערות שוליים

↑  In The Flesh (album + DVD), Pink Floyd Fans Nederland, ‏9 January 2019 (בהולנדית)
משה ברנשטיין

ערך זה עוסק בצייר ומשורר ישראלי. אם התכוונתם למייסד וראש ישיבת קמניץ בירושלים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1920 ברזה קרטוסקה, בלארוס 
 פטירה:  8 בדצמבר 2006 (בגיל 86) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  עין חרוד מאוחד 
 
משה ברנשטיין בזמן עבודתו, 1967.
משה ברנשטיין
משה (מוישל'ה) ברנשטיין (15 באוגוסט 1920 – 8 בדצמבר 2006) היה צייר, מאייר ומשורר ישראלי. חלק ניכר מיצירתו התמקד בעולמה של העיירה היהודית של מזרח אירופה, שחרב בשואה. יקיר העיר תל אביב-יפו.
קורות חיים

משה (משה'לה) ברנשטיין נולד ב-15 באוגוסט 1920 בעיר ברזה קרטוסקה שבפולין (כיום בדרום-מערב בלארוס). בגיל 15 החל ללמוד אמנות באקדמיה לאמנות בווילנה, ולמד בה עד 1939. בתקופת מלחמת העולם השנייה נשאר בברית המועצות, ובשנת 1947 עלה לארץ ישראל בעלייה ב' (בלתי-לגאלית). משפחתו, שנשארה בפולין, נספתה בשואה.
עם עלייתו נתפס ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, שם התוודע אל הצייר נפתלי בזם, שבא לבקר את המעפילים הכלואים במחנה. באלבום הדפסים שיצא בהמשך לפעילותו של בזם בקרב הפליטים נכלל גם חיתוך לינולאום של ברנשטיין.
בשנת 1964 נישא לבת קיבוץ עין חרוד מאוחד, אילנה-לנה אובשני. נולדו להם שתי בנות - חסיה (על שם אמו) ורבקה (על שם אחותו), בני משפחתו שנספו בשואה.
ברנשטיין היה דמות בולטת בחוגי הבוהמה של תל אביב, קטן קומה ובעל שיער שיבה ארוך. ציוריו התנוססו בין היתר על קירות קפה כסית, שהיה מקום מפגש אמנים תל אביבי מפורסם.
נפטר ב-2006 בתל אביב, בן 86 במותו. נטמן בבית העלמין בקיבוץ עין חרוד מאוחד. הותיר אחריו אשה ושתי בנות.
קריירה

גם בישראל המשיך ברנשטיין לצייר את העיירה היהודית במזרח אירופה, והתקשה לתפוס את מקומו בקרב אמני ישראל החדשה. עם זאת, מסוף שנות ה-40 עד שנות ה-70 זכה להכרה והשתתף בתערוכות שונות, בין היתר במוזיאון תל אביב ובבית האמנים בתל אביב. בשנת 1967 הציג תערוכת יחיד במוזיאון חיפה ובשנת 1973 הציג תערוכה רטרוספקטיבית במשכן לאמנות בעין חרוד. עבודותיו של ברנשטיין הוצגו בגלריות פרטיות וציבוריות ובמוזיאונים בישראל (בגלריה לאמנות כ"ץ ובגלריה צ'מרינסקי) ומחוצה לה (בין היתר בהאג, באמסטרדם, בפריז ובפראג)
ברנשטיין אייר ספרי שירה ביידיש ואת הספר "עיירה יהודית" של י"ח בילצקי משנת 1986.
בשנת 1998 הציג ברנשטיין תערוכה של ציורי העיירה היהודית בפארמה שבאיטליה.
בשנת 2000 הציג בגלריה העירונית בבית יד לבנים ברעננה תערוכה שעסקה בעיירה היהודית במזרח אירופה.
בפורים תשס"ב (2002) הנפיק השירות הבולאי בול לכבוד השפה היידית, בעיצובם של משה ברנשטיין וצביקה רויטמן.
פרסים והכרה

בשנת תשנ"ב-1992 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בשנת 1999 זכה בפרס יצירה של מכון "משואה" לחקר השואה, על "תיעוד העולם שאבד בראשית דרכו". בתיעוד זכרונותיו מן העולם היהודי שאבד ראה "מעין צוואה שעליו להוציאה לפועל", כדברי שמעון סאמט בכתבה בעיתון "הארץ" לשנת היובל לישראל.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב דיזנגוף 184 בתל אביב.
יצירתו

דמויות יהודיות / הקדמה: א. קולב; עריכה גרפית: מ. ברנד, תל אביב: יבנה, תשי"ט. (מהדורה נוספת: תשכ"ב.)
בלדה על העיירה / מ' ברנשטיין, רמת גן: [חמו"ל], 1966–1967.
אין דער שטילער שעה: לידער און צייכענונגען / משה בערנשטיין, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, תשכ"ו-1966–תשמ"ה-1985. (ביידיש)
אמאליקער ניגון: לידער און צייכענונגען / פון משה בערנשטיין, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, תשכ"ו-1966–תשמ"ה-1985. (ביידיש)
מיינע אינטימע מינוטן: לידער / משה בערנשטיין; צייכענונגען: מ. בערנשטיין; די אותיות פון די לידער געשריבן דורכן סופר סת"ם שמואל שמעלקא ליבערמאן, תל אביב : מ' בערנשטיין, 1975. (מהדורה נוספת: 1998.) (ביידיש)
אור הסמטאות האבודות / מ. ברנשטיין (ערך והביא לדפוס: אליעזר קלונסקי), תל אביב: "יובל" הפקות מודפסות בשיתוף עם ועד הידידים להוצאת הספר, 1986.
שווארצער רעגנבויגן: לידער און צייכענונגען / פון משה בערנשטיין, תל אביב : ה. לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, 1994. (ביידיש)
א טויב אין פענצטער: לידער און צייכענונגען / פון משה בערנשטיין, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, [1997]. (ביידיש)
א געדענק ליכט: לידער און צייכענונגען / פון משה בערנשטיין, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, [1999]. (ביידיש)
מיין פארברענטער וויינגארטן: לידער און צייכענונגען / פון משה בערנשטיין, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, [תשס"-]. (ביידיש)
יצירתו > בתרגום לעברית

כסופים: שירים / משה ברנשטין (תרגמה מיידיש: אילנה ברנשטין), תל אביב: י. גולן, תשס"ו-2006.
יצירתו > קטלוגים של תערוכות

תערוכת אברהם בראונשטיין, משה ברנשטיין, צבי מילשטיין, תל אביב: מוזיאון תל אביב, תשט"ז-1956.
העיירה היהודית: ציורים: בגלריה העירונית בבית יד לבנים, רעננה 1 באפריל 2000-13 במאי 2000 / משה'לה ברנשטיין (אוצרת: אורנה פיכמן), רעננה: עיריית רעננה - האגף לתרבות ולנוער, 2000.
יצירתו > ספרים שאייר

אביב עצבת ביהודה: שירים / אהרן אלמוג; ציורים: משה ברנשטיין, מרחביה: הקבוץ הארצי השומר הצעיר, 1956.
בשערי שאול / ח"מ בסוק; איורים וציורים: משה ברנשטיין; ערך והתקין: יהודה עזריאלי, ירושלים: ספריית אלינר, תשמ"ז-1986. (מהדורה נוספת: איורים וציורים: משה ברנשטיין, אלכסנדר בוגן; ערך והתקין: אליעזר קלונסקי), אלון שבות: יד שפירא, תשס"ד-2003.)
עיירה יהודית / י. ח. בילצקי; איורים: משה ברנשטיין, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ו-1986.
פולין בין פאר לאפר: מסע למחוזות חפץ / דודו ברק; ציורים: משה ברנשטיין, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ז-1986.
זכוכיות מתנפצות: שירים / גיל ניסה ; איורים: משה ברנשטיין, תל אביב: עקד, תשנ"א-1991.
מה שנותר: זיק אחרון של תקוה / ש. פודלובסקי; מיידיש: יעקב בסר (השער והציורים: משה ברנשטיין, תל אביב: מורשת, 1998.
ווערטלעך צום גראם מיט א היימישן טעם: אפגעקליבן פון נחום סטוטשקאווס בוך דער אוצר פון דער יידישער שפראך / אפקלייב: צבי הירש סמאליאקאוו; אילוסטראציעס: משה בערנשטיין, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשס"ב-2002. (ביידיש)
ווי א ייד אויף א יריד: פארגלייכונגען אפגעקליבן פון נחום סטוטשקאווס בוך דער אוצר פון דער יידישער שפראך / אפקלייב: צבי הירש סמאליאקאוו; אילוסטראציעס: משה סחר; הילע: משה בערנשטיין, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשס"ג-2002. (ביידיש)
ניט קיין פויגלען, נאר באפליגלט: פראזעאלאגישע אויסדרוקן (באפליגלטע ווערטער) אפגעקליבן פון נחום סטוטשקאווס בוך דער אוצר פון דער יידישער שפראך / אפקלייב: צבי הירש סמאליאקאוו; אילוסטראציעס: מולה בן-חיים; הילע: משה בערנשטיין, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשס"ג-2002. (ביידיש)
איציק מאנגער - צען לידער און באלאדעס, אפגעקליבן און אילוסטרירט פון קינסטלער מ. בערנשטיין. תשמ"ב. (אלבום ובו עשרה איורים לשירים של איציק מאנגר).
יצירתו > תרגום

הייסע נעכט: דערציילונגען ["לילות חמים"] / אסתר קל; יידיש: משה בערנשטיין, תל אביב: קווים פארלאג, תשמ"א-1980.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  מרדכי חלמיש, יידיש בישראל: על סופרים, משוררים, אמנים, תל אביב: עקד, תש"ן-1990, עמ' 392.
↑  בול יידיש, באתר דואר ישראל.
1 2  דנה גילרמן, מת הצייר משה ברנשטיין, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272195  NLI: 987007258492605171  BnF: cb150110291 (data)  GND: 131657933  ISNI: 0000 0000 7846 907X  LCCN: n87907963  MusicBrainz: 077ddbaa-573c-4c23-8cd9-be113fb81109  NTA: 069603820  RKD: 104916  ULAN: 500485728  VIAF: 97673672   WorldCat (עם VIAF): 97673672 
לוחית זיכרון למשה ברנשטיין בתל אביב
יהדות יוגוסלביה

יהדות יוגוסלביה הייתה קהילה יהודית גדולה המורכבת ממספר רב של קהילות שחיו במספר אזורים, באזור הבלקן, המרכיבים את יוגוסלביה.
הקהילה היהודית ביוגוסלביה הייתה אחת המגוונות באזור הבלקן שכן היא מורכבת מקהילות מסלובניה, סרביה ומונטנגרו, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה ומקדוניה וכן כל אחת מהן נשלטה כולה או בחלקה על ידי מעצמה שונה בעיתות שונות ולכן כל אחת מהן מגוונת עד מאוד ויחד הן יוצרות מגוון רחב של קהילות אשכנזיות וספרדיות.
היהודים הראשונים הגיעו ליוגוסלביה בעת הכיבוש של האימפריה הרומית במקום. גלי ההגירה משמעותיים יותר הגיעו בסוף המאה ה-15, לאחר גירוש ספרד, כאשר יהודים מספרד שהגיעו לסלוניקי וקושטא חיפשו מקורות פרנסה, לאחר שלא הצליחו למצוא כאלה בערים אליהן הגיעו, ולכן היגרו לבלגרד שבסרביה, לסרייבו שבבוסניה ולסקופיה וביטולה שבמקדוניה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, אוחדו כל מדינות האזור ולכן אוחדו גם הקהילות יחדיו. במהלך מלחמת העולם השנייה הופרדו יוגוסלביה, סרביה וקרואטיה ומתוך קהילות גדולות של כ-80,000 יהודים בכולן יחד, נותר רק מספר אלפים מועט של יהודים. לאחר מלחמת העולם השנייה נותרה יוגוסלביה מדינה אחת מאוחדת עד מלחמת יוגוסלביה שבעקבותיה פורקה למספר מדינות.
ראו גם

יהדות סלובניה
יהדות קרואטיה
יהדות מקדוניה הצפונית
יהדות סרביה
יהדות מונטנגרו
יהדות בוסניה והרצגובינה
הושע יעקבי
שואת יהודי יוגוסלביה
לקריאה נוספת

ד"ר שמחה גוטמן, היהודים ביוגה-סלויה, בתוך: אפריון, כרך ג', סייני תרפ"ז (1926–1927), עמ' 170–172.
יוסי קוגלר, "שואת יהודי יוגוסלביה", באתר יד ושם
זוהר יעקובסון

| --- | --- |

זוהר יעקובסון
 מדינה:  ישראל 
 
זוהר יעקובסון (נולדה ב-28 בדצמבר 1955) היא סוכנת שחקנים ואמנים, יזמת חברתית, מייסדת ויו"ר "מרכז טל", עמותה לשינוי תרבות הטיפול במחלת הסרטן.
ביוגרפיה

יעקובסון נולדה בוזאן בצפון מערב מרוקו. בגיל 12 עלתה יחד עם הוריה וארבעת אחיה ואחיותיה לישראל. המשפחה התיישבה בבאר שבע. בוגרת החוג לפילוסופיה וספרות צרפתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הייתה פעילה חברתית בתנועת עודד, הצטרפה לקבוצת מייסדי תמ"י (תנועת מסורת ישראל), והייתה פעילה בתנועת המחאה הפנתרים השחורים.
נשואה מאז שנת 1979 לשחקן ולבמאי יענקל'ה יעקובסון.
פעילות בשדה האמנות

בשנת 1984 ייסדה את "תיאטרון הכיסא" להצגות יחיד. ההצגה "הסיסמה: עוגת קרם" (1986) זכתה בפרס אהרון מסקין בקטגוריית הצגת היחיד. עוד הועלו ההצגות "מבט לאחור: האיש עם המעיל והכובע" (1989), "ניסו 1" (1993), "לאן אתה רץ" (2000).
בשנת 1990 הקימה את "זוהר יעקובסון - ייצוג והפקה בע"מ", סוכנות ייצוג לשחקנים, יוצרים, אמני במה, קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה. הסוכנות מייצגת ששחקנים ויוצרים בתחום הקולנוע והטלוויזיה, בהם אורנה בנאי, גורי אלפי, רן דנקר, שני כהן, רועי בר-נתן, צחי גראד, חן אמסלם, מגי אזרזר, עלמה זק, זאב רווח, יחזקאל לזרוב, אושרי כהן, עומר פרלמן, שירה האס ועוד.
הסוכנות עובדת עם ערוצי שידור כמו קשת, רשת, כאן, HOT, YES, NETFLIX וHBO בהפקות מקור מקומיות ובינלאומית.
פעילות חברתית

בשנת 2010 ייסדה ביחד עם בן זוגה את "מרכז טל" לרפואה אונקולוגית אינטגרטיבית, לאחר שביתם טל נפטרה מסרטן בגיל 26.
מרכז טל מציע טיפולים ברפואה משלימה שנועדו לסייע בתסמינים של מחלת הסרטן והטיפולים בה, ומסייעים בשיפור איכות החיים של החולים. כמו כן, מרכז טל עורך מחקרים (קליניים ופרה-קליניים) במטרה להוכיח את יעילות הטיפול האינטגרטיבי בהתמודדות עם מחלת הסרטן ותופעות הלוואי הנובעות מהטיפול הקונבנציונלי.
בשנת 2010 בני המשפחה הקימו בקמפוס ברושים לרפואה משלימה, אוניברסיטת תל אביב, את המרכז לתזונה בריאה ע"ש טל יעקובסון.
משנת 2010 המשפחה מעניקה מדי שנה פרס ע"ש טל יעקובסון בפסטיבל Animix לסרט הסטודנטים הטוב ביותר.
בשנת 2015 יזמה והקימה ביחד עם שירה סגל קופרמן את קהילת "חלאסרטן" לצעירים שאובחנו כחולי סרטן. קהילת "חלאסרטן" מספקת מעגלים של תמיכה, הזדהות, השראה, חברות ורצון טוב, על מנת להעצים את כוחותיהם של המתמודדים הצעירים עם המחלה.
בשנת 2017 יזמה ביחד עם אייל שפרינגר וג'סיקה הלפרין את הוצאתו לאור של "בישולחיים" ספר מתכונים של תזונה מסורתית ככלי מסייע בטיפול בסרטן.
הערות שוליים

↑  זוהר יעקבסון ייצוג והפקה בע"מ, באתר http://www.zohar-agency.com/
↑  אנימיקס – הפסטיבל הבין-לאומי לאנימציה, קומיקס וקריקטורה של תל אביב, באתר http://www.animixfest.co.il/
↑  מרכז טל, חלאס סרטן, באתר http://www.stop-cancer.co.il/
↑  אייל שפרינגר, תזונה ורפואה מסורתית, באתר https://www.healing-arts.co.il/
קרולינה מיין

| --- | --- |
 לידה:  לונדון
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרולינה מיין (באנגלית: Carolina Main) היא שחקנית אנגלייה. תפקידיה הידועים ביותר היו בדמות בלשית פראן לינגלי בסדרת דרמת הפשע "בלתי נשכח" של ITV, ובתפקיד קאט הוגן בסדרת הדרמה "דם סמיך" של ערוץ 5 הבריטי וחברת וירג'ין מדיה האירית.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 |  | Swimmer | נערה על הגשר | סרט קצר |
| 2013 |  | Old Jack's Boat | סו | בפרק "The Christmas Quest" |
| 2014 | גרנטצ'סטר | Grantchester | ליליאן קאלת'ורפ | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2014 |  | Borgia | קלאופי מרסקוטי | בפרק "1502" |
| 2015 | רופאים | Doctors | פט דלוסי | בפרק "Who Knew?" |
| 2016 |  | Fan | קאתי |  |
| 2017–2020 | בלתי נשכח | Unforgotten | בלשית פראן לינגלי |  |
| 2019 |  | Temple | סלין | מיני-סדרה |
| 2019 | רציחות במידסומר | Midsommer Murders | הת'ר ויילדר | בפרק "The Point of Balance" |
| 2018–הווה | דם סמיך | Blood | קאט הוגן | תפקיד ראשי |
| 2020 |  | The Alienist: Angel of Darkness | ססיליה בו | בפרק "Angel of Darkness: Labyrinth" |
| 2024 | קרימינל רקורד (אנ') | Criminal Record | דיאנה מרקהאם | 3 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Unforgotten series 4: Release date, cast, and everything we know so far, 22 September 2018". Metro. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Who is Carolina Main, breakthrough star of new Irish series Blood, 8 October 2018". The Irish Independent. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Blood: newest show from our newest TV station is one of the oldest stories in the book, 8 October 2018". The Irish Times. נבדק ב-23 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
הוועד הלאומי לרווחה יהודית

כרזת מועצת הרווחה היהודית, ניו יורק, 1918.
הוועד הלאומי לרווחה יהודית (אנגלית: National Jewish Welfare Board - (JWB)) הוא ארגון אמריקאי שהוקם ב-9 באפריל 1917, שלושה ימים לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה, על מנת לתמוך בחיילים יהודים בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. היוזמים ליצירת הארגון היו מזכיר המלחמה של ארצות הברית, ניוטון בייקר ומזכיר הצי של ארצות הברית, ג'וזפוס דניאלס. אחת ממשימות הארגון היו לגייס ולהכשיר רבנים לשירות צבאי, ולתמוך בהם במהלך שירותם. ה-JWB גם פעל לשמר סביבה תומכת של אורח החיים היהודי במתקנים הצבאיים.
לאחר המלחמה

ב-1921, התאחדו כמה ארגונים עם ה-JWB והפכו לאיגוד ארצי של מרכזים קהילתיים יהודיים ברחבי ארצות הברית במטרה לשלב פעילות חברתית, חינוך ובילוי פעיל. הארגונים שהתאחדו כללו את YWHA, YMHA, והמועצה הלאומית של צעירים עבריים וקרובי משפחה .
ב-4 בפברואר 1941, הוקמו באמצעות צו נשיאותי ארגוני השירות המאוחדים (ה-USO) להגנה לאומית . ה-USO התאגד במדינת ניו יורק כארגון פרטי ללא מטרות רווח, הנתמך על ידי אזרחים ותאגידים פרטיים. הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט שאף שהמורל של אנשי הצבא יישאר גבוה והאמין שארגוני השירות הנוכחיים יהיו מתאימים יותר לתפקיד מאשר משרד ההגנה. ששת הארגונים הפרטיים היו - השירות הקהילתי הקתולי הלאומי (NCCS), האגודה הנוצרית לגברים צעירים YMCA, האגודה הנוצרית של נשים צעירות YWCA, הוועד הלאומי לרווחה יהודית, האגודה לסיוע למטיילים וצבא ההצלה. על ארגונים אלה הוטל לטפל במורל, בחופש ובצורכי הפנאי של חברי הכוחות המזוינים של ארצות הברית. ששת הארגונים איחדו את משאביהם וארגון השירות המאוחד, שנודע במהרה בשם USO איגד את כולם.
בשנות ה-50, במהלך הפחד האדום השני, הוועד הלאומי לרווחה יהודית עודד את מרכזי הקהילה היהודית לאסור על דוברים יהודים קיצוניים להשתמש במתקנים. האחים הצעירים היהודים, זרוע הנוער של מסדר האחים היהודי העממי הקומוניסטי, גורש ב-1953 מוועידת הנוער היהודי הלאומי, ארגון בחסות ה-NJWB.
כיום שמו של הארגון הוא מועצת הרבנים של JWB, חלק מה- JCC של צפון אמריקה. המועצה עוסקת בין השאר בשליחת חפצי דת וציוד לחגים יהודיים, לרבות ערכות לסדר פסח, נרות חנוכה, ארבעה מינים לסוכות ועוד.
לקריאה נוספת

רישומי מועצת הרווחה היהודית הלאומית ; I-337; American Jewish Historical Society, בוסטון, MA וניו יורק, ניו יורק.
רישומי מועצת הרווחה היהודית הלאומית ; I-298; American Jewish Historical Society, בוסטון, MA וניו יורק, ניו יורק.
רישומי הכומר הצבאי של מועצת הרווחה היהודית הלאומית ; I-249; American Jewish Historical Society, בוסטון, MA וניו יורק, ניו יורק.
מועצת הרווחה היהודית הלאומית, רישומי חטיבת חיל הים ; I-180; American Jewish Historical Society, בוסטון, MA וניו יורק, ניו יורק.
מועצת הרווחה היהודית הלאומית, הלשכה לרישומי מלחמה ; I-52; American Jewish Historical Society, בוסטון, MA וניו יורק, ניו יורק.
הערות שוליים

1 2  Bridger, David; Samuel Wolk, eds. (1976). The New Jewish encyclopedia. New York: Behrman House. p. 339. ISBN 0874411203.
↑  Borish, Linda J. (2002). "Women, sport, and American Jewish identity in the late nineteenth and early twentieth centuries".  In Timothy Chandler; Tara Magdalinski (eds.). With God on their Side: Sport in the Service of Religion. Routledge. ISBN 1134511663.
↑  "WW2 USO Preservation Association". ww2uso.org. נבדק ב-2022-04-15.
↑  Yelin, Emily (2010). Our Mothers' War: American Women at Home and at the Front During World War II. Simon and Schuster. p. 86. ISBN 1439103585.
↑  "Julius and Ethel Rosenberg". My Jewish Learning. נבדק ב-2023-04-01.
↑  Mendelsohn, Ezra (ביוני 1997). Essential Papers on Jews and the Left. New York City: NYU Press. ISBN 9780814755716. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Svonkin, Stuart (1997). Jews Against Prejudice: American Jews and the Fight for Civil Liberties. New York City: Columbia University Press. p. 168. ISBN 9780231106399.
↑  JWB Jewish Chaplains Council
↑  Rivera, John. "Amid war, a pause for faith". baltimoresun.com. נבדק ב-2019-11-17.
גלויה שהנפיקה המועצה, 1919
Lamb of God

| --- | --- |

רנדי בליית' ווילי אדלר מופיעים ב-With Full Force ב-2007
 מקום הקמה:  ריצ'מונד 
 מוקד פעילות:  וירג'יניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 סוגה:  גרוב מטאל, מטאלקור
 חברת תקליטים:  Prosthetic Records
 www.lamb-of-god.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מארק מורטון   ג'ון קאמפבל   רנדי בליית'   ווילי אדלר   ארט קרוז
 חברים לשעבר
 כריס אדלר, אייב ספיר, מאט קונור
 
Lamb of God (בעברית: שה האלוהים) היא להקת גרוב מטאל אמריקאית שהוקמה בשנת 1994 בעיר ריצ'מונד שבוירג'יניה.
הלהקה הוקמה רשמית בשנת 1994 בשם Burn The Priest ("שרוף את הכומר"), ונחשבת לאחת הבולטות בגל החדש של הגרוב מטאל האמריקאי. בשנת 2007 הלהקה הייתה מועמדת לפרס גראמי בקטגוריית ביצוע המטאל הטוב ביותר, על השיר Redneck מתוך האלבום "Sacrament" ("סקרמנט"), שיצא בשנת 2006, אבל הזוכה הייתה להקת סלייר.
היסטוריה

בשנת 1994 הקימו הגיטריסט מארק מורטון (Mark Morton), המתופף כריס אדלר (Chris Adler) והבסיסט ג'ון קאמפבל (John Campbell) להקה בשם "Burn the Priest". חברי הלהקה הכירו כבר מהקולג', ומורטון עזב את הלהקה אחרי שהחל ללמוד לתואר השני. לאחר מכן, אדלר וקאמפבל החליפו אותו באייב ספיר (Abe Spear). במשך חמש שנים, הלהקה התאמנה בביתו של אדלר בווירג'יניה.
בשנת 1995 הוציאה להקת "Burn the Priest" את הדמו הראשון שלה. אחרי שהלהקה הוציאה שלושה דמואים, הצטרף אליה גם רנדי בליית (Randall Blythe). בשנת 1997 חזר מורטון ללהקה. שנה לאחר מכן, הוציאה הלהקה את האלבום הראשון שלה, ששמו "Burn The Priest", דרך חברת ההקלטות "Today is the Day". מספר שבועות לאחר מכן, עזב ספיר את הלהקה והשאיר מקום פנוי לגיטריסט נוסף. אחיו של כריס אדלר, וילי (Willie), הצטרף והיה לגיטריסט השני בלהקה. שנה מאוחר יותר, נחתם חוזה עם חברת ההקלטות "Prosthetic Records". אחרי שהלהקה הוחרמה על ידי מועדונים שונים בטענה שללהקה יש "שם מרושע", הם שינו את שמה ל-"Lamb of God".
הלהקה הופיעה פעמיים בישראל: במאי 2010 במועדון האנגר 11 בת"א ובמאי 2012.
דיסקוגרפיה

1999: Burn the Priest
2000: New American Gospel
2003: As the Palaces Burn
2004: Ashes of the Wake
2005 Killadelphia
2006: Sacrament
2009: Wrath
2012: Resolution
2015: VII: Sturm und Drang
2019: Legion: XX
2020: "lamb of god"
חברי הלהקה

רנדי בליית' - שירה
מארק מורטון - גיטרה
ווילי אדלר - גיטרה
ג'ון קאמפבל - גיטרה באס
ארט קרוז - תופים
חברי הלהקה > חברים לשעבר

כריס אדלר - תופים
אייב ספיר - גיטרה
מאט קונור - גיטרה
טברנק

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 סוגה:  פאנק רוק, רוק ישראלי
 חברים
 ישי ברגר - שירה, גיטרה  מתן כהן - גיטרה  חיים בנימני - גיטרה  יאיר קמפל - באס  קורי בן יהודה - תופים
 
טברנק היא להקת פאנק רוק ורוק ישראלי מתל אביב-יפו. הלהקה קמה ב-2017 בתור "גרסת המשך" ללהקת בוא לבר, שהתפרקה בשנת 2013. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים: "מוריס אקדמי" ב-2018, "שרים טברנק" ב-2020 ו-"חוק השלוש" ב-2023.
שירי הלהקה, בדומה ללהקות פאנק-רוק אחרות, דנים בצורה הומוריסטית על אלכוהול ועישון של מגוון סמים, אם כי חלק מהשירים הם על נושאים פוליטיים.
פעילות הלהקה

הלהקה הוקמה בשנת 2017 על ידי לירון שפר, איתן רז וישי ברגר בשם "טברנק" (מאוית: Tabarnak), שהיא קללה שמקורה בקוויבק, קנדה, השאובה מצרפתית, מעין מקבילה ל"שיט!" או "לעזאזל!". חבר של ברגר הדביק אותו בסלנג, ומכאן הפך גם לשם הלהקה. חברי הלהקה היו גם חברי "בוא לבר", ומילות השיר "פאף של ז׳ו" מתייחסות לתקופה ההיא: "כבר פירקנו להקה אחת כי כמה, כמה, כמה אפשר לשיר רק על באנגים, וויד ושגידע."
במאי 2018 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "מוריס אקדמי", שהוקלט בג'אפה סאונד. האלבום זכה להצלחה בקהילת הפאנק בישראל.
בינואר 2020 הלהקה הוציאה את האלבום "שרים טברנק", והשיר "מדינה מחלה" מהאלבום נבחר על ידי מאזיני "רדיו הקצה" למקום הראשון במצעד השנתי.
שירים

טברנק, לעומת ההרכב הקודם "בוא לבר", הוא הרכב פוליטי יותר, ששיריו מביעים רעיונות פוליטיים שמאליים. למשל, בשיר "מדינה מחלה" מופיעה ביקורת כלפי הכיבוש הישראלי, ובשיר "פותחים על העולם" מובעת ביקורת על המערכת הקפיטליסטית. בכמה שירים, בהם "רדיו טברנק", הם מעודדים תמיכה בזכויות בעלי חיים.
דיסקוגרפיה

מוריס אקדמי (2018)
שרים טברנק (2020)
חוק השלוש (2023)
הערות שוליים

↑  טברנק, באתר תקליטים חולים (באנגלית)
1 2 3   ניצן פינקו, ישי ברגר: "מצאתי מוזיקה שעושה אותי בן 16 לנצח", באתר הארץ, 25 בינואר 2021.
↑  טברנק, פאף של ז׳ו, באתר בנדקמפ.
להקת טברנק בהופעה במועדון הבארבי בתל אביב, 10 באפריל 2023. בתמונה חסר חבר הלהקה חיים בנימיני, שהיה מחוץ למסגרת התמונה.
אמדאוס (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "אמדאוס" משנת 1979 מאת פיטר שאפר
 בימוי:  מילוש פורמן 
 הופק בידי:  סול זאנץ
 תסריט:  פיטר שאפר 
 עריכה:  מייקל צ'נדלר 
 שחקנים ראשיים:  טום הולס פ. מארי אברהם אליזבת ברידג'
 מוזיקה:  וולפגנג אמדאוס מוצרט אנטוניו סליירי
 צילום:  מירוסלב אונדריצ'ק 
 מדינה:  ארצות הברית, צ'כוסלובקיה 
 חברת הפקה:  סרטי אוריון 
 חברה מפיצה:  אוריון האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בספטמבר 1984
 משך הקרנה:  161 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט פלאשבק, סרט דרמה, סרט מוזיקלי, דרמה תקופתית 
 תקציב:  18 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   amadeus
 פרסים:  שמונה פרסי אוסקר ארבעה פרסי גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמדאוס (באנגלית: Amadeus) הוא סרט דרמה-ביוגרפיה אמריקאי משנת 1984 בבימוי מילוש פורמן, ועובד על ידי פיטר שאפר מהמחזה שלו באותו השם משנת 1979, שאף הוא בהשראת המחזה מוצרט וסליירי (אנ') משנת 1830 מאת אלכסנדר פושקין, המציג את סיפור חייו הבדיוני של וולפגנג אמדאוס מוצרט. הסרט בכיכובם של טום הולס, פ. מארי אברהם ואליזבת ברידג'.
הסרט הופק על ידי סול זאנץ, וצולם בצ'כיה, בצרפת ובאוסטריה בתקציב של 18 מיליון דולר.
הסרט "אמדאוס" זכה להצלחה קופתית וביקורתית עם הכנסות מעל 90 מיליון דולר, 40 זכיות מ-53 מועמדויות לפרסים, כולל 8 פרסי אוסקר, 4 פרסי גלובוס הזהב ופרס גילדת הבמאים. הוא דורג במקום ה-53 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי ונבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית ב-2019 על תרומתו התרבותית, ההיסטורית והאסתטית.
עלילה

העלילה מתארת את חייו של המלחין האוסטרי בן המאה ה-18 וולפגנג אמדאוס מוצרט (טום הולס), בעיקר מנקודת מבטו של המלחין האיטלקי אנטוניו סליירי (פ. מארי אברהם), שהיה מלחין החצר של הקיסר יוזף השני בווינה. בתחילת הסרט, סליירי המבוגר מאושפז בבית משוגעים לאחר ניסיון התאבדות, ומבקש להתוודות בפני כומר על חטאיו לפני מותו.
סליירי מוקסם כל חייו ממוזיקה קלאסית ורואה בה את קולו של אלוהים. לפני שנפגש עם מוצרט, סליירי מתרשם מאוד מיצירותיו ומכישרונו. לאחר הפגישה הראשונה עמו ועם רעייתו לעתיד קונסטנצה (אליזבת ברידג'), כקתולי אדוק ושמרן, הוא מזדעזע מאופיו הגס והילדותי של מוצרט, ובעיקר מהפער שבין גאונות המוזיקה שלו לבין ערכיו. כיוון שיצירתו שלו (של סליירי) נתפסת בעיניו כבינונית, הוא נתקף קנאה עזה במוצרט ובכעס גדול כלפי אלוהים שבחר "להשמיע את קולך באמצעות נער מגונה, תאוותן, שחצן ואינפנטילי ואילו לי הענקת רק את היכולת לזהות את התגלמותך עלי אדמות". הוא מחליט לנקום באלוהים דרך הריסת מוצרט. סליירי מתחבר עם מוצרט, וללא ידיעתו הוא עושה כל שביכולתו כדי לפגוע במוניטין של מוצרט, בהצלחת יצירותיו ובשפיותו. בין השאר, הוא מנצל את השפעתו ואת קשריו עם יוזף השני קיסר אוסטריה כדי למנוע את הצגת האופרה דון ג'ובאני יותר מחמש פעמים, משתמש במוטיבים מיחסיו המורכבים של מוצרט עם אביו ומזמין ממוצרט רקוויאם בעילום שם.
מאוחר יותר, קונסטנצה עוזבת את מוצארט ביחד עם בנו עקב הידרדרות במצבו. השחקן עמנואל שיקנדר (סיימון קאלו), חברו של מוצרט, מציע לו להלחין אופרה שתיועד לקהל הרחב. מוצרט מלחין לבקשתו את האופרה חליל הקסם שזוכה להצלחה רבה, אך בהצגה הראשונה שלה הוא נופל למשכב ונלקח לביתו בידי סליירי, שדוחק בו לסיים את כתיבת הרקוויאם למרות מצבו הקשה. קונסטנצה חוזרת למחרת לביתם, ומסלקת את סליירי בכעס, אך מוצאת את מוצרט מת. מוצרט נקבר בקבר אחים לא מסומן.
בסיום הסרט עוזב סליירי את הכומר, ומובל במסדרון תוך כדי הבעת חמלה כלפי המשוגעים שסביבו, אשר, כמוהו, חיו חיים בינוניים ולא זכו לניצוץ הגאוני.