ציר הזמן של השם פלשתינה
הפניות היסטוריות > התקופה המודרנית המוקדמת > התקופה העות'מאנית הקדומה

1536: יעקב זיגלר, [תרגום מלטינית] תיאור מלומד ביותר של הארץ הקדושה, אותה הם מכנים פלשתינה, סוריה, ערב, מצרים...
1540: גיום פוסטל: תיאור סוריה
1553: פייר בלון, אבחנות, "של כמה עצים, ציפורים ודברים מיוחדים אחרים, שהופקו בפלשתינה"
1560: תנ"ך ז'נבה, התנ"ך הראשון בשפה האנגלית שהופק בהמוניו, מתרגם את המילה העברית פלשת ל"פלשתינה" (למשל דוגמה 15:14; ישעיהו 14:29, 31)
1560: אבוסוד אפנדי: אבוסוד נשאל בפתווה, "מהי משמעות המונח ארץ הקודש?" תשובתו היא שקיימות הגדרות שונות של המונח, ביניהן כל סוריה, עד חאלב ואריה בצפון. אחרים משווים אותו לאזור ירושלים (אל-קודס); אחרים עדיין משווים אותו למונח "פלשתינה".
1561: אנתוני ג'נקינסון, בהוצאת ריצ'רד האקלוט, הניווטים העיקריים, מסעות ותגליות האומה האנגלית: "אני ויליאם הארבורן, שגריר הוד מלכותה, ליג'יר עם הסמל הגדול, לענייני חברת לבנט בשם הוד מלכותה מאשר וממנה את ריצ'רד פורסטר ג'נטלמן, סגני והקונסול שלי בחלקים של אלפו, דמשק, אמן, טריפוליס, ירושלים, וכל הנמלים האחרים בפרובינציות סוריה, פלשתינה וג'ורי, לבצע את משרד הקונסול על כל האומה שלנו. נתיני הוד מלכותה"
1563: חוזה ואן לום, רופאו של פליפה השני, מלך ספרד: מאמר על קדחת מתמשכת: "לכן הסקוטים, האנגלים, הליבוניים, הדנים, הפולנים, ההולנדים והגרמנים, צריכים להוציא פחות דם בחורף מאשר בקיץ; להפך, הפורטוגלים, המורים, המצרים, הפלסטינים, הערבים והפרסים, יותר בחורף מאשר בקיץ"
1563: ג'ון פוקס, ספר הקדושים של פוקס: "רומנוס, יליד פלשתינה, היה דיקן של כנסיית קיסריה בזמן תחילת הרדיפה של דיוקלטיאנוס."
1565: טילמן סטלה, מפה: ארץ הקודש, הארץ המובטחת, שהיא חלק מסוריה, החלקים שנקראים פלשתינה בספריית הקונגרס
1565: איגנזיו דנטי, מפה: חצי האי האנטולי והמזרח התיכון בפאלאצו וקיו (בית העירייה של פירנצה)
1570: אברהם אורטליוס, תיאטרון הארצות של העולם (תיאטרון העולם), מפה: פלשתינה
1570: תיאטרון הארצות של העולם (תיאטרון העולם), פוליו 51
1577: דברי הימים מאת הולינשד: "הסיבה העיקרית שאני מניח וחושב שהיא, כי בעוד שהפטריארך של ירושלים בשם הרקליוס בא כשגריר אליו, בשמה ובשם כל פלשתינה הנקראת ארץ הקודש, בבקשה שייקח עליו להיות עזרתם, ומגן על כך מפני צלאח א-דין אז מלך מצרים ודמשק"
1583: ליאונרד ראוולף, מסלול טיול של לאוניס פלמיני בפלשתינה
1591: יוהנס לאונקלוויוס: היסטוריה של טורקים מוסלמים (מתורגם מלטינית): כ-קודס בריס, המכונה גם עיר הפלסטינית הירוסולימה, בעברית, ירושלים. פירוש השם הוא הקדוש או המפואר"
1591: ג'ובאני בוטרו
1594: אורי בן שמעון ויעקב כריסטמן (עורך): הלוח הפלסטיני והיהודי האוניברסלי... "בכתב רבי אורי בן שמעון, יהודי פלסטיני"
1596: ג'ובאני אנטוניו מג'יני, גאוגרפיה, קוסמוגראפיה או גאוגרפיה אוניברסלית: אטלס של עולמו של קלאודיוס תלמי מהמאה ה-2, עם מפות מאת ג'ובאני אנטוניו מג'יני מפדובה, מפה: פלשתינה, או ארץ הקודש
1600: שייקספיר: המלך ג'ון: סצנה II.1 "ריצ'רד, שגזל את אריה לבו, ונלחם במלחמות הקדושות בפלשתינה" / אותלו סצנה IV.3: "אני יודע גברת בוונציה הייתה הולכת יחפה לפלשתינה כדי לגעת בשפתו התחתונה [של לודוביקו]."
1610: תנ"ך דואי-ריימס, משתמש בשם פלשתינה (למשל ירמיה 47:1; יחזקאל 16:1 "ודבר ה' בא אלי לאמר: 2 בן אדם, הכר לירושלים את תועבותיה. 3 ואתה יאמר: כה אמר ה' אלהים לירושלים:...56 כפי שהוא בזמן הזה, עושה אותך חרפה על בנות ארם ועל כל בנות פלשתים מסביבך המקיפות אותך מכל עבר.")
1611: תרגום המלך ג'יימס, מתרגם את פלשת העברית כ"פלשתינה" (למשל שמות 15:14; ישעיהו 14:29, 31) ו"פלסטין" (למשל יואל 3:4)
1613: סלומון שוויגר, תיאור חדש של המסע מגרמניה לקונסטנטינופול ולירושלים
1616: פייטרו דלה ואלה: מסעותיו של פייטרו דלה ואלה הצליין
1624: פרנסיס בייקון, אטלנטיס החדשה, "לפיניקים, ובמיוחד לצורים, היו ציים גדולים; כך גם לקרתגים המושבה שלהם, שהיא עוד יותר מערבה. לכיוון מזרח, הספנות של מצרים ושל פלשתינה הייתה גדולה גם כן."
1625: סמיואל פרצ'ס, האקלויטוס פוסטהומוס, "ולבסוף, בחלקים המזרחיים והדרומיים יותר, כמו בחלק ההוא של קיליקיה, שנמצא מעבר לנהר פירמוס, בסוריה, פלשתינה, מצרים וליביה, הלשון הערבית ביטלה אותו. "
1637: פיליפ קליוור, מבוא לגאוגרפיה העולמית, מפה: פלשתינה ופיניקיה עם חלק מסוריה
1639: תומאס פולר, ההיסטוריה של המלחמה הקדושה וגם, מראה פסגה של פלשתינה
1642: וינסנזו ברדיני, היסטוריה של פלשתינה העתיקה והמודרנית, מתוארת בשלושה חלקים.
1647: סאדיק עוספיאני, יצירותיו הגאוגרפיות של סדיק עוספחאני: "פיליסטין, חבל ארץ של סוריה, דמשק ומצרים, הכולל את רמלה, אשקלון, בית אל מוקדס (ירושלים), כנען, בילכה, מסישה וערים נוספות; ומזה הפרובינציה נקראת מדבר פלשתינה (פיליסטין), המכונה גם "טיאה בני-ישראל""
1649: אווליה צ'לבי, מסעות בפלשתינה: "כל דברי הימים קוראים לארץ זו ארץ פלשתינה"
1649: יוהאן היינריך אלסטד, אנציקלופדיית כל המדעים: 11. לפלשתינה יש שלושה אגמים, לשניים המאוחרים מהם אני מתייחס להיסטוריה המקראית
1655: כריסטוף היידמן, פלשתינה: [תרגום מלטינית] מהערים הימיות של הפלשתים, ואחרות על גבול מצרים. פלשתינה נקראת כראוי אותו חלק של הארץ הקדושה, אשר, השוכן על הים התיכון, היו בעבר כמה ערים מפוארות ומלכים רבי עוצמה: כפי שצוין קודם. העם הפלשתי, או פלשתים, או שנקראו פלשתים, השחיתו את פלשתינה, יוונים, כגון סולפיציוס סוורוס,???, כלומר זרים. 2. ג'רום אומר שהפלשתים נקראו בעבר חסלוים, צאצאיו של חם, שלדבריו אנו קוראים להם פלסטינים מושחתים, כי כלומר, הענקים היו החזקים ביותר.
1660: מנואל דה אלמיידה, היסטוריה של אתיופיה עד אלטה או עבסיה (הודפס מחדש ב-1710): "אותו שם [אתיופיה] מציין גם את המדינות השוכנות לאורך הים האדום, בצד ערב, עד פלשתינה, שבקודש כתבים נקראים אתיופיה."
1664: ז'אן דה תבנו, דיווח על טיול ללבן: עכו היא עיר בפלשתינה השוכנת ליד הים, נקראה בעבר עכו.
1670: ח'יר א-דין אל-רמלי, אל-פתאווה אל-חיריה: על פי חיים גרבר "בכמה הזדמנויות קורא ח'יר אל-דין אל-רמלי לארץ בה הוא חי בפלשתינה, ומניח ללא עוררין שקוראיו נוהגים כך."
1670: סאלח אחמד אל-תימורטאשי, הידע המלא על גבולות ארץ הקודש ופלשתינה וסוריה (שאם).
1677: אולפרט דאפר, תיאור מדויק של סוריה כולה, ופלשתינה או ארץ הקודש
1681: אולפרט דאפר, אסיה, או תיאור מדויק ויסודי של כל סוריה ופלשתינה, או הארץ המובטחת. (טקסט גרמני; אמסטרדם 1681 ונירנברג 1688): תיאור מסוים ויסודי של הארץ המובטחת / המכונה אחרת פלשתינה
1683: אליין מנסון מאלט, מפה של סוריה (1683) מתוך תיאור העולם
1688: ג'ון מילנר, אוסף של תולדות הכנסייה של פלשתינה: התיאור של האנשים הנוגעים בהיסטוריה של הכנסייה של פלשתינה.
1688: אדמונד בוהון, מילון גאוגרפי, המייצג את השמות הנוכחיים והעתיקים של כל המדינות: ירושלים, הירושולימה, עיר הבירה של פלשתינה, ובמשך זמן רב של כדור הארץ כולו; לתשומת לבם של פליניוס, סטרבו ורבים מהקדמונים.
1693: פטריק גורדון, גאוגרפיה אנטומיה: מדינה זו ... נקראת על ידי האיטלקים והספרדים, פלשתינה; על ידי הצרפתים, פלשתינה; על ידי הגרמנים פלשתינה, או הארץ המובטחת; על ידי האנגלים, פלשתחנה או ארץ הקודש.
1696: מתאוס הילר, גלות פלשתים, על מוצאם, האלים והארץ של הפלסטינים.
1703: הנרי מונדרל, מסע מחאלב לירושלים בחג הפסחא, 1697 לספירה: דרכו של ההרים הללו הייתה לאסוף את האבנים ולהציב אותן בכמה שורות, לאורך צדי הגבעות, בצורה של קיר. על ידי גבולות כאלה, הם תמכו את התבנית מלהתדרדר או להישטף למטה; ויצרו ערוגות רבות של אדמה מצוינת, העולות בהדרגה זו מעל זו, מלמטה ועד לראש ההרים. מצורת תרבות זו אתה רואה צעדים ברורים, בכל מקום שאתה הולך בכל הרי פלשתינה. כך נוצרו עצם הסלעים פוריים ואולי אין כל נקודה של אדמה בכל הארץ הזאת, שלא שופרה בעבר, לייצור של משהו או אחר, המשרתת את פרנסת חיי האדם.
1704: מרטין באומגרטן, מסעות דרך מצרים, ערב, פלשתינה וסוריה, 'אוסף של מסעות ומסעות: חלקם נדפסו כעת לראשונה מכתבי יד מקוריים': עזה, הייתה פעם עיר גדולה וחזקה, ואחת מחמישה הערים העיקריות בפלשתינה, וכך נקראה על ידי הפרסים.
1709: מתאוס סוטר, מפה: המדבריות של מצרים, ערב, סוריה וכו'. שם מצוינים המקומות המדויקים שבהם עגנו האבות הקדושים
1714: יוהאן לודוויג הנמן, נבו הכימאי מראה את הדרך לפלשתינה הזהובה
1714: אדריאן ריילנט, פלשתינה מאת אדריאנוס רילנט מאוירת מאנדרטאות עתיקות. פרק 7. פלשתינה. [i.]הארץ שבה ישבו היהודים נקראה פלשתינה. [ii.]הכתבים העבריים, פילון, יוסף בן מתתיהו, וכו' אשר השתמשו בשם זה. [iii.] פלסטיני בכתבים יהודיים עתיקים. [...] פרק 8. סוריה-פלשתינה, סוריה וקואלסוריה. הרודוטוס תיאר את סוריה-פלשתינה. הגבול הדרומי של הפלסטינים הוא אגם סרבוני. ג'ניסוס וירושלים הן ערי פלשתינה, כמו גם אשדוד ואשקלון. פלשתינה שונה מפוניציה.
1717: לורן ד'ארבייה, מסע אל פלשתינה
1718: אייזק דה בוזובר, דייוויד לנפאנט, הברית החדשה של אדוננו ישוע המשיח: מוקדם יותר דיברנו על השמות השונים לארץ ישראל, ...כעת נתייחס לארץ ישראל בשם פלשתינה שהוא הנפוץ ביותר
1718: ג'ון טולנד, נצרות: או נצרות יהודית, גויה ומהומנית [מוסלמית]: עכשיו אם תניח איתי (עד שיופיעו הוכחות שלי) הבכורה והאלמוות הזו של הרפובליקה הפסיפסית בטהרתה המקורית, היא תבוא בעקבותיה; שכפי שהיהודים ידועים בימינו, ואשר מפוזרים על פני אירופה, אסיה ואפריקה, עם כמה בודדים באמריקה, נמצא בחישוב טוב כמספר רב יותר מהספרדים (למשל) או מהצרפתים: אז אם אי פעם הם יושבו מחדש בפלשתינה על היסוד המקורי שלהם, וזה כלל לא בלתי אפשרי; אז, בגלל החוקה המצוינת שלהם, הם יהיו הרבה יותר מאוכלסים, עשירים וחזקים מכל אומה אחרת עכשיו בעולם. הייתי רוצה שתשקול, אם אין זה האינטרס והחובה של הנוצרים לסייע להם להחזיר את ארצם. אבל יותר מזה כשניפגש. אני בכבוד רב כמו ידידות (אדוני היקר) שלך, [חתום] J.T. [ב] האג 1719
1720: ריצ'רד קמברלנד, ההיסטוריה הפיניקית של סנכוניאתון: שהפלשתים שהיו ממשפחתו של מזרחים, היו הנוטעים הראשונים של כרתים. ...אני מבחין שבלשון הכתוב הפלשתים נקראים כרתים, שמואל א', פרק ל, פסוקים יד-טז: "יד אֲנַ֡חְנוּ פָּשַׁ֜טְנוּ נֶ֧גֶב הַכְּרֵתִ֛י וְעַל־אֲשֶׁ֥ר לִֽיהוּדָ֖ה וְעַל־נֶ֣גֶב כָּלֵ֑ב וְאֶת־צִֽקְלַ֖ג שָׂרַ֥פְנוּ בָאֵֽשׁ׃ טו וַיֹּ֤אמֶר אֵלָיו֙ דָּוִ֔ד הֲתֽוֹרִדֵ֖נִי אֶל־הַגְּד֣וּד הַזֶּ֑ה וַיֹּ֡אמֶר הִשָּֽׁבְעָה֩ לִּ֨י בֵֽאלֹהִ֜ים אִם־תְּמִיתֵ֗נִי וְאִם־תַּסְגִּרֵ֨נִי֙ בְּיַד־אֲדֹנִ֔י וְאוֹרִֽדְךָ֖ אֶל־הַגְּד֥וּד הַזֶּֽה׃ טז וַיֹּ֣רִדֵ֔הוּ וְהִנֵּ֥ה נְטֻשִׁ֖ים עַל־פְּנֵ֣י כָל־הָאָ֑רֶץ אֹֽכְלִ֤ים וְשֹׁתִים֙ וְחֹ֣גְגִ֔ים בְּכֹל֙ הַשָּׁלָ֣ל הַגָּד֔וֹל אֲשֶׁ֥ר לָֽקְח֛וּ מֵאֶ֥רֶץ פְּלִשְׁתִּ֖ים וּמֵאֶ֥רֶץ יְהוּדָֽה׃" יחזקאל, פרק כה, פסוק טז: "טז לָכֵן, כֹּה אָמַר אֲדֹנָי יְהוִה, הִנְנִי נוֹטֶה יָדִי עַל-פְּלִשְׁתִּים, וְהִכְרַתִּי אֶת-כְּרֵתִים; וְהַאֲבַדְתִּי, אֶת-שְׁאֵרִית חוֹף הַיָּם." צפניה, פרק ב, פסוק ה: "ה הוֹי, יֹשְׁבֵי חֶבֶל הַיָּם--גּוֹי כְּרֵתִים; דְּבַר-יְהוָה עֲלֵיכֶם, כְּנַעַן אֶרֶץ פְּלִשְׁתִּים, וְהַאֲבַדְתִּיךְ, מֵאֵין יוֹשֵׁב." ובשני המקומות האחרונים מתרגם השבעים את המילה הזו כרתים. השם מסמל קשתים, גברים שבמלחמה נודעו במיומנות בשימוש בחצים וקשתות. ...[אני] מאמין שגם העם וגם הדת, (שבדרך כלל הולכים יחד) התיישבו בכרתים, הגיעו מהפלשתים האלה שהם במקורם בני הגזע המצרי
1730: יהושע אוטנס, מפה: פרס (איראן, עיראק, טורקיה)
1736: הרמן מול, מפה: טורקיה באסיה
1737: אייזק ניוטון, פרשנות של נבואות דניאל: "הנבואה על חזרתם של בני ישראל לארץ המובטחת - לא לפלשתינה, אלא לאותו שטח גדול יותר של ארץ המשתרע מנהר הפרת ועד הים התיכון, שנכבש כיום על ידי חיילים בריטיים ומסוגל לתמוך, פי כמה, מספר היהודים הפזורים ברחבי העולם כיום."
1738: ד. מידווינטר, מילון גאוגרפי חדש... שאליו מתווספים כעת קו הרוחב והאורך של הערים והעיירות הנכבדות ביותר, וכו', בעולם: ירושלים, פלשתינה, אסיה – [קו רוחב "44'32 צפ'] – [קו אורך "15'35 מז']
1741: ויליאם קייב, ההיסטוריה הספרותית של הכתבים הכנסייתיים
1741: מגזין לונדון: "[...] אולם מטיילים, אשר שתי המדינות מוכרות להם היטב, מעדיפים את שווצריה על פני פלשתינה. זה אכן סביר שיהודה הייתה מעובדת טוב יותר מאשרבהווה כאשר הייתה בשליטת היהודים. [...]"
1743: ריצ'רד פוקוק: תיאור המזרח ומדינות אחרות: "פלשתינה כללה את שנים עשר השבטים של ישראל וכללה לא רק את ארץ כנען, היושבת בין ירדן לים, ואשר גבלה בצפון בהרי הלבנון, ובדרום בפטרה הערבית, אבל גם כללה את ממלכת הבשן ואת האמורים מעבר לירדן, אשר נלקחו בידי ההמון של בני השבטים ראובן וגד, ומחצית מבני שבט מנשה."
1744: צ'ארלס תומפסון (שם בדוי), מסעותיו של צ'ארלס תומפסון המנוח: מעתה ואילך, בלי להתייחס לנעימות ולביקורות גאוגרפיות, אראה את עצמי בארץ הקודש, בפלשתינה או ביהודה; בשמות שאני מוצא בהם משתמשים באדישות, אם כי אולי באי-תקינות מסוימת, כדי לסמן את אותה מדינה.
1744: יוהאן כריסטוף הרנברג, פלשתינה או ארץ הקודש: מפה: פלשתינה, או הארץ, חולקה פעם בין שנים עשר השבטים, הן על ידי דוד ושלמה, והן על ידי ארץ גושן. בספרייה הלאומית של ישראל.
1746: היסטוריה מודרנית או המצב הנוכחי של כל העמים: "פלשתינה, או ארץ הקודש, הנקראת לפעמים גם יהודה, קשורה להר ליבנוס בצפון; על ידי מדבר ערבה במזרח; על ידי ערב פטריא בדרום; ועל ידי הים התיכון ממערב"
1747: העיתון המודרני: "פלשתינה, חלק מטורקיה האסיאתית, ממוקמת בין 36 ל-38 מעלות של קו אורך E ובין 31 ל-34 מעלות של קו רוחב N, תחום על ידי הר ליבנוס, המפריד בינה לבין סוריה, בצפון, ליד החרמון, המפריד בינו לבין מדבר ערב, במזרח, ליד הר שעיר, ומדבריות ערב פטריאה, בדרום, וליד הים התיכון במערב,כך שנראה שהוא היה מאובטח היטב מפני פלישות זרות."
1750: וינסנטו לודוביקו גוטי, האמת של הדת הנוצרית נגד אתאיסטים, פוליתאיסטים, עובדי אלילים, מוחמדים, [ו]יהודים ...
1759: יוהנס איגידיוס ואן אגמונט, ג'ון היימן (מלידון), נוסע בחלק מאירופה, אסיה הקטנה, איי הארכיפלג, סוריה, פלשתינה, מצרים, הר סיני, וכו' יהודי ירושלים נחלקים לשלוש כתות, הקראים, הנצמדים לאות הכתוב, מבלי להודות בהערות, או הגהות; הרבנים, שמקבלים על אמיתות שאין ספק בהן, את כל ההערות והמסורות הידועים כל כך בעולם, ומכאן שהם הרבה יותר אמונות טפלות מהקודמים; השלישית הם האסקנים, המגיעים מגרמניה, וידועים בקרב אחיהם בשם המתגיירים החדשים; לא צאצא משנים עשר השבטים. [...] מלבד שלוש הכתות הללו, יש בפלשתינה סוג רביעי של יהודים, אבל אויבים מושבעים לאחרים, אני מתכוון לשומרונים; אלה ניסו לעיתים קרובות באמנויות השוחד להשיג את הפריבילגיה לחיות בירושלים, וכדי להגשים את התכנון הזה, הוציאו מעל חמש מאות ארנקים.
1763: וולטר, כתבי פרנסואה-מארי דה וולטר: תוספות לחיבור על היסטוריה כללית: אותו הדבר ניתן לומר על איסור אכילת חזיר, דם או בשר של בהמות שמתות מכל מחלה; אלו מצוות בריאות. בשר החזירים בפרט הוא מזון מאוד לא בריא באותן מדינות חמות, כמו גם בפלשתינה, השוכנת בסביבתן. כשהדת המהומנית התפשטה לאקלים קרים יותר, התנזרות זו הפסיקה להיות סבירה; אך בכל זאת לא חדל להיות בתוקף.
1765: כריסטוף שרדר, תאודור מאיר, טבלאות כרונולוגיות מהמקור הראשון של הדברים ומשם לימינו, שנת 225: יהודים הורשו לחיות בפלשתינה.
1778: דני דידרו, האנציקלופדיה הגדולה, "פלשתינה".
1779: ג'ורג' סייל, חלק קדום מההיסטוריה האוניברסלית: "איך יהודה נקראה גם פיניקיה, או פיניקיה, כבר הראינו בהיסטוריה של אותה אומה. נכון לעכשיו, שמה של פלשתינה הוא זה שרווח ביותר בקרב רופאים נוצרים, מוסלמים וסופרים אחרים. (ראה רילנד פלשתינה. איור.)"
1782: יוהאן גיאורג מיוזל, ספרייה היסטורית:
1788: קונסטנטין דה וולני, מסעות דרך סוריה ומצרים, בשנים 1783, 1784 ו-1785: פלשתינה שופעת שומשום שממנו נרכש שמן ודורה טובה כמו זו של מצרים. ... האינדיגו גדל ללא טיפוח על גדות הירדן, בארץ ביסאן. ... באשר לעצים, עץ הזית של פרובנס גדל באנטיוכיה וברמלה, עד לגובה האשור. ... היו בגנים של יפה שני צמחים של עץ הכותנה ההודי שגדלים במהירות, וגם העיר הזאת לא איבדה את הלימונים שלה, אתרוגים העצומים שלה או מלוני המים שלה. ... עזה מייצרת תמרים כמו מכה, ורימונים כמו אלג'יר.
1791: ג'ובאני מריטי, נוסע דרך קפריסין, סוריה ופלשתינה; עם היסטוריה כללית של הלבנט. תורגם מאיטלקית: מהעברים. שני סוגים של יהודים נמצאים בסוריה ובפלשתינה; אחד מהם במקור ממדינות אלו, והשני זרים. מגוון מערכות דתיות מפריד ביניהם, כמו גם את כל האומות האחרות על פני כדור הארץ, המעניקים חשיבות רבה מדי לרוח המחלוקת התאולוגית. הם נבדלים לתלמודים, ולקראים, או לאויבי התלמוד: וכזאת היא השנאה הבלתי פוסקת של האחרונים כלפי שאר אחיהם, שלא יסבלו אותם לקבורה באותו שטחי קבורה, שבהם כל האנושות. באופן דומה חייב להיווצר לאבק.
1794: ז'אן בפטיסט בורגיניון ד'אנוויל, מפה: מפה חדשה של טורקיה באסיה
1799: פייר ז'אקוטן, מנהל מדידות של נפוליאון, מתחיל לעבוד על "מפת ג'קוטין": האזור מסומן "פלשתינה" בצרפתית ו־فلسطين أو أرض قدس ("פלסטין או ארץ הקודש") בערבית
1801: תומאס רוברטס (טוקסופיליט), הקשת האנגלי, או מסכתות על חץ וקשת: "הפלשתים, אכן, נצפים לעיתים קרובות בהיסטוריה הקדושה, כאנשים מיומנים מאוד בשימוש בקשת. ולעם העתיק הזה, שנראה כאילו היו אומה מלחמתית מאוד, יוחסה המצאת החץ והקשת."
1803: אטלס סדיד, מציג את המונח ارض فلاستان ("ארץ פלאסתאן")