stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות צרפת הפתוחה 1984
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדיגור:
אליזבת סיירס (אוסטרליה אוסטרליה) ושרווד סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
אנדראה טמשברי (הונגריה הונגריה) ואנרי לקונט (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השני
פולה סמית' ומל פורסל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
לסלי אלן וצ'ארלס סטרוד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
אן סמית' ודיק סטוקטון (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
ברברה ג'ורדן וסקוט דייוויס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
קתי רינלדי (ארצות הברית ארצות הברית) והאנס סימונסון (שוודיה שוודיה), הודחו ברבע הגמר
ליסה בונדר ואריק קוריטה (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
מזוג מנצחי תחרות 1983 רק ברברה ג'ורדן (ארצות הברית ארצות הברית) השתתפה בתחרות. במשחק הגמר אן סמית' ודיק סטוקטון (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם הזוג הלא מדורג אן מינטר ולורי וורדר (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס

שלמה גליקשטיין השתתף בתחרות הגברים וזוגות גברים. בתחרות גברים בסיבוב הראשון גלקשטיין הפסיד לבראד גילברט מארצות הברית ב-5 מערכות. בתחרות זוגות גברים הוא שיחק לצד אריק פרום מארצות הברית, אך לא כמו בשנה הקודמת הם לא זכו בדירוג. בסיבוב הראשון הם נפגשו עם זוג מאוסטרליה וניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השני הם שיחקו נגד הזוג שהיה מדורג במקום ה-11 טוני ג'יאמאלבה וסטיב מייסטר מארצות הברית וניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי הם שיחקו נגד הזוג שהיה מדורג במקום ה-2 אנדרס יאריד והאנס סימונסון משוודיה ונצחו ב-3 מערכות. ברבע הגמר הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-14 סטפן אדברג משוודיה ובריאן גוטפריד ארצות הברית ונצחו ב-2 מערכות. בעקבות הניצחון הם עלו משחק חצי הגמר בו הפסידו לזוג הצרפתי יאניק נואה ואנרי לקונט שבסופו של דבר זכו בתחרות.
איוואן לנדל, מנצח התחרות
מרטינה נברטילובה, מנצחת התחרות
מסעוד בן שמעון

הרב מסעוד בן שמעון הוא רב העיר הספרדי של בני ברק מטעם העירייה. ראש ישיבת "אור אליצור" ואחד מרבני שכונת רמת אלחנן בבני ברק.
ביוגרפיה

נולד בירושלים ליפה ולרב מנצור בן שמעון מרבני ישיבת פורת יוסף.
למד בישיבת קול תורה. בשנים תשכ"ד-תשכ"ז למד בישיבת פוניבז', לאחר פטירת אביו התמנה לראש ישיבת אור אליצור שהוקמה לזיכרון אביו בשנת תשנ"ט.
בכ"ב בתמוז תשע"ט גיסו הרב שלום כהן הכריז על מינויו לרב העיר הספרדי של בני ברק, הרב חיים מאיר ואזנר והאדמו"ר ממכנובקה ברכו על המינוי.
בתשע"ט מונה על ידי כמה רבנים לתפקיד רבה הספרדי של בני ברק. בסוכות תשפ"א הכריז עליו ראש העירייה כרב העיר הספרדי, לצד שני עמיתיו, החסידי והליטאי - הרב יצחק אייזיק לנדא והרב שבח רוזנבלט.
חיבוריו

מנחה טהורה - הלכות נדה - משא ומתן בעומקה של הלכה, באורים וחדשים בסוגיות הגמרא והפוסקים בהלכות נדה, חלק ראשון, בני ברק, תש"מ
לקריאה נוספת

יצחק פלדמן, על כס הרבנות, עיתון בקהילה כ"ט תמוז תשע"ט עמוד 26–35
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, החסידים מברכים את המינוי של הרב הספרדי החדש, באתר בחדרי חרדים, 27 ביולי 2019
↑  מרן שר התורה הכתיר את הגאון רבי מסעוד בן שמעון לרבה של ב"ב, באתר רדיו קול חי, ‏2020-10-07, רבני ב"ב: הקפות - חלק בביהכ"נ וחלק בחוץ, באתר כיכר השבת, חנן גרינולד, מה מותר ומה אסור? ההנחיות לחגיגות שמחת תורה בצל מגבלות הקורונה, באתר ישראל היום, 9 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302901305171  LCCN: n84190351  VIAF: 297557966   WorldCat (עם VIAF): 297557966
תיקון חצות

ערך זה עוסק בתפילה. אם התכוונתם לאורטוריה, ראו .
תיקון חצות הוא טקסט קינות ותפילות שנאמר בחצות הלילה, ובו תוכן אבל על חורבן בית המקדש. השם ניתן לו על שם הזמן שיש לאמרו על פי ההלכה - לאחר חצות הלילה.
מקור המנהג

חז"ל אמרו שראוי לכל יהודי להצטער תמיד על חורבן בית המקדש. אולם ישנה חובה מינימלית על כל אדם להזכיר החורבן בכל מיני מקומות על פי הפסוק "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחיכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי", מכאן למדו למצוא זמן מיוחד להזכיר החורבן, דוגמת תיקון חצות וכן חיוב בכל שמחה להזכיר חורבן ירושלים כשבירת כוס בחתונות. בהלכה:
" ישכים קודם אור הבוקר לקום להתחנן לפני בוראו... וטוב למי שמקדים, שיכוין לשעות שמשתנות המשמרות, שהן בשליש הלילה, ולסוף שני שלישי הלילה, ולסוף הלילה, שבאלו הזמנים הקב"ה נזכר לחורבן הבית ופיזור ישראל בין אומות העולם, והתפילה שיתפלל אדם באותה שעה על החורבן והפיזור רצויה וקרובה להתקבל. ויפיל תחינתו לפני המקום, אחד המרבה ואחד הממעיט ובלבד שיכוין לבו בתחנוניו, כי טוב מעט בכוונה, מהרבות בהם שלא בכוונה..."
בתחילה נהגו בני עדות המזרח להוסיף קינות על החורבן רק בתלת דפורענותא, כלומר בשלוש השבתות שבין שבעה עשר בתמוז לתשעה באב, ובימי החול לא נהגו להתאבל על חורבן הבית. לאחר דיונים שסבבו סביב השאלה שכיצד זה ומתאבלים דווקא ביום השבת, נקבע בסופו של דבר לבטל את אמירת הקינות בשבתות אלו.[דרוש מקור]
האר"י ביטל את מנהגי הצער בשבת וכנגד זה קבע לומר את התיקון מדי יום ביומו.
סדר התיקון

תיקון חצות ניתן לעשותו יחיד, ללא מניין.
בשעת חצות הלילה, מתיישבים על הארץ, חולצים את הנעלים וקוראים מספר פרקי תהילים תפילות וקינות:
סדר התיקון > תיקון רחל

חלקו הראשון של תיקון חצות נקרא תיקון רחל, ועיקרו הוא בכי וצער על החורבן. ומאחר שכך יש ימים שבהם יש נוהגים שלא לומר את החלק הזה כגון: בשבת, בחג, בראש חודש וכדומה, וכן בשנת שמיטה יש שאין אומרים אותו. בליל תשעה באב יש נוהגים לומר תיקון רחל בלבד.
סדר התיקון הוא כך: ראשית אומרים וידוי לאחר מכן קוראים את מזמור קל"ז 'על נהרות בבל' ומזמור ע"ט 'מזמור לאסף', יש המוסיפים קינה 'אל תזכור לנו עוונות ראשונים' ולאחר מכן קוראים את פרק ה' במגילת איכה 'זכור ה' מה היה לנו'.
אחרי כן מוסיפים את הקינה שקונן ישעיהו (ישעיהו פרק סג טו - סד יא) על החורבן 'הבט משמים וראה'. ולבסוף את תפילת ישעיהו לגאולת ירושלים (ישעיהו סא י - פרק סג ט).
אחרי כן אומרים קינות, עדה עדה כפי מנהגה, ולסיום אומרים את פסוק 'התנערי מעפר קומי' וגו'.
סדר התיקון > תיקון לאה

החלק השני של תיקון חצות נקרא תיקון לאה - ועניינו הוא תהילים לשם בניית הבית.
תיקון חצות בקבלה

לפי תורת הקבלה תיקון חצות הוא תיקון חשוב בדרך להבאת הגאולה.
רבי נחמן מברסלב חידש שדווקא ככל שהדורות נמוכים יותר (דורותינו אנו) כך ערך הקימה בחצות ותיקון חצות גדל[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

ישראל י. שטיגליץ, תיקון חצות – גלגולו של מנהג, סיני קלד' ה'תשע"ד עמודים קע – קפ
הרב שריה דבליצקי, סדר תקון חצות כסדר האריז"ל, עם הדינים השייכים
סדר תיקון חצות : עם פירוש משולב ומשובץ יסוד צדיק / הכין ופעל אברהם שלום הלוי שישא, על פי משנתו של מוהר"ן מברסלב ותלמידו מוהרנ"ת. ירושלם: מכון ליקוטי הנחל, תשע"ז. כולל גם טבלה מפורטת של איזה ימים אומרים או מדלגים על חלקים של התיקון.
שוצהונד

כלב ומאמנו במהלך תחרות
שוצהונד (בגרמנית: Schutzhund, מילולית: כלב הגנה) הוא תהליך אילוף כלבים שמשמש להכשרתם להגנה ועבודה משלהי המאה ה-20. בנוסף, שימש כמבדק התאמה לכלבים והתפתח בהמשך כהליך אילוף להכשרת הכלב לעבודה משטרתית וביטחונית כמו חיפוש ואיתור סמים, איתור חומרי נפץ, גילוי חשודים ושמירה על חומרים ומתקנים סודיים.
היסטוריה ומקורות השוצהונד

באמצע שנות השלושים, התפתח השוצהונד לכדי ספורט ותחרות כלבים, תחרות שהתבססה על הבנת הפקודות השונות וביצוע משימות, רמת הצייתנות והמשמעת של הכלב. פעם בשנה נערכת תחרות שוצהונד עולמית, המזכה את הבעלים והכלב באליפות העולם. במלחמת העולם השנייה נעזרו הגרמנים בכלבים שאומנו בשיטה זו לשמירה על הסדר במחנות ריכוז ולאיתור יהודים.
תקני השוצהונד

עד שנת 2006 התקיימו שני תקנים לבדיקת כשירותו של הכלב לעבודות השונות: מבחן השוצהונד ומבחן ה-IPO. מאז אוחדו שני המבדקים הללו לכדי מבדק אחד הנקרא VPG, השם דגש אודות הצורך עליו הכלב יענה בעת ביצוע המשימה.
מבחנים ותרגילי השוצהואנד

הגישוש - במבחן הגישוש על הכלב להפגין יכולת ריכוז מוחלטת ויכולת עבודה עצמאית, במהלך מבחן זה מפוזרים לאורך המסלול חפצים המדיפים ריח אנושי או עקבות אנושיים, על הכלב לאתר את בעל העקבות או החפצים ללא עזרתו של המאלף ("הנוהג" בשפת האילוף).
משמעת - תרגיל המשמעת מתבצע תוך הדמיה של מצב אמת בו מושמעות לכלב סדרה של פקודות ללא הרצועה. בעת בדיקת הזוג הראשון, מתחבא בעלי הכלב ועל כלבו להישאר בתנוחת ארצה (שכיבה) סטאטית ולא לזוז עד לקבלת פקודה מבעליו, בעוד הזוג השני, מבצע את סדרת התרגילים - בין הפקודות ישנן פקודות לתרגילים סטאטיים ודינמיים כמו: ארצה, שב, בוא, עמוד ופקודות להבאת חפצים. (הבאת החפצים בתחרויות שוצהונד מקיימות בתוכן תרגיל קפיצה מעל משוכת עץ). התרגיל המסיים בתרגילי המשמעת הוא תרגיל הקדימה, כאשר בו נשלח הכלב לרוץ קדימה למרחק של כארבעים מטרים ובסיומו מוכרזת פקודת ארצה. תרגיל זה מצריך יכולת ריכוז ומיקוד רבה.
תקיפה והגנה - מבחן הבודק את נאמנותו של הכלב כלפי בעליו ויכולת זיהוי ושמיעת פקודות במצבי סכנה. במהלך תרגולי ההגנה, נבדק אופיו של הכלב ויכולת השליטה של הבעלים גם יחד. המשימה בתרגיל ההגנה היא למצוא אובייקט (המדמה פושע, חשוד או גורם מסוכן) ולסמנו בנביחה בלבד. בהמשך, מבוצע תרגיל כפול של מרדף ועצירה – כאשר הפושע מתחיל לברוח, הכלב נדרש להתחיל במרדף אחריו ולהפסיק את המרדף בהישמע פקודת הבעלים.
התרגיל המסכם - תרגיל האומץ הוא תרגיל תקיפה פיזי בו מוטל על הכלב לתקוף את האובייקט כשהוא רץ לקראת הכלב או לקראת בעליו ממרחק של כמה עשרות מטרים.
ארגוני הדרכה

קיימים ארגוני הדרכה מקצועיים להדרכת שוצהונד, הדרכת מאלפים, אילוף שוצהונד ותחרויות שוצהונד.
בעולם:
"DVGAMERICA" - מרכז ההדרכה האמריקאי המוביל והגדול ביותר בארצות הברית והוותיק ביותר בעולם,
"German sheperd schutzhund club of Canada" - בית הספר לאילוף רועים גרמניים בקנדה
בישראל:
"מרכז כלבני עמוס שיבולי" לאילוף שוצהונד והכשרת מאלפי שוצהונד, הוותיק ביותר בארץ.
ארגוני הדרכה מכשירים כלבי עבודה והגנה ומאמנים כלבים לתחרויות שוצהונד, התחרויות מתקיימות בכל שנה במקום אחר בעולם. במקרים רבים דווקא בעונת החורף, גם במהלך גשמים שוטפים ורוחות עזות התקיימו תחרויות השוצהונד כסדרן, כמו התחרות שנערכה בגבעת עדה בינואר 2012.
ראו גם

כלב חיפוש והצלה
3 באפריל

3 באפריל הוא היום ה-93 בשנה (94 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 272 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

33 – המועד המיוחס לצליבתו של ישו
1559 – שלום קאטו-קמברזי נחתם בין אנרי השני מלך צרפת לבין פליפה השני מלך ספרד ובכך באו לקיצן המלחמות האיטלקיות
1905 – מוקמת קבוצת הכדורגל הארגנטינאית בוקה ג'וניורס
1922 – יוסיף סטלין מתמנה למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ובכך למעשה לשליט ברית המועצות
1945 – משה שרת נשא את נאום הדגל הראשון, בפני לוחמי הבריגדה היהודית בחזית האיטלקית במלחמת העולם השנייה
1948 – הארי טרומן חותם על תוכנית מרשל, שנועדה לעזור לשקם מדינות שנפגעו במהלך מלחמת העולם השנייה
1949 – מלחמת העצמאות: הסכם שביתת נשק בין ישראל לירדן נחתם ברודוס
1961 – טיסה 210 של LAN צ'ילה מתרסקת בהרי האנדים. 24 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו
1966 – במסגרת תוכנית לונה הסובייטית, הגשושית לונה 10, הפכה לאובייקט המלאכותי הראשון שמקיף את הירח
1973 – משגר פרוטון משגר את תחנת החלל הסובייטית סאליוט 2
1982 – מטוס האיירבוס A-310 מוטס לראשונה בטיסת ניסוי
1984 – שיגור החללית המאוישת סויוז T-11 עם צוות לשהות בתחנת החלל הסובייטית סאליוט 7. בצוות שני קוסמונאוטים וראקש שרמה, ההודי הראשון בחלל
1990 – משגר שביט משגר את אופק 2, לוויין ניסוי ישראלי להדגמת טכנולוגיות
2002 – כוחות צה"ל נכנסים למחנה הפליטים ג'נין במסגרת מבצע חומת מגן
2010 – תחילת המכירה של מחשב הלוח אייפד של חברת אפל
2014 – נאס"א מכריזה כי הגשושית קאסיני-הויגנס מצאה עדויות לאוקיינוס תת-קרקעי גדול על אנקלדוס, ירח של שבתאי
2016 – פרשת מסמכי פנמה: מיליוני מסמכים חסויים של משרד עורכי הדין מוסאק-פונסקה מפנמה פורסמו בכלי תקשורת ברחבי העולם
2017 – פיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג בו נהרגים כ-10 אנשים
2022 – הפלישה הרוסית לאוקראינה: בעוד כוחותיה של רוסיה נסוגים מאזורים ליד קייב, היא מואשמת על ידי אוקראינה בפשעי מלחמה, על רקע עדויות גוברות להרג אזרחים חסר הבחנה, כולל טבח בוצ'ה
2024 – רעידת האדמה בטאיוואן: רעידת אדמה בעוצמה 7.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט, שהמוקד שלה היה סמוך לעיר חוואליין בטאיוואן, גרמה למותם של עשרה בני אדם, ועשרות רבות נעדרים
נולדו

1245 – פיליפ השלישי, מלך צרפת (נפטר ב-1285)
1395 – ג'ורג'ו מטרביזונד, פילוסוף ומלומד יווני (נפטר ב-1472)
1880 – אוטו ויינינגר, פילוסוף אוסטרי ממוצא יהודי (נפטר ב-1903)
1893 – לסלי הווארד, שחקן קולנוע בריטי (נפטר ב-1943)
1895 – מריו קסטלנואובו-טדסקו, מלחין יהודי-איטלקי (נפטר ב-1968)
1900 – שלמה דב גויטיין, גדול ההיסטוריונים של הגניזה הקהירית (נפטר ב-1985)
1915 – פול טובייה, משתף פעולה צרפתי (נפטר ב-1996)
1920 – ג'ון דמיאניוק, שנחשד בהיותו פושע המלחמה "איוואן האיום" ממחנה ההשמדה טרבלינקה (נפטר ב-2012)
1922 – דוריס דיי, שחקנית קולנוע אמריקאית (נפטרה ב-2019)
1924 – מרלון ברנדו, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-2004)
1926 – רחל גלון, אנטומולוגית ישראלית (נפטרה ב-2023)
1926 – וירג'יל גריסום, אסטרונאוט בתוכנית מרקורי, תוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו (נהרג ב-1967)
1927 – אווה סקיי, שחיינית הונגרית-יהודייה (נפטרה ב-2020)
1929 – פול שליטר, ראש ממשלת דנמרק בשנים 1982–1993 (נפטר ב-2021)
1930 – הלמוט קוהל, קנצלר גרמניה (נפטר ב-2017)
1930 – מיכאל נעמן, מהנדס ותעשיין ישראלי
1933 – ולריה ג'נגה, שחיינית הונגרית
1933 – יצחק אנגלרד, פרופסור למשפטים, שופט בית המשפט העליון ונשיא עמותת המשפטנים ישראל-גרמניה
1934 – ג'יין גודול, אתולוגית, חוקרת שימפנזים ופרימטים ואנתרופולוגית אנגלית
1940 – אמנון סלומון, צלם קולנוע ישראלי, זוכה פרס אופיר לצילום (נפטר ב-2011)
1947 – חרמונה שורק, חוקרת ישראלית בתחום הנוירוביולוגיה-המולקולרית
1948 – הנס-גאורג שוורצנבק, כדורגלן גרמני
1954 – שוקי שוורץ, כדורסלן ואיש עסקים ישראלי
1955 – משה צין, קצין בצה"ל, מפקד חטיבת גולני ומפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה
1955 – אורי גבריאל, שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי
1958 – אלק בולדווין, שחקן קולנוע אמריקאי
1961 – אדי מרפי, שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי
1964 – דרור קרן, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מדבב, מחזאי ובמאי ישראלי
1964 – ביארנה ריס, לשעבר רוכב אופני כביש דני וכיום מנהל ספורטיבי בענף
1968 – שארלוט קולמן, שחקנית אנגלייה (נפטרה ב-2001)
1972 – ג'ני גארת', שחקנית אמריקאית
1974 – עמליה רוזנבלום, פסיכולוגית ומטפלת זוגית, סופרת ישראלית ותסריטאית
1982 – דאנה איבגי, שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית
1982 – קובי סמולדרס, שחקנית קנדית
1983 – ליטל שמש, מגישת חדשות ישראלית
1985 – ליאונה לואיס, זמרת בריטית
1986 – אמנדה ביינס, שחקנית אמריקאית
1988 – רונן דוידוב, שחקן, מחזאי, תסריטאי, במאי תיאטרון, קריין, מנחה ויוצר טלוויזיה ישראלי
1991 – היילי קיוקו, זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית
1995 – אדריאן רביו, כדורגלן צרפתי
2000 – ענבר לניר, ג'ודוקא ישראלית, אלופת אירופה עד גיל 23 (2020)
נפטרו

33 – תאריך אפשרי לצליבת ישו (נולד ב-4 לפנה"ס)
1187 – ארתור הראשון, דוכס בריטני (נפטר ב-1203)
1287 – האפיפיור הונוריוס הרביעי (נולד ב-1210)
1538 – אליזבת בולין, הרוזנת מווילטשייר (נולדה ב-1480)
1882 – ג'סי ג'יימס, פורע חוק אמריקאי בתקופת המערב הפרוע, נורה בעבור הפרס שהוצב על ראשו (נולד ב-1847)
1897 – יוהנס ברהמס, מלחין גרמני (נולד ב-1833)
1950 – קורט וייל, מלחין גרמני יהודי (נולד ב-1900)
1962 – זאב חבצלת, מלחין, פזמונאי, רקדן, מרקיד, כוריאוגרף, מורה ובמאי קולנוע ישראלי (נולד ב-1922)
1966 – בטיסטה פינינפארינה, מעצב רכב איטלקי (נולד ב-1893)
1970 – אביגדור המאירי, סופר ומשורר עברי (נולד ב-1890)
1986 – אלישע נתניהו, מתמטיקאי ישראלי, מומחה לאנליזה מרוכבת ופרופסור בפקולטה למתמטיקה בטכניון (נולד ב-1912)
1990 – שרה ווהן, זמרת ג'אז אמריקאית (נולדה ב-1924)
1991 – גרהם גרין, סופר אנגלי (נולד ב-1904)
1994 – פרנק ולס, איש עסקים ומטפס הרים אמריקאי (נולד ב-1932)
2006 – מוחמד אלמאע'וט, משורר וסופר סורי (נולד ב-1934)
2015 – שמואל הלוי ואזנר, מחשובי פוסקי ההלכה במפנה המאות ה-20 וה-21 (נולד ב-1913)
2016 – צ'אזרה מלדיני, מאמן כדורגל איטלקי, אביו של פאולו מלדיני (נולד ב-1932)
2018 – האשם מחאמיד, חבר הכנסת מטעם חד"ש ורע"מ (נולד ב-1945)
2021 – רוברט מנדל, כלכלן קנדי, חתן פרס נובל לכלכלה (נולד ב-1932)
2022 – גרדה וייסמן קליין, סופרת פעילת זכויות אדם יהודייה-אמריקאית (נולדה ב-1924)
2022 – ג'ון בראון, שחקנית אנגלייה (נולדה ב-1927)
2022 – ג'ין שו, כדורסלן ומאמן אמריקאי (נולד ב-1931)
2022 – ימינה באשיר, במאית קולנוע ותסריטאית אלג'יראית (נולדה ב-1954)
2023 – צדוק דומניץ, שחמטאי ישראלי (נולד ב-1933)
2024 – קמיל פוקס, סטטיסטיקאי ישראלי (נולד ב-1945)
חגים ואירועים החלים ביום זה

2 באפריל – 4 באפריל
אפריל
לוח אירועים שנתי
3 באפריל הוא התאריך המקובל ביותר בקרב חוקרים לצליבת ישו; בתמונה ככל הנראה הציור הישן ביותר של צליבת ישו מהמאה ה-2
מרלון ברנדו
ישו
מוסקט (רובה)

ערך זה עוסק בסוג של רובה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מוסקט בראון בס בריטי עם כידון
מוסקט (Musket) הוא רובה חלק קדח נטען־לוע בעל מצת פתיל ומאוחר יותר מצת חלמיש. המוסקט היה בשימוש נרחב מהמאה ה-17 עד למאה ה-19 והיה נפוץ במיוחד ביחידות חיל רגלים. לצד המוסקטים הכבדים והארוכים יחסית, נוצרו גם גרסאות מקוצרות שנקראו קרבין בעיקר לשימוש פרשים (בעיקר דרגונים וקרביניירים).
מקור השם

לפי סברה אחת, מקור השם הוא במילה הצרפתית mousquette, סוג של נץ קטן. לפי סברה אחרת, מקור השם הוא במילה האיטלקית moschetto שמשמעותה זבוב קטן.
הרובה

המוסקט הוא פיתוח של הארקבוז - רובה בעל מצת פתיל, מסורבל ולא מדויק.
ההבדל העיקרי בין הרובים היה במשקל. רובה מוסקט, ששקל כשמונה ק"ג היה כבד מהארקבוז, ששקל כחמישה ק"ג, ולכן חייב הסתייעות בחצובה. היסטוריון בן התקופה, מארטן דוּ-בּאלֵיי (Martin du-Ballay 1495-1559), ציין כי בשנת 1521 ירו לראשונה רובאים מספרד בארקבוז על קלשון (Fourchette), אשר שימש כחצובה.
המוסקט היה מסורבל להפעלה בשל משקלו הכבד, ולכן במהלך המאה השבע-עשרה הופסק ייצורו של רובה זה. עם זאת, הכינוי "מוסקט" דבק בכל רובי הבריח-פתיל מאותה תקופה.
היסטוריה

מן המאה ה-17 עד אמצע המאה ה-19, "המוסקט" היה נפוץ מאוד באירופה, המזרח התיכון ואמריקה, כנשק עיקרי של חיל הרגלים.
בסוף המאה ה-17 הומצא בריח הצור, והיה מתקדם הרבה יותר מרובי בריח פתיל שהיו בשימוש לפניו. מהר מאוד התפתח רובה בעל מצת חלמיש - הוא היה יותר מדויק מקודמו המסורבל. עם הזמן הפך "המוסקט" לנשק עיקרי של חיל הרגלים בשדה הקרב. במאה ה-18 החל השימוש בכידון רובה מוצמד לקנה. הרובים נעשו קלים יותר, וקוטר הקנה שלהם ירד.
ראו גם

מוסקטר
מלחמות המוסקט
בראון בס
הערות שוליים

↑  Robert Held, the Age of Firearms: A Pictorial History, London: Cassell, 1957
↑  Bert S. Hall, Weapons and Warfare in Renaissance Europe: Gunpowder, Technology, and Tactics, Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4493678-3  NKC: ph369317 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוסקטרים בעמדות
תאווה לחיים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "תאווה לחיים"
 מבוסס על:  ספר של אירווינג סטון
 בימוי:  וינסנט מינלי, ג׳ורג׳ קיוקור 
 הופק בידי:  ג'ון האוסמן 
 תסריט:  נורמן קורבין, אירווינג סטון 
 עריכה:  אדריאן פזאן 
 שחקנים ראשיים:  קירק דאגלס אנתוני קווין
 מוזיקה:  מיקלוש רוזה
 צילום:  ראסל הרלן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בספטמבר 1956
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  הולנד 
 תקציב:  3,227,000‏$
 הכנסות:  2,695,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנתוני קווין)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תאווה לחיים (באנגלית: Lust for Life) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1956 בבימויו של וינסנט מינלי המבוסס על ספר בשם דומה משנת 1934 מאת אירווינג סטון. הספר והסרט מספרים על חייו של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך ויחסיו עם חברו, הצייר פול גוגן.
קירק דאגלס, המופיע בתפקיד הראשי, צבע את שערו לאדמדם וטיפח את תספורתו וזקנו עד שנראה כמעט זהה לדמותו של ואן גוך כפי שמופיעה בציורים שלו.
יוצרי הסרט שיבצו ציורים רבים של ואן גוך תוך השוואתם לנוף האמיתי. בתחילת הסרט הם מודים למוזיאונים הרבים שהסכימו להראות את תמונותיו של ואן גוך שנמצאות ברשותם.
אנתוני קווין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1956.
קירק דאגלאס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר אך הפסיד אותו ליול ברינר בסרט המלך ואני. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה לשנת 1957.
תקציר העלילה

וינסנט ואן גוך (קירק דאגלס) הוא בנו של כומר בעיירה קטנה בהולנד. הוא שאף להמשיך את עיסוקו של אביו ונשלח לשמש ככומר מטיף בעיירת כורים קשי יום בבלגיה. הוא מגיע למסקנה שהטפותיו הדתיות לכורים אינן עושות רושם ומחליט ללמוד את תנאי חייהם בתחילת במקום להטיף להם. הוא יורד למכרה פחם, עובד ומתבונן בעבודת הפרך המסוכנת שהם עובדים, מבוגרים ונערים קטנים. הוא גם התארח בבתיהם ותיאר אותם לאחר מכן בתמונה המפורסמת אוכלי תפוחי האדמה. כשבאים נציגי הכנסייה לבקר אותו הם מוצאים אותו שחור מפחם עם בגדים מלוכלכים וקרועים ומפטרים אותו כי לדעתם הוא מבייש את הכנסייה וכך לא צריך להיראות כומר.
וינסנט חוזר למשפחתו המסתייגת מהתנהגותו פרט לאחיו תיאו (ג'יימס דונלד) שתומך בו כל הזמן, נפשית ופיזית. הוא מבקש את ידה של דודניתו האלמנה קיי אך נדחה על ידה. הוא מתחיל לצייר בשחור אך לא מצליח לבטא בהם את רגשותיו. הוא מתוודע לקריסטין, אם חד-הורית קשת יום וחי אתה ועם ילדה. את רוב הכסף ששולח לו תיאו הוא מוציא על בדים וצבעים ולבסוף, לאחר ריב קשה, היא עוזבת אותו.
תיאו מביא אותו לפריז בה הוא עובד בחברה ליצירות אמנות. וינסנט נפגש שם עם טובי הציירים שאינם מבינים אותו ומזלזלים בציוריו פרט לפול גוגן (אנתוני קווין) המבחין בכישרונו.
וינסנט נשלח לפי בקשתו לארל בדרום צרפת שם מושכים אותו השדות המבהיקים באור השמש עם עובדי האדמה. הוא שוכר בית (הבית הצהוב) ומקווה להקים במקום מושבת אמנים אך אף אחד לא מגיע.
תיאו משכנע את גוגן להגיע לארל ולעבוד עם וינסנט, דבר שיועיל לשניהם.
וינסנט מקבל את גוגן בשמחה ובתקווה שנוכחותו תעזור לו בשיפור ציוריו. כעבור זמן מתפתחים ויכוחים אמנותיים ביניהם שהולכים ומחריפים עד שגוגן מחליט לעזוב אותו. וינסנט נכנס לדיכאון ופוגע בעצמו על ידי חיתוך אזנו.
הוא מבקש מתיאו שיעזור לו להתקבל למוסד לחולי נפש בסאן-רמי כדי להתאושש. שם מתחדשת אצלו חדוות היצירה והוא מצייר ציורי נוף רבים. תיאו מודיע לו שהצליח למכור תמונה אחת שלו בארבע מאות פרנק.
לאחר האשפוז עובר וינסנט לגור באזור כפרי בעיירה אובר-סור-אוּאז, שם הוא נמצא בהשגחה על ידי דוקטור גאשה (אברט סלואן) המעריך את עבודתו ומעודד אותו. וינסנט ממשיך לצייר אבל ההתקפים של מחלת הנפש שלו מתגברים. הוא מרגיש שאינו יכול להעביר את מה שהוא רואה בטבע, אל בד הקנבס ובאחת הפעמים בעת ציור בשדה, הוא יורה בעצמו ומת כעבור זמן קצר כשתיאו לידי מיטתו.
בריגדון

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזמר בריגדון (1947)
 בימוי:  וינסנט מינלי 
 הופק בידי:  ארתור פריד 
 תסריט:  אלן ג'יי לרנר 
 עריכה:  אלברט אקסט 
 שחקנים ראשיים:  ג'ין קלי סיד צ'ריס ואן ג'ונסון
 מוזיקה:  פרדריק לאו
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בספטמבר 1954
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט מוזיקלי, סרט פנטזיה 
 מקום התרחשות:  סקוטלנד 
 תקציב:  3,019,000 דולר
 הכנסות:  2,250,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בריגדון (באנגלית: Brigadoon) הוא סרט פנטסיה מוזיקלית אמריקאי משנת 1954 בבימויו של וינסנט מינלי, עם ג'ין קלי, סיד צ'ריס וואן ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזמר "בריגדון" של אלן ג'יי לרנר (מילים) ופרדריק לאו (לחן) שהוצג בהצלחה בברודוויי ב-1947.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר ופרס אוסקר לניהול האמנותי הטוב ביותר. ג'וזף רוטנברג זכה בגלובוס הזהב על הצילום הטוב ביותר.
בסרט יש קטעי ריקוד של ג'ין קלי וסיד צ'ריס וריקודים קבוצתיים עם לחנים בסגנון סקוטי בחמות חלילים. הכוריאוגרפיה היא של ג'ין קלי.
ב-1966 הופק סרט טלוויזיה "בריגדון" ששודרת ברשת ABC.
תקציר העלילה

שני אמריקאים מניו יורק, טומי אלברייט (ג'ין קלי) וג'ף דאגלס (ואן ג'ונסון) מגיעים לסקוטלנד למסע צייד. הם מגלים להפתעתם כפר שאינו מופיע במפה. הם פוגשים בפיונה קמפבל (סיד צ'ריס) שמגלה להם ששם הכפר הוא "בריגדון" ומדריכה אותם למרכז הכפר שבו מתנהל שוק ונעשות הכנות לחתונת אחותה הצעירה ג'ין (וירג'יניה בוסלר) עם צ'רלי דארימפל (ג'ימי תומפסון). טומי מוזמן לשתיית ויסקי ומצטרף למחול הסוער של הכפריים.
טומי מתאהב בפיונה ושניהם עולים לגבעה לקטוף פרחי אברש (Heather) לקראת החתונה. הם מתחבקים ורוקדים וטומי שר "The Heather on the Hill" ולאחר מכן את "Almost Like Being in Love", (שזכה לביצועים של פרנק סינטרה, נט קינג קול, שירלי בייסי ועוד).
פיונה מביאה את טומי וג'ף לזקן הכפר מר לונדי (בארי ג'ונס) שמספר להם את סיפורו של בריגדון. לפני מאתים שנים, היו בסקוטלנד רוחות רעות ומושחתות. כדי להציל את הכפר מהם התרחש להם נס. הם נעלמים לעולם אחר למשך מאה שנים וא"כ חוזרים ליום אחד. אם מישהו עוזב את הכפר, הם ייעלמו לנצח. לאדם מבחוץ יש אפשרות להישאר בכפר רק אם הוא מאוהב באחד מתושביו.
החתונה של ג'ין וצ'ארלי נערכת בכיכר הכפר וכולם רוקדים ושמחים. את השמחה משבית הארי ביטון (יו ליין) שבעבר חיזר אחרי ג'ין. הוא מנסה לרקוד אתה אך מונס על ידי האנשים. הוא מקלל את האנשים ובורח כדי שייצא מגבולות הכפר והכפר ייעלם לנצח. האנשים רודפים אחריו והוא מטפס על עץ ונורה למוות בשוגג על ידי ג'ף שחשב שזו חיה.
כולם חוזרים לחתונה. טומי רוצה להישאר בכפר אך ג'ף, המציאותי יותר, משכנע אותו לעזוב והוא נפרד בכאב מפיונה.
כמה חודשים לאחר מכן הם יושבים בבר בניו יורק. המקום רועש אנשים מפטפטים וצועקים וטומי לא מקשיב לדברי ארוסתו ג'יין אשטון (איליין סטיוארט). הוא מהורהר וחושב על בריגדון. לבסוף הוא מודיע לג'יין על ביטול האירוסין ומשכנע את ג'ף לטוס איתו בחזרה לסקוטלנד. המקום שקוע בערפל והכפר לא נראה אבל בגלל האהבה, הערפל נמוג וטום רואה את פיונה בגבול הכפר וממהר לשם לחבק אותה ולהישאר שם לתמיד.
אזכורים בתרבות

הכפר האגדי בריגדון מוזכר בשיר The Whole of the Moon של להקת הווטרבויז
בסרט ארבע חתונות ולוויה אחת, בעת חגיגת חתונה שנערכת בסקוטלנד, אומרת הדמות של גארת' (בגילומו של סיימון קאלו) שזה "בדיוק כמו בריגדון!"