נקרונומיקון
תוכן מקורי > הזוועה בדנוויץ'

הקטע המלא האחרון מתוך הספר הופיע עם יציאתה לאור של הנובלה של לאבקרפט הזוועה בדנוויץ' (אנ') ב-1929, אותה כתב כשנה קודם לכן ב-1928. ציטוט זה הרבה יותר ארוך ומעמיק מקודמיו, ועוזר לבאר את טבעו האמיתי של החיבור:
אין להעלות על הדעת כי האדם הוא הראשון או האחרון מבין שליטי הארץ, או שצורות החיים השונות והחומר מתקיימים לבדם ובפני עצמם. האלים העתיקים היו, האלים העתיקים הם, והאלים העתיקים תמיד יהיו. לא בחללים אותם אנו מכירים, אלא ברווחים הנמצאים ביניהם, שם הם הולכים, הקדמונים השלווים, חסרי כל מימד, ולנו, אינם נראים.

יוג שוגות' מכיר את הדרך לשער. יוג שוגות' הוא השער. יוג שוגות' הוא המפתח והשומר של השער. עבר, הווה, עתיד, כולם הם יוג שוגות'. הוא יודע היכן האלים הקדומים פרצו בעבר לתוך העולם, והיכן יעשו זאת שוב. הוא יודע היכן הם דרכו על שדות הארץ, והיכן הם עדיין דורכים עליהם, ומדוע אף אחד אינו יכול לראות אותם בעודם עושים זאת. בני האדם יכולים לזהות אותם מעת לעת בקרבתם בעזרת ריחותיהם, על אף שדמויותיהם אינם מוכרות לאף אחד, למעט אלו שהם בוחרים להציג בפני המין האנושי; מתוך אלו ישנן רבות, המשתנות בצורתן מהאידולון האמיתי של האדם, לאותה צורה חסרת מראה או ממשות אשר מהווה את מהותם האמיתית.

צעידתם המתועבת והבלתי נראית מגיעה רק למקומות המבודדים בהם נאמרו המילים ונערכו טקסי היללות, דרך עונותיהם. מלמולם נשמע מבעד לשריקת הרוח, והאדמה רועדת עם מודעותם. הם מכופפים את היערות ומוחצים את הערים, ולמרות זאת אף יער או עיר אינם מסוגלים לחזות במהלומות ידיהם.

קאדאת', בשממה הקפואה, ידעה אותם, ומה האדם ידע על קאדאת'? במדבריות הקרח של הדרום ובאיים הטבועים באוקיינוס ישנם סלעים עליהם נחרטו סמליהם, אך מי ראה את העיר הקפואה בעומק הארץ, או את המגדל המבוצר המכוסה באצות ים ובזיפרגליים?

קת'ולהו הגדול הוא בן דודם, ועם זאת אין ביכולתו לצפות בהם אלא לזמן קצר. לה! שאב ניגוראת'! כתועבה תדע אותם. ידיהם מסביב לגרונותיכם, ועדיין אינכם רואים אותם; ובית מגוריהם אפילו נמצא בשדה ראייתכם. יוג שוגות' הוא המפתח לשער, היכן שהספירות נפגשות.

האדם שולט כעת היכן שהם שלטו בעבר; בקרוב הם ישלטו היכן שהאדם שולט כעת. לאחר שהקיץ יהפוך לחורף, ולאחר שהחורף יהפוך לקיץ. הם מחכים בסבלנות, בשיא אונם, מפני שכאן, הם ישלטו שוב.
המקור באנגלית
Nor is it to be thought that man is either the oldest or the last of earth's masters, or that the common bulk of life and substance walks alone. The Old Ones were, the Old Ones are, and the Old Ones shall be. Not in the spaces we know, but between them, they walk serene and primal, undimensioned and to us unseen.

Yog-Sothoth knows the gate. Yog-Sothoth is the gate. Yog-Sothoth is the key and guardian of the gate. Past, present, future, all are one in Yog-Sothoth. He knows where the Old Ones broke through of old, and where They shall break through again. He knows where They had trod earth's fields, and where They still tread them, and why no one can behold Them as They tread. By Their smell can men sometimes know Them near, but of Their semblance can no man know, saving only in the features of those They have begotten on mankind; and of those are there many sorts, differing in likeness from man's truest eidolon to that shape without sight or substance which is Them.

They walk unseen and foul in lonely places where the Words have been spoken and the Rites howled through at their Seasons. The wind gibbers with Their voices, and the earth mutters with Their consciousness. They bend the forest and crush the city, yet may not forest or city behold the hand that smites.

Kadath in the cold waste hath known Them, and what man knows Kadath? The ice desert of the South and the sunken isles of Ocean hold stones whereon Their seal is engraven, but who hath seen the deep frozen city or the sealed tower long garlanded with seaweed and barnacles?

Great Cthulhu is Their cousin, yet can he spy Them only dimly. Iä! Shub-Niggurath! As a foulness shall ye know Them. Their hand is at your throats, yet ye see Them not; and Their habitation is even one with your guarded threshold. Yog-Sothoth is the key to the gate, whereby the spheres meet.

Man rules now where They ruled once; They shall soon rule where man rules now. After summer is winter, after winter summer. They wait patient and potent, for here shall They reign again.