מצוינים: ממה עשויה הצלחה
ביקורות ומכירות

"מצוינים" יצא לאור על ידי "Little, Brown and Company" ב-18 בנובמבר 2008‏. הספר דורג לראשונה במקום הראשון ברשימות רבי המכר של "הניו יורק טיימס" בארצות הברית ו"גלוב אנד מייל" בקנדה ב-28 בנובמבר 2008‏, והחזיק במקום הראשון במשך אחד עשר שבועות רצופים לפני שהוחלף בספר "The Yankee Years" של מנג'ר ניו יורק יאנקיז לשעבר, ג'ו טורה‏. כמו בספריו האחרים, סגנון הכתיבה המרתק ומלא החיים של גלדוול זכה לשבחים, אך שיטת העבודה שלו ספגה ביקורת על כך שלעיתים קרובות מדי היא טרף קל לכשלים לוגיים, ממצאים אנקדוטליים-מבוססי דגימה וניתוחים פשטניים.
בסקירת הספר ב"וול סטריט ג'ורנל", המבקר דייוויד א. שיוויץ' שיבח את סגנון הכתיבה של גלדוול והצהיר כי "רבים מכותבי ספרי העיון החדשים שואפים שיגדירו את עצמם" כ"מלקולם גלדוול של" בתחום הכתיבה שלהם. שיוויץ' החמיא לבהירות ולחן הקליל של גלדוול, אבל גם הצביע על עקבי אכילס אפשריים של גלדוול בגלל הפשטנות שלו בתיאור תופעות סוציולוגיות מורכבות ביותר ל"הסברים קומפקטיים טיפוסיים". כמו כן, שיוויץ' שיבח את הספר על כך שהוא שואל כמה שאלות חשובות, כמו "כמה פוטנציאל נמצא שם בחוץ שמתעלמים ממנו? כמה כישרון גולמי עדיין לא עובד והופסד בסופו של דבר, כי אנחנו נאחזים ברעיונות מיושנים של מה שנראה כמו הצלחה, ומה נדרש כדי להשיג אותה?".
בדיון על הספר במגזין "סלייט", המבקר ג'ון הורגן התרגש במיוחד מההיסטוריה המשפחתית של גלדוול. הוא חש כי הקשרים בין גזע להישגים נותחו באופן מהותי, אך מצא את הלקחים המוזכרים ב"מצוינים" כ"מאכזבים במידה מסוימת באופן מוזר, אפילו מדכדכים". את תרומתו של הספר סיכם הורגן באומרו, "מצוינים מייצג הזדמנויות שבוזבזו עבור גלדוול - שבעצמו מהווה "מצטיין", סופר מוכשר מאוד ובעל השפעה וצאצא של עבד אפריקאי - וגורם לתרומה משמעותית לשיח המתמשך שלנו על הטבע, טיפוח וגזע". שבועון העסקים והכלכלה "ביזנסוויק" נתן לספר ארבעה מתוך חמישה כוכבים והעריך כי הספר יגרום לרגע של "אהה!" לקוראים, אבל תהה האם גלדוול השמיט בכוונה ראיות שסותרות את התזה שלו. בנוסף, השבועון העיר בחוות הדעת שלו כי "מצוינים" חוזר על עצמו במספר חלקים, אך ריכך זאת באומרו שגלדוול, בסופו של דבר, מחבר את כל הסיפורים יחד לתוך נרטיב מקיף.
הביקורת על הספר התמקדה בסגנונו ובתפיסתו הפשטנית. רוג'ר גת'מן מהעיתון "The Austin American-Statesman" לא היה שבע רצון מההכללות של גלדוול שנלקחו על סמך כמויות קטנות של נתונים. גת'מן טען שהדבר לא אופייני לגלדוול, והוא האמין כי הגישה מצביעה על "עייפות מסוימת בשיטה האהובה עליו". הוא ציין כי ב"מצוינים", הניסויים, הניתוחים והמסקנות חלים גם על תופעות היסטוריות או תרבותיות שאינם תואמות את התזה שלו, דבר המצביע על כך שהשיטה האנליטית של גלדוול כבר לא עובדת זמן רב, וכי "הגיע הזמן עבור גלדוול לייצר משהו מאתגר יותר ממקרי שוד שלו שבוצעו יפה בקבר של ניירות סוציולוגיה ישנים". בויד טונקין ב"אינדפנדנט" החזיק בדעה דומה, ותהה מדוע גלדוול "עדיין לא מחזיק פרופסור מן המניין באוניברסיטת 'המובן מאליו'".
בסקירת הספר ב"גארדיאן", ג'ייסון קאולי חש כי "מצוינים" היה ויכוח בין גלדוול ובין עצמו, בהתייחסו לפעמים הרבות שהוא משתמש במילה "אנחנו", כאשר הוא מגדיר את עמדתו, למשל במשפטים: "יש משהו מאוד לא בסדר עם הדרך שבה אנחנו מסתכלים על הצלחה. [...] אנחנו דבקים ברעיון שהצלחה היא פונקציה פשוטה של זכות הפרט, וכי העולם שבו אנחנו גדלים והכללים שאנחנו בוחרים לכתוב כחברה לא משנים בכלל" (אין דגשים במקור). קאולי גם טען שיש "אמריקאי חד־ממדי מסוים בעבודה", והצביע על העובדה שרבות מהדוגמאות של גלדוול הן מארצות הברית, ובעיקר מהעיר ניו יורק, שם מתגורר גלדוול. במאמר על הספר עבור "הניו יורק טיימס", סטיבן פינקר כתב כי "ההיגיון ב"מצוינים" אשר מורכב מאנקדוטות נבחרות שמתאימות למסקנות, חכמה לאחר מעשה וברירה כוזבת, כרסם לי בקינדל שלי". בסקירת הספר עבור "ניו ריפבליק", אייזק צ'וטינר כינה את הפרק האחרון של "מצוינים" כ"אטום לכל סוגי החשיבה הביקורתית".
קווין ג'קסון, שסקר את הספר מטעם "סאנדיי טיימס", טען שבאופן אירוני, בזמן ש"מצוינים" סיפק הצעות כיצד לפתור הטיות תרבותיות, בספר עצמו יש הטיה לכיוון נושאים אמריקניים. בעקבות כך, ג'קסון ציפה כי הדבר יוביל למכירות טובות יותר בארצות הברית מאשר בבריטניה. ג'קסון גם היה מאוכזב מהחוסר ברעיונות חדשים בספר, וציין כי הוא רק מרחיב את הרעיון ש"אתה צריך להיוולד ברגע הנכון, במקום הנכון, למשפחה הנכונה (בדרך כלל יוקרתית עוזר), ואז אתה חייב לעבוד באמת, באמת קשה". הוא גם היה ספקן בקשר לטיעוניו של גלדוול בנוגע לכלל 10,000 השעות. ג'קסון התנגד להסבריו של גלדוול בקשר להצלחתם של הביטלס וטען שהביטלס הצליחו בזכות "רוח הנעורים של הגיל, אופנה ללהקות גיטרה וניצוץ של כימיה שיתופית".
בראיון ב-6 באוגוסט 2010, החווה פול מקרטני, חבר להקת הביטלס בעבר, את דעתו בקשר לספר:
[...] קראתי את הספר. אני חושב שיש בו הרבה אמת. [...] זאת אומרת היו הרבה מאוד להקות שהיו בהמבורג שניגנו 10,000 שעות ולא הצליחו, כך שזה לא תאוריה מוצקה. אני חושב, עם זאת, כאשר אתה מסתכל על הקבוצה של אלו שהצליחו... אני חושב שאתה תמיד תגלה את כמות העבודה ברקע. אבל אני לא חושב שזה כלל שלפיו אם אתה עושה את כמות העבודה, אתה הולך להיות מצליח כמו הביטלס.