stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיסוי בישראל
מיסים עיקריים > מס ערך מוסף

מס ערך מוסף (מע"מ) חל על מרבית המוצרים ושירותים, לרבות מוצרים ושירותים מיובאים, נכון לשנת 2025, עומד שיעור המע"מ בישראל על 18%.
פריטים מסוימים פטורים ממע"מ, כגון פירות וירקות לא מעובדים, סחורות ליצוא ומתן שירותים לתושבים זרים. לצורכי חישוב מע"מ על סחורות מיובאות מוסיפים לערך הסחורה גם את עלות המכס, מס הקנייה והיטלים אחרים.
מיסים עיקריים > ביטוח לאומי

דמי ביטוח לאומי הם תשלום חובה שאינו מס, משום שניתנת בגינם תמורה ישירה למשלם: ביטוח המבטיח, בקרות האירוע המתאים, גמלאות מחליפות שכר (תגמולי מילואים, דמי לידה, דמי פגיעה בעבודה, דמי אבטלה ועוד). בנוסף מזכים דמי הביטוח בקצבאות שאינן תלויות בגובה דמי הביטוח, ובהן קצבת אזרח ותיק וקצבת שאירים. אופי זה של דמי הביטוח טומן בהם מס סמוי, משום שלמעשה בעלי ההכנסות הגבוהות מסבסדים את בעלי ההכנסות הנמוכות.
דמי ביטוח בריאות שאותם גובה המוסד לביטוח לאומי ומעביר לקופות החולים הם מס ייעודי.
מיסים עיקריים > מס בולים

מס בולים, על מסמכים שנחתמו, בוטל בשנת 2006.
מיסים עיקריים > מס ריבוי דירות

מס ריבוי דירות הוטל מתחילת 2017 על מי שבבעלותו שלוש דירות מגורים ומעלה (ליתר דיוק: כאשר סך חלקי הבעלות בהן יחד הוא 249% ומעלה). בנוסף לתרומתו להכנסות המדינה נועד המס להניע את בעלי הדירות למכור דירות אלה, ובכך לתרום להורדת מחירי הדיור, שהאמירו מאוד מתחילת המאה ה-21 ועד למועד הטלת המס. מס זה בוטל בבג"ץ מס ריבוי דירות, בנימוק שבהליך החקיקה נפל פגם יסודי.
הטבות מס לעולים חדשים ותושבים חוזרים

עולים חדשים ותושבים חוזרים זכאים להטבות שונות על פי חוקי המיסים. מטרת ההטבות היא לספק תמריצים ליהודים לעלות לישראל. תושב חוזר הוא מי שהתגורר בחו"ל במשך 10 שנים או יותר, או מי ששהה בחו"ל במשך 5 שנים וחזר לישראל בשנים 2007-2009. כמו כן הוגדרו הטבות נוספות להחזרת מדענים ויזמים לישראל.
עיקר ההטבות הן:
פטור 10 שנה מדיווח על רווחים שמקורם בחו"ל
פטור ממסים למשך 10 שנים על הכנסות שמקורן מחוץ לישראל. פטור זה כולל את כל ההכנסות, אקטיביות או פסיביות, כגון ריבית, דיבידנד, קצבה, תמלוגים ודמי שכירות על נכסים.
פטור ממסים על פנסיה
הטבות במס הכנסה לעולים חדשים: במהלך 18 החודשים הראשונים בישראל יקבל העולה 3 נקודות זיכוי במס הכנסה, במהלך השנה שלאחר מכן - 2 נקודות, ובשנה השלישית נקודה אחת.
התפלגות תקבולי מס

נתונים לשנת 2019:
| סוג מס | סכום (במיליארד ש"ח) | אחוז |
| --- | --- | --- |
| מס ערך מוסף | 100.8 | 32.5% |
| מס הכנסה - ניכוי במקור | 102.4 | 33.4% |
| מס הכנסה - עצמאים וחברות | 54.7 | 17.7% |
| מס קנייה | 18.6 | 6% |
| בלו דלק | 18.9 | 6.1% |
| מיסוי מקרקעין | 11.4 | 3.7% |
| מכס | 3 | 1% |
סך הכול גבייה בשנת 2019: 310.5 מיליארד ש"ח.
בשנת 2021 הגבייה עלתה ל-384 מיליארד ש"ח.
ראו גם

נטל המס בהלכה
לקריאה נוספת

א. ויתקון וי. נאמן, דיני מיסים, הוצאת שוקן, מהדורה רביעית, 1969.
יוסף גרוס, דיני מיסים - פרקי הוראה, בעריכת אהוד פורת ודורון שוופי, הוצאת דיונון, מהדורה רביעית, תש"ן.
מ. כהן, דיני מיסים, הוצאת המכון למיסים ולייעוץ כלכלי.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 10042/16 קווטינסקי צחי ואחרים נ' כנסת ישראל ואחרים, ניתן ב-6 באוגוסט 2017
↑  דו"ח חופש המידע עבור שנת 219 - עמוד 27
↑  ביני אשכנזי‏, המתעשרת החדשה היא מדינת ישראל: שיא בהכנסות המדינה ממסים, באתר וואלה, 8 במרץ 2022
אישור תשלום שכר וניכוי מס הכנסה מתקופת המנדט הבריטי, מקביל ל אישור על משכורת וניכוי מס (טופס 106) במדינת ישראל
אמונות החיים שלאחר המוות במצרים העתיקה

סצנה מפורטת זו מהפפירוס של הונפר (אנ') (בערך 1375 לפנה"ס) מראה את ליבו של הונפר כשהוא נשקל על מאזני המאעת כנגד נוצת האמת, על ידי אנוביס בעל ראש התן. תחות בעל הראש המגלן, לבלר האלים, מתעד את התוצאה. אם לבו קל יותר מהנוצה, מותר להונפר לעבור לעולם הבא. אם לא, הוא נאכל על ידי אמות זוללת המתים. וינייטות (אנ') כגון אלו היו איור נפוץ בספר המתים המצרי.
אמונות החיים שלאחר המוות במצרים העתיקה התרכזו סביב מגוון פולחנים מורכבים שהושפעו מהיבטים רבים של התרבות המצרית (אנ'). לדת הייתה תרומה מרכזית, שכן היה לה תפקיד חברתי חשוב שחיבר את כל המצרים יחד. למשל, רבים מהאלים המצריים מילאו תפקידים בהדרכת נשמות המתים בחיים שלאחר המוות. עם התפתחות הכתיבה, נרשמו אידיאלים דתיים שהתפשטו במהירות ברחבי החברה המצרית. ראשית התפתחות דוקטרינות אלה וההתגבשותן נוצרו עקב יצירת כתבי החיים שלאחר המוות אשר המחישו והסבירו את מה שהמתים צריכים לדעת כדי להשלים את המסע בבטחה.
הדוקטרינות הדתיות המצריות כללו שלוש אידאולוגיות לחיים שלאחר המוות: אמונה בעולם תחתון, חיי נצח ותחיית הנשמה. לעולם התחתון, הידוע גם בשם דואת, הייתה רק כניסה אחת, שניתן להגיע אליה דרך קברו של הנפטר. הבָּבוּאָה הראשונית שהוצגה בפני הנשמה עם כניסתה לממלכה זו הייתה מסדרון מרופד במערך של פסלים מצודדי לב, הכוללים וריאציה של האל בעל ראש הנץ, הורוס. ייתכן שהדרך בה עברו הנשמות אל העולם התחתון השתנתה בין מלכים לפשוטי העם. לאחר הכניסה, הוצגו רוחות בפני אל דגול אחר, אוסיריס. אוסיריס יקבע את סגולת נשמתו של המנוח ויעניק לאלה הנחשבים ראויים, חיי שלווה לאחר המוות. המושג המצרי של 'חיי נצח' נתפס לעיתים קרובות כאילו נולד מחדש ללא הגבלת זמן. לכן, הנשמות שחיו את חייהן באלגנטיות הודרכו על ידי אוסיריס כדי להיוולד מחדש.
כדי להשיג את החיים שלאחר המוות האידיאליים, היה צורך לבצע תרגולים רבים במהלך החיים. ייתכן שהדבר כלל התנהגות צודקת ומעקב אחר עיקרי האמונה המצרית. בנוסף, המצרים הדגישו את הטקסים שהושלמו לאחר סיום חייו של אדם. במילים אחרות, הייתה זו אחריותם של החיים לבצע את המסורות הסופיות הנדרשות כדי שהמתים יוכלו לפגוש מיד את גורלם הסופי. בסופו של דבר, שמירה על מוסר דתי גבוה על ידי החיים והמתים, כמו גם ציות למגוון מסורות, הבטיחו לנפטרים מעבר חלק יותר לעולם התחתון.
המצרים קיוו לבצע את עבודתם ולהשתתף בתחביביהם בחיים שלאחר המוות. נהרות ומקומות טבעיים עם אדמה פורייה לחקלאים נחשבו כקיימים בחיים שלאחר המוות, וציורים על קירות קברים של חפצים כמו סירות נחשבו כמי שאפשר לגרום להם להופיע בחיים שלאחר המוות עבור משתמשים או בעלים קודמים.
מנהגי לוויה

המתים נאלצו להתמודד עם אתגרים רבים לפני שיכלו להיכנס לשלבים האחרונים של החיים שלאחר המוות. עם זאת, באמצעות תמיכת החיים, הייתה למתים גישה להגנה ולידע שהם צריכים כדי להיוולד מחדש בעולם התחתון.
מנהגי לוויה > קברים

העיצוב וקנה המידה של ארונות קבורה מצריים השתנו מתקופה לתקופה, למרות שתפקידם נותר זהה. בעוד שרוב הקברים נבנו במהלך חייהם של האנשים עבורם נועדו, נבנו הקברים המצריים כדי לשכן את גופות המתים, אך חשיבותם אופיינה גם במטרה להעביר את הנשמה לעולם התחתון. רוב החפצים והטובין שנמצאו בקבר היו תלויים במעמד האדם הקבור בתוכו. עם זאת, על מנת לסייע למתים, רוב הקברים עוטרו בכתבים שנועדו לעזור בהנחיית נשמתו של הנפטר אל החיים שלאחר המוות, דבר שהיה בר השגה לכל. המצרים האמינו שדלת מדומה היא סף בין עולמות החיים והמתים ודרכה יכולה אלוהות או רוחו של הנפטר להיכנס ולצאת. קברי פרעונים נתמכו בכמויות עצומות של עושר. חפצי קבר וטובין היו בדרך כלל רכוש אישי, אספקה למסע נוח של הנפטר אל החיים שלאחר המוות או מנחות לאלים.
מנהגי לוויה > כתבי החיים שלאחר המוות

לאורך מאות השנים, עיטר העם המצרי את קבריו וארונות הקבורה שלו בכתבים דתיים וכישופים בתקווה שאלו יעזרו למתים בחיים שלאחר המוות. ככל שהתפתחה התרבות המצרית, התפתחו גם הכתבים הללו והפכו מורכבים ונרחבים יותר באופיים.
מנהגי לוויה > כתבי החיים שלאחר המוות > כתבי הפירמידות

כתבי הפירמידות היו הלחשים הדתיים הראשונים שנחצבו בקירות הפירמידות המלכותיות המצריות העתיקות. החל מתקופת הממלכה הקדומה, שימשו כתבים אלו אך ורק את הפרעונים המצריים לקישוט קירות קבריהם. עם זאת, המלכות המצריות ופקידי ממשל בכירים החלו להשתמש במהרה גם הם בכתבי הפירמידות במקומות הקבורה שלהם. מטרת הכתבים הללו הייתה לעזור לפרעה להשלים בהצלחה את מסעו בחיים שלאחר המוות, על ידי העברת ידע לנפטר על הדרכים שעליו ללכת ועל הסכנות העומדות בפניו בדרך.
מנהגי לוויה > כתבי החיים שלאחר המוות > כתבי ארונות קבורה

בתקופת הממלכה התיכונה הוחלפו כתבי הפירמידות בכתבי ארונות קבורה. כתבי ארונות קבורה היו לחשים שנחרטו בארונות המתים. הם נועדו להגן על הנפטרים בחיים שלאחר המוות ולספק להם את קסם המעבר שיצטרכו במהלך מסעם. כתבי ארונות קבורה אלה היו בדרך כלל ניתנים להשגה, וסיפקו לאנשים הפשוטים של מצרים את ההזדמנות הראויה להשגת חיים לאחר המוות. כמו כן, חשוב לציין שאוסף כתבי ארונות קבורה, הידוע גם בשם "ספר שתי הדרכים", תפקד כמדריך המוקדם ביותר לחיים שלאחר המוות.
מנהגי לוויה > כתבי החיים שלאחר המוות > ספר המתים

ספר המתים היה אוסף נרחב של לחשים שכלל חומר הן מכתבי הפירמידות והן מכתבי ארונות קבורה. בתקופת הממלכה החדשה, תועד ספר המתים בדרך כלל על פפירוס. עם זאת, ניתן היה למצוא אותו גם על קירות קברים, ארונות קבורה ועטיפות של מומיות. בדומה לכתבי ארונות קבורה, הלחשים המאוירים בספר המתים שימשו את כולם. לחשים אלה הציעו עצות, הגנה וידע למתים בזמן מסעם בעולם התחתון.
מנהגי לוויה > כתבי החיים שלאחר המוות > ספרי העולם התחתון

ספרי העולם התחתון הכילו מספר כתבים שסיפקו לנפטר תיאור של העולם התחתון ושימשו מדריך עזר למתים במהלך מסעם האחרון. מכיוון שהמתים נראו לעיתים קרובות כמי שמשכפלים את מחזור הלידה מחדש של רע בזמן שעברו אל החיים שלאחר המוות, התמקדו כתבים אלו בעיקר במחצית השנייה של מסעו של אל השמש, שעבר דרך העולם התחתון בלילה. ספרי העולם התחתון המוקדמים יותר, הכוללים את האמדואת ואת ספר השערים, חילקו את הנרטיבים שלהם לשנים-עשר חלקים, המסמלים את שתים-עשרה השעות שבהן אל השמש בילה בעולם התחתון. ספרים מאוחרים יותר כמו ספר המערות וספר האדמה השתמשו בגישה מדורגת יותר כאשר הציגו את הנרטיבים שלהם. כל הספרים הללו הכילו גם איורים מורכבים של העולם התחתון, שלעיתים קרובות ניתן היה לראות אותם חרוטים בארונות קבורה ובקירות של אולמות קבורה.
מנהגי לוויה > כתבי החיים שלאחר המוות > ספרי השמיים

ספרי השמים כללו שלושה כתבים שלאחר המוות שכותרתם, ספר נות (אנ'), ספר היום וספר הלילה. כתבים אלה, החצובים בתקרת הקברים, הדגישו את התפקיד שמילאה האלה נות בחיים שלאחר המוות המצריים.
מנהגי לוויה > ארונות קבורה

בתרבות המצרית מתוארכים ארונות הקבורה לתקופת הממלכה הקדומה. בתקופה זו, ארונות הקבורה היו פשוטים יחסית; הם יוצרו שווי צלעות עם פרטים מינוריים. אלה כללו שלושה פתחים, האחד עבור מעבר הקה ושניים שייצגו עיניים. עם זאת, ככל שחלף הזמן התפתח המבנה של ארונות המתים. בתקופת הממלכה החדשה, לא רק שארונות הקבורה הפכו פופולריים יותר באזור אלא גם הופצו למכירה. גופתו של המנוח הייתה מיוצגת באותה עת על ידי הארון כשהיא בצורתו ומעוטרת במאפיינים שדומים לאדם שבתוכו. הנפטרים הוצגו לעיתים קרובות בבגדים לבנים, משום שייצגו את טוהר הנפש לאחר שעברה את הדין בהיכל המאעת. בנוסף, האוריינטציה של הנפטר הייתה חשובה מאוד למצרים הקדמונים. בתקופות מוקדמות, הגוף היה מונח מיד על הצד כשראשו מופנה דרומה. מאוחר יותר מנהג זה השתנה למצב בו הגוף מונח על גבו, והראש מופנה לכיוון הצפון.
מנהגי לוויה > תהליך החניטה

חניטה הייתה נוהג שהמצרים הקדמונים אימצו משום שהאמינו שצריך לשמר את הגופה על מנת שהמתים יוולדו מחדש בחיים שלאחר המוות. בתחילה חשבו המצרים שכמו רע, גופם הפיזי, או חאט (Khat), יתעורר מחדש לאחר שישלימו את מסעם בעולם התחתון. ברגע שהמצרים הבינו שגופות המתים שלהם יתכלו בסופו של דבר, הם התחילו לראות בשרידי המתים כלי לרוחו של הנפטר. הגוף נעטף בתכריכים כדי לשמור עליו, אם תחליט הנשמה לחזור. חרפושית הלב (אנ') הייתה קמע ששימש כמוצר קבר או תכשיט שענד פרעה המנוח. תפקידה של חרפושית הלב היה לכבול את הלב לשתיקה בזמן שקילתו בעולם התחתון כדי לוודא שהלב לא יעיד עדות שקר נגד המנוח. חרפושית הלב הונחה לעיתים קרובות על ליבם ונקשרה מתחת לתכריכי המומיה. מנהג זה היה כדי להבטיח שלא ניתן יהיה להסיר אותו פיזית מהנפטר.
מנהגי לוויה > מנחות לוויה

מצרים רבים ראו בקבר בית למתים, ולכן היה נהוג להשאיר מנחות ליד גופת הנפטר. המצרים האמינו שגם לאחר המוות, רוחו של האדם תחיה כי כוח החיים הוא ישות נפרדת שיכולה לנתק את עצמה מהגוף. כוח החיים הזה נקרא קה, ונחשב לחלק אחד ממה שהמצרים האמינו שהיא הנפש האלמותית. הבה היה חלק נוסף של הנשמה שהגבירה את הניידות ושכנה בתוך הקה. מנחות שנותרו למתים כללו בגדים וקישוטים יקרי ערך; עם זאת, התרומה החשובה ביותר הייתה מזון, כי למרות שהקה הופרד מהגוף, הוא עדיין יכול לגווע ברעב.
שיפוט המתים

בעיני המצרים הקדמונים, שיפוט המתים היה התהליך שאיפשר לאלים המצריים לשפוט את מידת הכשירות של נשמות הנפטרים. השיפוט היה אחד החלקים החשובים ביותר במסע דרך החיים שלאחר המוות והיה מושרש עמוק באמונה המצרית באלמוות. ככזה, מופיעות וריאציות רבות של סצנות שיפוט בכתבים המצריים שלאחר המוות. כל נשמה שנכנסה לעולם הבא טופלה בנפרד במהלך השיפוט. לאחר שסיימו המנוחים את מסעם בעולם התחתון, הם הגיעו להיכל המאעת. כאן מידת הטוהר שלהם הייתה הגורם הקובע אם הם יורשו להיכנס לממלכת אוסיריס.
משימתו הראשונה של המנוח הייתה לפנות בצורה נכונה לכל אחד מארבעים ושניים נישומי מאעת (אנ') בשמו, תוך קריאת החטאים שלא עשו במהלך חייהם. תהליך זה אפשר למת להוכיח שהוא מכיר את כל אחד משמות השופטים ובכך קבע שהוא טהור וחף מחטא. לאחר שאישרו כי הנפטר חף מכל חטא, הוצגו למנוח המאזניים ששימשו לשקול את ליבו כנגד נוצת המאעת. אנוביס היה האל שנראה לעיתים קרובות עורך מבחן זה. אם ליבו של המנוח היה קל מנוצת המאעת, רשם תחות את התוצאה וזו הוצגה לאוסיריס, שהכניס אותם לשדה הקנים. עם זאת, אם ליבו היה כבד יותר מהנוצה, נטרף הלב על ידי האלה אמות זוללת המתים, ובכך נהרסה נשמתו של הנפטר לצמיתות וזו הפסיקה מלהתקיים החל מאותו רגע.
אגם האש

נהרות ואגמים לוהטים בעולם התחתון מוזכרים ביצירות כמו כתבי ארונות קבורה וספר המתים. סביב גדותיהם יושבים בבונים בוערים. רע היה עובר באגם הזה במסעו דרך הדואת, ומחדש את סירתו. פרק 126 של ספר המתים קשור לוינייטה זו והטקסט מופנה ל"ארבעת הבבונים היושבים בחרטום הדוברה של רע." האגם היווה את אחת הסכנות שנתקלו בהם במהלך המסע דרך הדואת והיה לו אופי כפול. הבבונים ששמרו על האגם היו כוח שיכול היה לרענן ולהגן על הנפטרים אם ידעו את הדקלום הנכון או להשמיד אותם אם לא ידעו. בשושלת העשרים ואחת, מתוארות דמויות אנושיות בתוך האגמים. אלה מייצגות את אויבי המלך או האלים והכללתם בתוך האגמים מבטיחה את השמדתם לצמיתות. בדרך זו, המנוח יכול היה להימנע ממפגש עם גורל דומה, ולנצח על כוחות הכאוס כמו רע. אמ-חה (Am-heh), שפירוש שמו הוא "זולל מיליונים" או "אוכל נצח", הוא אל בעל ראש כלב ציד מהעולם התחתון שחי באגם של אש.
תחייה

עבור המצרים היו דרכים רבות להבטיח את גורלם. רבות מהפעולות שנקטו המצרים לאחר המוות היו להשפיע על החלטת האל לאפשר חיים אחרים.
לאחר השיפוט, האמינו המצרים שהישויות יחזרו לרֶחֶם האלה האם. בשלב זה, הנשמה פוגשת את גופה הקודם המשוקם. לדוגמה, בספר המתים יש סדרה של שורות הנקראות כך: "אני מאחד את איבריך, אני מחזיק את הפרשותיך יחד, אני מקיף את בשרך, אני מרחיק את נוזלי הריקבון שלך, אני מבריש את הבה שלך, אני מוחה את דמעותיך, אני מרפא את כל איבריך, אני מקיף אותך בעבודת האלה הטווה, אני משלים את יצירתך כרע." האמונה נמשכת כשהיצור העירום מתקרב אל האלה ונכנס לרחמה כבנה. לשם השוואה, דוגמה זו קשורה באופן עמוק ללידתו של אל השמש רע, הנכנס לרחם האלה מדי לילה, ונולד מחדש עם זריחת השמש. היחס של רע אל החיים שלאחר המוות קשור מאוד דרך המרכיבים הדתיים המצדיקים את זריחתה ושקיעתה של השמש.
בסופו של דבר, האלמוות שרצו המצרים הקדמונים בא לידי ביטוי בחיים אינסופיים. על ידי עשיית מעשים ראויים בחייהם הנוכחיים, הם יזכו לחיים שניים לנצח נצחים.
מגדר

לפי האגיפטולוגית קתלין מ. קוני (Kathlyn M. Cooney), נשים מצריות קדומות נאלצו להגדיר מחדש את המגדר שלהן על ידי הכללתם של תכונות גבריות יותר. אוסיריס, שהיה השליט הבלעדי של העולם התחתון, זכה לתשואות על עליונותו המדהימה כתוצאה מהגבריות שלו. בנוסף, הנושא הכולל הקשור לאלים חיבר את התכונות הגבריות שלהם לתחייה, ואלות היו הרבה יותר דרכות ועומדות על המשמר. אידאולוגיה זו נוצרה מתוך דוקטרינות מקוריות, אשר ציינו את הבורא הכולל כזכר. פסלים וצורות תצוגה אחרות הבליטו בצורה משמעותית את האיכויות הגבריות של היוצר שלהם, ובמיוחד הצביעו על איבר מינו הזקוף. לכן, כדי לפייס את העדפות האל שלהם הציגו קברי וארונות קבורה נשיים תכונות גבריות. דוגמאות לשינויים גבריים כללו צירופי שמות, שבהם נשים חרטו "אוסיריס" לפני שמם על ארונות הקבורה שלהן. זה הדגים את שיתוף הפעולה של נשים עם אל שמסוגל להיוולד מחדש, כי לבד המגדר שלהן הגביל אותן.
שדה הקנים

"שדה הקנים" (סחת-ארו), היה היעד הסופי לכל הנשמות שזכו ללידה מחדש. מושג זה התפתח בתקופת השושלת החמישית. שדה הקנים נחשב בעצם לגן עדן וכלל את הדימוי הזה. שדה הקנים הוצג כאזור שופע מאוד, מלא במפלים בין פלאי טבע אחרים. דימויים מצריים, כמו הפפירוס של נבסני (Papyrus of Nebseni), תיארו את הארץ כמחולקת למספר רב של חלקים. כל חלק תואר כדומה למבנה אי, שיש צורך בשיט בסירה כדי להגיע אליו.
אלה שקיבלו גישה לשדה הקנים כללו גם אלים וגם נשמות צדיקות. פוריות הארץ הודגשה מאוד, שכן היו בה שניים מהתגמולים העיקריים בהשגת אלמוות: גישה לנילוס, והיכולת לייצר חקלאות מזון. כתוצאה מכך, המנוח אכל ושתה את אותם מעדנים שנבלעו על ידי האלים שלהם. בתורו, זה קידם את האמונה שבהשגת אלמוות, אנשים צברו גם היבטים שדומים לאלים. בנוסף, כבוד שלישי בולט של מגורים בשדה הקנים היה אמצעי התקשורת. המנוחים הצליחו להעביר מחשבות זה לזה, לאלים ולאלה שאיבדו קודם לכן.
ראו גם

דת מצרים העתיקה
הנשמה במצרים העתיקה
אייל גמליאל

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1963 (בן 61)  אילת
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה
 עיסוק:  פרופסור מן המניין במחלקה למדעי ההתנהגות במרכז האקדמי רופין. מכהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה והקהילה במרכז האקדמי רופין מאז 2017.
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מוסדות:  המרכז האקדמי רופין
אייל גמליאל (נולד ב-29 באוגוסט 1963) הוא פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה במכללה האקדמית רופין.
ביוגרפיה

גמליאל נולד באילת וגדל באשדוד. הוא סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון ושני במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט ביצע בהנחייתו של פרופ' סורל קאהן בנושא "הוגנות השימוש במבחנים".
חבר סגל במחלקה למדעי ההתנהגות במרכז האקדמי רופין החל מ-2001. כיהן כראש מסלול פסיכולוגיה במחלקה למדעי ההתנהגות בין השנים 2003 ו-2007 וכראש המחלקה למדעי ההתנהגות בין השנים 2007 ו-2013. כיהן כממלא מקום ראש תוכנית המוסמך בפסיכולוגיה קלינית בין השנים 2016 ל-2017. מכהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה והקהילה החל מ-2017. כיהן כיו"ר האגודה הישראלית לפסיכומטריקה (אפי) בין השנים 2016 ל-2019.
פעילות מחקרית

הפעילות המחקרית והפרסומים המדעיים של אייל הם בעיקר בתחום של מדידה פסיכולוגית וחינוכית ובתחום של שיפוט וקבלת החלטות.
פעילות מחקרית > מדידה פסיכולוגית וחינוכית

יחד עם פרופ' סורל קאהן אייל פרסם מספר מאמרים פורצי דרך בכתבי עת בינלאומיים בתחום של הוגנות השימוש בציוני קבלה של מועמדים ללימודים גבוהים ולמקומות עבודה. המאמרים חידשו במישור התאורטי בכך שהוכיחו באמצעות המשגה של התנאים בהם הקבלה הוגנת או מוטה את התחושות האינטואיטיביות שהיו בספרות האקדמית (כמו גם בקרב ציבור רחב בעולם המערבי) לגבי קיפוחן של קבוצות מוחלשות בתהליכי הקבלה. קדמו למאמרים אלה מספר מודלים תאורטיים שהוצעו בספרות בשנות ה-70, אך הם לקו בלפחות אחת משתי דרכים: חלק מהמודלים שהוצעו היו עקביים ותקפים, אך הציגו את סוגיית ההוגנות במונחים של חוסר הטיה בניבוי; חלק אחר מהמודלים עסק אמנם בהוגנות במונחים של חוסר הטיה בברירה, אך הם נדחו בגין היותן הגדרות לא עקביות ולכן לא תקפות. בסדרת מאמרים (2001, 2006) מספקים קאהן וגמליאל הגדרות תקפות של הוגנות בקבלה/בברירה, הגדרות שמאפשרות לבחון באופן תקף את מידת ההוגנות של תהליכי קבלה כלפי קבוצות אוכלוסייה מוחלשות. סוגיה חשובה בהקשר זה היא שההגדרה העקבית והתקפה שהוצגה להוגנות בברירה הוכיחה שחוסר הטיה בניבוי גורם בהכרח להטיה בברירה לרעת קבוצות מוחלשות. במאמר נוסף (2007) מיישמים גמליאל וקאהן הגדרות אלה על בסיס נתונים גדול מאוד שכלל עשרות בסיסי הנתונים שכל אחד כשלעצמו ריכוז נתוני עשרות ומאות מחקרים אחרים, על מנת להגיע למסקנה גורפת לגבי תמונת המצב בארצות-הברית ובמדינות מערב אירופה: הניבוי של ההצלחה בלימודים ובעבודה באמצעות כלי המיון המקובלים (הכוללים מבחנים סטנדרטיים ואובייקטיביים) הוא אמנם חסר הטיה, ולכן הוגן, אולם תהליכי הקבלה (הברירה) גורמים לקיפוח של קבוצות אוכלוסייה מוחלשות ולאפליה לטובה של קבוצות אוכלוסייה חזקות. הסיבה לכך היא שהפערים בין הקבוצות החברתיות החזקות והחלשות הם גדולים יותר בציוני הקבלה לעומת הפערים בין אותן קבוצות בהצלחה האמיתית בלימודים, בעיקר בשל העובדה שכלי המיון הם יותר סטנדרטיים ואובייקטיביים ואילו קריטריון ההצלחה הוא לרוב סובייקטיבי (הערכות ממונים או ציוני מרצים). לפיכך, שיטת הברירה שבוחרת את הגבוהים ביותר בציוני הקבלה גורמת לייצוג חסר של חברי הקבוצות המוחלשות לעומת הייצוג שלו הם היו ראויים לו הייתה מתבצעת הבחירה על פי ההצלחה האמיתית שלהם בלימודים.
דפוס דומה קיים גם בישראל והומחש במאמר של גמליאל וקאהן ב"מגמות" ב-2004. מאמר זה הסתמך על נתוני מחקרים רחבי היקף והראה כי השימוש שנעשה בארץ בציוני הקבלה למוסדות להשכלה גבוהה, ובכלל זאת ממוצע הבגרות וציון המבחן הפסיכומטרי, מפלה לרעה קבוצות חברתיות מוחלשות.
פעילות מחקרית > שיפוט וקבלת החלטות > היצג תכונה (Attribute framing)

היצג תכונה (Attribute framing) מתייחס להטיה אנושית בה אנשים שופטים ומעריכים כוס שמוצגת בהיצג "חיובי" כ"חצי כוס מלאה" באופן אוהד יותר מאשר אותה כוס ממש שמוצגת בהיצג "שלילי" כ"חצי כוס ריקה". אייל חקר ופרסם עשרות מאמרים אשר בחנו היבטים שונים של תופעה זו, ובכלל זאת יישום של התופעה בהקשר של שיפוטים של עקרונות צדק חלוקתי, יישומים חדשים של היצג תכונה, ומחקר בסיסי שמנסה לעמוד על השורשים התאורטיים של הטיה אנושית זו שמבטאת פגיעות לדרך שבה סיטואציה זהה מוצגת.
פעילות מחקרית > שיפוט וקבלת החלטות > היצג תכונה (Attribute framing) > השפעת היצג תכונה על שיפוטים של עקרונות צדק חלוקתי

לאחר זכייה במענק מחקר תחרותי בשנת 2004 של ה-Israel Foundations Trustees, אייל חקר ופרסם יחד עם פרופ' איל פאר מהאוניברסיטה העברית סדרת מאמרים שהמחישו את ההשפעה של היצג תכונה (Attribute framing) על שיפוט של עקרונות צדק חלוקתי בהקשרים שונים: בחלוקה של משאבים בארגונים (2006), בשיפוטי הוגנות של כלים המשמשים למיון עובדים (2009), ובחלוקה של משאבים רפואיים (2010). מממצאי מחקרים אלה מרוכזים גם במאמר בעברית בכתב העת "מגמות" (2010).
לשם המחשה, במחקרים אלה הראו גמליאל ופאר שאנשים מעריכים מתן זכות קדימה למבוגרים על פני צעירים בקבלה של חיסון למחלה מסוימת כהליך הוגן, אך אותם אנשים מעריכים שזה לא הוגן לא לתת זכות קדימה לצעירים בהקשר זה. למשל, בהינתן שישנם 100 חיסונים ו-200 אנשים שזקוקים להם, 100 מבוגרים ו-100 צעירים, אנשים סבורים שזה הוגן לתת את החיסונים ל-100 המבוגרים, אך בעת ובעונה אחת הם סבורים שזה לא הוגן שלא לתת את החיסונים ל-100 הצעירים. ממצאים אלה מובילים ליישומים נרחבים בתחום שבהם נדרש שיתוף פעולה ציבורי בעת הקצאת משאבים מוגבלים, כפי שהתרחש בעת המשבר העולמי של מחלת הקורונה.
פעילות מחקרית > שיפוט וקבלת החלטות > היצג תכונה (Attribute framing) > יישומים נוספים של הטיות הנגרמות עקב היצג תכונה

בסדרה נוספת של מחקרים אייל בחן את השפעת היצג התכונה על עמדות בתחומים נוספים, כגון השפעת ההיצג על עמדות של אנשים לגבי העדפה מתקנת (2007), והשפעה של ההיצג על עמדות של אנשים לגבי המתת חסד (2013). ניתן להציג "המתת חסד" (Euthanasia) באופן "חיובי" במונחים של "אי הארכת חיים", או באופן "שלילי" משלים של "הפסקת החיים". בסדרת מחקרים אייל הראה כי אנשים תומכים יותר בסיטואציה זהה של המתת חסד כאשר היא מוצגת במונחים של "אי הארכת חיים" ותומכים בה פחות כאשר היא מוצגת במונחים של "הפסקת חיים". תופעה זו נמצאה גם בסיטואציות שעוסקות ב"המתת חסד פאסיבית" – אי הארכת חיים באמצעים מלאכותיים, וגם בסיטואציות שעוסקות ב"המתת חסד אקטיבית" – פעולה יזומה על מנת להפסיק את חיי האדם.
במחקר נוסף שנערך בשיתוף פעולה עם פרופ' יוסי לוי בלז נמצאו ממצאים דומים גם בהקשר של עמדות של אנשים כלפי התאבדויות של בני הגיל השלישי (2016).
פעילות מחקרית > שיפוט וקבלת החלטות > היצג תכונה (Attribute framing) > הסברים תאורטיים להטיה שנגרמת בשל תופעת היצג התכונה

בסדרת מחקרים שביצע אייל בשיתוף פעולה עם ד"ר חמוטל קריינר הם בחנו משתנים שונים שעשויים להשפיע על קיום ועל גודלה של הטית היצג התכונה (2013, 2014, 2016, 2017), את התפקיד שיש לקשב (Attention) ביצירת ההטיה בגין היצג התכונה (2018), ואת התפקיד שיש לתוצאות טובות יותר או פחות לעומת השימוש המילולי במונחים חיוביים או שליליים בהטיית היצג התכונה (2019). במחקרים נוספים הציגו יישום אפשרי של תאוריית העקבות המעורפלות (Fuzzy trace theory) כהסבר אפשרי של הטית היצג התכונה (2020), וקישרו הסבר זה לעובדה שהיצג התכונה גורם להטיה בשיפוטים של אנשים יותר בהקשרים בהם תוצאות נתפסות כרצויות לעומת הקשרים בהם התוצאות נתפסות כלא רצויות (2021). המחקר האחרון נעשה בהתייחס לתופעה חברתית חשובה של האמינות הנתפסת של ידיעות חדשותיות בעידן חדשות הכזב (Fake News).