stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עין תמר
היסטוריה

מוסדות המדינה החליטו על הקמת היישוב כבר בשנות ה-70 ושמו ניתן לו ב-1977. היישוב הוקם באוגוסט 1982 על ידי 24 משפחות. בשנה הראשונה לקיום המושב נמצאו בו עשרות מוקשים ונפצעו שניים מתושביו מעלייה על מוקשים בשטחים החקלאיים. מוקשים אלה נסחפו על ידי נחל הערבה, עקב קרבתו לגבול ממלכת ירדן.  בעקבות זאת הורה אלוף הפיקוד לסגור את שטחי החקלאות של המושב עד סיום ביצוע בדיקה מקיפה ופינוי המוקשים, דבר שהעמיד בסימן שאלה את המשך קיום המושב. המושב קיבל עשרות דונמים מנאות הכיכר ונעשו מאמצים לתת לו אדמות חלופיות נוספות. אולם המחסור בקרקעות לא מנע מחברי המושב לעלות לקרקע ולהתחיל בגידול חקלאי.
במהלך שנת 1984 הוכשר שטח יישוב זמני של המושב בגבעה שבשנות האלפיים מכונה עין תמר הישנה.
בשנת 2004 עברו חברי המושב לנקודת הקבע, ואילו עין תמר הישנה עבר הסבה לכפר תיירות מדברית אל מול נופי הרי אדום, מטעי התמרים והר סדום.
כיום המושב מונה 45 משפחות והוא נמצא בתהליכי הרחבה וקליטה חקלאית מלאה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  צבי אילן, סכר מוסיף קרקע, דבר, 27 ביולי 1977
↑  אמיר רוזנבליט, יגודרו שטחי מושב עין תמר, דבר, 1 בספטמבר 1983
↑  אמיר רוזנבליט, מי יעלה מחר על מוקש, דבר, 2 בספטמבר 1983
↑  אמיר רוזנבליט, יוחלפו אדמות מושב עין תמר בערבה, דבר, 20 בספטמבר 1983
↑  נאות הכיכר, מעריב, 24 באוקטובר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522149305171  VIAF: 316602906   WorldCat (עם VIAF): 316602906 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארדביל (פרובינציה)

| --- | --- |
מוזיאון ארדביל בארדביל
מוזיאון ארדביל בארדביל
 מדינה:  איראן איראן
 נפות בפרובינציה:  9
 בירת הפרובינציה:  ארדביל 
 שפה רשמית:  פרסית, טלישית, אזרית
 שטח:  17,800 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרובינציה:  1,270,420 (2016)
  ‑ צפיפות:  69 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  38°15′05″N 48°17′50″E﻿ / ﻿38.2514°N 48.2973°E﻿ / 38.2514; 48.2973 
 אזור זמן:  UTC +3:30
 http://ardabil.ostan-ar.ir/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרובינציית ארדביל (בפרסית: استان اردبیل) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת בצפון-מערב איראן, בגבול עם אזרבייג'ן, ובירתה העיר ארדביל.
שטחה 17,800 קמ"ר, והיא נמצאת בצפון המדינה. ב-2006 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,228,155 תושבים.
ארדבג

| --- | --- |
ארדבג רנסאנס
ארדבג רנסאנס
 סוג:  ויסקי מהאי איילה
 אחוז אלכוהול:  40
 מוצא:  סקוטלנד סקוטלנד
 מועד הכנה ראשוני:  1815
 צבע:  חום
ארדבג (באנגלית: Ardbeg) הוא ויסקי סינגל מאלט סקוטי, המזוקק באי המערבי איילה (Islay). הוויסקי ידוע בטעם הכבול הדומיננטי שלו (הנובע מהשימוש בכבול כחומר בעירה המשמש להפסקת שלב הליתות) ובטעמים נוספים שמקורם במי אגם אוגידייל שמעל המזקקה.
המזקקה משתמשת בליתות המעושן ביותר שמספקת מלתתת פורט אלן - ריכוז כבול של 45 חלקים למיליון, ונחשבת לשנייה ברמת העשן שבה רק למזקקת לפרואייג, על אף שכמות הפנולים במשקה הסופי קרובה לרמה שנמצאת במשקה של מזקקת לגבולין הסמוכה, שמתחילה בליתות של 35 חלקים למיליון אבל מאבדת פחות מטעם העשן בדרך, לטענתם בשל זיקוק ארוך ואיטי במיוחד. ביחד תרמו שלוש מזקקות אלה רבות לפרסומו של ויסקי מהאי איילה והוציאו לו שם של ויסקי מעושן במיוחד, למרות שישנן גם יוצאים מכלל זה.
הוויסקי הנפוץ מהמזקקה כולל את ארדבג 10, ארדבג 17, Uigeadail בחוזק חבית בעל סיומת חביות שרי, וביקבוקים נוספים. מהזיקוק של 1998 בוקבק "צעיר מאוד" בן 6 שנים, "Still Young" בן 8 שנים, "כמעט שם" בן 9 השנים, וב-2008 יצא דראם 10 השנים הרגיל של המזקקה.
המזקקה נוסדה בשנת 1815, ובמהלך השנים נסגרה ונפתחה מספר פעמים. בעקבות קניית מזקקת גלנמורנג'י את ארדבג ב-1997 ופתיחתה מחדש, נוסד מועדון הלקוחות המכונה ה"ועדה", שאליו ניתן להצטרף ללא תשלום באתר ומטרתו המוצהרת: "ששערי המזקקה לא ייסגרו שוב לעולם". לחובבים המבקרים בה ניתנת הזדמנות לטעום את הוויסקי לאורך התהליך ולחוש בשינויים שחלים בו עם השנים. בסך הכל יצאו כ-20 ביקבוקים שונים מאז שחזרה המזקקה לפעילות ב-1996, והיא גורפת פרסים בתחרויות מדי שנה ותשבחות.
ראו גם

ויסקי מהאי איילה
בוומור
לגבולין
לפרויג
אמבוטידו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נקניק יבש 
 מטבח:  המטבח הספרדי, המטבח הפורטוגזי, המטבח האוסטרי 
 
אמבוטידו (בספרדית ובפורטוגזית ברזילאית: Embutido), אנצ'ידו (בפורטוגזית אירופאית) או אמבוטיט (בקטלאנית) הוא מונח כללי למוצרי בשר טחון.
הרכב ומקור

המילון של האקדמיה המלכותית הספרדית מגדיר זאת כ"מעי ממולא בבשר טחון, בעיקר חזיר; מעי ממולא במרכיבים מגוונים". (המילה הספרדית מגיעה מהפועל embutir, שפירושה "למלא"). המונח מתייחס לעיתים קרובות לכל אחד מהסוגים הרבים של נקניקיות יבשות שנמצאות במטבחי איבריה ושל המושבות הספרדיות והפורטוגזיות לשעבר.
מטבחים אחרים

במטבח הפיליפיני, לעומת זאת, בשל המיזוג של המטבח הספרדי והאמריקאי באיים, אמבוּטידו (או אמבוׁטידו) מתייחס לסוג של קציץ בשר עטוף סביב פרוסות ביצה ונקניק.
גלריה

תערוכה של "אמבוטידוס"
אמבוטידוס מספרד
בוטיפראס סולדניאס מקולומביה
לקריאה נוספת

סוגים ספציפיים כוללים, בין רבים אחרים (על פי רשימת נקניקיות למדינות השונות):
אנדרולה מגליסיה
Chosco de Tineo מאסטוריה
רשימת נקניקיות
ראו גם

צ'וריסו
סוברסאדה מהאיים הבלאריים
בוטיפרה מקטלוניה
בוטיפארה סולדינאס
פואט מקטלוניה
סלצ'יצ'ון
נקניק דם (מורסילה, מורצ'לה)
לינגויסה
אלהאירה
פארינהיירה
בוטיו, הידוע גם כ-chouriço de ossos
פאיו
הערות שוליים

↑  "embutido". Diccionario de la lengua española (בספרדית) (23 ed.). Real Academia Española. 2014.
↑  Viguer, Bélen Aguado (2016). Spain - Culture Smart!: The Essential Guide to Customs & Culture. Bravo Limited. p. 104. ISBN 9781857338393.
↑  Lam, Francis (7 בינואר 2015). "The Rich Tradition of Filipino Embutido". The New York Times Magazine. נבדק ב-11 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX526787
עינב (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע ג'יין בורדו
 מתוך האלבום ג'יין בורדו
 יצא לאור:  2014 
 סוגה:  קאנטרי 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.01 דק' 
 כתיבה:  דורון טלמון 
 לחן:  דורון טלמון 
 
"עינב" הוא פזמון שביצעה להקת ג'יין בורדו. השיר יצא לאור בשנת 2014.
רקע

השיר יצא באוגוסט 2014 כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, "ג'יין בורדו", שיצא כחודשיים מאוחר יותר. השיר נכתב והולחן על ידי דורון טלמון, סולנית ההרכב.
השיר מסוג קאנטרי-פופ. הדוברת בשיר מבטאת את קנאתה בבחורה נאה ומצליחה בשם עינב. לדברי טלמון, "השיר נכתב על מישהי שקיימת והושאל לעוד מלא אחרות שקיימות. זהו שיר על ההרגשה הכללית שבחורה יכולה למצוא את עצמה חשה לפעמים".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ה (2015) דורג השיר במקום ה-17.
נכון ליוני 2023 צבר השיר למעלה מ-6 מיליון צפיות ביוטיוב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 17 |  |
הערות שוליים

↑  אורי זר אביב, קאנטרי קלאב: להקת ג'יין בורדו עושה קאנטרי ממזרי בעברית, באתר טיים אאוט תל אביב, 1 בינואר 2015
| ג'יין בורדו |
| --- | --- | --- |
דורון טלמון • מתי גלעד • יואב ארבל • רמי אוסרווסר • סתיו אחאי
אמיר זאבי • גיל לנדאו
| אלבומי אולפן | ג'יין בורדו • מה שחשוב • אוקיינוסים • שירים של אחרים • כישוף |  |
| אלבומי הופעה | שירים עם אחרים |  |
| סינגלים | "עינב" • "איך אפשר שלא" • "מה שחשוב" • "תנו לנמנם" • "רוקדים צמודים" • "טי-שרט" • "מחזיקה לי את הלב" • "לא יוצאת למסיבות" • "מגדל המים" • "לא לבד" • "פולארויד" • "כישוף" |  |
עיתון רחוב

מוכרת עיתוני רחוב בסן פרנסיסקו
עיתון רחוב הוא עיתון או מגזין הנמכר על ידי אנשים חסרי בית או עניים ומיוצר בעיקר כדי לתמוך באוכלוסיות אלו. עיתונים מסוג זה מספקים בעיקר כיסוי של נושאים הקשורים לחוסר בית ועוני ושואפים לחזק את הקשרים החברתיים בתוך הקהילות שלהם. המטרה של עיתוני רחוב היא להעניק לאנשים אלו הזדמנויות תעסוקתיות וקול בקהילה שלהם. בנוסף לכך, רבים מהעיתונים נכתבים חלקית על ידי המוכרים עצמם.
היסטוריה

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, פורסמו מספר פרסומים על ידי ארגוני צדקה, דת ועבודה שניסו למשוך את תשומת הלב לבעיית החוסר בית, אך עיתוני רחוב החלו להתפשט רק לאחר הקמתו של "חדשות הרחוב" בניו יורק בשנת 1989. כיום, עיתונים דומים מתפרסמים ביותר מ-30 מדינות, רובם בארצות הברית ובמערב אירופה. הם נתמכים על ידי ממשלות, גופי צדקה, ואיגודים כמו הרשת הבינלאומית של עיתוני רחוב ואיגוד עיתוני הרחוב של צפון אמריקה.
עיתוני רחוב החלו להופיע באופן נרחב בארצות הברית בשנות ה-80 של המאה ה-20, בתגובה לרמות המחסור הגוברות והתמוטטות התמיכה החברתית לחסרי בית. עיתונים אלה נוצרו במטרה להתמודד עם הצגת השלילית של חסרי בית בתקשורת הממסדית. "חדשות הרחוב" שהוקם בניו יורק ב-1989, זכה להכרה כעיתון הרחוב המודרני הראשון והוא הפך לקטליזטור להקמת עיתונים נוספים.
עיתוני רחוב התפשטו בערים גדולות ברחבי העולם, במיוחד בגרמניה ובשוודיה, והם הוקמו גם בקנדה, אפריקה, דרום אמריקה ואסיה. במהלך שנות ה-90, הוקמו קואליציות כדי לחזק את תנועת עיתוני הרחוב, כאשר הרשת הבינלאומית של עיתוני רחוב (INSP) ואיגוד עיתוני הרחוב של צפון אמריקה (NASNA) מציעים תמיכה ומחזיקים בסטנדרטים אתיים לפעילות.
היסטוריה > בעיות ואתגרים

למרות התרחבותם, רבים מעיתוני הרחוב עדיין נתקלים בקשיים כולל מימון לקוי, צוות לא אמין וקושי ליצור עניין ולשמר קהל קוראים. בנוסף, קיימת מחלוקת בין המו"לים לגבי סוג החומרים שצריכים להיכלל ומידת השתתפותם של חסרי בית בכתיבה ובהפקה. "הנושא הגדול", עיתון פופולרי, הפך למוקד של מחלוקת מכיוון שהוא מתמקד במשיכת קהל קוראים רחב על ידי כיסוי של נושאים מרכזיים ותרבות פופולרית, בעוד שעיתונים אחרים מדגישים פעילות למען חסרי בית ונושאים חברתיים ומרוויחים פחות.
הערות שוליים

↑  Harman, Danna (17 בנובמבר 2003). "Read all about it: street papers flourish across the US". The Christian Science Monitor. נבדק ב-13 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה) Archived version
↑  Boukhari, Sophie (1999). "The press takes to the street". The UNESCO Courier. UNESCO. אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2019. נבדק ב-13 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Holender, Robert (22 במאי 2006). "De hemlösas tidningar prisades". Dagens Nyheter (בשוודית). נבדק ב-11 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Röster åt utsatta fick publicistpris". Ekot (בשוודית). Sveriges Radio. 22 במאי 2006. אורכב מ-המקור ב-14 ביוני 2006. נבדק ב-11 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
עמוד ראשי מוקדם של חדשות הנווד
סיגורני ויבר

| --- | --- |

סיגורני ויבר בכנס "קומיק-קון" סן דייגו, יולי 2017
 לידה:  8 באוקטובר 1949 (בת 75) ניו יורק, מנהטן, ארצות הברית
 שם במה:  Sigourney Weaver 
 שם לידה:  Susan Alexandra Weaver 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  בית הספר ע"ש אתל ווקר  בית הספר לדרמה של ייל  קולג' שרה לורנס  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  ג'ים סימפסון (1 באוקטובר 1984–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1988)  International Goya Award (2024)  Hasty Pudding Woman of the Year (1998)  פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר (1987)  פרס רייצ'ל קרסון (2011)  פרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1998)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (1988)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס יופיטר 
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזן אלכסנדרה "סיגורני" ויבר (באנגלית: Susan Alexandra "Sigourney" Weaver; נולדה ב-8 באוקטובר 1949) היא שחקנית קולנוע אמריקאית. ידועה בתפקידה כאלן ריפלי בסרטו של רידלי סקוט, "הנוסע השמיני" (1979), "שובו של הנוסע השמיני" (1986), שבוים על ידי ג'יימס קמרון, ושני סרטי המשך אחרים בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", תפקיד שבו היא זכתה להכרה ברחבי העולם. היא ידועה גם בשל תפקידיה כדיינה בארט בסדרת הסרטים "מכסחי השדים", דיאן פוסי בסרט "גורילות בערפל", ג'ייני קארבר בסרט "סופת קרח", וד"ר גרייס אוגוסטין בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר" (2009).
ויבר הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אוסקר בשל הופעותיה ב"שובו של הנוסע השמיני" (1986), "גורילות בערפל" (1988) ו"נערה עובדת" (1988), זוכה פרס גלובוס הזהב בשני הסרטים האחרונים. ויבר מלוהקת בדרך כלל לתפקידי אישה חזקה ונחושה.
ביוגרפיה

וויבר נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית. היא גדלה במשפחה אמידה מרקע נוצרי. בת לאב מפיק טלוויזיה אמריקאי ולאם אנגלייה מקולצ'סטר שוויתרה על קריירת משחק. בגיל 14 שינתה את שמה בהשראת דמות ב"גטסבי הגדול" מאת סקוט פיצג'רלד. למדה משחק בנעוריה אך בחרה ללמוד לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד. אחרי סיום הלימודים למדה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
בשנת 1967 היא התנדבה בקיבוץ תל יצחק שבישראל.
ביוגרפיה > קריירה

עם סיום לימודיה החלה בקריירת משחק, בעיקר בתיאטרון ובאופרות סבון בטלוויזיה, אך סבלה ממגבלות בגלל גובהה הרב (182 ס"מ).
בשנת 1977 ביצעה את תפקידה הראשון בסרט הקולנועי הקומי של וודי אלן "הרומן שלי עם אנני" בתפקיד אילם, לצידו של אלן. בשנה זו גם שיחקה במיני-סדרה "הטובים במשפחות" לצידו של ויליאם הרט.
פריצת הדרך הקולנועית שלה הייתה בתפקיד הראשי של ריפלי בסרט המדע הבדיוני "הנוסע השמיני" שביים רידלי סקוט בשנת 1979. בהמשך הופיעה ויבר במגוון תפקידים, הן בסרטים קומיים ("מכסחי השדים", "מכסחי השדים 2", "נערה עובדת", "קדימה, תריץ אחורה"), הן בסרטי מתח ("קופיקט" או "שנה בצל הסכנה") הן בסרטי דרמה ("העלמה והמוות" של רומן פולנסקי, "גורילות בערפל", "סופת קרח").
ב-1984 שיחקה במחזה "Hurlyburly" בברודוויי, עליה קיבלה מועמדות לפרס טוני. ב-1985 שיחקה בסרט הקומדיה הצרפתי "אישה אחת או שתיים" לצד הכוכב הצרפתי ז'ראר דפארדיה.
בשנת 1997 קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית ראשית במיני-סדרה או סרט ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית ראשית בסרט טלוויזיה על תפקידה בסרט האימה הטלוויזיוני של Showtime "שלגיה: סיפור אימה", לצד השחקנים סם ניל וגיל בלוז.
בשנת 2002 שיחקה במחזה "כס הרחמים", שכתב וביים ניל לה-בוט ועלה באוף ברודוויי.
בשנת 2003 שיחקה בסרט הילדים "בורות", המבוסס על רב המכר "בורות" בתפקיד המפקחת לו ווקר.
בשנת 2007 כיכבה בסרט "ימים לבנים", סרט דרמה בה משחקת אם אוטיסטית.
בשנת 2009 שיחקה בסרט המדע בדיוני "אווטאר", שיביים ג'יימס קמרון. אחר כך השתתפה בשני סרטי המשך "אווטאר: דרכם של המים" ו"אווטאר 3".
בשנת 2012 שיחקה בסרט האקשן "חטיפה לאור יום" לצד הנרי קאביל וברוס ויליס..
בשנת 2016 השתתפה בהופעת קמע בקומדיה "מכסחות השדים", המבוסס על הסרט המקורי מ-1984 בו שיחקה ויבר בתפקיד ראשי.
חיים אישיים

ויבר נשואה משנת 1984 לבמאי-שחקן ג'ים סימפסון. לזוג בת אחת, שנולדה בשנת 1990.
בשנת 2009 חתמה ויבר על עצומה לתמיכה ברומן פולנסקי, בקריאה לשחרורו לאחר שנעצר בשווייץ ביחס להאשמתו משנת 1977 בגין סימום ואונס של ילדה בת 13; היא כיכבה בעבר בסרטו "העלמה והמוות" ב-1994.
היא ידועה בשל החברות הוותיקה בינה לבין ג'יימי לי קרטיס, איתה כיכבה בקומדיה הרומנטית "רק לא את" ב-2010. בשנת 2015 הן התראיינו יחד, וקרטיס הודתה בפני ויבר שהיא מעולם לא ראתה את "הנוסע השמיני" בשלמותו כיוון שפחדה מדי. בשנת 2017, ויבר עשתה הופעת קמע בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוק מרטין". היא חשפה כי הסיבה להופעתה הייתה חברותה בת ה-40 שנה עם כוכבת הסדרה סלינה קאדל.
פילמוגרפיה > קולנוע

1977 - הרומן שלי עם אנני - בתפקיד: הדייט של אלביס.
1978 - מד מן - בתפקיד: מייקלה.
1979 - הנוסע השמיני - בתפקיד: ריפליי.
1981 - עד ראייה - בתפקיד: טוני סוקולוב.
1982 - שנה בצל הסכנה - בתפקיד: ג'יל בראיינט.
1983 - עסקת המאה - בתפקיד: קתרין דה ויטו.
1984 - מכסחי השדים - בתפקיד: דיינה בארט.
1985 - אישה אחת או שתיים - בתפקיד: ג'סיקה פיצג'ראלד.
1986 - הקשר הערבי - בתפקיד: ד"ר לאורן סלאוטר.
1986 - שובו של הנוסע השמיני - בתפקיד: ריפליי.
1988 - גורילות בערפל - בתפקיד: דאיין פוסי.
1988 - נערה עובדת - בתפקיד: קאתרין פרקר.
1989 - מכסחי השדים 2 - בתפקיד: דיינה בארט.
1992 - הנוסע השמיני 3 - בתפקיד: ריפליי.
1992 - 1492: מעבר לאופק - בתפקיד: איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה
1993 - דייב - בתפקיד: אלן מיטשל.
1994 - העלמה והמוות - בתפקיד: פאולינה אסקובר.
1995 - קופיקאט - הלן הדסון.
1995 - ג'פרי - דברה מורהאוס.
1997 - סופת קרח - ג'נהי קרבר.
1997 - הנוסע השמיני: התחייה - אלן ריפליי.
1997 - שלגיה: סיפור אימה (סרט טלוויזיה) - בתפקיד: קלאודיה הופמן.
1999 - הנאשמת - בתפקיד: אליס גודווין.
1999 - כיבוש הגלקסיה - בתפקיד: גוון דה-מרקו / סגן טאוני מדיסון.
2000 - סוכן ה-CIA - בתפקיד: דייזי קווימפ.
2001 - שוברות הלבבות - בתפקיד: אנג'לה נרדינו / אולגה איוונובה.
2001 - אהבה רעה - בתפקיד: בטי דה לוראו.
2002 - הכל בשביל איב - בתפקיד: איב גרובמן.
2002 - הבחורים - בתפקיד: ג'ואן.
2003 - בורות - בתפקיד: לו ווקר.
2004 - גיבורים דמיוניים - בתפקיד: סנדי טרוויס.
2004 - הכפר - בתפקיד: אליס האנט.
2006 - עוגת שלג - בתפקיד: לינדה פרימן.
2006 - לעשות טלוויזיה - בתפקיד: לני.
2006 - ידוע לשמצה - בתפקיד: בייב פיילי.
2007 - אגדה ש'מגדה - בתפקיד: פרידה (דיבוב).
2007 - נערה בפארק - בתפקיד: ג'וליה סנדבורג.
2008 - שמונה צדדים לאמת - בתפקיד: רקס ברוקס.
2008 - קדימה, תריץ אחורה - בתפקיד: גברת לוסון.
2008 - בייבי מאמא - בתפקיד: צ'אפי ביקנל.
2008 - וול-E - בתפקיד: אקסיום (דיבוב).
2008 - המסע של דספרו - בתפקיד: קריינית (דיבוב).
2009 - אווטאר - בתפקיד: ד"ר גרייס אוגוסטין.
2009 - תפילות לבובי (סרט טלוויזיה) - בתפקיד: מארי גריפית'.
2010 - מטורף מבחוץ - בתפקיד: ויקי זלדה.
2010 - רק לא את - רמונה קלארק.
2011 - סידר רפידס - בתפקיד: מארסי.
2011 - פול - בתפקיד: "האיש הגדול".
2011 - חטיפה - בתפקיד: ד"ר ג'רלדין בנט.
2011 - רמפארט - בתפקיד: ג'ואן קונפרי.
2012 - בקתת הפחד - בתפקיד: הבמאית.
2012 - אורות אדומים - בתפקיד: מרגרט מת'יסון.
2012 - חטיפה לאור יום - בתפקיד: ג'ין קארק.
2012 - המדריך לערפדית המאוהבת - בתפקיד: קיסרוס.
2014 - אקסודוס: אלים ומלכים - בתפקיד: טויה.
2015 - צ'אפי - בתפקיד: מישל בראדלי.
2016 - מוצאים את דורי - בתפקיד עצמה (דיבוב).
2016 - מכסחות השדים - בתפקיד: ד"ר רבקה גורין.
2016 - 7 דקות אחרי חצות - בתפקיד: סבתא.
2016 - המשימה - בתפקיד: רייצ'ל ג'יין.
2017 - סיפורי מאירוביץ' - בתפקיד עצמה.
2020 - השנה שלי עם סלינג'ר - בתפקיד: מרגרט.
2021 - מכסחי השדים: החיים שאחרי - בתפקיד: דיינה בארט.
2022 - אווטאר: דרכם של המים - בתפקיד: ד"ר גרייס אוגוסטין.
2022- הגנן הראשי - בתפקיד: מיס הברהיל.
2022- תתקשרי לג'יין - בתפקיד: וירג'יניה.
2022- הבית הטוב - בתפקיד: הילדי גוד.
2024 - אווטאר 3 - בתפקיד: ד"ר גרייס אוגוסטין.
TBA - ‏The Gorge
פילמוגרפיה > טלוויזיה

עולם נוסף (1976) - בתפקיד: אוויס ריאן.
הטובים במשפחות (1977) - בתפקיד: לאור ווילר.
פיוצ'רמה (2002) - בתפקיד: מובילת ספינת אקספרס (דיבוב).
איליי סטון (2008) - בתפקיד: מטפלת.
חיות פוליטיות (2012) - בתפקיד: אליין באריש.
פן זירו - גיבור במשרה חלקית (2015) - בתפקיד: ליידי (דיבוב).
דוק מרטין (2015, 2017) - בתפקיד: בת' טרייוויק.
המגנים (2017) - בתפקיד: אלכסנדרה רייד.
חזיתית מלאה עם סמנתה בי (2019) - בתפקיד: ריפליי.
בובספוג מכנסמרובע (2019) - בתפקיד עצמה (דיבוב).
הקריסטל האפל: עידן המרד (2019) - בתפקיד: דוברת המיתוס (דיבוב).
10 אחוז (2020) - בתפקיד עצמה.
הפרחים האבודים של אליס הארט (2023) - בתפקיד: ג'ון הארט.
אנדרטת קליתאה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  320 לפנה״ס? 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  המוזיאון הארכאולוגי של פיראוס
 
אנדרטת קליתאה היא קבר של משפחה (ניקרטוס ובנו פוליקסנוס) מאיסטרה (חצי אי גדול בחלקה הצפון-מערבי של קרואטיה), שהתגלה בקליתאה, שהיא חלק מאתונה, יוון. גילה של האנדרטה משוער ל-320 לפנה"ס לערך, והיא מוצגת במוזיאון הארכאולוגי של פיראוס.
סיגטוואר

סיגטוואר (בהונגרית: Szigetvár) היא עיר במחוז באראניה, מרכז נפת סיגטוואר, הונגריה.
מיקום

היישוב ממוקם בדרום טרנסדנוביה בחלק המערבי של מחוז באראניה, בקצה הדרומי של גבעות דרום-ז'ליץ השייכות לגבעות טולנה - באראניה וגובלות במישור לאורך נהר הדראווה שהוא נהר הגבול הונגריה-קרואטיה. העיר חצויה על ידי נחל האלמאש, שהציף לעיתים קרובות את האזור והפך אותו לביצת עשב.
ניתן לגשת לעיר בכביש מבארץ' בכביש הראשי 6 מבודפשט, מכיוון בלטונסמש - קאפושוואר בכביש הראשי 67. הוא מחובר לקדרקוט בכביש 6607. אליו הצטרף קו הרכבת קפושוואר - סיגטוואר עד לסגירתו בשנת 1977.
היסטוריה > בימי הביניים

היישוב וסביבתו היו מיושבים מאז התקופה הפרהיסטורית, כפי שמעידים הממצאים הארכאולוגיים מהתקופה הנאוליתית ומתקופת ברונזה (גרזני אבן יד, משקולות רשת, פיבולות). לאחר הקלטים, הגיעה השלטון הרומאי לפאנוניה ולאחר מכן האווארים, האזור נפל לידיהם של ההונגרים הכובשים (התיישבות במדיארים במרכז אירופה).
היישוב בשם זיגט (Zygeth) הופיע לראשונה במקורות כאחוזת אצולה בשנת 1391, הבניין המוגן הראשון שלו נבנה על רצועת קרקע דמוית אי הבולטת ממישור ההצפות של הנחל אלמאש. המבנה הראשון שניתן לאמת ארכאולוגית הוא הטירה, הממלאת כיום את התפקיד של מרכז האמנות, מה שנקרא המגדל העגול, הגרעין הפנימי של הטירה המאוחרת של המאה ה-16 ומקודם מהמחצית הראשונה של המאה ה-15, ניתן לייחס לשמו של כרכושו של Antimus Osvát (Osvald). המבצר בן שלוש הקומות שהורחב מוקדם וגם מאוחר יותר גם למגורים כקסטרום בשנת 1449 באי הזה של נחל האלמש, מוקף בעיירה החופשית (עיר שוק בשנת 1463) מופיעה לראשונה בצורה כתובה. הטקסט של לוח השיש שנעשה בשנת 1939 במעבר השער הדרומי מציין גם את בעל הבית המייסד של הטירה, אוסוולד.
אחרי שאדון הטירה נפל בשבי (הטירה נכבשה על ידי הטורקים), אחרי נפילת בודה, אחר כך פץ' וגם שיקלוש, המבצר, אשר צבר חשיבות אסטרטגית מיוחדת, הפך לרכושה של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג בשנת 1543 כאחוזה מלכותית. הצבאות העות'מאניים שהתקדמו בטרנסדנוביה הצליחו לכבוש את כל מצודות הגבול שמסביב בשנות ה-40 של המאה ה-16, כך שסיגט נשארה לגמרי לבדה בשנות ה-50 של המאה ה-16.
לאחר מותו של מרק הורבאט, בשנת 1561 הפך הרוזן מיקלוש זריני לקפטן הטירה. הוא היה אחראי לתחזוקת המבצר החשוב האחרון בגבול הדרומי, עדיין בידיים אימפריאליות, ושמר על נתיב הצבא והמסחר בין בודה לבין בלגרד. אחרי כמה שנים של שקט, קרב סיגטוואר התקיים בסוף קיץ 1566 והסתיים בנטישת דרום טרנסדנוביה על ידי הכוחות ההונגריים ושל קיסר אוסטריה. משמעותו של הפסד זה הותיר חותם עמוק בזיכרון ההיסטורי ההונגרי. הקרב הסתיים בתבוסה למרות גבורת המגינים. הסולטאן סולימאן הראשון צר על טירת סיגטוואר עם צבא של חמישים אלף חיילים סדירים. המגינים היו כ-2,500 חיילים, שעמדו בהתקפות הטורקיות במשך 34 ימים. ב-7 בספטמבר 1566, כשהטירה הפנימית כבר בערה, ניסו זריניי ו-300 מלוחמיו שנותרו עדיין להתפרץ ("הפריצה של זריני"), אך כולם נפלו בשער הטירה. במהלך המצור נהרס גם המגדל העגול מימי הביניים. מיד לאחר כיבוש הטירה החלו הטורקים לבנות מחדש את המבצר ואת היישוב. הטירה עצמה בוצרה בקירות לבנים ואבן, וכתוצאה מכך, מלבד השינויים וההרחבות הקטנות לאחר השחרור, נוצר המבצר בצורתו הנוכחית. בעיר הוקמו מספר מבני ציבור על ידי הכובשים, כמה מהם נחשבים ליצירות אדריכלות טורקיות עות'מאניות, כולל המסגד של הסולטן סולימאן ופשה עלי, כמו גם מה שנקרא בית טורקי.
קהילה יהודית

כבר במאה ה-17 התיישבו במקום יהודים. בית הכנסת הראשון נבנה בשנת 1821 ושני בשנת 1857. לאחר הקרע בהיהדות הונגריה הקהילה הצטרפה לזרם הנאולוגי. בית ספר יהודי נפתח בשנת 1879. מספר היהודים היה:
713 - בשנת 1880
263 - בשנת 1941
אחרי כניסת הוורמכט להונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) יהודי סיגאוואר נשלחו לגטו בארץ' ובתחילת יולי באותה השנה נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחד מרבני העיר היה הרב אברהם ישראל בצלאל רוזנבוים, אחיו של הרב עמרם פישר ובנו של הרב משה נחום רוזנבוים.
ערים תאומות

קרואטיה צ'אקובץ, קרואטיה
אתרים בעלי חשיבות

טִירָה
הכנסיית החסד של טורבק
הכנסייה הרומית-קתולית של סנט רוקוש (במקור מסגד טורקי)
המרחצאות התרמיות וספא של סיגטוואר
כיכר זריני
ויגאדו (מרכז תרבות)
בית-שאלאמון
טירת-פולק
פארק ידידות הונגרי-טורקי בכפר צ'רטה בפאתי העיר
חאן טורקי (בית השיירות)
בית המלח
גלריית תמונות

פסל האריה
ויגאדו-בית תרבות
פארק הזיכרון של לאיוש קושוט
לוח של לאיוש קושוט
קושוט על סיפון ספינת הקיטור זריני.
תותח עכשווי בטירה
מרכז העיר Szigetvár ממעוף הציפור
מבט אווירי על הטירה של סיגטוואר
ילידי המקום

אולגה מאטי במקור מאוטנר (1879 – 1961) צלמת יהודייה-הונגרייה, אמנית צילום, פעילה בתנועה פמיניסטית.
אימרה ברקש במקור איזידור בֶּרְגְל (1878 – 1949) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי.
לקריאה נוספת

הלקסיקון הגדול של פאלאס
Sándor Bősze - László Ravazdi - László Szita. (2006) היסטוריה של סיגטוואר
Ravazdi László עורך (2009): כתבים נבחרים של אימרה מולנר. מעגל החברים של טירת סיגטוואר ספריה קטנה מספר 30
פאפ נורברט עורך (2014) זכרו של הסולטאן סולימאן בסיגטוואר
Imre Molnár (1989) סיגטוואר וסביבתו
Imre Molnár (2001) סיגטוואר: טירה. מוזיאוני נופי הגילאים
Imre Molnár (1958) אנדרטאות טורקיות של סיגטוואר
Szabolcs Varga - Norbert Pap - Erika Hancz - Máté Kitanics (2015) סיגטוואר 1566
הערות שוליים

↑  Molnár Imre: Szigetvár és környéke, Baranya Megyei Idegenforgalmi Hivatal, 1989 ISBN 963 243 632 6
↑  Kiss Gergely: Középkori századok. In: Bősze Sándor – Ravazdi László – Szita László szerk.: Szigetvár története. Tanulmányok a város múltjából. Szigetvár Város Önkormányzata – Szigetvári Várbaráti Kör, Szigetvár, 2006 ISBN 963 06 0726 3
↑  Varga Szabolcs: Horváth Márk szigeti kapitány hagyatéki leltára 1561-ből (forrásközlés). Somogy megye múltjából – Levéltári Évkönyv 38. (Kaposvár, 2007) 7–19.
↑  מכון זכרון, לתולדות משפחת רוזנבוים הירש, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559736205171  BnF: cb15534801v (data)  LCCN: n82037191  MusicBrainz: aaec6a24-c5da-4c57-8999-7bd7ff5053e6  NKC: ge760221  SUDOC: 145763005  TDVİA: sigetvar  VIAF: 142621507   WorldCat (עם VIAF): 142621507 
קפטן הטירה מיקלוש זריני, מגן סיגטוואר, שעמד מול המתקפות הטורקיות במשך 34 ימים.
סיגטוואר בשנת 1688
פסל של מיקלוש זריני וסולימאן הראשון בפארק הידידות ההונגרי-טורקי (יצירות של מטין ג'ורדור)
בניין האר נובו של גימנסיית מיקלוש זריני, תיכון מקצועי, בית ספר מקצועי ומכללה
הכנסייה הרומית-קתולית של סנט רוקוש
המרחצאות התרמיות וספא של סיגטוואר
פאל מרצאלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1862 מרצאלי, הונגריה 
 פטירה:  21 באפריל 1886 (בגיל 23) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (העשור של 1880) 
 
פאל מרצאלי (במקור מורגנשטרן, בהונגרית: Marczali Pál; מרצאלי, 17 באוקטובר 1862 – בודפשט, 21 באפריל 1886) היה רופא יהודי-הונגרי מוכשר ביותר וכבר בגילו הצעיר מאוד מונה למרצה באוניברסיטה. הוא נפטר בטרם עת. הוא אחיו הצעיר של ההיסטוריון הנריק מרצאלי.