stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיה ותן למות
הפקה

בזמן צילומי הסרט הקודם בסדרה, יהלומים לנצח, הוחלט כי הסרט הבא יעובד על פי ספרו של איאן פלמינג "חיה ותן למות". גאי המילטון נבחר שוב לביים את הסרט. מפיק הסרט, אלברט ברוקולי ניסה לשכנע את שון קונרי לשחק בסרט, אך הוא סירב. היה גם ניסיון לשכנע את קלינט איסטווד (שהיה בשיא תהילתו אחרי צאת הסרט הארי המזוהם) לשחק בסרט, אך גם הוא דחה את ההצעה, בטענה שבונד צריך להיות מגולם בידי אנגלי. בין השאר נבחנו השחקנים ויליאם גונט וג'וליאן גלובר. לבסוף, הוחלט כי השחקן האנגלי רוג'ר מור יגלם את בונד. רוג'ר מור ניסה להתקבל לסדרה לפני הפקת "ד"ר נו" ו"בשרות הוד מלכותה", אך הוא נדחה על הסף בשני המקרים.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 1972 בלואיזיאנה שבארצות הברית. לאחר מכן הצילומים התרחשו בניו יורק ובג'מייקה.
ג'ון בארי, שכתב את המוזיקה לחמשת הסרטים הקודמים בסדרה, לא היה זמין במהלך ההפקה. שיר הנושא של הסרט, הנקרא באותו שם, נכתב על ידי פול מקרטני ואשתו לינדה, ובוצע על ידי מקרטני ולהקתו Wings. השיר הפך ללהיט ידוע באותה השנה ואף היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. ג'ורג' מרטין הלחין את המוזיקה בסרט.
שחרור הסרט וקבלתו

הקרנת הבכורה התקיימה ב-27 ביוני 1973 בניו יורק. לאחר שבוע וחצי, החלה הפצת הסרט בבריטניה. הסרט השיג רווחים של כ-161.8 מיליון דולר (873 מיליון דולר בשנת 2016).
הסרט קיבל ציון כ-66% באתר Rotten Tomatoes.
בתרבות

חבילת קלפי הטארוט שהופיעה בסרט וקרויה "חבילת המכשפות", שווקה אף כ"חבילת הטארוט של ג'יימס בונד".
קים בורג

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1919 הלסינקי, פינלנד 
 פטירה:  28 באפריל 2000 (בגיל 80) Fredensborg Municipality, דנמרק 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייטניימי 
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מקום לימודים:  אקדמיית סיבליוס, אקדמיית סיבליוס, אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה, Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  בס-בריטון 
 שפה מועדפת:  פינית 
 פרסים והוקרה:  מדליית פרו פינלנדיה (1962)  Austrian Decoration for Science and Art First Class (1964)  מפקד במסדר כוכב הקוטב  מפקד במסדר האריה של פינלנד  צלב החירות, דרגה 4  אביר דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד  אבירות במסדר דנבורג 
 
קים בורג (בפינית: Kim Borg;‏ 7 באוגוסט 1919 – 28 באפריל 2000) היה זמר בס-בריטון, מורה ומלחין פיני.
ביוגרפיה

בורג, יליד הלסינקי, למד פיתוח קול ושירה אצל הייקי טייטינן באקדמיה על שם יאן סיבליוס בהלסינקי (מ-1936 עד 1941 ומ-1945 עד 1947). באקדמיה למד גם תאוריה והלחנה אצל לאו פונטק וארה מריקנטו, ובהמשך עבר ללמוד פיתוח קול אצל אנדרייבה דה סקילונדז בסטוקהולם (בשנים 59–1950). במקביל למד גם ביוכימיה באוניברסיטה לטכנולוגיה של הלסינקי וקיבל דיפלומה ב-1946.
ב-1947 ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בקונצרט בהלסינקי וב-1951 הופיע לראשונה באופרה בארהוס בתפקיד קולינה בלה בוהם של פוצ'יני. נוסף להופעותיו הקונצרטיות, שר בקביעות באופרה בהלסינקי ובקופנהגן (1952-1970), סטוקהולם (1963-1975) והמבורג (1964-1970). באוקטובר 1959 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד הרוזן אלמביבה, ונשאר בסגל הזמרים שם עד 1962. ב-1961 הופיע בתפקיד הראשי בבוריס גודונוב של מוסורגסקי במוסקבה.
ב-1953 הופיע בישראל בביצוע הרקוויאם של ורדי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמקהלה הפילהרמונית תל אביב (בהדרכתו של איתן לוסטיג) בניצוחו של פרנץ פריצ'אי.
בורג פרש מן הבימה בשנת 1980. משנת 1972 עד 1989 היה פרופסור בקונסרבטוריון הדני המלכותי למוזיקה בקופנהגן. הוא פרסם כמה ספרים, כתב יצירות תזמורתיות, מוזיקה קאמרית, "סטבאט מאטר" ושירים. כמו כן תזמר יצירות של מוסורגסקי ווולף.
נוסף לבוריס גודונוב, נחל הצלחה גם בתפקידים כמו אוסמין ב"החטיפה מן ההרמון", דון ג'ובאני, המלך מארקה (טריסטן ואיזולדה), הנס זאקס (המייסטרזינגר מנירנברג), דון קרלוס ("דון קרלוס"), פימן (בוריס גודונוב), גרמין (יבגני אונייגין), דון בזיליו (הספר מסביליה) וארקל (פלאס ומליסאנד של דביסי).
מתוך הספד בכתב העת "גראמופון" (יולי 2000): "היה לו מנעד רחב, תהודה, קול חם ומוזיקליות ראויה להערכה."
בורג מת בהומלבק, דנמרק בשנת 2000.
דוגמת קול

Kim Borg performing Franz Schubert's lied Litanei (1952)(הקישור אינו פעיל) - (RealAudio)
דגלי אנטארקטיקה

דגל אנטארקטיקה הנוכחי
סמל אמנת אנטארקטיקה. בעבר שימש כדגלה הרשמי של היבשת
עד לשנת 2002 לא היה דגל רשמי ליבשת אנטארקטיקה, וזאת משום שאין ממשלה רשמית אחת ביבשת. מספר מדינות טוענות לבעלות על חלקי היבשת, אולם בהתאם לאמנת אנטארקטיקה הוחלט שתביעות ריבונות אלה יושעו. בשנת 2002 בחרו המדינות החברות באמנה דגל שייצג את היבשת, אך הדגל הוחלף בשנת 2020. הדגל הישן, שכיום משמש לסמל האמנה עצמה, בעל רקע כחול ובמרכזו צללית צורת היבשת בלבן יחד עם קווים לבנים המייצגים את קווי האורך והרוחב באזור הקוטב הדרומי. הדגל החדש נקרא "טרו סאות'" (דרום אמיתי) והוא הדגל מורכב משני פסים אופקיים שווים בצבעים כחול כהה (למעלה) ולבן, ומעוין גדול, המפוצל לשני דלתונים שונים, דלתון קמור מלמעלה ודלתון קעור מלמטה. הדלתון הקמור צבוע בלבן, והקעור בכחול כהה.
דגלים מוצעים

מספר דגלים הוצעו במטרה לסמל את יבשת אנטארקטיקה:
דגלים מוצעים > גרהם ברטרם

גרהם ברטרם (Graham Bartram) מתבסס בהצעתו לדגל אנטארקטיקה על דגל האומות המאוחדות. במרכז הדגל מפה בצבע לבן של היבשת, על רקע כחול. הצבעים מסמלים נייטרליות (ובכך נוגדים את הטענות החופפות בשטחן של הממלכה המאוחדת, צ'ילה וארגנטינה לשטחים ביבשת). הדגל הונף באנטארקטיקה לראשונה בשנת 2002 ביוזמת טד קיי (Ted Kaye), חבר האוגדה הווקסילולוגית הצפון אמריקאית, בבסיסי המחקר של הממלכה המאוחדת, ברזיל ואוקראינה, ובכך הפך למעשה הדגל לדגל רשמי (מכוח המנהג הבינלאומי).
דגלים מוצעים > ויטני סמית'

הדגל שהוצע על ידי הווקסילולוג ויטני סמית (Whitney Smith) הוא דגל כתום (הצבע הכתום הוא הצבע הבינלאומי המסמל קריאה לעזרה - צבע זה בולט במיוחד אל מול צבע השלג). הצבע הכתום נבחר בשל השוני שלו מיתר דגלי מדינות העולם. הסמל על הדגל כולל את האות "A" המסמלת את שם היבשת בלועזית (Antarctica). האות A ניצבת על צלחת, המסמלת את מיקום היבשת על פני כדור הארץ, ושתי ידיים המחזיקות את היבשת, מסמלות שימוש בדרכי שלום ביבשת. הסמל שעל הדגל צבוע בלבן המסמל את צבעה של היבשת. הסמל ממוקם בקרבת הניצב של הדגל, ולא במרכזו, וזה בשל הרצון שיראו את הסמל גם כאשר הדגל יתבלה בקצהו הרחוק מהניצב (דבר שקורה במהרה בשל הרוחות העזות הנושבות ביבשת). דגל מוצע זה לא הונף מעולם באופן רשמי.
דגלי טריטוריות

מרבית המדינות השונות הטוענות לשליטה על שטחים באנטארקטיקה משתמשות בדגלי הלאום של המדינות בבסיסיהן, אולם מספר מדינות הציעו דגלים לטריטוריות אלה:
דגלי טריטוריות > הטריטוריה האנטארקטית הבריטית

דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה הוא נס לבן שבמרכז סמל הטריטוריה.
דגלי טריטוריות > הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת

דגל הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת הוא דגל כחול שבקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) מופיע דגל צרפת. במרכז הדגל מופיע סמל הטריטוריה.
דגלי טריטוריות > טיירה דל פואגו

דגל הפרובינציה הארגנטינאית טיירה דל פואגו הכוללת בתוכה גם את שטח אנטארקטיקה הארגנטינאית (מ- 25 מעלות מערב ועד 74 מעלות מערב) אומץ רשמית בשנת 1999 בעקבות תחרות שנערכה. הדגל מציג ציפור אנטארקטית וכן את הצלב הדרומי.
דגלי טריטוריות > אזור מאגאלנס

פרובינציית אנטארקטיקה צ'ילנה המהווה חלק מאזור מגלאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה (53 מעלות מערב עד 90 מעלות מערב). בבירת הפרובינציה - פוארטו ויליאמס מניפים את הדגל של הפרובינציה עליו מוצג הצלב הדרומי מעל רכס הרים.
דגלי טריטוריות > שטח חסות רוס

שטח חסות רוס (טריטוריה שניו זילנד טוענת לשליטה בה) מניפה רשמית את דגל ניו זילנד אולם היו מספר מקרים שהונף בטריטוריה הדגל בעיצובו של הוקסילולוג ג'יימס דיגנן (James Dignan) המתבסס על דגל ניו זילנד, כאשר לדגל צבע רקע שונה מזה של רקע דגל ניו זילנד. צבע הרקע מייצג את ים רוס ואילו הפס הלבן בתחתית הדגל שהוצע על ידי דיגנן מייצג את מדף הקרח רוס.
הערות שוליים

↑  "Decision 2 (2002) - ATCM XXV - CEP V, Warsaw". אורכב מ-המקור ב-2012-03-23. נבדק ב-2016-02-12.
הצעת גרהם ברטרם
הצעת ויטני סמית'
דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה
דגל הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת
טיירה דל פואגו
דגל אזור מגלאנס
הצעת דיגנן לדגל שטח חסות רוס
אסיף איזק

אסיף איזק (נולד ב-28 במאי 1973) הוא ראש המועצה האזורית חוף הכרמל, ויושב ראש אשכול רשויות מישור החוף, בו נכללות המועצה ורשויות סמוכות.
לשעבר מנהל אגף צעירים ומעורבות בחברה בתנועה הקיבוצית.
ביוגרפיה

איזק נולד בקיבוץ החותרים ליצחק ואנה, שעלו לישראל מדרום אמריקה. התחנך בבית-הספר האזורי המשותף במעגן מיכאל. לאחר סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושרת ביחידת שמשון, בתחילה כלוחם ולאחר מכן כקצין מפקד פלגת לוחמים. עם סיום שירותו שהה בחוץ לארץ למספר שנים, ומילא תפקידים שונים בשליחות משרד הביטחון. המשיך לשרת במילואים ביחידת שלדג. עם שובו ארצה בתחילת שנות ה-2000 נבחר איזק לכהן כיושב ראש הוועד המקומי בהחותרים, יושב ראש הוועד הממונה וכן כיושב ראש האגודה השיתופית. במקביל נבחר גם כחבר מליאת המועצה האזורית. כיהן גם כחבר דירקטוריון גרנות מפעלים אזוריים. לאיזק תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במשפטים, והוא מוסמך גם כמגשר. נשוי ליעל ואב לשלושה.
פעילות ציבורית

איזק החל את דרכו בעשייה הציבורית בשנת 2009, כשנבחר לתפקיד יושב ראש הוועד המקומי לאחר שקיבוצו החותרים נקלע למשבר כלכלי חריף. בהמשך נבחר לכהן גם כיושב ראש האגודה. לאחר שנבחר כחבר מליאת המועצה האזורית, הוביל איזק את הקמת נקודת ההזנקה של מד"א בחוף הכרמל, לאחר שבתו הצעירה הייתה מעורבת בתאונת דרכים. בשנת 2017 לאור פעילותו בקבוצת "הטורקים הצעירים" של התנועה הקיבוצית, לקח איזק חלק בהקמת המנהיגות הצעירה בתנועה ובשנת 2017 אף נבחר להקים את אגף הצעירים והמעורבות בחברה, ולעמוד בראשו. בשנת 2018 הודיע איזק על התמודדותו לראשות המועצה האזורית חוף הכרמל, לאחר הודעת הפרישה של ראש המועצה כרמל סלע. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-31 באוקטובר 2018 זכה איזק בכ-75% מקולות הבוחרים ונבחר לתפקיד ראש המועצה. לאחר שחברו הטוב, ראש מועצת שער הנגב אופיר ליבשטיין, נרצח בקיבוצו כפר עזה בידי מחבלי החמאס באירועי 7 באוקטובר, החליף אותו איזק בתפקידו כיושב הראש של ארגון 'הבונים דרור'.  בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-27 בפברואר 2024 זכה איזק בכהונה נוספת כראש המועצה האזורית חוף הכרמל, כאשר זכה ב 68% מקולות הבוחרים.
הערות שוליים

↑  ראיון עם אסיף איזק ראש המועצה האזורית חוף הכרמל - מגזין גפן גיליון 1124 עמ' 14-15
↑  הלם בחוף כרמל: במועצה יש אמבולנס מאובזר, אבל הוא לא יבוא להציל את חיי התושבים בעת צורך. את זה גילה חבר המועצה אסיף שמספר: "הבת שלי יכלה לאבד את חייה", באתר ניוז חיפה והקריות
↑  הקיבוצניקים הצעירים מרימים את הכפפה, באתר mYnet Kibbutz, ‏2016-02-11
↑  הצעירים באים! אסיף איזק נבחר למנהל אגף הצעירים, באתר הקיבוצים
↑  סלע: לא אתמודד לקדנציה נוספת, באתר קול החוף, ‏2018-03-29
↑  אסיף איזק הוא ראש המועצה האזורית חוף הכרמל – בחירות 2018 – תוצאות סופיות מאת משרד הפנים, באתר חי פה - חדשות חיפה, ‏2018-10-30
↑  התנועה הקיבוצית, קהילה של קהילות, באתר התנועה הקיבוצית, ‏01.03.2024
↑  משרד הפנים, תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות 2024, באתר פורטל הבחירות לרשויות המקומיות, ‏28.2.2024
לעינייך בלבד (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  לעינייך בלבד (ספר) 
 בימוי:  ג'ון גלן 
 הופק בידי:  אלברט ברוקולי 
 תסריט:  איאן פלמינג (סופר)  מייקל ג'י וילסון ריצ'רד מייבאום
 עריכה:  ג'ון גרובר 
 שחקנים ראשיים:  רוג'ר מור  קרול בוקה  ג'וליאן גלובר  חיים טופול לין-הולי ג'ונסון
 מדבבים:  Gerd Rigauer (Hector Gonzales) 
 מוזיקה:  ביל קונטי 
 צילום:  אלן יום 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  הפקות Eon 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 ביוני 1981 (בריטניה)  26 ביוני 1981 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט ריגול, סרט פעולה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  28,000,000‏$
 הכנסות:  195,300,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   foryoureyesonly
 סרט קודם:  מונרייקר (1979)
 סרט הבא:  אוקטופוסי (1983)
 דף הסרט ב־IMDb
 
לעינייך בלבד (באנגלית: For Your Eyes Only) הוא סרט ריגול בריטי, השנים עשר בסדרת סרטי ג'יימס בונד, שיצא ב-1981. השחקן רוג'ר מור מגלם בסרט את סוכן הביון הבריטי ג'יימס בונד.
עלילה

הסרט נפתח בטביעתה של ספינת דייגים בריטית, המהווה מסווה לספינת ביון. על הספינה נמצא מתקן רדאר שיכול להטות את כף המאזניים במאבק הבין-גושי במלחמה הקרה. הסוכן ג'יימס בונד נשלח להשיג את המתקן לפני שישיגו אותו הרוסים, בראשותו של הגנרל הרוסי האימתני גוגול.
שחקנים

רוג'ר מור - ג'יימס בונד
קרול בוקה - מלינה האבלוק
ג'וליאן גלובר - אריסטוטל קריסטטוס
חיים טופול - מילוס קולומבו
ג'נט בראון - מרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה
הפקה

צוות ההפקה היה שונה מאוד מההפקות הקודמות בסדרה. ג'ון גלן, שהיה העורך בסרטים קודמים, הפך לבמאי הסרט. בנוסף על כך, ההפקה ניסתה לעבור שינוי מנטלי, מעלילה שבה בונד מנסה להציל את העולם (כפי שקרה בסרט הקודם, מונרייקר), לעלילת מתח ריאליסטית שעוסקת במלחמה הקרה.
במקור, השחקן הראשי רוג'ר מור חתם למשחק בשלושה סרטים, ומסרט זה והלאה חתם על חוזה במיוחד לפני כל סרט. ברנארד לי נפטר בינואר 1981, לפני סוף ההפקה, ולפני שהספיק לשחק את כל הסצנות הנדרשות כראש המודיעין הבריטי. לאחר פטירתו של לי, הוחלט שלא לשכור שחקן חדש ולשנות את התסריט, כך שייראה ש-M לקח חופשה ואפשר לאחר לתפוס את מקומו.
צילומי הסרט החלו ב-2 בנובמבר 1980 בים הצפוני. צילומים נוספים נערכו ביוון, וצילומי האולפן נערכו בלונדון.
שיר הנושא לסרט מבוצע על ידי הזמרת שינה איסטון.
הפצת הסרט

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-24 ביוני 1981 בלונדון. זהו הסרט האחרון שהופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
צ'ארלס אדוארד סטיוארט

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1720 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  31 בינואר 1788 (בגיל 67) רומא, מדינת האפיפיור 
 שם מלא:  צ'ארלס אדוארד לואי ג'ון קזימיר סילבסטר סוורינו מריה סטיוארט
 מדינה:  מדינת האפיפיור מדינת האפיפיור
 מקום קבורה:  קריית הוותיקן בזיליקת פטרוס הקדוש
 מפלגה:  Jacobites 
 בן או בת זוג:  Princess Louise of Stolberg-Gedern (17 באפריל 1772–1780)  Clementina Walkinshaw Marie Louise de La Tour d'Auvergne 
 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית 
 חתימה:   
 
דיוקן של צ'ארלס אדוארד סטיוארט בטירת אדינבורו.
צ'ארלס אדוארד סטיוארט (באנגלית: Charles Edward Stuart; ‏31 בדצמבר 1720 – 31 בינואר 1788), היה הטוען לכתר של בריטניה ואירלנד, וכונה "הנסיך היפה צ'ארלי" (Bonnie Prince Charlie) בשל יפי תארו.
ביוגרפיה

צ'ארלס היה בנו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, "הטוען לכתר הזקן", שהיה בנו של ג'יימס השני, מלך אנגליה שהודח מכס המלוכה האנגלי בזמן "המהפכה המהוללת" ב-1688. אמו הייתה פולנייה בשם מריה קלמנטינה סובייסקה. לאחר מות אביו התכנה צ'ארלס בתואר "המלך צ'ארלס השלישי" ובאנגליה כונה "הטוען לכתר הצעיר".
צ'ארלס נולד ברומא וגודל שם על ברכי הנצרות הקתולית, כשאביו עשה מאמצים להשיב את כתר אנגליה למשפחת סטיוארט. המורה שלימד אותו באותן שנים היה הסופר הסקוטי אנדרו מייקל רמזי.
ב-1743 נלחם צ'ארלס בקרב דטינגן, שם לחמו כוחות צרפתים וגרמנים כנגד כוחות אנגלים תחת ג'ורג' השני, מלך בריטניה, כחלק מסכסוך אירופי ארוך שכונה "מלחמת הירושה האוסטרית". שנתיים אחר כך ניסה לפלוש לאנגליה, בשמו של אביו. ניסיונותיו לעלות על הכס הבריטי היו חלק ממרידות היעקוביטים.
הוא יצא מהעיר נאנט בצרפת, כשהוא נעזר בכוחות צרפתיים, ונחת באיים ההברידיים ב-23 ביולי 1745. כקתולי, צ'ארלס סמך על תמיכת אנשי שבטי הרמה הסקוטית. הוא אסף מספיק כוחות שאפשרו לו להגיע לאדינבורו, אשר נכנעה לו במהרה. בספטמבר הצליח להביס כוחות שהיו נאמנים למלך ג'ורג' בקרב פרסטונפנס (אנ'), ובנובמבר חצה את הגבול לאנגליה בראש 6,500 חיילים. הוא כבש את דרבי ואת מנצ'סטר, והדרך ללונדון הייתה פתוחה בפניו. ואולם הוא נוכח שלא יוכל לקבל עזרה ולהמשיך בתנופה, שכן נמלי הים היו בשליטת בית הנובר, וכך נמנע ממנו לקבל סיוע צרפתי, כנגד לוחמים פרוטסטנטים שהגיעו מהולנד וגרמניה והתנדבו לטובת בית הנובר. אז הוא החליט לסגת. בקרב פאלקירק (אנ'), עוד ניצח כוחות בריטיים, אך במהרה מצא עצמו מכותר על ידי כוחות עדיפים תחת הדוכס מקמברלנד (אנ'), בנו של המלך ג'ורג'. בקרב קלודן, ב-16 באפריל 1746 הושמדו מרבית כוחותיו, והוא נס על נפשו כשהוא מחופש לאישה. מנוסה זו מתואת בשיר-עם הסקוטי - The Skye Boat Song (אנ').
המלטותו של צ'ארלי הפכה לאגדה. הוא הסתתר בבתים פרטיים, והוברח על ידי המורדת היפהפייה פלורה מקדונלד. במנוסתו, נאמר כי המציא את הליקר דרמבוי, שהוא תערובת של ויסקי סקוטי עם עשבי תיבול. בספטמבר 1746 הגיע לצרפת.
הניסיון הכושל לכבוש את המלוכה באנגליה מתואר בספרו של סיר וולטר סקוט 'וויברלי', שגם ראה בניסיון זה ניסיון גדול אחרון לביטוי השאיפות הפוליטיות והתרבות של ה'היילנדרס', וכתב את הספר כמין הספד לאנשי סקוטלנד הישנה והאותנטית.
את שארית ימיו בילה כשהוא שיכור והולל. אף על פי שנשא ב-1772 את הנסיכה לואיז מסטולברג גדרן(אנ'), הידועה כרוזנת מאלבני, הנישואים היו כושלים ועקרים.
הוא מת ברומא ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן. עם מות אחיו, הנרי בנדיקט סטיוארט, ב-1807 פסה תביעתה של שושלת סטיוארט לתואר מלך אנגליה.
לנסיך הייתה בת בלתי חוקית בשם שרלוט(אנ'), מפילגשו Clementina Walkinshaw (אנ'). צ'ארלס הכיר בה עוד בימי חייו, אך מכיוון שלא נישא לאימה, לא הכירו בה תומכי סטיוארט כטוענת חוקית לכתר. יש האומרים כי מבת זו ישנם עד היום צאצאים החיים בפולין.
בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה "איש הנצח" (1992-1998), הנסיך צ'ארלי סטיוארט (סטרואן רודג'ר) מופיע בפרק "Through a Glass, Darkly" (עונה 4, פרק 18). הסדרה מציגה דמות מורכבת של האיש ההיסטורי, כפי שהיא נתפסת בזיכרונותיו של דאנקן מקלאוד, הגיבור. צ'ארלי מתואר כמנהיג כריזמטי, שמעורר נאמנות בקרב ההיילנדרים, ובו בזמן מתואר גם כטקטיקן כושל וכאדם פגום מוסרית. הפרק חוקר גישות מנוגדות כלפי צ'ארלי: דמות אחת רואה בו מדינאי אציל שנקלע למצבים קשים, בעוד דמות אחרת רואה בו שיכור חסר ערך. תיאור זה מדגיש נושאים רחבים יותר של זיכרון היסטורי ופרספקטיבה, כמו גם את ההשפעה המתמשכת של המרד היעקוביטי על התרבות והזהות הסקוטית.
המרגלת שאהבה אותי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  ג'יימס בונד 
 בימוי:  לואיס גילברט 
 הופק בידי:  אלברט ברוקולי 
 תסריט:  כריסטופר ווד, ריצ'רד מייבאום 
 עריכה:  ג'ון גלן 
 שחקנים ראשיים:  רוג'ר מור   ברברה באך   ריצ'רד קיל   קורט יורגנס   וולטר גוטל ברנארד לי
 מוזיקה:  מרווין האמליש 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  הפקות Eon 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 1977 באירופה   13 ביולי 1977 בארצות הברית
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט הרפתקאות, סרט ריגול, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  14,000,000‏$
 הכנסות:  185,400,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   spywholovedme
 סרט קודם:  האיש בעל אקדח הזהב (1974)
 סרט הבא:  מונרייקר (1979)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המרגלת שאהבה אותי (באנגלית: The Spy Who Loved Me) הוא סרט קולנוע מסדרת ג'יימס בונד המבוסס על תסריט שנכתב על ידי כריסטופר ווד וריצ'רד מייבאום. הסרט הוא העשירי בסדרת סרטי ג'יימס בונד והשלישי בו מככב רוג'ר מור כסוכן MI6 האגדי. במאי הסרט הוא לואיס גילברט. שמו של הסרט מבוסס על ספר באותו שם של הסופר איאן פלמינג, אם כי תסריטם של ווד ומייבאום מקורי ולא נושא כל דמיון לספר.
הסרט קצר שבחים רבים ואף היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר ולשני פרסי גלובוס הזהב.
עלילה

צוללות טילים בליסטיים בריטיות וסובייטיות נעלמות בצורה מסתורית. ג'יימס בונד נקרא לחקור. בדרך למשימה הוא נתקל במארב של סוכנים סובייטים באוסטריה, במהלכו הורג בונד את אחד מהסוכנים ולבסוף מצליח להימלט בצורה נועזת באמצעות מצנח. בונד מבין שבשוק במצרים מוצעת למכירה תוכנית ניווט של צוללת מתקדמת באמצעותה ניתן לאתר צוללות והוא נוסע למצרים, שם הוא נתקל בסוכנת הק.ג.ב. אניה אמסובה (שם קוד triple X) (ברברה באך), המנסה גם היא להשיג את תוכנית הניווט. במהלך החיפושים נתקלים השניים במלתעות (ריצ'רד קיל), הרשע בעל הקומה שמסוגל בעזרת שיניו האימתניות לקרוע כל דבר (הוא מוצג בסרט זה לראשונה אך מופיע שוב בסדרת סרטי ג'יימס בונד בסרט מונרייקר). בונד ואמסובה מכריזים על הפסקת אש ומצטוותים ביניהם בהתאם להוראות הממונים עליהם. יחד הם מגלים שהאדם האחראי לגנבת תוכנית הצוללת הוא קארל סטרומברג. זוג הסוכנים נוסע לסרדיניה, שם ממוקם בסיסו של סטרומברג ובדרך מצליח בונד לחלץ את אמסובה מידי מלתעות ובכך היריבות ביניהם הופכת לחיבה. זוג הסוכנים מאתרים את מכלית הענק של סטרומברג – ה"ליפרוס".
מלתעות רודף אחרי הסוכנים פעם נוספת, יחד עם מתנקשים נוספים, אך בונד מצליח שוב לחלץ את עצמו ואת אמסובה בעזרת רכבו המיוחד המסוגל לשוט מתחת למים. בשלב כלשהו אמסובה מבינה שבונד הרג את אהובה באוסטריה ונשבעת להרוג את בונד בתום המשימה.
על סיפונה של צוללת אמריקאית גרעינית זוג הסוכנים מאתר את "אטלנטיס", בסיסו התת-מימי של סטרומברג ומגלים שהוא אכן משתמש בתוכנית הניווט אך הצוללת האמריקאית נלכדת אף היא על ידי ה"ליפרוס" וכך גם זוג הסוכנים. סטרומברג מחליט להוציא את מזימתו אל הפועל: שיגור של טילים גרעיניים אל הערים ניו יורק ומוסקבה וע"י כך להצית מלחמת עולם שלישית גרעינית אותה סטרומברג ישרוד באמצעות ה"אטלנטיס" ולאחריה יקים ציוויליזציה חדשה. סטרומברג אכן עוזב לאטלנטיס ולוקח איתו את אמסובה אך בונד מצליח לשחרר את הצוללנים הבריטיים, הרוסיים והאמריקאים שנשבו ויחד הם נלחמים בצוות ה"ליפרוס". בונד מתכנת מחדש את מסלולם של הטילים הבליסטיים ששוגרו כך שישמידו האחד את השני ובכך מציל את ניו יורק ומוסקבה. הצוללנים המנצחים בורחים מהליפרוס בעזרת הצוללת האמריקאית. בונד מתעקש לנסות להציל את אמסובה לפני שהצוללת מוציאה לפועל את הפקודה שניתנה לה בדבר השמדת ה"אטלנטיס" ובדרך הוא נתקל בסטרומברג והורג אותו ולאחר מכן נתקל שוב במלתעות אותו הוא מצליח להפיל למכל מים ענק ובו שוחה כריש. בונד ואמסובה מצליחים להיחלץ מה"אטלנטיס" הטובעת באמצעות תא מילוט מיוחד. בתא המילוט אמסובה מגלה לבונד שנשבעה להרוג אותו משום שהרג את אהובה ומכוונת אליו את אקדחו אך לבסוף היא מתחרטת ונשבית בקסמיו. הצי הבריטי המלכותי מוצא את תא המילוט, פותח אותו ומגלה את בונד ואמסובה לתדהמת הממונים עליהם.
גרסה עברית לספר

בשנת 1965 תורגם הספר לעברית בידי אריה חשביה ויצא בהוצאת הספרים מ. מזרחי.
הסרט בגרסה הספרותית

בשנת 1977 הוציא הסופר והתסריטאי כריסטופר ווד ספר בשם "ג'יימס בונד, המרגל שאהב אותי" המבוסס על תסריט הסרט.
הפקת הסרט

"המרגלת שאהבה אותי" היווה נקודה מרכזית בתולדות הסדרה. המפיק מהסרטים הקודמים, הארי סולצמן, נכנס לחובות כבדים ומכר מרבית מהזיכיונות בסרטים. משבר כלכלי זה השתלב עם משברים אישיים רבים שכללו סרטן סופני אצל אשתו של סולצמן ומאפיינים רבים של דיכאון.
קושי נוסף בהפקה היה מציאת במאי. ההפקה ניסתה לפנות אל סטיבן ספילברג, שהיה עוסק בתהליכי הפוסט-פרודקשן של סרטו מלתעות. ההפקה ניסתה לפנות גם אל גאי המילטון, שביים רבים מהסרטים בסדרה. המילטון ויתר על בימוי הסרט, לאחר שהוצע לו לביים את סופרמן (דבר שלבסוף לא קרה). לבסוף, הוחלט כי לואיס גילברט, הבמאי שביים את אתה חי רק פעמיים, יביים את הסרט. לאחר מציאת הבמאי, התרחש קושי עמוק למצוא תסריטאי. לבסוף הוחלט כי ריצ'רד מייבאום, שכתב מרבית מהסרטים הקודמים, יכתוב גם את סרט זה. מייבאום שילב רעיונות רבים מתסריטים אחרים בתוך התסריט, כך שלסרט לא היה קשר ממשי אל הספר של פלמינג. בזמן התהליך הוחלט כי כריסטופר ווד יחליף את מייבאום בכתיבת התסריט.
הסרט צולם במקומות רבים, שכללו את מצרים (כרנך, מסגד אבן טולון ומקדשי אבו סימבל), פורטו צ'רבו שבאיטליה, מלטה, סקוטלנד, אוקינאווה שביפן, צפון קנדה ואולפנים בלונדון. הצילומים החלו באוגוסט 1976 והסתיימו בדצמבר של אותה השנה.
שיר הנושא הולחן על ידי מרווין האמליש (שגם החליף את ג'ון בארי בהלחנת הסרט) ובוצע על ידי קארלי סימון. השיר היה מועמד אף לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
הפצת הסרט וביקורות

הקרנת הבכורה התקיימה ב-7 ביולי 1977 בלונדון, בנוכחות אן, הנסיכה המלכותית. הסרט היה מועמד למספר פרסי אוסקר ולפרסי באפט"א לקולנוע. הסרט קיבל ציון של כ-79% באתר Rotten Tomatoes, על בסיס 47 ביקורות.
יוסף יונגרלייב

רבי יוסף יונגרלייב (נפטר בכ"ד בטבת ה'תקע"ב) היה אדמו"ר חסידי, אבי שושלת חסידות יאמפולה.
ביוגרפיה

רבי יוסף  נולד באוקראינה לרבי יחיאל מיכל מזלוטשוב (המגיד מזלוטשוב) ולשרה רעכיל ונישא לבתו של רבי מנחם מאהן מויטקוב. עם פטירת אביו בכ"ה באלול ה'תקמ"ו החל רבי יוסף לכהן כאדמו"ר ביאמפולה ובה ייסד את חצרו.
רבי יוסף נפטר בכ"ד בטבת ה'תקע"ב ונטמן באוהל אדמו"רי יאמפולה שבעירו. שלושת בניו כיהנו באדמו"רות.
צאצאיו

רבי ישראל יונגרלייב, אדמו"ר מטושהן היה חתנו של רבי אהרן מקיפין (תלמידו של רבי פנחס מקוריץ). נפטר בערך בשנת תר"ב.
רבי חיים יונגרלייב, אדמו"ר מסאטינוב
רבי יצחק יונגרלייב, אדמו"ר מקאליס שהיה נשוי לחנה בת רבי ברוך ממז'יבוז' ומילא את מקומו.
אשת רבי אליקים געציל. נינו של רבי ליבר הגדול מברדיצ'ב ואביו של רבי לייבוש מפרוסקורוב.
בתו לאה נישאה לדוד אויערבך בנו של אברהם דב אויערבך מחמלניק שהוא בנו של ר' יעקב יוסף כ"ץ.
הערות שוליים

↑  תאריך לידתו אינו ידוע.
↑  יש מחלוקת על זהות חותנו. הגרסה המסתברת היא רבי דוד מסטפין ויש אומרים שרבי מרדכי מנישכיז. ראו כאן אות ד'. גם אלפסי תיקן את דבריו שכתב שהיה חתנו של רבי מרדכי מנישכיז.
↑  בנו היה רבי ישראל מליטשניץ חתן הרב מאפטא וחותנו של רבי מנחם נחום מלויעב. בנו של רבי ישראל היה רבי יוסף מטיברוב, חותנו של רבי משה צבי מסטנביץ.
שילה פריד

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1995 (בן 29) כ"ו באדר א' תשנ"ה ירושלים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  Ynet 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  shilofr
 טוויטר:  shilofreid
 
שילֹה פריד (נולד בכ"ו באדר א' תשנ"ה, 26 בפברואר 1995) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב החרדים והדתות של ynet וכן משדר כעורך ומגיש ברדיו ynet. בעבר שימש כתב משטרה והתיישבות בעיתון "מקור ראשון", כתב, בגלי צה"ל, שדרן ברשת א' ועיתונאי ב"שביעי" וב"בשבע".