stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיור בישראל
העיור בישראל על סרגל הזמן > תל אביב

איתורה של תל אביב כאזור להתיישבות הוא בזכות קרבתה הגאוגרפית ליפו העתיקה. ב-1906 קבוצה של יהודים תושבי העיר יפו החליטו להקים את אגודת "אחוזת בית" בסמוך ליפו. הרעיון היה להקים פרברי גנים ליד ערים סואנות בדומה למודל האירופי שפותח כריאקציה למהפכה התעשייתית. אחוזת בית נבנתה במתכונת שתי וערב של רחובות מקבילים בעלי בתים חד קומתיים. מרבית הבנייה נעה לכיוון צפון לאורך קו החוף.
ב-1921, עם פרוץ המאורעות בין יהודים לערבים בארץ ישראל, החליט השלטון המנדטורי על ניתוקה של תל אביב מיפו. צורפו לה שש שכונות ותיקות, שטחה עמד על 1,431 דונם שבו התגוררו 13,000 תושבים והיא קיבלה מעמד של מועצה מקומית. בתקופה זו לא חל גידול משמעותי באוכלוסייתה של העיר, כיוון שגלי העלייה שהגיעו בשנים אלה דגלו בעיקר בהתיישבות חקלאית.
תוכנית האב הראשונה של תל אביב הוכנה ב-1925 על ידי סר פטריק גדס. עד אז, כל שכונה התפתחה באופן עצמאי ללא כל זיקה לשכנותיה. גדס כבר לא יכול היה לשנות את פני השטחים הבנויים ועל-כן מרבית תרומתו נוגעת לתוכנית הבנייה בצפון העיר ופיתוח תוכנית מתאר של מרכזי משנה עם ככרות. תושביה של העיר שעסקו בעיקר במסחר, מלאכה ומקצועות חופשיים, פנו אל עסקי הקרקעות והחלו לרכוש שטחים אשר לא התאימו לגידול הדרים אולם התאימו לבנייה. הרעיון שהחל כפרבר גנים התחלף בפיתוח עירוני, בנייה קדחתנית עד שבשנת 1934 קיבלה תל אביב מעמד רשמי של עיר. בעקבות מאורעות 1936–1939 נסגר נמל יפו למסחר יהודי והיה צורך בנמל חלופי, על-כן החליטו על בנייה של נמל לחופה של העיר החדשה, פיתוח הנמל הביא להתחזקות המסחר העצמאי בעיר. לאחר מלחמת העצמאות ננטשה יפו[דרוש מקור] ושנתיים מאוחר יותר סופחה לתל אביב באופן רשמי.
העיור בישראל על סרגל הזמן > תל אביב > אגד הערים

אגד הערים של תל אביב החל לתפוס תאוצה משנות ה-30 של המאה ה-20, הודות לשני תהליכים שהתרחשו בתקופה זו. הראשון הוא התלכדות של שכונות מפוזרות אל יחידות מוניציפליות מרכזיות. כפי שקרה לשכונות נחל גנים, שכונת גפן, תל בנימין, שכונת הלל, רמת יצחק ותל יהודה שהתאגדו לרמת גן. התהליך השני הוא עיורם המהיר של היישובים בשולי האגד. כפי שניתן לראות במקרה של בני-ברק ורמת גן שעברו מחקלאות לתעשייה. העלייה ההמונית לאחר קום המדינה במקביל לקרקעות הערביות שהותרו, תרמו לגידולו המהיר של אגד הערים של תל אביב.
העיור בישראל על סרגל הזמן > תל אביב > תל אביב תופסת תאוצה

משנות ה-70 נוסף לתל אביב מרכיב דומיננטי שייחד אותה משאר הערים הגדולות בישראל – המרכיב הכלכלי. אם עד שנות ה-70 תל אביב הייתה מרכז המסחר עבור הערים הסובבות אותה, משנות ה-70 הוכרה תל אביב כמרכז לעסקים גם ברמה הבינלאומית. התמורה במעמדה של תל אביב התרחשה בעקבות השינויים שחלו במשק הישראלי לרבות תהליכי הפרטה וריכוז של העוצמה הכלכלית בידי חברות גדולות. תל אביב החלה לקחת חלק במערכת הבינלאומית של המסחר והבורסה, רובם של מרכזי העסקים המובילים המנהלים קשרים בינלאומיים, טכנולוגיית ההיי-טק והנהלות המוסדות הפיננסים רוכזו בעיר והגדילו את שיעור התעסוקה בה.
העיור בישראל על סרגל הזמן > תל אביב > מטרופולין תל אביב

כיום מטרופולין תל אביב משתרע מחדרה בצפון עד אשקלון בדרום[דרוש מקור] וציר מודיעין-בית שמש במזרח. תל אביב-יפו העיר מהווה את הגלעין המרכזי של האזור, יישובי גוש-דן המקיפים אותה הם הטבעת הראשונה, מחוז מרכז הוא הטבעת השנייה בה נמצאות הערים ראשון לציון, פתח תקווה ואזור השרון. אף ניתן להרחיק לעבר נתניה, חדרה, מודיעין ופרבריה, רחובות, גדרה ויישובי הסביבה כולל נפת אשדוד.
העיור בישראל על סרגל הזמן > תל אביב > ההתכנסות לתל אביב רבתי

מדיניות פיזור האוכלוסייה שננקטה בשנותיה הראשונות של ישראל הביאה לצמיחה של שוליים סביב המרכז, המשך המדיניות נראה גם עם העלייה מברית המועצות לשעבר שחיזקה את השוליים בצפון (נצרת עילית, כרמיאל וחיפה) ובדרום (באר שבע). מתחילת המאה ה-21 יש מגמה הפוכה של הגירה פנימית מן השוליים אל המרכז, מרביתם של התושבים המתגוררים במחוז מרכז הם יהודים (92%) והשאר מיעוט ערבי. בעקבות ההגירה הפנימית אל המרכז חסרה בשוליים אוכלוסייה יהודית ואת מקומה תופסת אוכלוסייה ערבית.
עיירות הפיתוח

ייסוד עיירות חדשות אינו תופעה חדשה בעולם, בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה מדינות רבות דוגמת אנגליה, פינלנד, פולין, הולנד וקנדה הקימו עיירות חדשות. אולם, תופעה זאת מיוחדת בישראל כיוון שבמשך תקופה קצרה הוקמו עשרות עיירות ששינו את פני המערך העירוני במדינה.
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 ניצבה מדינת ישראל מול שטחים חדשים לא מאוכלסים, ובמקביל התמודדה עם קליטת גלי עלייה מארצות שונות. עיירות הפיתוח הוקמו במטרה לשנות את המערך העירוני הקוטבי של שלוש הערים הגדולות, דרך יצירת מרכזים עירוניים בעלי גודל בינוני תוך מדרג רציף בין הכפר לעיר, פיזור האוכלוסייה על פני שטח המדינה והקמת מוקדי תעשייה שימלאו פונקציות סביבתיות. הניסיון לבסס את פיזור האוכלוסייה הביא לייסודן של עיירות פיתוח בעיקר בגליל ובנגב, אזורים אשר היו מרוחקים ממישור החוף ומהמוקד העירוני.
עיירות הפיתוח > עיירות הנגב

התפיסה המרכזית ליישוב הנגב התבססה על יצירת רשת של מרכזים עירוניים קטנים שאליהם יחוברו יישובים חקלאיים אשר ביחד יהוו מערך אזורי. הנגב בשל היותו סביבה מדברית ללא רקע חקלאי היה מכשול בפיתוח עירוני ועל כן היה צורך במציאת מקור משיכה כלכלי אחר עליו ישענו העיירות. מתכנני האזור ראו במחצבים שבים המלח ובנגב הצפוני את הפתרון.
מצפה רמון, ירוחם דימונה אשר הוקמו בשנות ה-50 וערד כעשור לאחר מכן, נוסדו בסמוך למוקדי כרייה וחציבה באזור ים המלח, שדות הפוספטים ובמכתשים.
המוסדות המתכננים של העיירות בנגב הצפוני רצו לפתח יישובים בגודל קטן ובינוני שישמשו מרכזי שירותים ליישובים הכפריים סביבם. העיירות שהוקמו הן שדרות, אופקים, קריית גת ונתיבות. המטרות שלשמן הוקמו עיירות אלה לא התממשו במלואן, תהליכי התיעוש בקיבוצים ובמושבים גרמו לכך שאלה הצליחו לספק לעצמם את מרבית השירותים שנזקקו להם. ואילו באזור הר הנגב תעשיית המחצבים לא סיפקה את הפתרון התעסוקתי לה ייחלו המתכננים.
יוצאת דופן במגמת עיירות הפיתוח בדרום היא ערד שהוקמה בשנות ה-60 של המאה ה-20. כל ערי הנגב החדשות מלבד ערד הוקמו בשנות ה-50 ערד שהוקמה מאוחר יחסית הייתה נתונה לתכנון מפורט כחלק מלקחי העבר. איתורה, קביעת הרכב האוכלוסייה והבסיס הכלכלי שיועד לה התבצעו לאחר בחינה מדוקדקת של הנתונים ההתיישבותיים באזור.
עיירות הפיתוח > עיירות הגליל

בגליל העליון והתחתון הוקמו תשע עיירות פיתוח.
קריית שמונה הוקמה ב-1950 על ציר מטולה-ראש פינה במטרה ליצור מרכז אזורי למושבים שבסביבה ומרכז גדול לשירותים.
חצור הגלילית הוקמה ב-1952 במטרה לפתח רצף יישובים אחיד לכיוון יסוד המעלה וקריית שמונה. תפקיד נוסף שיועד לחצור הוא לספק שירותים אזוריים חקלאיים[דרושה הבהרה] ליישובים שבסביבה.
מעלות הוקמה ב-1957 על כביש נהריה-פקיעין כתוצאה מההתיישבות היהודית בכפר הערבי תרשיחא, העולים יוצאי רומניה ואיראן שהתיישבו בכפר התפרנסו ממסחר זעיר.
שלומי הוקמה ב-1950 על ציר כביש הצפון במטרה לסייע להתיישבות בפינה הצפון מערבית של המדינה ולשמש מרכז חינוכי וכלכלי למושבי האזור.
יקנעם הוקמה ב-1950 בשוליים הדרומיים מערביים של עמק יזרעאל, כחלק מהמושבה יקנעם, וב-1967 הן הופרדו והעיירה נקראה יקנעם עילית. יקנעם הוקמה במטרה לשמש מרכז שירותים ליישובים הכפריים והחקלאים שבסביבתה.
מגדל העמק הוקמה ב-1952 על ציר הכביש המחבר את נצרת לקריית טבעון, מטרתה העיקרית של מגדל העמק הייתה, חיזוק שרשרת העיירות שהוקמו כמענה לערים הערביות נצרת ושפרעם. מגדל העמק בתחילת שנותיה הייתה נחשלת מאוד, אולם, ההחלטה להפוך אותה למרכז תעשייתי גרם להזרמה של השקעות רבות אשר סייעו בשיפור מעמדה.
נוף הגליל (במקור, "נצרת עילית") הוקמה ב-1957 מטעמים פוליטיים של רצון ליצור התיישבות בלב אזור שהאוכלוסייה בו הייתה ערבית. התושבים הראשונים במקום היו מוותיקי הארץ, אנשי צבא ומינהל, שנטלו חלק ב"ייהוד הגליל". עקב ההחלטה להפוך את נוף הגליל לעיר מרכזית, הועברו אליה משרדים ממשלתיים והוקמו בה מפעלים ששימשו מקור תעסוקה ועל כן, ההגירה אליה הייתה חיובית ומואצת. ב-2019 שונה שמה של העיר מ"נצרת עילית" ל"נוף הגליל".
בית שאן הוקמה ב-1948 והיא אחת מעיירות הפיתוח הראשונות שנוסדו בישראל. בית שאן ממוקמת על צומת דרכים בין עמק הירדן והגליל, וגם היא כמרבית עיירות הפיתוח הוקמה במטרה לשמש מרכז שירותים ותעשייה ליישובי הסביבה. וכמרבית עיירות הפיתוח לא הצליחה למלא בית שאן את ייעודה.
כרמיאל הוקמה ב-1964 על ציר אזור עכו-צפת במרכזו של אזור כפרי ערבי. בדומה לערד בנגב גם כרמיאל הוקמה תחת תכנון קפדני, מתן דגש לאספקת מקורות תעסוקה ושמירה על רמת חיים גבוהה ועל כן התקדמה בהרבה משאר העיירות. ב-1986 קיבלה כרמיאל מעמד של עיר.
עיירות הפיתוח > עיירות המרכז

עיירות המרכז ממוקמות בצפונו של מישור החוף, סמוך לחיפה, סביב אגד הערים של תל אביב וכן במישור החוף הדרומי - שפלת יהודה. למרות היתרונות של מישור החוף ביחס לגליל ולנגב לא התפתחו מרבית העיירות שבו באופן מובהק, גם כשהעיירות שבשולי גוש דן נהנו ממקורות התעסוקה הסמוכים והצליחו לשמור על יציבות. יוצאת דופן מבין העיירות היא אשדוד, אשר זכתה לפיתוח ולהקצאות של משאבים רבים בעיקר בזכות נמלה.
קיבוע הבדואים

ניסיון נוסף לפיתוח עירוני מתייחס לאוכלוסייה הבדואית, מדיניות התכנון הראשונה באשר לבדואים החלה בשנות ה-50 אז הוחלט על הקמתן של שלוש עיירות ליישוב הבדואים.
העיר הראשונה, תל שבע, הוקמה ב-1967 על בסיס של תכנון אורבני עם מערכת חינוך ושירותים ציבוריים, מערכת של כבישים, ביוב ומים. אולם, חיי הנוודות של הבדואים והמסורת הכלכלית של מרעה ופלחה הקשו על מעבר מסודר ויציב של התיישבות עירונית או עירונית למחצה של בדווים. המעבר אל אורח החיים העירוני ערער את ביטחונם הכלכלי והחברתי של האוכלוסייה והמדיניות שננקטה לא צלחה כמתוכנן.
למרות זאת, מדיניות הקיבוע לא השתנתה והוחלט על הקמתן של עיירות נוספות באותה מתכונת אורבנית, רהט (1971), ערוער (1981), כסייפה (1982), שגב שלום (1984), חורה (1989) ולקיה (1990). כיום אוכלוסיית הבדואים מונה 140 אלף נפש המתפרשים בנגב הצפוני. כמעט מחצית מאוכלוסיית הבדואים גרים בשטחים שמחוץ ליישובים קבועים ומקשים על פיתוח אזור הנגב ומרחב באר שבע. תהליכי העיור הכפויים יוצרים פער בין האוכלוסייה הצעירה ששואפת להתפתחות ומודרניזציה בצורה של התיישבות עירונית וקרבה למרכזי מסחר ובין האוכלוסייה המבוגרת שמבקשת לשמור על מסורת העבר במתכונת של התיישבות נוודית במרחבים הפתוחים.
ראו גם

שמות יישובים בישראל
התפתחות אורבנית של חיפה
לקריאה נוספת

מנחם תלמי, אפרים תלמי, כל הארץ- לכסיקון גאוגרפי של ישראל, הוצאת עמיחי, ספטמבר 1966
הערות שוליים

↑  דוד כנעני, "עיור", האנציקלופדיה למדעי החברה, כרך ה' עמ' 353–355, מרחביה : ספרית פועלים, 1962.
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988, עמ' 9
↑  אלישע אפרת, גאוגרפיה ופוליטיקה בישראל, אחיאסף, 1984 עמ' 184-185
↑  אלישע אפרת, תכנון לאומי ופיתוח בישראל בשנות האלפיים, רמות, 2003, עמ' 61-60
↑  אלישע אפרת, תכנון לאומי ופיתוח בישראל בשנות האלפיים, רמות, 2003, עמ' 70
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988 עמ' 43
↑  אלישע אפרת, תכנון לאומי ופיתוח בישראל בשנות האלפיים, רמות, 2003, עמ' 114-113
↑  אלישע אפרת, "גאוגרפיה יישובית בישראל לקראת שנת 2000", סקירה חודשית לב, 1985, עמ' 34–45
↑  מאיה חושן, מטרופולין ירושלים - יהודים, מכון ירושלים לחקר ישראל-למחקרי ירושלים ולמחקרי מדיניות כלכלית ינואר 2006
↑  אסף ויטמן, "התשתית הארגונית להתחדשות מרכז העיר ירושלים", ערן רזין (עורך), החייאת מרכזי ערים ופיתוח מוקדי מסחר ברשויות המקומיות, אוקטובר 2007, עמ' 74–78
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988 עמ' 107-91
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988, עמ' 90-72
↑  יעקב שביט וגדעון ביגר, ההיסטוריה של תל אביב, אוניברסיטת תל אביב,, 2001, עמ' 24-23
↑  ארנון סופר ויבגניה ביסטרוב, מדינת תל אביב איום על ישראל, אוניברסיטת חיפה, מאי 2008, עמ' 16
↑  ארנון סופר ויבגניה ביסטרוב, מדינת תל אביב איום על ישראל, אוניברסיטת חיפה, מאי 2008, עמ' 24-18
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988, עמ' 162-147
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988, עמ' 151
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988, עמ' 154-153
↑  אלישע אפרת, ערים ועיור בישראל, אחיאסף, 1988, עמ' 156
↑  אלישע אפרת, תכנון לאומי ופיתוח בישראל בשנות האלפיים, רמות, 2003, עמ' 93-86
פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין

פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Paul Friedrich., Großherzog von Mecklenburg-Schwerin; ‏15 בספטמבר 1800 - 7 במרץ 1842), היה הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בין השנים 1837–1842.
ביוגרפיה > ילדותו

פאול פרידריך נולד ב-15 בספטמבר 1800 בלודוויגסלוסט שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בצעירותו למד פאול פרידריך פרנץ באוניברסיטאות בז'נבה, ינה ורוסטוק, ובשנת 1819 מונה ליורש העצר של הדוכסות לאחר מות אביו פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-1 בפברואר 1837 מת סביו פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ופאול פרידריך עלה לשלטון במקומו. פאול פרידריך שיפר מאוד את מערכת המשפט ואת התשתיות בדוכסות, אולם, בעיקר טיפח את צבאו וקירב את חייליו.
פאול פרידריך נפטר בשוורין ב-7 במרץ 1842 כתוצאה מהצטננות, ובנו פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-25 במאי 1822 התחתן פאול פרידריך עם אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ. לזוג נולדו 6 ילדים:
פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1823–1883).
לואיזה (1824–1859).
וילהלם (1827–1879).
הלנה (1829–1835).
מריה (1831–1836).
פאולינה (1833–1894).
בנוסף היו לפאול פרידריך כמה ילדים לא חוקיים, מפילגשיו השונות.
עמק ויקינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  תצורת נוף 
 על שם:  תוכנית ויקינג 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  71°53′00″S 68°21′00″W﻿ / ﻿71.8833°S 68.35°W﻿ / -71.8833; -68.35
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהעמק ויקינג(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהעמק ויקינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק ויקינג(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק ויקינג
 
עמק ויקינג או עמק וייקינג (באנגלית: Viking Valley) הוא עמק בקצה הדרום-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם לגדתו המזרחית של קרחון מארס.
דרך העמק זורם נחל המזין את אגם סיקרט.
היסטוריה > גילוי ומיפוי העמק

העמק היה מושא המחקר של משלחת חקר קרחון מארס, בהנהגתו של ד. ד. וין-ויליאמס (D. D. Wynn-Williams) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1992–1993.
היסטוריה > מקור השם

שמו של העמק ניתן לו בשנת 1993 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם ניתן בהתייחס לקרחון מארס ("מארס" הוא שמו האנגלי של כוכב הלכת מאדים) הסמוך, השם "ויקינג" נקרא על שם תוכנית ויקינג של נאס"א, תוכנית שבמסגרתה חיפשו חיים על מאדים בשנת 1976.
ראו גם

עמק אבליישן
עמק אראטיק
עמק בלמנייט
עמק מוטונאי
עמק פלאטאיירון
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
עמק הפרחים

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אהובה עוזרי
 מתוך האלבום "היכן החייל"
 יצא לאור:  1975
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 שפה:  עברית
 אורך:  4:22
 חברת תקליטים:  גלטון
 כתיבה:  אהובה עוזרי
 לחן:  אהובה עוזרי
 עיבוד:  אהובה עוזרי
 גרסאות כיסוי:  דקלון, סגיב כהן ואהובה עוזרי ‏•‏‏ נתי לוי ‏•‏‏ בר צברי ‏•‏‏ רון שובל ‏•‏‏ אביהו מדינה וחופני כהן ‏•‏‏ מרגלית צנעני ‏•‏‏ אהרון ירימי ‏•‏‏ מיטל טרבלסי ‏•‏‏ אבי סינואני ‏•‏‏ לינט ‏•‏‏ אביבה אבידן והישראלים ‏•‏‏ סטלוס ואורן חן ‏•‏‏ ג'קי מקייטן ‏•‏‏ אהוד בנאי ‏•‏‏ סופי צדקה ‏•‏‏ פאר טסי וגיא זוארץ ‏•‏‏ אתי לוי וזהבה בן ‏•‏‏ איתי לוי ‏•‏‏ שמעון בוסקילה ‏•‏‏ הפרויקט של רביבו ‏•‏‏ צלילי העוד
 
עמק הפרחים הוא שיר שכתבה, הלחינה, עיבדה וביצעה הזמרת והיוצרת הישראלית אהובה עוזרי. הוא נכלל באלבום הבכורה שלה מ־1975 "היכן החייל".
השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות.
הצלחה במצעדים (גרסת דקלון, סגיב כהן ואהובה עוזרי)

ב־2016 הקליטו דקלון וסגיב כהן בשיתוף אהובה עוזרי גרסה לשיר. הגרסה הוקלטה לאלבום "בשירי האהובה עוזרי" – אלבום שלם משירי עוזרי שהקליטו דקלון וכהן, בהפקתם של דודו טסה וניר מימון. עוזרי, שכבר לא הייתה מסוגלת לשיר באותה תקופה עקב מחלתה, השתתפה בנגינה בלבד בבולבול טרנג. גרסה זאת היא הגרסה שהצליחה יותר מכל גרסאות השיר במצעדי הפזמונים. היא הגיעה למקום העשירי במצעד רשת ג' ב־3 במרץ 2016, ויצאה מהמצעד ב־31 במרץ.
משתתפים

בגרסה המקורית מ־1975 השתתפו:
אהובה עוזרי – זמרה, בולבול טרנג
ניסים שושן – תופים
אבי עטר – בס
מ. פאר – גיטרה חשמלית, ניהול מוזיקלי
מיקומי שיא

גרסת דקלון, סגיב כהן ואהובה עוזרי, 2016
|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 10 |  |
הערות שוליים

1 2  אהובה עוזרי – היכן החייל (1975), באתר סטריאו ומונו
1 2  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, 24 בספטמבר 2003
1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 3 במרץ 2016, באתר פזמונט
↑  השיר יוצא ממצעד רשת ג', 31 במרץ 2016, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־21 בספטמבר 2022
↑  האלבום באתר דיסקוגס, באתר Discogs
פוקנה (סוג)

| פוקנה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: פוקניים
סוג:: פוקנה
מינים
 פוקנת המפרץ  ואקיטה  פוקנת בורמייסטר  פוקנה ממושקפת
שם מדעי
 Phocoena ‏קיווייה, 1816

פוקנה (שם מדעי: Phocoena) הוא סוג של לווייתני שיניים ממשפחת הפוקניים והם הסוג הגדול ביותר במשפחה.
לווייתנים אלה חיים בימים טרופיים וקרים לאורך החופים ואף בנהרות. הם קטנים ביותר ומזכירים בצורתם דולפינים חסרי מקור ובעלי גוף מעוגל. חלקם ידידותיים כלפי אנשים. הקטנה בבני הסוג הואקיטה מגיעה לאורך של 140 ס"מ בלבד והיא כמעט הקטנה מכל הלווייתנים.
מינים

פוקנת המפרץ (Phocoena phocoena)
ואקיטה (Phocoena sinus) - מצויה בסכנת הכחדה חמורה
פוקנת בורמייסטר (Phocoena spinipinnis)
פוקנה ממושקפת (Phocoena dioptrica)
עמק ולמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°55′00″S 156°40′01″E﻿ / ﻿79.9167°S 156.667°E﻿ / -79.9167; 156.667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק ולמן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק ולמן
 
עמק ולמן (באנגלית: Wellman Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח, בהרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
העמק גובל ברמת מידנייט שממזרח לו, וברכס קנט שמצפון לו.
גובהו של העמק 1,467 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי העמק

העמק התגלה ונחקר על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד שחקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
היסטוריה > מקור השם

העמק נקרא על שם ה. וו. ולמן (H.W. Wellman), גאולוג מאוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון, אשר השתתף בשלוש משלחות מחקר לאנטארקטיקה.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
↑  הגאזט הרשמי של שמות גאוגרפיים של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
| אתרים בהרי דרווין |
| --- | --- | --- |
| הרים | אליס • אש • פרידמן |  |
| רכסים ורמות | האסקל • טנטאקל • לינדסטרום • מידנייט • סמית' • קולוסיאום • קומיוניקיישן • קנט |  |
| גבעות | מטאוריט • ריצ'רדסון |  |
| מדרונות | אקסס |  |
| מצוקים | ג'אנקשן • דנקן • סלע טת'ר • קולוסאום |  |
| עמקים | אקסודוס • ארנת איילנד • גרנט • הייל • ולמן • מאצ'מור • מקקי • קוננט |  |
| מישורים | מישור ונטייג' |  |
| קרחונים | אוברטרן • אקסודוס • גרין • דרווין • הת'רטון • מקלירי |  |
| נונאטאקים | מייסון |  |
| מפלי קרח | סירקל • פרבל |  |
| קרקסים קרחוניים | קורל |  |
עירית גלוסקינוס

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1968 (בת 56)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון גב, סגנון חופשי
עירית גלוסקינוס ברקן (נולדה ב-11 בפברואר 1968), היא אלופת ישראל בשחייה בעבר. התמחתה בסגנון גב, סגנון חופשי וסגנון מעורב אישי.
ביוגרפיה

גלוסקינוס גדלה בירושלים. היא התאמנה בקבוצת הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתו של דוד סיבור, "סוכו".
ביוגרפיה > 1979

באליפות ישראל בשחייה לגילאים הצעירים (12-10) שנערכה באוגוסט 1979 זכתה גלוסקינוס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 11 של 2:31.19 דקות.
ביוגרפיה > 1982

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכתה גלוסקינוס במדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:54.24 דקות, אחרי הדר רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:14.12 דקות, ולפני הדר קליינמן בת ה-12 (9:55.36 דקות), שתיהן ממכבי קריית אונו.
ביוגרפיה > 1983 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה גלוסקינוס ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-18 של 2:29.01 דקות, לפני שרון אקסלרוד שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:36.85 דקות ותמר הראל (2:44.01 דקות) שתיהן מהפועל עמק חפר/נתניה. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:10.74 דקות, אחרי ליאור בירקאן בת אגודתה לשעבר ששחתה בקבוצת הפועל גש"מ (1:09.96 דקות) ולפני תמר הראל מהפועל עמק חפר/נתניה (1:14.12 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:47.24 דקות, אחרי הדר רובינשטיין (9:31.30 דקות) ולפני יפעת שור (9:50.47 דקות), שתיהן ממכבי קריית אונו.
ביוגרפיה > 1984

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה גלוסקינוס ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:10.38 דקות, לפני ליאורה ארז בת אגודתה (1:13.59 דקות) ותמר הראל (1:14.85 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:33.48 דקות, לפני רוית שילה מהפועל ערד (2:39.93 דקות) וליאורה ארז (2:40.00 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.71 דקות, אחרי אילה הדר (1:02.60 דקות) ולפני הדר גת, שתיהן מהפועל גש"מ. מדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:44.74 דקות, אחרי הדר קליינמן שקבעה שיא נוער חדש של 9:16.59 דקות ויפעת שור (9:43.40 דקות).
ביוגרפיה > 1985

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1985 זכתה גלוסקינוס ב-3 מדליות אישיות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.66 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:12.97 דקות) וליאורה ארז (1:13.39 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.32 דקות, אחרי הדר רובינשטיין (1:01.09 דקות) ולפני ענת ישראל ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:02.47 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.91 דקות, אחרי נוגה ויזל (2:33.88 דקות) ולפני זוהר לבנסברג מהפועל גליל עליון (2:38.08 דקות).
באליפות ישראל בקרב רב (4 משחים ב-4 סגנונות ו-200 מעורב אישי) שנערכה בקיבוץ חפציבה בספטמבר אותה שנה זכתה גלוסקינוס במדליית זהב לפני נוגה ויזל.
הערות שוליים

↑  אלכס פרלסמן, 5 שיאים חדשים בפתיחת "אליפות הגילאים" בשחייה - רבקה פרידלנד (בת 11) שחתה 100 מטר חזה ב-1:25.36 דקה, מעריב, 17 באוגוסט 1979
↑  זיו פידרר, שחייני הפועל גש"מ ומכבי ת"א סיפקו שיאים באליפות ישראל, דבר, 28 באוגוסט 1983
↑  זיו פידרר, פיחות בשבירת השיאים ביום ה-3 באליפות השחיה, דבר, 29 באוגוסט 1983
↑  זיו פידרר, טבלת השיאים בשחיה נותרה שלמה ביום נעילת האליפות, דבר, 30 באוגוסט 1983
↑  אלכס פרסלמן, רק 3 שיאי נוער, מעריב, 20 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, בבוקר: זוהר גלילי בערב: טל משקיף, מעריב, 21 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, "מלכת הבריכה" הגיעה לסוף הדרך, מעריב, 23 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, רק שיא נוער, מעריב, 24 באוגוסט 1984
↑  התוצאות, מעריב, 21 באוגוסט 1985
↑  עמי כברי, גלילי החזיר לעצמו השיא ב-100 גב, מעריב, 22 באוגוסט 1985
↑  בתחרות בי"ל בשוודיה נבות מוליכה בקרב-7, מעריב, 15 בספטמבר 1985
פאבל ברולוב

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1840 (יוליאני) פבלובסק, רוסיה 
 פטירה:  16 בדצמבר 1914 (יוליאני) (בגיל 74) פבלובסק, רוסיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 
פאבל ברולוב (ברוסית: Павел Брюллов;‏ 29 באוגוסט 1840 – 16 בדצמבר 1914) היה צייר נוף רוסי ופרופסור לארכיטקטורה.
ביוגרפיה

אביו, אלכסנדר ברולוב, היה פרופסור לארכיטקטורה באקדמיה הקיסרית לאמנויות ודודו היה הצייר קארל בריולוב. הוא למד במקור פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת סנט פטרסבורג, והפך למועמד ב-1863. במקביל (מ-1861 עד 1864) הוא למד שיעורי אדריכלות באקדמיה, אצל קונסטנטין תון, אנדריי סטקנשניידר, דייוויד גרים ואביו. ב-1864 סיים את לימודיו בדרגת "אמן תואר שלישי".
בסיום לימודיו יצא לאירופה, וביקר באיטליה, צרפת ואנגליה. בפריז, הוא השתתף בשיעורים של לאון בונה באקול דה בו-ארט. בשנת 1870, לציורו "אחרי העבודה" הוענקה מדליה באקדמיה הקיסרית.
מ-1872 ועד מותו, הוא היה חבר בהנודדים, שימש כגזבר וחבר הנהלה שלהם. בשנת 1883, הוא הפך לחבר מן המניין באקדמיה, וכיהן במועצת המנהלים לאחר 1904.
מ-1897 עד 1912, הוא היה אוצר המחלקה לאמנות במוזיאון הרוסי.
גלריה

אביב
מרפסת באלג׳יר
הדרך לים, אלג׳יר
נוף עם נהר
מאוכזבת
הערות שוליים

↑  Брюлловъ (Павелъ Александровичъ)", Энциклопедический словарь (Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary), edited by I. E. Andreyev, Saint Petersburg, 1891, Vol.IV, supp.A "Босъ — Бунчукъ"
↑  Y. D. Minchenkov, "Брюллов Павел Александрович", Воспоминания о передвижниках (Memoirs of the Peredvizhniki), Moscow, АСТ-Пресс (2010)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012277858605171  RKD: 12711  VIAF: 9337164298412108630005   WorldCat (עם VIAF): 9337164298412108630005
עמק הריין המרכזי העילי

עמק הריין המרכזי העילי (בגרמנית Oberes Mittelrheintal) הוא קטע מעמק הריין באורך של 65 ק"מ, בין בינגן בדרום ועד לקובלנץ ולמפגש הריין עם נהר המוזל בצפון, אשר הוכרז בשנת 2002 כאתר מורשת עולמית.