stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האהובה (דנטה גבריאל רוזטי)
הערות שוליים

1 2  Treuherz, Julian; Prettejohn, Elizabeth; Becker, Edwin (2003). Dante Gabriel Rossetti. London: Thames &. Hudson.
↑  Waugh, Evelyn; Brennan, Michael (2017). The Good Years, 1862-1867: In Rossetti, His Life and Works (16 ed.). Oxford: Oxford University Press. pp. 105–109.
↑  Bentley, D.M.R. (2019). "Curiosity and the Desire of Beauty: Dante Gabriel Rossetti's the Beloved and some Contingent Aesthetic considerations". University of Toronto Quarterly. 88 (4): 346–66. doi:10.3138/utq.88.4.03. S2CID 216535177.
1 2  Dearing, 183, 185, 187 (183 quoted)
1 2  Bentley, D.M.R. (2019). "Curiosity and the Desire of Beauty: Dante Gabriel Rossetti's the Beloved and some Contingent Aesthetic considerations". University of Toronto Quarterly. 88 (4): 346–66. doi:10.3138/utq.88.4.03.
↑  Walker, Kirsty Stonell. "Dante Gabriel Rossetti's Models". ArtUK.org. נבדק ב-18 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
"ונוס ורטיקורדיה", עליה עבד רוזטי במקביל; אלכסה וילדינג הייתה הדוגמנית
הציור במסגרתו, שהותקן כנראה בשנת 1873.
אדואר מאנה, "אולימפיה". המשרתת לא צוירה עד החודש שלאחר ביקורו של רוזטי בנובמבר 1864.
אלקסה וילדינג. ציור מעשה ידי רוזטי, 1865
קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15

| --- | --- |

 התאגדות:  אגודה
 תחום:  אקדמי
 שפה רשמית:  אנגלית/צרפתית
 מדינה:  אונטריו אונטריו
 מטה הארגון:  אוטווה 
 מקום פעילות:  קנדה קנדה
 מייסדים:  אוניברסיטת מקמסטר, אוניברסיטת קווין בקינגסטון, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ווטרלו ואוניברסיטת מערב אונטריו
 חברים:  15
 נשיא:  מריק גרטלר (אנ')
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים)
 u15.ca
 
קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 (באנגלית: U15 Group of Canadian Research Universities, בצרפתית: U15 Regroupement des universités de recherche du Canada, בקיצור: U15) היא אגודה של 15 אוניברסיטאות מחקר ציבוריות בקנדה, שממוקמת באוטווה והוקמה בשנת 1991 כדי לייצג את האינטרסים של חבריה, בעיקר כלפי ממשלות מחוזיות ופדרליות, הנוגעות לתוכניות ממשלתיות התומכות במחקר ופיתוח. המוסדות החברים בו מבצעים 80 אחוז מכלל המחקר האוניברסיטאי התחרותי בקנדה, ומייצגים מפעל מחקר המוערך ביותר מ־8.5 מיליארד דולר בשנה. יחד הם תורמים מדי שנה למעלה מ -38 מיליארד דולר למשק הקנדי ומייצרים למעלה מ־75 אחוז מכל הדוקטורטים המוענקים בקנדה. המוסדות בקבוצה מקבלים 79 אחוז ממענקי המחקר בקנדה, מחזיקים 85 אחוז ברישיונות הטכנולוגיה האוניברסיטאיים בקנדה ו -81 אחוזים מהפטנטים באוניברסיטאות בקנדה.
היסטוריה

ליבת ה- U15 החלה כאשר המנהלים של חמש אוניברסיטאות באונטריו - אוניברסיטת מקמסטר, אוניברסיטת קווין בקינגסטון, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ווטרלו ואוניברסיטת מערב אונטריו - החלו להיפגש באופן פורמלי כדי לשקול אינטרסים הדדיים. קבוצה זו של חמש אוניברסיטאות מאונטריו הקימה אגודה באמצע שנות השמונים לקידום האינטרסים של המוסדות עתירי המחקר שלהם. בשנת 1985 פנתה קבוצת האוניברסיטאות אשר עתידה להרכיב את ליבת U15 לממשלה שנבחרה באונטריו הליברלית כדי לנסות ולהעמיד השקעה במחקר על סדר יומה. באותן השנים הושקה באונטריו תוכנית מרכזי המצוינות באונטריו. תוכנית זו הפכה למודל של התוכנית הפדרלית 'רשתות של מרכזי מצוינות בקנדה' (באנגלית: Networks of Centres of Excellence of Canada), הממשיכה לממן ולחזק מחקרים ברמה העולמית בקנדה.
בשנת 1989 הצטרפו לקבוצה הראשונית סגני נשיאים מאוניברסיטאות קנדיות אחרות. לאחר פגישה באוניברסיטת קולומביה הבריטית, הם סיכמו להיפגש פעמיים בשנה כדי לחלוק אינטרסים משותפים. בשנת 1991 הקימו האוניברסיטאות קבוצה של עשרה, המורכבת מחמש האוניברסיטאות המקוריות באונטריו, יחד עם אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטת אלברטה, אוניברסיטת קולומביה הבריטית, אוניברסיטת מונטריאול ואוניברסיטת לאוול. הקבוצה התרחבה מאז פעמיים, פעם אחת בשנת 2006 התרחבה הקבוצה וכללה את אוניברסיטת דלהוסי, אוניברסיטת קלגרי ואוניברסיטת אוטווה, והפכה לקבוצה של שלוש-עשרה חברים. בשנת 2011 הקבוצה גדלה לגודלה הנוכחי  בתוספת אוניברסיטת מניטובה ואוניברסיטת ססקצ'ואן. הקבוצה אורגנה מחדש ושמה שונה ל- U15. בשנת 2012 הקימו ראשי המוסדות מנהלת U15 ומינו את המנכ"ל הראשון של הארגון.
ארגון

ראשי האוניברסיטאות החברות מנהלים את ה- U15, הנתמך על ידי אקדמיים ראשיים וסגני נשיא המחקר שלהם. הארגון המנהל של הקבוצה הוא הוועד המנהל, המורכב מהיו"ר ושני סגני נשיא. בתהליך של מינוי עמיתים, U15 ממנה יו"ר להנהיג את הגוף השולט. הוועדה אמורה לפעול בשם U15 בנושאים מבצעיים הקשורים למזכירות. בנוסף, הוועד המנהל של ה- U15 מפעיל מספר ועדות משנה המסייעות להנהלה בפעילותה. ועדת ההיגוי קובעת את סדר העדיפויות וממליצה על תוכניות עבודה שנתיות עבור מומחי נתוני מחקר באוניברסיטאות החברות.
קשרים בינלאומיים

לקבוצת U15 שותפים ברמה הפדרלית והבינלאומית. להלן השותפים ובעלי עניין מקומיים;
אוניברסיטאות קנדה (אנ'), שהוא ארגון לאומי ללא מטרות רווח המייצג את המכללות והאוניברסיטאות בקנדה, מתאם מדיניות אוניברסיטאית, מנחה ומכוון ברמה הפדרלית והבינלאומית.
קרן קנדה לחדשנות (אנ'), שהוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח שמשקיע במתקני מחקר וציוד באוניברסיטאות בקנדה, במכללות, בבתי חולים למחקר ובמוסדות מחקר ללא מטרות רווח.
מועצת אוניברסיטאות אונטריו (אנ'), שהוא הקול של אוניברסיטאות אונטריו, המקדם את ערך ההשכלה, המחקר והחדשנות המובילים להצלחה חברתית, תרבותית וכלכלית.
שלוש סוכנויות מחקר פדרליות מרכזיות:
המכונים הקנדיים לחקר הבריאות (אנ'), שהיא הסוכנות הפדרלית הגדולה שאחראית על מימון מחקרי בריאות ורפואה בקנדה.
המועצה הקנדית לחקר מדעי הטבע וההנדסה (אנ'), שהוא המממן הגדול ביותר למחקר מדעי בקנדה.
המועצה הקנדית לחקר מדעי החברה והרוח (אנ'), שהיא סוכנות למימון מחקר פדרלית קנדית המקדמת ותומכת במחקר והכשרה על-תיכוניים במדעי הרוח והחברה.
קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, הצטרפה בשנת 2014 לרשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר, הכוללת את הארגונים הבאים:
U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בפרייבורג), קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די. סי.), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, בלגיה), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (יבשת סין, יפן, דרום קוריאה והונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (הרפובליקה העממית של סין), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן) וקבוצת השמונה (שבסיסה בקנברה, בירת אוסטרליה). U15 הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
הצהרת חפיי על המאפיינים של אוניברסיטאות מחקר עכשוויות.
הצהרת ליידן על תפקידם של מדעי החברה ומדעי הרוח בנוף המחקר העולמי.
הצהרת שאנגחאי על התפקיד הקריטי של אוניברסיטאות עתירות מחקר במערכות אקולוגיות חדשניות בעולם.
הצהרת טוקיו על הצורך בהשקעות ארוכות ומהותיות בחזית המחקר באוניברסיטאות עתירות מחקר.
הצהרת סורבון על זכויות נתוני מחקר.
רשימת האוניברסיטאות

קבוצת U15 של אוניברסיטאות המחקר הקנדי מונה 15 חברים, מתוכם שישה מאונטריו, שלושה מקוויבק, שניים מאלברטה, ואחד מקולומביה הבריטית, מניטובה, נובה סקוטיה וססקצ'ואן. שבע מתוך שלוש-עשרה הפרובינציות והטריטוריות של קנדה מיוצגים בקבוצה. שלוש משש האוניברסיטאות U15 שבסיסן באונטריו ממוקמות בתוך אזור גאוגרפי המכונה פרסת הזהב הגדולה (אנ'), ואילו שתיים משלוש האוניברסיטאות ממוקמות בקוויבק ונמצאות במונטריאול.
רשימת האוניברסיטאות, פרובינציות, עיר, (בסוגריים שנת ייסוד האוניברסיטה), שנת הצטרפות לאגודה:
הערה: הנתונים ברשימה נכונים לשנת 2020.
אוניברסיטת אלברטה אלברטה אלברטה, אדמונטון (1908) 1991
אוניברסיטת קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית, ונקובר (1908) 1991
אוניברסיטת קלגרי אלברטה אלברטה, קלגרי (1966) 2006
אוניברסיטת דלהוסי נובה סקוטיה נובה סקוטיה, הליפקס (1818) 2006
אוניברסיטת לאוול קוויבק קוויבק, קוויבק (1663) 1991
אוניברסיטת מניטובה מניטובה מניטובה, ויניפג (1877) 2011
אוניברסיטת מקגיל קוויבק קוויבק, מונטריאול (1821) 1991
אוניברסיטת מקמסטר אונטריו אונטריו, המילטון (1887) 1991
אוניברסיטת מונטריאול קוויבק קוויבק, מונטריאול (1878) 1991
אוניברסיטת אוטווה אונטריו אונטריו, אוטווה (1848) 2006
אוניברסיטת קווינס בקינגסטון(אנ') אונטריו אונטריו, קינגסטון (1841) 1991
אוניברסיטת ססקצ'ואן ססקצ'ואן ססקצ'ואן, ססקצ'ואן (1907) 2011
אוניברסיטת טורונטו אונטריו אונטריו, טורונטו (1827) 1991
אוניברסיטת ווטרלו אונטריו אונטריו, ווטרלו (1956) 1991
אוניברסיטת מערב אונטריו אונטריו אונטריו, לונדון (1878) 1991
ראו גם

ליגת הקיסוס
הערות שוליים

↑  U15, About Us, Our Impact.
↑  U15, About Us.
↑  U15, International.
↑  U15, International ,Hefei Statement.
↑  U15, International, Leiden Statement.
↑  U15, International, Shanghai Statement.
↑  U15, International, Tokyo Statemen.
↑  U15, International, Sorbonne Declaration.
↑  U15, About Us, Our Members.
| קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 |
| --- | --- | --- |
|  | אוטווה • אלברטה • דלהוסי • ווטרלו • טורונטו • לאוואל • מונטריאול • מניטובה • מערב אונטריו • מקגיל • מקמסטר • ססקצ'ואן • קווין • קולומביה הבריטית • קלגרי |  |
המכביה

| --- | --- |
סמל המכביה

מיקי ברקוביץ' נושא את הלפיד בטקס הפתיחה של המכביה החמש-עשרה, 1997
 ארגון מפעיל:  מכבי 
 תקופת התחרות:  1932–הווה (כ־93 שנים)
 מדינה מארחת:  ישראל ישראל
 עיר מארחת:  תל אביב
 maccabiah.com
 
טקס הפתיחה של המכביה השבע-עשרה
המכביה או "המכביה העולמית" היא תחרות ספורט רב-ענפית המתקיימת מדי ארבע שנים בישראל בהשתתפות ספורטאים יהודים מרחבי העולם.
הבסיס הטמון ברעיון המכביה הוא קיום אולימפיאדה של יהודים, על אדמת ארץ ישראל, בה ישתתפו ספורטאים כנציגי התפוצות השונות של העם היהודי.
מכביות אזוריות

מלבד המכביה העולמית בישראל, מתקיימים גם טורנירי מכביה נפרדים ליבשות:
אמריקה, מדי ארבע שנים. האחרונה התקיימה ב-2023 בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה).
אירופה, מדי ארבע שנים. האחרונה התקיימה ב-2023 בקרקוב, פולין).
אוסטרליה-ניו זילנד, טורניר שנתי.
דרום אפריקה מקיימות הקהילות משחקים אחת לשנתיים.
איגודי הקהילות היהודיות של קנדה וארצות הברית מקיימים החל מ-1982 מדי שנה תחרויות אזוריות בשם "מכביית הנוער" לבני 14–18. ב-2011 התקיימו המשחקים באופן חד פעמי בישראל.
מכביית נוער אירופאית לגילאי 18-16 אמורה להתקיים מדי 4 שנים, התקיימה ב-2024 בלונדון וכללה משלחות אורחות גם מארגנטינה, דרום אפריקה, ארצות הברית וישראל.
ב-2018 התקיימה בישראל לראשונה "מכביית הנוער העולמית" (משחקי מכבי לנוער). ב-2023 התקיימה בפעם השנייה. חיפה אירחה את מכביות הנוער.
מכביות חורף

מכביית החורף הראשונה התקיימה בשנת 1933 בזאקופנה שבפולין. במכביה השתתפו כ-400 ספורטאים משמונה מדינות.
מכביית החורף השנייה התקיימה בשנת 1936 בבאנסקה ביסטריצה שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה). במכביה השתתפו כ-2,000 ספורטאים מ-12 מדינות.
מכביית החורף השלישית מתקיימת בינואר 2023. זוהי מכביית החורף הראשונה מאז תום מלחמת העולם השנייה, היא מתקיימת ברופולדינג (גר'), במדינת בוואריה שבגרמניה. במכביה משתתפים כ-500 ספורטאים מ-20 מדינות, בהן משלחת ישראלית.
מכביית חורף לנוער לקהילות היהודיות מקנדה וארצות הברית מתקיימת אחת לכמה שנים.
השתתפות לא-יהודים במכביה

למעט יהודים, משתתפים במכביה גם ספורטאים מהמגזר הלא יהודי בישראל. אדוארד מרון היה לערבי מרוני הראשון שהשתתף במכביה ואף זכה במדליית כסף בהרמת משקולות במכביה השישית. אסאלה חלאג' הייתה לשחיינית הערבייה הראשונה שזכתה במדליית זהב. דועה סלימן-חטיב הייתה לאתלטית הערבייה הראשונה שזכתה במדליית זהב.
למכביה הוזמנו ספורטאים מהשורה הראשונה בעולם, שאינם יהודים, על מנת שישתתפו כראווה מחוץ למסגרת התחרות. בין הספורטאים היו: במכביה הרביעית השתתפו פרי אובריאן והריסון דילארד האלופים האולימפיים ושיאני העולם באותה העת מארצות הברית. במכביה השישית השתתפו האלוף האולימפי ושיאן העולם בקרב עשר רייפר ג'ונסון ושיאן העולם בקפיצה לגובה מארצות הברית ג'ון תומאס. במכביה השביעית השתתף סגן האלוף האולימפי בריצת 800 מטר הקנדי ביל קרותרס והאלוף האולימפי (טוקיו 1964) ואלוף העולם בג'ודו אנטון חסינק מהולנד. במכביה השמינית השתתפו השחייניות אדה קוק מהולנד האלופה האולימפית ושיאנית העולם במשחי הפרפר באותה העת וקארן מיור מדרום אפריקה, שיאנית העולם במשחי הגב באותה העת, ובמכביה התשיעית השתתף עמוס ביווט האלוף האולימפי מקניה ועוד.
היסטוריה

הוגה רעיון המכביה ומגשימו היה יוסף יקותיאלי. בנעוריו התגלגלה לידיו חוברת על אולימפיאדת סטוקהולם שהתקיימה ב-1912. בחוברת קרא שספורטאים יהודים רבים שהשתתפו בשם מדינותיהם זכו במדליות ואז צץ הרעיון במוחו: לפעול להשתתפות ספורטאי ארץ ישראל באולימפיאדה. בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה, ויקותיאלי התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית. כששב מן המלחמה חזר לפעילותו במכבי ולרעיון שלו. הוא פנה לוועד האולימפי הבינ"ל אך נענה בסירוב. הם טענו שספורטאים ללא מדינה לא יכולים להשתתף באולימפיאדה. אם כך, החליט יקותיאלי ליזום אולימפיאדה יהודית. ב-1929 יקותיאלי נסע לקונגרס מכבי עולמי שהתקיים במהאריש אוסטראו בצ'כוסלובקיה ושם נשא נאום ובעקבותיו נתקבלה הצעתו לערוך את המכביה הראשונה בארץ ישראל בשנת 1932 במלאת 1,800 שנה למרד בר-כוכבא. במסגרת הקונגרס באוסטרבה נערכה המכביה האירופית הראשונה וב-1930 נערכה באנטוורפן, המכביה האירופית השנייה שקדמו למכביה העולמית.
בנאומו אמר יקותיאלי: 

”נוסף למבחן הספורטיבי יבוא גם המבחן הלאומי. מאות ואלפי הצעירים העברים שיבואו לארץ-ישראל לקחת חלק ב"מכביאדה", ישאפו את אויר המולדת האהובה, ישמעו עברית חיה ורוננת, ישובו לבתיהם מלאי עוז ומרץ להמשיך בגולה את עבודת עמם, עד בוא זמנם לעלות ארצה. ולא רק ב"גופניות" נטפל בכנוסנו זה, גם ה"רוחניות" צריכה לתפוס בו מקום נכבד. ב"מכביאדה" יש לערוך תחרויות באמנות, ספרות ולארגן תערוכות בכל ענפי היצירה של העם היהודי, כל אלה יוסיפו תפארת ותועלת לכנוסנו.”
המכבי אימץ את תפיסתו של יקותיאלי לגבי המכביות ולמרכיב הספורטיבי הצטרף גם המניע של חיזוק הקשר שבין יהדות התפוצות לארץ. רעיון מעין זה כבר נהגה בקונגרסים הציוניים. מקס נורדאו כבר קרא בקונגרס הציוני השני ב-1898 בעד החזרת "יהדות השרירים האבודה" ליושנה ולהחזיר ל"יהודי הגלותי" את תדמית "היהודי הלוחם", ובכך לתת מענה לתחושות ההשפלה של היהדות באירופה ולתופעת האנטישמיות. השיקום הפיזי של היהדות, לדעת נורדאו, קודם אף לשיקומה המוסרי והפוליטי.
את הרעיון לקיים משחקים עולמיים של נוער יהודי, מעין משחקים אולימפיים יהודים, העלה כבר ב-1911 פריץ אברהם בביטאון "אגודת המתעמלים היהודית" (ארגון שהוקם בגרמניה ב-1903 ואיגד תחתיו את כל אגודות הספורט היהודיות בגרמניה כשבהמשך הוקם גוף באותו שם לכל אגודות הספורט היהודיות באירופה וב-1921 שינה את שמו לאגודת מכבי העולמית). אך מי שהיה המאיץ העיקרי למימושו של הרעיון היה יוסף יקותיאלי, ממנהיגיה הבולטים של מכבי ארץ ישראל ומהדמויות הפעילות של הספורט בארץ-ישראל. בין המניעים של יקותיאלי לקיים את "המכביה": להפגין שגם העם היהודי הוא בעל פוטנציאל ספורטיבי ולא רק עם שרכון על דפי ספר הספרים והגמרא ולהדק את הקשר בין הגולה לעם היהודי בתקווה שחלק מהספורטאים יצטרפו לעם היושב בציון. על מפעל חייו בתחום הספורט הוענק לו פרס ישראל.
מכבי ארץ ישראל קיימה לראשונה טורניר ראווה של ספורט חובבים בסוכות 1919 בירושלים בהשתתפות כ-500 ספורטאים חובבים (כולל מספר נציגים מהקהילה היהודית בדמשק) ואלפי צופים.
היסטוריה > שנות ה-30: המכביות הראשונות תחת המנדט הבריטי בארץ ישראל > המכביה הראשונה

קונגרס המכבי העולמי החליט לקבל את הצעת יוסף יקותיאלי, לקיים את המכביה הראשונה באביב 1932. מיד עם חזרתו מהקונגרס פעל יקותיאלי במרץ להגשמת רעיון המכביה. הוא יזם שני מסעות של רוכבי אופנועים לאירופה כדי לבשר שם על קיום המכביה ולהמריץ את הספורטאים היהודים להתארגן לקראתה. המסע הראשון היה ב-1930
לאירופה. המסע השני, ובראשו יוסף יקותיאלי, יצא שנה אחר-כך מתל אביב ללונדון. המשלחת עברה בתשע ארצות ובעשרות ערים וזכתה להצלחה רבה.
יקותיאלי פעל להכשרת אצטדיון חדש ליד שפך הירקון. ואכן זמן קצר לפני פתיחת המכביה הוקם אצטדיון המכביה ליד שפך הירקון. המקום נועד להיות האתר המרכזי שבו יתקיימו התחרויות.
טקס המכביה הראשונה נפתח חגיגית ב-28 במרץ 1932, כ' באדר ב' ה'תרצ"ב בבית-העם בתל אביב בהשתתפות אישי ציבור ובראשם ראש העיר מאיר דיזנגוף. למוחרת הוביל דיזנגוף, רכוב על סוסו, את מצעד הספורטאים, שמנה 390 ספורטאים מ-18 מדינות, מגימנסיה הרצליה מרכז חיי התרבות של ת"א אז עד אצטדיון המכביה, מרחק של כחמישה קילומטרים.
במהלך התחרויות שנמשכו חמישה ימים התחרו הספורטאים ברוב הענפים המרכזיים הפופולריים, בהם אתלטיקה, שחייה וכדורגל.
את החסות לטקס הסיום נתן הנציב העליון ארתור ווקופ, ובסיומו נערך מצעד הסיום בכיוון ההפוך, מאצטדיון "המכביה" לכוון "גימנסיה הרצליה".
כמו כן, לאחר מכביה זו ובעקבותיה, התקיימה מכביית החורף הראשונה בפולין בפברואר 1933.
היסטוריה > שנות ה-30: המכביות הראשונות תחת המנדט הבריטי בארץ ישראל > המכביה השנייה

המכביה השנייה התקיימה ב-1935 בהשתתפות 1,350 ספורטאים מ-28 מדינות. הסיבה לעריכת המכביה בשנה זו הייתה שהמארגנים לא רצו לקבל את הדימוי שהם מחקים את האולימפיאדות, ולכן החליטו לערוך את המכביות מדי שלוש שנים ולא ארבע. ההערכות לקראת מכביה זו נערך כשנה, עובדה שהגדילה באופן ניכר את ההוצאות לעומת המכביה הראשונה, מה שגרם לזה שמכביה זו, בניגוד לקודמת תיתמך כספית על ידי תנועת מכבי העולמית, ולא רק על ידי מכבי הארץ-ישראלית, כאשר בנוסף אורגנה מגבית עולמית לשם קיום האירוע.
חלק גדול ממשתתפי המכביה היו עולים לארץ ישראל שבאו במסווה של ספורטאים, וכך עקפו את מגבלות העלייה של הבריטים. דוגמה לכך הם הספורטאים שעלו מרומניה והקימו את פלוגת מכבי נתניה. מסיבה זו רצו המארגנים לקיים את "המכביה" השלישית כבר ב-1938 כשעננת המלחמה כבר החלה מרחפת בצורה מאיימת באירופה, אך המאורעות שהיו בארץ והתנגדות הבריטים שחששו לתגובת הערבים מנעו את קיומה במתכונת בין-לאומית, ובמקומה התקיימה המכביה הארצית.
במכביה זו השתתפו נציגים ממדינות ערב כמו: מרוקו, לוב, מצרים, לבנון וסוריה, וברגע האחרון הופתעו המארגנים מהשתתפות משלחת מכובדת ממדינת גרמניה הנאצית, לאחר שהמשלחת קיבלה לבסוף אישור מהשלטונות הנאציים להצטרף למשחקים.
משלחת דנציג צעדה בנפרד ממשלחות מכבי פולין וגרמניה, ברוח העימות הגאו-פוליטי מדיני בין אותן מדינות בתקופה זו.
בנוסף למכביה זו התקיימה גם מכביית החורף השנייה בצ'כוסלובקיה בפברואר 1936.
היסטוריה > גלריית תמונות מהמכביות

הזוכים בריצת 10,000 מטר במכביה השלישית
בול דואר ישראל לרגל המכביה הרביעית
משחק כדורסל בין ארצות הברית וברזיל במשחקי המכביה החמישית
בול שהונפק לציון 25 שנה למכביה
זינוק למשחה 100 מטר גב במכביה השביעית
כרזות וסמלי המכביה לאורך השנים

את סמלי המכביות ה-9 עד ה-16, מלבד זה של המכביה ה-11, עיצב האמן דן ריזינגר.
המכביה הראשונה (1932)
פוסטר המכביה השנייה - בעיצובו של פרנץ קראוס
המכביה השנייה (1935)
המכביה השלישית (1950)
המכביה השלישית
המכביה הרביעית (1953)
המכביה החמישית (1957)
המכביה השישית (1961)
המכביה השביעית (1965)
המכביה השמינית (1969) בעיצובו של אליעזר ויסהוף
המכביה התשיעית (1973) בעיצובו של דן ריזינגר
המכביה העשירית (1977) בעיצובו של דן ריזינגר
המכביה ה-11 (1981)
המכביה ה-12 (1985) בעיצובו של דן ריזינגר
המכביה ה-13 (1989) בעיצובו של דן ריזינגר
המכביה ה-14 (1993) בעיצובו של דן ריזינגר
המכביה ה-15 (1997) בעיצובו של דן ריזינגר
המכביה ה-16 (2001) בעיצובו של דן ריזינגר
המכביה ה-17 (2005) בעיצובה של אורית חן צדוק
המכביה ה-18 (2009)
המכביה ה-19 (2013)
המכביה ה-20 (2017) בעיצובו של איתי בלאיש
המכביה ה-21 (2022) בעיצובו של איתי בלאיש
ענפי הספורט במכביה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מתבסס על המכבייה ה-17, צריך לתת רקע היסטורי ובאילו מכביות.
ענפי הספורט במכביה > ענפי הספורט במכביה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   בייסבול   אתלטיקה   סופטבול   סייף   כדוריד   גולף   טאקוונדו   כדור מים   טריאתלון   חצי מרתון |   רוגבי   באולינג   כדורסל   כדורגל   הוקי שדה   ג'ודו   שחייה   היאבקות  נטבול  שחמט |  ברידג'  כדורת דשא   בדמינטון   סקווש   קריקט   טניס   טניס שולחן   כדורעף   כדורעף חופים  כדורשת |   קראטה   התעמלות  טרמפולינה   התעמלות מכשירים   התעמלות אומנותית רכיבה  קשתות |
משתתפים בולטים

בין המשתתפים במשחקי המכביה היו אלופים אולימפיים ובעלי מדליות אולימפיות, אלופי עולם ושיאני עולם:
אתלטיקה: ליליאן קופלנד, ג'רי אשוורת', גרי גובנר, דוד סגל, אלכס אברבוך
הוקי שדה: קרינה בנינכה
היאבקות: הנרי ויטנברג
הרמת משקולות: אייזק ברגר, פרנק ספלמן, גרי גובנר
התעמלות: אגנס קלטי, מיץ' גיילורד, ולרי בלנקי, קרי סטרוג, אייבי גרוספלד, לינוי אשרם, ארטיום דולגופיאט, אלי רייזמן
טניס: בראד גילברט, ניקולאס מאסו, דיק סוויט, ג'ולי הלדמן, אנג'לה בקסטון, טום אוקר
טניס שולחן: אנג'ליקה רוזיאנו
סיף: אלברט אקסלרוד, אלן ג'יי, איב דרייפוס, ואדים גוצט, מריה מזינה, סרגיי שריקוב
שחייה: מארק ספיץ, לני קרייזלברג, ג'ייסון ליזאק, מרילין רמנובסקי, ונדי ויינברג, גארט ובר-גייל, אנתוני ארווין, סקוט גולדבלט
יש לציין שבין המכביה השלישית ועד למכביה השלוש עשרה לא השתתפו במכביות ספורטאים ממדינות מזרח אירופה. על כן ספורטאים בכירים שאף זכו במדליות אולימפיות מברית המועצות, הונגריה ורומניה לא השתתפו במשחקים.
תרומת המכביות

המכביות תרמו לפיתוח הספורט בישראל וכן הצליחו כאירוע יהודי כלל עולמי אם כי רבים מהספורטאים המשתתפים בה נחשבים רק לספורטאים חובבים ולרוב בתחרויות המכביה השונות לא נשברים שיאי ספורט בינלאומיים אך ייתכנו שיאים מקומיים.
עם זאת חלק מהספורטאים שלקחו חלק ב"מכביה" זכו לאחר מכן בהצלחה ב"אולימפיאדה" כשהדוגמה הקלאסית היא השחיין מארק ספיץ שזכה לאחר השתתפותו ב"מכביה" בשבע מדליות אולימפיות. דוגמה אחרת היא טל ברודי, שלאחר ששיחק בטורניר הכדורסל של "המכביה" בנבחרת ארצו חזר לאחר מכן לארץ לצמיתות והפך לעמוד התווך של נבחרת ישראל בכדורסל ולאגודת מכבי ותרם להצלחתם במישורים הבינלאומיים.
על מסורת ה"מכביות" העיב אסון המכביה, שבו נהרגו ארבעה חברי המשלחת האוסטרלית כתוצאה מהתמוטטות גשר מעל הירקון בעת טקס הפתיחה של "המכביה ה-15" בשנת 1997. בעקבות זאת ב"מכביה ה-16" חלה נסיגה גדולה בכמות הספורטאים המשתתפים וכן היא הועתקה לראשונה לירושלים.
על שם המפעל קרוי רחוב בעיר נתניה הסמוך לאצטדיון הכדורגל העירוני.
ביקורת

מסורת המכביה מבקשת להדגיש זהות יהודית, ועל כך ספגה ביקורת מאנשים וגופים שונים הטוענים כי מדובר באקט גזעני זאת, אף על פי שקיימים טורנירי ספורט אחרים במדינות אחרות בעולם המבוססים על אמונה או לאום משותף: דת (משחקי אחוות האסלאם), מוצא אתני (המשחקים הפאן-ערביים), ההיסטוריה הקולוניאליסטית (משחקי חבר העמים הבריטי) ועוד.
ראו גם

אסון המכביה
כפר המכביה
ספורט בישראל
יהודים וספורט
יהודים במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

↑  https://www.tagesschau.de/inland/makkabi-winterspiele-101.html
↑  יואב בורוביץ', המכביה ה-17 נפתחה בקריאה של שרון: "תעלו לישראל", באתר הארץ, 12 ביולי 2005
↑  שלמה מוזר סופרנו, הופעת ראווה המונית ל"הפועל" במכביה הרביעית, דבר, 17 בספטמבר 1953
↑  במכביה ה-4, דבר, 23 בספטמבר 1953
↑  המכביה ה-6 נינעלה בטקס קצר ומוצלח, מעריב, 6 בספטמבר 1961
↑  יעקב פתאל, כוכבים רבים בין 1500 הספורטאים - באי המכביה, דבר, 27 ביולי 1969
↑  אלוף אולימפי בין ארבעה האתלטים מקניה למכביה, מעריב, 13 ביולי 1973
↑  יוסף יקותיאלי, הקונגרס העולמי של ה"מכבי", דואר היום, 21 ביולי 1929
↑  מדור הספורט - תוצאות ההתחרויות במכביה, דואר היום, 8 באפריל 1932
↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
↑  נעילת המכביה הארצית - היום, פורסם בעיתון הארץ ב-20 באפריל 1938
↑  בנם אמנון(הקישור אינו פעיל, 9.7.2020)
↑  מעריב לספורטאים - אלופי המכביה ה-7, מעריב, 1 בספטמבר 1965
↑  א. נוי, במחיצתו של שפיץ שיפרה השחייה הישראלית 13 שיאים ו-4 שיאי נוער, דבר, 10 באוגוסט 1969
1 2  עודד בן יהודה, באולימפיאדה הזו הרבה יותר קל עם המדליות: המכביה ה-20 יוצאת לדרך, באתר Xnet‏, 22 באוגוסט 2016
↑  רון קופמן, ‏המכביה היא המפעל הכי גזעני בספורט העולמי, באתר מעריב השבוע, 18 ביולי 2013
↑  אילנה ברגר, ‏מכביה זה ליהודים, באתר ‏מאקו‏, 21 ביולי 2009
| משחקי המכביה |
| --- | --- | --- |
| אירופה | המכביה האירופית הראשונה (אוסטרבה 1929) • המכביה האירופית השנייה (אנטוורפן 1930) |  |
| המנדט הבריטי | הראשונה (1932) • השנייה (1935) |  |
| מדינת ישראל | השלישית (1950) • הרביעית (1953) • החמישית (1957) • השישית (1961) • השביעית (1965) • השמינית (1969) • התשיעית (1973) •  העשירית (1977) • ה-11 (1981) • ה-12 (1985) • ה-13 (1989) • ה-14 (1993) • ה-15 (1997) • ה-16 (2001) • ה-17 (2005) • ה-18 (2009) • ה-19 (2013) • ה-20 (2017) • ה-21 (2022) |  |
| מכביות החורף | הראשונה (זאקופנה 1933) • השנייה (באנסקה ביסטריצה 1936) • השלישית (רופולדינג 2023) |  |
| משחקי יהדות התפוצות | משחקי מכבי אירופה • משחקי מכבי פאן אמריקה • משחקי המכביה האוסטרלית • משחקי המכביה האפריקאית •  משחקי מכבי JCC (צפון אמריקה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264947605171  LCCN: n96013456  NLA: 58897963  VIAF: 151814308   WorldCat (עם VIAF): 151814308 
כרזה לקראת המכביה הראשונה
תעודת הוקרה על תרומה למכביה השנייה
מדליות במכביה ה-18 מלפנים
מדליות במכביה ה-18 מאחור
שלט רחוב המכביה בעיר נתניה
פרס טאנג

| --- | --- |
 תיאור:  פיתוח בר־קיימא, מדע ביו־פרמצבטיקה, סינולוגיה ושלטון החוק
 מדינה:  טאיוואן טאיוואן
 הגוף המעניק:  קרן פרס טאנג
 סכום הזכייה:  50,000,000 דולר טאיוואני חדש 
 תקופת הפרס:  2014–הווה (כ־11 שנים)
 נקרא על שם:  שושלת טאנג
 tang-prize.org
 
פרס טאנג (בסינית: 唐獎, באנגלית: The Tang Prize) הוא מכלול פרסים בין־לאומיים דו־שנתיים, המוענקים בארבעה תחומים: שלטון החוק, סינולוגיה, רוקחות ביולוגית ופיתוח בר־קיימה. המינוי ובחירת הזוכים נערכים על ידי ועדת מיון עצמאית, שהוקמה בשיתוף פעולה חלקי עם האקדמיה סיניקה (אנ'), מוסד המחקר המוביל בטאיוואן.
פילוסופיה

עם כניסת התיעוש והגלובליזציה, האנושות נהנתה מאוד מהנוחות שמביא המדע והטכנולוגיה. עם זאת, האנושות מתמודדת גם עם מספר רב של נושאים סביבתיים, חברתיים-תרבותיים ואתיים קריטיים בקנה מידה שאין שני לו, כגון שינוי אקלים ואי־שוויון חברתי. על רקע זה, יזם ד"ר סמואל יין (אנ') והקים את קרן פרס טאנג בדצמבר 2012, כדי לעודד אנשים ברחבי העולם להתוות את הדרך האמצעית להשגת פיתוח בר־קיימה על ידי הכרה ותמיכה בתורמים במאמציהם המהפכניים בארבעת התחומים העיקריים של פיתוח בר־קיימה, רוקחות ביולוגית, סינולוגיה ושלטון החוק. במטרה להכיר ולתמוך בתורמים במאמציהם המהפכניים בתחומי המחקר הקריטיים למאה ה־21. זוכי הפרס נבחרים על בסיס מקוריות עבודתם ותרומתם לחברה, ללא קשר ללאומיותם או מוצאם האתני.
פרס טאנג מושרש במסורות התרבותיות הוותיקות של המחשבה הפילוסופית הסינית ובתפיסה של התכנסות והעשרה הדדית עם מסורות אחרות. [דרוש מקור] הפרס נועד לספק תנופה חדשה למחקר ופיתוח מהשורה הראשונה במאה ה־21, לחולל שינוי חיובי, לקהילה הגלובלית, וליצור עתיד טוב לכל האנושות.