stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' פפדופולוס
הערות שוליים

↑  שיקר בחקירת המעורבות הרוסית: יועץ לשעבר של טראמפ נשלח ל-14 ימי מאסר, באתר וואלה, 8 בספטמבר 2018
↑  מבנה תחרות ומחירים בשוק הגז הטבעי: מחקר על אסטרטגיה מדיניות גז טבעי והסדרתו בישראל
↑   למה חבר צוות מדיניות החוץ של דונלד טראמפ קידם את אישור מתווה הגז בישראל?, באתר TheMarker‏, 29 במרץ 2016
↑  התחקיר של הבלוג האמריקאי דסמוג (Desmog)
↑  התקיים כנס חדרה ה-2 לאנרגיה "אנרג'יטק" באתר חדרה שלנו
↑   אבי בר-אלי, "מחיר הגז הוא האסון הסביבתי הגדול בתולדות ישראל", באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2016
↑  Ryan, Missy; Mufson, Steven (22 במרץ 2016). "One of Trump's foreign policy advisers is a 2009 college grad who lists Model UN as a credential". The Washington Post. נבדק ב-15 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Israel-EU cooperation: Union for the Mediterranean
↑  Kutner, Max (31 באוקטובר 2017). "Who is Joseph Mifsud, the professor in the George Papadopoulos investigation?". Newsweek. נבדק ב-31 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  יוסי הטוני, ‏איך נפרצה תיבת המייל הפרטית של יו"ר קמפיין הבחירות של קלינטון?, באתר "אנשים ומחשבים", 1 בנובמבר 2016
↑  Steve, Reilly. "Who is George Papadopoulos?". USA Today. נבדק ב-5 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  היועץ שהודה השתכר וחשף: כך התפוצצה פרשת "רוסיה-גייט", באתר ynet, 31 בדצמבר 2017
↑  LaFraniere, Sharon; Mazzetti, Mark; Apuzzo, Matt (30 בדצמבר 2017). "How the Russia Inquiry Began: A Campaign Aide, Drinks and Talk of Political Dirt". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-30 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wroe, David (2 בינואר 2018). "Joe Hockey discussed Alexander Downer's Russia revelations with FBI". The Sydney Morning Herald (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אלירן אהרון, יועץ טראמפ רומז: יחס אוהד להתיישבות, באתר ערוץ 7, 22 בינואר 2017
1 2 3  רן דגוני, ‏פצצת זמן מתקתקת: יועץ לשעבר לטראמפ מוכן לזמר נגד הבוס, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2017
↑  רן דגוני, ‏"יועץ במטה הבחירות של טראמפ נחקר על קשרים לישראל", באתר גלובס, 6 ביוני 2018
↑  "איש קשר בין הרוסים לטראמפ נעדר - אולי מת", באתר ynet, 9 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018027080  VIAF: 3473152080592907230008   WorldCat (עם VIAF): 3473152080592907230008 
ההודעה עליה חתם פפדופולוס ב-5 באוקטובר 2017
בנימין בארי

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1940 (בן 83) י"א בכסלו תש"א נס ציונה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  יהדות חרדית - חרד"לית
 
הרב בנימין הלוי בארי (נולד בי"א בכסלו תש"א, 11 בדצמבר 1940) הוא רב ודיין המכהן כר"מ וראש הכולל לדיינות בישיבת כרם ביבנה. בעבר היה אב"ד בבית הדין הרבני באשקלון, וחבר בית הדין הרבני הגדול.
ביוגרפיה

בנימין בארי נולד בשנת תש"א לרב ישראל בארי, רבה של נס ציונה, ולרבנית חוה דינה - בת זקוניו של הרב יעקב משה חרל"פ.
למד בישיבת היישוב החדש ולאחר מכן בישיבת פוניבז', שם קיבל ולמד מראשי הישיבה, הרב שמואל רוזובסקי, הרב דוד פוברסקי והרב אלעזר מנחם שך. כן זכה לקשר קרוב עם המשגיח, הרב יחזקאל לווינשטיין.
בשנת 1965 נישא לפועה בלומה, בתו של הרב אלימלך בר שאול, שהיה רבה של העיר רחובות. לאחר נישואיו למד בכולל במרכז העיר שנוסד ע"ש חמיו. אחר כך למד בכולל "שבט מיהודה" אצל הרב אפרים בורודיאנסקי.
לאחר לימודיו בכולל כיהן כרב צבאי.
בשנת ה'תשכ"ט מונה לר"מ בישיבת כרם ביבנה על ידי ראש הישיבה, רבי חיים יעקב גולדוויכט. במקביל החל בלימודי דיינות באופן עצמאי.
בשנת תשמ"ח מונה לכהן כדיין בבית הדין הרבני באשקלון, וכאב"ד שם. במשרה זו כיהן קרוב לעשרים שנה. בשנת תשס"ח מונה לכהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול במינוי זמני, שלאחר זמן קצר הפך לקבוע.
עם פטירתו של הרב שלמה קוק (רבה של רחובות) בשנת תשל"ב נתבקש לכהן כרבה של העיר כממשיך דרכו של חמיו, אך סירב והעביר את התפקיד לרב שמחה הכהן קוק אחיו של הרב שלמה קוק אשר כיהן בתפקיד עד לפטירתו בשנת ה'תשפ"ב.
זכה להערכה רבה מצד הרב שלמה משה עמאר, הרב הראשי לישראל, שכיהן עמו בעבר בבית הדין באשקלון, והוא הביא למינויו.
נזכר[דרושה הבהרה] כאחד מגדולי הדיינים, לצד דיינים ידועים כמו הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב חיים גדליה צימבליסט, הרב דוד לבנון הרב אברהם שרמן, מחותנו הרב ישראל שחור, ועוד, איתם שיתף פעולה והעביר חוות דעת במקרים רבים.
נודע בפסיקותיו הנחושות גם בעניינים סבוכים, בכתיבת פסקי דין מנומקים ומפורטים ובהחלטיות והתוקף בהם התנהל.
בשנת תש"ע הגיע לגיל פרישה, ומאז משמש כר"מ וראש הכולל דיינות בישיבת כרם ביבנה. מתלמידיו המובהקים, הרב נתנאל שושן והרב אופיר שירה ר"מים בישיבות.
בין תלמידיו נמנים דיינים המשמשים היום בתפקיד, כדוגמת הרב משה אמסלם, הרב ציון לוז והרב ישי בוכריס.
באייר תשע"ד (יוני 2014) סער עולם הדיינות בעקבות פסק דין תקדימי של בית הדין הרבני בצפת בראשות הרב אוריאל לביא (יחד עם הרב חיים בזק והרב יוסף יגודה) שהתיר עגונה שבעלה שכב שבע שנים ללא הכרה וללא שינוי במצבו במצב 'צמח', באמצעות 'זיכוי גט'. הרב בארי פרסם התנגדות חריפה ומנומקת, אליה הצטרפו רבנים ודיינים רבים, ביניהם הרב חיים גדליה צימבליסט, מחותנו הרב ישראל שחור אב"ד חיפה ועוד.
הרב בארי גדל בחינוך המוגדר כחרדי. הוא מקובל על כל המגזרים ובעיקר בציבור הדתי לאומי שם לימד תורה שנים רבות.
משפחתו

הרב בארי נשוי לאשת החינוך והשדכנית פועה בלומה בארי, בתו של הרב אלימלך בר שאול, ולהם שישה ילדים. אחותו היא הסופרת שרה ברגמן. אח נוסף הוא הרב מיכאל בארי, ראש כולל בבני ברק. גיסו הוא הרב אביגדור שילה מרבני ישיבת אור עציון במרכז שפירא.
מחתניו: הרב אורן גרנית ראש ישיבת מאורות בבית שמש, הרב שלמה דוידוביץ ר"מ בישיבת נהורא, והרב אמיתי שחור מנהל התיכון החרדי-לאומי בית שולמית בירושלים.
ספרו

ספר באר משפט - פסקי דין ובירורי הלכה בחלק אבן העזר, חלק ראשון, תשפ"ד
הערות שוליים

↑  ברכות לרגל נישואיו, הַבֹּקֶר, 23 בדצמבר 1965
↑  אתר ישיבה
1 2  אתר ערוץ 7
↑  שחר אורך סי' ב
↑  אתר ישיבת כרם ביבנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407586605171  VIAF: 30154074437711741703   WorldCat (עם VIAF): 30154074437711741703 
הרב בנימין בארי בשמחת בית השואבה בישיבת מרכז הרב
הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי

| --- | --- |
 
סמל הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי, רונדל הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי
 פרטים
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 שיוך:  הצי הארגנטינאי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־105 שנים) 
 מלחמות:  1963 Argentine Navy Revolt, מלחמת פוקלנד 
 נתוני היחידה
 כלי טיס:  35 מטוסים
 פיקוד
 דרגת המפקד:  אדמירל משנה
 מפקד נוכחי:  אדוארדו מיגל טורנה
 
רונדל קודם של הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי
הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי (בספרדית: Comando de Aviación Naval Argentina, מילולית: פיקוד התעופה האווירית של הצי הארגנטינאי, בראשי תיבות: COAN) הוא הכוח האוויר של הצי הארגנטינאי, ואחד מארבעת הפיקודים המבצעיים שבו. ארגנטינה היא אחת משתי המדינות היחידות מבין מדינות דרום אמריקה שהפעילה נושאת מטוסים כחלק מן הצי שלה (השנייה היא ברזיל).
היסטוריה > צעדים ראשונים

ב-22 באוקטובר 1912 הוסמך קצין הצי הארגנטינאי, לוטננט מלכור אסקולה, כטייס הראשון של הצי. ב-11 בפברואר 1916 הוקם בית הספר לטיסה של הצי פוארטה באראגאן, ליד לה פלאטה. תאריך זה נקבע כיום התעופה הצבאית הימית. בספטמבר 1917 נשלחו שלושה קציני צי לבסיס פנסקולה של צי ארצות הברית, שבו נמצא בית הספר לטיסה המכשיר את טייסי הצי. קצינים אלה נשלחו לאחר מכן לאירופה כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה. ב-17 באוקטובר 1919 הוקמה הזרוע האווירית של הצי באופן רשמי, ונקראה שירות האוויר של הצי. בשנים שלאחר מכן הפעילה הזרוע האווירית מגוון כלי טיס, ברובם מטוסי אימון מתקדמים מתוצרת ארצות הברית. בין המטוסים היו מטוסי נורת' אמריקן AT-6, ביצ'קראפט AT-11 וספינות מעופפות מדגם PBY קטלינה. ב-1949 הוכנסו לשירות מסוקים מדגם סיקורסקי S-51.
היסטוריה > השתתפות בהפיכות צבאיות

טבילת האש הראשונה של הכוח האווירי הייתה ב-16 ביוני 1955. מטוסים של הזרוע האווירית של הצי ושל חיל האוויר הארגנטינאי תקפו קהל גדול של אזרחים, שהתכנסו בפלאסה דה מאז'ו בבואנוס איירס כדי להביע תמיכה בנשיא חואן פרון. התקיפה נועדה להיות השלב הראשון בהפיכה צבאית, ובוצעה על ידי 22 מטוסי הרווארד, 5 מטוסי AT-11,‏ 3 ספינות מעופפות מדגם קטלינה, וארבעה מטוסי גלוסטר מטאור של חיל האוויר. בתקיפה נהרגו 364 בני אדם, רובם אזרחים, ונפצעו קרוב ל-800. שלושה מהמטוסים התוקפים הופלו באש נ"מ, ומטוס נוסף הופל מעל ריו דה לה פלטה על ידי מטוס מטאור שהיה נאמן לממשלה.
ניסיון ההפיכה נכשל, לאחר שכוחות הנאמנים לממשלה הדפו התקפה של נחתים על קאסה רוסאדה, מעונו של הנשיא (הנמצא בפלאסה דה מאז'ו). הטייסים שהשתתפו בהתקפה קיבלו הוראה לטוס לאורוגוואי ולבקש שם מקלט מדיני. בספטמבר של אותה שנה התחוללה הפיכה נוספת, והפעם הופל משטרו של פרון.
ב-1962 שוב השתתפו טייסי הצי בניסיון הפיכה של הצי. מטוסי F9F פנתר וF4U קורסייר תקפו כוחות של הצבא שניסו להשתלט על בסיס הצי פונטה אינדיו, כדי לדכא את המרד. בסופו של דבר נכשל המרד, והצי איבד מכוחו הפוליטי.
היסטוריה > נושאת מטוסים ומטוסים חדשים

ב-1959 קלט הצי את נושאת המטוסים הראשונה שלו, אינדפנדסיה. צי המטוסים שהיה על סיפונה כלל מטוסי קורסייר, הרווארד ומטוסי גראמן S2F-1 טראקר. נושאת המטוסים "אינדפנדסיה" יוצרה בבריטניה והשקה ב-1945, אז הועברה לצי המלכותי הקנדי, ולאחר מכן נמכרה לארגנטינה. עם הגעתה מצפון אמריקה הביאה עמה האונייה מטוסי פנתר וF9F קוגר, אך אלה לא היו יכולים לנחות על סיפונה והועמסו עליה רק לצורך ההעברה.
מטוס הקוגאר היה מטוס הסילון הארגנטינאי הראשון ששבר את מחסום הקול. מטוסי הסילון של הזרוע האווירית הוכנסו לכוננות, כמו שאר הכוחות המזוינים של ארגנטינה ב-1965, בעת מתיחות מול צ'ילה. ואולם, המתיחות הסתיימה בלא מלחמה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 קלטה הזרוע האווירית של הצי מטוסי אימון נוספים: T-28 טרויאן, T-34 מנטור ואארמקי MB-336, ומאוחר יותר גם את הדגם המתקדם יותר, אארמקי MB-339. ב-1972 הוחלף הכיתוב NAVAL על המטוסים בכיתוב ARMADA.
מטוס נוסף שנקלט בשנות ה-60 היה DC-3 דקוטה. ארגנטינה עשתה שימוש נרחב במטוס במהלך הנחיתה הראשונה של ארגנטינה באנטארקטיקה ב-1962. כמו כן נקלטו מסוקי סיקורסקי S-55 ומטוסי P-2 נפטון, לסיור ימי. ב-1969 הוכנסה לשירות נושאת מטוסים שנייה, ונטיסינקו די מאז'ו. גם אונייה זו נבנתה בבריטניה, ושירתה במקור בצי המלכותי הבריטי. לאחר מכן נמכרה לצי ההולנדי, שמכר אותה לאחר עשרים שנות שירות לארגנטינה. במהלך מסעה לארגנטינה נחת על סיפונה מטוס הוקר סידלי הרייר, כדי להדגים את יכולות ההמראה והנחיתה האנכית שלו, ואולם הצי הארגנטינאי החליט בסופו של דבר לרכוש מטוסי A-4 סקייהוק, מדגם Q. כלי טיס נוספים שהופעלו מסיפון נושאת המטוסים כללו מסוקי אלואט III וסיקורסקי SH-3 סי קינג. בנוסף למטוסי נושאת המטוסים נקלטו גם מטוסי תובלה ששימשו לסיור ימי: פוקר F-28 וL-188 אלקטרה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החל הצי להפעיל מסוקי וסטלנד סי לינקס מעל סיפון המשחתות החדשות שנרכשו באותה תקופה מבריטניה.
היסטוריה > החונטה הצבאית

ב-1976 תפסה את השלטון חונטה צבאית, והנהיגה במדינה משטר של טרור שנקרא מאוחר יותר "המלחמה המלוכלכת". עשרות אלפי בני אדם נעצרו ללא משפט, נחטפו, עונו ונרצחו בדרכים שונות. אסירים רבים סוממו ואז הושלכו ממטוסי הצי אל הריו דה לה פלטה, במה שכונה "טיסות מוות". במקביל לטרור הפנימי, גאה המתח מול צ'ילה ב-1978, והחונטה הצבאית תכננה את "מבצע סוברניה", שנועד להשתלט על איים בתעלת ביגל ועל שטחים בצ'ילה. כוחות ארגנטינאיים כבר חצו את הגבול לצ'ילה (לפי טענות ארגנטינה) אך המלחמה נמנעה ברגע האחרון בתיווכו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
היסטוריה > מלחמת פוקלנד

כדי להסיח את דעת הקהל מהמצב הפנימי החמור, החליטה החונטה לנצל את הרגשות העזים בארגנטינה כלפי השלטון הבריטי באיי פוקלנד, ולנסות להכריע את הסכסוך ארוך השנים בדרך צבאית. הזרוע האווירית של הצי הייתה במצב לא נוח בעת פתיחת המלחמה, כמו כל שאר זרועות הכוחות המזוינים: אמברגו שהוטל על ארגנטינה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, בשל הפגיעה החמורה בזכויות האדם במדינה, גרם למחסור בחלקי חילוף וציוד. בנוסף, הזרוע הצבאית הייתה בעיצומו של מהלך להחלפת מטוסי הסקייהוק המתיישנים במטוסי תקיפה מדגם דאסו ברגואה סופר אטנדר מתוצרת צרפת.
למרות שבעת פתיחת המלחמה היו לארגנטינה רק חמישה מטוסי סופר אטנדר, אלו התפרסמו מאוד בשל הנזק הכבד שהסבו לבריטים. המטוסים שיגרו טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט, שהטביעו את המשחתת אה"מ שפילד ואת אוניית המכולות אטלנטיק קונבייר. גם מטוסי הסקייהוק נטלו חלק בלחימה, והיו שותפים להטבעת הפריגטה אה"מ ארדנט.
בתחילת המלחמה נערך הצי הארגנטינאי לתקיפת נושאות המטוסים הבריטיות המתקרבות, אה"מ אינווינסיבל ואה"מ הרמס. מטוסי S-2 טראקר גילו את הצי הבריטי המתקרב, ונושאת המטוסים "ונטיסינקו דה מאז'ו" נערכה לשגר גל של מטוסי סקייהוק לתקיפתן. ואולם, תנאי מזג אוויר גרוע מנעו את המראת המטוסים. זמן קצר לאחר מכן הטביעה הצוללת הגרעינית אה"מ קונקורר את הסיירת הארגנטינאית גנרל בלגראנו. בעקבות החשש הכבד מפעילותן של הצוללות הבריטיות, נסוג הצי הארגנטינאי לנמליו, ומטוסי הקרב המריאו לגיחות מבסיסים ביבשת. באיי פוקלנד עצמם לא היו בסיסים גדולים די הצורך כדי להפעיל מהם מטוסי קרב, והמטוסים היחידים שהיו יכולים לפעול מהאיים היו מטוסי אימון חמושים, T-34 ו-MB-339, יחד עם מטוסי תקיפה FMA IA 58 פוקרה של חיל האוויר הארגנטינאי. מטוס MB-339 של הצי היה הראשון שתקף 
את כוח הנחיתה הבריטי במפרץ סן קרלוס.
במהלך המלחמה הוצאו משירות שני מטוסי P-2 נפטון האחרונים שהיו בשירות, בשל שחיקה רבה שלהם. הם הוחלפו בשני מטוסי אמבראר EMB-111 בנדיראנטה. ארבעה טייסי הזרוע האווירית של הצי נהרגו במלחמה. הצי איבד מסוק לינקס אחד בתאונה, ומסוק אלואט III שטבע עם הסיירת "גנרל בלרנו". מטוס MB-339 התרסק בתאונה ליד סטנלי, שלושה מטוסי סקייהוק הופלו בטילים ואש נ"מ, ומטוס MB-339 נוסף הופל באותה דרך.
היסטוריה > כיום

ב-1983 הושבה הדמוקרטיה לארגנטינה, והאמברגו הוסר. למרות קיצוצי תקציב, הצליחה הזרוע האווירית של הצי לחדש את כלי הטיס שברשותה. מטוסי P-3 אוריון לסיור ימי הוכנסו לשירות, בצד מטוסי ביצ'קראפט סופר קינג אזרחיים שהותאמו למטרה זו. המסוקים המוצבים על אוניות השטח של הצי הוחלפו במטוסי יורוקופטר פנק, ומסוקי אוגוסטה SH-3 סי קינג נרכשו לצורך המשימות באנטארקטיקה. מסוקים מדגם בל UH-1 נרכשו עבור חיל הנחתים הארגנטינאי. הזרוע האווירית קיבלה מטוסי אימון חדשים, MB-326 קסאוואנטס במקום מטוסי MB-339 שאבדו.
ארגנטינה הייתה המדינה היחידה ששלחה אוניות מלחמה כדי להשתתף במלחמת המפרץ ב-1991. מסוקי אלואט III היו מוצבים על האוניות שנשלחו, וכן סייעו לכוח מטוסי תובלה. ב-1998 העניקה ארצות הברית לארגנטינה למעמד של בעל ברית עיקרי שאינו חבר בברית נאט"ו. מעמד זה הוענק על ידי נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון.
נושאת המטוסים "ונטיסינקו דה מאז'ו" הוצאה משירות ב-1997, אך למעשה הפלגתה האחרונה הייתה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. עד אותה שנה הפעילה האונייה מטוסי סופר אטנדר וS-2T סופר טראקר. אלו האחרונים זכו להשבחה בתעשייה האווירית לישראל בתחילת שנות ה-80. מאמצע שנות ה-80 הושבתה למעשה האונייה, בשל קשיי תקציב. טייסי הצי שומרים על כשירות לפעילות מנושאות מטוסים, על ידי אימון משותף עם ברזיל על נושאת המטוסים הברזילאית סאו פאולו, וכן על ידי אימונים משותפים עם נושאות המטוסים של צי ארצות הברית הנמצאות בהפלגה באזור. אימונים אלה מכונים "תמרוני גרינגו-גאוצ'ו".
ב-2008 העבירה ארצות הברית לארגנטינה ארבעה מסוקי סי קינג, במקום שני מסוקים שנהרסו בשריפה שהייתה באונייה שוברת הקרח אלמירנטה איריזר. כיום, המצב הכלכלי הקשה והתקציב הנמוך המועבר לזרוע האווירית מביאים לכך שמטוסים רבים אינם פעילים, בשל היעדר בחלפים ותחזוקה גרועה.
כלי טיס > מטוסים

|  | שם | ארץ ייצור | סוג | מספר כלי טיס בשירות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | דאסו ברגואה סופר אטנדר | צרפת צרפת | מטוס תקיפה | 10 | רק חלק מהמטוסים כשירים לטיסה. ארגנטינה מתכננת לרכוש מטוסים נוספים |
|  | לוקהיד P-3 אוריון | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס סיור ימי | 5 | רק ארבעה מטוסים כשירים לשירות. הדגם בשירות הצי הארגנטינאי הוא P-3B |
|  | גראמן S-2 טראקר | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס ללוחמה נגד צוללות | 3 | הדגם בשירות הצי הארגנטינאי הוא S-2T |
|  | ביצ'קראפט סופר קינג אייר | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס תובלה | 6 | נקרא בארגנטינה "קורמורן" |
|  | פוקר F28 פלושיפ | הולנד הולנד | מטוס תובלה | 1 | הדגם בשירות הצי הארגנטינאי הוא F-28-3000 |
|  | פילאטוס PC-6 טורבו פורטר | שווייץ שווייץ | מטוס תובלה | 1 | הדגם בשירות הצי הארגנטינאי הוא PC-6B-H2 |
|  | ביצ'קראפט T-34 מנטור | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס אימון | 10 | הדגם בשירות הצי הארגנטינאי הוא T-34C-1 |
כלי טיס > מסוקים

|  | שם | ארץ ייצור | סוג | מספר כלי טיס בשירות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סיקורסקי SH-3 סי קינג | ארצות הברית ארצות הברית | מסוק ללוחמה נגד צוללות | 6 |  |
|  | יורוקופטר AS-550 פנק | צרפת צרפת | מטוס תובלה | 4 | הדגם בשירות הצי הארגנטינאי הוא AS-555. המסוקים הוצאו משירות פעיל ונמצאים בעתודה |
מבנה וארגון > בסיסים

מפקד הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי הוא קצין בדרגת קונטראלמיראנטה (Contraalmirante), המקבילה לדרגת אדמירל משנה (Rear Admiral) בצי ארצות הברית ובצי המלכותי הבריטי (ומקבילה לדרגת תת-אלוף בחיל הים הישראלי). מפקד זרוע האוויר כפוף למפקד הצי הארגנטינאי, שדרגתו אלמירנטה, אדמירל.
לזרוע האוויר חמישה בסיסים עיקריים:
קומנדטה אספורה, בבאיה בלנקה;
אלמירנטה זאר, בטרלו;
פונטה אינדיו, ליד לה פלאטה;
אלמירנטה קיחדה, בריו גרנדה;
אסייסה, בנמל התעופה הבינלאומי של העיר אסייסה, בגראן בואנוס איירס (המטרופולין של בואנוס איירס).
מבנה וארגון > יחידות

הזרוע האווירית של הצי מחולקת לשלוש יחידות עיקריות.
חיל האוויר הימי 1 (Fuerza Aeronaval 1)
חיל האוויר הימי 2 (Fuerza Aeronaval 2)
כל היחידות ממוקמות בבסיס קומנדטה אספורה. יחידה זו אחראית גם לכל כלי הטיס המוצבים על כל השיט של הצי.
חיל האוויר הימי 3 (Fuerza Aeronaval 3)
משימתה של יחידה זו היא שליטה ימית ומשימות חיפוש והצלה לכל אורך קו החוף של ארגנטינה. ממוקמת בבסיס אלמיראנטה זאר.
מטוס ימי מדגם מקי 9, בשירות הצי הארגנטיאני מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה
מטוס דקוטה DC-3 של הצי הארגנטינאי
נושאת המטוסים אינדפנדסיה
שיחזור של מטוס סקייהוק A-4Q שהשתתף בהטבעת הפריגטה הבריטית "ארדנט" במלחמת פוקלנד. המטוס המקורי הופל לאחר הפצצת האונייה הבריטית וטייסו נהרג. השחזור מוקדש לזכרו
מטוס סיור ימי מדגם P-3 אוריון בתרגיל משותף עם פריגטה של צי ארצות הברית
הגנה על זכויות האישה

הגנה על זכויות האישה הוא ספר פמיניסטי מאת הפילוסופית הבריטית מרי וולסטונקראפט שיצא לאור ב־1792 והוא אחד החיבורים הפמיניסטים הראשונים בעולם. הספר עוסק בהרחבה בהשכלת נשים וקורא לשינוי במעמדה של האישה. תוכנו מושפע מרעיונות ההשכלה של שלהי המאה ה־18 בנוגע לזכויות אדם. זהו המשך לספרה הראשון הגנה על זכויות האדם שעסק גם בחשיבותה של הרפובליקה והתנגדות למלוכנות. "הגנה על זכויות האישה" עוסק גם בחשיבותו של חינוך רציונלי, רגישות, רפובליקניות ומעמד חברתי.
כריכת הספר
נושאים > השכלת נשים

וולסטונקראפט טענה בספר זה, כי נשים ראויות לחינוך ההולם את מעמדן בחברה, כי הן חיוניות לאומה כיוון שהן מחנכות את הילדים וכי הן יכולות להיות "חברות" לבעליהן ולא רק רעיות. במקום להתייחס לנשים כאל קישוט בחברה או כאל רכוש שסוחרים בו בנישואין, טענה וולסטונקראפט כי נשים הן בני אדם הראויות לאותן זכויות יסוד כמו גברים.
פרקים רבים בספר עונים לגברים שחיברו ספרי חינוך כגון ג'יימס פורדיס וג'ון גרגורי ולפילוסופים חינוכיים כגון ז'אן-ז'אק רוסו, שרצה למגר את החינוך הנשי. בספרו 'אמיל' (1762), גרס כי השכלתן של נשים מיועדת להנאתם של גברים.
וולסטונקראפט טענה כי הסיבה לטיפשותן ולשטחיותן של נשים רבות, כפי שהדבר נתפס באותה תקופה, אינה נובעת ממחסור מולד במוח, אלא מפני שגברים מנעו מהן גישה לחינוך. לפיכך התייחסו אל הנשים הללו כאל "חיות מחמד" וכאל "צעצועים". כדי להמחיש את מגבלות השכלתן הלקויה של נשים, כתבה כי הנשים "למדו מינקות כי יופי הוא שרביטה של האישה, כי המוח מעצב את עצמו בהתאם לגוף, פועל בשטח הכלוב המוזהב שלו ומבקש רק לקשט את הכלא שלו". במילים הללו רמזה כי אם הנשים הצעירות לא היו זוכות לעידוד בכל הקשור ליופי ולהישגים חיצוניים, הן היו יכולות להגיע להישגים רבים יותר.
וולסטונקראפט התייחסה בספרה לרגישות המופרזת שבה ניחנות בעיקר נשים. היא טענה כי נשים הנכנעות לרגישותן, "מתפוצצות מכל משב רגעי של תחושה" בשל היותן "טרף של חושיהן" המונע מהן לחשוב בהיגיון. באופן הזה, טענה הן עושות נזק לא רק לעצמן אלא לציויליזציה כולה. וולסטונקראפט סברה כי אין על הרגש וההיגיון לפעול בנפרד זה מזה, אלא בהרמוניה זה עם זה.
וולסטונקראפט ייעדה את ספרה למעמד הבינוני שאותו תיארה "כמצב הטבעי ביותר". היא תקפה מחד את חוסר התועלת של האצולה, אך מאידך סברה בתוכניתה הלאומית לחינוך, כי לאחר גיל תשע, על העניים, פרט למבריקים שביניהם, ללמוד בבתי ספר נפרדים מאלה של העשירים.
נושאים > רפובליקניות

פרופ' קלאודיה ג'ונסון,(אנ') חוקרת בולטת של וולסטונקראפט, כינתה את "הגנה על זכויות האישה", "מניפסט רפובליקאי". ג'ונסון טוענת כי וולסטונקראפט מקשיבה למסורת חבר העמים של המאה השבע-עשרה ומנסה לכונן מחדש אתוס רפובליקאי. בגרסה של וולסטונקראפט, יהיו תפקידים חזקים, אך נפרדים, גבריים ונשיים לאזרחים. לדברי ג'ונסון, וולסטונקראפט "מגנה את קריסת ההבחנה המינית הראויה כמאפיין המוביל של גילה, וכתוצאה חמורה של הסנטימנטליות עצמה. הבעיה המערערת את החברה לדעתה היא גברים נשיים". אם גברים מרגישים חופשיים לאמץ הן את העמדה הגברית והן את העמדה הנשית הסנטימנטלית, היא טוענת, אין לנשים עמדה פתוחה בפניהן בחברה. לפיכך, ג'ונסון רואה בוולסטונקראפט מבקרת, הן בזכויות הגבר והן בזכויות האישה, של "הגברת הרגישות" ביצירות כמו "מחשבות על המהפכה בצרפת" של אדמונד ברק.
קבלה והשפעה

לאחר מותה של וולסטונקראפט, בינואר 1798 פרסם גודווין את: 'זכרונות מחברת הגנת זכויות האישה'. אף על פי שגודווין התכוון לתאר את דמותה של אשתו באהבה, בחמלה ובכנות, קוראים רבים לא ראו בעין יפה פרטים רבים שחשף מחייה, כגון ילדיה הלא חוקיים, חיי האהבה שלה וניסיונותיה לשים קץ לחייה. המשורר הרומנטי רוברט סאות'י האשים אותו ב"רצון להפשיט את גופת אשתו המתה מכל רגש". כמו כן פורסמו סאטירות מרושעות כגון: "הנקבות הלא מיניות". זכרונותיו של גודווין מתארים את וולסטונקראפט כאישה אמוציונלית שאוזנה על ידי הרציונליות שלו וכספקנית מבחינה דתית יותר מכפי שתואר בכתביה. השגותיו של גודווין באשר לאישיותה של וולסטונקראפט הונצחו במהלך המאה התשע עשרה וכמו כן הונצחה בשיריהם של מספר משוררים, ביניהם רוברט בראונינג וויליאם רוסק.
בעקבות זכרונותיו של גודווין, הושמצה וולסטונקראפט במשך מאה שנה והוקעה על ידי סופרים רבים. מרי הייז (חברתה הקרובה שסייעה לסעוד אותה בימיה האחרונים), שרלוט טרנר סמית, פאני ברני וגיין ווסט, יצרו בכתיבתן דמויות דומות לדמותה של וולסטונקראפט, כדי ללמד לקח מוסרי את קוראיהן. החוקרת קורה קפלן כתבה בשנת 2002, כי מורשתה של וולסטונקראפט "מסקרנת" ותיארה אותה כ"סופרת פעילה ומיומנת בז'אנרים רבים...עד לרבע המאה האחרונה קורות חייה של וולסטונקראפט נקראו בקפידה יותר מאשר כתביה". ברוח דומה כתבה החוקרת וירג'יניה ספירו, כי מעטים קראו את יצירותיה של וולסטונקראפט במאה התשע עשרה "כפי שתוקפיה רמזו או הכריזו שאף אישה המכבדת את עצמה לא תקרא את יצירותיה".
מהדורות חדשות של "הגנה על זכויות האישה" הופיעו בבריטניה בשנת 1840 ובארצות הברית בשנים 1830, 1840, ו-1850. אליזבט בארט בראונינג, הייתה מהבודדים שקראו את 'זכויות האישה'. ג'ורג' אליוט, סופרת פורה שכתבה ביקורות, מאמרים, רומנים ותרגומים קראה אף היא את כתביה של וולסטונקראפט (הד לביקורת על השכלת נשים בתקופה זו ניתן לראות בספרה המפורסם מידלמארץ'). בשנת 1855 הקדישה מאמר לתפקידיהן של הנשים וזכויותיהן וערכה השוואה בין וולסטונקראפט ומרגרט פולר, שהייתה עיתונאית אמריקנית, מבקרת ופעילה למען זכויות הנשים, שבדומה לוולסטונקראפט ילדה ילד מבלי להינשא.
עם עלייתה של התנועה לשוויון זכויות לנשים, עבודתה של וולסטונקראפט קמה לתחייה. אליזבט רובינס פאנל, כתבה ביוגרפיה על חייה של וולסטונקראפט שהופיעה בשנת 1884, כחלק מסדרה של האחים רוברט על נשים מפורסמות. מיליסנט גרט פאוסט, סופרז'יסטית ולימים נשיאת ההתאחדות הארצית של אגודות זכות בחירה לנשים, כתבה את ההקדמה למהדורה של 'זכויות האישה', שבה טיהרה את זכרה של וולסטונקראפט והכריזה עליה כאם המאבק לזכות הבחירה. נשים כגון וירג'יניה וולף ואמה גולדמן שזוהו עם התנועה הפמיניסטית המודרנית, אימצו את סיפור חייה של וולסטונקראפט. וולף תיארה את כתיבתה, טיעוניה וחוויות חייה כאלמותיים: "היא חיה ופועלת, היא טוענת ומתנסה, אנו שומעים את קולה ואת עקבות השפעתה גם עכשיו בין החיים". אחרים, לעומת זאת, המשיכו לגנות את אורח חייה.
עידו אופק

| --- | --- |

עידו (זיגו) אופק
 לידה:  9 ביולי 1976 (בן 48) ניר צבי, ישראל 
 שם במה:  זיגו אופק 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  מוזיקאי
 סוגה:  רוק, פופ, פאנק רוק, דיסקו
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  הדורבנים
 מספר צאצאים:  1 
 
עידו (זיגו) אופק (נולד ב-9 ביולי 1976) הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי, גיטריסט וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

זיגו, בשמו המלא עידו אופק, נולד וגדל במושב ניר צבי. למד בתיכון רמלה-לוד, ושירת בצה"ל כפקח טיסה בחיל האוויר.
בשנת 1998 ייסד ביחד עם איתי גלוסקא שאותו הכיר בעת שירותו הצבאי את להקת "הדורבנים", אליהם הצטרפו גיא מזיג שאותו הכיר מהתיכון, אייל מזיג ורון אלמוג ויחד הוציאו שלושה אלבומים (אלבומם האחרון ללא גלוסקא).
בשנת 2005 הצטרף ללהקת "דבק" שכללה חברי ילדות מהמושב: בועז ריינשרייבר - גיטרה ושירה, גדי רונן - קלידים ושירה ונדב ברקן - תופים. הלהקה הוציאה שני אלבומים יחד.
במקביל היה חבר, כותב ומנהל מוזיקלי גם בקבוצת הבידור "הגדוד העברי", יחד עם מוריה זרחיה, יניב ביטון, רוית יעקב, דקלה הדר, עומר עציון, שלומי טפיארו ויעל טל שהיא גם אשתו. הקבוצה הוציאה שתי תוכניות בידור והופיעה ברחבי הארץ.
לאחר התפרקות "הדורבנים" בשנת 2009 המשיך זיגו לכתיבת שירים והפקה מוזיקלית לאמנים שונים, ובנוסף כתב מוזיקה לתיאטרון, לפרסומות ולתוכניות טלוויזיה.
בשנת 2012 הוציא אלבום סולו בשם "מדבר אל עצמי".
בשנת 2021 יצר בשיתוף עם אבישי פרידלר אלבום ומופע שירי ילדים בשם "ראשטוב", בהשתתפות ג'וי ריגר, דוד שאול וכנרת לימוני. הסינגל הראשון, "יום חדש", ראה אור ב-2 בינואר 2022.
בנובמבר 2022 הכריזו "הדורבנים" על איחוד לטובת סיבוב הופעות, שהחל בפברואר 2023.
ביוני 2023 הוציא את השיר "אתם החיים".
זיגו מתגורר בתל אביב עם אשתו ובנו.
דיסקוגרפיה

אלבומי סולו
מדבר אל עצמי, 2012
להקת דבק
דבק, 2005
נגרים, 2006
הדורבנים
קובי, 2003
לוי, 2006
אחד אחרי השני, 2009
הערות שוליים

↑  עמית אטיאס, ‏"בשלב מסוים אמרנו - די כבר, לא צריך": שוב הדיסקו כאן - "הדורבנים" מתאחדים, באתר ‏מאקו‏, 14 בנובמבר 2022
↑  רן רימון, טוב שבאתם: הדורבנים נתנו שעה וחצי של מוזיקה טובה שעוררה בנו געגועים, באתר ynet, 22 בפברואר 2023
↑  זיגו - עידו אופק - אתם החיים, באתר יוטיוב