stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית משפט צבאי (ישראל)
סוגי ההליכים המתקיימים בבתי המשפט הצבאיים > הייצוג בבתי המשפט הצבאיים ופומביות הדיון

בפני בית משפט צבאי מופיעים התביעה הצבאית וסנגורים אזרחיים (חברי לשכת עורכי הדין בישראל, או חברי לשכת עורכי הדין של הרשות הפלסטינית). כמעט אין מקרים בהם נאשמים אינם מיוצגים[דרוש מקור], נוכח העובדה שעמותות שונות מממנות במרבית המקרים את שכר טרחת עורך הדין לנאשמים אשר אין ידם משגת ייצוג משפטי פרטי (בדומה לסנגוריה הציבורית בישראל). כמו כן, מוקנית לבית המשפט הסמכות למנות עורך דין כסנגור לנאשם שאינו מיוצג, כפי שהיה נהוג בבתי המשפט בישראל בטרם הוקמה הסנגוריה הציבורית. שכרו של סנגור כזה משולם מקופת המנהל האזרחי באזור.
ככלל, הדיונים המתקיימים בבתי המשפט הצבאיים הם פומביים ופתוחים לציבור. כתבי האישום מתורגמים לערבית, ובכל דיון משתתף מתורגמן, המתרגם באופן סימולטאני את מהלך הדיון מערבית לעברית, ולהפך. בדיונים המתנהלים בבתי המשפט הצבאיים, לא אחת נוכחים, כמשקיפים, נציגים מארגונים בין-לאומיים שונים לזכויות אדם.
דיונים בעניינם של נאשמים קטינים נערכים בדלתיים סגורות, כמקובל בישראל. כך גם הדיונים בביקורת שיפוטית על מעצר מנהלי, משום שהוא מבוסס בדרך כלל על מידע מודיעיני חסוי.
רבים מפסקי הדין של בתי המשפט הצבאיים מתפרסמים במאגרי הפסיקה בישראל, דוגמת נבו, תקדין ופדאור.
פריסת יחידת בתי המשפט הצבאיים

מערכת בתי המשפט הצבאיים מורכבת משני בתי משפט של ערכאה ראשונה (בית משפט יהודה, היושב בקריית המשפט שבמחנה עופר ליד גבעת זאב; ובית משפט שומרון, היושב בסמוך לכפר סאלם ליד צומת מגידו); בית משפט של ביקורת שיפוטית על מעצרים מנהליים, ועדות עררים בקריית המשפט במחנה עופר וכן בית משפט צבאי לערעורים השוכן במחנה עופר.
כמו כן, מקיימת מערכת בתי המשפט אולמות משפט לצד ארבעה מתקני כליאה הפזורים ברחבי ישראל (קישון, פתח תקווה, ירושלים ואשקלון). באולמות אלה מתקיימים רק דיונים בבקשות להארכת מעצרם של חשודים המצויים בחקירה. כיוון שמדובר בהליך שקודם למשפט – מותר לקיימו בתוך תחומי ישראל.
עד ליציאת כוחות צה"ל מרצועת עזה שכן במתחם ארז בית המשפט הצבאי של חבל עזה.
בית משפט צבאי לנוער

ישראל ביטלה בשנת 1978 את השיפוט הצבאי של קטינים בשטח ישראל, וחידשה אותו ב-2009.
בין 1949 ל-1978 נשפטו בוגרים וקטינים בבתי משפט צבאיים, בעיקר בלוד ובבאר שבע. בשנת 1971 חוקקה ישראל את חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), שהרחיב מאוד את ההגנה על קטינים בהליכים פליליים. ב-1978 עתרה עורכת הדין פליציה לנגר לבג"ץ נגד העמדה לדין של קטינים בבית המשפט הצבאי, ובית המשפט העליון קבע כי על פי חוק הנוער אין לבית המשפט הצבאי סמכות לשפוט קטינים. בעקבות ההחלטה לא הועמדו עוד קטינים לדין בבתי משפט צבאיים.
ב-1 באוקטובר 2009 נכנס לתוקפו תיקון מספר 109 לצו בדבר הוראות ביטחון, המורה על הקמת בית משפט צבאי לנוער במסגרת בתי המשפט הצבאיים בפניהם מובאים לדין פלסטינים תושבי הגדה המערבית. הקמתו של בית המשפט הצבאי לנוער הוצגה כמהפכה בכל הקשור לשיפוט קטינים וכשיפור משמעותי ומהותי בשמירה על זכויותיהם. בבתי המשפט מכהנים שופטים צבאיים שעברו הכשרה מתאימה. הדיונים במשפטיהם של קטינים הופרד ממשפטים של בגירים, כחלק מהפרדה כללית בטיפול בהם, גם בשלב החקירה והכליאה.
עם זאת, בדיקת פעילותו של בית המשפט הצבאי לנוער מעלה כי לא חל כמעט שינוי בהליכים המשפטיים נגד קטינים פלסטיניים בשטחי הגדה המערבית. הליכי החקירה והמעצר נותרו ללא שינוי, ורוב המקרים הנידונים בו מסתיימים בהרשעה ומאסר בפועל בתוספת קנס. במקרים רבים לא קיים יחס ראוי בין חומרת העבירה לחומרת העונש שהוטל על ידי בית המשפט.
נתונים מספריים

באופן מסורתי, בנוסף לעבירות המבוצעות באזור, מרבית הנאשמים המעורבים בפיגועים שבוצעו בישראל עומדים לדין בבתי המשפט הצבאיים ביהודה ושומרון, מכוח הסמכות המוענקת להם על פי דין לשפוט מי שביצע באזור אפילו חלק ממעשה העבירה, או אם העבירה פגעה בביטחון האזור. כך קרה גם בנוגע למאות פיגועי הטרור שהתרחשו בישראל מאז האינתיפאדה השנייה בשנת 2000.
להלן נתונים מספריים, מתוך דוחות הפעילות שמפרסם בית המשפט הצבאי לערעורים:
בשנת 2005 התקיימו כ-12,000 דיונים בבקשות להארכת מעצר; נפתחו למעלה מ-5,400 תיקי בית משפט חדשים, שברובם הנאשמים היו עצורים עד תום ההליכים; הסתיימו משפטיהם של כ-6,800 עצורים; נדון עניינם של כ-2,500 עצורים מנהליים; בערכאת הערעורים נדון עניינם של למעלה מ-400 נאשמים.
בשנת 2006 הוגשו כתבי אישום בעניינם של 9,800 נאשמים, והסתיימו משפטיהם של 9,000 נאשמים. התקיימו דיונים בבקשות להארכת מעצר בעניינם של 16,451 עצורים.
נכון לסוף שנת 2006 היה תלוי ועומד בבתי המשפט הצבאיים עניינם של 3,183 נאשמים, מהם 1,986 עצורים עד תום ההליכים.
בשנה זו הוגשו לבית המשפט הצבאי לערעורים 267 ערעורים על ידי התביעה והסנגוריה. הסתיים הדיון ב-351 ערעורים, ובסך הכול דן בית המשפט הצבאי לערעורים ב-806 עררי מעצר ובקשות שונות.
בשנת 2006 הוצאו 2,934 צווים מנהליים. קוימו 3,752 דיוני ביקורת שיפוטית. הוגשו 2,243 ערעורים על מעצרים מנהליים. בשנה זו הסתיים הטיפול ב-2,294 ערעורים על מעצרים מנהליים.
בשנת 2012 היו הנתונים כדלקמן: הוגשו 7,276 כתבי אישום, והסתיימו 7,331 משפטים. התקיימו 12,540 דיוני הארכת מעצר. בסוף אותה שנה היו 1,083 נאשמים עצורים עד תום ההליכים נגדם. נערכו דיונים ב-713 צווי מעצר מנהלי. נפתחו 166 עררים בוועדת העררים על החלטות מנהליות (בעיקר בעניין פינוי מרכוש ממשלתי, מניעת שימוש מפריע, והיתרים לעסקה במקרקעין).
בשנת 2013 הוגשו 8,850 כתבי אישום, והסתיים משפטם של 7,999 נאשמים. התקיימו 17,658 דיוני מעצר, ובסוף השנה היו במעצר עד תום ההליכים כ־1,400 נאשמים. נדונו 431 צווי מעצר מנהלי. נפתחו 78 תיקים חדשים בוועדות העררים (בעיקר בגין פינוי מרכוש ממשלתי, רישום ראשון של מקרקעין וצווי חיפוש של רשות ההגירה).
היו פרסומים לפיהם בשנת 2010 שיעור ההרשעות בבתי המשפט הצבאיים היה 99.76% (שיעור דומה למדי להרשעות של כלל הנידונים בבתי משפט לא צבאיים בישראל. בשנת 2007 עמד אחוז ההרשעות בבתי המשפט בארץ על 98.5%), אך פרסום של מחלקת המחקר של הרשות השופטת ממאי 2012 עמד על הכשלים בתיאור זה של הנתונים שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. ואכן מאז שנת 2011 לא פורסמו עוד נתונים דומים. ניתוח סטטיסטי מפורט יותר, שנערך בשנת 2008, העלה כי שיעור ההרשעות מתוך כלל האישומים (שהרי בכל תיק יכול להיות יותר מאישום אחד) היה רק 55.75%. מבין שאר האישומים 40.42% נמחקו במסגרת מגעים בין הסנגוריה לתביעה, וב־3.82% מן האישומים היה זיכוי במשפט. בבחינה של האישומים שהיו שנויים במחלוקת – להבדיל מן המשפטים שבהם הודה הנאשם באשמה – זוכו נאשמים מ-29.91% מן האישומים נגדם, ורק ב-70.69% מן האישומים הייתה הרשעה בדין.
הערות שוליים

↑  צו בדבר הוראות ביטחון (תיקון מס' 58) (יהודה והשומרון) (מס' 1265), התשמ"ט-1989
↑  בג"ץ 87/85 ארג'וב נ' מפקד כוחות צה"ל באיו"ש, פ"ד מב(1)353
↑  בג"ץ 3634/10 עבד אלנאצר פתחי צאדק אגבאריה נ' היועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־9 בדצמבר 2010
↑  אושר סופית: הממצאים והמסקנות של פסק דין של בית משפט צבאי יהיו קבילים כראיה במשפט האזרחי, אתר הכנסת, 16 בינואר 2017.
↑  עתירה לבג"ץ 1958/10, אתר האגודה לזכויות האזרח, סעיפים 13–14
↑  כולם אשמים! תצפיות בבית המשפט הצבאי לנוער 11–2010 (ארכיון), באתר הארגון "משפט ללא גבולות", ‏2011.
↑  בפועל, מספר העצורים נמוך יותר, שכן לעיתים מתקיים יותר מדיון אחד בעניינו של עצור.
↑  גם כאן, לעיתים, היו יותר מדיון אחד בעניינו של אותו עצור, כך שמספר העצורים בפועל נמוך יותר.
↑  חיים לוינסון, בית המשפט הצבאי בגדה: רק שליש מהערעורים של ההגנה מתקבלים, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2010
↑  ראו שיעור ההרשעה וזיכוי במשפטים פליליים אורן גזל-אייל ואח' המרכז לחקר פשיעה, משפט וחברה, מאי 2012;
צ' לקח וא' דהאן, שיעור הרשעות של 99.9% בישראל: האם המשפט מעוות או רק הסטטיסטיקה מעוותת, דין ודברים ה 185 (תש"ע)
חווה ענבר, השופטת הצבאית הראשונה בעולם, 1969
שימני כחותם

"שימני כחותם" הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת הישראלית אביבה אבידן. את האלבום הוציאה במחצית שנת 1998 לאור חברת התקליטים האחים ראובני. שיר הנושא של האלבום נכתב והולחן על ידי מיכל חזון ועוזי חיטמן. "אחרי האהבה" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ורון שובל. אריה ברקוביץ' עיבד את מרבית רצועות האלבום. בנוסף, בלטו ממנו השירים "כמו סירה טרופה" ו"גונב הלבבות".
רשימת רצועות

| שימני כחותם> מס' | שימני כחותם> שם | שימני כחותם> משך | שימני כחותם>  | שימני כחותם>  | שימני כחותם>  | שימני כחותם>  | שימני כחותם>  | שימני כחותם>  | שימני כחותם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אחרי האהבה  | 4:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | גונב הלבבות  | 3:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | כמו סירה טרופה  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | שימני כחותם  | 4:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מנסה להתעורר  | 4:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | קליק  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | דבר אלי ילדי  | 4:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | סודות  | 3:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | תיקחו חפיף את החיים  | 4:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | מסתגר בעולמך  | 4:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אנטיה  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | בשבילך  | 4:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 48:38 |  |  |  |  |  |  |  |
המשתתפים באלבום

הפקה:  האחים ראובני
עיבודים: אריה ברקוביץ׳
קלידים: אריה ברקוביץ׳, בצלאל גלעדי(בשיר 3)
תופים: אשר פדי
בס גיטרה: אריה ברקוביץ׳
גיטרות: אבי סינגולדה
גיטרה סולו: אריק כהן
אקורדיון: בוריס אלייב
דרבוקה: רוני דדון
בוזוקי: אריס נחום
כינורות: ילמז טשצישמה, סמיר שוקרי (בשיר 8)
סקסופון, חליל: ניצן עין הבר
מיקסים: אייל אפשטיין
הערות שוליים

↑  שימני כחותם - אביבה אבידן - אפל מיוזיק
| אביבה אבידן |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | יהיה בסדר • פילפל • אוהבת לאהוב • רק איתך • שימני כחותם • לכל אדם מלאך • אמונה • צו הלב |  |
| סינגלים | "פרי גנך" • "לנצח בני" |  |
יחסי אלבניה–טורקיה

| יחסי אלבניה–טורקיה |
| --- | --- |
אלבניה: טורקיה


אלבניה: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
28,748: 783,562
אוכלוסייה
2,781,534: 87,580,421
תמ"ג (במיליוני דולרים)
22,978: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,261: 12,651
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי אלבניה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אלבניה והרפובליקה הטורקית.
סקירה כללית

בשנת 1479 כבשה האימפריה העות'מאנית את שטחי אלבניה, ובעקבות הכיבוש התאסלמו רוב האלבנים. במהלך המאה ה-19 התנהלה האימפריה העות'מאנית בסלחנות כלפי האלבנים ואפשרה להם ליהנות מזכויות שלא היו לעמים אחרים ברחבי האימפריה. בתחילת המאה ה-20 ביקשו האלבנים להתנתק כמעט לגמרי מהאימפריה והעות'מאנים סירבו להעניק להם זכויות מיוחדות מעבר למה שכבר השיגו. בעקבות זאת מרדו האלבנים בשנת 1909 ושוב בשנת 1910. ביוני 1911 הקימו האלבנים ממשלה זמנית. באוקטובר 1912, במסגרת מלחמת הבלקן הראשונה שבה מדינות הבלקן ביקשו להשתלט על רומליה, השטחים של האימפריה העות'מאנית באירופה, פלשה סרביה לאלבניה וכבשה את כל צפון אלבניה ובהמשך גם חלקים ממרכזה. ב-29 בנובמבר 1912 כבשה סרביה את דורס והכריזה על אזורי אלבניה שכבשה כמחוז בממלכת סרביה. במקביל, מונטנגרו הטילה מצור על שקודרה שנכבשה באפריל 1913. יוון מצידה, כבשה שטחים בדרום אלבניה לעצמה ואף הטילה מצור על ולורה החל מדצמבר 1912.
ב-28 בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הכריזו האלבנים על עצמאותם ועל נייטרליות במלחמה בין העות'מאנים ומדינות הבלקן. אולם לאור כיבוש חלקים נרחבים מאלבניה, נלחמו האלבנים בפעילות גרילה לצד העות'מאנים במטרה לשחרר את ארצם. בלחץ המעצמות אוסטריה ואיטליה שדרשו שאלבניה תהיה עצמאית וגדולה כמנע בפני השאיפות הסרביות להשתלט עליה, נקבע בהסכם לונדון שאלבניה תהיה עצמאית ובהתאם סרביה ומונטנגרו נסוגו משטחיה.
היחסים בין המדינות כוננו באופן רשמי בשנות ה-20 של המאה ה-20. היחסים בין אלבניה לטורקיה ידידותיים באופן מסורתי בגלל גורמים תרבותיים והיסטוריים. שתי המדינות עם אוכלוסייה מוסלמית בעיקר, והן חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, בנאט"ו ובאיחוד מדינות הים התיכון. לטורקיה יש גם מעמד של מדינה מועמדת לאיחוד האירופי, שבו אלבניה היא מועמדת פוטנציאלית. בטורקיה חיים כ-1.3 מיליון אזרחים ממוצא אלבני שלא איבדו קשרים תרבותיים עם אלבניה. יש גם מיעוט טורקי חזק בקוסובו.
היחסים בין המדינות

אלבנים רבים, שהתאסלמו במהלך האימפריה העות'מאנית, שירתו את הסולטנים הטורקים. אלבניה הייתה המדינה האחרונה בבלקן שהכריזה על עצמאות מהאימפריה העות'מאנית ב-28 בנובמבר 1912. טורקיה הייתה מהראשונות שהכירו בעצמאותה של אלבניה. החל מ-2 בפברואר 2010 אזרחי שתי המדינות יכולות לשהות בשטחן עד 90 יום ללא ויזה.
בנובמבר 2012, הדרדרו היחסים בין המדינות לאחר שאלבניה נמנעה מהצבעה של האו"ם כדי להעניק לרשות הפלסטינית מעמד של מדינה בארגון. ראש ממשלת טורקיה ניסה לשכנע ללא הצלחה את ממשלת אלבניה להצביע בעד. ארדואן אמר לכתבים שהוא התקשר באופן אישי לנשיא סאלי ברישה ודיבר איתו, מה שהשפיע על עמדתה של אלבניה, שבמקום להצביע נגד, נמנעה.
נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליות באדנה, אדאפזארי, אנטליה, בנדירמה, בורסה, צ'נקלה, אדירנה, איסטנבול, איזמיט, מרסין וטקירדא.
טורקיה מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה וקונסוליה כללית בדורס.
Logical volume management

Logical volume management או בקיצור LVM (המונח ניהול נפח אחסון שהוא התרגום לעברית איננו בשימוש) הוא שכבת הפשטה בין כוננים קשיחים (או התקני אחסון אחרים) ומערכות קבצים, צורה זו מחליפה (לפחות חלקית) את מערכת ניהול המחיצות הסטטית הישנה יותר. מנהל האחסון יכול לשרשר מחיצות, לפרוס את הנתונים על כמה מחיצות או לשלב בדרך אחרת את המחיצות לתוך נפח אחסון וירטואלי גדול שניתן לשנות את גודלו או להעבירו, לעיתים (בתלות במערכת ההפעלה וב־LVM עצמו) גם כאשר נמצא בשימוש.
השם של הרכיב נקבע על פי השם של רכיב זה ב־HP-UX והוא מעט מטעה כי LVM מורכב משני מרכיבים עיקריים: רמה ניהולית (מנהל) עם ממשק תווי או גרפי, ורכיב בליבת מערכת ההפעלה אשר מכיל את ניהול האחסון בפועל.
LVM מהווה את אחת מהצורות רבות של וירטואליזצית אחסון והוא מיושם כשכבה במחסנית מנהלי ההתקנים במערכת ההפעלה.
בעיקרון אין צורך לשמור תמונה מדויקת של המיפוי מה־PV ל־LV, משום שהפיזור של ה־PV-ים בתוך VG מתבצע באופן אוטומטי על ידי ה־LVM. אולם על מנת לייעל את התנועה של ראשי הכתיבה/קריאה ולקבל ביצועים טובים יותר ביישומים קריטיים ניתן להבטיח שקריאות או כתיבות לדיסק המתרחשות בו זמנית יבוצעו על דיסקים פיזיים שונים. יתר על כן, נהוג בפועל לשלוט על תפוצת הנתונים הפיזית כך ש־LV יהיה מפוזר על פני מספר דיסקים פיזיים ולפיכך ההשפעה של כשל בדיסק תהא מוגבלת. למטרות אלו ה־LVM צריך לתמוך בבדיקה של התפלגות הנתונים על התקן האחסון הפיזי ולתת אפשרות לשנותה.
יתרונות וחסרונות

היתרון העיקרי של LVM על החלוקה המסורתית למחיצות סטטיות הוא הגמישות בשינוי החלוקה של שטח האחסון. ניתן להגדיל את מערכת הקבצים לאחר ההגדרה הראשונית על ידי הוספת נפח אחסון פיזי (דיסקים) שניתן להקצותו לדיסקים הלוגיים (ה־LV-ים) החדשים. בנוסף, מערכת קבצים קיימת יכולה להיות מוגדלת אל השטח הזמין החדש, אך לא כל מערכות הקבצים תומכות בכך ללא בעיות, אם בכלל. תחת מרבית מערכות ההפעלה, את ההגדלה של LV ושל מערכת הקבצים ניתן לבצע בזמן הפעילות, מבלי שהיישומים יהיו מושפעים מההגדלה. גם הקטנת השטח של מערכת קבצים היא אפשרית אולם לרוב מסובכת יותר.
לעומת זאת היתרונות העיקריים של חלוקה סטטית למחיצות הם פשטות הניהול (יש הרבה פחות אופציות) ולכן לעיתים גם מהירות רבה יותר, כמו כן החלוקה הסטטית מאפשרת לבצע אתחול של כמה מערכות הפעלה ממספר מחיצות על אותו דיסק, מה שלא נתמך על ידי ה־LVM הנפוצים.
ארכיטקטורה

רוב מימושי מנהלי אחסון משתמשים באותו העיצוב הבסיסי. העיצוב מתחיל מדיסקים פיזיים (PV-ים), אשר יכולים להיות דיסקים קשיחים, מחיצות בדיסק הקשיח, או LUN-ים שבהתקן אחסון חיצוני (לרוב ב־SAN). ההתייחסות ל־PV-ים היא כאל רצפים של גושים המכונים מקטעים פיזיים (physical extents - PEs). בכמה מנהלי אחסון (כגון אלו של HP-UX ולינוקס) כל ה־PE-ים חייבים להיות בגודל אחיד; באחרים (כגון VxVM) גודלם יכול להשתנות וניתן אף לפצלם ולמזגם.
בדרך כלל, PE-ים פשוט ממופים, אחד אל אחד, אל מקטעים לוגיים (Logical extents - LEs). כאשר מופעל שיקוף, PE-ים מרובים ממופים אל כל LE.‏ PE-ים אלו יוצרים VG פיזי (physical volume group - PVG) שהוא קבוצה של PV-ים באותו גודל שפועלת בדומה לדיסקים קשיחים במערך RAID1‏.PVG-ים בדרך כלל מוגדרים כך שהם נשמרים על דיסקים שונים (ולעיתים אף על מערכי SAN שונים) או על אפיקי נתונים שונים עבור יתירות מקסימלית.
קבוצה של LE-ים מרכיבה VG ‏(volume group). דיסקים לוגיים או LV-ים (Logical volumes) נוצרים על ידי מחיצות דיסק וירטואלי המכילות שרשור של ה־LE-ים. ה־LV-ים משמשים כהתקני בלוקים בסיסיים, כמו מחיצות בדיסק והשימושים בהם זהים - כבסיס למערכות קבצים שניתן לבצע לה mount, כקובץ החלפה או ישירות (למשל על ידי מסדי נתונים).
כאשר ה־LV-ים פרוסים על מספר דיסקים, כל אחד מסדרה של LE-ים רצופים מוקצה מ־PV אחר; מצב זה יכול לשפר את הביצועים בקריאה רצופה ארוכה, וזאת בתלות בגודל של ה־LE, בשל שילוב תפוקת הקריאה של PV-ים מרובים.
אפשר להגדיל או לכווץ LV-ים באמצעות שרשור LE-ים או להקטין אותם על ידי החזרת LE-ים למאגר הלא מנוצל. ה־LE-ים בשרשור לא חייבים להיות רציפים, מה שמאפשר ל־LV-ים לגדול מבלי צורך להעביר את המידע על מה שכבר הוקצה. כמה מנהלי אחסון מאפשרים ל־LV-ים לשנות את גודלו בזמן השימוש. שינוי גודל כזה משנה את גודל השטח המכיל אותו ולא בהכרח משנה את גודל מערכת הקבצים שעליו. במקרה כזה מומלץ להשתמש במערכת קבצים שניתן לשנות את גודלה על מנת להתאים את מערכת האחסון שלה בזמן הפעילות מבלי להפריע ליישומים.
לא ניתן לשתף או לחלק PV-ים ו־LV-ים בין VG-ים שונים (אף על פי שכמה מנהלים עשויים לאפשר העברה שלהם בין VG-ים שונים על אותו מחשב). מצב זה מאפשר להעבירם למצב פעיל או לא פעיל ולהעביר VG-ים בין מחשבים, כיחידה ניהולית אחת. תכונות אלו מנוצלות לעיתים קרובות על ידי אשכולות שבדרך כלל משתפים VG-ים שלמים שבהתאם להגדרות האשכול עשויים להיות פעילים או לא פעילים.
ניתן להגדיל VG-ים על ידי קליטת PV-ים חדשים או לכווצם באמצעות הורדת PV-ים, שינוי כזה עשוי להיות כרוך בהזזת LE-ים שכבר הוקצו בתוך PV. רוב המנהלים יכולים לבצע תהליך זה בזמן הפעילות כך שמתאפשר, ללא השבתה של המערכת (אם החומרה הבסיסית תומכת בהחלפה חמה), לשדרג או להחליף את התקני האחסון, לעיתים יכולת זו מתאפשרת גם תוך כדי שימוש בקבצים המוזזים עצמם.
RAID ו־LVM

מנהלי LVM רבים תומכים בארגון של LV-ים כמערכת RAID, כך שניתן להגן על נתונים מפני כשלים בדיסק או להאיץ את הגישה אליהם. באופן כללי, מערכת ההפעלה מיישמת פונקציות ניהול נפוצות, אשר במידה רבה בלתי תלויות בכל מנהל אחסון או בתוכנת ה־RAID (תוכנה המממשת את ה־RAID בלי חומרה נוספת). בתלות במערכת ההפעלה נתמכים בדרך כלל RAID 0 (ללא הגנה מפני כשל בדיסק) ו־RAID1 (שיקוף מידע) ובחלק מהמימושים נתמך גם RAID5 (יתירות באמצעות שמירת זוגיות), תכונה הדורשת משאבי מחשוב משמעותיים. בכמה מערכות (לדוגמה HP-UX ולינוקס), תוכנת ה־RAID ותמיכת ה־LVM ב־RAID הן הרחבות אופציונליות המותקנות וניתנות לשימוש ללא תלות זו בזו (למשל ה־LVM דרוש גם ל־RAID בחומרה). חלק מהיצרנים דורשים רישיון מיוחד, שניתן בדרך כלל עבור RAID1 ו־RAID5 בנפרד. גישה שונה לעניין זה היא השילוב של ZFS ב־Solaris שבה יש שילוב הדוק בין ה־LVM ובין תוכנת ה־RAID.
לעיתים תכופות העבודה והתפקוד של ה־LVM ושל תוכנת RAID מעורבבים זה בזה אולם יש תיחום ברור. תוכנות ה־RAID תמיד מספקות יתירות RAID, ומשום כך תמיד יש מנוע נוסף של ה־RAID היוצר זרמי נתונים נוספים עבור היתירות הדרושה. האלגוריתמים הנפוצים ביותר הממומשים על ידי תוכנה זו הם RAID1,‏ RAID5 המיישמים שיקוף נתונים וחישוב זוגיות על ידי XOR בהתאמה. תפוקת הנתונים של מנוע ה־RAID היא גורם חשוב בביצועים מכיוון שתוכנת ה־RAID מייצרת נתונים נוספים.
המשימה של ה־LVM היא מיפוי לוגי של אמצעי אחסון פיזי והשימוש הנפוץ ביותר ב־LVM הוא מיפוי המחיצות למערכות קבצים. ה־LVM לא מייצר זרמי נתונים נוספים, אין לו מנוע ולכן הוא גם לא מציע יתירות ומשום כך יש צורך רק בחישוב מועט. לפיכך, הוא כמעט לא משפיע על הביצועים (אף על פי שיש מערכות LVM ש־RAID משולב 0 בהן כהרחבה). המשימה של מנהלי LVM היא באופן בסיסי להפיץ את זרמי הנתונים של מערכות הקבצים לדיסקים הפיזיים הקשורים אליה (בדומה לפעולת יחידת ניהול זיכרון). וזאת בניגוד למערכת RAID המפיצה אמנם גם את זרמי הנתונים המקוריים, אך גם מייצרת זרמי נתונים נוספים.
תמונות מידע

כמה מנהלים מאפשרים שמירה על תמונות של המידע בזמן מסוים באמצעות מדינות העתקה בזמן כתיבה של כל LE, בשיטה זו, המנהל מעתיק את תוכן ה־LE ממש לפני שהוא נדרס על ידי נתונים חדשים. שיטה זאת שומרת על גרסה ישנה של מידע ב־LV אשר מאוחר יותר יכולה להיות משוחזרת על גבי העותק הנוכחי מהעותק שנעשה בזמן ההעתקה של ה־LV. מרבית תמונות המידע הן לקריאה בלבד, תמונות מידע שהן לקריאה-כתיבה מאפשרות שינוי של המידע ולכן מאפשרות לגרסאות של ה־LV לסטות מהמקור.
תמונות מידע יכולות להיות שימושיות עבור גיבוי עצמי של גרסאות עוקבות של נתונים משתנים במהירות כמו קובצי טבלה במסד נתונים עמוס, או לביטול שינויים גדולים בבת אחת, כגון שדרוג של מערכת ההפעלה, שתי יכולות אלו מיושמות לעיתים קרובות גם ברמת התוכנה שמעל למנהל (מסד הנתונים ורכיב השדרוג של מערכת ההפעלה בהתאמה). כמה מערכות לינוקס מבוססות מערכות תקליטור חי משתמשות בתמונות כאלו כדי לדמות קריאה-כתיבה על מדיה בעלת גישת קריאה בלבד כמו תקליטור.
רפליקציות

חלק מהמנהלים מסוגלים לבצע גם רפליקציות, מה שמאפשר גיבוי של הנתונים באופן קבוע. למשל ZFS תומך ברפליקציה סינכרונית מקומית, עבור VxVM קיים Veritas Volume Replicator המאפשר הן רפליקציות סינכרוניות והן א-סינכרוניות ואילו Sun StorEdge Availability Suite פועל אמנם ברמת ה־LVM אך הוא תלוי גם בתמיכה של מערכת ה־SAN.
ביצוע שיקוף בין דיסקים מרוחקים שקול למעשה לרפליקציה סינכרונית ברמת הדיסקים הפיזיים שמתבצע על ידי ה־LVM ובמקרה של תמיכה של שימוש בו זמני בכמה רמות RAID (למשל RAID1 על RAID5), אפשר לקבל תוצאה שקולה לרפליקציה סינכרונית רגילה (VxVM אף תומך בחלוקה ל־Plex-ים המקלה על הניהול על מבנה כזה).
LVM-ים נפוצים

| החברה | הוצג לראשונה ב | שם המנהל | הקצאה בכל מקום | תמונות מידע | RAID0 | RAID1 | RAID5 | שיקוף עם פריסה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| IBM | AIX 3.0 ‏(1989) | Logical Volume Manager | כן | לא | כן | כן | לא | כן |
| Hewlett-Packard | HP-UX 9.0 | HP Logical Volume Manager | כן | כן | כן | כן | לא | כן |
|  | FreeBSD | Vinum Volume Manager | כן | לא | כן | כן | כן |  |
|  | לינוקס 2.2 | Logical Volume Manager | כן | כן | כן | כן | לא |  |
|  | לינוקס 2.4 | Enterprise Volume Management System | כן | כן | כן | כן | כן |  |
| סיליקון גרפיקס | Irix או לינוקס | XVM Volume Manager | כן | כן | כן | כן | כן |  |
| Sun Microsystems | SunOS | Solaris Volume Manager (נקרא בעבר Solstice DiskSuite) | לא | לא | כן | כן | כן | כן |
| Sun Microsystems | Solaris 10 | ZFS | כן | כן | כן | כן | כן | כן |
| Veritas | מרובות | Veritas Volume Manager ‏(VxVM) | כן | כן | כן | כן | כן | כן |
| מיקרוסופט | Windows 2000 ומערכות מבוססות NT מאוחרות יותר | Logical Disk Manager | כן | כן | כן | כן | כן |  |
Vinum הוא LVM שהושפע מהמנהל של Veritas אך לא מבוסס עליו. הוא פותח בתחילה ל־FreeBSD, הופץ כחלק מגרסה 3.0 וכעת יש לו וגרסאות ל־NetBSD ול־OpenBSD. המנהל תומך ברמות 0, 1, 5, של RAID וב־JBOD.
Veritas Volume Manager; : תומך במערכות הפעלה מרובות, כולל HP-UX, לינוקס, Solaris וחלונות וכולל ממשקים גרפיים ותווים. Veritas מציעה גם Cluster Volume Manager המאפשר ניהול LV עבור אשכולות. שני ה־LVM דורשים רישיון נפרד. המוצר מתייחס ל־LV-ים כדיסקים, ל־VG-ים כאל קבוצות דיסקים, יש תמיכה ב־PE-ים בעלי גודל שונה הנקראים תת-דיסקים וב־LE-ים המכונים plex-ים.
הערות שוליים

↑  מציין האם המנהל מאפשר ל־LV-ים לגדול על כל השטח של ה־PV ב־VG.
↑  אין מנגנון העתקה בזמן כתיבה, אך ניתן ליצור תמונות מידע באמצעות הקפאת הנתונים של בן זוג אחד בשיקוף.
↑  AIX 5.1
↑  מוצר של ספק חיצוני הזמין עבור חלונות ומערכות Unix רבות
↑  מ־Windows Server 2003 והלאה
LVM1 בלינוקס
ציון (כתב עת)

| --- | --- |

 תדירות:  רבעון
 סוגה:  תולדות עם ישראל
 מו"ל:  החברה ההיסטורית הישראלית, מרכז זלמן שזר
 מייסד:  בן-ציון דינור, יצחק בער
 עורך ראשי:  מיכאל טוך, נדב נאמן, ורד נעם
 תאריכי הופעה:  1935–הווה (כ־90 שנה) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל ישראל
 ISSN:  0044-4758
 
ציון הוא כתב עת העוסק בתולדות עם ישראל, למן תקופת המקרא ועד לעת החדשה, שיוצא לאור בירושלים בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית ומרכז שזר. כתב העת יוצא לאור 4 פעמים בשנה מאז שנת ה'תרצ"ו (1935). לפני כן הופיעו שישה כרכים של "ציון" בראשית שנות ה-20 (מהדורה מחודשת של ששת הכרכים הללו ראתה אור בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית בשנות ה-70).
את כתב העת ייסדו ההיסטוריונים פרופ' בן-ציון דינור ופרופ' יצחק בער. עורכיו כיום הם הפרופסורים שמואל פיינר, יונתן פרייס ומרים פרנקל. בעבר ערכו את כתב העת הפרופסורים חיים הלל בן-ששון, שמואל אטינגר, מנחם שטרן, אהרן אופנהיימר, עמנואל אטקס, מיכאל טוך, נדב נאמן, ורד נעם, אלברט באומגרטן, ג'רמי כהן ואחרים.
בכתב העת מופיעים מאמרים של חברי החברה ההיסטורית הישראלית בלבד.
בשנות השישים של המאה ה-19, באודסה, הופיע שבועון יהודי רוסי בעל שם זהה(רו').
לקריאה נוספת

"מגמתנו", ציון א/א, תשרי תרצ"ו. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
שמואל אטינגר, "'ציון' והמחקר ההיסטורי היהודי בזמננו", ציון נ, תשמ"ה-1985. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
משה רוסמן, "'ציון': סיפור מתח בהמשכים", ציון עה/ד, 2010. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות

| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1922–1938 (כ־16 שנים) 
 
הוועד הפועל המרכזי (ברוסית: Центральный исполнительный комитет) היה הגוף השלטוני העליון בברית המועצות מהקמת המדינה בדצמבר 1922 ועד ליישום שינוי החוקה בשנת 1938. בפועל החלטות התקבלו בוועידות המפלגה הקומוניסטית ובישיבות הנהגת המפלגה.
הוועד בחר את הנשיאות, שהייתה הגוף העליון של המערכת השלטונית בין ישיבות הוועד, ומספר יושבי ראש היה בהתאם למספר הרפובליקות בברית המועצות. ישיבות הוועד התקיימו 3 פעמים בשנה, כל הישיבות התקיימו במוסקבה.
הוועד מינה את מועצת הקומיסרים העממיים (הממשלה) ואת בית המשפט העליון. הוועד היה כפוף לוועידת הסובייטים של ברית המועצות.
עד לשנת 1924 כלל הוועד 371 נציגים של הרפובליקות (ייצוג יחסי לאוכלוסייה) והנשיאות כללה 19 חברים. בשנת 1924, לאחר קבלת חוקה חדשה, שונה הרכב הוועד והוא כלל שני בתים: מועצת הברית (ייצוג יחסי לאוכלוסייה) ומועצת העמים (ייצוג שווה לכל רפובליקה). הנשיאות הורחבה וכללה 21 חברים.
בתקופת קיום הוועד התקיימו 7 ועידות של הסובייטים:
הוועידה הראשונה (1922) אישרה את הקמת ברית המועצות;
הוועידה השנייה (1924) אישרה את החוקה החדשה;
הוועידה השביעית (1936) אישרה את החוקה החדשה וביטלה את הוועד.
העיתון "איזבסטיה" היה הגוף הרשמי של הוועד.