stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היאבקות

ערך זה עוסק באמנות לחימה עתיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פסל של פאנקרטיון - היאבקות יוונית עתיקה
היאבקות היא אמנות לחימה עתיקה בה נעשה שימוש בהתגוששויות, אחיזות ולפיתות שונות. היאבקות היא תחרות פיזית הנערכת למטרות ספורט או למטרות ראווה, בין שני אנשים (לעיתים אף יותר) המנסים להשיג יתרון אחיזה האחד על השני במטרה להכריע את המתחרה באמצעות כוח גופני ובתרגילי זריזות ללא שימוש בכלי נשק.
היאבקות ספורטיבית היא ענף ספורט אולימפי, והיאבקות מקצועית הוא שם כולל למופעי בידור בהם מוצגות תחרויות היאבקות מבוימות.
היאבקות היא אחת מצורות הלחימה העתיקות ביותר, והתייחסות אליה ניתן למצוא כבר באיליאדה המתרחשת בשנה העשירית  של מלחמת טרויה. במיתולוגיה היוונית מתוארים איאס ואודיסאוס מתאבקים זה בזה. אלמנטים של היאבקות ניתן למצוא בפאנקרטיון, אמנות לחימה שהתקיימה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה במשך כאלף שנים.
ראו גם

פאנקרטיון
היאבקות יוונית
היאבקות במשחקים האולימפיים
היאבקות (ספורט)
היאבקות מקצועית
סומו
היאבקות בשמן זית
היאבקות בתמנונים
אברהם טיאר

אברהם אלברט ראול טיאר (29 בינואר 1924 – 25 באפריל 2011) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות.
ביוגרפיה

טיאר נולד בגבס שבתוניסיה, וסיים בה את לימודיו בבית הספר התיכון הממלכתי-צרפתי. בגיל 13 הצטרף לתנועת בית"ר בעיר, נבחר בה בשנת 1942 לראש הקן המקומי ומשנת 1945 היה ממונה על התנועה בגבס וסביבתה. בשנים 1946–1947 כיהן כמזכ"ל תנועת בית"ר ויו"ר המפלגה הרוויזיוניסטית בתוניסיה. לאחר מכן העפיל לארץ ישראל על סיפון האנייה "בן הכט", אך הגיע רק באפריל 1948 לאחר שהות במחנות המעצר בקפריסין.
פעילותו התנועתית נמשכה בישראל כחבר תנועת החרות, שבה שימש משנת 1956 חבר מרכז התנועה ומשנת 1961 מזכיר סניף התנועה בחיפה. בשנים 1961–1969 כיהן טיאר כחבר הכנסת בכנסת החמישית והשישית. הוא היה חבר בוועדות הכנסת השונות, בהן הוועדה לענייני הרפורמה בחינוך. במקביל, בשנים 1963–1966 עמד בראש חטיבת הצעירים בתנועת החרות. כמו כן הוא היה בין מקימי סיעת תכלת לבן בהסתדרות העובדים הכללית ושימש ממלא מקום יו"ר הסיעה. בשנת 1967 התפלג טיאר אל סיעת המרכז החופשי בכנסת, ושימש מטעמה יו"ר הסיעה בהסתדרות ועורך ירחון התנועה, "עידן חדש". בשנת 1977 חזר לשורות תנועת החרות.
בשנת 1966 מונה לוועדה הציבורית לעניין ביטוח מפני אבטלה.
בשנים 1979–1982 היה טיאר ראש שליחי הסוכנות היהודית באירופה.
טיאר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך לעורך דין.
נפטר ב-25 באפריל 2011, בגיל 87.
מבצר עבדים

טירת אלמינה, 1704
מבצר עבדים או טירת עבדים היה מבנה ביצורי שנועד לשמש כאזור מוגן שבו ניתן היה להחזיק קורבנות משועבדים עד שהאוניות היו מוכנות להעלותם בכוח ולהעבירם במהלך סחר העבדים האטלנטי. מבצר עבדים היה למעשה מפעל ממוגן (תחנת מסחר) שהתפתח במקומות שבהם היה לסחר העבדים תפקיד כלכלי משמעותי לאורך חופי אפריקה. מבצרים אלו נבנו על ידי מדינות או חברות בעלי זיכיון מתשע מדינות אירופאיות שונות.
מקורות פורטוגזיים

בשנת 1441, הנרי הספן יזם את חקר חופי אפריקה על ידי פורטוגל. באמצעות כלי שיט חדש שנקרא קרוולה, הצליחו המגלים הפורטוגזיים להפליג דרומה יותר. מסעות החקר האלה לוו בחטיפות חוזרות ונשנות, בעיקר של שבטי הברברים, אשר הובלו לשעבוד ונמכרו בשוקי עבדים חדשים בליסבון. נונו טרישטאו וגונזלו דה סינטרה חקרו את האזור עד למפרץ ארגין, שם הקימו הפורטוגזים תחנת מסחר באי ארגין. הנרי הורה על בניית "פאקטוריה" (תחנת מסחר ממוגנת) ראשונה במקום בשנת 1448, אם כי קיימות גם עדויות לכך שהמלך אפונסו החמישי הורה על בניית מבצר בשנת 1462.
טירת אלמינה נבנתה בשנת 1482 באזור הנמצא כיום באלמינה, גאנה (שבעבר נקראה חוף הזהב). זו הייתה הראשונה מבין מבצרי עבדים רבים שנבנו על ידי האירופאים לאורך חוף מערב אפריקה. ז'ואאו השני החליט לבנות את המבצר זמן קצר לאחר שהפך למלך פורטוגל. הוא מינה את דיוגו דה אזמבוז'ה לביצוע המשימה, וסיפק לו מבצר טרום-בנוי בערכה, יחד עם 600 אנשים. תכנון זה הפך את המבצר למבנה האירופי הטרום-בנוי הראשון שנבנה באפריקה שמדרום לסהרה. פתרון זה התברר כיעיל שכן הילידים המקומיים לא רצו שהפורטוגזים יבנו את המבצר, אף על פי שאזמבוז'ה הצליח תחילה במשא ומתן עמם.
הערות שוליים

1 2  "Slave forts case study". archive.understandingslavery.com. Understanding Slavery Initiative. נבדק ב-21 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lawrence, A. W. (1964). Trade Castles and Forts of West Africa (באנגלית).
↑  "Nuño Tristão: Early Portuguese Explorer". www.encyclopedia.com. Encyclopedia.com. נבדק ב-23 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Arguin [Arguim]". HPIP. Heritage of Portuguese Influence. נבדק ב-24 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rui de Pina (2010).  Newitt, Malyn (ed.). "Crónica de El-Rey D.João II" [The Foundation of the Castle and City of São Jorge da Mina]. The Portuguese in West Africa, 1415–1670. Cambridge: Cambridge University Press.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מבצר עבדים".
מפרץ האהבה

| --- | --- |
 שיר הנושא:  "האם זו אהבה" מאת דנה אינטרנשיונל
 סוגה:  מציאות
 מנחים:  אילנית לוי
 זוכים:  לירון מימון ומורן עטר
 פרסים:  5
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  1
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (רשת)
 תקופת שידור מקורית:  2 בספטמבר 2008 – 4 בדצמבר 2008
 
מפרץ האהבה הייתה תוכנית מציאות ישראלית שמבוססת על תוכנית המציאות האמריקאית "Paradise Hotel". בתוכנית התמודדו 11 צעירים במשימות אתגריות במטרה למצוא אהבה. העונה הראשונה והיחידה שודרה בערוץ 2.
צילומי הסדרה החלו בחוף מכמורת בסוף באוגוסט אך הופסקו בשל עבירות בנייה. זאת לאחר שבסיור שגרתי של היחידה הארצית לפיקוח על הבנייה במחוז חיפה התגלו מבנים רבים שבנתה ההפקה ללא היתרים חוקיים. אך כך אסר בית משפט השלום בחיפה את צילומי הסדרה בחוף
התוכנית עלתה לשידור כמתוכנן ב-4 בספטמבר עם החומר שצולם עד אז. ולאחר מספר ימים צילומי הסדרה עברו לטורקיה. תוכנית הגמר שודרה ב-4 בדצמבר.
במהלך שידור התוכנית הושקה באתר רשת תוכנית נלווית "מי פנוי במפרץ".
המתמודדים

בתוכנית התמודדו המתמודדים הבאים (לפי סדר הדחתם):
מגלי אלוש
אלבר פיטוסי
רן קומשוב
דנה מזרחי
נדב שמואלי
טניה מקסימוב
נועם מרדו
קארין גורן
גל בוך
שרון וולוב
נטלי נתנזון
איתי מור
איילה רוטן
מתן שטרית
מורן עטר
לירון מימון
| רווק/ה בודד/ת | מנצח/ת בחסינות | מודח/ת |
| --- | --- | --- |
| גל | קארין | מגלי |
| איתי | נדב | אלבר |
| דנה | איילה | רן    נטלי  |
| דנה | איילה |  דנה  |
| שרון | איתי   מתן   איילה | נדב   טניה |
| שרון | --- | נועם |
| נטלי | איילה | קארין |
| מורן | נטלי | גל |
| שרון | לירון | שרון |
| דנה | --- | דנה |
| --- | מתן   איילה | איתי   נטלי |
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, מפרץ האהבה, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2008
↑  אופיר בר-זהר,נורית רוט, הופסקו צילומי התוכנית "מפרץ האהבה" בשל עבירות בנייה, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2008
↑  אורית בר-גיל, ‏משרד הפנים דורש צווי הריסה למבנים שהוקמו במכמורת לצורך התוכנית "מפרץ האהבה", באתר גלובס, 2 בספטמבר 2008
↑  נורית רוט, דה מרקר, מתמודדי "מפרץ האהבה" יישארו רווקים, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2008
↑  איילה פנייבסקי, עכבר העיר, "מפרץ האהבה": תשוקה, תככים וקנאה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2008
↑  יעל גאוני, ‏"מפרץ האהבה" מחליף לוקיישן: הצילומים יעברו לאחד החופים בטורקיה, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2008
↑  אביב דילבסקי, עכבר העיר, גמר מפרץ האהבה: כשלון הפקתי צורב, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2008
↑  שירות גלובס, ‏אתר רשת משיק את "מי פנוי במפרץ" - תוכנית נלווית ל"מפרץ האהבה", באתר גלובס, 10 בספטמבר 2008
↑  עכבר העיר און ליין, תכירו את המתמודדים של "מפרץ האהבה", באתר הארץ, 3 בספטמבר 2008
↑  איילה אינה נבחרה להיכנס למפרץ אך הצטרפה לאחר שדברת, המשתתפת שנבחרה ויתרה על כניסתה
↑  דנה בחרה שלא לבחור בן זוג ולפרוש מהמפרץ
תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם

תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם הוא שמו של חיבור אסתטי מאת האמן האיטלקי פיליפו טומאסו מארינטי. הוא מביא את רעיונותיהם האסתטיים של חברי תנועת הפוטוריזם האיטלקית.
המאמר, אשר פורסם לראשונה ב-20 בפברואר 1909 בעיתון הצרפתי "לה פיגרו" (Figaro), הופיע באותה שנה בספרו של מארינטי (באיטלקית) ופורסם שוב בשנת 1912 בעיתון הגרמני Der Sturm. נוסח אחר הופיע בעיתונות הרוסית בשנים 1912-1913.
תקציר המניפסט

מארינטי מתאר התרחשות לילית שחווה ביחד עם ידיד נוסף. בהיותם יושבים ומנהלים ויכוח הם שמעו את רעשן של רכבות חשמליות. מארינטי מתאר את המפגש עם הרכבות כחוויה מיסטית. הוא מדמה את הרכבות לשלוש מפלצות, אשר הנסיעה בהן שחררה את מארינטי מן ההיגיון הרציונלי. מפגש עם שני אופנועים מנהלים עמו תחרות הגורמת להתהפכות הרכבת. מארינטי נחלץ מן הרכבת שנדמה בתחילה בעיניו כמתה. אולם, כשליטף אותה היא התעוררה ושבה לנסיעתה. בנסיעה זו הכתיבו מארינטי וידידו "קביעות ראשונות" לבני האדם:
הילול הסכנה ותשוקה לאנרגיה.
אומץ, העזה ומרד כבסיס האסתטי של השירה.
עד כה הספרות יצרה מצב של קיפאון, אולם הספרות החדשה תיצור תנועה מהירה וכוחנית שתעורר את האנושות.
המודל האסתטי החדש הוא המהירות המתבטא במכוניות ובכלי תחבורה אחרים. יופי זה עולה על יופייה של ניקה מסמותרקיה.
הילול האדם הנוהג, הנוסע באופן מקביל לסיבוב כדור הארץ על צירו.
המשוררים צריכים להקדיש את עצמם לביסוס העקרונות האסתטיים הללו.
היופי הוא מאבק בלתי פוסק. לכן האלימות צריכה להוות חלק בלתי נפרד מן הספרות.
הזמן והחלל הם שריד של העבר, המהירות והתנועה מבטלים את הצורך בהם.
המלחמה היא ה-"היגינה" של העולם. תמיכה ברעיון הלאומיות האיטלקית, באנרכיזם ו"בוז לנשים".
הצעה להריסת המוזיאונים והספריות. מאבק במוסרנות, בפמיניזם ועוד.
הילול המהפכה הטכנולוגית ומרד.
הפוטוריזם נועד לשחרר, בעזרת אלימות, את העולם מן הגורגונה של חקר העבר העתיק. המוזיאונים פרושים באיטליה כבתי קברות. יש להגביל את הביקור בהם לפעם בשנה, כמו בקבר, אז יהיה אפשר להניח פרחים לפני ה"מונה ליזה". המוזיאונים מהווים סכנה כיוון והם כובלים את האדם לעבר ועל כן יש להרוס ולשרוף אותם ואת הספריות.
המהפכה נועדה לאנשים צעירים, בעוד 10 שנים, כשיהיו הפוטוריסטים בני 40 הם יוחלפו בידי מורדים חדשים שינהגו בהם כפי שהם נוהגים כעת בתרבות העבר.
הערכה ופרשנות

איטליה של תחילת המאה ה-20, הייתה משוקעת בעבר ההיסטורי והתרבותי שלה. עבר המתחיל ברומא העתיקה וממשיך לתקופת הרנסאנס והבארוק. גם מבחינה טכנולוגית הייתה איטליה מפגרת אחרי ארצות אירופה האחרות. מארינטי ביקש להציב מודל אסתטי חדש אשר יהלום את העולם המודרני. הייצוג המובהק של אסתטיקה זו היו לדעתו המכונות ובייחוד כלי התחבורה המודרניים. ההיקסמות של מארינטי מן המהירות והעוצמה של המכונות תורגמה לרצון לשינוי ולמהפכה חברתית ופוליטית כוללת, אשר בסופה תוקם חברה חדשה.
"אנחנו מצהירים כי תפארת העולם התעשרה ביופי חדש: יפי המהירות", כותב מרינטי, "...מכונית שואגת, הדוהרת כמו על סרט של מכונת ירייה, עולה ביופיה על "ניקה מסמותרקיה". אסתטיקה מלחמתית זו התגלמה עבורם באמנות המלחמה - "אנחנו רוצים להעלות על נס את המלחמה - ההיגינה היחידה של העולם - את הצבאיות את אהבת המולדת, את הז'סטה ההרסנית של האנרכיסטים, את האידאות היפות שלמענן מתים, ואת הבוז לנשים". חלק גדול המניפסט הוקדש לקיעקוע מוסד המוזיאונים והספריות. מארינטי רואה בהם ביטוי של מאובנות וקידוש העבר. הוא מציע להרוס את המוזיאונים כביטוי להרס החברה הישנה, הרס אשר ישחרר את האמנים מן הנאמנות העיוורת לעבר.
בשונה מתנועות האוונגרד השונות מראשית המאה ה-20, החברה העתידית של מארינטי היא חברה המדגישה את הלאומית האיטלקית שלה.
בכתיבת המניפסט שילב מארינטי פרטים ביוגרפים שונים. התאונה עם שני האופנועים מהווה ייצוג של תאונת דרכים דומה שחווה מארינטי בשנת 1908 במילאנו.
לקריאה נוספת

"תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם", תורגם על ידי דוד וינפלד, בתוך: בנימין הרשב (עורך), מאניפסטים של מודרניזם, הוצאת כרמל, ירושלים, 2001, עמ' 20-16.
הערות שוליים

↑  הרשב, בנימין (עורך), מאניפסטים של מודרניזם, כרמל, ירושלים, 2001, עמ' 20-16.
אבקאר סילה

אבקאר סילה (בצרפתית: Abakar Sylla; נולד ב-25 בדצמבר 2002 בחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים

סילה הגיע למחלקת הנוער של קלאב ברוז' בשנת 2021. ב-22 במאי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את סטנלי אנסוקי בדקה ה-85 בתיקו 1-1 נגד אנדרלכט במסגרת ליגת העל הבלגית לעונת 2021/2022. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה קלאב ברוז' באליפות בלגיה. ב-7 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על באייר לברקוזן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2022/2023.
תארים

אליפות בלגיה (1): 2021/2022
צ'ארלס וורן

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1840 בנגור, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 פטירה:  21 בינואר 1927 (בגיל 86) סאמרסט, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  הנדסה צבאית, מדידת קרקע, ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום לימודים:  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'  Bridgnorth Endowed School  קולג' צ'לטנהאם  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  Thomas Adams School 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  אביר מפקד במסדר האמבט  עמית החברה המלכותית 
 צאצאים:  Violet Warren, Frank Warren, Charlotte Warren, Richard Warren 
 הערות:  מפקד חיל הנדסה הבריטי, מפקד משטרת לונדון
 תרומות עיקריות
 חפירות באזור ירושלים ובמיוחד באזור העיר העתיקה
 
גנרל סר צ'ארלס וורן (באנגלית: Sir Charles Warren;‏ 7 בפברואר 1840 - 21 בינואר 1927) היה קצין בחיל ההנדסה המלכותי הבריטי, חבר בארגון הבונים החופשיים (Quatuor Coronati Lodge 2076), מראשוני הארכאולוגים בירושלים תחת חסות הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל וראש משטרת לונדון בין השנים 1886 ו-1888, בתקופת רציחותיו של ג'ק המרטש.
ראשית דרכו

וורן נולד בבנגור בוויילס ונקרא על שם אביו. למשך מרבית ילדותו המוקדמת של וורן, המשפחה לא נשארה במקום אחד, ומהיום שאביו חזר מלשרת בסין, היגרה המשפחה ממקום למקום כל עת שהאב, מפקד הרגימנט ה-55, הוצב בבסיס אחר ברחבי אנגליה ואירלנד. באוגוסט 1848, בגיל שמונה וחצי, עזב וורן את הבית והחל חוק לימודיו. ב-1854, לאחר שהחליט שעתידו נמצא בצבא, עזב וורן את בית הספר היסודי בוום ועבר לבית הספר בצ'לטנהם שהתמחה בהכנת נערים לקראת הצבא, שם הצטיין בלימודיו, עד שלאחר סמסטר אחד בלבד עבר למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. מהר מאוד ניכר כישרונו של וורן הצעיר במתמטיקה ומדעים, ווורן הועבר לאקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ'. ב-27 בדצמבר 1857, סיים וורן את חוק לימודיו והצטרף רשמית לחיל ההנדסה בדרגת סגן. משם נשלח וורן, ככל קצין טרי, להשלים קורס בן שנתיים בבסיס חיל ההנדסה המלכותי בצ'טהאם, אולם לאחר שנה אחת בלבד, כבר נשלח למלא את תפקידו הראשון כקצין בחיל.
שירותו הצבאי

המקום הראשון אליו נשלח וורן, בינואר של שנת 1859, היה גיברלטר. תוך כדי עבודתו שם, שם לב וורן לבעיה באחד ממרכיבי התותח, והמציא רכיב חדש. בתחילה, נדחתה המצאתו על ידי הוועדה האחראית, אך לאחר זמן התקבלה ושימשה במשך שנים רבות. במקביל לביצור העמדות הבריטיות, על ידי פיצוץ חלקים ממבנהו הצפוני של צוק גיברלטר כדי שיהיה בלתי ניתן לטיפוס, ושאר העבודות השוטפות, עסק במיפוי האי, ובמשך ארבע שנים ייצר מפות מדויקות בקנה מידה של 1:600 ושני מודלים גדולים.
ב-1 בספטמבר 1864 נשא לאשה את פאני היידון.
ביולי של שנת 1865, חזר וורן לאנגליה, ומונה כמרצה זוטר למדידה בצ'טהאם. בספטמבר, צווה וורן להצטרף למשלחת בדרכה לעשות מיפוי גאולוגי של מצוק גיברלטר, אולם הדבר לא יצא אל הפועל. במרץ של 1866, הצטרף וורן לשורותיה של החברה הגאולוגית הלונדונית ובחודש שלאחריו מונה כחבר חברת המהנדסים.
בין 1870 ל-1886

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-1876, בעקבות סכסוך גבולות בין מדינת אורנג' החופשית ובין גריקוואלנד מערב, הוחלט שקו הגבול יקבע על ידי משלחת שבראשותה יעמדו מהנדס שייבחר מטעם שר המושבות הבריטי ומהנדס שייבחר מטעם מדינת אורנג' החופשית. המהנדסים הנבחרים היו וורן וJosias de Villiers. המלאכה החלה ב-21 בדצמבר 1876, והסתיימה ב-17 באפריל 1877. במהלך המדידה, גילו חברי המשלחת כי תופעת המיראז' (תופעה אופטית) היא כה חזקה, עד ששימוש בתאודוליט נעשה כמעט חסר ערך, והם נאלצו למדוד מרחקים על ידי הנחת מוטות על הקרקע, אחד לאחר השני, אולם לאחר מכן, גילו להפתעתם שהמדידות שלהם מדויקות יותר מאשר אילו היו מודדים בשיטה המקובלת.
כהוקרה על פועלו בקביעת תוואי הגבול, הוא הוכתר ב-1878 כעמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
לאחר שבילה קצת מזמנו בסיורים ברחבי אפריקה הדרומית, חזר וורן לקייפטאון. יום אחד לפני שהיה אמור לעלות על סיפונה של הספינה שתחזיר אותו לאנגליה, בא וורן להיפרד מHenry Bartle Frere, הנציב העליון של אפריקה הדרומית. Frere הציע לוורן לשוב לקימברלי ולקבל על עצמו את משרת האחראי על יישוב סכסוכי בעלות על קרקעות  בגריקוואלנד מערב. וורן ביקש זמן לשקול את ההצעה, והתכוון לסרב לה, אך כאשר נפגש עם אשתו הכריזמאתית של Frere, הובהר לו כי אין לו כל ברירה, וחובה עליו לקבל על עצמו את עול המשרה.
ב-1880 התמנה וורן לראש מחלקת הוראת המדידה בצ'טהם, ואחז במשרה זו עד ל-1884. בשנת 1882, לאחר שנעלמו עקבותיה של משלחתו של אדוארד הנרי פלמר במרחבי סיני, חזר וורן למזרח התיכון ועמד בראש משלחת החיפושים. המשלחת הגדולה, בת 220 גמלים ו-370 איש, יצאה לדרכה באוקטובר 1882. לאחר חקירה מאומצת, הצליח וורן לאתר בוואדי סודר את שרידי גופות הנרצחים ולתפוס את החשודים ברציחתם והביאם למשפט במצרים.
בראשות המשטרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1886 מונה וורן לראשות הסקוטלנד יארד. התקופה הייתה תקופה של אי-שקט, והפגנות, אשר לעיתים קרובות עשויות היו להידרדר להתפרעות של המון משולהב היו לדבר שכיח.
הוא אף היה המפקד בזמן הרציחות שיוחסו לרוצח הסדרתי ג'ק המרטש.
מלחמת הבורים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר פרישתו

משנת 1908, וורן חבר לבאדן פאוול ועזר בהקמת תנועת הצופים. הוא היה מעורב גם בארגון נוסף בשם Church Lads' Brigade.
ספריו

The Recovery of Jerusalem (יחד עם צ'ארלס וילסון), 1871
Underground Jerusalem, 1874 תורגם לעברית בשם ירושלים של מטה על ידי שולמית הרן, הוצאת משרד הביטחון, 1987
The Temple or the Tomb, 1880
On the Veldt in the Seventies, Isbitster & Co., 1902
The ancient cubit and our weights and measures, 1903
The Survey of Western Palestine, (עם קלוד קונדר), 1884
הערות שוליים

↑  דני רובינשטיין, על חומותייך ירושלים, דבר, 1 באוקטובר 1968
↑  Paul Begg, Jack the Ripper: The Definitive History, Routledge, 2013-10-03, ISBN 978-1-317-86633-6. (באנגלית)
↑  Soldiers of the Queen - Sir Charles Warren, www.soldiersofthequeen.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269890305171  PLWABN: 9810685697505606  BnF: cb15343453m (data)  GND: 12467223X  ICCU: TO0V688397  ISNI: 0000 0000 6682 1275  LCCN: n87937917  NLA: 35395280  NTA: 074550977  SNAC: w6cv6f3v  SUDOC: 096329726  Trove: 937642  ULAN: 500037189  VcBA: 495/268071  VIAF: 40318203   WorldCat (עם VIAF): 40318203 
שרטוט של הר הבית שנערך בידי וורן
שרידי פיר שחפר וורן ליד הכותל המערבי, משובץ בקטע מקשת וילסון שבמנהרות הכותל
צ'ארלס וורן (משמאל) ואנשי משלחתו בירושלים
לנדמרק וורלדווייד

לנדמרק וורלדווייד (באנגלית: Landmark Worldwide), לשעבר לנדמרק אדיוקיישן, היא חברה המציעה קורסים וסדנאות בתחום של אימון ופיתוח אישי ומקצועי. לחברה 130 סניפים בכ-20 מדינות. על פי דיווחי החברה, נכון ל-2017, מאז הקמתה השתתפו בתוכניותיה כ־2.4 מיליון בני אדם, ממוצע של כ-100 אלף איש מדי שנה.
לנדמרק היא חברה פרטית בבעלות העובדים. המטה הראשי שלה שוכן בסן פרנסיסקו. משרדי החברה בישראל ממוקמים בהרצליה. קבוצת ואנטו (Vanto Group), חברה בת של לנדמרק, עוסקת באימון וייעוץ לחברות וארגונים.
היסטוריה

בשנת 1985, ורנר ארהרד שיצר תוכנת הכשרה בשם "אֶסְט" - EST ‏(Erhard Seminars Training) (אנ') (שפעלה בשנים 1971– 1984, כולל בישראל החל מ-1980), שינה את שמה ל"פורום לנדמרק", ושינה את התוכן כך שהיה יותר נגיש ועסקי. ארהרד קידם את הרעיון שכל האירועים (הטובים והרעים) בחייו של אדם נוצרו בעצמם, ושאינדיבידואלים יועצמו כאשר הם לוקחים אחריות אישית על כל האירועים בחייהם, רעיון המבוסס על "תנועת הפוטנציאל האנושי" (אנ'). אנשים רבים אהבו את האמונה הזו, בין אם היא נכונה ובין אם לאו, או פשוט עובדת כפלצבו והיא זכתה להצלחה. הנישה של פורום לנדמרק נועדה לאנשים מהשורה שחיפשו שיפור עצמי.
בשנת 1991, ארהרד מכר את זכויות קניינו הרוחני של "פורום לנדמרק" לכמה מעובדיו, (כולל אחיו הארי רוזנברג שהפך למנכ"ל) שהתאגדו כחברה בשם - -"Landmark Education Corporation". חברה זו שילמה לארהרד 3 מיליון דולר כעמלת רישוי ראשונית, כאשר תשלומים נוספים במהלך 18 השנים הבאות לא עלו על 15 מיליון דולר. החברה החדשה הציעה קורסים דומים והעסיקה רבים מאותם עובדים של הארגון הקודם. אורכו של הקורס צומצם מארבעה ימים לשלושה בשנת 2001 הצהיר רוזנברג כי לנדמרק רכשה לחלוטין את הזכויות הקניין ופעילות החברה המקורית של ארהרד.
פעילות

החברה מציעה סדנאות בנושאים שונים שמטרתן להביא את המשתתפים לצמיחה אישית ומקצועית. התוכניות פועלות במתודולגיה של חינוך טרנספורמטיבי, מבוססות על הבחנות שפיתח וורנר ארהרד ולאחר מכן על ידי מחלקת המחקר של לנדמרק. עיקר הפעילות של לנדמרק סובבת סביב "המסלול לחיים" המתחיל בפורום של לנדמרק, דרך הקורס המתקדם וכלה בתוכנית ביטוי עצמי ומנהיגות.
הפורום של לנדמרק - התוכנית הבסיסית שמציעה החברה, הנחשבת לתוכנית הדגל שלה. תוכנית זו היא תנאי להשתתפות בתוכניות האחרות המוצעות על ידי החברה. תוכנית זו אורכת שלושה ימים.
תוכנית הסמינרים - הסמינרים שמציעה החברה מתמקדים בנושאים שונים, כגון קריירה, מצוינות, מערכות יחסים, בריאות, יחסי מין, כסף ועוד. לפי דיווחי החברה, בסמינרים השונים ברחבי העולם משתתפים מדי שנה 70,000 איש. תוכנית זו מורכבת מעשרה מפגשי ערב, המרכיבים כל סדרת סמינר.
הקורס המתקדם - שואף לאפשר למשתתפים לעצב עתיד לחייהם, אותו הם יוצרים. קורס זה מרחיב את יכולות המשתתפים מרמת הפרט לרמת הקהילה. תוכנית זו אורכת שלושה ימים (לרוב בסופ"ש) וערב סיום.
תוכנית ביטוי עצמי ומנהיגות - מטרתה לאמן את המשתתפים להרחיב את הביטוי העצמי שלהם ולהביא מנהיגות לחייהם. התוכנית מורכבת משלושה ימי עבודה (בימי שישי או שבת) ו-12 כיתות ערב לאורך של כ-4 חודשים.
תוכנית התקשורת - מורכבת משני קורסים המתמקדים בהקניית מיומנות רטורית גבוהה למשתתפים. לנדמרק מהווה בסיס עבור משתתפים ביצירת יותר מ-100,000 פרויקטים התנדבותיים ושאינם למטרת רווח לטובת קהילות ברחבי העולם. בנוסף, קבוצת ואנטו (Vanto Group), חברה בת של לנדמרק, עוסקת באימון ובייעוץ לחברות ולארגונים.
פרופיל משתתפים

טווח הגילאים של כשליש מהמשתתפים בתוכניות של לנדמרק נע בין 25 עד 34, שליש משתייכים לקבוצת בני 45 ומעלה. כמחצית מהמשתתפים הם תלמידי או בוגרי מכללות (קולג'). 40% מהם בעלי משלח יד מקצועי או טכני ו-20% מהם עצמאיים או מנהלים. מספר ידוענים מהארץ ומהעולם השתתפו בפעילויות של הפורום, בהם: המלחין אלן מנקן, המנצח בנג'מין זנדר, הזמר והשחקן אנתוני ראפ, שחקנית הכדורעף נטלי קוק ושחקן הלייקרס ולאדה דיבאץ. בין הידוענים הישראליים שלקחו חלק בסדנאות הפורום נמצאים השחקנים נועה תשבי ועופר שכטר והבמאי ירון כפכפי.
מחקרים

ארגון "טאלנט" העוסק בייעוץ ארגוני חקר ומצא שאנשים שהשתתפו בסדנאות של לנדמרק דיווחו על עלייה בדימוי העצמי ובמוטיבציה, על נכונות ללמוד דברים חדשים ועל ביטחון רב יותר במימוש כישוריהם בעבודתם. רמת המוטיבציה של בוגרי לנדמרק, בהשוואה לקבוצת ביקורת, הייתה גבוהה בצורה משמעותית גם שנתיים לאחר ההשתתפות בסדנה. במקרה בוחן שנערך בבית הספר לעסקים של הרווארד נכתב כי ללנדמרק יש כ-150 אבחנות המאפשרות לאנשים ולארגונים להגיע לתובנות בנוגע ליכולתם להשתפר ולהתייעל בדרכים שלא חשבו עליהן לפני כן.
ביקורת

במהלך השנים הייתה ביקורת כלפי הארגון על שיטות השיווק שלו ונטען שהוא כת. בישראל, בעקב תלונות הולכות וגוברות ופרסומים מטרידים בתקשורת על "כתות מסוכנות", החליט בפברואר 1982, שר החינוך והתרבות זבולון המר להקים "הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל" שתבדוק את הנושא. ליושב ראש הוועדה מונתה חברת הכנסת וסגנית שר החינוך מרים גלזר-תעסה, שפעלה כבר קודם בנושא הכתות המיסטיות מהמזרח, שלטענתה היוו איום ישיר על המסורת היהודית. אחת הקבוצות שאותה הוחלט לבדוק הייתה גם "א.ס.ט" - EST ‏(Erhard Seminars Training) של ורנר ארהרד. החברה שכרה את שירותיו של עורך הדין וחבר הכנסת אהוד אולמרט (בתקופה זו לחברי כנסת היה מותר לעסוק בעבודה נוספת) עתר לבג"ץ נגד הוועדה, נגד שר החינוך המר ונגד חברתו לסיעת הליכוד מרים גלזר־תעסה בדרישה ש"א.ס.ט" לא תיכלל ברשימת הכתות, מפני שאינה כת. אולמרט עוד קודם גם פנה ישירות לסגנית השר תעסה־גלזר והשתדל למען הארגון. בכך עבר לכאורה על סעיף 12 א׳ של תקנון האתיקה של חברי־הכנסת. שלא טרח לציין, שארגון ה״אסט" שכר אותו כיועץ משפטי. בסופו של דיון בית המשפט העליון דחה את העתירה והארגון נכלל בדו"ח כ"כת מסוכנת", אך העתירה הביאה לעיכוב של כשנה וחצי בפרסום הדו"ח הסופי של הוועדה.
הפסיכיאטר, ד"ר עמנואל דורון, בדק והשתתף בתוכניות של לנדמרק וטוען שהיא לא כת.
הערות שוליים

↑  David Cunningham on Health and Well Being – Part Two, אנגלית, ‏24 באוגוסט 2010
↑  אבי רז, 254 אנשים נרשמו ל"חוויית אסט" בישראל, מעריב, 28 בנובמבר 1980
1 2 3  ארנה קזין, נעשה ונשמע - בכל חודש מצטרפים מאות ישראלים ל"פורום של לנדמרק", סדנה המבטיחה פריצת דרך בחיי המשתתפים בה, באתר הארץ, 12 באפריל 2001
↑  הלית ינאי-לויזון, ‏מדריך: הסדנאות, הטיפולים והשיטות הרוחניות של שרי אריסון, באתר גלובס, 25 ביוני 2009
↑  Vanessa Grigoriadis, Pay Money, Be Happy, New York Magazine, ‏11 באפריל 2019
1 2  2.4 Million People on 6 Continents (באנגלית)
↑  Expand and master your transformation (באנגלית)
↑  על חברת לנדמרק - איך זה להתאמן שם, ומדוע נוצרו הדיעות השליליות, באתר אימון אישי עם סאלי תדמור, ‏2017-03-22
↑  השגרירה, באתר ישראל היום, 2 בנובמבר 2012
↑  סמדר שילוני, שכטר, מודל משופר, באתר ynet, 11 בינואר 2005
↑  A Shortcut to Motivated and Adaptive Workforces, ‏יוני 2000 (באנגלית)
↑  The Talent Foundation Study | Landmark Worldwide, www.landmarkworldwide.com
↑  A Harvard Business School Case Study | Landmark Worldwide, www.landmarkworldwide.com
↑  Independent Research | Landmark Worldwide, www.landmarkworldwide.com
↑  Amelia Hill, I thought I'd be brainwashed. But how wrong could I be..., The Guardian, ‏14 בדצמבר 2003
↑  יזהר באר, מדינת ישראל נגד הכיתות - ועדת תעסה־גלזר לחקר הכיתות בישראל מגבשת את מסקנותיה. השבוע כבר ניסחו טיוטה, כל העיר, 10 בדצמבר 1982
↑  מורן שריר, הצילו, הנוער בסכנה: בחזרה אל בהלת הכתות של האייטיז, באתר הארץ, 27 ביוני 2019
↑  מכתבים - רודפים את פורצי הדרך, חדשות, 21 ביולי 1986
↑  נורית דברת, אולמרט "ניצח" את תעסה-גלזר, מעריב, 20 בספטמבר 1985
↑  רן גפן, טיהורו של אולמרט, חדשות, 28 באוקטובר 1988
↑  שוש גבאי, תזכורת או-טו-טו הם גומרים, חדשות, 19 במרץ 1985
↑   ד"ר עמנואל דורון על לנדמרק אדיוקיישן, ראיון  באתר יוטיוב