stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן פול גטי
ביוגרפיה

גטי נולד במיניאפוליס לשרה קת'רין מקפרסון רישר וג'ורג' פרנקלין גטי (1855–1930) אשר החל לעבוד בתעשיית הנפט בשנת 1904. החברה הראשונה שלו "Minnehoma Oil Company" זכתה להצלחה רבה ובעקבות כך המשפחה עברה לשכונת יוקרה בלוס אנג'לס. ז'אן פול למד בצעירותו באוניברסיטת דרום קליפורניה ולאחר מכן באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1913 קיבל תואר בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1913 ג'ורג' הכניס את בנו בן ה-21 לעסקי הנפט והפיננסים כאשר הוא אילץ אותו לרכוש בארות נפט. ביוני 1916 גטי הרוויח את המיליון הראשון שלו כאשר הוא ואביו ייסדו את חברת הנפט "Getty Oil". ז'אן פול הפך לבעלים של חברת נפט משלו שבסיסה היה בטלסה שבאוקלהומה. גטי קדח את בארות הנפט הראשונים שלו בהאסקל (אנ') שבאוקלהומה. בשנת 1917 גטי החליט לפרוש מעסקי הנפט ולעבור לחיות בלוס אנג'לס. אביו לא תמך בהחלטתו של גטי. במהלך שנות ה-20 גטי הכפיל את הונו פי שלושה. בשנת 1930 אביו נפטר והותיר לו חצי מיליון דולרים מהון מוערך של מעל לעשרה מיליון דולר. במהלך השפל הגדול גטי רכש מתחרים רבים כגון Pacific Western Oil Corporation ו-Mission Corporation.
ב-1949 גטי שילם לאבן סעוד סכום של 9.5 מיליון דולר במזומן, ועוד כמיליון דולרים בכל שנה (לתקופה של 60 שנה), על מנת שיועברו לבעלותו שדות הנפט שממוקמים על הגבול בין ערב הסעודית וכווית. במשך ארבע שנים לא הצליח למצוא נפט במקום עד אשר בשנת 1953 מצא לבסוף נפט. שנים ספורות לאחר מכן חברתו הייתה אחראית לשאיבת 16 מיליון חביות נפט בשנה. הוא למד ערבית על מנת לנהל טוב יותר את עסקיו במזרח התיכון.
ב-1957 מגזין פורצ'ן הכתיר אותו כאמריקאי העשיר ביותר בעולם. בשנות ה-60 גטי ייסד את חברת "Getty Oil", אז חברת החזקות עם עשרות תעשיות והשקעות, כולל מלונות יוקרה.
באמצע שנות החמישים עבר לצמיתות ללונדון, לאחר שרכש טירה מהמאה ה-16.
גטי היה אספן נלהב של אמנות ועתיקות. האוסף שלו שימש כבסיס להקמה של מוזיאון פול גטי בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ומעל ל-661 מיליון דולרים מעזבונו הועברו לרשות המוזיאון לאחר מותו.
בשנת 1973 נכדו של ז'אן פול גטי, ג'ון פול גטי השלישי, אשר התגורר באיטליה, נחטף וחוטפיו דרשו 17 מיליון דולרים בתמורה לשחרורו. בתחילה גטי סירב לשלם את הכופר, ואמר כי אם ישלם את הכופר הוא יגרום לפושעים לחטוף את יתר צאצאיו. לאחר שהחוטפים של נכדו חתכו את אוזנו גטי הסכים לשלם 3 מיליון דולרים לחוטפים. סיפור החטיפה תואר בסרט כל הכסף שבעולם.
ספריו

1941 - The history of the bigger oil business of George F.S. F. and J. Paul Getty from 1903 to 1939
1949 - Europe in the Eighteenth Century
1955 - Collector's Choice: The Chronicle of an Artistic Odyssey through Europe
1963 - My Life and Fortunes
1965 - The Joys of Collecting
1965 - How to be Rich
1968 - The Golden Age
1971 - How to be a Successful Executive
1976 - As I See It: The Autobiography of J. Paul Getty
ויליאם מוריס האנט

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1824 ברטלבורו, ארצות הברית 
 התאבד:  8 בספטמבר 1879 (בגיל 55) האי אפלדור, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Prospect Hill Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  אקדמיית פיליפס  בית הספר הופקינס 
 תקופת הפעילות:  1845–1879 (כ־34 שנים) 
 הושפע על ידי:  תומאס קוטיר 
 יצירות ידועות:  מאדאם איזאק פנו, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Mabel De Carteret Slater 
 חתימה:   
 
ויליאם מוריס האנט, בסטודיו - צילום 1879, סמוך למותו.
ויליאם מוריס האנט (באנגלית: William Morris Hunt;‏ 31 במרץ 1824 – 8 בספטמבר 1879) היה צייר אמריקאי, נולד בברטלבורו, ורמונט, היה הצייר המוביל של אמצע המאה ה-19 בבוסטון.
ביוגרפיה וקריירה

ויליאם מוריס האנט נולד למשפחה מכובדת. משפחת אביו של ויליאם האנט, מוורמונט, הייתה בין מייסדי ורמונט ומבעלי האחוזות הגדולות. אמו הייתה ממשפחה עשירה ובולטת בקונטיקט. האנט למד בבית הספר התיכון של אוניברסיטת הרווארד אך פרש מלימודיו. לאחר שנשללה מאמו ההזדמנות ללמוד לצייר, היא - ג'יין לאוויט האנט החליטה שילדיה יקבלו את ההזדמנות ללמוד אומנות במיטב האקדמיות - גם אם פירוש הדבר לעבור לאירופה ללמוד שם.
לאחר מות אביו בגיל 44, שהיה חבר קונגרס מכולרה בשנת 1832, אמו של ויליאם - ג'יין, לקחה אותו ואת אחיו לשווייץ, דרום צרפת ולרומא, שם למד האנט עם תומאס קוטור בפריז. משפחת האנט נותרה באירופה תריסר שנים. במהלך אותה תקופה, ויליאם מוריס האנט ואחיו ריצ'רד מוריס האנט (שהפך לאדריכל) חלקו דירה ברחוב ג'ייקוב 1, בסמוך ל"בית הספר לאומניות היפות" שם למד ויליאם ציור אצל תומאס קוטור. "ההכשרה וההשראה שכל אחד מהאחים קיבל בצרפת היו צעדים גדולים לכל אחד בעבודתו", האנט בילה את השנתיים הבאות בהכשרת אצל ז'אן-פרנסואה מילה בברביזון לפני שובו לארצות הברית.
החברות עם ז'אן מילה השפיעה ברציפות על האופי והסגנון של האנט, ויצירתו התרחבה בעוצמתה, ביופייה וברצינותה. הוא היה בין התומכים הגדולים ביותר של אסכולת בארביזון באמריקה, והוא יותר מכל אחר פנה אל דור הציירים האמריקאים שזרם לכיוון פריז. לאחר. מותו, נאמר על האנט:
"לוויליאם מוריס האנט המנוח עלינו לייחס ... את הדחף הכללי לאימוץ סגנונות זרים שמשנים כעת את אומנויות העיצוב באמריקה. ... כוחו של מר האנט הורגש בהפניית מספר גדול של סטודנטים לאומנות צעירים לבקר בפריז, ובסופו של דבר גם במינכן, שבכל אחת מהם, כבר התפתחה הנטייה לשיטות נועזות יותר בטכניקה אומנותית. התוצאה הייתה להציג בפני [אמריקה] את החשיבות החיונית של הסגנון בשלב הנוכחי של התפתחות האמנות שלנו... ולמי שיש מה לומר, יהפוך את זה לאמירה יעילה בהרבה אם הוא ידע כיצד לבצע זאת בדרך נאותה."
לאחר שעזב את פריז האנט השתמש בקשרים המשפחתיים שלו כדי להקים בתי ספר לאמנות בניופורט, רוד איילנד, ברטלבורו, ורמונט, ובאיים האזוריים, ולבסוף בבוסטון, שם הפך לצייר דיוקנאות פופולרי.
לפני שובו לאמריקה בשנת 1855, נישא האנט בפריס ללואיז דומרסק פרקינס, בתו של תומאס הנדסיד פרקינס, ג'וניור, סוחר בבוסטון, נדבן ופטרון לאמנויות. האנט נישא לגב' פרקינס שוב עם שובו לבוסטון בשנת 1855, אולי מסיבות משפטיות.
עם שובו, צייר האנט כמה מהבדים המרשימים ביותר שלו, כולם מזכירים את חייו בצרפת ואת השפעתו של ז'אן מילה. יצירות אלה כוללות את "הילד המאוחר", "הילדה במזרקה" ואחרים. באותו הזמן, היה ביקש רב שיצייר דיוקנאות, מה שהפך לאופנה חברתית - לשבת כמודל בסטודיו של האנט. בין מיטב ציוריו מהז'אנר הזה הם של ויליאם מ. אווארטס, הגברת צ'ארלס פרנסיס אדמס, הכומר ג'יימס פרימן קלארק, הסנטור צ'ארלס סומנר, ויליאם ה. גרדנר, השופט הראשי שו והשופט הוראס גריי.
רבים מציוריו ורישומיו של האנט, ואוצרות אמנות אחרים שנאספו על ידיו באירופה, נהרסו בשריפה הגדולה של בוסטון בשנת 1872. לאנט הייתה בעלות על בדים רבים שצוירו על ידי מילה, כולל The Sower, שעבורם מילה קיבל תשלום של 60 דולר מהאנט.
אחרית ימיו

בין עבודותיו המאוחרות של ויליאם האנט בלטו הנופים האמריקאיים. בקיץ 1878, שנה לפני מותו, צייר האנט סדרת נופים מרשימה של מפלי הניאגרה. עבודותיו המאוחרות כוללות גם את "המתרחצים" ואת "האלגוריות" שצוירו עבור אולם האספה בבניין הקפיטול במדינה אלבני, ניו יורק. הציורים האלה אבדו בגלל התפוררות לוחות האבן שעליהם נצבעו. ספרו, "שיחות על אמנות" (לונדון, 1878), הופיע בתקופה זו.
האנט לא הסתפק בציור שמן. הוא היה פורה גם במדיומים אחרים של האמנות. הוא עבד גם כליתוגרף ופסל.
משנת 1850 עד 1877, הוא היה צייר הדיוקנאות והנוף המוביל של בוסטון.
האנט השפיע על הסגנונות של ווינסלו הומר, צ'ילדה חסאם וג'ון ג'וזף אנקינג. עבודות המברשת התוססות של האנט, שהופקו בחלקן מלימוד הציור האירופי, סימנו שלב חדש בטכניקת ציור השמן, על ידי הומר ואחרים.
בשנת 1867, האנט ואשתו הפליגו לפריז כדי להשתתף בפתיחת התערוכה העולמית. לוויליאם מוריס האנט ואשתו, לואיזה דומארסק פרקינס לשעבר, נולדו חמישה ילדים.
בשנת 1871 נבחר האנט לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי חבר.
מוות

בשנת 1879, מת ויליאם מוריס האנט בגיל 55, ככל הנראה כתוצאה מניסיון התאבדות באיי שואלס, ניו המפשייר. האנט הלך לחוף ניו המפשייר כדי להתאושש מדיכאון עמוק. אבל הוא המשיך לעבוד, וביצע את הסקיצה האחרונה שלו שלושה ימים לפני מותו. גופתו התגלתה על ידי חברתו המשוררת מניו המפשייר סיליה טקססטר.
ויליאם מוריס האנט נקבר בבית העלמין של פרוספקט היל בברטלבורו, ורמונט, לצד בני משפחה אחרים.
אחיו, ריצ'רד מוריס האנט היה אדריכל מהולל. אחיו האחר - לאוויט האנט היה צלם ועורך דין ידוע. אח רביעי, ג'ונתן, היה רופא שהתאבד גם הוא.
מורשת

ספריית ויליאם מוריס האנט במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות נקראת לכבוד הצייר. האנט היה חבר מייסד של בית הספר במוזיאון לאמנויות יפות. לאחר מותו, חבריו לספסל הלימודים בהרווארד ובוסטונים אחרים תרמו לקרן לרכישת רבים מציוריו לתרומה למוזיאון לאמנויות יפות. עבודות נוספות שלו נמצאות במוזיאונים הגדולים באמריקה ובאירופה.
שני עשורים לאחר מותו של האנט, פרסמה תלמידתו לשעבר הלן מרי קונטלטון את הביוגרפיה שלה על הצייר מבוסטון תחת הכותרת "חיי האמנות של ויליאם מוריס האנט".
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed, Hunt, William Morris, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 13
↑  Helen Mary Knowlton, Art-life of William Morris Hunt, Boston, Little, Brown and Company, 1899
↑  The Project Gutenberg eBook of Art in America, by S. G. W. Benjamin., www.gutenberg.org
↑  State Street Trust Company (Boston Mass.), Some Merchants and Sea Captains of Old Boston: Being a Collection of Sketches of Notable Men and Mercantile Houses Prominent During the Early Half of the Nineteenth Century in the Commerce and Shipping of Boston, State Street Trust Company, 1918. (באנגלית)
↑  Federal Writers' Project, Vermont: A Guide to the Green Mountain State, US History Publishers, 1937, ISBN 978-1-60354-044-5. (באנגלית)
↑  William Morris Hunt, Portrait of Katherine Dean Hubbard, ca. 1865, Pierce Galleries, Inc., piercegalleries.com, www.piercegalleries.com
↑  William Morris Hunt, W. M. Hunt's Talks on Art, Houghton, Osgood, 1880. (באנגלית)
↑  Death of William Morris Hunt, The New York Times, September 9, 1879
↑  Henry Burnham, Brattleboro, Windham County, Vermont: Early History, with Biographical Sketches of Some of Its ..., D. Leonard, 1880. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278208405171  CiNii: DA06014405  GND: 119061139  ISNI: 0000 0000 8114 6095  LCCN: n79150375  NLA: 35214370  NTA: 100280293  RERO: 02-A003390921  RKD: 40654  SNAC: w6tf0c09  SUDOC: 157216640  Trove: 868315  ULAN: 500007307  VIAF: 35258112   WorldCat (עם VIAF): 35258112 
ויליאם מוריס האנט, נערה קוראת, 1853
ויליאם מוריס האנט, נמל, 1877
ויליאם מוריס האנט, מרגריט, 1870
חואן אנטוניו סן אפיפניו

חואן אנטוניו סן אפיפניו רואיס (בספרדית: Juan Antonio San Epifanio Ruiz; נולד ב-12 ביוני 1959 בסרגוסה שבארגון) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בברצלונה. הוא זכה עם ברצלונה בתארים רבים, ונחשב לאחד מטובי הסמול פורוורדים בתולדות הכדורסל האירופי.
קריירה

סן אפיפניו, שנודע בפי כל בכינוי אפי, גדל בסרגוסה והחל לשחק במסגרת קבוצת הכדורסל המקומית, הליוס סרגוסה, ב-1973. הקבוצה שיחקה בליגה השלישית בחשיבותה בספרד באותו זמן. עם זאת, הוא שוחרר מהקבוצה כעבור כשנה וב-1974 הלך בעקבותיו של אחיו הגדול, הרניניו, וחתם יחד איתו בברצלונה. הוא שיפר במידה ניכרת את יכולות המשחק שלו במחלקת הנוער של ברצלונה וזומן גם לנבחרת הנוער של ספרד.
ב-1977 ערך סן אפיפניו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה. הוא הפך עד מהרה לשחקן המוביל של הקבוצה ובלט בקבוצה המצליחה של שנות ה-80, אשר שברה את השליטה ארוכת-השנים של ריאל מדריד בכדורסל האירופי והספרדי. השחקנים המצטיינים לצידו בברצלונה היו איגנסיו סולוזבל, חואן דה לה קרוז, אודי נוריס ואחרים. במהלך 18 עונותיו בקבוצה היה סן אפיפניו שותף לזכייה בשבע אליפויות ספרד (1981, 1983, 1987–1990 ו-1994), עשר פעמים בגביע המלך הספרדי, פעמיים בגביע ספורטה ובגביע קוראץ' ב-1987. הוא זכה בפרס מר אירופה לכדורסלן האירופי המצטיין של השנה ב-1984. על אף שהעפיל עם ברצלונה שלוש פעמים למשחק הגמר של גביע אירופה לאלופות, בשנים 1984, 1990 ו-1991, הוא לא זכה מעולם בתואר היוקרתי ביותר. סן אפיפניו נבחר על ידי ל'אקיפ לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בשנות ה-80.
באותה שנה בה שיחק לראשונה בברצלונה החל סן אפיפניו לשחק גם בנבחרת ספרד. הוא מחזיק בשיא ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים עם 239 הופעות. הוא זכה עם הנבחרת במדליית כסף באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984, והצליח עמה גם באליפויות אירופה עם זכייה במדליית הכסף ב-1983 ובמדליית הארד ב-1991. הוא השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים באליפות העולם בכדורסל. הוא היה האחרון שנשא את הלפיד האולימפי לקראת אולימפיאדת ברצלונה ב-1992. סן אפיפניו הודיע על פרישתו מכדורסל ב-1995.
בפברואר 2008 נבחר סן אפיפניו לאחד מ-50 התורמים הגדולים ביותר ליורוליג בכל הזמנים, לרגל יובל להקמת המפעל.
חוסר באלפא 1 אנטיטריפסין

| --- | --- |

המבנה של אלפא 1 אנטיטריפסין
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/295686 
 DiseasesDB:  434
 MeSH:  D019896
 OMIM:  107400
 סיווגים
 ICD-10:  E88.0
 ICD-11:  5C5A 
 
חוסר באלפא 1 אנטיטריפסין (Alpha 1 antitrypsin deficiency) הוא פגם גנטי אוטוזומלי רצסיבי נדיר, אשר מאופיין בפגיעה מלאה או חלקית בפעילות של האנזים אנטיטריפסין אלפא-1.
האנזים אלפא 1 אנטיטריפסין מונע הרס של רקמות תאים באמצעות עיכוב פרוטאזות, שהם האנזימים האחראיים על פירוק חלבונים. אנטיטריפסין אלפא-1 הוא האנטי פרוטאז העיקרי בגוף, אשר נמצא בסרום הדם ובמקרופאגים.
כתוצאה מחוסר באנטיטריפסין אלפא-1, קיימת פעילות יתר של הפרוטאזות שמשוחררות מהנויטרופילים, מה שמוביל להרס ריקמת הבסיס בכליה והרס נאדיות הריאה.
באנשים עם חסר גנטי שלא מעשנים כלל לא תופיע מחלה משמעותית, אולם עישון מועט יכול לגרום לתסמינים קשים והופעה מוקדמת יותר של המחלה [דרוש מקור]. הנפחת היא פאן-אצינרית, כלומר מקיפה את האונית (אצינוס) כולה באונות הריאה התחתונות בהן זרימת הדם גבוהה יותר, וכך גם הנגישות לפרוטאזות. זאת לעומת צורות נפחת אחרות, בהן בדרך כלל יש פגיעה באונות הריאה העליונות. תהליך לא הפיך במחלה זו הוא לייפת (פיברוזיס, הצטברות קולגן) בדופן של הסימפונות, והרס קבוע של דפנות נאדיות הריאה. לעיתים מתפתחת במחלה זו הצטלקות בכבד ואף שחמת. מידת חומרת המחלה תלויה בסוג המוטציה בגן של אנטיטריפסין שנקרא SERPINA1.
בדיקה גנטית לחסר אנטיטריפסין

1 מכל 90 יהודים אשכנזים נושא את הגן הפגום של אנטיטריפסין[דרוש מקור]. אם שני בני הזוג נשאים של המחלה, הסיכוי שלהם להולדת תינוק החולה בחסר אנטיטריפסין שווה ל-25%. עם זאת, מאחר שמדובר במחלה במידה שלא מוגדרת כקשה, בדיקה גנטית לחסר אנטיטריפסין לא נמצאת בסל הבריאות. הבדיקה ניתנת לביצוע לפי שיקול דעתם של בני הזוג באופן פרטי.
טומוגרפיה ממוחשבת המדגימה נפחת ובועות נפחת באונות הריאה התחתונות של נבדק/ת הסובל/ת מחוסר תורשתי באלפא 1 אנטיטריפסין. בועות הנפחת לוחצות על רקמת הריאות וגורמות לעלייה מקומית בצפיפות הריאה.
ז'אן סילבן באבין

ז'אן סילבן קלוד באבין (בצרפתית: Jean Sylvain Babin; נולד ב-14 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בריאל אווילס בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

באבין התחיל את הקריירה שלו בשאטורו. ב-30 באוגוסט 2007 הושאל למרטיג עד לסיום העונה.
ב-14 ביולי 2008 חתם בלוסנה מהליגה השלישית בספרד.
ב-2 באוגוסט 2010 חתם באלקורקון מהליגה השנייה. ב-29 באוגוסט 2010 באבין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אלבסטה. ב-22 באוקטובר 2011 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1-2 נגד רקראטיבו ולבה.
ב-9 ביוני 2014 חתם לארבע שנים בגרנאדה מליגת העל הספרדית. ב-23 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה בספרד בניצחון 1-2 נגד דפורטיבו לה קורוניה.
ב-4 באוגוסט 2016 חתם בספורטינג חיחון. ב-1 בספטמבר 2017 הושאל למכבי תל אביב לעונה אחת. בסיום העונה חזר לקבוצתו.
קריירה בינלאומית

באבין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרטיניק ב-7 ביולי 2013 בניצחון 0-1 נגד קנדה במסגרת גביע הזהב 2013. ב-1 ביוני 2016 באבין הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד גוואדלופ במסגרת מוקדמות גביע הקריביים 2017.
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, מכבי תל אביב הודיעה: ז'אן סילבן באבן הצטרף בהשאלה לעונה, באתר וואלה, 1 בספטמבר 2017
↑  מכבי תל אביב הודיעה: באבין, דוידזאדה, בלקמן וקאניוק עוזבים, באתר וואלה, 22 במאי 2018
חדר ימני כפול יציאה

| --- | --- |
 שיוך:  פגם במחיצה הבין-חדרית, מום לב מולד, cyanotic heart defect 
 מזהים
 קוד MeSH:  C14.240.400.915.300 
 מזהה MeSH:  D004310 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0013069 
 
חדר ימני כפול יציאה (באנגלית: Double outlet right ventricle - DORV) הוא סוג של מום לב מולד שבה שני העורקים הגדולים מתחברים (בשלמות או חלקית) לחדר הימני (RV). במקרים מסוימים נמצא שהדבר מתרחש בצד שמאל של הלב ולא בצד ימין.
פתוגניות

פתוגניות היא התהליך שבו זיהום מוביל למחלה. DORV מתרחש במספר צורות, עם שונות של מיקום וגודל העורקים הגדולים, כמו גם של מיקום פגם במחיצה הבין-חדרית (VSD). זה יכול להתרחש עם או בלי היפוך יציאת כלי הדם הגדולים של הלב. הביטויים הקליניים משתנים באופן דומה, בהתאם לאופן שבו הפגמים האנטומיים משפיעים על הפיזיולוגיה של הלב, במונחים של שינוי זרימת הדם התקינה מה-RV והחדר השמאלי (LV) לאבי העורקים ולעורק הריאה. לדוגמה:
ב-DORV עם VSD תת-אאורטי, דם מה-LV זורם דרך ה-VSD לאבי העורקים ודם מה-RV זורם בעיקר לעורק הריאתי, מה שגורם לפיזיולוגיה דומה לפגם במחיצה הבין-חדרית.
ב-DORV עם VSD תת-ריאתי (הנקרא תסמונת טאוסיג-בינג), דם מה-LV זורם דרך ה-VSD לעורק הריאתי ודם מה-RV זורם בעיקר לאבי העורקים, מה שגורם לפיזיולוגיה דומה להיפוך יציאת כלי הדם הגדולים של הלב.
אבל אם יש היצרות ריאתית בנוסף, הפיזיולוגיה דומה לטטרלוגיה על שם פאלוט
בצורות אחרות של DORV, דם משני החדרים מעורבב במידה רבה ב-RV, מה שגורם לפיזיולוגיה הדומה ל-VSD רחב
אבל שוב, אם יש היצרות ריאתית, הפיזיולוגיה דומה לטטרלוגיה על שם פאלוט
טיפול

DORV מטופל בניתוח.
אפידמולוגיה

DORV משפיע על בין 1% לבין 3% מהאנשים שנולדו עם מומי לב מולדים.
הפרעות כרומוזומליות דווחו בכ-40% מחקר המקרים בספרות הרפואית.
הערות שוליים

1 2  Obler D, Juraszek AL, Smoot LB, Natowicz MR (באוגוסט 2008). "Double outlet right ventricle: aetiologies and associations". J. Med. Genet. 45 (8): 481–97. doi:10.1136/jmg.2008.057984. PMID 18456715. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חדר כביסה

חדר כביסה במתקן המעצר בגואנטנמו
חדר כביסה (לעיתים נקרא גם חדר שירות) הוא חדר שמיועד לרכז את האמצעים לכביסה ולתחזוקה של בגדים ומוצרי טקסטיל אחרים.
תכולה ושימוש

בצורתו הבסיסית ביותר כולל חדר הכביסה מכונת כביסה וכיור ייעודי לכביסה. ציוד נוסף בחדר כביסה יכול להיות מייבש כביסה, מגהץ וקרש גיהוץ, אמצעים לאחסון חומרי ניקוי, שולחן לקיפול בגדים ולעיתים אף ציוד לתפירה. חדר כביסה הכולל את כל הציוד מאפשר את כל היקף הטיפול הנדרש בבגדים - כביסה במכונה וכביסה ידנית של אריגים עדינים, ייבוש הכביסה, גיהוץ וקיפול הבגדים ואף ביצוע תיקונים.
מיקום

חדרי כביסה קיימים הן בבתים פרטיים והן בבתים משותפים. בנוסף, ניתן למצוא חדרי כביסה גם לשימוש האורחים בקמפינג, בבתי מלון (לכביסה עצמית של ציוד המלון), בבסיסי צבא קטנים, ועוד.
מיקום > חדר כביסה משפחתי

חדרי כביסה בבתי מגורים מודרניים ניתן למצוא במרתפים, בצמוד למטבח או למוסך, ובסמוך לחדרי השינה. בדירות, נפוץ השימוש במרפסת הצמודה לחדר רחצה כ"מרפסת שירות" המכילה את הציוד לכביסה, ומאפשרת תליית כביסה על מתלה כביסה צמוד אליה.
מיקום > חדר כביסה משותף

חדר כביסה עשוי להיות חלק מהשטח הציבורי בבניין מגורים, או כאמור לעיל במקומות בהם אין מגורים של קבע. היתרון של חדרי כביסה משותפים הוא שהם מבטלים את הצורך בהקצאת שטח לכביסה בכל הדירות וההשקעה הנדרשת ברכישה ותחזוקת הציוד מתחלקת בין מספר רב של משתמשים. חדרי כביסה משותפים בדרך כלל גדולים יחסית וממוקמים בשטחים "זולים" כבמרתף ועל הגג. בנוסף, הציוד בחדרי כביסה משותפים יהיה מגוון ועמיד יותר.
ראו גם

מכבסה
חואן אנטוניו ביונה

| --- | --- |

חואן אנטוניו ביונה, 2018
 לידה:  9 במאי 1975 (בן 49) ספרד ברצלונה, ספרד
 שם במה:  J. A. Bayona 
 שם לידה:  Juan Antonio García Bayona 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  במאי קולנוע
 מקום לימודים:  Cinema and Audiovisual School of Catalonia 
 יצירות בולטות:  "הבלתי אפשרי", "עולם היורה: נפילת הממלכה"
 פרסים והוקרה:  פרס גויה לבמאי חדש (2008)  פרס מכונת הזמן (2023)  פרס גויה לבמאי הטוב ביותר (2017)  פרס גאודי לבמאי הטוב ביותר (2013)  פרס גויה לבמאי הטוב ביותר (2013)  פרס גויה לבמאי הטוב ביותר (2024) 
 פרופיל ב-IMDb
 
חואן אנטוניו ביונה הידוע כ-ח. א. ביונה ( Juan Antonio García Bayona או J. A. Bayona נולד ב-9 במאי 1975, ברצלונה, ספרד) הוא במאי קולנוע ספרדי. ידוע בעיקר בזכות סרט האימה "בית היתומים" (2007), סרט האסונות "הבלתי אפשרי" (2012), סרט הפנטזיה "7 דקות אחרי חצות" (2016) ו"עולם היורה: נפילת הממלכה" (2018). כמו כן ביים מספר פרסומות וקליפים.
ביוגרפיה

הוא נולד במאי 1975 בברצלונה ויש לו אח אחד, קרלוס ביונה, ששיחק כנציב בחלק מסרטיו. הוא למד בבית הספר הקולנועי ESCAC. בגיל 19 פגש בפסטיבל סרטים את הבמאי המקסיקני גיירמו דל טורו שהתנדב לסייע לו לביים סרטים.
לאחר שסיים את לימודיו החל לביים מספר פרסומות וסרטונים. בגיל 20 החל להפיק סרטוני וידאו ללהקות ספרדיות קטנות ובהמשך גם לכמה זמרות כמו פסטורה סולר, ננה, אנריקו בנברי, ג'ינט ויצר קלטת וידאו ללהקה קיו.
ב-1999 יצא סרטו הראשון My Holidays וב-2002 יצא סרטו The Spongeman.
ביים את הסרט "בית היתומים" (The Orphanage) שיצא ב-2007 ממנו הרוויח 8.3 מיליון דולר וזכה ב-7 קטגוריות פרסי גויה. באותה שנה חתם על חוזה עם סרטי יוניברסל לכתיבת הסרט Hater. ביונה היה מהבמאים המועמדים לתפקיד יצירת הסרט דמדומים 3 מ-2010.
ב-2012 הוציא את סרט האסונות הספרדי (אך דובר האנגלית) הבלתי אפשרי עליו קיבל ביקורות חיוביות שגרף 8.3 מיליון דולר, גרף 5 פרסים ושבר את שיא הפתיחה בקולנוע הספרדי.
ביים את 2 הפרקים הראשונים של סדרת האימה הבריטית פני דרדפול שיצאה במאי 2014 עבור רשת השידור "Showtime".
בשנת-2016 יצא הסרט בבימויו 7 דקות אחרי חצות (A Monster Calls) המבוסס על ספר הפנטזיה 7 דקות אחרי חצות.
ביים את סרט החמישי בסדרת סרטי פארק היורה: עולם היורה: נפילת הממלכה שיצא לאקרנים ביוני 2018 והיה לסרטו הרווחי ביותר, עם מעל מיליארד ו-300 מיליון דולר.
ב-2019 נשכר להפיק ולביים את שני הפרקים הראשונים של סדרת הטלוויזיה "שר הטבעות" שתשודר במהלך 2022 בשירות הזרמת המדיה פריים וידאו.
בשנת 2023 ביים וכתב עבור נטפליקס את מותחן ההישרדות "אחוות השלג".
חוריז

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  997 (2007)
 קואורדינטות:  31°28′16″N 35°08′04″E﻿ / ﻿31.471072222222°N 35.134436111111°E﻿ / 31.471072222222; 35.134436111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) חוריז(למפת הר חברון רגילה) חוריז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוריז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוריז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חוריז (ערבית: حريز) הוא כפר פלסטיני הממוקם שבעה ק"מ דרומית מזרחית לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון ובדרום הר חברון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, האוכלוסייה מנתה 997 תושבים באמצע שנת 2006.
זיקאש

| --- | --- |

 משתמשים:  10,028,406
 סמל:  ZEC, ⓩ
 ISO 4217:  ZEC
 יחידות משנה
 תחילת שימוש:  28 באוקטובר 2016 
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  קצב שנקבע מראש ויורד.
 z.cash
 
זיקאש (באנגלית: Zcash, קוד: ZEC, סימול: ⓩ) הוא מטבע מבוזר, שבדומה למטבעות מבוזרים אחרים כגון ביטקוין, אינו כפוף לגוף מרכזי או למדיניות מוניטרית של ממשלות ומתבסס אך ורק על כרייה. המטבע הושק בשנת 2016 והיתרון שהוא מציע ביחס לביטקוין היא היכולת לבצע עסקאות אנונימיות באופן מלא או סלקטיבי איתו.
זיקאש בדומה לביטקוין, גם מכילה קוד פתוח.
זיקאש מעניקה למשווקים פרטיים את האפשרות להפעיל "גילוי סלקטיבי", המאפשר למשתמש להוכיח תשלום למטרות ביקורת. סיבה כזו היא לאפשר למשווקים פרטיים את הבחירה לעמוד בתקנות נגד הלבנת הון או מסים. "עסקאות ניתנות לביקורת אך הגילוי נתון לשליטת המשתתף". החברה אירחה פגישות וירטואליות עם רשויות אכיפת החוק ברחבי ארצות הברית כדי להסביר את היסודות הללו, והיא המשיכה לומר כי "הם לא פיתחו את המטבע כדי להקל על פעילות בלתי חוקית".
בעוד שהמונים מקבלים 80% מתגמול הבלוק, 20% ניתנים ל"קרן הפיתוח של זיקאש": 8% לתמיכות הגדולות של זיקאש, 7% לחברת מטבעות חשמליים ו-5% לקרן זיקאש.
היסטוריה

עבודות הפיתוח של זיקאש החלו בשנת 2013 על ידי הפרופסור מאוניברסיטת ג'ון הופקינס, מתיו גרין וכמה מתלמידיו לתארים מתקדמים. הפיתוח הושלם על ידי חברת זיקאש למטרות רווח, בראשותו של זוקו וילקוקס, מומחה לאבטחת מחשבים וציפרפאנק אשר התבססו בקולורדו. חברת זיקאש גייסה מעל 3 מיליון דולר מבעלי הון בעמק הסיליקון להשלמת הפיתוח של זיקאש.
ההשקעה הראשונה של זיקאש הושקעה בסוף אוקטובר 2016. הביקוש הראשוני היה גבוה, ותוך שבוע נסחרו מטבעות זיקאש תמורת חמשת אלפים דולר ליחידה. עשרה אחוזים מכל המטבעות שנכרו בארבע השנים הראשונות היו מוקצים לחברת זיקאש, עובדיה, המשקיעים וקרן זיקאש ללא מטרות רווח.
ראו גם

זירוקוין
ביטקוין
מטבע מבוזר
הערות שוליים

↑  Reaching Consensus, Electric Coin Company (באנגלית אמריקאית)
↑  "Zcash development and governance - Zcash". Zcash (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-16.
1 2 3 4  Popper, Nathaniel (2016-11-01). "Zcash, a Harder-to-Trace Virtual Currency, Generates Price Frenzy". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-08-25.
1 2  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
| מטבעות מבוזרים - סוגים וטכנולוגיות |
| --- | --- | --- |
| מבוססי SHA-256 | ביטקוין • Bitcoin Cash • Factom • Namecoin • NuBits • Peercoin |  |
| מבוססי Scrypt | Auroracoin • דוז'קוין • Litecoin • PotCoin |  |
| מבוססי Zerocoin | Zcash • Zcoin • Zclassic • ZeroVert |  |
| מבוססי CryptoNote | Boolberry • Bytecoin • DigitalNote • Monero |  |
| מבוססי Ethash | אתריום • Ethereum Classic • Ubiq |  |
| שיטות שאינן Proof-of-work | Ardor • BitShares • BlackCoin • Burstcoin • Counterparty • Enigma • FunFair • Gridcoin • Lisk • Melonport • NEM • NEO • Nxt • OmiseGO • Polkadot • Qtum • RChain • ריפל • Shadow • Simple Token • Stellar • Waves Platform • Nimiq |  |
| מבוססי Proof-of-stake | Nimiq • טזוס |  |
| טכנולוגיות | רשת ברק • בלוקצ'יין • Cryptocurrency tumbler • Initial coin offering • Proof-of-space • מערכת הוכחת סיכון • מערכת הוכחת עבודה • Zerocoin |  |