stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוח ההגנה העצמית הימי של יפן
היסטוריה

ב-1954 בעקבות מגבלות החוקה היפנית על הקמת צבא קבוע, הוקמו כוחות ההגנה העצמית של יפן, כולל הזרוע הימית - JMSDF. המטרה העיקרית הייתה להבטיח את ביטחון המדינה ולהתמודד עם איומים פוטנציאליים.
בשנותיו הראשונות, התמקד כוח ההגנה העצמית הימי של יפן בבנייה מחדש של צי קטן, בעיקר למטרות הגנה חופית. הצי התבסס על כלי שיט קלים ובינוניים, והתמקד בפיתוח יכולות נגד צוללות.
בשנות ה-60 וה-70 עם התבססותה של יפן כמעצמה כלכלית, החל כוח ההגנה הימי בתהליך מודרניזציה והרחבה משמעותי. הצי רכש כלי שיט חדישים יותר, כולל משחתות וצוללות, והחל לפתח יכולות ימיות מתקדמות יותר.
בשנות ה-80 וה-90 כוח ההגנה-עצמית הימי של יפן המשיך להתפתח ולהתאים עצמו לאיומים המשתנים. הצי החל להשתתף בתרגילים בינלאומיים ולקחת חלק במשימות שמירת שלום תחת חסות האו"ם.כך למשל ב-1990 ה-JMSDF שלח כוחות לסיוע הומניטרי בעקבות מלחמת המפרץ, סימן להרחבת מעורבותו הבינלאומית.
עם תחילת המאה ה-21 עם עליית סין כמעצמה אזורית והמתחים הגוברים בים סין המזרחי, ה-JMSDF נדרש להתמודד עם אתגרים חדשים. הצי השקיע בפיתוח יכולות חדשות, כגון יכולות נגד אוניות שטח, יכולות נגד טילים בליסטיים ויכולות ללוחמה אלקטרונית.
ב-2011 בעקבות רעידת האדמה והצונאמי בסנדאי, ה-JMSDF שיחק תפקיד מרכזי במאמצי החילוץ והסיוע ההומניטרי. ב-2013 יפן החליטה על שינוי פרשנות לחוקה, המאפשר לכוחות ההגנה העצמית לסייע למדינות ידידותיות הנמצאות תחת התקפה.
מבנה

כוח ההגנה העצמית הימי של יפן (JMSDF) מאורגן בצורה היררכית, בדומה לציים מודרניים אחרים. המבנה מאפשר ל-JMSDF לבצע מגוון רחב של משימות, החל מהגנה על המים הטריטוריאליים של יפן ועד לשיתוף פעולה בתרגילים בינלאומיים.
מטה הכללי של כוחות ההגנה הימיים: הגוף המרכזי האחראי על תכנון, פיקוח וניהול של כל פעילויות ה-JMSDF. המטה הכללי אחראי על קביעת המדיניות, פיתוח אסטרטגיות, ניהול תקציבים ותיאום פעילויות עם זרועות צבא אחרות.
פלגות: ה-JMSDF מחולק לפלגות ימיות, המהוות את היחידות המבצעיות העיקריות. כל פלגה אחראית על אזור גאוגרפי מסוים וכוללת מגוון כלי שיט, כגון משחתות, צוללות וספינות סיור.
בסיסים ימיים: ה-JMSDF מפעיל מספר בסיסים ימיים ברחבי יפן, המשמשים כבסיס לציוד, לאנשי הצוות ולפעילויות האימון.
יחידות מיוחדות: בנוסף לפלגות, ה-JMSDF כולל יחידות מיוחדות המתמחות במשימות ספציפיות, כגון כוחות קומנדו ימיים, יחידות חילוץ והצלה ויחידות ללוחמה נגד צוללות.
שיתוף פעולה בינלאומי

כוח ההגנה העצמית הימי של יפן מקיים שיתוף פעולה נרחב עם ציים אחרות ברחבי העולם. שיתוף פעולה זה חיוני להגנה על האינטרסים של יפן, לשמירה על היציבות באזור אסיה-פסיפיק ולטיפוח קשרים דיפלומטיים. ה-JMSDF משתתף באופן קבוע בתרגילים ימיים משותפים עם ציים אחרים, כגון ארצות הברית, אוסטרליה, הודו וקוריאה הדרומית. תרגילים אלה מאפשרים לשפר את האינטראקציה בין הציים השונות, לבחון טקטיקות חדשות ולפתח יכולות משותפות.
ספינות של ה-JMSDF מבצעות ביקורים רשמיים בנמלים זרים, מה שמאפשר לקדם את היחסים הדיפלומטיים ולטפח שיתוף פעולה צבאי. בנוסף כוח ההגנה העצמית הימי משתתף במשימות סיוע הומניטרי בעקבות אסונות טבע, כגון רעידות אדמה, צונאמי וסופות טייפון. כמו כן, משתתף במשימות בינלאומיות שמטרתן לשמור על השלום והביטחון הבינלאומי, כגון משימות נגד פיראטים בקרן אפריקה.
כלי שיט פעילים

משחתת טילים מונחים מסדרת Aegis JS Maya
צוללת התקיפה מסוג Sōryū Kenryū
נושאת המסוקים JS Hyūga
פרגיטה מסדרת Mogami
הערות שוליים

1 2 3  Collaboration the United States based on the Japan-U.S.Alliance, JMSDF
↑  Mission of JMSDF, JMSDF
↑  Organization, JMSDF
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0641 8192  LCCN: no2010026226  NDL: 00277317  VIAF: 260780307   WorldCat (עם VIAF): 260780307
ישראל במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)

משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים אטלנטה כללה 40 ספורטאים שהתחרו ב-9 ענפים.
חברי המשלחת > אתלטיקה

זיו בר-שירה
נחמן וולף
יוגב קנזי
חברי המשלחת > הרמת משקולות

דותן מישר
ברוך מסאמי
חברי המשלחת > טניס בכיסאות גלגלים

תקווה אהרוני
כנרת וואלך
גיל נאור
אייל שרטוב
חברי המשלחת > טניס שולחן

שלמה אהרוני
זאב גליקמן
אליהו עטיה
שגיא צוקרמן
חברי המשלחת > כדורת דשא

יצחק בראנס
תמי כרמלי
עקיבא פרבר
חברי המשלחת > כדורעף

רונן אביבי
יאיר בן-דור
חגי זמיר
גיל חבה
חיים פיינטוך
נסים פרנקו
חן צור
אליעזר קלינה
צבי קרש
חברי המשלחת > קליעה

יהורם בן-חיים
אברהם הדסי
אליהו חברה
דורון שזירי
חברי המשלחת > רכיבה

אורי בשה
סיוון מור
איתי צוק
אייל שחר
חברי המשלחת > שחייה

שלום אייגר
חנוך בודין
רון בולוטין
זיו בטר
יזהר כהן
אוריאל מוזס
ערן שמש
מדליות

| ענף | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שחייה | - | יזהר כהן | זיו בטר (שלוש מדליות ארד) | 4 |
| קליעה | - | דורון שזירי (שתי מדליות כסף) | - | 2 |
| כדורת דשא | - | - | יצחק בראנס   תמי כרמלי | 2 |
| אתלטיקה | - | זריקת דיסקוס:   נחמן וולף | - | 1 |
| סה"כ | 0 | 5 | 4 | 9 |
| ישראל במשחקים הפאראלימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | רומא (1960) • טוקיו (1964) • תל אביב (1968) • היידלברג (1972) • טורונטו (1976) • ארנהם (1980) • ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) • סיאול (1988) • ברצלונה (1992) • אטלנטה (1996) • סידני (2000) • אתונה (2004) • בייג'ינג (2008) • לונדון (2012) • ריו דה ז'ניירו (2016) • טוקיו (2020) • פריז (2024) |  |
| משחקי החורף | בייג'ינג (2022) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זיו בר-שירה •  נחמן וולף • יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | דותן מישר • ברוך מסאמי |  |
|  טניס | תקווה אהרוני • כנרת וואלך • גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן | שלמה אהרוני • זאב גליקמן • אליהו עטיה • שגיא צוקרמן |  |
| כדורת דשא |  יצחק בראנס •  תמי כרמלי • עקיבא פרבר |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, יאיר בן-דור, חגי זמיר, גיל חבה, חיים פיינטוך, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|  קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | אורי בשה • סיוון מור • איתי צוק • אייל שחר |  |
|  שחייה | שלום אייגר • חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר •  יזהר כהן • אוריאל מוזס • ערן שמש |  |
כוח אנטרופי

בפיזיקה, כוח אנטרופי הפועל במערכת הוא תופעה מתהווה (emergent phenomenon) הנוצרת כתוצאה מנטייתה הסטטיסטית של המערכת כולה להגדיל את האנטרופיה שלה, במקום כתוצאה מכוח ספציפי הפועל בסקלה האטומית.
ניסוח מתמטי

בצבר הקנוני, הכוח האנטרופי  \mathbf {F}  המקושר למצב מקרוסקופי מסוים  \{\mathbf {X} \} הוא:
כאשר  T היא הטמפרטורה,  S(\mathbf {X} ) היא האנטרופיה המקושרת למצב המקרוסקופי  \mathbf {X}  (דרך נוסחת האנטרופיה של בולצמן), ו- \mathbf {X} _{0} הוא המצב המקרוסקופי הנוכחי.
דוגמאות > לחץ של גז אידיאלי

האנרגיה הפנימית של גז אידיאלי תלויה רק בטמפרטורה שלו, ולא בנפח של כלי הקיבול התוחם אותו, כך שזהו לא אפקט אנרגטי שנוטה להגדיל את נפח כלי הקיבול כמו שלחץ גז עושה. פירוש הדבר שללחץ של גז אידיאלי יש מקור אנטרופי.
מהו מקורו של כוח אנטרופי כזה? התשובה הכללית ביותר היא שההשפעה של הפלקטואציות התרמיות נוטה להביא מערכת תרמודינמית למצב מקרוסקופי התואם למספר מקסימלי של מצבים מיקרוסקופיים הנותנים אותו מצב מקרוסקופי. במילים אחרות, הפלקטואציות התרמיות נוטות להביא מערכת למצב המקרוסקופי בעל האנטרופיה המרבית בו היא יכולה להימצא. במקרה של גז אידיאלי, ככל שהגז מגדיל את נפחו מספר המצבים הזמינים לאטומי הגז במרחב הפאזה גדל, כך שהאנטרופיה גדלה.
דוגמאות > תנועה בראונית

הגישה האנטרופית לתנועה בראונית הוצעה לראשונה על ידי R. M. Neumann. ניומן גזר את הכוח האנטרופי הפועל על חלקיק המבצע תנועה בראונית תלת-ממדית בעזרת משוואת בולצמן, ותיאר את הכוח הזה כ"כוח מניע דיפוזי" או "כוח רדיאלי". במאמרו, שלוש מערכות מובאות כדוגמה למערכות בהן מופיע כוח כזה:
מערכת אלקטרוסטטית של מלח מותך.
מתח פנים.
אלסטיות של גומי.
דוגמאות > פולימרים

דוגמה סטנדרטית לכוח אנטרופי היא האלסטיות של מולקולת פולימר בעלת אופן קיפול חופשי. בעבור שרשרת אידיאלית, מקסום האנטרופיה שלו פירושה הקטנת המרחק בין שני הקצוות החופשיים שלה. זה נובע מכך שלכל אחד מהמונומרים המרכיבים את הפולימר כיוון אקראי ובלתי תלוי במצב המונומרים האחרים, כך שבגבול של מולקולות ארוכות עולה שלפי משפט הגבול המרכזי המרחק בין הקצוות החופשיים מתפלג נורמלית עם שכיח אפס; בדומה, ככל שהמרחק בין הקצוות גדל כך המולקולה בעצם "מיושרת" יותר (כיווני המונומרים "מתואמים" יותר אחד ביחס לשני), מספר המצבים המיקרוסקופיים הזמינים קטן, והמצב המקרוסקופי כולו הוא בעל הסתברות קטנה יותר. כתוצאה מכך, כוח שנוטה להקריס את השרשרת פועל דרך השרשרת בין שני קצוותיה החופשיים. כוח אנטרופי זה פרופורציונלי למרחק בין הקצוות. לכוח האנטרופי של שרשרת פולימר יש מקור מכני ברור והוא ניתן לחישוב באמצעות דינמיקה לגראנז'ית מאולצת.
בפולימרים ביולוגיים, נדמה שקיימת זיקה טבעית בין כוח אנטרופי לתפקיד. לדוגמה, מקטעים פוליפפטידים לא מסודרים – בהקשר של אזורים מקופלים של אותה שרשרת פוליפפטידית – הודגמו במחקרים כמייצרים כוח אנטרופי שלו חשיבות תפקודית.
דוגמאות > האפקט ההידרופובי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דוגמה אחרת לכוח אנטרופי עולה במסגרת האפקט ההידרופובי. בטמפרטורת החדר, הוא נובע בחלקו מאובדן האנטרופיה של הרשת התלת-ממדית של מולקולות מים כאשר הן באות במגע עם חומרים מומסים.
ראו גם

תנועת חלקיק קשור
הערות שוליים

↑  James T. Waters, Harold D. Kim, Force distribution in a semiflexible loop, National Library of Medicin, ‏18 April 2016
טיפות מים על משטח דשא.
לאופולד ביטמן-רוגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1909 גאלאץ, רומניה 
 פטירה:  17 במרץ 1992 (בגיל 83 בערך) 
 מדינה:  רומניה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 שפות היצירה:  רומנית 
 
לאופולד ביטמן-רוגה (רומנית: Leopold Bitman-Ruga;‏ 1909 - 17 במרץ 1992) היה סופר יהודי ישראלי שכתב בשפה הרומנית.
לאופולד ביטמן-רוגה נולד בגאלאץ, רומניה. ברומניה פרסם פרוזה ותסכיתים. המשיך בפעילותו הספרותית בישראל, בה פרסם נובלות ותסכיתים וזכה להצלחה עם הספר Niciodată nu va fi tăcere (אף פעם לא תהיה שתיקה). בין השנים 1974–1976 היה נשיא התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
מספריו

Marea călătorie "הנסיעה הגדולה".
Niciodată nu va fi tăcere "אף פעם לא תהיה שתיקה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258719805171  LCCN: n87823500  VIAF: 45822793   WorldCat (עם VIAF): 45822793 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ישראלים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לטרר

לֶטֶרֶר (מאנגלית: letterer) – מעצב אותיות – הוא חבר בקבוצה של קומיקסאים האחראי על ציור הטקסט בקומיקס. הלטרר משתמש בגופנים, בקליגרפיה, בגודל אות ובפריסת דף. כל זה כדי לתרום להשפעתו של הקומיקס. הלטרר מעצב את תצוגת הלטרינג: הלטרינג של כותר הסיפור וכתוביות מיוחדות אחרות וקרדיטים המופיעים בדרך כלל בעמוד הראשון של הסיפור. הלטרר גם כותב את האותיות בבועות הדיבור ומצייר את אפקט הקול. לטררים רבים גם מעצבים את הלוגו של החברה עבור ספרי הקומיקס שהיא מפיקה.
היסטוריה > לטרינג ממוחשב

הוצאה לאור שולחנית המופעלת על ידי מחשבים, במיוחד כאלה שיוצרו על ידי אפל התפתחה בשנות ה-80 והחלה להשפיע על לטרינג בקומיקס זמן קצר אחרי כן. אחד מהמשתמשים הראשונים בלטרינג מבוסס מחשב היה הכותב/אמן ג'ון ברן (John Byrne) שיצר גופנים מלטררינג קיים. (הוא עשה גם שימוש בלטרינג של אמנים אחרים כמו דייב גיבונס בלי רשותם) כיום הוא משתמש בגופן מחשב המבוסס על כתב ידו של הלטרר ג'ק מורלי – באישורו של מורלי. לטרינג במחשב התחיל להשפיע באמת עם הזמינות של הגופן המסחרי הראשון לקומיקס Whizbang (נוצר על ידי אולפן דדלוס (Daedalus) בסביבות 1990.
בתחילת שנות התשעים הלטררים ריצ'רד סטארקינגס ושותפו ג'ון רושל (לשעבר גאושל) החלו ליצור גופנים המיועדים לקומיקס והקימו את חברת קומיקראפט (Comicraft), שהפכה מאז למקור העיקרי לגופני קומיקס (אם כי יש להם תחרות מאחרים, כמו למשל Blambot).
מתוך כבוד למסורת הודפס הלטרינג הממוחשב בתחילה ואחרי כן הודבק ליצירה המקורית, אבל אחרי כמה שנים, אחרי שגם צביעת הקומיקס עברה להוצאה לאור שולחנית התחילו להשתמש בקובצי לטרינג דיגיטליים בצורה יעילה יותר על ידי שילובם ישירות לקובצי היצירה הדיגיטליים כשנפטרים משלב העתק-הדבק הפיזי לגמרי. חברת Wildstorm Comics הייתה הראשונה שהשתמשה בכלים אלה. בהפרש זמן ניכר, משתמשות בכלים אלו גם חברות אחרות כמו מארוול קומיקס ו-DC לצורך לטרינג.
כלים ושיטות > על שולחן העבודה

הלטרר שעובד בשיטות המסורתיות אינו זקוק ליותר מתבנית הלטרר, עט או מברשת, דיו הודי וצבע לבן לתיקונים. במצבים אחדים צריך הלטרר להשתמש בקלף כציפוי על עבודת האמנות המקורית.
כלים ושיטות > לטרינג ממוחשב

ברוב הספרים שיוצאים לאור על ידי מארוול ו-DC משתמשים בלטרינג שעושה שימוש בתוכנות גרפיקה כמו אדובי אילוסטרייטור או אדובי פוטושופ ובגופן הדומה ללטרינג הנכתב ביד. לטרינג ממוחשב מספק קיצורי דרך טכניים רבים, במיוחד בשילוב של יצירת הלטרינג ישירות לקובצי האמנות הדיגיטליים ובכך נמנעים מהמלאכה המיגעת של העתק-הדבק פיזי. יש גם אמני קומיקס שמעדיפים שהלטרינג יהיה ישירות על הדפים שלהם. א. זה חוסך זמן ציור (לא צריך לצייר במקום בו תהיה כתובית גדולה). ב. קומיקס מספר סיפור ודף של אמנות קומיקס בלי הלטרינג מהווה רק מחצית מן הסיפור.
הערות שוליים

↑  זהו המושג המקובל בקהילת הקומיקס הישראלי. ראו למשל בתיאור שמופיע כאן.
1 2  Klein, Todd. "Computer lettering," Todd Klein: Lettering – Logos – Design. Retrieved July 23, 2008.
↑  Byrne Robotics FAQ: Creative Process. Retrieved December 2, 2005.
↑  Kimball, Kirk. "Gaspar Saladino — Atlas Shrugged!" Dial B for Blog #497 (Sept.). Accessed May 19, 2011.
לואי הראשון, נסיך מונקו

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1642 ארמון מונקו, נסיכות מונקו מונקו 
 פטירה:  3 בינואר 1701 (בגיל 58) רומא, מדינת האפיפיור מדינת האפיפיור 
 מדינה:  הרפובליקה של ג'נובה 
 מקום קבורה:  קתדרלת ניקולס הקדוש 
 בן או בת זוג:  קתרין שארלוט דה גרמונט (1660–?) 
 פרסים והוקרה
 אבירי מסדר הרוח הקדושה  אביר במסדר סן-מישל 
 
לואי הראשון, נסיך מונקו היה נסיך מונקו בין השנים 1662–1701.
ביוגרפיה

לואי גרימלדי היה בנם של הנסיך הרקול ממונקו ומריה אורליה ספינולה.
בשנת 1662 ירש לואי את סבו הונורה השני כנסיך מונקו. בשנת 1666 הבחין את עצמו בקרב ארבעת הימים בין ציי האנגלים וההולנדים. ב־5 ביולי 1668 הוא נתן את השבועה למלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בפרלמנט בגלל היותו דוכס ולנטינוג'ו כפר צרפת. הוא הפך לאביר ממסדרי המלוכה הצרפתיים ב־31 בדצמבר 1688.
בשנת 1699 שלח לואי ה-14 את לואי לרומא כשגריר יוצא דופן. שם ב-19 בדצמבר הוא נתן את עיטורי מסדר רוח הקודש לג'יימס לואי ולאלכסנדר בנדיקט סובייסקי, שני בניו של המלך יאן השלישי, מלך פולין. לואי נשאר ברומא, שם נפטר. שרידיו הועברו חזרה למונקו.
משפחתו

לואי התחתן עם קתרין שארלוט דה גרמונט, בתו של המרשל אנטואן השלישי דה גרמונט, ב־30 במרץ 1660 בפאו.
נולדו להם שישה ילדים:
אנטואן גרימלדי (1661–1731), ממשיך דרכו.
מריה תרזה קרלוטה גרימאלדי (14 ביוני 1662 - 1738), נזירה של Visitandine במונקו.
אנה היפוליטה גרימאלדי (1667 - 23 ביולי 1700), נשואה (1696) ז'אק דה קרוסול, דוק ד'וזה (29 בדצמבר 1675, פריז - 19 ביולי 1739, טירת אושה).
פרנסואה אונור גרימלדי (21 בדצמבר 1669 - 18 בפברואר 1748, פריז), הארכיבישוף של Besançon
ז'אן מריה גרימלדי, נזירה ביקורנדינה במונקו, לימים קואדג'וטריס של מנזר רויאלייה ליד קומפיין.
אורליה גרימלדי, המכונה mademoiselle de Baux.
לאגר

| --- | --- |

 סוג:  בירה
 אחוז אלכוהול:  לרוב בין 4 ל-7 אחוזי אלכוהול
 צבע:  צהוב/ענברי/חום
 
לאגר הוא סוג של בירה שתססה ו"התבגרה" בטמפרטורה נמוכה (15-12 מעלות צלזיוס). לאגרים מיוצרים משמרי לאגר, שמסוגלים לתסוס בטמפרטורה נמוכה יחסית.
ישנו מנעד רחב של לאגרים שמשתנים בצבעם, בטעמם ובאחוז האלכוהול שלהם; הם יכולים להיות בהירים, ענבריים או כהים, ואחוז האלכוהול שלהם נע לרוב בין 4% ל-7%, אם כי ניתן למצוא גם לאגרים בעלי 2% או 10% אלכוהול.
כיום, לאגר בהיר ("חיוור") הוא סגנון הבירה הנצרך ביותר בעולם והזמין ביותר מבחינה מסחרית.
אטימולוגיה

משמעות המילה "לאגר" בגרמנית היא "אחסון", שכן בירות הלאגר אוחסנו לפני שתייתן. עד המאה ה-19, שומשה המילה הגרמנית "Lagerbier" כדי לתאר כמעט את כל סוגי הבירות שבושלו והתבגרו בטמפרטורה נמוכה. היום, המילה "לאגר" משמשת בגרמניה כדי לתאר בעיקר בירות מדרום גרמניה, ואלה מתחלקות ל"הלס" (בהיר) ו"דונקל" (כהה). לאגרים בעלי כמות כשות גדולה יותר נקראים "פילזנר" או "פילס". בבריטניה, המונח "לאגר" מתייחס לרוב ללאגרים בהירים שמקורם בסגנון הפילזנר.
סוגי לאגרים

לאגרים נעים בצבעם בין צהבהב בהיר במיוחד, דרך גוני ענבר בז'אנרים כמו לאגר וינאי ועד חום כהה ושחור בבירות דוגמת דונקל ושוורצביר. עומק הצבע נובע מאופי גרעיני הלתת שמשומשים בבישול הלאגר; בכדי לייצר לאגר בהיר משתמשים בלתת שעורה לא קלויה, ולעיתים אף מוסיפים דגנים אחרים דוגמת אורז ותירס על מנת להעניק סיומת קלה ו"קריספית" לבירה. לאגרים כהים יותר דורשים לתת קלויה ברמות משתנות, וזאת על מנת ליצור פרופיל טעמים קלוי יותר, ואף כמעט שרוף.
סוגי לאגרים שונים כוללים:
הלס, לאגר בהיר ומאלטי שמבושל באופן מסורתי באזור מינכן, גרמניה.
פילזנר, לאגר בהיר וכשותי שמקורו בעיר פלזן שבצ'כיה, אשר היה הבסיס לסגנון הלאגר האמריקאי המודרני.
מארצן, לאגר ענברי שבושל באופן מסורתי במינכן לכבוד חגיגות האוקטוברפסט.
בוק, סגנון שמקורו בעיירה איינבק שבמרכז גרמניה, מתאפיין באחוז אלכוהול גבוה יותר מאשר רוב הלאגרים (7% או גבוה מזה). סגנונות-המשנה של הבוק כוללים את ה"מאיבוק" (המוגש באופן מסורתי בחודש מאי, בהיר יותר בצבע ובגוף), ה"דופלבוק" (בעל אחוז האלכוהול הגבוה אף יותר) וה"אייסבוק" (בירה שעברה תהליך הקפאה וריכוז).
לאגר וינאי, לאגר שצבעו נע בין ענברי עדין לחום, ומקורו בווינה, אוסטריה. גולדסטאר היא דוגמה ללאגר וינאי.
דונקל, לאגר כהה ומאלטי שגווניו נעים בין ענברי כהה לחום.
שוורצביר, לאגר שמבושל עם לתת קלויה מאוד שמעניקה לו צבע חום-שחור עמוק וטעמים שמזכירים שוקולד וקפה.
סוגי לאגרים > לאגר בהיר

הלאגרים הנפוצים ביותר בעולם כיום הם לאגרים בהירים. טעמם של הלאגרים הבהירים הוא עדין לרוב, והיצרנים ממליצים לשתותם לאחר קירור. צבעם צהבהב בהיר עד זהוב, הם בעלי גוף קל ולרוב מבושלים עם "כשות אצילה" - זני כשות בעלי מרירות נמוכה וארומות גבוהות.
תהליך הבישול האופייני לסגנון זה התפתח באמצע המאה ה-19, כאשר גבריאל סדלמאייר (Gabriel Sedlmayr) לקח את הטכניקות ששימשו אותו לבישול אייל בהיר אל מבשלת ספאטן (Spatenbräu) בגרמניה ויישם אותן על שיטות בישול הלאגר הקיימות.
הליך הבישול שהמציא סדלמאייר אומץ במהרה על ידי מבשלי בירה נוספים, ובראשם יוסף גרול (Josef Groll) שהפיק בבוהמיה (כיום חלק מצ'כיה) את בירת הפילזנר הראשונה - פילזנר אורקל. הבירות שבושלו בהליך זה - בהירות, עדינות ויציבות - הפכו במהרה למצליחות ביותר והתפשטו בהדרגה אל כל רחבי העולם, עד שהיו לסגנון הבירה הנצרך ביותר בעולם כיום.
סוגי לאגרים > לאגר וינאי

סגנון הלאגר הוינאי פותח על ידי אנטון דרייר (Anton Dreher) בשנות ה-30 של המאה ה-19. בשנת 1833, בזמן שטייל עם גבריאל סדלמאייר באנגליה ובסקוטלנד, דרייר צבר ידע אודות תהליך ההפקה של הלתת הבהיר. הוא שילב את טכניקות הפקת הלתת עם התססה בטמפרטורה נמוכה, וזאת בעזרת שמרים שניתנו לו על ידי סדלמאייר. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19, שכר דרייר מרתף בו הוא ביגר ויישן את הבירות שלו בטמפרטורה נמוכה, תהליך שנקרא "לאגרינג". התוצאה הייתה בירה "נקייה", ענברית ובהירה ביחס לבירות אחרות באותה התקופה, הודות לשימוש בכבשנים "אנגליים" נטולי-עשן.
לאגרים וינאיים יאופיינו לרוב בצבע נחושתי, ענברי או אדמדם-חום, מרירות נמוכה, טעמי כשות נמוכים, ארומות מאלטיות ובין 4.8 ל-5.4 אחוזי אלכוהול.
סוגי לאגרים > לאגר כהה

לאגרים היו כהים בעיקרם עד שנות ה-40 של המאה ה-19; לאגרים בהירים לא היו נפוצים עד מחצית המאה השנייה, אז הוצגו פיתוחים טכנולוגיים שהקלו על ייצורם. לאגרים כהים נעים בצבעם בין ענברי לחום-אדמדם כהה. לאגרים כהים שונים יכולים להיות מסווגים בתור לאגר וינאי, לאגר ענברי, דונקל, טמאווה (tmavé) או שוורצביר, בהתאם לצבעם, לשיטת הבישול ולאזור בו הם נוצרו.
משמעות המילה "טמאווה" (tmavé) בצ'כית היא "כהה", וזהו המונח המקובל לכלל הבירות הכהות בצ'כיה; בירות כהות מאוד עד גוון כמעט שחור מכונות "צ'רנה פיבו" (černé pivo) - "בירה שחורה". המילה הגרמנית ל"כהה" היא "דונקל" (Dunkel), וזהו המונח המקובל לכלל הבירות הכהות בגרמניה. עם אחוז אלכוהול ממוצע של בין 4.5 ל-6% בנפח, בירות דונקל הן חלשות יותר מדופלבוק, סגנון נוסף של בירה בווארית כהה. דונקל הוא הסגנון המסורתי של העיירות והכפרים בבוואריה. שוורצביר, לאגר כהה הרבה יותר וכמעט שחור, עם טעמים המזכירים שוקולד, קפה ואניס (בדומה לסטאוט), מיוצר באופן מסורתי בסקסוניה ותורינגיה.
ראו גם

אייל
בירה חמוצה
בירת פילזנר צ'כית
בירת דונקל גרמנית
כוח ההגנה של פפואה גינאה החדשה

| --- | --- |


 מדינה:  פפואה גינאה החדשה
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים) 
 כוח אדם
 גיל הגיוס:  20
 זמינות לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  1,568,210 גברים בגילאי 16–49 (2010)  1,478,965 נשים בגילאי 16–49 (2010)
 מתאימים לשירות צבאי מכלל האוכלוסייה:  1,130,951 גברים בגילאי 16–49 (2010)  1,137,753 נשים בגילאי 16–49 (2010)
 גודל מחזור שנתי המגיע לגיל הגיוס:  67,781 גברים (2010)  65,820 נשים (2010)
 כוחות פעילים:  3,600
 תקציב
 תקציב שנתי:  113.1 מיליון דולר אמריקאי (2014)
 אחוזי תמ"ג:  1.9% (2014)
 www.defence.gov.pg
 
כוח ההגנה של פפואה גינאה החדשה (באנגלית: Papua New Guinea Defence Force, או בקיצור: PNGDF) הוא הארגון הצבאי שמוטל עליו בעיקר ההגנה על שטחי פפואה גינאה החדשה מפני איום חיצוני, כמו גם תפקידים משניים לרבות משימות בעניינים לאומים וביטחון פנים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. להרחיב בנושא היסטורי של הצבא לפני ואחרי הקמתו ב-1973.
מקורו של צבא זה בכוח צבאי שהציבה ממשלת אוסטרליה בשנות ה-50 בשטח פפואה גינאה החדשה לפני קבלת העצמאות שבזמנו ירש את "גדוד איי האוקיינוס השקט" של צבא אוסטרליה שהורכב במהלך מלחמת העולם השנייה על בסיס ילידים מגינאה החדשה. יחידות אלו שימשו בסיס לצבא הנוכחי שנוסד החל מינואר 1973.
לאורך היסטריה שלו על שלל גלגוליו הוא השתתף במספר פעולות והחל משנת 1973 עם קבלת העצמאות של המדינה הצבא לכך חלק גם במספר פריסות צבאיות וסיועה בחו"ל, כמו כן גם נלחם במספר התקוממויות וניסיונות הפיכה כמו זאת שהתרחשה באי בוגנוויל במשך עשור החל משנת 1988.
מבנה ארגוני

צבא זה נחשב לכוח "קטן ועני" יחסית לגודל מדינתו והוא מונה כ-2,500 איש (נכון ל-2014) המחולק לשלושה אגפים, יבשה, אוויר וים. לצבא מסופק פחות מ-2% מההוצאות הממשלתיות, תוך שהיא מקבלת סיוע ותמיכה משמעותית בהכשרה מאוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית ומדינות אחרות. בדו"ח ההגנה לשנת 2013 הוכרז כי יש תוכניות שאפתניות ולהכפיל את הוצאות ההגנה ל-3% ולהגדיל את כוח האדם ל-5,000 איש עד 2017 ועד 2030 כוח האדם יגיע ל-10,000 איש.
אגף היבשה נמצא בפיקודו הישיר של המפקדה הראשית, בעוד לאגפים האוויר לים יש קצינים משלהם כחלק מאותה מפקדה. לצבא אין מפקד ראשי אלא כל הנתונים המרוכזים במפקדה הראשית מנוקזים הישר על ידי מפקד שמייעץ לשר הביטחון. כך שהצבא נמצא בשליטה של המועצה המבצעת (היא הממשלה) הלאומית באמצעות שר הביטחון.
מבנה ארגוני > אגף יבשה

אגף היבשה מורכב משבעה יחידות הכוללות: שני גדודי חי"ר, גדוד הנדסה, יחידת קשר, מחלקת רפואה ממונעת, יחידת הכשרה ויחידה מיוחדת המתמחה בסילוק מטעני חבלה הנושאת את שמה של אותה היחידה ממלחמת העולם השנייה באי.
מבנה ארגוני > אגף ימי

האגף הימי מורכב מחמש ספינות סיור, שלוש ספינות נחיתה אוסטרליות לשעבר שאחת משמש לאימונים. שלוש ספינות סיור נוספות נמצאות בשלבי בנייה באוסטרליה, כדי להחליף את ספינות הסיור הישנות. המשימות העיקריות של האגף הימי הן סיור במימי החוף ותובל לכוחות היבשה. מפני שאזור המים הכלכלים של המדינה גדול מאוד בגלל קו החוף הארוך שלה, אגף הימי מסתמך במידה רבה על תמונות לוויין כדי לפקח על שטחים אלה. הסיור בדרך כלל לא יעיל עקב תקציב לקוי שלעיתים קרובות לא מאפשרים את השימוש בכלי שיט אלה.
מבנה ארגוני > אגף אוויר

אגף האוויר הוא כנף אווירית קטנה המפעילה שלושה מטוסי תובלה קלה ושני מסוקים חכורים, ובעתיד שני מטוסי אימון נוספים.
הערות שוליים

↑  pngdo | FORCE | Port Moresby, Papua New Guinea, PNGDO (באנגלית)
↑  Civil-Military Relations, web.archive.org, ‏2016-10-13
↑  About PNGDO, web.archive.org, ‏2016-10-13
↑  PNGDF History, web.archive.org, ‏2016-10-13
חייל PNGDF באימון משותף עם צבא ארצות הברית
דגל האגף הימי
רונדל האגף האווירי
כנסיות העץ במרמורש

הכנסייה בסרבי ז'וסני
במחוז מרמורש אשר בצפון רומניה, ביישובים הפזורים על שתי גדות הטיסה, נבנו במהלך השנים כנסיות רבות עשויות מעץ. שמונה כנסיות עץ עתיקות נכללו על ידי אונסק"ו ברשימת אתרי המורשת העולמית.
כנסיית העץ ניקולאה הקדוש מבודשט ז'וסני

כנסיית "ניקולאה הקדוש" (Sf.Nicolae) (אנ') בכפר בודשט ז'וסני (Budeşti Josani) שבמועצת בודשט (אנ') נבנתה מעץ, בשנת 1643. בשנת 1762 צוירו בה איורים בעלי תוכן חינוכי/מוסרי, לפי השקפות התקופה.
כנסיית העץ פאראסכיווה הקדושה מדסשט

כנסיית "פאראסקיבה הקדושה" (Sf.Paraschiva) (אנ') במועצת דסשט (Deseşti) (אנ') נבנתה מעץ, בשנת 1770.
כנסיית העץ ניקולאה הקדוש מברסנה

כנסיית "ניקולאה הקדוש" (Sf.Nicolae) (אנ') ביישוב ברסנה (Bârsana) (אנ') במקום שנקרא ז'בר (Jbâr) נבנתה מעץ, בשנת 1711 על ידי הכומר יואן שטפנקה (Ioan Ştefanca), יחד עם בניו ועוד כפריים. בסביבות שנת 1795 הועברה הכנסייה לתוך הכפר, באמצע בית עלמין בו נקברו קורבנות מגפת דבר קטנה משנת 1742.
ב-1806 צוירו מחדש הקירות הפנימיים על ידי חודור טואדר (Hodor Toader), עם השפעות של בארוק ורוקוקו. הציורים בוצעו על העץ המדורג בעזרת חתיכות אריג מקובעות ומכוסות ברובד של סיד מעובד לפי מנהג התקופה.
כנסיית העץ פאראסקיבה הקדושה מפויינילה איזיי

כנסיית "פאראסקיבה הקדושה" (Sf.Paraschiva) (אנ') במועצת פויינילה איזיי (Poienile Izei) (אנ') נבנתה מעץ, בשנת 1604.