הקרב על הבופור
מהלך הקרב

עם פתיחת מלחמת שלום הגליל חולקה חטיבת גולני לשני כוחות. האחד בפיקוד המח"ט, אל"ם ארוין לביא, והשני, שכלל את סיירת גולני ופלוגת ההנדסה החטיבתית, היה בפיקוד הסמח"ט סא"ל גבי אשכנזי. על כוח זה הוטל לכבוש את המבצר ואת אזור א-נבטיה. לאור ההתקדמות האיטית, חרג הכוח מלוח הזמנים, והתקיפה שתוכננה להיות לאור יום הפכה לתקיפה לילית. הכוח נע במספר נגמ"שים אל המבצר, ובדרך נתקל באש מכיוון הכפר ארנון, כפר למרגלות הבופור שהיווה בסיס נוסף לאויב. מהאש נפגע הנגמ"ש של מפקד הכוח משה קפלינסקי, קפלינסקי איבד את הכרתו, הפיקוד הועבר לסגנו, מפקד הפלחה"ן, סרן צבי ברקאי, שהוביל את הכוחות, תוך כדי לחימה, לתחתית המבצר, שם פגש את רס"ן גוני הרניק, מפקד הסיירת שסיים את שירותו הצבאי יום לפני תחילת המלחמה, התנדב על-מנת להשתתף בה וצורף לחפ"ק של הסמח"ט, אשכנזי. הרניק נע לעבר כוח הסיירת. בדרך התהפך הנגמ"ש שבו נסע והרניק, שנפצע קל, המשיך ברגל עד שפגש את ברקאי והכוח וקיבל את הפיקוד. גוני וצביקה תכננו את התקיפה מחדש כך שכל הכיבוש יהיה רגלי ללא הטנקים והנגמ"שים. סוכם שפלוגת ההנדסה תוביל ותכבוש את העמדות בחלקו הדרומי של היעד והסיירת תעבור דרכם לכבוש את חלקו הצפוני. בטרם יצאו למשימה תידרך הרניק את הכוחות במילים:
שלום לכולם, אנחנו עולים לקחת את הבופור. חיכינו לרגע הזה הרבה שנים, אנחנו הולכים לבצע אותו על הצד הטוב ביותר. ארז מימין, אביקם משמאל, יובל מקדימה, צביקה מאחור.
כוח פלחה"ן גולני, בפיקודו של צביקה ברקאי, והצוות הצעיר של סיירת גולני, עליו פיקד ארז גרשטיין, הגיעו אל המבצר, תוך שהם חוצים בריצה שדה מוקשים בדרך אל עמדות חיילי האויב המבוצרות בצד הדרומי. בשלב מסוים זיהו גרשטיין ולוחמיו ארבע דמויות ונצרו את האש, משום שלא היה ברור אם מדובר באויב או בחיילי צה"ל. או אז הבחין אחד הלוחמים, כי לאחת הדמויות יש זקן, דבר שהסגיר את זהותם כחיילי אויב. הצוות שב ופתח באש, הרג אותם והמשיך בתנועה לעבר היעד. תחת אש כבדה ממכונות ירייה וטילי נ"ט שנורתה מהבונקר הממוקם במרכז המבצר ומהגבעות סביבו, הצליח הכוח להקים מחסומים ולתקוף את היעדים המתוכננים, תוך השבת אש נ"ט אל מקורות הירי. לאחר שהשלימה את יעדיה העיקריים, תקפה פלוגת ההנדסה במטענים ורימונים את הבונקר, וחיסלה את חיילי האויב ששהו בו. במהלך הקרב נפצע גרשטיין קל בזרועו, אולם המשיך בלחימה עד תום הקרב.
במקביל, סיירת גולני שעשתה את דרכה אל חלקו הצפוני של המבצר על דרך אספלט, נתקלה בהתנגדות אש כבדה של מכונות ירייה. מהאש נהרגו שני חיילים. לאחר שהתגברו על ההתנגדות, הוביל מפקד הכוח מרדכי גולדמן הסתערות שנייה, הרג חייל אויב אחד, והגיע יחד עם עוד שלושה אנשי הסיירת, ביניהם גוני הרניק, אל התעלה הראשית. שנים מהחיילים שהגיעו עם גולדמן נהרגו מאש חייל אויב יחיד שהתבצר בכוך נסתר. גולדמן השיב אש והרג אותו. גולדמן והרניק התקדמו בתעלה, ולאחר זמן קצר זיהו חייל נוסף אותו הרג גולדמן עם רימון יד. במהלך הקרב, כשאזלה תחמושתו של גולדמן, לקח את הרובה של המחבל שחיסל, וכך המשיך בטיהור שאר התעלות, בירי והשלכת רימונים. גולדמן והרניק הגיעו לעמדה מבוצרת במיוחד שבה התבצר חייל, שפגע והרג את הרניק מטווח קצר. בשלב הזה קיבל ברקאי הודעה מגולדמן על ההתפתחויות וחזר להיות מפקד הכוח. ברקאי ביקש מגולדמן לחסום באזורו, עלה עם חולית הפיקוד שלו ופגש את גולדמן באזור מנחת המסוקים. צביקה והסמל אמיר גרעין זחלו לכיוון העמדה המבוצרת וזרקו לתוכה מטען "גור 42" (המשמש לפיצוץ בתים) והשמידו אותה יחד עם חייל האויב ששהה בה.
במשך מספר שעות לא יכלו להגיע כוחות חילוץ ועזרה רפואית מוסקים בשל תנאי מזג האוויר והאויב שהיה בסביבה. באותו הזמן ווידאו הלוחמים שהעמדות ריקות מאויב, וגילו סולם חבלים משתלשל מהמבצר, דרכו כנראה ברחו מספר לוחמי אש"ף. בסיום הקרב, עלה אחד הלוחמים אל הקומה הגבוהה ביותר במבצר, והניף בה את דגל ישראל.