stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוליה (צבא)

חולְיה (באנגלית: Fireteam) היא המבנה הצבאי הקטן ביותר מעל לרמת הפרט (חייל בודד). לרוב, מונה חוליה שלושה חיילים. חוליה בת שני לוחמים מכונה "חוליה מצומצמת" וחוליה בת ארבעה או חמישה לוחמים היא "חוליה מורחבת". בדרך כלל, חוליה לא תפעל בצורה עצמאית אלא תהווה חלק ממבנה רחב יותר של כיתה. הכיתה תכיל לרוב בין שתיים לארבע חוליות.
חוליה היא בדרך כלל גוף שקיומו זמני והוגדר רק לצורך פעולה מסוימת. במצב כזה, אותה כיתה תתחלק לחוליות בכל פעם באופן אחר ומפקד החוליה יהיה החייל המקצועי או המנוסה יותר שנבחר באופן זמני. אולם, חוליות מצומצמות, בנות שני חיילים נוטות להיות בעלות הגדרה קבועה. מפקד חוליה כזו הוא לרוב חייל שהתמחה בהפעלת נשק מסוים וחייל שני שתרגל את הסיוע למפקד החוליה המצומצמת. דוגמאות: חוליית המרגמה הקלה, חוליית RPG, חוליית מקלע וכיוצא בזה. בחלוקת מחלקה (כוח המכיל לרוב שלוש כיתות) לחוליות מצומצמות אחד האלחוטנים של המחלקה הוא בן חולייתו של מפקד המחלקה (המפקד הוא לרוב קצין בדרגת סגן משנה) והאלחוטן השני הוא בן חולייתו של הסמל המחלקתי.
| יחידות צבאיות |
| --- | --- | --- |
| העת העתיקה | פלנקס • דקוריה • טורמה • מאניפולוס • קנטוריה • קוהורטה • לגיון • מורה |  |
| העת החדשה | חוליה • כיתה • צוות • מחלקה • פלוגה • גדוד • רגימנט • חטיבה (בריגדה) • אוגדה (דיוויזיה) • גיס (קורפוס) • ארמייה • קבוצת ארמיות • זירה • מטה כללי |  |
| יחידות בחיל הים וחיל האוויר | פלגה • שייטת • מספן • טייסת • כנף • בח"א • להק |  |
| יחידות בצה"ל | חטיבה מרחבית • אוגדה מרחבית • פיקוד מרחבי • המטה הכללי של צה"ל |  |
חאן רמת ישי

| --- | --- |

חאן רמת ישי
 מידע כללי
 סוג:  חאן 
 שימוש:  מבנה מגורים, מפעל
 מיקום:  רמת ישי
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1896–1902 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1896 
 קואורדינטות:  32°42′24″N 35°10′17″E﻿ / ﻿32.7067913°N 35.1713679°E﻿ / 32.7067913; 35.1713679
 he
 
חאן רמת ישי הוא מבנה בולט בשולי כביש 75 (מחיפה לנצרת), בתחום היישוב רמת ישי שלמרות שמו לא שימש כחאן. הבניין נבנה כנראה במאה ה-18 והיה בבעלות משפחות ערביות בעלות אריסים שעיבדו את אדמות עמק יזרעאל. המקום נקנה על ידי גואלי קרקעות העמק ושימש למגורים זמניים של תושבי היישוב וקבוצות חלוציות שונות. המבנה מיועד לשימור ומשמש כסמלה של רמת ישי.
ההיסטוריה של המקום

אין תאריך מדויק לבניית החאן. הוא מופיע במפת ז'קוטן מתקופת כיבושי נפוליאון בארץ ישראל כחלק מכפר ג'ידה. ידוע שב-1904 מכר אותו שייח' מקומי למשפחת תֻווייני (Teweny) (קרובי משפחה של משפחת סורסוק מלבנון) ושימש למגורי המשגיחים על האריסים שעיבדו את אדמות המשפחה בעמק..
בשנים 1920–1923 רכשה קהילת ציון אמריקאית את אדמות הכפר ואת החאן. לאחר הרכישה שימש המקום למגורי אנשי גדוד העבודה מהעלייה השלישית שעסקו בסלילת כביש חיפה - נצרת, בייבוש ביצות העמק ובהכשרת קרקע. בהמשך גרו במקום אנשי השומר הצעיר שהגיעו מביתניה עילית ועברו בהמשך לבית אלפא.
עם ייסוד רמת ישי ב-1925 שימש המקום למגורי המשפחות הראשונות שהתיישבו במקום עד להקמת בתי הקבע. בהמשך הוקם בחאן מפעל אריגה "נול".
בתקופת המאורעות (1936-1939) שימש המקום כתחנת נוטרים והתושבים ביצרו את המקום על מנת שישמש כעמדת מגן. 2 נוטרים נפלו במקום (מרדכי פלדמן מיגור וצבי לוין תושב המקום).
המבנה

מבנה בן 3 קומות עשוי מאבני כורכר. שימש במשך זמן רב חלק ממתחם משחטת "עוף העמק" (משרדים). ניכר שהקומה השלישית וחלק מהאגף המזרחי הן תוספות מאוחרות יותר (או שאלו תיקונים נרחבים של קירות שנפגעו מירי או משיני הזמן). כמו כן ניכר שהתוספות/תיקונים נעשו מתוך כוונה לשמר את אופי המבנה. הבניה מאופיינת בקשתות (גם של הדלתות והחלונות וגם של חלק מהחדרים הפנימיים). הבניין מיועד לשימור.
גלריית תמונות

הפינה הצפון מערבית
הפינה הדרום מזרחית
הצד הדרומי, מבט מעוף העמק
הצד הצפוני, מבט מכביש 75
חדר בקומה הראשונה
החאן בסמל רמת ישי, בשלט הכניסה ליישוב
הערות שוליים

↑  אסתר ניצני, החאן ששרד בעמק, דבר, 3 בנובמבר 1975
↑  זאב וילנאי, המבנה ברמת־ישי, דבר, 14 בנובמבר 1975
↑  מלכתחילה הוקמה רמת ישי כישוב המבוסס על תעשיית טקסטיל
↑  מרדכי פלדמן נהרג ב 12-אוק'-1936 ממארב של ערבים, נקבר ביגור - מתוך אתר יזכור של משרד הביטחון
↑  צבי לוין נהרג ב 5-יוני-1938 במהלך קרב לילי עז וממושך עם כנופיית פורעים ערבים שהתנפלו על היישוב, נקבר במושב בית שערים - מתוך אתר יזכור של משרד הביטחון
חזק חזק ונתחזק

העמוד האחרון בחומש בראשית. ניתן לראות שלאחר הפסוק האחרון הודפסה המילה 'חזק'
חֲזַק חֲזַק וְנִתְחַזֵּק (או וְנִתְחַזַּק) היא קריאה שנוהגים לומר בני קהילות אשכנז בסיום כל אחד מחמישה חומשי תורה בקריאת התורה. מנהג דומה מקובל גם במקצת מקהילות הספרדים.
בשבת שבה פרשת השבוע היא הפרשה האחרונה של החוּמש, (כגון פרשת ויחי בספר בראשית), נהוג כי לפני קריאת הפסוק האחרון של הפרשה הקהל קם על רגליו, ולאחר סיום קריאת הפסוק על ידי בעל הקריאה אומר כל הקהל את המילים "חזק חזק ונתחזק". לאחר מכן חוזר בעל הקריאה ואומר גם הוא "חזק חזק ונתחזק". משמעות הקריאה היא איחול לעולה לתורה ולציבור כולו שיתחזקו וימשיך ללמוד.
מקור המנהג

בהסתמך על ספר יהושע: ”לֹא יָמוּשׁ סֵפֶר הַתּוֹרָה הַזֶּה מִפִּיךָ... הֲלוֹא צִוִּיתִיךָ חֲזַק וֶאֱמָץ” (א', ח-ט), כתבו כמה ראשונים "לומר למסיים לקרות בתורה בכל פעם חזק". בפשטות הכוונה היא לכל אחד מן העולים, וכך נהוג עד היום אצל יהודי איטליה. אצל הספרדים נהוג נוסח דומה "חזק וברוך" הנאמר לכל עולה. רבי חיים פלאג'י כתב בספרו "יפה ללב": ”ומזה נהגו לומר למסיים לקרות בתורה בכל פעם חזק, ומנהגינו לומר לכל קורא אחר שיקרא 'חזק וברוך' והקורא משיב 'חזקו ואמצו', כאשר העיד בנו האיש אדוני הארץ מורנו הרב כנסת הגדולה, ומנהג זה בינינו, לומר כן גם לכל מי שיעבור לפני התיבה להתפלל להוציא את הרבים ידי חובה ולומר קדיש על איזה לימוד שיהיה, אחר גומרם”.
לעומת זאת, האבודרהם למד מכאן את הדברים שהובאו ב'ספר המנהיג' - שנוהגים לומר חזק רק כשמסיימים את כל הפרשה, ובספרד החמירו עוד יותר שמנהג זה שייך רק למסיים אחד מחומשי התורה. מאוחר יותר נהגו לומר "חזק חזק חזק", ובדורות מאוחרים התגבש הנוסח "חזק חזק ונתחזק", על פי הפסוק ”חֲזַק וְנִתְחַזַּק בְּעַד עַמֵּנוּ וּבְעַד עָרֵי אֱלֹהֵינוּ” (מובא למשל בערוך השולחן או"ח קלט טו). במנהג פרנקפורט, אומרים "חֲזַק וְנִתְחַזַּק".
טעם המנהג

לדעת הפרי חדש, אומרים "חזק" בסיום התורה על פי הגמרא (מסכת ברכות לב ע"ב): "ארבעה צריכין חיזוק, ואלו הן: תורה ומעשים טובים תפלה ודרך ארץ. בשו"ת מהר"ם מינץ, כמו שאומרים "הדרן עלך" בסיום מסכת, כך אומרים "חזק" שסיימת את החומש, יישר כוחך והתחל מחדש את הלימוד. ישנן קהילות מיוצאי ספרד ופורטוגל שבהן נהוג מנהג דומה, לפיו אומר הקהל "חזק ונתחזק חזקו ויאמץ לבבכם כל המיחלים לה'".
בשו"ת באר משה הביא טעם נוסף על פי הכתוב במסכת יומא "וזאת התורה אשר שם משה, זכה נעשית לו סם חיים, לא זכה נעשית לו סם מיתה". וכן אמר במקום אחר רבי בנאה, ועל כן מברכים 'חזק חזק' שיזכה לאור התורה ותהיה לו סם חיים.
וכתב הלבוש לעניין סיום ספר התורה בשמחת תורה "ואז החתן תורה קורא אותו פסוק עד לעיני, והקהל מסיים לעיני כל ישראל והחתן עימהם, ועונין ואומרים בקול רם, חזק". ובאליה רבה כתב על זה "והחזן חוזר לומר אותו והקהל עונין אותו, רמז למשה רבינו, שג' פעמים חזק בגימטריא משה".
האורחות חיים כתב שכשמסיים את הקריאה אומרים לו "חזק ואמץ", ומכאן יש מנהג לומר חזק בצרפת ובפרובינציה בסיום הקריאה, אך בספרד אין אומרים זאת אלא בסיום התורה. הבית יוסף הביא את חלקם הראשון של הדברים.
העולה עצמו אינו צריך לומר את הקריאה, שמיועדת אליו, ויש מהפוסקים שאוסרים עליו לומר, מפני הפסק בין הקריאה לברכת התורה. וכך כתב קצות השולחן, ובספרו 'בדי השולחן' הוסיף שאין שייך שיאמר לעצמו חזק. וכן כתבו באר משה ומשנה הלכות. הרבי מלובביץ' כתב דחיות לשתי הטענות, שאין זה הפסק מפאת שהאמירה שייכת לקריאת הסיום, וכן מאריך להסביר שעניין הברכה זהה לעניין 'חזק חזק ונתחזק', ולטענה שזו ברכת הקהל לעולה, משיב "שעל פי נוסחא שלנו היא 'ונתחזק'", כלומר שהברכה מופנית גם לקהל, בלשון רבים[דרוש מקור].
הגיית הביטוי

המנהג הרווח בציבור הוא לומר "ונתחזֵּק", בצירי, וכך גם כתוב במנהגי חב"ד. עם זאת, כמה מדקדקים העירו שיש לומר בפתח, "וְנִתְחַזַּק", כפי שמנוקד הצירוף "חֲזַק וְנִתְחַזַּק" בספר שמואל ב (י יב), שאפשר שהשפיע על הקריאה.
ראו גם

שמחת תורה
סיום מסכת
לקריאה נוספת

חיים טלבי, וזאת התורה, מוסד הרב קוק, ירושלים תשע"ז, עמ' 452–460.
אביגדור ברגר, "מנהג אמירת חזק חזק ונתחזק", זכור לאברהם תש"ס–תשס"א, עמ' תקג–תקיא.
הערות שוליים

↑  המנהיג לב ע"א; ארחות חיים, הלכות שני וחמישי אות טו; הובאו בבית יוסף אורח חיים, סימן קל"ט וברמ"א שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קל"ט, סעיף י"א.
↑  שמואל ב', י', י"ב
↑  רבי שלמה זלמן גיגר, דברי קהלת, פרשת מסעי, עמ' 89, באתר היברובוקס; מדריך למנהג אשכנז המובהק, עמ' 27.
↑  פרי חדש, אורח חיים, סי' קל"ט ס"ק י"א
↑  מובא באוצר דינים ומנהגים
↑  הרב שם טוב גגין מביא לשון זו כמנהג הספרדים באמסטרדם. הוא מביא כי גם בלונדון ישנו מנהג דומה, אולם ללא המילים "חזק ונתחזק" (כתר שם טוב, חלק א', קיידאן ה'תרצ"ד עמודים רפ"ח-רפ"ט). לשון זו (כולל "חזק ונתחזק") מביא גם הרב דוד די סולה פול, תפלות למועדים כפי מנהג הספרדים באמריקא, ניו יורק 1997 עמוד 272.
↑  שו"ת שבט הלוי חלק ז' סימן ר"ב. לוח ארץ ישראל.
↑  יהודה טשזנר, שיח תפילה, אופקים תשס"ז, עמ' רעז
↑  ראו למשל התקשרות תלט, ויחי תשס"ג, עמ' 19
↑  ובהם מילון אבן שושן
↑  יעקב ש' שפיגל, "אמירת חזק ויישר כוח", בתוך: בר-אילן כ"ו-כ"ז, תשנ"ה, עמ' 357 הערה 68. זהו המופע היחיד של המילה "ונתחזק" בתנ"ך. המילים "ויתחזק" ו"התחזק" מנוקדות ברובן בפתח ומיעוטן בצירה.
חורש הדקלים באלש

מראה כללי של חורש הדקלים באלש
חורש הדקלים באלש (בוולנסית: Palmerar d'Elx; בספרדית: Palmeral de Elche) בעיר אלש השוכנת בדרום הקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד, הוא חורש  עצי הדקל הגדול באירופה ואחד הגדולים בעולם. החורש מכסה שטח של 3.5 קמ"ר, מהם 1.5 קמ"ר בתוך העיר אלש עצמה, ויש בו 11,000 עצים, חלקם בני כ-300 שנים. בשיאו, ייתכן שכיסה שטח כפול וכלל עד 200,000 עצים.
היסטוריה

הסברה היא כי דקלים ראשונים ניטעו בחורש על ידי פיניקים מקרתגו כבר במאה ה-5 לפנה"ס. מערכת השקיה הוקמה בתקופת השלטון המוסלמי בספרד, על ידי עבד א-רחמן הראשון, שליט אנדלוסיה במאה ה-8, והיא עדיין נמצאת בשימוש כיום. מערכת ההשקיה מובילה מים מנחל וינלופו (Vinalopó) החוצה את העיר בסמוך ממערב לחורש.
במחצית השנייה של המאה ה-17 החלה העיר להתפשט על חשבון שטחי החורש, ותנופת התיעוש פגעה בו. רק בשנות העשרים של המאה ה-20 חלחלה ההבנה כי החורש נמצא בסכנה, ובעשור שלאחר מכן חוקקו חוקים להגנת העצים ששרדו. החוק העיקרי בעניינו של החורש הוא חוק הקהילה האוטונומית של ולנסיה משנת 1986. החורש הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2000 כמייצג נדידת נוף תרבותי מתרבות ומיבשת אחת לאחרת.
עצי החורש

עצי החורש הם מהמין תמר מצוי, ומקורם במערב אסיה ובצפון אפריקה. הם עשויים להגיע לגובה של יותר מ-30 מטר ולשרוד משך יותר מ-300 שנים. התמרים נאספים מהחורש בחודש דצמבר, וענפים מהעצים משמשים לתהלוכת יום ראשון של הדקלים בכל רחבי ספרד ולשימושים אומנותיים. עץ הדקל הגדול בחורש הוא הדקל הקיסרי (Palmera Imperial) שנקרא כך לאחר ביקורה של אליזבת, נסיכת בוואריה במקום בשנת 1894.
מראה כללי של חורש הדקלים
זרת

| --- | --- |

 שיוך:  כף יד 
 אספקה עורקית:  עורקי האצבעות הכפיים המיוחדים 
 ניקוז ורידי:  palmar digital veins 
 ניקוז לימפטי:  Supratrochlear lymph nodes 
 מזהים
 לטינית (TA98):  digitus quintus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A01.1.00.057 
 TA2 (2019):  155 
 FMA:  24949 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0230403 
 
זרת היא האצבע הקיצונית בכף יד של אדם. היא ממוקמת סמוך לאצבע קמיצה. הזרת היא האצבע הקצרה מבין האצבעות.
מקור השם

השם 'זרת' מופיע בתלמוד במסכת מנחות ”זו זרת, זו קמיצה, זו אמה, זו אצבע, זו גודל” (תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף י"א, עמוד א'). מקור השם הוא ממידת ה'זרת', מידה מקראית, הנזכרת בתורה בפרשת ויקהל, לשער בה את מידות החושן: ”זֶרֶת אָרְכּוֹ וְזֶרֶת רָחְבּוֹ” (ספר שמות, פרק ל"ט, פסוק ט').
שימושים

בהלכה, משמשת הזרת לשער בה את מידת ה'זרת'.
מנהג נפוץ בקרב ילדים, לאחר מריבה, לשלב את אצבעות הזרת זו בזו במעין שבועת זרת תוך כדי אמירת מילות פיוס 'שולם שולם לעולם ברוגז ברוגז אף פעם'.
בשפת הסימנים הישראלית משמשת הזרת על מנת לסמן את האות י' מהאלפבית העברי.
בעת הגבהת ספר תורה נוהגים רבים להצביע לעבר הכתב עם אצבע הזרת ולנשקה לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  מנהג זה אינו מופיע בספרי הפוסקים והמנהגים הקדומים, והראשון שהזכירו הוא ספר ילקוט מעם לועז פרשת כי תבוא פרק כז פסוק כו
| סממנים חיצוניים בגוף האדם |
| --- | --- | --- |
| ראש וצוואר | קרקפת • פנים • מצח • רקה • עצם הרקה • עין • אוזן • תנוך • לחי • אף • פה • שפתיים • לשון • שיניים  • סנטר • גרגרת • עורף • גרון |  |
| גו | בית החזה • בית השחי • שדיים • פטמה • בטן • טבור • אגן • מותן • פות • פין • אשכים • גב • פי הטבעת |  |
| יד | כתף • זרוע • מרפק • אמה • שורש כף היד • כף יד • אצבעות (אגודל, אצבע מורה, אמה, קמיצה, זרת) • ציפורניים |  |
| רגל | עכוז • ירך • ברך • שוק • קרסול • כף רגל • סוליה (עקב, קשת, כרית) • אצבעות כף הרגל (בוהן) |  |
| עור | שיער • שיער פנים • ריסים • גבות • שער הערווה |  |
פורטל גוף האדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A01.1.00.057 
מנהג ילדים לשלב את אצבעות הזרת לאחר מריבה
חיים בזרם

| --- | --- |

 בימוי:  דייוויד באוורס, סאם פל 
 תסריט:  איאן לה פרנה, ג'ו קינן, ויליאם דייוויס, דיק קלמנט, פיטר לורד, כריסטופר לויד 
 מדבבים:  יו ג'קמן, קייט וינסלט,  ז'אן רנו, אנדי סירקיס, איאן מקלן, שיין ריצ'י, ביל ניי
 מוזיקה:  הארי גרגסון ויליאמס 
 צילום:  Brad Blackbourn, פרנק פאסינגהאם 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  דרימוורקס
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בנובמבר 2006
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט חבר'ה, סרט לכל המשפחה, סרט קומדיית פעולה, סרט הרפתקאות, סרט נעורים 
 תקציב:  149 מיליון
 הכנסות:  178,120,010
 הכנסות באתר מוג'ו:   flushedaway
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיים בזרם (באנגלית: Flushed Away) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 2006 של חברת דרימוורקס אנימציות וארדמן אנימציות. הסרט הופק בהנפשה ממוחשבת, והוא הסרט הראשון שבו אולפני ארדמן עברו מהנפשה מסורתית (כגון דמויות פלסטלינה) להנפשת מחשב. באותה שנה יצא גם משחק וידאו בעל אותו שם.
עלילה

רודי הוא עכבר, חיית המחמד המפונקת של המשפחה שאצלה הוא מתגורר. כאשר המשפחה נוסעת לחופשה ומשאירה את רודי בבית, הוא מנצל זאת כדי לעשות מסיבה בבית השומם עם בובות, משום שאין לו חברים אמיתיים. בשלב מסוים חודר לבית סיד - עכבר שמן וגס רוח, שמשתלט על הבית. רודי המפונק אינו מרוצה מכך ומנסה לסלק את סיד מהבית ולהדיח אותו באסלה. המזימה שלו נכשלת - וסיד הוא זה שדוחף את רודי לאסלה ומוריד את המים. רודי נשטף לביוב ונסחף לעיר תת-קרקעית המאוכלסת בעכברים. בעיר העכברים רודי מברר איך יוכל לחזור למעלה, לבני האדם. נאמר לו שרק ריטה, עכברית אמיצה שנרדפת על ידי עכברושים וקרפדים מרושעים, תוכל לעזור לו. רודי מוצא את ריטה ומתברר שהיא נרדפת על ידי העכברים והקרפדים כי סירבה לתת לקרפד אבן אודם יקרה שקיבלה מאביה. רודי רואה איפה ריטה מחביאה את האודם. עוזריו של הקרפד חוטפים את רודי וריטה, ורודי מגלה להם איפה האודם. הקרפד משנה את יחסו לרודי ומראה לו את אוסף האמנות שלו, שכולל מזכרות שונות של בית המלוכה הבריטי. רודי שובר בטעות את האוסף, והקרפד מחליט להקפיא למוות את רודי וריטה כעונש. רודי משתף פעולה עם ריטה כדי לברוח. ריטה גונבת את הכבל הראשי של הקרפד. רודי וריטה סוגרים עסקה - היא תעזור לו לחזור לעולם בני האדם שמעל הביוב, והוא יביא לה אבן אודם ששייכת לבעליו. בן דודו של הקרפד מנסה להחזיר את הכבל. ריטה ורודי מגלים שהקרפד צריך את הכבל הראשי כדי להגשים את המזימה שלו: להרוס את עיר העכברים. רודי וריטה מנסים למנוע את המזימה - ומצליחים.
שחקנים ודמויות

יו ג'קמן - רודי
קייט וינסלט - ריטה
איאן מקלן - הקרפד
ז'אן רנו - לה פרוג
אנדי סירקיס - ספייק
ביל ניי - וייטי
שיין ריצ'י - סיד
מדבבים בעברית

יחזקאל לזרוב - רודי
שירי גדני - ריטה
אלי גורנשטיין - הקרפד
אלברט אילוז - לה פרוג
גלעד קלטר - ספייק
יגאל שדה - וייטי
דביר בנדק - סיד
חורש לזכר עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל
 מיקום:  פארק יצחק רבין 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°48′53″N 35°01′07″E﻿ / ﻿31.814741°N 35.01854°E﻿ / 31.814741; 35.01854
  (למפת השפלה מוגדלת) חורש לזכר עולים מצפון אמריקה (למפת השפלה רגילה) חורש לזכר עולים מצפון אמריקה (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורש לזכר עולים מצפון אמריקה (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורש לזכר עולים מצפון אמריקה 
 
החורש לזכר עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל והאנדרטה שלצידו מוקדשים לזכרם של עולים מארצות הברית ומקנדה ובני משפחותיהם ותיירים מארצות אלו, שנפלו במהלך שירותם בצה"ל או בפעולות איבה.
הקמה

החורש והאנדרטה ממוקמים בפארק יצחק רבין, על גבי גבעה הצופה ממערב על שער הגיא, כשישה קילומטרים מצפון לבית שמש.
החורש ניטע על ידי התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל (AACI) בסיוע קרן קיימת לישראל. העצים הראשונים בו ניטעו לאחר מלחמת ששת הימים.
האנדרטה ניצבת בשולי החורש. היא כוללת כותל זיכרון שנבנה על גבי סלעי המקום, שלפניו רחבה מרוצפת. על גבי הגדר שבחזית הרחבה נקבע סמל ההתאחדות. בשני קצות כותל הזיכרון קבועים לוחות הנושאים את שם האתר בעברית ובאנגלית. ביניהם נקבעו לוחות  שעליהם שמות הנופלים, 310 במספר, בעברית ובאנגלית, בצירוף שנות נפילתם. הם נפלו החל בקרב תל-חי בשנת 1920 ועד ימינו.
מדי שנה מקיימת התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל טקס זיכרון באתר.
בקרבת האנדרטה ממוקם אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל.
הערות שוליים

↑  נכון לשנת 2013.
חוליו ג'ונס

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1989 (בן 35) פוליי, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עמדה:  תופס
 גובה:  1.91 מטר
 משקל:  100 קילוגרם
 מספר:  11
 מכללה:  אוניברסיטת אלבמה
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 2011, אטלנטה פלקונס, סבב 1, מספר 6
 קבוצות כשחקן
 2011 - 2020 2021 2022 2023-:  אטלנטה פלקונס טנסי טייטאנס טמפה ביי באקנירס  פילדלפיה איגלס
 הישגים כשחקן
 פעמיים בחירה לאול פרו (2015, 2016)  7 פעמים בחירה לפרו בול: (2012, 2014–2019)  בחירה לנבחרת העשור השני של המאה ה-21 ב-NFL
 
קווינטוריס לופז "חוליו" ג'ונס (באנגלית: Quintorris Lopez "Julio" Jones; נולד ב-3 בפברואר 1989) הוא שחקן פוטבול אמריקאי המשחק בעמדת התופס בקבוצת פילדלפיה איגלס מליגת ה-NFL.
ביוגרפיה

ג'ונס נולד בפוליי שבאלבמה, הוא גדל עם אמו קווין מרווין ואחיו לאחר שאביו עזב את המשפחה כשהיה ג'ונס בן חמש. בתיכון הצטיין באתלטיקה וכדורסל ונחשב לאחד השחקנים הבולטים ביותר בארצות הברית בפוטבול. ב-2008 החל ללמוד באוניברסיטת אלבמה והשתלב בהרכב הפותח של קבוצת הפוטבול של האוניברסיטה. הוא זכה עם אלבמה באליפות המכללות ב-2009 לאחר עונה ללא הפסד ולאחר שלוש שנים החליט לוותר על שנתו האחרונה באוניברסיטה ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NFL.
בדראפט 2011 נבחר במקום השישי בסיבוב הראשון על ידי אטלנטה פלקונס שעל מנת לבחור בו, מסרה חמש בחירות דראפט לקבוצת קליבלנד בראונס שהייתה אמורה במקור לבחור שישית. בעונתו הראשונה רשם 959 יארד ושמונה טאצ'דאונים בתפיסה, הקבוצה העפילה לפלייאוף אך הודחה בסיבוב הראשון. בעונתו השנייה השיג 1,198 יארד ו-10 טאצ'דאונים בתפיסה. בפלייאוף הצטיין בגמר ה-NFC מול סן פרנסיסקו 49' כשתפס 11 מסירות ל-182 יארד ושני טאצ'דאונים, אך אטלנטה הפסידה 24–28 ולא העפילה לסופרבול. בעונת 2013 שבר את כף רגלו במחזור החמישי והחמיץ את שאר העונה. הוא שב לשחק בעונת 2014 והשיג 1,593 יארד ושישה טאצ'דאונים, אך אטלנטה לא העפילה לפלייאוף. בעונת 2015 הוביל את הליגה עם 136 תפיסות ל-1,871 יארד ולכך הוסיף 8 טאצ'דאונים. הוא נבחר לראשונה לנבחרת העונה ב-NFL (אול-פרו). בעונת 2016 נבחר שוב לנבחרת העונה לאחר שהשיג 1,409 יארד ושישה טאצ'דאונים. הוא הצטיין בפלייאוף בגמר ה-NFC מול גרין ביי פאקרס כשתפס תשע מסירות ל-180 יארד ושני טאצ'דאונים וסייע לאטלנטה להעפיל לסופרבול LI בו הפסידה הקבוצה לניו אינגלנד פטריוטס.
לפני עונת 2019 חתם על חוזה לשלוש שנים נוספות בסך של 66 מיליון דולר, שהפך אותו לתופס עם השכר הגבוה בליגה. ביוני 2021 הועבר בטרייד לטנסי טייטאנס. ב-2022 הצטרף לטמפה ביי באקנירס. ב-2023 הצטרף לפילדלפיה איגלס.
סטטיסטיקה נבחרת

מעודכן לסוף עונת 2022
בעונה הסדירה:
| עונה | קבוצה | משחקים | משחקים כפותח | מסירות אליו | תפיסות | יארדים | ממוצע לתפיסה | תפיסה ארוכה | טאצ'דאונים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | אטלנטה פלקונס | 13 | 13 | 95 | 54 | 959 | 17.8 | 80T | 8 |
| 2012 | אטלנטה פלקונס | 16 | 15 | 128 | 79 | 1,198 | 15.2 | 80T | 10 |
| 2013 | אטלנטה פלקונס | 5 | 5 | 59 | 41 | 580 | 14.1 | 81T | 2 |
| 2014 | אטלנטה פלקונס | 15 | 15 | 163 | 104 | 1,593 | 15.3 | 79 | 6 |
| 2015 | אטלנטה פלקונס | 16 | 16 | 203 | 136 | 1,871 | 13.8 | 70T | 8 |
| 2016 | אטלנטה פלקונס | 14 | 14 | 129 | 83 | 1,409 | 17.0 | 75T | 6 |
| 2017 | אטלנטה פלקונס | 16 | 16 | 148 | 83 | 1,444 | 16.4 | 53 | 3 |
| 2018 | אטלנטה פלקונס | 16 | 16 | 170 | 113 | 1,677 | 14.8 | 58 | 8 |
| 2019 | אטלנטה פלקונס | 15 | 15 | 157 | 99 | 1,394 | 14.1 | 54 | 6 |
| 2020 | אטלנטה פלקונס | 9 | 9 | 68 | 51 | 771 | 15.1 | 44 | 3 |
| 2021 | טנסי טייטאנס | 10 | 10 | 48 | 31 | 434 | 15.1 | 51 | 1 |
| 2022 | טמפה ביי באקנירס | 10 | 5 | 43 | 24 | 299 | 12.5 | 48 | 2 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 155 | 149 | 1,411 | 903 | 13,629 | 15.1 | 81T | 63 |

בפלייאוף:
| עונה | קבוצה | משחקים | משחקים כפותח | מסירות אליו | תפיסות | יארדים | ממוצע לתפיסה | תפיסה ארוכה | טאצ'דאונים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | אטלנטה פלקונס | 1 | 1 | 8 | 7 | 64 | 9.1 | 20 | 0 |
| 2012 | אטלנטה פלקונס | 2 | 2 | 23 | 17 | 241 | 14.2 | 46 | 2 |
| 2016 | אטלנטה פלקונס | 3 | 3 | 24 | 19 | 334 | 17.6 | 73 | 3 |
| 2017 | אטלנטה פלקונס | 2 | 2 | 26 | 18 | 195 | 10.8 | 27 | 1 |
| 2021 | טנסי טייטאנס | 1 | 1 | 7 | 6 | 62 | 10.3 | 16 | 0 |
| 2022 | טמפה ביי באקנירס | 1 | 0 | 11 | 7 | 74 | 10.6 | 30 | 1 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 10 | 9 | 99 | 74 | 970 | 13.1 | 73 | 7 |
חוסה-מריה אסקריבה

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1902 birth house of Josemaría Escrivá, ברבסטרו, ספרד 
 פטירה:  26 ביוני 1975 (בגיל 73) רומא, איטליה 
 שם לידה:  José María Julián Mariano Escrivá Albás 
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  prelatic church of Our Lady of Peace 
 השכלה:  Faculty of Law of the University of Zaragoza  האוניברסיטה האפיפיורית של לטרנו  האוניברסיטה המרכזית  San Lorenzo School of the Piarists 
 
 פרסים והוקרה
 הצלב הגדול של מסדר קרלוס השלישי (1960)  הבן האהוב של ברצלונה (7 באוקטובר 1966)  הבן האהוב של פמפלונה (אוקטובר 1960)  הבן האהוב של ברבסטרו (29 במרץ 1947)  הצלב הגדול של מסדר הקדוש ריימונדוס מפניאפורט (1954)  הצלב הגדול של מסדר התועלת האזרחי (1964)  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (1956)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1951) 
 
הקדוש חוֹסֶה-מַרִיַה אֶסְקְרִיבַה דה בַּלַגֶר אי אַלְבָּאס (Josemaría Escrivá de Balaguer y Albás ‏9 בינואר 1902 – 26 ביוני 1975) היה כהן דת קתולי מספרד ומייסד האופוס דאי. הוכתר כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-6 באוקטובר 2002. אסקריבה היה דוקטור למשפטים מאוניברסיטת מדריד ודוקטור לתאולוגיה מאוניברסיטת לטרנו אשר ברומא.
ספרו המפורסם ביותר הוא "הדרך" נמכר ב-4.5 מיליוני עותקים ב-43 שפות. מהדורה עברית של הספר יצאה לאור ב-1972 בארגנטינה.
ביוגרפיה

חוסה-מריה אסקריבה נולד בברבסטרו, עיר קטנה בצפון ספרד למשפחה אדוקה שהעניקה לו חינוך נוצרי קפדני. בילדותו נפטרו שלוש אחיותיו הקטנות ואביו איבד את הונו. לדבריו, תגובתם השלווה והמקבלת של הוריו את האסונות כמעשה האל עשתה עליו רושם עז. כשהיה בן 15 טען שראה עקבות שהשאיר נזיר שצעד יחף בשלג ושיער שאלוהים מצפה ממנו למשהו. אז החליט לפנות לקריירה כנסייתית. הוא למד קודם כל בעיר לוגרוניו ולאחר מכן בסרגוסה.
ביוגרפיה > אופוס דאי

בעצת אביו, למד משפטים שאוניברסיטת מדריד שבעיר סרגוסה. אביו נפטר ב-1924 ואסקריבה הפך לראש המשפחה. בסרגוסה הוסמך כדיאקון ב-20 בדצמבר 1924 וככהן דת ב-28 במרץ 1925. כיהן תחילה בקהילה כפרית ולאחר מכן בסרגוסה.
בשנת 1927, נסע למדריד כדי לכתוב עבודת דוקטורט במשפטים. במהלך שהותו במדריד, ב-2 באוקטובר 1928, בעיצומה של התבודדות שבמהלכה התפלל בדביקות לחזות ברצון האלוהים התגלה בפניו, לטענתו, החזון של "אופוס דאי" (עבודת האל). אז הבין, לדבריו, שכל נוצרי יכול לחפש את הקדושה בביצוע עבודתו היומיומית ומילוי התחייבויותיו הרגילות. אסקריבה ראה במועד זה את יום ייסודה של האגודה הקטנה "אופוס דאי" שהקים ברוח חזונו, ושמגוף זערורי צברה תמיכה וחברים באטיות. במקביל כיהן ככומר בשכונות העממיות של מדריד, השלים את לימודיו באוניברסיטה ולימד שיעורים פרטיים כדי לתמוך במשפחתו.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד נאלץ להתחבא מהרפובליקנים אך למרות הסכנה המשיך לשרת כמורה. הצליח להימלט מהבירה, חצה את הפירנאים לדרום צרפת והגיע לבסוף לעיר בורגוס שבשטח השליטה הלאומני. בסיום המלחמה, ב-1939, חזר למדריד. באותה שנה גם סיים את לימודי הדוקטורט שלו במשפטים. ב-14 בפברואר 1943 הקים את אחוות הכמורה של הצלב הקדוש, שהפכה לזרוע ההנהגה הדתית של אופוס דאי.
ב-1946, העתיק אסקריבה את מקום מגוריו לרומא. ברומא הגיש עבודת דוקטורט בתאולוגיה באוניברסיטת לטרנו. מונה ליועץ לשני משרדים בוותיקן, כחבר כבוד באקדמיית התאולוגיה הפונטיפיקלית, וכפרלאט-של-כבוד מטעם האפיפיור. המשרה אפשרה לו להחזיק בתואר הרם "מונסיניור". ב-1950 הכיר הכס הקדוש רשמית ב"אופוס דאי", שצברה יותר ויותר חברים והשפעה בעוד אסקריבה עולה בסולם הדרגות.
מרומא, נסע מספר פעמים לארצות רבות באירופה, וב-1970 אף נסע למקסיקו וערך שם מספר פגישות עם אנשי אופוס דאי וחבריהם כדי לדון בחייו הרוחניים של האדם הנוצרי. ב-1974 וב-1975, יצא לשני מסעות במרכז ובדרום אמריקה, ושם קיים מספר מפגשים עם אלפי אנשים כדי להסביר את חיי האמונה הקתולית. רוב המפגשים האלה צולמו.
ב-26 ביוני 1975, אסקריבה נפטר במפתיע ברומא, בחדר בו עבד. אופוס דאי התפשט כבר לחמש היבשות, וכלל כ-60,000 חברים מ-80 לאומים שונים. אלפי אנשים, כולל יותר משליש מהבישופים בעולם, ביקשו בכתב מהוותיקן להתחיל בתהליך הכרזתו כמבורך וכקדוש.