stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמר גביע ה-FA 1923
לאחר המשחק

הכאוס והצפיפות לפני המשחק ובזמנו הביאו למספר נפגעים בגוף. כ-900 צופים קיבלו טיפול רפואי בעקבות פציעות קלות, ו-22 פונו לבית חולים, מתוכם שוחררו עשרה בתוך זמן קצר. בזמן המשחק נפצעו גם שני שוטרים. כתוצאה מהאירועים הכאוטיים שהתרחשו במשחק נערך דיון בבית הנבחרים הבריטי, ובו שיבח מזכיר הפנים הבריטי ויליאם ברידג'מן את פעילותה של המשטרה ואת התנהגות הקהל. בזמן הוויכוח נזף יושב ראש בית הנבחרים באוסוולד מוזלי על כך שקרא לאוהדים שנכחו במגרש בשם הגנאי "חוליגנים". ברידג'מן התבקש לשקול את פתיחתה של חקירה ציבורית, אך לבסוף סיכם ואמר שהמשטרה טיפלה באירועים בצורה מוצלחת, וכי הוא סומך על רשויות האצטדיון והמשטרה שיצליחו להגות תוכנית שתמנע אירועים דומים בעתיד.
חודש לאחר המשחק נבדק האצטדיון על ידי ועדה מטעם בית הנבחרים, שנתנה להנהלת האצטדיון מספר המלצות. בדו"ח המסכם הוצע להחליף את השערים המסתובבים לשערים יותר מודרניים, הקמת שערים וגדרות נוספים, וחלוקת טבעות המושבים למקטעים נפרדים עם כניסות עצמאיות. כמו כן, נקבע כי במשחקי הגמר הבאים לא תתאפשר מכירת כרטיסים ביום המשחק, על מנת שאוהדים לא יגיעו לאצטדיון בתקווה להשיג מקום.
ההכנסה ברוטו מהמשחק הייתה 27,776 לירות שטרלינג. לאחר הפחתת עלויות השימוש בוומבלי נותרו 19,095 לירות שטרלינג שהתחלקו באופן שווה בין ההתאחדות ושתי הקבוצות. ההחזרים לאוהדים שלא הצליחו להיכנס שולם מהחלק של ההתאחדות.
לאחר המשחק נערכה ארוחה משותפת לשחקנים ולמספר פקידים בכירים בנוכחותו של ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג', שערך את הרמת הכוסית. שחקני בולטון חזרו לעירם ברכבת. כשהגיעו לתחנה הם התקבלו על ידי יושב ראש מועצת מחוז פרנוורת', ולאחר מכן הלכו לקבלת פנים אצל ראש העיר. המועדון העניק לכל אחד מהשחקנים שעון זהב כמתנה. שחקני שתי הקבוצות קיבלו מדליות על השתתפותם במשחק. בשנת 2005 נערכה מכירה פומבית שבה נמכרה המדליה של ג'ורג' קיי מווסטהאם תמורת 4,560 לירות שטרלינג, בנוסף לכרטיסים ולתוכניות מהמשחק שנמכרו במחיר גבוה.
לאחר המשחק > הנצחה

תמונתו של הסוס הלבן ביליי נחשבת לאחת התמונות המפורסמות ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי, ובמקרים רבים מכונה המשחק "גמר הסוס הלבן". בשנת 2005 נערך משאל ציבורי על שמו של הגשר להולכי רגל המוביל אל אצטדיון ומבלי החדש, והשם שנבחר היה "גשר הסוס הלבן". מנהל רשות הפיתוח של לונדון, שארגנה את המשאל, הצהיר כי השם שנבחר ראוי ביותר כיוון שהגשר (בדומה לסוס) יגביר את רמת הבטיחות בוומבלי. ג'ורג' סקורי, שרכב על הסוס, קיבל מההתאחדות כרטיסים למשחקי הגמר הבאים, אך הוא לא נכח בגלל חוסר העניין שלו בכדורגל. בשנת 2007 נערך מחזה בתיאטרון בבולטון, שעלילתו עסקה בתגובתה של קבוצה מתושבי העיר לאירועי הגמר.
לקריאה נוספת

Belton, Brian (2006). The Lads of '23: Bolton Wanderers, West Ham United and the 1923 FA Cup Final. Soccerdata. ISBN 1899468919
הערות שוליים

↑  1920 - 1939, האתר הרשמי של בולטון(הקישור אינו פעיל, 26 בפברואר 2017)
↑  סטיוארט בארנס, Nationwide Football Annual 2008–2009 (עמוד 386), SportsBooksLtd‏ (ISBN 1899807721)
1 2 3 4  ראו בעמוד 23 ב-Encyclopedia of British Football מאת פיל סואר ומרטין טיילר
1 2 3  ניק הולט וגאי לויד, Total British Football (עמוד 514), Flame Tree‏, 2006 (ISBN 1-8445-1403-X)
1 2 3 4  אנדרו תראווס, The History of the Wembley FA Cup Final (עמוד 1)
1 2 3 4 5 6 7 8  כתבה בארכיון הטיימס
↑  טוני מתיוס, Football Firsts (עמוד 16), Capella‏ 2006 (ISBN 1-8419-3451-8)
↑  ביל בייטסון ואלברט סיוול, News of the World Football Annual 1992–93 (עמוד 219), הרפר קולינס, 1992 (ISBN 0-85543-188-1)
↑  מייק קולט,The Complete Record of the FA Cup (עמוד 34), Sports Books,‏ 2003 (ISBN 1-8998-0719-5)
↑  מייק קולט, The Complete Record of the FA Cup (עמודים 34–35)
↑  עמוד 3 בספר The History of the Wembley FA Cup Final
1 2  כתבה בארכיון הטיימס
↑  כתבה בארכיון הטיימס
↑  כתבה בארכיון הטיימס
↑  כתבה בארכיון הטיימס
↑  כתבה באתר האינדפנדנט. ראו גם בעמוד 217 בספר Encyclopedia of British Football
↑  מידע בפרסומים הרשמיים של מחוז לנקשייר
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
קהל האוהדים באצטדיון והשוטרים הרכובים על סוסים שביניהם הסוס הלבן
אוהדים נדחקים ליד השער
דיק פיים ושני שחקנים של בולטון מגינים על השער של קבוצתם
קייט קאפשו

| --- | --- |

קאפשו, 1984
 לידה:  3 בנובמבר 1953 (בת 71) פורט וורת', ארצות הברית 
 שם לידה:  Kathleen Sue Nail 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיזורי  תיכון הייזלווד סנטרל 
 בן או בת זוג:  סטיבן ספילברג (12 באוקטובר 1991–?) 
 צאצאים:  סשה ספילברג, Theo Spielberg, סויר ספילברג, ג'סיקה קאפשו, Destry Allyn Spielberg 
 פרופיל ב-IMDb
 
קייט קאפשו (אנגלית: Kate Capshaw; נולדה ב-3 בנובמבר 1953) היא שחקנית ומפיקת קולנוע אמריקאית שהתגיירה. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" ו"גשם שחור". נשואה לבמאי ההוליוודי סטיבן ספילברג.
ביוגרפיה

קאפשו נולדה בשם קת'לין סו נייל (Kathleen Sue Nail) בעיר פורט וורת' שבטקסס. בתם של בוורלי סו, סוכנת נסיעות ואדווין לאון ניל.
גדלה בסנט לואיס ולמדה באוניברסיטת מיזורי, משם סיימה עם תואר בחינוך.
לפני שהפכה לשחקנית הייתה מורה לחינוך מיוחד בשני תיכונים בעיר.
אימצה את שם המשפחה קאפשו מאז נישואיה הראשונים לרוברט קאפשו.
קריירת משחק

נסעה לניו יורק כדי להפוך לשחקנית, בתחילה שיחקה באופרת סבון ובסרט "קצת סקס".
בשנת 1984 הכירה את סטיבן ספילברג על סט הסרט "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור", קאפשו התמודדה על התפקיד הנשי הראשי מול 120 בנות נוספות באודישנים, התפרסמה בסרט בדמות זמרת המועדונים ווילי סקוט.
באותה שנה התפרסמה גם בקומדיית הריגול "הגנה עצמית" ובסרט האימה "שומר החלומות".
ב-1986 הופיעה בתפקיד הראשי בקומדיית ההרפתקאות "מחנה חלל", ושיחקה בדרמה הפוליטית "עוצמה".
ב-1989 שיחקה במותחן הפשע של רידלי סקוט "גשם שחור", בתפקיד היחצנית ג'וייס.
ב-1995 השתתפה במותחן המסתורין "סיבה מוצדקת" בתור לורי, אשתו של הפרופסור למשפטים פול ארמסטרונג, אותו גילם שון קונרי. ב-1997 שיחקה בסרט "המזעיק", לצד ראיין ריינולדס. ב-1999 הפיקה קאפשו ושיחקה בתפקיד ראשי בקומדיה "מכתב האהבה".
חיים אישיים

קאפשו נולדה כנוצרייה-אפיסקופלית, אך התגיירה לפני שנישאה בשנית ב-1991 לקולנוען האמריקאי-יהודי סטיבן ספילברג.
לקאפשו ולספילברג שבעה ילדים ביחד, בנוסף לשחקנית ג'סיקה קאפשו (שנולדה מנישואיה הראשונים לרוברט קאפשו).
תואומס הולופאינן

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1976 (בן 47) קיטה, פינלנד 
 שם לידה:  Tuomas Lauri Johannes Holopainen 
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 סוגה:  מטאל סימפוני 
 שפה מועדפת:  פינית 
 כלי נגינה:  מקלדת אלקטרונית, פסנתר, קלידים מוזיקליים 
 חברת תקליטים:  ספיינפארם רקורדס 
 בן או בת זוג:  יוהאנה קורקלה (אוקטובר 2015–?) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
תואומס לאורי יוהאנס הולופיינן (בפינית: Tuomas Lauri Johannes Holopainen; נולד ב-25 בדצמבר 1976) הוא מלחין וקלידן פיני הידוע כמייסד להקת המטאל סימפוני נייטוויש.
ביוגרפיה

הולופאינן נולד בעיירת הגבול קִי֫טֵה (אנ') במזרח פינלנד לאביו היזם פנטי הולופאינן ולאמו, מורה למוזיקה קריסטי נורטיה הולופאינן. תואומס הוא הבן הצעיר במשפחה - אחותו הגדולה סוזנה היא רופאה כירורגית-אורולוגית ואחיו פטרי הוא עוזר רפואה.
הוא נמשך למוזיקה כבר מגיל צעיר ואמו רשמה אותו לכיתת הפסנתר בבית הספר וניסתה לחבב עליו מוזיקה קלאסית. עם השנים למד לנגן גם בקלרינט וסקסופון. במשך 11 שנים למד בבית הספר למוזיקה תאוריה מוזיקלית והתקבל ללימודי אוקיינוגרפיה באוניברסיטה.
החל מ-1993 הולופאינן ניגן כקלידן בכמה להקות ביניהן: Darkwoods My Betrothed, Dismal Silence, Nattvindens Gråt ו-Sethian. ב-1996 הקים את נייטוויש - להקת מטאל סימפוני/פאוור מטאל מצליחה.
הולופאינן הוא חובב ספרי וסרטי פנטזיה ובראיונותיו לתקשורת הצהיר כי הוא אוהב את ג'.ר.ר. טולקין וסטיבן קינג ואת ספריהם שר הטבעות וספרי המגדל האפל. הוא גם חובב סדרת רומח הדרקון ובחורף 2006 התוודה כי צפה בסרט הכפר 10 פעמים בשבוע, לעיתים פעמיים-שלוש ביום. הולופאינן הוא חובב פסקולים של סרטים ובעיקר מחבב את המוזיקה של המלחין הנס צימר.
הולופאינן אינו מגדיר את עצמו כדתי אלא בעל ראש פתוח וטען כי הדת עצמה אינה רעה אלא מה שאנשים עשו ממנה והצהיר כי הדת שלו היא אישית. הוא הודה כי הוא מאמין בקיומו של אלוהים, אך מתייחס אליו בהומור.
להקת נייטוויש הוקמה במהלך קומזיץ שערך הולופאינן עם חבריו ובמהלכה העלה את הרעיון להקים להקה משלו. הוא ביקש מבת כיתתו, טאריה טורונן 
והגיטריסט אמפו וורינן להצטרף למה שהיה אז פרויקט אקוסטי. אחרי ששמע את טאריה טורונן שרה ונטייתו של הגיטריסט אמפו וורינן למטאל, כמו גם סגנון הנגינה של יוקה נוואלאינן, כל אלה הובילו את תואומס להפוך את הלהקה ללהקת מטאל.
ב-2005 פיטר הולופאינן את הסולנית טאריה טורונן באמצעות מכתב ציבורי באתר הלהקה, ובו טען כי טאריה כבר אינה רואה את טובת הלהקה אלא רק רודפת כסף ופרסום ומאז נישואיה כבר אינה רואה את טובת הלהקה לנגד עיניה. ב-2007 הוכרזה אנט אולזון כסולנית מחליפה, ובשנת 2013 הוחלפה אולזון על ידי פלור ינסן. פיטוריה של טאריה הביאו להטחת האשמות וסכסוך שהתגלע בין בעלה של טאריה לחברי הלהקה.
בחודש אוגוסט 2011 החלו צילומי הסרט "Imaginaerum" בו השתתף תואומס הולופאינן, הסרט הנושא את שמו של האלבום החדש של הלהקה מאותה שנה, הולופאינן השתתף כיוצר ומלחין פסקול הסרט.
דיסקוגרפיה > נייטוויש

Angels Fall First
Oceanborn
Wishmaster
Over the Hills and Far Away EP
Century Child
Once
Dark Passion Play
Made in Hong Kong (And in Various Other Places)
Imaginaerum
Endless Forms Most Beautiful
דיסקוגרפיה > Darkwoods My Betrothed

Heirs of the Northstar
Autumn Roars Thunder
Witch-Hunts
דיסקוגרפיה > Timo Rautiainen

Sarvivuori
Loppuun Ajettu
דיסקוגרפיה > Kylähullut

Lisää Persettä Rättipäille
Peräaukko Sivistyksessä
דיסקוגרפיה > Auri

Auri
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

Music Inspired by the Life and Times of Scrooge
דיסקוגרפיה > אחרים

Fallen (For My Pain album) יחד עם להקת For My Pain...
Into the Silence עם Sethian
Love and Other Disasters עם Sonic Syndicate
פילמוגרפיה

Imaginaerum
בית נובא

| --- | --- |

בור מים בחורבת בית נובא
 מדינה:  ירדן ירדן
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  4,735 דונם (1945)
 גובה:  251 מטרים
 סיבת נטישה:  מלחמת ששת הימים
 תאריך נטישה:  7 ביוני 1967
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,350 (1961)
 קואורדינטות:  31°51′12″N 35°01′57″E﻿ / ﻿31.853333°N 35.0325°E﻿ / 31.853333; 35.0325
 אזור זמן:  UTC +2
 ,
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) עמואס(למפת גוש דן רגילה) עמואס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עמואס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עמואס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טרקטור הורס את בתי הכפר הסמוך עמואס
חיילי צה"ל מגרשים את תושבי הכפר הסמוך עמואס - יוני 1967
בית נובא (בערבית: بيت نوبا) היה כפר ערבי ששכן עד שנת 1967 באזור מובלעת לטרון. הכפר נכבש במלחמת ששת הימים - תושביו פונו ובתי הכפר נהרסו על ידי צה"ל, וכשנתיים מאוחר יותר הוקמה במקום ההתנחלות מבוא חורון. חלק מהתושבים גורשו לירדן וחלקם התיישב בכפרים אחרים בגדה המערבית.
היסטוריה

בית נובא נזכרת במקורות מימי הביניים ואצל הירונימוס. היישוב היה שומם בתקופה הביזנטית. בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית השתבש שם הכפר לבית נובא. הצלבנים כבשו את הכפר בשנת 1132 לספירה והקימו בו מבצר כדי לשמור על הדרך לירושלים. צלאח א-דין בקר בבית נובא בדרכו לירושלים כדי לעקוב מקרוב על ההכנות של צבאו שהתבצר באזור. בשנת 1192 לספירה ניסה המפקד הצלבני ריצ'רד לב ארי לפלוש לירושלים, הגיע לבית נובא ב 11- ביוני, הקים בכפר מחנה ושהה בו כמה שבועות כדי להתכונן לפלישה שבסופו של דבר לא יצאה לפועל.
בנימין מטודלה, שביקר באזור סביב שנות הששים של המאה ה־12, מצא בכפר שני יהודים, היחידים אותם פגש בנחלת בנימין. בנימין מזהה את המקום עם נוב עיר הכהנים.
בית נובא הייתה מיושבת במאה ה-16. בשנת 1552 נזכר הכפר בתיאור נכסים שהוקדשו למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו של סולימאן הראשון בירושלים. מבחינה מנהלית, הכפר השתייך לנפת ירושלים.
בשנת 1863 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן וכתב שגרו בו כ-400 תושבים. לדבריו, "הוא (הכפר) יושב על גבעה בין שני עמקים. רואים שם בורות עתיקים אחדים, ופה ושם, בתוך בתים חדשים הבנויים בנייה גסה מאוד, אבני גזית אחדות המעידות לכאורה על תקופה קדמונית". במקום הראו לו מסגד קטן בשם "ג'אמע סידי אחמד אטרפיני".
בפברואר 1871 שהו באזור צוות הסוקרים של הקרן לחקר ארץ ישראל בראשות צ'ארלס פרדריק טירוויט-דרייק (C.F. Tyrwhiitt Drake) בסקר של הקרן משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על גבעה המוקף במטעי זיתים". אספקת המים לכפר מגיעה מבורות מים.
בשנת 1873 ערך הארכאולוג וחוקר ארץ ישראל הצרפתי שארל קלרמון-גנו חפירות בכפר, וגילה שרידי כנסייה גדולה מימי הביניים.
היסטוריה > בימי המנדט הבריטי והשלטון הירדני

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. בבית נובא היו מסגד ובית ספר לבנים שהוקם בשנת 1922. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בבית נובא הייתה אוכלוסייה של כ־839 תושבים, כולם מוסלמים, במפקד 1931 הייתה אוכלוסייה של 944 תושבים שגרו ב-226 בתים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר בסך של כ-1,240 תושבים, ושטח הכפר הוערך בסך של כ-4,735 דונם טורקי מתוכם כ-15 דונם שטחים ציבוריים.
ב-12 ביולי 1948 הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי את בית נובא.
ב-20 במאי 1953 ערך גדוד 890 של צה"ל פשיטה על בית נובא והרס מבנים ורכבים, כחלק מפעולות התגמול.
על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, בשנה זו מנה הכפר 1955 תושבים. בשטחי הכפר גידלו התושבים דגנים, עצי זית, שקדיות, קטניות וענבים.
היסטוריה > לאחר 1967

במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים בית נובא, עמואס ויאלו והרס את הבתים. יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי, ולאחר שבתחילת המלחמה הכפר היה כמעט ריק מתושביו, שהוחלפו בחיילים ירדנים. עוזי נרקיס אמר בראיון שלהערכתו הכפרים נהרסו ביוזמה מקומית כנקמה על השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. על פי עדויות החיילים שהשתתפו בהריסה, האלוף נרקיס הוא שנתן את ההוראה להרוס את הכפרים במטרה לקבעו במהירות עובדות בשטח.. ההריסה נעשתה בידי יחידה של חיל ההנדסה באמצעות חומרי נפץ ודחפורים. העיתונאי עמוס קינן נכח ותיעד את הגירוש והריסת הכפרים, ואף כתב דו"ח על המקרה, בו הוא סיפר על מקרה אחד של ביזה, שלאחריו נעצרו הבוזזים, ועל הרס רכוש פרטי. שטחם הכולל של שלושת הכפרים בעת הריסתם היה כ-15,000 דונם, והתגוררו בהם כ-6,000 איש.
באוגוסט 1968 ביקר משה דיין ברמאללה. בפגישה הועלתה בעיית תושבי שלושת היישובים. דיין מסר בפגישה כי המלחמה עם ירדן פרצה בגלל יריות מאזור לטרון לנמל התעופה בן-גוריון. האזור הוא אזור ביטחוני, לכן התושבים לא יוחזרו לאזור הזה והכפרים לא ישוקמו. על פי דבריו, ממשלת ישראל הצהירה על מוכנות לתרום לפתרון ההומניטרי בין אם במציאת מקום אחר להשתקע או במתן פיצויים.
ב-9 מרץ 1969, אושרה הקמתה של ההתנחלות מבוא חורון על שרידי הכפר כקיבוץ דתי של תנועת הנוער "עזרא". עד אז ישב הגרעין כמה קילומטרים מערבה משם, במיקומו הנוכחי של היישוב מבוא מודיעים. ביום העצמאות 1969 נערך מסדר חגיגי של 900 חניכי "עזרא" וטקס עליה לקרקע על חורבות בית נובא בהשתתפות סגן שר החינוך והתרבות הרב קלמן כהנא. בנובמבר 1970 הוכרז על הקמת יישוב הקבע, אך הבנייה בפועל החלה רק במאי 1972.
הערות שוליים

↑  יוסף אלגזי, הכפרים עמואס, יאלוּ ובית-נוּבא בלטרון שנהרסו עד היסוד, בעיתון הארץ".
↑  Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p.  14.</
↑  יואל אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, יד יצחק בן צבי, 2012, עמ' 428
↑  Pringle, 1998, pp. 168, 224,337
↑  בנימין מטודלה, מסעות רבי בנימין, עמ' כח, באתר היברובוקס
↑  מיכאל ארליך, בעקבות בנימין מטודלה בנחלת בנימין, במעבה ההר: מחקרי הר אפרים ובנימין ג', אריאל – טלמון, תשע"ד (2013), עמ' 213
↑  רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, לוד-דיוספוליס 7, 2021, עמ' 19-16
↑  Guérin, 1868, pp. 285-286.</
↑  ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך ראשון : יהודה (א), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1977, עמ' 190
↑  Conder et al., The survey of western Palestine, London: Committee of the Palestine exploration fun, 1881
↑  Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 13</
↑  Clermont-Ganneau, 1896, pp. 70 ff.
↑  Barron, 1923, Table VII, Sub-district of Ramallah, p. 16
↑  Mills, 1932, p. 47
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  מטוסינו הולמים, מעריב, 13 ביולי 1948
↑  התנפלויות על כפרים בירדן, דבר, 22 במאי 1953
↑  Jordan. Dāʼirat al-Iḥṣāʼāt al-ʻĀmmah Dept. of Statistics Press, 1964
↑  מוסטפא מוראד אלדבאע', ארצנו פלסטין, דאר אל-הדא, כפר קרע, 2002
1 2 3  אוהד מלץ ומיכל סלע, ואולי לא היו הכפרים מעולם, כל העיר, 31 באוגוסט 1984
1 2  כתבה של רשות השידור הקנדית על פארק קנדה ראיון עם יצחק רבין בדקה 15:20 וראיון עם עוזי נרקיס בדקה 18:20
↑  עמוס קינן, לא כל הארץ פארק קנדה, דבר, 17 בנובמבר 1981
↑  הדו"ח של עמוס קינן
↑  עמוס כרמלי, דיין: הפלסטינאים חיסלו ישותם ב-48, דבר, 28 ביוני 1973
↑  משה דיין בביקור ברמאללה, דבר, 11 באוגוסט 1968
↑  קיבוץ דתי עומד לקום בין לטרון ורמאללה, מעריב, 10 במרץ 1969
↑  מסדר חניכי "עזרא" נערך בבית נובא, מעריב, 24 באפריל 1969
↑  בקייץ ייבנו מבני קבע בהיאחזות מבוא חורון, מעריב, 26 בנובמבר 1970
↑  הוחל בהקמת מבוא חורון באזור לטרון, דבר, 4 במאי 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348939905171  LCCN: n2010048375  VIAF: 145659855   WorldCat (עם VIAF): 145659855
פוקימון שמש וירח

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  יפן: 18 בנובמבר 2016   בעולם: 23 בנובמבר 2016
 סוגה:  משחק תפקידים
 פיתוח:  Game Freak
 הוצאה לאור:  נינטנדו
 ארץ מקור:  יפן 
 סדרה:  פוקימון
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  נינטנדו 3DS
 אתר רשמי
 
פוקימון שמש (ביפנית: ポケットモンスター サン; ברומאג'י: Poketto Monsutā San; באנגלית: Pokémon Sun Version) ופוקימון ירח (ביפנית: ポケットモンスター ムーン; ברומאג'י: Poketto Monsutā Mūn; באנגלית: Pokémon Moon Version) הם שני משחקי וידאו מסוג משחק תפקידים אשר פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו ל־נינטנדו 3DS. שני המשחקים הללו מציגים לראשונה את הדור השביעי של משחקי הפוקימון. המשחקים יצאו לראשונה ביפן וברחבי העולם ב־23 בנובמבר 2016 וממשיך את המשחקים הקודמים בסדרה אומגה רובי ואלפא ספיר.
כמו במשחקים הקודמים בסדרה, עלילת המשחקים עוקבת אחר מסעו של מאמן פוקימונים צעיר במחוז השביעי. כמו המשחקים הקודמים לו בסדרה, המשחק הוא בגרפיקה תלת־ממדית. ומציג בנוסף את ההתפתחות המיוחדת הנקראת "מגה התפתחות" (מגה אבולוציה) שהייתה זמינה בשני המשחקים הקודמים לסדרה, ובנוסף מציגה פיצ'ר חדש הנקרא "מהלכי Z" אשר חלקם מתאימים לפוקימונים מסוימים וחלקם מתאימים למתקפות מסוימות.
המשחקים זכו לביקורות חיוביות ברובן. רוב המבקרים שיבחו את ההתקדמות בזמן המשחק ואת החידוש שהביאו לזיכיון ובנוסף חלקם טענו שהמשחק הציג עלילה מעניינת מקודמיו. ובנוסף המשחק נמכר ב־1.9 מיליון עותקים בשלושת הימים הראשונים להפצתו כאשר היה בדרך לשבור את השיא של המשחק הנמכר ביותר לנינטנדו 3DS.
ביום הראשון ליציאת המשחק נשלחו כ-10 מיליון יחידות ברחבי העולם (שהוזמנו מראש) ומהר מאוד הנותרות אזלו מן המלאי. נכון ל 31 במרץ 2017, נמכרו מעל לכ-15 מיליון עותקים של פוקימון סאן ו־מון ברכבי העולם והם רשמית במקום השני של הכותרים הנמכרים ביותר ל־נינטנדו 3DS, כאשר במקום הראשון הם הכותרים מאותה הסדרה פוקימון X ו-Y.
תכונות במשחק > שומרי האיים

המשחק מציג לראשונה את דור שבע, דור זה מציג לראשונה את מחוז אלולה שנבנה בהשראת קבוצת האיים הוואי. אשר מחולק לארבעה איים ועל כל אי שומר פוקימון אגדי הנקרא טאפו.
שומר האי מלמלה - טאפו קוקו.
שומר האי אקלה - טאפו להלה.
שומר האי אולה-אולה - טאפו בולו.
שומר האי פוני - טאפו פיני.
בנוסף ישנו אי מכני נוסף הנקרא אי אתר שנוצר על ידי צוות אתר במטרה לשמש מקלט לפוקימונים.
תכונות במשחק > התחלתיים

מכיוון שהמשחק מציג מחוז חדש אז נראים לראשונה הפוקימונים ההתחלתיים שלו, בנוסף לכל התפתחות שלישית של פוקימון התחלתי יש "מהלך Z" הניתן לשימוש על ידי פוקימון זה בלבד. פוקימונים אלה ניתנים בתחילת המשחק מפרופסור קוקוי.
פוקימון התחלתי מסוג אש: ליטן - (מתפתח ל-) טורקט - (מתפתח ל-) אינסרואר
פוקימון התחלתי מסוג דשא: ראולט - (מתפתח ל-) דארטריקס - (מתפתח ל-) דיסדואיי
פוקימון התחלתי מסוג מים: פופליו - (מתפתח ל-) בריון - (מתפתח ל-) פרימרינה
דונקי קונג קאנטרי

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  18 בנובמבר 1994 
 סוגה:  משחק פלטפורמה
 פיתוח:  Rare Ltd. 
 הוצאה לאור:  נינטנדו 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 סדרה:  Donkey Kong Country 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק מחשב מרובה משתתפים 
 פלטפורמות:  ניו נינטנדו 3DS, Wii, Wii U, Game Boy Advance, Super Nintendo Entertainment System, Game Boy Color, Super NES Classic Edition 
 
דונקי קונג קאנטרי (באנגלית: Donkey Kong Country) הוא משחק פלטפורמה משנת 1994 שפותח על ידי חברת Rare ופורסם על ידי נינטנדו עבור קונסולת המשחקים סופר נינטנדו. המשחק הוא אתחול לזיכיון של נינטנדו דונקי קונג והוא הראשון בזיכיון דונקי קונג קאנטרי.
המשחק מתמקד בגורילה דונקי קונג ובאחיינו דידי קונג אשר יוצאים בעקבות מטמון הבננות הגנוב שלהם אשר נגנב על ידי התנין קינג ק. רול וצבאו, הקרמלינגס. במצב שחקן יחיד צריך להשלים 40 שלבים שונים מסוג גלילה צדדית ובהם צריך לקפוץ מפלטפורמה לפלטפורמה ולהתחמק ממכשולים שונים. לאורך השלבים צריך לאסוף פריטים שונים, לנסוע במכוניות קארטינג, לרכב על בעלי חיים שונים, להביס אויבים ובוסים שונים ולגלות שלבי בונוס סודיים. במצב מרובה משתתפים שני השחקנים עובדים בשיתוף פעולה או מתחרים זה בזה.
עלילת המשחק מתרחשת באי "דונקי קונג" בו הגיבור הראשי, הגורילה דונקי קונג, ואחיינו דידי קונג, יוצאים למסע בעקבות מטמון הבננות שנגנב מהם על ידי הנבל קינג ק. רול וצבאו, הקרמלינגס. במצב שחקן יחיד צריך להשלים 40 שלבים מגוונים מסוג גלילה צדדית המתרחשים בין היתר בג'ונגלים, מתחת למים, בהרים מושלגים ועוד ואשר בהם השחקן צריך לקפוץ מפלטפורמה לפלטפורמה ולהתחמק ממכשולים שונים. לאורך השלבים צריך לאסוף פריטים שונים, לנסוע במכוניות קארטינג, לרכב על בעלי חיים שונים, להביס אויבים ובוסים שונים ולגלות שלבי בונוס סודיים. במצב מרובה משתתפים שני השחקנים עובדים בשיתוף פעולה או מתחרים זה בזה. בעוד שדונקי קונג חזק יותר ויכול להביס אויבים גדולים יותר, דידי קונג מהיר יותר וזריז יותר.
המשחק עשה שימוש בגרפיקה תלת־ממדית נוצרה מבעוד מועד - טכניקה חדשה באותה תקופה אשר העניקה למשחק סגנון ויזואלי ייחודי.
המשחק זכה להצלחה מסחרית ניכרת כאשר לאורך השנים נמכרו בסך הכל מעל לתשעה מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד ממשחקי הסופר נינטנדו הנמכרים ביותר בכל הזמנים. ההצלחה הניכרת של המשחק הובילה לפיתוח שני משחקי המשך - "Donkey Kong Country 2: Diddy's Kong Quest" שיצא לשווקים ב-1995 ו-"Donkey Kong Country 3: Dixie Kong's Double Trouble!" שיצא לשווקים ב-1996.
צילום מסך מהמשחק
משה דפנא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1884 סודילקוב, אוקראינה 
 פטירה:  22 באוקטובר 1963 (בגיל 79) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינסוטה 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  אביטל דפנא 
 
משֶׁה דַּפְנָא (בלאוושטיין) (12 בספטמבר 1884, כ"ב באלול ה'תרמ"ד – 23 באוקטובר 1963, ה' בחשוון ה'תשכ"ד) היה משורר ומחנך ישראלי, שימש בתפקידי הוראה וניהול במערכת החינוך. בין שיריו הידועים: "אמא יקרה לי", "היורה" ו"למה?" ("הודי חמודי").
תולדות חייו

דפנא נולד בשם משה בלאוושטיין בעיר סודילקוב בווהלין שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בהיותו כבן עשר עברה משפחתו לעיר השכנה קורץ.
למד לימודיים תורניים בחדר, בישיבה ובבית מדרש, ורכש גם השכלה כללית אצל מורים פרטיים ובלימוד עצמי. בגיל 13, בהשפעת הקונגרס הציוני בבזל, הצטרף לתנועה הציונית וייסד עם חברים אגודה ללימוד עברית.
הוא כתב לבית המדרש למורים של חברת "עזרה" בירושלים וביקש להתקבל כתלמיד. בטרם מלאו לו עשרים נענה בחיוב, והוא עשה דרכו לארץ ישראל. בעיר ברודי שבגליציה פגש את יוסף אהרונוביץ' וחיים טרטקובר, והם ייסדו את אגודת "חלוצי-ציון". דפנא פעל לצירוף חברים לאגודה ולהפצת הלשון העברית. ב־1906 (תרס"ו) הגיע ליפו, עבד כשומר ופועל ברחובות והיה שותף להקמת מפלגת "הפועל הצעיר".
רק ב-1907 (תרס"ז) התחיל את לימודיו בבית המדרש למורים, ומצא עצמו שותף למאבק על שפת הלימוד במוסד ("מלחמת השפות"). את לימודיו סיים ב-1911 (תרע"א) וחזר למושבות ושימש בהן כמורה. בשמונה השנים הראשונות לימד בגדרה וברחובות, אחר כך כמורה ראשי במקווה ישראל ובמשך שמונה שנים כמורה בבית ספר לבנות ביפו. ב-1928 (תרפ"ח) הוזמן ללמד בבית ספר העברי הגבוה ובסמינר למורים במיניאפוליס שבמינסוטה. באוניברסיטת מינסוטה סיים לימודיו לתואר מוסמך בבוטניקה ובתורת הפיקוח. ב-1930 חזר לארץ ישראל והתמנה למנהל בית ספר בתל אביב. ב-1938 (תרצ"ח) היה למפקח על בתי ספר של הזרם הכללי. עם קום המדינה נתמנה לסגן המפקח הראשי על בתי הספר של הזרם הממלכתי, ולאחר שנה נתמנה למפקח הראשי. ב-1954 (תשי"ד) פרש מעבודתו.
בין התפקידים שמילא:
חבר מרכז הסתדרות המורים וועד החינוך
ממייסדי המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה ומורה ומרצה בה.
יו"ר ועדת הארכיון של הסתדרות המורים.
היה נשוי לבלה לבית הנקין (בתם של הביל"ויים מרדכי ולאה הנקין מגדרה) ואב לשניים: אביטל דפנא וטובה לוין. נכדו אהוד דפנא (בנו של אביטל) נהרג ברמת הגולן במהלך מלחמת יום כיפור
משה דפנא נפטר בשנת 1963 ונקבר לבקשתו בבית הקברות בגדרה.
ארכיונם האישי שלו ושל בנו שמור בספרייה הלאומית.