stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקאם (מבנה)
מבני מקאם מפורסמים

| שם | על שם | מיקום | קואורדינטות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מקאם אבו הורירה | מיוחס לאבו הוריירה, אף שלפי כותבים ערבים רבים הוא נקבר באל-מדינה. יאקות אל-חמאווי מציע, בנוסף לאפשרות שזהו קברו של אבו הוריירה, את האפשרות שמדובר בקברו של עבד אללה בן סעד (אנ'), מושל מצרים. כותב אנונימי מציע שמדובר בקבר בנו של אבו הוריירה. במבנה שתי כתובות, האחת משנת 1274 מספרת שהפורטיקו נבנה בידי בייברס, והשנייה משנת 1293 מספרת שהמאוזוליאום נבנה בידי אל-מליכ אל-אשרף. יהודים זיהו את המקום עם קברו של רבן גמליאל, אף על פי שהקבר המוסלמי מאוחר יותר. הקבר נחשב לרוב כאחת הדוגמאות הנאות למאוזוליאום כיפתי בארץ ישראל | יבנא | 31°52′49″N 34°47′23″E﻿ / ﻿31.880292°N 34.789733°E﻿ / 31.880292; 34.789733 |  |
| נבי רובין | מיוחס לראובן בנו של יעקב, כנראה מקום פולחן קדום אך המבנה עצמו נבנה סביב 1430, על כתובת החקוקה בטבלת שיש מעל פתח המבנה כתוב: "...ציווה לבנות הקבר המבורך הזה, הוד מעלתו הנעלה סייף א דין תמראז אלמודי אלאשרפי, מושל מחוז עזה" | נבי רובין | 31°55′46″N 34°44′02″E﻿ / ﻿31.92944°N 34.73389°E﻿ / 31.92944; 34.73389 |  |
| נבי יושע | מיוחס ליהושע, האתר היה מקודש עבור המתואלים, השיעים בלבנון. עד 1948 הם נהגו לעלות אליו לרגל ולערוך חגיגות במקום (בארבעת הימים האחרונים של חודש הרמדאן ). הגאוגרף מוקדסי כתב בשנת 985 על החגיגות שנערכו במקום לכבוד נבי יושע, ומציין שהרי נפתלי מקודשים משום כך לשיעים. בני משפחת ע'ול השיעית היו אחראים על בניין הקבר, והם התגוררו בחדרים שנבנו ממזרח וממערב. בתקופה העות'מאנית הם היו פטורים ממסים, לרבות האדמות החקלאיות שהיו ברשותם, שכן נחשבו להקדש מוסלמי. האתר כולל שני חדרי תפילה וחדרי מגורים ממזרח וממערב ששימשו את הממונה על המקום ומשפחתו והאורחים. | נבי יושע | 33°6′55″N 35°33′22″E﻿ / ﻿33.11528°N 35.55611°E﻿ / 33.11528; 35.55611 |  |
| מקאם אבן ג'בל | מיוחס למועאד' אבן ג'בל, אחד ממפקדי הצבא המוסלמי שכבש את האזור במאה ה-7, מת ממגפה שפרצה במחנה הצבאי באמאוס בשנת 639. על פי כתובת עתיקה במקום, המבנה הוקם בידי מנכורש המושל הממלוכי של ירושלים בשנת 1288. נקרא גם שיח' מוּעָלָה | עמואס | 31°50′08″N 34°59′30″E﻿ / ﻿31.83556°N 34.99167°E﻿ / 31.83556; 34.99167 |  |
| א-נבי עניר | אתר הקרוי על שם שייח' מקומי הכולל מבנה מקאם, מעיינות, מבנה תפילה עתיק, מערת קבורה חצובה, חלקות מעובדות ועצים עתיקים | ח'רבת נבי ענר ליד ראס כרכר | 31°57′20″N 35°06′27″E﻿ / ﻿31.95556°N 35.10750°E﻿ / 31.95556; 35.10750 |  |
| מקאם עלי אל-מונטר | אתר המקודש בעיקר לבדואים מהאזור, הממוקם בפרברי עזה, מיוחס לעלי אל מנטאר, אחד מהצחאבה, בני לווייתו של מוחמד על פי גרסה אחרת הוא נקרא, שיח "אל מן טאר" השייח המעופף, על פי אגדה מקומית. | עלי מונטר | 31°29′22″N 34°28′25″E﻿ / ﻿31.48944°N 34.47361°E﻿ / 31.48944; 34.47361 |  |
| מקאם שייח' עבדאללה | מקאם על שם קדוש מקומי על פסגה מדרום לדורא אל-קרע | דורא אל-קרע | 31°56′57″N 35°13′55″E﻿ / ﻿31.94917°N 35.23194°E﻿ / 31.94917; 35.23194 |  |
| שייח' עבדאללה אל סהלי | מקאם על שם שייח' דרווישי, איש דת סופי שחי בתחילת המאה ה-16 | בלד א-שייח' | 32°46′18″N 35°02′33″E﻿ / ﻿32.77167°N 35.04250°E﻿ / 32.77167; 35.04250 |  |
מבני מקאם שנהרסו

| שם | תיאור | מיקום | קואורדינטות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| משהד נבי חוסיין | מבנה עתיק שהוקם בסוף המאה ה-11 ובו, לפי המסורת, נטמן ראשו חוסיין בן עלי, נכדו של הנביא מוחמד, שמותו בקרב בכרבלא שבעיראק סימן את הקרע בין שיעים לסונים בעולם המוסלמי. עולי רגל מוסלמים, לאו דווקא שיעים, נהגו לפקוד את המקום באביב ל"חגיגות נבי חוסיין". ביולי 1950 פוצץ צה"ל את נבי חוסיין. | אל-מג'דל (אשקלון) | 31°39′49″N 34°33′31″E﻿ / ﻿31.663694°N 34.558574°E﻿ / 31.663694; 34.558574 |  |
| א-נבי דאניאל | מבנה מקאם שהיה על גבעה במרכז הכפר דאניאל (ראה מפה). נהרס ב-1949 ובמקום הוקם המושב כפר דניאל | דאניאל | 31°55′52″N 34°55′45″E﻿ / ﻿31.931042°N 34.929167°E﻿ / 31.931042; 34.929167 |  |
| מקאם שייח' עלי (שער הגיא) | מבנה מקאם שהיה ממוקם במרכז שער הגיא, צמוד לכביש ירושלים-תל אביב. בשנות ה-70 נסלל מסלול נוסף בכביש מצידו השני והוא הפך לאי תנועה. בשנת 2015 נהרס המבנה במסגרת פרויקט שדרוג הכביש, כאשר תוואי הכביש הוגבה בכ-2 מטר, בנקודה בו היה ממוקם המבנה | שער הגיא | 31°48′14″N 35°02′58″E﻿ / ﻿31.803931°N 35.049493°E﻿ / 31.803931; 35.049493 |   |
| א-נבי סאמת | מבנה מקאם שהיה על גבעה מעל הכפר סרעה. נהרס ב-1949 ובמקום הוקם המושב תרום | סרעה | 31°46′31″N 34°59′06″E﻿ / ﻿31.775278°N 34.985°E﻿ / 31.775278; 34.985 |  |
| א-נבי בולוס | מבנה מקאם ואתר ארכאולוגי שרובו הרוס. בצמוד למקאם הוקמה שכונת "רמת שילה" בבית שמש | בית שמש | 31°42′51″N 34°58′51″E﻿ / ﻿31.714167°N 34.980833°E﻿ / 31.714167; 34.980833 |  |
| מקאם שייח' נוראן | מבנה מקאם שהפך לעמדת שמירה של קיבוץ מגן | קיבוץ מגן | 31°17′59″N 34°25′37″E﻿ / ﻿31.299773°N 34.426976°E﻿ / 31.299773; 34.426976 |  |
| מקאם אל ח'אדר | מבנה מקאם בכפר ההרוס אל-בסה, בגליל המערבי, הכפר הפך לאזור התעשייה של העיירה שלומי. התמונה צולמה בשנת 2008, מאז המבנה קרס | אל-בסה | 33°04′41″N 35°08′36″E﻿ / ﻿33.078056°N 35.143333°E﻿ / 33.078056; 35.143333 |  |
| מקאם שייח' מוחמד אל-גאזאלי | מבנה מקאם שהיה ממוקם בראש תל גזר, המתוארך למאה ה-14. | תל גזר | 33°04′41″N 35°08′36″E﻿ / ﻿33.078056°N 35.143333°E﻿ / 33.078056; 35.143333 |  |
| שייח חוסין (חאן סורסוק) | מבנה מקאם שהיה ממוקם במתחם החאן של משפחת סורסוק, רק קיר אחד של המבנה שרד | חורבת געתון | 33°00′45″N 35°11′38″E﻿ / ﻿33.01244°N 35.1938°E﻿ / 33.01244; 35.1938 |  |
| מקאם אל עג'מי | מבנה מקאם שהיה ממוקם במרכז הכפר בית מחסיר בהרי ירושלים | בית מחסיר | 31°47′40″N 35°02′05″E﻿ / ﻿31.794361°N 35.034653°E﻿ / 31.794361; 35.034653 |  |
לקריאה נוספת

Andrew Petersen, Bones of Contention: Muslim Shrines in Palestine, Palgrave Macmillan, 2018
Muslim shrines in Israel, בלוג של Boris Fenus
גבריאל בקראי ואורי שילר (עורכים), דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת ספרים אריאל, 1996.
אורי טל, קברי קודש מוסלמים בארץ-ישראל : היסטוריה, דת, מסורות ופולקלור, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשפ"ג.
הערות שוליים

↑  השתלטות ישראל על אתרי מורשת ודת פלסטיניים בגדה המערבית,
↑  אלי שילר, דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת ספרים אריאל, 1996, עמוד 5
1 2 3 4  תאופיק כנעאן, קברי קדושים מוסלמים בארץ ישראל, בתוך: "דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל", עורך: אלי שילר, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 1996, עמודים 23–35
↑  כרמית מזרחי, אשרה: האלה האם של ארץ כנען, באתר "כישופים: הקדרה המבעבעת", 14 באוגוסט 2004
↑   רן שפירא, במדבר, עבודת האל קדמה לעבודת האדמה והמרעה, באתר הארץ, 5 באפריל 2015
רועי גלילי, שתיקת האבנים, ספטמבר 2016
↑  משה שרון, סוגיות בתולדות ארץ ישראל תחת שלטון האסלאם, ירושלים: יד יצחק בן-צבי,, 1976, עמוד 12
↑  Ehrlich, Michael (2022). The Islamization of the Holy Land, 634-1800. Leeds, UK: Arc Humanities Press. pp. 65–66. ISBN 978-1-64189-222-3. OCLC 1302180905.
1 2  אלי שילר, קברי הנביאים באסלאם בתוך: "דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל", ירושלים, הוצאת ספרים אריאל, 1996, עמודים 59—69
↑  נחמן אביגד, 'קבר בנות יעקב שליד ציפורי', ארץ־ישראל, יא, [ספר דונייבסקי], 1973, עמ' 41‑44
↑  אמוץ דפני, עצים מקודשים בישראל, רעננה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010, עמוד 61
↑  אלי שילר, אלח'אדר — הקדוש הנצחי ופולחנו בארץ ישראל, בתוך: דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת ספרים אריאל, 1996, עמודים 76–78
↑  צביקה צוק, צפורי וסביבתה, (אריאל 109), ירושלים, 1995, עמוד 85
↑  (She-Camel of God)
1 2  שוקרי עראף, קברי קדושים מוסלמים בגליל ובצפון הארץ, בתוך: דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת אריאל, 1996, עמוד 99
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ?
↑  חג נבי צאלח ברמלה, הארץ, 19 באפריל 1931
זאב וילנאי, חגיגת נבי סאלח ברמלה, דבר, 16 באפריל 1936
חגיגת נבי צאלח בנוכחות הנציב העליון ופקידים בריטיים, דבר, 23 באפריל 1933
↑  מושלמי מואס בחג נבי צאלח, דבר, 16 במאי 1929
↑  אלפי מוסלמים בחגיגות "נבי סאלח" ברמלה, למרחב, 28 באפריל 1968
↑  קרל קלרמון-גאנו, The Arabs in Palestine, Palestine Exploration Quarterly 7, 1875-10, עמ' 209-210 doi: 10.1179/peq.1875.022
↑  Ehrlich, Michael (2022). The Islamization of the Holy Land, 634-1800. Leeds, UK: Arc Humanities Press. pp. 65–66. ISBN 978-1-64189-222-3. OCLC 1302180905.
↑  Andrew Petersen, Bones of Contention: Muslim Shrines in Palestine, Palgrave Macmillan, 2018, p. 58-59
↑  שילר עמוד 105
↑  צבי אילן, גבעת הקודש המעופף בעזה, דבר, 24 בנובמבר 1972
↑  גם חגיגת נבי חוסיין בוטלה, דבר, 18 באפריל 1938
↑  מירון רפופורט, המבצע לפיצוץ המסגדים, באתר הארץ, 4 ביולי 2007
המסגד הלבן ברמלה ומקאם נבי צאלח (מבנה בן חדר בפינת המתחם, סמוך לכביש)
אוניברסיטת קן בנורמנדי

| --- | --- |


הספרייה בקמפוס 1
 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1432–הווה (כ־593 שנים) 
 מייסדים:  ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Lamri Adoui 
 תלמידים
 :  27,465 (נכון ל־אוגוסט 2017) 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  49°11′34″N 0°21′50″W﻿ / ﻿49.192819812649°N 0.36383518877254°W﻿ / 49.192819812649; -0.36383518877254
 www.unicaen.fr
  (למפת נורמנדי מוגדלת) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  איל-דה פראנס  א.ד.פ. תעלת למאנשאוניברסיטת קן בנורמנדי(למפת נורמנדי רגילה) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  א.ד. פר.  א.ד.פ. תעלת למאנשאוניברסיטת קן בנורמנדי
 
אוניברסיטת קן (בצרפתית: Université de Caen Normandie) נמצאת בעיר קן שבצרפת, והיא האוניברסיטה הגדולה ביותר באיגוד האוניברסיטאות של נורמנדי. לומדים בה כ-29 אלף סטודנטים במגוון בתי ספר, מכונים ויחידות מחקר.
האוניברסיטה כיום

אוניברסית קן מתפרשת על שישה קמפוסים בעיר עצמה, ושישה נוספים בערים ואתרים אחרים בנורמנדי.
באוניברסיטה מתקיימים לימודים ב-8 פקולטות עיקריות: משפטים ומנהל ציבורי, מדעי הרוח והחברה, שפות זרות, פסיכולוגיה, בריאות, מדעים מדויקים, כלכלה מנהל עסקים ותכנון גאוגרפי, מדעי הספורט. בנוסף קיימים בתי ספר לטכנולוגיה, הנדסה, חינוך והוראה. לימודי דוקטורט קיימים ב-8 תחומים מדעיים מרכזיים.
באוניברסיטת קן קיימות 7 ספריות מרכזיות ועוד 20 סיפריות מקצועיות המפוזרות בארבעה מן הקמפוסים שלה.
בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה שמור דגם של רומא העתיקה בקנה מידה 1:400 ובשטח של 70 מ"ר.
בוגרים מפורסמים

רנה קוטי – נשיא צרפת בשנים 1954–1959
פייר-סימון לפלס – מדען
אורבן לה-ורייה – מדען
ז'ול דומון ד'אורוויל – מגלה ארצות, רב חובל ואדמירל
ז'ול ברבה ד'אורביי – סופר
איזמבארד קינגדום ברונל – מהנדס
ארמון הפקולטות-המבנה המרכזי הראשון של האוניברסיטה
ספריית האוניברסיטה, 1910 בערך
דגם רומא העתיקה
סכר ניו קרוטון

| --- | --- |
סכר ניו קרוטון ב-2016.
סכר ניו קרוטון ב-2016.
 מיקום:  35 קילומטרים צפונית לניו יורק ארצות הברית
 סוג:  סכר קשת-כבידה
 סוכר את:  נהר קרוטון
 יוצר את:  מאגר ניו קרוטון(אנ')
 אורך:  667 מטרים
 רוחב בבסיס:  81 מטרים
 גובה:  91 מטרים
 תקופת הבנייה:  1892–1906 (כ־14 שנים)
 קואורדינטות:  41°13′35″N 73°51′19″W﻿ / ﻿41.2264°N 73.8553°W﻿ / 41.2264; -73.8553
 he
 
סכר ניו קרוטון (באנגלית: New Croton Dam) הנקרא גם סכר קורנל, הוא סכר בְּנִייה (אנ'). היוצר את מאגר קרוטון החדש (אנ'), ששניהם, יחד עם נהר קרוטון עצמו, מהווים חלקים ממערכת אספקת המים של העיר ניו יורק (אנ'). הסכר ממוקם על פני נהר קרוטון ליד קרוטון-און-הדסון (אנ'), ניו יורק, כ-35 ק"מ צפונית לעיר ניו יורק, ומדרום וצמוד לקצה הדרומי של מאגר ניו קרוטון.
הבנייה החלה בשנת 1892 והסתיימה בשנת 1906. רוחב הסכר בבסיסו הוא 81 מטר, וגובהו 91 מטר מהבסיס לפסגה. בזמן השלמתו, זה היה הסכר הגבוה בעולם. הסכר אוגר עד 19 מיליארד גלונים (72,000,000 מ"ק) של מים, המהווים חלק קטן מאוד מיכולת האחסון הכוללת של מערכת המים בעיר ניו יורק, שהיא בנפח של 580 מיליארד גלונים (2.2×109 מ"ק).
היסטוריה > עד ראשית המאה ה-19

עד המאה השמונה עשרה, העיר ניו יורק הייתה תלויה אך ורק באמצעים פרימיטיביים, כגון בארות ומאגרי מי גשמים, כדי לאסוף מים לשימוש יומיומי. הבאר הציבורית הראשונה נחפרה בבאולינג גרין(אנ') ב-1677, והמאגר הראשון נבנה באיסט סייד(אנ') של מנהטן ב-1776 לאחר שהאוכלוסייה גדלה ל-22,000.
קולקט פונד(אנ'), או "בריכת מים מתוקים", הייתה גוף מים מתוקים במה שהוא כיום צ'יינה טאון במנהטן התחתית. במשך שתי המאות הראשונות של ההתיישבות האירופית במנהטן, היא הייתה מערכת אספקת המים העיקרית של העיר הצומחת. מאוחר יותר, העיר הייתה מודעת להידרדרות באיכות המים שלה, בשל גידול אוכלוסייתה המהיר (60,000 עד 200,000 מ-1800 עד 1830), שהייתה לה סכנה ניכרת של גרימת מגפות.
היסטוריה > המאה ה-19

בשנת 1837, העיר ניו יורק החלה לבנות את מערכת אספקת המים החדשה שלה. הפרויקט החל בבניית סכר ברוחב 76 מ' ובגובה 17 מ' במרחק של 10 ק"מ במעלה הזרם של שפך נהר קרוטון להדסון. זה היה סכר הבנייה המשמעותי הראשון בארצות הברית.
הוא נבנה מגושים מרובעים של גרניט ומלט, וברוחב 21 מ' בבסיסו, ו-2.1 מ' בחלקו העליון. הוא העלה את מפלס נהר קרוטון ב-12 מ', ויצר מאגר באורך 8 ק"מ, שגודלו היה 1,620 דונם, ובעל קיבולת של 500 מיליון גלונים (1.8 מיליון מטר מעוקב), והיה ממוקם בגובה של 51 מ' מעל פני הים. בניית הסכר הסתיימה בשנת 1842.
עד 1881, ולאחר תיקונים נרחבים בסכר, שגובהו 17 מ', הצליח מאגר אולד קרוטון לספק לעיר כ-90 מיליון גלונים (340,000 מ"ר) ביום, דרך אמת המים העתיקה של קרוטון. אמת המים הזו הגיעה עד לרובע הברונקס, לשכונת הייברידג' דהיום(אנ'), וכדי לאפשר חצייה של נהר הארלם לכיוון מנהטן, בנו את הגשר הגבוה שאליו חוברה אמת המים באמצעות צינור גדול, שהוביל את המים למנהטן. בניית הגשר והעברת קו המים הצמוד אליו הושלמו בשנת 1848. זהו הגשר העתיק ביותר בעיר ניו יורק מרובת הגשרים, שעדיין עומד על תילו.
היסטוריה > לקראת המאה ה-20 ובמהלכה

בשאיפה להרחיב את אספקת המים של העיר, מהנדסי ועדת אקוודוקט העיר תכננו בשנת 1884 סכר בגובה 84 עד 91 מטר, המשתרע על נהר קרוטון ליד פתחו. הסכר והמאגר המוצעים אמורים היו לכסות 52 קמ"ר של קרקע, שתפוסה על ידי מבנים ורכוש ציבוריים ופרטיים רבים. לאחר הסדרת הקרקעות, הגיעו צוותי עבודה שעבדו על הסכר המקורי, וגם סתתים מדרום איטליה.
לשם בניית הסכר נדרשה הסטת הנהר מדרכו הרגילה, ושאיבת אפיק הנהר לייבושו. כדי להשיג זאת, פועלים חפרו תעלה בצורת חצי סהר באורך 300 מטר ורוחב 61 מטר. בגבעה בצד הצפוני של הנהר, אבטחו את התעלה בקיר תמך ובניית סכרים זמניים, כדי לשלוט בזרימת המים. הבנייה הראשונית נמשכה שמונה שנים, ושינויים ותיקונים נרחבים נמשכו במשך שש שנים נוספות. תנאי העבודה היו לרוב קשים. סרט אילם, The Croton Dam Strike, שיצא לאקרנים בשנת 1900, תיאר בעיות ניהול עבודה הקשורות לבניית הסכר.
העבודות החלו בשנת 1892 באתר בנחלתו של א.ב. קורנל, 6.4 ק"מ במורד הזרם של הסכר המקורי, שהיה שקוע על ידי המאגר החדש (ראו המפה וההסבר למעלה משמאל, באשר למיקום הסכר החדש). מאגר ניו קרוטון הצליח בסופו של דבר לספק 200 עד 300 מיליון גלונים (760,000 עד 1,140,000 מ"ק) ביום, דרך אמת מים חדשה שהובילה מים למאגר ג'רום פארק(אנ'), בצפון ברונקס, ניו יורק.
מאגר האגירה שהתקבל, מאגן ניקוז של 41 קמ"ר, הכיל 54 מיליון מ"ק בתפוקה מלאה. בניית הסכר הושלמה בשנת 1906. במעלה הזרם נסכרו שני יובלים של נהר הקרוטון: היובל המערבי(אנ') והיובל התיכון(אנ'), ויצרו את מאגר מפלי קרוטון(אנ'), שהוכנס לשירות ב-1911.
הגשר מעל שפך העודפים הוחלף בשנת 1975 ושוב בשנת 2005. באותה שנה, בגלל התקפות ה-11 בספטמבר על העיר ניו יורק, ניסגרה באופן קבוע תנועת כלי רכב בכביש מעבר לראש הסכר. הולכי רגל ורכבי חירום הורשו להשתמש ב-New Croton Dam Road, בעיקר לצרכים תיירותיים, אך כל שאר התנועה נותבה מחדש. בשנת 2011 הושלם פרויקט שיקום סכר ניו קרוטון.
כיום אגני הניקוז שמזינים את מי השתייה של העיר ניו יורק משתרעים על שטח של למעלה מ-4,919 קמ"ר בהרי קטסקיל ובעמק נהר ההדסון. אגנים אלה מחולקים לשתי מערכות מאגרים: אגן הניקוז Catskill/Delaware הממוקם מערבה לנהר ההדסון, ואגן הניקוז של נהר קרוטון, הממוקם מזרחית לנהר ההדסון. יחד, מערכות המאגרים מספקות כ-1.4 מיליארד גלונים של מים בכל יום ל-9 מיליון אנשים בעיר ניו יורק.
ראו גם

מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
נהר קרוטון
ביאורים

↑  סכרי בנייה הם סכרים העשויים בעיקר אבן ולבנים, לפעמים מחוברים בטיט. סימוכין ראו: כאן.
↑  לצפייה במיקום הסכר הישן ראו כאן. סמן קנה המידה מראה שאכן מדובר ב-10 ק"מ מנקודת שפך הקרוטון להדסון.
↑  המקור מתאר גודל של 400 אקרים, וכל אקר שווה ל-4.05 דונם.
↑  שזכה בהצמדת שמו לסכר, בנוסף לשם הפופולרי סכר ניו קרוטון.
↑  לצפייה במיקום מאגר ג'רום פארק, ראו כאן.
↑  בנוסף לאמת המים הזו, שמעבירה רק 10% מצריכת המים של העיר, קיימות 2 אמות מים ממערב להדסון, שמעבירות 90% מאספקת המים לעיר ממערכות אגני הניקוז של קטסקיל ודלאוור. סימוכין ראו כאן.
הערות שוליים

1 2 3 4  Croton Water Supply System, ASCE - Metropolitan Section
↑  New Croton Dam (a.k.a. Cornell Dam), The Croton Waterworks
1 2 3 4  The Croton Dam, The Village of the Croton on Hudson, New York, by WayBack Machine
↑  Jackson, Donald C, 1988. Great American Bridges and Dams. p. 128. John Wiley and Sons
1 2  New Croton Reservoir, NYC Environmental Protection
↑  Soll, David (December 31, 2017). "Notes". Empire of Water. Cornell University Press. pp. 215–250
↑  Jackson, Kenneth T., (ed.) 1995. The Encyclopedia of New York City. New Haven, CT: Yale University Press. p. 250
↑  History of the High Bridge, NYC Parks - New York City Department of Parks & Recreation
↑  The High Bridge, NYC Parks - Official Website of the New York City Department of Parks & Recreation
↑  The Croton Dam Strike, 1900, IMDb
↑  Charles Merguerian, A History of thye NYC Water Supply System, Charles Merguerian  Blog, 2000
↑  Wegmann, Edward, .Discussion on Design of Masonry Dams, . American Society of Civil Engineers, 75. pp. 163-164, 220,  December 1912
↑  Mark N. Page, January 23, 2007, New Croton Dam Road Closure Environmental Review, WayBack Machine
↑  Joan J. Fyfe, Newsletter, Yorktown Historical Society, by WayBack Machine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556302505171  LCCN: sh95006846  VIAF: 315527988   WorldCat (עם VIAF): 315527988 
מפת מיקום נהר קרוטון. הסכר ממוקם בנקודה המערבית ביותר של מאגר ניו קרוטון, היכן שגוף המים הגדול, עובר לסימון של קו כחול דק.
תחריט משנת 1887 שהופיע בכתב העת סיינטיפיק אמריקן. מבט דרומה מצפון לנהר קרוטון. אמת המים החדשה מסומנת בקו עבה ורצוף, והעתיקה מסומנת בקו מקווקו (אין מיפוי חופשי עדכני יותר).
אליס ברזיס

| --- | --- |

 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1989) 
 מנחה לדוקטורט:  פיטר טמין, פול קרוגמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
אליס ברזיס היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן וראש מרכז עזריאלי למדיניות כלכלית.
קריירה מקצועית

ברזיס היא בעלת תואר שלישי מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). תחומי המחקר העיקריים שלה הם מקרו-כלכלה, כלכלה בינלאומית וצמיחה כלכלית. ברזיס פרסמה מאמרים יחד עם חתן פרס נובל לכלכלה הפרופ' פול קרוגמן. בעברה שימשה בתפקידים בכירים בבנק ישראל. בנוסף למחקריה האקדמיים היא מפרסמת טורים כלכליים אקטואליים בכלי תקשורת ישראליים ובינלאומיים.
תחומי מחקר עיקריים > אליטות

אליס ברזיס בוחנת את התפתחות האליטות עד לעידן הנוכחי וחוקרת את השלכותיה על הכלכלה.
תחומי מחקר עיקריים > צמיחה כלכלית

בתחום הצמיחה הכלכלית פרסמה ברזיס מאמרים משותפים עם פול קרוגמן בו הם חוקרים את המניעים המביאים מדינות לגדולה ומניעים המורידים מדינות מגדולתן. במסגרת זאת, פיתחו תאוריה חדשה הנקראת תיאורית "קפיצת הצפרדע" ('leapfrogging').
תחומי מחקר עיקריים > אוכלוסייה ודמוגרפיה

ברזיס פרסמה מאמר מקיף ובו הם חוקרת את המספר האופטימלי של ילדים במשפחה מבחינת התועלת הכלכלית. היא בוחנת את המודל של תומאס מלתוס ומרקס ובו היא עומדת על ההבדלים בגישה זו בין מדינות מפותחות, ובין מדינות מתפתחות.
תחומי מחקר עיקריים > חינוך

ברזיס חקרה את נושא ההשכלה הגבוהה ומעמדה ומצאה כי הגורם אשר הופך מוסד לימודים למוצלח הוא מדיניות של חופש פעולה מצד המוסד, ללא התערבות המדינה, שאלת הבעלות (ציבורית או פרטית) היא בעלת חשיבות משנית.
פעילות פוליטית וחברתית

פרופסור ברזיס פעילה כנגד הרפורמה המשפטית ואף פרסמה מספר מאמרים בנושא מזווית כלכלית.
כמו כן השתתפה בהפגנות כנגד אי גיוסם של חרדים לצה"ל כחלק מארגון אחים לנשק, למרות חשיפתו של העיתונאי ישי פרידמן שהיא לא שירתה בצה"ל או עשתה שירות לאומי.
חיים אישיים

בתם של אלתר ורחל שיינר, אחיה הוא הרב ישעיהו שיינר[דרושה הבהרה], מחסידות גור.
הערות שוליים

↑  Ranking and Quality of Universities: Why are US Universities at the top of the International Rankings?f
↑  פרופ' שלא שירתה בצה"ל צרחה על חרדי שכן התגייס, באתר JDN‏, 17 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437694605171  GND: 171022726  ISNI: 0000 0001 1753 1316  LCCN: no94004537  MGP: 209302  NTA: 088198839  SUDOC: 059672358  VIAF: 26639736   WorldCat (עם VIAF): 26639736
מישל בוסקילה

מישל בוסקילה (נולד ב-20 באפריל 1966) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת הימין הממלכתי בכנסת ה-25.
ביוגרפיה

בוסקילה נולד באשקלון לדוד ומרים, אחד מ-13 ילדים. החל את דרכו כסַפָּר, ובהמשך פנה לעולם העסקים. בתחילת שנות האלפיים עסק בתחומי הנדל"ן למגורים, המלונאות, הנופש והמסחר[דרושה הבהרה] ובהמשך אף שימש יו"ר של מספר חברות.
מישל בוסקילה היה ראש תנועת הליכוד בעיר אשקלון. בשנים 2008–2022 שימש חבר מועצה מטעמה, המשנה לראש העיר ואחראי מסחר, תעשייה, איכות סביבה וקשרי ממשל.[דרוש מקור] לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018) הכריז על התמודדות לראשות העיר, אך לבסוף פרש מהמרוץ ותמך בראש העיר המושעה, איתמר שמעוני. כיהן כחבר מועצה מטעם הליכוד והמשנה לראש העיר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודד למשבצת הנגב ברשימה הארצית של "הליכוד", אך הפסיד למיקי זוהר. ב-2019 תמך בגדעון סער בבחירות לראשות הליכוד, אך זה הפסיד לראש הממשלה בנימין נתניהו.
ב־2021 עבר בוסקילה לתקווה חדשה בראשות סער. הוא הוצב במקום ה־12 ולא נכנס לכנסת, מאחר שהרשימה קיבלה 6 מנדטים. אולם, לאחר התפטרותם של שלושה מחברי המפלגה במסגרת החוק הנורווגי, פרישתה של מיכל שיר מהמפלגה ומעברה למפלגת יש עתיד ועזיבתם של שני חברים נוספים שלא רצו להיכנס לכנסת, החל בוסקילה לכהן כחבר הכנסת העשרים וארבע למשך ימים ספורים לאחר פיזורה והיציאה לפגרת הבחירות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-13 ברשימת המחנה הממלכתי מטעם תקווה חדשה. הרשימה זכתה ב-12 מושבים, ולפיכך בוסקילה לא נבחר מחדש לכנסת. ביולי 2024 פרשה חברת המפלגה יפעת שאשא ביטון מהחיים הפוליטיים ובעקבות זאת התפטרה מחברותה בכנסת, ובוסקילה שב לכהן במקומה באופוזיציה. ב-29 בספטמבר 2024 שבה מפלגת "תקווה חדשה" לקואליציה. בוסקילה משמש כיו"ר סיעת הימין הממלכתי, יו"ר הוועדה המיוחדת ליישובים בגבול המזרחי של ישראל וחבר בוועדת חוץ וביטחון, ועדת הכספים, ועדת הפנים, ועדת הכנסת, ועדת חינוך, הוועדה לביטחון לאומי, ועדת כלכלה, ועדת העלייה והקליטה והוועדה המיוחדת למאבק בשימוש בסמים ואלכוהול.
חבר עמותת הידידים, שוחרי מרכז רפואי ברזילי.
משפחה

למישל בוסקילה שנים עשר אחים. שניים מהם - מקסים ואיציק נהרגו בעת שירותם הצבאי.
נשוי לרונית, אב לארבעה וסב לנכדים.
הערות שוליים

↑  מישל בוסקילה, באתר פייסבוק
↑  שמוליק חדד, תושבים באשקלון: אנחנו הופכים לשדרות, באתר ynet, 28 באוגוסט 2003
↑  גיא עזרא, ‏מצטרף חדש למפלגה של גדעון סער, באתר "סרוגים", 17 בינואר 2021
↑  בוסקילה נגד כץ באתר רדיו דרום, 14 באוגוסט 2018
↑  שלומי לוי, מישל בוסקילה פרש המירוץ, יתמוך באיתמר שמעוני, באתר אשקלון ניוז, ‏4 באוגוסט 2018
↑  יוסי פרטוק, מישל בוסקילה רץ לכנסת, 15 בפברואר 2014
↑  רובי מוסט, תוצאות המחוזות בליכוד, באתר הליכוד שלנו
↑  נינה פוקס, בליכוד מתכוננים לפריימריז: "התחושות במפלגה לא טובות", באתר ynet, 13 בדצמבר 2019
↑  מורן אזולאי, אטילה שומפלבי, רועי רובינשטיין, ענבר טויזר, אחיה ראב"ד ואדיר ינקו, הליכוד שלו: נתניהו הביס את סער בפריימריז, באתר ynet, 27 בדצמבר 2019
↑  בדרך לכנסת: מישל בוסקילה מקום 12 ברשימה של גדעון סער, באתר אשקלונים
↑  עמותת הידידים, באתר המרכז הרפואי האוניברסיטאי ברזילי אשקלון
↑  סמל ראשון מקסים בוסקילה, באתר www.izkor.gov.il
↑  טוראי יצחק איציק בוסקילה ז"ל, באתר ashkelon.gal-ed.co.il
| חברי הכנסת המכהנים בכנסת העשרים וחמש |
| --- | --- | --- |
(חברי הכנסת ששמותיהם מודגשים מכהנים גם כשרים או כסגני שרים בממשלת ישראל השלושים ושבע)
| סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  | סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  |  |
| הליכוד (32) | נתניהו • לוין • אוחנה • ברקת • דיכטר • ישראל כ"ץ • קרעי • ביטן • אדלשטיין • רביבו • דיסטל-אטבריאן • ואטורי • דנינו • גוטליב • מילביצקי • ביסמוט • סעדה • דלל • גמליאל • אופיר כץ • גולן • אילוז • קלנר • עטייה • הלוי • מלקו • שקלים • שטרית • פסל • גואטה • בוארון • עבד |  |
| ש"ס (11) | דרעי • מלכיאלי • ארבל • אזולאי • אבוטבול • בוסו • טייב • בצלאל • מישרקי • מלול • מושיאשוילי |  |
| יהדות התורה (7) | גפני • טסלר • אשר • אייכלר • פינדרוס • רוט • ברוכי |  |
| הציונות הדתית (6) | סופר • סטרוק • רוטמן • וולדיגר • טל • סולומון |  |
| הימין הממלכתי (4) | סער • אלקין • השכל • בוסקילה |  |
| נעם (1) | מעוז |  |
| סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) | סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) |  |
| יש עתיד (23) | לפיד • מאיר כהן • אלהרר • מירב כהן • שטרן • מיקי לוי • בן ארי • בן ברק • סגלוביץ • טופורובסקי • שיר • להב-הרצנו • בליאק • רון כץ • צרפתי הרכבי • מזרסקי • סאקס פרידמן • דבורה ביטון • טור-פז • דוידסון • שירי • מירון • ירון לוי |  |
| המחנה הממלכתי (8) | גנץ • איזנקוט • תמנו • טרופר • מיכאל ביטון • כהנא • פרקש-הכהן • שוסטר |  |
| עוצמה יהודית (7) | בן גביר • וסרלאוף • אלמוג כהן • אליהו  • פוגל • סון הר-מלך • קרויזר |  |
| ישראל ביתנו (6) | ליברמן • פורר • סובה • ניר • מלינובסקי • עמאר |  |
| רע"מ (5) | עבאס • טאהא • אל-הואשלה • ח'טיב-יאסין • חוג'יראת |  |
| חד"ש-תע"ל (5) | עודה • טיבי • תומא סלימאן • כסיף • עטאונה |  |
| העבודה (4) | מיכאלי • לזימי • קריב • רייטן |  |
| הרוב הלאומי (1) | רול |  |