stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלאס יאן הונטלאר
תארים > תארים אישיים

מלך השערים של ליגת המשנה ההולנדית: 2003/04
שחקן העונה של ליגת המשנה ההולנדית: 2003/04
כישרון השנה בהולנד: 2005/06
שחקן העונה של אייאקס אמסטרדם: 2005/06
מלך השערים של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006
השחקן המצטיין של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006
מלך השערים של ליגת העל ההולנדית: 2005/06, 2007/08
מלך השערים של הבונדסליגה: 2011/12
נבחרת העונה של הבונדסליגה לפי מגזין קיקר: 2011/12
מלך השערים של מוקדמות יורו 2012
מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21
מלך השערים בכל הזמנים של שאלקה 04 במפעלים האירופיים
הערות שוליים

↑  Klaas-Jan Huntelaar kehrt zum FC Schalke 04 zurück, Fußball, ‏19 בינואר 2021 (ב־)
| נבחרת הולנד – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 ואן דר סאר •  2 אוייר •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 דה זיוו •  7 ואן פרסי •  8 אנגלאר •  9 ואן ניסטלרוי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 מלכיוט • 13 טימר •  14 בומה • 15 דה קלר • 16 סטקלנבורג • 17 דה יונג • 18 קאוט • 19 הונטלאר • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 ונחור אוף הסלינק • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן באסטן |  1 ואן דר סאר •  2 אוייר •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 דה זיוו •  7 ואן פרסי •  8 אנגלאר •  9 ואן ניסטלרוי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 מלכיוט • 13 טימר •  14 בומה • 15 דה קלר • 16 סטקלנבורג • 17 דה יונג • 18 קאוט • 19 הונטלאר • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 ונחור אוף הסלינק • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן באסטן | הולנד |
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2010 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק |  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק | הולנד |
| נבחרת הולנד – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר ויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 בומה •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 נ. דה יונג •  9 הונטלאר •  10 סניידר •   11 רובן •  12 וורם • 13 פלאר •  14 שארס • 15 וילמס • 16 ואן פרסי • 17 סטרוטמן • 18 ל. דה יונג • 19 נארסינג • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 קרול • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק |  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר ויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 בומה •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 נ. דה יונג •  9 הונטלאר •  10 סניידר •   11 רובן •  12 וורם • 13 פלאר •  14 שארס • 15 וילמס • 16 ואן פרסי • 17 סטרוטמן • 18 ל. דה יונג • 19 נארסינג • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 קרול • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק | הולנד |
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2014 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 סילסן •  2 פלאר •  3 דה פריי •  4 מרטינס אינדי •  5 בלינד •  6 דה גוזמן •  7 יאנמאט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 ורהאג • 13 ולטמן •  14 קונגולו • 15 קאוט • 16 קלאסי • 17 לנס • 18 פר • 19 הונטלאר • 20 ויינאלדם • 21 דפאי • 22 וורם • 23 קרול • מאמן: ואן חאל |  1 סילסן •  2 פלאר •  3 דה פריי •  4 מרטינס אינדי •  5 בלינד •  6 דה גוזמן •  7 יאנמאט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 ורהאג • 13 ולטמן •  14 קונגולו • 15 קאוט • 16 קלאסי • 17 לנס • 18 פר • 19 הונטלאר • 20 ויינאלדם • 21 דפאי • 22 וורם • 23 קרול • מאמן: ואן חאל | הולנד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9276 0703  NTA: 311456979  VIAF: 286890172   WorldCat (עם VIAF): 286890172
דרפלינגר (סיירת מערכה, 1913)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה:  סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בלום ווס 
 תחילת הבנייה:  ינואר 1912
 הושקה:  12 ביולי 1913
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1914 – 21 ביוני 1919 (4 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי צוותה בסקפה פלו
 מיקום:  58°51′50″N 3°12′21″W﻿ / ﻿58.863751176256°N 3.2058726504375°W﻿ / 58.863751176256; -3.2058726504375 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 26,600 טון, מקסימלי: 31,200 טון
 אורך:  210.4 מטר
 רוחב:  29 מטר
 שוקע:  9.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  26.4 קשרים
 גודל הצוות:  1,112 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  10,400 ק"מ במהירות 14 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 63,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 300 מ"מ   מגדל הניווט 300 מ"מ   צריחי תותחים 270 מ"מ   סיפון 30–80 מ"מ
 חימוש:  שמונה תותחים SK/L50 בקוטר 12 אינץ' (305 מ"מ)   12 תותחים SK/L45 בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   8 תותחים SK/L45 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   ארבעה צינורות טורפדו 24 אינץ' (60 ס"מ)
 
דרפלינגר (בגרמנית: SMS Derfflinger) הייתה סיירת מערכה של הצי הקיסרי הגרמני שנבנתה בתחילת שנות ה-1910 במהלך מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני. היא הייתה האונייה הראשונה בסדרה של שלוש אוניות; האוניות האחיות שלה היו ליצו והינדנבורג. דרפלינגר הייתה גדולה יותר והציגה שיפורים משמעותיים לעומת סיירות המערכה הגרמניות הקודמות, ונשאה תותחים גדולים יותר בסידור ירי-על יעיל יותר. דרפלינגר הייתה חמושה בסוללה ראשית של שמונה תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ'), בהשוואה לתותחי 28 ס"מ (11 אינץ') של סיירות מערכה קודמות. היה לה מהירות מרבית של 26.5 קשרים (49.1 קמ"ש) והיא נשאה הגנה כבדה, כולל חגורת שריון בעובי 30 סנטימטרים (11.8 אינץ').
דרפלינגר הושלמה זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914; לאחר כניסתה לשירות, היא הצטרפה לשאר סיירות המערכה הגרמניות בקבוצת הסיור I של צי הים הפתוח, שם שירתה במשך העימות. כחלק מכוח זה, היא השתתפה במספר רב של מבצעים בים הצפוני, כולל הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי בדצמבר 1914, קרב שרטון דוגר בינואר 1915, והפגזת ירמות' ולואוסטופט באפריל 1916. פעולות אלו הגיעו לשיאם בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם דרפלינגר עזרה להטביע את סיירות המערכה הבריטיות אה"מ קווין מרי ואה"מ אינווינסיבל. דרפלינגר ניזוקה קשות במהלך הפעולה והייתה מחוץ לשירות לצורך תיקונים במשך מספר חודשים לאחר מכן.
האונייה הצטרפה מחדש לצי בסוף 1916, אם כי בשלב זה נטשו הגרמנים את אסטרטגיית הפשיטות שלהם עם צי השטח לטובת מערכת הצוללות. כתוצאה מכך, דרפלינגר ושאר צי הים הפתוח ראו פעילות מועטה בשנתיים האחרונות של המלחמה מלבד תפקיד הסיור במפרץ הגרמני. הצי ביצע מבצע אחרון אחד באפריל 1918 בניסיון לא מוצלח ליירט שיירה בריטית לנורווגיה. לאחר תום המלחמה בנובמבר 1918, הצי נכלא בסקפה פלו. בהוראת קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, הספינות הכלואות הוטבעו ב-21 ביוני 1919 כדי למנוע את תפיסתן על ידי מדינות ההסכמה.
תכנון

דרפלינגר הוקצתה לשנת הכספים 1911 כחלק מחוק הצי משנת 1906; עבודת התכנון החלה בתחילת 1910. לאחר שעמיתיהם הבריטים החלו להתקין תותחי 34.3 ס"מ (13.5 אינץ') בסיירות המערכה שלהם, קצינים בכירים בפיקוד הצי הגרמני הגיעו למסקנה כי נדרשת עלייה בקליבר של תותחי הסוללה הראשית מ-28 ס"מ (11 אינץ') ל-30.5 ס"מ (12 אינץ'). כדי למנוע מהעלויות להיות גבוהות מדי, מספר התותחים צומצם מעשרה לשמונה, בהשוואה ל-זיידליץ הקודמת, אך אומץ סידור ירי-על יעיל יותר.
תכנון > מאפיינים

אורכה של דרפלינגר היה 210.4 מ' (690 רגל 3 אינץ'), רחבה היה 29 מ' (95 רגל 2 אינץ') והשוקע שלה היה של 9.2 מ' (30 רגל 2 אינץ') מקדימה ו-9.56 מ' (31 רגל 4 אינץ') מאחור. הדחק האונייה המתוכנן היה 26,600 טון (26,200 טון ארוך) בדרך כלל והיא הגיעה ל-26,741 טון (26,319 טון ארוך) בתפוסה מלאה. דרפלינגר הונעה על ידי שני זוגות של טורבינות קיטור בלחץ גבוה ונמוך שהניעו ארבעה מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי ארבעה עשר דוודי צינור מים שורפי פחם שהועברו לשתי ארובות. תחנת הכוח של דרפלינגר דורגה ב-63,000 כוחות סוס (46,336 קילוואט), אשר יצרה מהירות מרבית של 26.5 קשרים (49.1 קמ"ש). לספינה היה צוות שהורכב מ-44 קצינים ו-1,068 עד 1,138 מלחים. בזמן ששירתה כספינת הדגל של השייטת, צוותה תוגבר ב-14 קצינים נוספים ו-62 מלחים במטה המפקד.
מאחר שהרכיבה סוללה ראשית של שמונה תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ'), הייתה דרפלינגר סיירת המערכה הגרמנית הגדולה והחזקה ביותר באותה תקופה. הסוללה המשנית של האונייה כללה 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 בקזמטים בודדים במבנה העילי, שישה לכל צד רוחב. להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה שמונה תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45 בתושבות ציר בודדות על המבנה העילי, שארבעה מהם הוסרו ב-1916. ארבעה תותחי 8.8 ס"מ נוספים הותקנו באמצע האונייה. האונייה נשאה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') שקועים; אחד היה ממוקם בחרטום, שניים בצד הרוחב ואחד בירכתיים.
דרפלינגר הוגנה על ידי חגורת שריון בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית של הספינה, שם הגנה על מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה. עובי הסיפון שלה היה 30 עד 80 מ"מ (1.2 עד 3.1 אינץ'), כשהשריון העבה יותר משופע כלפי מטה בצדדים כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה. לצריחי הסוללה העיקריים שלה היו מגני חזית בעובי של 270 מ"מ (10.6 אינץ'). הקזמטים המשניים שלה קיבלו 150 מ"מ (5.9 אינץ') של הגנת שריון. למגדל הניווט הקדמי, שבו שלט מפקד הספינה על כלי השיט, היו דפנות בעובי של 300 מ"מ.
היסטוריית שירות

דרפלינגר נבנתה על ידי Blohm & Voss במספנה שלהם בהמבורג, שדרית האונייה הונחה בינואר 1912. האונייה נקראה על שם גאורג פון דרפלינגר, גנרל-פלדמרשל פרוסי במהלך מלחמת שלושים השנים. היא הייתה אמורה להיות מושקת ב-14 ביוני 1913, ובטקס ההשקה נשא הגנרל הגרמני אוגוסט פון מקנזן נאום. מזחלות העץ שעליהן נחה האונייה נתקעו; היא נעה רק 30–40 ס"מ (12–16 אינץ'). ניסיון שני הצליח ב-12 ביולי 1913. צוות שהורכב מעובדי המחסנות לקח את הספינה סביב סקיין לקיל בתחילת 1914; שם היא השלימה את ההתאמה. בעוד אירופה נסחפה לקראת מלחמה במהלך משבר יולי, הפיקוד הימי הגרמני הוציא פקודות ב-27 ביולי להציב את הצי במצב של כוננות מוגברת, אם כי דרפלינגר עדיין לא הייתה מוכנה. הגרמנים חששו שהצי הבלטי הרוסי יפתח בהתקפת טורפדו מפתיעה בתחילת המלחמה, כפי שעשה הצי היפני לרוסים במלחמת רוסיה–יפן, אך המתקפה לא יצאה לפועל עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה למחרת.
האונייה החלה ב-1 בספטמבר ניסויים ימיים. בסוף אוקטובר הוקצה כלי השיט לקבוצת הסיור I, אך פגיעה בטורבינות האונייה במהלך הניסויים מנעה ממנה להצטרף ליחידה עד 16 בנובמבר. המבצע הראשון של האונייה בזמן המלחמה התרחש ב-20 בנובמבר; דרפלינגר התייצבה עם הסיירות הקלות שטרלזונד ושטרסבורג ושייטת סירות הטורפדו V עבור סריקה של כ 80 מיל ימי (150 קילומטרים; 92 מיל) מצפון-מערב לאי הלגולנד. הם לא הצליחו לאתר אף כוחות בריטיים ולאחר מכן חזרו לנמל.
היסטוריית שירות > הפגזת סקרבורו, הרטליפול וויטבי

אינגנול החליט כי יש לבצע פשיטה נוספת על החוף האנגלי בתקווה לפתות חלק מהצי הגדול לקרב שבו ניתן יהיה להשמיד אותו. בשעה 03:20 ב-15 בדצמבר, זיידליץ ועליה פרנץ פון היפר, מולטקה, פון דר טאן, דרפלינגר, ובליכר, יחד עם הסיירות הקלות קולברג, שטרסבורג, שטרלזונד, גראודנץ, ושתי שייטות של סירות טורפדו עזבו את שפך היאדה. הספינות הפליגו צפונה על פני האי הלגולנד, עד שהגיעו למגדלור שונית הורנס, ובשלב זה פנו הספינות מערבה לכיוון סקרבורו. 12 שעות לאחר שהיפר עזב את שפך היאדה, צי הים הפתוח, המורכב מ-14 דרדנוטים ו-8 פרה-דרדנוטים וכוח מיסוך של 2 סיירות משוריינות, 7 סיירות קלות ו-54 סירות טורפדו, יצאו כדי לספק חיפוי מרחוק.
ב-26 באוגוסט 1914 עלתה על שרטון הסיירת הקלה הגרמנית מגדבורג במפרץ פינלנד; שרידי האונייה נלכדו על ידי הצי הרוסי, שמצא ספרי קוד ששימשו את הצי הגרמני, יחד עם מפות ניווט לים הצפוני. הרוסים העבירו את המסמכים הללו לצי המלכותי, שיחידת ההצפנה שלו - חדר 40 - החלה לפענח אותות גרמניים. ב-14 בדצמבר הם יירטו הודעות הקשורות להפגזה המתוכננת של סקרבורו. הפרטים המדויקים של התוכנית לא היו ידועים, והבריטים הניחו שצי הים הפתוח יישאר בבטחה בנמל, כמו בהפגזה הקודמת. ארבעת סיירות המערכה של תת-אדמירל דייוויד ביטי, נתמכות על ידי שייטת הסיירות השלישית ושייטת הסיירות הקלות הראשונה, יחד עם ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, היו אמורים לארוב לסיירות המערכה של היפר.
במהלך הלילה של 15 בדצמבר נתקל הגוף העיקרי של צי הים הפתוח במשחתות בריטיות. מחשש לסיכוי להתקפת טורפדו לילית, אינגנול הורה לספינות לסגת. היפר לא היה מודע להוראה של אינגנול, ולכן הוא המשיך בהפגזה. בהגיעם לחוף הבריטי, סיירות המערכה של היפר התפצלו לשתי קבוצות. זיידליץ, מולטקה ובליכר פנו צפונה להפגיז את הרטליפול, בעוד פון דר טאן ודרפלינגר פנו דרומה כדי להפגיז את סקרבורו וויטבי. עד השעה 09:45 ב-16 בדצמבר, שתי הקבוצות התאספו מחדש, והן החלו לסגת מזרחה.
בשלב זה, סיירות המערכה של ביטי היו בעמדה לחסום את נתיב היציאה הנבחר של היפר, בעוד כוחות אחרים היו בדרך להשלים את הכיתור. בשעה 12:25, הסיירות הקלות של קבוצת הסיור II החלה לעבור דרך הכוחות הבריטיים בחיפוש אחר היפר. אחת מהסיירות בשייטת הסיירות הקלות השנייה הבחינה בשטרלזונד ודיווחה לביטי. בשעה 12:30 הפנה ביטי את סיירות המערכה שלו לכיוון הספינות הגרמניות. ביטי הניח שהסיירות הגרמניות היו המסך המקדים של ספינותיו של היפר, אבל סיירות המערכה היו כ-50 ק"מ קדימה. שייטת הסיירות הקלות השנייה, שעקבה אחר ספינותיו של ביטי, התנתקה כדי לרדוף אחרי הסיירות הגרמניות, אך אות שגוי של סיירות המערכה הבריטיות החזיר אותם לעמדות החיפוי שלהם. הבלבול הזה אפשר לסיירות הקלות הגרמניות להימלט ולהתריע על מיקומם של סיירות המערכה הבריטיות. סיירות המערכה הגרמניות פנו לצפון-מזרח הכוחות הבריטיים והצליחו להימלט.
גם הבריטים וגם הגרמנים היו מאוכזבים מכך שלא הצליחו לפגוע ביעילות ביריביהם. המוניטין של אינגנול סבל מאוד כתוצאה מהחששנות שלו. הקפטן של מולטקה זעם; הוא הצהיר שאינגנול פנה לאחור "מפני שהוא פחד מאחת עשרה משחתות בריטיות שהיו יכולות להיות מחוסלות... תחת ההנהגה הנוכחית לא נשיג דבר." ההיסטוריה הגרמנית הרשמית מתחה ביקורת על אינגנול על כך שלא השתמש בכוחות הקלים שלו כדי לקבוע את גודל הצי הבריטי, וקבעה: "הוא החליט על אמצעי שלא רק סיכן ברצינות את כוחות ההתקדמות שלו מול החוף האנגלי אלא גם קיפח את הצי הגרמנים מניצחון בטוח".
היסטוריית שירות > הפגזת ירמות' ולואוסטופט

בתאריכים 24–25 באפריל 1916 ביצעה קבוצת הסיור I מבצע נוסף להפגזת החוף האנגלי, הפעם, את הערים ירמות' ולואוסטופט. היפר היה בחופשת מחלה, כך שהספינות הגרמניות היו בפיקודו של קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהניף את דגלו על זיידליץ. סיירות המערכה הגרמניות דרפלינגר, ליצו, מולטקה, זיידליץ ופון דר טאן עזבו את שפך היאדה בשעה 10:55 ב-24 באפריל, ונתמכו על ידי כוח מיסוך של 6 סיירות קלות ושתי שייטות סירות טורפדו. היחידות הכבדות של צי הים הפתוח הפליגו בשעה 13:40, במטרה לספק תמיכה מרוחקת לספינות של בודיקר. האדמירליות הבריטית הודעה על הגיחה הגרמנית באמצעות יירוט האותות האלחוטיים הגרמניים, ופרסה את הצי הגדול בשעה 15:50.
עד השעה 14:00, ספינותיו של בודיקר הגיעו לעמדה מול נורדרנאי, ואז הוא פנה את ספינותיו צפונה כדי להתחמק מהמשקיפים ההולנדיים באי טרשלינג. בשעה 15:38, זיידליץ פגעה במוקש, שקרע חור של 15 מטר (50 רגל) בגוף שלה, ממש מאחורי צינור הטורפדו הימני. 11 אנשים נהרגו ו-1,400 טון של מים נכנסו לספינה. השוקע של הספינה גדל ב-1.4 מטרים (4.6 רגל) בחרטום הספינה. זיידליץ הסתובבה אחורה עם מסך של סיירות קלות במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש). ארבעת סיירות המערכה הנותרות פנו דרומה מיד לכיוון נורדרנאי כדי למנוע נזק נוסף ממוקשים. עד השעה 16:00, זיידליץ יצאה מחשש לסכנה קרובה, אז הספינה עצרה כדי לאפשר לבודיקר לרדת. סירת הטורפדו V28 העבירה את בודיקר לליצו, והמבצע נמשך כמתוכנן.
בשעה 04:50 ב-25 באפריל, התקרבו סיירות המערכה הגרמניות ללואוסטופט כאשר הסיירות הקלות רוסטוק ואלבינג, שחיפו על האגף הדרומי, הבחינו בסיירות הקלות והמשחתות של כוח הארוויץ' של קומודור רג'ינלד טירוויט. בודיקר סירב להסיח את דעתם על ידי הספינות הבריטיות, ובמקום זאת הפנה את תותחי ספינותיו על לואוסטופט. סיירות המערכה הגרמניות השמידו שתי סוללות חוף 6 אינץ' (15 ס"מ) והסבו נזקים נוספים לעיר. בתהליך, פגז 6 אינץ' בודד מאחת מסוללות החוף פגע במולטקה, אך לספינה לא נגרם נזק משמעותי.
בשעה 05:20 פנו הפושטות הגרמניות צפונה, לכיוון ירמות', אליה הגיעו בשעה 05:42. הראות הייתה כה גרועה עד שהספינות הגרמניות ירו מטח אחד כל אחת, למעט דרפלינגר, שירתה 14 פגזים מהסוללה המרכזית שלה. הספינות הגרמניות פנו חזרה דרומה, ובשעה 05:47 נתקלו בפעם השנייה בכוח הארוויץ', שעד אז הועסקו על ידי שש הסיירות הקלות של ספינות המיסוך הגרמניות. ספינותיו של בודיקר פתחו באש מטווח של 12,000 מטר (13,000 יארד). טירוויט הפך מיד את ספינותיו ונמלט דרומה, אך לא לפני שהסיירת קונקסט ספגה נזק חמור. עקב דיווחים על צוללות בריטיות והתקפות טורפדו, בודיקר הפסיק את המרדף ופנה חזרה מזרחה לכיוון צי הים הפתוח. בשלב זה, אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, פנה חזרה לכיוון גרמניה, לאחר שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מסקפה פלו.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד

כמעט מיד לאחר הפשיטה על לואוסטופט, ויצה-אדמירל ריינהרד שר החל לתכנן גיחה נוספת לים הצפוני. הוא התכוון בתחילה לערוך את המבצע באמצע מאי, אך הנזק מהמוקש לזיידליץ התברר כקשה לתיקון - שר לא היה מוכן לצאת לפשיטה גדולה ללא כוחות סיירות המערכה שלו במלוא העוצמה. ב-22 במאי דיווחה מספנת וילהלמסהאפן כי הספינה כשירה לתפקיד, אך בדיקות שנערכו באותו לילה הראו כי מחיצות הטורפדו שניזוק מהמוקש עדיין לא אטום למים, ועדיין היו דליפות בחזית ובאחור. היה צורך בתיקונים נוספים, ולכן המבצע נדחה בשבוע נוסף, עד אז הבטיחה מספנת וילהלמסהאפן לשר שהאונייה תהיה מוכנה. בצהריים של 28 במאי, התיקונים של זיידליץ לבסוף הושלמו, והספינה חזרה לקבוצת הסיור I.
בליל 30 במאי 1916, זיידליץ וארבעת סיירות המערכה האחרות של קבוצת הסיור I עגנו במעגן שפך היאדה. למחרת בבוקר, בשעה 02:00 CET, הספינות יצאו באיטיות לעבר הסקאגרק במהירות של 16 קשרים (30 קמ"ש). בשלב זה, היפר העביר את דגלו מזיידליץ לסיירת המערכה החדשה יותר ליצו. זיידליץ תפסה את מקומה במרכז הטור, מאחורי של דרפלינגר ולפני מולטקה. קבוצת הסיור השנייה, המורכבת מהסיירות הקלות פרנקפורט, אוניית הדגל של בודיקר, ויסבאדן, פילאו אלבינג, ו-30 ספינות טורפדו של שייטות II‏, VI ו-IX, ליוו את סיירות המערכה של היפר.
כעבור שעה וחצי עזב צי הים הפתוח בפיקודו של שר את שפך היאדה; הכוח הורכב מ-16 דרדנוטים. צי הים הפתוח לווה בקבוצת הסיור IV, שהורכבה מהסיירות הקלות שטטין, מינכן, המבורג, פראונלוב, שטוטגרט, ו-31 סירות טורפדו של שייטות I‏, III‏, V ו-VII, בראשות הסיירת הקלה רוסטוק. שש הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה יצאו מנתיבי האלבה בשעה 02:45, ונפגשו עם צי הקרב בשעה 5:00.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד > הריצה דרומה

מעט לפני השעה 16:00 נתקל הכוח של היפר בשייטת סיירות המערכה של ביטי. האוניות הגרמניות היו הראשונות שפתחו באש, בטווח של כ-15,000 יארד (14,000 מטר). כאשר החלו האוניות הבריטיות להשיב אש, הבלבול בקרב סיירות המערכה הבריטיות הביא שמולטקה ספגה אש הן על ידי ניו זילנד והן על ידי טייגר. מדדי הטווח הבריטים קראו לא נכון את הטווח למטרותיהם הגרמניות, וכך נפלו המטחים הראשונים שנורו על ידי הספינות הבריטיות קילומטר מעבר לסיירות המערכה הגרמניות. עקב שגיאות בתקשורת הבריטית, דרפלינגר לא ספגה אש בעשר הדקות הראשונות של הקרב. קצין התותחנים של דרפלינגר, קורבטנקפיטן גאורג פון האזה העיר מאוחר יותר "באיזו טעות נשארנו בחוץ. צחקתי בזעף ועכשיו התחלתי לירות באויבנו בשלווה מוחלטת, כמו באימון נשק, ובדיוק הולך וגובר." בשעה 17:03, סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינדפטיגבל התפוצצה לאחר חמש עשרה דקות של ירי מפון דר טאן. זמן קצר לאחר מכן, המחצית השנייה של כוחו של ביטי, ארבע אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת של שייטת אוניות המערכה החמישית, הגיעו לטווח והחלו לירות לעבר פון דר טאן ומולטקה.
בעקבות נזק חמור שנגרם על ידי לליצו על ידי לאיון, דרפלינגר איבדה את הראייה של האונייה הבריטית, וכך בשעה 17:16 העבירה את האש שלה לקווין מרי. זיידליץ ירתה גם היא על קווין מרי, ותחת האש המשולבת של שתי סיירות המערכה, קווין מרי נפגעה שוב ושוב ברצף מהיר. משקיפים על ניו זילנד וטייגר, הספינות מאחור ולפנים בהתאמה, דיווחו על שלושה פגזים ממטח של ארבעה פגעו בספינה באותו זמן. שתי פגיעות נוספות באו בעקבותיהם, ופיצוץ ענק פרץ באמצע הספינה; ענן מתנשא של עשן שחור נשפך מהספינה הבוערת, שנשברה לשניים. הספינות המובילות של צי הקרב הגרמני הגיעו עד השעה 18:00 לטווח יעיל מהאוניות הבריטיות, והחלו בחילופי אש עם סיירות המערכה הבריטיות ואוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת. בין 18:09 ל-18:19, דרפלינגר נפגעה על ידי פגז 38 סנטימטרים (15 אינץ') מברהאם או וליאנט. בשעה 18:55, דרפלינגר נפגעה שוב; הפגז הזה פגע בחרטום וקרע חור שאפשר לכ-300 טונות של מים להיכנס לספינה.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד > קרב אוניות המערכה

קצת אחרי השעה 19:00, הסיירת הגרמנית ויסבאדן הושבתה על ידי פגז מסיירת המערכה אינווינסיבל; סיירות המערכה הגרמניות עשו פנייה של 16 נקודות לצפון-מזרח ופנו לסיירת הנכה במהירות גבוהה. בשעה 19:15 הם הבחינו בסיירת המשוריינת הבריטית דיפנס, שהצטרפה להתקפה על ויסבאדן. היפר היסס בתחילה, והאמין שהספינה היא הסיירת הגרמנית רוסטוק, אבל בשעה 19:16, קפיטן צור זי הארדר, המפקד של ליצו, הורה לתותחי ספינותיו לירות. שאר סיירות המערכה ואוניות המערכה הגרמניות הצטרפו לתגרה; דיפנס נפגעה מכמה פגזים בעלי קליבר כבד מהספינות הגרמניות. מטח אחד חדר למחסני התחמושת של הספינה ופיצוץ אדיר הרס את הסיירת.
עד 19:24, שייטת סיירות המערכה השלישית התגבשה עם סיירות המערכה הנותרות של ביטי לפני המערך הגרמני. הספינות הבריטיות המובילות הבחינו בליצו ודרפלינגר והחלו לירות עליהם. בטווח של שמונה דקות, סיירת המערכה אינווינסיבל קלעה שמונה פגעים על ליצו. בתמורה, גם ליצו ודרפלינגר ריכזו את האש שלהם ביריבה שלהם, ובשעה 19:31 דרפלינגר ירתה את המטח האחרון שלה באינווינסיבל. זמן קצר לאחר מכן התפוצץ מחסן התחמושת הקדמי והספינה נעלמה בסדרה של פיצוצים מסיביים.
עד השעה 19:30, צי הים הפתוח, שהיה בשלב זה במרדף אחרי סיירות המערכה הבריטית, עדיין לא נתקל בצי הגדול. שר שקל להסיג את כוחותיו לפני שהחושך יחשוף את ספינותיו להתקפת סירות טורפדו. הוא עדיין לא קיבל החלטה כאשר אוניות המערכה המובילות שלו נתקלו בגוף הראשי של הצי הגדול. התפתחות זו איפשרה את הנסיגה של שר, שכן בכך היה מקריב את אוניות המערכה האיטיות יותר של שייטת אוניות המערכה השנייה, בעוד ששימוש בדרדנוטים ובסיירות המערכה שלו כדי לחפות על נסיגתם היה מעמיד את ספינותיו החזקות ביותר לאש בריטית מכריעה. במקום זאת, שר הורה לספינותיו להפנות 16 נקודות לכיוון הימני, מה שיביא את החששות המוקדמים לבטיחות היחסית של הצד המנותק של מערך הקרב הגרמני.
זיידליץ ושאר סיירות המערכה עקבו אחר המהלך, מה שהציב אותם מאחורי קניג. ספינותיו החבוטות קשות של היפר זכו לרגע הפוגה זמני, וחוסר ודאות לגבי המיקום והמסלול המדויקים של ספינותיו של שר הובילו את אדמירל ג'ליקו להפנות את ספינותיו מזרחה, לעבר מה שלדעתו היה הנתיב הסביר של הנסיגה הגרמנית. הצי הגרמני הפליג במקום זאת מערבה, אך שר הורה על פנייה שנייה של 16 נקודות, מה שהפך את מסלולו וכיוון את ספינותיו למרכז הצי הבריטי. הצי הגרמני ספג אש עזה מהמערך הבריטי, ושר שלח את זיידליץ, פון דר טאן, מולטקה ודרפלינגר במהירות גבוהה לעבר הצי הבריטי, בניסיון לשבש את המערך שלהם ולהרוויח זמן עד שהכוח העיקרי שלו ייסוג. עד השעה 20:17 צמצמו סיירות המערכה הגרמניות את הטווח למרחק של 7,700 יארד (7,000 מטר) מקולוסוס, ובשלב זה שר הנחה את האוניות לירות לאונייה המובילה של הקו הבריטי. זיידליץ הצליחה לפגוע בקולוסוס פעם אחת, אך גרמה נזק קל בלבד למבנה העילי של הספינה. שלוש דקות לאחר מכן, פנו סיירות המערכה הגרמניות בנסיגה, מחופים בהתקפת סירות טורפדו.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד > נסיגה

הפסקה בקרב בשעת בין ערביים אפשרה לזיידליץ ושאר סיירות המערכה הגרמניות לחתוך שברים שהפריעו לתותחים הראשיים, לכבות שריפות, לתקן את ציוד בקרת האש והאותות ולהכין את הזרקורים לפעולה לילית. במהלך הפסקה זו התארגן הצי הגרמני מחדש למערך מסודר בסדר הפוך, כאשר הכוחות הקלים הגרמניים נתקלו במסך הבריטי מעט לאחר השעה 21:00. הירי המחודש משך את תשומת לבו של ביטי, אז הוא הפנה את סיירות המערכה שלו מערבה. בשעה 21:09, הוא ראה את סיירות המערכה הגרמניות, והגיע למרחק של 8,500 יארד (7,800 מטר) לפני פתיחת האש בשעה 20:20. בקרב שלאחר מכן, דרפלינגר נפגעה מספר פעמים; בשעה 21:34, פגז כבד פגע בצריח התותח המבצעי האחרון שלה והוציא אותו מכלל פעולה. הספינות הגרמניות השיבו באש עם כל תותח זמין, ובשעה 21:32 פגעו הן בלאיון והן בפרינסס רויאל בחושך.
התמרון של סיירות המערכה הגרמניות אילץ את שייטת אוניות המערכה I המובילה לפנות מערבה כדי למנוע התנגשות. זה הביא את הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה ישירות מאחורי סיירות המערכה, ומנע מהספינות הבריטיות לרדוף אחרי סיירות המערכה הגרמניות כאשר פנו דרומה. סיירות המערכה הבריטיות פתחו באש על אוניות המערכה הישנות; הספינות הגרמניות פנו לדרום מערב כדי להביא את כל התותחים שלהן נגד הספינות הבריטיות. קרב זה נמשך דקות ספורות בלבד לפני שהאדמירל פרנץ מאובה משך את ספינותיו 8 נקודות לימינה; הבריטים באופן בלתי מוסבר לא רדפו אחרי האוניות.
סמוך לסיום הקרב, בשעה 03:55, העביר היפר דיווח לשר המודיע לו על הנזק האדיר שספגו ספינותיו. עד אז, לדרפלינגר ופון דר טאן נותרו רק שני תותחים פעילים, מולטקה הוצפה ב-1,000 טונות של מים, זיידליץ ניזוקה קשות. היפר דיווח: "לקבוצת הסיור I כבר לא היה ערך לקרב רציני, וכתוצאה מכך הופנתה לשוב לנמל על ידי המפקד העליון, בעוד הוא עצמו נחוש להמתין להתפתחויות מול שונית הורנס עם צי הקרב".
במהלך הקרב, דרפלינגר נפגעה 17 פעמים מפגזים בקליבר כבד ותשע פעמים מתותחים משניים. היא הייתה במספנה לצורך תיקונים עד 15 באוקטובר. דרפלינגר ירתה במהלך הקרב 385 פגזים מהסוללה הראשית שלה, 235 פגזים מהתותחים המשניים שלה, וטורפדו אחד. הצוות שלה ספג 157 הרוגים ועוד 26 אנשים נפצעו; זה היה שיעור הנפגעים הגבוה ביותר בכל ספינה שלא טבעה במהלך הקרב. בגלל התנגדותה האיתנה ביוטלנד, הבריטים כינו אותה "כלב הברזל".