stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל תומאס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג
ביוגרפיה

קרל תומאס נולד ב-18 ביולי 1783 בבארטנשטיין, והיה בנם הבכור של דומיניק קונסטנטין, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט ולאופולדינה, נסיכת הוהנלוהה-בארטנשטיין, בתם של לודוויג לאופולד, נסיך הוהנלוהה-בארטנשטיין ופוליקסנה, רוזנת לימבורג-שטירום. הוא ואחיו הצעיר קונסטנטין הועלו לתואר נסיך האימפריה הרומית הקדושה. הם התחנכו בחצר האצולה בווירצבורג, ולאחר מכן בחצרו של הנסיך קלמנס ונצל מסקסוניה, הנסיך הבוחר של טרייר. בשנת 1802 הוא נשלח למשימה דיפלומטית בפריז, לייצג את בית לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג.
במהלך השינויים שחלו במדינות גרמניה בעקבות המהפכה הצרפתית, חולקו שטחי הנסיכות בין בוואריה, וירטמברג, באדן והסן. קרל תומאס הצטרף אל הצבא האוסטרי, ולחם בשורותיו במהלך המלחמות הנפוליאוניות, לאחרונה, הוא שימש כמיור ברגימנט האולאנים הגליציאני ה-2 ("הנסיך שוורצנברג"). בשנים 1812 ו-1813, איבדה המשפחה את שטחיה על הגדה השמאלית של הריין, כולל רוכפורט, ובעקבות כך שונה שם המשפחה לבית לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג.
בשנת 1814 מת אביו, וקרל תומאס ירש את נכסי המשפחה. בעקבות כך הוא התפטר מתפקידו בצבא, ושירת כחבר בפרלמנטים של באדן, בוואריה, הסן ווירטמברג. עם זאת, הוא הסתכסך עם שליטי המדינות האלו, לגבי השליטה בנכסי הנסיכות שהיו בשטחיהם. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 בנו קונסטנטין מילא את מקומו בענייני השליטה בנכסי המשפחה, אולם לאחר מותו בשנת 1838, חזר קרל תומאס לשלוט בעצמו בנכסים. לאורך כל חייו, קרל תומאס שמר על קשר חזק עם האימפריה האוסטרית ובית הבסבורג, ובשנת 1840 עבר להתגורר בווינה. לעת זקנתו הוא התחזק באמונתו בדת הקתולית, ולאחר מותו ב-3 בנובמבר 1849 בהיידלברג ירש נכדו קרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג את תאריו ונחלותיו.
משפחתו

ב-29 בספטמבר 1799 התחתן קרל תומאס עם סופיה, רוזנת וינדיש-גרץ, בתם של יוזף ניקולאס, רוזן וינדיש-גרץ ולאופולדינה, נסיכת ארנברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
קונסטנטין (1802–1838), התחתן עם אגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג.
מריה לאופולדינה (1804–1869), התחתנה עם קונסטנטין, נסיך-ורטהיים-רוזנברג.
מריה לואיזה אדליידה יולהליה (1806–1884), התחתנה עם קמיל, נסיך רוהאן.
סופיה מריה תרזה (1809–1838), התחתנה עם היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ.
מריה קרסנטיה אוקטביה (1813–1878), התחתנה עם ויקטור אלכסנדר, נסיך איזנבורג-בידינגן.
אאגידיה יולהליה (1820–1895).
ג'ים ג'אסטיס

ג'יימס "ג'ים" קונלי ג'אסטיס השני (באנגלית: James "Jim" C. Justice, II; נולד ב-27 באפריל 1951) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת וירג'יניה המערבית, מאז 2025. ג'אסטיס כיהן כמושל וירג'יניה המערבית בין השנים 2017-2025; תחילה נבחר לתפקיד זה מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך פחות משבעה חודשים לאחר היבחרו הצטרף אל המפלגה הרפובליקנית בה היה חבר בעבר. ב-2020 נבחר לכהונה שנייה כמושל עם 63.49% מהקולות. בבחירות לסנאט האמריקאי ב-2024 נבחר לסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'אסטיס נולד בצ'ארלסטון, בנם של ג'יימס ורות'. ב-1969 סיים את לימודיו בתיכון והמשיך בלימודים באקדמיה הצבאית גרינברייר. סיים תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת מרשל. במהלך הלימודים שימש קפטן נבחרת הגולף של האוניברסיטה.
ידוע כאחד המושלים והפוליטקאים הגבוהים בפוליטיקה האמריקאית, גובהו מתנשא ל-2.01 מטרים.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

לאחר הלימודים הצטרף לעסקי משפחתו. ב-1977 הקים את חברת "Justice Family Farms" שהפכה לחברה החקלאית הגדולה במזרח ארצות הברית ומגדלת חיטה, תירס, סויה על שטח של מעל 50,000 אקר בארבע מדינות. ב-1993 נפטר אביו והוא קיבל את השליטה על החברות "Bluestone Industries" ו- "Bluestone Coal Corporation", תחת ניהולו הורחבה קבוצת החברות לשליטה במעל 100 חברות שונות, בתחומי כריית הפחם, גידול עצים, מנפטות, מגרשי גולף ועוד. ב-2009 מכר את פעילות הפחם לחברת "Mechel" הרוסית תמורת 568 מיליון דולר וב-2015 רכש את נכסי החברה בחזרה תמורת 5 מיליון דולר בלבד. ג'אסטיס פיתח מתחם נופש יוקרתי בגרינברייר ובו מגרשי גולף המשמשים את סבב ה-PGA (תחרויות הגולף המקצועני הראשיות). נכון ל-2017, ג'אסטיס הוא המיליארד היחיד והאדם העשיר ביותר בווירג'יניה המערבית, הונו מוערך בכ-1.59 מיליארד דולר.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לאורך השנים החליף ג'אסטיס את רישומו בין שתי המפלגות הגדולות בארצות הברית, ותרם למועמדים מהמפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית כאחד. בפברואר 2015 הצטרף למפלגה הדמוקרטית והודיע על כוונתו להתמודד בבחירות למשרת מושל וירג'יניה המערבית. במאי 2016 ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה ובנובמבר אותה שנה ניצח בבחירות הכלליות לאחר שזכה ל-49.1% מקולות המצביעים לעומת 42.3% ליריבו מהמפלגה הרפובליקנית. בינואר 2017 הושבע לתפקידו. במהלך עצרת משותפת עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הודיע ג'אסטיס ב-3 באוגוסט 2017 כי הוא עובר למפלגה הרפובליקנית.
התמודד על קדנציה נוספת לתפקיד המושל בבחירות 2020, הפעם מטעם המפלגה הרפובליקנית וניצח.
עקב הגבלה על 2 קדנציות רצופות החלה על מושל וירג'יניה המערבית, צפוי לסיים את תפקידו בתום כהונה זאת ב-2024.
בבחירות לסנאט של ארצות הברית בווירג'יניה המערבית שנערכו בנובמבר 2024 נבחר ג'אסטיס כנציגה של מדינת וירג'יניה המערבית מטעם המפלגה הרפובליקנית לאחר שגבר על המועמד מטעם המפלגה הדמוקרטית, גלן אליוט. ב-14 בינואר 2025 ג'אסטיס הושבע לתפקידו בסנאט.
ג'אסטיס נשוי לקאת'י והם הורים לשני ילדים.
הערות שוליים

1 2  Is West Virginia Holding America’s Weirdest Election, פוליטיקו, 21 בספטמבר 2015
↑  ג'ים ג'אסטיס באתר פורבס
↑  West Virginia Gov. announces he will join GOP, אתר CNN, ‏3 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 0047 1176  LCCN: no2019097065  VIAF: 3648156317459102350006   WorldCat (עם VIAF): 3648156317459102350006
קרן פיטנגו

| --- | --- |

משרדי החברה במגדלי אקרשטיין
 נתונים כלליים
 מייסדים:  אהרן דוברת, יצחק שרם ורמי קליש
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים)
 מיקום המטה:  הרצליה פיתוח
 ענפי תעשייה:  קרן הון סיכון
  
 www.pitango.com
 
פיטנגו היא קרן הון סיכון ישראלית. הקרן מנהלת מעל 2 מיליארד דולר, שהושקעו ביותר מ-200 חברות הזנק ישראליות ובינלאומיות. הקרן מתמקדת בהשקעות בחברות הזנק בתחומי מדעי החיים, המדיה, תקשורת, אינטרנט, תוכנה, מוליכים למחצה, טכנולוגיות אחסון ואבטחת מידע.
היסטוריה

הקרן, שבעת הקמתה היה שמה פולאריס (Polaris), נוסדה בשנת 1993 על ידי קבוצת "דוברת שרם" של אהרן דוברת ויצחק שרם, יחד עם רמי קליש. זאת במסגרת תוכנית יוזמה הממשלתית, שהוקמה בתחילת שנות ה-90 על מנת לעודד את הצמיחה במשק באמצעות השקעה בחברות הון סיכון. הקרן הראשונה "פולאריס 1" הוקמה עם הון של 20 מיליון דולר והשקיעה בחברת ווקלטק (החברה הראשונה בעולם שהצליחה להעביר קול על-גבי רשת האינטרנט). בפברואר 1996 הונפקה בנאסד"ק וגייסה כ-48 מיליון דולר. כמו כן השקיעה הקרן בחברת "רדקום" שהונפקה בנאסד"ק ושלוש חברות שנרכשו במהלך השנים 1994–1996 על ידי חברות אמריקאיות: "שני מחשבים" שנמכרה לאינטל בשנת 1994. ארמון נטוורקס שנמכרה בשנת 1996 לחברת ביי נטוורקס תמורת 33 מיליון דולר, "סקורפיו" שנמכרה ל-US Robotics באוגוסט 1996 תמורת 72 מיליון דולר. השקעתה המוצלחת ביותר הייתה בחברת מדינול של קובי ריכטר - על השקעה בסך 300 אלף דולר היא קיבלה בסופו של דבר 25 מיליון דולר.
בשנת 1996 חבר חמי פרס לרמי קליש בהקמת קרן "פולריס 2" בשותפות עם קבוצת "דוברת שרם", שהייתה שותפה גם בחברת הניהול של הקרן "דש פולריס". בנובמבר 1996 גייסה 50 מיליון דולר מקבוצת משקיעים שכללה את חברת "קלארידג'" של צ'ארלס ברונפמן, אריסון השקעות, חברת טבע ובנק לאומי. בסך הכל גייסה קרן "פולריס 2" 125 מיליון דולר ובשנת 2000 כבר כיסתה את ההשקעה והניבה רווח של כ-200 מיליון דולר.
בשנת 1998 רכשה פיטנגו את חלקה של הממשלה בקרן "פולאריס 1" תמורת 35 מיליון שקל.
בשנת 2001 שינתה הקרן את שמה לפיטנגו. ההחלטה התקבלה בעקבות ויכוח שניהלה הקרן עם קרן הון סיכון אמריקאית בעלת שם זהה, מהקרנות הבולטות בחוף המזרחי של ארצות הברית. אף שפולאריס הישראלית הוקמה ב-1993, שנתיים לפני פולאריס האמריקאית, החליטה הקרן הישראלית להיות זו שתשנה את שמה.
בשנת 2000 השלימה את גיוס הקרן השלישית שלה בהיקף של 500 מיליון דולר, ובשנת 2004 את הקרן הרביעית, בהיקף של 300 מיליון דולר. באותה שנה גם הצטרף יוסי ורדי לקרן כ-"Venture Partner" משקיע שותף, לאחר שהיה יועץ לקרנות פולריס עוד מראשיתן.
מדרוג דן אנד ברדסטריט עולה כי בשנת 2011 הייתה פיטנגו קרן הון הסיכון הגדולה בישראל, עם הון מנוהל בהיקף של כ-2 מיליארד דולר.
בשנת 2010 הקימו בפיטנגו את קרן אל בוואדר שיועדה להשקעה בחברות סטארטאפ של יזמים מהמגזר הערבי. מנהלי הקרן היו ג'ימי לוי [מייסד גליל סופטוואר] וחביב חזאן.
הערות שוליים

↑  גיא גרימלנד, קרן פיטנגו - קרן הון הסיכון הגדולה בישראל עם 5.5 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2009
↑  ניר צליק, ווקלטק, 20 שנה אחרי: חלוצים מתים, עם חצים בגב, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2009
↑  ווקלטק מפטרת 66 עובדים, שני שלישים מכוח האדם בחברה, באתר גלובס, 28 ביולי 2005
↑  גלולת הרעל התפוגגה לפני שפיוטרקובסקי טעם מהפירות, באתר גלובס, 10 בפברואר 1999
↑  פולריס 2 גייסה 50 מ' ד' שיושקעו בישראל, באתר גלובס, 5 בנובמבר 1996
↑  פולריס 2 כבר כיסתה את ההשקעה והניבה רווח של כ-200 מ' ד', באתר גלובס, 29 במרץ 2000
↑  זאב קליין, ‏קרן פולאריס של יוזמה רכשה את אחזקות הממשלה ב-35 מיליון ש', באתר גלובס, 3 ביולי 1998
↑  עודד חרמוני, קרן פולריס שינתה שמה לפיטנגו - לאחר מו"מ ממושך עם קרן אמריקאית בשם זהה, באתר הארץ, 11 ביולי 2001
↑  עודד חרמוני, קבוצת ההון סיכון הישראלית הראשונה שחוצה את מיליארד הדולר: פיטנגו השלימה גיוס הקרן הרביעית בהיקף 300 מ' ד', באתר הארץ, 27 ביולי 2004
↑  יוסי ורדי ופולריס ממסדים יחסים, באתר גלובס, 20 בנובמבר 2000
↑  דירוג קרנות הון סיכון לפי הון מנוהל- 2011
↑   אלירן רובין, פיטנגו השיקה קרן שביעית: השלימה סגירה ראשונה לקרן של 175 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2016
↑  מאיר אורבך, הקרן הממשלתית שמחברת את היזמים לעולם הערבי, באתר כלכליסט, 2 בפברואר 2014
| חברות שירותים פיננסיים והשקעות בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגידים סטטוטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון |  |
| בתי השקעות | IBI (מחזיקה גם בתמיר פישמן) • אימפקט • אינפיניטי • אלומות • הפניקס בית השקעות • אלטשולר שחם • הלמן-אלדובי  • הראל השקעות • ילין לפידות • מגדל שוקי הון • מור • מיטב • פסגות • פעילים • קלאריטי |  |
| קרנות השקעות פרטיות | קרן פימי • קרן השקעות סקיי • קרן ריאליטי • קרן תשתיות ישראל  • קרן טנא •  פורטיסימו קפיטל |  |
| קרנות הון סיכון | TLV Partners • JVP • פיטנגו • קבוצת ברמ • ויולה ונצ'רס • תעוזה • בנצ'מרק ישראל • ורטקס ישראל |  |
| קרנות נדל"ן | ריט 1 • מגוריט • מניבים • סלע קפיטל |  |
| תעודות סל | תכלית תעודות סל • קסם מדדים |  |
| מוסד פיננסי חוץ-בנקאי | נאוי גרופ • פנינסולה • אמפא • מיכמן • טריא • מימון ישיר |  |
ח'יבר ח'יבר יא יהוד

ח'יבר ח'יבר יא יהוד, ג'יש מוחמד סופ יעוד (בערבית: خيبر خيبر يا يهود جيش محمد سوف يعود; בתרגום חופשי לעברית: זכרו את ח'ייבר יהודים, צבא מוחמד עוד ישוב) הוא פזמון קיצוני אסלאמי אנטישמי בערבית הקורא לאלימות כנגד יהודים.
הפזמון מתייחס אל קרב ח'ייבר אשר התרחש במאה ה-7, בו כוחות מוסלמים בראשות מוחמד טבחו ביהודים שישבו בנווה המדבר של ח'ייבר, בערב הסעודית ימינו.
רקע

הפרסום המשמעותי הראשוני של הפזמון התרחש בסוף שנות ה-80 במהלך האינתיפאדה הראשונה על ידי השייח אחמד יאסין, מייסד ארגון הטרור הפלסטיני חמאס.
הסיסמה אומצה מאז באופן נרחב יותר על ידי העולם המוסלמי וארגוני ההתנגדות לישראל. הוא מושמע בהפגנות פרו-פלסטיניות כולל בירושלים, שוודיה, אנגליה, אוסטריה, בלגיה, הולנד, ואוסטרליה. כמו כן, ברחוב הפלסטיני נפוצה גרסה נוספת של הפזמון בנוסח "ח'ייבר ח'ייבר יא יהוד, אילא פילסטין סאנאוד" (בערבית: خيبر خيبر يا يهود إلى فلسطين نعود; בתרגום חופשי לעברית: "זכרו את ח'ייבר יהודים, אנו עוד נשוב אל פלסטין").
שימוש

באירופה, שירת הפזמון בידי מפגינים הובילה להגשת כתבי אישום פליליים כנגדם בגין הסתה לשנאה.
שיימה דלאלי פרשה מתפקידה כנשיאת התאחדות הסטודנטים הלאומית הבריטית (אנ') ב-2022 לאחר מחלוקת סביב האשמות על אנטישמיות, בין היתר פורסמה העובדה כי היא קראה בהפגנה "ח'ייבר ח'ייבר הו יהודים... צבאו של מוחמד יחזיר את עזה".
הטרוריסט האינדונזי אמרוזי בן נור-חאסם (אנ'), שהיה מעורב בפיגוע בבאלי שבאינדונזיה ב-2002 בו נרצחו מעל ל-200 איש, צעק את הסיסמה לפני שנידון למוות ב-2003 באולם בית המשפט בבאלי.
ראו גם

מהנהר עד לים
קריאות להשמדת ישראל
יאיר טרצ'יצקי

| --- | --- |

יאיר טרצ'יצקי נואם בכנס היסוד של "ארגון העיתונאים בישראל", ינואר 2012
 לידה:  1 במרץ 1980 (בן 45) חולון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  yairtar
 
יאיר טרצ'יצקי (נולד ב-1 במרץ 1980) הוא עיתונאי ישראלי עצמאי, המתמקד בנושאים חברתיים ובפעילות ציבורית למען מעמד העיתונאי. כיהן כיו"ר ארגון העיתונאים בישראל. כתב וערך בין היתר עבור "הארץ", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "גלובס" וגלי צה"ל, ועסק בהוראת תקשורת ועיתונות באוניברסיטת חיפה, במכללת נתניה ובמרכז האוניברסיטאי אריאל. טרצ'יצקי אף כיהן כחבר הנהלת אגודת העיתונאים בתל אביב, שממנה פרש בסוף שנת 2011 לטובת הקמת ארגון העיתונאים בישראל. הוא ניהל את ארגון העיתונאים בישראל מאז הקמתו, וביולי 2016 ניצח בבחירות הראשונות בתולדות הארגון וזכה לקדנציה נוספת בתפקיד היו"ר.
ביוגרפיה

טרצ'יצקי גדל בחולון לזוג הורים שעלו לישראל מארגנטינה. את דרכו העיתונאית החל באתר האינטרנט של עיתון "הארץ". משם עבר לתפקיד כתב כלכלי במקומון הירושלמי "כל העיר", ולאחר מכן עבד כעורך חדשות ב"מעריב" וב"הארץ", כשבמקביל כתב פובליציסטיקה ומגזין. לאחר כשנתיים ב"הארץ", חזר טרצ'יצקי ל"מעריב" כדי להקים ערוץ חברתי באתר "nrg". לאחר שעזב את מעריב התמקד טרצ'יצקי בעבודה כעיתונאי עצמאי, שבמסגרתה ערך את התוכנית "יהיה בסדר" בגלי צה"ל, היה חבר מערכת בתוכנית התחקירים "360" בערוץ 2 וכתב פובליציסטיקה ומגזין ב"ידיעות אחרונות", ב"גלובס" ובמגזין התקשורת "העין השביעית".
בשיתוף עם העיתונאי יואב ריבק כתב טרצ'יצקי את הבלוג "לחץ חברתי", שבמסגרתו עסקו השניים בסוגיות תקשורתיות וחברתיות, ובין היתר בנושא חוק ההסדרים. בסוף 2006 פרסמו השניים סדרה של פוסטים על חוק ההסדרים לשנת 2007. על רקע הקמפיין העיתונאי שהובילו השניים, התארגנה קבוצה של ארגונים חברתיים שהקימו את הפורום למאבק בחוק ההסדרים. בספטמבר 2007, במקביל לדיון הציבורי על תקציב המדינה של 2008, ביקרו השניים ב"לחץ חברתי" כמה דרכים שלטענתם משמשות את משרד האוצר ביישום מדיניות מצמצמת, ובשמירה על תקציב קטן ככל הניתן. אתר החדשות "ynet" בחר בבלוג "לחץ חברתי" כאחת מעשר היוזמות החברתיות שעשו את שנת 2006.
השניים נמנו גם על מקימי ועד העיתונאים ב"הארץ". הקמת הוועד נחשבה מהלך היסטורי,[דרוש מקור] מאחר שהמוציא לאור של העיתון, עמוס שוקן, מתנגד לעבודה מאורגנת, ואף הציג עצמו לא פעם כמי שפירק את ההסכמים הקיבוציים בענף העיתונות. כשנה לאחר הקמת הוועד ב"הארץ" ייסדו השניים גם את החטיבה הצעירה באגודת העיתונאים בתל אביב. מטרת המהלך הייתה להחיות את העבודה המאורגנת בעולם התקשורת ולחזק את מעמד העיתונאי, באמצעות פנייה לעיתונאים צעירים שעד אז לא היו חברים באגודת העיתונאים. לכנס הייסוד של החטיבה הצעירה הגיעו כ-400 עיתונאים, שרובם הצטרפו בעקבותיו לאגודה. התארגנותם של העיתונאים הצעירים הובילה מאוחר יותר גם להקמת ועד עיתונאים ב"מעריב".
הקמת ארגון העיתונאים והובלתו

בשנת 2012 עזב טרצ'יצקי את אגודת העיתונאים ופעל ביחד עם ריבק ועיתונאים אחרים – כגון דרור פויר ועינת פישביין – להקמת ארגון העיתונאים בישראל בשיתוף עם הסתדרות העובדים הכללית החדשה. טרצ'יצקי נבחר על ידי מקימי הארגון לעמוד בראשו ולנהל אותו. יותר מ-3,000 עיתונאים הצטרפו לשורותיו וביותר מ-25 כלי תקשורת הוקמו ועדים. ב-19 ביולי 2016 התקיימו הבחירות הראשונות בתולדות הארגון, ובהן טרצ'יצקי גבר על העיתונאי חיים הר-זהב בבחירות לתפקיד היו"ר. לצד תפקידו כיו"ר ארגון העיתונאים, טרצ'יצקי גם משמש כחבר בנשיאות ובמליאה של מועצת העיתונות בישראל.
ביוני 2021 סיים את תפקידו כיו"ר ארגון העיתונאים, והוחלף על ידי נורית קנטי.
פעילות פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת ה-25, הודיע על התמודדותו בבחירות המקדימות במפלגת העבודה. טרצ'יצקי קיבל 2,684 קולות, מה שהציב אותו במקום ה-16 בין המועמדים. עם זאת, בשכלול שריונים שונים ברשימה (כגון שריון למחוז המושבים ושריון למחוז הקיבוצים), וכן בשכלול שיטת ה"ריץ'-רץ'" המשווה את כמות הנשים והגברים ברשימה, טרצ'יצקי צפוי להיות מוצב ברשימת המפלגה לכנסת במקום ה-23.
חיים אישיים

בת זוגו של טרצ'יצקי מ-2011, היא העיתונאית דנה הרמן, כתבת התרבות של כאן 11. הם מתגוררים בתל אביב, בשכונת נחלת יצחק. לבני הזוג שני בנים.
הערות שוליים

↑  אורלי פופר, בחברה טובה: היוזמות שעשו את השנה, באתר ynet, 29 בדצמבר 2006
↑  נועה פרייס‏, יאיר טרצ'יצקי ניצח בבחירות לארגון העיתונאים, באתר וואלה, 20 ביולי 2016
↑  בחירות 2021: ועד מנהל חדש ויו"ר חדש לארגון העיתונאים בישראל, באתר ארגון העיתונאים בישראל, 17 ביוני 2021
↑  זהו. אתמול זה נגמר סופית ורשמית., בעמוד הפייסבוק של יאיר טרצ'יצקי, 18 ביוני 2021
↑  מפלגת העבודה, תוצאות הבחירות לרשימת העבודה בכנסת ה-25, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה
↑  אהרון גולדברג, גיא פרחי, רות פרל־בהריר, מיוחד לט"ו באב: הכירו את הפאוור קאפלז של תל אביב - חלק ראשון, באתר "Time Out ישראל", 2 באוגוסט 2017
הרכבת הקלה בירושלים
קווים מרכזיים > קו קיים > הקו האדום

הקו האדום הוא הקו הראשון שנבנה מבין מספר קווי מערך הרכבת הקלה בירושלים. הקו נפתח לציבור ב-19 באוגוסט 2011 במקטע פסגת זאב-הר הרצל, ומסלולו הוארך רשמית ב-27 בפברואר 2025 לנווה יעקב והדסה עין כרם.
כיום, אורכו של הקו האדום הוא כ-22 קילומטר, הוא מתחיל בנווה יעקב וממשיך לפסגת זאב, דרך רחוב יקותיאל אדם, ואז בדרך שועפאט, משם לשדרות חיים בר-לב, רחוב הצנחנים, דרך כיכר צה"ל, לכל אורך רחוב יפו החוצה את מרכז העיר, עובר דרך התחנה המרכזית של ירושלים, עולה על גשר המיתרים וממשיך על שדרות הרצל עד הר הרצל, ואז ממשיך לבית החולים הדסה עין כרם, תחנתו הסופית. בפברואר 2025 הסתיימה הארכת הקו עד נווה יעקב בצפון ובית החולים הדסה עין כרם בדרום.
הקו האדום כלל תחילה 23 תחנות של הרכבת הקלה וכעת 35 תחנות, ולאורכו הוקמו 3 חניוני "חנה וסע" בהם יכולים תושבים לחנות ולהשתמש ברכבת הקלה במחיר משותף.
קו הרכבת פועל בימי חול מ־5:30 בבוקר ועד חצות. הקו לא פועל בשבתות ובחגי ישראל. בימי חול, תדירות הקו היא בין 6 דקות בשעות השיא ובין 8–14.5 דקות בשאר היום, ובמוצאי שבת החל מכחצי שעה לאחר צאת השבת, כל 9.5 דקות עד חצות.
בפברואר 2025 הסתיימו העבודות להארכת הקו האדום, בדרום לבית החולים הדסה עין כרם ובצפון עד לנווה יעקב. כך התווספו בו 12 תחנות חדשות ל-23 התחנות הקיימות ומסלולו הוארך לכ-22 ק"מ ופועלות בו 47 רכבות. על פי המשוער הארכת הקו האדום ותוספת התחנות תוסיף כ-90 אלף נוסעים מדי יום לקו. סיום עבודות הקו תוכנן לשנת 2017, אך חילוקי דעות בין משרד האוצר וחברת סיטיפס שהביאו להחלטה לסיים את ההתקשרות עם סיטיפס ולפרסם מכרז חדש להפעלת רשת הרכבת הקלה בירושלים עיכבו את ביצוע המיזם, והוא נפתח בפברואר 2025.
ישנו תכנון לבנות על גבי הקו גם קו משני במסלול מקוצר שינוע על המסילה במקטע בין תחנת הטורים, הסמוכה לתחנה המרכזית, לצומת אורה ולפנות לשכונה שמתוכננת לקום ברכס לבן סמוך לקריית מנחם. בשל הטלת הגבלות על היקף הבינוי ברכס לבן נשקל לבטל את כניסת קו הרכבת הקלה לתוך השכונה. במפה העדכנית של מסלולי הרכבת הקלה המתוכננים שהוצגה ב-2023 הוצג הקו המשני מתחנת הטורים עד מחלף אורה ומשם כשלוחה קצרה לרכס לבן. ב-2024 הוצג הקו המשני כמקטע ארוך יותר מצומת אורה עד שבטי ישראל שאמור לפעול כ"קו הכתום". בנוסף מקטעים במסילת הקו האדום ישמשו לקווים מתוכננים אחרים.
קווים מרכזיים > קווים בבנייה > הקו הירוק

הקו יתחיל משכונת גילה דרך צומת פת, גבעת רם, בנייני האומה, רחובות שרי ישראל, ירמיהו, בר-אילן, חטיבת הראל ולוי אשכול ובסוף יגיע לאזור גבעת התחמושת ויגיע עד הר הצופים. העבודות להקמתו החלו ב-2018 בצומת פת (אם כי עבודות הכנה לסלילתו החלו עוד קודם במסגרת תוכנית קו הקמפוסים, כגון בניית גשר בן דור לצד מתחם בנייני האומה ועבודות נוספות במתחם הלאום שלצידם).
באוגוסט 2019 נבחרה לממן, להקים, ולתפעל את הקו הירוק ואת הארכות הקו האדום חברת TransJerusalem J-Net, שהוקמה באופן ייעודי לטובת הפרויקט על ידי קבוצת שפיר הנדסה, וכוללת גם את סופרבוס והשותפה הספרדית חברת CAF. הפרויקט יבוצע כשותפות ציבורית-פרטית (PPP) בהיקף כספי מוערך של כ-10 מיליארד שקלים, וכולל הקמה של מסילות חדשות באורך של 27 ק"מ, הקמת 52 תחנות חדשות (כולל שלוחת גבעת שאול), תכנון וייצור של כ-114 קרונות, הקמת מתחם דפו מרכזי שיכלול חניון ומוסך לקרונות ומרכז בקרה ושליטה, חניוני חנה וסע והפרדות מפלסיות בצמתים מרכזיים.
על פי התכנון העבודות היו צפויות להימשך עד 2025, אולם לאחר דחיות בביצוע על פי הערכות הקו המלא יחל לפעול רק בשנת 2027. עם זאת, מתוכננת השקתו במסלול חלקי ממלחה דרך צומת פת ועד לתחנה המרכזית כבר ברבעון הראשון של 2026 עד להשלמת המסילות במסלול המלא על כל שלוחותיו.
לקו הירוק מתוכננת מספר שלוחות:
שלוחת הקמפוסים וקריית הספורט מלחה שיתבסס בחלקו על מסלול הקו הירוק (ממלחה ופת אל גבעת רם ותחנה מרכזית) ומשם ימשיך במסלול הקו האדום עד לתחנה בגבעת התחמושת.
הקו הירוק הבהיר שיתחיל במסלול הקו האדום מנווה יעקב לגבעת התחמושת, ומשם יתבסס על מסלול הקו הירוק בין גבעת התחמושת לתחנה מרכזית, ומשם אל גבעת שאול.
הקו הוורוד שיתחיל בהר נוף דרך גבעת שאול על מסלול הקו הירוק בהיר, בכניסה לעיר ימשיך על מסלול הקו הירוק עד צומת פת, משם על מקטע משותף עם הקו התכלת עד דרך חברון, קטע קצר בדרך חברון המשותף עם הקו הסגול עד אשר וינר, וקטע נפרד משלו עד ארמון הנציב.
הקו כולל גם הקמת דיפו תפעולי תת-קרקעי בקריית הלאום. מקטע הקו בין הר הצופים לגבעת התחמושת מיועד לשמש בעתיד אף את הקו התכלת שיחבר את מלחה וקטמונים דרך מסלול הקו הכחול עד לאזור גבעת התחמושת ומשם לקמפוס הר הצופים.
בעבר תוכנן הקו הכתום, קו הקמפוסים, בין גבעת רם והר הצופים. בתחילת התכנון התבסס ברובו על הקו האדום במקטע מתחנה מרכזית ועד גבעת התחמושת ותוספת קטעי מסילה קצרים לגבעת רם והר הצופים שנועד להיחנך זמן קצר לאחר הקו האדום. הקמתו נדחתה והוא אוחד עם פרויקט הקו הירוק כך שמסלולו המיועד הוארך מגבעת רם אל פת ומלחה וכעת זאת שלוחת הר הצופים-מלחה בקו הירוק. בהמשך מסלול הקו קוצר בשל קידום קו התכלת שיחבר אף הוא בין הר הצופים למלחה ולכן תסתיים בגבעת התחמושת ולא בהר הצופים. תוכנית לשלוחה נוספת המתפצלת מצומת פת לתלפיות בוטלה במסגרת תכנון הקו הכחול והקו הסגול שיחלפו בתלפיות.
קווים מרכזיים > קווים בבנייה > הקו הכחול

הקו יתחיל משכונת רמות אלון, ימשיך דרך שדרות גולדה מאיר לכיוון צומת בר-אילן ובמנהרה מתחת שכונת גאולה, יגיע למרכז העיר על רחובות קינג ג'ורג' וקרן היסוד, יעבור במתחם התחנה הישנה, וימשיך בדרך חברון עד לגילה על קו הנת"צ הכחול הקיים (בו כיום נוסעים אוטובוסים ארוכים ומהירים). התחנות של הקו בגילה משותפות למסלול הקו הירוק. שלוחה של הקו הכחול בשם "הקו התכלת" תתבסס על מרכז הקו הכחול, הכולל את מנהרת רחובות יחזקאל-שטראוס ואת המסלול ברחובות קינג ג'ורג' וקרן היסוד, אך תתפצל ממנו בצפון ובדרום. בדרום תעבור דרך עמק רפאים לתלפיות, קטמונים ותגיע עד למלחה, ובצפון תתפצל ממסלול הקו הראשי באזור צומת בר-אילן ותעבור דרך שמואל הנביא לגבעת התחמושת ומשם לכיוון הר הצופים (על מסילת הקו הירוק). המיזם כולל גם מתחם תפעול נוסף ("דפו") בשטח כולל של כ-73 דונם לצד אצטדיון טדי בשכונת מלחה. הקו ישיק גם לתחנות המתוכננות לרכבת ישראל, במרכז העיר-הדוידקה ובמתחם התחנה הראשונה, שממנה גם מתוכנן רכבל אל שער האשפות. הקו יחל לפעול בשלבים החל מ-2028 אף שלא יושלמו כל שלוחותיו (תחילה מיועדים להשקה מקטעי הקו הכחול וקו התכלת עד רחובות יפו/שטראוס) ואמור לכלול 53 תחנות.
בנוסף גם מתוכננת הקמתו של הקו הסגול מקריית יובל לאזור תלפיות ולשכונת גבעת המטוס כחלק מביצוע הקו הכחול.
המכרז לשלושת הקווים פורסם ב-2020. בספטמבר 2023 הוכרז שהקבוצה שזכתה במכרז הקו הכחול היא חברת Jtrain בבעלות דן, דניה סיבוס ו-COMSA הספרדית. ההסכם נחתם ב-1 בינואר 2024, ובדצמבר 2024 אישרה ועדת הכספים של הכנסת תקציב בסך 360 מיליון שקלים לטובת ביצוע 3 המקטעים המרכזיים של הקו הכחול: קרן היסוד, עמק רפאים ומקטע החאן. בתחילת שנת 2022 פורסם מכרז לביצוע המנהרה שהיא חלק מהקו הכחול, המנהרה תתחיל בצומת בר-אילן ותסתיים במרכז העיר. הזוכה במכרז היא "אלקטרה תשתיות" ומשך הביצוע צפוי להיות 4.5 שנים, אורכה של המנהרה עתיד להסתכם ב-2.2 ק"מ ולמנהרה שני פורטלים: הפורטל הצפוני ימוקם בשדרות גולדה מאיר, סמוך להר החוצבים ופורטל הדרומי שימוקם בקצה רחוב שטראוס פינת יפו סמוך לתחנת הרכבת "יפו מרכז".
עבודות התשתית של הקו הכחול החלו בגילה, בדרך חברון ובשדרות גולדה מאיר בשנת 2021. בסוף שנת 2024 צפויות להתחיל גם עבודות במרכז העיר ובעמק רפאים.
קווים משניים

ישנם מספר קווים עתידיים שנמצאים בשלבי תכנון ראשוניים. קידומם אושר על ידי שר התחבורה ישראל כץ בנובמבר 2016.
קווים משניים > קווים בבנייה

הקו התכלת – הקו צפוי לחבר בין הקו הירוק לקו הכחול, ולאפשר קו המשכי ורציף בין שכונות תלפיות וגוננים בדרום העיר להר הצופים בצפון העיר, לרבות בית החולים הדסה והאוניברסיטה העברית. ב-16 במאי 2023 הקו אושר להפקדה בוועדה המחוזית.
הקו הסגול – קו רוחב בדרום העיר שיצא משכונת קריית מנחם וקריית יובל דרך רמת דניה, רמת שרת, מלחה וקטמונים לתלפיות (חלקו בין הדסה עין כרם וקרית יובל יתבסס על מסילת הקו האדום). בסוף 2019 הובטח כי מסלולו יוארך מתלפיות אל שכונות ארנונה וארמון הנציב, מקטע מסילות שאושר ב-2024. עם זאת תכנונו העדכני כולל את מעבר חלקו האחרון לאורך דרך חברון לשכונת גבעת המטוס ולא לארמון הנציב. מבחינה תכנונית נכלל במסגרת תכנון הקו הכחול. אורכו המיועד של הקו כ-12 ק"מ ולאורכו מתוכננות כ-24 תחנות, מתוכן 11 משותפות עם תחנות הקו האדום בקריית יובל, וכן כמה תחנות משותפות עם הקו הירוק והקו הכחול. הקו צפוי להיחנך ב-2031.
תפעול > מספר הנוסעים

במהלך המחצית הראשונה של 2012, מספר הנוסעים ברכבת עמד על 70,000 נוסעים ליום, כמחצית מההערכה אותה חזה היועץ החיצוני השני במהלך תכנון המיזם. דבר זה הוביל להפעלת רשת הביטחון שהובטחה ליזם מטעם המדינה בחוזה, ולתשלום של כ־80 מיליון ש"ח מהמדינה ליזם בסוף מאי 2012. שיא במספר הנוסעים ליום ברכבת הקלה הושג בחג הסוכות 2012 כ-140 אלף נוסעים ליום. שנתיים לאחר ההפעלה היקף הנוסעים הממוצע ברכבת הקלה עמד על 130 אלף נוסעים ביום. ב-2015 עמדה כמות הנוסעים היומית על כ-145 אלף. משנת 2015 ועד שנת 2017 עלתה כמות הנוסעים בשנה ב־17%, מכ־36.4 מיליון לכ־42.4 מיליון. בשנת 2018 הגיע מספר הנוסעים ל־162 אלף איש בממוצע ליום. בשנת 2021 נסעו ברכבת כ–37 מילון נוסעים.