stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מורסה ריאתית
הערות שוליים

1 2  Kuhajda I, Zarogoulidis K, Tsirgogianni K, et al. Lung abscess-etiology, diagnostic and treatment options. Annals of Translational Medicine. 2015;3(13):183.
↑  Bartlett JG, How important are anaerobic bacteria in aspiration pneumonia: when should they be treated and what is optimal therapy. Infect Dis Clin North Am. 2013 Mar; 27(1):149-55.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538672405171  LCCN: sh85078892 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דגימה פתולוגית של ריאה, שבה ניתן לראות את החלל שיצרה בה המורסה
CT חזה המציג מורסה ריאתית בריאה הימנית (משמאל התמונה)
היומן (סרט)

| --- | --- |
 מבוסס על:  היומן 
 בימוי:  ניק קאסאווטס 
 הופק בידי:  מרק ג'ונסון, טובי המריץ' 
 תסריט:  ג'רמי ליוון, ג'ן סרדי, ניקולס ספארקס 
 עריכה:  אלן היים 
 שחקנים ראשיים:  ראיין גוסלינג פול ג'ונסון Jennifer Echols Ed Grady רוברט פרייז טרייסי דינווידי Starletta DuPois קלאן מוס ג'ימי אן אולמן הת'ר וולקוויסט דייוויד תורנטון ג'ינה רולנדס רייצ'ל מקאדמס קווין קונולי ג'יימס גארנר סם שפרד ג'יימס מרסדן ג'ואן אלן Matthew Barry 
 מוזיקה:  ארון זיגמאן 
 צילום:  רוברט פרייז 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוקטובר 2004 
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סיפור התבגרות, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  קרוליינה הדרומית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   notebook
 www.thenotebookmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
היומן הוא סרט דרמה רומנטית משנת 2004 בבימויו של ניק קסאווטס ונכתב על ידי ג'רמי ליוון מתוך העיבוד של ג'ן סרדי לרומן מאת ניקולס ספארקס משנת 1996. בסרט מככבים ראיין גוסלינג ורייצ'ל מקאדמס כזוג צעיר שמתאהב בשנות הארבעים. את סיפורם מקריא קשיש (אותו מגלם ג'יימס גארנר), מתוך מחברת, לחברתו בבית האבות (אותה גילמה ג'ינה רולנדס, שהיא אמו של קסאווטס).
הסרט קיבל ביקורות מעורבות וזכה בפרסי בחירת הנוער, פרס סטלייט ופרסי הסרטים הטלוויזיה של MTV. הסרט הפך ללהיט במשך השנים ואף לסרט פולחן. ב-11 בנובמבר 2012, הוציאו ABC גרסה מורחבת של הסרט, לה נוספו סצנות שנמחקו מהגרסה המקורית.
עלילה

בבית אבות, קשיש בשם דיוק, מקריא סיפור רומנטי מהמחברת שלו לחברתו.
בשנת 1940 באי סברוק שבדרום קרוליינה, פועל עני בשם נוח קלאהון רואה את היורשת בת ה-17 אליסון "אלי" המילטון בקרנבל, רודף אחריה והם מתחילים רומן קיצי. לאחר שיצאו במשך כמה שבועות, נוח לוקח את אלי לבית נטוש שהוא מתכוון לקנות עבורם. הם מנסים לשכב בפעם הראשונה, אך הם נעצרים על ידי חברו של נוח, פין, המספר להם כי הוריה של אלי ביקשו מהמשטרה לחפש אחריה. בגלל הבדלי המעמדות ביניהם, הוריה של אלי מעולם לא חיבבו את נוח, וניסו להפריד בין השניים עוד מראשית הקשר.
כשאלי ונח חוזרים לאחוזה של הוריה, אמה של אלי, אן, מעליבה את נוח בגסות בשל מעמדו החברתי ואוסרת עליו להתראות איתה. נוח יוצא מהבית ואלי רודפת אחריו, השניים מתחילים להתווכח ונפרדים בלהט הרגע. בבוקר למחרת מכריזה אן שהם חוזרים הביתה לקרלסטון באותו היום. אלי מנסה לחפש אחר נוח, אבל היא לא מוצאת אותו, לכן היא מבקשת מפין למסור לנוח שהיא אוהבת אותו. כשנוח מקבל את ההודעה הוא רץ לביתה של אלי ומגלה שהם כבר עזבו.
נוח כותב מכתב לאלי בכל יום במשך שנה, אך מאוחר יותר מתגלה כי אמה של אלי הסתירה את המכתבים על מנת שלעולם לא יגיעו לאלי. אחרי 365 מכתבים, נוח מרים ידיים ומפסיק לכתוב לאלי אף על פי שהוא עדיין מאוהב בה. נוח מתגייס עם פין ונלחם במלחמת העולם השנייה, שם נהרג פין בקרב. אלי מתנדבת כאחות בבית חולים לחיילים פצועים, שם היא פוגשת את הקברניט לון המונד הבן, עורך דין צעיר שמגיע ממשפחה עשירה. לאחר כמה שנים ביחד, השניים מתארסים, לשמחתם של הוריה של אלי.
כשנוח שב מהמלחמה, אביו מוכר את הבית שלהם על מנת שנוח יוכל לקנות את הבית הנטוש שרצה לשפץ. נוח נוסע לקרלסטון, רואה את אלי ורודף אחריה עד שהיא נפגשת עם לון במסעדה והשניים מתנשקים. הוא מחליט לחזור הביתה ולשפץ את הבית כפי שהבטיח לה בתקווה כי תחזור אליו. תוך כדי המדידות לשמלת הכלה שלה, אחרי שלא שמעה מנוח שנים, אלי רואה מודעת מכירה בעיתון בה נוח מופיע עם הבית בדיוק כפי שחלמה עליו.
אלי מוצפת זיכרונות ורגשות לא פתורים כלפי נח, ומבקשת רשות מלון לצאת לטיול קטן לפני החתונה. היא חוזרת לסיברוק ומוצאת את נוח מתגורר בבית החלומות שלהם. השניים מציתים מחדש את מערכת היחסים שלהם ובסופו של דבר שוכבים. מספר ימים לאחר מכן מופיעה אן על מפתן דלתו של נוח להזהיר את אלי שלון עקב אחריה לסיברוק. אן חושפת כי בילדותה היא הייתה מאוהבת בצעיר מהמעמד הנמוך והיא חושבת עליו עד היום; אן מחליטה לתת לאלי את המכתבים שנוח כתב לה ומודה שהיא הסתירה אותם מאלי. בהמשך אלי מתוודה בפני לון שהיא בילתה עם נוח, ובסופו של דבר חוזרת לנוח.
בהווה, נחשף שהאישה המבוגרת היא למעשה אלי, החולה בדמינציה ודיוק הוא בעלה נוח. בשלבים הראשוניים של המחלה, אלי ביקשה ממנו לקרוא לה את היומן כדי לעזור לה להשיב את זכרונה מהעבר. יום אחד היא אף מצליחה להיזכר בנח ומבקשת לברוח איתו יחד, הוא מזכיר לה שהיא חולה בדמנציה, והיא שואלת כמה זמן יש להם עד שתשכח שוב, נוח מספר לה שבפעם הקודמת היו להם 5 דקות.
היא בוכה והם מתחבקים, אך אלי שוכחת במהרה מי נוח שוב ומגיבה בבהלה בעקבותיה נאלצים אנשי הרפואה להרגיע אותה. נח סובל מהתקף לב ונשלח לבית החולים ואילו אלי נשלחת למחלקת דמנציה באותו בית חולים. נוח מבקר בחדרה של אלי בחצות הלילה, וגורם לה לזכור אותו שוב. הוא ממשיך להזכיר לה את מחלתה שוב, ומרגיע אותה שהם יכולים לעשות הכל בזכות אהבתם. הם מתנשקים, אוחזים בידיים ונרדמים יחד, כשנוח אומר לאלי, "אני אראה אותך". בבוקר, אחות מגלה ששניהם מתו בשנתם, כשידיהם עדיין מוחזקות.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ראיין גוסלינג: נוח קלאהון
רייצ'ל מקאדמס: אליסון "אלי" המילטון
ג'יימס גארנר: דיוק
ג'ינה רולנדס: אלי המבוגרת
ג'ואן אלן: אן המילטון
ג'יימס מרסדן: לון המונד
ג'יימי אן אולמן: מרת'ה שואו
סם שפרד: פרנק קאהלון
דייוויד טורונטון: ג'וש המילטון
קווין קונולי: פין
הפקה

זכויות הסרט לרומן של ניקולס ספארקס נרכשו על ידי קולנוע ניו ליין בשנת 1996, בייצוג המפיק מארק ג'ונסון .ג'רמי ליוון נשכר לכתוב את התסריט, אשר תפס את תשומת ליבו של הבמאי סטיבן שפילברג בשנת 1998, שרצה לצלם אותו עם טום קרוז בתפקיד נוח קלאהון.המחויבות של שפילברג לפרויקטים אחרים הביאה לכך שג'ים שרידן המשיך בבימויו בשנה שלאחר מכן. הצילומים היו אמורים להתחיל בשנת 1999, אך נדחו. שרידן התפטר בסופו של דבר באוקטובר 2000 כדי לעבוד באמריקה . מרטין קמפבל נכנס למשא ומתן לבימויו במרץ 2001, לפני שהוחלף על ידי ניק קסאווטס שנה לאחר מכן.
ליהוק

ניק קסאווטס רצה שמישהו לא ידוע ו"לא חתיך" ישחק את נוח; לכן הוא ליהק את ראיין גוסלינג בתפקיד. גוסלינג הופתע בתחילה מכך: "קראתי את [התסריט] וחשבתי 'הוא משוגע'. לא יכולתי להתאים פחות לסרט הזה. '" "זה נתן לי הזדמנות לגלם דמות לאורך תקופה ארוכה - משנת 1940 עד 1946 - זה היה די עמוק ומכונן." כדי להתכונן לתפקיד עבר גוסלינג באופן זמני לצ'ארלסטון, דרום קרוליינה לפני הצילומים. במהלך חודשיים הוא חתר על נהר האשלי ושיפץ רהיטים. כדי למצוא את השחקנית המתאימה לגלם את אלי, נערך חיפוש נרחב בכל הארץ. שחקניות שנבחנו לתפקיד כללו את ג'סיקה בייל, בריטני ספירס, אשלי ג'אד, וריס וית'רספון, בסופו של דבר, רייצ'ל מקאדמס לוהקה. כשליהק אותה אמר קסטבס: "כשרייצ'ל מקאדמס נכנסה וקראה את התסריט, ניכר היה שהיא האחת, לה ולראיין הייתה כימיה נהדרת ביניהם." בתגובה היא אמרה: "חשבתי שזה יהיה חלום להיות מסוגלת לעשות את זה. קראתי את התסריט ונכנסתי לאודישן יומיים לאחר מכן. זו הייתה דרך טובה לעשות את זה, כי הייתי להוטה מהסיפור. " גוסלינג העיר כי "אני חושב שזה די הוגן לומר שכנראה לא היינו עושים את הסרט אם לא היינו מוצאים את רייצ'ל.. . האמת, אלי מניעה את הסרט. זה הסרט שלה ואנחנו בזה. הכל היה תלוי בשחקנית. " בהשוואה לספר, התפקיד הורחב. מקאדמס בילתה בצ'ארלסטון לפני שצילמה כדי להכיר את הסביבה, ולקחה שיעורי בלט וארטיקול . היה לה מדריך אישי ללימוד המבטא הדרומי .
צילום

היומן צולם בעיקר בקרוליינה הדרומית, בסוף 2002 ותחילת 2003, כמו גם בשדה הקרב החורפי ממש מחוץ למונטריאול .
רבות מהסצנות שהתרחשו בסיברוק צולמו בעיירה מאונט פלזנט (בפרברים של צ'ארלסטון). אחרות צולמו בצ'ארלסטון ובאדיסטו. סצנות האגם צולמו בגני הברוש (בפינת מונקס, דרום קרוליינה) עם ציפורים מאומנות שהובאו ממקומות אחרים.
ביקורות והכנסות

היומן קיבל מקורות מעורבות, אך זכה לדירוג גבוה בקופות. הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה ב־25 ביוני 2004 בארצות הברית ובקנדה והכניסה 13,464,745 מיליון דולרים ב־2,303 תיאטראות בסוף השבוע הפתיחה שלו, בדירוג מספר 4 בקופות. הסרט גרף סך של 115,603,229 מיליון דולרים ברחבי העולם, 81,001,787$ בקנדה ובארצות הברית ו-34,601,442$ במדינות אחרות. זהו סרט הדרמה הרומנטית במקום ה-15 בהכנסות מכל הזמנים.
צפייה ביתית

היומן יצא ב-גרסאות VHS ו-DVD ב־8 בפברואר 2005, ובגרסת Blu-ray ב־4 במאי 2010. בפברואר 2010, הסרט מכר למעלה מ-11 מיליון עותקים ב־DVD.
בפברואר 2019 דיווחו מנויי הגרסה הבריטית של נטפליקס כי לגרסת הסרט בשירות הסטרימינג היה סיום חלופי, שהקנה סוף קליל יותר מהסוף הרגשי של המהדורה המקורית. נטפליקס השיבה כי הגרסה החלופית הזו של הסרט סופקה להם בטעות, ובמהרה החליפו אותה בגרסה המקורית.
מוזיקה

הפסקול יצא לאקרנים ב־8 ביוני 2004.
ברודוויי

ב־3 בינואר 2019, הוכרז כי היומן יותאם למחזמר בברודוויי עם ספר של בקה ברנסטטר וכן מוזיקה ומילים מאת אינגריד מיכאלסון .
ספארקס יהיו מעורב כמפיק לצד קווין מקולום וקורט דויטש.
ג'ון סטיוארט קרי

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1937
 לידה:  14 בנובמבר 1897 דונבנט, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באוגוסט 1946 (בגיל 48) מדיסון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון האמנות של קנזס סיטי  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  מכללת ז'נבה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אזורנות 
 יצירות ידועות:  Erosion and Dust 
 
ג'ון סטיוארט קרי (באנגלית: John Steuart Curry;‏ 1897–1946) היה צייר אמריקאי שהקריירה שלו נמשכה משנת 1924 ועד מותו. הוא צייר את החיים במדינת הולדתו, קנזס. יחד עם תומאס הארט בנטון וגרנט ווד, הוא נחשב כאחד משלושת הציירים הגדולים של האזורנות (רגיונליזם) האמריקאית במחצית הראשונה של המאה ה-20.
היצירה האמנותית של קרי הייתה מגוונת, כולל ציורים, איורי ספרים, הדפסים וכרזות. הוא החשיב את מערכת ציורי הקיר הבלתי-גמורה שלו בקפיטול מדינת קנזס (אנ') בתור עבודתו הגדולה ביותר.
ביוגרפיה

קרי נולד בחווה בדונבנט, קנזס ב-14 בנובמבר 1897. הוא היה הבכור מבין חמישה ילדים להוריו, תומאס סמית קרי ומרגרט סטיוארט קרי. אף על פי שגדלו בחווה במערב התיכון, שני הוריו של קרי היו בעלי השכלה גבוהה ואף ביקרו באירופה בירח הדבש שלהם. ראשית חייו של קרי כללו טיפול בבעלי החיים בחווה, לימודים בתיכון הסמוך והצטיינות באתלטיקה. בית ילדותו התמלא ברפרודוקציות של פטר פול רובנס וגוסטב דורה, וסגנונותיהם של אמנים אלה מילאו תפקיד משמעותי בגיבוש סגנונו של קרי עצמו.
משפחתו הייתה דתית מאוד, וכך גם רוב האנשים בסביבתם. קרי צייר בעלי חיים ברחבי החווה, ובגיל שתים-עשרה לקח את שיעור האמנות הראשון שלו. בשנת 1916 נכנס למכון לאמנות בקנזס סיטי, אך לאחר חודש בלבד שם עבר למכון האמנות בשיקגו, שם שהה שנתיים. בשנת 1918 למד במכללת ז'נבה בבייבר פולס, פנסילבניה. לאחר שסיים את לימודיו, עבד קרי כמאייר במספר כתבי עת בין השנים 1921 עד 1926.
בשנת 1926 בילה קרי שנה בפריז בחקר עבודותיהם של גוסטב קורבה, של אונורה דומייה וכן את טכניקות הצבע של טיציאן ופטר פאול רובנס. לאחר שובו לארצות הברית התיישב בעיר ניו יורק והתחתן עם קלרה דריק. זמן קצר לאחר מכן עבר הזוג לווסטפורט שבקונטיקט. קלרה נפטרה ביוני 1932 ובשנתיים הבאות הקדיש קרי את זמנו לעבודה בסטודיו שלו. הוא נסע עם הקרקס של האחים רינגלינג, שם צייר את "הלוליינים המעופפים". הוא נישא בשנית בשנת 1934 לקתלין גולד.
בשנת 1936 מונה קרי לתפקיד האמן הראשון במכללה באוניברסיטת ויסקונסין – מדיסון. הוא היה חופשי לנסוע ברחבי המדינה ולקדם אמנות ביישובים כפריים על ידי מתן הדרכה אישית לסטודנטים. באותה השנה הוזמן לצייר ציור קיר עבור מחלקת המשפטים ובניין הפנים הראשי בווושינגטון. כמו כן,  הוזמן על ידי מדינת מולדתו בקנזס לצייר ציורי קיר לקפיטול של המדינה בטופיקה. בשנת 1937 מונה קרי כאמן הבית באוניברסיטת ויסקונסין במדיסון. בשנת 1937 נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר מלווה, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1943. קרי המשיך לעבוד באוניברסיטת ויסקונסין עד שמת מהתקף לב ב-29 באוגוסט 1946, בגיל 48.
יצירות אמנות > אזורנות

קרי היה חלק משלישיית  ציירי האזורנות האמריקאית,  שמלבדו כללה גם את תומאס הארט בנטון וגרנט ווד. אמנים אלה התפרסמו כשלושת הציירים הגדולים של הסגנון הזה. אזורנות באמנות, היה קשור לאזור שמעבר למיסיסיפי, בעיקר איווה, מיזורי וקנזס. האמנים שקשורים לסגנון התמקדו בנוסטלגיה כפרית ובתחום הגאוגרפיה האמריקאית. האמנות הרגיונלית הייתה למעשה מרד כנגד המהפכה התעשייתית והריכוזיות: ריכוזיות הייצור, הקמת מפעלים יעילים בעלות נמוכה, וייצור בפס-ייצור, אשר קידמו ייצור המוני והפחיתו את המאפיינים האישיים של הייצור. בעקבות ההתרסקות בוול סטריט בשנת 1929, ויצירת השפל הגדול, התעורר חוסר שביעות רצון מהקפיטליזם. הציורים שלהם סיפקו תיאור של חיים עצמאיים עם מרחב פתוח, והיוו הסחת דעת לאנשים שהושפעו מהמשבר הפיננסי.
קרי תיאר משפחות ששרדו את אסונות הטבע של אותה תקופה. הנושא היה רלוונטי במהלך השפל במערב התיכון, שנפגע מהסערה הכלכלית בגלל היעדר הזדמנויות עבודה והכנסה. "טורנדו על קנזס" משקף את תפיסת עולמו וטבעו של קרי.
יצירות אמנות > ציורים

קרי היה ידוע בעיקר בזכות ציורי השמן וציורי הקיר שלו. באוגוסט 1928 צייר את "הטבלה בקנזס", שהוצגה בגלריה קורקורן בוושינגטון די.סי. הציור זכה לשבחים בניו יורק טיימס והפנה לקרי את תשומת הלב של גרטרוד ונדרבילט ויטני. בשנת 1931 רכשה הגברת ונדרבילט וויטני את הציור למוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית בעיר ניו יורק, ובכך ביססה אותו כאמן מרכזי. הציור "הטבלה בקנזס" שיקף את הכתות הדתיות שקיימו טבילות באוויר הפתוח. קבוצות דתיות פופולריות אלה היו חלק מאורח החיים הכפרי שראה קרי בקנזס. סצנות דתיות מסורתיות מתוארות על ידי קרי בכבוד הראוי להן.
הציור של קרי הכה בהלם את אנשי מזרח המדינה, שמעולם לא קישרו טבילה לסצנה של חצר אסם, אבל קרי צייר מה שהיה מוכר לו. הציור הדתי של קרי שיקף את המציאות ולא היה סאטירה על הפונדמנטליזם הדתי.
תחת חסותה של הגברת ויטני צייר קרי את "טורנדו על קנזס", המתאר חקלאי מול סופת טורנדו שמתקרבת בזמן שהוא ואשתו עוזרים למשפחה ולבעלי חיים למצוא מקלט מהטורנדו. הציור פורסם בשנת 1929 מעט לפני ההתרסקות בוול סטריט באוקטובר, וסיפק לאנשי העיר את המבט הרומנטי של האדם העומד מול איתני הטבע. במהלך שנות השלושים הקיפה עבודתו של קרי את ליבה של אמריקה והתמקדה במיוחד במדינת מולדתו, קנזס. הוא תיאר סצנות של עבודה, משפחה וארץ, כדי להפגין שלום, מאבק והתמדה, משום שהאמין שהם תמצית החיים האמריקניים. שליטתו במכחול עוררה רגשות חזקים, כמו פחד וייאוש.
יצירות אמנות > אמנות פוליטית

האמנות של קרי באופן כללי הייתה שמרנית בתכניה הפוליטיים. הוא האמין שאמנות מיועדת לאדם הפשוט, אך לא האמין בתעמולה פוליטית, במיוחד לא מהסוג המרקסיסטי שדייגו ריברה הציג בשנות השלושים. קרי נמנע מלנצל את הנושאים במחלוקת בהם התערב ריברה. קרי אמנם יצר כמה סקיצות או טיוטות לציורים פוליטיים, אך אלה מעולם לא הורחבו לפרויקטים גדולים יותר. במקום זאת, הוא נהנה להתבונן באירועים ציבוריים וללכוד אותם על הנייר.
כמה ציורים חצי פוליטיים של קרי התפתחו מתוך חוויותיו האישיות ולא נוצרו כתצוגה של פרשנות חברתית.
הציור "חזרתו של טוראי דייוויס" שהושלם בשנת 1940 היה תוצר של חווייתו בשנת 1918, וחוויה דומה בצרפת במהלך שנת 1926. הציור אינו מבטא אירוע פוליטי, אלא את רגשותיו האישיים של קרי. לעומת זאת, "צועדים למלחמה" מתאר חיילים שיוצאים למלחמה ולא את החוזרים כקורבנותיה.
קרי עבד בתקופות רצופות סערות נפש - הוא עבד במהלך השפל הגדול, שהיה משולב במלחמת העולם. הוא התנגד למלחמה, חווה באופן אישי את השפעותיה, ותיאר אותה בציוריו כטרגדיה אישית, כסבל וכמוות.
יחד עם סצנות מלחמה העלה קרי גם נושאים מזיכרונו האישי, כמו חטיפת לינדברג ומעשי הפשע של ג'ון דילינגר שזכו לפרסום ציבורי רחב. בנוסף, מצוקתם של קורבנות שחורים שנעשה בהם בלינץ' הפכה למוקד תשומת ליבו. הוא צייר גבר שחור שמסתתר מפני אספסוף, ציור שהופיע בתערוכה משנת 1935, "פרשנות אמנותית על לינץ'", כתמיכה בחקיקה הלאומית נגד מעשי הלינץ'. עבודות פוליטיות אלה ישפיעו אחר כך על עבודת ציורי הקיר של קרי בספריית משרד המשפטים. בציורו שם, "החוק נגד האספסוף", נראה שופט בגלימה שחורה מגן על אדם שהתמוטט על מדרגות בית המשפט במהלך מעשה לינץ' שבוצע על ידי האספסוף.
מורשת

למרות הפופולריות בשאר חלקי המדינה, עבודותיו של קרי לא מצאו חן בעיני אנשי קנזס. מה שקרי תפס כדימויים חיוביים של מקום ילדותו, נתפס כדימויים שליליים ביותר של אותה מדינה. בקנזס פירשו את ציורי ההטבלה בחוץ והטורנדו שלו כמנציחים סטריאוטיפים שליליים הקשורים למדינה, ועוררו מבוכה ציבורית. קרי ניסה לתפוס את השלווה הפסטורלית של הנוף בקנזס, אך כאשר ציורים אלה הוצגו בגלריות בניו יורק, אנשי קנזס רבים הרגישו שהם מזלזלים בהם.
התרעומת גדלה, שכן לשכת המסחר נזקקה לציורי קרי כדי להעביר סטריאוטיפים חיוביים כמו ב"קוסם מארץ עוץ", שפורסם בשנת 1939. עם זאת, הקהל בניו יורק הוקסם מציוריו של קרי. הם היו מותשים מהמסחור שהקיף את חיי היומיום שלהם, והציורים של קרי היו משעשעים ואפשרו להם לצפות בגרסה נאיבית יותר של אמריקה.
בשנת 1992 רכשה מדינת קנזס את הרישומים הקשורים לציור הקיר שלו, כאות להערכה שזכה לה באיחור על עבודתו.
הערות שוליים

↑  Tim Hrenchir, History Guy focuses on John Steuart Curry, painter of Kansas Statehouse murals, The Topeka Capital-Journal (באנגלית)
↑  Curry's Studies for Kansas State Capitol - Kansapedia - Kansas Historical Society, www.kshs.org
↑  Dennis, James M. Renegade Regionalists: The Modern Independence of Grant Wood, Thomas Hart Benton, and John Steuart Curry. Wisconsin: University of Wisconsin Press, 1998.
1 2  John Steuart Curry / Baptism in Kansas / 1928, www.davidrumsey.com
↑  Curry's Kansas | PBS NewsHour | Aug. 13, 1998 | PBS, web.archive.org, ‏2014-01-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272332805171  PLWABN: 9810683722705606  BnF: cb144263123 (data)  CiNii: DA12580826  GND: 118670727  ISNI: 0000 0001 1036 5642  LCCN: n80050020  NKC: zcu2014821320  NLA: 35661129  NLG: 223798  NTA: 182140024  RKD: 19435  SNAC: w64t6p4p  SUDOC: 071572252  Trove: 1031208  ULAN: 500115503  VIAF: 5724858   WorldCat (עם VIAF): 5724858 
סופת אביב בקנזס, ג'ון סטיוארט קרי
An All-American, ג'ון סטיוארט קרי
ציור קיר בבניין הקפיטול בטופיקה, ג'ון בראון ממתנגדי העבדות, ג'ון סטיוארט קרי
הנא ח'טיב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בת 52 בערך) טירה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת סטפורדשייר  אוניברסיטת בר-אילן 
 תפקידים בולטים:  האישה הקאדית הראשונה בישראל
 
הנא ח'טיב (בערבית: هناء خطيب, בתעתיק מדויק: הַנַ֫אא' ח'טיב; נולדה ב-1973) היא עורכת דין והאישה הראשונה שמונתה לתפקיד קאדית בבית הדין השרעי בישראל.
ביוגרפיה

ח'טיב נולדה בטירה. היא עורכת דין, בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת סטאפורדשייר שבאנגליה, ותואר שני במשפטים. התמחתה בתחום דיני אישות ומשפחה והדין השרעי והוסמכה כמגשרת ושימשה כטוענת שרעית.
תושבת טמרה, נשואה ואם לארבעה.
מינוי לקאדית

ב-25 באפריל 2017, הוועדה לבחירת קאדים מינתה את ח'טיב פה אחד לשמש כאחת מתשעת הקאדים בבתי הדין לשריעה בישראל, ובכך הפכה ח'טיב לאישה הראשונה שמונתה לקאדית בישראל.
בחירתה של ח'טיב נעשתה למרות התנגדות הממשלה להצעת חוק פרטית לייצוג נשים בתפקידי שיפוט בבתי הדין השרעיים. הצעת החוק של ח"כים מהאופוזיציה, שהועלתה בסוף 2015, נועדה לחייב ייצוג של אישה אחת לפחות בין הקאדים, אלא שמפלגת יהדות התורה איימה להשתמש בזכות הווטו שלה בענייני דת ומדינה כדי לסכל את ההצעה, בשל חשש כי חקיקה כזאת תגרור אחריה תקדים שיחייב מינוי נשים גם לבתי הדין הרבניים. בסופו של דבר הבחירה נעשתה ללא חקיקה.
סגן יושב ראש הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית, השייח' כמאל ח'טיב, תקף את המינוי והפציר "לא להתערב בענייני האסלאם" וכי "האסלאם לא מאפשר לאישה להיות קאדית". לעומת זאת, הפלג הדרומי של התנועה האיסלאמית הודיע על תמיכתו במינוי.
המשפט האסלאמי ובמיוחד האסכולה החנפית, שהיא האסכולה השלטת בחקיקה העות'מאנית התקפה בבתי הדין השרעיים בישראל, אינה מגבילה נשים מלכהן כקאדיות. קאדיות מכהנות ברשות הפלסטינית, במצרים, באינדונזיה, במלזיה, בפקיסטן ובמדינות מוסלמיות נוספות.
הערות שוליים

↑  טובה צימוקי, היסטוריה: אישה מונתה לקאדית בבית הדין השרעי, באתר ynet, 25 באפריל 2017
↑  גלי גינת‏, "בשורה גדולה לאישה הערבית": אישה מונתה לראשונה לתפקיד קאדית, באתר וואלה, 25 באפריל 2017
↑  שרון פולבר, הוועדה לבחירת קאדים בחרה לראשונה קאדית אשה, באתר הארץ, 25 באפריל 2017
↑  חסן שעלאן, ביקורת בחברה הערבית על מינוי אישה לקאדית: "לא להתערב לנו בדת", באתר ynet, 27 באפריל 2017
↑  יאיר אלטמן, לראשונה בארץ: אישה תכהן כקאדית שרעית | ישראל היום, באתר ישראל היום, 25 באפריל 2017
תאודור רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1852 Irasburg, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באפריל 1896 (בגיל 43) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ויסקונסין 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תחום יצירה:  אימפרסיוניזם אמריקאי, ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 
תאודור רובינסון, דיוקן עצמי
תאודור רובינסון (באנגלית: Theodore Robinson ;‏ 3 ביולי 1852 – 2 באפריל 1896) היה צייר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות נופיו האימפרסיוניסטים. הוא היה אחד האמנים האמריקנים הראשונים שעברו לאימפרסיוניזם בסוף שנות השמונים של המאה ה-19, ביקר בז'יברני ופיתח ידידות קרובה עם קלוד מונה. כמה מיצירותיו נחשבות ליצירות מופת של אימפרסיוניזם אמריקני.
קריירה מוקדמת

רובינסון נולד באירסבורג, 3 ביוני 1852, ורמונט. משפחתו עברה לאוונסוויל, ויסקונסין, ורובינסון למד אמנות בשיקגו. בשנת 1874 נסע לניו יורק כדי להשתתף בשיעורים באקדמיה הלאומית לעיצוב ובליגת הסטודנטים לאמנות.
בשנת 1876 נסע לפריז ללמוד אצל קרולוס-דוראן, בבית הספר לאמנות יפות, עם ז'אן-ליון גרום. הוא הציג לראשונה את ציוריו בסלון בפריז בשנת 1877, ובילה את הקיץ של אותה שנה בגרז-סור-לוינג.
לאחר סיורים בוונציה ובבולוניה, הוא שב לארצות הברית בשנת 1879. בשנת 1881 עבר לסטודיו בניו יורק והפך לצייר ומורה מקצועי. במהלך תקופה זו צייר רובינסון בצורה ריאליסטית, מוברש באופן רופף אך עדיין לא אימפרסיוניסטי, ותיאר לעיתים קרובות אנשים העוסקים בעיסוק ביתי או חקלאי.
ז'יברני

בשנת 1884 חזר רובינסון לצרפת שם התגורר שמונה שנים, וביקר באמריקה רק מדי פעם. רובינסון עבר לז'יברני שהפכה למרכז האמנות האימפרסיוניסטי הצרפתי בהשפעת קלוד מונה. הוא גר ביחד עם צייק קנדי ויליאם בלייר ברוס.
עד שנת 1888 רובינסון עבר לגור בשכנות לאימפרסיוניסט המפורסם. האומנות של רובינסון התמקדה בסגנון אימפרסיוניסטי מסורתי יותר בתקופה זו, ככל הנראה בהשפעתו של מונה. בעוד שמספר אמנים אמריקאים התכנסו בז'יברני, איש מהם לא היה קרוב למונה כמו רובינסון. מונה נתן עצות לרובינסון, והוא גם ביקש ממנו לחוות דעהעל על יצירותיו שלו.
לא רק שהוא לקח ללב את ההצהרות של מונה ואת הדרישה שלו להציג את היפה והמסתורי שבטבע בצורה אמיתית בחזון האישי של האדם, אלא הוא גם למד את מהות היצירות שהיו זמינות אצל "המאסטר" בסטודיו. לדוגמה, ״קאפרי״, שצויר בשנת 1890, היה כנראה בהשראת ציורי מונה של הצוקים בווארנגוויל, פורוויל ואסטרטאט בראשית שנות ה-80.
בז׳יברני, רובינסון צייר כמה מהיצירות הטובות ביותר שלו. אלה מתארים את הכפר במזגי אוויר שונים, לפעמים עם נשים המוצגות בתנוחות נינוחות. דוגמה ליצירתו הבוגרת בתקופה זו היא "לה-ד'בק" (1892) באוסף מכללת סקריפס בקלרמונט קליפורניה.
חזרה לאמריקה

רובינסון עזב את צרפת ואת מונה בפעם האחרונה בשנת 1892, אם כי התכוון לחזור. עוד באמריקה השיג רובינסון תפקיד הוראה בבית הספר לאמנות בברוקלין וערך שיעורי קיץ בניו יורק, ליד הרי קטסקייל, שם צייר כמה סצנות. הוא גם לימד במכללת אוולין בפרינסטון, ניו ג'רזי, ובהמשך באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה.
עם העיר ניו יורק כבסיס, רובינסון הסתובב בין מספר גדל והולך של אמנים אמריקאים שדגלו באימפרסיוניזם. הוא היה קרוב במיוחד לג'ון הנרי טוואצ'טמן וג'וליאן אלדן וייר, ובילה במושבה הסינית בקונטיקט. שם הוא צייר סדרה של סצנות במועדון היאכטות ריברסייד, שנחשבו בין היצירות הטובות ביותר שלו.
בעוד המוניטין שלו כאימפרסיוניסט אמריקאי חשוב הלך וגדל, רובינסון היה צריך ללמד לפרנס את עצמו. הוא גם עדיין היה עם ספקות באשר לאיכות עבודתו.
לאורך הקריירה שלו, תאודור רובינסון המשיך לכתוב יומנים מפורטים, אך רק כמה מהשנים האחרונות של היומנים ידועים כקיימים. אלה נמצאים באוסף בניו יורק וזמינים למלומדים.
אחרית ימיו

בשנה האחרונה לחייו הוא התבקש לתרום לספר המאמרים שכותרתו "הצרפתים המודרניים" על ידי העורך והיסטוריון האמנות ג'ון צ'ארלס ואן דייק. הוא כתב מאמר על צייר הברביזון ז'אן-בפטיסט-קמיל קורו, ובשל ידידותו עם האימפרסיוניסט הצרפתי, הוא כתב ואייר את המאמר על קלוד מונה. הספר ראה אור בשנת 1896 הוצג בתערוכה "באורו של מונה".
בשנת 1895 נהנה רובינסון מתקופה יצירתית בוורמונט, ובפברואר 1896 כתב למונה על חזרתו לז'יברני, אך ב-2 באפריל 1896, נפטר מהתקף אסתמה חריף בעיר ניו יורק. הוא נקבר בעיר הולדתו אוונסוויל, ויסקונסין. הוא היה בן 43.
ציורי רובינסון נמצאים באוספים של מוזיאונים גדולים רבים כולל המוזיאון המטרופוליטן בעיר ניו יורק; גלריה קורקורן לאמנות, וושינגטון, די.סי, והמכון לאמנות בשיקגו.
הערות שוליים

↑  John Charles Van Dyke, Modern French masters : a series of biographical and critical reviews by American artists, with thirty-seven wood-engravings and twenty-eight half-tone illustrations, London : T. Fisher Unwin, 1896
↑  Columbus Museum of Art, The American collections, Columbus Museum of Art, Columbus, Ohio : The Museum, in association with H.N. Abrams, New York, 1988
↑  Jordi Vigué, Great masters of American art, New York : Watson-Guptill, 2004
↑  "American Impressionism: Theodore Robinson - NGA"
↑  Glueck, Grace (2005-08-05). "An American Trying to Capture Monet's Magic". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-05-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13561159v (data)  GND: 122556984  ICCU: TO0V530650  ISNI: 0000 0000 6628 9821  LCCN: nr89002840  NTA: 071091351  PIC: 270343  RKD: 67431  SNAC: w6wh3g8k  SUDOC: 052527085  ULAN: 500004025  VcBA: 495/171456  VIAF: 54312829   WorldCat (עם VIAF): 54312829 
תאודור רובינסון, נוף כפרי
תאודור רובינסון, פייר טרוגו וביתו על הגשר
תאודור רובינסון, עמק הסיין מבט מגבעות ז'יברני