stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורורה (מיתולוגיה)
במיתולוגיה הרומית

במיתולוגיה הרומית, אורורה, אלת השחר, מחדשת את עצמה בכל בוקר ובוקר ונוסקת לרוחב השמים, בהכריזה על הגעת החמה. יש לה שני אחים: אח (סוֹל, השמש) ואחות (לוּנַה, הירח).
מיתוס שנלקח מאגדות האלה היוונית אאוס על ידי משוררי הלטינית מגולל את סיפורו של אחד ממאהביה, נסיך טרויה, טיתונוס. טיתונוס היה בן-תמותה, ואמור היה להזדקן ולבסוף למות. ברצותה לחיות עם אהובה לנצח נצחים, אורורה ביקשה מיופיטר (המקביל לזאוס) להעניק חיי אלמוות לטיתונוס. יופיטר נענה למשאלתה, אולם המשאלה הייתה פגומה ולא כללה את שמירת מראהו הצעיר לנצח. כתוצאה מכך, טיתונוס הוסיף להזדקן לעד, ואורורה הפכה אותו לצרצר, שהיה רועש ללא הפסקה. מיתוסים אחרים טענו שהוא הפך לחגב או לארבה. אורורה תוארה כשלבשה גלימה סגולה, בעלת אצבעות וזרועות ורדרדות, אוחזת בלפיד, וכוכב מעטר את מצחה. בכל בוקר, אורורה רכבה במרכבה בשמיים, מביאה אור ליום וממלאת את השמים בצבעים רכים. שני סוסים לבנים משכו את המרכבה, בעוד שאורורה בישרה לעולם על בואו של אחיה, אל השמש הליוס. יש האומרים שהיא גם הכריזה על עזיבתו, כאשר עפה שוב בשמיים עם רדת הדמדומים. אורורה הזילה דמעות על בנה, ממנון, אשר הפכו לטל של הבוקר.
אורורה בתרבות המודרנית

באמנות, ארורה מתוארת כאישה צעירה, לרוב עם כנפים, מהלכת במהירות עם נער בזרועותיה, ולעיתים עולה מן הים במרכבה רתומה לסוסים מכונפים. לפעמים, כאלה המפזרת את טל הבוקר, היא מחזיקה כד מים בכל אחת מידיה.
באחת מן הגרסאות של היפהפייה הנרדמת נקראה היפהפייה הנרדמת אורורה.
האסטרואיד 94 Aurora (אנ') שהתגלה ב-1867 על ידי ג'יימס קריג ווטסון נקרא על שמה.
השם הלועזי של זוהר הקוטב זה אורורה.
ראו גם

אאוס
הערות שוליים

1 2  Eos Greek and Roman mythology, Britannica
↑  Rebecca Kraft, Critical Survey of Mythology & Folklore: Gods & Goddesses, 2019, עמ' 180-182
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544671905171  BnF: cb15752507c (data)  GND: 119240416  LCCN: no2017053233  NARA: 10638550  NKC: jo2016908790  SUDOC: 127897208  VIAF: 42643644   WorldCat (עם VIAF): 42643644 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שבועתה של אירנה (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Irena's Vow 
 בימוי:  Louise Archambault 
 תסריט:  דן גורדון 
 עריכה:  Arthur Tarnowski 
 שחקנים ראשיים:  סופי נליס (אירנה גוט אופדייק) Sławomir Doliniec Natalia Lange רוברט קושוצקי Rafał Maćkowiak Marcel Sabat Mateusz Mosiewicz Zaneta Homa Elena Leszczyńska Nikodem Kasprowicz Norbert Kaczorowski Marcin Bytniewski Maciej Lusnia Rafał Mohr Zuzanna Puławska שרון עזריאלי Aleksandar Milićević Maciej Nawrocki דוגריי סקוט (Eduard Rügemer) אנדז'יי סוורין Tomasz Tyndyk Eliza Rycembel Filip Kosior Eryk Kulm Agata Turkot Irena Melcer Krzysztof Szczepaniak בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 צילום:  פול סרוסי 
 מדינה:  קנדה, פולין 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 przysiegaireny.pl
 דף הסרט ב־IMDb
 
שבועתה של אירנה (באנגלית: Irena's Vow; בפולנית: Przysięga Ireny) הוא סרט קולנוע קופרודוקציה קנדית-פולנית משנת 2023 בבימויה של לואיז ארכמבולט על פי מחזה באותו שם מאת דן גורדון ובכיכובה של סופי נליס בתפקיד אירנה גוט אופדייק, אחות פולנייה (ובעצם סטודנטית לסיעוד) שסייעה להגן על יהודים במהלך השואה תוך הסתרתם במרתף הבית שבו היא הועסקה כעוזרת בית של הקצין הנאצי אדוארד ריגמר (בגילומו של דוגריי סקוט). צוות השחקנים כולל גם את אנדז'יי סוורין, אלייזה ריסמבל, מאצ'יי נברוקי, אלכסנדר מיליצ'ביץ', תומאש טינדיק ונלה מסייבסקה.
הסרט צולם במהלך שנת 2022 בערים ורשה ובלובלין שבפולין במרחק קצר מהגבול האוקראיני. הסרט הוקרן בבכורה בתוכנית Centerpiece בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, בספטמבר 2023. הסרט יצא להקרנה מסחרית במהלך 2024.
בשנת 1982 הוכרה אירנה גוט אופדייק כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם. הספר האוטוביוגרפי "בשתי ידיי, זיכרונותיה של חסידת אומות העולם" מאת איירין גוט אופדייק וג'ניפר ארמסטרונג ראה אור בעברית בשנת 2022 בהוצאת סיקסק.
תקציר עלילת הסרט

לאחר פלישתם של ברית המועצות וגרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, אירנה גוט, אחות פולנייה קתולית בת תשע-עשרה בפרוץ מלחמת העולם השנייה, נתפסת על ידי הצבא הסובייטי. לאחר שנמלטה, היא נתפסה על ידי חיילי ורמאכט ששולחים אותה כדי לשמש כעובדת אצל קצין גרמני והיא הופכת לעוזרת הבית של אדוארד ריגמר, רב-סרן בצבא הגרמני. לאחר שהייתה עדה לגורל הנורא של היהודים בפולין הכבושה מגרמניה, החליטה גוט תוך סיכון חייה להסתיר תריסר יהודים המאוימים מתוכנית ההשמדה הגרמנית. העונש שהגרמנים הטילו על כל פולני שנמצא כמסתיר או מסייע בדרך כלשהי ליהודים היה מוות. יום אחד גילה אדוארד ריגמר, המעסיק של גוט, שהיא מסתירה יהודים בביתו. גוט התחננה שיחוס עליהם; הוא מסכים, ומעולם לא בוגד בהם או בה. גוט הפכה לפילגשו של הקצין הגרמני. לפני שהצבא האדום הגיע לאזור, היא נמלטה עם האנשים שעליהם הגנה לתוך היער. לאחר המלחמה, נחשדה כמי ששיתפה פעולה עם הגרמנים והיגרה לארצות הברית.
שחקנים ודמויות

סופי נליס – אירנה גוט אופדייק
דוגריי סקוט – אדוארד ריגמר
אנדז'יי סוורין – שולץ
אלייזה ריסמבל – אידה
מאצ'יי נברוקי – רוקיטה
שרון עזריאלי – הלן
אלכסנדר מיליצ'ביץ' – לזר
תומאש טינדיק – הנרי
אגתה טורקוט – קלרה
פיליפ קוסיור – תומאס
כריסטוף שפניאק – משה
אירנה מלצר – זוסיא
אריק קולם – אברהם קלינגר
סוזנה פולאבסקה – פנקה
נלה מסיייבסקה
הערות שוליים

↑  אירנה גוט אופדייק, באתר יד ושם (באנגלית)
אופנהיימר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "אופנהיימר" בישראל
 מבוסס על:  "פרומתאוס אמריקאי: הניצחון והטרגדיה של אבי פצצת האטום"   מאת קאי בירד ומרטין ג'יי. שרווין
 בימוי:  כריסטופר נולאן
 הופק בידי:  כריסטופר נולאן   צ'ארלס רובן   אמה תומאס
 תסריט:  כריסטופר נולאן
 עריכה:  ג'ניפר ליים
 שחקנים ראשיים:  קיליאן מרפי   אמילי בלאנט   מאט דיימון   רוברט דאוני ג'וניור   פלורנס פיו   ג'וש הארטנט   רמי מאלק   בני ספדי   דיין דיהן   טום קונטי
 מוזיקה:  לודוויג גורנסון
 צילום:  הויטה ון הויטמן
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Atlas Entertainment   Syncopy Films   סרטי יוניברסל
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל Peacock
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 ביולי 2023
 משך הקרנה:  180 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה ביוגרפית
 מקום התרחשות:  אוניברסיטת קיימברידג', Project Y 
 תקציב:  100 מיליון דולר
 הכנסות:  965 מיליון דולר (1 באפריל 2024)
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
 www.oppenheimermovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
אופנהיימר (באנגלית: Oppenheimer) הוא סרט דרמה ביוגרפי שנכתב, בוים והופק על ידי כריסטופר נולאן. הסרט מבוסס על הספר הביוגרפי "פרומותיאוס אמריקאי: הניצחון והטרגדיה של אבי פצצת האטום" מאת קאי בירד ומרטין ג'יי שרווין, והוא עוסק בחייו של הפיזיקאי היהודי-אמריקאי רוברט אופנהיימר, שעמד בראש מעבדות לוס אלאמוס בניו מקסיקו שבארצות הברית, שבהן פותחו והורכבו פצצות האטום במסגרת פרויקט מנהטן במהלך מלחמת העולם השנייה. קיליאן מרפי מגלם את אופנהיימר לצד אנסמבל שחקנים שכולל את אמילי בלאנט, רוברט דאוני ג'וניור, מאט דיימון, ג'וש הארטנט, קייסי אפלק, ראמי מאלק, קנת בראנה ופלורנס פיו.
הסרט הכניס למעלה מ-976 מיליון דולר ברחבי העולם והפך לסרט השלישי הרווחי ביותר בשנת 2023, הסרט הרווחי ביותר הקשור למלחמת העולם השנייה, והסרט הביוגרפי הרווחי ביותר. הוא גם זכה לשבחי המבקרים ולפרסים רבים, כולל זכייה בשבעה פרסי באפט"א לקולנוע, חמישה פרסי גלובוס הזהב ושבעה פרסי אוסקר, כולל פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט היה לאחד מעשרת הסרטים המובילים של 2023 על פי המועצה הלאומית לביקורת ומכון הסרטים האמריקאי.
שחקנים ודמויות

קיליאן מרפי (מימין) משחק את דמותו של רוברט אופנהיימר (משמאל)
קיליאן מרפי – רוברט אופנהיימר, פיזיקאי יהודי-אמריקאי, ראש מעבדת לוס אלמוס בפרויקט מנהטן
אמילי בלאנט – קתרין "קיטי" אופנהיימר, אשתו של רוברט
מאט דיימון – לוטננט גנרל לסלי גרובס, קצין בחיל ההנדסה של ארצות הברית ועמד בראש פרויקט מנהטן מטעם הצבא
רוברט דאוני ג'וניור – לואיס סטראוס, יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית
פלורנס פיו – ג'ין טאטלוק (אנ'), פעילה במפלגה הקומוניסטית ומאהבת של אופנהיימר
רמי מאלק - דייוויד ל. היל, פיזיקאי גרעין
בני ספדי – אדוארד טלר, פיזיקאי יהודי-אמריקאי, אבי פצצת המימן
ג'וש הארטנט – ארנסט לורנס, פיזיקאי ניסונאי בתחום פיזיקה גרעינית
דיין דיהן - קנת ניקולס
ג'ק קווייד - ריצ'רד פיינמן
מת'יו מודין - וניבר בוש
דילן ארנולד – פרנק אופנהיימר (אנ'), אחיו של רוברט ופעיל במפלגה הקומוניסטית
טום קונטי - אלברט איינשטיין, פיזיקאי יהודי ופרופסור במכון למחקר מתקדם בפרינסטון
אולי האסקיבי - אדוארד קונדון (אנ')
אלדן ארנרייך - עוזר בסנאט ללואיס סטראוס
דייוויד קרומהולץ - איזידור אייזק רבי, פיזיקאי יהודי-אמריקאי וחברו של אופנהיימר
מייקל אנגרנו – רוברט סרבר (אנ')
קנת בראנה - נילס בוהר, פיזיקאי יהודי-דני, מאבות מכניקת הקוונטים
דייוויד דסתמלסיאן - ויליאם ל. בורדן (אנ')
ג'ייסון קלארק - רוג'ר רוב
לואיז לומברד - רות שרמן טולמן (אנ')
גרגורי ג'אברה - וורן מגנוסון
כריסטופר דנהם – קלאוס פוקס, פיזיקאי גרמני
ג'יימס ד'ארסי - פטריק בלקט
דייוויד רייסדאל - דונלד הורניג (אנ')
גיא ברנט - ג'ורג' אלטנטון, חבר של אופנהיימר ופעיל קומוניסטי
דני דפררי – אנריקו פרמי, פיזיקאי איטלקי-אמריקאי
ג'וש פק – קנת ביינברידג'
האריסון גילברטסון - פיליפ מוריסון (אנ')
אמה דומונט – ג'קי אופנהיימר
מתיאס שווייגהופר - ורנר הייזנברג, פיזיקאי גרמני, מאבות מכניקת הקוונטים
גוסטב סקושגורד – הנס בתה, פיזיקאי גרמני-יהודי-אמריקאי, ראש המחלקה התאורטית בפרויקט מנהטן
דבון בוסטיק – סת' נידרמייר (אנ')
טום ג'נקינס – ריצ'רד צ'. טולמן (אנ')
אלכס וולף - לואיס אלוורז
טוני גולדווין - גורדון גריי
טרונד פאוסה אורבאג - ג'ורג' קיסטיאקובסקי (אנ')
ג'ק קטמור-סקוט -'ליאל ג'ונסון
גארי אולדמן – הארי טרומן, נשיא ארצות הברית
ג'וש צוקרמן - ג'ובאני רוסי לומניץ (אנ')
אוליביה ת'ירלבי - לילי הורניג (אנ')
קייסי אפלק - קולונל בוריס פאש
ג'יימס אורבניאק - קורט גדל, לוגיקן אוסטרי וחברו של איינשטיין
הפקה > כתיבה

הסרט מבוסס על הספר פרומתאוס אמריקאי: הניצחון והטרגדיה של אבי פצצת האטום מאת קאי בירד ומרטין ג'יי שרווין. הספר משנת 2006, נכתב במשך 25 שנה וזכה בפרס פוליצר. התסריט נכתב על ידי נולאן עצמו.
הפקה > פיתוח

בדצמבר 2020 הודיעו אולפני האחים וורנר על כוונתם להוציא לאור את סרטי 2021 בו זמנית בבתי הקולנוע ובשירות הסטרימינג HBO Max. כריסטופר נולאן, ששיתף פעולה עם האחים וורנר בכל תשעת סרטיו האחרונים מאז אינסומניה משנת 2002, הביע את חוסר שביעות רצונו מההחלטה. בינואר 2021 דווח כי סרטו הבא של נולאן עשוי להיות הראשון שאיננו מופק או מופץ על ידי האחים וורנר. נולאן תמך בעבר בשחרור בו-זמני של וונדר וומן 1984, אך התרעם על דחיית יציאתו לאקרנים של סרטו טנט.
בספטמבר 2021 דווח כי נולאן יביים סרט ביוגרפי על רוברט אופנהיימר, אבי פצצת האטום, המתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר קיליאן מרפי במשא ומתן על התפקיד הראשי. נולאן פנה למספר אולפנים להפקת הסרט, כולל סרטי סוני, סרטי יוניברסל, סרטי פרמאונט ואולפני אפל, בשל יחסיו העכורים עם אולפני האחים וורנר. ב-14 בספטמבר הוכרז כי סרטי יוניברסל תפיץ את הסרט, כאשר הפקתו אמורה להתחיל ברבעון הראשון של 2022. האולפנים התחייבו על רשימת דרישות מצידו של נולאן, כולל תקציב הפקה של 100 מיליון דולר ותקציב שיווק דומה, "חלון אולמות" (הזמן שבו הסרט מוקרן לפני יציאתו כ-VOD או DVD) של 100 ימים, 20% מהרווחים החל מהדולר הראשון, ואיסור על האולפן להפיץ סרטים אחרים שלושה שבועות לפני יציאת הסרט ואחריו.
הפקה > ליהוק

באוקטובר 2021 אושר כי קיליאן מרפי יגלם את רוברט אופנהיימר. זהו שיתוף הפעולה השישי בין נולאן ומרפי, והפעם הראשונה בה מרפי מככב בתפקיד ראשי. מאוחר יותר באותו חודש לוהקה אמילי בלאנט לתפקיד קתרין אופנהיימר, אשתו של רוברט. בנובמבר 2021 מאט דיימון (ששיתף פעולה עם נולאן בעבר בסרט בין כוכבים) ורוברט דאוני ג'וניור הצטרפו לצוות השחקנים. בדצמבר 2021 לוהקו פלורנס פיו, רמי מאלק ובני ספדי, ובתחילת 2022 הצטרפו גם ג'וש הארטנט ודיין דיהן.
הפקה > צילומים

ההפקה המוקדמת החלה בינואר 2022 בניו מקסיקו (בה שוכנת מעבדת לוס אלמוס), שם התקיימו קריאות ליהוק להצגת מקומיים, אנשי צבא ומדענים. את הסרט צילם צלם הקולנוע ואן יוטי יטאמה, שצילם את כל שלושת סרטיו האחרונים של נולאן, בשילוב של IMAX 65mm ומצלמת פילם 65mm. זו הפעם הראשונה בה נכללים קטעי 65 מ"מ של פילם שחור-לבן ב-IMAX, בשימוש בסרט צילום שיוצר לראשונה ובאופן מיוחד עבור הפקה זו על ידי קודאק. קטעי השחור-לבן משמשים לאבחנה בין אירועים ונקודות מבט בעלילה. ג'ניפר ליים ערכה את הסרט, ולודוויג גורנסון הלחין את הפסקול. שניהם עבדו עם נולאן בסרטו הקודם, טנט.
במהלך הצילומים שחזר נולאן את הניסוי הגרעיני הראשון, ניסוי טריניטי, תוך הימנעות משימוש בגרפיקה ממוחשבת. נולאן סיפר בראיון: "יצירה מחדש של הניסוי ללא שימוש בגרפיקה ממוחשבת היה אתגר עצום. אנדרו ג'קסון, הממונה על האפקטים הוויזואליים, הצטרף לסיפון בשלב מוקדם. בדקנו איך אנחנו יכולים לעשות הרבה מהאלמנטים החזותיים של הסרט באופן מעשי: מייצוג דינמיקה קוונטית ופיזיקה קוונטית ועד יצירה מחדש של הניסוי עצמו, במזג אוויר יוצא דופן, שהרבה ממנו היה נחוץ לסרט. במונחי התנאים הקשים — אלה היו אתגרים עצומים".
הפצה

"אופנהיימר" יצא לאקרנים ב-21 ביולי 2023 והופץ ברחבי העולם על ידי סרטי יוניברסל, בפורמט IMAX, 35 מ"מ, ו-פורמט רחב של 65 מ"מ. הסרט רשם הכנסות של מעל 912 מיליון דולר והפך לסרט הביוגרפי המצליח בכל הזמנים. בסוף מרץ 2024, "אופנהיימר" הופץ ביפן עם בכורה של כ-2.5 מיליון דולר, מה שהביא את סך הרווחים העולמיים שלו ל-965 מיליון דולר.
הפצה > שיאים שהסרט שבר

הסרט הפך לסרט הביוגרפי המרוויח ביותר בכל הזמנים, לאחר שעקף את השיא הקודם, בו החזיק הסרט "רפסודיה בוהמית" מ-2018.
הסרט הפך לסרט הרווחי ביותר של נולאן ביותר מ-50 מדינות, בהן ערב הסעודית, גרמניה, ברזיל, הודו והממלכה המאוחדת.
יסקי מור סיון אדריכלים

יסקי מור סיון אדריכלים (MYS Architects) הוא משרד אדריכלים ישראלי בינלאומי, אשר הוקם ב-2006 לאחר מיזוג בין משרד יסקי אדריכלים (שנוסד ב-1965 על ידי אברהם יסקי) לבין משרד מור אדריכלים (שנוסד ב-1950 על ידי יצחק מור), ודורג ב-2021 כמשרד האדריכלות הגדול בישראל.
שותפיו הבכירים של המשרד הם עמי מור, יוסי סיון וד"ר קובי יסקי. מנכ"ל החברה הוא אולג מאלוקוב.
המשרד מונה כ-150 עובדים, אדריכלים והנדסאים, אנשי תמיכה ואדמיניסטרציה והוא שוכן בגבול בני ברק רמת גן.
המשרד פועל במגוון פרויקטים, בהם מבני מגורים, מסחר, מבני ציבור, משרדים, תב"ע ואדריכלות רפואית.
בנוסף זהו משרד התכנון בין המובילים והמתקדמים בתחום ה-BIM בארץ בזכות הצוות הטכנולוגי שגובש במשרד המונה מספר אנשים, רוב הפרויקטים שהוקמו במשרד בשנים האחרונות הופקו ונוהלו על ידי תוכנת ה-Autodesk Revit בסביבת ענן BIM360.
במהלך השנים השתתף המשרד במספר תחרויות אדריכלים מקומיות ובינלאומיות לתכנון מבני ציבור מרכזיים, וזכה במספר פרסים, בהם: פרס ראשון בתחרות Bengbu Industrial Park בסין (2013), פרס שני בתחרות מוזיאון הטבע (ירושלים) של עיריית ירושלים (2012), אות העיצוב לאדריכלות בקטגוריה של תכנון מבני משרדים, בניין מטה חיל האוויר (2009), פרס ראשון בתחרות המצוינות בבנייה (2008) בקטגוריה מגורי יוקרה (על תכנון פרויקט YOO בתל אביב) וכן בקטגוריה מבנה מסחרי (על תכנון פרויקט קניון קריית אונו).
פרויקטים נבחרים (בנויים)

2024 - ביג פאשן גלילות
2017 - מגדלי לגוּן, נתניה
2012 - מגדל פרישמן 46, תל אביב
2012 - קניון עיר ימים, נתניה
2011 - מגדל אלקטרה, תל אביב
2010 - יס פלאנט ראשון לציון
2010 - מגדל מנהטן, תל אביב
2010 – קניון ורנה, בולגריה
2009 – קניון פלובדיב, בולגריה
2009 – מגדלי YOO, תל אביב
2008 – קניון פודגוריצה, מונטנגרו
2008 – מגדל חיל האוויר, תל אביב
2007 – מגדל עזריאלי, תל אביב
2006 – קניון סופיה, בולגריה
2006 – מגדלי אקירוב, תל אביב
2002 – קניון קוטרוצ'ני, בוקרשט
2002 – בניין "מינהל ההנדסה", עיריית חיפה (זכייה במקום ראשון בתחרות)
2001 – בניין IBM, פתח תקווה
1999 – מגדל פלטינום, תל אביב
1998 – מגדל אלרוב, תל אביב
1993 – מגדל האופרה, תל אביב
הערות שוליים

↑  דרור מרמור, ‏החוליה הראשונה: דירוג משרדי האדריכלות וההנדסה הגדולים ביותר, באתר גלובס, 30 במאי 2016
↑  תחרות פומבית עם "ברירת המזמין" לתכנון מוזיאון הטבע בירושלים - מקום שני / משרד יסקי-מור-סיון אדריכלים, באתר archeb
דוד אויסטרך

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1908 (יוליאני) אודסה, פלך חרסון, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 באוקטובר 1974 (בגיל 66) אמסטרדם, הולנד 
 שם לידה:  Давид Фёдорович (Фишелевич) Ойстрах 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  מלודיה, דויטשה גרמופון, EMI קלאסיקס, Le Chant du Monde, פיליפס רקורדס 
 בן או בת זוג:  תמרה רוטרבה (1930–24 באוקטובר 1974) 
 צאצאים:  איגור אויסטרך 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  פרס לנין  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  עיטור האריה של פינלנד  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  אמן העם של ברית המועצות  עיטור אות הכבוד  עיטור לנין  קצין גבוה במסדר לאופולד השני  פרס גראמי 
 פרופיל ב-IMDb
 
דוד אויסטרך (משמאל) עם פרנץ קונוויטשני (במרכז) ובנו איגור אויסטרך (מימין), 1957
דויד פיודורוביץ אוֹיְסְטְרַך (ברוסית: Давид Федорович Ойстрах; 30 בספטמבר 1908 – 24 באוקטובר 1974) היה כנר יהודי סובייטי. הוא השאיר אחריו מספר רב של הקלטות, ויצירות רבות הוקדשו לו. מגדולי הכנרים במאה העשרים.
חייו

אויסטרך נולד בשנת 1908 בעיר אודסה שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, כיום אוקראינה. כילד למד כינור בעירו אצל פיוטר סטוליארסקי. את הופעת הבכורה שלו נתן שם, בגיל 6. אחר כך המשיך בלימודיו אצל סטוליארסקי בקונסרבטוריון של אודסה (1923–1926) והופיע כסולן בקונצ'רטו לכינור של גלאזונוב בניצוח המלחין, בקייב, 1927.
הקלטותיו והופעותיו בקונצרטים של שוסטקוביץ' נודעות במיוחד, אבל הוא הרבה לנגן גם קונצרטים קלאסיים. הוא עבד עם תזמורות ברוסיה, וכן עם מוזיקאים באירופה ובארצות הברית. עוד הקלטה מפורסמת היא זו של הקונצרט המשולש של בטהובן, שניגן עם סביאטוסלב ריכטר ומסטיסלב רוסטרופוביץ'. הקונצ'רטו לכינור של אראם חאצ'טוריאן הוקדש לו, וכך גם שני הקונצ'רטי לכינור של דמיטרי שוסטקוביץ'.
אויסטרך קיבל את הכשרתו הראשונה והיחידה מן המורה לכינור פיוטר סטוליארסקי. בניגוד להשקפה המקובלת, אויסטרך לא היה וירטואוז מלידה. לאמיתו של דבר, הוא החל בנגינת ויולה בתזמורת הקונסרבטוריון, ורק כמה חודשים אחר כך עלה לדרגת סולן וניגן בהופעת הבכורה שלו את הקונצ'רטו בלה מינור של באך עם התזמורת. כעבור שנה, הופיע לראשונה כסולן ברסיטל. הוא סייר ברוסיה במשך שנתיים, ולבסוף הופיע בפעם הראשונה בלנינגרד, בנגינת הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי.
בשנת 1936 זכה אויסטרך בפרס שני בתחרות וייניאבסקי. העובדה שלא זכה בפרס ראשון סותרת גם היא את האגדה שהיה וירטואוז מלידה. לבסוף הטביע את חותמו בזירה הבינלאומית כשזכה בפרס ראשון בתחרות על שם המלכה אליזבת (שהייתה ידועה אז בשם "תחרות איזאיי") בבריסל. הקריירה של אויסטרך יצאה לדרך מנקודה זו, פרט למכשול אחד קטן - ברית המועצות הפריזה בהגנה על אזרחיה, ולא הרשתה לו לעזוב. הוא המשיך ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה, אבל כאשר פלשה גרמניה הנאצית אל ברית המועצות, יצא לחזית וניגן לפני החיילים כדי לעודד את רוחם.
במשך כעשר שנים ניגן אויסטרך בסטרדיוואריוס קונטה די פונטנה שלו משנת 1702. בשנת 1966 החליף אותו בסטרדיבריוס אקס מרסיק משנת 1715. הוא זכה לכבוד והוקרה כמורה, שעשה את שנותיו החזקות בפקולטה של קונסרבטוריון של מוסקבה (בשנת 1939 מונה לפרופסור) בין ידועי שם כמו יורי ינקלביץ, אדוארד גרץ' ובוריס גולדשטיין.
דוד אויסטרך היה אביו של הכנר איגור אויסטרך וסבו של הויולן ולרי אויסטרך. דוד ואיגור אויסטרך הרבו להקליט בצוותא.
אויסטרך נפטר בעקבות התקף לב שלקה בו במהלך סיור הופעות עם התזמורת המלכותית ההולנדית באמסטרדם בשנת 1974. גופתו הוחזרה למוסקבה, שם נקבר בבית העלמין נובודוויצ'י.
חייו > הנצחה

משנת 2000 מתקיים בעיר פרנו שבאסטוניה "פסטיבל דוד אויסטרך" לזכרו. אויסטרך נהג לבלות באופן קבוע את חופשות הקיץ שלו בעיר במשך 24 שנים, וגם הופיע שם. את הפסטיבל מארגן המנצח נמה ירווי, ובין השאר משתתפים בו כנרים שלמדו בעבר אצל אויסטרך.
החל משנת 2006 מתקיימת במוסקבה תחרות כנרים שנתית הנקראת על שמו.
מדליה רוסית לזכרו של אויסטרך
מישה אלמן

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1891 טאלנה, אוקראינה 
 פטירה:  5 באפריל 1967 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mikhail Saulovich Elman 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסטצ'סטר הילס 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מישה אֶלְמן (20 בינואר 1891 – 5 באפריל 1967) היה כנר יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה, שנודע בסגנון נגינתו עתיר הרגש והנלהב וביפי צלילו.
קורות חיים

אלמן נולד בכפר הקטן טלנויה, במחוז קייב של האימפריה הרוסית. סבו היה כליזמר, נגן יהודי עממי, שניגן גם הוא בכינור. עוד כשהיה צעיר מאוד, היה ברור שלמישה יש שמיעה אבסולוטית, אבל לאביו היו ספקות לגבי קריירה של מוזיקאי לבנו, משום שמוזיקאים עמדו במקום לא גבוה ביותר בסולם החברתי. לבסוף נכנע ונתן למישה כינור מיניאטורי, שעליו למד עד מהרה לנגן כמה נעימות מעצמו. בהיותו בן חמש שמעה האצילה המקומית, הרוזנת אורסובה, את נגינתו והתפעלה ממנה עד כדי כך, שביקשה לפרוש עליו את חסותה ולאמץ אותו לבן, תוך הבטחה לגדלו באחוזתה ולדאוג לו לטובי המורים - כל זאת בתנאי, שהוריו יסכימו להטבלתו לנצרות. אביו של מישה, מורה כפרי וכנר לעת מצוא, דחה את ההצעה והודיע לרוזנת, כי בנו יצליח בדרכו גם ללא עזרתה. זמן קצר אחר כך נלקח לאודסה, שם למד באקדמיה הצארית למוזיקה. פבלו סרסטה המליץ עליו באמרו, שמישה אלמן יכול להיות לאחד הכישרונות הדגולים באירופה. הוא ניגש לבחינה אצל ליאופולד אאואר בגיל 11, בנגינת הקונצרט מס' 2 של הנריק וייניאבסקי והקפריס מס' 24 של ניקולו פגניני. אאואר התרשם כל כך, שקיבל את אלמן לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.
בשנת 1903 החל אלמן להופיע בנגינה בבתי פטרוני אמנות עשירים. בשנת 1904 הופיע לראשונה בברלין ויצר סנסציה רבתי. הופעת הבכורה שלו בלונדון בשנת 1905 כללה את ביצוע הבכורה בבריטניה של הקונצ'רטו לכינור של אלכסנדר גלאזונוב. הוא ניגן בקרנגי הול בשנת 1908 והרשים מאוד את קהל מאזיניו האמריקאי.
משפחת אלמן היגרה לארצות הברית, ומישה היה לאזרח אמריקאי בשנת 1923. הוא הרבה להופיע, לעיתים עד 107 קונצרטים בעונה של 29 שבועות. בשנת 1943 ניגן בביצוע בכורה את הקונצרט השני של בוהוסלב מרטינו, שנכתב לכבודו. מכירות תקליטיו עברו שני מיליון, ורבים מהם מופקים מחדש על תקליטורים.
הערות שוליים

↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית", עמוד 103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260704205171  PLWABN: 9810666954305606  BNE: XX821752  BnF: cb138936486 (data)  CiNii: DA11359858  GND: 116452404  ISNI: 0000 0000 8154 2944  LCCN: n84041989  LNB: 000316692  MusicBrainz: f7824a6b-a63b-45a4-9ca5-d6616c3e5912  NKC: xx0051324  NTA: 087841800  SNAC: w6d50kgk  SUDOC: 079505511  VIAF: 74037406   WorldCat (עם VIAF): 74037406
מחוז ירושלים (משטרה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 סוג:  מחוז משטרתי
 בסיס האם:  מגרש הרוסים
 פיקוד
 יחידות בת:  מרחב דוד  מרחב קדם  מרחב ציון
 דרגת המפקד:    ניצב
 מפקד נוכחי:  ניצב אמיר ארזני
מחוז ירושלים מסומן בוורוד עז, במרכז מפת המדינה
הלוגו של מחוז ירושלים של משטרת ישראל מוטבע על שלט בכניסה למרכז שירות לאזרח בתחנת לב הבירה, ברחוב הלני המלכה בירושלים
מחוז ירושלים במשטרת ישראל אחראי על העיר ירושלים והסביבה וממוקם במרכז מדינת ישראל. גבולות המחוז הם גבולותיה המוניציפליים של ירושלים, בית שמש, מבשרת ציון, אבו גוש, קריית יערים, הר אדר, גבעת זאב וגבעון ויישובי המועצה האזורית מטה יהודה. בשטח המחוז כמיליון ורבע תושבים, מתוכם כ-70% יהודים, כ-28% מוסלמים וכ-2% נוצרים.
היסטוריה

עם ההערכות של שלטונות המנדט הבריטי לעזיבת ארץ ישראל הוקמה בירושלים היהודית משטרה יהודית עירונית. באוגוסט 1948, לאחר שירושלים סופחה למדינת ישראל, צורפה המשטרה העירונית למשטרת ישראל והייתה למשטרת מחוז ירושלים. משטרת מחוז ירושלים פעלה מעבר לגבולות העיר והשתרעה על כל הנגב עד אילת. חלק משמעותי מעבודתה הייתה הגנה על הגבולות מפני מסתננים. בתוך העיר ירושלים עסק המחוז לא מעט בהפגנות של נטורי קרתא. בשנת 1950 צורפה נפת השפלה למחוז ירושלים, שכלל בנוסף לכך את נפת ירושלים ואת נפת הכפרים. בשנת 1953 הוקמה נפת הנגב של המשטרה והיא הוכפפה למחוז ירושלים. בשנת 1954 הוקם מחוז מרכז, אליו הועברה נפת השפלה. בנוסף, היישובים והשכונות הסמוכים לירושלים, כמו אורה ועמינדב, הועברו לאחריות נפת ירושלים מידי נפת הכפרים.
בשנת 1958 פורק מחוז המרכז והוא הוכלל ברובו במחוז ירושלים, שכונה מעתה גם "המחוז הדרומי" ועם הזמן נודע בלעדית כמחוז דרום. בשנות ה-60 כלל המחוז ארבע נפות: נפת הנגב, נפת ירושלים, נפת פ"ת ונפת רמלה-לוד. בשנת 1981 הוקם מחוז מרכז מחדש ונפותיו נגרעו ממחוז דרום.
בשנת 1991 הופרדה משטרת ירושלים מהמחוז הדרומי, לאור המורכבות של העיר ירושלים, ומחוז ירושלים היה למחוז נפרד של משטרת ישראל.
מרחבים ותחנות

השטח העירוני של ירושלים מחולק למרחבים הבאים:
מרחב דוד – העיר העתיקה
מרחב קדם – מזרח ירושלים
מרחב ציון – מערב ירושלים וכל שטח המועצה האזורית מטה יהודה והעיר בית שמש.
ברחבי מחוז ירושלים פועלות שמונה תחנות משטרה: תחנות שלם (ברחוב צלאח א-דין), עוז (הר חומה), ושפט (נווה יעקב) במזרח ירושלים, תחנות לב הבירה (מגרש הרוסים) ומוריה במערב ירושלים, תחנת הראל הפועלת ביישובים הסמוכים לכניסה לירושלים, תחנת בית שמש ותחנת מטה יהודה הפועלת במרחב הכפרי של המועצה האזורית מטה יהודה.
בעיר העתיקה נמצאות מספר נקודות משטרה, בהן ה"קישלה" שליד שער יפו, ה"מחכמה" (בסיס משמר הגבול ליד שער השלשלת), נקודת הכותל המערבי, נקודת הר הבית ונקודת שיטור קהילתי ברובע היהודי.
מטה מחוז ירושלים נמצא בתחנת לב הבירה, במגרש הרוסים.