stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב אליאשברג
פרסים והוקרה

בשנת 1972 קיבל את פרס החברה למתמטיקה לנינגרד.
בשנים 1986, 1998 ו-2006 נאם בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים.
בשנת 1995 זכה במלגת גוגנהיים.
בשנת 2001 הוענק לו פרס אוסוולד ובלן בגאומטריה מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקה על עבודתו בטופולוגיה סימפלקטית.
בשנת 2002 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנת 2009 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מ-ENS ליון ובשנת 2017 דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אופסלה.
בשנת 2012 נבחר לעמית האגודה האמריקאית למתמטיקה.
בשנת 2016 זכה בפרס קראפורד במתמטיקה מהאקדמיה המלכותית השוודית למדעים על פיתוח טופולוגיה של מגע וטופולוגיה סימפלקטית וגילויים פורצי דרך של תופעות קשיחות וגמישות.
בשנת 2020 זכה, יחד עם סיימון דונלדסון, בפרס וולף במתמטיקה, "על תרומתם לגאומטריה דיפרנציאלית וטופולוגיה."
הערות שוליים

↑  Eliashberg, Ya M. (1986). "Combinatorial methods in symplectic geometry". Proc. of the International Congress of Mathematicians, 1986. pp. 531–539.
↑  Eliashberg, Yakov (1998). "Invariants in contact topology". Doc. Math. (Bielefeld) Extra Vol. ICM Berlin, 1998, vol. II. pp. 327–338.
↑  2001 Veblen Prize, Notices of the AMS, April 2001
↑  List of Fellows of the American Mathematical Society, retrieved 2012-12-02.
↑  יעקב אליאשברג, באתר קרן וולף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424982105171  BIBSYS: 17184  BnF: cb13627439v (data)  CANTIC: a10926124  CiNii: DA09410136  GND: 113721544  ISNI: 0000 0001 1954 3142  LCCN: n95080199  MGP: 39146  NSK: 000651969  NTA: 191171522  ORCID: 0000-0003-0686-3467  RERO: 02-A003214023  SELIBR: 226093  SUDOC: 075027763  VIAF: 118446797   WorldCat (עם VIAF): 118446797
כף הערווה

| --- | --- |

כף הערווה באישה
 שיוך:  פות 
 עצבוב:  anterior labial nerves
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1265) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  mons pubis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.2.01.002 
 TA2 (2019):  3548 
 FMA:  20218 
 
באנטומיה של בני אדם ושל יונקים בכלל, כֵּף הָעֶרְוָוה (בלטינית: Mons pubis; שפירושה "הר הערווה") היא מסה מעוגלת של רקמת שומן שנמצאת במאחה עצמות החיק (Symphysis pubis) מעל לאיברי המין.
אנטומיה

אצל נשים קרויה כף הערווה גם "הר ונוס" (בלטינית: Mons veneris), והיא מסיימת בשפתי הפות.
למרות שמצויה אצל גברים ונשים כאחד, כף הערווה נוטה להיות גדולה יותר אצל נשים. הרקמה השומנית שבה רגישה לאסטרוגן, וגדלה לכדי לרכס מובהק עם תחילת ההתבגרות המינית של נערות. כמו כן, מתכסת כף הערווה בשׂער ערווה. לעיתים קרובות היא הופכת פחות בולטת עם הירידה בהורמון אסטרוגן שחווה הגוף במהלך גיל המעבר.
בתרבות ובחברה

אף כי אינה חלק מאיברי המין החיצוניים עצמם, ניתן לראות בכף הערווה כאזור מעורר תאווה והוא נחשב לארוטי ביותר בתרבויות רבות. לאורך ההיסטוריה, הסרתם המלאה או החלקית של שיער הערווה הייתה נפוצה בחברות רבות, ולאחרונה היא נפוצה בעולם המערבי. ההסרה המלאה של שיער הערווה על ידי שימוש בשעווה, בסוכר או בגילוח, המוכרת כ"שעווה ברזילאית", הפכה למקובלת בשנים האחרונות.
בנסיבות מסוימות, כף הערווה נתונה לאידיאלים אסתטיים מעבר להסרת שיער. בהתאמה, מוצעים ניתוחים פלסטיים המשנים את צורת כף הערווה לאידיאל הנחשק. אידיאלים אלו עלולים להיות מושפעים מהעדפות אישיות, מנורמות תרבותיות עכשוויות, או מלחצים חברתיים.
צורות קישוט קבועות במטרה להעצים את המשיכה האסתטית של אזור זה הם הנבירה (ביפנית: 花弁), צילוק לצרכים קוסמטיים, או פירסינג כמו פירסינג "כריסטינה" או פירסינג "נפרטיטי". המושג "ואג'זל" מתייחס לקישוט לא-קבוע של כף הערווה עם קישוטי קריסטל.
בתרבות ובחברה > אזכור בהלכה

בעיסוק בהלכות איילונית, מכנה המשנה את כף הערווה "שיפולי מעיים".
פירסינג "כריסטינה"
כף סינית

כפות סיניות מעוטרות
שימוש בכף סינית לאכילה
כף סינית או כף מרק סינית היא כף בעלת ידית רחבה וקצרה, אשר החלק הקעור שלה משוטח. ההשטחה של החלק הקעור מצמצמת את הסבירות שהנוזלים יצברו בנקודה יחידה ובכך מונעת טפטוף.
במקור הכף הסינית עשויה מחרס או חרסינה, אך בתקופה המודרנית ניתן למצוא כפות סיניות העשויות מפלסטיק או מתכת.
הכף הסינית משמשת לאכילת מרק, תבשילים שונים, אורז ועוד.
ראו גם

מקלות אכילה
כף הרלאקר

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים אמונדסן 
 קואורדינטות:  73°52′00″S 114°12′00″W﻿ / ﻿73.8667°S 114.2°W﻿ / -73.8667; -114.2
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף הרלאקר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף הרלאקר
 
כף הרלאקר (באנגלית: Cape Herlacher) הוא כף מכוסה קרח, הבולט לכיוון צפון מחצי האי מרטין בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הכף

הכף מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בינואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הכף ניתן לה בשנת 1955 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הכף נקראת על שמו של קארל ג'יי. הרלאקר (Carl J. Herlacher), קרטוגרף אנטארקטי בכיר במשרד ההידרגרפי של צי ארצות הברית (משרד המיפוי הימי) בשנת 1937.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
כף סן פרנסיס (ניופאונדלנד)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  47°48′34″N 52°47′09″W﻿ / ﻿47.80949444°N 52.78586667°W﻿ / 47.80949444; -52.78586667
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קנדה 
  (למפת ניופאונדלנד ולברדור מוגדלת) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס כף סן פרנסיס(למפת ניופאונדלנד ולברדור רגילה) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס כף סן פרנסיס
 
כף סן פרנסיס (בצרפתית: Cap St. Francis) הוא לשון יבשה בצפון-מזרח חצי האי אבלון (Avalon) באי ניופאונדלנד שבקנדה.
כף סן פרנסיס מהווה את נקודת המפגש המערבית בין האוקיינוס האטלנטי וים לברדור.
הערות שוליים

↑  Cape St. Francis, Newfoundland and Labrador, www.lanephotography.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק חטואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בספטמבר 1962 (בן 62) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 משקל:  70 ק"ג 
 גובה:  1.7 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  סיף 
 תת-ענף:  רומח
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 מועדון:  הפועל עכו
 מאמן:  חיים חטואל
 הישגים
 שיאים אישיים:  מדליית זהב, רומח, המכביה השתים-עשרה, 1985   מקום שני בתחרות "גביע רומל", בסדרת "גביע העולם", פריז 1986
 
יצחק חטואל (נולד ב-15 בספטמבר 1962) הוא סייף עבר ישראלי שהשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1984.
ביוגרפיה

יצחק חטואל נולד בקזבלנקה שבמרוקו, שישי מבין תשעת ילדי המשפחה. בגיל צעיר עלה עם משפחתו לישראל וגדל בעכו. בצעירותו התאמן אצל אחיו, מאמן הסיף חיים חטואל והשתייך למועדון הסיף של הפועל עכו. יחד עם אחותו לידיה חטואל-צוקרמן הוא נחשב כתקוות הסייף של ישראל ונשלח להתאמן במכון וינגייט. עם זאת המשפחה סבלה מקשיי פרנסה.
בקיץ 1977 השתתף בגיל 15, יחד עם אחיו חיים חטואל, במשחקי המכביה העשירית.
בשנים 1978 ו-1979 היה אלוף ישראל לנוער.
ביולי 1978, היה חבר משלחת ישראל לאליפות העולם לנוער.
במרץ 1979, סיים במקום ה-12 מבין 237 סייפים בתחרות בינלאומית בגרמניה. ביולי 1979 זכה בתחרות הרומח, במסגרת תחרות בינלאומית לנוער שנערכה בישראל לזכר אנדרי שפיצר.
באפריל 1980, שוב ייצג את ישראל באליפות העולם לנוער.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) התמודד חטואל במקצוע הרומח. הוא סיים במקום ה-16 מתוך 58 סייפים. בבית המוקדם ניצח בכל חמשת הקרבות, בבית רבע הגמר ניצח פעמיים והפסיד פעמיים, ובבית חצי הגמר ניצח שלוש פעמים והפסיד בשני קרבות. חטואל סיים רביעי בבית זה ועלה לשלב הגמר ובו 16 סייפים. בשלב הגמר נוצח פעמיים והודח מן התחרות בהפרש של נקודה. לפני התמודדותו באולימפיאדה ריצה עונש מאסר לאחר שנידון לעונש של 10 חודשי מאסר בגין פריצה, ביוני 1983.
ב-1985 זכה במדליית זהב במשחקי המכביה השתים-עשרה.
ב-1986 זכה במקום השני בתחרות "גביע רומל" היוקרתית, בסדרת "גביע העולם", שנערכה בפריז.
בסוף 1986, נעצר על עבירת סמים ונשפט, בכתב האישום טענה התביעה כי חטואל ובת דודתו, הבריחו בינואר 1986 לישראל מאה גרם הרואין. הסם נרכש בפריז על־ידי שותפם, דוד אלקיים. בתחילת המשפט הפליל דוד אלקיים את חטואל, אך אחרי כמה חודשים חזר בו והצהיר בבית־המשפט כי מצפונו מעיק עליו. אך שופט בית־המשפט המחוזי בחיפה קיבל את גרסתו הראשונה של אלקיים. הסנגורים ניסו להקל על עונשו של חטואל בעזרת שני עדי אופי, שציינו את תרומתו לספורט הישראלי ולענף הסיף בפרט. על כך השיבה התובעת, כי דווקא בגלל היותו דמות ספורטיבית, הנערצת על צעירים רבים, על בית־המשפט להחמיר בעונשו. חטואל הורשע ונידון לתשע שנות מאסר, מהן שבע בפועל.
באוגוסט 1991 שוחרר חטואל מהכלא, לאחר קיצוץ של שליש מעונשו על התנהגות טובה. הוא המשיך לטעון שהופלל, ניסה לחזור לקריירת הסיף שלו והחל להתאמן, אך הנהלת ההתאחדות לספורט החליטה באותה עת כי ספורטאי שהורשע בעבירה שיש עימה קלון, לא יוכל להיות חבר באגודת ספורט או בנבחרת ישראל במשך שנתיים. ההחלטה מנעה מחטואל את האפשרות להתחרות והוא פרש. חטואל משמש מאז כמאמן סיף.
הערות שוליים

↑  יואב בורוביץ, מה קורה כשהמאמן שלך הוא המשפחה שלך, באתר הארץ, 13 באפריל 2012
↑  יופי של סייף, מעריב, 1 באוגוסט 1979
↑  אדי גל, חתואל התלונן: כדי להתפרנס אצטרך להיות אנטי־ספורטיבי, חדשות, 5 בינואר 1987
↑  נקבעו כדורגלני ישראל למשחקי המכביה ה־10, דבר, 29 ביוני 1977
↑  פעמיים זהב לגרמניה ברומח, מעריב, 6 באוגוסט 1978
שני נצחונות לטל סנונית באליפות החורף של הצפון, מעריב, 14 בינואר 1979
↑  4 סייפים לאליפות העולם, דבר, 3 ביולי 1978
↑  אלכס פרלסמן, חתואל החזיר בקרב נהדר את ההגמוניה לישראל, מעריב, 31 ביולי 1979
↑  סייפי הנוער יצאו לאליפות  העולם בונציה, דבר, 2 באפריל 1980
↑  עמיר פלג, סבאג וגמליאל ללוס־אנגילס, חדשות, 21 ביוני 1984
↑  דני אילון, לוס־אנג׳לס 84  "על חרבך תחיה", חדשות, 3 באוגוסט 1984
↑  דני אילון, סיוף: לרואות דם בזירה, חדשות, 5 באוגוסט 1984
↑  הסייף יצחק חטואל נידון למאסר 10 חודשים בפועל, דבר, 24 ביוני 1983
↑  לאה ענבל, האלוף, כמעט, כותרת ראשית, 26 במרץ 1986
↑  דוד זוהר, העללתי על יצחק חתואל, התוודה העד שהפליל את הסייף בהברחת הרואין, מעריב, 30 בספטמבר 1987
↑  אורי שרון, אלוף הסיף נדון לשבע שנות מאסר, חדשות, 17 בינואר 1988
↑  שרה ליבוביץ-דר, אלוף שיש עמו קלון, חדשות, 3 בינואר 1992
↑  זיו פרבר, סיוף: עכו ומעלות כבשו את גביע המדינה, באתר blinker‏, 29 במרץ 2016
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • שלמה ניאזוב |  |
|  אתלטיקה | מאיה בן-צור • אריה גמליאל • מארק הנדלסמן • שם טוב סבג  • יהודה צדוק  • זהבה שמואלי |  |
|  ג'ודו | אדי קואז • משה פונטי |  |
|  הרמת משקולות | מאיר דלויה |  |
|  התעמלות מכשירים | ננסי גולדשמידט • יעקב לוי • יוחנן מויאל • לימור פרידמן |  |
|  התעמלות אמנותית | ליאת חנינוביץ |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף |  |
|  סיף | שלומי איל • נילי דרורי • יצחק חטואל • לידיה חטואל |  |
|  קיאק | אבירם מזרחי |  |
|  קליעה | גרי ארמיסט • יאיר דוידוביץ • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | יורם כוכבי • אייל שטיגמן • הדר רובינשטיין |  |
|  שיט | יהודה אטדגי • אלדד אמיר • יואל סלע • שמשון ברוקמן • איתן פרידלנדר |  |
ירחמאל

יְרַחְמְאֵל הוא שמה של יחידה שבטית חשובה ביהודה, ושל הדמות המקראית משושלת יהודה שהיא האב האפונימי של יחידה שבטית זו. זהו גם שמן של שתי דמויות מקראיות נוספות: ירחמאל בן קיש מבני לוי, שאולי קשור לירחמאל מיהודה; וירחמאל המכונה בתואר "בן-המלך" בימי יהויקים מלך יהודה.
ערך זה עוסק ביחידה השבטית וכן בכל שלושת הדמויות והופעותיהן במקרא.
ירחמאל והירחמאלי ביהודה

ברשימות היחש של יהודה, הקבוצות הגדולות של משפחות יהודה מתקבצות תחת שמותיהם של ירחמאל, כלב (שניהם בני חצרון) ואפרת (או חור בכור אפרתה). עיקרי הדברים בעניין זה הוסקו כבר בניתוחו הראשוני של יוליוס ולהאוזן, בעבודת היסוד בנושא רשימות היחש של יהודה (1870), ופיתחו הבאים אחריו במחקר.
ירחמאל הוא הבכור בין האבות האפונימיים של הקבוצות הגדולות, המתייחשות על חצרון. משמעותית במיוחד היעדרות הערים מרשימת משפחותיו - ולהאוזן תולה בכך את מעמדו כבכור, מתוך אנלוגיה לבכורת הנוודים בקרב שבטי ערב. הבחנה מעניינת של ולהאוזן קושרת את עטרה בת ירחמאל ליישובים היקפיים עגולים (דמויי עטרה), שאצל הנוודים. מצבו הנוודי מרמז למיקומו בנגב או בספר המדבר, כפי שעולה גם ממסורות דוד ביחס לירחמאלי.
בעת שהותו של דוד אצל אכיש מלך גת, מסופר כי הוא פשט "אֶל הַגְּשׁוּרִי והגרזי [וְהַגִּזְרִי] וְהָעֲמָלֵקִי", כאשר לפחות העמלקי הוא אויב מובהק של יהודה; אולם דוד לא הותיר מהם איש בחיים, לבל ייוודע לאן פשט. לאכיש סיפר כי פשט "עַל נֶגֶב יְהוּדָה וְעַל נֶגֶב הַיַּרְחְמְאֵלִי וְאֶל נֶגֶב הַקֵּינִי. יא וְאִישׁ וְאִשָּׁה לֹא יְחַיֶּה דָוִד לְהָבִיא גַת לֵאמֹר פֶּן יַגִּדוּ עָלֵינוּ לֵאמֹר כֹּה עָשָׂה דָוִד וְכֹה מִשְׁפָּטוֹ כָּל הַיָּמִים אֲשֶׁר יָשַׁב בִּשְׂדֵה פְלִשְׁתִּים. יב וַיַּאֲמֵן אָכִישׁ בְּדָוִד לֵאמֹר הַבְאֵשׁ הִבְאִישׁ בְּעַמּוֹ בְיִשְׂרָאֵל"; כלומר, ירחמאל נמנה יחד עם הקיני וכלל יהודה כחלק מעמו של דוד.
בהמשך הסיפור, כאשר העמלקי פשט על צקלג ודוד רדף אחריו והביסו, שלח דוד משלל העמלקי אל זקני יהודה במקומות שונים בהר יהודה ובנגב, לפי המשוער כדי לרכוש את אהדתם למימוש שאיפותיו בעתיד. בין היתר שלח "לַאֲשֶׁר בְּעָרֵי הַיְּרַחְמְאֵלִי וְלַאֲשֶׁר בְּעָרֵי הַקֵּינִי", גם כאן נזכרים זקני הירחמאלי לצד זקני הקיני, כחלק מיהודה.
הקיני הוא קבוצה שבטית אשר במקורה הייתה נפרדת לחלוטין מיהודה, והצטרפה ליהודה רק בסמוך לימי דויד. עקב שתי ההקבלות הבולטות שלעיל, עלתה סברה במחקר שגם הירחמאלי הוא במקורו שבט נוודי שלא היה קשור ליהודה, והצטרף אליה בשלב מסוים בתולדותיו, מסתבר שעוד קודם לקיני. השערה זו לגבי ההיסטוריה הקדומה של הירחמאלי אמנם אפשרית ומסתברת, אך פחות מבוססת בראיות מאשר ההיסטוריה הקדומה של הקיני.
ירחמאל בן קיש בן לוי

ירחמאל בן קיש בן לוי הוא דמות מקראית אשר מקובל להניח כי גם היא אב אפונימי של בית אב, במקרה זה משבט לוי. עקב קרבתו של לוי ליהודה, ייתכן כי יש קשר בין היחידה השבטית ביהודה לבין בית האב בלוי.
ירחמאל "בן-המלך" בימי יהויקים

אדם בשם ירחמאל נזכר בספר ירמיהו בתור "בן-המלך" בחצר יהויקים מלך יהודה. "בן-המלך" הוא כנראה שמה של משרה פקידותית, ואף לא בכירה ביותר, ולא בנו הממשי של המלך, במקרה זה יהויקים.
הערות שוליים

↑  יוליוס ולהאוזן 1870 = Wellhausen, Julius. 1870. De Gentibus et Familiis Judaeis quae I Chr. 2,4 enumerantur. Göttingen. ציטוט לפי: יוליוס ולהאוזן. 1870. משפחות יהודה שנמנו בספר דבה"י א' ב,ד (עברית: ליזה אולמן. הערות: גרשון גליל. תשמ"ה. קונטרסים - מקורות ומחקרים, 63). המרכז לחקר תולדות ישראל ע"ש בן-ציון דינור, ירושלים. זהו חיבורו הראשון של ולהאוזן, מגדולי חוקרי המקרא בעת החדשה. החיבור הוגש כדיסרטציה לאוניברסיטת גטינגן ועל כן נכתב לטינית, כמנהג התקופה. למהדורה העברית נוספו מבוא והערות בידי המהדיר גרשון גליל, אשר עבודת הדוקטור שלו מהווה את אחת מהעבודות המקיפות המודרניות בנושא.
↑  יוליוס ולהאוזן 1870 = Wellhausen, Julius. 1870. De Gentibus et Familiis Judaeis quae I Chr. 2,4 enumerantur. Göttingen. ציטוט לפי: יוליוס ולהאוזן. 1870. משפחות יהודה שנמנו בספר דבה"י א' ב,ד (עברית: ליזה אולמן. הערות: גרשון גליל. תשמ"ה. קונטרסים - מקורות ומחקרים, 63). ירושלים, עמ' 22–26, ובפרט עמ' 25 לגבי עטרה.
1 2  ספר שמואל א', פרק כ"ז, פסוקים י'–י"ב
↑  ספר שמואל א', פרק ל', פסוקים כ"ו–ל"א
↑  ספר שמואל א', פרק ל', פסוק כ"ט
כוח בנגלי

| כוח בנגלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי קמטן
משפחה:: כוחיים
סוג:: כוח
מין:: כוח בנגלי
שם מדעי
 Varanus bengalensis ‏דודין, 1802

כוח בנגלי (שם מדעי: Varanus bengalensis) הוא מין של לטאת כוח גדולה החיה בתת-היבשת ההודית ברחבי הודו, סרי לנקה וגם במערב אסיה ובמזרחה מגיעים עד לאיי יאווה שבאינדונזיה. הלטאה הזו יכולה להגיע לאורך של 175 ס"מ עם זנב שאורכו 100 ס"מ ולשקול עד 8 ק"ג.
אלו לטאות אפורות ועצלניות בעלות חוטם מוארך ורגליים קצרות בעלות טפרים חדים. הם מטפסים טובים על עצים ומחפשים שם את מזונם. כמו כן הם שחיינים טובים.
הם נפוצים ביערות גשם, ביצות וגדות נהר באזור תפוצתם ומחפשים יצורים קטנים, בעיקר חסרי חוליות, דגים ודו-חיים אך גם עופות, זוחלים לרבות נחשים ויונקים קטנים.
הערות שוליים

↑  כוח בנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
כוח בנגלי בהודו
כוח גופני

אישה בחיל הים האמריקאי מושכת מטען בחבל באמצעות כוח השרירים
כוח גופני הוא יכולתו של בעל חיים להפעיל כוח על עצמים באמצעות השרירים על ידי כוח בלימה או כוח דחיפה. שיפור כוח גופני הוא המטרה של אימוני כוח.
הקשר לסוגי שרירים

הכוח הגופני של אדם או של בעל חיים נקבע על פי שני גורמים: גנטיקה של סוגי סיבי שריר ושל דרגתם, והעומס המופעל עליהם תדיר.
אדם או בעל חיים עם יחס גבוה של סיבים איטיים מסוג I יהיה חלש יותר מאותו אדם או בעל חיים עם יחס גבוה של סיבים מהירים מסוג II, אבל יהיה לו פוטנציאל טוב יותר לסיבולת גופנית[דרוש מקור].
הגנטיקה של סוגי סיבי שריר קובעת את הפוטנציאל המרבי לכוח גופני אפשרי.
באמצעות ביופסיה ניתן לבדוק את היחסים בין סוגי הסיבים בשרירים. היכולת לפתח שרירים משתנה מאדם לאדם ומבוססת, מלבד הגנוטיפ, גם על המזון, המין, הבריאות והגיל.
כוויצת דופיטרן

| --- | --- |

 תחום:  אורתופדיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  329414 
 DiseasesDB:  4011
 MeSH:  D004387
 סיווגים
 ICD-10:  M72.0
 
כוויצת דופיטרן או מחלת דופיטרן (באנגלית - Dupuytren's contracture ; ‏ Dupuytren's disease) היא התעבות לייפתית של חיתולית כף היד (Palmar Fascia), העוטפת את גידי כף היד והאצבעות. המחלה גורמת להתכווצות קבועה של האצבעות וחוסר יכולת ליישר אותן.
המחלה נקראת על שם הכירורג הצרפתי גיום דופיטרן (1777–1835), שתיאר אותה ב-1831.
תסמינים

תסמיני המחלה מופיעים בתחילה בזרת ובקמיצה, על פי רוב, ועשויים להתפשט לשאר האצבעות ולכף היד. ניתן לחוש בתופעת ההתעבות של הגידים באמצעות מגע, אליו עשוי להתלוות עקצוץ מקומי.
אבחנה

על פי רוב, נקבעת האבחנה על פי המידה שבה מצליח הנבדק לשטח את כף ידו כנגד שולחן באופן מלא ("בדיקת שולחן").
המחלה נפוצה אצל גברים ביחס של 1:10 לעומת נשים, ושכיחה בעיקר בארצות צפון-מערב אירופה (עובדה שהעניקה לה את הכינוי "מחלת הויקינגים" או "היד הקלטית"). למחלה מרכיב גנטי משפחתי, ועל פי רוב תתפרץ לאחר גיל 40. לייפת עשויה להופיע במוקדים נוספים, כמו בפין (מחלת פיירוני) או בכף הרגל, כתחלואה נלווית. המחלה שכיחה יותר אצל חולי סוכרת, אלכוהוליזם ושחמת הכבד.
טיפול > טיפול שמרני

הטיפול השמרני נועד למקרים קלים בשלביה הראשונים של המחלה, והוא כולל הקרנה והזרקת סטרואידים או חמרים המכילים את האנזים "קולגנאז", אשר מפרק את סיבי הקולגן.
טיפול > טיפול ניתוחי

הטיפול הניתוחי מיועד למקרים מתקדמים בהם יש פגיעה בתפקוד כף היד. יש שתי שיטות טיפול:
טיפול זעיר פולשני על ידי חתך קטן והכנסת מחט המפרידה את רקמת החיבור מהגידים (Needle Aponeurotomy). היתרון הוא צלקת קטנה, זמן החלמה קצר ולרוב אין צורך בטיפול בריפוי בעיסוק. החיסרון הוא אפשרות פגיעה בגידים או בעצבים תחושתיים של כף היד.
טיפול ניתוחי  המשחרר את כל הגידים על ידי כריתת רקמת החיבור הפתולוגית והסרתה או חיתוכה (Dupuytren's Fasciotomy/Fasciectomy). היתרון הוא שיפור גדול יותר בתנועת האצבעות לעומת שיטת המחט, החיסרון הוא זמן החלמה ארוך וצורך בטיפול בריפוי בעיסוק ממושך. יש חזרת המחלה עד ל-50% מהמנותחים תוך מספר שנים.
פרוגנוזה

ברוב המקרים נעצרת המחלה בפגיעה בזרת ובקמיצה ומאפשרת עדיין תפקוד של היד ללא צורך בניתוח. הניתוח אמנם משפר את התפקוד אבל מספר מחקרים הראו שיש חזרת המחלה עד 50% במנותחים.
כוויצת דופיטרן באצבעות 4 ו-5
תרשים זרימה לטיפול בכוויצת דופיטרן
כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  AFGSC
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית
 סוג:  פיקוד משנה של פיקוד קרבי מאוחד
 בסיס האם:  בסיס רמשטיין, גרמניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־82 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המלחמה הקרה מבצע כוח מאוחד המלחמה העולמית בטרור
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  35,000
 ציוד עיקרי:  מטוסי קרב, תובלה, מל"טים, מסוקי סער
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד אירופה של ארצות הברית פיקוד אפריקה של ארצות הברית
 יחידות בת:  חיל האוויר השלישי של ארצות הברית
 דרגת המפקד:  גנרל
 מפקד נוכחי:  ג'יימס האקר
 עיטורים
 Organizational Excellence Award (1986, 1988, 1990, 1992, 1994, 1996, 1998, 2000, 2002, 2004, 2005, 2006) 
 
כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה (באנגלית: United States Air Forces in Europe – Air Forces Africa ובקיצור USAFE-AFAFRICA) הוא פיקוד מרכזי בחיל האוויר של ארצות הברית המהווה את זרוע הביצוע האווירית של פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
היסטוריה

הפיקוד הוקם ב-1942 והתבסס במלחמת העולם השנייה על חיל האוויר השמיני של ארצות הברית. בתחילת המלחמה הקרה ריכז הפיקוד את מבצע התובלה לשבירת הסגר על ברלין. בשנים הבאות פעל הפיקוד להכשרה ושיתופי פעולה עם חברות נאט"ו ופריסת כוח אווירי אמריקאי במדינות שונות במערב אירופה.
במהלך מלחמת המפרץ נשלחו כוחות גדולים לסיוע במאמץ המלחמתי ולאחר מכן באכיפת האזור האסור לטיסה מעל עיראק. הפיקוד השתתף בהתערבות נאט"ו במלחמת בוסניה ובמבצע כוח מאוחד. במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן סיפק הפיקוד תמיכה לוגיסטית ומבצעית ללוחמה ולמאמצים ההומניטריים.
ארגון

חיל האוויר השלישי של ארצות הברית
כנף הקרב 31 - ממוקמת בבסיס נאט"ו באביאנו באיטליה, מפעילה שתי טייסות מטוסי קרב F-16C/D פייטינג פלקון
כנף בסיס האוויר 39 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר אינג'ירליק, משימתה לתמוך ולהגן על נכסי ואנשי ארצות הברית ונאט"ו במרחב טורקיה.
כנף הקרב 48 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי לייקהית' באנגליה, מפעילה טייסות מטוסי קרב F-15C/D איגל, ו-F-15E סטרייק איגל וטייסות מסוקי חילוץ HH-60.
כנף הקרב 52 - ממוקמת בבסיס האוויר ספנגדהלם שבגרמניה, מפעילה טייסת מטוסי קרב F-16C
כנף התובלה האווירית 86 - מפקדתה בבסיס רמשטיין שבגרמניה, מפעילה טייסת מטוסי תובלה לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס, טייסת מטוסי מנהלים, טייסת מטוסי גאלפסטרים 5 בבלגיה, טייסת מטוסי מנהלים בנמל התעופה שטוטגרט שבגרמניה, טייסת בסיס חיל אוויר בספרד, ובסיס באיים האזוריים
כנף התדלוק האווירי 100 - ממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי מידנהול באנגליה, מפעילה טייסת מטוסי תדלוק אווירי בואינג KC-135
כנף המשלוח האווירי 435
כנף המבצעים הקרקעיים 435 - ממוקמת בבסיס רמשטיין שבגרמניה
כנף התמיכה הקרבית 501 - מפקדתה ממוקמת בבסיס חיל האוויר המלכותי אלקונברי שבאנגליה, מפעילה מערכות שליטה ובקרה אוויריות, וכוללת גם יחידת שליטה בנורווגיה
מרכז המבצעים האוויריים והחלל 603 - מפקדתה ממוקמת בבסיס רמשטיין שבגרמניה, מספקת מערכות שליטה ובקרה אוויריות, סייבר וחלל לתמיכת כוחות פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה
כנף התובלה האווירית הכבדה, הונגריה - ממוקמת בבסיס פאפה בהונגריה ומפעילה מטוסי בואינג C-17 גלובמאסטר III כחלק מיכולות התובלה האוויריות המשותפות של 10 מדינות נאט"ו ושתי שותפות לשלום
להק המשלוח האווירי 449 - ממוקם בג'יבוטי וכולל מטוסי לוקהיד C-130 הרקולס
האקדמיה לכוחות האוויר האירופאיים - חיזוק שיתופי הפעולה בין חיילות האוויר של נאט"ו ושותפות לשלום
אקדמיית קיסלינג למש"קים
מרכז הלוחמה של הפיקוד
ארגון חיילות האוויר של אפריקה
כוחות ההגנה הטריטוריאלית (יוגוסלביה)

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
 תקופת הפעילות:  1969–1990 (כ־21 שנים) 
 מנהיגות
 ראש הצבא:  השלטון המרכזי (1968-1974)  הרפובליקות (1974-עד פירוק)
 כוח אדם
 כוחות פעילים:  כ-860,000
 
כוחות ההגנה הטריטוריאלית (בסלובנית: Teritorialna obramba) או בקיצור TO היו חלק מהכוחות המזוינים של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, לצד הצבא העממי היוגוסלבי. הכוחות צוידו בנשק קל, ואומנו ללחימת גרילה. הכוחות היו כפופים במידה מסוימת למחוזות הצבאיים ביוגוסלביה.
הכוחות הוקמו בעקבות חששותיו של טיטו מהפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968. ב-1974, כחלק מהחוקה החדשה של יוגוסלביה, הוגברה הריבונות של הרפובליקות על כוחותיהן. הן החלו פועלות כמיליציה ברפובליקות. עם פירוק הפדרציה ומלחמות יוגוסלביה, מרבית הכוחות התגלגלו להיות הצבאות של המדינות העצמאיות.
הכוחות כללו שש יחידות לכל אחת משש הרפובליקות החוקתיות:
כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסלובנים
כוחות ההגנה הטריטוריאלית הקרואטים
כוחות ההגנה הטריטוריאלית הסרבים
כוחות ההגנה הטריטוריאלית הבוסנים הרצגובינים
כוחות ההגנה הטריטוריאלית המקדונים
כוחות ההגנה הטריטוריאלית המונטנגרים
בנוסף כללו הכוחות שתי תת-יחידות בוויבודינה ובקוסובו.
ראו גם

הצבא העממי היוגוסלבי
לקריאה נוספת

Richhard Cinton Herrick, The Yugoslav people's army: It's Military And Political Mission, Navel Postgraduate School: Monterey, California, 1980.
Yugoslavia: Territorial Defense Forces, The Libary Of Congress Country Studies, 1990.
Yugoslavia: Military Dynamics of a Potential Civil War, Central Intelligence Agency, 1991.
כף פוינסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  65°46′00″S 113°13′01″E﻿ / ﻿65.7667°S 113.217°E﻿ / -65.7667; 113.217
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף פוינסט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף פוינסט
 
כף פוינסט או קייפ פוינסט (באנגלית: Cape Poinsett) היא לשון יבשה מכוסה קרח, בקצה הצפוני של אזור חוף באד של ארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > מיפוי הכף

אזור קו הגאות העליון של כף פוינסט מופה בשנת 1840 על ידי משלחת החקר של ארצות הברית, בפיקודו של לוטננט צ'אלרס ויקס.
לאחר מכן מופה האזור בהסמך על תצלומי אויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע היי ג'אמפ (מבצע קפיצה לגובה) בין השנים 1946–1948.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הכף ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (Advisory Committee on Antarctic Names ובראשי תיבות: US-ACAN) של ארצות הברית.
הכף נקראת על שם ג'ואל פוינסט, שהיה מזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית מרטין ואן ביורן.