stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סברין ונדניינדו

סברין ונדניינדו (בצרפתית: Séverine Vandenhende; נולדה ב-12 בינואר 1974) היא ג'ודוקא עבר צרפתייה אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
ונדניינדו התחרתה פעם אחת במשחקים האולימפיים בסידני 2000 וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. בסיבוב הראשון היא ניצחה באיפון את ג'אנג סונג-סוק הדרום קוריאנית לאחר תרגיל אורה-נגה, בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את סופי רוברז' הקנדית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה-סוקאשי וברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את סליטה שוטס האמריקאית לאחר תרגיל אורה-נגה. בשלב חצי הגמר היא ניצחה בווזארי את אניה וון רקובסקי הגרמנייה ובגמר ונדניינדו גברה בניקוד יוקו על לי שופנג הסינית.
ונדניינדו מחזיקה במדליית זהב מאליפות העולם משנת 1997. באליפויות אירופה היא זכתה בשתי מדליות; מדליית כסף (2000) ומדליית ארד (1997). ונדניינדו התחרתה בשנת 1995 באוניברסיאדת פוקואוקה וזכתה במדליית הכסף.
במהלך הקריירה ונדניינדו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי פריז ומוסקבה.
הישגים בטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Tournoi de Paris | 3 | עד 61 ק"ג |
| 1994 | A-Tournament Budapest Bank Cup | 1 | עד 61 ק"ג |
| 1995 | Tre Torri Tournament Corridonia | 3 | עד 61 ק"ג |
| 1996 | Tournoi de Paris | 3 | עד 61 ק"ג |
| 1996 | Czech Cup Prague | 1 | עד 61 ק"ג |
| 1997 | Judoguis Dorado Havana | 3 | עד 61 ק"ג |
| 1997 | Tournoi de Paris | 3 | עד 61 ק"ג |
| 1998 | A-Tournament Budapest Bank Cup | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2000 | Moscow International Tournament | 3 | עד 63 ק"ג |
| 2000 | Tournoi de Paris | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2000 | Grand Prix Città di Roma | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2000 | Dutch Open Grand Prix Rotterdam | 5 | עד 63 ק"ג |
| 2000 | Sungkop Tournament Seoul | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2001 | Tournoi de Paris | 3 | עד 63 ק"ג |
| 2003 | Super A-Tournament Moscow | 3 | עד 63 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
|  אלופות אולימפיות בג'ודו – משקל חצי בינוני (נשים) |
| --- | --- | --- |
| עד 61 ק"ג | 1992: צרפת קתרין פלורי   •   1996: יפן יוקו אמוטו |  |
| עד 63 ק"ג | 2000: צרפת סברין ונדניינדו   •   2004: יפן איומי טאנימוטו   •   2008: יפן איומי טאנימוטו   •   2012: סלובניה אורשקה ז'ולניר   •   2016: סלובניה טינה טרסטניאק   •   2020: צרפת קלריס אגבניינו   •   2024: סלובניה אנדריאה לסקי |  |
סוצ'ימילקו

סוצ'ימילקו (בספרדית: Xochimilco, בנאוואטל Xōchimīlco (שוצ'ימילקו); ‏האזנהקובץ:Xochimilko.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מ-16 הרבעים (Delegaciones) של מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו, הממוקם כ-25 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכז העיר על שטח בן 118.6 קילומטרים רבועים. נכון ל-2010, מתגוררים בו 415,007 תושבים. בנוסף לסוצ'ימילקו בפועל, כולל הרובע 93 עיירות קטנות אחרות. יחד עם המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי, סוצ'ימילקו הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו וכיום הוא ידוע בעיקר בזכות ה"גנים הצפים" שבו.
ההיסטוריה של סוצ'ימילקו מתחילה בתקופה הפרה-קולומביאנית. עוד בתקופה הקלאסית המסו-אמריקנית, היו החופים והאיים ביתם של עמים שונים ממוצא לא ידוע. בתחילת התקופה הפוסט-קלאסית, היה סוצ'ימילקו אלטפטל (altepetl – עיר-מדינה) חשוב, אשר הוכנע על ידי האצטקים במאה ה-15. במהלך התקופה הקולוניאלית ותחילת העצמאות, הפך סוצ'ימילקו למקור המזון של מקסיקו סיטי.
14 עמים ילידיים חיים באזור סוצ'ימילקו, שלמרות התקדמות העיור עדיין שומרים במידה רבה על תרבותם המסורתית. למרות כל זאת, החלק הצפוני של סוצ'ימילקו משולב במלואו באזור העירוני וכולל מספר אזורי תעשייה, בעלי חשיבות כלכלית רבה עבור רובע העיר. אזור ההרים בדרום ואזור האגם המרכזי מהווים גם את שמורת הטבע הגדולה ביותר של הבירה.
סוצ'ימילקו הוא מקום מושבה של הדיוקסיה של הכנסייה הקתולית בעלת אותו שם מאז ספטמבר 2019.
השם וסמל

השם סוצ'ימילקו מקורו בשם המקורי של האזור בנאוואטל (שוצ'ימילקו) והוא שילוב של המילים "פרח" ו"שדה" ולכן מתורגם כ"מקום שדה הפרחים".
לסוצ'ימילקו אין סמל שהוכרז רשמית, אך נמצאים בשימוש ייצוגים הנגזרים מאותם מסמכים היסטוריים שנשמרו מהתקופה הפרה-קולומביאנית, כגון הקודקס האצטקי ממרכז מקסיקו. בקודקס בוטריני (אנ') הגליף סוצ'ימילקו מציין שבט שיצא מאסטלאן (אנ') עם האצטקים. הגליף הפרה-קולומביאני מורכב מלוגוגרמה לאדמה מעובדת ומייצוג של פרח עליה.
גאוגרפיה

עם שטח של 122 קילומטרים רבועים, שטח סוצ'ימילקו מהווה 7.9% משטחה של מקסיקו סיטי ומשתרע בגבולות הקיצוניים מ-'19‏19° עד '09‏19° צפון ל-'00‏99° עד '09‏99° מערב. סוצ'ימילקו גובלת ברבעים קויואקאן (Coyoacán) ואיסטאפלפה (Iztapalapa) בצפון, טלאוואק (Tláhuac) במזרח, מילפה אלטה (Milpa Alta) בדרום וטללפן (Tlalpan) במערב. המרכז המנהלי של העירייה ממוקם ב"אל רוסאריו" - קהילה היסטורית של סוצ'ימילקו.
החלק הצפוני של סוצ'ימילקו יוצר מישור בגובה הממוצע של עמק מקסיקו, 2,240 מטר מעל גובה פני הים. באזור זה שכן בעבר אגם סוצ'ימילקו, ששרידיו היום יוצרים את התעלות של הגנים הצפים. מדרום לאגן האגם מתנשאות הפסגות של שוצ'יטפק (Xochitepec), צומפול (Tzompol), טלאקואייאיי (Tlacuallelli) וטאוהטלי (Teuhtli) המהוות את הגבול הטבעי בין המחוזות סוצ'ימילקו, מילפה אלטה, וטלאוואק. פסגות אלו הן גם חלק מרכס ההרים המונע מהנגר הטבעי של אגן מקסיקו לזרום דרומה. משוצ'יטפק נשקפים נופים מרהיבים של האזורים העירוניים של טללפן וסוצ'ימילקו. בפסגת הר הגעש אשוקופיאשקו (Axocopiaxco), מגיע אזור סוצ'ימילקו לגובה של מעל 3,000 מטרים.
סוצ'ימילקו ממוקם בתת-אגן טקסקוקו (אנ') - אגם סומפנגו (Zumpango) של המערכת ההידרולוגית מוקטסומה-טולה-פאנוקו (אנ'). האגן ללא מוצא במקור נפתח באופן מלאכותי במאה ה-17. כתוצאה מכך, האגם התכווץ עם הזמן לגודלו הנוכחי עם הערוצים בין האיים שנוצרו באופן מלאכותי לשימוש חקלאי. באותה תקופה האגם ניזון מיובלים, שנבעו מגבעה סמוכה. אלה הוסטו בתקופת שלטונו של פורפיריו דיאס לאספקת מים למקסיקו סיטי עד שהתייבשו בשנת 1951. מאז, אספקת המים לתעלות נעשו באמצעות שפכים ממוחזרים ממפעל סרו דה לה אסטריה. התעלות החשובות ביותר כוללות את "נסיונל" (Nacional), צ'אלקו (Chalco) (שתיהן מנקזות את סיירה נבדה), קואמנקו (Cuemanco) ואפאטלאקו (Apatlaco).
גאוגרפיה > אקלים

האקלים השורר בסוצ'ימילקו הוא אקלים ממוזג עם גשמים בקיץ התואמים את מיקומו בעמק מקסיקו. ניתן למצוא תנאים אלה ב-98% מהשטח. אחוז הלחות משתנה, אם כי לרוב ניתן למצוא לחות בינונית. האזור הגבוה ביותר ברובע כולל אקלים טרופי קר עם גשמי קיץ.
גאולוגיה

כל השטח של סוצ'ימילקו הוא חלק מתת-מחוז 57 "אגמים והרי געש של אנאוואק" (Lagos y Volcanes del Anáhuac), השייך למחוז הגאולוגי "הציר הגעשי החדש" (Eje Neovolcánico). פני השטח מאופיינים בחמש מערכות טופוגרפיות, כאשר זו של הר געש שכבתי היא השולטת ומהווה 42% משטח סוצ'ימילקו. מערכת זו תואמת את המערך של הפסגות של שוצ'יטפק וצומפול, כמו גם את המדרון הנרחב של הר הגעש טאוהטלי. עוד 27% מהשטח מסווג כרמה געשית או כבתרונות. שטח זה משתרע למרגלות הר הגעש צומפול והר טלאקואייאיי במרכז הדרומי של טריטוריית סוצ'ימילקו. שאר האזור מחולק לשלושה סוגים של מישורים: 18% מהווים את נפת האגמים, היכן שהיה בעבר אגם סוצ'ימילקו ובה נמצאים הגנים הצפים של ימינו. עוד 12% מכלל השטח מסווג כמישור סחף על חוף האגם ומסמן את המעבר בין ההר לעמק. ביצה מלוחה על הגבול בין סוצ'ימילקו לטלאוואק ואיסטאפלפה מהווה את ה-1% הנותר ומשתרעת על קצת פחות מקילומטר רבוע אחד.
רוב פני השטח נוצרו ברביעון. קצת יותר מ-87% מפני השטח של הרובע ניתן לייחס לתור זה. האגם המקורי ואדמת הסחף מהווים 61% מהשטח. סוגי הקרקע העיקריים הם פאוזם (אנ') והיסטוסול (אנ'). האזורים ההרריים נוצרים מסלעים געשיים כמו בזלת וטוף. חלקים ישנים יותר התרוממו בקנוזואיקון, לדוגמה הרכס האמצעי והגבוה של הר הגעש טאוהטלי והרמה שבין פסגת שוצ'יטפק ורכס הרי אחוסקו (Ajusco). בנויים בעיקר ממצע אנדזיטי.
אטרקציות

הגנים הצפים - "הגנים הצפים" הם יעד פופולרי הן לתושבים והן לתיירים. הם מורכבים מרשת של תעלות שנוצרו באופן מלאכותי באורך כולל של כ-150 ק"מ ואיים של רפסודות נטועות (צ'ינאמפה (אנ')) מכוסות בבוץ מקרקעית האגם, ששורשיהן מגיעים לקרקעית.
מוזיאון דולורס אולמדו (Museo Dolores Olmedo) – מוזיאון לאומנות השוכן בנפת "לה נוריה" (La Noria) ומכיל את האוסף הפרטי הגדול ביותר של יצירותיה של האומנית המקסיקנית פרידה קאלו, המוצג בתערוכה קבועה לצד יצירות אמנות נוספות.
אי הבובות – אי הבובות (אנ') פתוח לתיירות מאז אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. אלפי בובות מרוטשות חלקית נתלו על עצי האי.
הערות שוליים

↑  Xochimilco: DATOS GENERALES
↑  Historic Centre of Mexico City and Xochimilco
↑  Xochimilco
↑  Características Geográficas
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566797305171  GND: 4421049-8  LCCN: n82147203  VIAF: 134894989   WorldCat (עם VIAF): 134894989 
הסמל של סוצ'ימילקו
הפארק האקולוגי בסוצ'ימילקו
רקדנים של צ'ינלוס בסוצ'ימילקו
אי הבובות
נתן קליפורד

נתן קליפורד (באנגלית: Nathan Clifford;‏ 18 באוגוסט 1803 –  25 ביולי 1881) היה פוליטיקאי, דיפלומט ושופט אמריקאי.
קליפורד כיהן כחבר בית הנבחרים של מדינת מיין וכתובע הכללי שלה. לאחר מכן הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מיין. בממשלו של הנשיא ג'יימס פולק הוא כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית. לאחר מכן הוא נשלח לשרת כשגריר ארצות הברית במקסיקו. במסגרת תפקידו זה הוא חתם על הסכם גואדלופה אידלגו. הקריירה שלו הגיעה לשיאה בשירות ארוך כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
קליפורד הוא אחד מרשימה לא ארוכה של אישים שכיהנו בכל שלוש זרועות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
ראשית חייו

נתן קליפורד נולד ברמני, ניו המפשייר לכומר נתניאל קליפורד ולרעייתו לידיה לבית סימפסון. הוא היה הבכור והבן היחיד מבין שבעת ילדי המשפחה. משפחתו הייתה משפחה ממוצא יאנקי ותיק. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בעיירת הולדתו ולאחר מכן למד באקדמיית האברהיל שבניו המפשייר ולבסוף בבית הספר האמפטון.
ראשית הקריירה

לאחר שעסק לזמן מה בהוראה, למד קליפורד משפטים בהדרכתו של ג'וזייה קווינסי השלישי וב-1827 התקבל ללשכת עורכי הדין של מיין ופתח את משרד עורכי הדין הראשון שלו בניופילד שבמיין.
בשנים 1830–1834 כיהן קליפורד כחבר בית הנבחרים של מיין ובשנתיים האחרונות לכהונתו כיהן גם כיושב ראש הבית. לאחר מכן ועד ל-1838 הוא כיהן כתובע הכללי של מיין ומשם עבר לפוליטיקה הארצית.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

התמודדותו הראשונה של קליפורד למשרה בפוליטיקה הארצית הייתה לסנאט של ארצות הברית, אך הוא הפסיד בבחירות. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן כחבר בו בשנים 1839–1843.
בוושינגטון די. סי. הוא דבק בקו המפלגתי של הדמוקרטים והיה תומך נלהב של ממשל מרטין ואן ביורן. קליפורד התנגד להעלאת מיסים, תמך בביצוע עבודות ציבוריות, תמך בבנקאות מטעם המדינות ובקיצוץ הוצאות הממשל הפדרלי. הוא גם מתח ביקורת על מתנגדי העבדות, באומרו שכוונותיהם טובות אך גינה את מעשיהם המרושעים והמסיתים בפוליטיקה.
בשל חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה וחיכוכים פוליטיים לא התמודד קליפורד לבחירה מחדש ב-1842.
התובע הכללי של ארצות הברית

ב-1846 מינה נשיא ארצות הברית ג'יימס פולק את קליפורד כתובע הכללי של ארצות הברית, לאחר שקודמו בתפקיד, ג'ון מייסון שב לכהונה שנייה כמזכיר הצי. בתפקיד זה כיהן קליפורד מאוקטובר אותה שנה ועד מרץ 1848.
שגריר במקסיקו

קליפורד התפטר מתפקידו כתובע כללי כדי להתמנות כשגריר ארצות הברית במקסיקו. בתפקיד זה הוא כיהן ממרץ 1848 ועד ספטמבר 1849. הוא היה זה שסידר את חתימתו של הסכם גואדלופה אידלגו, שעל פיו הפכה קליפורניה לחלק מארצות הברית. בחירתו של זאכרי טיילור כנשיא מטעם המפלגה הוויגית הובילה לסיום כהונתו של קליפורד כשגריר והוא שב לארצות הברית וחידש את עיסוקו בעריכת דין בפורטלנד, מיין.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > מינויו

ב-9 בדצמבר 1857 מינה הנשיא ג'יימס ביוקנן את קליפורד כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של בנג'מין רובינס קרטיס שהתפטר.
מינויו של קליפורד התרחש בחודשים שלאחר פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד ועורר מחלוקת קשה. כחבר ותיק במפלגה הדמוקרטית סימנו אותו מתנגדיו כדו-פרצופי - איש הצפון עם רגשות חיוביים כלפי הדרום. מתנגדי העבדות בסנאט התנגדו בתקיפות למינויו של קליפורד בשל עברו כתומך עבדות. הם השעו את אישור מינויו במשך 34 ימים, אך לא עלה בידם לחסום אותו כליל. ב-12 בינואר 1858 אושר מינויו ברוב צר של 26 תומכים מול 23 מתנגדים. ללא התלכדות הסנאטורים הדמוקרטים סביב מועמדותו, היעדרותם מההצבעה של שניים ממתנגדיו ושינוי דעתו של אחד הסנאטורים הדמוקרטים ברגע האחרון, מינויו לא היה מאושר. קליפורד הושבע לתפקיד ב-21 בינואר.
כאשר הצטרף קליפורד לבית המשפט העליון ב-1858, כל השופטים למעט אחד היו מזוהים עם המפלגה הדמוקרטית. ב-1872 כבר לא כיהן בבית המשפט אף אחד מעמיתיו הדמוקרטים והשופטים שהיו בעלי זיקה למפלגה הרפובליקנית נטו להצביע בניגוד לדעתו עד לתום כהונתו בבית המשפט. בשל כך כחמישית מכל פסקי הדין שכתב קליפורד היו בדעת מיעוט. הוא כתב את דעת הרוב ב-398 תיקים. פסקי הדין שלו היו מאמרים משפטיים מקיפים ולעיתים נמתחה ביקורת על אורכם ועל חריגתם מנושא התיק.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > השקפותיו המשפטיות

לעיתים קרובות יצא קליפורד בהכרזות פילוסופיות בנוגע לחוקת ארצות הברית, אך הוא האמין בהתוויית קו ברור בין סמכויות הממשל הפדרלי לבין סמכויות המדינות.
אחד ממעריציו, הסנאטור ג'יימס ברדברי, אמר שדעותיו של קליפורד היו שהחוקה היא לא "מכשיר גמיש שאותו יש להגדיל או להקטין, אלא לפרשה באופן ראוי על פי מגבלותיה, והגן באדיקות על כל סעיפיה ומגבלותיה, כערובה הטובה ביותר לנצחיות המוסדות של הרפובליקה שלנו". קליפורד תמך בתורת משפט טכנית שדבקה בפירוש מילולי של החוקה.
תחומי המומחיות של קליפורד היו המשפט המסחרי והמשפט הימי, הקצאות הקרקעות המקסיקניות, נהלים והליכים.
את תרומתו העיקרית של קליפורד לפירוש החוקה ניתן לראות בדעת המיעוט שלו בפסק הדין "אגודת ההלוואות נגד טופיקה" (Loan Association v. Topeka), בו הוא דחה את משפט הטבע או כל רקע אחר מלבד סעיפי החוקה כבסיס לפסילת חוקים על ידי בית המשפט.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > מלחמת האזרחים

במהלך מלחמת האזרחים נותר קליפורד נאמן לאיחוד. הוא היה חשדן כלפי הממשל הפדרלי, אך באופן כללי הגן על סמכותו ככל שהיה צורך לכך מבחינת ניהול המלחמה. כמה יוצאים מהכלל לכך היו "תיקי הפרס" (Prize Cases), בהם הוא הצטרף לדעת המיעוט בטענה שהמצור הימי על הקונפדרציה היה חוקי גם ללא הכרזת מלחמה. בפסק הדין "אקס פארטה מיליגן" (Ex parte Milligan) הוא הצטרף לדעת הרוב כדי להגביל את השימוש בבתי דין צבאיים להגשת תביעות נגד אזרחים במקומות בהם בית משפט אזרחיים היו זמינים.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > תקופת השיקום

במהלך תקופת השיקום המשיך קליפורד בגישתו הספקנית כלפי הממשלה הפדרלית, וכעת הוא לא ריסן את עצמו כפי שנהג בתקופת המלחמה על רקע הצרכים הדחופים ומצבי החירום של המלחמה. הוא הצביע ללא היסוס להגביל את סמכות הממשל הפדרלי והקל על מדינות הדרום להצטרף מחדש לאיחוד. בפסקי הדין "קמינגס נגד מיזורי" (Cummings v. Missouri) ו"אקס פארטה גרלנד" (Ex parte Garland), הוא הצטרף לדעת הרוב בהוצאה אל מחוץ לחוק של שבועות אמונים כתנאי לחזרתן של המדינות לאיחוד.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > תקופת השיקום > תיקי ההילך החוקי

יציאתו הבולטת ביותר של קליפורד נגד יישום סמכויות הממשל הפדרלי הייתה ככל הנראה בתיקי ההילך החוקי. התיקים עסקו בחוקי ההילך החוקי של 1862 (Legal Tender Act of 1862) שעברו כדי לאפשר את הנפקתם של שטרות כסף לצורך תשלום חובות המלחמה וכדי לקבוע ששטרות כסף יהיו תקפים כהילך חוקי. בפסק הדין "הפבורן נגד גריזוולד" (Hepburn v. Griswold) משנת 1870 אחת מבעלי הדין בתיק, ששלמה בשטרות הכסף חוב שנוצר לפני העברת החוק, טענה להיות השטרות הילך חוקי לצורך תשלום החוב שלה. קליפורד הצטרף לחמשת שופטי הרוב מול שלושת שופטי המיעוט בפסק הדין שקבע שמבחינת החוקה חוק ההילך החוקי לא יכול להיות ישים לחובות שקדמו לחקיקתו.
זמן קצר לאחר פסק דין זה, השתנה הרכב בית המשפט העליון. השופט רוברט קופר גריר, שסבל אז ממחלה סופנית, והצטרף לדעת הרוב בתיק הפבורן נגד גריזוולד, התפטר. הנשיא יוליסס ס. גרנט מינה במקומו את ויליאם סטרונג. הרכב בית המשפט העליון הורחב אז על פי חוק של הקונגרס משמונה לתשעה חברים ואת המושב החדש אייש ג'וזף בראדלי.
לשינוי זה הייתה השפעה מידית על התיק שהיה אז בדיון, "נוקס נגד לי" (Knox v. Lee). התיק עסק בפיצויים על טובין שהוחרמו על ידי צבא הקונפדרציה. בית המשפט בערכאה הנמוכה פסק שלתובע ישולמו פיצויים בשטרות כסף ושהנתבע ישלם את ההפרש באומדן ערך הטובין בין שער דולר הזהב לבין שער הדולר בשטרות. קליפורד, שאליו הצטרפו השופטים סטיבן פילד וסמואל נלסון, פסק בחוות דעת המיעוט נגד מתן צו עיון מחדש, באומרו, "אני מתנגד לצו בית המשפט בתיקים אלו, במיוחד לחלק בו נפתחת השאלה מחדש אם... חוק ההילך החוקי תואם לחוקה בנוגע לחוזים שנעשו לפני העברתו, שכן אני סובר שהשאלה יושבה באופן סופי בפסק הדין הפבורן נגד גריזוולד".
ב-1 במאי 1871 פסק בית המשפט ברוב של חמישה מול ארבעה להפוך על פניו את פסק הדין הפבורן נגד גריזוולד ומצא שחוק ההילך החוקי תואם לחוקה, ככתבו וכלשונו, ושהוא תקף לחובות שנוצרו קודם לחקיקתו. כל ארבעת השופטים שהיו בדעת הרוב בפסק הדין הפבורן נגד גריזוולד (למעט השופט גרייר המנוח), היו בדעת המיעוט בפסק הדין נוקס נגד לי. קולותיהם של השופטים החדשים, בראדלי וסטרונג, היו המכריעים. קליפורד כתב פסק דין מיעוט שאורכו היה 18,000 מילים, בו הוא הביע את זעמו על הרעיון שבית המשפט יהפוך את פסק הדין של עצמו תוך זמן כה קצר. הוא גם טען שעל פניו חוק ההילך החוקי אינו תואם את החוקה, בטענה שרק מטבע קשה (זהב או כסף) עם ערך מהותי, יכול לשמש כהילך חוקי.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > תקופת השיקום > התיקונים לחוקה של תקופת השיקום

קליפורד פירש פירוש צר את התיקונים לחוקה שהתקבלו בתקופת השיקום. הוא הצטרף לדעת הרוב ב"תיקי בתי המטבחיים" (Slaughter-House Cases) משנת 1873 שהבחין בין אזרחות המדינות לבין אזרחות פדרלית וקבע שהתיקון ה-14 מגן על הזכויות המצומצמות של האזרח במובן הפדרלי. בפסק הדין "הול נגד דה קוויר" (Hall v. DeCuir) מ-1877 כתב קליפורד פסק דין נפרד שאישר את ההפרדה הגזעית על אוניות קיטור, וטבע את המשפט "שוויון אינו זהות" (equality is not identity). חוות דעתו בישרה את העיקרון של נפרד אבל שווה שיסודותיו הונחו לאחר מותו בפסק דין פלסי נגד פרגוסון ב-1893.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פשרת 1877

קליפורד היה חבר בוועדה האלקטורלית (Electoral Commission) שכונסה ב-1877 כדי לקבוע את תוצאות הבחירות לנשיאות של 1876. קליפורד הצביע בעד בחירתו של ידידו הדמוקרט סמואל טילדן, אך בסופו של דבר אושרה בחירתו של רתרפורד הייז על חודו של קול בודד.
קליפורד האמין שהוועדה שגתה בביטול ניצחונו לכאורה של טילדן ומעולם לא ראה בהייז כנשיא על פי החוק. אף על פי כן, הוא חתם על צו ההשבעה של הייז. במקרה זה הוא שם את טובת ארצו לפני רגשותיו המפלגתיים החזקים ולפני תקוותו האישית שנשיא דמוקרטי ימנה את יורשו.
באותה שנה נחלשו כבר יכולותיו השכליות של קליפורד והדבר השפיע על יכולותיו להיות שופט יעיל. השופט סמואל מילר כתב שהתדרדרותו המנטלית של קליפורד הייתה "ברורה לכולם בבית המשפט" ו"בעבודתנו אף אחד לא צריך להיות שם לאחר גיל 70" (קליפורד היה אז בן 74). ב-1880 לקה קליפורד בשבץ מוחי, ולדברי מילר, השבץ "הפך אותו לאידיוט פטפטן". הוא לא השתתף בדיונים בשום תיק באותה שנה, אך עדיין סירב לפרוש, בתקווה שב-1880 ייבחר נשיא דמוקרטי שימנה את יורשו.
חיים אישיים

כאשר היה קליפורד עורך דין צעיר הוא נשא לאישה את חנה אייאר ולשניים נולדו שישה ילדים. בנו, ויליאם הנרי קליפורד, היה עורך דין מצליח שהתמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של מיין. נכדו, שגם הוא נקרא נתן קליפורד, היה גם הוא עורך דין ולזמן קצר כיהן כנשיא הסנאט של מיין.
נתן קליפורד נפטר בקורניש, מיין ב-25 ביולי 1881. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבפורטלנד. יורשו על כס השיפוט, הוראס גריי, מונה על ידי הנשיא הרפובליקני, צ'סטר ארתור. על שמו נקרא בית ספר יסודי בפורטלנד.
הערות שוליים

↑  A Few New Hampshire Notables Archived 2011-07-24 at the Wayback Machine USDC - District of New Hampshire.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007354591205171  BNE: XX827026  BnF: cb137758370 (data)  ISNI: 0000 0000 3038 478X  LCCN: n88070881  NARA: 10570879  NTA: 160788420  SNAC: w6g4500f  US Congress: C000518  VIAF: 13855838   WorldCat (עם VIAF): 13855838 
נתן קליפורד בעשור האחרון לחייו
שלט ציון היסטורי לזכרו של נתן קליפורד בעיר הולדתו רמני
סבריו מרקאדנטה

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1795 אלטמורה, איטליה 
 פטירה:  17 בדצמבר 1870 (בגיל 75) נאפולי, איטליה 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
סבריו מרקדאנטה
ג'וזפה סבריו רפאלה מרקאדנטה (באיטלקית: Giuseppe Saverio Raffaele Mercadante, הוטבל לנצרות ב-17 בספטמבר 1795 - 17 בדצמבר 1870) היה מלחין איטלקי, בעיקר של אופרות. מרקאדנטה לא זכה אומנם לתהילה בינלאומית, כזו שהייתה נחלתם של גאטנו דוניצטי או ג'ואקינו רוסיני, מעבר לתקופת חייו, אך במספר היצירות המרשים שחיבר לא נפל משני אלה, והמבנים האופראיים, הסגנונות המלודיים והתזמור שפיתח תרמו משמעותית ליסודות שעליהם בנה ג'וזפה ורדי את הטכניקה הדרמטית שלו.
חייו

מרקאדנטה למד בקונסרבטוריון של נאפולי אצל צינגרלי. בראשית דרכו התבלט כמלחין מוזיקה אינסטרומנטלית, אך בשנת 1820 כבר עשה לו שם בנאפולי כמלחין אופרות. את ההצלחה הראשונה הגדולה נחל בלה סקאלה שבמילאנו, באופרה "אליזה וקלאודיו" (1821), שהועלתה תוך זמן קצר על בימות כמה מן התיאטראות החשובים באירופה. להצלחה דומה ולמשך חיים ארוך ברפרטואר האופראי זכתה "קאריטיאה, מלכת ספרד" (שנודעה גם בשם "דונה קאריטיאה"; ונציה 1826). מרקאדנטה ניסה למצוא משרה בספרד, ומשנכשל בכך, חזר ב-1831 לאיטליה. ב-1832 עלתה האופרה שלו "הנורמנים בפאריג'י" בטורינו. בשנת 1833 התמנה למאסטרו די קאפלה בנובארה ובמהלך שבע השנים הבאות הלחין הן מוזיקה דתית והן אופרות נוספות.
בשנת 1835 הזמין התיאטרון האיטלקי בפריז אופרה ממרקאדנטה. האופרה, "אי בריגאנטי", לא הייתה לטעם הקהל הפריזאי, אבל השפעת תרבות האופרה הפריזאית, בעיקר זו של ג'אקומו מאיירבר, מצאה ביטוי ביצירתו הבאה, "איל ג'וראמנטו" מ-1837, שהרפורמות שנקט בה התגלו גם באופרות הבאות שלו, בייחוד ב"איל בראבו" וב"לה וסטאלה". ב-1840 התמנה מראקדנטה למנהל הקונסרבטוריון של נאפולי, שם נשאר 30 שנה, עד מותו. עם תלמידיו שם נמנה גם פאולו טוסטי.
השפעתו של רוסיני ניכרת מאוד באופרות הראשונות של מרקאדנטה, אך מראשית שנות ה-30 גוברת עליה השפעת הסגנון החדש שהביאו בליני ודוניצטי. בסוף שנות ה-30 ובשנות ה-40 הכניס חידושים נוספים בעבודתו, כשנמנע מקישוטיות-יתר ווקאלית והרחיב את הטווח ההרמוני, לצד התאמה רבה יותר לפעילות על הבמה. הדבר צלח בידו פה ושם, אבל הוא התקשה לקיים תנופה דרמטית לפרקי זמן ממושכים. מאמצע שנות ה-40 נחלשה יצירתו בהשוואה לזו של ורדי, ששליטתו בזירת האופרה גברה והלכה, בדומה לרוסיני בשנות ה-20. עם זאת, באופרות הראשונות של ורדי, כגון "אוברטו, רוזן סן בוניפאצ'ו", עוד ניכרת השפעתו של מרקאדנטה.
הערות שוליים

1 2 3  רוג'ר פרקר, הערך "סבריו מארקדנטה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307158705171  PLWABN: 9810627868605606  BIBSYS: 1022890  BNE: XX1094218  BnF: cb13897405b (data)  CANTIC: a11603859  CiNii: DA06912342  GND: 119060752  ICCU: CFIV000681  ISNI: 0000 0001 1628 7374  LCCN: n80017831  LNB: 000169878  MusicBrainz: f5509d70-5768-4701-bf6c-d1f91e0f24d4  NDL: 001136502  NKC: jx20040908009  NLG: 251634  NTA: 069930198  SELIBR: 233172  SNAC: w60z72bf  SUDOC: 080217885  Trove: 1044575  VcBA: 495/33124  VIAF: 42026042   WorldCat (עם VIAF): 42026042
סיתרה

| --- | --- |

 מדינה:  בחריין בחריין
 מחוז:  מחוז הבירה (בחריין) מחוז הבירה
 שטח:  15 קמ"ר
 גובה:  6.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  72,601 (2012)
 קואורדינטות:  26°09′00″N 50°37′00″E﻿ / ﻿26.15°N 50.616666666667°E﻿ / 26.15; 50.616666666667 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בחריין מוגדלת) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ערב הסעודית  ערב הסעודית  מפרץ בחרייןסיתרה(למפת בחריין רגילה) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ע ר ב  ה ס ע ו ד י ת  מפרץ בחרייןסיתרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סיתְרה (בערבית: سترة) היא עיר הממוקמת על אי הנושא שם זהה במדינת בחריין, מזרחית לאי בחריין אשר במפרץ הפרסי, ושייכת ל"מחוז הבירה" במדינה.
רוב תושבי העיר גרים בשבעת הכפרים המרכיבים אותה, והם מוסלמים שיעיים. בסיתרה קיים מיעוט דרום אסייתי. האוכלוסייה המוסלמית סונית שהייתה בסיתרה נעלמה בתחילת שנות 1920, כשרובם מתו מאבעבועות שחורות וחלקם היגרו חזרה לבית מולדתם.
גאוגרפיה וכלכלה

בעבר, האי היה מכוסה במטעי דקל אשר הושקו ממספר מעיינות מים מתוקים. הכלכלה של האי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג. כל אלה כמעט ונעלמו כליל בגלל פיתוח תעשייתי. בסוף שנות ה-2000, החלק הצפוני של האי הפך לאזור תעשייה, שבחלקו חנויות רהיטים ואולמות תצוגה של כלי רכב.
סיתרה היא גם התחנה הסופית של צינור הגז הטבעי דהראן-סיתרה, שמחבר בין סיתרה לדהראן בערב הסעודית ואורכו 42 קילומטר. גשר סיתרה מחבר את צפון האי לנבי-סאלח ולאום אל חוסאם (מנאמה) אשר באי בחריין.
בעיר קיים מועדון בשם מועדון סיתרה אשר מהווה מוקד תרבות וספורט. כמו כן, בסיתרה קיימים בתי ספר רבים כגון בית הספר הבינלאומי "אל נור" ובית הספר ההודי בבחריין.
היסטוריה

סיתרה היה גם שמה של רשות מקומית בבחריין לפני שהמדינה אורגנה מחדש כאוסף מחוזות. הרשות הייתה מורכבת מהאי סיתרה ומשלושה כפרים קרובים אליו באי המרכזי של בחריין.
באזור שכוסה על ידי הרשות המקומית הופק כל הנפט של בחריין. היה זה גם מרכז היצוא של כל הדלקים בצפון-מזרח ערב הסעודית.
גלריית תמונות

מחצבי נפט ושמן של חברת "בפקו בחריין" בשטחה המוניציפלי של סיתרה
רציף ימי מספר 4 בסיתרה, 1940
מפה של בחריין בה מודגשת סיתרה
בית הקברות בסיתרה
נשים מפגינות למען דמוקרטיה בעיר
סויוז MS-14

סויוז MS-14 (ברוסית:Союз МС-14) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-22 באוגוסט 2019 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-6 בספטמבר 2019. מטרת הטיסה הייתה לבדוק פעילות של משגר "סויוז 2.1A" בטיסה עם חלליות מאוישת.