stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורטס (פורטוגל)

קורטס (בפורטוגזית: Cortes מילולית "חצרות") היו אספות בממלכת פורטוגל של ימי הביניים, בהן ישבו נציגי כל המעמדות: האצולה, הכמורה והעם (שנציגיו נמנו על הבורגנות), במטרה לטפל בענייני ציבור מקומיים או כלליים ובכך היוו סוג של פרלמנט מוקדם.
את האספות שנועדו לטפל בנושאים כלליים כינסו ופיזרו מלכי פורטוגל כרצונם. כאשר היו מעורבים באספות נציגי כל שלושת המעמדות הן נקראו Cortes Gerais מילולית: החצרות הכלליות. כאשר היה צורך ללבן או לנהל משא ומתן על נקודה ספציפית נקראו רק נציגי המעמדות שנושא זה היה רלוונטי עבורם.
במקביל לקורטס היו המלכים מכנסים לפעמים לצורך התייעצות את בתי המשפט המלכותיים (Curia Regis), שכללו אצולה קרקעית, הן אצילים פיאודליים והן נציגי כנסייה מחזיקי רכוש (בישופים, אבות מנזר וראשי מסדרים צבאיים).
נהלים אלו מקורם עוד בימי הממלכה הוויזיגותית טרום הכיבוש המוסלמי את חצי האי האיברי, אולם החל במאה ה-13, עם התעצמות הערים והתאגדותן, ניתן מקום במועצות גם לנציגי הערים. הקורטס הידוע הראשון בו היו שותפים נציגי הערים כונס ב-1254 בלייריה על ידי אפונסו השלישי.
בחיי השגרה לא כונס קורטס ובמקום זאת הסתמכו המלכים על מועצות מייעצות מצומצמות שכללו נכבדים המקורבים לחצר. קורטס כונס במקרים מיוחדים, למשל כאשר רצה המלך להטיל מיסים חדשים, למשל לצורך מימון מלחמה (זו הייתה הסיבה העיקרית לכינוס קורטס) או לשנות חוקים מהותיים, לבצע שינוי מהותי במדיניות החוץ או ליישב עניינים הקשורים בהורשת הכתר. הקורטס, משכבר כונס, היה יכול להגיש למלך עתירות, אם העתירות התקבלו הן הפכו לחוקים ותקנות מלכותיים ובכך היה לקורטס היבט של גוף מחוקק יחד עם זאת למלך הייתה זכות ווטו, כלומר לא היה חייב לקבל ולאשר את העתירה. רוב העתירות הוגשו על ידי הקורטס הכללי ונדרש אישור של שני מעמדות לפחות על מנת להעבירן.
החל במאה ה-15 ירד כוחו של הקורטס והמלכים כינסו פחות ופחות מועצות. מנואל הראשון למשל, כינס במהלך 25 שנות מלכותו רק ארבע פעמים קורטס.
עם האיחוד האיברי של 1581 הקורטס צבר חשיבות חדשה והיה בעל תפקיד משמעותי בשיקום של 1640 אולם שוב דעך וקורטס אחרון נפגש ב-1698 לצורך הפורמלי של אשרור המלכתו של ז'ואאו הרביעי. לאחר מכן לא כונס קורטס במשך יותר ממאה שנים. מצב עניינים זה הגיע לסיומו עם המהפכה הליברלית של 1820, אשר בחוקה חדשה הקימה את הפרלמנט הפורטוגזי.
שרון דנון

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1979 (בת 45) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
 
דנון בסרט ״עקומה מעל גיל שלושים״
דנון בהצגה "יצרים", תיאטרון הסימטה, 2013
דנון בהצגה "יצרים"
שרון דנון (נולדה ב-22 בספטמבר 1979) היא שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה

שרון דנון נולדה וגדלה בראשון לציון, מכיתה ז' עד שהתגייסה לצבא הייתה בחוג לתיאטרון של נועם בן אז״ר. בצה"ל שירתה בתיאטרון חיל האוויר, במסגרתו שיחקה את אבישג בהצגה "החקירה", שאילן חצור עיבד וביים. בזמן הצבא השתתפה בסדנת משחק של רחל שור. ההצגה הראשונה בה שיחקה בתיאטרון הרפרטוארי הייתה "פרויקט מקבת'" במסגרת התיאטרון הקאמרי.
דנון בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב (2003-2000), בין חבריה לכיתה היו לוסי דובינצ'יק, רועי אסף, אודי רוטשילד וליאת אזר. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. הצגת הסיום שלה בסטודיו הייתה "מחזמר", פרי עטם של משה נאור ומעיין בלום, בבימויו של נאור, שהמשיכה ורצה אחר-כך בצוותא. בתום לימודיה שיחקה בהצגה "מיתוס", במסגרת אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, וטסה עם ההצגה לפסטיבלים שונים ברחבי תבל. בהמשך גם למדה במגמת קולנוע בבית הספר לאומנויות "מנשר לאמנות" ולמדה צילום ב"צילום בעם", בית ספר לצילום.
בשנים 2004–2012 שיחקה שרון דנון בתיאטרון אורנה פורת בתפקיד הראשי של עדי, בהצגה "העדי של עדי". היא שיחקה במדיטק בתפקיד הראשי של חנה'לה בהצגה "קרישנדו ואני" על פי ספרה של דבורה עומר. היא גם קריינה את הספר בסדרת ספרי שמע שניתן להוריד בתשלום מרשת האינטרנט ובנוסף לכך קריינה את הספרים "בקבוק הבושם של אמא" מאת יונה טפר, "קירות שלא רואים" מאת עפרה גלברט-אבני ו"אילן והדבר שנעלם" מאת מירה סביר.
ב-2005 שיחקה בהצגה "הדוכסית של אמלפי" מאת ג'ון ובסטר, בבימויו של גדי רול, בתיאטרון חיפה. היא גילמה את דמותה של קריולה, אשת סודה והמלווה של הדוכסית של אמלפי (רותי גולדברג-רוזן). בהצגה שיחקו גם יוסף אבו ורדה, ג'וליאנו מר ודורון תבורי.
בין השנים 2006 ל-2013 הייתה דנון שחקנית התיאטרון הקאמרי. היא שיחקה בקומדיה "יתוש בראש", פרי עטו של ז'ורז' פדו, בתפקיד אז'ני, חדרנית בבית מלון והייתה מועמדת על כך לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה לשנת 2006. היא זכתה במלגה ע"ש עדנה פלידל לשחקנים צעירים מטעם הקאמרי ב-2007. בהצגה "היה או לא היה" גילמה את דמותה של בלה, אשתו של אלכסנדר פן. בשנים 2010–2012 שיחקה בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" של ברכט בבימויו של אודי בן-משה.
ב-2004 הייתה לה תוכנית קיץ יומית "סברס" בטלוויזיה החינוכית, ששודרה בחופש הגדול.
בשנים 2005–2006 דנון הנחתה ושיחקה ב"שוונג", תוכנית נוער של מערכונים וראיונות בטלוויזיה החינוכית.
דנון שיחקה במיני-סדרה "חברות הכי טובות" ב-HOT, בתפקיד סופי. הסדרה מספרת על שלוש נשים בצעירותן ובבגרותן. ענת וקסמן שיחקה את סופי בבגרותה.
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "אדומות", "שירות חדרים", "פרשת השבוע" ו"הבורר".
ב-2013 דנון כתבה וביימה את הסרט הקצר "עקומה מעל גיל שלושים", שהוצג בסינמטק חיפה, במסגרת פסטיבל סרטים קצרים. בסרט היא מביאה את נקודת המבט הצינית שלה על המושג רומנטיקה.
תפקידים > טלוויזיה וקולנוע

טלוויזיה
| שנה | תוכנית | תפקיד | ערוץ | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | שברים פשוטים (סרט קצר) | אחות בבית חולים | ערוץ הילדים | קובי פז |
| 2003 | אדומות | תפקיד אורח (רוני) | ערוץ הילדים | ליאורה קמינצקי ויובל גרנות |
| 2006-2005 | שוונג | הנחיה, משחק ושירה בתוכנית שבועית | הטלוויזיה החינוכית | שאול גורודסקי |
| 2006 | חברות הכי טובות | סופי הצעירה | HOT3 | עדנה מזי"א |
| 2008 | שירות חדרים | כלה | ערוץ 2, רשת | איתן ענר ורוני גרובר |
| 2008 | פרשת השבוע | תפקיד אורח | HOT | רני בלייר |
| 2010 | הבורר, עונה 3 | תפקיד אורח | HOT | שי כנות |
| 2013 | ישראל | מלצרית | ערוץ 10 | רועי פלורנטין |
| 2017 | נופלות על הרגליים | רינת | ערוץ 2, קשת | איילת מנחמי |
| 2017 | כדברא | לורי | ניקלודיאון | עודד רז |
| 2019 | נבסו | מורה | ערוץ 2, רשת | שי בן עטר |
| 2019 | הנערים | כתבת טלוויזיה | HBO, ערוץ 2, קשת | יוסף סידר וחגי לוי |
| 2020 | מצולמים 2 | אחות טיפת חלב | HOT3 | אורי כץ |
קולנוע
| סרט | במאי | תפקיד | שנה | פרסים ופסטיבלים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חסימות (22 דקות, סרט קצר, בי"ס מעלה) | גולן רייז | קטי | 2011 | השתתף בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בתל אביב, בפסטיבל הסרטים הקצרים בגליל, זכה פרס בפסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי שנערך במינכן, גרמניה. |
| על חבל דק (סרט קצר) | גולן רייז | טלי | 2013 |  |
| עקומה מעל גיל שלושים | שרון דנון | שירי | 2013 | השתתף בפסטיבל חיפה קצר ומצחיק וזכה במקום שני בפרס חביב הקהל של אתר ynet, היה לסרט הנצפה ביותר בסינמטקים לשנת 2014 (במסגרת פרויקט מנה ראשונה של גרין פרודקשנס.) |
תפקידים > תיאטרון

| שנה | הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | פרויקט מקבת' |  | הקאמרי | ויליאם שייקספיר | נועם בן אז״ר |
| 2003 | מחזמר | אביבה | צוותא, התחילה כהצגת סיום בסטודיו למשחק ניסן נתיב | משה נאור ומעיין בלום | משה נאור |
| 2003 | מיתוס - אנסמבל עיתים |  | הקאמרי | רנה ירושלמי | רנה ירושלמי |
| 2012-2004 | העדי של עדי | עדי | תיאטרון אורנה פורת | נאוה מקמל-עתיר (על פי ספרה) | דדי ברון |
| 2004 | בעלת הארמון | לנה | התיאטרון העברי | לאה גולדברג | גדי צדקה |
| 2004 | הגולם | בת הרב | פסטיבל עכו | דני וסרמן | רוני סיני |
| 2005 | הדוכסית של אמלפי | קריולה | תיאטרון חיפה | ג'ון ובסטר | גדי רול |
| 2006 | עיר הנפט | זונה | קופרודוקציה של תיאטראות חיפה והקאמרי | הלל מיטלפונקט | הלל מיטלפונקט |
| 2006 | יתוש בראש | אז'ני | הקאמרי | ז'ורז' פדו | עמרי ניצן |
| 2007 | היה או לא היה | בלה | הקאמרי | עדנה מזי"א | עמרי ניצן |
| 2009 | קרשינדו ואני | חנה'לה | מדיטק | חגית רכבי ניקוליבסקי על פי ספרה של דבורה עומר | חגית רכבי ניקוליבסקי |
| 2012-2010 | מעגל הגיר הקווקזי | לודביקה והחותנת | הקאמרי | ברטולט ברכט | אודי בן-משה |
| 2013 | יצרים | מרג'ורי, התפקיד הראשי | תיאטרון הסימטה | ויליאם מסטרוסימון | אודי רצין |
| 2013 | קיסר השכונה | תמר | פסטיבל חיפה להצגות ילדים | נאוה מקמל-עתיר | קארין סיגל |
| 2014 | התפקיד הראשי | אורה, התפקיד הראשי | תיאטרון אורנה פורת | גיל צרנוביץ | גיל צרנוביץ |
| 2015 | גליצו יוצא לנדוד בדרכים | גליצו, התפקיד הראשי | התיאטרון העירוני הרצליה | אפרים סידון | מורן ארביב |
| 2015 | קאי- הילד מהארגז | פלורה | העמותה לקידום תיאטרון השעה הישראלי | אורלי ישועה | תום שוורצברג |
| 2016 | למקרה שלא אהיה בסביבה | יעל, התפקיד הראשי | הצגת יחיד, מרכז הבמה - פסטיבל ישראל | אביגיל גרץ ושרון דנון על פי כתביה של יעל שמחה פזואלו | אביגיל גרץ |
| 2017 | אקווריום | הניה | תיאטרון חיפה | רוני ברודצקי | רוני ברודצקי |
| 2017 | קרקס של יהודים | בונה | תיאטרון חיפה | רוני ברודצקי ודניאל כהן לוי | רוני ברודצקי |
| 2022 | ברלין | דפנה | התיאטרון העברי | אילן חצור | אילן חצור |
הערות שוליים

↑  רונית רוקאס, איך מסבירים שואה לילדים?, באתר הארץ, 19 באפריל 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, טעות, כמו שראיתי לא אחת בתיאטרון, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2005
ציפי שוחט, הדוכסית של אמלפי, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2005
↑  מיכאל הנדלזלץ, פארסה, קלאסיקה, קסם, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2006
↑  ציפי שוחט, הצגות חדשות, באתר הארץ, 16 ביולי 2006
↑  ציפי שוחט, ובתפקיד אלכסנדר פן: יחזקאל לזרוב, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, מעגל הגיר הקווקזי, באתר הארץ
רון שוורץ, ‏מעגל קסמים, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2010
↑  עכבר העיר, חברות הכי טובות, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2006
↑  עידו קינן, ‏יצירתיות- כשפת אם, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2013
↑  אייל מלובן, עכבר העיר, אודי רצין: "לקחתי את ההצגה הזו לקרביים", באתר הארץ, 27 בינואר 2013
↑
רון שוורץ, ביקורת על הצגת היחיד של שרון דנון "למקרה שלא אהיה בסביבה", שפורסמה במגזין סוף השבוע של גלובס, 19 בינואר 2017
תאונה בערבה

| --- | --- |
 בימוי:  מיקי בהגן 
 עריכה:  מיקי בהגן 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1996
 משך הקרנה:  50 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 
תאונה בערבה הוא סרט דוקומנטרי בבימוי של מיקי בהגן שהופק בשנת 1996.
בסרט מתוארת חבורה של ארבעה צעירים שבדרכם חזרה מחופשה באילת סטתה מכוניתם והתנגשה חזיתית במשאית, עקב נהיגה במהירות מופרזת, והם נהרגו במקום.
רקע ועלילה

הסרט מספר על חבורה של ארבעה חברים טובים בשם-דניאל מרכוס, עירן פרחי, אבי לוי ומשה ("מוש") מילר. הסרט כולל שיחות עם קרובי משפחה של החברים, אימו של דניאל-לינדה מרכוס, אימו של אבי-הניה לוי וחברתו-תמי גולן.
ב-3 בנובמבר 1993 ירדו ארבעת החברים לחופשה נוספת באילת, וב-5 בנובמבר הצטרפו אליהם שני חבריהם-אייל דיין ודני שקד.
ב-6 בנובמבר התעוררו הארבעה לקראת השעה 11 בבוקר ובערך ב-11:45 הם סיימו את חופשתם, את סקאיה הורידו בבית מלון. לאחר מכן המשיכו בדרכם ובדרך ליד קיבוץ יטבתה הם נצפו על ידי ניידת משטרה כשנסעו על מהירות של 115 קמ"ש אך הניידת לא עצרה אותם. ליד מושב עין יהב איבד משה מילר שנהג ברכב את השליטה בו לאחר שנהג במהירות של 120 קמ"ש והתנגש חזיתית במשאית שנסעה בנתיב הנגדי, המשאית מחצה את הרכב בחלקו הקדמי והאחורי והארבעה נהרגו במקום כתוצאה מכך.
שניים מארבעת החברים היו חיילים והם-עירן ודניאל.
הסרט מסתיים בקטע וידאו שצולם על ידי אישה שמתגוררת בעין יהב ובו נראית משאית צבאית שלוקחת את הגופות של ארבעת החברים לאחר התאונה.
אודות התאונה הופק גם סרט עלילתי בשם "צעירים לנצח".
שרון קנטור (מוזיקאית)

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1971 (בת 53) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  אשת בידור, רדיו וטלוויזיה
 מעסיק:  חדשות, HOT3, ערוץ 2, גלי צה"ל 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  sharon.kantor.7
 
שרון קנטור (נולדה ב-28 ביולי 1971) היא מוזיקאית, סופרת, אשת תקשורת, במאית, תסריטאית, שחקנית, עיתונאית ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה

קנטור נולדה ברמת השרון. כשהייתה בת שמונה עברה עם משפחתה לתל אביב.
עם שחרורה מצה"ל החלה לעבוד כמפיקה וכמגישה בערוץ הילדים בראשית דרכו. דרך חבר משותף הכירה את אברי גלעד, שצירף אותה לצוות המנחים של הערוץ השני, עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ.
במקביל עבדה כעיתונאית.
בהמשך ערכה והגישה תוכניות מוזיקה בטלוויזיה, ולקחה חלק במגוון תוכניות ששודרו בכבלים ובערוצי הטלוויזיה השונים בתפקידים שונים.
לתקופה מסוימת עזבה את ישראל ועברה לגור בניו יורק.
ביוגרפיה > קריירת מוזיקה

קנטור ביימה קליפים רבים לאמנים כמו אביב גפן, רמי פורטיס, מופע הארנבות של ד"ר קספר, המגפה, קרם ברולה ועוד. בשנת 1995 ביימה את הסרט התיעודי "בדרך לשומקום" על תהליך הקלטת האלבום "שומקום" של אביב גפן בלונדון. בסרט השתתף גם המוזיקאי ניק קייב. היא עבדה ועובדת כתקליטנית.
כשהתגוררה בניו יורק הייתה חברה קנטור בהרכב רוק בשם The Betty Plague. משנת 2004 קנטור חברה בהרכב הרוק "The Girls" עם אדם שפלן, גיא שמי, רם אוריון, עידו בלאושטיין וחגי פרשטמן. ההרכב הוציא שני אלבומים. הראשון בשם "Talk to the Pervert" יצא בשנת 2005. האלבום השני "Sick of Seeking" יצא לרשת בשנת 2011. בשנת 2007 הלהקה חיממה את איגי פופ והסטוג'ס בהופעתם בפארק הירקון. קנטור חברה גם בהרכב "Spinster Sister" עם אחותה אלינור שפועל בתל אביב ובברלין ומתמחה בקאנטרי גותי והוציא אלבום ואיפי. בנוסף ניגנה בעוד הרכבים כמו ממלושן, אלקטרו-חנן ו-fRed.
בשנת 2004 יצא האלבום "The Black & Whites Pop-Ups" של קנטור, הפועלת בשם "דה בלאק אנד וייטס". קנטור: "אמנים רבים, גם אם הם עובדים לבד, נוהגים להוציא את המוזיקה שלהם תחת שם של הרכב. במקרה זה, נתתי גם לסינתסייזר מקום של כבוד, והוא נחשב לחבר ב'בלאק אנד וייטס'". האלבום, שיצא בחברת אן-אם-סי, הוקלט כולו בטייפ ארבעה ערוצים ביתי במשך כמה שנים, וקנטור מנגנת בו בכל הכלים: מקלדות, גיטרה, בס ותופים. רוב האלבום מורכב מקטעים אינסטרומנטליים. שני קליפים בוימו עבורו על ידי עמית איצקר לטראקים Play It Safe ול-I'm In The Kitchen.
בשנת 2020 יצרה את הפסקול לסדרת הטלוויזיה התעודית "ערות" של תמר מור סלע ועדי ארבל שעליו קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי.
בשנת 2022 השתתפה בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
ביוגרפיה > קריירה ברדיו וטלוויזיה

קנטור השתתפה בתוכניות רבות. בתחילת שנות התשעים הייתה מגישת טלוויזיה, בין היתר הנחתה בערוץ 2 לצד אברי גלעד את התוכנית "מהקליפיה באהבה" ואת התוכנית "יציאת חירום" לצד דן תורן, איילת זורר ואחרים. אחר כך הנחתה את התוכניות "הוגו" ו"לילות יפו" בערוץ הראשון. כתסריטאית הייתה קנטור חלק מצוות התוכניות "רד בנד", "ארץ נהדרת" "דאבל דייט" ועוד.
בין השנים 1997–1998 שיחקה שדרנית בסדרה ״צה׳ל 1״ שהתרחשה באחורי הקלעים של תחנת רדיו צבאית וששודרה במשך 3 עונות בשידורי ״רשת״ בערוץ 2.
בתחילת שנות ה-2000 הייתה חלק מצוות תוכנית המוזיקה "הקופסה" בערוץ 3.
ב-2001 ייצרה עם רונן אידלמן את "ביפ שואו עם שרון קנטור", חלק מרצועה בערוץ ביפ שנערכה על ידי מולי שגב בערוץ "ביפ" בכבלים. התוכנית עסקה באקטואליה אלטרנטיבית ובתרבות־נגד בדרכים מקוריות שלא היו מקובלות עד אז.
ב-2003 שיחקה את הדמות ימית הפנמית בסדרת הילדים גור ואוח בערוץ ג'טיקס.
ב-2012 הגישה בערוץ הראשון את התוכנית היומית "בסביבה טובה" יחד עם אלון נוימן, תוכנית שהתמקדה בתחומי האקולוגיה ואיכות הסביבה.
החל מ-2015 קנטור היא חלק מצוות המגישים של התוכנית "משפחה גרעינית" בגלי צה"ל.
ב-2019 שיחקה את דמותה של פנינה בסדרה "שלטון הצללים".
החל מ-2022 קנטור מנחה את הפודקאסט "גב הספר" העוסק באחורי הקלעים של העבודה הספרותית, מהשלבים הראשונים של הכתיבה והעריכה, ועד הדפסת הספר ופרסומו. וכן, מחודש מאי 2022, החלה בהגשת התוכנית "שלושה שיודעים" ב"כאן תרבות" ברדיו.
ביוגרפיה > כתיבה

כשהייתה בת 22 במקביל לשאר עיסוקיה החלה לכתוב בעיתונות, תחילה בעיתון "חדשות". בין השאר כתבה טור בעיתון "זמן תל אביב" בשם "בלי חזייה" על חוויותיה בעיר הגדולה.
בתחילת שנות האלפיים כתבה בוואלה! טורים שעסקו בנושאים כגון מסחור הסביבה, גזילת המרחב הציבורי, שימור ומלאכותיות. הטורים זיכו אותה בשנת 2004 ב"פרס פראט לכתיבה עיתונאית על נושאי סביבה" מטעם מרכז השל.
במהלך הקריירה כתבה קנטור לעיתונים שונים ובפורמטים שונים, ובשנת 2014 הוציאה לאור את ספרה לילדים: "זהירות! פופיק" בהוצאת כנרת. הספר מתאר את מסעה של שוש השובבה במעמקי הפופיק של הענק העצלן צוציק. בקרקעית הפופיק היא מגלה יקום פעלתני בדמות צ'יטה שברחה מהספארי, פיל, אוהל סיירים ועטלף.
בשנת 2019 יצא ספרה הראשון למבוגרים, "זנב" בהוצאת לוקוס. את הסיפור על אלון אמיר, קופירייטר תל אביבי אשר יום אחד מגלה כי צמח זנב באחוריו, כתבה כבר בשנת 2001. הספר זכה בפרס שרת התרבות והספורט לסופרים בראשית דרכם, וגם הוצאת "לוקוס" זכתה בפרס השרה על הוצאת הספר.
בשנת 2020 פורסמו 5 שירים שלה בגיליון השלישי של "הסוס המעופף" מבית הליקון המוקדש לשירים לילדים. אחד מהשירים הללו, "הסנדלר הולך יחף", זכה לעיבוד מוזיקלי על ידי הצמד "חולצות של להקות" של יעל בירנבאום ועמית איצקר. באותה שנה יצא גם ספר ילדים חדש שכתבה בשם "שיבויה ושיקויה עפות למדבר" בהוצאת "דפוס בית".
חיים אישיים

קנטור מתגוררת בכרכור. חיה בזוגיות עם התסריטאי אילן שפלר ואם לשתי בנות.
הערות שוליים

1 2  יונתן אסתרקין, שיחת נפש: שרון קנטור על טלוויזיה, הורות וכדורים, באתר nrg‏, 21 במרץ 2012
↑  ערן בר-און, שרון קנטור: "יש לנו טלוויזיה איומה", באתר ynet, 29 בפברואר 2012
↑  עכבר העיר, קחי אותי שרון, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2006
↑  תמר סוקניק, שרון קנטור תחמם את איגי פופ, באתר הארץ, 27 ביוני 2007
↑  שגיא בן נון, אלבום חדש לשרון קנטור, באתר הארץ, 19 באפריל 2004
↑  שגיא בן נון, מציאות נפרדת, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2003
↑  סמדר הירש, ‏ביפ, ביפ: ערוץ הצעירים החדש עולה בערוצים הדיגיטליים, באתר גלובס, 16 במאי 2001
↑  אור בר שלום, עכבר העיר, אלון נוימן: "הורות גורמת לך לחשוב על הסביבה", באתר הארץ, 26 בפברואר 2012
↑  גילי איזיקוביץ, סביבה תומכת, באתר הארץ, 28 בפברואר 2012
↑  רן בוקר, אברי גלעד צחק על הקהילה האתיופית בשידור - והתנצל: "הייתי היחיד שזה שעשע אותו", באתר ynet, 4 ביולי 2019
↑   מאיה לוין, מתנה לכל הילדים שמגלים את הפופיק שלהם, באתר הארץ, 20 בינואר 2015
↑  סקירות של הספר:
 עמרי הרצוג, "זנב": המטרה השיווקית הצנועה שמאחורי ספרה היומרני של שרון קנטור, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2019
 נטע הלפרין, שרון קנטור כתבה סיפור על פרסומאי שהצמיח זנב. אז איך זה מתחבר לעשייה האקטיביסטית שלה?, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2019
↑  חן לב, ‏שרון קנטור: "כדי ליצור אומנות צריך להתנתק מהמיינסטרים", באתר מעריב אונליין, 29 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308381605171  LCCN: no2020008652  MusicBrainz: 287bc475-46a3-4c79-be08-c842c639d257  VIAF: 17158003782301882087   WorldCat (עם VIAF): 17158003782301882087
משה נתן

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1941 פלובדיב, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  6 בפברואר 1979 (בגיל 37) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  סמינר הקיבוצים 
 
משה נתן (כ"א בסיון תש"א 16 ביוני 1941 – ט' בשבט תשל"ט 6 בפברואר 1979) היה עיתונאי ומבקר קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בפלובדיב, בולגריה ובגיל שש עלה עם הוריו. המשפחה התגוררה במשך עשור במעברת פרדס חנה. נתן למד במוסד חינוכי בקיבוץ בצפון ובזמנו הפנוי בילה בקולנוע בחיפה. למד אצל נתן זך שזיהה את כישרונו הגדול ועודד אותו להשקיע בכתיבה.
בצבא שירת תחילה בלהקת פיקוד המרכז ואחר כך עבר לעיתון "במחנה".
בשנת 1968 יצא לאור ספרו "המלחמה על ירושלים" אשר עסק בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, שלכתיבתו רואיינו כ-400 חיילים, בהם מאיר אריאל. בנעוריו הכיר נתן את המחזאי נסים אלוני, והקשר ההדוק עמו נמשך 16 שנים ברציפות.
בשנת 1970 החל לכתוב ב"מעריב" ביקורות וכתבות על קולנוע ותיאטרון. במקביל ערך תוכניות תרבות מיוחדות בגלי צה"ל ובהן "חייו ומותו של בארי חזק", "חייו ומותו של המשורר והסופר דוד פוגל", ו"חייו בארץ ישראל ומותו של י.ח. ברנר" במלאת 50 שנה להירצחו (1971).
היה מיודד עם יהושע קנז, שהקדיש לזכרו את ספרו "מומנט מוסיקלי" (1980).
בשנת 1979 נהרג משה נתן בתאונת דרכים ברמת אביב, שם התגורר, ונטמן בבית העלמין בחולון. היה בן 37 במותו.
מספריו

המלחמה על ירושלים, הוצאת אותפז
כישוף נגד מוות: התיאטרון של נסים אלוני. ערך וצירף הקדמה ונספחים זאב שצקי; איורים: יוסל ברגנר, אודרי ברגנר, שלמה ויתקין, משה מוקדי. הוצאת הקיבוץ המאוחד. 1996
הערות שוליים

↑  ע"פ מצבתו בבית העלמין תל-אביב-דרום
↑  אהוד בן עזר, עכשיו נוסע משה נתן, 12 באפריל 2007
↑  בפתח הספר כתוב:"לזכר חברי משה נתן"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524683305171  CiNii: DA03868867  GND: 116525848X  ISNI: 0000 0000 6692 8267  LCCN: no96037134  VIAF: 43893506   WorldCat (עם VIAF): 43893506
דן קדר

| --- | --- |

דן קדר
 לידה:  17 בספטמבר 1929 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 בספטמבר 2008 (בגיל 79) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תקופת הפעילות:  1949–2008 (כ־59 שנים)
 
דן קֵדר (17 בספטמבר 1929 – 26 בספטמבר 2008) היה צייר, מורה, במאי ושחקן תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

קדר נולד בתל אביב בשנת 1929, כבן יחיד להוריו. למד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובתיכון חדש. היה פעיל בתנועת השומר הצעיר, אותה תיאר בראיון "תנועת הנוער השומר הצעיר עיצבה את האופי שלי, זאת הייתה האוניברסיטה שלי".
כבר כתלמיד תיכון התבלט הן בציור והן במשחק, ולאחר שסיים את לימודיו, השתתף בסדנאות לציירים צעירים. בנוסף ביים מערכונים ב"שומר הצעיר". בצבא שירת בחיל התותחנים.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

לאחר שהשתחרר מהצבא, הצטרף לקיבוץ הראל אך עזב לאחר שנתיים, ובשנת 1953 התקבל לבית הספר הדרמטי של התיאטרון הקאמרי וסיים כאחד החניכים המצטיינים. במשך שלוש שנים המשיך לשחק במחזות שונים בתיאטרון, עד שנשלח ללמוד בימוי במשך שנה בבית הספר לתיאטרון "אולד וויק" בבריסטול (אנ'). בתום לימודיו ביים בהצלחה בתיאטרון בלונדון את "דון פרלימפלין ואשת הסנדלר הנפלאה" מאת פדריקו גארסיה לורקה. מנהל הקאמרי יוסף מילוא שמע על הצלחת הפקה זו, וביקש מקדר שיחזור לישראל לביים אותה בקאמרי.
לאחר שחזר בשנת 1957 היה אמור לביים מיד את "דון פרלימפלין ואשת הסנדלר הנפלאה", אך סכסוכים פנימיים עיכבו את הפקתה. היא עלתה בתחילת 1958, אך באותה עת התחולל בקאמרי "מרד" זוטא נגד ניהולו של יוסף מילוא, השחקנים לא השקיעו מאמץ בהצגה, היא קיבלה ביקורות צוננות, ירדה לאחר זמן קצר, וקדר עזב את הקאמרי. בהמשך הקריירה ביים הפקות קטנות ולהקות צבאיות, ולא ביים יותר בתיאטרון הרפרטוארי.
בשנת 1958 ביים את "הטיסה לירח" מחזה מאת עמוס אריכא בתיאטרון לילדים, וגם ביים מופע של להקת פיקוד מרכז בשם "האדם הנכון במקום הנכון" שכתב יגאל מוסינזון, בה כיכבו אילי גורליצקי ועודד קוטלר.
בשנת 1959 ביים ועיצב את התפאורה למחזה "לבדו בתוך הלילה" מאת יגאל מוסינזון, שעלה ב"תיאטרון סדן".
בתחילת שנות ה-60 החל ללמד במשרה מלאה בחוגי דרמה בבתי הספר התיכוניים של תל אביב, כעובד עיריית תל אביב. ב-1961 מונה כמנהל אדמיניסטרטיבי של בית הספר למשחק "בית צבי", אך עזב לאחר שנה בתפקיד. בין תלמידיו בחוגי הדרמה היו מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ ובמאי התיאטרון עמרי ניצן ומיכה לבינסון.
בשנת 1963 ביים את המופע "גשר פתוח", סדרת מערכונים שכתב יוסף מונדי ועלתה בתיאטרון "בימת השניים" של חינה רוזובסקה ויוסף לוי. באותה שנה גם הקים את "תיאטרון טרקלין" שהעלה ערב מערכונים עם מרים נבו ותיאודור תומא.
ביוגרפיה > קריירת ציור

קדר למד ציור כילד אצל אהרון אבני, ולאחר מכן אצל יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי. אחר כך למד בבצלאל אצל מרדכי ארדון.
בשנת 1949 השתתף לראשונה בתערוכה של ציירים ופסלים צעירים בתל אביב, בה השתתפו אמנים נוספים בני דורו, בהם: דני קרוון, דוד פלומבו ואביגדור אריכא.
בפברואר 1951, השתתף בתערוכה הראשונה של קבוצת העשרה, בבית אגודת הציירים והפסלים בתל אביב, שבאפריל 1951 הוצגה גם בבית האמנים בירושלים. לאחר מכן קדר לא היה פעיל יותר בקבוצה.
במשך שנים רבות עסק קדר בציור באופן חלקי בשעות הפנאי, אך ב-1969 החליט לנטוש את הקריירה בתיאטרון ולהתמקד בציור.
בשנת 1995, בעקבות רצח רבין, יצר את המיצב "על פני תהום", המורכב מ-12 ציורים. במלאת 10 שנים לרצח תרם את המיצב לגלריית קמפוס חנקין בתיאטרון חולון, כתערוכת קבע ש"מוקדשת לתהום שנפערה בחברה הישראלית עם הרצח", כפי שנכתב בדף התערוכה.
בשנת 2005 יצא לאור הספר "דן קדר מצייר: משלי לה פונטיין" שכלל כ-36 ממשלי לה פונטיין בתרגום של ראובן וימר. במקביל עלתה באולם מסקין ב"הבימה" תערוכה של 36 הציורים שנעשו בעקבות משלי לה פונטיין.
במאי 2008 הציג את התערוכה האחרונה שלו, לאחר שבמשך שלוש שנים סבל ממחלה ועבר מספר ניתוחים, החליט להפסיק את הטיפולים לצייר 20 עבודות גדולות, המקיימות תמונת ראי סמלית לספרו של ידידו אמיל חביבי "האופסימיסט" .
נפטר בתל אביב ב-2008. הובא למנוחות בבית העלמין ירקון.
חיים אישיים

היה נשוי לאוצרת ציונה קדר ואב לשלושה. בנו יובל קדר, צייר, ובתו יסמין קדר, זמרת ושחקנית.
ספרי יצירתו > אלבומים וקטלוגים

דן קדר 1968–1979: ציורי שמן, ירושלים: כתר, 1979. (אלבום תמונות)
דן קדר – לצייר; אוצר התערוכה: מאיר אהרונסון, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית, 1988. (תערוכה שנערכה מ-18.6.1988)
"Dialogue" :an exhibition of original paintings, Great Neck, N.Y.: Aviv International Fine Art Gallery, 1989.
גנבו לי את הים: דן קדר; אוצרת: מאירה פרי-להמן, ירושלים: מוזיאון ישראל, 1994. (תערוכה שנערכה באוגוסט 1994)
פולסא דנורא: ציורים: 1996–1997; מאמר מבוא: מנשה קדישמן, תל אביב: אגודת הציירים והפסלים בישראל, 1997.
הכול זורם: ציורים, תל אביב: בית סותבי'ס, 2001. (קטלוג)
פילגש בגבעה: ... פוליפטיכון 2001–2002; מאמר מבוא: יוסי אלפי, גבעתיים: תיאטרון גבעתיים, 2002. (16 במרץ–30 באפריל 2002)
דן קדר - הפרחת השממה וכדומה ---; אוצר: יובל קדר, תל אביב: גלריה גרשטיין, 2008. (תערוכה שנערכה מכ"ה באייר תשס"ח, 30 במאי 2008)
ספרי יצירתו > איורים

ליאופולד סידאר סנגור (נשיא סנגאל), טוטם: מבחר שירים; תרגום: איתמר אבן-זוהר, אהרן אמיר, חיים גורי, אריה לרנר, שמשון ענבל; עריכה: שמשון ענבל; עטורים: דן קדר; עצוב האותיות: אמציה כ"ץ, תל אביב: עקד, תשכ"ה. (עברית וצרפתית עמוד מול עמוד)
יבי, חולם הייתי ועולם אחר רציתי: שירים ומכתמים; ציורים: דן קדר; מבוא: שלמה שבא, [תל אביב? : חמו"ל, 1994].
דן קדר מצייר משלי לה-פונטיין: ל"ו משלים אהובים; עברית: ראובן וימר, תל אביב: דורון ספרים, תשס"ו 2006.