stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פליקס מנדלסון
ביוגרפיה > קריירה > שנותיו האחרונות

בשנת 1833 מונה מנדלסון למנהל התזמורת של דיסלדורף. מ-1835 היה במשך כמה שנים מנצחה של תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, אחת מן המעולות בגרמניה באותם ימים. הוא היה מנצח מהולל והרבה להשמיע לקהל המוקסם יצירות מעולות, ובהן השמעות ראשונות של יצירות מופת, בהן הסימפוניה התשיעית של שוברט, שרק כעבור עשר שנים לאחר חיבורה, בוצעה נגינת הבכורה שלה על ידי תזמורתו של מנדלסון. כמו כן החזיר לתודעת העולם את יוהאן סבסטיאן באך שהיה נשכח עד אז, ובעיקר נודע בביצוע המתאוס פסיון של באך. בשנת 1843 ייסד מנדלסון את בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג והמשיך לפעול בו עד יום מותו. פעילותו הרבה ועומס המאמצים במילוי התפקידים שלקח על עצמו דרדרו את מצבו הבריאותי שממילא היה רופף. פטירתה של אחותו האהובה פאני גרמה לו לדיכאון כבד והוא נפטר צעיר לימים בגיל 38.
סגנון מוזיקלי

מנדלסון היה מלחין פורה וקל כתיבה. סגנונו מצטיין בקלילות נעימה והמוזיקה שלו קולחת ומענגת את מאזיניה. מקום חשוב ביצירותיו לפסנתר תופסים "הוואריאציות הרציניות" ו"השירים ללא מילים". מנדלסון נמנה עם חוג מקורביהם של מספר מלחינים והיה ידידו הקרוב של רוברט שומאן, יחדיו עיצבו את הסגנון הרומנטי המוקדם בגרמניה. כתבי ידו נשמרים בספרייה הממלכתית של ברלין.
סגנון מוזיקלי > תגובות אנטישמיות

בחיבורו האנטישמי "היהדות במוזיקה", כתב המלחין הגרמני ריכרד וגנר כי המוזיקה המופקת על ידי מלחינים בעלי רקע יהודי כדוגמת פליקס מנדלסון וג'אקומו מאיירבר היא "מתוקה ומצלצלת ללא עומק", רדודה ומלאכותית שיש בה סממנים של מוזיקה דתית הניזונה מהפולחן היהודי בבית הכנסת, המחקה באופן שטחי את המוזיקה האמיתית ששורשיה ב"רוח האמיתית של הפולק (העם)". צ'ייקובסקי הגיב במאמר תגובה אירוני על דברי ואגנר (Русские ведомости, 29.11.1872): "האם זה לא מביש שהיהודי הכשרוני ביותר הזה מצליח בערמומיות חתרנית לגרום הנאה לאנושות ביצירותיו היפות עם הכלים המוזיקליים במקום שהוא ירדים את האנושות בכנות הגרמנית כמו ואגנר - באופרות הארוכות והקשות, רבות הרעש ולעיתים המשעממות לגמרי". בהשפעת ואגנר ובהתאם לחוקי הגזע שלה, החרימה המפלגה הנאצית את מנדלסון והכריזה עליו מלחמת חורמה, בניסיון למחוק לו כל סימן וזכר. את ה"שירים ללא מילים" המפורסמים שלו אמנם הדפיסו, כי היו אלה מנגינות פופולריות ומוכרות מדי, אך רשמו ש"מחבר היצירות אינו ידוע". הנאצים גם החרימו את יצירתו "חלום ליל קיץ", והמלחין קרל אורף קיבל על עצמו להלחין מוזיקה חלופית למחזה. הם הרסו בשנת 1936 את האנדרטה לזכר מנדלסון, שהוקמה בחזית הגוונדהאוס, מקום משכנה של תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, בשנת 1900. בשנת 2008 נחנכה אנדרטה משוחזרת של מנדלסון, ליד כנסיית סנט תומאס.
הנצחה

מפרצון מנדלסון באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
זכרו של פליקס מנדלסון הונצח בבול דאר ישראלי. ב-25 ביוני 1996, הנפיק השירות הבולאי בול דאר לזכרו של מנדלסון שעליו מופיע דיוקנו   וקטע תווי מוזיקה מתוך האורטוריה "אליהו" שמנדלסון הלחין. על השובל מופיעה חתימת ידו. האמנים נעמי ומאיר אשל  עיצבו את הבול. דאר ישראל מכר 798,000 בולים של הבול הזה  במשך 5 שנים ורבע עד להפסקת מכירתו.
בשנת 2009, לרגל 200 שנה להולדתו, הוציא הדואר הגרמני בול לזכרו.
מיצירותיו

חמש סימפוניות: הסימפוניה הראשונה בדו מינור, הסימפוניה השנייה – "שיר תהילה" עם חלק אחרון שהוא קנטטה לסולנים ומקהלה, הסימפוניה השלישית בלה מינור – "הסימפוניה הסקוטית", הסימפוניה הרביעית בלה מז'ור – "הסימפוניה האיטלקית" (מהידועות ביותר של המלחין), הסימפוניה החמישית ברה מינור – "הרפורמציה".
12 סימפוניות לכלי קשת (יצירות נעורים שפורסמו לאחר מותו)
שני קונצ'רטי לכינור (האחד מוכר ביותר, קונצ'רטו לכינור במי מינור אופוס 64. ואילו השני ברה מינור, הפחות מוכר, כתוב לכינור ולתזמורת מיתרים - יצירת נעורים)
שני קונצ'רטי לפסנתר (מס' 1 בסול מינור אופוס 25, מס' 2 ברה מינור אופוס 40)
קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 במי מינור (נמצאו קטעים ממנו לאחר מותו שחוברו ליצירה אחת על ידי המלחין האיטלקי מרצלו בופליני)
רונדו בריליאנט לפסנתר ותזמורת אופוס 29
סרנדה ואלגרו ג'ויוזו לפסנתר ותזמורת אופוס 43
שני קונצ'רטי לשני פסנתרים ותזמורת
קונצ'רטו לכינור, פסנתר ותזמורת.
"חלום ליל קיץ" (פתיחה ומוזיקה בימתית כולל הפרק "מארש החתונה")
האורטוריות "אליהו", "פאולוס"
הפתיחות: "מערת פינגאל" (ההברידיים), שלוות הים ונסיעה צלחה, מלוזינה היפה, רואי בלא, עתליה
שירים לקול ולפסנתר (שניים מן המוכרים בהם: "ברכת בוקר", "על כנפי השיר").
שתי שלישיות (ברה מינור אופוס 49, בדו מינור אופוס 66) לכינור, צ'לו ופסנתר.
שמינייה לכלי קשת אופוס 20 במי במול מז'ור
שבע רביעיות כלי קשת (אופוס 12 במי במול מז'ור, אופוס 13 בלה מינור, אופוס 44 ברה מז'ור, מי מינור, מי במול מז'ור, אופוס 80 בפה מינור, 4 קטעים לרביעיית כלי קשת אופוס 81)
שלוש רביעיות לפסנתר וכלי קשת (אופוס 1 בדו מינור, אופוס 2 ברה מז'ור, אופוס 3 בסי מינור - חוברו בהיות מנדלסון בן 13)
שתי חמישיות לכלי קשת (אופוס 18 בלה מז'ור, אופוס 87 בסי במול מז'ור)
שישיה לפסנתר וכלי קשת אופוס 110 ברה מז'ור
שש סונטות לעוגב אופוס 65
שלושה פרלודים ופוגות לעוגב אופוס 37
קטעים נוספים לעוגב
שלוש סונטות לכינור ופסנתר (בפה מז'ור (1820), בפה מז'ור (1838), בפה מינור אופוס 4
שתי סונטות לצ'לו ופסנתר (בסי במול מז'ור אופוס 45, ברה מז'ור אופוס 58)
סונטה לפסנתר וקלרינט
סונטה לפסנתר וויולה
שני קטעים לפסנתר, קלרינט ובאסט או בסון (אופוס 113 בפה מינור, אופוס 114 בפה מז'ור)
יצירות לפסנתר סולו: שירים ללא מילים, קפריצ'י, פרלודים ופוגות, סונאטות וריאציות, רונדו קפריצ'יוזו.
יצירות למקהלה ותזמורת לפי מילים מספר תהלים או הקנטטה "ליל ואלפורגיס הראשון".
ראו גם

פנטזיה ברילאנטית עם וריאציות
לקריאה נוספת

פייר לה-מור, מעבר לתשוקה, חיי פליקס מנדלסון-ברתולדי, תרגמה שרה רזי, הוצאת "עידית", תל אביב, תשי"ט.
מוזל מושנסקי, מנדלסון, תרגמה אביבה שלח, הוצאת דביר, 1989.
פיליפ רדקליף, מנדלסון, תרגום: גבי פלג, כתר הוצאה לאור, 1990.
הערות שוליים

1 2  ישראל שליטא, אנציקלופדיה למוסיקה, תל אביב: יהושע צ'צ'יק, הוצאת ספרים בע"מ
↑  מפרצון מנדלסון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 372
↑  מרצלו בופליני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289582005171  PLWABN: 9810618931305606  BIBSYS: 90094793  BNC: 000064327  BNE: XX1026896  BnF: cb13984603f (data)  CANTIC: a10447921  CiNii: DA0314640X  GND: 118580779  HDS: 041463  ICCU: CFIV025596  ISNI: 0000 0001 2118 1195  LCCN: n79139515  LNB: 000037232  MusicBrainz: 0e85eb79-1c05-44ba-827c-7b259a3d941a  NDL: 00471518  NKC: jn19990005595  NLA: 36591008  NLG: 71710  NLK: KAC199639464  NLR:   NSK: 000101482  NTA: 06872134X  RERO: 02-A000112977  RKD: 55196  SELIBR: 194985  SNAC: w6t25wff  SUDOC: 027329453  Trove: 1309489  ULAN: 500088371  VcBA: 495/232207  VIAF: 2665666   WorldCat (עם VIAF): 2665666 
חדר העבודה של פליקס מנדלסון בלייפציג
תווים לשיר "כשרוח הערב נושבת בין צמרות העצים" בכתב ידו עבור קרוביו: פאני, רבקה ופאול במעונו בלייפציג
פליקס מנדלסון על בול גרמני לציון מאתיים שנה להולדתו (2009)
פסל של פליקס מנדלסון בבניין תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג
אנדרטת מנדלסון בלייפציג שנהרסה על ידי הנאצים
האנדרטה המשוחזרת של מנדלסון ליד כנסיית תומאס בלייפציג
מאטבי ברונשטיין

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1906 (יוליאני) ויניצה, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  18 בפברואר 1938 (בגיל 31) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית 
 מקום מגורים:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות הממוריאלי לוואשובו 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מוסדות:  מכון יופה  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  ארקדי מגדל, Vladimir Berestetsky 
 בן או בת זוג:  לידיה צ'וקובסקיה 
 
מאטבי ברונשטיין (ברוסית: Матвей Петрович Бронштейн;‏ 2 בדצמבר 1906 ויניצה -18 בפברואר 1938 לנינגרד) פיזיקאי תאורטי סובייטי יהודי מחלוצי תורת כבידה קוונטית, מחבר של עבודות באסטרופיזיקה, קוסמולוגיה, אלקטרודינמיקה קוונטית ומוליכים למחצה ומספר ספרים במדע פופולרי לילדים.
חייו

ברונשטיין קיבל בעיקר חינוך ביתי, מכיוון שגיוסו של אביו לצבא הצאר בשנת 1914 מנע את שליחתו לבית ספר, מחוסר באמצעים. ברונשטיין למד מספרים, קרא הרבה מאוד ושלט בשפות: רוסית, אוקראינית, גיאורגית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, עברית, טורקית, לטינית, יוונית, ספרדית ויפנית.
בשנת 1925 פרסם ברונשטיין את המאמר המדעי הראשון שלו שעסק במבנה הפוטוני של קרני רנטגן. בשנת 1926 הוא החל ללמוד באוניברסיטת לנינגרד ובשנת 1930 סיים את לימודיו והחל לעבוד במחלקה התאורטית של המכון הפיזיקלי של האוניברסיטה. בשנת 1930 התחיל לעבוד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה.
ברונשטיין ביקש לאחד את תורת הכבידה, תורת היחסות הפרטית ותורת היחסות הכללית וטבע את המונח cGh, כמבטא איחוד זה. בין תלמידיו הבולטים היה ארקדי מגדל.
לברונשטיין היו מספר היתקלויות עם השלטונות הסובייטיים. בשנת 1931 הוא שלח עם חמישה פיזיקאים נוספים מברק לכותב הערך על אתר באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, בו לעג לערך והשווה את כתיבתו לכתיבת ערך על פלוגיסטון. בתגובה לכך קיבל ברונשטיין מכתב נזיפה והושעה לזמן מה ממתן הרצאות באוניברסיטה. באביב 1937 לאחר שעשרות אלפי כרכים של ספרו לנוער על המצאת הרדיו הודפסו וחיכו לכריכה, נדרש ברונשטיין לשנות את תוכן הספר, שהציג את המצאת הרדיו כהישג מקביל של אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב וגוליילמו מרקוני, דבר שנחשב פגיעה בכבוד הרוסי. ברונשטיין סירב לשכתב את ספרו והכרכים שהודפסו הושמדו.
במהלך הטיהורים הגדולים, ב-6 באוגוסט 1937, נעצר ברונשטיין בבית הוריו בקייב. הוא נלקח לכלא בלנינגרד, בו הורשע במשפט בפברואר 1938 והוצא להורג בו ביום. לאשתו, לידיה צ'וקובסקיה, הודיעו שהוא נדון לעשר שנות מאסר בגולאג, ללא זכות לשליחת מכתבים. בדצמבר 1939 קיבלה אלמנתו אישור שהוא הוצא להורג. שמו טוהר בשנות ה-50 לאחר מותו של סטלין.
במהלך לימודיו כתב ברונשטיין ספרי מדע פופולריים להשלמת פרנסתו. ספריו לילדים הוצאו לאור מחדש בשנת 1957 לאחר ששמו טוהר.
הערות שוליים

1 2  A New Approach to Differential Geometry using Clifford's -Geometric Algebra, pages 170-171
↑  Matvei Petrovich Bronstein: and Soviet Theoretical Physics in the Thirties, page 153
↑  A New Approach to Differential Geometry using Clifford's Geometric Algebra, page 167
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396201605171  BnF: cb12483243b (data)  GND: 119152436  ISNI: 0000 0001 1045 2105  LCCN: n91106333  LNB: 000118732  NKC: mzk2010573535  NTA: 133617238  SUDOC: 167268538  VIAF: 22944933   WorldCat (עם VIAF): 22944933
NEOS – אוסטריה החדשה והפורום הליברלי

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה 
 מנהיגים:  Beate Meinl-Reisinger 
 תקופת הפעילות:  27 באוקטובר 2012 – הווה (12 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם, פרו־ארופאיות 
 מטה:  וינה 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה 
 צבעים רשמיים:  פוקסיה (צבע) 
 
 www.neos.eu
 
NEOS – אוסטריה החדשה והפורום הליברלי (בגרמנית: NEOS – Das Neue Österreich und Liberales Forum) היא מפלגה פוליטית ליברלית באוסטריה. היא הוקמה בשם NEOS – אוסטריה החדשה בשנת 2012. בשנת 2014 התמזגה NEOS עם הפורום הליברלי ואימצה את שמה הנוכחי.
מאז 2018, יושבת ראש המפלגה היא ביטה מיינל-רייסינגר. בבחירות בשנת 2024 השיגה המפלגה 18 מושבים במועצה הלאומית. למפלגה יש נציג אחד במועצה הפדרלית של אוסטריה. NEOS מיוצגת בשישה מתוך תשעת הפרלמנטים של מדינות אוסטריה ומעורבת בממשלה בזלצבורג ובווינה. ל-NEOS יש שני נציגים בפרלמנט האירופי, שחברים בסיעת התחדשות באירופה.
היסטוריה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
NEOS – אוסטריה החדשה קיימה את כינוס ההקמה שלה ב-27 באוקטובר 2012. היועץ הפוליטי מתיאס סטרולץ נבחר ליושב ראש עם 96.2% מהקולות. הוא הצהיר כי המפלגה "תעמוד נגד הקיפאון והשחיתות בפוליטיקה האוסטרית", וכי היא מהווה אלטרנטיבה לבוחרים מתונים שהתפכחו מהממשלה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית באוסטריה (SPÖ) ומפלגת העם האוסטרית (ÖVP). הוא הצהיר כי מטרת המפלגה לבחירות הפדרליות הבאות היא לזכות בלמעלה מ-10% מהקולות. עם הקמתה, הצטרפו למפלגה במאות אנשים. בינואר 2013, היו בה למעלה מ-1,000 חברים.
במארס 2013, NEOS התאחדה עם הפורום הליברלי והמפלגה הליברלית הצעירה של אוסטריה, שפעלו בשם NEOS. באפריל ערכה המפלגה את הפריימריז הראשונים שלה לקביעת הרשימה הפדרלית שלה לבחירות הקרובות. ההרכב הסופי של הרשימה הפדרלית של NEOS הוכרז ב-1 במאי 2013.
ב-13 ביולי, NEOS הודיעה כי אספה 3,100 חתימות לבחירות הקרובות, העולות על 2,600 הנדרשות להופיע בקלפי ברחבי הארץ. ב-5 בספטמבר החלו התעשיין, לשעבר פוליטיקאי הפורום הליברלי, וכספי NEOS, הנס פיטר האסלשטיינר, במערכה למען המפלגה.
בבחירות ב-29 בספטמבר התמודדה NEOS בשם "NEOS – אוסטריה החדשה והפורום הליברלי", עם השם הקצר "NEOS". הרשימה זכתה ב-4.96% מהקולות ותשעה מושבים, והפכה לקטנה מבין שש המפלגות במועצה הלאומית.
בבחירות שנערכו באוקטובר 2017 NEOS זכתה ב-5.30% מהקולות – עלייה שולית לעומת 2013. הרשימה זכתה בעשרה מושבים בסך הכל. עקב קריסתם של הירוקים, קבוצת NEOS הפכה לרביעית בגודלה במועצה הלאומית.
בבחירות שלאחר מכן (ספטמבר 2019) NEOS זכתה ב-8.10% מהקולות – עלייה של 2.8% לעומת 2017. בתוצאה מכך הסיעה גדלה בחצי – מ-10 נציגים ל-15.
הערות שוליים

↑  Oliver Gruber (2014). Campaigning in Radical Right Heartland: The politicization of immigration and ethnic relations in Austrian general elections, 1971-2013. LIT Verlag Münster. p. 83. ISBN 978-3-643-90517-8.
↑  "New party NEOS holds founding convention". Die Presse. 27 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The "Neo"-Liberals". Die Presse. 18 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pirates, Neos, and other angry citizens". Der Standard. 18 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Neos: New party with green support". Die Presse. 12 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tom Lansford (7 באפריל 2014). Political Handbook of the World 2014. SAGE Publications. p. 90. ISBN 978-1-4833-3327-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Results". NEOS. אורכב מ-המקור ב-1 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Neos have collected sufficient declarations of support". Der Standard. 19 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NEOS sends Haselsteiner into the election race". ORF. 5 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nationalratswahl 2013". Austrian Interior Ministry.
↑  "Nationalratswahl 2017". Austrian Interior Ministry. אורכב מ-המקור ב-2017-10-15. נבדק ב-2021-01-16.
↑  "Nationalratswahl 2019". Austrian Interior Ministry. אורכב מ-המקור ב-2019-10-22. נבדק ב-2021-01-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1135299730  VIAF: 1120149844990902960009   WorldCat (עם VIAF): 1120149844990902960009
יצירה

ערך זה עוסק במושג יצירה במובן הכללי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יצירה היא מונח מופשט, המתאר התייחסות לדבר מה כאל תוצר של תהליכים מורכבים בעל ערך סובייקטיבי מוסף. בשפה היום-יומית נהוג להתייחס ליצירה כאל תוצר אמנותי, למשל: ספר, ציור או שיר. עם זאת, מקובלים מאוד גם שימושים אחרים למילה, כגון "יצירה אלוהית" (בריאת העולם) או "יצירה של הטבע".
תחומים מרכזיים שבהם נעשה שימוש במונח הם אומנות, אמנות, מדע, מטאפיזיקה, תרבות, טכנולוגיה ואדריכלות ליטיגציה ועוד.
תהליך היצירה

יצירה נוצרת תוך כדי תהליך מסוים, לעיתים ארוך. בתהליך הזה ישנו יוצר אשר מחולל שינוי כלשהו במציאות באופן מכוון. כוונה זו יכולה להיות ביטוי של העולם הפנימי של היוצר, חתירה ליופי או לאסתטיקה, העברת מסר, חידוש המציאות וכו'.
היוצר על פי רוב מנסה לגעת במשהו הגדול ממנו.
קשה לקבוע מהי יצירה ומה אינה יצירה, משום שהמאפיין הבולט ביותר של היצירה הוא הסובייקטיביות – היוצר קשור ליצירה באופן נפשי כלשהו, כך שהיצירה מייצגת חלק בלתי נפרד מעולמו של היוצר, והיא מייצגת ערכים מסוימים של היוצר. רק לעיתים נדירות ניתן להפריד באופן מוחלט בין היצירה לבין היוצר שלה.
לדוגמה: ניתן לקבוע בוודאות כי שיר אשר נכתב על ידי משורר, חתום על ידיו ומבטא את עולמו הרגשי הוא יצירה של המשורר. לעומת זאת, יש מספר תשובות לשאלה: "האם כיסא שהוכן על ידי נגר הוא יצירה?".
ניתן להבחין בין תהליך היצירה, שהוא מונח סובייקטיבי, לבין עשייה, שהיא מונח אובייקטיבי. העשייה מתארת את השינויים המכוונים שאדם גורם במציאות, בעוד שיצירה מתייחסת לשינויים האלה כשהם משתקפים בנפשו של האדם ומבטאים ערכים מסוימים.
לעיתים אין יוצר אחד ליצירה, ויש אף יצירות שאינן מיוחסות לבני אדם. ליצירה עשויים להיות מספר מוגדר של יוצרים (כמו שני סופרים שכותבים ספר), או קבוצת אנשים (כמו הפירמידות במצרים). לעיתים מתייחסים ליצירות של אל (כדוגמת יצירת האדם הראשון) או ליצירות של הטבע (למשל – תווי נוף מרשימים).
תהליך היצירה > אלתור

אלתור הוא הפעולה של יצירת דבר חדש באותו הרגע ללא תכנון מקדים.
אלתור הוא צורה של יצירה (כפועל ולא כשם עצם) באמנות, או אמנות בפני עצמה. למרות זאת, אלתור לא מבוצע רק בהקשר אמנותי אלא בכל תחומי החיים.
יצירה חברתית

יצירה עשויה להיות תוצר מוחשי (ספר, ציור) או תוצר אמנות מופשט יותר (לחן, מחזה), אך היא גם יכולה להיות מופשטת וכללית יותר. ניתן להתייחס גם ליצירה חברתית או ליצירה תרבותית כאל יצירה שנוצרה על ידי מספר רב של אנשים.
יצירה כזו יכולה להיות מבנים ארגוניים, תחומי אמנות, אופנות אדריכליות, תחומי מדע, הישגים טכנולוגיים וכו'. כפי שיצירה של פרט מבטאת את עולמו הערכי, גם היצירה החברתית מייצגת את העולם הערכי של חברה מסוימת, והיא מקור לרגשות כגון הזדהות וגאווה. יצירה חברתית יכולה להיות מזוהה עם לאום מסוים, אימפריה, אסכולה (מדעית, אמנותית או אחרת), או תנועה חברתית.
הגדרתה של יצירה חברתית אינה חד-משמעית, והיא תלויה בנסיבות. דוגמאות לגורמים המוגדרים לעיתים כיצירה חברתית הם פלאי העולם, תרבות הבנייה של האימפריה הרומית והמדע המודרני. גם תופעות חברתיות כמו ההסתדרות או הקיבוצים בישראל מוגדרים לעיתים כיצירה חברתית.
יצירה אמנותית

יצירה אמנותית היא תוצר פיזי או רוחני שמציין את סיומו של תהליך אמנותי. היצירה שלמה כאשר האמן מחליט שהיא עומדת בזכות עצמה. לדוגמה – פסל מוכן או לחן.
על פי רוב ליצירה אמנותית חיים ארוכים יותר מאשר לאמן אשר יצר אותה.
דוגמאות ליצירות אמנותיות הן יצירות מוזיקליות (וכן שירה, לחן או ביצוע של שיר על ידי הרכב מוזיקלי מסוים), יצירות ספרותיות ויצירות בתחום האמנות הפלסטית (פסל, ציור ועוד).
ראו גם

יצירתיות
הערות שוליים

↑  Lewis, C., & Lovatt, P. J. (2013). Breaking away from set patterns of thinking: Improvisation and divergent thinking. Thinking Skills and Creativity, 9, 46–58.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294793205171  BNE: XX525129  BnF: cb119328783 (data)  GND: 4123592-7  LCCN: sh85008034  LNB: 000319949  NKC: ph126878 
התשוקה ליצירה, ציור מהמאה ה-19
מוריס יעקב רפאל

| --- | --- |

 לידה:  1798 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  1868 (בגיל 70 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  ?–1868 
 
הרב מוריס יעקב רפאל (באנגלית: Morris Jacob Raphall, ‏3 בספטמבר 1798 – 23 ביוני 1868) היה רב יהודי-אמריקני אורתודוקסי.
ביוגרפיה

רפאל נולד בסטוקהולם שבשוודיה. אביו שימש כבנקאי של מלך שוודיה, בגיל 9 היגר עם אביו לקופנהגן שבדנמרק, שם התחנך בבית ספר היהודי. בגיל 14 עבר לאנגליה ולמד בישיבה, ובגיל 23 עבר לגרמניה ולמד שפות באוניברסיטת ארלנגן. לימים קיבל דוקטורט מאוניברסיטת גייסן בעבור פרסום התרגום שלו לתרגום ה-18 של המשנה. בהמשך התחיל לתרגם גם את חמישה חומשי תורה אבל פרסם רק את הספר הראשון. בגיל 26 שב לאנגליה והתחתן.
בשנת 1832 התחיל להרצות על שירה תנ"כית. בשנת 1834 הקים את ה"היברו רביו" (Hebrew Review). בשנת 1840 נסע לסוריה על מנת לחקור את הפרעות שבוצעו ביהודים במדינה, וחיבר כתב הגנה מפני עלילת הדם בדמשק. לאחר שחזר בשנת 1841 הוא התמנה לרב של בית הכנסת של ברמינגהאם ושימש כרב העיר במשך 8 שנים. פעל נגד אפליית יהודים באנגליה ולקח חלק בהקמת בית הספר היהודי בברמינגהאם, Hebrew National School. עוד שימש כעוזר לרב הראשי ליהודי בריטניה, שלמה הירשל.
בשנת 1849 הפליג לניו יורק ומונה לרב של בית הכנסת האנגלו-גרמני ברחוב גרין, הידוע בשם קהילת בני ישורון. הוא שימש כרב בית הכנסת עד לשנת 1866.
רפאל הכניס שורה של שינויים להנהגות בית הכנסת שלו. בין השאר, אסר על מכירת כיבודים בבית הכנסת, הקים מקהלת גברים, וקבע קוד לבוש לחזן ולרב הקהילה, אך כל השינויים היו במסגרת ההלכה האורתודוקסית.
Bible view of Slavery

בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים האמריקנית חיבר מסה בשם "Bible view of Slavery" אודות העבדות בראיית היהדות. ב-4 בינואר 1861 חודשיים לפני כניסתו לתפקיד של לינקולן, קרא נשיא ארצות הברית היוצא ג'יימס ביוקנן הבן, ליום של צום והתבוננות במטרה לצנן את המתח במדינה, עוד באותו ערב התכנסו קהילת "בני ישורון" כדי לשמוע את דרשת ערב שבת מפי רבם, הרב מוריס יעקב רפאל. הרב שהיה מודע היטב לכך שבניו יורק, מדינה צפונית, הייתה התנגדות לעבדות דרש ארוכות שלא כהרגלו ומתוך ידיעה שהוא מכביד על בני קהילתו. הוא הרגיש שגודל השעה מחייב אותו לעורר את קהילתו ואומר:
”ידידי, אני מוצא את עצמי, ואני מצטער על כך, נואם נאום בעד העבדות. אינני ידיד לרעיון העבדות בכלל, ופחות מכך לעצם עבודת העבד. ועם זאת, אני עומד כאן היום כמורה בישראל, לא כדי לומר לכם את אשר בדעתי ואת מה שאני חש בנושא, אלא כדי להביא לכם את דברי הא־ל, את השקפתו של המקרא על העבדות. מתוך הבנה עמוקה של אחריותי, אני חייב להביא בפניכם את האמת ורק את האמת, עד כמה שהאמת איננה נעימה או לא פופולרית.” במסה הוא הראה שאין קשר בין השקפת כתבי הקודש על העבדות ובין העבדות שהתרחשה בפועל במדינות הדרום. כאשר בנוסף (כנאמר בציטוט), הרב רפאל בעצמו לא הזדהה עם מוסד העבדות, אך לא את דעותיו האישיות בא לדרוש אלא את הבירור שעשה בהשקפת התורה על העבדות. בכך הוא ביקש לבטל את הקשר הלא מוכרח שנעשה בין עבדות לפשעים מוסריים, ובכך לנסות למנוע את שפיכות הדמים שתתרחש לאחר מכן במלחמת האזרחים. הוא טען שלא את עצם מוסד העבדות יש לבטל דווקא אלא יש לשנות את התצורה שלו, וממילא לא כל מי שמחזיק בעבדים הוא מושחת באופן מוסרי. ובכן, המסה כולה באה לדון רק בהיבט התורני של הוויכוח, ובו הוא מראה שהיהדות איננה אוסרת את העבדות. הדרשה הייתה כה מוצלחת עד שהוא התבקש לשאת אותה שוב כעבור אחד עשר יום בפני החברה ההיסטורית של ניו יורק.
רפאל היה היהודי הראשון שנשא תפילה בפתיחת ישיבת הקונגרס של ארצות הברית, ב-1 בפברואר 1860.
לקריאה נוספת

The Bible View of Slavery, Jewish-American History Foundation
הערות שוליים

↑  The Cambridge Dictionary of American Biography, by John S. Bowman. (1995). Retrieved October 2 2015 fromhttp://encyclopedia2.thefreedictionary.com/Raphall%2c+Morris+Jacob
↑  מגזין בריטי שעוסק בהלכה יהודית ובשירה יהודית. ראה נספח א מתוך הארכיון של אוניברסיטת טורונטו.
↑  בית הספר היהודי הראשון בברמינגהאם, אנגליה, הוקם בשנת 1843
↑  בני ישורון הוקם בשנת 1825 על ידי קבוצה של יהודים גרמנים ופולנים. סידור התפילה הנהוג בבית הכנסת היה סידור אשכנזי. לאחר הקמת התנועה ליהדות מתקדמת, הרפורמית, הקהילה הייתה חלק מתנועה זו משנת 1878 לתקופה של 6 שנים אך לאחר מכן פרשו מן התנועה והכריזו על עצמאות. ב-1886 הקהילה הצטרפה לתנועה הקונסרבטיבית עד לשנת 1990. החל משנה זו בית הכנסת מתקיים ללא השתייכות לאף זרם אלא פועל בצורה עצמאית. בשנים של הרב רפאל, בית הכנסת לא השתייך לתנועה הרפורמית ולכן הוא היה בעצם יותר מסורתי.
↑  The Bible View of Slavery, www.jewish-history.com
↑  סרנה, יונתן ושאפל, בנימין (2016). לינקון והיהודים- היסטוריה. כנרת זמורה: דביר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266796705171  PLWABN: 9810550230605606  GND: 121669270  ISNI: 0000 0001 1629 7601  LCCN: n87809128  NTA: 207309507  SNAC: w6wc0k32  Trove: 1474811  VIAF: 42700170   WorldCat (עם VIAF): 42700170 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרי פוקס

| --- | --- |

קרי פוקס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, 2009
 לידה:  30 ביולי 1966 (בת 58) ולינגטון, ניו זילנד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  טוי ואקאארי  Hutt Valley High School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרי לורן פוקס (באנגלית: Kerry Lauren Fox; נולדה ב-30 ביולי 1966) היא שחקנית ניו זילנדית. היא זכתה להכרה ב-1990 כשגילמה את דמותה של הסופרת ג'נט פריים בסרט "מלאך אצל שולחני" בבימויה של ג'יין קמפיון, שעליו זכתה בפרס הקולנוע והטלוויזיה הניו זילנדי לשחקנית הטובה ביותר.
ביוגרפיה

קרי פוקס נולדה בוולינגטון שבניו זילנד. יש לה קריירה בינלאומית, והיא מופיעה בסרטי קולנוע עצמאיים ובטלוויזיה. פוקס זכתה לשבחים והייתה מועמדת לפרס מכון הסרטים האוסטרלי על תפקידה בסרט הדרמה "חיי כפר". היא כיכבה בסרטו של דני בויל "חברים לרצח" לצדו של יואן מקגרגור, והייתה מועמדת לפרס האקדמיה הקנדית (פרס ג'יני) על הופעתה בתפקיד משנה בסרט "הגן התלוי".
על הופעתה בתפקיד קלייר בסרט "אינטימיות" משנת 2001 בבימויו של פטריס שרו, זכתה פוקס בפרס דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בסתיו 2009 שיחקה פוקס לצדם של ג'ון סים, לוסי קוהו ואיאן הארט בהפקה של תיאטרון הדוכס מיורק למחזה "Speaking In Tongues" מאת המחזאי האוסטרלי אנדרו בובל. ב-2011 גילמה פוקס את אוריאל לאמב בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "Cloudstreet" מאת טים וינטון.