stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ססיליה ויקוניה
אמנות חזותית > סרטים

לויקוניה יש פילמוגרפיה נרחבת, לאחר שיצרה סרטים תיעודיים, שירי וידאו והתקנות וידאו ספציפיות לאתרים שונים. ב-1980 היא יצרה את הסרט מהי שירה בשבילך? בעודה גרה בבוגוטה, קולומביה. העבודה היא כעת חלק מהאוסף של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בשנת 2010 יצא לאקרנים סרטה קון קון, הוא עוקב אחרי ויקוניה לקון קון צ'ילה, שם הים גוסס ומסורת עתיקה נהרסת. לוויקוניה יש שיתוף פעולה ארוך עם הקולנוען האמריקאי רוברט קולודני, איתו יצרה עשרות סרטים. חלק משיתופי הפעולה של ויקוניה וקולודני כוללים את La Noche de la Especies, אנימציית וידאו המבוססת על אינספור רישומים ושירים מאת Vicuña, Disappeared Quipu שהופיעה כחלק הווידאו של המופע באותו שם במוזיאון ברוקלין ו-MFA Boston בשנת 2018 ו-Death of the Pollinators אשר מספר את סיפור מותם של החרקים המאביקים של כדור הארץ והוקרן במקור כחלק מ-Insectageddon at the High Line בניו יורק.
הוראה והרצאות

ססיליה ויקוניה לימדה בבית הספר לאמנויות חזותיות (SVA) בניו יורק, והיא המייסדת המשותפת של בית הספר Oysi.
בשנים האחרונות קיימה ססיליה ויקוניה סדנאות וסמינרים בבית הספר ג'ק קרואק לפואטיקה חסרת גוף באוניברסיטת נארופה; אוניברסיטת דנבר; אוניברסיטת פנסילבניה; ה-Centro Cultural Ricardo Rojas, באוניברסידד דה בואנוס איירס; הפסטיבל של Poesía de Medellín ב-SUNY Purchase; מכללת בייטס; אוניברסיטת קורנל; מכללת איתקה; התוכנית הספרותית Just Buffalo בבאפלו, ניו יורק; מרכז אברונס בהתנחלות הנרי סיינט, ניו יורק; מכון פראט; CUNY; ופרויקט השירה של סן מרקו בבית המשוררים בניו יורק.
תערוכות

מוזיאונים שהציגו את עבודתה כוללים את המוזיאון הלאומי לאמנות דה סנטיאגו, המכון לאמנויות עכשוויות (ICA), גלריית ווייטצ'פל לאמנות בלונדון, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, אוניברסיטת קליפורניה, אמנות ברקלי. מוזיאון, MoMA, מוזיאון ברוקלין והמוזיאון לאמנות יפה בבוסטון.
עבודתה מוצגת גם במרכז הלאומי לאמנות עכשווית Cerrillos בסמוך למקום בו גדלה. לצד הקיפוסים, הציורים, השירה והסרטים שלה, יש גם תיעוד של העבודה שעשתה עם קבוצות אקטיביסטיות כמו La Tribu של צ'ילה, אמנים למען דמוקרטיה בלונדון וקולקטיב הכפירה.
בשנת 2017, עבודתה הוצגה בתערוכת דוקיומנטה 14 הן באתר אתונה והן באתר קאסל גרמניה. בשנת 2017, המרכז לאמנויות עכשוויות בניו אורלינס יצר תערוכה נודדת בשם Cecilia Vicuña: About To Happen. תערוכה זו הייתה גם "מכתב קינה ומכתב אהבה לים", ובו פסלים סחוטים שעוצבו לפסלים. בשנת 2018 הוצגה התערוכה, "Cecilia Vicuña: Disappeared Quipu", במוזיאון ברוקלין (18 במאי - 25 בנובמבר 2018) וכן במוזיאון לאמנויות יפות בוסטון (20 באוקטובר 2018 - 21 בינואר 2019). שילוב של קווצות צמר גדולות כדי ליצור קיפו ענק עם הקרנת וידאו של ארבעה ערוצים, ויקוניה חקרה את חוויית ההפרדה מהתרבות והשפה של עצמך.
ויקוניה מיוצגת על ידי Lehmann Maupin בניו יורק, אנגליה ושות' בלונדון, ו-Galeria Patricia Ready בסנטיאגו. בשנת 2018, התערוכה שלה La India Contaminada, תערוכת הסקרים הראשונה שלה בניו יורק, הוצגה ב-Lehmann Maupin ונסקרה ב-Artforum. בשנת 2019, המכון לאמנות עכשווית באוניברסיטת פנסילבניה ערך את תערוכת היחיד הגדולה הראשונה של עבודתו של ויקוניה. כמו כן בשנת 2019, הרטרוספקטיבה הראשונה שלה, Seehearing the Enlightened Failure הוצגה במרכז Witte de With לאמנות עכשווית, רוטרדם, הולנד.
פרס מפעל חיים בביאנלה של ונציה 2022

ב-2022 זכתה בפרס אריה הזהב בביאנלה בוונציה. בנימוקים לפרס נרשם:
"ויקוניה היא אמנית ומשוררת, והקדישה שנים של מאמצים שלא יסולא בפז לשימור יצירתם של סופרים רבים מאמריקה הלטינית, תוך תרגום ועריכה של אנתולוגיות של שירה שאם לא כן היו הולכים לאיבוד. ויקוניה היא גם פעילה שנלחמה זה מכבר למען זכויות העמים הילידים בצ'ילה ובשאר אמריקה הלטינית. באמנות החזותית, עבודתה נעה בין ציור, למיצג וכל הדרך למכלולים מורכבים. השפה האמנותית שלה בנויה סביב קסם עמוק ממסורות ילידים ומאפיסטמולוגיות לא מערביות. במשך עשרות שנים, ויקוניה נסעה בדרכה שלה, בעקשנות, בצניעות ובקפדנות, תוך שהיא צופה ויכוחים אקולוגיים ופמיניסטיים רבים אחרונים וחוזתה מיתולוגיות אישיות וקולקטיביות חדשות. רבים מהמיצבים שלה עשויים עם חפצים שנמצאו או חומרי גרוטאות, שזורים לקומפוזיציות עדינות שבהן נראה שמיקרוסקופי ומונומנטלי מוצאים שיווי משקל שביר: אמנות מעורפלת שהיא אינטימית ועוצמתית כאחד".
"זהו כבוד גדול ושמחה עבורי לקבל את פרס אריה הזהב - אמרה ססיליה ויקוניה - בתקופה שבה האנושות מנסה לשמור על שלום וצדק כנגד כל הסיכויים. אני מאמינה שהאמנות והתודעה שלנו יכולות לשחק תפקיד בצורך דחוף להתרחק מאלימות והרס, כדי להציל את הסביבה שלנו ממניעת קריסה. ונציה משמעותית עבורי במיוחד. אבות אבותיי מצד אבי הגיעו לצ'ילה מצפון איטליה במאה ה-19, אז למדתי לאהוב את ההיסטוריה והאומנות שלה כילדה. סבי וסבתי יהיו גאים מאד לדעת על הפרס. מצד אימי אבותי הם ילידים, אז אני גאה מאוד להיות חלק מהביאנלה שאצרה ססיליה אלמני, תערוכה המדגישה "אמנים המדמיינים מצב פוסט אנושי המאתגר את העולם המערבי בו משתמשים באדם הלבן כמדד לכל הדברים." מצטרפת אליי קבוצה יוצאת דופן של אמנים החולקים ברוח "חלב החלומות" את האמונה שאנו צריכים למצוא דרך חדשה לחיות בכדור הארץ הזה."
תערוכות נבחרות > תערוכות יחיד

Cecília Vicuña: Pinturas, poemas y explicaciones, Museo Nacional de Bellas Artes, Santiago (1971)
Cecília Vicuña: Precarious, Exit Gallery, New York (1990)
Cecília Vicuña: El Ande Futuro, Berkeley Art Museum and Pacific Film Archive, Berkeley (1992)
Cecília Vicuña/Water Writing: Anthological Exhibition, 1966–2009, Institute for Women & Art, Rutgers University, New Brunswick, NJ (2009)
Artists for Democracy: El archivo de Cecilia Vicuña, Museo Nacional de Bellas Artes; Museo de la Memoria y los Derechos Humanos, Santiago (2014)
Cecilia Vicuña: Disappeared Quipu, Brooklyn Museum and Museum of Fine Arts, Boston (2018)
Seehearing the Enlightened Failure. Cecilia Vicuña, a retrospective exhibition, Witte de With Center for Contemporary Art, Rotterdam, Netherlands (2019).
Cecília Vicuña: Spin Spin Triangulene, Solomon R. Guggenheim Museum, May 27-September 5, 2022
תערוכות נבחרות > תערוכות קבוצתיות

Pintura Instintiva Chilena, Museo Nacional de Bellas Artes, Santiago, Chile, (1972)
The Decade Show, The New Museum, New York, NY (1990)
Zegher and Paul Vandenbroeck, Royal Museum of Antwerp, Belgium (1992)
Gallery, London, and the Art Gallery of Western Australia, Perth, (1996)
Transferencia y Densidad, 100 años de Artes Visuales en Chile, Museo Nacional de Bellas Artes, Santiago, Chile (2000)
Rayuela / Hopscotch, Fifteen Contemporary Latin American Artists, University Art Gallery, The University of Scranton, Pennsylvania, (2002)
Multiplicación, Museo de Arte Contemporáneo, Santiago, Chile, (2006)
WACK! Art and the Feminist Revolution, The Museum of Contemporary Art, Los Angeles, USA, (2007)
Meeting Points 7 - MP7. Curated by "What, Who and for Whom" (WHW), traveling to Cairo, Beirut, Vienna, Madrid, (2013)
Documenta 14 (2017)
(2022) Venice Biennale
פרסומים > ספרי שירה

Saborami. Cullompton, United Kingdom: Beau Geste Press, 1973.
Siete Poemas. Bogotá, Colombia: Ediciones Centro Colombo Americano, 1979.
Precario/Precarious. New York, NY: Tanam Press, 1983.
Luxumei o El Traspié de la Doctrina. Mexico City, Mexico: Los Libros del Fakir #33, Editorial Oasis, 1983.
PALABRARmas. Buenos Aires, Argentina: Ediciones El Imaginero, 1984.
Samara. Valle del Cauca, Colombia: Ediciones Embalaje del Museo Rayo, 1986.
La Wik'uña. Santiago, Chile: Francisco Zegers Editor, 1990.
Unravelling Words & the Weaving of Water. Minneapolis, MN: Graywolf Press, 1992.
PALABRARmas/ WURWAPPINschaw. Edinburgh, Scotland: Morning Star Publications, 1994.
La realidad es una línea. Kortrijk, Belgium: Kanaal Art Foundation, 1994.
Word & Thread. Edinburgh, Scotland: Morning Star Publications, 1996.
The Precarious: The Art & Poetry of Cecilia Vicuña / QUIPOem. Middletown, CT: Wesleyan University Press, 1997.
cloud-net. New York, NY: Art in General, 1999.
El Templo. New York, NY: Situations, 2001.
Instan. Berkeley, CA: Kelsey St. Press, 2002.
i tu. Buenos Aires, Argentina. Tsé-Tsé, 2004.
Palabrarmas. Santiago, Chile: RIL Editores, 2005.
Sabor A Mí. Santiago, Chile: Ediciones Universidad Diego Portales, 2007.
V. Lima, Peru: tRope, 2009.
Soy Yos: Antología, 1966-2006. Santiago, Chile: Lom Ediciones, 2011.
Saborami. Philadelphia, PA: ChainLinks, 2011.
Chanccani Quipu. New York, NY: Granary Books, 2012.
Spit Temple. Brooklyn, NY: Ugly Duckling Press, 2012.
Slow Down Fast, A Toda Raja, Berlin:Errant Bodies Press: DOORMATS8, 2019.
פרסומים > מאמרים

"The Coup came to kill what I loved," in Spare Rib, #28, London 1974.
"Para Contribuir a la Memoria," in La Bicicleta, #24, Santiago de Chile, 1982.
"Quatro Donne in Latinoamerica," Anno V, #13, Roma, Italia, 1984.
"The No, at the Latinoamerica Despierta Conference," Massachusetts College of Art, Boston, 1989. (Published as "Transcript of Remarks" in Being America, by Rachel Weiss, White Pine Press, New York, 1991.)
"The Invention of Poverty," in America the Bride of the Sun, Royal Museum, Amberesm Belgium, 1992.
"The Third Stone," in The Guardian, London, Nov. 26, 1996.
"Poetry and string theory, a conversation with James O'Hern," Riffing on Strings, edited by Sean Miller & Shveta Verma, Scriblerus Press, 2008.
"Organizar la ensonacion, en Artists for Democracy: El Archivo de Cecilia Vicuna," Museo de la Memoria y los Derechos Humanos, Museo National de Bellas Artes, Santiago, Chile, 2014.
פרסים והוקרה

2019 Premio Velázquez de Artes Plásticas 2019. Spanish Ministry of Culture. Spain.
2019 Herb Alpert Award for Visual Art. United States Artist, USA Fellow of Visual Art, United States Artists, Chicago, IL.
2018 Achievement Award, The Cisneros Fontanals Foundation, CIFO Princeton University Art Museum’s 2018 Sarah Lee Elson International Artist-in - Residence., Princeton, NJ.
2017 Invited to Documenta 14, Athens, Kassell, Spring—Summer.
2015 Messenger Lecturer, Cornell University.
2014 SLAS Spring 2014 Scholar in Residence at The Department of Humanities and Media Studies at Pratt Institute, New York.
2013 Runner Up 2013 PEN Award for Poetry in Translation for Spit Temple, Selected Performances of Cecilia Vicuña, edited by Rosa Alcalá.
2011 Sello de Excelencia, Consejo de las Artes y la Cultura de Chile The Intangible Heritage Fondart Award for her project "Tugar Tugar Salir a Buscar el Sentido Perdido", conducted in Caleu, Chile.
2009 Estelle Lebowitz Visiting Artist in Residence at the Mary H. Dana Women Artists Series of the Institute for Women and Art at Rutgers University, NJ.
2005 Phipps Chair in Contemporary Poetry, University of Denver, CO.
2004 MacDowell Colony Fellowship, Peterborough, NH.
2003 Bellagio Study Center Residency, Italy, Rockefeller Foundation.
2002 Hedda Sterne Foundation Residency, Springs, New York Pennies from Heaven Fund Award, Community Trust of New York, NY.
2001 Valparaiso Foundation Residency, Mojacar, Spain.
1999 The Anonymous Was a Woman Award, New York.
1997 The Andy Warhol Foundation Award for QUIPOem.
1996 The Fund for Poetry Award, New York.
1995 The Fund for Poetry Award, New York.
1995 Lee Krasner Jackson Pollock Award, New York.
1992 Arts International Award, Lila Wallace Reader's Digest Fund.
1991 Bellagio Residency, Rockefeller Foundation, Italy.
1988 Invited to the Art Olympiad, Seoul by the Guggenheim Museum of New York (declined).
1985 Human Rights Exile Award, Fund for Free Expression, New York.
1983 LINE II Award for Precario/Precarious, New York.
1972 British Council Scholarship in the United Kingdom.
הערות שוליים

↑  Alex Greenberger, Alex Greenberger, Amid Late-Career Renaissance, Cecilia Vicuña Wins Spain’s Top Art Prize, ARTnews.com, ‏2019-11-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Shlomit Oren, הביאנלה ה-59 בונציה – The Milk Of Dreams, באתר so-art, ‏2022-06-08
1 2 3  Timeline, Cecilia Vicuña (באנגלית אמריקאית)
↑  Cecilia Weddell, New and Selected Poems of Cecilia VicuÑa, Harvard Review (באנגלית אמריקאית)
↑  Cecilia Vicuña: Disappeared Quipu, Museum of Fine Arts Boston (באנגלית)
↑   שאול סתר, כשהדימויים מאבדים מערכם, האמנות פונה אל הצליל, באתר הארץ, 20 באפריל 2017
1 2  Biennale Arte 2022 | Katharina Fritsch and Cecilia Vicuña Golden Lions for Lifetime Achievement of the Biennale Arte 2022, La Biennale di Venezia, ‏2022-03-08 (באנגלית)
↑  Bibliography, Cecilia Vicuña (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368907505171  BIBSYS: 7016915  BNE: XX5008205  BnF: cb16590218b (data)  CiNii: DA16882190  GND: 121316130  ISNI: 0000 0000 7863 4055  LCCN: n85130340  NTA: 186724128  RERO: 02-A027166948  RKD: 239956  SELIBR: 351114  SNAC: w6gk0b4z  SUDOC: 171917170  ULAN: 500114751  VIAF: 74706074   WorldCat (עם VIAF): 74706074
קים דיל

| --- | --- |

קים דיל
 לידה:  10 ביוני 1961 (בת 63) דייטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kimberley Ann Deal 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו, Wayne High School 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה 
 חברת תקליטים:  4AD 
 kimdealmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קימברלי אן דיל (באנגלית: Kimberley Ann Deal; נולדה ב-10 ביוני 1961) היא מוזיקאית וזמרת אמריקנית. דיל נודעת בשל תפקידה כבסיסטית בלהקת הפיקסיז, שם אימצה בתקופה מסוימת את הכינוי "גברת ג'ון מרפי", על שם בעלה דאז. היא כתבה כמה מהשירים הנודעים ביותר של הלהקה, כגון "Gigantic". מחוץ לפיקסיז הקימה דיל את להקת הברידרז והאמפס, שם הייתה כותבת השירים הראשית והסולנית.
ביוגרפיה > הפיקסיז

קים דיל הצטרפה ללהקת הפיקסיז ב-1986 אחרי שנענתה למודעה שפורסמה בעיתון מקומי, בה חיפשה הלהקה "בסיסטית שאוהבת את האסקר דו ואת פיטר, פול ומרי". דיל ניגנה בגיטרה בס, שרה וכתבה חלק מהשירים, עד פירוק הלהקה ב-1992, שנבע ברובו מחיכוכים בינה לבין סולן הלהקה, בלאק פרנסיס.
ב-2004 הצטרפה דיל אל סיבוב ההופעות העולמי של להקת הפיקסיז המאוחדת.
ב-15 ביוני 2013 הודיעה דיל כי היא עוזבת את הלהקה.
להקת הדנדי וורהולס הקדישו לה את השיר Cool as Kim Deal.
ביוגרפיה > הברידרז

ב-1989 הצטרפה דיל אל המוזיקאיות טניה דונלי וג'וזפין וויגס והקימה את להקת The Breeders, ששמה נלקח מכינוי שהדביקה הקהילה ההומולסבית להטרוסקסואלים.
הלהקה הוציאה ב-1990 את אלבום הבכורה Pod, שהופק על ידי סטיב אלביני. ב-1993, אחרי שינויים בהרכב וצירופה של התאומה הזהה קלי דיל, הוציאה הלהקה את האלבום Last splash שזכה להצלחה מסחרית וביקורתית, ותוך שנה הגיע למעמד "אלבום פלטינה".
אחרי תקופה ארוכה של חוסר פעילות, שנבעה בעיקר ממאבקי הגמילה של קלי דיל, הלהקה הוציאה ב-2002 אלבום נוסף, Title TK.
האלבום הרביעי של הלהקה, Mountain Battles, יצא ב-2008 וקידם את הטור של הלהקה לשנה זו.
ביוגרפיה > האמפס

ב-1995, אחרי הפסקת הפעילות של הברידרז, הקימה דיל הרכב זמני בשם The Amps, שהספיק להוציא אלבום אחד, Pacer. ההרכב נחשב לפרויקט-צד של הברידרז, מפני שכלל חברים נוספים מההרכב המשתנה של הברידרז.
ביוגרפיה > קריירת סולו

דיל תוציא את אלבום הסולו הראשון תחת שמה, Nobody Loves You More, ב-22 בנובמבר 2024. האלבום הופק על ידי המפיק המנוח סטיב אלביני, ומשלב אלמנטים של כלי מיתר, חטיבת נשיפה, גיטרת פדל סטיל ואפילו יוקולילי. השיר "Are You Mine?" מתוך האלבום מתייחס לאלצהיימר של אמה של דיל, שנפטרה ב-2020. אלביני היה ידוע כמפיק מקצועי ומדוקדק, שהקליט את האלבום בטכניקות הקלטה מקצועיות ולא דיגיטליות. אלביני נפטר ב-2024, והאלבום של דיל היה הפרויקט האחרון שעבדו עליו יחד. ב-18 בנובמבר דיל הוציאה סינגל חדש "Nobody Loves You More" והכריזה על סיבוב הופעות בארצות הברית ובבריטניה לשנת 2025. זהו הסינגל הרביעי מתוך האלבום, לאחר השירים "Coast", "Crystal Breath" ו-"A Good Time Pushed". סיבוב ההופעות יתחיל ב-1 במרץ 2025 בלונדון, בריטניה, ולאחר מכן יעבור לארצות הברית עם הופעה ראשונה בבוסטון ב-10 במרץ.
במהלך שנת 2024, דיל פתחה הופעות של אוליביה רודריגו בניו יורק ולוס אנג'לס, שם רודריגו שיבחה את השפעת השיר "Cannonball" של הברידרז על חייה.
היא תופיע בפסטיבל פרימוורה סאונד בברצלונה, ספרד, ובפורטו, פורטוגל, ביוני 2025.
דיסקוגרפיה

2024: Nobody Loves You More
הערות שוליים

↑   Dandy Warhols – Cool as Kim Deal, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:04)
1 2  Ron Hart, Kim Deal Reflects on ‘Really Fun’ Experience Opening for Olivia Rodrigo & Her Final Project With Steve Albini, Billboard, ‏2024-11-15 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Adam England, Kim Deal shares warm new single 'Nobody Loves You More' and announces 2025 US and UK tour dates, NME, ‏2024-11-20 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012385154305171  BNE: XX1427430  BnF: cb139945997 (data)  GND: 134988094  ISNI: 0000 0003 6596 9501  LCCN: no2009158616  MusicBrainz: 760e4df4-e851-46c8-b34d-afa2e9706831  NKC: xx0036741  NTA: 142755842  SUDOC: 157473910  VIAF: 230768366   WorldCat (עם VIAF): 230768366
רוזמרי בראון

| --- | --- |

רוזמרי בראון, 1980
 לידה:  27 ביולי 1916 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  16 בנובמבר 2001 (בגיל 85) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Rosemary Isabel Dickeson 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 מקום לימודים:  בית הספר רוזה באסט 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 מספר צאצאים:  2 
 
רוזמרי איזבל בראון (אנגלית: Rosemary Isabel Brown‏; 27 ביולי 1916 – 16 בנובמבר 2001) הייתה מלחינה, פסנתרנית ומתקשרת בריטית, לכאורה ללא רקע מוזיקלי מוקדם, שהלחינה יצירות מוזיקליות רבות ומורכבות.
פרסומה, מעבר להיותה אישה מלחינה בתחילת המאה העשרים, בא גם מטענתה שמלחינים מתים הם שמכתיבים לה, באמצעות תקשור, יצירות מוזיקליות חדשות. היא יצרה סנסציה תקשורתית בשנות ה-70 על ידי הצגת יצירות שהוכתבו לה כביכול על ידי קלוד דביסי, אדוורד גריג, פרנץ ליסט, פרנץ שוברט, פרדריק שופן, איגור סטרווינסקי, יוהאן סבסטיאן באך, יוהנס ברהמס, לודוויג ואן בטהובן, רוברט שומאן וסרגיי רחמנינוב.
חייה

בראון נולדה בשם רוזמרי איזבל דיקסון בלונדון. לטענתה, הייתה רק בת שבע כשנחשפה לראשונה לעולם המוזיקאים המתים. היא דיווחה שהתגלתה בפניה דמות של רוח רפאים עם שיער לבן וארוך, שסיפרה לה שהוא מלחין ושיהפוך אותה למוזיקאית מפורסמת יום אחד. היא לא ידעה מי הוא עד שכעבור כעשר שנים ראתה תמונה של פרנץ ליסט. רבים אחרים ממשפחתה של בראון היו לכאורה מדיומים, כולל הוריה וסבתה.
בראון עבדה בדואר מגיל 15. בשנת 1948, כשהייתה בת 21, רכשה פסנתר יד שנייה, ולקחה שיעורי נגינה במשך שלוש שנים. ב-1952 היא נישאה לצ'ארלס בראון, מדען ממשלתי. נולדו להם בן ובת לפני שבעלה מת ב-1961.
בשנת 1964 החלה בראון לחבר יצירות מקוריות שלדבריה הוכתבו לה על ידי מוזיקאים גדולים מהעבר. בראון חיברה יצירות לכאורה של יוהנס ברהמס, יוהאן סבסטיאן באך, סרגיי רחמנינוב, פרנץ שוברט, אדוורד גריג, קלוד דביסי, פרדריק שופן, רוברט שומאן, לודוויג ואן בטהובן, וולפגנג אמדאוס מוצרט וליסט. יצירות אלה כללו סונטה בת 40 עמודים שיוחסה לשוברט, פנטזיה-אימפרומפטו בשלושה פרקים שיוחסה לשופן, שנים עשר שירים שייחסה לשוברט, ושתי סונטות ושתי סימפוניות שייחסה לבטהובן.
בראון טענה שלכל מלחין יש את הדרך שלו להכתיב לה: ליסט שלט בידיה ורשם דרכה כמה תיבות בכל פעם; שופן אמר לה בקול את התווים ודחף את ידיה אל המקשים הנכונים; שוברט ניסה לשיר את יצירותיו; ובטהובן ובאך פשוט הכתיבו לה את התווים. היא טענה שהמלחינים דיברו איתה באנגלית.
היותה לכאורה אדם ללא רקע מוזיקלי קודם או הכשרה מוזיקלית, שלמדה לנגן בפסנתר רק שלוש שנים, ולמרות זאת הצליחה לחבר יצירות מוזיקליות כה רבות, מהן יצירות קלאסיות מורכבות, בעלות מאפיינים דומים באופן ניכר ליצירות של אותם מלחינים מהעבר, אכן נראתה מפתיעה בתחילה למבקרים.
ספקנות מדעית לטענותיה

טענותיה של בראון בנוגע לתיקשור, כמקורם של הלחנים החדשים, התקבלו בביקורת על ידי ספקנים.
לאחר שלמדו את יצירותיה, מוזיקולוגים ופסיכולוגים הגיעו למסקנה שהם פרי יצירתו של תת-המודע של בראון עצמה. לאונרד זוסנה (אנ') וכן וורן ה. ג'ונס בספרם Anomalistic Psychology: A Study of Magical Thinking (1989) ("אנומליות פסיכולוגיות: מחקר על חשיבה קסומה (1989)") אישרו כי "בראון כתבה מאות קטעי מוזיקה שהוכתבו על ידי המלחינים השונים. אלה היו יצירות סבירות, שנראו לכאורה לגמרי בסגנון המלחינים האלה, אבל למעשה היו פשוט עיבודים מחודשים של יצירות קיימות."
הפרופסור לפסיכולוגיה ג'ון סלובודה (אנ') הגדיר את יצירות המוזיקה של בראון כ "המקרה המשכנע ביותר של חיבור לא מודע בקנה מידה גדול". the most convincing case of unconscious composition on a large scale
הפסיכולוג רוברט קסטנבאום, שניתח את יצירותיה המוזיקליות של בראון, הטיל ספק בכך שהן הוכתבו לבראון על ידי רוחות של מלחינים ידועים. לפי קסטנבאום:
"ביצירותיה אין נושאים בולטים, מבנים מורכבים, עומקי רגשות או חידושים הרמוניים, טונאליים או קצביים. במהלך ימיהם עלי אדמות, כל המלחינים לא רק יצרו מוזיקה מכובדת אלא גם תרמו לפיתוח יצירות חדשות למקלדת. אחד המאפיינים שהפכו כל אחד מהם לכל כך מדהים היה היותם בלתי צפויים, שחידשו ביצירותיהם. אילו היו יוצרים מחדש, היו מביאים הרכבים חדשים, טכניקה או מאפיינים שלא הופיעו קודם ביצירותיהם. למרבה הצער כולם כיום מתים. ביצירות שהעלתה בראון, לכאורה בשמם, שום דבר חדש לא הופיע כדי להעשיר את יצירותיהם שלאחר המוות, ולא היה ביצירות שיחסו להם שום דבר מפתיע, מלבד אולי היעדר הפתעות".
קסטנבאום סבר שהמלחינים שאותם ציינה היו למעשה פיצול של סוגי אישיות וזהות שונים שפיתחה בראון במסגרת הפרעת אישיות.
בראון עצמה טענה שמעולם לא עברה שום הכשרה מוזיקלית מלבד כמה שיעורי פסנתר, ולא היה לה מידע מוקדם. בתגובה לטענה זו, שלכאורה אכן מפתיעה, מסביר החוקר הארי אדוארדס:
"עיון בדיווחים בעיתונים על גב' בראון מעלה מידע סותר על חוסר השכלתה המוזיקלית לכאורה. במקור היא ציינה שלא הייתה לה כלל הכשרה מוזיקלית; מאוחר יותר דווח שיש לה רק כמה שנים של שיעורי מוזיקה, ולאחרונה הודתה שהשתייכה למשק בית מוזיקלי, ששמעה מוזיקה בבית הוריה שהיו מוזיקאים ופסנתרנים מוכשרים".
לפי הפסיכולוג אנדרו נהר (Andrew Neher):

"[בראון] אהבה מוזיקה בילדותה, בביתה היה פסנתר בזמן שגדלה, אמה ניגנה בפסנתר, והיא בעצמה למדה שיעורי פסנתר. כל זה, יחד עם המיומנות המשופרת המוצגת לעיתים קרובות במצבי תודעה משתנים, נראה מספיק כדי להסביר את היכולת המוזיקלית היצירתית שלה"
אלן ריץ' (אנ'), מבקר המוזיקה של מגזין "ניו יורק", לאחר ששמע חלק מיצירות הפסנתר של בראון, הגיע למסקנה שהם רק עיבודים מחודשים, אמנם לא סטנדרטיים, של כמה מהיצירות המוכרות יותר של המלחינים שלהם לכאורה.
סיפורה המרתק של בראון הועלה לסדרת דרמה של BBC Radio 4, The Lambeth Waltz מאת דניאל תורמן, ששודרה לראשונה ב-2017.
הערות שוליים

1 2  Martin, Douglas (2 בדצמבר 2001). "Rosemary Brown, a Friend of Dead Composers, Dies at 85". New York Times. נבדק ב-29 בספטמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jeffries, Stuart (5 בדצמבר 2019). "All hail Rosemary Brown – the dinner lady who played like a pianist possessed". The Guardian. נבדק ב-1 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown, Rosemary. (1971). Unfinished Symphonies. William Morrow. p. 161
↑  "Rosemary Brown (1916–2001)". The Skeptic's Dictionary. Accessed 9 November 2018.
↑  Zusne, Leonard; Jones, Warren H. (1989). Anomalistic Psychology: A Study of Magical Thinking. Lawrence Erlbaum Associates, Inc. p. 105. ISBN 978-0-805-80507-9
↑  Brown, Matthew. (2012). Debussy Redux: The Impact of His Music on Popular Culture. Indiana University Press. pp. 36–37. ISBN 978-0-253-35716-8
↑  Kastenbaum, Robert. (1984). Is There Life After Death?. Rider and Company. pp. 182–183
↑  Edwards, Harry (1995). "Rosemary Brown (1931 –)". A skeptic's guide to the New Age. Australian Skeptics. ISBN 978-0-646-24502-7. (from on-line copy in Investigator (104), September 2005, retrieved 29 September 2008)
↑  "Drama: The Lambeth Waltz". BBC. נבדק ב-10 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810615963905606  BNE: XX5273015  BnF: cb127625640 (data)  GND: 135175755  ICCU: FOGV239320  ISNI: 0000 0001 1078 4871  LCCN: n50039608  MusicBrainz: 2e6a47e8-d8eb-4fce-a24d-a147bc48c46f  NDL: 001190636  NTA: 068897324  SUDOC: 164042520  VIAF: 95332176   WorldCat (עם VIAF): 95332176 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוזמרי בראון".
פרנץ ליסט, אחד מהמוזיקאים המתים, שבראון טענה שתקשרו עמה
רומנטוני

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1967 ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  7 במאי 2013 (בגיל 45) אוסטין, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  אנתוני ויין מור
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1991–2013 (כ־22 שנים)
 עיסוק:  די ג'יי, מפיק מוזיקלי, זמר
 סוגה:  גראז' האוס, דיפ האוס
 חברת תקליטים:  בלאק מייל, Roulé, דים מאק רקורדס, אזולי רקורדס, PIAS רקורדינגס
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני ויין מור (באנגלית: Anthony Wayne Moore;‏ 5 בספטמבר 1967 – 7 במאי 2013) היה די ג'יי, מפיק מוזיקלי וזמר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל עבודתו עם הצמד הצרפתי דאפט פאנק, וסיפק קולות לשירים "One More Time" ו-"Too Long" מתוך אלבומם השני, Discovery.
ביוגרפיה

אנתוני ויין מור נולד בספטמבר 1967 בניו ג'רזי.
עבודתו חצתה מספר ז'אנרים, כולל האוס, R&B והיפ הופ. שירים כמו "Hold On" עושים שימוש נרחב בסמפלינג עם תחושת האוס מלאת נשמה מובהקת, בעוד "Bring U Up" המאוחר יותר משתמש בברייקביט בסגנון ג'יימס בראון.
בעיקר, הוא עבד עם דאפט פאנק על השיר "One More Time", שיצא בשנת 2000. ב-7 בנובמבר 2012, הוא הוציא את תרומתו המוזיקלית האחרונה בשיר "2Nite4U" יחד עם כריס מנאס באלבום שיתוף הפעולה הווקאלי שלו, Features.
רומנטוני הופיע בחברות התקליטים בלאק מייל רקורדס (חברת התקליטים שלו), Roulé, דים מאק רקורדס, אזולי רקורדס, PIAS רקורדינגס, Compuphonic ו-Glasgow Underground Recordings.
רומנטוני נפטר ב-7 במאי 2013 בביתו באוסטין, טקסס, כתוצאה מסיבוכים של מחלות כליה, לדברי בני המשפחה. רומנטוני נפטר בגיל 45.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1997: Romanworld
1999: Instinctual
1999: Live in the Mix
2000: R.Hide in Plain Site