stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברסרקר
שינוי המצב התודעתי

המצב התודעתי שבו שרויים הברסרקרים במהלך הלחימה מיוחד במינו. יכולתם של הברסרקרים להתעלות מעל כאב ופחד וללחום בעוצמה ואינטנסיבית שכזו עורר חוקרים רבים לתהות מהו מקור כוחם. סוגיה זו טרם הוכרעה וקימות בה גישות שונות:
יש הטוענים שהברסרקרים הצליחו להגיע למצב תודעתי זה בעזרת שתייה אינטנסיבית של אלכוהול. טענה זו מקבלת משנה תוקף הודות לעובדה שהנורדים הרבו בשתיית בירה.
לעומתם אחרים טוענים שהגורם לכך הוא כניסה למצב תודעתי אחר באמצעות טקסים שמאניים וריקודים ריטואליים. החוקר שפידל (Speidel) מדגיש את העובדה כי מהותו של מצב התודעה "הברסרקרי" הוא הזעם הבלתי נשלט הגובל בטירוף. הצעה זו בעייתית, מכיוון שהיא לוקה בחוסר יכולת לשחזר את התוצאה באמצעים מדויקים.
יש חוקרים המצביעים על האפשרות כי הפטרייה מזן Amanita muscaria היא האחראית לכוחם של הברסרקרים. פטריה זו גורמת להזיות בעקבות החומר הפעיל בה – בופטינין. הפטרייה הייתה נפוצה למדי באזורם של הנורדים וידוע ששימשה לטקסים שמאניים שונים. התאוריה הוצעה לראשונה על ידי סמואל אודמן (Ödman) ב־1784. אביה המודרני של תאוריה זו הוא דוקטור הווארד פייבינג (Fabing) אשר הציע במאמר משנת 1956 את התכנותה של תאוריה זו. כיום ישנם חילוקי דעות אודות נכונותה של התאוריה. ישנם חוקרים כבנג'מין בלנאי (Blaney) המצביעים על העובדה כי האפקט ההזייתי שנגרם באמצעות הפטריות שונה באופן דרמטי מהתנהגותם של הברסרקרים. קרי, עיוותים בתחושת הגוף והזיות וויזואליות.
כפי שניתן לראות להצעות השונות יש נקודות עוצמה וחולשה שונות ולא ניתן להכריע באופן מוחלט לטובת אחת מן התאוריות הללו.
ראו גם

אודין
נורדים
ויקינגים
תור (אל)
לקריאה נוספת

טאקיטוס, דברי הימים, מוסד ביאליק, ירושלים 1965
R.G.Finch, volsunga saga ,NELSON, 1965
Can I Play with Madness? Metal, Dissonance, Madness and Alienation Edited by Colin A. McKinnon, Niall Scott and Kristen Sollee. Inter-Disciplinary Press Oxford, United Kingdom. 2011. p 186
Norse Warfare: The Unconventional Battle Strategies of the Ancient Vikings Spragua’ Martina.Pressed by Hippocrene books inc. New York. 2007. p 282
Tacitus, De origine et situ germanorum, VI, Bucureşti, Editura Didactică şi Pedagogică, 1963, p. 41.
Fabian,istvan. “HOLY WARRIORS” OF THE BARBARIAN SOCIETY? MYTHOLOGY AND REALITY CONCERNING THE GERMANIC “ANIMAL-WARRIORS”. Universitatis Petru Maior. 2011 p, 5
Georges Dumézil, Gods of Ancient Northmen, Los Angeles, University of California Press, 1973, p. 14.
Norse Warfare: The Unconventional Battle Strategies of the Ancient Vikings. Spragua’ Martina. Pressed by Hippocrene books inc. New York. 2007 p 311
Norse Warfare: The Unconventional Battle Strategies of the Ancient Vikings Spragua’ Martina. Pressed by Hippocrene books inc. New York. 2007. p 80-82
Norse Warfare: The Unconventional Battle Strategies of the Ancient Vikings. Spragua’ Martina. Pressed by Hippocrene books inc. New York. 2007 p 273
Ideology and Power in the Viking and Middle Ages: Scandinavia, Iceland, Ireland, orknay, and the Faeroes edited by gro steinsland, jon vidar Sigurdsson, jan erik rekdal, ian beuermann. Pressed by koninklijka brill NV, Leiden, the Netherlands
Germanic mythology and the fate of Europe. By: Metzner, Ralph, ReVision, 02756935, Summer90, Vol. 13, Issue 1
Berserk for berserkir: Introducing Combat Trauma to the Compendium of Theories. on the Norse Berserker 24-25
מזל מוצרי

מזל-מתילדה מוצרי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מזל (מתילדה) מוֹצֶרִי (25 בדצמבר 1894, חברון – 15 ביוני 1981, ירושלים) הייתה עיתונאית, אשת ציבור ופעילה ציונית. המנהלת והעורכת הראשית של העיתון היהודי-מצרי "ישראל" בשנים 1933–1939. מהדמויות החשובות בתנועה הציונית במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-20. בשנות ה-40 המאוחרות פעלה במסגרת ארגון עליית הנוער ויצאה לשליחויות בעיראק, צרפת ומרוקו. לאחר קום המדינה ניהלה בית תרבות מקומי בירושלים וסייעה לקליטתם של המוני עולים.
קורות חיים > ילדות ונעורים בחברון וירושלים

מזל (מתילדה) מני נולדה ב-25 בדצמבר 1894 בחברון, בת למשפחת מני, ממנהיגות היישוב היהודי בעיר. אביה היה השופט מלכיאל מני, ראשון השופטים היהודים בירושלים העות'מאנית, וסבה היה הרב הידוע אליהו מני (הרא"ם), מגדולי רבני עיראק וחברון של המאה ה-19. אמה הייתה רחל בן-טובו לוי, בת למשפחת בן-טובו, ממנהיגי עדת המערביים (יוצאי המגרב) בירושלים. מזל חיה עם משפחתה בחברון עד גיל 5 וחונכה בתקופה זו על ברכי המסורת מפי סבתה הרבנית. לאחר מכן עברה לירושלים והחלה ללמוד בבית הספר אוולינה דה רוטשילד. לימים סיפרה כיצד הרגיזה לעיתים את מנהלת בית הספר, חנה לנדאו, שדרשה שבנות בית הספר ידברו באנגלית, בכך שהתעקשה על דיבור בעברית בעקבות החינוך הציוני שקיבלה מאביה מלכיאל מני. עם זאת בהמשך נוצרו בין השתיים יחסי-ידידות טובים והן התכתבו ביניהן גם לאחר עזיבתה של מזל למצרים.
בשנת 1912, בגיל 17, היא נישאה לרופא היהודי-מצרי ד"ר אלברט מוצרי, איש עסקים עשיר ופעיל ציוני, בן לאליטה הוותיקה של יהדות מצרים. אלברט מוצרי למד רפואה בפריז בשנות התשעים של המאה ה-19, שם הצטרף לחוגים הציונים שהתפתחו סביב פרשת דרייפוס. הוא היה מבאי ביתו של מקס נורדאו ואף נפגש מספר פעמים עם הרצל וקיבל ממנו עותק מוקדש של ספרו "מדינת היהודים". לאחר השלמת לימודיו הוא חזר לקהיר והמשיך בפעילות ציונית בקרב קהילתו. אלברט ומזל נפגשו לאחר בואו של אלברט לירושלים עבור הלוויית אביו, דוד מוצרי, בהר הזיתים.
הזוג חי יחדיו בירושלים במשך שנתיים עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז נאלצו לעזוב למצרים עקב גירוש היהודים בעלי הנתינויות הזרות.
קורות חיים > פעילותה בארגון "עליית הנוער"

עם שובה לארץ ישראל היא המשיכה בפעילות ציבורית, והצטרפה לארגון עליית הנוער. תחילה הייתה האחראית בארגון על פעילות בקרב יהדות מצרים, ומתוקף תפקידה נסעה לעיתים קרובות לקהיר ואלכסנדריה כדי לגייס כספים מאנשי עסקים אמידים למען הארגון. לאחר מכן עברה להיות אחראית הארגון גם על פעילות בקרב יהדות עיראק.
בפברואר 1942, זמן מועט לאחר הפרהוד, היא נסעה לבגדאד כשליחה ציונית כדי לארגן עליית בני נוער יהודים מעיראק. למוצרי היו קרובי משפחה בעיראק והיא השתמשה בדרכונה המצרי בשביל להיכנס למדינה, שהייתה אז בשליטה בריטית. בגלל הסיכון שהיה כרוך בדבר, יצאה לעיראק תחת סיפור הכיסוי שהיא ארכאולוגית חובבת המגיעה לעיראק עבור ביקור בעתיקות בבל. אחד החששות לפני נסיעתה היה שהיא תזוהה בתור מי ששימשה כעורכת העיתון Israël שגליונותיו נשלחו גם לעיראק, ואכן בעת שהותה בעיראק עיתונאי מקומי זיהה את שמה. עם זאת היא המשיכה בפעילותה בעיראק עד שזמן-מה לאחר מכן נודע לה שהמשטרה העיראקית עוקבת אחריה. ביקורה בעיראק נשא פירות והביא לעלייתם של מספר עשרות בני נוער לארץ ישראל, וכן ליצירת קשרים קבועים בין מוסד עליית הנוער לבין אנשי קשר מקומיים. היא עזבה את עיראק לארץ ישראל במשאית דרך ירדן, ביחד עם שבעה צעירים שבחרו לעלות לארץ ישראל ביחד איתה. עם שובה לישראל חיברה דו"ח מפורט על יהדות עיראק, ששימש בסיס להמשך הפעילות של "עליית הנוער" במדינה.
בשנים 1947–1948 נסעה לשליחות נוספת, הפעם לצרפת של לאחר מלחמת העולם השנייה. מטרת שליחותה הייתה לסייע בהעלאתם ארצה של צעירים יהודים משארית הפליטה במסגרת תנועת הבריחה. לאחר צרפת המשיכה את שליחותה במרוקו, שם פעלה כדי לארגן גרעיני נוער לעלייה.
בדרכה חזרה לארץ ישראל, עם ירידתה מהספינה שהובילה אותה ממרוקו לנמל ביירות, פגשה סוכן של ההגנה שהודיע לה את הבשורה על מותו בקרב של בנה היחיד, מכבי מוצרי-מני, בכיר בהגנה ובפלמ"ח וממעצבי תפיסת הביטחון של היישוב. הבשורה הקשה והאבל שהייתה שרויה בו לא מנעו ממנה להתנדב עוד באותה שנה כאחות בבית החולים הצבאי ביפו, כדי לעבוד בשיקום פצועי מלחמת העצמאות.
קורות חיים > לאחר קום המדינה

לאחר קום מדינת ישראל פנתה מוצרי למשימה לאומית אחרת - קליטת עולי העלייה הגדולה של שנות ה-50. היא הקימה והפעילה בכוחות עצמה בית תרבות מקומי בשם "בקעה" בירושלים, פרסמה ביטאון שבועי עבורו, עסקה בקליטת מאות עולים חדשים, ואף כתבה מחזות עבריים שהועלו בבית התרבות על ידי עולים צעירים. בית התרבות עסק בלימודי עברית, מנהגים ומסורת יהודית, אקטואליה והעשרה ועזרה סוציאלית. רבים מהעולים החדשים שהיא באה בקשר עמם התקשו להתאקלם למציאות החיים בישראל ונקלעו למצוקות כלכליות וחברתיות. כדי לדאוג לעולים היא ריכזה סביב בית התרבות פעילות רבה, בין היתר הקימה קופת מלווה קטנה לצורכי העולים, דאגה לפתרון חיכוכים ובעיות אישיות והביאה נואמים כגון יצחק רפאל מולכו, נחום לוין ויוסף קלוזנר כדי להעביר ערבי העשרה בבית התרבות. על אישיותה הייחודית בתור "אם" הדואגת לעולים חדשים רבים המתקשים להתאקלם לחיים בישראל כתב העיתונאי אברהם חיים אלחנני:
מאור נפשה של האשה, דומה, קורא לאדם סביבה, כאותו נר הדולק ליצורי-כנף. צניעותה והשקט והשלווה הנסוכים סביבה, עיניה התכולות ופניה הענוגים, עדיין מעידים על יופי נאצל של בת ישראל מימי נעורים, יופי גנוז... מזל מוצרי, זהו "מוסד סוציאלי", אם רחמניה לרבבות אדם.
על פעילותה זו קיבלה בשנת 1966 את תואר יקיר ירושלים. בשנים הבאות נחלש גופה והיא צמצמה את פעילותה החברתית, עד שנפטרה בשנת 1981. מלבד בנה מכבי מוצרי-מני שנהרג במלחמת העצמאות, הייתה לה בת יחידה בשם יהודית.
לקריאה נוספת

איל קרן, מישראל למצרים ובחזרה - חייה של מזל מוצרי, עבודת גמר לתואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007.
הגר הלל, "ישראל" בקהיר: עיתון ציוני במצרים הלאומית 1939-1920, תל אביב: עם עובד, 2004.
הגר הלל, ‏רב-שיח ים תיכוני; 'ישראל' - עיתון יהודי תלת לשוני שיצא בקהיר בין שתי מלחמות העולם, קשר 27, אביב 2000, עמ' 29-19.
אברהם חיים אלחנני, 'מזל-מתילדה מוצרי - קוים לדמותה ולפועלה', בתוך: הגות עברית בארצות האסלאם, ירושלים: הסוכנות היהודית, 1981, עמ' 275–290.
אברהם חיים אלחנני, 'מזל מוצרי, אם העולים', בתוך: שבט ועם, ירושלים: דפוס רונלד, תשי"ט, עמ' 139–143.
מנחם ברש-רועי, בסודם של יקירי ירושלים ב, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1982.
הערות שוליים

↑  איל קרן, מישראל למצרים ובחזרה - חייה של מזל מוצרי, עבודת גמר לתואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007, עמ' 27.
↑  אברהם חיים אלחנני, "על יהדות מצרים בין שתי מלחמות עולם", במערכה (פברואר 1978), עמ' 16.
↑  איל קרן, מישראל למצרים ובחזרה - חייה של מזל מוצרי, עבודת גמר לתואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007, עמ' 61.
↑  איל קרן, מישראל למצרים ובחזרה - חייה של מזל מוצרי, עבודת גמר לתואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007, עמ' 64.
↑  הגר הלל, "ישראל" בקהיר: עיתון ציוני במצרים הלאומית 1939-1920, תל אביב: עם עובד, 2004, עמ' 111.
1 2  איל קרן, מישראל למצרים ובחזרה - חייה של מזל מוצרי, עבודת גמר לתואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007, עמ' 70.
↑  איל קרן, מישראל למצרים ובחזרה - חייה של מזל מוצרי, עבודת גמר לתואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007, עמ' 83.
↑  מרדכי ביבי, המחתרת החלוצית ציונית בעיראק 1942- 1945, ירושלים: יד בן-צבי, תשמ"ח, עמ' 165- 170.
↑  אברהם חיים אלחנני, 'מזל מוצרי, אם העולים', בתוך: שבט ועם, ירושלים: דפוס רונלד, תשי"ט, עמ' 139-143.
↑  יקירי ירושלים קיבלו תעודות כבוד, דבר, 14 בדצמבר 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305975805171  ISNI: 0000 0000 7068 2933  VIAF: 97469167   WorldCat (עם VIAF): 97469167 
קבוצה מחניכות תנועת "צופיות ציון" בקהיר בימי מלחמת העולם הראשונה. במרכז התמונה מזל מוצרי
העיתון "ישראל" במהדורתו הצרפתית ב-23 בינואר 1931
מזל מוצרי וילדיה - מכבי מוצרי-מני ויהודית, בביקור בשנות ה-30 ביפו.
ביטחון המדינה הקטרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  קטר 
 תחום שיפוט:  קטר (מדינה) קטר
 משרד אחראי:  משרד הפנים
 תאריך הקמה:  2004
 מטה מרכזי:  דוחא, קטר
 
ביטחון המדינה הקטארי (בערבית: جهاز أمن دولة قطر) הוא ארגון המודיעין והביטחון של קטאר. כפוף למשרד הפנים.
הגוף נוצר בשנת 2004, לאחר מיזוג בין שירות המודיעין הכללי ושירות שירות הביטחון. הגוף אחראי לביצוע חקירות בתחום ביטחון פנים, איסוף מודיעין פנימי וריגול
הערות שוליים

↑  Das, Dilip; Palmiotto, Michael (2006). World police encyclopedia. Routledge. pp. 680–681. ISBN 9780415942522.
↑  "Qatar - Country Reports on Human Rights Practices". U.S. Department of State. 24 בפברואר 2004. נבדק ב-8 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא ובנושא קטר. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (קונסול 32)

פרוטומה הנושאת את דמותו
גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (בלטינית: Gnaeus Domitius Ahenobarbus;‏ 2 לפנה"ס - 40 לספירה) היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 32 לספירה, התפרסם כאביו הביולוגי של נירון קיסר.
ביוגרפיה

הוא היה בנם של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ואנטוניה הזקנה, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה. היו לו שתי אחיות גדולות שנקראו דומיטיה הזקנה ודומיטיה לפידה הצעירה. תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. סווטוניוס כותב שהוא השתתף במסע המלחמה של גאיוס קיסר אל האימפריה הפרתית בשנת 2 לפנה"ס, ולפיכך יש להרחיק עד לידתו לאזור שנת 20 לפנה"ס. עם זאת, יש רמזים לכך שסווטוניוס טעה, וכי הוא השתתף למעשה במסע המלחמה של גרמאניקוס יוליוס קלאודיאנוס קיסר בשנת 17 לספירה. כך או כך, הוא סולק משירותו במזרח עקב כך שפעם רצח עבד משוחרר שלו, שסירב לשתות לשוכרה ככל שהורה עליו.
באופן כללי הוא נודע כאדם רע מעללים. פעם הוא דרס למוות במרכבתו בכוונה תחילה ילד, ופעם אחרת הפיל את עינו של פרש רומאי שהעליב אותו באמצע הפורום. כשהיה פראיטור, שלל את הפרסים שזכו בהם הנהגים במרוצי המרכבות, וכשהתלוננו עליו על כך, חוקק חוק שקבע שהפרסים יינתנו מכאן ולהבא מיד לאחר הזכייה. בשנת 28 הוא נישא לאגריפינה הצעירה, נכדתו של הקיסר טיבריוס ואחותו (וייתכן שאף המאהבת) של הקיסר קליגולה. טקיטוס כותב שטיבריוס בחר בו בעיקר בגלל ייחוסו. היא ילדה לו בשנת 37 בן אחד בשם לוקיוס דומיטיוס אהנוברבוס, לימים נירון קיסר. מסופר כי דומיטיוס אהנובארבוס העיד כששמע שנולד לו בן כי "ממנו ומאגריפינה לא יוכל להיוולד אלא תועבה ואסון לעולם", דבר שהפך לנכון בהתחשב בשלטונו ההרסני של נירון. אגריפינה הציעה לאחיה קליגולה להעניק לילד שם. כבוד זה יכול היה לסמל כי הילד עתיד להיות יורש לדודו, אך קליגולה, בתור בדיחה, הציע לקרוא לילד "קלאודיוס", על שם דודו קלאודיוס, שנחשב לשוטה החצר. אגריפינה לא הסכימה לקרוא לילד בשם זה.
בשנת 32 לספירה הוא נבחר כקונסול. הוא הואשם בגילוי עריות עם אחותו דומיטיה לפידה, ובניאוף, אולם ניצל מההאשמות אלו עקב חילופי השלטון שבאו עם מותו של טיבריוס בשנת 37. בשנת 39 הואשמה אשתו אגריפינה בקשירת קשר לרצוח את אחיה קליגולה והוגלתה מרומא. הוא מת בשנת 40 בפרגי שבאיטליה. הוא הוריש לבנו בן השלוש כשליש מרכושו. בשנת 41 הורשתה אגריפינה לחזור לרומא, ונישאה לגאיוס סלוסטיוס קריספוס פאסיניוס, ומאוחר יותר לקלאודיוס.
לקריאה נוספת

קורנליוס טאקיטוס, ספרי השנים, תרגמה מרומית שרה דבורצקי. הקדים מבוא חיים וירשובסקי והוסיף הערות עקיבא גלבוע. ירושלים, מוסד ביאליק, 1962, הוצאת כרמל, 2010.
סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, תרגם מרומית ד"ר אלכסנדר שור. תל אביב, הוצאת מסדה, 1954.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר שור, סווטוניוס - חיי שנים-עשר הקיסרים, הוצאת מסדה, 1951. הערה 481.
1 2 3  סווטוניוס, "נירון האלוהי", 5.
↑  טקיטוס, ספרי השנים, ספר רביעי, 71.
↑  סווטוניוס, "נירון האלוהי", 6.
↑  טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שישי, 47.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1076599702  VIAF: 317278462   WorldCat (עם VIAF): 317278462
כוח קודס

| --- | --- |

כוח קודס
 פרטים
 מדינה:  איראן איראן
 שיוך:  משמרות המהפכה האסלאמית משמרות המהפכה האסלאמית
 בסיס האם:  טהראן 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־37 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת איראן-עיראק, המתקפה בצפון עיראק, מלחמה נגד ארגון המדינה האיסלאמית, מלחמת בוסניה, המערכה ברצועת הביטחון, מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  לפחות 5,000 לוחמים
 פיקוד
 יחידות בת:  מטה הרמדאן  מרכז פיקוד נבי אל-עקרם  מרכז פיקוד אל-חמזה  מרכז הפיקוד אל-אנסאר
 מפקד נוכחי:  אסמאעיל קאאני
 מפקדים:  אחמד וחידי (1990-1998)  מייג'ור גנרל קאסם סולימאני (1998-2019) ✘
 
כוח קודס (בפרסית: نیروی قدس, בתעתיק מדויק: נירוּ-יֶ קֹדְס, שפירושו בעברית: "כוח ירושלים") הוא שמם של הכוחות המיוחדים של משמרות המהפכה האיראניים, האחראיים בין השאר לכל המבצעים החשאיים מחוץ לגבולות איראן. מוקד הפעילות העיקרי של כוח קודס הוא הענקת סיוע לארגוני טרור אסלאמי (במיוחד שיעיים), ארגוני טרור פלסטיני וארגונים אסלאמיסטיים קיצוניים. סיוע זה מתבצע באמצעות מתן מענקים כספיים או סיוע כלכלי אחר, הכוונה מקצועית, אספקת כלי נשק, תחמושת ואמצעי לחימה, והעברת אימונים.
לכוח קודס גם אחריות על איסוף מודיעין צבאי הדרוש לתכנון ולביצוע של תקיפות שונות, לגבי מטרות ויעדים ברחבי העולם. לכוח קשרים עם תנועות אסלאמיות ואסלאמיסטיות החותרות נגד המשטרים באזור המפרץ הפרסי. חברי הכוח חוברים למשלחות דיפלומטיות, ובמסגרת זו אוספים מודיעין ועוקבים אחר גורמים קיצוניים אלו. כיום, כוח קודס מעביר אימונים באיראן לגורמים מהמדינות הבאות: אפגניסטן ופקיסטן (פעילי ארגון הטליבאן), סודאן, לבנון (אימון יחידות המודיעין, הלוגיסטיקה והמבצעים של חזבאללה), כורדים עיראקיים, ירדן, פלסטינים, גורמי הג'יהאד הסלפי במצרים, טורקיה, צ'צ'ניה, הקווקז ובוסניה והרצגובינה. מאז ראשית ימי האינתיפאדה השנייה, מסייע הכוח גם לארגוני הטרור הפלסטיניים, ופעולתו המוכרת ביותר היא מסע אוניית הנשק האיראנית "קארין איי" לרצועת עזה בשלטון הרשות הפלסטינית.
הכוח, שהוא הגוף הגדול ביותר לפעולות חוץ באיראן, מונה ככל הנראה לפחות 5,000 לוחמים איראניים, אפגניים, עיראקיים, שיעים לבנוניים וצפון-אפריקניים דוברי ערבית, אשר עוברים אימונים באיראן או עברו אימונים באפגניסטן, במהלך שנות המלחמה שם. פורסם כי בשיאו, בתקופת קאסם סולימאני, שילם הכוח משכורות לכ-150 אלף לוחמים.
היסטוריה

משמרות המהפכה פעלו להקמתם וסייעו לארגוני טרור בלבנון (חזבאללה), עיראק ("כוח בדר" של המועצה העליונה למהפכה האסלאמית בעיראק) ובשטחי יהודה ושומרון. עם תום מלחמת איראן–עיראק, משאבי משמרות המהפכה הופנו יותר כלפי פעילות מחוץ לאיראן, והפעילות החתרנית התרחבה. בשל כך, בשנת 1990 כל פעילות המשמרות מחוץ לגבולות איראן הועברה למחלקה חדשה בשם "כוח קודס", בפיקודו של תת-אלוף אחמד וחידי, לימים שר הפנים של איראן.
בית משפט בארגנטינה קבע כי וחידי שעמד בראש כוח קודס מעורב בביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994.
במרץ 1998 הוחלף וחידי בתפקידו על ידי קאסם סולימאני. פעילות הכוח התרחבה בהדרגה לאזור הבלקן, מרכז אסיה ודרום אמריקה, בנוסף לזירות ה"מסורתיות" במזרח התיכון.
בינואר 2020, בעקבות הריגת קאסם סולימאני והפלת המטוס האוקראיני בידי כוח קודס, במהלך תפילות יום השישי, נשא המנהיג העליון באיראן עלי ח'אמנאי דרשה ובמהלכה אמר: ”כוח קודס צריך להיחשב כארגון הומניטרי בעל ערכים אנושיים. אנשיו הם לוחמים ללא גבולות”.
תת-יחידות > יחידות אזוריות

מטה הרמדאן - אחראי על עיראק, בראשות הבריגדיר-גנרלים חסן דנאיפר ואיראג' מסג'די.
מרכז הפיקוד של נבי אל-עקרם - מוקדש לפקיסטן.
מרכז הפיקוד של אלחמזה - מתמקד בטורקיה ובנושא הכורדי.
מרכז הפיקוד אל-אנסאר - מיועד לאפגניסטן ולמרכז אסיה, בראשות הגנרל חוסיין מוסאווי והקולונל חסן מורטזאווי.
תת-יחידות > יחידות מרחביות

יחידת טורקיה - אחראית על אזור דרום טורקיה.
יחידת חצי האי ערב - אחראית על חצי האי ערב, הוקמה על ידי הבריגדיר-גנרל אחמד שרפי וכיום מנוהלת בראשות הבריגדיר-גנרל עבדולרזה שחלאי.
קורפוס לבנון (גיס 18000/הקורפוס השביעי) - אחראית על לבנון ובעבר הייתה אחראית על סוריה. הקים אותה מוחמד רזא זאהדי שפיקד עליה עד שחוסל ב-1 באפריל 2024 במלחמת חרבות ברזל. מפקד היחידה הוא ג'וואד ע'פארי.
הדיוויזיה הפלסטינית - בראשות תת-גנרל סעיד איזאדי, אחראית על הסיוע של איראן לחמאס ולג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
קורפוס אירופה, אמריקה ומדינות מזרח אסיה (הקורפוס התשיעי) - עובדת בשיתוף פעולה עם יחידה 910 של חזבאללה. מפקד היחידה מוכר בתור נהידיאן.
קורפס אפריקה - אחראית על צפון אפריקה, בשנות ה-90 פיקד עליה בריגדיר-גנרל מוחמד באגר זולגדר.
תת-יחידות > יחידות נוספות

יחידת הההברחות (יחידה 190) - אחראית על הברחת נשקים וציוד מאיראן למיליציות ברחבי העולם. המפקד של היחידה הוא בהנם שהריארי.
היחידה הטכנית (יחידה 340) - אחראים על סייבר, הנדסה, מכניקות ועוד. המפקד של היחידה הוא חמיד פאזלי.
יחידת הפיגועים (יחידה 400) - אחראית על ביצוע פיגועים על מנת להרתיע מדינות ולהתנקש בגורמים על ידי שיתוף פעולה עם יחידה 840. את היחידה מוביל חאמד עבדללאהי.
יחידת מבצעי חוץ (יחידה 600) - אחראית על המבצעים מחוץ לאיראן והמדינות בשליטת הציר האיראני.
יחידת ההתנקשויות והחטיפות (יחידה 840) - אחראית על ביצוע התנקשויות נגד גורמים המהווים איום למשטר האיראני. המפקד של היחידה הוא נאג'י שריפי זינדשטי.
גדוד 8000 - אחראית על אימון המיליציות הנתמכות על ידי איראן ברחבי העולם. המפקד של היחידה הוא חסן חביבי.
פריסה ופעילות ברחבי העולם > לבנון

במוקד הצלחתו המבצעית של כוח קודס עומד סיועו של הכוח לחיזוק עוצמתו של חִזבאללה. בשנת 1982 הגיעו כ-2,500 חיילי משמרות המהפכה לבקעת הלבנון כדי להקים מאחז בקרב האוכלוסייה השיעית. אף שחלק מהם הוחזרו לאיראן, כמחציתם (כ-1,500) נותרו בלבנון, התבססו בבעלבכ, והקימו תשתיות צבאיות במחנה שיח' עבדאללה שבבעלבכ ובמחנה זבדאני צפונית מערבית לדמשק, שמילאו תפקיד חשוב בהפעלת הארגון למשימות טרור. הכוח, שהתיישב בהמשך אף בביירות, בזחלה ובמשע'רה, תומך בחזבאללה במימון (100 מיליון דולר בשנה), אספקת ציוד לחימה איכותי, הדרכה, אימונים, ואף אספקת מודיעין על ישראל.
פריסה ופעילות ברחבי העולם > עיראק

החל משנת 2006, לפי הערכות מודיעין אמריקניות, כוח קודס פועל להקמת ארגון דמוי חזבאללה גם בעיראק, מלוחמים שיעיים הנאמנים לאיראן. דוח של משרד ההגנה האמריקני ממרץ 2008 קבע כי כוח קודס הוא הספק העיקרי של "מרבית חומרי הנפץ הקטלניים לגורמי טרור שיעיים" בעיראק. את הטענות האלו אישרה ממשלת עיראק במאי 2008 בהצהרה: "ישנן הוכחות ממשיות לנשק... ומעורבות איראנית בענייניה הפנימיים של עיראק". בנוסף, הדו"ח ממרס 2008 טוען כי משמרות המהפכה האיראניים מספקים אימונים, מימון וחימוש בצורת רקטות, מרגמות ומטעני קלע לארגוני הטרור השיעים בעיראק. למרות הרגיעה שהכריז עליה מוקתדא א-סאדר, מנהיג הארגון השיעי הגדול צבא המהדי ב-2007, יחידות מיוחדות הממומנות על ידי איראן בארגון זה ממשיכות לבצע פעולות טרור. לטענת המודיעין האמריקני, כוח קודס פיתח תוכנית מפורטת לאימון כוחות של לוחמים שיעיים בעיראק הכוללת חמישה קורסים בנושאי טקטיקה, מנהיגות, אימונים, פעולות קומנדו ונשק וחומרי נפץ. מספר בסיסים של כוח קודס הנמצאים על גבול איראן-עיראק מספקים את נקודות המוצא לאמצעי נשק ולוחמים לעיראק. מחקירות של מפקדים במיליציות שיעיות בעיראק עולה כי במספר בסיסים של כוח קודס בקרבת טהראן נמצאים מדריכים לבנונים מחזבאללה שמלמדים פעילי טרור עיראקים מגוון רחב של טקטיקות לוחמת גרילה.
פריסה ופעילות ברחבי העולם > סוריה

כוח קודס פועל בשיתוף פעולה עם חזבאללה להקמת תשתיות טרור בסוריה נגד ישראל, וזאת כדי לפתוח חזית לחימה נוספת נגד ישראל במקרה שיפרוץ עימות בין הצדדים. ישראל פועלת לסיכול תוכנית זו ובנוסף לתקיפות תשתיות טרור איראניות ובסיסים של כוח קודס גם ביצעה סיכולים ממוקדים בהם נהרגו מפקדים בכירים של חזבאללה וכוח קודס בסוריה.
ב-9 באוקטובר 2015 נהרג בלחימה מול דאעש בסוריה חוסיין חמדאני, מבכירי כוח קודס ומשמרות המהפכה.
במאי 2018 כוחות הארגון שיגרו 20 רקטות ארטילריות אל רמת הגולן ובתגובה צה"ל קיים תקיפה נרחבת על מתקני הארגון בסוריה ובין היתר חיסל לפחות 19 לוחמים.
ב־1 באפריל 2024 ישראל חיסלה את מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח קודס בסוריה ובלבנון.
פריסה ופעילות ברחבי העולם > אירופה

כוח קודס פועל באירופה בעיקר בריגול ותכנון פיגועים נגד מטרות ישראליות וגורמי אופוזיציה איראניים.
בינואר 2017, הוגש בגרמניה כתב אישום נגד גבר פקיסטני בן 31 שפעל בגרמניה בשירות כוח קודס על מנת לפגוע בגרמנים התומכים בישראל. בינואר 2018, נזפה גרמניה בשגריר האיראני בעקבות ריגול שביצעו האיראנים בשטחה נגד גורמים הקשורים לישראל. כעבור כמה ימים, כוחות הביטחון בגרמניה, פשטו על בתיהם של פעילי כוח קודס שריגלו אחר מטרות ישראליות בגרמניה.
פריסה ופעילות ברחבי העולם > ארצות הברית

ב-11 באוקטובר 2011 חשף ממשל אובמה את הטענות של ממשלת ארצות הברית לפיהן כוח קודס היה מעורב במזימה להתנקש בחיי שגריר סעודיה בארצות הברית עאדל אל-ג'ובייר, אשר כללה גם תוכניות להפציץ את שגרירויות ישראל וסעודיה הממוקמות ב-11 באוקטובר 2011. וושינגטון די.סי.
באוגוסט 2022, תוכניות לרצוח את פקידי ממשל ארצות הברית לשעבר ג'ון בולטון ומייק פומפאו נחשפו על ידי התובעים הפדרליים בארצות הברית, ככל הנראה כנקמה על מותו של סולימאני בינואר 2020.
פריסה ופעילות ברחבי העולם > הודו

בעקבות התקפה על דיפלומט ישראלי בהודו בפברואר 2012, משטרת דלהי טענה באותה עת כי לחיל משמרות המהפכה האיראני הייתה מעורבות מסוימת. הדבר אושר לאחר מכן ביולי 2012, לאחר שדיווח של משטרת דלהי מצא ראיות לכך שחברי משמרות המהפכה האירניים היו מעורבים במתקפת הפצצה ב-13 בפברואר בבירה.
הכרה כארגון טרור

באוקטובר 2003 הכריז שר הביטחון שאול מופז על כוח קודס כהתאחדות בלתי מותרת.
בדצמבר 2012 הגדירה ממשלת ישראל את הכוח כארגון טרור.
ב-23 באוקטובר 2018 ממשלות ערב הסעודית ובחריין הגדירו את הכוח כארגון טרור.
באפריל 2019 הגדירה ממשלת ארצות הברית את הכוח כארגון טרור.
לקריאה נוספת

יועז הנדל ויעקב כץ, "ישראל נגד איראן, מלחמת הצללים", כנרת זמורה-ביתן, 2011
ראו גם

תנועת האצילים
משמרות המהפכה האסלאמית
מיליציות פרו-איראניות
חיי שנים-עשר הקיסרים

| --- | --- |

מתוך כתב יד השמור בספריית המדינה בברלין, 1477
 Divus Iulius  אותו  גלבה  ויטליוס  Divus Vespasianus  Divus Titus  נירון  קליגולה  Divus Claudius  Divus Augustus  טיבריוס  Domitianus 
 מידע כללי
 מאת:  סווטוניוס 
 שפת המקור:  לטינית 
 סוגה:  מסה 
 
חיי שנים־עשר הקיסרים (בלטינית: De Vita Caesarum, "על חיי הקיסרים") הוא חיבור ידוע של 12 ביוגרפיות המספרות על קיסריה הראשונים של האימפריה הרומית החל מיוליוס קיסר ועד לתקופתו של דומיטיאנוס, אשר נכתב בידי גאיוס סווטוניוס טרנקוילוס בשנת 121 לספירה.
הספר

הספר נכתב ברומא בשנת 121 לספירה, בזמן שלטונו של הקיסר אדריאנוס, ונחשב לעבודה הפופולרית ביותר מבין כתביו של סווטוניוס, שהיה באותה תקופה מזכירו האישי של הקיסר.
לדברי דוד גולן, אין ספק כי אדריאנוס עצמו קרא את הביוגרפיות.
הספר הוקדש לחברו של סווטוניוס גאיוס ספטיקיוס קלרוס, ששירת בכוח המשמר הקיסרי.
שנים-עשר הקיסרים נחשב לפריט משמעותי של מידע אודות העת העתיקה ובפרט למקור חשוב להיסטוריה הרומאית. הספר דן בתקופה הקריטית של תחילת שלטון הפרינקפס מסוף ימי הרפובליקה ועד לשלטונו של דומיטיאנוס. לעיתים קרובות נערכות השוואות לספר זה עם עבודותיו של טקיטוס, היסטוריון רומאי שמתעד תקופה זהה בכתביו.
הספר > רשימת 12 הביוגרפיות

הספר מציג את הביוגרפיות המקוצרות של הדיקטטור הרומאי האחרון ואחד-עשר הקיסרים הרומיים הראשונים ששלטו אחריו: יוליוס קיסר, אוגוסטוס, טיבריוס, קליגולה, קלאודיוס, נירון קיסר, גלבה, אותו, ויטליוס, אספסיאנוס, טיטוס ודומיטיאנוס.