stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוקרה (סרט)
תקציר העלילה

סקוטי טמפלטון (ג'ק למון) הוא מפיק מופעי תיאטרון ותיק. הוא מאושפז לבדיקות בבית חולים ומתגלה שסובל מלוקמיה. באשפוז הוא מתלוצץ עם החולים ומתחבר בעיקר לסאלי היינס (קים קטרל) שעברה כריתת תוספתן.
בשובו לביתו מפתיעים אותו גרושתו מגי (לי רמיק) ובנם ג'אד (רובי בנסון) אותו לא ראה שלוש שנים. ג'אד הוא בחור ביישן שעומד להתחיל לימודי בקולג'. סקוטי מנסה להתקרב אליו אבל אינו מצליח. הוא מזמן פגישה בין ג'אד לסאלי ומתפתח ביניהם קשר עם עליות וירידות.
רק כעבור יום מגלה סקוטי לגרושתו שהוא חולה סופני ויחסה אליו משתנה. היא מגלה זאת לג'אד וגם הוא מתחיל להתייחס בסלחנות לאביו.
סקוטי מסרב לעבור טיפול כימותרפי. שותפו לו דניאל (ג'ון מארלי) ג'אד, מגי ובעיקר הרופאה שלו ד"ר גלדיס פטרלי (קולין דיוהרסט) לוחצים עליו כל הזמן.
לבסוף נשבר סקוטי ומסכים לטיפול. ג'אד מלווה אותו בבית החולים במצבים קומיים ובמצבים קשים ולא מש ממטתו. הוא ומצלם אותו בכל המצבים המצחיקים עם צוות בית החולים.
לקראת יום הולדתו מתכננים לו ג'אד, לו, סאלי והשחקנית הילרי (גייל גרנט) ערב הוקרה (פרידה?). אנשים שעבדו איתו במשך כל השנים מגיעים בטיסות מרחבי ארצות הברית, מתכנסים באולם ומשמיעים דברי הוקרה ושבח לסקוטי.
לסוף עולה סקוטי על הבמה ובקול חנוק הוא מסכם שהדבר החשוב לו ביותר הוא חידוש הקשר עם ג'אד. ג'אד עולה לבמה והם מתחבקים ומתנשקים לתשואות הקהל.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ק למון | סקוטי טמפלטון |  |
| רובי בנסון | ג'אד טמפלטון | בנו של סקוטי |
| לי רמיק | מגי סטראטון | גרושתו של סקוטי |
| קים קטרל | סאלי היינס |  |
| ג'ון מארלי | לו דניאלס | שותף של סקוטי |
| קולין דיוהרסט | ד"ר גלדיס פטרלי | רופאה |
| גייל גרנט | הילרי | שחקנית |
הילד הקטן ממנלי

הילד הקטן ממנלי, צויר על ידי נורמן לינדזי במהלך משאל הגיוס האוסטרלי למלחמת העולם הראשונה – 1916.
הילד הקטן ממנלי הוא דמות שמהווה את ההאנשה המדינית לאומית של ניו סאות' ויילס ואחר כך אוסטרליה שנוצרה על ידי הקריקטוריסט ליווינגסטון הופקינס והופיעה לראשונה במגזין "העלון" האוסטרלי באפריל 1885.
במרץ 1885, כאשר משלחת מניו סאות' ויילס עמדה לצאת לסודאן, נשלח מכתב לראש הממשלה אז, ויליאם בדה באדלי המחאה ובה צ'ק בסך 25 ליש"ט לקרן הפטריוטית 'עם איחולי מהילד הקטן במנלי'. זו הייתה המשלחת למשימה הצבאית הראשונה בחו"ל בה יוצגה אוסטרליה, והילד הקטן הפך לסמל של פטריוטיות אוסטרלית וגם בקרב מתנגדי שוביניזם. לאחר שהדמות נהייתה פופולרית, הופקינס הכניס את הילד לקריקטורה, לבוש במכנסונים ובחולצה ממורטת. בעשורים הבאים הוא הפך לסמל המגזין של אוסטרליה הצעירה – "העלון".
הערות שוליים

↑  גריים דוויסון, "הילד הקטן ממנלי", המדריך האוקספורדי ללימודי אוסטרליה. עמ' 395 (1998)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוסטרליה ובנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניס רודמן

| --- | --- |
רודמן בשנת 2017
רודמן בשנת 2017
 לידה:  13 במאי 1961 (בן 63) טרנטון, ניו ג'רזי שבארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מספר:  10, 70, 73, 91
 מכללה:  SOSU
 דראפט:  בחירה מספר 27, 1986 דטרויט פיסטונס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 2011
 קבוצות כשחקן
 1986–1993   1993–1995   1995–1999   1999   2000:  דטרויט פיסטונס   סן אנטוניו ספרס   שיקגו בולס   לוס אנג'לס לייקרס   דאלאס מאבריקס
 הישגים כשחקן
 5 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1989, 1990, 1996–1998)  2 בחירות למשחק האולסטאר (1990, 1992)  2 זכיות בפרס שחקן ההגנה של העונה‏ (1990, 1991)  2 בחירות לחמישיית העונה השלישית (1992, 1995)  7 בחירות לחמישיית ההגנה הראשונה (1989–1993, 1995, 1996)  בחירה לחמישיית ההגנה השנייה (1994)
דניס קית' רודמן (באנגלית: Dennis Keith Rodman;‏ נולד ב-13 במאי 1961 בטרנטון) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. רודמן, שהחל לשחק כדורסל בגיל מאוחר יחסית, הפך לאחד משחקני ה-NBA הבכירים בדורו.
בשל סגנון המשחק הזריז והייחודי שלו, שכלל תנועות גוף ביזאריות ומתפתלות, כונה רודמן "The Worm" ("התולעת"). כינוי נוסף היה "Dennis the Menace" ("דני שובבני"), כינוי הומוריסטי שקיבל כתוצאה מהפרובוקציות שעורר במגרש ובחייו האישיים.
הוא זכה חמש פעמים באליפות ה-NBA, ובאפריל 2011 הוכרז כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
חייו > ראשית חייו

רודמן נולד בטרנטון בניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה נוצרית אפרו-אמריקאית. הוא גדל בשכונת עוני בעיר אוק-קליף הסמוכה לדאלאס שבטקסס. כשהיה בן שלוש נטש אביו את משפחתו ועקר לפיליפינים.
במהלך לימודיו בתיכון, הצטרף רודמן לקבוצת הפוטבול של בית ספרו, אך הודח ממנה. למשך זמן קצר הצטרף לקבוצת הכדורסל, אך עזב אותה לאחר שלא מצא בה את מקומו. ב-1979 סיים את לימודיו, והחל לעבוד כשרת בנמל התעופה הבינלאומי דאלאס-פורט וורת'. רודמן, שגובהו בזמן לימודיו היה 1.68 מ' בלבד, התחיל לגבוה במהירות, והגיע ל-1.98 מ'. ידיד משפחה הסב את תשומת לבו של מאמן נבחרת הכדורסל של מכללת נורת' סנטרל שבטקסס לרודמן הצעיר, והמאמן זימן אותו לנבחרתו. לאחר עונה אחת לא מוצלחת במיוחד, עבר לשחק בשורות נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת סאות'איסטרן אוקלהומה סטייט, ששיחקה בליגת המכללות NAIA. הוא הצטיין בשורותיה, קלע 25 נקודות בממוצע למשחק, והיה מלך הריבאונדים של הליגה כולה במשך שתי עונות.
לקראת ה-NBA הגיע רודמן לגובה 2.03 מטר ולמשקל 110 ק"ג.
חייו > כדורסל מקצועני

בשנת 1986 בחרה בו קבוצת דטרויט פיסטונס במקום ה-27 בדראפט ה-NBA. מאמן הקבוצה צ'אק דיילי הפך למעין אב חורג שלו בתקופה זו.
באותן שנים נודעה דטרויט כקבוצה המציגה משחק הגנה קשוח, ורודמן התאים לסגנון זה. הפיסטונס העפילו לגמר המזרח בשנת 1987 מול בוסטון סלטיקס. במהלך המשחקים, עורר רודמן שערורייה-זוטא, כאשר טען כי כוכבהּ הגדול של הסלטיקס, לארי בירד, עליו הוצב לשמור, נהנה מהערכת-יתר משום שהוא לבן.
משחקו של רודמן הלך והשתפר, ובשנים 1989 ו-1990 נבחר לשחקן ההגנה הטוב ביותר ב-NBA; כמו כן, השתפרה יכולת קליטת הריבאונדים שלו שהייתה מצוינת מלכתחילה. באותן שנים זכתה דטרויט בשתי האליפויות הראשונות בתולדותיה. רודמן היה אף הריבאונדר המוביל של הליגה, ובמשחק אחד ב-1992 קבע שיא של 34 כדורים חוזרים. הוא השיג בשנתיים האחרונות שלו בפיסטונס ממוצעים של 18.7 ו-18.3 ריבאונדים למשחק. בשנתיים האלו, ובחמש שבאו לאחר מכן, הוביל רודמן את הליגה בריבאונדים.
ב-1993 עזב רודמן את הפיסטונס והצטרף לסן אנטוניו ספרס. גם בקבוצה זו התבלט ביכולתו לקלוט כדורים חוזרים, והוא סייע לה להגיע למאזן מצוין של 62 ניצחונות ו-20 הפסדים, בדרך לגמר המערב. על אף היכולת המקצועית שהציג במדי הקבוצה, שוחרר ממנה כעבור שנתיים, בשל ההתנהגות הפרובוקטיבית שהחל לסגל לעצמו. הוא ניהל מערכת יחסים מתוקשרת מאוד עם מדונה, נהג לצבוע את שערו בצבעים שונים לעיתים קרובות וגופו התכסה כתובות קעקע ופירסינג.
לאחר שחרורו מהספרס ב-1995 הצטרף לשיקגו בולס, בה שיחק לצידם של סקוטי פיפן ומייקל ג'ורדן, שחזר לקבוצה שנה וחצי לאחר שפרש. באותה עונה השיגה הקבוצה מאזן של 72 ניצחונות ו-10 הפסדים (המאזן השני הטוב ביותר בתולדות ליגת ה-NBA) וזכתה באליפות, כמו גם בשתי העונות הבאות. גם בעת ששיחק בבולס המשיך רודמן בהתנהגות פרובוקטיבית, ונהג לפשוט את חולצתו מול הקהל, אף שהדבר עלה לו לעיתים בעבירה טכנית. בנוסף, הסתבך בכמה אירועים אלימים: ב-16 במרץ 1996 נגח בשופט במהלך משחק בניו ג'רזי, וב-15 בינואר 1997 בעט במפשעתו של צלם עיתונות. בעקבות התקרית עם צלם העיתונות (לו שילם פיצויים בסך 200 אלף דולר) הושעה רודמן מ-11 משחקים.
לצד הפרובוקציות, היה רודמן בשיאו כשחקן והפך לפאוור פורוורד הדומיננטי של בתי המזרח ב-NBA, על אף שגובהו היה נמוך לתפקיד (בקבוצות הקודמות שיחק בעיקר בעמדת הסמול פורוורד).
לאחר שלוש עונות בבולס, שבכולן זכתה הקבוצה באליפות, עזב רודמן את הקבוצה, יחד עם ג'ורדן, פיפן והמאמן פיל ג'קסון. ב-1999 חתם על חוזה עם הלוס אנג'לס לייקרס, אך עזב את הקבוצה תוך זמן קצר. בעונה הבאה שיחק בדאלאס מאבריקס, ופרש בשנת 2000 מה-NBA.
חייו > עיסוקים נוספים

בעת ששיחק בשיקגו בולס, החל רודמן להתאמן גם בהיאבקות מקצועית, יחד עם חברו האלק הוגאן. הקרב הראשון בו השתתף, לצד הוגאן, היה ביולי 1997. במקרה אחד ויתר על אימון של הבולס לטובת השתתפות בקרב, והנהלת ה-NBA קנסה אותו בשל כך. רודמן המשיך להשתתף בקרבות עד 1999. ב-30 ביולי היה אמור להשתתף בקרב בודד בסידני, אך נפסל לאחר שתקף את השופט.
קריירה נוספת שרודמן החל לפתח היא קריירת המשחק. ב-1997 השתתף בסרט הפעולה "דאבל טים" לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם, ובשנת 1999 בסרט הפעולה "סיימון". מאז השתתף רודמן בעוד סרטים וסדרות טלוויזיה, ובהן כוח מיוחד. בחלקן גילם את עצמו.
ב-1996 הנחה רודמן תוכנית אירוח ב-MTV בשם "The Rodman World Tour".
רודמן היה הגבר הראשון והספורטאי הראשון שהצטלם בעירום לקמפיין של ארגון זכויות בעלי החיים PETA תחת הסיסמה "Rather Go Naked Than Wear Fur" ("עדיף ללכת עירום מללבוש פרווה").
בעונת 2003/2004, הצטרף לקבוצת לונג ביץ' ג'אם מליגת ה-ABA, ובעונות שלאחר מכן שיחק באורנג' קאונטי קראש ובטיחואנה דראגונס מאותה הליגה. כמו כן, שיחק שלושה משחקים במדי ברייטון ברס מהליגה האנגלית ומשחק אחד במדי טורפאן פויאט הפינית.
מאז 2011 הוא מופיע לסירוגין כפרשן כדורסל ברשת CBS האמריקנית.
חייו > חייו האישיים

רודמן התחתן עם מישל מויר בשנת 2003, ולשניים שני ילדים. הם התגרשו רשמית ב-2012. הוא היה נשוי בעבר לדוגמניות אנני בייקס (בין 1992 ל-1993) וכרמן אלקטרה (בין נובמבר 1998 ל-1999), והיה בעבר בן זוגה של מדונה.
הוא פרסם שתי אוטוביוגרפיות: "Bad as I Wanna Be" ("רע כמו שאני רוצה להיות", 1997) ו-"I Should Be Dead By Now" ("הייתי צריך כבר להיות מת", 2005). באותה שנה בה יצאה לאור האוטוביוגרפיה הראשונה, יצאה לאור ביוגרפיה נוספת, שכתב ביחד עם עיתונאי הספורטס אילוסטרייטד, מייקל סילבר.
ביקוריו בקוריאה הצפונית

בספטמבר 2013 ביקר רודמן לראשונה בקוריאה הצפונית. במהלך ביקור זה נפגש עם מנהיג צפון קוריאה קים ג'ונג און אשר הזמין את רודמן לשוב ולחזור לבקר במדינה. לאחר כחצי שנה חזר רודמן לביקור ובמסגרתו נפגש עם קים ג'ונג און בשנית, הם דיברו על חיבתו של המנהיג לכדורסל והוצע כי רודמן יארגן משחק ראווה של כוכבי ליגת ה-NBA כנגד קבוצה מקומית במהלך חודש ינואר 2014. מתרגמו של קים ג'ונג און רמז לרודמן כי יום הולדתו של קים חל ב-8 בינואר ועל כן אם יקבע המשחק בתאריך זה הוא יוכל להוות מתנת יום הולדת למנהיג, רודמן הסכים ונקבע כי המשחק יתקיים בתאריך זה.
רודמן הצליח לארגן קבוצה של שחקני עבר, ביניהם וין בייקר, קליף רובינסון וקני אנדרסון. רודמן הגיע בפעם השלישית לביקור במדינה המבודדת ובמסגרת ביקורו בחר קבוצה של 12 שחקנים מהנבחרת הלאומית של צפון קוריאה אשר ישחקו מול הקבוצה האמריקאית שירכיב. בנוסף, העביר להם אימון בסיסי.
ב-8 בינואר נערך המשחק, על אף ביקורת נרחבת מארצות הברית אשר הופנתה כלפי רודמן, שאר חברי הקבוצה והספונסרים של השחקנים.
ביוני 2017 שוב נסע לקוריאה הצפונית, הוא נפגש שם עם שר הספורט, ומסר לו עותק מספרו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ "The Art of the Deal".
הישגים

הישגים אישיים:
| תואר | שנים |
| --- | --- |
שחקן ההגנה של העונה ב-NBA: 1990–1991
חמישיית ההגנה של העונה ב-NBA: 1989–1993, 1995–1996
ממוצע הכדורים החוזרים הגבוה ביותר ב-NBA: 1992–1998
מספר הכדורים החוזרים הגבוה ביותר ב-NBA: 1992–1994, 1998
מספר הכדורים החוזרים בהתקפה הגבוה ביותר ב-NBA: 1991–1994, 1996–1997
מספר הכדורים החוזרים בהגנה הגבוה ביותר ב-NBA: 1992, 1994, 1998
אחוז הקליעה מהשדה הגבוה ביותר ב-NBA: 1989
הישגים קבוצתיים:
| תואר | שנים |
| --- | --- |
אליפות ה-NBA: 1989, 1990, 1996, 1997, 1998
סטטיסטיקות הקריירה

| --- | --- |
: = הוביל את ה-NBA בעונה זו
: = זכה באליפות ה-NBA בעונה זו
מודגש: = שיא קריירה
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986/1987 | דטרויט | 77 | 1 | 15.0 | 0.545 | 0.000 | 0.587 | 4.3 | 0.7 | 0.5 | 0.6 | 6.5 |
| 1987/1988 | דטרויט | 82 | 32 | 26.2 | 0.561 | 0.294 | 0.535 | 8.7 | 1.3 | 0.9 | 0.5 | 11.6 |
| 1988/1989 | דטרויט | 82 | 8 | 26.9 | 0.595 | 0.231 | 0.626 | 9.4 | 1.2 | 0.7 | 0.9 | 9.0 |
| 1989/1990 | דטרויט | 82 | 43 | 29.0 | 0.581 | 0.111 | 0.654 | 9.7 | 0.9 | 0.6 | 0.7 | 8.8 |
| 1990/1991 | דטרויט | 82 | 77 | 33.5 | 0.493 | 0.200 | 0.631 | 12.5 | 1.0 | 0.8 | 0.7 | 8.2 |
| 1991/1992 | דטרויט | 82 | 80 | 40.3 | 0.539 | 0.317 | 0.600 | 18.7 | 2.3 | 0.8 | 0.9 | 9.8 |
| 1992/1993 | דטרויט | 62 | 55 | 38.9 | 0.427 | 0.205 | 0.534 | 18.3 | 1.6 | 0.8 | 0.7 | 7.5 |
| 1993/1994 | סן אנטוניו | 79 | 51 | 37.8 | 0.534 | 0.208 | 0.520 | 17.3 | 2.3 | 0.7 | 0.4 | 4.7 |
| 1994/1995 | סן אנטוניו | 49 | 26 | 32.0 | 0.571 | 0.000 | 0.676 | 16.8 | 2.0 | 0.6 | 0.5 | 7.1 |
| 1995/1996 | שיקגו | 64 | 57 | 32.6 | 0.480 | 0.111 | 0.528 | 14.9 | 2.5 | 0.6 | 0.4 | 5.5 |
| 1996/1997 | שיקגו | 55 | 54 | 35.4 | 0.448 | 0.263 | 0.568 | 16.1 | 3.1 | 0.6 | 0.3 | 5.7 |
| 1997/1998 | שיקגו | 80 | 66 | 35.7 | 0.431 | 0.174 | 0.550 | 15.0 | 2.9 | 0.6 | 0.2 | 4.7 |
| 1998/1999 | ל.א. לייקרס | 23 | 11 | 28.6 | 0.348 | 0.000 | 0.436 | 11.2 | 1.3 | 0.4 | 0.5 | 2.1 |
| 1999/2000 | דאלאס | 12 | 12 | 32.4 | 0.387 | 0.000 | 0.714 | 14.3 | 1.2 | 0.2 | 0.1 | 2.8 |
| קריירה | קריירה | 911 | 573 | 31.7 | 0.521 | 0.231 | 0.584 | 13.1 | 1.8 | 0.7 | 0.6 | 7.3 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986/1987 | דטרויט | 15 | 0 | 16.3 | 0.541 | 0.000 | 0.563 | 4.7 | 0.2 | 0.4 | 1.1 | 6.5 |
| 1987/1988 | דטרויט | 23 | 0 | 20.6 | 0.522 | 0.000 | 0.407 | 5.9 | 0.9 | 0.6 | 0.6 | 7.1 |
| 1988/1989 | דטרויט | 17 | 0 | 24.1 | 0.529 | 0.000 | 0.686 | 10.0 | 0.9 | 0.4 | 0.7 | 5.8 |
| 1989/1990 | דטרויט | 19 | 17 | 29.5 | 0.568 | 0.000 | 0.514 | 8.5 | 0.9 | 0.5 | 0.7 | 6.6 |
| 1990/1991 | דטרויט | 15 | 14 | 33.0 | 0.451 | 0.222 | 0.417 | 11.8 | 0.9 | 0.7 | 0.7 | 6.3 |
| 1991/1992 | דטרויט | 5 | 5 | 31.2 | 0.593 | 0.000 | 0.500 | 10.2 | 1.8 | 0.8 | 0.4 | 7.2 |
| 1993/1994 | סן אנטוניו | 3 | 3 | 38.0 | 0.500 | 0.000 | 0.167 | 16.0 | 0.7 | 2.0 | 1.3 | 8.3 |
| 1994/1995 | סן אנטוניו | 14 | 12 | 32.8 | 0.542 | 0.000 | 0.571 | 14.8 | 1.3 | 0.9 | 0.0 | 8.9 |
| 1995/1996 | שיקגו | 18 | 15 | 34.4 | 0.485 | 0.000 | 0.593 | 13.7 | 2.1 | 0.8 | 0.4 | 7.5 |
| 1996/1997 | שיקגו | 19 | 14 | 28.2 | 0.370 | 0.250 | 0.577 | 8.4 | 1.4 | 0.5 | 0.2 | 4.2 |
| 1997/1998 | שיקגו | 21 | 9 | 34.4 | 0.371 | 0.250 | 0.650 | 11.8 | 2.0 | 0.7 | 0.6 | 4.9 |
| קריירה | קריירה | 169 | 89 | 28.3 | 0.490 | 0.149 | 0.540 | 9.9 | 1.2 | 0.6 | 0.6 | 6.4 |
הערות שוליים

↑  רודמן חזר מקוריאה הצפונית: "קים הוא חבר לחיים", באתר וואלה, 7 בספטמבר 2013
↑   סקוט קצ'ולה, ניו יורק טיימס, מסעו של דניס רודמן לצפון קוריאה משגע את עולם הדיפלומטיה, באתר הארץ, 7 בינואר 2014
| פרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | ג'ון אדמס / לורנס אוליבייה (1980) ‏•‏‏ סטיב פורסט (1981) ‏•‏‏ אד מקמהון (1982) ‏•‏‏ ג'ים נאבורס (1983) ‏•‏‏ ברוק שילדס (1984) ‏•‏‏ רוב לאו (1985) ‏•‏‏ ג'רום בנטון (1986) ‏•‏‏ דייוויד מנדנהול (1987) ‏•‏‏ דן אקרויד (1988) ‏•‏‏ כריסטופר אטקינס (1989) ‏•‏‏ דונלד טראמפ (1990) ‏•‏‏ דן אקרויד (1991) ‏•‏‏ טום סלק (1992) ‏•‏‏ וודי הרלסון (1993) ‏•‏‏ או. ג'יי. סימפסון (1994) ‏•‏‏ דניס הופר (1995) ‏•‏‏ מרלון ברנדו (1996) ‏•‏‏ דניס רודמן (1997) ‏•‏‏ ג'ו אסטרחס (1998) ‏•‏‏ אחמד בסט (1999) |  |
| 2000–2019 | ברי פפר (2000) ‏•‏‏ צ'רלטון הסטון (2001) ‏•‏‏ היידן כריסטנסן (2002) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (2003) ‏•‏‏ דונלד רמספלד (2004) ‏•‏‏ היידן כריסטנסן (2005) ‏•‏‏ מ. נייט שאמלאן (2006) ‏•‏‏ אדי מרפי (2007) ‏•‏‏ פירס ברוסנן (2008) ‏•‏‏ בילי ריי סיירוס (2009) ‏•‏‏ ג'קסון ראת'בון (2010) ‏•‏‏ אל פצ'ינו (2011) ‏•‏‏ טיילור לאוטנר (2012) ‏•‏‏ ויל סמית' (2013) ‏•‏‏ קלסי גראמר (2014) ‏•‏‏ אדי רדמיין (2015) ‏•‏‏ ג'סי אייזנברג (2016) ‏•‏‏ מל גיבסון (2017) ‏•‏‏ ג'ון סי. ריילי (2018) ‏•‏‏ ג'יימס קורדן (2019) |  |
| 2020–הווה | רודי ג'וליאני (2020/21) ‏•‏‏ ג'ארד לטו (2021) ‏•‏‏ טום הנקס (2022) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810553173205606  BNE: XX1306933  BnF: cb12573166p (data)  CiNii: DA10065997  GND: 119369583  ISNI: 0000 0001 0872 3762  LCCN: n93054265  MusicBrainz: efe3d5b2-1cd7-4f27-aaf3-2aa8a388bd37  NDL: 00478225  NKC: jo20201067716  NLK: KAC2018O0496  NTA: 157746119  VIAF: 14890197   WorldCat (עם VIAF): 14890197 
רודמן על המגרש, 2005
רודמן לצדו של דונלד טראמפ, 2009
הארמייה השביעית (האימפריה הרוסית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917) האימפריה הרוסית
 שיוך:   צבא האימפריה הרוסית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1918 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה השביעית (ברוסית: 7-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ולדימיר ניקיטין. המשימה הראשונית של הארמייה הייתה לשמור על חופי הים השחור ועל הגבול עם רומניה. באוקטובר של אותה שנה הארמייה הועברה לחזית המזרחית ונכללה במסגרת חזית דרום-מערב. בשנת 1916 הארמייה השתתפה במתקפת ברוסילוב, ובשנת 1917 השתתפה במתקפת קרנסקי. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה בתחילת שנת 1918.
מפקדים

גנרל חיל התותחנים ולדימיר ניקיטין (19 ביולי 1914 - 19 באוקטובר 1915)
גנרל חיל הרגלים דמיטרי שצ'רבצ'יוב (19 באוקטובר 1915 - 11 באפריל 1917)
לוטננט גנרל לאוניד ביילקוביץ (11 באפריל 1917 - 20 ביוני 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר זייליוואצ'יוב (20 ביוני 1917 - 9 בספטמבר 1917)
לוטננט גנרל יאנורי קיכוויקז (9 בספטמבר 1917 - 3 בדצמבר 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר טריאנדאפילוב (דצמבר 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר לאבדווסקי (דצמבר 1917 - מרץ 1918)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הוריית כהן בנגע הצרעת

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרשת תזריע
 משנה:  נגעים פרק יב
 ספרי מניין המצוות:  ספר החינוך, מצווה קס"ט וקע"ג.  פועל צדק (להש"ך)
 
הוריית הכהן בנגע הצרעת הוא החובה ההלכתית שמוטלת על כהן שבקי בדיני נגעי הצרעת להיזקק לדיון של בגד, בית, או אדם שנוגע בנגע הצרעת. התורה קובעת כי הסמכות לקבוע הלכתית כי רכוש או אדם נגוע בצרעת נתונה בלעדית אל כהן.
חז"ל קבעו שהכהן אינו רשאי לדחות את ראיית הנגע באומרו לאיש הנגוע "לך ושוב". וכן, אותו הכהן המחליט בית, בגד או אדם כנגוע בצרעת הוא הכהן שחייב להיזקק לתהליך טהרתו של המנוגע. בנוסף, ראיית הנגעים נחשבת כאחת מחמשה עשר דברים בהם הכהן חייב לקבל על עצמו על מנת לזכות למתנות כהונה. חובת ראיית נגעים חלה בחוצה לארץ כמו בארץ ישראל, ואף בזמן שאין בית המקדש בנוי.
דוגמה הלכתית אחרת בה מקפידה התורה על נוכחיותו של כהן בעת הדיון הוא החיוב לכהן לדון בדיני ערכין.
המקור במקרא

הלכות נגע הצרעת מפורטות במקרא בהרחבה בפרשת תזריע ובפרשת מצורע. התורה מגדירה בפרשיות אלו את צורות הנגעים, צבעיהם ומפרטת שהחלטת הנגע נקבעת על ידי אהרן הכהן או אל אחד מבניו הכהנים;
”אָדָם כִּי יִהְיֶה בְעוֹר בְּשָׂרוֹ שְׂאֵת אוֹ סַפַּחַת אוֹ בַהֶרֶת וְהָיָה בְעוֹר בְּשָׂרוֹ לְנֶגַע צָרָעַת וְהוּבָא אֶל אַהֲרֹן הַכֹּהֵן אוֹ אֶל אַחַד מִבָּנָיו הַכֹּהֲנִים” (ויקרא יג).
פשטני המקרא מסבירים כי ביטוי המקראי "אל אהרן הכהן או אל אחד מבניו" מקדים את אהרן לפני בניו ללמד כי על הנגוע להשתדל להראות את נגעו קודם כל אל הכהן הגדול - שהוא מובהק בדיני נגעים - ורק במקרה שאינו יכול, יביאנו אל אחד מבניו (כהן רגיל). מילים אלו גם מלמדות שגם כוהן שאינו שותף במשמר העובד בבית המקדש כשר להורות בנגע הצרעת.
בספר דברים שנויה הקביעה כי הכהן ממונה על דיני הצרעת, בדיני עגלה ערופה: ”וְנִגְּשׁוּ הַכֹּהֲנִים בְּנֵי לֵוִי כִּי בָם בָּחַר ה' אֱלֹהֶיךָ לְשָׁרְתוֹ וּלְבָרֵךְ בְּשֵׁם ה' וְעַל פִּיהֶם יִהְיֶה כָּל רִיב וְכָל נָגַע” (דברים כא ה), וגם בין הדינים שמזהיר משה בערבות מואב טרם כניסתם לארץ ישראל; ”הִשָּׁמֶר בְּנֶגַע הַצָּרַעַת לִשְׁמֹר מְאֹד וְלַעֲשׂוֹת כְּכֹל אֲשֶׁר יוֹרוּ אֶתְכֶם הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם כַּאֲשֶׁר צִוִּיתִם תִּשְׁמְרוּ לַעֲשׂוֹת” (דברים כד ח).
המקור במקרא > הדרישה שהכהן יהיה בקי בנגעים

חז"ל הורו, שרצוי שדווקא כהן שבקי בשמות הנגעים וגווניהם למיניהם ידון בנגע הצרעת, למרות זאת, גם במקרה שלא נמצא כהן שבקי בראיית נגעים, התורה מחייבת שהפסק ההלכתי תצא דווקא מפי כהן. הספרא דורש זאת מלשון הפסוק או אל אחד מבניו הכהנים, באומרו כי כל כהן ראוי לקבוע דינו של הנגע - ואף כהן בעל מום או שוטה - ולפי דעתו של הרמב"ם אף כהן קטן. כמו כן, לדעת המשנה, אפילו בן לוי או ישראל תלמיד חכם אינו רשאי להורות פסק מוחלט בתחום זה.
המקור במקרא > האיסור להורות בנגעים בעת שכרות

בנוסף לכלל האיסור על כהן מורה להורות בכל הלכות התורה כשהוא שיכור, יש שהסבירו שבהוריית כהן פסק הלכה בדיני נגע הצרעת מתוך שכרות ישנה עבירה מובהקת על פשטות ביטוי התורה: ”וַיְדַבֵּר ה' אֶל אַהֲרֹן לֵאמֹר. יַיִן וְשֵׁכָר אַל תֵּשְׁתְּ אַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ בְּבֹאֲכֶם אֶל אֹהֶל מוֹעֵד וְלֹא תָמֻתוּ חֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתֵיכֶם. וּלֲהַבְדִּיל בֵּין הַקֹּדֶשׁ וּבֵין הַחֹל וּבֵין הַטָּמֵא וּבֵין הַטָּהוֹר. וּלְהוֹרֹת אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אֵת כָּל הַחֻקִּים אֲשֶׁר דִּבֶּר ה' אֲלֵיהֶם בְּיַד מֹשֶׁה” (ויקרא י א). כלומר, בכך שהכהן שיכור בעת הבחנתו בנגע, אינו מוכשר להורות פסק הלכתית בין נגע שמראהו טהור לבין נגע שמראהו טמא.
יש מוסיפים שהתורה באה ללמד ולהורות, שעל ידי שהכהנים - שעליהם מוטל ייעוד ההוראות בישראל, מקפידים שלא להורות בעת שכרות, כן ילמדו שאר מורי הוראות בישראל להתנהג כמותם בעניין זה.
פרטי דינים

איש המנוגע מסרב להראות נגעו אל הכהן יש לבית דין לכפות אותו לכך. ויש אומרים דאף איש אחד יכול לכוף המנוגע להיראות אל הכהן ואין צורך לבית דין כלל
יש מהאחרונים שפירשו שאין מחייבים הכהן לפסוק על סוג הנגע באופן מיידי, ויכול הכהן לראות את הנגע ביום ולמסור פסקו גם בלילה -על אף שראיית נגעים בלילה פסולה. אולם, לפי פשט התוספתא, אין הכהן רשאי לקבוע נגע הצרעת בלי שיהיה עיניו בו ובעור בשרו בעת הקביעה.
רשאי הכהן להביט אל מראה הנגע דרך המשקפיים שלו מבלי להורידם
ראיית נגעים בחול המועד - נחלקו תנאים בדבר. לדעת רבי מאיר רואים את הנגעים להקל ולטהר את המצורע, אך לא להחמיר עליו ולטמא אותו, משום שהדבר פוגע בשמחת החג שלו. לעומת זאת לדעת רבי יוסי, אין רואים את הנגעים לא להקל ולא להחמיר, וזאת משום שדרש מהפסוק "לטהרו או לטמאו" שאם נזקק הכהן לבדוק את הנגע הוא אינו רשאי שלא לבחור באחת משתי הדרכים: לטהר את בעל הנגע או לטמא אותו. לדעת רבי יש להבחין בין מצורע מוחלט לבין מצורע מוסגר, שאת נגעו של המוסגר רואים בחול המועד ואת נגעו של המוחלט לא רואים, ויש גרסה הפוכה לפיה את נגעו של המוסגר לא רואים, ואת נגעו של המוחלט רואים.
טעמי המצווה

לטעם המצווה שקביעת נגע הצרעת מוטלת דווקא על הכהנים בני אהרן, יש מנמקים כי היות שנגע הצרעת הוא מחלה מידבקת שמטילה סכנה לאנשים שמתקרבים לאיש הנגוע, התורה בחרה את הכהנים, שהם מושגחים ביתר שאת מן השמים משאר בני ישראל להיקרב לאנשים מסוג זה -כי מן השמים ישמרו אותם מלהידבק במחלה.
לדעתו של פירוש הכלי יקר, מן השמים מסמנים לאיש הנגוע שהיה לו ללכת בעת בריותו אל הכהן ללמוד מפיו תורה והלכה, ומכיוון שלא עשה כן, יבא לו בעת מחלתו לשוב אל הדרך הרצוי מבחינה תורנית.
מבחינת תורת הקבלה, הריקאנטי מנמק כפי שיטתו כי "שורש הקבלי" של כהן הוא מספירת החסד וכן שורש קבלי של המים. הרב ממשיך באמרו שכמו שתנאי היטמאות מאכל בטומאת אוכלין הוא ש"יירטב" המאכל במים לפני ירידתו לטומאה (ראו הכשר לקבל טומאה), כן קביעת נגע הצרעת באה דווקא מפי כהן ש"יכשר" את האיש הנגוע להיקבע כטמא.
ראו גם

ועשית ככל אשר יורוך
הערות שוליים

↑  תוספתא מסכת נגעים, סוף פרק א
↑  ספרא תחילת פרשת מצורע, רמב"ם הלכות טומאת צרעת, ספר החינוך מצווה קעג
↑  תוספתא למסכת דמאי פרק ב, ז-חתלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף י"ח, עמוד ב',מדרש הגדול לספר במדבר, פרק יח
↑  ספרא, משנה תורה להרמב"ם, הלכות טומאת צרעת  פרק יא, הלכה ו. הלכות נגעים, פרק יד הלכה יג
↑  אברבנאל על ויקרא פרק יג
↑  אבן עזרא על הפסוק שם (על פי פירושו של ה"באר יצחק" לאבן עזרא)
↑  "שיהא בקי בהם ובשמותיהן" -ילקוט שמעוני לספר ויקרא דף תקיג (דפוס "מכון המאור").
↑  המלבי"ם, בפירושו "התורה ומצווה" מנמק את הלימוד על סמך הניקוד פתח (ניקוד) לאותיות הא והח של המילה אחד
↑  ספרא לויקרא פרק יג
↑  הלכות טומאת צרעת פרק ט (ויש מקשים על דעתו זו של הרמב"ם על סמך הכתוב בטור חושן משפט סימן ז)
↑  משנה, מסכת נגעים, פרק י"ב, משנה ה'
↑  "קונטרס על מסכת נגעים" (הרב י. ברמן)  סימן ו (בשם ר"ש רוזובסקי). הובא גם בחומש "תורה תמימה" לספר ויקרא
↑  "התורה והליכת עמינו" (הרב רצון ערוסי), עמוד רעו
↑  ספר החינוך, מצווה קסט, אבן עזרא לפרשת מצורה פרק יג. רא"ש למסכת נגעים ג, ב
↑  ראו מאמר רב צבי וטנברג ב"יקרא דאורייתא" חלק ג דף רסט (בני ברק תשנ"ט)
↑  קונטרס על מסכת נגעים (י. ברמן)  סימן ו(ד' לז)
↑  תוספתא למסכת נגעים פרק א הלכה י
↑  "טיב הפרשה", פרשת מצורע (הרב מיכאל אביטן).   "יקרא דאורייתא" -בני ברק תשנ"ט- דף רעו (צוטט מספר הדרש והעיון)
↑  ספר ויקרא, פרק י"ג, פסוק נ"ט.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ז', עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ז', עמוד ב'.
↑  ספר משך חכמה, לספר ויקרא פרק יג, א
↑  פירוש הכלי יקר לספר ויקרא, פרק יד פסוק ב
↑  פירוש הרקנטי לפרשת תזריע
↑  טעמי המצוות להרקנטי
הארמייה השביעית (האימפריה האוסטרו-הונגרית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 שיוך:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915–1918 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה השביעית של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה השביעית הוקמה בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה קרל פון פלאנצר באלטין. הארמייה ספגה מכה קשה במהלך מתקפת ברוסילוב, ובלאטין הוחלף בקרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך, ומאוחר יותר בהרמן קבש. לאחר כישלון הרוסים במתקפת קרנסקי, הגיב קבש בהכנסת כוחותיו לצ'רנוביץ באוגוסט 1917, מהלך ששיפר את מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי. הארמייה פורקה יחד עם כל הצבא האוסטרו-הונגרי ב-1918.
מפקדים

גנרל חיל הפרשים קרל פון פלאנצר באלטין (8 במאי 1915 - 8 בספטמבר 1916)
גנרל חיל הפרשים קרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך (8 בספטמבר 1916 - 20 באוקטובר 1916)
גנרל אוברסט הרמן קבש (20 באוקטובר 1916 - 16 בינואר 1918)
גנרל אוברסט קרל קריטק (16 בינואר 1918 - 15 באפריל 1918)