stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף גולדשטיין
קריירה

גולדשטיין סיים תואר ראשון בכימיה ובביולוגיה באוניברסיטת וושינגטון ולי (Washington and Lee University) בשנת 1962 ותואר דוקטור לרפואה במרכז הרפואי סאות'ווסטרן של אוניברסיטת טקסס, בשנת 1966. בין השנים 1966–1968 התמחה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, שם הכיר את מייקל בראון. ב-1968 הפך לעמית מחקר במכון הלאומי לחקר הלב של ארצות הברית, שם חקר מנגנוני סינתזה של חלבונים. ב-1970 עבר לאוניברסיטת וושינגטון.
בשנת 1972 חזר למרכז הרפואי סאות'ווסטרן של אוניברסיטת טקסס, שם חקר יחד עם מייקל סטוארט בראון את המטבוליזם של כולסטרול וגילה כי בתאי אדם קיימים קולטנים לליפופרוטאין בעל צפיפות נמוכה (LDL) הקולטים כולסטרול מתוך זרם הדם. חוסר בקולטנים ל-LDL הוא הגורם למחלה הגנטית היפרכולסטרולמיה משפחית, החושפת את הלוקים בה לשורת מחלות הנגרמות מרמת כולסטרול גבוהה. בנוסף להסברים שסיפקו גולשטיין ובראון באשר לגורם העומד מאחורי התחלואה הקיימת באוכלוסיית אנשים להם רמות גבוהות של כולסטרול, כמו למשל מחלת לב כלילית, מחקריהם חשפו את חשיבותו של היבט יסודי בביולוגיה של התא ספיגת מולקולות לתוך התא בתיווך קולטנים.
בנוסף לתרומתם הגדולה להבנתו את אופן פעולת התאים בגוף, תגליותיהם של גולדשטיין ובראון הובילו לפיתוח תרופות סטטיניות, תרופות המורידות את רמת הכולסטרול שבהן משתמשים היום מיליוני בני אדם בעולם והמשפרת את איכות חייהם. תרופות אלה עשויות להוריד באופן משמעותי את מספר מקרי המוות כתוצאה ממחלות הלב הכליליות ומשבץ מוחי, בעתיד הקרוב.
בשנות התשעים פרסמו גולדשטיין ובראון יחד עם עמיתי מחקר נוספים מנגנון מורכב, שבאמצעותו תאי הגוף מווסתים את רמות השומן והכולסטרול לנוכח תנאים סביבתיים משתנים.
פרופסור גולדשטיין עומד בראש הקתדרה למדעים ביו-רפואיים באוניברסיטת טקסס. הוא ממשיך להיות מעורב באופן אישי במחקר מעבדתי, יחד עם עמיתו מייקל ס. בראון. המחקרים שפרסמו בספרות המדעית הם בין המחקרים המצוטטים ביותר בעולם.
גולדשטיין זכה בפרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי לשנת 1985, בשנת 1988 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית. הוא חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ועמית זר של החברה המלכותית.
הערות שוליים

↑  על זכייתו באתר פרס לסקר (באנגלית)
| זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פון ברינג (1901) • רוס (1902) • פינסן (1903) • פבלוב (1904) • קוך (1905) • גולג'י, רמון אי קחאל (1906) • לבראן (1907) • מצ'ניקוב, ארליך (1908) • קוכר (1909) • קוסל (1910) • גולסטרנד (1911) • קארל (1912) • רישה (1913) • באראני (1914) • לא חולק (1915–1918) • בורדה (1919) • אוגוסט קרוג (1920) • לא חולק (1921) • היל, מאירהוף (1922) • בנטינג, מקלאוד (1923) • איינטהובן (1924) • לא חולק (1925) |  |
| 1926–1950 | פיביגר (1926) • וגנר-יאורג (1927) • ניקול (1928) • אייקמן, הופקינס (1929) • לנדשטיינר (1930) • ורבורג (1931) • שרינגטון, אדריאן (1932) • מורגן (1933) • ויפל, מיינוט, מרפי (1934) • שפמן (1935) • דייל, לוי (1936) • סנט-גיירגי (1937) • היימנס (1938) • דומק (1939) • לא חולק (1940–1942) • דאם, דויזי (1943) • גסר, ארלנגר (1944) • פלמינג, צ'יין, פלורי (1945) • מולר (1946) • קורי, קורי, הוסיי (1947) • מילר (1948) • הס, מוניש (1949) • קנדל, הנץ', רייכשטיין (1950) |  |
| 1951–1975 | תיילר (1951) • וקסמן (1952) • קרבס, ליפמן (1953) • אנדרס, וולר, רובינס (1954) • תאורל (1955) • קורנאן, ריצ'רדס, פורסמן (1956) • בובה (1957) • בידל, טייטום, לדרברג (1958) • אוצ'ואה, קורנברג (1959) • ברנט, מדאוור (1960) • פון בקשי (1961) • ווטסון, קריק, וילקינס (1962) • הודג'קין, האקסלי, אקלס (1963) • בלוך, לינן (1964) • ז'קוב, לווף, מונו (1965) • רוס, הגינס (1966) • גרניט, הרטליין, וולד (1967) • הולי, קוראנה, נירנברג (1968) • דלבריק, הרשי, לוריא (1969) • כץ, פון יולר, אקסלרוד (1970) • סת'רלנד (1971) • אדלמן, פורטר (1972) • פריש, לורנץ, טינברגן (1973) • קלוד, דה דוב, פאלאדה (1974) • בולטימור, דולבקו, טמין (1975) |  |
| 1976–2000 | בלומברג, גאידושק (1976) • גימן, שלי, יאלו (1977) • ארבר, נתנס, סמית' (1978) • קורמאק, האונספילד (1979) • בנאסרף, דוסה, סנל (1980) • ספרי, הובל, ויזל (1981) • ברגסטרם, סמואלסון, ויין (1982) • מקלינטוק (1983) • ג'רן, קוהלר, מילשטיין (1984) • בראון, גולדשטיין (1985) • כהן, לוי-מונטלצ'יני (1986) • טונגאווה (1987) • בלאק, עליון, היצ'ינגס (1988) • בישופ, ורמוס (1989) • מארי, תומאס (1990) • נהר, זקמן (1991) • פישר, קרבס (1992) • רוברטס, שרפ (1993) • גילמן, רודבל (1994) • לואיס, ניסליין-פולהרד, וישהאוס (1995) • דוהרטי, צינקרנגל (1996) • פרוזינר (1997) • פרשגוט, איגנרו, מורד (1998) • בלובל (1999) • קרלסון, גרינגרד, קנדל (2000) |  |
| 2001 ואילך | הרטוול, הנט, נרס (2001) • ברנר, הורביץ, סלסטון (2002) • לוטרבור, מנספילד (2003) • באק, אקסל (2004) • מרשל, וורן (2005) • פייר, מלו (2006) • קפקי, אוונס, סמיתיס (2007) • צור האוזן, מונטנייה, בארה-סינוסי (2008) • בלקברן, שוסטק, גריידר (2009) • אדוארדס (2010) • בויטלר, הופמן, סטיינמן (2011) • גרדון, יאמאנקה (2012) • רותמן, שקמן, סודהוף (2013) • מוסר, מוסר, אוקיף (2014) • קמפבל, אומורה, טו (2015) • אוסומי (2016) • הול, רוסבאש, יאנג (2017) • אליסון, הונג'ו (2018) • סמנזה, רטקליף, קיילין (2019) • אלטר, האוטון, רייס (2020) • ג'וליוס, פטפוטיאן (2021) • פבו (2022) • וייסמן, קריקו (2023) • אמברוז, רובקון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1220174653  LCCN: n89123898  MusicBrainz: 942da9fe-1336-4786-81dd-c671b9cd6ddc  NKC: nlk20010095852  ORCID: 0000-0002-1894-9463  SELIBR: 188384  VIAF: 43430254   WorldCat (עם VIAF): 43430254 
ג'וזף גולדשטיין
ויל אולדהם

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1970 (בן 53) לואיוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joseph Will Oldham 
 שם במה:  Bonnie "Prince" Billy 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית לואיוויל, קנטקי
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון, J. Graham Brown School 
 סוגה:  מוזיקת פולק, מוזיקת קאנטרי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Drag City
 www.bonnieprincebilly.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ויל אולדהם  (Will Oldham‏; נולד ב-24 בדצמבר 1970) הוא זמר-יוצר, שחקן ומוזיקאי אמריקאי מהעיר לואיוויל שבמדינת קנטקי. יצירתו (אולי באופן מוטעה) מתויגת לעיתים קרובות כ"קאנטרי אלטרנטיבי".
אולדהם הקליט תחת שמות רבים, ביניהם: "פאלאס", "פאלאס מיוזיק", "פאלאס ברות'רז", "בוני 'פרינס' בילי" ו"בוני בילי". הוא מרבה להקליט עם מוזיקאים אחרים, ביניהם אחיו נד ופול אולדהם, דייב פאג'ו, טורטויז, ומאט סוויני, אך ברוב המקרים הוא היוצר העיקרי בשיתופים אלה. בעבר חבר אולדהם למספר פרויקטים מוזיקליים כגון "דה בוקסהד אנסמבל" ו"דה אנומואנון".
בניגוד למצופה מהשפעותיו המוזיקליות המסורתיות מכיוון הקאנטרי והפולק האמריקאי, אולדהם מקפיד על גיוון ביצירתו ומרבה לחקור כיוונים חדשים. המילים בשיריו נוטות לעסוק במערכות יחסים מורכבות, בין אם במישור הרומנטי או בהקשר לאלוהים.
בנוסף ליצירתו המוזיקלית הופיע אולדהם במספר סרטים, בהם סרטו של הרמוני קורין "ג'וליאן דונקי בוי", בדרמה העל-טבעית "סיפור רפאים" (2017), וסרט בשם "דה גוואטאמאליאן הנדשייק". אולדהם צילם את התמונה על עטיפת אלבום המופת "ספיידרלנד" של להקת סלינט, משנת 1991.
אולדהם הופיע בישראל בשנת 2007.
דוד ברונשטיין

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1924 בילה צרקווה, אוקראינה 
 פטירה:  5 בדצמבר 2006 (בגיל 82) מינסק, בלארוס 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1951
 מד כושר נוכחי:  2,432 (נכון ל־אוקטובר 2006) 
 השכלה:  האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג 
 מקצוע נוסף:  כותב ספרי עיון 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה
 פרסים והוקרה:  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
דוד יונוביץ' ברונשטיין (ברוסית: Дави́д Ио́нович Бронште́йн; ‏19 בפברואר 1924 – 5 בדצמבר 2006) היה שחמטאי יהודי אוקראיני, רב אמן, פעמיים אלוף ברית המועצות בשחמט. ב-1951 התמודד על התואר העולמי מול מיכאל בוטביניק אך לא זכה בו. הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט (אנ')
ביוגרפיה

ברונשטיין נולד בבילה צרקווה, לא הרחק מקייב. בצעירותו היה תלמידו של אמן השחמט אלכסנדר קונסטנטינופולסקי. התקדמותו לצמרת עולם השחמט הושגה בשנות הארבעים והעלתה אותו על המסלול לאליפות העולם: זכייה בטורניר בין-אזורי ב-1948 ולאחר מכן, בטורניר המועמדים של 1950. הוא סיים את הטורניר שנערך בבודפשט במקום ראשון משותף עם חברו הטוב אייזק בולסלבסקי, גם הוא יהודי אוקראיני. בולסלבסקי היה אביה של טטיאנה, אותה נשא ברונשטיין לאישה שנים רבות לאחר מכן. בדו-קרב שנערך במוסקבה גבר ברונשטיין על בולסלבסקי וקנה בכך את הזכות לקרוא תיגר על תוארו העולמי של בוטביניק. בולסלבסקי המנוצח שימש לאחר מכן כעוזרו של ברונשטיין לקראת הדו-קרב על אליפות העולם.
ביוגרפיה > ברונשטיין - בוטביניק 1951

ב-1951 נערך במוסקבה דו-קרב בן 24 משחקים על אליפות העולם. כדי לזכות בכתרו של בוטביניק, היה זקוק ברונשטיין ל-12.5 נקודות. לאחר שניצח במשחקים ה-21 וה-22, עמד מאזנו על 11.5 נקודות, אולם הוא הפסיד במשחק ה-23 ולא הצליח להשיג יותר מתיקו באחרון. כך הסתיימה ההתמודדות כולה בתיקו 12-12, תוצאה שעל פי כללי ההתמודדות הותירה את בוטביניק אלוף העולם. הועלו טענות לפיהן ברונשטיין אולץ להפסיד במשחק ה-23 לבוטביניק שהיה גיבור לאומי באותה תקופה (על אף שברונשטיין הכחיש אותן).
הרבה דובר בעולם השחמט על חשדות להתערבות בלתי ספורטיבית בתוצאות הדו-קרב. בוטביניק, יהודי רוסי היה נציגו ויקירו של ממסד השחמט הסובייטי רב העוצמה, בעוד שברונשטיין לא הלך תמיד בתלם המפלגתי, כפי שמעיד סירובו לגנות ב-1976 את ויקטור קורצ'נוי שערק למערב. סירוב זה עלה לו בשלילת קצבתו הממשלתית לשנה ובאיסור על יציאתו לתחרויות בחו"ל במשך עשר שנים לאחר מכן. ברונשטיין עצמו מעולם לא אישר שאולץ להפסיד לבוטביניק באופן לא ספורטיבי. כל שהיה מוכן לומר הוא שהופעל עליו "לחץ פסיכולוגי חזק".
ברונשטיין זכה בטורנירים רבים, אולם הוא לא קיבל הזדמנות נוספת להתמודד על התואר העולמי. בתחרות המועמדים שנערכה בציריך ב-1953 שוב נפוצו שמועות כאילו הוא ופאול קרס האסטוני אולצו להסכים לתוצאות תיקו מהירות מול השחקנים הרוסים אך להיאבק בכל כוחם בשחקני המערב, כל זה כדי לסייע לוסילי סמיסלוב לנצח, כפי שאכן עשה.
ביוגרפיה > באולימפיאדות השחמט

אף שסבל מיחס לא אידיאלי מבחינתו מצד מוסדות השחמט הסובייטי, הוא ייצג את ברית המועצות נאמנה בארבע אולימפיאדות רצופות (1952–1958) ובכולן זכה בפרסים אישיים על הישגיו. במסגרת האולימפיאדות הפסיד רק במשחק אחד מ-49 ששיחק בסך הכל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1952 | 3 | 8 מ-10 | 7+ 2= 1- | 80 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
| 1954 | 3 | 10.5 מ-14 | 7+ 7= 0- | 75 | 1 קבוצתי, 2 אישי |
| 1956 | 4 | 11 מ-13 | 9+ 4= 0- | 84.6 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
| 1958 | 4 | 9.5 מ-12 | 7+ 5= 0- | 79.2 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
התמודדויות

| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 | מוסקבה | אייזק בולסלבסקי |  | 7.5 מ-14 | ניצחון |
| 1951 | מוסקבה | מיכאל בוטביניק |  | 12 מ-24 | הפסד - קרב על תואר אלוף עולם |
| 1953 | מוסקבה | סמיון פורמן |  | 1 מ-2 | ניצחון |
| 1966 | מוסקבה | מיכאל טל |  | 2.5 מ-5 | תיקו |
| 1970 | לנינגרד | ויקטור קורצ'נוי |  | 5 מ-7 | ניצחון |
סגנון משחקו ותרומתו

על הלוח היה ברונשטיין ידוע כשחקן יצירתי, כמי שמחפש את ההתקפה בכל עת. רב האמן האמריקאי יאסר סיראוואן דימה אותו במשחקו ללהטוטן שמהלך על חבל דק. הוא אף היה בעל חידושים רבים ובר סמכא בפתיחות. בין השאר כתב ספר ידוע על הפתיחה ההודית של המלך ותרם לעלייה בפופולריות שלה בקרב שחקנים.
בטור הקבוע שכתב על שחמט בעיתון איזווסטיה, כמו גם בספריו, התבלט בכך שהעביר לקוראיו את הרעיונות שמאחורי המהלכים ששיחקו האמנים, במקום לצלול לניתוח ארכני המתפצל לעשרות קווי משחק תאורטיים, שלא שוחקו בפועל.
הוא הרבה לשחק מול מחשבים, עוד בראשית דרכו של השחמט הממוחשב. כמו כן האמין בצורך להאיץ את המשחק ואף המציא שעון שחמט דיגיטלי, אשר בגרסתו העניק לשחקנים שיהוי מסוים בכל מהלך, שלא מצטבר לתורות הבאים אך מאפשר לשחקן להמשיך לבצע מהלכים מהירים גם בתום הזמן הקצוב.
לקריאה נוספת

פרדריק פרידל, דוד ברונשטיין, 1924 - 2006, ChessBase ‏
הערות שוליים

↑  לפי גרסה אחת מה שעמד מאחורי ההתנגדות הסובייטית להצלחתו של ברונשטיין הייתה קרבת משפחה בינו לבין טרוצקי. ברונשטיין עצמו, בספרו האוטוביוגרפי "שוליית הקוסם" (1995) כתב כי לא ידועה לו קרבה כזו.
↑  David Bronstein dies at 82, Chess News, ‏2006-12-07 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259131105171  PLWABN: 9810573497905606  BNE: XX1007888  BnF: cb127210845 (data)  GND: 118674323  ISNI: 0000 0000 8077 4188  LCCN: n80049994  LNB: 000330282  NKC: jo2007376816  NLA: 36512273  NTA: 068637349  Trove: 1264933  VIAF: 56734195   WorldCat (עם VIAF): 56734195
טנקרי

| --- | --- |
 
גרסת הייבוא הקלאסית של ג'ין טנקרי
 סוג:  סימן מסחר 
 יצרן:  דיאג'יו 
 מוצא:  אנגליה 
 מועד הכנה ראשוני:  1830 
 
טנקרי (Tanqueray) הוא מותג ג'ין המיוצר על ידי יצרנית האלכוהול הבריטית דיאג'יו.
ג'ין טנקרי הוא ג'ין לונדוני יבש (London Dry Gin) המיוצר בתהליך זיקוק כפול של דגנים, הרכיבים הבוטניים: ערער, כוסברה, שורש אנג'ליקה (אנ') וליקריץ (במינונים השמורים בסוד מסחרי), מתווספים למשקה במהלך הזיקוק השני.
טנקרי אינו מחזיק נתח שוק ניכר בשוק הבריטי, והשוק הגדול ביותר שלו הוא בארצות הברית.
ג'ין טנקרי משווק ברחבי העולם כולו ונמנה עם שישה עשר 'המותגים האסטרטגיים' של דיאג'יו, באתר החברה הוא מתואר בתיאור 'הג'ין המהולל ביותר בעולם'.
מוצרי משנה

ג'ין טנקרי המקורי, המשווק בשם "Tanqueray London Dry Gin" הוא המוצר המקורי שהושק לראשונה ב-1830. הגרסה המוכרת שלו, הנמכרת בארצות הברית, קנדה, גרמניה וחנויות דיוטי פרי ברחבי אירופה, מכילה 47.3% כוהל בנפח. אך קיימות גרסאות של 43.1% כוהל בנפח (משווקת בבריטניה ובסקנדינביה) ו-40% כוהל בנפח (בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד).
ישנן גרסאות של ג'ין טנקרי שהותאמו עבור קוקטיילים. כך למשל "Tanqueray No. Ten Gin" שהושק בשנת 2000 והותאם למתכוני מרטיני. תהליך הזיקוק שלו הוכפל לכדי ארבע פעמים ונוספו לתהליך אשכוליות ותפוזים ליים וקמומיל.
הגרסה "Tanqueray Rangpur Gin" הושקה בשנת 2006, היא מכילה (בזיקוק האחרון) ליים ורנגפור (אנ'), ג'ינג'ר ועלי דפנה, שמקנים למשקה טעם הדרים חזק.
שילובים נוספים וגם גרסה נטולת אלכוהול (Tanqueray 0.0 שבוקבקה ב-2021) זכו למידות משתנות של הצלחה.
גרסה חריגה של המותג, היא למעשה וודקה, 'וודקה טנקרי סטרלינג'.
הערות שוליים

↑  המותגים האסטרטגיים באתר דיאג'יו, מאורכב בארכיב האינטרנט.
↑  פורטפוליו המותגים באתר דיאג'יו.
מדגם מייצג של משקאות טנקרי
שעיר לעזאזל (ציור)

שָׂעִיר לַעֲזָאזֵל הוא ציור שמן מאת הצייר ויליאם הולמן האנט. האנט צייר את הציור בים המלח ובירושלים בשנים 1854–1855. הציור הוא ריאליסטי בסגנון אחוות הפרה-רפאליטים שהאנט היה בין מייסדיה וסימבולי מבחינת תוכנו הדתי היהודי והנוצרי.
מלאכת הציור

לאחר שנואש האנט מנסיונותיו לגייס דוגמנים יהודים עבור ציורו "ישו המושיע בבית המקדש", פנה לעיין במקורות, בעיקר בספרי התורה וכן בתלמוד. בסיועו של ידידו הנרי ונטוורת' מונק התמקד בסיפור שילוח השעיר לעזאזל ביום הכיפורים כפי שנכתב בויקרא ט"ז ובמסכת יומא. האנט רשם לפניו את פרטי שילוח השעיר (התיש), כולל כריכת לשון של זהורית (חבל אדום) על קרניו של תיש.
נאמן לדרכו הריאליסטית הקיצונית, ביקש האנט לצייר תיש אמיתי ותשוש במדבר יהודה בואכה ים המלח, בתקופת השנה בה חל יום הכיפורים ועם אור הדמדומים על הרי אדום. לפיכך יצא ב-13 בנובמבר 1854 למדבר יחד עם מורה דרך ומספר שומרי ראש בדואים ועם תיש שקנה בעיר ושנשרך אחרי החבורה הרכובה על אתונות. האנט הגיע לחוף ים המלח, הציב את התיש על קרקע מכוסה מלח והחל לצייר. האנט צייר ללא לאות במשך מספר ימים בשמש הקופחת. אולם התיש שרגליו התבקעו עקב האדמה המלוחה נפח את נשמתו.[דרוש מקור]
האנט צייר שתי תמונות. באחת התיש כהה וברקע השמיים מופיעה קשת בענן. השנייה, המוכרת יותר, גדולה יותר, ובה התיש בהיר ובשמים לא מופיעה הקשת.
לאחר מספר ימים במדבר שב האנט לירושלים. הוא רכש עוד תיש, תשוש ורע-מראה, וצייר אותו בסטודיו שלו, ולאחר שמת השלים את התמונה בעזרת תיש שלישי.
את הציור קבע האנט במסגרת עץ שעליה חרט שני פסוקים בתרגום לאנגלית. מעל התמונה נחרט הפסוק "וְהַשָּׂעִיר אֲשֶׁר עָלָה עָלָיו הַגּוֹרָל לַעֲזָאזֵל יָעֳמַד חַי לִפְנֵי ה' לְכַפֵּר עָלָיו, לְשַׁלַּח אֹתוֹ לַעֲזָאזֵל הַמִּדְבָּרָה." (ספר ויקרא, פרק ט"ז, פסוק י') ומתחתיה "אָכֵן חֳלָיֵנוּ הוּא נָשָׂא, וּמַכְאֹבֵינוּ סְבָלָם; וַאֲנַחְנוּ חֲשַׁבְנֻהוּ נָגוּעַ מֻכֵּה אֱלֹהִים וּמְעֻנֶּה" (ספר ישעיהו, פרק נ"ג, פסוק ד'), פסוק שלפי המסורת הנוצרית מתייחס לישו.
פרשנות

הציור מתאר, הן לפי שמו, הן לפי הזהורית בקרני התיש והן לפי הפסוק מספר ויקרא, את שילוח השעיר לעזאזל ביום הכיפורים. אולם, עיון מעמיק יותר מגלה שאילו רצה האנט לתאר סצנה זו, הרי שהיה עליו לצייר גל עצמות של תיש לרגלי הצוק (שכן התיש הושלך או צעד אל מותו מראש הצוקים), ולא תיש חי.
הפסוק מתחת לציור, כמו גם דבריו של האנט עצמו, מספקים את התשובה. השעיר בא לסמל את ישו, שחי וסבל ועל ידי כך נשא את סבלות המין האנושי כקורבן. התיש לא מת אלא ממשיך לסבול ולהציל את האנושות בסבלו והוא ניצב בציור על קצה גבול יכולת הסבל שלו ב"סוף העולם", לפני האפוקליפסה. כך הצליח האנט למזג בציור אחד הן את הסיפור היהודי והן את השקפתו הנוצרית. ידידו, מונק, שראה בציור יצירה שעתידה לזעזע את העולם ולעורר לתשובה, הוסיף כי השעיר, הוא הקורבן הסובל את סבל העולם, אינו אלא העם היהודי בגלות, שכאשר תמלא סאת ייסוריו תתחולל הגאולה.
הקשת בענן שהופיעה בציור הכהה מסמלת את ברית אלוהים עם נח (הברית הראשונה) שכשלה, בניגוד לבריתו השנייה שתצליח באחרית הימים.
ים המלח תואר על ידי האנט, בעקבות מהפכת סדום ועמורה, כ"מקום נורא של חטא".
התקבלות הציור ותולדותיו

האנט נטל עמו את שני הציורים (הכהה והבהיר) לאנגליה ב-1855. ב-1858 הציג האנט את התמונה באקדמיה של ליברפול וזכה לתגובות מעורבות. רוב הצופים הזדעזעו מהציור הבוטה והמוזר ומעטים התרשמו.
הציור הגדול יותר נמכר ב-450 גיני וב-1923 נרכש עבור גלריית ליידי לוור (Lady Lever Art Gallery), חלק מהמוזיאונים הלאומיים של ליברפול, עבור 4,950 ליש"ט. הציור הקטן והכהה יותר נמצא בגלריה לאמנות של מנצ'סטר (Manchester Art Gallery).
הערות שוליים

↑  אליעזר ויצטום ומשה קליאן, "ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים". הוצאת אריה ניר, 2013, עמוד 231
רטופה דוגוני

| רטופה דוגוני |
| --- | --- |
 רטופה אוכלת אגוזים על עץ בתאילנד
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: סנאיים
סוג:: רטופה
מין:: רטופה דוגוני
שם מדעי
 Ratufa bicolor ‏ספרמן, 1778
תחום תפוצה


רטופה דוגוני (שם מדעי: Ratufa bicolor מכונה גם סנאי גדול שחור וסנאי גדול מלזי) הוא מין של סנאי עצים גדול השייך לסוג רטופה שבמשפחת הסנאיים. הרטופה שכיחה בצפון בנגלדש, בצפון הודו, מזרח נפאל, בהוטן, דרום סין, מיאנמר, לאוס, קמבודיה, וייטנאם ומערב אינדונזיה. בנוסף למין זה, קיימים שלושה מינים נוספים השייכים לסוג רטופה.
תיאור

לרטופה דוגוני זנב ארוך וגוף צר. אורך הראש והגוף נעים בין 35 סנטימטרים ל-58 סנטימטרים ואורך הזנב יכול להגיע עד 60 סנטימטרים. משקלם הוא כשלושה ק"ג. צבע הגב, האוזניים והזנב הוא חום כהה עד שחור, והבטן בצבע מעט בהיר יותר. כל המינים אשר שייכים לסוג רטופה נחשבים לגדולים שבמשפחת הסנאיים.
מחייה

לרטופה דוגוני מגוון רחב של אזורים למחיה והמשותף להם הוא סביבה המיוערת. טווח המפלס שבו הם יכולים לחיות הוא מגובה הים ועד לפחות 1,400 מטרים. בשנים האחרונות, הרטופות הדו-צבעיות סובלות מהתערבות במחייתם על ידי התיישבות האדם (כריתת עצים, בניית בנייני מגורים וכו') שגרמה להיעלמות של 30% מאוכלוסיית הרטופות בעשר השנים האחרונות. לעומת זאת, ישנם מקומות ובהם הרטופות מוגנות מפני ציידים וחיות טורפות על ידי חוקים ומסורות.
התנהגות

רטופה דוגוני פעיל ביום ובעיקר בצמרות העצים, ומדי פעם יורד מן העצים על מנת לאכול על האדמה. הרטופה נכנסת במקרים נדירים לשטחי מגורים של בני אדם ומעדיפה את הטבע. הרטופה ניזונה מזרעים, אצטרובלים, פירות ועלים. הרטופה חיה כמעט תמיד לבדה, ומולידה בין 1–2 צאצאים, שאותם היא מגדלת במעין קן שהיא בונה בין ענפי העצים.
תת-מינים

R. b. bicolor
R. b. condorensis
R. b. felli
R. b. gigantea
R. b. hainana
R. b. leucogenys
R. b. melanopepla
R. b. palliata
R. b. phaeopepla
R. b. smithi
הערות שוליים

↑  רטופה דוגוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
יוסף רוזנפלד

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1858 נובה מסטו נאד ואהום, סלובקיה 
 פטירה:  1922 (בגיל 64 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1922 
 
ערך זה עוסק ברבה הראשי של צ'רנוביץ. אם התכוונתם לרבה הראשי של קובל, ראו .
יוסף רוזנפלד (1922 – 1858) היה רבה הראשי של צ'רנוביץ בשנים 1922-1893.
ביוגרפיה

רוזנפלד נולד ב-1858 בעיר ניישטדטל (אנ') שבסלובקיה של ימינו, למאיר, אב בית דין בעיר הולדתו. בבגרותו עבר לבודפשט כדי ללמוד בבית מדרש לרבנים, שם למד בהנחיית בנימין זאב בכר. ב-1883 הוסמך לרבנות בברלין וקיבל תואר דוקטור לפילוספיה מטעם אוניברסיטת לייפציג. לאחר מכן עבר לכהן כרב אצל קהילת יהודי המבורג. חברי הקהילה המשכילים תפסו אותו כבעל השקפות מסורתיות יותר. בשל כך, הם השפיעו על הממשלה המקומית שלא להעניק לו נתינות גרמנית, דבר שהיה הכרחי באותם הימים לרב בגרמניה.
בשנים 1893-1886 כיהן כרב הראשי של יהודי אורושהאזה. ב-1892 נפטר רבה הראשי של קהילת יהודי צ'רנוביץ, אליעזר אליהו איגל, ורוזנפלד מונה להחליפו בתפקיד שנה אחת לאחר מכן. במהלך כהונתו פעל רוזנפלד לקידום ההשכלה בנושאי מדעי היהדות והספרות היהודית בקרב צעירי העיר היהודים. רוזנפלד כיהן במשרה זו עד מותו ב-1922. החליף אותו בתפקיד אברהם יעקב מרק.
הערות שוליים

↑  לאו גולדהמר, "טשרנוביץ", יהודה לייב פישמן מימון (עורך), בתוך ערים ואמהות בישראל, ירושלים: מוסד הרב קוק, חלק רביעי, עמ' 159–160, 1950
↑  דוד שערי, יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, תל אביב: המרכז לחקר התפוצות, 2004, עמ' 140
On the history of the Jews in Czernowitz (cont'd), באתר Jewish Gen (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Shakira: Bzrp Music Sessions, Vol. 53

Shakira: Bzrp Music Sessions, Vol. 53 הוא סינגל של הדי ג'יי הארגנטינאי ביסאראפ שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקולומביאנים שאקירה. הוא יצא לאור ב-11 בינואר 2023, על ידי חברת התקליטים דאלה פליי, כסינגל שלא מתוך אלבום. את השיר כתבו השניים ביחד עם קווין קרוז וסנטיאגו אלבארדו.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבין-לאומי של ספוטיפיי עם 14.3 מיליון השמעות; שיא של כל הזמנים לשיר בשפה שאינו באנגלית.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי גונזאלו ג'וליאן קונדה, שאקירה מבאראק, קווין קרוז וסנטיאגו אלבארדו והופק על ידי ביסאראפ. דיווחים ראשונים על שיתוף פעולה בין האמנים הופצו באוגוסט 2022, כאשר שאקירה שלחה איחולים ליום ההולדת של ביסאראפ. ב-9 בינואר 2023, מטוס קטן שנשא דגל עם המילים "Una loba como yo no está pa' tipos como tú" טס מעל מאר דל פלאטה ומיאמי, ורמז על שיתוף פעולה אפשרי שעתיד לצאת ב-11 בינואר. ביסאראפ הכריז על השיר ברשתות החברתיות שלו למחרת.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-42 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 בינואר 2023. הוא צבר למעלה מ-123 מיליון צפיות בפחות משבוע; אחד מהקליפים הבודדים בהיסטוריה שעשו זאת.
נכון לינואר 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-100 מיליון צפיות.
ביקורות

השיר הגיע למקום השני ברשימת "23 השירים הלטיניים הטובים ביותר של שנת 2023 עד כה" של בילבורד.
ביקורות > רשימות ודירוגים

| ארגון | רשימה | דירוג | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| רולינג סטון | 100 השירים הטובים ביותר לשנת 2023 | 5 |  |
| בילבורד | 100 השירים הטובים ביותר של 2023: בחירות הצוות | 3 |  |
ביקורות > פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי הלטיני | 14 בנובמבר 2024 | הביצוע הטוב ביותר למוזיקה אלקטרונית לטינית | "Bzrp Music Sessions, Vol. 53" (Tiësto Remix) | זכייה |  |