stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפן ראזין
השיר

אודות סטפן ראזין נכתב שיר רוסי עממי המתאר את מעלליו. כותרת השיר היא "סטנקה ראזין". השיר, שנכתב בסביבות שנת 1883, זכה להצלחה מסחרית במערב דווקא במאה ה-20 תחת הכותרת "The Carnival is Over", לאחר שהוקלט על ידי להקת הפולק האוסטרלית "המשחרים". השיר צעד בראש מצעדי המכירות בבריטניה ובאוסטרליה בשנת 1965. בשנות השמונים הוקלטה לשיר גרסה נוספת על ידי להקת הדיסקו הגרמנית "בוני אם".
בברית המועצות זכה ראזין למעמד של כבוד, בהיותו מנהיג מרד עממי נגד המלוכה. בשנת 1965 שר הזמר ליאוניד חריטונוב, בלוויית מקהלת הצבא האדום, את השיר "הצוק" (The Cliff), המהלל את ראזין על היותו האדם היחיד שהצליח לטפס אל ראש הצוק המאיים.
סטפן רובצקי

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1895 פיוטרקוב טריבונלסקי, רפובליקת פולין 
 נרצח:  2 באוגוסט 1944 (בגיל 48) זקסנהאוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 השתייכות:  חיל הרגלים של הרפובליקה הפולנית השנייה, Service for Poland's Victory, ארמייה קריובה 
 תקופת הפעילות:  מ-1917 
 דרגה:  גנרל דיוויזיה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 עיטור מסדר העיט הלבן של פולין 
 
סטפן פאוול רוֹבֶצקי (בפולנית: Stefan Paweł Rowecki;‏ 25 בדצמבר 1895 – 2 באוגוסט 1944), אשר כונה "גְרוֹט" (פולנית: "ראש חץ"), היה מפקד מחתרת פולני בתקופת מלחמת העולם השנייה, מנהיג הארמייה קריובה ("צבא המולדת").
הערות שוליים

↑  Chmielarz Andrzej (1983). Spiska 14. Aresztowanie generała „Grota” – Stefana Roweckiego (בפולנית). Państwowy Instytut Wydawniczy. pp. 83–85. ISBN 83-06-01022-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349640805171  PLWABN: 9810596336605606  BnF: cb120989539 (data)  GND: 118860313  ISNI: 0000 0003 6856 4745  LCCN: n84065565  NKC: js2010616695  NTA: 133594343  SUDOC: 029343135  VIAF: 30334495   WorldCat (עם VIAF): 30334495
סטפן שוורץ

סטפן שוורץ (שוודית: Hans-Jürgen Stefan Schwarz; נולד ב-18 באפריל 1969) הוא כדורגלן עבר שוודי, חבר הנבחרת שזכתה במקום השלישי במונדיאל 1994.
קריירה

סטפן שוורץ נולד לאב ממוצא גרמני במאלמה, שוודיה. הוא התחיל לשחק במועדון הכדורגל המקומי ובשנים 1985–1987 שיחק במועדון הנוער של באייר לברקוזן.
בשנת 1987 סטפן שוורץ שיחק לראשונה במסגרת בוגרת של המועדון מאלמה. כעבר שנה הוא עבר לבנפיקה ליסבון ובקיץ 1994 חתם בארסנל בה הוא הדיח מההרכב הקבוע את דייוויד הילייר. עם הקבוצה הוא הגיע לגמר של גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1995. לאחר ארסנל, שוורץ שיחק באיטליה ובספרד. בשנת 1999 הוא קיבל תואר "שחקן השנה" בשוודיה.
נבחרת שוודיה

סטפן שוורץ היה מוזמן לנבחרות נוער של המדינה החל מגיל 17. בשנת 1990 הוא לראשונה שיחק בנבחרת הבוגרת. בשנת 1992 הוא הגיע לחצי גמר של יורו 1992. ובשנת 1994 היה חלק מנבחרת שזכתה במקום הלשישי במונדיאל 1994. בעקבות פציעתו לא היה יכול להשתתף במשחקי יורו 2000.
סטפן רופייה

סטפן רופייה (בצרפתית: Stéphane Ruffier; נולד ב-27 בספטמבר 1986 בבאיון, צרפת), הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

רופייה התחיל בגיל 6 לשחק בקבוצת אביון באיון שבעיר הולדתו. בהתחלה הוא שיחק כחלוץ, בעקבות גובהו, אולם יכולותיו הטכניות המוגבלות מנעו ממנו להתקדם. יחד עם מאמן הקבוצה, הוא מחליט לעבור לעמוד בין הקורות. בעמדת השוער הוא גילה יכולות גבוהות ומתקדם מהר מאוד לרמות הגבוהות. ב-2003 הוא עבר לקבוצת הנוער של מונקו ושנתיים מאוחר יותר הוא עולה לקבוצה הבוגרת. בעונת 2005/6 הוא הושאל לקבוצת נעוריו ששיחקה בליגה השלישית בצרפת שם הוא שימש כשוער ראשון ולאחר שנת השאלה הוא שב למונקו שם הוא שימש ששוער שני לפאביו רומא. הוא שותף במספר משחקים מועט ובעונת 2008/9, לאחר מעברו של רומא למילאן, הוא התחיל לשמש כשוער ראשון עד לעונת 2010/11. בתום העונה מונקו יורדה ליגה ורופייה עובר לסנט אטיין.
נבחרת לאומית

ב-2008, במקביל להפיכתו לשוער ראשון במונקו הוא זומן לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 בה הוא שיחק רק שלושה משחקים. ב-2010 זומן לראשונה לסגל הרחב של הנבחרת הבוגרת של צרפת לקראת מונדיאל 2010 אולם אינו נמצא ב-23 השחקנים שנוסעים למונדיאל. לאחר כישלון צרפת במונדיאל הוא זומן על ידי המאמן דידייה דשאן כשוער ראשון ומשחק במשחק הידידות נגד נורווגיה. לאחר מכן הוא לא מזומן לנבחרת צרפת עד למאי 2013 שבעקבות פציעתו של סטיב מנדנדה הוא זומן לשמש כשוער שני להוגו לוריס. לאחר מכן הוא מזומן שנית לשמש כשוער שני ללוריס במונדיאל 2014 בעקבות פציעה נוספת של מנדנדה.
תארים

סנט אטיין
גביע הליגה הצרפתית: 2013
סוכנות הדירוג פיץ'

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'ון נואלס פיץ'
 תקופת הפעילות:  1914–הווה (כ־110 שנה)
 חברת אם:  סוכנות הידיעות הרסט 
 חברות בנות:  סוכנות הדירוג פיץ' יפן 
 מיקום המטה:  לונדון 
 בעלות:  Hearst Communications, Inc.
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 רווח:  1.7 מיליארד דולר (נכון לאוקטובר 2022)
 עובדים:  כ-4,500
  
 https://fitchratings.com
 
מגדל הרסט, המחזיקה בחברת פיץ', במנהטן
.
סוכנות הדירוג פיץ' (באנגלית: Fitch Ratings Inc) היא סוכנות דירוג אשראי אמריקאית ונחשבת לאחת מ"שלוש סוכנויות דירוג האשראי הגדולות", לצד מודי'ס וסטנדרד אנד פורס. בנוסף, הסוכנות היא אחת משלושת ארגוני דירוג סטטיסטי מוכר ארצית בארצות הברית (NRSRO) בהתאם להגדרותיה של רשות ניירות הערך האמריקאית.
היסטוריה

לסוכנות קיימים משרדי מטה בניו יורק ובלונדון, ונכון לאוקטובר 2022 היא בבעלות קונצרן התקשורת האמריקאי הרסט, אשר השלים החזקה של 100% מהסוכנות לאחר רכישת 20% ממנה תמורת 2.8 מיליארד דולר ב-12 באפריל 2018.
פיץ' נוסדה על ידי ג'ון נואלס פיץ', ב-24 בדצמבר 1914 בעיר ניו יורק, כחברת הוצאה לאור, ונקראה אז "חברת ההוצאה לאור פיץ'". בשנת 1989, החברה נרכשה על ידי קבוצת אנשי עסקים, ביניהם איש עסקים אמריקאי ידוע בשם רוברט ואן קמפן. בשנת 1997 נרכשה פיץ' על ידי תאגיד האשראי הצרפתי FIMALAC ובהמשך מוזגה עם IBCA Limited הלונדונית, חברה בת של FIMALAC. בשנת 2000 רכשה פיץ' מספר חברות פיננסיות.
פיץ' היא סוכנות הדירוג השלישית בגודלה, ולעיתים קרובות נהנית ממעמד של "שוברת שוויון" כאשר שתי הסוכנויות האחרות, S&P ומודי'ז מדרגות באופן סותר.
בספטמבר 2011 הודיעה פיץ' גרופ על מכירת אלגוריתמיקס (תוכנה המשמשת לניתוח סיכונים) ל-IBM תמורת 387 מיליון דולר.
ביוני 2022, פיץ' רכשה את GeoQuant, חברת נתונים וטכנולוגיה מונעת בינה מלאכותית.
דירוג השקעות

דירוג האשראי לטווח ארוך של פיץ' הוא בסולם אלפביתי, כאשר הדירוג הגבוה ביותר הוא 'AAA' והנמוך ביותר הוא 'D'. הדירוג הוצג לראשונה על ידי פיץ' ב-1924 ומאוחר יותר אומץ על ידי S&P. בדומה ל-S&P, גם Fitch משתמשת בסימנים +/- לדירוג ביניים, עבור כל קטגוריה בין AA ל-CCC (למשל: AA+ ,AA ,AA− ,A+ ,A ,A− ,BBB+ ,BBB– ,BBB וכו'). משמעות הדירוג היא כדלהלן:
AAA: החברות האיכותיות ביותר, אמינות ויציבות
AA: חברות איכותיות, סיכון קצת יותר גבוה מ-AAA
A: מצב כלכלי שעלול להשפיע על המצב הפיננסי
BBB: חברות ברמה בינונית, אך משביעות רצון כרגע
BB: חשופה יותר לשינויים בכלכלה
B: המצב הפיננסי משתנה במידה ניכרת
CCC: כיום פגיעה ותלויה בתנאים כלכליים נוחים כדי לעמוד בהתחייבויותיה
CC: איגרות חוב פגיעות מאוד, ספקולטיביות מאוד
C: פגיעה מאוד, אולי בפשיטת רגל או בפיגור על תשלומי חוב, אך עדיין ממשיכה לשלם על התחייבויות
D: לא עמדה בהתחייבויות (דיפולטיבית), ופיץ' מאמינה שהיא תפר את מרבית ההתחייבויות או את כולן
NR: לא מדורגת בפומבי
פיץ' פתרונות

בשנת 2008 השיקה פיץ' את חברת ״פיץ' פתרונות״, המציעה מגוון מוצרים עם הכנסה קבועה ושירותי פיתוח מקצועי לאנשי מקצוע פיננסיים. החברה גם מפיצה את דירוג האשראי הקנייני של פיץ', נותנת שירותי מחקר, נתונים פיננסיים וכלים אנליטיים.
הערות שוליים

↑  Blumenthal, Richard. "Three credit rating agencies hold too much of the power - Juneau Empire - Alaska's Capital City Online Newspaper". www.juneauempire.com. אורכב מ-המקור ב-1 בנובמבר 2011. נבדק ב-19 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fitch Group Becomes a Wholly-Owned Hearst Business". hearst.com. נבדק ב-12 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Group Buys Fitch Investors". Wall Street Journal, Eastern edition; New York, N.Y. New York, N.Y., United States, New York, N.Y. 1989-04-21. p. 1. ISSN 0099-9660. נבדק ב-2018-05-09 – via ProQuest.
↑  Lavin, Douglas (1997-10-17). "France's Fimalac Purchases Fitch From Van Kampen". Wall Street Journal, Eastern edition; New York, N.Y. New York, N.Y., United States, New York, N.Y. pp. –4. ISSN 0099-9660.
↑  "Fitch Acquires Duff & Phelps In Latest Credit-Rating Union". The Wall Street Journal. 8 במרץ 2000. נבדק ב-9 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fitch Group Acquires GeoQuant". www.themiddlemarket.com (באנגלית). 2022-06-22. נבדק ב-2022-06-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0574 6135
סוכנות הבריאות הפדרלית (גרמניה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה 
 תאריך הקמה:  1952 
 תאריך פירוק:  30 ביוני 1994 
 מנהל:  Franz Redeker 
 מטה מרכזי:  ברלין 
 
סוכנות הבריאות הפדרלית (בגרמנית: Bundesgesundheitsamt,‏ בראשי תיבות: BGA) נוסדה בשנת 1952 כארגון יורש למשרד הבריאות של הרייך, שהיה מוסד המחקר הממלכתי המרכזי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בתחום בריאות הציבור, שבסיסו בברלין. הסוכנות אחראית לאתר סיכונים לבריאות האדם ובעלי החיים בשלב מוקדם, להעריך אותם, להכיל אותם ולטפל בהם.
הסוכנות פעלה משנת 1952 כסוכנות בריאות הציבור של גרמניה המערבית עד שממשלת קוהל החליטה על פירוקה ביוני 1994 לאחר כמעט 600 מקרי מוות כתוצאה מדגימות דם שזוהמו. סמכויותיה הועברו לשלושה מכונים יורשים.
מבנה ארגוני

הסוכנות חולקה למחלקה מרכזית ושבעה, מאוחר יותר שישה, מכונים מדעיים:
המכון לתרופות (Institut für Arzneimittel, אישורים ורישומי תרופות, מחקר על השפעות התרופות)
המכון לרפואה חברתית ואפידמיולוגיה (Institut für Sozialmedizin und Epidemiologie, פיתוח ויישום שיטות לסטטיסטיקה בריאותית)
המכון להיגיינת קרינה (Institut für Strahlenhygiene, מחקר על ההשפעות של רדיואקטיביות על בני אדם ועל הסביבה, הועבר לאחריות המשרד הפדרלי להגנת קרינה לפני שסוכנות הבריאות הפדרלית פורקה)
מכון להיגיינת מים, קרקע ואוויר (עבודות הכנה מדעיות וחוקיות בנושא הגנת מים וקרקע (זיהום קרקע), שפכים, בקרת זיהום אוויר
מכון מקס פון פטנקופר (הגנת הצרכן, אישור מוצרים להגנת הצומח, גוף הערכה לפי חוק הכימיקלים) ראשי הטוקסיקולוגיה: פרידריך באר (עד 1975); הרטמוט יהלק (1975–1988)
מכון רוברט קוך (טיפול במחלות זיהומיות והנדסה גנטית)
מכון רוברט פון אוסטרטאג, המכון לרפואה וטרינרית (היגיינת מזון מן החי, מחלות בעלי חיים ומחקר)
פירוק וארגון מחדש

סוכנות הבריאות הפדרלית פורקה בשנת 1994 ובמקומה הוקמו שלושה מוסדות עצמאיים שכפופים למשרד הבריאות הפדרלי:
המכון הפדרלי לסמים ומכשירים רפואיים (BfArM, Bundesinstitut für Arzneimittel und Medizinprodukte)
מכון רוברט קוך (RKI, אורגן מתוך מכון רוברט קוך והמכון לרפואה חברתית ואפידמיולוגיה)
המכון הפדרלי להגנה על בריאות הצרכן ורפואה וטרינרית (BgVV, Bundesinstitut für gesundheitlichen Verbraucherschutz und Veterinärmedizin)
המכון להיגיינת מים, קרקע ואוויר שולב בתוך הסוכנות הפדרלית לאיכות הסביבה.
בזמן הפירוק, המכון להיגיינת קרינה כבר לא היה חלק ממשרד הבריאות הפדרלי.
המכון הפדרלי להגנה על בריאות הצרכן ורפואה וטרינרית פורק בשנת 2002 ושולב במידה רבה בתוך המכון הפדרלי להערכת סיכונים (BfR) וחלק קטן יותר הועבר למשרד הפדרלי להגנת הצרכן ובטיחות המזון (BVL).
נשיאי סוכנות הבריאות הפדרלית

1952–1953: פרנץ קלוזה
1953–1956: פרנץ רדקר
1956–1958: וילהלם האגן
1958–1964: וולטר ליזה
1964–1969: יוסף דניאלס
1969–1974: גאורג הנברג
1974–1980: ז'ורז' פולגרף
1981–1984: קרל אוברלה
1985–1993: דיטר גרוסקלוס
תיקים על ניסויים אנושיים בתקופה הנאצית

בשנת 1983, הארכיון הפדרלי ביקש ללא הצלחה מהסוכנות למסור תיקים על ניסויים בבני אדם בתקופת רייך השלישי. בסופו של דבר דיטר גרוסקלוס העביר את כל התיקים לארכיון הפדרלי בקובלנץ. המסירה התקיימה ב-10 ביוני 1987.
הערות שוליים

↑  Seehofer bleibt stur (Bundesgesundheitsamt: Die geplante Auflösung stößt auf wachsenden Widerstand)
↑  https://www.focus.de/magazin/archiv/bundesgesundheitsamt-nervengift-im-holzschutzmittel_aid_143591.html
↑  Auflösung des Bundesgesundheitsamtes wurde wirksam – Aufgaben gingen auf Nachfolgeinstitute über, wernerschell.de
↑  [Digitalisat Wissenschaft und Völkermord]. Vol. 42. Jahrgang. 1989. pp. 20–24. ISSN 0007-5914. {{cite book}}: Check |url= value (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2028941-8  VIAF: 245106217   WorldCat (עם VIAF): 245106217
יוסף שאלתיאל

| --- | --- |

 לידה:  1931 איזמיר 
 פטירה:  8 בינואר 2016 (בגיל 85 בערך) 
 תחום יצירה:  ציור, ויטראז' 
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן שטרוק (2011) 
 בן או בת זוג:  אורה להב שאלתיאל (1956–?) 
 צאצאים:  אלדד שאלתיאל, אוהד שאלתיאל 
 
פרט מוויטראז' בבית הכנסת בניר עציון
יוסף שאלתיאל (1931 – 8 בינואר 2016) היה צייר ואמן ויטראז' ישראלי.
חייו

שאלתיאל נולד בעיר איזמיר ועלה לארץ ישראל ב-1947 בגיל 15 והתיישב בקיבוץ יגור שם למד ציור אצל ערי גלאס. לאחר שירותו הצבאי הצטרף לקיבוץ גן שמואל וחלק סטודיו יחד עם האמן יוחנן סימון. את הכשרתו כאמן קיבל בסמינר אורנים (בהמלצת יוחנן סימון) ולמד אצל מרסל ינקו עד 1956, באותה שנה נענה לקריאתו של מרסל ינקו והצטרף לכפר האמנים עין הוד שהוקם בשרידי הכפר עין חוד שבמורדות הר הכרמל. שנה לאחר מכן השתלם באקדמיה לאמנויות יפות בוונציה, וב-1963 סיים את האקדמיה למקצועות הוויטראז' "אוליבייה דה סר" בפריס. עבודת הוויטראז' הראשונה שיצר הוצבה במלון דן כרמל בחיפה ומאז יצר קרוב ל-70 ויטראז'ים בארץ ובעולם. ויטראז'ים שיצר מצויים בבית הנשיא בירושלים, בבית הכנסת אוהבי ציון בירושלים, בבית הכנסת היכל יהודה בתל אביב ובבית הכנסת במושב ניר עציון.
לאורך השנים זכה שאלתיאל במספר פרסים ובהם פרס אמנות מטעם אונסק"ו (1985), פרס מפעל חיים מטעם משרד החינוך (1982) ופרס שטרוק לאמנות מטעם עיריית חיפה (2011).
היה נשוי מאז 1956 לאמנית אורה להב-שאלתיאל, מרכזת המגמה של החטיבה לאומנות רעות בחיפה, ואב לשלושה. מת ממחלת הסרטן ב-8 בינואר 2016.
נחמיה סירקיס

נחמיה סירקיס (22 במרץ 1932 – מרץ 2018) היה קלע אולימפי ברובה ומהנדס ישראלי שעסק בתכנון נשק קל.
ביוגרפיה

נחמיה סירקיס גדל בפתח תקווה, בן לאב שהיה נוטע פרדסים. שירת בצה"ל כשרטט אווירונאוטי. החל לעסוק בקליעה למטרה, תחילה במסגרת הגדנ"ע ואחר כך במכבי רמת גן.
סירקיס היה חבר בנבחרת ישראל בקליעה במשך 20 שנה וזכה 7 פעמים באליפות ישראל לקליעה.
סירקיס התחרה באליפות העולם במוסקבה (1958) ובוויסבאדן, באולימפיאדת טוקיו (1964) ובאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ובמשחקי אסיה של 1966, שבהם זכה סירקיס במדליית כסף בתחרות שכיבה 60 כדור, ו-1970.
החל לעבוד בתעשייה הצבאית, וב-1957 עבר למפעל הנשק הקל שלה, ועבד עם עוזי גל. עבר לתעשייה האווירית ועסק בפתרון בעיות בתחום הנשק. בתחילת שנות ה-70 הפך לעצמאי ועסק בתכנון כלי נשק וכלי ירייה שונים עם דגש על נשק קל. עבר לחברת Detonics בארצות הברית ותכנן בה שלושה אקדחים. חזר לישראל ובשנת 1989 עבר שוב לעבוד בארצות הברית.
למד הנדסה והוסמך כדוקטור.[דרוש מקור] תכנן מספר רובי צלפים:
סירקיס M26/סרדיוס M26 – רובה צלפים חצי-אוטומטי, היה בשירות צלפי הימ"מ למשך תקופה קצרה
סרדיוס M36
M89SR - רובה צלפים חצי-אוטומטי בולפאפ המבוסס על רובה M14.
IWI DAN - רובה צלפים בריחי לירי ארוך טווח בקליבר 0.338 לפואה מגנום, משווק על ידי IWI.
נפטר בארצות הברית במרץ 2018.
הערות שוליים

↑  משלחת ישראל תצא היום לאולימפיאדה, חרות, 5 באוקטובר 1964
↑  המשלחת האולימפית של ישראל יוצאת היום למקסיקו סיטי, דבר, 25 בספטמבר 1968
↑  דב עצמון, נסתיימו הופעות ישראל בבנגקוק, דבר, 20 בדצמבר 1966
↑  עמיר רפפורט, "העתיד ברובי צלפים בקוטר 3.38", ישראל דיפנס, 10 באוגוסט 2014
↑  פוסט בדף פייסבוק של הוועד האולימפי בישראל, 5 במרץ 2018
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (1964)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | גדעון אריאל • עמוס גלעד • מיכל למדני • מרים סידרנסקי • לוי פסבקין |  |
|  קליעה | מקסים כהן • נחמיה סירקיס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | אברהם מלמד • גרשון שפע |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | שאול לדני • חנה שזיפי |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (יצחק אנגלנדר, ג'ורג' בורבה, מנחם בלו, שרגא בר, ציון דגמי, יצחק דרוקר, רחמים טלבי, ראובן יאנג, חיים לוין, שמואל מליקה, שייע פייגנבוים, נחמן קסטרו, דוד קרקו, צבי רוזן, שמואל רוזנטל, ישעיהו שווגר, יצחק שום, גיורא שפיגל, מרדכי שפיגלר) |  |
|  קליעה | הנרי הרשקוביץ • מיכאל מרטון • נחמיה סירקיס • זליג שטרוך |  |
|  שחייה | איבונה טוביס • אברהם מלמד • שלומית ניר • יואל קנדה • אמנון קראוס • גרשון שפע |  |
יחסי ג'מייקה–מקסיקו

| יחסי ג'מייקה–מקסיקו |
| --- | --- |
ג'מייקה: מקסיקו


ג'מייקה: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
10,991: 1,964,375
אוכלוסייה
2,838,646: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,423: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,842: 13,642
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה פדרלית

יחסי ג'מייקה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין ג'מייקה למקסיקו. שתי המדינות חברות באיגוד המדינות הקריביות, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
היסטוריה

ג'מייקה ומקסיקו הן שתי מדינות אמריקאיות עם היסטוריה משותפת. שתי האומות היו תחת שליטה של האימפריה הספרדית וג'מייקה נשלטה על ידי מלכות המשנה של ספרד החדשה שבסיסה במקסיקו סיטי. במאי 1655 נפלה ג'מייקה תחת שלטון בריטי עד לעצמאותה באוגוסט 1962. היחסים הדיפלומטיים בין ג'מייקה למקסיקו כוננו ב-18 במרץ 1966. באותה תקופה, מקסיקו ראתה בג'מייקה מנהיגה של מדינות קריביות דוברות אנגלית.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, שתי המדינות עבדו יחד בפורומים בינלאומיים רבים כמו איגוד המדינות הקריביות, קהילת מדינות אמריקה הלטינית והקריביים וארגון מדינות אמריקה (OAS) שם בשנות ה-70, ג'מייקה ומקסיקו היו מבין המדינות שהפגינו באופן פעיל נגד הדרת קובה מה-OAS וקראו לנורמליזציה של היחסים עם ממשלת קובה. בשנת 1974 ערך נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס ביקור רשמי בג'מייקה. בשנת 1975 ביקר ראש ממשלת ג'מייקה מייקל מנלי במקסיקו. מאז, נערכו כמה ביקורים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות. במרץ 2016, שתי המדינות חגגו 50 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מג'מייקה למקסיקו
ראש הממשלה מייקל מנלי (1975, 1980, 1989)
ראש הממשלה פ. ג'. פטרסון (1993, 2004)
ראש הממשלה פורשיה סימפסון-מילר (2014)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לג'מייקה
הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס (1974)
הנשיא מיגל דה לה מדריד (1987)
הנשיא קרלוס סלינס (1990)
הנשיא ויסנטה פוקס (2005)
היחסים בין שתי המדינות

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם על דיכוי דרישות אשרות לבעלי דרכון רגיל (1968); הסכם סחר (1975); הסכם על שיתוף פעולה תיירותי (1990); הסכם על שיתוף פעולה תרבותי (1990); הסכם שיתוף פעולה למאבק בסחר בסמים ובתלות בסמים (1990); הסכם על שיתוף פעולה מדעי וטכני (1996); הסכם על דיכוי דרישות ויזה לבעלי דרכון דיפלומטי ורשמי (2007) והסכם תחבורה אווירית (2009).
יחסי סחר

בשנת 2017, סך הסחר בין ג'מייקה למקסיקו הסתכם ב-178 מיליון דולר. בשנת 2015, חברות מקסיקניות השקיעו יותר מ-200 מיליון דולר בג'מייקה, בעיקר בתעשיית התיירות ושדות התעופה. בשנת 2016, ממשלת מקסיקו סיפקה לג'מייקה מענק של 1.8 מיליון דולר עבור פרויקט שיקום כביש ריברטון. חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו Cemex ו-Grupo Aeroportuario del Pacífico פועלות בג'מייקה.
נציגויות דיפלומטיות

ג'מייקה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
מקסיקו מחזיקה בג'מייקה שגרירות בקינגסטון.
סופיה מנשה

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בת 76 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 
סופיה מנשה (נולדה ב-8 בינואר 1948) היא פרופסור אמריטה בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. במחקריה מתמקדת מנשה בתולדות ימי הביניים, תולדות הכנסייה והאפיפיורות, התהוותן של מדינות ושל התודעה הלאומית, תקשורת, פרופגנדה, סטריאוטיפים, וחיות מחמד (בעיקר היחס לכלבים) בימי הביניים. מנשה היא ילידת ארגנטינה, בה הייתה פעילה בתנועת נוער ציונית חלוצית, ועלתה ארצה בעקבות מלחמת ששת הימים.
קריירה אקדמית

מנשה החלה את לימודיה באוניברסיטת חיפה, בה השלימה בשנת 1970 תואר ראשון בהצטיינות בתולדות ישראל והיסטוריה כללית ובשנת 1973 סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה בימי הביניים. בשנת 1980 הוענק לה תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים על מחקרה בנושא מעמד האפיפיורות ותדמית האפיפיורים בתקופת האביניון המוקדמת (1305–1334).
החל משנת 1973 היא נמנית עם סגל אוניברסיטת חיפה ומשנת 2000, פרופסור מן המניין עד פרישתה לפנסיה בסוף השנה האקדמאית של 2016. בין הקורסים שהנחתה פרופ' מנשה: המאבק בין הכנסייה ומדינה בימי הביניים, פוליטיקה, כלכלה, חברה וראשיתה של מדינה, עקרונות הנצרות והתפתחות הכנסייה הקתולית, מסעי הצלב על גווניהם הרבים, וביוגרפיות כמקור היסטורי. בין תפקידיה האקדמיים שימשה כראש תכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה, ראש החוג להיסטוריה כללית, ראש אקדמי של היחידה הקדם אקדמית וכדיקן ללימודים מתקדמים.
במהלך הקריירה האקדמית שלה שימשה מנשה בין השאר כיו"ר הוועדה האקדמית לפרס ישראל בהיסטוריה והייתה חברה בוועדה האקדמית לפרס יגאל אלון.
בשנת 2000 יזמה מנשה את הקמתה של המכינה הקדם-אקדמאית הראשונה במגזר החרדי בבני-ברק, מטעם אוניברסיטת חיפה. על מפעל זה קיבלה תעודת הוקרה מהממסד החרדי.[דרוש מקור]
במשך שנים רבות התנדבה מנשה בתחום קליטת העלייה באוניברסיטת חיפה ומחוצה לה, ואף זכתה בשנת 2004 בתואר "יקיר קליטה" מטעם הסוכנות היהודית על פועלה.
מנשה משמשת כמנחה אקדמאית של פרויקט קרוב לבבות בין ישראלים ופלסטינים מטעם אונסק"ו, בו סטודנטים מצטיינים מכלל האוניברסיטאות בארץ ומאוניברסיטת אל-קודס שבמזרח ירושלים לומדים יחד במשך סמסטר באוניברסיטת "לה-ספיאנצה" שברומא. בתום הסמסטר מציגים הסטודנטים פרויקטים משותפים.
פרסומים בולטים בספרות המדעית > דוקטורט

"מעמד האפיפיורות ותדמית האפיפיורים בעידן אביניון המוקדם, 1305–1334", בהנחייתם של יהושע פראוור ואריה גראבויס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1981. OCLC 233305786.
פרסומים בולטים בספרות המדעית > ספרי מחקר אקדמאי

The Vox Dei: Communication in the Middle Ages (New York: Oxford University Press, 1990), 353 pp., 30 plates and 6 maps. ISBN 0195049160.
L'humour en chaire: Le rire dans l'Eglise médiévale, coauthored with Jeannine Horowitz (Genève: Labor et Fides, 1994), 287 pp., 14 plates. ISBN 2830907345
Ed. Cross Cultural Convergences in the Crusader Period: Essays Presented to Aryeh Grabois on his sixty-fifth birthday (New York: Peter Lang, 1996) with Michael Goodich and Sylvia Schein, 333 pp., 1 map.
Ed. Communication in the Jewish Diaspora: The Pre-Modern Period (Brill: Leiden, 1996), 426 pp., 8 maps. ISBN 9004101896
Clement V (Cambridge: Cambridge University Press, 1998), 351 pp., 4 maps. ISBN 052152198X
Human Beings and Other Animals, ed. with Benny Arbel et Iosi Terkel. (Jerusalem: Carmel, 2007)
פרסומים בולטים בספרות המדעית > ספרים לקהל הרחב

"התהוותם של פרלמנטים בימי הביניים. האוניברסיטה הפתוחה, 2006, 342 עמ'. ISBN 9650608877
הכנסייה הקתולית בימי הביניים (סדרה: 4 כרכים). האוניברסיטה הפתוחה, 2006. ISBN 9650608583
פרקים נבחרים בתולדות הרעיון המדיני בימי הביניים. האוניברסיטה המשודרת. משרד הביטחון, 2007. 158 עמ'.
מדמשק לבואנוס איירס - מסע משפחתי עלום. הוצאת כרמל, 2019.
פרסומים בולטים בספרות המדעית > מאמרים

"על שתי החרבות- עלייתו ודעיכתו של מיתוס", בתוך: "כהונה ומלוכה: יחסי דת ומדינה בישראל ובעמים", (עורכים) י. גפני וג. מוצקין. ירושלים: מרכז שזר, תשמז, ע"מ: 123-140.
“Les Hébreux du XIVeme siècle: La formation des stéréotypes nationaux en France et en Angleterre,” Ethno-psychologie 35 (1980), pp. 55-65.
“Vers une conscience nationale: Mythe et symbolisme au début de la Guerre de Cent Ans,” Le Moyen Age 89 (1983), pp. 85-97.
“Isabelle of France, Queen of England: A Reconsideration,” Journal of Medieval History 10 (1984), pp. 107-124.
“Philippe le Bel: Genèse d'une image,” Revue Belge de philologie et d'histoire 62 (1984), pp. 689-702.
“Faith, Myth and Politics: The Stereotype of the Jews and their Expulsion from England and France,” The Jewish Quarterly Review 75 (1985), pp. 351-374.
“Réflexions sur quelques papes français du bas Moyen Age: Un problème d'origine,” Revue d'histoire ecclésiastique 81 (1986), pp. 117-130.
“A Propaganda Campaign in the Reign of Philip the Fair: 1302-1303,” French History 4 (1990), pp. 427-454.
“The Templar Order: A Failed Ideal?” The Catholic Historical Review 79 (1993), pp. 1-21.
“Tartars, Jews, Saracens, and the Jewish-Mongol Plot of 1241,” History 81 (1996), pp. 319-342.
“Dogs: God’s Worst Enemies?” Society and Animals 5-1 (1997), pp. 23-44.
“Dogs: A Story of Friendship,” Society and Animals 6-1 (1998), pp. 67-86.
“Hunting and Attachment to Dogs in the Pre-Modern Period,” in Companion Animals and Us: Exploring the Relationships Between People and Pets, eds. Anthony L. Podberscek, Elizabeth Paul and James A. Serpell (Cambridge: Cambridge University Press, 2000), pp. 42-60.
“Just War, Crusade and Jihad: Conflicting Propaganda Strategies During the Gulf Crisis (1990-1991), Revue Belge de Philologie et d’histoire 80 (2002), pp. 385-400 [with Daniel Gutwein].
"When Jesus met Mohammed in the Holy Land: Attitudes Toward the "Other" in the Crusader Period," Medieval Encounters 14 (2008), pp. 218-237.
"Israeli Historians of the Crusades and Their Main Areas of Research, 1946-2008," Storia della Storiografia, 53 (2008), pp. 3-24.
"Papal Attempts at a Commercial Boycott of the Muslims During the Crusader Period," Journal of Ecclesiastical History 63-2 (2012), pp. 1-24.
לקריאה נוספת

שי חורב, הערך: "סופיה מנשה", בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 242, 2018.
הערות שוליים

↑   ישעיהו תדמור, היה זה קיקֶה אשר בשתיקתו העיקשת בזמן העינויים מנע את מותי, באתר הארץ, 7 באפריל 2021
דף מרצה של פרופ' סופיה מנשה, אתר אוניברסיטת חיפה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265380005171  PLWABN: 9810578190605606  BIBSYS: 90604364  BnF: cb12269803f (data)  CiNii: DA04799318  GND: 114077592  ISNI: 0000 0000 8165 5842  LCCN: n88295000  NLA: 35685745  NTA: 099643448  RERO: 02-A003582864  SUDOC: 03149367X  VcBA: 495/287202  VIAF: 93104261   WorldCat (עם VIAF): 93104261