stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגואנית מקרינה טקסנית
הגנה

כאשר היא חשה מאוימת, יש לרשות לטאה זו מגוון של אמצעי התגוננות: היא מותאמת בהסוואתה לצבע החול והאבנים ומאוד קשה לזיהוי על רקע המדבר.
במקרה של גילוי היא נוטה להיצמד לקרקע ללא תזוזה, או לפרוץ בריצה מהירה ואז לקפוא במקום כך שהיא מתמזגת שוב עם הקרקע שסביבה וקשה לזהותה, כמו כן הן מנפחות את גופן על מנת להראות לטורף פוטנציאלי כקשות יותר לבליעה.
במקרים קיצונים, היא מתגוננת על ידי התזת סילון דם מעינייה ובשל כך היא מכונה "לטאת דם". זהו אמצעי הנועד לבלבל את הטורף ולאפשר להן להימלט.
הדבר נעשה באמצעות עצירת זרם הדם מהראש ויצירת לחץ מבוקר אשר מתבטא בסילון דם מבוקר שהן מכוונות כלפי האיום. טווח סילון הדם הוא כ-90 סנטימטרים.
הערות שוליים

↑  איגואנית מקרינה טקסנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540773505171
אוון אווגורה

| --- | --- |

אווגורה, 2019
 לידה:  10 באוגוסט 1996 (בן 28) מלבורן, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2019 
 מקום לימודים:  Kew High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוון אווגורה (באנגלית: Evan Evagora; נולד ב-10 באוגוסט 1996) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כ"אלנור" בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
ביוגרפיה > ראשית חייו

אווגורה נולד במלבורן, הצעיר מבין שבעה ילדים שנולדו למארי וזריסטוס. הוריו נדדו שניהם לאוסטרליה: אמו, ממוצא מאורי מאיי קוק, מניו זילנד ואביו מקפריסין.
אווגורה גדל במלבורן, שם למד בתיכון קיו. תחומי העניין שלו בבית הספר כללו ספורט, במיוחד אגרוף ופוטבול אוסטרלי. הוא גם התעניין בתיאטרון וכתב מחזה בו השתתף במקום רוב מקמנוס.
אווגורה זכה באליפות המדינה באיגרוף, ושיחק במועדון הכדורגל פיצרוי בליגת הכדורגל החובבנית של מדינת ויקטוריה. אחרי הלימודים בילה שנה בטיולים ברחבי אירופה עם חברים. אווגורה למד בבית הספר לקולנוע בדרום מלבורן.
ביוגרפיה > קריירה

בזמן שהיה בבית הספר לקולנוע אווגורה התגלה על ידי חברה המייצגת דוגמניות ושחקנים. הוא דגמן, ומאוחר יותר עבר לסידני להתמקד במשחק ולאחר מכן ללוס אנג'לס.
אווגורה שיחק בסרט "אי האשליות", שהוקרן בבכורה בפברואר 2020.
אווגורה משחק בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד", החל מהפרק הרביעי בעונה הראשונה. הוא האוסטרלי הראשון שהיה חבר צוות קבוע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | אי האשליות | ניק טיילור |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | עיר סודית | פטרון | ללא קרדיט, פרק: "ציפור שבורה" |
| 2020 | מסע בין כוכבים: פיקארד | אלנור | 7 פרקים |
| 2020 | The Ready Room | עצמו | Aftershow, פרק אחד |
הערות שוליים

1 2 3 4  Idato, Michael (29 בדצמבר 2019). "Hollywood's next generation of Aussie stars". אורכב מ-המקור ב-2019-12-28. נבדק ב-14 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Evan Evagora - Star Trek: Picard Cast Member". CBS. CBS Interactive. 2020. אורכב מ-המקור ב-2020-03-11. נבדק ב-14 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Wigney, James (23 פבר' 2020). "Melbourne actor Evan Evagora's new frontier stuns his mother". Herald Sun. Melbourne. נבדק ב-14 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה) (נדרשת הרשמה)
1 2 3 4  "Evan's new frontier". Herald Sun. Melbourne. 24 פבר' 2020. אורכב מ-המקור ב-15 במרץ 2020. נבדק ב-14 במרץ 2020 – via PressReader. {{cite news}}:  (עזרה)
| מסע בין כוכבים: פיקארד |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | אלכס קורצמן • עקיבא גולדסמן • מייקל שייבון • על-פי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • אליסון פיל • איזה בריונס • אוון אווגורה • מישל הארד • סנטיאגו קבררה • הארי טרדוויי |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • אגנס ג'וראטי • סוג'י • אלנור • רפאלה "ראפי" מוסיקר • כריסטובל "כריס" ריוס • נארק |  |
| דמויות משנה | דאטה • שבע מתשע • ויליאם רייקר • דיאנה טרוי • קיו |  |
| גזעי חייזרים | בורג • רומולאנים |  |
| ארגונים | צי הכוכבים • טאל שיאר • ז'אט ואש • קוואט מילאט • סיירי פנריס |  |
| פרקים בולטים | Absolute Candor |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסעות קצרים |  |
איריס שגריר

| --- | --- |

 לידה:  1963 (בת 61 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  היסטוריה של ימי הביניים
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית רחביה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  בנימין זאב קדר, מוניק בורן 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה 
 בן או בת זוג:  אורון שגריר 
 
איריס שגריר (נולדה ב-1963) היא חוקרת ישראלית המתמחה בהיסטוריה של תקופת ימי-הביניים. מחקריה מתמקדים בתנועה הצלבנית ובהיסטוריה התרבותית והחברתית של ממלכת ירושלים הפרנקית, וכן בתופעת העלייה לרגל, במסורת הפולחנית הנוצרית ובחקר השמות הפרטיים בימי הביניים.
מכהנת כפרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2022 נבחרה כחברת המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג).
ביוגרפיה

גדלה בירושלים. למדה בתיכון בגימנסיה העברית רחביה. למדה באוניברסיטה העברית לתארים ראשון, שני ושלישי. את התואר הראשון בהיסטוריה ותולדות האמנות סיימה ב-1985, את התואר השני בהיסטוריה כללית סיימה ב-1989. עבודת המ.א. שלה עסקה ביחסה של הנצרות לדתות אחרות בתקופת ימי הביניים וראשית העת החדשה. את עבודת הדוקטור בנושא התפתחות מערכת השמות הפרטיים בממלכת ירושלים הפרנקית כתבה בהנחיית פרופ' בנימין זאב קדר מהאוניברסיטה העברית ופרופ' מוניק בורן (צר') (מאוניברסיטת סורבון), וסיימה את כתיבתה ב-2002.
ב-2007 התקבלה לסגל האוניברסיטה הפתוחה וב-2019 מונתה לפרופ' מן המניין.
ביוגרפיה > עבודתה המדעית

שגריר מתבססת, בעבודתה כהיסטוריונית, על מקורות כתובים, חזותיים ואמנותיים להבנת החברה הצלבנית והיחסים הבין-דתיים במזרח התיכון בימי הביניים. בעבודת הדוקטורט שלה השתמשה בכלים סטטיסטיים להבנת ההעדפות התרבותיות של תושבי ממלכת ירושלים וזיקתם הן לאירופה והן למרחב שהתיישבו בו. לשם כך היא בנתה מאגר מידע המכיל אלפי שמות פרטיים של אירופים שהתיישבו בממלכת ירושלים הצלבנית.
בהמשך, חקרה גם את הליטורגיה ודפוסי הפולחן בירושלים הצלבנית, כמקור חשוב לידע על רעיונות, על תפישת המרחב ועל מושגים ופרקטיקות של זהות קיבוצית. בהקשר זה עמדה על חשיבותו של המרחב הצלילי (soundscape) של העיר בתהליך יצירת הקהילה. ספר הלימוד שכתבה על מסעי הצלב נלמד באוניברסיטאות השונות בישראל.
עסקה גם ביחסים הבין-דתיים בין מוסלמים, נוצרים ויהודים בתקופת ימי הביניים ובראשית העת החדשה, כפי שהם משתקפים ביצירות אמנות חזותית, בספרות התקופה ובמיוחד במשל הידוע על שלוש הטבעות כאלגוריה לשלוש הדתות המונותאיסטיות.
מחקריה התפרסמו בכתבי עת מובילים וזכו למימון מהקרן הלאומית למדע (ISF) ומבית ספר מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח באוניברסיטה העברית. היא משמשת כאחת מעורכות כתב העת Crusades העוסק בחקר מסעי הצלב והמזרח הלטיני. הייתה חברה בפורום הצעירים של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חברת הנהלת החברה ההיסטורית הישראלית, וחברת מחזור ג' של תוכנית "מובילים באקדמיה". שגריר חברה בוועד המנהל של מרכז חיפה לחקר ההיסטוריה של הים התיכון באוניברסיטת חיפה ועמיתה (Life Member) בקולג' קלייר הול (אנ') שבאוניברסיטת קיימברידג׳. עמדה בראש המחלקה להיסטוריה, לפילוסופיה ולמדעי היהדות (2018–2021). בשנת 2022 נבחרה כעמיתה בחברה ההיסטורית המלכותית של בריטניה (RHS).
נשואה לפרופ' אורון שגריר, חוקר בחוגים לפילוסופיה ולמדעי הקוגניציה והמוח באוניברסיטה העברית, ולהם שני בנים. מתגוררת בשכונת ארנונה בירושלים.
ספרים שכתבה או ערכה

יצחק חן ואיריס שגריר (עורכים), לראות ולגעת: מקומות קדושים ביהדות, בנצרות ובאסלאם, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2010
איריס שגריר, משל שלוש הטבעות ורעיון הסובלנות הדתית בימי הביניים ובראשית העת החדשה, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2017
איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2020
גלית נגה-בנאי, איריס שגריר, שרית שלו-עיני, יוסי מורי (עורכים), צליל, דימוי ומרחב: ליטורגיה ואמנויות כמעצבי זיכרון תרבותי בימי הביניים, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2021
איריס שגריר, דפנה אפרת, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, תשפ"ב 2022
Iris Shagrir, Naming Patterns in the Latin Kingdom of Jerusalem (Oxford, Prosopographica et Genealogica, Publications of the Unit for Prosophographical Research, University of Oxford 2003)
Iris Shagrir, Ronnie Ellenblum and Jonathan Riley-Smith (eds.), In Laudem Hierosolymitani: Studies in Crusades and Medieval Culture in Honour of Benjamin Z. Kedar,, Ashgate Publishing, (Crusades Subsidia series: Ashgate, Aldershot, 2007)
Iris Shagrir, B.Z. Kedar and Michel Balard (eds.), Communicating the Middle Ages: Studies in Honour of Sophia Menache, Crusades Subsidia series, 2018, papaerback 2020
Iris Shagrir and Cecilia Gaposchki (eds.), Liturgy and Devotion in the Crusader States, Taylor and Francis, (Abingdon: Routledge, 2019; paperback: 2020)
מבחר ממאמריה

שגריר פרסמה במשך השנים כמה עשרות מאמרים מדעיים ופרקים בספרים. מהם:
איריס שגריר, עולה הרגל והעיר הקדושה, קתדרה 138, 2010, עמ' 82-57
איריס שגריר, חגיגת התחייה בכנסיית הקבר הצלבנית, היסטוריה 20, 2007, עמ' 31–56
The Hidden Jew of Jerusalem: The Legend of the Eternal Jew in Medieval and Early Modern Pilgrimage Narratives, Viator 49.2 (2019), pp. 333-359
Vox Civitatis: El paisaje sonoro de Jerusalén del siglo XII, Ad Limina. Revista de investigación del Camino de Santiago y las peregrinaciones, 8 (2017), pp.61-82
The Persecution of the Jews in the First Crusade: Liturgy, Memory and Nineteenth-Century Visual Culture, with Netta Amir, Speculum 92/2 (2017), pp. 405-428
Adventus in Jerusalem: the celebration of Palm Sunday in twelfth century Jerusalem, The Journal of Medieval History 41 (2015), pp. 1-21
Franks and Normans in the Mediterranean: A Comparative Examination of Naming Patterns, Journal of Medieval Prosopography 30 (2015), pp. 59-72
The Fall of Acre as a Spiritual Crisis: The Letters of Ricoldo of Monte Croce, Revue Belge de Philologie et d' Histoire, 90 (2012), pp. 1107-1121
Michaud, Montrond, Mazloum and the First History of the Crusades in Arabic (with Nitzan Amitai-Preiss) Al-Masaq: Islam and the Medieval Mediterranean, 24 (3) 2012, pp. 309-312
The Guide of MS Beinecke 481.77 and the Intertwining of Christian, Jewish and Muslim Traditions in 12th-Century Jerusalem, Crusades 10 (2011), pp. 1-22
The Visitatio Sepulchri at the Latin Church of the Holy Sepulcher in Jerusalem, Al-Masaq: Islam and the Medieval Mediterranean, 22:1 (2010), pp. 57-77
The Naming Patterns of the Inhabitants of Frankish Acre, Crusades 4 (2005), pp. 107-16
קורסים באוניברסיטה הפתוחה

שגריר כתבה קורסים בהיסטוריה, והייתה שותפה לפיתוח קורסים נוספים שפותחו במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה (2014, 2020)
ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים (עם אורה לימור ויצחק חן)
עלייה לרגל: יהודים, נוצרים, מוסלמים (עם אורה לימור)
על סף העת החדשה: אירופה 1350–1600 (כתבו: משה סלוחובסקי, תמר הרציג ואחרים)
נוצרים ומוסלמים בימי הביניים - דימויים הדדיים
הערות שוליים

↑  איריס שגריר, משל שלוש הטבעות ויחסה של הנצרות לדתות זרות בימי הביניים, ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1989
↑  Iris Shagrir, Personal names in the Latin Kingdom of Jerusalem: a new source for the study of Frankish society, Jerusalem: The Hebrew University of Jerusalem, 2002
↑  איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2020
↑  האוניברסיטה העברית, באתר בית ספר מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח
↑  המועצה להשכלה גבוהה וקרן אדמונד דה רוטשילד, באתר מובילים באקדמיה
↑  בעניין זה, ראו גם הפרק "משל הטבעות", בערך נתן החכם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268064605171  BIBSYS: 8032691  BnF: cb14602620h (data)  CiNii: DA18974391  GND: 138049548  ISNI: 0000 0000 6656 9612  LCCN: nr2004009006  NKC: xx0271530  NTA: 304756202  ORCID: 0000-0002-2719-084X  RERO: 02-A013757526  SUDOC: 11352398X  S2AuthorId: 108640399  VIAF: 19930743   WorldCat (עם VIAF): 19930743
אל-מטיע

אל-מטיע ללה (מילולית: המציית לאל), אבו אל-קאסם אל-פצ'ל בן אל-מקתדר באללה (בערבית: المطيع لله, ابو القاسم الفضل بن المقتدر بالله), נולד בשנת 930 והיה הח'ליף העבאסי בין 946 ל-974.
שנותיו הראשונות של אל-מטיע עמדו בסימן יריבות פנימית ואי-יציבות בתוך בית עבאס. אביו אל-מקתדר הודח ועוור בידי מצביא טורקי, וכאשר אחיו הבכור אל-מסתכפי עלה לשלטון הוא הגלה אותו. לאחר שנתיים בשלטון, כבשו הבויהים את בגדאד (946) והעלו אותו לשלטון הח'ליפות שהפכה עתה תחתם לכלי ריק וסמלי. למרות שנותר בחצרו, נמנעה ממנו הזכות למנות את פקידי הממשל שייעצו לו, ובכללם את הוזיר הגדול.
הח'ליפות תחת הבויהים

הבויהים היו שושלת שיעית אשר ראתה בח'ליפות עושק של זכותו המולדת של בית עלי למנהיגות האומה המוסלמית. במשך מאה שנות שלטונם בבגדאד הם הפכו את משרת הח'ליף לסמלית וחסרת חשיבות, אף כי היא זכתה להכרה בכל רחבי העולם הסוני. מועיז אל-דוולה, האמיר הבויהי, אף שקל להעלות לכס הח'ליפות מועמד שיעי אך הונע ממחשבתו בשל חשש למרד ומרי כללי בתחומי מלכותו. תחת השלטון הבויהי, בגדאד עטתה אצטלה שיעית ומעמדו של הח'ליף הפך למשני וזוטר. הבויהים החלו לציין את העשורה ותלו במסגדים כרזות בגנות ארבעת הח'ליפים הראשונים "ישרי הדרך". מעשים אלו נתפשו ככפירה, והכרזות נתלשו בידי המון סוני זועם.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2000

| --- | --- |
 מספר התחרות:  10
 חצי גמר 1:  10 ביוני 2000
 חצי גמר 2:  11 ביוני 2000
 גמר:  15 ביוני 2000
 מנחים:  ארליד אריקסטאד
 מנצח ראשי:  סימון יאנג
 תזמורת:  הפילהרמונית של ברגן
 רשת השידור המפיקה:  NRK
 מיקום האירוע:  נורווגיה ברגן, נורווגיה
 השיר הזוכה:  פולין פולין - סטניסלב דרז'ובייצקי
 מספר משתתפות:  18
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אין
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  צרפת צרפת  גרמניה גרמניה  הונגריה הונגריה  הולנד הולנד  פולין פולין  רוסיה רוסיה  שווייץ שווייץ  קרואטיה קרואטיה  קפריסין קפריסין  שוודיה שוודיה
 מדינות שפרשו מהתחרות:  קרואטיה קרואטיה  קפריסין קפריסין  שוודיה שוודיה
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות   לא עלו לשלב הגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1998 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2002 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2000 הייתה התחרות ה-10 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. גמר התחרות נערך ב-15 ביוני 2000 ב-Grieg Hall בברגן שבנורווגיה. היא אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי יחד עם תאגיד השידור הנורווגי (NRK). מוזיקאים משמונה מדינות השתתפו בגמר הטלוויזיוני.
בסך הכל 18 מדינות השתתפו בתחרות. המשתתפים ביצעו קטע קלאסי לבחירתם ולוו בתזמורת הפילהרמונית של ברגן, בניצוח סימון יאנג. קרואטיה, קפריסין ושוודיה פרשו מן התחרות לשנה זו, בעוד שבע מדינות חזרו לתחרות.
סטניסלב דרז'ובייצקי מפולין זכה בתחרות, כשפינלנד ורוסיה ניצבו במקומות השני והשלישי, בהתאמה.
מיקום

Grieg Hall (בנורווגית: Grieghallen), אולם הקונצרטים בעל 1,500 המושבים בברגן שנורווגיה, היה המקום המארח של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2000. זהו היה ביתה של התזמורת הפילהרמונית של ברגן מאז השלמת בנייתו ב-1978.
האולם, שאירח גם את תחרות הזמר של האירוויזיון 1986, קרוי על שם המלחין יליד ברגן אדוורד גריג, שהיה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של ברגן בשנים 1880–1882.
פורמט

ארליד אריקסטאד היה המנחה של התחרות. להקת הג'אז הנורווגית "The Brazz Brothers" הופיעה במהלך ההפסקה.
תוצאות > סיבוב מקדים

בסך הכל 18 מדינות השתתפו בתחרות, מתוכן 8 מדינות עלו לשלב הגמר. המדינות שלהלן לא הצליחו לעלות לגמר:
בלגיה בלגיה
בריטניה בריטניה
אסטוניה אסטוניה
גרמניה גרמניה
אירלנד אירלנד
לטביה לטביה
סלובקיה סלובקיה
סלובניה סלובניה
ספרד ספרד
שווייץ שווייץ
תוצאות > גמר

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפות אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| # | מדינה | מוזיקאי | כלי נגינה | יצירה | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אוסטריה אוסטריה | מרטין גרובינגר | כלי הקשה | Canis Familiaris (Concertino fuer Schlagwerksolo und Orchester, op. 23) by Bruno Hartl | לא ידוע |
| 2 | פולין פולין | סטניסלב דרז'ובייצקי | פסנתר | Piano Concerto in E minor, op. 11, 3rd movement by Frederic Chopin | ראשון |
| 3 | הונגריה הונגריה | Ödön Rácz | קונטרבס | Gran fantasia sulla Lucia di Lammermoor per contrabasso ed orchestra by Giovanni Bottesini | לא ידוע |
| 4 | צרפת צרפת | דייוויד גורייר | חצוצרה | Concertino pour trompette by Andre Jolivet | לא ידוע |
| 5 | נורווגיה נורווגיה | דייוויד קוצ'רון | כינור | Carmen Fantasy by Franz Waxman | לא ידוע |
| 6 | פינלנד פינלנד | Timo-Veikko Valve | צ'לו | Rondo for Cello and Orchestra, op. 94 by Anton Dvorak | שני |
| 7 | הולנד הולנד | גווינת וונטינק | נבל | Harp Concerto, op. 25, 3rd movement by Alberto Ginastera | לא ידוע |
| 8 | רוסיה רוסיה | ניקולאי טוקרב | פסנתר | Concerto no. 1 for Piano and Orchestra by Peter Tchaikovsky | שלישי |
ראו גם

האירוויזיון למוזיקאים צעירים
אירוויזיון 2000
אולם גריג הול
אילאם (איראן)

| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 פרובינציה:  אילאם
 גובה:  1,427 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  194,030 (2016)
 קואורדינטות:  33°38′06″N 46°24′26″E﻿ / ﻿33.63500°N 46.40722°E﻿ / 33.63500; 46.40722
 אזור זמן:  UTC +3:30
 http://www.songbaz.loxblog.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןאילאם(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןאילאם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אילאם (בפרסית: ايلام, בכורדית: ئیلام) היא עיר בפרובינציית אילאם באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה. רכס הרי כביר קו נמצא מזרחית לעיר. במערב היא גובלת בעיראק. בעיר ישנו מיעוט כורדי משמעותי.
היסטוריה

העיר נחשבת צעירה יחסית לעומת ערים אחרות באיראן. עד סוף המאה ה-19 עמד היכן שנמצאת העיר הכפר דה-ה באלה ושימש כמעון הקיץ של המושל המקומי, הוסינקולי צ'אן אבו קדרה אשר הקים במקום חיל מצב, בתי מגורים ומבצר משלו. העיר שהייתה אז כפר, נקראה הוסיינאבאד על שמו, וקיבלה את שמו הנוכחי רק ב-1936. עקב התיישבות הנוודים באזור ושינוי מעמדה המנהלי לבירת פרובינציית אילאם ב-1976 גדלה האוכלוסייה במהירות מ-8,346 (1956) ל-126,346 ב-1996.
דרומית מזרחית לאילם נמצאו 70 קברים מסביבות השנים 750–1100 לפני הספירה בנקרופוליס של בארד-ה באל. שהכילה קרמיקה וברונזה וכן "ברונזה" עשויה ברזל.
הערות שוליים

↑  Habibi, Hassan (21 ביוני 1369). "Approval of the organization and chain of citizenship of the elements and units of the national divisions of Ilam province, centered in the city of Ilam". Lamtakam (בפרסית). Ministry of Interior, Defense Political Commission of the Government Council. אורכב מ-המקור ב-8 בפברואר 2024. נבדק ב-8 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BARD-e BAL".
אל-מכתפי

אל-מכתפי באללה (מילולית: המסתפק באללה), אבו אחמד עלי בן אל-מעתצ'ד (קרי: אל-מעתדד) באללה הראשון (בערבית: المكتفي بالله, ابو احمد علي بن المعتضد بالله), היה בנו של הח'ליף העבאסי הקודם אל-מעתדד הראשון משפחה טורקית. הוא כיהן כח'ליף בין ה-15 באפריל 902 ו-13 באוגוסט 908. בימי אביו הוא היה מפקד חיל המצב בא-רקה ועם פטירתו הוא שב לבגדאד וסגר את בתי הכלא הסודיים של אביו לקולות שבחי העם. שבע שנותיו כח'ליף עמדו בסימן מלחמות בכל רחבי האימפריה, בהן יצא כשידו על העליונה.
הסכנה המיידית ביותר לשלטונו הייתה מצד הקרמטים. אל-מכתפי נלחם בהם והרג את מנהיגם יחיא בן זכריהי בשנת 903. בשנה העוקבת הצליח להרוג מנהיגים נוספים ממשפחת של אבן זכריהי: את אחיו אל-חסין, ואת בן דודו עיסא ועימם רבים מאנשיהם. בימיו של אל-מכתפי נכבשו אזורים חדשים בסיציליה והוא סייע למאמץ המלחמתי במימון ובכוח אדם.
בינתיים, התלקחה מחדש המלחמה הימית עם הביזנטים בים התיכון. בשנת 898 הובס צי ביזנטי ו-3000 מלחים הוצאו להורג בידי כוחות מוסלמיים. אך עתה, הביזנטים שיקמו את כוחם, הטילו מצור על תרסוס שבחבל אדאנה באסיה הקטנה והצליחו לשבות את מושלה. מורדים מצריים הצליחו לשכנע את המושל הטולוני של העיר לשרוף בנמל את צי המלחמה המוסלמי שכלל כ-50 אוניות. כתוצאה מכך, יכלו הביזנטים לערוך פשיטות על חופי מזרח אגן הים התיכון הן בים והן ביבשה אשר במהלכן נשבו מוסלמים רבים. הכוחות הביזנטיים כללו 5 משלחות בנות רבבת לוחמים כל אחת ובראש כל אחת מהן נישא צלב מוזהב סמלי. מנגד, כוח קטן של פרייווטירים ביזנטים ועבדים שחורים הצליח לערוך מספר פשיטות על חופי אסיה הקטנה הביזנטית שנשארו לא מוגנים.
כותבי ההיסטוריה הערבים מספרים על משלחת דיפלומטית ששיגרה המלכה הפרנקית בֶּרתָה (אנ') אל הח'ליף אל-מוכתפי בבגדאד בשנת 906, ועל כך שהציעה לו ידידות ואף נישואין.
אל-מכתפי נלחם וייצב את גבולות הח'ליפות והשיב את הביטחון היחסי ששרר בה לאחרונה בימי אל-מעתצם. במזרח, אל-מכתפי הביא את הנסיכים הסאמאניים לכדי הכרה בו כח'ליף. אל-מכתפי מת בגיל 34 והוריש את כיסאו לאחיו למחצה אל-מקתדר באללה בן אל-מעתז באללה.
הערות שוליים

↑  ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 8, חלק ב (כתבה: דפנה אפרת), עמ' 122.
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אל-מעתדד הראשון | הח'ליפים לבית עבאס  902–908 | הבא: אל-מקתדר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2006136528  TDVİA: muktefi-billah  VIAF: 46530262   WorldCat (עם VIAF): 46530262
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1998

| --- | --- |
 מספר התחרות:  9
 חצי גמר 1:  2 ביוני 1998
 גמר:  4 ביוני 1998
 מיקום האירוע:  אוסטריה
 מספר משתתפות:  13
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אין
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1996 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2000 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1998 הייתה המהדורה התשיעית של האירוויזיון למוזיקאים צעירים, שהתקיימה בקונצרטהאוס בווינה ב-4 ביוני 1998. התחרות אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) והשדרן המארח היה Österreichischer Rundfunk (ORF). מוזיקאים משמונה מדינות השתתפו בגמר המשודר בשידור חי בטלוויזיה. אוסטריה ורשת השידור ORF אירחו בעבר את התחרות במוזיקפראיין ב-1990. בסך הכל השתתפו 13 מדינות בתחרות ולכן נערך חצי גמר יומיים קודם לכן, 5 מדינות לא עלו לגמר. כל המשתתפים ביצעו יצירה קלאסית לבחירתם בליווי התזמורת רדיו וינה בניצוחו של דניס ראסל דייוויס.
סלובקיה ערכה את הופעת הבכורה שלה בתחרות, בעוד שקרואטיה ושוודיה חזרו לתחרות לאחר פרישה. שבע מדינות פרשו מהתחרות ב-1998; בלגיה, צרפת, גרמניה, יוון, פולין, פורטוגל ושווייץ. הפרישה של גרמניה הפתיעה במיוחד, שכן היא זכתה במהדורה הקודמת בשנת 1996. בתחרות גם נסיגה לראשונה המדינה המארחת של המהדורה הקודמת, פורטוגל.
המדינות שלא עלו לגמר היו קפריסין, נורווגיה, אסטוניה, אירלנד וספרד.
מקום

הקונצרטהאוס, אולם קונצרטים בווינה, אוסטריה, היה המקום המארח למהדורת 1998 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. הוא נפתח בשנת 1913, וממוקם ברובע השלישי בווינה. מאז הקמתו הוא תמיד ניסה להדגיש גם מסורת וגם סגנונות מוזיקליים חדשניים.
בקונצרטהאוס יש את התזמורת הסימפונית של וינה, האקדמיה לזמר ווינר סינגאקדמי והקלנגפורום וינה.
פורמט

יוליאן רחלין היה המנחה של התחרות ב-1998 והופיע במהלך ההפסקה בתחרות.
תוצאות > סיבוב מקדים

בסך הכל השתתפו 13 מדינות בסבב המקדים בתחרות 1998, מתוכן שמונה העפילו לגמר הגדול המשודר בטלוויזיה. המדינות הבאות לא הצליחו להעפיל.
קפריסין
אסטוניה
אירלנד
נורווגיה
ספרד
תוצאות > גמר

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות במקומות הראשונים. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה באמצעות זהב כסף וברונזה. תוצאות של המשתתפים הנותרים אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| לצייר | מדינה | שחקן | כלי | חיבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 | הממלכה המאוחדת | אדריאן ספילט | הקשה | קונצ'רטו לכלי הקשה ותזמורת, מו. 3 מאת יוסף שוונטנר | 3 |
| 02 | פינלנד | קאלה טויביו | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת, מס'. 2, מהלך ראשון מאת סרגיי פרוקופייב | - |
| 03 | לטביה | לאומה סקרייד | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת, מס'. 2, 3rd Mov. מאת קאמי סן-סנס | - |
| 04 | סלובניה | בורוט זגורנסקי | אקורדיון | Concierto para bandoneon presto מאת אסטור פיאצולה | - |
| 05 | סלובקיה | מיכל שחל | צ'לו | קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת, אדג'יו מאת אדוארד אלגר | - |
| 06 | אוֹסְטְרֵיָה | לידיה באיך | כינור | קונצ'רטו לכינור מס'. 5, מהלך ראשון מאת אנרי וייטאן | 1 |
| 07 | קרואטיה | מוניקה לסקובר | צ'לו | קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת, אדג'יו מאת אדוארד אלגר | 2 |
| 08 | שוודיה | דייוויד סיוגרן | כינור | קונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי חלק 3 מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי | - |