stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובה צלפים
יכולות > טווח יעיל מקסימלי

| קליבר ותחמיש | טווח יעיל מקסימלי |
| --- | --- |
5.56x45mm: 300–500 מטר
 7.62x51mm (.308 Winchester) : 700–900 מטר
7.62x54mm R: 800–1,000 מטר
 6.5 mm Creedmoor : 1,000 מטר
 7 mm Remington Magnum : 900–1,100 מטר
0.300 Winchester Magnum: 900–1,200 מטר
0.338 Lapua Magnum: 1,200–1,500 מטר
 .50 BMG (12.7x99mm NATO) 12.7x108mm (Russian) : 1,500–2,000 מטר
14.5x114mm: 1,900–2,300 מטר
0.408 Chey Tac 0.416 Barrett: > 2,400 מטר

בניגוד לצלפי משטרה, צלפי הצבא יורים במטרות בטווח המקסימלי האפשרי כדי להימנע מאיתור מהיר ולהגדיל את החשאיות של הצלף. רובי הצלפים הפופולריים ביותר (מבחינת מספרם בשירות) הם בקליבר 7.62 מ"מ (0.308 אינץ') כגון 7.62x51mm ו-7.62x54mm R. מאחר שרובי צלפים מרמה זו צריכים להתמודד עם כלי נשק צבאיים מסוגים שונים בעלי טווח דומה (800 מטר), צלפים צריכים לשלוט במיומנויות שדאות, הישרדות בתנאי שטח והסוואה, כדי להסתיר את עמדתם.
המגמה האחרונה היא רובים צבאיים לטווחים ארוכים במיוחד, ואלה באים בקליברים גדולים יותר מה-7.62 מ"מ הסטנדרטי, כגון ה-0.338 Lapua Magnum וה-0.50 BMG (קליבר 12.7 מ"מ נאט"ו של מקלע כבד M2 בראונינג) וכן 14.5x114mm. רובים אלה מאפשרים לצלף להסתכן פחות ולבזבז פחות זמן על הסוואה והסתתרות מכוחות האויב (כאשר הם לא מצוידים ברובים דומים). בארצות הברית פותחו שלושה רובי צלפים בקליברים ייחודים שכל מטרתם היא ירי לטווחים ארוכים במיוחד: ה-CheyTac Intervention בקליבר 0.408 אינץ' שיעיל עד לטווחים של כ-2300 מטר, והבארט M99 והבארט MRADELR בקליבר 0.416 אינץ' שיעילים עד לטווחים של כ-2600 מטר.
עד 2002 כלי הירי שהחזיק בצליפה הארוכה ביותר, כלומר: הריגת לוחם אויב מהמרחק הגדול ביותר, לא היה רובה צלפים אלא היה דווקא מקלע כבד מדגם M2 בראונינג עם כוונת טלסקופית, שבאמצעותו רשם הצלף המעוטר קרלוס הת'קוק צליפה והריגה מטווח של 2,286 מטר. שיא זה נשבר רק במאה ה-21 בקרבות ההרריים של מלחמת אפגניסטן (2001-2014). בהרים אלה ובפרט בעמק שאח אי-קוט צפיפות האוויר נמוכה בהרבה מהצפיפות בגובה פני הים (העמק נמצא בגובה 2,432 מטר מעל פני הים), עובדה שמגדילה את הטווח האפקטיבי המקסימלי של הרובים במאות מטרים. להלן רובי הצלפים ששברו את שיא הצליפה הארוכה ביותר:
רובה McMillan TAC-50, המתוכנן לצליפה בטווחים ארוכים, היה רובה הצלפים הראשון ששבר שיא זה. השיא נקבע על ידי רב-טוראי רוב פרלונג (Rob Furlong) מצבא קנדה ב-2002 באפגניסטן, כאשר ירה ברובה TAC-50 והרג חמוש של הטליבאן מטווח של 2,430 מטרים (7,970 רגל) (1.509 מייל). ביריה הראשונה פרלונג החטיא, בשנייה הוא פגע רק בתרמיל של החמוש. בשלישית הוא פגע בפלג גופו העליון של החמוש והרג אותו.
ב-2010 צלף בריטי בשם קרייג הריסון שבר את שיא הצליפה מטווח רחוק כאשר הרג שני מקלענים של הטאליבאן מטווח 2,475 מטרים (8,120 רגל) ברובה L115A3 (השם של צבא בריטניה לרובה AWM-338).
בסוף 2012 נשבר שיא זה שוב, כאשר שני צלפים מרגימנט הקומנדו השני של צבא אוסטרליה הרגו מפקד בטאליבאן כאשר פגעו בו מטווח 2,815 מטרים (9,236 רגל). הירי בוצע ברובה צלפים כבד בארט M82A1 (בקליבר 0.5 אינץ') בהרי אפגניסטן.
השיא נשבר ביוני 2017 שוב בעזרת הרובה מקמילן TAC-50 בירי לעבר מחבל דאעש בעיראק על ידי צלף קנדי ממרחק של 3,450 מטרים (11,320 רגל).
L115A3, מחזיק שיא הצליפה הארוכה ביותר בשנים 2010–2012: 2,475 מטר.
בארט M82A1, מחזיק שיא הצליפה הארוכה ביותר בשנים 2012–2017: 2,815 מטר.
מקמילן TAC-50, מחזיק שיא הצליפה הארוכה ביותר הנוכחי: 3,450 מטר.
מבנה ומאפיינים

רובה הצלפים נבדל מהרובה הרגיל במאפיינים הבאים:
כוונת טלסקופית - כמעט כל רובי הצלפים מצוידים בכוונת טלסקופית המאפשרת הגדלה ניכרת (בדרך כלל יותר מ-x4 ולפעמים גם יותר מ-x10) וזיהוי מטרות בטווחים רחוקים. מלבד עדשות איכותיות הכוונות הטלסקופיות כוללת גם שנתות שעוזרות לצלף לכוון ולאמוד מרחק.
פעולה ומכלול: רובי צלפים יכולים להיות רובים בריחיים או רובים חצי-אוטומטיים. הרובים הבריחיים זולים יותר, קלים יותר לייצור, אמינים יותר ומדויקים יותר - מכיוון שהמנגנון הפעולה הוא פשוט יותר וכולל פחות חלקים נעים. החיסרון ברובה זה הוא קצב ירי איטי וקושי בירי יריות עוקבות במהירות. הרובים החצי-אוטומטיים מאפשרים מספר יריות עוקבות במהירות אך הם פחות אמינים ומדויקים מהרובים הבריחיים. עוד יתרון ברובים חצי-אוטומטיים הוא יכולתם לשמש לעיתים גם כרובה מיטען ולא רק לצליפה.
הדק: ההדק משפיע על הדיוק. ברובי צלפים עוצמת הלחיצה של ההדק חזקה ומתכווננת.
קנה: לקנה איכותי יש חשיבות רבה בדיוק הרובה. קנים של רובי צלפים הם בדרך כלל עבים וכבדים יותר, וזאת על מנת להפחית את התחממות הקנה והשפעתה על הדיוק. פעמים רבות נעשה שימוש גם ב"קנה צף" - קנה המחובר לרובה רק בנקודה אחת וזאת על מנת להמעיט ככל האפשר את תנודות הקנה בעת הירי כתוצאה מרעידות ידי הצלף או מהרתע המופעל על הרובה.
תחמושת: מאחר שרוב רובי הצלפים משמשים כוחות צבא ומשטרה, הם בדרך כלל בנויים בקליבר של תחמושת צבאית נפוצה כגון 7.62x51 מ"מ נאט"ו, 7.62 מ"מ מזרחי או 12.7x99 מ"מ נאט"ו. כדי לשפר את דיוק הרובה לצד התחמושת הצבאית הרגילה ישנה גם תחמושת צליפה איכותית שנקראת תחמושת Match Grade (אנ') שמאפשרת לרובה הצלפים לממש את מלוא הפוטנציאל שלו. כמו כן, ישנן סוגי תחמושת שפותחו במיוחד לצליפה, כגון ה-0.338 לפואה מגנום וה-0.408 Chey Tac, שהן בעלות טווח ירי ארוך במיוחד.
מעצה, קת ומתפסים: הקת היא אחת מנקודת הממשק העיקריות בין הצלף והרובה ולכן רובי צלפים רבים כוללים קתות מתכוונות (שכוללת כרית הגבהה ללחי ועקב קת מתכוונן) המאפשרות התאמה מרבית לכל צלף. ישנן שתי תצורות מתפסים נפוצות: "התצורה הקלאסית" שלקוחה מרובים ישנים ורובי ציד, בה הקת עשויה מחומר מלא וידית האחיזה מחברת בעיקול אלכסוני בין הקת למתפסים וגוף הרובה, ו"התצורה המודרנית" שלקוחה מרובי סער מודרניים דוגמת רובה M16, ובה ידית האחיזה הקדמית נפרדת ודמוית ידית אחיזה של אקדח (נקרא בלעז "pistol grip") בסגנון AR-15, ואילו הקת עצמה שלדית וקלה. הקתות עשויות מחומרים שונים כגון עץ, אלומיניום וחומרים מרוכבים.
אמצעי ייצוב: לרוב הירי ברובה צלפים נעשה כאשר הצלף שוכב והרובה מוצב על דורגל או "שק שעועית" על מנת להגביר את יציבותו ולהקל על הצלף את אחיזתו, שכן הרובה הצלפים בדרך כלל כבד (למעלה מ-5 ק"ג ריק). לעיתים, בעיקר בצליפת לוט"ר ולש"ב, הירי נעשה גם בעמידה או בישיבה כאשר הרובה מיוצב על חצובה גבוהה או מאוזן על שולחן ירי.
משתיק קול: צלפים משתמשים לעיתים במשתיק קול או עמעמם על מנת להגדיל את החשאיות שלהם ולא לחשוף את מיקומם כאשר הם מבצעים ירי. כמעט כל רובי הצלפים כוללים קנים שניתן להתקין עליהם משתיקי קול.
מחסנית: רובי צלפים מוזנים בדרך כלל או ממחסנית פנימית הנמצאת מתחת לקנה ונקראת שחלה (נפוצה בעיקר ברובים בריחיים) או ממחסנית חיצונית נתיקה. ברובי צלפים מודרניים יש העדפה של הזנה ממחסנית חיצונית נתיקה.
רובה הצלפים רמינגטון M24 בעל מעצה ב"צורה הקלאסית": קת של רובה ציד נמוכה מגובה הקנה, עם ידית אחיזה מעוקלת ומתפסים ללא מסילות.
רובה הצלפים בארט MRAD בעל מעצה ב"תצורה המודרנית": קת מתכווננת בגובה הקנה, ידית אחיזה דמוית AR-15 ומתפסים עם מסילות פיקטיני בכל הכיוונים.
סוגי רובי צלפים > רובים אזרחיים

רובה ציידים: רובה צלפים אזרחי שנועד בעיקר לציד של בעלי חיים כגון אווזים ואיילים. דוגמה לרובה כזה הוא הרמינגטון מודל 700 ורובי וינצ'סטר. לעיתים מחלקים אותם לרובה לציד בעלי חיים קטנים (vermint) ורובה לציד בעלי חיים גדולים (game).
רובה אולימפי: רובה צלפים מיוחד שנועד לתחרויות קליעה ספורטיבית ובפרט לקליעה אולימפית. רובים אלה מתאפיינים בקליבר קטן ובדיוק רב, בסביבות 0.3 דקת קשת.
רובה צלפים טקטי: נועד ליחידות משטרה וסוכנויות ביטחון וביון כגון ה-FBI. רובה זה מתאפיין בדיוק של כ-0.5 דקת קשת וטווח ירי של עד 800 מטר. הקליבר הנפוץ לרובים אלו הם ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו וה-0.308 וינצ'סטר (הגרסה האזרחית של ה-7.62 מ"מ נאט"ו). דוגמאות לרובי צלפים כאלה הם רמינגטון 700P, מאוזר 86SR, PSG-1 ו-טקטיקל אופריישנס טנגו 51.
סוגי רובי צלפים > רובים צבאיים

רובה קלעים: רובה קלעים הוא  רובה סער משופר או רובה צלפים חצי-אוטומטי שנועד לקלע סער, תפקיד המהווה גשר בין הרובאי הרגיל לצלף הייעודי. דוגמאות לרובי קלעים: רובה M16A2E3 (מכונה גם "M16A3"), רובה M14‏ DMR, רובה גליל צלפים וכן SR-25 והבארט REC10 ובמידה רבה גם ה-SVD דרגונוב.
רובה צלפים חי"ר/שדה: רובה צלפים בקליבר בינוני שנועד למשימות צליפה רגילות, כגון צליפת שדה, ולו טווח ירי של 800 מטר. רובה זה יכול להיות רובה בריחי (כמו הרמינגטון M24, ה-PGM Ultima Ratio, האקורסי אינטרנשיונל ארקטיק וורפר או השטייר SSG 69) או רובה חצי-אוטומטי כמו ה-SVD דרגונוב, הגליל צלפים וה-M110 SASS. דיוק של רובה כזה הוא דקת קשת אחת ומטה, וברובים טובים מגיע גם ל-0.5 דקת קשת.
רובה צלפים ארוך טווח: רובה צלפים שנועד לפגיעה בטווחי ירי ארוכים במיוחד, של יותר מ-1,200 מטר, ולעיתים אף של 2 ק"מ ויותר. רובים אלו מתאפיינים בקליבר גדול, דוגמת ה-0.338 לפואה מגנום וה-12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.50 BMG) במדינות המערב ו-12.7x108 מ"מ במדינות הגוש המזרחי. דוגמאות לרובים כאלה הם המקמילן TAC-338 והמקמילן TAC-50 של ארצות הברית, האקורסי אינטרנשיונל AWM, ובצה"ל ה"ברק" (338). לרובי ה-CheyTac Intervention והבארט M99 טווח ירי ארוך במיוחד שעומד על 2000–2400 מטרים.
רובה נגד ציוד: רובה צלפים בקליבר גדול שנועד לפגיעה במטרות חומר, ציוד צבאי, מבנים, כלי רכב ומטרות משוריינות (כגון חיילים עם אפוד מגן). רובים אלו הם גדולים וכבדים ובעלי רתע חזק. הקליברים הנפוצים לרובים אלו הם 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.50 BMG) במדינות המערב ו-12.7x108 מ"מ או 14.5 מ"מ במדינות הגוש המזרחי. דוגמה לרובה כזה הוא הבארט M82A1.
רובה צלפים לוט"ר: רובה צלפים שמטרתו היא לוחמה בטרור ומותאם לשימוש בשטח בנוי, כולל במתן מענה לפיגוע מיקוח ומשבר בני ערובה. הם בעלי מעצה ארגונומי המאפשר ירי מהיר בעמידה או ישיבה (על גבי חצובה או שולחן ירי) או שכיבה. רובים כאלה הם בדרך כלל מאוד מדויקים (0.5 דקת קשת ומטה). רובי לוט"ר נמצאים גם בשימוש יחידות השתלטות (צבאיות, משטרתיות או אזרחיות) וכוחות משטרה (צוותי SWAT ויחידות טקטיות). דוגמאות לרובי צלפים כאלה הם המאוזר 86SR, ה-PSG-1, ה-PGM Ultima Ratio והטקטיקל אופריישנס טנגו 51. בצה"ל (וגם בימ"מ) משמשים רובי ה-SR-25 Mk 11, הבארט REC10 והבארט MRAD לתפקיד זה.
רובה צלפים מודולרי: רובה צלפים הניתן להתאמה ליורה ולמשימה. ההתאמה ליורה כוללת קת מתכווננת ומעצה שעליו מתאמים (מסילות פיקטיני) להתקנת עזרים טקטיים שונים בקלות ובמהירות. ההתאמה למשימה כוללת את היכולת להחליף מהר ובקלות, בתנאי שדה, את הקליבר של הרובה, דבר המחייב את החלפת הקנה והמכלול (מנגנון הפעולה שמבצע את הירי). דוגמאות לרובים כאלה הם הבארט MRAD והרמינגטון MSR.
ראו גם

צלף (ירי)
רובה
טלסקופ
ריסנפיריים

| ריסנפיריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
על־משפחה:: Cirrhitoidea
משפחה:: ריסנפיריים
שם מדעי
 Cirrhitidae ‏בליקר, 1859

Paracirrhites arcatus
ריסנפיריים או דגי נץ (שם מדעי: Cirrhitidae) היא משפחה של דגי גרם בסדרת הדקראים ובתת-סדרת דמויי-דקר.
אלו דגי שוניות החיים באזורים הטרופיים ברחבי האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט וכן בים הקריבי. רובם דגים קטנים באורך 7-15 ס"מ, אך המין הגדול ביותר במשפחה Cirrhitus rivulatus יכול להגיע לאורך 60 ס"מ.
הם בעלי ראשים עבים ועיניים מגודלות וצבעוניות, גופים צרים וסנפירי גב קוצניים בולטים. גם סנפירי החזה שלהם בולטים ומעט קוצניים. הם צבעוניים ולחלקם ישנו חדק מוארך.
דגים אלה חיים בין האלמוגים של השונית וסוקרים את הסביבה בצורה המזכירה נצים, מהם קיבלו את שמם השני, כדי לגלות טורפים, בני זוג או מזון כמו סרטנים או רכיכות. חלק מהמינים חיים ביחידות, אחרים חיים בזוגות וכמה מינים חיים בקבוצות קטנות.
חלק מהדגים הללו הם דגי נוי מצויים.
מיון

משפחה ריסנפיריים (Cirrhitidae)
סוג Amblycirrhitus
סוג Cirrhitichthys
סוג Cirrhitops
סוג Cirrhitus
סוג ומין יחיד Cristacirrhitus punctatus
סוג ומין יחיד Cyprinocirrhites polyactis
סוג ומין יחיד Isocirrhitus sexfasciatus
סוג ומין יחיד Itycirrhitus wilhelmi
סוג ומין יחיד Neocirrhites armatus
סוג ומין יחיד Notocirrhitus splendens
סוג ומין יחיד רִיסְנַפִּיר חַד-רֹאשׁ (Oxycirrhites typus)
סוג Paracirrhites
רוני פרדקין

רוני פרדקין הוא אתלט פאראלימפי לשעבר וחבר נבחרת ישראל בכדורעף נכים.
ביוגרפיה

פרדקין, קטוע רגל, התחרה במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק. הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק 2.49 מטר ובמדליית כסף בקפיצה לגובה 1.59 מטר.
היה חבר נבחרת כדורעף נכים ואיתה זכה במדליות זהב באולימפיאדות הנכים בשנים 1976, 1980, 1984 ובמדליית כסף ב-1988.
פרדקין הוא מנכ"ל חברה לייצור וסתי טמפרטורה. מתגורר בקנדה, נשוי ואב לשניים.
קתה קולוויץ

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1867 קניגסברג, פרוסיה המזרחית, הקונפדרציה הצפון-גרמנית 
 פטירה:  22 באפריל 1945 (בגיל 77) מוריצבורג (אנ'), גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Käthe Schmidt 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי פרידריכספלדה 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  האקדמיה לאמנות של קניגסברג 
 תקופת הפעילות:  1914 
 תחום יצירה:  הדפס, רישום, פיסול 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 הושפעה על ידי:  Ludwig von Herterich 
 יצירות ידועות:  "אם עם בנה המת" (אנ'), 1937
 פרסים והוקרה:  פרס וילה רומנה (1906)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  קרל קולוויץ 
 צאצאים:  האנס קולוויץ, פטר קולוויץ 
 
דיוקן עצמי, ליתוגרפיה, 1924
קֵתֵה (שמידט) קוֹלְוִויץ (בגרמנית: Käthe Kollwitz; ‏8 ביולי 1867, קניגסברג, פרוסיה המזרחית – ‏22 באפריל 1945, מוריצבורג (ליד דרזדן), סקסוניה, גרמניה הנאצית) הייתה אמנית הדפסים, ציירת ופסלת גרמנייה, חברת הזצסיון הברלינאי. יצירתה נותנת ביטוי אישי עז לסבלם של פועלים ושל אנשים קשי היום שחיו בגרמניה בתקופת הרייך השני ובין שתי מלחמות העולם. בעבודותיה ניכרת זיקתה לסוציאליזם, ורוח פציפיסטית מנשבת בהן.
תולדות חייה

חייה של קתה קולוויץ, שנמשכו כמעט שמונים שנה, הקבילו לתולדותיה של המדינה הגרמנית המודרנית. היא נולדה זמן קצר לפני איחוד גרמניה, ונפטרה כשבועיים לפני נפילת הרייך השלישי. תקופה סוערת זו, שבמהלכה חוותה קולוויץ גם טרגדיות אישיות, מצאה ביטוי נרחב ביצירתה.
תולדות חייה > מילדות לבגרות - עד מלחמת העולם הראשונה

קולוויץ גדלה בקניגסברג, ובגיל 14 החלה ללמוד אמנות. בשנים 1890–1885 הרחיבה את הידע שרכשה בלימודיה בהדפס בתצריב גם בלימודי האמנות וטכניקות ההדפס בברלין ובמינכן.
בשנת 1891 נישאה קתה לרופא קרל קולוויץ, והשניים השתקעו בשכונת הפועלים פרנצלאואר ברג שבברלין. מטופליו של ד"ר קולוויץ נמנו עם בני מעמד הפועלים הנמוך והזוג סבב בחיים של עוני ודלות. לזוג נולדו שני ילדים: הנס (1892) ופטר (1896).
קולוויץ לא הצליחה למצוא לה מקום בתערוכות רשמיות, שכן עבודותיה היו קשות לצפייה, ולא נעמו לפטרוני האמנות. ב-1893 חָבְרָה קולוויץ לצייר האקספרסיוניסטי הנורווגי אדוורד מונק ולאחרים, ויחד הם הציגו את תמונותיהם בתערוכה עצמאית. ההכרה באה מאוחר יותר, בשנת 1898, כאשר מחזור הציורים שלה "מרד האורגים" הוצג ב"תערוכת האמנות הגדולה" בברלין. קולוויץ הייתה מועמדת לקבלת מדליית כסף, אך קיסר גרמניה וילהלם השני מנע את מתן המדליה. בשנים 1898–1903 לימדה קולוויץ בבית הספר לנשים אמניות בברלין (Berliner Künstlerinnenschule). בין תלמידותיה הייתה לילי צדק.
בשנת 1904 ביקרה קולוויץ בפריז ושם למדה את יסודות הפיסול. במהלך ביקורה פגשה קולוויץ אמנים אחרים, ובהם הפסל אוגוסט רודן. ב-1907 בילתה שנה בפירנצה בכספי "מלגת התפנות" המיועדת לאמנים גרמנים (פרס וילה רומנה, המוענק עד היום).
תולדות חייה > ממלחמת העולם הראשונה ועד עליית הנאצים

המאורע שהותיר חותם עמוק בקתה קולוויץ והשפיע רבות על יצירתה היה נפילת בנה פטר בקרבות מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. במשך כ-17 שנה הכינה את מצבת הזיכרון "ההורים האבלים" לזכרו. בשנת 1932 הוסר הלוט מן האנדרטה שהוצבה בבית הקברות הצבאי בפלנדריה, שם נהרג ונקבר בנה. מאוחר יותר, במלחמת העולם השנייה, היא שכלה גם את נכדה.
ב-1915, קולוויץ לקחה חלק בכנס הייסוד של ליגת נשים בינלאומית לשלום וחרות בהאג ויצירה ליתוגרפיה של אמהות וילדים מוכי צער וכאב מהמלחמה. גלויות הופקו מהליתוגרפיה וחולקו בכנס.
קתה קולוויץ החלה לזכות בהערכה ציבורית. ביובל החמישים שלה (1917) הוצגה תערוכה שלה בברלין. ב-1919 הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה הפרוסית לאמנות, וכעשר שנים לאחר מכן, ב-1928, נתמנתה לראש "כיתת האמן לאמנות גרפית" באקדמיה. שיתפה פעולה עם ג'ולי וולפטורן  בתערוכה "Verbindung Bildender Künstlerinnen"
לאחר רצח הסוציאליסט הלוחם קרל ליבקנכט (1919) הקדישה לו תחריט עץ המתאר את חבריו העוברים על פני הגופה.
בשנת 1920, יחד עם קבוצת מדענים ואנשי רוח, ביניהם אלברט איינשטיין והסופר האמריקאי הסוציאליסט אפטון סינקלר, הקימה את ארגון העזרה הבינלאומי של העובדים (Internationale Arbeiterhilfe (IAH. היא הפיקה מספר כרזות עבור הארגון, שקראו: "עיזרו לרוסיה" ו"וינה גוססת! הצילו את ילדיה!".
את יום הולדתה ה-60 ב-1927 חגגו בסדרה של תערוכות לכבודה. באותה שנה הוזמנה למוסקבה להשתתף בחגיגות העשור למהפכת אוקטובר. ההערכה הגבוהה ביותר ניתנה לה בשנת 1929: היא זכתה לעיטור הכבוד פור לה מריט למדעים ואמנות (Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste).
כחברה פעילה באגודת האמניות בברלין החל משנת 1927, הציגה את ציוריה ועבודות אחרות לצד אמניות ידועות כמו רחל שליט-מרכוס, לוטה לזרשטיין, ג'ולי וולפטורן, קתה מינצר-נוימן  וגרטה צ'אקי-קופוני.
תולדות חייה > בימי השלטון הנאצי

המשטר הנאצי זכר לה לרעה את זיקתה לסוציאליזם ולפציפיזם. כבר בראשיתו ב-1933 נאלצה קולוויץ להתפטר מהאקדמיה ומתפקידה כראש "כיתת האמן". משנת 1936 לא הורשתה עוד להציג את תמונותיה, והן הוסרו מהתערוכות ומהגלריות שבהן נתלו. אמנותה תוייגה כ"דגנרטיבית" (אם כי יצירותיה לא הוצגו בתערוכת אמנות מנוונת) והיא אף נחקרה על ידי הגסטאפו בעקבות ראיון שנתנה לעיתון סובייטי.
מרבית שנות מלחמת העולם השנייה עברו עליה בברלין. ב-1940 נפטר בעלה, וב-1942 פקד אותה שכול נוסף: נכדה פטר, בן בנה השני הנס, נהרג בשרות הוורמאכט. ב-1943 נפגע ביתה בהפצצה וחלק ניכר מעבודותיה אבד. קתה קולוויץ בת ה-76 פונתה מברלין לעיר נורדהאוזן ומשם עברה להתגורר סמוך לדרזדן, בהזמנתו של הנסיך ארנסט היינריך מסקסוניה. שם גם נפטרה כשנתיים לאחר מכן, זמן קצר לפני כניעת גרמניה הנאצית. קברה שוכן בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה בברלין.
יצירתה > אמירתה החברתית

יצירותיה של קתה קולוויץ הן כתב אישום חברתי כנגד העוולות הנעשות למעמד הפועלים העני, ויש בהן הזדהות רגשית עמוקה עם מושאי עבודותיה: מבטי הילדים המושיטים את צלחותיהם לקבל מעט אוכל, מבט מבוהל של אם הנושאת את בנה קורבן התאונה, גופה המעוות של אישה הנלחמת במלאך המוות, הזעם על פניהם של איכרים המניפים חרמשים. תמונותיה מלאות קדרות ומועקה. מעטות היצירות שיש בהן שביב של תקווה, כמו תמונת האם המחייכת אל ילדה, או הרוך על פניה של אם מיניקה, וגם בהן יש דוק של עצב. עבודותיה מפגינות הזדהות רבה עם גורלן הקשה של הנשים והאמהות. ילד מת בחיקה של אם, אישה המתבשרת על נפילת בעלה בחזית, אישה וילדיה בבית מחסה עירוני, נשים מאחורי סורגים. באחד מציוריה הראשונים, "גורלה של אישה", המבוסס על דמותה של גרטכן מתוך פאוסט של גתה, היא מתמודדת עם המיניות ומשחק הגברים ברגשותיה של האישה.
קולוויץ שאבה השראה ליצירותיה מביתה: סבה הטיף נגד הכנסייה הממוסדת הנתמכת בידי המדינה. אביה, קרל שמידט, השתתף בהתקוממות "אביב העמים" ובעקבות זאת נאלץ להפסיק את לימודי המשפטים באוניברסיטה ולמצוא את פרנסתו כבנאי. קולוויץ הצעירה נחשפה לדיונים פוליטיים וקראה ספרים של גתה, טולסטוי, היינה, אמיל זולא ואחרים. בבגרותה השתמשה ביצירתה בדמויות מסיפוריהם וממחזותיהם. האזור העני שבו התגוררה בצפון ברלין, ומטופליו של בעלה מקרב אוכלוסיית הפועלים, עוררו בה אהדה לאנשים אלה ולסבלם. נפילת בנה במלחמה העצימה במידה ניכרת את השקפת העולם האנטי-מלחמתית שלה.
את דעותיה הפוליטיות הביעה קולוויץ בציורי כרזות לארגונים שונים ובסדרת ציורים לכתב העת הסאטירי "זימפליציסימוס" (Simplicissimus). היא גם לא היססה להביע דעתה ברבים. בשנת 1897 צירפה את חתימתה לעתירה שאורגנה על ידי מגנוס הירשפלד לביטול סעיף 175 לחוק הגרמני שאסר קיום יחסים הומוסקסואליים. בשנת 1932 חתמו היא ובעלה על עצומה נגד המפלגה הנאצית.
ביטוי תמציתי להשקפת עולמה ניתן למצוא במילים שהיא עצמה כתבה באחד ממכתביה:
"עובדה היא, שאף במקום ששרויה אהבה בין הבריות, נשאר שמץ של עצבון עמוק ביותר. החיים יוסיפו להיות חיים, והם יהיו תמיד חיים שאינם בשמים, כי אם על הארץ מתחת. ואולי משום כך יפים הם כל כך, משום שתמיד הם ספוגים עצבון זה וכיסופים אלה. למה תרדנה עינינו דמעה דווקא בשעה שרואים אנו משהו אנושי ביותר? הישיבה בחיק האדמה היא המזעזעת."
יצירתה > אמנות

הכלים ששימשו את קתה קולוויץ לבטא את אמירתה החברתית היו צורת ההבעה והטכניקות בהן השתמשה. כבר בעת לימודיה בברלין נחשפה לעבודותיהם של אמנים כמו אמן ההדפסים הסימבוליסט מקס קלינגר, האימפרסיוניסט והריאליסט פריץ פון אודה (Fritz von Uhde) ואדוורד מונק. היא הלכה אף מעבר לכך ופיתחה צורת הבעה דרמטית, אישית מאוד, והדפסיה יחד עם תחריטי העץ של מונק סימנו את הדרך לאמני ההדפס האקספרסיוניסטים. היא הצטרפה לתנועה האוונגרדית שהוביל מקס ליברמן, שנקראה "הזֶצֶסיון הברלינאי" ואשר קראה תיגר על הממסד האמנותי של תקופתם.
יצירתה > טכניקות

קתה קולוויץ הייתה בראש ובראשונה אמנית הדפסים. אביה כיוון אותה בגיל צעיר לתחום זה. בתחילה התמחתה בהדפסי שקע בשיטות תצריב ותחריט. בגיל 14 יצרה את התצריב הראשון שלה ועד 1912 הייתה טכניקה זו מרכזית בעבודתה. להשגת טווח טונלי רחב ומרקם מתאים שילבה מספר טכניקות של הדפסי שקע וחזרה ותיקנה את לוחות ההדפסה עד להגעה לתוצאה הרצויה לה. את הרישומים המכינים ציירה בעיפרון, דיו ובמכחול. רישום בפחם, שליווה אותה לאורך כל עבודתה האמנותית, איפשר לה ליצור אווירה המהווה מרכיב בציור האקספרסיוניסטי.
בשנת 1920 התרשמה מהדפסי העץ של האמן ארנסט ברלאך (Ernst Barlach) ויצרה מספר יצירות בטכניקה זו. הראשונה שבהן הייתה ההדפס לזכרו של קרל ליבקנכט. טכניקה זו, שאינה מאפשרת ליצור טוני ביניים, מגבירה את האפקט הדרמטי ושימשה את האמנית במחזורי "מלחמה" ו"פרולטריון". עד 1925 יצרה את מרבית יצירותיה בשיטה זו. להכנת הרישומים השתמשה במכחול ודיו אשר ייצגו בצורה טובה את האפקט המתקבל בהדפס עץ.
החל ב-1925 העדיפה את הדפס האבן (ליתוגרפיה). סוג של הדפס השטח המאפשר גיוון רב. צבעי גיר שימשו אותה להכנת הרישומים לליתוגרפיות שלה.
בטכניקה מיוחדת הנקראת סגרפיטו (Sgraffito) השתמשה לציור קיר "האמהות" שנהרס בהפצצה אווירית.
פסליה נעשו באבן ובברונזה. קתה קוולוויץ הייתה מכינה את הדגם בגבס והעבודה בוצעה על ידי פַּסָּלִים.
יצירתה > עבודותיה

מחזורי ציורים
1893–1897 "מרד האורגים" ("Ein Weberaufstand"), תצריבים. הסדרה מבוססת על מחזה מאת גרהרט האופטמן המתאר את מרד האורגים בשלזיה בשנת 1844.
1901–1908 "מלחמת האיכרים" ("Bauernkrieg"), תצריבים. הסדרה מבוססת על התקוממות של בני המעמד הנמוך ביותר - האיכרים ברחבי האימפריה הרומית הקדושה בשנים 1524–1525 שהתחוללה כחלק מתהליכי הרפורמציה.
1918–1921 "מלחמה" ("Krieg"), חיתוך עץ. כשהחלה בעבודה הגרפית על הסדרה חשבה לבצעה כתצריב, בהמשך עברה לליתוגרפיה אבל בסופו של דבר ביצעה אותה בחיתוך עץ.
1925 "פרולטריון" ("Proletariat"), חיתוך עץ.
1934–1937 "מוות" ("Tod"). ליתוגרפיה.
פסלים ותבליטים
1909 מצבת זיכרון ליוליוס רופ. תבליט אבן. מזכרת לזכר סבה במלאת 100 להיוולדו. המצבה נהרסה במלחמת העולם השנייה ושוחזרה לאחר מכן.
1913–1915 "הנאהבים" ("Liebespaar") ברונזה.
1914–1932 "ההורים האבלים" ( "Die trauernden Eltern"), גרניט בלגי. אנדרטה לזכר בנה שמורכבת משתי דמויות נפרדות של אב ואם.
1926–1932 דיוקן עצמי (ראש), ברונזה.
1934–1937 "אם ושני ילדים" ("Mutter mit zwei Kindern"), אבן גיר. הפסל המקורי הושמד בהפצצה ושוחזר בשנת 1949.
1937–1939 "פייטה" (רחמים "Pietà"), ברונזה.
1938–1940 "קינה" ("Die Klage"), תבליט ברונזה. לזכרו של ארנסט ברלאך.
1940–1941 "פרידה" ("Abschied"), ברונזה. לזכרו של בעלה.
1943 "שתי נשות חיילים, ממתינות" ("Zwei wartende Soldatenfrauen"), ברונזה. פסלה האחרון.
עבודות אחרות
1908–1910 סדרה של 14 ליתוגרפיות לכתב העת "זימפליציסימוס".
1923–1929 כרזות שונות עבור ארגון העזרה הבינלאומי של העובדים; הכרזה "לא עוד מלחמה" ("Nie wieder Krieg") עבור כנס צעירי התנועה הסוציאליסטית של העובדים ועוד.
1941 "גרעינים לזריעה לא נועדו לטחינה" ("Saatfrüchte sollen nicht vermahlen werden"), ליתוגרפיה. ציטוט מתוך הרומן "חניכותו של וילהלם מייסטר" של גתה. ציור זה מכוון כנגד מותם ("כתישתם") של הצעירים במלחמה.
לקריאה נוספת

קיתה קולוויץ, ציורים מחיי פועלים, מתרגם ועורך: י. קוטשנר (קוטשר), הוצאת "סיני" תל אביב (ללא שם מחבר וללא שנת הוצאה).
הערות שוליים

↑  אז חלק מפרוסיה, שהפכה בהמשך חלק מהאימפריה הגרמנית. כיום קלינינגרד, רוסיה.
↑  "Women's International League for Peace and Freedom". Spartacus Educational. נבדק ב-2017-08-18.
↑  Szalit-Marcus, Rahel. "Rahel Szalit-Marcus, Verein der Berliner Künstlerinnen 1867".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Dorothea Körner, Man schweigt in sich hinein – Käthe Kollwitz und die Preußische Akademie der Künste 1933-1945 (בגרמנית)
↑  סבה מצד אמה, יוליוס רופ (Julius Rupp), הקים את "הקהילה הדתית החופשית" (Freie evangelische Gemeinde) הראשונה ולאחר מותו נטל אביה את תפקידו.
↑  מרד שפרץ ב-1848 בגרמניה ובארצות נוספות באירופה כנגד המשטרים העריצים וזכויות היתר של האצולה.
↑  . העצומה קראה למפלגות השמאל, למפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) שבעלה היה חבר בה ולמפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), להתאחד ולרוץ יחד בבחירות כדי למנוע את עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
↑  להרחבה בשיטות הדפס, עיינו ערך הדפס וכל הקישורים מערך זה. כמו כן ראו את סדרת הערכים בוויקיפדיה באנגלית (ושפות אחרות), עיינו Printmaking.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263821305171  PLWABN: 9810648491105606  AAG: 1652  AGSA: 3356  BIBSYS: 90115873  BNC: 000042373  BNE: XX1113234  BnF: cb121426299 (data)  CANTIC: a10109456  CiNii: DA02023528  GND: 118564943  ICCU: CFIV019860  ISNI: 0000 0001 0876 3342  KulturNav: 0326fd74-3c56-466a-8b9d-6f9b07d23792  LCCN: n50044456  LNB: 000201958  NDL: 00514353  NGV: 6810  NKC: jn19990004518  NLA: 35073066  NLG: 93510  NLK: KAC202284128  NSK: 000327212  NTA: 069675864  RERO: 02-A003466350  RKD: 45532  SELIBR: 194090  SNAC: w6vh5q7g  SUDOC: 029898137  TePapa: 1283  Trove: 818488  ULAN: 500016751  VcBA: 495/168517  VIAF: 19714096   WorldCat (עם VIAF): 19714096 
אם ותינוקה
כריכת ספר ציורים של קתה קולוויץ
שתי נשים, ילדה ובובה
אם ושני ילדים
פסלה של קולוויץ "אם עם בנה המת" ב"אנדרטה המרכזית של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לזכר קורבנות המלחמה והעריצות" בבית המשמר החדש בברלין