stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידת תצ"מ 5707
היסטוריה

ביולי 1974, לאור לקחי מלחמת יום הכיפורים (ובתוכה מבצע דוגמן 5), הוקמה יחידת התצפית וההכוונה של חיל האוויר. בפקודת ההקמה הוגדר תפקיד היחידה כזיהוי מטרות בעלות עניין לחיל האוויר, והזרמת המידע, בזמן אמת, למרכז השליטה האחראי על הפעלת המטוסים. בראשית דרכה הייתה היחידה יחידת מילואים, שפעלה במשולב עם יחידות דומות של אמ"ן. רוב פעילות התצפית התבצעה מתל פארס ומתל אבו נידא, אך לעיתים גם מאתרים חלופיים. היחידה תפקדה כזרוע הקרקעית של מערך איסוף המודיעין של חיל האוויר, והייתה הכלי העיקרי לאיסוף מודיעין חזותי בזמן אמת על הנעשה לאורך גבולה הצפוני של ישראל. פרט לתצפית, הייתה היחידה אחראית גם על הכוונת מטוסים ומסוקים לעבר המטרות שרכשה.
הניסיון המבצעי שנרכש במהלך הפעלתה של היחידה במלחמת לבנון הראשונה, הביא לכך שב-1982 אורגנה היחידה מחדש כיחידה סדירה, עם מספר עמדות תצפית המאוישות ברציפות על ידי לוחמים לאורך כל השנה. במהלך אותה מלחמה, נטלה היחידה חלק פעיל במבצעים המוצלחים להשמדת מערך טילי הנ"מ הסורי בבקעת הלבנון, במסגרת מבצע ערצב 19 ובפעולות נוספות.
בעקבות פעילות היחידה במלחמת לבנון הראשונה, עלתה חשיבותה ונודעו יכולותיה הרבות. עם סיום הלחימה, החלו גם עבודות להקמת עמדת קבע "נץ-1" במוצב חטיבה מרחבית ארזים בג'בל בארוכ. מעמדת הקבע "נץ-1", סייעה היחידה באש, בתצפית ובאיכון, לצורך השמדת מטרות סוריות, ולבדיקת תוצאות תקיפתן. במהלך שנת 1983, לאור ההתעניינות הרבה ביחידה, הוחלט על הקמת עמדת תצ"מ במוצב החרמון. בשנת 1984 הוקמה עמדת תצפית גם במוצב "חזקה", במזרח רמת הגולן סמוך לאלוני הבשן (במרחק קילומטר אחד מהגבול).
השינוי המשמעותי באופייה של היחידה חל בסוף שנת 1994, כאשר, בעקבות ארגון מחדש של היכולות המיוחדות של חיל האוויר, הוחלט להקנות ליחידה כשירויות מבצעיות חדשות, שהשתלבו בכלל הכשירויות ההתקפיות המסווגות של מטוסי ומסוקי חיל האוויר.
מסלול ההכשרה הוארך, והלוחמים קיבלו הכשרה מקיפה מלוחמי יחידת שלדג, בלחימה במתארים שונים, ובמיומנויות קומנדו, סיור והסוואה מגוונות.
ב-23 בדצמבר 1994 נפל סמל גיא סודאי, לוחם היחידה, במהלך קרב במוצב ברוש בלבנון. סודאי הוא החלל היחיד בתולדותיה של היחידה, ומוקירי זכרו הקימו אנדרטה לזכרו במצפה פארק שוהם.
היחידה נטלה חלק משמעותי במבצעים רבים, ביניהם דין וחשבון, ענבי זעם, בפעילויות לאיסוף מודיעין ולהכוונת מטוסי ומסוקי קרב, מחוץ לגבולותיה של ישראל, וכן בשטחי יהודה, שומרון ועזה, בהם פעלה היחידה בעיקר לאיתור, זיהוי ותקיפה של מחבלים, כמו גם למעצר והפללת מבוקשים. בפעילויות אלה שיתפה היחידה פעולה עם לוחמים מיחמ"מ 869 ויחידה 636, יחידת שלדג ויחידות אחרות.
בשנת 2003 הוענקה ליחידה תעודה מטעם הרמטכ"ל כהוקרה על פעולותיה המבצעיות בגזרות השונות במסגרת מבצע "גאות ושפל" ומבצע "חומת מגן" (האינתיפאדה השנייה).
ב-4 באוגוסט 2003 נסגרה היחידה, כחלק מתוכנית ארגון מחדש בחיל האוויר, אשר כללה צמצום של מספר הטייסות והיחידות בחיל. לוחמי היחידה, כולל אלו אשר היו בעיצומו של מסלול ההכשרה, פוזרו בין מסגרות שונות ביניהן סיירת גולני, סיירת מטכ"ל, יחידת שלדג ומסגרת צוותי ההקמה של מערך האיסוף הקרבי.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, פעלו רוב לוחמי היחידה במסגרת היחידות השונות בהן נקלטו.
מיון והכשרה

דרישות מוקדמות: פרופיל רפואי בין 82 ל-97 וקב"א 52 ומעלה, איתור-מראש ומעבר בהצלחה של סדרת מבחנים ביחידת הרפואה האווירית (ירפ"א 112). כמו כן, היה על המועמד לעבור בהצלחה סיווג ביטחוני.
מיון – סדרת מיון בת שבוע למתגייסים (שהתקיימה בבסיס היחידה בתל נוף), בתוכה גיבוש בן ארבעה ימים שבסופו התקבלו 20 מתגייסים לתחילת המסלול.
מסלול לוחם – כ־18 חודשים. כולל טירונות חי״ר, טירונות יחידה, קורס מ״כים סיירות, ומסלול הכשרה ייעודי.
גיוס ליחידה – מחזור גיוס יחיד בשנה, בחודש אוגוסט.
ראו גם

יחידת מודיעין מטרות
מערך האיסוף הקרבי
יחידה 636
הערות שוליים

1 2 3 4   תא"ל (מיל') ד"ר מאיר פינקל, בניין הכוח למבצע "ערצב 19" (1982-1973), באתר צה"ל, 1 ביולי 2019, עמ' 102 (לקריאת המאמר בפורמט PDF)
1 2  לפי חלק מהמקורות הגלויים במדיה, כינוי זה משויך ליחידת שלדג.
↑  אמיר בוחבוט‏, הכוח ששומר על טייסי חיל האוויר מתחת לאדמה, באתר וואלה, 20 במאי 2017
↑  סמל יחידה 557, באתר Israel Insignia
↑  Unit 5707, on SpecWarNet.net – Worldwide directory of special forces and government agencies
↑  שלמה ברום, ‏מודיעין חיל האוויר במלחמת לבנון הראשונה, מבט מל"מ 92, ספטמבר 2022, עמ' 20
↑  חטיבה מרחבית ארזים ונץ 1, בעמוד הפייסבוק של הִיסְטוֹרְיָה בְּסְמָלִים, 25 במאי 2020
↑  סודאי גיא ז"ל, באתר יזכֹּר – לחללי חיל-האוויר
↑  ספר יחידה 636 'ניצן' – אין מקום שהוא רחוק מידי, עמ' 42
↑  בחזרה לאוסיראק.הערכת היכולת של ישראל להרוס את מתקני הגרעין של איראן, באתר "אם תרצו", 20 בספטמבר 2007, מאורכב בארכיון האינטרנט
שנת צהריים

.
"סיאסטה בערסל", ציור מאת הצייר השוודי יוהאן קרוצן (Krouthén) משנת 1885
שנת צהריים (בקיצור שנ"צ; גם שנת מנחה) היא נמנום קצר באמצע היום, לרוב לאחר ארוחת צהריים. ישנן תרבויות שבהן שנת הצהריים חלק בלתי נפרד מסדר היום הקבוע, ולפי מחקרים היא מוסיפה מאוד לבריאות.
שנת צהריים בתרבויות שונות

שנת צהריים היא מנהג נפוץ בארצות חמות, כדי להימלט מחום הצהריים הכבד. המנהג התפשט מדרום פורטוגל וספרד אל אמריקה הלטינית והפיליפינים. היא נפוצה גם באיטליה, סין, הודו, יוון, המזרח התיכון וצפון אפריקה. כמו כן, שנת צהריים נהוגה גם במספר אזורים בעלי אקלים קר יותר, כמו גרמניה, אוסטריה, בריטניה, דרום ארגנטינה וצ'ילה.
שנת צהריים בתרבויות שונות > ברומא העתיקה

ברומא הייתה נהוגה מנוחה של שעה אחת, אחרי שעת העבודה השישית (sexta). עבור אלו שהתחילו את יום העבודה שלהם ב־8:30 בבוקר הייתה זו השעה 13:00–14:00.
שנת צהריים בתרבויות שונות > בגרמניה

בגרמניה היה מקובל בעבר לישון "שלאפשטונדה" (Schlafstunde), שמשמעותו המילולית בגרמנית היא "שעת שינה", בין 14:00 ל־16:00 אך בעקבות המהפכה התעשייתית וצמצום הזמן הפנוי מנהג זה הפך פחות נפוץ.
יהודי גרמניה הביאו את המנהג לישראל בעלייה החמישית, כשהוא עוד היה קיים בגרמניה והוא נשתמר בישראל במידת מה.
בגרמניה המנהג כבר איננו מקובל כבעבר והמונח הארכאי "שלאפשטונדה" נמחק כמעט לחלוטין. במקומו, מקובל כיום בגרמניה לכנות שנת צהריים במונח מיטאגשלאף (Mittagsschlaf), אשר משמעותו המילולית היא "שנת אמצע יום".
שנת צהריים בתרבויות שונות > בישראל

בישראל הייתה נהוגה בעבר הפסקת צהריים גורפת בבתי העסק, בין 13:00 ל־16:00. במקביל, בהשפעת יהודי גרמניה, היה מקובל לנוח בין 14:00 ל־16:00 ולכן היה נחשב לא מנומס לבקר מכרים בשעות אלו או להתקשר טלפונית. כמו כן, נהוג היה לא לאפשר לילדים לשחק בחצרות הבתים המשותפים בין שעות אלו פן יפריעו את מנוחת השכנים והמבוגרים נהגו להימנע מעיסוקים מרעישים, כגון הקלדה במכונת כתיבה או נגינה. גם עבודות שיפוצים בבתים או עבודות גינון, שהיו כרוכות במכשירים מרעישים, כגון מקדחה, מכסחת דשא או מסור חשמלי, הופסקו בשעות המנוחה במידת האפשר. הפרת הנוהג גררה על פי רוב נזיפות מצד השכנים ולפעמים גם סכסוכים ארוכי ימים. לוחות מודעות בהנפקת האגודה לתרבות הדיור שנתלו בכניסות לבניינים נשאו אזהרות כי אין להקים רעש בשעות אלו.
כיום ישנם עדיין בתי עסק הסגורים להפסקת צהריים, בהם מוסדות ציבוריים, כגון חלק מסניפי הבנקים וסניפי קופות החולים, וכן עסקים פרטיים. בכמה יישובים בארץ מרבית החנויות סגורות בשעות אלו. ישנן גם עיריות בהן קיים חוק עזר עירוני למניעת רעש בסביבת מגורים בשעות הצהריים, דבר שמשפיע למשל על סגירת גינות כלבים ציבוריות בשעות הצהריים ובסופי שבוע כדי להימנע מרעש המהווה מטרד. גם בסדר היום המקובל בישיבות ישנה הפסקה בשעות הצהרים (לרוב בין 13:30 ל-15:30, בקירוב), שנועדה לאפשר לתלמידים שנת צהרים.
שנת צהריים בתרבויות שונות > בישראל > מנוחת הצוהריים בחוק

על פי צו סדר הדין הפלילי (עבירות קנס – מניעת רעש) התש"ס 2000:
 הפרעה למנוחת הצהרים היא עבירה שעונשה קנס 250 שקלים ליחיד או 500 שקלים לתאגיד.
גרימת רעש על ידי שירה או צעקה או על ידי הפעלת כלי נגינה, מקלט רדיו או טלוויזיה או מכשירי קול וכיוצא באלה בין השעות 14:00 ל-16:00
שנת צהריים בתרבויות שונות > בספרד

בספרד ובמדינות רבות בדרום-אמריקה מתייחסים באדיקות כה רבה לשנת הצהריים, ה"סייסטה" (Siesta), עד כי מונח זה הושאל לשפות רבות והוא אף מסמל, כמו המילה "מניאנה" (מחר), את התרבות הספרדית. מקור המילה סיאסטה בביטוי הלטיני "hora sexsta" – השעה השישית, כשהספירה היא מאז השחר, כלומר שעת הצהריים.
בספרד באורוגוואי ובחלקים מארגנטינה מקסיקו ומדינות נוספות באמריקה הלטינית, שעות מנוחת הצהריים (כשעתיים, מתוך הזמן שבין השעות 12:00 ל־16:00, תלוי באזורים השונים) נשמרות בקפדנות. גם מי שאינו ישן נמצא בביתו, והרחובות נטושים. וכן בתי עסק תיירותיים, כגון מסעדות, אינם פעילים בשעות אלו, והילדים מבתי הספר ברובם שבים לביתם.
שנת צהריים בתרבויות שונות > בתרבויות אחרות

בדרום אסיה נמנום לאחר ארוחת הצהריים הוא מנהג מקובל, ובתקופה הקדם־תעשייתית אף היה מקובל עיסוי עם שמן חרדל כדי להגביר את תחושת הנמנום[דרוש מקור].
בבנגלדש ובנגל שנת הצהריים נקראת "שנת אורז", השינה שלאחר אכילת אורז. בסין וטאיוואן נהוגה שנת צהריים בת שעתיים עד שלוש, והיא אף זכות חוקתית. ברוב בתי הספר במדינות אלו קיימת "הפסקת שינה" בת חצי שעה לאחר ארוחת הצהריים, בה כבים כל האורות והתלמידים אינם מורשים לעשות דבר מלבד לישון.
בחלק מהחברות ביפן קיימים חדרי נמנום כדי לאפשר מנוחה לעובדים בהפסקת הצהריים או לאחר שעות עבודה מרובות.
בסיס פיזיולוגי

פעוטות עד גיל ארבע לערך זקוקים לשנת צהריים לשם תפקוד תקין בהמשך היום. ילדים מבוגרים יותר, עד גיל ההתבגרות, אינם נוטים לישון בשעות אלו.
בוגרים רבים חשים עייפות בשעות אלו, בפרט בשעות הסמוכות לארוחת צהריים עשירה, בשל עליית ריכוז הגלוקוז בדם. דניס בורדאקוב מאוניברסיטת מנצ'סטר מצא כי תאים בהיפותלמוס המשחררים אורקסינים (orexins), פפטידים קצרים שקשורים לתחושת ערנות ופעילות מוטורית, מעוכבים על ידי גלוקוז. ככלל, ריכוז הגלוקוז בנוזל החוץ תאי במוח נמוך מריכוזו בדם (בין 10% ל־30%), אבל ריכוזו משתנה עם הריכוז בפלזמה (בין 5 ל־8 מילימולר) בעקבות ארוחה ויכול לנוע בטווח שבין 1 ל־2.5 מילימולר. לפחות חלק מהתאים הרגישים לגלוקוז בהיפותלמוס מגיבים לשינויים בטווח הריכוזים הזה. עיכוב פעילות התאים הללו נובע מקשירה של גלוקוז לתעלות אשלגן בקרום התא. כך שובע גורם לנו ירידה בפעילות ונמנום המאפשר אספקת דם מוגברת למערכת העיכול על חשבון השרירים ורעב מגביר את הערנות הדרושה להשגת מזון.
אם מוותרים על השינה תחושת העייפות פגה לרוב, לפחות באופן חלקי, עד שתתעורר שוב בלילה בהתאם לשעון הביולוגי.
אזכורים תרבותיים

הסיפור הקצר "שלאף שטונדה" מאת יהודית קציר (נכלל בספר "סוגרים את הים") מתאר חוויות של בני דודים בחיפה של שנות ה־70, בעת שסבם וסבתם ישנים שנת צהריים.
סנצ'ו פנסה, נושא כליו של דון קיחוטה מקפיד על שנת צהריים ארוכה "בקיץ רגיל הוא לישון ארבע או חמש שעות בתנומת הצהריים" (בניגוד לדון קיחוטה עצמו הסובל מנדודי שינה).
השיר Mad Dogs and Englishmen של נואל קאוורד משנת 1931 טוען שרק אנגלים וכלבים שוטים נמצאים מחוץ לבית בשמש של אמצע היום, כיוון שבשאר העמים והתרבויות מקפידים על מנוחת הצהריים (ביצוע השיר ביוטיוב)
ראו גם

תנומת כוח
לקריאה נוספת

Denis Burdakov et al., Glucose-sensing neurons of the hypothalamus, Philosophical Transactions of the Royal Society B, (2005) 360, pp. 2235–2227
הערות שוליים

↑  ראובן אלקלעי, מלון עברי שלם, כרך 3, הוצאת גליל, 1994
↑   נדן פלדמן, רוצים עובדים יעילים? תנו להם לשנוץ. כן, במשרד - מגזין, באתר TheMarker‏, 19 באפריל 2022
↑  נוסח החוק
↑  נוירונים הגורמים לעלית ריכוז מלנין, הגורם לנמנום ושימור אנרגיה (ירידה בפעילות), דווקא מעוררים על ידי עליה ברמת הגלוקוז
↑  Tandem-pore K+ channels
↑  יהודית קציר, שלאף שטונדה, באתר מכללת בית ברל
↑  דון קיחוטה, חלק שני פרק 32
שלט המתריע על מנוחת הצהריים בשכונת בורוכוב בגבעתיים
מקסיקני ישן שנת צהריים
שלט בגבעתיים המתריע על מנוחת הצהרים
המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית 
 מנהיגים:  בניטו מוסוליני
 מזכיר כללי:  אלסנדרו פאבוליני
 תקופת הפעילות:  13 בספטמבר 1943 – 28 באפריל 1945 (שנה) 
 אידאולוגיות:  פשיזם לאומנות איטלקית אנטי-ליברליזם אנטישמיות אנטי-קומוניזם אנטי-קפיטליזם
 מטה:  מילאנו 
 מיקום במפה הפוליטית:  כלכלית: מרכז-שמאל עד שמאל פיסקלית: ימין רדיקלי
 
המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית (באיטלקית: Partito Fascista Repubblicano) הייתה מפלגה פוליטית ימנית קיצונית באיטליה בראשות בניטו מוסוליני לאחר נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה והקמת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית.
המפלגה הייתה החוקית היחידה ברפובליקה הסוציאלית האיטלקית והייתה ה"יורשת" של המפלגה הפשיסטית הלאומית, אך מפלגה זו הושפעה מאוד מהפשיזם הרדיקלי המוקדם של תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 ומאנטי-מונרכיזם, שכן חברי המפלגה ראו במלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי בוגד לאחר חתימת הסכם הכניעה האיטלקי לבעלות הברית.
אידאולוגיית המפלגה הייתה פשיסטית רדיקלית והייתה די זהה לאידאולוגיית המפלגה הפשיסטית הלאומית אותה הנהיג מוסוליני לפני הפלישה. עם זאת, המפלגה החדשה הייתה מפולגת יותר מהקודמת ופלגיה התחרו על תמיכתו של מוסוליני. המפלגה התאפיינה באנטי-ליברליזם, אנטישמיות, אנטי-קומוניזם, אנטי-קפיטליזם ולאומנות.
למרות דימוייה המוצדק של המפלגה כמפלגת ימין רדיקלי, הרי שהמפלגה דגלה במדיניות של מרכז-שמאל עד שמאל כלכלי, בשל עמדותיה האנטי קפיטליסטיות מחד, אך מאידך גם במדיניות אנטי קומוניסטית מובהקת, שהשתרשה גם בשאר האידאולוגיה שלה.
היסטוריה

המפלגה הפשיסטית הלאומית, הייתה מפלגת השלטון והמפלגה החוקית היחידה באיטליה הפשיסטית פורקה ופוזרה לאחר שב-25 ביולי 1943 הצביעה המועצה הפשיסטית העליונה על הדחתו של מוסוליני ברוב של 19 קולות בעד, 8 נגד ונמנע אחד. למחרת ביקש מוסוליני להתקבל אצל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי. אמנם, המלך פיטר אותו, החליפו במרשל פייטרו באדוליו והעבירו למעצר. בכך הגיע לקיצו המשטר הפשיסטי באיטליה.
ב-12 בספטמבר 1943, בפשיטת גראן סאסו שחררו כוחות הפאלשירמייגר את מוסוליני ממעצרו, שהקים את הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (שהייתה למעשה מדינת בובה של גרמניה הנאצית) יום לאחר מכן, ב-13 בספטמבר הוקמה המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית, שהייתה מפלגת השלטון והמפלגה החוקית היחידה ברפובליקה הסוציאלית האיטלקית. מזכיר המפלגה היה אלסנדרו פאבוליני.
בשל השליטה החזקה של הגרמנים בממשלה החדשה ובמוסוליני בפרט, כוחה של המפלגה היה מוגבל מאוד. כדי להתגבר על חולשה זו, ניסתה המפלגה לקבל את תמיכתם של הבודדים באוכולוסייה שעדיין אהדו את האידאולוגיה הפשיסטית.
המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית לא התגברה על הוצאתו להורג של מוסוליני והתפרקות הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ולאחריהן, המפלגה פורקה ב-2 במאי 1945. תנועות פוליטיות אחרות שהוקמו לאחר תום מלחמת העולם השנייה שניסו לרשת המפלגה ואף לחדש ולשנות את הדוקטרינה הפשיסטית לכיוון מתון ומתוחכם יותר לא קיבלו תמיכה רבה ומאז האידאולוגיה הפשיסטית אינה מקובלת באיטליה ואף לעיתים אינה חוקית.
הערות שוליים

↑  John Pollard (22 ביולי 2005). The Fascist Experience in Italy. Routledge. p. 116. ISBN 978-1-134-81904-1. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  L' antisemitismo nella Repubblica Sociale Italiana.
↑  Roger Griffin, "Nationalism" in Cyprian Blamires, ed., World Fascism: A Historical Encyclopedia, vol. 2 (Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2006), pp. 451–53.
↑  Grčić, Joseph.
↑  Roberto., D'Angeli (2019). Storia del partito fascista repubblicano. Castelvecchi. ISBN 978-88-3282-582-4. OCLC 1091262426.
↑  Stanley Payne (1992). "Fascism".  In Mary E. Hawkesworth; Maurice Kogan (eds.). Encyclopedia of Government and Politics. Psychology Press. p. 177. ISBN 978-0-415-07224-3.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מלחמת העולם השנייה ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקיטקסט

| --- | --- |


העמוד הראשי של ויקיטקסט העברי (16 במאי 2023)
 סוג:  מאגר טקסטים חופשי
 תקופת הפעילות:  6 בדצמבר 2003 (אנגלית) 2 באוגוסט 2004 (עברית) – הווה
 בעלות:  קרן ויקימדיה
 הרשמה:  לא חובה
 wikisource.org
פוטומונטאז' של קרחון מעל ומתחת לפני המים, עליו מבוסס סמל ויקיטקסט
ויקיטקסט (באנגלית: Wikisource – "ויקי־מקור") הוא מיזם של קרן ויקימדיה ומיזם־אחות לוויקיפדיה. המיזם מיועד להיות ספרייה הכוללת מאגר חופשי של טקסטים.
היסטוריה

המהדורה הרב־לשונית של ויקיטקסט החלה את דרכה ב־6 בדצמבר 2003 (תחת שמה הנוכחי; הייתה קיימת לפני כן תחת השם Project Sourceberg).
המהדורה העברית נפתחה ב־2 באוגוסט 2004 (ט"ו באב תשס"ד). הייתה זו המהדורה הראשונה של ויקיטקסט המיוחדת לשפה אחת, בגלל הקשיים לערוך טקסט מימין לשמאל בממשק האנגלי (הפועל משמאל לימין).
ב־12 במאי 2005 אושרה בהצבעה הקמתן של מהדורות מיוחדות בכל השפות. הקמתן בפועל של אתרים בשפות רבות החלה בחודשים אוגוסט–ספטמבר 2005, ומאז ויקיטקסט הוא פרויקט רב־לשוני בדומה לרוב הפרויקטים של קרן ויקימדיה.
ויקיטקסט העברי

מכיוון שעל טקסטים שמחברם נפטר לפני פחות משבעים שנה יש זכויות יוצרים, בוויקיטקסט ניתן למצוא בעיקר ספרי קודש. ספרי חול שפגו עליהם זכויות יוצרים ניתן למצוא בפרויקט בן־יהודה.
במהלך שנת 2007 הסתיימה יצירת מהדורת המקרא (התנ"ך) בוויקיטקסט, בשלוש מהדורות: כתיב, מנוקדת ועם טעמים. נוצר דף לכל פרק בנפרד ולכל פסוק בנפרד. תוכן לכל ספרי התנ"ך ניתן למצוא בדף "מקרא" בוויקיטקסט ופרטים לגבי הנוסח ואופן הצגתו בדף המתאר את אופן ההצגה של המקרא.
במקביל נפתח מרחב שם חדש בשם "ביאור" המשמש לכתיבת פירושים על טקסטים המופיעים בוויקיטקסט. לדוגמה אפשר למצוא פירוש על חלק ניכר מהתנ"ך, על המשנה וכן התחלה של פירושים על טקסטים נוספים.
במאי 2009 הגיע ויקיטקסט העברי ל־10,000 יחידות טקסט, תוך העלאת הספר משנה תורה לרמב"ם לאתר. הדף העשרת־אלפים היה רמב"ם הלכות מלוה ולוה יז. לאחר מכן, תוך פחות מחודש, ויקיטקסט הגיע ל־25,000 יחידות טקסט עם סיום העלאת כל הלכות משנה תורה לרמב"ם.
בספטמבר 2013 הגיע האתר לכמות של 100,000 יחידות טקסט.
נכון למאי 2023 האתר מכיל כ־240,000 יחידות טקסט.
במידת האפשר, יש בו גם טקסטים חדשים מעשרות השנים האחרונות, ואף כאלו שהעניין בהם הוא שימושי כגון ספר החוקים הפתוח. עם זאת, רוב הטקסטים החדשים מוגנים בזכויות יוצרים ולכן אסורים להעלאה לאתר.
ויקיטקסט העברי > אתר הניווט בתנ"ך

אתר הניווט בתנ"ך הוא אתר עברי ללמידת התנ"ך, המציג טקסטים עתיקים כגון זה של התנ"ך עצמו ושל חלק ממפרשיו, וכן כולל מחקר מקורי בצורת מאמרים, פירושים, ועוד. באתר מנגנון המאפשר תגובות על הדפים בו, הפועל כמעין פורום, וכן מנוע חיפוש המשמש בפועל כקונקורדנציה לתנ"ך. באתר שימוש רב בקישור, בין הדפים בו לבין עצמם וכן בין הדפים בו לבין דפים רלוונטיים מחוץ לאתר. כך לדוגמה, ניתן ללחוץ על מילים ועל פראזות בתוך הטקסט של התנ"ך ולהגיע לערכים המבהירים אותן. הדגש על הקישור גם נותן את ידו לכלים ייחודיים כגון מאגר דמויות בתנ"ך המסודר בצורת עץ משפחה.
האתר נושא אופי דתי במידת-מה, המתבטא בשיח המושפע מהשקפות חז"ל על התנ"ך ובשימוש מועט, אם בכלל, בביקורת המקרא. עם זאת, האתר אינו מגדיר את עצמו כדתי ורבים ממשתמשיו אינם דתיים.
חלק ניכר מהאתר הוטמע בויקיטקסט העברי, והדפים שיובאו ממנו מהווים חלק גדול מהדפים העוסקים במקרא ובפרשנותו בויקיטקסט.
ראו גם

ויקיספר
לוגו אתר הניווט בתנ"ך
ענבר

ערך זה עוסק בשרף מאובן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תליוני ענבר
צבעים שונים של ענבר בלטי
עִנְבָּר היא אבן חן הנוצרת מהתאבנות שרף עצים מסוימים במעבה האדמה. היא שייכת לקבוצת אבני החן הנדירה יותר – אבנים ממקור ביולוגי (בדומה לפנינים) ולא ממקור מינרלי. מקורות הענבר הם מחצבים, בעיקר באזור הים הבלטי ולחוף נהר הדנובה, שם ידעו על מציאת ענבר כבר בימי קדם, אך גם במקומות רבים נוספים.
הענבר רך יחסית ונוח לעיבוד והאדם השתמש בו למטרות שונות כבר בימי קדם ועדות לכך הם תכשיטי ענבר בני 6,000 שנה ויותר, שנמצאו במצרים ועיבודים של ענבר מלפני כ-13,000 שנים שנמצאו באתר ארכאולוגי בריטי. הענבר, בצורת אבקה, שימש גם כקטורת, ברפואה העממית ולקישוט. הענבר חשוב למדע, גם בגלל מגוון רחב של חרקים וחלקי צמחים כלואים בתוכו, שיכולים לספר לנו על העולם שהתקיים בשעה שהם נלכדו בשרף העצים, שהתאבן.
הענבר נפוץ מאוד בחוף הים הבלטי, בקרקעית הים ובקרקע של החוף. בעבר הפיקו את הענבר באזור זה והעבירו אותו לאימפריה הרומית, שם היה הביקוש. הדרך בה הובל הענבר כונתה דרך הענבר. גם בתקופה המודרנית אזור גדנסק וסביבתו נחשבים לבירת מחצבי הענבר ובעיר יש מסחר ער בענבר וגם מוזיאון הענבר של גדנסק.
אטימולוגיה והיסטוריה

המילה היוונית העתיקה לענבר היא ήλεκτρον – אלקטרון, שניתן לתרגמה כ"זהב בהיר". המילה מקורה בשפה הקדומה ההודו-אירופית ומשמעותה "בהיר, מבריק, קורן". בימי קדם, בבתי האצולה היוונים, הענבר שימש כמברשת בגדים, החלקת ענבר על הבדים טען אותו בחשמל סטטי ומשך את חלקיקי האבק. בניסוי מפורסם, המיוחס לתאלס היווני, משפשפים פיסת צמר בענבר ויוצרים חשמל סטטי.
על פי המיתוס של פאתון, בנו של אל השמש, מקור הענבר בדמעותיהן של 300 הדודות של פאתון שביכו את מותו בדמעות ענבר, לכן הענבר כונה בשם "דמעות האלים". יש המקשרים את שם הענבר ביוונית, אלקטרון, לכינוי של אל השמש היווני, אלקטור.
ביוון העתיקה הענבר כונה גם בשם "לינקירוס", כנראה משום שחשבו, שמקורו בשתן הלינקס. מנגד יש גם טיעונים לכך שמדובר בשיבוש שמם של תושבי ליגוריה, שהיו הסוחרים בענבר.
באימפריה הרומית כינו את האבן בשם electrum, שנגזר מהשם היווני או בשם succus שפירושו מיץ, תמצית נוזלית המופקת מצמחים. שמות נוספים, ששימשו בלטינית הם לאפיס ארדנס (אבן בוערת) וליגוריום. השם הערבי הוא عنبر"ענבר" וממנו נגזרו שמותיו בשפות נוספות, Ambre בצרפתית, Ambra באיטלקית, Ámbar בספרדית. לדברי טקיטוס השם הגרמני הקדום של הענבר היה גלסום, מילה ממנה נגזרה המילה לזכוכית. השם הגרמני הנוכחי לענבר הוא Bernstein (אבן אש) ושמות דומים יש בפולנית, Bursztyn ובאוקראינית, Бурштин. שמות אלה, ברנשטיין ובורשטין, היו לשמות משפחה נפוצים בין יהודים אשכנזים, במיוחד בין החיים באזורי כריית הענבר, על חופי הים הבלטי. עם תחילת המגמה של עברות השמות, ברבע האחרון של המאה ה-19, אפשר לפגוש שם כמו "עקיבא חשמל" כתב של עיתון המליץ ובמאמר של אותו עיתון מזכירים ש"אדמת פולין מלאה במינרלים כגון חשמל (בורשטין)". מאוחר יותר עברות השמות האלה פנה לשם ענבר.
מעריכים כי בעברית המקראית נקרא הענבר "חשמל", וזאת על-סמך תרגום השבעים, אשר תרגם את המילה "חשמל" בפסוק ”ומתוכה כעין החשמל מתוך האש” (יחזקאל, א', ד') ל-ήλεκτρον (אלקטרון).
תפוצת הענבר

כיום ידוע על כ-200 מקומות בהם נמצא ענבר ומספר המקומות הידועים בהם נמצא הענבר גדל עם מציאת מרבצים חדשים. מרבצים אזוריים יצרו שמות גאוגרפיים לענבר, יש ענבר בלטי המכונה succinit, ענבר סיציליאני המכונה simetit, ענבר רומני המכונה רומניט, ענבר מיאנמרי המכונה בורמיט, ענבר הונגרי המכונה ajkait, ענבר מוראבי המכונה valchovit, ענבר ביטרפלדר, ענבר רובנו (אוקראיני), ענבר דומיניקני, ענבר לבנוני ועוד. הענבר המופק במקומות שונים יכול להיות דומה וענבר המופק במקום אחד יכול להיות מכמה סוגים. ברומניה מופק סוג ענבר דומה מאוד לענבר המופק באי סחלין, הרחק מאוד מרומניה.
הרכב תכונות ושימושים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קיימת אפשרות לטעינה במטען חשמלי חומרים מסוימים, למשל צמר, באמצעות שיפשופם בענבר. ביוון העתיקה שמו לב לתופעה זו, ועל פי השם היווני לענבר, "אלקטרון", כונתה התופעה החשמלית.
אמונה עממית טוענת כי ישנם תכונות ריפוי של הענבר, כך נטען כי הוא מסוגל להקל ואף לרפא בעיות שיניים וקוליק. על פי ארגוני הבריאות העולמיים נשללה טעה זו בשל העדר ראיות, ואף הומלץ להימנע מכך בשל סכנת חנק ובליעה.Amber#cite note-test-68 Amber#cite note-:0-71 Amber#cite note-72
בתרבות ובאמנות

בספר "פארק היורה", מאת מייקל קרייטון, מפיקים מדענים חומר גנטי של דינוזאורים מתוך חרקים שעקצו דינוזאורים ולאחר מכן נלכדו בשרף עצים, שהפך לענבר. על בסיס הספר הופק סרט באותו שם ובהמשך סדרת הסרטים "עולם היורה".
בטרילוגיה "חומריו האפלים" מתואר יקום מקביל בו השם "ענבר" משמעותו חשמל והשם "חשמל" משמעותו ענבר. החשמל והענבר מהווים מוטיבים חוזרים ביצירה.
הענבר שימש ליצירת חפצי אמנות וחפצי פולחן דתיים, מחרוזות תפילה, תכשיטים שונים ועוד.
קופאל

קופאל הוא שם קולקטיבי עבור שרפי עצים ממקורות בוטניים שונים, המשמשים כקטורת ולצבעים ולכה באיכות גבוהה.
ראו גם

ענבר (צבע)
חדר הענבר
דרך הענבר
הערות שוליים

↑  15 עובדות מעניינות על ענברים
↑  האוצר של גדנסק
↑  אקלטרוסטטיקה : על מטענים חשמליים ומה שביניהם
↑  עיתונות יהודית היסטורית מאמרים 72 ו-73
↑  על ענבר,מור לבונה ומסטיק
↑  Cel mai valoros chihlimbar de tip Rumanit din lume se va întoarce, curând, la Colți (ברומנית)
↑  AMBER private collection
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294752405171  GND: 4005818-9  LCCN: sh85004143  NKC: ph208845  TDVİA: amber 
ציור המתאר יצירת ענבר משתן השונר
גוש ענבר עם חרק בתוכו
ענבר כחלחל מצרפת
שעון חול עשוי מענבר
האל רוג'רס

הרולד דאלאס רוג'רס (באנגלית: Harold Dallas Rogers; נולד ב-31 בדצמבר 1937) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של קהיליית קנטקי, ברציפות מאז תחילת 1981. מטעם המפלגה הרפובליקנית, הוא מכהן בקונגרס ה-118 את תקופת כהונתו העשרים ושתיים.
לאחר מותו של חבר בית הנבחרים הוותיק ביותר ,דון יאנג, במרץ 2022, רוג'רס הוא חבר בית הנבחרים הוותיק ביותר.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  A-5th Selects Rogers As Soldier of the Year, בעיתון The Kentucky Guardsman, ינואר 1961, עמ' 6 (באנגלית)
↑  דפוס הצבעותיו של רוג'רס בתחום ההפלות, באתר On The Issues (באנגלית)
↑  טים דיקינסון, The 10 Worst Congressmen, מאמר של רולינג סטון מאורכב באתר Wayback Machine‏, 17 באוקטובר 2006 (באנגלית)
↑  ביל מארדיס, Long-serving Hal Rogers pauses to be honored, באתר Commonwealth Journal‏, 26 בספטמבר 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 8255 3815  LCCN: no2012127449  US Congress: R000395  VIAF: 265868018   WorldCat (עם VIAF): 265868018
פוטג'וב

class=notpageimage|הצגה
פוטג'וב (מאנגלית: Footjob. פירוש מילולי: עבודת כף־רגל) היא פעולה מינית שנעשית עם כפות הרגליים, שמשמעה שפשוף איבר מסוים של הפרטנר המיני, בדרך כלל הפין הגברי, עם כפות הרגליים במטרה ליצור גירוי מיני ואורגזמה. פרקטיקה זו מתקשרת באופן אוטומטי אל תחום הפטיש לכפות רגליים, בשל הריגוש המיני שחשים בעלי פטיש זה לכפות רגליים.
פוטג'וב נעשה לרוב על גבר כאשר האיבר המשתתף בפרקטיקה הוא איבר מינו, באמצעות כפות רגליה של הפרטנרית המינית שלו (בדרך כלל אישה). עם זאת פוטג'וב יכול להתייחס גם לאיברים אחרים, כגון שפשוף השדיים או הפות של השותף המיני.