stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבונניים
ליבן משולש

ליבן משולש (Cardiospermum halicacabum) הוא מטפס עשבוני רב-שנתי שמוצאו מאזורים טרופיים וסובטרופיים של כדור הארץ הדרומי. גבעוליו קירחים ומחורצים לאורכם ומגיעים לכדי 1.5 מטרים ואף יותר. העלים מסורגים, גזורים-מנוצים פעמיים, לשלושה עלעלים. כל עלעל מחולק שוב לשלושה עלעלים משוננים: עלעל אחד בקצה הציר, ושני עלעלים נוספים נגדיים, משני צדי הציר וקטנים ממנו. העלעלים הצדדיים ללא פטוטריות או נישאים על פטוטריות קצרצרות. העלעלים דמוי - ביצה או מוארכים, מחודדים או מתחדדים לחוד ארוך. התפרחות חיקיות, מסוג אשכול, או סוכך מדומה ובו 3 עד 7 פרחים לבנים. התפרחות נישאות על עוקצים ארוכים, ישרים שארוכים לרוב מהעלים. הפרחים לבנים, מעט בלתי סימטריים, עם 4 עלי גביע, 4 עלי כותרת, 8 אבקנים, ועמוד שחלה אחד שסוע ל-3 אונות. הפרי הוא הלקט קרומי נפוח מאוד ומעורק ורוחבו כ-2.5 ס"מ. ההלקט מאדים עד משחיר עם הבשלת, בעל 3 מקצועות ו-3 מגורות ברורות לעין, בכל מגורה זרע אחד. הזרעים שחורים וגודלם כגרגר אפונה. הזרע הבשל שחור ועל פניו, במקום חיבור הזרע אל המחיצה הפנימית, צורת לב לבנבנה שהקנתה לו את השם העברי לִבָּן ואת שמו המדעי. כתם לבן זה נקרא הילום (hilum), והוא מהווה את הנקודה שבה עוקץ הזרע היה מחובר לשליה בתוך השחלה.
ליבן שעיר

ליבן שעיר (Cardiospermum grandiflorum) הוא מטפס עשבוני חד-שנתי או רב-שנתי שמוצאו מאזורים טרופיים וסובטרופיים של אמריקה, וכן מאזורים טרופיים ודרומיים של אפריקה. גבעוליו מכוסים שערות צפופות, וצדם התחתון של העלעלים לרוב שעיר. הפרי הוא הלקט נפוח מאוד, שעיר ובעל חוד, אורכו נע בין 3.5 ל-5 ס"מ והוא רחב פחות מאורכו בצורה משמעותית. ראה ליבן משולש.
ליצ'י סיני

ליצ'י סיני (Litchi chinensis) הוא עץ פרי טרופי ירוק-עד, מין יחיד בסוגו ממשפחת הסבונניים וכולל 3 תת-מינים. תחום התפוצה הטבעי שלו משתרע מדרום-מערב גואנגדונג שבסין ועד חצי האי מלזיה, וכן באי בורניאו ובפיליפינים. הליצ'י גדל בעיקר בבתי גידול לחים של האזור הטרופי.
שימושים: הליצ'י הוא עץ בעל חשיבות כלכלית רבה בשל פירותיו המתוקים והעסיסיים, הנאכלים טריים או מעובדים למוצרים כמו מיצים, ריבות וקינוחים. הגידול המסחרי שלו נפוץ במדינות טרופיות וסובטרופיות, כולל סין, הודו, תאילנד ודרום אפריקה. הליצ'י נחשב גם לעץ נוי בזכות עליו המבריקים ונופו המעוגל.
מאפיינים: העץ פוליגמי ובעל נוף מעוגל. העץ יכול להגיע לגובה של 15 עד 20 מטרים בתנאים אופטימליים, וחייו עשויים להימשך מאות שנים. העלים מנוצים-זוגיים, עם 2 עד 4 זוגות של עלעלים, שאורכם 7 עד 15 ס"מ. העלעלים גלדניים, אליפטיים-מוארכים או דמויי אזמל, בעלי קצה מחודד. הם קירחים ומבריקים בצידם העליון, וכחלחלים במעט בצידם התחתון.
התפרחות הן מכבדים הממוקמים בקצות הענפים, ואורכן עשוי להגיע עד 30 ס"מ. הפרחים קטנים, סימטריים, בצבע לבן-ירקרק או צהבהב, ובעלי עטיף פשוט. הגביע מורכב מעלים קטנים, ועלי כותרת חסרים. הדיסקוס שעל מצעית הפרח הוא בשרני. מספר האבקנים בדרך כלל 8, וזיריהם שעירים. השחלה שעירה ונישאת על עוקץ קצר, והיא מורכבת מ-2 או 3 מגורות, שבכל אחת מהן ביצית אחת. הצלקת בעלת שתי אונות. הפרי הוא בית גלעין אדום, המכוסה גבשושיות, וקוטרו 2 עד 3.5 ס"מ.
תנאי גידול: ליצ'י סיני מעדיף תנאי חצי-צל או אור מלא, אך רגיש לקרה, לשרב, לקרקעות גירניות ולמליחות. הוא גדל היטב בשפלה על מגוון של סוגי קרקע. הריבוי מתבצע באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות ייחורים באביב ובקיץ.
סבונן מעונב

סבונן מעונב (Sapindus saponaria) הוא עץ נוי ירוק-עד שפריו אינו נאכל. תחום התפוצה הטבעי שלו כולל אזורים טרופיים לחים באוקיינוס השקט ובאמריקה הטרופית והסובטרופית (דרום אמריקה הצפונית, מרכז אמריקה ודרום אמריקה).
העץ הוא פוליגמי, כלומר הוא נושא פרחים חד-מיניים (זכריים או נקביים) ופרחים דו-מיניים על אותו פרט. גזעו מחוספס ואפרפר, והוא יכול להגיע לגובה בינוני של 15 עד 20 מטרים.
העלים מסורגים, באורך העלים נע בין 15 ל-18 ס"מ, חסרי לוואים, בעלי פטוטרת באורך של 3 עד 5 ס"מ, שיכולה להיות מכונפת או בלתי מכונפת, תלוי בפרט ובתנאי הגידול. הציר הראשי (rachis) של העלה לעיתים מכונף, בעיקר בעלים צעירים. עם זאת, גם במקרים רבים, הציר של העלים באזורים מסוימים, כגון בדרום פלורידה, נראה מכונף בצורה בולט.
העלים מורכבים-מנוצים עם 7 עד 9 עלעלים כמעט נגדיים ובעלי פטוטרית קצרה באורך 5 מ"מ, אליפטיים או דמוי אזמל, חלקים או מסולסלים מעט. צידם העליון מבריק, וצידם התחתון חיוור יותר ושעיר במקצת. העורק הראשי שטוח עד בולט קלות בחלקו העליון, ובולט בחלקו התחתון. העורקים הצדדיים, 10 עד 15 זוגות, מעט קמורים מעט או כמעט ישרים, כאשר העליונים שבהם מחוברים זה לזה. העורקים המשניים מצטלבים, מפותחים מאוד ובולטים על שני צדי העלה.
התפרחות מופיעות כאשכולות בקצות הענפים, ואורכן הוא 17 עד 25 ס"מ.
הפרחים קטנים מאוד, סימטריים, בצבע לבן או קרם. הגביע מורכב מ-4 או 5 עלים ריסניים, עגול עד ביצני רחב, קעור, ובעל שוליים רחבים דמויי עלי כותרת. הכותרת מורכבת מ-4 או 5 עלים לבנים דמויי ביצה, בעלי ציפורן קצרה ושיער צפוף בבסיסם.
הדיסקוס על מצעית הפרח הוא טבעתי וחלק. מספר האבקנים נע בין 8 ל-10, וזיריהם שעירים. השחלה מורכבת מ-2 עד 4 מגורות, בכל אחת ביצית אחת. עמוד השחלה קצר ובעל צלקת עם 2 עד 4 אונות.
הפרי הוא ענבה בשרנית כדורית, בקוטר של 1.6 עד 1.8 ס"מ, בעלת קליפה חלקה ומבריקה וציפה שקופה בצבע כתום-חום. הזרע יחיד, קשה, שחור וחסר עטי.
פנסית דו-נוצתית

פנסית דו-נוצתית (Koelreuteria bipinnata) היא עץ נוי רחב-עלים ונשיר, שגובהו מגיע עד 18 מ'. העץ פוליגמי ותפוצתו משתרעת בעיקר באזורים הממוזגים של דרום-מרכז סין, דרום-מזרח סין ווייטנאם. העלים מסורגים, חסרי לוואים, ומנוצים פעמיים למספר בלתי זוגי של 7 עד 12 עלעלים משוננים. העלעלים דמויי ביצה רחבה או מוארכים, אורכם עד 12.5 ורוחבם 4.5 ס"מ, על פי רוב מלוכסנים מעט, מחודדים ומשוננים עד תמימים, בצידם התחתון מופיעות על פי רוב שערות פזורות על העורקים.
התפרחות הן מכבדים גדולים ורחבים בקצה הענף, הפרחים צהובים ולא סימטריים. הגביע מחולק עמוקות ל-5 אונות בלתי שוות, והכותרת בעלת 4 עלים בעלי ציפורן ובעלי יותרות בבסיס הטרף. האבקנים, שמספרם 8 או פחות, בעלי זירים ארוכים. השחלה מורכבת מ-3 מגורות, ובכל אחת ישנן 2 ביציות. עמוד השחלה שסוע ל-3 אונות. הפרי הוא הלקט דמוי שלפוחית שאורכו 5 עד 5.5 ס"מ, והוא נפתח ל-3 קשוות ורודות. הזרעים עגולים ושחורים.
פנסית דו-נוצתית היא צמח אור מלא, עמיד בקרה ובשרב, רגיש לגיר ולמליחות, מתאים לגידול בהר, בעמק ובשפלה על קרקעות שונות. הריבוי נעשה באמצעות זרעים בסתיו.
פנסית מכבדית

פנסית מכבדית (Koelreuteria paniculata) היא עץ נוי רחב-עלים ונשיר בעל נוף מעוגל ופוליגמי שתפוצתו משתרעת בעיקר באזורים ממוזגים, מצפון-מרכז סין ועד קוריאה דרך מונגוליה הפנימית ומנצ'וריה. העלים מסורגים, חסרי לוואים, מנוצים פעם אחת למספר בלתי זוגי של 7 עד 15 עלעלים משוננים. אורכם של העלים מגיע עד 35 ס"מ, העלעלים דמויי ביצה או מוארכים, משוננים מאוד ולעיתים קרובות גזורים בבסיסם לאונות. צידם העליון ירוק כהה וקירח, בעוד שצידם התחתון שעיר, על פי רוב לאורך העורקים. התפרחות הן מכבדים גדולים ורחבים בקצות הענפים ואורכם מגיע ל-45 ס"מ. הפרחים צהובים, מעט לא סימטריים ואורכם כ-12 מ"מ. הגביע מחולק עמוקות ל-5 אונות בלתי שוות, והכותרת בעלת 4 עלים בעלי ציפורן ובעלי יותרות בבסיס הטרף. האבקנים, שמספרם 8 או פחות, בעלי זרים ארוכים. השחלה מורכבת מ-3 מגורות, ובכל אחת ישנן 2 ביציות. עמוד השחלה שסוע ל-3 אונות. הפרי הוא הלקט דמוי שלפוחית שדפנותיו דקות כנייר ואורכו 3.5 עד 5 ס"מ. הזרעים עגולים ושחורים.
פנסית מכבדית היא צמח אור מלא, עמיד בקרה ובשרב, אך רגיש לגיר ולמליחות, מתאים לגידול בהר בעמק ובשפלה על קרקעות שונים. הריבוי נעשה באמצעות זרעים בסתיו.
קופן אנקרדי

קופן אנקרדי (Cupaniopsis anacardioides) הוא עץ או שיח ירוק-עד רחב-עלים, שתפוצתו משתרעת מגינאה החדשה לצפון אוסטרליה ומזרחה. הוא גדל בעיקר באזורים טרופיים יבשים עונתיים. עץ זה מתאפיין בצמרת נוף מעוגלת ורחבה ועלווה רעננה וצפופה, גובהו מגיע ל-6 עד 10 מ' ולרוחב של 5 עד 8 מ'. אורך חייו ארוך וקצב צמיחתו בינוני והוא מזריע עצמו בקלות, גם בישראל. צמח זה אוזרח בפלורידה, הוואי ופקיסטן. בקליפורניה ובפלורידה הוא הוכרז כמין פולש. הוא דומה מאוד בעלוותו לחרוב.
מאפיינים: השורשים שטחיים, והגזע בעל קליפה חלקה בצבע חום בהיר (בניגוד לקליפה האפורה-חומה של החרוב), העלים מסורגים, מנוצים פעם אחת עם 2 עד 5 זוגות עלעלים גלדניים ונוקשים במגע. העלעלים תמימים, ירוקים ומבריקים. הפרחים קטנים, ערוכים באשכולות, צבע הפרח ירוק-לבן והם אינם בולטים במיוחד. הפרי הוא הלקט כתום. הזרעים שחורים עם אריל בצבע אדום. הפריחה מתרחשת בחורף, והפירות הדקורטיביים מופיעים באביב. נביטת הזרעים קלה מאוד.
עמידות וסבילות: קופן אנקרדי הוא עץ עמיד לשרב, אך סובל בתנאים של יובש מתמשך. הוא עמיד גם בקרה, אך רק במופעים קצרים שלה, בעוד שהוא רגיש לקור מתמשך. בנוסף, העץ עמיד למחלות ומזיקים. הוא מצטיין בעמידות גבוהה למליחות, מה שמאפשר לשתול אותו באזורי חוף ים, אך עדיף לשתול אותו בקו שני. הוא גדל היטב במגוון רחב של סוגי קרקעות, אך עדיף בקרקעות מנוקזות היטב.
הערות שוליים

↑  Sapindaceae, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏22-9-2024
↑  [WFO: World Flora Online. Published on the Internet Sapindaceae], WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-7-2023
↑  אדריים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  סבונניים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 241-8
↑  עמרם אשל, כרבל לביד, באתר צמח השדה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555955105171  BnF: cb12260020n (data)  GND: 4179098-4  LCCN: sh85117446  NKC: ph187929
אקדמיה ז'וליאן
ראו גם

אסכולת פריז
גוף שני (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עפר שלח
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  1989
 מספר עמודים:  168
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001116407
גוף שני הוא רומן הביכורים של עפר שלח, המגולל את סיפורו האישי כלוחם וקצין בצנחנים בסדיר ובמילואים בשנים 1977–1981, בטרם פרצה מלחמת לבנון הראשונה, בהן שירת כלוחם וקצין בגדוד 202 של הצנחנים וכסמ"פ פלחה"ן צנחנים, ובמהלכה, הפעם כקצין מילואים. הספר מסתיים בשירות מילואים נוסף שעושה שלח ב-1983 בלבנון, כמפקד פלוגה בחטיבת צנחנים מובחרת במילואים, בו נפצע קשה ממטען צד ואיבד את עינו את הספר כתב שלח כאשר למד בשנים 1986–1988 באוניברסיטת ניו יורק תואר שני בספרות אנגלית וכתיבה. לימים סיפר שלח כי כתב את הספר משום ש"רציתי להיות אדם שכותב".
הערות שוליים

↑  עפר שלח, "גוף שני", זמורה ביתן, 1989, עמוד 107.
↑  עפר שלח, "גוף שני", זמורה ביתן, 1989, עמוד 118.
↑  עפר שלח, "גוף שני", זמורה ביתן, 1989, עמוד 132.
↑  עפר שלח, "גוף שני", זמורה ביתן, 1989, עמודים 160–161.
↑  גל פרל, "צריך לחשוב חזק", הבלוג על הכוונת, ‏ 15 בדצמבר 2024.
↑  ענת ג'ורג'י, עפר שלח: "במערכת היחסים הון-שלטון-תקשורת יש אינטרסים סמויים", באתר TheMarker‏, 8 באפריל 2009
↑  יוסי קליין. צילומים: עדי מזן, צה"ל? לא מה שחשבתם, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2003.
כיכר ויקטואר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  ניצחון 
 כתובת:  Quartier Vivienne, Halles, Mail, פאלה רויאל 
 מיקום:  הרובע הראשון של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  עיריית פריז 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1685
 תאריך פתיחה רשמי:  1685 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 
 קואורדינטות:  48°51′57″N 2°20′28″E﻿ / ﻿48.865833333333°N 2.3411111111111°E﻿ / 48.865833333333; 2.3411111111111
  (למפת פריז מוגדלת) כיכר ויקטואר(למפת פריז רגילה) כיכר ויקטואר
 
כיכר ויקטואר, ובמרכזה פסלו של לואי הארבעה-עשר
פלאס דה ויקטואר (בצרפתית: Place des Victoires) היא כיכר בפריז, צרפת, הממוקמת מרחק קצר צפונית־מזרחית לפאלה רויאל, בגבול שבין הרובע הראשון לרובע השני של פריז.
מבנה הכיכר

במרכז הכיכר ניצב מונומנט לזכרו של המלך לואי הארבעה עשר, לכבוד הסכמי ניימכן (Nijmegen) ב־1678 שבאו בעקבות ניצחונותיו הצבאיים של לואי ה-14, כלפי חוץ במלחמת הברית המרובעת ובצרפת עצמה נגד המיעוט הפרוטסטנטי.
המרשל של צרפת, ויסקון דה אובוסו, החריב את בתי המגורים הישנים שהיו באזור, וב־1685 העניק לארכיטקט ארדואן מנסר שטח להצבת הפסל המלכותי של השליט המנצח.
הפסל המקורי נהרס בשנת 1792, לאחר המהפכה הצרפתית. רק בשנת 1828, בתקופת הרסטורציה, הזמין לואי השמונה־עשר לבית בורבון את הפסל הנוכחי, שנוצר בידי האמן פרנסואה ז'וזף בוסיו. לואי הארבעה-עשר, לבוש כקיסר רומי, ניצב על סוס העומד על שתי רגליו האחוריות. שער ברזל מקיף את הכיכר ואת הפסל בן תריסר המטרים.
האזור שסביב כיכר ויקטואר הוא שכונה יוקרתית. למעצבים קנזו, קשארל ואחרים יש סניפים בכיכר.
ערב רב (מגזין אמנות)

| --- | --- |


עטיפת גיליון "עיר עולם", עליה הודפסה עבודה של אסי משולם
 סוג:  כתב עת 
 סלוגן:  אמנות, תרבות, חברה
 תקופת הפעילות:  ינואר 2010 – הווה (כ־15 שנים)
 מייסדים:  רונן אידלמן, יונתן אמיר
 שירותים עיקריים:  ביקורת אמנות, חדשות אמנות
 www.erev-rav.com
 
עטיפת גיליון "קומבינה", עליה הודפסה עבודה של ורד נסים
עֵרֶב רַב הוא כתב עת מקוון ל"אמנות, תרבות וחברה".
כתב העת מהווה במה עצמאית לביקורות תערוכות ולשיח ביקורתי על עולם האמנות העכשווית בישראל ובעולם. בנוסף, מתפרסמים בו מאמרים מתוך קטלוגים של תערוכות, מסות, מאמרי דעה, סקירות וביקורות ספרים, קולות קוראים וחדשות מעולם האמנות.
היסטוריה

ערב רב הוקם בשנת 2010 על ידי מבקרי האמנות רונן אידלמן ויונתן אמיר, שפרשו מתפקידם כעורכי אתר האמנות "מארב" (שהיה מגזין האמנות המקוון הראשון בעברית). פרישה זאת התרחשה כחצי שנה לאחר שאידלמן ואמיר נשאלו בריאיון לעיתון הארץ על מעמדם כאתר הכמעט בלעדי בשיח והשיבו שהיו שמחים שיקומו להם מתחרים. לאחר פרישתם מעריכת "מארב" פנו השניים להקים אתר מתחרה בשם שמזכיר במצלולו את המילה "מארב" אולם גם מנכיח את מקומו של האתר כגורם מתסיס ומעורר שאלות בדומה לערב רב המתוארים במקרא ובמסורת היהודית.
עם השנים התגבש מעמדו של ערב רב כבימת השיח המרכזית (וכמעט היחידה) בשדה האמנות החזותית הישראלית. בעשור הראשון לפעילותו התפרסמו בו למעלה מ-5000 טקסטים על ידי כ-400 כותבים שונים. בין המבקרים המרכזיים שכותבים באתר ניתן למנות את יאיר ברק, קרן גולדברג, יונתן הירשפלד, אילת זהר, יהונתן משעל, אלברט סויסה, איריס פשדצקי, הדס קידר, דנה שלו ודוד שפרבר. בנוסף לפעילותו ברשת, כתב העת הוציא לאורך השנים גם כמה גיליונות מודפסים וכן ספר המציג ומנתח את פעילות קבוצת האמנות הירושלמית מוסללה והחל משנת 2016 הוא שותף לארגון כנס ירושלים לאמנות.
משרדי ערב רב יושבים בבית הנסן בירושלים, ופועלים כחלק מעמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום.
פרסומים מודפסים

שישה ימים ביוני – מסע לשחרור ירושלים, בשיתוף האמן גיא ברילר ו"עונת התרבות בירושלים", 2011
עיר עולם - בשיתוף עיריית תל אביב ומינהלת עיר-עולם, 2012
חיפה. מרחב מעורב, בתמיכת מנהלת העיר התחתית ובית הגפן, 2013
קומבינה, במסגרת שבוע העיצוב בירושלים, 2016
מוסללה - חמש השנים הראשונות : 2009-2014, עורכים: רונן אידלמן, יונתן אמיר ומתן ישראלי, 233 עמ', 2018
ערב רב מודפס 01: מסילת ישרים (נבחרים מהארכיון), סתיו 2021
ערב רב מודפס 02: שיבת ציון (נבחרים מהארכיון), חורף 2021
ערב רב מודפס 03: סתיו 2022
ערב רב מודפס 04: חורף 2022
ערב רב מודפס 05: קיץ 2023
ערב רב מודפס 06 (בשיתוף בית לאמנות ישראלית): חורף 2023
ערב רב מודפס 07: קיץ 2024
הערות שוליים

↑  הודעה על הפרישה בבלוג של יונתן אמיר: בקצה המארב, 19 בינואר 2010
↑  אלי ערמון אזולאי, הכיוון מארב, באתר הארץ, 9 ביוני 2009
↑  מערכת ערב רב, שישה ימים ביוני – מסע לשחרור ירושלים, 11 ביוני 2011
↑  מערכת ערב רב, שטעטל-אביב*, 27 ביוני 2012
↑  מערכת ערב רב, חיפה. מרחב מעורב
↑  מערכת ערב רב, דבר העורכים של גיליון קומבינה, 20 במאי 2016
↑  מערכת ערב רב, "מוסללה – חמש השנים הראשונות"
סיפור אהבה (סרט, 2020)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ג'ון פטריק שיינלי
 בימוי:  ג'ון פטריק שנלי
 תסריט:  ג'ון פטריק שנלי
 עריכה:  איאן בלום
 שחקנים ראשיים:  אמילי בלאנט ג'יימי דורנן כריסטופר ווקן
 מוזיקה:  אמליה וורמר
 צילום:  פרדי יאנג
 מדינה:  ארצות הברית, בריטניה, אירלנד
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בספטמבר 2020
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי 
 תקציב:  5.5 מיליון דולר
 הכנסות:  1.3 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפור אהבה (באנגלית: Wild Mountain Thyme) הוא סרט קולנוע משנת 2020 בכתיבה ובימוי של ג'ון פטריק שנלי (אנ'), עם אמילי בלאנט, ג'יימי דורנן וכריסטופר ווקן בתפקידים הראשיים.
התסריט של שנלי מבוסס על המחזה שלו "Outside Mullingar" (מחוץ למולינגר) שהועלה בברודוויי ב-2014.
שם הסרט לקוח משיר העם האירי "Wild Mountain Thyme" (טימין הבר ההררי) (אנ') המושר בסרט.
הצילומים נעשו במחוז מאיו באירלנד ובניו יורק.
תקציר העלילה

שתי חוות סמוכות באירלנד - חוות משפחת מלדון וחוות משפחת ריילי. רוזמרי מלדון (אמילי בלאנט) ואנתוני ריילי (ג'יימי דורנן) גדלו ביחד ועתה הם בעשור השלישי שלהם.
רוזמרי מאוהבת באנתוני ומנסה לחזר אחריו אבל הוא ביישן ולא מסוגל להציע לה להתחתן. במקומה הוא מדבר אל החמור ותושב הכפר קלירי (בארי מקגוורן) מפיץ זאת לכל הכפר וכולם צוחקים עליו.
אביו האלמן טוני ריילי (כריסטופר ווקן) אוהב אותו אך מיואש ממנו וסבור שלא יוכל להחזיק בחווה לאחר מותו.
הוא מתכוון להזמין את אחיינו האמיד אדם קלי (ג'ון האם) המתגורר בניו יורק ולמכור לו את החווה. אדם מגיע עם מכונית רולס רויס כדי לעשות רושם על תושבי הכפר ובעיקר על רוזמרי אותה הוא מחבב ומתכונן להציע לה נישואין.
לבקשתה הוא לוקח אותה להצגת אגם הברבורים בניו יורק כי אביה כריס (דון ויצ'רלי) אמר לה בילדותה כי היא לגביו יפה כברבור לבן. הוא מנשק אתה אבל היא מסרבת לו וחוזרת לאירלנד.
בגשם שוטף היא מספרת לו על הנשיקה ואנתוני נשבר, מנשק אותה ומציע לה נישואין.
לבסוף הם שרים יחד בפאב המקומי את "Wild Mountain Thyme" שבקהל אדם ואשתו מב ושני הוריהם שנפטרו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אמילי בלאנט | רוזמרי מלדון |  |
| ג'יימי דורנן | אנתוני ריילי |  |
| ג'ון האם | אדם קלי |  |
| כריסטופר ווקן | טוני ריילי |  |
| דירבלה מולוי | אויפי מלדון | אמה של רוזמרי |
| דון ויצ'רלי | כריס מלדון | אבא של רוזמרי |
| דניאלה ראיין | מבה | אשתו של אדם |
| בארי מקגוורן | קלירי | תושב הכפר |
ליגת העל הסרבית

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת העל הסרבית הסופר ליגה
 כינוי:  Linglong Tire SuperLiga
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הסרבית
 מדינות:  סרביה סרביה
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  16
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים)
 אלופה נוכחית:  הכוכב האדום בלגרד (2023/2024)
 מירב הזכיות:  הכוכב האדום בלגרד (34)
 מפעל מקביל:  הגביע הסרבי
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה הסרבית בכדורגל 
 http://www.superliga.rs/
 
הסופרליגה הסרבית (בסרבית: Суперлига Србије) היא ליגת הכדורגל הבכירה בסרביה, שהוקמה בשנת 2006 עם התפרקות סרביה ומונטנגרו. לפני כן שיחקו הקבוצות הסרביות בליגת העל של סרביה ומונטנגרו, ועד שנת 1992 שיחקו בליגת העל היוגוסלבית שהוקמה ב־1923.
בליגה מתמודדות 16 קבוצות, אשר בעונה הסדירה משחקות זו מול זו בבית ובחוץ, ובסך הכל 30 מחזורים. לאחר מכן מחולקת הליגה לפלייאוף עליון (מקומות 1–8) ופלייאוף תחתון (מקומות 9–16), ונערכים שבעה משחקים נוספים, ובסך הכל 37 מחזורים. הקבוצה שמסיימת במקום הראשון בפלייאוף העליון זוכה באליפות סרביה ומעפילה למוקדמות ליגת האלופות, והקבוצות שסיימו במקומות 2–3 מעפילות למוקדמות הליגה האירופית. הקבוצות שסיימו בשני המקומות האחרונים בפלייאוף התחתון יורדות לליגת המשנה, והקבוצה שסיימה במקום ה-14 מתמודדת בפלייאוף מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגת המשנה.
פורמט > התחרות

הסופרליגה החלה כליגה עם שיטת פלייאוף בניסיון להגביר את הרייטינג שלה ולשפר את התחרות. אולם לאחר העונה הראשונה, היא שינתה את הפורמט שלה. עונת 2007/2008 הייתה הראשונה ששוחקה במתכונת מסורתית יותר. הליגה כבר לא התחלקה לקבוצת פלייאוף ופלייאוף באמצע הליגה. במקום זאת, 12 הקבוצות החלו לשחק ביניהן שלוש פעמים במתכונת ליגה קונבנציונלית. אחרי שתי עונות במתכונת זו ההתאחדות לכדורגל של סרביה החליטה להוסיף ארבע קבוצות נוספות לסופרליגה העליונה. עונת 2009/2010 הייתה הראשונה עם 16 קבוצות בליגה שתשחק במתכונת ליגה קונבנציונלית של משחק בית אחד ומשחק חוץ אחד ולא בשלושה מפגשים. דבר זה מוריד את כמות המשחקים מ-33 מחזורים ל-30.
החל מעונת 2015/2016, הליגה חזרה למערכת הפלייאוף הקודמת שלה, לפיה שמונה הקבוצות הראשונות מתחרות בפלייאוף האליפות בסוף העונה ושמונה הקבוצות במקומות התחתונים משחקות בסיבוב הפלייאוף לירידה. שתי הקבוצות שבמקום התחתון יורדות לליגה השנייה ("Serbian Prva Liga"). הקבוצה השלישית מהסוף נשלחת לפלייאוף הירידה מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה, והקבוצה שתנצח תשחק בסופרליגה בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2020/2021 הוחלט להגדיל את הליגה ל-20 קבוצות (עונה לפני כן לא הסתיימה בעקבות הקורונה ולא נקבעו יורדות והצטרפו ארבע הראשונות מהליגה השנייה בסרביה).
פורמט > העפלה לתחרויות אירופיות

נכון לשנת 2023 מעפילה אלופת הסופרליגה ישירות לשלב הבתים של ליגת האלופות של אופ"א, ואילו הקבוצות שמסיימות במקום השני והשלישי בליגה מעפילות לסיבובי המוקדמות הראשונים בליגה האירופית של אופ"א.
קבוצות הליגה

16 הקבוצות הבאות מתחרות בסופרליגה הסרבית במהלך עונת 2024/2025
| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| או.אפ.קיי. בלגרד | בלגרד | אצטדיון קארלייביצה | 8,168 |
| איי.אמ.טי. | בלגרד | אצטידון לגאטור | 8,030 |
| באצ'קה טופולה | באצ'קה טופולה | אצטדיון TSC | 4,500 |
| הכוכב האדום בלגרד | בלגרד | אצטדיון ראיקו מיטיץ' | 53,000 |
| וויבודינה נובי סאד | נובי סאד | אצטדיון קראדורדה | 14,853 |
| ז'לצניצ'ר פנצ'בו | פנצ'בו | אצטדיון SC מלאדוסט | 2,300 |
| טקסטילאץ אוג'אצי | אוג'אצי | אצטדיון סלאבקו מלאטין ואוה | 4,000 |
| ידינסטבו אוב | אוב | אצטדיון דראגאן ג'איץ' | 4,000 |
| מלאדוסט לוצ'אני | לוצ'אני | אצטדיון ראדוש מילובאנוביץ' | 8,000 |
| נובי פאזאר | נובי פאזאר | האצטדיון העירוני נובי פאזאר | 10,000 |
| נפרדק קרושבץ | קרושבאץ | אצטדיון מלאדוסט | 10,331 |
| ספרטק סובוטיצה | סובוטיצה | האצטדיון העירוני של סובוטיצה | 13,000 |
| פרטיזן בלגרד | בלגרד | אצטדיון פרטיזן | 32,475 |
| צ'וקאריצ'קי | בלגרד | אצטדיון צ'וקאריצ'קי | 4,070 |
| ראדניצ'קי 1923 | קראגויבאץ | אצטדיון צ'יקה דאצ'ה | 15,022 |
| ראדניצ'קי ניש | ניש | אצטדיון צ'אייר | 18,151 |
היסטוריה

הליגה הראשונה של יוגוסלביה החלה בשנת 1923, ואספה את המועדונים הטובים ביותר מיוגוסלביה. בשנת 1991, לאחר פירוק יוגוסלביה, עזבו המועדונים מסלובניה וקרואטיה והקימו מערכות ליגה משלהם, ובשנת 1992 עזבו והקימו לעצמן ליגות גם בוסניה והרצגובינה ומקדוניה. אחרי 1992 ועד 2006 שיחקו המועדונים של סרביה ומונטנגרו בליגת העל של סרביה ומונטנגרו (שהיא בעצם הליגה היוגוסלבית לאחר שכל שאר המדינות נטשו אותה). ב-2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאות והקימה לאחר מכן מערכת ליגות משלה, והמועדונים המונטנגרים פרשו מהליגה.
מ-2006 הוקמה הליגה הסרבית שבעצם הייתה הליגה היוגוסלבית לשעבר במתכונתה, לאחר שכל שאר המדינות פרשו ממנה. הליגה החדשה נקראה הסופרליגה של סרביה.
היסטוריה > הליגה הסרבית (1920–1922 / 1940-1944) - לא מוכרת רשמית

בשנים אלו התקיימה ליגה סרבית מחוזית ב-2 מתכונות:
1920 - 1922 ליגה סרבית לאחר תום מלחמת העולם הראשונה
1940 - 1944 ליגה מלחמתית בזמן מלחמת העולם השנייה בשטח בחסות גרמניה הנאצית
| קבוצה | אליפויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- |
| BSK / מטלאץ' | 7 | 1920, 1921, 1940, 1941, 1943, 1944, 1945 |
| יוגוסלבינה | 2 | 1922, 1942 |
היסטוריה > הליגה של הממלכה היוגוסלבית (1923 - 1940)

בטבלה האלופות הסרביות מהליגה היוגוסלבית שהייתה בין השנים 1923 - 1940 תחת ממלכת יוגוסלביה.
| קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| BSK בלגרד / מטלאץ' (כיום OFK בלגרד) | 5 | 4 | 1931, 1933, 1935, 1936, 1939 |
| יוגוסלבינה (כיום SK יוגוסלביה) | 2 | 3 | 1924, 1925 |
היסטוריה > הליגה היוגוסלבית הראשונה (1946 - 1992)

בטבלה האלופות מסרביה בלבד מליגת העל היוגוסלבית
| קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| הכוכב האדום בלגרד | 20 | 9 | 1946, 1951, 1953, 1956, 1957, 1959, 1960, 1964, 1968, 1969, 1970, 1973, 1977, 1980, 1981, 1984, 1988, 1990, 1991, 1992 |
| פרטיזן בלגרד | 11 | 9 | 1947, 1949, 1961, 1962, 1963, 1965, 1976, 1978, 1983, 1986 1987 |
| וויבודינה נובי סאד | 2 | 3 | 1966, 1989 |
| BSK בלגרד / OFK בלגרד | - | 2 |  |
| רדניקי בלגרד | - | 2 |  |
| רדניקי NIS | - | 2 |  |
היסטוריה > הליגה הראשונה של סרביה ומונטנגרו (1992–2006)

בשנת 1992 הפכה ליגת העל היוגוסלבית ל-ליגת העל של הפדרציה של יוגוסלביה ("Prva savezna liga" או המרידיאן סופרליגה) ושוחקה מאז עם המועדונים מסרביה ומונטנגרו ביחד.
אלופת הליגה העפילה לסבבי המוקדמות של ליגת האלופות של אופ"א, בעוד המקומות השני והשלישי והזוכה בגביע המדינה שיחקו בגביע אופ"א. המועדונים שסיימו במקומות האחרונים ירדו לשתי הליגות המחוזיות השניות בהתאם לרפובליקה ממנה הגיעו: הליגה השנייה של סרביה ("Druga savezna liga Srbija") או הליגה השנייה של מונטנגרו ("Druga savezna liga grupa Crna Gora").
בשנת 2002 שינתה "הפדרציה הפדרלית יוגוסלביה" את שמה ל"סרביה ומונטנגרו", והליגה נקראה בשמה המוכר יותר "הליגה הראשונה של סרביה ומונטנגרו" בין 2002 ועד לפירוקה בשנת 2006. בשנת 2006 נפרדו סרביה ומונטנגרו והקימו את הליגות הבכירות שלהן (ה"סופר ליגה הסרבית" ו"הליגה המונטנגרית הראשונה"). הסופרליגה הסרבית הוכרזה רשמית כממשיכה של הליגה הראשונה של "הפדרציה של יוגוסלביה" ו"סרביה ומונטנגרו".
בסך הכל השתתפו 41 מועדונים בליגה זו בין השנים 1992–2006, מתוכם 34 מסרביה, שש ממונטנגרו ואחד מבוסניה והרצגובינה (בוראץ באניה לוקה התבסס זמנית בסרביה בראשית שנות ה-90). בסך הכול היו שלושה מועדונים אלופים, כולם מסרביה, פרטיזן בלגרד (שמונה פעמים), הכוכב האדום בלגרד (חמש פעמים) ואוביליץ' (פעם אחת).
| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פרטיזן בלגרד | 8 | 5 | 1993, 1994, 1996, 1997, 1999, 2002, 2003, 2005 |
| 2 | הכוכב האדום בלגרד | 5 | 8 | 1995, 2000, 2001, 2004, 2006 |
| 3 | FK אוביליץ' | 1 | 1 | 1998 |
אלופות הליגה וטבלת אלופות לפי קבוצה > אלופות הליגה הסרבית (החל מ-2006)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הסרבי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אלופות הליגה וטבלת אלופות לפי קבוצה > טבלת אלופות לפי קבוצה של הסופרליגה הסרבית (החל מ-2006)

| קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| הכוכב האדום בלגרד | 10 | 7 | 2007, 2014, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 |
| פרטיזן בלגרד | 8 | 7 | 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2017 |
| וויבודינה נובי סאד | - | 1 |  |
| רדניקי NIS | - | 1 |  |
| TSC באצ'קה טופולה | - | 1 |  |