stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורי טפר
ביוגרפיה

טפר בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנת 1998. טפר שימש כמנחה בערוץ הילדים (1998-2001), לצד ליאת אחירון, מיכל ינאי, נמרוד רשף, דנה דבורין ו- ארז בן הרוש.
בשנת 1998 הוא שיחק בסדרה "עולמו המופלא של אוגוסטוס אגדתי" שכתבה שרון קנטור וביים נתן גור לוי. באותה שנה השתתף בסדרה המופע של גורו וגוגול. ושיחק בסדרת הטלוויזיה המצליחה טירונות, אברמל'ה מלמד, חייל ממשפחה חרדית שניתקה איתו קשר על רקע גיוסו לצבא.
בשנים 1999–2000, הוא שיחק את טומי במחזמר "בילבי".
ב-1999 הוא שיחק בסרט הילדים "הכבש השישה עשר" על פי שיריו של יהונתן גפן לצד כוכבי ערוץ הילדים. באותה שנה השתתף כשחקן ומחבר מוזיקה מקורית לפסנתר בהצגה "ואז התחבקנו" שזכתה במקום הראשון בפסטיבל עכו.
ב-2000 הוא שיחק שוב עם כוכבי ערוץ הילדים בסרט הילדים "כובע קסמים" על פי שירי משוררים קלאסיים.
בשנת 2001 שיחק בסרט הילדים "ורק אני לא" המבוסס על שירי יהודה אטלס לצד כוכבי ערוץ הילדים. באותה השנה שיחק בתיאטרון חיפה בהצגה אירמה לה דוס
בשנת 2002 הופיע בסרט הטלוויזיה "הערב: הניצול" בתפקיד יענקל'ה. באותה השנה גם שיחק בסרט "חסד של אמת" גילם את וייסברט.
בשנת 2003 הופיע בסרט "האחים מבורך" בתפקיד ארז.
ב-2005 הוא גם השתתף בספיישל הפרידה "לעודד באהבה" בערוץ הילדים.
בנוסף לקריירת המשחק שלו, טפר דיבב בסדרות ובסרטים כמו החיים על פי דאג ו-"החיים על פי דאג - הסרט".
מ-2005 שימש כעורך טלוויזיה, כאשר ערך בין היתר את  זומזום,רמזור, עניין של זמן, כדברא וסקיי.
ב-2020 היה מועמד לפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר על "שאיפה לחיים" וב-2021 שימש כעורך ראשי בתוכנית הטלוויזיה שוסטר ושוסטר.
הערות שוליים

↑  ניסן נתיב-בית הספר למשחק, ניסן נתיב - בית הספר למשחק - מחזור ל"ב 1998 - דורי טפר, באתר ניסן נתיב - בית הספר למשחק
↑  דורי טפר, באתר הבימה
↑  ואז התחבקנו, באתר פסטיבל עכו
↑  אירמה לה-דוס, תיאטרון חיפה, 2001
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמרוד רשף

| --- | --- |

רשף במהלך הופעה של שב"ק ס' בבאר שבע, מרץ 2010
 לידה:  5 במאי 1972 (בן 52) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 עיסוק:  זמר, מפיק, קריין, שחקן, קומיקסאי ומנחה טלוויזיה
 מקום לימודים:  מכון אבני 
 https://nimrodreshef.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
נמרוד רשף (נולד ב-5 במאי 1972) הוא זמר ראפ, שחקן, קריין, קומיקסאי, מפיק ומנחה טלוויזיה ישראלי. חבר בלהקות "שב"ק ס'" ו"בויאקה".
ביוגרפיה > ראשית חייו

רשף נולד בתל אביב וגדל בבת-ים. הוא בנו של שחקן התיאטרון והקולנוע פולי רשף ואחיה למחצה של מאי הרשקוביץ רשף.
הוא סיים את לימודיו במכון אבני בשנת 1993.
ביוגרפיה > מוזיקה והפקה

נמרוד רשף הוא סולן להקת שב"ק ס' תחת הכינוי "נימי נימ", מאז 1996. הוא השתתף בהקלטת האלבומים "בעטיפה של ממתק", "הופעה בקריות 20.2.98", "בום קרנבל" ו"פרה פרה". בזכות סגנון השירה המהיר והורסטילי שלו, הוא נתפס כמי שהביא את הראפ אל קדמת הבמה של ההרכב ומרכיב עיקרי להצלחתה המסחרית.
בשנת 1998 נמרוד רשף הקים את להקת "בויאקה" בה היו חברים קוואמי וקוטג' (ראפר). הלהקה נחשבת כפורצת דרך בהיפ הופ הישראלי בשל השילובים המוזיקליים החדשניים אשר הוצגו באלבומה בויאקה (אלבום) ובהופעותיה הססגוניות. כמו כן בשיר "תהודת זהות", בויאקה הייתה הלהקה הראשונה בישראל לארח מספר רב של ראפרים על אותו המקצב ברצף.
בשנת 2001, רשף הקים אולפן הקלטות וחברת הפקות בשם "יאגא", אשר עסקה בהפקת אלבומי ראפ ואירועי היפ הופ ורגאיי, ביניהם "עיר הבירה" "חישגוזים בפארק" ו"היפ פופ בפארק" (בפארק הירקון).
ב-2003 היה זמר ליווי בפסטיגל.
ביוגרפיה > תיאטרון וטלוויזיה

נמרוד רשף החל להופיע כשחקן בטלוויזיה בשנת 1993 בסדרה "קשר משפחתי" בערוץ הראשון והנחה את תוכנית הנוער "פידבק", לערוץ 2. בקיץ 1994 הנחה את שידורי הרצף של הטלוויזיה החינוכית ובהצגה "רק בסרטים" במסגרת תיאטרון הנפש. ב-1995,  הנחה את תוכנית הנוער "חמשמח" להטלוויזיה החינוכית הישראלית.ב-1996, הצטרף רשף לצוות המנחים של ערוץ הילדים והופיע בשלושה מופעי פסטיגל בין השנים 1997–1999. הוא הנחה גם בתוכנית "זאפ לראשון" לצד ליאון רוזנברג, בערוץ הראשון.
רשף שיחק בסדרה "צה"ל 1", בסדרת הטלוויזיה "לוויתן בחוף שרתון" ובסרט הקולנוע "אבא שחור לבן" ששודרו בערוץ 2. כמו כן, שיחק גם בדרמה "תלוי בירח" בערוץ 3 ובסדרה הקומית "זבנג!וגם שיחק בסדרה ב-2005 הוא גם השתתף בספיישל הפרידה "לעודד באהבה" בערוץ הילדים. בשנת הוא השתתף ב-2009 עיר ערוץ הילדים עם המנחים הקודמים של הערוץ
מיכל ינאי ,דן תורן, נתן ברנד, עינת ארליך, אפרת רייטן, איתי שגב וסופי צדקה.כמו כן, השתתף בסרטון הדוקומנטרי "גנדי - רחבעם זאבי - אלוף נעוריה של המולדת", ובקלטות הילדים "הכבש השישה עשר", "כובע קסמים", "ורק אני לא", ו"דוד פומפה", הוא כיכב במחזה אני אוהב אותך בואי ניפרד.
רשף הוא קריין ומדבב בסרטי קולנוע ("גארפילד" וסינבד: אגדת שבעת הימים) ובסדרות טלוויזיה דיבב את ווילג'ק ב"רובוטריקים ארמדה", רוקט ב"גלקטיק פוטבול"  קישו ב"טוקיו מיו מיו"ו  קריי קינגסטון ב"  אטום-צוות אלפא על גלגלים".
ביוגרפיה > איורים, קריקטורות ואמנות פלסטית

בשנת 1993 פרסם קומיקס סאטירי שהיה מבוסס על סדרת הטלוויזיה "בוורלי הילס 90210" במעריב לנוער. כמו כן פרסם את סדרת הקומיקס המצליחה "אדי בלאגן" שהתפרסמה בעיתון ערוץ הילדים ובשנת 2005 עמודי הקומיקס אוגדו לספרו הראשון, "אדי בלאגן".
באותה שנה גם החל להוציא לאור את סדרת הקומיקס "עוזי: אגדה אורבנית". בנוסף, יצר רשף את הקומיקס מיצי קיצי מיאו, עבור מעריב לילדים ואת ספר הקומיקס לילדים "ממי". בשנת 2010 יצר ספר המשך ל"אדי בלאגן" בשם "אדי בלאגן: הרפתקה במצרים".
בין ינואר 2015, לאוגוסט 2021 כיהן כיו"ר אק"י – איגוד אמני הקריקטורה והקומיקס בישראל. החליף אותו אורי פינק.
חיים אישיים

נמרוד גר בתל אביב.
דיסקוגרפיה

אלבומי סולו
המחברת (2023)
בעטיפה של ממתק (1997) בהוצאת אן אם סי
הופעה בקריות 20.2.98 (1998) בהוצאת אן אם סי
בום קרנבל (2008) בהוצאת התו השמיני
פרה פרה (2012)
מסיבת סוף העולם (2024)
הכבש השישה עשר - עם כוכבי ערוץ הילדים (1999) בהוצאת קלסיקלטת.
כובע קסמים (2000) בהוצאת קלסיקלטת.
בויאקה (2001) בהוצאת פונוקול
דיסקוגרפיה > על הבמה

1997: פסטיגל 97 - לונה פארק
1998: פסטיגל 98 - חלומות
1999: פסטיגל 99 - הפסטיגל של המילניום הבא
2007: ההצגה אני אוהב אותך בואי ניפרד
דיסקוגרפיה > קולנוע

1999: "הכבש השישה עשר"
2000: "כובע קסמים"
2001: "ורק אני לא"
2002:אבא שחור לבן
הערות שוליים

↑  הספרים של נמרוד רשף, באתר "סימניה"
↑  https://www.facebook.com/uri.fink/posts/pfbid02VcThjMe2DnkURCq7YhMt9Ni7C4yeB6BQ2dgUDkb44b2JBbqKGoSBUKNK1RK59Z9ul
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305495805171  VIAF: 66260605   WorldCat (עם VIAF): 66260605
בקרת אש ימית

תותח נ"מ גרמני 88 מ"מ Flak עם מחשב בקרת אש ממלחמת העולם השנייה. מוצג במוזיאון המלחמה הקנדי.
מערכת בקרת אש (לפעמים נקראת - FCS) מורכבת ממספר רכיבים הפועלים יחד, והיא כוללת בדרך כלל מחשב נתוני תותח, מכוון צבאי (אנ') (Director - Military) ומכ"ם, אשר נועד לסייע למערכת נשק בבחירת המטרה ובביצוע טיווח, עקיבה אחר הירי על המטרה עד לפגיעה בה. המערכת מבצעת את אותה משימה כמו מפעיל תותח אנושי (תותחן) המכוון ידנית את זוויות הכיוון וההגבהה (ביחס למישור האופקי) לתותח ויורה בנשק, אך תפקידה לעשות זאת מהר יותר ומדויק יותר.
מערכת בקרת אש ימית > מלחמת העולם הראשונה

לאחר מכן הופעלו מחשבונים מכניים מתוחכמים יותר ויותר להנחיית התותח מתאימה, בדרך כלל עם מבחנים שונים ואיתור מיקום (כיוון בעיקר) ומרחק שנשלחו לשולחן סימון ותכנון מרכזי עמוק בתוך הספינה. שם צוות בקרי האש הזינו את המיקום, המהירות והכיוון של הספינה והמטרה שלה, וכן התאמות שונות לאפקט קוריוליס, השפעות מזג האוויר באוויר והתאמות נוספות. בסביבות 1905 החלו להיות זמינים עזרי בקרת אש מכניים, כגון שולחן דרייר (Frederic Charles Dreyer), דומארסק (אנ') (שהיה גם חלק משולחן דרייר), ושעון ארגו, אך למכשירים אלה נדרשו מספר שנים עד שנפרסו לשימוש באופן נרחב. מכשירים אלה היו תצורות מוקדמות של עוקביי טווח.
ארתור פולן (אנ') וסר פרדריק צ'רלס דרייר (אנ') פיתחו באופן עצמאי את המערכות הראשונות מסוג זה. פולן החל לעבוד על הבעיה לאחר שציין את הדיוק הגרוע של ארטילריה ימית באימון ירי ליד מלטה בשנת 1900. לורד קלווין, הנחשב באופן נרחב כמדען המוביל בבריטניה, הציע לראשונה להשתמש במחשב אנלוגי כדי לפתור את המשוואות הנובעות מהתנועה היחסית של הספינות המעורבות בקרב וההשהיה בזמן של טיסת הפגז עד למטרה כדי לחשב את המסלול הנדרש כדי לתת את הכיוון והגבהה המתאימים לתותחים.
פולן התכוון לייצר מחשב מכני משולב ורישום אוטומטי של טווחים וקצבים לשימוש בבקרת אש מרכזית. כדי לקבל נתונים מדויקים של מיקום המטרה והתנועה היחסית, פולן פיתח יחידת רישום (או שרטוט) כדי ללכוד נתונים אלה. לכך הוא הוסיף גירוסקופ כדי לאפשר את התיקון עבור הסיבסוב של הספינה היורה. כמו יחידת הרישום, גם הגירוסקופ הפרימיטיבי של אותה תקופה דרש פיתוח משמעותי כדי לספק תפוקה רציפה ואמינה של הנתונים שלו. למרות שהניסויים ב-1905 וב-1906 לא צלחו, הם הראו הבטחה. פולן זכה לעידוד במאמציו על ידי דמותם העולה במהירות של אדמירל ג'קי פישר, אדמירל ארתור קניבט וילסון (אנ') ומנהל החימוש הימי של תותחים והטורפדות (DNO), ג'ון ג'ליקו. פולן המשיך בעבודתו, כאשר מדי פעם בוצעו בדיקות בספינות מלחמה של הצי המלכותי.
בינתיים, קבוצה בראשות דרייר תכננה מערכת דומה. למרות ששתי המערכות הוזמנו עבור ספינות חדשות וקיימות של הצי המלכותי הבריטי, מערכת דרייר נמצאה בסופו של דבר מתאימה ביותר עבור הצי המלכותי עם דגם סימן IV* של המערכת. התוספת של בקרת מכוון הקלה על הפיכתה למערכת בקרת אש מלאה ומעשית עבור ספינות מלחמת העולם הראשונה, ורוב הספינות העקריות של הצי המלכות הותקנו כך עד אמצע 1916. המכוון היה גבוה מעל הספינה, שם למפעילים הייתה ראות מעולה על פני כל ציוד אשר בצריח או עליו. המערכת גם הצליחה לתאם את אש הצריחים כך שהאש המשולבת שלהם עבדה יחד. זה שיפר את הכיוון ויחד עם מדי טווח אופטיים גדולים יותר שיפרו את הערכת מיקומו של האויב בזמן הירי. המערכת הוחלפה בסופו של דבר ב-שולחן בקרת האש של האדמירליות (אנ') " המשופר עבור ספינות שנבנו לאחר 1927.
מערכת בקרת אש ימית > לאחר 1945

עד שנות ה-50 צריחי תותחים היו יותר ויותר בלתי מאוישים, כאשר הנחיית הנשק נשלטת מרחוק ממרכז הבקרה של הספינה באמצעות נתוני מכ"ם ומקורות אחרים.
פעולת הלחימה האחרונה עבור עוקבי הטווח האנלוגיים, לפחות עבור הצי האמריקני, הייתה במלחמת המפרץ הפרסי ב-1991 כאשר עוקבי הטווח בספינת המערכה איווה כיוונו בפעם האחרונה את הקליעים האחרונים שלהם בקרב.
בקרת אש יבשתית תומכות > בקרת אש של ארטילריה חופית

בחיל ארטילריה חופית של ארצות הברית (אנ'), מערכות בקרת אש של ארטילרית החופים (אנ') החלו להתפתח בסוף המאה ה-19 והתקדמו לאורך מלחמת העולם השנייה.
מערכות מוקדמות עשו שימוש במספר תחנות קצה לתצפית (אנ') (ראה איור 1) כדי למצוא ולעקוב אחר מטרות אשר תוקפות נמלים אמריקאים. נתונים מתחנות אלה הועברו לאחר מכן לחדרי רישום וסימון, שם נעשה שימוש במכשירים מכניים אנלוגיים, כגון לוח הרישום, כדי להעריך את מיקומי המטרות ולהפיק נתוני ירי עבור סוללות של תותחי חוף שהוקצו להעסיק אותן.
מבצרי ארטילריה של הגנת חופי ארצות הברית (אנ') גודשו במגוון חימוש, החל ממרגמות הגנה חופיות בגודל 12 אינץ', דרך ארטילריה בינונית בקוטר 3 אינץ' ו-6 אינץ' ועד למוצב תותחים גדולים יותר, שכללו תותחים בקוטר 10 אינץ' ו-12 אינץ' וותותחי נגררים שהלכו ונעלמו עם הזמן, ארטילריה על רכבת עם תותחים בקוטר 14 אינץ' ו-16 אינץ' שהותקנו ממש לפני ובמשך מלחמת העולם השנייה.
בקרת האש בתותחי החופים השתכללה יותר ויותר במונחים של שימוש במערכת בקרת ירי ארטילרי (אנ') אשר ביצעה תיקון נתוני ירי עבור גורמים כמו תנאי מטאורולוגיה, מצב האבקה בשימוש או סיבוב כדור הארץ. כמו כן, נקבעו הוראות טיווח להתאמת נתוני הירי לתצפית של נפילת הפגזים. כפי שמוצג באיור 2, כל הנתונים הללו הוחזרו לחדרי הרישום והסימון בלוח זמנים מתוזמן היטב שנשלט על ידי מערכת של פעמוני מרווחי זמן שצלצלו בכל מערכת הגנת הנמל.
רק מאוחר יותר במלחמת העולם השנייה החלו מחשבי נתוני תותחים אלקטרו-מכניים (אנ'), המחוברים למכ"מים להגנת החוף, להחליף את שיטות התצפית האופטית והרישום הידני בשליטה בארטילריית החוף. גם אז, השיטות הידניות נשמרו כגיבוי עד סוף המלחמה.
בקרת אש יבשתית תומכות > מערכות בקרת אש ישירה ועקיפה

מערכות בקרת אש יבשתיות יכולות לשמש כדי לסייע הן בהפעלת אש ישירה (אנ') והן בהפעלת נשק אש עקיפה. ניתן למצוא מערכות אלו על כלי נשק החל מאקדחים קטנים ועד כלי נשק ארטילריים גדולים.
מערכת בקרת אש למערכת נשק אוטונומית

קיימות גם מערכות נשק מודרניות אוטונומיות אשר מורכבות ממוצב נשק או צריח ממוגן, הכולל בסיס ומנשא מצטודד לכלי הנשק והתחמושת או טילים, חיישנים לגילוי ועקיבה, בסיס חיבור לפלטפורמה עליה הוא מותקן וכבלי חיבור לאספקת כוח (חשמל, תעבורת נתונים ופיקודים דו-כיוונית ואחר) ולתקשורת עם הפלטפורמה לקביעת אופן העבודה אוטונומי או הפעלה מרחוק (כולל ציון מטרות להעסקה). מוצב כזה יכול לפעול אוטומטית על סמך נתוני החיישנים שלו או לפי ציון מטרה ממערכת שליטה ובקרה של הפלטפורמה. בכל מקרה סביר להניח כי מערכת השליטה של הפלטפורמה קובעת את אופן הפעולה של המערכת, כולל הפעלה, כיבוי, אופן הפעולה, מלאי תחמושת/חימוש, בדיקה עצמית והרשאות להעסקה. המערכת גם מדווחת על מצבה באופן שוטף לפלטפורמה בזמן פעולתה. הנשק של המערכת בדרך כלל הוא מקלע כבד בקוטר 0.5 אינץ' או אחר הקטן מ־20 מ"מ רגיל או מסוג גאטלינג, או תותח בקוטר 20 עד 57 מ"מ, טילי נ"ט או נ"מ לטווחים קצרים.
החיישנים של המערכת כוללים בדרך כלל חיישני גילוי ועקיבה אחר תנועת המטרה הכוללים את המכ"ם, מערכת תצפית FLIR (ראייה יום ולילה), מד-טווח לייזר, מערכת ייצוב אינרציאלית בשלושה צירים עבור חישובי מערכת הירי של הנשק. תת-מערכת מחשוב המנהלת את כל המוצב והתקשורות בינו והפלטפורמה, החיישנים, הנשק, והחשוב מכל בקרה, הפעלה והנחיית הנשק אל המטרה יחד עם בדיקה עצמית ברקע בזמן פעולה מבצעית, וכזאת לשם בדיקת תקינות מקיפה באופן פעולה המיוחד, למטרת אימות תקינות המערכת. אפשר גם להשתמש במערכת זאת לגיבוי מערכת הגילוי והסריקה של הפלטפורמה למטרות בטווחים קרובים העשויות לסכן את בטיחות השיט או ביטחון מפני אויב. מערכות כאלו שימשו בתחילה, החל משנות ה-70 של המאה העשרים, כמערכות הגנה נקודתית לספינות מכל הסוגים כנגד טילי ים-ים ואוויר-ים שהופעלו כנגד כלי שיט צבאיים, כגון מערכת וולקן-פאלנקס של צי ארצות הברית שכללה תותח גאטלינג 20 מ"מ ומכ"ם בלבד. כיום מערכות אלו מוחלפות בספינות על ידי מערכות טילים ליירוט טילים.
מערכות אוטנומיות המתוארות לעיל משמשות היום לחימוש כלי שיט צבאיים קטנים עם דחי של 20 עד 100 טון בערך וכן כמוצב נשק משני או סוללה משנית של כלי שיט גדולים יותר כמו קורבטות לפעולה במי חופים ועד לנושאות מטוסים. התפקיד העיקרי של מוצב נשק בכלי שיט גדולים הוא להגן מפני תקיפות של סירות וכלי שיט קטנים ומהירים מטווחים קצרים (ק"מ בודדים). דוגמה אופיינית למערכות מסוג זה הוא מוצב הטייפון מתוצרת רפא"ל אשר משרת ציים שונים ובתצורות מגוונות. מערכות נשק אטומטיות מופיעות בתצורות שונות לפי דרישות המשתמש הסופי מהיצרן שלה. לכן ניתן למצוא מערכות נשק המצוידות בסוגי נשק שונים יחד עם סוגי חיישנים (יותר מסוג אחד לרוב) מתוך האפשרויות המופיעות לעיל.
מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי

מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי הן חלק בלתי נפרד מכלי השיט שהיו ונמצאים בשירות. לפיכך הטכנולוגיות והיכולות שלהן היו בהתאם לסוגי כלי השייט והטכנולוגיות אשר היו זמינות בתקופות שירות השונות שלהם כמתואר להלן.
מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי > הקמת המדינה ועד מלחמת ששת הימים

הקורבטות והפריגטות שהיו בשירות בחיל הים הישראלי, מהקמת המדינה, מבצע סיני, ועד לאחר מלחמת ששת הימים, היו מצוידות בתותחי שטח בקוטר 102 או - 120 מ"מ שהיו נשקן העיקרי. הספינות היו מצוידות במערכות בקרת אש מהדור בין מלחמת העולם הראשונה וקרוב יותר לתקופה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. כלומר, המערכות היו מורכבות משולחן רישום/סימון בטכנולוגיה של מחשב בקרה מכני וחשמלי אנלוגי עם העברת הנחיות בקרה לתותחים על יד מצייני כיוון בצידוד והגבהה על ידי מחוון מול מחוון שעון (חשמלי). למערכות היה מכוון אופטי טלסקופי מכ"ם חיפוש שטח בלבד. בנוסף היו תותחי 20 ו-40 מ"מ לשטח ונ"מ לטווחים קצרים, עד כ-1000 מטר, אשר השתמשו בכוונת שעון פתוחה.
לפני מבצע סיני חיל הים הישראלי הצטייד בשתי משחתות בריטיות מדגם Z (אח"י יפו ואח"י אילת) ובסיומה נוספה לסדר הכוחות המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" (אח"י חיפה, גם מתוצרת בריטית) אשר שופצה לאחר הקרב בו נכנעה בתחילת מבעע סיני וצורפה לחיל הים. לאחר מבצע סיני נגרעו מסדר הכוחות של חיל הים הפריגטות שהיו עדיין בשירות ונשתיים מהן נמכרו לצי של ציילון, כיום סרי לנקה. המשחתות יפו, אילת וחיפה היו מצוידות ב ארבעה תותחי 4.5 אינץ' ו-4 אינץ דו-קני בהתאמה. מערכת בקרת אש שלהן הייתה מדור של אמצע וסוף מלחמת העולם השנייה. המערכות היו מורכבות משולחן בקרה בטכנולוגיה של מחשב מכני וחשמלי אנלוגי עם העברת הנחיות בקרה לתותחים על ידי מצייני כיוון בצידוד והגבהה על ידי מחוון מול מחוון שעון (חשמלי). למערכות כבר היה מכוון אופטי עם מכ"ם בקרת אש. כיוון שמכ"ם בקרת האש לא היה אמין במיוחד, בשנות ה-60 של המאה ה-20, מערכת המכ"ם שודרגה והוחלפה במכ"ם אשר סיפק למערכת הבקרה עבור המטרה טווח שוטף וכן אפשרות לראות ולשערך נפילות לצורך טיווח כאשר הכיוון הוזן מהמכוון. לספינות הייתה סוללה משנית לשטח ונ"מ של תותחי 40 מ"מ אשר פעלה בלי בקרת אש מרכזית אלא עם כוונות פתוחות שהיו לכל צריח של 40 מ"מ. בנוסף היו מקלעי 0.5 אינץ' על הסיפון ובמבנה העילי לשטח ונ"מ לטווחים קצרים, של עד כמה מאות מטר, אשר השתמשו בכוונת שעון פתוחה.
לספינות הטורפדו (טרפדת) של חיל הים בתקופה הזאת לא היו מערכות בקרת אש וירי הטורפדו בוצע בעזרת כוונת מכנית פשוטה שהייתה מותקנת בחזית גשר הפיקוד של הספינה והזנה ידנית של נתוני הירי. נתוני הירי התקבלו באופן בו הטווח למטרה נמדד על ידי מכ"ם הספינה ונתוני התנועה של המטרה חושבו על גבי שולחן סימון ושורטטו ידנית במרכז ידיעות הקרב שלה. באחת הספינות, ט-204, הותקן מכ"ם תנועה אמיתית אשר חישב את נתוני התנועה של המטרות.
מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי > מלחמת ששת הימים ועד מלחמת יום הכיפורים ולאחריה

החל מדצמבר 1967 חיל הים התחיל להצטייד בספינות טילים אשר היו מצוידות בטילי ים-ים, טילים נגד טילים, טילי נ"מ וגם בתותחי 40 מ"מ בספינות מסוג סער 1, תותח 76 מ"מ בספינות סער 3, סער 4, סער 4.5, סער 5, וסער 6. כל סוגי הנשק הללו הופעלו על ידי מערכות בקרת אש.
בקרת האש בספינות סער 1 לתותחי 40 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל.
בקרת האש בספינות סער 2 לתותחי 40 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל. בספינות שהוסבו ללוחמת נצ"ל נוספה גם מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר נגרר .
בקרת האש בספינות סער 3 לתותח 76 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל.
בקרת האש בספינות סער 4 לתותחי 76 מ"מ כללה מחשב מחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל. ב-1982 תותח החרטום הוחלף במערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס. בספינות שהוסבו ללוחמת נצ"ל נוספה גם מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר נגרר .
בקרת האש בספינות סער 4.5 לתותחי 76 מ"מ כוללת מחשב מחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל. ב-1982 תותח החרטום הוחלף במערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס. מערכת וולקן פאלנקס הוחלפה במערכת טילים נגד טילים ברק עם מערכת בקרת אש משלה.
בקרת האש בספינות סער 5 כוללת מערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס. מערכת וולקן פאלנקס הוחלפה במערכת טילים נגד טילים ברק עם מערכת בקרת אש משלה. בספינה קיימת גם מערכת לוחמת נצ"ל שכוללת מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר קוער.
ספינות זיוונית (סנפירית), כללו שני אבות-טיפוס אשר לא הגיעו לכלל שירות מבצעי, וכללו מוצב נשק נשלט מרחוק עם תותח 30 מ"מ דו-קני ומערכת נשק שכוללת תת-מערכת בקרת אש ספרתית ומכ"ם.
ספינות סער 6 תכלול כנראה מערכת נשק משולבת אשר תבצע בקרת אש לכל מערכות הנשק אשר יכללו תותח 76 מ"מ, טילי ים-ים וטילי נ"מ (ים-אוויר) ממשפחות הברק, הגרסה הימית של כיפת ברזל, עם מכ"ם 3D כחיישן עיקרי. כמו כן תהיה סוללה משנית של עמדות טייפון עם תותח אוטומטי 25 מ"מ. מערכת לוחמת נצ"ל שכוללת מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר משולבת עם סונר קוער.
כל סוגי הספינות שלעיל כוללים מערכת נשק של טילי ים-ים מסוג הרפון מונחי מכ"ם. יש לה מערכת בקרת אש עצמאית המשולבת עם מערכות הלחימה והחיישנים הישימים עבורה של הספינה.
ראו גם

מכ"ם בקרת אש
לקריאה נוספת

Baxter, James Phinney (1946). Scientists Against Time. Little, Brown and Company. ISBN 0-26252-012-5.
Campbell, John (1985). Naval Weapons of World War Two. Naval Institute Press. ISBN 0-87021-459-4.
Fairfield, A.P. (1921). Naval Ordnance. The Lord Baltimore Press.
Frieden, David R. (1985). Principles of Naval Weapons Systems. Naval Institute Press. ISBN 0-87021-537-X.
Friedman, Norman (2008). Naval Firepower: Battleship Guns and Gunnery in the Dreadnought Era. Seaforth. ISBN 978-1-84415-701-3.
Hans, Mort; Taranovich, Steve (10 בדצמבר 2012). "Design hindsight from the tail-gunner position of a WWII bomber, Part one". EDN. נבדק ב-18 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
Pollen, Antony (1980). The Great Gunnery Scandal — The Mystery of Jutland. Collins. ISBN 0-00-216298-9.
Roch, Axel. "Fire-Control and Human-Computer Interaction: Towards a History of the Computer Mouse (1940-1965)". Stanford University. נבדק ב-18 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
Schleihauf, William (2001). "The Dumaresq and the Dreyer". Warship International. International Naval Research Organization. XXXVIII (1): 6–29. ISSN 0043-0374.
Schleihauf, William (2001). "The Dumaresq and the Dreyer, Part II". Warship International. International Naval Research Organization. XXXVIII (2): 164–201. ISSN 0043-0374.
Schleihauf, William (2001). "The Dumaresq and the Dreyer, Part III". Warship International. International Naval Research Organization. XXXVIII (3): 221–233. ISSN 0043-0374.
Wright, Christopher C. (2004). "Questions on the Effectiveness of U.S. Navy Battleship Gunnery: Notes on the Origin of U.S. Navy Gun Fire Control System Range Keepers". Warship International. XLI (1): 55–78. ISSN 0043-0374.
המאה ה-18
אירועים עולמיים > תנועות חברתיות ופוליטיות > נאורות

באירופה לאורך המאה השתרשו באוכלוסייה יותר ויותר תפיסות הקשורות לנאורות. במרכז תפיסות אלו האמונה בזכויות אדם טבעיות, שנחשבו כפריבילגיות מולדות בלתי ניתנות לביטול שאסור למנוע מאף אדם. זכויות טבעיות אלו כללו שוויון בפני החוק, חופש הפולחן הדתי, חופש הביטוי והעיתונות, הזכות להתאסף, להחזיק ברכוש ולרדוף אחרי האושר. עקרונות הנאורות הוזכרו בפסקת הפתיחה של הכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776.
תפיסות הנאורות קודמו בין היתר על ידי פילוסופים בני המאה. מונטסקייה סבר כי הערובה להגנה על זכויות האזרח תושג באופן האפקטיבי ביותר על ידי הפרדת רשויות. ז'אן ז'אק רוסו סבר כי המפתח הוא חברה דמוקרטית. הוגים אחרים חששו ממתן כוח רב מדי לציבור הרחב שחסר השכלה מספקת וסברו שהדרך היעילה להגשים את ערכי הנאורות תהייה באמצעות אבסולוטיזם נאור, קרי, שליט יחיד ששולט על פי מספר עקרונות: טיפוח האמנויות, המדעים והחינוך, ובמיוחד, הקפדה לא לקבל החלטות שרירותיות, אלא לאכוף חוקים באופן הוגן.
במחצית השנייה של המאה הפכה הנאורות בהדרגה מתנועה אינטלקטואלית בעיקרה לתפיסה בעלת השלכות מעשיות לגבי ממשל. כמעט כל השליטים האירופאים במחצית השנייה של המאה קידמו לפחות משהו מעקרונות הנאורות, בין אם בתחום החינוך, חופש הדת או חוקים שונים דוגמת צמצום השימוש בעינויים.
סוף המאה היה מזוהה באופן מסורתי עם שליטי אבסולוטיזם נאור – דוגמת פרידריך השני מפרוסיה, יקטרינה הגדולה מרוסיה, ויוסף השני קיסר האימפריה הרומית הקדושה – אולם במחקר ההיסטורי העדכני ישנה מחלוקת עד כמה באמת יישמו שליטים אלו את עקרונות הנאורות. השליטים הוגבלו בין היתר עקב הצורך לאזן בין מוקדי הכוח השונים שהבטיחו את המשך שלטונם, דוגמת הנהגת הצבא או האצולה, ורוב השליטים ה"נאורים" לא הפחיתו מעשית את כוחם של מוקדי הכוח לטובת הציבור הרחב.
יוסף השני בלט מבין המנהיגים של סוף המאה עם רפורמות כלכליות וחברתיות רדיקליות עוד יותר, אולם מהירות השינויים שניסה להוביל יצרה בעיות שונות וקשיי הסתגלות רבים מצד כלל האוכלוסייה, ועיקרי הרפורמות שלו בוטלו בשנים לאחר שלטונות. לקראת סוף המאה הנהיג גוסטב השלישי, מלך שוודיה, את אחד המשטרים ה"נאורים" של התקופה, וקידם חופש דת וביטוי, חופש כלכלי והסרת מכסים. חלק משינויים אלו נטמעו באופן נרחב, וגם כאשר האצולה, שכוחה נפגע, התנקשה בגוסטב, לא היה בכך כדי להשיב את המצב לאחור.
נקודות ציון:
1755: החוקה הקורסיקנית – הרפובליקה הקורסיקנית הפכה למדינה הראשונה שקיימה חוקה בהשפעת ערכי תקופת הנאורות, והראשונה בה הייתה זכות בחירה גם לנשים כמו לגברים – מגיל 25 ולבעלי רכוש (הבעלות על רכוש מחריגה מזכות ההצבעה נשים נשואות, שכל רכושן נחשב כרכוש הבעל).
1767: הוועדה המחוקקת של רוסיה – יקטרינה הגדולה מרוסיה כינסה ועדה המייצרת חוקים חדשים ברוח הנאורות, אולם חוקים אלו לא יושמו באופן נרחב בפועל.
1776: הכרזת העצמאות של ארצות הברית – הכילו התייחסות תקדימית לעקרונות הנאורות כחלק מסיפור הקמתה של מדינה.
1780: הרפורמות של האימפריה הרומית הקדושה – יוסף השני עלה לשלטון וניסה לקדם רפורמות חברתיות וכלכליות מרחיקות לכת, שמטרתן להגביר את זכויותיהם של תושביו. מרבית צעדיו מתבטלים בתוך מספר עשורים.
1789: המהפכה הצרפתית – התקוממות עממית נגד המלוכה הביאה לכינון אספה לאומית נבחרת, אישור חוקה דמוקרטית, ביטול ההפרדה המעמדית, וחקיקה חדשה שמקדמת עקרונות כמו חופש דת. השלטון הדמוקרטי החזיק מעמד עד שנת 1793, אז חזרה צרפת לשלטון ריכוזי, אולם חלק מהחוקים לטובת פשוטי העם נותרו.
אירועים עולמיים > תנועות חברתיות ופוליטיות > נאורות > דמוקרטיזציה באנגליה

בניגוד למקומות אחרים שניסו לבצע שינוי רדיקלי, אנגליה עברה במאה זו, כמו גם במאות הסמוכות, שינוי הדרגתי להפיכת השלטון לריכוזי פחות, וחיזוק מוקדי כוח נוספים מלבד המלך.
עוד לפני תחילת המאה, התאפיינה אנגליה שלאחר המהפכה המהוללת באיזון מחדש של הכוח בין המלך לפרלמנט, ולאורך המאה הלך כוחו של הפרלמנט וגבר בהדרגה, והוא אימץ יותר סמכויות בהקשר של קביעת חוקים וקביעת תקציב. הפרלמנט בתקופה זו כלל אצילים בעלי אדמות, ואלו נבחרו בהצבעה – שבראשית המאה ה־21 לא הייתה נחשבת הצבעה "הוגנת" – בידי בעלי זכות ההצבעה, בעלי ההון בשווי של 40 שילינג בשנה. קבוצה זו של העומדים ברף לזכות הצבעה גדלה בהדרגה במהלך המאה בעקבות צמיחת התעשייה והמסחר של בריטניה. המלך היה ממנה שרים, אשר בין היתר שלטו בהתאם לחוקים שקבע הפרלמנט.