stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנקדוטה (פרוקופיוס)
רקע

בימי חייו פרסם פרוקופיוס שני חיבורים היסטוריים המפארים את תקופת שלטונו של יוסטיניאנוס (527–565 לספה"נ). הראשון, "מלחמות יוסטיניאנוס" מתאר את מסעות המלחמה של המצביא הביזנטי בליסאריוס בפרס ואת מסעות כיבושיו בצפון אפריקה, איטליה וספרד. השני, "על המבנים" מתאר את מפעלי הבניה האדירים שהוקמו תחת שלטונו של יוסטיניאנוס, ביניהם בניית הכנסייה איה סופיה. שני חיבורים אלה זכו להערכה רבה והם מהווים מקור מרכזי לחקר תקופת שלטונו של יוסטיניאנוס והאימפריה הרומית המזרחית במאה ה-6. בין חיבורם של שני כתבים אלה, חיבר פרוקופיוס חיבור שלישי המתמקד בחייהם של הקיסרים יוסטיניאנוס ותאודורה, וכן בחייהם של בליסאריוס ואשתו אנטונינה. במידה רבה, כפי שהכותב עצמו מעיד בהקדמה לחיבורו, ה"אנקדוטה" מהווה מעין המשך משלים לספרו "המלחמות" ומעניקה הסבר לכוחות המניעים את האירועים ההיסטוריים הנדונים בו.
"האנקדוטה" נכתב לאחר מותה של תאודורה ב-548, אך נשמר בסוד במהלך חייו של פרוקופיוס, והחיבור ככל הנראה הוצג רק בפני חוג מצומצם של מכריו ואנשי סודו מחשש שיתגלה ומחברו יענש על כתיבת דברי הביקורת הנוקבים. החשש מפני חשיפת החיבור ברבים הוביל לכך שגם לאחר מותם של הקיסר יוסטיניאנוס והמחבר פרוקופיוס בשנת 565, החיבור נשמר בידי חוג מצומצם ובעילום שם. ההנחה היא כי החיבור לא הופץ ברבים אף שנים רבות לאחר מות הדמויות המעורבות, שכן האזכור המוקדם הידוע לחיבור כלול ב"סודא", מעין מילון-לקסיקון ביזנטי שנכתב בשלהי המאה ה-10. אזכור זה מתייחס לתוכן הביקורתי של החיבור המכוון לקיסרים, וכן מכנה אותו לראשונה בשם "אנקדוטה". מלבד אזכור זה, ההתייחסות הביזנטית היחידה ל"אנקדוטה" מובאת אצל ההיסטוריון הביזנטי ניקפורוס קאליסטוס (אנ') מראשית המאה ה-14. החיבור הופץ ברבים רק ב-1623, על ידי ניקולו אלמאני (Niccolò Alamanni), לאחר שנמצא בספריית הוותיקן.
במשך שנים רבות ניטשה מחלוקת בין החוקרים בדבר זהות המחבר של "האנקדוטה", לאור הפער הניכר בין תיאוריו המהללים ב"מלחמות" לבין דברי הנאצה הקשים המובאים ב"אנקדוטה". ראיות לקשר בין פרוקופיוס לחיבור האנונימי מצויות בין היתר בהתייחסויות ישירות של המחבר לכתביו הקודמים בספרי "המלחמות", בין אם בפתיחה בה נטען כי מטרת החיבור היא המשכם של הדברים שתוארו בחיבור קודם, וכן באזכורים חוזרים לאורך החיבור לאירועים אשר תוארו קודם בפירוט בחיבוריו האחרים. כמו כן, מבחינת הסגנון והשיח הבולטים בחיבור נמצא דמיון רב לנטייתו של פרוקופיוס לשלב מקורות ודפוסים קלאסיים ולהעברת ביקורת דתית. קשיים נוספים בזיהוי החיבור עם פרוקופיוס עולים מפערים סגנוניים שאינם הולמים לרהיטות חיבוריו הקודמים, ובכוחם להעיד על אי-התאמה בין מחברי החיבורים, ואולי אף על ריבוי מחברים. פערים אלה נובעים ככל הנראה מהעדר הגהה מספקת בחיבור שהוסתר ופרסומו נדחה. כיום מקובל אפוא בקרב החוקרים כי פרוקופיוס הוא אכן המחבר של האנקדוטה. נראה כי החיבור אינו נועד לקריאה פרטית בלבד אלא לפרסום, שכן הוא כולל הקדמה ומפנה את הקורא לעיון בפרקים מחיבוריו הקודמים. עם זאת, הנסיבות לכתיבת ה"אנקדוטה"', וכן היחס הראוי לדברים העולים ממנה, שרויים במחלוקת בקרב החוקרים.
תוכן החיבור

ה"אנקדוטה" הוא חיבור קצר יחסית ל"מלחמות" המחולק למספר ספרים המסודרים בהתאם לאירועים באזורים גאוגרפיים שונים של האימפריה, וכן בהשוואה ל"מלחמות" מבנהו גמיש ולא כרונולוגי. החיבור פותח בהקדמה המתארת את מטרות החיבור ואת הגישה המנחה של המחבר בכתיבתו. חמשת הפרקים הראשונים עוסקים בבליסאריוס ויחסיו עם אשתו אנטונינה במהלך מסעות הכיבושים בצפון אפריקה ואיטליה. המשך החיבור עוסק בעלילותיהם של יוסטיניאנוס ותאודורה, בקלקלותיהם ובאופיים המושחת והמרושע. פרוקופיוס מגולל את נסיבות עלייתם לשלטון, פרקים נבחרים ממעשיהם וכן מקדיש חלק ניכר מהחיבור לביקורת מדינית וצבאית של מדיניות השלטון בתקופתם.
פרוקופיוס מתאר את הקיסר יוסטיניאנוס כדמות אכזרית וחמדנית אשר מדיניותה הכושלת הובילה לחורבן והרס באימפריה, ולאובדן רב של חיי אדם. את פעולות הקיסר תולה פרוקופיוס בשני מניעים עיקריים: תאוות בצע ורשע סדיסטי ("הנאה לא אנושית מעשיית מעשי רשע וחורבן"). תאודורה מתוארת כאישה מופקרת ואכזרית, ומעלליה המיניים מתוארים בהרחבה וכוללים תיאורים פורנוגרפיים בוטים. דמותו של בליסאריוס, הגנרל הבכיר והאהוד של יוסטיניאנוס, זוכה אצל פרוקופיוס ליחס מאופק בהשוואה לדמויות האחרות ב"אנקדוטה". את מגרעותיו וכשלונותיו הצבאיים הוא מייחס להשפעתה המכשפת של אשתו הנואפת אנטונינה עליו, אשר הסיטה אותו מדרך הישר והרחיקה אותו מהניצחון.
עיסוק רב ב"אנקדוטה" מוקדש לעולם העל-טבעי: למאגיה, לכשפים ושדים. יוסטיניאנוס מוחזק בעיני פרוקופיוס כ"שד הלובש צורת אדם", ולדבריו גם בני זמנו, ראו את יוסטיניאנוס ותאודורה, כיצורים דמוניים לא אנושיים. פרוקופיוס מסכם את אופיים השטני של הקיסרים בטענתו כי "השניים לא היו בני אנוש, הם היו זוג שדים צמאי דם". ניתן לראות בתיאורים אלה ניסיון להקצנת דמותם באמצעים ספרותיים, אך ייתכן כי פרוקופיוס התכוון לדברים כלשונם ולא כמטאפורה שמטרתה דמוניזציה של הזוג הקיסרי, שכן במקומות אחרים ב"אנקדוטה" הוא מתאר את השפעתה של תאודורה על יוסטיניאנוס כמלאכה מאגית הקשורה בכשפים אפלים. הדבר נכון גם בתיאוריו של היחסים בין בליסאריוס לאשתו אנטונינה בפרקים הראשונים של החיבור.
לקריאה נוספת

Bury, J. B. History of the Later Roman Empire: From the Death of Theodosius I to the Death of Justinian. Vol. 2. 2 vols. New York: Dover Publications, 1958.
Cameron, Averil. Procopius and the Sixth Century. Berkeley; Los Angeles: University of California Press, 1985
Kaldellis, Anthony. Procopius of Caesarea: Tyranny, History, and Philosophy at the End of Antiquity. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2004
Procopius. The Secret History. Penguin Classics Lat. Harmondsworth: Penguin Books, 1983.
הערות שוליים

↑  ראו ההקדמה ל-Procopius. The Secret History. Penguin Classics Lat. Harmondsworth: Penguin Books, 1983
↑  Bury, J. B. History of the Later Roman Empire: From the Death of Theodosius I to the Death of Justinian. Vol. 2. 2 vols. New York: Dover Publications, 1958. p. 422
1 2 3  Averil Cameron, Procopius and the Sixth Century, p. 50
↑  Cameron, Averil. Procopius and the Sixth Century, p. 4
↑  Bury, J. B. History of the Later Roman Empire: From the Death of Theodosius I to the Death of Justinian. Vol. 2. 2 vols. p. 423
↑  Procopius. The Secret History. Penguin Classics Lat. Harmondsworth: Penguin Books, 1983. p.102 (12.14)
↑  Procopius, p. 151 (22.27)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432238405171  PLWABN: 9810694576505606  BNE: XX2252985  BnF: cb13554677p (data)  GND: 7861347-4  LCCN: n85120068  SUDOC: 052481689  VcBA: 492/77490  VIAF: 78151352048252601813   WorldCat (עם VIAF): 78151352048252601813 
פסיפס מבזיליקת סן ויטאלה ברוונה, המציג את הקיסר יוסטיניאנוס ופמליתו. משמאל לקיסר עומד בליסאריוס.
ארנסט אבאסון

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 בינואר 1897 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  1943 (בגיל 45 בערך) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוקרשט 
 
ארנסט אבאסון (ברומנית: Ernest Abason; ‏ 6 בינואר 1897–1942) היה מתמטיקאי ומהנדס אזרחי יהודי-רומני, פרופסור באוניברסיטת בוקרשט. התמחה בתחומי הפונקציות המחזוריות, מכניקה והנדסת החשמל. נחשב למבשר של חקר פונצקיות spline.
קורות חיים

ארנסט אבאסון נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ספרדית.
הוא למד באוניברסיטת בוקרשט, בה סיים בשנת 1921 תואר ראשון במתמטיקה וכעבור שנה בתחום הנדסה אזרחית (במקום הראשון במחזורו בבית הספר הלאומי לכבישים ולגשרים).
אבאסון היה תלמיד של טראיאן לאלסקו, שהדריך גם את עבודת הדוקטורט שלו בתחום המשוואות האינטגרליות.
בשנים 1931-1923 כיהן אבאסון כמדריך ומרצה בבית הספר הפוליטכני של בוקרשט, כיום האוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט. בשנים 1940-1928 כיהן כסגן-מנהל מדעי - בפועל -)(subdirector cu delegație) (על אף המינוי הרשמי מ-1 בפברואר1930) בבית הספר הזה. בשנים 1940-1934 לימד כפרופסור לגאומטריה תיאורית ולקינמטיקה בבית הספר הפוליטכני בבוקרשט והיה לאחד הפרופסורים היהודים היחידים באוניברסיטאות רומניה בין מלחמות העולם, היחיד בתחום החינוך הטכני.
כמו כן עבד אבאסון במינהל הכללי של המים במשרד הפיתוח, העבודות הציבוריות והדיור של רומניה.
החל משנת 1922 הוא היה חבר בחברת "גזטה מתמטיקה"  שפרסם את כתב העת בעל אותו השם בתחום השאלות במתמטיקה והוראתה.
בסתיו 1940 יחד עם איסאק בלום ואסטרלה יונסקו שפירא סולק פרופ' אבאסון מן ההוראה במכון הפוליטכני של בוקרשט על סמך חוקי הגזע נגד היהודים ברומניה.
בהמשך אבאסון יחד עם עו"ד מרקו אונסקו, המהנדס מרטין ברקוביץ' ואנשי מדע יהודים אחרים הקימו בבוקרשט את המכללה היהודית הפרטית "אונסקו" (Onescu) לצורכי הענקת חינוך אקדמי ליהודים, שסולקו מן החינוך האקדמי והציבורי. המכללה נשאה את השם הרשמי "קורסים ועבודות פרקטיות לבוגרי תיכון ולסטודנטים יהודים".
פעילותו המדעית

אבאסון נודע במחקריו בתחום המשוואות האינטגרליות, הטורים המחזוריים, האנזליה ההרמונית של הפונקציות המחזוריות, וכן ביישומי האנליזה המתמטית בתחום החשמל והאלקטרומכניקה.
אבאסון כתב ספרי לימוד למערכת החינוך התיכונית והאקדמית ומאמרים רבים בכתבי עת מקצועיים.
פרסים ואותות הוקרה

1931 - עיטור "כתר רומניה" (Coroana României) בדרגת קצין
ספרים

1927 -  Ecuațiile lui Maxwell, precedate de notiuni de algebra și analiză vectorială
(משוואות מקסוול, עם הקדמה על מושגי אלגברה ואנליזה וקטורית)
1925, 1926, 1931: Curs de matematici generale - קורס למתמטיקה כללית
Geometrie descriptivă pentru elevii Școlii Politehnice - גאומטריה תיאורית לתלמידי בית הספר הפוליטכני
1933: Elemente de mecanică - יסודות מכניקה
לקריאה נוספת

,  Lucian Boia Fallstricke der Geschichte: Die rumänische Elite von 1930 bis 1950 Frank & Timme, Berlin 2014
Felicia Waldman Professeurs juifs dans les universités bucarestoises. Fin du XIXe siècle – Fin de la Seconde Guerre mondiale
Revue d'études des juives du Nord nr.64, automne-hiver 2012
Solomon Marcus, Coca Roman - cap Matematica, Ing. Arie E.Arie - Activități didactico-științifice în universitățile tehnice și politehnice în  FCER - Nicolae Cajal, Hary Kuller (red)  Contribuția
evreilor din România la cultură și civilizație Editura Hasefer, București 2004
(סולומון מרכוס, קוקה רומן -הפרק "מתמטיקה", מהנדס אריה א.אריה - פעילות חינוכית-מדעית באוניברסיטאות הטכניות והפוליטכניות - מתוך 
ניקולאיה קאז'אל, הרי קולר (עורכים) - תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה, הוצאת הספר, בוקרשט 2004)
הערות שוליים

↑  S. Marcus, C. Roman 2004 עמ' 183
↑  באתר ספרד, בואנוס איירס 2016
1 2 3  A.Arie 2004 עמ' 215
↑  L.Boia
↑  לוח כרונולוגי של תולדות המכון הפוליטכני בבוקרשט באתר המכון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008225285905171  VIAF: 1926158792840039040000   WorldCat (עם VIAF): 1926158792840039040000
דייב קאונס

| --- | --- |

דייב קאונס, 2005
 לידה:  25 באוקטובר 1948 (בן 75) קנטקי, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  18, 36
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה
 דראפט:  בחירה רביעית, 1970 בוסטון סלטיקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1991
 קבוצות כשחקן
 1970–1980 1982–1983:  בוסטון סלטיקס מילווקי באקס
 הישגים כשחקן
 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1974, 1976)   MVP של העונה הסדירה ב-NBA ‏(1973)   8 בחירות למשחק האולסטאר ‏(1972–1978, 1980) MVP של משחק האולסטאר ‏(1973) החמישייה השנייה של העונה (1973, 1975, 1976)  חמישיית ההגנה הראשונה (1976) חמישיית ההגנה השנייה (1975, 1980) רוקי העונה (1971)  אחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA מספר 18 הופרש על ידי בוסטון סלטיקס
 קבוצות כמאמן
 1978–1979 1994–1996 1996–1999 2000–2001 2006 2006–2009:  בוסטון סלטיקס סן אנטוניו ספרס (עוזר) שארלוט הורנטס גולדן סטייט ווריורס שיקגו סקיי דטרויט פיסטונס (עוזר)
דייוויד ויליאם קאונס (אנגלית: David William Cowens; נולד ב-25 באוקטובר 1948, בקנטקי, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הסנטר.
קריירה

קאונס שיחק 4 שנים שבהן הוא נחל הצלחה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, והעמיד ממוצעים מרשימים: 19 נקודות ו-18 ריבאונדים. למרות גובהו הנמוך יחסית לתפקיד הסנטר (2.06 מ'), נבחר בשנת 1970 בבחירה הרביעית בדראפט על ידי הבוסטון סלטיקס, ובאותה שנה זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
עונת השיא של קאונס הייתה ב-1973, כאשר נבחר ל-MVP של העונה הסדירה עם 20.5 נקודות, 16.2 ריבאונדים ו-4.1 אס', וסחף את קבוצתו למאזן הטוב בליגה, 14-68. באותה שנה נבחר אף ל-MVP של האולסטאר, והוביל את קבוצתו לניצחון עם 15 נקודות ו-13 ריבאונדים. קאונס שיחק בשבעה אולסטארים.
בשנים 1974 ו-1976 זכה באליפות ה-NBA עם בוסטון.
קאונס היה שחקן שנתן את כל כולו על המגרש. הוא שיחק בעוצמה ובהקרבה, ולא האט מהאינטנסיביות שלו לכל אורך שנותיו כשחקן. הוא היה ריבאונדר אדיר, שחקן הגנה למופת ותפס את מקומו בין הסנטרים המובילים בליגה, אף על פי שהיה נמוך מהם בהרבה.
קאונס שיחק 10 שנים במדי הבוסטון סלטיקס. בעונת 1978-1979 שימש כמאמן-שחקן. ב-1982 חזר לשנה נוספת במדי המילווקי באקס, לאחריה פרש סופית.
הוא סיים את הקריירה בממוצעים של 17.6 נקודות (46% מהשדה ו-78.3% מהקו), 13.6 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
בשנות ה-90 אימן בשארלוט הורנטס וגולדן סטייט ווריורס. ב-1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA. כיום הוא עוזר מאמן בדטרויט פיסטונס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות |  % מהשדה |  % מהשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970/1971 | בוסטון | 81 | 38.0 | 0.422 | – | 0.732 | 15.0 | 2.8 | – | – | 17.0 |
| 1971/1972 | בוסטון | 79 | 40.3 | 0.484 | – | 0.720 | 15.2 | 3.1 | – | – | 18.8 |
| 1972/1973 | בוסטון | 82 | 41.8 | 0.452 | – | 0.779 | 16.2 | 4.1 | – | – | 20.5 |
| 1973/1974 | בוסטון | 80 | 41.9 | 0.437 | – | 0.832 | 15.7 | 4.4 | 1.2 | 1.3 | 19.0 |
| 1974/1975 | בוסטון | 65 | 40.5 | 0.475 | – | 0.783 | 14.7 | 4.6 | 1.3 | 1.1 | 20.4 |
| 1975/1976 | בוסטון | 78 | 39.8 | 0.468 | – | 0.756 | 16.0 | 4.2 | 1.2 | 0.9 | 19.0 |
| 1976/1977 | בוסטון | 50 | 37.8 | 0.434 | – | 0.818 | 13.9 | 5.0 | 0.9 | 1.0 | 16.4 |
| 1977/1978 | בוסטון | 77 | 41.8 | 0.490 | – | 0.842 | 14.0 | 4.6 | 1.3 | 0.9 | 18.6 |
| 1978/1979 | בוסטון | 68 | 37.0 | 0.483 | – | 0.807 | 9.6 | 3.6 | 1.1 | 0.8 | 16.6 |
| 1979/1980 | בוסטון | 66 | 32.7 | 0.453 | 0.083 | 0.779 | 8.1 | 3.1 | 1.0 | 0.9 | 14.2 |
| 1980/1981 | לא שיחק | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| 1981/1982 | לא שיחק | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| 1982/1983 | מילווקי | 40 | 25.4 | 0.444 | 0.000 | 0.825 | 6.9 | 2.1 | 0.8 | 0.4 | 8.1 |
| קריירה | קריירה | 766 | 38.6 | 0.460 | 0.071 | 0.783 | 13.6 | 3.8 | 1.1 | 0.9 | 17.6 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות |  % מהשדה |  % מהשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971/1972 | בוסטון | 11 | 40.1 | 0.455 | – | 0.596 | 13.8 | 3.0 | – | – | 15.5 |
| 1972/1973 | בוסטון | 13 | 46.0 | 0.473 | – | 0.659 | 16.6 | 3.7 | – | – | 21.9 |
| 1973/1974 | בוסטון | 18 | 42.9 | 0.435 | – | 0.797 | 13.3 | 3.7 | 1.2 | 0.9 | 20.5 |
| 1974/1975 | בוסטון | 11 | 43.5 | 0.428 | – | 0.885 | 16.5 | 4.2 | 1.6 | 0.5 | 20.5 |
| 1975/1976 | בוסטון | 18 | 44.3 | 0.457 | – | 0.759 | 16.4 | 4.6 | 1.2 | 0.7 | 21.0 |
| 1976/1977 | בוסטון | 9 | 42.1 | 0.446 | – | 0.773 | 14.9 | 4.0 | 0.9 | 1.4 | 16.6 |
| 1979/1980 | בוסטון | 9 | 33.4 | 0.476 | 0.000 | 0.909 | 7.3 | 2.3 | 1.0 | 0.8 | 12.0 |
| קריירה | קריירה | 89 | 42.3 | 0.451 | 0.000 | 0.744 | 14.4 | 3.7 | 1.2 | 0.9 | 18.9 |
ידיים של שלום

משתתפי תוכנית הקיץ של "ידיים של שלום" יוצרים את סמל השלום
ידיים של שלום, (באנגלית: Hands of Peace) היא עמותה אמריקאית בין-דתית, שמטרתה לייצר שותפות ולפתח מנהיגות בקרב נוער ישראלי, פלסטיני ואמריקאי. העמותה הוקמה בשנת 2002, על ידי שלוש נשים מאזור שיקגו (נוצרייה, מוסלמית ויהודיה).
העמותה נוסדה על מנת לאפשר לנוער ישראלי ופלסטיני להכיר את ה"צד השני" לעומק, וללמוד על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ועל החברה הסובבת אותם. העמותה מנסה להאיר נקודות ראות שונות על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, וליצור דיון על פתרונות אפשריים, תוך רכישת כישורי הקשבה, מנהיגות ושיתוף פעולה. בני הנוער נפגשים במשלחת הקיץ של הארגון בארצות הברית, ולאחר מכן לוקחים חלק בפעילויות ההמשך של הארגון בארץ.
בכל שנה נבחרים כ-45 בני ובנות נוער ישראלים ופלסטינים למשלחת של העמותה לארצות הברית. משפחות מקומיות משיקגו וסן דייגו מארחות את משתתפי התוכנית בבתיהן בהתנדבות. במהלך השהות בארצות הברית בני הנוער מקיימים ביניהם דיונים בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שמטרתם להעלות וללבן מחלוקות. בנוסף, הנוער לוקח חלק בפעילויות שמטרתן לפתח כישורי מנהיגות וכן פעילויות גיבוש וזמן חברתי. מתנדבת ידועה בעמותה שהתפרסמה בשל חטיפתה היא נעמה לוי.
תוכניות המשך

לאחר החזרה ממשלחת הקיץ בארצות הברית הופכים משתתפי התוכנית לחלק מקהילת הבוגרים של העמותה. במסגרת זו שבים ונפגשים הבוגרים הישראלים והפלסטינים אלו עם אלו, ולוקחים יחד חלק בסיורים, הרצאות וסמינרים ברחבי הארץ. המשתתפים ממשיכים לקחת חלק בדיאלוגים עם בוגרים ותיקים וחדשים של התוכנית. בין היתר תוכנית הבוגרים נועדה לסייע לבוגרי התוכנית לקדם יוזמות חברתיות בקהילות שלהם.
בני נוער שחזרו מהמשלחת הראשונה יכולים לחזור למשלחות נוספות כחניכים בוגרים בתוכנית מנהיגות ממוקדת. בה בעת, הם מסייעים למשתתפי השנה הראשונה בתהליך שהם עוברים.
פלך ארכנגלסק

| --- | --- |
סמל פלך ארכנגלסקסמל פלך ארכנגלסק

סמל פלך ארכנגלסק
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 בירת החבל ההיסטורי:  ארכנגלסק
 תאריך ייסוד:  14 בינואר 1796
 שטח:  842,531 קמ"ר
 תאריך נטישה:  14 בינואר 1929 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל ההיסטורי:  376,126
 קואורדינטות:  64°32′00″N 40°32′00″E﻿ / ﻿64.53333333°N 40.53333333°E﻿ / 64.53333333; 40.53333333 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    מפה היסטורית של פלך ארכנגלסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פלך ארכנגלסק היה גוברניה של האימפריה הרוסית, שבירתו ארכנגלסק. שטח הפלך היה 842,531 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה 376,126 תושבים נכון לשנת 1903. מבחינת השטח - פלך ארכנגלסק היה לפלך הגדול ביותר של האימפריה הרוסית. הוא גבל בדוכסות הגדולה של פינלנד במערב, בפלך אולונצק בדרום מערב, בפלך וולוגדה בדרום, בפלך טובולסק בדרום מזרח ובאוקיינוס הקרח הצפוני בצפון.
ארכנגלסק הייתה למעשה העיר היחידה בפלך עם כ-21 אלף תושבים. השאר היו עיירות עם פחות מאלפיים תושבים או כפרים קטנים.
הפלך נוסד בשנת 1796 לפי החלטת הקיסרית יקטרינה השנייה לפצל את החלק הצפוני של האימפריה לכמה פלכים, כדי להקל על הניהול האדמיניסטרטיבי של האזור. מבחינה מנהלית הפלך היה מחולק ל־9 אוייזדים. פלך ארכנגלסק התקיים כיחידה מנהלית גם לאחר סופה של האימפריה הרוסית בשנת 1917. הוא פורק רק ב-14 בינואר 1929. על שטחו נוסדו מחוז מורמנסק ומחוז אוטונומי ננץ, חלק מהשטח נכלל במחוז ארכנגלסק ובמחוז אוטונומי קומי.
אוכלוסייה

רוסים היוו את רוב אוכלוסיית הפלך - 85% מכלל האוכלוסייה. שאר התושבים היו בני העמים הפינו-אוגרים (קומי וקרלים).
באותו מפקד אוכלוסין נספרו בפלך 253 דוברי יידיש, 0.07% מכלל האוכלוסייה.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897.
עודד (תנועה)

תנועת עודד הייתה תנועה של סטודנטים יהודיים מרוקאיים שפעלה בצרפת במטרה להעלות לארץ ישראל אינטלקטואלים יוצאי צפון אפריקה. את שם התנועה נתן ההיסטוריון שלמה דינור.
הסטודנטים למדו בצרפת על אף שהוריהם עלו לישראל, משום שבצרפת הם נהנו מלימוד באוניברסיטאות בחינם ואילו בישראל היה שכר הלימוד גבוה, בנוסף לאפליית יהודי צפון אפריקה[דרושה הבהרה]. הסטודנטים מתנועת עודד בראשותו של אלי ואקנין – שהגה את רעיון התנועה – פנו בבקשת עזרה אל הסוכנות היהודית בצרפת וזו סייעה להם לעלות לישראל.
התנועה פעלה הן לעידוד עלייתן של אליטות אינטלקטואליות, בעיקר סטודנטים ואקדמאיים מקרב יהדות מרוקו, ובמשך שנות פעילותה הביאה לעלייתם של כ-1,000 סטודנטים, והן על ידי עידוד ותמיכה בסטודנטים יוצאי מרוקו בישראל. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 הצטרפו חלק מפעילי התנועה למערכת הפוליטית ובראשית שנות ה-80 התפרקה התנועה.
אסון אוניית המעפילים אגוז ב-1961 היה הזרז שהביא להתאגדותם של סטודנטים יהודים בנפרד מהתאגדות הסטודנטים המרוקאיים בני כל הדתות שפעלו ב"בית מרוקו" שבאוניברסיטת פריז. התנועה הוקמה בפריז בשנת 1962 בידי בוגרי תנועות נוער ציוניות, ושנתיים לאחר מכן, אחרי סמינרים, הכנה רעיונית וביסוס התנועה, עלו לישראל 120 סטודנטים יוצאי מרוקו. בשנת 1968 עבר מרכז התנועה לירושלים. התנועה העניקה מלגות לסטודנטים על מנת שיעלו לישראל וכן פעלו בקרב עולי מרוקו במפעלים כגון מתן שיעורי עזר לכ-10,000 תלמידים, מרביתם בשכונות מצוקה, "מכינה" לטכניון, מחנות קיץ לילדים ממשפחות מעוטות יכולת, מפעלים תרבותיים כגון תיאטרון בובות נודד ולהקה ועוד.
במחצית השנייה של שנות ה-70 פנו חלק מפעילי התנועה לפוליטיקה. מספר פעילים הצטרפו למפ"ם ואילו אחרים הצטרפו לתנועה הדמוקרטית לשינוי, שהעניקה משקל רב לבעיות חברתיות. בכנסת התשיעית ייצג מרדכי אלגרבלי את תנועת עודד בסיעת התנועה הדמוקרטית לשינוי. לאחר התפוררות התנועה הדמוקרטית לשינוי התמודד אלגרבלי יחד עם סעדיה מרציאנו, איש הפנתרים השחורים בבחירות לכנסת העשירית, אולם מפלגתם, מפלגת האיחוד, לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. אחדים מהפעילים הפוליטיים שפנו למפ"ם היו בין מייסדי תמ"י, אולם רובם חדלו מפעילותם הפוליטית בראשית שנות ה-80. איש תנועה אחר שהפך לפעיל בפוליטיקה הישראלית היה אלי דיין, שנבחר לראש עיריית אשקלון בשנת 1978 ולימים היה לחבר הכנסת ולסגן שר מטעם המערך ומפלגת העבודה.
בשנת 1981 התפרקה התנועה.
הערות שוליים

↑  שמואל סביון, קבוצת "עודד" סנונית ראשונה, במערכה, 29 בינואר 1965
↑  דניאל בן סימון, דון קישוט של העבודה: בן שושן נלחם על המקום ה-32, באתר הארץ, 15 בינואר 2006
הארי הס

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1906 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוגוסט 1969 (בגיל 63) וודס הול, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1927)  אוניברסיטת פרינסטון (1932)  Asbury Park High School 
 מנחה לדוקטורט:  ארתור פרנסיס בדינגטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1934)  אוניברסיטת ראטגרס (1932–1933)  אוניברסיטת קייפטאון 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ון וילסון, Ronald Oxburgh, Baron Oxburgh 
 פרסים והוקרה:  מדליית פנרוז (1966)  פרס פלטרינלי 
 
"גויו"
הארי האמונד הס (אנגלית: Harry Hammond Hess‏; 24 במאי 1906– 25 באוגוסט 1969) היה גאולוג ומפקד בסיס צוללות אמריקני בזמן מלחמת העולם השנייה. הס נחשב למי שגילה את הכוח המניע את נדידת היבשות – זרמי הערבול במעטפת כדור הארץ. התאוריה שפיתח הס, הנוגעת להתפשטות קרקעית הים, מהווה בסיס לתאוריית טקטוניקת הלוחות.
קורות חייו

הארי הס נולד בעיר ניו יורק ב-24 במאי 1906, לדניאל וג'ילאן האס. למד בבית ספר תיכון בניו ג'רזי. סיים תואר ראשון באוניברסיטת ייל בשנת 1927 ואת הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון ב-1932.
היה נשוי לאנט ברנס, והותיר אחריו שני בנים.
נפטר מהתקף לב בוודס הול מסצ'וסטס, ב-25 באוגוסט 1969, תוך כדי ניהול ישיבה של האקדמיה הלאומית למדעים. נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
פעילותו המקצועית

לאחר סיום לימודיו, בשנה האקדמית 1932/3, לימד באוניברסיטת ראטגרס. לאחר מכן שימש במשך שנה כעוזר מחקר (research associate ) במעבדת הגאופיזיקה של מכון קארנג'י בוושינגטון. בשנת 1934 התקבל לסגל של אוניברסיטת פרינסטון, מקום בו נשאר כל חייו. בין השנים 1950-1966 כיהן כראש המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1965 שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג', באנגליה.
השתתף בתכנון מבצע הנחתת אדם על הירח.
תגליות מדעיות

הס תרם תרומה חשובה לתאוריית נדידת היבשות, שהגה אלפרד וגנר, בעת שפיקד על נחתת אמריקנית בזמן מלחמת העולם השנייה. בנחתת זו היה מכשיר סונאר למדידת עומק קרקעית האוקיינוס, ששירת את הס למטרות צבאיות וגאולוגיות כאחת – מיפוי קרקעית האוקיינוס. במדידותיו גילה הס שקעים אוקייניים וגוּיוֹ – הרי געש תת-ימיים שנוצרו מעל נקודות חמות, שהפכו דחוסים יותר ופסגותיהם נסחפו כאשר התרחקו ממנה והתקררו. הס קרא להרי געש אלה "גויו" על-שם הגאולוג והגאוגרף ארנולד הנרי גויו (Arnold Henry Guyot) יליד שווייץ, שהיה פרופסור לגאוגרפיה פיזית וגאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1960 הגה את תאוריית התפשטות קרקעית האוקיינוסים, לפיה הקרקעית נוצרת באמצעות התפרצות געשית ברכסים מרכז-אוקייניים. התאוריה מניחה כי זרמי הערבול במעטפת הם הכוח המניע את תנועת היבשות.
תאוריה זו הסבירה את גילם הצעיר של הסלעים במרכז האוקיינוסים, את האנומליה המגנטית של קרקעית האוקיינוס, קשתות איים, שקעים אוקייניים ואת היווצרות הגויו.
זכה במדליית פנרוז לשנת 1966.
הס השתתף בתכנון מבצע הנחתת אדם על הירח, ועוד לפני מותו בגיל 63, זכה לראות את צעדיו הראשונים של האדם על הירח במשימת אפולו 11.
הנצחה

מאז שנת 1984 האיגוד הגיאופיזי האמריקאי מעניק מדליה על שם הס לחוקרים מצטיינים במחקר המבנה והאבולוציה של כדור הארץ וכוכבי הלכת.
הערות שוליים

↑  מהאתר The Eternal Portal
↑  מהאתר של האקדמיה הלאומית למדעים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425868205171  GND: 1036737128  ISNI: 0000 0000 8226 4966  LCCN: n85803149  NTA: 132555328  SNAC: w64m9bj0  SUDOC: 085103829  Trove: 858628  VIAF: 48231519   WorldCat (עם VIAF): 48231519
קרלוש מאנה

קרלוש מנואל קרדוזו מאנה (בפורטוגזית: Carlos Manuel Cardoso Mané, נולד ב-11 במרץ 1994) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדות הקשר והקיצוני הימני בקבוצת קייסריספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת גינאה ביסאו.
קריירה

מאנה החל את הקריירה במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון כשהיה בן תשע. בדצמבר 2012 זומן לקבוצת המשנה של מחלקת הבוגרים של המועדון המשחקת בליגה השנייה בפורטוגל. לאחר כשנה עבר לקבוצה הראשונה של המועדון המשחקת בליגת העל הפורטוגלית. ב-5 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–4 על ויטוריה סטובאל באצטדיון ז'וזה אלבלדה. ב-15 בפברואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון על אולהאננסה, שבאותה שנה ירדה לליגה המשנית. ב-25 בנובמבר ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 1–3 על מריבור. ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לעונה אחת למועדון הגרמני שטוטגרט. בקיץ 2018 חזר לספורטינג ליסבון מההשאלה בשטוטגרט.
נבחרת לאומית

בשנת 2009 זומן מאנה לנבחרת פורטוגל הצעירה עד גיל 15. מאז שיחק בכל שאר נבחרות הנוער עד שהגיע בשנת 2014 לנבחרת פורטוגל עד גיל 21. בה כבש 3 שערים ב-17 הופעות.
ב-11 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בניצחון 2-1 על נבחרת סיירה לאון במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
נכלל בסגל נבחרת גינאה ביסאו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים > קבוצתיים

הגביע הפורטוגלי: 2014/2015
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2015