stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ידיק
העיירה כיום

כיום בעיירה פועלים שלוש מכולות, בית ספר, ספרייה, בית מרקחת, בית ספר למוזיקה ומרכז תרבות. בנוסף בעיירה קיימים מספר פארקים, ומצבות זיכרון המציינות את המאורעות אשר התרחשו בעיירה. חלק מהמבנים בעיירה עדיין מקוריים מהעיירה העתיקה.
הערות שוליים

↑  אתר בית התפוצות- ז'ידיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007512756205171 
מוזיאון ההנצחה לזכר מריה פצ'קאוסקאיטה
הדרך המרכזית בעיירה
מרכז התרבות, בית ספר למוזיקה וספרייה
חבל אשכול

חבל אשכול
חבל אשכול הוא אזור התיישבות גדול במערב הנגב הצפוני, הגובל ברצועת עזה וגבול ישראל-מצרים במערב, בנתיבות ובמועצה אזורית שדות נגב בצפון, באופקים ובמועצה אזורית מרחבים במזרח, ובחולות חלוצה בדרום.
יישובי החבל פרושים משני עבריו של נחל הבשור, ולפיכך נקראו עד לשנת 1969 "חבל הבשור". שם קודם נוסף היה "חבל מעון". בשנות האלפיים, נקרא החבל על שם לוי אשכול, שהיה ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל.
קרקעותיו של חבל אשכול, שהן תערובת של חול ולס, נמצאו מתאימות לגידולי שדה כגון גזר ותפוחי אדמה. אזור ההתיישבות מנוהל על ידי המועצה האזורית אשכול, שמקום מושבה הוא במרכז האזורי שליד צומת מגן. בחבל ממוקמים 32 יישובים, מתוכם 14 קיבוצים, 15 מושבים ו-3 יישובים קהילתיים. בין היישובים אפשר למצוא אחדים מתוך 11 הנקודות ושלושת המצפים, שהוקמו לפני קום המדינה. אוכלוסיית האזור מונה כ-10,000 תושבים.
קרבתו של חבל אשכול לרצועת עזה הפכה אותו ליעד קבוע לירי רקטות פלסטיניות ופצמ"רים לעבר ישראל, ואף לחדירות של מחבלים דרך מנהרות לחימה.
אקלים

חבל אשכול מאופיין במיעוט גשמים וקיץ חם. ממוצע המשקעים בחבל הוא 217 מ"מ לעונה. בחודש אוגוסט הטמפרטורה יכולה להגיע ל-40 מעלות ומעלה, ובינואר, הטמפרטורה הממוצעת נעה סביב 10 מעלות צלזיוס.
לקריאה נוספת

זבולון פורן, חבל הבשור; מפעל ההתישבות בנגב המערבי, מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל, 1980
דן גזית, "חבל הבשור", הוצאת החברה להגנת הטבע, 1986
אמנון ליבנה, "חבל אשכול : סקר נוף ומסלולי טיול", הוצאת רשות הטבע, 1988
פיטר היל-נורטון

| --- | --- |

פיטר היל-נורטון
 לידה:  8 בפברואר 1915 איחוד דרום אפריקה ג'רמיסטון, איחוד דרום אפריקה
 פטירה:  16 במאי 2004 (בגיל 89) הממלכה המאוחדת סטודלנד, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  האקדמיה המלכותית הימית הבריטית 
 בן או בת זוג:  Margaret Eileen Linstow (1936–?) 
 צאצאים:  Nicholas Hill-Norton, Carla Ann Hill-Norton 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1929–1977 (כ־48 שנים)
 דרגה:   אדמירל הצי
 תפקידים בשירות
 הלורד השני של הימייה מפקד פיקוד המזרח הרחוק הלורד הראשון של הימייה ראש מטה ההגנה יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה מלחמת סיני העימות האינדונזי-מלזי
 עיטורים
  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט
 
פיטר ג'ון היל-נורטון, ברון היל-נורטון (באנגלית: Peter John Hill-Norton, Baron Hill-Norton; 8 בפברואר 1915 – 16 במאי 2004) היה אדמירל בצי הבריטי אשר שימש כראש מטה ההגנה בין 1971–1973, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1974–1977.
ביוגרפיה

נורטון נולד ב-8 בפברואר 1915. הוא היה בנם של מרטין ג'ון נורטון, קפטן בגיס התעופה המלכותי, ושל ומרג'רי בירני לבית היל. ב-1931 הוא צירף את שמות המשפחה של הוריו לשם אחד: "היל-נורטון". הוא התחנך בקולג' הצי המלכותי בדארטמות', ובקולג' הצי המלכותי בגריניץ'. ב-1928 הוא התגייס לצי המלכותי כצוער, ושרת על סיפונן של אניות שונות. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שימש כקצין על סיפונן של מספר סיירות והשתתף במערכה בנורווגיה, בשיירות הארקטיות ובמערכה הפסיפית.
לאחר המלחמה הוא המשיך להתקדם בדרגות, ובסוף 1952 הועלה לדרגת קפטן ומונה לנספח צבאי בארגנטינה, פרגוואי ואורוגוואי. בספטמבר 1953 הוא מונה למפקד המשחתת HMS Decoy והשתתף עמה במלחמת סיני. ב-1957 הוא מונה לראש מדור הציוד והנשק באדמירליות. באוקטובר 1959 הוא מונה למפקד נושאת המטוסים HMS Ark Royal. ביוני 1964 הוא מונה למפקד צי המזרח הרחוק, ויחד עמו סייע למלזיה במלחמתה כנגד אינדונזיה. ב-1966 הוא מונה לסגן ראש מטה ההגנה. בינואר 1967 הוא הפך לאביר במסדר האמבט ומונה ללורד השני של הימייה. בתפקידו זה, הוא קיבל את ההחלטה ההיסטורית לבטל את מנת הרום היומית שקיבלו מלחי הצי המלכותי. במרץ 1969 הוא מונה למפקד פיקוד המזרח הרחוק. ביולי 1970 הוא מונה ללורד הראשון של הימייה. ב-9 באפריל 1971 הוא מונה לראש מטה ההגנה. הוא פרש מתפקידו ב-28 ביוני 1974 ומונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. הוא פרש מהצבא ב-20 במרץ 1977. בעקבות פרישתו הוענק לו התואר "ברון היל-נורטון".
לאחר פרישתו הפך נורטון לנשיא אגודת צוערי הים ויו"ר מועדון הצי המלכותי. הוא כתב ספר על הצי המלכותי, ואף השתתף בסדרה דוקומנטרית של ה-BBC על הצי. בשנותיו האחרונות הוא גילה דאגה רבה מפני קיומם של עצמים בלתי מזוהים. הוא פרסם מאמרים בנושא, ואף נאם על כך בבית הלורדים.
בנו הוא אדמירל משנה ניקולס היל-נורטון.
הערות שוליים

↑  Admiral of the Fleet Lord Hill-Norton
↑  "House of Lords questions"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436542005171  GND: 172156815  ISNI: 0000 0001 1058 2540  LCCN: n78062770  NLA: 36062745  NTA: 069045607  SELIBR: 190746  SNAC: w6xp9qx9  SUDOC: 078239311  Trove: 1204953  UKPARL: uGgPZkyj  VIAF: 40633974   WorldCat (עם VIAF): 40633974
טויוטה (עיר)

טויוטה (ביפנית: 豊 田 市, טויוטה-שי) היא עיר במחוז אאיצ'י, יפן. נכון למאי 2015, מספר התושבים בעיר עומד על 420,076 תושבים, והיא בעלת צפיפות אוכלוסין של 457 איש לקמ"ר. שטחה הכולל של העיר הוא 918.32 קמ"ר. העיר נמצאת במרחק של כ-27 קילומטרים מבירת מחוז אאיצ'י, נגויה. בעיר מספר מפעלי ייצור של חברת טויוטה. במקור, העיר נקראה קורומו (挙 母 市 Koromo) ובעקבות ריבוי המפעלים והקשר לחברה טיוטה, שם העיר שונה לשם הנוכחי שלה, טויוטה.
היסטוריה

שטחה הנוכחי של העיר היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית. ארכאולוגים מצאו עדויות לכך שהחל מהתקופה הפלאוליתית ביפן ועד היום היה קיים ישוב בשטח העיר. בתקופה הפרוטו-היסטורית הקדומה, האזור היה בשליטת שבט מונונובה, שבנה תילי קבורה רבים. שם העיר המקורי קורומו מוזכר בקוג'יקי ובמסמכים עתיקים אחרים.
במהלך תקופת אדו, מספר חלקים מהאזור בו נמצאת העיר, היו תחת שליטתו של הדאימיו של קורומו. אך, רוב האזור היה שטח של שוגונות טוקוגאווה הנשלט ישירות על ידי הממשלה שישבה באדו. שטח זה נובל[דרושה הבהרה] על ידי האטאמוטו - סמוראי שפעל תחת שוגונות טוקוגאווה. הכפר טוקוגאווה אשר ממנו לקח טוקוגאווה איאיאסו היה ממוקם היכן שנמצאת בעיר[דרושה הבהרה].
לאחר רסטורציית מייג'י, האזור היה מחולק לשתי ערים: אסוקה וקורומו, ומספר כפרים שנשלטו על ידי המחוזות היגאשיקאמו ונישהיקאמו.
באזור הייתה תעשיית משי משגשגת החל מתקופת מאייג'י עד תקופת טאישו. בשנות השלושים של המאה העשרים, הביקוש למשי גולמי ירד ביפן ומחוצה לה. כתוצאה מכך, קיצ'ירו טויוטה, בן דודו של אייג'י טויוטה, החל לחפש חלופות לתעסוקת משפחתו שהתבססה על אריגה באמצעות נול מכני. החיפוש לאחר חלופה, הוביל להקמת מפעל טויוטה שלימים נהפכה לחברת טויוטה - חברת כלי רכב טכנולוגיה. מתקן הייצור הראשון של החברה נבנה בעיר שנובמבר 1938.
ב-1 במרץ 1951, קורומו קיבלה מעמד של עיר וסיפחה אליה את הכפר טקהאשי ממחוז נישהיקאמו ב-30 בספטמבר 1956. בשל התהילה והחשיבות הכלכלית של החברה טיוטה, שהייתה המעסיק העיקרי של תושבי העיר, החליטה העיר קורומו לשנות שמה לשם המפעל - טויוטה. שם העיר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1959.
בשנת 1960, טויוטה קיבלה תואר של עיר אחות עם העיר: דטרויט שבמישיגן, ארצות הברית. עם השנים העיר התרחבה על ידי סיפוח העיירות קאמיגו (מחוז הקיקאי) ב-1 במרץ 1964, וטאקוקה (מחוז הקיקאי) ב-1 בספטמבר 1965. כך גם סנג (מחוז נישהיקאמו) ב-1 באפריל 1967, והכפר מטסודריה (מחוז היגאשיקאמו) ב-1 באפריל 1970.
בשנת 1979 פתחה רכבת נגויה מייטטסו קו החדש של טויוטה (טויוטה ליין), ובשנת 1988 נפתח קו הלולאה של איצ'י, ובכך השתפרה משמעותית את הגישה לעיר באמצעות הרכבת.
טויוטה הפכה לעיר ליבה (צורת יישוב יפנית) בשנת 1998, כתוצאה מעלייה באוכלוסיית העיר.
ב-25 במרץ 2005, אקספו 2005 נפתח עם האתר הראשי שלה נאגאקוטה ועוד פעילויות נוספות בסטו ובטויוטה. אקספו נמשך עד 25 בספטמבר 2005.
ב-1 באפריל 2005, טויוטה סיפחה את העיר פוג'יוקה, את הכפר אוברה (שניהם ממחוז נישהיקאמו), את הערים: אשי, אשוקה, אינאבו, ואת הכפר שימויאמה (כולם ממחוז היגאשיקאמו). מטרת סיפוחים אלו הייתה הרחבת העיר טויוטה.
מיטסורו אובה ואריק פפנר, כותבים של הוול סטריט ג'ורנל הצירו כי עד 2015 העיר התאוששה משפל כלכלי "כל כך עמוק שחלק היו משווים אותה לדטרויט".
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בצפון מרכז המחוז אאיצ'י, והיא העיר בעלת השטח הכי גדול במחוז. האזור הצפוני בעיר בנוי על שטח הררי וממוצע פסגות הגבעות בו עומד על 1000 מטרים מעל פני הים, רוב חלק זה נמצא בתוך הפארק הלאומי של אאיצ'י - קוגן. העיר גובלת מצפון עם מחוז נאגנו ומחוז גיפו. פני השטח במרכז העיר ובדרומה הם הרריים פחות ובעלי גבעות נמוכות ושטחי חקלאות רבים.
תחבורה

העיר טיוטה מרושתת היטב עם כבישים מהירים, זאת כתוצאה מכך שהיא מאופיינת כעיר הבירה של חברת טויוטה. עם זאת, טיוטה היא העיר הגדולה ביותר ביפן שלא מחוברת בתחנה לרכבת האומית היפנית (JNR) ולא ליורשה (JR).
כלכלה

המטה הראשי של חברת טויוטה ממוקם בבניין בן 14 קומות בעיר. בנוסף לכך, בעיר נמצא המפעל המקורי של הונשה, המפעל הראשון של טויוטה העוסקת בייצור המוני ונקרא בעבר מפעל "קורומו". וינוד יעקב מעיתון ההינדו תיאר את בניין המטה הראשי של החברה כ"צנוע". בשנת 2013 ראש החברה אקיו טויוטה דיווחה כי יש קושי שמירה על עובדים זרים במטה הראשי.
חינוך > מכללות ואוניברסיטאות

אוניברסיטת איצ'י גקוסן
מכון טכנולוגי איצ'י
מכללת טויוטה הלאומית לטכנולוגיה
מכללת איצ'י מיזוהו
אוניברסיטת אוקגאקואן - קמפוס טויוטה
אוניברסיטת צ'וקיו - קמפוס טויוטה
היפנים האדום הצלב טויוטה המכללה סיעוד
חינוך > חינוך יסודי ותיכון

בעיר יש 12 בתי ספר תיכוניים ציבוריים ו-8 בתי ספר תיכוניים פרטיים, 27 חטיבות ביניים ציבוריים ו-78 בתי ספר יסודיים ציבוריים. בעיר גם שתי חטיבות ביניים פרטיים ושני בתי ספר לחינוך מיוחד.
חינוך > בתי ספר בינלאומיים

Escola Alegria de Saber - בית הספר הברזילאי
Escola NECTAR - בית הספר היסודי הברזילאי
Escola Pintando o Sete - בית הספר היסודי הברזילאי
ערים תאומות

ארצות הברית דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
ארצות הברית בנד, אורגון, ארצות הברית
בריטניה דרבי, אנגליה, בריטניה
בריטניה דרום דרבישייר, אנגליה, בריטניה
הערות שוליים

↑  היסטוריית המפעל
1 2  רשימת ערים תאומות ארצות הברית - יפן (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4290348-8  MusicBrainz: fe317f61-54fe-44b0-bdab-058a910c7003  NDL: 00307284  NKC: ge432567  VIAF: 234720952   WorldCat (עם VIAF): 234720952
וספרם

ערך זה עוסק בעיר בחלקה המערבי של הונגריה ובירת מחוז וספרם. אם התכוונתם למחוז, ראו .
גשר אישטוואן הקדוש (Viadukt) - מסמליה של העיר
וֶספּרֵם (בהונגרית: Veszprém) היא עיר בחלקה המערבי של הונגריה, ובירת מחוז וספרם.
מיקום

וספרם יושבת על גדותיו של ערוץ הנחל שֵד (Séd), כ-110 ק"מ מבודפשט וכ-15 ק"מ צפונית לאגם בלטון. נתיבי התחבורה העיקריים שעוברים דרכה או בסמוך לה הם הכביש המהיר M7 והכבישים הראשיים 8 ו-82, וכן קווי מסילת ברזל.
היסטוריה

לפי מסורת מקומית העיר הוקמה על שבע גבעות: גבעת המצודה (Várhegy), גבעת בנדיקטוס הקדוש (Benedek-hegy), גבעת ירושלים (Jeruzsálem-hegy), גבעת בית הקברות (Temetőhegy), גבעת העדר (Gulyadomb), גבעת הגולגולתא (Kálvária-domb) וצ'רהאט (Cserhát).
על פי מקורות היסטוריים, המצודה של וספרם הייתה קיימת עוד לפני הכיבוש המדיארי.
המצודות של וספרם, אסטרגום, וסקשפהרוואר היו כנראה מצודות האבן ההונגריות הקדומות ביותר. הן נבנו בתקופת שלטונו של גזה הראשון, שבה הייתה עדיין נפוצה יותר בניית מצודות על תלוליות עפר מלאכותיות.
לעיר וספרם היה חלק חשוב בהשלטת הנצרות כדת הרשמית של הונגריה. המלך אישטוואן הראשון הביס את צבאו של יריבו העיקרי קופאן (Koppány) ליד וספרם. העיר הפכה למקום מושבה של הדיוקסיה הראשונה בהונגריה בשנת 1009, ולמושבה של ארכידיוקסיה ב-1993. מחוז וספרם הוא אחד מהמחוזות ההיסטוריים הראשונים בהונגריה.
וספרם הייתה מקום משכנה המועדף של המלכה גיזלה, אשתו של אישטוואן הראשון. במשך מאות שנים מלכוֹת הונגריה הוכתרו על ידי הבישוף של וספרם, ולכן היא נקראת גם "עיר המְלָכוֹת" (a Királynék városa) עד ימינו.
בתקופת פלישת המונגולים להונגריה המצודה הגנה על העיר והתוקפים לא הצליחו לכבשה.
בתקופת הכיבוש הטורקי העיר סבלה רבות ובין השנים 1552 ו-1684 היא עברה בין העות'מאנים לבין ההבסבורגים כ-10 פעמים.
המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הייתה תקופת פריחה וצמיחה לעיר. היא הפכה למרכז המסחרי של האזור בזכות שוק התבואה שהתפתח בה. אוכלוסייתה גדלה מ-2,500 ל-14,000 נפש. בתקופה זו נבנו רוב בניני המצודה הקיימים עד היום. התפתחות העיר נעצרה בגלל התנגדות אנשי הכנסייה למעבר קו מסילת הברזל הראשית שנסללה ב-1872 דרך העיר.
ב-1930 החלה צמיחה מחודשת עם הקמתם של מפעלי תעשייה ביטחונית בעיר. תנופת ההתפתחות שנעצרה בתקופת מלחמת העולם השנייה, חודשה בשנות ה-50 של המאה ה-20 עם בנייתם של מפעלים נוספים והקמת אוניברסיטה ומוסדות מחקר נלווים. אוכלוסיית העיר גדלה פי 3.5 במשך 40 שנה.
נתונים דמוגרפיים > קבוצות אתניות (מפקד אוכלוסין 2001)

הונגרים – 94.7%
גרמנים – 1.7%
צוענים – 0.3%
אוקראינים – 0.1%
לא השיבו – 5.1%
נתונים דמוגרפיים > דתות (מפקד אוכלוסין 2001)

קתולים – 57.5%
קלוויניסטים – 9.7%
לותרנים – 3.1%
אחרים – 0.7%
אתאיסטים – 19%
לא השיבו – 10%
קהילה יהודית

בין 1723 ל-1725 שלוש משפחות יהודיות התיישבו בוספרם וב-1736 היו בה 16 יהודים. עד 1830 הקהילה גדלה לכ-100 נפשות. בית הכנסת נבנה בשנת 1865. בית הספר היהודי שנוסד ב-1805 היה פעיל עד לפרוץ השואה ב-1944. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה ב-1869, הקהילה של וספרם הצטרפה לזרם הנאולוגי. רוב היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה. אוכלוסיית היהודים הגיעה לשיא ב-1880 כאשר מנתה 1800 נפשות, אך הצטמצמה ל-887 בשנת 1941. לאחר כניסת הגרמנים להונגריה ב-19 במרץ 1944, כ-880 מיהודי העיר נלקחו לאושוויץ ורק בודדים שבו. ב-1947 היו בעיר 84 יהודים.
בעיר עדיין קיים בית קברות יהודי ישן
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 754 |  |
| 1880 | 1,685 | 12,575 |
| 1910 | 1,275 |  |
| 1920 | 1,121 |  |
| 1930 | 850 |  |
| 1941 | 887 | 21,557 |
ילידי המקום

אדולף קֶלֶמֶן (1861 – 1917) היה רב ותאולוג הונגרי.
יוז'ף שווייצר (1922 – 2015) היה הרב הראשי של היהדות הנאולוגית בהונגריה, מדען, זוכה פרס סצ'ני, היסטוריון דת, פרופסור באוניברסיטה.
אישטוואן סומאהאזי (1864 – 1927) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי.
לאופולד אַאוּאֶר (1845 – 1930) היה כנר, מורה, מנצח ומלחין יהודי-הונגרי.
ז'יגמונד שימוני (במקור שטיינר, 1853 – 1919) היה אספרנטיסט, בלשן יהודי-הונגרי פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ינה שימוני (במקור שטיינר 1860 – 1944) היה דוקטור במדע המדינה יהודי-הונגרי, פרופסור באקדמיה למסחר, סופר ספרי עיון בגאוגרפיה.
אנה אנדייל (במקור אנגל, 1848 – 1874) הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה שנפטרה בגיל צעיר מאוד.
אימרה דצ'י (במקור דויטש 1881 – 1944?) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, נוירולוג, עורך, כותב ספרות מקצועית שניספה בשואת יהודי הונגריה.
דוד רידלי-כוהנה, במקור דוד כהן (1812 – 1892) היה כנר, מורה ומלחין יהודי-הונגרי.
ערים תאומות

| --- | --- |
 אסטוניה טרטו, אסטוניה  גרמניה בוטרופ, גרמניה  דנמרק Gladsaxe, דנמרק  גרמניה Passau, גרמניה  פולין טרנוב, פולין:  רומניה Sfântu Gheorghe, רומניה  צרפת Ottignies-Louvain-la-Neuve, צרפת  סלובקיה ניטרה, סלובקיה  ישראל טירת כרמל, ישראל (מ־1997)  פינלנד רובניימי, פינלנד
גלריית תמונות

הבזיליקה של וספרם
כיכר בעיר העתיקה
מדרגות בית הבירה
ארמון Nagypréposti
חורבות מנזר
פסל השילוש הקדוש
הקאפלה של גיזלה
מגדל מכבי האש
כיכר השילוש הקדוש
בנין מועצת המחוז
בית באקוני - מוזיאון אתנוגרפי פתוח
הספרייה המחוזית
עצמות המלכה גיזלה (שמורות בכנסייה)
פסל המלך אישטוון הראשון והמלכה גיזלה
משכנו של מושל המחוז (בעבר)
כנסייה ובית-ספר של "הגבירות האנגליות"
לקריאה נוספת

רנדולף ל. ברהם, וספרם, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 385–386), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Gesta Hungarorum text
↑  אוכלוסייה היסטורית, 1870 - 2001, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ההונגרית KSH
↑  A Detailed Gazetteer of the Republic of Hungary, 2012
↑  The Jewish Virtual Library
↑  [m_catalogue&view=detail&id=365&Itemid=20 בית הכנסת בוספרם]
↑  בית הקברות היהודי בוספרם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת וספרם |
| --- | --- | --- |
| יישובים | וספרם • באנד • ברנג • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטגאל • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564343405171  GND: 4063409-7  LCCN: n79072683  MusicBrainz: 5561a2ab-656a-4f35-9d24-fa23762403d2  NKC: ge328425  VIAF: 136029577   WorldCat (עם VIAF): 136029577 
המצודה של וספרם
שער המצודה
סטאת

| --- | --- |
דגל סטאתדגל סטאת

מרכז סטאת
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 מחוז:  קזבלנקה-סטאת
 גובה:  370 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  171,556 (2024)
 קואורדינטות:  33°00′08″N 7°37′11″W﻿ / ﻿33.002319°N 7.619801°W﻿ / 33.002319; -7.619801 
 http://www.settat-chaouia.net/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתסטאת(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתסטאת  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סטאת או זטּאט (בערבית: سطات, בברברית: ⵙⵟⵟⴰⵟ) היא עיר במרוקו שנמצאת בין בירת המדינה רבאט לבין מרקש, ובערך שעה נסיעה מהעיר קזבלנקה. נכון לשנת 2004 אוכלוסיית העיר מונה למעלה מ-116,000 בני אדם, וגובה העיר הוא כ-370 מטר מעל פני הים.
השם "סטאת" כנראה נובע משמו של שבט ברברי שהתיישב במקום.
העיר הפכה למרכז עירוני במאה ה-13, כתוצאה ממיקומה האסטרטגי בין דרום וצפון מרוקו. במהלך המאה ה-18 וה-19 התחזק מעמדה של העיר כמרכז סחר. עד שנות ה-50 של המאה ה-20 חל שגשוג רב בעיר שנפסק עם התפתחותה של קזבלנקה. בשנות ה-70 הוקמה אוניברסיטה בעיר.
ערים תאומות

צרפת טור, צרפת
ספרד בורגוס, ספרד
בנימין בראון

| --- | --- |

בנימין בראון, 2009
 לידה:  1 ביולי 1966 (בן 58) 
 ענף מדעי:  היסטוריה של עם ישראל, יהדות אורתודוקסית, יהדות, הלכה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (2007)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 בנובמבר 2005) 
 
בנימין בראון (נולד בי"ג בתמוז ה'תשכ"ו, 1 ביולי 1966) הוא חוקר יהדות ומחשבת ישראל, ראש החוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. נודע במחקריו על אודות היהדות האורתודוקסית, ובמיוחד החרדית, מן ההיבט התאולוגי, ההלכתי וההיסטורי. פרסם ספרים ומאמרים רבים על הפסיקה ההלכתית, תנועת המוסר והחסידות. במחקריו הוא משלב מושגים, דגמים וכלי ניתוח שמקורם בפילוסופיה הכללית, ובכלל זה בפילוסופיה של המשפט.
ביוגרפיה

בראון נולד בתל אביב, וגדל בבני ברק ב'שיכון ההסתדרות', אליה עברה משפחתו בילדותו. הוא למד בתיכון עירוני דתי רמת גן ('תיכון הרא"ה'). עם שחרורו מצה"ל (1986), נרשם ללימודי משפטים ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך תקופת לימודיו שימש כמבקר מוזיקה קלאסית וספרי עיון של המקומון 'ירושלים', ומדריך טיולים באזור ירושלים. לאחר שסיים תואר ראשון במשפטים (1993) עבד כעורך דין בתחום המשפט האזרחי, אך לאחר תקופה קצרה חזר ללימודי תואר שני במחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, וכן למד בבית מורשה בירושלים. את עבודת המוסמך שלו, שעסקה ב"דעת תורה ואמונת חכמים בהגות החרדית", כתב בשנת 1997, בהדרכת פרופ' אליעזר שביד. עבודת הדוקטור שלו נכתבה בהדרכתו של פרופ' אביעזר רביצקי, ואושרה בשנת 2003 תחת הכותרת: "החזון איש – הלכה, אמונה וחברה בפסקיו הבולטים בארץ ישראל (תרצ"ג-תשי"ד)".
בראון כתב ופרסם מאמרים במחקר ההגות החרדית וההלכה, ולימד בשורה של מוסדות להשכלה גבוהה: באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובבית מורשה. לאחר הפסקה בת כשנה לשם השלמת לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד (2004–2005) חזר בראון להוראה אקדמית, והחל לעבוד כחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה בתחום 'דת ומדינה', ולימים במרכז לחברה משותפת. בשנת 2007 התקבל כמרצה מן המניין באוניברסיטה העברית. בין השאר הוא מלמד גם פילוסופיה כללית. בין השנים 2023-2016 לימד אחת לשנתיים קורס בפילוסופיה פוליטית מודרנית במסגרת תוכנית הדוקטורנטים של פורום קהלת. בשנת 2024 סיים את עבודתו במכון הישראלי לדמוקרטיה. בסוף אותה שנה הצטרף כעמית מחקר בכיר למכון ון ליר בירושלים.
בשנת 1990 נישא לאיריס בראון (לבית הויזמן), העוסקת גם היא במחקר ההלכה והאורתודוקסיה היהודית. לזוג ארבעה ילדים. מתגורר בשכונת רמות בירושלים.
מחקריו > רקע

על אף שכמה חוקרים קדמו לו במחקר ההגות החרדית, בראון הוא ככל הנראה החוקר הראשון שעסק בתחום זה באופן מקיף ושיטתי. עיסוקו חובק את כל זרמי ההגות של היהדות החרדית - חסידים, ליטאים וספרדים - ואת כל תחומי היצירה התורנית: הלכה, מוסר, חסידות, 'השקפה' ועוד.
בכמה ממחקריו טוען בראון כי מרבית ההוגים החרדיים אינם מנסחים משנה תאולוגית סדורה, ואף מציגים את רעיונותיהם באורח מקוטע ומרושל. עם זאת, לעיתים ניכר כי ביסודם מונחת מערכת מגובשת של אמונות וערכים. מערכת זו מהווה לדעתו "תאולוגיה שלא מדעת", שאותה נדרש החוקר לחשוף ו"לתרגם" לקוראיו באמצעות הצגה סדורה ושיטתית של שברי הרעיונות המקוריים. שיטה זו ננקטת בין השאר במאמריו על דוקטרינת דעת תורה, על ההחמרה, על השקפתו של הרב שך ועוד.
גישתו זכתה לתהודה נרחבת בעולם המחקר ומחוצה לו. כמה ממחקריו צוטטו בפסקי דין של בית המשפט העליון, כגון בפסקי דין של בג"ץ בעניין גיוס בני הישיבות וב'בג"ץ הישיבות הקטנות', וכן בתקשורת, החרדית והכללית.
מחקריו > דעת תורה ומחקר המנהיגות החרדית

במחקריו על "דעת תורה" מתבררת תפיסת המנהיגות במגזר הליטאי, המתבססת על כך שגדול בתורה רוכש לעצמו יכולת לפסוק לא רק בנושאים תורניים והלכתיים צרופים אלא גם בנושאי פוליטיקה, מדינה והלכות חיים בכלל. בעוד שהמחקרים הקודמים על מושג עדכני זה התמקדו יותר בהיבטים ההיסטוריים-החברתיים של המושג, בראון מציג לראשונה את ההיבטים הרעיוניים שלו: הוא מברר את שורשיו בתפיסות מוקדמות יותר בהגות היהודית, במיוחד ברעיון ה"כולא בה" (לפיו הכל מצוי בתורה), עוקב אחר התפתחותו הרעיונית וקובע כי מדובר בסוג של תאולוגיה פוליטית יהודית. בספרו הקצר "לקראת דמוקרטיזציה במנהיגות החרדית?" הוא מנתח את השלבים בהתפתחות התפיסה של "דעת תורה", ואת יישומה של התפיסה על ידי המנהיגים חרדים במאה ה-20, בהם החזון איש, הרב שך והרב אלישיב. כמו כן הוא מעלה אפשרויות לגבי השלב הבא בתפיסת המנהיגות הליטאית: בעוד מנהיגותו של הרב שך התבססה על כריזמה, וחתרה להשלטת קו אידאולוגי אחיד, הרב אלישיב עסק בפרקטיקה ההלכתית ונקט גישה פרגמטית יותר, ולמעשה, הניח בכך ל"טכנוקרטים" שסביבו לשלוט. בראון חזה את אפשרות פיצולה של המנהיגות הליטאית ליותר מ'גדול' אחד, פיצול המהווה לדעתו צעד בכיוון של דמוקרטיזציה בדפוס המנהיגות החרדי, לאור העובדה שהיא מאפשרת לפרט לבחור את המנהיג המתאים לו ולהשקפתו. בראון הניח כי לתמורה זו לא יתלווה שינוי בתפיסה העקרונית של "דעת תורה", אלא היא תתקיים ברמת המעשה.
במאמרו 'להשכיל את רצון ה' מן המציאות' משווה בראון בין תפיסות דתיות-ציוניות, שטענו כי את רצון ה' אפשר ללמוד גם מן ההיסטוריה, לבין התפיסה החרדית, ששללה עמדה זו וביקשה ללמוד אותו רק מן התורה ומ'דעת תורה'. במאמרו על הרב שך פרש בראון את האידאולוגיה שייצגה יותר מכל את 'דעת תורה' בעיני החרדים הליטאים בשלהי המאה ה-20: התפיסה לפיה רק התורה נצחית ועמדה בניסיון ואילו כל האידאולוגיות המודרניות - ובכלל זה גם הציונות והדמוקרטיה - אינן אלא ניסויים בבני אדם.
בשנת תשע"ז יצא לאור הקובץ 'הגדולים: אישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל', בעריכתם של בראון ונסים ליאון. הספר, שהוקדש ליובלו של פרופ' מנחם פרידמן, כלל מאמרים כלליים על המנהיגות הרוחנית החרדית וכן מאמרים על 28 אישים שדמויותיהם השפיעו במישרין או בעקיפין על גיבוש החרדיות הישראלית, מן החתם סופר ועד הרב עובדיה יוסף. במבוא לקובץ זה מבטאים בראון וליאון את עמדתם העקרונית, לפיה הכרת מנהיגיה הרוחניים של חברה נחוצה להכרת האידיאלים שלה, ולפיכך מהווה נדבך חשוב בהבנתה, גם כאשר אידיאלים אלה נתפסים מראש כבלתי ניתנים להשגה לרוב רובם של אנשיה.