stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלל מיטלפונקט
מחזות שהוצגו

התקווה האחרונה של רחוב נחמני, תיאטרון חיפה, 1974
הקוף, תיאטרון חיפה, 1975
שרגא קטן, תיאטרון חיפה, 1975. נכתב גם כתסריט לסרט.
הגג, הבימה, 1976
מי תהום, הבימה, 1977, החאן 1988.
ויהי חור, צוותא, 1979 (נכתב עם יהושע סובול)
סטריפטיז אחרון, הוצג בצוותא ב-1980 ושוב ב-1988 וב-1995 הגרסה הראשונה נכתבה עם יהושע סובול.
בובה, תיאטרון חיפה, 1982. נכתב גם כתסריט לסרט.
מכולת, הוצג בהבימה, בבימוי עמית גזית, בשנת 1982, הוצג בשנית, בבימויו של מיטלפונקט, בקופרודוקציה של הקאמרי ובית ליסין ב-2010.
עמוד העץ, צוותא, 1983 (נכתב עם יהושע סובול)
אנשים בלילה, צוותא, 1984 (נכתב עם יהושע סובול)
פירוד זמני, הוצג בהבימה, בבימוי מיטלפונקט, בשנת 1985.
טירונות, הוצג בתיאטרון צה"ל, 1985, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער 2005
נטושים, בית לסין, 1986
מאמי (אופרת רוק), הוצגה בצוותא ב-1986, ובהבימה, אוקטובר 2002, הוא עצמו ביים, מוזיקה יוסי מר-חיים ואהוד בנאי, תלבושות יובל כספין, תפאורה איתן לוי.
נהג, ציירת, תיאטרון באר שבע, 1988; גרסה שנייה הוצגה ב-2006 בבית ליסין
שם המשחק, תיאטרון באר שבע, 1989
מפיסטו, (על פי קלאוס מאן), תיאטרון באר שבע, 1989; התיאטרון הקאמרי, 2016
שלושה בלילה, בית לסין, 1990
הנאהבים, תיאטרון באר שבע, 1991
סמארה (אופרת רוק) צוותא, 1992
אחים לנשק, תיאטרון באר שבע, 1992
אם הבית, תיאטרון באר שבע, 1993. גרסה שנייה עלתה בתיאטרון הבימה ב-2013
גורודיש, הוצג בתיאטרון הקאמרי, בבימוי מיטלפונקט, בשנת 1993 ופעם נוספת ("גרסת 2015") בקאמרי בעונת 2014/2015
בויטרה, הוצג בקאמרי, בבימוי מיטלפונקט, בשנת 1995
גן עדן דרום, בית לסין, 1996
אדון וולף, הוצג בקאמרי, בבמוי אילן רונן, בשנת 1997
השחקן, הוצג בקאמרי, בבימוי מיטלפונקט, בשנת 1998
מדריך למטייל בוורשה, הבימה 1999; גרסה שנייה עלתה בתיאטרון היידישפיל ב-2013; גרסה שלישית עלתה בתיאטרון העברי ב-2023
איסמעיליה, בית ליסין, 2002; הקאמרי, 2017
עיר הנפט, הוצג בקאמרי ב-2004
התאונה, הועלה בתיאטרון בית ליסין ב-2003, ועלה גם בתיאטראות באירופה וארצות הברית
ריגוש, הועלה בתיאטרון בית ליסין בין השנים 2005 ל-2007
גוד ביי, אפריקה, הועלה בבית ליסין בשנת 2007
אנדה, הועלה בבית ליסין בשנת 2008
מסילה לדמשק, הוצג בתיאטרון הבימה, 2010
מקסי ואני, הוצג בתיאטרון בית ליסין, 2012
אז, בפראג, הוצג בתיאטרון בית ליסין, 2013
חברים של חברים, הוצג בקאמרי, 2014
הזאבים, הוצג בקאמרי, 2016
הנוקמים, סיפור אהבה, הוצג בהבימה, 2022
מחזות שהוצגו > מחזות שיצאו לאור בדפוס

מי תהום, הקיבוץ המאוחד, 1979.
מכולת, אור עם, 1982.
בובה, אור עם, 1982.
פירוד זמני, אור עם, 1985.
נהג, ציירת, אור עם, 1988.
אחים לנשק, כנרת, 1992.
גורודיש, אור עם, 1993.
אם הבית, אור עם, 1993.
השחקן ; גן עדן דרום, גוונים, 1998.
המדריך למטייל בוורשה, גוונים, 1999. הוצג בהבימה, הבמאי הלל מיטלפונקט, מוזיקה רונן בן-דוד, תפאורה אדריאן ווקס, מרס 1993.
חבילות מאמריקה ; אסמעיליה, גוונים, 2003. הוצג בהבימה, הבמאי רוני פינקוביץ', מוזיקה אבי בללי, דצמבר 2000.
עיר הנפט, גוונים, 2005.
התאונה, גוונים
אנדה, גוונים, תשס"ט 2009.
מקסי ואני, גוונים, 2012.
אז, בפראג, גוונים, 2013
הזאבים, גוונים, 2016
מחזות שהוצגו > מחזות שתרגם

תמורה קטנה, מחזה בשני חלקים, מאת פיטר גיל, בית צבי, 1982.
קומיקאים, מאת טרבור גריפית, מרכז ישראלי לדרמה, 1984.
צילו של אקדחן, טרגדיה בשתי מערכות, מאת שון או'קייסי, מרכז ישראלי לדרמה, 1984.
עקומים, מאת מרטין שרמן, אור עם, תל אביב, 1983.
כותרת ראשית, מחזה, מאת בן הכט וצ'ארלס מקארתור, מרכז ישראלי לדרמה, 1984.
מראה מעל הגשר, מחזה, מאת ארתור מילר, 2009
לקריאה נוספת

נורית נתנאל, "מראות נשברות - ייצוג הישראליות ועיצובה במחזותיהם של יהושע סובול והלל מיטלפונקט", הוצאת הקיבוץ המאוחד ומכון מופ"ת, 2012.
הלל מיטלפונקט, אנדה, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 407–414, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  על אזרחי עם אילן בירן, גלי צה"ל, 15 בספטמבר 2012
↑   נירית אנדרמן, "מאמי" חוזרת ויכול להיות שהפעם זה יגלוש לאלימות פיזית, באתר הארץ, 25 ביוני 2018
↑   שני ליטמן, "מאמי" הוא אחד הסרטים המרגשים והחזקים שנוצרו כאן בשנים האחרונות, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2019
↑   אורי קליין, הרווחנו: העיבוד הקולנועי המרגש ל"מאמי" מגיע ישר לטלוויזיה, באתר הארץ, 24 במרץ 2020
↑  ציפי שוחט, הלל מיטלפונקט כובש את העולם, באתר הארץ, 1 בינואר 2009
↑  ציפי שוחט, הלל מיטלפונקט באנגליה, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2008
↑  טל פרי, ‏בחזרה לימי המנדט, באתר גלובס, 21 במרץ 2010
↑  ציפי שוחט, הלל מיטלפונקט מונה למחזאי הבית של בית לסין, באתר הארץ, 5 ביולי 2006
↑  יואב בירנברג, "פעם הטריד אותי מה יהיה המחזה הבא שלי, היום העשייה הגדולה כבר מאחוריי", באתר ynet, 18 בספטמבר 2024
↑  שבח פרידלר, התהום כמישור שטוח להפליא - "מי תהום" מאת הלל מיטלפונקט, הפקת תיאטרון החאן, כל העיר, 5 בפברואר 1988
↑  שוש אביגל, ביקורת תיאטרון - במיטה עם העם היהודי, כותרת ראשית, 12 בדצמבר 1984
↑  ציפי שוחט, מיטלפונקט הולך לתיכון, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2005
↑  מיכאל הנדלזלץ, "מפיסטו": זהירות, רק שחקן, באתר הארץ, 16 במרץ 2016
↑  שוש אביגל, בכורה / מחזה קטן לחמישה שחקנים רגישים - "הנאהבים", מאת הלל מיטלפונקט, חדשות, 5 במאי 1991
↑  ציפי שוחט, גרסה מעודכנת למחזהו של הלל מיטלפונקט "אם הבית", באתר הארץ, 15 באוקטובר 2006
↑   מיכאל הנדלזלץ, "גורודיש": הצגה יותר חשובה מעצמה, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2014
↑  איתן בלום, למה היה צריך להעלות מחדש את ההצגה האנכרוניסטית הזאת?, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2017
↑  הארץ, התאונה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2003
↑  ציפי שוחט, הלל מיטלפונקט כובש את העולם, באתר הארץ, 1 בינואר 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, חיים, שקרים ווידאוטייפ, באתר הארץ, 7 בפברואר 2006
איתן בר-יוסף, עכבר העיר ת"א, פיהוק, באתר הארץ, 5 במרץ 2006
↑  ציפי שוחט, הצגה חדשה: גוד ביי, אפריקה, באתר הארץ, 18 ביולי 2007
קובי ניב, ‏און ושלטון, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2008
↑  מיכאל הנדלזלץ, המחזה השערוריתי של הלל מיטלפונקט, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2008
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, מסילה לדמשק: אמת שאפשר לחיות אתה, באתר הארץ, 13 באפריל 2010
איתן בר יוסף, עכבר העיר, מסילה לדמשק: מפגן של פעלתנות מופרזת ויצירתיות יתר, באתר הארץ, 14 באפריל 2010
טל לוין, עכבר העיר, מסילה לדמשק: ההיסטוריה הרגה את הדרמה, באתר הארץ, 9 באפריל 2010
↑  מיכאל הנדלזלץ, מקסי ואני של הלל מיטלפונקט, באתר הארץ, 14 בפברואר 2012
↑  אייל מלובן, עכבר העיר, הלל מיטלפונקט: "אני כותב את עצמי", באתר הארץ, 22 בפברואר 2013
↑   מיכאל הנדלזלץ, "חברים של חברים": הקרום הדביק של הישראליות, באתר הארץ, 1 ביוני 2014
↑  ביקורות:
מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, "הזאבים": הרוויזיוניסטים עושים את העבודה, באתר הארץ, 28 ביולי 2016
מיכאל הנדלזלץ, "הזאבים": משל הבצל הציוני, באתר הארץ, 28 ביולי 2016
↑  מיכאל הנדלזלץ, בזכות המשחק, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297344305171  BnF: cb15002852s (data)  GND: 1070186791  ISNI: 0000 0000 6661 7637  LCCN: n87814187  MusicBrainz: 5e433459-c61d-447f-93bf-c3e3ee6e49e0  NKC: xx0284268  NTA: 314410678  VIAF: 34730991   WorldCat (עם VIAF): 34730991
שדה סופי

באלגברה, שדה סופי הוא שדה שיש בו מספר סופי של איברים. הגודל של כל שדה סופי הוא חזקה שלמה של מספר ראשוני; ולכל חזקה כזו, יש שדה אחד ויחיד (עד כדי איזומורפיזם) מן הגודל המתאים. המבנה שלהם (לרבות תת-שדות, בסיסים וסדר של איברים) מוכר היטב.
לשדות סופיים יש שימושים רבים, בין היתר בתורת המספרים, קומבינטוריקה, גאומטריה, תורת הקודים וקריפטוגרפיה. את השדות הסופיים קל לפתח במסגרת תורת גלואה, ומשום כך הם קרויים שדות גלואה, על-שמו של אווריסט גלואה.
קיום ויחידות של שדות סופיים

לכל מספר ראשוני  p, קבוצת המספרים המתחלקים ב- p היא אידיאל מקסימלי של חוג המספרים השלמים, והמנה  \mathbb {Z} /p\mathbb {Z}  היא שדה בגודל  p. בשדה הזה, פעולות החיבור והכפל מחושבות מודולו  p.
יהי  F שדה סופי. לשדה יש מאפיין, שהוא בהכרח מספר ראשוני  p (ולא אפס). משום כך, השדה  F מכיל עותק של "השדה הראשוני",  \mathbb {Z} /p\mathbb {Z} . מכאן נובע ש- F הוא מרחב וקטורי מעל  \mathbb {Z} /p\mathbb {Z} , ומכאן שמספר האיברים שלו הוא  |F|=p^{n} עבור מספר שלם  n.
קיום. יהי  K שדה הפיצול של הפולינום  f(t)=t^{p^{n}}-t מעל השדה  \mathbb {Z} /p\mathbb {Z}  (לפי תורת גלואה, יש שדה יחיד כזה, עד-כדי איזומורפיזם). בשדה  K מתקיימות הזהויות  (ab)^{p}=a^{p}b^{p} ו- (a+b)^{p}=a^{p}+b^{p}; מכאן שאוסף הפתרונות  K_{0}=\{a\in K:a^{p^{n}}-a=0\} סגור לחיבור ולכפל; ולכן הוא מהווה תת-שדה של  K; הפולינום  f מתפצל ב- K_{0} (המכיל את כל השורשים של  f), ולכן  K=K_{0}. אבל הפולינום  f הוא פולינום ספרבילי, ולכן יש לו בדיוק  \deg(f)=p^{n} פתרונות - מכאן ש- K שדה בעל  p^{n} איברים.
יחידות. כל איבר בשדה בן  p^{n} איברים מקיים את הזהות  x^{p^{n}}=x, ולכן הוא מהווה שדה פיצול של  f; מכאן שיש רק שדה אחד כזה. את השדה הזה מסמנים ב- \mathbb {F} _{p^{n}}.
חבורת גלואה של הרחבה של שדות סופיים,  \mathbb {F} _{q^{n}}/\mathbb {F} _{q} כאשר  q חזקה של ראשוני, היא חבורה ציקלית מסדר  n, הנוצרת על ידי אוטומורפיזם פרובניוס  x\mapsto x^{q}. כל ההרחבות של שדות סופיים הן ספרביליות.
לפי המשפט הקטן של ודרברן, השדות הסופיים הם החוגים הסופיים היחידים ללא מחלקי אפס.
דוגמה

השדה  \mathbb {F} _{4}, קיים ויחיד, כי 4 הוא חזקה של מספר ראשוני, אבל הוא לא חוג המספרים השלמים מודולו 4,  \mathbb {Z} _{4}, כי חוג זה מכיל מחלק אפס.
נשים לב ש-  4=2^{2}, ו-2 הוא מספר ראשוני, ולכן  \mathbb {F} _{4} הוא הרחבה של השדה  \mathbb {F} _{2}=\mathbb {Z} _{2}, ומעלת ההרחבה היא 2. באופן כללי, ניתן ליצור הרחבה ממעלה n על ידי הוספת שורש של פולינום אי פריק ממעלה  n לשדה המקורי, ולכן הבעיה של יצירת שדה בן ארבעה איברים היא הבעיה של מציאת פולינום ריבועי אי פריק מעל  \mathbb {Z} _{2}. קל לראות שהפולינום הריבועי האי פריק היחיד בחוג הפולינומים  \mathbb {Z} _{2}[x] הוא  x^{2}+x+1 - זהו פולינום אי פריק כיוון שהוא פולינום ריבועי בלי שורש בשדה, מה שאפשר לוודא על ידי בדיקת כל האפשרויות. נוסיף שורש של הפולינום לשדה, ונסמן את השורש ב- c. קל לראות שמתקבל השדה  \mathbb {F} _{4}=\left\{0,1,c,c+1\right\} כאשר פעולות החיבור והכפל בו נקבעות לפי השיווינות  x+x=0 לכל  x ו- c^{2}+c+1=0. מכאן מתקבל לדוגמה השוויון  c^{2}=c^{-1}=c+1, ואת הביטוי  {\frac {c^{3}+c}{c+1}} אפשר לפשט לביטוי 1.
פולינומים אי-פריקים

אם  g הוא פולינום אי-פריק ממעלה  n מעל השדה  \mathbb {F} _{q}, אז הוא מחלק את  f(x)=x^{q^{n}}-x; מצד שני, הפירוק של  f לגורמים אי-פריקים כולל את כל הפולינומים האי-פריקים המתוקנים, ממעלה המחלקת את  n. אם נסמן ב- a_{d}(q) את מספר הפולינומים המתוקנים האי-פריקים ממעלה  d, מתקבלת מכאן הנוסחה  \sum _{d|n}da_{d}(q)=q^{n}. אפשר להפוך את הסדר בעזרת נוסחת ההיפוך של מביוס -  a_{n}(q)={\frac {1}{n}}\sum _{d|n}\mu (n/d)q^{d}. הגורם המשמעותי ביותר בסכום זה הוא הגורם המתאים ל- d=n, ולכן  a_{n}(q)\approx {\frac {1}{n}}q^{n}.
שעה היסטורית

| --- | --- |

 סוגה:  שיחה בסוגיות היסטוריות בסגנון סיפורי
 מנחים:  פרופ' מיכאל הרסגור, אלכס אנסקי, ערן סבאג, ליעד מודריק
 פסקול:  מוזיקה קלאסית ומוזיקה עממית
 מספר פרקים:  687
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  גלי צה"ל
 תקופת שידור מקורית:  1983–2013
שעה היסטורית הייתה תוכנית רדיו שהוגשה בכל יום שישי בגלי צה"ל, בין השעות 19:00 – 20:00. התוכנית עסקה בנושאים היסטוריים, כל תוכנית עסקה בנושא אחר. מטרת התוכנית הייתה להביא את ההיסטוריה בפני המאזינים בסגנון סיפורי משעשע ומעניין.
שידור התוכנית החל בשנת 1983 והיא שודרה ברציפות עד קיץ 2013 (כולל שידורים חוזרים). התוכנית הוקמה ביוזמת של דן פרת ואלכס אנסקי. במשך השנים הוגשו למעלה מ-600 תוכניות (עד ל-7 באוגוסט 2009 שודרו 628 תוכניות). את התוכנית הנחה פרופ' מיכאל הרסגור, היסטוריון שהתמחה בהיסטוריה של ימי הביניים באירופה. לצד הרסגור הנחו במשך השנים שלושה שדרנים. המנחה השותף הראשון היה אלכס אנסקי, אשר הנחה את התוכנית במשך 21 שנים עד לפרישתו לגמלאות מגלי צה"ל בשנת 2005. את אנסקי החליף השדרן ערן סבאג אשר היה מנחה שותף למשך שנה ופרש ללימודי דוקטורט. לאחר פרישתו הנחתה את התוכנית השדרנית ליעד מודריק. בתוכנית שהוגשה ב-27 בספטמבר 2003 חגגה התוכנית 20 שנה.
התוכנית הוגשה בסגנון של שיחה בין ההיסטוריון מיכאל הרסגור למנחה הנוסף שהוא השואל התם שאינו מתמצא בנושא. הוא שואל את השאלות והרסגור עונה ומסביר. הרסגור ירד לפרטים קטנים, אבל עם זאת הגיש את התמונה כולה בשילוב של הומור. בתוכנית שולבו קטעי מוזיקה המותאמים לנושא התוכנית הספציפית. התוכניות שהוגשו לאורך השנים עסקו בעיקר בהיסטוריה של אירופה.
התוכנית זכתה להומאז' סאטירי שהפך לפינה קבועה בתוכנית הערב של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.
לאחר פטירתו של הרסגור ב-2011, התוכנית המשיכה את רצף השידור, על ידי שידור חוזר של פרקים ישנים עד קיץ 2013.
ראו גם

קטעים בהיסטוריה
לשחק כדורת לבד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רוברט פטנאם
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 נושא:  ארצות הברית, התפתחות חברתית, תנאים חברתיים 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  Simon & Schuster
 תאריך הוצאה:  2000
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0743203046
 
לשחק כדורת לבד: קריסתה ותחייתה של הקהילה האמריקנית (באנגלית: Bowling Alone: America’s Declining Social Capital) הוא ספרו של רוברט פטנאם שפורסם בשנת 2000.
רקע

רוברט פטנאם, פרופסור למדיניות בבית-הספר לממשל על-שם קנדי באוניברסיטת הרווארד, פרסם ב-1995 בכתב העת Democracy את המאמר "לשחק כדורת לבד: ירידת ההון החברתי של אמריקה" ("Bowling Alone: America’s Declining Social Capital"). על בסיס מאמר זה פרסם פטנאם חמש שנים לאחר מכן את הספר "לשחק כדורת לבד: קריסתה ותחייתה של הקהילה האמריקנית". התזה המרכזית של המאמר והספר עוסקת בירידת ההון חברתי (Social Capital) בארצות הברית בשליש האחרון של המאה ה-20. פטנאם מראה כיצד קשרי המשפחה, החברות, הקשרים השכונתיים והדמוקרטיה – התרופפו וחלה ירידה במעורבות החברתית של אנשים. הוא טען שהשחיקה במערכות היחסים והקשרים החברתיים, מאיימת על בריאות החברה, ומזהיר כי ההון החברתי, המאחד את החברה האמריקאית מתמוטט, והחברה האזרחית נחלשת.
מקור השם

בסוף הפרק הראשון של הספר מספר פטנאם על שני אנשים, הראשון פנסיונר אפרו-אמריקאי בן 64, עובד לשעבר בבית חולים, והשני רואה חשבון לבן בן 33. רואה החשבון תרם ב-1997 כליה לפנסיונר. המשותף בין השניין הוא ששניהם לקחו חלק באותה ליגת כדורת, במועדון מקומי בו שיחקו.
פטנאם מסביר, שהאמריקאים ממשיכים כיום (בשנת 2000) לשחק כדורת, אבל לא בליגות, אלא במשחק עצמאי, שאינו מייצר קשרים חברתיים בין אנשים. ליגת הכדורת אפשרה קשר חברתי שכיום לא קיים, והוא ששמר על החברה האמריקנית.
הון חברתי

המונח המרכזי בספר, הון חברתי (Social Capital), מתאר את חשיבות הקשרים החברתיים בין אנשים. לדעתו בקשרים יש לאנשים רווח אישי והשפעה חברתית. הם מאפשרים מתן אמון באחרים וקבלת עזרה. בקהילה שבה הון חברתי תהיה פחות פשיעה ושחיתות פוליטית; הון חברתי זה נבנה באמצעות ארגונים חברתיים.
הון חברתי > הון חברתי מלכד והון חברתי מגשר

פטנאם מבחין בין שני סוגי הון חברתי. הראשון הוא הון חברתי מלכד (Bonding Social Capital), המתייחס לקשרים חברתיים בין אנשים דומים המשתייכים לאותה קבוצה: בני משפחה, חברים, שייכות לאותו מעמד חברתי, בעלי השקפות פוליטיות דומות. השני הוא הון חברתי מגשר (Bridging Social Capital), המתייחס לקשרים בין אנשים מרקע שונה: דת, גזע או מוצא שונים, מעמד שונה או השקפות פוליטיות שונות. שני סוגי הקשרים חשובים לבניית חברה, הסוג השני חשוב יותר לבניית חברה דמוקרטית ופלורליסטית.
החלשות הקשרים החברתיים באמריקה

פטנאם בדק מספר גדול של תחומים, ובכולם מצא כי יש שחיקה בהון החברתי האמריקני:
מעורבות פוליטית: בין השנים 1960 ל-2000 נצפתה ירידה חדה באחוזי ההצבעה של אמריקנים. במקביל, נצפתה ירידה בעניין שאמריקנים גילו בפוליטיקה ובידע שלהם בתחום. פחות אמריקאים פעלו עבור מפלגה כלשהי, השתתפו באסיפות פוליטיות, חתמו על עצומות, כתבו מכתבים לעיתון או פנו לנציגיהם בקונגרס או בסנאט.
מעורבות אזרחית: בשליש האחרון של המאה העשרים ירדה החברות בארגונים חברתיים בשיעור של בין 10 ל-20 אחוז, ובמקביל צנחה באופן ניכר המעורבות הפעילה במועדונים ובארגונים התנדבותיים. רבים המשיכו לטעון כי הם "חברים", אולם לא הקדישו זמן לארגונים קהילתיים, לא השתתפו בפעילות ופגישות ולא מילאו בהם תפקידים.
השתתפות בחיי קהילה דתית: לכנסיות ולארגונים דתיים יש חשיבות מיוחדת בחברה האזרחית האמריקנית, וההשתתפות הדתית היא השתקפות של המעורבות האזרחית; גם כאן חלה ירידה בעשורים האחרונים של המאה העשרים. בולט במיוחד הפער בין הדורות - הצעירים מעורבים פחות. האמריקאים הולכים פחות לכנסייה, והכנסיות שאליהן הם הולכים מחויבות פחות לקהילה הרחבה.
קשרים חברתיים לא פורמליים: בעשור האחרון של המאה ה-20 בילו האמריקאים פחות זמן עם חבריהם ושכניהם בשיחה, נפגשו פחות ובקרו פחות זה את זה. הם מבלים פחות בפעילות הדורשת אינטראקציה חברתית וצופים יותר בטלוויזיה. אנשים מכירים ומתראים פחות עם שכנים וחברים ותיקים.
הסיבות להיחלשות הקשרים

פטנאם מנה מספר גורמים מרכזיים שהביאו להיחלשות הקשרים:
אנשים מוטרדים מבעיות כלכליות חשים מחסור בכסף, שגרם לשינוי במבנה המשפחה האמריקנית למשפחה שבה שני בני הזוג עובדים. המעבר פגע ביכולת של נשים להשתתף בפעילות חברתית.
שינוי תכוף במקום מגורים, מגמת הפרבר והיוממות – אנשים מחליפים בתכיפות מקום מגורים ולא נוצרות קהילות בעלות קשרים חזקים. אנשים המתגוררים בערים הגדולות (במרכז או בפרברים) מדווחים על קשרים חברתיים מועטים, פחות השתייכות למועדונים ולכנסייה ופחות מעורבות חברתית.
טכנולוגיה ותקשורת המונים – צריכת חדשות ובידור הפכו לאינדיבידואליים. כל אחד בזמנו ולבדו מקשיב למוזיקה או צופה בטלוויזיה, בכבלים או בלוויין. אנשים נשארים בבית ויש ירידה בתחום של בילוי משותף. פחות אנשים קוראים עיתונים ומתעניינים בחיי החברה והפוליטיקה. הגורם המרכזי – חילופי דורות. הדור הקודם שהיה בעל מחויבות ומעורבות חברתית מתחלף בדור מעורב פחות של ילדיהם ונכדיהם.
מאמר המשך

בשנת 2010 פרסם פטנאם ביחד עם תומאס מאמר בשם עדיין משחק כדורת לבד ?". המציג תמונה שונה לגבי חלק מן האמריקאים. פטנאם טען כי פיגועי 11 בספטמבר 2001 גרמו לעליה דרמטית בעניין שמגלים צעירים בפוליטיקה האמריקנית ובעניינים ציבוריים. בין 2000 ל-2008 אחוזי ההצבעה של צעירים מתחת לגיל 30 עלו יותר מפי שלושה יחסית לאלו של בני יותר מ-30. הקמפיין של ברק אובמה ניצל את הגל של מעורבות הצעירים ותרם לו.
אולם מדובר רק בחלק מצעירי אמריקה. העלייה במעורבות החברתית, הציבורית והפוליטית באה לידי ביטוי אצל בוגרי המכללות והאוניברסיטאות בני המעמד הגבוה והבינוני. בני מעמד הפועלים מתנתקים מן החברה. פטנאם מזהיר כי ארצות הברית עשויה להפוך מארץ האפשרויות לחברה מעמדית שאינה מאפשרת ניעות חברתית.
לקריאה נוספת

Putnam, Robert D. (1995). Bowling Alone: America's Declining Social Capital. Journal of Democracy 6 (1): 65-78
Putnam, Robert D. (2000). Bowling Alone: The Collapse and Revival of American Community. New-york: Simon & Schuster
Putnam, R. D., & Sander, T. H. (2010). Still bowling alone?: The post-9/11 split. Journal of Democracy 21(1): 9-16
פרשת מעטפות הכסף

פרשת מעטפות הכסף או פרשת טלנסקי הם כינויים לפרשת שחיתות בה היה מעורב ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט. בפסק הדין בבית המשפט המחוזי נקבע כי אולמרט קיבל במהלך כהונתו כראש עיריית ירושלים וכשר התמ"ת כספים שלא כדין ממגייס הכספים משה טלנסקי, במעטפות אשר הכילו כסף מזומן. טענת ההגנה שלו, כי כספים אלו התקבלו על פי חוק לצורך מימון קמפיין הבחירות בו השתתף, נדחתה.
בתחילה, ביולי 2012, זוכה אולמרט בפרשה זו, אולם לאחר ערעור שכלל הצגת ראיות חדשות הוא הורשע במאי 2015 במרמה והפרת אמונים ובקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ונדון ל-8 חודשי מאסר וקנס בסך 100,000 ש"ח. ערעורו לבית המשפט העליון נדחה.
החקירה

בסוף אפריל 2008, בעקבות חשדות שעלו נגד ראש הממשלה המכהן, אהוד אולמרט, במסגרת חקירות אחרות שהתנהלו נגדו באותה העת, התיר היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, לפתוח בחקירה על קבלת כספים שלא כדין. על פי החשדות הועברו שלא כדין כספים במהלך השנים 1993–2002 למקורבי אולמרט, שולה זקן ואורי מסר, ממגייס התרומות האמריקאי משה טלנסקי, שההיכרות בינו ובין אולמרט החלה בתחילת שנות ה-90.
עם הסרת צו איסור הפרסום, במוצאי יום העצמאות, ב-8 במאי, כינס אולמרט מסיבת עיתונאים בה הכחיש את המיוחס לו והכריז כי בכוונתו להישאר בתפקידו ולהילחם על חפותו. במסגרת חקירת המשטרה בפרשה זו, נחקר ראש הממשלה פעמיים במעונו בירושלים. על פי הדלפות שפורסמו בעיתונות, במהלך חקירות אלה הכחיש אולמרט קבלת כספים שלא כדין, וטען כי לא ידע על העברות הכספים, עליהן הופקדו שולה זקן ואורי מסר.
המשפט

לנוכח החשש כי טלנסקי יעזוב את ישראל עוד לפני השלמת החקירה, החליטו בפרקליטות המדינה לגבות ממנו עדות מוקדמת בבית המשפט המחוזי בירושלים. פרקליטיו של אולמרט ערערו פעמיים על החלטה זו אך ערעורם נדחה, וב-27 במאי נגבה מטלנסקי חלקה הראשון של עדותו בבית המשפט. בעדות זו, שתוארה באמצעי התקשורת כחמורה ודרמטית, תיאר טלנסקי מקרים שבהם העביר מזומנים לאהוד אולמרט בזמן שהותו של האחרון בארצות הברית. לדבריו, כספים אלה שימשו גם להנאות אישיות של אולמרט, כגון חופשה משפחתית באיטליה, שדרוג מחלקה בטיסות לארצות הברית וקניית מוצרי מותרות כגון סיגרים ועטים יוקרתיים. טלנסקי אמר בעדותו כי חש רגשי אהבה והערכה כלפי אהוד אולמרט וזו הסיבה שהביאה אותו להעביר אליו סכומי כסף גדולים כל כך במזומן.
במשפט שנערך בבית המשפט המחוזי בירושלים נקבע שבשנת 1993, כאשר אולמרט התמודד על ראשות עיריית ירושלים, תמך בו טלנסקי בתרומות אישיות ובגיוס תרומות, בסכומים שהצטברו במהלך השנים למאות אלפי דולרים. סכומים של יותר מ-100,000 דולר הועברו במזומן במעטפות. כן נקבע שכשר התמ"ת נתן אולמרט לטלנסקי מכתבי המלצה לאנשי העסקים יצחק תשובה ושלדון אדלסון.
בהכרעת הדין, שניתנה ביולי 2012, ציינו השופטים:
עם זאת, קבע בית המשפט, שמעשיו של אולמרט לא הביאו "לחציית הגבול שבין המישור האתי והמשמעתי למישור הפלילי", ולכן מצא את אולמרט זכאי בפרשה זו.
במקביל דן בית המשפט בסכומי כסף גדולים במזומן, שבשיאם הגיעו ליותר מ-300,000 דולר, שאותם החזיק עו"ד אורי מסר למען אולמרט, בתקופה שבה כיהן כשר התמ"ת, תחילה בכספת במשרדו ואחר כך בכספת בבנק לאומי. קופת מזומנים זו הייתה ידועה רק למסר, לאולמרט ולשולה זקן, והיא נסגרה בתחילת 2006 ביוזמת מסר, שנתן את שארית הקופה, בסך 150,000 דולר במזומן, לזקן.
בית המשפט הביע אי-נחת מהתנהלות זו ומדברי אולמרט:
החזקת סכומי כסף גדולים במזומן בדולרים, ללא רישום, ללא דיווח, כאשר עצם החזקתם ידועה לשלושה אנשים בלבד, נאמנים זה לזה באופן מוחלט, וכאשר השימוש בכסף, שבסופו של דבר חלק ממנו נעלם באופן מסתורי, נעשה ללא כל תיעוד וללא הוכחה. כל אלה ביחד מציגים תמונה של החזקת מזומנים רבים באופן סמוי. לטענת התביעה, הכספים הללו נוהלו והוצאו ככספים פרטיים ועל-כן הם פרטיים. לטענת ההגנה, הכספים הללו הם כספים פוליטיים שהתקבלו כתרומות מותרות שאינן חייבות בדיווח. לעיל קבענו כי לא הוכחה טענת המאשימה כי מדובר בכספים פרטיים.
עם זאת, גם במקרה זה קבע בית המשפט שאין במעשיו של אולמרט עבירה פלילית.
הפרקליטות הגישה ערעור לבית המשפט עליון ובנוסף ביקשה להגיש במסגרת הערעור ראיות חדשות - שמונה הקלטות שהקליטה שולה זקן את אהוד אולמרט. בית המשפט העליון נענה לבקשת הפרקליטות, והורה על החזרת התיק לבית המשפט המחוזי לגביית הראיות ולמתן פסק-דין משלים בקשר לפרשת טלנסקי. מן הקלטות עלה בבירור, כי מתוך הקופה שהוחזקה על ידי עו"ד מסר שילם אולמרט לזקן עשרות אלפי דולרים כ"השלמה" למשכורתה כעובדת מדינה. שימוש זה בכספי הקופה נתפס כשימוש "פרטי" מובהק.
במרץ 2015 הורשע אולמרט בעבירות של מרמה והפרת אמונים וקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ובהמשך נגזר עליו עונש של 8 חודשי מאסר בפועל, במצטבר למאסר שנגזר ב"פרשת הולילנד", 8 חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 100,000 ש"ח. עונשו עוכב עד לתום הדיון בערעור שהגיש לבית המשפט העליון, וערעורו נדחה.
ב-15 בפברואר 2016 החל אולמרט לרצות עונש של 19 חודשי מאסר בבית הסוהר מעשיהו שברמלה, על הרשעתו בפרשת הולילנד, ו-8 חודשי המאסר שנגזרו עליו בפרשת טלנסקי נוספו לעונש זה.
הערות שוליים

↑  עדות טלנסקי, באתר הארץ, 28 במאי 2008
↑  פ (י-ם) 426/09 מדינת ישראל נגד אהוד אולמרט ושולה זקן, ניתן ב-10 ביולי 2012, סעיף 959
↑  פ (י-ם) 426/09 מדינת ישראל נגד אהוד אולמרט ושולה זקן, ניתן ב-10 ביולי 2012, סעיפים 967-966
↑  תיק טלנסקי נפתח: יוצגו ראיות חדשות נגד אולמרט, באתר ynet, 6 באוגוסט 2014
↑  רויטל חובל, המחוזי בירושלים הרשיע את אולמרט בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות בפרשת טלנסקי, באתר הארץ, 30 במרץ 2015
↑  ת"פ (י-ם) 426/09 מדינת ישראל נגד אהוד אולמרט, ניתן ב-25 במאי 2015
↑  ע"פ 8080/12 מדינת ישראל נ' אהוד אולמרט, ניתן ב־28 בספטמבר 2016
↑  אולמרט נכנס לכלא: "מבחן לא פשוט", באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2016
↑  גלי גינת‏, העליון הכריע: שמונה חודשי מאסר נוספים לאולמרט; ערעוריו נדחו, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2016
אומרים שהיה פה

| --- | --- |

 שיר הנושא:  "יכול להיות שזה נגמר" מאת יהונתן גפן
 סוגה:  היסטוריה, דוקומנטריה
 כותבים:  יהונתן גפן  עידו רוזנטל  ארנון גל
 בימוי:  ארנון גל
 מנחים:  יהונתן גפן
 פרסים:  תוכנית התרבות הטובה ביותר לשנת 2015 (פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  ישראל עברית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  64
 הפקה
 חברת הפקה:  קסטינה תקשורת
 עורכים:  עידו רוזנטל (עונה 1), ארנון גל
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית   כאן 11
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית
 פורמט (תמונה):  HDTV, 720p
 תקופת שידור מקורית:  20 בנובמבר 2014 – 27 ביולי 2015
אומרים שהיה פה היא תוכנית דוקומנטריה היסטורית בהגשת יהונתן גפן ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 2014–2015. התוכנית זכתה בפרס "תוכנית התרבות הטובה ביותר" לשנת 2015 על ידי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ב-5 בנובמבר 2018 התוכנית החלה להיות משודרת בשידורים חוזרים בערוץ כאן 11.
מבנה התוכנית

כל פרק סוקר שנתיים בתולדות מדינת ישראל, והוא מורכב מקטעים בהם מדבר יהונתן גפן, לרוב בחרוזים. כמו כן משודרים במהלך הפרק ראיונות שונים עם אישים שהיו מעורבים באירועים בהם עוסק הפרק. בנוסף, במהלך הפרק מוצגות כותרות עיתונים מהשנים המדוברות.
מבנה התוכנית > פינות בתוכנית

דבר המפרסם - פינה בה מוצגות פרסומות מהשנים בהן עוסק הפרק.
ראו גם

השריקה של התנועה
האוצר שלנו
תריץ אחורה
שדה גלובלי

במתמטיקה, המונח שדה גלובלי מתייחס לשדה שבו מתקיימת נוסחת המכפלה (ראו להלן). אמיל ארטין ו- C. Nesbitt הוכיחו ששדות כאלה שייכים לאחת משתי משפחות:
שדה מספרים, דהיינו הרחבה אלגברית סופית של שדה המספרים הרציונלים.
שדה הפונקציות הרציונליות של עקום אלגברי מעל שדה סופי, דהיינו שדה נוצר סופית ממאפיין  \ 0<p וממעלת טרנסצנדנטיות 1.
יש מספר קווי דמיון בין שני סוגי השדות. לשדות משני הסוגים יש את התכונה שכל ההשלמות שלהם הם שדות טופולוגים קומפקטים מקומית (ראו שדה מקומי). כמו כן, שדה מכל אחד מהסוגים ניתן למימוש כשדה השברים של חוג דדקינד שבו כל אידיאל שאיננו אידיאל האפס הוא מאינדקס סופי.