stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שכר האימה

| --- | --- |
כרזת הסרט שכר האימה
כרזת הסרט שכר האימה
 מבוסס על:  Le Salaire de la peur 
 בימוי:  אנרי ז'ורז' קלוזו 
 הופק בידי:  ריימונד בורדרי
 תסריט:  ספר: ז'ורז' ארנו  תסריט:  אנרי ז'ורז' קלוזו, ז'רום גרומיני
 עריכה:  אטיין מוז
 שחקנים ראשיים:  איב מונטאן  שרל ואנל פיטר ון אייק פולקו לולי ורה קלוזו
 מוזיקה:  ז'ורז' אוריק 
 צילום:  ארמן טיאר
 מדינה:  צרפת, איטליה
 חברת הפקה:  Vera Films 
 חברה מפיצה:  Distributors Corporation of America
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באפריל 1953
 משך הקרנה:  148 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית, ספרדית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט הרפתקאות, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   wagesoffear
 פרסים:  פרס דב הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שכר האימה (בצרפתית: Le salaire de la peur) הוא סרט מתח משנת 1953 בבימויו של אנרי ז'ורז' קלוזו.
התסריט נכתב על ידי אנרי ז'ורז' קלוזו ואחיו ז'אן (בשם ז'רום גרומיני) והוא מבוסס על ספר בשם זה מ-1950 מאת ז'ורז' ארנו. ארנו התגורר בדרום אמריקה בשנים 1947–1950 והעלה בספר את רשמיו משם. קלוזו הפיק את הסרט באופן עצמאי ושיתף בצוות השחקנים את אשתו, ורה קלוזו, למרות שדמותה לא מופיעה בספר.
בסרט יש ביקורת על יחס משפיל של חברת נפט אמריקאית לתושבים ולכן נחשב בתחילה בארצות הברית כאנטי אמריקאי וקטעים ממנו צונזרו שם.
שכר האימה הצליח מאוד בצרפת ואיפשר לקלוזו להפיק את הסרט הבא – בנות השטן שגם נחל הצלחה.
הסרט זכה ב-1953 בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
תקציר העלילה

לאס פידראס היא עיירה שכוחת אל אי-שם בדרום מקסיקו, רחוב אחד ובר אחד שבו מבלים התושבים שרובם מובטלים שהגיעו איכשהו מארצות שונות. מקור התעסוקה העקרי היא חברת נפט אמריקאית (SOC – ‏Southern Oil Company) המנצלת את העובדים שמוחים לפעמים אבל אינם יכולים לעשות דבר. הקשר היחיד עם העולם החיצוני הוא מטוס המגיע מדי פעם.
העלילה מתרכזת בארבעה אנשים : מריו הקורסיקני (איב מונטאן), ז'ו הצרפתי (שרל ואנל), בימבה ההולנדי (פטר ואן אייק) ולואיג'י האיטלקי (פולקו לולי).
בקידוח של SOC המרוחק 300 מילים מהעיירה, פורצת דליקה שהאפשרות היחידה להשתלט עליה היא לפוצץ את באר הנפט בניטרוגליצרין.
בלאס פידראס נמצא מאגר של ניטרוגליצרין נוזלי. מנהל החברה בעיירה מחליט להעביר הניטרוגליצרין לעשרות ג'ריקנים ולהעמיס אותם בזהירות על שתי משאיות.
הוא זקוק לארבעה נהגים ומבטיח שכל נהג שיצליח להעביר את החומר למקום הדליקה, יקבל 2,000 דולר. רבים מגיעים למבחני הנהיגה אבל לבסוף נבחרים מריו וז'ו למשאית אחת ובימבה ולואיג' למשאית השנייה. לינדה (ורה קלוזו) העובדת בבר ומאוהבת במריו, מתחננת לפני מריו שלא ייצא למסע המסוכן הזה. היא נתלית על המשאית אבל מריו לא חוזר בו כי הכסף שבו יזכה הוא הסיכוי היחיד שלו לצאת מהעיירה ולחזור לצרפת.
בימבה ולואיג'י נוסעים בראש אבל לפתע מתפוצצת המשאית שלהם ולא נשאר מהם זכר. במקום ההתפוצצות נבקע צינור נפט ומתחילה להיווצר שם שלולית ענקית של נפט.
הם יוצאים לדרך המשובשת כשכל זעזוע יכול לפוצץ את הניטרוגליצרין. עוברים בקושי גשר עץ רקוב, מפוצצים סלע חוסם בעזרת גליצרין וממשיכים הלאה.
מריו וז'ו מגיעים לשלולית הנפט. ז'ו יורד מהמשאית ומתכסה בנפט אך נפגע מהמשאית. מריו צולל לתוך הנפט מוציא את ז'ו הגוסס וממשיך לאזור הדליקה כשהוא וז'ו שחורים מנפט.
מריו מצליח להגיע עם משאית הניטרוגליצרין אך ז'ו מת. למחרת לאחר התאוששות הוא מקבל גם את הפרס של ז'ו – 4,000 דולר.
כעת הוא מאושר ונוהג בפראות בכביש מסוכן וצר כשהוא פונה ימינה ושמאלה. לבסוף המשאית נופלת לתהום ומריו נהרג.
שיבולת (אמצעי זיהוי)

המילה העברית שיבולת משמשת בלשונות רבות לתיאור שימוש במאפייני שפה או הגייה המייחדים קבוצה אתנית מסוימת, או כזו המשתייכת לאזור מסוים, על מנת לזהות חבר באותה קבוצה, או לשלול את השתייכותו לקבוצה אחרת.
מקור הביטוי בסיפור בספר שופטים, שבו שימשה מילה זו כאמצעי זיהוי לבני שבט אפרים, שהגו אותה ב"סיבולת", בשונה משאר שבטי ישראל.
אטימולוגיה

מקור המילה בספר שופטים, שם מסופר כי לאחר שבני שבט אפרים איימו על יפתח הגלעדי כי ישרפו את ביתו, החלו אנשי גלעד להרוג בהם. בני אפרים פתחו במנוסה לעברו המערבי של נהר הירדן, ואנשי גלעד, שנזקקו לתחבולה כדי לזהותם, הורו לכל העוברים במעברות הירדן אותן תפסו, להגיד את המילה "שיבולת". בני אפרים, שביטאו את המילה כסיבולת, זוהו, נתפסו ונטבחו.
וַיִּקְבֹּץ יִפְתָּח אֶת כָּל אַנְשֵׁי גִלְעָד וַיִּלָּחֶם אֶת אֶפְרָיִם, וַיַּכּוּ אַנְשֵׁי גִלְעָד אֶת אֶפְרַיִם כִּי אָמְרוּ: "פְּלִיטֵי אֶפְרַיִם אַתֶּם, גִּלְעָד בְּתוֹךְ אֶפְרַיִם בְּתוֹךְ מְנַשֶּׁה". וַיִּלְכֹּד גִּלְעָד אֶת מַעְבְּרוֹת הַיַּרְדֵּן לְאֶפְרָיִם, וְהָיָה כִּי יֹאמְרוּ פְּלִיטֵי אֶפְרַיִם: "אֶעֱבֹרָה", וַיֹּאמְרוּ לוֹ אַנְשֵׁי גִלְעָד: "הַאֶפְרָתִי אַתָּה?", וַיֹּאמֶר: "לֹא". וַיֹּאמְרוּ לוֹ: "אֱמָר נָא: שִׁבֹּלֶת", וַיֹּאמֶר: "סִבֹּלֶת", וְלֹא יָכִין לְדַבֵּר כֵּן, וַיֹּאחֲזוּ אוֹתוֹ וַיִּשְׁחָטוּהוּ אֶל מַעְבְּרוֹת הַיַּרְדֵּן, וַיִּפֹּל בָּעֵת הַהִיא מֵאֶפְרַיִם אַרְבָּעִים וּשְׁנַיִם אָלֶף.
המילה "שיבולת" משמשת בעברית כשם לתפרחת בעלת ציר ראשי, עליו יושבים הפרחים, בעיקר בדגנים. למילה משמעות נוספת, והיא "מערבולת" או "זרם חזק של מי נהר", שהיא ככל הנראה המשמעות אליה כיוונו הגלעדיים.
הסבר פונטי אפשרי

מהתיאור התנ"כי ניתן להבין שאצל בני שבט אפרים חל מיזוג של הצליל שׁ [ʃ] (ידוע בחקר השפות השמיות כ־š) לתוך הצליל ס [s], ואילו אצל אנשי גלעד (ושאר בני ישראל, ביניהם כותב הספר) לא חל מיזוג זה. משתמע שבני אפרים היו חריגים בכך שלא ידעו לומר שׁ.
זהו הפירוש הנפוץ לסיפור, אך לדעת בלשנים מסוימים הוא שגוי. לפי הסבר זה, בני אפרים, כישראלים אחרים, ידעו לבטא את האות ש', אך בעומדם במעברות הירדן נדרשו לומר את המילה ת'יבולת (שמשמעה זרם נהר) ולא את המילה שיבולת (במשמעות דגן).
לפי השערה זו, הניב הגלעדי התייחד בכך ששמר על העיצור הפרוטו-שמי [θ] (ידועה בחקר השפות השמיות כ־ṯ; מסומן לעיתים בעברית כ־תֿ או ת', נשמר באוגריתית כ־𐎘 ובערבית כ-ث), אשר התמזג בעברית המקראית עם הצליל והאות שׁ. לפי הסבר זה אנשי גלעד הורו לבטא "ת'יבולת", ובני אפרים השתמשו בצליל הקרוב ביותר שידעו לומר - "סיבולת". קירוב כזה נפוץ מאוד ומתרחש גם כאשר דוברי עברית ישראלית ודוברי גרמנית מנסים לבטא צליל th באנגלית (סינק במקום ת'ינק). לכותב הספר לא הייתה דרך לכתוב את הצליל שבו השתמשו אנשי גלעד.
שיבולת בשימוש מודרני

בשפות מסוימות משמשת שיבולת לא רק במשמעותה המקורית לזיהוי אתני על רקע עוין, אלא גם כזיהוי אנשים המשתייכים לקבוצת התייחסות מסוימת, כמו בעלי מקצוע מסוים, ללא קשר למוצאם. במקרים מסוימים מדובר על שימוש במאפיינים תרבותיים ולאו דווקא לשוניים, כמו שימוש במונחים מקצועיים.
דוגמאות היסטוריות ותרבותיות לשימוש ב"שיבולת"

בקיץ 1969, עם החרפת העימות האווירי בין ישראל למצרים והגברת ביטחון הקשר ברשתות המצריות, הועלה בחיל המודיעין הישראלי רעיון לנסות ולהשתמש במערכת טכנולוגית חדשנית, שהייתה אז בחיתוליה בעולם, לזיהוי דוברים. לאחר זמן הסתבר כי הפעלתה של מערכת זו דורשת מאמץ אנושי, זמן וממון, שלא הצדיקו את המשך הפעילות. מספר חיילות והמכשור בנושא הועברו למשטרת ישראל, שהפעילה אותו לאחר מכן למטרותיה היא. למרות ההפעלה הידנית נטולת המחשוב היו למערכת הצלחות רבות ומפתיעות, והיא היוותה צעד ראשון בשרשרת ארוכה של פרויקטים שעסקו בעיבוד קול, בזיהוי דוברים ובתרגום אוטומטי. הכינוי של המערכת היה "שיבולת".
במהלך מלחמת העולם השנייה:
חיילים בריטים השתמשו במשפט War Weapons Week כדי לזהות גרמנים, כיוון שבגרמנית מבטאים את המשפט כ- Var Veapons Veek.
אנשי המחתרת ההולנדית השתמשו בשם הרובע סכוונינגן כדי לזהות מרגלים גרמניים שניסו לחדור למחתרת. שימוש דומה נעשה בשם העיר ניימכן, שגרמנים הוגים אותו כנימווגן, או כנימיגן.
החיילים האמריקאים השתמשו במילים שמתחילות בצמד האותיות "Th", צליל שלא קיים בשפה הגרמנית, כדי לזהות אלה את אלה ולמנוע ירי דו צדדי. למשל: כאשר חייל אמריקאי נתקל בחייל לא מוכר, החייל הראשון היה קורא לעברו "Flash" (רשף) והחייל השני היה משיב לו "Thunder" (רעם). כמו כן, בקרב הארדנים השתמשו החיילים האמריקאים במונחים מתחום הבייסבול כדי לזהות מרגלים גרמנים שהתחזו לאמריקאים.
בגזרת המערכה באוקיינוס השקט, החיילים השתמשו בביטוי "לולהפלוזה" כיוון שהיפנים מתקשים לבטאו.
במלחמת הירושה הספרדית (1701–1714) השתמשו מגיני ברצלונה הקטלונים במשפט Setze jutges d'un jutjat mengen fetge d'un penjat (בקטלאנית: שישה עשר שופטים אוכלים את כבדו של אדם תלוי) כאמצעי לזיהוי אויביהם הספרדים.
פרופסור שלמה שיבולת, עיברת את שם משפחתו עם עלייתו ארצה, מהשם המקורי "סחיווסחורדר" (Schijveschuurder - מילולית "משייף גלגלים") - שם יהודי ידוע בהולנד, ל"שיבולת", כביטוי לקושי הרב שהיה לשאינם דוברי הולנדית לבטא "סחיווסחורדר".
בסדרת הטלוויזיה הבית הלבן יש פרק הנקרא "שיבולת", (Shibolet, בהטעמת ההברה הראשונה). הפרק עוסק בקבוצת סינים נוצריים המבקשים מקלט בארצות הברית מפני שהם נרדפים על-ידי השלטון הסיני. בממשל מועלה חשד, כי אנשים אלה רק מתחזים לנוצרים כדי להימלט מסין. הנשיא (בגילומו של מרטין שין) מחליט לבחון את הכומר, מנהיג הקבוצה, ושואל אותו שאלה על פרשת בני אפרים ובני הגלעד בתנ"ך. כשהכומר עונה לו כי אנשי שבט אפרים לא יכלו לבטא את המלה "שיבולת", הנשיא משתכנע, ומורה לתת לקבוצה מקלט בארצות הברית.
במהלך הסכסוך האוקראיני-רוסי השתמשו החיילים האוקראינים במילה "פאליאניציה" (סוג של לחם אוקראיני) על מנת לזהות חיילים רוסיים שהתחזו לאוקראינים.
הערות שוליים

↑  ראו חילופי ש↔ת מהאות הפרוטו־שמית ṯ באתר ויקימילון
↑  E. A. Speiser, The Shibboleth Incident (Judges 12:6), JSTOR 85, The University of Chicago Press, Feb., 1942, עמ' 10-13
↑  Gary A. Rendsburg, Ancient Hebrew Phonology, in Alan S. Kaye (ed.),
Phonologies of Asia and Africa, Winona Lake, Indiana: Eisenbrauns, 1997, עמ' 70, 75
↑  אפרים לפיד, לוחמי הסתר – המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017, עמ' 77
↑  The Bible's role in the Ukraine-Russia war - opinion, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575210805171
שישה באוקטובר (עיר)

| --- | --- |

מבנה מגורים בבנייה בעיר
 מדינה:  מצרים מצרים
 מחוז:  אל-גיזה
 תאריך ייסוד:  1979
 על שם:  מלחמת יום הכיפורים
 שטח:  438 קמ"ר
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  376,302 (1 ביולי 2023)
  ‑ צפיפות:  860.1 נפש לקמ"ר (1 ביולי 2023)
 קואורדינטות:  29°56′10″N 30°55′37″E﻿ / ﻿29.936111111111°N 30.926944444444°E﻿ / 29.936111111111; 30.926944444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםשישה באוקטובר(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםשישה באוקטובר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שישה באוקטובר (בערבית: السادس من أكتوبر; בערבית מצרית: السادس من اكتوبر, תעתיק מדויק: אלסאדס מִן אֻכְּתּוּבֶּר) הוא שמה של עיר לוויין של קהיר במצרים.
שישה באוקטובר הוקמה בשנת 1979 בהוראתו של נשיא מצרים אנואר סאדאת. היא ממוקמת כ-17 ק"מ מהפירמידות הגדולות של גיזה וכ-32 ק"מ ממרכז קהיר. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 376,302 תושבים, ובה אזורי תעשייה מהחשובים במצרים. בשנת 1996 הוקמה בעיר אוניברסיטה בשם שישה באוקטובר (אנ'). בעתיד מתוכננת העיר לגדול עד לכ-3.7 מיליון תושבים.
שמה של העיר מנציח את מלחמת יום הכיפורים, שפרצה ב-6 באוקטובר 1973 ונחשבת בעיני המצרים למלחמה שבה ניצח צבא מצרים את צה"ל. ערים נוספות במצרים המנציחות בשמן את המאורעות הללו הן עשרה ברמדאן ואל-עובור.
בעיר קיימים מספר אזורי תעשייה, שאחד מהם נחשב מהגדולים ביותר במצרים. הוא מספק מקומות תעסוקה רבים הן לתושבי העיר והן לתושבי מחוז גיזה עצמו.
בעיר שש אוניברסיטאות פרטיות, כולל שני בתי-ספר פרטיים לרפואה.
בעיר קיים מגוון גדול של פעילויות לשעות הפנאי, כולל ואתרי בילוי ונופש למשפחות ובודדים, מתקני ספורט ואצטדיונים.  בעיר 10 בתי קולנוע ומועדונים. בנוסף, בעיר קיימים 4 מרכזי קניות ענק, וכן מספר רב של מרכזי קניות קטנים יותר.
גלריית תמונות

הכניסה לעיר
אנדרטה לזכר אישים מצריים מפורסמים, מימין לשמאל: נגיב מחפוז, אנואר סאדאת, אחמד זוויל וחוסני מובארכ. האנדרטה היא בסגנון הר ראשמור.
אחד השערים של אוניברסיטת שישה באוקטובר
מסגד אל-חוסארי בעיר
המטה של קונפדרציית הכדורגל של אפריקה
אוניברסיטת מצרים למדע וטכנולוגיה
צילום פנורמי של כפר התיירים בעיר
הערות שוליים

↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2013051720  VIAF: 305194720   WorldCat (עם VIAF): 305194720 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רצח ילדי משפחת ארויו

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  2 בינואר 1971
 מקום:  רצועת עזה
 סוג:  פיגוע
 נשק:  רימון יד
 הרוגים:  2 ילדים ישראלים
 פצועים:  2 אזרחים ישראלים
 מבצע:  3 מחבלים פלסטינים
 מניע:  לאומני
 
אנדרטה לחללי כפר הנגיד וילדי משפחת ארויו
רצח ילדי משפחת אָרוֹיוֹ היה פיגוע טרור ב-2 בינואר 1971 שבו נרצחו שני הילדים מרק ואביגיל ארויו, על ידי מחבל שהשליך רימון יד לתוך המכונית שבה ישבו בעת שמשפחתם עברה בסמוך לעיר עזה. הפיגוע היה נקודת מפנה בהתייחסות הישראלית לטרור מרצועת עזה, ואחריו החל מבצע צבאי נרחב למיגורו, כשבמהלכו הוקמו והופעלו יחידות מיוחדות של צה"ל.
הפיגוע

בשבת, ה' בטבת תשל"א, 2 בינואר 1971, שבה משפחת ארויו מטיול באזור נח"ל ים. המשפחה כללה את האב, רוברט (בוב), האם, פריטי, והילדים דניאל מרק בן ה-7 ואביגיל בת ה-5. כאשר עברה מכוניתם בכביש הראשי מצפון לעיר עזה, ליד מפעל המשקאות "סבן אפ", השחיל נער פלסטיני רימון יד דרך חלון המכונית למושב האחורי שבו ישבו הילדים ואמם. מהפיצוץ נהרגה אביגיל, מרק נפצע אנושות ונפטר בבית החולים והאם נפצעה באורח קשה בכל גופה, נזקקה לשיקום ממושך ונותרה נכה. האב ניסה להזעיק עזרה ופנה לשני צעירים ערבים שצפו במתרחש, אך אלו לא נענו לתחינותיו; בהמשך התברר כי היו אלה משקיפים ששיתפו פעולה בביצוע הפיגוע. רק לאחר שהגיע האב רוברט למחסום של צה"ל, הוזעק מסוק שחילץ את בני המשפחה.
לאחר הפיגוע

הרצח זעזע את החברה הישראלית, ולפיגוע הקשה בפני עצמו הוסיפה העובדה כי מרק ואביגיל היו מוכרים לציבור כתוצאה מהשתתפותם כדוגמנים במסעי פרסום אותם הוביל אביהם. הילדים נקברו בקבר משותף בבית הקברות בהר הזיתים, בהלוויתם ספד להם הרב הראשי לצה"ל שלמה גורן.
כוחות הביטחון הישראליים תפסו את מבצעי הפיגוע, מחמד סולימאן אל זקי בן ה-15 וחצי משכונת סג'עיה, שהטיל את הרימון, ושני שותפיו בני 16 ו-17, כולם תלמידי בית הספר "פלסטין" שגויסו לביצוע המעשה על ידי פעיל בכיר בארגון לשחרור פלסטין. מלבד רצח ילדי משפחת ארויו השתתפו המחבלים במספר פיגועים נוספים, והם הואשמו ב-18 סעיפים של יידויי והעברת רימונים, והנחת מטעני חבלה. הנאשמים כפרו באשמה. הרוצח ושותפיו נידונו בבית הדין הצבאי בעזה למאסר עולם.
על המקום הוטל עוצר והכביש הראשי נסגר למשך כחודש ימים, מדיניות אי ההתערבות שאפיינה את הממשל הצבאי ברצועה מאז מלחמת ששת הימים (בין השאר כתוצאה מהתמקדות מאמצי צה"ל ופיקוד הדרום במלחמת ההתשה בתעלת סואץ), השתנתה. המערכה למיגור הטרור הוטלה על אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון. על תוואי הגבול, הקו הירוק, הוקמה גדר מערכת למניעת מעבר מסתננים, כוחות גדולים של צה"ל הוזרמו לרצועת עזה, והיא חולקה למקטעים קטנים בהם הופעלה סיירת שקד באופן אינטנסיבי ככוח קומנדו לצייד חוליות מחבלים, והוקמה סיירת רימון בפיקודו של מאיר דגן לטיפול ממוקד בטרור. ביולי 1971 נכנסו כוחות גדולים למחנות הפליטים ג'בליה ושאטי, וכ-1,600 משפחות שכללו כ-10,500 איש הועברו לעזה, לאל עריש ומיעוטם לגדה המערבית ונהרסו בתים רבים. במבצע נהרגו יותר ממאה מחבלים ומאות נעצרו.
כתוצאה מהמבצע הנרחב הבטיחו ראשי האוכלוסייה בעזה שיתוף פעולה נגד המחבלים. מספר הפיגועים ירד מ-445 בשנה שקדמה לו, ל-60 בלבד ב-1972 ולפיגועים בודדים בשנים שלאחר מכן.
הרוצחים שוחררו מן הכלא בשנת 1985 בעסקת ג'יבריל.
לקריאה נוספת

יהודה ואלך (עורך ראשי), המערכה נגד הטרור בעזה, אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל עשור שני, עמ' 124
הערות שוליים

↑  כרמית גיא, בר לב, תל אביב: עם עובד, תשנ"ח 1998, עמ' 206
↑  ניר חפץ, גדי בלום (עורך אחראי: דב איכנולד), הרועה: סיפור חייו של אריאל שרון, תל אביב: משכל, 2005, עמ' 209.
↑  זאב שיף, איתן הבר, עורך-משנה: אריה חשביה, לקסיקון לביטחון ישראל, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, תשל"ו 1976, עמ' 61
↑  משפט רוצחי הילדים למשפחת ארויו ביום ד', מעריב, 12 באפריל 1971
↑  עזרא ינוב, נער בן 16 תלמיד תיכון מעזה רצח את שני ילדי ארויו, מעריב, 24 בפברואר 1971
↑  כרטיס הקבר של רצח ילדי משפחת ארויו, באתר  הר הזיתים
↑  דניאל ארויו כרטיס הקבר של רצח ילדי משפחת ארויו, באתר  הר הזיתים
↑  הילדים שנהרגו ברצועה מרימון - למנוחות, מעריב, 6 בינואר 1971
↑  נתפסו עוד 28 מחבלים בעזה שרצחו מקומיים, מעריב, 25 בפברואר 1971
↑  הנאשמים ברצח ילדי ארויו הועמדו לדין – כפרו באשמה, מעריב, 15 באפריל 1971 (כולל תצלומם)
↑  שלמה גזית, פתאים במלכודת: 30 שנות מדיניות ישראל בשטחים, תל אביב: זמורה-ביתן, תשנ"ט 1999, עמ' 72
↑  אתר סיירת שקד
↑  אביעד גליקמן, מאיר דגן נזכר בסיירת רימון: "הרגנו עשרות רבות", באתר ynet, 8 בנובמבר 2011
↑  עזרא ינוב, פליטים ברצועה חיכו ל"לחץ" להקים בתיהם מחוץ למחנות, מעריב, 14 בספטמבר 1971
↑  גבריאל שטרסמן, המפונים ממחנות הפליטים ברצועה גילו לפתע שמותר ...להתלונן, מעריב, 3 באוגוסט 1971
↑  לטענת סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם (אונר"א) ברצועת עזה, נהרסו 6,360 מקומות מגורים ופונו כ-15,000 איש: תאנט "שותף לדאגה" של ססו"ת מפעולות ישראל ברצועת עזה, מעריב, 19 בספטמבר 1971.
↑  פתאים במלכודת, עמ' 73
↑  בועז גנור, שחרור טרוריסטים כלואים – מדיניות חדשה לישראל, המכון למדיניות נגד טרור - נייר עמדה, אוקטובר 2011, עמ' 21
↑  עזרא ינוב, בכלא עזה כבר קיים עונש מוות..., מעריב, 11 באוגוסט 1985
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
הכיתוב על גבי מצבת האח והאחות בהר הזיתים
שלומי לאופר

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1982 (בן 41) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  מעריב, ידיעות אחרונות 
 
שלומי לאופר (נולד ב-12 בנובמבר 1982), עיתונאי, איש יחסי ציבור ויועץ תקשורת.
ביוגרפיה

היה פעיל חברתי מגיל צעיר, במסגרות שונות, בהן מועצת התלמידים ונוער מרצ. בנוסף, כיהן כיועץ ראש עיריית חדרה לענייני נוער בתקופת כהונתו של ישראל סדן כראש העיר.
החל לעבוד כעיתונאי במקומוני האזור, ברדיו האזורי ובטלוויזיה האזורית. מאוחר יותר עבר לתל אביב ושימש ככתב הרכילות של זמן תל אביב ו-nrg מרשת מעריב. לאחר מכן עבר לידיעות אחרונות להקים את מדור "העלוקה", מדור הרכילות היומי במוסף "24 שעות". בהמשך קודם לתפקיד רכז המערכת של מוסף "24 שעות" ולתפקיד עורך עמודי התרבות, תפקיד בו נשא עד סוף 2008.
בספטמבר 2008 נבחר לוועד המנהל של אגודת הלהט"ב. היה מועמד לכנסת ה-18 במקום ה-11 ברשימת צבר - מפלגת הצעירים של ישראל, רשימה שלא עברה את אחוז החסימה.
בדצמבר 2013 הקים עם נדב גלאון (בנה של זהבה גלאון) את משרד ייעוץ התקשורת GLPR ובין היתר מונה לשמש כיועץ התקשורת והדובר של עיריית חדרה, צוותא, תנו לחיות לחיות, מכון הערבה והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
ב-2019 סגר את משרד הייעוץ ומאז פועל כפרילנס ויועץ התקשורת של ירדנה ארזי.
שגרה מפוארת

| --- | --- |
 שיר בביצוע עומר אדם
 מתוך האלבום Omer
 יצא לאור:  1 בינואר 2020
 פורמט:  הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
 סוגה:  ים-תיכוני
 שפה:  עברית
 אורך:  2:53
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  אבי אוחיון
 לחן:  אבי אוחיון ומתן דרור
 הפקה:  מתן דרור
 
שגרה מפוארת הוא שיר של הזמר הישראלי עומר אדם, מתוך אלבומו, Omer, אשר יצא לאור ב-1 בינואר 2020.
רקע וכתיבה

את השיר כתב אבי אוחיון, הלחינו אוחיון ומתן דרור והפיק דרור. השיר הוא בלדה ים-תיכונית שקטה בה פונה הדובר אל בת זוגו.
הצלחה

עם צאת האלבום, זכה השיר להצלחה, כשהגיע בשיאו למקום השמיני במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי וצבר באותו השבוע כ-67,514 השמעות. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד שם על כ-2 מיליון השמעות, ובאתר יוטיוב הוא עומד על כ-5.8 מיליון צפיות. במצעד הפזמונים העברי השנתי של מאקו ורדיו תל אביב הגיע השיר למקום ה-30.
גרסת כיסוי

ב-26 באפריל 2020 הוציא הזמר אייל גולן גרסת כיסוי לשיר, בעוד אדם הוציא גרסת כיסוי לשירו, "צליל מיתר", כחלק משיתוף פעולה שלהם במשדר מיוחד של קשת 12 לרגל יום העצמאות ה-72 למדינת ישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 30 |  |
הערות שוליים

↑  מצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי, באתר ספוטיפיי, 9 בינואר 2020
↑  שגרה מפוארת, באתר ספוטיפיי
↑   עומר אדם - שגרה מפוארת, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:56)
↑  שיר השנה תש"פ: "מיליון דולר" של נועה קירל, באתר ‏מאקו‏, 17 בספטמבר 2020
↑  ערן סויסה, ההפתעה של עומר אדם ואייל גולן, באתר ישראל היום, 26 באפריל 2020
| עומר אדם |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נמס ממך • ילד טוב ילד רע • מוזיקה ושקט • מודה אני  • אחרי כל השנים • Omer • סוף העולם |  |
| מיני אלבומים | 5 בום! • The 8 • ‏3 • לכאורה • חמישה לילות |  |
| אלבומי הופעה | מהפכה! (Live) • אחרי כל השנים (Live) |  |
| ערכים קשורים | NMC • אסף אטדגי • כוכב נולד |  |
| עומר אדם - שירים |
| --- | --- | --- |
| נמס ממך | "להאבד ברוח" • "אל תבכי" • "את בליבי" • "נמס ממך" • "הופה" |  |
| ילד טוב ילד רע | "מאושרת" • "קסם" • "מיליון נשיקות" • "בואי עכשיו" • "ילד טוב בגוף של ילד רע" • "בניתי עלייך" |  |
| מוזיקה ושקט | "מאמי זה נגמר" • "וואי לי" • "מתקרבת מתרחקת" • "נסיכה" • "כמו בימים" • "כובשת" • "תל אביב" • "תרחמי עליי" • "שקט" • "לבדי" |  |
| מודה אני | "נועצת מבט" • "מהפכה של שמחה" • "אחי" • "אז הלכתי" • "בוקרשט" • "היא רק רוצה לרקוד" • "עצוב לי שזה ככה" |  |
| אחרי כל השנים | "אחרי כל השנים" • "שדות של תירוצים" • "סיפור ישן" • "פוליטיקה וסקס" • "מביט מהצד" • "בסוף הכל חולף" |  |
| 5 בום! | "טמפרטורה" • "תיתן לה פרחים" • "שיר הרווק" • "תגידו לה / אהבה מטורפת" • "יום השישי" |  |
| Omer | "פעם בחיים" • "שני משוגעים" • "חברות שלך" • "אוהבת אותי אמיתי" • "בחורים טובים" • "רחוק מכולם" • "מאושרת בלעדיי" • "תגידי לי שטוב לך" • "חברות שלך 2" • "יעשו לנו כבוד" • "ניפגש בשמחות" • "כתבתי עלייך שיר" • "Beg" • "מים שקופים" • "שגרה מפוארת" |  |
| The 8 | "פסקול חיי" • "מה שנפל מהידיים" |  |
| סוף העולם | "אני" • "התעוררתי עם נמר" • "DXB to TLV" |  |
| חמישה לילות | "מבת ים ועד הנצח" ‏•‏‏ "אקדח" ‏•‏‏ "כסף או דמעות" ‏•‏‏ "לילות וקללות" ‏•‏‏ "רק שלך" |  |
| סינגלים אחרים | "Paradise" • "מזל" • "ככה זה מרגיש להתאהב" • "לא הפסקתי לחפש אותך" • "לרקוד ולזוז" • "לעולם בעקבות השמש" • "הלב שלי" • "יש לנו את הכוח" • "יש דברים שלא עושים" • "שירו של שפשף" • "קוקוריקו" • "תמחל לי" • "הנשיקות שלי" • "על מה בנות חושבות בלילה" • "פרצופים" • "Dale Mami" • "קאקדילה" • "יהיה טוב & מים שקופים" • "תרקוד לנצח" • "ואיך שלא" • "צמוד צמוד" • "ראיתי עולם" • "עברנו הכל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "השתגע העולם" |  |
| שירים אחרים | "אהבתי לך" |  |
שסתום בטיחות

סרטוט כללי של שסתום בטיחות
שסתום בטיחות הוא שסתום המשחרר באופן אוטומטי את התווך הזורם במערכת (גזים, אדים, נוזלים) אם הלחץ עולה על ערך שניקבע מראש כמסכן את המערכת. מוצא שסתום הבטיחות יכול להיות לאוויר או שפיכה חופשית או למערכת משנית המיועדת לטפל בחומר ששוחרר. שסתומי בטיחות משמשים בתעשייה, אך גם בבית. לסיר לחץ למשל יש שסתום בטיחות.
ראו גם

תנור רם
שיקוטן

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט, Malokurilskaya Cove, Spanberg Strait, South Kuril Strait, Krabovaya Cove 
 קואורדינטות:  43°48′N 146°45′E﻿ / ﻿43.8°N 146.75°E﻿ / 43.8; 146.75
 שטח:  225 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה 
 אוכלוסייה:  2,820 (2010)
 אזור זמן:  UTC+12
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט שיקוטן(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט שיקוטן
 
שִׁיקוֹטָן (ברוסית: Шикотан; ביפנית: 色丹島; באיינו: シコタン או シコタヌ), הידוע גם בשם שְׁפַּנְבֵּרְג על שם מרטין שפנברג, הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים. האי מוחזק בידי רוסיה, ומשתייך לנפת יוז'נו-קורילסקי שבמחוז סחלין. יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא "הכפר עצמו" או "העיירה האמיתית".
האי הוא אחד מהאיים שברית המועצות התחייבה ב-1956 להעביר ליפן בעת חתימת הסכם שלום בין שתי המדינות.
שטחו הכולל של שיקוטן הוא 225 קמ"ר. זהו אי הררי, שנוצר על ידי סלע געשי ואבן חול מתור הקרטיקון העליון ומעידן הקנוזואיקון. גובהו הממוצע של האי הוא 300 מטר מעל פני הים, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה של 412 מטר. חופי האי תלולים. ישנם שני הרי געש כבויים באי: הר טומרי והר נוטורו. הצמחייה בשיקוטן כוללת בעיקר עצי אשוח, ארזית, עצים נשירים, חזרן וערער.
ישנם שני יישובים באי: מלוקורילסקויה (נקרא בעבר שיקוטן) וקראבוזבודסקויה (נקרא בעבר אנמה). כלכלת האי מבוססת על דיג, בעיקר של בקלה, סרטנאים וקלפ.
רעידת אדמה שאירעה ב-4 באוקטובר 1994 וצונאמי שבא לאחר מכן גרמו להרס רב לחופי האי.
שוזו פוג'י

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
שוזו פוג'י (ביפנית: 藤猪省太; נולד ב-11 במאי 1950) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל הבינונית. פוג'י הוא ארבע פעמים אלוף העולם ומחזיק בשתי מדליות זהב מאליפויות אסיה.