stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקיפדיה האספרנטית

| --- | --- |


 סוג:  אנציקלופדיית אינטרנט חופשית
 הקמה:  11 במאי 2001 
 בעלות:  קרן ויקימדיה 
 שפה:  אספרנטו 
 הרשמה:  לא חובה
 ערכים:  359,308
 https://eo.wikipedia.org/ 
 הסטטיסטיקה של ויקיפדיה האספרנטית
  סטטיסטיקת צפיות של ויקיפדיה האספרנטית ב-30 הימים האחרונים   קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני –  ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
 
ויקיפדיה האספרנטית (אספרנטו: Vikipedio en Esperanto) היא המהדורה של ויקיפדיה בשפת האספרנטו. תחילת דרכה בדצמבר 2001 כמהדורה ה-11 של מיזם ויקיפדיה לצד ויקיפדיה הבסקית. נכון לדצמבר 2023 היא מדורגת במקום ה-36 בעולם מבחינת גודלה. זוהי הוויקיפדיה הגדולה ביותר עבור שפה מתוכננת (הבאה לאחריה היא ויקיפדיה בוולאפיק).
נכון ל-2 באוקטובר 2024 ישנם בוויקיפדיה האספרנטית 359,308 ערכים ו-305 משתמשים פעילים.
נכון לדצמבר 2023, מדד העומק (המהווה מדד ראשוני לאיכות הערכים ומתבסס בין היתר על היחס בין מספר הערכים למספר העריכות) של ויקיפדיה האספרנטית עומד על 16.54 בלבד. לצורך השוואה, באותה עת מדד העומק של ויקיפדיה העברית היה 267.86 ושל ויקיפדיה האנגלית 1214.95. על פי הנתונים המוצגים בה, מעל 117 אלף מבקרים אינדיבידואלים ועוד כ-33 אלף שעיינו בו באמצעות מכשיר סלולרי.
היסטוריה והשפעתה של ויקיפדיה האספרנטית

צ'אק סמית, אמריקאי דובר אספרנטו, נחשב למייסד ויקיפדיה האספרנטית. האנציקלופדיה החלה את דרכה לאחר שהוא העלה לאתר 139 ערכים מוויקיפדיית האינטרנט הראשונה באספרנטו, מלאכה שהחל בה ב-15 בנובמבר 2001 וסיים בתום שלושה שבועות. לאחר מכן, הוא פתח במסע במטרה להביא לאתר תורמים מקרב מדינות אירופה הדוברים את שפת אספרנטו. מסעו נמשך מעל שנה, ובנובמבר 2002 הוא נאם על המיזם בכנס העשירי לקידום האספרנטו בעולם המדע והטכנולוגיה, שנערך בדובז'יכוביצה (אנ') שבצ'כיה.
דוברי אספרנטו אחרים היו מעורבים בהקמת ויקיפדיות בשפות אחרות (צ'כית, סלובקית, וסוואהילי). בריון ויבר, דובר אספרנטו והעובד הראשון של קרן ויקימדיה, הוסיף לתוכנת מדיה-ויקי את היכולת לכתוב באלפבית האספרנטי בינואר 2002. בעקבות התוספת נסללה הדרך להוספת אלפביתים נוספים מלבד זה של השפה האנגלית, וכיום ניתן לכתוב בכל המיזם בתקן Unicode.
איכות הערכים

נכון לפברואר 2022, ישנם 309 ערכים מומלצים בוויקיפדיה האספרנטית ו-279 ערכים נוספים הנחשבים "ראויים". קהילת הכותבים משתתפת בפרויקט "המקבץ השבועי" שמטרתו קידום ערכים שהוזנחו ויצירת ערך מומלץ חדש שיופיע בעמוד הראשי. כמו כן, הקהילה פעילה מאוד בפרויקט "התרגום השבועי".
לפי נתונים סטטיסטיים שמנהלת קרן ויקימדיה, בהם רשימת "ערכים שכל ויקיפדיה צריכה לכלול", ויקיפדיה האספרנטית מדורגת במקום ה-36 בעולם. כלומר, כמעט ולא חסרים לה ערכים מרשימת הביקורת, אך היא מכילה לא מעט ערכים קצרים.
נכון לפברואר 2012, ויקיפדיה האספרנטית דורגה במקום ה-5 בקרב ויקיפדיות המכילות מעל 100,000 ערכים ובהן כמות הערכים היא הגדולה ביותר ביחס לדוברי השפה. זאת, על סמך ההנחה שבתקופה זו היו בעולם כ-2 מיליון דוברי אספרנטו.
התפלגות התורמים לאתר היא לפי החלוקה הבאה: 25 אחוז מהתרומות מקורן מצרפת, 13.6 אחוז מגרמניה, 11.6 אחוז מארצות הברית, 9.4 אחוז מהולנד, 5.9 אחוז מפולין והיתר ממדינות אחרות. מאחר שאספרנטו היא שפה בינלאומית והתורמים לוויקיפדיה האספרנטית באים מאזורים רבים, מהדורה זו נחשבת לוויקיפדיה הרב-לאומית ביותר. מבחינה זו, היא מתחרה רק עם ויקיפדיה הערבית, אשר 42.8 אחוזים מהתורמים לה מקורם משתי מדינות בלבד.
ב-13 באוגוסט 2014 ויקיפדיה זו חצתה את הרף של 200,000 ערכים. וב-18 ביולי 2021 חצתה את רף ה-300,000 ערכים.
חשיבותה בקרב דוברי האספרנטו

יחד עם דוברי אספרנטו מתחילים ובינוניים, דוברי אספרנטו מנוסים ואלו הדוברים את השפה ברמת שפת אם הצטרפו לפרויקט. בין התורמים למיזם ניתן למנות שלושה תורמים ייחודיים, כולם חברי האקדמיה לאספרנטו: חריט ברוולינג, ג'ון ולס וברטילו ונרגרן.
לתוך ויקיפדיה האספרנטית מוכנסים ברשות ערכים מתוך האנציקלופדיה האספרנטית משנת 1934.
המיזם הוזכר מספר פעמים בכלי התקשורת, בין היתר ברדיו פולין. בשנת 2011 נערך כנס גדול שסובסד על ידי צ'כיה ובו חגגו 10 שנים לוויקיפדיה האספרנטית, האירוע זכה לסיקור נרחב מהטלוויזיה הצ'כית.
ארגוני אספרנטו, דוגמת אגודת האספרנטו העולמית, לא תורמים בעצמם למיזם, אך הם מספקים עמדות מחשב בכנסי אספרנטו בהם מוצג המיזם והקהל מוזמן לתרום לאתר. בכנס האספרנטו העולמי שנערך ברוטרדם בקיץ 2008 נערכו שני מפגשים של קהילת הכותבים, וכן התקיימה הרצאה על האתר בוועידה האספרנטולוגית.
חשיבותה בקרב דוברי האספרנטו > מדריך ויקיפדיה בשפת האספרנטו

קהילת ויקיפדיה האספרנטית יצרה ופרסמה 40 דפי עזר למשתמש באתר, המכונים "ויקיפדיה: מדריך מעשי" (באספרנטו: Vikipedio: Praktika Manlibro). מדריך זה נמכר ברשת ובכנסים. המדריך נועד להנחות וללמד את הוויקיפדים הצעירים כיצד לבצע עריכות בוויקיפדיה האספרנטית.
גלריה

לוגו ויקיפדיה האספרנטית לציון 100,000 ערכים (יוני 2008)
לוגו ויקיפדיה האספרנטית לציון 150,000 ערכים (אוגוסט 2011)
לוגו ויקיפדיה האספרנטית לציון 200,000 ערכים (אוגוסט 2014)
המשמידים

| --- | --- |
המשמידים, כפי שהופיעו על עטיפת החוברת Annihilators #1 ממרץ 2011. אמנות מאת אלכס גרנר.
המשמידים, כפי שהופיעו על עטיפת החוברת Annihilators #1 ממרץ 2011. אמנות מאת אלכס גרנר.
 סוג:  קבוצת גיבורי-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Thanos Imperative: Devastation #1 (מרץ 2011)
 יוצרים:  דן אבנט, אנדי לאנינג (כותבים) מיגל ספולוודה (מאייר)
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 בסיס:  ראשומקום (Knowhere)
 חברוּת בקבוצה:  קוואזר בטא ריי ביל הגולש הכסוף רונאן המאשים איקון
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  גלדיאטור
המשמידים (באנגלית: Annihilators) היא קבוצה בדיונית של גיבורי-על חייזרים המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Thanos Imperative: Devastation #1 ממרץ 2011, ונוצרה על ידי צמד הכותבים דן אבנט ואנדי לאנינג והמאייר מיגל ספולוודה. הקבוצה מורכבת ממספר דמויות חזקות מגזעים שונים ביקום מארוול, והיא פועלת ככוח הרתעה מפני מלחמה גלקטית.
היסטוריה בדיונית

לאחר התרחשותם של מספר איומים גלקטיים רב, ובראשם גל ההשמדה, כיבוש גזע הקרי בידי הפלנקס, מלחמת המלכים בין הקרי לאימפריית השי'אר ופלישת יקום הסרטן, כלב החלל קוסמו החליט להרכיב צוות גיבורי-על שיעצור איומים בטרם הם יעמידו את היקום כולו בסכנה, כהוקרה למנהיגם של שומרי הגלקסיה וחברו המנוח סטאר לורד. לשם כך, קוסמו גייס את היצורים החזקים ביותר שהוא הכיר – קוואזר האנושי, רונאן מגזע הקרי, גלדיאטור מגזע השי'אר, בטא ריי ביל מגזע הקורביניטים והגולש הכסוף מבשרו של גלקטוס. כל אחד מהם התנגד בתחילה לרעיון, אב הם הסכימו להתחבר לאחר שעבדו יחד בהגנה על טריטוריית הקרי מפני הנבל בלאסטאר.
בזמן הקצר שהקבוצה קיימת, היא מנסה לסיים סכסוך בין שתי סיעות של כנסיית האמת האוניברסלית. אולם, חברי הקבוצה מגלים תחבולה להקים לתחייה את מאגוס המרושע. הם עושים את דרכם לכדור הארץ שבו מתרחשת ההחייאה, אך אינם מסוגלים למנוע אותה עקב עימות עם קבוצת האוונג'רס, שטועה לחשוב שהמשמידים הם כוח פולש. קוואזר, איקון וספיידרמן מגלים שמאגוס הגיח מתוך הפקעת שלו בדמותו של ילד צעיר. לאחר מכן, המאגוס מנסה להשתלט על כל בני האדם על פני הארץ, אך גלדיאטור, קוואזר, רונאן ואיירון מן מצליחים להערים עליו לחזור לפקעת. מאז, המשמידים שומרים על הפקעת פן תבקע שוב.
הערות שוליים

↑  The Thanos Imperative: Devastation #1, March 2011
↑  Annihilators: Earthfall #1, September 2011
↑  Annihilators: Earthfall #2, October 2011
↑  Annihilators: Earthfall #3, November 2011
↑  Annihilators: Earthfall #4, December 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקרב על שדה הנדרסון

הקרב על שדה הנדרסון (באנגלית: Battle for Henderson Field; נקרא גם קרב לונגה פוינט על ידי היפנים) היה קרב במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, שהתרחש ב-23–26 באוקטובר 1942, ובו התעמתו הצבא היפני הקיסרי וחיל הנחתים האמריקני באי גוודלקנל שבאיי שלמה. קרב זה היה המתקפה הקרקעית השלישית והאחרונה שערכו היפנים כנגד כוחות הנחתים באי במהלך קרב גוודלקנל.
בקרב זה הדפו נחתים וחיילי צבא ארצות הברית, בפיקודו של מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את חיילי הארמייה ה-17, בפיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. הנחתים הגנו על מתחם לונגה השוכן לחופו הצפוני של גוודלקנל, הכולל בתוכו את שדה התעופה שדה הנדרסון, שנכבש מידי היפנים ב-8 באוגוסט 1942. כוחותיו של היאקוטאקה היו בגוודלקנל במטרה לכבוש את שדה התעופה בחזרה ולסלק את הנחתים מהאי.
חיילי הארמייה ה-17 ערכו מספר התקפות על מתחם לונגה, אך כולן נהדפו במחיר אבדות רבות. במקביל, סיפקו מטוסים שהמריאו משדה הנדרסון הגנה לעמדות האמריקניות באי ותקפו כלי שיט של הצי הקיסרי היפני במימי האזור.
בקרב זה נערכה ההתקפה הקרקעית הגדולה האחרונה שערכו היפנים בגוודלקנל. אחרי שניסיון נוסף לתגבר את הכוחות בגוודלקנל סוכל על ידי צי ארצות הברית בקרב הימי על גוודלקנל בנובמבר 1942, הודו היפנים בתבוסה, ועד פברואר 1943 פינו את כל חייליהם מהאי.
רקע > תנועת כוחות

בשל אובדן עמדותיהם מזרחית לנהר מטניקאו הבינו היפנים שמתקפה לאורך החוף תהיה קשה בצורה יוצאת דופן, ולכן החליט היאקוטאקה שהכוח המרכזי ינוע לשדה הנדרסון מדרום. על הדיוויזיה השנייה, שמנתה 7,000 חיילים תחת פיקודו של לוטננט גנרל מסאו מרויאמה, היה לנוע בשלוש קבוצות ולתקוף את שדה הנדרסון מדרום, סמוך לגדה המזרחית של נהר לונגה: הקבוצה השמאלית, שכללה את הרגימנט ה-29 בפיקודו של מייג'ור גנרל יומיו נאסו, הקבוצה הימנית, שכללה את הרגימנט ה-230 (של הדיוויזיה ה-38) בפיקודו של קווגוצ'י, וקבוצת העתודה, שכללה את הרגימנט ה-16 בפיקודו של מוריאמה. כדי להסיט את תשומת לב האמריקאים מהמתקפה המתוכננת מהדרום, הורה היאקוטאקה לארטילריה ולחמישה גדודי רגלים (כ-2,900 חיילים) תחת פיקודו של מייג'ור גנרל טדאשי סומיושי לתקוף את מתחם לונגה מכיוון מערב, לאורך החוף. על פי ההערכות היפניות שהו בגוודלקנל 10,000 חיילים אמריקאים, בעוד שלמעשה הגיע מספרם ל-23,000.
בערב הקרב הגנו על מתחם לונגה ארבעה רגימנטים שהתחלקו ל-13 גדודים. רגימנט הרגלים ה-164 הגן על האגף המזרחי; רגימנט הנחתים השביעי הגן על האגף הדרומי, מקצה האגף של ה-164 מערבה, לאורך רכס אדסון; והרגימנטים הראשון והחמישי של חיל הנחתים הגנו על האגף המערבי. שני גדודים – השלישי של הרגימנט הראשון והשלישי של הרגימנט החמישי – בפיקודו של לוטננט קולונל ויליאם מקאייבי הגנו על שפך המטניקאו.
קרב > לפני הקרב

ב-12 באוקטובר החלה פלוגת הנדסה יפנית לפלס שביל מנהר מטניקאו לחלק הדרומי של מתחם לונגה, שנקרא "דרך מרויאמה". השביל, שאורכו הגיע ל-24 קילומטרים, עבר דרך תנאי השטח הקשים ביותר בגוודלקנל, בהם מספר נהרות, גאיות עמוקים ובוציים, רכסים תלולים וג'ונגלים סבוכים. בין 16 ל-18 באוקטובר החלה הדיוויזיה השנייה במסעה לאורך דרך מרויאמה, כשכל חייל נושא על גבו פגז ארטילריה או פצצת מרגמה.
בבוקר 20 באוקטובר הגיעו חייליו של מוריאמה לנהר לונגה. הוא האמין שהוא נמצא 6.4 קילומטרים מדרום לשדה הנדרסון, ולכן הורה לשלוש השדרות להסתדר זו לצד זו ולהתחיל לנוע צפונה במקביל לנהר, מתוך כוונה לפתוח במתקפה על שדה התעופה בשעה 18:00 ב-22 באוקטובר, אך למעשה נמצאו מרויאמה וחייליו 13 קילומטרים מדרום למתחם לונגה. כשהתחוור למרויאמה שחייליו לא יהיו בעמדותיהם בזמן לפתיחת המתקפה המתוכננת, דחה את מועדה פתיחתה ליום המחרת. בליל 22 באוקטובר עדיין היו מרבית חיילי הדיוויזיה השנייה על דרך מרויאמה.
באותה עת הכין סומיושי את כוחותיו להתקפה מכיוון מערב. ב-18 באוקטובר הוא החל להפגיז את שדה הנדרסון בתותחי הוביצר 150 מ"מ, ושאריות הרגימנט הרביעי, בפיקודו של קולונל נומסו נקגומה, נאספו מערבית למטניקאו. יום לאחר מכן חצה קולונל אקינוסוקה אוקה עם 1,200 חיילי הרגימנט ה-124 שלו את נהר המטניקאו, והחל לצעוד מזרחה.
ב-23 באוקטובר עדיין נאבקו חיילי הדיוויזיה השנייה בג'ונגל הטרופי וטרם הגיעו לקווי האמריקנים. בשלב זה החל קווגוצ'י להסיט את כוחותיו מזרחה, מכיוון שחשב שההגנה סביב מתחם לונגה חלשה באזור זה. מרויאמה הורה לו לשוב לנתיב המתוכנן, ומשסרב, הודח קווגוצ'י ואת מקומו תפס הקולונל טושינרי שוג'י, מפקד הרגימנט ה-230. באותו ערב הורה היאקוטאקה על דחיית מועד פתיחת המתקפה לשעה 19:00 ב-24 באוקטובר, לאחר שנודע לו על עיכוב הדיוויזיה השנייה. בשלב זה טרם נודע לאמריקנים על נוכחות היפנים בסמוך למתחם לונגה.
באותו יום שלח צי האוויר ה-11 היפני גל מטוסים להפציץ את שדה הנדרסון. 16 מפציצי מיצובישי G4M ("בטי") ו-27 מטוסי קרב A6M זירו תקפו את שדה התעופה, ומולם התייצבו 24 מטוסי ויילדקט וארבעה מטוסי P-400 איירקוברה מכוח אוויר קקטוס. בקרב האוויר שהתפתח איבדו האמריקנים 10 מטוסים, ואילו אבדות היפנים 17 מטוסי זירו וארבעה מפציצי בטי.
קרב > התקפת נקגומה במטניקאו

המטה של היאקוטאקה עדכן את סומיושי בדבר דחיית המתקפה, אך האחרון לא הצליח ליצור קשר עם נקגומה וליידע אותו. בשעות הערב של 23 באוקטובר תקפו שני גדודים מהרגימנט הרביעי בליווי תשעה טנקים מפלוגת הטנקים הראשונה את עמדות הנחתים האמריקנים בשפך נהר המטניקאו.
הטנקים חצו את הנהר בזוגות לאורך שרטון סמוך לשפך הנהר, בחיפוי אש ארטילרית כבדה, אך תותחי נ"ט 37 מ"מ וארטילריה אמריקנית השמידו במהירות את כל תשעת הטנקים. במקביל, טיווח רגימנט הארטילריה של הנחתים את האזור שבין המטניקאו לפוינט קרוז, והסב לגדודיו המתקדמים של נקגומה אבדות רבות. ההתקפה נהדפה לחלוטין עד השעה 01:15 ב-24 באוקטובר.
בתגובה להתקפתו של נקגומה, התפרסו נחתי הגדוד השני של רגימנט הנחתים השביעי בפיקודו של לוטננט קולונל הרמן הנקן לאורך הנהר, בציפייה למתקפה יפנית נוספת. לאחר שתצפיתנים זיהו את הכוח של אוקה מתקדם לעבר הקווים האמריקנים מדרום, נפרס הגדוד של הנקן על רכס סמוך שפנה דרומה, שהיה המשך של קווי ההגנה באזור המטניקאו, שהתפתלו בצורת פרסה, אך לא היו רציפים.
קרב > התקפתו הראשונה של מרויאמה

עם פריסת הגדוד של הנקן במטניקאו, הוטלה משימת הגנת החזית הדרומית של מתחם לונגה, שאורכה 2,300 מטרים, על הגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי, בפיקודו של לוטננט קולונל לואיס "צ'סטי" פולר. בשעות הערב ב-24 באוקטובר איתרו סיורי נחתים את חיילי הדיוויזיה השנייה היפנית בהתקדמם צפונה, אך בשלב זה לא היה מספיק זמן כדי לשנות את היערכות כוחות ההגנה.
בשעה 14:00 באותו היום החלו חיילי הדיוויזיה השנייה להתכונן להתקפה. בשל הקושי בתנועה בג'ונגל הסבוך, הורה מרויאמה להשאיר מאחור את כלי הארטילריה הכבדים ואת חימושם, ולפיכך לא נהנו חייליו מסיוע ארטילרי ואש מרגמות במהלך הקרב. גשם כבד שירד בין 16:00 ל-21:00 עיכב את ההכנות וגרם לאי סדר בשורות היפנים, שבשלב זה היו תשושים מהמסע בדרך מרויאמה. האגף הימני של הכוח פנה לכיוון הלא נכון, והתייצב במקביל לקווי האמריקנים, ולכן רק גדוד אחד יצר מגע עם הנחתים. הגדוד הראשון של הרגימנט ה-230 נתקל בעמדה קדמית שהקימו נחתי הגדוד של פולר בשעה 21:30, אך תוך זמן עקפו את העמדה והמשיכו לכיוון שדה התעופה.
במקביל הגיעו חייליו של נאסו באגף השמאלי לקווי ההגנה של הנחתים. בשעה 00:30 תקפה הפלוגה ה-11 של הגדוד השלישי של נאסו בפיקודו של קפטן ג'ירו קצומטה את פלוגה A של הגדוד של פולר, אך כבלי תיל שפרסו הנחתים סביב עמדותיהם עיכבו את התקדמות היפנים. אש ארטילריה ומרגמות בליווי אש מקלעים עשו שמות בקווי היפנים, ועד השעה 01:00 נהרגו כמעט כל חיילי הפלוגה.
מערבה משם ערכה הפלוגה התשיעית של הגדוד השלישי של נאסו התקפה חזיתית על קווי פלוגה C של הגדוד של פולר בשעה 01:15. בתוך חמש דקות חיסלה יחידת מקלעים, בפיקודו של סמל ג'ון בזילון, את כל הפלוגה היפנית. בשעה 01:25 החלו פגזים שירתה יחידת הארטילריה של הנחתים לנחות באזור ההיערכות של כוחותיו של נאסו, והסבה אבדות רבות.
לאחר שהבין שהוא תחת מתקפה יפנית על ידי כוחות גדולים, ביקש פולר תגבורת. בשעה 03:45 החלו להגיע לקווי ההגנה חיילי הגדוד השלישי של רגימנט הרגלים ה-164, שהיו בעתודה, ועד עלות השחר נפרסו בכל הגזרה.
שתי פלוגות מהגדוד השלישי של הרגימנט ה-29 הצליחו לחצות את שדה האש שיצרה הארטילריה האמריקנית, ובשעה 03:30 הגיעו לקווי ההגנה. רוב חיילי הפלוגות נעצרו עוד לפני כן, אך כמאה חיילים יפנים הצליחו לפרוץ, ויצרו בליטה באורך 91 מטרים ורוחב 140 מטרים במרכז קו ההגנה של פולר. מעט לפני הזריחה דיווח מטהו של מרויאמה להיאקוטאקה, מסיבה לא ידועה, שהרגימנט של שוג'י נכנס לשדה התעופה. בשעות הבוקר המוקדמות הצטרף הגדוד השני של הרגימנט ה-29 ללחימה, אך ההתקפה נהדפה על ידי הנחתים. בשעה 07:30 החליט נאסו להסיג את שארית כוחותיו לאחור, ולהתחיל להתכונן להתקפה נוספת במהלך הלילה.
במהלך 25 באוקטובר תקפו נחתיו של פולר את הבליטה, וישרו בחזרה את קו ההגנה. במהלך ההתקפות הראשונות על מתחם לונגה נהרגו כ-800 חיילים יפנים, ורבים נפצעו. בשעה 04:30 ביטל היאקוטאקה את המסר האחרון ששלח לרבאול, והודה שתוצאות ההתקפה טרם ידועות.
קרב > התקפות אוויר וים

הצי השמיני ברבאול שלח את כל הכלים הפנויים שלו כדי לתמוך במבצע הקרקעי של הצבא לגוודלקנל. עם קבלת הדיווח אודות הצלחת ההתקפה בשעה 00:50 ב-24 באוקטובר, יצאו לדרכו כוח משימה. הסיירת הקלה "סנדאי" ושלוש משחתות סיירו במים מערבית לגוודלקנל כדי ליירט על אונייה אמריקנית שעשויה לסייע לכוחות על הקרקע. יחידת תקיפה אחת של שלוש משחתות, ויחידת תקיפה נוספת של הסיירת הקלה "יורה" וחמש משחתות, סיירו מצפון לגוודלקנל, ושמרו על המבואות המזרחיים לאי, וסיפקו סיוע ארטילרי לכוחותיו של היאקוטאקה.
בשעה 10:14 התקרבה יחידת התקיפה הראשונה לחוף לונגה, והבריחה שתי שולות מוקשים אמריקניות שהובילו דלק מטוסים לשדה הנדרסון. לאחר מכן טיבעו המשחתות היפניות גוררת וסירת סיור, ואז החלו בהפגזת מתחם לונגה. בשעה 10:35 פגע תותח חוף במשחתת "אקאצוקי", ויחידת ההתקפה נסוגה תחת התקפות מטוסים מכוח אוויר קקטוס. גם יחידת התקיפה השנייה נאלצה לסגת מגוודלקנל, לאחר שחמישה מפציצי דונטלס תקפו אותה והסבו נזק כבד ליורה. התקפות אוויר נוספות הסבו נזק נוסף לסיירת, ובשעה 21:00 היא שקעה.
באותו יום תקפו את שדה הנדרסון תשעה גלי מפציצים ומטוסי קרב שהמריאו מנושאות המטוסים ג'וניו והיו. בקרבות האוויר שהתפתחו בשמי גוודלקנל הפיל כוח אוויר קקטוס 22 מטוסים יפנים, לעומת שלושה מטוסים אמריקנים שהופלו, אך צוותיהם ניצלו. יום זה זכה לכינוי "יום ראשון בחפירות" ("Dugout Sunday") בפי האמריקנים בשל התקפות האוויר, הים והארטילריה, שאילצו אותם להישאר בשוחותיהם במשך כל היום.
קרב > התקפתו השנייה של מרויאמה

האמריקנים ציפו להתקפה יפנית נוספת במהלך הלילה, ולכן עסקו ב-25 באוקטובר בחיזוק קווי ההגנה מסביב למתחם לונגה. במערב סגרו הרגימנט השביעי והרגימנט החמישי את המרווח ביניהם, ובדרום עיבו חיילי דיוויזיית אמריקל את שורות הגדוד של פולר, כשהנחתים אבטחו את הגזרה המערבית שאורכה 1,300 מטרים, והחיילים אבטחו את הגזרה המזרחית שאורכה 1,000 מטרים. הגדוד השלישי של רגימנט הנחתים השני היה בעתודה, וחנה מעט מאחורי קווי ההגנה.
מרויאמה הורה לרגימנט ה-16, שהיה בעתודה, להצטרף לנאסו באגף השמאלי. מהשעה 20:00 ב-25 באוקטובר ועד שעות הבוקר המוקדמות ב-26 באוקטובר, ערכו חיילי הרגימנט ה-16 ושרידי הרגימנט ה-29 מתקפות חזיתיות כנגד קווי האמריקנים, אך נהדפו פעם אחר פעם. אש נשק קל, מקלעים, מרגמות, ארטילריה ושימוש נרחב בקלע קופסה מתותחי 37 מ"מ הסבו ליפנים אבדות קשות. נאסו נהרג בשעות הראשונות של המתקפה, ועמו רוב הקצינים הבכירים בשטח, ובסך הכל נהרגו בחילופי האש כ-250 חיילים יפנים.
קרב > התקפתו של אוקה

ב-26 באוקטובר בשעה 02:30 הגיע הכוח של אוקה לעמדות הקרב שלו בגדה המזרחית של המטניקאו ופתח במתקפה על קווי הנחתים. פלוגה F של הגדוד השני של הרגימנט השביעי, שהגנה על הקצה השמאלי של קו ההגנה, עמדה בחזית ההתקפה היפנית, אף על פי שנסוגה לעמדות הגנה על רכס לונגה, הצליחה להדוף שני גלי מתקפות חזיתיות, בעיקר הודות לשימוש בפגזי רסס בכינון ישיר. סמל ראשון מיטצ'ל פייג', מקלען בפלוגה, זכה בעיטור מדליית הכבוד על תפקודו בקרב, ועל סיועו בהדיפת המתקפה היפנית. בשעה 03:00 הצליחו חיילי הגדוד השלישי של הרגימנט הרביעי של אוקה לדחוק את פלוגה F מהרכס.
קצין המבצעים של הגדוד השני, מייג'ור אודל קונולי, אסף יחידה שמנתה 17 נחתים, חלקם טבחים, עובדי מטבח, וטכנאים, ויצא לכבוש את הרכס בחזרה מידי היפנים. ליחידתו הצטרפו פלוגות C ו-G של הנקן, ושרידי פלוגה F, ויחד הם תקפו את עמדות היפנים, לפני שיספיקו להתארגן. עד השעה 06:00 כבשה יחידתו של קונולי את הרכס בחזרה, ובכך תמה המתקפה של אוקה.
תוצאות הקרב > נסיגה

בשעה 08:00 הורה היאקוטאקה לכל היחידות לסגת. חיילי הדיוויזיה השנייה אספו את הפצועים ונסוגו לג'ונגל בשעות הלילה. האמריקנים פנו לקבור את אלפי גופות החיילים היפנים שהיו פזורות בשדה הקרב, בעיקר מול קווי הגדוד השני מזרחית למטניקאו.
חיילי האגף השמאלי של הדיוויזיה השנייה נסוגו לכיוון החוף המערבי של גוודלקנל, שם שכנה מפקדת הארמייה ה-17, וחיילי האגף הימני, בפיקודו של טושינורי שוג'י, נסוגו לקולי פוינט (Koli Point), מזרחית למתחם לונגה. במהלך הנסיגה מתו רבים מחיילי הדיוויזיה השנייה מתשישות, לאחר שאספקת המזון אזלה מספר ימים לפני כן, ורבים נקברו בצידי דרך מוריאמה.
היחידות המובילות של הדיוויזיה השנייה הגיעו למפקד הארמייה ה-17 בכפר קוקומבונה ב-4 בנובמבר, ובאותו יום הגיעו חיילי האגף הימני לקולי פוינט. בשלב איבדה הדיוויזיה השנייה את היוזמה ההתקפית, ואבדות רבות, מחלות, תשישות ומחסור באספקה ובמזון אילצו אותה לעבור למגננה את סוף המערכה על גוודלקנל. בנובמבר תקף כוח אמריקני את כוחו של שוג'י בקולי פוינט ואילץ אותו לסגת לקוקומבונה, תוך שהוא תוקף אותו לאורך כל הדרך. מעל 1,000 חיילים יפנים נהרגו במהלך נסיגה זו.
תוצאות הקרב > קרב איי סנטה קרוז

בזמן שתקפו חייליו של היאקוטאקה את מתחם לונגה, נעו נושאות מטוסים וספינות מלחמה יפניות נוספות לכיוון איי שלמה הדרומיים. משם, קיוו היפנים, יוכלו לפגוש ולהשמיד כל כוח ימי של בעלות הברית (ובעיקר של ארצות הברית) שעשה דרכו לגוודלקנל בעקבות התקפתו של היאקוטאקה. נושאות המטוסים של בעלות הברית באזור, שעברו לפיקודו של אדמירל ויליאם הלסי, קיוו אף הן לפגוש ביפנים. הלסי החליף את גורמלי ב-18 באוקטובר בפיקוד על כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט.
שני הכוחות הימיים נפגשו והתעמתו בבוקר 26 באוקטובר, במה שנקרא לאחר מכן קרב איי סנטה קרוז. לאחר מספר התקפות אוויריות משני הצדדים נאלצו בעלות הברית לסגת מהאזור לאחר אובדן נושאת המטוסים הורנט ונזק כבד לנושאת המטוסים אנטרפרייז. נושאות המטוסים היפניות נאלצו לסגת גם הן בשל אובדן מטוסים רבים ונזק שנגרם לשתיים מנושאות המטוסים. אף על פי שבמונחים של נזק שנגרם השיגו היפנים ניצחון טקטי, אובדן המטוסים וצוותיהם היה בלתי הפיך עבור היפנים, בעוד שמספר המטוסים וצוותי האוויר שאיבדו בקרב היה נמוך בקרב בעלות הברית, ונתן להם יתרון אסטרטגי ארוך-טווח.
תוצאות הקרב > השלכות הקרב

אף על פי שנחלו תבוסה בקרב על שדה הנדרסון, לא איבדו היפנים תקווה לכבוש בחזרה את האי. מיד בתום הקרב החלו הצבא היפני הקיסרי והצי הקיסרי בהכנות להעברת שאר הדיוויזיה ה-38 ואת דיוויזיית הרגלים ה-51 לגוודלקנל, במטרה לערוך מתקפה נוספת על שדה הנדרסון בנובמבר 1942.
היפנים תכננו להפגיז את שדה הנדרסון באמצעות אוניות מערכה בזמן שאוניות תובלה תפרוקנה חיילים וציוד באי. בזמן שאוניות המערכה התקרבו לגוודלקנל, הפליגו אוניות בעלות הברית ליירטן, ובקרב שהתפתח בין 13 ל-15 בנובמבר, שנודע בשם הקרב הימי על גוודלקנל, הצליחו בעלות הברית להדוף שני ניסיונות הפגזה על שדה הנדרסון, והשמידו כמעט את כל אוניות התובלה שנשאו את חיילי הדיוויזיה ה-38. לאחר שנכשל ניסיון התגבור לאי, הודה הפיקוד העליון בתבוסה בגוודלקנל, ועד השבוע הראשון של פברואר 1943 פינה את שרידי הארמייה ה-17 מהאי. לאחר הניצחון בקרב גוודלקנל, המשיכו בעלות הברית בהתקדמותן במעלה אסיה והאוקיינוס השקט, עד כניעת יפן באוגוסט 1945 וסוף מלחמת העולם השנייה.
ראו גם

הפסיפיק – הפרק השני של המיני סדרה עוסק בקרב על שדה הנדרסון, וגם מתאר את השתתפותו של ג'ון בזילון מהגדוד של צ'סטי פולר בקרב, עבורה קיבל את מדליית הכבוד.
לקריאה נוספת

ג'ון טולנד, השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945, תל אביב: משרד הביטחון, 1970.
Frank, Richard B. Guadalcanal: The Definitive Account of the Landmark Battle. Penguin Books, 1992. ISBN 9780140165616.
Griffith, Samuel B. The Battle for Guadalcanal. Bantam Books, 1980. ISBN 9780252068911.
Jersey, Stanley C. Hell's Islands: The Untold Story of Guadalcanal. Texas A&M University Press, 2008. ISBN 9781585446162.
Morison, Samuel Eliot. The Struggle for Guadalcanal, August 1942 – February 1943. Vol. 5 of "History of United States Naval Operations in World War II", Little, Brown and Company, 1958. ISBN 0-316-58305-7.
Murray, Williamson and Allan Reed Millett. A War To Be Won. Harvard University Press, 2001. ISBN 9780674006805.
Prados, John. Islands of Destiny: The Solomons Campaign and the Eclipse of the Rising Sun. Penguin, 2012. ISBN 9781101601952
הערות שוליים

↑  Hough, עמ' 323
1 2  Hough, עמ' 337
↑  Griffith, עמ' 113
↑  טולנד, עמ' 295
↑  Griffith, עמ' 169
↑  Hough, עמ' 328
↑  Jersey, עמ' 264–266
↑  Griffith, עמ' 188
↑  Jersey, עמ' 266
↑  טולנד, עמ' 305
↑  Griffith, עמ' 203
↑  Jersey, עמ' 279–280
↑  רוברט דאבס האינל, "ניצחון בשיא הגאות", מערכות, 1980, עמוד 280
↑  טולנד, עמ' 306–307
↑  Jersey, עמ' 288
↑  Hough, עמ' 335–336
↑  Jersey, עמ' 291
↑  Griffith, עמ' 205
| קרב גוודלקנל |
| --- | --- | --- |
| קרבות קרקעיים | טולאגי • גוודלקנל • טנרו • רכס אדסון • הקרבות במטניקאו • שדה הנדרסון • מתקפת המטניקאו • קולי פוינט • הסיור של קרלסון • הר אוסטן  |  |
| קרבות ימיים | סאבו • איי שלמה המזרחיים • כף אספרנס • איי סנטה קרוז • הימי על גוודלקנל • טספרונגה • קה • רנל |  |
שדה הנדרסון בגוודלקנל באוגוסט 1942
חיילים יפנים עולים ל"טוקיו אקספרס"
מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט בעמדת הפיקוד שלו בגוודלקנל
לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה, מפקד הארמייה ה-17 ברבאול
מתחם לונגה בספטמבר 1942. במרכז זורם נהר לונגה ונהר המטניקאו נמצא מחוץ למפה ומשמאל.
שרידי טנקים יפנים בשפך המטניקאו
מפת הקרב. כוחו של אוקה תקף במערב בנהר המטניקאו, והדיוויזיה השנייה תקפה מדרום לשדה הנדרסון
מפת ההתקפה של אוקה
נחת אמריקני נח בהפסקה בין קרבות
שדה הנדרסון באוגוסט 1944, לאחר שהפך לבסיס מרכזי עבור בעלות הברית
המלחמות השלזיות

המלחמות השלזיות (בגרמנית: Schlesische Kriege) היו סדרת מלחמות בין פרוסיה לבין אוסטריה ובעלות בריתן השונות על השליטה בשלזיה. מלחמות שלזיה היו חלקים מתוך מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים.
רקע

לא ניתן להצביע על אירוע מסוים כגורם להצתת המלחמה, אך כקאזוס באלי, ניתן למנות את תביעות פרוסיה על חלקים משלזיה, כחלק משושלות בנות מאות שנים שלה, ושיקולי ריאל-פוליטיק כמו גם גורמים גיאו-אסטרטגיים ששיחקו תפקיד בגרימת הסכסוך. הסנקציה הפרגמטית של 1713 (תקנה שהתירה לבנות לירש את נכסי אימפריית הבסבורג, והייתה מיועדת להבטיח את ירושתו לבתו מריה תרזה) סיפקה הזדמנות לפרוסיה להתחזק ביחס ליריבות אזוריות כמו סקסוניה ובוואריה.