stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
9 בינואר
נפטרו

1499 – יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נולד ב-1455)
1514 – אן מברטאן, אחרונת שליטי ברטאן (נולדה ב-1477)
1543 – גיום די בלה, היסטוריון, איש צבא ודיפלומט צרפתי (נולד ב-1491)
1757 – ברנאר דה פונטנל, פילוסוף ומדען צרפתי (נולד ב-1657)
1799 – מריה גאטנה אנייזי, מתמטיקאית ופילוסופית איטלקייה (נולדה ב-1718)
1848 – קרוליין הרשל, אסטרונומית אנגליה ממוצא גרמני (נולדה ב-1750)
1873 – נפוליאון השלישי, מדינאי צרפתי (נולד ב-1808)
1908 – וילהלם בוש, צייר, משורר, סאטיריקן ומאייר קריקטורות גרמני (נולד ב-1832)
1908 – אברהם גולדפאדן, מחזאי, משורר ושחקן תיאטרון יידישאי ועברי (נולד ב-1840)
1923 – קתרין מנספילד, סופרת ניו זילנדית (נולדה ב-1888)
1927 – יוסטון סטיוארט צ'מברלין, סופר בריטי אנטישמי (נולד ב-1855)
1947 – קרל מאנהיים, סוציולוג (נולד ב-1893)
1966 – לדיסלב פרוקש, שחמטאי צ'כי (נולד ב-1884)
1972 – חנוך אלבק, חוקר תלמוד ומשנה ישראלי (נולד ב-1890)
1981 – ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, סופר סקוטי (נולד ב-1896)
1985 – פסח בר אדון, מאנשי היישוב, פעיל בארגון "ההגנה" ובהעפלה, הרפתקן, ארכאולוג וסופר ישראלי (נולד ב-1907)
1989 – יצחק טוניק, עורך דין, מבקר המדינה השלישי של מדינת ישראל (נולד ב-1911)
1990 – שלמה פינס, חוקר פילוסופיה יהודית וחתן פרס ישראל (נולד ב-1908)
1998 – ליה מנוליו, אתלטית רומנייה ואלופה אולימפית בזריקת דיסקוס (נולדה ב-1932)
2007 – ריקי בן-ארי, מאיירת ומעצבת אופנה ישראלית (נולדה ב־1936)
2014 – אמירי ברקה, משורר אמריקאי, מחזאי, סופר ומנהיג תרבותי של אפרו-אמריקאים (נולד ב-1934)
2014 – חווקה פולמן רבן, מחנכת וקשרית במסגרת הארגון היהודי הלוחם. (נולדה ב-1924)
2015 – יוסף כלב, קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, דובר צה"ל (נולד ב-1925)
2017 – זיגמונט באומן, סוציולוג יהודי רבגוני (נולד ב-1925)
2019 – יצחק יחיאל יעקבוביץ, רבה הראשי האשכנזי של הרצליה (נולד ב-1930)
2019 – איתן אורן, איש טלוויזיה ישראלי, כתב, עורך ובמאי (נולד ב-1944)
2019 – מוטי צבירן, דוקטור לרפואת שיניים, מהפנט וסופר (נולד ב-1949)
2020 – מייק רזניק, סופר יהודי אמריקאי (נולד ב-1942)
2020 – שמואל (שמיל) גולן, לוחם וקצין בדרגת תא"ל, מפקד ומנהל במשק לשעת חירום (נולד ב-1946)
2021 – נחמן טל, ראש האגף הערבי בשב"כ והמשנה לראש השירות, עמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים ומרצה באוניברסיטת תל אביב (נולד ב-1931)
2021 – עזרא נאווי, פעיל שמאל רדיקלי ישראלי (נולד ב-1951)
2022 – טושיקי קאיפו, פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-76 וה-77 (נולד ב-1931)
2022 – בוב סאגט, שחקן, קומיקאי, במאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי (נולד ב-1956)
2023 – אדולפו קמינסקי, יהודי-צרפתי פעיל המחתרת הצרפתית, שהתמחה בזיוף תעודות זהות (נולד ב-1925)
2023 – אלכסנדר מילר, פיזיקאי שווייצרי ממוצא יהודי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נולד ב-1927)
2024 – אמנון אהרונסקינד, כדורגלן ישראלי (נולד ב-1940)
2025 – שולמית שחר, פרופסור בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב וכלת פרס ישראל להיסטוריה לשנת ה'תשס"ג (נולדה ב-1928)
2025 – בנו פרידל, אמן ישראלי בתחומי הציור ועיצוב תפאורות לתיאטרון, טלוויזיה, קולנוע וטקסים (נולד ב-1936)
חגים ואירועים החלים ביום זה

רפובליקה סרפסקה – יום הרפובליקה
8 בינואר – 10 בינואר
ינואר
לוח אירועים שנתי
חיים נחמן ביאליק
קארל צ'אפק
ריצ'רד ניקסון
קרוליין הרשל
נפוליאון השלישי
פרסווירנס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  נאס"א, המעבדה להנעה סילונית
 יצרן:  United Launch Alliance
 תאריך שיגור:  30 ביולי 2020
 משגר:  אטלס 5
 אתר שיגור:  נמל החלל קייפ קנוורל
 mars.nasa.gov/mars2020/
 משימה
 סוג משימה:  רובר, כלי טיס בלתי מאויש
 גרם שמיים:  מאדים
 אתר נחיתה:  מכתש ג'זרו
 תאריך נחיתה:  18 בפברואר 2021, 20:44 UTC
 משך המשימה הכולל:  30 ביולי 2020 – הווה (4 שנים) 
 מידע טכני
 משקל:  1,025 ק"ג 
 אורך:  3 מ' 
 
פרסווירנס (באנגלית: Perseverance, בעברית התמדה) הוא רובר ששיגרה נאס"א ב-30 ביולי 2020, במשימת מארס 2020. הפרסווירנס דומה חיצונית לרובר Curiosity, אבל מכיל טכנולוגיות חדשות ומכשור רב יותר לחקר פני השטח של מאדים וחיפוש צורות חיים שאולי היו בו בעבר. הרובר נחת בהצלחה ב-18 בפברואר 2021. ב-3 באפריל 2021 שחרר הרובר את המסוק אינג'ניואיטי שהיה מחובר לגחונו, המסוק הראשון על פלנטה שאינה ארץ. המסוק ביצע מספר טיסות מבחן לבדיקת הטכנולוגיה שעברו בהצלחה.
רקע

הרובר שמהווה חלק מתוכנית "Mars 2020" של נאס"א הוא רובוט 6 גלגלי שמשקלו 1,025 קילוגרם. שם הרובר נבחר על ידי תלמידי חטיבת ביניים בווירג'יניה והוכרז על ידי תומאס זורבוצ'ן, מנהל המערכת של אגף משימות המדע של נאס"א, שהגיע לבית הספר כדי לברך את התלמיד אלכסנדר מת'ר שהגיש את השם הזוכה בתחרות: פרסווירנס (perseverance) שפירושו "התמדה".
משימת הרובר

משימת הרובר פרסווירנס תהיה לחפש אחר סימנים של תנאים ראויים לחיים במאדים בעבר הרחוק וסימני חיים מיקרוביאליים בעבר, הרובר יאפיין את האקלים והגאולוגיה של מאדים, יאסוף דגימות מהדלתא שבמכתש ג'זרו כדי לחפש צורות חיים שאולי התפתחו בבוץ הקדום, ויעזור לסלול את הדרך לחקר כוכב הלכת מאדים. הרובר ישאיר על הקרקע חלק מהדגימות, לאיסוף על ידי המשימות הבאות למאדים.
מבנה הרובר

גודלו של הרובר כשל מכונית קטנה, אורכו 2.9 מטר, גובהו כולל התורן 2.2, והוא מונע בכוח של 110 וואט.
הרובר בנוי משני חלקים עיקריים:
קרוסלת המקדחה (the bit carousel) – מכילה את תשעת המקדחים שבהם הרובר פרסווירנס ישתמש כדי לבדוק סלעים ואבק ממאדים. הרכיב שמחובר לחזית העליונה של הרובר ודומה לצלחת מעופפת, הוא גם השער שבו עוברות הדגימות בדרך לפנים הרובר בשביל הערכה ועיבוד שיבוצע על ידי מערכת המטמון המותאמת.
מנגנון איסוף הדגימות (the Adaptive Caching Assembly) – מורכב משבעה מנועים ולמעלה מ־3,000 חלקים, כולם פועלים באחדות לאיסוף דגימות מעל פני מאדים. המרכיב העיקרי במכלול הוא זרוע איסוף הדגימות שתעביר צינורות דגימה למקדח העיקרי של הזרוע הרובוטית ואז תעביר את צינורי הדגימה המלאים לחלל שבו הם יאטמו ויאוחסנו.
אחד משבעת המכשירים שיהיו על פרסווירנס הוא ה־SuperCam מצלמה שנבנתה על ידי צוות של מאות אנשים ואורזת את מה שבדרך כלל ידרוש כמה חתיכות ציוד גדולות לתוך קופסה קטנה יותר שלא גדולה מגודל קרטון של דגני הבוקר. המצלמה יורה קרן לייזר מתוך התורן של הרובר, כדי לאדות חלקים קטנים של סלע מרחוק, ומספקת מידע שיהיה חיוני להצלחת המשימה.
שימוש בקרן לייזר יעזור לחוקרים לזהות מינרלים שהם מעבר להישג ידה של הזרוע הרובוטית או נמצאים באזורים תלולים מכדי שהרובר יוכל להגיע אליהם. זה גם יאפשר להם לנתח יעד לפני שהם מחליטים אם להוביל את הרובר למקום מסוים לצורך ניתוח נוסף של מינרלים, לדוגמה: מינרלים שנוצרו ליד מים ויכלו להוות סביבת קיום לחיידקים לפני מיליארדי שנים על מאדים.
מדענים יכולים להשתמש במידע של SuperCam כדי להחליט אם לקדוח וללקט ליבות סלע למערכת האיסוף של הרובר. פרסווירנס יאסוף את דגימות הליבה הללו בצינורות מתכתיים, ויניח אותם במקום שנקבע מראש כדי שיוחזרו לארץ על ידי המשימות הבאות למאדים. מצלמת הלייזר (SuperCam) גם כוללת מיקרופון כך שהמדענים יכולים להאזין בכל פעם שהלייזר פוגע ביעד. הצליל שיוצר הלייזר משתנה בעדינות בהתאם לתכונות החומר של הסלע בו הוא פוגע. המיקרופון משרת מטרה מעשית בכך שהוא מספק מידע על יעדי הסלע מרחוק. אבל אנחנו יכולים גם להשתמש בו כדי להקליט ישירות את צליל הנוף של מאדים או את סיבוב התורן של הרובר.
הגלגלים: הגלגלים מיועדים לסוג השטח שבו תיסע פרסווירנס בכוכב האדום, הגלגלים הם גרסאות משופרות של אותם הגלגלים בהם השתמש הרובר קיוריוסיטי של נאס"א בסיור שלה בהר שארפ. כל גלגל גדול יותר בקוטרו וצר יותר מאשר בקיוריוסיטי, עם עובי דופן של כמעט מילימטר. הגלגלים כוללים גם מעין 48 "פקקים" מעוקלים בעדינות (במקום 24 בקיוריוסיטי) התורמים לאחיזה של הרובר בשטח. בדיקות מקיפות במעבדה של נאס"א מצאו כי הגלגלים הללו עומדים טוב יותר בלחץ הנוצר כתוצאה מחיכוך עם סלעים חדים ואחיזתם טובה יותר מאשר אחיזתם של גלגלי הרובר קיוריוסיטי כשהוא נוסע על החול.
מבנה הרובר > הנעה

מקור הכוח של הרובר הוא גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי (MMRTG) שמשקלו 45 ק"ג, ובו 4.8 קילוגרם של החומר הרדיואקטיבי תחמוצת פלוטוניום-238. דעיכת הפלוטוניום פולטת חום, שמומר על ידי מערכת של תרמוקפלים ל-110 וואט. הכוח יירד עם ההתפרקות הרדיואקטיבית, אך זמן מחצית החיים של פלוטוניום-238 הוא 87.7 שנים, והוא יספק לרובר חשמל לשנים רבות. ה-MMRTG גם מטעין שתי סוללות ליתיום-יון כדי לעמוד בדרישות השיא של פעילויות הרובר כאשר הביקוש עולה באופן זמני על רמות התפוקה החשמלית היציבה של ה-MMRTG. המערכת זהה לזו שהותקנה ברובר קיוריוסיטי. יתרונות המערכת:
אורך החיים המבצעי של ה-MMRTG למשך 14 שנים, מספק עתודה משמעותית למשך משימת מארס 2020 העיקרית של 1.5 שנות מאדים (שלוש שנות כדור הארץ).
ניידות רבה יותר על פני טווח רחב של קווי רוחב וגובה.
מאפשר למדענים למקסם את היכולות של מכשירי המדע של הרובר.
אינו תלוי באור השמש ומספק למהנדסים גמישות רבה בהפעלת הרובר (למשל, ביום ובלילה, ובעונת החורף).
המסע למאדים

הרובר שוגר לחלל ב-30 ביולי 2020 מנמל החלל קייפ קנוורל, על גבו של טיל אטלס 5. מסעו למאדים נמשך כשבעה חודשים, במהירות של כ-39,600 קילומטר לשעה ולמרחק של כ-480 מיליון קילומטר. הרובר שוגר בתוך קפסולה שהגנה עליו מפני החום בכניסה לאטמוספירה של מאדים, ויש לה גם יכולת ניווט שאפשרה להנחית אותו בנקודה המתוכננת. מכלול המערכת כולל חמישה מודולים עיקריים:
מודול השיוט (מחובר לחלק העליון של הקפסולה)
מודול מגן עליון של הקפסולה שאליו מחובר המצנח
מודול ההנחתה שתפקידו לשמש כמנוף שישלשל את הרובר לקרקע אחרי ההתנקות מהמצנח
מודול הרובר עצמו
מודול מגן חום תחתון של הקפסולה (ראו איור מפורט המציג את שלבי הנחיתה של הרובר פרסווירנס)
פרסווירנס הגיע למאדים במהירות של כ-20,000 קילומטר לשעה. כעשר דקות לפני הכניסה לאטמוספירה של מאדים, התנתק מהקפסולה מודול השיוט שכולל לוחות סולריים, דלק, ומכשור אלקטרוני שהיה נחוץ בשלב השיוט עד למאדים. קפסולת המגן ייצבה את עצמה בעזרת ארבעה מדחפים קטנים בכיוון הנכון לאתר הנחיתה. האטמוספירה של מאדים האטה את הקפסולה וחיממה את חלקה התחתון עד 1,300 מעלות צלזיוס. כשהקפסולה האטה לכ-1,600 קילומטר לשעה, נפרש המצנח העל קולי. המצנח עשוי 88 ק"ג של סיבי ניילון, טכנורה וקוולאר דחוסים וצפופים לרוחב של 50 ס"מ בתוך גליל אלומיניום.
כדי לדייק ברגע הקריטי הזה, הקפסולה כללה טכנולוגיה שלא הייתה עד אז בשימוש: היכולת לחשב את הרגע המיטבי לפרישת המצנח לפי המרחק מנקודת המטרה. 240 שניות אחרי הכניסה לאטמוספירה, בגובה של כ-11 קילומטר, במהירות של כ-1,512 קילומוטר לשעה, נפרש המצנח שקוטרו 21.5 מטרים. נדרשו לו כשנייה וחצי להיפרש לגודלו המלא. 20 שניות אחרי פרישת המצנח, התנתק מודול מגן החום שנמצא בחלק התחתון של הקפסולה ונפל ארצה. התנתקות מגן החום אפשרה לרובר בעזרת מכ"ם וצילום פני הקרקע באזור הנחיתה, לזהות באמצעות התמונות את מיקומו ביחס לאזור הנחיתה המיועד ולתקן את מסלולה בהתאם בעזרת מנועיה הרקטיים. שיטת ניווט זו, שיושמה לראשונה במשימה זו, אפשרה לנחות בקרבה של כארבעים מטרים לאתר המחקר המיועד, במקום 3–4 קילומטרים במשימות קודמות. בזכות זאת, ניתן היה להנחית את הרובר בקרבה רבה יותר למצוקים תלולים האופייניים למכתש ולחסוך לרובר זמן נסיעה לעבר אתרי העניין.
המצנח האט את הרובר רק עד 320 קילומטר לשעה, ומרגע זה היה עליו להאט בחוזקה. בגובה של 2,100 מטרים הפעיל מודול ההנחתה ארבעה זוגות של מדחפי בלימה רקטיים תוך כדי תימרון הצידה, כדי להימנע מפגיעת המגן העליון והמצנח שניתקו. במהירות של 2.7 קילומטר לשעה, בגובה של 20 מטרים, 12 שניות לפני הנחיתה, מודול ההנחתה שלשל את הרובר מטה בעזרת סט של כבלים באורך של 6.4 מטרים. הרובר פרש את גלגליו לקראת הנחיתה. ברגע שחש הרובר בקרקע מתחת לגלגליו הוא התנתק מהכבלים, ומודול ההנחתה תמרן משם במהירות למרחק בטוח, שם התרסק על הקרקע. כל התהליך האוטומטי של שלבי הכניסה, ירידה ונחיתה, עד לרגע מגע גלגלי הרובר עם פני השטח של מאדים, ארך כשבע דקות.
הנחיתה עברה בהצלחה ב-18 בפברואר 2021, בשעה 20:44 UTC.
מבחר תמונות

התמונה הראשונה של פרסווירנס שצילם אורביטר מאדים MRO למחרת הנחיתה. באמצע התמונה למטה פרסווירנס בתוך שטח שנראה כמו לאחר פיצוץ בגלל המדחפים של מודול הנחיתה שריחף ושלשל אותו מטה בכבלים. בצד ימין מגן החום שהופל בשלב הראשון של הנחיתה. בצד שמאל המצנח המחובר למכסה המגן, ומימין לו מודול הנחיתה, שתמרן למרחק בטוח מהפרסווירנס לאחר שהנחית אותו, והתרסק על הקרקע. רוחב כל מרובע בצילום הוא 200 מטר.
המסוק אינג'ניואיטי אחרי שהונח לראשונה על מאדים, כפי שצולם מהרובר פרסווירנס
ראו גם

רובר (חקר החלל)
קיוריוסיטי
מארס 2020
מארס רובר
הערות שוליים

↑  Martin Perez, Mars Perseverance Rover, Mars Perseverance Mission Overview, nasa.gov, March 5, 2020.
↑  Andres Almeida, Mars Perseverance Rover, Mars 2020 Rover Gets a Name: Perseverance, nasa.gov, March 5, 2020.
↑  DC Agle, Mars 2020, Robotic Toolkit Added to NASA's Mars 2020 Rover, jpl.nasa.gov, August 15, 2019.
↑  DC Agle, Mars 2020, NASA's Mars Perseverance Rover Gets Its Sample Handling System, jpl.nasa.gov, March 20, 2020.
↑  Randal Jackson, Mars Perseverance Rover, All About the Laser (and Microphone) Atop Mars 2020, NASA's Next Rover, nasa.gov, Feb. 7, 2020.
↑  mars.nasa.gov, Entry, Descent and Landing (EDL), mars.nasa.gov (באנגלית)
↑  mars.nasa.gov, Mars Technologies, mars.nasa.gov (באנגלית)
↑  שלבי הנחיתה של הרובר
↑  ירון דרוקמן, רכב החלל התמדה נחת בהצלחה: יבדוק אם היו חיים במאדים, באתר ynet, 18 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2024095123   WorldCat (עם LCCN): no2024-095123 
תרשים הממחיש את מיקומם של המכשירים המדעיים על סיפון פרסווירנס.
איור המציג את מיקום ארבע המצלמות והמיקרופון: למעלה – מודול מגן עליון של הקפסולה
אמצע – מודול הנחיתה
למטה – מודול הרובר פרסווירנס עם גלגלים מקופלים
איור המציג את שלבי הנחיתה של פרסווירנס
צילום הרובר והכבלים המחברים מתוך מודל הנחתת בשלב האחרון של הנחיתה
תמונה צבעונית ראשונה מתוך הרובר פרסווירנס לאחר הנחיתה
צילום צבעוני של אחד מגלגלי הרובר על פני המאדים
קתדרלת מנגו הקדוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה, אטרקציה תיירותית, קהילה אזרחית סקוטית 
 על שם:  סנט מנגו 
 כתובת:  גלאזגו 
 מיקום:  עיריית גלאזגו 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  סנט מנגו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1136
 תאריך פתיחה רשמי:  1136 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 
 קואורדינטות:  55°51′47″N 4°14′05″W﻿ / ﻿55.8631°N 4.2346°W﻿ / 55.8631; -4.2346
 אתר רשמי
  (למפת גלאזגו מוגדלת) קתדרלת מנגו הקדוש(למפת גלאזגו רגילה) קתדרלת מנגו הקדוש
 
חזית הקתדרלה, כפי שנראית מכיכר הקתדרלה
הצד המזרחי של הקתדרלה ובית החולים המלכותי של גלאזגו כפי שנראה מ"עיר המתים" של גלאזגו.
ציור של דייוויד רוברט מהמאה ה-16 המראה את הקתדרלה בזמן המהפכה הפרוטסטנטית
קתדרלת מנגו הקדוש (ידועה גם כ-High Kirk of Glasgow או כקתדרלת גלאזגו) היא אחת מארבע קתדרלות בגלאזגו, סקוטלנד. זוהי קתדרלה של הכנסייה הסקוטית הבנויה בסגנון גותי. הקתדרלה ממוקמת קרוב למרכז העיר ליד בית החולים המלכותי של גלאזגו, במקום שבו לכאורה בנה מנגו הקדוש, הפטרון של גלאזגו את כנסייתו. קבר הקדוש הוא חלק מהקתדרלה.
במקור הכנסייה הייתה רומית-קתולית ותולדותיה שזורות בתולדות העיר. הקתדרלה היא דוגמה מצוינת לאדריכלות גותית והיא אחת מהקתדרלות הסקוטיות המעטות שנבנו בימי הביניים ושרדו את הרפורמציה ללא פגע. המגדל מהמאה ה-13 הוא המגדל האחרון שנשאר שלם בכנסייה סקוטית מימי הביניים. החלקים המאוחרים יותר, והצריח המחודד הוקמו בידי הבישוף ויליאם דה לאודר, שמת ב-1425. במגדל המרכזי ישנו פעמון בהיקף ( 12 רגל ואינץ'), והוא בעל טון רציני ועמוק. ב-1789 הוא נסדק בטעות בידי אנשים שביקרו במגדל. הוא נשלח ללונדון ושם נוצק מחדש. ליד הפעמון חקוקה הכתובת הבאה:
מבחינה טכנית, הכנסייה לא מכהנת יותר כקתדרלה, מאחר שלא יושב בה בישוף מאז 1690. לעומת זאת, בניגוד לקתדרלות רבות שנהרסו ונותרו בשיממונן, הקתדרלה היא עדיין כנסייה פעילה ומשמשת לפולחן הנוצרי מטעם הכנסייה הסקוטית. המבנה עצמו שייך לכתר הבריטי, ומתוחזק בידי האגודה Historic Scotland. הוא יעד פופולרי עבור תיירים.
בגלאזגו ארבע קתדרלות, לזרמים השונים. הקתדרלות האחרות הן קתדרלת אנדרו הקדוש (גלאזגו) של הכנסייה הרומית-קתולית, קתדרלת מריה הקדושה (גלאזגו) של הכנסייה הסקוטית האפסיקופלית וקתדרלת לוקאס הקדוש (גלאזגו) של הכנסייה האורתודוקסית היוונית.
ליילה ארביל

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1931 איסטנבול
 פטירה:  19 ביולי 2013 (בגיל 82) איסטנבול
 מדינה:  טורקיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות זינג'ירליקויו 
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איסטנבול 
 שפות היצירה:  טורקית
 תחום כתיבה:  סיפורת, עיון
 סוגה:  רומן, סיפור קצר
 יצירות בולטות:  A Strange Woman 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 
ליילה ארביל (בטורקית: Leylâ Erbil; ‏12 בינואר 1931, איסטנבול – 19 ביולי 2013, איסטנבול) הייתה אחת הסופרות המובילות והמשפיעות בטורקיה המודרנית. היא חיברה שבעה רומנים, שלוש אסופות של סיפורים קצרים וקובץ מאמרים. היא הייתה הסופרת הטורקיה הראשונה שהייתה מועמדת לפרס נובל בספרות על ידי ארגון הסופרים הבינלאומי בשנת 2002. ארביל הייתה שותפה לייסוד איגוד האמנים והסופרים טורקיה.
ביוגרפיה

ארביל נולדה באיסטנבול, טורקיה, בת שנייה לאמינה הורייה האנם וחסן תהסין. היא למדה בבית הספר לבנות קדיקוי, ובהמשך למדה במחלקה לשפה וספרות אנגלית באוניברסיטת איסטנבול. ב-1951 היא התחתנה עם בעלה הראשון, אייטק שאי, לאחר השנה הראשונה שלה באוניברסיטה. הנישואים, אשר לא נמשכו זמן רב, גרמו לארביל להפסיק את לימודיה; היא חזרה לאוניברסיטה זמן קצר לאחר שהתגרשה. היא פגשה את בעלה השני, מהמט ארביל, תוך כדי עבודה כמזכירה ומתרגמת בסקנדינביאן איירליינס ב-1953, ושוב הפסיקה את לימודיה במהלך השנה האחרונה שלה. הם נישאו לאחר מספר חודשים קצר, והיא לא חזרה ללמוד לאחר מכן. הזוג עבר לאיזמיר, שם נולדה בתה היחידה, פאתוש ארביל-פינאר, בשנת 1960 . מאוחר יותר היא חזרה לחיות באיסטנבול.
בשנת 2005, ארביל אובחנה כחולה במחלת Langerhans cell histiocytosis. במשך שמונה שנים היא נאבקה במחלה, וב-2013 היא נפטרה בגלל המחלה. היא מתה ב-19 ביולי 2013, בגיל 82 בבית החולים באיסטנבול שבו היא טופלה בגלל אי ספיקת כבד ובעיות נשימה, תופעות לוואי של המחלה.
השתייכות ארגונית ופעילות חברתית

ב-1960 היא עבדה במשרד לתרבות ואמנות של מפלגת הפועלים של טורקיה, שהייתה מפלגה סוציאליסטית משפיעה ביותר באותו הזמן, עד למיזוגה עם המפלגה הקומוניסטית של טורקיה בשנת 1988, אז חדלה להתקיים כמפלגה עצמאית. ארביל הייתה אחת מן החברים המייסדים של איגוד האמנים הטורקי ב-1970. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1974, היא הייתה לחברה מייסדת של התאגדות הסופרים בטורקיה. בתור חברה מייסדת היא הכינה את חוקת הארגון עם עמיתיה. בשלב זה, היא גם הייתה חברה בארגון הגג של אגודת הסופרים.
בשנת 1999, ארביל הפכה למועמדת מטעם מפלגת הסולידריות והחופש (ÖDP). לאחר חילוקי דעות עקרוניים, ארביל עזבה את המפלגה.
הקריירה הספרותית

ארביל החלה לכתוב סיפורים תוך כדי עבודתה כמזכירה ומתרגמת. שיריה הראשונים פורסמו כבר ב-1945, אבל היא ידועה יותר בזכות הסיפורים שלה, אשר החלו להופיע בכתבי עת שונים בשנות ה-1950. הסיפורים שלה בדרך כלל מבוססים על מאבקים רגשיים וחברתיים של יחידים ושל החברה. בין אם זה סיפור אהבה או סיפור של משפחה או על ההתפתחויות הפוליטיות והחברתיות, היא בדרך כלל מציגה מצבים סותרים ומנוגדים. ארביל התרחקה מן הטכניקות המסורתיות של הספרות הטורקית ומן התחביר של השפה הטורקית, ופיתחה סגנון ייחודי; היא השתמשה בלהגים מקומיים. היא חיפשה קול סיפורי חדש כדי לתאר את המאבק הקיומי של האדם המודרני מול החברה. ארביל ידועה ביכולת שלה להתבונן באנשים מתוך פרספקטיבות מגוונות, והסיפורים שלה מאופיינים בניסיונות לתאר את המציאות מרובת הממדים.
הסיפור הראשון שלה המנפץ (Hallaç) התפרסם ב-1961. הרומן הראשון שלה, אישה זרה (Garip bir Kadın), שפורסם בשנת 1971, הפך ליצירת מופת. השימוש בנקודת מבט נשית על עולם גברי והכתיבה בשפה חדשנית זיכו את הספר בביקורות חיוביות, עד כדי השוואה עם וירג'יניה וולף. הרומן נחשב לחלוצי מסוגו, שכן הייתה זו הפעם הראשונה בספרות טורקית שבה התעמתו עם נושאים כמו בתולים, גילוי עריות, התעללות מינית והתעללות גופנית. הרומן אישה זרה פורסם כאשר המילה פמיניזם עדיין לא הייתה מקובלת במחשבה ובאוצר המילים הטורקי; לכן נתפס הרומן כפורץ דרך. ליילה ארביל קידמה את הספרות הטורקית עם סגנונה הייחודי ועם הפורמט שפיתחה ברומן זה, וסללה את הדרך לאחרים.
אסופת הסיפורים הקצרים בלילה (Gecede) חיזקה את המוניטין שלה כדוברת ומספרת של הנרטיב הנשי בטורקיה. היא הקדישה את שנות ה-90 לכתיבת מאמרים, וב-2001 פרסמה את הרומן הגמד (Cüce), יצירת מופת שופעת הומור אפל.
הנותרים (Kalan), שפורסם ב-2011, סיפר את הטרגדיה של הקהילות הרב-תרבותיות באיסטנבול דרך העיניים של הגיבורה הקוסמופוליטית והמרדנית לאהזן.
בשנת 2002, ארביל הייתה מועמדת לפרס נובל בספרות מטעם אגודת הסופרים הטורקית. היא הייתה האישה הטורקיה הראשונה שהייתה מועמדת לקבלת הפרס בקטגוריה זו.
יצירותיה תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית.
רשימת פרסומים

| שנה | כותרת | בתרגום חופשי | סוגה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1961 | Hallaç | המנפץ (או: מנפץ הכותנה) | סיפור קצר |
| 1968 | Gecede | בלילה | סיפור קצר |
| 1971 | Tuhaf Bir Kadın | אישה זרה (או: אישה מוזרה) | רומן |
| 1977 | Eski Sevgili | אהבה ישנה | סיפור קצר |
| 1985 | Karanlığın Günü | יום של חשיכה | רומן |
| 1988 | Mektup Aşkları | מכתבי אהבה | רומן |
| 1998 | Zihin Kuşları | ציפורי המחשבה | מסות |
| 2001 | Cüce | הגמד | רומן |
| 2005 | Üç Başlı Ejderha | הדרקון בעל שלושת הראשים | רומן |
| 2011 | Kalan | הנותרים | רומן |
| 2013 | Tuhaf Bir Erkek | אדם מוזר | רומן |
הערות שוליים

↑  "Turkey's exquisitely 'odd' and relentlessly creative writer Leyla Erbil passes away".
↑  "Leyla Erbil: Influences on the modern reader and Turkish literature".
↑  "Leylâ Erbil", The catalogue “Books from Turkey”, p. 111.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260833105171  BnF: cb12055423f (data)  GND: 121018474  ISNI: 0000 0000 4414 4402  LCCN: no89001392  NTA: 070799156  SUDOC: 02879169X  VIAF: 263173065   WorldCat (עם VIAF): 263173065 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליילה ארביל".
אויגן אולריך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בנובמבר 1938 (בן 86) לואיוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eugene Charles Ulrich 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  Woodstock College 
 מוסדות:  אוניברסיטת נוטרדאם 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2001)  מלגת גוגנהיים (1981) 
 
אויגן צ'ארלס אולריך (אנגלית: Eugene Charles Ulrich ; נולד ב-5 בנובמבר 1938 בלואיוויל, קנטאקי) הוא חוקר אמריקאי של כתבים עבריים ותאולוגיה. שימש כפרופסור לתיאולגיה באוניברסיטת נוטרדאם באינדיאנה שבארצות הברית. עיקר פרסומו הוא בחקר מגילות ים המלח ובעיקר של קטעי המקרא שבמגילות.
חייו

למד במספר אוניברסיטאות. את התואר השני סיים באוניברסיטת הארווארד ב-1967 ובשנת 1975 קיבל תואר שלישי מאוניברסיטת הארווארד.
עבודות מחקר

עבודתו הבולטת היא פרסום The Dead Sea Scrolls Bible (תנ"ך מגילות ים המלח) יחד עם שני שותפים – מרטין אבג(אנ') ופיטר פלינט(אנ'). בספר זה הם פרסמו את כל קטעי המקרא שנמצאו בכל קטעי מגילות ים המלח, לצד שינויי נוסח בין קטעים אלה לנוסח המסורה, נוסח תרגום השבעים, התרגום השומרוני, התרגום הסורי ועוד.
אולריך נמנה עם צוות המתרגמים של התרגום האנגלי לתנ"ך - New Revised Standard Version.
אולריך ערך מספר כרכים של הסדרה תגליות במדבר יהודה, והיה מהעורכים בתקופה שעמנואל טוב היה העורך הראשי.
מזרח אירופה היהודית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שלום בוגוסלבסקי
מזרח אירופה היהודית ובשם המלא הסיפור הבלתי-סביר והלא-מספיק-זכור על עלייתה ונפילתה של מזרח אירופה היהודית הוא ספר היסטוריה פופולרית, שנכתב על ידי שלום בוגוסלבסקי ועוסק בתולדות יהודי האיחוד הפולני-ליטאי לפני ולאחר חלוקת פולין באלף השנים שקדמו להופעת ברית המועצות.
הסופר משתדל במוצהר להפריך, באמצעות הספר, כמה סטריאוטיפים ידועים על יהדות מזרח אירופה ועל יחסי היהודים עם העמים בקרבם שכנו.
הספר, שמתבסס על ביבליוגרפיה עשירה, יצא לאור בהוצאת זרש בעזרת מימון המונים לאחר עריכה מדעית של דוקטור אור-אל ביילינסון.
הערות שוליים

↑  מבוסס על סיפור אמיתי: שלום בוגוסלבסקי מעניק ליהודי מזרח אירופה חיים חדשים
טיאגו אלמדה

טיאגו אסקיאל אלמדה (בספרדית: Thiago Ezequiel Almada; נולד ב-26 באפריל 2001 בסיודאדלה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר והקשר ההתקפי באולימפיק ליון ובנבחרת ארגנטינה. ב-2022 אלמדה זכה בגביע העולם במדי "לה אלביסלסטה".
קריירת מועדונים

אלמדה גדל במחלקת הנוער של ולס סארספילד מליגת העל הארגנטינאית. ב-11 באוגוסט 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על ניואל'ס אולד בויס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-5 בנובמבר הוא הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בהפסד 3-2 לדפנסה וחוסטיסיה במסגרת המחזור ה-11 בליגה. בשלוש העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך אלמדה 47 הופעות ליגה, בהן הבקיע עשרה שערים.
ב-21 באפריל 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בהפסד 3-2 לפלמנגו במסגרת שלב הבתים לעונת 2021. ב-14 במאי הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במפעל, בניצחון 3-1 על ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו, גם כן במסגרת שלב הבתים של המפעל.
בשנת 2022 הוא עבר לאטלנטה יונייטד.
בשנת 2024 הוא עבר לבוטפוגו הברזילאית.
בינואר 2025 הוא חתם באולימפיק ליון הצרפתית.
קריירה בינלאומית

אלמדה היה חלק מסגל נבחרת ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020 בשנת 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך אלמדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בניצחון 3-0 על נבחרת הונדורס במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה לטורניר מונדיאל 2022 לאחר פציעתו של חואקין קוריאה.
ב-2022 זכה בגביע העולם לכדורגל עם נבחרת ארגנטינה.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
תארים

נבחרת ארגנטינה
גביע העולם: 2022