stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפלקסולוגיה
מפת כפות הרגליים

"טבלת אזורי המגע של כפות הרגליים" מציגה את הקשר, על פי הרפלקסולוגיה, בין האיברים השונים בגוף האדם לאזורי המגע או לחיצה בכפות הרגליים. על פי הרפלקסולוגיה, הקשר בין הנקודות בכפות הרגליים לאיברים הוא הדדי, כלומר כאשר ישנה פגיעה באיבר מסוים, אזי הנקודה המתקשרת אליו בכף הרגל תיפגע. הצבעים השונים מייצגים את אזורי המגע בכפות הרגליים והאיברים התואמים להם בגוף האדם:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |        | מוח |
|  |        | סינוס |
|  |        | קול |
|  |        | בלוטת יותרת המוח |
|  |        | צוואר וגרון |
|  |        | עיניים |
|  |        | אוזניים |
|  |        | בית השחי |
|  |        | כתף ורגל |
|  |        | ריאה וחזה |
|  |        | לב |
|  |        | בלוטת התריס וסמפונות |
|  |        | מקלעת השמש |
|  |        | סרעפת |
|  |        | קיבה |
|  |        | טחול |
|  |        | כבד |
|  |        | כיס המרה |
|  |        | בלוטת יותרת הכליה |
|  |        | לבלב |
|  |        | כליה |
|  |        | שופכן |
|  |        | שלפוחית השתן |
|  |        | המעי הגס |
|  |        | המעי הדק |
|  |        | עצם העוקץ |
|  |        | עצב הירך/עצב השת |
|  |        | רקמה לימפתית במעי הדק |
|  |        | תוספתן |
ביקורת

אין ראיות מדעיות לפעולת הריפוי הכרוכה בטיפול רפלקסולוגי או לעצם קיומן של האנרגיה והתעלות דרכן היא עוברת, לטענת הרפלקסולוגים. כך למשל, קיומם של הקריסטלים אינו מוכר על ידי פיזיולוגים. מחקרים אמנם הראו כי תחושות הרוגע וההנאה השורות על האדם שעה שהוא עובר טיפול רפלקסולוגי משפיעות באופן חיובי על מצבו הרפואי[דרוש מקור], אולם, ביקורת מקובלת אצל מבקרי שיטות הטיפול האלטרנטיביות בכללותן, היא כי זו - ולא יעילותן - היא אחת הסיבות המרכזיות להצלחתן של שיטות טיפול אלו. לביקורת זו מוצמדת על ידיהם לעיתים הטענה שבעובדה זו, שאינה כרוכה בהכרח ביעילות הטיפול עצמו, נעשה שכנוע של מטופלים בנוגע למהימנותן. אך יש להבחין כי בעוד הראשונה תולה עצמה בחוסר בראיות סיבתיות ומנגנוניות לתהליכים המתוארים על ידי הרפלקסולוגיה, ומהווה ביקורת מדעית, האחרונה כבר מאשימה את המקדמים שיטות טיפול אלטרנטיביות באמצעות הצבעה על הצלחתן, בחוסר יושרה.
מחקרים מדעיים

מספר ניסויים מחקריים נעשו בתחום במשך השנים והם היו בעלי תוצאות מעורבות. אחת הסקירות השיטתיות של המחקרים מצאה: "העדויות הטובות ביותר שיש לנו נכון לעכשיו, לא הוכיחו בצורה משכנעת שרפלקסולוגיה היא טיפול יעיל בשום מצב רפואי"
ראו גם

קריאה בכף הרגל
הערות שוליים

↑  Marc Kreidler, Reflexology: A Close Look | Quackwatch, ‏2015-03-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Edzard Ernst, Is reflexology an effective intervention? A systematic review of randomised controlled trials, The Medical Journal of Australia 191, 2009-09-07, עמ' 263–266 doi: 10.5694/j.1326-5377.2009.tb02780.x
↑  E. Ernst, Is reflexology an effective intervention? A systematic review of randomised controlled trials, The Medical journal of Australia, 2009 doi: 10.5694/j.1326-5377.2009.tb02780.x
↑  Edzard Ernst, Is reflexology an effective intervention? A systematic review of randomised controlled trials, Medical Journal of Australia 191, 2009, עמ' 263–266 doi: 10.5694/j.1326-5377.2009.tb02780.x
↑  Ernst E (2009). "Is reflexology an effective intervention? A systematic review of randomised controlled trials". Med J Aust. 191 (5): 263–6. PMID 19740047.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556566705171  LCCN: sh97002025  NDL: 00945497  NKC: ph705690
שיעור קומה (ספר)

שיעור קומה הוא חיבור השייך לספרות ההיכלות והמרכבה ועוסק בתיאור האלוהים במונחים של דמות אנושית, עד כדי מניין האיברים, שמותיהם ומידותיהם. זמן חיבורו המשוער הוא בין המאה השנייה למאה השלישית לספירה והוא נכתב ככל הנראה בארץ ישראל.[דרוש מקור] זהות המחבר אינה ידועה. היקפו של הספר קטן והוא משתרע על פני כחמישה עד שישה עמודים.
תוכן הספר

ספר "שיעור קומה" עוסק בתיאור האלוהות תוך מתן צורת אדם לאל, כאשר מובנו הפשוט הוא כי לאל יש דמות גשמית (אנתרופומורפיזם). להגשמת האל מצאו חוקרים כדוגמת גרשם שלום ושאול ליברמן מקבילות במקרא, והאחרון אף הגדיל לעשות וכתב: "הוא שיעור קומה, הוא מעשה מרכבה, הוא מדרש שיר השירים", כשהוא מתייחס לפסוקים כמו: "ראשו כתם פז", "שפתותיו שושנים", "ידיו גלילי זהב" וכולי. רבי עקיבא, שהיה חלק מחוג יורדי המרכבה, קבע בדיון שהתנהל סביב מקומו של שיר השירים בקאנון המקראי כי "כל הכתובים קודש, ושיר השירים קודש קודשים". בסופו של ספר שיעור קומה נמצאת הצהרה, המיוחסת לרבי ישמעאל, על חשיבותו של הספר:
”אני ורבי עקיבא ערבים בדבר זה, שכל מי שהוא יודע שיעור זה של יוצרנו ושבחו של הקב"ה מובטח לו שהוא בן העולם הבא”.
רבנים רבים אמרו שאין להבין את החיבור כפשוטו וכי יש בו סודות עמוקים, או התנגדו אליו בחריפות, וערערו על יחוסו לתנא רבי ישמעאל.
תוכן הספר > היחס בין הספר ובין הזרמים הגנוסטיים

קווי דמיון שונים נמצאים בין חיבור זה לבין הכיתות המכונות "גנוסטיות", הן מצד פריחת הגנוסטיקה במאה השנייה והשלישית אותה עת והן מצד המטבעות הלשוניים הדומים, כגון "יוצרנו" ו"יוצר בראשית" המקביל לדמיורגוס הגנוסטי. גם בכתבי הגנוסטים, לצד טקסטים יווניים וקופטיים ממסורות מיסטיות שונות, נמצאות התייחסיות "לגופו של האב" או "לגופה של האמת". לכן, טען גרשם שלום כי הספר יצא מ-"קבוצה של מיסטיקנים כופרים שניתקו כמעט כל קשר עם היהדות הרבנית"; אך עם זאת, שלום ראה בספר ניסיון ליצור הרמוניה בין האל הבורא, הגופני, לאל הרוחני - בניגוד לגנוסטים, שטענו לרוע של בורא העולם. בשל קרבה זו בין הספר לגנוסטיקה יש שטענו כי האחד הושפע מן השני, והיו שטענו כי שניהם שואבים את תורתם ממקור קדום זהה.
מניעי כתיבת הספר

על אף היותו של הספר, כנראה, הביטוי החריף ביותר בכל ספרות חז"ל להגשמת האל, דעתו של החוקר יוסף דן (שיש המתנגדים לה) היא, כי מניעי כתיבתו היו הפוכים ונועדו להשגיב ולהרחיק את דמותו של האל מתפיסת האדם, שכן לעומת תיאור איברי האלוהות, שלכאורה נתפסים בשכל האדם, השמות והשיעורים המתוארים אינם הגיוניים.
החיבור מכנה את איברי האל בצירופי אותיות שונים, ללא כל מובן הנראה לעין. דוגמה לכך הוא שמו של אישון עין ימינו של האל, שנקרא "אזדייה אטטיטוס", ואישון שמאלו שנקרא "מטטגרופמציא מטטרון גרופמציא". גם המידות המתוארות ביחס לאיברים הן מידות מופלגות שאינן נתפסות בשכל. הספר משתמש בקנה מידה של עשרות אלפי רבבות פרסאות. מחבר הספר מבהיר מה שיעורן של מידות אלה:
”אומר לך חשבון פרסאות כולן שעורין. כל פרסה ופרסה - ג' מילין, וכל מיל ומיל - עשרת אלפים אמה, וכל אמה ואמה - שלוש זרתות (...) וזרת שלו - מלוא כל העולם כולו”.
עניין נוסף הוא השימוש בלשון רבבה (עשרת אלפים), שכן מידה זו היא הגדולה ביותר הנמצאת בשימוש בעברית ולכן טרח המחבר והרחיק את מידותיו של האל עד לקצה יכולתה של השפה בתיאור מניין ומידה.
הפולמוס סביב הספר

בשל התפיסה כי ספר שיעור קומה הוא בעל אופי אנתרופומורפי השתמשו בו הקראים בוויכוחם עם רב סעדיה גאון, והתנגחו בו בעזרת שימוש בציטוטים מתוך החיבור בניסיונם להוכיח כי היהדות הרבנית סוטה מן הרציונליות, בתגובה רס"ג פקפק ביחוס הספר לרבי עקיבא ורבי ישמעאל, אך טען שגם אם יתברר שהספר נכתב על ידם ואינו זיוף, אפשר לפרש את דבריו כמוסבים על האור הנברא המתגלה לנביאים בחזיונות, ולא לה' עצמו, כך שלא יובילו להגשמה. הראב"ע מקבל את סמכותו של הספר אך טוען שאין להבינו כפשטו, אלא יש להבין את תיאורי הגוף שבו כביטוי סמלי של חלקי הקוסמוס. גם רבי יהודה הלוי קיבל קריאה של ספר זה מחוץ לפשוטו, בטענה כי הממדים האבסורדיים נועדו על מנת לעורר יראת שמיים -  "בעבור שיש בו מהכנס מוראו בנפשות". הרמב"ם, שמזוהה עם השיטה הרציונלית, נטה בתחילה לקבל את הספר כמשל, אך בהמשך דחה את הספר בתוקף, וב"תשובות הרמב"ם" אף טען כי החיבור "אינו אלא חיבור אחד הדרשנים בערי אדום [...] השמדת אותו הספר והכרתת זכר ענינו מצווה רבה". היש"ר מקנדיאה בספר נובלות חוכמה ייחס ספר זה לר' אלעזר מוורמייזא זיהוי שמתברר כשגוי מאחר שהחיבור מוזכר כבר אצל רב האי גאון.
ראו גם

ספרות ההיכלות והמרכבה
לקריאה נוספת

יוסף דן, המיסטיקה העברית הקדומה, תל אביב : הוצאת משרד הביטחון.
יוסף דן, תולדות תורת הסוד העברית: העת העתיקה, ירושלים : מרכז זלמן שזר, תשס"ט, פרק עשרים ושישה: החיבור הראשון בתורת האלהות - שיעור קומה.
רחל אליאור, ספרות ההיכלות ומסורת המרכבה, הוצאת ידיעות אחרונות.
הערות שוליים

↑  יוסף דן, המיסטיקה העברית הקדומה, עמ' 51
↑  יוסף דן, המיסטיקה העברית הקדומה, עמ' 50
↑  רב האי גאון באיגרת, מובא גם בשאלה לרמב"ם המובאת לקמן
↑  רמב"ם, גם רס"ג מערער על יחוסו של הספר, אך במקביל הוא גם מוצא לו פירוש שיאפשר להוציא אותו מכלל הגשמה.
↑  גרשם שלום, "הרצאה שנייה: המיסטיקה של המרכבה והגנוסטיקה היהודית", בתוך: זרמים ראשיים במיסטיקה היהודית, 1941 (תרגום: סדריק כהן סקלי, תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016), 82
↑  גרשום שלום, פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה, ירושלים: מוסד ביאליק, 2003, עמ' 156 - 172
↑  ספר שיעור קומה
↑  יסוד מורא וסוד תורה א',ט' וכן י"ב, ג' ובנוסף בפירושו לתורה בפירוש הארוך לשמות ל"ג, כ"א. לפרטים ניתן לעיין במהדורה המדעית של "יסוד מורא" שיצאה לאור בהוצאת בר-אילן בהערה בעמוד 87.
↑  ספר הכוזרי, מאמר רביעי, סימן ג', תרגום יהודה אבן תיבון באתר ויקיטקסט
↑  בהקדמה לפירוש המשנה על פרק חלק. בתחילה התייחס לספר זה כמשל לגיטימי של הבורא כמו דברי הנביאים, ואף תכנן להסבירו באחד מספריו העתידיים (הוא מציע שלוש אופציות לספר בו הוא יסביר זאת), אך במהדורה מאוחרת יותר מחק התייחסות זאת. ראה בהקדמת פרק חלק, העיקר השביעי (מהדורת שילת עמוד קמג, והערה 27 שם)
↑  סימן קיז במהדורת בלאו, סימן שעג במהדורת פריימן, סימן לט באיגרות הרמב"ם מהדורת שילת.
↑  זיהוי זה אינו תואם לזיהוי המקובל לכתיבת הספר
↑  תרגום הרב יוסף קאפח, בספר כתבים א, שריד מחיבור תימני עתיק בענייני ספר שיעור קומה הע' 1, בעמ' 475 - 476.
↑  נובלות חכמה, דף קצה ע"ב, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312682905171  BIBSYS: 90351244  LCCN: n83003302  VIAF: 179430778   WorldCat (עם VIAF): 179430778
שדליץ

שֶדליץ (בפולנית: Siedlce ‏['ɕɛdlt͡sɛ], להאזנה, שדלצה או שיידלצה; ביידיש: שעדליץ או שעדלעץ; ברוסית: Седльце) היא העיר הרביעית בגודלה בחבל מזוביה שבמזרח פולין, ובה 76,438 תושבים.
תולדות העיר

שדליץ נזכרת לראשונה בשנת 1448, ובשנת 1547 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 הוחרבה העיר מספר פעמים בידי השוודים, הקוזקים, הטטרים והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי שדליץ

נוכחות יהודית בשדליץ נזכרת מראשית המאה ה-16, אך בגזירות ת"ח ות"ט הושמדה הקהילה בעיר לחלוטין. בראשית המאה ה-17 שוקמה הקהילה ביישוב, ומאז התפתחה, עד שבשנת 1839 היוו היהודים 71.5% מתושבי העיר (3,727 איש), כאשר רק בסוף המאה ה-19 ירד שיעורם בה מתחת ל-50%.
בספטמבר 1906 נערך ביהודי העיר פוגרום מתוכנן בידי השלטונות הרוסיים, תוך ירי והפגזת בתי היהודים בעיר בתחילה, ביצוע מעשי שוד ורצח של יהודים לאחר מכן, ומאסר מאות יהודים כחשודים בפעילות נגד השלטון הצארי בהמשך. בסיוע יוצאי העיר בארצות הברית השתקמה הקהילה לאחר פוגרום זה. בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, נרצחו בעיר כ-25 יהודים בידי חיילים פולנים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-15,000 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של הבונד ושל המפלגות הציוניות, שהפעילו בעיר חוות הכשרה חלוציות ובית ספר עברי.
יהודי שדליץ > בשואה

כשבוע לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר באופן כבד בידי הגרמנים, תוך הרג של כ-2,000 מתושביה, רובם יהודים. בד בבד נמלטו מהעיר יהודים רבים. ב-11 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, והחלו בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודיה. כמה ימים לאחר מכן נכנס לעיר הצבא האדום, אך זה נסוג ממנה ב-10 באוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, והגרמנים ששבו לעיר המשיכו במעשי ההתעמרות ביהודיה.
בדצמבר 1939 הטילו הגרמנים על הקהילה בעיר סכום כופר גבוה, ובערב חג המולד שרפו עם שוטרים פולנים את בית הכנסת הגדול בעיר על יושביו, את בית המדרש בה, ואת ספרי התורה שבהם. לאחר מכן, נצטוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע, והם גויסו לעבודות כפייה מפרכות, חלקן במחנות עבודה. במרץ 1941 נערך פוגרום בעיר, בו נרצחו מספר יהודים.
באוגוסט 1941 רוכזו כ-12,000 יהודי העיר בשני גטאות שהוקמו בה, אשר שעריהם ננעלו כעבור כחודשיים, תוך גידורם. בשל הצפיפות הרבה ותנאי המחיה הקשים בגטאות אלו, מתו בהם עשרות יהודים מדי יום, ומעת לעת הוטלו תשלומי כופר על יושביהם, ונרצחו בהם עובדי כפייה יהודים.
ב-22 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו הגדול שבעיר שוטרים אוקראינים, פולנים וגרמנים, וריכזו את יושביו, יחד עם כ-9,300 יהודים נוספים מהעיירות מורדי ולושיצה, בסמוך לבית העלמין היהודי בעיר, תחת כיפת השמיים. לאחר סלקציה בת יומיים, נרצחו במקום כ-2,300 יהודים, כ-600 גברים הועברו אל הגטו הקטן בעיר, וכ-10,000 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-2,000 יהודים שלא נמצא להם מקום בקרונות המשא הדחוסים נרצחו במקום גם הם. כמו כן, רצחו הגרמנים את כ-100 המאושפזים בבית החולים היהודי בגטו ואת כל חברי הצוות הרפואי בו. כ-200 יהודים שנתגלו לאחר האקציה במקומות מסתור בגטו נרצחו במקום, וכ-30 נשים יהודיות עליהן הוטל למיין את רכוש המגורשים נרצחו אף הן.
כ-2,000 יהודים שנותרו בגטו הקטן בעיר שולחו בחלקם הגדול בספטמבר 1942 למחנות עבודה שונים, בהם נספו. ב-26 בספטמבר 1942 שולחו חלק מהיהודים שנותרו בגטו לטרבלינקה, וב-25 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים האחרונים שנותרו בגטו הקטן שבעיר למחנה העבודה בגסי-ברקי הסמוך אליה, בו הוחזקו עם כ-1,000 יהודים נוספים מהסביבה. ב-20 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים ממחנה זה בחזרה לשדליץ, תוך רצח מאות מהם בדרך בידי שומריהם האוקראינים, ומשדליץ שולחו הנותרים לטרבלינקה. כ-500 עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר לאחר האקציות נרצחו עד מרץ 1943.
לקריאה נוספת

מ. צאנין, שדליץ בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 114–120 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
הערות שוליים

↑  על גירוש יהודי שדליץ להשמדה, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16025346r (data)  GND: 4342691-8  MusicBrainz: cb0ed9c2-5694-4006-95bc-4a73c99c6823  NKC: ge191224  SUDOC: 130176419  VIAF: 246936112   WorldCat (עם VIAF): 246936112 
בית כנסת בשדליץ בתחילת המאה ה-20
רשימת המגדלים הגבוהים בעולם

רשימת המגדלים הגבוהים בעולם זוהי רשימה של מגדלים קיימים העונים להגדרה ההנדסית של מגדל: "מבנה אנושי גבוה, הגבוה תמיד מכפי שהוא רחב, לגישה אופרטיבית רגילה או ציבורית עבור בני אדם, אך לא למטרת מגורים או עבודה משרדית, והוא עומד בפני עצמו ללא תמיכה." ההגדרה מטרתה הסרתם של בניינים, גורדי שחקים ותרני רדיו וטלוויזיה מרשימה זו. כמו כן, לא נכללים ברשימה זו, מכיוון שהם לא מיועדים לגישה אופרטיבית רגילה או ציבורית, גם מגדלי גשרים, טורבינות רוח, ארובות, עמודי חשמל, פסלים ואובליסקים.
מגדלים בנויים לרוב כדי להשתמש בגובהם למטרות שונות ויכולים לעמוד לבד או כחלק ממבנה גדול יותר. כמה מטרות נפוצות הן לתקשורת, וכפלטפורמת צפייה.
המגדל הגבוה ביותר בעולם הוא: מגדל עץ השמיים בטוקיו, שבנייתו נשלמה בפברואר 2012. גובהו של המגדל 634 מ' (2,080 רגל), מה שהופך אותו  מעבא להיותו המגדל הגבוה ביותר, למבנה העומד השני בגובהו בעולם.
מגדלים הנתמכים לחלוטין בעצמם

| דירוג | שם | גובה שיא (במטרים) | שנת הקמה | עיר | מדינה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | עץ השמיים | 634 | 2012 | טוקיו | יפן יפן | הפך למגדל הגבוה ביותר בשנת 2011 |
| 2 | מגדל קנטון | 604 | 2010 | גואנגג'ואו | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | הגבוה בעולם 2009–2011 |
| 3 | מגדל סי אן | 553.33 | 1976 | טורונטו | קנדה קנדה | המבנה הגבוה ביותר העומד בעולם 1975–2007 |
| 4 | מגדל אוסטנקינו | 540.1 | 1967 | מוסקבה | רוסיה רוסיה | המבנה החופשי הגבוה ביותר בעולם 1967–1975, הגבוה באירופה |
| 5 | מגדל פנינת המזרח | 468 | 1994 | שאנגחאי | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | הגבוה ביותר בסין 1994–2007 |
| 6 | מגדל מילאד | 435 | 2008 | טהראן | איראן איראן | הגבוה ביותר במזרח התיכון |
| 7 | מגדל מנרה קואלה לומפור | 421 | 1994 | קואלה לומפור | מלזיה מלזיה | הגבוה ביותר בדרום מזרח אסיה |
| 8 | מגדל הרדיו והטלוויזיה של טיינג'ין | 415.2 | 1991 | טיינג'ין | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | הגבוה ביותר באסיה 1991–1994 |
| 9 | מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין | 405 | 1992 | בייג'ינג | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |  |
| 10 | מגדל ג'נגג'ואו | 388 | 2011 | ג'נגג'ואו | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |  |
מגדלים עתידיים בתכנון או בתהליך בנייה

זוהי רשימת מגדלים בתכנון או בתהליך בנייה בגובה מינימלי של 250 מ'.
| שם | שנה | עיר | מדינה | גובה שיא (במטרים) | סטטוס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המגדל בנמל דובאי | 2021 | דובאי | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 828 | בתהליך בנייה |
| מגדל פרינססה | ? | פוארטו פרינססה | הפיליפינים הפיליפינים | 680 | בתכנון |
| מגדל השידור של האנוי | 2021 | האנוי | וייטנאם וייטנאם | 636 | בתכנון |
ציר זמן של המגדלים הגבוהים ביותר בעולם

| מאז | עד | מגדל | עיר | מדינה | גובה שיא (במטרים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8000 לפנה"ס | 2500 לפנה"ס | מגדל יריחו | יריחו | ישראל ישראל | 9 |
| 280 לפנה"ס | 1180 לספירה | המגדלור באלכסנדריה | אלכסנדריה | מצרים מצרים | 122 |
| 1180 | 1240 | מגדל מנזר מלמסבורי | מלמסבורי | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 131.3 |
| 1240 | 1311 | המגדל של קתדרלת סנט פול הישנה | לונדון | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 150 |
| 1311 | 1549 | המגדל של קתדרלת לינקולן | לינקולן | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 159.7 |
| 1549 | 1647 | המגדל של כנסיית מריה הקדושה | שטרלזונד | גרמניה גרמניה | 151 |
| 1647 | 1874 | המגדל של קתדרלת שטרסבורג | שטרסבורג | צרפת צרפת | 142 |
| 1874 | 1876 | המגדל של כנסיית ניקולאי הקדוש | המבורג | גרמניה גרמניה | 147 |
| 1876 | 1880 | המגדל של קתדרלת רואן | רואן | צרפת צרפת | 151 |
| 1880 | 1889 | המגדל של קתדרלת קלן | קלן | גרמניה גרמניה | 157.38 |
| 1889 | 1958 | מגדל אייפל | פריז | צרפת צרפת | 312.3 |
| 1958 | 1967 | מגדל טוקיו | טוקיו | יפן יפן | 332.6 |
| 1967 | 1975 | מגדל אוסטנקינו | מוסקבה | רוסיה רוסיה | 540.1 |
| 1975 | 2009 | מגדל סי אן | טורונטו | קנדה קנדה | 553.33 |
| 2009 | 2011 | מגדל קנטון | גואנגג'ואו | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 604 |
| 2011 | הווה | עץ השמיים | טוקיו | יפן יפן | 634 |
ראו גם

רשימת המבנים והבניינים הגבוהים ביותר בעולם
גורדי השחקים הגבוהים בעולם
רשימת הבניינים הגבוהים בעולם על פי גובה הגג
שושנון כתום מזויף

| שושנון כתום מזויף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שוניתיים
תת־משפחה:: שושנונים
סוג:: שושנון
מין:: שושנון כתום מזויף
שם מדעי
 Amphiprion ocellaris ‏קיווייה, 1830
תחום תפוצה


משפחה מסתתרת בתוך שושנת ים.
שושנון כתום מזויף (מכונה גם דג ליצן כתום מזויף; שם מדעי: Amphiprion ocellaris) הוא מין דג שונית השייך לסוג שושנון שבמשפחת השוניתיים החי בסמוך לשושנות ים. הוא קיבל את שמו עקב דמיונו למין שושנון כתום או דג ליצן כתום (Amphiprion percula).
בממוצע מגיע אורכו ל-11 ס"מ והוא בעל צבעים כתומים עם פסים לבנים אופקיים מאחורי הלחי ובאמצע הבטן וכן לקראת הזנב. סנפירי הגב, הזנב והשת מעוגלים וקטנים. זהו דג בעל פה קטן, עיניים גדולות שחורות וקצוות הסנפירים מודגשים בשחור.
הדג שוכן בשוניות באזור האינדו פסיפי בדרום-מזרח אסיה, יפן ועד לצפון אוסטרליה בשונית המחסום הגדולה. הדגים לא שוחים הרבה ומצויים בעיקר בין זרועותיה של שושנת ים גדולה במרכז השונית.
הדגים מתגוננים בין זרועות השושנה ובתמורה מביאים לה מזון מפירורים של אכילתם (בעיקר מפלנקטון ויצורי שונית קטנים) וגם מושכת אליהם דגים טורפים הנטרפים על ידי השושנה. בנוסף לכך הם מנקים אותם ומרחיקים ממנה דגים אוכלי אלמוגים כמו פרפרוניים וקיסריים שיכולים להרוג את השושנה.
דגים אלה מנהלים חיים מונוגמיים בתקופת הרבייה. הנקבה מטילה את ביציה לא רחוק משושנת הים.
בתרבות

השושנון הוא הגיבור הראשי של הסרט "מוצאים את נמו" ומופיע גם בסרט ההמשך, "מוצאים את דורי". ההופעה בסרט גררה אחריה תופעה עולמית של עלייה בביקוש לדג, וזו הביאה בתורה להקטנת תפוצתו בטבע ולהרס שוניות אלמוגים רבות.
רשימת המלכים מטורינו

ציור של הרשימה
רשימת המלכים מטורינו (נקרא גם הקאנון המלכותי מטורינו) הוא פפירוס הכולל רשימות של  מלכים במצרים הכתוב בכתב היראטי המתוארך לתקופתו של רעמסס השני. הפפירוס  הוא חלק מאוסף המוזיאון המצרי בטורינו איטליה. הערכה היא שרשימה זו הייתה הרשימה המקיפה ביותר של מלכים שהוכנה על ידי המצרים בעת העתיקה. והיא משמשת כבסיס יחד עם רשימות אחרות כגון אבן פלרמו, רשימת המלכים מכרנך, רשימת המלכים מאבידוס ועוד, לרוב הכרונולוגיות שנכתבו על ידי החוקרים על תולדות מצרים העוסקות בתקופה שלפני רעמסס השני.
הפפירוס

הפפירוס מתוארך על ידי החוקרים לתקופתו של רעמסס השני, מלך מהשושלת ה-19  בתקופת הממלכה החדשה, אבל יכול להיות שהוא חובר לאחר תקופתו ולכל המאוחר בשושלת ה-20. תחילתו של הפפירוס וסופו אבדו, הפפירוס לא כולל כל הקדמה, ופירוט המלכים הסתיים בשושלת ה-19.
הפפירוס מפרט שמות של שליטים, אורך תקופת שלטונו של כל מלך  תוך ציון שנים, חודשים וימים. בחלק מהמקרים המלכים מקובצים לפי משפחות מלוכה שמתאימה לרשימת השושלות של מנתון בספרו אגיפטיקה.
הפפירוס כולל גם רשימות של מלכים מיתיים ומלכים של אזורים קטנים שלא מוזכרים במקורות אחרים, וכן שמות של אלים.
הרשימה כוללת גם מלכים מתקופת השושלת ה-15 שהיו שליטי החיקסוס ושלטו במצרים התחתונה ובאזור דלתת הנילוס. לשליטים אלו לא היה כרטוש וברשימה הוסף סימן הירוגליפי המציין שהם היו זרים. הפפירוס היה במקור רשימה שהוכנה לצורך מיסוי, בגב הפפירוס הופיעה רשימת המלכים.
גילוי ושימור

הפפירוס התגלה בשנת 1820 על ידי הנוסע האיטלקי ברנרדינו דרובטי (Bernardino Drovetti) בלוקסור (היא תבאי בעת העתיקה) שבמצרים העליונה. בשנת 1824 רכש המוזיאון המצרי בטורינו איטליה את הפפירוס, והוא סומן כמספר 1874. כשהארגז שבו נשלח הפפירוס לאיטליה נפתח, הפפירוס התפרק לרסיסים. קטעי הפפירוס נבדקו על ידי ז'אן-פרנסואה שמפוליון והוא הצליח לזהות שמות של מלכים רק על הקטעים הגדולים יותר, והכין ציור של מה שיוכל לפענח.
האגיפטולוג הגרמני בן המאה ה-19 Gustav Seyffarth בחן את קטעי הפפירוס, שחלקם היו בגודל של סנטימטרים בודדים. הוא ביצע שחזור נוסף של הקטעים בהתבסס על הסיבים. גוסטב לא הצליח לזהות את המשמעות של הסימנים בכתב ההיראטי. האגיפטולוג הגרמני Jens Peter Lauth שעבד לאחר מכן על הפפירוס אישר בעבודתו את פעולת השחזור של Seyffarth.
בשנת 1959 פרסם האגיפטולוג האנגלי אלן גרדינר את ספרו "הקאנון המלכותי מטורינו" העוסק בפפירוס.
למרות מאמצי השיקום, כ-50% מהפפירוס עדיין חסרים. החלק ששוקם הוא באורך של 1.7 מטר וברוחב של 41 ס"מ, ומורכב מיותר מ-160 חלקים. בשנת 2009 התגלו קטעים נוספים של הפפירוס במחסן המוזיאון כשהם במצב טוב.
ראו גם

רשימת המלכים מכרנך
אבן פלרמו
פרעוני מצרים
הכרונולוגיה המצרית
לוח סקארה
לקריאה נוספת

Alan Gardiner, The Royal Canon of Turin. University Press, Oxford 1959 (Nachdruck. Griffith Institute
רשות הרבים (הלכה)

רשות הרבים, היא אזור שאינו משויך ליחיד אלא שייך לרבים, מיועד לצורך ציבורי, או שעוברים בו רבים. ההגדרה המדויקת של רשות הרבים משתנה בהתאם לנושא ההלכתי שבו עוסקים, למשל בדיני ממונות היא מוגדרת להיות אזור שאינו שייך ליחיד. לעניין שבת, הגדרתה של רשות הרבים מורכבת יותר, ולא כל מקום המוגדר כרשות הרבים בנזיקין יוגדר ככזה גם בשבת.
משמעויות הלכתיות של 'רשות הרבים'

לרשות הרבים יש משמעות הלכתיות בכמה דינים שונים.
ניתן לחלק זאת בפשטות, בדיני ממונות המשמעות היא הבעלות על השטח, בדיני טומאה המשמעות היא מספר האנשים, ובדיני שבת התנאים הטופוגרפיים של השטח.
משמעויות הלכתיות של 'רשות הרבים' > בדיני ממונות

בדיני נזיקין: בהמה שהזיקה רכוש פרטי שהוצב ברשות הרבים, על ידי אכילתו ('שן') או בדריסתו דרך הליכתה ('רגל') - פטור הבעלים מתשלום. לעומת זאת, אם הזיקה הבהמה ברשותו הפרטית של הניזק ('רשות היחיד') - חייב בעל הבהמה לשלם את מלוא הנזק.
בדיני חנוכה: אחת ממטרות הדלקת החנוכיה בחג החנוכה היא "פרסומי ניסא", לפרסם את הנס, ועל כן יש עניין להדליק את החנוכיה דווקא בחלון הפונה לרשות הרבים.
בדיני אבדה: רשות היחיד ורשות הרבים לעניין השבת אבדה אינן מוגדרות על פי ה"הגדרות הרגילות". רשות היחיד היא כל מקום שאין בני אדם רבים ההולכים שם, ורשות הרבים היא מקום שבני אדם רבים הולכים שם. מצוות השבת אבדה חלה רק כאשר יש על החפץ הנמצא סימנים. לדעת רבא במסכת בבא מציעא, שנפסקה גם להלכה, מיקום החפץ מהווה סימן להחזרה. בחפצים שאינם כבדים, חובת ההחזרה מטעם סימן המקום חלה רק ברשות היחיד, מכיוון שברשות הרבים אפשר להניח שהחפץ התגלגל מרגלי האנשים והבעלים אינו יודע את מיקומו.
בדיני קניין: ישנו כלל האומר: "חצרו של אדם קונה לו". במקרים בהם יש מחלוקת בעניין בעלות על רכוש, למחזיק ברכוש יש עדיפות, שכן "המוציא מחברו עליו הראיה", כלומר, נטל ההוכחה הוא על הצד השני, מכיוון שהחפץ כרגע בחזקתו. כאשר הרכוש שבמחלוקת נמצא ברשות הרבים אין לאף אחד מהצדדים עדיפות, ולכך קיים כלל האומר: "ממון המוטל בספק- חולקים". כמו כן יש הבדלים בדרכי הקניין בין הרשויות השונות, וחלק מדרכי הקניין נוהגות רק ברשות היחיד ולא ברשות הרבים.
משמעויות הלכתיות של 'רשות הרבים' > בדיני טומאה וטהרה

כאשר יש ספק לגבי חפץ מסוים, האם הוא טמא או טהור, אם החפץ מונח ברשות הרבים - הוא טהור מספק. אולם אם החפץ מונח ברשות היחיד - הוא מוגדר כטמא מספק. גם בדינים אלו הגדרת רשות הרבים קצת שונה, שכן אפילו שדה של יחיד יכולה להיחשב רשות הרבים, כתלות בכמות האנשים שעוברים ונמצאים בה. העיקרון נובע מזה שהדין נלמד מהלכות סוטה ולכן הפרטים שלו דומים יותר לאיסור ייחוד.