stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ווד (מושל אילינוי)
סוחר קרקעות

מתוך כוונה לעסוק בסחר קרקעות באזור הצבאי, הגיע ווד למשרד הקרקעות הפדרלי באדוארדסוויל, אילינוי, שם הוא נפגש עם וילארד קייס, יליד ורמונט. קייס עסק בהוראת ילדי האינדיאנים בפראיירי דו צ'ין, ויסקונסין, במשך שנתיים ונחל אכזבה מעיסוקו ומהכסף המועט שצבר בעבודתו. כאשר נודע לו שווד החזיק באותו רעיון כמו שלו לעסוק בסחר קרקעות, הוא חבר אליו בשותפות בלתי רשמית. השניים נסעו לאתר שעל גדת המיסיסיפי שמלכתחילה משך את ווד מערבה. היה זה צוק של אבן גיר, שהתנשא לגובה של 300 מטרים מעל הנהר, ובו ייסדו השניים את העיר קווינסי.
במשרד הקרקעות פגש ווד גם את אדוארד קולס, שהיה מושל אילינוי השני. כמי שמונה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו כרשם הקרקעות הפדרלי, שחרר קולס את 11 עבדיו כאשר היה בדרכו לאילינוי למלא את תפקידו. כמושל גייס קולס את ווד לסייע לו להיאבק ברצונם של חברי בית המחוקקים של אילינוי בשנים 1822–1824, שנשלט על ידי מהגרים ממדינות הדרום, לבצע תיקון בחוקת אילינוי שיהפוך אותה למדינת עבדות. משאל עם שנערך באוגוסט 1824 למטרה זו כשל לאחר ש-57 אחוזים מהמצביעים הצביעו נגדו. במחוז פייק בו התגורר ווד, ובו הוא נאבק נגד ההצעה, היא הופלה לאחר ש-90 אחוזים הצביעו נגדה. ווד החשיב את פועלו להשארתה של אילינוי כמדינת חירות כאחד מההישגים הגדולים ביותר בחייו.
בספטמבר 1824 עתר ווד בפני האספה הכללית של אילינוי להקים את מחוז אדמס, ובינואר 1825 עבר החוק המתאים. באפריל אותה שנה הפכה קווינסי למקום מושב המחוז.
ווד המשיך לרכוש קרקעות באזור הצבאי ומכר אותן ברווח למתיישבים חדשים שהגיעו לאילינוי. כאשר גדלה משפחתו, החל ווד ב-1835 לבנות מעון של 14 חדרים בסגנון התחייה היוונית, בסמוך לביקתה בת שני הקומות שלו. ביחרתו בסגנון בנייה זה היה תכליתי. על רקע זיכרון המהפכה האמריקאית שהחל להתפוגג אז, ומלחמת 1812 שני עשורים קודם לכן, ראה ווד את תבוסתה של האימפריה העות'מאנית על ידי יוון, ערש הדמוקרטיה בעת העתיקה, כלידתה מחדש של החירות. ביתו של ווד היה בין המבנים הראשונים שנבנו בסגנון התחייה היוונית באילינוי. ווד עצמו יצר את ארבעת העמודים הגדולים שבחזית הבית מעצים שהוא בחר באמצעות מחרטה שהונעה על ידי סוסים. הוא בנה את הבית במקום בו כיום מצטלבים רחוב 12 ורחוב סטייט שבקווינסי. את העובדים לבניית הבית הוא הביא מסנט לואיס ומניו אורלינס, שם הוא חיפש אנשים שהגיעו מגרמניה שהיו מיומנים במקצועות הבנייה. כמי ששלט בשפה הגרמנית, הבטיח ווד לאנשים מגרשים בחלק הדרומי של השטחים שבבעלותו שעליהם הם יוכלו לבנות את בתיהם אם הם יסייעו לו לבנות את ביתו. כיום המקום הוא אזור המורשת הגרמנית של קווינסי. ב-2007 כללה אגודת האדריכלים העצמאיים את מעונו של ווד ברשימת 150 המבנים החשובים ביותר באילינוי. המעון הגדול נמצא כיום בבעלות האגודה ההיסטורית של קווינסי ומחוז אדמס.
קריירה פוליטית

ווד נבחר לשבע תקופות כהונה של שנה אחת כראש עיריית קווינסי בשנים 1844–1848, 1852–1853 ו-1856, וב-1850 הוא כיהן כחבר הסנאט של אילינוי. כמי שבתחילת דרכו הפוליטית היה איש המפלגה הוויגית, היה ווד לחבר המפלגה הרפובליקנית כאשר זו הוקמה, וב-1856 הוא נבחר כסגן מושל אילינוי הרפובליקני הראשון. ב-18 במרץ 1860, כאשר הלך לעולמו מושל אילינוי, ויליאם הנרי ביסל, שלוש שנים לאחר תחילת כהונתו, ירש אותו ווד בתפקידו, והיה למושל אילינוי ה-12. האספה הכללית של המדינה, שהתכנסה זמן קצר לאחר מכן, נענתה לבקשתו של ווד והתירה לו להמשיך להתגורר בקווינסי כדי לנהל את בניית ביתו. חדר באגף הדרומי של הבית הורחב כדי לשמש כלשכה הרשמית של מושל אילינוי. בעת שמילא את תפקידו כמושל מקווינסי, התיר ווד לאברהם לינקולן להשתמש במעון המושל הרשמי בספרינגפילד במהלך מערכת הבחירות שלו בבחירות לנשיאות של 1860. ווד גם התיר לאלמנתו של המושל ביסל המנוח להמשיך להתגורר במעון המושל. ההישג הגדול ביותר של ווד בעשרת החודשים בהם הוא כיהן כמושל היה עבודתו לארגון מחדש של המיליציה של אילינוי, שהוזנחה מאז תום מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. בשל העובדה שהוא היה טרוד בעסקיו, דחה ווד את הצעת מפלגתו להתמודד בבחירות לכהונה נוספת.
מלחמת האזרחים

המושל ריצ'רד ייטס מינה את ווד כאחד מחמשת הנציגים לוועידת השלום הכושלת שהתקיימה בוושינגטון די. סי. בפברואר 1861. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית באפריל אותה שנה, מונה ווד כקצין האפסנאות הראשי של אילינוי. ב-1863, בגיל 65, היה ווד מעורב באופן אישי אף יותר במלחמת האזרחים. הוא גייס אנשים להתנדבות של מאה ימים ברגימנט ה-137 של אילינוי. הרגימנט הוצב בדרום-מערב טנסי וווד קיבל את הפיקוד על שלושה רגימנטים נוספים. הרגימנט שלו השתתף בקרב ממפיס השני (אנ') ב-21 באוגוסט 1863 נגד אחד הרגימנטים של גנרל צבא הקונפדרציה נייתן בדפורד פורסט.
באותה שנה נפטרה רעייתו של ווד, ובהמשך הוא נשא לאישה את מרי אן הולמס.
שנותיו האחרונות

ב-1864 הושלמה בניית המעון המתומן של ווד והבית בסגנון התחייה היוונית הועבר לדניאל, בנו הבכור של ווד. המעון המתומן, שנבנה בעלות של 100,000 דולר, היה הבית היקר ביותר באילינוי באותה תקופה. שפל כלכלי שאירע ב-1875 עלה לווד בהונו, ובעליו חובו אילצו אותו למכור את נכסיו, כולל בית האבן, שנמכר תמורת 40,000 דולר. כשהוא במצב של פשיטת רגל, עבר ווד בחזרה לבית התחייה היוונית שאותו הוא בנה עשורים קודם לכן.
ג'ון ווד נפטר בביתו ב-4 ביוני 1880 בגיל 81. הוא נטמן בחלקת הקבורה של משפחתו בבית הקברות וודלנד בקווינסי, שהוקם על שטח של 45 אקרים שאותו הוא תרם לצורך זה לעיר ב-1846.
על שמו של ווד נקרא הקולג' הקהילתי בקווינסי. פסל בגודל טבעי של ווד מוצב בקפיטול המדינתי של אילינוי.
לקריאה נוספת

Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 116-119.
הערות שוליים

↑  Asbury, Henry (1882). Reminiscences of Quincy, Illinois. Quincy, IL: D. Wilcox & Sons. p. 23.
↑  Dana, Edmund (1819). A Description of the Bounty Lands in the State of Illinois. Cincinnati: Looker, Reynolds & Co., Printers. p. 25.
↑  Dana, Edmund (1819). Geographical Sketches on the Western Country: Designed for Emigrants and Settlers. Cincinnati: Looker, Reynolds & Co., Printers. pp. 134–156.
↑  Pease, Theodore Calvin, Ed. (1923). Illinois Election Returns, 1818-1848. Springfield, IL: Illinois State Historical Library. pp. 27–29.
↑  "Seasonal Tours Spotlight John Wood Mansion". Historical Society of Quincy and Adams County. Archived from the original on January 3, 2014.
↑  STEVE EIGHINGER, German roots run deep in Quincy's history, Herald-Whig, Jun 27, 2015.
↑  eg Ankrom, Citizen Wood and his Woodland Cemetery, Historical Society of Quincy & Adams County, 28 Oct, 2012.
↑  Welcome to John Wood Community College. Jwcc.edu.
↑  Statue of onetime Illinois lieutenant governor, then governor, John Wood in the state capitol rotunda in Springfield - Library of Congress
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1189945312  ISNI: 0000 0004 9727 1375  LCCN: n2017055191  VIAF: 4260150567616406370004   WorldCat (עם VIAF): 4260150567616406370004 
ביתו של ג'ון ווד בקווינסי בסגנון התחייה היוונית
הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי

| --- | --- |
 גוף פרלמנטרי:  הכנסת
 ייסוד הוועדה:  1992
 יו"ר:  פנינה תמנו-שטה (המחנה הממלכתי)
 תחומי שיפוט:  קידום מעמד האשה בישראל לקראת שוויון בייצוג; בחינוך ובמעמד האישי, וכן למניעת אפליה בשל מין או נטייה מינית בכל התחומים; להקטנת פערים בכלכלה ובשוק העבודה ולמאבק באלימות כלפי נשים.
 חברים
 הליכוד: אליהו רביבו, אליהו דלל  יש עתיד: מירב בן ארי, יואב סגלוביץ', מטי צרפתי הרכבי, שלי מירון  רע"ם: אימאן ח'טיב יאסין  העבודה: אפרת רייטן
 אתר רשמי
 
הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
בשלהי הכנסת ה-12, לאחר האשרור הרשמי של "האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW)" בכנסת, הוקמה "הוועדה המיוחדת למעמד האשה". בראשות הוועדה המיוחדת עמדה ח"כ שרה דורון מהליכוד והיו חברות בה שולמית אלוני, גאולה כהן, תמר גוז'נסקי ואחרות. בתקופת פעילותה הקצרה רשמה הוועדה כמה הישגים וביניהם הסכמת הרבנות הראשית לפרסום תקנות בנושא מעמד האישה בבתי דין רבניים; ותמיכה בחקיקה שאפשרה הכרה בנשים נשואות להיות נישום עצמאי במס הכנסה.
כחצי שנה מאוחר יותר הוקמה בכנסת ה-13 הוועדה לקידום מעמד האישה על פי החלטת הכנסת מ-16 בנובמבר 1992 במטרה ליישם את אחת ההמלצות המרכזיות שהופיעו בדו"ח הוועדה הממלכתית לקידום מעמד האישה (1978) בראשות חברת הכנסת אורה נמיר. יושבת הראש הראשונה של הוועדה הייתה חברת הכנסת יעל דיין ומרבית יושבי ראש הוועדה מאז הקמתה היו נשים.
תחום העיסוק העיקרי של הוועדה הוא קידום מעמד האישה בישראל לקראת שוויון מגדרי בייצוג, בתחום החינוך ובמעמד האישי. כמו כן פועלת הוועדה למניעת אפליה בשל מין או נטייה מינית בכל התחומים וכן הקטנת פערים בכלכלה ובשוק העבודה ולמאבק באלימות נגד נשים. בדצמבר 2013 שונה שם הוועדה לשמה הנוכחי, ביוזמת יושבת ראש הוועדה, עליזה לביא.
מוועדות משנה של הוועדה

ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים - הוקמה ביוזמת חברת הכנסת זהבה גלאון ועסקה בבדיקת תופעת הסחר בנשים בישראל: היקף התופעה, התנאים שבהם מוחזקות הנשים, תנאי המעצר של הנשים, והמצב החוקי בישראל לגבי סחר בבני אדם והתיקונים הנדרשים. הוועדה פעלה כוועדת מעקב, בהמשך לעבודת ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בסחר בנשים (2000–2004). דו"ח ועדת החקירה והמלצותיה היוו בסיס לפעילות ועדת משנה זו.
ועדת משנה לזכויות הומואים, לסביות, בי וטראנס - פעלה במסגרת הוועדה בשנים 1992–2003.
יושבי ראש הוועדה

| מספר | הכנסת | תמונה | יושב ראש | מפלגה | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| - | הכנסת ה-12 |  | שרה דורון | הליכוד | 13 בנובמבר 1991 – 13 ביולי 1992 | ועדה מיוחדת |
| 1 | הכנסת ה-13 |  | יעל דיין | העבודה | 16 בנובמבר 1992 – 4 באוגוסט 1993 |  |
| 2 | הכנסת ה-13 |  | לימור לבנת | הליכוד | 4 באוגוסט 1993 – 31 ביולי 1994 |  |
| 3 | הכנסת ה-13 |  | נעמי בלומנטל | הליכוד | 1 באוגוסט 1994 – 17 ביוני 1996 |  |
| (1) | הכנסת ה-14 |  | יעל דיין | העבודה | 8 ביולי 1996 – 19 באוקטובר 1998 |  |
| 4 | הכנסת ה-14 |  | מרינה סולודקין | ישראל בעליה | 19 באוקטובר 1998 – 7 ביוני 1999 |  |
| (1) | הכנסת ה-15 |  | יעל דיין | העבודה | 20 ביולי 1999 – 17 בפברואר 2003 |  |
| 5 | הכנסת ה-16 |  | גילה גמליאל | הליכוד | 11 במרץ 2003 – 4 באוגוסט 2004 |  |
| 6 | הכנסת ה-16 |  | אתי לבני | שינוי | 4 באוגוסט 2004 – 25 ביולי 2005 |  |
| 7 | הכנסת ה-16 |  | ענבל גבריאלי | הליכוד | 25 ביולי 2005 – 17 באפריל 2006 |  |
| 8 | הכנסת ה-17 |  | גדעון סער | הליכוד | 23 במאי 2006 – 11 במרץ 2008 | הגבר הראשון שכיהן כראש הוועדה |
| 9 | הכנסת ה-17 |  | ליה שמטוב | ישראל ביתנו | 11 במרץ 2008 – 24 בפברואר 2009 |  |
| 10 | הכנסת ה-18 |  | ציפי חוטובלי | הליכוד | 6 במאי 2009 – 5 בפברואר 2013 |  |
| 11 | הכנסת ה-19 |  | עליזה לביא | יש עתיד | 22 באפריל 2013 – 31 במרץ 2015 |  |
| 12 | הכנסת ה-20 |  | עאידה תומא סלימאן | הרשימה המשותפת | 3 ביוני 2015 – 30 באפריל 2019 |  |
| - | הכנסת ה-21 |  | הוועדה לא הוקמה | הוועדה לא הוקמה | הוועדה לא הוקמה | הוועדה לא הוקמה |
| - | הכנסת ה-22 |  | הוועדה לא הוקמה | הוועדה לא הוקמה | הוועדה לא הוקמה | הוועדה לא הוקמה |
| 13 | הכנסת ה-23 |  | עודד פורר | ישראל ביתנו | 27 במאי 2020 – 6 באפריל 2021 | הגבר השני שכיהן כראש הוועדה |
| (12) | הכנסת ה-24 |  | עאידה תומא סלימאן | הרשימה המשותפת | 26 ביולי 2021 – 15 בנובמבר 2022 |  |
| 14 | הכנסת ה-25 |  | פנינה תמנו-שטה | המחנה הממלכתי | 4 בינואר 2023 ואילך |  |
הערות שוליים

↑  הוועדה לקידום מעמד האישה: עבר, הווה ועתיד, באתר www.idi.org.il
↑   יעל דיין - מספרת על הקמת הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת, סרטון בערוץ "מוזיאון הכנסת", באתר יוטיוב (אורך: 02:02)
↑  חזקי עזרא, מתחדשת: שם חדש לועדה של ח"כ לביא, באתר ערוץ 7, 16 בדצמבר 2013
| ועדות הכנסת |
| --- | --- | --- |
| קבועות | ועדת החוקה, חוק ומשפט • ועדת החוץ והביטחון • ועדת החינוך, התרבות והספורט • ועדת הכלכלה • ועדת הכנסת • ועדת הכספים • ועדת המדע והטכנולוגיה • ועדת העבודה והרווחה • ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות • הוועדה לביטחון לאומי • ועדת הבריאות • הוועדה לענייני ביקורת המדינה • ועדת הפנים והגנת הסביבה • הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי • הוועדה למיזמים ציבוריים |  |
| היסטוריות | ועדת השירותים הציבוריים • ועדת השקיפות • ועדת הרפורמות • ועדת הגיוס • הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי • הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן • הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה • ועדת הקורונה • ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים |  |
| מיוחדות  (הפועלות כיום) | הוועדה המיוחדת לפניות הציבור • הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל • הוועדה לזכויות הילד • הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל • הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים |  |
| שונות | ועדת האתיקה • ועדת הפירושים • ועדת חקירה פרלמנטרית • הוועדה המסדרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392822905171
עוזי עילם

| --- | --- |

עוזי עילם, 1973 לערך
 לידה:  19 במאי 1934 (בן 90) תל יוסף, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953 – אפריל 1978 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 71 בחטיבה 55  מפקד חטיבת הבקעה  רמ"ח אג"ם אמל"ח  ראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
   עיטור העוז    פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, יו"ר הדירקטוריון של עי"ט העמותה הישראלית להגנה בפני טילים, יו"ר "קבוצת עילם" לייעוץ ולהשקעות, חבר הוועד המנהל של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב
 
עוזי עילם, 2007
עוזי עילם (במקור: טרכטנברג, נולד ב-19 במאי 1934) הוא תת-אלוף (בדימוס) בצה"ל, שימש מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית במשרד ראש הממשלה וראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון. כיום חבר הנהלה בחברת השקעות הפועלת בישראל, בסינגפור ובסין וחבר בגופים ציבוריים שונים בתחומי מחקר ופיתוח.
ביוגרפיה

עוזי עילם נולד כעוזי טרכטנברג בקיבוץ תל יוסף בשנת 1934. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1952, והחל את שירותו בצה"ל במסגרת הגדנ"ע, הוא עבר הכשרה כמדריך בגדנ"ע וקורס קצינים בסיסי. בשנת 1953 למד שנה לימודי הנדסה במסגרת העתודה האקדמאית. בשנת 1954 התנדב לצנחנים, ומונה למפקד כיתה בפלוגה א', פלוגת קורס המ"כים של הגדוד. עילם השתתף בפעולת התגמול "חץ שחור" ברצועת עזה, וקיבל צל"ש הרמטכ"ל (שהוסב באפריל 1973 לעיטור העוז) על עוז רוחו ועל הדרך שבה לחם ופיקד במהלך הפעולה, על אף שנפצע במהלכה.
בשנת 1955 נמנה עילם עם מקימי סיירת צנחנים תחת פיקודו של מאיר הר-ציון. בהמשך שימש מפקד פלוגה א' בגדוד. עילם שימש קצין מודיעין של חטיבת הצנחנים תחת פיקודו של אריק שרון ומפקד פלוגה ב' בגדוד הנח"ל המוצנח במלחמת סיני.
בשנת 1957 השתחרר מצה"ל והשלים לימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בשנת 1960. במקביל לעבודתו כמהנדס בחברת ייעוץ, המשיך את לימודיו בטכניון לתואר שני בחקר ביצועים שהוענק לו בשנת 1964. כיהן כאסיסטנט ומרצה בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1964 החל בלימודי מנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
עם שובו לישראל, שימש במשך שנתיים מנהל הייצור של מפעל "אמנור" בבית שמש ולאחר מכן שב לשרת בצה"ל כראש ענף באג"ם אמל"ח. במקביל, שימש מפקד גדוד 71 בחטיבת הצנחנים 55 ופיקד עליו בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, ואף היה הראשון שתקע בשופר בכותל המערבי, עוד לפני הרב הראשי שלמה גורן. ב-1968 מונה על ידי עזר ויצמן לחבר בצוות בראשותו של אברהם אדן, שיבחן את נושא ההתגוננות בקו תעלת סואץ ויציע תפיסות היערכות ומיגון חדשות, עילם ייצג בצוות את נושאי חיל הרגלים ונושא הטכנולוגיה, פעולות הצוות הביאו לבניית קו בר-לב. עילם שירת כסגן מפקד חטיבת הבקעה וכמפקדה בשנים 1970-1969, ובשנת 1971 כראש מחלקת אג"ם אמל"ח. בשנים 1973–1972 שימש עילם כסגן ראש היחידה למחקר ופיתוח שבהקמתה השתתף. שלושה ימים בטרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, מונה עילם לתפקיד ראש היחידה, והיה לחבר במטכ"ל. מתוקף תפקידו לקח חלק בניהול המלחמה במוצב הפיקוד העליון. בספטמבר 1975 הוחלף בידי שלמה ענבר ובאזרחות התמנה כמרצה למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, משרה בה נשא כשלוש שנים.
בינואר 1976 התמנה למנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1985. בשנת 1983 התמנה לבורר בעניין תביעות השכר של הרופאים, אך התפטר מהתפקיד בעקבות חקירה של מס הכנסה נגד אשתו, שהייתה רופאה.
בשנת 1986 החל לכהן כמדען ראשי של מערכת הביטחון וכראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת), תפקיד בו שימש עד שנת 1997 ובמסגרתו היה אחראי לפיתוחן של מספר מערכות נשק חדשות ובעלות חשיבות למערך ההגנה של ישראל. עם תום תפקידו זה כיהן כראש המשלחת של משרד הביטחון במערב אירופה שמושבה בפריז בין השנים 1998–2001.
עם פרישתו משירות המדינה הצטרף כחוקר בכיר לצוות "המכון למחקרי ביטחון לאומי" באוניברסיטת תל אביב. כיום (2011) עילם הוא איש עסקים, מנהל חברת ייעוץ אסטרטגי, חבר במועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי, משמש כחבר בוועד המנהל של העמותה הישראלית להגנה בפני טילים (עי"ט), חבר בוועד המנהל של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב על שם תד אריסון וחבר בהנהלת האופרה הישראלית החדשה. עילם הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב.
בדצמבר 2009 ראה אור ספרו "קשת עילם: הטכנולוגיה המתקדמת - סוד העוצמה הישראלית", אוטוביוגרפיה המאפשרת הצצה אל הוויית המחקר והפיתוח הביטחוני של מדינת ישראל. ביולי 2011 ראה אור תרגום לאנגלית של הספר בהוצאת הספרים הבריטית Sussex Academic Press.
פרסים ועיטורים אותם קיבל

עיטור העוז על פעולת "חץ שחור" בשנת 1955
אות הצטיינות מטעם משרד הביטחון הסינגפורי בשנת 1997 על תרומתו לפיתוח הקשרים הטכנולוגיים בין ישראל לסינגפור
פרס רבין בראון על תרומה לפיתוח הקשרים הטכנולוגיים בין ארצות הברית לישראל בשנת 2000
פרס ביטחון ישראל לשנת 2002 על מפעל חיים
ספרים

"קשת עילם: הטכנולוגיה המתקדמת - סוד העוצמה הישראלית", הוצאת משכל, 2009, ISBN 978-965-482-880-2
Eilam's Arc: How Israel Became a Military Technology Powerhouse', Intl Specialized Book Service Inc, 2011, ISBN 978-184-519-462-8
"עדות מן הבור: מלחמת יום הכיפורים: יומן אישי", ידיעות ספרים, 2013
משולש קליפורניה, הוצאת סטימצקי - החממה הספרותית, 2013
מלכודת בפריז, כנרת, זמורה-ביתן, 2016
סייבר בסינגפור, כנרת, זמורה-ביתן, 2017
נתיב הדמים, כנרת, זמורה-ביתן, 2019
פשיטה לילית, הוצאת ידיעות ספרים, 2020
עשן לבן בוותיקן, כנרת זמורה דביר, 2021
מחול הדבורים, ידיעות ספרים, 2024
הערות שוליים

↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמודים 30-32.
↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמודים 33-37.
↑  עיטור העוז לעוזי עילם
↑  סיפורו באתר הצנחנים
↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמודים 40-51.
↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמוד 65.
↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמודים 66-67.
↑  יעל לבנת ורותם פסו, אתר צה"ל, הלוחמים במיל' מספרים על מלחמת ששת הימים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 7 ביוני 2012.
↑  סטיבן פרספילד,  שער האריות, ידיעות ספרים, 2017, עמודים 365-366.
↑  עוזי עילם - ראש המחקר ופיתוח, דבר, 26 בספטמבר 1973
↑  יונה שמשי, מטכ"ל של עבודת פרך, דבר, 5 בספטמבר 1975
↑  ענת מידן, "אלם קרב", ידיעות אחרונות, ‏ 09.09.2013.
↑  אלוף ענבר ראש היחידה, דבר, 30 בספטמבר 1975
↑  עוזי עילם, קשת עילם, ידיעות ספרים, 2009, עמוד 283.
↑  אושר מינוי ע. עילם יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית, דבר, 19 בינואר 1976
↑  עוזי עילם הבורר בתביעות הרופאים, דבר, 18 ביולי 1983
דוד ארליך, היום ייקבע בורר חדש לרופאים, דבר, 25 ביולי 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281918505171  BnF: cb162746321 (data)  GND: 14018032X  ISNI: 0000 0001 1885 7297  LCCN: no2005121175  VIAF: 9588766   WorldCat (עם VIAF): 9588766
אמיל סנדסטרם

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1886 נישפין, שוודיה 
 פטירה:  6 ביולי 1962 (בגיל 75) סטוקהולם, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 תפקיד:  Justice of the Supreme Court of Sweden (1931–1933)  Justice of the Supreme Court of Sweden (1935–1943) 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  הצלב הגדול של מסדר אורנז'-נסאו 
 
אלפרד אמיל פרדריק סנדסטרם (בשוודית: Alfred Emil Fredrik Sandström;‏ 11 באוקטובר 1886 – 6 ביולי 1962) היה עורך דין ושופט שוודי. כיהן בתפקיד יו"ר הצלב האדום בשנים 1950–1959. מוכר בישראל בעיקר כיו"ר ועדת אונסקו"פ בקיץ 1947.
הערות שוליים

1 2 3 4  הביוגרפיה של סנדסטרם באתר הארכיון הלאומי השוודי (Riksarkivet), (בשוודית)
↑  יהושע פרוינדליך, מחורבן לתקומה, הוצאת מפעלים אוניברסיטאיים, 1994, עמ' 109
↑  אלעד בן-דרור, הדרך לכ"ט בנובמבר: פרשת אונסקו"פ וראשית מעורבותו של האו"ם בסכסוך הערבי-ישראלי, יד יצחק בן-צבי, 2019. עמ' 109
↑  אלעד בן-דרור, 4, הדרך לכ"ט בנובמבר: פרשת אונסקו"פ וראשית מעורבותו של האו"ם בסכסוך הערבי-ישראלי, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2019, עמ' 129, מסת"ב 9789652174338. (בעברית)
↑  בני מוריס, 1948 תולדות המלחמה הערבית-היהודית הראשונה, הוצאת עם עובד, תש"ע 2010, עמ' 53–67
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1118270835  KulturNav: 67ebadbf-fc8b-42b8-a692-f535486096b8  SELIBR: 282109  VIAF: 46743744   WorldCat (עם VIAF): 46743744
יהודה סלוצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בנובמבר 1915 סנובסק, ברה"מ 
 פטירה:  22 במאי 1978 (בגיל 62) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס יצחק שדה (1978) 
 
יהודה סְלוּצְקי (10 בנובמבר 1915 – 22 במאי 1978) היה היסטוריון וסופר ישראלי.
חייו ופועלו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יהודה סלוצקי נולד בסנובסק שבפלך צ'רניגוב באוקראינה לאברהם אבא סלוצקי ומוסיה בת יהודה ליב צימירינוב. עלה לארץ ישראל עם הוריו בהיותו בן עשר. אביו היה מורה בכפר חסידים ובכפר ילדים ונוער אהבה. שנה לאחר עלייתם נפטר אביו והמשפחה עברה לירושלים ואחר כך לרמת גן.
סלוצקי למד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב ובבית המדרש למורים בית הכרם בירושלים, שבו סיים ללמוד בשנת 1934. בין השנים 1934–1950 שימש כמורה במספר יישובים: דגניה ב', רמת רחל, אילת השחר, קריית ענבים ובן שמן.
הגיש את עבודת הדוקטורט בשנת תש"ך באוניברסיטה העברית בירושלים, נושא הדיסרטציה היה: "אדולף לנדאו וה'וסחוד'", על אודות העיתונאי והמוציא לאור היהודי שחי ברוסיה הצארית.
בשנות הארבעים החל לחקור את תולדות "ההגנה," תחום שבו עסק כל חייו ופרסם בו מחקרים קאנוניים. הוא היה אחד העורכים וכותב חלקים נכבדים מ"ספר תולדות ההגנה". זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
היה עורך כתב העת "העבר" ופרסם בו ובספריו השונים את מה שהיה לגולת הכותרת של מחקרו: חקר יהודי רוסיה. הוא התמקד בשני נושאים; האחד - יהודי רוסיה בתקופת מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית, והנושא השני והעיקרי - העיתונות היהודית-רוסית במאה ה-19 ובמאה העשרים.
יהודה סלוצקי כתב גם ספרי פרוזה למבוגרים ולנוער.
סלוצקי היה נשוי ללאה ולזוג נולדו 3 בנות. נפטר ב-1978
ספרי מחקר שכתב

קיצור תולדות ההגנה/ כתב יהודה סלוצקי; בעריכת - שאול אביגור, יהודה סלוצקי, גרשון ריבלין. תל אביב: משרד הביטחון, 1984.
העיתונות היהודית-רוסית במאה העשרים: 1900-1918/ יהודה סלוצקי. תל אביב: האגודה לחקר תולדות היהודים, המכון לחקר התפוצות, תשל"ח, 1978
תנועת ההשכלה ביהדות רוסיה/ יהודה סלוצקי. ירושלים: מרכז זלמן שזר להעמקת התודעה ההיסטורית היהודית, החברה ההיסטורית הישראלית, תשל"ז.
מבוא לתולדות תנועת העבודה הישראלית/ יהודה סלוצקי. תל אביב: עם עובד, תשל"ג.
ספר תולדות ההגנה / יהודה סלוצקי. בעריכת שאול אביגור, יצחק בן-צבי, אלעזר גלילי ואחרים. העורך הראשי: בן-ציון דינור. תל אביב: הספרייה הציונית, תשט"ו 1954-תשל"ב 1972. (בספר ההגנה כתב יהודה סלוצקי את כרך א' פרקים א-ז, טו, טז; כרך ב' כולו; כרך ג' כולו.)
המאבק האנטי-בריטי 1945-1947/ יהודה סלוצקי. ירושלים: משרד החינוך והתרבות, תשל"ב, 1972.
העיתונות היהודית-רוסית במאה התשע-עשרה/ יהודה סלוצקי. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"א, 1970.
יהדות רוסיה בשנת המהפכה 1917/ יהודה סלוצקי. תל אביב: תשכ"ח.
ראשונים לשמירה ולהגנה/ יהודה סלוצקי. תל אביב: מערכות, תשכ"ג.
קהילת בוברויסק/ יהודה סלוצקי. תל אביב: תשכ"ז.
ההיאבקות על צבא יהודי/ יהודה בן אברהם (סלוצקי). תל אביב: הוועד הארצי למען החייל היהודי, תש"ו.
ספרי מחקר שערך

ועידת היסוד: כך נוסדה ההסתדרות/ ערך וצירף מבוא יהודה סלוצקי. תל אביב: המרכז לתרבות וחינוך - מטה ה-60 - ארכיון העבודה, תשמ"א, 1981.
פועלי ציון בארץ-ישראל 1905–1919: תעודות/ ההדיר והוסיף מבוא והערות יהודה סלוצקי. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב: תשל"ח.
יהודה ליב לוין (יהל"ל): זכרונות והגיונות/ ההדיר וצירף מבוא והערות: יהודה סלוצקי. ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ח.
באברויסק: ספר הזיכרון לקהילת בוברויסק ובנותיה: יזכור-בוך פאר באברויסקער קהילה און אומגענט/ העורך: יהודה סלוצקי. תל אביב: תרבות וחינוך, תשכ"ז.
חיילים יהודים בצבאות אירופה/ העורכים: יהודה סלוצקי וסא"ל מרדכי קפלן. תל אביב, מערכות, 1967.
פרסומים יהודיים בברית-המועצות: 1917–1960/ רשימות ביבליוגרפיות, לוקטו וסודרו בידי י.י. כהן, בעזרת מ. פייקאז'; בצירוף מבואות מאת י. סלוצקי וח' שמרוק; ערך ח' שמרוק.
יד למעיין: ציונים ביבליוגרפיים של ערכי יסוד של תנועת העבודה/ לקט וסדר יהודה סלוצקי. בית ירח: אהלו: מפעל הזיכרון לברל כצנלסון, תשי"ב.
ספרי פרוזה שכתב

אש בהרים (ספור מימי מלחמת העצמאות)/ יהודה סלוצקי; רישומים: מיכל לשם. תל אביב: עם עובד, תש"ל.
המורה הארוך: חברי שקד: סית מרים: חברי ישקה. סית מרים/ יהודה סלוא; עיטר יחזקאל קמחי. מרחביה: ספרית פועלים, 1965.
"הדיין": פרקים בתולדות העיתונות היהודית-רוסית/ יהודה סלוצקי. תל אביב: תשכ"ד.
חלומו של דרור: ספורים/ יהודה סלוא (=סלוצקי). תל אביב: מסדה, תשכ"ג.
סית מרים: סיפור (ממאורעות תרצ"ו)/ יהודה סלוצקי. מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1950.
מעמק זבולון עד ים כנרת, או, חברי ישקה מאודסה: סיפור/ ציורים: ג' רייטלר. מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם אבא סלוצקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5191.
↑  פרופ' סלוצקי הובא למנוחות, דבר, 25 במאי 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300130405171  GND: 1018284737  ISNI: 0000 0000 6694 6596  LCCN: no91015130  SUDOC: 235248444  VIAF: 46324014   WorldCat (עם VIAF): 46324014