stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דור ה-Y
כינויים נוספים

למרות שלא כל מאפייני דור ה-Y ניכרים בכלל אזורי העולם, ישנם מקומות שבהם דור ילידי שנות ה־90 זכה לכינוי משלו (לעיתים כינוי גנאי).
הדור האבוד החדש (בארצות הברית וחלק ממדינות המערב, על רקע המשברים הכלכליים המאפיינים את ראשית שנות ה-20 של המאה ה-21, אותם בני דור ה-Y חוו כבוגרים צעירים)
דור פתיתי השלג (בארצות הברית וחלק ממדינות המערב דוברות האנגלית) - על שם כינוי הגנאי "snowflake" ("פתית שלג"), שמתייחס לצעיר נפוח מחשיבות עצמית, שנפגע בקלות מביקורת ואינו יודע להתמודד עימה. (המונח נטבע על ידי העיתונאית קלייר פוקס בספרה " Find That Offensive!")
דור ה-9x (וייטנאם) - הכינוי לדור הצעירים שנולד על רקע התפתחותה הכלכלית של וייטנאם בשנות ה־90, ונתפס לרוב כמרדן ופרוגרסיבי.
דור סאמ-פו (דרום קוריאה. בקוריאנית: 삼포세대. בתרגום חופשי: "מוותרי ה-3") - על שום שבני דור שנות ה־90 מעדיפים לוותר על "3 צורכי חיים": נישואין, זוגיות והקמת משפחה.
דור התותים (טייוואן. בסינית: 草莓族) - כינוי גנאי לילידי שנות ה-90 ואילך ש"מתקלקלים מהר כמו תותים": אינם יכולים לעמוד בלחצים חברתיים, חסרי מוסר עבודה ואינם מסוגלים לעבוד קשה כמו הוריהם.
תסמונת הקיסר הקטן (סין העממית. בסינית: 小皇帝综合症) - הדור שגדל בצל מדיניות הילד האחד של ממשלת סין העממית וזכה לתשומת לב יתרה ופינוק יתר מהוריו.
דור ה־Y הישראלי

החוקרים עוז ותמר אלמוג אפיינו את דור ה־Y:
דור ה-Y גדל לתוך ההאצה המהירה בפיתוחים הטכנולוגיים בתחום המחשבים והאינטרנט והוא בעל נגישות לכלים ואמצעי תקשורת מתקדמים. זה דור הילידים הדיגיטליים, הדור שנחשף מגיל צעיר לגירויים גלובליים: מוזיקה, מזון מהיר, שידורי חדשות ואירועים מרחבי העולם, אינטרנט וכו'. הוא חווה יותר מכל דור אחר חוויות בעלות אופי גלובלי, כגון נופשים וטיולים בעולם, שיחות בינלאומיות, רשתות חברתיות עולמיות וקניית מותגים ומוצרים מכל רחבי העולם.
הביקורת של עוז ותמר אלמוג אודות דור זה עוררה תרעומת רבה בקרב חוקרים.
כיוון שחלק מהחוויות המעצבות שלהם דומות לאלה של בני גילם ברחבי העולם, הם דומים במרבית מאפייניהם לבני גילם במדינות המערב. חוויות מעצבות ייחודיות לדור ה־Y הישראלי כוללות את רצח יצחק רבין והאינתיפאדה השנייה. תרומה לחקר דור ה-Y הישראלי הוא מחקרם של עוז אלמוג ותמר אלמוג וספרם שפורסם בעקבות מחקר זה, "דור ה־Y – כאילו אין מחר". מנגד, כנגד מחקרם טענה העיתונאית צליל אברהם כי הוא מציג את הדור בצורה שלילית מדי, כ"מפונקים" ו"אגואיסטים", אף על פי שפעולות כגון המחאה החברתית ב־2011, שהובלה על ידי בני דור ה־Y, מראות אחרת. לצד היוצר הדוקומנטרי יאיר אגמון, אברהם הייתה גם יועצת תוכן לסדרה הדוקומנטרית "וואי וואי וואי", המתחקה אחרי בני דור ה־Y בישראל, ושודרה ב־2019 בערוץ כאן 11.
לקריאה נוספת

תמר אלמוג, עוז אלמוג, דור ה-Y - כאילו אין מחר, הוצאת מודן, 2016
ראו גם

וואי וואי וואי -  סדרה תיעודית ששודרה ב-2019 בערוץ כאן 11 שעסקה בדור ה-Y.
מקיף א' באר שבע

| --- | --- |

 בית ספר שש-שנתי
 על שם:  פועה מנצ'ל
 השתייכות:  חינוך ממלכתי
 תקופת הפעילות:  1953–הווה (כ־72 שנים)
 מייסדים:  פועה מנצ'ל, שרה בץ
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  מיכל בנבנשתי
 באחריות:  משרד החינוך, עיריית באר שבע
 מיקום
 מיקום:   באר שבע
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°15′08″N 34°48′07″E﻿ / ﻿31.25225°N 34.802027777778°E﻿ / 31.25225; 34.802027777778
 makif-a.com (לא פעיל, יוני 2024) ma.beersheva.biz (לא פעיל, יוני 2024) אתר בית הספר בארכיון האינטרנט
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) מקיף א' באר שבע(למפת באר שבע רגילה) מקיף א' באר שבע(למפת צפון הנגב רגילה) מקיף א' באר שבע(למפת צפון הנגב מוגדלת) מקיף א' באר שבע  he מקיף א' באר שבעhe מקיף א' באר שבעמפת  __ באר שבע [‌למפה דינמית של צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון ממזרח: __ עומר, __ תל שבע מדרום: __ שגב שלום, __ מועצה אזורית מרחבים tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הספר התיכון העירוני מקיף א' ע"ש פועה מנצ'ל הוא בית ספר שש-שנתי הממוקם בשכונה ג' בבאר שבע, והוא בית הספר המקיף הראשון שנוסד בישראל, בשנת 1953.
היסטוריה

בית הספר נוסד על ידי פועה מנצ'ל בשנת 1953, ולימים נקרא בית הספר על שמה. רעיון מסלול המקיף היה לפתוח כמות רבה של מגמות במטרה לאפשר לכל תלמיד לסיים 12 שנות לימוד עם בגרות או ללא בגרות, בתחום מקצועי לפי בחירתו.
כיום יש בבית הספר מגמות רבות, וביניהן אמנות, תקשורת, תיאטרון, מדעי המחשב והנדסת תוכנה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, ביוטכנולוגיה ועוד.
לבית הספר יש קשר עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במסגרתו חונכים סטודנטים מהאוניברסיטה, תלמידים של בית הספר.
מנהלי התיכון

|  | שם המנהל/ת: | תקופת כהונה: | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שרה בץ | 1953 | ממייסדי בית הספר במבנה ברחוב אנילביץ' |
| 1 | פועה מנצ'ל | 1954 – 1966 | ממייסדי בית הספר ומנהלת התיכון המקיף הראשונה |
| 2 | מנחם שריד | 1966 – 1979 |  |
| 3 | רבקה גורפינקל | 1979 – 1992 |  |
| 4 | סמדר ז"ק | 1992 – 2012 |  |
| 5 | גילה בלאיש | 2012 – 2019 |  |
| 6 | אביבה סויסה | 2019 – 2022 |  |
| 7 | מיכל בנבנשתי | 2022 – | מנהלת בית הספר הנוכחית. הראשונה שהיא גם בוגרת המקיף |
פרסים ותארים

ב-1999, הוענק פרס החינוך הארצי היוקרתי לשנת הלימודים תשנ"ט לבית הספר במעמד נשיא המדינה ושר החינוך.
ב-2003 קיבל בית הספר את פרס החינוך העירוני ע"ש יצחק ולבר.
בשנת 2008 הוסמך בית הספר כ"בית ספר ירוק".
במהלך השנים זכה בית הספר בפרסים רבים ויוקרתיים נוספים בתחומי הדעת והעשייה השונים
ראו גם

רשימת בוגרי ובוגרות בית הספר
הערות שוליים

1 2  בית ספר עירוני א' מקיף באר שבע, באתר "אולסקול", עדכני לשנת הלימודים תשפ"ג 2022-2023
↑  תיכון מקיף א באר שבע, באתר "מסגרות", יוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303198305171
מידד אליהו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בן 42 בערך) מסילת ציון, ישראל
 תחום יצירה:  ציור
 www.meydadeliyahu.com
 
מידד אליהו (נולד ב-1983) הוא אמן רב תחומי ישראלי החי ויוצר בירושלים. אליהו שותף להקמת קבוצת האמנים "קרע" ושותף לפרויקטים במרחב הציבורי באזור ירושלים כמו המפעל ו"בית ריק" בו האמנים השתמשו בקירות וחללי מבנים נטושים ליצירותיהם.
ביוגרפיה אישית ופעילותו האמנותית

מידד אליהו נולד במסילת ציון, אחד מחמשת המושבים בהם יושבו עולים בני הקהילה הקוצ'ינית שבדרום הודו. בחלק גדול מעבודותיו הוא מתמודד עם אירועי העבר בהיסטוריה המשפחתית שלו והשתיקה סביב עלייתם לארץ של הוריו ובני קהילה נוספים מקוצ'ין. בשנת 2016 הקים מיצב בביאנלה לאמנות בקוצ'ין, בעקבות טיול שורשים שערך עם אביו בשכונת ילדותו של אביו בקוצ'ין, עליו הוא סיפר: "התערוכה היא בעצם מיצב גדול, המתפרשת על פני ארבעה חדרים בבית מגורים היסטורי בקוצ'ין, שקירותיו נצבעו בשחור. היא כוללת חומרים ארכיוניים שאספתי מאנשים בני הקהילה הקוצ'ינית וארכיונים ממוסדים, וגם חפצים משפחתיים שנשארו מאז. מעבר לכך, מכיוון שאני קודם כל צייר, משולבים בו גם ציורים אדומים, שמבטאים את תחושותיי לגבי החומרים, שהוצגו כבר בתערוכת היחיד שלי בארץ, שגם לה קראו 'תיבת תעודות'. משולבות בפרויקט גם עבודות מוקדמות נוספות שלי. קהל המבקרים מוזמן לשוטט בחללים, להגיב ואפילו לכתוב על הקירות"
על יצירתו “מחול השותלים” (2016) – פרסקו של אליהו שפתח את התערוכה “מארג: זיקות למסורות באמנות המערב בציור עכשווי בישראל” במוזיאון פתח תקווה לאמנות – נכתב: "אליהו עוסק בהיסטוריה הישראלית, בכאב שהודחק ומסרב לשכוך במושבים, שאליהם הובאו עולים כמגשימי חזון ההתיישבות, אך לא זכו להכרה כחלוצים" עוד נכתב על מיצב זה: "בעבודתו של מידד אליהו, מחול השותלים, צפון זיכרון פרסקאות כנסייתיים, אך גם זיכרון ציורי קיר במוסדות ציבור, שבהם היללו אמנים סוציאליסטיים בני המאה ה־ 20 את המעמדות העמלים.... אליהו משתמש בפרסקו על מנת להאיר פרק שלא התקבע באתוס הישראלי: ראשיתם של מושבי העולים בשנות ה-50 של המאה ה-20, שהקמתם נכפתה, לעיתים, הר כגיגית, על המתיישבים.... בפרגמנטים גדולים של פרסקו מתגלות דמויות מובסות מכונסות, בעיקר של גברים, בתוך נוף מפורק ופצוע. שם העבודה, המקפל בתוכו תמימות ורמז לפולחניות, לקוח משירו של יואל אלעזר שתיל משנת 1953, המהלל את פרויקט הייעור הלאומי. לדידם של אנשי מסילת ציון, שתילה הייתה מזוהה עם עבודות הדחק, מקור התעסוקה הכמעט בלעדי, שהוצע אז לעולים החדשים.
ביצירה "המטופל A.E." יצר אליהו סדרת פסלי גולגולות כחולות המתייחסות לטיפולי הקרנות הרנטגן שעברו ילדים במחנה העולים "שער העלייה" נגד הגזזת, בתחילת שנות החמישים, שבעקבותיו רבים מהילדים סבלו ממחלות רבות, גידולים ממאירים ושפירים ומתו בגיל צעיר. המטופל A.E היה אחד מהילדים האלה. הוא סבל ממחלת פרקינסון מאז גיל 40, ולא הוכר על ידי המדינה כניזוק מהטיפול בהקרנות שעבר.
בנוסף לציורי הפרסקו וציורי השמן האדומים. מאופיין מידד גם ברישומי הדיו השחור של דמויות קטנות חצי שקופות האובדות במרחבי הנייר הלב. בדרך זו מתאר אליהו מהגרים ופליטים החוצים מרחבים בלי לחוות אותם באמת, שאינם שייכים למולדת הישנה ותוהים מה מחכה להם במולדת החדשה. בסדרה "זיכרונות ראשוניים (Primal Memories) ‏ 2009-2015, מצייר אליהו על ספרים ישנים פתוחים לרווחה זיכרונות ורגעים טעונים שנחקקו בתודעתו, ומשחזר אלבומי תמונות וספרי זיכרונות אבודים. על ידי ציור שכבות משלו, ריטושם ושיקומם. הוא מוציא את הספרים משימושם, דוחה את הידע הקיים בהם ומטעין אותם בסיפורים אחרים משלו.
פרסים ומלגות

2016 פרס האמן הצעיר, משרד התרבות והספורט
2012 מלגת יצירה לאמנים צעירים מטעם סדנת ההדפס, ירושלים
2011 פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום
2009 Elizabeth greenshields foundation grant, Canada
2007 מלגת "גילוי שם" לסטודנטים לאמנות
תערוכות יחיד וקבוצתיות

2017 "סדרים ORDERS", גלריה מרכז ההנצחה לאמנות ישראלית, קריית טבעון
2016 "תיבת תעודות" הביאנלה לאמנות קוצ'י –מוזיריס, קוצ'ין, הודו.
2016 The Box of Documents", Kochi-Muziris Biennale, Kashi Gallery, Kochi, India".
2016 "תיבת תעודות", גלריית ליזה גרשוני, תל אביב
2016 fauna, flora, still, life. השתתפות ב"צבע טרי", תל אביב
2016 "מארג". מוזיאון לאמנות פתח תקווה. אוצרת: סמדר שפי
2015 ID)ENTITY", DEPO2015, Pilsen, Czech Republic)"
2015 ANTI PHYSIS", Kreuzberg Pavilion, Berlin, Germany"
2015 "ציורי סלון", מקום אמנות עכשווית, תל אביב
2015 "הדירה", תערוכה משותפת עם נטע אלקיים, מרכז תרבות קרוסל, ירושלים
2015 "לא בגן עדן" . מרכז לאמנות ביתא, ירושלים.
2014 "גרסת כיסוי", גלריית כורש 14, ירושלים
2013 "ארטיפקט" (תערוכה זוגית עם יונתן אופק) ,סדנאות האמנים, ירושלים. אוצרת: דינה יקרסון.
2013 rs of identity", LA print space, LOS ANGELES." אוצרת: דינה יקרסון
2013 "ניבים", אגריפס 12 ירושלים. אוצר אלברט סויסה
2013 "לא ברהב", גלריה יאיר, תל אביב. אוצר: יאיר שולוביץ
2013 "מאחורי היער", גלריה פלורנטין 45, תל אביב. אוצרים: גילת נדיבי ואמיר שפט
2012 "דפוסי התנהגות", סדנת הדפס, ירושלים. אוצרים: אירנה גורדון ואריק קילמניק
2012 What is real?" ME CONTEMPORARY gallery, Copenhagen" אוצר: שגיא רפאל
2011 "רפאים", גלריה טבי לאמנות, תל אביב. אוצרים דנה גילרמן ושגיא רפאל.
2011 השתתפות ביריד האמנות ATR PRIVIEW BERLIN במסגרת גלריה טבי
2011 תערוכת זוכי פרס איש שלום 2010–2011, הגלריה החדשה, טדי. ירושלים. אוצרת: חדוה שמש
2010 "פיח". תערוכה קבוצתית של קבוצת "קרע", גלריה מאי-מוסררה, ירושלים. אוצרת: אליזבת דור
2010 "להתחיל מחדש", גלריה טבי לאמנות, תל אביב. אוצרים: דנה גילרמן ושגיא רפאל.
2009 תערוכה קבוצתית להשקת גיליון קרע 1, הקצה, ירושלים. אוצרות ועריכה: קבוצת קרע
2009 תערוכה קבוצתית להשקת גיליון קרע 2, הקצה, ירושלים. אוצרות ועריכה: קבוצת קרע
2009 "הניידת", תערוכה ניידת של קבוצת קרע, ירושלים. אוצרות ועריכה: קבוצת קרע
2009 "4 חדרים", בית האמנים, ירושלים. אוצרות: שי אזולאי
2008 Childhood: visions of becoming", NYU Bronfman center, New York". אוצרת: לואיס סטבסקי
2007 home & away"", NYU Bronfman center, New York". אוצרת: לואיס סטבסקי
2007 תערוכה לזוכי מלגת "גילוי שם" הכט מרכז לאמנות, אוניברסיטת חיפה
השתתפות בפרויקטים ובמרחב הציבורי

2014 "מכירת חיסול" הצגת אמנות עכשווית בין המוצרים בסופרמרקט, ירושלים
2012 "בית ריק 2". שלושה ימי אירוע אמנותי רב תחומי, מכון הסיבים הנטוש, ירושלים. אוצרות: אלעד ירון וקבוצת בית ריק.
2011 "בית ריק" אירוע אמנותי בן יום אחד במלון "הנשיא" הנטוש, ירושלים
2011 "מחוץ לדלת הראשית", פרפורמנס של רישום ושירה של קבוצת קרע, מוזאון על התפר, ירושלים
2009-11 עריכה ואוצרות במסגרת קבוצת קרע – גיליונות "קרע" 1,2,3. הוצאת גיליונות רחוב, פעולות והתערבויות שונות בשירה ורישום במרחב הציבורי, ירושלים.
2004 השתתפות בגיליון "הערת שולים 7" של קבוצת סלה-מנקה.
הערות שוליים

↑  המפעל – פרויקט של קבוצת בית בירושלים, באתר "החלון" של סמדר שפי, ‏26 ביולי 2016
↑  מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, האמן מידד אליהו פורץ את גבולות העבר, באתר הארץ, 7 באפריל 2017
↑  ”מחול השותלים” פרסקו של מידד אליהו ב”מארג: זיקות למסורות באמנות המערב בציור עכשווי בישראל”, באתר "החלון" של סמדר שפי, ‏27 בספטמבר 2017
↑  מארג: זיקות למסורות באמנות המערב בציור עכשווי בישראל, באתר מוזיאון פתח תקווה, ‏24 בדצמבר 2016 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515153105171  ULAN: 500486196  VIAF: 311795044   WorldCat (עם VIAF): 311795044
ג'רי וסט

| --- | --- |

וסט בשנת 2010
 לידה:  28 במאי 1938 צ'ליין, מערב וירג'יניה, ארצות הברית
 פטירה:  12 ביוני 2024 (בגיל 86) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.88 מטר
 מספר:  44
 מכללה:  אוניברסיטת וירג'יניה המערבית
 דראפט:  בחירה שנייה, 1960 לוס אנג'לס לייקרס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1980
 קבוצות כשחקן
 1960–1974:  לוס אנג'לס לייקרס
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA MVP של סדרת הגמר (1969)   חמישיית העונה הראשונה (1962–1967, 1970–1973)   חמישיית העונה השנייה (1968, 1969)   חמישיית ההגנה הראשונה (1970–1973)   חמישיית ההגנה השנייה (1969)   14 הופעות במשחק האולסטאר (1961–1974)   MVP של משחק האולסטאר (1972)
 קבוצות כמאמן
 1976–1979:  לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1982–2000   2002–2007:  לוס אנג'לס לייקרס   ממפיס גריזליס
 הישגים כג'נרל מנג'ר
 4 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1985, 1987, 1988, 2000)   2 זכיות בפרס מנהל העונה (1995, 2004)
 
ג'רום אלן וסט (באנגלית: Jerome Alan West;‏ 28 במאי 1938 – 12 ביוני 2024) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע, ונחשב לאחד מטובי השחקנים בתולדות לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. היה שותף להעפלת הקבוצה לתשע סדרות גמר של הליגה, מתוכן ניצחה הקבוצה רק באחת (1972). הוא השחקן היחיד שזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בעודו משחק בקבוצה המפסידה.
וסט נודע ביכולות הקליעה וניהול המשחק שלו, כמו גם ביכולת העילאית שהפגין ברגעים המכריעים של משחקים, שבזכותה קיבל את הכינוי "מיסטר קלאץ'". וסט נבחר 12 פעמים לאחת מחמישיות העונה של הליגה, הופיע 14 פעמים במשחק האולסטאר, וכן נבחר חמש פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה, על אף שהתואר נוצר לקראת סיום הקריירה שלו. הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-1980, נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA ב-1996 ונבחר לקבוצת השנה ה-75 של ה-NBA ב-2021.
לאחר פרישתו ממשחק כיהן וסט כמאמן הלייקרס במשך שלוש שנים, ומאוחר יותר שימש כצייד כישרונות. בין 1982 ל-2002 הוא כיהן בתפקיד הג'נרל מנג'ר של המועדון, והיה שותף לבניית הקבוצה שזכתה בשבע אליפויות. לאחר מכן שימש בתפקיד זהה בממפיס גריזליס, והוליך אותה להופעתה הראשונה במשחקי הפלייאוף. בשנת 2014 בחר בו עיתון הארץ כשחקן הכדורסל הלבן השני הטוב ביותר אי פעם, לאחר לארי בירד.
בספטמבר 2019 העניק נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לווסט את מדליית החירות הנשיאותית.
ביוגרפיה

וסט נולד בצ'ליין שבמערב וירג'יניה למשפחה ענייה, והיה החמישי מבין שישה ילדים. אמו, סשיל סו, הייתה עקרת בית ואביו, הווארד סטיוארט, עבד כחשמלאי במכרה פחם.‏ בשל מבנה גופו הקטן והשברירי הוא קיבל הזרקת ויטמינים בילדותו, ונאלץ להתרחק ממשחקי הספורט של חבריו כדי שלא להיפגע. כאשר גדל הוא בילה זמן רב בפעילויות ספורט אישיות, בייחוד בכדורסל, ונהג לזרוק לסל עד שעות הערב המאוחרות, גם בתנאי מזג אוויר קשים.
ב-1952 החל וסט ללמוד בתיכון "איסט בנק" (East Bank) שבמדינת הולדתו, ושיחק בנבחרת הכדורסל של בית הספר. בשל קומתו הנמוכה הוא שותף מעט על ידי המאמן, דיוק שאבר, במשך שנתו הראשונה בקבוצה. אולם, בהמשך פיתח בעזרתו של שאבר את הקשיחות ומשחק ההגנה, ובקיץ 1953 גדל עד לגובה של 1.83 מטרים. דברים אלו תרמו לשיפור מעמדו של וסט בקבוצה, והוא הפך לבסוף לסמול פורוורד הפותח שלה.
בשנים הבאות הפך וסט לאחד מכדורסלני התיכונים הבולטים במדינה. ב-1956 נבחר ל"אול-אמריקן", נבחרת השחקנים המצטיינים בתיכוני ארצות הברית, ולשחקן השנה של מערב וירג'יניה. באותה שנה הפך לשחקן התיכונים הראשון בתולדות המדינה שקולע למעלה מ-900 נקודות בעונה, והשיג 32.3 נקודות בממוצע למשחק. הוא נודע ב"ג'אמפ שוט" היעיל שלו שאפשר לו לקלוע סלים רבים, גם בעת לחץ הדוק מצד השחקנים היריבים. הוא הצעיד את איסט בנק לזכייה באליפות המדינה לעונה זו, וכהוקרה על הישגיו שינה בית הספר את שמו ל"ווסט בנק" (West Bank) מדי שנה ב-24 במרץ, יום הזכייה, עד לסגירתו בשנת 1999.‏
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ב-1956, התעניינו למעלה משישים אוניברסיטאות בצירופו של וסט לקבוצת הכדורסל שלהן, אך הוא בחר באוניברסיטת מערב וירג'יניה הקרובה למקום הולדתו. לאחר שהציג יכולת מרשימה במדי קבוצת ה"פרשמן" (תלמידי שנה ראשונה) התקדם וסט לקבוצה הסדירה של האוניברסיטה, תחת הדרכת המאמן פרד שאוס, והפך לאחד משחקניה הבכירים. כבר בעונתו הראשונה פתח בחמישייה בכל אחד ממשחקי הקבוצה והשיג ממוצעים של 17.8 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק. על אף מאזן מרשים בתום העונה, הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות.
בעונת 1958/1959 המשיך וסט את הצטיינותו והוביל את מערב וירג'יניה להעפלה לגמר אליפות המכללות. לאורך הטורניר, שנערך אז במתכונת של חמישה שלבים, הוא קלע 160 נקודות (32 בממוצע למשחק) - כמות שיא באותה תקופה. במשחק הגמר, בו הפסידה קבוצתו לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, קלע 28 נקודות והוריד 11 ריבאונדים, ונבחר לשחקן המצטיין בפיינל פור הטורניר. באותה שנה זכה וסט במספר תארים אישיים יוקרתיים, ובהם נבחרת ה"אול-אמריקן" של ליגת המכללות ושחקן השנה של החטיבה הדרומית (SoCon). וסט הפגין קשיחות יוצאת דופן במשחקיו, וכראייה לכך, במשחק מול אוניברסיטת קנטקי המשיך לשחק גם לאחר ששבר את אפו והוביל את קבוצתו לניצחון.
בעונתו האחרונה באוניברסיטה, 1959/1960, הגיע וסט לשיאים חדשים עבורו והעמיד ממוצעים סטטיסטיים מרשימים במיוחד של 29.3 נקודות, 16.5 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק. במשך אותה עונה השיג "דאבל דאבל" כמעט בכל משחק שבו שותף. הוא סיים את תקופתו באוניברסיטת מערב וירג'יניה עם שנים עשר שיאים שונים בתולדותיה, ובהם מספר הנקודות ומספר הריבאונדים הכולל. עוד בטרם פנה לקריירה מקצוענית, השתתף וסט עם נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא. הוא היה אחד מהשחקנים הבולטים בנבחרת וכיהן כקפטן לצדו של אוסקר רוברטסון, וסייע לה לזכות במדליית הזהב תוך שניצחה בכל משחקיה. הנבחרת האמריקאית של אותה אולימפיאדה נחשבת לגדולה ביותר בתולדות כדורסל החובבים, והונצחה לימים בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירת ה-NBA > ראשית הקריירה

וסט הגיש את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-1960, ונבחר במקום השני על ידי לוס אנג'לס לייקרס, מועדון שעבר באותה שנה ממיניאפוליס. פרד שאוס, שאימן את וסט גם באוניברסיטת מערב וירג'יניה, מונה למאמן הלייקרס והסיט את וסט מעמדת הפורוורד, בה שיחק במכללות, לעמדת הרכז.
על אף שהתקשה בתחילה להסתגל לחיים ב-NBA, הצליח וסט להרשים את חבריו לקבוצה ביכולותיו ההגנתיות, במשחקו האתלטי ובמוסר העבודה הגבוה שלו. הוא התפתח במהירות לאחד משני השחקנים הבולטים של הלייקרס, לצידו של הסמול פורוורד אלג'ין ביילור. בעוד שביילור הופקד לרוב על קליעת נקודות מתחת לסל, וסט היה הבחירה הראשונה בקבוצה לזריקה מטווחים ארוכים. בשל כך כונו השניים "מר פנים" (Mr. Inside) ו"מר חוץ" (Mr. Outside).‏ וסט השיג ממוצעים של 17.6 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק בעונת הבכורה שלו, ובזכות כך נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה. הוא סייע ללייקרס לנצח ב-36 משחקים והעפיל עמה למשחקי הפלייאוף, שם הודחה הקבוצה על ידי סנט לואיס הוקס בגמר המערב, בתום סדרה של שבעה משחקים.
במשך חלקים גדולים מעונת 1961/1962 חסרה הלייקרס את ביילור, שזומן לשירות מילואים בצבא ארצות הברית והשתתף ב-48 משחקים בלבד. בהיעדרו לקח וסט את תפקיד הקלע המצטיין של הקבוצה, והשיג ממוצעים של 30.8 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים שבזכותם נבחר לחמישייה הראשונה של העונה. הוא החל להתפרסם בזריקות הרבות שקלע ברגעים המכריעים של משחקים, ובשל כך קיבל משדר הרדיו של הקבוצה את הכינוי "מיסטר קלאץ'", שדבק בו מעתה ואילך לאורך על הקריירה.
הלייקרס ניצחה באותה עונה 54 משחקים, והבטיחה העפלה אוטומטית לגמר המערב במשחקי הפלייאוף. לאחר שגברה על דטרויט פיסטונס בתום סדרה של שישה משחקים, פגשה הקבוצה את בוסטון סלטיקס בסדרת הגמר של הליגה. שתי הקבוצות חלקו ביניהן את הניצחונות בשני המשחקים הראשונים, ובשניות סיום המשחק השלישי השווה וסט את התוצאה. שלוש שניות לסיום הוא חטף את הכדור מסם ג'ונס, וקלע את סל הניצחון במשחק עם השמעות הבאזר. עם זאת, בוסטון השוותה את תוצאת הסדרה על 3-3 לאחר המשחק השישי, וגררה משחק שביעי ומכריע שנערך בביתה. הלייקרס פיגרה לאורך כל אותו משחק, אך וסט ופרנק סלבי קלעו זריקות חשובות והצליחו להשוות את התוצאה על 100:100. לאחר מכן החמיצה הקבוצה מספר הזדמנויות לנצח במשחק, ולבסוף הוביל ג'ונס את בוסטון לניצחון בהארכה. סדרת הגמר של אותה שנה פתחה יריבות ארוכת-שנים בין שתי הקבוצות, אשר נחשבת ליריבות הגדולה בתולדות ה-NBA.‏
בעונת 1962/1963, כשהוא משחק שוב באופן קבוע לצידו של ביילור, השיג וסט ממוצעים של 27.8 נקודות, 7 ריבאונדים ו-5.8 אסיסטים למשחק, ונבחר פעם נוספת לחמישיית העונה הראשונה. עם זאת, הוא החמיץ את שבעת השבועות האחרונים של העונה הסדירה, בשל פציעה במיתר הברך. הלייקרס העפילה פעם נוספת לסדרת הגמר מול בוסטון, אך סבלה מכושרו הלקוי של וסט שטרם החלים מפציעתו באופן מלא, והפסידה בסדרה לאחר שישה משחקים. בעונת 1963/1964 השיג וסט לראשונה את ממוצע הקליעות הגבוה בקבוצתו, עם 28.7 נקודות למשחק, לעומת 25.4 של ביילור, אשר העיד כי הוא סובל מבעיות בברכיו. הלייקרס הציגה יכולת חלשה לאורך העונה, ניצחה 42 משחקים בלבד, והודחה על ידי סנט לואיס הוקס כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
קריירת ה-NBA > הפיכתו למוביל הלייקרס

בעונת 1964/1965 השיג וסט שיא אישי בעבורו של 31 נקודות בממוצע למשחק, שני בליגה רק לוילט צ'מברלין. לאחר שסיימה את העונה הסדירה עם 49 ניצחונות, פגשה הלייקרס את בלטימור בולטס בגמר המערב; אולם, ביילור נעדר מהסדרה בעקבות פציעה קשה במיוחד בברכו, והותיר לווסט את תפקיד מנהיג הקבוצה. אף שהלייקרס הוכתה בתדהמה בעקבות פציעתו של ביילור, קלע וסט 49 נקודות במשחק הראשון בסדרה והוליך את הקבוצה לניצחון. במשחק השני הוא קלע 52 נקודות, כמעט מחצית מנקודות קבוצתו שניצחה 115:118. בלטימור ניצחה בשני המשחקים הבאים בסדרה, שנערכו בביתה, אך במשחק החמישי והמכריע סייע וסט לקבוצתו להשיג ניצחון דרמטי של 115:117. הוא סיים את הסדרה כולה עם 46.3 נקודות בממוצע - שיא כל הזמנים לסדרת פלייאוף בודדת. אף על פי כן, בסדרת הגמר גברה בוסטון בתום חמישה משחקים על הלייקרס, שסבלה מסגל חסר. במשחק הראשון קלע וסט 26 נקודות בלבד מול השמירה החזקה של קיי סי ג'ונס; הוא שב לקלוע במספרים גבוהים במשחקים הבאים, אך ברבע האחרון של המשחק החמישי החמיץ 14 מתוך 15 זריקותיו לסל, ולא מנע הפסד נוסף של קבוצתו.
בעונה הבאה, 1965/1966, השיג וסט ממוצעים של 31.3 נקודות, 7.1 ריבאונדים ו-6.1 אסיסטים למשחק. הלייקרס סיימה את העונה הסדירה עם 45 ניצחונות, גברה על סנט לואיס הוקס בסדרה צמודה של שבעה משחקים בגמר המערב, ופגשה פעם נוספת את בוסטון בסדרת הגמר הכללית. וסט נעזר הפעם בביילור, שלדבריו הציג "75 אחוזים" מיכולתו לפני הפציעה. שתי הקבוצות חלקו ביניהן את הניצחונות ששת המשחקים הראשונים, כאשר פורוורד בוסטון, ג'ון האבליצ'ק, מנע מווסט להפגין את כישורי הקליעה הרגילים שלו וגם ללייקרס קשיים רבים בעזרת גובהו ומהירותו. במשחק השביעי והמכריע, וסט וביילור הוגבלו שניהם יחד ל-18 זריקות בלבד במחצית הראשונה. הלייקרס חזרה מפיגור גדול לפיגור של 95:93 ארבע שניות לסיום, אך בוסטון הצליחה לשמור על התוצאה וזכתה פעם נוספת באליפות על חשבון היריבה.
בעונת 1966/1967 השתתף וסט ב-67 משחקים בלבד בעקבות פציעה; ממוצעיו העונתיים צנחו בצורה משמעותית, אל 28 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-6.8 אסיסטים למשחק. הלייקרס חוותה עונה מאכזבת, במהלכה ניצחה 36 משחקים בלבד, והודחה על ידי סן פרנסיסקו ווריורס כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון. לאחר אותה עונה פרש המאמן הוותיק, פרד שאוס, ובמקומו מונה בוץ' ואן ברדה קוף. תחת הדרכתו ניצחה הלייקרס 52 משחקים בעונת 1967/1968, אך וסט עצמו סבל שוב מפציעות ושותף ב-51 משחקים בלבד. הוא קלע 26.3 נקודות למשחק - הממוצע הנמוך ביותר עבורו מאז עונת הרוקי - ונבחר רק לחמישיית העונה השנייה, לאחר שש עונות רצופות שבהן נבחר לחמישייה הראשונה. במשחקי הפלייאוף ניצחה הקבוצה את שיקגו בולס ואת סן פרנסיסקו ווריורס, בדרך למפגש נוסף עם בוסטון בסדרת הגמר. במשחק הראשון בסדרה קלע וסט שבע בלבד מתוך 24 זריקותיו, וקבוצתו הפסידה 107:101. וסט סייע לקבוצתו להשוות את הסדרה על 2-2 לאחר שקלע 38 נקודות במשחק הרביעי, אך נפצע בקרסולו ולא יכול היה לשחק בשיא כוחו בהמשך הסדרה. במשחק החמישי קלע וסט 35 נקודות למרות פציעתו, אך הלייקרס הפסידה בהפרש של שלוש נקודות, והובסה גם במשחק השישי. בתום הסדרה טען וסט כי קבוצתו הפסידה בשני משחקים שבהם הייתה אמורה לנצח.