stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב ארטואה השני
הקרב > ההתקפה הרגלית > הארמייה העשירית: 10 במאי

בגזרת ההתקפה העיקרית שררה ב-10 בחודש הפוגה יחסית, עת הצרפתים, כמו גם הגרמנים, התארגנו מחדש. בנוסף, כיוון שהארטילריה הצרפתית לא ידעה במדויק עד היכן התקדם חיל הרגלים, לא יכלה היא לסייע בהכנת התקפות נוספות, והסתפקה בהפגזת ריכוזי עתודות גרמניים, או באש נגד סוללתית. סיבה נוספת לעצירת הצרפתים הייתה שכוחותיהם הקדמיים ביותר עמדו בפני התקפות נגד, ואף סבלו ממחסור באספקה בשל קשיים בהובלתה עקב אש הגרמנים. באותו היום פקד ז'ופר על כמה אוגדות פרשים לנוע לשטח אותו תפסה הארמייה העשירית. כן פקד על התקפת הסחה צפונה מאזור ההתקפה העיקרית, לכיוון לוס (Loos). זו נעצרה לאחר התקדמות קלה, על ידי אש ארטילריה גרמנית מכיוון אנגרה (Angres). דרומה משם, ועד לאזור אלבן וסושה, לא התקדמו הצרפתים באותו יום, ספגו אבדות כבדות, ולנוכח ידיעות על ריכוז כוחות גרמניים להתקפות נגד, ביטלו התקפות מתוכננות נוספות באותה גזרה. בסופו של דבר הארטילריה הצרפתית מנעה גם מן הגרמנים לתקוף באזור אלבן. באותו יום נמשכו הקרבות בגזרת קארנסי, והגרמנים, בהתקפות נגד, השיבו לידיהם כמה מן העמדות, התעלות והמנהרות, שאיבדו ביום הקודם.
דרומה משם, נהדפה התקפה צרפתית על נוויל לנוכח אש גרמנית כבדה, אך בית הקברות של הכפר נכבש על ידי הצרפתים, שאף החזיקו במקום חרף התקפות נגד.
הקרב > ההתקפה הרגלית > הארמייה העשירית: 11 במאי

עד לבוקרו של אותו היום הכוחות הצרפתיים כבר הספיקו להתארגן מחדש, והיו ערוכים להתקפה נוספת, אם כי דווקא שתי האוגדות אשר מידת התקדמותן הייתה רבה ביותר, קיבלו באופן יחסי מעט תגבורות ואספקה, וזאת בשל האש הגרמנית. בכל זאת ד'ורבאל, אשר היה סבור שעם חלוף הזמן תתקשח ההגנה הגרמנית, החזיק בדעה שרצוי לחדש את ההתקדמות. ואכן, הצרפתים השיגו התקדמות נוספת בגזרת אלבן וקארנסי, והצליחו כך לאגף משני הצדדים את הגרמנים שהגנו על אלבן. אש גרמנית עזה, כמו גם התקפות נגד, גרמו לכך שהישגים אלה עלו בדם רב, וכן שהתקדמות הצרפתים הייתה מתונה. בכל זאת, האחיזה הצרפתית שהושגה ברכס לורט, שהורחבה בימים הבאים, הייתה בעלות חשיבות טקטית לא מבוטלת, וגררה התקפות נגד גרמניות, שנהדפו. התקפות צרפתיות מצפון ומדרום לגזרה האמורה נהדפו בדרך כלל, אם כי הושגה התקדמות קלה באזור נוויל והלבירינת.
הקרב > ההתקפה הרגלית > הארמייה העשירית: 12 במאי - 12 ביוני

בבוקר 12 במאי, בסיוע הפגזה מקדימה, חידשו הצרפתים את התקפתם על קארנסי, ממזרח וממערב, כבשו את רובה, ושבו כ-1,000 מן החיילים הגרמנים שנותרו במקום. מקארנסי הצרפתים המשיכו ותקפו את אלבן, ושבו עוד כ-2,000 גרמנים. הנותרים נאחזו בקצהו המזרחי של היישוב. מכאן ועד 21 במאי כמעט שלא השתנה קו החזית. במקומות מסוימים הגרמנים נסוגו מעט על מנת ליישר את קו ההגנה. הצרפתים התבססו במאחזים שהשיגו. ניסיונות תקיפה צרפתיים נוספים, נהדפו על פי רוב, תוך אבדות כבדות. הדבר הביא לשינוי בטקטיקה הצרפתית. ההתקפות בהמון פסקו, והוחלט להסתפק מכאן ואילך בהתקפות מוגבלות תוך מתן סיוע ארטילרי מסיבי. אלה אכן הובילו להצלחות מוגבלות, כמו כיבוש שאריתה של שלוחת רכס לורט ב-23 במאי, התקדמות מוגבלת באזור אלבן ב-27 לחודש והתקדמות מוגבלת באזור סושה ב-31. לעומת זאת, התקפות הצרפתים בכיוון אנגרה בין 25 ל-28 במאי – נהדפו. בתחילת יוני, לאחר הכנה ארטילרית אדירה, הצרפתים רשמו התקדמות מוגבלת באזור נוויל, ועד 11 לחודש התקדמו כמה מאות מטרים.
הקרב > ההתקפה הרגלית > הבריטים – קרב פסטובר

ב-15 במאי בשעה 23:30 – התקפת הלילה הבריטית הראשונה באותה מלחמה – חידשו הבריטים את התקפתם, זו הפעם לאחר הרעשה בת 60 שעות מ-433 קנים, שירו כ-26,000 פגזים. ההתקפה, שנועדה שוב לרתק כוחות גרמניים כסיוע לצרפתים דרומה משם, נערכה בגזרה של כחמישה ק"מ באזור הכפר פסטובר (Festubert) שמדרום מערב לנב שפל. עוצמתה המוגברת של ההפגזה, לקח מן ההתקפות הראשונות של קרב ארטואה השני, התבררה כבלתי מספקת, ככל הנוגע לערעור קווי הגרמנים. כך, למשל, לגרמנים נותרו קינים רבים של מכונות ירייה ומעט מאחור, גם עמדות רובאים רבות. בכל זאת, במזג אוויר טוב, הכוחות ההודים-בריטים, אשר נשאו בעיקר נטל ההתקפה, השיגו התקדמות מה. ההתקדמות התחדשה למחרת, 16 במאי. עוצמת ההתנגדות הגרמנית גברה, ועד 19 לחודש, מועד בו גם מזג האוויר הורע, הבריטים, שתוגברו בדיוויזיה הקנדית ה-1 ובדיוויזיה הסקוטית ה-51 (היילנדס) ב-18 לחודש, נבלמו, והתחפרו במקום בו נעצרו. ב-20 עד 25 במאי תקפו הבריטים שוב, כבשו את פסטובר, ובסך הכל התקדמו למן פתיחת המתקפה כשלושה ק"מ במחיר 16,648 אבדות. לגרמנים היו כ-5,000 עד 5,500 אבדות, מהם כ-800 שבויים. נראה שפרט להישג הקרקעי הצנוע, אכן הושגה מטרת ההתקפה בריתוק כוחות גרמניים. בנוסף, ב-25 במאי הפסיקו הגרמנים את קרב איפר השני.
הקרב > ההתקפה הרגלית > הצרפתים – 13 ביוני ואילך

באמצע יוני הצרפתים תכננו לתקוף שוב, הפעם בעזרת סיוע ארטילרי גדול בהרבה, מ-805 תותחי שדה ומ-355 תותחים כבדים, שהגיע לשיאו, כולל פגזי גז, בימים 16 עד 18 ביוני, ומספר התקפות הסחה, של הצבא הצרפתי, במקביל, חלקן בגזרות המרוחקות עשרות ואף מאות ק"מ מארטואה (כמו בקולמר). כן תוכננה במקביל התקפה בריטית בגזרת איפר וכן בצפון גזרת ארטואה. הסיוע הארטילרי תוכנן כך שייקשה על הגרמנים לנחש את כיוון ההתקפה המיועד. מטרות התקפה זו הייתה עיבוי וייצוב השטח שנכבש בחמשת השבועות הקודמים. לשם כך תוכננה התקפה משלוחת רכס לורט לז'יבנשי-אן-גואל (Givenchy-en-Gohelle). כן תוכננו השלמת ההשתלטות על נוויל, כיבוש סושה, כיבוש ה'לבירינת' וכיבוש רכס וימי. הגרמנים, מצידם, חיזקו את ביצוריהם, ובין היתר, הוסיפו כ-50 מ' לפני חזיתם גדר תיל נוספת, דבר שהתברר בהמשך כהפרעה רצינית לתוקפים, שכן ההפגזה רק סיבכה את הגדר במקום לפרצה. ב-13, 14 ו-15 לחודש נערכו מספר התקפות מוגבלות, אשר נהדפו על ידי הגרמנים, או שהשיגו הישגים צנועים יחסית. ההתקפות ב-16 ביוני, יחד עם התקפה בריטית בגזרת ז'יבנשי, בכוח של קורפוס, לא השיגו דבר כמעט, וחידושן ביום המחרת אף הוא לא השיג דבר. התקפת הסחה בריטית ב-16 לחודש, בגזרת איפר, למרות הצלחה ראשונית, אף היא נהדפה. ב-18 ביוני החליט ד'ורבאל להתרכז בהתקפה על רכס וימי, אלא ששוב, הצרפתים נכשלו. ז'ופר התערב, והפסיק את ניסיונות ההתקפה. חלק מהתקפות ההסחה הפכו לקרבות עצמאיים שגעשו לעיתים עד חודש יולי ואף עד אוגוסט. גם אלה נקלעו לבסוף לקיפאון ללא שינויים קרקעיים משמעותיים בקו החזית. אבדות הצרפתים באותם קרבות היו כ-37,500 איש, שהיוו כ-40% מאבדותיהם בקרב ארטואה השני כולו.
אחרית דבר

מספר אבדות הצרפתים בקרב ארטואה השני היה 102,533 ולגרמנים היו 73,072 אבדות. לבריטים, כולל כוחות מן האימפריה, היו 27,809 אבדות. לאחר קרב ארטואה השני, שלא הביא לשינויים רבים בחזית המערבית, המשיכו להיערך קרבות לא מעטים באותה גזרה, במטרה לשבור את הקיפאון. בין אלה ניתן למנות את קרב לוס וקרב ארטואה השלישי, שקדם למתקפה בשמפן בסתיו 1915, וקרב אראס (1917). כל אלה, כפי שמעידה סמיכות המקום של שדות הקרב, אף הם לא הביאו לתוצאות ניכרות ולשבירת הקיפאון בקווי החזית באזור.
לקריאה נוספת

Clayton, A. (2003). Paths of Glory: The French Army 1914–18. London: Cassell. ISBN 0-304-35949-1.
Die Operationen des Jahres 1915: Die Ereignisse im Westen im Frühjahr und Sommer, im Osten vom Frühjahr bis zum Jahresschluß: 2. Der Weltkrieg 1914 bis 1918: Militärischen Operationen zu Lande (בגרמנית). Vol. VIII (Die digitale landesbibliotek Oberösterreich ed.). Berlin: Mittler. 2012 [1932]. OCLC 838300036. נבדק ב-25 בנובמבר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
Doughty, R. A. (2005). Pyrrhic Victory: French Strategy and Operations in the Great War. Cambridge, MA: Belknap Press. ISBN 0-67401-880-X.
Edmonds, J. E.; Wynne, G. C. (1995) [1927]. Military Operations France and Belgium, 1915: Winter 1914–15 Battle of Neuve Chapelle: Battles of Ypres. History of the Great War Based on Official Documents by Direction of the Historical Section of the Committee of Imperial Defence. Vol. I (Imperial War Museum and Battery Press ed.). London: Macmillan. ISBN 0-89839-218-7.
Edmonds, J. E. (1928). Military Operations France and Belgium, 1915: Battles of Aubers Ridge, Festubert, and Loos. History of the Great War Based on Official Documents by Direction of the Historical Section of the Committee of Imperial Defence. Vol. II. London: Macmillan. OCLC 58962526.
Foley, R. T. (2005). German Strategy and the Path to Verdun: Erich Von Falkenhayn and the Development of Attrition, 1870–1916. Cambridge: CUP. ISBN 978-0-521-04436-3.
Hoeppner, E. (1994) [1921]. Deutschlands Krieg in der Luft: ein Rückblick auf die Entwicklung und die Leistungen unserer Heeres-Luftstreitkräfte im Weltkriege [Germany's War in the Air: the Development and Operations of German Military Aviation in the World War] (בגרמנית) (Battery Press ed.). Leipzig: K.F. Koehler. ISBN 0-89839-195-4.
Humphries, M. O.; Maker, J. (2010). Germany's Western Front, 1915: Translations from the German Official History of the Great War. Vol. II. Waterloo Ont.: Wilfrid Laurier University Press. ISBN 978-1-55458-259-4.
Krause, J. (2013). Early Trench Tactics in the French Army: the Second Battle of Artois, May–June 1915 (1st ed.). Farnham, Surrey: Ashgate Publishing. ISBN 1-40945-500-9.
Leroy, P. (2006). François Faber: Du Tour de France au champ d'honneur (בצרפתית). Paris: L'Harmattan. ISBN 2-29600-847-X.
Sheffield, G. (2011). The Chief: Douglas Haig and the British Army. London: Aurum Press. ISBN 978-1-84513-691-8.
Sheldon, J. (2008). The German Army on Vimy Ridge 1914–1917. Barnsley: Pen & Sword. ISBN 1-84415-680-X.
Sheldon, J. (2012). The German Army on the Western Front, 1915. Barnsley: Pen & Sword. ISBN 978-1-84884-466-7.
The Times History of the War (PDF). Vol. VI. London: The Times. 1914–1921. OCLC 642276. נבדק ב-14 בדצמבר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
Wynne, G. C. (1976) [1939]. If Germany Attacks: The Battle in Depth in the West (Greenwood Press, NY ed.). London: Faber & Faber. ISBN 0-8371-5029-9.
חזית ארטואה במאי 1915
רביב בן-מנחם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בספטמבר 1973 (בן 51) נתניה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 שיתופי פעולה בולטים:  הפרויקט של רביבו
 
רביב רם בן-מנחם (נולד ב-5 בספטמבר 1973) הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, קלידן וכותב ישראלי.
ביוגרפיה

בן מנחם נולד וגדל בנתניה, הבכור בין ארבעה ילדים לציונה וצדוק בן מנחם, ממוצא תימני. בגיל תשע אביו צדוק  אשר שירת בצנחנים נפל במלחמת שלום הגליל. בנעוריו ניגן בן מנחם במועדוני לילה ובאירועים והתחבר לזמרים ישי לוי וליאור פרחי, אותם ליווה שנים ארוכות.
בשנת 2000 עיבד והפיק מוזיקלית ביחד עם הגיטריסט מקס מקסים כמחצית משירי אלבומו של ליאור פרחי גבר משתגע. בשנת 2008 עיבד בן מנחם את מרבית שירי האלבום ריקוד רומנטי של ישי לוי. "ריקוד רומנטי", שיר הנושא של האלבום אותו הלחין בן-מנחם הפך ללהיט ענק, והחזיר את לוי לקדמת הבמה לאחר מספר שנים של היעדרות. בשנת 2009 יצא אלבומו של אייל גולן זה אני, מתוכו הלחין בן-מנחם את השיר "אישה שלי".
בשנת 2010 הלחין ועיבד בן-מנחם לשלומי שבת את הלהיטים: "שתדעי" (שהיה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו במהלך השנה) ו"אהבה של פעם בחיים" למילים של הכותבת עינת הולנדר, שותפתו העיקרית של בן מנחם לשיריו. באותה השנה בן מנחם שיתף פעולה עם הזמר עומר אדם, לו הלחין את הלהיטים "נצח לצידך" ו"לא תדעי דמעה" מאלבומו הראשון של אדם נמס ממך. לאלבומו השני של אדם ילד טוב ילד רע שיצא בתחילת 2012 הלחין ועיבד מוזיקלית את "מיליון נשיקות" ו"החיים דבש". באותה שנה הלחין לדודו אהרון את השיר "בגללך" מהאלבום מילים פשוטות, ולעופר לוי את השיר "מבקש שתאהבי" מאלבומו בדרך שבחרתי.
בשנת 2011 הלחין ועיבד לאלבום המוערך של ישי לוי האחת שלי, את הסינגל "עננים" שזכה לביקורות משבחות, וכן את השירים "כשאת צוחקת", ו"לאן את הולכת". בשנת 2012 הלחין ועיבד בן מנחם לאייל גולן את השיר "מנגינה" שנכלל באלבומו נגעת לי בלב, בו השתתף בן מנחם כמלחין גם בחמישה שירים נוספים: "לו הייתי יכול","פרפר", "שובי ילדונת", "אושר אמיתי" ו"ממריא".
בשנת 2017 יצא אלבומה של שרית חדד שרה שרה, לו כתב והלחין בן-מנחם 2 שירים: "כוכבי" ו"היא מאוהבת". בן מנחם שיתף פעולה גם עם מאיה בוסקילה, לה הלחין את השיר "אל תוותר עלי", ועם אורי פיינמן, לו הלחין את השירים "שיר מהלב" ו"תמיד איתי".
ביוגרפיה > הפרויקט של רביבו

בשנת 2012 ייסד בן מנחם את ההרכב המוזיקלי המזרחי "הפרויקט של רביבו" המורכב מבן מנחם עצמו, מהזמר אלירן צור ומאחיו ניר בן מנחם.
ההרכב הצליח רבות וצבר לעצמו במהלך שנת 2012 מעריצים רבים בזכות מחרוזות שירים המורכבות מלהיטים מזרחיים משנות ב-70 וה-80 של בין היתר: חיים משה, אביהו מדינה, דקלון, ג'ו עמר ומשה גיאת. הרכב הוציא עד כה שבעה אלבומים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בן מנחם נשוי, אב לשלושה ומתגורר בבת ים.
הערות שוליים

↑  קורות החיים של רב-סרן צדוק בן-מנחם, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298808705171  MusicBrainz: f5ac4de6-59c5-4692-903f-dfcb309ab3d5  VIAF: 297955502   WorldCat (עם VIAF): 297955502
שוניתן אמבון

| שוניתן אמבון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שוניתיים
סוג:: שוניתן
מין:: שוניתן אמבון
שם מדעי
 Pomacentrus amboinensis ‏בליקר, 1868

שוניתן אמבון (שם מדעי: Pomacentrus amboinensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השוניתיים, אשר חי בשוניות אלמוגים לאורך מערב האוקיינוס השקט לאורך דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה באזור הטרופי. הדג תואר למדע ב-1868 בידי החוקר הגרמני פיטר בליקר.
תיאור

שוניתן מגיע לאורך של 9 ס"מ והוא דומה במראהו לשוניתן הלימוני, אך מעט יותר בהיר. צבעו צהוב עד סגלגל בהיר והבטן לבנה. הוא בעל עיניים גדולות, ראש מוארך מעט וסנפירים מעוגלים וקצרים יחסית. הצעירים גם מכילים כתם "עין" מעל סנפיר הגב המשמש אותם לחקיינות עצמית כנגד טורפים, אך הם מאבדים אותו בבגרות. הדג יכול להחליף את מינו מזכר לנקבה בבגרות.
השוניתן מצוי לרוב בין האלמוגים או על קרקעית הים, עליה הוא מקנן. הוא חי בקבוצות קטנות בראשם זכרים בודדים ונקבות הנשארות לצידו, כשהצעירים עוזבים את הלהקה הראשית ומחפשים אחרת. מזונו כולל בעיקר פלנקטון ואצות ימיות. הוא עצמו נטרף בידי דגי ים גדולים יותר כמו דקריים. דג זה משתמש בצבעים כדי להבדיל בינו לבין דגי שונית אחרים ולמטרות חברתיות.
הערות שוליים

↑  שוניתן אמבון באתר הרשימה האדומה של IUCN
שונסוקה נקמורה

שונסוקה נקמורה (ביפנית: 中村俊輔; נולד ב-24 ביוני 1978 ביוקוהמה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בקבוצת יוקהומה. נקמורה הוא אחד מהשחקנים האסייתיים הבולטים ביותר ששיחקו באירופה, והוא אף היפני הראשון שהבקיע שער בליגת האלופות. נקמורה ידוע גם בשל הבעיטות החופשיות שלו.
הוא החל את קריירת המועדונים שלו ביוקוהמה אף מרינוס, ולאחר מכן עבר לקבוצת רג'ינה קלצ'ו מאיטליה. ב-25 ביולי 2005 הוא עבר לקבוצת סלטיק תמורת סכום של 1.25 מיליון לירות שטרלינג.
קריירה

לאחר 4 עונות בסקוטלנד עבר לשחק בליגה הספרדית במדי קבוצת אספניול, לאחר שמומחים רבים סברו שהשחקן יחזור לשחק בקבוצת בה החל את הקריירה שלו. נקמורה חתם על חוזה לשתי עונות בלבד.
נקמורה זכה עם נבחרת יפן בגביע אסיה בטורניר של שנת 2000 ובזה של שנת 2004, בו נבחר גם לשחקן המצטיין. הוא השתתף במונדיאל 1997 לנוער, ובאולימפיאדת סידני כחבר בסגל הנבחרת עד גיל 23. נקמורה היה עם נבחרת יפן בשני מונדיאלים: מונדיאל 2006, בו יפן הודחה בשלב הבתים, ומונדיאל 2010, בו יפן הודחה בשמינית הגמר נגד פרגוואי בפנדלים.
רקוויאם (קאוואלי)

כנסיית סן לורנצו בוונציה, בה נקבר המלחין ובוצע הרקוויאם לראשונה
מיסה על המתים בשמונה קולות (בלטינית: Missa pro defunctis per octo vocibus) היא מיסת רקוויאם שהולחנה על ידי המלחין האיטלקי, פרנצ'סקו קאוואלי בשנת 1675. המיסה הולחנה כשנה לפני מותו של המחבר ויועדה מראש לטקסים שיערכו לכבודו לאחר מותו. יצירה זו היא אחת מן היצירות החשובות ביותר של קאוואלי שאינן אופרות והלחנה חשובה של הרקוויאם מתקופת הבארוק.
היסטוריה

בשנת 1675 חש פרנצ'סקו קאוואלי, שהיה כבר בן למעלה מ-70 ונחשב לאחד מהמלחינים החשובים באיטליה, שמותו מתקרב. הוא החליט להלחין יצירה שתוצג לראשונה בטקסים לזכרו ובחר להלחין מיסת רקוויאם לצורך כך. הוא כתב צוואה מפורטת אותה השאיר יחד עם היצירה ובה הנחיות כיצד לבצע את הרקוויאם. בניגוד למה שנאמר לעיתים, הרקוויאם לא נועד להלווייתו של קאוואלי אלא לשני טקסי אזכרה שקאוואלי רצה שיערכו לכבודו לאחר מותו: אחד בבזיליקת סן מרקו שם עבד קאוואלי כקאפלמייסטר משנת 1668 ואחד בכנסיית סן לורנצו בוונציה, שם נקבר. המנצח המיועד היה נטאלה מונפראטו, שהיה יורשו של קאוואלי בתפקיד מנצח המקהלה של בזיליקת סן מרקו. לצורך כל אחד מביצועי הרקוויאם הקצה קאוואלי סכום גדול של כסף ואף קבע במפורט כיצד יחולקו התמלוגים.
קאוואלי נפטר ב-14 בינואר 1676 ובקשותיו מולאו.
היצירה

הרכב היצירה כולל מקהלה של 8 קולות (סופרן, אלט, טנור ובס - כל אחד מהם פעמיים) ובאסו קונטינואו. ביצוע ממוצע של היצירה אורך בין 35 ל-40 דקות.
סדר הפרקים

Requiem aeternam
Kyrie Eleison
Dies Irae
Offertorium
Sanctus
Agnus Dei
Libera me
רנה יואנסן

רנה שאקי יואנסן (בפארואזית: René Shaki Joensen; נולד ב-8 בפברואר 1993 בטורסהאבן שבאיי פארו) הוא כדורגלן פארואזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קלאקסוויק מליגת העל הפארואזית ובנבחרת איי פארו.
קריירת מועדונים

יואנסן גדל במחלקת הנוער של ברונדבי. הוא ערך הופעת ליגה אחת במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הדנית.
בהמשך שיחק יואנסן בקבוצות הבנר בולטפלאג מליגת העל הפארואזית, ונדסיסל מליגת המשנה הדנית וגרינדוויק מליגת העל האיסלנדית.
ב-6 בדצמבר 2021 חתם יואנסן בקלאקסוויק מליגת העל הפארואזית החל מ-1 בינואר 2022.
קריירה בינלאומית

ב-15 באוגוסט 2012 ערך יואנסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איי פארו, בהפסד 2-0 לנבחרת איסלנד במשחק ידידות. ב-7 בספטמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-1 על נבחרת מלטה במסגרת ליגת האומות 2018/2019.
חיים אישיים

אביו של יואנסן הוא ישראלי.
תארים

אליפות איי פארו (1): 2020
הגביע הפארואזי (2): 2019, 2020
הסופר קאפ הפארואזי (1): 2021
אליפות איי פארו (1): 2022
הסופר קאפ הפארואזי (2): 2022, 2023
הערות שוליים

↑  Shaki er kongabláur! באתר הרשמי של קלאקסוויק, 6 בדצמבר 2021
↑  אסי ממן, ‏מחוברים: הנציגים הישראלים בנבחרת איי פארו, באתר ONE‏, 15 בנובמבר 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רנה יואנסן".
שדה הנפט טיולנובו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  בולגריה 
 מיקום:  המדף היבשתי של הים השחור
 תאריך הגילוי:  1951
 תחילת ההפקה:  1951
 תפוקת נפט נוכחית:  500 חביות ביום
 עתודות נפט מוכחות:  30 מיליון חביות
 
שדה הנפט טיולנובו (באנגלית: Tyulenovo oil field) הוא שדה נפט הממוקם על המדף היבשתי של הים השחור בבולגריה.
שדה הנפט התגלה בשנת 1951 ותהליך ההפקה ממנו החל להתבצע באותה שנה ונמשך עד היום. משדה הנפט מופק נפט וגז טבעי.
עתודות הנפט המוכחות בשדה עומדות על כ-30 מיליון חביות (4,800,000 מ"ק), והתפוקה היומית ממנו עומדת על כ-500 חביות ליום (79 מ"ק ליום) בשנת 2015.
הערות שוליים

↑  Geology and Hydrocarbon Systems in the Western Black Sea (הקישור אינו פעיל, 5 בינואר 2021)
ערך זה הוא קצרמרבנושא נפט וגז ובנושא בולגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שוניתן לימוני

| שוניתן לימוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שוניתיים
סוג:: שוניתן
מין:: שוניתן לימוני
שם מדעי
 Pomacentrus moluccensis ‏בליקר, 1853

שוניתן לימוני (שם מדעי: Pomacentrus moluccensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השוניתיים, אשר חי בשוניות אלמוגים לאורך מערב האוקיינוס השקט לאורך דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה באזור הטרופי. הדג תואר למדע ב-1825 בידי החוקר הגרמני פיטר בליקר.
תיאור

דג זה מגיע עד לאורך של 9 ס"מ והוא בעל מבנה מעוגל ומוגבה מעט. ראשו מעט ארוך ועיניו גדולות יחסית, הוא בעל סנפיר גבי נמוך הזקור אחורה והזנב וסנפירי החזה מעוגלים וקטני אונות. כפי ששם הדג מרמז הוא בעל גוון צהוב-לימון ויש לו מספר כתמים כתומים לצד סנפירי החזה.
זהו דג הניזון מפלנקטון ימי ואצות והוא חי סביב האלמוגים בשוניות בקבוצות קטנות. הוא יוצר זוגות בעונת הרבייה והנקבות מטילות ביצים על מצע לצד אלמוג קשיח, עליהם הזכר שומר מטורפים ומאוורר כדי שיקבלו חמצן באמצעות חבטות זנבו. דג זה נטרף בידי כרישים, מספר דקריים והצבעון מהמין Pseudochromis fuscus והוא מתגונן מהם באמצעות הסתחררות סביב האלמוגים החדים.
הדג אינו נמצא בסכנת הכחדה בטבע אך התברר שהאוכלוסיות שלו ירדו עקב הלבנת אלמוגים לאורך בתי גידולו.
הערות שוליים

↑  שוניתן לימוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
רנה לאנק

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1781 קמפר, צרפת 
 פטירה:  13 באוגוסט 1826 (בגיל 45) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, Ploaré, צרפת 
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום מגורים:  Immeuble, 5 place du Bouffay 
 מקום לימודים:  Necker–Enfants Malades Hospital 
 מנחה לדוקטורט:  גיום דופיטרן 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1822–1826)  הפקולטה לרפואה של פריז 
 תלמידי דוקטורט:  Pierre Charles Alexandre Louis 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 תרומות עיקריות
 ממציא המסכת
 
רנה לָאנֵק (בצרפתית: René Laennec; ‏17 בפברואר 1781 - 13 באוגוסט 1826) היה רופא וממציא צרפתי. ידוע כמי שהמציא בשנת 1816 את המסכת (סטתוסקופ).
ביוגרפיה

לאנק התייתם בגיל חמש או שש מאמו, שמתה משחפת. בגיל 12 החל את לימודיו בפקולטה לרפואה, אשר הייתה שייכת לדודו, והתגלה כילד מחונן ומוכשר. בשנים אלו למד את השפות אנגלית וגרמנית.
למרות הפצרותיו של אביו שימשיך ללמוד בעקביות רפואה, נטש לאנק בהמשך חייו את המקצוע ועסק בנושאים שונים, ובהם לימוד השפה היוונית, כתיבת שירה ועוד.
בשנת 1799 חזר לאנק ללמוד רפואה. הדבר נעשה בין היתר תחת רופאי התקופה המפורסמים ביותר ובהם ז'אן-ניקולה קורביזר.
לאנק היה נוצרי אדוק. הוא היה ידוע בחביבותו ונדיבות ליבו אשר גרמה לפרסומו בקרב עניי עירו.
לאנק מת בשנת 1826 ממחלת השחפת אשר למרבה האירוניה אובחנה אצלו באמצעות המסכת, אותו המציא הוא עצמו.
המצאת המסכת

עד המצאת המסכת, הדרכים לבדוק את מצב דופק הלב היו לא מדויקות, ומביכות. הרופא היה נאלץ לרכון על חזה החולה, להצמיד את אוזנו ולהקשיב לפעימות. יעילותה של שיטה זו הלכה ופחתה ככל שהאדם המטופל היה שמן יותר, בשל התעמעמות הרחשים הבוקעים מן הלב.
בנוסף, הדבר הביא לאי נעימויות רבות במיוחד במצבים בהם הרופא היה גבר אשר טיפל באישה, בשל הקונוטציות המיניות שהדבר יצר.
בשנת 1816 טיפל לאנק באישה אשר בעקבות משקלה כמעט ולא היה ניתן לדעת על מצב ליבה. דבר זה הוביל את לאנק למחשבה אודות פתרון לבעיה. הוא ידע כי בזמן הצמדת פיסת עץ לאוזן, נשמע היטב כל רחש הנובע מפעולה המתבצעת על צידו החיצוני של העץ (כגון שריטה נקישה וכדומה). רעיונו של לאנק היה להשתמש בתופעה אקוסטית זו כדי להעביר את הקולות הבוקעים מתוך הלב אל אוזנו של הרופא. יישומו המעשי הראשון של רעיון זה הופיע בדמות גליל עץ פשוט אותו יצר לאנק, אשר הוצמד מצידו האחד לחזה החולה ומצידו השני לאוזנו של הרופא. לאנק כתב ספר אשר תיאר את הכלי שיצר, והדבר זכה לפרסום רב. הוא ראה בהמצאתו את שיא הקריירה הרפואית שלו והיה גאה בה מאוד.
מורשתו

על שמו קרוי קרחון לאנק שבאנטארקטיקה.
ראו גם

מסכת
הערות שוליים

↑  רנה לאנק באתר אנציקלופדיה בריטניקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463545705171  PLWABN: 9810538055005606  BIBSYS: 98045852  BNE: XX1335495  BnF: cb12462982h (data)  CiNii: DA02574816  GND: 11757225X  ISNI: 0000 0001 2098 4922  LCCN: n80137978  MGP: 150801  NDL: 00849613  NKC: jn20000700989  NLA: 35859985  NLG: 98145  NTA: 070631751  RERO: 02-A003488500  SNAC: w6tq6wjq  SUDOC: 073271861  Trove: 1119731  VcBA: 495/223615  VIAF: 2569817   WorldCat (עם VIAF): 2569817 
השרטוט הראשון של סטתוסקופ, 1819
שבע האחיות (מוסקבה)

המבנה הראשי ומגדל אוניברסיטת מוסקבה, הגבוה שבמגדלי שבע האחיות (240 מטר)
פריסת המבנים במוסקבה
מפת שבע האחיות לפי התכנון של סטלין
שבע האחיות הם שבעה גורדי שחקים במוסקבה, רוסיה, שעוצבו בסגנון קלסיציזם סטליניסטי. השם "שבע אחיות" אינו משמש את תושבי מוסקבה, ושם מכונים המבנים סטאלינסקייה ויסוטקי (ברוסית: Сталинские высотки – "גורדי השחקים של סטלין") ובקיצור ויסוטקי.
גורדי השחקים נבנו בין השנים 1947–1953, בסגנון אדריכלי משולב של בארוק רוסי וסגנון גותי (התחייה הגותית). המבנים מדורגים ויוצרים צורה המאפיינת את "סגנון עוגות החתונה", שאפיין מספר גורדי שחקים בניו יורק ובאירופה. המבנים נבנו ביוזמת סטלין ברחבי מוסקבה, במרחק רב יחסית זה מזה.
שבעת המבנים הם:
מלון אוקראינה (מאז 2009 נקרא מלון רדיסון רויאל, 34 קומות)
בניין הדירות גדות קוטלנישסקאיה (22 קומות)
בניין כיכר קודרין (22 קומות)
מלון לנינגרדסקאיה (כיום מלון הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה, 26 קומות)
בניין משרד החוץ של רוסיה (27 קומות)
בניין האדמיניסטרציה של השער האדום (24 קומות)
הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה (42 קומות, נחשב עד 1990 לבניין הגבוה ביותר באירופה).
שני גורדי שחקים נוספים שתוכננו בסגנון דומה הם: בניין האדמיניסטרציה זריאדי (לא נבנה מעולם) וארמון הסובייטים (לא הושלם מעולם).
בהשפעת שבע האחיות במוסקבה הוקמו ברחבי ברית המועצות בשנות ה-50 של המאה ה-20 מספר מבנים דומים, בהם ארמון התרבות והמדע בוורשה שבפולין, בית העיתונות החופשית בבוקרשט שברומניה, מלון דרוזבה בפראג שבצ'כוסלובקיה (כיום מלון אינטרנשיונל פראג), והאקדמיה הלטבית למדעים בריגה שבלטביה.
הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה
מלון אוקראינה (רדיסון רויאל)
מלון הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה
בניין כיכר קודרינסקיה
בניין הדירות גדות קוטלנישסקיה
בניין משרד החוץ של רוסיה
בניין האדמיניסטרציה בכיכר השער האדום
ריקי נאטיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בינואר 1966 (בן 58) גיינסוויל, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  תופס
 גובה:  1.75 מטרים
 משקל:  82 קילוגרם
 מספר:  84, 81
 מכללה:  אוניברסיטת פלורידה
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1987, דנוור ברונקוס, סבב 1, מספר 27
 קבוצות כשחקן
 1987–1992:  דנוור ברונקוס (1987–1992)
 
ריצ'רד רנארד "ריקי" נאטיל, (באנגלית: Richard Rennard "Ricky" Nattiel; נולד ב-25 בינואר 1966 בגאיינסוויל, פלורידה) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
קריירה

נאטיל החל את קריירת באוניברסיטת פלורידה. ב-1987 נבחר על ידי הברונקוס בדראפט. במהלך הקריירה שלו העפיל יחד עם הקבוצה לפלייאוף שמונה פעמים מתוכם פעמיים העפיל לסופרבול. אחד ממשחקיו הבולטים בקריירה היה סופרבול XXII. כבר במהלך הראשון של הברונקוס תפס נאטיל מסירה מג'ון אלווי ורץ איתה לטאצ'דאון. ב-1992 פרש נאטיל. במהלך הקריירה תפס 121 מסירות למרחק של 1,972 יארדים בהם שמונה תפיסות לטאצ'דאונים.