stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק מנדלבליט
מפעלים מיסודו > בית חרושת למרצפות ומפעל אבן

בתחילת שנות ה-30 הקים מנדלבליט בית חרושת קטן ליצור מרצפות בשכונת תל-ארזה בירושלים. ב-1935 החל בהקמת בית חרושת נוסף גדול – בו הועסקו כ-120 פועלים – במפרץ חיפה, בית חרושת אבן. הדגם האמריקאי של מפעלים בארצות הברית כבש את לבו של מנדלבליט, ובית החרושת פעל לפי דגם זה. נפתחה בו קפיטריה, למרות שהדבר לא היה אז מקובל במפעלים, והפועלים יוצגו בהנהלה. בית החרושת כלל מחלקת בלוקים ומחלקת שיש. במלחמת העצמאות עבד המפעל בשלוש משמרות וסיפק בלוקים ממולאים ששמשו לבניית קירות מגן בחיפה כנגד צליפות על האוכלוסייה היהודית. במחלקת השיש יוצר שיש מלאכותילפי פטנט שנרשם על ידי מנדלבליט תחת השם גלומיט. בהמשך הרחיב המפעל את העיסוק בשיש המלאכותי והטבעי והעסיק כ-400 עובדים.
באותה תקופה רכש מנדלבליט שטחים רבים בירושלים וסביבתה, ובהם בבית איכסא ובליפתא, בסמוך לתל ארזה. לימים מכר חלק מהקרקעות שליד תל ארזה לחברת הבנייה של פאג"י[דרוש מקור].
מפעלים מיסודו > חברת איטונג הישראלית בע"מ

במהלך שנות ה-40, בעוד שני בתי החרושת בירושלים ובחיפה עובדים, התוודע מנדלבליט לבלוק האיטונג, כנראה מקריאה בעיתונות זרה. הוא סבר שזו אבן מתאימה ביותר לאקלים הארץ, "האבן הנושמת" כינה אותה. מנדלבליט נסע לסטוקהולם למפעל איטונג השוודי, פגש את מנהלי המפעל וקיבל מידם את הזיכיון ליצור לבנת האיטונג בישראל.
עתה נחוץ היה מימון להקמת המפעל. מנדלבליט סבר שלבנת האיטונג תתרום לבנייה הרבה הנחוצה לנוכח גלי העלייה הצפויים עם הקמת המדינה, אך פנייתו של מנדלבליט לשרת העבודה דאז גולדה מאיר לא הניבה מימון, אף כי הובטחו לו הטבות שונות. הוא נסע לניו יורק, פנה לקהילה היהודית ואכן נמצאו מממנים מקרב הקהילה. עתה נותר לקנות מגרש מתאים להקמת המפעל. מנדלבליט בחר מגרש במושבה פרדס-חנה.
בשנת 1950 מפעל איטונג בשוודיה שלח לישראל שני מהנדסים שוודים, שהשתכנו תקופה ממושכת במלון לב הכרמל על הר הכרמל. במשרד ברחוב כיאט 6 בעיר התחתית בחיפה החלו מנדלבליט והמהנדסים בתכנון המפעל העומד להיות מוקם. מועצת פרדס חנה, שהמפעל המוקם עתיד היה לתת פתרון לאבטלת תושביה, תרמה את חלקה בסלילת כביש, שחצה את פסי הרכבת והגיע עד לאתר המפעל. באותו זמן נערמו טונות של ציוד בנמל חיפה, ציוד שנשלח מהמפעל השוודי והועבר לאתר. מחצבה נקנתה בטנטורה. כך מפעל איטונג החל לקרום עור וגידים. ב- 1952 כבר עמד המפעל על תילו והחל בראשית תפקודו.
מפעלים מיסודו > שלהי חייו

מנדלבליט לא שקט על שמריו ואף פנה לתחומים אחרים – לא רק בתחום אבני הבנייה – ותכנן להקים מפעלים נוספים. כך יצר קשר עם חברת "דנו" הדנית, שהמפעל שלה בקופנהגן התמחה בהפיכת זבל לדשן. הוא קיבל גם ממנה זיכיון להקמת מפעל דשן בישראל. הוא תכנן גם להקים מפעל ליצור אדנים לפסי הרכבת, אולם פטירתו ב-1953 קטעה את התוכניות האלה.
מנדלבליט נפטר ב-4 בספטמבר 1953 ונקבר בחיפה.
לאחר פטירתו של מנדלבליט, המפעלים עברו לידי מנהלים חדשים. בית החרושת למרצפות בירושלים נמכר, ובית חרושת אבן עבר לידי סולל בונה ובכך הוסיף את תחום השיש לתעשיית המחצבות של אבן וסיד. מפעל איטונג, לאחר כמה שנות שפל התאושש, הלך ופרח ומימש את חזונו של מנדלבליט, חזון "האבן הנושמת", האבן שמתאימה לבנייה בישראל עד היום. בכך היה מנדלבליט ממניחי התשתית ליוזמה הפרטית במפעלים בקנה מידה לאומי לפי הדגם הקפיטליסטי הליברלי.
פעילות ציבורית

בצד פעילותו התעשייתית יצחק מנדלבליט עסק גם בפעילות ציבורית. הוא היה פעיל מרכזי בהתאחדות בעלי התעשייה, שייצג את התעשיינים שהחלו לפעול בארץ ישראל בשנות העשרים והשלושים.
באותו זמן נוסדה מפלגת הציונים הכלליים ומנדלבליט היה אחד מפעיליה המרכזיים. בתחום הכלכלי והתעשייתי הוא תמך בקפיטליזם ליברלי וביוזמה פרטית. אולם בתחום המדיני היה מנדלבליט יוני, הוא תמך בהגנה והתנגד לרוויזיוניסטים[דרוש מקור]. במהלך מלחמת העצמאות נתמנה מנדלבליט ליו"ר ועדת המצב בחיפה, שטיפלה בהקמת מנגנון שירותים לציבור בעיר במהלך המלחמה.
הערות שוליים

↑  פנקסי רשימות עולים 1921-1925, הארכיון הציוני המרכזי
↑  שמעון כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'היהודי ששיפץ את מערת המכפלה, באתר חדשות ערוץ 7, ‏12 בנובמבר 2009
↑  דותן גורן,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'היהודי ששיפץ את מערת המכפלה, עת־מול'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'206, אוגוסט 2009, עמ' 14-17
↑  Gail Hoffman,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'Made in Jerusalem, The Palestine Post, 12 באוגוסט 1936, עמ' 5
↑  פייטושון,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'ירושלים סיור בשכונת בית וגן - אזור תעשיה שנמוג, טיולים ואתרים - קהילות אג'נדה, 25 בינואר 2013
1 2 3  דוד פאיאנס,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'"אדם מול סלע", אבני דרך לאורך שישים שנות יצירה בכיבוש האבן והסיד, תעשיית אבן וסיד, תשמ"ד 1984
↑  מדובר על טראצו לא על שיש מלאכותי, שמבוסס על פוליסטירן, כפי שמיוצר היום על ידי "אבן קיסר" ומפעלים בחו"ל.

מקור : הארץ 16 באפריל 1947

"יציקת ה"גלומיט" נעשית בתוכניות גדולות כקומת איש, שלתוכן מערים את האבנים, בתוספת מלט ומים, ומניחים איתן להת־ קשור. בתנאי מסוימים של לחץ ורטיטה, אחרי גמר היציקה, אין הגוש המאלכותי שונה בטיבו מגוש אב! חצוב וגם היא עובר ההליך של נ־כיר וליטוש, עד שמת־ קבלות ממנו לוחות, א' עמודים, בבל הרצוי והמוזמן."
↑  יצחק מנדלבליט באתר GRAVEZ
מנדלבליט (שני מימין) בסיור עם דוד בן-גוריון (מרכז).
מנדלבליט (רביעי מימין) בסיור עם גולדה מאיר (מרכז).
מטוס תובלה צבאי

מטוס מטוס איליושין Il-76 משנות ה-70 שנועד לפעולות צבאיות אסטרטגיות וטקטיות כאחד
מטוס תובלה צבאי, או מטוס מטען צבאי, הוא מטוס תובלה הנמצא בבעלות צבאית. הוא המשמש לתמיכה בפעולות צבאיות על ידי תובלה אווירית של חיילים וציוד צבאי. מטוסי תובלה צבאיים חיוניים לתחזוקת קווי אספקה לבסיסים קדמיים שקשה להגיע אליהם בגישה קרקעית או באמצעות ספינות בדרך הים או נהרות. הם יכולים לשמש למשימות אסטרטגיות וטקטיות כאחד. הם משמשים לעיתים קרובות גם למשימות סיוע חירום אזרחיות בהובלת סיוע הומניטרי.
סיווג מטוסי התובלה > בעלי כנף קבועה

מטוסי תובלה צבאיים מוגדרים במונחים של יכולת טווח הטיסה שלהם להעברה אווירית אסטרטגית או רכבת אווירית טקטית כדי לתמוך בצרכים של כוחות היבשה שבהם הם תומכים. בהתאמה להבחנות אורך הטיסה המסחרית: יורוקונטרול מגדירה מסלולי טיסה לטווח קצר כקצרים מ-1,500 קילומטרים, מסלולי טיסה ארוכי טווח הארוכים מ-4,000 קילומטרים ולטווח בינוני בין הטווחים הקצרים לארוכים.
הדאון הוא כלי טיס שאינו ממונע (ללא מנוע), המשמש להעברת חיילים או ציוד לשדה הקרב. דאונים צבאיים שימשו במספר קרבות היסטוריים, בעיקר במלחמת העולם השנייה, כגון: במבצעי פלישה כמו הפלישה לנורמנדי (מבצע אוברלורד), הפלישה לארנהם (הקרב על הולנד), בשל יכולתם לשאת מטענים כבדים באזורים שבהם טיסות ממונעות עלולות להתגלות.
סיווג מטוסי התובלה > בעלי כנף סובבת

מסוקי תובלה צבאיים משמשים במקומות שבהם השימוש במטוסים קונבנציונליים בלתי אפשרי. לדוגמה, מסוק התובלה הצבאי הוא נכס התובלה העיקרי של חיילי הנחתים האמריקאים. אפשרויות הנחיתה של מסוקים הן כמעט בלתי מוגבלות, ובמקומות שבהם הנחיתה של מטוסים רגילים בלתי אפשרית, כגון, ג'ונגל דחוס בצפיפות, היכולת של המסוק לרחף מאפשרת לכוחות לפרוס באמצעות סנפלינג וחבלים.
מסוקי תובלה מתחלקים לקטגוריות: תקיפה, בינוניים וכבדים. מסוקי תקיפה אווירית (Air Assault) הם לרוב הקטנים ביותר מבין מסוקי התובלה, הם מסייעים בדרך כלל לתקיפת באיגוף אנכי ותוכננו לשנע כיתת חיל רגלים או מחלקה קטנה על הציוד שלהם. מסוקים בתפקיד תקיפה אווירית מצוידים בדרך כלל בחימוש לצורך הגנה עצמית במהלך התנועה ליעד ולדיכוי האויב באזור הנחיתה. חימוש זה יכול לכלול מקלעים בגחון המסוק או התאמת המסוק עם כנפיים קצרות ומסילות חיצוניות לנשיאת טילים או רקטות. לדוגמה, מסוק Sikorsky S-70 המצויד במערכת ESSM (מערכת תמיכה למטענים חיצוניים) וגרסת Hip E של מסוק המיל מי-8 הסובייטי המסוגל לשאת חימוש חד-פעמי בכמות המשתווה לעיתים לזו של מסוקי תקיפה ייעודיים.
מסוקי תובלה בינוניים מסוגלים להטיס מחלקת חיל רגלים, או להעביר ארטילריה נגררת או כלי רכב קלים בין אם בתוך תא המטען או תלויים על גבי מתלים או מנוף הגחון התחתון. בניגוד למסוקי התקיפה הם בדרך כלל לא צפויים לנחות ישירות באזורי נחיתה עוינים, אלא שהם משמשים לחיזוק והספקה מחדש של הכוחות באזורי הנחיתה שנכבשו על ידי גלי התקיפה הראשונים. דוגמאות למסוקי תובלה בנוניים בלתי חמושים כוללות את Mil Mi-8, Super Puma, CH-46 Sea Knight ו־NH90.
מסוקי תובלה כבדה הם הגדולים והחזקים ביותר מבין סוגי מסוקי התובלה. המשרתים נכון לשנת 2024, הם כוללים את הדגמים CH-53 Sea Stallion ו־CH-53E Super Stallion, CH-47 Chinook, Mil Mi-26 ו־Aérospatiale Super Frelon. מסוקים אלה מסוגלים לשאת עד 80 חיילים או כלי רכב קרביים משוריינים קטנים (לרוב כמטען תלוי, אך לעיתים גם בתוך תא המטען). הם ממלאים תפקיד דומה למטוסי תובלה טקטיים קטנים בעלי מנוע טורבו-פרופ. אמנם הם איטיים יותר, בעלי טווח קצר יותר וצריכת דלק גבוהה יותר בהשוואה למטוסי תובלה, אך יתרונם המשמעותי הוא בכך שאינם דורשים מסלול המראה או נחיתה.
מטוסי תובלה בחיל האוויר הישראלי בעבר ובהווה

מטוסי התובלה של חיל האוויר הישראלי כוללים מגוון רחב של כלי טיס ששירתו לאורך השנים, משימותיהם כוללות הובלת לוחמים וציוד, ביצוע חילוצים מיוחדים, ושירות במשימות לוגיסטיות ואסטרטגיות.
לוקהיד קונסטליישן: בתחילת מלחמת העצמאות רכשה ההגנה שלושה מטוסים מעודפי צבא ארצות הברית, והם הוברחו לארץ דרך פנמה ואירופה. במלחמה נטלו המטוסים חלק במבצע בלק. לאחר המלחמה נמכרו המטוסים לאל על.
נורד 2501 נוראטלס: נורד 2501 נוראטלס (עגור) מאפיינים: מטוס תובלה קל מתוצרת צרפתית, בעל כנפיים גבוהות ושני מנועי מדחף.
בואינג 377 סטרטוקרוזר: מטוס תובלה כבד, שתוכנן במקור כמטוס נוסעים אזרחי. גרסתו הצבאית נקראה C-97. בחיל האוויר שירת בעיקר משנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-70. חיל האוויר קלט מטוסים אלו מהשוק האזרחי, והם הוסבו לתובלה כבדה ומשימות מיוחדות. מטוסים אלה שימשו להובלת ציוד כבד, מבצעי תדלוק אווירי, ומשימות מודיעין. הסטרטוקרוזר נודע במיוחד ביכולתו לשאת מטענים גדולים לטווחים ארוכים.
דאגלס C-47 דקוטה:  C-47, שמקורו במטוס דאגלס DC-3 שימש את חיל האוויר הישראלי בשנותיו הראשונות (1948–2001). המטוס שימש להובלת ציוד ולוחמים ולמשימות הצנחה, חילוץ ופינוי.
לוקהיד C-130 הרקולס: C-130H הרקולס (קרנף) מטוס תובלה רב-משימתי למשימות צבאיות. הוא מטוס התובלה העיקרי של חיל האוויר במשך עשורים. דגמי ה"קרנף" (H) וה"שמשון" (J) שימשו למשימות מגוונות, כולל הובלת כוחות, לוגיסטיקה וחילוצים מיוחדים. ה"שמשון" הוא גרסה מתקדמת של ה-C-130 בעלת מערכות מתקדמות יותר.
בואינג-707 (ראם): בואינג KC-46 פגסוס (ראם), מבצע תדלוק אווירי שימש בעיקר למשימות תדלוק אווירי, אך גם למשימות תובלה מיוחדות. מטוסים אלו הוסבו מחברות תעופה אזרחיות. מטוס-התובלה הגדול ביותר של חיל-האוויר. המטוס פותח בשנות ה-50 המוקדמות כמטוס תדלוק ותובלה. שירותו בחיל-האוויר החל במלחמת יום-הכיפורים.
סיקורסקי CH-53 סי סטליון (יסעור): סיקורסקי CH-53 סי סטליון ( יסעור )  מסוק התובלה העיקרי של חיל-האוויר, מאז כניסתו לשירות ב-1969. הוא השתתף במבצעים רבים בשטח אויב. משמש בעיקר לחילוצים ותובלה טקטית ותפקידי תובלה משלימה בצה"ל.
אירוספסיאל SA-321K סופר-פרלון (צרעה): היה פעיל בחיל האוויר החל שנות ה-60 ועד 1985. מסוק תובלה בינוני, תלת-מנועי, רב-תכליתי מתוצרת צרפת, ששירת בחיל-האוויר קרוב ל-25 שנה.
סיקורסקי S-58 מסוק לתובלה ולשימוש כללי מתוצרת ארצות הברית, ששירת בחיל-האוויר בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60, בשנת 1969 יצא משירות בחיל האוויר.
בל-206 ג'ט ריינג'ר / בל-206 לונג ריינג'ר (סייפן / סייפנית): נכנס לשירות בחיל האוויר בשנת 1971, הוא מסוק למשימות תובלה, סיור והדרכה. הוא אחד המסוקים הקלים הנפוצים ביותר, לשימושים אזרחיים, צבאיים או משטרתיים.
סיקורסקי UH-60 בלק-הוק (ינשוף): סיקורסקי UH-60 בלאק הוק, (ינשוף) מסוק תובלה, שנכנס לשירות בחיל-האוויר ב-1994, ומשמש לחילוץ ופינוי נפגעים ולמשימות תובלה קרבית. שרידותו הגבוהה ויכולת התימרון שלו, מנועיו החזקים הופכים אותו למסוק האידיאלי למשימות חילוץ ותובלה מורכבות ומסובכות.
השוואה בין סוגי מטוסי מטען

| המדינה | סוג המטוס | משקל המטען בטונות | משקל המראה מרבי (Max takeoff weight) בקילוגרם | אורך תא המטען (Cargo hold length) במטרים | רוחב תא המטען (Cargo hold width) במטרים | גובה תא המטען (Cargo hold height) במטרים | טווח טיסה ללא מטען בק"מ | טווח טיסה עם מטען מרבי בק"מ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוקראינה  | אנטונוב An-225 מרייה  | 247   | 640,000   | 43.35   | 6.4   | 4.4   | 15,400 |  |
| אוקראינה   | אנטונוב An-124 רוסלן  | 150   | 402,000   | 36   | 6.4   | 4.4   | 14,000 | 3,700 |
| ארצות הברית  | לוקהיד C-5 גלקסי  | 129.274   | 381,018   | 37   | 5.8   | 4.1   | 13,000 | 4,260 |
| אוקראינה   | Antonov An-22  | 80   | 250,000   | 32.7   | 4.44   | 4.44   |  | 5,000 |
| ארצות הברית   | בואינג C-17 גלובמאסטר III  | 77.5   | 265,352   | 26.83   | 5.49   | 3.76   | 11,540 |  |
| סין  | שיאן Y-20  | 66   | 220,000   | 20   | 4   | 4   | 7,800 |  |
| אוזבקיסטן  | איליושין Il-76  | 60   | 190,000   | 24.54   | 3.45   | 3.4   | 9,300 |  |
| מדינות אירופה (נאט"ו) | איירבוס A330 MRTT  | 45   | 233,000   | 45   | 5.28   | 2.54   | 14,816 |  |
| מדינות אירופה (נאט"ו)  | איירבוס A400M  | 37   | 141,000   | 17.71   | 4   | 3.85-4   | 8,900 | 3,300 |
| יפן  | Kawasaki C-2   | 36   | 141,000   | 16   | 4   | 4   | 9,800 | 4,500 |
| ברזיל  | אמבראר C-390 מילניום  | 26   | 86,999   | 18.5   | 3.00   | 3.04   | 6,240 | 2,000 |
| סין   | Shaanxi Y-9  | 23   | 65,000   | 16.2   | 3.2   | 2.35   | 5,800 |  |
| מדינות ברית המועצות לשעבר   | Mil Mi-26  | 20   | 56,000   | 12   | 3.3   | 2.9   | 800 |  |
| ארצות הברית   | לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס  | 19.8   | 70,370   | 12.5   | 3.05   | 2.75   | 3,334 |  |
| אוקראינה   | אנטונוב An-178  | 16 (18 max)   | 51,000   | 13.21   | 2.73   | 2.73   | 5,500 |  |
| ארצות הברית   | סיקורסקי CH-53K קינג סטליון  | 15.876   | 39,916   | 9.14   | 2.46   | 2   | 1,851 |  |
| איטליה  | Alenia C-27J Spartan  | 11.6 max   | 32,500   | 11.43   | 3.33   | 2.59   | 5,926 | 1,759 |
| ארצות הברית   | בואינג CH-47 צ'ינוק  | 10.886   | 22,680   | 9.14   | 2.53   | 1.98   | 1,173 |  |
| ספרד  | CASA C-295  | 7 (9.25 max)   | 23,200   | 12.69   | 2.7   | 1.9   | 5,000 | 1,555 |
ראו גם

תובלה אווירית
תובלה צבאית בהיטס
מטוס מטען
מסוק
פקח העמסה
לקריאה נוספת

Richard Aboulafia (7 יוני 2018). "Opinion: Why Military Transports Are Less Popular Than You'd Expect". Aviation Week & Space Technology. {{cite news}}:  (עזרה)
פנגנזה

פנגנזה (באנגלית: Pangenesis) היא תאוריית תורשה שפרסם צ'ארלס דרווין בספרו מגוון בעלי חיים וצמחים בתנאי ביות בשנת 1868. התאוריה מניחה את קיומן של "גמולות", חלקיקים קטנים שנמצאים בכל איבר בגוף, אשר קובעים את תכונותיו ומעבירים תכונות בתורשה. התאוריה מעולם לא נתקבלה על ידי הקהילה המדעית והוכחה סופית כלא נכונה עם קבלת חוקי מנדל בשנת 1900. דווקא בשל כך, יש לה חשיבות רבה בשיח האקדמי בנושאים הקשורים להיסטוריה של המדע.
הצורך של דרווין בתאוריית תורשה, ההתיעצות והפרסום

הצורך של דרווין בהצגת תאוריית תורשה נבע מכך שהיה צריך להציג מנגנון שיסביר הופעות של וריאציות שונות של תכונות כחלק מהתיאורית האבולוציה שלו.
לאחר פרסום מוצא המינים בשנת 1859, התעוררו התנגדויות שונות לתאוריה שהוצגה בו, הן התנגדויות מדעיות והן התנגדויות דתיות. דרווין תחם מראש את הדיון בתאוריה ככזה שיתמודד עם טענות מדעיות בלבד ולחלקן ענה כבר בפרק שיוחד לנושא ב"מוצא המינים". בין ההתנגדויות המדעיות מופיע הטיעון הבא: גם אם תצוץ תכונה חדשה ויעילה בקרב פרט בודד, סביר שזו תיעלם באוכלוסייה הכללית תוך דורות ספורים. בשנת 1867 הציג פלימינג ג'קין טיעון זה, ושאל איך פרטים בעלי יתרון, יכולים להתרבות ולשרוד בכמויות גדולות מספיק כך שיתאפשר להסיט את האוכלוסייה לאותו כיוון מועדף. בין היתר נשען טיעון זה בכלל וג'נקין בפרט, על גישה רווחת דאז בשם "תורשה ממזגת", או "תורשה מעורבת", גישה לפיה תכונותיהם של שני הורים מתמזגות ומתערבבות זו עם זו, וכך נוצרות תכונות הצאצאים. על פי גישה זו, תכונות חדשות באשר הן סביר שיעלמו תוך דורות ספורים. דוגמה שמפשטת טיעון זה היא "אוכלוסיית המשולשים השחורים": אם ישנה אוכלוסייה של משולשים שחורים ובאופן אקראי נוצר בה משולש לבן אחד, סביר להניח שבדור הבא הוא יעמיד עם משולש-נקבה שחור צאצאים אפורים, שיעמידו בדור הבא משולשים אפורים כהים, עד שתוך מספר דורות כל המשולשים יהיו שוב שחורים.
טיעון זה היה קושי מדעי מרכזי בתאוריה הדרווינית, כיוון שהוא הצביע על פער גדול בתאוריה: יצירתן של וריאציות היה מרכיב בסיסי בה, אך חסר היה מנגנון שיסביר את פשר הופעת הווריאציות ואת המשך קיומן. על מנת להשיב לטיעון זה ולמלא את הפער בתאוריה שלו, היה צריך דרווין תאוריית תורשה שתתמודד עם סוגיית התורשה הממזגת ותציג מודל בו תכונה חדשה יכולה להישמר.
דרווין הבין את הצורך להציג תאוריית תורשה שתעמוד ביעדים הללו, ובשנת 1865 שלח טיוטה של תאוריית הפנגנזה לעמיתו וחברו הקרוב תומאס הנרי האקסלי. הסתייגותו של האקסלי כמעט וגרמה לדרווין לוותר על פרסום התאוריה, אך האקסלי התעקש שאין לגנוז את התאוריה אלא רק לנסח אותה לא בצורת מסקנה אלא בצורה השערה. דרווין השתכנע ותאוריית הפנגנזה פורסמה בשנת 1868 בתור פרק 27 בספר מגוון בעלי חיים וצמחים בתנאי ביות.
פירוט התאוריה

על פי תאוריית הפנגנזה, בכל אחד מאיברי הגוף קיימים חלקיקים קטנים רבים הנקראים "גמולות". הגמולות הן קטנות ביותר, אך רבות מאוד בכמותן ונוצרות כחלק מתהליך ההתחלקות של תאי הגוף, ומתחלקות ומתרבות בעצמן בתהליך דומה. בכל גמולה מוגדרת תכונה מסוימת לאיבר בה היא נמצאת, אך בכל איבר כמות גמולות גדולה, כאשר לגמולות שונות עשויות להיות מוגדרות תכונות שונות. תכונתו בפועל של האיבר תיקבע בסופו של דבר בהתאם לכמות הגמולות אשר בהן מוגדרות התכונה, כאשר רוב גמולות קובע.
כמעט שישנה הסכמה אוניברסלית שתאים, או היחידות שמרכיבות את הגוף שלנו, מפיצים את עצמם על ידי חלוקה עצמית או התרבות, תוך שמירה על הטבע שלהם, ובסופו של דבר מתפתחים לרקמות שונות ולמרכיביו של הגוף [...] אני מניח כי התאים לפני החלוקה העצמית שלהם, משחררים גרגרים דקיקים של אטומים, אשר נמצאים במחזור ברחבי המערכת, וכשהם מקבלים את התזונה הנכונה מתפצלים לתאים דומים לאלו שהם נגזרו מהם. גרגרים אלו יכולים להיקרא גמולות של תא, או פשוט גמולות...
במהלך חייו של האורגניזם, יחסי הכוחות בין הגמולות בכל איבר עשויים להשתנות בהתאם לאורח חייו של האורגניזם, אופן השימוש באיבר, טיפוח תכונות וכדומה. אחת הדוגמאות שדרווין נותן לכך, היא מצב בו זנבו של ראשן נחתך, ובהדרגה הגמולות שביתר הזנב יאחדו את הזנב מחדש. לעומת זאת, מציין דרווין, גמולות בצפרדע בוגרת כבר לא יוכלו ליצור את איחוד הזנב, כך שהזנב יישאר קטוע והגמולות יישארו בעלות תכונות של זנב קטוע. דוגמה מסוג שונה היא פיתוח של שריר על ידי עבודה גופנית, שעשויה ליצור עוד גמולות המוגדרות על ידי תכונה של שריר חזק וגדול, מה שבהדרגה אכן יגדיל ויחזק את השריר.
תהליך התורשה אם כן, על פי הפנגנזה, הוא תהליך בו גמולות מכל איברי הגוף נשלחות לאיברי המין של ההורים ומתחברות ביחד במהלך יחסי המין לכדי צאצא אחד עם תכונות שהורכבו מהגמולות של שני הוריו. הגמולות המגיעות מהאיברים השונים לאיברי המין לא מגיעות בצורה פרופורציונלית לכמות שלהן באיברים, וכיוון שישנן כמות גדולה של גמולות הדבר מותיר מרווח לאקראיות ביצירת התכונות החדשות של הצאצא.
גמולות אשר קודם לכן נגזרו מאותו חלק, לפני שזה עבור שינוי כלשהו, עשויות להתפזר באורגניזם ולעבור מדור לדור, כך שתחת נסיבות מתאימות הן עשויות להתפתח מחדש. או אז, השינוי החדש, עשוי או להישמר לזמנו המתאים, או לאבד לנצח
.
משמעויות התאוריה

תאוריות הפנגנזה קובעת כי תכונות שנרכשו במהלך חייו של האורגניזם וכאמור שינו את הרכב הגמולות שלו באיברים בהם חלו השינויים, מועברות בתורשה, מה שנותן לתאוריה אלמנטים למארקיאניים, של הורשת תכונות נרכשות.
התאוריה מעניקה כוח רב לאקראיות במנגנון התורשה. כיוון שיש כמות עצומה של גמולות, ואלו לא עוברות לאיברי המין באופן פרופורציונלי לכמותן באיברי הגוף השונים, התכונות בפועל של הצאצא נקבעות אמנם באופן כללי על ידי הגמולות של הוריו, אך באופן ספציפי באקראיות רבה.
יתרונות התאוריה

יתרונותיה הגדולים של התאוריה הם יתרונות תאורטיים הבאים לידי ביטוי בכוח ההסברי המאחד שלה; היא נותנת הסבר למספר רב של תופעות באופן בהיר, קוהרנטי ומתקבל על הדעת:
התאוריה משיגה את מטרתה המקורית: היא מתאימה לתאוריה האבולוציונית של דרווין, משלימה אותה וממלאת את הפער שבה בעניין ההורשה הממוזגת; היא מציגה מנגנון שבו תכונה חדשה יכולה לעבור בתורשה כפי שהיא, מבלי להתערבב בתכונות הישנות ולהיעלם.
התאוריה מציעה מנגנון שמסביר תופעות מוכרות שקשה היה להסבירן יחד בתאוריה אחת; היא פותרת לכאורה את התעלומה סביב השאלה מדוע צאצאים לרוב דומים להוריהם, אך לעיתים תכונות מדלגות על דור ועוברות מצאצאים לנכדים. זאת, על פי הפנגנזה, כיוון שלפעמים גמולות של תכונה דומיננטית אצל ההורים יעברו בכמות שתהפוך תכונה זו לדומיננטית אצל הילדים, אך בפעמים אחרות גמולות אלו עשויות לעבור בכמות קטנה יותר, ורק בדור הבא לעבור בכמות שתחזיר אותה להיות דומיננטית.
התאוריה מאפשרת להבין מדוע לפעמים תכונות של הורה אחד באות לידי ביטוי בצאצא באופן דומיננטי הרבה מיותר מאלו של ההורה השני; הדבר יכול לנבוע מכל מיני וריאציות בהעברת הגמולות, בין היתר שהתכונה הדומיננטית הייתה קיימת גם אצל ההורה השני בגמולות ועברה משניהם, שהתכונה הדומיננטית הייתה דומיננטית בגמולות של ההורה "המוריש" יותר ממה שהייתה התכונה האלטרנטיבית אצל ההורה השני, ועוד.
התאוריה מתאימה למצבים, שבין היתר קריטיים לתורת האבולוציה של דרווין, שבהם תכונות לכאורה חדשות לגמרי, או תכונות ישנות שלא נראו במשפחה מזה דורות רבים, מופיעות לכאורה משום מקום. הפנגנזה קובעת מנגנון לפיו תכונות אלו כנראה היו קיימות כל הזמן בגמולות, אך באו לידי ביטוי רק בנקודות זמן מסוימות, כאשר הגמולות שלהן היו ברוב.
התאוריה מסבירה גם מצבים של רבייה א-מינית, כמו בסוגים מסוימים של צמחים. במקרה זה על פי הפנגנזה, גמולות ותכונות יעברו מדור לדור רק על ידי פרט אחד, ולא על ידי זכר ונקבה כמו ברבייה מינית.
תאוריית הפנגנזה מסבירה גם איך פצעים נרפאים מעצמם ואיך איברים מתחדשים; זאת על פי התאוריה על ידי פעפוע של גמולות רזרביות לרקמות הפצועות והחסרות.
היא מסבירה התפתחות של רקמות ואיברים מורכבים, מעצם כך שהיא מגדירה את הגמולות הקטנטנות כנושאות תכונות. לדוגמה, במהלך תהליך הרבייה, הכליה שהיא איבר מורכב מאוד מעבירה לאברי המין גמולות. גמולות אלו, יהיו תכונותיהן הספציפיות אשר יהיו, הן "גמולות של כליה", והן יתפתחו אצל הצאצא לכליה חדשה.
חסרונות התאוריה

לצד יתרונותיה התאורטיים, חסרונותיה קשורים להישארותה של הפנגנזה בתחום התאוריה בלבד:
היא מאוד ספקולטיבית ; היא מחייבת הנחת הנחות רבות.
אין לה ממצאים תומכים או הוכחות תצפיתיות; מעולם לא נצפו במעבדה או במקום אחר גמולות, או פרט אחר שיכול לאשש חלק זה או אחר מתוך המנגנון התורשתי שמתארת הפנגנזה.
היא איננה מציבה ניבויים או תחזיות חדשות, בעזרתן ניתן היה אולי אפשר לאשש או להפריך אותה.
התאוריה אינה מפורטת מספיק בכל הקשור לתיאור המנגנון של הגמולות עצמן: היא אינה מסבירה מהן בדיוק הגמולות, היכן הן נמצאות, וכיצד הן עוברות מאיברי הגוף השונים לאיברי המין. המחסור בהסבר זה הביא בין היתר את בן דודו של דרווין, פרנסיס גלטון, להניח כי הגמולות נמצאות בדם, והעברת דם בין בעלי חיים עשוי להעביר ביניהם בהתאם גם תכונות. הוא ערך ניסויים ברוח זו על ארנבים, אך תכונות לא עברו ולשיטתו של גלטון הדבר הפריך את קיומן של הגמולות. דרווין אמנם הדגיש בתגובה שמעולם לא טען שהגמולות נמצאות דווקא בדם, אך העדר הסבר מדויק למהותן של הגמולות נותר כפער בתאוריה.
מתוך ארבע הסיבות הקודמות, ניתן לקבוע שתיתכנה תאוריות חלופיות, אשר מסבירות אותן תופעות ללא סתירות פנימיות, וגם אם גם להן אין תצפיות מאששות או ניבויים חדשים, לא תהיה לפנגנזה יתרונות עליהן.
הצעתו של גלטון, קיבעונו של דרווין וחשיבות העניין לשיח ההיסטורי > הצעתו של גלטון

דוגמה לחיסרון האחרון שנמנה, היא התאוריה החלופית שהציע פרנסיס גלטון. במאמר שפרסם ואף שלח בדואר לדרווין, ניתח גלטון מספר נקודות הנחה בסיסיות של הפנגנזה, בהן שלכל יחידה בגוף נבטים נושאי תכונות משל עצמה (לפי דרווין - "גמולות"), ושהאורגניזם כולו בשל כך תלוי בכל יחידה לחוד בכל הקשור לתהליך התורשה. הנחות יסוד אלו נראו לגלטון מרחיקות לכת מדי, מה שהוביל אותו להציג מנגנון חלופי, לפיו תהליך התורשה מתקיים על ידי "כוח מעצב כללי". משמעות הדבר היא שכוח זה רלוונטי לכל התכונות, שאינן "עצמאיות" כמו במודל של הפנגנזה, ושתכונות אינן עוברות ישירות מהורים לצאצאים, אלא עוברות לבני כל הדורות על ידי מנגנון משותף. במידה רבה, גילוי מבנה ה-DNA קרוב ל-100 שנים מאוחר יותר, תאם לנקודה מהותית זו בתאוריה של גלטון וסתר את תאוריית הפנגנזה של דרווין.
הצעתו של גלטון, קיבעונו של דרווין וחשיבות העניין לשיח ההיסטורי > קיבעונו של דרווין

תגובתו של דרווין לרעיונותיו של גלטון הייתה מנומסת, והוא ניסה לייחס זאת לערפול מחשבתי שלו עצמו, אך בשורה התחתונה קבע שאינו רואה בדבריו של גלטון חשיבות או חידוש. דרווין כתב לגלטון כי אינו רואה במה הצעתו מחדשת לעומת רעיון הפנגנזה:
קראתי את המאמר שלך בסקרנות ועניין רב [...] אינני מבין באלו נקודות אנחנו בכלל חלוקים. אני מעז לטעון שזה בעיקר בגלל הערפול במחשבה שלי, אבל בוודאי שזו לא הסיבה היחידה
בדקה זו סיימתי את המאמר שלך, ואני חושב שלא קראתי דבר מסקרן ומוזר יותר בחיי [...] הייתי רוצה להאמין שהערפול היה כולו בראשי, אך אני לא חושב כך כיוון שבן משפחתי שראשו היה צלול יותר משלי, קרא את המאמר והיה מבולבל בדיוק כמוני. כרגע אינני יכול להגדיר מה הם נבטים "מפותחים", "פוריים" או "עקרים". אתה נוצרי אמיתי אם לא תשנא אותי כעת לנצח.
כפי שבא לידי ביטוי בין היתר בהצגת רעיון הפנגנזה במגוון בעלי חיים וצמחים בתנאי ביות, כמו גם במכתביו לעמיתיו, לחבריו ולגלטון עצמו, דרווין ראה בפנגנזה הסבר יחידאי שמוכרח הדבר שכל הסבר עתידי לסוגיית התורשה יהיה מבוסס עליו. נראה היה כי דרווין התקבע על הרעיון של הפנגנזה, ולא היה מסוגל לשקול או להבין רעיונות חלופיים.
שום ניסיון אחר, עד כמה שאני יודע, לא נעשה, בדומה לניסיון הלא מושלם שלי לחבר תחת קורת גג תיאורטית אחת את כל קבוצות העובדות הללו. איננו יכולים להבין את המורכבות של האורגניזם, אך ההשערה שלי מציעה התקדמות בהבנת מורכבות זו...
אתה בוודאי תחשוב שאני יהיר כשאצהיר שאני בטוח שאפילו שתיאוריית הפנגנזה נולדה מתה, היא, תודה לאל, באיזו שהיא נקודה בעתיד תופיע מחדש, תיוולד מחדש על ידי אב אחר ותוכר בשם אחר. האם נתקלת באיזו שהיא עמדה מוחשית וברורה, שמסבירה כיצד תכונות שנעלמו מזמן מופיעות פתאום מחדש, או מסבירה כיצד אלמנטים זכריים משפיעים על האם-הצמח או האם-החיה באופן כזה שצאצאיה לעתיד יושפעו? כעת, כל הנקודות הללו ועוד הרבה אחרות מתחברות יחדיו על ידי הפנגנזה, והאם זה נכון או לא זו שאלה אחרת.