stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם אוטס
מושל אלבמה > מערכת הבחירות

שאיפתו המרכזית של אוטס הייתה להיבחר לסנאט של ארצות הברית, אך תוכניותיו השתנו כתוצאה מהמהלכים הפוליטיים באלבמה של שנות ה-90. בתגובה להורדת מחירים, אלפי בעלי חוות קטנות התאגדו בארגונים כמו ברית החוואים, שדחקו בחוואים לקנות ולמכור בשיתוף וגרמו לאינפלציה ברמה הארצית. בינתיים, מנהיגי המפלגה הדמוקרטית היו מפולגים בשאלת עמדתה של המפלגה כלפי הברית וכלפי קבוצות דומות. מנהיג ברית החוואים, רובן פ. קולב לא נבחר ב-1890 כמועמד המפלגה למשרת מושל אלבמה בשל הצבעתם של האזורים שהיו מאוכלסים בשחורים רבים ושל הנציגים מהמגזר העסקי. ב-1892 פרש קולב מהמפלגה והתמודד כמועמד מטעם סיעת הג'פרסונים של המפלגה, וחיזר בגלוי אחר החוואים השחורים. מערכת הבחירות שלו נגד המושל המכהן תומאס ג'ונס ומאמציו לעקוף את הפוליטיקה של העליונות הלבנה קוממו והפחידו שמרנים כמו אוטס.
בבחירות של 1892 נוצח קולב על ידי ג'ונס לאחר שקיבל רק 115,524 קולות מול 126,959 הקולות של ג'ונס, כמעט באופן ודאי כתוצאה מהונאת בחירות באזורי השחורים. קולב התכוון בוודאות להתמודד שוב ב-1894 כמועמד הג'פרסונים וציפה לתמיכת מפלגת תומכי האינפלציה, מפלגת העם או המפלגה הפופוליסטית. הבוסים הפוליטיים של הדמוקרטים התאחדו מאחורי אוטס כאיש שהתנגד לברית החוואים ויכול היה להיאבק באופן הטוב ביותר מול האתגר של האגף במפלגה של תומכי תקן הכסף. בגיבוי ג'ונס והעיתון Montgomery Advertiser, התמודד אוטס על משרת המושל. בוועידת המפלגה המדינתית שהתקיימה במאי 1894, הוא ניצח את איש סיעת תומכי תקן הכסף מברמינגהאם, ג'וזף גונסטון כבר בסבב ההצבעה הראשון. מסע הבחירות של אוטס נגד קולב התנהל על רקע המאבק על כיסוי העיתונות כאשר ג'ונס עשה שימוש בכוחות צבאיים כדי לדכא את שביתת כורי הפחם בברמינגהאם. קולב ובעלי בריתו הפופוליסטים והרפובליקנים תקפו באופן חריף את ג'ונס, בעוד שאוטס התמודד כ"גיבור הגידם ממחוז הנרי", כאויב האנרכיה והאי-סדר, מגן העליונות הלבנה.
בבחירות הכלליות שהתקיימו באוגוסט אותה שנה הביס אוטס את קולב כאשר זכה ב-111,875 קולות מול 83,292 שקיבל קולב. כמו בבחירות של 1892, ניצחון הדמוקרטים נזקף בין השאר למעשי מרמה בקלפיות באזורי השחורים. ירידת מספר המצביעים נבעה ככל הנראה מחוק הבחירות של 1893 שנועד לקפח את זכותם של אנאלפביתים מלהצביע. קולב ורבים מתומכיו סירבו לקבל את תוצאות הבחירות הרשמיות. הוא הכריז על עצמו כמנצח וביום ההשבעה, 1 בדצמבר 1894 נשא שבועה מול שופט שלום במונטגומרי. יחד עם חבורה של תומכים נאמנים לו, הוא צעד לאורך שדרות דקסטר אל הקפיטול המדינתי, שם מתחת לאפו של המושל היוצא ג'ונס והמושל הנבחר אוטס, שזכו להגנה מהכוחות המזוינים של המדינה, הוא נאלץ להידחק לרחוב צדדי. בפני תומכיו הזועמים הוא נשא "נאום השבעה" משלו, אך אוטס הושבע באופן רשמי לתפקידו בטקס שקט ושליו.
מושל אלבמה > כהונתו

מושב 1894–1895 של בית הנבחרים של אלבמה עמד בסימן של מאבקים בין הפופוליסטים לבין הדמוקרטים, בין אנשי אגף הבורבון של המפלגה הדמוקרטית לבין אגף הרפורמה של המפלגה, ובין תומכי תקן הזהב מול תומכי תקן הכסף. הפופוליסטים היו מיעוט משמעותי שמטרתו הראשונה הייתה העברת חוק בחירות. בסופו של דבר העביר בית המחוקקים חוק בחירות, שאף על פי שלא חל למפרע, נתמך על ידי מנהיגי הפופוליסטים כמו ג'וזף סי. מנינג ככל שהתאפשר להם. מושב בית הנבחרים עמד בסימן של מאמצי התמודדות של הפופוליסטים לגרום לממשלה הפדרלית לחקור את תוצאות הבחירות של 1892 ו-1894 באלבמה. אוטס ובעלי בריתו סיכלו את כוונותיהם אלו של הפופוליסטים.
עניינו המרכזי של אוטס כמושל היה היציבות הפיננסית של אלבמה. ממשלים קודמים הורידו באופן רצוף את שיעור המס ad valorem בכמעט מחצית בין השנים 1876–1889, כשהוצאות המדינה הוכפלו. בראשית שנות ה-90 שעמדו בסימן של שפל כלכלי, נאלץ המושל הקודם ג'ונס ללוות כספים כדי לשמור את הממשלה במצב של פעילות ואישר העלאת מס נוספת ב-1893. אף על פי כן, ב-1894 הוא חזה גירעון של כמעט 700,000 דולר עד ספטמבר 1896. בעלי בריתו של אוטס בבית המחוקקים מיהרו לחוקק חוק מס מול התנגדותם של הפופוליסטים שקיוו לראות את ממשל אוטס סובל ממחסור בכספים. בפברואר 1895 לאחר דיונים ארוכים, העביר בית המחוקקים הצעות חוק שהסמיכו את אוטס להכניס כספים לקופת המדינה שהייתה שרויה בחובות. באותו חודש, לבקשתו של אוטס, ביטלו המחוקקים את תוכניתו של המושל ג'ונס לבטל בהדרגה את מערכת העסקת האסירים, וכך לשמר את המקור החיוני להכנסה עבור המדינה.
במרץ 1895 נסע אוטס לניו יורק כדי להיפגש עם בעלי החוב של המדינה כדי לדון בו. שם ארבו לו ג'וזף מנינג וחבר בית הנבחרים מילפורד האוורד, שהיו בעיר כדי לפרסם את הצורך ברפורמה בשיטת הבחירות בדרום. הם גינו את אוטס כמושל שנבחר בהונאה, וכמי שעומד בראש משטר בלתי מוצדק. אוטס לא הצליח להגיע להסדרים פיננסיים מספקים ושב לאלבמה כשמצב בריאותו הפיזית והנפשית רעוע. במשך השנה הבאה נמשכו הזמנים הקשים, ואוטס נאלץ ללוות כספים עבור מדינתו מבנקאים בניו יורק ובאלבמה. הוא יכול היה עם זאת להתנחם בידיעה שמאמצי הפופוליסטים להפוך על פיהם את תוצאות הבחירות של 1894 כשלו. במאי 1896 היה ברור שהקונגרס לא יערוך שום חקירה בנוגע לבחירות באלבמה.
על אף ניצחון זה, בעלי בריתו הדמוקרטים של אוטס נחלו כישלונות. תומכי תקן הכסף היו עדיין סיעה חזקה, ואוטס לא יכול היה למנוע מג'ונסון, מועמד של סיעת תומכי תקן הכסף, מלנצח בבחירות המקדימות של המפלגה על משרת המושל. כשהגיעה תקופת כהונתו לקיצה, עדיין שאף אוטס להיבחר לסנאט של ארצות הברית. אפשרות של התפנות מושב בסנאט הייתה אמורה לקרות ב-1897, ואוטס פתח במסע בחירות לצורך כך, אך ללא הצלחה. לתפקיד נבחר אדמונד ו. פטוס, תומך תקן הכסף.
שנותיו האחרונות

ב-1898 קיבל אוטס מהנשיא ויליאם מקינלי מינוי כבריגדיר גנרל, ושירת במלחמת ארצות הברית-ספרד. לאחר המלחמה הוא שב לעיסוקו בעריכת דין ושלח את ידו בעסקי מקרקעין. הוא ניסה ללא הצלחה להקים אנדרטה בשדה הקרב בגטיסברג לזכר חבריו לנשק מהרגימנט ה-15, כולל אחיו שנפל בקרב.
ויליאם אוטס נפטר במונטגומרי ב-9 בספטמבר 1910. הוא נטמן בבית הקברות אוקווד שבעיר.
הערות שוליים

↑  15th Alabama Infantry Regiment and Colonel William C. Oates
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296777805171  GND: 120590336  ISNI: 0000 0000 6682 2032  LCCN: no95033719  NKC: jx20080211020  SNAC: w6bc6754  SUDOC: 124116663  US Congress: O000005  VIAF: 42673482   WorldCat (עם VIAF): 42673482
ג'יימס בריידי (מושל איידהו)

ערך זה עוסק במושל איידהו ה-8. אם התכוונתם לדובר הבית הלבן, ראו .
ג'יימס הנרי בריידי (באנגלית: James Henry Brady;‏ 12 ביוני 1862 –  13 בינואר 1918) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו השמיני בשנים 1909–1911, וכסנאטור מטעמה מ-1913 ועד מותו.
ראשית חייו

ג'יימס בריידי נולד במחוז אינדיאנה שבפנסילבניה. בגיל שלוש הוא עבר עם הוריו למחוז ג'ונסון שבקנזס. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, וסיים את לימודיו בקולג' ליוונוורת' שבקנזס. הוא לימד בבית ספר, עבד בסוכנות לתיווך נדל"ן, והיה עורך עיתון. ב-1895, בגיל 33, הוא עבר לאיידהו, ועבד בתעשיות האנרגיה ההידרואלקטרית וההשקיה.
קריירה פוליטית

ב-1900 היה בריידי נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית, וב-1904 ו-1908 הוא היה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית באיידהו. ב-1908 וב-1916 הוא היה נציג בוועדה הרפובליקנית הלאומית.
ב-1908 נבחר בריידי כמושל איידהו השמיני. בבחירות לכהונה שנייה ב-1910 הוא נוצח ושב למגזר הפרטי. בינואר 1913 הוא נבחר על ידי בית המחוקקים של איידהו כסנאטור מטעמה במקומו של קירטלנד פרקי שמונה לאחר מותו של ולדון היברן באוקטובר 1912. ב-1914 היה בריידי לסנאטור הראשון מטעם איידהו שנבחר בבחירות כלליות, בהן הוא הביס את המושל לשעבר, הדמוקרט ג'יימס האולי ושורה של מועמדים מטעם מפלגות שוליות. הסנאטור הבכיר מטעם איידהו, ויליאם בורה, התמודד לראשונה בבחירות כלליות ארבע שנים לאחר מכן, ב-1918 ונבחר בקלות לתקופת כהונה שלישית.
ג'יימס בריידי נפטר בוושינגטון די. סי. ב-13 בינואר 1918, לאחר ששבועיים קודם לכן לקה בהתקף לב. גופתו נשרפה, ואפרו נטמן בבית הקברות מאונטיין ויו שבפוקטלו.
הערות שוליים

↑  ג'יימס בריידי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186299266  ISNI: 0000 0000 5498 7323  LCCN: no2009014624  SNAC: w68d2rqq  US Congress: B000753  VIAF: 78907393   WorldCat (עם VIAF): 78907393
גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ויליאם טרנר
 תאריך יצירה:  1844
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  121.8 ס״מ 
 גובה:  91 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  NG53853 (הגלריה הלאומית) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית, לונדון
 
"גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה" (באנגלית: Rain, Steam and Speed - The Great Western Railway) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר האנגלי ויליאם טרנר.
תאריך ציור היצירה אינו ודאי, אולם הציור הוצג בשנת 1844 בתערוכה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ועל כן צויר לכל המאוחר בשנה זו. הציור מתאר רכבת מחברת הרכבת המערבית הגדולה (GWR), שקישרה בין היתר בין בריסטול ללונדון.
טרנר, כצייר רומנטיקן, מפגיש בציור בין הסמל הטכנולוגי של תקופתו לבין הטבע הגדול והעצום. הוא מתאר את פסי הרכבת ועליהם הרכבת עצמה כחוצים את השממה. הם מתוארים בפרספקטיבה, בהסטה לכיוון הצופה, אולם הנוף שממנו מגיחה הרכבת הוא מטושטש וערפילי.
קרול מוזלי בראון

קרול אליזבת מוזלי בראון (באנגלית: Carol Elizabeth Moseley Braun, נולדה ב-16 באוגוסט 1947) היא דיפלומטית, עורכת דין ופוליטיקאית אמריקאית אשר ייצגה את מדינת אילינוי בסנאט של ארצות הברית בשנים 1993–1999. היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לסנאט, האדם האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר לסנאט מהמפלגה הדמוקרטית, והסנטורית הראשונה מאילינוי. בשנים 1999–2001 הייתה שגרירת ארצות הברית בניו זילנד. בשנת 2004 ניסתה להתמודד לנשיאות ארצות הברית. בנובמבר 2010 הכריזה על מועמדותה לראשות עיריית שיקגו. בבחירות שהתקיימו ב-22 בפברואר 2011 בראון הגיעה למקום הרביעי (מבין שישה מועמדים), והפסידה לרם עמנואל.
בינואר 2023, היא נבחרה על ידי נשיא ג'ון ביידן לכהן כיושבת ראש הקרן האמריקאית לפיתוח אפריקה.
ביוגרפיה > שנותיה הראשונות וקריירה מוקדמת

קרול אליזבת מוזלי נולדה וגדלה בשיקגו, אילינוי. מוזלי גדלה בשכונה מופרדת בחלקה הדרומי של שיקגו. היא למדה במערכת החינוך הציבורית. אביה היה שוטר משטרת שיקגו, ואמה עבדה בבית חולים. שני הוריה היו קתולים והתגרשו כשהייתה נערה. גירושים אלו הובילו לכך שבראון התגוררה אצל סבתה. בראון החלה ללמוד לקראת תואר ראשון באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אך הפסיקה לאחר ארבעה חודשים. לאחר מכן היא החלה ללמוד באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. היא סיימה את לימודיה בשנת 1969. בשנת 1972 סיימה את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת שיקגו. בשנים 1973–1977 עבדה כעורכת דין, ועסקה בעיקר במשפט אזרחי, ענייני דיור, בריאות וסביבה.
בשנת 1978 נבחרה לבית הנבחרים של מדינת אילינוי. שם הפכה במהרה למנהיגת הרוב הדמוקרטי ובלטה בעמדותיה הליברליות. בשנת 1984 פעלה לביטול עונש המוות.
ביוגרפיה > סנאט ארצות הברית

בראון נבחרה לסנאט ב-3 בנובמבר 1992 לאחר שקיבלה 53.27% מהקולות במדינתה. היא האישה האפרו - אמריקאית הראשונה שנבחרה לסנאט ארצות הברית ואחת מתוך שני הסנטורים האפרו-אמריקאים היחידים במהלך המאה ה-20. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בוועדת הכספים של הסנאט. בניגוד לתדמית הליברלית שדבקה בבראון באילינוי, היא נחשבה לסנטורית יחסית שמרנית. היא הצביעה בעד הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה ונגד רפורמות ברווחה. כמו כן, בראון הצביעה בעד מתקן אחסון דלק גרעיני בנבאדה, הצבעה שהביאה עליה הרבה מאוד ביקורת מהצד הדמוקרטי, ובמיוחד על ידי מנהיג הרוב הארי ריד.
בנוגע לנושאים חברתיים אחרים, בראון נחשבה לליברלית הרבה יותר משאר חבריה הדמוקרטים. היא הצביעה נגד האיסור על הפלות ונגד עונש מוות. ב-1993 זכתה לתשומת לב ציבורית, כאשר התנגדה לחידוש הפטנט עבור עמותת הנצחה, משום שהוא כולל את דגל קונפדרציית המדינות של אמריקה. בראון איימה בפיליבסטר, ולבסוף הצליחה במטרתה שלא להאריך את הפטנט.
בשנת 1993 נחקרה בראון בחשד לניהול כספי לא חוקי במהלך הקמפיין שלה בבחירות לסנאט. לבסוף הוחלט שלא לפתוח בהליכים פליליים נגדה, אף על פי שנמצאו כמה הפרות חוק קטנות. מוזלי הודתה רק בכמה טעויות של הנהלת החשבונות. בשנת 1996 נסעה לביקור פרטי בניגריה, זאת למרות העובדה שארצות הברית הטילה על המדינה סנקציות בשל השלטון הרודני. בראון לא הודיעה ולא תיאמה את הנסיעה עם מחלקת המדינה. לאחר מכן היא הגנה על הממשל הניגרי בקונגרס.
ביוגרפיה > לאחר הסנאט

כשהועמדה לבחירה מחדש בשנת 1998, הפסידה בראון לפיטר פיצג'רלד, מועמד המפלגה הרפובליקנית. ב-8 באוקטובר באותה השנה בראון מונתה על ידי הנשיא ביל קלינטון להיות שגרירת ארצות הברית בניו זילנד. למרות הביקורת הרבה שהייתה נגדה, הסנאט הצביע בעד המינוי, ובראון כיהנה כשגרירה עד סוף כהונתו של קלינטון כנשיא.
בשנת 2004 ניסתה להתמודד על המועמדות הדמוקרטית בבחירות לנשיאות. בבחירות המקדימות שהתקיימו בוושינגטון די. סי. בראון הגיעה למקום השלישי עם כ-11.58% מהקולות. כיומיים לאחר מכן וכארבעה ימים לפני אספות הבחירה באיווה, בראון פרשה והכריזה על תמיכה בהווארד דין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בראון התחתנה בשנת 1973 עם מייקל בראון, שפגשה בבית הספר למשפטים. בשנת 1977 נולד לזוג בן, שנקרא מתיו. הזוג התגרש בשנת 1986. משנת 2017, היא מנהלת משרד עורכי דין פרטי בשיקגו, שם היא מתגוררת.
הערות שוליים

↑  U.S. Senate: Carol Moseley Braun: A Featured Biography, www.senate.gov
↑  The White House, President Biden Announces Key Nominees, The White House, ‏2023-01-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Carol Moseley-Braun facts, information, pictures | Encyclopedia.com articles about Carol Moseley-Braun, www.encyclopedia.com (באנגלית)
↑  "Carol Moseley Braun | United States senator". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-01-27.
↑  U.S. Senate: Carol Moseley Braun, www.senate.gov
↑  "The Senators - Los Angeles Sentinel". Los Angeles Sentinel (באנגלית אמריקאית). 2008-11-20. נבדק ב-2018-01-27.
1 2  Issues2000.org, Carol Moseley-Braun on the Issues, www.ontheissues.org
↑  Black Americans in Congress - Carol Moseley-Braun, Senator from Illinois, ‏2012-06-18
↑  Clymer, Adam (1993-07-23). "Daughter of Slavery Hushes Senate". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-02-02.
↑  Koerner, Brendan (2003-02-19). "Is Carol Moseley-Braun a Crook?". Slate (באנגלית אמריקאית). ISSN 1091-2339. נבדק ב-2018-02-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318523305171  ISNI: 0000 0000 3294 324X  LCCN: n93109972  NARA: 10575430  SNAC: w6165791  US Congress: M001025  VIAF: 23817821   WorldCat (עם VIAF): 23817821 
סנאטוריות של המפלגה הדמוקרטית, 1993. בשורה העליונה הסנאטורית פטי מארי, הסנאטורית ברברה מיקולסקי, הסנאטורית ברברה בוקסר, הסנטורית קרול בראון והסנאטורית דיאן פיינסטיין
אולימפיאדת השחמט 2024

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  10 בספטמבר 2024 
 תאריך סיום:  22 בספטמבר 2024 
 עיר:  בודפשט 
 קבוצות משתתפות:  196 (פתוחה) 184 (נשים)
 שיטה:  שווייצרית
 
 → אולימפיאדת השחמט 2022 אולימפיאדת השחמט 2026 ← 
 
אולימפיאדת השחמט ה-45 אורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בבודפשט, הונגריה, בין 10 ל־22 בספטמבר 2024. זאת האולימפיאדה הרשמית הראשונה שמתקיימת בהונגריה אחרי שהתקיימה שם האולימפיאדה הלא רשמית השנייה ב־1926.
מבנה התחרות

התחרות התקיימה ב־11 סיבובים בשיטה השווייצרית. משך המשחק הוא 90 דקות לכל אחד ל־40 המהלכים הראשונים, תוספת של 40 דקות לאחר מכן ובכל מהלך יש תוספת של 30 שניות. כל שחקן יכול להציע תיקו בכל שלב במשחק.
כל נבחרת הייתה מורכבת מ־5 שחמטאים כאשר בכל סיבוב משחקים 4, מהם שנים בלבן ושנים בשחור. תוצאות 4 המשחקים מאוחדים לתוצאת הסיבוב. במקרה של תיקו 2–2 כל נבחרת מקבלת נקודה. במקרה של ניצחון הנבחרת המנצחת מקבלת 2 נקודות והמפסידה 0 נקודות.
נבחרות מתמודדות

בתחרות משתתפות מספר שיא של נבחרות. בתחרות הפתוחה יש 196 נבחרות (מ־194 מדינות כאשר הונגריה המארחת שולחת 3 נבחרות), כולל לראשונה נבחרת פליטים. בתחרות הנשים מתמודדות 184 נבחרות (מ־182 מדינות כאשר הונגריה שולחת שתי נבחרות) כולל הופעה ראשונה באולימפיאדת השחמט לנשים של ליכטנשטיין, גרנזי, גרנדה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט קיטס ונוויס, איי הבתולה של ארצות הברית, סנט לוסיה, נאורו ואיי קיימן.
תוצאות התחרות הפתוחה

| # | מדינה | ממוצע מד כושר | ניקוד | איכות הנקודות | שחקנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הודו הודו | 2753 | 21 | 476.5 | גוקש, פראגנאננדה, אריגאיסי, וידיט, האריקרישנה |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 2757 | 17 | 395 | קרואנה, סו, לנייר דומינגס, ארוניאן, רובסון |
| 3 | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 2690 | 17 | 387 | נודירבק אבדוסאטורוב, נודירבק יאקובוייב, יאבוקחיר סינדרוב, יאחונגיר ואקחידוב, שמסידין ווקחידוב |
| 4 | הרפובליקה העממית של סין סין | 2724 | 17 | 379.5 | דינג לירן, ויי יי,יו יאנגי, סנג'י בו, יו ואנג |
| 5 | סרביה סרביה | 2649 | 17 | 360.5 | אלכסנדר פרדקה, אלכסיי סאראנה, אלכסנדר אינדיץ', רוברט מרקוס, ולימיר איביץ' |
| 6 | ארמניה ארמניה | 2645 | 17 | 335 | חאיק מרטירוסיאן, 'אנט סארגסיאן, גבריאל סארגיסיאן, רובטר חובחאניסיאן, קרן גריגוריאן |
| 7 | גרמניה גרמניה | 2667 | 16 | 354.5 | וינסנט קיימר, דמיטרי קולארס, מטיאס בלובאום, אלכסנדר דונצ'נקו, פרדריק סוואן |
| 8 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 2657 | 16 | 351.0 | איידין סוליימנלי, ניג'אט אבאסוב, ראוף ממדוב, שחריאר ממדיארוב, מחמוד מוראדלי |
| 9 | סלובניה סלובניה | 2576 | 16 | 341.5 | ולדימיר פדוסייב, אנטון דמצ'נקו, יאן שובל, מתאי שבניק, מטיר לברנצ'יץ' |
| 10 | ספרד ספרד | 2654 | 16 | 339.0 | אלכסיי שירוב, אנטון גיחארו, ואלייחו פונס, אלן פיצ'וט, סנטוס לטאסה |
תוצאות התחרות הפתוחה > מדליות אישיות

מלבד מדליות למדינות. בתחרות חולקו גם מדליות אישיות לפי ביצועי השחמטקאים. המדליות האישיות מחולקות לפי הלוח שבו השחקן שיחק. בנוסף ל-4 הלוחות, מחולקות מדליות גם לשחקנים מחליפים (לוח עתודה)
|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | גוקש דומרזו (הודו) | נודירבק אבדוסאטורוב (אוזבקיסטן) | מגנוס קרלסן (נורווגיה) |
| הלוח השני | תאי דאי ון נגוין (אנ')(צ'כיה) | טוני לאזוב (אנ') (מקדוניה הצפונית) | אדיז גורל (אנ') (טורקיה) |
| הלוח השלישי | ארג'ון אריגאיסי (הודו) | יו יאנגי (סין) | Le Tuan Minh (וייטנאם) |
| הלוח הרביעי | שאמסידין ווחידוב (אנ') (אוזבקיסטן) | לבון ארוניאן (ארצות הברית) | אלן פיצ'וט (אנ') (ספרד) |
| לוח עתודה | פרדריק סוון (אנ') (גרמניה) | בניאמין גלדורה (אנ') (הונגריה) | ולימיר איביץ' (אנ') (סרביה) |
תוצאות התחרות הפתוחה > נבחרת ישראל

נבחרת ישראל סיימה במקום ה־57 עם 12 נקודות (5+ 2= 4-). ישראל פתחה עם ניצחון על אתיופיה (4–0) במחזור הראשון. במחזורים השני והשלישי היא סיימה בתיקו נגד אירלנד ומונגוליה. במחזור הרביעי והחמישי שתי ניצחונות על אלבניה (4–0) וקולומביה (2.5–1.5). במחזור השישי היא הפסידה לראשונה לנבחרת אוזבקיסטן (1.5–2.5). במחזור השביעי היא ניצחה את איסלנד (3–1) במחזור השמיני והתשיעי הפסידה לקובה (1.5–2.5) ומולדובה (1.5–2.5). במחזור העשירי ניצחה את בנגלדש (3–1) והיא סיימה עם הפסד 1.5–2.5 לנבחרת טורקמניסטן
המשתתפים הישראלים הגיעו לתוצאות הבאות:
מקסים רודשטיין (מד כושר בתחילת התחרות: 2600) +6 =3 -1
עידו גורשטיין (2543) +3 =2 -4
תמיר נבאתי (2630) +5 =2 -3 (אחד הניצחונות היה טכני נגד בנגלדש)
איליה סמירין (2575) +4 =1 -3
יבגני פוסטני (2577) +3 =3 -1
תוצאות התחרות לנשים

| # | מדינה | ממוצע מד כושר | ניקוד | איכות הנקודות | שחקנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הודו הודו  | 2467 | 19 | 432 |  |
| 3 | קזחסטן קזחסטן | 2373 | 18 | 371 |  |
| 4 | ארצות הברית ארצות הברית | 2387 | 17 | 418 |  |
| 2 | ספרד ספרד | 2375 | 17 | 402 |  |
| 5 | ארמניה ארמניה | 2363 | 17 | 391 |  |
| 6 | גאורגיה גאורגיה | 2462 | 17 | 388 |  |
| 7–12 | 6 מדינות |  | 16 |  |  |
| 13–21 | 9 מדינות |  | 15 |  |  |
תוצאות התחרות לנשים > מדליות אישיות

מלבד מדליות למדינות. בתחרות חולקו גם מדליות אישיות לפי ביצועי השחמטאיות. המדליות האישיות מחולקות לפי הלוח שבו השחמטאית שיחקה. בנוסף ל-4 הלוחות, מחולקות מדליות גם לשחמטאים המחליפים (לוח עתודה)
|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | זו זינר (אנ') (סין) | שרשדאט קאדמלשאריאה (אנ') (ספרד) | ננה דזאגנידזה (גאורגיה) |
| הלוח השני | קאריסה ייף (אנ') (ארצות הברית) | אליזבת פאץ (אנ') (גרמניה) | סונג יושין (אנ') (סין) |
| הלוח השלישי | דיווייה דסמוק (אנ') (הודו) | סאברינה וגה גוטיארס (אנ') (ספרד) | אלינה דניאליאן (ארמניה) |
| הלוח הרביעי | ואנטיקה אגראוואל (אנ') (הודו) | אליס לי (שחמטאית) (אנ') (ארצות הברית) | אנה סרקסיאן (אנ') (הודו) |
| לוח עתודה | דנה כוכבי (ישראל) | נודירה נאדיריאנובה (אנ') (אוזבקיסטן) | לו מיאויי (אנ') (סין) |
תוצאות התחרות לנשים > נבחרת ישראל

נבחרת ישראל סיימה במקום ה־13 עם 15 נקודות (7+ 1= 3-). ישראל פתחה עם שני נצחנות על סורינאם (3.5–0.5) ואלבניה (4–0). במחזור השלישי היא הפסידה לאוקראינה (1–3), תיקו מול מונקו ולאחריו ניצחון על סקוטלנד (3–1). במחזור השישי היא הפסידה לאוסטרליה (1.5–2.5). במחזור השביעי – התשיעי ניצחה שלוש נבחרות: איחוד האמירויות הערביות (3.5–0.5), קולומביה (3–1) ומקסיקו (4–0). במחזור העשירי היא הפסידה לבולגריה (1.5–2.5). במחזור ה־11 היא הייתה אמורה לפגוש את נבחרת איראן אולם הנבחרת האיראנית לא התייצבה ונבחרת ישראל זכתה בניצחון טכני (4–0)
המשתתפות הישראליות הגיעו לתוצאות הבאות:
מרסל אפרוימסקי (מד כושר בתחילת התחרות: 2408) 5+ 3= 2-
מאשה קלינובה (2227) 4+ 4= 1-
נוגה אורין (2187) 5+ 2= 2-
רונית לויטן (2137) 4+ 1= 3-
דנה כוכבי (2009) 8+ 0= 0-. בעקבות הישגיה בתחרות, כוכבי השיגה כ-100 נקודות במד-כושר וזכתה במדליית זהב אישית בלוח העתודה.
הערות שוליים

↑  הודעה על השתתפות נבחרת פליטים באולימפיאדת השחמט
↑  הודעה על הנבחרות שנרשמו
1 2  רשימת הזוכים, מאתר התחרות הרשמי
↑  תוצאות נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה מאתר chess-results
↑  תוצאות נבחרת ישראל בתחרות לנשים מאתר chess-results
| אולימפיאדות השחמט |
| --- | --- | --- |
| לא רשמיות | 1924 • 1926 • 1936 |  |
| רשמיות | 1927 • 1928 • 1930 • 1931 • 1933 • 1935 • 1937 • 1939 • 1950 • 1952 • 1954 • 1956 • 1958 • 1960 • 1962 • 1964 • 1966 • 1968 • 1970 • 1972 • 1974 • 1976 • 1978 • 1980 • 1982 • 1984 • 1986 • 1988 • 1990 • 1992 • 1994 • 1996 • 1998 • 2000 • 2002 • 2004 • 2006 • 2008 • 2010 • 2012  • 2014 • 2016 • 2018 • 2022 • 2024 |  |
| מקוונות | 2020 • 2021 |  |
קורבין אלברט

קורבין רוז אלברט (באנגלית: Korbin Rose Albert; נולדה ב-13 באוקטובר 2003) היא כדורגלנית אמריקאית שמשחקת כקשרית במועדון ליגת העל הצרפתית (כדורגל נשים) פריז סן ז'רמן ובנבחרת ארצות הברית.
קריירה מוקדמת

אלברט נולד בגרייסלייק(אנ'), אילינוי, פרוור של שיקגו, והתבלטה בקרב מאגר השחקנים של הנבחרות הלאומיות הצעירות, בזמן ששיחקה במועדון הכדורגל Eclipse Select Soccer(אנ'), מועדון כדורגל לנוער, המשמש עתודה לנבחרות הלאומיות הצעירות השונות. במהלך תקופת זו, אלברט ייצגה את מערך הנוער הלאומי של ארצות הברית בקבוצות גיל שונות, וגם נבחרה לשחקנית העונה של הליגה באזור שלה פעמיים: בעונת 2018–2019 ו-2020–2021.
קריירת מכללות

אלברט הצטרפה לאוניברסיטת נוטרדאם בתחילת שנת 2021. במהלך שתי עונות באוניברסיטה, אלברט קיבלה מספר כיבודים אישיים על הופעתה. עבור עונת 2021(אנ'), היא הייתה שותפה לזכייה בתואר "הקבוצה הטרייה" הארצית הטובה ביותר, שהייתה מדורגות כקבוצה השלישית בדירוג של 18 אוניברסיטאות בוועידת החוף האטלנטי (ACC)(אנ').
בעונתה השנייה והאחרונה בנוטרדאם בשנת 2022, אלברט נבחרה לנבחרת 11 הטובות בליגת המכללות על ידי איגוד המאמנים ועל ידי ה-All-ACC(אנ'). אלברט זכתה גם בתואר קשרית השנה של ה-ACC והייתה פיינליסטית לגביע הרמן(אנ') שניתן לשחקנית המכללות הטובה ביותר במדינה. אלברט כבשה שלוש פעמים בארבעה משחקי נוק-אאוט בטורניר NCAA 2022(אנ'), אך קבוצתה הודחה על ידי אוניברסיטת צפון קרוליינה בשלב רבע הגמר.
קריירת מועדונים > פריז סן ז'רמן 2023 – הווה

ב-31 בינואר 2023, אלברט ויתרה רשמית על השנתיים האחרונות של זכאותה עם מכללת נוטרדאם, כדי לחתום בפריז סן ז'רמן על חוזה ראשוני לשנתיים וחצי. אלברט כבשה את השער הראשון שלה עם המועדון החדש שלה ב-20 בדצמבר 2023, במשחק ליגת האלופות של אופ"א נגד א.ס רומא.
קריירה בינלאומית

אלברט שיחקה ברמות השונות של הנבחרת הצעירה של ארצות הברית. ביוני 2022, אלברט הייתה חלק מהנבחרת שייצגה את ארצות הברית בגביע הסוד ליידי(אנ') בו הוכתרה הקבוצה לאלופה. ב-25 ביולי 2022, אלברט נבחרה לסגל של ארצות הברית למונדיאל עד גיל 20 בקוסטה ריקה(אנ'). בסך הכל, היא עשתה שש הופעות בנבחרת עד גיל 20.
בנובמבר 2023, אלברט קיבלה את הזימון הראשון שלה לנבחרת הבוגרת, ועשתה את הופעת הבכורה הבינלאומית שלה נגד סין במשחק ידידות ב-5 בדצמבר 2023. משחקה השני בנבחרת היה ב-20 בפברואר 2024, נגד הרפובליקה הדומיניקנית, במשחק שלב הבתים של גביע CONCACAF W זהב 2024(אנ').
אלברט נבחרה לסגל של 18 השחקניות לאולימפיאדת הקיץ 2024 בצרפת(אנ'). היא הבקיעה את השער הבינלאומי הראשון שלה בניצחון על אוסטרליה 2–1 במשחק האולימפי השלישי בשלב הקבוצות ב-31 ביולי.
חיים אישיים

במרץ 2024, אלברט פרסמה מחדש סרטון של "דרשה" ב-TikTok שרמזה שלהיות טרנסג'נדר הוא משהו שיכול להיעלם אם אדם יהפוך לדתי. היסטוריית המדיה החברתית של אלברט גם חשפה שהיא רמזה לכך, שפציעתה של הכוכבת מייגן ראפינו בגמר הליגה הלאומית לכדורגל נשים בארצות הברית בשנת 2023, היה עונש מאלוהים. במסיבת עיתונאים בזום התייצבו הכוכבות אלכס מורגן ולינדזי הורן, כדי לגנות את האמירות של אלברט, שמקשות על קיום אווירה של סובלנות והבנה לצורכי הלהט"בים. זו הייתה התייצבות חד משמעית של "חדר ההלבשה" בעניין הזה. מאוחר יותר פרסמה אלברט התנצלות בחשבון האינסטגרם שלה, וכתבה שהיא ממש מאוכזבת מעצמה ומצטערת מאוד על הפגיעה שגרמה לחבריה לקבוצה, לשחקנים אחרים, לאוהדים, לחברים ולכל מי שנפגע, היא הוסיפה שהיא באמת מאמינה שכולם צריכים להרגיש בטוחים ומכובדים בכל מקום ובכל מגרשי המשחקים; שהיא יודעת שמעשייה לא עמדו בזה, ועל כך היא מתנצלת בכנות; שזה כבוד וזכות לשחק את הספורט הזה על הבמה העולמית והיא מבטיחה לעשות טוב יותר.
בהמשך לכך, במשחק ידידות בין ארצות הברית לאנגליה, שהתקיים בוומבלי ביום 30 נובמבר, התקבלה אלברט בשריקות בוז מפי רוב הקהל בן 85,000 צופים, עת נכנסה כמחליפה בדקה ה-73.