stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלביראו
תכונות > תכונות אלביראו A

אלביראו A הוא כוכב זוגי המורכב מענק כתום מסוג ספקטרלי K3 ומכוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B9. הכוכבים מקיפים זה את זה במרחק ממוצע של כ-40 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-100 שנים. לא ניתן להפריד בין שני הכוכבים בטלסקופ חובבים ונדרש ציוד מקצועי לשם כך. הרדיוס של אלביראו A1 הוא פי 50 מרדיוס השמש ומסתו כ-5 מסות שמש. הטמפרטורה על פניו נמוכה יחסית, כ-4,400 קלווין, והוא מאיר בעוצמה של כמעט פי 1,000 מעוצמת ההארה של השמש ובכך הוא מאפיל לחלוטין על אלביראו A2 העמום יותר.
לאלביראו A2 מסה נמוכה יותר של 3.2 מסות שמש ורדיוסו גדול פי שלושה מרדיוס השמש. בשל הטמפרטורה הגבוהה שלו, כ-11,000 קלווין הוא מאיר בעוצמה של פי 75 מהשמש באור נראה ופי 100 בצירוף הקרינה בתחום העל-סגול.
תכונות > תכונות אלביראו B

אלביראו B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B8, דומה לאלביראו A2. מסתו וקוטרו גדולים במעט משל אלביראו A2 והטמפרטורה על פניו גם כן גבוהה במעט, כ-12,000 קלווין. ההפרש הקטן בקוטר ובטמפרטורה מספיק כדי שעוצמת ההארה שלו ביחס לעוצמת ההארה של אלביראו A2 תהיה גדולה פי 1.5 בתחום הנראה וכמעט פי שניים בצירוף התחום העל-סגול.
אלבירה חסיאנובה

אלבירה חסיאנובה (ברוסית: Эльвира Рамилевна Хасянова; ‏נולדה ב-28 במרץ 1981) היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 9 מדליות זהב.
ביוגרפיה

אלבירה חסיאנובה נולדה וגדלה במוסקבה. היא החלה להתאמן בצעירותה  ובשנת 2001 זכתה במדליית זהב באליפות העולם.
באתונה 2004 השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים וסיימה במקום הראשון בתחרות הקבוצתית.
חסיאנובה סיימה לימודים באוניברסיטה לספורט במוסקבה והוסמכה למאמנת. לאחר שנת 2012 עזבה את הספורט התחרותי.
ביוגרפיה > אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001, זכתה חסיאנובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
שיא הקריירה שלה היה באליפויות העולם בשנים 2007 ו-2011, כאשר זכתה ב-3 מדליות זהב בכל אליפות. בשנת 2009 היא לא נכללה בנבחרת.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

אלבירה חסיאנובה השתתפה ב-3 אולימפיאדות ובכל פעם זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית.
אלדין (חברה)

| --- | --- |


התקני חומרה שפיתחה החברה להגנה על תוכנה מפני העתקה, והגנה על רשתות מחשבים
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  נאסד"ק (2009–ALDN) 
 מייסדים:  ינקי מרגלית, דני מרגלית
 תקופת הפעילות:  1985–2010 (כ־25 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  תוכנה, אבטחת מידע
 הכנסות:  כ-125 מיליון דולר בשנת 2008
 רווח:  14.8 מיליון דולר בשנת 2007
 עובדים:  כ-600 בשנת 2008
  
 www.Aladdin.com
 
אלדין מערכות מידע (באנגלית: Aladdin Knowledge Systems) הייתה חברת טכנולוגיה ישראלית שעסקה בפיתוח, יצור ושיווק פתרונות לאבטחת מידע, להגנה ורישוי תוכנה. בין השנים 1993–2009 הייתה אלדין חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. לאחר מאבק שליטה שנמשך חודשים רבים בין מייסד החברה ינקי מרגלית לקרן וקטור קפיטל (קרן השקעות שמקום מושבה בסן פרנסיסקו בארצות הברית), נמכרה החברה במרץ 2009 לקרן במחיר של 160 מיליון דולר.
היסטוריה > הקמת החברה

חברת "אלדין" הוקמה בשנת 1985 על ידי ינקי מרגלית כשהיה בן 23 בלבד, יחד עם הגרפולוג צבי פופובסקי, כבית תוכנה וכמכון לגרפולוגיה, בהשקעה ראשונית של 10,000 דולר בלבד. בתחילה עסקה החברה בפיתוח תוכנה לתחום הגרפולוגיה. במקביל עסקה בפיתוח כרטיס דיבור ל-IBM PC המיועד למוגבלי ראייה. בהמשך הצטרף אחיו של ינקי מרגלית - דני (אז בן 18) בתור מנהל הפיתוח של החברה.
היסטוריה > פיתוח ה-HASP

כבר בתחילת הדרך עסקה החברה גם בפיתוח התקן חומרה המיועד לסייע לבתי תוכנה להילחם בפריצות ובגנבת תוכנות; המוצר מבטיח שהמשתמש רכש רישיון שימוש על ידי כך שתוכנה פועלת רק כשהתקן מחובר למחשב. המוצר קיבל את השם HASP - Hardware Against Software Piracy. המוצר זכה להצלחה ובשנת 1987 החליטה החברה להתמקד רק בתחום הגנת תוכנה.
היסטוריה > הנפקה בנאסד"ק והרחבת קו המוצרים

בשנת 1993 הגיעו הכנסותיה השנתיות של אלדין ל-4 מיליון דולר, ובאוקטובר 1994 הונפקו מניותיה של אלדין בבורסת הנאסד"ק בניו-יורק. החברה גייסה סכום של 7 מיליון דולר לפי שווי שוק של 30 מיליון דולר. קצת יותר מעשר שנים אחר כך, ביצעה הנפקה שנייה וגייסה כ-40 מיליון דולר.
באמצע שנות ה-90 הפכה אלדין לחברה השלישית בגודלה בעולם בתחום הגנת התוכנה. בהמשך רכשה שתי חברות מתחרות (חברת פאסט הגרמנית בשנת 1997, ונכסים ופטנטים של חברת Preview האמריקאית בשנת 2001), ובעקבות הרכישות הפכה אלדין לחברה השנייה בגודלה בתחומה בעולם. בשנת 1998 נכנסה גם לתחום אבטחת המידע לארגוניים, באמצעות רכישת חלק מפעילות חברת אלישים (Eliashim) הישראלית מחברת אלרון, בעסקה בהיקף של כ-23 מיליון דולר. חברת אלישים פיתחה תוכנת אנטי-וירוס ששוקה תחת השם eSafe בשנת 1999, זכה המוצר בפרס בחירת העורכים של פי.סי מגזין. בנוסף פיתחה מוצר נוסף לאבטחת מידע, ה-eToken, התקן חומרה מבוסס USB להזדהות של משתמשים וחתימות דיגיטליות לארגונים.
היסטוריה > שנות ה-2000

לאחר פקיעת בועת הדוט-קום, הידרדרה מניית אלדין בדצמבר 2002 לשפל של דולר אחד. באותה עת החלה לפתח קו מוצרים שני של פתרונות לאבטחת מידע. עסקי החברה החלו להשתפר ומניית החברה נסחרה במחיר שיא של 28 דולר בשנת 2004. אלדין גם הפכה לחברה הגדולה בעולם בתחום הגנת התוכנה, עם נתח שוק של כ-40%. בשנת 2004, נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב באמצעות רישום כפול, ונכללה במדד תל אביב 100. בתקופה זו התרחבה בשוק אבטחת המידע באמצעות שורה של רכישות.
בסוף שנת 2007 היו הכנסות החברה לראשונה למעלה מ-100 מיליון דולר, שסיימה את השנה עם הכנסות של 105 מיליון דולר ורווח נקי של 14 מיליון דולר.
היסטוריה > השתלטות העוינת של קרן וקטור

בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008 חלה האטה בעסקי החברה והיא פרסמה אזהרת רווח שהביאה לקריסת מניות החברה למחיר של 7 דולר, למרות שסיימה את הרבעון הראשון של 2008 עם הכנסות שיא של 30 מיליון דולר. קרן וקטור קפיטל החלה לרכוש את מניות החברה במטרה להשתלט על אלדין, במהלך של השתלטות עוינת. זאת כדי למזג אותה עם המתחרה העיקרית שלה, חברת SafeNet, אותה רכשה בשנת 2007. חברת SafeNet, עצמה רכשה את מתחרתה המרכזית של אלדין הישראלית בשוק הפתרונות להגנה ורישוי תוכנה, חברת ריינבו, תמורת 457 מיליון דולר באוקטובר 2003.
קרן וקטור הגדילה בהדרגה את החזקותיה באלדין עד שהגיעה לנתח של 14% מהחברה. וקטור הודיעה על כוונתה להגיש הצעת רכש מלאה לאלדין במחיר של 13 דולר למניה, שייצגה שווי של 194 מיליון דולר לחברה, אך ינקי מרגלית סירב לה. לאחר מספר חודשים של דיונים הסכים לבסוף למכור את החברה לקרן במחיר של 160 מיליון דולר, לאחר שמחיר המנייה בבורסה המשיך לרדת.
היסטוריה > לאחר המכירה

לאחר הרכישה מוזגה אלדין לתוך חברת SafeNet, ואלדין הפכה למרכז פיתוח של החברה בישראל. באותה עת העסיקה כ-300 עובדים בישראל. כשנה לאחר המכירה ביקשה קרן וקטור להנפיק את החברה הממוזגת בנאסד"ק, לגייס כ-300 מיליון דולר, לפי שווי של כמיליארד דולר. ההנפקה לא יצא לפועל ובאוגוסט 2014 נמכרה SafeNet לחרבת ג'מאלטו תמורת 890 מיליון דולר. ג'מאלטו (Gemalto), הייתה חברה צרפתית שעסקה בעיקר בפיתוח וייצור של כרטיסים חכמים.
גם חברת ג'מאלטו נמכרה לבסוף, לאחר שחברת אטוס (Atos) הציעה לרכוש אותה תמורת 4.3 מיליארד יורו, הגישה קבוצת תאלס הציעה נגדית בסך 4.8 מיליארד אירו. הרכישה הושלמה באפריל 2019.
הערות שוליים

↑  תומר קורנפלד, אקזיט עצוב לינקי מרגלית: אלדין נמכרת לוקטור תמורת 160 מיליון דולר בלבד, באתר כלכליסט, 12 בינואר 2009
↑  גרפולוגיה באמצעות מחשב, מעריב, 21 בינואר 1986
↑  טלי ציפורי, ‏האחים מרגלית עשויים להיפגש עם 6.4 מיליון דולר כתוצאה מהנפקת אלדין, באתר גלובס, 27 במרץ 2005
↑  שירלי יום-טוב, אלדין סגרה את שלב התמחור ומכרה 2 מיליון מניות ב-21.45 דולר למניה; מקורבים להנפקה: נרשם ביקוש יתר של פי 5, באתר הארץ, 24 במרץ 2005
↑  עמנואל תימור, ‏אלדין: עלייה של בהכנסות אבל גם שחיקה ברווחיות, באתר גלובס, 17 בפברואר 1997
↑  גתית פנקס, אלדין מנצלת "מכירת חיסול": רכשה נכסים ופטנטים של חברת Preview רגע לפני סגירתה ב-5 מ' ד', באתר TheMarker‏, 18 במאי 2001
↑  אליאב אללוף ורוני ליפשיץ, ‏אלדין רוכשת את פעילות אלישים ב-23 מ' ד', באתר גלובס, 9 בדצמבר 1998
↑  אלה יעקבי, ‏מוצר של אלדין זכה בפרס בחירת העורכים של פי.סי מגזין, באתר גלובס, 17 באוגוסט 1999
↑  אבישי עובדיה, ‏"יש לנו טכנולוגיה שתיקח אותנו למכירות של מיליארד דולר", באתר גלובס, 28 באוגוסט 2000
↑  עופר לוי, ‏"אלדין פועלת בתחום החם ביותר של אבטחת המידע", באתר גלובס, 28 בדצמבר 2004
↑  החל מה-28 ביולי תחל אלדין להיסחר גם בת"א; תוכל להיכלל במדדי ת"א-100 ותל-טק, באתר גלובס, 22 ביולי 2004
↑  שירלי יום-טוב, אלדין נכנסת לשוק הזיהוי הביומטרי הצומח: השקיעה מיליון דולר ב-C-Signature המפתחת פתרונות אימות משתמשים, באתר הארץ, 24 במאי 2004
↑  שמואל שוסטר, הרכישות מתחילות להשתלם: אלדין עקפה את תחזיות האנליסטים עם הכנסות של 31.7 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2008
↑  עומרי כהן, אלדין עוקפת את התחזיות וצופה צמיחה דו-ספרתית של עד 23% ב-2008; ינקי מרגלית: "2007 היתה יוצאת דופן", באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2008
↑  שמואל שוסטר, הדולר פוגע באלדין; המניה נפלה בתחילת המסחר ב-26%, באתר הארץ, 22 באפריל 2008
↑  דן שוחט, ‏"לא אשאר במקום שבו לא רוצים אותי", באתר גלובס, 19 באוקטובר 2008
↑  מתחרה של אלדין נמכרת ב-457 מיליון ד', באתר הארץ, 23 באוקטובר 2003
↑  ניר צליק, ינקי מרגלית מעניק לאלדין מחיר של 500 מיליון דולר, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2008
↑  מיכל יושאי, ‏אלדין דוחה את הצעת הרכש של קרן וקטור: 194 מיליון דולר, באתר גלובס, 28 באוגוסט 2008
↑  שרון ביידר, ‏האקזיט המאכזב למפעל חייו של ינקי מרגלית: אלדין נמכרה ב-160 מיליון דולר לקרן וקטור, באתר גלובס, 12 בינואר 2009
↑  ניר צליק, "לעובדי אלדין אין סיבה לחשוש מפיטורים", באתר הארץ, 15 בפברואר 2009
↑  ניר צליק, סייפנט, שמוזגה עם אלדין, עומדת לחזור לנאסד"ק ומבקשת לגייס 300 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 13 ביולי 2010
↑  יוסי הטוני, ‏ג'מאלטו רכשה את סייפנט תמורת 890 מיליון דולר, באתר "אנשים ומחשבים", 11 באוגוסט 2014
↑  יוסי הטוני, ‏אטוס תרכוש את ג'מאלטו תמורת יותר מחמישה מיליארד דולר, באתר "אנשים ומחשבים", 13 בדצמבר 2017
↑  תאלס רוכשת את Gemalto הגרמנית ב-4.8 מיליארד אירו, באתר TechTime‏, 21 בדצמבר 2017
איליושין Il-62

איליושין Il-62 (ברוסית: Ил-62, באנגלית: Ilyushin Il-62) הוא מטוס נוסעים סילוני צר-גוף לטווח ארוך, מתכנון של יצרנית המטוסים הסובייטית איליושין.
פיתוח

תכנון המטוס החל בשנת 1960 בהתאם לדרישת חברת אארופלוט לקבלת מטוס המסוגל לטוס לקובה וחברובסק ללא חניית ביניים. הטיסה הראשונה בוצע בשנת 1963 ובשנת 1967 החל המטוס בטיסות נוסעים סדירות. למעט 5 מטוסים ראשונים שנבנו במוסקבה כל יתר המטוסים נבנו במפעל לייצור מטוסים בעיר קאזאן. במשך שנים המטוס היה המטוס הרשמי של ראשי ברית המועצות. ייצור סדרתי של המטוס הופסק בשנת 1995.
גרסאות

Il-62 הגרסה הראשונה למטוס, מצויד במנועי НК-8 מתוצרת סובייטית.
Il-62M בגרסה זו בוצעו שיפורים טכנולוגיים על בסיס ניסיון תפעולי של הגרסה הראשונה. המטוס הראשון מדגם זה הגיע לטיסות סדירות בשנת 1973.
Il-62MK הגרסה השלישית שפותחה בשנת 1978. בגרסה זו תא הנוסעים הוגדל ל-186 נוסעים.
מפעילים

המפעיל העיקרי של המטוס הייתה חברת התעופה הסובייטית אארופלוט. כמו כן 81 יחידות נמכרו לחברות זרות, בעיקר למדינות הגוש הסובייטי.
לקראת תחילת שנות ה-90 המטוס נהיה מיושן לעומת המטוסים המודרניים, וצריכת דלק לנוסע הייתה גבוהה לעומת מטוסים מתקדמים. במחצית השנייה של שנות ה-90 החל תהליך הוצאת המטוסים משירות ובשנת 2005 המטוס האחרון שהיה בשימוש באארופלוט הוצא משירות ופורק.
נכון לסוף 2013, 22 מטוסים עדיין בשירות. הם משמשים בעיקר לטיסות ממשלתיות, טיסות שכר והעברת מטענים. מטוס מסוג זה משמש את נשיא רוסיה, נשיא אוקראינה ואחרים.
ראו גם

המטוס הנשיאותי של רוסיה
איינסלי מייטלנד-ניילס

איינסלי קורי מייטלנד-ניילס (באנגלית: Ainsley Cory Maitland-Niles; נולד ב-29 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר, הקיצוני והמגן הימני באולימפיק ליון.
קריירה

מייטלנד-ניילס גדל בלונדון, ושיחק באקדמיית הכדורגל ובכל קבוצות מחלקות הנוער של ארסנל. ב-24 באוקטובר 2014, לאחר עונת פריצה בקבוצת הנוער, חתם על חוזה מקצועי ראשון בקבוצה.
ב-9 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה כשעלה כמחליף בניצחון קבוצתו 4–1 על גלאטסראיי במסגרת ליגת האלופות. בעת המשחק הוא היה בגיל 17 שנים ו-102 ימים, והפך לשחקן השני הצעיר ביותר שייצג את ארסנל בליגת האלופות. ב-13 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג כשעלה כמחליף בניצחון קבוצתו 4–1 על ניוקאסל יונייטד.
ב-2 ביולי 2015 הושאל לאיפסוויץ' טאון לעונת 2015/2016. את שערו הראשון, שהיה שערו הראשון אי פעם בקבוצת בוגרים כבש ב-3 בנובמבר 2015, בניצחון קבוצתו 2–0 על בולטון וונדררס.
בעונה שאחריה חזר לשחק בארסנל. ב-12 ביוני 2018 חתם על חוזה ארוך טווח בארסנל.
ב-1 בפברואר 2021, מייטלנד-נילס הושאל לווסט ברומיץ' אלביון על בהשאלה עד לסיום העונה.
ב-8 בינואר 2022 הושאל מייטלנד-ניילס לרומא עד לסוף העונה.
ב-7 באוגוסט 2023 חתם באולימפיק ליון לארבע שנים.
ב-9 בספטמבר 2020 ערך את הופעות הבכורה בנבחרת אנגליה הבוגרת כשעלה כמחליף במסגרת ליגת האומות נגד דנמרק, במשחק שהסתיים בתיקו מאופס.
תארים

מגן הקהילה: 2017
גביע הפוטבול ליג (סגנות): 2017/2018
קונפרנס ליג (1): 2021/22
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2017
תארים > אישיים

שחקן החודש של איפסוויץ' טאון: ספטמבר 2015
הערות שוליים

↑  "Ainsley Maitland-Niles". Arsenal F.C.
↑  "Young duo sign professional terms". Arsenal Football Club. נבדק ב-9 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Galatasaray vs Arsenal 0–3". Soccerway. נבדק ב-9 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Arsenal vs. Newcastle United". Soccerway. נבדק ב-13 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ipswich 2–0 Bolton". BBC Sport. 3 בנובמבר 2015. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ainsley signs new long-term contract". Arsenal F.C.
↑  Maitland-Niles joins Albion on loan, West Bromwich Albion (באנגלית)
↑  Rostance, Tom (6 באוגוסט 2017). "Arsenal 1–1 Chelsea". BBC Sport. נבדק ב-24 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McNulty, Phil (25 בפברואר 2018). "Arsenal 0–3 Manchester City". BBC Sport. נבדק ב-24 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Under 20 World Cup: England beat Venezuela in final". BBC Sport.
↑  "Venezuela U20 0–1 England U20: Young Lions lift World Cup to make history". Vavel.com.
↑  "Ainsley Maitland-Niles proves he's on his way to being an Arsenal regular by winning monthly award with Ipswich". The Metro.
איינר טמברסקיילב

| --- | --- |

 לידה:  980 נורווגיה 
 פטירה:  1050 (בגיל 70 בערך) נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 בן או בת זוג:  ברגליוט הוקונשדאטר 
 
איינר טמברסקיילב (בנורדית עתיקה: Einarr Þambarskelfir, בנורווגית: Einar Tambarskjelve; 980 –  1050) היה אציל ופוליטיקאי נורווגי שפעל במהלך המאה ה-11, נודע בעיקר כאחד שעמד בראש התנגדות האצילים הפיאודלים כנגד אולף השני, מלך נורווגיה, וגם עקב התייחסויות אליו בבלדות (ראה הסאגה של אולאף טריגפסון והרוזן איריק).
ביוגרפיה

איינר טמברסקיילב אשר נולד בשנת 980, היה בנו של אינדרייד, חוואי עשיר ובעל כוח בתקופת הוויקינגים במלהאוס (Melhus). כשגדל, הפך איינר להיות אדונה ומפקדה של הוסאבי (Husaby), נחלה בשקאון (Skaun), עיירה במחוז טרנדלג והפך למצביא רב עוצמה עם צבא משלו. איינר גם היה צאצא של שושלת לדה, שושלת אשר הייתה דומיננטית ביותר אז. את מסע הבכורה שלו כדמות בבלדה וגם בזירה הפוליטית ערך בקרב סבולדר בשנת 1000 כאשר לחם בצד המפסיד לצד אולף טריגבאסון. קטע המובא מהבלדה על ידי אודר סנורסון המציג את השתתפותו של איינר בקרב סבולדר:
איינר טמברסקיילב, אחד מהקשתים, עמד ליד התורן וירה בקשתו. איינר ירה חץ לעבר האדון אריק [...] ואז אמר האדון לאיש שנקרא פין, [...] "תירה בראש האיש ההוא." ופין ירה; והחץ פגע באמצע קשתו של איינר בדיוק ברגע בו איינר מתח אותה, והקשת נסדקה ונשברה לשני חלקים.
"איהו?" קרא המלך אולאף, "אשר נשבר ברעש שכזה?"
"נורווגיה, מלך, מידיך," קרא איינר.
"לא! לא כה נורא," אומר המלך; "קח את קשתי שלי, ותירה", מעיף אליו את הקשת.
איינר לקח את הקשת ומשך בה חץ מעל ראשו. "חלש מדי, חלש מדי," אמר, "לקשתו של מלך אדיר!" וזרק את הקשת הצידה לקח חרב ומגן ונלחם בגבורה.
ביוגרפיה > תחת שלטון אולאף האראלדסון

כשהפסיד בקרב סבולדר המלך אולאף טריגפאסון קפץ למים והתאבד בטביעה (אף על פי שגופתו מעולם לא נמצאה, אם כי יש המשערים שהוא קפץ למים עם שריונו עליו וכך הגיע לקרקעית הים, הוא ואחרוני לוחמיו.), איינר עם זאת לא קפץ למים אחר אולאף, ושרד את הקרב. את עשורי חייו הבאים בילה בתמרון במפה הפוליטית המשתנה של נורווגיה. איינר יחד עם ארלינג סקיאלסון (Erling Skjalgsson) תמך בדוכס סוון הוקונסון מלדה, אחיו למחצה של אריק הוקונסון, אשר נגדו נלחם איינר בקרב סבולדר. איינר וארלינג תמכו בסוון כנגד אולף השני בקרב נסייאר בשנת 1016. בשל תוצאות הקרב, סוון ברח מנורווגיה לשוודיה וארלינג הצטרף לברית עם המלך החדש אולאף אולאף האראלדסון. איינר נשאר לְלֹא פֶּגַע. הוא חזר למלהאוס ונשאר יריב של המלך. כאשר קנוט הגדול, מלך דנמרק ביקש להפיל את אולאף האראלדסון בשנת 1028, איינר תומך בו. עם זאת, הוא לא מצטרף לצבא האיכרים אשר נלחם כנגד צבאו של האראלדסון בקרב סטיקלסטאד. אחרי הקרב אצילים נורווגיים רבים חשו שהמלך קנוט הבטיח למליך אותם כשליטי נורווגיה במקומו. איינר ציפה שהוא יהיה הבחירה הטבעית, בהיותו היריב הוותיק ביותר של אולף. במקום זאת, המלך האנגלי-דני הפך את בנו סוון למלך בפועל, ואת אשתו אלפגיפו מנורת'האמפטון (Ælfgifu of Northampton) לשליטת נורווגיה.
ביוגרפיה > עלייה לכוח

ככל שהמתח עולה ולוחץ על איינר עקב מתיחותו עם סוון קנוטסון, הוא פותח בשביתה פוליטית ועוזב את נחלתו ונוסע לגארת'ריקי (באזור בלארוס של היום), שם הוא מוצא את בנו הבלתי-חוקי בן האחד עשר של אולאף, מגנוס (אשר לימים יוודע בתור מגנוס "הטוב"). לאחר שאיינר מוצא את מגנוס הוא כורת ברית פוליטית עם קאלב ארנאסון, בעל ברית לשעבר של אולאף השני אשר גם לחם עמו בקרב סטיקלסטאד. ויחד עם קאלב הוא כורה ברית עם הארדיקאנוט מלך אנגליה (בזמן הזה סוון קנוטסון כבר הספיק להתחלף לאחר שהיה שליט דה פקטו של נורווגיה 5 שנים.) וכך ממצב את עצמו כמלך בפועל מאחורי מלך-הבובה מגנוס (תפקיד שלעולם לא היה יכול למלא אילו היה משתתף בקרב סטיקלסטאד). קאלב ארנאסון ת'וריר הונד, שני האצילים שעזרו לאיינר לעלות לשלטון הוגבלו בכוח והורחקו מכל כוח פוליטי, עקב כך נמוגו אל מאחורי הקלעים ואיבדו כל חשיבות שהיא. איינר נשאר השליט בפועל מאחורי מגנוס לאורך כל חייו, אף על פי שככל שהתבגר מגנוס הפך גם הוא לבעל דעה והשפעה משל עצמו.
ביוגרפיה > מפלתו

עם זאת, בסביבות 1045 אזל מזלו של איינר המזדקן, בשלב זה, אחיו למחצה של אולאף האראלדסון, האראלד סיגורדסון, שכונה מאוחר יותר "הרדראדה" (בתרגום עקיף "שליט קשוח"), חזר עם הון עצום שצבר כמפקד צבאי בקונסטנטינופול. על פי חוקי הירושה שהציב המלך לשעבר האראלד הראשון, הארלד סיגורדסון טען ללגיטימיות כס המלך, טענה שהוא לא היסס להעלות. מחשש שהאראלד יהפוך את כוחו הכלכלי לכוח צבאי, מגנוס בניגוד לעצתו של איינר נתן להארלד להפוך למלוכה משותפת בסוף שנת 1046. כעבור שנה נפטר מגנוס, והאראלד הופך להיות מלכה היחיד של נורווגיה. האראלד היה נחוש לרכז את השלטון סביבו, ולא הייתה לו סבלנות לעסוק בענייני האצילים היריבים ומנהיגי האיכרים. לפיכך, הוא הגיע למסלול התנגשות עם איינר, אשר היה נחוש באותה מידה. נוצר סכסוך, שעלול היה להתחיל מלחמת אזרחים נורווגית, איינר החל להקים צבא איכרים נוסף כנגד האראלד ההולך ונעשה פופולרי ורודן. עם זאת, לפני שעבודה זו הושלמה, האראלד ביקש להתפייס עם איינר. הוא ביקש מאינר לפגוש אותו בחוותו אשר בנידרוס, כדי שהשניים יוכלו לשבת ולתווך הסכם. להאראל, לא היו כוונות כאלה. הוא החליט שיש להרוג את איינר לפני שתמיכתו תהיה חזקה מדי. לפיכך, כשהגיעו לחוות המלך, נרצחו איינר ובנו איינדריד. כנקמה, אלמנתו של איינר, הרוזנית ברגליוט הוקונשדאטר (Bergljot Håkonsdatter), הקימה צבא ותקפה את חוותו של האראלד בנידרוס, אולם האראלד הצליח לברוח מצבאה.
ראו גם

אולף טריגבאסון
אריק הוקונסון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 232149106227068491829   WorldCat (עם VIAF): 232149106227068491829
אימפאל

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  מניפור
 גובה:  786 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  268,243 (2011)
 קואורדינטות:  24°49′N 93°57′E﻿ / ﻿24.82°N 93.95°E﻿ / 24.82; 93.95 
 אזור זמן:  UTC+5:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיאימפאל(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיאימפאל(למפת מניפור רגילה) אימפאל(למפת מניפור מוגדלת) אימפאל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אימפאל (בהינדי: इम्फाल) היא עיר הבירה של מדינת מניפור שבצפון-מזרח הודו. העיר ממוקמת בקצה המזרחי של הודו בגובה ממוצע של 786 מטר מעל פני הים.
היסטוריה

קרב אימפאל התקיים באזור בין מרץ ליולי 1944 בזמן מלחמת העולם השנייה. היפנים תקפו את העיר שנתמכה על ידי הצבא הלאומי ההודי שהיה הצבא של הודו החופשית וזאת בניסיון להמריד את האוכלוסייה נגד הבריטים. היפנים הובסו וגורשו חזרה לבורמה, שם הובסו במערכה בבורמה.
ב־16 באוגוסט 1991, מטוס בואינג 737 של אינדיאן איירליינס התרסק בהר כשהנמיך במטרה לנחות בשדה התעופה אימפאל. 69 האנשים שהיו עליו מתו באירוע.
תנועה ותחבורה

נמל התעופה הבינלאומי טוליהל נמצא 8 ק"מ דרומית לעיר המחברת טיסות ישירות לניו דלהי, קולקטה, אייזוואל, גווהאטי, היידראבאד, בנגלור ואגרטלה.
הכביש הלאומי מספר 150 עובר באימפאל ומחבר המחבר בין ערים גדולות כמו גוואהטי, קוהימה, אגרטלה, שילונג, דיפור, אייזוואל, סילצ'ר ורבות נוספות וגם מחבר בין מדינות שכנותיה.
באוקטובר 2012 אישרה ועדת הממשלה לתשתיות בהודו הרחבה של מסילת הרכבת ג'יריבאם-סילחר לאימפל. ההרחבה צפויה להגיע לעיר ברבעון הרביעי של שנת 2019.
האורך הכולל של קו הרכבת ג'יריבם-טופול הוא 110.62 ק"מ.
מבט על העיר
איינרו

ערך זה עוסק בעיר במדינה מזרח טימור. אם התכוונתם למחוז במדינה מזרח טימור, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 מחוז:  איינרו (מחוז) איינרו
 שפה רשמית:  טטום
 שטח:  235.94 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,085 (2006)
  ‑ צפיפות:  65.94 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  8°59′00″N 125°30′00″E﻿ / ﻿8.983333°N 125.5°E﻿ / 8.983333; 125.5
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מזרח טימור מוגדלת) דילי אילאו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימוראיינרו(למפת מזרח טימור רגילה) דילי אילאו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימוראיינרו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אילאו (בטטום: Ainaru) היא עיר הבירה והעיר המרכזית במחוז איינרו השייך למדינה מזרח טימור וממוקם בחלקה הדרום־מערבי. העיר ממוקמת 78 ק"מ דרומית לדילי (הבירה הלאומית) ויש בה אוכלוסייה של 15,558 אנשים.
בעיר מתגוררות קבוצות אתניות רבות (קתולים, פרוטסטנטים, מוסלמים) בשלום, והמשאבים העיקריים המגודלים בה הם שיחי קפה.
הרס איינרו

במהלך הכיבוש האינדונזי (1975-1999), איינרו היה מרכז השליטה של הצבא האינדונזי (TNI). ולכן בחודשיים שקדמו ל-30 באוגוסט 1999 (תאריך קבלת העצמאות), נכנסו מליציות חמושות ופגעו בבסיס החיילים. כתוצאה מכך סבלה העיר איינרו מהרס כמעט מוחלט ויותר מ-95 אחוזים מבנייניה נהרסו.
ערים תאומות

אוסטרליה באלאראט, אוסטרליה
ארצות הברית מדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית
ראו גם

מחוזות מזרח טימור
הערות שוליים

↑  Direcção Nacional de Estatística: 2010 Census Wall Chart (English)
↑  Webseite des Außenministeriums Osttimors
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463887005171
אלחנדרו ליפשוץ פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1883 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 בינואר 1980 (בגיל 96) סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 מדינה:  צ'ילה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת גטינגן 
 מעסיק:  אוניברסיטת טרטו 
 פרסים והוקרה:  פרס לאומי למדעים של צ'ילה (1969) 
 
אלחנדרו ליפשוץ פרידמן (בספרדית: Alejandro Lipschutz Friedmann; ‏ 28 באוגוסט 1883, ריגה (לטביה) – 10 בינואר 1980, סנטיאגו דה צ'ילה) היה רופא ואנתרופולוג צ'יליאני, ממוצא יהודי-לטבי. היה חוקר בתחום הפיזיולוגיה, האנדוקרינולוגיה, כמו כן בתחום האתנוגרפיה והיסטוריה של הילידים האינדיאנים. אחד מההוגים החשובים של תרבות השמאל הצ'יליאני.
ביוגרפיה

נולד וגדל בריגה, בלטביה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, כילד שלישי מבין שבעת הילדים של משפחה יהודית. אביו, אהרן ליפשוץ, היה טכנאי ליטוגרף וסוחר, ואמו, פרידה פרידמן, הייתה ציירת. בשנת 1901 סיים את לימודי התיכון בגימנסיה "ניקולאי הראשון" בריגה. מנעוריו התעניין באנתרופולוגיה ואך לפי עצת אביו נרשם לבסוף ללימודי רפואה באוניברסיטת ברלין.
בשנת 1905 נרשם למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית ונמנה עם הפלג הבולשביקי. בחודש מרץ הפסיק את לימודיו כדי להשתתף בפעילות המהפכנית באותה שנה בעיר מולדתו, ריגה.
את לימודי הרפואה חידש בשנת 1906 בציריך והמשיך את לימודיו בגטינגן שם סיים את התואר  בשנת 1907 עם עבודת גמר מצוינת לשבח על אודות האוסטאיופורוזיס האידיופאתית.
בין השנים 1908–1912 עבד במכון לפיזיולוגיה ההשוואתית באוניברסיטת גטינגן. בהדרכת פרופ' מקס  פרוורן חקר שם את פיזיולוגיית מערכת העצבים המרכזית, ובהדרכת  פרופ' אוגוסט פוטר את הפיזיולוגיה  השוואתית של הבלוטות האנדוקריניות. במאי 1914 התחתן עם מרגרטה פוגל-לך. לבני הזוג נולדו שתי בנות - מריון (ב-1915) ויוסטינה (ב-1925).
פעילותו האקדמית באירופה

בימי מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1914–1919 היה מרצה בדרגת פריבט-דוצנט באוניברסיטת ברן. מחקריו אז זכו ב"מדליית צ'ארלס ל. מאייר" בתחום חקר הסרטן. בשנת 1916 עבד כאורח  במעבדתו של אויגן שטיינך במחקר על תפקודו האנדוקריני של האשך ועל היפרמסקוליניזציה. בין השנים 1919–1926 כיהן כפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת טרטו באסטוניה והצטיין במחקריו בתחום אטרופיית השרירים ותפקוד הבלוטות האנדוקריניות. בשנת 1924 פרסם עבודה על "ההפרשות הפנימיות  של הגונאדות".