stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
I Bet You Look Good on the Dancefloor
הערות שוליים

↑  Reilly, Jill (27 ביולי 2012). "They look good on the dance floor: Arctic Monkeys set stadium alight, display spectacular fireworks". Daily Mail. נבדק ב-27 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  NME.COM. "The 500 Greatest Songs Of All Time: 100-1 | NME.COM". NME.COM (באנגלית בריטית). נבדק ב-2016-03-10.
↑  "I Bet You Look Good on thefloor (official video)". YouTube. נבדק ב-15 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Portfolio A few samples of work undertaken by Golden Age Television Recreations". נבדק ב-10 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Arctic Monkeys make history at ShockWaves NME Awards". NME. 23 בפברואר 2006. נבדק ב-2006-02-25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Greatest Indie Anthem Ever revealed". NME.
↑  "150 Best Tracks Of The Past 15 Years". NME. נבדק ב-2012-01-11.
↑  "Baby Charles". Discogs.
↑  Ray Padgett, Song of the Day: Tom Jones w/ Joe Perry, “I Bet You Look Good on the Dancefloor” (Arctic Monkeys cover), Cover Me, ‏2010-08-25 (באנגלית)
↑  Anónimo, Music For The Masses? I Think Not! by Alan Wilder (Recoil ex Depeche Mode) - Side-line Magazine, Music For The Masses? I Think Not! by Alan Wilder (Recoil ex Depeche Mode) - Side-line Magazine | .
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2dfba729-4b69-3c41-a4e2-a52bb36784a2
ג'ונתן קוק

| --- | --- |
קוק בעשור הראשון של המאה ה-21
קוק בעשור הראשון של המאה ה-21
 לידה:  1965 (בן 60 בערך) בקינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  אוניברסיטת סאות'המפטון  אוניברסיטת קארדיף  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון 
 תחקירים בולטים:  כתב בגארדיאן ובאובזרבר, מסקר בעיקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני
 פרסים והוקרה:  פרס העיתונות ע״ש מרתה גלהורן (2011) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  Jonathan_K_Cook
 www.jonathan-cook.net
 
ג'ונתן קוק (באנגלית: Jonathan Cook, נולד בשנת 1965) הוא סופר בריטי ועיתונאי שהתגורר בנצרת, ישראל ובעל אזרחות ישראלית אותה קיבל בהליך התאזרחות בשל נישואין. בשנת 2021 שב לגור בממלכה המאוחדת. ספריו ומאמריו של קוק עוסקים במזרח התיכון ובסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ביוגרפיה

קוק נולד וגדל בבקינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת. הוא קיבל תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה ופוליטיקה מאוניברסיטת סאות'המפטון בשנת 1987, תואר שני בעיתונות מאוניברסיטת קרדיף בשנת 1989, ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מהמכללה ללימודי המזרח ואפריקה בבלומסברי, לונדון, בשנת 2000.
בשנת 1988 החל לעבוד ככתב ועורך במספר עיתונים בסאות'המפטון. הוא עבד כפרילנסר בעיתונים בריטיים בשנים 1994-1996 והיה חלק מצוות העיתונאים בגארדיאן ובאובזרבר בשנים 1996-2001.
בספטמבר 2001 עבר קוק להתגורר בנצרת. הוא כתב בקביעות לגארדיאן עד 2007. לאחר מכן טען קוק שהגארדיאן תוקף במגמתיות כתבים בעלי דעות עצמאיות כמו גלעד עצמון, ג'וליאן אסאנג', נועם חומסקי ואחרים. מאמרים שנכתבו על ידי קוק פורסמו בעיתונים רבים, ביניהם הרולד טריביון, לה מונד, אל-אהראם ואל-ג'זירה, וכן באתר קאונטרפאנץ'.
בשנת 2011 קוק קיבל פרס מיוחד מקרן מרתה גלהורן לעיתונות, על סקירותיו בנושאי המזרח התיכון.
קוק נשוי לסאלי עזאם, ערבייה ישראלית אותה הכיר בנצרת בתקופת האינתיפאדה השנייה. לזוג שתי בנות.
בשנת 2021, לאחר 20 שנות מגורים בנצרת, שב לגור בממלכה המאוחדת.
ספריו

קוק כתב שלושה ספרים. בספר "דם ודת" (2006) טוען קוק שישראל מבצעת תהליך ארוך ואיטי של טיהור אתני של פלסטינים, הן מחוץ לקו הירוק והן מעבר לקו הירוק. בספר הוא מביא מספר טיעונים תומכים לטענה זו, ובין השאר כותב שהרעיון של "מדינת כל אזרחיה" נתפס כאיום על ידי ההנהגה הישראלית. ראמי ג'ורג' ח'ורי כתב על הספר שהוא "חשוב אך מטריד."
בשנת 2008 קוק פרסם את הספר "ישראל והתנגשות הציביליזציות: עיראק, איראן והתוכנית לסדר חדש במזרח התיכון." אנטוני לוינשטיין כתב על הספר: "קוק משפד באומץ את הנרטיב המרכזי של מדינה יהודית החותרת כל הזמן לשלום עם הפלסטינים." לדברי לוינשטיין, קוק טוען כי ישראל "מאמצת מדיניות שמובילה למלחמת אזרחים" על ידי פירוק רוב המדינות במזרח התיכון. לטענתו, רעיון זה פותח על ידי מערכת הביטחון הישראלית בשנת 1980 ואומץ על ידי השמרנים החדשים ועל ידי ממשל בוש. קוק מנתח בספר מאמר שנכתב על ידי עודד ינון ופורסם על ידי ההסתדרות הציונית העולמית בשנת 1982 שבו קורא ינון להפוך את ישראל למעצמה אזורית באמצעות פיצול העולם הערבי, כך שהמזרח התיכון יהפוך "לפסיפס אתני של עדות וקבוצות שיהיה קל יותר לטפל בהן."
ספרו השלישי, "פלסטין הנעלמת: ניסויי ישראל בייאוש אנושי", פורסם אף הוא בשנת 2008. לספר שני חלקים. בחלקו הראשון של הספר טוען קוק כי "מטרתה של המדיניות הישראלית היא שפלסטין והפלסטינים ייעלמו לתמיד." לדברי קוק, ישראל מעודדת הגירה מרצון בכך שהיא הופכת את חיי הפלסטינים לבלתי נסבלים, באמצעות "מערכות מתוחכמות של עוצר, מחסומים, חומות, היתרים ותפיסת קרקעות." חלקו השני של הספר הוא אסופת מאמרים שנכתבו על ידי קוק כעיתונאי.
כל ספריו ומאמריו של ג'ונתן קוק כתובים בשפה האנגלית. חלקם תורגמו לשפות אחרות.
ספריו > ספריו

"דם ודת", הוצאת ספרים פלוטו, לונדון, 2006.
"ישראל והתנגשות הציביליזציות: עיראק, איראן והתוכנית לסדר חדש במזרח התיכון", הוצאת ספרים פלוטו, לונדון, 2008.
"פלסטין הנעלמת: ניסויי ישראל בייאוש אנושי", הוצאת ספרים זד, לונדון, 2008.
ספריו > פרקים שכתב בספרים אחרים

הפרק "כפרים בלתי מוכרים: עין חוד הילידית מול עין הוד, מושבת האמנים", בספר של נור מסאלחה "לזכור את האסון: פלסטין, ישראל והעקורים", 2005.
הפרק "ועדת אור וקיר הזכוכית של ישראל", בספר של יואל ביינין ורבקה שטיין "המאבק על הריבונות: פלסטין וישראל", 2006.
ההקדמה לספר של חאתם כנאענה, "רופא בגליל: החיים והמאבק של פלסטיני בישראל", 2008.
פרק בספר "ישראל ודרום אפריקה: פנים רבות לאפרטהייד", בעריכת אילן פפה, יצא לאור בנובמבר 2015.
ספריו > מאמרים

"מסרבים להתערב: בית הדין הגבוה לצדק והשטחים הכבושים", בכתב העת Middle East Report, ‏2003.
"מה מסתירים מוועדת החוקה", בביטאון עדאלה, 2004.
"החטא ועונשו בחזית הדמוגרפית של ישראל", יחד עם פיטר לגרקיסט, בכתב העת Middle East Report, ‏2005.
סקירת הספר "הדור הזקוף" של דני רבינוביץ וח'אולה אבו בקר, בכתב העת Holy Land Studies, ‏2005.
"כפר קנא בתקשורת הישראלית", בכתב העת "מצד שני - המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית", גיליון 17, 2006.
"השד הדמוגרפי של ישראל בבית המשפט", בכתב העת Middle East Report, ‏2006.
"מכתב מנצרת: מתי ואיך הומצא העם היהודי?", סקירת ספרו של שלמה זנד, בכתב העת Holy Land Studies, ‏2009.
"ישראל פוגעת בארגוני זכויות האדם", באתר The National, ‏2009.
הערות שוליים

↑  leedspffadmin, Sally Azzam, Leeds Palestinian Film Festival, ‏2021-09-02 (באנגלית בריטית)
↑  ספרים חדשים, באתר הארץ, 8 בינואר 2007.
↑  "ישראל פוגעת בארגוני זכויות האדם", באתר The National (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301907305171  GND: 1151245518  ISNI: 0000 0001 0983 6195  LCCN: n2006085642  NTA: 308717848  SUDOC: 124315356  VIAF: 68364011   WorldCat (עם VIAF): 68364011
Let's Dance

Let's Dance הוא אלבום אולפן בסגנון הדאנס, של המוזיקאי דייוויד בואי משנת 1983.
אלבום זה הביא את בואי להצלחה המסחרית הגדולה ביותר שלו, לראשונה מאז החל את הקריירה, המוזיקה של בואי יצאה את גבולות בריטניה וארצות הברית, והגיעה לאוזני האנשים ברחבי העולם כולו.
השירים "Let's Dance", "Modern Love" ו-"China Girl"
היו ללהיטים הגדולים של התקופה, קליפים שצולמו לשירי האלבום זכו להצלחה גדולה, ומשודרים עד היום
בערוצי המוזיקה. שיר הנושא הגיע למקום הראשון במצעדים של מדינות רבות בהן ארצות הברית, אנגליה, ונורווגיה, והאלבום כולו הגיע לראשי מצעדי המכירות במדינות סביב העולם.
בישראל זכה דייוויד בואי בתואר זמר השנה של רשת גימל, והשיר "Modern Love" נבחר לשיר השנה. (למקום השני הגיע השיר Billie Jean של מייקל ג'קסון).
סיבוב ההופעות שליווה את הוצאת האלבום, Serious Moonlight, היה למצליח וריווחי במיוחד, הופעה אחת מתוכו אשר נערכה ב-12 ביולי 1983 בוונקובר, קנדה, צולמה והופצה תחת שם סיבוב ההופעות.
להיטי האלבום זכו לגרסאות כיסוי רבות שהושמעו בעיקר במועדונים ובדיסקוטקים, בישראל זכורה במיוחד הגרסה בסגנון הפולק לשיר Modern Love, שהוקלטה על ידי גבע אלון בשנת 2007, וזוכה להשמעות רבות ברדיו.
שירי האלבום

כל השירים נכתבו על ידי דייוויד בואי, למעט ההערות.
Modern Love – 4:46
China Girl (Bowie, Iggy Pop) – 5:32
Let's Dance – 7:38
Without You – 3:08
Ricochet – 5:14
Criminal World (Peter Godwin, Duncan Browne, Sean Lyons) – 4:25
Cat People (Putting Out Fire) (Bowie, Giorgio Moroder) – 5:09
Shake It – 3:49
משתתפים

דייוויד בואי – שירה, סקסופון, גיטרה, קלידים
קרמיין רוחאס – גיטרה בס
עומר חכים, טוני תומפסון – תופים
נייל רוג'רס – גיטרה
סטיבי ריי וון – גיטרה
רוב סבינו – קלידים
מק גולהון – חצוצרה
רוברט אהרון, סטן האריסון – סקסופון טנור, חליל
סטיב אלסון – סקסופון בריטון, חליל
סמי פיגרואה – כלי הקשה
פרנק סימס, גאוג' סימס, דייוויד ספינר – קולות רקע
ברנרד אדוארדס – גיטרה בס – Without You
הפקה

דייוויד בואי – מפיק
נייל רוג 'רס – מפיק
בוב כלירמונטיין, נייל רוג 'רס, דייוויד בואי – ערבול צליל
בוב לודוויג – מאסטרינג
דיאב אבו ג'הג'ה

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1971 (בן 53) חאנין, לבנון 
 מדינה:  בלגיה, לבנון 
 השכלה:  האוניברסיטה הקתולית הצרפתית של לוון 
 מפלגה:  חזבאללה 
 השקפה דתית:  אסלאם, אסלאם שיעי 
 פרסים והוקרה:  Geuzen Prize (2014) 
 www.aboujahjah.org
 
דיאב אבו ג'הג'ה (בערבית: دياب أبو جهجه; נולד ב-24 ביוני 1971) הוא פעיל אנטי-ישראלי ותומך טרור בלגי-לבנוני, ממייסדי תנועת ה-30 במרץ וארגון הבת שלה קרן הינד רג'ב.
ביוגרפיה

נולד בחאנין שבאזור בינת ג'בייל שבדרום לבנון. אביו היה מוסלמי שיעי, ואימו נוצרית מארונית.
כנער הצטרף לארגון הטרור חזבאללה ועבר אימונים צבאיים של הארגון. בגיל 19 היגר לבלגיה, וביקש מקלט מדיני בטענה שחייו בסכנה כיוון שהסתכסך עם חזבאללה. מאוחר יותר נישא לאזרחית מקומית, קיבל אזרחות, והתגרש ממנה. הוא בוגר לימודי מדעי המדינה מאוניברסיטת לוון.
ב-2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, שב ללבנון. לדבריו, בשביל "לתרום להתנגדות". בהמשך הוא טען שלא השתתף בלחימה, אך הופצה תמונה שלו אוחז ברובה קלצ'ניקוב. ב-2013 שב לבלגיה.
ג'הג'ה מגדיר את עצמו סופר, ומפרסם מאמרי דעה בעיתון הלבנוני המזוהה עם ארגון הטרור חזבאללה אל-אח'באר וכן בשני עיתונים בלגיים.
בנוסף הוא פעיל פוליטי שהיה חבר ברשימה שהתמודדה בבחירות לפרלמנט הבלגי אך לא נבחרה.
בשנת 2025 הוא הקים רשימה המתמודדת בבחירות לפרלמנט הבלגי. לדבריו, בשביל להעלות את המודעות לפשעי ישראל.
ביוגרפיה > הליגה הערבית-אירופאית

בשנות ה-2000 הקים את הליגה הערבית-אירופית. הארגון הואשם באנטישמיות אחרי שבשנת 2010 פרסם קומיקס שממנו עולה כי השואה זויפה על ידי יהודים. הארגון הצהיר כי הוא פרסם את הקומיקס על מנת להצביע על מה שהוא תופס כסטנדרט כפול לגבי חופש הביטוי.
בשנת 2002 הואשם יחד עם כמה ממנהיגי 'הליגה הערבית האירופאית' על ידי בית המשפט בבלגיה במעורבות באלימות, ובליבוי תסיסת הרוחות באנטוורפן אחרי רצח צעיר מוסלמי. בנאום שנשא ראש ממשלת בלגיה, ורהופשטדט, בפרלמנט הבלגי ב-26 בנובמבר 2002, כינה אותו "גזען ערבי" וקרא לעצור אותו בגין הקמת 'מיליציה' ברחובות אנטוורפן, והוא אכן נעצר באותו לילה ושוחרר לאחר מכן. בהפגנות שארגן שרפו בובה שייצגה דמות יהודית דתית.
ביוגרפיה > תנועת 30 במרץ

בנובמבר 2023 הקים עם אחרים את תנועת ה-30 במרץ (מכונה לעיתים גם תנועת ה-30.3). התנועה עוסקת בהגשת תביעות משפטיות במדינות זרות נגד ישראלים בהאשמות של פשעי מלחמה.
מאוחר יותר הקימה תנועתו את עמותת קרן הינד רג'ב העוסקת בפעילות משפטית נגד חיילי צה"ל במדינות זרות. בין השאר הם עוסקים באיסוף תמונות וסרטונים של חיילי צה"ל שפעלו ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל לצורך זיהוים, בדגש על חיילים בעלי אזרחות נוספת. בהמשך, מפעיל הארגון עורכי דין במדינות שונות כדי לגרום למעצרם של החיילים בטענות לפשעי מלחמה.
עמדותיו

ג'הג'ה הוא מוסלמי שיעי ותומך בעונש מוות לזוגות חד-מיניים. תמך בנאומיו של אחמדינז'אד שקרא ל'מחיקת' מדינת ישראל והגחיך את השואה. בשנת 2009, אבו ג'הג'ה סורב כניסה לבריטניה בגלל עמדותיו הרדיקליות והחשש מהסתה לאלימות. ב-2017 הפסיק העיתון השמאלי הבלגי דה סטנדרד (אנ') לפרסם את טוריו, לאחר שפרסם דברי שבח לפיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב בירושלים. ב-7 באקטובר 2023 פרסם דברי שבח לטבח ה-7 באקטובר והכחשת חלקו של חמאס בהרג הנרצחים. ג'הג'ה תומך טרור ותומך במאבק מזוין נגד אזרחים בישראל.
תמך בהרג חיילי הקואליציה במלחמת עיראק והביע שמחה על כל חייל הולנדי שמת. תמך בפיגועי 11 בספטמבר.
חיים אישיים

הוא נשוי לנבילה בוג'דיין, מוסלמית ממוצא מרוקני. הם מתגוררים בבלגיה.
הוא נישא לאזרחית בלגית, ככל הנראה בנישואין פיקטיביים, והתגרש ממנה לאחר שקיבל אף הוא אזרחות מקומית.
לקריאה נוספת

משרד התפוצות Special Report The Hind Rajab Foundation (HRF), ינואר 2025
הערות שוליים

1 2  VRT NWS, De Standaard stopt met de column van Abou Jahjah, vrtnws.be, ‏2017-01-09 (בהולנדית)
↑  חיים איסרוביץ, ‏תומך טרור ואנטישמי: מי האיש שהגיש בקשה למעצר הנשיא הרצוג?, באתר מעריב אונליין, 8 במרץ 2024
↑  Simons, Marlise (2003-03-01). "THE SATURDAY PROFILE; An Outspoken Arab in Europe: Demon or Hero?". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-01-07.
↑  עמיחי שיקלי, פוסט, באתר www.facebook.com
1 2  תחקיר משרד התפוצות, Special Report The Hind Rajab Foundation (HRF) January 2025, משרד התפוצות, ‏7 בינואר 2025
↑  מאיה כהן, ‏מאבק משפטי בינלאומי: הכירו את האיש שרודף את חיילי צה"ל בעולם, באתר מעריב אונליין, 7 בינואר 2025
↑  Arab racist sparked riot in Antwerp, say Belgians, The Telegraph, ‏2002-11-29 (באנגלית)
↑  aboujahjah, web.archive.org, ‏2003-02-20
↑  יואב איתיאל‏, דיווח: ביהמ"ש בברזיל הורה לחקור תייר ישראלי כחשוד בפשעי מלחמה, באתר וואלה, 5 בינואר 2025
↑  נינה פוקס, הארגון ששם לוחמים בעזה על המוקד: "חזרנו מבריטניה בחרדות מטורפות", באתר ynet, 5 בדצמבר 2024
1 2  Salon.com News | The Arabian Panther, web.archive.org, ‏2006-02-07
↑  AEL spot met holocaust, De Standaard, ‏2006-02-06 (בהולנדית (פלמית))
↑  Elgot, Jessica (2015-08-20). "Dyab Abou Jahjah: the Arab 'extremist' causing problems for Jeremy Corbyn". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2025-01-07.
↑  גיא כהן, עתונאי שיבח את המחבל הדורס ופוטר, באתר www.inn.co.il, ‏10.01.17
↑   שלמה פפירבלט, “צדק בירושלים": בעל הטור המוסלמי סולק מהעיתון הבלגי, באתר הארץ, 10 בינואר 2017
↑  אלי רוטמן, העיתונאי שצייץ תמיכה בפיגוע בירושלים פוטר - בציוץ, באתר כיכר השבת, ‏2017-01-11
↑  Abou Jahjah roept in het Arabisch al langer op tot gewapend geweld, Joods Actueel, ‏2017-01-10 (ב־)
↑  AEL: every Dutch soldier's death is a victory, Expatica Netherlands (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0983 582X  LCCN: n2004042331  VIAF: 68320384   WorldCat (עם VIAF): 68320384
אודמורטים

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 636,906 נכון ל-2002
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 אודמורטיה אודמורטיה 460,584   מחוז פרם מחוז פרם 26,272   טטרסטן רפובליקת טטרסטן 24,207   בשקיריה רפובליקת בשקיריה 22,625   מחוז קירוב מחוז קירוב 17,952   סברדלובסק (מחוז) מחוז סברדלובסק 17,903   חנטי ומנסי (יוגרה) מחוז חנטי ומנסי (יוגרה) 3,670   קזחסטן קזחסטן 8,000   אוקראינה אוקראינה 4,712
 שפות
 אודמורטית, רוסית
 דת
 נצרות אורתודוקסית שרידים של עבודת אלילים
 קבוצות אתניות קשורות
 עמים פינו-אוגריים אחרים.
 
אוּדְמוּרְטִים (באודמורטית: Удмуртъёс; לפני שנת 1932 נקראו ווֹטְיָאקִים,  вотяки́) הם קבוצה אתנית דוברי השפה האודמורטית (מקבוצת השפות הפינו-אוגריות). האודמורטים חיים בעיקר ברפובליקת אודמורטיה, הממוקמת במזרח חלקה האירופי של הפדרציה הרוסית, שם הם מהווים כ-28% מן האוכלוסייה, וקבוצות קטנות שלהם מצויות גם במחוז פרם, ברפובליקת טטרסטן, ברפובליקת בשקיריה, במחוז קירוב, במחוז סברדלובסק, במחוז חנטי ומנסי (אוגרה), בקזחסטן ובאוקראינה.
האודמורטים הם צאצאי התושבים הקדומים של האזור שבין הנהרות קאמה וויאטקה. זהו עם ממוצא פיני, בעל מאפייני מראה מיוחדים: הם בעלי קומה בינונית, צבע עורם צהבהב-אדמדם, וגוון שערם ועיניהם בהיר. אנתרופולוגים מציינים כי מבין האודמורטים נצפה המספר הרב ביותר של אדומי שיער בעולם. לאודמורטים אף קטן, בעוד שפיהם גדול. עצמות הלחיים שלהם בולטות, מצחם צר וסנטרם מחודד.
האודמורטים מתפרנסים בעיקר מחקלאות, ומכריתת עצים ביערות למטרת הפקת עץ לתעשייה. כן הם עוסקים באריגה ובעיבודי עץ אמנותיים, עשירים בצבעיהם ומרהיבים ביופיים.
ברבע השני של המאה ה-13 נשלטו האודמורטים על ידי הטטרים, אך לאחר שנכבשה הבירה קאזאן על ידי הרוסים בשנת 1552, עבר השלטון בהם לידי הרוסים, אשר גבו מהם מס שנתי. האודמורטים נהנו ממידה רבה של חופש שלטוני, אך בכל זאת התקוממו מפעם לפעם ומרדו ברוסים, אשר דיכאו מרידות אלו ביד קשה. לאחר מרידות אלו ודיכוין על ידי הרוסים היו האודמורטים בורחים ליערות, שם נהנו מעצמאות מלאה.
במאות ה-18 וה-19 גבר הקולוניאליזם הרוסי באזור מגורי האודמורטים, דבר שגרם להגירתם מזרחה מחד, ולרוסיפיקציה של אותם אודמורטים שנשארו לגור במעורב עם הרוסים, מאידך.
כיום, כתוצאה מפעילות מיסיונרית שניהלה הכנסייה הנוצרית בקרבם, דתם של האודמורטים היא נצרות אורתודוקסית, אך עם זאת, נשארו אצלם סממנים מהפגניות שהייתה נהוגה אצלם בעבר (כגון: האלהת תופעות טבע). בעבר, היו השלכות לפגניותם של האודמורטים, על טיעוני התביעה במשפט ראווה שנערך בשנים 1892–1896 כנגד האודמורטים, אשר הואשמו בהקרבת קורבנות אדם לאלים פגניים. למרות שבמשפט זה הובהר כי הרוצחים האמיתיים ביימו רצח-פולחני, וכי היה מדובר בעלילת דם, והנאשמים זוכו מכל אשמה, עשתה התביעה בשנים 1911–1913, במשפט בייליס שימוש במשפט הווטיאקים, כהוכחה לקיום קורבנות אדם באותם הימים.
הערות שוליים

↑  A BRIEF HISTORY, Udmurtia republic directory
 (הקישור אינו פעיל, 22 באוקטובר 2019)
↑  ד"ר יהודית קליק, משפט בייליס בשיח הציבורי הרוסי ביחס למיעוטים לאומיים אחרים, אוניברסיטת בר-אילן (הקישור אינו פעיל, 22 באוקטובר 2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558588005171  LCCN: sh85139259  NKC: ph554815
סלינאס

| --- | --- |
חותם סלינאסחותם סלינאס

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 ראש העיר:  Kimbley Craig
 תאריך ייסוד:  1874
 שטח:  60.74 קמ"ר
 גובה:  16 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  155,465 (דירוג: 164 בארצות הברית, 2019)
  ‑ צפיפות:  2,562.92 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  36°40′40″N 121°39′20″W﻿ / ﻿36.677777777778°N 121.65555555556°W﻿ / 36.677777777778; -121.65555555556 
 אזור זמן:  UTC-8
 https://www.cityofsalinas.org/Home
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סלינאס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סלינאס(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסלינאס(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסלינאס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סלינאס (באנגלית: Salinas) היא עיר בקליפורניה שבארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-155,000 תושבים. מבין האישים הבולטים שהתגוררו בעיר לפרק זמן כזה או אחר ניתן למנות את ורנה פלטון, דסטין לאנס בלאק, ונסה הדג'נס, קיין ולסקז והסופר חתן פרס נובל לספרות ג'ון סטיינבק שמיקם רבים מסיפוריו באזור העיר.
מבחינה כלכלית, סלינאס ידועה בשל החקלאות המשגשגת שבה, וכן משמשת למרכז מסחרי, פוליטי וכלכלי עבור האזור.
היסטוריה

אזור סלינאס היה מיושב עוד במאות הראשונות לספירה על ידי אינדיאנים. עם הכיבוש הספרדי של האזור, התיישבו בו בעיקר כוחות צבא ואנשי דת. בתקופה זו החלה החקלאות המקומית וגידול הבקר במקום. המתיישבים האמריקאים הגיעו למקום בשנת 1854, שנים ספורות לאחר הפיכת קליפורניה למדינה בארצות הברית. בשנת 1874 ההתיישבות הוכרזה כעיר. בשנים אלו הושקע מאמץ רב לייבוש הביצות באזור ולהפיכתן לאזורים חקלאיים פוריים. בתקופה זו גם חלה הגירה רבה של פועלים סינים, דבר אשר השפיע על התרבות המקומית.
בשנת 1942 פעל בסמוך לסלינאס מחנה כליאה עבור אזרחי האזור היפנים. במחנה זה שהו כ-3,600 אזרחים. לאחר המלחמה שטחים חקלאיים רבים הומרו לשטחים עירונים. העיר חוותה שני גלי צמיחה משמעותיים: גל ראשון בשנות ה-50 וה-60, וגל שני בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 1955 השחקן הידוע ג'יימס דין נהרג בסמוך לעיר בתאונת דרכים.
ערים תאומות

מקסיקו גואנחואטו, גואנחואטו, מקסיקו
הפיליפינים סבו סיטי, הפיליפינים
הומור

הפסל "צחוק מדהים" בוונקובר, קנדה
הומור הוא צורת תקשורת המשמשת לגרימת צחוק. על-פי ארתור קסטלר, מצב זה נוצר כאשר מוצגות בפני השומע או הצופה שתי מסגרות התייחסות בעלות היגיון פנימי, שאינן תואמות זו לזו; ההומור נוצר במעבר המפתיע בין מישור אסוציאטיבי אחד למישור אסוציאטיבי אחר.
אף שחוש הומור מוגדר על ידי חוקרים כתכונת אישיות, ישנם טיפים לשיפור חוש ההומור.
הומור מוגדר מילונית כיכולת לתפוס ולבטא את הצדדים המשעשעים, המגוחכים והאבסורדיים של החיים, לרוב מתוך ראייה רחבה ויחס של אהדה סלחנית. ההומור היא למעשה יכולתו של האדם לצחוק לחולשות ולחסרונות של עצמו ושל אחרים ולהתבונן בחיוך בקשיי היום יום. ד"ר חיה אוסטרובר, חוקרת הומור ומרצה לפסיכולוגיה, מציינת שההומור תלוי בחברה שאנו חיים בה, בתרבות, באישיות שלנו, בסיטואציה שאנו נמצאים בה ועוד, לכן אנשים שונים, במצבים שונים, ימצאו סיטואציות שונות כהומוריסטיות.
ד"ר יעל ברנדר-אילן, חוקרת הומור ומרצה למנהל עסקים, מציינת שהומור הוא חלק בלתי נפרד מחיי העובדות והעובדים במקום העבודה, ומשולב במערכת היחסים שלהם עם חבריהם לעבודה ועם הממונים שלהם. מנהלות ומנהלים יכולים לעשות שימוש בהומור כדי לשפר את מערכות היחסים שלהם עם העובדים, אך ישנם גם חסרונות לשימוש בהומור, בעיקר בהקשר המגדרי.
ג'רי סיינפלד במופע סטנד-אפ
הגדרת ההומור אינה מוסכמת על הכול, אך אנו יכולים לזהות הומור באופן אינטואיטיבי, להבחין בו ולהבינו. לרוב, הומור מעורר בנו תחושה של רענון, חידוש ושמחה. אלה האלמנטים שבונים בדיחות. ברובן ניתן למצוא קישור מפתיע וחדש בין אלמנטים שבדרך כלל לא היו מיועדים להתחבר.
אטימולוגיה

המילה "הומור" מקורה במילה הלטינית "humorem", שמשמעותה נוזל. מלטינית התגלגלה המילה לצרפתית כ-humeur, מילה המגדירה את נוזלי הגוף על פי תורת ארבע הליחות של היפוקרטס. ייחוס התנהגויות מוזרות לחוסר איזון בנוזלים הוביל לגלגול נוסף של המילה, תוך מתן פירוש מיוחד - המילה humor שימשה לתיאור התנהגויות החורגות מהנורמה המקובלת. אנשים, שהתנהגו כך נחשבו למוזרים והתנהגותם עוררה את צחוק הבריות. אחרים, שרצו לעורר צחוק, חיקו התנהגויות כאלה. מי שנהגו כך כונו humorists (הומוריסטנים) וכך נקבע שהיכולים לעורר צחוק הם בעלי חוש הומור.
נחום סוקולוב התייחס למשמעות המילה "הומור" בשפה העברית:
השמות: "הומור", "סאטירה", "סארקאזם", "פארודיה", "פארס", "בורליסקה", "אירוניה" – משמשים בינינו בעירבוביה נוראה, וב"חדא מחתא מחתינן להו"" לצון, לעג, היתול, – ומוסיפים עליהם מלשון התלמוד: "חיוך", "לגלוג", "בדיחה", "גיחוך", אבל ההגדרות האלה לא נקבעו בדיוק. וכל המושגים הם במצב היולי, כמו בתקופת המליצה. אמת, יכולים אנו לפטור את עצמנו מן הדין כלפי השפות החדשות, שגם בהן אין עדיין איקביבלנטים מוסמכים ל"הומור", "סאטירה", וכו'; אבל כל קורא אירופי, שקרא ושנה, יודע על כל פנים ראשי פרקים של הבדלי השמות האלה: שה"הומור" טעון חביבות ותמימות, רוך ועידון וקלות; שהוא יוצא מן הלב הטוב יותר מאשר מן המוח, שחמתו צריכה להיות מרובה מצילתו; שהוא צריך להיות מלא לחלוחית לשד (כפירוש המלה ברומית) – ומתאים לו השם "בדיחה", שה"סאטירה" עלולה לזעף ולהתמרמרות, עם שיניים חדות כשיני המשור, אלא שהן צריכות להיות מלוטשות יפה יפה – ומתאים לה השם "היתול"; ושה"סרקזמין" צריכין להיות דוגמת זגוגית מגוונת, מנופצת וכתושה, מוכשרת לחדור חדרי כל לב וכל עניין, מוכשרת לשרוט – ולא כצפרני החתול, ולא בגניבה ובחושך, כעטלף, כי אם בגלוי ובנצחון, כפרסות הנשר – ומתאים לזה אולי השם: "דברי חידודין".
תולדות ההומור

אין מועד מדויק להופעת ההומור בתרבות האנושית, אולם אסופה כתובה של אנקדוטות מתוארכת לתקופת שנת 550 לפני הספירה. ביוון העתיקה התחילו גברים לעקוב ברחוב או במוסדות ציבוריים אחר אישים בולטים ולחקות את מעשיהם בצורה אירונית. אפלטון, אריסטו ופיטגורס ניסו להגביל את הצחוק הגס, ההמוני, לטובת האירוניה התרבותית. בתיאטרון היווני ההומור זכה לסוגה משלו, לקומדיה.
לפי החוק הרומי נאסרה הפניית אירוניה כלפי פטריקים, לכן קיקרו נזהר בבדיחותיו, שהיו מתונות, אך פלאוטוס היה המוני יותר בהומור שלו ופחות מעודן. על חשיבות ההומור באותה תקופה מעידה העובדה שקיקרו ייחד חלק מספרו על תורת הנאום, De Oratore, להסברת היתרונות הטמונים בשילוב הומור בנאומים.
תולדות ההומור > גורמים סוציולוגיים

כמו בכל צורת אמנות, הקבלה של סגנון מסוים או שכיחות של הומור תלויה בגורמים סוציולוגיים ומשתנה מאדם לאדם. לאורך ההיסטוריה שימשה הקומדיה כסוג של בידור בכל העולם, בין אם בחצרות מלכי המערב ובין אם בכפרי המזרח הרחוק. ניתן להציג גם נימוס חברתי וגם אינטליגנציה מסוימת באמצעות צורות של שנינות וסרקזם. הסופר הגרמני בן המאה ה-18, גיאורג ליכטנברג אמר כי "ככל שאתה יודע יותר הומור, אתה הופך להיות תובעני בעדינות."
תולדות ההומור > גורמים סוציולוגיים > יוון העתיקה

תורת ההומור המערבית מתחילה באפלטון, שייחס לסוקרטס (כדמות דיאלוגית חצי-היסטורית) בפילבוס (עמ' 49ב) את ההשקפה שמהותו של המגוחך היא בורות אצל החלשים, שלפיכך אינם מסוגלים להגיב כאשר הם מושמים ללעג. מאוחר יותר, בפילוסופיה היוונית, אריסטו, בפואטיקה (1449א, עמ' 34–35), הציע כי כיעור שאינו מגעיל הוא יסוד להומור.
תולדות ההומור > גורמים סוציולוגיים > הוֹדוּ

בדרמה בסנסקריט עתיקה, Natya Shastra של Bharata Muni הגדירה הומור (hāsyam) כאחת מתשע הנאווה ראסות, או ראאסות עקרוניות (תגובות רגשיות), שיכולות לקבל השראה בקהל על ידי בהוואות, חיקויים של רגשות שמבצעים השחקנים. כל ראסה הייתה קשורה לבהוואות ספציפיות שהוצגו על הבמה.