stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדרי טוקאן
ביוגרפיה

טוקאן נולד בשכם למשפחת טוקאן, שהייתה אחת המשפחות הנכבדות בעיר. הוא למד במצרים ובביירות, שאת התואר הראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה האמריקאית שלה סיים ב-1929, והיה חבר האקדמיה המצרית למדעים.
טוקאן היה מורה למתמטיקה וסגן מנהל מכללת א-נג'אח בשכם. משנות ה-40 של המאה ה-20 כיהן טוקאן כמנהל מכללת א-נג'אח. הוא היה ממתנגדי הציונות בה ראה אימפריאליזם המנשלת את ערביי ארץ ישראל מארצם. טוקאן נחשב למזוהה עם מפלגת אל-איסתקלאל וניהל מעל דפי העיתונות ויכוחים פוליטיים.
טוקאן נבחר לפרלמנט של ירדן בשנת 1950 ושב ונבחר בשנת 1951, כאחד מחברי החזית הקונסיסטוציונית האופוזיציונית. לאחר פעולת קיביה דרש טוקאן במאמר בעיתון שהלגיון הירדני יבצע פעולת תגמול ביישובים ישראליים.
ביולי 1964 מונה טוקאן, שהיה ידוע כנאצריסט, לשר החוץ של ירדן, במסגרת פעילותו של חוסיין להתקרב למצרים של נאצר. כשר החוץ פעל טוקאן להטות את מדיניות ירדן מתמיכה במלוכנים במלחמת האזרחים בתימן לסיוע לרפובליקנים. בשנת 1966 היה טוקאן מתומכי אש"ף, והוא היה בין העצורים בנובמבר 1966 כשחוסיין סגר את משרדי אש"ף בגדה המערבית.
טוקאן נפטר בעת ביקור בביירות בפברואר 1971. הוא נקבר בהלוויה המונית בשכם ושר הביטחון משה דיין הגיע לביקור תנחומים.
ספריו

טוקאן הוציא לאור 25 ספרים, חלקם מדעיים וחלקם פוליטיים.
בראשית שנות ה-40 הוא פרסם ספר על תרומת הערבים למדעי המתמטיקה.
לאחר מלחמת העצמאות פרסם טוקאן ספר המנתח את הסיבות לנכבה. טוקאן טען בספר שהסיבה העיקרית להפסד היה העדר השכלה בקרב הערבים.
הערות שוליים

1 2  הפרופסור היה לשר, הַבֹּקֶר, 10 ביולי 1964
1 2  תרומת הערבים בארץ לתחייה הספרותית במזרח, הד-המזרח, 14 באוגוסט 1942; המשך
↑  "הפתרון הצודק והנבון", הַבֹּקֶר, 7 במאי 1944
↑  פני המפלגות הערביות לאן?, משמר, 9 בנובמבר 1944
↑  נתיני עבדאללה מחרימים שידוריו ומאזינים ל"קול ישראל", על המשמר, 17 במאי 1950
↑  גבריאל שטרן, הצלחה לאופוזיציה בבחירות ה"ירדניות", על המשמר, 31 באוגוסט 1951
↑  הפגנות ושביתות בשטח הכיבוש, זמנים, 19 באוקטובר 1953
↑  חילופים בראשות "ממשלת־המשך" בירדן, על המשמר, 8 ביולי 1964
↑  מנחם שמואל, תורת השנאה של מורה המורים משכם, מעריב, 1 בספטמבר 1967
↑  חוסיין סגר משרדי "ארגון השחרור הפלשתינאי", מעריב, 28 בנובמבר 1966
↑  קדרי טוקאן מת בביירות, דבר, 28 בפברואר 1971
↑  יוסף ולטר, 15 אלף איש השתתפו בשכם בהלווייתו של ד"ר קאדרי טוקאן, מעריב, 1 במרץ 1971
↑  ביקור תנחומים של דיין אצל משפחת טוקאן, דבר, 2 במרץ 1971
↑  ד"ר טוקאן משכם העדיף לצאת לירדן דרך לוד ולא דרך רבת-עמון, דבר, 27 בנובמבר 1970
↑  Through Arab Eyes, Palestine Post, April 7, 1950, page 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303215005171  GND: 1124495835  ICCU: IEIV223834  ISNI: 0000 0000 7149 0052  LCCN: nr94035425  NTA: 22987293X  SUDOC: 079447147  Trove: 911355  VIAF: 73739598   WorldCat (עם VIAF): 73739598
קליגולה (מחזה)

| --- | --- |
 כתיבה:  אלבר קאמי 
 סוגה:  תיאטרון האבסורד 
 שפה:  צרפתית 
 
קליגולה הוא מחזה מאת אלבר קאמי. העלילה עוסקת בדמותו ההיסטורית של הקיסר הרומאי קליגולה, שהיה ידוע לשימצה באכזריותו ובמה שנראה היה כהתנהגות בלתי שפויה.
היסטוריה

קאמי החל בכתיבתו של "קליגולה" בשנת 1938 (תאריך כתב היד הראשון הוא 1939) ופורסם בפעם הראשונה במאי 1944 בידי הוצאת גלימר. המחזה פורסם לאחר מכן במהדורות מתוקנות רבות. הגרסה הסופית היא מחזה בארבע מערכות משנת 1944, שראתה אור לראשונה בצוותא עם The Misunderstanding ואחרי-כן פורסמה לבדה באותה שנה.
קיימת גרסה בת שלוש מערכות משנת 1941, שפורסמה מחדש בשנת 1984 באסופה Cahiers Albert Camus. השינויים בין הגרסאות מגלות את השפעתה של מלחמת העולם השנייה על קאמי.
הצגת הבכורה של "קליגולה" התקיימה ב-26 במרץ 1955, בכיכובו של ז'ראר פיליפ. קאמי עצמו הקריא את המחזה בתיאטרון Noctambules. גרסת המחזה משנת 1941 הוצגה אף היא, למשל בידי המחבר בפסטיבל d'Angers ביוני 1984.
אודות המחזה

המחזה מציג את קליגולה המוכה יגון כתוצאה ממותה של  דרוסילה, אחותו ומאהבתו. בגרסתו של קאמי לאירועים קליגולה גורם לבסוף לרציחתו שלו (מבחינה היסטורית, המאורע התרחש ב-24 בינואר, בשנת 41 לספירה).
הנה נושא המחזה כפי שהוצג בידי הסופר עצמו (כפי שפורסם במהדורת שנת 1957 של כתב העת האמריקאי Theater).
"קליגולה, נסיך שהיה יחסית חביב עד כה, נוכח לדעת בעת מותה של דרוסילה, אחותו ופילגשו, ש"אנשים נפטרים כשהם אינם מאושרים."  לכן, בהיותו רדוף בידי השאיפה לכוח מוחלט, כשנפשו מורעלת בתועבה ובאימה, הוא מנסה להוציא לפועל, באמצעות רצח ועיוות שיטתי של כל הערכים. החירות אותה הוא משיג בסוף אינה גורמת לו נחת. הוא שם לאל את החברות והאהבה, את הסולידריות האנושית הפשוטה, הטוב והרע. הוא משפיל את כל הסובבים לו, מכריח אותם להשתעבד לרצונו. בכך הוא מונע בידי זעמו ויצר ההרס שלו.
אולם אם האמת שלו היא להתמרד כנגד הגורל, מעשיו הנלוזים באים כדי לקעקע צלם אנוש. הוא אינו יכול להרוס אחרים בלי להרוס את עצמו.  זוהי הסיבה לכך שקליגולה נפטר מכל הסובבים אותו, בהיותו נאמן להיגיון שלו, הוא עורך סידורים כדי לחמש את אלו שלבסוף יהרגו אותו. קליגולה הוא סיפורה של התאבדות עילאית. זהו סיפורן של הסטיות האנושיות והטרגיות ביותר. בכך שאין הוא נותן אמון באיש, ונאמן לעצמו בלבד, קליגולה נכון למות עד שהוא נוכח בכך שאיש אינו יכול להציל אותו ושאדם אינו יכול להיות חופשי בהתנגדות לאדם אחר."
הנפשות הפועלות

קליגולה – קיסר רומי
קאסוניה – פילגשו
הליקון – יד ימינו
סקיפיון – ידידו הצעיר
חיריאס – סופר, ממקורביו בשלטון
סנקטוס – האציל הזקן, ממקורביו בשלטון
מטלוס – אציל, ממקורביו בשלטון
לאפידוס - אציל, ממקורביו בשלטון
מוציוס - אציל, ממקורביו בשלטון
פטריציו – הממונה
אשתו של מוציוס
שלושה משרתים
שלושה שומרים
שישה משוררים
המחזה בעברית בדפוס

אלבר קאמי, קליגולה, תרגום: דוד מעיין; רמת גן: בית צבי, 1991.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

קופרודוקציה של תיאטרון החאן והמרכז התיאטרוני בנווה צדק, יולי 1984
יוצרים: בימוי – עודד קוטלר, תלבושות –יוסי בן ארי, מוזיקה – אורי וידיסלבסקי, תאורה – יעקב מרזל.
שחקנים: קליגולה – שבתאי קונורטי, אשתו של מוציוס – יעל אופיר, סקיפיון – יהודה אלמגור, מטלוס – עפרון אטקין, סנקטוס – שמואל אייזר, פטריוציוס – איציק בר יוסף, לפידוס – פטר גדיש, קאסוניה – אורה מאירסון, חיריאס – אבינעם מור-חיים, מוציוס – ויקטור עטר, שומר/משרת – דוד גולדברג, שומר/משרת – דוד מעיין, הליקון – אריה אליאס.
קני הו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1959 (בן 64) הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קולג' וימבלדון לאמנויות 
 
קני הו (באנגלית: Kenny Ho, במנדרינית: 何家勁; נולד ב-29 בדצמבר 1959) הוא מעצב תלבושות ואופנה. במרוצת השנים עבד הו לצד ידוענים רבים דוגמת הספייס גירלז, ג'ון גודמן, Girls Aloud והוסטלייף.
קריירה > שנותיו הראשונות

הו החל את לימודיו האקדמאים במכללה על שם דניאל סטיוארט, באדינבורו, סקוטלנד. הו למד עיצוב תלבושות בבית הספר לאומנויות "וימבלדון" בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. כשהיה עדיין בבית הספר, עיצב את התלבושות הראשונה שלו עבור הזמר דייוויד בואי.
קריירה > ספייס גירלז

לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1996, התחיל הו לעבוד לצד הספייס גירלז כעוזר מלתחה בסרט הטלוויזיה אודותן, Spiceworld. מאוחר יותר, מונה למעצב האישי של הלהקה. הוא עיצב את כל תלבושותיהן בסיבוב ההופעות שלהן, "Spiceworld Tour". בשנת 1999 עיצב יחד עם חברת הלהקה לשבר, ג'רי האליוול, את בגדיה בסיבוב ההופעות הראשון שלה. לאחר שהלהקה התפרקה, עיצב כמה מהתלבושות הזכורות ביותר של ויקטוריה בקהאם, מלאני סי ואמה בנטון.
הערות שוליים

↑  "Girls Aloud, What Will the Neighbours Say?, The Guardian, November 26, 2004. Retrieved on 2008-07-17.
1 2 3  "Do it in style", The Observer, April 25, 2004. Retrieved on 2008-07-17.
↑  "PROFILE LOOK AT ME!", The Birmingham Post, May 1, 1999.
קליגרפיה

קליגרפיה בגופן הגותי "טקסטורה קוודראטה" בתנ"ך לטיני מבלגיה, שנת 1407
קָלִיגְרָפְיָה (בעברית: כְּתִיבָה תַּמָּה), היא אמנות הכתיבה הקישוטית. היא נעשית באמצעות עט או מכחול ייעודי. מקור המילה ביוונית - קאלוס (καλλος) "יופי", גראפוס (γραφος) "כתיבה".
יש להבדיל בין קליגרפיה לבין טיפוגרפיה (העוסקת בגופני דפוס ולא בכתב יד), ולבין אפיגרפיה (חקר תחריטי סימנים ואותיות במתכת או אבן) או פלאוגרפיה (חקר כתבי יד עתיקים).
קליגרפיה במזרח הרחוק

קליגרפיה היא תחום חשוב ועתיק יומין באמנות מזרח אסיה ונפוצה בסין גם כיום. היא נחשבת לצורת הציור המעודנת ביותר והשפיעה על סגנונות אמנותיים מזרח אסייתיים אחרים, למשל, סוּמי אֵה - סגנון צביעה סיני ויפני. למרות שנעשה בה שימוש באותיות סיניות אין צורך לדעת סינית כדי להעריך את יופייה - זוהי אמנות מופשטת. קליגרפיה מזרח אסייתית עושה שימוש במכחול לכתיבת סימנים סיניים (汉宇; בסינית - הָאנְדְזְה, ביפנית - קאנג'י ובקוריאנית - הנג'ה) בדיו. משמעות המילה קליגרפיה בסינית "אופן הכתיבה" (שוּפָה 书法\書法); ביפנית "דרך הכתיבה" (שוֹדוֹ 書道); ובקוריאנית "אמנות הכתיבה" (סוֹיֵה Seoyae 書藝).
| הקטגוריות העיקריות בקליגרפיה סינית> תרגום | כתב סיני | תעתיק פִּין-יִין | רומאג'י |
| --- | --- | --- | --- |
| כתב חותם | 篆書\篆书 | Zhuànshū | Tensho |
| כתב כמורתי (הכתב הרשמי) | 隷書\隶书 | Lìshū | Reisho |
| כתב רגיל (כתב קוביה) | 楷書\楷书 | Kǎishū | Kaisho |
| כתב "רץ" (כתב מחובר חלקית) | 行書\行书 | Xíngshū | Gyōsho |
| כתב דשא (כתב מחובר) | 草書\草书 | Cǎoshū | Sōsho |
קליגרפיה באסלאם

קליגרפיה ערבית/פרסית עוסקת בעיטורים גאומטריים (ערבסקות) על קירות ותקרות מסגדים כמו-גם על דף.
עבור המוסלמים קליגרפיה היא ביטוי לדרגת האמנות הגבוהה ביותר - אמנות העולם הרוחני - ומספקת קשר בין השפה לדת.
מכיוון שהאסלאם הונחל לאנושות בשפה הערבית - השפה והכתב הערבי מקודשים. מכאן ברורה חשיבות אמנות הקליגרפיה כאמנות מקודשת. בתפיסה המוסלמית כל מעשה כתיבה מקביל לעבודתו של סופר סת"ם ביהדות.
הקליגרפיה באמנות המוסלמית התפתחה במקביל לשפה הערבית ודת האסלאם.
הקוראן היווה מרכיב חשוב בהתפתחות השפה הערבית ולפיכך גם בהתפתחותה של הקליגרפיה. בעולם האסלאם קיימת מסורת קליגרפית עשירה, שעליה מסתמכים אמנים בני-זמננו בעבודתם.
ראו גם:
קליגרפיה מוסלמית (אנ')
קליגרפיה פרסית
אלפבית ערבי
ערבית
פרסית
אדריכלות איסלאמית
תור הזהב המוסלמי
קדרות איסלאמית
קליגרפיה בעולם המערבי

קליגרפיה מערבית עוסקת בעיקר באלפבית הלטיני אך גם, במידה פחותה, ביווני וקירילי.
גרסאות קדומות לאלפבית החלו להתפתח בסביבות 3000 לפנה"ס ובהמשך התפתחו האותיות הלטיניות מאותיות יווניות - תחילה בצורתן ה"גדולה" וההמשך התפתחותן לאותיות ה"קטנות" (בתקופתו של קרל הגדול, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). גליונות פפירוס ארוכים הוחלפו בידי הרומאים בספרים ראשוניים אשר היו בתחילה לא יותר מעמודי מגילה מקופלים עשויים עורות בעלי חיים. עטים עשויי קש התחלפו בקולמוסי נוצה.
הנצרות דרבנה את התפתחות הכתיבה על ידי עידוד העתקתם של ספרי תנ"ך וכתבי קודש אחרים. בתקופה שבין המאה השביעית למאה התשיעית ראתה אירופה פריחה חדשה בתפוצתם של כתבי-דת לטיניים מאוירים ומעוטרים (לדוגמה - קובץ בשורות לינדיספארן). הקיסר קרל הגדול זימן אליו את אלקווין (Alcuin) - ראש המנזר של יורק, אנגליה - לבירתו באאכן במטרה לעודד כתיבה מסוגננת. אלקווין ביצע רוויזיה גדולה בכל סגנונות הכתיבה והטקסטים ובסופה פיתח יד (hand - ביטוי שמשמעותו סגנון קליגרפי) חדשה וקרא לה על שם פטרונו - המינוסקול הקרולינגי. באירלנד, סקוטלנד ושאר תפוצות קלטיות באירופה כתבו הנזירים באותיות אוּנקִייליוֹת (Uncial). במאה ה-12 הופיע הכתב הגותי (להבדיל מאלפבית גותי) שנקרא גם "אות שחורה" (Blackletter). איטליה תרמה את כתיב צ'נסרי (Chancery) והכתב הנטוי (Italic).
לאחר המצאת הדפוס התעשייתי על ידי יוהאן גוטנברג במאה ה-15, ספרים וטקסטים כתובים או מאוירים בעבודת יד הפכו לנדירים יותר ויותר. במאה ה-19 תנועת האמנויות והאומנויות של ויליאם מוריס החייתה מחדש את הקליגרפיה. אומני קליגרפיה רבים הושפעו על ידי מוריס, בהם אדוארד ג'ונסטון, אֶריק גִיל ואחרים. אמנים חשובים אחרים ובני זמננו הם ארתור בייקר והרמן זאפף.
מאחר שהשימוש בכתב-יד כאמצעי תקשורת הולך ופוחת, משמשת כיום הקליגרפיה בעיקר באירועים מיוחדים - למשל בכרטיסי ברכה, קעקועים, תפריטים וכדומה.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 נפוץ במגוון מדיות השימוש באותיות קליגרפיות דרמטיות וזוויתיות בסגנון הגרפיטי - אשר מקושר לעיתים קרובות לתרבות ההיפ הופ.
קליגרפיה בעברית

כתב סת"ם הוא סגנון קליגרפיה יהודית מסורתית שבו נכתבים ספרי תורה, תפילין, מזוזות וגם חמש המגילות.
בספרי תנ"ך עבריים מהמאות התשיעית והעשירית ניתן לראות כי המשכילים דוברי העברית והארמית השתמשו בטכניקות קליגרפיות המקבילות לאלה של האסלאם.
"כתיבה תמה" הוא מושג הלכתי המתאר כתב יד ברור ומוקפד.
על בסיס כתב עתיק פותח גופן "ירושלמי".
להלן דוגמה הממחישה את השימוש בקליגרפיה לצורכי טיפוגרפיה, גופן "גוטמן קליגרפי":
ראו גם

טיפוגרפיה
יחידה טיפוגרפית
כירוגרפיה
מיקרוגרפיה
קליגרמה (אנ')
קליגרפיה שנעשתה על ידי האמן והמדינאי הסיני סו-שה (אנ')
עמוד של קוראן מהמאה ה-12 שנכתב בכתב אנדלוסי
קליגרפיה גותית בגרמנית ("Urkunde" - "תעודה")
הדגמת כתיבה קליגרפית של המלה Wikipedia
הגופן הממוחשב "גוטמן קליגרפי"
קומיקסבא

| --- | --- |

כריכת קומיקסבא על חג הסוכות
 מידע כללי
 מאת:  מאיר למברסקי
 איורים:  ר. קרול ורחלי דייוויד
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  יידיש, אנגלית
 סוגה:  קומיקס, משלים
 נושא:  תנועת המוסר, חגי ישראל ומועדיו, עבודת ה' 
 הוצאה
 הוצאה:  יפה נוף
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  ה'תשס"ח
 מספר כרכים:  90
 
קומיקסבא היא סדרת ספרי קומיקס לילדים שנכתבה על ידי הסופר החרדי מאיר למברסקי בשם העט מ. ספרא, ומורכבת בעיקר ממשלים עממיים בעלי נמשל עם מוסר השכל, שרבים מהם מבוססים על משליהם של רבי ישראל מאיר הכהן ורבי יוסף חיים מבגדאד.
הסדרה החלה לצאת בשנת ה'תשס"ח, ונכון לניסן ה'תשפ"ג היא כוללת כ-90 כרכים. הספרים נפוצים בעיקר בציבור החרדי והחרדי לאומי, ויוצאים לאור בהוצאת יפה נוף.
סיפור המסגרת

סיפור המסגרת של הסדרה מתמקד בילד חרדי בשם יענקי שמבקר את סבו, אפרים, ושומע ממנו סיפורים. בסוף כל סיפור, הקומיקס חוזר לחדרו של הסב, שמסביר לנכדו את הנמשל ומוסר ההשכל שאפשר ללמוד מהסיפור. המשלים תופסים כמעט את כל עמודי הספר, בעוד הנמשל מוסבר בעמוד אחד או שניים. בדרך כלל בתיאור הנמשל, הסב והנכד מצוירים כשהם לבושים בתלבושות בהם היו לבושים הגיבורים העיקריים במשל.
המשלים

הסיפורים מבוססים על משלים שחוברו על ידי גדולי ישראל בדורות האחרונים, ובעיקר על משליהם של רבי ישראל מאיר הכהן מחבר הספר 'חפץ חיים', ורבי יוסף חיים מבגדאד מחבר הספר 'בן איש חי'. בחלק מהספרים מרוכזים משלים מאותו מחבר, ובאחרים מאוגדים סיפורים על נושא אחד ממגוון מחברים.
המשלים והאיורים הם בעיקר בסגנון העיירה הישנה באירופה. הם כוללים דמויות כגון יהודי כפרי, עגלון, פריץ, מלך, ומתרחשים לרוב במקומות כגון פונדק, יריד, בית כנסת, או חנות.
יצירת הסדרה

על הרעיון ליצירת הסדרה סיפר המחבר, מאיר למברסקי, שהוא ניתן לו על ידי הרב דוד חי אבוחצירא, בעקבות פנייתו אליו בבקשת עצה באיזה תחום כתיבה כדאי להתמקד. הרב אבוחצירא ייעץ לו לכתוב ספר שיחות של החפץ חיים מעובדות לילדים, ובאופן בלתי תלוי, זמן מועט לאחר מכן ביקש ממנו המוציא לאור של הוצאת יפה נוף לכתוב ספר קומיקס על משלי החפץ חיים. בהתחלה הוא לא האמין שהסדרה תצליח, אבל הסדרה הצליחה מעל ומעבר, והיא נפוצה מאוד בקרב הציבור החרדי והדתי.
ספרי הסדרה

נכון לניסן ה'תשפ"ג, בסדרה כ-90 כרכים המחולקים לפי תתי סדרות:
פרקי אבות (שישה חלקים).
משלי הבן איש חי (אחד עשר חלקים).
גדולי המוסר (שמונה חלקים) - ממשליהם של גדולי תנועת המוסר.
מאורי החסידות (עשרה חלקים) - ממשליהם של גדולי ישראל החסידיים.
מרביצי התורה (עשרה חלקים) - ממשליהם של גדולי ישראל הליטאיים.
בנוסף ישנם עוד כשלושים ספרים שאינם חלק מסדרה, בהם:
חמישה חומשי תורה (חמישה חלקים)
השבת
הנשמה
צדקה
העולם הזה
שמירת הלשון
תפילה
השגחה
עבודת ה'
תורה
בין אדם לחבירו
גאולה
תשובה
כיבוד הורים
הכרת הטוב
ענווה
מוסר
ניסיונות
ונשמרתם
מידת הזריזות
שמיטה
ישנם עוד 13 ספרים נוספים לפי מועדי השנה:
אלול
ימים נוראים
ראש השנה
יום הכיפורים
סוכות
חנוכה
פורים
מגילת אסתר
פסח
הגדה של פסח
ספירת העומר
ל"ג בעומר
שבועות
פרסי גביע העולם בכדורגל

בסוף כל טורניר גמר של המונדיאל, מוענקים מספר פרסים לשחקנים ולנבחרות שהצטיינו בהיבטים שונים של המשחק.
פרסים

כיום ישנם חמישה פרסים המוענקים לאחר הטורניר, לפי שיקול דעתה של הוועדה הטכנית של פיפ"א:
כדור הזהב (השם הרשמי: "כדור הזהב של אדידס") לשחקן המצטיין של הטורניר, הוענק לראשונה ב־1982;
מגף הזהב (השם הרשמי: "מגף הזהב של אדידס", עד 2006 נקרא "נעל הזהב של אדידס) לכובש השערים המצטיין של הטורניר, הוענק לראשונה ב־1982;
כפפת הזהב (השם הרשמי: "כפפת הזהב של אדידס", עד 2006 נקרא "פרס לב יאשין") לשוער המצטיין של הטורניר, הוענק לראשונה ב־1994;
פרס השחקן הצעיר של פיפ"א (עד 2010 נקרא "פרס השחקן הצעיר המצטיין") לשחקן הטוב ביותר שהיה מתחת גיל 21 בתחילת השנה הקלנדרית, הוענק לראשונה ב־2006;
פרס המשחק ההוגן של פיפ"א לנבחרת עם המאזן הטוב ביותר מבחינת נקודות משמעת, מבין הנבחרות שהעפילו לשלב הנוקאאוט, הוענק לראשונה ב־1970.
ישנו כיום פרס אחד המוענק במהלך הטורניר, לפי הצבעה פתוחה הנערכת באתר פיפ"א:
שחקן המשחק (השם הרשמי: "שחקן המשחק של באדוויזר", עד 2018 נקרא "איש המשחק") לשחקן המצטיין בכל משחק במהלך הטורניר, הוענק לראשונה ב־2002.
ישנם כיום שני פרסים המוענקים לאחר הטורניר, לפי הצבעה פתוחה שנערכת באתר פיפ"א:
שער הטורניר (השם הרשמי: "שער הטורניר של יונדאי") לשער הטוב ביותר של הטורניר, הוענק לראשונה ב־2006;
הנבחרת המבדרת ביותר לנבחרת שבידרה את הצופים יותר מכל נבחרת אחרת, הוענק לראשונה ב־1994.
בין השנים 1994–2006 ניתן פרס אחד נוסף:
נבחרת הטורניר לקבוצת השחקנים הטובה ביותר בטורניר, שנבחרה על ידי הוועדה הטכנית של פיפ"א.
כדור הזהב

כדור הזהב הוא פרס המוענק לכדורגלן הטוב ביותר בכל מונדיאל, שנבחר מתוך רשימה המחוברת על ידי הוועדה הטכנית של פיפ"א, וממנה נבחר הזוכה על ידי נציגי התקשורת. השחקנים שסיימו במקום השני והשלישי בהצבעת אנשי התקשורת מקבלים את פרסי כדור הכסף וכדור הארד של אדידס בהתאמה. הפרס בצורתו הנוכחית הוענק לראשונה במונדיאל 1982 בחסות אדידס ופראנס פוטבול.
כדור הזהב > הזוכים

| מונדיאל | כדור הזהב | כדור הכסף | כדור הארד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | איטליה פאולו רוסי | ברזיל פלקאו | גרמניה קרל היינץ רומיניגה |
| 1986 | ארגנטינה דייגו מראדונה | גרמניה הרלד שומאכר | דנמרק פרבן אלקיאר לארסן |
| 1990 | איטליה סלבטורה סקילאצ'י | גרמניה לותר מתאוס | ארגנטינה דייגו מראדונה |
| 1994 | ברזיל רומאריו | איטליה רוברטו באג'ו | בולגריה חריסטו סטויצ'קוב |
| 1998 | ברזיל רונאלדו | קרואטיה דאבור שוקר | צרפת ליליאן תוראם |
| 2002 | גרמניה אוליבר קאן | ברזיל רונאלדו | קוריאה הדרומית הונג מיונג-בו |
| 2006 | צרפת זינדין זידאן | איטליה פאביו קנבארו | איטליה אנדראה פירלו |
| 2010 | אורוגוואי דייגו פורלאן | הולנד וסלי סניידר | ספרד דויד וייה |
| 2014 | ארגנטינה ליונל מסי | גרמניה תומאס מילר | הולנד אריין רובן |
| 2018 | קרואטיה לוקה מודריץ' | בלגיה אדן הזאר | צרפת אנטואן גריזמן |
| 2022 | ארגנטינה ליונל מסי | צרפת קיליאן אמבפה | קרואטיה לוקה מודריץ' |
כדור הזהב > זכיות לפי מדינה

| לאום | זהב | כסף | ארד | סך הכול |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 3 | 0 | 1 | 4 |
|  איטליה | 2 | 2 | 1 | 5 |
|  ברזיל | 2 | 2 | 0 | 4 |
|  גרמניה | 1 | 3 | 1 | 5 |
|  צרפת | 1 | 1 | 2 | 4 |
|  קרואטיה | 1 | 1 | 1 | 3 |
|  אורוגוואי | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  הולנד | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  בלגיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  בולגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  דנמרק | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  קוריאה הדרומית | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  ספרד | 0 | 0 | 1 | 1 |
↑  כולל גרמניה המערבית.
כדור הזהב > זכיות לא רשמיות

ביולי 1978 פאנל של 23 מומחים שהורכב משחקני עבר, מאמנים ואנשי תקשורת, בחר במירב קולות במריו קמפס הארגנטינאי לשחקן הטוב ביותר במונדיאל 1978, והוא מוזכר כזוכה בכדור הזהב של מונדיאל זה באתר RSSSF.
| מונדיאל | כדור הזהב | כדור הכסף | כדור הארד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | ארגנטינה מריו קמפס | איטליה פאולו רוסי | ברזיל דירסאו |
כפפת הזהב

כפפת הזהב מוענק לשוער הטוב ביותר, עד לשנת 2006 נקרא פרס יאשין על שמו של שוער העבר הסובייטי המנוח לב יאשין, הנחשב לאחד מגדולי השוערים בהיסטוריה. קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א (FIFA Technical Study Group) מכריזה על השוער הטוב ביותר בטורניר לפי ביצועיו במהלך התחרות. אף שלשוערים יש פרס ייחודי לעמדה שלהם, הם עדיין זכאים להיבחר לכדור הזהב, כגון המקרה של אוליבר קאן ב־2002. פרס יאשין הוענק לראשונה ב־1994, אך גם לפני מונדיאל זה נבחרו שוערים לנבחרות הטורניר. זוכי הפרס הם:
| פרס לב יאשין> מונדיאל | פרס לב יאשין | פרס לב יאשין> רשתות נקיות |
| --- | --- | --- |
| 1994 | בלגיה מישל פרודום | 2 |
| 1998 | צרפת פביאן בארטז | 5 |
| 2002 | גרמניה אוליבר קאן | 5 |
| 2006 | איטליה ג'אנלואיג'י בופון | 5 |
כפפת הזהב
| מונדיאל | כפפת הזהב | רשתות נקיות |
| 2010 | ספרד איקר קסיאס | 5 |
| 2014 | גרמניה מנואל נוייר | 4 |
| 2018 | בלגיה טיבו קורטואה | 3 |
| 2022 | ארגנטינה אמיליאנו מרטינס | 3 |
השחקן הצעיר

פרס השחקן הצעיר של פיפ"א (2006–2010, פרס השחקן הצעיר המצטיין) הוענק לראשונה במונדיאל 2006 ללוקאס פודולסקי הגרמני. הפרס ניתן לשחקן הטוב ביותר בטורניר מתחת גיל 21. ב־2009 פיפ"א ארגנה סקר מקוון בו נבחרו השחקנים הצעירים המצטיינים בכל טורניר בין 1958–2002. פלה, שנבחר לשחקן הצעיר המצטיין של מונדיאל 1958, נבחר ברוב הגדול ביותר, עם 61% מקולות המצביעים.
| מונדיאל | שחקן | גיל |
| --- | --- | --- |
| 1958 | ברזיל (1889–1960) פלה | 17 |
| 1962 | הונגריה פלוריאן אלברט | 20 |
| 1966 | גרמניה המערבית פרנץ בקנבאואר | 20 |
| 1970 | פרו תיאופילו קוביאס | 21 |
| 1974 | פולין (1928–1980) ולדיסלב ז'מודה | 20 |
| 1978 | איטליה אנטוניו קבריני | 20 |
| 1982 | צרפת מנואל אמורוס | 21 |
| 1986 | בלגיה אנזו שיפו | 20 |
| 1990 | יוגוסלביה רוברט פרוסינצ'קי | 21 |
| 1994 | הולנד מארק אוברמארס | 20 |
| 1998 | אנגליה מייקל אואן | 18 |
| 2002 | ארצות הברית לנדון דונובן | 20 |
| 2006 | גרמניה לוקאס פודולסקי | 21 |
| 2010 | גרמניה תומאס מילר | 20 |
| 2014 | צרפת פול פוגבה | 21 |
| 2018 | צרפת קיליאן אמבפה | 19 |
| 2022 | ארגנטינה אנסו פרננדס | 21 |
שחקן המשחק

הפרס לשחקן המצטיין בכל משחק הוצג לראשונה במונדיאל 2002 בשם איש המשחק (Man of the Match). השם שונה לשחקן המשחק (Player of the Match) במונדיאל 2022. ב־2002 ו־2006 השחקן נבחר על ידי הוועדה הטכנית של פיפ"א, ומאז 2010 הוא נבחר על ידי הציבור הרחב בסקר מקוון באתר הרשמי של פיפ"א.
| מונדיאל | מירב פרסי שחקן המשחק | פרסים |
| --- | --- | --- |
| 2002 | ברזיל ריבאלדו | 3 |
| 2006 | איטליה אנדראה פירלו | 3 |
| 2010 | הולנד וסלי סניידר | 4 |
| 2014 | ארגנטינה ליונל מסי | 4 |
| 2018 | צרפת אנטואן גריזמן   בלגיה אדן הזאר   אנגליה הארי קיין   קרואטיה לוקה מודריץ' | 3 |
| 2022 | ארגנטינה ליונל מסי | 5 |
שחקן המשחק > זכיות לפי שחקן

מעודכן לאחר מונדיאל 2022.
| דירוג | שחקן | פרסים | מונדיאלים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה ליונל מסי | 11 | 2010, 2014, 2018, 2022 |
| 2 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | 7 | 2010, 2014, 2018, 2022 |
| 3 | הולנד אריאן רובן | 6 | 2006, 2010, 2014 |
| 4 | צרפת קיליאן אמבפה | 5 | 2018, 2022 |
| 4 | קרואטיה לוקה מודריץ' | 5 | 2018, 2022 |
| 4 | אורוגוואי לואיס סוארס | 5 | 2010, 2014, 2018 |
| 7 | צרפת אנטואן גריזמן | 4 | 2018, 2022 |
| 7 | בלגיה אדן הזאר | 4 | 2014, 2018 |
| 7 | יפן קייסוקה הונדה | 4 | 2010, 2014 |
| 7 | אנגליה הארי קיין | 4 | 2018, 2022 |
| 7 | גרמניה מירוסלב קלוזה | 4 | 2002, 2006 |
| 7 | גרמניה תומאס מילר | 4 | 2010, 2014 |
| 7 | ברזיל ניימאר | 4 | 2014, 2018, 2022 |
| 7 | קוריאה הדרומית פארק ג'י-סונג | 4 | 2002, 2006, 2010 |
| 7 | קולומביה חאמס רודריגס | 4 | 2014, 2018 |
| 7 | הולנד וסלי סניידר | 4 | 2010 |
שחקן המשחק > זכיות לפי מדינה

מעודכן לאחר מונדיאל 2022.
| דירוג | לאום | זכיות | שחקנים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ברזיל | 25 | 16 |
| 2 |  גרמניה | 23 | 13 |
| 3 |  צרפת | 22 | 12 |
| 4 |  ארגנטינה | 21 | 9 |
| 5 |  ספרד | 18 | 12 |
| 6 |  אנגליה | 17 | 14 |
| 7 |  הולנד | 16 | 7 |
| 8 |  מקסיקו | 14 | 11 |
| 8 |  פורטוגל | 14 | 8 |
| 10 |  ארצות הברית | 13 | 8 |
פרס פיפ"א למשחק הוגן

פרס פיפ"א למשחק הוגן מוענק לנבחרת עם הרקורד הטוב ביותר של משחק הגון במהלך הטורניר, כלומר הכי מעט כרטיסים ועברות. רק נבחרות שהעפילו משלב הבתים רשאיות להתחרות על הפרס. הנבחרת הזוכה מקבלת גביע, תעודה, מדליה לכל שחקן ואיש צוות רשמי, ומענק בסך 50,000 דולרים עבור ציוד כדורגל לשחקנים צעירים. הנבחרות הזוכות הן:
| מונדיאל | נבחרת |
| --- | --- |
1970:  פרו
1974:  גרמניה המערבית
1978:  ארגנטינה
1982:  ברזיל
1986:  ברזיל
1990:  אנגליה
1994:  ברזיל
1998:  אנגליה    צרפת
2002:  בלגיה
2006:  ברזיל    ספרד
2010:  ספרד
2014:  קולומביה
2018:  ספרד
2022:  אנגליה
פרס הקבוצה המבדרת ביותר

פרס פיפ"א לקבוצה המבדרת ביותר הוא אחד הפרסים החדשים במונדיאל. פרס זה מוענק באופן סובייקטיבי לנבחרת שעשתה את המירב על מנת לשמח את הציבור בגישה חיובית למשחק. הפרס מוענק תמיד לאחר השתתפות הציבור במשאל מיוחד. הנבחרות הזוכות הן:
| מונדיאל | נבחרת |
| --- | --- |
1994: ברזיל ברזיל
1998: צרפת צרפת
2002: קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
2006: פורטוגל פורטוגל
2010:  גרמניה
2014:  קולומביה
2018:  בלגיה
שער הטורניר

הפרס לשער היפה של הטורניר הוענק לראשונה במונדיאל 2006.
שער הטורניר > זוכים

| מונדיאל | שחקן | כבש נגד | תוצאה | דקה | תוצאת המשחק | שלב | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | ארגנטינה מקסי רודריגס |  מקסיקו | 2–1 | 98' (ה) | 2–1 | שמינית הגמר |  |
| 2010 | אורוגוואי דייגו פורלאן |  גרמניה | 2–1 | 51' | 2–3 | מקום שלישי |  |
| 2014 | קולומביה חאמס רודריגס |  אורוגוואי | 1–0 | 28' | 2–0 | שמינית הגמר |  |
| 2018 | צרפת בנג'מין פבאר |  ארגנטינה | 2–2 | 57' | 4–3 | שמינית הגמר |  |
| 2022 | ברזיל רישרליסון |  סרביה | 2–0 | 73' | 2–0 | שלב הבתים |  |
שער הטורניר > זוכים לא רשמיים

בשנים 2020–2021 ערוץ היוטיוב הרשמי של פיפ"א דירג את עשרת השערים הטובים ביותר שלושה טורנירי עבר.
| מונדיאל | שחקן | כבש נגד | תוצאה | דקה | תוצאת המשחק | שלב | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | ברזיל קרלוס אלברטו |  איטליה | 4–1 | 86' | 4–1 | גמר |  |
| 1986 | ארגנטינה דייגו מראדונה |  אנגליה | 2–0 | 55' | 2–1 | רבע הגמר |  |
| 1990 | איטליה רוברטו באג'ו |  צ'כוסלובקיה | 2–0 | 78' | 2–0 | שלב הבתים |  |