מערת צדקיהו
תולדות המערה > התקופה העות'מאנית

במאה ה-16 בנה הסולטאן סולימאן הראשון את חומת ירושלים, ובעקבות כך הורה לחסום כליל את פתח מערת צדקיהו, כדי למנוע חדירת אויבים לתוך העיר דרכה. פתח המערה נסתם, המקום הפך לאתר אשפה ופסולת, ומיקומה של מערת צדקיהו נשכח למשך למעלה מ-300 שנה. עדות לכך ניתן למצוא בתיאור המסע שערך רבי גרשון סג"ל בירושלים בשנת 1624, בו הוא מספר כי מערת צדקיהו שוכנת בדרומה של ירושלים (ולא בצפונה) וכי "אין שום אדם ראוי ליגש שמה עד ביאת המשיח."
למרות זאת, ישנה עדות שכתב ישראל יוסף בנימין ("בנימין השני") על מערת צדקיהו, לאחר ביקורו בירושלים בשנת 1847:
מחוץ לעיר, אך בפנים היקף חומותיה לפאת צפון, נמצאת המערה אשר חפרוה במצוות המלך חזקיה. ואומרים כי צדקיהו מלך יהודה האחרון רצה להימלט דרך המערה הזאת מידי הכשדים. המערה סמוכה לשער שכם, ורחבה כל כך, עד אשר יוכל סוס ורוכבו לעבור בה. כן הגידו לי יהודים אחדים.
הדמיון הרב של תיאור זה למופיע בתיאור מסעו של רבי משה באסולה, וכן התוספת "כן הגידו לי יהודים אחדים", מעידים כי הכותב לא ראה בעצמו את המערה, שכבר לא הייתה ידועה, אלא הסתמך על עדות קודמו ועל מסורת שבעל פה.
הוכחה נוספת לכך שמערת צדקיהו נעלמה מהעין מובאת בספר 'תבואות הארץ' של חוקר ארץ ישראל, יהוסף שוורץ. בספר, שראה אור בשנת תר"ח (1848), זיהה שוורץ את מערת צדקיהו עם "מערות המלכים" המוזכרות בכתבי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו:
כל המחקרים נלאו מחפש מערות אלה (שמציין יוסף בן מתתיהו) ולדעת תכונתם, ואחווה דעתי בזה. אמרינן (כתוב) במסכת עירובין שמערת צדקיהו גדולה מאד... והנה אין ספק אצלי שעל מערה זו כיוון היוסיפון: מה שאמר 'מערות המלכים', רצה לומר '(מערת) צדקיה המלך'. וכפי הנראה היא מערת קבורת כלבא שבוע, שהיא מכוון לצפון באב אלעמוד (שער שכם), בערך ט"ו דקים (15 דקות הליכה)
מקור זה מלמד כי על אף המסורות בעל פה, מערת צדקיהו לא הייתה ידועה במחצית הראשונה של המאה ה-19, עד כי שוורץ בלבל בינה ובין קברי המלכים, שיוחסו אז לכלבא שבוע.
שנים ספורות לאחר פרסום 'תבואות הארץ', בחורף של שנת 1854, יצא הרופא וחוקר המקרא הבריטי, ג'יימס ברקלי, לטיול עם כלבו סמוך לשער שכם בירושלים. לפתע נעלם הכלב, ולאחר חיפושים התברר כי החליק לתוך פתח מערה ענקית, שהיה מוסתר בערימת אשפה גדולה. הפתח נחשף בעקבות גשמים עזים שירדו באותה שנה, וסחפו את האשפה אל תוך חלל המערה. נרעש מן הגילוי, מיהר ברקלי לביתו, ולמחרת בלילה יצא שוב, בחברת שני בניו, לבדוק את המערה מקרוב. הם התחפשו לערבים כדי לא למשוך תשומת לב, ונכנסו דרך הפתח הקטן מצוידים בלפידים כבויים, שהודלקו רק בתוך המערה. הייתה זו הפעם הראשונה לאחר מאות שנים שרגל אדם דרכה במערת צדקיהו.
עם פרסום גילוי המערה, הוזעקו למקום חוקרים מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל, שבה היה חבר גם ברקלי עצמו. הם בילו לילות כימים בחקירתה של המערה ובחשיפתה, והיו הראשונים לתארכה לימי שלמה המלך. הגילוי סקרן במיוחד את היהודים, בשל הקשרה לסיפור התנ"כי. משה ריישר הביא בשנת 1867 תיאור משעשע ורצוף גוזמאות על הרפתקאות אימה להן זכו יהודים שביקרו במערה, שנקראה בפיו 'מערת שכם':
זה כעשר שנים נפתח מערה אחת סמוך לשער שכם בירושלים. וכאשר הרגישו היהודים בזה, אז הלכו... כעשרה אנשים בחורים, ולקחו עמם כלי זין, מפחד שמא יימצא שמה חיות ונחשים ועקרבים. וגם חבלים לקחו, כמאה אמה למדוד עד כמה הגיע מהלכם. ונכנסו למערה ואבוקות של אוּר (אש) בידם. עלו הרים, ירדו בקעות גדולים ונוראים מאד, עד כי כלתה מידת החבל. ופתאום שמעו קול המון מים רבים אדירים, וכמעט טבלו במים רגליהם. ויחרדו האנשים חרדה גדולה ויתמהו איש לרעהו, ומיד חיש מהר ברחו החוצה.
בשנת 1885 השתלטו חברי כת נוצרית גרמנית תמהונית על מערת צדקיהו, והפכו אותה לביתם. היה זה לאחר שניסו לשכנע את דיירי המושבה האמריקאית בירושלים, שגרו בדיוק מעל לפתח המערה, לפנות את ביתם ולהעניקו להם. בינתיים החליטו להמתין במערה, אך הלחות, האשפה ותנאי התברואה הקשים בה גרמו לרבים מהם לחלות באופן חמור. בסופו של דבר, בהתערבות הקונסול הגרמני בירושלים, סולקה החבורה מהמערה, ומנהיגם גורש לגרמניה. בשנת 1893 חסמו השלטונות את פתח המערה בדלת ברזל, ולא התאפשרה עוד כניסה אליה.
בראשית המאה ה-20 הייתה המערה סגורה, אך פתחה היה ידוע, ולכן כאשר ההדיר אברהם משה לונץ וערך את הספר 'תבואות הארץ' בשנת תר"ס (1900), הוא העיר על הזיהוי השגוי של שוורץ:
המחבר ערבב פה שני מקומות הרחוקים זה מזה. מערת צדקיהו... היא מתחת להחומה הנוכחית, ופתחה בתוך החומה מבחוץ, סמוך לבאב אלעמוד, ומסורת היהודים קראה אותה 'מערת צדקיהו'. וכבר העירונו... כי אין כל ממש בהמסורה הזאת, ורק מאשר כי היהודים יושבי ירושלים יראו ללכת בה עד סופה, לכן חשבו כי היא עוברת עד יריחו, אך באמת אורכה רק אלף רגל. וגם אנוכי הלכתי בה עד קצה... וברור הדבר כי המערה הזאת היא רק מחצב שממנה הוציאו אבנים לבניין הבית. ו'מערת המלכים' שהזכיר היוסיפון... היא רחוקה מחומת הצפון של העיר בערך ט"ו דקים... ואחינו יקראו להמערה הזאת 'מערת כלבא שבוע'
בשנת 1907 נעשה שימוש אחרון במערת צדקיהו כמחצבה לבנייה מונומנטלית, כאשר השלטון המקומי הורה על חציבת אבנים במערה לבניית מגדל השעון על שער יפו, לכבודו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני. בעקבות כך נפתחה שוב המערה לקהל, כפי שמעידה המודעה בדבר הסדרי תשלום הכניסה אליה (משמאל), אך היא נסגרה שוב במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בסביבות שנת 1925 המהנדס ברוך קטינקא היה האחרון שהורשה לקחת מאבניה, איתם בנה את קירות חדר ההתייחדות ב ימק״א בימי המנדט הבריטי.