stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'סטין קאסל
קריירה > פרויקטים ומחקר

במסגרת אוניברסיטת קרנגי מלון, קאסל הקימה את מעבדת ארטיקולאב (Articulab). מטרת המעבדה היא לחקור אינטראקציה בין אדם לאדם בתרבויות ומצבים חברתיים דרך טכנולוגיה, ולהשתמש בממצאים בשביל לשפר את הטכנולוגיה. מחקרי המעבדה תורמים לתחומים רבים כמו לימודי תקשורת, בינה מלאכותית, אינטראקציה בין אדם למחשב ועוד. בעזרת בינה מלאכותית (AI) והמידע הנצבר על התנהגותם של בני האדם, החוקרים במעבדה יוצרים "אדם וירטואלי" המכונה סוכן שיחה מגולם (ECA) והוא מדמה אדם על כל התנהגויותיו המילוליות והלא מילוליות, אותו קאסל מפגישה עם בני אדם מבוגרים וילדים ובוחנת את התנהגותם. תחומי מחקר אלו הוכחו כעוזרים לילדים ללמוד יותר טוב והם גם משפרים רבות ומחדשים את תחום הבינה המלאכותית. למעבדה שלל פרויקטים כמו SARA, SCIPR, ALEX וRAPT.
בין הפרויקטים הבולטים ראוי לציין את פרויקט אלכס (Alex) שמטרתו לשפר את הלמידה בקרב ילדים אפרו אמריקאים, באמצעות עמית וירטואלי המדבר עמם במבטא וניב אפרו אמריקאי, דבר המשפר את הבנתם ואת הישגיהם; וכן את פרויקט שרה (SARA), פרויקט שאפתני של בינה מלאכותית והתנהגות אנושית. שרה יודעת לזהות את ההתנהגות החברתית של האדם על כל צורותיו כגון ויזואלית, קולית ומילולית ולהתאים את עצמה אליו. מחקר זה גילה בפעם הראשונה כיצד בני אדם בונים והורסים זיקה ביניהם ואיך אפשר להשתמש בכך (לדוגמה בשרה עצמה) בשביל לבנות זיקה מאפס במכוון.
בתקופתה ב-MIT, הקימה קאסל ועמדה בראש קבוצת המחקר למחוות ושפה סיפורית (GNL) אשר נסגרה ב־2003. הקבוצה חקרה כיצד חפצים כמו צעצועים יכולים להיות מהונדסים עם מאפיינים פסיכולוגים על בסיס הבנה עמוקה של היכולות הלשוניות, קוגניטיביות וחברתיות של האדם. בשנת 2001 הקבוצה פיתחה את "ערכת הכלים להנפשת ביטוי התנהגות" (BEAT) היודעת לקבל טקסט מסוים ולהראות, באמצעות דמות אנימציה, כיצד אדם יבטא אותו בצורה לא מילולית. בנוסף לכך, בשנת 2002 היא פיתחה סוכן שיחות מגולם ראשון מסוגו, המסוגל לקבל שאלות ביחס למיקום של קבוצות מחקר במעבדת המידע של MIT ולענות בעזרת שפה מילולית ולא מילולית את התשובה.
קריירה > מעורבות חברתית

בעקבות מעורבותה של קאסל בתחום המחשבים המתפתח במהירות ובמדע, עלו בה חששות לגבי חוסר ייצוג של אוכלוסיות וקבוצות מגדריות מסוימות. לכן, קאסל פעלה רבות להעצמה של ילדים, ילדות, נשים במדע, ועוד.
קאסל ניהלה את פסגת הצעירים של 1998 (Junior Summit 1998), בה צעירים וצעירות מכל העולם דיברו אחד עם השני על נושאים חשובים דרך פורום אינטרנטי וחלקם אף פגשו מנהיגים עולמיים ב-MIT. את אותן שיחות ואינטראקציות קאסל חקרה ובדקה על מנת להבין טוב יותר כיצד בני אדם וילדים בפרט מתקשרים דרך המחשב.
קאסל אף תרמה רבות להעצמה נשית במחשבים ומשחקי מחשב. ב־1998 ערכה ופרסמה ביחד עם הנרי ג'נקינס (Henry Jenkins) את הספר "מברבי למורטל קומבט: מגדר ומשחקי מחשב" (From Barbie to Mortal Kombat: Gender and Computer Games) בו טענה שיצירת משחקים שמיועדים רק לבנות רק תגביר ואפילו תחמיר את הבעיה. ב־2008 יצא ספר המשך.
בתחום של העצמה נשית במדע, בין השנים 1994–1997 קאסל עצבה ותכננה סדנאות ל"כישורי הישרדות" עבור נשים באקדמיה. לאחר מכן, קאסל הקימה בשיתוף עם ג'קסון (J.J. Jackson) את "ועדת אד-הוק לאיכות חיי הפקולטה ב-MIT", ועדה שנועדה לתמוך באנשי סגל צעירים, נשים ומיעוטים אתניים. היא הייתה בסגל המייעץ לתוכנית "חוקרות בהנדסת חשמל ומדעי המחשב" (FREECS) ולמכון אניטה בורג לנשים וטכנולוגיה (Anita Borg Institute for Women and Technology).
יתרה מזאת, קאסל כתבה רבות על מצב הנשים בוויקיפדיה (חוסר מאמרים על נשים ועל נושאים שנוגעים לנשים) ועל כך שצריך לשנותו. בכתבה בניו יורק טיימס כתבה קאסל כי "חוסר האיזון המגדרי הזה מעלה את האפשרות ש"תקשורת שנוצרה על ידי אזרחים" לא נוצרת בפועל על ידי כל האזרחים, ושהדמוקרטיה שאליה שואפת ויקיפדיה עשויה למעשה להתעלם מקולותיהם של 50 אחוז מהאוכלוסייה. זה אכן משהו שצריך לדאוג ממנו".
פרסים והכרה

2001, פרס אדגרטון של אמ.איי.טי (MIT Edgerton Prise) ביחד עם סת' לויד (seth lloyd).
2008, פרס אניטה בורג לנשות חזון (Anita Borg Women of Vision Award).
2018, פרס הנרי וברינה דוד מהאקדמיות הלאומיות למדע (Henry & Bryna David award from National Academies of Science).
2017, הוכרה על ידי איגוד חקר המחשוב (CRA) על תרומתה לתחום האינטראקציה בין אדם למחשב.
2016, פרס מחקר של הפקולטה של גוגל (Google Faculty Research Awards).
הערות שוליים

↑  Jastine M Cassell, search public records
1 2 3 4 5 6 7  people/Justine Cassell, world economic forum
1 2  MIT reports to president, pages 27,193,207. 30 June 1995
↑  JUSTINE CASSELL NAMED AT&T RESEARCH PROFESSOR, Northwestern, ‏7 לנובמבר 2006
1 2 3 4  Justine Cassell, JustineCassell
1 2  Cassell joins Human Computer Interaction Institute, Pittsburgh Business Times, ‏6 לאפריל 2010
↑  Yahoo! – CMU InMind, ArticuLab
↑  Affiliated Faculty, Carnegie Mellon University
↑  Fellowship, The Royal Society of Edinburgh, professor Justine Cassell, 2016
↑  AAAS Members Elected as Fellows, American Association for the Advancement of Science, ‏30/11/2012
↑  ACM fellows, Association for Computing Machinery, ACM 2016 Fellow recognized, 08/12/2016
↑  Justine Cassell, World Economic Forum
↑  TEDx Talks, TEDxPittsburgh - Justine Cassell - Beyond Data, YouTube, ‏05/12/2005
1 2  American Psychological Association, Human Centered Artificial Intelligence with Justine Cassell, PhD, YouTube, ‏12/08/2018
↑  JUSTINE CASSELL NOMINATED TO THE FRENCH NATIONAL DIGITAL COUNCIL, PRAIRIE, ‏11/02/2021
↑  PR[AIRIE CELEBRATES ITS 2ND ANNIVERSARY!], PRAIRIE, ‏10/11/2021
↑  The ArticuLab, ArticuLab
↑  SARA: the Socially Aware Robot Assistant, ArticuLab
↑  Alex, ArticuLab
↑  people, GNL
↑  BEAT, GNL
↑  MIT media pdf
↑  MACK, GNL
1 2 3 4  Activism, Justine Cassell
↑  Justine Cassell, A Culture of Editing Wars, The New York Times, ‏04/02/2011
↑  Professors Cassell and Lloyd receive Edgerton Award, Massachusetts Institude of Technology, ‏25/04/2001
↑  Women of Vision awards presented at Anita Borg Institute banquet, Diversity/Careers in Engineering & Information Technology, ‏2008
↑  The Henry and Bryna David Endowment awards, National Academies
↑  CRA-Women (עמ' 3), Computing Research Association, ‏2017
↑  Google Faculty Research Awards 2016, Google
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259443205171  ACM DL: 81100435029  BIBSYS: 99002840  BnF: cb13598113v (data)  CiNii: DA11707874  dblp: 61/1634  GND: 13775759X  ISNI: 0000 0001 1085 3902  LCCN: n98037372  MGP: 131703  NKC: jx20081203001  NSK: 000447088  NTA: 181628864  RERO: 02-A006020877  SUDOC: 058478906  VIAF: 116302331   WorldCat (עם VIAF): 116302331
דב מיזל

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1916 פרם, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בפברואר 2006 (בגיל 89) אלונים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1940
 
דב מַיְזֶל (27 באפריל 1916 - 25 בפברואר 2006) היה עורך ישראלי שערך את עיתון במעלה בשנים 1943 עד 1947, ממקימי קיבוץ אלונים.
ביוגרפיה

דב מיזל נולד ב-כ"ד בניסן תרע"ו, 27 באפריל 1916, בעיר פרם שבהרי אורל, בגבולה המזרחי של רוסיה, לכיענה (לבית אהרונסון) ונחמן מייזל. משפחות הוריו, מייזל ואהרונסון, חיו בקייב, בירת אוקראינה. שני הסבים של דב היו רבנים שלקחו חלק פעיל בחיי הקהילה היהודית בעיר. סבו, הרב שלמה הכהן אהרונסון שימש כרב הראשי של קייב בשנים 1906 עד 1921. לאחר המהפכה הסובייטית, חזרה משפחת מייזל לקייב ובשנת 1921 עברו לוורשה שבפולין. אביו, נחמן מייזל, היה סופר ועורך כתבי עת ביידיש. דב למד בבית הספר היסודי "בורוכוב" ובגימנסיה "חינוך".
בגיל 15 החליט דב לעלות לארץ ישראל. סבו, הרב שלמה אהרונסון, שכיהן כרב הראשי האשכנזי של תל אביב, נתן לו את ברכתו ודב נרשם לבית הספר החקלאי מקווה ישראל. דב למד את ענפי המשק החקלאי והצטרף לשורות ההגנה. לקראת סיום לימודיו ב– 1935 נענה לקריאתו של אלכסנדר זייד להצטרף לקבוצת הרועים בשייח' אבריק, כדי ליישב ולשמור על האדמות שנרכשו בעמק יזרעאל בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנת 1936 התגבש גרעין שנקרא "קבוצת הרועים של הנוער העובד" שיקרא לימים אלונים. מהמחנה הזמני בקריית חרושת עברה הקבוצה לחצרו של אלכסנדר זייד בשל מאורעות תרצ"ו ומשם ב-1937 למחנה שהוקם ב"שייח' אבריק", כיום בשכונת קריית עמל שבטבעון, והשם שנבחר היה "אלונים". ב-20 ביוני 1938 עלתה הקבוצה ל"קוסקוס טבעון" במסגרת חומה ומגדל, שם הונחה אבן הפינה ליישוב הקבע אלונים. דב היה צלם חובב שתיעד את חיי הקבוצה על כל קורותיה. לימים הפך התיעוד לארכיון המצולם של אלונים.
בשנת 1940 נענה מיזל לבקשתו של ברל כצנלסון וגויס למזכירות תנועת הנוער העובד והלומד במחלקת ההדרכה ובמערכת עיתון התנועה "במעלה". דב התמסר באהבה לתפקיד וראה בו ייעוד ושליחות. הוא הוסיף מדורים הפונים לנוער והתאים את גודל הדף המודפס כדי להגדיל את תפוצת העיתון. מאז ועד יומו האחרון זכר חסד נעורים לעיתונות ולדפוס. ב-1942 השתתף דב במסגרת תנועת הנוער העובד במסע הראשון של התנועה למצדה, שאורגן על ידי שמריה גוטמן ונקרא "סמינר מצדה". מיזל לקח עימו את כתבי יוספוס פלביוס על מנת לקרוא בראש ההר את סיפור מצדה, וכן מצלמה שבאמצעותה תיעד את המסע. מיזל היה עורך עיתון "במעלה" בשנים 1943 עד 1947.
בשנת 1948 טס לשליחות בארצות הברית יחד עם אשתו לוטי באור, מטעם תנועת "החלוץ". מיזל ואשתו התגוררו בניו יורק והוא ניהל חוות הכשרה של התנועה. גרעין בוגרי ההכשרה היו ממקימי קיבוץ כיסופים. לאחר חזרתם לקיבוץ אלונים בשנת 1950 עבד כחצרן וכלולן.
בין השנים 1953 ו-1956 שהה מיזל בניו יורק לצורך טיפול רפואי בבנו ישראל, שחלה בפוליו. בזמן שהותו למד הסרטה ועבד בקונסוליה בהוצאה לאור של פרסומי הקונסוליה. בשנת 1959 ערך יחד עם המאייר גידי קייך את "הגדת כפר-גלעדי-אלונים" שהייתה הבסיס להגדה הקיבוצית לפסח של הקיבוץ המאוחד. ההגדה עברה שינויים קטנים במהלך השנים ושימשה עשרות קיבוצים. בשנת 1961 גויס דב לוועדת התרבות המרכזית של הקיבוץ המאוחד והיה חבר בה עד לשנת 1967. במסגרת זו ערך והביא לדפוס חומר רב בנושא החגים באמצעות תלקיטים, חוברות ותערוכות שהשפיעו רבות על התרבות ועל ארגון החגים בתנועה הקיבוצית.
בשנת 1978 הוקם מוזיאון בית התפוצות, ובשנים הקודמות להקמתו עבד מיזל בצוות המחקר של המוזיאון, לאחר שהוזמן על ידי אבא קובנר. בין השנים 1984 ו-1987 עבד כעורך במוזיאון לוחמי הגטאות. בשנת 1999 התקיים בביתו של דב באלונים מפגש איחוד של חלק מבוגרי "סמינר מצדה".
מיזל נפטר בכ"ז בשבט תשס"ו, 25 בפברואר 2006, והובא לקבורה באלונים.
לקריאה נוספת

דב מייזל, מאמר: "לדרכו ותפקידו של "במעלה", הנוער העובד - במלאת 25 שנה לתנועה, הוצאת במעלה (תש"י)
הערות שוליים

↑   דב מיזל (1916-2006), דף שער בספרייה הלאומית
1 2 3  דב מיזל, באתר ארכיון יד טבנקין
↑  אלבום יזרעאל | שמות ראשונים | מייזל דב, באתר www.albumjezreel.co.il
↑  נדב מן, הטיול הראשון של תנועות הנוער למצדה, באתר www.israelhayom.co.il, ‏28 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264961305171  PLWABN: 9811405984005606  ISNI: 0000 0000 7088 0788  LCCN: no96000935  VIAF: 97409794   WorldCat (עם VIAF): 97409794 
דב מיזל כותב ועורך
דואר אוויר

תוויות דואר אוויר בעברית ובצרפתית של דואר ישראל
דואר אוויר הוא דואר שמועבר ממקום למקום באמצעות כלי טיס. הדואר מגיע ליעדו מהר יותר מאשר דואר קרקעי ולרוב עלותו גבוהה יותר. דואר אוויר עשוי להיות האפשרות הבלעדית לשילוח דואר ליעדים מסוימים מעבר לים.
היסטוריה

למרות שניתן להתייחס לשימוש ביוני דואר כגרסה מוקדמת של דואר אוויר, הרי שהשימוש הראשון בכלי טיס מעשה ידי אדם לצורך משלוח דואר התרחש ב-7 בינואר 1785 באמצעות כדור פורח שטס מדובר שבאנגליה לקאלה שבצרפת.
השימוש המסחרי הראשון בדואר אוויר בארצות הברית התרחש ב-17 באוגוסט 1859 במשלוח מאינדיאנה לניו יורק. המשלוח לא הגיע ליעדו, שכן כתוצאה ממזג אוויר קשה הבלון נאלץ לנחות. המשך המשלוח נעשה באמצעות הרכבת. בשנת 1959 הונפק בול לזכר האירוע. השימוש בבלונים כנושאי דואר התקיים גם בשנות מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870  בין הערים פריז ומץ מעל ראשי הגרמנים.
השימוש הראשון במטוסים ממונעים לצורך העברת דואר באוויר לצרכים מסחריים התרחש ב-18 בפברואר 1911 בהודו, כאשר הטייס הנרי פקט (Henri Péquet) הטיס משלוח של 6,500 מכתבים למרחק 13 ק"מ באוויר מהעיר אללהאבאד לנייני(אנ'). השימוש במטוסים לצורכי העברת דואר התפשט ברחבי העולם אולם השירות הושק כקו אווירי קבוע רק ב-19 באוקטובר 1920 בקולומביה. במהלך שנות ה-20 הושקו קווי דואר אוויר סדירים במדינות רבות נוספות.
התשלום עבור משלוח דואר אוויר באמצעות בולי דואר המיועדים בלעדית לכך נעשה לראשונה באיטליה ב-1917. באוסטרליה ובארצות הברית החל השימוש בבולי דואר אוויר ייעודיים בשנת 1918.
בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דגם העיר האנכית

הדגם העירוני שהציע לראשונה האדריכל ומתכנן הערים הספרדי ארתורו סוריה.
דגם רובע Ciudad Lineal במדריד
מרכז שמפליין בקנדה הבנויה על פני רחוב ראשי הצמוד לחוף הים
דגם העיר האנכית הוא רעיון להקמת עיר הפרושה על פני רחוב ראשי אחד וממנו היא צומחת. לפי רעיון של האדריכל הספרדי ארתורו סוריה שהגה את הרעיון בשנת 1882 וממנו צמחה תנועת העיר האנכית שהיה רעיון משופר של דגם הערים הקדום של רחובות שתי וערב שהקדימה את רעיון עיר הגנים הבנויה בצורה מעגלית. הרעיון ליצור עיר הפרושה לרוחב נוצר לפני שנוצרו הדגמים המקובלים כיום שנוצרו בתחילת המאה ה-20 שנועדו ליצור עיר בצורה מעגלית או קוטבית. הרעיון היה ליצור רצועה של תעשייה ומפעלים בצידו האחד של רחוב ראשי החוצה את כל העיר לעומת צידו השני שיהיה מוקדש למגורים. ככל שהעיר תתרחב יותר כך הרחוב הראשי או הרחובות המקבילים יתארכו יותר מבלי להתרחב לצדדים וכך לא תהיה בעיה של צפיפות וזיהום אוויר.
העקרונות לפיהם העיר צריכה לפעול:
אזור המיועד למסילת רכבת
אזור של תעשייה ושל מוסדות חינוך מדעיים וטכניים
ריאות ירוקות או שטח החוצץ בין מגורים לבין כביש מהיר
אזור מגורים ושל מוסדות חברתיים
אזור חקלאי עם גינות וחוות חקלאיות בבעלות המדינה ("סובחוז" בברית המועצות).
רעיון העיר האנכית בוצע ושוכלל לראשונה על ידי מתכנן הערים הרוסי ניקולאי אלכסנדרוביץ' מיליוטין במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר שתכנן דגם דומה בפרנקפורט, גרמניה ולאחר שהאדריכל הגרמני ארנסט מאי תכנן דגם דומה בעיר מגניטוגורסק בברית המועצות שהוקמה בתור עיר תעשייתית עבור כורי הפחם שגרו בעיר ועבדו במפעלי התעשייה בה.
הרובע העירוני Ciudad Lineal של מדריד

דגם העיר האנכית Ciudad Lineal" 1895-1910" שתכוננה על ידי האדריכל הספרדי "ארתורו סוריה" הוקם לראשונה במרכז מדריד ופורסם לראשונה בעיתון על ידי האגודה האורבנית של מדריד.
מרכז עסקים ראשי אנכי

ישנן ערים בהן מרכז העסקים הראשי בנוי לפי דגם של עיר אנכית שבה ישנו רק רחוב ראשי אחד שבו מצויים כל המוסדות החשובים של העיר וכל מרכזי המסחר והעסקים. לדוגמה העיר ברזיליה בירת ברזיל שבה ישנה שדרה מסחרית אחת ארוכה שבה מצויים כל מוסדות השלטון והתרבות בעיר. כיום משתמשים ברעיון זה עבור אזורי תעשייה המוקמים לצד מסילת רכבת או כביש מהיר.
ראו גם

מבנה אורבני
גרוניי

גרוניי באיי סקריז החיצוניים, ומאחוריו האי באונד סקרי
גרוניי הוא שמם של שני איים באיי שטלנד שבסקוטלנד.
גרוניי שבאיי סקריז החיצוניים

גרוניי (באנגלית: Grunay) הוא אי בלתי מיושב בקבוצת איי סקריז החיצוניים באיי שטלנד שבסקוטלנד. 60°25′01″N 0°44′56″W﻿ / ﻿60.41697°N 0.74896°W﻿ / 60.41697; -0.74896
עד שנת 1972 היה האי מיושב מאחר ששכן בו שומר ומתפעל המגדלור של האי באונד סקרי הסמוך. בשנת 1972 הפך המגדלור למופעל אוטומטית, ומשרת שומר המגדלור התייתרה, והאי נעזב.
גרוניי שבקרבת מיינלנד

גרוניי (באנגלית: Gruney) הוא אי קטן בלתי מיושב באיי שטלנד שבסקוטלנד. 60°39′06″N 1°18′12″W﻿ / ﻿60.65177°N 1.30320°W﻿ / 60.65177; -1.30320 האי מצוי צפונית לחצי האי נורת'מאויין (Northmavine) שבאי מיינלנד. בין האי גרוניי לאי מיינלד נמצא מצר גרוניי (Gruney Sound).
האי אינו שמורת טבע, אולם בעלי האי שומרים על אוכלוסיית ציפורי יסעורון אטלנטי המוגנת המקננת באי. באי מצוי מגדלור.
דאגלס הייד

דאגלס הייד (באנגלית: Douglas Hyde, באירית: Dubhghlas de hÍde‏, 17 בינואר 1860 – 12 ביולי 1949), היה חוקר השפה האירית שכיהן כנשיא אירלנד הראשון משנת 1938 ועד 1945. הוא היה דמות מובילה בתנועת "התחייה הגאלית" (באנגלית: "Gaelic revival", באירית: "an Athbheochan Ghaelach") והנשיא הראשון של "הליגה הגאלית" (באירית: "Conradh na Gaeilge"), אחד הארגונים התרבותיים המשפיעים באירלנד המודרנית.
ראשית חייו

דאגלס הייד נולד בבית לונגפורד (Longford House), קאסלריאה (Castlerea), שבמחוז רוסקומון, בעת שאמו, אליזבת, לבית אולדפילד, הייתה שם לביקור קצר. אביו, ארתור הייד, שמקור משפחתו הוא מקאסלהייד (Castlehyde), פרמוי (Fermoy), מחוז קורק, שימש כרקטור בכנסייה של אירלנד במחוז סלייגו, שם בילה דאגלס את שנות חייו הראשונות. ארתור הייד ואליזבת אולדפילד נישאו בשנת 1852 והולידו שלושה בנים גדולים מדאגלס: ארתור, ג'ון ויו. ב-1867 מונה האב לתפקיד בכיר יותר בכנסייה ועקב כך העתיקה המשפחה את מקום מגוריה לפרנצ'פארק (Frenchpark) שבמחוז רוסקומון. דאגלס חונך בבית על ידי אביו ועל ידי דודתו עקב מחלת ילדות. בהיותו גבר צעיר, הוא הוקסם מהשימוש בשפה האירית שעשו המקומיים. הוא הושפע במיוחד משומר היערות שיימוס הארט ומאשת ידידו, גברת קונולי. כשהיה דאגלס בן 14 נשבר ליבו כאשר הארט מת ועניינו בשפה האירית פחת לזמן מה. הוא ביקר בדבלין כמה פעמים והתוודע לקבוצה של אנשים כמותו שהתעניינו בשפה האירית, שפה שהייתה אז בשפל ונראתה לרבים כמיושנת.
הייד דחה את לחצה של משפחתו להתמסר לקריירה כנסייתית כמו הדורות שקדמו לו, ותחת זאת פנה לחיי האקדמיה. הוא החל ללמוד בטריניטי קולג' בדבלין, שם רכש ידע מעמיק בצרפתית, בלטינית, בגרמנית, ביוונית, ובעברית. הוא היה חבר בחברה ההיסטורית של הקולג' ונבחר כנשיאה ב-1931. אהבתו לשפה האירית, אז עדיין שפה בנסיגה, גרמה לו להירתם להקמתה של הליגה הגלית, מתוך תקווה להציל אותה מהכחדה.
ב-1893 נישא הייד ללוסי קומנטינה קורץ, גרמניה במוצאה, ויחד הם ילדו שתי בנות, נואלה (Nuala) ואונה (Úna).
הליגה הגלית

הייד הצטרף ל"חברה לשימור הלשון האירית" בערך בשנת 1880 ובין השנים 1884-1879 הוא פרסם יותר ממאה פרסומים בשפה זו תחת שם העט "An Craoibhín Aoibhinn" ("הענף הקטן הנעים"). התנועה למען השפה האירית, שנתפסה בתחילה כאקסצנטרית, קיבצה סביבה אוהדים בכל רחבי האי. הייד סייע להקים את כתב העת Irisleabhar na Gaedhilge ב-1892 ובאותה שנה הוא פרסם מנשר שהכריז על "החיוניות של דה-אנגליזציה של האומה האירית", ובו טען שעל אירלנד לאמץ את המסורות שלה בנוגע לשפה, תרבות ואף לבוש.
ב-1893 הוא סייע לייסד את הליגה הגאלית. הליגה הוקמה כדי לעודד את שימור התרבות האירית, את המוזיקה האירית, המחול והשפה. רבים מהדור החדש של המנהיגות האירית שלקחו חלק מרכזי במאבק לעצמאות האירית בראשית המאה ה-20, כולל פטריק פירס, איימון דה ואלירה, מייקל קולינס וארנסט בליית' (Ernest Blythe), החלו את דרכם במאבק לעצמאות אירלנד במסגרת מעורבותם בפעילות בליגה הגלית. את טופס פרטיו האישיים במפקד של 1911 מילא הייד בשפה האירית. לעומת זאת, חש הייד עצמו אי נוחות מהפוליטיזציה ההולכת וגוברת של התנועה, וב-1915 הוא פרש מתפקיד הנשיאות.
סנאטור

הייד לא היה קשור לשין פיין ולתנועה למען העצמאות. הוא נבחר לסנאט האירי, הבית העליון (Seanad Éireann) של הפרלמנט של אירלנד ב-4 בפברואר 1925. יחד עם זאת בבחירות לסנאט שהתקיימו באותה שנה הצליח הייד להגיע למקום ה-28 מתוך 78 המועמדים, אך במחוז הבחירה הכלל-ארצי היו רק 19 מושבים. "אגודת האמת הקתולית" (Catholic Truth Society) התנגדה לו בהתבססה על תמיכתו בגירושין ועל אמונתו הפרוטסטנטית. הייד שב לחיי האקדמיה ושימש כפרופסור לשפה האירית באוניברסיטת דבלין. אחד מתלמידיו היה לימים התובע הכללי של אירלנד ולאחר מכן נשיא אירלנד, קרול או'דלה.
נשיא אירלנד > מועמדות

באפריל 1938, לאחר פרישתו מעולם האקדמיה, נשלף הייד על ידי הטישך (ראש הממשלה), איימון דה ואלירה ומונה שוב כחבר בבית העליון. כהונתו זו הייתה גם היא קצרה, אף יותר מקודמתה. אך כעת הייתה הסיבה לכך שהייד הוצע על ידי מפלגת פינה גייל כמועמד כלל-מפלגתי לתפקיד החדש של נשיא אירלנד, שאליו הוא נבחר ללא מתנגדים. הסיבות לבחירתו של הייד בתמיכה משותפת של דה-ואלירה והן של מנהיג האופוזיציה, ויליאם תומאס קוסגרייב, היו:
שניהם העריצו אותו.
שניהם רצו שבתפקיד יכהן נשיא עם מוניטין בינלאומי כדי שתהייה אמינות לתפקיד חדש, במיוחד לאחר שהחוקה החדשה מ-1937 לא נקטה בלשון ברורה בנוגע להיות הנשיא או מלך בריטניה ראש המדינה האירית.
שניהם רצו לתקן את חוויית ההשפלה שהייד חווה כאשר הוא איבד את מושבו בסנאט ב-1925.
שניהם רצו שהנשיא יהיה אישיות שתבטיח שתפקיד הנשיא לא יהפוך אותו לדיקטטור, חשש שהובע בעת הדיונים על כינון החוקה.
שניהם רצו לחלוק כבוד לליגה הגלית שהייד היה ממקימיה ולתפקידה בהחייאת השפה האירית.
שניהם רצו בתפקיד נשיא לא-קתולי כדי להפריך את הטענה שאירלנד היא מדינה חד-דתית.
הייד הושבע כנשיא הראשון של אירלנד ב-26 ביוני 1938. הוא קבע תקדים לפיו הנשיא האירי נושא את שבועת האמונים שלו בשפה האירית (למרות שעל פי החוקה רשאי הנשיא לשאת את שבועתו בשפה האנגלית). הקלטת נוסח ההשבעה שלו, שלמעשה נישאה בדיאלקט של מחוז הולדתו, רוסקומון, נותרה אחת ההקלטות הבודדות בדיאלקט זה, שנכחד זה מכבר והייד עצמו היה אחד הדוברים האחרונים שלו. עם השבעתו עבר הייד להתגורר במבנה בפיניקס פארק שבדבלין, הידוע מאז כמעון הנשיא (Áras an Uachtaráin).
נשיא אירלנד > תקופת נשיאותו

למרות שהייד נבחר מתוך כוונה שהוא יעצב את התפקיד באמצעות קביעת תקדימים, הוא העדיף לפרש את תפקידו בצורה שקטה ושמרנית. גילו המופלג ובריאותו הרופפת (בעיקר לאחר שבץ מוחי שלקה בו באפריל 1940) חייבו אותו לצאת לתקופות מנוחה במשך הזמן. כמו כן, חוסר ניסיונו הפוליטי גרם לו להיוועץ באנשים הסובבים אותו, בעיקר במזכירו האישי, מייקל מק'דנפי, בשאלות של מדיניות ובנושאים הקשורים לשימוש בסמכויותיו.
הייד, עם שפמו המחודד ועם אישיותו החמימה, היה נשיא אהוד על עמו. נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט כינה אותו "ג'נטלמן חביב ומלומד זקן". כאמור, באפריל 1940 לקה הייד בשבץ מוחי וכבר נעשו הכנות להלוויה ממלכתית, אך להפתעת כולם, שרד הייד את האירוע, למרות שהוא נותר מוגבל ונזקק לכיסא גלגלים.
למרות שתפקיד הנשיא באירלנד היה ונותר עד היום טקסי בעיקרו, היה על הייד להחליט מספר החלטות חשובות במהלך תקופת נשיאותו. הוא התמודד עם משבר ב-1944, בו ממשלתו של דה ואלירה קרסה בהפתעה עקב כישלון בהצבעה בפרלמנט ועל הנשיא הוטל להחליט על הכרזה על בחירות חדשות. פעמיים השתמש הנשיא הייד בסמכותו על פי סעיף 26 לחוקה, להעביר נוסח של חוק לחוות דעתו של בית המשפט העליון כדי לבדוק אם החוק לא סותר את החוקה.
אחד ממעשיו האחרונים של הייד כנשיא היה ביקור אצל השגריר הגרמני בדבלין ב-3 במאי 1945 כדי להביע את תנחומיו על מותו של אדולף היטלר (אירלנד הייתה נייטרלית במלחמת העולם השנייה). דבר קיומו של הביקור נותר בסוד עד ל-2005.
פרישה ומוות

הייד בחר שלא להציג את מועמדותו לתקופת כהונה נוספת וסיים את תפקידו כנשיא ב-25 ביוני 1945. עקב בריאותו הרופפת, הוא לא שב לביתו במחוז רוסקומון, שנותר ריק מאז מותה של אשתו, חודשים ספורים לפני בחירתו לתפקיד הנשיא. תחת זאת, הוא עבר להתגורר במעונו לשעבר של המזכיר של הלורד לוטננט במתחם מעון הנשיאות, שם הוא בילה את שנותיו האחרונות. דאגלס הייד מת בשעה 10 בערב ב-12 ביולי 1949, בגיל 89.
כנשיא לשעבר של אירלנד היה זכאי הייד להלוויה ממלכתית. אך התעוררה בעיה. הייד היה מאמין של הכנסייה של אירלנד (הפרוטסטנטית) וטקס האשכבה היה אמור להיערך בקתדרלת פטריק הקדוש שבדבלין. חוקי הכנסייה הקתולית של אירלנד אסרו על מאמינה להשתתף בטקסים שנערכו בכנסיות לא-קתוליות. כתוצאה מכך, כל חברי הממשלה הקתולים, למעט שר הבריאות נואל בראון, נשארו מחוץ לבניין הקתדרלה בזמן הטקס. הם הצטרפו למסע ההלוויה כאשר ארונו של הייד יצא מהקתדרלה. איימון דה ואלירה, באותה עת מנהיג האופוזיציה, גם לא נכח בטקס ומפלגתו, פיאנה פול, יוצגה על ידי חבר בכיר שהיה מאמין של הכנסייה של אירלנד, ארסקין המילטון צ'ילדרס, לימים נשיאה הרביעי של אירלנד. הייד נטמן בפרנצ'פארק שבמחוז רוסקומון, שבו בילה את שנות חייו הראשונות, לצד קבריהם של אשתו לוסי, בתו נואלה, אחותו אנט והוריו.
הערות שוליים

↑  "Multitext Project in Irish History--Douglas Hyde". Retrieved 31 May 2010.
1 2  Ó Corráin, Donnchadh. "Douglas Hyde". University College Cork, Multitext Project in Irish History. Retrieved 10 April 2010.
↑  "Census of Ireland 1911 - de hÍde". National Archives of Ireland.
↑  "Dr. Douglas Hyde". Oireachtas Members Database. Retrieved 10 January 2013.
↑  "Hyde (and de Valera) offered condolences on Hitler's death". Irish Independent. 31 December 2005.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | נשיא אירלנד  1938-1945 | הבא: שון או'קלי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298402505171  PLWABN: 9810648662305606  BIBSYS: 90116658  BNE: XX974940  BnF: cb11908120p (data)  CiNii: DA01625434  GND: 118639757  ISNI: 0000 0001 2120 8175  LCCN: n80046065  MusicBrainz: afe6e17d-1d58-4e8e-8fa6-7ae767370a35  NKC: mub2015874690  NTA: 068373384  SELIBR: 190717  SNAC: w6hh6q4d  SUDOC: 026929376  Trove: 869338  VcBA: 495/113368  VIAF: 12310055   WorldCat (עם VIAF): 12310055 
דאגלס הייד (במושב האחורי של הרכב) בליווי משמר פרשים בצאתו מטקס ההשבעה
דואר אלנבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית דואר 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1939
 תאריך פתיחה רשמי:  1939 
 אדריכל:  יהודה מגידוביץ' 
 קואורדינטות:  32°03′42″N 34°46′24″E﻿ / ﻿32.06163889°N 34.77338056°E﻿ / 32.06163889; 34.77338056
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) דואר אלנבי(למפת תל אביב רגילה) דואר אלנבי(למפת גוש דן רגילה) דואר אלנבי(למפת גוש דן מוגדלת) דואר אלנבי  he דואר אלנביhe דואר אלנבימפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דואר אלנבי נמצא ברחוב אלנבי 132 פינת רחוב יהודה הלוי. בבניין זה פעל במשך שבעים שנה בית הדואר המרכזי של תל אביב.
היסטוריה

הבניין הוקם בשנת 1930 על ידי היזם צבי סטרכילביץ' בתכנונו של יהודה מגידוביץ'. הוא נמכר למרדכי לאלו (1893–1978) ונקרא על שמו כפי שכתוב בכתובת החקוקה על קיר הבניין ברחוב דה פיג'וטו.
בית הדואר המרכזי בתל אביב פעל במשך כשבעים שנה, מתחילת שנות ה-30 עד סוף המאה ה-20. בצד הבניין עברה הרכבת לירושלים וממנה עד למלחמת העצמאות. לאחר מכן פורקה המסילה בקטע מתחנת בית הדר לתחנת הרכבת יפו. ברחבה שנוצרה פעל עד שנות ה-90 שוק שבו מכרו עולים חדשים חפצים שהביאו ארצה. השוק זכה לשם "השוק הפולני". גם חלפני כספים פעלו במקום כשלוחה של "שוק לילינבלום".
בימינו שוכנים בשתי הקומות שני מועדוני לילה.
התקפת האצ"ל

ב-18 באפריל 1947 ניסתה חוליית לוחמי אצ"ל להחרים משלוח כסף שהוצא מהבניין ויועד למחנה בית נבאלא. הפעולה נכשלה לאחר ששוטר בריטי פתח באש ופצע קשה את אחד מהלוחמים, יהושע סבן, שנפטר מפצעיו בבית החולים הדסה (תל אביב). לוחית זיכרון לפעולה זו נמצאת על קיר הבניין הפונה לרחוב אלנבי.