stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הממלכה המאוחדת – טאיוואן

| יחסי הממלכה המאוחדת – טאיוואן |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: טאיוואן


הממלכה המאוחדת: טאיוואן
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 35,980
אוכלוסייה
69,311,072: 23,171,500
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,189: 
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה נשיאותית

משרד נציג טאיפיי בבריטניה
יחסי הממלכה המאוחדת–טאיוואן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של סין (ROC; מכונה בדרך כלל טאיוואן) ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. בשל מדיניות סין האחת, בריטניה אינה מכירה בממשלת הרפובליקה של סין וכל היחסים הדיפלומטיים בין המדינות מתקיימים על בסיס לא רשמי. טאיוואן מחזיקה את משרד הנציגות של טאיפיי בלונדון עם סניף באדינבורו, ואילו בריטניה מחזיקה את המשרד הבריטי טאיפיי בטאיפיי.
היסטוריה > ממלכת הטונינג (1661–1683)

בממלכת טונגנינג, חברת הודו המזרחית הבריטית וג'נג ג'ינג הסכימו על סחר שהתקיים עד תום ממלכת הטונגינג.
היסטוריה > מאז 1949

לאחר תבוסת הכוחות הלאומניים בסין במהלךמלחמת האזרחים הסינית ונסיגת ממשלת הקוומינטנג לטאיוואן, בריטניה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין והכירה ברפובליקה העממית של סין החל מה-6 בינואר 1950. עם זאת, בריטניה שמרה על קונסוליה בטמסוי עד 13 במרץ 1972.
הן הרפובליקה של סין והן הממלכה המאוחדת היו חברות קבועות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות עד שנת 1971, כאשר האו"ם העביר את ההכרה לרפובליקה העממית של סין בשנת 1971.
בספטמבר 1962 פתחה טייוואן את נציגותה בלונדון בשם המרכז הסיני החופשי, ששמה מאוחר יותר שונה למשרד הנציגות של טאיפיי בבריטניה. בריטניה פתחה את נציגותה בשנת 1993 תחת שם משרד הסחר והתרבות הבריטי שמאוחר יותר שינה את שמו למשרד הבריטי טאיפיי בשנת 2015.
בריטניה תומכת בהשתתפות טייוואן בארגונים בינלאומיים שבהם מדינה אינה מהווה תנאי מקיף, לרבות שתדלנות להשתתפות טייוואן בארגון הבריאות העולמי. טאיוואן נקראה כמדינה על ידי כמה חברי פרלמנט בבריטניה.
בשנת 2020 תרמה טאיוואן מסכות רפואיות לבריטניה כדי לסייע במאבק במגפת ה-COVID-19, כחלק מ-7 מיליון שנתרמו למדינות אירופה.
הבחירות המקדימות במפלגת העבודה (2022)

הבחירות המקדימות במפלגת העבודה הישראלית כללו את בחירת רשימת המפלגה ויו"ר המפלגה במתכונת דו-שלבית.
הבחירות ליו"ר נערכו ב-18 ביולי 2022 ובהן ניצחה מרב מיכאלי, והבחירות לרשימה לכנסת התקיימו ב-9 באוגוסט, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו ב-1 בנובמבר באותה שנה.
רקע

הבחירות המקדימות נקבעו בעקבות החלטת הממשלה לקדם את חוק פיזור הכנסת בעקבות המשבר הקואליציוני שפקד את הממשלה, לאחר מספר חודשים מתוחים סביב היציבות הפוליטית של ממשלת האחדות.
תקנון הבחירות המקדימות ליו"ר אושר בוועידת המפלגה ב-30 ביוני 2022, ובו נקבע כי יערכו בחירות ליו"ר המפלגה ולחברי הרשימה לבחירות לכנסת ה-25. עוד נקבע בתקנון שעל מנת להתמודד על ראשות המפלגה על חבר מפלגה היה נדרש להתפקד לפני מועד ה-18 בינואר 2022 ועל מנת להצביע היה על חברי המפלגה להתפקד לפני מועד ה-20 ביוני. הבחירות התקיימו באופן דיגיטלי, עם מתן חלופה למעוניינים להצביע בארבעה מוקדי הצבעה פיזיים: תל אביב, ירושלים, חיפה ובאר שבע.
ראשות המפלגה

על ראשות המפלגה יכלו להתמודד רק חברי המפלגה שהתפקדו לפני מועד ה-18 בינואר 2022.
ב-5 ביולי הכריז בפייסבוק ערן חרמוני, מזכ"ל המפלגה, על התמודדותו מול מיכאלי על ראשות המפלגה. ב-8 ביולי קרא למיכאלי בלבד לעימות רעיוני בפוסט בפייסבוק, ולא התייחס ליתר המתמודדים שהתמודדותם נפסלה מספר ימים לאחר מכן. על התמודדותו של חרמוני נטען שהיא מחאתית ברובה, לאחר הבעת הביקורת החריפה כנגד התנהלות מיכאלי כיו"ר.
מיכאלי זכתה לתמיכה פומבית רבה במהלך הקמפיין, הכולל הבעת תמיכה של כלל חברי הסיעה וראשי הרשויות המקומיות שכיהנו בזמן הבחירות.
ראשות המפלגה > תוצאות

בהצבעה האינטרנטית ברובה השתתפו 15,070 מחברי המפלגה, שהם 43% מהחברים הרשומים בה, והסתיימו בזכייתה של מיכאלי שזכתה ב-12,429 קולות, הם 82.48% מהמצביעים. חרמוני זכה ב-2,435 קולות בלבד, 16.16% מהקולות.
זוהי הפעם הראשונה בה מתמודד בבחירות המקדימות במפלגת העבודה מצליח לנצח פעמיים ברציפות מאז הונהגה שיטת הפריימריז במפלגה.
הרשימה לכנסת ה-25

הבחירות לרשימת המפלגה לכנסת ה-25 התקיימו ב-9 באוגוסט. הבחירות התקיימו באופן אלקטרוני דרך אתר אינטרנט ייעודי להצבעה, כמו כן היו 4 מוקדי הצבעה פיזיים בערים: תל אביב, ירושלים, חיפה ובאר שבע.
במסגרת תיקון החוקה שהעבירה מיכאלי בוועידת המפלגה ב-2021, רשימת המפלגה לכנסת תבנה בשיטת "ריץ' רץ' מגדרי", כך שהרשימה תורכב מנשים וגברים לסירוגין באופן שוויוני.
ביום הבחירות הצביעו 57.4% מבעלי זכות הבחירה, 22,679 מתפקדי המפלגה. המנצחת המובהקת הייתה נעמה לזימי, שזכתה ל-13,579 קולות והוצבה במקום השני אחרי היו"ר מיכאלי, בעוד שבבחירות הקודמות הוצבה במקום ה-10 בלבד. שרי המפלגה המכהנים, עמר בר-לב שהוצב במקום השני ברשימה בעקבות הבחירות הקודמות ונחמן שי, הוצבו במקומות התשיעי והשבעה-עשר בלבד, מקומות לא ריאלים לאור סקרי הבחירות.
רשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-25 לאחר תוצאות הבחירות המקדימות:
| מיקום | שינוי | שם המועמד | מחוז משריין | מין | מספר הקולות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | מרב מיכאלי |  | נקבה | - | יושבת ראש, נבחרה בשלב הראשון |
| 2 |  7 | נעמה לזימי |  | נקבה | 13,579 |  |
| 3 |  1 | גלעד קריב |  | זכר | 13,504 |  |
| 4 |  1 | אפרת רייטן |  | נקבה | 12,877 |  |
| 5 |  1 | רם שפע |  | זכר | 11,748 | קודם בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 6 |  3 | אמילי מואטי |  | נקבה | 12,034 | הוזזה בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 7 |  | יאיא פינק |  | זכר | 11,682 |  |
| 8 |  1 | אבתיסאם מראענה | המחוז הערבי | נקבה | 7,996 | קודמה בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 9 |  7 | עמר בר-לב |  | זכר | 10,143 | הוזז בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 10 |  | מהרטה ברוך-רון |  | נקבה | 5,027 | קודמה בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 11 |  3 | אמיר ח'נפיס | המחוז הדרוזי | זכר | 3,224 |  |
| 12 |  1 | מאיה נורי |  | נקבה | 3,577 | קודמה בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 13 |  | רז קרני | מחוז המושבים | זכר | 3,093 |  |
| 14 |  | אלסה ברוך יאסו |  | נקבה | 2,361 | קודמה בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 15 |  5 | גברי ברגיל | מחוז הקיבוצים | זכר | 1,950 |  |
| 16 |  14 | הדס שהרבני סידון |  | נקבה | 2,035 |  |
| 17 |  9 | נחמן שי |  | זכר | 7,882 | הוזז בעקבות הבטחת שוויון מגדרי ושריונים |
| 18 |  6 | אליס גולדמן |  | נקבה | 1,997 | קודמה בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 19 |  | תומר אביטל |  | זכר | 5,763 | הוזז בעקבות הבטחת שוויון מגדרי ושריונים |
| 20 |  | דינה דיין |  | נקבה | 1,787 | קודמה בעקבות הבטחת שוויון מגדרי |
| 21 |  12 | גיל ביילין |  | זכר | 3,037 | הוזז בעקבות הבטחת שוויון מגדרי ושריונים |
| 22 |  | עינת קולמן |  | נקבה | 1,168 |  |
| 23 |  | יאיר טרצ'יצקי |  | זכר | 2,684 |  |
| 24 |  | קובי (יעקב) קיסוס |  | זכר | 1,964 |  |
| 25 |  1 | פרחאן אבו ריאש | המחוז הערבי | זכר | 1,651 |  |
| 26 |  | ברוך לגזיאל | מחוז המושבים | זכר | 1,068 |  |
| 27 |  | רועי ברזילי |  | זכר | 944 | לא שובץ ברשימת המועמדים שהוגשה לוועדת הבחירות המרכזית |
| 28 |  17 | ניסים לסרי | מחוז המושבים | זכר | 864 |  |
| 29 |  30 | יואב אגמי |  | זכר | 550 |  |
| 30 |  13 | ירון גדות |  | זכר | 456 |  |
| 31 |  | רועי מימרן |  | זכר | 415 |  |
| 32 |  | אברהם חיים נהון |  | זכר | 208 | לא שובץ ברשימת המועמדים שהוגשה לוועדת הבחירות המרכזית |
| 33 |  | אבי לוי |  | זכר | 206 |  |
| 34 |  | נחום ירמיהו |  | זכר | 185 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יובל קרני, ברוב של יותר מ-80%: מרב מיכאלי נבחרה בשנית לראשות מפלגת העבודה, באתר ynet, 18 ביולי 2022
↑  סיון חילאי, חיים גולדיטש, יובל קרני, 37% הצביעו עד 13:30: חברי מפלגת העבודה בוחרים רשימה לכנסת, באתר ynet, 9 באוגוסט 2022
1 2  יקי אדמקר‏, מהם תאריכי הפריימריז ומתי יחלו תשדירי התעמולה: בחירות 2022 - הלו"ז, באתר וואלה, 2 ביולי 2022
↑  הודעה על תוצאות ההצבעה ואישור התקנון, אתר מפלגת העבודה הישראלית, 30 ביוני 2022
↑  יעל שרה רפ, ‏הפריימריז בעבודה: מיכאלי סגרה את ספר הבוחרים, באתר "סרוגים", 2 ביולי 2022
↑  שמואל קרמרסקי, ‏לו"ז הבחירות: מהפיצולים והפריימריז עד הגשת הרשימות והפסילות – כל התאריכים, באתר JDN‏, 4 ביולי 2022
↑  יעל שרה רפ, ‏העיתונאי לשעבר הכריז כי יתמודד במפלגת העבודה, באתר "סרוגים", 3 ביולי 2022
↑  הכרזה על כוונת התמודדות, בעמוד הפייסבוק של ערן חרמוני, 5 ביולי 2022
↑  קריאה להשתתפות בעימות, בעמוד הפייסבוק של ערן חרמוני, 8 ביולי 2022
↑  מפלגת העבודה, המועמדים הסופיים לראשות העבודה לכנסת ה-25, באתר מפלגת העבודה הישראלית, ‏11/7/22
↑  מפלגת העבודה, אישור תאריך פריימריז לרשימה לכנסת, באתר הבמה הרעיונית, ‏8/7/22
↑  אמיר אטינגר, רשימה חדשה ובחירת יו"ר מפלגה: העבודה תקיים פריימריז ב-18 ביולי, באתר ישראל היום, 26 ביוני 2022
↑  יובל קרני, דרמה בפריימריז בעבודה: השר בר-לב נדחק למקום התשיעי, באתר ynet, 9 באוגוסט 2022
↑  דפנה ליאל, ‏הפריימריז בעבודה: הח"כים לזימי וקריב בצמרת, השרים בר-לב ושי במקום לא ריאלי, באתר ‏מאקו‏, 9 באוגוסט 2022
↑  מפלגת העבודה, תוצאות הבחירות לרשימת העבודה בכנסת ה-25, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה
הבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, העשירייה הפותחת, 9 באוגוסט 2022
קאיואן, ליאונינג

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  ליאונינג
 שטח:  2,813.29 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  460,927 (2020)
 קואורדינטות:  42°32′17″N 124°02′14″E﻿ / ﻿42.53795°N 124.03713°E﻿ / 42.53795; 124.03713 
 אזור זמן:  UTC+8
 http://www.lnky.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןקאיואן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןקאיואן(למפת ליאונינג רגילה) שניאנג דאליין אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג פושון קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי קאיואן(למפת ליאונינג מוגדלת) שניאנג דאליין אנשאן ג'ינג'ואו צ'אויאנג טיילינג חולודאו יינגקואו דאנדונג פושון קוריאה הצפונית  ג'ילין מונגוליה הפנימית חביי מפרץ קוריאה  ים בוהאי קאיואן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קאיואן היא עיר ברמת מחוז בצפון מזרח ליאונינג, סין, גובלת בג'ילין בחלק קטן מצפון. היא נמצאת בניהולה של העיר טילינג, שמרכזה שוכן 33 קילומטרים (21 מיל) לדרום מערב.
חטיבות אדמיניסטרטיביות

ישנם 3 נפות, 9 ערים ו-9 עיירות תחת ניהול העיר – מחוז.
חטיבות אדמיניסטרטיביות > נפות

מחוז משנה של שינצ'נג (新城街道), Laocheng Subdistrict (老城街道), Xingkai Subdistrict (兴开街道)
חטיבות אדמיניסטרטיביות > ערים

באבאו (八宝镇), צ'ינגיונבאו (庆云堡镇k), קאושאן (靠山镇), ימין (业民镇), (Jingouzi (金沟子镇</link>), Zhonggu (中固镇</link>), בקשו (八棵树镇), ליאנהואה (莲花镇), Weiyuanbao (威远堡镇)
חטיבות אדמיניסטרטיביות > עיירות

עיירת צ'נגדונג (城东乡), עיירת סנג'יאזי (三家子乡), עיירת Songshanbao (松山堡乡), עיירת מג'יאז'אי (马家寨乡), עיירת ליג'יאטאי (李家台乡), עיירה אתנית שאנגבאדי מנצ'ו (上肥地满族乡), עיירה אתנית שיאבדי מנצ'ו (下肥地满族乡), העיירה האתנית Huangqizhai Manchu (黄旗寨满族乡), עיירה אתנית לינפנג מנצ'ו (林丰满族乡)
גאוגרפיה ואקלים

קאיואן ממוקם בצפון מזרח ליאונינג בחלק הדרום מזרחי של העיר טילינג על הגדה המזרחית של האמצע של נהר ליאו. העיר גובלת במחוז דונגפנג ובמחוז האוטונומי צ'ינגיואן מנצ'ו במזרח, במחוז טילינג בדרום, במחוזות פאקו וצ'אנגטו במערב, ובמחוז לישו (ג'ילין) בצפון. השטח המנהלי שלה מגיע להיקף מרבי של צפון–דרום של 86 קילומטרים (53 מיל) ורוחב מזרח–מערב של 89.4 קילומטרים (55.6 מיל). במזרח, הארץ מתחילה לעבור למרגלות הרי צ'אנגבאי, בעוד שהמערב מסומן על ידי מישור סונגליאו.
לקאייואן יש אקלים יבשתי לח בהשפעת מונסון (Koppen Dwa), המאופיין בקיץ חם ולח ובחורפים ארוכים, קרים וסוערים, אך יבשים. ארבע העונות כאן ייחודיות. רוב כמות הגשמים השנתית של 673 מילימטרים (26.5 אינץ') מתרחש ביולי ואוגוסט בלבד.
קאיואן נפגעה ישירות מסופות טורנדו בשנים 2019 ו-2023.
אנשים בולטים

Sheng Shicai (1897–1970), מצביא ששלט בשינג'יאנג בין השנים 1933 ל-1944.
שיאו ג'י (1957), פוליטיקאי סיני.
שיאושניאנג (1981), שחקן סיני.
הערות שוליים

↑  铁岭市-行政区划网. XZQH.
מפה הכוללת Kaiyuan (מסומנת כ開原</link>K'AI-YÜAN (מוקף חומה)) ( AMS, 1956)
אפרים ענבר

| --- | --- |

אפרים ענבר, 2015
 לידה:  22 בינואר 1947 (בן 77) רומניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת שיקגו  המרכז הבינלאומי על שם וודרו וילסון  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  אוניברסיטת בוסטון  המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים 
 
ענבר עם שגריר בריטניה מת'יו גולד, אוניברסיטת בר-אילן, 2010
אפרים ענבר (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, נשיא מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון (JISS). היה המנהל המייסד של מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, תפקיד שבו שרת עשרים ושלוש שנים.
קורות חיים

נולד ברומניה ב-1947. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הצנחנים. השלים תואר ראשון במדע המדינה וספרות באוניברסיטה העברית ותואר שני ודוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת שיקגו. תחומי מחקרו הם נושאים פוליטיים וצבאיים במזרח התיכון וישראל.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת ג'ורג'טאון, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובאוניברסיטת בוסטון; חוקר אורח במרכז הבינלאומי על שם וודרו וילסון (וושינגטון) ובמכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים (לונדון). הוא היה נשיא האגודה הישראלית ליחסים בינלאומיים, חבר בוועדה הפוליטית-אסטרטגית במועצה לתכנון לאומי, יו"ר הוועדה לתוכנית הוראת הביטחון הלאומי במשרד החינוך, וחבר בוועדה האקדמית של מחלקת היסטוריה בצה"ל.
חיבר חמישה ספרים, וערך ארבעה עשר קבצים של מאמרים אקדמיים. הוא מומחה לנושא תפיסת הביטחון של ישראל, לדעת הקהל בנושאי ביטחון, למדיניות ארצות הברית במזרח התיכון, ליחסי ישראל-פלסטינים, וליחסי טורקיה–ישראל.
ענבר פרסם מחקר הטוען כי הפרדיגמה של שתי מדינות לשני עמים אינה מציאותית יותר. בין מאמריו, הוא פרסם סקירה של מאזן הכוחות שבין ישראל לאויביה ושל המאפיינים הפנימיים המעצבים את עוצמתה הלאומית של מדינת ישראל, וכן של מעמדה של המדינה בקהילייה הבינלאומי. וגם מאמרים על החיוניות האסטרטגית של ירושלים, ועל טורקיה.
בנובמבר 2017 פרסם ענבר (בשיתוף עם ד"ר איתן שמיר) מאמר בו הראה כי הדרך היעילה עבור המערב להילחם באסלאם הרדיקלי היא באמצעות גיבוש "אסטרטגיית פשיטות".
בשנת 2018 פרסם מאמר התומך באי פתרון הבעיה הפלסטינית לאור הטענה שככל שעובר הזמן ישראל מתחזקת מול מדינות ערב. "חרף העובדה שלא הכל מושלם בארץ הקודש, נראה שממד הזמן מועיל לישראל. ישראל היא דמוקרטיה משגשגת ותוססת שקיימת בה לכידות חברתית פנימית חזקה."
ספריו

"מדינות מבודדות במערכת הבינלאומית" (1985)
"מלחמה ושלום בפוליטיקה הישראלית: עמדות מפלגת העבודה בנושאי ביטחון לאומי" (1991)
"יחסי הקרבה בין ישראל לטורקיה" (2001)
"רבין וביטחונה הלאומי של ישראל" (1999)
"ביטחונה הלאומי של ישראל: נושאים ואתגרים מאז מלחמת יום הכיפורים" (2008)
הערות שוליים

↑  "עתיד טוב לישראל - JISS". JISS. 2018-04-18. נבדק ב-2018-06-17.
↑  "החיוניות האסטרטגית של ירושלים | מאת אלוף (מיל') גרשון הכהן ופרופסור אפרים ענבר". JISS. 2017-10-31. נבדק ב-2018-06-17.
↑  "המתיחות עם טורקיה: ארדואן הפך לאיום לשלום האזור - JISS". JISS. 2018-05-21. נבדק ב-2018-06-17.
↑  אפרים ענבר, ‏סיכום ותרגום (מאת דוד וינברג) של מאמר מאת אפרים ענבר ב"אינטרנשיונל אפאיירז" דצמבר-2018, השילוח, 3, פברואר 2017
↑  עתיד טוב לישראל - JISS, באתר JISS, ‏18 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262805305171  BnF: cb12391139c (data)  GND: 131761978  ISNI: 0000 0001 0870 609X  LCCN: n82277483  NTA: 173987605  SELIBR: 224442  SUDOC: 032999496  VIAF: 12391249   WorldCat (עם VIAF): 12391249
סלטיו

| --- | --- |
סמל סלטיוסמל סלטיו
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  קואווילה קואווילה
 ראש העיר:  ג'ריקו אברמו מאסו (PRI)
 תאריך ייסוד:  1577
 גובה:  1,600 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  864,431 (2020)
  ‑ במטרופולין:  823,098 (2010)
 קואורדינטות:  25°25′23″N 100°59′31″W﻿ / ﻿25.423055555556°N 100.99194444444°W﻿ / 25.423055555556; -100.99194444444 
 אזור זמן:  שעון מרכז ארצות הברית
 www.saltillo.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו סלטיו(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו סלטיו(למפת קואווילה רגילה) טוראון מונקלובה פיידרס נגרס אקוניה סקטקס ארצות הברית  ט. נואבו לאון  צ'יו. דורנגוסלטיו(למפת קואווילה מוגדלת) טוראון מונקלובה פיידרס נגרס אקוניה סקטקס ארצות הברית  ט. נואבו לאון  צ'יוואווה דורנגוסלטיו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
האטנו פואנטה
מזרקת דה ארמס בכיכר העיר
סלטיו (בספרדית: Saltillo) היא עיר הבירה של מדינת קואווילה שבצפון-מזרח מקסיקו. העיר ממוקמת כ-400 קילומטרים דרומית לגבול מקסיקו-טקסס (ארצות הברית), וכ-90 קילומטרים מערבית למונטריי.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, התגוררו בסלטיו 725,095 תושבים. המטרופולין העירוני הכולל את העיירות ראמוס אריספה (Ramos Arizpe) וארטאגה (Arteaga), ממוקם במקום ה-19 בגודלו במקסיקו.
תולדות העיר

העיר נוסדה בשנת 1577 על ידי הכובש היהודי-ספרדי אלברטו דל קנטו. העיר היא העיר העתיקה ביותר בצפון המדינה שנוסדה לאחר הכיבוש הספרדי. ארבע עשרה שנים לאחר מכן הקימו קבוצה מתושבי סלטיו, כפר נפרד בשם סן אסטבן דה נואבה טלקסקאלה (San Esteban de Nueva Tlaxcala), ובו עסקו בחקלאות.
בשנת 1824 הפכה סלטיו לבירת קואווילה וטחאס, עד המהפכה הטקסנית והקמת רפובליקת טקסס.
ב-23 באוקטובר 1840 התרחש בעיר קרב סלטיו, כ-110 טקסנים חצו את הריו בראבו, תקפו את העיר, הרגו כ-400 ממגיני העיר המקסיקנים, ונסוגו.
ב-31 בינואר 2007 הפכה סלטיו לעיר הראשונה במקסיקו שאפשרה איחוד אזרחי בין בני זוג המשתייכים לאותו מין.
גאוגרפיה

סלטיו שוכנת למרגלות הר אל סרו דל פואבלו (El Cerro del Pueblo), העיר השוכנת בגובה 1,600 מטרים, היא קרירה יחסית לעיר השכנה מונטריי.
העיר שוכנת בקרבת מדבר צ'יוואווה (Chihuahuan), ומוקפת בהרי ספלינאמה (Zapalinamé) שהם חלק מרכס הסיירה מדרה.
כלכלה ותעשייה

סלטיו ידועה באריחי הטרקוטה המיוצרים בה, ובאריגי הסרפה המקומיים. בעיר ממוקמים מפעלי הרכבה של מרצדס וג'נרל מוטורס, ומפעל ההרכבה של משאיות חברת קרייזלר. 37.4% מהמכוניות ו-62.6% מהמשאיות במקסיקו, מורכבים בעיר. בסלטיו ממוקם מטה חברת גרופו, קונצרן מקומי המייצר מכשירי חשמל ביתיים ועוד.
במאה ה-20 כונתה סלטיו "אתונה של מקסיקו", זאת עקב מספר רב של אינטלקטואלים מפורסמים שהתגוררו בה. באותן השנים התיישבו בעיר מהגרים רבים מאירופה, במיוחד מבריטניה ואירלנד.
אתרים בעיר

פארק אלמדה סראגוסה (Alameda Zaragoza) הוא הפארק הגדול בעיר, ובו אגם מלאכותי בצורת מקסיקו. ממוקם במערב העיר.
המרכז הקולוניאלי של סלטיו בנוי משיש ורוד, ומהווה סגנון אדריכלי ייחודי לעיר. מבנים בולטים הם: קתדרלת סלטיו, שנבנתה בין 1745–1800, בניין הממשלה, בניין תיכון אטנו פואנטה, ומבנה המכון הטכנולוגי של סלטיו.
הקתדרלה הגדולה היא הדוגמה הטובה ביותר לאדריכלות הדתית הקולוניאלית בצפון-מזרח מקסיקו, המבנה בנוי בסגנון הבארוק הספרדי.
לה קאסה פרסל (Purcell Mannor) אחוזה ויקטוריאנית שנבנתה על ידי הסוחר האירי ויליאם פרסל במאה ה-19. כיום משמש המבנה כמרכז תרבות.
בעיר נמצאים שני מוזיאונים מפורסמים: מוזיאון ציפורי מקסיקו (The Museo de las Aves de México), שבו אוסף ציפורים מרחבי המדינה. ומוזיאון המדבר (Museo del Desierto) המתמקד בגאוגרפיה, גאולוגיה, פליאונטולוגיה, ביולוגיה, והיסטוריה של מדבר צ'יוואווה.
תחבורה

נמל התעופה המשמש את העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי פלאן דה גוואדלופה, ממנו יוצאות טיסות סדירות ליעדים במקסיקו וארצות הברית.
ברחבי העיר פועלת מערכת אוטובוסים גדולה, יחד עם מוניות רבות.
ערים תאומות

לסלטיו ארבע ערים תאומות:
ארצות הברית אוסטין, טקסס, ארצות הברית
ארצות הברית לאנסינג, מישיגן, ארצות הברית
קנדה וינדזור, אונטריו, קנדה
קובה אולגין, קובה
הערות שוליים

↑  אתר המוזיאון
↑  אתר המוזיאון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564229405171  BNE: XX453714  BnF: cb12440489n (data)  GND: 4504659-1  LCCN: n79065835  MusicBrainz: f18cbdf5-8cc3-443c-8c23-5f3c9b8d3ca7  NARA: 10045249  SUDOC: 033547610  VIAF: 143689752   WorldCat (עם VIAF): 143689752
צפון אפריקה

מדינות צפון אפריקה
צפון אפריקה הוא אזור גאוגרפי השוכן בחלקה הצפוני של יבשת אפריקה, חלקו הגדול של האזור נמצא לאורך חופי הים התיכון. בניגוד לרצועת מדינות אלה, קיים המושג אפריקה שמדרום לסהרה הכולל את כל יתר מדינות היבשת.
מינוח

המדינות הנכללות בצפון אפריקה הן (ממערב למזרח):
סהרה המערבית סהרה המערבית (רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית) – בשלטון מרוקו
מאוריטניה מאוריטניה
מרוקו מרוקו
אלג'יריה אלג'יריה
תוניסיה תוניסיה
לוב לוב
מצרים מצרים
סודאן סודאן
דרום סודאן דרום סודאן
לעיתים נחשבות גם אתיופיה, צ'אד ואריתריאה לחלק מצפון אפריקה.
היסטוריה > העידן הקדם-קלאסי > מצרים העתיקה

בצפון מזרחה של אפריקה, על גדות נהר הנילוס, קמה לה אחת הציוויליזציות העתיקות ביותר בהיסטוריה האנושית – מצרים העתיקה. ראשיתה של התרבות המצרית העתיקה בערך ב-3150 לפנה"ס, באיחוד הפוליטי של תרבויות עמק הנילוס הגדולות תחת הפרעה הראשון, והיא התפתחה במשך שלושת אלפי השנים הבאות. ההיסטוריה שלה מחולקת למספר תורי זהב, הידועים כ"ממלכות", ובהן תקופות של חוסר יציבות יחסית הידועות כ"תקופות ביניים". עם סוף תור הזהב האחרון, הידוע כ"ממלכה החדשה", תרבות מצרים העתיקה החלה להדרדר, ומצרים נכבשה בידי כמה כוחות זרים. שלטונם של הפרעונים הסתיים רשמית ב-31 לפנה"ס, כאשר האימפריה הרומית כבשה את מצרים ועשתה אותה לפרובינציה.
תרבות מצרים העתיקה הייתה מבוססת על איזון מבוקר של משאבי טבע ואדם תחת שלטונו של הפרעה, מנהיגים דתיים, ומושלים. התרבות המציאה חידושים רבים: השקיה מבוקרת של עמק הנילוס הפורה, ניצול של המינרלים בעמק ובאזורי המדבר הסובבים, התפתחות מוקדמת של ספרות ושל מערכת כתיבה עצמאית, ארגון של מיזמי בנייה וחקלאות קולקטיביים, מסחר עם האזורים הסובבים באפריקה ובמזרח התיכון, ומסעות צבאיים שהביאו לניצחון על צבאות זרים והבטיחו את הדומיננטיות המצרית באזור. הארגון והייזום של פעילויות אלה נעשה בידי בירוקרטיה של סופרים, מנהיגים דתיים ומושלים תחת הפרעה האלוהי, שהבטיח את האחדות ואת שיתוף הפעולה של העם המצרי דרך מערכת מורכבת של אמונות דתיות.
היסטוריה > העידן הקדם-קלאסי > נוביה

בצפון מזרחה של אפריקה, על גדות נהר הנילוס המרכזי, דרומית למצרים, בצפון שטחה של סודאן של ימינו, קמה לה אחת הישויות העתיקות ביותר בהיסטוריה האנושית – ממלכת נוביה. ראשיתה של התרבות הנובית בערך ב-3500 לפנה"ס. לממלכת נוביה הייתה השפעה עצומה על מצרים העתיקה בפרט ועל המדינות הסובבות אותה בכלל. דבר זה התבטא בעיקר בסחר המוגבר שקיימה עם המדינות הסובבות אותה. ממלכת נוביה סחרה בזהב, נחושת, נוצות יען, הָבְנֶה ושנהב, סחורות אלו רכשה ממדינות אפריקאיות בפנים היבשת ומכרה אותם בעיקר למצרים.
היסטוריה > העידן הקדם-קלאסי > קרתגו

קרתגו, הייתה עיר ומעצמה באוטיקה (תוניסיה של היום), שנוסדה במאה ה-9 לפנה"ס על ידי מתיישבים פיניקים מהעיר צור. העיר נהרסה לחלוטין בשנת 146 לפנה"ס במלחמה הפונית השלישית, והרומאים הכריזו על השטח כמקולל ואסרו על התיישבות בו. כמאה שנה לאחר מכן חזרו הרומאים למקום והקימו עיר חדשה באותו שם, שאת הריסותיה ניתן לראות היום. קרתגו הרומית שימשה כבירת הפרובינקיה הרומית אפריקה, ובמהלך השנים הפכה לאחת הערים הגדולות באימפריה הרומית. קרתגו נהרסה שוב ולא שוקמה כתוצאה מפלישות ברברים, ביזנטים ומוסלמים.
היסטוריה > העידן הקלאסי > יוון

בערך בשנת 631 לפנה"ס, היוונים הקימו את העיר קירנה בצפון-מערב לוב. קירנה הפכה למושבה יוונית משגשגת, למרות היותה מוקפת מכל צדדיה באזור מדברי.
עם השנים היוונים הגבירו את השפעתם התרבותית במצרים, אך נמנעו מלכבוש אותה. אלכסנדר הגדול כבש את מצרים מידי פרס בשנת 332 לפנה"ס. עם מותו של אלכסנדר, חולקה האימפריה שכבש בין יורשיו הדיאדוכים, ומצרים נפלה בידיו של תלמי הראשון. בית תלמי שלט במצרים בין השנים 305 לפנה"ס עד 30 לפנה"ס. השושלת שלטה בחלק מהזמן גם על האי קפריסין ועל שטחי ארץ ישראל.
שלטונם של מלכי בית תלמי, התאפיין ביריבויות קשות בין האצילים, ומתנגדים רבים הוגלו ונרצחו. המלכה האחרונה לבית זה הייתה קלאופטרה, שנודעה כמאהבתו של יוליוס קיסר ומאוחר יותר גם של מרקוס אנטוניוס. קלאופטרה הצליחה לשמור על עצמאותה של מצרים, אך לאחר הפסדו של אנטוניוס בקרב אקטיום (31 לפנה"ס) וניצחונו של אוגוסטוס, היא התאבדה. לאחר מותה הקיץ הקץ על בית תלמי, ומצרים הפכה לפרובינקיה רומית.
היסטוריה > העידן הקלאסי > יוון > רומא

במהלך המאה הראשונה לפנה"ס ובמאה הראשונה לספירה כבשה הרפובליקה הרומית ולאחריה הקיסרות הרומית את חלקה הצפוני של אפריקה. הרומאים חילקו את צפון אפריקה לחמש יחידות מנהליות – פרובינקיות (מצרים, אפריקה, כרתים וקירנאיקה, מאוריטניה, נומידיה), ועד מהרה החלו לנהל את האזור באופן ישיר על כל רובדי החיים. החל מזה המדיני ועד זה התרבותי. תקופה זו התאפיינה בפריחה תרבותית וכלכלית. באופן כמעט קבוע, נהגו הברברים להתנגד לשלטון הרומאי ולתקוף את מוצבי הצבא הרומאי, שהיה דל יחסית בכוח, והוא נהג להחזיק באזור סדר כוח של כ-28,000 לוחמים.
באותה התקופה האזור עבר תהלכי עיור מתקדמים, ורבים מן השבטים נושלו מאדמותיהם. השגשוג של רוב ערי האזור היה תלוי בחקלאות. האזור אף כונה "אסם האימפריה", ונהג לייצא תבואה בכמויות גדולות לשאר חלקי האימפריה, בעיקר לאיטליה וליוון. יבולים אחרים שיוצרו באזור כללו פירות, תאנים, ענבים ושעועית.
תחת השלטון הרומאי צפון באפריקה הייתה קהילה יהודית גדולה.