stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגוסט פורל
קורות חייו

נולד בוילה לה גרסיוס, מוֹרְז', שווייץ. הבן הבכור מתוך ארבעת ילדיהם של ויקטור פורל ופאולין מורין.
בילדותו בודדה אותו אמו מפעילויות עם ילדים אחרים, והוא מצא נחמה בעולמם של החרקים. כבר בגיל חמש הוא החל לאסוף מינים שונים של נמלים וללמוד עליהם, 
וזו הייתה ההתחלה לתשוקתו הגדולה, אשר באה לידי ביטוי מאוחר יותר, בספרו המפורסם - "הנמלים של שווייץ" (1874).
פורל קיבל חינוך דתי מאמו הפרוטסטנטית. הוא למד את הברית הישנה וכן את הברית החדשה. 
ספקותיו הדתיים הביאו אותו לראות את עצמו כחוטא, מנודה, שאינו צריך לקוות לרחמי האלוהים. 
באוטוביוגרפיה שלו כתב:
בכרי המרעה השקטים סביב ביתי הייתי בוכה לעתים קרובות בייאוש לאלוהים האישי: אם אתה באמת קיים, תהרוס אותי כאן ועכשיו; אז אני אדע שאתה קיים, אבל חוץ מזה אני לא מאמין בקיומך! "אבל הכול היה שקט ואני לא נהרסתי .
במינכן, בסוף אוגוסט 1883, בהיותו בן 35, נישא לאמה בת התשע-עשרה. השניים הביאו לעולם שישה ילדים, ארבע בנות ושני בנים.  
בסוף יולי 1910 מת בנו הראשון, אדוארד, מוות פתאומי עקב תסחיף ריאתי. 
שנה לאחר מותו לקה פורל בשבץ פתאומי אשר גרם לו לשיתוק בצד הימני של הגוף.
ב-1903 עברו פורל ומשפחתו לכפר יבורן (Yvorne) שבמרכז שווייץ, ממערב לאגם ז'נבה. ביתם, שאשתו כינתה "קן הנמלים" (La Fourmiliere), הוא המקום שבו חי במשך עשרים ושמונה שנותיו האחרונות.
תחומי מחקר

ב-1866 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת ציריך (Universität Zürich) 
ובמשך כל שנות לימודיו בבית-הספר לרפואה הוא התעניין באופן רציף בחקר הנמלים. אוסף מושבות הנמלים שלו התרחב והוא העשיר את עצמו בכל היבט של ידיעתו על חרק זה; פיזיולוגיה, ביולוגיה ואנטומיה. 
בשנה גורלית זו (1866) פגש פורל את אדוארד בוגניון (Edward Bougainon), חוקר אנטומיה, ולמד לראשונה על צ'ארלס דרווין (Charles Robert Darwin) ועל עבודתו.
עם הופעתה של המסה המדעית שכתב באנטומולוגיה, האקדמיה השווייצרית למדעי הטבע (Swiss Academy of Natural Sciences) העניקה לו את פרס שפלי (Prix Schläfli). בשנת 1874 הוא פרסם את ספרו "הנמלים של שווייץ" ועל כך זכה בשנת 1875 בפרס נוסף, פרס Thore שניתן לו על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים (French Academy of Sciences). פורל התכתב עם צ'ארלס דרווין ושלח לו עותק של ספרו החדש על הנמלים השווייצריות וקיבל ממנו תגובות מעודדות. לאחר שסיים את לימודי הרפואה, החל פורל לגלות עניין בפסיכיאטריה.
בשנת 1877 כיהן פורל כמרצה מוסמך ב"אוניברסיטת מינכן (Ludwig-Maximilians-Universität München)
ובשנת 1879 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ציריך (Universität Zürich). 
בין 1879-1898 החל פורל לעבוד כעוזר רופא במכון "Psychiatrische Universitätsklinik Zürich" בציריך, ובתוך מספר חודשים מונה באופן רשמי למנהל המכון.
פורל הבין מניסויים כי תא עצב הוא היסוד הבסיסי של מערכת העצבים. גילוי זה הביא להבנה, שבדומה למקרה של צומת ניורומוסקולרית (Neuromuscular junction), שבה אקסון (סיב עצבי) אינו מתרבה עם סיבי שריר, כך גם במערכת העצבים מספיק מגע פשוט בין תהליכים עצביים, כדי להבטיח העברה נאמנה של מידע. 
המשמעות היא שלא קיימת רשת עצבית, אלא, כל תא עצב נמצא במגע, לא מתמשך, עם תא עצב אשר סמוך לו.
תיאוריה זו נודעה בשם "תורת הקשר של פורל". 
את המחקר כתב בשנת 1887 והוא הוביל לניסוחו של מה שכונה מאוחר יותר "תאוריית הנוירון" (Neuron doctrine).  
המילה "נוירון" הוטבעה על ידי היינריך וילהלם ולדייר (Heinrich Wilhelm Waldeyer) רק ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1891, והוא קיבל את רוב הקרדיט על הגילוי, דבר אשר גרם לפורל להפנות את גבו למדעי המוח.
התרומה הגדולה האחרונה של פורל היא חמש מסות מרשימות שכתב על החיים החברתיים של הנמלים, אשר יצאו לאור בין 1921 ל-1923. מונוגרפיה זו מאוירת היטב ומציעה תובנות על שליטה עצבית בחושים ועל התנהגות אינסטינקטיבית משותפת לבני אדם ולחרקים.
תחומי מחקר > מאמרים

1887: "מחקרים על האזור הטגטלי וקשריו במוחו של האדם ושל יונקים שונים". מאמר זה מכיל בתוכו סדרה של מחקרים נוירו-אטומיים על ארגון האזור הטגטלי, כולל האזור התת-אלמי, בבני אדם.
1914:  "ארצות הברית של אירופה". במאמר זה טען פורל כי הוא אינו תומך בהגבלת חבר הלאומים לאירופה בלבד, שכן הוא מאמין שחבר הלאומים צריך לכלול את העולם כולו.
1917: "דת של טובת הכלל" ("Religion of  Social Good"). במאמר כתב פורל כי תפקידה של הדת הוא לאחד את כל האנשים בכדור הארץ. המאמר נכתב ופורסם לפני שפורל הכיר את האמונה הבהאית.
1919: "דת מדעית של טובת הכלל" ("Scientific Religion of Social Good"). המאמר נכתב לאחר שפורל התוודע לאמונה הבהאית וכך השלים את הרעיון ממאמרו הקודם - "דת של טובת הכלל" - זאת על ידי הוספת המונח "דת מדעית". מאמר זה מציג את תפיסתו החדשה והמתוחכמת של הדת הטוענת כי הדת הבהאית היא הדת האמיתית של טובת האדם והחברה, אין לה כמרים והיא מחברת את כל בני האדם החיים בעולם .
1928: "חזון עולמי של סאוואנט" ("World Vision of a Savant"). בין המאמרים הידועים ביותר של פורל. במאמר זה פורל חולק את השקפותיו ה"מדעיות" על ההתנהגויות האנושיות אשר משקפות הגישות הגזעניות של אותה תקופה. כמו כן המאמר מתאר את החובות אשר על כל בהאי לקיים, ביניהן: הימנעות ממטאפיזיקה, חשיבה על האלוהים ופעילות למען טובת הכלל.
תחומי מחקר > ספרים

Les Fourmis de la Suisse, Systématique, notices anatomiques et physiologiques, architecture, distribution géographique, nouvelles expériences et observations de moeurs. Bale, Genève, Lyon, H. Georg, 1874
Der Hypnotismus; seine Psycho-Physiologische, medicinische, strafrechtliche Bedeutung und seine Handhabung. Stuttgart, 1891
Die Trinksitten ihre hygienische und sociale Bedeutung ihre Beziehungen zur akademischen Jugend. Stuttgart, 1891
Der Hypnotismus und die suggestive Psychotherapie Stuttgart, 1902
Die sexuelle Frage. Eine naturwissenschaftliche, psychologische, hygienische und soziologische Studie für Gebildete. München, 1903
Ants and Some Other Insects: An Inquiry into the Psychic Powers of these Animals.Chicago, 1904
Verbrechen und konstitutionelle Seelenabnormitaeten Munich, 1907
Der Hypnotismus, oder die Suggestion und die Psychotherap. Stuttgart, 1918
Rückblick auf mein Leben. London, 1935
סוגיות חברתיות > תורתו החברתית-אידאולוגית

ביולי 1916 הגדיר את עצמו כסוציאליסט פעיל, אבל האידאולוגיה של הסוציאליזם, כמו תפיסת הפסיכיאטריה שלו, הייתה מושרשת עמוק באתיקה. הוא האמין בסוציאליזם ללא אלימות והוא התנגד לקומוניזם. לכן סבר שאם הסוציאליזם לא יהיה מוסרי, עדיף שלא יהיה כלל.
פורל התבטא בדעותיו הפוליטיות, והגדיר את עצמו כ"שמאל" בעל בהשקפות אנטי-קפיטליסטיות, שאותן שילב ברישום של שנים עשר עקרונות שכותרתם "העקרונות הבהאים", אשר פורסמו בספטמבר 1925, ב- Sonne der Wahrheit, המגזין הבהאי הרשמי.
סוגיות חברתיות > התנזרות מאלכוהול

בשנים הראשונות לאחר נישואיו, הוא פגש יצרן נעליים, יעקב בושהרדט (Jacob Bouchardt), אשר ניסה לשכנע אותו כי אלכוהוליזם אינו ניתן לריפוי, אלא על ידי התנזרות מוחלטת. 
פורל, אף שהיה מאמין בתנועת ההתנזרות-תנועה חברתית נגד צריכת משקאות אלכוהוליים, לא קיבל התנזרות מוחלטת, עד שהתחיל להבין את שיעור ההצלחה החיובית ואת התרופות שהושגו על ידי התנזרות.
התעניינותו בפסיכיאטריה הובילה אותו לעבוד בבית חולים לחולי נפש במינכן, גרמניה (Munich district mental institution). ובמסגרת עבודתו טען כי זיהה את התפקיד החשוב של אלכוהול בהפרעות נפשיות. 
כתוצאה מכך השיק קמפיין למניעה ולטיפול בבעיות אלכוהוליות בחברה והיה חבר פעיל של האגודה נגד אלכוהול (Temperance movement). 
כדי להילחם למען המטרה שלו נגד צריכת אלכוהול, נסע למדינות רבות ברחבי העולם והסביר על השלכותיו ההרסניות של האלכוהול על המוח האנושי ועל הגוף.
מלבד התעסקותו בפתירת בעיית האלכוהוליזם, התעסק בבעיות נוספות כגון: "הבעיה המינית" - אשר עסקה בין היתר בהפיכת חיי המין לשמחים ומאושרים יותר וללא תשוקות גסות וסקרנות ארוטית, "הבעיה הפמיניסטית" - אשר עסקה בזכויות האישה  וכן ב"בעיית הגזעים" אשר העסיקה את פורל עקב קריאת ספריו של צ'ארלס דרווין, ועסקה בסוגיה של "אילו גזעים יכולים להוות שירות בהתפתחות האנושות, ואילו גזעים הם חסרי תועלת".
סוגיות חברתיות > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, עקב תמיכתו בפציפיזם, תמך פורל בתנועות אנטי מלחמתיות ובארגוני שלום בינלאומיים.
ב- 1 במאי 1916 כתב גילוי דעת ובו נאמר כי רק מהפכה סוציאליסטית בינלאומית תביא לסוף המלחמה; וכי המין האנושי חייב להרוג את שלושת הדרקונים החונקים אותו: הקפיטליזם, המיליטריזם והאלכוהוליזם.
בחודש יולי של אותה שנה הפך לסוציאליסט פעיל.
יחסיו עם הדת הבהאית ועבד אל-בהאא'

פורל התוודע לראשונה לדת הבהאית בחודשי החורף של 1920-1921, כאשר בילה בביתם של בתו וחתנו, מרתה וארתור בראונספורל.
ב-1921 הצטרף לדת הבהאית ובמהלך השנים היה בקשר עם כמה מחברי הדת הבהאית הבולטים, ביניהם: איפוליט דרייפוס, קונסול נורווגיה בגרמניה אלברט שוורץ (Albert Schwarz) והגברת מרתה רוט (Martha Root). בשנת 1922 הקים פורל את "הקבוצה הבהאית" בלוזאן במטרה ללמד על הדת הבהאית ולהגן עליה.
חוויות העבר שלו עם אמונה דתית ועם אנשי דת בכירים הקשו עליו בתחילה לקבל את הדת הבהאית כאמת דתית ללא הסתייגות. כאשר שמע על תורת הבהאים, שני עקרונות בדת זו משכו אותו במיוחד - האחד היה ערך העבודה, אשר מכובד בדת הבהאית כמו ערך הפולחן, והשני היה העמדה הבהאית של התנזרות מוחלטת מאלכוהול, עיקרון אשר עבורו הקדיש את חייו. אך למרות שעקרונות אלה משכו את לבו, מוחו עדיין חיפש תשובות לשאלות יסודיות.
לכן, ב-28 ביולי 1921 כתב פורל מכתב לעבד אל-בהאא', מנהיגה של הדת הבהאית באותה תקופה, ובו פירט את עקרונותיו ושאל האם בהתאם לעקרונות אלה, הוא עדיין יכול להיחשב כבהאי. עבד אל-בהאא' ענה על שאלותיו ב-21 בספטמבר 1921, כחודשיים בלבד לפני פטירתו.
יחסיו עם הדת הבהאית ועבד אל-בהאא' > מכתב ששלח פורל לעבד אל-בהאא' 1920

ב-28.12.1920 פורל שלח מכתב לעבד אל-בהאא' ובו הסביר כי הוא מוניסט, ולכן משוכנע שתפקודי המוח והנשמה הם שלם בלתי נפרד. מכאן, שהוא לא מאמין שהנשמה הפרטית שורדת לאחר מותו של המוח.
בעניינים מטאפיזיים לעומת זאת, הוא הכריז על עצמו כאגנוסטיקן, ורשם כי למרות שהוא מעריץ את העקרונות האנושיים של עבד אל-בהאא', הוא לא מבין את עקרונותיו האלוהיים.
לכן שאל, האם הדת הבהאית, יכולה לקבל אותו אליה, לנוכח היותו מוניסט ואגנוסטיקן.
יחסיו עם הדת הבהאית ועבד אל-בהאא' > מכתב שקיבל אוגוסט פורל מעבד אל-בהאא' 1921

ב-21.9.1921 קיבל פורל מכתב מעבד אל-בהאא'. מכתב זה נכתב כמאמר פילוסופי וכתשובה לשאלות שהציג לו פורל.
במסמך אמירות מקיפות של התפיסה הבהאית בדבר טבעו של אלוהים, של האדם ושל היקום. המסמך תיאר את ההבדלים בין הממלכות בתוך הבריאה, את הטבע הרוחני של האנושות ואת ההבדלים בין מינרלים לצמחים.
עם קבלת המכתב המשמעותי הזה, פורל היה מלא שמחה והכרת תודה על היכולת להבין את המציאות האלוהית ולמצוא תשובות לשאלותיו.
מאז ואילך, פורל הכריז על אמונתו בדת הבהאית בפומבי.
יחסיו עם הדת הבהאית ועבד אל-בהאא' > הגנתו על הבהאים האיראנים הנרדפים

החל מהצטרפותו לדת הבהאית ועד למותו ב-1931, פורל קיבל על עצמו פעולות התומכות בתורה הבהאית. 
דבר לא סיכל את נחישותו להגשים את "משאלתו הנלהבת ביותר" - המשכיותה של הדת הבהאית.
כדי לוודא המשכיות זו, פורל ראה עצמו כמורה של האמונה הבהאית וכמגנה, במיוחד בשמם של הבהאים הפרסיים אשר נרדפו באמצע שנות העשרים של המאה העשרים.
אחת הדרכים בהן ניסה פורל לעזור לבהאים הפרסיים הייתה להשפיע על דעת הקהל האירופית, מתוך אמונה כי תמיכה אירופית בבהאים הפרסיים, תביא לקץ הרדיפות כנגדם.
ב-12.5.1926 הוא כתב למזכיר הכללי של חבר הלאומים, סר אריק דראמונד (Eric Drummond), על הרדיפות של הבהאים הפרסיים, אך קיבל ממנו תשובה מאכזבת, לפיה חבר הלאומים אינו מסוגל לעזור, שכן בפרס אין הסכם בינלאומי להגנה על מיעוטים.
ב-1927, בעקבות העמדתם לדין של חברי האספה הבהאית המקומית של קונסטנטינופול (כיום: איסטנבול) באשמת חתרנות, כתב פורל לנשיא טורקיה, מוסטפא כמאל אטאטורק (Mustafa Kemal Atatürk), כי אם היה מכריז על האמונה הבהאית כדת רשמית של טורקיה, בנוסף לאסלאם, היה עושה צעד גדול לקראת התקדמות, ונותן דוגמה לכל אירופה ואפילו לכל אומות העולם.
יחסיו עם הדת הבהאית ועבד אל-בהאא' > הברית האישית

באוגוסט 1921, לאחר הצטרפותו לדת הבהאית, הוסיף פורל לספר זיכרונותיו "מתוך חיי ועבודתי" (Out of My Life and Work), אשר כתב בשנת 1912, מסמך נוסף, אותו כינה כ"ברית אישית". מסמך חשוב זה קובע את האמונה הבהאית של פורל.
בשנת 1920 התוודעתי לראשונה לדת העולם של הבהאים, שנוסדה לפני שבעים שנה על ידי בהאא אללה. זוהי הדת האמיתית של טובת האדם והחברה, אין לה כמרים והיא מחברת את כל בני האדם החיים בעולם הזה. הפכתי להיות בהאי. ייתכן שהדת תמשיך ותוכתר בהצלחה; זו המשאלה הנלהבת ביותר שלי... אני גוסס בשלום... זכרו את זה, וחשבו עליי רק באופן שקט ועליז, כשם שאתם חושבים על הנמלים שלי, על הספרים שלי... אנחנו המתים לא יכולים עוד לשנות את העבר: אתה, אשר חי, יכול לעצב את העתיד בצורה אחרת
בברית האישית, ציווה פורל כי בנו, אוסקר, יקרא את נוסח הברית במהלך שריפת גופתו [הערה: החוק הבהאי קובע קבורה, לא שרפה, אם כי פורל אולי לא היה מודע לחוק זה].
ראו גם

הדת הבהאית
עקרונות הדת הבהאית
בהאא אללה
עבד אל-בהאא'
מרתה רוט
מעמד האישה בדת הבהאית
המרכז הבהאי העולמי
לקריאה נוספת

(Forel, Auguste. Out of My Life and Work, translated by Bernard Miall. New York: W.W. Norton (1937
(Vader, John Paul. For The Good of Mankind: August Forel and the Bahá’í Faith, Oxford: George Ronald (1984
הערות שוליים

↑  Sheila Banani, "The Life and Times of August Forel", Lights of Irfan 6 (2005), p. 1
↑  A. M. Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment", Association for Baha'i Studies  (2005), p. 1
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 1
↑  Auguste Forel, Out of My Life and Work, translated by Bernard Miall, (New York: W.W. Norton, 1937), p. 20
↑  Forel, Out of My Life and Work, p. 47
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 4
↑  Forel, Out of My Life and Work, pp. 280-281
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 2
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 8
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 2
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 2
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 2
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 2
↑  Forel, Out of My Life and Work, p. 138
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 2
↑  Forel, Out of My Life and Work, p. 138
↑  Clarke Edwin, The Human Brain and Spinal Cord, (Berkeley, Ca : University of California Press, 1968), p. 104.
↑  André Parent, "Auguste Forel on Ants and Neurology", Canadian Journal of Neurological Sciences 30, 2003, p. 287
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 5
↑  Parent, " Auguste Forel on Ants and Neurology ", p. 284
↑  Parent, " Auguste Forel on Ants and Neurology ", p. 289
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 2
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 2
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 17
↑  Forel, Out of My Life and Work, pp. 152-160
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 2
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 6
↑  Forel, Out of My Life and Work, pp. 313-315
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 14
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 16
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 3
↑  Banani, "The Life and Times of August Forel", p. 15
↑  Ghadirian, "Auguste Forel; His Life and Enlightenment",  p. 3
↑  John Paul, " August Forel defends thepersecuted persian baha'is", Bahá'í World 18, 1986, p. 970
↑  John Paul Vader, For The Good of Mankind: August Forel and the Bahá’í Faith, (Oxford: George Ronald, 1984), pp. 53-59
↑  Forel, Out of My Life and Work, pp. 341-343
↑  Forel, Out of My Life and Work, p. 47
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261226205171  PLWABN: 9810642803805606  BIBSYS: 90796381  BNE: XX1272793  BnF: cb121860492 (data)  CANTIC: a11866196  CiNii: DA10523333  GND: 118534327  HDS: 014365  ICCU: LO1V088066  ISNI: 0000 0001 2120 2216  LCCN: n83218821  LNB: 000148399  NDL: 00517831  NKC: nlk20000085655  NLA: 35779990  NLG: 126748  NSK: 000097701  NTA: 069597014  RERO: 02-A003252935  SELIBR: 252975  SNAC: w6gq93qg  SUDOC: 030448379  Trove: 1083804  VcBA: 495/166531  VIAF: 9892282   WorldCat (עם VIAF): 9892282
גוסטב השלישי, מלך שוודיה

גוסטב השלישי, מלך שוודיה (Gustav den Tredje‏; 24 בינואר 1746 סטוקהולם – 29 במרץ 1792 סטוקהולם) היה מלך שוודיה משושלת הולשטיין-גוטורפ החל מ-12 בפברואר 1771 ועד ליום הירצחו 29 במרץ 1792. היה בנם הבכור של אדולף פרדריק, מלך שוודיה, ושל לואיזה אולריקה מפרוסיה, אחותו של פרידריך הגדול.
התנגד לזכויות היתר שהאריסטוקרטיה נהנתה מהן אחרי רפורמות שבוצעו לפני הגעתו לשלטון (בתקופה הקרויה בשוודיה "עידן החרות"), וניסה באמצעות הפיכה ו"מסמך האחדות והביטחון" ב-1772 להשכין מחדש על כנה את המונרכיה האבסולוטית בארצו. שוחר אמנויות, העלה את ההוצאות הציבוריות באופן שנוי במחלוקת, הקים את האקדמיה המלכותית השוודית ומוסדות אקדמיים אחרים, התחיל את בניית האופרה בסטוקהולם והנהיג אופנת לבוש חדשה שנקראה "התלבושת הלאומית". גוסטב השלישי ניסה לשמור ואף להרחיב את גבולות המדינה מזרחה על ידי מלחמה עם רוסיה (1790-1788), עם הצלחה מועטה.
נרצח בגיל 46 על ידי קנוניה של אצילים.
התואר

תאריו כמלך היו:
גוסטב, בחסד האל, מלך של שוודיה, של הגוטים והוונדים וכו', יורש נורווגיה, דוכס שלסוויג הולשטיין, סטורמארן ודיטמארשן, רוזן אולדנבורג ודלמנהורסט
Gustaf, med Guds Nåde, Sveriges, Götes och Vendes Konung, etc.Arvinge till Norge, Hertig till Schleswig Holstein, Stormarn och Dithmarschen, Greve till Oldenburg och Delmenhorst, etc
ביוגרפיה > ילדותו

גוסטב נולד ב-24 בינואר 1746 בסטוקהולם, ובכך היה המלך השוודי הראשון שנולד בשוודיה מאז קרל השנים עשר. גוסטב היה בנם של אדולף פרדריק, מלך שוודיה ולוביסה אולריקה לבית ההונצולרן, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה וסופיה דורותיאה מהנובר.
אביו תואר כאב ובעל טוב אך חסר כישורים מיוחדים, שניסה לשווא לפחות פעמיים (ב"הפיכת 1756", מיוזמת אשתו לוביסה וב-1768 בעידוד גוסטב הצעיר עצמו) להשתחרר משלטון הפרלמנט והמועצה שהנהיגו בפועל את הממלכה. החיים הפוליטיים התאפיינו באותם הימים במאבקי כוח במיוחד בין שני הפלגים האריסטוקרטיים העיקריים – הקרויים ה"כובעים" וה"גלימות".
המלכה לוביסה אולריקה, אחותו של פרידריך הגדול, מלך פרוסיה, הייתה משכילה, מעריצה של וולטר אותו הכירה בחצר אחיה בברלין, וניהלה בארמון סלון ספרותי.
הנסיך היורש גוסטב חונך מגיל 4 בעיקר על ידי שני מורים פרטיים שהיו מדינאים ומלומדים בעלי שם: קארל גוסטב טסין (1695–1770) וקארל פרדריק שפר.
הרוזן קארל גוסטב טסין, שגריר בצרפת לשעבר, השתדל לחנך את תלמידו ברוח האידיאלים הקלאסיים של התרבות הצרפתית מהמאה ה-17 ולפי עקרונותיו של פנלון (כפי שבאו לידי ביטוי ביצירה המפורסמת שלו "טלמאק"). כמו כן שיטת החינוך שלו, החופשית משהו, הושפעה על ידי ההגות של ג'ון לוק.
מורה חשוב נוסף, היה ההיסטוריון אולוף פון דאלין (1708–1763) שעורר בתלמידו אהבה למולדת, להיסטוריה שלה, לשפתה ולתרבותה. גוסטב שלט באותה מידה בשפות השוודית והצרפתית והיה מיומן ברטוריקה. גילה דמיון מפותח, כישרונות ספרותיים ואהב דרמה וטקסים מרשימים. העריך את הספרות ואת האמנויות היפות ובדומה לסביו, פרידריך הגדול, אהב להיות מוקף במלומדים. כתב מחזות בעלי נושאים פטריוטיים.
אווירת התככים בחצר המלכות הרגילה אותו מגיל קטן לאמנות העמדת הפנים.
ביוגרפיה > נישואיו

הפרלמנט כפה על הנסיך, עוד בגיל 4 אירוסין לסופיה מגדלנה, נסיכת דנמרק, בתו של מלך דנמרק, פרדריק החמישי מבית אולדנבורג. בהתאם לתוכנית, כשהיה בן 20 התחתן איתה. תהליך הנישואים התחיל ב-1 באוקטובר 1766 בארמון כריסטיאנסבורג בקופנהגן על ידי טקס שלא בנוכחות הנסיך והסתיים בטקס בסטוקהולם ב-4 בנובמבר 1766.
הוריו התנגדו לנישואים אלה, וגוסטב עצמו, אחרי תקופה של התלהבות, נעשה אדיש כלפי בת זוגו.
לפי מקורות מסוימים בני הזוג גילו ביחסי האישות אי-אלו מכשולים אנטומיים ונזקקו לעזרה חבר משותף, אדולף פרידריק מונק, שקיבל רשות להיכנס לטרקלינם ברגעים האינטימיים על מנת לסייע להם בעצותיו איך לקיים יחסי מין.
אחרי עלייתו של גוסטב על כס המלכות לבני הזוג נולדו בסופו של דבר שני ילדים: הנסיך גוסטב אדולף, לימים המלך גוסטב הרביעי אדולף, והנסיך קרל גוסטב, דוכס סמולנד שמת בינקותו בגיל של 7 חדשים. רכילויות שנתמכו על ידי המלכה האם, טענו שגוסטב השלישי לא היה אביו הביולוגי של בנו ויורשו.
נפוצו אף שמועות כי לגוסטב היו נטיות הומוסקסואליות. במיוחד הועלו רמזים כאלה לגבי קשריו עם שני אצילים צעירים שבחצרו – הרוזן אקסל פון פרסן והברון גוסטב ארמפלט. גיסתו, אחות אשתו, התייחסה לכך ביומנה.


לדעת ההיסטוריון אריק לנרוט אין סימוכין עובדתיים להשערות אלה.
המשבר בשנת 1768

שיטת הממשל שהשפילה את משפחת המלוכה הפכה למאוסה בעיני יורש הכתר גוסטב. הכוח שצבר הריקסדג (הפרלמנט) והמועצה שלו (ראד) והשחיתות ששררה בשני המחנות היריבים שהסכימו לקבל שוחד ממעצמות זרות, נחשבו בעיניו לסכנה ממשית לעצמאותה ולרווחתה של שוודיה. מפלגת "הכובעים" זכתה לתמיכה, כולל כספית, מצרפת בעוד מפלגת ה"גלימות" הייתה יותר ויותר תלויה בתרומותיה ובלחציה של המעצמה השכנה, רוסיה.
הנסיך גוסטב היה נחוש להחזיר את מאזן הכוח במדינה אל בית המלוכה.
לפיכך בנסיבות התרעומת שיצרו בדעת הקהל גזירות של מפלגת ה"גלימות"
השלטת ומדיניותה המוטה לטובת רוסיה, גוסטב שכנע את אביו המלך ליזום כינוס הפרלמנט בישיבה שלא מן המניין. אולם כשידן של ה"כובעים" הייתה שוב על העליונה, ראשי פלג זה סירבו לקיים את ההבטחה שנתנו למלך לתמוך ברפורמה שתחזיר את המשילות לבית המלוכה.
הביקור בצרפת ובפרוסיה והעלייה על כס המלכות

בין 4 בפברואר ובין 25 במרץ 1771 ביקר גוסטב בפריז ואישיותו עוררה שם התלהבות גדולה, שכללה שבחי המשוררים והפילוסופים ומחמאות הנשים. עם הרבה אישים שפגש המשיך להיות בקשר מכתבים לאורך חייו.
גוסטב ניהל שם מגעים שהוכנו מראש עם מדינאים דגולים כמו הדוכס שואזל שייעץ לו לגבי הדרכים שבהן יש לבצע מהפך בשיטת השלטון בארצו. עוד לפני תום ביקורו דאגה צרפת להבטיח לשוודיה סבסוד שנתי ללא תנאי בשווי של מיליון וחצי ליברות. כמן כן, הרוזן וורז'ן, מאשפי הדיפלומטיה הצרפתית, הועבר מקושטא (הלוא היא קונסטנטינופול) כדי לשמש כשגריר בסטוקהולם.
בעיצומו של הביקור בצרפת נודע לנסיך על מותו הפתאומי ב-12 בפברואר 1771 של אביו, המלך אדולף פרדריק. מפריז הוא שיגר לפרלמנט בשוודיה מסר מרגיע שבו הצהיר כי מתכוון להמשיך במדיניות אביו.
בחזרתו מצרפת למולדת, המלך החדש ביקר בפוטסדם, אצל דודו, מלך פרוסיה, פרידריך הגדול. פרידריך הבהיר לגוסטב שהוא ערב יחד עם רוסיה ודנמרק לשמירת החוקה השוודית כפי שהייתה אז והמליץ מאוד למונרך הצעיר שיאמץ בממלכתו עמדה של מתווך בלי להשתמש באמצעים אלימים.
ההפיכה > השינויים החוקתיים

בערב היום 20 באוגוסט 1772 כרוזים הודיעו ברחבי סטוקהולם כי הפרלמנט יכונס למחרת בארמון. כל חבר פרלמנט שנעדר מישיבה זו נחשב לאויב העם והמלך. ב-21 באוגוסט כמה רגעים לאחר התכנסות הבית הופיע המלך בכל הדר תלבושתו והתיישב על כס המלכות. נאומו בנסיבות אלה היה לאחד מהמפורסמים ביותר בתולדות העם השוודי ולאחת מפניני הרטוריקה בשפה השוודית.
המלך ביצע סקירה של מצב המדינה והסכנות האורבות לה. הצהיר שלא ייגע בחופש, אלא רק יבטל את המשטר הקיים הגרוע לטובת הקמת שלטון החלטי.
לאחר מכן נקראה ההצעה לשינוי החוקה לפי תוכניות המלך. הגורם המבצע (ניהולי) במדינה יהיה המלך לבדו. הוא ימנה את הפקידים הבכירים ואת היועצים ויכרות בריתות עם מעצמות זרות, אבל לא יתחיל במלחמה ללא אישור הריקסדאג. מועצת המדינה תהיה מורכבת משבעה-עשר חברים בעלי סמכויות של מחוקקים אך לא של מבצע. הריקסדאג יכונס לפי צו המלך וההחלטות לגבי המיסוי והחוקים תילקחנה על ידי המלך והריקסדאג יחדיו. הסמכות המשפטית של כל הוועדות תבוטל. הפרלמנט אישר את הצעות המלך וכך התחוללה הפיכת המשטר בצורה חלקה ומיומנת, למורת רוחן של רוסיה, פרוסיה ודנמרק שעד אז הצליחו למשוך בחוטים בפוליטיקה השוודית לטובת האינטרסים שלהן.
בין חוקה ובין אבסולוטיזם

הרפורמות של גוסטב השלישי דמו לאלו של מונרכים אחרים מ"עידן האורות".
החוק הפלילי נעשה יותר אנושי, עונש המוות הוגבל רק לכמה סוגים של פשעים, נאסרו העינויים.
המלך השתתף באופן פעיל בניהול כל משרד ממשלתי, אבל העדיף לסמוך על יועצים חיצוניים מאשר על מועצת המדינה (הסנאט). השקיע מאמצים לעקור את השחיתות שפרחה בימי שלטון ה"כובעים" וה"גלימות" ואף הביא בפני משפט את כל חברי בית המשפט העליון הקודם, ה-Göta Hovrätt "גטה הובראט".
ננקטו אמצעים לרפורמה של המינהל ושל הפרוצדורות המשפטיות. בשנת 1774 הוצאה תקנה שהכריזה על חופש העיתונות "תוך מגבלות אחדות".
המלך דאג לחיזוק כוחות הביטחון לפי אמות מידה של "מעצמה גדולה". הוגבר במיוחד הצי המלכותי כדי שיהפוך לאחד המרשימים באירופה.
התקנה בנוגע למטבע משנת 1776 הנהיגה סדר באוצר הממלכה.
המדיניות הכלכלית החדשה כללה עידוד הסחר בדגנים (1775) וביטולם של כמה מהמסים שהגבילו את היצוא. שופר "החוק הנוגע לעניים". הוכרז חופש פולחן
במגבלות מסוימות לגבי הדתות הנוצרית רומית-קתולית והדת היהודית.
בנוסף לכל המלך עיצב והפיץ בממלכה תלבושת לאומית מומלצת שהייתה בשימוש במעמדות הגבוהים עד למותו.
יש סבורים שאחת הטעויות הכלכליות שלו הייתה הפיכת מכירת ההמשקאות החריפים למונופול ממלכתי, דבר שפגע בצורה בוטה בפריווילגיות של אנשים רבים.
ב 3 בספטמבר 1778 כשכינס את המעמדות בסטוקהולם הציג המלך דו"ח חיובי מאוד, מעין טפיחה עצמית על השכם, על הישגי שש שנות מלכותו עד אז.
הפרלמנט התבטל לפניו ובכל הישיבה לא הופנתה אליו אפילו שאלה אחת.
כעבור עוד 8 שנים הרוחות השתנו.
במדיניות החוץ גוסטב השלישי היה בהתחלה זהיר בשקילת צעדיו. אף על פי שבסתר לבו השתוקק לחטוף את נורווגיה מידי דנמרק וביקש לחזק את מעמדו מול יקטרינה הגדולה, נענה לה בספטמבר 1780 והצטרף לברית (ליגה) לנייטרליות צבאית שהיא יזמה נגד בריטניה. לברית זו הצטרפו גם דנמרק (עוד מיולי 1780), אחר כך גם פרוסיה, אוסטריה, פורטוגל, וממלכת שתי הסיציליות. גוסטב דאג לביטחון האניות השוודיות והבטיח להן ליווי של ספינות צבאיות אפילו עד לים התיכון. כך בשנים 1780–1782 הסחר הימי השוודי ידע שיאים של פריחה.