סי. רייט מילס
עבודותיו שפורסמו

מילס וגרת' החלו לשתף פעולה ב-1940. הם בחרו כמה מכתביו המקוריים של מקס ובר בגרמנית, ותרגמו אותם לאנגלית. ההקדמה של הספר מתחילה בהסבר ההבדל במשמעות השנוי במחלוקת שמעניקות מילים באנגלית לכתיבה הגרמנית. המחברים הסבירו את ניסיונם המסור לדייק ככל האפשר בתרגום כתיבתו של ובר.
The New Men of Power: America's Labor Leaders שפורסם ב-1948 חוקר את המטפיזיקה של העבודה ואת הדינמיקה של מנהיגי עובדים המשתפים פעולה עם אנשי עסקים. הספר מסכם שתנועת הפועלים ויתרה למעשה על תפקידה האופוזיציוני המסורתי והתפייסה עם החיים בתוך מערכת קפיטליסטית.
The Puerto Rican Journey‏ (1950), אשר פורסם בניו יורק, נכתב בשיתוף פעולה עם קלארנס סיניור ורוז גולדסן. סיניור היה פעיל פוליטי סוציאליסט, אשר התמחה בענייני פוארטו ריקו. רוז קון גולדסן הייתה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קורנל אשר חקרה את ההשפעות החברתיות של הטלוויזיה ושל התרבות הפופולרית. הספר תיעד מחקר מתודולוגי ולא עסק במסגרת סוציולוגית תאורטית.
White Collar: The American Middle Classes מ-1951, הציע סקירה היסטורית עשירה של מעמד הביניים בארצות הברית וטען שהביורוקרטיות הכריעו את העובדים ממעמד הביניים, גזלו מהם כל מחשבה עצמאית והפכו אותם לכמעט אוטומטים, מדוכאים אך עליזים. מילס קבע שיש שלושה סוגים של כוח בתוך מקום העבודה: כפייה או כוח פיזי; סמכות; ומניפולציה. דרך היצירה הזו, נראה שהמחשבות של מילס ושל ובר עולות בקנה אחד עם אמונתם שהחברה המערבית לכודה בתוך כלוב הברזל של הרציונליות הביורוקרטית, מה שיוביל את החברה להתמקד יותר ברציונליות ופחות בתבונה. החשש של מילס היה שמעמד הביניים הופך ל"מוגבל מבחינה פוליטית ומחוסל מבחינה תרבותית", מה שיאפשר מעבר של עוצמה ממעמד הביניים לאליטה החברתית החזקה. עובדים ממעמד הביניים מקבלים משכורת נאותה אך הופכים להיות מנוכרים לעולם בגלל חוסר יכולתם להשפיע או לשנות אותו. פרנק וו. אלוול מתאר עבודה זו כ"הרחבה ועדכון על תהליך הביורוקרטיזציה של ובר, תוך פירוט ההשפעות של חלוקת העבודה הגוברת על הטון והאופי של החיים החברתיים האמריקאיים".
Character and Social Structure מ-1953, שחיבר מילס בשיתוף עם גרת', נחשב לעבודתו התאורטית המתוחכמת ביותר. Character and Social Structure משלב את הביהביוריזם החברתי ואת המבנה האישיותי הפרגמטיסטי, עם המבנה החברתי של הסוציולוגיה הוובריאנית. הספר מתמקד בתפקידים, כיצד הם בין אישיים וכיצד הם קשורים למוסדות.
The Power Elite מ-1956 מתאר את מערכת היחסים בין האליטות הכלכליות, האליטות הצבאיות והאליטות הפוליטיות, בשים לב לכך שהן חולקות השקפת עולם משותפת; ושהעוצמה טמונה בריכוז הסמכות בתוך האליטות של החברה האמריקאית. ריכוז הסמכות מורכב מהרכיבים הבאים: "מטפיזיקה צבאית", או במילים אחרות הגדרה מיליטריסטית של המציאות; "זהות מעמדית", זיהוי עצמם כנפרדים ונעלים על שאר החברה; יכולת החלפה - תנועה בין ובתוך שלושת המבנים המוסדיים והחזקה בעמדות כוח משתלבות בתוכם; שיתוף פעולה/חיברות, או במילים אחרות, חיברות חברים צפויים חדשים נעשה על בסיס השאלה עד כמה הם מיטיבים "לשבט" עצמם לאחר שכבר התמסדו כאליטה. השקפותיו של מילס על אליטות העוצמה היא שהן מייצגות את האינטרסים שלהן עצמן, מה שכולל שימור "כלכלת מלחמה תמידית" כדי לשלוט בגאות ובשפל של הקפיטליזם האמריקאי ומסווה של "סדר חברתי ופוליטי מניפולטיבי באמצעות תקשורת ההמונים". בנוסף, ניתן לתאר את עבודתו זאת של מילס כ"חיפוש אחר סמכות ביורוקרטית רציונלית-משפטית והמפעילים והנתינים של הכוח הזה". נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר הפנה למילס ולספרו זה בנאום הפרישה שלו מהתפקיד ב-1961. הוא הזהיר מפני סכנות הקומפלקס הצבאי-תעשייתי, כשפעל להאט את הדחיפה להגדלת תקציבי הביטחון, בעת שתי כהונותיו כנשיא ארצות הברית. הרעיון של "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי" הוא רפרנס לכתיבתו של מילס ב-The Power Elite, מה שמסייע להמחיש את השפעת ספרו זה של מילס על אנשים רבי-השפעה מסוימים.
The Causes of World War Three‏ (1958) ו-Listen, Yankee ‏(1960) - בשני המחקרים החשובים הללו, שבאו בעקבות The Power Elite, ניסה מילס ליצור קול מוסרי לטובת החברה, ולגרום לאליטת העוצמה להפגין אחריות לגורלו של ה"ציבור". על אף העובדה ש-Listen, Yankee נחשב לשנוי מאוד במחלוקת, היה זה מסע חקר מעמיק אחר המהפכה הקובנית, שנכתב מנקודת המבט של מהפכן קובני, ונשא סגנון כתיבה חדשני, לתקופה בהיסטוריה האמריקנית בה פורסם. בכתיבתו על מחקרו של מילס מתאר אלוול את The Causes of World War Three כקינה ארוכה ונוגה אודות רעיונותיו של מקס וובר. וליתר דיור, על השקפתו אודות "ריאליזם מטומטם" (ההפרדה בין רציונליות מוסדית לתבונה אנושית).
The Sociological Imagination‏ (1959) - נחשב לספרו המשפיע ביותר של מילס, מתאר את הלך המחשבה ללימוד סוציולוגיה. הדמיון החברתי מדגיש את המסוגלות לקשר בין חוויות פרטיות של האינדיבידואל ויחסים חברתיים. שלושת המרכיבים שמייסדים את הדמיון החברתי הם היסטוריה, ביוגרפיה והמבנה החברתי. מילס גורס שמשימה קריטית עבור מדעני החברה היא "לתרגם את הבעיות של הפרט לכדי סוגיות ציבוריות". ההבחנה בין בעיות לסוגיות מתבטאת בכך שבעיות מתייחסות לשאלה כיצד אדם בודד מרגיש ביחס למשהו, בעוד שסוגיות מתייחסות לשאלה כיצד החברה משפיעה על קבוצות של אנשים. למשל, אדם שאינו יכול למצוא עבודה חווה בעיה, בעוד שעיר שמאופיינת באבטלה רחבת היקף של תושביה, הופכת את האבטלה לסוגיה ציבורית, מעבר לבעיה הפרטית. ספר זה סייע לחדירה לתחום של דור חדש של מדעני חברה המחויבים לבעיות של שינוי חברתי, ולא של שימור המערכת. חלק נוסף של הספר הוא היחסים הבין-אישיים שמילס עוסק בהם, במיוחד נישואים וגירושים.
הגרסה של Images of Man: The Classic Tradition in Sociological Thinking ‏(1960) - עותק ערוך בתוספת הקדמה שנכתבה על ידי מילס. בעבודה זאת מילס הסביר כי הוא מאמין שהשימוש במודלים הוא המאפיין, בהא הידיעה, של הסוציולוגים הקלאסיים, ושהמודלים הללו הם הסיבה לכך שהרלוונטיות של הסוציולוגים הקלאסיים נשמרת.
The Marxists‏ (1962) לוח את ההסבר של מילס אודות מודלים סוציולוגיים מ-Images of Man והשתמש בו על מנת לבקר את המרקסיזם ואת הליברליזם המודרני בארצות הברית. מילס האמין שהמודל הליברלי איננו עובד ושהוא לא יכול ליצור מבט כולל על החברה, ולמעשה, זוהי אידאולוגיה שנועדה לשרת את מעמד הביניים היזמי. מרקסיזם, עם זאת, עשוי להיות שגוי בראייתו הכוללת, אך יש לו מודל שעובד היטב ביחס למבנה החברתי, למנגנונים של ההיסטוריה ושל החברה, וביחס לתפקידים של אינדיבידואלים. אחת הבעיות של מילס עם המודל המרקסיסטי הייתה שהמודל משתמש ביחידות קטנות ואוטונומיות, שמילס מצא אותן כפשוטות מדי לצורך הסבר הקפיטליזם. בשלב זה סיפק מילס דיון על קרל מרקס כדטרמיניסט.