stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אורוגוואי – קוריאה הדרומית
ייצוג

קוריאה הדרומית מיוצגת באורוגוואי על ידי שגרירות שהיא מחזיקה במונטווידאו, בירת המדינה.
אורוגוואי מיוצגת בקוריאה הדרומית על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסיאול, בירת המדינה.
יחסי מקסיקו–רוסיה

| יחסי מקסיקו–רוסיה |
| --- | --- |
מקסיקו: רוסיה


מקסיקו: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 17,098,242
אוכלוסייה
131,133,866: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 13,978

יחסי מקסיקו–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין מקסיקו לבין רוסיה. שתי המדינות הן חברות ב-APEC (הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט), G-20 ובאו"ם.
היסטוריה

בשנת 1806, האימפריה הרוסית, תחת הקיסר אלכסנדר הראשון, החלה בתוכנית שאפתנית ליישב את אלסקה וקליפורניה (אז תחת שליטה של האימפריה הספרדית). בשנת 1806, הגיע החוקר הרוסי, ניקולאי רזאנוב, לקליפורניה על מנת לקחת חלק בסחר הפרוות ובייצור מזון עבור המושבות הרוסיות. בשנת 1812, הוקמה פורט רוס, מושבה רוסית בצפון קליפורניה של היום.
היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו ורוסיה מוסדו רשמית ב-1 בדצמבר 1890 במקסיקו סיטי, על ידי הברון רומן רוזן בכפוף לאישורו של הקיסר אלכסנדר השלישי. ב־1891 נפתחה הנציגות הרוסית הראשונה בבירה המקסיקנית. במהלך המהפכות שהתרחשו הן ברוסיה (המהפכה הרוסית, 1917) והן במקסיקו (המהפכה המקסיקנית, 1910-1921), היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כמעט ולא התקיימו.
היסטוריה > העידן הסובייטי

באוגוסט 1924, מקסיקו הייתה למדינה הראשונה ביבשת אמריקה שיצרה קשרים דיפלומטיים עם ברית המועצות. ב-1926 מינתה ברית המועצות את אלכסנדרה קולונטאי (השגרירה הראשונה בעולם) כשגרירתה במקסיקו.
ב-26 בינואר 1930 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בשל "הבדלים אידאולוגיים". ב-1936 עברו הפוליטיקאי הסובייטי לשעבר לאון טרוצקי ואשתו נטליה סדובה למקסיקו מנורווגיה במהלך גלותם. נשיא מקסיקו, לאסרו קארדנאס קידם את פניו בחמימות ואפילו הסדיר רכבת מיוחדת שתביא אותו למקסיקו סיטי מנמל טמפיקו. במקסיקו התגורר טרוצקי בשלב מסוים בביתם של הציירים דייגו ריברה ופרידה קאלו. באוגוסט 1940, טרוצקי נרצח בביתו על ידי סוכן הנ.ק.ו.ד., רמון מרקדר.
במאי 1942 הצטרפה מקסיקו למלחמת העולם השנייה בהכריזה מלחמה על מעצמות הציר ובכך הפכה לבעלת ברית של ברית המועצות. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוצרו מחדש בנובמבר 1942. בשנת 1973, הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס הפך לראש המדינה הלטינית הלא-קומוניסטי הראשון לבקר בברית המועצות. בשנת 1978, בביקור רשמי של נשיא מקסיקו, חוסה לופס פורטייו בברית המועצות, חתמו מקסיקו (בשם אמריקה הלטינית) וברית המועצות על אמנת טלטלולקו האוסרת על "בדיקה, שימוש, ייצור, או רכישה בכל אמצעי" של כל נשק גרעיני באמריקה הלטינית והקאריביים.
היסטוריה > הפדרציה הרוסית

לאחר התפרקות ברית המועצות בדצמבר 1991 המשיכה מקסיקו לשמור על יחסים דיפלומטיים עם הפדרציה הרוסית החדשה. מאז, היחסים בין שתי המדינות התפתחו בהתמדה. מקסיקו רכשה ציוד צבאי מרוסיה - הצי המקסיקני רכש מסוקי מי-8‏/17 וטילי 9K38 איגלה נגד מטוסים. בשנים 2001 ו-2013, רוסיה השיקה לחלל לוויני תקשורת מקסיקניים מן העיר בייקונור, קזחסטן. בשנת 2009, שוגרה לחלל החללית המקסיקנית-רוסית, טטיאנה-2. לוויין משותף נוסף יושק בעתיד הקרוב. בשנת 2015, שתי המדינות חגגו 125 שנים של יחסים דיפלומטיים.
ביקורים ממלכתיים

ביקורים נשיאותיים ממקסיקו לברית המועצות / רוסיה
הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס (1973).
הנשיא חוסה לופס פורטייו (1978).
הנשיא קרלוס סאלינאס דה גורטארי (1991).
הנשיא ויסנטה פוקס (2005).
הנשיא פליפה קלדרון (2012).
הנשיא אנריקה פנה ניטו (2013).
ביקורים נשיאותיים מרוסיה למקסיקו
הנשיא ולדימיר פוטין (2004, 2012).
הסכמים בילטרליים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים, וביניהם - הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, מדעי וכלכלי (1968); הסכם לשיתוף פעולה ספורטיבי (1968); הסכם לשיתוף פעולה בתחום מדיניות החוץ (1968); הסכם איסור אחסון נשק גרעיני במקסיקו ובאמריקה הלטינית (1973); הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכני (1996); הסכם לשיתוף פעולה בשימוש בדרכי שלום של אנרגיה גרעינית (2013) ומסמך הבנות בין שתי המדינות במוסדות חוץ דיפלומטיים (2017).
תיירות ותחבורה

במחצית הראשונה של 2018 ביקרו במקסיקו כ-31,000 אזרחים רוסים. בשנת 2018, יותר מ-13,000 אזרחים מקסיקנים ביקרו ברוסיה על מנת לצפות במשחקי גביע העולם בכדורגל. ישנן טיסות ישירות בין קנקון ומוסקבה עם חברת התעופה Nordwind Airlines.
מסחר

בשנת 2017, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-1.7 מיליארד דולר. היצוא העיקרי של מקסיקו לרוסיה כולל: טקילה, בירה, בשר ומכוניות. היצוא הרוסי למקסיקו כולל: מוצרים כימיים, מתכות, מסוקים ותחמושת. מקסיקו היא שותפת הסחר השלישית בגודלה עם רוסיה באמריקה הלטינית. חברות רב-לאומיות רוסיות כגון "Power machines" פועלות במקסיקו וחברות רב לאומיות מקסיקניות כגון "Grupo Omnilife", "Grupo Maseca", "Nemak", "Cemex", "Mabe", "Katcon", "Metalsa" ו-"Gruma".‏ פועלות ברוסיה.
שגרירויות דיפלומטיות

למקסיקו שגרירות במוסקבה.
לרוסיה שגרירות במקסיקו סיטי.
יוזף סטפן

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1835 Sentpeter, אוסטריה 
 פטירה:  7 בינואר 1893 (בגיל 57) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  אוסטריה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  אנדראס פון אטינגסהאוזן 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה 
 תלמידי דוקטורט:  יוהאן יוזף לושמידט, מריאן סמולוכובסקי, לודוויג בולצמן 
 פרסים והוקרה:  פרס ליבן (1865) 
 תרומות עיקריות
 חוק סטפן-בולצמן בתרמודינמיקה   בעיית סטפן במד"ח   דיפוזיית מקסוול-סטפן, זרימת סטפן ומספר סטפן
 
יוזף סטפן (בסלובנית: Jožef Stefan; בגרמנית: Josef Stefan;‏ 24 במרץ 1835 – 7 בינואר 1893) היה פיזיקאי ומשורר ממוצא סלובני שנולד והתגורר באוסטריה. הוא עבד באוניברסיטת וינה, והישגו המוכר ביותר הוא חוק סטפן-בולצמן בתחום התרמודינמיקה, שנקרא על שמו ועל שם תלמידו, לודוויג בולצמן. נושאים נוספים שחקר סטפן היו זרימה והולכת חום בנוזלים, אידוי ודיפוזיה ואלקטרומגנטיות.
שנותיו הראשונות

סטפן נולד בכפר סנט פיטר, ליד העיירה אבנטל (Ebenthal, כיום במחוז קלגנפורט-לאנד במדינת קרינתיה) באימפריה האוסטרית לשני הורים ממוצא סלובני. משפחתו הייתה צנועה: אביו, אלכסנדר סטפן, היה עוזר טוחן ואמו, מריה סטרטיניק, עבדה כמשרתת.
סטפן סיים בית ספר יסודי בקלגנפורט, וכבר שם הפגין כישרון, כך שהומלץ להוריו שימשיך ללמוד. ב-1845 הוא החל ללמוד בגימנסיה של קלגנפורט, שם למד לפיזיקה אצל פרופ' קרל רובידה (Karel Robida), אשר כתב את ספר הלימוד הראשון בפיזיקה בשפה הסלובנית. סטפן חווה את השנה המהפכנית 1848 כילד בן 13, מה שנטע בו חיבה והשראה לספרות סלובנית.
לאחר שסיים את התיכון ראשון בכיתתו, שקל קצרות להצטרף למסדר הבנדיקטינים, אך עניינו בפיזיקה ניצח והוא עזב לווינה ב-1853 במטרה ללמוד פיזיקה ומתמטיקה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת וינה ב-1857, כאשר במהלך שנות לימודיו הוא גם כתב ופרסם מספר שירים בסלובנית.
מחקר מדעי

לאחר סיום לימודיו, סטפן המשיך והתקדם בסולם התפקידים באקדמיה: תחילה לימד פיזיקה באוניברסיטת וינה והחל משנת 1866 היה מנהל המכון לפיזיקה. בהמשך היה סגן נשיא האקדמיה של וינה למדעים וחבר במספר מוסדות מדעיים באירופה. במשך חייו הוא פרסם כ-80 מאמרים מדעיים, בעיקר בעיתון האקדמיה למדעים של וינה.
מחקר מדעי > תרמודינמיקה וחוק סטפן-בולצמן

הישגו המוכר ביותר הוא החוק הפיזיקלי שניסח ב-1879, המתאר את הקשר בין טמפרטורת גוף שחור (גוף אשר בולע את כל הקרינה המגיעה אליו) לסך כל הקרינה הנפלטת ממנו:
סטפן הסיק חוק זה ממדידות ניסיוניות שנעשו על ידי הפיזיקאי האירי ג'ון טינדל, והוא מדויק עבור גופים שחורים אידיאליים, אך מתאר בקירוב טוב גופים רבים. בשנת 1884 פותח גם הסבר תאורטי לחוק זה, על ידי תלמידו של סטפן, לודוויג בולצמן, ולכן הוא מוכר היום כחוק סטפן-בולצמן (החוק הפיזיקלי היחיד שנקרא על שם פיזיקאי סלובני). ההוכחה של בולצמן מתבססת על ניתוח מנוע חום אידיאלי שבו אור מספק את האנרגיה.
בעזרת חוק זה, חישב סטפן את טמפרטורת פני השמש, וקיבל ערך של 5430° צלזיוס, שהייתה ההערכה הטובה הראשונה לטמפרטורת השמש.
כיום ניתן להסיק את חוק סטפן-בולצמן מחוק פלאנק של קרינת גוף שחור משנת 1900:
מחקר מדעי > תחומים נוספים

מלבד חוק סטפן-בולצמן, סיפק סטפן את המדידות הראשונות עבור מוליכות חום של גזים, טיפל בתופעת ההתאיידות, וכמו כן חקר דיפוזיה והולכת חום בנוזלים. על חיבורו בנושא אופטיקה הוא קיבל את פרס ליבן (Richard Lieben Prize) מאוניברסיטת וינה. זרימה מטיפה או חלקיק אשר נגרמת על ידי אידוי או המראה מפני השטח נקראת זרימת סטפן בזכות עבודתו המוקדמת בחישוב קצבי התאיידות ודיפוזיה.
בעלות חשיבות רבה היו גם משוואותיו האלקטרומגנטיות, מוגדרות בנוטציה וקטורית, וכן עבודתו על התאוריה הקינטית של חום. הוא היה בין הפיזיקאים הראשונים באירופה אשר הבינו את התאוריה האלקטרומגנטית של מקסוול במלואה ואחד הראשונים מחוץ לאנגליה אשר הרחיבו אותה. הוא חישב השראות של סליל עם חתך ריבעי ותיקן את טעות החישוב של מקסוול. כמו כן, הוא חקר את אפקט הקרום (skin effect), תופעה שבה זרם חשמלי בתדר גבוה חזק יותר על פני שטח המוליך מאשר בתוכו.
במתמטיקה פיזיקלית, מתארת בעיית סטפן (אנ') תהליכים תרמו-פיזיקליים הקשורים למעבר פאזה. הבעיה מנוסחת עבור התפלגות הטמפרטורה באמצעות מערכת משוואות דיפרנציאליות חלקיות (מד"ח) ותנאי שפה המוגדרים על שפה חופשית. הבעיה נחקרה לראשונה על ידי גבריאל לאמה ובנואה פול אמיל קלפרון ב-1831. סטפן פתר את הבעיה במרחב חד-ממדי עבור התפלגות הטמפרטורה ותנועת הממשק המפריד בין המים לקרח בתהליך התכת קרח (או הקפאת מים).
מכון המחקר המרכזי של סלובניה, אשר הוקם ב-1949, נקרא על שמו, וכן גם מכתש על הירח. חייו ועבודתו נלמדו בצורה נרחבת על ידי הפיזיקאי הסלובני יאנז סטרנד (Janez Strnad).
יידישקייט (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  תיעודי 
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר פרקים:  500 (נכון ל־2015) 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  2005 – ערך בלתי־ידוע 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 
יידישקייט (ברוסית: Идишкайт) היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית רוסית העוסקת בנושא היידישקייט.  מאז 2005, כשהתוכנית החלה לקבל את הפורמט הנוכחי שלה, היא נערכת על ידי טטיאנה קדינסקאיה, בבימויה של נטליה קאפר ומצולמת על ידי אולג וקסלר.
הרב הראשי לשעבר של המחוז היהודי האוטונומי, מרדכי שיינר ורעייתו, אסתר שיינר, התארחו מדי פעם והנחו חלקים מהמופע. לפני שנת 2005 שודרו באופן קבוע תוכניות שונות הקשורות לנושאי יידיש ויהדות בטלוויזיה המקומית, ללא שם ספציפי.
"יידישקייט" משודרת במחוז האוטונומי היהודי ובמזרח הרחוק הרוסי. תוכנית הטלוויזיה משודרת בכל יום שישי מחוץ לבירוביג'ן, ולעיתים קרובות מכילה תוכן רוסי ויידי כאחד. בשנת 2015, כאשר התוכנית חגגה את עשור לפעילותה, דווח כי "יידישקייט" שודרה עד אז ביותר מ-500 פרקים.  פרקים אחרונים מפורסמים באינטרנט על ידי ערוץ הטלוויזיה המקומי.
הערות שוליים

↑  "Idishkajt", Bira TV website (in Russian), accessed 26 July 2019
↑  Команда «Идишкайта», www.gazetaeao.ru
↑  "Идишкайт" (ברוסית). BiraTV. אורכב מ-המקור ב-1 ביולי 2015. נבדק ב-28 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
יידקור

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 סוגה:  פאנק רוק 
 www.yidcore.com
 חברים
 בראם פרסר 
 
יידקור (באנגלית: Yidcore) היא להקת פאנק רוק יהודית מאוסטרליה, המבצעת שירים בעברית.
אלבומיה הראשונים של הלהקה מאופיינים בגרסאות כיסוי, לרוב לשירי ארץ ישראל, אך אלבומיה האחרונים מאופיינים ביצירה מקורית חזקה יותר.
הלהקה ערכה שלושה סיבובי הופעות בישראל, לראשונה בשנת 2002 ולאחר מכן ב-2005 ו-2008. כמו כן, קיבלה הלהקה פרסום נכבד מחברת הכבלים HOT אשר בחרה להשתמש בשירה, "הללויה", כמנגינת רקע לסרטון פרסומת ו"על כל אלה" כשיר הפתיחה לתוכנית הסאטירה "מכת מדינה", אשר שודרה בערוץ ביפ.
דיסקוגרפיה

2001
YIDcore
2003
Great Chicken Soup Caper EP
2003
The Adam Sandler EP
2004
Scrambles: New, Live, Rare and Classic Shtick
2001
Attack of the B-Killers
עם Useless ID
2001
Eighth Day Slice/Fiddlin on ya Roof
יחסי אורוגוואי–אזרבייג'ן

| יחסי אורוגוואי–אזרבייג'ן |
| --- | --- |
אורוגוואי: אזרבייג'ן


אורוגוואי: אזרבייג'ן
שטח (בקילומטר רבוע)
176,215: 86,600
אוכלוסייה
3,386,108: 10,351,953
תמ"ג (במיליוני דולרים)
77,241: 72,356
תמ"ג לנפש (בדולרים)
22,811: 6,990
משטר
רפובליקה

יחסי אורוגוואי–אזרבייג'ן הם יחסי החוץ בין אזרבייג'ן ואורוגוואי.
היסטוריה

בשנת 1991, אזרבייג'ן קיבלה את עצמאותה לאחר פירוק ברית המועצות. ב-12 בינואר 1995, אזרבייג'ן ואורוגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים. בספטמבר 2011, משלחת מאורוגוואי ביקרה באזרבייג'ן כדי לחגוג את יום השנה ה-20 לעצמאות אזרבייג'ן. ביולי 2012 ערך שר החוץ האזרי אלמר ממדיארוב ביקור רשמי באורוגוואי ונפגש עם הנשיא חוסה מוחיקה.
בנובמבר 2012, התרחש משבר דיפלומטי בין שתי המדינות כאשר משלחת פרלמנטרית אורוגוואית בביקור בארמניה חצתה את הגבול לשטח המוחזק הארמני של נגורנו קרבאך בתוך אזרבייג'ן. מחשש שאורוגוואי תכיר בנגורנו קרבאך כחלק מארמניה; אזרבייג'ן פתחה בתלונה רשמית נגד אורוגוואי בהאשימה את המשלחת הפרלמנטרית במעבר לא חוקי לאזרבייג'ן ובסכנה של הסכם שלום עתידי. ממשלת אורוגוואי מעולם לא הכירה באופן רשמי בשטח שבידי ארמניה כחלק אינטגרלי מארמניה.
בינואר 2013, נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב קיבל משלחת רשמית מאורוגוואי במטרה לשפר את היחסים בין שתי המדינות. בשנת 2016 הביעה ממשלת אורוגוואי את חששותיה מהסלמה של האלימות בנגורנו קרבאך.
במאי 2013, נשיא אורוגוואי לואיס אלברטו לאקאז'ה ביקר באזרבייג'ן כדי להשתתף בפורום דרום הקווקז שנערך הבאקו. הנשיא לאקאז'ה התקבל על ידי הנשיא אילהם אלייב. בשנת 2014, אזרבייג'ן פתחה משרד דיפלומטי במונטווידאו.
במאי 2019 ערך שר החוץ של אורוגוואי, רודולפו נין נובאה, ביקור באזרבייג'ן, לרגל הפורום העולמי החמישי לדיאלוג בין-תרבותי. שם הוא נפגש עם הנשיא אילהם אלייב; עם שר החוץ, אלמר ממדיארוב; עם שר הכלכלה, שאהין מוסטפאייב; ועם שר החקלאות, אינעם קרימוב.
במאי 2022 ביקר סגן שר החוץ אלנור מג'מדוב באורוגוואי.
הסכמים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם לשיתוף פעולה בין משרדי החוץ של שתי המדינות (2007); הסכם על ביטול דרישות אשרה לבעלי דרכון רשמי ודיפלומטי (2013); הסכם על שיתוף פעולה עם מכס (2016) והסכם על שיתוף פעולה תרבותי (2017).
יחסי סחר

בשנת 2016, הסחר בין אזרבייג'ן ואורוגוואי הסתכם ב-7.6 מיליון דולר. מוצרי הסחר העיקריים של אורוגוואי לאזרבייג'ן הם בקר ותרופות. אזרבייג'ן אינה מייצאת מוצרים לאורוגוואי.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מחזיקה באורוגוואי משרד דיפלומטי במונטווידאו.
אורוגוואי מיוצגת באזרבייג'ן באמצעות שגרירותה בטהראן, איראן.
ייהוד ירושלים

תמונה ממבט-על לכיוון העיר העתיקה בירושלים
ייהוד ירושלים (בערבית: تهويد القدس; באנגלית: Judaization of Jerusalem) היא ההשקפה שישראל מבקשת לשנות את הנוף הפיזי והדמוגרפי של ירושלים כדי להגדיל את אופייה היהודי על חשבון המוסלמי והנוצרי שלה. הדבר כרוך לעיתים קרובות גם בנוכחות היהודית הגוברת בירושלים בעידן המודרני, בהתייחסו ליישוב הישן היהודי שנעשה דומיננטי יותר ויותר מאז התקופה העות'מאנית. תהליך זה נמשך עד שהפכה לקבוצה האתנית-דתית הגדולה ביותר בירושלים מאז אמצע המאה ה-19 ועד מלחמת העצמאות, כאשר ירדן ניקתה את מזרח ירושלים מנוכחותה היהודית.
ראו גם

ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים ובנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ייהלבה

ייהלבה (בצ'כית: Jihlava ‏האזנהקובץ:Cs-Jihlava.ogg‏Ⓘ‏; בגרמנית: Iglau, איגלאו; בפולנית: Igława, איגלבה; ביידיש: ייִגלאַווע) היא בירת מחוז ויסוצ'ינה שבדרום צ'כיה, שוכנת על גדת נהר ייהלבה, באזור הגבול ההיסטורי בין מוראביה לבוהמיה.
העיר מדורגת במקום ה-17 ברשימת הערים הגדולות בצ'כיה. בשנת 2021 התגוררו בה 50,523 תושבים.
ערים תאומות

לייהלבה ארבע ערים תאומות:
הולנד פורמרנד, הולנד
גרמניה היידנהיים אן דר ברנץ, באדן-וירטמברג, גרמניה
גרמניה איילנברג, סקסוניה, גרמניה
קרואטיה סיסאק, קרואטיה
יעקב גינצבורג

| --- | --- |
 לידה:  ספטמבר 1743 כ"ב באלול תק"ג פראג
 פטירה:  אוקטובר 1814  (בגיל 71) י"א בחשון תקע"ה פראג 
 מקום פעילות:  פראג
 תקופת הפעילות:  ? – 27 באוקטובר 1814 
 תחומי עיסוק:  רבנות דיינות
 רבותיו:  רבי מאיר פישלס
 תלמידיו:  רבי נחום טרייביטש
 חיבוריו:  זרע יעקב
 
רבי יעקב גינצבורג (תק"ג, 1743, פראג – תקע"ה, 1814, פראג) היה רב ודיין בפראג ומחבר הספר זרע יעקב.
תולדות חייו

נולד בפראג לרבי יצחק דוד בכ"ב באלול תק"ג (ספטמבר 1743).
רבו היה רבי מאיר פישלס, ולאחר פטירתו התמנה ללמד בישיבה בפראג לצד רבי ליב פישלס בן רבו. שימש כדיין בבית הדין של רבי יחזקאל סגל לנדא בעל הנודע ביהודה. בספרים רבים נדפסה הסכמה ממנו בין השנים תקכ"ח-תק"ס. לאחר פטירת הנודע ביהודה כיהן בבית הדין לצד בנו הרב שמואל לנדא ולצד הדיין הרב מיכאל בכרך.
תלמידו הוא רבי נחום טרייביטש שאף מילא את מקומו לאחר פטירתו.
נישא לשפרינצה. נפטר בי"א בחשון תקע"ה (אוקטובר 1814) ונקבר בפראג.
כתביו

ספרו זרע יעקב על מסכת ברכות ושבת יצא לאור בחייו בפראג תקע"ד, את ספרו ערך תלמידו רבי נחום טרייביטש ביחד עם רבי אפרים ליב טעבלס כ"ץ. (זרע יעקב באתר היברו בוקס)
בשנת תשס"ג הוציא לאור שלמה מתתיהו לוונטהל את כתביו על פרשיות השבוע, מועדים, הגדה של פסח וחידושי אגדות.
קטעים מחידושיו שנדפסו
למסכת מגילה, מוריה שנה ג' גיליון י-יב עמודים ג-ח
חידושים, מוריה שנה י"ג גיליון ה-ו עמודים יד-כ
לתורה ולשולחן ערוך, מוריה שנה י"ג גיליון י-יב עמודים כג-לח
לתורה, ישורון ח"ז עמודים תנט-תסג
חידושים על כמה מסכתות נמצאים בכתב יד (באתר הספרייה הלאומית)
לקריאה נוספת

שלמה מתתיהו לוונטהל, הקדמת המעתיק, לספר זרע יעקב, סדר פרשיות השבוע, ירושלים תשס"ג
הערות שוליים

↑  רשימת ספרים להם נתן הסכמה: פעמני זהב, בינת ישכר, שאילת שלום, אהבת דוד, מגלת סתרים, איגרת ארחות חיים, דגול מרבבה, תורת נתנאל
↑  דב בר וואכשטיין, מפתח ההספדים, וינה תרצ"ב, ב, עמ' 23, באתר אוצר החכמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309796505171  ISNI: 0000 0000 5295 1618  LCCN: nr2005022140  NTA: 406492565  VIAF: 31954575   WorldCat (עם VIAF): 31954575
יוני לביא

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1979 (בן 45) כ"א באייר ה'תשל"ט ישראל ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת ירושלים לצעירים  ישיבת מרכז הרב 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  מרצה, מחנך וסופר
 תפקידים נוספים:  מראשי ארגון קהלים מרצה בנושאי חינוך ויהדות
 רבותיו:  הרב אברהם שפירא, הרב שלמה אבינר, הרב יוסף קלנר
 בת זוג:  רעות לביא
 
הרב יונתן (יוני) אליעזר לביא (נולד בכ"א באייר ה'תשל"ט, 18 במאי 1979) הוא רב, מראשי ארגון קהלים, מרצה לנוער, הורים ומורים בנושאים חינוכיים ותורניים, וכותב בבמות שונות. מגיש תוכנית שבועית ברדיו 'כאן מורשת'. מחבר סדרת ספרי "היי הרב" וספרים נוספים.
ביוגרפיה

נולד בשכונת גבעת שאול בירושלים למנחם ורחל אלטמן וגדל בשכונת הר נוף, ירושלים, כיונתן אליעזר אלטמן. למד אצל הרבנים אברהם שפירא, שלמה אבינר ויוסף קלנר ובישיבת ירושלים לצעירים וישיבת מרכז הרב. מוסמך לרבנות ובעל תואר ראשון בהוראה ותואר שני במדע, הלכה וחינוך. שירת בצה"ל במדור עתי"ד ברבנות הצבאית, בתחום של יצירת תכנים יהודיים ערכיים לחיילי צה"ל.
בשנת 2000 היה ממייסדי מוקד חברים מקשיבים, אותו ניהל עד שנת 2018. הרב לביא כותב בעלוני השבת עולם קטן וגילוי דעת. לימד בעבר בישיבת ההסדר בבית שמש ובבית ספר להעצמה אישית ולהכשרת מטפלים – "תורת החיים". הרב לביא מרבה להרצות לתלמידים, מורים והורים, בעיקר מהמגזר הדתי, על התמודדויות של נוער, בעיקר בנושא השפעות המדיה והאינטרנט על בני נוער ומבוגרים. הוציא עם הרב יניב חניא שני דיסקים בשם "מדברים אמונה" על שאלות אמונה לנוער. הוא כותב ומרצה גם בנושאי זוגיות, היכרויות ואהבה, מנחה סדנאות ושבתות לרווקים ולרווקות ועורך חתונות לציבור הכללי במסגרת ארגון צוהר.
הרב לביא כותב בעלוני השבת "גילוי דעת" ו"שלום לעם", וכן כותב קבוע בעיתון לילדים – "אותיות וילדים". הוא עורך את האתר "מילה טובה" שבו מאמרים, סיפורים, שירים וסרטונים חינוכיים.
בעבר היה רב אולפנות צביה במעלה אדומים, צביה בבני ברק, אמית להב"ה ואולפנית ישורון. בנוסף, שימש כרב קהילת צעירי הדר גנים בפתח תקווה.
הרב לביא נשוי לרעות, אב לחמישה וגר בפתח תקווה.
ספריו

שאלות לאתאיסט, 2004. עוסק בנושא של אמונה וכפירה
היי הרב – שיחות שנוגעות בחיים, דברי שיר, 2019. שיחות וואטסאפ עם שואלים
היי הרב 2 – שיחות מהחיים על קשרים ואהבה, דברי שיר, 2020. שיחות וואטסאפ עם שואלים
שאלות מהלב שלי – שיחות עם ילדים על עצמם ועל החיים, דברי שיר, 2021
העתיד מתחיל עכשיו – שיעורים קטנים לחיים גדולים, ידיעות ספרים, 2022
לגעת בחיים – מבט בהיר על אתגרי השעה, דברי שיר, 2023
היי הרב 3 – להיות יהודי מאמין בעולם המודרני, דברי שיר, 2023. שיחות וואטסאפ עם שואלים
הערות שוליים

↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462630805171  GND: 1221563122  ISNI: 0000 0004 0279 4748  LCCN: n2013068445  VIAF: 298923383   WorldCat (עם VIAF): 298923383
יעקב גלבוע

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1920 קושיצ'ה, צ'כוסלובקיה
 פטירה:  9 במאי 2007 (בגיל 87) תל אביב
 שם לידה:  ארווין גולדברג
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  ארץ ישראל
 עיסוק:  מלחין
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  פסנתר
 פרסים והוקרה:  פרס אנגל, פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, פרס אקו"ם
 
יעקב גלבוע (2 במאי 1920 - 9 במאי 2007) היה מלחין ישראלי.
יעקב גלבוע (ארווין גולדברג) נולד בקושיצ'ה, צ'כוסלובקיה. מגיל שלוש גדל בווינה, שם למד נגינה בפסנתר מגיל שמונה.
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל בזכות מלגת לימודים לטכניון בחיפה. אחרי מלחמת העצמאות, בה שירת בפלמ"ח, החל לעבוד כמנהל חשבונות בעיריית תל אביב. בשנת 1980 יצא לגמלאות והקדיש את כל זמנו להלחנה.
לימודים וראשית קריירה

גלבוע החל ללמוד מוזיקה בארץ ישראל, תחילה בכוחות עצמו, מספר "תורת ההרמוניה" של ארנולד שנברג, ואחר אצל יוסף טל בירושלים. הוא הספיק לסיים את לימודיו בבית המדרש למורים בירושלים לפני שהתגייס לפלמ"ח בשנת 1947. אחרי המלחמה המשיך ללמוד בעצמו ולבסוף למד באופן פרטי תזמור אצל פאול בן-חיים, בין השנים 1953 עד 1956. בשנים אלה החל להלחין בסגנון פוסט-רומנטי ים-תיכוני. יצירותיו משנים אלה היו:
"זעיריות" לפסנתר לילדים
"ספיח" (1954); ביצוע בכורה: רמה סמסונוב ותזמורת קול ישראל, בניצוח גאורג זינגר, 1962
"קטעים ליריים" בהשראת בנג'מין בריטן, לקול אישה, נבל וכלי קשת, למילים של רחל.
שלושה מחזורי שירים: "שבעה חרקים (1955);
"עבים חולפות" (1957); ביצוע בכורה: רמה סמסונוב, מצו סופרן, יונה אטלינגר, קלרינט, יעקב מנזה, צ'לו, רות מנזה, פסנתר 1961, לחרוזים של פניה ברגשטיין
"סונטות ערב" (1959); ביצוע בכורה: אדית גולדשמידט ורות מנזה, 1959, לשירים מאת יעקב פיכמן.
את השנים הבאות הקדיש גלבוע לחיפושי סגנון חדש, לאחר שסגנון הכתיבה הקודם לא ענה עוד על דרישותיו. הוא בחן את שיטת שנים-עשר הטונים, הסריאליזם והנאו-אימפרסיוניזם, בעיקר של ליגטי ואף השתתף בקורס למוזיקה חדשה בקלן, בהדרכת שטוקהאוזן ואחרים, אך סגנונם לא ישר בעיניו ולאחר שובו ארצה החל ליצור לו סגנון משלו, המאחד את סגנון האוואנגרד עם מאפיינים מזרח תיכוניים וחופשי מכל אסכולה מוגדרת.
רשימה חלקית של יצירותיו

אחת מיצירותיו החשובות של יעקב גלבוע היא "שנים-עשר החלונות של שאגאל בירושלים" (1966), עשרים וארבעה קטעים קצרים, מחציתם ווקאליים ומחציתם אינסטרומנטליים. הקטעים הווקאליים מוקדשים לשנים-עשר שבטי ישראל, קטע לכל שבט, וסדר נגינתם תלוי ברצון המנצח, אך עליו להקדים קטע אינסטרומנטלי לכל קטע ווקאלי. בביצוע הבכורה השתתפו זמרת הסופרן פרידל טלר-בלום, זמרים ונגנים מן התזמורת והמקהלה של התזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור, עם הפסנתרן פרנק פלג והמנצח איתן לוסטיג, 1968. היצירה זכתה בפרס אנגל לשנת 1973.
"גבישים" (1967); לחליל, ויולה, צ'לו, פסנתר וכלי הקשה. אחד עשר רישומים זעירים, סימטריים במבנה ובתיווי.
"דרדרים" (1968); לקרן, צ'לו, פסנתר וכלי הקשה, נכתבה בהשראת סיפור חוה והנחש בספר בראשית. טקסט מן התנ"ך ומשלו, באנגלית, הוסיף המלחין לאחר זמן.
"טללים" (1968); חמישה שירים למקהלת ילדים מדברת ונבל למילים של שושנה גלבוע, אשתו של המלחין.
"אופקים בכחול וסגול" (1970); לחליל, קלרינט בס, כינור, כלי הקשה וסרט מוקלט, למילים של גלבוע עצמו.
"פסטלים" (1970); לפסנתר מעובד, על פי ציורים שלו עצמו.
"ארזים" (1972); לתזמורת גדולה. ביצוע בכורה: התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, 1973. יצירה זו היא הראשונה בטרילוגיה "ציורים לתנ"ך". השנייה היא הקנטטה "ממגילות ים המלח" למקהלה מעורבת, מקהלת ילדים, שני עוגבים, תזמורת וסרט מוקלט (1972); ביצוע בכורה: תזמורת ומקהלת רדיו צפון גרמניה בניצוח ל. קופקוביץ. השלישית היא "קתרוס ופסנתרין", * "נושא והרהורים בארבעה מודוסים" לצ'מבלו, נבל, פסנתר (שעל מיתריו פורטים גם באצבעות) ותזמורת. הכלים שבשם היצירה נזכרים בספר דניאל והמלחין מנסה לשחזר את מצלולם. ביצירה זו עשה גלבוע שימוש בראגה הודית, מקאמה ערבית, קנטוס גרגוריאני וטעמי המקרא. ביצוע הבכורה: תזמורת מינסוטה בניצוח יהודי מנוחין, (1977). פרס אנגל לשנת 1980.
"ארבעה-עשר אפיגרמים לאוסקר ויילד" (1973); ביצוע בכורה: רייקיאוויק, איסלנד 1973.
"קינת קלונימוס" (1973); לתזמורת סימפונית. ביצוע בכורה: התזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור, בניצוח חואן פאבלו איזיקיירדו, 1974.
"הרהורים על שלושה אקורדים לאלבן ברג" (1979) הייתה יצירת חובה למשתתפי תחרות ארתור רובינשטיין השלישית בשנת 1980. היצירה כתובה בשתיים עד ארבע חמשות והפסנתרן הוא המחליט מה לנגן ביד ימין ומה בשמאל.
סונאטה לצ'לו ופסנתר (1981). בפרק הראשון נדרש הפסנתרן לפרוט לפעמים על המיתרים עצמם ובפרק השני הוא מניח יד על המיתרים כדי להפיק צליל יבש.
"שלושה מבואות לירושלים" (1983); היצירה נכתבה בהשראת הפסנתרנית ורדה נשרי ובעידודה וגלבוע הקדיש לה את היצירה, שאותה ניגנה בטקס הענקת פרס ראש הממשלה ליעקב גלבוע. בהמשך הוסיף גלבוע עוד שלושה מבואות ליצירה וקרא לה "את אשר ראתה הרוח המזרחית", שישה מבואות לירושלים (1983): "קמרונות", "שער הפרחים", "להר הזיתים", "בעבור הרוח בין מיתרי הסנטור", "אזובים שבכותל" ו"הויטראז' בהיכל שלמה".
פרסים ואותות הוקרה

1983 היה הזוכה הראשון בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
זכה ארבע פעמים בפרס אקו"ם
1973 פרס אנגל
1980 פרס אנגל
לקריאה נוספת

"נעימי זמירות ישראל", יהודה כהן, הוצאת עם עובד, 1990
ייז'י טרנקה

| --- | --- |
 לידה:  24 בפברואר 1912 פלזן, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 בדצמבר 1969 (בגיל 57) פראג, צ'כוסלובקיה 
 מקום קבורה:  Plzeň Central Cemetery 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת הפעילות:  1932–1969 (כ־37 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג 
 צאצאים:  Jiří Trnka, Klára Trnková, Helena Trösterová-Trnková 
 פרסים והוקרה:  אמן לאומי (29 ביולי 1963)  פרס אנדרסן למאיירים (1968)  אזרחות כבוד של פלזן (30 במרץ 1990) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ייז'י טרנקה (בצ'כית: Jiří Trnka; ‏24 בפברואר 1912 – 30 בדצמבר 1969) היה מאייר, מעצב בובות, אנימטור, במאי ותסריטאי צ'כי. זוכה פרס אנדרסן למאיירים לשנת 1968. נודע במיוחד בזכות עבודותיו בהנפשה בשילוב בובות.