הקוסם מארץ עוץ
פרשנויות פוליטיות > מטפורות ומשלים אפשריים בקוסם מארץ עוץ

הקסם שמתגלה כתרמית - הדמויות בסיפור בטוחות כי התשובות למשאלותיהם נמצאות בידיו של קוסם גדול, אך הן לא מבינות כי בעצם המפתח לשינוי המיוחל נמצא בתוך כל אחד ואחד מהם, ודורש תהליך ארוך ומסובך, שהוא ההפך הגמור מ"קסם". מבחינה זו הקסם והמופלא המובלטים בסיפור מתגלים דווקא כמשענת קנה רצוץ לעומת היכולות הטבעיות של האדם שאינן מובלטות בסיפור ודווקא הן מצביעות על משמעות הסיפור או על מוסר ההשכל שלו.
שם הספר - שמה של ארץ עוץ באנגלית הוא OZ. מקובל לחשוב שזהו בעצם קיצור למילה OUNCE שמשמשת למדידת זהב וכסף בארצות הברית ובשנות התשעים של המאה ה-19 התקיים ויכוח ציבורי בנושא הצמדת השער של הכסף לזהב ביחס של 1 ל-16. לעומת זאת, אנקדוטה מספרת שבאום בחר את שם הארץ לאחר שמבטו נחת במקרה על כרך של מילון שבו היו הערכים בין האותיות O ו-Z (כלומר: O-Z, עוץ)
דורותי - דורותי נחשבת כמשל לחברה האמריקאית של אותה תקופה שאובדת עצות בהקשר לעתידה ומחפשת את הדרך הנכונה - "הדרך הביתה". לפי סברה שנייה דורותי מייצגת את תאודור רוזוולט המועמד לנשיא ארצות הברית באותן שנים בגלל דמיון בשם בקריאה הפוכה. "Dor-o-thy" בקריאה הפוכה זה "The-o-dore".
סופת הציקלון - ציקלון בשנות ה-90 של המאה ה-19 היה משל לשינויים שעברה החברה האמריקאית במיוחד באזורים הכפריים במרכז ארצות הברית שהפכו אזורים מוזנחים ושוממים למדינות חדשות פורחות ומשגשגות. עיתונים רבים באותה תקופה ובמיוחד קריקטוריסטים היו מציגים תמונות של סופת ציקלון ככוח שמניע את ארצות הברית. סופת הציקלון לקחה את דורותי מקנזס שהיא בדיוק מדינה שעברה תמורה שכזאת.
הדחליל ואיש הפח - הדחליל ואיש הפח באים לייצג את החקלאי ואיש החווה (הדחליל) ואת איש התעשייה (איש הפח) המנוצלים וחסרי כוח על ידי מעסיקיהם שאותם מייצגת המכשפה הרעה מהמזרח. הדחליל מוצג כאדם שלא יכול לזוז ועומד חסר כוח בשדה ואיש הפח חלוד כולו גם כן אינו יכול לזוז מעתידו. סופת הציקלון יוצרת מהפכה פוליטית וחברתית שמשחררת אותם והורגת את המכשפה. כמו כן איש הפח אינו יכול לזוז עד שהוא נעזר בדחליל ששימן את גופו. כן מובאות מטפורה על האיחוד שהיה במינסוטה בין מפלגת החקלאים לבין מפלגת העובדים שהביאה לניצחון והחלפת השלטון במדינה.
המנצ'קינים - המנצ'קינים (Munchkins) מייצגים את האנשים הפשוטים בארצות הברית, גם המושג מנצ'קינס לא הומצא על ידי פרנק באום וכבר שימש במגזין Judge משנת 1896 כדי לתאר את האיש הפשוט.
השמן של איש הפח - איש הפח זקוק מדי פעם לשמן כדי שלא יחליד ויוכל להמשיך לזוז ולחיות, כאן מובא משל לכך שהחברה האמריקאית באותה התקופה החלה לצרוך שמן ודלק והחלה תלות שאותה חזה הסופר.
עיר האזמרגד - בעיר האזמרגד כל התושבים והמבקרים נאלצים להסתובב עם משקפיים שהעדשות שלהם ירוקות ובוהקות ולכן העיר נראית להם כאילו עשויה כולה מאזמרגד ומיהלומים אף על פי שהיא פשוט עשויה מאבן. באותה התקופה החל השימוש בכסף מנייר בארצות הברית שצבעו הוא ירוק בדיוק כמו עיר הברקת, כמו עיר הברקת גם הכסף עצמו בעצם לא שווה כלום באופן פיזי כי הוא עשוי מנייר וכאן באה השוואה בין עיר האזמרגד שלא שווה כלום אבל נראית לכל ארץ עוץ כעיר עשירה, לכסף האמריקני שלא שווה כלום אבל מקובל לחשוב שהוא שווה הרבה מאד.
נעלי הכסף - בסרט שיצא לאקרנים ב-1939 דורותי, המגולמת על ידי ג'ודי גרלנד, נועלת נעליים אדומות. במקור לדורותי יש נעלי כסף. על השאלה מדוע בחר המפיק להנעיל את דורותי של הסרט בנעליים אדומות יש מספר תשובות אפשריות, חלקן טכניות (כמו בהירות הצבע האדום בטכנולוגיית הצילום באותה תקופה, לעומת הכסף שנראה חיוור ודומה ללבן) וחלקן קונספירטיביות יותר, שהרי לצבע הכסף המקורי יש משמעות גדולה בהנחה שבאום אכן כתב משל פוליטי. הוויכוח באותה תקופה כפי שניתן לראות בסעיפים הבאים, היה על שאלת בסיס המטבע. השמרנים - בדרך כלל רפובליקנים - טענו שיש להצמיד את כמות שטרות הנייר שבמחזור לכמות הזהב שבמלאי בארצות הברית. יריביהם - דמוקרטים בדרך כלל ו'פופוליסטים' (לפני שהמושג הפוליטי הזה הפך לבעל קונוטציה שלילית), סברו שבסיס כמות הכסף חייב להיות שילוב של זהב וכסף. במונחים מאוחרים יותר תומכי 'בסיס הזהב' היו 'מרסנים' או 'דפלציוניסטים' ואילו תומכי הזהב-כסף, שנקראו אז 'בימטליסטים', היו 'מרחיבים' או 'אינפלציוניסטים'. אותו ויכוח מתנהל ממש ברגעים אלו ברחבי העולם, הגם שבסיס הזהב או הכסף מזמן הפסיק להיות גורם בהחלטה האם להרחיב את הכלכלה או לרסנה. באום שללא ספק היה מתומכי הבימטליזם, למעשה אומר לנו באמצעות סיפורה של דורותי, שעל מנת שאמריקה 'תשוב הביתה' במובן שנזכר בקטעים אחרים בערך הזה (מוטיב הבית), כל שעליה לעשות הוא להקיש בנעלי הכסף. דורותי כמובן לא יודעת זאת ולכן היא מוצאת עצמה הולכת בדרך הלבנים הצהובות (הזהב) אל עיר האיזמרגד (הירוק) שם יושב המניפולטור האדיר (הממשל בכלל והנשיא בפרט).
הבדלנות האמריקאית - תושבי ארץ עוץ לא עוזבים את ארצם ולא מטיילים בארצות אחרות המקיפות אותה, ישנה תאוריה שלפיה באום מבקר כאן את הבדלנות שהייתה בארצות הברית באותן שנים שלא התערבה במה שקורה באירופה ובארצות אחרות ועסקה רק בעצמה.
המכשפה הרעה מהמערב והקופים המכונפים - יש חוקרים הרואים במכשפה המרשעת מן המערב מטפורה למערב האמריקאי. אם כך הדבר, הקופים המכונפים במערב הם מטפורה לאינדיאנים. מלך הקופים המכונפים מספר לדורותי: "פעם היינו עם חופשי, חיינו באושר ביער הגדול, מעופפים מעץ לעץ, אוכלים פירות ואגוזים ועושים כרצוננו מבלי לקרוא לאף אחד אדון. [...] זה היה לפני שנים רבות, הרבה לפני שהקוסם בא מתוך העננים כדי לשלוט בארץ הזאת".
מוטיב הבית - יש הטוענים כי הבית בסיפור זה משמש באופן כללי ככלי פוליטי. דורותי מייצגת את החברה האמריקאית שמחפשת את הדרך הנכונה - הדרך הביתה. כמו כן, הבית מסמל מרחב פרטי; הוא מכיל פרטים המאפיינים את האדם החי בביתו ומסייע בזיהויו, ועיצוב הבית משקף את המתחולל בנפשו. ביתו של אדם הוא מבצרו, והוא מקנה לאדם יציבות, ביטחון והגנה. דורותי אינה מרגישה מוגנת בביתה מפני שהבית אינו יציב, וכך סופת ציקלון עלולה למוטטו. מטרת המסע של דורותי היא השגת בית שבו היא תרגיש בטוחה. בנוסף, הנעליים מסמלות את כוחה של המכשפה, ומנגד הבית מוחץ אותה; הבית הוא חלל צר שבו מרחב מוגבל לתנועה, כנגד הנעליים המסמלות יציאה למסע והליכה במרחבים, וכך דורותי יוצאת למסע הביתה שכולו נערך בעזרת אותן נעליים. מסעה לביתה מוביל את ידידיה למצוא כל אחד את זהותו האמיתית ואת מרחבו האישי - ביתו, שם כל אחד מפגין את תכונותיו, אשר חיפש ומצא בעצמו. דורותי בנעליים האסורות שהנהיגה את המסע, חוזרת בסיומו לאותו בית אפרורי ממנו יצאה ומכריזה - "אני כל כך שמחה להיות שוב בבית" ("I'm so glad to be at home again").
האריה הפחדן - במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-1900, לעגו הרפובליקנים למה שהם הגדירו כחוסר החלטיות מצדו של ויליאם ג'נינגס ברייאן, וטענו שהוא הוא האריה הפחדן מתוך "הקוסם מארץ עוץ".