stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגו (ערוץ)
היסטוריה

הערוץ הושק בשנת 2002 כערוץ טלוויזיה בכבלים המיועד לגברים בגילאי 18–45.
בחודש יוני 2005 השתתף הערוץ במאבק נגד תאונות דרכים ושידר שישה סרטונים שהופקו על ידי האגף לבטיחות בדרכים של צה"ל.
בשנת 2006 התאחד הערוץ עם ערוץ הגיימרים "Game One". לאחר האיחוד נוספה רצועת משחקי מחשב לערוץ.
כיום משדר הערוץ תכנים המסווגים תחת הקטגוריות:
תכנים בנושא רכב
תכנים למבוגרים, שמשודרים מאוחר בלילה וחסומים בקוד גישה
תוכני אקשן
תכנים בנושא משחקי מחשב
תכנים בנושאי אמנויות לחימה
תכנים בנושאי ספורט אקסטרים
תכנים בנושאי פוקר הימורים
אגו טוטאל

ערוץ אגו טוטאל הוא ערוץ אח שהושק ב-2011 ועלה לשידור ב-yes וב-HOT. הערוץ משדר בעיקר תכנים בנושאי אמנויות לחימה וספורט אקסטרים.
הערוץ סיים את שידוריו בישראל ב-30 בדצמבר 2021.
הערות שוליים

↑  ערוץ "אגו" מצטרף למאבק בתאונות הדרכים, באתר nrg‏, 22 במאי 2005
גיור כהלכה (רשת בתי דין)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים) 
 www.giyur.org.il
 
גיור כהלכה היא רשת בתי דין אורתודוקסיים פרטיים לגיור, המנוהלת על ידי יעל בלנקי ופועלת תחת חסותה של עמותת עתים. הוקמה בישראל באוגוסט 2015 על ידי רבנים מהציונות הדתית, בשיתוף עם עמותת עתים, בית מורשה ואור תורה סטון, ובתמיכת הסוכנות היהודית והפדרציה היהודית של ניו-יורק.
הרשת מיועדת לישראלים שהם אינם יהודים אך הם צאצאים ליהודים. הגיור ברשת מאפשר רישום היהדות במרשם האוכלוסין אך אינו מוכר לצורך נישואים על ידי הרבנות הראשית. הקמת בית הדין לוותה בביקורת חריפה מצד מרבית הרבנים בישראל, הן בשל מחלוקות בהלכות גיור, והן בשל פגיעה לדעתם בממסד הגיור של הרבנות הראשית. הרב נחום אליעזר רבינוביץ' השיב למבקרים: "יש המנסים להציג אותנו כמקלים אך למען האמת אנחנו מחמירים. אנחנו מחמירים בשלמות העם ובקדושת העם. ראוי לציין כי זוהי הדרך בה הלכו גדולי הרבנים בכל הדורות".
פעילות הרשת

במדינת ישראל חיים כ-400 אלף עולים וצאצאיהם שהגיעו לארץ מתוקף חוק השבות, כלומר להם או לבן זוגם יש אב או סב יהודי, אך הם אינם יהודים על פי ההלכה. רבים מהם מבקשים להיות מוכרים כיהודים. רשת בתי הדין מציעה להם מערכת גיור שהיא מגדירה כתהליך "נגיש, אישי ומכבד" לקטינים ומבוגרים. הבדל בולט בין הרשת לבין בתי הדין הממלכתיים הוא שהדיינים ברשת מאפשרים גיור של ילדים מתחת לגיל בר/ בת מצווה שאמם אינה מתגיירת עמם. כמו כן, אינם דורשים שהילד המתגייר יתחנך בבית ספר דתי. בתי הדין הממלכתיים מסרבים לגייר ילדים כאלה, בנימוק שלאור הניסיון צפוי שברוב המקרים הם לא יתמידו בשמירת מצוות. מדיניות הרשת מתבססת על הערכה שלילד אשר גדל בישראל, כחלק מחברה ישראלית-יהודית, זהות ושייכות יהודית, ודי בזה כדי לאפשר את גיורו. המסלול קיים עבור ילדים לזוגות מנישואי תערובת, ילדים מאומצים וכאלה שנולדו מהליך פונדקאות או תרומת ביצית שנעשו באופן שעורר ספק על יהדותם של הילדים.
בראש רשת בתי הדין עמד עד לפטירתו הרב נחום אליעזר רבינוביץ'. היום חברים ברשת 'גיור כהלכה' כשישים רבנים, המשמשים בפועל כדייני גיור בבתי הדין של הרשת. ביניהם: הרב שלמה ריסקין, הרב דוד סתיו, הרב רא"ם הכהן, הרב חיים אמסלם, הרב יעקב מדן, הרב אליעזר מלמד, הרב יהודה גלעד, הרב שלמה וילק, הרב שאול פרבר, הרב אורן דובדבני, הרב יהושוע רייך. בתי הדין של הרשת מתכנסים באזור ירושלים, המרכז והצפון.
הגיור ברשת אינו מוכר על ידי הרבנות הראשית לצורך רישום נישואין. בחודש ספטמבר 2018 פסק לראשונה בית המשפט כי על משרד הפנים לרשום במרשם האוכלוסין כיהודייה, ישראלית שהתגיירה ברשת, בהתייחס לנסיבות המיוחדות של אותו מקרה ובהיעדר התנגדות של משרד הפנים. מאז מאות ממתגיירי הרשת נרשמו כיהודים בסעיפי הדת והלאום במרשם האוכלוסין.
נכון לסוף שנת 2021 התגיירו ברשת למעלה מ-1,500 מתגיירים.
ביקורת על הארגון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  ראו למשל מאמר של הרב יהודה הלוי עמיחי, "גיור קטינים בימינו", אמנות עתיך 118 (תשע"ח), עמ' 114–127, באתר מכון התורה והארץ.
↑  גיל קלנר, ‏הרב רבינוביץ' מגיב לביקורת: "אנחנו מחמירים בשלמות העם", באתר "סרוגים", 11 באוגוסט 2015
↑  "שאלות נפוצות", באתר הרשת
↑  קובי נחשוני, פסיקה היסטורית: המדינה תכיר בגיור פרטי, באתר ynet, 13 בספטמבר 2018
אבישי גרינצייג, אריק בנדר, ‏לראשונה: גיור בבית דין פרטי יירשם במרשם האוכלוסין, באתר מעריב אונליין, 13 בספטמבר 2018
↑  בשיתוף עמותת עתים, ‏"אתגר דתי ראשון במעלה": כך תסייעו לגיור ההלכתי, באתר "סרוגים", 15 בדצמבר 2021
יוני ויצמן

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1979 (בן 45) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
יוני ויצמן (נולד ב-23 ביוני 1979) הוא סופר ומנהל ישראלי, עיתונאי בעברו.
ביוגרפיה

יוני ויצמן נולד וגדל בירושלים, הוריו אנשי חינוך, שני מבין ארבעה אחים ואחיות. למד בתיכון בויאר, ירושלים; בצה"ל החל את שירותו בקורס טיס ולאחר מכן המשיך כקצין קרבי ביחידת מורן. הוא בעל תואר ראשון מטעם המחלקה לכלכלה - האוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני מהמחלקה למנהל עסקים – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2003–2008 עבד במעריב בשורת תפקידים, האחרון שבהם היה כתב כלכלי, כתב שוק ההון ועורך צרכנות פיננסית.
ב-2008, בהיותו בן עשרים ושמונה, התמנה ויצמן למנכ"ל 'חוף הכרמל', אחת מחברות הבת של דלק נדל"ן, בבעלותו של יצחק תשובה. החברה הקימה את מגדלי חוף הכרמל, שהיה פרויקט אשר עורר ביקורת והיה בין הגורמים לעתירה התקדימית של עמותת אדם טבע ודין לבג"ץ. בעקבותיה הואצה חקיקת חוק החופים שהגדיר כי חוף הים נועד לשרת את הכלל.
החברה שהוערכה בשנת 2008 בשווי של כ-400 מיליון שקל כללה קרקעות, שטחי מסחר, בנייני מגורים ומלון באזור חיפה.
ב-2014 עזב את דלק נדל"ן. בשנים 2014–2016 ניהל חברת הזנק ישראלית-אמריקאית בשם "הבלוק" והתגורר בסן פרנסיסקו.
ב-2017 הצטרף ויצמן למשרד האוצר ועבד כיועץ לאורי יוגב, מנהל רשות החברות הממשלתיות. בראשית 2018 התמנה לסמנכ"ל ומנהל אגף יזמות ובנייה בהתאחדות בוני הארץ (לשעבר איגוד הקבלנים).
ויצמן ניגן במספר הרכבים, הידוע שבהם הוא להקת 'משמרת שנייה', בה שימש כבסיסט הלהקה. 'משמרת שנייה' הוציאה ארבעה סינגלים שהושמעו ברדיו, המצליחים שבהם הם "שיווי משקל" ו"ניצוצות חלשים" (אותו ויצמן כתב והלחין).

השירים הושמעו ברשת ג', 88FM ,100FM ו-103FM.
הוציא לאור שני ספרי סיפורת בהוצאת מטר בעריכת הסופרת אילנה ברנשטיין.
ספריו

כל הימים נולדו שווים, הוצאת מטר, 2016
מגולל את קורותיהם של שלושה חברים הנמצאים בשנות השלושים לחייהם, שתקופת השירות הצבאי חיברה ביניהם. כל פרק מתואר מנקודת מבטה של כל אחת מהדמויות ומציג את המציאות הישראלית המורכבת דרך עיניה.
בתחילת הספר מחליטים הגיבורים לצאת במהלך קיצוני בו ימוטטו את שלושת בנייני הבנקים הגדולים בישראל השוכנים בשדרות רוטשילד בתל אביב, ומקווים שפעולתם תסחוף אחריהם את ההמונים למחאה חברתית.
הספר לווה בקמפיין "אומרים די לדור ה-Y" ברשתות החברתיות שהגיע ללמעלה מחצי מיליון צפיות בפייסבוק וקיבל גם ביטוי בתחנות הטלוויזיה והרדיו.
דוהרים במקום, הוצאת מטר, 2018
סיפור אהבה המתרחש על רקע נופיה של ווייטנאם אותה חוצים גיבורי הספר במסע משותף על אופנוע. ליה, זמרת בוגרת "דה וויס" שאינה מצליחה לפרוץ לקדמת הבמה, מתוסכלת מחייה בארץ ומחליטה לטוס לווייטנאם, שם היא פוגשת את תומר, טייס במילואים ואיש הייטק בהווה, המאוכזב גם כן מאורח החיים בישראל. השניים יוצאים למסע של חיפוש עצמי, והתמודדות עם העבר.
הערות שוליים

↑  ליאור אבו וענבל רובינוביץ, "מי ישמור על החופים?": בעקבות החוק לשמירת הסביבה החופית, הארת דין ב(1), תשס"ה
↑  שני שילה, פרויקט מגדלי חוף הכרמל בנוי מוזר ומפריד בין חיפה לים - אז מה הפלא שהוא נכלל ברשימת הפרויקטים האדריכליים, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2007
↑  ליאור ליברובסקי, ויצמן, כתב שוק ההון של מעריב, ינהל את חברת הבת של ’דלק נדל"ן, באתר ביזפורטל, 24 במרץ 2008
↑  שלומית צור, ‏תשובה מציע 6 דירות בפרויקט חוף הכרמל ב-10 מיליון שקל, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2013
↑  שרית מנחם כרמי, תשובה לוקח עוד עיתונאי, באתר הארץ, 17 במרץ 2008
↑  יונתן כיתאין, ‏אקזיט עיתונאי, באתר גלובס, 27 במרץ 2008
↑  גילי איזיקוביץ, הסופר שעבד אצל יצחק תשובה, וכעת רוצה למרוד בשיטה הכלכלית, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2016
↑   חגי עמית, כחלון אישר את מינויו של יאיר פינס למשנה למנהל רשות מקרקעי ישראל, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2017
↑  השיר "ניצוצות חלשים", באתר שירונט
↑  דיבידנדים: שיר כאב, באתר כלכליסט, 28 באוגוסט 2012
↑  העמוד "אומרים די לדור ה-Y, ברשת פייסבוק
↑  אביגיל לושי ביטנר, פרסום ראשון: מי עומד מאחורי סרטון הפייסבוק שהרגיז את דור ה-Y?. באתר רשת 13, 7 בדצמבר 2016
↑  הספר "דוהרים במקום", באתר סטימצקי
↑  הספר "דוהרים במקום", באתר הוצאת מטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570712105171  LCCN: no2017048390  VIAF: 2148268117505111658   WorldCat (עם VIAF): 2148268117505111658 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוני ויצמן".
אשה פשוטה, זלדה

| --- | --- |

 בימוי:  יאיר קדר 
 עריכה:  אילה בנגד
 שחקנים ראשיים:  ציון ברוך אסי ישראלוף שלום מיכאלשווילי שייקה אופיר
 מוזיקה:  אבי בללי
 צילום:  יניב לינטון עידן גליקזליג
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2015 
 משך הקרנה:  55 דק' 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט תיעודי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אשה פשוטה, זלדה הוא סרט תיעודי על חייה של המשוררת זלדה, בבימויו של יאיר קדר. הוקרן בבכורה עולמית בתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע ירושלים, 2015. זהו הסרט הרביעי במסגרת פרויקט הָעִבְרִים.
הסרט נתמך על ידי הערוץ הראשון, קרן מקור, שירות הסרטים הישראלי, קרן אבי חי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, ועידת התביעות. זוכה פרס החוויה היהודית, פסטיבל ירושלים 2015.
הסרט כולל קטעי ארכיון משנות ה-70, יומנים שלא פורסמו ושיחות עם ידידים קרובים של זלדה, שכינתה עצמה "אשה פשוטה".

בין המשתתפים בסרט: חוה אלברשטיין, הלית ישורון, יונדב קפלון, חמוטל בר יוסף ואחרים.
ערב א-נעים

| --- | --- |
ערב א-נעים בקדמת התמונה ומאחוריהם בתי כרמיאל
שם בערבית: عرب النعيم
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: משגב
גובה ממוצע: ‎299 מטר
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 850 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 850 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) ערב א-נעים(למפת הגליל המערבי רגילה) ערב א-נעים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ערב א-נעים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ערב א-נעים32°53′18″N 35°17′23″E﻿ / ﻿32.8882725006274°N 35.2898314318528°E﻿ / 32.8882725006274; 35.2898314318528  heמפת היישובים של מועצה אזורית משגב באדום - ערב אל נעים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 1 מתוך 10

ערב א-נעים (בערבית: عرب النعيم, תעתיק מדויק: ערב אל נעים) הוא כפר בדואי בגליל התחתון השייך למועצה האזורית משגב. הכפר שוכן סמוך ליישובים אשחר ואשבל, צפונית לעיר סח'נין ודרומית לכרמיאל.
ערב א-נעים  מונה כ-650 תושבים, וקיבל הכרה ממשלתית כיישוב בשנת 1999.
תשתיות

במשך שנים רבות נחשבו התנאים הפיזיים והכלכליים בכפר לירודים ביותר, וחסרו: חשמל, מים, תשתיות, ביוב, כבישים ועוד. בעשור הראשון של המאה ה-21 נבע הדבר בעיקר מכך שלכפר לא הייתה תוכנית מתאר מאושרת, ולכן לא ניתן היה לבנות תשתיות באופן חוקי.
בהתערבותו של השר פואד בן אליעזר, אשר ביקר במקום ולא שבע רצון מתנאי הקיום של תושביו, זכו גן הילדים שהוקם מתרומה ותחנת טיפת חלב המאולתרת בחיבור לחשמל, חיבור אשר מספק חשמל בעומסים נמוכים ואינו מאפשר אפילו חימום כראוי בחודשי החורף הקרים באזור.
ב-19 בינואר 2010 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את תוכנית המתאר של היישוב, לאחר עיכובים רבים. בכך אושרה תוכנית הבנייה האחרונה של הכפרים הבדואים במשגב. תהליך זה כלל תיאום של גורמים רבים, בהם: מינהל מקרקעי ישראל, רשות הטבע והגנים, קק"ל, משרד הפנים ומשרד הבינוי והשיכון.
חינוך ותרבות

ביישוב מעל 350 ילדים ובני נוער, עשרות מהם חרשים. תלמידי בית הספר היסודי בכפר לומדים בכמאנה ובסלאמה, בעוד תלמידי החינוך העל-יסודי נשלחים לבתי ספר בסח'נין, בהם רוב התלמידים אינם בדואים (דבר היוצר מקרים של ניתוק ותחושות נחיתות בקרב תלמידי הכפר). מאפיין תרבותי מעניין הוא שבכפר התפתחה שפת סימנים ייחודית שמשמשת את החרשים בכפר.
את הפעילות החינוכית ביישוב מפעיל רכז נוער מטעם המועצה. בשנים האחרונות מפעילים חברי קיבוץ אשבל בשותפות עם רכז הנוער מרכז למידה, מועדון חברתי לילדים ולנוער, קבוצות נשים וקבוצות מנהיגות, העוברות הכשרה בקיבוץ אשבל. כמו כן, קיימת פעילות של קידום נוער ביישוב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
ארבע העונות (רשת מלונות)

| --- | --- |

מלון הרשת במיאמי, פלורידה
מלון הרשת במיאמי, פלורידה
 נתונים כלליים
 סוג:  פרטית
 מייסדים:  איזודור שארפ
 תקופת הפעילות:  1961–הווה (כ־64 שנים)
 מיקום המטה:  טורונטו 
 משרד ראשי:  טורונטו, קנדה
 בעלות:  Cascade Investment Kingdom Holding Company Triples Holding
 ענפי תעשייה:  מלונאות
 עובדים:  45,000 (נכון ל-2018)
  
 https://www.fourseasons.com
 
רשת ארבע העונות (באנגלית: Four Seasons Hotels and Resorts) היא רשת אירוח ובתי מלון יוקרתית שבסיסה בטורונטו, קנדה.
היא מפעילה יותר מ-100 מלונות ואתרי נופש ברחבי העולם.
מאז שנת 2007, ביל גייטס (באמצעות השקעות Cascade) והנסיך אל-וליד בן טלאל מחזיקים ברוב הבעלות על הרשת.
הסדרה "הלוטוס הלבן" מבית HBO צולמה במלונות הרשת "ארבע העונות הוואי" ו"ארבע העונות סיציליה", על פי פרסומים, העונה השלישית תצולם באחד מארבעת המלונות בתאילנד.
היסטוריה

איש העסקים הקנדי-יהודי איזדור שארפ ייסד את "ארבע עונות" ב-1960. בזמן שהיה אדריכל צעיר שעבד עבור אביו, שארפ תכנן מלונית לחבר משפחה, הצלחתו הניעה אותו לנסות ליצור מלון משלו. הוא קנה חלקת אדמה גדולה באזור טורונטו, ותכנן להקימה כתחנת מעבר לאנשי עסקים.
מלון ארבע העונות הראשון נפתח בשנת 1961.
יוקרה הפכה לחלק מהמותג כאשר החברה התרחבה ללונדון. כאשר היזם התקשר עם רשת ארבע עונות על בניית מלון בלונדון, שארפ תכנן אותו כדי להתחרות עם העולם הישן של בתי מלון, המלון נפתח ב-1970.
בשנות השישים פתחה הרשת מלון בנתניה, אומנם היא יצאה מניהולו לאחר שלא עמד בסטנדרטים המחמירים של הרשת.
לאחר המשבר העולמי בתיירות משנת 2000 ועוד יותר לאחר הפיגוע במגדלי התאומים החברה סירבה להוריד עלויות על מנת לשמור על יוקרת המותג וספגה על כך ביקורת.
ב-2007 החברה נמכרה לאיש העסקים האמריקני ביל גייטס ולנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל.
בעקבות המשבר הפיננסי העולמי ב-2007–2010 החברה פיטרה כ-10 אחוז מכוח האדם שלה בטורונטו.
בשנות האלפיים, ארבע עונות המשיכה להתרחב, בעיקר בסין. היא פתחה מלונות בערים האנגג'ואו, גואנגג'ואו, שאנגחאי ובייג'ינג. כמו כן יש לרשת מלון יחיד בהודו, בעיר מומבאי.
בשנת 2013, היא פתחה את המלון הראשון שלה ברוסיה Lobanov-Rostovsky Residence בסנקט פטרבורג, ולאחר מכן נפתח מלון שני במוסקבה. באינדונזיה יש לרשת מלון אחד בג'קרטה ועוד שניים בבאלי.
משנת 2015, הרשת מציעה טיולים במטוס בואינג 757 מושכר שעבר שדרוג עם 52 מושבים. ב-2021, שידרגה הרשת את מטוסה למטוס איירבוס A321.
באפריל 2021, דווח כי יוקם על ידי חברת סילברסטיין האמריקאית מלון בישראל של רשת המלונות ארבע העונות ברחוב אילת שבעיר תל אביב-יפו, במתחם בו עתידים להיבנות שלושה מגדלים בני 35–45 קומות ובהם מגורים, מלונאות ומסחר.
הערות שוליים

↑  שמעון יעיש, הכי יפה שיש: זה המלון שבו צפויה להצטלם העונה הבאה של הלוטוס הלבן, באתר ישראל היום, 13 באוגוסט 2023
↑  יוסי פישר‏, הכל התחיל בקיבוץ: סיפורה של רשת המלונות היוקרתית בעולם, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2015
↑  כלכלה - שוק ההון nrg - ...גייטס רוכש את "ארבע העונות" ב-, באתר nrg
↑  מסביב לעולם במטוס פאר: הצצה למלון המוטס החדש של רשת ארבע העונות, באתר כלכליסט, 26 באפריל 2015
↑  גיא נרדי, ‏מלון ראשון של "ארבע העונות" יוקם בישראל. איפה ומי עומד מאחוריו?, באתר גלובס, 8 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011096294305171  GND: 1021792136  LCCN: nr96041369  VIAF: 151723757   WorldCat (עם VIAF): 151723757
גילה אדרעי

| --- | --- |

אדרעי נואמת בהפגנה של המחאה החברתית בישראל בכיכר חורב בחיפה ב-30 ביולי 2011
 לידה:  20 בנובמבר 1965 (בת 59) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  יושבת ראש ועד עובדי רכבת ישראל
 מספר צאצאים:  3 
 
גילה אדרעי (נולדה ב-20 בנובמבר 1965) היא ישראלית שכיהנה כיושבת ראש ועד עובדי רכבת ישראל. כהונתה הראשונה החלה באמצע שנת 2010 ונמשכה עד להדחתה על ידי ההסתדרות בשנת 2012. בספטמבר 2017 נבחרה לתפקיד שנית. התפרסמה בעקבות המאבק המתוקשר שניהלה נגד מהלכי ההפרטה ברכבת ישראל.
תחילת דרכה

גילה אדרעי היא אם חד-הורית לשלוש בנות. נולדה בחיפה. סבה עלה לארץ מסלוניקי על-פי הזמנת ראש העיר דאז, אבא חושי, על-מנת לסייע בהקמת הנמל בעיר, ולימים היה אחד מראשי ועד עובדי הנמל הראשונים. אביה עבד אף הוא בנמל, וכן בני משפחה נוספים. אמה עבדה בבית החולים רמב"ם בעיר ככוח עזר.
בצה"ל שירתה אדרעי כמורה חיילת ובחלק מהתקופה כמורה חיילת של "נערי רפול". לאחר שחרורה מצה"ל, עבדה בעבודות שונות: תחילה עבדה כגננת מחליפה, ולאחר שסבלה מבעיה רפואית במיתרי הקול החלה לעבוד בנמל חיפה, שם עבדה תקופה קצרה ונאלצה להתפטר בעקבות נישואיה לבעלה עובד נמל אף הוא, ממנו התגרשה בינתיים.
בגיל 25 החלה לעבוד ברכבת ישראל. במהלך שנות עבודתה, למדה טכנאות תעשייה וניהול במכללת אפקה. בגיל 30 עברה תאונת דרכים קשה. לאחר תקופת החלמה ארוכה שבה לעבוד ברכבת ישראל - תחילה במחלקת השכר ואחר כך במחלקת דלקים ושמנים, והפכה לפעילה בולטת בוועד העובדים. לאחר עזיבתו של יו"ר הוועד שאול עוקיש עקב חשדות לקבלת טובות הנאה ושוחד, נבחרה, באוגוסט 2010, ברוב קולות, לתפקיד יו"ר ועד עובדי הרכבת.
כהונה ראשונה בתפקיד > המאבק בהפרטה

במהלך שנת 2010 אישרו משרדי האוצר והתחבורה רכישה גדולה של קרונות חדשים מחברת בומברדייה. האישור לרכישה הותנה בהעברת תחזוקת הקרונות החדשים לידי החברה שסיפקה אותם. משמעות ההחלטה הייתה כי לא יהיה גיוס נוסף של כוח אדם לשורות עובדי הרכבת. באפריל 2011 הודיע שר התחבורה ישראל כ"ץ על רפורמה ברכבת ישראל, העברת תחזוקת הקרונות לגורמים חיצוניים, מיקור חוץ. מיד עם פרסום ההודעה הכריזו ההסתדרות וועד העובדים בראשות אדרעי, על סכסוך עבודה. מאבקה של אדרעי התמקד בהתנגדות להפרטה שמשמעותה פגיעה בוועדים ובעבודה המאורגנת בישראל.
בנובמבר 2011 החלה רכבת ישראל לקלוט את הקרונות החדשים מתוצרת בומברדייה. בעקבות קליטת הקרונות החדשים פתח ב-12 בפברואר 2012 ועד העובדים בראשות אדרעי בעיצומים. באותו היום, שופטת בית הדין לענייני עבודה בת"א הורתה להפסיק את העיצומים בטענה כי זוהי החלטה הנתונה בידי הנהלת הרכבת. אדרעי טענה בדיון כי נהגי הקטר טרם סיימו את הכשרתם ועל כן אינם רשאים ויכולים להפעיל את הקרונות החדשים. עקב העיכוב בביצוע החלטת בית הדין והמשך השיבושים בתנועת הרכבות למחרת הגישה הנהלת הרכבת בקשה לראות בהתנהגות הוועד וההסתדרות בזיון בית הדין. אדרעי ביחד עם שני שותפיה לראשות הוועד נקנסו על ידי בית המשפט בעשרת אלפים ש"ח כל אחד בגין ביזוי בית הדין. בית הדין קבע כי ההסתדרות ניסתה לבטל את השביתה ולהחזיר את העובדים לעבודה סדירה ועל כן פטר את נציגי ההסתדרות מענישה.
בעקבות האירועים ברכבת ישראל יזם ח"כ אופיר אקוניס דיון דחוף בוועדת הכלכלה של הכנסת בטענה לפגיעה באזרחי ישראל, שהתקיים ב-15 בפברואר. אדרעי, נציגת ועד העובדים, וירון זפט, נציג ההנהלה והיועץ המשפטי של הרכבת, זומנו לדיון בוועדה. הוועדה סיימה את התכנסותה בקריאה של ח"כ כרמל שאמה הכהן להימנע מפגיעה בציבור.
בפגישה של יו"ר ההסתדרות עופר עיני עם אדרעי ונציגי ועד עובדי הרכבת נקבע כי עיני ינהל באופן אישי את המאבק. בעקבות ההחלטה, ב-16 בפברואר התקיימה פגישה בין עיני וכ"ץ שהסתיימה לאחר זמן קצר באי הסכמה. בעקבות כישלון הפגישה הודיע כ"ץ במסיבת עיתונאים, כי הנחה את הנהלת הרכבת לחתום באופן חד צדדי תוך שבועיים על הסכם למיקור חוץ.
בעקבות חילוקי הדעות המתמשכים והנחייתו של שר התחבורה, הודיעה הנהלת הרכבת כי חתמה על הסכם חד צדדי להפרטת תחזוקת הקרונות החדשים. בתגובה להודעה פנה ועד העובדים בראשות אדרעי לבית הדין לעבודה, בדרישה להתיר שביתה ברכבת ישראל. בית הדין אישר את השביתה וקבע כי הנהלת הרכבת התחייבה בדיון שהתקיים כחודשיים קודם, שלא לחתום על הסכם עם חברת בומברדייה ללא משא ומתן עם העובדים. כמו כן, סירבה הנהלת הרכבת לחשוף את ההסכם ותוכנו בפני הוועד.
במהלך הדיון בבית הדין התקיימה פגישה בין השר ישראל כץ ויו"ר ההסתדרות עופר עיני. בה הם החליטו על פתיחה במשא ומתן וזאת מבלי לזמן או לערב את אדרעי, יו"ר הוועד, אשר עמדה על רצונה להשבית את הרכבת עד לביטול מוחלט של ההסכם למיקור חוץ.
כהונה ראשונה בתפקיד > הדחתה מהתפקיד

המאבק המתוקשר של ועד עובדי הרכבת בראשות אדרעי זכה לכתבות רבות בתקשורת הכתובה והמצולמת, בדרך כלל נלוותה לכתבות אלו ביקורת שכוונה כלפי אדרעי. לחצים הופעלו על ההסתדרות על מנת שתפטר את אדרעי מתפקידה כיו"ר הוועד. תקופה זו התאפיינה בהשמצות הדדיות, תביעות בבית הדין המוגשות על ידי שני הצדדים, מעקב באמצעות חברות חקירה פרטיות ועוד.
בימי השיבושים ברכבת, בפברואר 2012, הוגשה בקשה לבית הדין לעבודה מטעם הנהלת הרכבת לראות בהתנהגותה של אדרעי ביזוי בית הדין והיא נקנסה בסכום של עשרת אלפים ש"ח, שמועות על השעייתה הצפויה התפרסמו שוב ושוב, ועוד באותו החודש היא זומנה לשימוע לפני השעיה בעקבות האשמה בתקיפת חברי הנהלה. באוגוסט זומנה אדרעי לשימוע לפני פיטורין עקב התעקשותה לקיים אסיפות עובדים שלטענת ההנהלה פגעו בפעילות הסדירה של החברה. בנוסף התנהל מאבק סביב כוונת הנהלת הרכבת להתקין ברכב החברה ששירת את אדרעי מכשיר איתוראן. אדרעי סרבה לאפשר את ההתקנה או להחזיר את הרכב. השימועים הובילו לעיכוב של שנתיים בדרגה, ובנוסף נרשמו אזהרות בתיקה האישי.
ב-22 באוגוסט 2012 הופץ מכתב שנשלח לכלל עובדי רכבת ישראל ובו פירוט ההוצאות של ועד העובדים בתקופת כהונתה של אדרעי.[דרוש מקור]
המכתב חשף כי אדרעי שילמה את הקנס בסך עשרת אלפים ש"ח מכספי הוועד וכן שכרה בשם הוועד חברות חקירה פרטיות, יועצי תקשורת, יועצי שכר ולוביסטיים. המכתב נחתם על ידי אבי אדרי יו”ר איגוד עובדי התחבורה בהסתדרות. בעקבות פרסום המכתב פנתה אדרעי לאדרי במכתב משלה בו היא דרשה ממנו התנצלות או שיואשם בהוצאת דיבה, לטענתה, אדרי היה זה שייעץ לה לממן את הקנס מכספי הוועד.[דרוש מקור] ההסתדרות הורתה על הדחתה של אדרעי מהתפקיד וקיום בחירות חדשות לוועד.
בעקבות ההדחה פנה הוועד המודח בראשות אדרעי לארגון כוח לעובדים, מתוך כוונה להפכו לארגון היציג של עובדי הרכבת. סביב נושא הייצוג נפתח מאבק משפטי בין ההסתדרות וארגון כוח לעובדים. בית הדין דחה את המעבר לארגון כוח לעובדים ונסמך על החוק המונע מעבר בעת קיום משא ומתן על חתימת הסכם קיבוצי, התביעה עברה לבג"ץ שגיבה את ההחלטה ודחה את בקשת הוועד להכיר בכוח לעובדים כארגון היציג של עובדי הרכבת.
התקופה לאחר שהודחה מהתפקיד

ביולי 2013 הושעתה אדרעי מעבודתה ברכבת למשך ארבעה חודשים עקב איומים על עובד.
באוקטובר 2013 דחה בית הדין האזורי לעבודה בחיפה תביעת פיצויים בסך 2 מיליון שקל שהגישו אדרעי ואחרים נגד הנהלת רכבת ישראל.
בפברואר 2014 זימנה רכבת ישראל את אדרעי לשימוע נוסף, בחשד שהחתימה כרטיס עובד כשיצאה לדיון בבית המשפט.
בפברואר 2017 הגישה אדרעי עם 7 עובדים נוספים מהרכבת תביעה לבית הדין לחייב את ההסתדרות לקיים בחירות לוועד. בכתב התביעה נאמר כי ההסתדרות מונעת מזה כשנה קיום של בחירות ברכבת בשל תמיכת יו”ר הוועד הנוכחי בניסנקורן. בית המשפט קיבל את עמדת התובעים, וחייב את ההסתדרות לקבוע מועד לבחירות ברכבת והבחירות נקבעו לספטמבר 2017.
בספטמבר 2017 נבחרה אדרעי שוב ליו"ר ועד עובדי רכבת ישראל.
כהונה שנייה בתפקיד

הכהונה השנייה ארכה חמש שנים וחצי ובסיומה לא התמודדה בבחירות לראשות הוועד וסיימה את תפקידה במרץ 2023.
בניגוד רב לכהונתה הראשונה, הכהונה השנייה התאפיינה בשקט יחסי ולא נרשמו בפעולות משמעותיות שעוררו הדים רבים מחוץ למעגלי רכבת ישראל.
אדרעי עברה לתפקיד ניהולי ברכבת, בתור סגנית מנהל אגף דלק ואנרגיה.
בסיום תפקידה כתבה כי היא שמחה להיות "כחומה בצורה בהגנה ושמירה על עובדי ועובדות הרכבת, נאמנה לאג'נדה שלי ]...[ אנחות הרווחה הנשמעות עכשיו במקומות מסוימים, הן כמנגינות ערבות לאוזניי". בנוסף תקפה את ההצעה להגביל את זכות השביתה בשירותים חיוניים, כחלק מצעדי החקיקה ברפורמה המשפטית. "אם תעבור הצעת חוק הזאת," אמרה, "יהיה זה היום שבו יתחיל הסוף של העבודה המאורגנת בישראל, ומשם הדרך לרמיסת הזכויות של כולנו היא קצרה מאוד."
חיים אישיים

הייתה נשואה לאלי אדרעי, עובד נמל חיפה, ולהם שלוש בנות. בהמשך התגרשו. אדרעי מתגוררת בחיפה.