stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא ההגנה של בוטסואנה
היסטוריה

לאחר השגת העצמאות בוטסואנה קיבלה החלטה שלא להקים צבא קבע כדי להפנות יותר משאבים לתחומים אחרים, ובמקום זאת יצרה כוח חצי צבאי קטן לביטחון פנים. עם זאת, חדירות מגבולות של רודזיה ודרום אפריקה. הביא את הממשלה בשנות ה-70 למסקנה שהמדינה זקוקה לצבא כדי להגן על ריבונותה. הדבר הביא את הפרלמנט לחקיקת חוק הצבא, שהביא להקמת ה-BDF ב-15 באפריל 1977.
בשנים הבאות מנע הצבא מספר ניסיונות חדירה לגבולותיה. בנוסף הצבא השתתף במשימות מחוץ לגבולות המדינה.
הצבא מקבל את הציוד והאימונים שלו ממדינות המערב ובעיקר ארצות הברית, בריטניה, צרפת וישראל.
גלריה

צבא בוטסואנה בתרגיל משותף עם צבא ארצות הברית
מסוק של צבא בוטסואנה בתרגיל משותף עם צבא ארצות הברית
רונדל זרוע האוויר של בוטסואנה - היא כנף האוויר
מטוסי הרקולס בשירות הכנף האווירית המשמשים כמטוסי התובלה הכבדים והעיקרים של הצבא.
חילי בוטסואנה בפעולה מבצעית בשוק בקארה מ-30 בינואר 1993
מטוס קרב ואימון מתקדם בשירות בוטסואנה
הערות שוליים

↑  Botswana Defence Force | Government of Botswana, www.gov.bw
↑  2024 Botswana Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
↑  The Botswana Defence Force – Evolution of a professional African military - GSDRC, ‏2013-02-11 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n89131897  VIAF: 139676025   WorldCat (עם VIAF): 139676025 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראש עיריית תל אביב-יפו

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  רון חולדאי
 תאריך כניסה לתפקיד:  10 בנובמבר 1998
 דרכי מינוי:  הבחירות לרשויות המקומיות בישראל
 תחום שיפוט:   תל אביב-יפו
 מושב המשרה:  בית עיריית תל אביב-יפו, כיכר רבין
 משך כהונה קצוב:  חמש שנים
 ייסוד המשרה:  1921
 איוש ראשון:  מאיר דיזנגוף
 
ראש עיריית תל אביב-יפו הוא ראש השלטון המקומי בתל אביב-יפו. לשכת ראש העיר מנהלת את כל שירותי עיריית תל אביב-יפו, רכוש הציבור, רוב הגורמים הציבוריים, ואוכפת את כל חוקי העיר והמדינה בתוך העיר.
ראש העירייה, כמו כל ראש רשות מקומית בישראל, נבחר בבחירות המקומיות לכהונה של חמש שנים. ראש העירייה המכהן הוא רון חולדאי מסיעת תל אביב אחת, שנבחר לתפקיד ב-1998 ומכהן מאז.
היסטוריה > לפני קום המדינה

עם סיום בניית שכונת אחוזת בית ב-1911 נבחר לתפקיד יושב ראש הוועד של האגודה מאיר דיזנגוף, אחד ממייסדיה. ב-19 ביולי 1920 הוא הגיש לנציב העליון הרברט סמואל בקשה רשמית להיפרדות מיפו, וב-11 במאי 1921 חתם סמואל על "פקודת מועצת עיריית תל אביב", שקבעה את עצמאותה מיפו. דיזנגוף הפך ליושב ראש ועד הקהילה, וב-24 בינואר 1924 נערכו לראשונה בחירות למועצת העיר תל אביב לאחריהן נבחר דיזנגוף בשנית.
בדצמבר 1925 התפטר דיזנגוף מהתפקיד והוחלף בידי סגנו דוד בלוך-בלומנפלד. ב-1928 נבחר דיזנגוף פעם נוספת, ועם פרסום פקודת העיריות ב-12 בינואר 1934 שונה מעמדה של תל אביב ממועצה עירונית (Township) לעירייה (Municipal corporation) ודינזנגוף הפך לראש עירייה. עם מותו של דיזנגוף ב-1936 בחרה מועצת העיר את משה שלוש כיורשו, אך שלטונות המנדט הבריטי סירבו לאשר את הבחירה וקבעו כי ישראל רוקח יהיה ראש העירייה הבא. שלוש כיהן בתפקיד עשרה ימים, ונודע כ"ראש העירייה ליום אחד".
רוקח כיהן כראש העירייה כ-16 שנים, במהלכן הגיע לשיאו המאבק היהודי-ערבי על ארץ ישראל: המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939, הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב במלחמת העולם השנייה, ההעפלה וקליטת ניצולי השואה, ליל וינגייט, הכרזת העצמאות שנערכה בעיר ומלחמת העצמאות שהשפיעה עליה רבות. ב-5 באוגוסט 1947 הוא נעצר על ידי משטרת המנדט, יחד עם ראש עיריית נתניה עובד בן עמי, נשיא מועצת העיר רמת גן אברהם קריניצי ו-32 מנהיגים אחרים ביישוב, לאחר מהומות שפרצו בשל הוצאתם להורג של שלושה מעולי הגרדום: מאיר נקר, יעקב וייס ואבשלום חביב. הוא נכלא במחנה המעצר בלטרון למשך יותר מחודש, במהלכו פרצו פעולות מחאה כולל שביתה כללית, עד ששוחרר ב-11 בספטמבר, ערב ראש השנה ה'תש"ח.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

ב-1949, במסגרת איחוד רשויות מקומיות, אוחדו תל אביב ויפו לעיר אחת, תל אביב-יפו.
בדצמבר 1952 מונה רוקח לשר הפנים ובאפריל 1953 הפך סגנו חיים לבנון לממלא מקום. בבחירות 1955 זכתה סיעת מפא"י בראשות שרת העבודה גולדה מאיר ברוב הקולות, אך סיעות אגודת ישראל והפועל המזרחי התנגדו למינוי אישה לתפקיד וסייעו לבחירתו של לבנון. אחד מהישגיו הבולטים של לבנון היה הקמת אוניברסיטת תל אביב ב-1956.
ב-1959 גבר מועמד מפא"י מרדכי נמיר על לבנון ונבחר לראשות העיר, ושמר על תפקידו גם לאחר בחירות 1965. במהלך כהונתו נבנה קמפוס האוניברסיטה ברמת אביב, נבנה בית עיריית תל אביב-יפו בכיכר מלכי ישראל והוכנו תוכניות לבניית נתיבי איילון. ב-1969 התפטר נמיר מתפקידו והעביר אותו לסגנו יהושע רבינוביץ, שזכה בבחירות שנערכו מספר חודשים לאחר מכן. רבינוביץ הוביל מספר פרויקטים שנחנכו לאחר סיום כהונתו, כגון פיתוח חופי תל אביב, הכשרת פארק הירקון וייסוד מרכז התעסוקה קריית עתידים.
בבחירות 1973 שנערכו לאחר מלחמת יום הכיפורים עלה לראשונה הליכוד לשלטון בעיר, ושלמה להט (צ'יץ') נבחר לראש העירייה. במהלך ארבע הקדנציות שלו בתפקיד נבנו מרכזי תרבות כגון המשכן לאמנויות הבמה, מרכז סוזן דלל וסינמטק תל אביב, נסגר גן החיות של תל אביב והושלמו פרויקטים רבים שהותחלו בתקופת רבינוביץ. כמו כן החל פרויקט שיקום שכונות, במסגרתו טופלו שכונות כגון שכונת התקווה, נווה שרת ועג'מי. להט הוביל את תל אביב במלחמת המפרץ, ותקף בחריפות את אלו שהחליטו לעזוב אותה מחשש לנפילת טילים עיראקיים בעלי ראשי נפץ כימיים בעיר.
בבחירות 1993 גבר מועמד "לב" רוני מילוא על מועמד העבודה אביגדור קהלני, ופעל להקמת רכבת תחתית בעיר. בבחירות 1998 זכה רון חולדאי מסיעת תל אביב אחת, ומאז זכה בחמש מערכות בחירות נוספות.
רשימת ראשי עיריית תל אביב-יפו

|  | ראש העיר | ראש העיר | תקופה כהונה | סיעה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | מאיר דיזנגוף | 1921–1925 | הציונים הכלליים |
| 2 |  | דוד בלוך-בלומנפלד | 1925–1927 | פועלי ציון |
| (1) |  | מאיר דיזנגוף | 1927–1936 | הציונים הכלליים |
| – |  | משה שלוש | 20–30 באוקטובר 1936 | הציונים הכלליים |
| 4 |  | ישראל רוקח | 1936–1952 | רשימת המרכז המאוחד |
| 5 |  | חיים לבנון | 1953–1959 | הציונים הכלליים |
| 6 |  | מרדכי נמיר | 1959–1969 | מפא"י |
| 7 |  | יהושע רבינוביץ | 1969–1974 | המערך |
| 8 |  | שלמה להט | 1974–1993 | הליכוד |
| 9 |  | רוני מילוא | 1993–1998 | לב-אני תל אביבי |
| 10 |  | רון חולדאי | 1998–מכהן | תל אביב אחת |
ראו גם

תל אביב-יפו
עיריית תל אביב-יפו
ראש עיריית ירושלים
הערות שוליים

↑  חברי מועצות העירייה של תל אביב, ידיעות עיריית תל אביב, 15 באפריל 1942
↑  תל אביב הופכת לעירייה רשמית, באתר עיריית תל אביב-יפו
↑  עמית נאור, ראש עיריית תל אביב ליום אחד, באתר הספרייה הלאומית, ‏30 ביוני 2020
↑  טל לוי, הבריטים עוצרים שלושה ראשי ערים, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2010
קלאודיה הירטגן

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1971 (בת 53) אאכן שבגרמניה
 לאום:  גרמניה גרמניה
 www.claudia-huertgen.de
קלאודיה הירטגן (בגרמנית: Claudia Hürtgen, נולדה ב-10 בספטמבר 1971 באאכן) היא נהגת מרוצים גרמניה המתחרה במרוצי סיבלות. זכתה פעמיים באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTC).
קריירת מרוצים

הירטגן החלה את קריירת המרוצים בקארטינג ולאחר מכן עברה להתחרות בפורמולה 3. בשנת 1993, במהלך הגרנד פרי במונקו, התהפכה עם רכבה. בעקבות ההתהפכות נפגעה בידה, פגיעה שהובילה לסיום דרכה במרוצי מכוניות חד-מושביות.
בשנת 1995, לאחר ששבה מהפציעה, עברה להתחרות באליפות אוסטריה למכוניות תיור וזכתה באליפות. במקביל החלה להתחרות גם בקטגוריית מכוניות הספורט והשתתפה במספר תחרויות. בשנת 1997 השתתפה לראשונה בעונה מלאה של סבב אליפות ה-GT. היא השיגה 3 ניצחונות וחמש פעמים נוספות הגיעה לפודיום. את העונה סיימה במקום החמישי. באותה שנה השתתפה לראשונה במרוץ 24 השעות של לה מאן אותו סיימה במקום ה-13. בעונתה השנייה באליפות הרחיבה הקבוצה את הפעילות גם לארצות הברית והירטגן לקחה חלק גם בסבב הלה מאן האמריקאי.
בשנת 2000 התמקדה פעילותה בתחרויות בארצות הברית. ההישג הבולט באותה עונה היה ניצחון בקטגוריית ה-GT2 במרוץ 12 השעות של סברינג. בסיום השנה חזרה לגרמניה והתחרתה עבור ב.מ.וו בקטגוריית הסופרטיורינג. במהלך שנת 2001 השתתפה בחמישה מרוצים בסבב הלה מאן האמריקאי. יחד עם כריס גליסון וריק פיירבנקס הייתה חלק מהצוות שהשתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן, אך בהקפה ה-93 התחמם רכבם והם נאלצו לפרוש.
בשנת 2002 חזרה להתמקד בקטגוריית הטורינג. היא נהגה עבור קבוצת KnightHawk במספר מרוצים בסבב הלה מאן האמריקאי והייתה שותפה לזכייה של הקבוצה בקטגוריית ה-LMP675. במקביל שבה להתחרות באליפות גרמניה למכוניות תיור (Deutsche Tourenwagen Challenge) והשיגה שלושה ניצחונות. שנה לאחר מכן זכתה באליפות, הישג עליו חזרה שוב בשנת 2004. בשנת 2005 עברה להתחרות בסבב ה-VLN שנערך במסלול הנורבורגרינג, באותה השנה זכתה באליפות. האישה השנייה שזוכה באליפות אחרי סבינה שמיץ. הירטגן המשיכה להשתתף באליפות עד לשנת 2008.
בשנת 2009 הוחתמה בקבוצת אלפינה והתחרתה עם דגם ה-ב.מ.וו-אלפינה B6 החדש באליפות אירופה בקטגוריית GT3. באותה שנה השתתפה כאורחת בשני מרוצים בסבב ה-ACAD GT Masters וניצחה בשניהם. אלפינה פרשה מהתחרות בסוף העונה, אך מכרה את המכוניות לקבוצת S-Berg. הירטגן עברה להתחרות עבור הקבוצה והשתתפה כמתחרה מן המניין בעונות הבאות של האליפות.
בנוסף, בשנת 2009 השתתפה במרוץ 24 השעות של דובאי, כשהיא נוהגת בב.מ.וו Z4 עבור קבוצת אל פייסל. היא סיימה את המרוץ במקום השני בדירוג הכולל ובמקום הראשון בקטגוריית A5. שנה לאחר מכן הגיעה למקום השלישי ובשנת 2011 סיימה כמנצחת, הפעם כחלק מקבוצת שוברט הגרמנית. היא המשיכה להתחרות בדובאי עבור ב.מ.וו עד שנת 2014. בשנת 2016 השתתפה בתחרות, הפעם כנהגת באאודי R8.
מרקו זרור

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1978 (בן 46) סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 שם לידה:  Marko Zaror Aguad 
 סוגה מועדפת:  סרט פעולה, סרט אמנויות לחימה 
 מדינה:  צ'ילה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  Craighouse School 
 בן או בת זוג:  Celine Reymond (2008–2010) 
 http://www.markozaror.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מרקו זרור אגואד (בספרדית: Marko Zaror Aguad; נולד ב-10 ביוני 1978) הוא אמן לחימה ושחקן קולנוע צ'יליאני.
ראשית חייו

זרור נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה ב-10 ביוני 1978, בנם של פרננדו זרור וג'ינה אגווד; אביו ממוצא פלסטיני ואימו ממוצא פרואני. הוא החל להתאמן באמנויות לחימה כשהיה בן שש. הוא התאמן בעיקר בטאקוונדו וקיקבוקס, ג'ודו, אייקידו, ווינג צ'ון קונג פו ושוטוקאן.
קריירה

זרור הופיע בכמה סרטי אקשן בשפה הספרדית, ושימש כפעלולן של דוויין "דה רוק" ג'ונסון בסרט "המרדף" מ-2003.
ב-2010 הוא גילם את האסיר/הלוחם הקולומביאני צמא הדם ראול "דולור" קווינונס בסרט "אלוף ללא עוררין 3", שהיה סרטו האמריקאי הראשון והפעם הראשונה בה דיבר אנגלית בסרט (בעבר היה רק פעלולן).
בשנת 2013 שיחק לצד מל גיבסון בסרט "מצ'טה קטלנית".
בשנת 2015 הופיע בקליפ לשיר "Confident", הסינגל השני של הזמרת האמריקאית דמי לובאטו מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, הנושא את אותו השם.
חיים אישיים

זרור מתגורר כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא אימץ את דיאטה קרניבורית, שהיום גרה איתו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | Role | Notes |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Juan Camaney en Acapulco | קאומה |  |
| 2001 | Hard As Nails | שומר ראש רוסי |  |
| 2002 | Into the Flames | מקס |  |
| 2006 | Kiltro | זמיר |  |
| 2007 | Mirageman | מרקו גוטיירז'/מיראז'מאן | גם מפיק |
| 2007 | Chinango | בראוליו בו |  |
| 2009 | Mandrill | אנטוניו אספינוזה/מאנדריל | גם מפיק |
| 2010 | אלוף ללא עוררין 3 | ראול 'דולור' קווינונס | ישירות לווידאו |
| 2013 | מצ'טה קטלני | זרור |  |
| 2014 | Redeemer | ניקי פארדו | גם מפיק |
| 2016 | סולטאן | מרקוס | סרט הודי |
| 2017 | כלב פראי | רסטיניאק | ישירות לווידאו |
| 2018 | The Green Ghost | דרייק | גם מפיק |
| 2019 | אליטה: מלאך קרב | אג'קוטי |  |
| 2020 | בלתי מנוצח | ברוק קורטז | ישירות לווידאו |
| 2023 | The Fist of the Condor | אל גואררו |  |
| 2023 | ג'ון וויק 4 | שידי |  |
| 2024 | The Killer's Game | בואטס |  |
| 2025 | 100 שנים - הסרט שאתם לא תראו | איש רע |  |
| TBA | דיאבולו | אל קורבו |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | From Dusk Till Dawn: The Series | זולו | 3 פרקים |
| 2017 | המגנים | שאפט | פרק אחד |
פילמוגרפיה > קליפ

| שנה | כותרת | אמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Confident | דמי לובאטו |  |
הערות שוליים

1 2  Park, Moises. "(PDF) (2016) The Latin Dragon: The Remasculinization of the "Oriental" Male in Marko Zaror's Films | Moises Park - Academia.edu".
↑  Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: Carnivore Community Meeting with Marko Zaror Aguad - MeatRx Community VIP.
↑  Ledbetter, Carly (9 באוקטובר 2015). "Demi Lovato Kicks Major In 'Confident' Music Video". The Huffington Post. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16191106m (data)  ISNI: 0000 0001 1463 992X  LCCN: no2009055984  VIAF: 162165873   WorldCat (עם VIAF): 162165873
צ'לה מן

| --- | --- |

צ'לה מן, 2019
 לידה:  26 בנובמבר 1998 (גיל: 26) מרכז פנסילבניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מנהטן 
 השכלה:  ניו סקול  Cumberland Valley High School 
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 עיסוק:  יוטיובר ‏•‏‏ שחקן ‏•‏‏ אמן ‏•‏‏ פעיל חברתי
 www.chellaman.com
 
צ'לה מן (באנגלית: Chella Man; נולד ב-26 בנובמבר 1998) הוא שחקן, דוגמן, אמן, יוטיובר, ופעיל חברתי למען זכויות הלהט"ב אסייתי-אמריקאי-יהודי. הוא ידוע בכך שהוא חולק את חוויותיו בתור טרנסג'נדר, חירש, אסייתי, ויהודי POC. מן זכה להכרה בשנת 2019 על גילום גיבור העל האילם ג'ריקו בעונה השנייה של הסדרה "טיטאנים".
ביוגרפיה

צ'לה מן נולד ב-26 בנובמבר 1998, והוא ממוצא יהודי וסיני. הוא גדל בעיירה קטנה בקהילה שמרנית במרכז פנסילבניה. מן נולד כנקבה וחווה דיספוריה מגדרית במהלך הילדות. מן החל לאבד את שמיעתו בגיל ארבע. עד גיל 13, הוא היה חירש, ובשנה שלאחר מכן קיבל את השתל השבלולי הראשון שלו. בגיל 16 הוכנס לו שתל שני באוזן השנייה שלו.
בשנת 2017, לאחר שחווה דיספוריה מגדרית במהלך ילדותו, מן החל להשתמש בטסטוסטרון. במרץ 2017, הוא יצר את ערוץ היוטיוב שבו הוא פרסם סרטונים על חוויותיו האישיות עם דיספוריה מגדרית, זהותו, חיי האהבה שלו וסרטוני תרגום של שפת הסימנים האמריקאית לשירים פופולריים. מן אמר בריאיון עם "Teen Vogue", ”יש חוסר ייצוג קיצוני לאמנים צעירים, חירשים, קווירים, יהודים, אסייתיים, טרנסג'נדרים... אז, החלטתי להיות הנציגות שלי”. מן גם פרסם סרטונים שמנסים לגייס בוחרים צעירים ולדון בהשפעות הפוליטיות של ממשל טראמפ, שהוא לא תמך בו. מן החל לעשות זאת לאחר שהנשיא דונלד טראמפ ביקר בבית הספר התיכון שלו במהלך הקמפיין שלו לנשיאות.
במאי 2018, הציג מן את הרצאת TedX שלו בשם "Becoming Him", בה הוא מדבר על מסע השינוי שלו ובעיות מגדר עבור נוער להט"ב ואנשים עם מוגבלויות. מן חתם ב-IMG כדוגמן החירש היהודי-אסייתי הראשון שלהם בספטמבר 2018. הוא דגמן עבור מגזיני להט"ב, ולמותגים כולל קלווין קליין, גאפ ואמריקן איגל אאוטפיטרס .
נכון לשנת 2019, מאן הוא תלמיד בניו סקול במנהטן, שם הוא לומד תכנות מציאות מדומה. במרץ 2019, הוכרז כי מן יערוך את הופעת הבכורה שלו בתור ג'ריקו, לוחם פשע אילם, עבור הסדרה הדיגיטלית "טיטאנים" של יקום DC בעונתה השנייה. מן הצהיר שהוא התחבר לדמות, שמשתמשת בשפת הסימנים כדי לתקשר. הוא דן בחשיבותם של שחקנים בעלי מוגבלויות שמשחקים דמויות עם מוגבלויות כדי לתמוך בייצוג הולם, וקבע, ”ליהוק שחקנים/שחקניות נכים לתפקידי מוגבלות יסייע לייצוג אותנטי ולפרק סטריאוטיפים שנבנו סביב הזהויות שלנו”.
ביוני 2021, מן חיבר מאמר שפורסם ב- Penguin Random House; ספרו, "Continuum" היה התוספת החדשה ביותר ל-Pocket Change Collective, סדרה המתמקדת ביצירת מרחב לדיון במגדר, מיניות, אקטיביזם והצטלביות בתוך העולם הספרותי.
מן מצייר, מעצב כתובות קעקע, ומתעניין בעיצוב אופנה. מן פרסם מיצג ויזואלי בן 3 דקות בערוץ היוטיוב שלו, "The Beauty of Being Deaf", המקדם קולקציית תכשיטים שהופכת מכשירי שמיעה לתכשיטי אוזניים. מן הצהיר שהוא יצר את קולקציית התכשיטים הזו כדרך להכניס אנשים חירשים לתעשיית האופנה, ולהסיר את הסטיגמה על לבישת מכשירי שמיעה ושתלים.
בשנת 2024, מן נכלל ברשימת פורבס 30Under30 על תרומתו פורצת הדרך לעולמות האמנות והדוגמנות, בעיקר כדוגמן הטרנסג'נדר והחירש הראשון שחתם עם סוכנות IMG.
חיים אישיים

מן מתקשר באנגלית ובשפת הסימנים האמריקאית.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | טיטאנים | ג'ריקו | 4 פרקים |
| 2021 | Trans in Trumpland | מפיק |  |
| 2021 | The Beauty of Being Deaf | במאי, מפיק, עורך |  |
| 2023 | Chestnut | ג'ייסון |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Condé Nast, Chella Man Is the First Deaf Transgender Model to Sign to IMG, Teen Vogue, ‏2018-09-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Condé Nast, Why I'm Proud to Be Deaf (And Queer) AF, Them, ‏2018-02-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Condé Nast, I Documented My First Year on Testosterone, And It Changed My Life, Them, ‏2018-07-31 (באנגלית אמריקאית)
↑  Chapman, Madeleine; Dammeyer, Jesper (2017). "The Relationship Between Cochlear Implants and Deaf Identity". American Annals of the Deaf. 162 (4): 319–332. doi:10.1353/aad.2017.0030. ISSN 1543-0375. PMID 29129834. S2CID 27876630.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2021067513  VIAF: 5579162368007325790000   WorldCat (עם VIAF): 5579162368007325790000
מלוח'יה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל
 מטבח:  מצרי
 מוצא:  מצרים מצרים
 מרכיבים עיקריים:  מלוכיה נאכלת
מלוח'יה היא מאכל המורכב מנזיד עלים צעירים של מלוכיה נאכלת וסוגים משתנים של בשר. בדרך כלל מוגשת מלוח'יה מלווה באורז לבן. מקורה במצרים שם היא נחשבת ל"מאכל לאומי" והיא מוכרת גם בישראל במטבחם של יהודים יוצאי מצרים.
את המאכל מתקינים מעלים צעירים של מלוכיה נאכלת שהופרדו מגבעוליהם ונרחצו. את העלים קוצצים בעזרת סכין קמורה בעלת שתי ידיות עץ המכונה "מח'ראטה" ומוסיפים לסיר שבושל בו בשר כגון עוף, בקר, כבש, ארנבת או סוגי בשר אחרים. המרק כולל גם תערובת תבלינים שטוגנה בנפרד המכונה "תקלייה" (מבוטא: תַאְלִיַיה. כוללת בדרך כלל שום כתוש וזרעי כוסברה טחונים).
העיסוק הרב סביב הכנת המלוח'יה ומראהו הרירי והירוק של המאכל המוכן יצרו סביבה פולקלור משל עצמה הניכר בסיפורים ובמעשיות על הכנתה ועל תגובתם הראשונה של אלו שהמאכל זר להם.
היסטוריה

מלוח'יה (מערבית: ملوخي) הוא שיבוש של המונח הערבי "מלוּכּי" (ملوكي של המלכים) המתאר את יחוסו המוזר של המאכל הנחשב לתאווה הראויה למלכים ובאותה עת גם מזון העניים, שכן הצמח ממנו מורכב המאכל צומח בר ואין קושי ללקטו בעונה.
אזכורים ראשונים למאכלים עשויים מלוכיה נאכלת נמצאים כבר בספר איוב תחת השם תָּפֵל עם ציון חוסר התוחלת באכילתה ללא תבלינים, שכן אז חסרה היא טעם: ”הֲיֵאָכֵל תָּפֵל, מִבְּלִי-מֶלַח” (איוב ו, ו), ואולי היא גם החָצִיר ממצרים שהתגעגעו אליו בני ישראל מעת שיצאו ממצרים ”וַיָּשֻׁבוּ וַיִּבְכּוּ, גַּם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וַיֹּאמְרוּ... זָכַרְנוּ, אֶת-הַדָּגָה, אֲשֶׁר-נֹאכַל בְּמִצְרַיִם, חִנָּם; אֵת הַקִּשֻּׁאִים, וְאֵת הָאֲבַטִּחִים, וְאֶת-הֶחָצִיר וְאֶת-הַבְּצָלִים, וְאֶת-הַשּׁוּמִים.” (במדבר י"א, ד-ה).
ההיסטוריון המצרי אל-מקריזי (المقريزى, 1364 - 1442) תיאר כיצד בשנת 1004 (395 ללוח המוסלמי) אסר הח'ליף אל-חאכם באמר אללה אכילת מלוח'יה מכיוון שזו הייתה אהובה על אויבה הגדול של השיעה, מועאויה בן אבי סופיאן, מייסדה של שושלת בית אומיה. אלו שנתפסו אוכלים מלוח'יה הולקו והוצעדו לראווה ברחובות. אכילת מלוח'יה הותרה מחדש רק לאחר 23 שנים, בשנת 418 ללוח המוסלמי. מכיוון שדרוזים מקדשים את אל-חאכם באמר אללה, אכילה מלוח'יה בקרבם אסורה עד עצם היום הזה[דרוש מקור].
המלוח'יה מוזכרת בסיפורי אלף לילה ולילה כדימוי לעגני למראה של אחת הדמויות, המושוות למלוח'יה ירודה באיכותה: ”צהובה ומשורגת ורידים, כמלוח'יה הנמכרת בבאב אל-לוק (שכונה של מעמד הביניים בקהיר)” (סיפור 43: האיש מתימן ושש שפחותיו).
ראו גם

המטבח המצרי
מלוכיה
נסים זוהר
לקריאה נוספת

נסים קריספיל, ילקוט הצמחים, יערה, עמ' 660–667, 1988
עלי מלוכיה נאכלת לאחר שהופרדו מהגבעולים וסכין מחראטה
מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 צוות חשיבה
 מוטו:  חקר הביטחון הלאומי למען ישראל חזקה וירושלים מאוחדת
 תקופת הפעילות:  2017–הווה (כ־7 שנים)
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′06″N 35°13′08″E﻿ / ﻿31.76835°N 35.2189557°E﻿ / 31.76835; 35.2189557
 jiss.org.il
 he
 
באנגלית  Jerusalem Institute for Strategy and Security (JISS) 
מכון המחקר הממוקם בירושלים הוא מחקר עצמאי. הוא עוסק במחקר ובהצעות מדיניות בתחומי ביטחון לאומי ומדיניות חוץ. המכון הוקם בשנת 2017 ומקדם גישה מדינית-ביטחונית המבוססת על תפיסת עולם שמרנית וראיה מפוכחת של המציאות.
מטרות ופעילות

המכון פועל לקידום מספר מטרות מרכזיות:
• ביצוע מחקרים מעמיקים בסוגיות חוץ וביטחון
• גיבוש המלצות מדיניות למקבלי החלטות
• העשרת השיח הציבורי בנושאי ביטחון ומדיניות חוץ
• טיפוח קשרים בינלאומיים עם מוסדות מחקר מקבילים
פרסומים ותוצרים מחקריים

המכון מפרסם מגוון תוצרים מחקריים:
• סדרת "ניירות ירושלים" – מחקרים בסוגיות אסטרטגיות
• ניירות עמדה והמלצות מדיניות
• איגרת תקופתית בנושאים שעל סדר היום האסטרטגי
• פרסומים שוטפים באתר המכון ובתקשורת החברתית בעברית ובאנגלית
פרסומים ותוצרים מחקריים > כנסים ואירועים

המכון מקיים לאורך השנה:
• כנסים בינלאומיים בנושאים בעלי חשיבות אסטרטגית
• ימי עיון לקהל הרחב
• תדרוכים לדיפלומטים ועיתונאים
• מפגשים עם משלחות מחו"ל
• סדנאות מקצועיות לארגונים יהודיים ומוסדות ציבור
פרסומים ותוצרים מחקריים > שיתופי פעולה בינלאומיים

למכון קשרי עבודה ענפים עם מכוני מחקר ומוסדות אקדמיים ברחבי העולם, עם דגש מיוחד על:
• מכוני מחקר מובילים בהודו
• מוסדות אקדמיים במדינות ההלניות (יוון וקפריסין)
• דו-שיח עם מכוני מחקר מקבילים בצפון אמריקה
צוות המכון > הנהלה

• נשיא: פרופ' אפרים ענבר - מומחה ליחסים בינלאומיים ואסטרטגיה
• סגן נשיא: אל"ם (מיל.) ערן לרמן - מומחה למדיניות חוץ ודיפלומטיה
צוות המכון > חוקרים בכירים

• אלוף (מיל.) יעקב עמידרור - לשעבר ראש המטה לביטחון לאומי
• פרופ' איל בן-ארי - מומחה לביטחון והגנה במזרח אסיה, צה"ל, כוחות ההגנה של יפן והצבאות הדמוקרטיות המתועשות
• פרופ' איתן גלבוע - מומחה לארצות הברית, לתקשורת בינלאומית ולדיפולמטיה ציבורית
• אלוף (מיל.) איתן דנגוט - מומחה לענייני פלסטינים וביטחון אזורי
• פרופ' אל"ם (מיל.) גבי סיבוני – מומחה צבא וביטחון, סייבר וטכנולוגיה צבאית
• פרופ' הלל פריש - מומחה לעולם הערבי
• ד"ר עוזי רובין – מומחה לאיום מפני טילים ולהגנה מפניהם
צוות המכון > חוקרים

• ד"ר אושרית בירודקר - מומחית ליחסי ישראל-הודו
• מר אלכס גרינברג – רס"ן (מיל') בחטיבת המחקר של אמ"ן. מומחה על איראן ומזה"ת
• ד"ר יגיל הנקין – היסטוריון צבאי
• ד"ר חי איתן כהן ינרוג'ק - מומחה לטורקיה
• ד"ר אודי לוי - מומחה ללוחמה כלכלית
• ד"ר עמנואל נבון - מומחה ביחסים בינלאומיים
• סגן אלוף (מיל') דניאל ראקוב – מומחה לרוסיה
• אלוף-משנה (מיל') אוליבייה רפוביץ' - מומחה ביחסים בין-לאומיים ותקשורת
• עו"ד יפעה סגל – מומחית למשפט הבינלאומי ולוחמה משפטית
• מר בוב סילברמן – מומחה למדיניות המזרח התיכון
• ד"ר יונתן ספייר – מזרחן, פרשן ומומחה בסוריה, עיראק, קבוצות אסלאמיות רדיקליות וכורדיסטן
• ד"ר פנינה שוקר - מומחית לסוגיות של ביטחון לאומי, דעת קהל ומדיניות חוץ
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414828105171  VIAF: 2536156497266317740005   WorldCat (עם VIAF): 2536156497266317740005
שוקולד סושאר

"המפעל האדום" הישן של סייר
שוקולד סושאר (Chocolat Suchard - מבוטא: ״סוּשאר״) היה מפעל שוקולד שווייצרי שהוקם בסייר (שכונה של נשאטל) על ידי פיליפ סושאר ב-1826. זה היה אחד ממפעלי השוקולד העתיקים ביותר בשווייץ.
היסטוריה

מפעל השוקולד של סושאר הוקם בזכות בנו פיליפ (1834–1883), ולאחריו - חתנו קרל ראס (1838–1925), שניהל את חברת השוקולד מ-1884 עד 1924. לאחר מותו של פיליפ ב-1884 בנשאטל, בתו, יוג'יני סושאר ובעלה קרל ראס-סושאר, השתלטו על תפעול המפעל. קרל ראס-סושאר פתח את המפעל הראשון של סושאר בחו"ל בשנת 1880, בלורך (Lörrach), גרמניה.
מפעל סושאר השתמש בכוח הידרו של הנהר הסמוך להפעלת הטחנות. טחנה המורכבת מלוח גרניט מחומם ומספר גלילי גרניט הנעים קדימה ואחורה שימשו לייצור שוקולד. פיתוח זה, הקרוי ״מלנגר״, משמש עד היום בתעשיית השוקולד לטחינת משחת קקאו. כתוצאה מכך, השוקולד הפך לזול יותר. לפני שפתח את המפעל שלו הבין סושאר שטבליה קטנה שנמכרת בבית מרקחת שווה שכר של שלושה ימים.
עם זאת, שוקולד עדיין היה מוצר יקר, ולכן הגביל את מספר הלקוחות הפוטנציאליים. סושאר נאבק כלכלית בתחילת הקריירה שלו כשוקולטייר. הצלחתו הגיעה בשנת 1842, עם הזמנה גדולה מפרדריק ויליאם הרביעי, מלך פרוסיה, שהיה גם הנסיך של נשאטל. זה עורר פריחה, ועד מהרה זכו השוקולדים שלו בפרסים בתערוכה הגדולה של לונדון של 1851 ובתערוכה האוניברסלית של פריז של 1855. עד סוף המאה ה-19 הפך סושאר ליצרן השוקולד הגדול ביותר.
בשנת 1896, בהשראת הצלחתו של דניאל פיטר, יצר קרל ראס-סושאר חפיסת שוקולד חלב ראשונה. בשנת 1901 מיכנה החברה את ייצורו והשיקה את מותג השוקולד מילקה (Milka) עבור השוק השווייצרי. קארל ראס-סושאר שילב אריזה סגולה יוצאת דופן עם פרה סימנטל המסמלת את השימוש שלהם בחלב.
לאחר שהפכה לחברה בע"מ ב-1905 הפכה סושאר לחברת אחזקות ב-1930, דבר שסימן את סוף העסק המשפחתי לאחר שווילי ראס מכר את מניותיו. סושאר המשיכה בפיתוחה בחו"ל וכן באתר סייר (30 ק"ג שוקולד ליום ב-1826, 60 טון ב-1924; 100 עובדים ב-1875, 920 בסוף שנות ה-60) וגיוונה את מוצריה עם מותגים שונים כמו סושאר אקספרס (משקה שוקולד) וסוגוס (סוכריות פירות).
מיזוגים

ב-1970 התמזגה סושאר עם טובלר והפכה לאינטרפוד. בשנת 1982, אינטרפוד נרכשה על ידי קלאוס יוהאן ג'ייקובס, והפכה לחלק מחברת ג'ייקובס סושאר. ב-1987 רכשה חברת סושאר 66% ממניות חברת השוקולד קוט ד'אור . ב-1990 הודיע פיליפ מוריס, גם הוא בנושאטל, שהם יקנו את ג'ייקובס סושאר. בשנת 1993, פיליפ מוריס שילב את Kraft General Foods Europe ו-Jacobs Suchard AG, ושינה את שמה ל־Kraft Jacobs Suchard. לאחר מכן אוחדה Chocolat Suchard עם רכישה אחרת של פיליפ מוריס, Terry's of York מאוחר יותר ב-1993 כדי ליצור את חברת הבת של Terry's Suchard. היא הוציאה את מותגי השוקולד והממתקים שלה בתור Mondelez International החל משנת 2012.
מפעל סושאר בעמק סייר אינו משמש עוד לייצור. מונדלז העביר את הייצור למפעל טובלרון בברן בשנות ה-90. בשנת 2015 פתחה מונדלז קו ייצור חדש לשוקולדים של מילקה וסושאר במפעלה בבלודנץ, אוסטריה.
המותג Chocolat Suchard נמכר על ידי מונדלז, יחד עם Terry's וחמישה מפעלים לחברת ההשקעות Eurazeo שהקימה את הקונדיטור הצרפתי Carambar & Co ב-2016.