stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובר דואנו
ביוגרפיה

אביו של דואנו, שהיה שרברב, נהרג בשירותו במלחמת העולם הראשונה, כשדואנו היה בן ארבע. אמו נפטרה כשלוש שנים אחר כך, ודואנו גודל על ידי דודתו, ולאחר מכן על ידי אם חורגת, שלא גידלה אותו באהבה.
בגיל שלוש עשרה התקבל לבית ספר לאמנות, שם נחשף לראשונה לאמנות. בשנת 1929 סיים את בית הספר כבוגר בתחומים גילוף וליטוגרפיה. בגיל 16 לקח שיעורים לחובבי צילום, אך לטענת המורה היה כל כך ביישן שבהתחלה צילם רק אבני מרצפות, ורק בשלבים מאוחרים יותר החל לצלם ילדים ולאחר מכן גם מבוגרים.
בסוף שנות ה-20 מצא עבודה כמשרטט אותיות עבור סטודיו גרפי שעסק בפרסום בתעשיית הרפואה. בתקופה זו התנסה בצילום כמקצוע, כשהיה עוזר צלם בסטודיו. מאוחר יותר הפך לצלם ראשי באותו סטודיו.
ב-1931 עזב את סטודיו הפרסום שבו עבד, והחל לעבוד כעוזר צלם של הצלם המודרני אנדרה ויינו. 
ב-1934 החל לעבוד בצילום פרסומי עבור חברת הרכב "רנו". במהלך עבודתו שם גבר עניינו בעבודה עם צילום ואנשים. מאוחר יותר אמר שהשנים שבהן עבד עבור חברת "רנו" היו עבורו תחילת הקריירה כצלם, וסוף עידן הנעורים שלו.
ב-1936 התחתן, ונולדו לו שתי בנות, הראשונה ב-1942 והשנייה ב-1947.
ב-1939 פוטר מעבודתו בעקבות איחוריו הקבועים. הוא ניסה לעבוד כפרילנסר בתחום הפרסום, בגילוף ובצילום עבור גלויות. מאוחר יותר באותה שנה עבד כשכיר עבור סוכנות הצילום "ראפו", ונשלח לרחבי צרפת לצלם אירועים וסיפורים. בתקופה זו גילה את תחום צילום הרחוב והחל להתעניין בו.
דואנו עבד עבור סוכנות הצילום עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, שבעקבותיה גויס לשורות הצבא הצרפתי הן כחייל והן כצלם. הוא שירת בצבא עד 1940. לאחר תבוסת צרפת ועד שחרורה ב-1945 השתמש דואנו בכישוריו כשרטט, אמן אותיות וגלף כדי לזייף תעודות זהות עבור חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית.
לאחר תום המלחמה חזר לקריירת הצילום שלו כפרילנסר, ומכר צילומים למגזין "לייף" ושאר מגזינים בינלאומיים. בשנת 1946 חזר לעבוד עם סוכנות הצילום "ראפו", שאיתה נשאר לאורך כל ימי חייו, אף על פי שקיבל הזמנה מאנרי קרטייה ברסון להצטרף לסוכנות מגנום.
בשנת 1948 החל לעבוד עבור מגזין האופנה הנחשב "ווג", שאנשיו חיפשו רענון וחשבו שהוא יכול להביא מבט חדש ומיוחד למגזין. דואנו אכן עבד עבורם, אבל שנא את צילומי האופנה, ובכל רגע פנוי שהיה לו יצא לרחובות פריז לצלם.
בשנת 1946 הוקמה קבוצת אמנים בצרפת בשם "קבוצת XV", ששמה לעצמה יעד להפיץ ולשמר את תרבות הצילום הצרפתית. דואנו הצטרף אליה ב-1950.
שנות ה-50 היו עבורו שנות השיא בקריירה שלו, אך בשנות ה-60 חלה בה דעיכה. בשנות ה-70 חלו שינויים באירופה, ועלה צורך בצילומים שיציגו את העידן החדש. מגזינים ותיקים שנותרו בסגנון הישן נסגרו, והוחלפו בתוכניות טלוויזיה. דואנו מצא עבודה בהפקת ספרי ילדים, צילום פרסומי וצילומי פורטרט למפורסמים, בהם אלברטו ג'קומטי, ז'אן קוקטו, פרנאן לז'ה, ז'ורז' בראק ופבלו פיקאסו.
אשתו של דואנו נפטרה בשנת 1993, כשהיא סובלת ממחלת אלצהיימר וממחלת פרקינסון. דואנו נפטר כחצי שנה מאוחר יותר כשהוא סובל מהתקפי לב וממחלת לבלב.
עבודתו

דואנו היה אחד מצלמי צרפת הפופולריים והפוריים ביותר. הוא היה ידוע בצילומיו הצנועים, העליזים ומלאי האירוניה, שבהן נראו צירופים משעשעים וערבוב מעמדות חברתיים. 
הוא הושפע רבות מצלמים כמו אנדרה קרטס, אז'ן אטז'ה ואנרי קרטייה ברסון.
בלמעלה מ-20 ספרים הציג דואנו את בני אדם כישויות מקסימות ושבריריות. הוא אמר פעם: "הפלאים של חיי היומיום הם כה נפלאים. אף במאי לא יכול לסדר את הלא צפוי שניתן למצוא ברחובות."
דואנו הרבה לתת בתצלומיו חשיבות לתרבות הרחוב של הילדים, כשהוא מצלם פעמים רבות את הילדים בעת משחקם, ללא ההורים המשגיחים ומגבילים אותם. בעבודתו התייחס ברצינות ובכבוד רב למשחקים אלו, ובעקבות כך מספר בתי ספר יסודיים בצרפת נקראו על שמו.
דואנו היה מוערך בצרפת כולה, ותצלומיו מציגים שנים רבות של חיי רחוב ותרבות אנושית בפריז ובצרפת בכלל.
דואנו היה מבחינות רבות אדם צנוע ואף ביישן, כמו תמונותיו. גם בשיא הצלחתו מסר את תמונותיו באופן אישי ללקוחות, ופעם נזף באחד מלקוחותיו על התשלום הגבוה ששילם לו. הוא אמר: "אם הייתי צעיר בן 20, אולי ההצלחה הייתה משנה אותי, אבל אני כבר דינוזאור של צילום."
דואנו הקפיד שלא לצלם את בני האדם במצב משפיל או פוגעני, וסירב לצלם אישה צרפתייה שראשה גולח כעונש על כך ששכבה עם גרמני. בהקשר זה אמר פעם: "אני לא מצלם את החיים כפי שהם, אלא את החיים כפי שהיו צריכים להיות."
בשנת 1984 זכה בתואר אביר (Chevalier) על תרומתו הרבה לתרבות הצרפתית.
עבודתו > תמונת הנשיקה ליד בית עיריית פריז

ב-1950 צילם דואנו את תמונתו המפורסמת ביותר עבור מגזין "לייף": " Le baiser de l'hôtel de ville" ("הנשיקה ליד בית עיריית פריז"), תמונה שבה נראה זוג מתנשק באמצע רחוב הומה אדם בפריז. התמונה הפכה לסמל בינלאומי לאהבה צעירה בפריז.
ג'אן ודניז, זוג צעיר, חשבו שהם אלה שמופיעים בתמונה, דבר שלא היה נכון. כשהם נפגשו עם דואנו ואחת מבנותיו לארוחת צהריים בשנות ה-80, דואנו לא אמר כלום על הנחתם השגויה, משום ש"לא רצה לנפץ את חלומם". הזוג, שהמשיך להאמין שהם אלו שמופיעים בתמונה, תבעו את דואנו בבית המשפט בגין "צילום שלהם ללא ידיעתם", מכיוון שעל פי החוק הצרפתי, האדם הוא בעל זכויות על דמותו האישית. בעקבות כך, נאלץ דואנו לחשוף את זהות המצולמים, וגילה שהוא ביים אותם, לאחר שראה אותם מתנשקים, אך לא רצה לצלם משום שלא רצה לחדור לפרטיותם, ולכן שאל אותם האם יוכלו להתנשק שוב. דואנו זכה במשפט.
בשנת 2005 סיפר הזוג האמיתי שבתמונה (שנפרד הרבה לפני כן), כיצד פנה אליהם דואנו: "הוא אמר לנו שאנחנו מקסימים, ושאל אם אנחנו יכולים להתנשק שוב, בשביל המצלמה. לנו לא היה אכפת. היינו רגילים להתנשק. היינו עושים את זה כל הזמן באותה תקופה, זה היה תענוג. דואנו היה מקסים, מאוד שקט ורגוע." הזוג נפרד כתשעה חודשים לאחר צילום התמונה.
באפריל 2005 עותק מקורי של התמונה נמכר במכירה פומבית על ידי בת הזוג דאז, בסכום של 155,000 אירו.
גלויה שצילם דואנו ובה נראה גשר סט דניס בפריז, 1939
דואנו (משמאל) עם הצלם אנדרה קרטס בכינוס צלמים בצרפת, 1975
קרחון דספשן

ערך זה עוסק בקרחון ברכס וורן בארץ אואטס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 אורך:  33 ק"מ 
 קואורדינטות:  78°33′S 158°33′E﻿ / ﻿78.55°S 158.55°E﻿ / -78.55; 158.55
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דספשן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דספשן
 
קרחון דספשן (באנגלית: Deception Glacier) הוא קרחון ברכס וורן, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בין רכס וורן ורכס בומרנג.
הקרחון זורם לכיוון דרום החל מפסגת מודי; אורכו של הקרחון 33 קילומטרים.
הקרחון זורם נשפך אל חלקו העליון של קרחון מולוק.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המחלקה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
הקרחון נקרא בשם זה מאחר שנראה היה לחברי המחלקה שהוא מוביל ישירות לתוך נווה סקלטון, אבל בפועל הוא זורם לכיוון דרום. המילה "דספשן" משמעה באנגלית "הטעיה".
קרחון גאבארה

| --- | --- |

מפת רכס סנטינל   קרחון גאבארה נמצא בפינה השמאלית העליונה של הרביע השני מימין, בשורה התחתונה של רביעי המפה
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 אורך:  9 ק"מ 
 רוחב:  2.6 ק"מ 
 קואורדינטות:  78°44′20″S 84°04′20″W﻿ / ﻿78.7389°S 84.0722°W﻿ / -78.7389; -84.0722
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון גאבארה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון גאבארה
 
קרחון גאבארה (באנגלית: Gabare Glacier; בבולגרית: ледник Габаре) הוא קרחון ברמת פטוואר, בצידו הדרום מזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם צפונית מערבית לקרחון דיבדיאדובו, צפונית מזרחית למוצאו של קרחון קארי, ודרומית לקרחון דרמה. הקרחון זורם לכיוון דרום מזרח, ויוצא מרכס סנטינל מזרחית לפסגת לונג.
אורכו של הקרחון 9.3 קילומטרים, ורוחבו 2.6 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1988.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שם הכפר גאבארה (Габаре) שבצפון מערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי של בולגריה (בבולגרית)
קרחון דמורסט (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקרחון באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Max Harrison Demorest 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  67°22′00″S 65°35′00″W﻿ / ﻿67.3667°S 65.5833°W﻿ / -67.3667; -65.5833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון דמורסט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון דמורסט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דמורסט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דמורסט
 
מיקום מישור המימונט בחצי האי האנטארקטי
קרחון דמורסט (באנגלית: Demorest Glacier) הוא קרחון בצידו הצפון-מזרחי של מישור המימונט, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון הוא אחד מארבעת קרחוני וירלווינד; הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ונשפך למפרצון וירלווינד, בין קרחון פלינט לקרחון מאת'.
גובהו של הקרחון 23 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון התגלה על ידי מגלה הארצות האוסטרלי סר יוברט וילקינס בטיסתו ב־20 בדצמבר 1928.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940, ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
היסטוריה > מקור השם

אנשי סקר חסות איי פוקלנד קראו לקרחון על שמו של מקס ה. דמורסט (Max H. Demorest), חוקר קרחונים אמריקאי.
קרי וולש ג'נינגס

קרי לי ווֹלְשׁ ג'נינגס (באנגלית: Kerri Lee Walsh Jennings; נולדה ב-15 באוגוסט 1978) היא שחקנית כדורעף חופים אמריקאית, היא 3 פעמים ברציפות אלופה אולימפית (אתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) ו-3 פעמים אלופת העולם (ריו דה ז'ניירו 2003, ברלין 2005 וגשטאט 2007), לצד שותפתה מיסטי מיי-טרינור. היא שחקנית כדורעף החופים שזכתה בהכי הרבה טורנירים (133) ומשחקים והרוויחה 2.5 מיליון דולר, יותר מכל שחקנית אחרת בכל הזמנים.
ביוגרפיה

ג'נינגס נולדה וגדלה בסנטה קלרה, קליפורניה. היא בוגרת אוניברסיטת סטנפורד שם קבעה שיא של 11–121 זכיות/הפסדים.
ביוגרפיה > 2000

באולימפיאדת סידני (2000) סיימה ג'ניניגס במקום רביעי עם נבחרת ארצות הברית בטורניר כדורעף נשים באולם. היא נמצאה False positive בבדיקת אמרוץ ולכן החמיצה מספר משחקים בתחילת הטורניר, עד שזכתה לזיכוי מוחלט מאמרוץ.
ביוגרפיה > 2003 > אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל 2003 זכתה ג'נינגס ביחד עם שותפתה מיסטי מיי-טרינור בתואר העולמי.
ביוגרפיה > 2004 > אלופה אולימפי

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ג'נינגס ביחד עם מיסטי מיי-טרינור במדליית זהב לאחר שלא הפסידו אפילו מערכה אחת במהלך כל הטורניר.
ביוגרפיה > 2005

באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה 2005 הגנה ג'נינגס ביחד עם שותפתה מיסטי מיי-טרינור על התואר העולמי.
ביוגרפיה > 2007

באליפות העולם שנערכה בגשטאט, גרמניה 2007 זכתה ג'נינגס בפעם השלישית ברציפות ביחד עם שותפתה מיסטי מיי-טרינור בתואר העולמי.
ביוגרפיה > 2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הגנה ג'נינגס על תוארה ביחד עם מיסטי מיי-טרינור לאחר שלא הפסידו אפילו מערכה אחת במהלך כל הטורניר.
ביוגרפיה > 2011

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה 2011 זכתה ג'נינגס ביחד עם שותפתה מיסטי מיי-טרינור במדליית כסף.
ביוגרפיה > 2012

באותה העת שהיא השתתפה באולימפיאדת לונדון (2012) היא הייתה בהריון בשבוע החמישי. במשחקים עצמם היא זכתה בפעם השלישית ברציפות בזהב האולימפי ביחד עם מיסטי מיי-טרינור.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה ג'נינגס במדליית ארד ביחד עם שותפתה אפריל רוס.
חייה האישיים

וולש נישאה בשנת 2005 לקייסי ג'נינגס, שחקן כדורעף חופים מצטיין ולזוג נולדו שני בנים ובת. וולש היא בת דודתו של אנג'לו קלויארו, שחקנה של מכבי תל אביב.
קרחון דריגאלסקי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מיקום חוף נורדנשלד.
 מידע כללי
 על שם:  אריך פון דריגאלסקי 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  64°43′00″S 60°44′00″W﻿ / ﻿64.7166667°S 60.7333333°W﻿ / -64.7166667; -60.7333333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון דריגאלסקי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון דריגאלסקי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דריגאלסקי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דריגאלסקי
 
קרחון דריגאלסקי (באנגלית: Drygalski Glacier הוא קרחון רחב ידיים, באורך 32 ק"מ וברוחב 24 ק"מ בחלקו העליון, הזורם מרמת הרברט לדרום-מזרח בין רכס רות לרכס קיוסטנדי, ונכנס אל מפרץ סולארי מיד מצפון לנונאטאק סנטינל על חוף נורדנשלד, החוף המזרחי של ארץ גרהאם באנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון התגלה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בהנהגת אוטו נורדנשלד, אשר חשבו כי מדובר במפרץ קפוא מכוסה קרח.
הקרחון זוהה כקרחון על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד ב-1947.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשל קרבתו ל-"מפרץ דריגאלסקי" הקרוי על שם פרופסור אריך פון דריגאלסקי, חוקר אנטארקטיקה ומגלה גרמני.
ציון חצרוני

ציון חצרוני (28 בדצמבר 1945 – 6 באוגוסט 2019) היה אתלט ישראלי, אלוף ישראל בריצת 5000 מטר (1973), בריצת 10,000 מטר (1972 ו-1974), אלוף ישראל בריצת 20 ק"מ (1976 ו-1978), אלוף ישראל בריצת שדה (1969 ו-1974), זוכה מדליות כסף וארד במכביות (1969 ו-1973 בהתאמה) בריצת 10,000 מטר, ושיאן ישראל בריצת שעה ובריצת מרתון.
ביוגרפיה

חצרוני גדל ברעננה. הוא התאמן באגודת הפועל תל אביב, בהדרכתו של עמיצור שפירא. הוא בוגר תואר ראשון בחינוך גופני, בוגר קורס מנהל ספורט במכון וינגייט, בוגר קורס מאמני כושר גופני בכיר.
ביוגרפיה > 1968

חצרוני סיים במקום שני במרוץ הקפת התבור שנערך בשנת 1968. הוא קבע בריצת 3000 מטר תוצאה של 9:02.0 דקות ובריצת 800 מטר תוצאה של 2:03.0 דקות. הוא זכה במרוץ אוניברסיטת תל אביב ובמרוץ תל קציר.
ביוגרפיה > 1969 > אלוף ישראל בריצת שדה

באליפות ישראל ה-8 בריצת שדה (7 ק"מ) שנערכה בהדסים ב-15 במרץ 1969 זכה חצרוני במדליית זהב בתוצאה של 23:07.6 דקות. שבועיים לאחר מכן, במרוץ הקפת התבור ה-17, למרחק של 11 ק"מ שנערך במרץ 1969 הוא זכה במקום הראשון מבין האתלטים הישראלים בתוצאה של 41.59.0 דקות, לפני יוסף צברי (42:37.6 דקות) ואורי דייג (43.09.5 דקות).
במכביה השמינית שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 10,000 בתוצאה של 32:11.0 דקות, אחרי אורי דייג (32.09.8 דקות) ולפני יוסף צברי (33:13.6 דקות).
ביוגרפיה > 1971 > שיאן ישראל בריצת מרתון

בריצת מרתון שנערכה מצמח למחולה ב-23 בינואר 1971 זכה חצרוני בשיא ישראלי חדש של 2:29:15.4 שעות, שיפור לשיא בן 6 השנים של דוד שמחוני (2:29:53.2 שעות).
במרתון התנ"ך הרביעי (מרוץ איש בנימין), שנערך ב-22 במאי 1971 זכה חצרוני במקום הראשון בתוצאה של 2:43:55 שעות.
ביוגרפיה > 1972

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 הוא זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:52.2 דקות, אחרי יובל וישניצר (14:37.2 דקות) ולפני אורי לאוגומר מהפועל עמק חפר (15:09.2 דקות).
ביוגרפיה > 1973

באליפות ישראל שנערכה ביוני 1973 זכה חצרוני במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:06.8 דקות, לפני אלי אביסרור מהפועל חיפה (15:09.8 דקות) ודן משרקי מאס"א (15:33.2 דקות).
במכביה התשיעית שנערכה ביולי הוא זכה במדליית ארד בריצת 10,000 בתוצאה של 31:51.6 דקות, אחרי ג'רי כהן מארצות הברית, שקבע שיא מכביה חדש של 30:37.6 דקות) וקוואן מבריטניה (31:50.2 דקות).
בריצת מרתון שנערכה באנסחדה, הולנד ב-1 בספטמבר אותה שנה, הוא קבע שיא ישראלי חדש של 2:28:43 שעות, שיפור לשיאו בן השנתיים וחצי (2:29:15 שעות).
באליפות אסיה באתלטיקה הראשונה, שנערכה בפיליפינים בנובמבר אותה שנה, זכה חצרוני לכבוד לשאת את דגל הלאום בטקס הפתיחה.
ביוגרפיה > 1974

באליפות ישראל ה-13 בריצת שדה (7 ק"מ) שנערכה בחולות במכון וינגייט ב-16 במרץ 1974 זכה חצרוני במדליית זהב בתוצאה של 30:44 דקות, לפני דוד לאוגומר (31:39 דקות) ויאיר קרני (32:05 דקות), שניהם מהפועל עמק חפר.
ביוגרפיה > 1974 > אלוף ישראל בריצת 10000 מטר

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 10000 מטר בתוצאה של 31:14.8 דקות, לפני צאפי לי מהפועל עמק חפר (33:27.0 דקות) ודני משרקי (34:58.2 דקות) ומדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:53.0 דקות, אחרי יובל וישניצר מאס"א תל אביב (14:48.8 דקות) ולפני רפי וישניצר (15:42.6 דקות).
ביוגרפיה > 1977

חצרוני היה הזוכה הראשון בגביע נודד מטעם התאחדות האתלטיקה בישראל על שם אליאס כץ לזוכה בריצת שעה ובריצת 20 ק"מ, באליפות ישראל שנערכה בשנת 1977.
מותו

חצרוני נדרס ב-5 באוגוסט 2019 על ידי רכב במעבר חצייה בראשון לציון. הוא פונה לבית החולים אך יממה לאחר מכן נקבע מותו.
הערות שוליים

1 2  ציון חצרוני נהנה לרוץ ו"מתחשל" באמצעות... נצחונות, מעריב, 17 במרץ 1969
1 2  שזיפי זכתה בכתר העשירי; ציון חצרוני ניצח בקלות, מעריב, 17 במרץ 1974
↑  שמואל סגל, האתיופי וולדה ושות' כבשו את התבור, מעריב, 26 במרץ 1969
↑  אברהם פז, רוזנמן ניצח את וישניצר גם ב-1500, מעריב, 6 באוגוסט 1969
↑  חצרוני ניצח במרוץ המרתון, למרחב, 24 בינואר 1971
↑  ציון חצרוני ניצח ב"מרוץ איש בנימין", מעריב, 23 במאי 1971
↑  יצחק בן חורין, האורחים מארה"ב לא תרמו לכרטיס הנסיעה של האתלטים שלנו למינכן, מעריב, 9 ביולי 1972
↑  שמואל קליגר, וישניצר ובאלס ניכשלו בהכנעת המינימום, דבר, 9 ביולי 1972
↑  יעקב פתאל, בריצת 200 מטר - 23.7 ש', דבר, 24 ביוני 1973
↑  באלס לחצי גמר ב-400 - 59.6 ש', דבר, 19 בנובמבר 1973
↑  אורי ירון, הנערה אלה קציר ניצחה את אמא-אסתר ב-100 מטר, מעריב, 9 ביולי 1974
↑  אורי ירון, נעילה בלי שיאים, מעריב, 11 ביולי 1974
↑  אליפות הא"ק הסתיימה אמש בקול דממה, דבר, 11 ביולי 1974
↑  מאור לוי ואבינעם פורת, אלוף ישראל לשעבר בריצה נהרג בתאונת דרכים, באתר ynet, 6 באוגוסט 2019
רוזה הרמן

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1902 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 במרץ 1995 (בגיל 93) לודז', רפובליקת פולין 
 הישג בולט:  פעמיים אלופת פולין, השתתפה באליפויות העולם לנשים
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי לנשים מ-1950
 השכלה:  אוניברסיטת ורשה 
 מקצוע נוסף:  רופאה
 מדינה:  פולין
 פרסים והוקרה:  Honoured Administrator of Physical Education 
 
רוזה הרמן (בפולנית: Róża Herman;‏ 16 בינואר 1902 לודז' (האימפריה הרוסית, כיום בפולין) – 7 במרץ 1995 לודז') הייתה שחמטאית יהודייה-פולנייה בדרגת אמן בינלאומי לנשים.
חייה

רוזה הרמן נולדה בלודז' למשפחה יהודית.
ביוני 1935 היא השתתפה באליפות הראשונה בשחמט לנשים בפולין וסיימה במקום הרביעי. באוגוסט 1935 השתתפה באליפות העולם בשחמט לנשים שהתקיימה בוורשה וסיימה במקומות 5–6.
בשנת 1937 רוזה הרמן סיימה במקום ה-6 באליפות פולין וחלקה מקומות 10–16 באליפות העולם לנשים. בשנת 1939 היא סיימה במקום השני באליפות פולין.
בשנים 1949 ו-1950 רוזה הרמן הייתה אלופת פולין בשחמט, ובשנת 1951 היא זכתה בסגנות.
באליפות האולם בשחמט לנשים 1950, שהתקיימה במוסקבה, רוזה הרמן סיימה במקום ה-16.
רוזה הרמן סיימה אוניברסיטת ורשה ועסקה ברפואה. גם בעלה היה רופא. הם שרדו את השואה. ביתם נפטרה בשנת 1944.
קרחון דנטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°29′00″S 162°34′59″E﻿ / ﻿77.4833°S 162.583°E﻿ / -77.4833; 162.583
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דנטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון דנטון
 
קרחון דנטון (באנגלית: Denton Glacier) הוא קרחון תלוי הנמצא על מדרונותיו הצפונים מערביים של הר ניואול, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את מדרונותיו הצפונים מערביים של הר ניואול, ומסתיים בדופן הדרומית של עמק רייט.
גובהו של הקרחון 1,105 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הגאולוג האמריקאי רוברט ניקולס, אשר קרא לו על שם ג'ורג' ה. דנטון, שהיה עוזר גאולוג של ניקולס בתחנת נקודת מארבל הסמוכה, בעונת המחקר בין השנים 1959–1958.
לקריאה נוספת

• A.R. Stumpf, M.E. Elwood Madden, G.S. Soreghan, B.L. Hall, L.J. Keiser, K.R. Marra, , Chemical Geology 322–323 (2012) 79–90, on P 84
• Y. J. Joo, R. Funderburg, G.S. Soreghan, and M.E. Elwood Madden, , 46th Lunar and Planetary Science Conference (2015)
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., , U.S. Geological Survey, Reston, Virginia: 2010
• J.G. Bockheim, M. McLeod, , Geoderma 137 (2006) 109–116
פרויקט גנום האדם

הלוגו של מיזם גנום האדם
פרויקט גנום האדם (או פרויקט הגנום האנושי) היה מיזם מדעי בינלאומי שנועד לפענח את רצף זוגות הבסיסים המרכיבים את ה-DNA של האדם ושל חמישה אורגניזמי מודל, ולזהות ולמפות את כל הגנים בגנום האדם, מבחינה פיזקלית ופונקציונלית. זהו המיזם הביולוגי השיתופי הגדול בהיסטוריה. המיזם תוכנן בשנת 1984 על ידי ממשלת ארצות הברית, והושק ב-1990 בהחלטת הקונגרס האמריקאי. לפי החלטה זו, הוצב תאריך יעד של 15 שנה ותקציב של שלושה מיליארד דולר. סיום המיזם הוכרז מוקדם מתאריך היעד ב-14 באפריל 2003, ובתקציב מעט נמוך מהצפוי (שווה ערך של 2.7 מיליארד דולר ב-1990). התוצר הסופי של המיזם הוא מידע רצף של DNA (מחרוזות ארוכות של A, T, C, G), הזמין לציבור במאגר מידע. פרסום גנום מלא של האדם, ללא כל חוסרים, התרחש רק בשנת 2021. הכרזה רשמית על כך הייתה ב-31 במרץ 2022.
שם הגנום המלא נקרא T2T-CHM13 הוא מחליף את הגנום הנוכחי GRCh38.
מקור המימון העיקרי למיזם הוא ממשלת ארצות הברית, באמצעות המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) ובוצע בקבוצות מחקר רבות מרחבי העולם, בעשרים אוניברסיטאות ומכוני מחקר בארצות הברית, בריטניה, יפן, צרפת, גרמניה וסין. מימון נוסף למיזם התקבל מארגונים שונים ברחבי העולם, ובהן מכון סנגר. מיזם מקביל, חוץ ממשלתי, ביוזמת חברת Celera Genomics הושק בשנת 1998, והסתיים גם כן ב-2003 ובעשירית מהתקציב.
מטרתו המקורית של מיזם גנום האדם היה למפות את כל הנוקליאוטידים שנמצאים בגנום ייחוס הפלואידי, המכיל למעלה משלושה מיליארד נוקליאוטידים. הגנום של כל פרט הוא ייחודי; בפועל, מופו מספר פרטים שונים, והגנום שפורסם מציג מעין רצף ממוצע שלהם. לכן, התוצר הסופי הוא פסיפס של כמה אנשים ואינו מייצג אדם אחד ספציפי.
היסטוריה

מאז פיתוח השיטות לריצוף DNA, מדענים שאפו לרצף את גנום האדם. בשנת 1979 הוגשה הצעה מטעם מדענים מאוניברסיטת סטנפורד ל-NIH, אך היא נשללה כי הייתה שאפתנית מידי. הדיונים שהובילו בסופו של דבר ליצירת המיזם החלו בשנת 1984. בשלב זה, ה-NIH עדיין לא היה מעוניין להתחיל במיזם, אך הדיונים בקהילת המחקר המשיכו, כגון הצעתו של רנאטו דולבקו, שפרסם מאמר בכתב העת Science ב-1986 עם הצעה לרצף את כל הגנום האדם. אחד מהמדענים, צ'ארלס דהליסי קידם בפועל את הרעיון במשרדי הממשלה, והציע תוכנית מפורטת לביצוע. לימים זכה במדליית האזרחות הנשיאותית, העיטור האזרחי השני בחשיבותו בארצות הברית על חלקו במיזם. דהליסי התיידד עם הסנאטור פיט דומניצ'י, שסייע לו לקדם את התוכנית בצינורות הבירוקרטיים. דומניצ'י היה חבר בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע ובוועדת ההקצבות, ובשנת 1988 המיזם נכנס לתקציב. הקונגרס גם נרתם למימון המיזם, באמצעות הגדלת תקציב ה-NIH. כדי להוציא את המיזם מהכוח אל הפועל, הוקם המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי.
מזכר הבנות שנחתם בשנת 1990 בין שני מקורות המימון המרכזיים, מחלקת האנרגיה של ארצות הברית וה-NIH קבע את מסגרת הזמנים של המיזם, לפיו יושקע תקציב של 3 מיליארד דולר, בתהליך שהיה צפוי להימשך 15 שנה. בעזרת שיתוף פעולה בינלאומי נרחב של מעבדות מכל רחבי העולם וההתקדמות בתחום הגנומיקה (בדגש על ניתוח רצפי), המיזם סיים את עבודתו מוקדם מהצפוי ובעלות נמוכה יותר של כ-2.7 מיליארד דולר (בהתייחס לאינפלציה, שווי של כ-5 מיליארד דולר ב-2018).
במהלך הפרויקט פותח פורמט BED.
היסטוריה > מטרות המיזם

בשנת 1988 התכנסה ועדה של האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), וגיבשה מטרות ותוכניות מפורטות. כדי לממש את המטרות, תוכננו סדרה של שלוש תוכניות חומש, שהוגדרו על ידי מחלקת האנרגיה של ארצות הברית וה-NIH.
כל המטרות הושגו בתוך מסגרת הזמנים והתקציב, ויתר על כך, במהלך השנים נוספו מטרות נוספות שהושלמו גם כן, כגון גרסאות טיוטה של גנום העכבר והחולדה.
היסטוריה > מטרות המיזם > תוכנית החומש הראשונה (1990–1995)

המטרות שהוגדרו לחמש השנים הראשונות:
מיפוי וריצוף גנום האדם:
מיפוי גנטי - ליצור מפה גנטית מושלמת של כל הסמנים הגנטיים, במרווחים של 2–5 סנטימורגן (cM). זיהוי של כל סמן גנטי במקטע STS.
מיפוי פיזיקלי - חיבור מקטעי STS של כל הכרומוזומים באדם, כאשר המרווחים בין סמנים יהיו 100,000 זוגות בסיסים.
ריצוף - לשפר ולפתח שיטות כדי לאפשר ריצוף רחב היקף בעלות של $0.5 לבסיס, ולפענח חלק מהרצף (10 מגה בסיסים).
אורגניזם מודל:
יצירת מפה גנטית של גנום העכבר על בסיס סמנים גנטיים. להתחיל מפה פיזיקלית של כרומוזום אחד או שניים.
פענוח של 20 מגה בסיסים ממגוון אורגניזמי מודל, במקטעים באורך מגה בסיסים, כחלק מתהליך הפיתוח והאימות של השיטות ריצוף.
מידענות - איסוף מידע וניתוחו:
פיתוח תוכנות ומאגרי מידע לטובת המידע שייאסף במיזם.
ליצור תוכנות שיאפשרו גישה קלה למידע העדכני שיתווסף.
פיתוח אלגוריתמים וכלים חישוביים שישמשו לניתוח המידע.
אתיקה, משפטים והיבטים חברתיים:
פיתוח תוכניות כדי להבין את השלכות המיזם בתחומים הנ"ל. זיהוי והגדרה של הנושאים המרכזיים ופיתוח מדיניות כדי להתמודד עמם.
הכשרה:
טיפוח מדענים הלומדים לקראת תואר שלישי ובעלי תואר שלישי, למספר של 600 מדענים בסיום התקופה.
בחינת הצורך לאחר שנה (סוף 1991) בהכשרות נוספות.
פיתוח שיטות:
פיתוח כלים אוטומטיים, חדשניים ובסיכון גבוה, יחד עם שיפור הטכנולוגיות הקיימות.
העברת הטכנולוגיות:
הידוק הקשר עם התעשייה.
יצירת קשר, העברת מידע וטכנולוגיות רפואיות לקהילה הרפואית.