stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת הרווארד
היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה ב-8 בספטמבר 1636 כמוסד להכשרת כמרים פרוטסטנטים, עבור המתיישבים הפוריטנים שעזבו את אנגליה כדי להימלט מהשמרנות הדתית של צ'ארלס הראשון. במהלך המאה ה-18 עבר המוסד תהליך של חילון. שמה המקורי היה "ניו קולג'", והוא שונה ל"הרווארד קולג' (אנ')" בשנת 1639, על שם התורם ג'ון הרווארד (אנ'). בשנת 1780 הופיע לראשונה גם התואר "אוניברסיטה" בסמיכות לשם הרווארד, בחוקה של מסצ'וסטס.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, הוקמו באוניברסיטה, בימי כהונתו הממושכת של צ'ארלס ויליאם אליוט (אנ') כנשיא (1869–1909), מספר בתי ספר מתמחים, והיא הייתה לאוניברסיטת מחקר. בשנת 1900 נמנתה אוניברסיטת הרווארד עם 14 האוניברסיטאות המייסדות של איגוד האוניברסיטאות האמריקניות.
במשך שנים רבות לא התקבלו נשים להרווארד קולג', והתהליך של הפיכת הרווארד למוסד המתייחס באופן שוויוני לנשים היה הדרגתי ואיטי. ב-1879 הוקם רדקליף קולג' לנשים בסמוך להרווארד כמוסד נלווה המיועד לנשים. בזמן מלחמת העולם השנייה הותר לראשונה לסטודנטיות מרדקליף ללמוד קורסים בהרווארד. החל מ-1963 היו התעודות של בוגרות רדקליף חתומות על ידי נשיא הרווארד. ב-1977 עברו כל תלמידות רדקליף למעשה להרווארד קולג' וב-1999 התאחדו המוסדות רשמית ורדקליף הפך למכון הרווארד רדקליף (אנ').
במהלך המאה ה-19 הייתה הרווארד מעוזם של ה"ברהמינים מבוסטון", המעמד העליון הפרוטסטנטי. מאידך, הייתה הרווארד ממוסדות העילית הראשונים בארצות הברית שקיבלו יהודים וקתולים, בניגוד, לדוגמה, לאוניברסיטת פרינסטון ולאוניברסיטת ייל. החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-19 בוטלה חובת הנוכחות בתפילה בכנסייה. עם תחילת המאה ה-20 עלה מספרם של בני המהגרים - יהודים וקתולים. בשנת 1908 היוו הסטודנטים הקתולים 9 אחוזים מבין כלל הסטודנטים. בין השנים 1906–1922 עלה אחוז היהודים מ-6 ל-25. לנוכח העלייה באחוז היהודים בקמפוס ביקש נשיא האוניברסיטה לורנס לאוול להגביל את אחוז הסטודנטים היהודים החדשים המתקבלים למוסד ל-12 אחוז, אך הצעתו נדחתה על ידי הסגל האקדמי. בפועל ירד בשנים אחר כך מספרם היחסי של הסטודנטים היהודים שהתקבלו למוסד והדבר הוביל, בין השאר, להקמת אוניברסיטת ברנדייס. לאחר מלחמת העולם השנייה גברה הרבגוניות של ציבור הסטודנטים והאוניברסיטה משכה אליה גם מספר הולך וגובר של סטודנטים בינלאומיים.
בדוח משנת 2022 חשפה האוניברסיטה שב-150 שנותיה הראשונות, עד לשנת 1783 שבה העבדות הפכה לבלתי חוקית במסצ'וסטס, חברי סגל האוניברסיטה השתמשו בכ-80 עבדים. האוניברסיטה הקימה קרן של מאה מיליון דולר לתמיכה במיזמים מחקריים וחינוכיים בנושא זה.
האוניברסיטה כיום

בהרווארד קולג' לומדים כ-6,650 סטודנטים לתואר ראשון. באוניברסיטת הרווארד לומדים כ-13,000 סטודנטים לתארים מתקדמים. סגל ההוראה מונה כ-2,300 פרופסורים. אחוז המתקבלים ללימודים בקולג', מתוך מגישי המועמדות, הוא כשלושה אחוז, וכ-80 אחוז מהמתקבלים בוחרים ללמוד במוסד. לפי US News and World Report, הרווארד הוא המוסד השני הסלקטיבי ביותר לתואר ראשון מבין האוניברסיטאות והקולג'ים בארצות הברית, לאחר קאלטק (נכון לסתיו 2022).
המועמדים מתקבלים על סמך ציוניהם בתיכון, הצלחתם בבחינות ה־SAT (שהיו לאופציונליות לאחר מגפת הקורונה ויחזרו להיות חובה החל מסתיו 2025), כל פעילות שעשו בזמן לימודי התיכון וראיון עם בוגר האוניברסיטה. יש העדפה לילדי משפחות בוגרים ותורמים (מכונים לגאסי - legacy). העדפה זו שנויה במחלוקת ושני נשיאים לשעבר של האוניברסיטה, לארי סאמרס ודרק בוק, קראו לבטלה. בעבר הייתה נהוגה העדפה מתקנת על בסיס גזעי, אולם בית המשפט העליון של ארצות הברית פסק ב-2023 כי הדבר אינו חוקי.
ספריית הרווארד (אנ') מכילה יותר מ-20 מיליון פריטים, והיא מערכת הספריות הרביעית בגודלה בארצות הברית, והראשונה בקרב הספריות האקדמיות בעולם.
פוליטית, הרווארד נחשבת למעוזה של המפלגה הדמוקרטית, אף כי יש בה מגוון של דעות בקרב הסטודנטים והמרצים כאחד. מדגם שנערך לפני הבחירות לנשיאות בשנת 2004 העניק לג'ון קרי הדמוקרטי 73 אחוז מהקולות, לעומת 19 אחוז לג'ורג' בוש הרפובליקני, בדומה לאחוזי התמיכה בהם בערים גדולות בחוף המזרחי, בהן ניו יורק ובוסטון.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר קבוצה של 34 ארגוני סטודנטים חתמו על עצומה שקוראת לגנות את ישראל, ומאשימה את ממשלת ישראל בטבח, ובאוניברסיטה הקימו ארגון מיוחד להגנה על אותם סטודנטים מפני התקפות נגדם. בעקבות כך בתיה ועידן עופר, שהיו חלק מהוועד המנהל של בית הספר לממשל של הרווארד, התפטרו מתפקידם, וביל אקמן ועוד רבים מתורמי הרווארד משכו את כספי תרומתם.
בעקבות העלייה בגילויים אנטישמיים באוניברסיטה הוזמנה נשיאת האוניברסיטה, קלודין גיי לשימוע בפני ועדת בית הנבחרים לחינוך וכוח העבודה, ביחד עם נשיאת אוניברסיטת פנסילבניה ליז מגיל ונשיאת MIT סאלי קורנבלות'. במהלך השימוע נמנעה גיי מלהגדיר גילויי אנטישמיות כדבר הנוגד את תקנון האוניברסיטה, ובכך הגדילה את הביקורת כנגדה. ב-2 בינואר 2024 התפטרה גיי מתפקידה כנשיאת האוניברסיטה.
בינואר 2024, סטודנטים יהודים הגישו תביעה נגד האוניברסיטה בטענה שאינה פועלת נגד תופעות של אנטישמיות בתחומה. בינואר 2025, האוניברסיטה חתמה על הסדר פשרה עם חלק מהתובעים, במסגרתה תשלם פיצוי בסכום שלא פורסם, תאמץ את הגדרת האנטישמיות של כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה, תקים שותפות רשמית עם אוניברסיטה בישראל, תקים מנגנון לטיפול בתלונות על אנטישמיות, תאפשר לקיים אירועים פרו-ישראליים בקמפוס ותפרסם באתר הרשמי שלה הצהרה המכירה בכך שעבור יהודים רבים הציונות היא חלק בלתי נפרד מזהותם והתנהגויות מפלות על בסיס יהדות או זהות ישראלית עשויות להיחשב כהפרת מדיניות המוסד; הסדר הפשרה אינו כולל הודאה באחריות או באשמה מצד האוניברסיטה.
נשיאים

מקים האוניברסיטה היה נתנאל איטון, המנהל הבא אחריו של האוניברסיטה, הנרי דאנסטר, היה הראשון שהיה "נשיא" האוניברסיטה.
נשיא אוניברסיטת הרווארד הנוכחי הוא אלן גרבר, הנושא במשרה באופן זמני לאחר התפטרות קלודין גיי.
פקולטות

בית הספר לרפואה (1782)
בית הספר לתאולוגיה (אנ') (1816)
בית הספר למשפטים (1817)
בית הספר לרפואת שיניים (אנ') (1867)
בית הספר לאמנויות ומדעים (אנ') (1872)
בית הספר למנהל עסקים (1908)
בית הספר ללימודי המשך (אנ') (1910)
בית הספר לעיצוב (אנ') (1914)
בית הספר לחינוך (אנ') (1920)
בית הספר לבריאות הציבור (אנ') ע"ש ת. ה. צ'אן (1922)
בית הספר לממשל ע"ש ג'ון קנדי (1936)
בית הספר להנדסה ומדעים יישומיים (אנ') ע"ש ג'ון פולסון (2007)
ספורט

המועצה לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד (אנ') מייצגת את הסטודנטים של הרווארד קולג' והמועצה למוסמכים באוניברסיטת הרווארד (אנ') מייצגת סטודנטים בכל שנים עשר בתי הספר לתארים מתקדמים ומקצועיים, שלרובם יש גם ארגוני סטודנטים משלהם.
הן בקולג' לתואר ראשון והן בבתי הספר לתארים מתקדמים יש תוכניות ספורט פנים-ארגוניות. להרווארד קולג' יש 42 קבוצות ספורט בחטיבת NCAA I (אנ') של ליגת התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומית, יותר מכל קולג' אחר במדינה. מדי שנתיים, קבוצות הספורט של הרווארד ואוניברסיטת ייל מתאחדות כדי להתחרות מול נבחרת משולבת של אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג' בתחרות החובבים הבין-לאומית הרציפה הוותיקה ביותר בעולם. כמו באוניברסיטאות אחרות של ליגת הקיסוס, הרווארד לא מציעה מלגות ספורט. צבע בית הספר הוא ארגמן. היריבות האתלטית של הרווארד עם ייל היא עזה בכל ענף ספורט והיא מגיעה לשיא בכל סתיו במפגש הכדורגל השנתי, שראשיתו ב-1875.
בוגרים בולטים

בית הספר למשפטיםשמונה מנשיאי ארצות הברית: ג'ון אדמס, ג'ון קווינסי אדמס, רתרפורד הייז, ג'ון קנדי, תאודור רוזוולט, פרנקלין רוזוולט, ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה.
דמויות חשובות במאבק לעצמאות ארצות הברית: ג'ון הנקוק - נשיא הקונגרס הקונטיננטלי וסמואל אדמס - מארגן מסיבת התה של בוסטון.
שופטי ונשיאי בית המשפט העליון של ארצות הברית: שמונה עשר בוגרים של בית הספר למשפטים כיהנו ומכהנים בבית המשפט העליון. כפליים יותר ממספר הבוגרים של המוסד השני במספר בוגריו שהגיעו לבית המשפט העליון - אוניברסיטת ייל. שניים מבוגריו הם נשיאי בית המשפט: ויליאם רנקוויסט וג'ון רוברטס.
ראשי מדינה וממשלה לא־אמריקאים: בנזיר בוטו – ראש ממשלת פקיסטן, אנדראס פפנדראו – ראש ממשלת יוון, פייר טרודו – ראש ממשלת קנדה.
חתני פרס נובל לשלום: אל גור - סגן נשיא ארצות הברית, הנרי קיסינג'ר - שר חוץ אמריקאי סיים את שלושת תאריו והיה פרופסור בהרווארד וראלף באנץ' - מתווך במגעים בין מדינת ישראל למדינות ערב במלחמת העצמאות. אלן ג'ונסון-סירליף נשיאת ליבריה וכלת פרס נובל לשלום.
באן קי-מון - מזכ"ל האו"ם לשעבר.
חתני פרס נובל לכימיה: מרטין קרפלוס, רוג'ר טסיין, רוג'ר דויד קורנברג, מרטין צ'לפי, ג'ניפר דאודנה ועוד
חתני פרס נובל לפיזיקה: בן מוטלסון, פרסי ברידג'מן ועוד.
רוברט אופנהיימר - פיזיקאי, "אבי פצצת האטום".
חתני פרס טיורינג: ריצ'רד קארפ, דניס ריצ'י - ממציא שפת התכנות C ומפתח מערכת ההפעלה UNIX, מרווין מינסקי, אנדרו יאו.
פילוסופים: תומאס קון, ג'ורג' סנטיאנה, וילארד קוויין וסול קריפקי.
סטיב באלמר - נשיא ומנכ"ל מיקרוסופט לשעבר.
אלפרד קינסי ביולוג אמריקני - מייסד ענף הסקסולוגיה במדעי האדם.
רוברט סטלוף - סופר והיסטוריון.
ג'רלד הולטון - מדען ופיזיקאי.
מייקל בלומברג - ראש עיריית ניו יורק לשעבר.
ליאונרד ברנשטיין - מלחין ומנצח אמריקאי.
מירה נאיר - במאית הודית.
בוגרים בולטים > ישראלים

שמעון אבן, מחלוצי מדעי המחשב בישראל.
אלחנן הלפמן, כלכלן. נחשב לכלכלן הישראלי המצוטט ביותר.
עופר גאבר, מתמטיקאי.
הרב ד"ר אהרן ליכטנשטיין - ראש ישיבת ההסדר הר עציון שבאלון שבות, חתן פרס ישראל לספרות תורנית.
נטלי פורטמן - שחקנית הוליוודית ילידת-ישראל.
יוני נתניהו, אחיו של בנימין נתניהו שנפל במבצע אנטבה.
תוכנית קרן וקסנר בישראל, שנוסדה בשנת 1989, מעניקה מדי שנה מלגות לכעשרה מעובדי המגזר הציבורי בישראל, ללימודי תואר שני במינהל ציבורי בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד. עד לשנת 2019 סיימו כ-300 ישראלים את לימודיהם במסגרת זו.
נושרים בולטים

ביל גייטס - פרש מלימודים באוניברסיטה לשם הקמת מיקרוסופט.
מארק צוקרברג - במהלך לימודיו באוניברסיטה הקים את אתר פייסבוק.
מאט דיימון - שחקן ותסריטאי, זוכה פרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב.
ראו גם

בית הספר למשפטים בהרווארד
LinkedIn

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת
 מייסדים:  ריד הופמן
 תקופת הפעילות:  מאי 2003 – הווה (כ־21 שנים)
 חברת אם:  מיקרוסופט
 מיקום המטה:  סאניווייל, קליפורניה, ארצות הברית
 מוצרים עיקריים:  רשת חברתית מקוונת
 הכנסות:  כ-3 מיליארד דולר (2015)
 רווח:  כ-166 מיליון דולר (2015)
 מנכ"ל:  Ryan Roslansky 
 עובדים:  23,030 (2022)
  
 www.linkedin.com
 
LinkedIn (תעתיק בעברית: לינקדאין) היא רשת חברתית מקוונת שנועדה ליצירת קשרים מקצועיים ועסקיים בין משתמשיה. החברה הוקמה בדצמבר 2002, כאשר אתר הרשת הושק במאי 2003 והוא בבעלות "תאגיד לינקדאין" (LinkedIn Corporation Ltd). נכון לינואר 2022 רשומים באתר כ-680 מיליון משתמשים. במאי 2011 הונפקה החברה בנאסד"ק, תחת הסימול "LNKD". ב-13 ביוני 2016 החברה נרכשה על ידי מיקרוסופט והמניות נמחקו מהבורסה.
בדצמבר 2016 השלימה חברת מיקרוסופט את רכישת לינקדאין תמורת 26 מיליארד דולר.
היסטוריה

בדצמבר 2002 הוקמה החברה על ידי ריד הופמן, בסיוען של כמה חברות השקעה נוספות, בהם קרנות הון הסיכון סקויה קפיטל וגריילוק. הופמן – שהיה עד אותה עת סמנכ"ל בחברת PayPal והשקיע במספר חברות מעמק הסיליקון – שימש כמנכ"ל החברה בארבע שנותיה הראשונות. בשנת 2007 עבר לתפקיד יו"ר החברה.
בשנת 2003 הושק אתר החברה, ובשנותיה הראשונות של החברה צמיחתה הייתה איטית. בשנת 2005 השיקה החברה מספר שירותים, ביניהם אפשרות לחברות לפרסם באתר רשימת משרות, וכן להציג באתר פרסומות.
בשנת 2007 החלה החברה להפוך לרווחית, כאשר עד אותה עת נרשמו ברשת כ־15 מיליון חברים. במהלך 2009 התמנה ג'ף ויינר, שהיה אחד הבכירים ביאהו, למנכ"ל החברה. בשנת 2011 עברה החברה את רף 100 מיליון החשבונות הרשומים ברחבי העולם. באותה שנה לינקדאין ביצעה הנפקה ראשונה לציבור וגייסה 353 מיליון דולר.
באפריל 2015 החברה רכשה את חברת lynda.com העוסקת בלמידה מקוונת בכ-1.5 מיליארד דולר.
בשנת 2016 רכשה חברת מיקרוסופט את לינקדאין בעבור סכום המוערך ב-26.2 מיליארד דולר. בשנת 2017 דיווחה החברה על כ־500 מיליון חשבונות רשומים מכ־200 מדינות.
מאפייני האתר

לינקדאין מדגישה את הקשרים המקצועיים בין חבריה, ובהם חיבורים, למשל, בין מעסיקים פוטנציאלים לעובדים פוטנציאלים, ובין עסקים ללקוחות פוטנציאליים. מאחר שלינקדאין משמשת מעסיקים רבים, היא נמצאת בשימוש רב יחסית גם בקרב חברות B2B (עסק לעסקים).
מאפייני האתר > פרופיל אישי

הרשת מאפשרת למשתמשיה ליצור פרופיל אישי, מעין קורות חיים, בו הם יכולים להציג את ניסיונם המקצועי, ידע, כישורים ויכולות מקצועיות על ידי סיכומים תמציתיים של המשרות בהן מועסק והועסק המשתמש, תיאור התמחויות מקצועיות, רקע לימודי והישגים בלימודים, והצגת המלצות מעסיק.
כדי להרחיב את מעגל המקושרים של כל משתמש, קשרי המשתמשים בלינקדאין מדורגים לפי קרבה. דירוג זה מאפשר למשתמשים לבסס קשרים חדשים עם משתמשים שאינם מקושרים אליהם ישירות.
מאפייני האתר > יישומים

משתמשים יכולים להיעזר ביישומים המוצעים בלינקדאין על מנת לחלוק מידע ולשתף פעולה עם אחד או יותר מהחברים המקושרים אליהם. בעזרת יישומים אלה ניתן להציג מצגות, לאחסן מסמכים, לדון על נושאים או פרויקטים משותפים, לקשר לבלוגים כדי להציג עדכונים, לאתר עמיתים באזור איתם אפשר להיפגש, ולעניין את המשתמשים המקושרים ברשימת ספרים אותם המשתמש קורא.
לעיתים מפתחת לינקדאין כלים שונים לשימוש של חלק מקהלי היעד שלה, למשל, מספר אפשרויות שנוצרו במטרה לשמש פרילנסרים.
מאפייני האתר > כישורים ואישור כישורים

לינקדאין פיתחו יכולת ניתוח סמנטית-טקסונומית[דרושה הבהרה] שמאפשרת לתאר מקצועות כפי שהם משתקפים בהוויה העכשווית של העולם העסקי, למצוא מילים נרדפות לתיאור מקצועות וכישורים ולנתח מגמות. בתחילה, יכולת זו הועלתה תחת הכינוי SKILLS והייתה פתוחה לקהל המשתמשים. נכון לדצמבר 2013, אי אפשר לראות את תוצאות הניתוח עצמו, אולם החברה הכניסה תכונה חדשה המאפשרת "לאשר כישורים" של אנשים אחרים. תוצאות "אישור הכישורים" מופיעות בפרופיל של המשתמש שלגביו מאשרים את המקצוע או הכישורים, במטרה לייצר סוג של "עדות באמצעות חוכמת המונים" לגבי תחומי ההתמחות של אותו משתמש.
מאפייני האתר > קבוצות

קבוצות בלינקדאין מורכבות מקהילות משתמשים בעלות מכנה משותף מקצועי או עסקי, ומאופיינות לפי קטגוריות של ארגון, קשר מקצועי, בוגרי מוסד להשכלה גבוהה, ומשתתפי כנס. משתמשים יכולים ליצור קבוצות או להצטרף לקבוצות קיימות. הקבוצות בלינקדאין מאפשרות לקהילות חבריה לפתח דיונים, לפרסם הודעות וכיוצא בזה. כל קבוצה משמשת כפורום כך שכל משתמש בקבוצה מסוימת יכול ליצור קשרים עם משתמשים אחרים השייכים לאותה קבוצה, לפרסם הודעות או להגיב עליהן, לשאול ולהשיב על שאלות. הודעות ושאלות המתפרסמות בקבוצה נשלחות בדוא"ל לכל משתמשי הקבוצה, בהתאם להגדרות המשתמש.
מאפייני האתר > עמודים ארגוניים

עמודים ארגוניים בלינקדאין מהווים מעין "אתרי תדמית" עבור ארגונים, חברות ומוסדות אקדמיים. באמצעות עמוד ארגוני יכול ארגון לגייס עובדים, להקים קמפיינים, לפרסם תוכן ולחלוק סיפורים מחיי היום יום בחברה. העמודים הארגוניים שונים בלינקדאין במקצת מאשר שאר הרשתות החברתיות בכך שעמוד ארגוני בלינקדאין אינו יכול לשלוח הודעות במסנג'ר.
השימוש באתר למטרות העסקה

מכיוון שבלינקדאין קיים שוק של מחפשי עבודה ושל מחפשי קידום מקצועי, חברות השמה ואנשי משאבי אנוש נעזרים בלינקדאין כדי לגייס עובדים. הקבוצות הן אחת הדרכים לפרסום מודעות דרושים, אך פניות נעשות גם באופן אישי למשתמשים המתאימים לעבודה מסוימת. היות שבלינקדאין המשתמשים מקושרים זה לזה בדרגות קרבה שונות, מגייסים יכולים לפנות למועמדים פוטנציאליים בהיקף רחב, אותם הם יכולים למצוא דרך מקושרים ישירים או דרך חיפוש באתר.
גם מחפשי עבודה חדשה משתמשים בלינקדאין באותו הקשר. האתר מאפשר למשתמשים לשווק את עצמם בעיני המגייסים. בפרופיל האישי עצמו ניתן להציג כישורים והישגים, אך גם השתתפות פעילה בקבוצות ויצירת רשת מקושרים ענפה תורמים לשיווק האישי.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  IDG, הרשת החברתית Linkedin מוסיפה לאתרה שירות שאלות ותשובות, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2007
↑  כסף כיס, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2008
↑  נועה פרג, ‏מפתח "פארם-וויל" בפייסבוק: "לא ידענו שזה יצמח כל-כך מהר", באתר גלובס, 5 בנובמבר 2009
↑  מגע הזהב של מייסד לינקדאין, באתר TheMarker‏, 27 בינואר 2008
1 2 3 4 5 6  LinkedIn, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  מייסד הרשת החברתית לינקדאין: תיתכן הנפקה, אך לא בקרוב, באתר גלובס, 28 בנובמבר 2009
↑  מייסד LinkedIn ריד הופמן שב לכיסא המנכ"ל, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2008
↑  עומר כביר, רכישת ענק ללינקדאין: קונה מפתחת כלי לימוד מקוונים ב-1.5 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 9 באפריל 2015
↑  הגר רבט, עכשיו זה רשמי: נסגרה רכישת לינקדאין על ידי מיקרוסופט, באתר כלכליסט, 8 בדצמבר 2016
↑  Roberto Mora Cortez, Ayan Ghosh Dastidar, A longitudinal study of B2B customer engagement in LinkedIn: The role of brand personality, Journal of Business Research
↑  מקושר של משתמש מסוים הוא בעל קשר מדרגה ראשונה לאותו משתמש. מקושר של מקושר של משתמש מסוים הוא בעל קשר מדרגה שנייה לאותו משתמש, וכן הלאה.
↑  William Arruda, New LinkedIn Features Every Freelancer Needs To Know About, Forbes, ‏Nov 2, 2021
↑  לינקדאין לארגונים, באתר הפורום לחברה האזרחית, ‏2021-10-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 12072349  LCCN: nb2012001212  NKC: ph1044960  VIAF: 117144648516024029431   WorldCat (עם VIAF): 117144648516024029431 
מטה החברה במאונטיין ויו, קליפורניה
האהובה (דנטה גבריאל רוזטי)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  דנטה גבריאל רוזטי
 תאריך יצירה:  1865 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  82.5 ס״מ 
 גובה:  76.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 מספר יצירה:  N03053 (גלריית טייט) 
 מיקום:  גלריית טייט לונדון
 
האהובה (הידועה גם כ"הכלה") היא ציור שמן על בד של האמן האנגלי דנטה גבריאל רוזטי (1828–1882), הנמצא כיום בגלריית טייט בלונדון. רוזטי חתם את ראשי התיבות שלו (כמונוגרמה) ואת התאריך "1865-6" בפינה השמאלית התחתונה של הבד. הציור מתאר את הכלה, או "האהובה", השולמית ממגילת שיר השירים בעת שהיא באה לקראת חתנה, מלווה בנערותיה.
הכלה, שנתפסה בפעולת הרמת הינומתה, מלווה בארבע שושבינות בתולות ונער אפריקאי, היוצר ניגוד בולט עם שיערה האדום ועורה החיוור של הכלה, ועם גוני השיער החום והעור המגוונים של ארבע השושבינות. הוצע כי ניגוד צבעים זה, שצויר בקפידה כמסגרת לתווי פניה של הכלה, הושפע מציורו השנוי במחלוקת של אדואר מאנה "אולימפיה", שהיה בתהליך עבודה כשרוזטי ביקר בסטודיו של מאנה בסוף 1864 בזמן שעבד על "האהובה". כמו כן, הציור חב רבות ליצירותיו של טיציאן. במובנים רבים, הציור משתלב בסדרת "ציורי שמן בגובה החזה של נשים יפות" שהיוו את עיקר תפוקת הציור של רוזטי משנת 1859 ועד בערך 1867. השינוי בסגנון האמן היה מכוון והתמקד בחקר אפקטים ציוריים של צבע ושל "ציור הבשר", כלשונו. בכך הוא הותיר מאחוריו את הסצנות הסיפוריות המורכבות שיצר בעבר במדיות שאינן שמן, שיצר במהלך רוב שנות ה-1850, כשעקב באופן צמוד יותר אחר האידיאלים של האחווה הפרה-רפאליטית.
חוקרים סבורים הקומפוזיציה הכללית הושפעה מ"אלגוריית הנישואין" של טיציאן (שנקראה בעבר "אלגוריית אלפונסו ד'אבלוס") המוצגת בלובר. שלושה העתקים מהמאה ה-17 (אחד מהם בצבעי מים) נמצאים באוסף המלכותי הבריטי. יצירה זו היא אלגוריה לנישואין, ובה מספר דמויות מסודרות סביב אובייקט מרכזי.
היסטוריה

הציור הוזמן ב-1863 על ידי הפטרון הקבוע של רוזטי, הבנקאי ג'ורג' ריי, תמורת 300 פאונד. באותו שלב, במקור נועד נושא היצירה להיות להיות ביאטריצ'ה של דנטה. לאחר עבודה של חודש או חודשיים בקיץ 1863, שונה הנושא לדמות השולמית בשיר השירים.
העבודה התקדמה לאט למדי, אולי מכיוון שרוזטי עבד על ציורים אחרים באותו זמן, כולל "ונוס ורטיקורדיה", שהחלה ב-1864, אך לא הסתיימה עד 1868. בביקור בפריז בנובמבר 1864, הוא יצר קשר עם הסטודיו של אדואר מאנה, שם אולי ראה את "אולימפיה" של מאנה, אז יצירה בתהליך, שבה עירום אישה לבנה מנוגדת למשרתת שחורה לבושה. מאנה לא צייר את המשרתת עד החודש שלאחר מכן, אבל ייתכן ששורטטו בה, או שוחח עליה עם רוזטי.
במרץ 1865 צייר רוזטי שמלה "יפנית" על הדמות הראשית, והחליף את הילדה השחורה הקודמת (שתוארה על ידי היסטוריונים של האמנות כ"מולאטית") בילד, מתוך העדפה לגון עורו הכהה יותר. עד הסתיו הייתה היצירה שלמה דיה להצגה בפני מבקר האמנות המוביל סטיבנס(אנ'), שתיאר אותה בפירוט בגיליון ה-21 באוקטובר 1865 של כתב העת "אתניאום", בו שימש כעורך לענייני אמנות. סטיבנס ציין: "בעת שהיא מסירה את הינומתה, הן [המלוות] מביטות בהבעות שונות לקראת ההשפעה שתהיה לחשיפת הפנים על האיש המתקרב". סטיבנס ורוזטי היו מקורבים, ורוזטי ראה את הביקורת לפני פרסומה. נראה כי סטיבנס לעיתים אפשר לרוזטי לכתוב דברים כאלה בעצמו, תחת שמו של סטיבנס.
סטיבנס שיבח את רוזטי על השימוש בצבע, אך הצביע על מספר שגיאות טכניות. לדוגמה, הוא טען כי ידיו של הילד השחור נראות לא טבעיות ביחס לאגרטל שהוא מחזיק. בנוסף, ציין סטיבנס כי השרשרת של הילד אינה נראית כמונחת בצורה שטוחה על חזהו, אלא העיטור ממוקם באופן המאפשר לצופים לראות את הדגמים והפרטים שלו.
רוזטי המשיך לעבוד על היצירה במהלך החורף, מכאן התאריך "1865-6" על הבד. הציור הוצג לראשונה, ליום אחד בלבד, במועדון ארונדל ב-21 בפברואר 1866. בשנת 1873, לקח את רוזטי את הציור וביצע בו שינויים משמעותיים. הוא העניק לתווי פניהן של הכלה והאישה העומדת מימינה מראה אידיאלי יותר וכן שינה את גוני העור שלהן. כמו כן, שינה את תנוחת ידיה של הכלה. קיים תצלום של הציור לפני שינויים אלה.
הביוגרפיה של רוזטי, כפי שמופיעה בערך על שמו ב"אנציקלופדיה בריטניקה" משנת 1911, נכתבה על ידי פ'. ג'יי. סטיבנס וחבר קרוב נוסף, תיאודור ווטס-דנטון. בביוגרפיה זוכה הציור לשבחים רבים:
אותם יסודות, אנרגיה, ערכת צבעים עדינה והרכב מוקפד, מגיעים בשילוב עוצמתי ומקוריות חסרת תקדים ב"הכלה", או "האהובה", איור מרהיב של שיר השירים של שלמה. בציור קבוצת נשים צעירות, מגוונות ביופיין, מלוות את אהובתו במוזיקה ובשיר בדרכה אל החתן. יצירה זו, בכל הנוגע לזוהר, לגימור שלה, להרמוניה של ארבע פנים מקסימים ולפאר התאורה שלה, תופסת מקום של כבוד בשיא האמנות המודרנית העולמית. כמו כן, בכל הנוגע לאיכויות המוזכרות, זוהי פסגת יצירתו של רוזטי.
הציור הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות ב-1883 וב-1906 (ואחר כך רק ב-1973), ובתערוכות גדולות בליברפול ב-1886 ובמנצ'סטר ב-1887. הציור נקנה על ידי גלריית טייט בשנת 1916.
היסטוריה > מסגרת וכיתוב

המסגרת הותקנה כנראה ב-1873, כאשר התמונה הוחזרה לסטודיו של רוזטי; לעיתים קרובות עיצב רוזטי בעצמו את המסגרות שלו והכיתובים עליהן.
המסגרת כוללת ציטוטים משיר השירים ומתהילים: "דּוֹדִי לִי וַאֲנִי לוֹ " (שיר השירים ב' ט"ז) "יִשָּׁקֵנִי מִנְּשִׁיקוֹת פִּיהוּ." (שיר השירים א' ב') "כִּי טוֹבִים דֹּדֶיךָ מִיָּיִן" (שיר השירים א', ב') "לִרְקָמוֹת תּוּבַל לַמֶּלֶךְ בְּתוּלוֹת אַחֲרֶיהָ רֵעוֹתֶיהָ מוּבָאוֹת לָךְ." (תהילים מ"ה, ט"ו).
אידיאלים של יופי

בעוד שהציור נחשב בעיקר כחגיגה של יופי נשי באופן כללי, הוא התפרש כחגיגה של סוג מסוים של יופי. רוב היסטוריוני האמנות טוענים שכל הנשים נועדו להיות יפות, "עלמות יפות בצורה מגוונת" עם "קסמי ארבע פרצופים מקסימים", כפי שניסחה זאת האנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911.
פרשנויות מאוחרות על מעמד היופי בציור

חוקרי אמנות בני זמננו העלו פרשנויות שונות בנוגע להצגת הדמות המרכזית בציור. על פי גישה אחת, מיקום הדמויות והתכונות הפיזיות של הכלה – פניה האובליות והסימטריות, עיניה הכחולות-ירוקות, שפתיה בצורת קשת קופידון ועורה הבהיר – מדגישים אידיאל יופי של עור בהיר. מנגד, חוקרים אחרים מפרשים את שיערה האדום של הכלה כסממן המציג אותה כ"אקזוטית אירית", וטוענים כי רוזטי גילה עיסוק אובססיבי בצבע עור וגזע. לפי פרשנות זו, מעמדה ככלה משקף חרדה חברתית מהנוכחות הגוברת של מהגרים אירים בבריטניה הגדולה באותה תקופה.
הילד השחור

פרשנויות מגוונות לגבי אמות המידה של היופי והילד השחור בציור עוררו דיונים אקדמיים בנוגע ליחסו של רוזטי ויצירה זו לגזענות. חוקרי אמנות מסוימים טוענים כי הצבת דמות נשית לבנה במרכז היצירה מעידה על אידיאליזציה של הגזע הלבן. מנגד, חוקרים אחרים רואים ביצירה חגיגה של מגוון גזעי ותרבותי. תומכי הגישה השנייה מצביעים על שילוב אלמנטים מתרבויות שונות ביצירה: קישוט השיער של הכלה מבוסס על עבודת נוצות סינית, הגלימה הירוקה שלובשת היא קימונו יפני (אם כי הוא מהודק בפרק כף היד על ידי צמיד באופן שאינו יפני מובהק), והתליון שעונד הילד השחור הוא צפון-אפריקאי. עבור חוקרים אלה, פרטים אלו מעידים על כך שרוזטי מבטא הוקרה למגוון התרבויות ברחבי העולם.
הדוגמניות

רוזטי השתמש בעיקר בקבוצה קטנה של דוגמנים, ולעיתים קרובות החליף את הדוגמן במהלך פיתוח העבודה. ישנה אי הסכמה לגבי זהות הפנים הסופית ששימשה לדמות המרכזית. נראה שהתחיל עם הדוגמנית מארי פורד, אך ייתכן שעבר לאלקסה וילדינג; צבע השיער מרמז על כך. אחיו של רוזטי אמר שזו הייתה "מיס מקנזי" (שאינה מוכרת מלבד זאת).
הדוגמנים והדוגמניות הידועים לשש הדמויות כוללים:
אלקסה וילדינג (מלפנים, הכלה)
אלן סמית (משמאל)
מארי פורד (מאחור משמאל)
פאני איטון (1835–1924) (מאחור מימין)
קיומי גריי (1849–1914) (מלפנים מימין)
הוא אף צבע מחדש את הפנים ביצירה אחרת אחר כמה שנים לאחר ההשלמה הראשונית, כמו עם יצירתו "ליידי לילית". מעט מאוחר יותר. בשני המקרים הדגם הסופי היה עם אלכסה וילדינג אדומת השיער.
תנוחות הדוגמנים והרקע שלהם

בעוד שאר הדוגמניות מביטות ישירות בצופה, כלומר בחתן, קיומי גריי היא היחידה שראשה מופנה הצידה. גריי הייתה ממוצא צועני. חוקרים טענו כי הפניית פניה הצידה מסמלת התנגדות לסטריאוטיפים שעמם התמודדו הצוענים באותה תקופה, וכן משקפת את חוסר הוודאות של רוזטי לגבי המיניות של הצוענים ואת התעניינותו הרבה בתרבותם.
פאני איטון שימשה כדוגמנית לפנים החצי-נראות מאחור, בין הכלה המרכזית לבין קיומי גריי מימין. איטון נולדה בג'מייקה, ככל הנראה לאם שהייתה שפחה ששוחררה זה מקרוב ולאב שהיה חייל בריטי. היא שימשה כדוגמנית למספר אמנים, אשר תיארו את תווי פניה הבולטים בגוני עור שונים בהתאם לנושאי יצירותיהם; היא צוירה כאמו של משה וכשפחה אפריקאית. היא נישאה ב-1859, וכאשר לא עבדה כדוגמנית, עבדה כטבחית ומנקה.
ילדים וילדות שימשו כדוגמנים בשלבי המחקר הראשוניים של דמות הילד המשרת. גבריאל הוא שמו של אחד הילדים ששימש כדוגמן לדמות זו.