stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס מרשל
מורשתו > חוש ההומור

מרשל נודע בשל שנינותו וחוש ההומור שלו. כשנודע לו שהוא נבחר כמועמד לסגנות הנשיא, הוא הודיע שהוא לא הופתע, שכן "אינדיאנה היא אם כל סגני הנשיא, ביתם של האנשים ממדרגה שנייה יותר מכל מדינה אחרת בארצות הברית". באחת מהבדיחות המועדפות עליו, שאותה הוא סיפר בנאום לפני הגעתו לוושינגטון כדי להתחיל בכהונתו כסגן הנשיא, סופר על אדם ולו שני בנים. אחד הבנים היה יורד ים וטבע, והשני נבחר כסגן הנשיא. לאיש לא נודע מה עלה בגורל שני בניו. כשנבחר לתפקיד סגן הנשיא הוא שלח לווילסון ספר, עם הקדשה, "מהסגן היחידי שלך".
חוש ההומור של מרשל גרם לו לצרות במהלך התקופה בה היה בוושינגטון. הוא נודע בשל נוהגו לברך אזרחים שהגיעו לסיור המודרך בבית הלבן באומרו, "אם אתם מביטים עלי כעל חיית פרא, היו חביבים מספיק כדי לזרוק עלי בוטנים". מצב דברים זה הביא את וילסון להחלטה להעביר את לשכתו של מרשל לבניין הסנאט, שם הוא לא הוטרד מהמבקרים. בתגובה להצעתו של אלכסנדר גרהם בל למועצת מכון סמית'סוניאן לשגר משלחת לבצע חפירות ארכאולוגיות בגואטמלה, הציע מרשל שתחת זאת הצוות יחפור סביב לוושינגטון. כאשר נשאל לסיבה להצעתו זו, הוא השיב, שעל פי המראה של האנשים המתהלכים ברחובות העיר, הם יצליחו למצוא אנשי מערות קבורים בעומק של לא יותר משני מטרים. בדיחה זו לא התקבלה יפה, והוא הורחק מישיבות המועצה במשך כמעט שנה.
שנינותו של מרשל זכורה הכי הרבה בהקשר של המשפט שהוא הכניס לאוצר המילים האמריקאי. כאשר הוא ישב בראש ישיבה של הסנאט ב-1914, הגיב מרשל להערות קודמות מהסנאטור ג'וזף בריסטו שהגיש רשימה של הדברים שהארץ צריכה לתחושתו. על פי המסופר, מרשל נשען קדימה ומלמל באוזני אחד מפקידיו, "מה שהארץ צריכה הוא יותר מזה, מה שהארץ צריכה הוא יותר מזה" ואז התלוצץ בקול רם כדי שגם האחרים ישמעו, "מה שהארץ צריכה הוא סיגר טוב בשווי של חמישה סנטים". הערתו זו של מרשל זכתה לפופולריות ונפוצה ברחבי העיתונים. לדיווחים אחרים על המקרה הוכנס נופך סיפורי נוסף, כולל הסיטואציה המדויקת שגרמה לו להעיר את הערתו זו. ב-1922 הסביר מרשל שהאמירה על הסיגר במחיר של חמישה סנטים הייתה מטפורה לזמנים פשוטים יותר ו"קריאה לחיסכון ועבודה".
לקריאה נוספת

Thomas R. Marshall, Recollections, Bobbs-Merrill, 1925
David J. Bennett, He Almost Changed the World: The Life And Times Of Thomas Riley Marshall, Freeman & Costello, 2007
Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006), The Governors of Indiana, Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, pp. 232–242.
ביאורים

↑  מרשל היה גם סגן נשיא ארצות הברית היחידי שהיה מטרה להתנקשות בעת כהונתו. אנדרו ג'ונסון היה גם הוא מטרה להתנקשות בעת שכיהן כסגן הנשיא, אך הוא היה חלק מהקשר במסגרת רצח לינקולן, שבו היו מטרות ההתנקשות אמורות להיות, בנוסף לנשיא אברהם לינקולן, ג'ונסון עצמו ומזכיר המדינה ויליאם סיוארד.
↑  כ-748,000 דולר בערכים של 2023.
הערות שוליים

1 2  Bennett, p. 3.
↑  Bennett, p. 5.
↑  Gugin and St. Clair, eds. 2006, p. 233.
↑  Bennett, p. 13.
↑  Gugin and St. Clair, eds. 2006, p. 234.
↑  Gugin and St. Clair, eds. 2006, p. 235.
↑  Gugin and St. Clair, eds. 2006, p. 237.
↑  Gugin and St. Clair, eds. 2006, p. 241.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271790705171  GND: 1185836071  ISNI: 0000 0000 3139 8462  LCCN: n91085671  NARA: 18544975  SNAC: w62v2h1g  SUDOC: 16862947X  US Congress: M000164  VIAF: 50868805   WorldCat (עם VIAF): 50868805
דור (פיזיקת חלקיקים)

בפיזיקת חלקיקים, "דור" הוא אחד הסיווגים של חלקיקי היסוד מסוג פרמיונים: הקווארקים והלפטונים.
לפי המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים קיימים שלושה "דורות":
ה"דורות" של כל חלקיק נבדלים זה מזה בטעם ובמסה, אולם הם בעלי אינטראקציות זהות.
בכל "דור" ישנם שני קווארקים ושני לפטונים.
כל דור של קווארקים כולל חלקיק בעל מטען חשמלי של  +2/3e (קווארק למעלה, קווארק קסום או קווארק עליון) וחלקיק בעל מטען חשמלי של  -1/3e (קווארק למטה, קווארק מוזר או קווארק תחתון).
כל דור של לפטונים כולל חלקיק בעל מטען חשמלי של  -e (חלקיק "דמוי" אלקטרון: אלקטרון, מיואון או טאו) וחלקיק חסר מטען חשמלי (נייטרינו משלושה סוגים).
ככל שחלקיק הוא מדור גבוה יותר, כך המסה שלו גדולה יותר (מלבד עבור הנייטרינו). לדוגמה: המסה של אלקטרון, שהוא לפטון מהדור הראשון, היאMeV/c2 0.511 בעוד שהמסה של המיואון, שהוא לפטון מהדור השני, היא MeV/c2 106, והמסה של הטאו, שהוא הלפטון מהדור השלישי, היא 1777 MeV/c2. במקרה של הנייטרינו המסות אינן ידועות כיום, אולם מדידות עקיפות מעלות את האפשרות שיחס הדורות אינו שווה ליחס המסות.
החלקיקים מהדורות הגבוהים אינם יציבים. לאחר היווצרם הם מתפרקים במהירות לחלקיקים מהדור הראשון.
המושג "דור" נטבע על ידי פרופ' חיים הררי בשנת 1976.
ראו גם

המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--math-00000000-QINU`"' מסמן את המטען החשמלי של אלקטרון.
↑  חיים הררי, Three generations of quarks and leptons, יולי 1977 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'.
צבי מזאל

צבי מַזאֵל (נולד ב-4 במרץ 1939), מזרחן ודיפלומט ישראלי כיהן כשגריר ישראל ברומניה, במצרים ובשוודיה. עמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
קורות חיים

מזאל נולד בבני ברק. הוא שירת בצה"ל בשנים 1956 עד 1958. לאחר שירותו הצבאי למד בצרפת תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במכון למדע המדינה פריז.
ב-1966 הצטרף לסגל הדיפלומטי של משרד החוץ. הוא שימש כחוקר במכון למחקר מדיני של משרד החוץ ומזכיר ראשון בשגרירות ישראל במדגסקר בשנים 1969 עד 1973. בהמשך שימש נספח פוליטי בשגרירות ישראל בצרפת עד 1977. לאחר שובו שימש חוקר בכיר במכון למחקר מדיני. ב-1979 מונה לסגן מנהל ענף מצרים. בשנים 1980 עד 1982 שימש יועץ מדיני בשגרירות ישראל בקהיר בירת מצרים. ב-1983 מונה לסגן מנהל מחלקת אפריקה, ובהמשך למנהל מחלקת מצרים וצפון אפריקה. במקביל עמד בראש ועד העובדים של משרד החוץ. בשנים 1987 עד 1989 כיהן כראש מחלקת מזרח אירופה במשרד. באוגוסט 1989 מונה לשגריר ישראל ברומניה. הוא כיהן בתפקיד בתקופת המהפכה הרומנית, שבה הופל המשטר הקומוניסטי והוצא להורג ניקולאה צ'אושסקו. ב-1992 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ הממונה על אגף אפריקה. בעקבות הסכמי אוסלו חלה פריחה ביחסי ישראל עם מדינות אפריקה, ובתקופת כהונתו של מזאל חודשו היחסים עם 19 מדינות אפריקאיות. בדצמבר 1996 מונה לשגריר ישראל במצרים וכיהן בתפקיד עד 2001. שימש כמומחה מיוחד לענייני ערבים. בדצמבר 2002 מונה לשגריר ישראל בשוודיה וכיהן בתפקיד עד 2004.
בינואר 2004 התפרסם מזאל כשחיבל במיצג "שלגיה וטירוף האמת" של האמן השוודי-ישראלי דרור פיילר, בו הוצגה תמונתה של המחבלת שביצעה את הפיגוע במסעדת מקסים בטענה ש"המיצג מעודד רצח עם". בעקבות הפרשה זומן לבירור במשרד החוץ השוודי וזכה לתמיכת בכירי משרד החוץ הישראלי וכן של שר החוץ סילבן שלום וראש הממשלה אריאל שרון.
מאז פרישתו משמש עמית-חוקר ומנהל האתר בערבית במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. כמו כן הוא כותב טורי דעות באתרי האינטרנט ynet ו-nrg מעריב.
צבי מזאל נשוי למישל, סופרת ומתרגמת שהכיר בעת לימודיו בצרפת, והוא אב לשלושה.
לקריאה נוספת

מישל מזאל, לרקוד עם השגריר, הוצאת אוריון, 2014
הערות שוליים

↑  דיאנה בחור-ניר,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'שוודיה: השגריר חיבל במיצג המחבלת, וזומן לבירור, באתר ynet, 17 בינואר 2004
↑  שוודיה מגנה שגריר ישראל על השחתת המיצג, באתר וואלה, 18 בינואר 2004
↑  דיאנה בחור-ניר,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'שרון התקשר לשגריר מזאל והביע תמיכה, באתר ynet, 17 בינואר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511762505171  LCCN: no2014086396  VIAF: 310520958   WorldCat (עם VIAF): 310520958
סטנלי טוצ'י

| --- | --- |

טוצ'י, 2017
 לידה:  11 בנובמבר 1960 (בן 64) ארצות הבריתפיקסקיל, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס (1982)  תיכון ג'ון ג'יי 
 בת זוג:  קטרין ספאת' (1995-2009) פליסיטי בלאנק(החל מ-2012)
 מספר צאצאים:  5
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - מיני סדרה או סרט טלוויזיה (1999)  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1999)  פרס אמי להופעת אורח בסדרה קומית (2007)  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה – סדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה (2002)  פרס אמי להופעת אורח בסדרה קומית (2007) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
סטנלי טוצ'י (באנגלית: Stanley Tucci; נולד ב-11 בנובמבר 1960) הוא שחקן, תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי, זוכה שני פרסי גלובוס הזהב ושישה פרסי אמי, וכן מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2010 על גילום דמותו של ג'ון הארווי בסרט "מבט מגן עדן".
קורות חייו

סטנלי טוצ'י נולד בפיקסיל שבניו יורק, בנם של ג'ואן (לבית טרופיאנו), מזכירה בדימוס, וסטנלי טוצ'י האב, שלפני פרישתו היה מורה לאמנות בבית ספר תיכון. אחותו היא השחקנית כריסטין טוצ'י. הוא גדל בקטונה שבניו יורק, ולמד בבית הספר התיכון "ג'ון ג'יי" שם שיחק בנבחרות הכדורגל והפוטבול של בית הספר, וכן היה חבר במועדון הדרמה. את התואר שלו קיבל מאוניברסיטת "SUNY Purchase", שם למד תיאטרון וקולנוע.
קריירה

ב-30 בספטמבר 1982 ביצע טוצ'י את הופעת הבכורה שלו בברודוויי במחזה "The Queen and the Rebels". בשנת 1985 הופיע לראשונה בסרט קולנוע - "הכבוד של פריצי".
טוצ'י הופיע בלמעלה מ-50 סרטים, לרוב בתפקידי משנה. הבולטים מבין סרטיו הם: "תיק שקנאי", "נשיקת מוות", "לילה גדול", "הדרך לפרדישן", "השטן לובשת פראדה" ו"ג'ולי וג'וליה".
טוצ'י היה מועמד שלוש פעמים לפרס גלובוס הזהב וזכה פעמיים; פעם ראשונה על תפקידו בסרט הטלוויזיה "Winchell" ובפעם השנייה על תפקיד המשנה שלו בסרט הטלוויזיה "הפתרון הסופי" שם גילם את דמותו של אדולף אייכמן. כמו כן היה מועמד 13 פעמים לפרס אמי וזכה בו 6 פעמים; הפעם הראשונה על גילום דמותו של וולטר וינצ'ל בסרט הטלוויזיה "Winchell", והשנייה על תפקידו בסדרת הטלוויזיה "מונק".
בשנת 2003 היה מועמד לפרס טוני עבור משחקו ב"Frankie and Johnny in the Clair de Lune".
בשנת 2006 שיחק לצד גריפין דאן בסדרת הטלוויזיה שלא האריכה ימים "3 ק"ג", ברשת CBS.
באותה שנה שיחק בסדרה "מונק" בתפקיד אורח, עליה זכה בפרס אמי לשחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית.
בשנת 2009 הופיע בסרט "מבט מגן עדן" עליו קיבל מועמדויות: לפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א.
בשנת 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "היפה והחיה", המבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה". באותה שנה החל להשתתף בסדרת האתנולוגיה "אויבות", שנוצרה ונכתבה על ידי ראיין מרפי, לצידן של ג'סיקה לאנג וסוזן סרנדון כבן דמותו של ג'ק וורנר.
בשנת 2020 שיחק בסרטים "המכשפות" ו-"סופרנובה" בתפקידים הראשיים.
בשנת 2021 שיחק בסרט "קינגס מן: ההתחלה" ובסרט "מחשמלת". החל מ-2021, החל להופיע בסדרת טיולי קולינריה ששודרה ב-CNN, עליה זכה 3 פעמים רצופות בפרס אמי.
חיים אישיים

טוצ'י גר בניו יורק עם שלושת ילדיו - תאומים ובת. אשתו, קייט טוצ'י, לה היה נשוי משנת 1995 מתה מסרטן במאי 2009.
בשנת 2012 נישא לפליסיטי בלאנט, אותה הכיר בחתונתה של אחותה, אמילי בלאנט, לג'ון קרסינסקי. לזוג בן ובת.
טוצ'י הוא שותף במסעדת "Finch Tavern" שבמקום מגוריו.
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

מיאמי מחלק מוסר (1986‏-1988) - בתפקיד: פרנק מוסקה / סטיבן דה מארקו.
רצח מדרגה ראשונה (1996-1995) - בתפקיד: ריצ'רד קרוס.
Bull''‏ (2000) - בתפקיד: האנטר לאסקי.
פרייז'ר (2004) - בתפקיד: מורי.
מונק (2006) - בתפקיד: דייוויד ראסקין.
3 ק"ג (2006) - בתפקיד: דוקטור דוגלאס האנסון.
ER‏ (2007–2008) - בתפקיד: דוקטור קווין מורטי.
רצח בדם קר (2015) - בתפקיד: די.סי.אי מורטון.
Limetown‏ (2019) - בתפקיד: אמיל האדוק.
סנטרל פארק (2020-היום) - בתפקיד: דיבוב קולו של ביטסי ברנדנהאם.
La Fortuna‏ (2021)- בתפקיד: פרנק ויילד.
Moley‏ (2022-2021) - בתפקיד: דיבוב קולו של הדוד מישמוש.
מבפנים (2022) Inside Man - בתפקיד: ג'פרסון גרייף.
סיטדל (2023) - בתפקיד: ברנרד אורליק.
גשר יוסף

| --- | --- |
גשר יוסף
גשר יוסף
 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 על שם:  יוסף שלמינס יוסף רוזנפלד
 מיקום:  עמק החולה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1956
 תאריך פתיחה רשמי:  16 באוגוסט 1956
 חברת בנייה:  "תעשן", "סולל בונה"
 חומרי בנייה:  פלדה
 עלות:  מאה אלף לירות א"י
 מידות
 גובה מעל פני הים:  75 מטר
 
 קואורדינטות:  33°11′00″N 35°37′03″E﻿ / ﻿33.1833333°N 35.6175°E﻿ / 33.1833333; 35.6175
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) גשר יוסף(למפת אצבע הגליל רגילה) גשר יוסף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר יוסף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר יוסף
 
מבט אווירי על הגשר, הירדן והקיבוצים הסמוכים
גשר יוסף הוא גשר פלדה המחבר בין כביש 90 וקריית שמונה ובין הקיבוצים הסמוכים, העובר מעל נהר הירדן על כביש 9779. הגשר מהווה נקודת מעבר חשובה באזור עמק החולה והוא בעל משמעות סמלית לתושבי האזור (צללית הגשר מופיעה בסמלו של קיבוץ עמיר למשל). זהו גשר הברזל הראשון שנבנה במדינה.
הגשר נמצא בסמוך לקיבוצים עמיר ושדה נחמיה, מעט דרומית לנקודת החיבור של מקורות הירדן. הגשר צר יחסית ומאפשר תנועת כלי רכב בכיוון אחד כל פעם, על פי זכות קדימה.
על הגשר קיים מעבר המאפשר תנועת הולכי רגל בכיוונים שונים וכמו כן קיים מעבר תת-קרקעי בצידו המזרחי, אשר מהווה את נקודת הסיום של "טיילת עמי" הנמצאת בסמוך.
היסטוריה

בסוף שנות ה-20 הקים שלטון המנדט גשר תלוי מעל נהר הירדן, הנועד לשרת את האוכלוסייה באזור. מיקומו היה קרוב למקום בו היה ממוקם בעבר גשר טורקי אשר נהרס לחלוטין. הבריטים קראו לגשר החדש "שייח' יוסוף", על שמו של נכבד בדואי הקבור באזור.
בשנות ה-30 שימש הגשר את היישובים היהודים שהוקמו בעמק, ובשנת 1944 הפך לחלק מכביש 9779 שנסלל אז על ידי הבריטים.
בשנת 1956 נהרס הגשר התלוי ובמקומו נבנה גשר חדש. בנייתו ארכה כשנה, כאשר חלקי הפלדה אשר הוזמנו מגרמניה הורכבו על גדת הנהר ולבסוף הגשר המוגמר הועלה למקומו בשלמותו, בעזרת מנופי ענק. המיזם נחשב בזמנו לאחד מעבודות הגישור הגדולות ביותר בארץ ועלותו הוערכה בכמאה אלף לירות ארץ ישראליות, אשר שולמו בין השאר בעזרת כספי השילומים.
הגשר נקרא על שמם של יוסף שלמינס ויוסף רוזנפלד, חברי קיבוץ עמיר אשר נפלו בקרבות בסביבה במהלך מלחמת העצמאות. טקס הענקת השם ופתיחת הגשר התקיים ב־16 באוגוסט 1956 בקיבוץ עמיר במעמד שר העבודה דאז, מרדכי נמיר.
בשנת 2015 בוצעו עבודות לשימור וחידוש הגשר על ידי חברת קדמור.
הערות שוליים

↑  ⁨⁨דבר⁩, 17 אוגוסט 1956⁩ - נחנך גשר הירדן על ידי עמיר
1 2  על המשמר⁩, 17 אוגוסט 1956⁩ - נחנך "גשר יוסף" על הירדן
↑  נתיבי ישראל, 99 לביצוע : שיקום גשר יוסף על נחל הירדן כביש 9779
האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 יושב ראש:  יפה ברלוביץ 
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים) 
 gendersite.org.il
 
האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר, נוסדה בשנת 1998. האגודה, היא ארגון גג מקצועי, של כל התוכניות ללימודי נשים ומגדרבאוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
מטרות האגודה

ליזום, לעודד ולקדם פיתוח קורסים חדשים, תוכניות לקראת תארים, ולטפח סטודנטיות וחוקרות מתחילות המבקשות להשתלב בתחום.
לקדם מחקר, פרסום והוראת לימודי מגדר ולימודים פמיניסטיים בתחומי ידע שונים.
ליזום ולעודד את השימוש בידע לשינוי מדיניות ציבורית.
להגן על אינטרסים של לימודים פמיניסטיים ולימודי מגדר בכל המוסדות והארגונים הרלוונטיים בישראל.
לשקף הבדלים וריבוי נקודות מבט תוך מחויבות לפלורליזם, ולפעול נגד צורות שונות של אפליה ודיכוי בחברה ובאגודה עצמה.
עם השנים, בעיקר עם הקמתן של התוכניות ללימודי נשים ומגדר (העשור הראשון של המאה ה-21), שהלכו ורבו על מפת הלימודים האקדמיים, בד בבד עם המכללות, עלו על הפרק מטרות נוספות:
לארגן מחדש את תוכניות המגדר באוניברסיטאות ובמכללות לבמה של שיח קהילתי משותף, על מנת להגביר ידע ומחקר הדדי, להעמיד כלים ואמצעים לפרסום מרבי ולקדם שוויון ומגוון.
להעניק גיבוי ותמיכה לחברות הקהילה - מרצות וסטודנטיות.
לחנך סטודנטים/יות ל"יחד" פמיניסטי של אכפתיות ואחריות (sisterhood).
ראשות האגודה

מאז היווסדה, כיהנו באגודה שלוש יושבות ראש :
פרופ' מרילין ספר (2002-1998), אוניברסיטת חיפה.
פרופ' פרנסס רדאי (2008-2003), האוניברסיטה העברית, המכללה האקדמית למנהל.
פרופ' יפה ברלוביץ (מ-2009), אוניברסיטת בר-אילן.
פעילות האגודה

כנס היסוד של האגודה התקיים ב־6 במרץ 1998, באוניברסיטת בר-אילן. האגודה ניסתה לקבוע קריטריונים אוניברסליים להתנהלות ברוח הפמיניזם, בעולם האקדמי ומחוצה לו - בכל הנוגע לידע, שקיפות, שוויוניות, מגוון, נגישות, ביטחון נשי ועוד.
הפעילות של האגודה נעה בשלושה צירים:
פעילות קבועה ושוטפת של העצמת ידע ומידע באמצעות כנסים שנתיים ארציים וחגיגת ספרים שנתית;
הקמת תשתיות שכללו: הוצאה לאור של עלון תלת חודשי, מקראות ללימודים פמיניסטיים, כתב עת אקדמי דיגיטלי בנושאי מגדר, אתר, דף פייסבוק, וידיעון מקוון דו שבועי.
הובלת מדיניות: תגובות נקודתיות לנושאים שונים ומגוונים, בתחום האקדמי הנוגע לנשים ומגדר.
פעילות האגודה > פעילות קבועה ושוטפת > כנסים שנתיים, ארציים

הכנסים נערכו במוסדות אקדמיים, כל שנה במוסד אחר (אוניברסיטה או מכללה), ובמימון עצמי של האגודה, המוסד המשתתף ו/או בסיוע גופים ציבוריים ואקדמיים שלקחו חלק בכנס. לכל כנס היה נושא מרכזי, שעסק בסוגיות שונות, חדשניות ופורצות דרך, שהעולם האקדמי לא דן בהם קודם לכן.
- כנס ראשון: "פמיניזם באקדמיה, מה קורה בשטח?", 29 בנובמבר 1998, אונ' תל אביב
- כנס שני: "פמיניזם בישראל: האתגר המעמדי, האתני והמגדרי", 16 בפברואר 2000, המכללה האקדמית בית ברל.
- כנס שלישי: "זנות והסחר בנשים", 1 במרץ 2001, אונ' חיפה
- כנס רביעי: "מלחמה ושלום פרספקטיבות פמיניסטיות", 9 בינואר 2002, אונ' תל אביב
- כנס חמישי: "מתודולוגיות ותיאוריות פמיניסטיות", 2003, אונ' בר-אילן, לזכרה של פרופ' דפנה יזרעאלי. (מייסדת התכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן).
- כנס שישי: "דמוקרטיה וכיבוש בפרספקטיבה פמיניסטית", 9-8 יוני, 2004, המסלול האקדמי המכללה למינהל, ראשון לציון, לזכרה של ד"ר ויקי שירן. (פעילה אקטיביסטית ממייסדות אחותי, התנועה הפמיניסטית המזרחית בישראל).
כנסים אלה, היו בשעתם פורצי דרך, לאור העובדה שלימודי הנשים והמחקר בתחום היו עדיין מעטים.
משנת - 2005 הכספים של האגודה, הלכו והתדלדלו, האגודה נאלצה לערוך כנסים קטנים ומקומיים.
פעילות האגודה > פעילות קבועה ושוטפת > חגיגת ספרים

ממדף כמעט ריק בארון הספרים הפמיניסטי (שנות ה-70 של המאה העשרים), החלו לראות אור, יותר ויותר ספרי מחקר בעברית (עם תחילת המאה הנוכחית): מחקרים עיוניים רב-תחומיים בנושאי נשים ומגדר, קובצי סיפורי נשים וכן תרגומים של ספרי יסוד במחקר הפמיניסטי האנגלו-אמריקני והאירופי.
ספרי המחקר החדשים היו היבול הראשון של המאבק לקידום לימודי המגדר ובראש וראשונה באקדמיה.
ב-17 ביוני 2003, אורגנה "חגיגת הספרים" הראשונה, על ידי האגודה, במכללה האקדמית, סמינר הקיבוצים, במרכז לשוויון בין המינים, על ידי יפה ברלוביץ מאוניברסיטת בר-אילן ומלכה אנקר מהמכללה האקדמית סמינר הקיבוצים.
באירוע זה, עוצבה תוכנית היסוד של "חגיגת הספרים": הוזמנו מספר חוקרות-מחברות (או חוקרות-עורכות), כאשר כל אחת הציגה את ספרה - הן מבחינה פיזית והן מבחינה תוכנית (ההדגשה הייתה על הסיפור מאחורי המחקר, בחירת הנושא, דרכי הכתיבה, קשיים, ואפיזודות משעשעות). ליד האולם בו התקיימה חגיגת הספרים, עמדו דוכנים ובהם נמכרו הספרים החדשים לצד ספרים ישנים יותר, כולם בנושאי נשים ומגדר.
"חגיגת הספרים" התקיימה כל פעם במוסד אקדמי אחר.
משנה לשנה רבו מספר הספרים החדשים והיה קושי להציג את המחברות/ים באירוע אחד. בעקבות כך, הוחלט להדפיס על דף צבעוני את רשימת כל הספרים החדשים, שיצאו לאור באותה שנה. בתחילה צוינו רק ספרים בעברית, ולאחר מכן התווספו גם ספרים שהתחברו על ידי חוקרות ישראליות בשפות זרות.
"חגיגת הספרים" נחוגה יחד עם שבוע הספר העברי ובד בבד עם סוף שנת הלימודים האקדמית.
ב-2016 התארגנו תוכניות המגדר השונות, לערוך כנס שנתי משלהן, בסוף חופשת הסמסטר הראשון וקרוב ליום האישה (סוף פברואר) – אי לכך, הוחלט לשלב את חגיגת הספרים בכנס, כמושב עצמאי, בארגונה של האגודה ללימודים פמיניסטיים. החגיגה האחרונה התקיימה בכנס באוניברסיטת בן-גוריון (2018).
פעילות האגודה > הקמת תשתיות > עלון האגודה, רבעון (חקר המגדר)

כשנה לאחר היווסדה של האגודה, החל להתפרסם עלון האגודה (נובמבר 1999), תחת הכותרת: האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר.
בעלונים נדונו נושאים מקצועיים (ביניהם מקומן של נשים באקדמיה), בצד מחקרים קצרים, וכן מידע אקטואלי שוטף אודות כנסים (תקצירים), ספרים חדשים, מענקים וכדומה.
בין נובמבר 1999– למרץ-אפריל 2001 יצאו 7 גיליונות, 6 מהם ערכה דפנה למיש, ואת הגיליון ה-7 ערכה יפה ברלוביץ.
בנובמבר-דצמבר 2001 ראה אור הרבעון הראשון בשם ח"מ בארץ (חקר מגדר בארץ), יפה ברלוביץ עורכת, יעל רוזין מערכת (בעריכת הגיליון הראשון השתתפה גם אדית זק).
תחת שם זה התפרסמו עוד ארבעה רבעונים, חלקם כפולים.
רבעון מס' 9, מרץ-אפריל 2002.
רבעון מס' 10–11, נובמבר-דצמבר 2002,
רבעון חוב' מס' 12–13, יולי אוגוסט 2003,
רבעון בארץ, חוב' מס' 14, יוני 2004.
ברבעונים נידונו נושאים כגון: "אפליה נגד נשים בהליך קידומן באקדמיה"; "מה זה מינהל נשים?"; "כיצד ליישם את לימודי הנשים למקורות פרנסה"; "קיפוחן של מרצות מזרחיות "; "הקמת 'בית עליון' נשי לחברות הנהלה ותיקות"; "תפקיד היועצת למעמד האישה בכל מסגרת ציבורית או אקדמית";
הוצגו מחקרים כמו: "נשים מובילות שינוי בבית הספר הערבי"; "על בעיתיות מעמדן של רעיות אנשי ציבור"; "הנרטיב הלאומי הנשי כסיפור חניכה נשכח"; "גברים הם השיח, נשים משרתות אותו"; "ונוס על גלגלים: אימהות נכות בישראל"; "הנשים הבדוויות בנגב: במאבק בין שתי פטריארכיות"; "נשים בתפקידים בצוותות אוויר בשנות ה-50"; "עבודת נשים ועבודת גברים במרחב החרדי של בני ברק"; "משפחה ועבודה: משא ומתן, הסדרי ביניים וחזון השלום"; ועוד.
מ-2004 הופסק פרסומו של הרבעון, כשהוא מוצא את חידושו מאוחר יותר באמצעים הדיגיטליים החדשניים:
אתר האגודה (2009) - באתר מצוי מידע אודות האגודה, דרכי הצטרפות ; רשימת "חברות וחברי האגודה" ו"מאגר חוקרות וחוקרים", חברות/י האגודה, המוכנים לסייע בהתנדבות במתן ידע והדרכה לכל הדורש/ת. בנוסף מכיל האתר מדורים נוספים כמו: ידע שוטף המופיע על לוח הודעות (קול קורא, מלגות ומשרות); ספרים ופרסומים, 8 הגיליונות הדיגיטליים של כתב העת מגדר. מאמרים אקדמיים; אירועים וכנסים; מגדר בשטח ומידע על תוכניות לימודי המגדר בארץ. עוד נמצא באתר, מיזם של האגודה בשם: "נשים על המפה"- ערכים אנציקלופדיים של נשים וכן הארכיון של הידיעון המקוון.
דף פייסבוק של האגודה (2011)
ידיעון מקוון (2017) - הידיעון המקוון של האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר, עורכת ראשית: יפה ברלוביץ, עורכת: רוני בן כנען. הידיעון נוסד כדי "... ליצור ולאפשר שיח פמיניסטי, עדכני, פלורליסטי ואידאולוגי, ולעודד יצירת ידע והפצתו, שיביא להבנת מקומן ומצבן של נשים בקמפוס ומחוצה לו, ולפעילות קהילתית אקדמית, שוויונית ומגוונת". בידיעון מופיעים מדורים כמו: מחקר פמיניסטי, כנסים מהדהדים, חדש על המדף, מה קורה, נא להכיר, שווה קריאה, נשים זוכרות נשים, לוח מודעות: קול קורא, מלגות, פרסים, המלצת תרבות, אירועים מהשטח, וכדומה התפוצה של הידיעון המקוון כ-1000 קוראות וקוראים.
פעילות האגודה > הקמת תשתיות > הוצאה לאור של חומרי מחקר ולימוד (מקראות)

בארון הספרים הפמיניסטי הישראלי, לא הייתה מצויה ולו מקראה אחת בנושאי פמיניזם ומגדר אשר תשמש את הלומדות/ים. האגודה החליטה:
א. להוציא לאור ספרי לימוד (textbook), ובראש וראשונה קבצים עם מחקרי יסוד בתחום.
ב. להוציא לאור כתב עת שיפוטי ללימודי נשים ומגדר.
פעילות האגודה > הקמת תשתיות > הוצאה לאור של חומרי מחקר ולימוד (מקראות) > ספרי לימוד

האגודה תכננה להוציא שלוש מקראות: א. מאמרים ומסמכי יסוד במחשבה הפמיניסטית; ב. פמיניזם במזרח התיכון; ג. פמיניזם בישראל.
ב-2006 יצאה לאור המקראה הראשונה, בשני כרכים ובהם רוכזו מאמרים ומסמכי יסוד במחשבה הפמיניסטית. העבודה על המקראה ארכה כשש שנים והתנהלה על ידי שמונה עורכות, חברות ועדת המקראה. בראש הוועדה עמדה דלית באום, שריכזה את מפעל התרגומים.
זו הייתה המקראה הראשונה, שיצאה בארץ, בעברית, לשימוש התוכניות והמחלקות ללימודי מגדר.
שתי המקראות הבאות לא יצאו לפועל, בשל מחסור במימונן.
פעילות האגודה > הקמת תשתיות > הוצאה לאור של חומרי מחקר ולימוד (מקראות) > כתב עת שפיט

במטרה לקדם ולהעצים את המחקר הישראלי הפמיניסטי, שהיה כאמור בחיתוליו, ראו באגודה חשיבות רבה בהוצאה לאור של כתב עת אקדמי שיפוטי. בשנת 2004 נוסדה קרן דפנה (על שמה של פרופסור דפנה יזרעאלי), שהציעה מענקים למיזם פמיניסטי תורם. הצעה להוצאת כתב העת השיפוטי הוגשה לקרן למימון. ההצעה נדחתה על ידי הקרן והמיזם לא יצא לפועל.
במשך שנים לא התפרסם כתב עת אקדמי לפמיניזם ומגדר בשפה העברית. חוקרות רבות, בכירות וגם אלה שהיו בראשית דרכן, הרבו לפנות ולהתלונן בפני האגודה על חסר גדול זה ועל העדר במה בסיסית כל כך, לפרסום עבודותיהן ומחקריהן.
ב-2011, פנו שתי חוקרותליפה ברלוביץ, ראשת האגודה, וביקשו לסייע להן להוציא כתב עת דיגיטלי, שישמש ככתב עת אקדמי שיפוטי ללימודי מגדר. יפה ברלוביץ, גייסה כספים למימון כתב העת (מהקרן המשפחתית לקידום נשים על שם שרה בקר ואסתר ברלוביץ).
עד כה יצאו 8 גיליונות בין השנים 2012 - 2021 תחת הכותרת "מגדר", כתב עת אקדמי למגדר ופמיניזם, מוכר על ידי הוועדה לתכנון ולתקצוב.
פעילות האגודה > הובלת מדיניות

האגודה ניסתה להוביל מדיניות של:
חיבור ביו אקדמיה לשטח - האגודה עשתה ניסיונות להתחבר עם ארגונים בעלי אג'נדה פמיניסטית, אשר פעלו בשטח כגון: איתך, משפטניות למען צדק חברתי; אשה לאשה, מרכז פמיניסטי חיפה; המטה הפמיניסטי לשעת חירום; העמותה ללימודי נשים אמנות ומגדר; חבירה ליועצות לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות ועוד.
החלת ערכים פמיניסטיים בקמפוס - האגודה ניסתה, לא בהצלחה יתרה, ליצור מעין פלטפורמה לשיתופי פעולה על מנת לסייע הן במישור האקדמי והן במישור המיצוב, תוך התמודדות עם קשיים ובעיות שחוו נשות סגל וסטודנטיות/ים.
סיוע למרצות וסטודנטיות - הצורך בסיוע למרצות ולסטודנטיות בכלל ולכאלה שלמדו לימודי נשים ומגדר, עלה על הפרק בכמה תחומים: 1) מיצובן של מרצות ותנאי עבודתן - התערבות לסייע נגד פיטורי חברות באקדמיה. התרחבות המחקר בתחום לצד פתיחתן של יותר ויותר מחלקות ללימודי נשים ומגדר לא הניב ביטחון תעסוקתי ומקצועי הסיבות למצב היו שילוב של גורמים כלכליים לצד יחס לתחום ולמקצוע. 2) מיצובן של תוכניות ללימודי נשים ומגדר - התערבות לסייע נגד ביטול תוכניות ללימודי מגדר במכללה.