stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוראן
קורות חייה > התחלת הקריירה המוזיקלית

ב-1976 זכתה במקום השני בתחרות הזמרה Visa pour le show, השתתפה בקונצרטים של יום שני אצל ארטאנס, עמותה ששאפה להפיץ ולקדם את הג'אז הבלגי ובהזדמנות זאת אימצה את שם הבמה "קלודין קלוד קרייר Claudine Claude Carrière.
ב-1979 השתתפה במופע Jacques Brel en mille temps בהפקתו של אבלר-אנדרה לרה (Lheureux) לצדם של פיליפ לפונטן, דריה דה מרטינוף, אן גטאן, ז'ופרואה ואחרים.
הכשרון שלה משך את תשומת ליבו של פייר ברוך, מלחין צרפתי ויוזם המותג Saravah שהפיק את הדיסק הראשון שלה ב-45 סיבובים - Je m'roule en boule שיצא לשוק תחת שם הבמה "קלוד מוראן" Claude Maurane.
שם זה התכתב עם שמו של הבמאי פרנסיס מוראן (Morane) שביים את אופרת הרוק"סטארמניה".
הדיסקים הראשונים שלה שהופקו על ידי ברוך - J'me roule en boule (1980), Fais soleil (1982), T'as pas la pêche (1984), Moi l'argent, toi jeune (1985) לא זכו בהצלחה גדולה. הזמרת חתמה על חוזים קטנים של זמרת רחוב, או בבתי קפה-תיאטרון וכחברה במקהלה לצד ויקטור לזלו, ז'ו למר, פיליפ לפונטן או קלוד סמאל.
היא הופיעה כחימום בקונצרטים של דניאל לבואה ושל קלוד נוגארו וב-1983 שכתה בפרס הראשון של הפסטיבל בספא עם השיר Petite Chanson d'amour (שיר אהבה קטן).
הפריצה האמיתית בקריירה שלה התרחשה ב-1983 על הבמה הראשונה של "סנטייה דה אל" בפריז. בזכות ההצלחה הזאת יכלה להקליט את האלבום הראשון Danser (לרקוד) שהוצא לאור ב-1986 על ידי חברות Saravah Éditions 23 ו-Franc'Amour5.
ב-1988 מישל ברז'ה בחרה במוראן עבור התפקיד מרי-ז'אן באופרת הרוק "סטארמניה" שגולם בגרסה הראשונה ב-1978, על ידי פאביין טיבו. אולם מוראן התקשתה מאוד לעמוד במטלה זו במקביל להתחיבויותיה האחרות כסולנית והתפטרה באופן פתאומי. אז היא הוחלפה בהמשך על ידי רז'אן פרי.
קורות חייה > חיים הפרטיים

ב-1992 התחתנה עם פבלו ויליאפרנקה, זמר ושחקן ספרדי יליד בלגיה. לזוג נולדה בת בשם לו ב-1993. גם אחרי גירושיהם כעבור זמן קצר, מוראן ובן זוגה לשעבר שיתפו פעולה באלבום Différente (1995) שבו הוא שר במקהלה, ובכן בקליפ Sur un prélude de Bach . וילפרנקה השתתף גם בפרסומת לבטלוויזיה של השיר שלה Désillusionniste
פרסים ואותות הוקרה

1983 - פרס השנסון הטוב ביותר בפסטיבל ספא - עבור השיר "Petite chanson sans problème"
("שיר קטן ללא בעיות")
1986 - פרס רפסה-ללייבר
1989 - פרס אוקטאב RFi 5
1989 - פרס פסטיבל הקיץ של קוויבק 5
1994 - זכתה בפרס ויקטואר דה לה מוזיק בקטגוריה "המבצע הפרנקופוני של השנה"
1998 - פרס אוסקר של השנסון הצרפתי (יחד עם המלחין והפזמונאי פיטר לורן)- עבור השיר L'un pour l'autre (אחד עבור השני)
2003 - עיטור מסדר הכתר של בלגיה בדרגת אביר
2011 - קיבלה את דרגת הקצין של מסדר האמנויות והספרות של צרפת. (ב-2001 - בדרגת אביר)
הנצחה

2018 - כיכר בסכארבק, סמוך לביתה מספר 32 שברחוב ז'אק ראייה (Jacques Rayé) קיבלה את השם כיכר מוראן.
. טקס הענקת השם התקיים בינואר 2019.
מופע ההתרמה של עמותת "אנפוארה" בשנת 2019 הוקדש לזכרה של מוראן.
במדיה אומנותית אחרת

1987 - המשורר הבלגי פוליפ נובצ'יק מקדיש לזמרת את שירו " "Signe particulier: chanteuse jazzy",
(סימן זיהוי מיוחד:זמרת ג'אזית" שפורסם באוסף שיריו À bout portant
ספרים

Trop forte (חזקה מדי) עם Caroline Andrieu-Millagou, הוצאת מישל לפון 2015
דיסקוגרפיה > אלבומים מוקלטים באולפן

1986 : HLM (הוקלט עם סטיב האובן ושארל לוס)
1986 : Danser
1989: Maurane
1991 : Ami ou ennemi
1995 : Différente
1998 : L’un pour l’autre
2000 : Toi du monde
2003 : Quand l’humain danse
2005 : Un ange passe (הוקלט עם סטיב האובן ושארל לוס)
2007 : Si aujourd'hui
2009 : Nougaro ou l’espérance en l’Homme
2011 : Fais-moi une fleur
2014 : Ouvre
2018 : Brel (אלבום שהוצא אחרי מותה)
דיסקוגרפיה > אלבומים לייב

1994: Maurane ? Une fille très scène (הוקלט באולם "אולימפיה" בפריז
1999 : Maurane à l'Olympia
2004 : L’heureux tour (הוקלט בגראן תיאטר בעיר לוקסמבורג)
2012 : Carnet de Mô 1 CD best of + 1 CD live בחגיגות ה"פרנקו פולי" במונטריאול
2013 : Live בפרנקו פולי במונטריאול 2012) בקוויבק
וידאוגרפיה

2004 :L’heureux tour קונצרט בגראן תיאטר בעיר לוקסמבורג
2005 :וידאו-קליפים של 12 סינגלים Maurane - Master Série
2009 : La vie en rouge (קונצרט בקרקס רויאל בבריסל ב־17 במרץ 2008
פילמוגרפיה

1987: מרינה בסרט Carnaval בבימוי רוני קוטר
1998 ז'ואל בסרט Le Comptoir בבימוי סופי טטישף
2005 : עצמה בסרט Palais royal !בבימוי ולרי למרסייה
2010 : פרנסין La Tête en friche בבימוי ז'אן בקר
2014 : פרנסואז בסרט Bon Rétablissement ! בבימוי ז'אן בקר
2018 :סרט Le Collier rouge בבימוי Jean Becker : la patronne
לקריאה נוספת

, Veronique Mortaigne - art. Maurane in Pierre Saka et Yann Plougastel (dir) La Chanson française et francophone, Guide Totem, Radio France, Larousse 1999 p.323
Robert Wangermée Dictionnaire de la chanson en Wallonie et à Bruxelles Mardaga 1995 p.363
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  1999 V.Mortaigne עמ' 323
↑  R.Wangermée1994
↑  כתבה ב-8 במאי 2018 באתר העיתון L' Avenir
↑  כתבה במגזין "אל"  ב 9 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007355534005171  BNE: XX5047977  BnF: cb139466273 (data)  CANTIC: a11109889  GND: 13944288X  ISNI: 0000 0001 1442 3459  LCCN: no00059934  MusicBrainz: f08c24b5-3374-42b2-a255-f27345cbd002  NTA: 108635627  RERO: 02-A000112099  SUDOC: 074641808  VIAF: 39567381   WorldCat (עם VIAF): 39567381
קייד קנינגהם

| --- | --- |

קנינגהם בשנת 2024
 לידה:  25 בספטמבר 2001 (בן 23) ארלינגטון, טקסס, ארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  2
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה
 דראפט:  בחירה ראשונה, 2021 דטרויט פיסטונס
 קבוצות כשחקן
 2021–:  דטרויט פיסטונס
 הישגים כשחקן
 MVP של משחק הכוכבים העולים (2022)   חמישיית הרוקיז הראשונה (2022)
קייד פארקר קנינגהם (באנגלית: Cade Parker Cunningham; נולד ב-25 בספטמבר 2001) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע בדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים

קנינגהם נולד בארלינגטון שבטקסס. תחילה הלך בעקבות אביו ושיחק פוטבול בעמדת הקוורטרבק, אך לאחר שצפה באחיו משחק כדורסל במכללות, החל גם הוא לשחק כדורסל. כבר בכיתה ו', שיחק קנינגהם כרכז בטורניר התיכונים בארלינגטון.
קנינגהם למד בבית הספר התיכון בואי שבארלינגטון. בעונתו הראשונה בתיכון תחילה עלה מהספסל אך מהר מאוד החל לפתוח. קנינגהם העמיד ממוצעים של 15.2 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-3 אסיסטים למשחק ועזר לתיכון שלו להגיע לגמר תוך כדי שהוא נבחר לרוקי העונה. בדצמבר 2017, בתחילת עונתו השנייה, נפצע קנינגהם לאחר שניסה להטביע בטורניר ביוסטון. קנינגהם סיים את העונה עם ממוצעים של 18.8 נקודות, 8.2 ריבאונדים, ו-5.3 אסיסטים למשחק. הוא נבחר לשחקן המצטיין של הליגה ולשחקן המצטיין על פי איגוד המאמנים בטקסס.
בקיץ לקראת עונתו השלישית, עבר קנינגהם לאקדמיה של מונטוורדה. ב-2 בפברואר 2019, קלע קנינגהם 26 נקודות, מסר 9 אסיסטים והוריד 7 ריבאונדים בניצחון 51–76 על אקדמיית אוק היל, אחת מקבוצות התיכון המובילות בליגה. בתום עונתו השלישית, לאחר שהעמיד ממוצעים של 11.4 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-5.5 אסיסטים למשחק, נבחר קנינגהם לחמישייה השנייה של העונה. בקיץ 2019, נבחר קנינגהם לשחקן המצטיין בטורניר הצעירים של נייקי לאחר שהעמיד ממוצעים של 25.1 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-5.2 אסיסטים למשחק.
בעונתו האחרונה בתיכון, הצטרפו אליו שחקנים מרכזיים כמו סקוטי בארנס ודיירון שארפ, מה שגרם לאנליסטים רבים לראות את תיכונו כאחד הטובים בתולדות הכדורסל תיכונים. קנינגהם העמיד ממוצעים של 13.9 נקודות, 6.4 אסיסטים ו-4.2 ריבאונדים למשחק, מה שהוביל את מונטוורדה למאזן מושלם של 0–25 עם ממוצע הפרש של 39 נקודות במשחק. הוא שיחק רק 22 דקות בממוצע למשחק בשל עומק קבוצתו. בסוף העונה הוא זכה בשחקן השנה של נייסמית' בתיכונים ושחקן השנה הלאומי של מקס פרפס. קנינגהם נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בג'ורדן ברנד קלאסיק ובנייקי הופ סאמיט, אך כל שלושת המשחקים בוטלו עקב מגפת הקורונה.
קריירת מכללות

קנינגהם נבחר כאחד מ-25 השחקנים המובילים אשר מועמדים למכללות. הוא היה מבוקש במכללות רבות, אך לאחר שאחיו קאנן חתם באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה כעוזר מאמן, אנליסטים ראו במכללה זו כמעומדת הראשית להחתימו, ואכן ב-5 בנובמבר 2019 הודיע קנינגהם שיגיע למכללה זו. הוא היה השחקן עם הדירוג הכי גבוה בתולדות המכללה והראשון עם דירוג חמישה כוכבים מאז מרכוס סמארט בשנת 2012. ביוני 2020, הודיע טורניר אליפות המכללות על איסורה של מכללתו להשתתף בטורניר בעונה הקרובה, אך קנינגהם הצהיר כי למרות זאת הוא יישאר במכללה. בהמשך המכללה הגישה ערעור ואושרה להשתתף בטורניר.
בהופעת הבכורה של קנינגהם במכללה, ב-25 בנובמבר 2020, הוא קלע 21 נקודות והוריד 10 ריבאונדים בניצחון 68–75 על אוניברסיטת טקסס בארלינגטון. ב-8 בדצמבר, קלע קנינגהם 29 נקודות, כולל 13 מהן ב-91 השניות האחרונות, במהלך הניצחון 78–83 על אוניברסיטת אוראל רוברטס. ארבעה ימים לאחר מכן, קלע קנינגהם 10 נקודות ושלשת ניצחון 11 שניות לסיום בניצחון 64–67 על אוניברסיטת ויצ'יטה. ב-27 בפברואר 2021 הוא קלע 40 נקודות והוריד 11 ריבאונדים בניצחון 90–94 בהארכה על אוניברסיטת אוקלהומה. קנינגהם הפך לשחקן הרביעי בליגה שזוכה בתואר שחקן העונה ורוקי העונה, והצטרף למרכוס סמארט, קווין דוראנט ומייקל ביזלי.
קריירה מקצועית

ב-1 באפריל 2021 הכריז קנינגהם על התמודדות בדראפט ה-NBA ‏2021, שם נבחר בבחירה הראשונה על ידי דטרויט פיסטונס.
ב-8 באוגוסט 2021, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הקיץ של ה-NBA בניצחון 76–72 מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, בו רשם 12 נקודות, שישה ריבאונדים ושני אסיסטים ב-26 דקות. קנינגהאם הפסיד חלק ממחנה האימונים, כולל קדם העונה, וחמישה מששת המשחקים הראשונים של דטרויט עקב פציעה בקרסול. ב-30 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, רשם שתי נקודות, שני אסיסטים ושבעה ריבאונדים בניצחון 110–103 על אורלנדו מג'יק . לאחר חמישה משחקים, קנינגהם רשם את משחקו הראשון כשהוא קולע ב-40 ומעלה אחוזים, כשסיים לו דאבל-דאבל של 18 נקודות ו-10 ריבאונדים במשחקו השלישי ב-NBA, ב-15 בנובמבר, קנינגהאם הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות ה-NBA שקולע לפחות 25 נקודות, שמונה ריבאונדים ושמונה אסיסטים עם חמש שלשות במשחק כשהוא בן 20 שנה ו51 ימים. הוא עבר את לברון ג'יימס (20 שנים, 100 ימים) ואת טריי יאנג (20 שנים, 163 ימים). ב-21 בנובמבר, הוא קלע טריפל דאבל עם 13 נקודות, 12 ריבאונדים ו-10 אסיסטים בהפסד 121-116 ללוס אנג'לס לייקרס והפך לשחקן השמיני הצעיר ביותר בתולדות ה-NBA שרשם טריפל דאבל והצעיר ביותר בהיסטוריה של הפיסטונס.
ב-19 בפברואר 2022 הוענק לקנינגהם תואר ה-MVP של משחק הכוכבים העולים של ה-NBA.
ב-25 בינואר 2022, לקנינגהאם היו 34 נקודות, שמונה ריבאונדים, שמונה אסיסטים, ארבע חסימות ושתי חטיפות בהפסד 110–105 לדנבר נאגטס, והצטרף למייקל ג'ורדן בתור הרוקי היחיד בתולדות ה-NBA שרשם את הסטטיסטיקה הזאת במשחק NBA. הוא זכה בתואר רוקי החודש של ה-NBA המזרחי עבור משחקים ששיחקו בינואר.  הוא העמיד ממוצע של 17.4 נקודות הטובות ביותר בטירונות, בתוספת 5.6 אסיסטים ו-5.5 ריבאונדים, כדי לסיים את העונה. מאז 1 במרץ, קנינגהם רשם ממוצעים של 21.2 נקודות ב-46.2 אחוזי קליעה ו-6.7 אסיסטים למשחק.
קנינגהם הגיע למקום השלישי במרוץ לתואר רוקי השנה בליגת ה-NBA לשנת 2021/22 מאחורי הזוכה סקוטי בארנס והמקום השני אוון מובלי, קנינגהם נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA לאחר העונה.
נבחרת לאומית

קנינגהם שיחק עבור נבחרת ארצות הברית בכדורסל בגביע העולם עד גיל 19 של פיב"א 2019 בהרקליון, יוון. בשבעה משחקים, הוא העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 5.7 אסיסטים ו-4.9 ריבאונדים למשחק, ועזר לקבוצתו לזכות במדליית הזהב. בגמר, קנינגהאם הוביל את הקלעים עם 21 נקודות, יחד עם שבעה ריבאונדים ושבעה אסיסטים, בניצחון 93–79 על נבחרת מאלי בכדורסל.
חיים אישיים

אביו של קנינגהם שיחק פוטבול במכללת טקסט טק. אחיו הגדול קנן שיחק כדורסל במכללת SMU, במהלך קריירת המכללות שלו שבר את שיא המשחקים לשחקן במכללה, ולאחר מכן שיחק עונה אחת מקצוענית בפולין. לאחר מכן המשך קנן בקריירת אימון, כשהפך לעוזר מאמן במכללת אוקלהומה סטייט בעונת 2019-20. לקנינגהם יש בת בשם ריילי, שנולדה ב-2018. קנינגהם טבעוני מאז 2019.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021/2022 | דטרויט | 64 | 64 | 32.6 | 0.416 | 0.314 | 0.845 | 5.5 | 5.6 | 1.2 | 0.7 | 17.4 |
| 2022/2023 | דטרויט | 12 | 12 | 33.3 | 0.415 | 0.279 | 0.837 | 6.2 | 6.0 | 0.8 | 0.6 | 19.9 |
| 2023/2024 | דטרויט | 62 | 62 | 33.5 | 0.449 | 0.355 | 0.869 | 4.3 | 7.5 | 0.9 | 0.4 | 22.7 |
| קריירה | קריירה | 138 | 138 | 33.1 | 0.432 | 0.329 | 0.858 | 5.0 | 6.5 | 1.0 | 0.5 | 20.0 |
הנרי שריקר

הנרי פרדריק שריקר (באנגלית: Henry Frederick Schricker;‏ 30 באוגוסט 1883 –  28 בדצמבר 1966) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-36 וה-38 בשנים 1941–1945 ולאחר מכן בשנים 1949–1953. הוא היחידי מבין מושלי אינדיאנה שנבחר לשתי תקופות כהונה בלתי רצופות, ומושל המדינה היחידי בין השנים 1852–1977 שנבחר ליותר מתקופת כהונה אחת. תקופות כהונתו של שריקר כמושל עמדו בסימן של התנגדות חזקה של האספה הכללית של אינדיאנה, שניסתה לקחת סמכויות מהמושל שהוענקו לו במהלך השפל הגדול. שריקר נאבק בניסיונות אלו בבתי המשפט של המדינה, ואף על פי שבאופן סמלי צומצמו סמכויותיו, פסק בית המשפט העליון של אינדיאנה בפסק הדין "טאקר נגד אינדיאנה" שהמושל הוא ראש הרשות המבצעת של המדינה, ושבית המחוקקים לא יכול להעביר חקיקה שתתערב בהפרדת הרשויות.
ראשית חייו

הנרי שריקר נולד בעיירה נורת' ג'דסון שבאינדיאנה כבנם של פרדריק ומגדלנה גריי שטריקר, זוג מהגרים בווארים. הוא התחנך בבית ספר לותרני פרטי בעיירת הולדתו והשלים שמונה שנות לימוד בבית ספר ציבורי. לאחר מכן הוא החל לעבוד בחנות המכולת של משפחתו כמנהל חשבונות. הוריו שלחו אותו לקולג' מקומי כדי ללמוד הנהלת חשבונות כצעד הסופי בתהליך חינוכו. לאחר שעבד בחנות במשך תשע שנים, החליט שריקר להיות עורך דין ופעל לקראת מטרה זו כאשר קיבל משרה במשרד הפקיד של מחוז סטארק, בעיר נוקס.
לאחר שנה של לימוד משפטים בזמנו הפנוי, הוא עבר את בחינות לשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בנוקס בשיתוף עם מדריכו, אדריאן קורטרייט. ב-1907 הוא היה לקופאי בבנק בעיירה המלט, וב-1908 היה לבעלים, המוציא לאור והעורך של העיתון Starke County Democrat. שריקר היה מעורב באופן פעיל בקהילה, ארגן ב-1912 את פלוגת הצופים הבנים הראשונה במחוז סטארק, ושימש כמפקד מחלקת מכבי האש של נוקס. באותה תקופה הוא הכיר את מוד בראון, ילידת נוקס שעבדה כמורה בדקוטה הצפונית. שריקר ביקר אותה ושכנע אותה לשוב לעיירה, וכך הם נישאו ב-1914. ב-1919 הוא שב לעיסוקו הקודם והיה לקופאי של הבנק הלאומי הראשון של נוקס.
מחוקק באינדיאנה

כניסתו הראשונה של שריקר לפוליטיקה הייתה כאשר ב-1924 הוא התמודד בבחירות לסנאט של אינדיאנה מטעם המפלגה הדמוקרטית. לאחר הפסדו בבחירות, הוא המשיך לעבוד במשרתו כקופאי בבנק עד 1932, כאשר הוא התמודד שוב והפעם ניצח. במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא ניסח חקיקה להקמת בית משפט מחוזי חדש עבור מחוז שטארק. הצעת חוק חשובה נוספת שהוגשה על ידו הייתה זו שיצרה מערכת של קביעות בעבודה למורים עובדי המדינה, שהבטיחה שהמורים יוכלו לשמור על מקום עבודתם לאחר השלמת מספר מסוים של שנים בשירות המדינה. הצעת חוק שלישית שהגיש יצרה מערכת גמלאות לכבאים באינדיאנה. כל שלושת הצעות החוק הללו עברו והתקבלו כחוקים.
סגן מושל אינדיאנה

ב-1936 הוצע לשריקר להתמודד לכהונה נוספת בסנאט, אך הוא דחה את הצעת המועמדות לאחר שהמושל פול מקנאט דאג שוועידת המפלגה המדינתית תבחר בו כמועמד המפלגה למשרת סגן מושל אינדיאנה, כשותפו למרוץ של מ. קליפורד טאונסנד. מקנאט נחשב באופן משמעותי שמרן הרבה יותר מאשר טאונסנד, והנהגת המפלגה האמינה ששריקר יוכל להוות יתרון במשיכת קולות מהרפובליקנים. טאונסנד ושריקר ניצחו בבחירות הכללית והושבעו לתפקידיהם בינואר 1937.
כנשיא הסנאט המדינתי שנשלט על ידי הדמוקרטים, סייע שריקר להעביר חוקי רווחה שנתמכו על ידי טאונסנד. כסגן המושל, הוא גם היה ראש מחלקת החקלאות המדינתית, ובילה זמן משמעותי בנסיעות ברחבי המדינה כדי לקיים פגישות עם מנהיגי הקהילות החקלאיות. המפלגה הדמוקרטית במדינה הייתה בעיצומו של ויכוח במהלך תקופת כהונתו. הסיעה בראשותם של מקנאט ושל פרדריק ואן נויס התנגדה לתוכניתו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט להגדיל את מספר השופטים בבית המשפט העליון של ארצות הברית. רוזוולט התערב בענייני המפלגה באינדיאנה, ובתמיכתו של טאונסנד, הוא ניסה להדיח את הסנאטורים מאינדיאנה שבלמו את תוכניתו. שריקר לא זיהה את עצמו עם אחד הצדדים בוויכוח, שבו בסופו של דבר ניצח מקנאט. נסיעותיו ברחבי המדינה הפכו למעשה למערכת בחירות שנמשכה ארבע שנים למשרת המושל, וכך הוא גרף תמיכה ברחבי המדינה.
בוועידת הדמוקרטים המדינתית של 1940 זכה שריקר במועמדות המפלגה למשרת המושל כבר בסבב ההצבעה השני, וקיבל את הרוב של קולות הנציגים מהחלקים הכפריים של אינדיאנה. באותה שנה פנתה דעת הקהל נגד הדמוקרטים באופן משמעותי, בעיקר בשל ההוצאות על תחומי הרווחה. כדי לנצח בבחירות, התמקד שריקר בפופולריות האישית שלו יותר מאשר הקשר שלו עם המפלגה. בבחירות הכללית הוא ניצח בהפרש של קצת יותר מ-4,000 קולות והיה הדמוקרט היחידי שנבחר בבחירות מדינתיות כלשהן באותה שנה. הרפובליקנים זכו בניצחון סוחף השיגו רוב גדול בשני בתי האספה הכללית של אינדיאנה לראשונה מזה 15 שנים. חלק ממצע הרפובליקנים היה להפריד את המדינה ממערכת הרווחה הפדרלית, לבטל את הגידול המשמעותי בסמכויות שהוענקו למושל בחוק הארגון מחדש של הרשות המבצעת, ולקצץ בהוצאות ובמיסים.
מושל אינדיאנה > תקופת כהונתו הראשונה

כאשר הושבע שריקר כמושל אינדיאנה בינואר 1941, היה ברור שהמאבק מול האספה הכללת בלתי נמנע. משעה שהתכנסה, ביטלה האספה הכללית מיד את חוק הארגון מחדש של הרשות המבצעת, שללה מהמושל את סמכויותיו הישירות לניהול מספר סוכנויות ממשלתיות ואת סמכותו למנות פקידי ממשל, שהועברו לידיה של האספה. שריקר תמך בגלוי בביטול החוק, בציינו שאין ברצונו להחזיק ב"סמכויות רודניות". עם זאת, כאשר הוגשה לו הצעת החוק לחתימה כחוק, הוא הטיל עליה וטו בטענה שבאופן שבו היה הייתה מנוסחת היא תוריד את מעמדו לכזה של "נער שליחויות". כדי לעקוף את הווטו נדרש רוב פשוט, שהושג מידית באספה.
עד מהרה המשיכו הרפובליקנים בניסיונם להגביל את סמכויות המושל והעבירו את חוק הממשל המדינתי של 1941. החוק ארגן מחדש את המדינה לחמש מחלקות ממשל, כשרק הקטנה מביניהן, שכללה את עוזריו של המושל, נותרה תחת ניהולו הישיר של המושל. שאר ארבע הסוכנויות הוכפפו תחת שליטת מועצת נציבים בת שלושה חברים. המועצה כללה את המושל ושני נציבים שמונו על ידי האספה הכללית. סידור זה למעשה נתן לאספה הכללית את היכולת לנהל את המחלקות. שריקר הטיל וטו על החוק כאשר הוא הונח על שולחנו, אך ווטו זה שוב נעקף. כאשר הסתיים מושב האספה הכללית באפריל, הגיש שריקר עתירה לבתי המשפט של המדינה, בטענה שהחוק הפר את עקרון הפרדת הרשויות. בית המשפט של מחוז מריון השהה את החוק עד לעיון בו על ידי בית המשפט העליון של אינדיאנה.
מזכיר המדינה של אינדיאנה, הרפובליקני ג'יימס מ. טאקר, הגיש עתירת נגד בטענה שלבתי המשפט של המדינה אין את הסמכות להשהות חוק שנחקק על ידי בית המחוקקים, והאשים את בית המשפט בהפרת עקרון הפרדת הרשויות. פסק הדין "טאקר נגד אינדיאנה" (Tucker v. State) הגיע לדיון בפני בית המשפט העליון של אינדיאנה, שפסק שהמושל הוא ראש הרשות המבצעת של המדינה, ושבית המחוקקים לא יכול היה להעביר חקיקה שתפר עיקרון זה. הוא פסק ברוב של ארבעה מול אחד, שחוק הממשל המדינתי נוגד את החוקה.
שריקר סירב לכנס את האספה הכללית למושב מיוחד. האספה הכללית לא יכלה להתכנס עד 1943, כאשר אז היא העבירה מידית חוק לרפורמה במערכת הפטרונות הפוליטית והעבירה את רוב סוכנויות המדינה לשיטת הערכת העובדים שכבר הייתה נהוגה בסוכנויות אחרות. הם גם השתלטו על הקרן של שני האחוזים, שעל פיה נדרשו כל עובדי המדינה לתרום שני אחוזים משכרם לממן את הקרן שתמכה במפלגה הדמוקרטית. באמצעות הקמת ועד שיפקח על הקרן, הם הבטיחו שהכספים בה יחולקו באופן שווה בין שתי המפלגות. שריקר הטיל וטו גם על חוק זה, אך בית המחוקקים עקף אותו שוב.
ב-1944 הוזכר שמו של שריקר כמועמד למשרת סגן נשיא ארצות הברית. הדמוקרטים באינדיאנה התנגדו למועמדתו של סגן הנשיא המכהן הנרי וולאס, והציעו שבשל מוצאו מאיווה, גם היא אחת ממדינות המערב התיכון, שלרוב תמך ברפובליקנים, בחירתו של שריקר תוכל להוות משקל נגד משמעותי למועמד הרפובליקנים למשרת סגן הנשיא, מושל אוהיו ג'ון בריקר. על אף האזכורים על כך בעיתונות, לא עשה שריקר מאמצים להתמודד על משרת סגן הנשיא. בוועידה הארצית של הדמוקרטים, ניסתה המשלחת מאינדיאנה, בהנהגתו של שריקר, לגייס ללא הצלחה את התמיכה במקנאט או בשרמן מינטון כחלופה לוולאס, או למועמד המועדף על פניו, הארי טרומן. כאשר לא בשלה התמיכה במקנאט או במינטון, תמכה המשלחה מאינדיאנה בטרומן. בשל הגבלת הכהונה שמנעה ממנו להתמודד על תקופת כהונה שנייה רצופה כמושל, הוצגה מועמדותו של שריקר לסנאט של ארצות הברית. מערכת בחירות זו הייתה רצופת מאבקים, אך שריקר נוצח על ידי הומר א. קייפהארט בהפרש של 48.9 מול 50.2 אחוזים מקולות הבוחרים.
מושל אינדיאנה > תקופת כהונתו השנייה

שריקר שב לחייו הפרטיים והצטרף לבנק אמריקן פלטשר הלאומי באינדיאנפוליס. עם זאת, ב-1948 הוא נבחר בשנית כמושל, והיה למושל אינדיאנה הראשון שנבחר לשתי תקופות כהונה בלתי רצופות והשני שכיהן בשתי תקופת כהונה בלתי רצופות (המושל השני שכיהן בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות, אייזק גריי, כיהן בתקופת כהונתו הראשונה שבועות ספורים כמחליפו של קודמו בתפקידו בתוקף היותו סגן המושל, ולאחר ארבע שנים נבחר לתקופת כהונה מלאה בזכות עצמו). במהלך הדרבי של קנטקי של 1949 הורה שריקר על דיכוי של פעילות הימורים בלתי חוקיים במחוז אורנג', ליד מלון פרנץ' ליק ספרינג.
הדמוקרטים החזיקו ברוב קטן באספה הכללית במהלך השנתיים הראשונות של תקופת כהונתו השנייה של שריקר, אך בבחירות אמצע הכהונה הבאות, השיבו הרפובליקנים לעצמם את השליטה. הם העבירו חקיקה שקבעה את פרסום שמם של מקבלי סיוע ממערכת הרווחה ואת הסכומים שקיבלו. הייתה זו הפרה של חוקי הרווחה הפדרליים, וכתוצאה מהחקיקה הייתה אינדיאנה עלולה לאבד את המימון הפדרלי למערכת הרווחה המדינתית. שריקר הטיל וטו על החוק, אך בית המחוקקים עקף אותו. הממשלה הפדרלית הפסיקה מיד את המימון, וכך נוצר גרעון של 18 מיליון דולר בתקציב המדינה של אינדיאנה. שריקר כינס את האספה הכללית למושב מיוחד כדי לפתור את המצב הפיננסי, אך לא הוסכם על שום פתרון. תחת זאת, העבירו המחוקקים חוק שעיכב את חשיפת תיקי הרווחה בשנתיים. בינתיים, הצליח הסנאטור ויליאם א. ג'נר לדאוג להעברת חקיקה ברמה הפדרלית למנוע מאינדיאנה מלאבד את מימון מערכות הרווחה ברגע שהחוק יכנס לתוקף.
שריקר סיים את כהונתו כשאינדיאנה יכלה להציג עודף תקציבי של 115 מיליון דולר בזכות מדיניות הוצאה חסכנית ובשל תמיכתו בתוכניות ההוצאות של המדינה. מערכת הכבישים המהירים של המדינה, בתי הספר הציבוריים ובתי הסוהר סבלו במשך השנים הללו מהזנחה.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו, היה שריקר שותף לייסוד חברת הביטוח נגד שריפות ונזקים ובאש של אינדיאנפוליס. הוא זכה לשם כפוליטיקאי פופולרי באינדיאנה שנודע בשל קסמו האישי כאיש מעיירה קטנה ובשל הכובע הלבן שחבש, שנודע כסימן ההיכר שלו. הוא נהנה מביקוש לנאומיו, ומועמדים דמוקרטים למשרות ציבוריות ביקשו את עצתו ותמיכתו. הוא זכה להכרה ברמה הלאומית כאשר הוא נבחר לשאת את נאום הצגת מועמדתו של עדלי סטיבנסון בוועידה הארצית של הדמוקרטים ב-1952. באותה שנה התמודד שריקר שוב על מושב בסנאט של ארצות הברית, אך נוצח שוב על ידי מועמד הרפובליקנים, ג'נר, הפעם בהפרש של 5.6 אחוזים. הוא פרש לנוקס ב-1960, אך נותר פעיל בענייני הציבור ושיחק בתפקיד עצמו בסרט "ג'וני הולידי" (אנ') בשנת 1950.
הנרי שריקר נפטר בנוקס ב-28 בדצמבר 1966. הוא נטמן בבית הקברות קראון היל שבעיר.
לקריאה נוספת

Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006). The Governors of Indiana. Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, pp. 308-315.
וורן מקריי

וורן טרי מקריי (באנגלית: Warren Terry McCray;‏ 4 בפברואר 1865 –  19 בדצמבר 1938) היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-30 בשנים 1921–1924.
הוא נכנס לעימות מול ההשפעה שהלכה וגברה של הקו קלוקס קלאן לאחר שהטיל וטו על חקיקה שהם תמכו בה. במהלך כהונתו עמדה אחוזתו הפרטית בפני סכנה של פשיטת רגל והוא ביקש הלוואה דרך הדואר כדי לשמור על ביתו ולקח הלוואה שנויה במחלוקת ממחלקת החקלאות של אינדיאנה. התובע הכללי של אינדיאנה היה חבר הקלאן וניצל את ההזדמנות להגיש תביעה נגד מקריי על מעילה שבה הוא נמצא לא אשם.
זמן קצר לאחר שתביעה זו כשלה, נפתח תיק חדש בבית משפט פדרלי, בו נטען שמקריי ביקש הלוואות פרטיות בדרכי מרמה. לאחר הרשעתו בהונאת דואר (אנ') הוא התפטר וריצה שלוש שנים בבית כלא פדרלי עד שב-1927 שוחרר על-תנאי וב-1930 קיבל חנינה מהנשיא הרברט הובר.
ראשית חייו

וורן מקריי נולד ליד העיירה ברוק שבאינדיאנה כבנם של וורד ומרתה (גאליי) מקריי. משפחתו וידידיו כינו אותו "וורני" (Warnie). היו לו שתי אחיות, אנני אלייזה ופאני. בגיל חמש עברה המשפחה לקנטלנד שבאינדיאנה, שם הוא גדל ולמד בבית ספר ציבורי. אביו ודודו פתחו שם עסק מצליח. מגיל צעיר קיבל מקריי עידוד למצוא דרכים להרוויח כסף, והחל לגדל ירקות ולמכור אותם מדלת לדלת כבר כנער צעיר. כאשר בגר, הוא החל לטפל בבקר של אנשי העיירה שלא היה ברשותם מספיק שטח אדמה כדי לרעות אותו. תמורת שכר, הוא רעה את הבקר בשטחי שטחי המרעה שמחוץ לעיירה במהלך היום והחזיר אותו בערוב היום.
באפריל 1874 נפטר דודו של מקריי ואביו לקח שותפים חדשים. עד מהרה הם רכשו את הבנק המקומי והחלו לצבור עושר לא מועט. כנער צעיר קיבל מקריי משרה כפקיד בבנק. לאחר שב-1882 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, הציע אביו לשלוח אותו ללימודים בקולג', אך מקריי הצעיר בחר להישאר ולהמשיך לעבוד בבנק. ב-1885 קץ בעבודה בבנק והחליט לפתוח עסק משל עצמו. יחד עם חברו, ויליס קירקפטריק, הוא רכש חנות מכולת בעיירה שעד מהרה הפכה לרווחית מאוד. מקריי עשה שימוש בהכנסתו מהחנות כדי להשקיע במניות חברות רכבת וכרייה, אך בעיקר רכש קרקעות. הוא גם השקיע השקעה משמעותית במתקני אחסון תבואה והיה לנשיא אגודת סוחרי התבואה הלאומית.
עד מהרה היה מקריי לבעלים של שטחי אדמה חקלאית רחבים סביב לאגם שליד קנטלנד שנקרא אגם אורצ'רד. ב-1892 הוא נשא לאישה את אלה אדה, בתו של אחד משותפיו העסקיים של אביו ואחותו של הסופר ג'ורג' אדה. לזוג נולדו ארבעה ילדים, אם כי אחד מהם נפטר בינקותו. מקריי החל לגלות עניין בגידול בקר והחל ליצור עדר של זנים מיוחדים. המוניטין שלו בקהילת מגדלי הבקר עלה במהירות והוא הקים אסם לתצוגה ובית מכירות והחל למכור את הבקר האיכותי שלו, כך צמח הונו במהירות.