stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן
הבנייה

| בעלות המניות של החברה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שם החברה |  | אחוז בחברה |  |  |  |
| בי.פי | BP | 30.10% | תאגיד הנפט השלישי בגודלו בעולם |  |  |
| סוקאר | SOCAR | 25.00% | חברת הדלק הלאומית של אזרבייג'ן |  |  |
| יונוקול | Unocal | 8.90% | חברת איגוד הנפט של קליפורניה, ארצות הברית |  |  |
| סטאטאויל | Statoil | 8.71% | חברת נפט נורווגית |  |  |
| טפאו | TPAO | 6.53% | חברת נפט טורקית |  |  |
| אני אגיפ | Eni Agip | 5.00% | חברות נפט איטלקיות |  |  |
| טוטאל | Total | 5.00% | חברת נפט צרפתית |  |  |
| איטוצ'ו | ITOCHU | 3.40% | חברה מסחרית יפנית |  |  |
| אינפקס | Inpex | 2.50% | חברת נפט יפנית |  |  |
| קונקופיליפס | ConocoPhillips | 2.50% | חברת אנגיה מארצות הברית |  |  |
| תאגיד הס | Hess Corporation | 2.36% | חברת נפט מאוחדת מארצות הברית |  |  |

בניית צינור ה-BTC הייתה אחת מהפרויקטים ההנדסיים הגדולים של העשור, והגדול ביותר במערב אסיה מאז נפילת ברית המועצות. הצינור נבנה מ-150,000 צינורות נפרדים באורך 12 מטר, ומשקלו הכולל 594,000 טון. בעלות המניות העיקרית בפרויקט הוא חברת BP, המחזיקה בכ-30.1% מהמניות, וחברת הנפט הלאומית של אזרבייג'ן המחזיקה 25% מהמניות. יתר השותפות הן חברות נפט מרחבי העולם.
הבנייה החלה בשנת 2002 וצינור הנפט נחנך באופן רשמי ב-13 ביולי 2006.
מסלול צינור הנפט חוצה את אזרבייג'ן, נמנע מלעבור בארמניה, עובר דרך גאורגיה וחוצה את טורקיה עד לים התיכון. אורך המסלול הוא 1,760 ק"מ. הצינור חוצה מספר רכסי הרים בגבהים של עד 2,830 מטר. הוא חוצה גם כ-3,000 כבישים, מסילות ברזל וקווי שירות, מעל ומתחת לפני האדמה. בנוסף חוצה הצינור כ-1,500 מקורות מים ואף כאלה שרוחבם עולה על 500 מטר (כמו נהר ג'ייהאן שבטורקיה). מבנה הצינור כולל 8 תחנות שאיבה, 2 תחנות פיקוח ו-101 תחנות שסתומי חסימה. קוטרו של צינור הנפט הוא 1,070 מ"מ (42 אינץ') לאורך רוב אורכו, כאשר הקטע הצר ביותר הוא בקוטר 865 מ"מ (34 אינץ') סמוך לג'ייהאן.
בשל סיכון של פגיעה בצינור, בגאורגיה נקבר הצינור באדמה לכל אורכו, ונשמר על ידי המשמר הלאומי הגאורגי. האבטחה המוגברת נובעת גם מהצורך להגן עליו באזורים בהם קיים רוב ארמני (ארמניה כאמור היא אחת הנפגעות מאי מעבר הצינור בתחומה).
תוחלת החיים המשוערת של הצינור היא 40 שנה כאשר הזרימה בצינור היא בקיבולת נורמלית. החל משנת 2009 מתוכננת הקיבולת לגדול למיליון חביות נפט (160,000 קוב) ביום. הקיבולת המקסימלית שלו היא של 10 מיליון חביות ביום (1.6 מיליון קוב) שיזרמו בצינור במהירות של 2 מטר לשנייה. הצינור יספק כ-1% מהביקוש העולמי לנפט.
המימון לבניית צינור הנפט ניתן בעיקרו על ידי תאגיד פיננסי בינלאומי של הבנק העולמי והבנק האירופאי לשיקום ופיתוח (EBRD). העלות המדווחת של הפרויקט היא 3.6 מיליארד דולר, כאשר ישנם שלושה בעלי מניות עיקריים שערבים לחוב - BP (עם 30.1%), סוקאר האזרית (עם 20%) ויונוקול (עם 8.9%).
ההכנסה שתקבל גאורגיה מדמי מעבר צפויה להגיע לכדי 1.5% מסך התוצר הלאומי. אזרבייג'ן צפויה להגדיל את הכנסותיה ב-18% מצינור הנפט. טורקיה צפויה לגבות 200 מיליון דולר כדמי מעבר.
צינור הנפט נפתח רשמית ב-25 במאי 2005, בנוכחות נשיא קזחסטן, נורסולטאן נזרבייב, נשיא אזרבייג'ן, אילחם אלייב, נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי, נשיא טורקיה אחמט נג'דט סזר וכן גם שר האנרגיה של ארצות הברית, סמואל בודמן. במאי 2006 נפט החל לזרום בצינורות. נפט שנשאב מצינור הנפט בבאקו ב-10 במאי 2006 הגיע דרך הצינור לג'ייהאן ב-28 במאי 2006 והועמס מהטרמינל הימי "היידאר אלייב" על המכלית "The British Hawtharne".
תרומת צינור הנפט למדינות שבהן הוא עובר

על פי המצופה, צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן יתרום תרומה משמעותית להתפתחות אספקת הנפט העולמית, עם קיבולת ממוצעת של 50 מיליון טון לשנה. הודות לפרויקט זה, שהשרה יציבות על האווירה והכלכלה, מצפה טורקיה להרוויח כ-300 מיליון דולר מדי שנה. כ-15,000 איש היו מועסקים במהלך בניית הצינור, שעלה מעל ל-3 מיליארד דולר. הפרויקט הציב רגל חשובה למסדרון האנרגיה בין מזרח למערב, כאשר טורקיה היא הנהנית העיקרית מבחינה גאופוליטית. ג'ייהאן תהפוך לשוק נפט בינלאומי חשוב ותקטין את תנועת המכליות בבוספורוס, דבר שיתרום לביטחון גדול יותר של איסטנבול.
גאורגיה אף היא קיבלה בברכה את ההתפתחות. צינור ה-BTC יתרום לא רק לכלכלת גאורגיה, אלא יתמוך גם בעצמאות גאורגיה מהשפעה רוסית. רוסיה עצמה הפכה למתנגדת חריפה של הצינור, והואשמה בניסיונות לחבל בצינור.
עם בניית צינור הנפט אזרבייג'ן הרוויחה קשר ישיר לשוקי האנרגיה הבינלאומיים. גם צינור הגז יבוא בעקבות ה-BTC. ליצוא הנפט והגז, תהיה השפעה חיובית גדולה על כלכלת אזרבייג'ן. הודות לצינורות אלו, מצפה אזרבייג'ן להיות המדינה העשירה ביותר מבין מדינות הקווקז. צינור הנפט יתרום גם כן לעצמאותה הפוליטית והכלכלית של אזרבייג'ן.
תוכניות להרחבה וקישור למקורות אנרגיה אחרים

ממשלת קזחסטן הודיעה כי היא מבקשת לבנות את צינור הנפט הטרנס-קווקזי מהנמל הקזחסטני, אקטאו, לבאקו שבאזרבייג'ן, ולהתחבר לצינור ה-BTC, במטרה להוביל נפט משדה הנפט העיקרי של קזחסטן, כמו גם משדות נפט אחרים באזור, לעבר הים התיכון. למרות זאת, נוכח האופוזיציה לכל צינור נפט מהים הכספי שיעבור דרך רוסיה ואירן, צינור הנפט אינו מעשי. לכן הודיעה קזחסטן על בניית מערכת תובלה קזחית-כספית, בעלות של 1.6 מיליארד דולר, המתוכננת לפעול החל משנת 2010. הפרויקט כולל צינור מאיסקנה לנמל האזרי לחוף הים הכספי, קוריק, טרמינלים בקזחסטן ובאזרבייג'ן, ובניית מכליות דלק.
מתקיימים דיונים על שלוחות נוספות, והן:
צינור הגז הדרום קווקזי - SCP (נקרא גם לעיתים "צינור שאח דניז"), הוא צינור גז טבעי, המקשר בין באקו, טביליסי וארזורום, ועובר דרך צינורות קיימים לשוק העולמי. הצינור מעביר גז משדה הגז שאח דניז שעל חוף הים הכספי באזרבייג'ן לטורקיה. הצינור נבנה במקביל ל-BTC, והמשלוח הראשון היה ב-15 בדצמבר 2006.
צינור הנפט הטרנס-כספי - "צינור הנפט אקטאו-באקו", צינור נפט תחת הים הכספי, המקשר בין קזחסטן לאזרבייג'ן, וממשיך לאחר מכן דרך צינורות נפט קיימים לשוק העולמי. בשלב חקר היתכנות. בהקשר זה בוחנים בקזחסטן השתתפות בהנפקה הצפויה של בית הזיקוק בחיפה.
צינור הגז הטרנס-כספי - TCGP או "צינור הגז אקטאו-באקו", צינור גז תחת הים הכספי, המקשר בין קזחסטן לאזרבייג'ן, וממשיך לאחר מכן דרך צינורות נפט קיימים לשוק העולמי. בשלב חקר היתכנות.
טורקמנבצ'ו-באקו צינור גז טבעי תחת פני הים, המקשר בין טורקמניסטן לאזרבייג'ן ולאחר מכן מתחבר לצינור הנפט BTC/BTE לשוק העולמי. נמצא בשלב הדיונים בלבד. הוויכוח הבלתי פתור, בין המדינות, בנושא הגבולות בים הכספי, פוגעים בהתקדמות הדיונים. אפשרות אחרת שמוזכרת היא חיבור ל-TCGP.
הנחת צינור מהעיר סמסון שעל חוף הים השחור בצפון-מערב טורקיה, עד לג'ייהאן. צינור הגז הרוסי-איטלקי-טורקי (BlueStream), המגיע לסמסן, שמוביל גז ממאגרי חברת גזפרום הרוסית. במטרה לבנות באזור ג'ייהאן מפעלי הנזלה של גז טבעי, ובכך להובילו הלאה בצורה נוזלית בים או בצינור לשוק העולמי.
פרויקט מסדרון התשתיות בין טורקיה לישראל, תחילתו של המסדרון תהיה באזור ג'ייהאן במפרץ איסקנדרון שבדרום-מזרח טורקיה. משם ייצאו ארבעה קווי תשתית - נפט, גז טבעי, מים וחשמל - לאזור חיפה. כמו כן, נבחנת אפשרות להמשכת צינור הנפט מחיפה לאשקלון, ומשם, דרך מתקני קצא"א, יובל הנפט למפרץ אילת ומשם למזרח הרחוק והודו. בדרך זו עשויה לגדול מהותית הכדאיות הכלכלית להקמת הצינור בין טורקיה לישראל שכן כמויות הגז שיוזרמו בו יהיו גדולות יותר. הגז שיוזרם לישראל ישמש חלקו לישראל ומשם תוזרם דרומה בצינור לאל עריש, ומשם למתקני הנזלת הגז הממוקמים בדלתה של הנילוס. לאחר מכן ישווק הגז במצב נוזלי (LNG) למדינות אחרות.
אספקטים שנויים במחלוקת > איכות הסביבה

בניית צינור הנפט העלתה מספר סוגיות אקולוגיות. מהצד החיובי, אפשר לציין את העובדה כי היא חוסכת כ-350 משלוחי מכליות דלק לשנה, שעוברים בדרכם במיצרי הבוספרוס והדרדנלים הרגישים והגדושים.
צינור הנפט חוצה את קו פרשת המים של הפארק הלאומי של בורג'ומי (אף על פי שלא נכנס לשטח הפארק), אזור מעיין מים מינרליים ויופי טבעי משובח בגאורגיה. זה היה הנושא העיקרי לאופוזיציה העזה של פעילי איכות הסביבה בגאורגיה. גם קבורת הצינור בתוך האדמה הותירה צלקת עמוקה באדמה. "המערכה של באקו-ג'ייהאן" שבסיסה באוקספורד, טענה כי "כסף ציבורי לא צריך להיות מנוצל לסיבסוד בעיות סביבתיות וסוציאליות, שהם לחלוטין האינטרס של הסקטור הפרטי, אלא צריכים להיות מותנים בתרומה חיובית לכלכלה ולהתפתחות הסוציאלית של תושבי האזור." המארגנים נתמכו פרויקט זכויות האדם הכורדי (ארגון זכויות האדם הלא-פרטיזני היחיד, שדואג למצב זכויות האדם באזורי הכורדים), למרות שצינור הנפט לא עובר בשטחי הכורדים. גם תושבי נפת בורג'ומי חוששים להיפגע, היות שהמים המינרליים של הפארק הוא מוצר היצוא העיקרי של הנפה, וכל נזילה של צינור הנפט יהווה קטסטרופה לתעשיית המים המינרליים הבת קיימא. במקרה כזה, זה יהיה קשה עד בלתי אפשר להחזיר את הגלגל לאחור.
מותחי הביקורת על צינור הנפט טוענים כי האזור פעיל מבחינה סייסמית וסובל מרעידות אדמה תדירות. נתיב צינור הנפט עובר בשלוש נקודות רגישות סיסימית, באזרבייג'ן, ארבע בגאורגיה, ושבע בטורקיה. מהנדסי צינור הנפט דאגו למספר פתרונות טכניים כדי להקטין את רגישות הצינור לתזוזות קרקע.
למרות כל זאת, כמעט מחצית מנתיב צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן עובר באותם שטחים של צינור באקו-סופסה, שפעיל משנת 1999, ובעל רקורד בטוח. כאשר בעיות סביבתיות ואחרות היו בלתי נמנעות, טענו תומכיה כי התועלת מהצינור עולה בהרבה וכן כי טכנולוגיה משופרת ומקורות מימון נוספים יאפשרו מיזעור הנזקים.
אספקטים שנויים במחלוקת > זכויות האדם

פעילות ארגוני זכויות האדם מתחו ביקורת על הממשלות המערביות על ההתקדמות בתוכניות לבניית צינור הנפט, למרות הדיווחים על מצב זכויות האדם וזכויות האזרח, על פגיעה של משטרו אלייב. סרט דוקומנטרי צ'כי, "מוצא" ("זדרוג'") הדגיש את הפגיעה בזכויות האדם, כמו הפקעת מקרקעין שרירותית של שטחים שבהן עובר הצינור, ומתיחת ביקורת שהובילה את המדינה למעצרים.
צינור הנפט וישראל

מאז יוני 2006 רוכשת בז"ן נפט מאזרבייג'ן המגיע דרך הצינור למפרץ ג'ייהאן בדרום מזרח טורקיה ומשם במכליות לישראל. לפי תוכניות בז"ן יהווה הנפט האזרי בין 10%-5% מהנפט שבתי הזיקוק רוכשים. ישנה כוונה לייבא נפט באותה דרך גם מקזחסטן. משך ההובלה של הנפט מג'ייהאן לחיפה הוא כ-12 שעות, נמוך בהרבה מ-7 ימים שנדרשו להובלה מהים השחור דרך מיצרי הבוספורוס והדרדנלים.
בכינוס בינלאומי בישראל הועלתה האפשרות של שילוב הצינור עם מסדרון התשתיות וקו צינור אילת-אשקלון במסלול ממרכז אסיה למזרח התיכון, וממנו הלאה לשוקי העולם במזרח הרחוק, ובראשן סין.
צינור הנפט בראי הקולנוע

צינור הנפט BTC הוא המטרה המרכזית למזימה בסרט ג'יימס בונד, משנת 1999, "העולם אינו מספיק". אחת הדמויות המרכזיות בסרט היא אלקטרה קינג, היא אחראית לבניית צינור נפט בקווקז, מהים הכספי לחופי טורקיה שבים התיכון. היא נקראת מלכת הצינור. העובדות בסרט נבדלות אך במעט מהמציאות.
בשנת 2005 יצא סרט צרפתי חדש של הבמאית הגאורגית, נינו קירטדזה, בשם "מפלצת המים הזכים של הקווקז" (Un dragon dans les eaux pures du Caucase). על פי הסרט, בכפר קטן בגאורגיה נפוצה השמועה כי מגיעה להתגורר בכפר מפלצת ה-BTC, שתגזול את אדמתם, תיקח את שדות המרעה שלהם, ותפגע במקורות המים שלהם. הסרט מעלה בעזרת העלילה את כל העניינים הקשורים הפוליטיקה העולמית, סכנות בריאותיות, שחיתות ממשלתית, האם יש סכנה שבן לאדן יתקוף את המפלצת, וגם גובה הפיצוי הכספי שיקבלו. זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב לשנת 2005 בתחרות האקדמיה האירופית לקולנוע, ובפרס הגרנד פרי בתחרות Nyon Visions du R'el שבניאון שווצריה.
לקריאה נוספת

ס. פרדריך סטאר, סוונטה אי קורנל, "צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן: חלון נפט למערב", תוכנית דרך המשי, מוסד אסיה והקווקז, וושינגטון 2005. ISBN 9185031062
שירין אקינר, "הים הכספי:פוליטיקה, אנרגיה וביטחון", 2004, ISBN 0700705015
הומן פאימאני, "הדילמה של צינור הנפט הכספי: משחקים פוליטיים וכשלונות כלכליים", 2001, ISBN 0275970922
אבינעם עידן, דרום הקווקז - סדר גאואסטרטגי חדש, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2005
הערות שוליים

↑  בגאורגית: ბაქო-თბილისი-ჯეიხანის ნავთობსადენი, בטורקית: Bakü Tiflis Ceyhan Petrol Boru Hattı, באזרית: Bakı-Tbilisi-Ceyhan boru xətti
↑  האתר הרשמי של סוקאר
↑  האתר הרשמי של יונוקול
↑  האתר הרשמי של סטאטאויל
↑  האתר הרשמי של טפאו
↑  האתר הרשמי של אני
האתר הרשמי של אגיפ
↑  האתר הרשמי של טוטאל
↑  האתר הרשמי של איטוצ'ו
↑  האתר הרשמי של אינפקס
↑  האתר הרשמי של קונקופיליפס
↑  האתר הרשמי של תאגיד הס
↑  Verhängnisvolles Öl.Nino Kirtadze für das ARTE Magazin, התוך מגזין ARTE, בגרמנית
↑
↑  ראו באתר האזרבייג'ני, www.trend.az, באנגלית
↑  www.zaman.com
↑  english.pravda.ru, אנגלית
↑  Russia accused of plot to sabotage Georgian oil pipeline, באנגלית
↑  מערכת התובלה הטרנס-כספית הקזחית, אתר www.kogiguk.com
↑  Azerbaijan’s Shah Deniz Field On Stream, דצמבר 2006, באנגלית
↑  שרון קדמי, סגן ראש ממשלת קזחסטן: אנו בוחנים השתתפות בהנפקת בית הזיקוק בחיפה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2006
↑  שרון קדמי, צינור הגז טורקיה-ישראל יוארך עד מצרים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2006
↑
בולטין האנרגיה, מיכאל צ'וסודובסקי, מלחמת לבנון והקרב על הנפט, 26/7/2006
↑  דמשק עיר במפלה, תחת הכותרת "ברית רוסית-סורית"
↑  האתר הרשמי של הפארק הלאומי בורג'ומי-חרגאולי בגאורגיה
↑  Human rights Overview
↑  על הסרט ראו www.variety.com וגם filmref.com
↑  שרון קדמי, שחיקה ברווחי בז"ן: רווח של 330 מיליון שקל ברבעון השני - ירידה 18% לעומת הרבעון המקביל, באתר TheMarker‏, 21 בספטמבר 2006
↑  שרון קדמי, משתתפי כינוס בינלאומי: לישראל יש פוטנציאל להיות מרכז אנרגיה אזורי, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2006
↑  מפלצת המים הזכים של הקווקז באתר הבמה
↑   "מפלצת המים הזכים של הקווקז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012403703105171  GND: 7586037-5  VIAF: 239680925   WorldCat (עם VIAF): 239680925 
אקטאו השוכנת לחוף הים הכספי בקזחסטן, צינור נפט נוסף מתוכנן לחבר אותה לBTC
קארינוס

מַרְקוּס אָוּרֶלְיוּס קַארִינוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Carinus‏; סביב 250 – יולי 285) היה קיסר רומא בין 283–285, בנו הבכור של הקיסר קארוס, ואחיו של נומריאנוס, שותפו לשלטון ולקיסרות.
המקור ההיסטורי הראשי הנוגע לקארינוס הוא ההיסטוריה אוגוסטה, המציגה את קארינוס כקיסר מושחת וכושל, ששקע בחיי הוללות ולא היה ראוי לשלטון. אף על פי כן, ההיסטוריון משה עמית סבור שקארינוס היה מצביא מוכשר, שהצליח בתקופת שלטונו הקצרה להדוף פלישה גרמנית בגליה, ולדכא מרידות שונות בבריטניה ובצפון איטליה.
חייו

בשנת 282 הכריזו הכוחות הצבאיים של רומא ברייטיה ונוריקום על קארוס, אביו של קארינוס ופריפקט המשמר הפרטוריאני, כקיסר הרומי החדש. קארוס מינה את קארינוס ואת אחיו נומריאנוס לקיסרים (תואר משני לתואר אימפרטור אוגוסטוס שהוא נשא). קרינוס קיבל את סמכויות השלטון בחלקה המערבי של האימפריה, בעוד אביו ואחיו יצאו מזרחה, להדוף את הפלישה של הסרמטים והקואדים, שחצו את הדנובה ופלשו לפאנוניה.
בתחילת שלטונו נלחם קארינוס בהצלחה בשבטים הגרמאנים על גדות נהר הריין העליון, אולם במהרה הוא עזב את החזית לפיקודם של הלגאטים שלו, וחזר לעיר רומא. במהלך שהותו ברומא, לפי דיווחים היסטוריונים מסוימים, קארינוס שקע בחיי התהוללות והפגנת עושר רהבתנית, הפגנה שכללה את חגיגות הלודי רומאני המפוארות ביותר שנערכו בתולדות העיר.
בתחילת שנת 283 אביו של קארינוס פלש למסופוטמיה, הביס את הצבא הפרסי, וכבש את הבירה הפרסית קטסיפון (קרוב לבגדאד של היום), אולם הצלחתו לא ארכה ימים; בסוף יולי, הוא נמצא מת באוהלו במחנה הקיסר ליד קטסיפון. הצבא הרומי במזרח הכריח את אחיו של קארינוס ושותפו לשלטון, נומריאנוס, להפסיק את מסע המלחמה נגד פרס, ולחזור לאירופה. במהלך עצירה שעשה הצבא בעיר כלקדון (העיר שמול ביזנטיון, בצד האסייתי של מצר הבוספורוס) נרצח נומריאנוס, ודיוקלטיאנוס הוכרז כקיסר על ידי חיילי הצבא.
כשהגיע הדיווח על מותו של אחיו, ועל הכרזת דיוקלטיאנוס כקיסר, עזב קארינוס את רומא בבהילות, ויצא בראש צבא למזרח במטרה לחסל את הטוען לכתר. בדרכו קארינוס עבר בפרובינציית פאנוניה, ודיכא בהצלחה את מרידתו של טוען לקיסרות נוסף, מרקוס אורליוס גוליאנוס.
המלחמה בין קארינוס ודיוקלטיאנוס נערכה ברובה בפרובינציית מואסיה. קארינוס ניצח במספר קרבות, אולם בקרב העיקרי שנערך על נהר מורבה, דיוקלטיאנוס זכה בניצחון מוחץ, וקארינוס נהרג.
לפי דיווח אחד, הקרב החל ביתרון לצד קארינוס שמספר החיילים בצבאו היה גדול יותר ומהלך הקרב נטה לטובתו. המהפך הגיע כאשר קארינוס נרצח על ידי טריבון צבאי במהלך הקרב, כנקמה על כך שפיתה את אשתו של הטריבון, בעקבות רצח זה התמוטטו צבאותיו של קארינוס והניצחון, דחוק אך מוחלט ניתן לדיוקלטיאנוס.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. מבוא: קרינוס, עמ' 59–64; קרינוס, עמ' 411–417. (הספר בקטלוג ULI)
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 2002.
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
Alan Bowman, Averil Cameron, Peter Garnsey, The Cambridge Ancient History, Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193-337, 2nd edition, Edited by Alan Bowman, University of Cambridge, 2005.
Chris Scarre, Chronicle of the Roman emperors the reign-by-reign record of the rulers of Imperial Rome, Thames & Hudson, 2012
הערות שוליים

↑  עמית, עמ' 784-745.
1 2  Scarre, עמ' 194.
↑  Cambridge, עמ' 58.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426349805171  BnF: cb164908431 (data)  GND: 118702297  ISNI: 0000 0000 1063 7268  LCCN: no2014032184  NTA: 374664188  TePapa: 68634  VIAF: 74647598   WorldCat (עם VIAF): 74647598
קוקה-קולה

ערך זה עוסק במשקה. אם התכוונתם לחברה המייצרת אותו, ראו .
| --- | --- |

סמליל קוקה-קולה
 סוג:  קולה
 אחוז אלכוהול:  0 אחוז 
 יצרן:  The Coca-Cola Company (חברת קוקה-קולה)
 מוצא:  ארצות הברית ארצות הברית
 מועד הכנה ראשוני:  1886
 צבע:  שחור
 
סמליל קוקה קולה בעברית, עוצב על ידי אליעזר ויסהוף
בקבוק זכוכית של קוקה-קולה
קוקה-קולה הוא משקה קולה פופולרי המיוצר ונמכר על ידי חברת קוקה-קולה האמריקאית, ועל ידי זכייניות שלה ברחבי העולם. משקאות קולה דומים מיוצרים ונמכרים על ידי חברות מתחרות, אך משקה הקוקה-קולה הוא הפופולרי ביותר. המטה הבינלאומי של החברה, אשר התאגדה בשנת 1892, נמצא באטלנטה, ג'ורג'יה שבארצות הברית.
תולדות המשקה

משקה הקוקה-קולה הומצא באטלנטה שבארצות הברית על ידי רוקח בשם ג'ון.ס. פמברטון בשנת 1886. המשקה פורסם לראשונה כ"המעורר המושלם לעצבים ולמרץ" (Temperance drink), בניגוד לתפיסה הרווחת בדבר יעילותו כתרופה לכאב ראש, כאבי בטן, דיכאון או אימפוטנציה וכאבי גרון. במתכון המקורי, הרכיבים הפעילים היו תמצית עלי קוקה ואגוז קולה שנתנו למשקה את סגולותיו המעוררות. המשקה פותח על ידי פמברטון לאחר שנאסר עליו פיתוח של "יין קוקה של פמברטון". ג'ון קיבל את ההשראה לאחר שטעם יין צרפתי בעל סגולות דומות. בעקבות איסור על שימוש באלכוהול, החליט לפתח משקה בעל אפקט דומה אך לא אלכוהולי. נוסחת המשקה נמכרה לשני אנשים שהפכו את קוקה-קולה למשקה הנמכר ביותר בארצות הברית. מכירת המשקה החדש החלה ב-8 במאי 1886.
השם קוקה-קולה נטבע בשל חומריו של המשקה המקורי, שהכיל עלים מצמח הקוקה ותובל באגוז הקולה. אך עם ההבנה של בעיית ההתמכרות לקוקאין, החלו להעביר את העלים תהליך של מיצוי הקוקאין לפני הוספתם למשקה. כמו כן כיום הוא אינו מתובל באגוז הקולה, אלא בקרמל. במקור נכתב הצמח באנגלית באות K, אולם הוחלט לשנות את האות בשם המשקה ל-C, בשל שיקולי אסתטיקה וגרפיקה.
בגיל 56 החל פמברטון למכור חלקים מהחברה לשותפים, ולפני מותו מכר את חלקו שלו לסוחר בשם אסא גריגס קנדלר במחיר של 1200 דולר. ב-22 בינואר 1892 ייסד קנדלר את חברת קוקה-קולה, יחד עם אחיו ושני שותפים נוספים. לוגו החברה נרשם כסימן רשום שנה לאחר מכן.
ב-23 באפריל 1985 ניסתה החברה לשנות את המתכון ל-New Coke אבל לאור התנגדות ציבור הלקוחות חזרה בה ב-1 ביולי 1985 למתכון הקודם בשם Coca-Cola Classic. באותה שנה החל שיווק של קוקה קולה דובדבן.
ב-1982 השיקה החברה את המשקה דיאט קוקה-קולה, וב-21 במרץ 2005 הוציאה החברה משקה חדש - קוקה-קולה זירו. שני המשקאות דלי קלוריות (בערך קלוריה אחת בפחית משקה, בהשוואה ל-142 קלוריות בפחית קוקה-קולה רגילה).
בינואר 2019 הודיעה החברה על השקת משקה חדש בארצות הברית - קולה בטעם וניל-תפוזים, שיצטרף לסדרת הטעמים של המותג Coca-Cola לצד קולה בטעם דובדבן וקולה בטעם וניל.
המתכון

המתכון המדויק המשמש להכנת תרכיז הקוקה-קולה הוא סוד מסחרי של החברה, והוא נשמר בכספת המרכזית של בנק SunTrust שבאטלנטה, ג'ורג'יה. המתכון מכיל מי סודה, סוכר, צבע מאכל, קרמל (E150), קפאין, חומצה זרחנית, שמנים צמחיים (בהם שמן תפוחים), וחומרי טעם וריח. הנוסחה הסודית כוללת שבע תמציות שונות המופקות מפרחים, פירות, עלים ושורשים.
פחית קוקה קולה (330 מ"ל) מכילה 35 גרם סוכר וערכה הקלורי כ-140 קלוריות.
חומרי הטעם והריח הנמצאים בשימוש בקולה הם ייחודיים ומיוצרים במפעל המרכזי של החברה, ששולח את המרכיבים לכל מפעלי קוקה-קולה בעולם. ייתכנו שינויים קלים בטעם הסופי של המוצר בין ארצות בגלל השוני בטעמם של המים המקומיים, שמהווים את רובו של המשקה. המתכון הראשון והמקורי של הקולה כלל תמצית טעם שכללה עשרה תבלינים ו-5 מיצים מפירות שונים מעורבבים עם אלכוהול. לתמצית הטעם הוספו סוכר, עלי קוקה, אגוז הקולה וסודה.
התפשטות גאוגרפית

מאז שהחברה הודיעה על כוונתה להתחיל בהפצת המשקה במיאנמר ביוני 2012, קוקה קולה זמינה רשמית בכל מדינה בעולם מלבד קובה וצפון קוריאה. עם זאת, מדווחים שהוא זמין בשתי המדינות מייבוא מקביל. קוקה קולה הייתה נקודה לדיון משפטי במזרח התיכון. בתחילת המאה ה-20 נוצרה במצרים פתווה שנועדה לדון בשאלה "האם מותר למוסלמים לשתות קוקה קולה ופפסי קולה" הפתווה קבעה כי: "הכלל בחוק האסלאמי של איסור או התרת מאכלים ומשקאות מבוסס על ההנחה שדברים כאלה מותרים אלא אם כן ניתן להוכיח שהם אסורים על בסיס הקוראן." בעצם, המשפטנים המוסלמים קבעו כי, אלא אם כן הקוראן אוסר במפורש על צריכת מוצר מסוים, מותר לצרוך אותו.
בישראל

לאחר שנים בהן נכנעה חברת קוקה-קולה לחרם הערבי הגיע המשקה לישראל בשנת 1966 ונמכר בבקבוקי זכוכית. ב-1980 החלה מכירת המשקה גם בפחיות, ומ-1982 הוא נמכר גם בבקבוקי פלסטיק. החל משנת 2015 משקאות קוקה-קולה לסוגיהם נמכרים בישראל בבקבוקי פלסטיק בגדלים של 250 מ"ל (קוקה-קולה מיני), 1 ליטר, ו-2 ליטר וזאת בנוסף ל-500 מ"ל ו-1.5 ליטר אשר נמכרו במשך שנים. בנוסף לבקבוקי הפלסטיק, נמכר גם בקבוק זכוכית בגודל 350 מ"ל ופחיות 330 מ"ל (פחית רגילה ופחית "סליק" צרה).
| כמות משקה | סוג מכל |
| --- | --- |
250 מ"ל: בקבוק פלסטיק (קוקה קולה מיני)
330 מ"ל: פחית
330 מ"ל: פחית צרה (סליק)
350 מ"ל: בקבוק זכוכית
500 מ"ל: בקבוק פלסטיק
1 ליטר: בקבוק פלסטיק
1.5 ליטר: בקבוק פלסטיק
2 ליטר: בקבוק פלסטיק
חלק מן המוצרים נמכרים גם באריזות מאגדת, כגון שישיות או שלישיות.
בקבוקי המשקה אשר נמכרים בישראל מיוצרים במפעלי החברה בישראל, ובנוסף משווקים בישראל מוצרי קוקה-קולה נוספים (כגון קוקה קולה שרי, קוקה קולה וניל) אשר מובאים לישראל בייבוא מקביל.
בשנת 1965 פנתה החברה, באמצעות איש העסקים הישראלי-אמריקאי אברהם פיינברג לממשלת ישראל, בבקשה לאישור הקמת מפעל ישראלי כזכיין של חברת קוקה-קולה העולמית. ממשלת ישראל אישרה את בקשתה של החברה ובשנת 1968 הוקמה החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, ומפעל הייצור הראשון נבנה בבני ברק.
בחודש אוגוסט 2019 הושק בישראל Coca-Cola Plus Coffee, משקה קולה בתוספת קפה נמס, בגרסה קלאסית ובגרסה ללא סוכר (זירו).
כשרות

הרב טוביה גפן, רבה של אטלנטה, הכשיר בפעם הראשונה את הקוקה-קולה, שבתחילה היה כלא כשר. כדי לאפשר לו להכשיר את המשקה, הרב גפן נחשף לנוסחה הסודית והחליף שני מרכיבים טרפים במרכיבים כשרים. על מנת שלא לפגוע בחשאיות הוא קרא לאחד המרכיבים "מורייס" ולשני "אניגרון", שמות רטבים מתקופת התלמוד. את ה"מורייס", שהיה גליצרול משומן חיה לא כשרה, ביקש להחליף בגליצרול מן הצומח, ואת ה"אניגרון", שהיה ממתיק ובו שאריות אלכוהול מדגן, החליפו בעצתו לממתיק עשוי קנה סוכר או סלק סוכר, על מנת שהמשקה יהיה כשר לפסח. בשנת 1948 פרסם הרב שמואל אהרן הלוי פרדס, בירחון "הפרדס", על דעת עורך העיתון הרב שמחה עלבערג, מודעה ובה נאמר כי ביקר במפעל קוקה-קולה באטלנטה ולאחר שגילו לו את כל סודות הייצור הוא מאשר שהמשקה כשר. כן קיבל המשקה בארצות הברית הכשר מטעם הרב אריה רלב"ג וה-OU - האיחוד האורתודוקסי.
בישראל זכה המשקה להכשר רגיל מטעם הרבנות הראשית תל אביב-יפו, ובשנת 1991 אף לכשרות למהדרין מאת הרב משה יהודא ליב לנדא מבני ברק. נציגים של שני נותני ההכשר קיבלו לידיהם את המידע על ההרכב המדויק של המשקה. וכיום נמצא תחת השגחת רבני העיר בני ברק הרב חיים יצחק אייזיק לנדא והרב שבח צבי רוזנבלאט.
לקריאה נוספת

תומאס אוליבר, קוקה קולה - הסיפור האמיתי, תרגם עופר שלח, ספרית מעריב, 1987.
קונסטנס ל. הייס, טעם החיים - סיפורה האמיתי של קוקה-קולה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2006
הערות שוליים

↑  Our Coca Cola Brands, coca-cola.uk
↑   מה יש בזה - פרק 47 - הנוסחה החדשה של קוקה קולה, סרטון בערוץ "מה יש בזה פודקאסט", באתר יוטיוב (אורך: 28:36)
↑  קוקה-קולה משיקה קולה חדשה בטעם וניל-תפוזים, באתר מגזין שותים
↑  Nutritional Information
↑  קוקה-קולה פלוס קפה הגיע למדפים בארץ, באתר מגזין שותים, ‏2.8.19
↑  על אניגרון ומורייס ושימושם בתרבות הרומית. לפי מאמר זה, האניגרון והמורייס שניהם אותו התבלין. (אתר מסוף הדף היומי)
↑  תום שגב, "שיעור היסטוריה", מוסף "השבוע" של הארץ, 30 במרץ 2012, עמוד 22
↑  הפרדס, אלול תש"ח, עמוד 2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563399905171  BnF: cb125248555 (data)  GND: 4125197-0  LCCN: sh94001263 
פרסומת של המשקה משנות ה-90 של המאה ה-19
פחית קוקה קולה בטעם דובדבן - טעם שהופץ לראשונה בגרסה מוגבלת בשנת 1985
פרסומת ביידיש לקוקה-קולה כשר, עיתון "הפרדס", 1948
משאית חג המולד של קוקה-קולה בגרמניה
זוכי פרס איג נובל

להלן זוכי פרס איג נובל והעבודות שזיכו אותם בפרס: