stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוכב המטמון

| --- | --- |

כרזת הסרט העברית
 מבוסס על:  אי המטמון 
 בימוי:  רון קלמנטס, ג'ון מסקר 
 הופק בידי:  רון קלמנטס  ג'ון מסקר  רוי קונלי  פיטר דל וצ'ו
 תסריט:  רון קלמנטס  ג'ון מסקר  רוב אדווארדס
 עריכה:  מיכאל קלי 
 שחקנים ראשיים:  ג'וזף גורדון-לוויט בריאן מוריי דייוויד הייד פירס מרטין שורט אמה תומפסון
 מדבבים:  פיטר קאלן (Captain Nathaniel Flint) ג'יין קאר (קולות נוספים) רודגר במפס (Turnbuckle, קולות נוספים) ג'ק אנג'ל (קולות נוספים) בוב ברגן (קולות נוספים) אוסטין מיג'ורס (ג'ים הוקינס) ג'ניפר דרלינג (קולות נוספים) שרי לין (קולות נוספים) ג'רמי סוארז (קולות נוספים) Paul Eiding (קולות נוספים) פיליפ פרוקטור (קולות נוספים) פטריק פיני (קולות נוספים) ג'ים וורד (קולות נוספים) אנטוני ג'יי Roscoe Lee Browne (Mr. Arrow) דייוויד הייד פירס (Doctor Doppler) אמה תומפסון (Captain Amelia) פטריק מקגוהן (Billy Bones) די בראדלי בייקר (Captain Flint's Crew) ג'וזף גורדון-לוויט (ג'ים הוקינס) לורי מטקאלף (Sarah Hawkins) מרטין שורט (B.E.N.) קוריי בורטון (Onus) מייקל מקשיין (Hands) Brian Murray (John Silver) מייקל וינקוט (Scroop) Dane Davis (Morph) מיקי מקגוואן (Bird Brain Mary, קולות נוספים) בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד
 אנימטור:  John Ripa, ג'ון פומרוי, מארק סמית', Brian Ferguson, Sean Applegate, Ian J. Coony, Dan Chaika, Peter DeMund, Colbert Fennelly, Larry White, Ellen Woodbury, קליי קייטיס, Jay Jackson, מייק דיסה, Jared Beckstrand, Nancy Beiman, T. Daniel Hofstedt, Adam Dykstra, Michael Show, James Goss, Craig L. Hoffman, David Mildenberger, Michael Daugherty, Virgilio John Aquino, ז'ן-פול אורפינס, Tonya Ramsey, Joseph C. Pepe, Van Shirvanian, Bruce Heller, Phillip Vigil, Masa Oshiro, Bill Konersman, Michael Cadwallader Jones, Kee Nam Suong, Kevin Lee, James DeValera Mansfield, Brian Lutge, Mark Myer, Steve Starr, Doug Bennett, Oskar Urretabizkaia, Oliver Thomas, Michael Stocker, בובי רוביו, Bill Waldman, Dougg Williams, דין ולינס, Anthony Ho Wong, גלן קין, Mario J. Menjivar, Jin Kim, Michael Cedeno, James Baker, Doug Krohn, Jerry Yu Ching, Randy Haycock, Danny Galieote, Shawn Keller, Mark Anthony Austin, Richard Hoppe, דייוויד בלוק, דייל באר, סרחיו פבלוס, Roberto Espanto Domingo, Nik Ranieri, David Pimentel, Andrea Simonti, Tom Gately, Joe Oh, Ken Duncan, Ron Husband, Chris Hubbard, Mark Mitchell, Bert Klein, Eric Daniels, מארק סמית', Rebecca Wilson Bresee, Nicole Alene Zamora, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, אולפני ההנפשה של וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית27 בנובמבר 2002 ישראל13 במרס 2003
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אופרת חלל 
 מקום התרחשות:  Montressor, RLS Legacy, Treasure Planet 
 תקופת התרחשות:  עתיד 
 תקציב:  140,000,000$
 הכנסות:  109,578,115$
 הכנסות באתר מוג'ו:   treasureplanet
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - ישראל אובל
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוכב המטמון (באנגלית: Treasure Planet) הוא סרט הנפשה שהופק על ידי חברת וולט דיסני בשנת 2002 מסוג מדע בדיוני, המבוסס על ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "אי המטמון".
מדבבים

ג'ים הוקינס - ג'וזף גורדון-לוויט / עידו מוסרי
ג'ים הוקינס הצעיר - אוסטין מייג'ורס / אלון ברנד
דוקטור דלברט דופלר - דייוויד הייד פירס / אוהד שחר
קפטן אמיליה - אמה תומפסון / ליליאן ברטו
בן - מרטין שורט / תומר שרון
ג'ון סילבר - בריאן מורי / אריאל פורמן
מיסטר ארו - רוסקו לי בראון / אלי גורנשטיין
שרה הוקינס - לאורי מטקאלף / אורנה כץ
מדבבים > דמויות נוספות

מיכה מורים - סקרופ / קריין
יורם יוספסברג - בילי בונס / פיראט
אבי חדש - אונוס
שפרירה זכאי - גברת דנהודי
עומר ברנד - ילד צפרדע
דור צויגנבום - שוטר רובוט 2
שמעון כהן - שוטר רובוט 1 / פיראט
שמוליק טנא - פיראט
גיל זמק - פיראט / קולות רקע
מיכל צפיר - פיראטית / קולות רקע
ביקורות והכנסות

הסרט כשל בקופות עם תקציב שלו היה 140 מיליון דולר והכנסות של 109,578,115$,
הסרט זכה לשבחים מהביקורות ולתגובות טובות,  אתר עגבניות רקובות נתן לסרט דירוג של 69% המבוסס על 149 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 6.51/10. אתר Metacritic נתן לסרט דירוג של 60 מתוך 100 המבוסס על 30 ביקורות, המכנות "ביקורות ממוצעות או מעורבות".
סטפן האנטר, מעיתון וושינגטון פוסט נתן לסרט ציון 4 מתוך 5, וציטט "התרברבות מוחלטת בהתלהבות של דיסני: זה מאחד את הדורות, במקום להפריד אותם".
ליאה רוזן ממגזין פיפל ציטטה "לסרט יש דמיון, הומור בשפע וזז באופן מהיר" וגם "האנימציה, גם המונפשת וגם הטכניקה הממוחשבת, היא מדהימה".
קלאודיה פוג מעיתון USA Today אמרה שתשומת הלב של הסרט היא "מלאכותית אשר משלבת פוּטוּרִיסְטִי ורטרו", ובנוסף היא אמרה שלסרט אין את "הקסם של "לילו וסטיץ'" או "ההדהמה של "המסע המופלא", אבל ציינה שכוכב המטמון הוא "הרפתקת חג כשירה ומשעשעת לקהל המשפחתי.""
ביקורות והכנסות > פרסים

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר אבל הפסיד לסרט "המסע המופלא".
סימפוניות טיפשיות

כרזה של סדרת הסרטים משנת 1935
סימפוניות טיפשיות (באנגלית: Silly Symphony) היא סדרת סרטים אמריקאית, שכוללת בתוכה 75 סרטים קצרים מוזיקליים מונפשים, אשר הופקה על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני במשך עשור, בין השנים 1929–1939. הסדרה הופצה במקור בביתי הקולנוע בארצות הברית, תחילה על ידי סרטי קולומביה, לאחר מכן על ידי יונייטד ארטיסטס ולבסוף על ידי RKO. הסדרה השפיעה רבות על חברת וולט דיסני ועובדיה, בעיקר בתחום ההנפשה, כאשר היא בולטת בחדשנות שלה עם טכניקולור ו-Multiplane camera.
מלבד מספר מועט של סרטים, כל סרט בסדרה כולל דמויות אחרות, בשונה מסדרת הסרטים "מיקי מאוס" שהופקה באותה תקופה, בה הדמויות חוזרות על עצמן. כמו כן, חלק מסרטי הסדרה מבוססים על מעשיות, ביניהם "מנגינות אמא אווזה", "הברווזון המכוער", "שלושה חזירים קטנים", "הצרצר והנמלה" ו"הצב והארנב". רוב סרטי הסדרה זכו להצלחה רבה, כאשר שבעה מתוכם זכו בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר וחלקם נבחרו לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
בהשראת הסדרה הייתה רצועת קומיקס בשם "סימפוניות טיפשיות", אשר יצאה בין השנים 1932–1945 בהפצת King Features Syndicate, כמו כן עיבודים למספר סרטים שלה הופיעו בספר קומיקס שיצא לאור על ידי Dell Comics בין השנים 1952–1959. בנוסף יוצרו בהשראת הסרטים מוצרי מרצ'נדייז, הכוללים סיכות, בובות וצעצועים. כמו כן אטרקציות שמוקדשות לסדרת הסרטים נמצאות בפארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני. הסדרה הובילה למספר חיקויים אצל החברות המתחרות של דיסני, ביניהם "לוני טונס" ו"מרי מלודיס" של Warner Bros. Cartoons, "הרמוניות שמחות" של מטרו גולדווין מאייר ו-"Swing Symphony" של סרטי יוניברסל.
לאחר סיום סדרת הסרטים, סרטיה הופצו בפורמט לצפייה ביתית, כמו VHS, בלו-ריי ו-DVD, כמו כן נהיו זמינים בשירות הסטרימינג דיסני+. חלק מסרטי הסדרה הופיעו במדיות "עולמו המופלא של דיסני" ו-"Sing Me a Story with Belle", כמו כן חלק מהדמויות שלה הופיעו ב"בית העכבר" ו"היו היה סטודיו".
רקע

בשנות ה-20 של המאה ה-20 וולט דיסני וקרל סטאלינג עבדו בניו יורק על הסאונד לסרטים הקצרים המונפשים "הגאוצ'ו הדוהר", "ריקוד האסם" ו"שיגעון של אווירון", אשר לוקחים חלק בסדרת הסרטים "מיקי מאוס" בהפקת אולפני ההנפשה של וולט דיסני שבבעלות חברת וולט דיסני. במהלך העבודה, סטאלינג הציע רעיון להפיק סדרה של סרטי הנפשה קצרים מוזיקליים, שתשלב את טכנולוגיית הסאונד העדכנית ביותר עם סיפורים עלילתיים. בהתחלה דיסני לא נראה מעוניין, אך בהמשך החליט לשתף פעולה עם הרעיון. כשהם עבדו על הסאונד לסרט "בית האופרי", השניים גם הקליטו את הסאונד עבור הסרט "ריקוד השלדים", המשמש כראשון בסדרת סרטים זו.
על מנת למצוא חברת הפצה שתפיץ את סדרת הסרטים בארצות הברית, דיסני ואחיו, רוי דיסני, ארגנו הקרנה של הסרט "ריקוד השלדים" בתיאטרון קארתאי סירקל בלוס אנג'לס ובתיאטרון פוקס בסן פרנסיסקו ביוני 1929. סרטי קולומביה רכשו את הזכויות להפצת הסרטים, והפיצו את 26 הסרטים הראשונים בסדרה עד שנת 1932. בין הסרטים שהופקו והופצו נכללים "הטוראדור האיום", "לילה", "דג משתובב", "הברווזון המכוער" ו"חנות הציפורים". במהלך תקופה זו אב אייוורקס וסטאלינג עזבו את האולפנים בפתאומיות, דבר שגרם לעיכוב בהפקה של מספר סרטים.
בשנת 1932, לאחר שהסתיים ההסכם עם סרטי קולומביה, הסרטים החלו להיות מופצים על ידי יונייטד ארטיסטס, אשר הייתה מוכנה להפיץ אותם רק בתנאי שיהיו קשורים לסדרת הסרטים "מיקי מאוס". כתוצאה מכך, בכותרות הפתיחה של הסרטים ובכרזות הופיע המשפט "מיקי מאוס מציג סימפוניות טיפשיות". חברת הפצה זו גם הכפילה את תקציב הסרטים מ-7,500 דולר ל-15,000 דולר. זמן קצר לאחר שהחברה החלה להפיץ את הסרטים, הסדרה הפכה לפופולרית עוד יותר. בין הסרטים שהופקו והופצו באותה תקופה נכללים "רק כלבים", "פרחים ועצים", "חיפושיות מאוהבות", "שלושה חזירים קטנים", "הצרצר והנמלה", "התרנגולת הקטנה והחכמה", "הצב והארנב", "מי הרג את קוק רובין?", "שלושה חתלתולים יתומים", "אלמר הפיל", "בן הדוד מהכפר" ו"היאוואטה הקטן".
בשנת 1937 הסרטים החלו להיות מופצים על ידי RKO, אשר תפיץ את סרטי הסדרה עד סיומה בשנת 1939. הסרטים שהופקו והופצו בתקופה זו כוללים את "הטחנה הישנה", "עפעופי, מצמוצי והנהון", "עש והלהבה", "סימפוניית חצר החווה", "אמא אווזה הולכת להוליווד", "החזיר המעשי" ו"הברווזון המכוער". סרט נוסף הוא "תינוקות הים", שבשונה משאר הסרטים בסדרה הופק על ידי Harman and Ising. חברה זו הפיקה את הסרט בעקבות הסכם שנעשה איתה, מפני שהאנימטורים של דיסני עסקו בהפקת "שלגיה ושבעת הגמדים", הסרט הראשון המונפש באורך מלא. החברה הפיקה עוד שני סרטים נוספים עבור הסדרה, אך דיסני החליטו לא לרכוש אותם.
לאחר סיום סדרת הסרטים, סרטיה הופצו בפורמט לצפייה ביתית, כמו VHS, בלו-ריי ו-DVD, כמו כן נהיו זמינים בשירות הסטרימינג דיסני+. חלק מסרטי הסדרה הופיעו במדיות "עולמו המופלא של דיסני" ו-"Sing Me a Story with Belle", כמו כן חלק מהדמויות שלה הופיעו ב"בית העכבר" ו"היו היה סטודיו".
השפעה והצלחה

בתעשיית ההנפשה, הסדרה ידועה בשימוש בה על ידי וולט דיסני כפלטפורמה להתנסות בתהליכים, טכניקות, דמויות וסיפורים על מנת לקדם את אמנות ההנפשה. היא גם סיפקה מקום להתנסות בטכניקות וטכנולוגיות, כגון טכניקולור, הנפשת אפקטים מיוחדים והצגת סיפורים דרמטיים בהנפשה, שיהיו חיוניים לתוכניות של דיסני להתחיל בסופו של דבר ליצור סרטי הנפשה עלילתיים באורך מלא. הסרט הראשון בסדרה שהופק בטכניקולור הוא "פרחים ועצים" משנת 1932 שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, כאשר עד אז כל הסרטים הופקו בשחור-לבן, כשאחרון היה "חיפושיות מאוהבות".
אחד הסרטים הכי מצליחים בסדרה הוא "שלושה חזירים קטנים" שמבוסס על המעשייה "שלושת החזירונים". הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, והוא כולל את השיר "מי מפחד מהזאב הרע?" שזכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים ונחשב להמנון השפל הגדול. בהשראת סרט זה הופקו ארבעה סרטי המשך - "הזאב הגדול והרע", "שלושה זאבים קטנים" ו"החזיר המעשי" שלקחו חלק בסדרת סרטים זו, ו"החזיר החסכן" שהופק עבור מועצת הסרטים הלאומית של קנדה כסרט תעמולה במלחמת העולם השנייה. בדומה לסרט, גם הסרטים "הצב והארנב" ו"שלושה חתלתולים יתומים" זכו בפרס אוסקר והופקו בהשראתם סרטי המשך. גם הסרטים "בן הדוד מהכפר", "הטחנה הישנה" ו"הברווזון המכוער" זכו בפרס האוסקר, כאשר האחרון הוא גרסה בצבע לסרט בעל אותו שם שהופץ בתחילת סדרת הסרטים בשחור-לבן. הסרטים "מי הרג את קוק רובין?" ו"אמא אווזה הולכת להוליווד" היו מועמדים לפרס, אך לא זכו. בנוסף לזכייה באוסקר, מספר סרטים נבחרו לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
הסרט "רק כלבים" מסמל את הופעת הסולו הראשונה של פלוטו ללא מיקי מאוס. הסרט "הצרצר והנמלה" כולל את השיר "The World Owes Me a Living", שלימים הפך להיות מזוהה עם דמותו של גופי והופיע בהפקות נוספות. הסרט "התרנגולת הקטנה והחכמה" מסמן את הופעת הבכורה של דונלד דאק.
הסדרה הובילה למספר חיקויים אצל החברות המתחרות של דיסני, ביניהם "לוני טונס" ו"מרי מלודיס" של Warner Bros. Cartoons, "הרמוניות שמחות" של מטרו גולדווין מאייר ו-"Swing Symphony" של סרטי יוניברסל.
הערות שוליים

↑  SILLY SYMPHONIES, באתר Today in Toons Archive
↑  מייקל גאווין, Silly Symphony Cartoons part 9 – 1938: a smaller, expensive season of cartoon classics, באתר Inside the Magic‏, 17 ביולי 2018
↑  במאי הסרט אינו ידוע
↑  GLORIOUS TECHNICOLOR 1932-1955, באתר American WideScreen Museum
↑  תום קליינר, היום לפני 88 שנה: זו הדמות האהובה שהופיעה לראשונה במסכים, באתר עכשיו 14, 9 ביוני 2022
כותרת הפתיחה של הסרט ה-44 בסדרה, "הזאב הגדול והרע"
תמונה מתוך מצעד בדיסנילנד הונג קונג שמוקדש לסדרת הסרטים משנת 2006
הקבינט של ארצות הברית

| --- | --- |
סמל ארצות הברית
סמל ארצות הברית
 הקבינט של ארצות הברית בממשל השני של דונלד טראמפ
 מידע כללי
 4 במרץ 1789 – הווה (236 שנים)
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 נשיא ארצות הברית:  דונלד טראמפ
 סגן נשיא ארצות הברית:  ג'יי. די. ואנס
 מפלגה שולטת:   המפלגה הרפובליקנית
 מספר שרים:  15 על פי חוק
 הקבינט הקודם:  קבינט ביידן
  אתר האינטרנט הרשמי של הקבינט של ארצות הברית
הקבינט של ארצות הברית (באנגלית: Cabinet of the United States) הוא הגוף המייעץ הרשמי המרכזי של נשיא ארצות הברית. הקבינט מתכנס בדרך כלל עם הנשיא בחדר סמוך לחדר הסגלגל באגף המערבי של הבית הלבן. הנשיא מנהל את הישיבות אך אינו חבר רשמי בקבינט. סגן נשיא ארצות הברית משמש כחבר הקבינט מכוח החוק.
ראשי מחלקות הממשל – המזכירים – הממונים בידי הנשיא ומאושרים בידי הסנאט של ארצות הברית, הם חברים הקבינט, וראשי מחלקות בפועל משתתפים אף הם בישיבות הקבינט, גם אם לא אושרה מועמדותם בסנאט. חברי הקבינט הם מינויים פוליטיים והם מנהלים את מחלקותיהם מבחינה ניהולית. כפקידים בכירים העומדים בראש סוכנויות ממשל פדרליות, המזכירים שולטים בניהול המחלקה באופן מלא. הנשיא רשאי למנות לחברי קבינט ראשי סוכנויות אחרות שאינם דורשים את אישור הסנאט האמריקאי.
לקבינט אין סמכויות ביצועיות משותפות או תפקידים קולקטיביים, ואין צורך לערוך הצבעות בפורום משותף. הקבינט מורכב מ-25 חברים: סגן הנשיא, 15 מזכירי מחלקות ו-10 בכירים בדרג קבינט, ששלושה מהם אינם מחויבים באישור הסנאט. במהלך ישיבות הקבינט, החברים יושבים לפי סדר ייסוד המחלקות שלהם, כאשר הוותיקות קרובות יותר לנשיא, והחדשות רחוקות יותר. עם זאת, לסגן הנשיא אין סמכות על הקבינט, וכל חברי הקבינט כפופים ישירות לנשיא.
חברי הקבינט הממונים על ידי הנשיא מכהנים כל עוד הנשיא חפץ בכך. הנשיא רשאי לפטרם בכל עת ללא צורך באישור הסנאט או לשנות את מעמדם כחברי קבינט. סגן הנשיא נבחר בבחירות ישירות ואינו סר למרות הנשיא, ולכן מעמדו בקבינט מעוגן בחוק. מבחינה מעשית, ייתכן שלחבר קבינט תהיה סמכות חוקית לנקוט פעולות מסוימות בניגוד לרצון הנשיא, אך בפועל זהו מצב נדיר בשל סמכות הנשיא לפיטורים מידיים. לנשיא ישנה הסמכות לארגן מחדש את הקבינט, למשל על ידי הקמת ועדות פנימיות. כמו כל פקיד ציבור פדרלי, חברי הקבינט יכולים לעמוד בפני הליך הדחה בבית הנבחרים ומשפט בסנאט בגין "בגידה, שוחד, או פשעים ועבירות חמורים אחרים".
חוקת ארצות הברית אינה קובעת במפורש את קיומו של הקבינט. קיומו נגזר מ"פסוקית חוות הדעה" בפרק 2 לחוקת ארצות הברית המאפשר לפקידים הבכירים של מחלקות הקבינט לספק חוות דעת לנשיא. בנוסף, התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית מקנה לסגן הנשיא, יחד עם רוב ראשי המחלקות, את הסמכות להכריז על נבצרות הנשיא במקרה של אי-כשירות. ראשי מחלקות הממשל נמצאים – אם הם עומדים בתנאים החוקתיים – בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית. החבר הבכיר ביותר בקבינט (לאחר סגן הנשיא) הוא מזכיר המדינה של ארצות הברית, הממוקם במקום הרביעי בסדר הירושה אחרי סגן הנשיא, יושב ראש בית הנבחרים והנשיא הזמני של הסנאט.
היסטוריה

המסורת של הקבינט נוצרה מתוך הוויכוחים שהתגלעו בוועידת החוקה בשנת 1787 בנוגע לשאלה אם יפעיל הנשיא את הסמכות הביצועית לבדו או בשיתוף פעולה עם קבינט של שרים או מועצת יועצים פרטית. כתוצאה מהוויכוחים, נקבע בחוקה (פרק 2, חלק ראשון, סעיף 1) כי הסמכות הביצועית תינתן לידי הנשיא בלבד, אך בהסתייגות המתבטאת בפרק 2, חלק שני, סעיף 1:
[הנשיא] רשאי את דעתו, בכתב, של הפקיד הראשי של כל אחת מן המחלקות הביצועיות, אודות כל נושא אשר קשור בחובותיהן של המחלקות האמורות [...]
חוקת ארצות הברית בתרגום לעברית,  באתר ויקיטקסט
החוקה אינה קובעת מה יהיו מחלקות הרשות המבצעת, כמה יהיו או מה יהיו תפקידיהן.
ג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית, ארגן את פקידיו הבכירים בקבינט, וקבע אותו כחלק מהמבנה של הרשות המבצעת מאז ועד ימינו אנו. הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' וושינגטון כלל חמישה חברים: הוא עצמו, מזכיר המדינה תומאס ג'פרסון, מזכיר האוצר אלכסנדר המילטון, מזכיר המלחמה הנרי נוקס והתובע הכללי אדמונד רנדולף. סגן הנשיא ג'ון אדמס לא היה חבר בקבינט של וושינגטון, משום שהתפקיד נחשב בתחילה לתפקיד חקיקתי – נשיא הסנאט. בנוסף, עד אשר נוצר אינטררגנום בתפקיד הנשיא (מה שלא קרה עד למותו של ויליאם הנרי הריסון ב-1841), לא היה ברור אם סגן הנשיא יוכל למלא את תקופת כהונתו של הנשיא הנבצר, או שמא יהיה נשיא בפועל עד שניתן יהיה לקיים בחירות חדשות. רק במאה ה-20 החלה הכללה קבועה של סגני הנשיא כחברים בקבינט, ותפקידם הפך להיות חלק מהנהגת הרשות המבצעת.
במרוצת השנים השתמשו הנשיאים בישיבות קבינט עם פקידים בכירים שבחרו בעצמם, אך במידות שונות ולתכליתות נפרדות. במהלך נשיאותו של אברהם לינקולן, מזכיר המדינה ויליאם סיוארד תמך במתן סגנון פרלמנטרי לתפקיד הקבינט. עם זאת, לינקולן דחה את הצעתו של סיוארד. כאשר וודרו וילסון היה פרופסור הוא תמך גם הוא בקבינט בעל סגנון פרלמנטרי, אך לאחר שנבחר לנשיא בחר שלא ליישם סגנון זה בקבינט שלו. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הקבינטים גדלו וכללו גם צוותי עבודה מובהקים בבית הלבן בנוסף לראשי מחלקות וסוכנויות. הנשיא רונלד רייגן ייסד שבע מועצות משנה בקבינט כדי לדון בסוגיות מדיניות רבות, ונשיאים לאחר מכן המשיכו במנהג זה.
הקבינט בחוק הפדרלי

בפרק 3 לקודקס ארצות הברית, סעיף 302 (U.S.C. 3 § 302), הנוגע לבאות הכוח של סמכויות הנשיא, נקבע כי ”שום דבר בסעיף זה לא ייחשב כדרישה לאישור מפורש בכל מקרה בו איש ציבור מסוים ייחשב על פי החוק כאילו פעל לפי סמכות או הוראת הנשיא.” סעיף זה מתייחס ישירות למזכירי מחלקות הקבינט, מאחר שכל אחת מהמחלקות שלהם נוסדה מכוח החוק ותפקידיה מפורטים בו, ובכך הם מקבלים את הסמכות לפעול בשם הנשיא בתחומי אחריותם ללא הצורך בהסמכה ספציפית.
בפרק 5 לקודקס ארצות הברית, סעיף 3110 (U.S.C. 5 § 3110), הידוע גם כ"חוק האנטי-נפוטיזם הפדרלי 1967", נבחרי ציבור פדרליים מנועים מלמנות את בני משפחתם הקרובים למשרות מסוימות בממשל, כולל משרות בקבינט.
על פי "חוק הרפורמה במשרות פדרליות פנויות 1998", בסמכות הנשיא למנות מזכירי מחלקות בפועל מתוך עובדי המחלקה הרלוונטית. אלו יכולים להיות עובדים בכירים קיימים, מינויים פוליטיים של הממשל היוצא (במקרה של ממשל חדש), או לעיתים רחוקות מינויים בדרגים נמוכים יותר בממשל.
מינויים

מזכירי המחלקות בקבינט וכל יתר ראשי הסוכנויות הפדרליות ממונים על ידי הנשיא ולאחר מכן מוצגים לאישורו או דחייתו של הסנאט של ארצות הברית על ידי רוב פשוט (אף על פי שבעבר, לפני השימוש ב"אופציה הגרעינית" (אנ') במהלך הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, מינויים יכלו להיבלם על ידי פיליבסטר, מה שדרש להפעיל סגירת דיון על ידי רוב מיוחד של שלוש חמישיות כדי להמשיך בהתדיינות). אם המינוי מאושר, הם מקבלים את כתב המינוי שלהם, נשבעים לתפקידם ומתחילים בביצוע חובותיהם. כאשר הסנאט נמצא בפגרה, הנשיא יכול למנות ראשי מחלקות בפועל ולמנות אותם כהלכה עם חזרתו של הסנאט לפעילות סדירה.
סגן נשיא נבחר אינו דורש את אישור הסנאט, וכך גם ראש סגל הבית הלבן, שהיא משרה בתוך משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
| בעל תפקיד | הוועדה בסנאט |
| --- | --- |
מזכיר המדינה של ארצות הברית: ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר האוצר של ארצות הברית: ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר ההגנה של ארצות הברית: ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית
התובע הכללי של ארצות הברית: ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר הפנים של ארצות הברית: ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר החקלאות של ארצות הברית: ועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר המסחר של ארצות הברית: ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר העבודה של ארצות הברית: ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית: ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית: ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר התחבורה של ארצות הברית: ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר האנרגיה של ארצות הברית: ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר החינוך של ארצות הברית: ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית
המזכיר לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית: הוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט של ארצות הברית
מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית: הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית
בעלי תפקידים בדרג קבינט
נציב הסחר של ארצות הברית: ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית
ראש המודיעין הלאומי: ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית
מנהל משרד הניהול והתקציב: ועדת התקציב של הסנאט של ארצות הברית
מנהל משרד המדע ומדיניות הטכנולוגיה: ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית
מנהל הסוכנות להגנת הסביבה: ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט של ארצות הברית
מנהל הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית: ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית
שכר

מזכירי מחלקות הקבינט ורוב שאר בעלי המשרות הבכירות הפדרליות בדרג קבינט או תת-קבינט משתכרים לפי תוכנית שכר קבועה בת חמש רמות הידועה כ"לוח הזמנים של המנהלים", אשר מעוגנת בסעיף 5 לקודקס ארצות הברית. 21 משרות, כולל מזכירי המחלקות לצד בכירים אחרים, אשר מקבלות שכר לפי הרמה הראשונה בתוכנית השכר, מופיעות בסעיף 5312 (U.S.C. 5 § 5312), ו-46 משרות אחרות הנמצאות ברמה השנייה (כולל מרותיהם של סגני מזכירי המחלקות השונות) מופיעות בסעיף 5313 (U.S.C. 5 § 5313). נכון לינואר 2023, השכר השנתי ברמה הראשונה נאמד ב-235,600 דולר אמריקאי.
השכר השנתי של סגן הנשיא נאמד ב-235,300 דולר אמריקאי. רמת השכר הוגדרה על ידי "חוק רפורמת השכר הממשלתי 1989", המספק עדכון אוטומטי להוצאות המחיה עבור עובדים פדרליים. סגן הנשיא מקבל את אותה הפנסיה כמו שאר חברי הקונגרס של ארצות הברית, בשל תפקידו כנשיא הסנאט של ארצות הברית.
הקבינט הנוכחי > הקבינט

| מיקום בסדר הירושה של הנשיאותי | תפקיד | בעל/ת התפקיד | בעל/ת התפקיד | תחילת כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |    סגן נשיא ארצות הברית |  | ג'יי. די. ואנס | 20 בינואר 2025 |
| 4 |    מזכיר המדינה של ארצות הברית |  | מרקו רוביו | 21 בינואר 2025 |
| 5 |    מזכיר האוצר של ארצות הברית |  | סקוט בסנט | 28 בינואר 2025 |
| 6 |    מזכיר ההגנה של ארצות הברית |  | פיט הגסת' | 25 בינואר 2025 |
| 7 |    התובעת הכללית של ארצות הברית |  | פאם בונדי | 5 בפברואר 2025 |
| 8 |    מזכיר הפנים של ארצות הברית |  | דאג בורגום | 1 בפברואר 2025 |
| 9 |    מזכירת החקלאות של ארצות הברית |  | ברוק רולינס | 13 בפברואר 2025 |
| 10 |    מזכיר המסחר של ארצות הברית |  | הווארד לוטניק | 19 בפברואר 2025 |
| 11 |    מזכירת העבודה של ארצות הברית |  | לורי צ'אבס-דרימר | 11 במרץ 2025 |
| 12 |    מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית |  | רוברט קנדי ג'וניור | 13 בפברואר 2025 |
| 13 |    מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית |  | סקוט טרנר | 5 בפברואר 2025 |
| 14 |    מזכיר התחבורה של ארצות הברית |  | שון דאפי | 28 בינואר 2025 |
| 15 |    מזכיר האנרגיה של ארצות הברית |  | כריס רייט | 4 בפברואר 2025 |
| 16 |    מזכירת החינוך של ארצות הברית |  | לינדה מקמהן | 3 במרץ 2025 |
| 17 |    המזכיר לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית |  | דאג קולינס | 5 בפברואר 2025 |
| 18 |    מזכירת ביטחון המולדת של ארצות הברית |  | קריסטי נואם | 25 בינואר 2025 |
הקבינט הנוכחי > הקבינט > בעלי תפקידים ברמת קבינט

| משרד | תפקיד | שם | תמונה | תחילת כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  משרד הרשות המבצעת של הנשיא | ראש סגל הבית הלבן | סוזי ויילס |  | 20 בינואר 2025 |
|  משרד נציב הסחר | נציב הסחר | ג'יימיסון גריר |  | 26 בפברואר 2025 |
|  ‏ קהילת המודיעין האמריקאית | ראש המודיעין הלאומי | טולסי גבארד |  | 12 בפברואר 2025 |
|  המשלחת לאו"ם | השגרירה באו"ם בפועל | דורותי שיי |  | 20 בינואר 2025 |
|  משרד הניהול והתקציב | מנהל משרד הניהול והתקציב | ראסל ווט |  | 7 בפברואר 2025 |
|  ‏ CIA | ראש ה-CIA‏ | ג'ון רטקליף |  | 23 בינואר 2025 |
|  הסוכנות להגנת הסביבה | מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | לי זלדין |  | 29 בינואר 2025 |
|  הסוכנות לעסקים קטנים | מנהל הסוכנות לעסקים קטנים | קלי לפלר |  | 19 בפברואר 2025 |
הקבינט הנוכחי > מחלקות ומזכירי קבינט שבוטלו

מחלקת המלחמה (1789–1947) – מוזגה לתוך מחלקת ההגנה שהוקמה.
מחלקת הצי של ארצות הברית, בראשות מזכיר הצי, שהייתה עצמאית בשנים 1789–1947 הוכפפה למחלקת ההגנה, שהוקמה.
מחלקת הדואר (1829–1971) – הפכה לסוכנות פדרלית עצמאית.
הקבינט הנוכחי > תפקידים בקבינט ששמם שונה

מזכיר לענייני חוץ – התפקיד נוצר ביולי 1781 ושמו שונה למזכיר המדינה בספטמבר 1789.
מזכיר המסחר והעבודה – התפקיד נוצר בשנת 1903 ושמו שונה למזכיר המסחר בשנת 1913, אז נוצר תפקיד חדש בקבינט – מזכיר העבודה – והסמכויות הנוגעות לענייני עבודה הועברו אליו.
מזכיר הבריאות, החינוך ושירותי האנוש – התפקיד נוצר בשנת 1953 ושמו שונה למזכיר הבריאות ושירותי האנוש בשנת 1979, אז נוצר תפקיד חדש בקבינט – מזכיר החינוך – והסמכויות הנוגעות לענייני חינוך הועברו אליו.
ראו גם

הממשל הפדרלי של ארצות הברית
נשיא ארצות הברית
חוקת ארצות הברית