stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רום רובינס
קורות חיים > ג'רום רובינס וישראל

בשנת 1953 הוא שכנע את אנה סוקולוב להירתם במקומו לביסוס מקצועיותה של להקת ענבל.
בשנת 1969 הוא העמיד עבור להקת בת שבע את עבודתו תנועות.
בשנת 1977 ביצעה להקת המחול בת שבע את עבודתו אחר הצהריים של פאון.
ג'וואנשו'

גְ'ווָאנְשׂוּ'
גְ'ווָאנְשׂוּ' (בסינית מפושטת: 颛顼, בסינית מסורתית: 顓頊, בפיניין: Zhuānxū), אשר נודע גם בשם אדון גָאויָאנְג (高陽), היה שליט אגדי בסין העתיקה ונחשב על פי מקורות רבים לאחד מחמשת הקיסרים.
גְ'ווָאנְשׂוּ', נכדו של הקיסר הצהוב מבנו צָ'אנְגיִי (昌意), היה מטבעו יסודי ורב תושיה. הוא שימש עוזר של שָׁאוהָאו במשך 15 שנים, ניהל את האזור של תשעת שבטי לי, וקיבל לנחלה את גָאויָאנְג (בתחום מחוז חנאן של היום), ומכאן הכינוי "אדון גָאויָאנְג". עם מותו של הקיסר הצהוב עלה גְ'ווָאנְשׂוּ' לשלטון מאחר שנודע כבעל סגולה. הוא היה בן 20 באותה עת. כפי הנראה הוביל את שבט שְׁה כשהיגרו מזרחה לשאנדונג של ימינו, שם הגדילו והרחיבו את השפעתם השבטית באמצעות קשרי נישואין עם שבטי דונְגיִי (東夷, מילולית: הברברים מהמזרח).
הארמון בו השתכן הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ' נקרא "הארמון האפל" והיה הארמון הצפוני. על פי המסורות הסיניות כיוון צפון מתקשר לצבע השחור, והאלמנט שלו מבין חמשת האלמנטים הוא מים, ולפיכך בעת העתיקה נהגיו להגיד כי גְ'ווָאנְשׂוּ' עלה לשלטון בסגולת המים, והוא נודע גם בכינוי "הקיסר האפל". העיר דִיצְ'יוֹ (帝丘 "גבעת הקיסר", כיום במחוז חנאן) שימשה עיר הבירה שלו, וכמו מנהיגים אחרים מאותה תקופה, גם לו מיוחסים מינויים של שרים שנעשו מאוחר יותר לאלים במיתולוגיה הסינית (אם כי ייתכן שהיו דמויות מיתולוגיות מלכתחילה, ומעולם לא התקיימו בפועל).
לאחר שעלה לשלטון יישם ביד קשה את קווי המדיניות של הקיסר הצהוב, והביא לרגיעה בקרב העם. כמו כן היה לו חלק ביצירת לוח השנה האחיד, באסטרולוגיה וברפורמות נגד הדת השאמאנית. הוא יישם שיטה חברתית פטריארכלית (בניגוד לשיטה המטריארכלית שהייתה נהוגה בתקופות קדומות יותר), ואסר על נישואי קרובים.
על פי רשומות ההיסטוריון הוא העביר ביקורת על טיפשותו של אחד מבניו. מאחר שידועים שמותיהם של שני בנים בלבד, ייתכן שהננזף היה גוּן - אביו של הקיסר יוּ', או צְ'יוֹנְגְצָ'אן - מאבותיו של שׁוּן. גם יָאו העביר ביקורת על גוּן והגדיר אותו כבלתי-כשיר והרסני. רשומות ההיסטוריון מגדירות את צְ'יוֹנְגְצָ'אן כפשוט עם חסר חשיבות, אם כי לא ברור כיצד ירד מגדולתו. לגְ'ווָאנְשׂוּ' היו גם שמונה בנים ששמם לא צוין, אך ידוע שהיו בעלי מוניטין טוב, ופעלו מאוחר יותר בשירות שׁוּן.
על פי המסופר, בשנה ה78 לשלטונו, בגיל 98, נפטר ונקבר בפּוּיָאנְג (במחוז חנאן של היום), ואת כסאו ירש קוּ, הבן של בן-דודו.
מלכי מדינת צ'וּ בתקופת המדינות הלוחמות נחשבו לצאצאיו - בשיר הנודע "צער הפרידה" של צ'וּ' יְוֵּ'אן (屈原《离骚》) הכותב מייחס עצמו לזרעו של גְ'ווָאנְשׂוּ', וידוע כי היה בן לאותו שבט של מלכי צ'וּ.
במסורת העממית

על פי האגדות, בימיו האחרונים של הקיסר הצהוב האמינו תשעת שבטי לי בכישוף, זבחו לשדים ורוחות, הזניחו את ענייני העולם הזה, קבעו החלטות על בסיס הטלת גורלות שביצעו מכשפים אשר ניתן היה למצוא בכל משק בית, והאנשים הפסיקו להתייחס ברצינות לפולחן השמיים. ומכל אלו גם הייצור החקלאי נפגע. על מנת לטפל בבעיה ביצע גְ'ווָאנשׂ'וּ רפורמה בדת, ובעצמו ביצע באדיקות ובלב שלם את פולחן השמיים ופולחן האבות, ובכך היווה דוגמה אישית לעם כולו. בנוסף מינה את המפקח על הדרום לאחראי על חג פולחן על מנת להרגיע את הרוחות. ואת המפקח על הצפון (כפי הנראה מבני לי) מינה לאחראי על הממשל ובכך הרגיע את העם, השיב את העם לדרכי העולם ולעיסוק בייצור חקלאי, ועודד אנשים להכשיר את השדות. פקודתו האוסרת תיקשור באמצעות הטלת גורלות החזירה את העם לדרך הישר והסדר שב על כנו.
במיתולוגיה

גְ'ווָאנשׂ'וּ נחשב גם לאל של כוכב הצפון, ולאביו של טָאוווּ (梼杌), אשר על פי רשומות ההיסטוריון היה אחד מארבעה מנהיגי שבטים שהובסו על ידי שׁוּן, אך במיתולוגיה הסינית קיבל דמות של מפלצת איומה.
הערות שוליים

↑  על פי הפרק 五帝本紀 ברשומות ההיסטוריון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLK: KAC201713128  VIAF: 103150468195704170797   WorldCat (עם VIAF): 103150468195704170797
ג'יימי גלובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביולי 1969 (בן 55) ברנס, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  בית ספר פרנסהאם הייטס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימי גלובר (באנגלית: Jamie Glover; נולד ב-10 ביולי 1969) הוא שחקן אנגלי. גלובר שיחק בתפקיד אנדרו טרנמן בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One, וכיכב בתפקיד רוג'ר טרמפלמיין בקומדיה "Noises Off" מאת מייקל פריין בתיאטרון נובלו בשנת 2012.
ביוגרפיה

גלובר נולד וגדל בפרוור ברנס שבלונדון. הוא בנם של השחקנים ג'וליאן גלובר ואיילה בלייר. הוא למד בביתה הספר פרנשהם הייטס בעיר פרנהם שבמחוז סארי, ואת הכשרתו המקצועית רכש בבית הספר "Central School of Speech and Drama".
ביוגרפיה > קריירה

הופעת הבכורה של גלובר הייתה באופרת הסבון "Jupiter Moon". תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסיטקום "Birds of a Feather", בסדרה "חדר מיון", בסרט הטלוויזיה "יוסף", בסדרות "תחבולות חדשות", "רציחות במידסומר" ו"משפט ועונש". גלובר גילם את סגן המנהל בדרמת בית הספר "דרך ווטרלו" של ה-BBC, לצדם של ג'ייסון מרלס ואנג'לה גריפין. הוא שיחק בעונה הראשונה והשנייה, וחזר להופיע למשך זמן קצר גם בעונה הרביעית.
בתיאטרון הופיע גלובר לראשונה בגיל שמונה בתפקיד מרסיוס הצעיר בהפקה של המחזה "קוריולנוס" בסטרטפורד. הוא המשיך להופיע במספר הפקות ובסרטים, אבל הוריו הקפידו שלא יהפוך ל"ילד שחקן", והעדיפו שיחליט בעצמו על הקריירה שלו כשיהיה מוכן. בתיאטרון הופיע גלובר במחזות "אדוארד השלישי", "הנרי החמישי" (עם להקת פרופלר), "The Chalk Garden", "ביבר הזכוכית", "גן הדובדבנים" וב"סוף טוב הכול טוב" לצדה של ג'ודי דנץ'. גלובר השתתף במחזה "המלט" שהוצג בנוריץ' פלייהאוס לצדם של הוריו, כשג'וליאן גלובר גם ביים את ההצגה.
בינואר 2017 הופיע גלובר בקומדיה הצרפתית "What's In A Name?" לצדם של נייג'ל הרמן, שרה הדלנד, ריי קולטהרד ואוליביה פולט בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.
גלובר הצטרף לצוות שחקני ההצגה "הארי פוטר והילד המקולל" שתועלה בתיאטרון פאלאס בלונדון החל מ-24 במאי 2017. הוא מגלם את הארי פוטר.
בקולנוע שיחק גלובר בסרט "These Foolish Things", בסרט "The Reef" ובסרט "Closing Numbers".
גלובר היה קריין בתוכניות דוקומנטריות, בסרטוני פרסומת, ספרי שמע ובמשחקי מחשב. הוא הופיע ביקום של מלחמת הכוכבים בתפקידי דיבוב שונים; הוא גילם את גנרל מקסימיליאן וירס ב-"Star Wars: Battlefront II" והחליף את אביו ששיחק באותו תפקיד ב"מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית". גלובר חזר וגילם את וירס ב-"Star Wars: Empire at War". עוד השתתף ב-"Knights of the Old Republic II" ובתפקיד דארת' מלגוס ב-"Star Wars: The Old Republic".
גלובר ביים הפקות סטודנטים ב-RADA. עבודתו הראשונה כבמאי הייתה ב-2008 בהפקה של המחזה "מידה כנגד מידה" עם להקת תיאטרון אמבסדור.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לגלובר ולבת זוגו השחקנית סשה בכר יש שתי בנות, אדי ואווה. המשפחה מתגוררת בבריקסטון שבדרום לונדון. כשלמד בבית הספר "Central School of Speech and Drama" הכיר גלובר את השחקן פיליפ גלניסטר והם היו שותפים לדירה.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 |  | Play for Today | מארק | בפרק "ג'וד" |
| 1987 | יריד ההבלים | Vanity Fair | גריי | מיני-סדרה |
| 1989 |  | Wish Me Luck | ג'וליאן | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1990 |  | Jupiter Moon | פיליפ ג'רווייס | אופרת סבון; מדע בדיוני |
| 1990 |  | Birds of a Feather | ריצ'רד | סיטקום |
| 1990 |  | The Tragedy of Flight 103: The Inside Story |  | דוקו-דרמה |
| 1990 | חדר מיון | Casualty | לוק | בפרק "Results" |
| 1992 | אינדיאנה ג'ונס הצעיר | The Young Indiana Jones Chronicles | גרייבס | בפרק "Somme, Early August 1916" |
| 1992 |  | Second Thoughts | קווין | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 1993 |  | Don't Leave Me This Way | פול אלווין | סרט טלוויזיה |
| 1994 | קדפאל | Cadfael | סיימון | בפרק "The Leper of St Giles" |
| 1995 | יוסף | Joseph | בנימין | סרט טלוויזיה |
| 1997 |  | Plotlands | ראלף סמסון |  |
| 1997 |  | A Dance to the Music of Time | רוברט טולנד | בפרק "The War" |
| 1998 | דיאל ופסקו | Dalziel and Pascoe | רוד לומס | בפרק "Child's Play" |
| 1998 |  | The Broker's Man | מקס קולינס | בפרק "Keyma" |
| 2000 |  | The Thing About Vince | פול | מיני-סדרה |
| 2000 |  | In His Life: The John Lennon Story | בריאן אפשטיין | סרט טלוויזיה |
| 2001 | חדר מיון | Casualty | פיט בינינגטון | בפרק "Big Mistake" |
| 2001 |  | Men Only | רוברט | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | Born and Bred | קורנליוס סיבלד | בפרק "The Inspector Calls" |
| 2004 | תחבולות חדשות | New Tricks | סטיוארט פימלי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2004 | הולבי סיטי | Holby City | רורי ג'קסון | בפרק "Wants and Needs" |
| 2005 | אליזבת הראשונה | Elizabeth I | ריצ'רד | מיני-סדרה |
| 2006 | דרך ווטרלו | Waterloo Road | אנדרו טרנמן | 2006–2007, 2009 |
| 2006 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | ג'יימי קראמר | בפרק "Last Year's Model" |
| 2008 | משפט ועונש | Trial & Retribution | דן ווהן | בפרק "The Rules of the Game" |
| 2011 | הולבי סיטי | Holby City | אנגוס פארל | בפרק "A Greater Good" |
| 2012 | הולבי סיטי | Holby City | אנגוס פארל | בפרק "Hide Your Love Away" |
| 2013 | האב בראון | Father Brown | ד"ר מייקל אוונס | בפרק "The Devil's Dust" |
| 2013 | הרפתקה בחלל ובזמן | An Adventure in Space and Time | ויליאם ראסל | דוקו-דרמה |
| 2014 |  | Agatha Raisin and the Quiche of Death | ג'יימס לייסי | סרט טלוויזיה |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | עידן הבגידה | Age of Treason | דומיטיאן |  |
| 1993 |  | Closing Numbers | פיט |  |
| 1998 |  | The Whisper |  | סרט קצר |
| 1999 |  | The Reef | אוון לית' |  |
| 2006 |  | These Foolish Things | אווררד |  |
משחקי וידאו

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Harry Potter and the Prisoner of Azkaban | רמוס לופין | משחק מחשב |
| 2004 | Star Wars: Knights of the Old Republic II - The Sith Lords | תפקידים שונים | משחק מחשב |
| 2004 | World's Worst Century | קריינות | סרט דוקומנטרי |
| 2005 | Star Wars: Battlefront II | גנרל וירס | משחק מחשב |
| 2005 | The Dark Side of Porn | קריינות | סרט דוקומנטרי |
| 2006 | Star Wars: Empire at War | קולונל וירס | משחק מחשב |
| 2009 | Dragon Age: Origins | תפקידים שונים | משחק מחשב |
| 2010 | Dragon Age: Origins – Awakening | הארכיטקט | משחק מחשב |
| 2011 | Star Wars: The Old Republic | דארת' מלגוס | משחק מחשב |
הערות שוליים

1 2 3 4  Kingston, Victoria. "Jamie Glover: Keep it in the Family". South West Mag.
1 2  BBC - Press Office - Waterloo Road: Jamie Glover Retrieved on 2009-07-17.
↑  Thomas, Liz (23 בנובמבר 2005). "School of hard knocks - Jamie Glover". The Stage. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  McKee, Victoria (31 באוקטובר 1996). "Happy families". The Independent. נבדק ב-2009-07-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Longman, Will (30 במרץ 2017). "Who are the new Harry Potter and the Cursed Child cast?". נבדק ב-2017-03-31. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ten Things You Never Knew About Philip Glenister, BY BETH HILTON
6 FEBRUARY 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007335877105171  BnF: cb169698005 (data)  ISNI: 0000 0003 7206 5340  LCCN: no99040296  MusicBrainz: 345b0d3b-12fb-4899-9bc3-9ff0ea7a8714  NKC: pna2012710893  SUDOC: 140264884  VIAF: 268363805   WorldCat (עם VIAF): 268363805
ג'ואן בלונדל

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1906 מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בדצמבר 1979 (בגיל 73) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1927–1979 (כ־52 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת צפון טקסס  בית ספר המקצועי לילדים  תיכון סנטה מוניקה 
 בן או בת זוג:  ג'ורג' ברנס (4 בינואר 1933–1936)  דיק פאוול (19 בספטמבר 1936–14 ביולי 1944)  מייק טוד (5 ביולי 1947–1950) 
 צאצאים:  נורמן פאוול, אלן פאוול 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוז ג'ואן בלונדל (באנגלית: Rose Joan Blondell;‏ 30 באוגוסט 1906 – 25 בדצמבר 1979) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1951 על הופעתה בסרט "הצעיף הכחול".
בלונדל הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידיה בסרטים "הנער מסינסינטי" ו""ליל הבכור"ה ולשני פרסי אמי על תפקידה בסדרה "הנה באות הכלות".
ביוגרפיה

בלונדל נולדה בניו יורק סיטי לקתרין קיין ולשחקן הוודוויל אד בלונדל, אחותה הצעירה גלוריה בלונדל הייתה גם כן שחקנית.
קריירה

בלונדל התגלתה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בדרמות של ויליאם ולמן "אויבי הציבור" בתפקיד מיימי ו"אחיות לילה", בסרטיו של מרווין לרוי "שלושה במשחק" בתור אשת הבידור מרי קיטון ו"חופרי הזהב של 1933" בתפקיד הזמרת קרול קינג. בלונדל חיזקה את מעמדה והופיעה בתפקידים ראשיים בסרטים המוזיקליים "Footlight Parade" של לויד בייקון בתור נן פרסקוט מזכירתו של צ'סטר קנט (ג'יימס קאגני), "גברות" בתור נערת השעשועים מייבל אנדרסון ו"חופרי הזהב של 1937". באותם הזמנים הייתה בלונדל לאחת מהשחקניות המצליחות והמרוויחות ביותר בהוליווד.
בשנות ה-40 הופיעה בלונדל בסרט הביכורים של הבמאי האגדי איליה קאזאן "אילן גדל בברוקלין" בתפקיד סיסי אדוארדס, כמו כן גם בפנטזיה הקומית האפלה "טופר חוזר" בתור גאל ריצ'רדס ובדרמה "סמטת הסיוט" בתור מנהלת הקרקס לצידו של טיירון פאוורס.
בלונדל הועמדה בשנת 1951 לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "הצעיף הכחול" בתפקיד השחקנית אנני רולינס.
בשנת 1958 הועמדה בלונדל לפרס טוני על משחקה במחזה "The Rope Dancers" .בלונדל הועמדה פעמיים לפרס גלובוס הזהב על הופעותייה בדרמות "הנער מסינסינטי" בתור ליידי פינגרס ו"ליל הבכורה" (1977) של ג'ון קסאווטס בתפקיד שרה, אמה של השחקנית מיירטל גורדון (ג'ינה רולנדס).
בנוסף שיחקה בלונדל בקומדיות "אשתו האחרת" בתור פג קוסטלו חברתה של באני ווסטון (קתרין הפבורן), "ההצלחה תהרוס את רוק האנטר?" בתור ויולט מזכירתה של השחקנית המפורסמת ריטה מארלו (ג'יין מנספילד), במערבון "תמוך באקדוחן המקומי שלך" ובדרמת האגרוף "סיפורו של אלוף" סרטה האחרון.
לצד קריירה קולנועית ענפה שיחקה בלונדל גם בסדרת טלוויזיה הקומית של רשת ABC "הנה באות הכלות" בתפקיד בעלת סלון היופי לוטי הטפילד, עליו הועמדה פעמיים לפרס אמי.
חיים אישיים

בלונדל נישאה שלוש פעמים במהלך חייה.
בעלה הראשון היה צלם הקולנוע המצליח הג'ורג' ברנס, הזוג היה נשוי בין השנים 1933 ל-1936. מנישואיהם נולד המפיק נורמן פאוול.
בשנת 1936 התחתנה בלונדל עם הזמר והשחקן דיק פאוול, לבלונדל ולפאוול נולדה ילדה אחת. הם התגרשו בשנת 1944.
בשנת 1947 נישאה בלונדל למפיק מייק טוד והתגרשה ממנו בשנת 1950.
בלונדל מתה מלוקמיה בערב חג המולד ה-25 בדצמבר 1979 בסנטה מוניקה כשהיא בת 73. היא נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לון" שבגלנדייל.
פילמוגרפיה נבחרת

רעיית המשרד (1930)
חג החוטאים (1930)
אישה של גבר אחר (1931)
מילי (1931)
אילקיט (1931)
מתנת ה' לאישה (1931)
אויבי הציבור (1931)
אחות לילה (1931)
בלונד מטורף (1931)
אחות לילה (1932)
ליוונים יש מילה עבורם (1932)
הפוך אותי לכוכבת (1932)
ביג סיטי בלוז (1932)
שלושה במשחק (1932)
סנטרל פארק (1932)
איש עורך דין (1932)
חופרי הזהב של 1933 (1933)
בלונדי ג'ונסון (1933)
אלמנות הוואנה (1933)
גברות (1934)
יש לי את המספר שלך (1934)
הוא היה הגבר שלה (1934)
נסיכת קנזס סיטי (1934)
ברודוויי גולדולייר (1935)
קולין (1936)
שלושה אנשים על סוס (1936)
הדגימה המושלמת (1937)
חופרי הזהב של 1937 (1937)
לעמוד בפנים (1937)
תמיד יש אישה (1938)
הצד המזרחי של גן עדן (1939)
שתי הבחורות בברודוויי (1940)
טופר חוזר (1941)
ליידי ללילה (1942)
זעקת חורבן (1941)
אילן גדל בברוקלין (1945)
הרפתקה (1945)
ערב חג המולד (1947)
סמטת הסיוט (1947)
למען השם (1950)
הצעיף הכחול (1951)
המין ההופכי (1956)
ליזי (1957)
אשתו האחרת (1957)
זה יכול להיות הלילה (1957)
ההצלחה תהרוס את רוק האנטר? (1957)
תינוק מלאך (1961)
מקדמה לאחור (1964)
הנער מסינסינטי (1965)
לרכוב מעבר לנקמה (1966)
חור מים #3 (1967)
תתרחק ג'ו (1968)
תמוך באקדוחן המקומי שלך (1971)
ליל הבכורה (1977)
גריז (1978)
סיפורו של אלוף (1979)
הכפפה (1979)
סדרות טלוויזיה

הנה באות הכלות (1968-1970)
ג'ון ואנאמייקר

ג'ון ואנאמייקר (באנגלית: John Wanamaker;‏ 11 ביולי 1838 – 12 בדצמבר 1922) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מפילדלפיה, פנסילבניה, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא בנג'מין הריסון.
ראשית חייו

ג'ון ואנאמייקר נולד באזור הכפרי שלימים יהיה חלק משכונת גריי פרי שבדרום פילדלפיה. הוריו היו ג'ון נלסון ואנאמייקר, יצרן לבנים יליד קינגווד, ניו ג'רזי ואליזבט דשונג קוצ'רספרגר, בתו של חוואי ובעל פונדק בגריי פרי. אבותיה של אמו הגיעו מריטרשופן שבאלזס ומקנטון ברן שבשווייץ. בגיל 19 הוא החל לעבוד בסניף פילדלפיה של ימק"א והיה למזכיר הראשון של הארגון.
קריירה עסקית

ואנאמייקר פתח את חנותו הראשונה ב-1861 בשותפות עם גיסו נייתן בראון. החנות נקראה "אוק הול", ושכנה בצומת הרחוב השישי ורחוב מרקט שבפילדלפיה, בסמיכות למעון הרשמי ששימש את הנשיא ג'ורג' וושינגטון כאשר פילדלפיה הייתה בירת ארצות הברית. אוק הול התפתחה באופן משמעותי בהתבסס על העיקרון של ואנאמייקר שנחשב למהפכני באותה עת: "מחיר קבוע ואפשרות להחזרת מוצרים".
ב-1869 הוא פתח את חנותו השנייה ברחוב צ'סטנאט מספר 818 ושינה את שם החברה על שמו "ג'ון ואנאמייקר ושות'", זאת בשל מותו בטרם עת של גיסו והמוניטין שלו שעלה. ב-1875 הוא רכש תחנת רכבת נטושה והסב אותה למחסן גדול, לו הוא קרא "תחנת הרכבת הגדולה" ("The Grand Depot"). ואנאמייקר'ס (Wanamaker's) נחשבת לחנות הכלבו הראשונה בפילדלפיה.
קריירה עסקית > בניין ואנאמייקר

בניין ואנאמייקר (Wanamaker Building) היה בית מסחר בפילדלפיה של 12 קומות שהיה בנוי מגרניט, שתוכנן על ידי האדריכל המפורסם משיקגו דניאל ברנהם. בנייתו הושלמה ב-1910 והוא הוקדש לכבודו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט. הבניין ניצב במקום בו הייתה "תחנת הרכבת הגדולה", ותפס את שטחו של מבנן שלם בפינת רחוב 13 ורחוב מרקט, בסמוך לבניין עיריית פילדלפיה. חנות הכלבו החדשה, שעדיין עומדת על תילה היום, הפכה למוסד מוכר בפילדלפיה ולחלק מתרבות העיר. במקור כל שטחו של הבניין הוקדש לחנות הכלבו ולמשרדי החברה של ואנאמייקר.
קריירה עסקית > בניין ואנאמייקר > האולם הגדול

המאפיין הבולט ביותר של בניין ואנאמייקר הוא האטריום המרכזי שלו מחופה השיש בגובה 12 קומות, שידוע כ"האולם הגדול". עד מהרה הפך האולם הגדול לאתר החביב על תושבי פילדלפיה, כשבולטים בו "העיט של ואנאמייקר" ו"העוגב של ואנאמייקר". האולם הגדול הופיע בסרטי קולנוע רבים, כמו: הרגלים רעים (Nasty Habits) משנת 1977, אהבה בחלון ראווה (אנ') משנת 1987, התפוצצות משנת 1981 ו-12 קופים משנת 1995.
קריירה עסקית > בניין ואנאמייקר > העוגב של ואנאמייקר

העוגב של ואנאמייקר (אנ') עוצב על ידי ג'ורג' אשדאון אודסלי ונבנה על ידי חברת העוגבים של לוס אנג'לס עבור היריד העולמי של סנט לואיס (אנ'). לכלי נגינה עצום זה 10,059 צינורות ועלות בנייתו הגיע ל-105,000 דולר. ב-1909 רכש ואנאמייקר את העוגב והעביר אותו מסנט לואיס על גבי 13 קרונות משא. הרכבתו של העוגב בפילדלפיה ארכה שנתיים. הפעם הראשונה בה הוא הופעל הייתה ב-22 ביוני 1911, יום הכתרתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
בשנים 1911–1917 הוספו לעוגב 8,000 צינורות, ולאחר מכן ועד 1930 הוספו לו 10,000 צינורות נוספים, ובכך מסתכם כיום מספר הצינורות בו ב-28,750. אחת לשנה, בחודש יוני, נערך פסטיבל שהעוגב עומד במרכזו.
קריירה עסקית > בניין ואנאמייקר > העיט של ואנאמייקר

בעת ביקורו של הפסל הגרמני אוגוסט גאול ביריד העולמי של סנט לואיס ב-1904, רכש ואנאמייקר ממנו פסל גדול של עיט עשוי ארד. הפסל שמשקלו 1,134 ק"ג הוא המוקד של "האולם הגדול", שלצורך הצבתו היה צורך לחזק את רצפתו. הפסל ידוע בשם "העיט של ואנאמייקר" (Wanamaker Eagle) והוא הפך לנקודת מפגש פופולרית בפילדלפיה. הביטוי "פגוש אותי ליד העיט" ("Meet me at the Eagle") הפך לאמרת כנף פופולרית בפילדלפיה.
קריירה עסקית > פעילות עסקית מחוץ לפילדלפיה

ב-1896 הרחיב ואנאמייקר את עסקיו לניו יורק, והמשיך את עסקי הסחר שבמקור החל בהם אלכסנדר טרני סטיוארט (אנ'). בהמשך הוא הרחיב את עסקיו אל מחוץ לארצות הברית ופתח חנויות כלבו בלונדון ובפריז.
ואנאמייקר היה חדשן, יצירתי, גאון שיווקי, שהכיר בכוחו של הפרסום, אם כי צנוע ובעל מוניטין של יושר. אף על פי שהוא לא היה זה שהמציא את שיטת המחיר הקבוע, הוא היה זה שלזכותו נזקפה המצאת תג המחיר. הוא גם היה זה שהנהיג שיטת ההחזר הכספי, שכיום היא נוהג עסקי מקובל.
וואנאמיקר הבטיח לעובדיו ביטוח רפואי בחינם, חינוך, מתקני פנאי, תשלומי גמלאות ותוכניות לשיתוף רווחים, עוד לפני שהטבות כאלו נחשבו למקובלות. עם זאת, פעילי איגודי עובדים ראו בו כמתנגד תקיף לפעילותם. במהלך תהליך ההקמה של ארגון אבירי העבודה ב-1887, הוא פיטר את 12 חברי הארגון הראשונים שנחשפו על ידי בלשיו.
ואנאמייקר היה הקמעונאי הראשון שפרסם מודעה בגודל של חצי עמוד בעיתון ב-1874 והראשון שפרסם מודעה בגודל של עמוד שלם ב-1879. בתחילה הוא ניסח בעצמו את מודעות הפרסומת, אך בהמשך הוא העסיק רעיונאי במשרה מלאה, ג'ון אמורי פאוורס. בתקופה בה הועסק פאוורס על ידי ואנאמייקר, הוכפלו הכנסותיו מ-4 מיליון דולר ל-8 מיליון דולר. מיוחסת לו האמירה "מחצית מהכספים שהוצאתי על פרסום ירדו לטמיון, הבעיה היא שאני לא יודע איזו מחצית".
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

ב-1889 פתח ואנאמייקר בנק לחיסכון. באותה שנה הוא מונה על ידי הנשיא בנג'מין הריסון כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. עיתוני התקופה האשימו אותו שהוא קנה את המשרה בכסף. ידידיו של ואנאמייקר ייחסו לו את הוצאת בול הזיכרון הראשון והנהגת צעדי ייעול רבים בשירות הדואר. הוא היה הראשון שהכין תוכניות לשירות דואר ללא תשלום באזורים הכפריים, אף על פי שהתוכנית יושמה רק החל מ-1896.
ב-1890 שכנע ואנאמייקר את הקונגרס להעביר חוק שיאסור מכירת כרטיסי לוטו בדואר ולאחר קבלת החוק הוא פעל בתקיפות נגד מפריו. צעדים אלו שמו קץ לפעילות מפעלי הלוטו בכל המדינות עד לחידוש פעילותם ב-1964, בין השאר מתוך מאמץ לסכל את פעילותם של גופי פשע מאורגן.
במהלך תקופת כהונתו של ואנאמייקר כמנהל הכללי של הדואר הוא פיטר כ-30,000 עובדי דואר שהועסקו במערכת כהטבה מטעם אישים פוליטיים שבהם הם תמכו. שינוי חריף זה גרם למבוכה, לחוסר יעילות ולהתעמתות עם מי שנחשב למגן משרתי הציבור, עמיתו הרפובליקני תאודור רוזוולט.
ב-1890 זכה ואנאמייקר ללעג בתקשורת על סדרה של בולים שהונפקו באיכות גרועה, הן בשל איכות ההדפסה והן בשל החומרים שמהם הם יוצרו. ואנאמייקר אסר על שליחת העותקים של סונאטת קרויצר של לב טולסטוי באמצעות הדואר בטענה שמדובר על ספרות תועבה. על צעד זה הוא זכה ללעג מעיתונים רבים בארצות הברית.
ב-1891 הורה ואנאמייקר על שינוי במדיהם של הדוורים, והוא הואשם שהוא הסדיר את הזמנת המדים מחברה אחת מבולטימור, שעלה חשד שהיו לו קשרים עסקיים עמם. בתערוכה העולמית של שיקגו שהתקיימה ב-1893 השמיע ואנאמייקר תחזית שהדואר בארצות הברית ימשיך להסתמך על כרכרות וסוסים במאה הבאה, ובכך הוא כשל בראיה לעתיד של השימוש ברכבות ובמכוניות.
נדבנות

ואנאמייקר נודע בשל פעילות הנדבנות שלו לטובת תוכניות לעזרה לעניים בפילדלפיה. ב-1878 הוא היה שותף לייסוד בית מחסה ומטבח לעניים בפילדלפיה. הארגון, הקרוי "ארוחת הבוקר של יום ראשון", פעיל עד היום, ואז הקמתו הוא הרחיב את פעילותו למתן שירותים נוספים לעניי פילדלפיה.
ואנאמייקר היה אספן נלהב של חפצי אומנות ועתיקות. הוא תרם כמה פריטים למוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה. בין התרומות הללו היה אוסף של העתקי ארד של ממצאים שנחשפו בחפירות בפומפיי ובהרקולנאום, שאותם הזמין ואנאמייקר מבית יציקה בנאפולי במיוחד עבור המוזיאון. אוסף זה ידוע בשם "מוצגי הארד של ואנאמייקר".
משפחתו

ב-1860 נשא ואנאמייקר לאישה את מרי ארינגר בראון. לזוג נולדו שישה ילדים, כששניים מתוכם מתו בילדותם.
בנו הבכור, רודמן ואנאמייקר, רכש ב-1899 את העיתון מפילדלפיה דה נורת' אמריקן (The North American). הוא הרגיז את אביו כאשר נתן לאינטלקטואלים רדיקלים לפרסם טורים קבועים בעיתון, כמו הנרי ג'ורג' הבן (בנו של הנרי ג'ורג'), והסוציאליסטים הנרי ג'ון נלסון (שהיה מאוחר יותר עורך הדין של אמה גולדמן) וקרוליין ה. פמברטון. ואנאמייקר הבן הוציא את העיתון גם בימי ראשון, צעד שפגע ברגשותיו הדתיים של אביו.
בנו השני, רודמן ואנאמייקר, בוגר אוניברסיטת פרינסטון, חי בצרפת בתקופה מוקדמת בחייו. בזכותו נוצר בפילדלפיה בפרט ובארצות הברית בכלל הביקוש למוצרי מותרות מצרפת, שקיימת עד היום. לזכותו של רודמן ניתן לזקוף את העיצוב האומנותי האיכותי של החנויות של רשת ואנאמייקר. הוא גם היה פטרון של מוזיקה, וארגן קונצרטים לעוגב ולתזמורת בחנויות של הרשת המשפחתית בפילדלפיה ובניו יורק בניצוחו של אלכסנדר ראסל (אנ').
מותו

ג'ון ואנאמייקר נפטר בפילדלפיה ב-12 בדצמבר 1922. הלווייתו התקיימה יומיים לאחר מכן בכנסיית בת'אני הפרסביטריאנית שבעיר והוא נטמן באחוזת הקבורה המשפחתית שבכנסיית סנט ג'יימס הקטן. הוא היה אחרון חברי הקבינט של בנג'מין הריסון שנותר בחיים.
הערות שוליים

↑  Maxin, Halley C. "Wanamaker, John". Literary and Cultural Heritage Map of Pennsylvania. pabook.libraries.psu.edu. Archived from the original on May 1, 2013.
↑  "YMCA Hall of Fame". pridenet.springfield.edu.
↑  ABOUT THE GRAND COURT ORGAN
↑  "Who Made America? - Innovators - John Wanamaker".
↑  Joel Shrock (30 June 2004). The Gilded Age. ABC-CLIO. p. 53.
↑  Stephen R. Fox (1984). The Mirror Makers: A History of American Advertising & Its Creators. University of Illinois Press. pp. 25–28.
↑  George Bradt, Wanamaker Was Wrong -- The Vast Majority Of Advertising Is Wasted, Forbes, Sep 14, 2016.
↑  "History of the United States Postal Service 1775-1993". Archived from the original on 9 March 2008.
↑  Peter Ulf Möller, Postlude to The Kreutzer Sonata: Tolstoj and the Debate on Sexual Morality in Russian Literature in the 1890s, Brill Archive, 1988, pp. 102-105.
↑  John Wanamaker (Industries) Historical Marker - explorepahistory.com
↑  Kaku, Michio (2011). Physics of the Future. New York: Doubleday.
↑  Sunday Breakfast Rescue Mission - History.
↑  Molly. "Conserving Egyptian Mummies: Mummies, Mannequins and Wanamaker's". Artifact Lab. Penn Museum.
↑  "Statue, Reproduction". Penn Museum. Penn Museum.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278359205171  CiNii: DA13983227  GND: 133393798  ISNI: 0000 0000 8372 3853  LCCN: n50026487  NDL: 00659614  SNAC: w6h70fp7  VIAF: 35643725   WorldCat (עם VIAF): 35643725 
האולם הגדול
העוגב של ואנאמייקר
העיט של ואנאמייקר
פסל של הרמס שהוזמן על ידי ואנאמייקר ומוצג במוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה