stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראש שיף
קורות חיים

שיף נולד בבודפשט והחל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל חמש אצל אֵרְזֶ'בֶּט ודאס. בהמשך למד באקדמיה למוזיקה ע"ש ליסט בבודפשט בכיתות של פאל קדושה ופרנץ ראדוש ואצל ג'ורג' מלקולם בלונדון. הוא ערק מהונגריה בעת מסע קונצרטים בארצות הברית בשנת 1979 והוא אזרח בריטי מאז 2001. אנדראש שיף נשוי לכנרת יואוקו שיוקאבה, ומתגורר בלונדון ובפירנצה.
בשנת 1999 הקים תזמורת קאמרית מזדמנת, שכינה בשם "קאפלה אנדראה בארקה", שם שמקורו בתרגום שמו הגרמני לאיטלקית - פירוש המילים בארקה ושיף הוא "סירה", או "אוניה". שיף הופיע כמנצח עם כמה תזמורות חשובות, ובכלל זה הופעות סדירות עם תזמורת פילהרמוניה בלונדון והתזמורת הקאמרית של אירופה.
שיף הוא אחד מגדולי הפרשנים ליצירות באך, מוצרט ושומאן. הקלטותיו הרבות לחברת דקה כוללות את מכלול הסונאטות של מוצרט ושוברט והרבה מיצירות המקלדת של באך, כמו גם מכלול קונצ'רטי לפסנתר של מוצרט עם הקאמרטה אקדמיקה זלצבורג בניצוח שאנדור וג. הקלטותיו לחברת טלדק כוללות את מכלול הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן עם התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן בניצוח ברנרד הייטינק. לחברת ECM הקליט שיף יצירות משל יאנאצ'ק ושאנדור ורש, וכן ערך הקלטות חיות של כל הסונאטות לפסנתר של בטהובן באולם טונהאלה בציריך (מחזור בטהובן זכה בפרס מבקרי המוזיקה האיטלקים על שם פרנקו אביאטי). שיף הגיש בלונדון סדרת רסיטלים מוסברים של מכלול הסונאטות של בטהובן. הקלטותיו החיות לחברת ECM כוללות גם פרטיטות של באך ואת וריאציות גולדברג. עוד הקליט לידר של בטהובן ושוברט עם פטר שראייר וצ'צ'יליה ברטולי ואת שלושת הקונצ'רטי של בארטוק.
אנדראש שיף ערך את האצבוע למהדורה החדשה של הפסנתר המושווה של באך (שיצאה לאור ב-2006) וכן סיפק את האצבוע ואת הקדנצות החסרות להוצאה חדשה של הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט (החל ב-2007).
בשנת 2011 גילה המוזיקולוג והמנצח כריסטופר הוגווד דרך מקרה בארכיון של אוניברסיטת פרינסטון יצירה לא נודעת שברהמס חיבר בגיל 20 והקדיש למארחו, מוזיקאי גרמני מגטינגן, בשנת 1853, כאשר ביקר בעיר לרגל הופעות עם הכנר אדוארד רמניי. את תווי היצירה הקצרה, בת שתי דקות, כתב לצד דברי תודתו בספר האורחים של המוזיקאי, שם מונצחות גם יצירותיהם של מלחינים אחרים, כאות תודה על האירוח. נושא היצירה שימש כעבור 12 שנים לפרק הסקרצו של שלישיית הקרן של ברהמס. בראיון ב-BBC אמר אנדראש שיף על היצירה, שאותה הוא עתיד לנגן בביצוע הבכורה העולמי שלה, כי היא נושאת אופי אלתורי, על אף הוראות הביצוע הכלולות בה, והוא רואה בה את אחד האינטרמצי של ברהמס. היצירה, על אף מידותיה המיניאטוריות, שלמה ועומדת בפני עצמה. ברהמס תיאר אותה כ"אלגרו און פוקו אג'יטאטו" ("אלגרו, עם נופך התרגשות").
שיף מנגן בפסנתר בזנדורפר, שאותו הוא מבכר על פני הסטיינוויי המקובל יותר בשימוש, ובמידת האפשר לוקח אותו עמו במסעותיו. כמו כן הקליט את מוצרט על פיאנו-פורטה אותנטי. הוא הופיע ברסיטל מיצירות בטהובן על הפסנתר של המלחין, ברודווד משנת 1817.
כיום משמש בתפקיד אמן הבית של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
השקפות פוליטיות

שיף נתן פומבי לדעותיו בנושאים פוליטיים באוסטריה ולאחר מכן בהונגריה. ב-1 בינואר 2011 פרסם מכתב ב"וושינגטון פוסט" ובו העלה את השאלה אם "הונגריה מוכנה וראויה לקבל על עצמה" את הנשיאות המתחלפת של מועצת האיחוד האירופי, כפי שעשתה אותו יום, בגלל "גזענות, אפליה נגד בני רומה, אנטישמיות, שנאת זרים, שוביניזם ולאומנות ריאקציונית", ו"חוקי התקשורת האחרונים" (חוקי התקשורת החדשים שהעבירה ממשלתו של ויקטור אורבן). ב-16 בינואר 2011 אמר שיף ל"פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג" כי בימים אלה הוא פרסונה נון גראטה בהונגריה וקרוב לוודאי שלעולם לא יחזור להופיע "או אפילו לבקר" שם. ב-17 בינואר חבר למנצח אדם פישר ולעוד שישה אנשי רוח ואמנים הונגרים בפרסום מכתב גלוי "לאמני אירופה והעולם", בו יצאו במחאה על "גזענות נגד בני רומה, עם הומופוביה ועם אנטישמיות" ואמרו כי "חירות התקשורת, האמנויות והאמנים וחירותם של אלה היכולים לפעול ביעילות הרבה ביותר נגד מגמות כאלה מקוצצת יותר ויותר." המכתב הופיע בגרמנית ובאנגלית, ולווה בדברי תמיכה של דניאל בארנבוים.
פרסים ואותות הוקרה

הגיע למקום הרביעי בתחרות פסנתר בינלאומית ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה לשנת 1974
הגיע לגמר בתחרות פסנתר בינלאומית בלידס לשנת 1975
פרס גראמי לביצוע סולני מצטיין (ללא תזמורת): הסוויטות האנגליות של באך (פרסי גראמי לשנת 1990)
מדליה לזכר קלאודיו אראו לשנת 1994
פרס קושוט לשנת 1996
פרס המוזיקה על-שם לאוני סונינג לשנת 1997
פרס באך מטעם האקדמיה המלכותית למוזיקה/קרן קוהן לשנת 2007
מדליית ויגמור הול
תואר עמית כבוד מטעם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים לשנת 2013
הערות שוליים

↑  נעם בן זאב, "השקט שלפני", גלריה, הארץ, 22 בספטמבר 2011
↑  סטיבן פלייסטו, "אנדרש שיף", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  מילון גרוב
↑  חגי חיטרון, עיתון הארץ, "חדשות תרבות ובידור", 22.1.2012
↑  Kate Connolly (2000-02-11),Freedom fighters, The Guardian
↑  András Schiff, Ádám Fischer, András Adorján, Béla Tarr, Ágnes Heller, Géza Komoróczy, László Rajk, Miklós Jancsó (2001-01-17). "An die Künstler in Europa und der ganzen Welt". אורכב מ-המקור ב-2010-12-10. נבדק ב-2011-01-23.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
| זוכי פרס לאוני סונינג למוזיקה |
| --- | --- | --- |
| 1959–1980 | איגור סטרווינסקי (1959) • ליאונרד ברנשטיין (1965) • בירגיט נילסון (1966) • ויטולד לוטוסלבסקי (1967) • בנג'מין בריטן (1968) • בוריס כריסטוף (1969) • סרג'יו צ'ליבידאקה (1970) • ארתור רובינשטיין (1971) • יהודי מנוחין (1972) • דמיטרי שוסטקוביץ' (1973) • אנדרס סגוביה (1974) • דיטריך פישר-דיסקאו (1975) • מוגנס וולדיקה (1976) • אוליבייה מסייאן (1977) • ז'אן-פייר רמפל (1978) • ג'נט בייקר (1979) • מארי-קלייר אליין (1980) |  |
| 1981–2000 | מסטיסלב רוסטרופוביץ' (1981) • אייזק שטרן (1982) • רפאל קובליק (1983) • מיילס דייוויס (1984) • פייר בולז (1985) • סביאטוסלב ריכטר (1986) • היינץ הוליגר (1987) • פטר שרייר (1988) • גדעון קרמר (1989) • ג'רג' ליגטי (1990) • אריק אריקסון (1991) • גאורג שולטי (1992) • ניקולאוס הרנונקור (1993) • כריסטיאן צימרמן (1994) • יורי בשמט (1995) • פר נירגארד (1996) • אנדראש שיף (1997) • הילדגארד בהרנס (1998) • סופיה גוביידולינה (1999) • מיכלה פטרי (2000) |  |
| 2001–2020 | אן-סופי מוטר (2001) • אלפרד ברנדל (2002) • ג'רג' קורטג (2003) • קית' ג'ארט (2004) • ג'ון אליוט גרדינר (2005) • יו-יו מה (2006) • לארס אולריק מורטנסן (2007) • ארוו פרט (2008) • דניאל בארנבוים (2009) • צ'צ'יליה ברטולי (2010) • קאייה סאאריאהו (2011) • ז'ורדי סאוואל (2012) • סיימון ראטל (2013) • מרטין פרוסט (2014) • תומאס אדס (2015) • הרברט בלומסטדט (2016) • לאונידס קבקוס (2017) • מאריס יאנסונס (2018) • הנס אברהמסן (2019) • ברברה האניגן (2020) |  |
| 2021 ואילך | אנסוק צ'ין (2021) • פייר לורן איימארד (2022) • אוולין גלני (2023) • עמנואל פהו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299002705171  PLWABN: 9810646919105606  BIBSYS: 67381  BNE: XX1114775  BnF: cb12538640r (data)  CANTIC: a10249254  CiNii: DA08905905  GND: 123951550  ISNI: 0000 0001 0937 5982  LCCN: n81140120  LNB: 000140153  MusicBrainz: cb535c4c-711b-4be1-98f3-b6b5f8955d41  NDL: 001335703  NKC: js20020122080  NLA: 35811530  NLK: KAC201715028  NSK: 000230267  NTA: 072333383  SUDOC: 081715498  Trove: 1098566  VIAF: 114222908   WorldCat (עם VIAF): 114222908 
אנדרש שיף, 2012
אפרים שך

| --- | --- |

 לידה:  1930 תר"צ קלצק, ברית המועצות ברית המועצות
 פטירה:  17 באוקטובר 2011 (בגיל 81 בערך) י"ט בתשרי תשע"ב ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות, ירושלים
 תאריך עלייה:  1941
 מקום מגורים:  ירושלים
 השכלה:  אוניברסיטת אוטווה   ישיבה יוניברסיטי
 עיסוק:  איש חינוך
 השקפה דתית:  יהדות 
 בת זוג:  תמרה שך
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2006)
 
אפרים עזריאל שך (תר"צ, 1930 – י"ט בתשרי תשע"ב, 17 באוקטובר 2011) היה איש חינוך, יקיר ירושלים.
ביוגרפיה

אפרים עזריאל שך נולד בקלצק שבברית המועצות (בתחומי בלארוס של ימינו), לגוטל טובה ולרב אלעזר מנחם שך. בחודש טבת תש"א (ינואר 1941) עלה עם משפחתו לארץ ישראל. במשך מספר חודשים התגוררה המשפחה בתל אביב ולאחר מכן עברה להתגורר בשכונת כרם בירושלים. למד בישיבת תפארת צבי ולאחר מכן בישיבת חברון בה קיבל הסמכה לרבנות. בשנת תש"ג נערכה בביתו סעודת הבר מצווה שלו בהשתתפות גדולי הרבנים, ובהם: הרב איסר זלמן מלצר, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק והרב אליעזר יהודה פינקל. בבחרותו התגייס לאצ"ל. בסוף שנות ה-40 למד בישיבת הדרום, שם כיהן אביו כראש ישיבה. בשנות ה-50 למד באוניברסיטת אוטווה ובישיבה יוניברסיטי. בעל תואר דוקטור במחשבת ישראל ובתולדות עם ישראל בימי הביניים.
לאחר שובו מלימודיו בחו"ל עבד בהוראה במוסדות חינוך שונים בישראל ובהם בשנת 1951 כמורה בבית הספר היסודי ממלכתי מרמורק ברחובות ובכפר הנוער הדסים. בשנת 1954 היה קצין מבחן לנוער באזור הדרום. בסוף שנות ה-50 יצא לשליחות חינוכית בקהילות יהודיות בחו"ל. היה רב בוולקום שבדרום אפריקה, מנהל בית הספר הלל באוטווה, ומחנך בישיבה דפלטבוש, ניו יורק. היה חבר בהסתדרות הרבנים בארצות הברית וחבר הנהלת ארגון המורים העבריים בארצות הברית.
בשנות ה-80 שב לישראל. עם שובו היה מנהל המחלקה לחינוך ותרבות בעיריית נתניה ולאחר מכן מנהל מחוז ירושלים במחלקה לחינוך מבוגרים במשרד החינוך ומנהל המחלקה לבתי ספר עבריים בתפוצות. היה יושב-ראש מערכת השבועון "שער למתחיל". כיהן כחבר הנהלה בארגון המפקחים בהסתדרות המורים בישראל וכחבר הנהלה באוניברסיטה העממית בירושלים.
פרסם מאמרים וחוברות בנושאי מחשבת ישראל ותולדות עם ישראל וחגיו, רובם בהוצאת משרד החינוך והתרבות.
יקיר ירושלים לשנת 2006, "על פעילותו החינוכית להפצת מורשת ישראל ותולדות עם ישראל בארץ ובתפוצות".
נפטר בי"ט בתשרי תשע"ב, יום השנה לפטירת סבו עזריאל שך, ששמו השני נקרא לזכרו. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
היה נשוי לתמרה ואב לשניים, והתגורר שנים רבות בשכונת בית וגן בירושלים.
השקפת עולמו ויחסו לאביו הרב שך

עד הגיעו לגיל בר מצווה הלך שך בדרכו של אביו, הרב שך. התרחקותו מדרכו והשקפת עולמו של אביו החלה באמצע שנות ה-40, בתקופת לימודיו בישיבת חברון. הוא התגייס לאצ"ל וגילה נטיות עצמאיות. מאז פיתח השקפת עולם ציונית-דתית ובחר במסלול אקדמי, המנוגד להשקפת עולמו של הרב שך. עם זאת, אמר על תגובת אביו לתמורות שחלו בו: "ראית את גדולתו בכך שהוא מסוגל היה לקבל זאת, כל עוד – ואת זה הוא אמר בצורה ברורה – כל עוד אני נשאר נאמן לתורת ישראל ולאמונת ישראל".
בסוף שנות ה-60, עם פטירת האם, גוטל שך, חל נתק בין שך לאביו. באותה תקופה שהה אפרים בחו"ל ואביו החליט לערוך את הלווייתה של רעייתו בזמן ולא להמתין לשובו של הבן ארצה, בנימוק של מניעת ביטול תורה של תלמידי ישיבת פוניבז'. כעבור זמן חלה הפשרה ביחסיהם של השניים והבן נהג לבקר את אביו בקביעות.
בשנת 1990, בתקופת "התרגיל המסריח", היה שך מעורב בהתרחשויות הפוליטיות. הוא שימש כתובת לגורמים השונים במערכת הפוליטית שניסו לגייס דרכו את תמיכת אביו הרב שך. בין השאר, הוא נכח בפגישה שקיים האלוף (מיל.) אביגדור בן-גל עם הרב שך בניסיון לשכנעו לתמוך בהקמת ממשלה בראשות שמעון פרס. לאחר "נאום השפנים והחזירים" של אביו שבו יצא נגד השמאל ואנשי הקיבוצים, פעל בנו לרכך את התגובות הקשות שעוררו הדברים. לאחר הרכבת הממשלה על ידי יצחק שמיר, הוצע לשך על ידי נציגי הליכוד תפקיד ביצועי, אולם הוא דחה את ההצעה בנימוק כי "הוא מקבל תפקידים רק לפי כישוריו והשכלתו, וכי הוא בוחל בתפקידים שריח קרבה ביולוגית נודף מהם".
לאחר פטירת הרב שך התבטא בנו בראיונות שונים באור חיובי על דרכו והשקפת עולמו של אביו[דרוש מקור].
מחיבוריו

אוצר מושגים ומונחים ביהדות (יחד עם שמואל סגל)
סדרת חוברת למורה: בין המצרים, הימים הנוראים, הצומות, חג הסוכות, חג הפסח, חנוכה, ט"ו באב, ט"ו בשבט, יום הזיכרון לחללי צה"ל, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום העצמאות, יום תל חי, ל"ג בעומר, פורים, שלושה רגלים
הערות שוליים

↑  אפרים - על שם סבתו פרומה גילמובסקי, אחותו של הרב איסר זלמן מלצר; עזריאל - על שם סבו עזריאל שך.
1 2 3 4  חוברת יקיר ירושלים, ירושלים: עיריית ירושלים, 2006
↑  עקב מצבה הכלכלי הדחוק של המשפחה היה לרב שך זוג תפילין לא-מהודרות. עם זאת, בהגיע הבן אפרים לגיל מצוות רכש לו אביו זוג תפילין מהודרות, והרב שך עצמו נהג להשתמש בהן מדי יום.
↑  אתר עיריית ירושלים
↑  בנו של הרב שך: "כשאבא ראה אותי במדים הוא חשב שהתחפשתי", באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2006
↑  נח זבולוני, הליכוד פנה לד"ר שך שיקשרו לאביו הרב שך, דבר
↑  נח זבולוני, לתמוך בליכוד אמר שך ליוסף, דבר
↑  נח זבולוני, בנו של הרב שך הסתודד בכנסת עם עוזרו של פרס, דבר
↑  נח זבולוני, בוחל במינויים, דבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310630205171  ISNI: 0000 0000 6696 9050  LCCN: nr93030997  SUDOC: 250302500  VIAF: 297213536   WorldCat (עם VIAF): 297213536
אנציקלופדיית אוקספורד להיסטוריה ימית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון האטנדורף 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אנציקלופדיה, ימאות
 נושא:  היסטוריה ימית 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת אוקספורד 
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת אוניברסיטת אוקספורד
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  2,912
 עורך:  John B. Hattendorf (עורך ראשי)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  4
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-19-513075-1
 
אנציקלופדיית אוקספורד להיסטוריה ימית (באנגלית: Oxford Encyclopedia of Maritime History) היא אנציקלופדיה מקיפה בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, המופיעה במקביל במהדורה מודפסת ובמהדורה מקוונת ומוקדשת להיסטוריה הימית העולמית.
הסדרה כוללת ארבעה כרכים המכילים למעלה מ-950 ערכים שנכתבו בידי יותר מ-400 עורכים בכ-50 מדינות. יצאה לאור בשנת 2007.
האנציקלופדיה מתיימרת לכסות את כל ההיסטוריה של יורדי הים, למן בוני הספינות במצרים העתיקה ועד לצוללות הגרעיניות ומכליות הענק בימינו אנו. מכוסים בה שלל ההיבטים של ההיסטוריה הימית: בניית ספינות, ניווט ומכשור מדעי, אמנות וספרות ימית, ביוגרפיות של דמויות מרכזיות, מסחר ימי ומשפט ימי בינלאומי. בהצבת כל הפרטים בהקשר ההיסטורי הרחב שלהם, מראה האנציקלופדיה את ההשלכות של ההיסטוריה הימית על הכלכלה והתרבות העולמית, כמו גם על ההתפתחויות הצבאיות והפוליטיות.
בארלטה-אנדריה-טראני (נפה)

| --- | --- |
סמל בארלטה-אנדריה-טראניסמל בארלטה-אנדריה-טראני

בית הכנסת "סקולנובה"
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פוליה פוליה
 מושל:  Francesco Ventola
 רשות מחוקקת:  Provincial Council of Barletta-Andria-Trani 
 בירת הנפה:  בארלטה 
 שטח:  1,538 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  384,293 (2005)
  ‑ צפיפות:  249 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  41°19′00″N 16°17′00″E﻿ / ﻿41.316666666667°N 16.283333333333°E﻿ / 41.316666666667; 16.283333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.provincia.Barletta-Andria-Trani.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he  נפת בארלטה-אנדריה-טראני tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת בארלטה-אנדריה-טראני (באיטלקית: Provincia di Barletta-Andria-Trani) היא נפה במזרחו של מחוז פוליה שבאיטליה.
הנפה משתרעת על שטח של 1,538 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 384,293 נפש. בירתה של הנפה בעיר טראני.
ראו גם

יהדות טראני
ישעיה די טראני
ריא"ז
אקדמות (כתב עת)

| --- | --- |

שער גיליון כ"ו של כתב העת
 תדירות:  פעמיים בשנה
 סוגה:  כתב עת מקצועי למדעי היהדות
 מו"ל:  בית מורשה
 תאריכי הופעה:  1996–2015 (כ־19 שנים) 
 שפה:  עברית
 
אקדמות הוא כתב עת למחשבה יהודית שיצא לאור בשנים 1996–2015 ושב לצאת לאור בשנת 2019. כתב העת יצא לאור כפעמיים בשנה על ידי בית מורשה בירושלים. העורכים הראשונים היו עמיחי ברהולץ ודוד ענקי. החל משנת 2008 החליפה חיותה דויטש את עמיחי ברהולץ.
כתב העת נוסד במטרה לחבר את היצירה התורנית הקלאסית והיצירה האקדמית, תוך שימוש במתודות ובתובנות מודרניות, ולעיתים אף פוסט-מודרניות.
בין הכותבים היו (רשימה חלקית, לפי א"ב): פרופ׳ אריה אדרעי, הרב דוד ביגמן, פרופ' חנוך בן פזי, פרופ' בנימין בראון, הרב פרופ' יהודה ברנדס, פרופ' אליעזר דון יחיא, פרופ' דוד הנשקה, ד"ר משה הלינגר, הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי, פרופ' אשר כהן, ד"ר ברוך כהנא, הרב ד"ר בנימין לאו, ד"ר יעל לוין, פרופ' שלום רוזנברג, פרופ' אבינועם רוזנק, פרופ' תמר רוס, הרב יובל שרלו.
כתב העת יצא ברציפות במשך קרוב לשני עשורים, כאשר ברוב שנותיו יצאו שני גיליונות בשנה. אחרי גיליון כז יצא כתב העת לפגרה של שנה וחצי, ולאחריה יצאו עוד שלושה גיליונות עד שבגיליון ל הודיע כתב העת על סגירתו. באביב 2019 הודיע 'בית מורשה' על חידוש פרסום כתב העת, ופרסם עוד גיליון אחד, בעריכתה של הדס אחיטוב. אולם לא ברור האם ימשיך כתב העת לראות אור.
אנגיוגרפיה

אנגיוגרפיה (בעברית: דימוּת כלי דם) היא שיטה רפואית לדימות כלי דם. בדיקה זעירה פולשנית מאפשרת לרדיולוג לאבחן ולעיתים אף לטפל במצבים רפואיים שונים ומורכבים. באנגיוגרפיה משתמשים לעיתים בהזרקת חומר ניגוד על מנת לקבל תמונות של כלי הדם באזורי הגוף הנבדקים. אנגיוגרפיה מבוצעת תוך שימוש באחת משלוש הטכנולוגיות הבאות: צילומי רנטגן (x-ray) עם צנתר, טומוגרפיה ממוחשבת (CT) או דימות תהודה מגנטית (MRI).
היסטוריה

בארצות הברית התחילו כירורגים כלי דם לבצע אנגיוגרפיות בסוף שנות החמישים של המאה ה-20. מייקל דבייקי שהיה בהכשרתו כירורג כללי, כירורג כלי דם וכירורג לב היה מהראשונים בעולם שביצע אנגיוגרפיות. בארץ, בבית החולים איכילוב תלמידו הכירורג הד"ר מנדל סטבורובסקי מאמצע שנות השישים ועד תחילת שנות השבעים עסק גם באנגיוגרפיות (צנתור כלי דם), בדיקור ישיר לאבי העורקים (תחת שיקוף בעזרת מחט מתכתית לומברית), ובאנגיוגרפיה לטחול בשאלה של יתר לחץ דם פורטלי (שערי) בוריד שער הכבד (בשנות השבעים תחום האנגיוגרפיות עבר לרנטגנולוגים שהתמחו בתת-התמחות חדשה הקרויה: אנגיוגרפיה).
בין השנים 1956–1957, ב-בית החולים רמב"ם, עסק הכירורג הד"ר אלפרד שרמק בפיתוח אנגיוגרפיה. שרמק פיתח מערכת מאולתרת לבצוע אאורטוגרפיה טרנס לומברית עם מחט ענקית.
ב-1990 ד"ר צ'ארלס דוטר המציא את האנגיופלסטיקה. צ'ארלס, מתמחה ברדיולוגיה חודרנית, הוא הראשון שהציג שימוש בקטטר בלון (להרחבת כלי דם). התפתחות נוספת נעשתה בעקבות מאמץ משותף בין מנתחי לב לרדיולוגים. .
טופוגרפיה

מבצעים אנגיוגרפיה עם צנתר לבדיקה של כלי דם באזורי גוף חיוניים הכוללים: מוח, וצוואר כליות, אגן הירכיים, רגליים, ריאות, לב, בטן, עין.
הקרדיולוגים, (יחידת צינתורים) מבצעים אנגיוגרפיה כלילית לעורקי הלב, צנתור לב, (צנתורים אבחנתיים, וצנתורים טיפוליים).
הצינתור משמש או לאבחון וטיפול בכלי הדם (עורקים וורידים) עצמם, או שמשתמשים בכלי הדם כמובילים שמגיעים דרכם לאיברי מטרה שונים לצורך טיפול באברי מטרה אלו.
בבדיקת האנגיוגרפיה המטופל יהיה תחת הרדמה מקומית.
מטרות האנגיוגרפיה

אבחון אנומליה, מחלה או מפרצת אבי העורקים באזורי החזה והבטן או בכלי דם גדולים אחרים.
איתור של טרשת עורקים בעורק הראשי הצווארי, שעלול להגביל זרימת דם למוח ולגרום לשבץ, זיהוי מפרצת קטנה או פגמים בעורקים או ורידים בתוך המוח, או הדגמה של חומרת טרשת עורקים כלילית ותכנון ניתוח מעקפים.
איתור טרשת עורקים שגרמה הצרות עורקים בגפיים התחתונות.
זיהוי מחלות בעורקי הכליה או דימות של זרימת הדם כדי להתכונן להשתלת כליה.
טיפול בכלי דם פתולוגים על ידי השתלת סטנטים.
חולים אונקולוגים - הערכה של עורקים המזינים גידול סרטני קודם לניתוח או טיפול הקרנות פנימי סלקטיבי או מתן כימותרפיה.
בדיקה של עורקים ריאתיים לזיהוי תסחיפים ריאתיים של קרישי דם מוורידי הרגליים.
הכנסת צנתרים למתן אנטיביוטיקה והזנה תוך ורידית.
בניתוחים מיקרוכירורגיים, לדוגמה בקרניוטומיות, (פתיחת גולגולת) מאפשרת האנגיוגרפיה פעולה מדויקת ומפחיתה את הסיכון לפגיעה בכלי דם בריאים.
סיבוכי האנגיוגרפיה

דימום
זיהום
קיים סיכון נמוך ליצירת קריש דם סביב קצה הצנטר שעלול לחסום את העורק ולגרום לשבץ מוחי, או להתקף לב. מצב זה יחייב ניתוח מיידי לפתיחת העורק החסום.
אריתמיה - הפרעות קצב הלב.
הערה: נשים החושדות שהן בהריון, חייבות לדווח לרופא המטפל, לפני הבדיקה.
לקריאה נוספת

Catheter Angiography
בדיקת אנגיוגרפיה - אילו בעיות ניתן לאתר ולאבחן באמצעותה?
אנגיוגרפיה מרכז רפואי לכירורגית כלי דם
בדיקת אנגיוגרפיה מוחית אבחנתית - צנתור מוח | סורוקה מרכז רפואי
טיפול בטחורים על ידי אנגיוגרפיה
https://www.angio.co.il/hemorrhoids/
הערות שוליים

↑  דִּמּוּת כְּלֵי דָּם במילון רפואת הלב [רפואה] (תשע"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מבט כללי עבור אנגיוגרפיה באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת, קופת חולים מכבי
↑  http://www.drsigaltal.co.il/ct/ct-anginographis/
↑  אנגיוגרפיה - מתי מתבצעת וכיצד ?, שירותי בריאות בישראל
↑  הספד לזכרו של הפרופ' אלפרד שרמק ט' כסלו תש"ס
↑  ממציא האנגיופלסטיקה
↑  גידול כלי דם מלאכותים
↑  שיטות לאבחון וטיפול והגנה במחלות עורק הצוואר
↑  אנגיוגרפיה של הכליות(הקישור אינו פעיל)
↑  היצרות דו-צדדית של עורקי הכליות, האיגוד הישראלי לרפואה פנימית
↑  מחלה של כלי הדם הפריפרים, שרותי בריאות כללית
↑  המחקר מוצא דרכים לשפר את הזיהוי של קרישי דם בריאה
↑  חסימת כלי דם במעיים - מחלות דרכי עיכול
↑  אנגיוגרפיה פלואורסצנטית
↑  רדיולוגיה פולשנית (אנגיוגרפיה) איכילוב
↑  בדיקת אנגיוגרפיה, רמב"ם
↑  אנומליה - חֲרִיגוּת, שׁוֹנוּת, סטייה מן הנורמלי או מן המקובל, חריגה מן הכלל, מוזרות, עיוות הסדר או הצורה הטבעית, זרות, אי-טבעיות.
↑  מפרצת באבי העורקים
↑  https://avicenna-klinik.com/he/abhon/angiogrfiha/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294854005171  BnF: cb11930896j (data)  GND: 4002030-7  LCCN: sh85005025  LNB: 000298608  NKC: ph118428 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנציקלופדיית ייווא ליהודי מזרח אירופה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אנציקלופדיה, יהדות מזרח אירופה
 נושא:  יהדות מזרח אירופה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת ייל 
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  2,400
 עורך:  דוד אסף, עמנואל אטקס, זאב גריס, אבנר הולצמן, דב לוין, מרק סלובין, שאול שטמפפר, חוה טורניאנסקי, לאון וולוביץ' ומרדכי זלקין
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 
אנציקלופדיית ייווא ליהודי מזרח אירופה (באנגלית: The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe; ביידיש: ייִוואָ-ענציקלאָפּעדיע פֿון די יִידן אין מיזרח-אייראָפּע) היא אנציקלופדיה העוסקת בתולדות יהדות מזרח אירופה ותרבותה.
האנציקלופדיה הוכנה על ידי מכון ייִוואָ (מבוטא: "ייִווֹ"; ראשי תיבות ביידיש: ייִדישער װיסנשאַפֿטלעכער אינסטיטוט, 'המכון המדעי היהודי'; ובאנגלית: YIVO), או בשמו כיום: "המכון למחקר יהודי" (באנגלית: Institute for Jewish Research), ויצאה לאור בשנת 2008 בהוצאת אוניברסיטת ייל.
האנציקלופדיה במהדורתה המודפסת משתרעת על 2,400 עמודים, המכילים יותר מ-1,800 ערכים שנכתבו על ידי 450 כותבים; בתוך הערכים משולבים יותר מ-1,000 איורים ו-55 מפות.
עורכי האנציקלופדיה חתומים בשמותיהם על הערכים. בין העורכים: דוד אסף, עמנואל אטקס, זאב גריס, אבנר הולצמן, דב לוין, מרק סלובין, שאול שטמפפר, חוה טורניאנסקי, לאון וולוביץ' ומרדכי זלקין.
הגרסה המקוונת של האנציקלופדיה הושקה ב-10 ביוני 2010 והיא זמינה בחינם.
אנציקלופדיית ייווא המקוונת ליהודי מזרח אירופה (צילום מסך)
לקריאה נוספת

The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe, ed. Gershon D. Hundert, New Haven: Yale University Press, 2008. ISBN 978-0-300-11903-9
אנרגיה קינטית

צילום סטרובוסקופי של כדור מקפץ על משטח אופקי. כשהכדור עולה אנרגיה קינטית מומרת לאנרגיה פוטנציאלית כובדית, וכשהוא יורד היא מומרת חזרה לאנרגיה קינטית. בהתנגשויות עם המשטח חלק מהאנרגיה הקינטית אובדת.
אֵנֶרְגִּיָּה קִינֵטִית או אנרגיית תנועה (באנגלית: Kinetic energy) היא האנרגיה בה ניחן גוף מתוקף תנועתו, והיא תלויה רק במסת הגוף ובמהירותו. בדינמיקה, השימוש באנרגיה קינטית מקל על החישובים. בהקשר זה, העבודה הכוללת שמושקעת בגוף שווה להפרש בין האנרגיה הקינטית במצב הסופי ובין האנרגיה הקינטית במצב ההתחלתי.
בתורת היחסות הפרטית, השקילות בין מסה לאנרגיה מובילה לזיהוי של אנרגיה קינטית עם גידול במסת הגוף כתוצאה מתנועה במהירות גבוהה. השימוש באנרגיה קינטית נפוץ גם בתחומים אחרים של הפיזיקה, כמו תרמודינמיקה ומכניקת הקוונטים. כך למשל, הטמפרטורה של גוף יכולה להיות מוסברת באמצעות האנרגיה הקינטית של המולקולות של הגוף.
בתהליכים רבים מנסה האדם לבצע המרה של אנרגיה פוטנציאלית לאנרגיה קינטית שאותה ניתן לנצל בצורה הרצויה לו. זה התהליך המתרחש בתחנות הכוח השונות ברחבי העולם, וההבדל בין מקורות אנרגיה שונים, המשמשים להפקת אנרגיה, מתבטא רק בצורתה של האנרגיה הפוטנציאלית. אנרגיה קינטית בתצורתה כאנרגיית רוח משמשת להפעלת טחנות רוח וטורבינות. כל גוף שנמצא בתנועה נושא אנרגיה קינטית, ולכן היא משתתפת בתהליכים בהם אנרגיה עוברת ממקום אחד לשני. כך למשל, הפוטונים המרכיבים את הקרינה האלקטרומגנטית נושאים אנרגיה קינטית.
מקור המילה קינטי במילה היוונית Κίνητικός (קינטיקוס) שמשמעותה "נמצא בתנועה". השימוש הראשון בביטוי "אנרגיה קינטית" מיוחס ללורד קלווין באמצע המאה ה-19.
היסטוריה

הראשון שהבין את החשיבות של מכפלת המסה בריבוע המהירות היה גוטפריד לייבניץ, שבסוף המאה ה-17 הגה את המושג ויס ויוה ("כוח חי"). לייבניץ טען שסכום "הכוחות החיים" עבור כל הגופים במערכת נתונה:  \sum _{i}m_{i}{v_{i}}^{2}, הוא גודל שחל עליו חוק שימור. אף על פי שכיום ידוע שאנרגיה קינטית לא בהכרח נשמרת, היה בכך ניסיון ראשוני לנסח את חוק שימור האנרגיה. עבודתו של לייבניץ עוררה התנגדות מצד אייזק ניוטון שטען, בעקבות רנה דקארט, כי התנע הוא גודל יסודי וחוק שימור התנע אמור להיות עיקרון מנחה במכניקה. ניוטון ותומכיו בהמשך המאה ה-18 סברו שלמושג "ויס ויוה" אין משמעות פיזיקלית.[דרוש מקור]
תומאס יאנג, בהרצאה שנשא בשנת 1807, היה הראשון שהשתמש במונח "אנרגיה" בהקשר של הגודל  \,mv^{2}אולם, היו אלה גספאר גוסטב קוריוליס וז'אן-ויקטור פונסלה שהחלו להבין את הקשר בין עבודה מכנית לגודל  {1 \over 2}mv^{2}, שנקרא בפי קוריוליס "כמות של עבודה" (בצרפתית: quantité de travail) ובפי פונסלה "עבודה מכנית" (travail mécanique). בעבודתם שהתפרסה על פני שני עשורים החל מ-1819, הם היו הראשונים שהשתמשו בחישובי אנרגיה ועבודה עבור יישומים הנדסיים. הדבר סלל את הדרך לשימוש בשיקולי אנרגיה גם בחישובים תרמודינמיים ולהתקדמות בתחום התאוריה הקינטית של הגזים, שנועדה להסביר את התכונות המקרוסקופיות של גזים תוך שימוש בשיקולי תנועה מולקולרית. כך למשל, לפי אחת ההגדרות של הטמפרטורה, גודלה יחסי לאנרגיה הקינטית הממוצעת של המולקולות או של האטומים המרכיבים את הגז.