stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן דין גורדון
ביוגרפיה > נישואים

לאחר שחרורו של גורדון מבית הסוהר כעבור שנה, גמר אומר בלבו לאמץ את דפוס חייו של האזרח שומר החוק, ונמנע מביצוע כל פשעים נוספים. ב-22 בפברואר 1995, נישא ללואיס, ולאחר שנתים נולדה בתם, קיילה. בכדי לפרנס את משפחתו נאלץ גורדון לעבוד בשתי עבודות שונות: במהלך היום שטף כלי רכב במוסך באנהיים, ובלילה חילק עיתונים עבור עיתון מחוז אורנג' (אנ').
בשלהי שנות ה-90 עברה משפחתם להתגורר בבית חדש בריברסייד. על אף שאין בנמצא ראיות כי ביצע גורדון פשעים כלשהם במהלך תקופה הזו, טענה אשתו מאוחר יותר כי התנהגותו החלה להתדרדר באותה העת, ככל הנראה בשל קשיים כלכליים ובעיות שהתעוררו בביתם. לדבריה, נהג גורדון להתעצבן בקלות, אפילו בגין פרטים שוליים, ואף איים להתאבד או לשכור מתנקש שירצח אותו בכדי שבני משפחתו יקבלו כסף מביטוח החיים שלו. ב-2001 עזבה לואיס את ביתם יחד עם קיילה בת הארבע, והגישה נגד גורדון תביעת גירושים. בתום המשפט שנערך ביניהם נאסר על גורדון להתקרב לשתיהן.
מספר חודשים לאחר סיום הליכי הגירושים ניסה גורדון להציל את זוגיותו עם לואיס, אולם נדחה. באוגוסט אותה שנה החליף את לוחיות הרישוי של רכבו וצבע את החדשות בטורקיז. לאחר מכן נכנס לתוך כנסייה בריברסייד, בה שהו באותה העת אשתו ובתו, מבלי שאף עובר אורח הבחין בו, ושכנע את בתו להיכנס לרכבו בהבטחה כי יביא לה ממתק. כאשר שב אל אשתו כיוון אליה טייזר ודחף אותה לתוך רכבו. לאחר שקשר אותה וסתם את פיה, עזב את המדינה יחד איתן ונסע לנבדה.
כעבור מספר ימים הצליחה לואיס לשכך את חשדותיו של גורדון לאחר שהעמידה פנים כי סלחה לו, והוא הרשה לה להתקשר להוריה. כאשר למדו על מקום הימצאותה, יצרו קשר עם הרשויות, אשר איתרו את שלושתם במהרה ועצרו את גורדון. הוא הואשם בשני סעיפי חטיפה, כאשר סעיף האונס אשר לכאורה בוצע כנגד אשתו נפל בשל חוסר בראיות. באפריל 2002 הורשע גורדון בגין שני הסעיפים ונידון לעשר שנות מאסר.
גורדון שוחרר על תנאי בפברואר 2010, אך נאסר עליו להתקרב למשפחתו או למקומות בהם התאספו ילדים, והוא נאלץ לעטות אזיק אלקטרוני על רגלו. עם שחרורו יצר קשר עם איאן פאמל, אשר היה הממונה עליו בעבודתו הקודמת, ומאחר ששמרו על קשר לאורך מאסרו, הציע לו הלה עבודה במוסך מקומי.
ביוגרפיה > חיי הפשע

בעבודתו החדשה הכיר גורדון את פרנק קאנו בן העשרים ושלוש, וגילה כי חלק עמו נקודות דמיון רבות. שניהם סבלו בילדותם מעוני, בריונות ובעיות בריאותיות שונות. קאנו נתפס בעברו מטריד מינית את אחייניתו בת התשע, וריצה עונש מאסר בן שישה עשר חודשים כתוצאה מכך. בדומה לגורדון, נאסר עליו להתקרב למשפחתו או לילדים קטנים, והוא נאלץ לעטות אזיק אלקטרוני.
על אף הבדלי הגילאים שביניהם, הפכו השניים במהרה לחברים טובים. מאחר שלא הצליח למצוא קורת גג אשר יוכל לחיות תחתיה, החל גורדון לישון ברכבו, ולאחר שלמד כי חברו החדש סבל מבעיה דומה, הזמין אותו להצטרף אליו. קאנו המובטל באותה העת הגיע לבקר את גורדון במוסך בו עבד לעיתים תכופות, וחלק עמו את ארוחת הצהריים שהכינו לו הוריו מדי יום. כמה מעמיתיו לעבודה של גורדון חשדו כי בין השניים התקיימה מערכת יחסים אינטימית, אולם גורדון הכחיש את הטענות הללו, וטען כי היו חברים קרובים בלבד.
יום אחד חתכו השניים את האזיקים האלקטרוניים מרגליהם ונמלטו לאלבמה, שם נתפסו במהרה בידי סוכנים פדרליים. הם ניסו לעשות זאת שנית כעבור שנתיים, ב-2012, בטרם עלו לאוטובוס גרייהאונד אשר נסע ללאס וגאס, שם בילו את השבועיים הבאים במנוחה ופנאי. הם אותרו ונעצרו ב-8 במאי בגין הפרת תנאי שחרורם. קאנו נידון לעשרה חודשי מאסר בבית סוהר פדרלי, ואילו גורדון נידון לשמונה חודשים בבית סוהר מדיני. עם שחרורם כשנה לאחר מכן חזרו להתרועע יחדיו, ומאחר שכעת היו חסרי עבודה או בית, החלו לטייל ברחבי ארצות הברית.
הרציחות

גורדון וקאנו נהגו להסתובב בסנטה אנה ובאנהיים בחיפוש אחר זונות, ולאחר מכן תכננו שיטות שונות על מנת לחטוף ולרצוח אותן בהצלחה. קורבנתם הראשונה הייתה קיאנה ריי ג'קסון בת העשרים, זונה שאספו משדרות הרבור בקוסטה מסה (אנ'), ב-6 באוקטובר 2013. לפי עדותו של גורדון, התחבא קאנו בין המושבים האחוריים של רכבם, ולאחר שנכנסה פנימה כיוון אליה את אקדחו, בזמן שגורדון נסע לעבר מגרש חנייה נטוש. כאשר הגיעו למקום החל גורדון לאנוס אותה, אך לאחר שהבחינה כי שניהם עטו אזיקים אלקטרוניים, החליטו לרצוח אותה. גורדון טען שעל מנת להסתיר את עקבותיהם, הפשיטו הוא וקאנו את גופתה מבגדיה ושטפו אותה ביסודיות, בטרם נפטרו מכל חפציה האישיים.
לאחר הרצח של ג'קסון, החליטו השניים לחטוף את ג'וזפין ורגאס בת השלושים וארבע. לדברי גורדון, היה זה קאנו אשר יזם את החטיפה. ורגאס לא חיבבה את גורדון, והוא, לכאורה, ניסה להניא את חברו מתוכניתם לרצוח אותה.
כעבור חודש מצאו השניים את מרתה אניה בת העשרים ושמונה, זונה נוספת, וניסו לשכנעה להיכנס לרכבם, אולם היא סירבה להצעתם בשני מקרים שונים, דבר שהרגיז את גורדון מאוד. הוא טען כי לאחר שלבסוף הצליחו לפתות אותה לבוא עמם, התפתחה ביניהם קטטה אשר הסתיימה בכך שהוא וקאנו חנקו אותה למוות יחדיו. כמו כן אמר כי השיבה מאבק אלים, וכמעט שהצליחה להימלט.
בכל הנוגע לקורבנתו האחרונה, ג'ראה אסטפ בת העשרים ואחת, הסביר גורדון כי תחילה לא התכוון כלל לרצוח אותה, מאחר שחיבב אותה מאוד. לדבריו, ניסה לשכנע אותה להפסיק לעבוד כזונה, ואף לבוא לגור עמו, אולם היא סירבה. לאחר מכן פרץ ביניהם ויכוח שבמהלכו ריססה אותו בגז מדמיע וניסתה לצאת מהרכב. מעשיה הרגיזו אותו מאוד, כך אמר, והוא תקף, אנס ורצח אותה.
מעצר

גורדון וקאנו נעצרו ב-11 באפריל 2014, באנהיים, לאחר שחקירה ארוכה אשר נפתחה ב-14 במרץ אותה שנה הציעה כי השניים רצחו מספר זונות יחדיו. המשטרה המקומית קיבלה שיחת טלפון ממרכז מיחזור שעובדיו מצאו גופת אישה בין ערמות אשפה, על גבי מסוע. הגופה זוהתה כג'ראה נייקול אסטפ, זונה מאוקלהומה סיטי אשר הגיעה למדינה מספר ימים קודם לכן.
זמן מה לאחר מכן חברו החוקרים מסנטה אנה לעמיתיהם באנהיים, ופתחו בחקירה משותפת אשר נגעה להיעלמותן של שלוש נשים נוספות: ג'וזפין מוניק ורגאס, מרתה אניה, וקיאנה ריי ג'קסון.
במהלך החקירה מצאה המשטרה מספר פריטים סמוך לגופתה של אסטפ, אשר הושלכו יחד עמה לתוך פח האשפה. ביניהם אותר תרסיס קצף שעליו נמצאו טביעות אצבעותיו של תושב אנהיים אשר עבד באותה העת כמתקין חלונות. ביום בו אסטפ נעלמה, אותו אדם התקין חלונות בחנות קרובה למוסך בו עבד גורדון.
כאשר חיפשו אחר עברייני מין העוטים אזיקים אלקטרוניים בארכיון המשטרתי, למדו החוקרים כי הן גורדון והן קאנו שהו באותם הזמנים במקומות מהן נעלמו עקבותיהן של הזונות. כמו כן הסתמכו על מידע איכוני שהופק מתוך אותות הטלפונים הסלולריים שלהן. שניהם נעצרו במהרה, אולם הכחישו כל מעורבות במקרים. במקביל המשיכו החוקרים לחפש אחר גופותיהן של שאר הנשים, ושיערו כי הן הושלכו יחד עם גופתה של אסטפ לתוך פח האשפה. חיפושיהם לא צלחו, ושאר הגופות מעולם לא נמצאו.
בשלהי חודש אפריל אותה שנה, במהלך חקירה שנמשכה יותר משלוש עשרה שעות, הודה גורדון בחמש רציחות, אולם לא הצליח להיזכר בשמה של הזונה החמישית והאחרונה שקטל, וזהותה לא נקבעה. לפי עדותו, החל לפתות נשים להיכנס לרכבו באוקטובר 2013, בזמן שקאנו חיכה להן במושב האחורי. לאחר מכן נהג לנסוע למגרש חנייה ריק, סמוך למוסך שבו עבד, שם אנסו הוא וקאנו את הזונות בטרם חנקו אותן למוות.
תחילה מסר גורדון שתי גרסאות שונות בנוגע להשתלשלות האירועים: בראשונה, התעקש כי היה זה הוא אשר תכנן את הרציחות בכוונת תחילה, וכי מעורבותו של קאנו הייתה מינימלית בלבד, מאחר שלא ידע מה עתיד להתרחש מרגע שנכנסו לרכב. מנגד, בגרסתו השנייה, טען כי קאנו היה שותף אקטיבי בכל הרציחות, וידע לפשר מעשיהם.
מרבית עדותו של גורדון אומתה לאחר שבדיקות דנ"א אישרו כי הפרופילים הגנוטיפיים שלו ושל קאנו התאימו לממצאים הביולוגיים שנאספו מגופתה של אסטפ. כמו כן מספר מסרונים מהטלפונים הסלולריים של שניהם, אשר הוחרמו בידי המשטרה, שימשו כראיות נוספות.
משפט

בשימוע קדם משפטי שנערך בנובמבר 2014 הואשמו גורדון וקאנו בארבעה סעיפי רצח, והוחלט כי משפטיהם יתקיימו בנפרד. משפטו של גורדון נפתח ב-16 בנובמבר 2016, לאחר שפיטר את עורך הדין שמונה עבורו מהסנגוריה הציבורית, וביקש לייצג את עצמו. הפרקליטות של מחוז אורנג' הציעה לו הסדר טיעון בה יודה באשמת ארבעת סעיפי רצח, ובתמורה יושמטו סעיפי האונס, והתובע לא ידרוש עבורו את עונש המוות. גורדון סירב.
ראיותיה העיקריות של התביעה היו בדיקת הדנ"א של הממצאים מגופה של אסטפ, דו"ח המידע של האזיק האלקטרוני שעטה גורדון, ומספר מסרונים ששלחו הוא וקאנו זה לזה בהם שוחחו על קורבנותיהם.
במהלך המשפט התכחש גורדון להודאתו המוקדמת וטען לחפותו בפני האישומים, אולם לא התאמץ להגן על עצמו, ובראשית דצמבר אף שינה את עמדתו והודה באשמה. הוא ביקר את ההחלטה שהתקבלה בגין שחרורו המוקדם מבית הסוהר, והאשים את קציני המבחן שלו ברשלנות. לאחר מכן עתר לבית המשפט בדרישה לזמן אותם. עתירתו נענתה בחיוב, אולם הקצינים דחו את כל ההאשמות שעלו נגדם. לדבריו של גורדון, הוא הורשה להתרועע עם עבריין מין מוכר, דבר שהפר את תקנות שירות המבחן.
חבר המושבעים מצא את גורדון אשם בגין בכל האישומים ב-15 בדצמבר. למשמע החלטתם נותר גורדון רגוע וקר רוח. כעבור שישה ימים, לאחר שדנו המושבעים במשך יום שלם על פסק הדין, המליצו להטיל עליו את עונש המוות. גורדון שיבח אותם על החלטתם, סירב לבקש המתקה מבית המשפט, והביע חרטה על פשעיו. הוא התנצל בפני משפחות קורבנותיו, ודיבר כנגד שותפו, קאנו, בטענה כי גם הוא צריך לקבל את עונש המוות בשל מעורבותו.
גורדון נידון למוות ב-3 בפברואר 2017, והועבר לבית הסוהר סן קוונטין. במהלך השימוע נאמו כמה מקרובי משפחותיהם של הקורבנות. גורדון בכה והתנצל בפניהם שוב. לאחר מכן סיפרו כמה מהם לעיתונאים כי לא הצליחו להבין את מניעיהם של גורדון וקאנו. אמה של ג'ראה אסטפ, ג'ודי אסטפ פיאר, טענה כי התנצלותו של גורדון לא שכנעה אותה.
הוצאה להורג

נכון ל-2022, גורדון ממתין לביצוע גזר דינו באגף המוצאים להורג של בית הסוהר סן קוונטין.
מורשת

משטרת אנהיים הודיעה באפריל 2017 כי הצליחה לזהות את קורבנתו החמישית של גורדון. בעדותו המקורית תיאר אותה כזונה כהת עור בראשית שנות העשרים לחייה, שהוא וקאנו מצאו בקומפטון, בפברואר 2014, וכי הייתה נמוכת קומה, רזה, מקועקעת ובעלת שיער שחור. לאחר שבדקו תיקים רבים של היעלמויות לא פתורות, מצאו את המקרה הפוטנציאלי של סייבל אלכסנדריה פיקט בת התשע עשרה, שעקבותיה נעלמו ב-14 בפברואר 2014. לדברי משפחתה, סיימה פיקט את לימודיה בבית הספר התיכוני של קומפטון ב-2013 ותכננה להתגייס לצבא, אולם לאחר שנדחתה עזבה את ביתה והפכה לזונה.
הערות שוליים

↑  "עונש המוות נגזר על סטיבן גורדון בגין חטיפתן ורציחתן של ארבע נשים במחוז אורנג'", עיתון מחוז אורנג', שון אמרי, 6 בפברואר 2017; אורכב מהמקור ב-27 במאי 2022.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  "שני חשודים ברצח סדרתי היו חברים במשך שנים", עיתון מחוז אורנג', טוני סוודרה, 24 באפריל 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2 3 4  "ריברסייד: 'המשטרה דפקה אותנו', כך אמר החשוד ברצח סדרתי", מפעל התקשורת, טוני סוודרה, סלבדור הרננדז, 19 באפריל 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2 3  "אביו של המואשם ברצח סדרתי 'הרוס' מהאישומים", לוס אנג'לס טיימס, אדולפו פלורס, פלומה אסקוויבל, 18 באפריל 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  "תמליל חבר המושבעים הגדול: התובעים טוענים כי מסרונים מחרידים חושפים את תוכניתם של החשודים להרוג זונה", עיתון מחוז אורנג', קיגן קייל, טוני סוודרה, 25 בנובמבר 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
↑  "בית המשפט הקריא את המסרונים המצמריים של הנאשמים ברצח סדרתי פרנק קאנו וסטיבן גורדון: 'החתולה הולכת לישון'", סידני מורנינג הראלד, אמילי פוקסהול, 26 בנובמבר 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
↑  "שני חשודים נעצרו במקרה הרצח הסדרתי של מחוז אורנג'", מערכת השידור קולומביה לוס אנג'לס, 12 באפריל 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2 3  "עבריין מין מקליפורניה נמצא אשם ברצח ארבע נשים בזמן שעטה עליו מכשיר איכון", מערכת השידור קולומביה, 15 בדצמבר 2016; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
↑  "המשטרה מחפשת אחר מידע נוסף בנוגע לאישה שגופתה נמצאה במפעל המיחזור באנהיים", מערכת השידור קולומביה לוס אנג'לס, 17 במרץ 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2  "אחד החשודים ברצח סדרתי ממחוז אורנג' שוחרר בעבר על תנאי", לוס אנג'לס טיימס, אדולפו פלורס, 15 באפריל 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
↑  "משפטו של הרוצח הסדרתי אשר עטה על עצמו מכשיר איכון נפתח", מערכת השידור קולומביה, 16 בנובמבר 2016; אורכב מהמקור ב-27 במאי 2022.
1 2  "מתוך התמליל: ויכוחים בנוגע לרצח האחרון מבין ארבעת הנשים שמתו", חדשות המדבר, אסושייטד פרס, 25 בנובמבר 2014; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2 3  "חבר המושבעים הצביע בעד עונש המוות עבור משוחרר על תנאי אשר רצח ארבע נשים במחוז אורנג'", לוס אנג'לס טיימס, כריסטופר גופרד, 21 בדצמבר 2016; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2  "התביעה מובילה את חבר המושבעים דרך משפט רצח מחריד של ארבע", פאטצ', אשלי לודוויג, 16 בנובמבר 2016; אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2  "עבריין מין מורשע ברצח ארבע נשים במחוז אורנג'", לוס אנג'לס טיימס, כריסטופר גופרד, 15 בדצמבר 2016; אורכב מהמקור ב-27 במאי 2022.
↑  "חבר המושבעים ממליץ על עונש המוות עבור אדם מקליפורניה אשר רצח ארבע בזמן שעטה על עצמו מכשיר איכון", פיפל, כריסטין פליסק, 22 בדצמבר 2016; אורכב מהמקור ב-27 במאי 2022.
↑  "עבריין מין חסר בית אשר רצח ארבע נשים ממחוז אורנג' נידון למוות", לוס אנג'לס טיימס, כריסטופר גופרד, 3 בפברואר 2017; אורכב מהמקור ב-27 במאי 2022.
↑  "זהות הנרצחת החמישית של הרוצח הסדרתי סטיבן גורדון נחשפת: 'פספסתם אחת'", חברת השידור הלאומית, מישל מדיגן, 13 באפריל 2017; אורכב מהמקור ב-27 במאי 2022.
פאולה טולר

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1962 (בת 62) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ריו דה ז'ניירו 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית ברזילאית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ 
 www.paulatoller.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פאולה טולר (פורטוגזית: Paula Toller; נולדה ב-23 באוגוסט 1962) היא זמרת, פזמונאית ומלחינה ברזילאית. טולר ידועה בעיקר כסולנית הרכב הפופ הברזילאי קיד אבליה (Kid Abelha), שהתפרסם בראשית שנות השמונים, ואף כיום נמנה בין ההרכבים הפופולריים בברזיל. ב-1998, הוציאה טולר אלבום סולו ראשון. ב-2007, יצא אלבום הסולו השני של טולר, SóNós.
שנותיה הראשונות

פאולה טולר נולדה בריו דה ז'ניירו. היא גדלה בקופקבנה, רובע מסורתי בריו דה ז'ניירו. בילדותה השתתפה בחוגים לבלט ואנגלית. היא גודלה בידי סבה פאולו וסבתה רנה, הורי אביה. פאולו היה רופא מנתח, ויועץ לשעבר של נשיא ברזיל ושל ממשלת מדינת גואנברה (כיום, בתחומי מדינת ריו דה ז'ניירו), היסטוריון ומחברם של ספרים רבים. רנה הייתה עקרת בית ואם-בית בפנסיון לנשים קשישות.
בילדותה וצעירותה, נחשפה בביתה בעיקר למוזיקה קלאסית של באך, מוצרט, בטהובן ושופן, בין יתר היוצרים הקלאסיים, וגם למוזיקה ולאופרה ספרדית. בנוסף, נחשפה גם למוזיקה בת זמננו, של כרמן מירנדה, אליס רז'ינה והביטלס (להקת הרוק היחידה המקובלת בעיני סבה). בבית הספר, השתתפה טולר בשעורי בלט ואנגלית, כדי להיות מורה לאנגלית.
בגיל 17, החלה טולר ללמוד באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ריו דה ז'ניירו (PUC) והשתתפה בקורסים בעיצוב תעשייתי ותקשורת חזותית והחלה ללמוד צרפתית. היא שילבה בלימודיה גם עבודת סטאז' בחברה לתכנות חזותי. באותו הזמן, גם שלחה ידה בעבודות צדדיות, על מנת להשלים את הכנסתה. עבודותיה אלו כללו תרגום ספרים, עזרה עם עבודות עבור חבריה ללימודים, מילוי מקום כמזכירה בסטודיו למחול שלה בזמן חופשות והגהות עבור ספריו של סבה. בחדרו של אחיה נחשפה למוזיקה של ג'יימס בראון וטים מאיה.
התקליטים הראשונים שרכשה היו פסי-קול לטלנובלות הברזילאיות האהובות עליה (שכללו שירים של סטיבי וונדר, מרקוס ואלה וחמישיית הג'קסונים. בהמשך החלה להאזין גם לג'ניס ג'ופלין ולריטה לי (סולנית המוטנטים). תדירות הלכה למסיבות מצומצמות המכונות "Arrastas" (מפורטוגזית - "סחיבות", "זחילות"), בהן התבצעו גרסות כיסוי לאמנים כגון לד זפלין, פינק פלויד, בילי פול, מייקל ג'קסון. עם תחילת לימודיה באוניברסיטה, התמכרה טולר להאזין לרדיו.
ב-1982, כבר שרה טולר בהרכב קיד אבליה, ושנתיים מאוחר יותר נטשה את לימודיה באוניברסיטה, על סף קבלת התואר. באותה השנה, היא החלה ללמוד פיתוח-קול אצל הזמרת הלירית וֶרָה מָרִיה דוּ קנְטוֹ אֶה מֶלוֹ, והחלה לשיר שירי לידר (שירי פולק גרמניים) בגרמנית.
בשנת 2016 היא השתתפה בסבב הופעות ברחבי ברזיל לצד פיטי לאונה וזמרים ברזילאים נוספים.
סולנית קיד אבליה

הקריירה המוזיקלית של טולר החלה בראשית שנות השמונים כסולנית בלהקת הפופ הברזילאית "קיד אבליה והדלעות הפראיות" ("Kid Abelha e os Abóboras Selvagens". השם קוצר לאחר מכן ל"קיד אבליה"). הלהקה הופיעה בשנת 1985 במסגרת פסטיבל רוק בריו. גם כיום משמשת טולר כסולנית ההרכב, על אף קריירת הסולו אליה פנתה. הסינגל הראשון של הלהקה "Distração" יצא בשנת 1982. בתחילה, סברו המבקרים שההרכב קיד אבליה הוא עוד להקה מני רבות שיוציאו מקרבן לא יותר משלושה להיטים לרדיו ודינן להיעלם ממפת הפופ הברזילאי. עם זאת, נחלה לאורך השנים הלהקה הצלחה רבה, חיברה להיטים רבים, וגם בחלוף 25 שנה, אוזלים הכרטיסים להופעות ההרכב ונמכרים אלבומים רבים. בין להיטי ההרכב הגדולים נמנים שירים כמו "Como eu quero", ‏"Fixação", ‏"Alice", ‏"No seu lugar", ‏"Grand Hotel", ‏"?Por que não Eu", ‏"Na rua, na chuva, na fazenda", ‏"Garotos", ‏"Nada por mim", ‏"Os outros" וכן הסינגל הנודע, שני במספר, של הלהקה - "Pintura íntima" שיצא בשנת 1983 (מפורטוגזית - "ציור אינטימי" או "רישום אינטימי").
ענת שן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בת 65 בערך) ישראל 
 
ענת שן (נולדה ב-1959) היא אמנית מיצג ישראלית. עבודותיה עוסקות בדימויים טקסיים סביב מיניות נשית.
ביוגרפיה

ענת שן נולדה בישראל בשנת 1959. למדה במדרשה למורים לאמנות, רמת השרון. הופיעה מאז שנת 1983 בעשרות פסטיבלים ותערוכות, ביניהם בפסטיבל עכו, פסטיבל ישראל ופסטיבל מיצג באוקראינה. לימדה מיצג במדרשה ובמכון אבני. מנחה אורחת בסדנה השנתית לאמנות המיצג בבמת מיצג . שן היא נכדתו של ליאופולד שן, מייסדה של קריית טבעון.
פעילותה האמנותית

בשנים 1984–1986 עסקה שן בפעילות אמנותית אינטנסיבית, לבד ובשיתוף עם דן זקהיים. ב-1984 השתתפה בתערוכה לבנה בדיזנגוף סנטר עם העבודה "רדי מיידן", מעין טקס חניכה פולחני אמנותי, תוך שהיא הופכת תכנים אישיים למוטיבים טקסיים שימושיים למען הכלל. העבודה הפכה התמודדות נשית אישית ואוניברסלית לטקס פוסט-מודרני בעל אופי שמאני.
בשנת 1985 הציגה את "נרקיס שמן", יצירה שהתייחסה לגופן בשם זה, תוך החזרתו להקשר המקורי של התעסקות אובססיבית בעצמי ובהשתקפויותיו.
בשנת 1985 העלתה שן יחד עם זקהיים את עבודתם "להיגרר לפוליטיקה בשדה". העבודה, שהוצגה במסוף ניצנה בגבול מצרים, היוותה טקס נטיעות שביקש לגשר בין טריטוריות, תרבויות, לאומים. השניים ביצעו ריקוד לצלילי השיר "אני מאמין" של שאול טשרניחובסקי בתרגום לערבית, כשחליפתו של זקהיים הייתה עשויה מדגלי ישראל ומצרים. עוד באותה שנה הוצגה העבודה "מלך צפרדע מלך לטאה" בדיזנגוף סנטר. העבודה עסקה במפגש בין שתי ישויות-על סימבוליות מתחרות ומשלימות באמצעות שני מצבי תאורה.
ב-1988 הזמינה תמר רבן את שן ואת זקהיים להעלות יחד ערב מיצגים בסטודיו שלה במקלט עירוני מס' 209 ברמת אביב. הצלחתו של הערב הראשון הניעה את השלישייה להמשיך לפעול יחד, ובהמשך הדרך להקים את עמותת מקלט 209 לקידום האמנות הבינתחומית בישראל. במקלט 209 יכלו האמנים להגיע לחקירה והתנסות שלא התאפשרו במוזיאונים ובגלריות. לאורך מספר שנים יצרו שן, רבן וזקהיים, יחד עם אמנים אורחים ושותפים ליצירה, סדרת אירועי אמנות בינתחומיים במקלט ובאתרים אחרים. בנוסף לפעילותם האמנותית, לימדו ויזמו הרצאות בתחום האמנות הבינתחומית.
בתוכנית הראשונה ב-209 הציגה ענת שן את "האם אתה רוצה להתחתן איתי?". העבודה, שארכה 20 דקות, היוותה מעין טקס לבחורה שמחפשת זוגיות. רצף שקופיות הוקרן על וילון והציג דימויים שונים בעוד שן והמשתתפים האחרים, לבושים שמלות עתירות בד שעיצבה שן, ביצעו פעולות טקסיות של שירה, ריקוד בליווי מוזיקה כמקהלה בטרגדיה יוונית. כל זאת במטרה לתת מקום לסיטואציה המביכה וביקורת על הכלים שהחברה מנסה להתמודד עם הכאב שבה.
תוכנית מספר 3 נוצרה עבור פסטיבל ישראל 1990. היא הוצגה במקלט של תיאטרון ירושלים ואחר כך המשיכה והוצגה במקלט 209 ברמת אביב. בתערוכה המיצג כלל טקס ריפוי עולמי באמצעות תרופה נגד תולעים ולטאות שהוצאו מגופה שן, טקס אמנותי-רוחני.
מיצגים

1983 – שובי דובי זו: מיוציגל (עם דן זקהיים), חג המוזיקה, שפיים.
1985 – נרקיס שמן, ערב שופרא, צוותא, תל אביב.
1985 – רדי מיידן, גלריית תת-רמה, תל אביב.
1985 – רדי מיידן #2, תערוכה לבנה, דיזנגוף סנטר, תל אביב.
1985 – שירו של ענן, סטוצים: נשף פוס-מודרני ראשון, צוותא, תל אביב
1985 – להיגרר לפוליטיקה בשדה (עם דן זקהיים וידיד רובין), מפגש אמנים, מסוף ניצנה, ניצנה
1985 – להירדם על פטמת יער, פרויקט בטבע מס' 5, יער נס הרים
1991 – הוד ההעדר, ראש דאדא: אמני מקלט 209, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
1993 – חיים-חיים (Life-Life) (עם תמר רבן ודן זקהיים), גלריה בורוכוב, תל אביב
2011 – על אור ואורז, פסטיבל זז.
2012 – קצפת, פסטיבל זז
2013 – מפלצת קראוקי ועבודה מבוססת אוקסיטוצין (עם נורית יצחק) פסטיבל זז.
2014 – אורגזמה, במת מיצג, פסטיבל זז
2015 – צהוב, במת מיצג, פסטיבל זז
הערות שוליים

↑  ענת שן, באתר מוזיאון ישראל
1 2  מיכל שרייבר, מקלט 209– 1988-1994, מחקר היסטוריוגרפי על פעילותה של קבוצת אמני מיצג ישראלית, 2016, באתר אוניברסיטת תל-אביב, ‏2016
↑  דנה תגר, עכשיו כאן מחר לאן? דני זקהיים: עבודות 1980–1993 ,הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב, 2004
1 2  קטלוג דיגיטלי לתיעוד פעילות עמותת מקלט 209, תכנית מספר 1, 1989-1988, קטלוג דיגיטלי לתיעוד פעילות עמותת מקלט 209, תכנית מספר 1, 1989-1988, ארכיב מקלט 209 ע"ש דן זקהיים לקידום האמנות הבינתחומית בישראל., באתר ארכיב מקלט 209 ע"ש דן זקהיים לקידום האמנות הבינתחומית בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278191  NLI: 987007523066005171  LCCN: no2019166939  ULAN: 500479267  VIAF: 308268742   WorldCat (עם VIAF): 308268742
סרגיי קורוליוב (קצין)

סרגיי בּוֹריסוֹביץ' קוֹרוֹליוֹב (ברוסית: Серге́й Борисович Королёв; נולד ב-25 ביולי 1962 בפרונזה, קזחסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא קצין שירותי הביטחון הפדרליים ברוסיה, משמש כממלא מקום, סגן ראשון למנהל שירות הביטחון הפדרלי מאז פברואר 2021. שימש במשך חמש שנים כראש המחלקה הכלכלית בשירות הביטחון הפדרלי, שירות הביטחון הכלכלי, האחראי למאבק בהונאות פיננסיות והגנה על תשתיות אסטרטגיות לכלכלת רוסיה.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, מדינות האיחוד האירופי הטילו עליו סנקציות כלכליות.
ביוגרפיה

סרגיי קורוליוב נולד בפרונזה (בישקק של ימינו) שברפובליקה הקירגיזית.
ביוגרפיה > שירותו במודיעין הצבאי

הוא גדל במשפחתו של בוריס קורוליוב, קצין צבא סובייטי. בגיל צעיר עברה המשפחה ללנינגרד שם התחנך בהית הספר הצבאי הגבוה לרדיו ואלקטרוניקה. לימודים אותם השלים ב־1979.
באוגוסט 1979 שירת בסוכנות הביון הצבאית: מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות.
ביוגרפיה > השוק הפרטי והמעבר לשירות הביטחון הפדרלי

בשנות ה-90 עבד קורוליוב לזמן קצר בחברת אבטחה פרטית שסיפקה שירותי אבטחה. בין לקוחותיה היה סמנכ"ל חברת Mebel-Market בשנים 1993–2000, אנטולי סרדיוקוב, לימים שר ההגנה של רוסיה. בוגר אקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה.
מאז שנת 2000 שירת במחלקה השלישית של שירות הביטחון הכלכלי במינהל שירות הביטחון הפדרלי בעיר סנקט פטרבורג. בשנים 2007–2011 שירת במחלקה לסיכול ריגול צבאי, שם פיקח על המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי - הסוכנות למודיעין צבאי ולאחר מכן שימש כיועץ לשר ההגנה אנטולי סרדיוקוב.
ב-2004 משטרת סנקט פטרבורג חקרה קשרים של קורוליוב לארגוני פשיעה מאורגנת בעיר כולל ארגון הפשע טמבוב, אך קורוליוב הצליח לחמוק מהרשעה.
ביוגרפיה > שירותו בגופי שירות הביטחון הפדרלי

ב־2012 הוא מונה לעמוד בראש המינהל לביטחון פנים בארגון, האחראי לחקירת סוכנים סוררים. תחת קורוליוב, אחת היחידות המשמעותיות ביותר בארגון הייתה השירות השישי, האחראי על מעקבים ובילוש מבצעי. המחלקה בראשותו עמדה מאחורי חקירת תיקים פליליים רבים בעלי פרופיל גבוה, כגון חקירת מעורבות ראשי המינהל לביטחון כלכלי ומלחמה בשחיתות במשטרת רוסיה בפשעים כלכליים ופרשת הרשעתו בפלילים של מושל מחוז סחלין אלכסנדר חורושבין וראש עיריית ולדיווסטוק איגור פושקרב.
ב-8 ביולי 2016 מונה לראש שירות הביטחון הכלכלי של שירות הביטחון. מינויו של קורוליוב לתפקיד ראש שירות הביטחון הכלכלי (אחת מהחטיבות המרכזיות של הארגון) זכתה להתנגדות של כמה פקידים בכירים בוועדת החקירות של רוסיה (הגוף הממשלתי האחראי לחקירת שחיתויות), כולל מיכאיל מקסימנקו ודניס ניקנדרוב. שניהם נידונו לאחר מכן לתקופות מאסר ממושכות באשמת שחיתות. תפקידיו של סרגיי קורוליב כראש השירות כללו מתן רקע ומידע לנשיא פוטין על חברי הממשלה.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

הוא שימש כחבר בוועדה שפיקחה על בניית נמל החלל ווסטוצ'ני. בשנת 2019 מונה לחבר מועצת הפיקוח של מרכז המחקר הלאומי "מכון קורצ'אטוב" לאנרגיה גרעינית. ב-2021, מונה לשמש כנציג רוסיה בגוף הייעודי למלחמה בטרור של ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה.
ביוגרפיה > המשנה לראש שירות הביטחון הפדרלי

ב-24 בפברואר 2021, בצו של נשיא רוסיה, מונה לסגן הראשון של מנהל שירות הביטחון הפדרלי והיה למועמד הבולט ביותר לרשת את אלכסנדר בורטניקוב, בראשות שירות הביטחון הפדרלי.
חיים אישיים

בנו, בוריס קורוליוב, עובד כמתכנת.
עיצוב תעשייתי

כסא בעיצוב האדריכל צ'ארלס רני מקינטוש, עוצב עבור בית תה בגלאזגו, 1917. מוצג כיום במוזיאון לאמנות מודרנית במינכן
נגן iPod
לבני לגו - צעצוע שעיצובו הייחודי תרם לפופולריות התמידית שלו, מאז הומצא בסוף שנות ה-40
חיפושית מודל 1300 מבית חברת פולקסווגן
גיטרת פנדר סטראטוקסטר
עיצוב תעשייתי הוא תחום מקצועי העוסק ביצירה ובפיתוח מוצרים המיוצרים באופן חרושתי או סדרתי. עיצוב זה מתאפיין בתהליך של מחקר, חשיבה קונצפטואלית, חדשנות רעיונית, אפיון צורני ומורפולוגי, פיתוח ותכנון ועד לבקרה של תהליכי הייצור, השיווק, המכירה והשימוש של המוצר. בהליך זה ניתן להשביח את האסתטיקה והשמישות של המוצר. העוסק בעיצוב תעשייתי קרוי מעצב תעשייתי.
עיצוב המוצר הוא תחום בעיצוב תעשייתי. עיצוב המוצר מתמקד במוצרים בלבד ואילו לעיצוב תעשייתי יש פוקוס רחב יותר על רעיונות, מוצרים ושיטות. בנוסף להתחשבות באסתטיקה, שמישות והנדסת האנוש, תחום זה מתחשב בהנדסת העצם, תועלת כמו גם שמישות, השתלבות בשוק ועניינים אחרים.