stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתיקה פמיניסטית
אתיקת טיפול פמיניסטית

קרול גיליגן ונל נודינגס מייצגות אתיקה של טיפול פמיניסטי, המבקרת את האתיקה המסורתית כמתעלמת, מזלזלת או תוקפת את הערכים והסטנדרט המוסרי של נשים. במאה ה-20 פיתחו פמיניסטיות מגוון גישות פמיניסטיות ממוקדות טיפול לאתיקה, בהשוואה לגישות דומות שאינן פמיניסטיות, הפמיניסטיות נוטות להעריך יותר את ההשפעה של סוגיות מגדר. הוגות של פמיניזם ממוקד טיפול מציינות את הנטיות של חברות פטריארכליות שלא להעריך את הערכים והיתרונות של דרכי האהבה, החשיבה, העבודה והכתיבה של נשים ונוטים לראות נשים ככפופות. זו הסיבה שחלק ממחקרי החברה עושים מאמץ מודע לאמץ אתיקה פמיניסטית, ולא רק את האתיקה המסורתית. דוגמה לכך היה המחקר של Roffee and Waling משנת 2016 על מיקרו-אגרסיות נגד הקהילה הגאה. אף על פי שהמחקר התמקד בקהילה הגאה, האתיקה הפמיניסטית התאימה יותר, מכיוון שהיא מתחשבת יותר בפגיעוּת ובצרכים של המשתתפים. בתחומי הרפואה גם חסרה הכרה בכך שלאתיקה יש לעיתים קרובות השפעה שלילית על הטיפול בקהילה הגאה, באמצעות האופן שבו הם מקבלים טיפול ובאפשרויות הטיפול המוצעות להם. הדבר נכון גם לגבי טיפול בנשים בתחומי הרפואה.
אתיקה של צדק פמיניסטי

אתיקה של צדק פמיניסטית היא השקפה פמיניסטית על מוסר השואפת לעסוק, ובסופו של דבר לשנות, גישות אוניברסליות מסורתיות לאתיקה. אתיקה זו בוחנת, כמו רוב סוגי האתיקה הפמיניסטית, כיצד הנושא של מגדר נותר מחוץ לשיקולים האתיים העיקריים המקובלים. במה שנוגע לתפישת הצדק, אף על פי שמערכות האתיקה האוניברסליות הן חלק משמעותי מאתיקה של צדק פמיניסטית, שעיקר עניינה בתחום הכללי, המרכיב של הצדק בתאוריה נתפש כדבר שמשתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי. למשל, ההבדל בין הצפון הגלובלי לדרום הגלובלי באופן בו רואים צדק, ואת מה מחשיבים לצדק.
האתיקה של צדק פמיניסטי מפרידה בבירור בין מוסר "עבה" למוסר "דק": גישות אתיות אחרות המוגדרות באמצעות הבחנה בין קבוצות מחמת שוני תרבותי, או בגלל תופעות אחרות, מתחשבות במאפיינים "עבים" של מוסר. לפי אתיקה זו, תיאורים "עבים" של מוסר, בניגוד לתיאורים "רזים", נוטים באופן מהותי לשחוק את מעמדה של הביקורת הפמיניסטית התקפה.
אתיקה פמיניסטית והעתיד

הוגות של אתיקה פמיניסטית מאמינות כי חובה שנקודות המבט השונות של נשים יישמעו וישמשו לעיצובה של השקפה אתית מרכזית וכוללנית. הניסיון להשיג את המטרה הזו, ולדחוף לקראת שוויון מגדרי יחד עם גברים, הוא המטרה העיקרית של האתיקה הפמיניסטית. תיקון הנושאים הללו חשוב בתקופה המודרנית בעיקר, בגלל השינויים התדירים בתפישות חברתיות ומוסריות, כמו גם ההגדרה של מה שנחשב ל"אתי", מבחינת האופן שבו יש להתייחס לנשים, ובפרט לגופן של נשים.
הערות שוליים

↑  Tong, R. and Williams N., Stanford Encyclopedia of Philosophy, Feminist Ethics, First published Tue May 12, 1998; substantive revision Mon May 4, 2009.
1 2 3  Jaggar, "Feminist Ethics," 1992
1 2  Hooks, B. (1994). Teaching to Transgress: Education as the Practice of Freedom, New York:Routledge. Google Scholar.
1 2  Abruzzese, Jaclyn; Brayne, Allison; Shastri, Julie; Sakofsky, Rachel; Hewitt, Nancy; Sklar, Kathryn (Spring 2002). "From Wollstonecraft to Mill: What British and European Ideas and Social Movements Influenced the Emergence of Feminism in the Atlantic World, 1792-1869?". Women and Social Movements in the United States, 1600-2000. Alexander Street Press.
1 2  Larson, Jennifer L. "The Mothers of a Movement: Remembering 19th-Century Feminists". Documenting the American South. The University of North Carolina at Chapel Hill.
↑  Gilman, Charlotte Perkins (1915). Herland. אורכב מ-המקור ב-2015-09-08. נבדק ב-2018-03-02.
↑  Gilman, Charlotte Perkins (1898). Women and Economics. Boston: Small, Maynard, & Co.
1 2  Noddings, N., Caring: A Feminine Approach to Ethics and Moral Education. Berkeley: University of California Press, 1984.
↑  Gilligan, C., In a Different Voice: Psychological Theory and Women's Development, Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press., 1982
↑  "James Roffee & Andrea Waling Resolving ethical challenges when researching with minority and vulnerable populations: LGBTIQ victims of violence, harassment and bullying".
↑  Mohrmann, M (2015). "Feminist Ethics and Religious". Journal of Religious Ethics. 43 (2): 185–192. doi:10.1111/jore.12093.
1 2  Hutchings, Kimberley. "Ethics." In Gender Matters in Global Politics, edited by Laura J Shepherd, 68. New York: Routledge, 2010.
↑  Hutchings, Kimberley. "Ethics." In Gender Matters in Global Politics, edited by Laura J Shepherd, 69. New York: Routledge, 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537074105171  BNE: XX548471  BnF: cb13182038k (data)  GND: 4727181-4  LCCN: sh92005802  NKC: ph138371  SUDOC: 035328347
בוויקווה

| --- | --- |
סמל בוויקווה
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 אזור:  האזור המרכזי
 בירת המחוז:  בוויקווה
 על שם:  Buikwe 
 שטח:  1,244.7 קמ"ר
 גובה:  1,600 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  429,600 (2012)
  ‑ צפיפות:  345.1 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  0°21′00″N 33°01′59″E﻿ / ﻿0.35°N 33.033°E﻿ / 0.35; 33.033 
 אזור זמן:  UTC +3
 www.buikwe.go.ug
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז בוויקווה (באנגלית, בסוואהילי: Buikwe) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, בוויקווה.
רקע > היסטוריה

במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מוקונו. ב-1 ביולי 2009, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
כלכלת המחוז נשענת על
רקע > גאוגרפיה

המחוז גובל במחוז קאיונגה מצפון, במחוז ג'ינג'ה ממזרח, במחוז בובומה מדרום מזרח, ברפובליקה המאוחדת של טנזניה מדרום ובמחוז מוקונו ממערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא בוויקווה.
רקע > כלכלה

רוב כלכלת המחוז נשענת על כספים שמועברים ממשלת המדינה למחוז. ענפי כלכלה נוספים במחוז הם חקלאות, תעשיות ומפעלי תה וסוכר ותיירות שנפוצה בין החודשים יוני וספטמבר, בשל מזג האוויר הנעים.
רקע > חינוך

כ-80% מילדי המחוז לומדים במערכת החינוך המקומית.
רקע > דמוגרפיה

קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.6% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
| שנה | אומדן אוכלוסייה |
| --- | --- |
1991: 250,500
2002: 329,900
2014: 422,800
אתרים תיירותיים > שמורת יער מבירה

שמורת יער מבירה ממוקמת באזורים הטרופיים שמצפון לאגם ויקטוריה, מערבית לנהר הנילוס. השמורה משתרעת על שטח של 306 קמ"ר. זוהי שמורת היער הגדולה ביותר במרכז אוגנדה והיא אחת מיערות הגשם היחידים ששרדו באוגנדה.
השמורה ידועה בזכות התיירות האקולוגית שהחלה בראשית שנות השמונים. ביער חיים יותר מ-300 מינים של ציפורים, רובם מינים נדירים, וביניהם קלאו מזרחי, טוראקו שחור-מקור, עיט כתר, אפרור אפריקני וצופית מישור נהדרת. בנוסף, קיימים ביער למעלה מ-300 מינים של צמחים, חלקם בעלי ערך רפואי.
בשמורה ניתן למצוא טיולי יער מודרכים, אתרי קמפינג, אתרי פיקניק ובילוי סביבתי.
אתרים תיירותיים > הנילוס הלבן

הנילוס הוא הנהר השני בגודלו בעולם, ואורכו כ-6,400 ק"מ. הנילוס הלבן הוא אחד משני יובליו של הנהר, שמתחיל בפרברי מחוז ג'ינג'ה וחוצה את אוגנדה, דרום סודאן, צפון סודאן ומצרים, ולבסוף מתחבר לים התיכון באלכסנדריה. הנהר בעל חשיבות גאוגרפית והיסטורית מקומית ובינלאומית.
באוגנדה יש לנילוס חשיבות תרבותית וכלכלית רבה. תושבי יישובים רבים לאורך הנהר מתפרנסים מדיג. בתחילת הנהר, הקימה ממשלת אוגנדה שלושה סכרים הידרואלקטרים שמספקים חשמל לתושבים רבים במדינה ובמדינות שכנות. שלושה סכרים נוספים מתוכננים להיבנות בהמשך הנהר בשטחי המדינה.
אתרים תיירותיים > מקור הנילוס

נהר הנילוס מהווה את הגבול בין מחוז בוויקווה ממערב ובין מחוז ג'ינג'ה ממזרח. מי הנהר מתחילים לזרום מאגם ויקטוריה, לאורך הנחל במשך שלושה חודשים, עד לים התיכון. נקודת תחילת הנהר הפכה לאתר תיירות בזכות הנוף הנשקף ממנה. באתר נמצאים מפלי ריפון, שמצא מגלה הארצות ג'ון האנינג ספיק בשנת 1862.
בשנת 1954 הסתיימה בניית סכר במפלים.
הערות שוליים

↑  Government names 14 new districts, web.archive.org, ‏29 באוקטובר 2013 (באנגלית)
↑  Finance | Buikwe District, www.buikwe.go.ug (באנגלית)
1 2  Buikwe District | Uganda Districts | Explore Uganda's Districts, Achieve Global Safaris, ‏2020-03-06 (באנגלית)
↑  Buikwe (District, Uganda) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de (באנגלית)
בר שיווק והפצה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 חברת אם:  ידיעות אחרונות בע"מ 
 מיקום המטה:  ישראל ראשון לציון, ישראל
 משרד ראשי:  הכשרת היישוב 23, ראשון לציון
 ענפי תעשייה:  לוגיסטיקה, הפצה, שיווק 
 מנכ"ל:  עדו ברגמן
  
 http://www.bar-ltd.co.il
 
קבוצת בר היא קבוצת חברות ישראלית המספקות שירותי לוגיסטיקה והפצה. החברה שולטת בתחום הפצת העיתונים בישראל.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1990 על ידי עידו ברגמן ובועז דקל. דקל עבד קודם כמנהל ההפצה של העיתון "חדשות". הלקוח הראשון של החברה היה העיתון "גלובס" שאת העותקים למנויים שלו הפיצו השניים בתחילה בעצמם. החברה גדלה במהירות ובנוסף להפצת עיתונים וכתבי עת לבית הלקוח החלה להפיץ אותם עבור לקוחותיה לכ-5,000 נקודות מכירה ברחבי המדינה. ברגמן הוא גיסו של איש העסקים נוחי דנקנר והחזיק גם במניות חברת גנדן השקעות של דנקנר, שפשטה את הרגל. בשנת 1994, רכשה חברת ידיעות תקשורת, המוציאה לאור את העיתונים היומיים "ידיעות אחרונות" ו"כלכליסט" 25% ממניות החברה.
בשנת 1997, הוקמה חברת הבת חברת "P.M.I סחר וייזום" העוסקת בייצור, שיווק והפצה של מוצרי איסוף ופנאי ממותגים לילדים ובני נוער. המוצר הראשון שהחברה שיווקה היה מוצרי איסוף על פי סדרת הטלוויזיה הפופולרית פאוור ריינג'רס. אחר כך קיבלה זיכיון להפצה בישראל של אלבומי האיסוף של חברת וולט דיסני, של המותג "סופרגול" - אלבום שחקני הכדורגל, ואת הזיכיון לשיווק והפצת  מוצרים הקשורים לסדרת סרטי הארי פוטר. באפריל 2001 מונתה יעל ארד כמנכ"ל חברת P.M.I.
בסוף 2001, החברה הפעילה שירותי משלוחים עבור רשת מקדונלד'ס ישראל, במשך כחצי שנה.
בשנת 2002, הקימה בשותפות עם חברת השליחויות אביב-שיגור ודפוס בארי את חברת "מסר", במטרה להתחרות בחברת דואר ישראל בשוק הדואר הכמותי (דואר הנשלח בכמויות גדולות על ידי בנקים, חברות אשראי, חברות תקשורת וכדומה).
בנובמבר 2004, החלה החברה להפעיל בזיכיון את חנויות הספרים והעיתונים בנמל התעופה בן-גוריון, תחת השם "בר בוקס אנד פרס" (Bar Books & Press), כחצי שנה אחר כך נחקרה החברה בפרשת הסוס הטרויאני, בחשד שהזמינה ריגול עסקי נגד רשת סטימצקי במהלך המכרז על הזיכיון. החברה גם זכתה במכרז להקמת נקודות מכירה לעיתונים בתחנות הראשיות של רכבת ישראל. בדצמבר 2007 ויתרה על הזיכיון להפעלת חנויות הספרים בנתב"ג, עקב חוסר כדאיות כלכלית.
בשנת 2009, רכש בועז דקל את מלוא הבעלות על חברת הבת P.M.I שבמקביל מכר לעידו ברגמן את החזקותיו בבר הפצה. בדצמבר 2016 הגדילה ידיעות תקשורת את חלקה בחברה ל-50%.
במאי 2013 נסגרה חברת ההפצה של העיתון "מעריב", "גל-מעיתון", והוא עבור להיות מופץ על ידי "בר הפצה". בנובמבר 2014, סגרה ידיעות תקשורת את מערך ההפצה שלה לחלוקת עיתונים לבתי עסק ולרשתות השיווק והעבירה אותו ל"בר הפצה". באפריל 2017, קבוצת הארץ סגרה את מערך ההפצה שלה והעבירה אותו ל"בר הפצה". בנוסף הקימה במשותף עם "בר הפצה", בחלקים שווים, חברה העוסקת בשילוח מוצרים עבור גופים מסחריים – "בר הום דליברי". בינואר 2018 החלה להפיץ גם את העיתון "ישראל היום" למנויים.
פעילות

קבוצת בר מספקת את השירותים הבאים:
משלוח מוצרים במסירה אישית
הפצת עיתונים וכתבי עת לבית הלקוח בפריסה ארצית
הפצת עיתונים, כתבי עת ומוצרי צריכה לרשתות שווק ונקודות מכירה
חלוקת דואר כמותי לבתי לקוחות עבור לקוחות מסחריים
אחסון, ניהול מלאי, ליקוט ואספקה ללקוחות קצה
פתרונות לוגיסטיקה והפצה ייחודיים בתחום קידום מכירות
סדרנות סחורה ברשתות ובקרת סדרנות ומדף ברשתות
החברה מאמצת את עוצבת הגולן במסגרת פרויקט של האגודה למען החייל אמץ לוחם.
הערות שוליים

1 2 3  ליאת רון, ‏פורטפוליו / בועז דקל, באתר גלובס, 16 במאי 2013
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏תקציב "אנשים" לצ'יסמריו-שן-נפתלי, באתר גלובס, 13 בינואר 1997
↑   מיכאל רוכוורגר, השותפים של דנקנר בגנדן על הכוונת של הבנקים, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2013
↑  זהבה דברת, ‏"ידיעות" חתמה על הסכם זכיינות ל"פאואר ריינג'רס", באתר גלובס, 16 ביולי 1997
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏מקעקעים את הארי פוטר, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2001
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏יעל ארד מונתה למנכ"ל PMI, באתר גלובס, 17 באפריל 2001
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏מקדונלד'ס ישראל תבצע משלוחים לבתים - בניגוד למדיניות הרשת הבינל', באתר גלובס, 22 באוקטובר 2001
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏מקדונלד'ס תבצע בעצמה משלוחים לבתים; הופסקה ההתקשרות עם חברת הפצה, באתר גלובס, 6 במרץ 2002
↑  הדר חורש, בא לשכונה דוור חדש, באתר TheMarker‏, 23 בספטמבר 2002
↑  עמית בן-ארויה, "טיפול אלגנטי" בעובד סורר - סוס טרויאני במחשב הביתי, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2005
רוני זינגר, יעל ארד מסרה עדות במשטרה בפרשת "הסוס הטרויאני", באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2005
↑  סיון קלינגבייל, בר הפצה מתכוונת להקים רשת חנויות ספרים שתתחרה בצומת ספרים וסטימצקי, באתר TheMarker‏, 7 בפברואר 2006
↑  אפרת אדיר, חברת בר הפצה ויתרה על הזיכיון להפעלת חנויות הספרים בנתב"ג, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2007
↑  יונתן כיתאין, ‏רשות ההגבלים: ידיעות תוכל להגדיל החזקתה בבר הפצה ל-50%, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2016
↑  איתמר ב"ז, חלוקה אחרונה, באתר העין השביעית, 8 במאי 2013
 נתי טוקר, ברגע האחרון: הממונה אישר זמנית ל"מעריב" להפיץ באמצעות בר הפצה, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2013
↑  לי-אור אברבך, ‏פיטורים ב"ידיעות אחרונות": כ-150 עובדי הפצה יוחלפו, באתר גלובס, 26 בנובמבר 2014
↑  איתמר ב"ז, שוקן סוגר את מערך ההפצה, באתר העין השביעית, 27 באפריל 2017
יונתן כיתאין, ‏"הארץ" יפיץ את עיתוניו באמצעות "בר הפצה"; שוקן ומוזס יהיו שותפים בחברה למשלוחים עד הבית, באתר גלובס, 27 באפריל 2017
↑  יונתן כיתאין, ‏חברה בבעלות נוני מוזס תפיץ את "ישראל היום" למנויים, באתר גלובס, 23 בינואר 2018
בריכת כדורים

ילדים ואב משחקים בבריכת כדורים, בנחשונית. ישראל, 2008
בריכת כדורים היא מתקן שעשועים לילדים ומתקן ריפוי בעיסוק, המורכב מכלי קיבול, דמוי בריכה, שבו כדורי פלסטיק קלי משקל, שניתן להיכנס לתוכו ולהתכסות בהם. ניתן למצוא בריכות כדורים, לרוב במשחקיות לילדים צעירים, למשל באלו שברשתות מזון מהיר. במשחקיות ניתן להשתמש בבריכת הכדורים הן כמתקן שעשוע בפני עצמו והן כמצע רך לבלימת מהירותם של הגולשים במגלשות.
עומק הכלי הוא לרוב בין שליש לחצי מטר ואורכו ורוחבו הם לרוב בין חצי מטר לשני מטר. קוטר הכדורים הוא לרוב בין שבעה לשמונה סנטימטר ומספרם הוא בין אלף לאלפים אחדים.
דפנות הכלי לרוב מרופדות ומצופות בציפוי קל ניקוי, ששטחים שונים מתוכו צבועים בצבעים שונים. כל כדור הוא לרוב בעל צבע אחיד, אך בכלי מצויים כדורים משלושה עד שישה צבעים שונים – בדרך כלל צבעים מצבעי הקשת. הכדורים הם לרוב חלולים ועשויים מפלסטיק דק וקל ניקוי.
כאביזר ריפוי בעיסוק, בריכת הכדורים תימצא לרוב במרפאות ריפוי בעיסוק סנסוריות, כגון אלו המיועדות לאנשים בקשת האוטיסטית. בריכת הכדורים חושפת אנשים עם לקות באינטגרציה חושית, לגירויים נעימים בעור ועוזרת להם להגיע לרוגע ולאיזון בקלט החושי, שמאפשר פעילות קוגניטיבית יעילה יותר.
בריכת הכדורים המתועדת הראשונה, הוקמה ב-1976 ב"עולם הים של סן דייגו". היא עוצבה בידי אריק מקמילן.
בטיחות

כמו כל מתקן אחר, גם במתקן זה ישנן סכנות
בשל העובדה, שאנשים וחפצים נעלמים בקלות מן העין בבריכות כדורים:
יש לרוקן את הבריכה מדי פעם ולהוציא ממנה חפצים מזוהמים או חדים שהגיעו אליה בטעות. בשל האפשרות הזיהומית, מומלץ לרחוץ את הידיים ביציאה מהבריכה.
למעט פעוטות וילדים קטנים, אנשים שנכנסים לבריכת כדורים צריכים להיזהר שלא למעוך במשקלם אדם המתחבא בין הכדורים. נערים או אנשים מבוגרים יכולים לפצוע או לדרוס למוות ילד או בגיר שמתחבא בבריכה.
אין להשאיר ילד בלא השגחה בבריכת כדורים.
מגלשה המסתיימת בבריכת כדורים מותרת לשימוש לפעוטות בלבד.
יש לקבוע גבול למספר האנשים היכולים להיכנס לבריכת הכדורים בו זמנית.
בשל העובדה, שילדים נוטים לקרב את פיהם לכדורים:
יש להיכנס אל הבריכה בלא נעליים ואחרי רחיצת ידיים.
יש לנקות את הכדורים מדי פעם.
חומרי הניקוי, כמו גם הכפפות המשמשות את המנקים, חייבים להיות מחומר שאינו מגרה רגישויות או אלרגיות.
הערות שוליים

↑  דגמים לתכנון מרפאות ריפוי בעיסוק, משרד הבריאות, קובץ PDF
↑  J Allergy Clin Immunol. 2001 Aug;108(2):298-300. Severe anaphylaxis induced by latex as a contaminant of plastic balls in play pits. Fiocchi A, Restani P, Ballabio C, Bouygue GR, Serra A, Travaini M, Terracciano L.
↑  Pediatr Nurs. 1999 Mar-Apr;25(2):151-5. Are ball pits the playground for potentially harmful bacteria? Davis SG, Corbitt AM, Everton VM, Grano CA, Kiefner PA, Wilson AS, Gray M.
↑  Deborah K. Tinsworth et Joyce E. McDonald, Special Study: Injuries and Deaths Associated with Children's Playground Equipment Consumer Product Safety Commission, april 2001
↑  מרינה גולן, האם קפצה לבריכת כדורים, נפצעה ותפוצה, באתר mynet‏ נתניה, 7 במרץ 2013
↑  ריפוי בעיסוק לילדים עם קשיים בוויסות חושי מאת: מערכת בטיפולנט 30/05/2012
↑  Dreams for North America 1968-1988
↑  ממשלת אוסטרליה Safety Fact Sheet for  Ball Pits
בית אבטינס

מזבח הזהב וקטורת הסמים. מתוך מפה צרפתית מהמאה ה-17 המתארת את יציאת מצרים
בית אבטינס הוא כינויה של משפחה ירושלמית בימי בית המקדש השני אשר הייתה ממונה על הכנת קטורת הסמים. מקום פעילותה במקדש נקרא על שמה: לשכת בית אבטינס. בני המשפחה היו ככל הנראה כהנים.
תפקידם

המשנה במסכת שקלים מונה את בית אבטינס כאחד מחמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש.
בנוסף למומחיות בני המשפחה בטיפול בסממני הקטורת, בתלמוד מתואר שהם היחידים שהכירו את הצמח "מעלה עשן" שגרם לעשן הקטורת לעלות בקו ישר עד תקרת בית המקדש. במשנה מתואר כי חכמים ציינו את בני בית אבטינס לגנאי על ששמרו בקנאות את סודות הכנת הקטורת, ובפרט את זהותו הסודית של "מעלה עשן". מסופר, כי לאחר שסירבו לגלות סוד זה, פיטרו אותם חכמים מעבודתם, והזמינו מומחים אחרים מאלכסנדריה שיכינו את הקטורת במקומם, אך מומחים אלה לא הצליחו במלאכתם מאחר שלא הכירו את הצמח הסודי. משכך, לחכמים לא הייתה ברירה אלא להשיב את בית אבטינס למלאכתם, בשכר כפול.
אולם, בתלמוד מובאים דבריו של רבי יוחנן בן נורי שפגש לאחר חורבן בית שני את אחד מצאצאי המשפחה שהעביר לו את מתכון הסממנים המדויק והסביר ששמירת הסוד לא הייתה כסוד מקצועי וכדי ליצור תלות של המקדש בבני המשפחה, אלא כדי שלא ישתמשו במתכון לצורכי חולין. בעקבות ידיעה זו הורה רבי עקיבא שלא לגנות עוד את בני המשפחה.
בנוסף מזכירים חז"ל את בני המשפחה לשבח על שהקפידו שלא תצא כלה מבנותיהם או הנישאות לבניהם, מבושמות, על מנת שלא יאמרו שהם משתמשים בסממני הקטורת ונהנים בכך מהמקדש.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת שקלים, פרק ה', משנה א'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ח, עמוד א'. הובא גם בתלמוד ירושלמי, מסכת שקלים,  פרק ה', הלכה א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ח, עמוד א'
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אשקהן אגופיאן

אשקהן סרקיסובנה אגופיאן (ברוסית: Ашхен Саркисовна Агопьян;‏ 1907 - ינואר 1986) הייתה חסידת אומות העולם ממוצא ארמני, שהצילה את אולגה, דינה ומניה רבינוביץ' בשואה.
קורות חיים

אשקהן נולדה בעיר יאלטה שבחצי האי קרים. בשנת 1942 היא התגוררה עם בעלה פארונק אגופיאן (Parunak) ועם שתי בנותיהם (צאגוי - Tsaggui, בת ה-13, ורומלה - Romella בת ה-10) בעיר אודסה שבאוקראינה, ברחוב סרובה מספר 41. פארונק התגייס לצבא האדום, ולימים התברר שהוא מת לאחר שחרור אודסה באפריל 1944. עד כיבוש אוקראינה על ידי הצבא הנאצי בשנת 1941, אולגה רבינוביץ' ושתי בנותיה הקטנות התגוררו בשכנות למשפחת אגופיאן. מכיוון שהבעלים של שתיהן שירתו בצבא, שתי הנשים נאלצו להתמודד עם קשיי פרנסה יומיומיים. לאולגה ולבעלה יעקב רבינוביץ' היו שתי בנות קטנות - דינה, שהייתה בת שלוש ב-1942, ומניה או מריה שהייתה בת חודשים ספורים. אשקהן ורבינוביץ' נהיו חברות טובות. רבינוביץ' נהגה לעיתים לשמור על ילדותיה של אשקהן, ואף בעדותה של דינה רבינוביץ' כאשר היא הייתה בת 80, היא מתייחסת לאשקהן כאל דודתה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

לאחר המצור על אודסה ונפילתה של העיר לידי הצבא הנאצי, בנותיה של אולגה נכלאו ונשלחו לגטו, ואולגה בחרה לבוא איתן. אשקהן, השכנה והחברה המסורה, לא זנחה אותן. למרות הסיכון לחייה ולמרות קשייה הכלכליים והיעדר בעלה, היא מיהרה לגטו, עמדה על התנאים המזעזעים ששררו בו - רעב, מחסור באמצעים הגייניים, בתנאים סניטריים ובמקום לינה נאות. לאחר מכן נהגה לחזור אליו באופן קבוע, מצוידת בכסף שאספה ממקורביה, במזון, בשמיכה חמה ואף בחיתולים עבור מניה הקטנה. הכסף שנמסר לאולגה אפשר לה לשחד את שומרי הגטו הרומנים על מנת שיאפשרו לה לצאת מהגטו פעם בשבוע. אשקהן תמכה במשפחת רבינוביץ' באופן סדיר לאורך חודשים, ביחד עם שתי בנותיה שהיו בגיל ההתבגרות.
במהלך טרנספורט למחנה ההשמדה טרזיינשטט בקיץ 1942, אולגה הצליחה לנצל את המהומה, שיחדה את השומרים וברחה ביחד עם שתי בנותיה. לפי עדותה של דינה שהייתה בת 3, הבריחה התאפשרה באמצעות השומר הגרמני, שקיבל את השוחד מידי אולגה ובמקום להורגן, העמיד פנים שרדף אחריהן. כך הצליחו לצאת משורת המוות והוא ליווה אותם עד לביתן ברחוב סרובה מספר 41, אולם לתדהמתן גילו שנמצאו בו דיירים חדשים. אשקהן ושכן ממוצא גרמני, בשם ביליץ' (Bilich) עזרו לאולגה ולבנותיה למצוא מקלט במרתף הבניין, ששימש לאחסון פחם. מקום מסתור זה שימש כביתן במשך 18 החודשים הבאים, עד תום הכיבוש הנאצי. השכן ואשקהן ניקו חלק קטן ומוסתר מהמרתף ושמו בו מיטות מאולתרות מארגזי עץ. המרתף היה קר מאוד, לח, מאובק ומלא חולדות. בנותיה של אשקהן נהגו לרדת למרתף ולספק למשפחת רבינוביץ' אוכל ותרופות. לעיתים, כשמזג האוויר הפך למסכן חיים, אשקהן אירחה את אולגה ובנותיה בדירתה ובכך הצילה אותן פעם נוספת. אשקהן הייתה מודעת לכך, שהיא סיכנה את עצמה מאוד, מאחר שהחוק הנאצי אסר לחלוטין על עזרה ליהודים ואזרחים קיבלו עידוד להלשין ולדווח לרשויות כשגזר דין מוות מרחף מעל ראשם. אשקהן נרתמה לעזרה למרות מצבה הכלכלי הקשה שלא הספיק לצרכים הבסיסיים של משפחתה. היא סיפקה למסתתרות מזון ותרופות, וזאת בנוסף לעול הכלכלי שנבע מפציעת בתה מניה, שעינה הוסרה לאחר פציעתה על ידי חלון שהתנפץ במהלך ההפצצות.
לאחר המלחמה

עם סיום המלחמה, יעקב רבינוביץ' חזר הביתה והתאחד עם משפחתו. בעלה של אשקהן לא חזר. השכן הגרמני נעלם מביתו לפני שחרורה של אודסה ועקבותיו אבדו. הבת דינה רבינוביץ' נישאה לאדם ממוצא ארמני, שבצירוף מקרים יוצא דופן שמו היה גם כן אגופיאן, אף על פי שלא היה לו קשר דם למשפחתה של אשקהן.
צאגוי, בתה של אשקהן אגופיאן, דיווחה ליד ושם כי אמה הצילה יהודייה נוספת, בשם פולינה שמיס, אליה התוודעה במהלך ביקוריה בגטו אצל אולגה. פולינה היגרה לארצות הברית בשנות ה-90 של המאה ה-20, ועקבותיה נעלמו לאחר שהקשר שלה עם משפחת אגופיאן נותק.
הכרה והנצחה

ב-17 בינואר 2010, יד ושם הכיר באשקהן אגופיאן כחסידת אומות העולם בעקבות פנייתה של דינה רבינוביץ' בשנת 2009, בה תמכה צאגוי אגופיאן. באותו הזמן, דינה עדיין התגוררה באותו הבניין בו הסתתרה בתקופת השואה.
הערות שוליים

1 2 3  Ashkhen Agopyan, https://web.archive.org/web/20180818025848/http://www.yadvashem.org/yv/en/exhibitions/righteous-armenian/agopyan.asp, ‏4.2.2020(הקישור אינו פעיל)
↑  עדותה של דינה רבינוביץ', תיק חסידי אומות העולם, ארכיון יד ושם
↑  Rescued by Righteous Among the Nations: Dina Agopian-Rabinovich's testimony, יוטיוב, ‏17.1.2011
↑  עדותה של דינה רבינוביץ', תיק חסידי אומות העולם, ארכיון יד ושם
↑  עדותה של צאגוי אגופיאן, תיק חסידי אומות העולם, ארכיון יד ושם
שמה של אשקהן אגופיאן מונצח על קיר הכבוד ביד ושם
בליעה (מערכת העיכול)

בליעה בדימות תהודה מגנטית בזמן אמת.
בליעה היא מעבר של מזון מהפה אל הוושט דרך הלוע. בתהליך זה עולה הגרון כנגד מכסה הגרון על מנת לחסום את קנה הנשימה ולמנוע כניסה של מזון אליו. כישלון של כיסוי קנה הנשימה עלול לגרום לשאיפת מזון לתוכו ולחנק, ועל כן אמרו חז"ל: ”אין משיחין בשעת הסעודה, פן יקדים קנה לוושט”.
הבליעה היא רפלקס המחולק לשלושה שלבים:
שלב הפה הוא שלב רצוני שבו המזון הנמצא בפה מועבר ללוע. חיישני מגע בלוע שולחים עצבוב מביא (אַפרנטי) למרכז הבליעה במוח המוארך שמתחיל את הרפלקס.
שלב הלוע הוא שלב לא רצוני הנמשך 1–2 שניות, שבו החך הרך ושריר מצר הלוע העליון סוגרים את הלוע האפי, הגרון עולה כנגד מכסה הגרון כדי לסגור את קנה הנשימה, שרירי הלוע מתכווצים והסוגר הוושטי העליון נרפה ונמתח, דבר המאפשר את מעבר המזון לוושט. זה מתאפשר כתוצאה מעלייה בלחץ בלוע וירידה בלחץ בסוגר הוושטי העליון שמובילה להרפייתו. בשלב זה נעצרת הנשימה. פרט לשלב זה הסוגר הוושטי העליון סגור כדי למנוע עלייה של חומצה מן הקיבה.
שלב הוושט הוא שלב לא רצוני המתחיל לאחר מעבר המזון את הסוגר הוושטי העליון. הנשימה אז מתחדשת והמזון נדחף פנימה על ידי מפל לחצים שנוצר בתנועה פריסטלטית. כדי לדחוף את האוכל יש עלייה הדרגתית בגל הלחץ המתבטאת בכיווץ של שרירי הוושט בנקודה שמעל המזון והרפיה שלהם מתחתיו, עד להגעה לשוער הוושטי התחתון. גם שוער זה סגור דרך קבע, ורק כשמגיע אליו מזון יש ירידה בלחץ וכניסה של המזון והנוזלים פנימה.
הבקרה על רפלקס הבליעה וכיווץ השרירים מופקדת בידי מערכת העצבים המרכזית והורמונים. היא מורכבת מפריסטלטיקה ראשונית ושניונית. הפריסטלטיקה הראשונית מתרחשת בעת כיווץ הוושט עם כניסת המזון לפה וללוע. קולטני חישה בפה ובלוע מעבירים אותות דרך עצב הלשון והלוע למרכז הבליעה, אשר בתגובה שולח אותות דרך עצבים מניעים מסוג אלפא, הגורמים לכיווץ השרירים המשורטטים בוושט העליון, ודרך סיבים מניעים קרביים, המעצבבים את מקלעת שרירית המעי וגורמים לכיווץ השריר החלק הוושט התחתון. הפריסטלטיקה השניונית מתרחשת כאשר חיישנים בוושט חשים מתיחה עקב נוכחות מזון בו. הקולטנים מעבירים מידע דומה לזה שבפריסטלטיקה הראשונית, דרך העצב התועה, וכן ישירות למקלעת שרירית המעי. גל הפריסטלטיקה השניוני מנקה את שאריות המזון שנותרו בוושט לאחר הגל הראשון.
דיספאגיה, היא הפרעה בבליעה מכל סיבה שהיא. זו הפרעה שכיחה יחסית הנובעת מתופעות שונות כגון הפרעות עצביות, גידולים ועוד.
ראו גם

מנגנוני תנועה במערכת העיכול