stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האשם אל-אתאסי
הערות שוליים

↑  התפטר נשיא סוריה, הצופה, 9 ביולי 1939
↑  האשם אתאסי נבחר לנשיא סוריא, ידיעה של סוכנות רויטר מ-5 בספטמבר, פורסמה בהמודיע, למחרת, 6 בספטמבר 1950, עמ' 1.
| נשיאי סוריה |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הסורית הראשונה והשנייה | שוכרי אל-קוותלי • חוסני א-זעים • סאמי חינאווי • האשם אל-אתאסי • אדיב שישכלי • פאוזי סלו • אדיב שישכלי • מאמון אל כוזברי • האשם אל-אתאסי • שוכרי אל-קוותלי | דגל סוריה כיום |
| הרפובליקה הערבית המאוחדת | גמאל עבד אל נאצר | דגל סוריה כיום |
| הרפובליקה הערבית הסורית | מאמון אל כוזברי • עיזאת אל נוס • נאזים אל קודסי • לואיי אל-אתאסי • אמין אל-חאפז • נור א-דין אל-אתאסי • אחמד אל חטיב • חאפז אל-אסד • עבד אל-חלים ח'דאם • בשאר אל-אסד | דגל סוריה כיום |
| המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון |
| --- | --- | --- |
| הסכמים | הסכם סייקס–פיקו (1916) • ועידת סן רמו (1920) • הסכם אנקרה (1921) • הסכם ניוקומב-פולה (1923) • חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) • גבול טורקיה–סוריה • יום העצמאות של לבנון (1943) |  |
| ישויות פוליטיות | מנהלת שטחי האויב הכבושים • הממלכה הערבית של סוריה (1920) • יצירת לבנון הגדולה (1914–1920) • לבנון הגדולה (1920–1943) • מדינת דמשק (1920–1925) • מדינת חלב (1920–1925) • מדינת העלווים (1920–1936) • מדינת ג'בל א-דרוז (1921–1936) • סנג'ק אלכסנדרטה (1921–1938) • הפדרציה הסורית (1922–1925) • מדינת סוריה (1925–1930) • הרפובליקה הסורית הראשונה (1930–1946) |  |
| עימותים צבאיים | המרד העלווי של 1919 (אנ') • מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת (1920) • קרב מייסלון (24 ביולי 1920) • כיבוש דמשק (24 ביולי 1920) • מאורעות תל חי (1920) • מרד הנאנו (אנ') (1920–1921) • מלחמת טורקיה–צרפת (1920–1921) • המרד הסורי הגדול (1925–1927) • השביתה הכללית הסורית 1936 (אנ') • הפלנגות הנוצריות • צבא הלבאנט • המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה (1941) • משבר הלבנט (אנ') (1945) |  |
| נציבים עליונים | אנרי גורו (1920–1922) • רובר דה קה (צר') (1923–1922) • מקסים וגאן (1923–1924) • מוריס סראי (1924–1925) • אנרי דה-ז'ובנל (אנ') (1925–1926) • אנרי פונסו (אנ') (1926–1933) • דמיאן דה מרטל (אנ') (1933–1939) • גבריאל פואו (1939–1940) • ז'אן שיאפ (אנ') (1940) • אנרי פרנאן דנץ (1940–1941) • ז'ורז' קאטרו (1941–1943) • ז'אן הלו (צר') (1943) • איב שטאיינו (אנ') (1943–1944) • אטיין פול באינט (Étienne Paul Beynet, 1944–1946) |  |
| הנהגה מקומית  | האמיר פייסל בן חוסיין • הקונגרס הלאומי הסורי (1919–1920) • יוסוף אל-עזמה • סאלח אל-עלי • אדהם ח'נג'ר (אנ') • אבראהים הנאנו (אנ') • אליאס חויכ (אנ') • אמיל אדה • בשארה אל-ח'ורי • סולטאן אל-אטרש • עבד אל-רחמן שהבנדר (אנ') • חסן אל-חראט (אנ') • עיאש אל-חאג' (אנ') • אנטון סעאדה • שוכרי אל-קוותלי • האשם אל-אתאסי • הגוש הלאומי • זכי אל-ארסוזי • ריאד א-סולח |  |
פורטל צרפת צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167112722 (data)  GND: 142687944  ISNI: 0000 0001 0676 6101  LCCN: n2006202553  SUDOC: 175899878  VIAF: 24038981   WorldCat (עם VIAF): 24038981 
נאום ההכתרה של האשם אל-אתאסי בבית המחוקקים, 31 בדצמבר 1936
נאום ההכתרה השני של האשם אל-אתאסי, לאחר שנבחר פה אחד על ידי הפרלמנט בדצמבר 1949 תחת שלטון הרודנות של חוסני א-זעים
הדיוויזיה ה-28 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1879   1921 – 1919   קיימת
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה   מלחמת עיראק   מלחמת אפגניסטן
הדיוויזיה ה-28 (באנגלית: 28th Division) הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. הדיוויזיה משתייכת למשמר הלאומי, והיא כוללת יחידות מפנסילבניה, מרילנד, אוהיו וניו ג'רזי.
היסטוריה

הדיוויזיה ה-28 הוקמה ב-12 במרץ 1879 על בסיס יחידות המשמר הלאומי של פנסילבניה, ובשנת 1898 היא השתתפה במלחמת ארצות הברית–ספרד ובמלחמת ארצות הברית–הפיליפינים. בשנת 1914, במסגרת ארגון מחדש של המשמר הלאומי, הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה ה-7, ובשנת 1916 היא נשלחה למקסיקו להילחם בכוחותיו של פנצ'ו וייה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

באביב 1917, בעקבות כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, נשלחו כוחות הדיוויזיה למחנה הנקוק לאימונים. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-55 שהורכבה מהרגימנטים ה-109 וה-110, ומהבריגדה ה-56 שהורכבה מהרגימנטים ה-111 וה-112. יחידות הארטילריה שלה היו רגימנטים ארטילריית השדה ה-107, ה-108 וה-109.
במאי 1918 נחתה הדיוויזיה בצרפת, וביולי אותה שנה היא לחמה בקרב שאטו-תיארי. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב השני על המארן ובמתקפת מז-ארגון, עד סוף המלחמה. במהלך המלחמה איבדה הדיוויזיה 2,165 הרוגים ו-11,974 פצועים. ב-17 במאי 1919 פוז
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-17 בפברואר 1941 הופעלה הדיוויזיה מחדש, במסגרת התארגנות צבא ארצות הברית למלחמה. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-109, ה-110 וה-112, רגימנטים הארטילריה ה-107, ה-108, ה-109 וה-229, ויחידות נוספות. הדיוויזיה התאמנה תחת פיקודם של ג'יימס אורד ועומר בראדלי. ב-22 ביולי 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, תחת פיקודו של לויד בראון, ומיד השתתפה במבצע קוברה. עד מהרה הוחלף בראון בג'יימס אדוארד וורטון, אולם הוא נהרג ב-12 באוגוסט מפגיעת צלף. ב-14 באוגוסט 1944 מונה נורמן קוטה למפקד הדיוויזיה, ולאחר שחרור פריז התכבד קוטה לצעוד בראש חייליו לאורך השאנז אליזה ב-29 באוגוסט 1944, כמייצגים את צבא ארצות הברית.
קוטה ואוגדתו השתתפו בקרב יער הירטגן שם היו להם אבדות כבדות. קוטה קיבל על כך הערות ממפקדיו למרות שהיו לו השגות על תכנון הקרב עוד לפני שהתחיל. בתקופה זו ערק החייל אדי סלוביק מיחידתו ונשפט למוות. פסק הדין אושר על ידי קוטה שאמר לאחר מכן שאלה היו 15 הדקות הקשות בחייו אבל לא הייתה לו ברירה אלא לאשר את גזר הדין כדי שיוכל להמשיך להסתכל בעיני חייליו. סלוביק היה אז החייל האמריקאי הראשון שהוצא להורג בעוון עריקה מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, שם ספגה הדיוויזיה אבדות רבות, אולם בלמה את הכוחות הגרמנים, ולאחר מכן לחמה בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך המלחמה איבדה הדיוויזיה 2,316 הרוגים ו-9,609 פצועים.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בדצמבר 1945 שוחררו חיילי הדיוויזיה, אולם בספטמבר 1950 היא גויסה מחדש בשל מלחמת קוריאה, ובשנת 1951 נשלחה לגרמניה המערבית, ושהתה שם עד לשנת 1954. בשנת 2003 נשלחה הדיוויזיה לקוסובו, ושוב נשלחה לשם בשנת 2005, ובשנים שלאחר מכן היא ביצעה כמה סבבי שירות בעיראק. כיום הדיוויזיה היא חלק מהמשמר הלאומי של ארצות הברית, והיא כוללת יחידות מפנסילבניה, מרילנד, אוהיו וניו ג'רזי.
החשוד העיקרי (סרט תיעודי)

| --- | --- |

 בימוי:  יקי יושע
 הופק בידי:  דורית יושע
 תסריט:  יקי יושע
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  יקי יושע בע"מ
 הקרנת בכורה:  2003 (ישראל)
 משך הקרנה:  60 דקות
 שפת הסרט:  עברית  אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החשוד העיקרי הוא סרטו התיעודי של הבמאי יקי יושע, בו הוא ניסה להתחקות אחר השתלשלות העניינים שהובילה למותם של שלושה עשר ערבים אזרחי ישראל במאורעות אוקטובר 2000.
תקציר העלילה

באוקטובר 2000 פרצו ביישובים ערבים ברחבי הארץ מהומות, בפברואר 2001 התחילה לפעול ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת האירועים ונסיבות מותם של 13 ערבים ישראלים – כולם בתחומי המחוז הצפוני של המשטרה.
היו שהאשימו בתוצאות את "החשוד העיקרי" - מפקד המחוז הצפוני, ניצב אליק רון.
ואולם, ככל שמעמיק הסרט לחקור, נארגת תופעה של פער בין אליק רון, האדם הפרטי לבין ניצב רון, הפרסונה הציבורית.
לדברי במאי הסרט, יקי יושע, "הכרת דמותו של אליק רון אינה מפחיתה מחומרת מותם של 13 בני אדם, היא רק מחריפה את הטרגדיה שבה כולנו שחקנים ראשיים".
הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית

סמל הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית
הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית (באנגלית: United States Atomic Energy Commission) המוכרת גם כ-AEC (ראשי התיבות של סיומת שמה באנגלית) הייתה סוכנות של ממשלת ארצות הברית שנוסדה אחרי מלחמת העולם השנייה בידי הקונגרס האמריקני במטרה לטפח ולבקר את התפתחות המדע והטכנולוגיה של האטום בזמן שלום. הנשיא הארי טרומן חתם על חוק האנרגיה האטומית של 1946 ב-11 באוגוסט 1946. פעולה זו העבירה את השליטה באנרגיה אטומית מידי הצבא לידיים אזרחיות, החל מ-1 בינואר 1947.
פעולה זו שיקפה את האופטימיזם האמריקני שלאחר המלחמה, לאור הכרזת הקונגרס על הרצון ליישם אנרגיה אטומית לא רק בצורת נשק גרעיני לשם הגנה על האומה, אלא גם על מנת לקדם שלום עולמי, לשפר את רווחת הציבור ולחזק את התחרות החופשית בשוק הפרטי. טקס החתימה היה שיאו של ויכוח סוער שנמשך חודשים ארוכים בין פוליטיקאים, מתכננים צבאיים ומדעני גרעין על גורלו של מקור אנרגיה חדש זה. הנשיא טרומן מינה את דייוויד ליליאנטאל (David Lilienthal) כיושב ראש הראשון של ה-AEC.
הקונגרס העניק לוועדה האזרחית החדשה עצמאות וסמכויות יוצאי דופן על מנת למלא את יעודה. כך למשל על מנת לאפשר לוועדה חופש מוחלט בגיוס מדענים ואנשי מקצוע, היו המועסקים של הוועדה פטורים מהחובות של מערכת השירות הציבורי. בשל הצורך באבטחה נרחבת היו כל מתקני הייצור והכורים הגרעיניים שייכים לממשלה, בעוד שמידע טכני ותוצאות מחקרים היו בפיקוח של הוועדה. מערכת המעבדות הלאומית נוסדה ממתקנים שהוקמו במסגרת פרויקט מנהטן. המעבדה הלאומית ארגון (Argonne National Laboratory) הייתה אחת המעבדות הראשונות שקיבלה אישור מתוקף חקיקה זו, כמתקן המופעל על ידי קבלן, למלא את היעוד של הוועדה החדשה.
בטרם הקמתה של הוועדה לפיקוח גרעיני (NRC ראשי תיבות של Nuclear Regulatory Commission) היה הפיקוח הגרעיני באחריות ה-AEC כפי שקבע הקונגרס תחילה בחוק האנרגיה האטומית של 1946. שמונה שנים אחר כך החליף הקונגרס חוק זה ב"תוספות לחוק האנרגיה האטומית" (Atomic Energy Act Amendments) של 1954, שלראשונה איפשר הקמת תחנות כוח מסחריות המבוססות על אנרגיה גרעינית. החוק העניק ל-AEC הן את התפקיד של מקדם השימוש באנרגיה גרעינית והן את התפקיד של הפיקוח על הבטיחות במתקנים. תקנות הבטיחות של ה-AEC נועדו להבטיח את בריאות הציבור וביטחונו מהסכנות של האנרגיה הגרעינית מבלי להטיל מגבלות מחמירות מדי שיבלמו את צמיחת הענף. זוהי מטרה קשה להשגה, בייחוד בתעשייה חדשה, ובתוך זמן קצר עוררו התקנות של ה-AEC מחלוקת רצינית. מספר הולך וגדל של מבקרים טען במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 שהתקנות של ה-AEC אינן מחמירות דיין בתחומים חשובים אחדים, כולל תקני הגנה כנגד קרינה, בטיחות של כור גרעיני, מיקום תחנות הכוח, וההגנה על הסביבה.
בהגיע 1974 היו תקנות ה-AEC שנויות עד כדי כך במחלוקת שהקונגרס החליט לבטל את הסוכנות. תומכים ומתנגדים של האנרגיה הגרעינית כאחד הסכימו כי תפקיד קידום האנרגיה הגרעינית ותפקיד הפיקוח עליה חייב להינתן לגופים שונים. חוק הארגון מחדש של האנרגיה משנת 1974 העביר את תפקיד הפיקוח של ה-AEC לגוף חדש ה-NRC, שהחל לפעול ב-19 בינואר 1975, ואת תפקיד קידום האנרגיה למנהל מחקר ופיתוח האנרגיה ששולב אחר כך במחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
לקריאה נוספת

Buck, Alice L. A History of the Atomic Energy Commission. U.S. Department of Energy, DOE/ES-0003. July 1983. PDF file
Richard G. Hewlett; Oscar E. Anderson. The New World, 1939-1946. University Park: Pennsylvania State University Press, 1962.
Richard G. Hewlett; Francis Duncan. Atomic Shield, 1947-1952. University Park: Pennsylvania State University Press, 1969.
Richard G. Hewlett; Jack M. Holl. Atoms for Peace and War, 1953-1961: Eisenhower and the Atomic Energy Commission. Berkeley: University of California Press, 1989.
הוקי אוויר

שולחן הוקי אוויר
ידית הוקי אוויר
דיסקית הוקי אוויר
הוקי אוויר הוא משחק שולחן המיועד לשני שחקנים המתחרים זה בזה כאשר מטרתם להבקיע כמות גדולה יותר של גולים בשער היריב בדומה למשחק הוקי קרח.
המשחק נערך על גבי שולחן מוארך בגודל 3X1.5 מטרים, כשבשתי קצוות השולחן ישנם שני שערים. 
על השולחן מפוזרים חורים רבים שמתוכם יוצא זרם אוויר אחיד אשר מוריד מרמת החיכוך שבין השולחן לדיסקית.
המשחק נערך לפי זמן קצוב ו/או לפי ניקוד מקסימלי, בדרך כלל עד 7 שערים, אם המשחק מתנהל בזריזות.
שולחן המשחק נוצר לראשונה בשנת 1972, לאור הפופולריות שלו החל משנת 1978 נערכות תחרויות בינלאומיות.
ניתן למצוא את המשחק בעיקר במשחקיות וידאו (בגרסתו המקצועית יותר) או בכאלה שמאורגנות בימי-הולדת ובאירועים דומים, כאשר שם ניתן למצוא לרוב גרסה קטנה יותר של המשחק, ולעיתים גם פחות מוגדרת.
חוקים

מטרת המשחק היא להכניס את הדיסקית אל השער של היריב בעזרת ידית עשויה פלסטיק, כאשר יש להשתמש רק בה ולא בחלקי גוף על מנת לעצור ו/או להכות בדיסקית.
פסילה תתרחש כאשר:
שער נבלם שלא על ידי ידית המשחק.
שחקן דוחף את דיסקית המשחק לכיוונו כדי להחישה.
שחקן שולף את דיסקית המשחק משערו רגע לפני שהיא נכנסת אליו. במקרה שבו הדיסקית נמצאת בדיוק על קו החצי, נהוג לתת לגורם שלישי להזיזה.
בגרסאות מסוימות, הידית מחויבת להיות תמיד על השולחן, והרמה שלה מובילה לפסילה.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2019

הבחירות הפרלמנטריות בקנדה נערכו ב-21 באוקטובר 2019. בבחירות אלו נבחרו חברי בית הנבחרים שהרכיבו את הפרלמנט הקנדי ה-43. הפרלמנט ה-42 השלים את כהונתו בת ארבע השנים, ולכן הבחירות הוכרזו על ידי המושלת הכללית ז'ולי פאייט ב-11 בספטמבר 2019.
עם 33.12% מהקולות למפלגה הליברלית בראשות ראש הממשלה המכהן ג'סטין טרודו, בחירות אלו דורגו במקום השני (לאחר בחירות 2021) עבור אחוז הקולות הנמוך ביותר למפלגה שהקימה ממשלת מיעוט. הליברלים אמנם ניצחו במושבי בית הנבחרים, אך הפסידו בהצבעה העממית למפלגה השמרנית באחוז אחד. זוהי הפעם השנייה בהיסטוריה הקנדית שמפלגת שלטון קיבלה פחות מ-35% מקולות הבוחרים. הפעם הראשונה התרחשה בבחירות 1867.
השמרנים בראשות אנדרו שיר זכו ב-121 מושבים והובילו את האופוזיציה. בלוק קוויבק בראשות איב פרנסואה בלאנשט, זכה ב-32 מושבים וחזרו למקום השלישי – לראשונה מאז 2008. המפלגה הדמוקרטית החדשה זכתה ב-24 מושבים – המעט ביותר מאז 2004. מפלגת הירוקים בראשות אליזבת מיי לראשונה קיבלה שלושה מושבים ולמעלה ממיליון קולות. הייתה זו גם הפעם הראשונה שנבחר נציג ירוק מחוץ לקולומביה הבריטית.
תוצאות

| מפלגה | קולות | % | מושבים | +\- |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הליברלית | 6,018,728 | 33.12% | 157 | 27- |
| המפלגה השמרנית | 6,239,227 | 34.34% | 121 | 22+ |
| בלוק קוויבק | 1,387,030 | 7.63% | 32 | 22+ |
| המפלגה הדמוקרטית החדשה | 2,903,722 | 15.98% | 24 | 20- |
| הירוקים | 1,189,607 | 6.55% | 3 | 2+ |
| עצמאים | 74,291 | 0.41% | 1 | 1+ |
| אחרים | 538,754 | 2.93% | 0 | - |
| בסך הכל | 18,350,359 | 100% | 338 |  |
טענות למעורבות זרה

ב־2022 פרסם ה־Global News (אנ') טענות למעורבות הרפובליקה העממית של סין (אנ') בניסיונות להשפעה על הבחירות והבחירות ב־2021.
הערות שוליים

↑  Brean, Joseph (22 באוקטובר 2019). "All-time low share of popular vote is enough for Liberals to win power". National Post. נבדק ב-22 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Zimonjic, Peter (22 באוקטובר 2019). "Liberals take losses but win enough in Quebec and Ontario to form minority government". Canadian Broadcasting Corporation. נבדק ב-21 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sam Cooper, Canadian intelligence warned PM Trudeau that China covertly funded 2019 election candidates: Sources", Global News
דפנה רביד-רבינוביץ

דפנה רביד-רבינוביץ (נולדה ב-12 במרץ 1970) היא ראש מועצת שוהם, האישה הראשונה בתפקיד. רביד-רבינוביץ עומדת בראש הרכב מועצה ייחודי, שכן לראשונה בתולדות מועצת שוהם, קיים בה רוב של נשים נבחרות.
ביוגרפיה

רביד-רבינוביץ נולדה בירושלים. למדה בבית הספר יסודי בית הכרם ובתיכון בית חינוך בעיר.
התגייסה לצה"ל בשנת 1988. שירתה כקצינת חיל נשים בבסיס הדרכה, והשתחררה בשנת 1991 בדרגת סגן.
רביד-רבינוביץ למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבלה תואר ראשון בגאוגרפיה, ולאחר מכן תואר שני בגאוגרפיה עם התמחות במכון ללימודים עירוניים ואזוריים.
שימשה מנכ"לית חברת מטרופולי-נט. בין השנים 2013–2017 הייתה מנכ"לית מועצה אזורית יואב. החל משנת 2017 משמשת כמנכ"לית חברת קומפלוט 1983.
בין השנים 2003–2018 שימשה כחברת מועצת שוהם, והייתה גם סגנית ראש המועצה.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל 2024 התמודדה רביד-רבינוביץ לראשות המועצה מטעם רשימת "שוהם אחת". בבחירות זכתה רביד-רבינוביץ ל-52.5% מהקולות ושלושה מנדטים, ובכך נבחרה לראשות המועצה. יריבה המוביל, גלעד רבינוביץ, קיבל 43.1% מהקולות ושני מנדטים בלבד.
חיים אישיים

רביד-רבינוביץ נשואה למיכאל, עורך דין, ואם לבן ולבת.
הערות שוליים

↑  מאיר תורג'מן, לראשונה בישראל: רוב נשי במועצה מקומית, באתר ynet, 4 במרץ 2024
↑  דפנה רבינוביץ מודיעה: אתמודד לראשות מועצת שוהם באתר אבן שהם נט, 20 בדצמבר 2022 (בעברית)
↑  דפנה רבינוביץ נבחרה לראשות מועצת שהם, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
הוקוס פוקוס

ערך זה עוסק בצירוף מילים בקוסמות. אם התכוונתם למשחק מחשב, ראו .
הוקוס פוקוס הוא צירוף מילים המשמש קוסמים כדי להפעיל, לכאורה, את הקסם.
מקור הצירוף אינו ידוע, אך ניכר דמיון רב בינו לבין רצף המילים הלטיני "Hoc est Corpus Meum" (נקרא: הוק אסט קורפוס מאום, ובעברית: זהו גופי) המשמש את הכומר במהלך טקס ההמרה הנוצרי, בו הופך הכומר, לכאורה, את הלחם והיין לגופו ודמו של ישו. ייתכן שהמאזינים לטקס בימי הביניים, שברובם לא ידעו לטינית, קלטו והשרישו עיוות מסוים של המשפט, וכך נוצר הצירוף "הוקוס פוקוס".
התיעוד הראשון לשימוש במילים "הוקוס פוקוס" במהלך מופע קסמים הוא מהמאה ה-17, אצל קוסם החצר של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שכינה עצמו "ההוקוס פוקוס המצוין ביותר של הוד מלכותו".
ראו גם

אברקדברא
הערות שוליים

↑  בלדד השוחי, מה פירוש המילים "הוקוס פוקוס"?, באתר ערוץ עשר
הבור הסיני

הבור הסיני הוא בור קרסטי מאונך (הוטה), מהגדולים בארץ ישראל (עומקו כ-60 מטרים), שנוצר מהמסה של סלעי גיר ודולמיט עקב חדירת מי גשמים. הבור הסיני נמצא מצפון מזרח ליישוב עפרה.
מקור השם

שמו של הבור ניתן לו משום שכאשר נכנסו אליו לראשונה היה נראה עמוק מאוד בעיני הנכנסים, כמו בור המגיע עד לסין.
מבנה הבור

לבור פתח קטן (כ-1.5 על 1 מטרים) הפעור בתחתית שקע קרסטי רדוד (דולינה). מהפתח נמשך קמין אנכי צר היורד כשישה מטרים עד חיבורו לחלל אופקי רחב. מדרגה אנכית שגובהה שני מטרים מוליכה למחילה צרה באורך שבעה מטרים וממנה סולם אנכי בפיר צר בעומק חמישה מטרים המוליך לחלל המרכזי. חלל זה, שעומקו כ-35 מטרים, מורכב מקמין אנכי רחב אשר לאורכו הותקן סולם ברזל במעקה היקפי. הסולם מחולק לשני מקטעים, המופרדים בהתאם למדרגה טבעית המהווה נקודת חיבור בין שני קמינים בחלל המרכזי של הבור. במרכז הבור בעומק 30 מטר קיימים נטיפים.
בעומק חמישה מטרים נראה הבור כחדר רחב בעל קרקעית בוצית, שממדיו שניים על שבעה מטרים. בשולי החדר יש גומחות אחדות שבחלקן ניתן לחדור מטרים אחדים מתחת למפלס הקרקע.
יחודו של הבור

מיקומו של הבור בשטחו של אגן עפרה שהוא אתר קרסט מפותח ומלא ('holokarst') הדרומי ביותר במערב אירואסיה (אירופה-אסיה). שטח האגן הוא 4.3 קמ"ר והוא אחד משני המקומות היחידים בארץ שתופעה זאת נמצאת בה (השנייה ברכס פקיעין).
זהו אחד הבורות הבודדים בעולם בו ניתן לרדת בסולמות לעומק 50 מטר במערכת קמינים.
ראו גם

בור הציפורים
הערות שוליים

↑  מלח״ם - הבור הסיני, עפרה, באתר malham (באנגלית)
↑  על פי דברי עמוס פרומקין חוקר המערה.
1 2  לנגפורד ב. ולדמן א. יערן ש. פרומקין ע. קרסט בעפרה לצורכי פיתוח תירות, דו"ח סקר ומיפוי, דו"ח מלח"ם 2013, עמ' 64
↑  לנגפורד ב. ולדמן א. יערן ש. פרומקין ע. קרסט בעפרה לצורכי פיתוח תירות, דו"ח סקר ומיפוי, דו"ח מלח"ם 2013, עמ' 5
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
החשמלית הנוסטלגית

החשמליות
הפסים
החשמלית הנוסטלגית (טורקית Nostalji tramvayı) היא חשמלית הפועלת לאורך שדרות איסטיקלל (İstiklal Caddesi) ברובע טקסים (Taksim) שבחלקה האירופי של איסטנבול שבטורקיה, ובקדקוי (Kadıköy) בחלק האסייתי של העיר.
היסטוריה

ב-3 בספטמבר 1869 החלו הקרוניות הראשונות לנוע ברחובותיה של איסטנבול. במהלך חלקה השני של המאה ה-19 התפשט השימוש בקרוניות שהיו רתומות לסוסים ברחבי העיר כולה - הן בצידה האירופי והן בזה האסייתי. במלחמת הבלקן הראשונה ב-1912 הלאים משרד הביטחון של האימפריה העות'מאנית את הסוסים לטובת המאמץ המלחמתי, והעיר נותרה ללא שירותי קרוניות משך למעלה משנה. ב-1939 הולאמו הקרוניות והועברו לרשותה של העירייה. הן המשיכו לפעול בחלקה האירופי של העיר עד 1961 וב-1966 הופסקה פעולתן גם בצידו האסייתי של הבוספורוס.
שובן של החשמליות

לקראת סוף שנת 1990 חודשה פעילותו של קו החשמלית T5 הנמתח לאורכה של מסילה בת 1,640 מטר בשדרות איסטיקלל, ומוביל מכיכר טקסים אל טפבשה (Tepebaşı). מאז חניכתה של הרכבת התחתית של איסטנבול בשנת 2000 ופוניקולר קבאטש-טקסים בשנת 2006 מקשרת החשמלית בין תחנת טקסים של קווים אלה לתחנה העליונה של הפוניקולר ההיסטורי הידוע כטונל. עם זאת החשמלית מובילה כ-6,000 איש ביום בלבד וחלקם הגדול תיירים. החשמלית מופעלת על ידי חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT).
הצלחתו של קו שדרות איסטיקלל הביאה להפעלתו המחודשת של קו קדקיי-מודה (Kadıköy-Moda) בחלקה האסייתי של העיר ב-1 בנובמבר 2003. קו זה המסומן כ-T3 נוסע במעגל לאורך 2.6 קילומטר ועוצר בעשר תחנות. הוא מוביל כ-2,000 נוסעים ביום, ו-4 החשמליות שנמצאות בשירות, יוצאות מידי עשר דקות לערך להקפה הנמשכת כ-21 דקות. חשמלית זו מופעלת על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) והיא עוצרת גם ברציף אוטובוסי הים של קדקיי.
הדיוויזיה ה-28 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית יגרים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1936 – 8 במאי 1945 (8 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-28 (בגרמנית: 28. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה בחזית האירופית ובחזית המזרחית.
היסטוריה > הדיוויזיה ה-28

הדיוויזיה הוקמה בברסלאו ב-1 באוקטובר 1936, והועמדה תחת פיקוד הנס פון אובסטפלדר. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית, והשתתפה בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה.
היסטוריה > הדיוויזיה הקלה ה-28

ב-1 בדצמבר 1941 הפכה הדיוויזיה להדיוויזיה הקלה ה-28, והועברה למנוחה תחת פיקוד הארמייה הראשונה כחלק מהקורפוס ה-8 בחזית המערבית, ובפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-11.
היסטוריה > דיוויזיית היגר ה-28

ב-1 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-28. הדיוויזיה לחמה בקרבות בחצי האי קרים, כחלק מהארמייה ה-11, ובספטמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לגזרה הצפונית יחד עם שאר הארמייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הצפונית, ובכלל זה במצור על לנינגרד, ובשנת 1944 הועברה לגזרה המרכזית, שם לחמה בקרבות הקשים שהתחוללו בפרוסיה המזרחית כחלק מהארמייה הרביעית עד סוף המלחמה.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
הנס פון אובסטפלדר: 1 באוקטובר 1936 - 21 במאי 1940
יוהאן זינהובר: 21 במאי 1940 - 1 במאי 1943
פרידריך שולץ: 1 במאי 1943 - 25 בנובמבר 1943
הוברט לאמיי: 25 בנובמבר 1943 - ינואר 1944
הנס שפט: ינואר 1944 - 28 באפריל 1944
גוסטב הייסטרמן פון ציהלברג: 28 באפריל 1944 - 20 בנובמבר 1944
ארנסט קניג: 20 בנובמבר 1944 - 12 באפריל 1945
הנס טמפלהוף: 12 באפריל 1945 - 8 במאי 1945
הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1990

הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1990, רשמית הבחירות לצירי העם של רוסיה הסובייטית (Выборы народных депутатов РСФСР) היו בחירות לגוף הנבחר הגבוה ביותר ברוסיה - קונגרס צירי העם, שכיהן כפרלמנט והגוף המחוקק העיקרי עד 1993 ונקרא בשם הסובייט העליון של רוסיה.
היסטוריה

הבחירות נערכו ב-4 במרץ 1990 כאשר 1,068 צירים נבחרו לקונגרס צירי העם של רוסיה לתקופת כהונה של 5 שנים, 86% מהחברים היו חברי המפלגה הקומוניסטית, השאר היו א-מפלגתיים בעיקר, דמוקרטים ונציגים מהקומסומול. חלק מהמועמדים זכו לתמיכת גושי בחירות. למרות האיסור הרשמי על הקמת מפלגות אחרות, הוקמו תנועות כמו רוסיה הדמוקרטית, שאיחדה ארגוני אופוזיציה רבים, השתתפה בבחירות וזכתה ב-148 מושבים. ממחוזות מוסקבה נבחרו 56 דמוקרטים, 4 פטריוטים, 4 עצמאים. במקביל התקיימו בחירות למועצות המקומיות. הקונגרס הנבחר החל לעבוד ב-16 במאי 1990 עם בחירת ילצין ליו"ר המועצה העליונה, שקידם בהמשך את אימוץ הכרזת הריבונות הממלכתית.
לאחר מכן עזבו רבים מחברי המפלגה הקומוניסטית שהשתתפו בבחירות את המפלגה הקומוניסטית. פעילות המפלגה הופסקה באוגוסט 1991, לאחר התבוסה של ועדת החירום הממלכתית, ונאסרה בנובמבר של אותה שנה. שנה בדיוק לאחר מכן, בית המשפט לחוקה הסיר את האיסור על פעילות המפלגה הקומוניסטית והוקמה לה מפלגה יורשת: המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית.
לאחר פיזור קונגרס צירי העם והמועצה העליונה של רוסיה בשנת 1993, נערכו הבחירות הבאות בפרלמנט החדש - האספה הפדרלית.
תוצאות

| מפלגות וקואליציות | מפלגות וקואליציות |  % | מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הקומוניסטית | המפלגה הקומוניסטית | 86% | 920 |
| רוסיה הדמוקרטית | רוסיה הדמוקרטית | 14% | 148 |
| סך הכל (שיעור ההצבעה: 77%) | סך הכל (שיעור ההצבעה: 77%) | 100% | 1,068 |
ראו גם

הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1993