stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יא עואזל פלפלו
השיר

| בערבית | תעתיק | בעברית |
| --- | --- | --- |
| ما قال لي وقلت له ومال لي وملت له | מַא קַאל לִי וּקֻלְתֶ לֹה, וּמַאל לִי וּמִלְתֶ לֹה | הוא אמר לי ואמרתי לו, הוא פנה אלי ופניתי אליו |
| وجاني ورحت له يا عواذل فلفلوا | וּגַאנִי וּרֻחְתֶ לֹה, יא עואד'ל פלפלוא | הוא בא אלי והלכתי אליו, הו המקנאים, תתפוצצו |
| قالوا لي كلام وقالوا له كلام | קַאלוּא לִי כַּלַאם, וּקַאלוּא לֹה כַּלַאם | אמרו לי דברים ואמרו לו דברים |
| وكان بيني وبينه خصام | וּכַּאן בֵּינִי וּבֵּינׂה חִ'צַאם | והייתה ביני ובינו מריבה |
| كلامهم زاد غرامي غرام | כַּלַאמְהֹם זַאד עַ'רַאמִי עַ'רַאם | הדברים שלהם הגבירו את אהבתי העזה |
| وفاض به الشوق بعث لي سلام | וּפַאצ' בּׂה אֶלשּוֹק בַּעַת' לִי סַלַאם | וגעגועיו גאו, הוא דרש בשלומי |
| وسلامه فرحت له وقابلني ضحكت له | וּסַלַאמׂה פְרִחְתֶ לֹה וּקַאבַּלְנִי צְ'חֶכְּתֶ לֹה | שמחתי לדרישת השלום שלו, וכשפגש אותי צחקתי לו |
| وقال لي وقلت له وجاني ورحت له | וּקַאל לִי וּקֻלְתֶ לֹה, וּגַאנִי וּרֻחְתֶ לֹה | ואמר לי ואמרתי לו, הוא בא אלי והלכתי אליו |
| يا يا عواذل فلفلوا | יא יא עואד'ל פלפלוא | הו, הו, המקנאים, תתפוצצו! |
| في قربه يزيد حنيني إليه | פִי קֻרְבֹּה יְזִיד חַנִינִי אִלֵיה | עם קרבתו גְּדֵלָה תשוקתי אליו |
| وهوّ بعيد يا خوفي عليه | וּהֻוַּ בְּעִיד יַא ח'וֹפִי עַלֵיה | כשהוא רחוק, אני חושש לו |
| أخاف للنّاس يحبّوا عينيه | אַחַ'אף לַלנַּאס יְחִבּוּא עֵינֵיה | אני חושש שהאנשים יתאהבו בעיניו |
| ويتمنّوا يبوسوا إيديه | וּיִתְמַנּוּא יְבּוּסוּא אִידֵיה | וייחלו לנשק את ידיו |
| في إيديه كلّ الهنا وعينيه هيّ المنا | פִי אִידֵיה כֻּלִּ אלְהַנַא וּעֵינֵיה הִיַּ אלְמֻנַא | בידיו כל הברכה ועיניו הן התקווה |
| وحلف لي بحبّنا وأنا برضه حلفت له | וּחְלֶף לִי בְּחֻבְּנַא וּאַנַא בַּרְצ'ֹה חְלִפְתִ לֹה | הוא נשבע לי באהבתנו, ואני גם נשבעתי לו |
| يا يا عواذل فلفلوا | יא עואד'ל פלפלוא | הו מקנאים, תתפוצצו! |
הערות שוליים

↑  מרסל מוסרי, ‏נשים יקרות, תתחילו להצחיק כמו שאתן יודעות, באתר מעריב אונליין, 8 באוקטובר 2017
1 2  יונתן ריגר, ‏הגשש החיוור חוזרים למערכון "פלפילו", באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2019
↑  מופע אליפות: אייל גולן ושרית חדד הוכתרו מחדש בבלומפילד, באתר ‏מאקו‏, 25 ביוני 2014
↑  שרית חדד שרה פריד אל אטרש: "הקשיבו חבריי", באתר ‏מאקו‏, 12 במאי 2013
↑  נסרין קדרי ושי צברי - בסבוסה + פלפילו (מתוך כולנא, פסטיבל מקודשת 2017), בעמוד היוטיוב של מקודשת, ‏8 בנובמבר 2017
↑  יוסי חלילי, עלמא אליוט הופמן, עכבר העיר, ערב הפתיחה של הפסנתר: נסרין קדרי עוצמתית, נצ'י נצ' נרגש, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2015
↑  נסרין קדרי והתזמורת בפסטיבל כולנא, ‏31 באוגוסט 2017
↑  רותי קדוש, ‏מחלטורות לתזמורת עם 20 נגנים: "פירקת אל נור" עושה היסטוריה, באתר מעריב אונליין, 2 ביולי 2019
↑  תזמורת ירושלים מזרח ומערב, יא עוואזל פלפילו - يا عواذل فلفلوا (הקשיבו חבריי), ‏13 בפברואר 2020
↑  דניאל זמיר, דניאל זמיר - מול אלי וגודלו, בעמוד היוטיוב הרשמי, ‏25 באפריל 2019
MeWe

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  16 במאי 2016 – הווה (8 שנים)
 מיקום המטה:  קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אינטרנט
 מוצרים עיקריים:  mewe (רשת חברתית)
  
 mewe.com
 
MeWe היא רשת חברתית אמריקנית. הרשת הוקמה מתוך כוונה להציב אלטרנטיבה לרשת החברתית פייסבוק, שאוגרת מידע רב על המשתמשים שלה (ראו כאן), והמדיניות שלה לאיסור פרסומם של תכנים מסוימים שנויה במחלוקת. ממשק המשתמש של הרשת דומה לממשק המשתמש של פייסבוק, והמודל הכלכלי שלה מבוסס בעיקר על מכירת מנויים לתכונות מתקדמות, כמו אמוג'ים נוספים או ערכות נושא שונות לעיצוב של האתר, ועמודים לעסקים.
הרשת דוגלת במדיניות אלטרנטיבית לזו של רשתות חברתיות מובילות בכך שמאפשרת פרסום תכנים שהיו נחסמים בפלטפורמות אחרות, בטענה לחשיבות חופש הביטוי של המשתמשים. מנגד, העדר צנזורה על נושאים שנויים במחלקות הביא לכך שתנועות תומכות קונספירציה ומתנגדי חיסונים מהווים חלק משמועותי ממשתמשי הרשת.
הרשת אינה מממנת את עצמה מפרסום, אלא ממכירת שירותים, כולל החלפת ערכת נושא, פתיחת דף לעסק, אמוג'ים מותאמים אישית ושירותים נוספים.
Almost Is Never Enough

| --- | --- |
 סינגל שיווקי בביצוע אריאנה גרנדה בהשתתפות ניית'ן סייקס
 מתוך האלבום The Mortal Instruments: City of Bones (Original Motion Picture Soundtrack) ו-Yours Truly
 יצא לאור:  19 באוגוסט 2013
 תאריך הקלטה:  2013
 סוגה:  פופ • נשמה
 אורך:  3:30 (גרסת פס־הקול) 5:28 (גרסת האלבום)
 חברת תקליטים:  ריפבליק רקורדס, איילנד רקורדס
 כתיבה:  כותבים שונים
 הפקה:  מוזס סמואלס
 
"Almost Is Never Enough" (בעברית: "כמעט זה אף פעם לא מספיק") הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה והזמר האנגלי ניית'ן סייקס. את השיר כתבו גרנדה, הרמוני סמואלס, כרמן ריס, אל שרוד למברט, אולניי אקינפלו, והמפיק שלו, מוזס סמואלס. לשיר קיימות שתי גרסאות רשמיות – האחת גרסה מקוצרת שנכללה בפסקול של סרט הפנטזיה משנת 2013 "בני הנפילים: עיר של עצמות" ויצאה לאור ב-19 באוגוסט 2013 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, והשנייה גרסה ארוכה יותר שחודשה עבור הכנסת השיר לאלבום הבכורה של גרנדה, Yours Truly.
לחן

השיר מולחן בסולם די מז'ור. המנעד הקולי של הצמד נע בין 2 אוקטבות ו-2 צלילים, מ-F#3 ל-D6.
ביקורת

הדואט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. מייק ואס, עורך אתר Idolator, כינה את השיר המנון "נהדר" ו"מלא רגש" ושיבח את שיתוף הפעולה בין שני האומנים; "ההפקה הפשוטה היא נצחית ומציגה את הקול העוצמתי להפליא של אריאנה. ומי ידע שניית'ן יכול לשיר ככה? 'Almost Is Never Enough' הוא גילוי ברוך כישרון ומבטיח דברים טובים מאוד לאלבום הבכורה של גרנדה." ברנט פוקנר מ-Star Pulse ראה בדואט תערובת מפתיעה לטובה של אלמנטים מודרניים וקלאסיים וציין כי השיר "אמור להיות רגשני אך הוא לא." הדעה הזאת נשקפה גם אצל אנדרו אונטרברגר מ-Popdust, שציין כי השיר "מצליח בעיקר לא להפריע לשני הזמרים הצעירים והמוכשרים שלו... ונותן להם לשאת אותו עם הכוח שבקולותיהם, ושל השיר עצמו. התוצאה היא בלדה בוגרת שנשמעת קלאסית באופן מפתיע. בנוסף צייר אונטרברגר השוואות למריה קארי ולדואט שלה "One Sweet Day" בשיתוף עם Boyz II Men, וגם ל"Brokenhearted" של ברנדי נורווד בהשתתפות ואניה מוריס במיוחד.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 56 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 82 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 49 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 60 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 113 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 52 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | כסף | 200,000 |
Autodistruttivo

| --- | --- |

 סינגל בביצוע לה סד
 מתוך האלבום Odio la Sad
 יצא לאור:  7 בפברואר 2024
 סוגה:  אימו פופ 
 שפה:  איטלקית
 אורך:  3:09
 חברת תקליטים:  ביליב מיוזיק
 כתיבה:  אנריקו פונטה, פרנצ'סקו עמנואלה קלמנטה, מרקו פאגנלי, מתאו בוטיצ'יני, ריקרדו צאנוטי
 
"Autodistruttivo" (בעברית: "הרס עצמי") הוא שיר שהוקלט על ידי הלהקה האיטלקית לה סד. הוא יצא לאור ב-7 בפברואר 2024 בהוצאת חברת התקליטים ביליב מיוזיק, כסינגל מתוך אלבום אולפן השמיני שלה, Odio la Sad.
השיר הגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים האיטלקי.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אנריקו פונטה, פרנצ'סקו עמנואלה קלמנטה, מרקו פאגנלי, מתאו בוטיצ'יני וריקרדו צאנוטי. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-22.1 מיליון השמעות.
"Autodistruttivo" היה שירה של לה סד לפסטיבל סן רמו השנתי, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. הוא הגיע למקום ה-27.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-7 בפברואר 2024.
נכון ליוני 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-3.9 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 17 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| איטליה (FIMI) | זהב | 50,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 7 בפברואר 2024 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | ביליב מיוזיק |  |
הערות שוליים

↑  Autodistruttivo, ספוטיפיי
↑  Autodistruttivo (Official video - Sanremo 2024), יוטיוב
↑  Autodistruttivo - Single, אפל מיוזיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c0b72591-c9f8-40d8-8188-c4f94cc30227  MusicBrainz work: 540b1a26-52e0-4076-9109-bdc84b291d16
Down Low

Down Low הוא אלבום האולפן המלא הראשון של להקת הגרוב מטאל הישראלית בצפר. 
האלבום הוקלט בבלגיה על ידי הלהקה עצמה ועל ידי כריס בליין מאולפני CCR. המיקסים והמאסטרים נעשו על ידי טיו מדסן. במהלך ההקלטות הציעה להקת פיר פקטורי לבצפר להופיע איתה כמופע חימום. בזכות ההופעה הציעה חברת התקליטים רודראנר (שבה חתומות בין היתר : סליפנוט, משין הד, דרים ת'יאטר, קאניבל קורפס ועוד.) לבצפר חוזה הכולל הפקה והפצה של ארבעה אלבומים, כולל Down Low.
רשימת השירים

Early Grave
Down Low
Fuckin Rock 'N' Roll
Under
Running Against
Brix
Mark
Split
6's & 7's
Black Inside
מבצעים

אביטל תמיר - שירה
מתן כהן - גיטרה חשמלית
רותם ענבר - גיטרה בס
רועי ברמן - תופים
קליפים מהאלבום

Down Low
Early Grave
Running Against
סינגלים מהאלבום

Down Low
Early Grave
Fucking Rock N Roll
Running Against
שולמית וולקוב

| --- | --- |

שולמית וולקוב
 לידה:  10 בדצמבר 1942 (בת 82) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מנחה לדוקטורט:  הנס רוזנברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  עפרי אילני
 פרסים והוקרה:  פרס פרידריך גונדולף (1998) 
 צאצאים:  אילן וולקוב 
 תרומות עיקריות
 חקר ההיסטוריה מודרנית של גרמניה מאז המאה ה-18 ועד ימינו
 
שולמית וולקוב (נולדה ב-10 בדצמבר 1942) היא היסטוריונית, חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, פרופסור אמריטה להיסטוריה, מופקדת הקתדרה להיסטוריה אירופית משווה ע"ש קונראד אדנאואר באוניברסיטת תל אביב, וזוכת פרס גונדולף לשנת 1998 של האקדמיה הגרמנית לשפות וספרויות.
פעילותה

שולמית וולקוב נולדה בתל אביב. היא החלה את לימודיה בהיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית ב-1963, אך כעבור שנה נסעה לאוניברסיטת ברקלי בארצות הברית, שם השלימה את לימודיה לתואר ראשון ושני, וסיימה את עבודת הדוקטורט שלה ב-1972, תחת הנחייתו של פרופסור הנס רוזנברג, מחשובי החוקרים בתחום ההיסטוריה החברתית של גרמניה. הדיסרטציה הופיעה כספר בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון
עם קבלת הדוקטורט חזרה לארץ, והחלה ללמד בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. ב-1989 הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין להיסטוריה מודרנית. היא שימשה כראש המכון להיסטוריה גרמנית, ראש התוכנית להיסטוריה אירופית משווה ("סמינר וינר") וערכה את "ספר השנה התל אביבי להיסטוריה גרמנית" בין השנים 1987–1993. הייתה פרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בברלין, בקולגיום להיסטוריה במינכן ובקולג' סנט אנתוני שבאוקספורד. היא הכשירה (ומכשירה) דוקטורנטים רבים, חלקם כבר חברים בסגל הבכיר של אוניברסיטאות בארץ ובעולם, בהם: נעמה שפי, בועז נוימן, יפעת וייס, מעוז עזריהו וגלילי שחר.
וולקוב הייתה חברת הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה הגבוהה בישראל. בדצמבר 2006 נבחרה לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. שימשה כחברה בוועדת המחקר של ועדת שוחט לרפורמה בהשכלה הגבוהה (2007). משמשת כחברה בוועד הפועל ובמועצה של האוניברסיטה הפתוחה ובוועד המנהל של המכון ללימודים מתקדמים בפרייבורג שבגרמניה.
מחקריה

תחום התמחותה של שולמית וולקוב הוא היסטוריה מודרנית של גרמניה מאז המאה ה-18 ועד ימינו. היא עוסקת גם בהיסטוריה של אירופה המודרנית מנקודת מבט השוואתית ובמשך שנים רבות חקרה את תולדות יהודי גרמניה והאנטישמיות בגרמניה.
מחקריה > צמיחתה של תנועת הנגד הפופולרית למודרניזם בגרמניה: בעלי המלאכה העירוניים, 1873–1896

ספרה הראשון של שולמית וולקוב (The Rise of Popular Antimodernism in Germany: The Urban Master Artisans, 1873–1896) דן בבעלי המלאכה בערי גרמניה בשליש האחרון של המאה ה-19. הספר נכתב בשנות הזוהר של ההיסטוריה החברתית ועוסק בקבוצה שלא תיעדה באופן מודע את קורותיה והיא בולטת בזה שהייתה אחת הקבוצות שנאלצו לספוג את תוצאותיה של המהפכה התעשייתית ומצאו עצמן במגננה מתמשכת במהלך השליש האחרון של המאה ה-19. וולקוב מתחקה אחר השינויים במצבם החברתי-כלכלי ועוקבת אחרי המסקנות הפוליטיות שהסיקו ממאבק ההישרדות שלהם. במובן מסוים זוהי מעין פרה-היסטוריה של הפשיזם.
דרך חקר האנטישמיות של קבוצת בעלי המלאכה עברה וולקוב לעסוק באנטישמיות בגרמניה בכלל ובהמשך גם בתולדות יהודי גרמניה. תוצאה מקפת ראשונה של מחקרים אלו היה ספר אנציקלופדי על יהודי גרמניה, שיצא במסגרת אנציקלופדיה גרמנית כוללת בהוצאת אולדנבורג בשם "Die Juden in Deutschland 1780-1918". ספר זה עובד לקורא העברי ויצא לאור בשם "בין ייחוד לטמיעה: יהודי גרמניה 1780-1918" (2003). בגרמניה התפרסמו שני כרכים ממאמריה על האנטישמיות ויהודי גרמניה:
מחקריה > אנטישמיות כקוד תרבותי

המאמר "Antisemitism as a Cultural Code" התפרסם בשנתון מכון ליאו בק בלונדון בשנת 1978, ונחשב לפורץ דרך בניסיונות להבין את האנטישמיות בגרמניה. במאמר זה טוענת וולקוב שהאנטישמיות, בעיקר בסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה, הייתה חלק מסינדרום תרבותי-פוליטי שלם, ואף אחד ממסמניו העיקריים. ביטויים אנטישמיים הפכו לסימני השתייכות מובהקים למחנה הלאומני-אימפריאלי והאנטי-דמוקרטי בגרמניה של אותם הימים. באופן זה ניתן להבין את האנטישמיות כחלק ממכלול גדול יותר בתרבות הגרמנית ולפרש אף את עמדותיהם של יהודים מסוימים, שנקטו לעיתים עמדות אנטישמיות כדי להבליט את השתייכותם למילייה תרבותי ופוליטי זה.
זו הייתה נקודת המוצא לעיסוק ממצה יותר של וולקוב בתהליכי האסימילציה (התבוללות או טמיעה) של היהודים בגרמניה. מחקריה מדגישים בעיקר את העובדה שיהודי גרמניה עסקו יותר בטיפוס בסולם החברתי מאשר בניסיון להידמות לגרמנים בני זמנם. לעיתים אף הקדימו את החברה הלא-יהודית בתהליכי המודרניזציה הכוללים שעברה חברה זו. בו בזמן, היא טוענת, תרו היהודים אחר דרכים לחדש את יהדותם ולהתאים אותה לצרכים של העולם המודרני. בנושא זה דן מאמר שלה, העוסק בהמצאת מסורת יהודית חדשה במהלך המאה ה-19 בגרמניה (נוסח עברי של מאמר זה). וולקוב עסקה גם במחקר אודות הדמוגרפיה של יהודי גרמניה וחקרה את הסיבות החברתיות להצלחתם בתחומים שונים, בעיקר במדעים. עבודה זו הופיעה בכרך הראשון (2001) של כתב העת לתולדות המדע "Aleph", הרואה אור בירושלים.
מחקריה > במעגל המכושף: יהודים, אנטישמים וגרמנים אחרים

הספר "במעגל המכושף: יהודים, אנטישמים וגרמנים אחרים" ראה אור בהוצאת עם עובד ב-2002, ונוסחו האנגלי התפרסם ב-2006 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. ספר זה הוא מעין סינתיזה של כל עבודת המחקר שעשתה במשך כ-25 שנה על יהודי גרמניה. אין זה סיפור שיטתי של תולדות יהודי גרמניה, אלא עיסוק בכמה נושאים מרכזיים וטיפול בשאלות ספציפיות. הספר נפתח בניסיון להבין את מה שנחשב בדרך כלל לעיוורונם של יהודי גרמניה באשר לפוטנציאל השמדתם על ידי הנאצים. וולקוב מבררת את האופן שבו תפסו יהודים במזרח אירופה ובמערבה את האנטישמיות בגרמניה, את האופן שבו התייחסו אליה יהודי גרמניה עצמם ואף נוגעת בהשקפות שרווחו בנושא זה בישוב העברי בארץ, בעיקר לאחר ליל הבדולח (1938). בשלב זה טוענת וולקוב שלא ניתן להבין עמדות אלה מבלי לבחון לעומק שני נושאים: האופי המיוחד והפונקציות המיוחדות של האנטישמיות בגרמניה שלפני העידן הנאצי, והאופי המיוחד – החברתי והתרבותי – של יהדות גרמניה עצמה בשנים אלו. בחלק השני של הספר נידונה, אם כן, האנטישמיות בתקופת גרמניה הקיסרית (1871-1918), והיחס אליה מצד קבוצות שונות בגרמניה (למשל הסוציאליסטים). בחלק השלישי נדון תהליך התברגנותם של יהודי גרמניה, כניסתם לתרבות הגרמנית וייחודם הדמוגרפי, כמו גם המגבלות על היטמעותם – הן מצד גרמנים שסירבו לראות בהם חלק מן האומה הגרמנית המתהווה אז, והן מצדם הם, שכן גם יהודים אלה, הידועים כ"מתבוללים", בקשו בדרך כלל לשמר את זהותם היהודית באופן כלשהו.
מחקריה > איחוד וחירות בגרמניה – מנפוליאון עד ביסמרק

הספר "איחוד וחירות בגרמניה – מנפוליאון עד ביסמרק" (1997) מספר את סיפורה של גרמניה המפוצלת מאז מלחמות נפוליון, דרך מהפכות 1848 ועד הגשמת איחוד גרמניה בשורת מלחמות בראשותו של אוטו פון ביסמרק.
מחקריה > מחלוקה לאיחוד: גרמניה 1945–1990

ספר זה, שנערך על ידי שולמית וולקוב הוא אסופת מאמרים מרכזיים הדנים באיחוד גרמניה מחדש (1990), רובם מתורגמים מגרמנית, ומספקים לקורא העברי חומר על הכרעות ונקודות מפנה בתולדותיהן של הרפובליקה הפדרלית מזה ואחותה הרפובליקה הדמוקרטית (הקומוניסטית) מזה, על הרקע ההיסטורי של האיחוד ביניהן וכן על הפחדים והתקוות שנתלו בו.
מחקריה > תולדות חינוך החירשים ושפת הסימנים

שולמית וולקוב חקרה גם את אחד הפרקים הפחות ידועים בתולדות הנאורות האירופית, ראשית חינוך החירשים החל משנות ה-60 של המאה ה-18. במסגרת זו עסקה בצד הלינגוויסטי של יצירת שפת הסימנים ובתהליכים המורכבים הנלווים לכך, הן בהקשרן של הפרקטיקות האינדיבידואליות של החירשים והן כתוצאה מיוזמות של מורים שומעים, שניסו להתגבר על קשיי התקשורת עמם. בנושא זה טמון שילוב בין מחקר בתולדות המיעוטים עם היסטוריה של הרפואה ושל החינוך, וכן, פרק בתולדות חקר השפה והיחס אליה בתקופות שונות.
המאמץ הרפורמטורי של תקופת ההשכלה בא כאן לידי ביטוי מיוחד. מיד עם תחילתו נוצרו גם האסכולות השונות בתחום הנדון, אלה המצודדים בפיתוח שפת סימנים ואלה הטוענים לצורך ללמד חרשים לדבר בשפת החברה בה הם חיים. ההתעניינות החדשה בחרשים הייתה תופעה כלל אירופית, מרוסיה, עבור בגרמניה, בצרפת ובספרד ועד לאנגליה, אירלנד וסקוטלנד. מאמר מקיף בתחום זה ראה אור בכתב העת היסטוריה. מבט רחב יותר על תחום זה מצוי בכרך שערכה "מיעוטים, זרים ושונים: קבוצות שוליים בהיסטוריה".
מחקריה > סיפור של גרמני 1914–1933

זהו שם ספרו של סבסטיאן הפנר שתרגמה שולמית וולקוב. זהו ספר זכרונות המגולל את סיפורו של גרמני לא-יהודי שחווה את השנים בין מלחמת העולם הראשונה, בה היה עדיין ילד, ועד לעליית הנאצים לשלטון. הוא מתבונן במתרחש בעין ביקורתית ובאופן מקורי ומאיר עיניים. הספר היה רב-מכר בגרמניה ומקנה פרספקטיבה מיוחדת על תקופת רפובליקת ויימאר כולה ועל תהליך עלייתם של הנאצים לשלטון.
מחקריה > מחקרה העכשווי

בשנים האחרונות מרבה וולקוב לעסוק בחקר ההיסטוריוגרפיה של הנאציזם והשואה. כמו כן כתבה ביוגרפיה של המדינאי הגרמני-יהודי ולטר רתנאו.
מחקריה > הוקרה

בשנת 1998 הוענק לה פרס גונדולף של האקדמיה הגרמנית לשפות וספרויות.
בנובמבר 2014 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ספרים > ספרים שכתבה

The Rise of Popular Antimodernism in Germany. The Urban Master Artisans,1873-1896, Princeton Univ. Press, Princeton N.J. 1978
Jüdisches Leben und Antisemitismus im 19. und 20. Jahrhundert, Verlag C.H.Beck, München 1990. (A second edition, under the title Antisemitismus als Kultureller Code, Beck'sche Reihe, Beck Verlag, Muenchen 2000)
Die Juden in Deutschland 1780-1918, vol. 16 of the Enzyklopädie deutscher Geschichte, edited by Lothar Gall a.o., Oldenbourg Verlag, München 1994. second edition, 1999
איחוד וחירות בגרמניה – מנפוליאון עד ביסמרק, משרד הביטחון – ההוצאה לאור (אוניברסיטה משודרת), תל אביב, 1997
Das Juedische Projekt der Moderne, Beck'sche Reihe, Beck Verlag, Muenchen 2001
במעגל המכושף: יהודים, אנטישמים וגרמנים אחרים, תל אביב: עם עובד, 2002
בין ייחוד לטמיעה: יהודי גרמניה 1780-1918; מתרגמת: אורית פרידלנד; עורך מדעי: גיא מירון); תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003
Germans, Jews and Antisemites. Trials in Emancipation, Cambridge University Press, Cambridge 2006
Walther Rathenau: The Life of Weimar's Fallen Statesman, Yale University Press, 2012
ולטר רתנאו – טרגדיה יהודית גרמנית, תל אביב: עם עובד, 2014
גרמניה ויהודיה - היסטוריה אחרת, תרגם ניר רצ'קובסקי, הוצאת כרמל, 2022
ספרים > ספרים שערכה

Tel Aviver Jahrbuch für deutsche Geschichte, (Yearbook of the Institute for German History, TAU; in English and in German), with Frank Stern, Bleicher Verlag, Gerlingen
Vol. XVI: Deutschland in Europäischer Perspektive. Studien zur Vergleichenden Geschichte, 1987 (Germany in European Perspective. Studies in Comparative History)
Vol. XVII: Die Weimarer Republik -Demokratie in der Krise, 1988 (The Weimar Republic - A democracy in Crisis) Vol. XVIII: Die Französische Revolution in Deutschland - Rezeption und Historiographie, 1989 (The French Revolution in Germany - Reception and historiography)
Vol. XIX: Deutschland nach 1945 1990 (Germany after 1945)
Vol. XX: Sozialgeschichte der Juden in Deutschland, 1991 (Social History of the Jews in Germany)
Vol. XXI: Neue Frauengeschichte, 1992 (Modern Women's History)
Vol. XXII: Zur Sozial- und Begriffsgeschichte des Mittelalters, 1993 (Social History and 'Terminological History' of the Middle-Ages)
Deutsche Juden und die Moderne, Oldenbourg Verlag, München 1994
Deutsche Juden unde die Moderne, München 1994
מחלוקה לאיחוד: גרמניה 1945–1990/ עורכת שולמית וולקוב; תרגם דניאל נדב; תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, המכון להיסטוריה גרמנית; עם עובד, תשנ"ד 1994.
מיעוטים, זרים ושונים: קבוצות שוליים בהיסטוריה/ עורכת שולמית וולקוב; ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל 2000.
ספרים > תרגומים

סיפור של גרמני 1914–1933 / סבסטיאן הפנר; תרגום מגרמנית, הערות ואחרית-דבר שולמית וולקוב; תל אביב: הוצאת חרגול, תשס"ב 2002.
הערות שוליים

↑  The Rise of Popular Antimodernism in Germany. The Urban Master Artisans,1873-1896, Princeton Univ. Press, Princeton N.J. 197
↑  תמרה טראובמן, היום: 6 חברים חדשים ימונו לאקדמיה הלאומית למדעים, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2006
↑
Das Juedische Projekt der Moderne, Becksche Reihe, Beck Verlag, Muenchen 2001.
ומהדורה שנייה Antisemitismus als Kultureller Code, Becksche Reihe, Beck Verlag, Muenchen 2000
↑  "'להמציא מסורת': יהודי גרמניה במאה ה-19", התרבות העממית בעריכת בנימין זאב קדר, ירושלים 1996.
↑  "Jewish Scientists in Imperial Germany"(Parts I and II), Aleph: Historical Studies in Science and .Judaism, (1), Jerusalem, Jan 2001, pp. 215-281
↑  מחלוקה לאיחוד: גרמניה 1945–1990/ עורכת שולמית וולקוב; תרגם דניאל נדב; תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, המכון להיסטוריה גרמנית, עם עובד, תשנ"ד 1994.
↑  "החרשים כקבוצת מיעוט: ראשית המאבק על שפת הסימנים", היסטוריה, מס' 1, 1998
↑  מיעוטים, זרים ושונים: קבוצות שוליים בהיסטוריה, בהוצאת מרכז זלמן שזר, 2000.
↑  סיפור של גרמני 1914–1933 / סבסטיאן הפנר; תרגום מגרמנית, הערות ואחרית-דבר שולמית וולקוב; תל אביב: הוצאת חרגול, תשס"ב 2002
↑  דוקטור לשם כבוד ליוסי ורדי, "אנשים ומחשבים", 1 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269550305171  PLWABN: 9810689439805606  BIBSYS: 90739672  BnF: cb12186151w (data)  CiNii: DA05020752  GND: 121870456  ISNI: 0000 0001 0891 2635  LCCN: n77008235  NKC: jn19990008820  NTA: 068464916  RERO: 02-A003948600  SUDOC: 03044957X  VIAF: 41884128   WorldCat (עם VIAF): 41884128
הילמן אימפ

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  קבוצת רוטרס 
 יחידות שיוצרו:  440,032 
 מודל אחריו:  קרייזלר סאנבים 
 אורך:  3,590 מ"מ 
 רוחב:  1,530 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,080 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
הילמן אימפ, 1969
הילמן אימפ, 1965
הילמן אימפ - מנוע אחורי
הילמן אימפ - מנוע אחורי, וחלון אחורי נפתח
הילמן אימפ האסקי 1967
הילמן אימפ סנבים (קופה) 1969
הילמן אימפ סנבים (קופה)
הילמן אימפ (באנגלית: Hillman Imp; מכוּנה שדון) היא מכונית מיני בריטית שיוצרה בבריטניה על ידי "רוטאס" (Rootes) משנת 1963–1976. יוצרו כ-500,000 יחידות. בשנת 1964 נבחרה במקום השלישי למכונית השנה באירופה.
דגם ההילמן הסקי אשר יוצר בין השנים 1967–1979 בתצורת סטיישן, התבסס על דגם ה"הילמן אימפ".
מנועי מכונית הספורט Ginetta G15 מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ הבריטית Ginetta Cars (אנ') אשר יוצרו בין השנים 1968–1974 נלקחו מדגמי "הילמן אימפ" (ברישיון).
יצרנית הרכב "הילמן"

הילמן נוסדה בשנת 1907, ליד קובנטרי, אנגליה. לפני 1907 החברה בנתה אופניים. חברת הילמן החדשה שנשלטה על ידי Rootes נרכשה על ידי האמבר ב -1928. האחים Rootes הגיעו לאחזקה של שישים אחוז של האמבר בשנת 1932, שליטה אשר נשמרה עד 1967, כאשר קרייזלר קנה את Rootes וקנה את ארבעים האחוזים של בעלי המניות בהאמבר. הסמל המסחרי המשיך לשמש תחת קרייזלר עד שנת 1976.
מתלי ה-"הילמן אימפ" הורכבו ברישיון בדגם המכונית החשמלית אנפילד 8000 שיוצרה בשנת 1973.
הרכבה

אוסטרליה
קוסטה ריקה
אירלנד
מלזיה
מלטה
ניו זילנד
הפיליפינים
פורטוגל
דרום אפריקה
אורוגוואי
ונצואלה
גרסאות

2 דלתות (חלון אחורי פתוח)
2 דלתות קופה
3 דלתות ואן (האסקי - הילמן)
מפרט טכני ומידות

מנוע אחורי 875 סמ"ק, המפתח 34 כ"ס, ראש הגליל יצוק אלומיניום
מנוע 998 סמ"ק
הילוכים ידניים סינכרוניים - 4
אורך הרכב - 3,581 מ"מ
רוחב -1,524 מ"מ
גובה - 1,385 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,082 מ"מ
משקל 725 ק"ג
הילמן אימפ התחרתה (בתכונות ובמחיר) ב-N.S.U פרינץ 1000, ובסימקה 1000
ראו גם

הילמן ויזארד
הילמן הסקי
הילמן מינקס
הילמן סופר מינקס
הילמן הנטר
לקריאה נוספת

רובר P6 מכונית השנה 1964, הילמן אימפ במקום השלישי  מכונית השנה 1964 – רובר P6 - בולים - אספנות, אמנות
הילמן אימפ  (5:00 דקות), יו-טיוב
הילמן אימפ  (2:51 דקות), יו-טיוב
מנוע הילמן אימפ  998 סמ"ק,(0:48), יו-טיוב
הערות שוליים

↑  דגם "Ginetta G15" - מפרט carfolio.com/specifications