stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק הלבן

| --- | --- |
 לידה:  פראג
 רבותיו:  רבנו תם, יצחק בן אשר הלוי 
 תלמידיו:  רבי יהונתן בן יצחק מווירצבורג
 
רבינו יצחק "הלבן" בן יעקב מבוהמיה (מכונה גם בראשי תיבות ר"י הלבן), היה אחד מבעלי התוספות במאה ה-12, מתלמידי רבנו תם והריב"א משפיירא.
נולד וגדל בפראג שבבוהמיה בסביבות ד'תת"ע, נדד אל צרפת כדי ללמוד שם תורה מפי חכמיה ובראשם רבנו תם, ולאחר מכן ישב ברגנשבורג וכיהן שם כדיין בבית הדין שבעיר. אחיו היה הנוסע רבי פתחיה מרגנשבורג.
קורות חייו

רבי יצחק כנראה נולד בפראג, על שמה ועל שם בוהמיה ארצו הוא קרוי במקורות רבים. משם נסע לצרפת, ללמוד תורה מפי רבנו תם, יש שכתבו כי נותר בצרפת זמן מה לאחר פטירת רבנו תם, אך ישנן ראיות כי עזב את צרפת עוד בחיי רבנו תם, שב לעירו פראג, ולבסוף עבר אל רגנשבורג שבגרמניה. היו שכתבו - על סמך ספר האגור (שכתב: "והגאון רבינו יצחק הלבן בטלו בגרמייזא") - שרבי יצחק הלבן גר גם בוורמייזא, אך אביגדור אפטוביצר כתב שטעות נפלה בספר האגור, ובמקור נכתב "רבינו יצחק הלוי", כמו שמצוי במקביל לכך בספר הפרדס ובמחזור ויטרי.
אחרים סבורים שר"י הלבן נולד ברגנשבורג, משם נדד לבוהמיה ולפראג, ואז שב דרך צרפת לעיר מולדתו רגנשבורג, באחרית ימיו. דב גנחובסקי טוען שהסדר הראשון מתיישב יותר עם הידוע לנו, ובייחוד שידוע לנו על עוד אחד מבעלי התוספות שעבר אף הוא את הדרך מפראג לבית דינה של רגנשבורג (רבי יצחק בר מרדכי, תלמיד הריב"א ורבינו תם, שתוספותיו למסכת כתובות מצוטטים בידי ר"י הלבן).
בשובו מצרפת לבוהמיה המשיך ר"י הלבן לשמור על קשרי ידידות עם בית מדרשו של רבנו תם, וכך שלח פסק דין שלו לחברו רבי חיים כהן ושוחח בביתו שבפראג עם ידידו רבי יצחק ב"ר דורבילו, שניהם מתלמידי רבנו תם.
בהיותו ברגנשבורג שימש רבי יצחק הלבן כאב בית דין, יחד עם שני רבנים אחרים, צעירים ממנו. בתפקיד זה כיהן כבר קודם שנת ד'תתקמ"ח (1188) יחד עם רבי ברוך ב"ר יצחק תלמיד הריב"ם ורבי אברהם ב"ר משה מרגנשבורג, אליהם שלח רבי יואל הלוי מבונא פסק בית דין לשם אישור; על התשובה לרבי יואל חתומים רק שני הדיינים האחרונים, אולי כיוון שר"י הלבן נפטר בינתיים. עם אחד מדייני בית דין זה ברגנשבורג נזכר רבי יצחק הלבן בפסק המובא בשם 'תוספות קידושין' בתשובות אור זרוע.
בספר הפסקים מובאת תשובה השייכת לר"י הלבן (כפי שמסתבר מתשובה מקבילה), שם כותב ר"י הלבן: "ובארץ האי שמעתי" (בעוד שבמקבילה כתוב "ובארץ ההיא שמעתי"), והיא אנגליה, ומכאן נראה שר”י הלבן ביקר גם באנגליה.
רבי משה מבורגוש, ממקובלי ספרד, קשר את ר"י הלבן עם תורת הקבלה, ולדבריו היה בין הרמב"ן לרבי יצחק הלבן קשר מכתבים בענייני תורת הקבלה. אפרים אורבך כתב שאין כל בסיס לידיעה זו, אולם ייתכן כי ר"י הלבן היה מקורב לחוג חסידי אשכנז, על בסיס ידידותו עם רבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא, אביו של הרוקח ותלמידו-חברו של רבי יהודה החסיד.
דבריו של ר"י הלבן מובאים בראשונים פעמים רבות, בעיקר בדברי התוספות, בראבי"ה, באור זרוע ובמהר"ם מרוטנבורג, וכן במחזור ויטרי, ברוקח, בפירוש רבי שמשון משאנץ לספרא וברא"ש, וגם להלכה – בהגהות מיימוניות ובטור, שם מובאים דברי "ה"ר יעקב בן ה"ר יצחק הלבן", ולדעת אפטוביצר השם מוטעה ומכוון לרבי יצחק בר יעקב, אולם גנחובסקי סבור שזהו בנו של ר"י הלבן.
קורות חייו > לידתו ופטירתו

תאריך לידתו המדויק אינו ידוע, אך כיוון שמסתבר שר"י הלבן הגיע לזקנה ושיבה, שהרי היה כבר בא בימים בשבתו בבית דינה של רגנשבורג, הרי שזמן לידתו מתוארך סביב שנת ד'תת"ף (1120), ויש המקדימים אף לסביבות ד'תת"ע.
תוספותיו לכתובות נכתבו אחרי פטירת רבנו תם בשנת ד'תתקל"א (1171), שכן רבינו תם מוזכר שם בציון זצ"ל אחרי שמו, ולכן שיער אפטוביצר שר' יצחק הלבן נפטר בין השנים ד'תתקל"א-ד'תתקמ"ח. לעומתו, טענו צונץ וטיקוצ'ינסקי שסופר בשם יצחק בן יעקב ששמו חתום על ספר משנת ד'תתקנ"ג (1193) אינו אלא ר"י הלבן, ואם כן זמן פטירתו היה לכל המוקדם בשנה זו.
מקור שמו

כינויו הנפוץ ביותר, "רבי יצחק הלבן", בו הוא מופיע בתוספות שלנו ובשאר ספרי הראשונים בא לו כנראה על שם שערותיו הבהירות, אולי כדי לציין את זקנתו; חוקרי יהדות אחרים סבורים שנקרא כן על שם הנהר אלבה (Elbe) בעל המים החיוורים יחסית, אשר מקורותיו בבוהמיה, ארצו של ר"י הלבן.
במקורות אחרים כונה רבי יצחק מביהם, רבי יצחק מפראג או רבי יצחק מרנשפורק.
רבותיו, חבריו ותלמידיו

ר"י הלבן היה תלמידו המובהק של רבנו תם. למד גם בבית מדרשו של הריב"א משפיירא, אולי לא מפי הריב"א עצמו. ר"י הלבן החליף מכתבים עם רבינו חיים הכהן מפריז, עם רבי אליעזר ב"ר יצחק מבוהמיה, ועם רבי יואל ב"ר יצחק הלוי, אביו של הראבי"ה; דעתו מובאת גם בוויכוח שהתעורר בעניין בית דין ארעי בקלן, ולדבריו שואלים רבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא ורבי יצחק ב"ר דורבילו (ששאלו בקשר למנהגי יהודי רוסיה). על חבריו נמנה גם ר"י הזקן, ממלא מקומו של רבנו תם, המסתמך על דבריו של ר"י הלבן.
תלמידו היחיד של רבי יצחק הלבן הידוע לנו בשמו הוא רבי יהונתן בן יצחק מוירצבורג, ממורי רבי יצחק מווינה, שמזכיר את ר"י הלבן כמורו: "ושאלתי את מורי הרב רבי יצחק מביהם, ודן כדברי רבינו תם". כנראה שגם בנו של ר"י הלבן, רבי יעקב, למד תורה מפי אביו.
משפחתו

לר"י הלבן היו שני אחים, כפי שעולה מתוך "סיבובו" של אחיו רבי פתחיה מרגנסבורג בעל המסעות, המסתיים במילים: ”תמו דברי ר' פתחיה, אחיו של הרב ר' יצחק הלבן בעל התוספות, ושל הרב ר' נחמן מרגנשפורק זצ"ל”. רבי נחמן זה היה כפי הנראה דיין ברגנשבורג, ונזכר ברשימת שלוחי קהילת רגנשבורג בשנת 1210.
ידוע לנו על בן אחד של רבי יצחק הלבן, רבי יעקב (שכנראה נקרא על שם סבו), הנזכר בהגהות מיימוניות ובטור. הוא מוזכר פעם אחת בשמו המלא ב"אור זרוע" בתוספת הכינוי "מורי", וכנראה שהיה רבו של ה"אור זרוע". מלשונה של השאלה שם נראה שגר או ישב זמן מה בבוהמיה. חכם בשם רבי יעקב בן רבי יצחק שישב בעיר גראן (Gran) בהונגריה נזכר אף הוא ב"אור זרוע" וייתכן שהוא רבי יעקב בן ר"י הלבן. הוא נקרא שם "אדוני ר' יעקב ב"ר יצחק, בר אוריין ובר אבהן".
רבי יצחק בן יהודה הלוי, נכדו של רבי שמואל מפלייזא (חי בסוף המאה ה-13) מביא בספרו "פענח רזא" על התורה תירוץ בשם "חתנו של הר"י מביהם", ומכאן שהייתה לו בת.
חיבוריו > תוספותיו

ר"י הלבן חיבר תוספות למסכת כתובות ולמסכת יומא. בתוספות ליומא מקצר ר"י הלבן בדבריו בדרך כלל ומסתפק בביאור העניין ללא חידושים משלו, וכמעט בכל פיסקא הוא מזכיר את רש"י או את הריב"א; גנחובסקי ואורבך מניחים כי תוספות אלו נכתבו על ידי ר"י הלבן בצעירותו, קודם בואו לצרפת, כאשר למד בבית מדרשו של הריב"א ורשם את חידושי רבותיו.
לעומתם, תוספות ר"י הלבן למסכת כתובות מאופיינים באריכות רבה ובחדשנות, כאשר רבים מחידושיו נוגדים את דעות שאר הראשונים, ודעותיו ההלכתיות אינן נדונות כמעט בספרי הראשונים. תוספות אלו לכתובות הועתקו ונכתבו כנראה על ידי אחד מתלמידיו של רבי יצחק הלבן עוד כשהיה בחיים, לפי הפתיחה שבראשם. בתוספות אלו מוזכרים רבות דברי רבו רבנו תם. בנוסף לרבנו תם (שאת דעתו מביא ר"י הלבן גם מתוך מה שנכתב בשמו בספר הישר) מובאים בתוספות ר"י הלבן דברים בשם בני דורו, כגון רשב"ם, רבי משה ב"ר יואל מרגנשבורג, ורבינו פטר ורבינו חיים הכהן מפריז תלמידי רבנו תם. בכמה מקומות הוא מצטט מן היוסיפון.
שני חיבוריו נשתמרו בכתב יד, ותוספותיו על מסכת כתובות נדפסו בתשי"ד (מהדורת הרב פנחס יעקב הכהן, לונדון תשי"ד), והתוספות למסכת יומא, יצאו במהדורת דוב גנחובסקי, שהקדים להוצאתו מבוא מקיף על תולדות ר"י הלבן, המבוסס בחלקו הגדול על המחקרים שהופיעו עד כה, אולם מכיל גם כמה השערות חדשות על מפעלו הספרותי של ר”י הלבן, המיוסדות על ניתוח כולל של שני החיבורים ומקורות נוספים.
חיבוריו > חיבורים נוספים

קובץ תשובות של ר' יצחק הלבן, בשם זה או דומה לו, היה לפני הראבי"ה המביא ממנו תשובה אחת, ולפני בעל האסופות.
שלשה פיוטים מביא דוידזון ב"אוצר השירה והפיוט" שמחברם הוא יצחק בן יעקב, ושניים מהם – המתחילים במילים "אמונת מלכים", ו"ישראל אל" – מצוינים גם על ידי צונץ; מקובל כי מחבר הפיוט "אמונת מלכים" הוא באמת רבי יצחק הלבן, כי סליחה זו נתקבלה במנהג פראג ונדפסה בסדר סליחות כמנהג עיר זו כסליחה ליום שני של עשרת ימי תשובה, וסימנה ס"ב, אך באשר לשני אין ראיות לכאן או לכאן.
לקריאה נוספת

בעלי התוספות, אפרים אלימלך אורבך, ירושלים תשל"ו, עמודים 215-223
תוספות ר"י הלבן על מסכת יומא, ירושלים תשט"ז, מהדורת הרב דב גנחובסקי
תוספות ר"י הלבן על מסכת יומא, ירושלים תש"ך, מהדורת הרב פנחס יעקב הכהן
הערות שוליים

↑  ראה הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ, מבוא לתולדות רבי יצחק הלבן, בתוך מבוא לקובץ מפרשים כתובות מהדורות עוז והדר, ירושלים ה'תשפ"ג
↑  כי הוא התכתב איתו בלימוד ממקום מגוריו הרחוק מעירו של רבנו תם, ראה הרב יוסקוביץ במבואו שם
↑  צונץ וטיקוצ'ינסקי, ובעקבותיהם באנציקלופדיה יודאיקה הגרמנית ובג'ואיש אנציקלופדיה האנגלית.
↑  ראבי"ה כ"י, סימן תתרל"א.
↑  סימן כ"ו.
↑  פורסם על ידי שמחה אסף בספר היובל לכבוד אלכסנדר מרכס, חלק עברי.
↑  בעלי התוספות, עמ' 222.
↑  יבמות דף ה' ע"ב ודף ע"א ע"ב, כתובות דף ל"ח ע"ב, בבא קמא דף ע"ב ע"א, זבחים דף ע"ג ע"ב.
↑  סימן רע"ה.
↑  סימן שפ"א.
↑  קדושים, פרשה ב' אות י"ח.
↑  מסכת קידושין (פרק א' סימן ל"ה).
↑  הלכות תפלה פרק ט', הלכה י' אות ה'.
1 2  אורח חיים סימן תקכ"ו.
↑  אפטוביצר, מבוא לראבי"ה, עמ' 375.
↑  ראה לעיל בהערה
↑  עמ' 376.
↑  באור זרוע, בספר הרוקח, בפירוש המיוחס לרבי שמשון משאנץ לספרא, ובראבי"ה, שחיו בדורו ובדור שלאחריו. כינויו זה מופיע גם פעמיים בספר המרדכי (כתובות סימן קנ"ד, בבא מציעא סימן תל"ה), ופעם אחת נזכר בספר זה בצורה אחרת (בהגהות פסחים, סימן תקס"ז).
↑  אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, ירושלים 1986, עמ’ 215 הערה 26; פרץ תרשיש, אישים וספרים בתוספות, עמ' 27.
↑  ש"י רפפורט, גלעד, ספר מצבות פראג, עמ' 42 בהקדמה.
↑  בספר האמרכל ובדברי הראבי"ה.
↑  במרדכי, ובשם רבי יצחק ב"ר דורבילו במחזור ויטרי.
↑  בספר הישר; שם מצוי גם הסימן "ת"ו ר"י ב"י" (בסימן צ"ט ובסימן רנ"ב) ויש הפותרים את ראשי התיבות כ"תוספות רבי יצחק בר יעקב" וטוענים שהכינוי מתייחס לר"י הלבן. מנגד, אייזיק הירש וייס (תולדות רבינו תם, עמוד 20; דור דור ודורשיו, חלק ד' עמוד 342) שיער שהכוונה לרבי יצחק בנו של רבינו תם.
↑  כך כתב הוא עצמו בתוספותיו ליומא דף נ"ט ע"א, וכן הוא בשו"ת מהרש"ל סימן כ"ט, תוס' יבמות דף ה' ע"ב ודף ע"א ע"ב, ובספר הישר סימן תש"ד. וראו: אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, עמ' 215.
↑  גנחובסקי, במבואו לתוספות ר"י הלבן על מסכת יומא, ירושלים תשט"ז, עמוד 20.
↑  אור זרוע, מסכת בבא מציעא, סימן שנט. מצוטט אצל אורבך, בעלי התוספות, עמ' 222.
↑  הלכות יום טוב, פרק א' הלכה ט"ז.
↑  חלק ב' סימן תל"ב.
↑  חלק ב' סימן קי"ב.
↑  בתחילת פרשת וישב, בראשית ל"ז, כ"ג.
↑  דוב גנחובסקי, במבוא לתוספות ר"י הלבן על מסכת יומא, ירושלים תשט"ז, עמוד 27.
↑  אפרים אורבך, בעלי התוספות, עמ' 221.
↑  הוצאת דזובאס, סימן קס"ח.
↑  צונץ, צור געשיכטע עמוד 313.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310584905171  GND: 1138222879  VIAF: 97229609   WorldCat (עם VIAF): 97229609
אדם פיליפס

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1954 (בן 70) קארדיף, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פסיכואנליזה 
 מקום לימודים:  מכללת קליפטון  סנט ג'ונס קולג', אוקספורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת יורק 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית לספרות 
 
אדם פיליפס (נולד ב-19 בספטמבר 1954) הוא פסיכואנליטיקאי ומסאי יהודי-בריטי.
ביוגרפיה

פיליפס נולד בקארדיף בירת וויילס, למשפחה יהודית ממוצא מזרח-אירופי (שם המשפחה המקורי היה פינקוס, ושונה לפיליפס עקב טעות של פקיד הרישום במשרד הפנים בבריטניה). הוא למד ספרות אנגלית במכללת סנט ג'ון של אוניברסיטת אוקספורד. פיליפס החליט שברצונו להיות פסיכואנליטיקאי לאחר שקרא את האוטוביוגרפיה של קרל יונג. הוא עבר אנליזה אצל מסעוד חאן ולמד במרכז אנה פרויד. משך מספר שנים היה פסיכותרפיסט ראשי במחלקה לפסיכיאטריה של הילד והמשפחה בבית החולים צ'רינג קרוס בלונדון. כיום הוא עוסק בפרקטיקה פרטית.
פיליפס הוא מחברם של ספרים רבים בנושאים שונים הקשורים בפסיכואנליזה. הוא פרופסור אורח במחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת יורק ומשמש כעורך הראשי של התרגום החדש של כתבי פרויד לאנגלית בהוצאת פינגווין.
פיליפס נוהג לעסוק בפסיכואנליזה במשך ארבעה ימים בשבוע ומקדיש יום אחד בשבוע לכתיבה. בכתיבתו הוא ממעט מאוד בדוגמאות קליניות, שכן בעיניו ההתרחשות בחדר הטיפולים היא פרטית לחלוטין.
נראה כי פיליפס מקדם גרסה של הפסיכואנליזה המתייחסת בספקנות כלפי הידע של האדם אודות עצמו, באומרו: "מה שהפסיכואנליזה, במיטבה, עושה, זה לרפא אותך מהידע שלך אודות עצמך, ומהשאיפה שלך להכיר את עצמך בצורה קוהרנטית ונרטיבית. אתה יכול לשקם את התשוקות שלך רק אם אתה מאפשר לעצמך לא לדעת את עצמך".
קשה לומר שפיליפס הוא תאורטיקן ונראה שהוא איננו רוצה להיות כזה. באופן כללי יחסו אל התאוריה, הפסיכואנליטית ובכלל, הוא יחס מסויג: "הפסיכואנליזה איננה צריכה עוד הפשטות עמומות וסנטימנטליות, פרדיגמות חדשות או עדכונים רדיקליים, היא בסך הכל זקוקה לעוד משפטים טובים".
ספריו

Winnicott, 1988. תורגם לעברית בשם "ויניקוט", דביר, 1999.
On Kissing, Tickling, and Being Bored: Psychoanalytic Essays on the Unexamined Life, 1993
On Flirtation: Psychoanalytic Essays on the Uncommitted Life, 1994. תורגם לעברית בשם "לפלרטט עם החיים", דביר, 2004.
Terrors and Experts, 1995
Monogamy, 1996
The Beast in the Nursery: On Curiosity and Other Appetites, 1998
Darwin's Worms: On Life Stories and Death Stories, 1999
Promises, Promises, 2000
Houdini's Box: On the Arts of Escape, 2001
Equals: On Inhibition, Mockery, Hierarchy, and the Pleasures of Democracy, 2002
Going Sane, 2005
Side Effects, 2006
Intimacies, 2008
On Kindness, 2009, ביחד עם ברברה טיילור. תורגם לעברית בשם ״על רוחב הלב״, כרמל 2024 (תרגום ועריכה מדעית: אילת רז).
On Balance, 2010
Missing Out: In Praise of the Unlived Life, 2012. החמצה: בשבח החיים שלא נחיו, תולעת ספרים, 2022.
Becoming Freud: The Making of a Psychoanalyst, 2014
לקריאה נוספת

אנתוני מולינו (עורך), באסוציאציה חופשית: מפגשים בפסיכואנליזה עם כריסטופר בולאס, ג'ויס מקדוגל, מייקל אייגן, אדם פיליפס, נינה קולטארט, תרגום - עמית פכלר; עריכה מדעית - חיה שטיינפלד ועמית פכלר; כרמל, 2011.
הערות שוליים

↑  http://www.theguardian.com/books/2012/jun/01/adam-phillips-life-in-writing
↑  http://www.theparisreview.org/interviews/6286/the-art-of-nonfiction-no-7-adam-phillips
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308149005171  PLWABN: 9810576032305606  BIBSYS: 90070911  BnF: cb150499021 (data)  CiNii: DA03690776  GND: 11538149X  ICCU: LO1V130876  ISNI: 0000 0001 2136 8160  LCCN: n86002459  NDL: 00685422  NKC: jn20020721313  NLK: KAC200809820  NSK: 000320570  NTA: 072251638  RERO: 02-A003690733  SELIBR: 380424  SUDOC: 031568386  VIAF: 64291731   WorldCat (עם VIAF): 64291731 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טשרנה רייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1890
 פטירה:  4 באפריל 1965 (בגיל 74)
 ענף מדעי:  ביולוגיה, בוטניקה
 מקום מגורים:  רוסיה, רומניה, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 תרומות עיקריות
 חקר פטריות בישראל
 
טשרנה רייס (ברומנית: Tscharna Rayss;‏ 27 ביוני 1890–4 באפריל 1965) הייתה בוטנאית רומנית-ישראלית. היא למדה בשווייץ שם התחילה לעסוק בחקר פטריות. כשחזרה לרומניה פרסמה שם מספר עבודות על מחלות צמחים. נחשבת למומחית בנושא חקר פטריות בישראל.
ביוגרפיה

נולדה ב-1890 לרחל ושמואל רייס בויניצה, רוסיה (באוקראינה של ימינו), במשפחה בת שני ילדים.
לאחר שסיימה בהצלחה את לימודיה התיכוניים למדה באוניברסיטת ז'נבה. סיימה בהצלחה בגיל 25 את הדוקטורט בתחום חקר האצות (אלגולוגיה) הדרכתו של הבוטניקאי וחוקר האצות השווייצרי פרופ' רוברט שודא.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הקימה וניהלה בית ספר לילדי פליטים בעיר חוטין שבבסרביה.
בין השנים 1918–1929 הייתה רייס אחראית על מחלקת הבוטניקה באוניברסיטאות אודסה ובוקרשט, וכן סגנית מחלקת פתולוגיה במחלקה למחקר חקלאי ברומניה.
כציונית, עלתה לישראל  ב-1934 ונקלטה באוניברסיטה העברית, שם הקימה את המעבדה לצמחים חסרי פרחים. עסקה בעיקר בפטריות אך גם באצות.
רייס ארגנה לאחייניתה, רחל זלצר-רייס, סרטיפיקט בשנת 1942 ועם עלייתה קלטה אותה בביתה בירושלים. שלוש שנים אחר כך התחילה רחל  ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטה העברית. אחותה הצעירה ואמה של רחל, עדה, ששרדה את השואה עלתה אף היא לארץ ישראל,  שכרה דירה בירושלים והתפרנסה מאריגה ותפירה.
בשנת 1951 מונתה לפרופסורית חברה באוניברסיטה העברית. במהלך שנותיה שם טיפחה פרופ' רייס קשרים עם חוקרים בעולם ונעזרה בהם לצורך הגדרה של מינים שנצפו בארץ ישראל. באותן שנים, רייס הייתה אחת מארבע הנשים היחידות שקיבלו את התואר פרופסור חבר, יחד עם נעמי פיינברון-דותן, אלישבע גולדשמידט ואנה רוזין.
לאור דרישת האוניברסיטה כי המרצים יעבירו את שיעוריהם בעברית, ביקשה רייס מאפרים קציר שיעזור לה ויתרגם לה את הרצאותיה. ותיארה בפניו את פרטי מחקרה על תכונות הפלנקטון. מחקרה של ד"ר רייס השפיע על מחקריו העתידיים של קציר עצמו.
בשנת 1949 יזמה פרופ' רייס הענקת מלגה על שם אחייניתה, רחל, לסטודנטים מצטיינים בבוטניקה או זואולוגיה. המלגה הוענקה במשך שנים מדי שנה בחג העצמאות.
טשרנה רייס נפטרה ערירית בירושלים ב-1965 ונטמנה בבית העלמין בסנהדריה.
ביוגרפיה > משפחתה

אחייניתה של טשרנה, רחל זלצר רייס, הצטרפה לארגון לח"י. היא נהרגה ב-ו' באייר תש"ח, כאשר לקחה חלק בהתקפת לוחמי לח"י על גג מבנה מנזר האחיות המתקנות, הוא קרב "גג המוות", שהיה צמוד לשער החדש.
אחותה של טשרנה, עדה זלצר רייס, לא יכלה לשאת את אובדן בתה ושמה קץ לחייה ב-23 באוגוסט 1948, ביום ה-100 לנפילתה של רחל.
מחקרה

החשיבות הרבה של העבודות שלה היא ביצירה של תעוד, לעיתים קרובות ראשוני, של אצות ופטריות ארץ ישראליות.
היא עסקה בפטריות הפוגעות בגידולי צמחים ביחד עם אנשי הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית ברחובות וגם בפטריות כובע. פרסמה ביחד עם י. ריכרט ספרון שנושאו "כמהין ופטריות" מלווה בציוריה של רות קופל.
עיקר ההתמחות שלה הייתה בפטריות והיא עסקה גם באצות ים, ופרסמה ספרון על אצות בבריכות הדגים, שהוביל למחקרי הכנרת ושימש כבסיס הידע להפעלת השאיבה מהכנרת במסגרת המוביל הארצי.
עזרה לטפח את העשבייה של האוניברסיטה העברית, וספריית צמחי חסרי זרע באוניברסיטה.
הנחתה את טוביה קושניר בפיטופתולוגיה של מיני האירוס בארץ ישראל למחלות ספטוריה והטרוספוריום תוך כדי גילוי שונות בין-מינית ותוך-מינית הן בטבע והן בהדבקה מלאכותית במעבדה בתגובה למחלות. מחקר זה התפרסם בכתב-העת לבוטניקה של ארץ ישראל.
פרסומים

טשרנה רייס, י. ריכרט "כמהין ופטריות", איורים: רות קופל, הוצאת תרשיש, ירושלים תשי"ב, 1951.
Rayss T. 1941. Sur les caulerpes de la cote Palestinienne. Palestine Journal of Botany Jerusalem Series. 2: 103-124.
Rayss T. 1955. Les Algues marines des cotes Palestiniennes. I. Chlorophyceae. Bull. Fish. Res. Stn, Haifa. 9: 1-36.
Rayss T. 1963. Sur la présence dans la Mediterranée orientale des algues tropicales de la famille des Solieriacées. p. 91-106. Lucr. Grad. Bot. Buc 1961-1962.
Rayss T.1954. Les algues tropicales de la Méditerranée orientale et leur origine probable. 8th. Internationale Botanical Congress, Paris, Rapports et Communications, Section 17, 148-149.
הנצחה

תלמידתה אדית רמון הקדישה לזכרה את האצה ציסטנית רייס (שם מדעי: Cystoseira rayssiae) שהתגלתה בהדרכתה בחופי ישראל.
הערות שוליים

1 2  טשרנה רייס באתר Jewish virtual library
↑  אודות נעמי פיינברון דותן באתר Jewish women's archive
↑  תקווה ויינשטוק, האשה עולה בקושי בסולם האקאדמי, מעריב, 11 בספטמבר 1960
↑  קורות חייו של אפרים קציר, הנשיא הרביעי אתר משרד ראש הממשלה, המועצה להנצחת זכרם ופועלם של נשיאי ישראל וראשי ממשלה
↑   שרון גבע, שלוש הנשים שנעלמו מדפי ההיסטוריה, באתר הארץ, 7 במאי 2019
↑  בעברית משנת תש"ח, מודפס במכונת כתיבה בהוצאת האוניברסיטה העברית ומלווה בציורים של אצות פלנקטוניות
↑  אורי קושניר, ‏לזכרו של טוביה קושניר, באתר "הידען", פברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298850805171  Botanist: Rayss  GND: 1055411771  ISNI: 0000 0003 9740 6711  NTA: 25814792X  RERO: 02-A003730742  SUDOC: 092008003  VIAF: 17621098   WorldCat (עם VIAF): 17621098
אסטרטגיית רבייה r/k

צפרדעים משריצים יחדיו קבוצות ביצים רבות. הם בעלי אסטרטגיית רבייה r
פיל אפריקני גור יונק מאמו. הפילים משתמשים באסטרטגיית רבייה k ומעמידים רק גור אחד בכל פעם.
אסטרטגיית רבייה r/k הוא תאוריה מדעית ומונח באקולוגיה, המתייחס לשני סוגי התנהגויות רבייה וגידול צאצאים בטבע, על פי חוקי הברירה הטבעית. כל בעל חיים או צמח ושאר אורגניזמים מתרבה בצורה המתאימה לכושר הנשיאה של פרטים מסוגו בביומה בה הוא חי, באמצעות הפנוטיפ - המבנה של תכונות ה-DNA של כל יצור חי, אותו הוא יורש מאבותיו. הקבוצה הוגדרה בידי החוקרים רוברט ה. מקארתור ואדוארד וילסון בשנת 1967, על בסיס תנאי הרבייה של צמחים.
לרוב מונח זה קיבל ביקורת גדולה, אף שהיה פופולרי במשך שנות ה-70 וה-80, אז שימש כתאוריה היוריסטית.
שתי אסטרטגיות הרבייה הם:
אסטרטגיית רבייה r: באסטרטגיה זו משתמשים מינים המייצרים צאצאים רבים בכל לידה, הנולדים לעיתים רבות במצב מפותח ומוכנים לרוץ ולפעול מרגע הלידה. הם נגמלים במהירות מהוריהם, כשחלק מההורים כלל לא מטפלים בהם. הם גדלים ומגיעים לבגרות מינית במהירות ולרוב מתים צעירים יחסית, לאחר שהעמידו צאצאים רבים משלהם.
אסטרטגיית רבייה k: באסטרטגיה זו משתמשים מינים המייצרים מעט צאצאים בכל לידה, לרוב רק אחד או שניים, ולרוב הם נולדים במצב פגיע ותלויים בטיפול ההורים על מנת לשרוד. מינים אלה נגמלים מהוריהם לאט, מתבגרים לאט וחיים זמן רב יחסית בו הם מייצרים מעט צאצאים.
לרוב המאפיין הקובע את אסטרטגיית הרבייה קשור לגודל היצור, אך הדבר לא נכון תמיד. צבי הים ותנין הים הענקיים וכן רוב העצים מייצרים יחדיו צאצאים רבים, רכים ופגיעים ומפוזרים באזורים שונים בטווח קצר. לעומתם יצורים קטנים יחסית כמו עטלפים, אלקיים, תוכים או קוליבריים מגדלים רק צאצא בודד הגדל לאיטו. גם מינים המקדישים זמן רב ללימוד הצאצא שלהם כמו הפרימטים מגדלים רק צאצא יחיד או שניים.
האסטרטגייה אינה נכונה על רוב היצורים ובכל זאת מציגה הסבר לקשר בין גודל בעל חיים לחלקו בחברה האקולוגית - מינים בעלי אסטרטגיית r הם לרוב קטנים יותר וכמותם באוכלוסייה גבוהה בהרבה מאשר המינים בעלי אסטרטגיית רבייה k. היוצאים מן הכלל הם האדם והחיות המבויתות שלו, אך בטבע היצורים הקטנים בעלי מסלול החיים המהיר עולים במספרם על הגדולים (ביניהם מיני המגה-פאונה) ואיטיי הרבייה. כתוצאה מכך מינים פגיעים, לרוב גדולים, המשתמשים באסטרטגיית רבייה k, קרנפיים למשל, עלולים להגיע לסכנת הכחדה בקלות וקשה להחזיר אותם לכמותם בשנים מעטות.
דיוקנו של ד"ר גאשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  57 ס״מ 
 גובה:  68 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף פרטי
 
דיוקנו של ד"ר גאשה (בצרפתית: Portrait du Dr Gachet) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך.
ואן גוך צייר שתי גרסאות של יצירה זו, שתיהן ביוני 1890, בחודשים האחרונים לחייו של האמן. הגרסה הראשונה נמכרה בשנת 1990 במחיר של 82.5 מיליון דולרים.
תיאור היצירה

שתי היצירות מתארות את ד"ר גאשה כשהוא ישוב לצד שולחן, והוא משעין את ראשו על ידו הימנית. ד"ר פול גאשה היה רופאו של ואן גוך בחודשי חייו האחרונים. הרופא מחזיק בידו השמאלית את צמח האצבעונית ממנו מייצרים דיגיטליס - התרופה הצמחית הראשונה שהוכחה יעילותה, ולכן הצמח מראה לצופה את מקצועו של האדם המצויר בתמונה.
היסטוריה > ההשראה ליצירה וציור היצירה

שתי היצירות צוירו באוור-סור-אויס בסמוך לפריז.
ואן גוך מאוד התרשם מהציור מעשה ידי אז'ן דלקרואה "טורקוואטו טאסו בבית משוגעים". ואן גוך ראה יצירה זו בעת שהיה עם ידידו, האמן פול גוגן במוזיאון פאבר שבמונפלייה. לאחר שראה את היצירה כתב לאחיו, תיאו ואן גוך, וביקש כי ימצא עבורו העתק של היצירה. בעקבות השפעת היצירה רצה ואן גוך לצייר את מושא היצירה כאדם שהוא "עצוב אך עדין, ועדיין צלול ואינטליגנטי", ובדומה ליצירה שמר על קומפוזיציה בה הדמות המרכזית ביצירה נשענת על יד אחת ואינה מביטה בצופה.
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  57 ס״מ 
 גובה:  68 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון ד'אורסה, פריז
היסטוריה > רכישות היצירה

הגרסה הראשונה של הציור נמכרה על ידי כלתו של ואן גוך עבור 300 פרנקים בשנת 1897. היצירה נמכרה לפאול קסירר בשנת 1904 ובאותה שנה לקסלר, ובשנת 1910 נמכרה לדרואה. בשנת 1911 נרכשה היצירה על ידי גלריית סטאדל בפרנקפורט שבגרמניה והוצגה בגלריה עד שנת 1933. בשנה זו, בשל עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הוחבאה התמונה בחדר אחורי בגלריה, אולם בשנת 1937 נמצאה על ידי השלטונות הנאצים והוגדרה כ"אמנות מנוונת". היצירה הועברה לידי הרמן גרינג אשר מכר אותה לסוחר אמנות באמסטרדם עבור 53,000 דולרים, וזה מכר אותה לאספן זיגפריד קרמרסקי. קרמרסקי נמלט עם היצירה לניו יורק, והיצירה הוצגה בהשאלה במוזיאון המטרופוליטן. היצירה נמכרה על ידי יורשיו של קרמרסקי ב-15 במאי 1990 עבור סכום של 82.5 מיליון דולרים ונרכשה על ידי איש העסקים היפני ריאוי סייטו. בעת מכירתה, ובשל המחיר בו נרכשה, נחשבה היצירה לתמונה היקרה ביותר בעולם באותה עת. סייטו הכריז כי היצירה תישרף לאחר מותו, ואפרה יושם עם אפרו, אולם בעקבות המחאה הציבורית חזר בו מדבריו. לאחר מותו נעלמה היצירה, והועלו חשדות כי אכן נשרפה, אולם בראשית 2007 התברר כי נמכרה לאספן פרטי.
הגרסה השנייה של היצירה נמצאת בבעלות מוזיאון ד'אורסה שבפריז ומוצגת בו.
לקריאה נוספת

מטילדה אסנסי, "סאקורה", שנת 2019, הוצאת La Esfera de los Libros
הערות שוליים

↑  מכירת ציורו של ואן גוך, U.S. News Online
↑  מכתב ואן גוך לאחיו תיאו, דצמבר 1888, מכתב 564
↑  מכתב ואן גוך לאחיו, 1890
↑  Lee Rosenbaum, Dr. Gachet - Sighting: It WAS Flöttl, ‏January 26, 2007
↑  Sakura, La esfera de los libros
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4586963-7  LCCN: n98075499  VIAF: 177931519   WorldCat (עם VIAF): 177931519