stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן דוז'ה
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי. עורך ראשי. ג'רג' סקיי. בודפשט: אקדמית. 1994. ISBN 963-05-6635-4)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. I. kötet (Aágh Endre – Faust). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. [1929]. 371. o. (לקסיקון התיאטרון ההונגרי: האנציקלופדיה של התיאטרון והספרות הדרמטית ההונגרית. עורך אלאדר שופפלין. כרך א'. בודפשט: איגוד השחקנים הלאומי ומכון הפנסיה. [1929]. עמ' 371
Dózsa István az Internet Movie Database oldalon (angolul)
ביוגרפיה של אישטוואן דוז'ה (hangosfilm.hu)
ביוגרפיה של אישטוואן דוז'ה (omike.hu)
חוה פנחס-כהן

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1955 יפו, ישראל 
 פטירה:  29 באוקטובר 2022 (בגיל 67) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברחובות 
 מקום לימודים:  מכון כרם, מכון שלום הרטמן, האוניברסיטה העברית בירושלים, בית מדרש אלול 
 תקופת הפעילות:  1977–2022 (כ־45 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1995)  פרס רמת גן לספרות (2013)  פרס קוגל (2000)  פרס אקו"ם (1998)  פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית (2022) 
 www.havapinhascohen.com
 
חוה פנחס-כהן (18 בינואר 1955 – 29 באוקטובר 2022) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית. עורכת כתב העת "דימוי". מייסדת ומנהלת אומנותית של כנס כיסופים - כנס ירושלים לסופרים ומשוררים יהודיים.
ביוגרפיה

פנחס-כהן נולדה ביפו למשפחת קונפינו, משפחה קומוניסטית ממוצא בולגרי. כשהייתה בת 8 התייתמה מאביה, ועברה לגור ברמת אביב שם למדה בבית הספר התיכון אליאנס. היתה, עם בנות ובנים ממחזורה, מראשונות החברות בתנועת "גשר" לקירוב בין נוער דתי וחילוני, סמוך לזמן היווסדה של התנועה בידי דניאל טרופר וחנן פורת. שירתה בצה"ל כמורה חיילת, ולאחר שירותה החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה תואר ראשון בתולדות האמנות וספרות עברית ותואר שני בספרות עברית. למדה הוראה במכון כרם.
קריירה

משנת 1989 ערכה פנחס-כהן את כתב העת לתרבות יהודית "דימוי". כמו כן, לימדה ספרות והבעה בכתב בבתי ספר ובמכללות והרצתה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-2005, השתתפה במיצב אמנותי יחד עם בת-דודתה האמנית חוה ראוכר - "נערות לוח שנה ושירי שרמוטה". במיצב הוצגו על הקירות החיצוניים של בית האמנים תל אביב הדפסים דיגיטליים ענקיים של ראוכר מסדרת "נערות לוח שנה" (ציורי נשים מבוגרות בלבוש חלקי בתנוחות של פיתוי, המעלים את השיח על מוסכמות של דימויי גוף אידיאליים, על הפולחן שנוצר מסביב למוסכמות אלו ועל הנידוי של מראה הגוף הלא קנוני, ובמיוחד הגוף המזדקן), לצד שירים של פנחס-כהן בנושא השרמוטה מתוך מחזור "שירי יפו" מהספר שלה, "הגנן הכלבתא והשרמוטה". עיריית תל אביב-יפו ביקשה להוריד את המיצב בטרם עת, בגלל "תוכן בעייתי למקום". בעקבות הבקשה, פנו האמניות במכתב גלוי לראש העיר, שפורסם באתר "מארב" באפריל 2005. במאי 2006 הציגה ראוכר תערוכה בנושא זה בבית האמנים תל אביב.
קריירה > תרגומים

בשנת 2009 יצא קובץ משיריה בשפה ההולנדית בהוצאת אמפורה באמסטרדם. במהלך השנים רבים משיריה תורגמו לאנתולוגיות שונות באנגלית, ספרדית, הונגרית, צרפתית, סרבית-קרואטית וסינית.
תפקידים ציבוריים

פנחס-כהן יזמה וניהלה אמנותית את "כנס כיסופים" - כנס סופרים ומשוררים יהודיים בירושלים, וכיהנה כחברת המועצה הישראלית לתרבות ואמנות. נמנתה עם המייסדים של עמותת בית מורשת יהדות בולגריה ביפו וכיהנה כיו"ר ועדת התוכן של העמותה.
פרסים

פרס ביכורים ע"ש ירוחם לוריא מטעם הוצאת עם עובד על ספרה "הצבע בעיקר"
פרס היצירה לסופרים ומשוררים (1995)
פרס אקו"ם לשירה (1998) על ספר השירה "על נהר ושכחה",
פרס קוגל לשירה מטעם עיריית חולון ל"שירי אורפאה" (2000),
פרס אלתרמן לשירה (2002) על "משיח"
פרס רמת גן לספרות בתחום שירה לשנת 2013 על קובץ שיריה "אחי, הצימאון"
פרס ראשון לציון ע"ש מאיר אריאל.
אוגוסט 2022 פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית לשנת תשפ"ב-2022, על ספרה "גשם בשפה זרה". בנימוקי ועדת הפרס (מירון איזקסון, חמוטל בר יוסף, עמיחי חסון, דינה זילבר וענת ריבלין) להענקת הפרס לפנחס-כהן כתבו השופטים:
"'גשם בשפה זרה' הוא ספר השירה ה־13 של חוה פנחס-כהן, שמצטרף למפעלותיה הרבים בתחום השירה והספרות: כמתרגמת, סופרת, עורכת כתב העת 'דימוי' ומנהלת כנס 'כיסופים' לסופרים ומשוררים יהודיים בירושלים. נדמה שבספר זה הגיע שירתה של פנחס-כהן לשיא בשלותה כמשוררות השואבת הן משפת התפילה והמדרש היהודי לדורותיו והן העברית המתחדשת לרבדיה השונים, המצטרפים יחד לשירה חד-פעמית, רגישה וחכמה."
חיים אישיים

לאחר לימודיה נישאה ליוסי, נולדו להם ארבע בנות, ויחד הם עברו להתנחלות ענתות בה התגוררו 4 שנים. לאחר מכן יצאה לשליחות בארצות הברית למשך שנתיים, ועם שובה לישראל השתקעה ברחובות.
בשנת 1998 נפטר בעלה, ולאחר מכן חזרה פנחס-כהן לירושלים, שם למדה בבית מדרש אלול, בית מדרש "בבלי ירושלמי" ובמכון הרטמן.
נפטרה ב-29 באוקטובר 2022 בירושלים לאחר התמודדות ארוכה עם מחלה קשה, והובאה למנוחות ברחובות.
ספריה

הצבע בעיקר (תל אביב: עם עובד, תשנ"א 1990)
מסע איילה (תל אביב: הקיבוץ המאוחד: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, 1994)
נהר ושכחה: שירים, 1994–1997: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, 1998)
שירי אורפאה: 1998–1999: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, 2000)
משיח: שירים על מה ששח לי מנחם אהובי (תל אביב: הקיבוץ המאוחד: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, 2003)
הגנן, הכלבתא והשרמוטה: על הצורך האינסופי לתקוע מסמרים בקרסוליו של אלוהים (טריפטיך) (תל אביב: הקיבוץ המאוחד: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, 2006)
שביעית: כל השירים עד כה (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשס"ח 2008)
Door het vlees stroomt het verlangen / gedichten uit het Hebreeuws vert. door Yael Moshe ; verz. en ingel. door Yaniv Hagbi ; het interview werd afgenomen door Bart Wallet (Amsterdam: Amphora Books, 2009) עברית והולנדית - עמוד מול עמוד
אסכולה של איש אחד: דיאלוג עם ישראל אלירז (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2011)
אחי, הצימאון (סדרת ריתמוס, הקיבוץ המאוחד, 2012)
נאסף להיות הווה | Gathered to Be Present (הוצאת אבן חושן, 2015)
מסע אחר עם עורב שחור ו-Saint Claire (הוצאת קשב לשירה, תשע"ה 2015) עם איורים מאת מארק ינאי
וחצי תאוותי בידו (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2018)
גשם בשפה זרה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2022
ספריה > בעריכתה

הרב מנחם פרומן, דין וחשבון על השיגעון: שירים (הוצאת קשב לשירה ומשיב הרוח, 2015)
"אני נשרף ואיני יכול לשאת את השקט" - (אנתולוגיה לשירה סלובנית עכשווית, עריכה משותפת עם ברברה פוגצ'ניק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016)
אבנר בר-חמא, "הר, שדה, בית". ספר אמן, מסע אישי אל השיח היהודי-ישראלי, הוצאת ראובן מס. 2013
לקריאה נוספת

חוה פנחס-כהן, תפילה לאם בטרם שחרית, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 546–548, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  חווה פנחס כהן, בשם אבותיי, מקור ראשון, 2021
1 2   רפי וייכרט, דבקות ואמונה יוקדת בשליחותה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2024
↑  אורלי הררי, הסופרת חוה פנחס כהן זכתה בפרס רעיית הנשיא לשירה עברית, באתר ערוץ 7, ‏22 באוגוסט 2022
↑  מיכל הרצוג הודיעה לסופרת חוה פנחס על זכייתה בפרס רעיית הנשיא לשירה עברית
↑  טל מרמלשטיין, בגיל 67: המשוררת חוה פנחס-כהן הלכה לעולמה, באתר ישראל היום, 29 באוקטובר 2022
↑   רפי וייכרט, לֹא הָיוּ הַמִּלִּים מַפְתֵּחַ לְשַׁעַר נֶאֱלָם, באתר הארץ, 22 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290282305171  BnF: cb15001050n (data)  GND: 103390995  ISNI: 0000 0000 8128 3196  LCCN: no91004460  NSK: 000226168  NTA: 317910493  SUDOC: 265348870  VIAF: 49499511   WorldCat (עם VIAF): 49499511 
חוה פנחס-כהן במעמד הענקת פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית
אושרה שוורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בפברואר 1957 (בת 68) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אושרה שוורץ (באנגלית: Oshra Schwartz; נולדה ב-7 בפברואר 1957) היא קולנוענית, מרצה לקולנוע, תסריטאית, במאית, עיתונאית ומבקרת סרטים לשעבר.
ביוגרפיה

אושרה שוורץ נולדה בנתניה, גדלה באבן יהודה ולמדה בכפר סבא. לאחר שירותה הצבאי כמורה חיילת, למדה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, שם למדה גם ספרות והיסטוריה. עוד בתקופת לימודיה, בשנת 1983, הפיקה בפועל את סרטו של עמוס גוטמן, "נגוע". אחרי צילומי הסרט שימשה בו גם עוזרת העריכה שלו.
במהלך לימודים לתואר השני הייתה עוזרת הוראה ומתרגלת בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בקורסים שונים ואף לימדה קורס מבוא בקולנוע ישראלי במסגרת B.A. כללי. באותן שנים ערכה, ביחד עם אמיר רותם, את כתב העת "סרטים" (1985-1989).
ביוגרפיה > הוראה וכתיבה

החל משנת 1986 שוורץ לימדה בבתי ספר לקולנוע. מאז 2013 מלמדת קולנוע באוניברסיטה הפתוחה ומרצה במסגרות שונות. במקביל, עבדה מאז שנת 1985 ככתבת קולנוע וכמבקרת סרטים, עיסוק שליווה אותה למעלה משני עשורים. היא כתבה ב"להיטון", "דבר", "כותרת ראשית", "חדשות", השבועון "שישי", "טיים אאוט תל אביב" ועוד. בשנת 1995 פורסם הספרון "קולנוע", שכתבה אושרה שוורץ בהוצאת פרולוג. שוורץ ממשיכה לכתוב ולפרסם מאמרים בעיקר בנושא הקולנוע הישראלי ומאפייניו.
ביוגרפיה > יצירה קולנועית

בשנת 1995 כתבה את התסריט לדרמת הטלוויזיה "אש זרה" (50 דקות), שביימה עמליה מרגולין. שודרה בשידורי קשת בשנת 1996.
בשנת 1999 כתבה את התסריט והשתתפות בהפקת הסרט התיעודי "הקומדיאנטים", שביים ארנון גולדפינגר, עבור "שידורי קשת". הסרט זכה בפרס "האוסקר הישראלי" (היום פרס אופיר) ובפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה. הסרט הופץ ברחבי העולם, כולל הפצה מסחרית בארצות הברית, וזכה לשבחים.
בשנת 2003 כתבה וביימה, בשיתוף עם עמליה מרגולין, את הסרט התיעודי "מאה ילדים שלי", על פי סיפורה של לנה קיכלר זילברמן. הסרט זכה בפרס החוויה היהודית בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט הוקרן בפסטיבלים בעולם ובאירועי קולנוע חשובים, כמו מוזיאוני השואה בניו יורק ובפריס ובמוזיאון לתולדות יהודי פולין.
בשנת 2004 יצאה לאור מהדורה חדשה של ספרה של לנה קיכלר זילברמן, "מאה ילדים שלי" שערכה אושרה שוורץ, בהוצאת שוקן.
לאורך השנים כתבה שוורץ תסריטים שזכו לתמיכת קרנות ציבוריות בישראל, בין היתר השתתפה בכתיבת סרטיו של דן וולמן "אחות זרה" ו"ידיים קשורות". בשנת 2008 נסעה ביחד עם וולמן למרוקו לסדנה לפיתוח סרטים עלילתיים, מטעם פרויקט EuroMed Audiovisual של האיחוד האירופי, במרקש. שם פיתחו ביחד את התסריט "משורר בירושלים", על חייו ומותו של המשורר יעקב ישראל דה האן.
אושרה שוורץ עבדה עם הסופרת נאוה סמל על פרויקטים שמבוססים על ספריה "אישראל" ו"איך מתחילים אהבה".
לקריאה נוספת

קולנוע, פרולוג, 1995
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏קשת: 3 מיליון דולר להפקות מקור בחסות הזכיין, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2000
↑  מרב יודילוביץ', "הקומדיאנטים" - להקרנות בדאלאס ובלוס-אנג'לס, באתר ynet, 20 במאי 2002
↑  מרב יודילוביץ', מאה הילדים שלה, באתר ynet, 8 בפברואר 2004
↑  שירי לב-ארי, כרכרת ההצלה של לנה, באתר הארץ, 4 בפברואר 2004
↑  איריס מילנר, אשה רגישה, סובלנית, אמיצה, אינטליגנטית, רחומה, נועזת, חזקה, באתר הארץ, 10 במאי 2004
↑  אורי קליין, האם, הבן והחסד המופלא, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2006
↑  מרב יודילוביץ', קולנוענים ישראלים מוזמנים לסדנאות של האיחוד האירופי, באתר ynet, 29 ביולי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012492570305171
הסנאט של איווה

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 הרכב
 מספר מושבים:  50 
  
 משכן
  
 Iowa State Capitol 
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
הסנאט של איווה (באנגלית: Iowa Senate) הוא הבית העליון של האספה הכללית של איווה. הסנאט מורכב מכ-50 סנטורים ממחוזות חד-נציגיים המייצגים כ-60,927 תושבים בהתאם למפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. כל מחוז בחירה לסנאט מורכב משני מחוזות בחירה לבית הנבחרים של איווה. הסנאט נפגש בקפיטול מדינת איווה בבירה דה מוין.
בניגוד לבית הנבחרים של איווה, הסנטורים בסנאט של אייווה מכהנים בכהונה של כארבע שנים (אך בדומה לבית הנבחרים - ללא הגבלת כהונה). חצי מהסנטורים נבחרים מדי שנתיים. השכר השנתי עומד על כ-25,000 דולרים.
נכון לפברואר 2025, למפלגה הרפובליקנית יש רוב של כ-34 סנטורים אל מול 16 סנטורים מהמפלגה הדמוקרטית.
סנטורים בולטים מהעבר

סמואל ג'. קירקווד, מושל איווה פעמיים (1860–1864, 1876–1877); סנטור אמריקאי פעמיים (1866–1867, 1877–1881); מזכיר הפנים של ארצות הברית (1881–1882)
ג'ורג' ג' רייט, סנטור אמריקאי 1871–1877
טום וילסאק, מזכיר החקלאות של ארצות הברית 2009–2017 ו-2021–2025, לשעבר מושל איווה 1999–2007, ומועמד דמוקרטי לתקופה קצרה לנשיאות ארצות הברית ב-2008
ג'ורג' א. ווילסון, מושל איווה 1939–1943
סטיב קינג, נציג בבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של איווה (2003–2021)
ג'וני ארנסט, סנטורית פדרלית מכהנת מאז 2015
קים ריינולדס, מושלת איווה מכהנצ מאז 2017, סגנית מושל איווה לשעבר (2011–2017)
רנדי פינסטרה, חבר בית הנבחרים האמריקאי מאז 2021.
מריאנט מילר-מיקס, חברת בית הנבחרים האמריקאי מאז 2021.
הערות שוליים

↑  Iowa Legislative Services Agency (2011-03-31). "First Redistricting Plan" (PDF). p. 3. נבדק ב-2012-11-17.
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (האספה • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007362387305171  LCCN: n2011053996  VIAF: 184465838   WorldCat (עם VIAF): 184465838
אברומי וינברג

| --- | --- |

 לידה:  ארצות הברית
 שם במה:  אברומי
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  ישיבת רש"י, ישיבת קריית מלאכי 
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  פופ רוק, מוזיקה יהודית מקורית
 כלי נגינה:  גיטרה
 פרסים והוקרה:  פריצת השנה במקום הראשון במצעד השנתי של קול חי מיוזיק
 
אברומי וינברג המוכר בשמו הפרטי "אברומי", הוא זמר-יוצר חרדי ישראלי.
ביוגרפיה

אברומי נולד למשפחה חסידית באמריקה (אביו הוא נכדו של רבי יוחנן טברסקי, האדמו"ר מטאלנה). בגיל שנתיים עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בשכונת רמות בירושלים. למד בישיבת רש"י ובהמשך בישיבת קריית מלאכי ולאחר אירוסיו חזר ללמוד בישיבת רש"י.
ביוגרפיה > קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר נישואיו החל להופיע בחתונות ובדצמבר 2012 הוציא את הסינגל "מעוז צור".
בפברואר 2013 הוציא את הסינגל השני "לנגן ולנגן", ובאפריל באותה שנה הוציא לשיר קליפ.
בספטמבר 2014 הוציא את הסינגל השלישי "עם סגולה".
בינואר 2015 השיק את אלבומו הראשון "לנגן ולנגן" בהפקת ג'ף הורביץ.
בדצמבר 2018 הוציא את הסינגל הראשון מתוך אלבומו השני "מבינים את החיים".
בספטמבר 2018 הוציא בהשראת מיזם הקולולם את השיר ברכת כהנים בהשתתפות 300 תלמידי ישיבת רש"י, השיר הוקלט במחנה הקיץ של הישיבה בתפרח שעל התלמידים ניצח אהרל'ה נחשוני, עם השיר הזה זכה אברומי להכרה רחבה בציבור והקליפ לשיר זכה ליותר מ-2 מיליון צפיות.
במרץ הוציא את הסינגל "עבד נרצה".באפריל 2020 הוציא את הסינגל "ונצעק", ובמאי הוציא את הסינגל "הנה היא באה". בספטמבר הוציא סינגל בשיתוף פעולה עם הזמר ירון בר בשם "אבא יקר".
זכה במקום הראשון במצעד השנתי של 'קול חי מיוזיק' לשנת 2020 בקטגוריית 'פריצת השנה'.
בנובמבר 2020 החל להנחות את התוכנית "לקראת שבת" בערוץ 97 עם קובי מירסקי.
בינואר 2021 הוציא עם שרולי ברונכר את הסינגל "שובו אליי".
במרץ 2022 הוציא את הסינגל "לא מאוחר".
דיסקוגרפיה > אלבומים

2015: לנגן ולנגן
דיסקוגרפיה > סינגלים

2012: מעוז צור
2013: לנגן ולנגן
2014: עם סגולה
2015: להודות ולהלל (עם שמואל יפת)
2018: מבינים את החיים
2018: ברכת כהנים
2019: עבד נרצה
2020: ונצעק
2020: הנה היא באה
2020: אבא יקר (עם ירון בר)
2021: שובו אליי (עם שרולי ברונכר)
2022: לא מאוחר
2023: ליבי ער (עם יצחק דה סקנד)
דיסקוגרפיה > פילמוגרפיה > טלוויזיה

2019: לצאת מאזור הנוחות (אורח - עונה 1, פרק 3)
2020: לקראת שבת (מנחה - 5 פרקים)
2023: שרים בסלון (אורח - עונה 4: ספיישל, פרק 4)
הערות שוליים

↑  ההחלטה הייתה קורעת, אבל לא אופיע בפני קהל מעורב - הידברות
↑  אברומי ויינברג שר לכבוד חנוכה, מעוז צור - רדיו גאולה
↑  אברומי וינברג לא מצליח להפסיק לנגן ולנגן - בחדרי חרדים
↑  קוביס, אברומי וינברג בקליפ מרהיב בשדות החיטה, באתר ערוץ 7, 3 באפריל 2013
↑  אברומי וינברג בסינגל קליפ: עם סגולה – רדיו גאולה
↑  יאיר טוקר, ‏אברומי ויינברג משיק: "לנגן ולנגן", באתר כיכר השבת, 4 בינואר 2015
↑  נתנאל לייפר, ‏אברומי ויינברג בסינגל: 'מבינים את החיים', באתר כיכר השבת, 16 בדצמבר 2018
↑  כיכר השבת, ‏אברומי וינברג ובחורי רש"י שרים "ברכת כהנים" • צפו, באתר כיכר השבת, 26 בספטמבר 2018
↑   הקולולם החרדי הראשון - "ברכת כהנים" של אברומי ויינברג, סרטון בערוץ "ynet", באתר יוטיוב (אורך: 04:48)
↑  אברומי וינברג בסינגל חדש: "עבד נרצה" - קול חי מיוזיק
↑  ישראל רוזן, סיכום מצעדי המוזיקה תש"פ, באתר המחדש, ‏8 באוקטובר 2020
↑  יאיר טוקר, ‏אברומי וינברג בסינגל להשבת החטופים: "ליבי ער", באתר כיכר השבת, 22 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  The MBA id ba23f90-462a-4709-aea1-6097ad7de2e0 is not valid.
הרפטריאציה של שורדי השואה מברית המועצות לפולין

מפת המעברים מברית המועצות לפולין ולרומניה ובתוך פולין
הרפטריאציה של שורדי השואה מברית המועצות לפולין היא החזרה למולדת של שבויים או גולים. עם תחילת מלחמת העולם השנייה ברחו יהודים רבים מפולין ומן הארצות הבלטיות מזרחה אל ברית המועצות. המחשבה הייתה שהצבא האדום יעצור את הצבא הנאצי. חיי הגולים היהודים בברית המועצות היו קשים מאוד ורבים מתו ממחלות ומרעב.
בשנת 1944 נחתם הסכם הרפטריאציה הראשון בין סטלין לבין שיקורסקי (אנ'), ראש ממשלת פולין הגולה, לפיו אזרחים פולנים שברחו בזמן המלחמה לברית המועצות יוכלו לחזור לביתם בפולין. בעוד שפולנים רבים חזרו לפולין לפי הסכם זה, רק יהודים מעטים הצליחו בכך. ההסכם השני נחתם בשנת 1945 והגל הגדול של הרפטריאנטים היהודים הגיע לפולין במהלך 1946. עד שנת 1946 הגיעו לפולין מעל ל-150,000 יהודים רפטריאנטים.
רקע היסטורי

באוגוסט 1939 נחתם הסכם אי תוקפנות בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות, הסכם ריבנטרופ-מולוטוב. לפי הסכם זה התחייבו שתי המדינות לא לתקוף זו את זו למשך עשר שנים. בסעיף סודי שנכלל בהסכם, נקבעה חלוקה של תחומי השפעה בין שתי המדינות על אזורים במזרח אירופה. לפי הסכם זה לטביה, חלקים מליטא, אסטוניה ואזור בסרביה השייך לרומניה, יעברו לתחום ההשפעה של ברית המועצות, ופולין תחולק בין שתי המדינות. להסכם זה חשיבות רבה בהמשך בשאלה מי יהיה זכאי לרפטריאציה אחרי המלחמה. ההסכם הופר על ידי גרמניה במבצע ברברוסה ביוני 1941, כאשר גרמניה הנאצית תקפה את ברית המועצות.
בתקופת המלחמה חיו בברית המועצות כ־350 אלף פליטים יהודים אזרחי פולין. חלק מהפליטים, בעיקר אלה שגרו עד הכיבוש הנאצי בשטחים המערביים של פולין, ברחו לשם בשנים 1939–1940. אזרחים מהאזורים המזרחיים של פולין, שנכבשו על ידי הצבא האדום, הוגלו בכוח לברית המועצות על ידי השלטונות הסוביטיים, בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. רוב הפליטים רוכזו בארצות הגזרה סיביר או הארצות המוסלמיות באסיה התיכונה.
בשלב ראשון אחרי הסכם החלוקה יצא צו אכיפת אזרחות סובייטית על הפליטים שברחו אל ברית המועצות מפני הנאצים. רובם חויבו להפוך לאזרחים סובייטיים ולקבל דרכונים סובייטיים. בהמשך השתנתה המדיניות, ובשנת 1940 יצא השלטון הקומוניסטי במבצע "פספורטיזציה". השלטון אפשר לפליטים לבחור בין קבלת תעודות זהות סובייטיות לבין שמירה על האזרחות הפולנית, הליטאית או הלטבית. למעשה הייתה זו בדיקה של נאמנות למשטר. פליטים שבחרו להישאר עם תעודת הזהות הקודמת, נתפסו כלא נאמנים לשלטון, ונשלחו, עם או בלי צו מאסר רשמי, לגלות בקצווי הארץ, לרוב למחנות עבודה בסיביר. ה-נ.ק.ו.ד. נערך למבצע הגליה המונית, שבמסגרתו הוכנו מאות רכבות ואלפי קרונות, כדי לקחת את הפליטים למחנות העבודה "בארץ הדובים הלבנים". התנאים בדרך היו קשים ביותר, הצפיפות בקרונות הייתה רבה, אוכל חולק לעיתים רחוקות, וכך גם מי שתייה. באחת הרכבות לסיביר, בסוף המסע, לא נשאר אפילו ילד אחד בחיים.
עם הגעת הפליטים למקום המחנה הסתבר, פעמים רבות, כי המקום שומם לגמרי. הפליטים הורדו מהרכבות בטייגה הסיבירית, שם היו צריכים לבנות בעצמם את המחנה. במחנות היה האוכל דל מאוד, העבודה פיזית וקשה ותנאי מזג האוויר אכזריים. לעבודה בחוץ, למשל, בחטיבת עצים, חיבים היו לצאת גם בקור של מינוס 30 מעלות. לא היה טיפול רפואי, וגם אם היה רופא, לא היו לו אמצעים רפואיים. כל פצע מזדהם יכול היה להיות גזר דין מוות.
רקע היסטורי > הצטרפותה של ברית המועצות למלחמה נגד הנאצים

ביוני 1941 לאחר מבצע ברברוסה, הצטרפה ברית המועצות לבעלות הברית במלחמתן נגד גרמניה. בקיץ זה נחתם הסכם סטלין-שיקורסקי, לפיו הפליטים הפולנים יקבלו חנינה וישוחררו מבתי הכלא ומהגולאגים. בהמשך יכלו הפליטים להשתחרר ממחנות העבודה בסיביר ולעבור לאזורים חמים יותר. חלקם, בעיקר גברים, התגייסו או גויסו לצבא האדום. אחרים נדדו ברחבי הארץ הגדולה.
מתן החנינה העלה שתי בעיות: הבעיה הראשונה הייתה עצם המושג "חנינה", שכלל בתוכו פגיעה בפולנים. חנינה נתנת למי שביצע פשע והפולנים ראו עצמם כקורבנות ולא כפושעים. הבעיה השנייה הייתה ההפעלה והיישום של החנינה. המידע על צו החנינה עבר לאט ברחבי רוסיה הענקית. היו מחנות שהמידע על החנינה והשחרור מהכלא הספיק להגיע בזמן ולהציל חיים, היו מחנות שהמידע הגיע באיחור ואנשים המשיכו למות עקב התנאים הקשים. היו מחנות שהמידע לא הגיע אליהם כלל, לרוב, לשביעות רצונם של הסוהרים.
בעיה יסודית נוספת הייתה ההגדרה מיהו "אזרח פולני". לתפיסת הפולנים, וכך גם לתפיסת הממשלה הפולנית הגולה, מי שהיה אזרח פולני לפני המלחמה נשאר פולני. לתפישת הרוסים, מי שנולד באזורים שהפכו לברית המועצות לא הוגדר יותר כפולני, גם אם נולד כפולני. בתשובה לשאלה זו תלוי היה מי יזכה לחנינה, למי תהיה זכות להתגייס לצבא אנדרס, הצבא הפולני שהוקם כדי להילחם בצבא הגרמני, ומי יוכל להנות משרותי הסעד של השגרירות הפולנית במוסקבה. בהמשך ההגדרה של מיהו אזרח פולני תקבע למי יש זכות לרפטריאציה.
רקע היסטורי > בברית המועצות האסיאתית

עם השחרור רבים מבין הפליטים היהודים יצאו אל מדינות ברית המועצות שבמרכז אסיה, כמו אוזבקיסטן, אזרבייג'ן וקירגיזסטן. מצבם הפיזי של רבים מן היהודים המשוחררים בסיביר היה קשה, ורובם נהרו אל ארצות החום שברוסיה האסייתית. גם תנועת הפליטים המשוחררים אל החופש התנהלה בתנאים קשים מאוד. דרכם אל מקומות היעד, לרוב ברכבות משא ובצפיפות רבה, ארכה שבועות וחודשים. פליטים רבים, במיוחד קשישים, חולים ומשפחות עם ילדים, כלל לא הצליחו לצאת לדרך ונשארו 'תקועים' במקומותיהם, חלקם עד לרפטריאציה בשנת 1946.
בארצות החום התבדתה מהר התקווה לחיים קלים. מגפות של טיפוס הבטן, טיפוס הבהרות, דיזנטריה ורעב קטלו אלפים מבין היהודים הפליטים. במחנות בסיביר דאגו השלטונות למזון, גם אם לחם צר ביותר. כאן לא דאג איש לפליטים. בנוסף למוות, לרעב ולמחלות, פגע גם הייאוש בקבוצות הניצולים. למשל, בעיירה קאגאן הובאו לקבורה בחודש דצמבר בלבד כ־280 ילדי פליטים יהודים. בבוכרה נרשמו כ־3,000 מיתות של יהודים פולניים, שנקברו בבית העלמין היהודי. מקרי מוות רבים לא נרשמו.
תנאי החיים היו כה קשים, במיוחד הרעב והמחלות, עד שמשפחות יהודיות רבות שלחו את ילדיהן כילדים פולנים יתומים עם צבא אנדרס, כדי להצילם ממות. אנדרס היה הצבא של הממשלה הפולנית הגולה. בברית המועצות התגייסו לצבא זה פולנים בדרך לאירופה להילחם בנאצים. 1,000 ילדים יהודים יצאו מברית המועצות במסגרת צבא אנדרס. תחילה סירבו השלטונות הפולנים לפנות את הילדים היהודים עם הצבא, אך אנדרס עצמו התעקש בעניין זה. הדרך של הצבא עברה בטהרן. לכאן הגיעו הילדים, גם היהודים, למחנות נוצריים באחריותן ובטיפולן של נזירות פולניות קתוליות. סיפורם של "ילדי טהרן" התחיל כאן.