stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1965 בישראל
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965)
6 באפריל – פבלו רוזנברג, זמר ומוזיקאי ישראלי
26 במאי – מירי רגב, פוליטיקאית ישראלית
28 במאי – אלון אבוטבול, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מפיק קולנוע וקריין ישראלי
6 ביוני – אלי יצפאן, בדרן, שחקן, קומיקאי, חקיין ומנחה טלוויזיה ישראלי
11 ביולי – ערן צור, זמר רוק וסופר ישראלי
25 ביולי – אושרת קוטלר, עיתונאית, סופרת, אשת טלוויזיה ומגישת חדשות ישראלית
20 באוגוסט – גדי רבינוביץ', שחקן ישראלי
2 באוקטובר – דוד ד'אור, זמר-יוצר ישראלי
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965)
28 בינואר – יוחנן רטנר, אדריכל, איש צבא (נולד ב-1891)
25 בפברואר – אליה שמואל הרטום, חוקר מדעי היהדות (נולד ב-1887)
23 במרץ – שמואל חרובי, צייר (נולד ב-1897)
4 במאי – ישראל בר-יהודה, פעיל ציבור, חבר הכנסת ושר (נולד ב-1895)
18 במאי – אלי כהן, מרגל ישראלי שפעל בסוריה (נולד ב-1924)
13 ביוני – מרטין בובר, פילוסוף, חוקר והוגה דעות (נולד ב-1878)
7 ביולי – משה שרת, ראש הממשלה השני של מדינת ישראל (נולד ב-1894).
28 באוגוסט – יואל רקח, פיזיקאי ישראלי (נולד ב-1909)
17 בספטמבר – ישראל גורי, ממייסדי מפא"י (נולד ב-1893)
14 באוקטובר – ניסים בנימין, איש המוסד (נולד ב-1920)
15 באוקטובר – אברהם הלוי פרנקל, מתמטיקאי ישראלי (נולד ב-1891).
23 בדצמבר – ינון נאמן, משורר, אמן רב-תחומי, פזמונאי (נולד ב-1936)
28 בדצמבר – אברהם שפירא, ראש השומרים בפתח תקווה (נולד ב-1870).
שושנה אשמן-שגב, משוררת וסופרת (נולדה ב-1923)
אליהו טסלר, משורר ומתרגם (נולד ב-1901)
אוריאל כהנא, אדריכל, צייר ומעצב תעשייתי (נולד ב-1903)
ברוך קטינקא, מהנדס (נולד ב-1887)
צבי סגל, פעיל רוויזיוניסטי, מחותמי מגילת העצמאות (נולד ב-1901)
זינא רבינוביץ', סופרת (נולדה ב-1895)
הערות שוליים

↑  יוקם בית משפט מחוזי עצמא, מעריב, 13 בינואר 1965
| שנים בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 • 2026 |  |
טילי הוק מוצגים לראווה במצעד צה"ל
כרזת יום העצמאות התשכ"ה
אלי כהן
משה שרת
אמיר עגייב

עגייב במדי בני יהודה תל אביב, 2015
אמיר עגאייב (באזרית: Əmir Ağayev; נולד ב-10 בפברואר 1992) הוא כדורגלן עבר ישראלי-אזרי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים

עגייב נולד בראשון לציון. החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל ראשון לציון, וכשהיה בן 11 עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. ב-2 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. באותה עונה גם עלה לקבוצת הנוער של המועדון, במדיה הבקיע עשרה שערים ועזר לה לעלות לליגת העל לנוער. בעונה שלאחר מכן הבקיע 15 שערים והיה מלך השערים של קבוצת הנוער.
ב-9 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–1 נגד הפועל תל אביב, ועד לסיום העונה שותף בעוד ארבעה משחקים בקבוצה הבוגרת. בעונת 2011/2012 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ובמשחק הפתיחה של העונה הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–4 על הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו. את שער הבכורה שלו בליגת העל הבקיע ב-10 בספטמבר 2011, בניצחון 0–2 על הפועל חיפה. בסך הכול הבקיע בעונה זו חמישה שערי ליגה, ובעונת 2012/2013 הבקיע שלושה שערי ליגה.
בעונת 2013/2014 הפך לשחקן הרכב קבוע בבני יהודה תל אביב, והבקיע שמונה שערי ליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 כבש ארבעה שערים בליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. בעונת 2015/2016 כבש שמונה שערים ב-32 הופעות בליגת העל.
ב-6 ביוני 2016 חתם לשנתיים בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. ב-21 ביולי 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 2–3 על בית"ר ירושלים במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. עגייב שיחק חצי שנה בניקוסיה, ובליגה ערך שש הופעות וכבש שני שערים, ולאחר שלא הצליח להשתלב עזב את הקבוצה.
ב-31 בינואר 2017 חזר לישראל וחתם בבני יהודה תל אביב עד לסוף העונה, אך לא הצליח להשתלב בהרכב בעקבות פציעה מתמשכת, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
ב-20 במאי 2017 חתם בבית"ר ירושלים לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בבית"ר ירושלים בניצחון הקבוצה 1–3 על מ.ס אשדוד במסגרת גביע הטוטו, ובסך הכל ערך חמש הופעות במדי הקבוצה, מתוכן רק אחת בליגה.
ב-4 בינואר 2018 חתם לשנה וחצי בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המדינה מול מכבי חיפה. בתום 120 דקות התוצאה הייתה 1–1 ועגייב בעט וכבש את הפנדל הראשון של הקבוצה בבעיטות ההכרעה, אך הפועל תל אביב הפסידה והודחה מהמפעל. את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב הבקיע ב-5 בפברואר 2018, בניצחון 0–1 על מכבי אחי נצרת בעילוט, ובסך הכל כבש חמישה שערים ב-15 הופעות עד תום עונת 2017/2018, ועלה עם הקבוצה לליגת העל. בתחילת עונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-13 הופעות בליגת העל, ובמהלך חלון ההעברות של ינואר 2019 שוחרר מהמועדון.
ב-31 בינואר 2019 חתם בסומגאיט מליגת העל האזרית. ב-27 באפריל 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–3 על נפטצ'י באקו, ועד תום העונה ערך בסך הכול שבע הופעות ליגה וכבש שני שערים.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם באטרומיטוס היוונית. את שער הבכורה כבש ב-31 בינואר 2021 בניצחון קבוצתו 0–1 על ג'אנינה. ב-1 ביוני 2021 שוחרר מהקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2021 חתם במ.ס. אשדוד לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. במחצית הראשונה של העונה מיעט לשחק ושותף בארבעה משחקים בלבד. בינואר עבר לקבוצת מכבי בני ריינה מהליגה הלאומית. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
ב-19 בספטמבר 2022 חתם בבני יהודה תל אביב.
ב-10 ביולי 2023 חתם בסקציה נס ציונה. באוגוסט 2024 חתם בהפועל אום אל פאחם. ב-18 באוקטובר חתם במועדון ספורט דימונה.
ב-26 בינואר 2025 הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירת נבחרות

בשנים 2010–2011 הופיע חמש הופעות וכבש שני שערים במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-8 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, בניצחון 2–7 על אזרבייג'ן עד גיל 21. בסך הכול ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שער אחד.
ב-22 באוגוסט 2020 זומן לסגל נבחרת אזרבייג'ן, למחנה אימונים בבירתה באקו, אך לא שיחק במדיה.
חיים אישיים

לו גם דרכון אזרי, בו עשה שימוש על מנת לשחק בליגה האזרית במשך שתי עונות, שלא על תקן שחקן זר, וכן גם לקבלת זימון לנבחרת הבוגרת של אזרבייג'ן, אולם לא רשם הופעה בשורותיה.
נשוי לסיון, ולהם שלוש בנות.
תארים

גביע המדינה: 2016/2017
הערות שוליים

↑  אמיר עגאייב, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
1 2  Əmir Ağayevlə bağlı müraciət göndərilib, www.affa.az (באזרית)
↑  ארז נעמן, ‏אמיר עגייב חתם לשנתיים באומוניה ניקוסיה, באתר ONE‏, 6 ביוני 2016
↑  עמית וסר, ‏רכש חמישי לבני יהודה: עגייב חתם עד תום העונה, באתר ONE‏, 31 בינואר 2017
↑  גיא בן זיו, ‏ז'אורז'יניו על סף חתימה בבית"ר, עגייב חתם, באתר ONE‏, 20 במאי 2017
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: אמיר עגייב חתם לשנה וחצי, באתר וואלה, 4 בינואר 2017
↑  שירי אלג'ם, ‏אמיר עגייב ורז כהן שוחררו מהפועל תל אביב, באתר ערוץ הספורט, 23 בינואר 2019
↑  מאור רחמני, ‏יעד חדש: אמיר עגייב חתם בסומגאייט האזרית, באתר ONE‏, 31 בינואר 2019
↑  מאור רחמני, ‏עגייב: הכי קל היה ליפול עליי, זה שבר אותי, באתר ONE‏, 16 בפברואר 2019
↑  שער בכורה ובישול לעגייב ב-2:3 של סומגאיט, באתר ONE‏, 27 באפריל 2019
↑  יניב טוכמן‏, תחנה שלישית באירופה: אמיר עגייב חתם באטרומיטוס היוונית, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2020
↑  בני ריינה הודיעה על צירופו של אמיר עגייב, באתר ynet, 9 בינואר 2022
↑  ירון הוכנבוים חוזר לקדנציה שביעית בנוף הגליל, אמיר עגייב חתם בבני יהודה, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2022
↑  תומר חבז, ‏לא עוצרת: אמיר עגייב חתם רשמית בנס ציונה, באתר ONE‏, 10 ביולי 2023
↑  אמיר עגייב פרש בגיל 32: "הפציעות והכאבים הכריעו אותי", באתר וואלה, 26 בינואר 2025
↑  אופיר סער‏, יום אחד זה יקרה? מה מעכב את הפריצה של אמיר עגייב?, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2013
1 2  A. AGAYEV, Soccerway
1 2  https://int.soccerway.com/players/amir-agaiev/134951/
↑  שירי אלג'ם, ‏"נמאס לי לחשוב בקטן, רוצה להגיע לטופ", באתר ערוץ הספורט, 30 בדצמבר 2019
1962 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1961   1960  1959 |  דגל ישראל | 1962  בישראל |  »»»  1963   1964   1965 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1962 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1962
אדולף אייכמן במשפטו, 1962
תוכנית העיר ערד על גבי גלוית שנה טובה, תשכ"ג
כרזת יום העצמאות, 1962
1962 בישראל (ה'תשכ"ב – ה'תשכ"ג) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 14 שנים להקמתה.
הנהגה

נשיא המדינה – יצחק בן-צבי
ראש ממשלת ישראל  העשירית  – דוד בן-גוריון
יושב ראש הכנסת החמישית – קדיש לוז
נשיא בית המשפט העליון – יצחק אולשן
ראש המטה הכללי – צבי צור
מפכ"ל המשטרה – יוסף נחמיאס
פוליטיקה

30 בנובמבר – היועץ המשפטי לממשלה מתפטר.
פילוג במק"י: קבוצה קטנה אך רבת השפעה של פעילים פורשת מן המפלגה ומקימה את מצפן כביקורת על ברית המועצות; הקבוצה היא למעשה חלוצת השמאל החדש בישראל
יצחק בן-צבי נבחר בפעם השלישית בבחירות לנשיאות. מולו לא עמדו מתמודדים אחרים; בן צבי הוא היחיד מבין נשיאי ישראל אשר התמודד וזכה בקדנציה שלישית
פוליטיקה > צבא וביטחון

16 במרץ – מבצע סנונית (הקרוי גם "מבצע נוקייב") פשיטה של חטיבת גולני על מוצבים סורים באזור הכנרת. במבצע נהרגו כ-7 חיילים ישראלים.
23 ביולי – במצעד המהפכה הציגה מצרים טילי קרקע קרקע שהוסעו על משאיות גוררות בשם "אל-קאהר" מתוצרת מצרית. טווח הטילים שנטען היה "דרומה מביירות". הפרסומים עוררו דאגה בישראל.
27 בספטמבר – ארצות הברית בראשות ג'ון קנדי מוכרת לישראל טילי הגנה כנגד מטוסים בשם "הוק".
פוליטיקה > יחסי חוץ

7 במאי – לאון מ'בה, נשיא גבון עורך ביקור ממלכתי בן עשרה ימים בישראל, במסגרתו היה אורח הכבוד במצעד צה"ל ביום העצמאות
4 ביוני – דויד דאקו, נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית עורך ביקור ממלכתי בן עשרה ימים בישראל
21 ביוני – ויליאם טאבמן, נשיא ליבריה עורך ביקור ממלכתי בן עשרה ימים בישראל
באוגוסט עורך נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, ביקור גומלין באפריקה, במסגרתו ביקר ברפובליקה המרכז-אפריקאית, בליבריה ובקונגו וחתם עמן על הסכמי שיתוף פעולה
10 בדצמבר – דאוודה ג'ווארה, ראש ממשלת גמביה, עורך ביקור בן חמישה ימים בישראל
19 בדצמבר – מואמבוטסה הרביעי, מלך בורונדי עורך ביקור ממלכתי בן ארבעה ימים בישראל
חברה ותרבות

29 במאי – בית המשפט העליון דוחה את ערעורו של אדולף אייכמן על עונש המוות שנגזר עליו.
31 במאי – אדולף אייכמן מוצא להורג.
28 ביוני – המרגל היהודי רוברט סובלן שריגל למען ברית המועצות הוסגר מהארץ לארצות הברית
1 ביולי – יוסל'ה שוחמכר נמצא בניו יורק על ידי המוסד.
21 בנובמבר – עיר בנגב הוקמה ושמה "ערד".
ספרות ושירה: שולמית הראבן מפרסמת את ספר שיריה הראשון "ירושלים דורסנית"; נתן יונתן מוציא לאור את "שירים לאורך החוף"; יצחק אוורבוך אורפז מפרסם את ספרו השני, "עוד בעד עוד", הזוכה בפרס ברש; בתחום ספרות הילדים והנוער, מפרסמת אסתר שטרייט-וורצל את ספרה הראשון, "מן המצר"; אברהם רגלסון זוכה בפרס ברנר
מוזיקה קלה: דן אלמגור כותב ללהקת התרנגולים את השיר "כשאת אומרת לא"; יצחק גרציאני ממונה למנצח תזמורת צה"ל, תפקיד שימלא עד מותו (ב-2003) משה וילנסקי זכה במקום ראשון בפסטיבל רדיו בעיר הנופש סופוט שבפולין על התיזמור של השיר "סתיו" שאת מילותיו כתב שמשון חלפי. אסתר עופרים ביצעה את השיר וזכתה במקום שני.
קולנוע: אורי זוהר מביים את "עץ או פלסטיין", סרטו הראשון כבמאי; מנחם גולן מוציא את "אלדורדו"; יוצא לאקרנים גם "סיניה", המבוסס על אירוע שהתרחש במהלך מבצע קדש
תיאטרון: אהרן אלמוג מפרסם את מחזהו הראשון, "תיקון חצות"; תיאטרון הקאמרי מעלה את מחזהו הראשון של יוסף בר-יוסף, "טורא"; גאולה נוני הופכת לכוכבת עם הופעתה במחזמר הפופולרי "אירמה לה דוס"
תקשורת: המקומון הראשון בישראל, ערב ערב באילת, מתחיל לצאת לאור; זאב מתחיל לפרסם קריקטורה קבועה בעיתון "הארץ"; דידי מנוסי מתחיל לפרסם טור קבוע בעיתון ידיעות אחרונות
חתני וכלות פרס ישראל: אריה שרון (אדריכלות); יצחק קנב (מדעי החברה); יוסף בנטוויץ' (חינוך); חנוך ילון (מדעי היהדות); זאב לב (מדעים מדויקים); צבי סליטרניק (רפואה).
מתחילה לצאת לאור אנציקלופדיה תרבות
מלכת היופי היא יהודית מזור
חברה ותרבות > ספורט

14 באוגוסט – הפועל תל אביב בכדורסל לוקחת אליפות לאחר 4 שנות ניצחון של מכבי תל אביב בכדורסל.
12 באוקטובר – במשחק בין הפועל ושמשון תל אביב נפתח רשמית אצטדיון בלומפילד, שהפך למגרשה הביתי של הפועל תל אביב ומאוחר יותר גם למגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל מכבי ובני יהודה תל אביב.
כלכלה ומסחר

9 בפברואר – לוי אשכול מודיע בשידור רדיו מיוחד לאומה על פיחות הלירה הישראלית לעומת הדולר מ-1.8 לירות לדולר, ל-3 לירות לדולר. הפיחות הביא לסערה במשק, לשביתות ולהעלאת מחירים. מטרת הפיחות הייתה ניסיון לצרף את ישראל אל השוק האירופי המשותף, ולהוכיח עמידה בסטנדרטים הכלכליים הנדרשים לקראת מהלך זה. מטרה זו נכשלה. אמנם הסחר עם מדינות אירופה השתפר מעט, אך ככל שהייתה מטרת המהלך הורדת הצריכה הפרטית, הרי שהעלייה ברמת המחירים שנגרמה עקב הפיחות, התאזנה עם מערכת הצמדת השכר.
צוות אדריכלים בראשותו של יונה פיטלסון מתחיל בתכנון ובניית העיר ערד.
משפט

מספר פסיקות חשובות מבחינת ההיסטוריה החוקתית של מדינת ישראל ניתנו בשנה זו. בין היתר, דחה בית המשפט העליון (בג"ץ 72/62) את עתירתו של דוד אוסוואלד רופאייזן ("האח דניאל"), יהודי שהתנצר במהלך השואה, להיחשב כיהודי לצורך חוק השבות - פסיקה זו חידדה את ההבחנה "מיהו יהודי" בראות החוק ובית המשפט, ולפיכך, מי רשאי להתאזרח מתוקף חוק השבות.
פסיקה נוספת נודעה כ"בג"ץ סומייל" (בג"ץ 243/62, אולפני הסרטה בישראל בע"מ נ' גרי), שבו ערערה חברת יומני קולנוע, יומני כרמל, נגד החלטת המועצה לביקורת סרטים ומחזות לפסול קטע שהציג פינוי אלים של תושבים בשכונת סומייל על ידי המשטרה, בנימוק שהקטע "פוגע בטעם הטוב וכן משום שאינו משקף את הבעיה בכללותה ועל כן עלול הוא להטעות את דעת הציבור ולפגוע בו". בג"ץ קיבל את העתירה נגד הפסילה, ובכך קבע כללים חשובים לחופש הביטוי בישראל.
משפט > פלילים

ב-15 בנובמבר מתחילה פרשה פלילית שתמשיך להסעיר את הרוחות גם ב-1963, פרשת סטולרו-יכמן-צ'צ'קס (הקרויה על שם הקורבנות), במסגרתה נרצחו שלושה אנשים בין נובמבר 1962 ליולי 1963. הפרשה מעולם לא נפתרה.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962)
24 במרץ – ריטה, זמרת ישראלית
9 ביוני – יובל בנאי, זמר ומוזיקאי ישראלי
15 ביוני – מיקי חיימוביץ', עיתונאית ומגישת חדשות
20 בספטמבר – מודי בר-און, מנחה טלוויזיה ויוצר טלוויזיה ישראלי.
10 בנובמבר – רמי קלינשטיין, זמר-יוצר, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי
21 בנובמבר – אברי גלעד, איש בידור, מנחה רדיו וטלוויזיה ושחקן ישראלי
17 בדצמבר – ארי פולמן, במאי קולנוע וטלוויזיה ותסריטאי ישראלי
26 בדצמבר – אלי ישי, פוליטיקאי ישראלי
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962)
19 בינואר – הרב יצחק נח
2 בפברואר – שלמה הסטרין, ביוכימאי ישראלי (נולד ב-1914)
9 בפברואר – לוי עפרון, רופא, ממקימי מערכת הרפואה בישראל, מנכ"ל קופת חולים של הציונים הכלליים
17 בפברואר – הרב יחיא נחום
31 במאי – בן-ציון שטרנברג, פעיל בתנועה הרוויזיניסטית, מחותמי מגילת העצמאות (נולד ב-1895)
6 ביוני – אב"א אחימאיר, ממנהיגי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (נולד ב-1897)
6 באוגוסט – ירמיהו הלפרן, איש בית"ר והתנועה הרוויזיוניסטית, ממייסדי הימאות העברית (נולד ב-1901)
23 באוגוסט – גיורא יוספטל, שר ופעיל ציבור (נולד ב-1912)
28 באוגוסט – הרצל ברגר, חבר הכנסת ועיתונאי (נולד ב-1904)
15 בספטמבר – יעקב ניצני, חבר הכנסת מטעם מפא"י (נולד ב-1900)
24 באוקטובר – חנן רובין, פוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1908)
23 בדצמבר – הרב משולם ראטה
עמנואל זמיר - יוצר מוזיקה ישראלית (נולד ב-1925)
דב כרמי - אדריכל (נולד ב-1905)
כותרת ראשית של העיתון אל-אהראם שבו דווח על פיתוח טילי קרקע קרקע מצרי בשם "אל-קאהר"
גיורא יוספטל
קייטלין ג'נר

| --- | --- |

קייטלין ג'נר באו"ם ביום זכויות האדם דצמבר 2015
 לידה:  28 באוקטובר 1949 (בת 75) ארצות הברית מאונט קיסקו, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  William Bruce Jenner 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מליבו, קליפורניה, ארצות הברית
 ידועה בשל:  "משפחת קרדשיאן"   "אני קייט"
 השכלה:  אוניברסיטת גרייסלנד
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 מפלגה:  רפובליקנית
 השקפה דתית:  נצרות
 בת זוג:  כריסטי קראונובר (נשואים 1972-81)   לינדה תומפסון (נשואים 1981-86)   קריס ג'נר (נשואים 1991-2015)   סופיה האצ'ינס (התארסו ב-2018)
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  עיטור האומץ ע״ש ארתור אש (2015)  פרס ג'יימס סאליבן (1976)  אתלט השנה של AP (1976) 
 caitlynjenner.com
 
קייטלין מארי ג'נר (באנגלית: Caitlyn Marie Jenner; נולדה ב-28 באוקטובר 1949) היא ידוענית ואישיות טלוויזיונית המוכרת בעיקר מתוכנית הריאליטי "משפחת קרדשיאן". ב-30 בינואר 2015 פורסם בשבועון "פיפל" שג'נר היא טרנסג'נדרית. עד אותה עת, במשך 65 שנים, הייתה מוכרת כברוס ג'נר (Bruce Jenner) והזדהתה בפני הציבור כגבר, והתפרסמה כאתלטית, אלופה אולימפית (מונטריאול 1976) ושיאנית עולם בקרב עשר.
ביוני 2015, חשפה ג'נר את השינויים הפיזיים בגופה, את שמה החדש כאישה, קייטלין, ואת השינוי הרשמי בשימוש בדיבור בלשון נקבה כלפיה.
ביוגרפיה

נולדה בשם ויליאם ברוס ג'נר (William Bruce Jenner) במאונט קיסקו, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי ממוצא בריטי והולנדי. בהיותה תלמידת תיכון, עסקה בענפי ספורט רבים: כדורגל, כדורסל, אתלטיקה וסקי מים.
קריירה כאתלטית

באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה במקום העשירי בקרב עשר בתוצאה של 7,722 נקודות.
קריירה כאתלטית > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון באוגוסט 1975, שיפרה ג'נר בקרב עשר את שיאו העולמי של מיקולה אבילוב מברית המועצות (8,454 נקודות) והעמידה אותו על 8,524 נקודות. באוקטובר אותה שנה, זכתה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי במדליית זהב בקרב עשר (8,045 נקודות).
קריירה כאתלטית > אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת מונטריאול (1976) שנערכו ביוג'ין אורגון ביוני 1976, שיפרה את שיאה העולמי בקרב עשר והעמידה אותו על 8,538 נקודות. במשחקים עצמם, היא זכתה במדליית זהב בשיא עולם חדש - 8,618 נקודות (8,634 נק', תוקן בשנת 1985), לפני גידו קרצ'מר מגרמניה המערבית (8,411 נקודות) והאלוף האולימפי היוצא ניקולאי אבילוב (8,369 נקודות). שיא עולם זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי דיילי תומפסון מבריטניה (8,622 נקודות). לאחר המשחקים האולימפיים פרשה ג'נר מספורט תחרותי.
קריירה כאתלטית > שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.7 שניות (1975)
ריצת 400 מטר: 47.5 שניות (1976)
ריצת 1500 מטר: 4:12.6 דקות (1976)
ריצת 110 מטר משוכות: 14.3 שניות
קפיצה לגובה: 2.03 מטר (1976)
קפיצה במוט: 4.80 מטר (1974)
קפיצה לרוחק: 7.32 מטר (1974)
הדיפת כדור ברזל: 15.35 מטר (1976)
זריקת דיסקוס: 51.69 מטר (1976)
הטלת כידון: 69.47 מטר (1972)
קריירה כאתלטית > תארים והישגים

ג'נר זכתה בשנת 1976 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובב הטוב ביותר
בשנת 1980 זכתה ג'נר להיכלל בהיכל התהילה של ארצות הברית באתלטיקה.
בשנת 1986 זכתה ג'נר להיכלל בהיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית.
יציאתה מהארון

לאחר הגיעה לגיל 65, ב-24 באפריל 2015, חשפה ג'נר לראשונה, בריאיון לדיאן סויר, כי היא טרנסג'נדרית ומתמודדת עם דיספוריה מגדרית מאז נעוריה, וכי היא אישה לכל דבר ועניין. מאוחר יותר חשפה ג'נר את שמה החדש, קייטלין. מעברה של ג'נר לווה בשני פרקי ספיישל בתוכנית "משפחת קרדשיאן" וכן בסדרה תיעודית בת שמונה פרקים. ב-15 ביולי 2015, זכתה ג'נר בפרס האומץ בטקסי ה-ESPY. את הפרס קיבלה על פועלה למען קהילת הטרנסג'נדרים בעולם וקבלת השונה. ביולי 2015 שודרה בערוץ E! תוכנית דוקומנטרית אודות מעברה של ג'נר מגבר לאישה, בשם "אני קייט".
באוגוסט 2021 יצא בנטפליקס סרט תיעודי על חייה של ג'נר, בשם "הסיפור שלא סופר: קייטלין ג'נר". הסרט עוקב אחר מהלך חייה של ג'נר, החל מילדותה, האימונים לאולימפיאדה, התחרויות, הזכיות, חיי המשפחה, ועד לתהליך ההתאמה המגדרית שעשתה. במהלך הסרט היא מתראיינת ומספרת על הדיספוריה המגדרית ממנה סבלה לאורך כל חייה.
במרץ 2022 התפרסם שפוקס ניוז, אשר נחשבת כדוגלת בערכים שמרניים, שכרה את ג'נר לתפקיד של תורמת תוכן (באנגלית: A Contributor)‏.
פעילות פוליטית

ב-23 באפריל 2021 הכריזה ג'נר, חברת המפלגה הרפובליקנית, על מועמדותה למשרת מושלת קליפורניה, לקראת הבחירות החוזרות ("Recall election") שטרם הוכרז רשמית על קיומן, ואשר נועדו להדיח את המושל המכהן גווין ניוסם, לאחר שמארגני מהלך ההדחה השיגו את מספר החתימות הדרושות לכך.
חיים אישיים

לג'נר שישה ילדים ביולוגיים וארבעה ילדים חורגים. בשנים 1972–1980 הייתה נשואה לכריסטי קראונובר. מנישואים אלה נולדו בנם ברטון (ב-1978) ובתם קסנדרה (קייסי) לין (ב-1980). בשנים 1981–1985 הייתה נשואה לשחקנית לינדה תומפסון. מנישואים אלה נולדו בניהם ברנדון (ב-1981) וברודי (ב-1983), שהשתתף בסדרת הטלוויזיה "הוליווד הילס".
ב-1991 נישאה ג'נר, בשלישית, לקריס, אשתו לשעבר של עורך הדין ואיש העסקים רוברט קרדשיאן. לזוג שתי בנות, קנדל (נולדה ב-1995) וקיילי (נולדה ב-1997). ג'נר גידלה גם את ילדיה של קריס מנישואיה עם רוברט - קורטני, קים, קלואי ורוברט קרדשיאן. ב-2013 נפרדו בני הזוג. מאז 2007 משתתפת המשפחה בתוכנית הריאליטי "משפחת קרדשיאן".
ג'נר היא נוצרייה באמונתה. השקפותיה הפוליטיות נוטות לשמרנות, והיא מגדירה את עצמה כרפובליקנית.
במאי 2018 התארסה ג'נר לסופיה האצ'ינס, בת זוגה הטרנסג'נדרית הצעירה ממנה ב-48 שנים.
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
התפתחות שיא העולם בקרב עשר (באנגלית)
ביאורים

↑  על מנת להימנע ממיסג'נדרינג (פנייה או התייחסות לאדם טרנסג'נדר בכינויי גוף הלא נכונים) ודדניימינג (פנייה או התייחסות לאדם טרנסג'נדר בשמו/ה הקודם), בחלק זה של הערך (כולל התארים וההישגים בהם זכתה) ייעשה שימוש בלשון נקבה בלבד.
1994 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1993   1992  1991 |  דגל ישראל | 1994  בישראל |  »»»  1995   1996   1997 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1994 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1994
1994 בישראל (ה'תשנ"ד - ה'תשנ"ה) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 46 שנים להקמתה. האירוע הבולט בה היה הסכם השלום בין ישראל לירדן.
הנהגה

נשיא המדינה – עזר ויצמן
ראש ממשלת ישראל  העשרים וחמש  – יצחק רבין
יושב ראש הכנסת השלוש עשרה – שבח וייס
נשיא בית המשפט העליון – מאיר שמגר
ראש המטה הכללי – אהוד ברק
מפכ"ל המשטרה – רפי פלד עד 30 באפריל, מאז אסף חפץ
פוליטיקה > חתימת הסכם קהיר

הסכם קהיר נחתם ב-4 במאי 1994 בקהיר, בין ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, ובין ראש ארגון אש"ף, יאסר ערפאת, במעמד ארצות הברית, רוסיה ומצרים כעדות. ההסכם נודע גם בשם "ההסכם בדבר רצועת עזה ואזור יריחו" או בשם "הסכם עזה ויריחו תחילה". מטרתו של הסכם זה היא ליישם את תהליך הצהרת הכוונות (ספטמבר 1993) של התהליך המדיני הישראלי-פלסטיני, הידוע בשם "תהליך אוסלו", בדרך להסכם קבע. במסגרת הסכם קהיר הוחלט על הקמת ממשל עצמי פלסטיני בעל סמכויות חקיקה, שיפוט ושיטור וכן על העברת רצועת עזה ואזור יריחו לידי הפלסטינים.
פוליטיקה > הסכם השלום בין ישראל לירדן

הסכם השלום בין ישראל לירדן נחתם ב-26 באוקטובר 1994 והסדיר את היחסים, הגבולות וחלוקת המשאבים בין ישראל לירדן. ההסכם התגבש באמצע 1994 לאחר שבמשך עשרות שנים נפגשו מנהיגי ישראל בחשאי עם חוסיין מלך ירדן, שלא הסכים לקיים איתם שיחות גלויות. בהסכמת נשיא סוריה חאפז אל-אסד ובעידוד נשיא מצרים חוסני מובארכ ונשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, נערכו בקיץ שיחות בין ישראל לירדן, שהפכו עד מהרה לגלויות ופורסמה "הצהרת וושינגטון" שסיימה את מצב הלוחמה בין שתי המדינות.
פוליטיקה > אירועים אחרים

30 בינואר – חיים רמון נושא בוועידת מפלגת העבודה את "נאום הלווייתנים"
10 במאי – חיים חדשים, מפלגתו של חיים רמון זוכה בבחירות לראשות ההסתדרות
15 ביוני – ישראל והוותיקן מכוננות יחסים דיפלומטיים מלאים
25 ביולי – המלך חוסיין ויצחק רבין נפגשים לראשונה בפומבי בבית הלבן וחותמים עם ביל קלינטון על הצהרת וושינגטון
24 באוגוסט – נחתם הסכם ראשוני בין ישראל לאש"ף המאפשר ממשל עצמי חלקי לפלסטינים בשטחי הגדה המערבית
10 בדצמבר – יצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת מקבלים את פרס נובל לשלום
צבא וביטחון

האירועים הביטחוניים הבולטים בשנת 1994 פיגועי טרור רבים וקשים של פלסטינים נגד ישראלים בהם פיגוע מכונית התופת בעפולה וחטיפת נחשון וקסמן. חלק מהפיגועים נעשו בניסיון לפגוע בתהליך אוסלו וחלקם כנקמה על טבח מתפללים מוסלמים במערת המכפלה שבוצע על ידי יהודי.
צבא וביטחון > אירועים בולטים

12 בינואר – התרסקות מסוקו של האלוף נחמיה תמרי, יחד עמו נהרגו שלושה קצינים נוספים
25 בפברואר – הטבח מערת המכפלה- בפורים, ביצע ברוך גולדשטיין, רופא במקצועו וקצין מילואים, טבח במתפללים מוסלמים לפני תחילת צום הרמדאן. נרצחו 29 מתפללים ונפצעו 125. בעקבות הטבח פרצו מהומות והוטל עוצר ממושך על השכונות הפלסטיניות בחברון. הטבח גונה על ידי כל הקהילה הבינלאומית ובראשה מועצת הביטחון של האו"ם. כנקמה על הטבח יזמו הפלסטינים גל פיגועים בתחומי הקו הירוק.
6 באפריל – 8 ישראלים נרצחים בפיגוע מכונית התופת בעפולה.
13 באפריל – פיגוע התאבדות באוטובוס בתחנה המרכזית בחדרה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. 5 הרוגים ו-30 פצועים
16 במאי – במסגרת הסכמי אוסלו צה"ל יצא מרצועת עזה
21 במאי – המחבל הלבנוני, מוסטפא דיראני, נחטף מביתו לישראל באישון לילה
7 ביולי – החייל, אריה פרנקנטל, נחטף ונרצח כשהיה בדרכו למושב גמזו
8 באוגוסט – נחנך מעבר ערבה, מעבר הגבול הראשון בין ישראל לירדן
9 באוקטובר – נחטף החייל נחשון וקסמן כבן ערובה על ידי מחבלים אשר התחפשו למתנחלים יהודים. המחבלים דרשו בעבורו את שחרור השייח' אחמד יאסין ועוד 200 אסירים ביטחוניים.
14 באוקטובר – לאחר שאותר המקום שבו הוחזק וקסמן ליד ביר נבאלא, פרוץ אליו כוח של סיירת מטכ"ל. במבצע החילוץ הכושל נרצח וקסמן על ידי המחבלים, נהרג סרן ניר פורז ונפצעו שבעה חיילים.
19 באוקטובר – מחבל מתאבד מתפוצץ באוטובוס בקו 5 ברחוב דיזנגוף, תל אביב. היה זה אחד מפיגועי ההתאבדות הראשונים בישראל והגדול ביותר עד לאותה עת. מהפיצוץ נהרגו 21 איש, ואישה נוספת נפטרה מפצעיה בחלוף ארבעה ימים. בעקבות הפיגוע הוטל סגר על השטחים ובית משפחתו של המחבל, נהרס בידי צה"ל באישורו של בג"ץ.
29 באוקטובר – "אירוע הדגל" במוצב דלעת בלבנון. מחבלי חזבאללה הצליחו להגיע למוצב, תקעו דגל על אחת הסוללות, וזרקו מטען לתוך עמדת התצפית. באירוע נהרג החייל אלמוג קליין.
23 בדצמבר – ניסיון לכבוש את מוצב ברוש.