stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלוקס

| --- | --- |

פלוקס
 תוכנית טלוויזיה:  "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז"
 הופעה ראשונה:  הפרק "Broken Bow: Part 1" – פרק הבכורה של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", 2001
 הופעה אחרונה:  הפרק "These Are the Voyages...‎" – פרק סיום הסדרה של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", 2005
 מספר הופעות:  98 פרקים
 גילום הדמות:  ג'ון בילינגסלי
 מידע
 גזע:  דנובולני
 מין:  זכר
 מקצוע:  רופא
 שיוך:  צי הכוכבים
 אזרחות:  פדרציית הכוכבים המאוחדת
 דמויות קשורות
 משפחה:  שלוש נשים שתי בנות שלושה בנים
פלוקס (באנגלית: Phlox) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" ומשרת כקצין הרפואה הראשי על ספינת החלל "אנטרפרייז". את דמותו מגלם  השחקן האמריקאי ג'ון בילינגסלי.
ביוגרפיה של הדמות

פלוקס הוא יליד כוכב הלכת "דנוביולה" (Denobula) אשר הגיע לכדור הארץ במסגרת תוכנית חילופי מינים רפואית, כאשר נקרא לשרת על סיפון ספינת החלל אנטרפרייז. במסגרת תוכנית החילופים, הוא מתקשר באופן קבוע עם מקבילו האנושי שעל "דנוביולה טריקסה" (Denobula Triaxa), ד"ר לוקאס (לאחר התקפה של הקסינדי על כדור הארץ, לוקאס הוחזר מדנוביולה והועבר אל מתקן לאחסון קריוגני על כדור הארץ הידוע בשם "תחנה קרה 12").
בהתאם למסורת הדנוביולאנית, לפלוקס יש שלוש נשים, שלכל אחת מהן יש עוד שני בעלים נוספים אחרים. רק אחת מנשותיו, פיזאל, נראתה במהלך הסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". לפלוקס חמישה ילדים משלוש נשותיו: 2 בנות, שכמוהו - עוסקות בתחום הרפואה, ועוד שלושה בנים (אחד מהם הוא אמן; עם השניים האחרים הוא איננו בקשר).
דמותו של פלוקס מוצגת כבעלת ראש פתוח כלפי מינים אחרים ותרבויות זרות, אפילו כלפי האנטריאנים, גזע אשר בעבר היה במצב מלחמה עם הדנוביולנים. הוא מאוד כן בכל הקשור לעניינים רומנטיים ומיניים, ולעיתים קרובות גורם למבוכה בקרב שאר אנשי הצוות; לפעמים הוא ממלא את התפקיד השדכן. יש לו עניין בתרופות טבעיות, והמרפאה שלו מכילה גן חיות של בעלי חיים מכוכבים שונים, חלקם כמזון לבעלי חיים אחרים, המשמשים כמקור לתרופות.
פלוקס הוא סקרן עם חוש הומור מעוות, ויש לו חיבה למטעמי מטבח כדור הארץ, ובפרט אוכל סיני (מרק טיפות ביצה במיוחד). הוא גם מתעניין בדת: פעם הוא התפלל עם קבוצה של נזירים שביקרו על סיפון האנטרפרייז, בילה שבוע עם נזירים במנזר טיבטי, השתתף במיסה בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא, וכן נצפה בטקס הטל-שנאר במתחם הוולקנים בסוסליטו.
היכולות הפיזיות של פלוקס נחשפות בהדרגה לאורך זמן. נראה כי הוא זקוק למעט מאוד שעות שינה ביום; במקום זאת הוא נכנס לתרדמת חורף אחת לשנה, למשך שישה ימים. לפלוקס יש שליטה רבה על שרירי הפנים שלו, כך שהוא מסוגל לפתוח את הפה שלו רחב יותר מאשר בני אדם, כפי שמודגם מדי פעם באמצעות חיוך בלתי אפשרי (למשל בפרקים: "Broken Bow",‏ "These Are the Voyages...‎"). כאשר הוא חש מאוים, לפלוקס יש את היכולת לנפח את ראשו כמו שעושים דגים נפוחיתיים, על מנת להפחיד את התוקפים (הפרק "Home").
לפלוקס הוזרקו ננו-גשושים של הבורג, בפרק "Regeneration" על ידי זכר טרקליאני אשר הוטמע אל תוך הבורג. הטרקליאני היה על סיפון ספינת משא, כאשר זו הותקפה על ידי חיילי הבורג אשר עזבו את ספינת החלל הכדורית שלהם, אשר נורתה מעל הקוטב הצפוני על ידי האנטרפרייז-E, אשר חזרה אחורה בזמן, לתקופה שקדמה אל השימוש הראשון אי פעם שהאנושות עשתה במנוע עיוות ועקב כך יצרה מגע ראשון עם הוולקנים (כ-90 שנה לפני האירועים המתוארים בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז"; ראו "מסע בין כוכבים: המפגש"). בשל מערכת החיסון החזקה שלו, תהליך הטמעתו היה איטי, והותיר לו די זמן על מנת לנטרל את התהליך על ידי הריגת הננו-גשושים עם רמות גבוהות של קרינת אומיקרון. השיטה תהיה קטלנית עבור בני-אדם, או לכל גזע אחר שאיננו דנוביולאני.
יקום המראה

ביקום המראה, ד"ר פלוקס היא לא דמות מרתקת, שלווה וידידותית, כפי שהיא ביקום "הנורמלי". פלוקס של יקום המראה לובש מדי עור שחורים, בניגוד לבגדים האזרחיים שלובש עמיתו. הוא דומה למדען הנאצי יוזף מנגלה בכך שבהיעדרו המוחלט של המוסר, הוא באופן שגרתי מבצע ניסויים בבעלי חיים או ביצורים חיים, בצורה נוראית, במרפאה שלו, שדומה ל"חדר אימים".
כאשר האנטרפרייז נהרסת על ידי הת'וליאנים, פלוקס וניצולים נוספים עוברים אל הדיפאיינט (NCC-1764), תחת פיקודו של קומנדר ג'ונתן ארצ'ר. בסופו של דבר, ט'פול וסובל מצליחים לשכנע את פלוקס להצטרף למרד נגד האימפריה הארצנית, ולנסות ולחבל בספינת, אולם הוא נעצר על ידי גרסת היקום המקביל של צ'ארלס טאקר.
אלכסנדר אלכסנדרוני

| --- | --- |

אלכסנדרוני, ינואר 1971
 לידה:  11 בספטמבר 1903 ורשה, ארץ הוויסלה (כיום פולין)
 פטירה:  18 באוקטובר 1971 (בגיל 68) המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, רמת גן
 תאריך עלייה:  מרץ 1935
 שם לידה:  אלכסנדר אלכסנדרוביץ'
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  עיתונאי, עורך
 מעסיק:  מעריב, ידיעות אחרונות, חדשות הספורט, קול ישראל, הבקר, העולם הזה, הגלגל, ג'רוזלם פוסט
 תחום סיקור:  ספורט
 בת זוג:  סימה לוי
 מספר צאצאים:  1
אלכסנדר אלכסנדרוני (אלכסנדרוביץ') (11 בספטמבר 1903 – 18 באוקטובר 1971, כ"ט בתשרי ה'תשל"ב) היה עיתונאי ועורך ספורט ישראלי יליד פולין, מחלוצי ובכירי עיתונאי הספורט בישראל. עורך הספורט של העולם הזה, חדשות הספורט, ידיעות אחרונות, מעריב וקול ישראל וממייסדי אגודת העיתונאים.
ביוגרפיה

אלכסנדר אלכסנדרוביץ' נולד ב-11 בספטמבר 1903 בוורשה, ארץ הוויסלה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במדינת פולין) לשמואל אלכסנדרוביץ', בעל בית חרושת למשקאות ממשפחת רבנים ומלכה לבית מלובנצ'יק ממשפחת רבנים גם כן. הוא למד בבית הספר תיכון בוורשה ובמשך שנתיים בבית הספר הגבוה לכלכלה – במחלקת העיתונות של בית הספר.
הוא היה כתב ספורט בעיתון "פשגלונד ספורטובי" והיה ממייסדי ועורך המשנה של שבועון הספורט "ספורטצייטונג". בנוסף היה עורך הספורט של עיתון "נובה סלובו" בוורשה. עוד בפולין היה חבר הנהלת מרכז המכבי ומנהל מחלקת העיתונות וההסברה של תנועת המכבי בפולין.
אלכסנדרוביץ' עלה לארץ ישראל במרץ 1935, הצטרף והיה חבר בארגון ההגנה ועברת את שמו לאלכסנדרוני. בארץ ישראל הוא החל לעבוד כעיתונאי ספורט ועורך והיה מייסד מדורי הספורט של העיתונים "הבקר", "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו-"ג'רוזלם פוסט". עורך מדור הספורט של השבועונים "הגלגל" ו-"העולם הזה" וברדיו תחילה ב-"קול ירושלים" ולאחר מכן ב-"קול ישראל". הוא הקים בשנת 1958 עם נחמיה בן אברהם את תוכנית הספורט הראשונה ברדיו, "ממגרש הספורט". הוא ערך את התוכנית, וגם נהג להקריא תוצאות ספורט מרחבי העולם.
בשנת 1954 נמנה בין שבעת מייסדיו של עיתון הספורט הפופולרי "חדשות הספורט".
אלכסנדרוני היה חבר פעיל בתנועת מכבי בארץ ישראל והיה חבר הנהלת מרכז המכבי בישראל, הוועד הפועל של מכבי העולמית ומנהל העיתונות והרדיו של שלוש מכביות בישראל. הוא השתתף בכל הכינוסים והקונגרסים של תנועת המכבי בישראל וברחבי העולם. בנוסף היה חבר בוועד תל אביב של עיתונאי הספורט בישראל, הוועד הפועל של הוועד למען החייל וממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב.
ביולי 1971 ראה אור ספר היובל של תנועת "המכבי" בהוצאת הסתדרות עולמית "מכבי" ובעריכתו של אלכסנדרוני.
חיים אישיים ומותו

בשנת 1945 התחתן אלכסנדרוני עם סימה לוי ולהם נולדה בת, ליאורה. בשנת 1969 לקה אלכסנדרוני בהתקף לב שממנו הצליח להתאושש ולחזור לפעילות, אך אז גילה כי הוא חולה בסרטן. אלכסנדר אלכסנדרוני הלך לעולמו ב-18 באוקטובר 1971 במרכז הרפואי שיבא בתל השומר. הוא הובא למנוחות למחרת בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לרגל המכביה התשיעית ביולי 1973 ובמלאת שנה למותו, הודיעה תנועת מכבי העולמית על חלוקת פרס בסך 1,500 לירות שישא את שמו של אלכסנדרוני, פרס בו זכה עיתונאי "מעריב", ישעיהו פורת.
הערות שוליים

1 2  על פי מצבת קברו. מקור אחר מציין כי נולד ב-11 בספטמבר 1905, שנת ה'תרס"ה
1 2 3 4 5  נחמיה בן אברהם, אלכסנדר אלכסנדרוני איננו, באתר מעריב, ‏19 באוקטובר 1971
1 2 3 4 5  אלכסנדר אלכסנדרוני, באתר דבר, ‏19 באוקטובר 1971
↑  משה מרקוס, למה אנחנו מתגעגעים לכדורגל הישראלי של פעם? בגלל 14 סיבות טובות, באתר mynet‏ בת ים, 14 באפריל 2021
↑  עדי רובינשטיין, קול הגול מאיצטדיון ר"ג, באתר ישראל היום, ‏18 בפברואר 2016
↑  הנהלה חדשה למרכז מכבי, באתר מעריב, ‏21 במאי 1958
↑  הופיע ספר יובל המכבי, באתר מעריב, ‏9 ביולי 1971
↑  אלכסנדר אלכסנדרוני באתר GRAVEZ
↑  אזכרה לא. אלכסנדרוני, באתר מעריב, ‏18 באוקטובר 1972
↑  סופר "מעריב", פרס אלכסנדרוני לישעיהו פורת, באתר מעריב, ‏26 במרץ 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257507905171  GND: 141606665  ISNI: 0000 0000 7999 4108  LCCN: n85114063  VIAF: 62977845   WorldCat (עם VIAF): 62977845
אורן יפתחאל

| --- | --- |

אורן יפתחאל ב-2019
 לידה:  3 בספטמבר 1956 (בן 68)
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסטרליה המערבית 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג (2010) 
 הערות:  פרופסור מן המניין לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
 תרומות עיקריות
 הגות חברתית ומרחבית ביקורתית. חקר הגאוגרפיה החברתית, העירונית והפוליטית של מדינת ישראל ושל הרשות הפלסטינית; השלכות המדיניות הישראלית לדורותיה על יחסים אתניים וחברתיים במבט משווה.
 
אורן יפתחאל (נולד ב-3 בספטמבר 1956) הוא פרופסור מן המניין לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה

אורן יפתחאל נולד בחיפה וגדל בקיבוץ מצובה שבגליל. בוגר תיכון אזורי סולם צור. לאחר שירות בגולני סיים את לימודיו לתואר ראשון בשנת 1983 בלימודים עירוניים בטכניון של מערב אוסטרליה בפרת', קיבל בשנת 1986 את התואר השני בתכנון ערים ואזורים באוניברסיטת קרטין באוסטרליה והשלים ב-1990 את הדוקטורט בפיתוח אזורי באוניברסיטת מערב אוסטרליה ובטכניון בחיפה. בשנים 1991–1992 עשה פוסט-דוקטורט בטכניון.
עבד כמתכנן עירוני באוסטרליה ובישראל. בשנות השמונים כיהן כמתכנן במספר חברות ייעוץ ובמחלקת התכנון של העיר פרת' ועסק בתכנון עירוני ואזורי. בשנים 1991 עד 1993 היה שותף בפרויקט התכנון הלאומי "ישראל 2020", ובאמצע שנות התשעים היה שותף להכנת תוכנית פיתוח לבאר שבע. בסוף שנות התשעים החל לעבוד עם קהילות בנגב, ובעיקר עם תושבי ערי הפיתוח ושכונות באר שבע, ולאחרונה כמתכנן ראשי במועצה האזורית לכפרים הבדווים הלא מוכרים. לאחרונה הוביל צוות משולב של המועצה הבדווית וארגון "במקום" להכנת תוכנית הכרה ופיתוח ליישובים הבדואים כחלופה לתוכניות הממשלה.
משנת 1993 הוא מרצה ופרופסור במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כראש המחלקה בשנים 1999–2003, והקים עם אלי שטרן ונורית אלפסי את תוכנית המ.א. לתכנון עיר ואזור ולאחרונה את המעבדה העירונית. ייסד עם עמיתיו במכון האמפרי את כתב העת הבינלאומי "הגר" וערך אותו בתקופה 1999 - 2004. נמנה עם עורכי כתב וחברי מערכת של כתבי עת בינלאומיים מובילים בתחומי גאוגרפיה, לימודים עירוניים ממשל ומזרח תיכון. בשנים 18–2014 כיהן כראש המחלקה ללימודים רב-תחומיים, ומונה כמחזיק הקתדרה ללימודים עירוניים.
הרצה וחקר לתקופות משמעותיות באוניברסיטאות רבות בעולם ובהן באוניברסיטאות קרטין ו-RMIT שבאוסטרליה, באיטליה. ולאחרונה באוניברסיטת UCL בבריטניה. כיהן כחבר בוועד הארצי של ארגון המתכננים הישראלי וכחבר הנהלת האגודה הגאוגרפית הישראלית.
מחקר

עבודותיו עוסקות בתאוריות ביקורתיות של תכנון ואורבניזם, ומחקר בינלאומי משווה של יחסי מיעוט-רוב, בעיקר בחברות אתנוקרטיות וקולוניאליות, במשטרי מקרקעין, וגאוגרפיה פוליטית של משטרים.
יפתחאל פרסם עם עמיתיו סדרה של מחקרים ראשוניים אשר בחנו את המניעים וההשלכות של המדיניות המרחבית הישראלית לדורותיה. הגישה המובילה בעבודותיו היא ביקורתית, השוואתית ומבנית, השואבת ממסורות גראמשיאניות, מרקסיאניות ופוסט-קולוניאליות, אם כי ייחודו הוא בגיבוש תאוריות ומושגים חדשניים והכנסתם לשיח המחקרי והציבורי, כגון "אזורים שבורים", "מיעוט לכוד", '"ספריפריה" ו"הפרמה". יפתחאל טוען שיש להבין את ישראל כמדינה "אתנוקרטית" המקדמת פרויקט אתני מרחבי, דמוגרפי ופוליטי, תוך התפשטות קולוניאלית (חיצונית ופנימית). עם זאת, הוא מזהה סוג מובחן בקשר לציונות - "קולוניאליזם של פליטים", השואב חלק מכוחו וצדקתו מעברם הטראגי של היהודים ומזכות היהודים להגדרה עצמית שהוכרה במשפט העמים. יפתחאל משווה את ישראל למדינות כגון אוסטרליה וקנדה של המאה ה-19, סרביה, צפון אירלנד (עד הסכם השלום), מלזיה, סרי לנקה, קפריסין, אסטוניה ולטביה. על בסיס מחקרים אלה פיתח את המושג 'אתנוקרטיה' תוך גיבוש תאוריה חדשנית, כדי לתאר את אופיו של המשטר הישראלי ומשטרים דומים במדינות בעלות שליטה אתנו-לאומית חזקה. משטרים אלה, כך הוא טוען, משלבים פתיחות מסוימת ומסגרת מעין ליברלית עם דפוסים מבניים של שליטה ודיכוי אתניים, והם מהווים בסיס לריבוד אתנו-מעמדי ולאי-יציבות משטרית.
בסדרת מחקריו האחרונים התמקד בפיתוח תאוריות חדשות כגון "המרחב האפור", מצב "העקירות העירונית" המאפיין את העידן האורבני הנוכחי, ותופעת ה"הפרמה", המציינת שילוב של הפרטה והלאמה, דרכו מתקיים הפרויקט הקפיטליסטי בעידן הנאו-לאומי הנוכחי ברחבי העולם.
יפתחאל היה מהראשונים שקשרו את הסכסוך הישראלי-פלסטיני ואת מאפייניה של האתנוקרטיה הישראלית כמדינת מתיישבים, עם הריבוד החברתי-עדתי בישראל, ובמיוחד עם שוליותם ההיסטורית של המזרחים ועם היחסים המורכבים בין אורתודוקסים, מסורתיים וחילונים. הוא ניתח גם במחקריו לעומק את התמורות בגיוס הפוליטי הפלסטיני, ואת הרדיקליזציה, ההדתה, הטרור והפיצול בתנועה הלאומית הפלסטינית. לאחרונה תיאר את המצב הישראלי-פלסטיני כנתון בתהליך של "אפרטהייד זוחל", בו הסדרי השלטון הנפרדים ולא שווים הנהוגים ביהודה ושומרון, ממוסדים לאיטם, מתקבעים, ומקרינים את השפעתם על המרחב הישראלי/פלסטיני כולו. מול מגמה זו, יפתחאל הציע להקים קונפדרציה של ישראל ומדינה פלסטינית עם ירושלים כמחוז אוטונומי, כתשתית הטובה ביותר לדעתו למימוש ארוך טווח של זכות ההגדרה העצמית של היהודים והפלסטינים, וכמתווה לשלום מדיני. מסגרת זו תאפשר לדידו פיתוח נורמות של דו-לאומיות ורב-תרבותיות ברמות מדיניות, אזוריות ועירוניות, כמסגרת לפיוס ארוך טווח בין העמים והקהילות במרחב.
פעילות ציבורית

יפתחאל הוא אף פעיל חברתי ופוליטי. הוא מכהן כחבר הנהלת מרכז אדווה לשוויון והוא חבר הנהלה מקים של ארגון השלום הישראלי-פלסטיני הבינלאומי FFIPP, ויועץ לארגונים חברתיים בהם הקשת הדמוקרטית המזרחית, פורום ערי הפיתוח, קואליציית הדיור, והמועצה האזורית לכפרים הבדווים הלא מוכרים; היה יו"ר הנהלת ארגון "בצלם" וחבר הנהלה במשך שבע שנים. בשנים האחרונות הקים עם עמיתים פלסטינים ויהודים את תנועת השלום "ארץ לכולם – שתי מדינות, מולדת אחת", המבקשת לפתור את הסכסוך בארץ תוך אימוץ מודלים קונפידרטיביים. חבר באקדמיה לשוויון, ארגון הפועל למען דמוקרטיזציה של המרחב האקדמי בישראל.
מפרסם מאמרי דעות בעיתונות היומית, ונטל חלק במאבקים רבים בנושאי כלכלה ושלום. היה מעורב במספר ארגונים לקידום השוויון בין יהודים וערבים וסיום הכיבוש, כמו גם קידום "צדק חלוקתי" בחברה היהודית. יפתחאל היה עד מומחה בעתירות מרכזיות לבג"ץ של האגודה לזכויות האזרח וארגוני זכויות נוספים בין השאר בבג"ץ קעדאן, בבג"ץ הקשת הדמוקרטית המזרחית נגד הפרטת הקרקעות, עתירת הכפרים הבדווים הלא מוכרים (האגודה לזכויות האזרח ואח' נגד מינהל התכנון) ועתירות כנגד חוק הנכבה וחוק ועדות הקבלה. בקיץ 2011 לקח חלק פעיל בסיוע למחאת האוהלים, במיוחד במאהל באר שבע והדרום, ועמד בראש צוות הקרקעות והצדק המרחבי, בוועדת המומחים "ספיבק-יונה" 2013. במשבר הקורונה פעל עם צוות המומחים לעיצוב מדיניות "ליום שאחרי" בתחום המרחב והתכנון. בשנת 2010 קיבל את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, המוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.
יפתחאל חתום על מספר עצומות בתחום הפוליטי, בהן עצומה להחרים את אוניברסיטת אריאל בשומרון ולא לקבלה למל"ג, וכן עצומה התומכת במרצים וסטודנטים המסרבים לשרת בצה"ל.
פרסומיו

עבודותיו המדעיות של יפתחאל פורסמו ב-11 ספרים, חמישה גיליונות מיוחדים ולמעלה מ-130 מאמרים בשש שפות. חלק גדול של פרסומיו עוסק ביחסי ישראל והפלסטינים, וחלקים אחרים בתאוריות חברתיות-מרחביות, ומחקר משווה בתכנון עירוני וגאוגרפיה פוליטית. ספרים ומונוגראפיות שפרסם כוללים:
עוצמה ואדמה: מאתנוקרטיה לאפרטהייד זוחל בישראל/פלסטין, הוצאת רסלינג, 2021
קולוניאליות והעיר (עורך משותף עם ליבי פורטר), גיליון מיוחד של כתב העת "מחקרי קולוניאליזם מיישב", 2019
אדמה מרוקנת – הגאוגרפיה המשפטית של הבדווים בנגב, עם ס. קדר וא. אמארה, הוצאת סטנפורד (אנגלית), 2018
העיר דורשת צדק מרחבי, גיליון מיוחד של כתב העת 'תכנון' (עורך שותף עם רני מנדלבאום), 2015
(אי)צדק ילידי – זכויות אזרח ומשפט בקרב הבדווים בנגב, עורך שותף עם א. אמארה וא. אבו סעד, הוצאת הרווארד (אנגלית), 2013
מסמכי החזון – סדר חדש לישראל? (עורך שותף עם א. ג'אנם) גיליון מיוחד של חברה ומדינה, אונ' חיפה, 2010
אתנוקרטיה: קרקע ופוליטיקת זהות בישראל/פלסטין, פילדלפיה, אונ' פנסילבניה (אנגלית), 2006
ישראלים בעימות: הגמוניה ואתגריה (עורך-שותף) אונ' סאסקס, אנגליה (אנגלית), 2004
כוחו של תכנון: מרחבי שליטה ותמורה (עורך-ראשי) קלוור (אנגלית), 2001
אתנוקרטיה ועולמקומיות: גישות חדשות לחברה הישראלית (עם א. רם, מרכז הנגב לפיתוח אזורי), 1999
ספר ופריפריה אתנית (עורך, עם א. מאיר), הוצאת ווסטויו. (אנגלית), 1997
תכנון כשליטה: מדיניות והתנגדות בחברות מפוצלות, אוקספורד, פרגמון (אנגלית), 1996
מדיניות וזהות בערי הפיתוח: תכנון, מזרחים ו'רוסים' (עם ארז צפדיה). באר שבע, מרכז הנגב לפיתוח אזורי, 1999
שומרים על הכרם: מג'ד אל-כרום כמשל. המרכז לחקר החברה הערבית בישראל, ון-ליר, 1997.
תכנונו של אזור מעורב: גאוגרפיה פוליטית של הגליל. הוצאת אשגייט (אנגלית), 1992
תכנון עיר ואזור במערב אוסטרליה (עורך שותף עם ד. הדג'קוק), הוצאת פארדיים, 1992
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270170705171  BIBSYS: 98038669  BnF: cb135180059 (data)  GND: 1145738001  ISNI: 0000 0000 8403 200X  LCCN: n92000271  NKC: jn20030911014  NTA: 142736872  ORCID: 0000-0002-0138-6596  SUDOC: 050649639  VIAF: 98318645   WorldCat (עם VIAF): 98318645 
אורן יפתחאל
יפתחאל בביקור בכפר הבדואי הבלתי מוכר אל-עראקיב כמה ימים אחר הריסתו, ב-2010
המלאך (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורי בר-יוסף
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  היסטוריה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  2010 
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  2010
 תאריך מהדורות נוספות:  מהדורה שנייה - 2011; מהדורה שלישית - 2018
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-517-915-6
 הספרייה הלאומית:  990047768830205171
 
המלאך: אשרף מרואן, המוסד והפתעת מלחמת יום כיפור הוא ספרו של פרופ' אורי בר-יוסף (מהמחלקה ליחסים בינלאומיים של בית הספר למדעי המדינה באוניברסיטת חיפה) המגולל את תולדות חייו של "המלאך" - אשרף מרואן - שהיה לפי אנשי המודיעין הבכירים ביותר איש הריגול הטוב ביותר שהיה לישראל ואחד הטובים במאה ה-20. הספר יצא במהדורה ראשונה ב-2010. שנה אחר כך התפרסמה מהדורה מעודכנת הרבה יותר שתיקנה גם חלק מהשגיאות שהיו במהדורה הראשונה ובספטמבר 2018 יצאה מהדורה שלישית שהוסיפה פרטים חדשים על הפרשה.
בשנת 2016 זיכה הספר את מחברו בפרס הלאומי לספרים יהודיים.
תוכן הספר > עלייתו של מרואן למוקדי הכוח במצרים

אשרף מרואן נולד ב-1944 למשפחה מצרית מכובדת. הוא היה צעיר מוכשר, נאה ובעל קסם אישי. במקום ללכת לשירות צבאי רגיל הוא הלך לעתודה האקדמית ולמד כימיה לתואר ראשון. כאשר למד באוניברסיטה פגש את בתו של נשיא מצרים דאז, גמאל עבד אל-נאצר, מונא. בין השניים התפתח קשר למורת רוחו של אביה ולבסוף נישאו. לאחר הנישואים מרואן לא זכה באמונו של נאצר שהציב אותו לתפקיד זוטר בארמון הנשיאות והקפיד שיהיה תחת מעקב מתמיד.
תוכן הספר > התנדבותו של מרואן למוסד

מרואן אשתו ובנם הצעיר הגיעו בסוף שנות הששים ללונדון להמשך לימודיו של מרואן. מסיבות שונות הם נאלצו לחזור למצרים אך מרואן המשיך להגיע ללונדון לעיתים מזומנות. ממכלול סיבות המפורטות בספר, ביניהן בצע כסף, צורכי אגו, ויצר הרפתקנות, הוא החליט למכור את שירותיו לישראל. הוא צלצל לשגרירות בלונדון וביקש לדבר עם נציג המודיעין שם. פעם אחת הוא נדחה בטעות על ידי הנספחות הצבאית בשגרירות אך בפעם השנייה, בסוף 1970, נוצר קשר בינו ובין שלוחת המוסד ומיד נקבעה פגישה בינו לבין סגן ראש השלוחה, דובי, במלון בלונדון. הפגישה עברה ללא תקלות וכבר במהלכה העביר מרואן מסמכי מודיעין יקרי ערך לאיש המוסד. למוסד היה ברור מהרגע הראשון כי מדובר במקור בעל נגישות חסרת תקדים ולאחר שורת דיונים הוחלט לגייסו ודובי, נקבע כמי שיפעיל אותו. דובי היה מפעילו הכמעט יחיד במשך 28 שנים, עד 1998, תופעה חסרת תקדים בעולם הריגול. כינוי המקור "המלאך" ניתן לו זמן מה לאחר שהחלה הפעלתו על שם גיבור סדרת פשע פופולרית באותה תקופה. החומר שהעביר הופץ בצורה זהירה ותחת כינויי מקור שונים כדי להסתיר את העובדה שמדובר במקור צמרת אחד. היחידים שקיבלו את כל החומר בצורה מרוכזת תחת שם קוד "חותל", היו ראש הממשלה, גולדה מאיר, שר הביטחון, משה דיין, הרמטכ"ל, חיים בר-לב ואחר כך מחליפו, דוד אלעזר, וראש אמ"ן, אהרון יריב ואחר כך מחליפו אלי זעירא. בכינוי "בבל" שיוחס למרואן בתקשורת הישראלית עד פרסום זהותו לא נעשה מעולם שימוש.
סרט על בסיס הספר

בספטמבר 2018 העלתה חברת "נטפליקס" את הסרט "המלאך" המבוסס על ספרו של בר-יוסף. חרף זאת, עלילת הסרט סוטה במידה ניכרת מתיאור פרשת הריגול הזו כפי שהיא מופיעה בספרו של בר-יוסף.
לקריאה נוספת

אורי בר-יוסף, המלאך: אשרף מרואן, המוסד והפתעת מלחמת יום כיפור (זמורה-ביתן, 2018)
אורי בר-יוסף, הצופה שנרדם: הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה (זמורה ביתן, 2013).
אלי זעירא, מלחמת יום הכיפורים - מיתוס מול מציאות (מהדורה שנייה, ידיעות אחרונות, 2004).
הערות שוליים

↑  NJBA Winners, Jewish Book Council
↑  תומר קמרלינג, ‏המרגל שערפל אותי, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2018
כריכת הספר המלאך, מהדורת 2018
Maytag Toy Racer

| --- | --- |

Maytag Toy Racer
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מאיטג
 שנות ייצור:  1934–1941
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, (מנוע אחורי)  2 צילינדרים, מנוע קירור אוויר  (מנוע אחורי)
 מהירות מרבית:  8.5 מייל (13.67 ק"מ) (מנוע 1 צילינדרים)
Maytag Toy Racer היא מכונית מיקרו, המיועדת לנוסע בודר (בדרך כלל ילד), מתוצרת מאיטג האמריקאית, אשר יוצרה בין 11 באוקטובר 1934 ל-1 בדצמבר 1941.
דגמי "Maytag Toy Racer" היו בשימוש על ידי סוחרים כדי לעודד ילדים להפיץ חומר פרסומי או כדי לפרסם רכישות של מכונות כביסה בבתים, הם ניתנו בתחרויות מקומיות על בסיס המכירות, ובמקרים מסוימים נמכרו באופן מוחלט כמתנות לילדים.
מכוניות "Maytag Toy Racer" נמכרו גם לפארקי שעשועים לשימוש כמו ב"קרנבל רוכב".
סך הכול יוצרו 498 יחידות.
Maytag Toy Racer

מנוע 1 צילינדרים
מנוע 2 צילינדרים
חברת "Maytag"

נוסדה ב-1893 ועסקה בייצור מכונות כביסה, כולל מכונות כביסה מסחרים, ובהמשך מוצרים חשמליים לבית, כגון מייבשי כביסה, מקררים ותנורי אפייה.
בשנת 2006 נרכשה על ידי "Whirlpool Corporation" (אנ').
הערות שוליים

↑  דגם  "Maytag Toy Racer" מנוע 1 צילינדרים soldbyauctions.com/homes/advert_details/JixTKFQuIzhYCmAK
↑  דגמי "Maytag Toy Racer" tractorfriends.org/miscellany/maytagracer/maytagracer
↑  דגם "Maytag Toy Racer" farmcollector.com/gas-engines/maytag-toy-racer
↑  דגם  "Maytag Toy Racer" maytagclub.com
↑  דגם "Maytag Toy Racer" - יוצרו 498 יחידות jalopyjournal.com/forum/threads/maytag-toy-racer
↑  דגם "Maytag Toy Racer" justacarguy.blogspot.com/2016/05/maytag-toy-racer-from-1935-powered
↑  Maytag Toy Racers boost Dealers' Sales. Small Autos Prove Good 'Stimulators'. Boys and Girls Prove Ardent Canvassers When Automobiles are Offered as Premiums for Work," Maytag News, 8 (10)(November 1934): 2-3
↑  ממוצרי Maytag loc.gov/pictures/search
↑  דגם מכונת כביסה "Maytag שנת 1938" web.archive.org/web
אהרן יואלי

| --- | --- |

אהרן יואלי בשנות ה-60
 לידה:  31 באוגוסט 1929 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  26 בינואר 2007 (בגיל 77)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  יולי 1947 – 1970 (כ־22 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 לוחם בפלמ"ח  טייס בחיל האוויר  מדריך טיס   מפקד טייסת 117   מפקד טייסת 101  קצין תכנון   מפקד בית הספר לטיסה  נספח אווירי וימי בוושינגטון  מפקד פו"ם זרוע אוויר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה  ראש מחלקת הדרכה בחיל האוויר
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 תפקידים אזרחיים
 מנהל המרכז לניסויי טיסה וטייס ניסוי בתעשייה האווירית, טייס אל על, מתנדב במינהל התעופה האזרחית של מדינת ישראל
 
אהרן יואלי (שניאורסון) (31 באוגוסט 1929 – 26 בינואר 2007) היה מראשוני טייסי הקרב בחיל האוויר הישראלי. זכה לעיטור העוז בזכות הפלת שני מטוסי הסילון הראשונים על ידי חיל האוויר.
יואלי השתתף במבצעים רבים, לרבות במלחמת העצמאות, מבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה > רקע משפחתי וראשית דרכו

אהרן יואלי נולד בשנת 1929 בחיפה, הבכור משני ילדיהם שושנה וזלמן יואלי. אביו, שניאור זלמן יואלי (שניאורסון) (ז. יואלי; 1903–1984), היה עיתונאי ועסקן ציבור, חבר מערכת "דבר" וכתב העיתון לענייני מפלגות ועניינים מוניציפליים, חבר מרכז מפא"י וחבר מועצת העיר פתח תקווה.
מצד אביו היה אהרן יואלי דור שביעי למייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מליאדי.
אהרן גדל בפתח תקווה, ולמד בבית הספר החקלאי בגבעת השלושה ובבית הספר מקס פיין בתל אביב. באותן שנים היה בין מקימי הכשרת 'ארז' של הנוער העובד.
ביולי 1947 התגייס עם בני ההכשרה לגדוד השלישי של הפלמ"ח ולחם בו במשך רובה של מלחמת העצמאות כמפקד כיתה. השתתף בקרבות הכיבוש והשחרור של עין זיתון, של צפת, של נבי יושע, של לוד וקרבות נוספים במהלך קרבות עשרת הימים. הוא הספיק לשרת זמן קצר בדרום, כאשר חטיבת יפתח הועברה אל הנגב, אך במהלך ההפוגה השנייה עבר אל חיל האוויר. בתום השירות בפלמ"ח הצטרף לקיבוץ ארז, אותו הקימו חברי ההכשרה, ונשאר חבר הקיבוץ עד 1954.