stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרובינציית פומרניה (1653–1815)
בנייה מחדש וקולוניזציה פנימית של פומרניה הפרוסית

לאחר ההפסדים הגדולים של המלחמות הקודמות, פרוסיה החלה לבנות מחדש וליישב מחדש את הפרובינציה שסועת המלחמה שלה ב-1718. תוכננו תוכניות לסיוע כספי לבנייה מחדש של בתים, למשל, לאנשים שולמו 23% מעלות הבית אם הם בנו אותו עם חומר חסין אש, ואזורי מגורים פנויים קיבלו דמי שכירות חינם למי שמוכן להקים מבנים. היו גם מקרים שבהם הבונים בית קיבלו אזרחות חינם, נפטרו מחובות חיל המצב או קיבלו בחינם את העצים הדרושים. כמו כן, מבני ציבור חודשו או נבנו חדשים על ידי הממשל הפרוסי.
ביצות באזורי רנדוברוק ואוקרמרק יובשו והתיישבו עם קולוניסטים מארצות השפלה משנת 1718. בשנת 1734 נודע חלק מאזור זה כ"הולנד המלכותית". מתנחלים הולנדים התיישבו גם בחלקים אחרים של פומרניה. כמו כן, פרוטסטנטים מאזור זלצבורג הקתולי הגיעו לפרוסיה דרך הנמלים של פומרניה. בעוד שרובם המשיכו להתיישב בחלקים אחרים של פרוסיה, חלקם התיישבו בפומרניה.
כדי לשפר את הגישה לנמל שטטין, נהר שוויינה הועמק ו-Swinemünde נוסדה על שפך הנהר ב-1748. פרויקט דומה בשטולפ נכשל עקב מחסור כספי.
לאורך שנות ה-50 של המאה ה-18 יובשו ביצות אודרברוך העצומות כדי לספק שטחים חקלאיים.
המלך פרידריך הגדול מינה את פרנץ בלתזר פון ברנקנהוף לבנות מחדש את החלק הפרוסי שסועת המלחמה של פומרניה. עוד לפני מלחמת שבע השנים החלה הקולוניזציה הפנימית של פומרניה הרחוקה על ידי הנסיך מוריץ מאנהלט-דסאו. ברנקנהוף, לאחר שסיפק סיוע הומניטרי ב-1763 (במיוחד סוסים וחיטה מהצבא וכסף לזרעים ולמחיית חיים), הציג תוכניות לסיוע כספי, הפחתת מיסים וזיכויים בשיעור נמוך, וכך הצליח לשקם את רוב החוות שנהרסו בבנייה מחדש בשנת 1764.
בשנים שלאחר מכן, אדמות חקלאיות חדשות הועמדו לזמינות על ידי פינוי יערות וניקוז ביצות (למשל Thurbruch‏, Plönebruch‏, Schmolsiner Bruch) ואגמים (למשל Madüsee‏, Neustettiner See) וכן בניית שפות בכמה נהרות (למשל אינה, לאבה).
כדי לפצות על אובדן האוכלוסייה בזמן המלחמה, נמשכו קולוניסטים חדשים. בשנות ה-40 של המאה ה-17 הוזמנו קולוניסטים מפפאלץ, וירטמברג, מקלנבורג ומבוהמיה. רובם הגיעו מפפאלץ, בעוד שהבוהמים חזרו במהרה למולדתם כתוצאה ממחסור בדיור. בשנת 1750 החל גיוס מתיישבים בדנציג, אלבינג, ורשה, אאוגסבורג, פרנקפורט אם מיין, נירנברג, המבורג ובריסל. בעיירות התיישבו בעלי מלאכה פרוטסטנטים מפולין הקתולית. המתנחלים שוחררו ממסים ושירותים מסוימים כמו שירות צבאי. בין 1740 ל-1784 הגיעו לפומרניה הפרוסית 26,000 מתנחלים, ונוסדו 159 כפרים חדשים. מקורם של רוב המתיישבים היה בפפאלץ, מקלנבורג ופולין.
בשנת 1786 הגיעה אוכלוסיית פומרניה הפרוסית (פומרניה הרחוקה ומערב פומרניה מדרום לנהר פינה) ל-438,700 נפש.
מלחמות נפוליאון

לאחר שפרוסיה הפסידה בקרב ינה-אאורשטדט בסוף 1806, צעדו חיילים צרפתים צפונה לתוך מחוז פומרניה. שטטין המבוצרת נכנעה ללא קרב, והמחוז נכבש על ידי הכוחות הצרפתיים. רק קולברג המבוצרת התנגדה, והצרפתים הטילו מצור במרץ 1807. פרדיננד פון שיל היה בין המכותרים. המצור לא הצליח והוסר רק כאשר פרוסיה נכנעה לנפוליאון בונפרטה בשלום טילזיט ב-2 ביולי.
תנאי הכניעה כללו פיצויי מלחמה גבוהים (25,000,000 טלרים ממחוז פומרניה בלבד). ההסכמה על נסיגת הכוחות הצרפתיים נדחתה שוב ושוב. בנובמבר 1808 עזבו החיילים הצרפתים את המחוז מלבד שטטין, מה שאילץ את ממשלת המחוז לעבור לשטארגארד ב-1809. שמו של ה- Kriegs- und Domänenkammer שונה לממשלה המלכותית-פרוסיה ("Königlich Preußische Regierung"), בעוד שהממשלה לשעבר ("הממשלה") שונתה לשם בית המשפט העליון של המדינה ("Oberlandesgericht").
הרפורמות של פום שטיין (1807) וקרל אוגוסט פון הרדנברג (אנ') (1811) ביטלו את הצמיתות.
בשנת 1812 פלשו כוחות צרפתים לפומרניה השוודית, וגם כבשו שוב את פומרניה הפרוסית. הכוחות הפרוסיים השתלטו על קולברג. לאחר שלודוויג יורק פון ורטנבורג, שפיקד על קורפוס פרוסי עם נתח פומרני משמעותי, עזב את הקואליציה עם צרפת באמנת טאורוגן מ-30 בדצמבר 1812, גייס הצבא הפרוסי את הפומרנים בפברואר 1813. כמו כן, בפברואר הגיעו הכוחות הרוסיים לפומרניה הרחוקה. במרץ עזבו כל הכוחות הצרפתיים את פומרניה, מלבד שטטין, שהוחזקה בידי הצרפתים עד ה-5 בדצמבר 1813. לאחר המלחמה, פרוסיה, לאחר מאמצים דיפלומטיים של הארדנברג בקונגרס וינה, זכתה בפומרניה השוודית בכך ששילמה 2.6 מיליון טלר לדנמרק והעניקה לה את דוכסות לאוונבורג, ותשלום נוסף של 3.5 מיליון טלרים לשוודיה ב-7 ביוני 1815. ב-23 באוקטובר אוחדה פומרניה השוודית לפרובינציית פומרניה.
הערות שוליים

1 2  Buchholz, 1999, p. 318.
1 2  Buchholz, 1999, pp. 318–319.
1 2 3 4 5  Buchholz, 1999, pp. 341–343.
↑  Buchholz, 1999, pp. 352–354.
1 2 3  Buchholz, 1999, p. 356.
1 2  Buchholz, 1999, p. 347.
1 2  Buchholz, 1999, pp. 350–351.
↑  Buchholz, 1999, p. 354.
↑  Buchholz, 1999, pp. 351, 358.
↑  Buchholz, 1999, p. 332.
↑  Buchholz, 1999, p. 360.
1 2 3  Buchholz, 1999, pp. 363–364.
ברנדנבורג-פרוסיה (1618–1680) עם פומרניה הרחוקה (Hinterpommern, ירוק בהיר), דרהיים (צהוב), לאוונבורג-ביטוב (צהוב) והרצועה שלאורך האודר (צהוב). צוינה שנת ההצטרפות.
מלחמת הצפון הגדולה בפומרניה. פומרניה השוודית בחום, פומרניה ברנדנבורג-פרוסיה בכחול, מצור על שטרלזונד (1711–1715) וצוינו הצירופים של 1720.
מצור על קולברג (1761)
פראית היא הרוח

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  פביאן מידיאה
 תסריט:  שטפן בארט
 שחקנים ראשיים:  מוטוסי מגאנו פרנק ראוטנבך מונה מוניאנה
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 חברת הפקה:  Known Associates Entertainment
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 באוקטובר 2022
 משך הקרנה:  123 דקות
 שפת הסרט:  אפריקנס, אנגלית, זולו
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פראית היא הרוח (באנגלית: Wild Is the Wind) הוא סרט פשע דרום אפריקני משנת 2022. הסרט מתאר את השחיתות ואת המתח הבין-גזעי הטבועים עמוק במערכת המשטרתית הדרום אפריקנית, דרך עיניהם של שני שוטרים המנסים לחקור רצח של נערה.
עלילה

ווסי מאטסוסו (מוטוסי מגאנו) וג'ון סמיט (פרנק ראוטנבך) הם צמד שוטרים מושחתים בשירות המשטרה של דרום אפריקה. הם נוהגים להעלים עין מפשעים קלים בתמורה לשוחד, ולעיתים אף מבצעים בעצמם פשעים כמו שוד סמים מחברי כנופיות במטרה למכור אותם לחברי כנופיות אחרים. הם מתגוררים בעיירה קטנה שבה חיים שחורים ולבנים ביחד, ולפיכך סובלת העיירה ממתיחות בין-גזעית עזה. שני השוטרים מתמודדים גם עם צרות אישיות: אשתו של ווסי עומדת ללדת, ו-ווסי מעוניין להבטיח לבנו חיים טובים יותר. ג'ון חייב סכום כסף גדול לבנק שמאיים לעקל את החווה שלו. כאשר נערה לבנה נרצחת, המתח בעיירה מתפוצץ. פרס כספי גדול מוצע למי שילכוד את הרוצח, ו-ווסי וג'ון מוכרחים להחליט כמה רחוק הם מוכנים ללכת כדי לפתור את בעיותיהם.
פסגת קלארקסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,825 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס הולנד 
 קואורדינטות:  83°19′00″S 164°34′01″E﻿ / ﻿83.3167°S 164.567°E﻿ / -83.3167; 164.567
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת קלארקסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת קלארקסון
 
פסגת קלארקסון (באנגלית: Clarkson Peak) היא פסגה חרוטית בולטת ברכס הולנד, בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
ההר הוא חלק מהשלוחה ההררית המתמשכת מערבה מהר מילר.
ההר ממוקם בראשו של קרחון רוב.
גובהו של ההר 2,825 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

הפסגה התגלתה בינואר 1958 על ידי המחלקה הדרומית (הניו זילנדית) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי המחלקה הניו זילנדית.
הפסגה נקראת על שמו של ט. ר. קלארקסון (T.R. Clarkson), חבר ועדת ים רוס (Ross Sea Committee).
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע היסטורי
צביון גמדי

| צביון גמדי |
| --- | --- |
 צביון כחול
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צביונים
סוג:: צביון גמדי
שם מדעי
 Philantomba ‏בליית, 1840

צביון גמדי (שם מדעי: Philantomba; קרוי גם צביון דק-חרטום או צביון היבלות), הוא סוג של אנטילופה בתת-משפחת הצביונים הכולל בין 2 ל-3 מינים החיים במרכז ומערב אפריקה. המינים בסוג היו משויכים בעבר לסוג צביון, אולם לבסוף סווגו בסוג נפרד בהתחשב בשוני הגנטי והחיצוני שלהם. סוג זה והסוג צביון סבכים הם הסוגים הנפרדים היחידים בתת-המשפחה מלבד הסוג צביון הכולל את מרבית המינים.
השם המדעי של הסוג נגזר מלטינית כדלהלן: "Philan" = דק\רזה פנים, ומתייחס לחרטומו הצר. "tomba" = יכול להתפרש הן כיבלת והן כנפוח ומתייחס לבלוטות הריח הגדולות והנפוחות שלו המזכירות יבלות של חזירי בר.
אנטומיה

המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף קומפקטי ועדין יותר משל מיני הסוג צביון, וכמשתמע משמם הם די ננסיים במידות הגוף - קרובים מאוד למידות מיני האנטילופה הננסית. הקרניים שלהם קטנטנות וגליליות ונראות יותר כזוג מסמרים, ולעיתים קרובות הן מוסתרות בשיער של המצח. בניגוד למיני הסוג צביון, אצל מיני הצביון הגמדי נפוץ מאוד חוסר קרניים אצל הנקבות. הסוג צביון גמדי נבדל גם מהסוג צביון בדברים הבאים: לצביונים הגמדים אין ציצת שיער מזדקרת במצח, אך תחת זאת יש להם שיער סבוך יחסית דמוי ציצה. יש להם זוג רצועות לבנות המקיפות את המצח. החרטום שלהם דקיק יותר ואוזניהם קטנטנות ועגולות לעומת הצביונים הגדולים. בלוטות הריח שלהם גדולות ונפוחות יותר, והחריץ השחור שלהם עקום בצורת משולש או בומרנג - בניגוד לחריץ הישר והאלכסוני של המיני הסוג צביון. ההבדל גם בולט מאוד בצורת הזנב: בעוד שלמיני הסוג צביון זנב דק המסתיים בציצה עגלגלה, מיני הצביון הגמדי בעלי זנב מנוצה או רחב ופלומתי המזכיר את זנב הציפורים. המינים מתייחדים גם בכך שיש להם בלוטות ריח בחלק התחתון של הפרסה, אך אין להם בלוטות ריח במפשעה.
אקולוגיה

בית הגידול של המינים הוא מרבית סוגי יערות הגשם הטרופיים, והם נוטים להיות רוב הזמן בעומק הסבך. למרות זאת, המינים מסוגלים לשרוד גם קרוב ליישובים אנושיים בשל האפשרות שלהם להתחבא היטב גם בכמות דלילה יחסית של שיחים. תזונתם של המינים מבוססת על עלים, זרעים, נבטים, ניצנים, עשבים ופירות, ולפעמים גם חרקים, ביצים ונמלים. בעת סכנה המינים יתנו קריאת אזהרה דמוית שריקה, ולאחר מכן יעלמו במהירות על ידי צלילה לסבך. בשל הגודל הקטן שלהם טורפיהם רבים ומגוונים: צבוע, זאב טלוא, חתול זהוב, סרוואל, תן, גירית, זבד, גחן, חתול בר, עיט, תנין, פיתון, ועוד עשרות טורפים גדולים וקטנים.
המינים בסוג הם מונוגמים כמעט באופן בלעדי, והזכר והנקבה מבלים יחד הרבה יותר זמן מאשר מיני הסוגים האחרים. הם פעילים הן ביום והן בלילה, בדרך כלל בטריטוריות מסומנות היטב הן על ידי הזכר והן על ידי הנקבה. שני בני הזוג משתתפים גם באופן פעיל בהגנת הטריטוריה מפני פולשים. הרבייה מתמשכת לאורך כל השנה, ולאחר תקופת הריון של 8-7 חודשים נולד עופר יחיד ולעיתים רחוקות שניים. העופרים של נשארים זמן רב יותר בשהייה בעומק הסבך - בשל הפגיעות שלהם לטורפים רבים. הגמילה יכולה להתחרש כבר בתקופה מוקדמת מאוד, אך לרוב נמשכת עד 5 חודשים. העופרים של נוטים להישאר עם אימם זמן רב יותר - בערך שנה. תוחלת החיים של המינים סביב ה-10 שנים.
מינים

צביון כחול (Philantomba monticola) - המין הקטן בסוג והנפוץ ביותר, תואר בשנת 1789. סימני היכר: פרווה כחלחלה-סגלגלה או אפרפרה, רגליים בצבע חום בהיר, גחון לבן וכתם שחור גדול באזור העכוז. צביון זה נפוץ ביותר לאורך דרום ומרכז אפריקה - כולל טנזניה, קניה, קונגו, קונגו הדמוקרטית, גבון, גינאה המשוונית, זמביה, זימבבואה, אנגולה, הרפובליקה המרכז אפריקאית, אוגנדה, רואנדה, קמרון וניגריה.
צביון מקסוול (Philantomba maxwellii) - המין הגדול בסוג, תואר לראשונה בשנת 1873. סימני היכר: פרווה חומה-אפרפרה שכהה יותר באזורים העליונים, בלוטות ריח גדולות מאוד ובולטות. יש לו שני פסים לבנים סביב המצח החום כהה שבולטים יותר מאשר אצל המין הכחול. מין זה נפוץ בעיקר במערב אפריקה: כולל סנגל, בורקינה פאסו, גינאה ביסאו, גינאה, גמביה, גאנה, חוף השנהב, סיירה לאון וליבריה.
צביון וולטר (Philantomba walteri) - המין החדש בסוג. תואר לראשונה רק בשנת 2010 על סמך דגימות שנמצאו בשוקי הבשר. הוא זהה כמעט לגמרי לצביון מקסוול אך יש לו כרס לבנה בוהקת ופרווה בצבע חום בהיר אחיד. אין כמעט שום מידע זמין על מין זה, והתפוצה שלו כנראה היא באזור טוגו, בנין וניגריה - חופף עם שני המינים במזרח ובמערב.
פסגת קלסוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קורנליוס קלסוס 
 גובה:  1,350 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי סולוואי 
 קואורדינטות:  64°25′00″S 62°26′00″W﻿ / ﻿64.4167°S 62.4333°W﻿ / -64.4167; -62.4333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת קלסוס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת קלסוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת קלסוס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת קלסוס
 
פסגת קלסוס (באנגלית: Celsus Peak) היא פסגה, בחלקו הדרומי של האי בראבנט בהרי סולוואי שבארכיפלג פאלמר, שלמול החוף הצפון מערבי של חצי האי אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 4 קילומרים ממערב לנקודת ד'אורסל.
גובהה של הפסגה 1,350 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897– 1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
הפסגה צולמה מהאוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
אזור הפסגה מופה בהתבסס על צילומים אלה בשנת 1959.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שם קורנליוס קלסוס, רומאי שחי במאה ה-1 לספירה, והיה אנציקלופדיסט רומאי, הידוע בשל חיבורו ששרד, "על הרפואה" (De Medicina).
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  לפי מקור אחר הצילום בוצע על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
פרנציום

פְֿרַנְצִיּוּם (Francium) הוא יסוד ממשפחת המתכות האלקליות, שסמלו הכימי Fr ומספרו האטומי 87.
הפרנציום זוהה בשנת 1939 על ידי מרגריט פריי ונקרא על שמה של צרפת (France באנגלית) - מתכת אלקלית רדיואקטיבית המצויה במחצבי אורניום ותוריום. היסוד הוא המתכת האלקלית הכבדה ביותר ואף היסוד בעל האלקטרושליליות הנמוכה ביותר (משום כך הוא היסוד הכי בסיסי במים). הוא נוצר כתוצאה מהתפרקות אלפא של אקטיניום וניתן להפיקו באופן מלאכותי על ידי הפגזת תוריום בפרוטונים.
על אף שהוא מופיע בטבע במינרלי אורניום, מעריכים שיש פחות מ-30 גרמים בקרום כדור הארץ בכל רגע נתון. זהו היסוד הכי פחות יציב מבין 101 היסודות הראשונים.
ישנם 41 איזוטופים ידועים של פרנציום. זמן מחצית החיים של האיזוטופ היציב ביותר של יסוד זה, 223Fr, הוא 22 דקות והוא איזוטופ הפרנציום היחיד שקיים בטבע. כל האיזוטופים הידועים של הפרנציום הם מאוד לא יציבים, לכן שאוב המידע על תכונות היסוד מתהליכים רדיוכימיים.
ראו גם

מתכת אלקלית
הטבלה המחזורית
בסיס
מתכת
הערות שוליים

1 2 3 4  ערך מחושב, אין צברי פרנציום מספיקים למדידה Glazov, V. M., and V. B. Kol'tsov. "Estimation of certain physico-chemical properties of francium." (1979).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550763805171  GND: 4155153-9  LCCN: sh85051541
צדיק (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  סרגיי אוּרסוּליאַק
 הופק בידי:  טימור ויינשטיין לאוניד ורשצ'אגין אנטון זלטופולסקי ניקיטה מיכאלקוב מריה אושאקובה יוליה סומאצ'בה
 תסריט:  גנאדי אוסטרובסקי
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר יאצנקו צ'ולפן חמאטובה מארק איידלשטיין ליובוב קונסנטינובה דב גליקמן יבגני טקטצ'וק סרגיי מאקובצקי
 צילום:  מיכאיל מילאשין 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  סנטרל פרטנרשיפ, אולפני T3, אולפני ככר קייב, קרן הקולנוע הרוסי, Moskino, רוסיה-1, WeiT Media 
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ
 הקרנת בכורה:  רוסיה 16 בפברואר 2023 ישראל 13 באפריל 2023
 משך הקרנה:  163 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית עברית גרמנית יידיש
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט מלחמה, סרט דרמה 
 תקציב:  9 מיליון דולר
 הכנסות:  14 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
צדיק (ברוסית: Праведник) הוא סרט קולנוע מ-2023 של הבמאי סרגיי אוּרסוּליאַק, המספר את סיפורו האמיתי של הקצין הסובייטי ניקולאי קיסליוב, שעסק בתקופת השואה בהצלת חייהם של כמאתיים ושבעים יהודים ממכונת ההשמדה הנאצית ביערות בלארוס. הסרט יצא לאקרנים בישראל לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
קיסליוב, שהיה קצין הצבא האדום, הוביל למסע רגלי ארוך ומפרך מעל מאתיים יהודים שניצלו מגיא ההריגה, בדרך למקום מבטחים. ב-2005 מוסד יד ושם הכיר בו כחסיד אומות העולם. הסרט הופק על ידי תאגיד VGTRK ובמימון קרן הקולנוע הרוסי.
בינואר 2024, הסרט זכה בפרס נשר הזהב הרוסי בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר. ביולי 2024 זכה גם בפרס ניקה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, עבודת הבימוי הטובה ביותר לסרגיי אורסוליאק, הצילום הטוב ביותר למיכאיל מילאשין, השחקן הטוב ביותר לאלכסנדר יאצנקו ובימוי העריכה הטוב ביותר למרגריטה סמירנובה.
עלילה

בלארוס הסובייטית, מלחמת העולם השנייה, 1941; ניקולאי קיסליוב הוא קצין הצבא האדום, קומיסר, שנפל בשבי הנאצים. שהותו במחנה השבויים במינסק היא קצרת יומין, מאחר שהוא מצליח להימלט ליערות ולארגן שם יחידת פרטיזנים.
ישראל, 2005; משה טל הוא ניצול שואה נרגן, בן 81, שאינו נענה לפניות יד ושם אליו, במטרה לבחון את האפשרות להכיר בקיסליוב כחסיד אומות העולם, אף שנראה כי חייו וחיי רבים אחרים ניצלו בזכותו.
גטו מינסק, 1942; במהלך אקציה לחיסול הגטו, חיילי אס אס תחת פיקודו של ארנסט שמוקר יורים למוות ביושב ראש היודנראט וביתר חבריו, לאחר הסרוב להסגיר אלפי יהודים מתושבי הגטו - לצורך גירושם. משה טל בן ה-18 מצליח, בעצת הוריו, להימלט עם אחותו מרים אל מחוץ לגטו. השניים מסתתרים ברבעים הלא יהודיים של העיר ומקבלים מזון ולינה בביתה של אישה בשם ליובה, בלא לדעת שהיא עובדת עבור הנאצים. תחת איומיו של שמוקר היא מסגירה את מקום מחבואם, אך הם מצליחים להימלט לפני בוא החיילים הגרמנים.
במהלך אחת מפשיטות הפרטיזנים על מחנה הריכוז ליד דולגינובו, הפרטיזנים של קיסליוב מצילים מאות יהודים, שמבקשים לצעוד עמם ביערות ולהצטרף ליחידת הפרטיזנים. הדבר הוא למורת רוחו של קיסליוב, מאחר שליחידה לא הייתה כל אפשרות לכלכל כמות כה גדולה של אנשים. קיסליוב פנה אל המפקדה האזורית של הפרטיזנים בבקשת עזרה בפתרון המצב. הקצין טימצ'וק מהפיקוד הבכיר השיב, כי האופציה היחידה היא להוביל את הניצולים אל מחוץ לשטח הכיבוש הנאצי אל השטח הסובייטי - אם קיסליוב מתנדב לעשות זאת.
משה טל הצעיר מגיע עם אחותו לבית בכפר בלארוסי ומקבל מחסה מבעלי הבית, שמבקשים ממנו להעמיד פנים שהוא ליטאי לא יהודי בשם טדאוש, אך הנאצים בפיקודו של ארנסט שמוקר פורצים למקום בליווי משטרת העזר הליטאית. שמוקר מענה את משה טל שמתוודה שהוא יהודי, ותוך כדי כך משה נורה ברגלו בידי חייל ליטאי. הוא מצליח להרוג את החייל בהתכתשות ביניהם ונמלט ליערות, שם ממוקמים אנשיו של קיסליוב. רופא היחידה מציל את רגלו של משה שמצטרף לפרטיזנים כרובאי.
במהלך המסע אירעו כמה וכמה היתקלויות של הפרטיזנים עם הגרמנים ומשתפי הפעולה שלהם, בהן נהרגו 52 יהודים. בסופו של דבר הצליח קיסליוב להגיע עם 218 יהודים לאזור בשליטת הצבא האדום. לאחר המפגש עם החיילים הסובייטים נעצר קיסליוב על ידי הנ.ק.ו.ד. באשמת עריקה, אך בהתערבות הניצולים היהודים הוא שוחרר מן המעצר.
לאחר המלחמה לא סיפר קיסליוב לאף אחד על עלילת הגבורה שלו. הסיפור התגלה במקרה בסוף שנות ה-90, כשמנהלת מכון להיסטוריה ותרבות יהודית במינסק מצאה מסמך בנושא בארכיון המפלגה הקומוניסטית. המסמך שנמצא - דו"ח של קיסליוב על המסע שלו, עם רשימה שמית של הניצולים. ב-2005 הוענק לקיסליוב, על ידי "יד ושם", תואר "חסיד אומות העולם".
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
אלכסנדר יאצנקו: ניקולאי קיסליוב, מפקד יחידת הפרטיזנים "ניצחון"
מארק איידלשטיין: משה טל, יהודי שנמלט גטו מינסק
ליובוב קונסטנטינובה: אנה סירוטינה, קשרית ומתורגמנית
יבגני טקאצ'וק: פרז ניקישין
סרגיי מאקובצקי: הרב ראובן יענקל
פיודור דוברונראבוב: טימצ'וק, קצין במטה הפיקוד של יחידות הפרטיזנים הסובייטיות
קונסטנטין חבנסקי: אביו של משה
צ'ולפן חמאטובה: אמו של משה
יוליה ויטרוק: ליובה, יהודייה ששיתפה פעולה עם הנאצים
נטליה סבצ'נקו: נחמה
מריה זולוטוחינה: טובה ליפניצקי
ולדימיר קומארוב: ברוך
דב גליקמן: משה טל המבוגר
מוריה אקונס: נועה גולדברג, עובדת יד ושם
דאריה קוניז'בה: דינה טל
אורי הוכמן: צלם
מקסים סוורינובסקי: אבא רובנר
תום אפלבאום: יוסי
ניקולאי בוטנין: רוגוב, לוחם בנ.ק.ו.ד.
ויקטור לנברג: יצחק נוימן
קרולינה הובר: גרטה נוימן
אלכסנדר בוחארוב: קוסוי, מפקד המחלקה המיוחדת בנ.ק.ו.ד., יהודי במוצאו
יבגני מוראביץ': אנצל, רופא
אנדריי גוליקוב: הרב בקשט
דיטמר קניג: האופטשטורמפיהרר אס אס ארנסט שמוקר, ממפקדי האיינזצקומנדו בבלארוס
הפקה

צילומי הסרט נערכו ברוסיה, בלארוס (סמוך לכפר דולגינובו) וישראל, במהלך שנת 2022. ברם בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה, ההפקה נאלצה לקצר את משך השהייה בישראל והצילומים היו קצרים מאוד.
פסקול

את הפסקול לסרט כתב המלחין הרוסי וסילי טונקובידוב (Vasily Tonkovidov) בהשראת מוזיקה יהודית. כך, בסרט נשמעים ביטוים רבים ביידיש וכן השיר "לאָמיר אַלע איניינעם" ("הבה כולנו ביחד"), שהפך לנעימה העיקרית של הסרט.
הערות שוליים

↑  סרט חדש ליום השואה: צדיק
1 2 3  בעקבות המלחמה באוקראינה: צילומי סרט רוסי בישראל בוטלו
↑  רותי קדוש, ‏הסרט "צדיק": סיפורו עוצר הנשימה של מי שמילט את שורדי גטו דולגינובו היהודים, באתר מעריב אונליין, 16 באפריל 2023
↑  "צדיק" – סרט של סרגי אורסוליאק
↑  גיל משעלי, ‏הפקת סרט רוסי עזבה את ישראל בגלל הסנקציות על מוסקבה, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2022
↑  גיל משעלי, ‏הסנקציות הוסרו? אחרי שהצילומים בוטלו - הסרט הרוסי חוזר לישראל, באתר ‏מאקו‏, 13 ביוני 2022
↑  אדוארד דוקס, הסרט הרוסי על חסיד אומות העולם: "געגוע לזמן שבו היינו מסוגלים להקרבה", באתר ynet, 8 במאי 2023
↑  סרט "צדיק" באתר ״יידיש-ירושה״
צביון (סוג)

| צביון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צביונים
סוג:: צביון
שם מדעי
 Cephalophus ‏סמית, 1827

צביון שחור.
צביון אדום.
צִבְיוֹן (שם מדעי: Cephalophus; קרוי גם דוויקר), הוא הסוג העיקרי של האנטילופות בתת-משפחת הצביונים הכולל 18 מינים החיים באפריקה שמדרום לסהרה. שלושה מינים מהם בעלי הגדרה חדשה יחסית, וקודם לכן היו מוכרים לסירוגין כתת-מינים. הגדרותיהם של חמישה מינים נוספים עברו בעבר גלגולים רבים עד שסווגו כמינים נפרדים.
האנטילופות בסוג זה הם בגודל קטן עד בינוני, ובעלי מבנה גוף דומה. השם המדעי של הסוג נגזר מיוונית כדלהלן: kephale = ראש, "lophus" = פסגה; - מתייחס לציצת השיער האדמדמה שבמצח שהיא המאפיין הבולט של הסוג, אם כי יש שני מינים שהם חסרי ציצה לחלוטין. בעבר סווגו בסוג גם שלושה מינים נוספים ננסיים יותר, שלבסוף הועברו לסוג חדש - צביון גמדי.
במרוצת הזמן מרבית המינים בסוג חולקו לשתי קבוצות לא טקסונומיות: 1. "צביונים ענקיים" - ארבעה מינים המתאפיינים במבנה ומידות גוף גדולים יותר, ראשם רחב עם לוע גדול, סנטרם עגול, נחיריהם גדולים מאוד, וקרניהם ארוכות ומפותחות יותר משל המינים האחרים ומתעקלות מעט לאחור בדרך כלל. 2. "צביונים אדומים" - כוללת את כל המינים האחרים מלבד צביון זברה וצביון שחור (12 מינים בסך הכול). המינים בקבוצה מתאפיינים בקרניים פשוטות וישרות יותר, יש להם פרווה בגוונים שונים של אדמדם המקשה מאוד על זיהוי של רבים מהם, ראשם קטן יותר וסנטרם ישר, ונחיריהם קטנות יותר משל המינים הגדולים (אם כי גדולות בהשוואה לאנטילופות אחרות). צביון חום הוא המין היחיד שמשויך למעשה לשתי הקבוצות. המין הגדול בסוג הוא צביון ז'נטינק, והמין הקטן ובעל התפוצה הקטנה ביותר הוא צביון אדרס.
אנטומיה

המינים בסוג מתאפיינים בקרני-חרוט פשוטות וישרות למדי, ואצל המינים הגדולים הקרן מתעגלת מעט לאחור. הן הזכרים והן הנקבות של המין מתאפיינים בקרניים, ולזכרים קרניים ארוכות ועבות יותר. הפרווה שלהם קצרה וחלקה ובהירה לרוב באזורים התחתונים. לבד מצביון זברה וצביון ז'נטינק, לכל המינים יש ציצת שיער בולטת במרכז המצח, ובמינים מסוימים הציצה מסתירה לחלוטין את הקרניים. יש להם זנב קצר למדי שמסתיים בציצת שיער עגלגלה, ואוזניים עגלגלות ורחבות. למרות השוני בממדי הגוף לכל המינים מבנה זהה למדי: מבנה גוף עגלגל ומקושת, צוואר קצר וראש משולש. הרגליים האחוריות ארוכות מהקדמיות ומדגישות את המראה השפוף שלהם. לרובם פרסות קצרות וחדות. המין מתאפיין בבלוטות ריח גדולות באזור הלסת, והבלוטות במפשעה נמצאות רק אצל חלק מהמינים. במרכז הבלוטות שבלסת יש חריץ שחור - ישר ואלכסוני, בניגוד לחריץ העקום של מיני הסוג צביון גמדי. הם גם נבדלים מהסוג צביון גמדי בכך שיש להם זנב קצר יותר, ואין להם בלוטות ריח בין הפרסות.