stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוקטרינת מונרו

ג'יימס מונרו
דוקטרינת מונרו (באנגלית: Monroe Doctrine) הייתה מדיניות חוץ אמריקאית שהוכרזה ב־1823 בידי נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו. המדיניות הוחלה לראשונה בשנת 1823; אולם המונח "דוקטרינת מונרו" עצמו לא הוטבע עד 1850.
דוקטרינת מונרו אישרה מחדש את מדיניות הבדלנות האמריקאית ובה נאמר כי ארצות הברית תימנע מהתערבות במלחמות אירופאיות. החלק החדש והחשוב בדוקטרינת מונרו היה כי ארצות הברית לא תסכים לסבול קולוניאליזם אירופאי ביבשת אמריקה (כונתה "אמריקה לאמריקאים"). הקמת קולוניות אירופאיות חדשות וכן פגיעה בעצמאות מדינות באמריקה תיחשב כפעילות עוינת כנגד ארצות הברית. הרקע לדוקטרינות היה המאבק לעצמאות שניהלו מושבותיה של ספרד בדרום אמריקה (ארגנטינה, מקסיקו, צ'ילה וונצואלה) שביקשו הכרה מהאמריקאים. הדוקטרינה קבעה כי ארצות הברית לא תיקלע למלחמה למען מדינות חדשות שהישרדותן לא מובטחת. ההשלכה של דוקטרינה זו על אירופה הייתה מניעת כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה בתחילה, בשל העיקרון כי ארצות הברית לא מתערבת בעניינים פנים אירופאים וקולוניאליים.
כבר בימי ג'ורג' וושינגטון נטתה ארצות הברית לשמור על מדיניות של בדלנות. דוקטרינת מונרו אישרה מחדש את מדיניות הבדלנות האמריקאית ובה נאמר כי ארצות הברית תימנע מהתערבות במלחמות אירופאיות. הקמת קולוניות אירופאיות חדשות או פגיעה בעצמאות מדינות באמריקה תיחשב כפעילות עוינת כנגד ארצות הברית. הדוקטרינה הוכרזה בנאום השנתי השביעי של מונרו בפני הקונגרס. דוקטרינת מונרו נשמרה עד להחלפתה בדוקטרינת טרומן ב־1947, מלבד התערבותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
הרקע לדוקטרינה

עם קץ המלחמות הנפוליאוניות ב־1815 נוצר שבר בין ספרד ומושבותיה באמריקה. בין השנים 1815 ל־1822 הוליכו חוזה דה סן מרטין בארגנטינה, ברנרדו או'היגינס בצ'ילה וסימון בוליבר בוונצואלה את ארצותיהם לשחרור מן הקולוניאליזם הספרדי. הרפובליקות החדשות ציפו להכרה מארצות הברית ואמריקאים רבים צידדו בכך.
הנשיא ג'יימס מונרו ושר החוץ ג'ון קווינסי אדמס (שהיה הנשיא שכיהן לאחר מונרו) לא רצו להסתכן במלחמה עם ספרד בשל מדינות שהישרדותן לא הייתה מובטחת. מבחינתם, כל עוד מדינות אירופאיות אחרות לא מתערבות, יכלו ספרד והמושבות המורדות להמשיך בלחימה.
בריטניה התלבטה בין תמיכה בשלטון מונרכי ובין הרצון בשווקים חדשים. מדינות דרום אמריקה היו שוק גדול יותר מארצות הברית עבור סחורות בריטיות. כאשר הציעו צרפת ורוסיה שבריטניה תסייע לספרד בהשבת מושבותיה, שללה האחרונה את הרעיון.
בנוסף, ניהלה ארצות הברית משא ומתן עם ספרד על רכישתה של פלורידה. לאחר שהחוזה אושר, החלה ארצות הברית להכיר במדינות אמריקה הלטינית. במהלך 1822 זכו ארגנטינה, צ'ילה, פרו, קולומביה ומקסיקו להכרה.
ב־1823 הזמינה צרפת את ספרד להחזיר את בית בורבון וכן דנו בכך שספרד תתקיף את מושבותיה לשעבר בתמיכה הברית הקדושה (רוסיה, פרוסיה ואוסטריה). תוכניות אלו היו עלולות לפגוע במאמצי בריטניה לאורך המאה השמונה עשרה לדחוק את צרפת מאמריקה.
ג'ורג' קנינג, שר החוץ הבריטי, הציע כי בריטניה וארצות הברית יזהירו במשותף את צרפת וספרד מהמשך תוכניות אלו. תומאס ג'פרסון וג'יימס מדיסון עודדו את מונרו לקבל את ההצעה אך ג'ון קווינסי אדמס היה חשדן יותר. אדמס גם היה מודאג ממאמציה של רוסיה להרחיב את השפעתה דרומה מאלסקה לקליפורניה, שהייתה בשליטה מקסיקנית בשעתו.
בישיבת קבינט ב־7 בנובמבר 1823 התנגד אדמס להצעת קנינג וטען "יהיה זה יותר גלוי לב, שלא לומר מכובד, להציג בעצמנו את עקרונותינו לרוסיה וצרפת ולא להשתרך כסירה בנתיבה של אוניית המלחמה הבריטית". הקבינט הסכים למדיניות עצמאית.
בנאומו על מצב האומה ב־2 בדצמבר הכריז מונרו על מה שתיקרא דוקטרינת מונרו, אף שהיה שנכון יותר לכנותה "דוקטרינת אדמס". ארצות הברית הודיעה למדינות העולם הישן כי יבשת אמריקה אינה פתוחה יותר לקולוניאליזם אירופאי וכי כל מאמץ אירופאי להרחבת ההשפעה בעולם החדש ייחשב "למסוכן לשלומנו ולביטחוננו". ארצות הברית לא תתערב בעניינים הפנימיים באירופה ותצפה ממדינות אירופה לא להתערב בענייני מדינות אמריקה.
הצהרה זו עמדה בסתירה לרצונן של מדינות אירופה להשיב לעצמן טריטוריות שונות באזור האיטי וסנטו דומינגו. צרפת וספרד רצו להשיב את הטריטוריות בהיספניולה ולהרחיב את השפעתן. הדוקטרינה לא הייתה מוחלטת ואינטרסים לטווח קצר של ארצות הברית בקריביים השפיעו על מדיניותה.
אף על פי שהדוקטרינה תתגבש במשך שנים, תמך אדמס באופן כה נחרץ ביישום דוקטרינת מונרו עד כי נשיאים שבאו אחריו לא יכלו להתעלם מכך. יצוין כי ארצות הברית הצליחה לעמוד מאחורי דוקטרינת מונרו בשל התאמתה לבריטניה, שהחזיקה צי חזק (לארצות הברית לא היה כוח צבאי משמעותי באותן שנים). האוקיינוס האטלנטי היווה מחסום נוסף, ובעימות אפשרי הוא היה מהווה יתרון חשוב לארצות הברית, שלא הייתה נאלצת לחצותו כדי להגן על אמריקה.
ב־2 בדצמבר 1845 הכריז הנשיא ג'יימס נוקס פולק בנאום לקונגרס כי דוקטרינת מונרו תיאכף בנחישות וכי על ארצות הברית להתפשט מערבה.
תגובה בין-לאומית

מכיוון שארצות הברית חסרה באותה תקופה גם צי וצבא מהימנים, התעלמו במידה רבה מהדוקטרינה מבחינה בינלאומית. הנסיך מטרניך מאוסטריה כעס על ההצהרה וכתב באופן פרטי כי הדוקטרינה היא "מעשה מרד חדש" של ארצות הברית שיעניק "כוח חדש לשליחי המרדה וישיג את אומץ ליבו של כל קושר".
לעומת זאת, הדוקטרינה נתקבלה באישור בריטי בשתיקה. הם אכפו זאת טקטית כחלק מהשלום הבריטי הרחב יותר, שכלל אכיפה של נייטרליות הימים. זה תאם את המדיניות הבריטית המתפתחת של סחר חופשי לסה פר נגד מרקנטיליזם. התעשייה הבריטית הצומחת במהירות חיפשה שווקים למוצריה המיוצרים, ואם מדינות אמריקה הלטינית העצמאית החדשות היו הופכות שוב למושבות ספרדיות, הגישה של בריטים לשווקים אלה הייתה מנותקת על ידי מדיניות מרקנטיליסטית ספרדית.
דוקטרינת מונרו בתחילת המאה העשרים – תיקון רוזוולט והצהרת קלארק

ב-1904 הכריז תאודור רוזוולט על תיקון (Roosevelt Corollary) משמעותי לדוקטרינה לפיו לארצות הברית יש זכות להתערב במדינות אמריקה הלטינית במקרה של התנהגות פסולה ברורה וחוזרת על עצמה מצידן ובפרט במקרים של שמיטת חובות על ידיהן. מטרת התיקון הייתה למנוע התערבות צבאית מצד המעצמות האירופאיות במקרים כאלה.
מנסחי אמנת היסוד של חבר הלאומים, שאומצה ב-28 באפריל 1919, ושעל פיה הוקם הארגון, ראו צורך לציין בסעיף 21 של האמנה כי "האמנה לא תשפיע על תחולתם של הסכמים בינלאומיים או הבנות קיימות, כגון דוקטרינת מונרו, כדי לשמור על שלום העולם". זהו סעיף "אמריקאי", שעצם הדרישה להכללתו הובנה כבר כרמז לכך שאין בכוונת ארצות הברית, שהקימה את חבר הלאומים, להיות חברה בו. הסעיף זרע את זרעי כישלונו של חבר הלאומים למנוע מלחמה עולמית שנייה.
ב־1930, בהצהרת קלארק, נאמר כי דוקטרינת מונרו אינה היתר לארצות הברית להתערב בענייני אמריקה הלטינית כל עוד מדינות אירופאיות אינן מעורבות בהן.
לאחר כיבוש דנמרק בידי גרמניה הנאצית נטען על ידי נשיא ארצות הברית שגרינלנד נמצאת בחצי הכדור המערבי, ומכאן הוסק שדוקטרינת מונרו חלה עליה, מבחינת מניעת כניסת גרמניה הנאצית אליה.
דוקטרינת מונרו במהלך המלחמה הקרה

במהלך המלחמה הקרה שימשה דוקטרינת מונרו שוב את מקבלי ההחלטות האמריקאים. לאחר הקמת השלטון הקומוניסטי בקובה וקשריה של זו עם ברית המועצות, נטען כי יש לאכוף את דוקטרינת מונרו כדי לעצור את ברית המועצות מהתפשטות באמריקה הלטינית. ארצות הברית קיימה אמברגו כנגד קובה מ-1960 ועד 2016.
במהלך שנות המלחמה הקרה סיפקה ארצות הברית סיוע מודיעיני וצבאי לממשלות שאוימו על ידי הקומוניזם. הדבר עורר ויכוח בארצות הברית, בו פעילי שמאל טענו כי האיום הקומוניסטי הוצג באופן מוגזם.
יישום הדוקטרינה

בעת האחרונה נקטה ארצות הברית מספר צעדים הנגזרים מדוקטרינת מונרו:
ראש ה-CIA רוברט גייטס, הגן על הפעילות בפרשת קונטראס בטענה כי הימנעות מהתערבות בניקרגואה הייתה נטישה של דוקטרינת מונרו.
ארצות הברית פעלה נגד הוגו צ'אווס, אז הנשיא הנבחר בוונצואלה, שהואשם בתמיכה בהפלת נשיא האיטי ז'אן-ברטראן אריסטיד. נטען כי[דרוש מקור] ארצות הברית עמדה מאחורי ניסיון ההפיכה בוונצואלה כנגדו.
לארצות הברית תפקיד נכבד בענייני אמריקה הלטינית בעזרת לחץ פוליטי וכלכלי.
ראו גם

החצר האחורית של אמריקה
הערות שוליים

↑  "Monroe Doctrine". Oxford English Dictionary (3 ed.). 2002.
↑  Herring, George C. (2008). From Colony to Superpower: U.S. Foreign Relations Since 1776. New York: Oxford University Press. ISBN 9780195078220.
↑  Hobson, Rolf (2002). Imperialism at Sea. Vol. 163. Brill Academic Publishers. p. 63. ISBN 978-0-391-04105-9. נבדק ב-12 באוקטובר 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  אמריקה תטיל חסותה על גרנלאנד, דבר, 17 באפריל 1940
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543538805171  BnF: cb12049015g (data)  GND: 4170489-7  LCCN: sh85086988  NARA: 10644499  NDL: 00567840  SUDOC: 028709241 
מזכיר המדינה ג'ון קווינסי אדמס, מנסח הדוקטרינה
אנמנזה

ערך זה עוסק במושג פילוסופי. אם התכוונתם למונח הרפואי, ראו .
אָנַמְנֵזָה (מיוונית: αναμνησις – זכירה או היזכרות) היא מושג בעל משמעות בתחום הפילוסופיה, הפסיכואנליזה והדת.
הגדרה קלאסית

בפילוסופיה, אפלטון משתמש במונח אנמנזה בתורת ההכרה שהוא מפתח בדיאלוגים עם מנון ופידון.
הגדרה קלאסית > מנון

בדיאלוג מנון נקרא סוקרטס (מורהו של אפלטון) לאתגר על ידי מנון, במה שנודע אחר כך כפרדוקס הסופיסטים, או פרדוקס הידע:
מנון: ובאיזו דרך תחפש, סוקרטס, אחרי (הסגולה הטובה) דבר שאינך יודע כלל מהו? שהרי מה בין הדברים שלא ידעתם תשים לך מטרה בחיפושך? ואפילו יזדמן לך כאשר יזמן – כיצד תכירנו לדעת שהוא דבר זה שלא ידעתו?
במילים אחרות, מנון תוהה: אם אינך יודע כיצד נראה הידע אותו אתה מחפש, לא תכיר אותו כאשר תראה אותו, ואם אתה יודע כיצד נראה הידע, אזי אינך צריך לחפש אותו. בכל מקרה, אם כן, אין כל טעם לנסות ולרכוש ידע.
סוקרטס, בתגובה לפרדוקס, מפתח את התאוריה של זכירה (אנמנזיס). על פי תאוריה זו, הנשמה היא בת-אלמוות ונולדה בגוף גשמי פעמים רבות. הידע קיים למעשה בנשמה מזה נצח, אבל בכל פעם שהנשמה מתגשמת מחדש, אותו ידע נשכח בהלם הלידה. מכאן שאותו תהליך שאנו מכנים בשם "למידה", אינו אלא היזכרות במה ששכחנו. (ברגע שהחזרנו אותו לתודעתנו הרי הוא אמונה אמיתית שיש להופכה לידע אמיתי על ידי הבנה). בדרך זו סוקרטס (ואפלטון) רואה עצמו, לא כמורה, אלא כמיילדת, המסייעת ללידת הידע אשר קיים כבר בתלמיד.
תיאור זה, של למידה כהיזכרות, מודגם באמצעות שאלות בגאומטריה שסוקרטס מפנה לעבד צעיר. בתחילה הנער עונה תשובה שגויה, אך כאשר סוקרטס מובילו להבחין בשגיאתו הנער תחילה נבוך, ולאחר מכן, באמצעות השאלות של סוקרטס, מסוגל להגיע לתשובה הנכונה. מטרת השיחה הזו היא להראות, כי לאור העובדה שהתשובה הנכונה לא נאמרה לנער, אזי אין מנוס מן המסקנה כי הנער הגיע לתשובה על ידי היזכרות במה שכבר ידע אך שכח.
הגדרה קלאסית > פיידון

בדיאלוג פיידון מפתח אפלטון את התאוריה של היזכרות (אנמנזיס), על ידי שילובה בתאוריה של הצורות: ראשית, הוא מספר כיצד ניתן להשיג היזכרות. בעוד שבמנון השיטה היחידה להיזכרות היא באמצעות שאלות שבעזרתן סוקרטס מתקדם למטרתו, בפיידון, מציג אפלטון לאדם דרך לחיות את חייו כך שיוכל להתגבר על אופיו המטעה של הגוף דרך "קתרזיס" (ביוונית καθαρσις) – זיכוך או טיהור (מאשמה או מזיהום). הגוף וחושיו הם מקור הטעות, ידיעה יכולה לבוא רק דרך שימוש בהגיון, על ידי מחשבה על דברם בנשמה.
שנית, הוא מבהיר שידיעה אמיתית, להבדיל מאמונה אמיתית, נבדלת בתכנה. אדם יכול לדעת אמיתות נצחיות, כיוון שאלה האמיתות היחידות ששכנו בנשמה מזה נצח. אף שאמונה אמיתית, על הדרך הקצרה ביותר בין שתי ערים למשל, יכולה להועיל מאוד, לא ניתן להתייחס אליה כידע אמיתי, שכן הערים קמו בנקודה מסוימת בהיסטוריה, והידע עליהן לא יכול היה להיווצר לפני כן, וממילא הוא לא יכול להתקיים באופן נצחי.
פסיכואנליזה

טיפול פסיכולוגי על פי הגישה הגישה הפסיכואנליטית, מבוסס על ההנחה כי העלאת זכרונות (אנמנזיס) היא בעלת כח מרפא. בפסיכואנליזה, בדומה לרפואה, סיפור המאורעות אשר הביאו לתסמינים הנוירוטיים הוא בעל חשיבות מהותית בתהליך הטיפולי. גישה זו טוענת כי המטופל אינו מודע לחשיבות המאורעות שבזכרונו, או להשפעתן הפסיכולוגית על אישיותו. אלה מתבררים למטפל כחלק מן התהליך הטיפולי. במקרים רבים זכרונות אלה משנים ומחליפים צורה, ומקבלים ביטוי במצבי חרדה וכדומה.
המטופל בפסיכואנליזה עשוי לחוות חרדה כאשר הוא מנסה למצוא פתרון לתסמיניו בפנייה לאמצעים המסורתיים של הרפואה, כלומר תרופות והתערבויות רפואיות אחרות.
יהדות

הגמרא במסכת נידה מתארת את העובר במעי אמו. ושם נאמר:
מלמדין אותו כל התורה כולה. וכיון שבא לאויר העולם בא מלאך וסטרו על פיו ומשכחו כל התורה כולה.
מטרת המדרש היא להראות את הביטוי של האנמנזה בחייו של האדם, בדומה לתיאור של סוקרטס. בהתאם למדרש, מטרת האדם בעולם היא להשיב לנשמה את הידע שנלקח ממנה בעת הלידה, ולשוב למצב ההכרתי שלו טרם לידתו.
הערות שוליים

↑  מנון, כתבי אפלטון, כרך ראשון (תרגם מיוונית: יוסף ג. ליבס), הוצאת שוקן, 1979, עמ' 430.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16628446s (data)  GND: 4800354-2  SUDOC: 164394125
קניה (עיר)

| --- | --- |

כביש הכניסה לעיירה
 מדינה:  בוטסואנה בוטסואנה
 מחוז:  מחוז הדרום
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1853
 גובה:  1306 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  45,196 (2011)
 קואורדינטות:  24°59′00″S 25°21′00″E﻿ / ﻿24.983333333333°S 25.35°E﻿ / -24.983333333333; 25.35 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוטסואנה מוגדלת) גאבורונה פרנסיסטאון מאון גנזי טסאבונג מולפולולה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהקניה(למפת בוטסואנה רגילה) גאבורונה פרנסיסטאון מאון גנזי טסאבונג מולפולולה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהקניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קניה (Kanye) היא עיירה הממוקמת במחוז הדרומי של בוצוואנה. העיירה משמשת כבירת המחוז. קניה הייתה הכפר שממנו צמח שבט הבאנגוואקסטה (Bangwaketse) שהוא אחד השבטים העיקריים במדינה. העיירה נוסדה על ידי מתיישבים אירופאים ב-1853. כיום היא בירתם של בני שבט הבאנגוואקסטה. העיירה ממוקמת באזור ההררי שבדרום המדינה במרחק 68 ק"מ מהבירה גאבורונה. במקום פועל שדה תעופה ושירות בתי הסוהר של בוצוואנה מפעיל במקום בית סוהר.
הערות שוליים

↑  מפקד 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565000705171  LCCN: n89660347  VIAF: 156065803   WorldCat (עם VIAF): 156065803
אברטון

מועדון הכדורגל אברטון (באנגלית: Everton Football Club) הוא מועדון כדורגל אנגלי מהעיר ליברפול, שנוסד בשנת 1878. אברטון הוא אחד המועדונים המצליחים ביותר בכל הזמנים בכדורגל האנגלי, והוא נמצא במשך מספר העונות הרב ביותר בליגה הבכירה (103 מתוך 107), בהן השיג את מספר הנקודות הכולל הרב ביותר שקבוצה אנגלית השיגה בליגה הזו.
המגרש הביתי של אברטון, גודיסון פארק, בעל קיבולת של 39,572 צופים. אוהדי הקבוצה נקראים "אברטונים", והמועדון מכונה "הטופיז". ב-2002 אימץ המועדון את המוטו "המועדון של העם", משפט שאמר המאמן דייוויד מויס בהגיעו לקבוצה.
היסטוריה

הכינוי של אברטון הוא הטופיז, או לפעמים הטופימן. השם מגיע מחנות טופי בשם "Ye Ancient Everton Toffee House" בכפר אברטון שהייתה קרובה לאצטדיון אנפילד האצטדיון הביתי הראשון של אברטון ששיחקה בו בין השנים 1884-1891.
היסטוריה > השנים הראשונות

המועדון הוקם על ידי קהילה של מתודיסטים אנגלים שנקראה "החיבור החדש". הקהילה החליטה להקים קפלה חדשה באזור ליברפול בשנת 1868. בשנה לאחר מכן קנתה הכנסייה אדמה ליד מחוז אברטון, שנהפך לחלק מהעיר ליברפול בשנת 1835.
הכנסייה המתודיסטית של דומינגו הקדוש נפתחה בשנת 1871, ושש שנים לאחר מכן מונה הכומר שלהם לשר, שהיה אחראי על הקמת קבוצת קריקט לילדים באזור. מפני שניתן היה לשחק קריקט רק בקיץ, נוצר צורך להקים קבוצה אחרת שיכולה לשחק גם בעונות אחרות. כך הוקמה קבוצת כדורגל בשם "מועדון הכדורגל דומינגו הקדוש" בשנת 1878, שזוהי בעצם שנת ההקמה של מועדון הכדורגל אברטון.
אנשים רבים מחוץ לאזור הכנסייה רצו להצטרף לקבוצה, וכך הוחלט לשנות את השם. בנובמבר 1879 שונה שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל אברטון", על שם המחוז בו הוקמה הקבוצה.
המועדון היה מהקבוצות המייסדות שהרכיבו את הפוטבול ליג בעונת 1888/1889, בו הוא סיים במקום השמיני בליגה. בעונה השנייה של הפוטבול ליג הקבוצה התחרתה על תואר האליפות נגד פרסטון נורת' אנד שזכתה, ואברטון סיימה כסגנית בלבד. בעונת 1890/1891 זכתה אברטון באליפות ההיסטורית הראשונה שלה במסגרת הפוטבול ליג. בעונת 1905/1906 זכתה אברטון בגביע ה-FA הראשון שלה, אחרי שגברה על ניוקאסל יונייטד בגמר בתוצאה 0:1. בהמשך זכתה הקבוצה באליפות הליגה פעם נוספת בעונת 1914/1915 כשהיא מקדימה את הסגנית אולדהאם אתלטיק בנקודה בלבד. בעשור הבא לא הצליחה אברטון לשחזר את הצלחתה והפכה לקבוצה בינונית בליגה. בשנת 1925 החתימה אברטון את החלוץ דיקסי דין, אשר הגיע לשיאו, כאשר בעונת 1927/28 כבש 60 שערים בעונה אחת, שיא שלא נשבר עד היום. בעונה זו הצליחה הקבוצה לזכות באליפות הליגה בפעם השלישית בתולדותיה, אחרי שהקדימה את הסגנית האדרספילד טאון ב-2 נקודות בלבד. לאחר תקופה זו דעכה הקבוצה ו-2 עונות לאחר מכן ירדה לליגת המשנה. בעונתה הראשונה בליגה זו הצליחה לחזור לליגה הבכירה, לא לפני שקבעה אברטון שיא שערים לעונה בליגה השנייה. בעונת 1931/1932 זכתה הקבוצה באליפות הרביעית בתולדותיה, כשהיא מקדימה את הסגנית ארסנל, ודיקסי דין ממשיך לככב בשורותיה עם 44 שערים. בעונת 1932/1933 זכתה הקבוצה בגביע ה-FA השני שלה אחרי שהביסה את מנצ'סטר סיטי 0:3 בגמר. התקופה המוצלחת הסתיימה עם אליפות חמישית למועדון בעונת 1938/1939. לאחר מכן נפתחה מלחמת העולם השנייה והכדורגל הארצי באי הבריטי הושעה עד לשנת 1946. עד אז הקבוצה פוצלה והתפוררה ביחס לקבוצה האיכותית שהייתה לפני המלחמה. בתחילת שנות ה-50 ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ולא הצליחה לעלות עד 1953/1954, בה סיימה כסגנית ועלתה מהמקום השני. מאז הצליחה הקבוצה לשמור על מקומה בליגה הבכירה עד היום.
היסטוריה > תקופת ההצלחה: תארים באנגליה ובאירופה

התקופה השנייה המוצלחת של המועדון החלה לאחר שהארי קטריק מונה למאמן הקבוצה בשנת 1961. בעונת 1962/1963 זכתה הקבוצה באליפות השישית בתולדותיה תחת הדרכתו. בעונת 1965/1966 זכתה הקבוצה בגביע ה-FA בפעם השלישית כשהיא מנצחת בגמר את שפילד ונסדיי בתוצאה 3:2. הקבוצה הגיעה לגמר פעם נוספת בעונת 1967/1968, אך סיימה כסגנית בלבד לאחר שהפסידה לוסט ברומיץ' אלביון במשחק הגמר שנערך באצטדיון ומבלי. בתקופה זו הייתה אברטון מועדון יחסית מצליח כאשר היה לקבוצה האנגלית הראשונה ששיחקה 5 שנים ברציפות במפעלים האירופיים, בין השנים 1962 ועד 1967. שתי עונות לאחר מכן זכתה הקבוצה באליפות השביעית שלה כשסיימה ראשונה בליגה בעונת 1969/1970, והקדימה את הסגנית לידס יונייטד ב-9 נקודות, הפרש הנקודות הגדול ביותר שלה עד אז בזכייה באליפות.
אולם, לאחר סיום תקופה זו דעכה הקבוצה וסיימה במקומות ה-14, ה-15, ה-17 והשביעי בעונות העוקבות, כאשר הארי קטריק פרש מאימון, אך יורשיו לא הצליחו לזכות בתואר עבור המועדון בשנות ה-70. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום הרביעי תחת המאמן בילי בינגהאם וב-1977/1978 סיימה הקבוצה במקום הרביעי תחת המאמן גורדון לי, שפוטר ב-1981.
אחרי לי מונה המאמן הווארד קנדל שהוביל את המועדון לאחת התקופות המוצלחות בהיסטוריה שלו, תקופה שהתחילה בעונת 1983/1984 כשהמועדון זכה בגביע ה-FA הרביעי שלו, ולאחר מכן ב-2 אליפויות בתוך 3 עונות: ב-1984/1985 וב-1986/1987, כשהיא נלחמת בעונות אלו על התואר מול היריבה העירונית הכי גדולה שלה, ליברפול, שחוותה אף היא תקופת זהב עם זכייה ב-6 אליפויות באותו עשור. בתווך הפכה אברטון למעצמה אירופית כשזכתה בגביע אירופה למחזיקות גביע לעונת 1984/1985, כשהיא מנצחת את באיירן מינכן הגרמנית האיכותית בחצי הגמר, ואת ראפיד וינה האוסטרית בתוצאה 1:3 בגמר, והשלימה דאבל עונתי (וכמעט טרבל כאשר הגיעה לגמר הגביע של 1984/1985, אך הפסידה בו למנצ'סטר יונייטד). לאחר תקופה זו עזב קנדל את המועדון והשאירו בידי עוזרו קולין הארווי, שתחת הדרכתו הגיע המועדון לגמר גביע ה-FA בעונת 1988/1989, שם הפסיד ליריבה המושבעת ליברפול בהארכה.
מגרש

אברטון שיחקה במקור בפינה הדרום-מזרחית של סטנלי פארק. בשנת 1882 נתרם למועדון שטח בדרך המנזר למשך שנתיים, לפני שהמועדון עבר לאנפילד בשנת 1884. המגרש שימש כביתה של אברטון עד לשנת 1892, אך ויכוח בנוגע לשכירות הוביל את אברטון לעזוב את המגרש, וכך הוקמה קבוצה חדשה בשם ליברפול, שנשארה באנפילד בעוד שאברטון עברה לגודיסון פארק, בו היא משחקת עד היום. מאז קיימת יריבות עזה בין אברטון לליברפול (דרבי המרסיסייד), אף על פי שהיא לא נחשבת ליריבות כה קשה כמו בדרבים אחרים בליגה האנגלית.
סמל

בסוף עונת 1937/1938 רצה מזכיר המועדון תאו קלי, לימים מאמן הקבוצה הראשון לאחר מלחמת העולם השנייה, לעצב עניבה למועדון. הוסכם שהצבע יהיה כחול, אך הוטלה על קלי המשימה לעצב סמל שיוצג על העניבה.
לאחר ארבעה חודשים החליט קלי לצייר על הסמל את המגדלור של אברטון, שהיה מקושר לאזור מאז הקמתו בשנת 1787. הוא שימש בהתחלה כבית מעצר לפושעים, והוא עדיין עומד היום באברטון. בנוסף למגדלור יש בסמל שני זרי דפנה, אחד בכל צד, שסימלו את המנצחים בתקופות עתיקות. הסמל מלווה במוטו המועדון, "ניל סאטיס, ניסי אופטימום" שפירושו "רק הכי טוב הוא טוב מספיק". הראשונים שלבשו את העניבות הם תאו קלי ויו"ר אברטון, במשחק הראשון בעונת 1938/1939.
שנים רבות המועדון לא השתמש בשום סמל על חולצות המשחק. בעונות 1922 עד 1930 נכתבו על החולצות האותיות "EFC". בשנת 1930 חזרו החולצות להיות כחולות חלקות עד לעונת 1973, בה הופיע כיתוב "EFC" מודגש. הסמל, שעוצב על ידי קלי, הופיע לראשונה על החולצות בשנת 1980 ונשאר מאז, כשהוא עובר שינוי הדרגתי מתמיד.
אוהדים והיריבות מול ליברפול

רוב האוהדים של אברטון מגיעים מהאזור הצפון מערבי של אנגליה, ובעיקר ממרזיסייד, צ'שייר, מערב לנקשייר, וחלקים ממערב מנצ'סטר רבתי, וכמות מצומצמת יותר של אוהדים מגיעה מצפון ויילס ואירלנד. בתוך העיר ליברפול אוהדי הקבוצה לא מוגדרים לאזור גאוגרפי מסוים, והחלוקה היא רנדומלית בין אוהדי היריבה העירונית ליברפול לאוהדי אברטון. לקבוצה גם אוהדים ממדינות רבות אחרות בעולם, כמו צפון אמריקה, סינגפור, אינדונזיה, לבנון, מלזיה, תאילנד, הודו ואוסטרליה. למועדון האוהדים הרשמי של הקבוצה קוראים FOREVERTON.
היריבות הגדולה ביותר של הקבוצה היא זו עם שכנתה העירונית, ליברפול, והמשחקים בין השתיים מכונים "הדרבי של ליברפול" או "דרבי המרזיסייד". המפגש נחשב לאחד המפגשים החמים בכדורגל האנגלי ואחד הידועים בכדורגל העולמי, כשהמשחקים הללו משוחקים לרוב מול יציעים מלאים, וכרטיס למשחק זה עלול להאמיר לסכומים גבוהים פי כמה ממחיר של כרטיס למשחקי עונה מול יריבות אחרות.
שתי הקבוצות נפגשו ב-227 מפגשים שונים מאז הקמתם ועד דצמבר 2016, כאשר המפגשים כוללים משחקים בליגה, בגביע האנגלי ובגביע הליגה האנגלית. במשחקים ביניהן מובילה ליברפול עם מאזן ניצחונות של 90 לעומת 66 לאברטון. מספר תוצאות התיקו עומד על 71.
שיאן ההופעות בדרבי המרזיסייד הוא נוויל סאות'הול (אברטון). מלך השערים של משחקי הדרבי בין השתיים הוא איאן ראש הוולשי, ששיחק בליברפול, עם 25 שערי דרבי. מן הצד השני דיקסי דין מאברטון כבש 19 שערים.
אוהד מפורסם של אברטון הוא פול מקרטני, חבר להקת הביטלס.
צבעים וכינויים

במהלך העשורים הראשונים להקמתה השתמשה אברטון בצבעים ובכינויים שונים. הקבוצה שיחקה במקור עם פסים כחולים-לבנים, אך בשלב מוקדם הוחלט שהחולצה תהיה בצבע שחור כדי לחסוך בהוצאות וכדי להיראות יותר מקצועיים. מכיוון שהחולצה הייתה כהה מדי הוסף לה צבע אדום. במהלך אותה תקופה אברטון נקראה "האשמורת השחורה", על שם פלוגה צבאית מפורסמת.
כאשר עבר המועדון לגודיסון פארק, שינתה הקבוצה את צבע החולצות לוורוד ואת צבע המכנסיים לכחול, ובתוך מעט זמן עברה לחולצות אדומות עם עיטור כחול ולמכנסיים כחולים כהים. התלבושת של היום, חולצות כחולות עם מכנסיים לבנים, שימשה לראשונה את הקבוצה בעונת 1901/1902, ובשל צבע החולצה מכונה המועדון "הכחולים". סגנון המשחק האטרקטיבי הוביל את סטיב בלומר לקרוא לקבוצה "מדעית", ובשנת 1928 הקבוצה כונתה "בית הספר למדע".
הכינוי המפורסם ביותר של הקבוצה הוא "הטופי", או "אנשי הטופי". יש לכינוי מספר הסברים, אשר המפורסם בהם הוא שהיה עסק ליד האצטדיון בגודיסון פארק, שנקרא "חנות הטופי של אמא נובלט". העסק מכר ממתקים, בין השאר את המנטה של אברטון בימי משחקים - ילדת טופי מטעם החנות הלכה מסביב למגרש לפני תחילת המשחק, וחילקה את סוכריית המנטה חינם לקהל.
לפי הסבר אחר היה בית שנקרא "בית הטופי העתיק של אברטון" ליד המלון בו נערכו פגישות המועדון הראשונות. הסבר נוסף הוא שהמילה "טופי" היא כינוי לאירים, שהיוו חלק גדול מאוכלוסיית העיר בתחילת המאה.
סגל שחקנים

נכון ל-4 בפברואר 2025
תארים

אליפות: 9
(1890/1891, 1914/1915, 1927/1928, 1931/1932, 1938/1939, 1962/1963, 1969/1970, 1984/1985, 1986/1987)
גביע ה-FA‏ : 5
(1906, 1933, 1966, 1984, 1995)
גביע אירופה למחזיקות: 1
(1985)
מגן הקהילה:
(1928, 1932, 1963, 1970, 1984, 1985, 1986*, 1987, 1995)
(*=תואר במשותף)
הערות שוליים

↑  The Story Of The Blues: Why 'The Toffees'?, www.evertonfc.com (באנגלית)
↑  Benitez Appointed Everton Manager, www.evertonfc.com (באנגלית)
↑  First Team Squad | Everton Football Club, www.evertonfc.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4269855-8  ISNI: 0000 0001 0557 9355  LCCN: n79018222  MusicBrainz: facf799c-b0e4-4475-8b86-f012aa6179e7  VIAF: 158260946   WorldCat (עם VIAF): 158260946
פרקי יומן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מאיר הר-ציון, ערכה נעמי פרנקל
 איורים:  שלום בסקין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת א. לוין אפשטיין
 תאריך הוצאה:  1968
 מספר עמודים:  248
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001892407, 002491728, 003574536
פרקי יומן הוא ספר ובו פרקים מיומנו של מאיר הר-ציון, בעריכת נעמי פרנקל, המתאר את מסעותיו כנער וחוויותיו כלוחם ומפקד בצנחנים.
תוכן הספר > מבוא, הקדמה ודו־שיח על הר־הרוחות

הספר נפתח במבוא מאת נעמי פרנקל, הכולל גם שיחה עם אמו של מאיר הר־ציון, ולאחריו הקדמה מאת מפקדו של הר־ציון בצנחנים, אריאל שרון, ובה תיאור הכרותו ודמותו עמו. שרון כותב ש"מבין הצנחנים באותה תקופה הבולט ביותר היה מאיר הר־ציון" וש"תוך זמן קצר הופך מאיר ללוחם הנועז ביותר של יחידה 101 ושל הצנחנים, לסייר מעולה, אולי המעולה שצה"ל ידע מעודו".
לאחר המבוא וההקדמה, מופיע דיאלוג שערכה נעמי פרנקל עם הר-ציון ב"אחוזת שושנה", חווה אותה הקים בכוכב הרוחות, סמוך למבצר כוכב הירדן ומעל קיבוץ נווה אור שבעמק הירדן, ובו מתאר הר-ציון את הקמת החווה למרות הקשיים שעמדו בפניו בשל היותו נכה צה"ל.