stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קול רנה
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, רועי רובינשטיין, הרב איתן שנרב שבתו רנה נרצחה בפיגוע ישיא משואה ביום העצמאות, באתר ynet, 30 במרץ 2021
↑  להרבות חסד: חנות יד שנייה חדשה לזכר רנה שנרב הי"ד, באתר "סרוגים", 1 ביולי 2020
↑  אורלי הררי, נחנכה החנות ה-15 לזכר רנה שנרב הי"ד, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2021
↑  רועי רובינשטיין, מפעל החסד נמשך אחרי מותה של רנה שנרב: "שומרת מלמעלה", באתר ynet, 26 בספטמבר 2019
↑  "נותנים ביד רחבה": משפחת שנרב מנציחה את רנה דרך מיזם חברתי, בעמוד הפייסבוק של כאן חדשות, 19 במרץ 2021
↑  שולחן שבת - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה, ‏בנובמבר 2019
↑  "שולחן השבת" | פרויקט מדהים הוקם בלוד על ידי הרב איתן שנרב - חדשות אפס שמונה 08, באתר חדשות אפס שמונה 08, ‏1 במאי 2021
↑   כל דכפין: עמותת קול רנה עורכת שולחנות לליל הסדר בכל הארץ, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 03:01)
↑  בניית שבילים, מעיינות ומצפים - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה, ‏בנובמבר 2019
↑  מצפה חדש בשומרון - לזכר רנה שנרב, באתר ערוץ 7, 10 ביוני 2020
↑  מרים אגדי, ‏מרגש: שני מיזמים מיוחדים הוקמו לזכרה של רנה שנרב, באתר "סרוגים", 15 במרץ 2022
↑  זיו ריינשטיין‏, מעיין חדש ייקרא על שם רנה שנרב שנרצחה ליד מעיין, באתר וואלה, 13 באפריל 2022
↑  אפרת פורשר, מעיין חדש בבקעת הירדן נחנך ע"ש של רנה שנרב ז"ל, באתר ישראל היום, 18 באפריל 2022
↑  פקל רנה למטייל במעיינות, באתר השטח הישראלי 4X4
↑  israeliatnz, סימניות הדרך בעקבות פק"ל שטח למטיילים לזיכרה של רנה שנרב ז"ל - פרוייקט מיוחד, באתר ליאת לביא - Wonder Li, ‏2021-10-07
↑  בשיתוף קול רנה, יוצאים לטיול? אתם חייבים לראות את זה, באתר ערוץ 7, 25 ביולי 2021
↑  אורלי הררי, "קופסת זמן רנה": הניחו את הטלפונים בצד, באתר ערוץ 7, 2 בדצמבר 2020
↑  זמן רנה - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה, ‏בנובמבר 2019
↑  אשת התקשורת סיון רהב מאיר עם המסר האחרון של רינה שנרב הי"ד, באתר בחדרי חרדים, 25 באוגוסט 2019
↑  בחרו ספר המתאים לכם מתוך סדרת פניני הלכה, ופתחו שיעור אצלכם בקהילה/עבודה/סניף, בעמוד הפייסבוק של קול רנה, 7 בפברואר 2022
↑  מדרשות ושיעורים - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה, ‏בנובמבר 2019
↑  רינה של תורה, באתר ערוץ 7, 7 בספטמבר 2020
↑  מיזם שידוכים חדש: "קורעים את הים", באתר ערוץ 7, 8 בפברואר 2021
↑  קורעים את הים - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה, ‏1 באפריל 2021
↑  מסע רנה - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה
↑  חופת רנה - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה, ‏1 באפריל 2022
↑  אוהבי הארץ - עמותת קול רנה, באתר עמותת קול רנה, ‏3 בספטמבר 2020
↑  Avihay Bitton, מתנדבים חילקו משימות "אהבת חינם" לזכר רנה שנרב | חדר מצב, באתר www.mazav.co.il
פק"ל רנה - ארגז חברתי בעין בוקר
עין בוקר - מראה כללי
פק"ל רִנה למטייל בעין בוקר, סמוך למושב כסלון
מרסל פרייליך-קפלון

מרסל פרייליך-קפלון ( 27.4.1959 - 7.10.2023) הייתה מובילה בתחום הוראת הכימיה והוראת המדעים בחטיבת הביניים. היא הייתה מורה לכימיה בבית הספר "מעלה הבשור" שבמועצה האזורית אשכול, מרצה במכללת קיי, וחברה
בקבוצת הכימיה ובקבוצת מדע וטכנולוגיה בחטיבת הביניים במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן למדע. מרסל נרצחה בהתקפת המחבלים על קיבוץ בארי ב-7 באוקטובר 2023.
ביוגרפיה

מרסל נולדה במרוקו להוריה חנה וניסים מדינה, הילדה השלושה־עשר מתוך ארבעה־עשר אחיות ואחים. כשהייתה בת שלוש עלתה המשפחה לארץ והתיישבה תחילה במעברה סמוך לבאר שבע, ובהמשך בשכונה ד' בעיר. עוד בתיכון התאהבה במקצוע הכימיה. כבר אז ידעה שתמשיך ותלמד כימיה גם באוניברסיטה. את תחילת דרכה בהוראה עשתה בצה"ל, כמורה־חיילת, ובהמשך התקבלה לאוניברסיטת בן-גוריון במלגת הצטיינות והשלימה תואר ראשון בכימיה. מרסל נישאה לנוריאל פרייליך והשניים קבעו את ביתם במושב צוחר, שם נולדה בתם הבכורה מור ב-1981. ב-1983 חיפשו בקיבוץ בארי מורה לכימיה לבית הספר היישובי ומרסל עברה עם משפחתה לבארי והמשפחה נקלטה לחברות בקיבוץ. בבארי נולדו הבנים עמית (1985) וזיו (1988). השאיפה להשפיע ולתרום תרומה משמעותית לקבוצות גדולות יותר של תלמידים הובילה אותה לחטיבה העליונה בתיכון האזורי "מעלה הבשור", שם חינכה את דור העתיד של תלמידים ועזרה להם להגיע להישגים לבחינות הבגרות בכימיה.
בהמשך סיימה מרסל תואר שני בכימיה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת בן-גוריון, בהדרכתו של פרופ' דני קוסט, בנושא: "חישובים סמיאמפיריים לבדיקת השפעת שינויים גאומטריים על תכונות קומפלקסי מעבר מטען". לאחר מכן החלה בלימודי תואר שלישי במכון ויצמן למדע, תחת הדרכתם של פרופ' אבי הופשטיין וד"ר מירי קסנר.
בתחילת שנות האלפיים מרסל ונוריאל התגרשו. לאחר כשנה מרסל פגשה את דרור קפלון, בן קיבוץ רוחמה, והשניים חיו יחד בקיבוץ בארי, עד הרצחם.
מרסל השתלבה בפרויקטים חדשניים של קבוצת הכימיה, היא התמחתה בשילוב סביבת ההוראה הממוחשבת ובהטמעתה בתוכנית הלימודים, לצורך הבנת מושגים בסיסיים בכימיה, תוך הדגשת הרלוונטיות שלהם לחיי היומיום, לתעשייה הכימית ולסביבה. לאחר השלמת הדוקטורט, הצטרפה לסגל מכללת קיי בבאר שבע, שם הכשירה דור חדש של מורים בנגב.
בחמש־עשרה השנים האחרונות לחייה השתלבה מרסל גם בקבוצת מדע וטכנולוגיה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן למדע, והייתה שותפה לכתיבה ופיתוח של ספרי לימוד וחומרי למידה מקוונים, וכן לפיתוח מקצועי של מורים. כמו כן, הייתה חברה בכירה בצוות המייסד של קהילות מורי מדע וטכנולוגיה בחטיבות הביניים.
במסגרת פרויקט "קהילות מקצועיות לומדות" הובילה מרסל קהילה של מורי מדע וטכנולוגיה בדרום, וכן הייתה בצוות המוביל שהדריך את מנחי הקהילות בכל הארץ. היא הייתה מנטורית למנחי הקהילות במגזר הבדואי, תמכה בהם בהקמה והובלה של קהילה ראשונה ומצליחה למורי מדעים בחורּה, ובהמשך קהילה דומה ברהט.
במקביל לעשייתה החינוכית, עסקה מרסל גם במחקר אקדמי והייתה שותפה למחקרים וכתיבת מאמרים אקדמיים לעיתונים בינלאומיים, ולכתיבת פרקים בספרים להוצאות אקדמיות זרות. האחרון שבהם ראה אור בספטמבר 2023 בהוצאת החברה המלכותית הבריטית לכימיה (Royal Society of Chemistry), ספר העוסק בלמידה והוראת כימיה בסביבה דיגיטלית.
בנוסף, מרסל למדה רפואה תזונתית על פי עקרונות הרמב״ם, והשתמשה בידע בכימיה לקריאת מחקרים עכשוויים. כך שילבה בין הבנה ביוכימית ברמה המולקולרית לבין עקרונות החוכמה העתיקה של הרפואה הטבעית. את התובנות האלה ביחס לתזונה התכוונה להפיץ בקרב קהילות מגוונות. חלק מהמומחיות שצברה בתחום שולב בהשתלמות הכימיה האחרונה שהעבירה למורים בקיץ: ״מהקשר הכימי ועד היבטים תזונתיים ובריאותיים״.
מוות

ד"ר מרסל פרייליך-קפלון נרצחה יחד עם בן זוגה דרור קפלון ז"ל בקיבוץ בארי על ידי מחבלים בכ"ב בתשרי תשפ"ד (7.10.2023). באותו היום שהו בני הזוג כ-4 שעות בממ״ד שבביתם. הקשר עמם נותק בשעה 10:27. הם תועדו בסרטון שהפיץ החמאס כשהם מובלים קשורים מחוץ לביתם. לאחר מכן הם תועדו בסרטון נוסף כשאינם כבר בין החיים. מרסל פרייליך קפלון הייתה בת שישים וארבע בהירצחה. הותירה אחריה בת ושני בנים, נכדים, אחים ואחיות.
ספרי לימוד שהייתה שותפה לכתיבתם

חוקרים חומרי חיים א׳, סדרת מטמו״ן חדש, בעריכת בת שבע אלון, ענת ירדן וזהבה שרץ. 2014
חוקרים חומר ואנרגיה ב׳. סדרת מטמו״ן חדש, בעריכת בת שבע אלון, ענת ירדן וזהבה שרץ. 2014.
מאמרים שהייתה שותפה לכתיבתם

Marcel Frailich, Miri Kesner, Avi Hofstein, Enhancing students' understanding of the concept of chemical bonding by using activities provided on an interactive website, Journal of Research in Science Teaching 46/3, March 2009, עמ' 289-310
Marcel Frailich,Miri Kesner & Avi Hofstein, The influence of web‐based chemistry learning on students' perceptions, attitudes, and achievements, Research in Science & Technological Education 25/2, אפריל 2007, עמ' 179-197
Miri Kesner, Marcel Frailich, and Avi Hofstein, IMPLEMENTING THE INTERNET LEARNING ENVIRONMENT INTO THE CHEMISTRY CURRICULUM IN HIGH SCHOOLS IN ISRAEL, Technology-Rich Learning Environments, 2003, עמ' 209-234
Daniel Kost, Marcel Frailich, Charge transfer complexes studied by semiempirical and ab initio methods: the effect of geometrical constraints on complex stability, Journal of Molecular Structure: THEOCHEM 398-399, 1997, עמ' 265-274
Macel Frailich, Shulamit Kotzer, Yossi Elran, Zahava Schertz, A mediated visual-based computerized environment for investigationbased learning about solubility, The 4th knowledge cities world Summit Proceedings KCWS. 5/3, 2011, עמ' 105-111
Frailich, Marcel, Implementation and Evaluation of Web-Based Learning Activities on Bonding and the Structure of Matter for 10-th Grade Chemistry, חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה" (בהנחיית פרופ׳ אבי הופשטיין וד״ר מירי קסנר), מכון ויצמן למדע, הפקולטה להוראת המדעים, 2007.
הערות שוליים

↑  המחלקה להוראת המדעים, באתר מכון ויצמן
↑  Daniel Kost, Matcel Frailich, Charge transfer complexes studied by semiempirical and ab initio methods: the effect of geometrical constraints on complex stability, Journal of Molecular Structure: THEOCHEM 398-399, 1997, עמ' 265-274
↑  Marcel Frailich, Implementation and Evaluation of Web-Based Learning Activities on Bonding and the Structure of Matter for 10-th Grade Chemistry, ProQuest Dissertations And Theses;, 2007, עמ' 128
מלכיאל גרינוולד

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1882 שופרון, הונגריה 
 פטירה:  1 במרץ 1968 (בגיל 85) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  הונגריה, ישראל, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
מלכיאל גרינוולד (12 בספטמבר 1882 – 1 במרץ 1968) היה פובליציסט ירושלמי יליד הונגריה. הוא נודע במשפט הדיבה המפורסם שנוהל נגדו בעניינו של ישראל קסטנר, שהיה חבר ועד העזרה וההצלה בבודפשט בזמן השואה. במשפט, לאחר ערעור, נדון גרינוולד לשנת מאסר על תנאי.
ביוגרפיה

מלכיאל גרינוולד נולד בשופרון, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, בן למנחם גרינוולד, רבה של העיר. בבגרותו עבר עם משפחתו לעיר וינה ושם פתח בית מלון קטן בן עשרה חדרים. לאחר מכן כיהן כדיפלומט זוטר בשירות האימפריה. הוא ניסה לעבוד בעיתונאות אך לא הצליח בכך. בשנת 1934 ערך בווינה את העלון "מזרחי", ובו ביקר בחריפות את אנשי ההסתדרות, שאותם כינה "אדומים". על יוסף ברץ שנשלח מארץ ישראל לווינה הוא כתב כי זה נשלח על ידי ברל לוקר ויצחק גרינבוים "להגביר את ההגמוניה המרכסיסטית במשרד הארצישראלי בצורה מכוסה".
בשנת 1937 נפל קורבן לתקיפה אנטישמית שבה הוכה קשות, ותוקפיו עזָבוהו רק לאחר שחשָבוהו למת. בשנת 1938, לאחר שהחלים מפצעיו, עלה לארץ ישראל עם אשתו, עם בנו ועם בתו. הוא התיישב בירושלים, קנה בחסכונותיו בית מלון בן עשרה חדרים בכיכר ציון, וניהל אותו ביחד עם אשתו. במאי 1942 היה לסופר הירושלמי של "עיתון מיוחד". בשנת 1943 נדון לשנת מאסר על סחיטת כספים, באשמה שדרש 10 ל"י כתנאי לאי-פרסום על אדם בעיתון מיוחד, אך פסק הדין בוטל היות שהשופט ישב בדין בחוסר סמכות. גרינוולד הִרבה להביע דעתו בענייני ציבור. בשנת 1943 ערער על הבחירות לגבאי בית כנסת, פנה בעניין לבית הדין הרבני ונדון לקנס על העלבת הגבאים. במקרה אחר נדון לקנס של 50 לירות על העלבת צעירה.
שלמה אהרונסון כתב כי בתיק על גרינוולד שאסף הש"י ופורסם, הוא מתואר כנוכל שבִּהיותו בווינה נהג להלשין לשלטונות הפשיסטיים על פעילים ציוניים ואחרים שהִכעיסוהו וכי בתקופת המנדט היה מודיע של ה-CID וטען לפניהם כי אין להכניס לארץ ישראל את המעפילים שנועדו לגירוש בפאטריה.
אחד מאחיו של גרינוולד ורבים מקרוביו נספו בשואה.
השבועון "טיים" מצא שהנאצים רצחו יותר מ-50 מבני משפחתו.
גרינוולד אהד את ארגון האצ"ל. בנו, יצחק גרינוולד, היה חבר באצ"ל ונפל במלחמת העצמאות בקרב בהר ציון.
בתחילת שנות ה-50 החל גרינוולד להפיץ עלון בין מכריו ובין מערכות העיתונים. עלון זה נשא את השם "מכתבים אל חברים במזרחי [פנימי]" ובו הערות ביקורת ומאמרי פרשנות על המצב במדינה, וכן רכילויות ושערוריות מחיי היהודים בבודפשט ובווינה. בעלונו נהג גרינוולד להשתלח בתנועת המזרחי ובשאר המפלגות הדתיות-לאומיות, אך קודם כול במפא"י, שנואת נפשו. לאחר שכתב את העלון בגרמנית, חיפש מי שיתרגמו לעברית. הוא שכפל את העלון במאות עותקים, בייל אותם ושלח לידידיו. גרינוולד גם שפך ביקורת על אחת הסיעות שהתמודדה בבחירות הפנימיות של הפועל המזרחי בשנת 1952.
לעיתים נאלץ גרינוולד להתנצל על הדברים שפרסם, עקב איום בתביעת דיבה מטעם המושמץ. למשל, בדצמבר 1953 פרסם ב"דבר" התנצלות לפני משה קלמר, ובה כתב שדבריו נגדו היו חסרי כל יסוד.
בדצמבר 1956 התאבדה בתו.
בשנת 1962 הורשע במתן הצהרה כוזבת שנועדה להגדיל את סכום הפיצויים שקיבל מגרמניה, ונדון לקנס בסך מאה לירות.
מלכיאל גרינוולד נפטר במרץ 1968.
ראו גם

משה קראוס
לקריאה נוספת

שלום רוזנפלד, תיק פלילי 124: משפט גרינואלד - קסטנר, הוצאת קרני 1955.
יחיעם ויץ, האיש שנרצח פעמיים - חייו משפטו ומותו של ד"ר ישראל קסטנר, הוצאת כתר 1995.
בן הכט, כחש - פרשת קסטנר, תל אביב, 1970.
שמואל תמיר, בן הארץ הזאת (אוטוביוגרפיה), בהוצאת זמורה ביתן.
הערות שוליים

↑  מ. קטינא, מלשינות הציונות השחורה באוסטריה, דבר, 20 ביוני 1934
↑  איסר הראל, האמת על רצח קסטנר, עמוד 122
↑  Does disagreement imply emnity?, פלסטיין פוסט, 29 בינואר 1943
↑  בוטלו 4 משפטים של השופט בודילי, הצופה, 1 באפריל 1943
↑  בי"ד העליון של הרבנות, הצופה, 18 ביוני 1943
מלכיאל גרינוואלד, בקשר עם הידיעה, הצופה, 29 ביוני 1943
↑  קנס, הצופה, 17 בנובמבר 1943
אושר דינו, הצופה, 23 בינואר 1944
↑  על העלבת צעירה, הצופה, 9 במרץ 1944
↑  Shlomo Arosnon, Hitler, the Allies, and the Jews, Cambridge University Press, 2004, עמ 334
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ה, 1, עמ' 239.
1 2 3 4 5  תום שגב, המיליון השביעי, ה, 1, עמ' 240.
↑  משפט - צדק, צדק תרדוף, באתר העולם הזה, גליון 845 עמדים 10–11, ‏31 בדצמבר 1953
↑  גידופים בספרות הבחירות ב"הפועל המזרחי", דבר, 14 באוגוסט 1952
↑  מלכיאל גרינוולד, גילוי-דעת, דבר, 16 בדצמבר 1953
↑  התאבדה בתו של מלכיאל גרינוולד, דבר, 6 בדצמבר 1956
↑  נח סביר, ר' מלכיאל גרינוולד טוען "האמנם גם זו עבירה?", מעריב, 3 באפריל 1962
↑  מלכיאל גרינוולד, דבר, 3 במרץ 1968
1 2 3  תום שגב, המיליון השביעי, עמ' 241.
↑  תום שגב, המיליון השביעי, עמ' 249.
↑  יו"ר הוועד להגנת גרינואלד נאשם בקשירת קשר לשוד, דבר, 4 באוגוסט 1954
↑  יחיעם ויץ, אבי כצמן, האיש שנרצח פעמים, הוצאת כתר, 1995, עמ' 121
↑  יוגש ערעור על פסק-דין קסטנר, מעריב, 23 ביוני 1955
↑  היועץ המשפטי חיים כהן שהה אז בחו"ל.
↑  ע"פ 232/55 היועץ המשפטי לממשלה נגד מלכיאל גרינוולד, פ"ד יב 2017, ניתן ב-17.1.1958
↑  ת"פ (י-ם) 124/53 היועץ המשפטי לממשלת ישראל נגד מלכיאל גרינוולד, ניתן ב-22.5.1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519103105171  BnF: cb166434898 (data)  GND: 126449708  ISNI: 0000 0004 3414 1856  LCCN: n96084408  NTA: 316113972  VIAF: 308282313   WorldCat (עם VIAF): 308282313 
הנאשם גרינוולד, שהפך למאשים, יוצא מבית הדין לאחר זיכויו, יוני 1955
האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה

| --- | --- |
דגל האימפריה הרוסית 1914–1917
 צד בעימות:  חלק ממדינות ההסכמה
 תאריך כניסה לעימות:  1 באוגוסט 1914
 העילה למלחמה:  הכרזת המלחמה של האימפריה הגרמנית
 תאריך סיום העימות:  3 במרץ 1918
 אירועי הסיום:  הסכם ברסט-ליטובסק
 ראש המדינה בפועל:  ניקולאי השני, קיסר רוסיה (עד מרץ 1917)  גאורגי לבוב (מרץ - יולי 1917)  אלכסנדר קרנסקי (יולי - נובמבר 1917)  ולדימיר לנין (מנובמבר 1917)
 מפקדים בולטים:  ניקולאי ניקולאייביץ' הבן אלכסיי ברוסילוב מיכאיל אלכסייב לאוור קורנילוב
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  167 מיליון
 נתוני הצבא
 צבא האימפריה הרוסית:  15 מיליון (במהלך כל המלחמה)
 צי האימפריה הרוסית:  60,000
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  1.8 מיליון הרוגים  3.5 מיליון פצועים
 אבדות בשטח:  עצמאות לטביה, ליטא, פולין, אוקראינה, אסטוניה ופינלנד
 
חיילים רוסים צועדים לחזית
האימפריה הרוסית נכנסה למלחמת העולם הראשונה שלושה ימים לאחר פריצתה (1 באוגוסט 1914) כחברה בהסכמה המשולשת לצד צרפת ובריטניה נגד גרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית ובהתאם להתחייבותה הפאן-סלאבית לגונן על סרביה מפני פלישת האימפריה האוסטרו-הונגרית. הצבא הרוסי היה הגדול ביותר בעולם באותה עת ונחשב במדינות המערב כבעל עתודות כח אדם בלתי-מתכלות. אולם, במהלך המלחמה, שהחלה בתנופה רוסית בחזית המזרחית, התברר שצבא האימפריה הרוסית בלתי מאומן, בעל פיקוד כושל ופערים לוגיסטיים ועד מהרה החל לספוג תבוסות. לחיילים הרוסים היה חסר מזון, ציוד חורף ותחמושת.
במקביל לניהול המלחמה הכושל, התמוטטה כלכלת האימפריה, גברו חוסר היציבות הפוליטית והתסיסה החברתית מבית שהתפרצה במהפכת פברואר 1917 ומהפכת אוקטובר שהעלתה לשלטון את הבולשביקים. ב-22 בדצמבר 1917 חתמה רוסיה הסובייטית על שביתת נשק עם מעצמות המרכז ויצאה למעשה מן המלחמה. יציאתה הרשמית של רוסיה מן המלחמה התבצעה במסגרת חוזה ברסט-ליטובסק (3 במרץ 1918) שהביא לעצמאות לטביה, ליטא, פולין, אוקראינה, אסטוניה ופינלנד.
רקע > הצבא הרוסי

הצבא הרוסי המיושן ספג תבוסה במלחמת רוסיה–יפן בראשית המאה ה-20. הזעזוע גרם לתהליכי רפורמה בצבא המיושן, אך אלו נעצרו עקב ניסיונו של הצאר ניקולאי השני למתן מגמות מודרניזציה לאחר דיכוי מהפכת 1905. מינויו של ולדימיר סוכומלינוב השמרני והנרפה לשר המלחמה עצר את רפורמות. סוכומלינוב, שהיה שר מושחת, לא השקיע בהצטיידות ואף לא ניצל את התקציב שהוקצה על ידי הדומה (הפרלמנט הרוסי). הוא אף לא האמין בנשק מודרני אלא בהסתערות פרשים וכידונים. כך למשל בעוד תקן הפגזים לתותח בצבאות המערב עמד ערב מלחמת העולם הראשונה על 2,000–3,000 פגזים לתותח עמד התקן הרוסי על 850 בלבד.
ערב המלחמה מונה הוקם פיקוד עליון לצבא ולצי (סטאבקה) ובראשו הועמד הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' הבן. היחסים בינו לבין שר המלחמה סוכומלינוב היו יחסי איבה וחוסר אמון. עם זאת, האמין הצאר שהמלחמה תהיה קצרה ושתסיים בכיבוש או כיתור מהיר של ברלין והכנעת האימפריה הגרמנית ולכן לא ייחס חשיבות רבה ליחסים העכורים בפיקוד העליון. בעקבות הכשלונות של הצבא בשדה הקרב בקיץ 1915 ניקולאי השני לקח על עצמו את הפיקוד העליון. הוא היה בתפקיד זה עד למהפכת פברואר.
רקע > מערכת הבריתות

הברית המשולשת משנת 1882 בין הקיסרות הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת איטליה הותירו את האימפריה הרוסית בעמדה פגיעה, בזמן שתבוסתה של צרפת במלחמתה מול פרוסיה משנת 1870 הובילה לבידודה בזירה הדיפלומטית. למרות ההבדלים בין צורות המשטר בשתי המדינות, צרפת הרפובליקנית ורוסיה האוטוקרטית, נוצר בין השתיים חיבור מהיר וחזק, במידה רבה בזכות המסורת הפרנקופילית הרוסית. גישתו הידידותית של הצאר אלכסנדר השלישי כלפי צרפת והתקבלותו הלבבית בצרפת.
בשנת 1890 פקע הסכם הברית בין רוסיה לגרמניה אשר נחתם על ידי אוטו פון ביסמרק ב-1887. הקיסר הגרמני, וילהלם השני, אשר פיטר את ביסמרק מתפקידו, לא הגיב לבקשות הרוסים לחדש את ההסכם. בשנת 1892 נחתם הסכם סודי, הברית הצרפתית-רוסית, על פי אחד מסעיפי הברית הוסכם כי הברית הצרפתית-רוסית תתקיים כל עוד מתקיים ההסכם המשולש במרכז היבשת. לאחר מלחמת רוסיה–יפן ב-1907 התגבשה הסכמה בין בריטניה לרוסיה שהובילה להסכמה המשולשת, שנועדה לכתר את האימפריה הגרמנית משתי חזיתות.
רוסיה ציירה עצמה כמגנת העמים הסלאבים באשר הם. אולם, עקב חולשתה עמדה מנגד בשנת 1909 בעת משבר בוסניה, כאשר האימפריה האוסטרו-הונגריה סיפחה בצעד חד-צדדי את בוסניה והרצגובינה. אדישות זו לגורלם של סלאבים בבלקן עוררה זעם ציבורי ובוז. הרצון לנקום את ההשפלה ולשקם את מעמדה כמעצמה סלאבית הוביל את הממשל הרוסי לתמיכה גלויה ובוטה בסלאבים בהמשך, במלחמת הבלקן הראשונה ובהשנייה. בפרט הייתה האימפריה הרוסית ערבה לעצמאותה של סרביה.
הכרזת המלחמה והקרבות הראשונים > הכניסה למלחמה

ב-28 ביוני 1914 נרצח בסרייבו יורש העצר האוסטרו-הונגרי הארכידוכס פרנץ פרדיננד. חקירת ההתנקשות הובילה ללאומנים סרבים ולדרישה אוסטרית מסרביה שתסגיר את המתנקשים ושתאפשר לחוקרים אוסטרים לחקור את המחתרות הלאומניות בשטחה. ב-23 ביולי הגישה אוסטרו-הונגריה אולטימטום לסרביה. משזו לא השיבה תשובה משביעת רצון, הכריזה אוסטרו-הונגריה מלחמה על סרביה. באותו יום, ולמרות אזהרה גרמנית מפורשת, גייסה האימפריה הרוסית את צבאה והחלה לעבות את כוחותיה על הגבול האוסטרו-הונגרי. ב-31 ביולי הגישה גרמניה, בת-בריתה של אוסטרו-הונגריה, אולטימטום לאימפריה הרוסית לפיו עליה לשוב ולדלל את כוחותיה, לעצור את הגיוס ולהצהיר הצהרה ברורה שאין בכוונתה לאיים על אוסטרו-הונגריה. רוסיה לא השיבה דבר וב-1 באוגוסט בחמש אחרי הצהריים הכריזה גרמניה מלחמה על רוסיה, ב-6 באוגוסט הוכרז מצב מלחמה בין רוסיה ובין אוסטרו-הונגריה. ב-15 באוגוסט נענתה יפן לבקשתה של בריטניה והכריזה מלחמה על גרמניה, צעד שאיפשר לאימפריה הרוסית לדלל מאוד את כוחותיה שהוצבו במזרח מול יפן ולהפנות את כל כוחה לחזית המערבית (מול גרמניה ואוסטריה).
הצאר ניקולאי ומשפחתו היו בעלי זיקה משפחתית ותרבותית לגרמניה. רעייתו אלכסנדרה, נסיכת הסה הייתה גרמניה והאריסטוקרטיה הרוסית הייתה מלאה בבני אצולה ממוצא גרמני-בלטי. לפיכך, לא שש הצאר להכריז מלחמה על גרמניה וניסה למשוך זמן ככל יכולתו.[דרוש מקור] עם זאת, הכרזת המלחמה הגרמנית עוררה רגשות אנטי-גרמניים עזים ורצון לכבוש את פרוסיה המזרחית ולהכניע את גרמניה על ידי כיבוש מהיר של בירתה, ברלין. את המדינה, על כלל המעמדות והגישות שבה, שטף גל פטריוטיות מיליטריסטי (ג'ינגואיזם). ב-31 באוגוסט שונה שמה של סנקט פטרבורג, בעל הצלצול הגרמני ל"פטרוגראד" הסלאבית.
ניקולאי ינושקביץ' שימש כראש המטה הכללי. לא היה לו שום ניסיון פיקודי והוא מונה לתפקיד זה רק הודות לקשרים עם משפחת הצאר. בהמשך, לאור אי-יכולתו לנהל את הלחימה, כבר בשנת 1915 הוא הועבר מתפקידו.
הכרזת המלחמה והקרבות הראשונים > הפלישה הכושלת לפרוסיה המזרחית

התוכנית הרוסית להכנעת גרמניה התבססה על תנועת מלקחיים מהירה משמאל ומימין לאגמים המזוריים, ולאחריהם תנועה שוטפת לברלין, מרחק של פחות מ-300 ק"מ משם. הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית החלה לאחר שבועיים של גיוס והתארגנות, בלילה שבין 12 ל-13 באוגוסט. המכה הרוסית הונחתה עוד לפני תום מהלך הגיוס המלא (שעתיד היה לקחת למעלה מחודש) והפתיעה את הפיקוד הגרמני. הרוסים הזדרזו לפתוח במכה נגד גרמניה מתוך הוקרת טובה לצרפת שקיימה את בריתה ותוך הענות להפצרות השגריר הצרפתי. אולם, חיפזון זה היה בעוכרי ההתקפה הרוסית שזלזלה בלוגיסטיקה ויצאה לדרך לפני שניתן היה לתכנן צירי אספקה, להגביר את הייצור המלחמתי ולרכז ציוד תובלה מתאים. עקב כך נוצר מחסור קריטי בתחמושת, מזון וחלפים וכן התעכבה העברת מברקי הפקודות ממוצב הפיקוד העורפי לחזית.
הארמייה הרוסית הראשונה בפיקודו של פאול פון רננקמפף והארמייה הרוסית השנייה עליה פיקד אלכסנדר סמסונוב נעו בשני טורים, מצפון (לאורך חוף הים הבלטי) ומדרום לקו האגמים. במהלך מתקפה זו עשו הרוסים שימוש חלוצי במטוסי סיור וקשר של חיל האוויר הרוסי הקיסרי. הגרמנים הפנו את רוב צבאם לחזית צרפת והותירו רק ארמייה אחת להגנה מול העורף הרוסי, מתוך סברה שלרוסים ייקח זמן רב להתארגן. הדוקטרינה הגרמנית הייתה לתקוף מיד ובכל העוצמה את הכוח הרוסי הראשון בו ייתקלו וכך לנצל עליונות מקומית, גם אם בזירה כולה הם מצויים בנחיתות. בין 26 ל-30 באוגוסט השמידו הגרמנים את הארמייה הרוסית השנייה בקרב טננברג ובין 9 ל-14 בספטמבר השמידו גם את הארמייה הראשונה במסגרת הקרב הראשון על האגמים המזוריים. בכך הסיגו הגרמנים את הכוחות הרוסיים משטחי פרוסיה המזרחית ובלמו את תנופת המתקפה הרוסית. הפלישה הרוסית, על אף שהסתיימה בכישלון, סייעה רבות לצרפת. היא הביאה להסטת גייסות מחזית המערב (כ-100,000 איש), אל חזית המזרח (אף כי גייסות אלו לא הגיעו בזמן כדי להשתתף בקרב) והיוותה את אחת הסטיות העיקריות מתוכנית שליפן הגרמנית שלא בוצעה כלשונה ולבסוף נופצה כליל בקרב על המארן שבעקבותיו נבלמה התנועה הגרמנית במערב.
בפברואר 1915 התקיים הקרב השני על האגמים המזוריים בו ניצחו הגרמנים והסיגו עוד את הרוסים. מאז הייתה החזית הצפונית סטטית והתקיימה במתכונת של מלחמת חפירות.
בתוך ארבעה חודשי לחימה התרוקנו כליל מחסני הנשק והתחמושת של הצבא הרוסי. כבר ביום ה-53 לאחר ההכרזה על גיוס כללי, ב-8 בספטמבר 1914 דיווח ניקולאי ניקולאייביץ' הבן לצאר כי קיים מחסור חמור מאוד בנשק וכי יש להאיץ את הבאת התחמושת וחימוש הצבא במהירות האפשרית ומשרד המלחמה, בראשות סוכומלינוב, מגלה אוזלת יד. ההצטיידות הצבאית בוצעה בסופו של דבר בזכות ועדת הצבא של הדומה (הפרלמנט הרוסי) בראשות אלכסנדר גוצ'קוב.
בתוך כך, בראשית נובמבר 1914 הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על רוסיה ומיצרי הדרדנלים, המוצא היחיד של רוסיה לים התיכון נסגרו. משלב זה רוסיה נותרה עם שני נמלים בלבד, ארכנגלסק בצפון, החסום על ידי קרח שישה חודשים בשנה וולדיווסטוק בירכתי סיביר, 13,000 ק"מ מהחזית. מנקודה זו ירד היצוא של רוסיה ב-98% והיבוא שלה ירד ב-95%, דבר שהוביל בסופו של דבר להתמוטטותה הכלכלית.
הכרזת המלחמה והקרבות הראשונים > הצלחה בחזית מול אוסטרו-הונגריה

מול אוסטרו-הונגריה היה לרוסים ערב המלחמה מודיעין צבאי מעולה, פרי הפעלת המרגל קולונל אלפרד רדל, קצין מטה ששירת בפראג והעביר לרוסים את תוכניות הפיקוד האוסטרו-הונגרי. הוודעות דבר מסירת תוכנית המתקפה האוסטרו-הונגרית פחות משנה לפני המלחמה לא איפשרה לפיקוד האוסטרו-הונגרי להכין תוכנית חליפית והפכה את עמדתו בחזית מול רוסיה למתגוננת.
בסמוך למתקפה במזרח פרוסיה פתחה האימפריה הרוסית במתקפה רחבת היקף ב-18 באוגוסט בחזיתה הדרום-מערבית באזור גליציה, הגובל באימפריה האוסטרו-הונגרית. הרוסים תקפו בכח בן כ-1.2 מיליון חיילים בחמש ארמיות, נגדם עמדו ארבע ארמיות אוסטרו-הונגריות ובהן כמיליון חיילים. שני הצבאות נתמכו במאות כלי ארטילריה ומקלעים רבים. הקרב הסתיים ב-26 באוגוסט בתבוסה מוחצת של האוסטרו-הונגרים ובכיבוש רצועה של כ-100–150 ק"מ מן הגבול אל תוך הרי הקרפטים על ידי הרוסים. החדירה העמוקה ביותר אל מעבר לקרפטים הושגה על ידי הארמייה השמינית בראשות הגנרל אלכסיי ברוסילוב שמונה למפקד החזית הדרום-מערבית הרוסית. סיום מתקפה זו היה בכיבוש פשמישל שהושלם ב-22 במרץ 1915, לאחר מצור של 133 יום ופתח בכך את הדרך להונגריה.
הרוסים לא הצליחו אמנם להביס את הצבא האוסטרו-הונגרי כליל אך הצליחו להגיע להצלחה משמעותית ובמידה מסוימת לאזן את התבוסה שנחלו באזור פרוסיה המזרחית. יותר לא נלחמה אוסטרו-הונגריה בחזית המזרחית לבדה אלא רק בסיוע גרמני. ההצלחה רוסית בקרב איפשרה לסרביה להמשיך בלחימה עד לשנת 1915. השליטה הרוסית בשטחים שנכבשו נמשכה כ-9 חודשים, עד לקיץ 1915.