stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוקרה (ונצואלה)

סוקרה (בספרדית: Sucre) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מזרח ונצואלה, גובלת במפרץ קריאקו במערב, בים הקריבי בצפון, במפרץ פריה במזרח ובמונגס ובאנסואטגי בדרום. חלקה הצפוני של המדינה נמצא על חצי האי אראיה וחצי האי פריה. מצפון לחופי סוקרה נמצאת מדינת נואבה אספרטה וממזרח להם נמצא האי טרינידד.
המדינה משתרעת על שטח של 11,800 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 896,291 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קומנה.
היסטוריה

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית קומנה.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת קומנה. ב-1881 המדינה אוחדה עם מדינות ברצלונה ומטורין (כיום המדינות אנסואטגי ומונגס בהתאמה) ליצירת "מדינת המזרח" (Estado de Oriente). ב-1891 שם המדינה שונה לברמודס.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התרחש תהליך שבסופו קומנה חזרה להיות מדינה נפרדת. שמה שונה לסוקרה, על שמו של אנטוניו חוסה דה סוקרה, ממובילי המאבק לעצמאות מדינות דרום אמריקה.
כלכלה

כלכלת סוקרה מבוססת על תיירות, דיג וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קקאו, קפה וקנה סוכר.
הערות שוליים

1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת סוקרה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
| מדינות ונצואלה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו |  |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550440005171  BnF: cb131701056 (data)  ISNI: 0000 0004 1798 8238  MusicBrainz: 26a04c09-1be6-45ea-a7a3-6092efb69d7d
סטיב פינאן

סטיב ג'ון פינאן (אירית: Steve Finnan; נולד ב-24 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים

פינאן נולד בלימריק שבאירלנד,אך בילדותו עבר לצ'למספורד, אנגליה. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וימבלדון, ובגיל 16 הצטרף לוולינג יונייטד. בשנת 1995 חתם בברמינגהאם סיטי תמורת 100 אלף פאונד. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש נגד ווטפורד.
במרץ 1996 הושאל לנוטס קאונטי. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך בניצחון 2-4 לבריסטול רוברס. בסיום העונה חזר לברמינגהאם, אך חזר לנוטס ב-30 באוקטובר ששילמה עליו 300 אלף פאונד. בסיום העונה ירדה נוטס לליגה השלישית, אך חזרה לליגה השנייה כעבור שנה אחת כאשר פינאן הפך לשחקן הרכב ראשון. היה שותף לקביעת שיא נקודות בליגה השלישית ול-10 ניצחונות רצופים, שיא מועדון שלא נשבר עד היום.
בנובמבר 1998 חתם בפולהאם תמורת 600 אלף פאונד. ב-21 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד צ'סטרפילד וב-20 במרץ 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק הליגה נגד בלקפול. בסיום העונה נבחר לשחקן העונה של האוהדים ופולהאם רשמה עלייה לליגה האנגלית הראשונה. היה שותף גם לעלייה של המועדון לפרמייר ליג בעונת 2000/2001. שנה לאחר מכן נבחר שוב לכדורגלן השנה של פולהאם.
בקיץ 2003 חתם בליברפול תמורת 3.5 מיליון פאונד. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד צ'לסי. ברוב שלבי עונת 2003/2004 נעדר עקב פציעה, אך בעונה שלאחר מכן ביסס את מעמדו בהרכב הקבוצה וזכה עמה בגביע הליגה האנגלי ובליגת האלופות. ב-11 בספטמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ווסט ברומיץ' אלביון ובכך הפך לכדורגל השני בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי שכובש בכל אחת מחמש הליגות הראשונות, אחרי ג'ימי ווילס. ביולי 2007 סיכם לשנתיים נוספות במועדון, זאת למרות הגעתו של אלבארו ארבלואה. אמנם שנה לאחר מכן חתם במועדון פיליפ דגן ומעמדו של פינאן החל להתערער.
ב-1 בספטמבר 2008 חתם לשנתיים באספניול מהלה ליגה. באספניול רשם רק 4 הופעות בליגה ובסיום העונה הראשונה שלו במועדון שוחרר ממנו.
ב-31 ביולי 2009 הצטרף לפורטסמות'. בסיום העונה פורטסמות' ירדה לליגה השנייה ופינאן שוחרר מהמועדון. מאז ששוחרר, פינאן לא חזר לשחק כדורגל.
קרירה בינלאומית

בצעירותו פינאן שיחק בנבחרת הצעירה של אירלנד. בשנת 2000 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד יוון. בספטמבר 2001 בישל את השער היחיד בניצחון 0-1 נגד הולנד.
פינאן השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2002, שיחק בכל המשחקים ואף כבש בדו-קרב בעיטות הכרעה נגד ספרד בו ספרד ניצחה. לא לקח חלק ביורו 2004 עקב פציעה.
ב-22 בינואר 2008 הודיע על פרישה מהנבחרת.
חיים אישיים

בשנת 2005 נעצר לאחר שדרס למוות גבר בן 81 כתוצאה מנהיגה במהירות מופרזת, אך לא הוגש נגדו כתב אישום.
כיום מתגורר בולנדון ועוסק בפיתוח נכסים.
תארים

הליגה השלישית באנגליה: 1997/1998
הליגה השנייה באנגליה: 1998/1999
הליגה הראשונה באנגליה: 2000/2001
גביע האינטרטוטו: 2002
ליגת האלופות: 2004/2005
הסופר קאפ האירופי: 2005
גביע ה-FA: 2005/2006
מגן הקהילה: 2006
נבחרת העונה בליגה השנייה באנגליה: 1998/1999
נבחרת העונה בליגה הראשונה באנגליה: 2000/2001
נבחרת העונה בפרמייר ליג: 2001/2002
כדורגלן העונה בפולהאם: 2001/2002
ספינת העבדים (ציור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ויליאם טרנר
 תאריך יצירה:  1840
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  122.6 ס״מ 
 גובה:  90.8 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרומנטיקה 
 מספר יצירה:  99.22 (המוזיאון לאמנות (בוסטון)) 
 מיקום:  המוזיאון לאמנות, בוסטון
 
ספינת העבדים (באנגלית: The Slave Ship) במקור: Slavers Throwing overboard the Dead and Dying—Typhon coming on ("סוחרי עבדים משליכים מהסיפון את המתים והגוססים, טייפון מתקרב") הוא ציור של האמן האנגלי ויליאם טרנר. הציור הוצג לראשונה בשנת 1840. הציור מבוסס על מספר גורמים, אחד מהם הוא פרשה שהתרחשה 60 שנה קודם, שכונתה הטבח בספינת העבדים זונג. נושא הציור הוא המנהג שרווח במאה השמונה עשרה ועל פיו נהגו הימאים שהובילו עבדים לזרוק לאוקיינוס האטלנטי את העבדים החולים. חברות הביטוח בתקופה זו הבחינו בין אבדות בנפש שאירעו תוך כדי ההפלגה לבין אבדות שאירעו על החוף. לכן העדיפו הימאים "להיפטר" מהעבדים החולים טרם הגיעם לחוף. טרנר ביקש באמצעות הציור לתרום את חלקו למאבק נגד העבדות.
בציור נראית ספינת עבדים חסרי אונים במרכז סופה בלב ים, ומסביבה יצורים ימיים משונים. העבדים טובעים במים, מניפים את ידיהם ורגליהם לכל עבר כדי להנצל, אך לשווא. כוחות האוקיינוס האימתניים והיצורים הימיים מסמלים את כוחו של הטבע שיעניש את אלו שאשמים בפשעים נגד העבדים. האופק הבהיר - ורדרד בפינה הימנית העליונה של הציור מסמל את התקווה לשינוי. פס של אור במרכז הסערה שנראה כחוצה את הסערה לשניים, מסמל גם הוא התערבות כמו אלוהית שתעניש את הפושעים ותשחרר את העבדים. ניתן לפרש את צבעי הרקע גם כשקיעת שמש מרהיבה וסמלית, על משמעויותיה (האם שקיעתה של תרבות? של כבוד אנושי? שקיעה של האנושיות?). גופות העבדים הטובעים נראות מרחוק, ואף כי הן נראות במדויק, הן אינן נחוות בהכרח כגופות אנושיות, וגם כאן עשוי הדבר לעורר את תמיהת המתבונן.
הציור זכה להערכה רבה לא רק בגלל הנושא שלו אלא גם בגלל השימוש היפה בצבע שנעשה בו ובגלל האופן שבו נראים האופק והים כמתאחדים מסביב לספינה המרוחקת. בשכבה התחתונה של הציור ניתן לזהות ציור של עבד כורע וקשור לשלשלאות, מחכה לגאולתו.
הציור מוצג במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות (אנ'), ארצות הברית.
ספרוליט

ספרוליטים באפר געשי ריוליטי
ספרוליטים של קריסטובליט באובסידיאן
ספֵרוּליט בפטרולוגיה הוא גוף כדורי קטן הנוצר בעיקר בסלעים געשיים עתירי סיליקה דוגמת ריוליט ובזכוכית געשית. באובסידיאן מסוג פתית השלג נפוצים ספרוליטים מגבישי קריסטובליט. אף שלרוב נוצרים הספרוליטים במסת אם של סלעים אלה, עשויים להיווצר כדורי ספרוליטים עצמאיים, במנותק מן הסלעים.
היווצרות

ספרוליטים מורכבים מגבישים מחטיים קטנים של מינרלים היוצאים ממקור משותף. הסברה היא כי גופים אלה נוצרים כתוצאה מצמיחה גבישית מהירה על הצטברות של חומרים נדיפים.
בתוך הספרוליטים עשויות להתפתח ליתופיזות – חללים קטנים הנוצרים כאשר הלחץ החיצוני נמוך דיו לאפשר את התרחבותם של גזים המומסים בלבה הנוזלית. מילוי חלקי של חללים אלה בגבישי מינרלים יוצר גאודה ומילוי מלא – ביצת רעם.
מגה-ספרוליטים

קוטרם של ספרוליטים נע לרוב ממילימטרים ספורים לסנטימטר אחד. ספרוליטים גדולים ונדירים נקראים "מגה-ספרוליטים", וקוטרם עשוי לנוע מ-20 ס"מ ועד מטר אחד או יותר. מגה-ספרוליט בקוטר העולה על 2 מטרים נמצא בקוסטה ריקה, ומוכרים ספרוליטים גדולים אף יותר.
מגה-ספרוליטים עשויים להיווצר בשני אופנים:
במהלך התקררות מהירה והתגבשות ראשונית של הלבה
במהלך הידרציה והתגבשות אמורפית משנית של לבה ריוליטית לאחר התקררותה, או התקררות והתגבשות טוף מאפר געשי
הערות שוליים

↑  ספרוליט בבריטניקה המקוונת
↑  מגה-ספרוליטים, עמ' 8-12
↑  "כדורי אבן"
↑  צמיחת מגה-ספרוליטים בריוליט
עוקף מלמעלה

עוקף מלמעלה הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי הישראלי מוקי, אשר יצא לאור ב-27 בפברואר 2005, בהוצאת חברות התקליטים שבק מיוזיק ו-NMC. את שירי האלבום כתב מוקי עצמו והלחין והפיק פילוני, שהפיק גם את אלבום הבכורה שלו, "שמע ישראל". מתוך האלבום הצליחו שיר הנושא "עוקף מלמעלה" והשיר "אלוהים", שהתברגו במצעדים השנתיים של רשת ג' וגלגלצ. האלבום זיכה את מוקי בפרס אקו"ם למחבר השנה.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | שבק מיוזיק  | 3:44 |
| 2. | עוקף מלמעלה  | 4:14 |
| 3. | זה לא נגמר  | 3:03 |
| 4. | אלוהים  | 4:42 |
| 5. | לא נפסיק לחלום  | 3:51 |
| 6. | מה את רואה?  | 3:44 |
| 7. | כל הנוסעים  | 3:45 |
| 8. | זה הוא  | 3:32 |
| 9. | אם לא עכשיו  | 3:48 |
| 10. | שיר מלחמה  | 5:18 |
| משך כולל: | משך כולל: | 39:45 |
הערות שוליים

↑  אלוהים (מוקי), באתר "פזמונט"
↑  אמיר עמרמי, אקו"ם משתלם, באתר חדשות 13, 28 בפברואר 2006
↑  פורסמו זוכי פרסי אקו"ם ל-2006, באתר וואלה, 7 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 01f3094e-dee8-4650-91b6-781910a5dfc4
עמירה הניג הגני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1934 (בת 90) עין החורש, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
עמירה הניג הגני (נולדה 3 ביולי 1934) היא סופרת ומשוררת עברית, עורכת ספרי שירה ומנהלת בית מורשת לזיכרון השואה של התנועה הקיבוצית.
ביוגרפיה

עמירה הניג הגני נולדה בקיבוץ עין החורש בשנת תרצ"ד 1934. כתבה שירה מגיל צעיר ופרסמה משיריה בעיתונות תנועת הנוער ואחר כך בבטאוני תנועת השומר הצעיר והקיבוץ הארצי. עם נישואיה עברה לקיבוץ גן שמואל. עבדה שנים רבות בהוצאת ספרית פועלים כעורכת מדור השירה. נתנה מחילה לחיי התרבות של קיבוצה, ניהלה את מחלקת התרבות של הקיבוץ הארצי והשתתפה בעיצוב טקסים חגים ואירועי זיכרון.
הגני הייתה מהמשוררות הראשונות שכתבו שירה על מצבה של האשה כאהובה ובת רעיה ואם. שיריה כונסו ויצאו בכמה ספרי שירה, וכן נדפסו שירים משלה באנתולוגיות שונות. ספר שיריה הראשון "חלונות פתוחים" יצא לאור בשנת 1963. בשנת 1996 הלחינה חוה אלברשטיין את שירה של הגני "אם בלילה" לאלבומה "יונת האהבה". בשנת 2018 הקליטה אלברשטיין את השיר "ערב אחר" - לפי מילים של הגני ולחן של ערן ויץ.
ספריה של עמירה הגני

חלונות פתוחים, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1963.
המתוק והמר, שירים, מרחביה, 1967.
יום שחדל המירוץ והקצב נרגע, שירים, תל אביב, 1975.
עובר ושב, שירים, אור, 1994.
מה שביניהם, סיפורים, ספרית פועלים, 2010.
בגוף ראשון רבים: ביוגרפיה על אריה בן-גוריון, בני-ברק: הקיבוץ המאוחד, 2010.
ספרות אלג'יראית

המונח ספרות אלג'יראית מתייחס הן לספרות שנכתבה על ידי סופרים אלג'יראים (שחיים או חיו באלג'יריה של ימינו), אך בהרחבה, גם לספרות שנכתבה בשטח שמשתייך לאלג'יריה ובעבר השתייך למדינות אחרות. חלק מן הספרות האלג'יראית אחרי מלחמת העצמאות של אלג'יריה נכתבה בערבית, אך בשל ההשפעה הניכרת של ההקולוניאליזם הצרפתי, קיימת גם ספרות אלג'יראית ענפה בשפה הצרפתית, וקיימת גם ספרות שנכתבה על ידי סופרים בברברית.
כמה מהסופרים האלג'יראים הראשונים לכתוב בצרפתית היו יהודים, שכן יהודי אלג'יריה נחשפו לתרבות הצרפתית במהירות ואינטנסיביות גבוהים יותר מאלג'יראים אחרים לאחר כיבוש אלג'יריה בידי צרפת. בין הסופרים היהודים האלג'יראים הראשונים בלטו הסופרות, בהן אליסה ראיס, ברת בנישו-אבולקר, מרים בן ובלאנש בן-דהאן, שפעלו במחצית הראשונה של המאה העשרים.
הסופר הידוע ביותר שנולד באלג'יריה הוא אלבר קאמי, צרפתי, שזכה בפרס נובל לספרות ב-1957. סיפוריו (ובהם הנובלה "הזר" שתורגמה גם לעברית) מתארים את החיים באלג'יריה הקולוניאלית, ומביעים מחאה על זכויותיהם המוגבלות של הילידים הלא-צרפתים במושבה. עם זאת, קאמי התנגד לדרישת העצמאות של הלאומנים האלג'יראים, ולכן נחשב כמוקצה במולדתו. המצב הפוליטי השפיע גם על אינטלקטואלים וסופרים אלג'יראים לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האלג'יראית ב-1991 והיו שנרצחו על ידי פעילי אסלאם קיצוני, או שברחו לצרפת מפני גורל זה.
בין הסופרים האלג'יראים האחרים ניתן למנות את:
כאתב יאסין (כולל "נג'מה" שנכתב בזמן המאבק לעצמאות ותורגם לעברית)
רשיד מימוני (כתב בצרפתית)
מולוד מעמרי (היה פעיל למען שפת הקבאיליה)
מולוד פרעון (נרצח על ידי פעילי ה-OAS)
אסיה ג'באר (כותבת בצרפתית)
מחמד דיב (כותב בצרפתית)
רשיד בוג'דרה
יאסמינה ח'צ'ראא (שם עט של מחמד מולסהול)
אחלאם מוסטג'נמי
הסופר היהודי (שהתגורר גם בישראל) נתן אנדריי שוראקי
המחזאי היהודי בן המאה ה-19 אברהם דנינוס
בנוסף, קיימים סופרים שחיו באלג'יריה לפחות חלק מן התקופה המעצבת שלהם, למשל פרנץ פנון (שנולד באיים הקריביים אך היה מהפעילים לעצמאות אלג'יריה) ולילה סבר (שנולדה כבת לאב אלג'יראי ולאם צרפתייה בצרפת, גדלה באלג'יריה אך חיה כיום בצרפת). הפילוסוף היהודי ז'אק דרידה וחוקרת הספרות היהודייה הלן סיקסו נולדו באלג'יריה.
עוקדן הביטחון הסוציאלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מנחם גולדברג ורות הורן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות משפטית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת סדן
 מספר עמודים:  2,038
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990026039350205171
עוקדן הביטחון הסוציאלי הוא עוקדן בן שני כרכים, המתעדכן בתכיפות משנת 1972 ויוצא לאור בהוצאת סדן.
בראשיתו נקרא העוקדן בשם "דיני הביטוח הלאומי" (1994-1972) וכלל כרך אחד, משנת 1995 הורחב הספר לשני כרכים וראה אור בעשרים וחמש מהדורות נוספות. העוקדן מיועד לסייע בהכרת הקשת הרחבה של הזכויות והחובות בתחום זה.
העוקדן כולל סקירה מקיפה של החקיקה והפסיקה בתחומי הביטוח לאומי, ביטוח בריאות ממלכתי ופנסיה, החקיקה המלאה מבוארת ומודגמת על ידי הצגת מאות מקרים אשר ניתנה להם תשובה בפסיקת בתי המשפט.
המהדורות הראשונות נכתבו על ידי השופט מנחם גולדברג (לימים נשיא בית הדין הארצי לעבודה). לאחר פטירתו של השופט גולדברג ממשיכה עו"ד רות הורן (לשעבר היועצת המשפטית של המוסד לביטוח לאומי) בכתיבת הספר ועריכתו.
הספר מאוזכר בפסקי דין רבים בערכאות השונות.
תוכן הספר

עוקדן הביטחון הסוציאלי מקיף את כל תחומי הביטחון הסוציאלי ומחולק לשני כרכים. הכרך הראשון כולל את חוק הביטוח הלאומי וחוק הבטחת הכנסה.
הכרך השני מוקדש ברובו לענף אחר בתחום הביטחון סוציאלי והוא חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שנכנס לתוקף בראשית שנת 1995 והפיקוח השיפוטי על ביצוע החוק הוטל על בתי הדין לעבודה. כמו כן, הכרך כולל את חוק זכויות החולה, חוק קופת חולים (איסורי הגבלות ואפליה), פקודת מס הכנסה, חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, וכן ההוראות בחוק עובדים זרים המתייחסות לנושא דיני פנסיה ובהם: ההסדר החקיקתי של קרנות הפנסיה הוותיקות, התקנון האחיד, הסכם בדבר מסגרת לביטוח פנסיוני מקיף בתעשייה ובמשק (כולל צו ההרחבה), וכן הוראות חוקים נוספים המתייחסים לנושא, כגון: חוק הגנת השכר, חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), חוק פיצויי פיטורים.
עוקדן הביטחון הסוציאלי נמצא שנים רבות בשימושם של עורכי דין, רואי חשבון, בתי המשפט, מוסדות אקדמיים, מנהלי כוח אדם, נציגי עובדים, עובדים סוציאליים ומשרדי ממשלה.
הערות שוליים

↑ ב"ל (י-ם) 49087-11-17 עאידה קורדי נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 1/8/19)
ב"ל (נצ') 54929-03-17 הילה פחימה - המוסד לביטוח לאומי (אזורי 30/4/18)
ב"ל (י-ם) 9692-03-17 רפאל בן עזרי - המוסד לביטוח לאומי (אזורי 3/9/18)
תא"מ (כ"ס) 11509-09-16 דוד לביא נ' קמר מליחי (אזורי 28/2/18)
ב"ל (י-ם) 36999-02-14 עבד אל עזיז אבו נגמה נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 27/6/19)
ב"ל 2868-08-13 אמיר ג'מאל נעיירת נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 16.2.2014)
ב"ל 57432-09-11 מוסטפא אגבאריה נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 24.12.2013)
ב"ל 2992/06 אביטל חדוה נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 3.3.2013)
ב"ל 37961-03-10 ברטה כהן נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 19.7.2012)
ב"ל 41786-05-10 מוסא קדמאני נ' המוסד לביטוח לאומי- סניף ירושלים (אזורי 15.5.2012)
ב"ל 25298-11-11 המוסד לביטוח לאומי נ' אברהם מורנו (אזורי 22.2.2012)
ב"ל 10268/10 חביב אילן נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 5.5.2011)
ב"ל 11126/09 עטאף אלרג'בי נ' בטוח לאומי- סניף ירושלים (אזורי 13.9.2010)
ב"ל 1357/98 שפר דורי נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 21.2.2005)
ב"ל 1407/04 אביגל אירן נ' ביטוח לאומי- סניף באר שבע (אזורי 18.5.2004)
ב"ל 2496/02 ביטון אלי נ' בטוח לאומי (אזורי 9.3.2004)
ב"ל 973/97 אביבה שלם נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 17.12.2003)
ב"ל 4026/01 סרסור כאמל נ' בטוח לאומי- סניף תל- אביב (אזורי 20.8.2003)
ב"ל נז/ 0-360 קאסם שלבי נ' המוסד לביטוח לאומי (אזורי 26.7.1998)
ב"ל (נצ') 42238-06-16 עארף ריזק נ' המוסד לביטוח לאומי (עבודה 24.12.2017)
ב"ל (נצ') 51428-01-16 אושר תמר נ' המוסד לביטוח לאומי (עבודה 22.12.2017)
ב"ל (ב"ש 54134-03-15) רותי לסרי נ' המוסד לביטוח לאומי (עבודה 30.11.2016)
ב"ל 30232-10-11 סטלה שרעבי נ' המוסד לביטוח לאומי (עבודה 24.6.2016)
ב"ל (נצ') 38754-05-14 יוסף דאוד כסאברה נ' המוסד לביטוח לאומי (עבודה 28.3.2016)
סע"ש 42612-05-13 יעקב קובי מימון נ' אהרן אלסבוני (עבודה 16.04.2015)
ס"ע 4292-08-10 עמיר גל נ' סינרון מדיקל בע"מ (עבודה 1.4.2015)
סוקרה

ערך זה עוסק בעיר הבירה החוקתית של בוליביה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סוקרה (בספרדית: Sucre) היא הבירה החוקתית של בוליביה, העיר הרביעית בגודלה בבוליביה (לאחר  סנטה קרוז, לה פאס וקוצ'במבה) ומושב בית המשפט העליון של המדינה (מקום מושבם של הממשלה והפרלמנט הוא בירתה השנייה של המדינה, לה פאס). העיר ממוקמת בדרום מרכז המדינה, ובגובה של 2,800 מטרים מעל פני הים, היא עיר הבירה השנייה בגובהה בעולם, אחרי קיטו (לה פאס גבוהה יותר משתי הערים). בשנת 2006 התגוררו בה כ-225,000 אלף תושבים.
היסטוריה

הספרדים ייסדו את העיר ב-20 בנובמבר 1538 בשם "סיודד דה לה פלטה דל לה נואבה טולדו" (Ciudad de la Plata de la Nueva Toledo; מילולית: עיר הכסף של טולדו החדשה). בסמוך להקמתה, הוציא מלך ספרד, פליפה השני, צו שהפך אותה לבירת האאודיינסיה צ'רקאס, כחלק ממלכות המשנה של פרו. האאודיינסיה השתרעה בשטח שמהווה כיום את רוב בוליביה, פרגוואי, צפון ארגנטינה וצ'ילה וכן את דרום פרו.
בראשית המאה ה-17 הוקמו בעיר כמה מוסדות חשובים, ובהם המנזר הפרנציסקני "הרקולטה" (1601) ואוניברסיטת סן פרנסיסקו חאווייר (1624). ב-1609 מונה לעיר ארכיבישוף, והיא משמשת כמרכזו של הממסד הקתולי בבוליביה גם כיום. במהלך מאה זו, הוחלף שמה של העיר, והיא נקראה צ'וקיסאקה (Chuquisaca), שיבוש שמו של המקום בפי בני שבט הצ'רקה – צ'וקצ'אקה (Choquechaca).
לאחר עצמאות בוליביה, ב-1825, הייתה סוקרה לבירתה של המדינה, וב-1839 הוענק לה שמה הנוכחי, על שמו של לוחם העצמאות אנטוניו חוסה דה סוקרה. במהלך המאה ה-19 דעכה חשיבותה של העיר הסמוכה לה, פוטוסי, עקב הידלדלות מרבצי הכסף, והדבר השפיע גם על סוקרה. האזור, שהיה בעבר לאחד העשירים והמאוכלסים ביבשת אמריקה כולה, הפך לאזור נידח. בשל כך, עקרה ממשלת בוליביה ב-1898, והעבירה את מקום מושבה ללה פאס.
אדריכלות

רחובותיה של סוקרה בנויים שתי וערב, כמקובל בערים קולוניאליות. העיר נחשבת לאחת הערים שבהן השתמר סגנון הבנייה הספרדי הקולוניאלי באופן הטוב ביותר באמריקה הלטינית.
בעיר מבנים דתיים חשובים ובהם כנסיית סן לָסָארוֹ, שנבנתה ב-1544 כנסיית לה מֶרסֶד בעלת הקפלה המרשימה, מנזר סן פרנסיסקו חוויאר והקתדרלה, שבנייתה החלה ב-1571 ונמשכה כמאה שנה.
מבנים מרשימים אחרים בעיר כוללים את בית החולים שהוקם ב-1554, אוניברסיטת סן פרנסיסקו חוויאר, בית המשפט העליון, ואת קאסה דה לה ליברטאד ("בית העצמאות") שבו התכנס הקונגרס הבוליביאני לראשונה. הספרייה הלאומית של בוליביה שוכנת אף היא בסוקרה, ובה למעלה מ-100 אלף ספרים.
בשנת 1991 החליט ארגון אונסק"ו להכריז על המרכז ההיסטורי של סוקרה כעל אתר מורשת עולמית. בנימוקי הבחירה צוין כי המורשת העשירה של המרכז ההיסטורי מציגה באופן מצוין ושמור היטב את הארכיטקטורה האופיינית לאמריקה הלטינית, המשלבת בין המסורת המקומית לסגנונות שהובאו מאירופה.
תיירות

הארכיטקטורה הקולוניאלית בסוקרה, שהשתמרה יפה, מהווה מוקד משיכה לתיירים. על המבנים החשובים והמפוארים בעיר נמנים הקתדרלה, בית המשפט העליון, בניין האוניברסיטה, קאסה דה לה ליברטאד, קפלת גואדלופ (נבנתה ב-1617), וכנסיות לה מרסד, סן פרנסיסקו, סנטה ברברה, סנטו דומינגו, סן מיגל, סנטה מוניקה וסן לסארו. מבנה מפואר נוסף, המצוי שבעה קילומטרים מחוץ לעיר, הוא ארמון הגלורייטה, המשלב סגנונות אדריכליים שונים – מורי, גותי, רנסאנס, בארוק ונאו-קלאסי.
בעיר מספר מוזיאונים: בקאסה דה לה ליברטאד מוצגים הקשורים בהיסטוריה של בוליביה ובעצמאותה, וכנסיית הרקולטה משמשת כמוזיאון לאמנות. מוזיאונים נוספים הם מוזיאון צ'רקאס (אף הוא מוזיאון לאמנות), המוזיאון לאמנות מודרנית, המוזיאון האנתרופולוגי והמוזיאון האתנוגרפי לטקסטיל.
קילומטרים ספורים מסוקרה, בשטחה של מחצבה שוכן אתר קאל אורקו (Cal Orko), שבו נמצאו מאובנים של דינוזאורים מסוגים שונים, וטביעות רגליים של דינוזאורים. אף הכפרים הסובבים את סוקרה מושכים תיירים, ובמיוחד טראבוקו, שבו שוק יום א' ססגוני.
ערים תאומות

ארגנטינה לה פלאטה, ארגנטינה
אקוודור קיטו, אקוודור
הממלכה המאוחדת קארדיף, ויילס, הממלכה המאוחדת
ארגנטינה אושואיה, טיירה דל פואגו, ארגנטינה
ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
טורקיה איסטנבול, טורקיה
צ'ילה קונספסיון, צ'ילה
בלגיה מכלן, בלגיה
מראה בעיר
פנורמה של העיר
ספרון בורוז

| --- | --- |

ספרון בורוז בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-43 בקרלובי, 2008
 לידה:  22 באוקטובר 1972 (בת 51) סנט פנקרס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Saffron Dominique Burrows 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  Stoke Newington School and Sixth Form 
 בן זוג:  אליסון באליאן
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
ספרון דומיניק בורוז (באנגלית: Saffron Dominique Burrows; נולדה ב-22 באוקטובר 1972)
היא שחקנית ודוגמנית עבר אנגלייה.
שנותיה הראשונות

בורוז נולדה בלונדון, אנגליה, למשפחה פעילה פוליטית, שני הוריה הם סוציאליסטים. אביה הוא ארכיטקט ומורה ואמה, סוזי, היא מורה ופמיניסטית.
בהיותה בת חמש עשרה גילתה אותה בט בולד סוכנת דוגמנות (בורוז מתנשאת לגובה של מטר ושמונים), והיא פתחה בקריירת דוגמנות מצליחה.
קריירה

הופעת הבכורה של בורוז הייתה בסרט "בשם האב" (1993). תפקידה המשמעותי הראשון היה כאשה האירית האמביציוזית בסרט "מעגל של חברים" (1995).
לאחר מכן היא הופיעה ב- Hotel de Love (1996). ב-1997 שיחקה בקומדיה הרומנטית "חיי האהבה" לצד קארלה גוג'ינו. בשנת 1999, היא הופיעה בסרט המדע הבדיוני Wing Commander ובמותחן "ים כחול עמוק", כמו גם בסרט הניסיוני The Loss of Sexual Innocence. בשנה אחרי כן היא שיחקה בסרט "העלמה יוליה" ובקומדיה "טיימקוד" לצד סלמה הייק.
ב-2001 היא שיחקה ב"אניגמה", וב"הפיתוי" לצד פיטר פצ'ינלי.. ב-2004 היא גילמה את דמותה של אנדרומַכָה בסרט עתיר התקציב "טרויה". בינואר 2005 היא יצרה את הדמות של ג'יני בפרימיירה העולמית של Earthly Paradise ב-Almeida Theatre,‏
וב-30 באוקטובר 2005 היא הופיעה על הבמה בתיאטרון אולד ויק בלונדון במחזה בן ה-24 שעות, Night Sky לצד כריסטופר אקלסטון, Bruno Langley, David Warner, Navin Chowdhry and David Baddiel.
בורוז מגלמת את דמותה של עורכת הדין לוריין ולר בעונה הרביעית של הסדרה בוסטון ליגל של רשת ה־ABC מ-2007–2008. היא כיכבה לצד כריסטיאן סלייטר בסדרה של ה-NBC‏ "האויב הכי גרוע של עצמי" עד לביטולה.
ב-2008 היא הופיעה בסרט העצמאי "הגיטרה", וזו הייתה הופעת הבכורה שלה בפסטיבל סאנדנס, ובאותה שנה גם שיחקה בסרט "הג'וב הבריטי".
החל מ-30 במרץ 2010 היא מככבה כבלשית סרנה סטיבנס בסדרה חוק וסדר: כוונה פלילית, שם היא החליפה את ג'וליאן ניקולסון Julianne Nicholson; ששיחקה בתפקיד הבלשית מייגן ווילר עד לסיום העונה השמינית.
בשנת 2012 כיכבה לצד רוב לאו במותחן הפוליטי "קרב סכינים" של הבמאי ביל גאטנטאג, ושיחקה בקומדיה "דירות קטנות" בכיכובו של מאט לוקאס. בשנת 2014 החלה לשחק בדרמה הקומית של פריים וידאו "מוצרט בג'ונגל" בתור סינת'יה טיילור, צ'לנית בתזמורת הסימפונית של ניו יורק, תפקיד אשר גילמה עד העונה הרביעית והאחרונה.
גילמה את אמה המעורערת של לאב קווין בסדרת הטלוויזיה "את" המשודרת בנטפליקס.
חייה האישיים

בורוז הייתה ידידה קרובה של הפוליטיקאי טוני בן (אנ').
היא גם סוציאליסטית ודיברה על הערצתה לפוליטיקאית הסוציאליסטית הצרפתית סגולן רויאל.
היא הצטרפה לתנועה אנטי-גזענית בגיל 11 והייתה סגנית הנשיא של התנועה הלאומית לזכויות אדם National Civil Rights Movement.‏
היא גם התועמלנית של שוויון זכויות לאנשים מוגבלים disabled rights.
בראיון שנתנה למגזין Film Unlimited בשנת 1999 גילתה בורוז שהיו לה מערכות יחסים עם נשים. במשך מספר שנים היא הייתה בקשר רומנטי עם במאי הסרטים מייק פיגיס, והיא כיכבה בכמה מסרטיו, בכללם Miss Julie – אחד מהסרטים הראשונים שהשתמשו בצילום בהרבה מצלמות, ובסרט מרובע המסך של פיגיס, Timecode.
לאחר סיום מערכת היחסים עם פיגיס נקשר שמה רומנטית עם השחקנית פיונה שו. אף אחת מהשחקניות לא הגיבו על כך באופן פומבי. השתיים שיחקו יחדיו בהפקה של התיאטרון הלאומי The PowerBook.‏
מחזה שמבוסס על הרומן בעל אותו שם שכתבה ז'נט וינטרסון (Jeanette Winterson), שבו הן משחקות מאהבות. ב-2006 העיתון Independent on Sunday כלל את בורוז במקום ה-90 ברשימת הלהטב"ים המשפיעים ביותר בבריטניה.
בראיון שנתן בן זוגה לשעבר אלן קמינג ב-2003 הוא אמר:
אני באמת הייתי בר מזל שמערכת היחסים הראשון שהייתה לי אחרי (הגירושים שלי) הייתה עם ספרון, שהיא באמת אמפתית ואדם רחב אופקים. ושהיא עכשיו... כפי שאני בטוח שאתם יודעים... ובכן, היא משחקת בשתי הקבוצות.
באוגוסט 2013 בורוז התחתנה עם הסופרת אליסון באליאן, לאחר שש שנות זוגיות. לזוג שני ילדים.