stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של דרום סודאן
המאה ה-19 > הכיבוש המצרי תחת שושלת מוחמד עלי

בשנת 1821 קרסה סולטנות סנר עקב פלישה מצרית תחת הנהגת שושלת מוחמד עלי. אחרי שחיזקו את שליטתם בצפון סודאן החלו הכוחות המצרים בהסתערות דרומה. ב-1827 הוביל אבראהים פאשא כוחות דרך אדמות הדינקאים וב-1830 הגיע עד צומת הנהרות הנילוס הלבן ונהר סובט. המשלחות, שהוביל סלים בימבאשי בהוראת שליט מצרים בשנים 1839–1842 בשיט מח'רטום דרומה עד סביבות העיר ג'ובה, הביאו להעמקת האחיזה המצרית בדרום סודאן.
הכוחות המצריים ניסו להקים מבצרים ולהציב חיל באופן קבוע באזור, אולם מחלות ועריקות אילצו אותם לנטוש את המקום. אף על פי שח'דיו טען לשליטה באזור, מעולם לא הייתה שליטה מצרית באזור. ב-1851, תחת לחץ כוחות זרים, פתחה מצרים את האזור לסוחרים אירופאים ומיסיונרים. האירופאים מצאו באזור שנהב רב אך גם את אנשי שבט בארי שלהם לא היה אינטרס למכור סחורה כלשהי. כתוצאה מכך, החלו הסוחרים לקחת בכוח את השנהב. בנוסף, מיסיונרים נוצריים החלו להקים תחנות מיסיון באזור.
המאה ה-19 > הסחר בתקופת אל-זובייר

משנת 1850 נשלט האזור המזרחי של סודאן על ידי מוחמד אחמד אל-עקד, אך אל-זובייר רחמה מנסור נחשב לבעל השפעה רבה יותר באזור ושלט על בחר אל-ע'זאל במערב וחלקים נוספים בדרום סודאן. אל-זובייר היה סוחר מח'רטום ששכר את צבאו והצעידו דרומה. הוא הקים רשת מסחר בין מבצרים המוכרים בשם zaribas ומהם שלט במסחר המקומי. הסחורה שנחשבה ליקרה ביותר הייתה השנהב. במאות שקדמו לתקופתו, לא נחשב השנהב לסחורה יקרה בקרב הסוחרים הסודנים, אך לא כך היה הדבר בתקופת השליטה המצרית שחפפה לתקופה בה הביקוש העולמי לשנהב גבר עקב צריכה מוגברת של מעמד ביניים האמריקאי והאירופאי של פסנתרים וכדורי ביליארד. כדי לנהל את כל המסחר החל אל-זובייר לתפוס מספר רב של אנשים והפך אותם לעבדיו. חלק מהעבדים הרכיבו את צבאו. בשנת 1874 תקף אל-זובייר את סולטנות דרפור הביס את צבאם והרג את שליטם, איברהים.
הח'דיו של מצרים, אסמאעיל פאשא, חשש מהתחזקותו של אל-זובייר והקים פרובינציה באקווטוריה ויישב את המקום. בשנת 1869 שכר אסמאעיל פאשא את סמואל בייקר, מגלה ארצות בריטי, כדי שישלוט באזור ונתן לו צבא ותקציב גדול. בנוסף, שלח אסמאעיל פאשא את מוחמד אל-בולאלווי, מפקד צבא שכירי חרב, להרוג את אל-זובייר ובתמורה יעניק לו את השליטה על בחר אל-ע'זאל. במקום שאל-זובייר ישמיד את הפולשים ויהרוג את אל-בולאלווי, בשנת 1873 הסכים אסמאעיל למנות את אל-זובייר למושל בחר אל-ע'זאל.
אסמאעיל עדיין חש מאוים מצד אל-זובייר וצבאו. התקשורת הבריטית הייתה מלאה בסיפורים אודותיו כ"מלך העבדים". בשנת 1874, מונה צ'ארלס גורדון למושל אקווטוריה. שנת 1877, יצא אל-זובייר למסע לקהיר ונכלא במאסר בית בהוראת אסמאעיל. גורדון הביס את בנו של אל-זובייר וסיים את שלטונו של הסוחר באזור. למרות זאת, נכשל גורדון במיסוד סמכות שולטת באזור.
המאה ה-19 > מהפכת המהדי

בשנת 1878, הוחלף גורדון באמין פאשא. מהפכת המהדי לא הגיעה לאזור הדרומי והלא מוסלמי אך חצצה בין מצרים לדרום סודאן והשאיר את אמין פאשא מבודד וחסר משאבים. אמין פאשא ניצל אודות פעולה של הנרי מורטון סטנלי.
אקווטוריה חדלה מלהיות פרובינציה מצרית בשנת 1889. מושבות חשובות באקווטוריה כללו את מובלעת לאדו, גונדוקורו, דופיל ווואדלאי. ב-1947 חפצו הבריטים בחיבור חלקה הדרומי של סודאן עם אוגנדה שנחלקו בעקבות ועידת ג'ובה.
מלחמות אזרחים

האזור כולו הושפע לרעה עקב שתי מלחמות אזרחים שנפתחו לאחר עצמאות סודאן בשנת 1956. הן נפתחו בעקבות הזנחה מתמשכת, חוסר פיתוח תשתיות של הדרום הנוצרי והובילו להרס רב, עקירת ובריחה של 5 מיליון סודאנים לארצות שכנות. מעל ל-2.5 מיליון איש נהרגו.
מלחמות אזרחים > מלחמת האזרחים הראשונה

ב-1955, שנה לפני שסודאן קיבלה את עצמאותה, החלה מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה במטרה להשיג ייצוג ואוטונומיה אזורית. במשך 17 שנה נלחמה הממשלה הסודאנית בצבא המורדים, אניאניה. ב-1971, איחד ג'וזף לאגו את כל יחידות הגרילה תחת התנועה לשחרור דרום סודאן. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של הלחימה שלתנועה יש שרשרת פיקוד מסודרת כדי להשיג עצמאות לדרום סודאן. זו הייתה גם הפעם הראשונה בה ניתן לדבר עם ראשי התנועה. בתיווך מועצת הכנסיות העולמית וועידת הכנסיות של אפריקה הובילו לבסוף בשנת 1972 לחתימה על הסכמי אדיס אבבה שקבעו זכויות אוטונומיות לדרום סודאן.
מלחמות אזרחים > מלחמת האזרחים השנייה

בשנת 1983, הכריז ג'עפר נומיירי, נשיא סודאן, על סודאן כולה, מדינה מוסלמית והחל עליה את חוקי השריעה. ב-5 ביוני 1983, הודיעה בתגובה האוטונומיה הדרום סודאנית שהסכמי אדיס-אבבה אינם תקפים עוד מבחינתה. התגובה הישירה למהלך הסודאני הייתה פריצת מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בהנהגת ג'ון גראנג שנמשכה עשרים ושתיים שנים, והיא מלחמת האזרחים הארוכה ביותר באפריקה כולה. בשנת 2005, נחתם בניירובי הסכם שלום כולל בתיווך Intergovernmental Authority on Development ונוסדה הממשלה האוטונומית של דרום סודאן. ההסכם התקיים עד ה-9 ביולי 2011, יום הכרזת העצמאות של דרום סודאן.
מלחמות אזרחים > מאבק על דרום קורדופאן

ב-6 ביוני 2011, פרץ מאבק מזוין בין כוחות הצפון והדרום כשברקע מועד הכרזת העצמאות של דרום סודאן, בעקבות כך נחתם הסכם בו התחייבו המדינות לסגת צבאית ממחוז אביי.
בשלהי חודש יוני החלו גופים בינלאומיים, כולל האו"ם, לקדם הצעה להצבת 4,200 חיילים אתיופיים שיפקחו על הנעשה במחוז.
מלחמות אזרחים > משאל עם

מה-9 עד ה-15 ביולי 2011, התקיים משאל עם באוטונומיה הדרום סודאנית בו הצביעו התושבים ברוב של 98.83% על רצונם להתנתק מסודאן ולקיים מדינה עצמאית וריבונית.
עצמאות

ב-9 ביולי 2011 בחצות, הפכה דרום סודאן למדינה עצמאית תחת השם הרשמי הרפובליקה של דרום סודאן. ב-14 ביולי 2011, הפכה דרום סודאן למדינה ה-193 החברה באומות המאוחדות. ב-28 ביולי 2011, הצטרפה כמדינה ה-54 באיחוד האפריקאי.
עדיין ישנן מחלוקות עם סודאן כמו חלוקת הרווחים על הנפט ומחוז אביי.
עצמאות > מרד

דרום סודאן שרויה עדיין בלחימה של לפחות שבע קבוצות אתניות בתוכה. לפי האו"ם המאבקים הפנימיים משפיעים על תשעה מתוך עשרה מחוזות דרום סודאן. הלוחמים מאשימים את הממשלה שלא תומכת בכל הקבוצות השבטיות ומזניחה את הפיתוח באזורים כפריים.
ג'וזף קוני, מנהיג צבא ההתנגדות של האל, פועל באזור נרחב הכולל בחלקו את דרום סודאן.
עצמאות > מאבקים שבטיים

קיים ניסיון של התנועה לשחרור העם הסודאני לפרק מנשקם את המורדים בקרב השילוקים והמורלאים, ששרפו כפרים, אנסו אלפי נשים ונערות והרגו אזרחים רבים. אזרחים טוענים לעינויים מצידם כמו הוצאת ציפורניים, הצתה של מכלי פלסטיק וטיפטופם על ילדים כדי לסמן להוריהם שיעזבו את כפריהם אחרת ישרפו אותם בבקתותיהם בעודם בחיים האו"ם מדווח על הפרות של אמנות בינלאומיות של זכויות אדם והתעללויות.
ב-2010, ה־CIA הוציא אזהרה ש"במהלך חמש השנים הבאות...עלול להתפתח רציחות המוניות או רצח עם בדרום סודאן". מאבקים פנימיים גברו במהלך 2011 במחוז ג'ונגליי בין הצבא הלבן הנוארי של הנוארים והלואו כנגד המורלאים. הצבא הלבן התרה שקרבות עלולים להתפתח ביניהם לכוחות האו"ם באזור. פעילים בארגון Minority Rights Group International התריעו גם הם על התלקחות האזור שעלולה להתפתח לרצח עם.
עצמאות > מאבק הנפט והגבולות: דרום סודאן - סודאן

אזור הגבול החדש שבין דרום סודאן לסודאן, כולל בתוכו את כל שדות הנפט העשירים של סודאן שלפני החלוקה. שתי המדינות החדשות נאבקות לפיכך, מאז עצמאותה של דרום סודאן, על השליטה באזורים אלה. שלושה סכסוכים צבאיים מוגבלים בהיקפם התרחשו בשלושה מאזורי הגבול בשנת העצמאות הראשונה של דרום סודאן: בדרום קורדופאן, בהגליג (Heglig) ובאביי (Abye). שום צד לא ניצח באופן דרמטי באף אחד מהסיבובים הצבאיים הללו. אף צד גם איננו מעוניין כנראה להגיע למלחמה טוטאלית בין המדינות, אשר גם כך נמצאות במצב כלכלי רעוע. בנסיבות אלה פנו שתי המדינות לכיוונים דיפלומטיים ומנסות לפתור את סכסוכי הנפט והגבולות ביניהן במשא ומתן.
ראו גם

היסטוריה של אפריקה
היסטוריה של סודאן
פוליטיקה של דרום סודאן
מנחם פרי (חוקר ספרות)

.
| --- | --- |

מנחם פרי
 לידה:  12 בספטמבר 1942 (בן 82) בנימינה, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  מנחם פרוכטר 
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יוסף האפרתי, איתמר אבן-זהר 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 www.menakhem-perry.com
 
מנחם פֶּרִי (נולד ב-12 בספטמבר 1942) הוא חוקר תורת הספרות, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב ועורך ספרותי.
ביוגרפיה

מנחם פרי נולד בבנימינה בשנת 1942, ולמד ספרות עברית ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית יוסף האפרתי ואיתמר אבן-זהר, הוגשה בשנת 1976 באוניברסיטת תל אביב, וכותרתה: "תמורות דראסטיות ברצף הסמאנטי של השיר - עקרונות יסוד בשירת ביאליק".
נשוי בשלישית לתמר פלג, אחראית מדיה דיגיטלית בהוצאת הקיבוץ המאוחד ואב לשתיים. מאז שנת 1966 מתגורר בתל אביב.
פעילותו האקדמית

פרי נמנה עם מייסדי החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב וכיהן כראש החוג במשך רוב שנות פעילותו, עד 2005. ב-2006 איחד את החוג לתורת הספרות הכללית והחוג לספרות עברית לחוג משולב, החוג לספרות, וניהל את החוג החדש בשנתיים הראשונות לקיומו.
פעילותו המחקרית > ניתוח סוגיות משפטיות בכלים של תורת הספרות

במרץ 2007 פרסם פרי ניתוח, בכלים של תורת הספרות, של פסק הדין במשפטו של חיים רמון. כדבריו: "במוקד עומדת השוואה בין היפותזות אלטרנטיביות (...) סיפור הקריאה שלי, שאף הוא 'סיפור של תהליך פרשנות', מתמקם קומה מעל לטקסט של השופטות. הוא קורא את שדה ההתרחשות כפי שמקרין אותו סיפורן, ועליו לסמוך על ההתרשמויות הבלתי-אמצעיות שלהן".
באפריל 2009 חזר פרי לעסוק בסוגיה דומה, בהקדישו טור לניתוח, בכלים של תורת הספרות, של היבטים מסוימים בפרשת קצב.
כתיבה פופולרית

בשנות השמונים פרסם פרי טור שבועי פופולרי בכתב העת "כותרת ראשית", שעירב בין תחום הספרות ותחום הבישול.
ספריו

תאורה מילולית: השיר הפרוטוטיפי של ויזלטיר, של עמיחי, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024.
שב עלי והתחמם - הדיאלוג ההומוארוטי בין ברנר לגנסין: מיקרו-ביוגרפיה, הספריה החדשה (ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד), 2017. לקריאת הספר ב"פסיק, הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
המבנה הסמאנטי של שירי ביאליק - תרומה לתאוריה של פיתוח משמעויות ברצף הטקסט הספרותי, מפעלים אוניברסיטאיים, 1977.
מבחר ממאמריו בעברית

"בין הרוחות: על 'הבת היחידה' של א.ב. יהושע", מאזנים, יוני 2021, עמ' 8ֿ–17.
"צילה לוין, גנסין, ציליה דראפקין", בתוך: 'ונשיקתי תהיה רוצחת' (הספריה הקטנה: הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 2019, עמ' 9–92.
"'ונשיקתי תהיה רוצחת': דרך דראפקין בשיר", בתוך: 'ונשיקתי תהיה רוצחת' (הספריה הקטנה: הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 2019, עמ' 221–284.
"להציל את יהושע מפותרי התשבצים: הערה על 'המנהרה', מאזנים, דצמבר 2018, עמ' 7–15.
"אביב הוא אביב הוא אביב: על 'ערב אביב' ('ערב פרילינג') של ביאליק", 'הו!', מרץ 2018, עמ' 285–292.
"נוכח המתים: הפואטיקה החדשה של יהודה עמיחי הצעיר", בתוך: 'הנאמן: מנחת הוקרה וידידות לעוזי שביט', עורכים: זיוה שמיר ומנחם פרי (הוצאת הקיבוץ המאוחד), 2016, עמ' 193–291.
"סע-לאן-שאל-תגיע: על 'נפשות מתות'", בתוך: ניקולאי גוגול, 'נפשות מתות' (הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 2013, עמ' 478–496.
"סע סע, ההפך ההגה: שלושה פרקים על אבות ישורון", בתוך: 'איך נקרא אבות ישורון', עורכת: לילך לחמן (הוצאת הקיבוץ המאוחד), 2011, עמ' 21–46.
"על 'אנשים עלובים' מאת דוסטויבסקי", בתוך: דוסטויבסקי, 'אנשים עלובים' (הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 2009, עמ' 183–197.
"עזר כנגדו: רבקה וחתנה העבד, והקואליציה של אלוהים עם הנשים בסיפור המקראי", 'אלפיים' 29, 2005: 193–287.
"לחזור מהסוף: הצעת קריאה בבירשטיין", בתוך: יוסל בירשטיין, 'סיפורים מאזור השלווה' (הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 2004, עמ' 347–413.
"'מזמור לבני הדרור': 'בית חפץ' והאוֹפּיוּמים של הקיום", בתוך: דב קמחי, 'בית חפץ' (הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 1993, עמ' 237–295.
"חיים ביחס", בתוך: חנוך לוין, 'איש עומד מאחורי אשה יושבת' (הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 1991, עמ' 285–302.
"'איבד פוגל את פוגל': אחרית-דבר ל'תחנות כבות'", בתוך: דוד פוגל, 'תחנות כבות' (הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה), 1990, עמ' 327–350.
"העונה המאוזנת: על מבנה העומק של שירי פרייל", 'סימן קריאה' 9 (מאי 1979), 369–388, 453–461.
"הדינאמיקה של הטקסט הספרותי: איך קובע סדר הטקסט את משמעויותיו", 'הספרות' 28 (1979): 4–46.
"גורל הגן: על המהלך התמאטי החדש בשירת יאיר הורביץ ועל קודמיו", 'סימן קריאה' 7 (1977): 367–377, 469–471.
"מעגלים נחתכים: על תופעה בקומפוזיציה של השירה המודרנית", 'סימן קריאה' 1 (1972): 269–281.
"זהירות, ספרות! : לבעיות האינטרפרטציה והפואטיקה של הסיפור המקראי" (תשובה לבעז ערפלי ולאוריאל סימון), עם מאיר שטרנברג, 'הספרות' ב' / 3 (1970): 608–663.
"השיר המתהפך: על עקרון אחד של הקומפוזיציה הסמאנטית בשירי ביאליק", 'הספרות' א' / 4-3 (1968/9): 607–631.
"המלך במבט אירוני: על תחבולותיו של המספר בסיפור דוד ובת שבע ושתי הפלגות לתיאוריה של הפרוזה", עם מאיר שטרנברג, 'הספרות' א' / 2 (1968): 263–292.
"האנלוגיה ומקומה במבנה הרומן של מנדלי מו"ס: עיונים בפואטיקה של הפרוזה", 'הספרות' א' / 2 (1968): 65–100.
"על כמה מתכונות אמנות השירה של ביאליק", עם יוסף האפרתי, 'עכשיו' 18/17 (1966): 43–67.
לקריאה נוספת

דורית זילברמן, "תל אביב עיר תוססת כמו ניו יורק ... ברלין ... לונדון", מאזנים, דצמבר 2008 - ריאיון עם פרופ' מנחם פרי.
"זהירות, ספרות! – לבעיות האינטרפרטאציה והפואטיקה של הסיפור המקראי" (תשובה לבעז ערפלי ולאוריאל סימון), מ' פרי ומ' שטרנברג, הספרות, ב (תש"ל-תשל"א), עמ' 633–635.
אבנר הולצמן, עין בעין: על עשרים חוקרי ספרות, הוצאת כרמל, ירושלים, 2018, עמ' 259 - 267
הערות שוליים

↑  מנחם פרי, הנשיקה: סיפור בשלוש וריאציות, באתר הארץ, 5 במרץ 2007
↑  מנחם פרי, אותלו ופרשת קצב: הרהור על הכשירות הסיפורית של פרקליט המדינה, משה לדור, באתר "הספריה החדשה", 6.4.2009
↑  מה הם עושים שם מול הטקסט?, מנחם פרי, אתר הספריה החדשה, 14.5.07
↑  דוד פוגל: תגובת שרשרת, מאת מנחם פרי, אתר הספריה החדשה, 15.6.11
↑  הארץ, 12.5.04
↑  ynet, מנחם פרי נגד פרס ספיר, באתר ynet, 12 במאי 2004
↑  ריאיון לדורית זילברמן, "תל אביב עיר תוססת כמו ניו יורק ... ברלין ... לונדון", מאזנים, דצמבר 2008
↑  הוכרזו הזוכים בפרס השר ליצירה ספרותית, הודעה לעיתונות מטעם משרד המדע, התרבות והספורט
↑  נורית קנטי, מנחם פרי יקבל פרס על מפעל חיים, באתר nrg‏, 16 בספטמבר 2008
↑  אברהם ב. יהושע, סופר ועורך, או מחרֵטה במקום מִתקן, באתר הספריה החדשה, ‏29.5.07
↑  "אין היום ספרות עברית" – מתוך ההסכת (פודקאסט) "מה שכרוך" | כאן, נבדק ב-2022-03-06
↑  הממונה על הגבלת התרבות, באתר הספרייה החדשה
↑  מנחם פרי, בעד בחירה חופשית, באתר ynet, 25 ביוני 2008
↑  הצעת החוק של לימור לבנת, 26.1.2010
↑  מיה סלע, הפתעה: מנחם פרי חובר לכנרת, זמורה-ביתן, באתר הארץ, 6 במאי 2009
↑  פרס רמת-גן לעידוד הספרות, אתר עיריית רמת-גן, 21.3.2010
↑  מיה סלע, יהונתן גפן ומנחם פרי בין הזוכים בפרס היצירה לסופרים, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2012
↑   מאה האנשים המשפיעים ביותר בתרבות הישראלית, באתר הארץ, 31 ביולי 2013
↑  נוית בראל, המשורר, הטקסט והקורא: מנחם פרי מספק קריאה ייחודית לשירה של עמיחי וויזלטיר, באתר ynet, 17 באוקטובר 2024
↑   חיים דורצ'ין, דבר אופטימי, קריאת שירים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266426605171  PLWABN: 9811303458705606  BnF: cb155183538 (data)  CiNii: DA18786992  GND: 1158861850  ISNI: 0000 0000 6660 0886  LCCN: nr90016642  NTA: 189636335  SUDOC: 190662158  VIAF: 5236641   WorldCat (עם VIAF): 5236641
בית העדות להנחלת זיכרון השואה

| --- | --- |


 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°49′33″N 34°40′59″E﻿ / ﻿31.825805555556°N 34.683055555556°E﻿ / 31.825805555556; 34.683055555556
 www.beit-haedut.org.il
 he
 
בית העדות להנחלת זיכרון השואה הוא מכון חינוכי במושב ניר גלים, שעל יד אשדוד.
היסטוריה

בית העדות הוקם בראשית שנות התשעים על ידי עמותת ותיקי בני עקיבא במרכז אירופה להנחלת זיכרון השואה. המקום עוסק בעיקר בקהילת היהודים בהונגריה בתקופת השואה.
פעילות

במקום מתקיימת פעילות חינוכית, המיועדת לתלמידים, חיילים ואנשי כוחות הביטחון, מורים, קבוצות מטיילים וגמלאים. פעילות זו מתבססת על התפיסה שהנחלת זיכרון השואה היא חלק בלתי נפרד מעיצוב הזהות היהודית והישראלית של אזרחי ישראל.
בבית העדות ניצב בתצוגה קרון רכבת אותנטי ששימש להובלת יהודים בתקופת השואה, זהו אחד הקרונות האותנטיים היחידים המוצגים בארץ ובעולם כולו.
בשנת 2021 הפיק בית העדות פרויקט חדשני וראשון מסוגו בעולם של סיור וירטואלי במחנה בירקנאו באמצעות משקפי מציאות מדומה (VR) ב-360 מעלות. הפרויקט נפתח לציבור ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה.
הקו המנחה של הפעילות בבית העדות מדגיש את העמידה היהודית בתקופת השואה לגווניה השונים, ואת הקשר ההדוק שבין השואה לתקומת העם היהודי בארצו.
פעילות זו מוצעת במגוון דרכים:
תוכניות הדרכה לקבוצות מבקרים במוזיאון בית העדות, מפגש עם אנשי עדות ניצולי השואה, סיור במושב ניר גלים וסדנאות חינוכיות שונות.
מסע "משואה לתקומה" – מסע של ביקורים ומפגשים ברחבי הארץ, במהלכו עוסקים התלמידים במגוון נושאים הקשורים לשואה, לתקומה במדינת ישראל ובקשר שביניהם. למסע זה יוצאים תלמידי כיתות י"א-י"ב מרחבי הארץ, במקום המסע לפולין או בנוסף לו.
ארכיון בית העדות ע"ש יעקב אונגר – עוסק בתיעוד ובהנצחת הפעילות של תנועות הנוער הציוניות-דתיות באירופה עד קום המדינה. גולת הכותרת של הארכיון היא מפעל "תיק לכל ותיק" על שם יחיאל צבי וחנה מושקוביץ, שבמסגרתו מוקם מאגר מידע על הפעילות והפעילים של בני עקיבא ושל תנועות נוער ציוניות דתיות נוספות.
מיצג בית הזכוכית – בבית העדות פעיל מיצג אורקולי חדשני להנצחת פעולת ההצלה רחבת ההיקף שהתבצעה בבודפשט בשלהי המלחמה. המיצג נפתח לקהל הרחב בתשע"ד 2014.
טקסים – בית העדות עורך מדי שני טקסים מרכזיים: טקס זיכרון בערב יום הקדיש הכללי והעצרת המרכזית שנערכת בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה. טקסים אלו מוקדשים מדי שנה לנושאים שונים.
מבצע דוגו - פעילות ייחודית להנצחת השואה שיזם בית העדות בשנת תשע"ה ומאז מתקיים מדי שנה ב-18 בינואר.
מבצע דוגו

דוגו (דוד לייטנר) היה שורד שואה שהתגורר בניר גלים והיה פעיל בבית העדות. בפסח 1944 הועבר דוגו עם משפחתו לגטו שהוקם בנירג'האזה ולאחר זמן קצר שולחה המשפחה למחנה אושוויץ. דוגו נותק ממשפחתו, אך הצליח לשרוד את תלאות המחנה. בינואר 1945, בעודו צועד בצעדות המוות, שאב דוגו כוחות מסיפוריה של אימו על כך שבארץ ישראל יש לחמניות עגולות ("בילקלך") הצומחות על העצים. הצעדה שלו הסתיימה במחנה מאוטהאוזן, לאחר מכן הועבר למחנה גונצקירכן משם השתחרר. כאשר עלה לארץ, טייל בשוק מחנה יהודה בירושלים, וראה כדורי פלאפל מטוגנים בשמן, אשר הזכירו לו את הדמיון על ה"בילקלך" שנתנו לו תקווה וכוח ברגעים הקשים, בעיני רוחו היו כדורי הפלאפל אותם בילקלך. הוא החליט כי מדי שנה, בתאריך 18.1, יום יציאתו לצעדת המוות, הוא יאכל פלאפל, כדי לחגוג את העובדה שהוא חי, שהוא אינו רעב יותר, שהגשים את חלומה של אמו והגיע לארץ ישראל. במשך עשרות שנים היה זה המנהג הפרטי של דוגו ובני משפחתו. בשנת 2016 יזם בית העדות את "מבצע דוגו", ההופך את מנהג אכילת הפלאפל הפרטי למשהו שכל הציבור יכול לקחת בו חלק. בית העדות הזמין אנשים מכל הארץ והעולם לאכול פלאפל באותו התאריך, 18.1 ולהעלות את התמונות לרשתות החברתיות. מאז, מצטרפים מדי שנה המונים למנהג הפלאפל של דוגו.
הערות שוליים

↑  עדות דוגו ביוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258664505171  VIAF: 151805936   WorldCat (עם VIAF): 151805936 
עצרת הזיכרון בערב יום השואה בבית העדות בניר גלים
בית העדות
חקלאות מים של דגי אלתית

כמויות הייצור (בטונות) של דגי אלתית בחקלאות מים בין 1950 ל-2010 לפי נתוני ארגון המזון והחקלאות של האו"ם
חקלאות מים של דגי אלתית היא חקלאות מים של מספר דגי מאכל המשתייכים למשפחת הסלמוניים. כחמישית מצריכת הדגים בישראל מגיעה ממנה: לפי נתוני משרד החקלאות, 21% מצריכת הדגים בישראל היא של דגי סלמון, שמעל 98% מהם מיובאים לישראל מתעשיות החקלאות הימית. סלמוניים הם, לצד קרפיוניים ואמנוניים, שלוש משפחות הדגים העיקריות בהן נעשה שימוש בחקלאות מים ברחבי העולם. בשנת 2018 הוערך שווי חקלאות הסלמוניים העולמית ב-15.4 מיליארד דולר; הייצור גדל פי עשרה במהלך 25 השנים שבין 1982 ל-2007. בשנת 2012 היצרניות המובילות של דגי אלתית ממשקים היו נורווגיה (היצרנית הגדולה בעולם, עם כשליש מהשוק), צ'ילה, סקוטלנד וקנדה. הענף הפך לריכוזי מאוד, ובנורווגיה 3 חברות-ענק שולטות ברוב השוק, לאחר שקנו את רישיונות הייצור של יצרנים קטנים יותר, ותנאי הכניסה לשוק הפכו קשים (רישיון ייצור שבעבר ניתן חינם על ידי הממשלה, עולה כיום כ-10 מיליון דולר).
חקלאות מים של דגי אלתית כוללת הדגרה ופיטום של דגי אלתית במתקנים מבוקרים למטרות מסחריות, ולחלופין רק הדגרת ביצים לשם שחרור הדגיגים בטבע לשם תגבור אוכלוסיית הבר המידלדלת.
בראשית ימיה, נחשבה חקלאות דגי האלתית כאלטרנטיבה בת-קיימא לדיג המתרחב של דגי האלתית, בכך שהבטיחה לספק את הביקוש הגואה לדגי אלתית בלי לפגוע באוכלוסיות הבר שלהם. חלקה עדיין מפרסם כך את עצמו ואת מוצריו. אולם כלובי התעשייה, שהוקמו מסיבות היסטוריות בנתיבי הנדידה של אלתית הבר, הפכו עם השנים לאחד האיומים המרכזיים על אוכלוסיות הבר של דגי האלתית. תעשיית משקי האלתית נוטה להאשים את התחרות המסחרית עם דייגי "אלתית בר" כמקור הביקורת הסביבתית המופנית כלפיה. אולם הניגוד בין שני הענפים הוא לכל הפחות, חלקי: גם דגי אלתית שנמכרים כ"דגי פרא", מגיעים לעיתים קרובות ממדגרות תעשייתיות אל הים. כבר בסוף המאה ה-19 פעלו באירופה ובצפון אמריקה מדגרות אלתית שניסו לפצות על הדיג המתגבר בעזרת הרבייה מלאכותית של דגים ושחרורם לים. בסוף שנות ה-50 הושקו מדגרות מסוג זה על ידי ארצות הברית, קנדה, יפן וברית המועצות. הטכניקה העכשווית המשתמשת בכלובי ים צפים מקורה בנורווגיה בסוף שנות ה-60.
מתקנים עיקריים: מדגרות וכלובים ימיים

לרוב מתחלקת חקלאות המים של דגי האלתית לשני שלבים ומתקני ייצור עיקריים (לפחות), בין היתר בשל מחזור החיים הייחודי של דגי האלתית, הבוקעים וחיים בתחילת חייהם בנהרות מים מתוקים, ורק כעבור שנה ויותר מגיעים לאוקיינוס המלוח.
בשלב הראשון, דגי האלתית בוקעים מהביצים וגדלים ב"מדגרות" עד למשקל של כ-100 גרם, בתוך מכלי מים מתוקים ביבשה. המדגרות חייבות ליצור זרימה תמידית של מים כדי שביצי ודגיגי האלתית יתפתחו באופן תקין. מדגרות חדישות ממחזרות את המים, אך יש שעושות שימוש נרחב בשאיבה והזרמה של מים מהסביבה הימית ואליה. מדגרות מסוג זה, כמו רוב המדגרות לייצור "סלמוני בר" באלסקה, משתמשות במעל 100 טון מים כדי "לייצר" ק"ג אחד של דגיגי אלתית.
בשלב השני, כעבור שנה עד שנה וחצי, מועברים דגי האלתית למתקני הפיטום: כלובים צפים או מכלאות-רשת שצפים בים בקרבת החוף, ומעוגנים למפרצים או פיורדים מוגנים. במשקים הימיים האלה מפוטמים הדגים לרוב למשך שנה עד שנתיים, אז מובילים אותם למתקן העיבוד והורגים אותם. הכלובים הימיים עשויים לרוב רשת, עם מסגרת מפלדה או פלסטיק. הם מרובעים או עגולים, ברוחב (או קוטר) של 10 עד 32 מ' ובעומק 10 מ', והם בעלי נפח שבין 1,000 ל-10,000 מ"ק. כלוב ים גדול יכול להכיל עד 90,000 דגי אלתית. לרוב ממוקמים הכלובים זה לצד זה ב"חווה ימית", עם רציף צף ושבילי גישה לאורך גבולות הרשת. צפיפות מומלצת לפיטום אלתית אטלנטית בכלובים ימיים פותחים היא בין 8 ל-18 ק"ג למ"ק. אך ניכר כי בפועל הצפיפויות הנהוגות בכלובים המסחריים גבוהות יותר. בנורווגיה הממשלה אוכפת בשנים האחרונות איסור על ציפוף דגי אלתית בכלובים ימיים פתוחים ליותר מ-25 ק"ג למ"ק. זאת, בניגוד למערכות יבשתיות סגורות - ויקרות יותר - שבהן מותר לצופף את דגי האלתית עד 60 ק"ג למ"ק. בניגוד למערכות סגורות או מחזוריות, כלובי הרשת הפתוחים מפחיתים אמנם את עלויות הייצור, אך לא מונעים הזרמת פסולת, טפילים ומחלות למי החוף הסובבים את הכלובים (נזקים שמחריפים ככל שהצפיפות עולה).
בשלב השלישי, במקומות בהם הוא נהוג, מעבירים דגי אלתית שהגיעו למשקל ק"ג אחד לכלובים ימיים גדולים יותר בהם יפוטמו תקופה נוספת עד למשקל של כ-3 ק"ג בממוצע.
בישראל פועלת חווה אחת לגידול דגים ממשפחת הסלמוניים - טרוטה (פורל) בקיבוץ דן, אך היא מייצרת רק 0.3% מהדגים הנצרכים בישראל (כ-500 טון בשנה). שיטת הגידול בשלב השני - הפיטום - שונה מהנהוג בחקלאות דגי האלתית באירופה, ממנה מיובאים כמעט כל דגי האלתית לצרכנים בישראל: החווה שואבת את מי נחל דן סמוך למקורות נביעתם, משתמשת בהם - ומחזירה אותם לאפיק הנחל לאחר סינון, ואין מעבר מים חופשי בין מתקני הפיטום והסביבה הטבעית.
הזנה

דגי אלתית הם טורפים, ובתעשייה הם מוזנים בכופתיות של מזון מעובד המכיל קמח דגים ושמן דגים לצד חיטה, סויה וקמח נוצות. בהיותם קרניבורים, דגי האלתית לא מעכלים היטב פחמימות מצמחים ומשתמשים בשומנים במקום בפחמימות כמקור אנרגיה ראשוני. נעשים ניסיונות רבים בהזנת דגי אלתית בחלבונים מצמחים, חרקים ואצות, ופותחו משטרי תזונה המאפשרים לפטמם ללא רכיבי דגים כלל. עם זאת, הם עדיין נחשבים בלתי משתלמים מבחינה מסחרית.
כדי "לייצר" 1 ק"ג דג אלתית בחקלאות ימית נחוץ להאכילו בלפחות 2–5 ק"ג דגי בר. נכון לשנת 2008, 50-80% מתפוקת שמן הדגים העולמי משמשת לפיטום דגי אלתית בכלובים.
דגי אלתית בכלובים מוזנים גם בקרטנואידים אסטקסנטין וקנתקסנטין, כדי שצבע בשרם ידמה לזה המוכר מדגי הבר, ורוד-כתום, שמקבלים את צבעם מתזונתם הטבעית (סרטנים, שמקבלים את צבעם מאכילת אצות אדומות).
בעיית הטפילים וההתמודדות איתה

בטבע, טפילים נמצאים בדרך כלל ברמות נמוכות, והתפשטותם מרוסנת על ידי טורפים טבעיים - שמחסלים לרוב פרטים חלשים, על טפיליהם ומחלותיהם. אבל במכלאות הרשת הצפופות והמוגנות-מטורפים של התעשייה, יכולים טפילים להתרבות באין מפריע. תעשיית האלתית השקיעה במאבק בטפילים בעשור שבין 2007 ל-2016 סכומי עתק, של כ-305 מיליון יורו בשנה בממוצע. זו הוצאה הולכת וגדלה, שהגיעה ל-430 מיליון יורו בנורווגיה בלבד בשנת 2015, לא כולל עלוית תמותת הדגים ממתקפות הכינים. בשנת 2015 ירד ברחבי העולם ייצור הסלמון בכ-9%, בעיקר בשל התפרצויות חריפות של כיני־ים (אנ') בסקוטלנד ובנורווגיה. עם השנים פיתחו רוב זני הטפילים עמידות לטיפולי ההדברה, שהפכו בתגובה לאגרסיביים יותר ויותר.