stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוגומיל דויזון
קורות חייו > הקריירה בגרמנית > פריצת הקריירה בווינה ובדרזדן

בשנת 1849 הוא השיג את החוזה המיוחל עם הבורגתיאטר בווינה, בו עבד עד שנת 1853. מנהל התיאטרון, היינריך לאובה עודד אותו לגלם תפקידי אופי. אולם התנהגותו האגוצנטרית של דויזון הכשילה את היחסים בין השניים.
בעת פעילותו בווינה עזר דויזון לקדם את השחקן הצעיר זיגווארט פרידמן.
אחר כך בשנים 1854–1864 שיחק בתיאטרון המלכותי הסקסוני בדרזדן, בו הצטיין בסגנון משחק תקיף, ריאליסטי, לפי מבקרים אחדים - אף תוקפני ותכופות לא מלוטש
דויזון הצטיין בתפקידי אופי כמו שיילוק בהסוחר מוונציה מאת שייקספיר, מפיסטו בפאוסט מאת גתה ופרנץ מור בהשודדים מאת שילר. עם התפקידים ששיחק נמנו גם המלך ליר, ריצ'רד השלישי, המלט, מרקוס אנטוניוס, קרל החמישי (במחזה דוקטור פאוסטוס מאת כריסטופר מרלו) וכו'.
בשנות ה-50-ה60 יצא דוויזון לסיורי הופעות בלייפציג, ברלין, ויימאר, ברסלאו, פראג, מינכן, אוגסוברג, סנקט פטרבורג, פשט, מגדבורג, שוורין, נירנברג, קניגסברג, ריגה וורשה.
בשנת 1855 אחרי הגעתו לברלין ב-17 ביוני הופיע בארמון המלכותי בפוטסדם בחגיגה של גדוד חיל המשמר וכהוקרה לכישרונו זכה במתנה - קופסת טבק יקרה מזהב - מידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי
בסנקט פטרבורג זכה להצלחה אדירה.
בשנת 1859 בפריז התבלט בחגיגות המאה להולדתו של שילר על ידי דיקלומיו מכתבי ההמשורר, אותם הילל אלפרד דה ויניי. הם היו ביוטי לניצחון הדיקלום הריאליסטי בניגוד למסורת התיאטרונית הגרמנית הישנה.
ב-1859 נפטרה אשתו, ואנדה, וב-1861 התחתן דויזון בדרזדן עם זמרת האופרטה והפסנתרנית קונסטנצה יאקובי, בתו של כומר לותרני. אז עבר דויזון לדת הלותרנית
אשתו השנייה התלוותה אליו לסיורים רבים.
ב-1864 עזב דויזון את תיאטרון החצר בדרזדן בעקבות ריב עם המנהל הסקסוני קרל אוגוסט לודוויג קוואנטר.
כפי שדווח במגזין אמנויות מקומי  דויזון שיחק על במת תיאטרון זה 597 פעמים ב-566 ערבים.
החל מ-1864 יצא השחקן לסיורי הופעות רבים ומוצלחים, כולל באמריקה בשנים 1866 ו-1867 עם להקת התיאטר אן דר וין. לפי העיתון "די פרסה" באמריקה שיחק דויזון למשך 8 חדשים ב-76 ערבים ב-30 תפקידים שונים.

מרוב תשישות נפשית וגופנית נאלץ להפסיק לשחק וחזר לדרזדן, בה נפטר בפברואר 1872.
הובא לקבורה בבית הקברות האוונגלי אלטן אנן פרידהוף (Alten Annenfriedhof) ברובע Südvorstadt של דרזדן.
חייו הפרטיים

דויזון היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה השחקנית הפולנייה ואנדה אוסטויה-סטאז'בסקה (שמתה ב-1859), אם בנו.
ב-1861 התחתן בשנית עם הזמרת והפסנתרנית קונסטנצה יאקובי (1896-1824). היא הייתה תלמידה של הנרייטה גראבאו-בינאו ושל רוברט שומן בקונסרבטוריון של לייפציג. שומן הקדיש לה "שלושת הלידר לפי זמירות עבריות מאת ביירון בליווי נבל או פסנתר" אופוס 95.
פרסים ואותות הוקרה

מדליות להצטיינות מטעם הדוכסים הגדולים של סקסוניה-ויימאר (1857), הסן-דרמשטאט (1859) ומקלנבורג-שוורין (1866).
כתבים

בשנים דוויזון כתב יומן בשפה הפולנית שאבד בדליקה בוורשה בזמן המרד בעיר. לא נותר אף עותק. בווינה ובדרזדן המשיך לכתוב את יומנו, הפעם באנגלית ובגרמנית ומקורו נשמר בספרייה הסקסונית בדרזדן.
לקריאה נוספת

Simon Williams - art.Bogumil Dawison in Cambridge Guide to Theatre, Cambridge University Press 1988
Dąbrowski Stanisław, Górski Ryszard (oprac.), Wspomnienia aktorów. T. 1, Warszawa : PIW, 1963, עמ'. 66
הערות שוליים

↑  בריטניקה 1911
↑  Adolph Kohut: "Siegwart Friedmann", in: Bühne und Welt 14/II (1912) ברשת
↑  Simon Williams 1988 עמ' 268
↑  די פרסה  29 ביוני 1855 עמ' 3
↑  Lavinia Mazzucchetti באנציקלופדיה האיטלקית 1931]
↑  Blätter für Musik, Theater und Kunst מ-7 ביוני 1864 ,עמ' 183
↑  די פרסה  - גיליון 157 9 ביוני 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522463205171  PLWABN: 9810686714405606  GND: 118524097  ISNI: 0000 0001 0862 0712  LCCN: n79023804  NTA: 173047297  SNAC: w6ps1w3f  VIAF: 803327   WorldCat (עם VIAF): 803327 
ליתוגרפיה מאת יוזף קריהובר, 1850
קבר משפחת דויזון בבית הקברות Alten Annenfriedhof בדרזדן
דויזון וכמה מהתפקידים שגילם
ג'ון סטיל

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1804 אברדין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  15 בספטמבר 1891 (בגיל 86) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 צאצאים:  Graham Steell 
 
ג'ון סטיל (באנגלית: John Steell; ‏ 1804, אברדין – 1891, אדינבורו) היה פסל סקוטי.
ביוגרפיה

סטיל בן של פסל, גלף ומצפה בזהב, אחד מ-13 אחים ואחיות החל את לימודיו אצל אביו והמשיך במכללת אדינבורו לאמנות אצל אנדרו וילסון.
גלריה

פסל וולטר סקוט בבסיס האנדרטה לזכרו של סקוט באדינבורו.
פסל המלכה ויקטוריה על גג האקדמיה המלכותית הסקוטית
אלכסנדר מאלף את סוסו בוקפאלוס באדינבורו
אנדרטת אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה באדינבורו
פסל אלן רמזי באדינבורו
פסל תומאס צ'למרס באדינבורו
פסל רכוב של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון באדינבורו
פסל וולטר סקוט בסנטרל פארק
גמלון במונטריאול
אנדרטה בגלאזגו לחיילים בריטים שנפלו במלחמת קרים
פסל רוברט ברנס בדנידין
ג'וזף דה קאמפ

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1858 סינסינטי, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בפברואר 1923 (בגיל 64) Boca Grande, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Forest Hills Cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  פרנק דובנעק 
 בן או בת זוג:  Edith Franklin Baker 
 
ג'וזף רודפר דה קאמפ (באנגלית: Joseph Rodefer DeCamp;‏  5 בנובמבר 1858 – 11 בפברואר 1923) היה צייר ומחנך אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בסינסינטי, אוהיו, שם למד אצל פרנק דובנק. במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה -19 הוא נסע עם דובנק ועמיתיו ללימודים לאקדמיה המלכותית במינכן. לאחר מכן בילה בפירנצה, איטליה, וחזר לבוסטון בשנת 1883.
דה קאמפ התפרסם כחבר באסכולת בוסטון בראשות אדמונד צ'ארלס טרבל ואמיל אוטו גרונדמן, כשהוא מתמקד בציור דיוקנאות, ובשנות ה-1890 אימץ את סגנון הטונליזם. בגיל 12 החל לצייר רישומים בעפרון ציור שפורסמו.
הוא היה מייסד "העשירייה" - קבוצת ציירים אימפרסיוניסטים אמריקאים, בשנת 1897. בעקבות מותו הפתאומי של תומאס הובנדן בשנת 1895, נשכר דה קמפ ללמד באקדמיה לאמנויות פנסילבניה בפילדלפיה, פנסילבניה, אך התפטר לאחר שנה. בגלל בריאות לקויה.
בשנת 1902 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי חבר.
משנת 1903 עד מותו בשנת 1923, היה חבר סגל בבית הספר לאמנות במסצ'וסטס, עכשיו הקולג' לאמנות ועיצוב במסצ'וסטס. שם לימד ציור על פי דגמים ודיוקנאות חיים. הוא גם לימד שיעורי ציור בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון. בין תלמידיו הייתה גרטרוד נייסון.
בשנת 1891 התחתן עם אדית פרנקלין בייקר (1868–1955). נולדו להם ארבעה ילדים: שרה "סאלי" (1892–1973), תיאודור "טד" (1894–1955), לידיה (1896–1974), ופאולין (1899 -). בני המשפחה שימשו דוגמנים למספר מציוריו.
שרפה ב-1904 באולפן בוסטון הרסה כמה מאות מציוריו המוקדמים, כולל כמעט את כל נופיו.
הוא נפטר בבוקה גרנדה, פלורידה, 1923
כבוד

הוא זכה במדליית הזהב של טמפל בשנת 1899, מדליית הזהב של בק ב-1912, ופרס ליפינקוט בשנת 1920 שניתן על ידי האקדמיה לאמנויות פנסילבניה בפנסילבניה.
בנוסף לאלה זכה במדליות זהב בפריז, בפילדלפיה ועוד.
הערות שוליים

↑  William Howe Downes, Joseph De Camp and His Work, Art and Progress 4, 1913, עמ' 919–925
↑  Joseph DeCamp Online, www.artcyclopedia.com
↑  Joseph Rodefer DeCamp, www.the-athenaeum.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119286300  ISNI: 0000 0000 6677 3015  LCCN: nr95047095  RKD: 20470  SNAC: w6gb37d1  ULAN: 500016504  VIAF: 47568088   WorldCat (עם VIAF): 47568088 
ג'וזף דה קאמפ, סונטת קרוייצר, 1912-14
ג'וזף דה קאמפ, שמש יוני, 1902
ג'ון סטיוארט בל

| --- | --- |

ג'ון סטוארט בל בCERN בשנת 1973
 לידה:  28 ביוני 1928 בלפסט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 באוקטובר 1990 (בגיל 62) ז'נבה, שווייץ 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  בלפסט 
 מקום קבורה:  Cemetery of Saint George 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המלכה בבלפסט (1949)  אוניברסיטת ברמינגהאם (1956) 
 מנחה לדוקטורט:  רודולף פיירלס 
 מוסדות:  אוניברסיטת המלכה בבלפסט (1944–1945)  המוסד לחקר אנרגיה אטומית (1949–1960)  CERN (1960–1990) 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1972)  פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית (1989)  מדליית דיראק (1988)  מדליית יוז (1989)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1987) 
 בן או בת זוג:  Mary Ross Bell 
 תרומות עיקריות
 משפט בל
 
ג'ון סטיוארט בל (באנגלית: John Stewart Bell‏; 28 ביוני 1928 - 1 באוקטובר 1990) היה פיזיקאי מצפון אירלנד שפיתח את התאוריה שבמרכזה משפט בל ואי שוויוני בל, תאוריה חשובה במכניקת הקוונטים ביחס לפרשנויות השונות שלה.
ביוגרפיה

ג'ון בל נולד בבלפסט שבצפון אירלנד.
משפט בל

בשנת 1964 פרסם בל מאמר תחת הכותרת: "על פרדוקס איינשטיין פודולסקי רוזן" בו הוא גזר את אי שוויוני בל. מתאוריה זו עולה כי תאוריות של משתנים חבויים במכניקת הקוונטים אפשריות רק אם נוותר על עיקרון הלוקליות, כלומר רק אם השפעה מרחוק באופן מידי (יותר ממהירות האור) אפשרית.
ג'ון נלסון

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1941 (בן 82) סן חוסה, קוסטה ריקה 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' וייטון, Wheaton College Conservatory of Music 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
ג'ון וילטון נלסון (באנגלית: John Wilton Nelson; נולד ב-6 בדצמבר 1941) הוא מנצח אמריקאי. הוא נודע בעיקר כפרשן של יצירות רומנטיות גדולות, בביצועי אופרות - בייחוד משל ברליוז - ובביצועיו הנמרצים והמסוגננים למוזיקה מתקופת הבארוק.
חייו

נלסון נולד בקוסטה ריקה להורים אמריקאים. הוא למד בוויטון קולג' ואצל מורל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק.
הוא היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס משנת 1976 עד 1987 ושל תיאטרון האופרה של סנט לואיס משנת 1979 עד 1988 (או 1985 עד 1991, לפי בייקר). כמו כן היה המנהל המוזיקלי של פסטיבל קאראמור בקאטונה, ניו יורק משנת 1983 עד 1990. בספטמבר 1998 קיבל עליו ג'ון נלסון את תפקיד המנהל המוזיקלי של האנסמבל התזמורתי של פריז, החל בעונת 1998–99.
ג'ון נלסון מנצח בקביעות על תזמורות ברחבי העולם. באמריקה הופיע עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פילדלפיה והתזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת פיטסברג, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ותזמורת קליבלנד. באירופה ניצח על כל התזמורות בלונדון, על התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, תזמורת פריז, קלן, שטוטגרט, רוטרדם, אוסלו והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם. בתחילת 2016 הגיע לישראל וניצח לראשונה על התזמורת הקאמרית הישראלית ועל התזמורת הסימפונית חיפה.
הערות שוליים

↑  קאמרית, באתר www.ico.co.il (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309774805171  PLWABN: 9810671801605606  BnF: cb13947632x (data)  GND: 128792930  ICCU: LO1V337114  ISNI: 0000 0001 1495 9958  LCCN: n83127156  MusicBrainz: f00f9497-6bad-40fb-b28b-e574f6bb27e6  NKC: jam2008472725  NTA: 128041471  SNAC: w6cv84b1  SUDOC: 082304246  VIAF: 98507146   WorldCat (עם VIAF): 98507146
ג'וזף דה סוזה

ג'וזף דה סוזה דיאס (בפורטוגזית: Josef de Souza Dias; נולד ב-11 בפברואר 1989), ידוע בכינויו סוזה, הוא כדורגלן שמשחק עבור בייג'ינג גואואן בעיקר בתור קשר מרכזי, אבל גם בתור קשר הגנתי.
תארים > קבוצתיים > פורטו

אליפות פורטוגל: 2011
גביע פורטוגל: 2010, 2011
הסופרקאפ הפורטוגזי: 2011
הליגה האירופית: 2010/2011
תארים > קבוצתיים > בשיקטש

אליפות טורקיה: 2020/2021
הערות שוליים

↑  Josef de Souza set for Fenerbahçe
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברכת האדמה

| --- | --- |

עטיפת המהדורה השנייה
 מידע כללי
 מאת:  קנוט המסון
 שפת המקור:  נורווגית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1917
 מספר עמודים:  מהדורה שנייה - 363
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת שטיבל מהדורה שנייה - הוצאת שוקן
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1922 מהדורה שנייה - 1979
 תרגום:  ניסן טורוב
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  מהדורה ראשונה - 2
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001821798, 001821685, 002086943, 001236438, 002141802
"ברכת האדמה" (בנורווגית: "Markens Grøde") הוא רומן מאת הסופר הנורווגי קנוט המסון. הספר זיכה את מחברו בפרס נובל לספרות לשנת 1920. תומאס מאן אמר על הספר: "ברכת האדמה הוא משהו חד־פעמי, מקרה בר־מזל ממדרגה ראשונה, יצירה של רב־אמן שתמיד תהיה לכבוד לספרות הסקנדינבית, לספרות האירופית כולה."
תוכן

"ברכת האדמה" הוא האפוס של עובד האדמה המסור יצחק ואשתו אינגיר המקימים יחדיו, בלב אחד האזורים המוריקים והמבודדים ביותר של נורווגיה, את אחוזתם הדלה "סילנארה". הזמן עובר, השנים חולפות, ולאחר הולדתם של הבנים אלישע וסיברט, נולדת בתם הראשונה. כאשר מבחינה אינגיר כי לילדה ישנה "שפת ארנבת" שסועה, כפי שיש לה עצמה, היא ממיתה אותה כדי שלא תסבול מחיצי החברה הלעגנית.
הדבר מתגלה, אינגיר מושמת במשך שש שנים במאסר בעיר רחוקה, ושם נולדת בתה השנייה. ימים אלו, בהם היא מבלה בכלא, הם לה הכרות ראשונה עם אנשים עירוניים, והיא לומדת מהם את גינוני החברה על הטוב והרע שבהם. כאשר היא משתחררת וחוזרת לביתה, אשר הורחב מאז צאתה עשרות מונים, יצחק מתקשה להכירה: היא תופרת במקום לעבוד בשדה, מבקשת ממנו טבעות זהב, נחה ארוכות בצהריים, דורשת משרתת ועוד. כאשר היא מבחינה כי אלישע, שגדל והיה כבר לגבר צעיר, חכם דיו כדי לעבוד בעיר, היא שולחת אותו לעבוד כפקיד בבית המהנדס. אלישע משחית את נפשו, מבקש סכומי כסף עצומים מהוריו, הולך אחר בנות העיר ונעשה ל'עירוניסט' של ממש. סיברט לעומתו נותר בבית יחד עם אביו, ועוזר לו במשק הגדל מיום ליום מתוך שמחה אמיתית של עבודת אדמה טהורה.
עם הריחוק מהעיר הסואנת ומתוך הקרבה לשקט שמעניקה לה האחוזה, נעשית אינגיר דתייה אדוקה, מצטרפת במלא המרץ לעבודה בשדה, ואף מנסה לגרום לאלישע לחזור לדרך האמונה – אך ללא הועיל. בעוד היבולים פורחים, הבקר מתרבה, ו"סילאנרה" הופכת למעצמה אזורית בזכות התמקדותו של יצחק בחיי האדמה ללא פניות מיותרות, אלישע נאלץ לחזור הביתה לאחר שכילה את כל כוחותיו בעיר. הוא לא מוצא את עצמו בחווה, ומתוך רתיעה של ממש נמנע מעבודת כפיים. יצחק קונה עבורו בית-ממכר (שלא ברצון), אך במקום להשתקע בעבודה החדשה שוקע אלישע בתהליך דקדנטי הרסני שמוביל אותו לעוגמת נפש מהורהרת ולמאיסה בחיים. "אלישע אינו מתעניין במיוחד בנערות... ייתכן כי מעולם לא השתוקק לאהוב ממש... אדם מוזר מאוד בין אנשי האחוזות: אדון בעל ידיים ענוגות של פקיד, שנוטה כמנהג הנשים אחר תפנוקים, ומתהלך עם מטרייה וערדליים... הוא חי באווירה מלאכותית ואיבד את דרכו. מכל מקום, הוא עומד לפנינו – חלוש, אדיש, חסר-תאווה. היה עליו לקנא בכל גבר שבין האיכרים, אבל גם לכך לא מצא כוח." אלישע מחליט לנסוע לאמריקה, ממנה הוא לא ישוב עוד. הרומן נחתם בדמות בה נפתח, ביצחק, הזורע בשדות כשהוא שרוי בהרמוניה מושלמת עם הטבע ועם החיים. "הוא מפריח את השממה מטבעו, והוא איכר מכף רגל ועד ראש. אדם קדמון – שקם לתחיה ומביא אתו בשורה לעתיד, אדם מהתקופה הראשונה לעבודת-האדמה. הוא ידוע מאוד, מניין שנותיו הוא תשע מאות שנה [כאדם הראשון], אבל הוא בן זמננו."
מהדורות בעברית

ברכת האדמה, תרגם ניסן טורוב, הוצאת שטיבל, 2 כרכים, 1922
ברכת האדמה, תרגם ניסן טורוב, הוצאת שוקן, 363 עמודים, 1979.
לקריאה נוספת

גל אורן, כשהטבע הופך לדת (קנוט המסון ו"ברכת האדמה"), מוסף "שבת", מקור ראשון, 1.10.2010
ג'יימס סטוקדייל

ג'יימס סטוקדייל
ג'יימס סטוקדייל יורד ממטוסו לפני נפילתו בשבי
ג'יימס בונד סטוקדייל (באנגלית: James Stockdale;‏ 23 בדצמבר 1923 – 5 ביולי 2005) היה סגן אדמירל בצי ארצות הברית אשר זכה במדליית הכבוד במלחמת וייטנאם במהלכה היה שבוי מלחמה למעלה משבע שנים, סופר ומועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
חיים מוקדמים וחינוך

סטוקדייל נולד באבינגדון, אילינוי, ב-23 בדצמבר 1923, בנם של ורנון בירד סטוקדייל (1888–1964) ומייבל אדית סטוקדייל ( לבית בונד; 1889–1967). לאחר תקופה קצרה במונמות' קולג', הוא נכנס לאקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, מרילנד, ביוני 1943.
קריירה ימית

ב-5 ביוני 1946, הוא סיים תואר ראשון במדעים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית עם הכיתה של 1947 בשל לוח הזמנים המקוצר שהיה עדיין בתוקף ממלחמת העולם השנייה. מבחינה אקדמית, הוא דורג במקום ה-130 מבין 821 בוגרי כיתתו. תפקידו הראשון היה עוזר קצין ירי על סיפון שולת מוקשים המשחתת בשם "USS Carmick (DD-493)" מיוני עד אוקטובר 1946. לאחר מכן שירת על סיפון משחתת שנקראה "USS Thompson (DD-627)" מאוקטובר 1946 עד פברואר 1947, לאחר מכן על סיפון המשחתת "USS Charles H Roan (DD-853)" מפברואר 1947 עד יולי 1948, ועל סיפון המשחתת  "USS Deming (PCS-1392)" מיולי 1948 עד יוני 1949.
סטוקדייל התקבל לאימוני טיסה ביוני 1949 ודווח לתחנת התעופה הימית פנסקולה בפלורידה, הוא הוגדר כטייס ימי בתחנה אווירית ימית קורפוס קריסטי בטקסס, בספטמבר 1950. לאחר מכן הוא הוקצה להכשרה נוספת בתחנת התעופה הימית נורפוק בווירג'יניה מאוקטובר 1950 עד ינואר 1951. בינואר 1954, הוא התקבל לבית הספר לטייס ניסוי ימי של צי ארצות הברית (USNTPS) בדרום מרילנד, והשלים את הכשרתו ביולי 1954. שם הוא הדריך את טייס חיל הנחתים האמריקני ג'ון גלן במתמטיקה ובפיזיקה. הוא היה טייס ניסוי עד ינואר 1957.
בשנת 1959, הצי האמריקני שלח את סטוקדייל לאוניברסיטת סטנפורד, שם קיבל תואר שני באמנויות ביחסים בינלאומיים בשנת 1962. סטוקדייל העדיף את חייו של טייס הקרב על פני האקדמיה, אך מאוחר יותר הוא למד את האסכולה הסטואית שעזרה לו להתמודד כשבוי.
מלחמת וייטנאם

ב-1965 נפגע מטוס הסקייהוק שלו מאש נ"מ מעל צפון וייטנאם. סטוקדייל צנח ונחת בכפר קטן, שבו נשבה והוכה. הוא הוחזק בכלא הילטון האנוי הידוע לשמצה במשך שבע שנים וסבל עינויים קשים עד שחרורו ב-1973. ב-1976 זכה במדליית הכבוד, שהצטרפה ל-24 עיטורים אחרים שבהם זכה במהלך שירותו, כולל מדליית השירות המצוין של הצי (3 פעמים), כוכב הכסף (4 פעמים), אות לגיון ההצטיינות, צלב התעופה המצוינת (פעמיים), כוכב הארד (פעמיים), מדליית האוויר, עיטור לב הארגמן ומדליית השבי.
חזרה לארצות הברית

סטוקדייל שוחרר כשבוי מלחמה ב-12 בפברואר 1973, במהלך מבצע שנקרא "השיבה הביתה". הוא פרש בדרגת סגן אדמירל ב-1 בספטמבר 1979 והשלים את הקריירה שלו כששימש כנשיא מכללת המלחמה של הצי בניופורט רוד איילנד, מ-13 באוקטובר 1977 עד 22 באוגוסט 1979.
לאחר פרישתו ב-1979, הוא הפך לנשיא "המצודה" (הקולג' הצבאי של קרוליינה הדרומית). עסק במחקר צבאי באקדמיה, כתב מספר ספרים, הן על פילוסופיה, שבה הייתה לו השכלה אקדמית, והן על חוויותיו במלחמה. יחד עם אשתו כתב את "באהבה ובמלחמה - סיפור התנסות והקרבה של משפחה". ספר זה עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה.
ב-1992 פנה אליו רוס פרו, המועמד העצמאי לנשיאות ארצות הברית, והציע לו לשמש כסגנו. סטוקדייל, שהכיר את פרו בשל פעילות בענייני סיוע לשבויי מלחמה, נאות. אולם הוא זכור ממערכת בחירות זו בעיקר בשל הופעתו האומללה בעימות הטלוויזיוני בין המועמדים לסגן נשיא. סטוקדייל הסביר שלא היה לו מושג שפרו, שחזר למרוץ אחר פרישה ממנו, עדיין מצפה ממנו לרוץ איתו כסגן נשיא, ודבר זה הביא לכך שכאשר הבין את הדבר נותר לו זמן מועט להתכונן להופעה הטלוויזיונית.
סטוקדייל פרש לקורונדו, קליפורניה, כשהוא נכנע לאט למחלת אלצהיימר. הוא נפטר מהמחלה ב-5 ביולי 2005, כשהוא בן 81. טקס הלוויה של סטוקדייל נערך בקפלת האקדמיה הימית והוא נקבר בבית הקברות של האקדמיה הימית של ארצות הברית.
ברוס מקלארן

ברוס לסלי מקלארן (באנגלית: Bruce Leslie McLaren; ‏30 באוגוסט 1937 - 2 ביוני 1970) היה נהג מרוצים, מהנדס, מעצב מכוניות ויזם ניו זילנדי. הקים את קבוצת המרוצים מקלארן הנושאת את שמו. הקבוצה, הנחשבת לאחת המצליחות בתולדות אליפות הפורמולה 1, זכתה במהלך השנים 12 פעמים באליפות הנהגים ושמונה פעמים באליפות היצרנים. הקבוצה ניצחה שלוש פעמים במרוץ האינדיאנפוליס 500 ובמרוץ 24 השעות של לה מאן.
ילדותו

מקלארן נולד באוקלנד, ניו זילנד. בגיל תשע אובחן כלוקה בתסמונת לג-קלב-פרטס שגרמה לכך שרגלו הימנית תהיה ארוכה יותר מהשמאלית.
הוריו של מקלארן ניהלו מוסך וסדנה. אביו, לס, התחרה במרוצי אופנועים אך בשל פציעה עזב את התחום ועבר להתחרות במרוצי מכוניות.
קריירה

אביו של מקלארן שיפץ אוסטין 7 עימה התחרה ברוס לראשונה בגיל 14 במרוץ טיפוס גבעה. שנתיים לאחר מכן החל להשתתף בקביעות במרוצים במגוון כלי רכב: פורד 10, אוסטין-היילי וקופר-קליימקס. קצב ההתקדמות היה מהיר ובסיום עונת 1957/58 סיים כסגן-אלוף ניו זילנד.
קריירה > פורמולה 1

בעונת 1958 התחרה בגרנד פרי ניו זילנד. ביצועיו באותו המרוץ הרשימו מאוד את ג'ק ברבהאם, שבהמשך הזמין את מקלארן להתחרות עבורו. ארגון הראלי הבינלאומי של ניו זילנד זיהה אף הוא את הפוטנציאל וצירף אותו לתוכנית "נסיעה לאירופה" (Driver to Europe). תוכנית שאיפשרה לנהגים צעירים להשתלם בקבוצות אירופאיות. בגרנד פרי גרמניה התחרו מכוניות פורמולה 1 לצד מכוניות פורמולה 2. מקלארן סיים את המרוץ ראשון בקטגוריית הפורמולה 2 וחמישי בדירוג הכללי.
לקראת עונת 1959 הצטרף יחד עם ברבהאם לקבוצת קופר. בגרנד פרי ארצות הברית, המרוץ האחרון בעונה, רשם את הניצחון הראשון והפך למנצח הצעיר ביותר בתולדות הגרנד פרי (22 שנים ו-104 ימים). עונת 1960 הייתה עונתו הטובה ביותר מבחינת הישגים. הוא ניצח בגרנד פרי ארגנטינה, סיים חמש פעמים נוספות בפודיום ובסיומה דורג במקום השני.
בעונת 1963 הקים את קבוצת המרוצים "ברוס מקלארן מוטור רייסינג בע"מ", אך המשיך להתחרות עבור קופר שנתיים נוספות. בשנת 1965 הכריז על הצטרפות הקבוצה לאליפות ועבר להתחרות בשורותיה. במהלך עונת 1968 השיג את הניצחון הראשון עבור הקבוצה כשניצח בגרנד פרי בלגיה. אף על פי שלא רשם אף ניצחון במהלך עונת 1969 הצליח לסיים את העונה במקום השלישי.
קריירה > Can-Am

אליפות ה-Can-Am (קיצור של Canadian-American Challenge Cup) ערכה את עונת הבכורה שלה בשנת 1966 וקבוצת מקלארן הצטרפה הייתה מהראשונות שלקחו בה חלק. מקלארן לקח חלק בארבעה מרוצים וסיים את העונה במקום השלישי. בעונתו השנייה ניצח בשני מרוצים וזכה באליפות. האליפות התרחבה משישה לאחד עשר מרוצים בשנת 1969. מקלארן ניצח בשישה מרוצים, סיים שלוש פעמים במקום השני וזכה בתואר בשנית.
קריירה > מרוץ 24 השעות של לה מאן

בין השנים 1959–1967 השתתף שמונה פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן כשהוא נוהג בדגמי קופר, מזארטי ופורד. בשנת 1966 ניצח את המרוץ יחד עם כריס אמון עבור קבוצת שלבי-אמריקן, כשהם נוהגים בפורד GT40.
מותו

ב-2 ביוני 1970 בחן את דגם המקלארן M8D על מסלול המרוצים גודווד באנגליה. במהלך הנסיעה החלק האחורי של המכונית איבד יציבות בשל המהירות. כתוצאה מכך הרכב הסתחרר, ירד מהמסלול ופגע בעמוד בטון. מקלארן נהרג באופן מיידי.
הערות שוליים

↑  How I scooped the sports department, ‏ 8 בפברואר 2015
↑  1958 German Grand Prix
↑  1959 United States Grand Prix
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17788850p (data)  ISNI: 0000 0000 2858 9137  LCCN: n85191426  NKC: jo2015896755  NSK: 000514711  SNAC: w6ck603q  TePapa: 34872  VIAF: 28512491   WorldCat (עם VIAF): 28512491 
מקלארן במהלך גרנד פרי גרמניה (1969)
גביע האיגוד בכדורסל נשים

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 ארגון מפעיל:  איגוד הכדורסל
 מספר מתמודדים:  קבוצות הליגה הלאומית בכדורסל נשים, הליגה הארצית וליגה א' בכדורסל נשים
 מדינות משתתפות:  ישראל
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  הפועל כפר סבא
 מפעל גבוה יותר:  גביע המדינה
 מפעל מקביל:  גביע אליצור
 
גביע האיגוד בכדורסל או גביע המדינה לליגות הנמוכות (שמו הרשמי: גביע איגוד הכדורסל) הוא טורניר כדורסל שנוסד בשנת 1975, שמשתתפות בו קבוצות הליגה הלאומית בכדורסל נשים, הליגה הארצית, ליגה א' בכדורסל נשים, משחקי הגביע משוחקים בשיטת "נוק אאוט", כאשר המנצחת עולה לשלב הבא, והמפסידה מודחת. חצאי הגמר והגמר נערכים בשיטת שני משחקים, כל אחת מהקבוצות מארחת משחק אחד, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים עולה לשלב הבא. במשחק הגמר מתקימים שני משחקים בית וחוץ והזוכה היא המנצחת בסיכום שני המשחקים.
בטורניר משתתפות 12 קבוצות מהליגה הלאומית, 8 מהליגה הארצית ו-2 מליגה א' (22 קבוצות), כאשר בשלב הראשון רק 8 הקבוצות שניצחו בפער הגדול ביותר מעפילות לשלב רבע הגמר.
מחזיקות הגביע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| עונה | זוכה | סגנית | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987/1988 | מכבי רמת חן | הפועל גבעת נשר | 80 - 41 |
1988 - 2015: לא ידוע
| 2012/2013 | בנות הרצליה | מ.כ.גני תקווה | 59 - 46, 74 - 63 |
| 2013/2014 | אס"א ירושלים |  |  |
| 2015/2016 | אליצור (נוה דוד) רמלה | הפועל מעגן מיכאל | 55 - 57, 54 - 56 |
| 2016/2017 | אליצור (נוה דוד) רמלה | אס"א ירושלים | 69 - 44, 63 - 61 |
| 2017/2018 | הפועל ראשון לציון | הפועל מעגן מיכאל | 62 - 63, 63 - 51 |
| 2018/2019 | מכבי רעננה | הפועל גלבוע מעיינות | 65 - 76, 88 - 82 |
| 2021/2022 | הפועל כפר סבא | אליצור עירוני נתניה | 84 - 45, 76 - 42 |
| 2022/2023 | הפועל לב ירושלים | הפועל כפר סבא | 46 - 41, 44 - 45 |
ג'יימס סטיוארט, הנסיך השחור מלורן

| --- | --- |
 לידה:  1395? 
 פטירה:  1448 (בגיל 53 בערך) 
 בן או בת זוג:  ג'ואן בופורט 
 
ג'יימס סטיוארט, האביר השחור מלורן (באנגלית: James Stewart, the Black Knight of Lorne; בערך 1399 – אחרי 1451) היה אציל סקוטי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

האביר השחור מלורן נולד באינרמית', סקוטלנד. אביו היה סר ג'ון סטיוארט (נפטר ב-26 באפריל 1421), שגריר סקוטלנד באנגליה. הוא היה צאצא ישיר בקו הזכרי של אלכסנדר סטיוארט, הדייל הרביעי של סקוטלנד, דרך בנו השני סר ג'ון סטיוארט מבונקיל, שנהרג בקרב פלקירק. אמו הייתה גם צאצאית של אליזבת דה בורג, אשתו/מלכה השנייה של המלך רוברט הראשון ("הברוס").
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ג'יימס היה אחיו הצעיר של רוברט סטיוארט, לורד לורן הראשון (1382–1449), שצאצאיו נשאו את התואר הזה. הוא היה בן ברית של דאגלס השחורים, רוזני דאגלס. לאחר רצח ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד בשנת 1437, השלטון הוחזק בידי ארצ'יבלד דאגלס, הרוזן החמישי מדגלאס כעוצר עבור ג'יימס השני, מלך סקוטלנד הקטין. הסטיוארטים מלורן היו בין תומכיו המהימנים ביותר, וכוחם גדל מאוד בזמן שמשפחת דאגלס שלטה בסקוטלנד והמלך היה רק בן 7. עם זאת, מותו הבלתי צפוי של הרוזן החמישי מדגלאס מקדחת בשנת 1439 הביא לחלוקת הכוח בחוסר נוחות בין ויליאם, לורד קריטון הראשון, קנצלר סקוטלנד וסר אלכסנדר ליווינגסטון, מושל טירת סטירלינג.
סטיוארט התחתן עם ג'ואן בופורט, בת הזוג המלכה, והפך לאביו החורג של ג'יימס השני. סטיוארט ובני בריתו דאגלס תכננו לסלק את ג'יימס השני הצעיר, שהוחזק על ידי ליווינגסטון במעוז טירת סטירלינג. עם זאת, ליווינגסטון עצר את ליידי ג'ואן ב-3 באוגוסט 1439, וכלא אותה בטירת סטירלינג, תוך שהשליך את סר ג'יימס ואחיו סר ויליאם לצינוק שלה. מאוחר יותר הם שוחררו בהתנהגות טובה. סטיוארט קיבל מעבר בטוח לאנגליה בשנים 1445, 1447 ו-1451.
הוא כביכול נתפס בים על ידי פיראטים פלמים והומת לאחר 1451. אבל הוא עדיין היה בחיים בשנים 1453–1454, כאשר נשא את הצעתו של המלך ג'יימס השני לאדמונד בופורט, דוכס סומרסט, לחלץ אותו ממצודת לונדון, כאשר סומרסט היה אסיר בתקופת מלכותו של ריצ'רד, דוכס יורק.