stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DarkMatter Group
פרויקט רייבן > דליפת תוצרי עבודת פרויקט רייבן

מסמכים מתוך פעילות גורמי ממשל בקטר, ככל הנראה מתוצרי העבודה של פרויקט רייבן באמירויות, הודלפו לאמצעי התקשורת לראשונה בשנת 2021. את המסמכים פרסם לראשונה העיתונאי ברנר ניקולא באתר Blast. לאחר הפרסום הראשון, דבר קיום המסמכים פורסם אף בעיתונים הצרפתים המובילים: ליברסיון, לה מונד ואחרים. מסמכים הועברו לתקשורת אף על ידי מארק אייכינגר, סופר, חוקר ואיש המודיעין הצרפתי לשעבר.
המסמכים שהודלפו עוסקים בתשלומי כספים, רבים מהם במזומן, לאישים שונים.
כעולה מן המסמכים, בין האישים שלהם ניתנו מענקים כספיים מאמיר קטר:
ברנאר-אנרי לוי אשר לו ניתן מענק של 40 מיליון ריאל קטרי (כ-4 מיליון אירו). אנרי לוי תבע את אתר Blast על הפרסום וטען, בין היתר, כי כל מסמך שטוען כי הוא קיבל כסף מקאטר הוא בהכרח זיוף והפרסום פוגע בשמו הטוב. השופטים דחו את תביעתו בטענה שקבלת כסף ממדינה זרה אינו הוצאת דיבה בין אם הפרסום נכון או לא.
ניקולא סרקוזי - לו ניתן מענק של 15 מיליון דולר בהקשר לתמיכתו במועמדות קטר לאירוח גביע העולם בכדורגל 2022
קרלה ברוני
מישל פלאטיני ובנו בהקשר למועמדות קטר לאירוח גביע העולם בכדורגל בשנת 2022.
ארגון Human Rights Watch
פרויקט רייבן > דליפת תוצרי עבודת פרויקט רייבן > מסמכים מאומתים

חלק מהמסמכים גובו בראיות ממקורות חיצוניים.
לאמיר קטר מסורת של הענקת סכומי עתק במזומן למנהיגים ואנשי ציבור בולטים. כך במקרהו של הנסיך צ'ארלס, אשר קיבל תרומה בסך של 3 מיליון אירו. במהלך פגישות עם ראש ממשלת קטאר לשעבר. יומיים אחרי הפרסום של הדלפה לגביו הוא אישר שקיבל את סכום העתק במזומן, במזוודות ובתיקים, מקטאר וכי העביר את הכסף לארגון צדקה.
סגנית הפרלמנט האירופי אווה קאילי נעצרה בדצמבר 2022 והושעתה לאחר שנאשמה בקבלת כסף מהקטרים. הדבר הוביל לפרשת השחיתות הקטרית בפרלמנט האירופי שבה עומדים לדין ארבעה אנשים בעבירות של שחיתות, הלבנת הון ופשע מאורגן.
פרויקט רייבן > תוכנת ריגול קארמה

בשנת 2016, פרויקט רייבן רכש כלי תוכנה בשם קארמה (Karma). כלי זה היה מסוגל לפרוץ מרחוק לכל מכשיר אייפון של חברת אפל, בכל מקום בעולם, מבלי שנדרשת פעולה כלשהי מצד המחזיק בטלפון, כל עוד בידי מפעיל התכנה את שם משתמש בטלפון, כגון Apple ID, כתובת דואר אלקטרוני המשויכת לטלפון, או מספר טלפון. פריצה זו לטלפון התאפשרה ככל הנראה על ידי ניצול חולשת מתקפת אפס ימים באפליקציית iMessage של המכשיר. עובדי פרויקט רייבן הצליחו להשיג סיסמאות, מיילים, הודעות טקסט, תמונות ונתוני מיקום ממכשירי האייפון שנפרצו.
על פי הדיווחים, בין אלה שהטלפונים הניידים שברשותם נפגעו באמצעות תכנת קארמה:
האמיר קטר, השייח תמים בן חמד אאל ת'אני (כונה "הבכיין" בפרויקט), חמד בן ח'ליפה אל-ת'אני (כונה "האב הזועם" בפרויקט) וכן אחיו ומקורבים נוספים.
נדיה מנסור, אשתו של פעיל זכויות האדם, אחמד מנסור, הכלוא באיחוד האמירויות. (נדיה כונתה "אנפית סגולה" על ידי פרויקט רייבן; אחמד כונה "אנפה".)
העיתונאי הבריטי רורי דונאהי, מנהל לשעבר של מרכז לזכויות אדם באמירויות ומנהל אתר אינטרנט. (דונהי כונה "ג'ירו" על ידי פרויקט רייבן.)
ראש ממשלת לבנון סעד אל-חרירי (איחוד האמירויות ראתה בו תומך חזבאללה.)
לפרויקט היו מאות מטרות נוספות באירופה ובמזרח התיכון, כולל ממשלות קטר, תימן, כווית, עומאן, סרביה, לבנון, איראן וטורקיה.
בסביבות אמצע 2017, חברת אפל תיקנה כמה מפירצות האבטחה שנוצלו על ידי קארמה, ויעילות הכלי פחתה.
פרויקט רייבן > מחלוקת רשות האישורים

בשנת 2016, שני חושפי שחיתויות בחברת DarkMatter ומספר חוקרי אבטחה הביעו דאגה שחברת DarkMatter מתכוונת להפוך לרשות אישורים (CA). הרשאה כזו תיתן לחברה את היכולת ליצור תעודות אישור מזויפות, מה שיאפשר יצירת אתרי אינטרנט מזויפים, או עדכוני תוכנה המתחזים באופן משכנע לעדכונים לגיטימיים. יכולות כאלה, אם נעשה בהן שימוש לרעה, יכולות לאפשר לבעל CA לפרוס בקלות רבה יותר Rootkit למכשירי המטרה, ולפענח תקשורת HTTPS של משתמשי פיירפוקס באמצעות התקפת אדם בתווך .
ב-28 בדצמבר 2017, DarkMatter ביקשה מ-Mozilla לכלול אותו כ-CA מהימן בדפדפן האינטרנט Firefox. במשך יותר משנה סוקרים של Mozilla העלו חששות לגבי דרכי העבודה הטכניות של DarkMatter, והטילו ספק במעמדה של DarkMatter כעומדת בדרישות הבסיס להכללתה כ-CA.
ב-30 בינואר 2019, רויטרס פרסמה סדרת תחקירים המתארים את פרויקט רייבן של DarkMatter. סוקרי Mozilla ציינו את ממצאי החקירה בדאגות שהעלו. לאחר מכן, קרן החזית האלקטרונית (EFF) ואחרים ביקשו ממוזילה לדחות את בקשת DarkMatter ל-CA. מבקרים אלה הצביעו על כך שהחקירה הראתה ש-DarkMatter אינה אמינה ולכן עלולה לעשות שימוש לרעה ביכולותיה. ביולי 2019 אסרה Mozilla על ממשלת איחוד האמירויות לפעול כאחת משומרי הסף של החברה, לאחר דיווחים על תוכנית הסייבר באיחוד האמירויות אשר בוצעה על ידי עובדי DarkMatter.
באוגוסט 2019, גוגל חסמה אתרים שאושרו על ידי חברת DarkMatter, בעקבות תחקיר רויטרס. גוגל הודיעה שכל האתרים שאושרו על ידי DarkMatter יסומנו כלא בטוחים על ידי דפדפני כרום ואנדרואיד שלה.
חקירה וכתבי אישום של ה-FBI

החל משנת 2020, DarkMatter הייתה נתונה לחקירה של ה-FBI על פשעים הכוללים אספקת שירותי ריגול דיגיטלי, מעורבות ברצח ג'מאל ח'אשוקג'י וכליאת מתנגדי משטר זרים.
ב-14 בספטמבר 2021, הוגשו כתבי אישום נגד שלושת קציני המודיעין לשעבר - מארק באייר, ריאן אדמס ודניאל גריק - בגין הפרות של חוקי ארצות הברית הכרוכים בהונאת מחשבים וייצוא לא תקין של טכנולוגיה. השלושה חתמו על הסדר טיעון במסגרתו ישלמו קנס שנפרש על פני שלוש שנים בסך 750,000, 600,000 ו-335,000 דולר, בהתאמה, בסך כולל של 1.68 מיליון דולר. עוד התחייבו לשתף פעולה בחקירות של ה-FBI ומשרד המשפטים. הם התחייבו גם לנתק קשרים עם כל סוכנויות הביון ורשויות אכיפת החוק של איחוד האמירויות הערביות וכן להימנע מכל העסקה עתידית הקשורה בניצול רשתות מחשבים. לשלושה נשלל הסיווג הביטחוני שקיבלו בארצות הברית לכל חייהם והם מנועים מקבלת סיווג ביטחוני עתידי.
השלושה היו עובדי CyberPoint שבסיסה בארצות הברית ולאחר מכן עברו לעבוד עבור DarkMatter באיחוד האמירויות. החברה התחרתה מול הסניף הישראלי של NSO. בעבודתם עבור DarkMatter השלושה התמקדו בפריצה למחשבים של קטר, כדי להשיג ולקרוא את דואר אלקטרוני, זאת על בסיס ההנחה שקטר תומכת באחים המוסלמים .
ראו גם

קבוצת NSO
יגאל כרמון
מקום מרפא

מקום מרפא הוא אתר שבו אנשים באים לשהות בשל סגולות ריפוי מיוחדות המיוחסות לו. מקומות מרפא כוללים מרחצאות מרפא, מעיינות תרמיים, אגמים שבהם מצבור מינרלים ייחודי וכדומה. במקומות כאלה מתפתחת תיירות מרפא, המושכת קהל מחלימים גדול.
סביב מקום מרפא מתפתחים שירותים לתיירים, כגון בתי מלון (למשל באזור ים המלח) ולעיתים צומח אף יישוב במקום זה (למשל קרלובי וארי).
מקומות מרפא בישראל

סעיף 5א, שנוסף בשנת 1996 לחוק הסדרת מקומות רחצה, תשכ"ד–1964, מסדיר את הפעלתם של מקומות מרפא במדינת ישראל, כדלקמן:
ראו גם

מעיין חם
חמת גדר
חמי טבריה
חמי יואב
חמי זוהר
חמאם אל מליח
חממת מעין.
בערא
ספורט ימי

גלישת עפיפונים
ספורט ימי הוא הגדרת-גג לענפי הספורט (התחרותיים והלא תחרותיים), שעיסוקם הוא בים או באגם.
מאפייניהם של עיסוקי הספורט הימי מגוונים מאוד, כאשר המשותף לכולם הוא התלות בחוקי-הטבע של המים והים והשאיפה למתוח את היכולת האנושית להם. מרביתם של הענפים עושים שימוש בציוד מיוחד כסירה או גלשן מסוגים שונים, אחרים כשחייה תובעים רק את יכולותיו הגופניות והאישיותיות של הספורטאי. יש ענפים שמתקיימים על-פני המים, ואחרים שמתחת להם, ובכל מקרה הם נבדלים מענפים תחרותיים המתנהלים בבריכת שחייה ככדורמים וקפיצה למים, ואחדים מהם נחשבים כספורט אתגרי.
קטגוריות הספורט הימי הרווחות

שחייה במים פתוחים
צלילה חופשית
צלילת סקובה
שיט
רפטינג (שיט בנהרות)
חתירת סירות
טריאתלון
גלישת גלים
גלישת רוח
גלישת עפיפונים (קַיְיטסרפינג)
גלישת סאפ (SUP) - גלשן חתירה בעמידה
סקי מים
רכיבת אופנועי ים
מרוץ סירות מנוע
דיג
בישראל

בישראל פעילות הספורט הימי מצומצמת יחסית לארצות ימיות אחרות במערב, בעיקר בשל זמינות מרחבית מוגבלת ביחס לדרישות. היתרון הוא מזגו הטוב של הים כמעט לאורך כל השנה. התפרוסת שאמורה לאפשר את קיומם והתפתחותם של מספר ענפי ספורט ימי, והמשאבים הממלכתיים המופנים לאלה, קטנים ביחס למוטיבציה העזה של האינדיבידואלים העוסקים בתחום בארץ, שפעילותם מסוגרת לחופים שחלקם מזוהמים, וחלקם משמשים בסיסי צבא או מופקעים מהציבור לצרכים שונים. בשלושת אתרי הפעילות הימית בישראל, חופי הים התיכון, הכנרת והים האדום, מתקיימת פעילות סדירה ולא-סדירה של ספורט הכוללת את כל הענפים שנמנו למעלה.
על רקע הקשיים שנזכרים כאן - לצד תשומת הלב העממית הפחותה שממנה נהנה הספורט הימי ביחס למשחקי כדור בישראל - בולטת מאוד העובדה, כי מתוך שלוש עשרה מדליות אולימפיות ישראליות בסך הכל (נכון ל-2021), ארבע הן בשטחי הספורט הימי.
בארץ פועלים מועדוני חתירה גדולים כמועדון השייטים תל אביב, מועדון החתירה חיפה ומועדון השיט טבריה. כמו כן מפורסמים חופי אילת כמקום שמארח מגוון תחרויות חשובות, ביניהן אליפות המדינה בטריאתלון מדי חורף.
כחוף מרכזי עבור שלושת סוגי הגלישה הימית הידועים היום, גלישת גלים, גלישת רוח וגלישת עפיפונים, נחשב חוף בת גלים במערב חיפה, שידוע גם בשמו "חוף הגולשים", ושלי קורזיץ, אלופת העולם ב-2003, העידה כי הוא "החוף הטוב באירופה".
בכנרת ארעה הטרגדיה היותר ידועה של הספורט הימי בישראל, בשנת 1987, כשאבי רן, שהיה שוער כדורגל במכבי חיפה, נהרג מפגיעתה של סירת מרוץ בעת שרכב על אופנוע ים.
ראו גם

מפרשית
הערות שוליים

↑  גילי סופר, בת גלים: מייבשים את הים, באתר ynet, 25 באוגוסט 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294024605171  BNE: XX525684  BnF: cb11965046m (data)  GND: 4064777-8  LCCN: sh85006247  NARA: 10637701  NKC: ph116610 
שיט רפטינג
דני פרידמן ואולג גונורובסקי מייצגים את ישראל בתחרות אליפות העולם בחתירה, 2015
קרון רחצה

נשים בחליפות רחצה לצד קרונות הרחצה. התמונה מתארת מצב בלתי אופייני, שכן האשה ההגונה של 1902 לא הייתה מראה עצמה על החוף לבושה בחליפת הרחצה שלה.
Mermaids at Brighton נשים שוחות מאחורי קרון רחצה, תחריט מאת ויליאם הית', בסביבות 1829.
אישה וגבר בבגדי ים, בסביבות 1910. אישה יוצאת מקרון רחצה. כאשר רחצה של גברים ונשים יחדיו הפכה מקובלת בציבור, ימיו של קרון הרחצה היו ספורים.
קרון הרחצה הוא מתקן שהומצא בשנת 1750 על ידי בנג'מין ביל (Benjamin Beale), קוייקר שהתגורר במארגייט שבאנגליה והיה נפוץ במאה ה-19 ואיפשר רחצה בים בלי להפר את כללי הצניעות הוויקטוריאנים. הקרונות היו חלק מכללי ההתנהגות הנוגעים לרחצה בים שנכפו בנוקשות בעיקר על נשים, אולם גם חלק מההתנהגות שמצופה מכל אדם הגון. מבחינה טכנית, קרונות הרחצה היו עגלות סגורות מעץ שהוסעו על גלגלים לים.
הקרון המצויד בגלגלים נרתם לסוסים ונגרר אל תוך הים לעומק המבוקש. מטרייה גדולה בצידו האחורי של הקרון הסתירה את המתרחץ מעיני הציבור. על החוף שימשו קרונות הרחצה גם כמלתחות.
בבריטניה היו עקרונות הצניעות נוקשים במיוחד. גברים ונשים הופרדו לחופים נפרדים על מנת שלא יוכלו להסתכל אחד על השני בעודם בחליפות הרחצה שלהם. אף על פי שבמושגים של ימינו היו החליפות נחשבות צנועות עד מאוד.
השימוש בקרונות הרחצה

בשל הדרישה לפרטיות, מרבית התאים של קרונות הרחצה היו נטולי חלונות ונודעו לשמצה בחושך המוחלט ששרר בהם. כותב בעיתון הבריטי המנצ'סטר גארדיאן תהה בשנת 1906, כיצד אף אחד לא חשב להתקין גג מזכוכית שיתיר כניסת מעט אור.
המשתמשים בקרון הרחצה היו נכנסים לתא הקטן של הקרון בעודם על החוף ולבושים בבגדי היום יום. בפרטיות תאם היו המשתמשים מחליפים לחליפת הרחצה שלהם, תוך מיקום הבגדים בתא גבוה שנשמר יבש.
לאחר מכן החליקו או גלגלו את קרון הרחצה לים, לרוב קרונות הרחצה היו מצוידים בגלגלים רחבים והם הוכנסו והוצאו מהמים באמצעות עגלון עם סוס אחד או שניים. לעיתים נדירות הונע הקרון באמצעות כוח אנושי בלבד. בכמה אתרי נופש פופולריים הונחו מסילות עץ שעליהן הוסעו הקרונות. במקרים מסוימים חוברו כבלים לקרון והוא נמשך באמצעות מנוע קיטור.
לאחר שקרון הרחצה הגיע ליעדו, יצא המתרחץ מתאו למים. לצורך היציאה למים בצד של הקרון שאינו מופנה לחוף צוידו קרונות רחצה רבים בשתי דלתות, אחת קדמית ואחת אחורית. בהיעדרן של שתי דלתות היה על הקרון להסתובב לפני הירידה של המתרחץ למים. שימוש נאות הכתיב שהכניסה למים תתבצע בצורה כזאת שהקרון יחסום כל תצפית על המתרחץ מהחוף, וכמה קרונות אף צוידו במין אוהל מבד שיכול לרדת עד גובה המים ובכך איפשר למתרחץ מרחב שבו פרטיותו מובטחת. משערים שקרונות רחצה מסוג זה העניקו פרטיות טובה עד כדי כך שהמתרחצים יכלו לרחוץ בעירום, אולם אם הדבר נעשה הרי שהוא לא דווח בהרחבה במקורות בני הזמן.
בכמה אתרי נופש היה אדם שנקרא "טבלן" (Dipper), שהיה לרוב אדם חסון מאותו המין של המתרחץ ותפקידו היה לסייע למתרחץ להיכנס ולצאת מהמים. על כמה מה"טבלנים" נאמר שהם נהגו להשליך את המתרחצים למים ולשלוף אותם בחוזקה, אולם נוהג זה התקבל כחלק מחוויית הרחצה באוקיינוס.
לעיתים צוידו קרונות הרחצה בדגלון, שהמתרחץ היה מניף על מנת לסמן לנהג או למפעיל שהוא מוכן לחזור לחוף.
היסטוריה של קרון הרחצה

על פי כמה מקורות, פותחו קרונות הרחצה לראשונה על ידי בנג'מין ביל בעיר הנופש מארגייט, שבמחוז קנט באנגליה בסביבות שנת 1750. על פי מקורות אחרים קרונות הרחצה נהיו פופולריים רק כמה עשרות שנים לאחר מכן. עם זאת, נראה כי התיעוד הראשון לשימוש בקרונות רחצה הוא תחריט של ג'ון סטרינגטון, המצוי בספרייה הציבורית של סקארברו. התחריט, המתוארך ל-1736, מראה מתרחצים המשתמשים בקרון רחצה.
השימוש בקרונות הרחצה היה נפוץ במיוחד בממלכה המאוחדת ובחלקים של האימפריה הבריטית שבהם הייתה אוכלוסייה בריטית משמעותית, אך הקרונות שימשו גם בחופים בצרפת, בגרמניה, ובארצות הברית כמו גם בארצות אחרות.
החוקים שקבעו כי תהיה הפרדה מגדרית בחופים בוטלו בבריטניה בשנת 1901, והשימוש בקרונות הרחצה דעך. בתחילת שנות ה-20 הקרונות כמעט ונכחדו ולא נעשה בהם שימוש אפילו בחופים שיועדו לקהל מבוגר. במקומם הוקמו מבנים צבעוניים מעץ המכונים ביתני חוף שאותם ניתן היה לרכוש או לשכור, והם בשימוש בבריטניה גם בימינו לשם אחסון ציוד, החלפת בגדים ומסתור בעת שמזג האוויר אינו נוח.
הערות שוליים

↑  מתוך הערותיו של מרטין גרדנר לספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות
שמ"ר

ערך זה עוסק בסופר יידי. אם התכוונתם למדרש, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1849 ניאסוויז', פלך מינסק, רוסיה הלבנה (כיום בלארוס), האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 בנובמבר 1905 (בגיל 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  נחום -מאיר שייקייביץ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות יוניון פילד 
 שם עט:  שמ"ר 
 שפות היצירה:  יידיש, בלארוסית 
 צאצאים:  מרים שמ"ר צונזר, Abraham S. Schomer, רוזה שמ"ר-בצ'ליס, Anna Shomer Rothenberg 
 
נ. מ. שַייקֶביץ'. איור של יעקב אפשטיין משנת 1902
נחום-מאיר שַייקֶביץ' (ביידיש: נחום-מאיר שײַקעוויטש; 18 בדצמבר 1849 ניאסוויז' – 25 בנובמבר 1905, ניו יורק), הידוע גם בשם העט שמ"ר (מבוטא "שוֹמר"), היה סופר מחזאי יידי שחי ברוסיה ובשנותיו האחרונות בארצות הברית. בצעירותו כתב גם בעברית.
חייו

שמ"ר נולד בעיר ניאסוויז' שברוסיה הלבנה, באזור מינסק (בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) ב-18 בדצמבר 1849.
מנעוריו בלט בכישרונו לספר סיפורים. את תחילת דרכו הספרותית עשה על ידי פרסום סיפורים קצרים בעברית בכתב העת "המליץ". זמן מה ניהל עסקים בווילנה, ובמסגרת עבודתו נסע רבות. חלק מהשנים חי בעיר פינסק, שם נמנה עם קבוצת משכילים יהודים אוטודידקטיים המוכרת כקבוצת פינסק, אשר הפיצה את רוח התרבות היהודית החילונית בקרב יהודי מזרח אירופה. באותן השנים כתב בעברית וביידיש.
בהגיעו פעם לבוקרשט התוודע שם ללהקות תיאטרון יהודיות, והחליט להיות מחזאי בשפת היידיש. הוא הגשים את משאלתו כשהתיישב בהמשך בעיר אודסה, שם עסק לא רק בכתיבת מחזות אלא גם בניהול תיאטרון יהודי. להצלחה גדולה במיוחד זכה עיבודו ביידיש לקומדיה של גוגול "רביזור" (1883).
לאחר סגירת התיאטראות היהודיים ברוסיה ב-14 בספטמבר 1883 היגר לניו יורק, ארצות הברית, בשנת 1888; יש אומרים שבעיקר בעקבות ביקורתו הקשה של שלום עליכם על ספריו. בניו יורק הוציא לאור שני שבועונים: "דער מענשענפרוינד" ו"דער יידישער פוק".
נפטר בניו יורק בנובמבר 1905, והובא לקבורה בבית העלמין יוניון הילס בברוקלין. בהלווייתו ב-26 בנובמבר 1905, שהפכה לאירוע חסר תקדים של הזדהות קיבוצית של קהילת יהודי צפון אמריקה, השתתפו כמאה אלף יהודים שהציפו את רחובות שכונת הלואר איסט סייד במנהטן ואת גשר ויליאמסבורג בדרך לבית הקברות.
יצירתו

שמ"ר נחשב לאחד מהמחזאים החלוציים של התיאטרון היידי, יחד עם אברהם גולדפדן, יוסף לטיינר, יעקב גורדין ואחרים. שמ"ר היה יוצר פורה במיוחד של רומנים פופולריים "סנסציוניים" מן הסוג הנקרא גם "רומני משרתות ושוליות" או "שוּנד רומנים". מודל לחיקוי היווה עבורו הסופר אייזק מאיר דיק, ויש מעריכים כי עלה על רבו ומורו.[דרוש מקור] סיפורי שמ"ר, בעלי הכותרות הגרנדיוזיות, אכן הצליחו להגיע לקהל יהודי רחב ביותר – לבעלי מלאכה, תלמידי ישיבה ועקרות בית. חלקם היו עיבודים של ספרים לועזיים. כמה מספריו תורגמו אף לשפת הלדינו ("אסתר היפה, רחל היפה": La ermoza Esther, la ermoza Rachel).
לאחר הגירתו בשנת 1888 לארצות הברית, המשיך שם את עבודתו כסופר ומחזאי לאורך 17 שנה, עד מותו ב-1905. בנותיו רוזה ומרים כתבו זיכרונות על אודות חייו.
הערכת יצירתו והשפעתה

שמ"ר משך את אש הביקורת הקטלנית של שלום עליכם, שביטא אותה במסה "משפט שמ"ר" (יידיש: "שמר'ס משפּט"), שפורסמה בברדיצ'ב בשנת 1888. במסה זו ביקש שלום עליכם כי הספרות ביידיש לא תסתפק בכתיבה כזו שייצג שמ"ר, אלא תעמוד בסטנדרטים אמנותיים גבוהים יותר. שמ"ר למד סנגוריה על עצמו בפמפלט "יהי אור", שבו הגן על שאיפתו לספק צורכיהם הרוחניים של כל שכבות העם, גם של אלו שאינם מבינים את הספרות ה"גבוהה". ביקורת קטלנית זו של הסופר הנודע פגעה במוניטין הספרותי של שמ"ר.
תרומה להערכה מחדש של השפעתו חלה כאשר בשנת 1940 פרסם המשורר והסופר אברהם רייזן מאמר בעיתון הניו-יורקי היידי "פֿאָרװערטס" לרגל 35 שנה למותו של שמ"ר, שבו האיר גם את צדדיה החיוביים של תרומתו של שמ"ר לתרבות היידית.
כותבי זיכרונות כרחל פייגנברג ומנשה הלפרן כתבו על השפעת הקריאה ביצירותיו של שמ"ר על הקוראים. הם מתארים כיצד הרומנים המושכים של שמ"ר תרמו להיווצרות קהל קוראים לספרות היידיש וכיצד הם תרמו להחדרת אידיאל האהבה הרומנטית לחברה היהודית. וכך כתב עליו הלפרן:
"מן המועדון היהודי ומבית המדרש אמרו שלא 'נחום מאיר' היה צריך להיות שמו של שמ"ר, אלא 'ברוך'- 'ברוך משנה עתים'...
לשמ"ר ייחס הנוער את המעלה של גילוי מהי 'אהבה', איך אוהבים, ואיך 'משחקים אהבה עם נערה', אפילו איך מתוודים על אהבה...
אנחנו שהתחנכנו בז'רגון הפכנו באמצעות שמ"ר לשואפים לשפת יידיש נקיה...
האדם הפשוט נמשך לרומנים של שמ"ר כמו למגנט. הוא נמשך בכוח לספר, ממש רץ לשמוע 'מקריא' ב'שולחן' לקריאת ספרים או בבית של מישהו. עם הזמן היה שומע כזה מכריח את עצמו ללמוד לקרוא רומן בעצמו. יהודים כאלה יגעי כפיים בגיל הביניים אני זוכר לעשרות... בינתיים גדל קהל הקוראים מחודש לחודש, בגלל הצורך לדעת משהו חדש שעד עכשיו הם לא ידעו.
 רוב הקלאסיקונים המאוחרים בספרות היידיש החלו יחד עם שמ"ר או בתחילת עלייתו. הם הפכו ליופייה של הספרות, אבל אף אחד מהם לא הצליח ליצור השפעה כזאת על הקורא או על שפתו...
יצירותיו של שמ"ר יצרו אצל היהודים, או הפכו לפופולרית את הסיסמה 'צריך להיות מענטש' מענשט הוא אדם אמיץ במראהו, איש העולם וקצת 'מתיר מה שאוסרים'...
העם אהב והעריץ את שמ"ר. הוא, שמ"ר, הרים את בעל המלאכה היהודי והוציא אותו מהביצה שאליה דחפו אותו לומדים ויהודים 'עדינים'...
קשה לתאר איך היה נראה אחרת דור אבותי ולאורך כמה זמן הייתה נמשכת האינרציה בעם בלעדי שמ"ר והרומנים המלהיבים שלו, שהיו עבור הקהל הפשוט חומר הקריאה המושך ביותר.
ההתקפה הכללית על שמ"ר (כוונתו למאמרו של שלום עליכם שמר'ס משפט) לא הוציאה שום התפעלות אצל ההמונים...אנחנו המשכילים היידישסטים ראינו את זה ככעס ש'יצא מכליו'. לא הגבנו על זה, הגם שזה כאב לנו כמו חילול השם של רב שלנו, חילול השם של נכבד ממשפחת הסופרים.
לאחרונה נחקרה יצירתו על ידי מתן חרמוני, ופורסמו אחדים ממחזותיו בכתב העת "דווקא" לתרבות יידיש.
כתביו > רומנים ביידיש

שמ"ר כתב כמאתיים רומנים ביידיש; חלקם דנים בנושאים היסטוריים, אחרים מהווים תאורי ההווי היהודי של יום יום בעיירות. ניתן לציין כמה כותרים, שבדרך כלל בעת הוצאתם לאור היו מלוּוים במילות שבח קצרות כמו "הסיפור המקסים" ("זייער אַ שיינע געשיכטע") או "הרומן הנפלא" ("וואָנדערשיינע ראָמאַן"):
אחרית צדיקים, 1881.
דער קוגל, 1890.
המלכה היהודיה, ורשה, 1884.
הצדקניות או גוט שבת, יאכנה!.
בחור הישיבה, 1896.
דער חרם (יידיש: "החרם").
האסיר (יידיש: "דער קאטורזשניק").
הרוצח האדוק (יידיש: "דער פראָמר מערדער").
דער בעל תשובה (יידיש: "בעל התשובה").
די בלינדע יתומה (יידיש: "היתומה העיוורת").
דער בלוטיקער אַדיע (יידיש: "פרידת הדמים").
מהחופה לקבר (יידיש: "פון חופה צום טויט").
די אײַזערנע פֿרוי (יידיש: "אשת הברזל").
חאצקעל דער באבעס זון (יידיש: "חצקל, בן הסבתא").
צווישן צוויי פֿלאַמען (יידיש: "בין שתי להבות").
דער לעצטער ייִדישער קעניג (יידיש: "המלך היהודי האחרון") – סיפור מימי שמעון בר כוכבא.
חתן-דמים, ספור מימי האינקוויזיציה בספרד ("פֿון דער צײַט פֿון דער שפּאַנישער אינקוויזיציע").
הכלה האומללה (יידיש:"דיא אונגליקליכע כלה"), ילנה, 1893 – במרכזו סיפור המתרחש במרוקו.
דער געבילדעטער עם-האָרץ (יידיש: "עם הארץ" המלומד") - מבוסס על אגדה על אודות אברהם אבן עזרא ויהודה הלוי.
דער שרעקליכער מערדער ריכארד אָדער דער זיעגעל (יידיש: "ריכארד, הרוצח האיום, או המגל"), וילנה, 1895 – סיפור מפורטוגל מהשנים 1780–1800.
דער יידישער פריץ (יידיש:"הפריץ היהודי") – ספר המוקיע את הקנאות והצדקנות של מנהיגיו המסורתיים של השטעטל היהודית.
א נאר פון באד ארויס, וילנה, 1912.
באמריקה פרסם בין היתר איגרות לאמא ולחבר, וכן את יודקה שמרקס חוצה את האטלנטיק ואת גלות-מאָסקווע (יידיש: "גלות מוסקבה") – רומן בן 1,600 עמודים על חיי היהודים ברוסיה בימי הצאר אלכסנדר השלישי.
כתביו > רומנים בעברית

מומר להכעיס, ורשה, 1879.
כוויה תחת כוויה, ורשה, 1880.
טעות גוי, ורשה, 1880.
הנדחת (3 כרכים), וילנה 1886 – ורשה, 1887 .
קין, ורשה, 1887 – על חיי היהודים בפורטוגל.
כתביו > מחזות תיאטרון ביידיש

טיסה-אסלאר - על פרשת עלילת הדם בטיסה-אסלאר שבהונגריה.
קוקעטע דאמן (יידיש: "גברות מגונדרות").
דאס יידישע קינד (יידיש: "הילד היהודי") – מחזהו המפורסם ביותר.
לקריאה נוספת

ראָזע שאמער-באטשעליס [רוזה שמ"ר-בצ'ליס], אונדזער פאטער שמ"ר , [ניו יורק]: איקוף, (c1950).
רוזה שמיר-באטשעליס, אבינו שמ"ר (תרגם אהרן וייסמן; החלק הראשון מאת מרים שמ"ר-צונזר [צונזער]), ירושלים: אחיאסף, 1953.
שירי שמר וזכרונותיו / נאספו והוכנו לדפוס על ידי ראזע שאמער באטשעליס, ירושלים: אחיאסף, תשי"ב
מנשה האלפערן, פארמעטן- זכרונות און שילדערונגען, סאן פאולא : אלוועלטלעכער אידישער קולטור-קאנגרעס, 1952. פרק א' 'הזמנים של לינצקי ושמ"ר'. מציג את השפעתו של שמ"ר על קוראיו.
Ezra Mendelson (ed.),  Literary strategies: Jewish texts and contexts, Studies in contemporary Jewry, New York: Oxford University Press, 1996.
הערות שוליים

↑  השם מורכב משלוש האותיות האחרונות בשמו, במהופך: נחום מאיר שייקביטש.
↑  שמרס משפט : אדער דער סוד פריסיאזשניק אויף אללע ראמאנען פון שמ"ר. ברדיטשוב, תרמ"ח
↑  ראו גם: סופי גרייס-פולק, שמ"ר לאור שמר"ס משפּט לשלום-עליכם, חוליות
↑  ראה: סופי גרייס-פולק, השפעתו של שמ"ר על קוראי יידיש, חוליות 10, 2007.

Alyssa Quint ,"Yiddish Literature for the Masses?”,AJS Review Vol. 29, No. 1 (Apr., 2005), pp. 61-89
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288914805171  PLWABN: 9810598773505606  BnF: cb113441497 (data)  GND: 119100606  ISNI: 0000 0004 4409 9831  LCCN: n95061085  NTA: 297295225  RERO: 02-A028956872  SELIBR: 137173  VIAF: 312734518   WorldCat (עם VIAF): 312734518
זאת חנוכה

חנוכייה בזאת חנוכה, שמונה נרות דולקים
זאת חנוכה הוא כינוי ליום השמיני של חנוכה (ב' בטבת או ג' בטבת) שמקורו ביהדות אשכנז, שכן בקריאת התורה של יום זה נמצאות המילים ”זֹאת חֲנֻכַּת הַמִּזְבֵּחַ” (ספר במדבר, פרק ז', פסוק פ"ד). בתקופות מסוימות היה מקובל בקרב יהודי אשכנז לכנות יום זה בכינוי חנוכת המזבח על שם אותו פסוק, ולא מוכר שימוש במינוח "זאת חנוכה" לפני המאה ה-16.
במחשבת החסידות מוקדש עניין מיוחד ליום זאת חנוכה, וחסידויות רבות נוהגות לערוך ביום זה טיש ולשרוף את פתילות נרות חנוכה ברוב עם.
כמו כן, בחסידויות רבות מתייחסים לזאת חנוכה בתור שיאו של חנוכה, יום שכולל בתוכו את כל הימים שלפניו, ובתור יום החיתום האחרון של הגזר הדין של השנה.
מנהגי היום

בספר מנהגי מהרי"ל מובא מנהג יהדות ריינוס על פיו ביום השמיני של חנוכה אין לעשות מלאכה, כפי שאין לעשות מלאכה גם ביום הראשון של חנוכה.
יש שנוהגין להרבות בסעודה, מפני שעושים סעודה לגמרה של מצווה וביום זה גומרים את מצוות הדלקת נרות חנוכה, ואדמו"רים בחסידויות השונות נוהגים לערוך ביום זה טיש.
מנהג נפוץ ומיוחד לזאת חנוכה הוא מנהג שריפת הפתילות של נרות חנוכה, שעושים מפני שהשמן והפתילות ששימשו להדלקת נרות מיוחדים למצווה ואסור להשתמש בהם לצורך דברים אחרים, בקהילות חסידיות רבות נהגו לשרוף את הפתילות ברוב עם, ויש שנהגו להקפיד לשורפן ביום. אחרים נהגו לשרוף את הפתילות בשריפת החמץ בפסח, ומסתמכים על כך שהשמן שנותר לא מיוחד למצווה. ונוהגים להגיד בזמן שריפת הפתילות את פרק ס"ז בתהלים.
בגלל משמעותו של היום בקהילות החסידיות כיום חיתום הדין האחרון של השנה - יש שמאחלים "גמר חתימה טובה" או "גמר טוב" עד זאת חנוכה. מאותה סיבה, נהגו רבים להתפלל בו על כפרת עוונות, פרנסה ופקידת עקרות.
בעשרות שנים האחרונות הנהיג רבי אשר פריינד לנסוע ביום הזה לציון הרשב"י במירון, מנהג שהתפשט בקהלים רבים.
משמעות היום > רחמים ותשובה ויום החיתום האחרון

חשיבותו של היום השמיני של חנוכה מובאת כבר בכתבי האר"י, המשווה את שבעת ימי החנוכה הראשונים לשבע המידות הראשונות מתוך י"ג מידות הרחמים (כל יום למידה אחת בלבד), ואת היום השמיני לשש המידות האחרונות, מנוצר ועד ונקה.
מקובל בחסידות לומר כי ימי החנוכה הם המשך לימים הנוראים, ומי שלא עשה תשובה בעשרת ימי תשובה, תשובתו מתקבלת עד יום השמיני של חנוכה. רמז לכך מופיע בספר ישעיהו בפסוק: ”בְּזֹאת יְכֻפַּר עֲוֹן-יַעֲקֹב” (ספר ישעיהו, פרק כ"ז, פסוק ט'). ורבי ישראל מרוז'ין אף אמר עליו:
מה שהצדיקים יכולים לפעול מהשם יתברך בראש השנה ויום הכיפורים, יכול יהודי פשוט לפעול מהשי"ת בזאת חנוכה.