stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירועי אוקטובר 2000
עימותים שקדמו לאירועי אוקטובר באותה השנה

במהלך שנת 2000 אירעו מספר אירועים בעלי משמעות והם שהביאו בסופו של דבר למהומות:
ביום האדמה של 2000 - שברובו התנהל בשקט - חדרו צעירים מסכנין לבסיס צבאי ליד עירם וניהלו קרב עם השוטרים, שבו לטענתם מתה אחת מתושבות עירם.
ב־3 באפריל נערכה הפגנת סטודנטים ערבים באוניברסיטת חיפה, שהתפתחה לעימות אלים בינם לבין סטודנטים יהודים והמשטרה. כמו כן נערכו הפגנות ב־11 וב־12 באפריל באוניברסיטה העברית.
ביום העצמאות התפתחה הפגנה אלימה נגד השתתפות קבוצה מראשי הרשויות הערביות בטקס עם שר הפנים.
במהלך אירועי יום הנכבה התפתחו הפגנות אלימות מצד ערבים ישראלים והן מצד תושבי השטחים ואף שוטרים במשטרה הפלסטינית (דבר שהפליא את שוטרי משמר הגבול מאחר שהם עבדו יחדיו).
ביולי נערכה ועידת קמפ דייוויד שבה התפוצץ המשא ומתן בין ישראל והפלסטינים.
חבר הכנסת עזמי בשארה נשא שורה של נאומים מתסיסים, בהם הוא הביע תמיכה בטרור ובנקיטת פעולות אלימות כנגד ישראל. במהלך ביקורו באזכרה לחאפז אל-אסד, הוא נאם ביחד עם מזכ"ל החזבאללה וקרא להם להמשיך ב"מוקאוומה" (בערבית: "התנגדות") כנגד ישראל.
ב־11 עד ה־14 בספטמבר התחוללו הפגנות (שבשיאן נחסם צומת גולני) סביב סגירת המחצבה של נצרת עלית שרוב עובדיה ערבים.
ב־15 בספטמבר נערך הכינוס השנתי (המהרג'אן) של התנועה האסלאמית תחת הכותרת "מסגד אל־אקצא בסכנה". מטרתו הרשמית של הכינוס הייתה להגן על המסגד מפני ממשלת ישראל שלטענתם זממה להרסו.
במהלך השנה קרו התנגשויות חוזרות ונשנות בין יהודים וערבים סביב המסגד בטבריה.
עימותים שקדמו לאירועי אוקטובר באותה השנה > ביקור שרון בהר הבית ופריצת האינתיפאדה

בסוף בספטמבר הכריז אריאל שרון על כוונתו לעלות להר הבית על מנת לבדוק את השיפוצים שבוצעו על ידי הוואקף במתחם. בעקבות זאת, פנה יאסר ערפאת לאהוד ברק וביקש למנוע את הביקור, ולצד זאת, נערכו מגעי תיאום בשב"כ ובמשטרה למול הרשות הפלסטינית והוואקף. מפכ"ל המשטרה הודיע כי אין באפשרותו למנוע את הביקור, וב־28 בספטמבר ערך אריאל שרון ביקור בן שלושת רבעי שעה ברחבת ההר, בליווי שישה חברי כנסת מהליכוד. הביקור עורר מהומות בהן נפצעו כ-25 פלסטינים ו-28 שוטרים.
למחרת, 29 בספטמבר, התדרדר המצב בירושלים. יאיר יצחקי, מפקד מחוז ירושלים של המשטרה נפצע בראשו וכתוצאה מההחמרה בעקבות כך נהרגו 7 פלסטינים (5 מהם אנשי המשטרה הפלסטינית) ונפצעו למעלה מ־100.
ב-30 בספטמבר הוכרזה בשטחים שביתה כללית, כמו כן פורסמה טענה שנהרג הנער מוחמד א-דורה ליד נצרים, באירוע שהלהיט את הרוחות. במקביל נערכו הפגנות ביישובים הערביים בישראל, בהן נזרקו אבנים ונחסמו כבישים לזמנים קצרים. בעקבות האירועים החליטה ועדת המעקב של ערביי ישראל על הכרזת שביתה כללית למחרת.
המאורעות

הערה: חלק זה מסתמך על מסקנות ועדות אור. לגבי כמעט כל המאורעות המתוארים כאן יש השגות של הצדדים המעורבים בהם. המאורעות המתוארים מתייחסים לאלו שקרו אצל ערביי ישראל בלבד.
המאורעות > גל ראשון (1 באוקטובר – 3 באוקטובר)

ככלל, האירועים בגל זה היו המשמעותיים ביותר באירועי אוקטובר.
המאורעות > גל ראשון (1 באוקטובר – 3 באוקטובר) > 1 באוקטובר

ההפגנות שהיו בימים הקודמים הפכו ביום זה לאלימות, בין השאר בגלל הכרזת שביתה כללית על ידי ועדת המעקב. אף על פי שהאירועים התרחשו ביום זה בכל הארץ, הם התמקדו בעיקר בוואדי עארה, שם נהרגו שני אזרחים באום אל-פחם, כמו כן נהרג אזרח נוסף בג'ת.
המאורעות > גל ראשון (1 באוקטובר – 3 באוקטובר) > 2 באוקטובר

היום הקשה ביותר של האירועים, ניסיונות הרגעה שונים נכשלו. במהלך היום נהרגו 5 אזרחים: אחד באום אל-פחם, שניים באזור התעשייה תרדיון, אחד בנצרת, ואחד בצומת לוטם שבגוש שגב. כמו כן היה סגור ואדי עארה לתנועה במהלך כל היום.
המאורעות > גל ראשון (1 באוקטובר – 3 באוקטובר) > 3 באוקטובר

במהלך יום זה חלה ירידה מסוימת באלימות במרבית המקומות בעקבות פגישתו של אהוד ברק עם ועדת המעקב. עם זאת היו אירועים קשים בכפר מנדא ובכפר כנא שבכל אחד מהם נהרג אזרח אחד.
המאורעות > רגיעה יחסית (4 באוקטובר – 6 באוקטובר)

בעקבות הפגישה בין אהוד ברק לוועדת המעקב ביום ה־3 באוקטובר חלה רגיעה בתקופה זו, אולם לא השתרר שקט. המאורעות התחזקו שוב לאחר חטיפת החיילים בהר דב.
במהלך כל שלושת הימים הללו אירעה דעיכה של האירועים, למרות ההכרזה על יום הזעם הפלסטיני ב־6 באוקטובר.
המאורעות > גל שני (7 באוקטובר – 10 באוקטובר)

גל זה החל להתפתח בעקבות חטיפת החיילים שאירעה ב־7 באוקטובר. בניגוד לאירועים לפני כן הוא עירב באופן פעיל גם את המגזר היהודי.
המאורעות > גל שני (7 באוקטובר – 10 באוקטובר) > 7 באוקטובר

מרבית היום היה שקט יחסית אולם, לקראת הערב, בעקבות האירועים האחרים בגזרות האחרות התחילו האירועים לצבור תאוצה ובפעם הראשונה גם במגזר היהודי.
במהלך הלילה תושבים מג'סר א-זרקא זרקו אבנים לעבר כלי-רכב שנסעו בכביש החוף, ואחד הנוסעים נפגע מאבן, ותוך שעה מת. כלי רכב נוספים נפגעו מאבני הפורעים.
המאורעות > גל שני (7 באוקטובר – 10 באוקטובר) > 8 באוקטובר

התנגשויות חריפות בין יהודים וערבים במהלך כל היום הזה, תוך פגיעה גם במשטרה. האירועים החמורים ביותר היו בגבול שבין נצרת לבין נצרת עלית ובמהלכם נהרגו שני אזרחים ערבים.
המאורעות > גל שני (7 באוקטובר – 10 באוקטובר) > 9 באוקטובר

האירועים התמקדו ביום זה במגזר היהודי אולם גם במגזר הערבי לא היה שקט, ניסיונות הרגעה במהלך יום זה לא הצליחו להביא לרגיעה.
המאורעות > גל שני (7 באוקטובר – 10 באוקטובר) > 10 באוקטובר

ביום זה חלה דעיכה מהירה של האירועים.
אמצעים ושיטות

הערה: קטע זה מתייחס אך ורק לחלק האלים של האירועים, מרבית האירועים החלו בתור הפגנה שקטה יחסית ובמקביל להם היו הפגנות רבות נוספות שהתפזרו ללא אלימות.
אמצעים ושיטות > משטרה

כדורי גומי - במהלך אירועי אוקטובר עשתה המשטרה שימוש נרחב ביותר בכדורי גומי. מהירי נהרגו לפחות שני אנשים (חלק מהגופות לא נותחו כך שלא ניתן לקבוע בוודאות את סיבת המוות של חלק מההרוגים). השימוש בכדורי גומי ובעיקר בסוג של גלילוני גומי, נעשה לצרכים של פיזור הפגנות ובעיקר (אך לא רק) לצורך פגיעה בפעילים הראשיים. להערכת המשטרה כדורי הגומי עלולים להיות קטלניים בטווח של פחות מ־40 מטר ולכן הנוהל המשטרתי לפני האירועים קבע מרחק זה כטווח מינימלי. למידע נוסף, ראו הפסקה של השלכות ועדת אור.
צלפים - בשלושה מקרים (באום אל-פחם ב־2 ובנצרת ב־2 וב־3) נעשה שימוש בצלפים:
באום אל-פחם - ב־2 באוקטובר נעשה שימוש בצלפים בעקבות פגיעה בשוטר על ידי קלע, הירי בוצע לעבר הרגליים אולם הביא להרוג אחד ולפציעתם של רבים. כל ירי קיבל אישור מניצב אליק רון ובוצעה לפניו ולאחריו בדיקה של ההשפעה, אולם לא ניתנה התרעה למתפרעים על ביצוע הירי. בנוסף, הירי בוצע באש חיה ועל ידי שני אנשי ימ"מ לפחות.
בנצרת ב־2 באוקטובר וב־3 בו נעשה שימוש בצלפים נגד זורקי אבנים. הצלפים התמקמו על גג ליד תחנת המשטרה.
סכנת חיים ממשית - ירי למרכז הגוף.
בקבוק תבערה או קלע - ירי לכיוון הרגליים.
למעט במקרה של סכנה מיידית חובה לקבל אישור מהמפקד הבכיר של המשטרה בשטח.
גז מדמיע היה בשימוש נרחב למדי באירועים, בעיקר לקראת סופם. ברוב המקרים שימשו גז מדמיע וכדורי גומי ביחד לפיזור הפגנות. בעקבות הוראות הדרג המדיני להפחית את השימוש בכדורי גומי נעשה שימוש רב יותר בגז מדמיע.
מכת"זים - מכונות אלו המשמשות להתזת מים (ואינן קטלניות) כמעט לא היו בשימוש למרות נוכחותן באזורים הסמוכים לאירועים, הסיבות לכך אינן ברורות. הפעם היחידה בה נעשה שימוש במכונה כזאת, הייתה בהפרות הסדר בטבריה ב־9 באוקטובר
רמקולים - רק בחלק מהמקרים, נעשה בהם שימוש על ידי השוטרים על מנת לקרוא למתפרעים לשמור על הסדר, בעיקר במגזר היהודי. בחלק מהאירועים לא ניסתה המשטרה להשתמש בהם, בניגוד לפקודות, בטרם הפעלת אמצעים אלימים. במקרים אחרים, למרות השימוש בהם, לא נשמעו ההוראות על ידי כל הנוכחים.
ירי באוויר - היה בשימוש פעמים לא מעטות במהלך אירועי אוקטובר, לפי הידוע לא גרם לנזקים בנפש אולם לפי ועדת אור היה ברובו מיותר.
מסוק - היה בשימוש מספר פעמים במהלך האירועים על מנת לפקח עליהם ולהעביר את המפקדים הבכירים.
ירי אש חיה - אירעו מספר מקרים של אש "רגילה" לעבר מתפרעים, במיוחד במקומות בהם אזלה התחמושת לפיזור הפגנות של השוטרים. כמו כן נעשה שימוש באש כזאת במטח האש שהיה בנצרת ב־9 באוקטובר.
אלות - כמעט לא היו בשימוש במהלך האירועים בשל הטווחים הגדולים יחסית בין המפגינים לבין השוטרים.
אמצעים ושיטות > מפגינים

יידוי אבנים - כמעט בכל ההתפרעויות במגזר הערבי היו יידויי אבנים. היידויים היו הן על אזרחים והן על שוטרים, הן על בני אדם והן על כלי רכב. גם במגזר היהודי היו גילויים של הסתה כנגד הערבים אולם הם היו פחותים במידה משמעותית וכך גם תוצאותיהם.
במהלך המהומות נעשה שימוש בשתי טכניקות להגברת העוצמה של האבנים:
שימוש בקלע, במיוחד במהומות באזור ואדי עארה אולם גם במקומות אחרים. השימוש בקלע אחראי לחלק גדול מהפציעות הקשות של שוטרים במהלך האירועים.
זריקת אבנים מגשרים, נעשתה מספר פעמים וגרמה לפציעתם של נוסעים לא מעטים וכן להריגתו של בכור ג'אן.
בקבוקי תבערה - בימים הראשונים של המהומות היה שימוש נרחב בבקבוקי תבערה שגרם לפגיעות רבות, ככל שהתקדמו המהומות כך קטן השימוש באמצעי זה. לעומת זאת מידת השימוש בבקבוקי תבערה במגזר היהודי איננה ברורה ויש עדויות סותרות על כך.
צמיגים בוערים - נוסף על תפקידם "המסורתי" כאמצעי לחסימת צמתים (שהיה נפוץ הן במגזר הערבי והן במגזר היהודי), נעשה בהם פעמיים (במגזר הערבי) שימוש כנשק קינטי.
ברזלים, גולות, מוטות וכדומה שימשו לתקיפת שוטרים במספר מקרים, הן על ידי יהודים והן על ידי ערבים.
סלעים - בדרך כלל שימשו לחסימת צירים (בשני המגזרים) אולם ב־1 באוקטובר שימשו לתקיפת שוטרים באום אל-פחם על ידי גלגולם.
הצתות:
כיוון שמרבית יערות ארץ ישראל ניטעו על ידי קק"ל, נוטים הערבים להתייחס אליהן כאל סממן כוח יהודי. במהלך האירועים אירעו עשרות הצתות ואף על פי שהמציתים לא נתפסו סביר להניח שההצתות היו על רקע לאומני, בדומה להצתות רבות לפני ואחרי האירועים.
בנוסף על הצתות היערות הוצתו חנויות רבות, גם על ידי יהודים וגם על ידי ערבים.
בדיקת תעודות זהות - במספר אירועים נעשתה בדיקה של תעודות הזהות של הנוסעים בכביש והנוסעים היהודיים הותקפו.
אש חיה - כמעט ולא נעשה שימוש באמצעי זה. היו שני מקרים (שניהם במגזר הערבי) שהחמור ביניהם היה פציעתו של שוטר ב־2 באוקטובר בנצרת.
הרוגים

הרוג יהודי:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | מקום ונסיבות | תאריך |
| בכור ג'אן | בנסיעה מחיפה לביתו בראשון לציון על כביש החוף, כתוצאה מזריקת אבנים מגשר שנזרקו על ידי צעירים מג'סר אל זרקא, אשר פגעו בחזהו והביאו לאובדן הכרתו. | מוצאי שבת 7 באוקטובר |
הרוגים ערבים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | מקום ונסיבות | תאריך |
| ראמי גרה | נפגע מכדור גומי; נורה בתחנת הדלק בג'ת | 1 באוקטובר |
| אחמד אבראהים ג'בּארין | נפגע מכדור גומי בעינו באום אל-פחם | 1 באוקטובר (מת מאוחר יותר) |
| מוחמד אחמד ג'בּארין | נהרג באום אל-פחם מכדור חי שחדר לבטנו דרך עכוזו | 1 באוקטובר (מת באותו היום) |
| מוסלח חוסין אבּו ג'ראד | נהרג באום אל-פחם מפגיעת צלפים שפגעו באיברים שונים בגופו | 2 באוקטובר |
| אסיל חסן עאסלה | הנסיבות המדויקות שהובילו לירי, וזהות השוטר היורה, לא הובררו עד תום עקב עדויות סותרות וסירוב אחד השוטרים לבדיקת פוליגרף. אסיל ככל הנראה נורה על ידי שוטרים במהלך מרדף שלהם אחריו בנסיבות לא ברורות שכן על פי ועדת אור, הצעיר לא השתתף בעימותים ולכן לא הייתה הצדקה לשימוש באש חיה בצומת לוטם. | 2 באוקטובר |
| עלאא ח'אלד נסאר | נורה כנראה על ידי שוטרים במהלך המהומות צומת לוטם | 2 באוקטובר |
| וליד אבּו סאלח | נורה בבטנו במהלך ההתפרעות ליד מפעל פטרוס | 2 באוקטובר |
| עימאד גנאים | נורה בראשו במהלך ההתפרעות ליד מפעל פטרוס | 2 באוקטובר |
| איאד לואבּנה | נורה על ידי שוטרי יס"מ כשניסה לבעוט בטיל גז לאחר שהשתתף ביידוי אבנים בעירו | 2 באוקטובר |
| מוחמד ח'מאיסי | נפצע ברגלו (כנראה על ידי דקירה) במהומות שהיו בצומת בית רימון, ומת מאוחר יותר מפצעיו. על נסיבות פציעתו ועל האחראי לה יש מחלוקת | 3 באוקטובר |
| ראמז בושנאק | נפצע בראשו מקליע משטרתי במהלך הסתערות של שוטרים בכפרו. על פי ועדת אור בושנאק לא היווה סכנה לשוטרים ולא הייתה הצדקה לשימוש באש חיה | 3 באוקטובר |
| עומר עכאווי | נורה, כנראה על ידי שוטרים במהלך המהומות בגבול המזרחי של עירו | 8 באוקטובר |
|  ויסאם יזבכּ | נורה בראשו על ידי השוטרים במטח האש שהיה בנצרת | 8 באוקטובר |
השפעות

חלק ניכר מההשפעות של אירועי אוקטובר, במיוחד אלו החורגות מגבולות ישראל איננו ניתן להפרדה מעשית מההשפעות של האינתיפאדה השנייה ולכן מופיע בערך עליה.
השפעות > השפעות מיידיות

גם בשבועות ובחודשים שלאחר ה־10 באוקטובר המשיכו אירועים דומים (גם אם פחות חמורים) להתרחש במגזר הערבי.
התגובה של הציבור היהודי במהלך המהומות, הייתה דומה לזו של אהוד ברק בראיון שנתן לרדיו ב־2 באוקטובר, על ההשפעה של האירועים:
"אנחנו לא נוכל, ולא מתכוונים לקבל, לא סגירה של צירים ולא הפרעות לאורח החיים התקין על ידי אזרחי ישראל בתוך המדינה. אני אתמול, בדיון שנמשך עד אחרי חצות בביתי, 1.10 בערב, הנחיתי את השר לביטחון פנים ואת משטרת ישראל, שאגב מגיעות להן מחמאות גדולות מאוד על השליטה העצמית שהם גילו אתמול במהלך ההפגנות, אבל אמרתי להם, יש לכם אור ירוק לכל פעולה שתידרש כדי להביא לשלטון החוק ולשמירה על הסדר הציבורי ואבטחת חופש תנועה לאזרחי המדינה בכל מקום במדינה."
לאחר האירועים נפלה ממשלת ברק, אמנם לא כתוצאה ישירה מהאירועים אולם הימנעותם של ערביי ישראל להצביע עבור אהוד ברק בבחירות שנערכו בתחילת 2001 מיוחסת לאי שביעות רצונם מתפקודו במהלך האירועים.
כמו כן נערכו בפעם הראשונה דוחות של מחלקת המדינה של ארצות הברית, של האו"ם ושל ארגוני זכויות אדם בינלאומיים אודות מצבם של ערביי ישראל.
השפעות > ההשפעה על הציבור הערבי

הקריאות הבאות להפגנות של המגזר הערבי, כדוגמת אירועי יום האדמה 2001 כללו גם קריאות לריסון של ההפגנות על מנת למנוע התדרדרות לאלימות.
האירועים וכן תגובות (כולל האלימות) הציבור היהודי אליהם, גרמו להסתגרות מסיבית של ערביי ישראל בתוך עצמם. בתקופת הזמן המיידית האינטראקציה עם היהודים ירדה בצורה דרמטית ומאז ניכרת התאוששות אולם גם שמונה עשרה שנים לאחר האירועים המצב לא חזר לקדמותו.
הירידה במעורבות עם יהודי ישראל יחד עם הניתוק היחסי מערביי השטחים בעקבות פריצת האינתיפאדה גרמו לגידול משמעותי בכלכלה הפנימית (מסחר, שירותים וכו') של ערביי ישראל תוך התפתחות של מרכזים מסחריים בתוך היישובים (עם זאת, מדובר בחלק מתופעה כללית בישראל בתקופה הזאת).
המשטרה מואשמת בכל התוצאות של האירועים ואילו ההרוגים והמפגינים מוצגים כולם כגיבורים. עם זאת, ניכרת ירידה בתמיכה באלימות בקרב ערביי ישראל.
התחזקות הקשר בין מנהיגי ערביי ישראל לבין מדינות ערב.
התגברות הנכונות לפנות לארגונים בינלאומיים בשל בעיותיהם.
אירועי אוקטובר מצוינים כל שנה בדומה ליום האדמה רק בהיקף קטן יותר.
השפעות > יחסי יהודים-ערבים בעקבות המאורעות

האירועים האלימים גרמו לעלייה בחוסר אמון של הציבור היהודי במדינת ישראל כלפי המיעוט הערבי. בסקר שערכה מינה צמח זמן קצר לאחר המהומות, הגדירו 74 אחוז מהנשאלים היהודים את התנהגות ערביי ישראל כ"בגידה במדינה".
דברי ראש עיריית נצרת עלית, מנחם אריאב, ב"כל העמק והגליל" ב־6 באוקטובר:
"בתום תפילת היום השני של ראש השנה החלו האירועים הקשים באזורנו … במהלך החג תושבי נצרת עילית היו עדים לסגירת כבישים, הפרות סדר והתפרעויות שקרו בסביבתנו, אך לא השפיעו על מהלך החיים התקינים בנצרת עילית, וזאת למרות ההגבלות שהיו לתושבינו לנוע בחופשיות באזור ובארצנו. עיריית נצרת עילית פעלה ועשתה כל מאמץ לשמור על איפוק ושקט ככל שניתן, אך מחד, ההפגנות האלימות של תושבי עין מאהל שיידו אבנים ואיימו בסגירת הצומת, ומאידך, התפרחחותם של נוער ערבי מכפרים שכנים שפגעו בתושבים, בבתים, ברכוש בהר יונה, מוכיחים שאין זה הדו-קיום והשכנות לה ייחלנו. אנו דוחים התנהגות זו מכל וכל. גם אנו יכולנו להגיב!! … נצרת עילית תפעיל את כל האמצעים הדרושים על מנת להעניק לתושביה את האמצעים והביטחון הדרושים, כל ההסתות נגדנו וההתפרעויות רק חיזקו וחישלו אותנו ... אנו שוב מודים לתושבי נצרת עילית על האיפוק שגילו לנוכח ההתפתחויות החמורות באזורנו, אנו נמשיך לבנות את העיר, להתפתח, לקלוט עליה...".
דברים אלו משקפים את התגובות של רבים מהיהודים בתקופה של האירועים עצמם.
תגובות נוספות ומאוחרות יותר:
הפסקת תנועת קניות של יהודים בערים ערביות (בעיקר נצרת) ושל ערבים בערים יהודיות (עפולה, חיפה, נתניה ועוד).
דלדול משמעותי מאוד בכמות הפעילויות לדו קיום, מרבית הארגונים העוסקים בעניין צמצמו פעילות וחלקם אף נסגרו.
התגברות משמעותית של קריאות של אישי ציבור יהודיים לגירושם של הערבים או חיובם בשבועת נאמנות למדינה.
הדרה של ערביי ישראל מכל ההתרחשויות הפוליטיות וזאת בניגוד למגמה (המהוססת) של שילובם בעשור שקדם לאירועים.
פיטורים של עובדים ערביים ממקומות עבודה יהודיים.
תמיכה בפעולות המשטרה ואף במקרים מסוימים הצהרות שלא היו תוקפניות מדי.
התחזקות של האמון בטענות הקיפוח של ערביי ישראל.
ירידה דרסטית במעבר של יהודים בוואדי עארה כתוצאה מחוסר רצון למגע עם ערביי ישראל (הירידה נגמרה רק עם פתיחת מחלף עירון של כביש 6).
לטענת עדאלה, ביחסה של המשטרה כלפי ערביי ישראל לא חל שינוי כלשהו. בשנים 2001–2009 נהרגו עוד 30 ערבים אזרחי ישראל בהתנגשויות עם המשטרה, ושום חקירה מיוחדת לא נפתחה בעקבות מקרים אלו.
השפעות > ההתייחסות הממשלתית

לאחר האירועים אירעו שתי התייחסות עיקריות של הממשלה להם:
הקמת ועדת אור.
הכרזה על תוכנית טיפוח של 4 מיליארד שקלים עבור המגזר הערבי בחמש השנים שלאחר מכן. התוכנית קוצצה משמעותית מאז.
השפעות > ההתייחסות הממשלתית > ועדת אור

בעקבות המאורעות, ההרוגים והליכתו של אהוד ברק לבחירות אחרי פרוץ האינתיפאדה השנייה, החליטה הממשלה בראשותו להקים ועדת חקירה, בראשות השופט בדימוס תאודור אור, שתחקור את הסיבות לאירועי אוקטובר ואת תפקוד המשטרה באירועים.
הוועדה פרסמה דו"ח ובו ביקורת רבה על התנהגות המשטרה, הכוללת אזהרת מפקדים בכירים בה והמלצות להדיחם. בנוסף, הגישה הוועדה למשטרה המלצות לשנות את דרכי הטיפול שלה בהפגנות ולהצטייד באמצעים לפיזור הפגנות פחות קטלניים.
הדו"ח גם כלל ביקורת קשה על הדרג הפוליטי, בראשות אהוד ברק, השר לביטחון פנים, שלמה בן-עמי (שכללה המלצה שלא ישמש שנית בתפקיד השר לביטחון פנים), ומנהיגי הציבור הערבי (כגון עזמי בשארה ועבד אל-מאלכ דהאמשה).
השפעות > לאחר ועדת אור

הממשלה הקימה (ב־14 בספטמבר 2003) ועדה ליישום ההמלצות המערכתיות (ההמלצות האישיות אושרו מיד) של ועדת אור בראשות יוסף לפיד, שר המשפטים.
המחלקה לחקירות שוטרים פתחה בחקירה לבירור כל הנסיבות של האירועים שהוזכרו בדו"ח ועדת אור אולם ב־18 בספטמבר 2005 נסגרו כל תיקי החקירה מבלי שהוגשו כתבי אישום כלשהם.
בעצרת שנערכה בסכנין ביום השנה השמיני לאירועי אוקטובר 2000, הבטיחו משפחות ההרוגים הערבים וארגונים של ערביי ישראל כי יפעלו במדינות זרות להוצאת צווי מעצר נגד בעלי תפקידים ישראלים שכיהנו בזמן המאורעות.
ראו גם

המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל (2014)
הסכסוך הישראלי-פלסטיני (2015)
המהומות בישראל (2021)
קיק אס 2

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  קיק אס 2 והיט-גירל מאת מארק מילר וג'ון רומיטה ג'וניור
 בימוי:  ג'ף וודלו
 הופק בידי:  אדם בולינג טארקין פאק מתיו ווהן בראד פיט דייוויד ריד
 תסריט:  ג'ף וודלו
 עריכה:  אדי המילטון
 שחקנים ראשיים:  אהרון ג'ונסון קלואי גרייס מורץ כריס מינץ-פלאס ג'ים קארי קלארק דוק אולגה קורקולינה
 מוזיקה:  הנרי ג'קמן מתיו מרגסון
 צילום:  טים מוריס-ג'ונס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  סרטי מארב Plan B Entertainment סרטי יוניברסל
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 14 באוגוסט 2013 ישראל 15 באוגוסט 2013
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט גיבורי-על, סרט פרודיה, סרט קומדיה, סרט נעורים, סרט קומדיה שחורה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  28 מיליון דולר
 הכנסות:  60.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   kickass2
 סרט קודם:  קיק אס
 סרט הבא:  Stuntnuts: The Movie 
 www.kickass-themovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קיק אס 2 (באנגלית: Kick-Ass 2) הוא סרט פעולה קומי פארודי אמריקאי מסוגת גיבורי-על שיצא לאור בשנת 2013. הסרט מבוסס על ספרי הקומיקס השני והשלישי בסדרת "קיק אס – השנים של דייב ליזוסקי" (אנ') (פורסמו במקור בשמות "היט גירל" ו"קיק אס 2") מאת מארק מילר וג'ון רומיטה מבית מארוול קומיקס, והוא סרט ההמשך לסרט "קיק אס" משנת 2010. הסרט נכתב ובוים על ידי ג'ף וודלו בשיתוף מתיו ווהן, שביים את הסרט הראשון. הסרט נחל כישלון בקופות והכניס 60 מיליון דולר בלבד לעומת תקציב הפקה של 28 מיליון דולר אך זכה לקהל מעריצים וביקורות מעורבות.
צוות השחקנים

אהרון טיילור-ג'ונסון - דייב לויזוסקי / קיק אס
קלואי גרייס מורץ - מינדי מקרידי / היט גירל
כריסטופר מינץ-פלאס - כריס דאמיקו / דה מאדרפאקר, הנבל הראשי של הסרט, הפך לנבל מרושע וחסר רחמים מתוך נקמה בדייב על כך שהרג את אביו המאפיונר בסרט הקודם.
ג'ים קארי - קולונל פסים וכוכבים, היה המפקד הבכיר של "צדק לנצח", היה לו כלב רועים גרמני בשם אייזנהאואר שציית לו.
קלארק דוק - מארטי אייזנברג / באטל גאי, חברו הטוב ביותר של דייב וחבר בחבורת צדק לנצח.
אולגה קורקולינה - מאדר ראשה (אמא רוסיה), שותפתו הנאמנה ביותר והטובה ביותר של כריס.
לינדי בות' - נייט ביץ', לוחמת קשוחה, הופכת לחברתו הטובה ביותר של דייב.
ג'ון לגוויזאמו - חוויאר, משרתו הנאמן של כריס, רצח בידי ראלף דאמיקו.
קלאודיה לי - ברוק, נערה מקובלת שלומדת ביחד עם מינדי.
מוריס צ'סטנאט - מרקוס, בלש משטרתי שמאמץ את מינדי ומשמש לה דמות אב.
סטיבן מקינטוש - אביו של טומי
מוניקה דולן - אמו של טומי
מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחינו וכתבו ביחד הנרי ג'קמן ומתיו מרגסון, שגם היו המוזיקאים של הסרט הראשון שהיו לצדם מוזיקאים נוספים בסרט הראשון.
בנוסף למוזיקה המקורית של הסרט, יצא הפסקול המקורי של הסרט שכלל שירים של מגוון אמנים.
קיק-אס 2: פסקול הסרט המקורי
| מספר | שם | מבצעים | אורך |
| --- | --- | --- | --- |
| 01. | "Yeah Yeah" | James Flannigan | 2:12 |
| 02. | "Nobody Move" (דן איירבאך, בובי אמט, פטריק קילר וחני אל קאטיב) | Hanni El Khatib | 2:31 |
| 03. | "Carry You" (Claude Kelly, Steve Mac) | Union J | 3:08 |
| 04. | "No Strings" (Chlöe Howells, Francis White) | Chlöe Howl | 3:47 |
| 05. | "Pussy Drop" (Catherine Huller, Dominic Horgan) | Lemon | 3:33 |
| 06. | "Dance" (John Calabrese, Danko Jones, Damon Richardson) | Danko Jones | 3:28 |
| 07. | "A Minha Menina" (Jorge Ben) | The Bees | 2:44 |
| 08. | "Bust Out Brigade" | The Go! Team | 2:43 |
| 09. | "When the Saints Go Marching In" (Barrie Gledden, Richard Kimmings, Katherine Purvis) | St. Snot | 2:14 |
| 10. | "Euphoria, Take My Hand" (James Allan) | Glasvegas | 4:33 |
| 11. | "Korobeiniki" | Ozma | 2:18 |
| 12. | "Danger" | Marco Polo and Torae | 3:00 |
| 13. | "Motherquake" (Diplo, Matt Margenson, Daniel Stein, Dominique Young Unique) | DJ Fresh vs. Diplo featuring Dominique Young Unique | 2:05 |
| 14. | "Hero" (Cornish, El-Bergamy, Fontaine, Camille Purcell, Lorne Alistaire Tennant) | Jessie J | 3:20 |
קיק-אס 2: Original Motion Picture Score
| מספר | שם | אורך |
| --- | --- | --- |
| 01. | "Main Titles" | 1:30 |
| 02. | "Senior Year" | 2:23 |
| 03. | "Honor to Serve Him" | 1:07 |
| 04. | "Dave's Field Test" | 2:34 |
| 05. | "Convenience Store" | 2:02 |
| 06. | "Rich as Shit" | 0:53 |
| 07. | "Justice Forever" | 1:45 |
| 08. | "Fat Bouncer Dismissal" | 2:19 |
| 09. | "First Mission" | 2:06 |
| 10. | "Toxic Mega-Cunts" | 1:18 |
| 11. | "Mindy's First Date" | 2:54 |
| 12. | "Real Evil" | 4:10 |
| 13. | "Mindy & Dave" | 1:37 |
| 14. | "Night Bitch Gets It" | 1:27 |
| 15. | "Remembering Colonel Stars and Stripes" | 1:28 |
| 16. | "Fatherly Sacrifice" | 1:50 |
| 17. | "Cemetery Remorse" | 0:59 |
| 18. | "Cemetery Attack / Hit-Girl Is Back" | 4:12 |
| 19. | "To Be a Real Superhero" | 2:28 |
| 20. | "Warehouse Showdown" | 5:58 |
| 21. | "Shark Bait / Rooftop" | 2:45 |
| 22. | "Hit Girl's Farewell" | 2:16 |
ביקורות

לפי אתר הביקורות Metacritic, הסרט קיבל ביקורות מעורבות. הוא דורג באתר Rotten Tomatoes עם 30% תמיכה בדירוג ממוצע של 4.7 מתוך 10 (בהתבסס על 147 ביקורות).
ג'סטין צ'אנג מהעיתון "וראייטי" כתב כי "הסרט עולה על קודמו בדבר אחד לפחות: הוא לא מנסה להעביר את האכזריות בתור משהו מזעזע או חתרני". ג'ון דפור מ"הוליווד ריפורטר" טען כי "ההמשך מציע בדיוק את שילוב הנבזות של ה-Rated R וציפיותיהם של מעריצי קיק אס". פיטר בראדשו מ"הגארדיאן" כתב כי "סרט ההמשך לשיגעון של 2010 איבד מעט מערך הזעזוע" ושיבח את משחקה של קלואי גרייס מורץ. אוון ויליאמס ב"אימפריה מגזין" ציין כי למרות שלוהקו שחקנים חשובים יותר לסרט זה, "הוא נראה כמו סרט קטן יותר", אך שיבח את העיבוד הנאמן לקומיקס המקורי; בהיעדרו של מארק סטרונג, הוא שיבח את כריסטופר מינץ-פלאס על משחקו כנבל.
צלם

ערך זה עוסק באדם העוסק בצילום. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צלם מקצועי
צלם אנגלי בסטודיו שלו, צילום אנונימי משנת 1850
צלם הוא אדם העוסק בצילום, כלומר יצירת תצלומים או קטעי וידאו באמצעות מצלמה.
הפעילות של הצלם יכולה לכלול גם את שירותי העזר הכרוכים בכך. כגון: פיתוח והדפסה של תצלומים, המרה מפורמט דיגיטלי ואליו, וכדומה.
סוגי צלמים

עיסוקי משנה של צלמים הם:
צילום עיתונות: צילום של אירועים אקטואליים, לשם פרסומם בעיתונות. צילום עיתונות נבדל מתחומים דומים במספר איכויות: תזמון – לתמונה יש משמעות נוספת לנוכח האירועים המפורסמים באותו הזמן. אובייקטיביות – התמונות מתארות את האירוע באופן מדויק והוגן הן בתוכן והן באווירה. נרטיב – התמונות מופיעות לצד אלמנטים חדשותיים אחרים שבונים אצל הקורא הקשרים על בסיס תרבותי.
צילום אירועים: צלם המשכיר את שירותיו לצורך תיעוד אירועים פרטיים (צילום חתונות הוא סוג של צילום מסוג זה) כגון בריתות, מסיבות, אירועים של חברות, ועוד
צלם טבע: צלם המצלם נופים, בעלי חיים וצמחים הנמצאים בטבע.
צילום פורטרטים: צלם המתמחה בצילום בני אדם ובדיוקנאות.
צילום משפחה: צילום המתמקד במשפחה ונושאים קשורים כמון הריון, לידה, ילדים וכו׳.
צילום אופנה: צילומי דוגמנות שבדרך כלל שמים דגש על פרטי לבוש ותכשיטים, אך לעיתים קרובות גם על הדוגמנית עצמה.
צילום אמנותי
צילום מלחמה: צילום העוסק בתיעוד עימותים חמושים ואורח החיים באזורי קרבות, וכן פעילות שוטפת של הצבא.
צילום אוויר : צילום המבוצע באמצעות מצלמה המוצבת במטוס, או באמצעי תעופתי אחר.
צילום תעופה: צילום תעופה וכלי טיס, לרוב בהקשר של תעופה צבאית.
צילום קולנוע וטלוויזיה
צילום חתונות: צילום העוסק בכל פעילויות הצילום הקשורות בחתונה. דבר זה יכלול לרוב תצלומים של בני הזוג ביום החתונה, צילום קבלת הפנים, הטקס עצמו ועוד.
צילום מזון: צילום מאכלים למטרות מסחריות עבור שימוש בפרסומות, אריזות, מתכונים וספרי בישול.
צילום תת-מימי: צילום הנעשה מתחת לפני המים. בדרך כלל מבצעים צילום תת-מימי תוך כדי צלילה, אך ניתן לעשות זאת גם תוך כדי שחייה, שנורקלינג (Snorkeling) או צלילה חופשית.
צלם תרבויות: צלם המתמחה בצילום תרבויות שונות בעולם תוך חקירת האנשים והמנהגים של התרבות המצולמת.