stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופר שואו-דאון (2018)
הערות שוליים

↑  כוכבי ארגון ה-WWE יגיעו להופיע באוסטרליה באירוע שייערך ב-6 באוקטובר
↑  אנדרטייקר נגד טריפל H
↑  סינה ולאשלי נגד אואנס ואליאס
↑  בריאן נגד המיז
↑  קבוצת "המגן" תתחרה נגד סטרומן, זיגלר ומקינטייר
↑  ראוזי והבלות נגד ה-Riott Squad
↑  סטיילס יגן על אליפות ה-WWE נגד סמואה ג'ו
↑  אלכסנדר יגן על אליפות ה-WWE במשקל קל נגד מרפי
↑  הניו דיי יגנו על אליפות הזוגות של סמאקדאון נגד סזארו ושיימוס
↑  אסקה ונעמי נגד האייקוניות
↑  לינץ' תגן על אליפות הנשים של סמאקדאון נגד פלייר
↑  הניו דיי ניצחו את סזארו ושיימוס ושמרו על חגורות האליפות
↑  פלייר ניצחה את לינץ' בפסילה; מנגד, לינץ' נשארה אלופה
↑  סינה ולאשלי ניצחו את אואנס ואליאס
↑  האייקוניות ניצחו את אסקה ונעמי
↑  סטיילס ניצח את ג'ו בהכנעה ושמר על התואר
↑  ראוזי והתאומות בלה ניצחו את ה-Riott Squad
↑  מרפי ניצח את אלכסנדר וזכה באליפות ה-WWE במשקל קל לעיניי צופי עיר הולדתו
↑  שלישיית המגן ניצחה את סטרומן, זיגלר ומקינטייר
↑  דניאל בריאן ניצח את המיז; יתמודד מול סטיילס על אליפות ה-WWE באירוע היהלום שבכתר
↑  טריפל אייץ' ניצח את אנדרטייקר
נציבות הרייך אוסטלנד

נציבות הרייך אוסטלנד (בגרמנית: RKO - Reichskommissariat Ostland) היה שמו הגרמני של הממשל האזרחי הנאצי בחלק משטחי מזרח אירופה, שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. אוסטלנד (מילולית: ארצות המזרח) היה השם שניתן לשטחי הכיבוש הגרמני של המדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה וליטא), חלק מהשטחים המזרחיים של פולין שלפני המלחמה, ושל החלקים המערביים של בלארוס. הארגון הפוליטי של השטחים הללו, לאחר תקופה ראשונית של כיבוש צבאי, היה של הממשל האזרחי הגרמני, תחת סמכותו של "משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח" בראשותו של אלפרד רוזנברג.
היעדים המדיניים המרכזיים שהתווה קנצלר גרמניה (הפיהרר), אדולף היטלר לנציבות אוסטלנד ולשטחים הכבושים האחרים, היו השמדה מוחלטת של האוכלוסייה היהודית ויישובם של גרמנים אתניים במקום, בד בבד עם גירוש חלק מהאוכלוסייה המקומית או העברתה תהליך גרמניזציה (הפיכת האוכלוסייה לגרמנית). מדיניות הגרמניזציה וההתיישבות מחדש באוסטלנד אמורה הייתה להתבצע באמצעות שורה של צווים מיוחדים עם עקרונות מנחים, בהתאם לתוכנית-האב למזרח.
לאורך שנת 1943 ו-1944 כבש הצבא האדום בהדרגה את מרבית השטחים הללו.
ארגון הנציבות

לאחר הפלישה לברית המועצות במבצע ברברוסה, נפלו לידי הגרמנים שטחים נרחבים במזרח אירופה. אזורים אלה נשארו תחילה תחת כיבוש צבאי של הורמאכט, אולם ברגע שהמצב הצבאי אפשר זאת, הם עברו לצורת ממשל קבועה יותר תחת שלטון גרמני אזרחי.
על פי צו הפיהרר מיום 17 ביולי 1941 הוקמה נציבות הרייך במזרח, במבנה של היחידות המינהליות של גרמניה הנאצית. מבנה הנציבות הוגדר על ידי צו דומה, בו נקבע כי כל השטחים הללו יהיו בראשות המושל האזרחי הגרמני שימונה על ידי היטלר ויהיה כפוף רק לו. למושל אוסטלנד התמנה הינריך לוזה, הגאולייטר של שלזוויג-הולשטיין.
הנחיות כלליות עבור כל נציבי הרייך בשטחי המזרח הכבושים הוכנה על ידי שר הרייך, אלפרד רוזנברג. נציבות אוסטלנד אורגנה תחת "מנהל הרייך" (Reichskomissar) באסטוניה, "מנהל כללי" בלטביה ו"יועץ כללי" בליטא. הרשות המיניסטריאלית של רוזנברג הייתה מצומצמת למעשה. הסיבה הראשית לכך הייתה, שסמכויות רבות בניהול השטחים הכבושים היו בידי אחרים: הוורמאכט והאס אס ניהלו את ההיבטים הצבאיים והביטחוניים, פריץ זאוקל שלט על כוח האדם לעבודה, והרמן גרינג ואלברט שפר ניהלו את היבטים הכלכליים בשטחים הללו. משרדי השלטון המרכזי בשטחי הכיבוש נקראו "הממשלים המיוחדים". לאחר מכן החלו הקומיסרים בשטחי המזרח, הנריך לוזה ואריך קוך, לתקשר ישירות עם היטלר דרך מרטין בורמן ולשכת המפלגה. הם הצליחו לדחוק את כל השחקנים האחרים בנציבות, כולל את האס אס, למעט במרכז בלארוס, שם פעל אריך פון דם באך-צלבסקי תחת פקודה מיוחדת ל"מיגור הפרטיזנים".
ביולי 1941 הוכרז בשטחים הסובייטים הכבושים מינהל אזרחי, הרבה לפני שהדבר התממש בפועל. בתוך הוואקום שנוצר הפעיל האס אס כוח עצום של אבטחה ושיטור, אך נאלץ לוותר עליו בסתיו, כאשר המינהל האזרחי הוקם. רק בסוף 1943 הצליח מפקד האס אס היינריך הימלר להחזיר לעצמו את הכוח הזה. זו גם אחת מהסיבות ליחסים המתוחים ששררו בין האס אס לבין המינהל האזרחי.
חלוקת הנציבות

נציבות הרייך אוסטלנד הייתה מחולקת לארבעה מחוזות כלליים (Generalbezirke): אסטוניה, לטביה, ליטא ובלארוס, שבראשם עמד קומיסר כללי. כל אחד מהם חולק למחוזות משנה (Kreisgebiete) שקובצו למחוזות ראשיים (Hauptgebiete) (רק בבלארוס לא היו מחוזות ראשיים). השטחים שנכבשו ממזרח להם היו תחת שליטה צבאית. הכוונה הייתה לכלול בעתיד את השטחים הללו בהרחבתה של אוסטלנד לנציבויות באזורי סמולנסק, פסקוב, ונובגורוד. הגבול המזרחי החדש של אסטוניה תוכנן להיות סביב קו לנינגרד-נובגורוד. המרכז האדמיניסטרטיבי של האזור כולו, כמו גם מקום מושבו של הקומיסר, היה בריגה שבלטביה.
חלוקת הנציבות > מחוז אסטוניה

עיר הבירה: טאלין.
המושל: קרל זיגמונד ליצמן.
חולקה לחמישה מחוזות: קורסארה, טרטו, פרנו, פצ'ורי ורקוורה.
נציבות זו הייתה עצמאית למעשה, משום שאסטוניה נשארה חלק מאזור בשליטת הוורמאכט, גם לאחר העברתה לידי הממשל האזרחי. על ידי משחק בשתי הרשויות הצבאית והאזרחית האחת כנגד השנייה, הצליח הקומיסר ליצמן למשול בה כראות עיניו.
חלוקת הנציבות > מחוז לטביה

עיר הבירה: ריגה
המושל: היינריך אוטו דרכסלר
חולקה לחמישה מחוזות: דאוגבפילס, לייפאיה, ילגבה, ריגה וולמירה.
חלוקת הנציבות > מחוז ליטא

עיר הבירה: קובנה
המושל: תיאודור אדריאן פון רנטלן
חולקה לשישה מחוזות: מחוז קובנה מחוז העיר קובנה, מחוז פוניבז', מחוז שאולאי, מחוז וילנה, מחוז העיר וילנה.
חלוקת הנציבות > מחוז בלארוס

עיר הבירה: מינסק
המושל: וילהלם קובה, ולאחר שנרצח על ידי המחתרת, קורט פון גוטברג.
חולקה בתחילה לאחד עשר מחוזות: ברנוביץ', בוריסוב, הנצביצ'י, לידא, גלובוקי, מחוז מינסק, מינסק, נבהרדק, סלונים, סלוצק וויליקה.
בתחילה, המחוז היה אמור לכלול גם את נבהרדק, פולסיה (בלארוס הדרומית) וסמולנסק (רוסיה), כמו גם את כל בלארוס. בהסדר זה היא הייתה אמורה להיות תחת ארבעה מחוזות ראשיים. בשנת 1942, נהדפה החזית הגרמנית בחזרה לסביבת העיר ויטבסק, והשלטון האזרחי חלש רק על החלקים המערביים של בלארוס (מינסק, סלוצק ובוריסוב), והשאיר את שאר הארץ תחת שליטה צבאית. האזור חולק לשמונה מחוזות חדשים. בשנת 1943 הקים וילהלם קובה ממשלת בובות משתפת פעולה בשם "מרכז ראדה בלארוס". מנקודה זו ואילך, שטחי בלארוס נוהלו עדיין תחת שליטה גרמנית, שנפלה עם התקדמות הצבא האדום.
רכוש, תעשייה וניצול עובדים

לאחר ההשתלטות על האזורים, הוציא הנריך לוזה ב-15 בנובמבר 1941, צו לפיו כל רכוש המדינה באזור הבלטי ובבלארוס הוחרם והועבר לממשל הגרמני.
המינהל החזיר אדמות שהופקעו על ידי הסובייטים לבעליהם לשעבר האיכרים. גם בתי מלאכה קטנים, תעשיות ועסקים עירוניים הוחזרו לבעליהם הקודמים, בכפוף לתשלום מכסת מיסים לרשויות. רכוש היהודים הוחרם. בבלארוס הוקמה מנהלה כדי לנהל את כל מאפייני השלטון הסובייטי לשעבר.
תאגידים וחברות תעשייתיות פרטיות הקשורות לממשלת גרמניה, מונו במהירות לנהל את המפעלים שהוחרמו. כך, חברות כמו מניסמן, אי גה פארבן וסימנס השתלטו על כל המפעלים לשעבר במדינה הסובייטית באוסטלנד ואוקראינה.
השלטונות הגרמניים בבלארוס התלוננו על המדיניות הקיצונית של "היהודים הבולשביקים" שכפרו במושגים בסיסיים כמו נכס בבעלות פרטית או יוזמה אישית. בניגוד להם, הרשויות במדינות הבלטיות ציינו כי "במלחמה ובשלבים הראשונים של הכיבוש, האוכלוסייה נתנה דוגמה לשיתוף פעולה כנה, וזאת אולי סיבה לתת להם מספר חירויות של ממשל אוטונומי".
לדברי שר הכלכלה הגרמני פון קרוזיק, עד פברואר 1944 קיבלה ממשלת הרייך הסבר של עלויות הכיבוש והמסים, ולוזה נדרש לספק מיידית עובדי כפייה מן השטחים הכבושים לגרמניה, 380,000 עובדי חקלאות ו-247,000 עובדי תעשייה.
הגרמנים ראו את הסלאבים כמאגר של עובדי כפייה לשימושו של הרייך הגרמני, ובמידת הצורך ככאלה שיכולים לעבוד עד מוות.
ההתיישבות הגרמנית

המטרות הפוליטיות של אוסטלנד, כפי שהוגדר על ידי אלפרד רוזנברג, היו הסרת האיום של רוסיה הגדולה על הרייך במהלך המאות הבאות. התוכניות לטווח ארוך נבדלו מאלה של אוקראינה, הקווקז או אזור מוסקבה. השטחים הבלטיים, יחד עם בלארוס, אמורים היו להפוך לאזור חסות גרמני לפני האיחוד עם גרמניה עצמה. רוזנברג טען כי שטחים אלה הם בעלי אופי "אירופאי" מיסודם, הנובע מ-700 שנים של היסטוריה תחת שלטון שוודיה, דנמרק וגרמניה, ולכן עליהם לספק מרחב מחיה לגרמניה. דעה זו הייתה משותפת גם להיטלר ולנאצים בכירים אחרים. מטרה זו יכולה להיות מושגת על ידי התבוללות גזעית של העמים הבלטיים והבלארוסים לאוכלוסייה אחת.
מתכנני ההתיישבות הגרמנית באזור ראו אותו כמיושב באופן מסורתי על ידי גרמנים, ואשר הוצף על ידי הסלאבים. במהלך המלחמה התיישבו גרמנים אתניים, רובם מרומניה וקצתם מהולנד, במחוז פסקוב.
השמדת היהודים

בעת הפלישה הגרמנית ביוני 1941, היה מיעוט יהודי משמעותי באוסטלנד, כמעט 480,000 אנשים. לאלה נוספו גם מגורשים מאוסטריה, גרמניה וממקומות אחרים.
היהודים הוגבלו לגטאות רבים, אשר במהרה הפכו לצפופים בתנאי מחיה קשים. השמדת האוכלוסייה היהודית החלה כמעט מיד לאחר הפלישה הגרמנית. רוב היהודים באזורים הכפריים נורו למוות עוד בסתיו 1941. באזור אוסטלנד נותרו מספר קטן של גטאות וביניהם גטו ריגה, גטו שאוולי, גטו קובנה, גטו וילנה וגטו מינסק.
ב-21 ביוני 1943 ציווה הרייכספיהרר אס. אס. היינריך הימלר על הפיכת כל הגטאות במרחב אוסטלנד למחנות ריכוז באחריות האס. אס.
הגטאות בריגה, בווילנה ובמינסק חוסלו בסתיו 1943 ורוב תושביהם נרצחו. גטו קובנה הפך למחנה ריכוז כאשר גטו שאוולי הפך למחנה משנה שלו. ביולי 1944 חוסל הגטו האחרון באוסטלנד. רבים מתושביו נרצחו והנותרים שולחו לגרמניה, למחנות קאופרינג שהיו מחנות משנה של דכאו (לגברים), ושטוטהוף, לנשים.
קרוב לחצי מיליון יהודים נרצחו בשטחי הנציבות.
הפרטיזנים

שלטונות הביטחון הגרמניים המקומיים היו עסוקים בפעולות הפרטיזנים הסובייטים בבלארוס. הם ציינו כי "אזורים נגועים" בפעילות פרטיזנית כללו שטח של 500 עד 600 קמ"ר, סביב מינסק, פינסק, הומל, בריאנסק, סמולנסק וויטבסק, לרבות כבישים ומסילות רכבת באזורים אלה.
ראו גם

שטח הכיבוש הנאצי
גנרלגוברנמן
נציבות הרייך אוקראינה
נציבות הרייך טורקסטן
מפה שכותרתה "הוצאות להורג של יהודים שבוצעו על ידי האיינזצגרופן" מהדוח של שטלקר. המפה מציגה את מספר היהודים שנורו באוסטלנד, ומציינת בתחתית: "המספר המשוער של היהודים עדיין הוא 128,000".
סימיאס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־4 לפנה״ס 
 עיסוק:  פילוסוף, מתמטיקאי 
 מדינה:  תבאי 
 
סימיאס איש תבי (ביוונית: Σιμμίας Θηβαῖος) היה פילוסוף יווני מתבי בשלהי המאה החמישית וראשית המאה הרביעית לפנה"ס. דיוגנס לארטיוס מציין את שמם של עשרים ושלושה דיאלוגים פרי עטו, אך דבר לא שרד מהם. הוא אחד הדוברים בדיאלוג הסוקרטי פיידון, פרי עטו של אפלטון.
לקריאה נוספת

The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.1409, s.v. Simmias
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102405999  ISNI: 0000 0000 0495 0362  VIAF: 24990841   WorldCat (עם VIAF): 24990841 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סימי

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי
 קואורדינטות:  36°35′0″N 27°50′0″E﻿ / ﻿36.58333°N 27.83333°E﻿ / 36.58333; 27.83333
 ארכיפלג:  האיים הדודקאנסיים
 שטח:  57.865 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  2,590 (2011)
 אזור זמן:  UTC+2
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןסימי(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןסימי
 האי סימי במפת מחוז דרום הים האגאי
 
סימי (ביוונית: Σύμη) הוא אי יווני בים האגאי הסמוך לחופי טורקיה. העיירה המרכזית באי נקראת גם היא סימי.
באי ישנו מאכל מיוחד במינו הנקרא Symi's shrimps (חסילונים של סימי) שהם חסילונים קטנים ביותר שנמצאים באזור האי. החסילונים הללו נאכלים בשלמותם, יחד עם השלד החיצוני.
נזלת עיסא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 שטח:  2,030 דונם
 גובה:  73 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,302 (2017)
 קואורדינטות:  32°24′57″N 35°03′20″E﻿ / ﻿32.415947222222°N 35.055441666667°E﻿ / 32.415947222222; 35.055441666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) נזלת עיסא(למפת צפון השומרון רגילה) נזלת עיסא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נזלת עיסא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נזלת עיסא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נַ֫זְלַת עיסא (בערבית: نزلة عيسى) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם במערב השומרון, הממוקם כ-17 ק"מ צפונית לטולכרם, בגובה של כ- 110 מטר מעל פני הים, בסמיכות וממזרח לגדר ההפרדה (מערבית לגדר נמצא היישוב באקה אל גרביה).
מקור השם

בערבית, השרש نزل נ.ז.ל. מורה על ירידה ועל פי וילנאי מדובר במקום שתושבי ההרים הסמוכים היו יורדים אליו לעבד את האדמה ואף לגור שם. המלה השנייה היא שם פרטי מקובל בערבית ולא ידוע מיהו.
היסטוריה

קרמיקה מהתקופה הביזנטית נמצאה בכפר, כמו גם בורות מים וקברים. במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882, נזלת עיסא תואר כ"כפר קטן על הגבעות הנמוכות, עם בארות."
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין
| שנה | מס' תושבים | הערות |
| 1922 | 203 |  |
| 1931 | 261 |  |
| 1945 | 380 |  |
| 1961 | 627 |  |
| 1997 | 1,868 |  |
| 2005 | 2,430 |  |
| 2007 | 2,571 |  |
| 2017 | 2,302 |  |
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית נזלת עיסא מנתה בשנת 2006 כ-2,502 תושבים. 8.7% מאוכלוסיית נזלת עיסא היו פליטים בשנת 1997.
קרקעות

שטח הכפר הוא כ-2,030 דונם. מתוכם 2,027 בבעלות פרטית ו 3 דונם במושע.
מתוך שטח זה, 684 דונם נועדו למטעים וקרקע להשקיה, 750 שימשו לגידול דגנים, ואילו 12 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 2003, במהלך האינתיפאדה השנייה, נהרסו מעל 60 חנויות על ידי דחפורים של הממשל הישראלי. מתוך טענה שהן נבנו ללא היתר.
נזלת עיסא 1942 1:20,000
נזלת עיסא 1945 1:250,000
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, עמ' 5111
↑  Dauphin, 1998, p. 755
↑  Conder and Kitchener, 1882, p. 47
1 2  Palestine Remembered, نزلة عيسى - Nazlat 'Isa  נזלת עיסא, Palestine Remembered
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics, Census 2017, 2018, עמ' 66
↑  Projected Mid -Year Population for Tulkarm Governorate by Locality 2004- 2006 Palestinian Central Bureau of Statistics.
↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 76
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 127
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 177
↑  "Israelis flatten West Bank shops". BBC News. 21 בינואר 2003. נבדק ב-4 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  HEPG (במרץ 2004). "The Impact of Israel's Separation Barrier on Affected West Bank Communities" (PDF). Humanitarian Emergency Policy Group (HEPG). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2008-02-28. נבדק ב-2008-03-15. In preparation of the new route of the Barrier in Nazlat Isa, the IDF demolished more than 120 shops during August 2003. A second demolition of 82 shops was completed by the IDF in January 2003. Storeowners were given as little as 30 minutes to evacuate their premises before the demolitions started. Apart from Tulkarm town, Nazlat Isa was the main commercial centre for the Tulkarm area and was heavily dependent on commerce with Israel. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James Bennet (2003-01-22). "Israel Destroys Arabs´ Shops in West Bank". New York Times. נבדק ב-2008-03-15. Jan. 21 – The Israeli Army used bulldozers to flatten dozens of shops today in one of the few thriving Palestinian commercial centers near the West Bank boundary, saying that the store owners lacked permits.
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584238705171
סחלין אנרגו

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים) 
 מיקום המטה:  יוז'נו-סחלינסק 
  
 www.sakhalinenergo.ru
 
סחלין אנרגו (ברוסית: «Сахалинэнерго») היא חברת אנרגיה אזורית רוסית, חלק מקבוצת רוסהידרו (RusHydro). מטה החברה ממוקם בעיר יוז'נו-סחלינסק. החברה מספקת אנרגיה לחבל סחלין (ללא האיי הקוריליים וצפון סחלין).
בעלות והנהלה

חברת מערכות האנרגיה של המזרח: 57.82%. חברה זו היא בבעלות מלאה של רוסהידרו
EDDERBRECHE LIMITED:‏ 13.26%
דוד גינזבורג: 11.34%
בעלי מניות אחרים: 17.58%
פעילויות

החברה הוקמה בשנת 1946 עם הקמת רשת החשמל של סחלין ("סחלין אלקטרוסט", Сахалинэлектросеть). מאז 2011 היא חלק מקבוצת רוסהידרו.
זהו הספק העיקרי של אנרגיה חשמלית במחוז סחלין (ב 13 עיריות מתוך 18, למעט באיים הקוריליים וכמה אזורים בחלק הצפוני של סחלין), החברה גם מספקת חום והיא מהווה חברה משולבת העוסקת בייצור, הפצה ושיווק של חשמל וחום. מאפיין של מערכת האנרגיה בסחלין הוא בידודה ממערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה ומאזורי המזרח הרחוק הסמוכים.
נכון לסוף 2018 החברה (למעט חברת הבת שלה JSC Novikovskaya DES) מפעילה תחנות כוח בהספק חשמלי כולל של 539.26 מגה וואט. הנכסים המניבים של החברה הם תחנת הכוח המחוזית של סחלין ותחנת החשמל יוז'נו-סחלינסקאיה. הכוח החשמלי מועבר ומופץ באמצעות קווי חשמל עם מתח של 0.4-220 קילוואט באורך כולל של 8,086 ק"מ. התחנות משתמשות בשנאי 2726 בהספק כולל של 2901 מגה וואט ומפעילות 86.3 ק"מ של רשתות חימום. ייצור חשמל בשנת 2018 - 2213 מיליון קילוואט.
הערות שוליים

↑  "Годовой отчёт ПАО «Сахалинэнерго» за 2018 год" (PDF). נבדק ב-2019-12-10.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נינה ריצ'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1883 טורינו, איטליה 
 פטירה:  29 בנובמבר 1970 (בגיל 87) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Maria Nielli 
 מקום קבורה:  Courances 
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי 
 בן או בת זוג:  Luigi Ricci (1904–?) 
 צאצאים:  רוברט ריצ'י 
 
נינה ריצ'י (באיטלקית: Nina Ricci;‏ 14 בינואר 1883 – 29 בנובמבר 1970) הייתה מעצבת אופנה צרפתיה ממוצא איטלקי.
חייה

נינה ריצ'י נולדה בשם מריה ניילי בטורינו, איטליה. את הכינוי נינה קיבלה כשהייתה ילדה קטנה. כבר בגיל צעיר התעניינה באופנה והייתה תופרת בגדים לבובות. בגיל 5 עברה עם משפחתה לפירנצה ובשנת 1895 עברה המשפחה לפריז. כשנה לאחר המעבר החלה לעבוד בסטודיו לאופנה בפריז ובגיל 21 החלה לעצב בעצמה. בשנת 1904 התחתנה עם התכשיטן לואיג'י ריצ'י ונולד להם בן בשם רוברט.
ב-1932 פתחה בית אופנה ועיצבה בגדים בסגנון אלגנטי לצד קו בגדים אלגנטי אך זול. בשנת 1945 כשהייתה ריצ'י בת 62 העבירה את ניהול בית האופנה לבנה רוברט.
רוברט, ביחד עם מארק לאליק החלו ליצור בשמים שהמזוהה ביותר עם המותג הוא הבושם L'AIR DU TEMPS. הבושם נמכר בבקבוקי קריסטל מבית "לאליק". משפחת לאליק מייצרת את בקבוקי הבשמים באופן בלעדי עבור בית האופנה ריצ'י.
ב-1988 נפטר רוברט ריצ'י, ומי שירשו והמשיכו לנהל את בית האופנה הייתה בתו היחידה פרנסואז ובעלה ג'יל פוקס. ניהול כושל גרם להם למכור את בית האופנה שעבר לניהול חברת הקוסמטיקה הספרדית "פוז'" עד היום.
הנין של נינה ריצ'י רומנו ריצ'י הוא יצרן בשמים.
הערות שוליים

↑  Lois says, Nina Ricci biography, Catwalk Yourself (באנגלית)
↑  Nina Ricci (1883-1970), The Business of Fashion, ‏2016-03-04 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810596820205606  BnF: cb123061449 (data)  GND: 119183099  ISNI: 0000 0000 7361 4215  LNB: 000245034  Léonore: 270477  NKC: jo20211123386  NTA: 113460643  SNAC: w6qr62zk  SUDOC: 031937853  VIAF: 15574098   WorldCat (עם VIAF): 15574098
סילביו נגוץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1945 (בן 79) רומניה רומניה
 ענף מדעי:  גאוגרפיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוקרשט 
 פרסים והוקרה:  פרס סימיון מחדינצי 
 
סילביו נגוץ (נגוצו) (ברומנית: Silviu Neguț או Neguțu; נולד ב-1 בפברואר 1945) הוא כיהן כפרופסור רומני לגאוגרפיה אנושית באוניברסיטת בוקרשט ופרופסור אורח באוניברסיטאות נוספות במערב אירופה, זוכה פרס סימיון מחדינצי של האקדמיה הרומנית לשנת 1999 עבור ספרו Modelarea matematică în geografia umană, הפרס השלישי בתחום מדעי הגנומיקה של האקדמיה הרומנית, מבין 80 הפרסים השנתיים שהיא מחלקת, על אף שהאקדמיה עצמה מציינת זוכה אחר בפרס לאותה שנה.
חייו

סילביו נגוץ נולד לאב מנהל חשבונות, במשפחה מרובת ילדים. בילדותו המוקדמת האב היה נעדר מהבית בגלל מאסר על רקע התנגדות למשטר. במעבר לבית ספר תיכון תחילה נופה בגלל "מוצא לא בריא", אך לבסוף התקבל, כי נשארו כמה מקומות פנויים.
נגוץ הוא בוגר הפקולטה לגאוגרפיה של אוניברסיטת בוקרשט ב-1968 וגם קיבל דוקטורט באותה פקולטה ב-1984. החל מ-2010 הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לכלכלה ומ-2012 גם באקדמיה ללימודי כלכלה. הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטה למדע וטכנטלוגיה בליל, צרפת, באוניברסיטת פריז-דופין, באוניברסיטת בארי, באיטליה ובאוניברסיטת אנקונה, איטליה.
בשנים 1991 - 1993 היה מזכיר מדעי באוניברסיטת בוקרשט, בשנים 1993 - 2008 פרודקאן (ממלא מקום הדקאן) ומשנת 2008 ועד 2012 דקאן הפקולטה ליחסי כלכלה בינלאומיים. החל משנת 2000 נגוץ מנחה לדוקטורט ו-25 מהמונחים על ידו כבר זכו לתואר דוקטור. נגוץ כתב והיה שותף בכתיבת כ-50 ספרים, כולל ספרי לימוד אוניברסיטאיים וקדם אוניברסיטאיים. הוא פרסם מעל 100 מאמרים.
מספריו

Geografia turismului (גאוגרפיה של התיירות)
Geografie economica mondiala (גאוגרפיה כלכלית עולמית)
Introducere in Geopolitica (מבוא לגאופוליטיקה)
Geopolitica (גאופוליטיקה)
Geografia Romaniei, a Uniunii Europene si a Europei (גאוגרפיה של רומניה, האיחוד האירופי ואירופה)
Geopolitica latino-americana (גאופוליטיקה לטינו-אמריקאית)
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת בוקרשט Prof.univ.dr. Silviu NEGUȚ (ברומנית)
↑  פרסי האקדמיה הרומנית (ברומנית)
↑  פרסי האקדמיה הרומנית לשנת 1999 (ברומנית)
↑  באותה תקופה חילקו ברומניה הקומוניסטית את התלמידים לפי המוצא הסוציו-אקונומי של ההורים ונימוקים נוספים וקידמו את בני הפועלים והאיכרים על חשבון האחרים. אביו של נגוץ היה בחזקת "אויב המשטר", לכן הוא נכנס לקבוצה הגרועה ביותר.
↑  Buzoianul Silviu Neguț vizionar al crizei alături de celebrul Nuriel Roubini (ברומנית) (הקישור אינו פעיל)
↑  Silviu Negut (ברומנית)
↑  Silviu Negut (ברומנית) (הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 5927  GND: 1229478868  ISNI: 0000 0000 6600 016X  LCCN: n78070916  NLA: 35896669  NTA: 073203327  SUDOC: 094490813  VIAF: 93720610   WorldCat (עם VIAF): 93720610 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטומאה

דגל סטומאה
ארץ הסטו או סטומאה (אסטונית: Setumaa, שפת וורו: Setomaa) היא חבל ארץ היסטורי שבו מתגוררים בני מיעוט הסטו. חבל ארץ זה משתרע בדרום-מזרח אסטוניה במחוזות וורו ופילבה וצפון-מערב רוסיה בנפת פצ'ורסקי של מחוז פסקוב.
תיחומו הגאוגרפי של ארץ הסטו > נפות אסטוניה המרכיבות את ארץ הסטו

במחוז וורו:
נפת מרמאה (Meremäe vald)
מפת מיסו (Misso vald)
במחוז פילבה:
נפת מיקיטמאה (Mikitamäe vald)
נפת ורסקה (Värska vald)
רשויות מקומיות הנ"ל מאורגנות באיגוד נפות ארץ הסטו.
תיחומו הגאוגרפי של ארץ הסטו > אזורי ארץ הסטו בתחומי רוסיה

ישנם שני אזורים גאוגרפיים עיקריים שנמצאים בנפת פצ'ורסקי של מחוז פסקוב, בהם מתגוררים בני הסטו:
האזור הצפוני:
מערב אזור קרופסקי (יחידה מנהלית) על גבול אסטוניה
האזור העיקרי:
אזור פניקובסקי (יחידה מנהלית) על גבול אסטוניה
המשולש פניקוביצ'י-פצ'ורי-איזבורסק (בין הכבישים פסקוב-ריגה ואיזבורסק-פצ'ורי)
המשולש פצ'ורי-איזבורסק-נובואיזבורסק (עד מסילת הרכבת פסקוב-פצ'ורי)
נינה שנק פון שטאופנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוגוסט 1913 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 באפריל 2006 (בגיל 92) Kirchlauter, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 בן או בת זוג:  קלאוס שנק פון שטאופנברג (26 בספטמבר 1933–21 ביולי 1944) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
קברם של קלאוס ונינה פון שטאופנברג
אליזבת מגדלנה "נינה" פון שטאופנברג (בגרמנית: Elisabeth Magdalena "Nina" Schenk Gräfin von Stauffenberg‏; 27 באוגוסט 1913 - 2 באפריל 2006) הייתה אשתו של קלאוס שנק פון שטאופנברג, שהיה דמות מפתח בקשר העשרים ביולי נגד המשטר הנאצי בגרמניה.