stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל קורא

ערך זה עוסק בבעל חיים ממשפחת האיילים. אם התכוונתם לכתב עת מקוון בשם זה, ראו .
| אייל קורא |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
סוג:: אייל קורא
מין:: אייל קורא
שם מדעי
 Alces alces ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אייל קורא זכר באסטוניה.
אייל קורא (שם מדעי: Alces alces) הוא מין יונק מכפיל פרסה יחיד בסוגו (Alces) במשפחת האיילים. אייל זה חי באקלים ממוזג וקר לאורך צפון אמריקה הצפונית, צפון אירופה ורוסיה, בעיקר סביב יער הטייגה הצפוני. שם עממי: Moose או Elk.
זהו הגדול שבאיילים החיים, כשהוא מגיע לגובה של מעל 2.1 מטרים בכתפיים ולמשקל של מעל 820 ק"ג ואף מעל ל-1 טון מטרי והוא מהחיות הכבדות ביותר בארצות מגוריו לאחר שני מיני הביזונים. הוא גם בעל קרניים ארוכות ורחבות מאוד אצל הזכרים שמגיעות לרוחב 210 ס"מ ולמשקל של 36 ק"ג, אשר מעידות על חוזקם של בעליהם.
אטימולוגיה

באנגלית האייל הקורא מכונה "מוּס" (moose) – שם שחילחל גם לעברית כשבשנות התשעים ההגייה הנפוצה יותר בעברית הייתה "מוּז". פירוש המילה הוא מהשבט האינדיאני האתבסקה ומשמעותו: "אוכל ענפים", עקב תזונתו של האייל מענפים. שמו העברי ניתן עקב קולות הגעייה החזקים של הזכרים לנקבות בעונת הרבייה.
תת-מינים

Alces alces alces
Alces alces pfizenmayeri
Alces alces buturlini
Alces alces cameloides
Alces alces shirasi
Alces alces americanus
Alces alces andersoni
Alces alces gigas
Alces alces caucasicus – נכחד
מאפיינים

מסת גופו של אייל בוגר יכולה לעלות על 550 קילוגרם (1,210 ליברות). הזכרים על פי רוב כבדים יותר מהנקבות, שמשקלן מתקרב ל-400 קילוגרם והן גם חסרות קרניים. הכבד שבאיילים הקוראים הגיע למשקל 1,180 ק"ג, אך מרבית האיילים קטנים יותר. העגל הנולד לאם שוקל עם לידתו רק כ-15 קילוגרם, אולם הוא עולה במשקלו במהירות בשל יניקת החלב המזין מאימו.
פרוותו של הזכר כהה במעט מזו של הנקבה, אולם הדרך הטובה ביותר להבדיל בין המינים היא באמצעות קרני הזכר, שהן גרמיות ובנויות מעצם ולא מחומר קרני. בכל שנה באביב מצמיח הזכר קרניים, והן נושרות בחורף, לאחר עונת הרבייה. בכל שנה הקרניים החדשות גדולות ומסועפות יותר מקרני השנה הקודמת, ועשויות להגיע לרוחב של כשני מטרים ולמשקל עשרות קילוגרמים. הנקבות מתחילות במחזורי ההריון וההמלטה בגיל שנתיים וחצי, ואילו הזכרים רק בגיל חמש שנים. הריונה של הנקבה נמשך 240–250 יום. אייל קורא בריא יכול להגיע לגיל עשרים שנה ויותר.
לאייל רגליים ארוכות בעלות פרסות הארוכות יותר ברגליים האחוריות מהקדמיות. מבנה הגפיים הארוכות והשריריות עוזרות לאייל לרוץ למרחקים קצרים במהירות של עד 55 קילומטרים בשעה, אך הוא חסר סיבולת עקב מבנה קרניו המכבידות.
תפוצה

האייל הקורא נפוץ ברוב חלקי קנדה ואלסקה, בצפון ארצות הברית, וכן בסקנדינביה וצפון רוסיה. בית הגידול הטבעי שלו הוא יערות (לרוב יערות מחטניים וביניהם הטייגה) ובקרבת אגמים או מקווי מים מתוקים כמו ביצות ופלגי מים. הוא מסוגל לחיים בתנאי שטח קשים ובחורף הקר והמושלג האופייני לחלקים רבים בצפון אמריקה. בנוסף, האייל הקורא הופץ בידי האדם לניו זילנד אך נכחד משם בהמשך.
התנהגות

האייל ניזון מצמחייה נמוכה והוא מלחך עלים וצמחייה רכה נמוכה נוספת (לא מעשבים). מזונו בקיץ מורכב מצמחי מים, טחבים ושרכים שונים ואף מאצות. בחורף הוא ניזון מענפים, גבעולים רכים, ניצנים וקליפות עצים.
אייל קורא חי בגפו ברוב השנה למעט נקבות עם עופרים. בסוף הקיץ מתייחמים הזכרים ומשמיעים קולות געייה חזקים, מהם מקור שמם העברי. איילים זכרים שווי-גודל הנתקלים זה בזה פורצים בקרבות תחרות ניגוח קרניים אחד בשני. קרבות אלה לעיתים מסתיימים בפציעת היריבים, מה שגורם לא פעם לטריפתם. לאייל הקורא המנצח מצטרפת נקבה המטופלת בעופר מן השנה הקודמת שגילו 3–4 חודשים, אותו הזכר מאמץ. בניגוד לאיילים אחרים, האייל הקורא לא מכנס עדר-הרמון אך נצפו זכרים בחברת 2–3 נקבות שעמן הזדווגו.
האייל חי לבדו בתנאי קור והוא פעיל במשך כל השנה ללא נדידה ממושכת דרומה. לאייל טורפים מעטים הכוללים בעיקר את הזאב וכן דובים חומים ובסיביר גם בידי טיגריס סיבירי. הצעירים נטרפים גם בידי דובים שחורים או פומות וגרגרנים. איילי קורא החוצים ימים יכולים להיטרף גם בידי קטלנים וישננים אך מדובר בתופעה נדירה ביותר. האייל גם מוטרד בידי טפילים כמו האסטריתיים, קרציות ותולעים שונות.
בשל גודלו האייל הקורא עשוי להיות מסוכן לאדם, שכן הוא יכול לנגוח בקרניו או לבעוט כאשר מופרעת מנוחתו; על כן בשמורות טבע ובאזורים בהם חיים בני האדם לצד האייל הקורא ננקטים צעדי זהירות, ביניהם צפייה מרחוק בלבד ושלטי אזהרה מנוכחות האייל באזור. אף על פי כן, בדרך כלל האייל הקורא הוא בעל חיים בעל מזג רגוע, ולא יתקוף שלא לצורך.
גלריה

זכר אייל קורא
נקבת אייל הקורא
אייל קורא אלסקי
נקבה מניקה עופר
הערות שוליים

↑  אייל קורא באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם החדש |
| --- | --- | --- |
| אייל הקורא | אייל הקורא |   |
| אייל הצפון | אייל הצפון |   |
| אייל הביצות | אייל הביצות |   |
| אייל הפמפס | אייל הפמפס |   |
| אייל האנדים | אייל אנדים פרואני • אייל אנדים צ'יליאני |   |
| אייל פרדי | אייל פרדי שחור-זנב • אייל פרדי לבן-זנב |   |
| פודו | פודו דרומי • פודו צפוני |   |
| אייל הסבך | אייל הכרמל • אייל סיבירי |   |
| אלקרן הגדות | אלקרן הגדות |   |
| מזאמה | מזאמה אדומה • מזאמה אפורה • מזאמה אמזונית • מזאמה ביצתית • מזאמה יוקטנית • מזאמה לבנה • מזאמה מרידאנית • מזאמה מרכז-אמריקנית • מזאמה ננסית • בורורו • צ'וני |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543679205171  BnF: cb12199481k (data)  GND: 4070738-6  LCCN: sh85087175  NARA: 10648091  NKC: ph115175
אנפית גמדית

| אנפית גמדית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפית
מין:: אנפית גמדית
שם מדעי
 Ixobrychus minutus ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


ביצי אנפית גמדית, אוסף מוזיאון טולוז
אנפית גמדית (שם מדעי: Ixobrychus minutus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה באירופה, באסיה, באפריקה ובאי מדגסקר.
מאפיינים

אורכה של האנפית 25–36 ס"מ, מוטת כנפיה 58-52 ס"מ ומשקלה נע בין 59–150 גרם. היא בעלת גוף עגלגל שמלמעלה מנומר בחום, ראשה אפור עם כיפה שחורה, מקורה צהוב בינוני, והחזה מפוספס בחום-לבן. רגליה צהובות וארוכות. האנפית יכולה לזקוף את צווארה למעלה, כך היא נראית כמו עשב או קנה או סוף.
היא מצויה בביצות מיוערות ובאזורי שיחים לחים, ולא רק בקרבת מים. היא תרה אחר חרקים, תולעים, דו-חיים, זוחלים קטנים ויצורים נוספים למאכל.
תת-מינים

Ixobrychus minutus dubius
Ixobrychus minutus minutus
Ixobrychus minutus payesii
Ixobrychus minutus podiceps
הערות שוליים

↑  אנפית גמדית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7847598-3
אסטרלידה מצויה

| אסטרלידה מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אסטרילדיים
סוג:: אסטרלידה
מין:: אסטרלידה מצויה
שם מדעי
 Estrilda astrild ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אסטרלידה מצויה (שם מדעי: Estrilda astrild) היא מין של ציפור שיר ממשפחת האסטרילדיים, אשר חיה בטבע במרבית אפריקה אף שהופצה גם לכמה מאיי האוקיינוס השקט והיא אינה נתונה בסכנת הכחדה, כשלעיתים היא מגודלת בשביה. היא תוארה למדע ב-1758 בידי החוקר קארולוס ליניאוס.
תיאור

ציפור זו קטנה מאוד ומגיעה לאורך של 11 עד 13 ס"מ, בעלת מוטת כנפיים של 12 עד 14 ס"מ ולמשקל של 7 עד 10 גרם בקירוב. היא בעלת נוצות אפורות עד חומות עם לחיים ומקור אדומים עזים. המקור גדול ומותאם לפיצוח זרעים. שני הזוויגים דומים אך הנקבות חסרות כמה פסים על בטנן.
הציפור היא פעילת יום החיה לאורך רוב אפריקה שמדרום לסהרה (למעט חלק ממערב אפריקה), אך מתרחקת מיערות עבותים או ממדבריות ונפוצה בעיקר בערבות עשב מוריקות, סוואנות וקני סוף לאורך נהרות. הציפור מחפשת זרעים ונבטים טריים, אך גם חרקים. מאחר שמזונה דל בנוזלים היא חייבת לשתות דרך קבע.
היא מקננת בין הענפים הנמוכים ומטילה ארבע עד שבע ביצים עליהם היא דוגרת כ-11 עד 13 ימים. הגוזלים עוזבים לאחר 17 עד 21 ימים מהבקיעה. לעיתים נטפלת אליהם אלמנה חדת-זנב.
תיאור > תת-מינים

מין זה כולל 15 תת-מינים:
E. a. kempi
E. a. occidentalis
E. a. peasei
E. a. macmillani
E. a. adesma
E. a. massaica
E. a. minor
E. a. cavendishi
E. a. niediecki
E. a. angolensis
E. a. jagoensis
E. a. rubriventris
E. a. damarensis
E. a. astrild
E. a. tenebridorsa
הערות שוליים

↑  אסטרלידה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנפית מנגרובים

| אנפית מנגרובים |
| --- | --- |
 אנפית מנגרובים בוגרת
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה ירוקה
מין:: אנפית מנגרובים
שם מדעי
 Butorides striata ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


אנפית מנגרובים  או אנפת מנגרובים (שם מדעי: Butorides striata) היא מין אנפה קטנה החיה באזור הטרופי של העולם. בעבר תפוצתה בישראל הייתה מוגבלת לאזור מפרץ אילת בלבד, אך עם השנים התפשטה צפונה; בעיקר לאורך מישור החוף.
בעבר הייתה שייכת למין אחד שנקרא באנגלית אנפה ירוקת-גב, שכלל בנוסף אליה גם את המינים אנפת הלבה מאיי הגלאפגוס והאנפה הירוקה מאמריקה הצפונית.
תיאור

אורכה 40–46 ס"מ ומשקלה 200–250 גרם. היא בעלת נוצות אפורות-סגולות וראש צהוב עם מקור ארוך בצבע צהוב ואפור. הרגליים ארוכות וכתומות ואין להם קרומי שחייה.
התנהגות

האנפה מצויה בטבע מאפריקה ויפן ועד לאוסטרליה ולאמריקה הדרומית וגם בכמה איים כמו איי מריאנה. היא נפוצה גם בישראל. היא מצויה בביצות, ביצות מיוערות ומנגרובים, אגמים ומקווי מים שקטים ובהם היא אורבת לטרף בגדה. האנפה מפתה את טרפה להגיע אליה על ידי זריקת פיתיון למים כגון פירורי לחם. דגים קטנים מתקרבים ללחם, במקרים רבים בפארקים בהם אנשים מאכילים את הדגים, ונתפסים על ידי האנפה. היא ניזונה גם מצפרדעים, חרקי מים וסרטנונים.
הערות שוליים

↑  אנפית מנגרובים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מגדיר הציפורים של ישראל - אנפית מנגרובים, באתר פורטל צפרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540902305171  LCCN: sh85057214 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צעירה
ארגוס גדול

| ארגוס גדול |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: ארגוס
מין:: ארגוס גדול
שם מדעי
 Argusianus argus ‏לינאוס, 1766

ארגוס גדול (שם מדעי: Argusianus argus) הוא מין של פסיון גדול ודמוי טווס בעל זנב ארוך להפליא היותר ארוך מגופו והוא המין היחיד בסוג אַרְגּוּס. הוא מצוי ברחבי דרום מזרח אסיה: בחצי האי המלאי, בתאילנד ובאיים גדולים באינדונזיה כמו סומטרה ובורנאו. מקור השם ארגוס הוא מהדמות מהמיתולוגיה היוונית ארגוס, ענק בעל מאה עיניים אשר הועברו על ידי הרה לאחר מותו לזנבו של הטווס.
אורכו של הארגוס 160–200 ס"מ ומשקלו 2.04–2.72 ק"ג. נוצותיו של הארגוס חומות והראש והצוואר כחולים כשהמקור לבן ועל ראש הזכר ציצות שחורות. הרגליים ורודות והזנב מוארך ביותר אצל הזכר - באורך של 105–143 ס"מ. ממנו יוצאים 2 אברות רחבות שחורות המזדקרות למעלה ומעבריהם מניפת נוצות חומות, על הזנב מעוטרים כתמים זהובים ובוהקים דמויי עיניים המושכות את הנקבות. הנקבות לעומת הזכרים קטנות יותר, אורכן 72–76 ס"מ ומשקלן 1.59–1.7 ק"ג, וזנבם אינו גדול כמו של הזכרים.
הארגוסים נוטים להלך ולאכול על הקרקע ועפים רק כמפלט אחרון, עקב זנבם הגדול שמקשה עליהם לעוף. למרות מראם דמוי הטווס ותצוגת הראווה שלהם - הם אינם פוליגמיים כמו הטווסים אלא מונוגמיים.
הארגוסים קרובים לסיכון עקב כריתת היערות בהם הם נמצאים וכן עקב ציד.
הערות שוליים

↑  ארגוס גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398201105171  LCCN: sh2016001662
ארכיטקטוניקה פרספקטיבה

| ארכיטקטוניקה פרספקטיבה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: Orthogastropoda
על־סדרה:: Heterobranchia
משפחה:: Architectonicidae
סוג:: Architectonica
מין:: ארכיטקטוניקה פרספקטיבה
שם מדעי
 Architectonica perspectiva ‏לינאוס, 1758

ארכיטקטוניקה פרספקטיבה (שם מדעי: Architectonica perspectiva) היא מין של חילזון ימי. שמו ניתן לנו בשל המבנה הגאומטרי המסודר והמורכב של הקונכייה. שמו העממי של חילזון זה הוא Clear Sundial. החילזון עצמו חי באזורים בעלי קרקעית חולית באוקיינוס ההודי.
הקונכייה של חילזון זה היא בעלת מבנה גאומטרי מלא סדר, שגורם לה להיראות כמו יצירה ארכיטקטונית הנדסית. היא בינונית בגודלה, קוטרה הוא כ-5 סנטימטרים (2.0 אינץ'), וצורתה הכללית היא כשל כובע כיפתי במבט מהצד ושל עיגול ועליו ספירליות במבט מלמעלה. לאורך צידה העליון מתפתלות מספר עקומות ספירליות בצבעים שונים: לבן, צהוב, בז', חום אדמדם, חום בהיר וחום כהה. בחלקה התחתון ניתן לראות מבנה דמוי מדרגות ספירליות סביב הטבור הפתוח, בנוסף לעקומות ספירליות נוספות.
מבט ממספר זוויות על הקונכייה
מבט מלמעלה
מבט מלמטה
מבט מהצד
הצד העליון
הצד התחתון
אצבעונית ארגמנית

| אצבעונית ארגמנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: לחכיים
סוג:: אצבעונית (צמח)
מין:: אצבעונית ארגמנית
שם מדעי
 Digitalis Purpurea ‏לינאוס, 1753
אצבעונית ארגמנית (שם מדעי: Digitalis Purpurea) הוא צמח נוי השייך למשפחת הלחכיים (בעבר שויכה ללועניתיים) הגדל בתנאי אקלים ממוזג של אירופה, אסיה וצפון אמריקה.
לאצבעונית יש מחזור חיים מוגדר של שנתיים: בשנה הראשונה הצמח מפתח רק שושנת עלים ולקראת האביב של השנה השנייה הוא מפתח גבעול ועמוד תפרחת וצומח עד לגובה של 1.2 מטר לכל היותר.
בישראל מוכרת האצבעונית בעיקר כצמח נוי בשל פרחיה בגווני הוורוד-סגלגל, אולם עיקר תרומתה של האצבעונית הארגמנית היא בערכה הרפואי הרב.
המחקר על האצבעונית

אצבעונית ארגמנית היה הצמח הראשון בהיסטוריה שבו הוכחה סגולתו הרפואית, אולם הדרך להוכחה זאת הייתה ארוכה.
הראשון שעסק בחקר האצבעונית היה רופא ובוטנאי ממוצא גרמני בשם לאונרד פוקס. בספרו מן המאה ה-17 אודות צמחי מרפא שונים כלל לראשונה את האצבעונית והתייחס לסגולותיה הרפואיות הבאות לידי ביטוי בטיהור גוף האדם, שחרור הפרשות והרזיה. ייתכן מאוד שמחקר זה תרם לכך שמספר שנים מאוחר יותר נכלל הצמח לראשונה בלקסיקון התרופתי של לונדון (הפרמקופיאה של לונדון) ובה כתוב שתמצית מהאצבעונית מועילה כנגד תופעת ה"גודש" - Congestion (מונח רפואי שנקבע במאה ה-17 ותיאר מצב גופני המתבטא בהצטברות נוזלים בגוף וקשיי נשימה). עם זאת, על אף הכנסת הצמח ללקסיקון הרפואי לא הייתה בו שום התייחסות לכמויות ולמינונים הנכונים שעל החולה לקחת, למרות שכמויות גדולות של הצמח יכולות להוביל להרעלה ובסופו של דבר אף לגרום למוות. חוסר הבקרה בנטילת הצמח הביאה בסופו של הדבר להוצאתו מהלקסיקון הרפואי הלונדוני ולזניחתו.
לקראת המאה ה-18 רופא בריטי בשם ויליאם וית'רינג (William Withering) חידש את המחקר על האצבעונית תוך מתן דגש על כמויות מדודות לחולים בהם הוא טיפל.
ווית'רינג היה הראשון אשר הגיע למסקנה כי שימוש נכון בצמח מרפא את תסמיני ה"גודש", אולם לא יכול היה לומר בוודאות מהו האיבר עליו משפיעה האצבעונית.
רק במאה ה-20 כשהצליחו לבסוף לבודד את החומרים הפעילים בצמח הגיעו למסקנה שהאיבר עליו משפיע מיצוי הצמח הוא הלב.
שימוש ברפואה

שני החומרים הפעילים באצבעונית הארגמנית שייכים לקבוצת התרכובות הסטרואידיות בשילוב עם תרכובות סוכרים ונקראים גליקוזידים של הלב הם הדִיגוֹקְסִין והדִיגִיטוֹקְסִין, שהצמח מייצר בתור מטבוליטים שניוניים לצורך הגנתו. נטילת חומרים אלה מתבטאת בכיווץ חזק של שריר הלב שיכול לגרום בסופו של הדבר למוות. אולם נטילת החומרים הללו בתור תרופה המופקת מעליו של הצמח מסייעת כיום לחולי מחלות אי ספיקת לב והפרעות קצב הלב.
שושנת עלי אצבעונית ארגמנית בשנתו הראשונה.
צמח אצבעונית ארגמנית בשנתו השנייה.
אצבעונית ארגמנית ביער אירופאי טיפוסי.
גידול אצבעונית ארגמנית לצורכי נוי.
אצבעונית ארגמנית במרכז גרמניה
ארגונאוט (סוג)

| ארגונאוט |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: ארגונאוטיים
סוג:: ארגונאוט
שם מדעי
 Argonauta ‏לינאוס, 1758

ארגונאוט (שם מדעי: Argonauta) הוא סוג רכיכות ימיות מסדרת התמנונאים החיים בים הפתוח, היחיד ששרד מהמשפחה ארגונאוטיים. הסוג ידוע ממאובנים החל מהמיוקן והוא נקרא בידי קארולוס לינאוס ב-1758, על שם הארגונאוטים, גיבורים המיתולגיה היוונית, אשר נדדו בימים ולספינתם קראו "ארגו" (Argo).
מאפיינים

בני הסוג קטנים יחסית ואורכם 10–30 ס"מ אצל הנקבות דו-צורתיות זוויגית הגדולות בצורה קיצונית מהזכרים המגיעים לאורך של רק 2 ס"מ. הזכרים יכולים להזדווג רק פעם אחת, בה הם משירים את זרוע המין שלהם, בעוד הנקבות מזדווגות פעמים רבות. אלו תמנונים מוזרים בעלי קונכייה המזכירה קונכיית צדפות ועושה אותם דומים לנאוטילוסיים, אך למעשה הם אינם קרובים. כמו לרוב התמנונים הם בעלי 8 זרועות, מקור חזק וקרני ועיניים גדולות.
הארגונאוטים ניזונים מיצורים קטנים כמו סרטנים, רכיכות אחרות, מדוזות וסלפיים אותם הם הורגים בנשיכתם הארסית. הם מתגוננים מאויבים באמצעות פליטת דיו כהה והנקבות יכולות להרעיד את קונכייתם ולאיים על אויביה או להתחבא בה, אם כי היא אינה קשיחה מספיק להגנה. למרות ההגנות התמנונים נטרפים בידי דולפינים, דגי טונה, מפרשניים, רעמתן כחלחל, צבי ים ויצורי ים שונים.
תמנונים אלה לא נחים כמעט על קרקעית הים או מפסיקים לצוף אך הזכרים ככל הנראה מתחבאים בין עלי קלפ ענקיים, מעשה שלא ידוע עליו הרבה.
מינים

אַרְגּוֹנָאוּטָה דּוֹגֶרֶת (Argonauta argo)
Argonauta hians
Argonauta nodosus
Argonauta nouryi
Argonauta cornutus - מין שמוטל בספק
Argonauta absyrtus - נכחד
Argonauta itoigawai - נכחד
Argonauta joanneus - נכחד
Argonauta oweri - נכחד
Argonauta sismondai - נכחד
Argonauta tokunagai - נכחד
אורנגאוטן בורנאי

| אורנגאוטן בורנאי |
| --- | --- |
  אורנגאוטן בורנאי זכר (למעלה) נקבה (למטה)
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים צרי אף
משפחה:: הומינידיים
תת־משפחה:: פונגינאים
סוג:: אורנגאוטן
מין:: אורנגאוטן בורנאי
שם מדעי
 Pongo pygmaeus ‏לינאוס, 1760
תחום תפוצה
 תפוצת האורנגאוטן הבורנאי (בירוק)

האורנג אוטן הבורנאי (שם מדעי: Pongo pygmaeus) הוא אחד משלושה מיני האורנגאוטן החיים כיום. הוא חי רק בבורנאו שבאינדונזיה, ונפוץ יותר משני הזנים האחרים של אורנגאוטן, האורנג אוטן הסומטרי והאורנג אוטן הטפנולי. כמו קופי האדם האחרים, האורנגאוטנים הבורנאים הם אינטליגנטיים ביותר ומדגימים שימוש בכלים ומאפיינים תרבותיים מקומיים במרבית אוכלוסיותיהם בטבע. ה-DNA של אורנגאוטנים משותף ב-97% עם זה של בני אדם.
האורנגאוטן הבורנאי נתון בסכנת ההכחדה כתוצאה מכריתת יערות, הרס סביבת חייה, נטיעת מטעי דקלים, וציד.
טקסונומיה

האורנגאוטן הבורנאי והאורנג אוטן הסומטרי התפצלו אחד מהשני לפני כ-400,000 שנה, ומאז השינוי בגנום שלהם היה נמוך מאוד, עד כדי כך שהם נחשבו לתת-מינים בלבד, עד שנת 1996 הם הועלו לדרגת מינים נפרדים כשהגנום המיטוכונדריאלי שלהם מופה לראשונה.
לאורנגאוטן הבורנאי שלושה תת-מינים:
אורנג אוטנג בורנאי צפון-מערבי (Pongo pygmaeus pygmaeus ) - נפוץ בסראוואק וצפון קאלימנטאן המערבית.
אורנג אוטנג בורנאי מרכזי (Pongo pygmaeus wurmbii) - נפוץ בקאלימנטן המרכזית ודרום קאלימנטאן המערבית.
אורנג אוטנג בורנאי צפון-מזרחי (Pongo pygmaeus morio) - נפוץ בסבה וצפון קאלימנטאן המזרחית.
ב-2014 נמצאה אוכלוסייה חדשה של 50 פרטים בקאלימנטאן הדרומית, בה לא נמצאו בעבר אורנגאוטנים, ובשנת 2017 התברר שאכן באזור הדרומי קיים מין נפרד של אורנג אוטנג המונה כ-800 פרטים - אורנג אוטן טפנולי.
תיאור פיזי

האורנג אוטנג הבורנאי הוא הפרימט השלישי הכי כבד אחרי שני מיני גורילה, והיצור שוכן העצים הגדול ביותר שחי כיום. הזכרים שוקלים בין 50 ל-100 קילוגרם, כשהממוצע הוא 75 קילוגרם, ומגיעים לגובה של 1.4 עד 1.8 מטר. נקבות שוקלות בין 30 ל-50 קילוגרם, ולגובה של 1.2-1 מטר. בשבי יש לאורנגאוטנים נטייה להגיע למשקל עודף והשמנת יתר, מאחר שבטבע אורח חייהם הוא ספורטיבי מאוד מאחר שהם מבלים את רוב חייהם בחיפוש אחר אוכל תוך כדי מעבר בין עצים, בעוד שבשבי בדרך כלל הם לא צריכים להתאמץ על מנת להשיג אוכל ומגיעים לעודף משקל. יש לו זרועות ארוכות מאוד שעשויות להגיע לאורך של 1.5 מטר, ופרווה ארוכה אדומה. לזכרים יש כיסי שומן בלחייהם שמשמשים לאגירת מזון, חיזוק קולות שהם משמיעים, וחיזור. כפות רגליהם מעוצבות כמו ידיים ועוזרות להם בלפיתת ענפים.
תפוצה וסביבת מחיה

אורנג אוטנג הבורנאי חי ביערות גשם רחבי עלים טרופיים וסובטרופיים בעמקים של בורנאו, ובאזורים הרריים בבורנאו עד גובה של 1500 מטר. הם עוברים מרחקים ארוכים על מנת להגיע לעצים עם פירות טריים, עיקר התזונה שלהם. בשנים האחרונות תחומי המחייה של האורנגאוטן הצטמצמו מאוד בגלל הריסת שטחי מחיה, כריתת יערות וציד של אורנגאוטנים, מה שיצר הרבה אוכלוסיות מבודדות, דבר שפוגע במגוון הגנטי של האורנג אוטנגים בבורנאו.
התנהגות ואורח חיים

בתקופות קדומות האורנגאוטנים היו נפוצים בכל רחבי דרום-מזרח אסיה, כולל בסין ובג'אווה. הם חיים ביערות גשם, בעיקר יערות ליד נחלים, יערות באזורי ביצות ויערות עננים.
האורנגאוטן הבורנאי הוא מתבודד יותר מקרובו הסומטרי. אורנגאוטנים בעלי טריטוריות משיקות עלולים להיפגש לעיתים נדירות, אך רק לתקופות קצרות ובלי הרבה אינטראקציה. אף על פי שהם לא טריטוריאליים, כשאורנגאוטנים זכרים נפגשים הם עלולים להפגין התנהגות מאיימת אחד כלפי השני. הזכרים של האורנגאוטן הבורנאי נחשבים לקופי האדם המתבודדים ביותר מכל הקופים, והם מתיידדים אך ורק עם נקבות במטרה להזדווג. בטבע תוחלת החיים של האורנגאוטנים היא 35–45 שנים, אך בשבי הם יכולים להגיע גם לתוחלת חיים של 60–65 שנים.
 אף על פי שהאורנגאוטנים הם שוכני עצים, אורנגאוטן בורנאי נוטה להסתובב על הקרקע הרבה יתר מאשר האורנגאוטן הסומטרי. נטייה זו להסתובב על הקרקע יכולה לנבוע מכך שבבורנאו אין טורף גדול שיכול לאיים על האורנג אוטג, בעוד בסומטרה ישנו טיגריס סומטרה, שעלול לתקוף אורנגאוטן שמסתובב על הקרקע.
התנהגות ואורח חיים > תזונה

תזונת האורנג אוטנג הבורנאי כוללת מעל 400 סוגי מזון שונים, כולל פיקוסים, פירות דוריאן, עלים, זרעים, ביצי ציפורים, חרקים, פרחים, דבש, ואף קליפות עצים, אף על פי שהקליפות מהוות מרכיב חשוב יותר בתזונת האורנגאוטן הסומטרי מאשר אצל האורנגאוטן הבורנאי. הם אוכלים גם נצרים פנימיים של צמחים. הם מקבלים את כל הנוזלים הדרושים להם מהפירות שהם אוכלים וממים שמתנקזים בחורי עצים, כך שמתאפשר להם לא להתקרב לנחלים מסוכנים על מנת לשתות. אורנגאוטנים לעיתים אוכלים אדמה על מנת לקבל מינרלים שיעזרו לסתור השפעות של חומצות ורעלנים שיש במזון שלהם. לעיתים נדירות מאוד הם עלולים לאכול פרימטים קטנים יותר, כגון לוריס איטי.
התנהגות ואורח חיים > שימוש בכלים

האורנגאוטנים נצפו משתמשים בכלים לראשונה בשנת 1994. אורנגאוטנים משתמשים בכלים, בעיקר במקלות ועלים, לשימושם רבים, כמו מקל גירוד, קרס, אמצעי ניגוב, ספוג, מאוורר, כלי איסוף (בדומה לצלחת), כלי שליפה, איזמל, פטיש, כיסוי או מגן, כרית והארכה פשוטה של היד. הם משתמשים בעלים על מנת לנגב את צואתם. הם אוחזים כלים באמצעות שיניהם במקום בידיהם בהרבה מן המקרים. הם משתמשים במקלות כדי להוריד קוצים צפירות, ובאבנים על מנת לשבור אגוזים. הם משתמשים במקלות עם עלים בתור מחבטים נגד חרקים, ושימוש בכמה עלים רחבים בתור "מטרייה" בימים גשומים. הם יכולים להשתמש במקלות על מנת להשיג דבש. אחד השימושים המיוחדים בכלים של האורנגאוטן הוא ניסיונות לדוג באמצעות מקל בצורת חנית, צורת דיג ראשוני בה גם בני אדם השתמשו ועדיין משתמשים באזורים מסוימים של העולם.
התנהגות ואורח חיים > רבייה

זכרים ונקבות נפגשים אחד עם השני רק על מנת להזדווג. זכרים צעירים, ללא כיסי לחיים, ינסו להזדווג עם נקבות ויצליחו בערך חצי מהפעמים. זכרים בוגרים שיש להם כיסי לחיים ישמיעו קריאות מהעמדה שלהם לאורנגאוטניות נקבות, שמעדיפות להזדווג עם זכרים בוגרים עם כיסי לחיים. זכרים מעדיפים להזדווג עם נקבות שכבר יש להן תינוק שנגמל, מאחר שנקבות ככאלה הן בדרך כלל פוריות.

נקבות מגיעות לבגרות מינית בגילאים בין 6 ל-11, כאשר נקבות בעלות מאגרי שומן גדולים יותר מגיעות לבגרות מנית בגיל צעיר יותר. נקבות בדרך כלל יולדות בפעם הראשונה בגיל 14 או 15. הן פוריות עד גיל 48 בערך. תינוקות אורנגאוטנים צריכים לינוק כל 3 או 4 שעות, ומתחילים לאכול אוכל רך מהשפתיים של אמא שלהם בגיל 4 חודשים בערך. במשך השנה הראשונה לחייו אורנגאוטן תינוק נתלה מהבטן של אמא שלו תוך כדי שהוא לופת את הפרווה שלה. הפעוטות נגמלים מיניקה בגיל 4, ולאחר מכן הם מתחילים לחקור את סביבתם לבד, אך תמיד בטווח ראייה של אמם. במהלך תקופה זו, שמקבילה לגיל ההתבגרות של בני אדם, האורנגאוטנים הצעירים מחפשים אורנגאוטנים צעירים אחרים כדי להסתובב איתם ולשחק איתם. בגני חיות אחדים אורנגאוטנים בגיל הזה התחברו עם גיבונים צעירים איתם הם חלקו את התצוגה.
מחקר מ-2011 גילה שאורנגאוטניות שהיה להן יותר מזון ילדו בגיל צעיר יותר והגיעו לבגרות מינית מוקדם יותר, וגם התקופות בין הריונו שלהן היו קצרות יותר.