stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אריאל
ביוגרפיה > הוראה ומחקר

בשנת 1986 חקר אריאל, במסגרת לימודי הדוקטורט שלו ובשילוב עם עסקיו, את נושא ההובלה הימית האינטגרטיבית של סחורות (קומודיטיז) מזון איכותי: סוכר לבן, קמח, אורז, פולי קפה וקקאו. בעקבות המחקר פיתח קונספט תובלה בשם "ביבו" - BIBO – Bulk In Bagged Out, כלומר טעינה והובלה בצובר ופריקה בשקים, בהתאם לדרישת השווקים. התוצר המעשי היה המצאת אוניית ביבו הראשונה בעולם להובלת סוכר לבן בצובר. עד היום הוסבו או נבנו ארבע אוניות ביבו, אחת מהן פוקדת בתדירות את נמל אשדוד, אחרת מיצאת סוכר מאוסטרליה.
הוא הרצה בחוג לכלכלה אוניברסיטת חיפה במגמת "כלכלת ספנות" והיה ממייסדי המכללה הימית לישראל, במכמורת, בה עמד בראש החוג לכלכלה וניהול מערכות ימיות.
מינויים ציבוריים

ב-1990 התמנה ליועץ-מומחה בנושאי תובלה ימית ושימושים ביטחוניים לצוות הכנת "מסמך המדיניות לניהול מימי החופים" של מינהל התכנון של מדינת ישראל. בין השנים 1997–2003 שימש כחבר-מייסד בחבר הנאמנים של המכללה הימית לישראל (לימים בית הספר למדעי הים של המרכז האקדמי רופין).
ב-1997 היה חבר ב"צוות סיעור המוחות של חיל הים" וחברת "Nauticos Corporation" מארצות הברית, לקביעת אזור החיפושים אחרי הצוללת דקר. מסקנות הצוות מיקדו את החיפושים לגזרה צרה של הנתיב המתוכנן. "Nauticos" מצאה את השברים בשנת 1999 במרכז הגזרה. לפני מציאת הצוללת, כיהן ב-1998 כחבר ב"מנהלת פרס הדקר", שעסקה בבדיקת וניתוח מידע על הצוללת ונועדה להמליץ על הענקת פרס כספי למי שיספק מידע שיביא לאיתורה. המנהלת נסגרה עם מציאת השברים ב-1999.
ב-1998 היה חבר ב"וועדת המקצוע לפיתוח החינוך הימי" של משרד החינוך, המנהל לחינוך התיישבותי. בין השנים 2012–2002 כיהן כיו"ר "הוועדה למונחי תחבורה ימית" של האקדמיה ללשון העברית. בשנת 2007 יעץ בנושאי תובלה ימית ושימושים ביטחוניים לצוות הכנת "מסמך המדיניות לאיים מלאכותיים לתשתיות" של מינהל התכנון של ישראל.
משפחה

אריאל נשוי ואב לבן ולבת. אילון ברגר, נכדו של אריאל, הוא יו"ר (High School Democrats of America).
פרסומים

מאמרים
1984 Navigating with McIntyre, The Great Circle, The Australian Journal of Maritime History, Vol. 6, No. 2
Delphi Forecast of Dry Bulk Shipping Industry in the Year 2000, Maritime Policy and Management, Vol. 16 No. 4 1989
"חידושים בהובלה בצובר - היבט מערכתי", ספנות י"ח, חוברת 2 1990
Evaluation of Political Risk in Shipping Projects, Maritime Policy and Management, Vol.17 No. 1 1990.
The Effect of Inventory Holding Costs on the Optimal Payload of Bulk Carriers, Maritime Policy and Management, Vol. 18 No. 3 1991
שילוב אניות צובר בבעלות ישראלית ביבוא הגרעינים לישראל, מכון וידרא לחקר הספנות והתעופה, פברואר 1993
Navigating with Dava Sobel - A sailor's critique, European Journal of Navigation, Vol.2, No.3. 2004
המיתוס שלא היה (על הספינה "עמנואל") באתר "אותו הים - על ספנות עברית ועוד", 2 ביוני 2011
"חלוץ הספנות העברית - או מתחזה שגרם לאסון?", בתוך האומה 190, מאי 2013, עמ' 70–87
ספורי־ים קצרים - ב”דבר השבוע” ובביטאונים אחרים. 1953-1954
זכרונות מהשביתה הגדולה באתר משמר המורשת הימית, 24 באפריל 2015
זכרונות שירות בקו הכוכב השחור Black Star Line באתר www.shipsnostalgia.com, ספטמבר 2016
אברהם אריאל, הספד לרב חובל בן ברקוביץ ז"ל, הערכת חובל שני לקברניט. אתר משמר המורשת הימית, אפריל 2019
ספרים
עזרי ניווט אלקטרוניים, חוברת הדרכה לקציני צי הסוחר, מינהל הספנות והנמלים, חיפה, 1965
The Last War - מותחן ימי-פוליטי אודות אירועים בני־זמננו במזרח התיכון. מו"ל Collins Australia, 1988
אנייה טורפת - מותחן ימי מבוסס על פרשייה עלומה בתולדות צי הסוחר הישראלי. הוצאת כתר, ירושלים 1993
ספר השמות - 200 המשפחות הנפוצות בישראל, הוצאה לאור של משרד הביטחון, תל אביב, 1997
יורדי ים - קובץ סיפורי־ים. הוצאת לדורי, תל אביב, 1999
אל תהיה פראייר - תביעות קטנות. הוצאת אור-עם, תל אביב, 2001
Plotting The Globe - סיפורי קווי הרוחב, קווי האורך וקו התאריך. מו”ל Greenwood, Westport CT, USA 2006 (נכתב בשיתוף עם בתו, נורה אריאל-ברגר)
לורד גיל - מחזה. פסטיבל צו קריאה - פסטיבל תיאטרון קריאה בצוותא, 2010
לוידס לא ראו, לא שמעו - הסיפור של הספינה העברית האבודה ”עמנואל” ומפקדה. הוצאת מנדלי ספרים ברשת, הרצליה, 2021.
הערות שוליים

↑  על וולקוביסק היהודית
↑  אודות אוניות הביבו
↑  מסמך מדיניות למימי חופין, באתר מינהל התכנון
↑  אתר Nauticos
↑  מסמך מדיניות לאיים מלאכותיים לתשתיות - דוח מסכם, יולי 2007, באתר מינהל התכנון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303165105171  BnF: cb15555918h (data)  ISNI: 0000 0001 0782 5425  LCCN: no93037523  SUDOC: 111749166  VIAF: 61864680   WorldCat (עם VIAF): 61864680 
רב חובל אברהם אריאל ב-1962
נשיא גאנה, קוואמה אנקרומה, לוחץ את ידו של חובל ראשון אריאל בטקס קבלת הפנים לראשונה באוניות גאנה "Volta River". נמל טקוראדי, גאנה, 14 בדצמבר 1957
אוניית הביבו הראשונה - CHL Innovator
אברהם אריאל בטקס קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, סידני, אוקטובר 1988
אדלהייד מאוסטריה

אדלהייד מאוסטריה (בגרמנית: Adelheid von Österreich; באיטלקית: Maria Adelaide d'Asburgo-Lorena ‏ 3 ביוני 1822 - 20 בינואר 1855) הייתה אשתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.
ביוגרפיה

אדלהייד נולדה ב-3 ביוני 1822 במילאנו, לריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה. אביה היה המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, ועם לידתה קיבלה אדלייד את התואר ארכידוכסית אוסטריה.
ב-12 באפריל 1842 התחתנה אדלהייד עם בן דודה ויטוריו אמנואלה, נסיך פיימונטה, במטרה לחזק את הקשרים בין בית הבסבורג לבית סבויה, אולם הנישואים נתפסו על ידי אנשים רבים באיטליה, כדרך להגביר את הכוח האוסטרי באיטליה. הנישואים היו מוצלחים, ובמהלך השנים נולדו להם 8 ילדים.
במרץ 1849 התפטר חמיה קרלו אלברטו, מלך סרדיניה מתפקידו, בשל כישלון צבאי מחפיר במלחמה נגד האוסטרים בקרב נובארה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה.
ב-8 בינואר 1855 ילדה אדלהייד את ויטוריו אמנואלה, רוזן ג'נובה. ימים ספורים לאחר מכן מתה חמותה המלכה מריה תרזה ב-12 בינואר, וב-16 בינואר השתתפה אדלהייד בהלווייתה. כעבור 4 ימים מתה אדלייד בארמון המלכותי בטורינו, לאחר התקף חריף של דלקת הקיבה והמעיים.
משפחתה

ב-12 באפריל 1842 התחתנה אדלהייד עם ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה (1843–1911), התחתנה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה
אומברטו הראשון, מלך איטליה (1844–1900)
אמדאו הראשון, מלך ספרד (1845–1890)
הנסיך אודונה, דוכס מונטפראט (1846–1866)
מריה פיה, נסיכת סבויה (1847–1911), התחתנה עם לואיש הראשון, מלך פורטוגל
קרלו אלברטו, נסיך סבויה (1851–1854)
ויטוריו אמנואלה, נסיך סבויה (1852)
ויטוריו אמנואלה, רוזן ג'נובה (1855)
אדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו

אדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו (גרמנית: Adelheid Marie von Nassau‏, 25 בדצמבר 1833 - 24 בנובמבר 1916), הייתה אשתו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ביוגרפיה

אדלהייד-מריה נולדה בדסאו ב-25 בדצמבר 1833, לפרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של וילהלם, נסיך הסן-קאסל ולואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק.
ב-23 באפריל 1851 התחתנה אדלהייד-מריה עם אדולף, דוכס נסאו, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1866 הצטרף בעלה לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-20 ביולי נכבשה ויסבאדן על ידי הכוחות הפרוסים. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה דוכסות נסאו לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו.
בשנת 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד, שהיה בנוסף הדוכס הגדול של לוקסמבורג, והותיר אחריו את בתו וילהלמינה, מלכת הולנד. מכיוון שבלוקסמבורג נהג באותה העת החוק הסאלי, שלא התיר לבנות לרשת את אביהם, מונה אדולף שהיה בן דוד מדרגה 17 בקו זכרי לוילם השלישי, לדוכס הגדול של לוקסמבורג.
בשנת 1905 מת בעלה אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ובנה וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1912 מת גם בנה וילהלם הרביעי, ונכדתה-בתו מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג עלתה לשלטון במקומו. בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה ולוקסמבורג נכבשה על ידי צבא הקיסרות הגרמנית, וב-24 בנובמבר 1916 מתה אדלהייד-מריה בקניגשטיין אים טאורוס שבגרמניה.
משפחתה

ב-23 באפריל 1851 התחתנה אדלהייד-מריה עם אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג (1852–1912)
פרידריך פאול וילהלם, נסיך נסאו (1854–1855)
מריה בתילדיס וילהלמינה, נסיכת נסאו (1857)
פרנץ יוזף וילהלם, נסיך נסאו (1859–1875)
הילדה, נסיכת נסאו (1865–1947), התחתנה עם פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן
אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה (1875–1971)

אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Adelheid, Prinzessin zu Schaumburg-Lippe; ‏22 בספטמבר 1875 - 27 בינואר 1971), הייתה אשתו של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט.
ביוגרפיה

אדלהייד נולדה ב-22 בספטמבר 1875 בארמון ראטייבוריצ'ה שבבוהמיה, לוילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולבטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
ב-27 בפברואר 1898 התחתנה אדלהייד עם ארנסט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ונולדו להם 4 ילדים. בשנת 1907 מת חמיה מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ובשנת 1908 מת דוד בעלה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא בנים, ומשום כך עלה ארנסט במקומו לשלטון. ב-13 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה, ובשנת 1920 התגרשו השניים. אדלהייד התגוררה בבאלנשטדט, עד מותה ב-27 בינואר 1971.
משפחתה

ב-27 בפברואר 1898 התחתנה אדלהייד עם ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (1899–1989), התחתנה עם זיגיסמונד, נסיך פרוסיה
גאורג מוריץ, נסיך הכתר של סקסוניה-אלטנבורג (1900–1991)
אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (1903–1991)
פרידריך ארנסט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג (1905–1985)
אהרן וולקין

| --- | --- |

 לידה:  1864 ה'תרכ"ה שומיאצ'י, רוסיה 
 נרצח:  1942 (בגיל 78 בערך) ה'תש"ב פינסק, נציבות הרייך אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  ?–1942 
 
הרב אהרן וולקין (ה'תרכ"ה, 1864 - ה'תש"ב, 1942) היה רב העיר פינסק-קארלין, ופוסק הלכה באירופה של בין מלחמות העולם. נודע בעיקר בשל סדרת ספרי הפרשנות לתלמוד הבבלי "בית אהרן" וספר השו"ת "זקן אהרן". נספה בשואה.
ביוגרפיה

נולד בעיר שומיאץ לחיה לאה ורבי יעקב צבי. בנעוריו למד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו הקרובים ביותר של הנצי"ב. נישא לרחל, בתו של רבי בן ציון סורוצקין מזכרין ואחותו של הרב זלמן סורוצקין, הרב מלוצק.
לאחר נישואיו התגורר בעיר קובנה והצטרף לכולל הפרושים הידוע תחת הנהגתו של רבי יצחק אלחנן ספקטור רב העיר, שם הוסמך להוראה ולדיינות.
כהונתו ברבנות

בגיל שלושים התמנה לבקשת רבי יצחק אלחנן ספקטור לרבה של העיירה גורזד בליטא, במקום רבי יצחק יעקב רבינוביץ שהתמנה לרב העיר פוניבז'. בשנת תרס"ה התמנה לרבנות בעיירה שאד, ובתחילת תרע"ב (1911) נתקבל כרב ואב"ד בעיירה אמציסלאב אשר ברוסיה הלבנה. היה פעיל באגודת ישראל בעת ייסודה. בדצמבר 1913 יצא עם ד"ר מאיר הילדסהיימר בשליחות אגודת ישראל לארצות הברית, בה שהו כשלושה חודשים ואספו כסף למען אגודת ישראל.
בתום מלחמת העולם הראשונה, לאחר עליית הבולשביקים לשלטון, נכלא למשך מספר חודשים. בהקדמה לספרו על מסכת בבא קמא הוא כותב: ”וכתלי בית האסורים יוכיחו בשעה שגם עלי עבר כוס התרעלה להיות יושב כשבוי בצל קורתם וכו', שמה ישבתי נגדה נא המון כל אסורים, הרוצחים והגנבים וכל ארבע אבות מזיקים וכתבתי את חיבורי”.
ברבנות פינסק

לאחר מאמצים רבים עלה בידו לחמוק מרוסיה והגיע למדינת פולין, שם נתקבל כרב לעדת פינסק-וקארלין. הקהילה במקום התקיימה במשך שנים תחת שני בתי דין ושתי הנהלות. כשהתמנה לרב העיר התאחדו שתי הקהילות תחת הנהגתו.
פסיקותיו ודרכו בהלכה

רבי אהרן עסק בענייני ציבור ובנושאים שנויים במחלוקת. שאלות בהלכה הובאו לשולחנו על ידי רבנים באירופה, כולל האדמו"ר האמרי אמת מגור. בפרט ידועות פסיקותיו בנושאי הפריה מלאכותית, חגיגת בת מצווה לבת, אמירת קדיש על אבא נוכרי ואיסורו התקיף לפרסום דברי תורה בעיתונים.
הוא פסק כי אין לפטר מתפקידו שוחט בעקבות שמועה כי ראוהו נכנס לבית פרוצה. פסיקתו הייתה כי אין בכך סימוכין כדי לסכן פרנסת משפחתו ולהטיל עליו קלון, וכל זאת כשאין זה נוגע לתפקודו והצטיינותו כשוחט. עוד התיר להשתמש במטפחות שהודפסה עליהן צורת שתי וערב (צלב) משום שברור שלא נעשו לעבודה זרה אלא לנוי.
פעילותו בענייני ציבור

בשנת תר"ע נסע לאנגליה יחד עם רבי אליעזר גורדון ראש ישיבת טלז כדי לגייס כספים לשיקום הישיבה לאחר השריפה הגדולה שפגעה בה בשנת תרס"ח. הרב גורדון נפטר במהלך המסע והרב וולקין הספידו.
הרב וולקין היה פעיל באגודת ישראל. השתתף בכנס היסוד בקטוביץ בשנת תרע"ג ונשא שם דברים. כמו כן השתתף בכנסייה הגדולה בווינה. הוא נסע מספר פעמים לארצות הברית כדי לגייס כספים לקרנות חסד ומוסדות תורה וכשליח אגודת ישראל.
הרב וולקין התנגד להקמת מרכז לתנועה הציונית בפינסק.
צאצאיו

בניו של רבי אהרן וולקין:
הרב חיים וולקין - למד בישיבת קלם ובישיבת מיר, חתנו של רבי יעקב שפירא מוולוז'ין, נכדו של הנצי"ב. שימש בתפקיד ראש ישיבת וולוז'ין עד השואה.
הרב יצחק אלחנן וולקין - למד גם הוא בישיבות קלם ומיר וכיהן כרב העיר אנטופול עד השואה. הוא הובל יחד עם בני קהילתו לכיכר העיר ושם הוצא להורג.
הרב שמואל דוד וולקין - למד בישיבות מיר, סלבודקה וראדין. כיהן ברבנות לוקאטש. התפרסם עקב פעילותו להצלת בני ישיבת מיר ואחרים דרך יפן ושאנגחאי. מכל משפחתו היה היחיד ששרד את השואה. לאחר המלחמה היגר לארצות הברית. חיבר את הספר "רמת שמואל". נפטר בניו יורק בשנת תשל"ט. בנו של רבי שמואל דוד הוא המשגיח, הרב חיים וואלקין.
ספריו

בית אהרן - חידושיו על הש"ס, למסכתות בבא קמא, בבא מציעא, כתובות, גיטין, קידושין וחולין.
חשן אהרן - על חושן משפט
זקן אהרן - שו"ת
מצח אהרן - דרושים על התורה והמועדים
סביב ליראיו - פירוש לספר יראים
הערות שוליים

↑  מסטיסלאוול, הצפירה, 29 באוקטובר 1911
↑  ישיבת ועד אגודת ישראל, קול מחזיקי הדת, 19 בנובמבר 1913
↑  בישראל, המודיע, 19 בדצמבר 1913 (התאריך לפי הלוח היוליאני)
אגודת ישראל באמריקא, המודיע, 2 בינואר 1914 (התאריך לפי הלוח היוליאני)
אגודת ישראל באמריקא, המודיע, 30 בינואר 1914 (התאריך לפי הלוח היוליאני)
↑  אגודת ישראל באמעריקא, המודיע, 27 במרץ 1914 (התאריך לפי הלוח היוליאני)
↑  הרב אהרן וואלקין, סימנים ס"ו–ס"ז, זקן אהרן א, ניו יורק, תשי"א–תשי"ח, עמ' 124–127, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  וואלקין, אהרן בן יעקב צבי, סימן נ"ב, זקן אהרן ב, עמ' לא / 61, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  ספר הזיכרון ליוצאי העיר אנטופול.
↑  בית אהרן על מסכת חולין לא נמצא לאחר השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305167305171  LCCN: nr94011766  VIAF: 58961359   WorldCat (עם VIAF): 58961359 
תהלוכה של אגודת ישראל בעיר פינסק, בראש ההולכים נראה הרב וואלקין
אוו

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,320 מ' 
 מדינה:  אינדונזיה 
 מיקום:  Sangihe Islands, אינדונזיהאינדונזיה
 קואורדינטות:  3°40′53″N 125°27′14″E﻿ / ﻿3.68128°N 125.45387°E﻿ / 3.68128; 125.45387
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פאוו(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פאוו
 
הר אוו (באינדונזית: Gunung Awu) הוא הר געש פעיל, הגדול שברכס ההרים "Sangihe" השוכן במחוז צפון באי סוּלָאווֵסִי שבאינדונזיה. ההר הוא חלק מטבעת האש.
מבנה

בשל ההתפרצויות נוצר מכתש בקוטר 4.5 קילומטרים בפסגת ההר, ובאמצעו נקווה אגם לוע.
התפרצויות

התפרצויות געשיות הכוללות להאר וזרם פירוקלסטי אירעו בשנים 1711, 1812, 1856, 1875, 1883, 1885, 1892, 1893, 1913, 1921, 1922, 1930, 1966 ו-1992, כשההתפרצות האחרונה הייתה בשנת 2004. מספר ההרוגים בכל ההתפרצויות עומד על כ-8,000 לערך.
הערות שוליים

↑  Global Volcanism Program | Awu, volcano.si.edu
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוטונואה (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית, אוטונואה (ביוונית עתיקה: Αὐτονόη, לחשוב בעצמך) עשויה להתייחס לדמויות הבאות:
אוטונואה, אחת מ-50 הנראידות, הבנות נימפות הים של נראוס ודוריס האוקיינידית. פירוש שמה הוא 'נותנת השראה'.
אוטונואה, אחת מהדנאידות, בתם של דנאוס ופוליקסו.
אוטונואה (אנ'), אחת מבנותיהם של קדמוס והרמוניה.
אוטונואה, בתו של פיראוס ואמו של פלאמון מאת הרקולס. במקרים אחרים, אמו של פלאמון נקראה איפינואה, בתו של אנטיוס.
אוטונואה, אחת העלמות של פנלופה.
אוטונואה, דודתו והאחות של דיוניסוס. זכתה באלמוות כמו בעלה אריסטיוס ואחיותיה אינו וסמלה.
הערות שוליים

↑  הסיודוס, תאוגוניה 240 ואילך; אפולודורוס, ביבליותקה 1.2.7 ואילך
↑  קרניי (1951). האלים של היוונים. לונדון: תמזה והדסון. עמ' 65
↑  אפולודורוס, ביבליותקה, 2.1.5
↑  הסיודוס, תאוגוניה, 977; אפולודורוס, ביבליותקה, 3.4.2
↑  אפולודורוס, ביבליותקה, 2.7.8
↑  צצס על ליקופרון (אנ'), 663
↑  הומרוס, אודיסיאה, 18.182
↑  בני תמותה שזכו באלמוות, באתר תאואי (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אויאזד (פרובינציית אופולה)

ערך זה עוסק בעיירה בפרובינציית אופולה בפולין. אם התכוונתם לעיירה בפרובינציית לודז', ראו .
| --- | --- |
סמל אויאזדסמל אויאזד
כנסיית הקדוש אנדז'יי
כנסיית הקדוש אנדז'יי
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  אופולה (פרובינציה) אופולה
 שטח:  14.69 קמ"ר
 גובה:  208 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,776 (31 במרץ 2021)
  ‑ צפיפות:  112 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  50°23′N 18°21′E﻿ / ﻿50.383°N 18.350°E﻿ / 50.383; 18.350
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.ujazd.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאויאזד(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאויאזד(למפת פרובינציית אופולה רגילה) אופולה קנדז'ז'ין קוז'לה  ניסה בז'ג לודז' פולין גדול  שלזיה שלזיה תחתית  צ'כיהאויאזד(למפת פרובינציית אופולה מוגדלת) אופולה קנדז'ז'ין קוז'לה  ניסה בז'ג לודז' פולין גדול  שלזיה שלזיה תחתית  צ'כיהאויאזד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוּיָאזְד (בפולנית: Ujazd, בגרמנית: Ujest) היא עיירה בפרובינציית אופולה בדרום-מערב פולין ובה כ-1,650 תושבים (2006). העיירה שוכנת על גדות הנהר קלודניצה (Kłodnica) ובה כנסייה בסגנון הבארוק מהמאה ה-17 וכנסייה נאו-גותית מהמאה ה-19. היישוב הוקם בשנת 1211 על ידי מתיישבים גרמנים שהוזמנו על ידי נסיך פולני ששלט באזור. בהמשך האזור עבר לשליטה גרמנית. במאה ה-19 הייתה אויאזד חלק מדוכסות אוייסט (Ujest) הפרוסית. בשנת 1939 התגוררו בכפר מעל ל-2000 תושבים, רובם גרמנים. במלחמת העולם השנייה נהרס כ-70% משטח העיירה. לאחר מלחמת העולם השנייה האזור עבר לפולין, אוכלוסייה גרמנית נאלצה לעזוב ובמקומם באזור התיישבו פולנים.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אוטונואה (ירח)

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  צדק
 תאריך גילוי:  10 בדצמבר 2001 
 מגלה:  סקוט שפרד, דייוויד ג'וויט, ג'אן קליינה 
 על שם:  אוטונואה 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  24,264,000 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.334
 זמן הקפה:  772.168 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  2.20 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  153°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  4 ק"מ
 מסה:  ‎9×1013‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  2.6 גרם/סמ"ק
 אלבדו:  0.04
 בהירות נראית:  22
 
אוטונואה (Autonoe; נקרא גם Jupiter XXVIII) הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק אשר התגלה בשנת 2001 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי בהדרכתו של האסטרונום סקוט שפרד.
לאחר גילויו קוטלג הירח בשם S/2001 J 1.
קוטרו של אוטונואה הוא 4 קילומטרים ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.20 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של אוטונואה סביב צדק הוא 24,264,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 772.168 יממות.
אוטונואה בעל בהירות נראית של 22.
אוטונואה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.334.
הוא נקרא על שם אוטונואה, בתו של קדמוס ואמו של אקטיון לפי המיתולוגיה היוונית.
אוטונואה משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, ספונדה, יורידמה והגמונה.
| 95 ירחי צדק |
| --- | --- | --- |
| הירחים הפנימיים | מטיס • אדרסטאה • אמלתאה • תבה |  |
| הירחים הגליליאניים | איו • אירופה • גנימד • קליסטו |  |
| קבוצת תמיסטו | תמיסטו |  |
| קבוצת הימליה | לדה • הימליה • ארסה  • פאנדיה  • ליסיתאה • אלרה • דיה • S/2018 J 2 • S/2011 J 3 |  |
| קבוצת קארפו | קארפו • S/2018 J 4 |  |
| ולטודו | ולטודו |  |
| קבוצת אננקה (עיקריים) | יואנתה • יוקסטה • פרקסידייק • הרפלייקה • תיאונה • אננקה |  |
| קבוצת אננקה (שוליים) | יופורי • יופמה‏ • Jupiter LII • Jupiter LV • תלקסינואי • הליקה • אורתוסאי • S/2003 J 16 • נימה • הרמיפה •  Jupiter LIV‏ • Jupiter LXVIII‏ • Jupiter LXIV • Jupiter LXX • S/2021 J 3 • S/2021 J 2 • S/2022 J 3 S/2021 J 3 • |  |
| קבוצת קארמה | הרס • אייטנה • קאלה  • טייגטה • Jupiter LXI • קלדינה • S/2003 J 10 • ארינומה • קליקורה • קליקה • קארמה • פסיתאי • יוקלדה  • ארקה • איסונואי • ‏S/2003 J 9‏ • אירנה •‏ Jupiter LXVI • Jupiter LXIX •‏ Jupiter LXIII • ‏Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • S/2003 J 24‏ • S/2016 J 3 • S/2018 J 3 • S/2021 J 4 • S/2021 J 5 • S/2021 J 6 • S/2022 J 1 • S/2022 J 2 |  |
| קבוצת פסיפאה | S/2003 J 23 • אאוידה • קלירואי • יורידמה • Jupiter LVI‏ • קורה • סילנה • S/2003 J 4 • ‏Jupiter LIX • פסיפאה • הגמונה • סינופה • ספונדה • אוטונואה • מגאקליטה ‏• Jupiter LXVII • פילופרוסינה • ‏Jupiter LIX • S/2016 J 4 |  |
| מסלול חיצוני | S/2003 J 2 |  |
אוטונה ויסקונטי

| --- | --- |

 לידה:  1207 אינבוריו, איטליה 
 פטירה:  8 באוגוסט 1295 (בגיל 88 בערך) Chiaravalle Abbey, איטליה 
 מדינה:  מילאנו 
 מקום קבורה:  קתדרלת מילאנו 
 מקום מגורים:  מילאנו 
 מעסיק:  Ottaviano degli Ubaldini, Leone da Perego 
 תפקיד:  ארכיבישוף מילאנו (22 ביולי 1262–8 באוגוסט 1295)  פודסטה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
אוטונה ויסקונטי (באיטלקית: Ottone Visconti;‏ 1207 – 8 באוגוסט 1295), ארכיבישוף מילאנו, שליט העיר ומייסד שושלת שליטי מילאנו מבית ויסקונטי, ששלטו בעיר ובלומברדיה עד 1450.
תולדות חייו

בנו של אובלדו ויסקונטי, שליטן של שלוש ערים קטנות בצפון איטליה (מאסינו, אלביצטה ובסנאטה). התקדם בתפקידי פקידות כנסייתית והיה פודסטה של נובארה.
ב-22 ביולי 1262 נבחר על ידי האפיפיור אורבנוס הרביעי לארכיבישוף מילאנו. משפחת דלה טורה (טוריאני, לאמור "מן המגדל"), המשפחה הגואלפית החזקה בלומברדיה ושליטי מילאנו מאז המאה ה-12, נלחמה בעלייתו לגדולה של בית ויסקונטי הגיבליני. ב-1276 הוביל בן דודו של אוטונה, תאובלדו ויסקונטי, צבא שהתנגש בצבאו של נפולאון דלה טורה וניגף ליד העיירה אנג'רה. אולם ב-21 בינואר 1277 ניצח אוטונה את צבאו של נפולאון דלה טורה בקרב דסיו (באיטלקית: battaglia di Desio) והיה לשליט מילאנו ולומברדיה.
אדלהייד, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים

אדלהייד, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים (בגרמנית: Adelheid von Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym; 23 בפברואר 1800 - 13 בספטמבר 1820), הייתה בתו של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואשתו של אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
ביוגרפיה

אדלהייד נולדה ב-23 בפברואר 1800 בטירת שאומבורג לויקטור, נסיך הכתר של אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו. אדלהייד התחנכה בקפידה בעיר הוים, יחד עם שלוש אחיותיה. בשנת 1806 מת סבה קרל לודוויג, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ואביה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1812 מת אביה ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ודודו פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מכן מת גם פרידריך, והנחלה התחלקה בין אחותה הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים שירשה את טירת שאומבורג ורוזנות הולצאפל, לבין אלקסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג שירש את אזור הוים.
ב-24 ביולי 1817 התחתנה אדלהייד עם אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג, ממנו נולדו לה שתי בנות. ב-13 בספטמבר 1820 מתה אידה לאחר 3 שנות נישואים, והיא בת 20 שנים בלבד. לאחר מותה התחתן בעלה עם אחותה אידה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, אולם גם היא מתה בגיל צעיר לאחר 3 שנות נישואים.
משפחתה

ב-24 ביולי 1817 התחתנה אדלהייד עם אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ממנו נולדו לה שתי בנות:
אמליה מאולדנבורג (1818–1875), התחתנה עם אותון, מלך יוון
פרדריקה מאולדנבורג (1820–1891), התחתנה עם יקוב פון וושינגטון, שהיה קרוב רחוק של ג'ורג' וושינגטון
אדוריאן שטלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1897 Cuzăplac, רומניה 
 פטירה:  26 באוגוסט 1967 (בגיל 70) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
אדוריאן שטלה (במקור שטיין, בהונגרית: Stella Adorján; קזפלק, 30 בינואר 1897 – בודפשט, 26 באוגוסט 1967) היה עיתונאי, סופר, הומוריסטן, מתרגם ספרות, יהודי-הונגרי כותב משותף של יצירות עם אישטוואן בקפי.
ביוגרפיה

הוא נולד במשפחה יהודית. אביו היה ז'יגמונד שטיין ואמו יוזפה גרוס. את לימודיו בבית הספר סיים באוראדיה ובקולוז'וואר. כעיתונאי, עבד תחילה בעיתונים כפריים, משנת 1921 בעיתון אשט, אחר-כך במגזין דליבאב ומשנת 1939 במערכת העורכים של העיתון "הונגריה". אין פרטים מדויקים כיצד עבר את תקופת השואה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא עבד עבור כתבי העת ה"עולם", ה"פה החופשי", "הונגריה העצמאית", ומשנת 1952 היה עמית מערכת הלודאש מתי. כתביו הופיעו גם ביומון אומה ההונגרית (Magyar Nemzet). הוא היה גם מחבר קברטים מצליח.
עבודותיו העיקריות

שטלה כתב כמה תסריטים משנות ה-30 של המאה ה-20, בעיקר עם אישטוואן בקפי. בין הקומדיות השיגה את ההצלחה הגדולה ביותר הקומדיה "כבוד הגברת" משנת 1935 שנכתבה יחד עם אישטוואן בקפי. האופרטות שלו שכתב עם אימרה הרמט ועם לאסלו לקאטוש היו גם פופולריות. מיצירתו "יאניקה" הוכן סרט בשנת 1949. הוא תרגם יותר ממאה מחזות להונגרית. בשנת 1962 יצא לאור מבחר ההומורסקות שלו בשם "בואו לא נתבדח!".