stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסרשמיט Me 321
היסטוריה

כהכנה למבצע "ארי הים", הפלישה לאי הבריטי, נדרש הצי האווירי של גרמניה הנאצית להתכונן להעברת כוחות ומטען רב על מנת שתוכנית הפלישה תצליח. ולכן יצא מכרז לבניית כלי טיס גדול להובלת לוחמים ומטען. במכרז התחרו שתי היצרניות המרכזיות של הצי האווירי מסרשמיט ויונקרס.
יונקרס הציעה את הג'ו 322 (ממוטה) - שהיה דאון בעל כושר נשיאה של מעל 100 חיילים על ציודם, אולם יכולת ההטסה של הדאון הייתה נמוכה עם קשיים בניהוג ויציבות (עיצובו ככנף גדולה פגע קשות ביכולת השליטה במהירויות נמוכות), ובנוסף נדרשה תחזוקה גבוהה מכיוון שהדאון מורכב מחומרים רבים ומגוונים.
מסרשמיט פיתחה את ה-312 Gigant שהיה בעל יכולת נשיאה מועטה במקצת משל היונקרס גו' 322, אך לעומתו העיצוב היה מוצלח יותר, בשל תצורת גוף הדאון - שהוא מוגבה, וכן על ידי יצירת כנף עילית לדאון, מה שהקנה יציבות גבוהה לדאון במהירויות הנמוכות. הדאון נבנה ממספר חומרים קלים, תוך שילוב צינורות פלדה מרותכות, עץ ובדים. תא הטייס מוגבה מגוף המטוס ורק טייס אחד נצרך להטסתו. הדאון של מסרשמיט זכה במכרז והועבר לשימוש הצי האווירי בשנת 1942.
הגישה לטעינת הדאון הייתה דרך דלתות גדולות בחרטום או בדלתות משני צידיו של גוף הדאון. משקל הנשיאה המרבי היה 22,000 ק"ג וכן היה מותאם בגודלו לקרונות הנשיאה של הרכבות הגרמניות (מה שייעל את הפריקה/טעינה). הדאון בתחילה נגרר על ידי יונקרס ג'ו 90 ומאוחר יותר על ידי שלושה מסרשמיט BF110.
צורת ההמראה הזאת, המורכבת ממספר מטוסים במקביל, היוותה גורם סיכון גבוה לתאונה אווירית שאכן התרחשה ב-1941. לשם המראה, בנוסף לגרירה, השתמש הדאון במנועי האצה רקטיים נפיצים ובגלגלי עזר, בעוד לנחיתה השתמש במגלשיים.
במהלך המלחמה הדאון עבר מספר שינויים, ולתא הטייס נוספו מקומות עבור טייס משנה ואלחוטן. הפגיעות לאש מהקרקע ולמטוסי יירוט של מדינות הברית היוו בעיה מתמדת במהלך הפעילות המלחמתית ובנוסף התאמת שדות נחיתה, המראה, וכלים לטיפול בדאון - הגבילו מאוד את השימוש בדאון.
פעילות מבצעית

בתחילת שנת 1942 הועברו 32 היחידות שנמסרו לידי הצי האווירי לחזית המזרחית, לקראת מבצע "הרקולס" המתוכנן (הפלישה למלטה), במבצע תוכנן שימוש בצי של דאונים לפלישה אווירית. התוכנית לבסוף ננטשה בשל מחסור במטוסי הגרירה ואתרי נחיתה מתאימים.
בשנת 1943 חזר הדאון שוב לחזית המזרחית ברוסיה לצורך שימוש במבצע מתוכנן שנועד להקל על הארמייה השישית הנצורה בסטלינגרד, אך עד שהגיעו לקו החזית, לא נותרו שדות תעופה מתאימים והדאונים נשלחו חזרה לגרמניה.
לאחר ביטול הפעולה בסטלינגרד, לקחו את הדאונים לטובת הסבה לגרסה ממונעת ה־Me323, מטוס המטען היבשתי הגדול ביותר של מלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה תוכנן להשתמש בדאון זה לטובת הנחתת ציוד לכיבוש סיציליה, אולם רעיון זה ננטש גם הוא, בשל היעדר אתרי נחיתה מתאימים.
הדאון שימש להעברת ציוד ללוחמי קורפוס אפריקה בשלהי 1942 אולם היה פגיע לאש הקרקע והאוויר של צבאות הברית, והשימוש בו פחת.
במהלך המלחמה הוסב הדאון למטוס התובלה Me 323 Gigant.
צניחת רחם

| --- | --- |

 תחום:  גינקולוגיה 
 תסמינים:  עצירות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  797295 
 MeSH:  D014596
 סיווגים
 ICD-10:  N81.4 
 
תמונה של אישה בגיל 71 עם צניחת רחם. ניתן לראות צוואר הרחם בפתח הואגינלי
class=notpageimage|הצגה
צניחת רחם (באנגלית: Uterine prolapse) היא אחד מהמצבים הנכללים תחת תופעת צניחת אברי האגן (אנ'). זהו מצב בו הרחם צונח ממקומו כתוצאה מנזק או חולשה של רקמות החיבור או של השרירים. הטיפול יכול להיות שמרני או כירורגי, ומבוסס בדרך כלל על סימפטומי המטופלת והעדפותיה.
פתופיזיולוגיה

במצבו התקין מוחזק הרחם במקומו על ידי רצועות ושרירים. צניחה מתרחשת כאשר הרצועות התומכות נעשות כה חלשות עד שלא מסוגלות להחזיק את הרחם במקומו או כאשר שרירי רצפת האגן נחלשים ואין כיווץ בעת מנוחה, במקרים אלו אין פלטפורמה יציבה לאיברי האגן והרחם צונח ממקומו הטבעי.
צניחת הרחם מסווגת לדרגות חומרה שונות. הדרגות מבוססות על מרחק קצה הרחם מקרום הבתולין, המדד נקרא POPQ:
דרגה 0: ללא צניחה.
דרגה 1: קצה הרחם נמצא יותר מסנטימטר מעל גובה קרום הבתולין.
דרגה 2: קצה הרחם נמצא בין סנטימטר מעל גובה הקרום לבין סנטימטר מתחת לגובה הקרום. כלומר, בגובה קרום הבתולין.
דרגה 3: קצה הרחם נמצא יותר מסנטימר מתחת לקרום הבתולין אך מתחת לשני סנטימטר מאורכו המלא של הנרתיק.
דרגה 4: צניחה מלאה.
גורמי סיכון > לידה נרתיקית

צניחת רחם מופיעה בעיקר בקרב נשים שעברו לידות וגינאליות. חוקרים משוודיה מצאו כי הפרש שיעור התופעה בין נשים שעברו לידה ובין נשים שלא עומד על כ-38.2%. חוקרים משערים כי שכיחות זו עולה עקב הפגיעות אשר עשויות להתרחש במהלך לידה וביניהן פגיעה בעצב הפודנדלי (אנ'), ברקמת החיבור ובשרירי האגן.
גורמי סיכון > גיל

ככל שגיל האישה עולה ככה עולה הסבירות שיתחיל אצלה תהליך של צניחת רחם. זאת ככל הנראה עקב תהליכים טבעיים המתרחשים בכניסה לגיל הבלות. לאחר הפסקת הווסת מופיעים שינויים בגמישות הרקמות המקבעות את הרחם למקומו ובחוזק השרירים.
גורמי סיכון > לחץ תוך בטני מוגבר

לחץ בטני מוגבר יכול להגרם מכמה גורמים ביניהם מחלה חסימתית כרונית של דרכי האוויר, שיעולים תכופים, מאמץ בשירותים, השמנת יתר והרמת משקל כבד. הלחץ המוגבר גורם לנזקים מבניים לרצועות והשרירים התומכים ברחם.
גורמי סיכון > ניתוחים קודמים לתיקון צניחה

30%מהנשים שעברו ניתוח יזדקקו לאחד נוסף.
גורמי סיכון > גורמים גנטיים

ישנה סבירות גבוהה יותר שלאישה תופיע צניחת רחם במידה וקרובות משפחתה לוקות גם הן בתופעה.
תסמינים

נשים עם צניחת רחם ירגישו אי נוחות, תחושת מלאות, כובד ולחץ בנרתיק. בצניחה מתקדמת יותר יוחמרו הסימנים וייתכן והאישה תרגיש בקושי לשבת וכן יופיע בלט באיבר המין. עקב הלחץ אשר מפעיל הרחם באזור עשויים להופיע תסמינים נוספים וביניהם כאב באזור האגן, אצירת שתן, דליפת שתן ועצירות. בנוסף, בעקבות תחושת אי הנוחות ייתכן ותחול ירידה בחשק המיני.
טיפול

הטיפול מתחלק לשמרני, מכני או כירורגי.
בטיפול שמרני האפשרויות כוללות שינוי התנהגותי הכולל ביצוע תרגילים לחיזוק השרירים כגון תרגילי קיגל. טיפול זה ייושם בנשים עם תסמינים קלים תוך ביצוע מעקב אחרי מצבן.
טיפול מכני יכלול התקנת מכשיר בשם פסארי (אנ') העשוי מסיליקון רפואי, מטרתו היא סיפוק תמיכה מכנית תוך החזקת הרחם במקומו הטבעי והוא מוחזק במקומו על ידי חלקה האחורי של עצם החיק ושרירי רצפת האגן..
ישנן אופציות כירורגיות רבות ביניהן -
כריתת רחם.
סקרוקולפופקסיה, זהו ניתוח בו תולים ומעגנים את הנרתיק מעצם העצה.
קולפוקליזיס, ניתוח להחזרת הרחם ובו סוגרים את תעלת הנרתיק.
תפירת צוואר הרחם לאחת מרצועות התמיכה.
שימוש ברשת סינתטית להרמת הרחם, נחשב לטיפול נסיוני וחדיש יחסית.
ראו גם

רחם
אגן
נרתיק
כריתת רחם
אי תפקוד שרירי רצפת האגן
בלט השלפוחית
תרגילי קיגל
אנטרוצלה
לקריאה נוספת

"על הרצפה" מאמרה של איתם אלינור במגזין הורים וילדים משנת 2011
ניתוח לתיקון צניחת אברי האגן בעזרת ערכת רשת Prolift® : מחקר עוקבה היסטורי להערכת תוצאות ארוכות הטווח במרכז הרפואי "אסף הרופא" -אברמוביץ, ענת (דוקטור לרפואה)
Richardson, D. A., Scotti, R. J., & Ostergard, D. R. (1989). Surgical management of uterine prolapse in young women. The Journal of reproductive medicine, 34(6), 388-392.
Hendrix, S. L., Clark, A., Nygaard, I., Aragaki, A., Barnabei, V., & McTiernan, A., Pelvic organ prolapse in the Women's Health Initiative: gravity and gravidity, American journal of obstetrics and gynecology 186(6), 2002, עמ' 1160-1166
הערות שוליים

↑  Michael E. Carley, Joseph Schaffer, Urinary incontinence and pelvic organ prolapse in women with Marfan or Ehlers-Danlos syndrome, American Journal of Obstetrics and Gynecology 182, 2000-05-01, עמ' 1021–1023 doi: 10.1067/mob.2000.105410
↑  H Mastoroudes, I Giarenis, L Cardozo, S Srikrishna, Prolapse and sexual function in women with benign joint hypermobility syndrome, BJOG: An International Journal of Obstetrics & Gynaecology 120, 2013-01-01, עמ' 187–192 doi: 10.1111/1471-0528.12082
↑  John O. L. DeLancey, Daniel M. Morgan, Dee E. Fenner, Rohna Kearney, Comparison of levator ani muscle defects and function in women with and without pelvic organ prolapse, Obstetrics and Gynecology 109, February 2007, עמ' 295–302 doi: 10.1097/01.AOG.0000250901.57095.ba
1 2  ד"ר ליאור לבנשטיין, ד"ר איתמר נצר, צניחת אברי האגן- רחם ונרתיק
↑  Hendrix S.L., Clark A., Nygaard I., Aragaki A., Barnabei V., McTiernan A.ֻ, Pelvic organ prolapse in the Women's Health Initiative: gravity and gravidity., PubMed, ‏2002
↑  Effect of vaginal delivery on the pelvic floor: a 5-year follow-up.
↑  Neuropathic injury to the levator ani occurs in 1 in 4 primiparous women
↑  Epidemiology of surgically managed pelvic organ prolapse and urinary incontinence
↑  Reproductive factors, family history, occupation and risk of urogenital prolapse
↑  Hagen, Suzanne (7 בדצמבר 2011). "Conservative prevention and management of pelvic organ prolapse in women". The Cochrane Library (12): CD003882. doi:10.1002/14651858.CD003882.pub4. PMID 22161382. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Bugge, Carol (28 בפברואר 2013). "Pessaries (mechanical devices) for pelvic organ prolapse in women". Cochrane Library. doi:10.1002/14651858.CD004010.pub3. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Cundiff, Geoffrey (באפריל 2007). "The PESSRI study: symptom relief outcomes of a randomized crossover trial of the ring and Gellhorn pessaries". American Journal of Obstetrics & Gynecology. 196: 405.e1–405.e8. doi:10.1016/j.ajog.2007.02.018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Maher, Christopher; Feiner, Benjamin; Baessler, Kaven; Christmann-Schmid, Corina; Haya, Nir; Brown, Julie (2016-10-01). "Surgery for women with apical vaginal prolapse". The Cochrane Database of Systematic Reviews. 10: CD012376. doi:10.1002/14651858.CD012376. ISSN 1469-493X. PMID 27696355.
↑  NICE interventional procedure guidance IPG284: Sacrocolpopexy with hysterectomy using mesh for uterine prolapse repair by the National Institute for Health and Care Excellence, Issued: January 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4187288-5  LNB: 000325777 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סמיון אראנוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1934 דרז'ניה, אוקראינה 
 פטירה:  8 בספטמבר 1996 (בגיל 62) המבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  המבורג 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1965) 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1983)  פרס ניקה (1988)  Silver Bear for Outstanding Artistic Contribution (1994)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (11 בינואר 1994)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סמיון אראנוביץ' (ברוסית: Семён Давидович Аранович‏; 23 ביולי 1934 - 8 בספטמבר 1996) היה במאי קולנוע סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1994 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
קורות חיים

סמיון אראנוביץ' נולד בשנת 1934 בעיירה דרז'ניה (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
בשנת 1955 אראנוביץ' סיים לימודים בבית ספר של חיל האוויר של ברית המועצות ושירת בתוך נווט במטוסי חיל האוויר של הצי הצפוני. הוא נפצע קשה בתאונה אווירית ושוחרר מהשירות. אראנוביץ' החל לימודים בפקולטה של בימוי במכון לקולנוע במוסקבה אצל רומן קארמן. הוא סיים את הלימודים בשנת 1965.
בשנים 1964–1970 אראנוביץ' עבד בלנינגרד באולפנים שפעלו בתחום סרטי תעודה. ללא אישור השלטונות הוא לקח חלק בצילומי תהליך לוויה של אנה אחמטובה. בשנת 1989 הוא ניצל את החומר בסרט תיעודי על המשוררת.
בשנת 1971 אראנוביץ' החל לעבוד ב"לנפילם". סרטו הראשון "הדיפלומט האדום" הוקדש לעפילות של לאוניד קראסין. בסרט זה הוא התשתמש בטכניקה של שילוב צילומי תעודה בסרט עלילתי. בהמשך הוא ניצל טכניקה זו בסרטים אחרים.
בשנת 1983 אראנוביץ' ביים סרט "נושאי טורפדו" על פעילות אנשי חיל האוויר של הצי הצפוני במלחמת העולם השנייה. סרט זה זכה להצלחה וקיבל מספר פרסים לרבות פרס ברית המועצות בשנת 1986.
בשנת 1985 אראנוביץ' סיים עבודה על סדרת טלוויזיה בת 6 פרקים על אירועי מלחמת העולם השנייה על פי רומן של יוליאן סמיונוב.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 אראנוביץ' חזר לסרטי תעודה וביים סרטים על פעילות של דמיטרי שוסטקוביץ', מקסים גורקי, יוסיף סטלין ועוד.
בסך הכול אראנוביץ' ביים כ-10 סרטי עלילה וכ-20 סרטי תעודה.
אראנוביץ' היה מלמד במכון ללימודי קולנוע בלנינגרד וכיהן כראש קתדרה.
על פעילותו בתחום הקולנוע אראנוביץ' קיבל מספר פרסים בפסטיבלים לקולנוע לרבות פרס ניקה בשנת 1988 ו"דוב הכסף" של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין בשנת 1994. בשנת 1994 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
אראנוביץ' נפטר בשנת 1996 בהמבורג בה עבד על סרטו האחרון. הוא נטמן בבית העלמין היהודי בעיר.
בשנת 2002 צולם סרט תעודה על פעילותו.
טביעת האונייה השלושה

| --- | --- |

א/מ 150 "השלושה", אוניית קואופרטיב הספנות "אופיר"  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תיאור כללי
 מוטו:  אות קריאה 4XNV
 סוג אונייה:  מטען כללי
 צי:  צי הסוחר הישראלי
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  קואופרטיב הספנות אופיר
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מאייר ורפט, פופנבורג, גרמניה המערבית
 תקופת הפעילות:  1953–הווה (כ־72 שנים)
 אחריתה:  שם מקורי Damtor. טבעה בים הטירני ב-24 בינואר 1967
 מיקום:  40°25′0″N 12°50′0″E﻿ / ﻿40.41667°N 12.83333°E﻿ / 40.41667; 12.83333
 מידות
 תפוסה:  1,338 טון תפוסה
 מעמס:  1,959 טון
 אורך:  71.02 מטר
 רוחב:  11.05 מטר
 שוקע:  5.46 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  12 קשר
 גודל הצוות:  18 ושלוש נשות ימאים
 הנעה:  מנוע דיזל "דויץ" בהספק 1,350 כ"ס
 צורת הנעה:  מדחף יחיד
האונייה הישראלית "השלושה", של קואופרטיב הספנות "אופיר", טבעה בים הטירני ב-24 בינואר 1967, עם כל 21 אנשיה. האונייה נשאה מטען בתפזורת שכלל חימר, בדרכה למרסיי. החיפושים העלו שרידים מעטים, וועדת החקירה בראשות זאב הים לא הגיעה למסקנה ברורה על סיבת הטביעה.
רקע

"השלושה" הייתה האנייה השנייה אשר נקראה בשם זה. שתיהן נקראו כך לזכר שלושת הימאים הישראלים אשר נספו בטביעת האנייה "מסדה" של חברת אופיר (קואופרטיב ספנות), אשר טבעה בדרכה מסלרנו לוויבו ולנטיה ב-28 במרץ 1950.
ההפלגה האחרונה

האונייה יצאה מחיפה ב-26 בדצמבר 1966, בפיקוד רב החובל אברהם הראל. האונייה נשאה מטען של פוספטים אותו פרקה בנמל איסכנדרון בטורקיה. משם יצאה ב-31 בדצמבר, ללא מטען, לאי קימולוס בים האיגאי. ב-2 בינואר 1967 הגיעה לאי מילוס הסמוך ולאחר שהשלימה הצטיידות במזון ומים המשיכה עם נתב מקומי. ב-3 בינואר 1967 הטילה עוגן בקימולוס.
האונייה שהתה כשלושה שבועות במעגן פתוח כשהיא עומדת על שני עוגנים וירכתיה קשורות לחוף. על האונייה הוטען חימר בנטוניט בתפזורת, שהיה מיועד למרסיי. הטעינה בוצעה מהחוף במשפך אל סירות שהתקרבו לאונייה. החימר הורם במשפך בד על ידי עגורני האונייה ונשפך בתפזורת למחסנים. הטעינה נמשכה 19 יום עם הפסקות שנגרמו בעטיין של רוחות שהפריעו לתנועת הסירות. יש אי בהירות לגבי נתוני השוקע שנראה כי לא נרשמו במעגן עקב הגלים.
ב־22 בינואר 1967, יצאה האנייה "השלושה" מהמעגן בדרך ליעדה, נמל מרסיי. בדרכה פגשה בשעה 21:35 את האנייה "אופיר", בפיקוד הקברניט משה פרקש של אותה חברה. בשיחת רדיו טלפון בין הקברניטים סיפר הראל על קשיי הטעינה בקימולוס וכי הוא מתקדם במהירות 11 קשר (כ-20 קמ"ש). ב-23 בינואר, בשעה 14:00, עברה "השלושה" את מצר מסינה ונכנסה לים הטירני.
ב-24 בינואר בשעה 20:40 לפי שעון גריניץ' נקלטה בתחנות החוף בנפולי ובמרסיי וכן באונייה "גל-גז" ובאוניות נוספות קריאת מצוקה של "השלושה". בתדר המצוקה נשמע רב החובל:
Mayday, Mayday. To all ships From 4XNV. HASHLOSHA, Israeli ship HASHLOSHA Mayday in position Latitude 40:25 North, Longtitude …

תרגום:

מיידיי, מיידיי. (קורא) לכל האוניות מ-4XNV (אות הקריאה של "השלושה"). השלושה, אונייה ישראלית השלושה, מיידיי במיקום קו רוחב 40:25 צפון, קו אורך...
בזאת, לפני מסירת קו האורך, נקטע השידור. ניסיונות ההתקשרות עם האונייה מצד תחנות החוף ואוניות אחרות שקלטו את קריאת המצוקה, נכשלו.
החיפושים

הזמן בו עברה "השלושה" את מיצר מסינה ויעד האנייה, מרסיי, היו ידועים. ממסינה למרסיי ניתן לחצות את קו הרוחב '25 40° N צפון בשני מקומות: האחד, בהפלגה לצפון מערב לכף קורס (Cap Corse) (אנ'), הקצה הצפוני של קורסיקה, והשני בהפלגה דרך מצר בוניפאצ'יו, שבין סרדיניה וקורסיקה. אניית הנוסעים של צים, "מולדת", בפיקודו של רב חובל אברמסקי, אשר נמצאה במרחק של 20 מייל (כ-32 ק"מ) מהאתר האפשרי הראשון ו־75 מייל (כ-120 ק"מ) מהאתר השני, יצאה מיד לסרוק את שני המקומות האפשריים. מכלית גרמנית דיווחה שראתה אור אדום של רקטת מצוקה, בשעת שידור קריאת המצוקה. בשום מקרה לא נתגלה דבר. ב-25 בינואר בשעות הבוקר דיווחה אניה יוונית על כתם שמן באתר 40:05 צפון ו-12:30 מזרח.
רב חובל אלכסנדר ממשרד הספנות וגב' יונה הראל, אשת הקברניט, יצאו לנאפולי להיות קרוב למוקד החיפושים. החיפושים נערכו על ידי מטוסים ועל ידי הפריגטה "צ'יניו" (Cigno) (אנ') של הצי האיטלקי ואף על ידי אוניות הצי השישי של ארצות הברית. החיפושים לא נשאו פרי. ב־27 ו־28 בינואר נמצאו שתי סירות ההצלה וחפצים נוספים, אשר זוהו בוודאות כשייכים ל"השלושה". החיפושים הסתיימו ב־28 בינואר 1967.
ועדת חקירה

ב-26 בינואר מינה שר התחבורה ועדת חקירה לבדיקת סיבות האסון, בראשותו של זאב הים. הוועדה כללה את רב החובל ולטר מיכאליס, ד"ר פאול מינך, אדריכל ימי ראשי, ועו"ד דוד פרי, עוזר למשפטים ממשרד התחבורה. הוועדה נדרשה ”לחקור את אסון הטביעה, לקבוע את עובדות המקרה ולהגיש דו"ח מסקנות והמלצות שיש לנקוט בעקבות האסון.”
לאחר שחקרה את כל ההיבטים האפשריים לא הצליחה הוועדה לגלות הוכחה ישירה או נסיבתית שתצביע על סיבת הטביעה. רב החובל מיכאליס נשלח לאיטליה, שם בדק את הסירות והממצאים שנשלו מהים. הוא ביקר באיים קימולוס, בו טענה השלושה את החימר, ומילוס, בו יושבים השלטונות המפקחים על האוניות היוצאות ונכנסות לאיים השונים וקימולוס ביניהם. מיכאליס לקח דוגמה מהחימר שהוטען ושלחו לבדיקה מעבדתית בישראל.
רב החובל מיכאליס בדק עם הסוורים ולפי חישובו האונייה הפליגה מן המעגן במצב של שוקע גדול יותר בחרטום מאשר בירכתיים. על פי חישוביו, החרטום היה שקוע במים בשיעור של 54 ס”מ יותר מהירכתיים. ראש קבוצת הסוורים העיד שמכסי מחסני האונייה, הכוות, נסגרו באמצעות לוחות עץ שמעליהם נפרשו 3 יריעות אברזין ו-3 פסים צולבים ממתכת. הוועדה תייגה עדות זאת כמוזרה; מכסה מחסן כולל חמש שורות לוחות עץ שמעליהם האברזין. התקן מחייב שמעל כל שורת לוחות עץ יהיו שני פסי נעילה ממתכת, ובסך הכל עשרה פסים לכל מחסן. כנראה שצוות "השלושה" לא הספיק לנעול למקומם את לוחות העץ, אם כי בבדיקה שנערכה לפני יציאת האונייה בחיפה היה כל הציוד במקומו.
המכלית הישראלית (הנושאת דגל נוחות של ליבריה) "גל-גז", שהייתה בגודל דומה ל"השלושה" ואשר שייטה באזור, תיארה את מזג האוויר כפי שנרשם ביומן הגשר: ”קורס (כיוון המצפן שבו אמור להיעשות ההיגוי לפי הניווט הנדרש כדי להגיע ליעד) 295, ברומטר 1019, רוח צפונית מערבית 4–5 בופור טמפרטורה 12 מעלות. בשעה 20:00 החלה סופה טעונת חשמל, ברקים כבדים סביב לספינה....גלים מערביים חזקים, רוב הזמן גשם שוטף והראות מוגבלת.”
ועדת חקירה לא הגיעה למסקנה נחרצת. לאחר ששללה את כל האפשרויות, הציגה הוועדה את ההשערה שהסיבה הסבירה ביותר לאסון הייתה חדירת מי ים למחסן הקדמי של האנייה.
ועדת חקירה > טביעות אחרות > טביעת האונייה "עמנואל"

רב החובל ד"ר אברהם אריאל, אשר חקר לעומק את פרשת היעלמותה ללא עקבות של הספינה "עמנואל" בתחילת פברואר 1934, מציג קווים משותפים לטביעתן של שתי אניות אלו. כל אחת, בתורה, הייתה האסון הימי הגדול ביותר של הספנות העברית עד אז, שתיהן נשאו מטענים דומים בצורתם ושתיהן אבדו בסערת חורף וירדו למצולות על כל צוותן. עם זאת, היה שוני רב בסוגם ובגודלם של שני כלי שיט אלו ובכישוריהם של ימאיהם.
ועדת חקירה > טביעות אחרות > טביעת האונייה "מסדה"

"מסדה" הייתה האונייה הראשונה של קואופרטיב הספנות "אופיר", נרכשה בדנמרק. ב-28 במרץ 1950, טבעה האונייה מול החוף המערבי של איטליה. סיבת הטביעה הייתה הטענה לא תקינה של מטען העצים אותו נשאה האנייה, שגרמה לה לנטות על צידה. בשל הנטייה פגעה "מסדה" במכשול תת-ימי והחלה לטבוע. בניגוד להוראות רב החובל לא הורדו סירות ההצלה אלא רק שתי סירות עבודה קטנות. אחת הסירות, ובה שמונה עשר ניצולים, הגיעה לחוף המזרחי של איטליה, ליד העיירה אמנטיאה (אנ') וביניהם אורי פרוסאור. כל ששת המלחים שירדו לסירה השנייה טבעו, כנראה, בים. שמה של האונייה "השלושה" מציין את שלושת הנעדרים הישראלים בטביעת "מסדה".
הנספים בטביעה

בטביעת האונייה נספו 21 איש: 13 אנשי צוות ישראלים, 3 יוגוסלבים, פורטוגזי, ספרדי אחד, ו־3 נשות ימאים ששרתו על האונייה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
רשימת הנספים בטביעה
| שם | תפקיד באונייה | הערות | תמונה |  |  |
| אברהם הראל, | רב החובל | בן 35, ניצול שואה, למד בבית ספר כדורי, שירת בחיל הים עבר קורס חובלים שירת בקבע בשנת 1958 הצטרף לצי הסוחר. היה בעל תעודת סמיכות ישראלית לרדיו טלפון משנת 1963. |  |  |  |
| יאיר כפרי | חובל שני | בן 29 יליד כפר סבא, שירת בצנחנים ומשמר הגבול. עבד בצים ובשנת 1960 הוסמך לקצונה ימית |  |  |  |
| סימה כפרי (קרמר) |  | נישאה ליאיר כפרי, ב-2 בנובמבר 1966 והצטרפה להפלגה בחיפה. |  |  |  |
| יהודה חנרין | חובל שלישי | בן 27, למד במבואות ים שירת בחיל הים הפליג באוניית צים תיאודור הרצל (אוניית נוסעים) הוסמך כחובל שלישי למד והתכונן למבחן חובל שני. |  |  |  |
| נפתלי לוי | רב מלחים | בן 26, משפחתו מגני צבי. החל כטבח ונעשה רב מלחים. תמך באביו. חשש מהים הטירני ותכנן לרדת מהים למקצוע חופי |  |  |  |
| שלמה זכריה | מלח כשיר | בן 26, מורה לשייט מבית הספר לקציני ים עכו שהפליג כימאי ב"השלושה" |  |  |  |
| קרלוס סאנטאנו | מלח כשיר |  |  |  |  |
| יהויכים דה-איזה | מלח כשיר |  |  |  |  |
| זאב וילי שטאל | מלח פשוט | בן 19, מראשון לציון, ראה את יעודו בים. למד במבואות ים עלה כימאי בטרם גיוסו לצה"ל |  |  |  |
| דן בן פריץ גרינפטר | נער סיפון | בן 16, קדט דן גרינפטר מבית הספר לקציני ים עכו וחניך צופי ים |  |  |  |
| ולדימיר טודסקיני | מכונאי ראשי |  |  |  |  |
| גב' סילביה טודסקיני | אשת קצין המכונה הראשי |  |  |  |  |
| ניסים אביכזר, | קצין מכונה שני | בן 32 |  |  |  |
| שלמה כץ | קצין מכונה רביעי | בן 33 מחיפה נשוי ואב לשניים |  |  |  |
| אביהו למדני | רב משמנים | בן 36 התגייס לפלמ"ח ונלחם במלחמת העצמאות, השאיר אשה ושתי בנות. |  |  |  |
| אנטה וידן | מנוען |  |  |  |  |
| גב' ורה וידן | אשת מנוען | הצטרפה לאנייה ביוון |  |  |  |
| ברונו ביננטינה | מנוען |  |  |  |  |
| חיים אזולאי | טבח | בן 33 יליד מרוקו. בעל מסעדה באילת בעבר. הותיר אשה וארבעה ילדים. |  |  |  |
| יוסף סויסה | מלצר | הגיע עם משפחתו בשנת 1950 ממרוקו |  |  |  |
| חיים בן בכור פיצון | מלצר | בן 32, עלה מטורקיה התגייס לחיל הים ושירת במשחתת. באונייה "עמל" של החברה לשירות ימי עתיד נפגע בתאונת עבודה ואיבד עין אחת אך חזר לעבודה בים. |  |  |  |
הנצחה

הנספים באסון "השלושה" מוצבים באתר ההנצחה לימאי צי הסוחר, בפינת הרחובות ווינגיט ושדרות קיש בחיפה.
בטקס שנערך בסוף אוגוסט 1968 בנוכחות משפחות הנספים נחנך, בלשכת הספנות הישראלית בחיפה, לוח זיכרון להנצחת כ"א אנשי השלושה בעיצובו של האמן עמנואל סלע.
הימאים שלמה זכריה, מורה לשיט; ודן גרינפטר, שלמד בכיתה ב', מונצחים גם בבית הספר לקציני ים עכו שמותיהם חקוקים על המציבה במגרש המסדרים ותמונותיהם מוצגות באולם הספרייה.
גלריה

סימה ויאיר כפרי ביום חתונתם 2 בנובמבר 1966.
טרפדת חיל הים ט-204 בהנחת זרים, בנמל חיפה, לזכר הנספים בטביעת "השלושה" פברואר 1967.
שמות הישראלים בצוות "השלושה" בלוח אתר ההנצחה לימאי צי הסוחר
מקורות וקריאה נוספת

סדרת מאמרים בנושא טביעת "השלושה" במעריב, ינואר 1967.
ראובן בן-צבי, האניה "השלושה" שידרה אותות ס או ס, 25 בינואר 1967 עמ'1.
החיפושים אחרי "השלושה" ללא תוצאות תעלומה אופפת את אבדן האניה, 26 בינואר 1967 עמ'1.
אורי דן, מארסיי: אין כמעט סיכויים, 26 בינואר 1967 עמ'1.
הישראלים ב"השלושה" (כולל תמונות), 26 בינואר 1967 עמ'1.
ראובן בן-צבי,  הטראגדיה חזרה על עצמה האניה "השלושה" אבדה בים הטירני, 26 בינואר 1967 עמ' 2.
עדה לוצ'אני, נמל נאפולי נחלץ לעזרה, 26 בינואר 1967 עמ' 2.
צבי לביא, אלחוטני דואר חיפה גילו תושיה רבה, 26 בינואר 1967 עמ' 2.
ראובן בן צבי, ועדת החקירה החלה בפעולתה, 27 בינואר 1967 עמ' 2. .
עדה לוצ'אני, אניות איטלקיות והצי הששי ממשיכים בחיפושים אחרי השלושה, 27 בינואר 1967 עמ' 2.
יעקב העליון, עמנואל הראובני, משה ויניצקי, דוד זוהר, אברהם פלג ושמעון רפפורט, השלושה-עשר של "השלושה", 27 בינואר 1967 עמ' 2.
עדה לוצ'אני החיפושים אחרי "השלושה נפסקו האניה הוכרזה כ"טרופה", 29 בינואר 1967 עמ'3.
זאב הים (רב חובל), נתיבי ים, הוצאת מלוא בע"מ בשיתוף חבל ימי לישראל, 1972, עמ' 154–185.
ר/ח הלל ירקוני, השלושה (2),  75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2005, עמ' 222.
ר/ח הלל ירקוני, הים האנייה ועם ישראל, פרדס הוצאה לאור, 2009, עמ' 103.
ביאורים

↑  תחנת החוף בנאפולי חזרה על קריאת המצוקה בשינוי קו הרוחב ל '29 40° N  צפון. לשינוי לא הייתה השפעה על החיפושים.
↑  שמו של זאב וילי בן שמואל שטאל נפרש על שני לוחות.
הערות שוליים

↑  לזכרו של אברהם הראל, באתר "צי הסוחר הישראלי מבט אישי".
↑  זאב הים, עמ' 165.
↑  זאב הים, עמ' 155.
↑  זאב הים, עמ' 164.
↑  http://www.eitan.aka.idf.il/1094-8132-HE/Eitan.aspx אוניית ``מסדה`` - בים התיכון מול חופי איטליה] פרסום באתר אית"ן.
↑  זאב הים (רב חובל) עמ' 157.
נתיב ההפלגה האחרונה של "השלושה" מקימולוס ב-22 בינואר עד לטביעתה ב-24 בינואר 1967
תרשים כיסוי פתח מחסן אונייה.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ועדת זיילר (בטיחות מבנים)

ועדת החקירה הממלכתית לעניין בטיחות מבנים ומקומות המשמשים ציבור (הידועה גם בשם ועדת זיילר) היא ועדת חקירה ממלכתית שמונתה ב-2001 לבדוק את תחום הבנייה והתכנון בישראל בדגש על בטיחות המבנה, הן של מבנים חדשים והן של בניינים קיימים, והאחריות על בטיחות המבנים של הגורמים העוסקים בתחום.