stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מירה מוראטי
הערות שוליים

↑  Mickle, Tripp; Metz, Cade (2023-11-17). "Meet Mira Murati, the Engineer Now Leading OpenAI". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-11-18.
↑  Nilay Patel, Alex Heath, Sam Altman isn’t coming back to OpenAI, The Verge, ‏20 בנובמבר 2023
↑  "Mira Murati: The Friendly Face Heading Up Tech For ChatGPT". Forbes India (באנגלית). נבדק ב-2023-07-03.
↑  Morris, Chris (2023). "OpenAI's Mira Murati". Fast Company. ארכיון מ-6 במרץ 2023. נבדק ב-3 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Mira Murati, CTO of ChatGPT company OpenAI has a 'warning'". The Times of India. 2023-02-10. ISSN 0971-8257. ארכיון מ-2023-03-07. נבדק ב-2023-03-07.
↑  Barath, Harini (2023). "ChatGPT Gets Dartmouth Talking". Dartmouth College (באנגלית). ארכיון מ-2023-03-07. נבדק ב-2023-03-07.
1 2  Murgia, Madhumita (2023-06-18). "OpenAI's Mira Murati: the woman charged with pushing generative AI into the real world". Financial Times. נבדק ב-2023-07-04.
↑  "Insider Q&A: OpenAI CTO Mira Murati on shepherding ChatGPT". AP NEWS (באנגלית). 2023-04-24. נבדק ב-2023-04-26.
↑  מיטל וייזברג, ‏בכירה נוספת מודיעה על עזיבת OpenAI, באתר ‏מאקו‏, 26 בספטמבר 2024
ספריית וידאו

ספריית וידאו ביפן
מדפי הסרטים בספריית וידאו באיווה
מכשיר וידאומט
ספריית וידאו הוא עסק המאפשר לצרכן לשאול סרטי קולנוע או סדרות טלוויזיה מגוונות מתוך ארכיון גדול. תחילה השאילו הספריות קלטות וידאו כדוגמת VCR ו-VHS, ובהמשך בתקליטורי DVD או Blu-ray. ההשאלה התבצעה למשך זמן קצוב המוגדר מראש, ובתמורה לתשלום כדי שהלקוח יוכל לצפות בסרטים על גבי מסך הטלוויזיה, צג המחשב או המקרן הביתי שברשותו. תהליך זה כונה "השכרה", ופעל בדומה לתהליך של השאלת ספרים מספרייה. בדרך כלל, עסק להשכרת סרטים פעל ישירות מול לקוחות תחת תנאים שעל הלקוח להסכים להם בטרם ההשכרה. ההסכם בין העסק לבין הלקוח יכול להיות בכתב או בעל פה.
בדרך כלל ספריות הווידאו היו בנויות כחנות. הסרטים בספריות הווידאו היו מוצגים על מדפים, והסרטים היו מסודרים לפי סוגות, כאשר כל סוגה נמצאת במסדרון או במדף שונה. כמו כן, על מנת למנוע גנבות של סרטים, לרוב התקליטורים עצמם אינם מאוחסנים בתוך העטיפה, והלקוחות מקבלים אותם רק כאשר הם ניגשים לדלפק לשכור את הסרטים. מבנה נוסף של ספריות וידאו היה במכשירים אוטומטיים שנקראו וידאו-מט, אשר פעלו בצורה דומה למכונת ממכר.
משך ההשכרה יהיה בדרך כלל בין מספר שעות למספר ימים, הזמן הדרוש לרוב הלקוחות בשביל לצפות בסרט. לעיתים קרובות יש תיבה מיוחדת מחוץ לחנות שבה אפשר להחזיר את הסרטים כשספריית הווידאו סגורה. אם הלקוח מחזיר את הסרט באיחור, לרוב יחויב בקנס.
בתחום ספריות הווידאו פעלו מספר מותגים שהפעילו רשתות של ספריות בפריסה נרחבת. בישראל החלו לפעול ספריות וידאו בתחילת שנות ה-80 והוקמו רשתות כמו "אימפריה של קולנוע" ו"ענק הווידאו" וברחבי העולם רשת בלוקבסטר.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, ירד בחדות הביקוש להשכרת סרטי וידאו, בשל האפשרויות לראות סרטים באינטרנט וב-VOD, ומספר ספריות הווידאו ורשתות המסחר בהן ירד בהתאם. נכון לשנת 2023 נותרו רק 2 רשתות מסחר, אחת בשם "CCC"‏ (Culture Convenience Club) הפועלת ברחבי יפן וטאיוואן והשנייה בשם "Network Bideo" הפועלת ברחבי אוסטרליה וניו זילנד. ישנן גם 3 רשתות שלמרות שכבר נסגרו עדיין מפעילות סניפים בודדים אחרונים שעוד מתפקדים; הראשונה היא בלוקבסטר (בעלת סניף אחד אחרון הממוקם בבנד, אורגון, ארצות הברית), השנייה היא רשת קנדית בשם "Jumbo Video" (בעלת 2 סניפים אחרונים; אחד ממוקם בבלוויל, אונטריו, קנדה; והשני ממוקם בלונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת), והשלישית היא רשת קנדית נוספת שנקראת "Videoflicks" (בעלת 2 סניפים אחרונים, שניהם ממוקמים ברחבי אונטריו, קנדה; האחת ממוקמת בטורונטו והשנייה ממוקמת באוטווה).
ראו גם

ספרייה
האוזן השלישית
ספריית מוזיקה
הערות שוליים

↑  דף החברה, באתר checkid.co.il.
↑  הודעות כלליות, ענק הוידאו פותחת סניף חדש ברעננה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536986905171  BnF: cb11974782c (data)  GND: 4188232-5  LCCN: sh88006979 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'וליאן ריינד-טאט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1968 (בן 56) וסט דרייטון, לונדון 
 שם לידה:  Julian Alistair Rhind-Tutt 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  אוניברסיטת ווריק  The John Lyon School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליאן אליסטר ריינד-טאט (באנגלית: Julian Alistair Rhind-Tutt; נולד ב-20 ביולי 1968) הוא שחקן אנגלי. תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות ד"ר "מק" מקרטני בסדרת הטלוויזיה הקומית "מחלקה אלטרנטיבית", ששידורי העונה השנייה שלה בערוץ 4 הסתיימו במאי 2006. הוא הופיע במגוון סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה

ריינד-טאט נולד בווסט דרייטון שבלונדון, הצעיר במשפחה בת חמישה ילדים. בינו לבין אחיו הגדולים יש פער של עשר שנים. הוא למד בבית הספר ג'ון ליון ברובע הארו שבמידלסקס, שם שיחק בהצגות בהפקת בית הספר. באמצע שנות השמונים של המאה העשרים הופיע בתפקיד הראשי בדמות המלט בהפקה של בית הספר שהוצגה בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. אחרי שלמד אנגלית ותיאטרון באוניברסיטת ווריק, נרשם בית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" בלונדון. ב-1992 זכה בפרס "Carleton Hobbs" מטעם "BBC Radio Drama".
קריירה

פריצת הדרך של ריינד-טאט הייתה ב-1994 כשגילם את הדוכס מיורק בסרט הקולנוע "טירופו של המלך ג'ורג'". בהמשך הופיע ברצף של תפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע. ב-1999 לוהק לתפקיד גדול יותר בדרמה על מלחמת העולם הראשונה "The Trench" מאת ויליאם בויד לצדם של פול ניקולס ודניאל קרייג.
ריינד-טאט זכה להכרה רחבה יותר כשהחל לככב בסדרה "מחלקה אלטרנטיבית" והופיע בתפקיד המפקח מונטי פיפין בסדרת הפעולה האמריקאית "Keen Eddie". הוא הופיע בווידאו קליפ של השיר "Too Cold" של הראפר רוטס מנובה (אנ'). ברדיו השתתף ריינד-טאט ביותר מחמישים הפקות.
ב-2008 הופיע ריינד-טאט בדמות המספר בסרט קצר לציון 60 שנה להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ב-2015 שיחק בתפקיד לורד פמברוק בסדרת הטלוויזיה "The Bastard Executioner".
חיים אישיים

ריינד-טאט התחתן עם נטשה זאיץ (Nataša Zajc), מאפרת ומדריכת יוגה סלובנית. לבני הזוג יש בן בשם לוסיין.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  | Piccolo Grande Amore |  | ללא קרדיט |
| 1994 | טירופו של המלך ג'ורג' | The Madness of King George | הדוכס מיורק |  |
| 1997 | המלאך | The Saint | סטודנט |  |
| 1997 | מחר לנצח | Tomorrow Never Dies |  |  |
| 1998 | עלובי החיים | Les Misérables | במאטבואה |  |
| 1998 | השבט | The Tribe | פורסטר |  |
| 1999 | נוטינג היל | Notting Hill | עיתונאי מ-Time Out |  |
| 1999 | השוחה | The Trench | אליס הארט |  |
| 2001 | טומב ריידר | Lara Croft: Tomb Raider | מר פימס |  |
| 2002 | מירנדה | Miranda | רוד |  |
| 2003 |  | To Kill a King | ג'יימס |  |
| 2005 | ריבר קינג | The River King | אריק הרמן |  |
| 2006 |  | Rabbit Fever | רופרט |  |
| 2007 | אבק כוכבים | Stardust | קוארטוס |  |
| 2011 |  | Meant to Be | ויל |  |
| 2012 | גמביט | Gambit | קסנדר |  |
| 2013 | ראש | Rush | באבלס הורסלי |  |
| 2014 | לוסי | Lucy | The Lime |  |
| 2015 |  | Aaaaaaaah! |  |  |
| 2016 | ברידג'ט ג'ונס בייבי | Bridget Jones's Baby | פרגוס |  |
| 2020 | ביקור מעולם אחר | Blithe Spirit | ד"ר ג'ורג בראדמן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 |  | A Breed of Heroes | טים בריאנט |  |
| 1995 |  | The Vacillations of Poppy Carew | שון |  |
| 1997 | ריצ'רד השני | Richard II | הדוכס מאומרלי |  |
| 1997 | אהבה חסרת פשרות | Reckless |  |  |
| 1997 | דיינג'רפילד | Dangerfield | אדם | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1998 |  | Heat of the Sun | ג'יימס ולנטיין |  |
| 1998 |  | An Unsuitable Job for a Woman | פיליפ המפסון | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1998 |  | Reckless: The Movie | דני גלסמן |  |
| 1999 | שיאכלו עוגות | Let Them Eat Cake | יועץ | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 1999 | היפיס | Hippies | אלכס פיקטון-דינץ' |  |
| 2000 |  | The Wilsons | קולין |  |
| 2000 |  | Hero of the Hour | דני |  |
| 2000 |  | Smack the Pony | ללא קרדיט |  |
| 2001 |  | Sword of Honour | איאן קילבנוק |  |
| 2001 |  | Bei aller Liebe | פיטר קובולד | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2001 | לדפוק שעון | Clocking Off | פיטר קוקריין | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2001 | פשוט נהדרת | Absolutely Fabulous | טיילור | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2004 | חנות ספרים מטריפה | Black Books | ג'ייסון המילטון | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2003–2004 | אדי הנלהב | Keen Eddie | המפקח מונטי פיפין | סדרת טלוויזיה; תפקיד ראשי |
| 2005 |  | The Rotter’s Club | נייג'ל פלאמב |  |
| 2005 |  | E=mc² | אנטואן לבואזיה |  |
| 2004–2007 | מחלקה אלטרנטיבית | Green Wing | ד"ר מק מקרטני |  |
| 2006 |  | The Secret Policeman's Ball 2006 | ד"ר "מק" מקרטני / הכומר גרין |  |
| 2007 | מיס מארפל | Agatha Christie's Marple | ד"ר ארתור קלגרי | בפרק "Ordeal by Innocence" |
| 2007 | הצל בצפון | The Shadow in the North | אליסטר מקינון |  |
| 2007 | אוליבר טוויסט | Oliver Twist | מונקס |  |
| 2007 |  | Seven Ages of Rock | המספר |  |
| 2008 |  | Uncle Max |  | סדרת טלוויזיה |
| 2008 | מרלין | Merlin | אדווין מורדן |  |
| 2008 |  | Crooked House | נואקס | סדרת טלוויזיה |
| 2010 |  | Rude Britannia | קריינות |  |
| 2010 |  | Inside John Lewis | קריינות |  |
| 2010 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | מייקל גארפילד | בפרק "Hallowe'en Party" |
| 2010 |  | Any Human Heart | ג'ון ויוויאן |  |
| 2011–2012 | השעה | The Hour | אנגוס מק'קיין | סדרת |
| 2012 |  | Gadget Geeks | קריינות |  |
| 2013 | הגברת נעלמת | The Lady Vanishes | מר טודהאנטר |  |
| 2013 |  | Wipers Times | פירסון |  |
| 2013–2014 |  | Blandings | גלהאד תריפווד |  |
| 2014 |  | Castles in the Sky | אלברט פרסיבל רו |  |
| 2014 | בתוך מספר 9 | Inside No. 9 | מארק | בפרק "סרדינים" |
| 2014 |  | Parking Mad | קריינות |  |
| 2015 |  | Banished | טומי בארט |  |
| 2015 |  | The Devil You Know | השר סמואל פריס |  |
| 2018–הווה | בריטניה | Britannia | פילאן | תפקיד ראשי (3 עונות); 24 פרקים |
| 2018–2019 | פרוצות | Harlots | המרקיז בליין | סדרת טלוויזיה (13 פרקים) |
| 2022 | האדם נגד הדבורה | Man vs. Bee | קריסטיאן קולסטאד-ברגנבטן |  |
| 2023 |  | Tom Jones | פטריק פיצפטריק | 3 פרקים |
| 2024 | לצאת נקי | Sexy Beast | סר סטיבן איטון | 4 פרקים |
| TBA |  | Washington Black | ארסמוס ויילד | מיני-סדרת עתידית של הולו |
פילמוגרפיה > תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 |  | Landscape with Weapon |  |  |
| 2009 |  | Darker Shores |  | תיאטרון המפסטד |
הערות שוליים

1 2  "Julian Rhind-Tutt". נבדק ב-24 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Julian Rhind-Tutt - the Wing man". נבדק ב-16 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, Zoe (18 במרץ 2006). "Winging it". The Guardian. London. נבדק ב-16 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Cast details of The Bastard Executioner
↑  Maliטev, Patricija (27 ספט' 2014). "Julian Rhind- Tutt: Pritegne me tisto, kar je nastalo iz kaosa, strasti". Delo. Ljubljana. נבדק ב-21 אוק' 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crooked House". 22 בדצמבר 2008. נבדק ב-24 ביולי 2016 – via IMDb. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hallowe'en Party". 3 ביולי 2011. נבדק ב-24 ביולי 2016 – via IMDb. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5263190  CiNii: DA15568463  GND: 131266039  ISNI: 0000 0001 1480 6679  LCCN: no00079338  MusicBrainz: 416bccc7-4905-457f-9be6-c4fb03d24f65  NLA: 53345146  NTA: 313070717  SUDOC: 194296466  Trove: 1535140  VIAF: 119315695   WorldCat (עם VIAF): 119315695
סיפור גדול

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  שרון מימון   ארז תדמור
 הופק בידי:  חיליק מיכאלי   מיכה שגריר
 תסריט:  שרון מימון   דני כהן סולל
 עריכה:  עינת גלזר-זרחין 
 שחקנים ראשיים:  איציק כהן   עירית קפלן   דביר בנדק   אלון דהן   שמוליק כהן
 צילום:  דויד גורפינקל
 מדינה:  צרפת, גרמניה, ישראל 
 הקרנת בכורה:  ישראל 9 ביולי 2009
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית ויפנית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 פרסים:  3 פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפור גדול (באנגלית בהפצה מחוץ לישראל: "A Matter of Size") הוא סרט קולנוע דרמה-קומי ישראלי משנת 2009, בבימוים של ארז תדמור ושרון מימון, שגם כתב את התסריט ביחד עם דני כהן סולל.
הסרט עוסק בארבעה גברים שמנים מרמלה, שמאסו בדיאטות הרזיה, ומקימים קבוצת מתאבקי סומו, ענף ספורט שבו מבנה גוף שמן הוא סטנדרטי.
עלילה

עלילת הסרט עוקבת אחר קבוצה של ארבעה גברים שמנים מרמלה, ובראשה הרצל מסיקה (המגולם על ידי איציק כהן). בתחילת הסרט נזרק הרצל מקבוצת הדיאטה שבה הוא משתתף, בנימוק שהוא מפר את מאזן הירידה במשקל, ומתפטר מעבודתו כשף במסעדה, משום שבעל המסעדה טוען שדמותו עבת הבשר אינה מעוררת תיאבון אצל הלקוחות.
הרצל הרווק, שעדיין מתגורר עם אמו (לבנה פינקלשטיין), מוצא עבודה כשוטף כלים במסעדה יפנית. מנהל המסעדה, קיטאנו (המגולם על ידי השחקן היפני טוגו איגוואה), היה בעבר שופט בתחרויות סומו. בעזרתו של קיטאנו מגלה הרצל את נפלאות הסומו, שבניגוד לתפיסה החברתית השלטת ש"רזה זה יפה", מהלל ומקדש את משמני הגוף הגברי, והגברים העוסקים בו זוכים לכבוד ולהערכה. הרצל משכנע שלושה מחבריו, שהשתתפו עמו בקבוצת הדיאטה, להקים יחד קבוצה ישראלית של מתאבקי סומו, ובאימונו של קיטאנו להתמודד בתחרות סומו ביפן.
לרביעיית הגברים מצטרפת פליטה נוספת מקבוצת הדיאטה, זהבה (עירית קפלן), ובינה לבין הרצל מתפתח רומן הססני. זהבה מבקשת להצטרף לקבוצת הסומו (בשלב ההתגבשות היא מציעה לה את השם "זהבה ושלושת הדובים"), אך נדחית בנימוק שסומו הוא ספורט גברי.
עקב כך הרצל מסתיר ממנה את פעילותו בקבוצת הסומו, וכאשר הדבר מתגלה לה היא נפגעת ונפרדת מהרצל. מאמציו של הרצל להחזירה אליו נושאים פרי רק לאחר שניצח בתחרות הסומו, וזהבה מגלה לו שהיא בהריון (חרף אזהרתה של מדריכת הדיאטה שההריון יהרוס לחלוטין את גופה).
הסרט עתיד להיות מופק בגרסה אמריקאית (רימייק) לאחר שחברת סרטי פרמאונט רכשה את הזכויות לכך.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
איציק כהן: הרצל
דביר בנדק: אהרון
אלון דהן: גידי
שמוליק כהן: סמי
עירית קפלן: זהבה
לבנה פינקלשטיין: מונה
אוולין הגואל: גאולה
טוגו איגוואה: קיטאנו
אלברט אילוז: ביטון
אופירה רחמים: גילה
אושרי סהר: עינב
הילה סורג'ון פישר: דינה
פרסים ופסטיבלים

ב-27 באפריל 2009 הוקרן הסרט בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק, בקטגוריית "דיסקברי" שבה הוקרנו בהקרנת בכורה 13 סרטים נבחרים המייצגים את הקול החדש בקולנוע העולמי. ב-9 ביולי 2009 פתח הסרט את הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע בירושלים, בהקרנה חגיגית בבריכת הסולטאן, בנוכחות כ-7,000 צופים. בתאריך זה אף עלה לאקרנים ברחבי ישראל.
ביולי 2009 השתתף הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי בצ'כיה, הנחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים המובילים באירופה, וזכה בו בפרס חביב הקהל. זו הייתה הפעם הראשונה בה זכה סרט ישראלי בפרס זה. כמו כן זכה הסרט בפרס הסרט הקומי הטוב ביותר בפסטיבל טרוורס סיטי במישיגן.
בנובמבר 2009 זכה "סיפור גדול" בפרס הקהל לסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע היהודי בבריטניה (UK Jewish film festival).
הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים של סראייבו ובפסטיבל הסרטים היהודי בסן פרנסיסקו, וצפוי להשתתף במספר פסטיבלים נוספים ברחבי העולם, בהם פסטיבל הסרטים בוורשה, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של מונטריי במקסיקו, פסטיבל הסרטים היהודי בסינגפור ופסטיבל הקולנוע בפסטרויה שבפורטוגל.
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אופיר, והוביל את רשימת המועמדים עם מספר המועמדויות הרב ביותר. בטקס שהתקיים ב-26 בספטמבר 2009 זכה הסרט בשלושה פרסי אופיר: השחקנית הטובה ביותר (עירית קפלן), שחקנית המשנה הטובה ביותר (לבנה פינקלשטיין) ועיצוב התלבושות (ענבל שוקי).
ביקורות והצלחה מסחרית

הסרט נתקל בתגובות מעורבות. חלק ממבקרי הקולנוע התלהבו. יאיר רוה כתב על הסרט: "סרט מצחיק ומקסים, שיענג את הקהל הרחב ושעשוי באופן נהדר. אך יותר מזה: הוא מצליח להפוך על פיה את דיקטטורת דימוי הגוף." יעל שוב: "קומדיה אנושית נוגעת ללב, משוחקת לעילא ורצופה דיאלוגים מדויקים ורגעים קומיים משובחים המוגשים בטיימינג מושלם... מותק של סרט." חיים קינן החמיא על "הדיאלוגים המצחיקים, הבימוי הגדוש הברקות, הצילומים הנהדרים, העריכה הקצבית, המשחק... רוב הזמן צחקתי, פה ושם אפילו מחיתי דמעה." מתן שירם כתב בביקורתו על הסרט: "לא זכור מתי בפעם האחרונה הופקה בישראל דרמה קומית מרגשת ומקורית כל-כך." יאיר הוכנר מאתר סרט כתב: "דרמה עדינה ומקסימה עם רגעים קומיים נפלאים." רון פוגל, מאותו אתר, הפליג בשבחיו כשסיכם את ביקורתו כך: "בשלוש מילים: מקסים, מקסים, מקסים." גם יונתן דורון המליץ על הסרט בביקורתו: "סרט מצחיק עם משפטי מחץ נהדרים... סרט רגיש ואמין שנהנה מקצב טוב וצילום נפלא."
הסרט זכה לביקורות טובות גם מחוץ לישראל. אליסה סיימון ממגזין וראייטי כתבה בביקורתה שהסרט מצטיין ב"תזמון קומי מעולה וחוש ויזואלי מלוטש." רייצ'ל ג'וזיו מ-MTV כתבה שהסרט "קורע מצחוק... הדיאלוגים שנונים ואמיתיים... הקהל צחק המון."
חלק מהמבקרים מצאו את הסרט מאכזב. מאיר שניצר כתב בביקורתו על הסרט: "רעיון מצוין ויישום פושר... הסרט מתקשה לעמוד במשימה הקומית, והחלק הקומי שבו אינו מצליח להתרומם אל מעבר להצחקה בנוסח הבורקסי של סרטי שנות ה-70", אך הוסיף כי "דווקא הרגעים הדרמטיים מנצחים" ונתן לסרט שלושה כוכבים. גידי אורשר כינה אותו "סרט בוסר ... סרט לא מצחיק ... המתחנף לקהל".
עד לסוף השבוע הראשון להקרנתו בישראל, צפו בסרט כ-24,000 צופים. נתון זה העמיד אותו בשורה אחת עם סרטי הקולנוע הישראליים המצליחים של העשור, דוגמת "אביבה אהובתי", "בופור" ו"איים אבודים". בסך הכול במהלך הקרנתו בבתי הקולנוע צפו בסרט כ-300,000 צופים, ובכך הוא היה לסרט הישראלי הנצפה ביותר בשנת 2009.
חברת ההפקה ההוליוודית "סרטי פרמאונט" רכשה את הזכויות לסרט.
הערות שוליים

↑  "סיפור גדול" בפסטיבל הקולנוע בירושלים
↑  סיפור גדול – הקומדיה הטובה ביותר, גלי צה"ל
↑  "סיפור גדול" בפסטיבל סראייבו
↑  "סיפור גדול" בפסטיבל סן פרנסיסקו
↑  "סיפור גדול" בפסטיבל מונטריי (הקישור אינו פעיל, 21 במאי 2010)
↑  "סיפור גדול" בפסטיבל פסטרויה
↑  מרב יודילוביץ', "סיפור גדול" מועמד ל-13 פרסי אופיר, באתר ynet, 28 ביולי 2009
↑  יאיר רוה, סיפור גדול – הביקורת, פנאי פלוס, 8 ביולי 2009
↑  יעל שוב, ‏שמנים במשקל נוצה, באתר Time Out תל אביב, 8 ביולי 2009 (הקישור אינו פעיל, 1 באוקטובר 2017)
↑  חיים קינן, רשת ב', 8 ביולי 2009
↑  מתן שירם, ‏אף על-פי כן, קולנוע תנוע, באתר גלובס, 6 ביולי 2009
↑  יאיר הוכנר, ‏סיפור גדול - "אחלה סרט", באתר "סרט", 10 ביולי 2009
↑  רון פוגל, ‏מקסים מקסים מקסים – סיפור גדול – ביקורת סרט, באתר "סרט", 19 ביולי 2009
↑  יונתן דורון, סיפור גדול, אתר מוביקס, 9 ביולי 2009
↑  אליסה סיימון, סיפור גדול, מגזין וראייטי, 27 באפריל 2008
↑  Rachel Josue, 'A Matter of Size': A Tribeca Film Festival Review , MTV, 1 במאי 2009
↑  מאיר שניצר, לא סיפור גדול, באתר nrg‏, 1 במאי 2009
↑  יאיר רוה, סיכום 2009: הסרטים הישראליים הקופתיים של השנה, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 24 בדצמבר 2009
סעיד סיאם

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 ביולי 1959 שאטי, רצועת עזה תחת שלטון מצרים 
 נהרג:  15 בינואר 2009 (בגיל 49) ג'באליה, הרשות הפלסטינית 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 מפלגה:  חמאס חמאס
 
סעיד מוחמד שעבאן סיאם (1959 – 15 בינואר 2009; בערבית: سعيد محمد شعبان صيام; תעתיק מדויק: סעיד מחמד שעבאן ציאם) היה ממנהיגי חמאס החשובים ביותר, והאחראי על מנגנוני הביטחון של הארגון, ובהם הכוח המבצעי (שהוא נחשב למייסדו), המשטרה, הכוח הימי וסוכנויות ביטחון פנים. שר הפנים והביטחון הלאומי בממשלת חמאס ברצועת עזה. נודע כאחד מהמובילים של הגישה האידאולוגית והפוליטית הקיצונית ביותר מבין מנהיגי הארגון. נהרג על ידי צה"ל בסיכול ממוקד במסגרת מבצע עופרת יצוקה.
רקע אישי

סיאם (אבו מצעב) נולד במחנה הפליטים שאטי בעזה בשנת 1959, כבן למשפחת פליטים מסביבות הכפר אלג'ורה (ליד אשקלון). סיים סמינר למורים ברמאללה, שם הוכשר כמורה למדעים ולמתמטיקה. רכש גם תואר ראשון בתרבות אסלאמית, מאוניברסיטת "אל-קדס" הפתוחה. בשנות השמונים עבד בהוראה בבית ספר של אונר"א בעזה, אך עזב את משרתו בשל סכסוכים עם מעסיקיו על רקע השתייכותו הפוליטית. עבד כדרשן וכאימאם מתנדב במסגדים ברצועת עזה.
פעילות מוקדמת במסגרת החמאס

במהלך שנות השמונים והתשעים היה סיאם פעיל תשתיתי ומדיני בדרג הביניים של תנועת החמאס. בין השנים 1989–1992 נעצר סיאם ארבע פעמים על ידי ישראל. בשנת 1992 נמנה עם 415 המגורשים ללבנון. בשנת 1995 נעצר על ידי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, ותחילת הסיכולים הממוקדים שביצעה ישראל בפעילים בולטים בהנהגת החמאס, זכה סיאם לשדרוג במעמדו, והשתתף בפורומים מרכזיים של הארגון. תחילה שימש כנציג החמאס ב"ועדת המעקב של הכוחות הלאומיים והאסלאמיים" בעזה, ולאחר מכן כאחד מדוברי החמאס (דצמבר 2001 - אפריל 2002). בהמשך מילא תפקיד מרכזי בהקמת גופי התקשורת הרשמיים של החמאס – תחנת הרדיו "קול אל-אקצא", וערוץ הטלוויזיה "אל-אקצא".
בבחירות 2006 ברשות הפלסטינית נבחר סיאם כחבר המועצה המחוקקת במסגרת "רשימת הרפורמה והשינוי" של חמאס, ומונה לשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלתו של אסמאעיל הנייה. מאבקי כוח פוליטיים הובילו להתפטרותו, אך לאחר זמן קצר שב לתפקידו.
פעילות כשר הפנים והביטחון הלאומי בממשלת חמאס

במסגרת תפקידיו כשר וכבכיר חמאס, יצא סיאם מספר פעמים מגבולות רצועת עזה, ונטל חלק במפגשים ודיונים באיראן, בסוריה, במצרים, בסודאן ובמדינות נוספות.
כשר הפנים, הוא יזם את הקמתו של הכוח המבצעי (אלתנפיד'יה), מנגנון ביטחון פלסטיני חדש הנאמן לחמאס בלבד ועוסק במשימות שיטור, אבטחה, כליאה והגנת גבולות. לנוכח עמדותיו הקיצוניות, גם ביחס אל בני עמו תומכי הפת"ח, הוביל סיאם, לצד בכירי החמאס מחמוד א-זהאר ואחמד ג'עברי, את ההפיכה השלטונית שבוצעה ברצועת עזה ובמסגרתה השתלט חמאס בכוח הזרוע על כל מוסדות השלטון שהיו קודם לכן בשליטת הפת"ח.
תחת פיקודו של סיאם ביצעו פעילי הכוח המבצעי מעשי רצח רבים וכן מעשי אלימות קשים ומתמשכים נגד תומכי הפת"ח ברצועת עזה. מסיבה זו, ניסו גם פעילי הפת"ח לחסלו, בנוסף למספר ניסיונות חיסול נגדו מצד ישראל.
מותו

סיאם שרד מספר ניסיונות של סיכול ממוקד על ידי ישראל. בניין משרד הפנים בעזה, ומשרדיו של סיאם, הופצצו לא אחת על ידי חיל האוויר הישראלי. ההצלחה הגיעה ב-15 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה. חיל האוויר הישראלי הפציץ את בית אחיו, איאד סיאם, בג'באליה שבו הסתתר. בהתקפה זו נהרגו בנוסף לסיאם עצמו, גם האח איאד סיאם, פעיל חמאס בכיר כשלעצמו וסלאח אבו שראח, ראש מנגנון ביטחון הפנים של חמאס.
במקומו כשר הפנים מונה פתחי חמאד.
הערות שוליים

↑  "רצועת עזה: חוסל שר הפנים של חמאס סעיד סיאם", 15 בינואר 2009, "מעריב"
↑  רובי שטיינברג, חוסל שר הפנים של חמאס סעיד סיאם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בינואר 2009
↑  אמיר בוחבוט ועמית כהן, "רצועת עזה: חוסל שר הפנים של חמאס סעיד סיאם", באתר nrg, ‏15 בינואר 2009
עודד שחר

| --- | --- |

עודד שחר בספטמבר 2010
 לידה:  23 באוגוסט 1954 (בן 70) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג כתב:  כלכלי
 תחום סיקור:  כלכלי
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
עודד שחר (נולד ב-23 באוגוסט 1954) הוא עיתונאי ישראלי, ששימש כראש הדסק הכלכלי בערוץ הראשון; זוכה פרס סוקולוב.
ביוגרפיה

נולד בחיפה בשם עודד שכנר, שני מבין שלושת ילדיהם של עקרת בית ובעל חנות נעליים. למד בבית הספר הריאלי והיה כתב נוער של "קול ישראל". התגייס לצה"ל ב-1972. תחילה שרת בחטיבת גולני, ולאחר מכן עבר לשרת בגלי צה"ל שם שימש ככתב עד 1976. סיים תואר ראשון בכלכלה וביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים בהצטיינות, ותואר שני במנהל עסקים.
ב-1979 חזר שחר לגלי צה"ל ובמאי 1979 מונה לראש מערכת ירושלים של מחלקת החדשות. במקביל היה הכתב הכלכלי, עד לשנת 1983, עת עבר לשמש ככתב הכלכלי בטלוויזיה הישראלית. בשנת 1986 מונה בה לראש הדסק הכלכלי. במסגרת תפקידו הוא מסקר את הפעילות הכלכלית של מוסדות המדינה, דוגמת משרד האוצר, בנק ישראל, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומשרד הכלכלה. שחר משמש בעיקר כעורך, כמגיש וכמנחה, ולרוב איננו פעיל ככתב שטח. מ-2004 מנחה שחר את התוכנית "פוליטיקה" בערוץ הראשון, תוכנית הפוליטיקה המרכזית של הערוץ, ממשיכתה של התוכנית "פופוליטיקה" המיתולוגית. בסוף 2015, לאחר המעבר של איילה חסון לערוץ 10 החל להגיש במקומה את מהדורת "יומן" בערוץ הראשון. בספטמבר 2016 עת שב הערוץ הראשון לשדר את התוכנית "פוליטיקה", שחר חזר להנחותה.
שחר סיים את תפקידו עם פירוק רשות השידור במאי 2017.
ב-2002 זכה בפרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית על הישגיו ככתב וכפרשן. בשנת 2010 הוענק לו אות אומ"ץ. זוכה בפרס "מגן השקיפות" מטעם אוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, כלכל ראשי, באתר ynet, 30 בינואר 2002
↑  כל בו טל, דבר, 23 במרץ 1979
↑  מאחורי המסך והמיקרופון, מעריב, 10 במאי 1979
↑  יוסף פריאל, מי הדליף?, דבר, 15 באוגוסט 1980
↑  דוד ארליך, מינוי חוזר, דבר, 13 ביוני 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309553405171  VIAF: 97417999   WorldCat (עם VIAF): 97417999 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בסיס עתלית

| --- | --- |
 
מבצר עתלית, נמצא בשטח בסיס עתלית
 מידע על המבנה
 סוג:  בסיס צבאי 
 מיקום:  ישראל ישראל
 נשלט על ידי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 קואורדינטות:  32°42′19″N 34°56′02″E﻿ / ﻿32.70527778°N 34.93388889°E﻿ / 32.70527778; 34.93388889
  (למפת הכרמל מוגדלת) בסיס עתלית(למפת הכרמל רגילה) בסיס עתלית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בסיס עתלית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בסיס עתלית
 
בסיס עתלית הוא בסיס ימי מסווג של חיל הים ליד היישוב עתלית, המהווה את בסיס האם של יחידת הקומנדו שייטת 13.
בתחומי הבסיס נמצאים שרידי המבצר הצלבני המוכר בכינוי "מבצר עתלית", אשר סגור באופן קבע לכניסת מבקרים.
מתגייסי השייטת שוהים בבסיס החל מסוף הטירונות שלהם ולאורך תקופת הכשרתם.
בשנת 2010 ביקר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בבסיס כדי להצדיע ללוחמי הקומנדו שלקחו חלק במשט לעזה.