stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיטניק (סרט, 1943)

| --- | --- |

 בימוי:  ורנר קלינגלר, הרברט סלפין 
 הופק בידי:  וילי רייבר 
 תסריט:  הרברט סלפין, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עריכה:  Friedel Buckow 
 שחקנים ראשיים:  סיביל שמיץ תאודור לוס Fritz Böttger (Walter Donald Douglas) Theo Shall (William McMaster Murdoch) Karl Meixner Herbert Tiede (Charles Lightoller) שרלוטה תילה (מדליין אסטור) Hermann Brix Karl Schönböck (ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי) קלוד פארל Charlotte Tiedemann Walter Steinbeck ורנר שארף Lieselott Klingler בפסקה זו 7 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  Werner Eisbrenner 
 צילום:  פרידל בן-גרונד 
 מדינה:  גרמניה 
 חברת הפקה:  UFA 
 חברה מפיצה:  UFA, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בפברואר 1950 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט תעמולה, סרט אסונות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טיטניק  (גרמנית: Titanic) הוא סרט תעמולה גרמני נאצי המתאר את טביעתה של טיטניק. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1943 בשטחים הכבושים של גרמניה בזמן המלחמה. הסרט לא שודר בגרמניה עצמה. מטרתו של הסרט, כפי שיוזף גבלס תיאר אותו היה להרים את המורל של העם הגרמני. אך לאחר הקרנה אחת הובהר כי הסרט לא ביצע את פעולתו והוא לא חזר להקרנה נוספת. הסרט משתמש בסיפור טביעתה של טיטניק כרקע לסיפור גבורתו של הקצין הנאצי פטרסון ואהובת ליבו.
עלילה

הסרט מציג את בעלי המניות של חברת האוניות וייט סטאר ליין. המניות של החברה ירדו והנשיא ברוס איזמי וחבריו מחליטים לנצל את הפלגת הבכורה כדי לבצע הונאה. הם מוכרים את המניות שלהם, במטרה להמשיך ולהוריד את המניות ואז לרוכשן שוב בזול לפני שהטיטניק תגיע ליעדה. כאשר הטיטניק תגיע לניו יורק יום לפני התאריך המצופה המניה תחזור למחירה המקורי וכך ירוויחו הון. על מנת להשיג את התוצאה הרצויה חיוני שטיטניק תפליג במהירות שיא, ובקו ישר ליעדה. זאת למרות הסכנה ההולכת וגוברת של קרחונים. הקצין הראשון הגרמני פטרסון מתחנן בפני איזמי, והקברניט להאט את הקצב אך הם לא מקשיבים. הוא מנסה לשכנע גם את הנוסעים החשובים של הספינה אך נתקל רק בתגובות המדברות על חוזקה של הטיטניק והיותה בלתי ניתנת לטביעה. בינתיים רואים את הנוסעים הבריטים, מתנהגים בצורה נלוזה, רודפי בצע, ובוגדניים. לבסוף הטיטניק פוגעת בקרחון. הם מתחילים בפינוי האנשים. הגרמנים מהמחלקה השלישית דואגים אחד לשני ומסרבים לעזוב בלי לנסות לעזור לאחרים. בעוד שאנשי המחלקה הראשונה מאבדים את עשתונותיהם. פטרסון מסכן את חייו פעמים רבות כדי להציל את חייהם של נשים וילדים רבים, כמו גם את אהובתו, אשת חברה רוסית שירדה מנכסיה.
הפקה

הפקת הסרט הייתה קשה. ההפקה התחילה ב-1942 כשמצבה של גרמניה היה טוב. אך ככל שהזמן עבר המצב בחזית השתנה. המתח והקשיים הנובעים ממצב המלחמה שגרמניה הייתה בו השפיעו על כל המעורבים בסרט. סט הסרט הושפע ממזג האוויר, ומהפצצות של בעלות הברית. המורל היה נמוך ורבים שתו. הבמאי סלפין קיבל תלונות כי המלחים הטרידו את הנשים השחקניות בסרט. לאחר שהעז להתלונן על המצב, הבמאי נעצר על ידי גבלס, ונרצח בתאו. השחקנים מרדו כנגד גבלס אך הוא איים עליהם וכך השתיק אותם. גבלס הביא את ורנר קלינגלר כבמאי וכך הסתיימה הפקתו.
לקראת סיום המלחמה הספינה בה השתמשו לצלם את הסרט, קאפ ארקונה, שימשה להרג אסירי מחנות הריכוז. הנאצים מלאו את הספינה בחמשת אלפים אסירים, ביניהם יהודים לא מעטים, ושלחו אותה לשוט באוקיינוס עד שהופצצה.
ראו גם

התעמולה הנאצית
הערות שוליים

↑  כתבה על הסרט
↑  ניתוח הסרט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020023160   WorldCat (עם LCCN): no2020-023160
בית צים (תל אביב)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים, מבנה לשעבר 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1958
 תאריך פתיחה רשמי:  1958 
 תאריך פירוק:  1966 
 אדריכל:  דב כרמי 
 קואורדינטות:  32°03′46″N 34°46′18″E﻿ / ﻿32.062875°N 34.77153611°E﻿ / 32.062875; 34.77153611
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית צים(למפת תל אביב רגילה) בית צים(למפת גוש דן רגילה) בית צים(למפת גוש דן מוגדלת) בית צים  he בית ציםhe בית ציםמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית צים היה בניין משרדים שעמד בתל אביב-יפו בשדרות רוטשילד 22 הצמוד לרחוב נחלת בנימין, עד ל-4 בפברואר 1966, אז נשרף כליל. הבניין תוכנן בידי האדריכל דב כרמי והוקם ב-1958 במגרש שעליו עמדה קודם לכן תחנת כיבוי האש של תל אביב.
רקע היסטורי

בשנת 1958 הקימה חברת הספנות "צים" בשדרות רוטשילד 22, ליד האנדרטה למייסדי העיר תל אביב, את "בית צים", בניין משרדים בן 5 קומות אשר תוכנן בידי האדריכל דב כרמי ונבנה על ידי הקבלנים מלכין, רוזנבלום וקושניר. הבניין אכלס בתוכו את משרדי החברות צים, דיזנגוף חברה לסחר, דיזנגוף מערב אפריקה, יכין חק"ל ישראל, גמול, אלדא, אסטרקו, סקנדינביאן איירליינס, לשכת מסחר אוסטרליה - ישראל, ועוד.
השרפה

ב-4 בפברואר 1966 בשעה 09:45, פרצה שרפת ענק בבית צים בתל אביב, והבניין על 5 קומותיו נשרף כולו עד היסוד. אדם בן 70 נהרג כשנפל מהקומה השלישית בעת שניסה להימלט מהבניין הבוער בטיפוס על הצנרת החיצונית, ועוד 67 אנשים נפצעו. בבניין שהו עם פריצת השרפה כ-500 בני אדם. מלבד הפגיעות החמורות בנפש, נגרם בשרפה גם נזק חמור לתיעוד ההיסטורי של העיר, בין היתר נשרפו: ארכיון חברת "מסעי ארץ ישראל", ארכיונו הפרטי של יהושע חנקין, וארכיון "תל מונד".
השרפה, שהייתה אחת החמורות בתולדות מדינת ישראל, התפשטה בין היתר בגלל מחיצות הסיבית שתחמו את המשרדים. גורם השרפה היה ככל הנראה, התחממות משנק של אחד מגופי התאורה הפלואורסצנטיים של הבניין.
צוותי כיבוי רבים הוזנקו למקום השרפה, ועמלו לכבותה. כוחות ההצלה נתקלו בקשיי תנועה עקב התגודדות כ-15,000 אזרחים מסביב למבנה. חלק מהניצולים חולצו על ידי מסוק חיל האוויר הישראלי מגג המבנה, שהוזמן על ידי אזרח פרטי ששירת בעבר בחיל האוויר. אנשי הכיבוי טענו לאחר מכן שהרוח שנוצרה ממדחפי המסוק גרמה להתפשטות הלהבות.
אחת המסקנות שהוסקו בעקבות השרפה הגדולה הייתה שיש להתקין טלפון בביתו של מפקד שירות כיבוי האש בתל אביב.
הבניין נהרס ולא נבנה מחדש, והמגרש שעליו עמד נותר ריק במשך עשרות שנים. ביוני 2010 הוחל בבניית בניין חדש על המגרש – מגדל משרדים "רוטשילד 22". בניית המגדל הושלמה בשנת 2014.
הערות שוליים

↑  שרון קדמי, ‏שנת 1966: הרוגים בדליקה שפרצה במבנה בית צים, באתר גלובס, 24 ביוני 2003
↑  אץ כנרתי, סופו של בית שעשה היסטוריה, למרחב, 31 ביולי 1957
↑  י. משולם, נשרפו כל מיסמכי "גמול", דבר, 6 בפברואר 1966
↑  הוקמה לשכת מסחר: אוסטראליה—ישראל, על המשמר, 22 בספטמבר 1964
↑  זהר נייגר, ‏גבורה בלהבות: סיפורו של החילוץ המוסק מהשריפה בבניין צים, באתר חיל האוויר הישראלי, 15 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 505149066671665601313   WorldCat (עם VIAF): 505149066671665601313 
השרפה בבית צים לאחר שיצאה מכלל שליטה
אנשים נאחזים בחלונות בית צים הבוער
השערת רימן

במתמטיקה, השערת רימן היא השערה שהציע בשנת 1859 המתמטיקאי ברנהרד רימן, מגדולי המתמטיקאים בהיסטוריה. לפי ההשערה, החלק הממשי של כל האפסים (הלא טריוויאליים) של פונקציה מרוכבת הידועה בשם "פונקציית זטא של רימן" הוא  \ {\frac {1}{2}}. השערה זו, הקשורה קשר עמוק להתפלגות של המספרים הראשוניים, היא מן הבעיות הפתוחות הבולטות ביותר בתורת המספרים ובמתמטיקה בכלל, וכלולה ב-7 בעיות המילניום של מכון קליי. ההשערה הוצגה לראשונה ב-1859 במאמרו של רימן על מספר הראשוניים מתחת לגודל נתון.
המתמטיקה של השערת רימן

פונקציית זטא של רימן היא פונקציה מרוכבת המוגדרת עבור מספרים מרוכבים s בעלי חלק ממשי גדול מ-1 על ידי  \zeta (s)=\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {1}{n^{s}}}, ועבור ערכים אחרים באמצעות המשכה אנליטית. לאחר ההמשכה, הפונקציה מרומורפית בכל המישור, עם קוטב פשוט בנקודה s=1, ואפסים פשוטים בנקודות  \ s=-2,-4,-6,\dots . אפסים אלו נקראים "האפסים הטריוויאליים", משום שהם נובעים מיד מן הנוסחה להמשכה האנליטית של הפונקציה.
השערת רימן עוסקת באפסים של פונקציית זטא, מלבד אלה שבערכים השליליים הזוגיים. ההשערה קובעת שכולם נמצאים על "הישר הקריטי"  \ {\mbox{Re}}(z)={\frac {1}{2}}.
רימן פרסם את השערתו במאמרו העוסק בהתפלגות המספרים הראשוניים, ולהשערה קשר עמוק להתפלגות זו. בשנת 1896 הוכיחו ז'אק אדמר ושארל דה לה ואלה פוסן, כל אחד מהם באופן עצמאי, שלפונקציה אין אפסים על הישר  \,{\mbox{Re}}(z)=1, ותוצאה זו לבדה הספיקה להם כדי להוכיח את משפט המספרים הראשוניים. מכאן נובע גם שעל כל האפסים להימצא ב"רצועה הקריטית"  \,0<{\mbox{Re}}(z)<1. בשנת 1900 כלל המתמטיקאי הנודע דויד הילברט את השערת רימן ברשימת 23 הבעיות שלו כבעיה השמינית, רשימה שהיוותה אתגר למתמטיקאים במהלך המאה ה-20, ואחדות מהבעיות שבה עודן מחכות לפתרון. הוא אמר אודות הבעיה: "אם אתעורר לאחר שינה בת חמש-מאות שנה, שאלתי הראשונה תהיה: האם הוכיחו כבר את השערת רימן?".
הלגה פון קוך הוכיח ב-1901 כי השערת רימן שקולה לגרסה החזקה הבאה של משפט המספרים הראשוניים:   \pi (x)=\int _{2}^{x}{\frac {dt}{\ln {t}}}+O({\sqrt {x}}\ln {x}) כאשר  \ x\to \infty .‏  \pi (x) היא פונקציית המספרים הראשוניים.
השערת רימן שקולה לכך שהתפלגות הסימן של פונקציית מביוס  \ \mu  מקיימת את התנאי  \ M(x)=\sum _{n\leq x}\mu (n)=O(x^{1/2+\epsilon }) לכל  \epsilon >0.
השערת רימן שקולה לכך שקבוע דה ברויין-ניומן אינו גדול מאפס.
המתמטיקה של השערת רימן > השערת רימן המוכללת

פונקציית זטא של דדקינד עבור שדה מספרים  \,K היא ההמשכה האנליטית של 
 \zeta _{K}(s)=\sum _{I\subset {\mathcal {O}}_{K}}{\big (}N_{\mathbb {Q} }^{K}(I){\big )}^{-s}, כאשר  \,I עובר על האידיאלים של חוג השלמים  {\mathcal {O}}_{K}, ו- N_{\mathbb {Q} }^{K}(I)=|{\mathcal {O}}_{K}:I|, הנורמה של  \,I. אם  \,K הוא שדה המספרים הרציונליים, מתקבלת פונקציית זטא של רימן. גם במקרה הכללי, הטור המתאר את פונקציית זטא מתכנס עבור  \ {\mbox{Re}}(s)>1, וקיימת עבורו המשכה לפונקציה מרומורפית בכל המישור המרוכב שיש לה קוטב פשוט יחיד ב- \ s=1.
השערת רימן המוכללת גורסת כי לכל שדה מספרים  \,K, כל אפס s של פונקציית זטא של דדקינד המתאימה מקיים  {\mbox{Re}}(s)={\frac {1}{2}}.
מקומה של השערת רימן במתמטיקה המודרנית

השערת רימן היא אחת ההשערות החשובות ביותר במתמטיקה המודרנית. אחת הסיבות לכך היא שישנם אלפי מאמרים מתמטיים שמוכיחים משפטים מתמטיים שונים רק בהנחה שהשערת רימן נכונה. ראויה לציון העובדה שפעמים רבות הוכח משפט מתמטי כלשהו רק בתנאי שהשערת רימן נכונה ורק לאחר מכן הוא הוכח שוב מבלי להניח אותה. כמובן שהישג כזה מוערך גם אם התוצאה המותנית בהשערה הייתה ידועה קודם לכן, מכיוון שהשערת רימן טרם הוכחה. ישנן בעיות שהוכח לגביהן שאם השערת רימן נכונה, ניתן יהיה להתקדם בהן לקראת פתרון (כגון השערת גולדבך). כמו כן לפעמים מאמר מתמטי משפר חסם מתמטי כלשהו ועושה זאת בו זמנית לשני ערכים שונים, אחד (משופר יותר) המניח את נכונותה של השערת רימן, ואחד (משופר פחות) מבלי להניח את נכונותה. השערת רימן כל כך נפוצה ומפורסמת כך שמתמטיקאים נוטים להזכירה במאמרים מתמטיים בראשי תיבות מבלי להסביר אותם כגון: GRH = Generalized Riemann Hypothesis  = השערת רימן המוכללת.
מקומה של השערת רימן במתמטיקה המודרנית > פרס קליי

בשנת 2000 הכריז מכון קליי למתמטיקה, הנמצא בקיימברידג', מסצ'וסטס, על פרס בסך מיליון דולר שיינתן לראשון שיפתור אחת משבע בעיות מתמטיות מרכזיות. אחת משבע הבעיות האלו היא השערת רימן והפרס יינתן למי שיוכיח את נכונותה.
ראו גם

כאוס קוונטי
לקריאה נוספת

מרכוס דו סוטוי, המוזיקה של המספרים הראשוניים, ספרי עליית הגג והוצאת ידיעות אחרונות, תרגם: אוריאל גבעון, 2006.
הערות שוליים

↑  The Riemann Hypothesis, J. Brian Conray, Notices of the AMS, March 2003,
↑  ראה למשל ב: D. R. Heath-Brown and J.-C. Puchta. Integers represented as a sum of primes and powers of two.
Asian J. Math., 6(3):535–565, 2002. שמוכיח שמספיק סכום של שני ראשוניים ו13 חזקות של 2 בשביל לבטא כל מספר, אם לא נניח את נכונות השערת רימן, ואם נניח את נכונותה, יספיק סכום של שני ראשוניים ו7 חזקות של 2 בשביל לבטא כל מספר/ זו כמובן רק דוגמה אחת מיני מאות.
| בעיות המילניום של מכון קליי |
| --- | --- | --- |
| הבעיות | השערת בירץ' וסווינרטון-דייר • השערת רימן • השערת פואנקרה (נפתרה) • השערת הודג' • משוואות נאוויה-סטוקס • P=NP • תורות יאנג-מילס |  |
| פותרים | גריגורי פרלמן (השערת פואנקרה) |  |
23 הבעיות של הילברט • בעיות לנדאו
| פונקציות L וזטא |
| --- | --- | --- |
| פונקציות זטא בתורת המספרים | פונקציית זטא של רימן • פונקציית זטא של דדקינד • פונקציית זטא של הסה-וויל • פונקציית זטא אריתמטית • פונקציית זטא של איגוסה |  |
|  פונקציות L (נוספות) בתורת המספרים | פונקציית L של דיריכלה • פונקציית L של ארטין • פונקציית L של הקה  • פונקציית L של תבנית אוטומורפית  • פונקציית L מוטיבית |  |
| תוצאות חשובות | המשכה אנליטית ומשוואה פונקציאונלית עבור פונקציית זטא של רימן • משפט המספרים הראשוניים • הנוסחה המפורשת של רימן מנגולד • משפט דיריכלה • משפט הצפיפות של צ'בוטרב •  משפט פרובניוס (תורת המספרים האלגברית) • השערות וויל • נוסחת מספר המחלקה (של דיריכלה ושל דדקינד) |  |
| השערות חשובות | השערת רימן (המוכללת) • השערת לנגלנדס  • השערת לינדולף • השערת ארטין |  |
| פונקציות L וזטא נוספות | פונקציית זטא של חבורה • פונקציית זטא הצגתית של חבורה • פונקציית זטא של סלברג |  |
| מושגים קשורים נוספים | תורת המספרים האנליטית • תורת המספרים האלגברית • המשכה אנליטית • טור דיריכלה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540081805171  BNE: XX5261101  BnF: cb144123556 (data)  GND: 4704537-1  LCCN: sh2005000907  NDL: 01184334  NKC: ph406501  SUDOC: 077058488
כנף

ערך זה עוסק באיבר המשמש לייצור כוח עילוי בבעלי חיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
כנף של שחף.
עיטם לבן-ראש במעוף
מטוס במעוף
הכנפיים הן הגפיים הקדמיות של העופות (וכן בעטלפים ובקבוצת הזוחלים הקדומים פטרוזאוריה), ואיברים אנלוגיים בחרקים, המאפשרים לרובם לעוף. במשך השנים התרחבה משמעות המושג וכיום הוא משמש גם לתיאור התקנים מלאכותיים מעשה ידי אדם (ראו כנף בכלי טיס).
בין כנפי העופות והחרקים קיים שוני רב מבחינת מבנה, תפקוד והתפתחות אבולוציונית.
על אף שנוצות מכסות כמעט את כל גופם של העופות, הרי שמטרתן העיקרית היא הרכבת הכנפיים. המבנה המיוחד של הנוצות מאפשר ליצור משטח נרחב (דבר המגביר את כוח העילוי) שמשקלו מועט. כנפי העופות התפתחו במשך מאות אלפי שנים מרגליהם הקדמיות של הזוחלים, אבותיהם הקדמונים של העופות.
עופות מסוימים, כגון דרור הבית, נדרשים להניע את כנפיהם במהירות כדי לעוף, ואילו עופות אחרים, כגון נשר, מסוגלים לדאות במשך זמן רב ללא הזזת הכנפיים, בנצלם את זרמי האוויר. עופות מסוימים אינם מסוגלים לעוף על אף שברשותם כנפיים; הידועים ביותר הם הפינגווין והיען. כנפיו של הראשון משמשות לשחייה.
כנפיהם של חרקים רבים נעות במהירות עצומה. הדבר מתאפשר הודות שרירים המיוחדים המפעילים כנפיים אלו, אשר אינם זקוקים לגירוי עצבי כדי לנוע; תנועתם היא מעין רפלקס. חוקרי אבולוציה משערים כי התפתחותן של כנפיים בחרקים היא אחד הגורמים העיקריים להצלחה המסחררת של קבוצת בעלי חיים זו (מספר מיני החרקים עולה בהרבה על מספר מיניהם של כל שאר בעלי החיים יחדיו).
כנפיהם של עופות ושל חרקים מעוטרים לעיתים קרובות בדוגמאות צבעוניות עזות; פרפרים ידועים בכך במיוחד. הדבר משמש לרוב לפיתוי ומשיכת בני המין השני למטרת רבייה, ולעיתים להגנה; ציפורים רבות פורשות את כנפיהן בעלות הצבעים העזים בפתאומיות בשעת סכנה ומרתיעות בדרך זו בעלי חיים המאיימים עליהן.
מחקר שפורסם בנובמבר 2024,  בחן את מבנה הקשקשים של כמה מיני פרפרים, ועמד על ההבדל בין המבריקים לעמומים שבהם.
המילה 'כנף' בשפה העברית תקינה בצורת נקבה על פי האקדמיה ללשון העברית
כנפיים מתפקדות במינים שונים

קוליברי ירוק כתר
אווז עורבני במעוף
פלמינגו מצוי
כנפיים של דרקון דואה
שלבי התעופה של חיפושית ממין Cetonia aurata
פרפר ממין Marpesia zerynthia
הערות שוליים

↑  דניאל חייקלסון, מחקר עם כנפיים, באתר מכון דוידסון, ‏4 בנובמבר 2024
↑  כָּנָף, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4419759-7
כיאונה (בת ארקטורוס)

| --- | --- |
 תרבות:  יוון העתיקה
 אב:  אַרְקְטוּרוּס
 בן או בת זוג:  בּוֹרֵיאַס
 צאצאים:  הִירְפַּאקְס
 
במיתולוגיה היוונית, כִיאוֹנֵה (ביוונית עתיקה: Χιόνη; מהמילה χιών, "שלג") הייתה בת זוגו של בּוֹרֵיאַס.
פְּסֵאוּדוֹ-פְּלוּטַרְכוֹס מחשיב אותה כבתו של אַרְקְטוּרוּס. מספרים שהיא נחטפה על ידי בּוֹרֵיאַס והובאה על ידו להר נִיפָנְטֵס, שם ילדה את בנם הִירְפַּאקְס, שלימים ירש את כס המלכות של המלך הֵנְיוֹכוּס; נאמר כי ההר נקרא "מיטת בּוֹרֵיאַס" מאותן הנסיבות. שמו של הִירְפַּאקְס אינו ידוע בצורה אחרת, אך אָיְלִיאָנוּס מזכיר את בּוֹרֵיאַס וכִיאוֹנֵה כהורים לשלושה כוהני אַפּוֹלוֹ ההִיפֵּרְבּוֹרֵאִים. לפי דְיוֹדוֹרוּס סִיקוּלוּס, שושלת שלמה של מלכים וכמרים הִיפֵּרְבּוֹרֵאִים טענה למוצאם מבּוֹרֵיאַס.
הערות שוליים

1 2  פסאודו-פלוטרכוס, פרק 5: נהר פאזיס, על נהרות
↑  איליאנוס, על טבע בעלי החיים, כרך 11, פרק 1
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, כרך 2, פרק 47, סעיף 7
אוניברסיטת ויטווטרסראנד

| --- | --- |

 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 מוטו:  Scientia et Labore (מדע ועבודה)
 תקופת הפעילות:  1896 - כאוניברסיטה - ב-1922 – הווה
 בעלי תפקידים
 נשיא:  ג'ודי דלמיני
 סגן נשיא:  זבלון וילאקאזי
 רקטור:  זבלון וילאקאזי
 סגל:  4,712 
 מיקום
 מיקום:  יוהנסבורג, חאוטנג, דרום אפריקה
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 קואורדינטות:  26°11′27″S 28°01′49″E﻿ / ﻿26.190833333333°S 28.030277777778°E﻿ / -26.190833333333; 28.030277777778
 www.wits.ac.za
 he
 
אוניברסיטת ויטווטרסראנד (באנגלית: The Witwatersrand University; באפריקאנס: Die Universiteit van die Witwatersrand) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בצפונה של העיר יוהנסבורג בדרום אפריקה. היא ידועה גם בשם המקוצר ויטס.
אוניברסיטת ויטווטרסראנד נוסדה בשנת 1896 והיא האוניברסיטה השלישית לפי הוותק בדרום-אפריקה, אחרי אוניברסיטת קייפטאון (שנוסדה בשנת 1829) ואוניברסיטת סטלנבוס (שנוסדה ב-1866). באופן מסורתי היא האוניברסיטה האנגלית הגדולה ביותר בדרום אפריקה, עוד מהתקופה שבה הייתה קיימת חלוקה בין אוניברסיטאות אנגליות ואוניברסיטאות אפריקנאס. החוק להרחבת החינוך האוניברסיטאי משנת 1959 הגביל את רישום הסטודנטים השחורים, אולם, אף-על-פי-כן היו סטודנטים שחורים אחדים שהצליחו לסיים את לימודיהם באוניברסיטה. מקור האוניברסיטה הוא בית הספר למכרות שהוקם ב-1896 בעיר קימברלי על מנת לספק את ביקוש תעשיית המכרות שהתפתחה בקצב מהיר אחרי גילוי היהלומים ואחר כך גילוי הזהב בדרום אפריקה. בית הספר למכרות עבר ב-1903 ליוהנסבורג כששמו החדש היה "המכון הטכני טרנסוואל" וב-1906 קיבל את השם "מכללת אוניברסיטת טרנסוואל". בשנת 1908 הוקם הקמפוס החדש של מכללת אוניברסיטת טרנסוואל בפרטוריה. ב-17 במאי 1910 הקמפוסים בפרטוריה וביוהנסבורג נפרדו וכל אחד מהם הפך למוסד אקדמי עצמאי. הקמפוס ביוהנסבורג צורף מחדש לבית הספר הדרום אפריקאי למכרות ולטכנולוגיה, ובשנת 1920 שינה את שמו למכללת האוניברסיטה ביוהנסבורג. לעומת זאת הקמפוס בפרטוריה נשאר מכללת האוניברסיטת טרנסוואל עד שנת 1930 כשהפך לאוניברסיטת פרטוריה.
בשנת 1921 אישר הפרלמנט הדרום אפריקאי חוק שלפיו הפכה המכללה ב-1 במרץ 1922 לאוניברסיטת ויטווטרסראנד. בהתחלה האוניברסיטה כללה פקולטות לספרות, מדעים, רפואה (כולל רפואת שיניים), מסחר, הנדסה ומשפטים.
הנשיא (צ'נסלור) הראשון של האוניברסיטה היה ארתור, נסיך קונוט, שכיהן כמושל הכללי של איחוד דרום אפריקה והרקטור הראשון היה הפרופסור יאן הנדריק הופמייר. כיום נשיא האוניברסיטה הוא דיקגאנג מוסנקה, סגן שופט ראשי של בית הדין החוקתי של דרום אפריקה והרקטור הוא פרופ' אדם חביב.
קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה Wits University FC משחקת כיום בליגת העל הדרום-אפריקאית.
היסטוריה > השנים הראשונות: 1922-1896

האוניברסיטה קמה תחילה בשנת 1896 בבית הספר הישן למכרות בקימברלי. על ידי כך הייתה זו האוניברסיטה השלישית לפי הוותק, אחרי אוניברסיטת קייפטאון שנוסה בשנת 1829 ואחרי אוניברסיטת סטלנבוס שהוקמה ב-1866.
כעבור שמונה שנים עבר בית הספר ליוהנסבורג וכונה "המכון הטכני טרנסוואל". שמו שונה שוב בשנת 1906 ל-"מכללת אוניברסיטת טרנסוואל". בשנת 1908 הוקם בפרטוריה קמפוס חדש של מכללת אוניבסרסיטת ורנוואל. הקמפוסים ביוהנסבורג ובפרטוריה הופרדו ב-17 במאי 1910, וכל אחד היה למוסד עצמאי. הקמפוס ביוהנסבורג נודע כ"בית הספר הדרום אפריקאי למכרות ולטכנולוגיה", בעוד שהקמפוס בפרטוריה שמר את השם "מכללת אוניברסיטת טרנסוואל" עד שנת 1930, כשהפך לאוניברסיטת פרטוריה.
בשנת 1920 הקמפוס ביוהנסבורג הפך למכללת האוניברסיטה של יוהנסבורג.
היסטוריה > שנות הפתיחות: 1959-1922

ב-1 במרץ 1922 זכתה מכללת האוניברסיטה ביוהנסבורג למעמד אוניברסיטאי מלא כשנכללה באוניברסיטת ויטווטרסראנד. עיריית יוהנסבורג הקצתה מקום לקמפוס האוניברסיטה בפארק מילנר, צפונית-מזרחית מבראמפונטיין. בנייתו התחילה ב-4 באוקטובר 1922.
הנשיא (צ'נסלור) הראשון של האוניברסיטה היה ארתור, נסיך קונוט והרקטור (Principal) הראשון היה הפרופסור יאן הנדריק הופמייר (1948-1894). הופמייר קבע את גישת האוניברסיטה כמתנגדת לאפרטהייד כשהצהיר בנאומו הראשון כרקטור כי "האוניברסיטאות לא צריכות לעשות הבחנה לפי מעמד, רכוש, גזע או אמונה". אכן האוניברסיטה פעלה לאורך שנים רבות כאוניברסיטה פתוחה לכל, עם מדיניות של אי-הפליה על יסוד גזע או אחר.
תחילה כללה האוניברסיטה שש פקולטות: אמנויות, מדע, רפואה, הנדסה, משפטים ומסחר. למדו בה כ-אלף סטודנטים ופעלו בה 73 אנשי סגל. בשנת 1923 עברה האוניברסיטה מרחוב אלוף לקמפוס החדש, בפארק מילנר. ב-1925 חנך נסיך ויילס, אדוארד באופן רשמי את הבניין המרכזי החדש שכלל את האולם הגדול. הספרייה הראשונה של האוניברסיטה שהתאחסנה בבניין זמני נהרסה בדליקה בערב חג המולד בשנת 1931. משום כך נערכה התרמה בציבור לצורך איסוף 80,000 לירות שטרלינג על מנת לבנות ספרייה חדשה ולרכוש ספרים. בשנת 1934 נחנכה הספרייה החדשה בשם ויליאם קאלן. בימי השפל הגדול בשנים 1929–1933 התמודדה האוניברסיטה עם מגבלות כלכליות חמורות. עם זאת, היא המשיכה להתרחב בקצב מרשים. מ-2,544 סטודנטים בשנת 1939 עלתה למספר 3,100 בשנת 1945.
הבניינים שעמדו לרשותה כבר לא הספיקו והיה צורך לבנות במרכז הקמפוס ביתנים עשויים מעץ וברזל מגולוון שפעלו עד שנת 1972.
בשנת 1948 הבוחרים הלבנים העלו לשלטון בדרום אפריקה את המפלגה הלאומי שהנהיגה את חוקי האפרטהייד. מדיניות ההפרדה הגזעית עוררה בשנת 1957 תגובת מצד האוניברסיטאות ויטווטרסראנד וקייפטאון, אוניברסיטת רודס ואוניברסיטת נטל שפרסמו הצהרה משותפת בשם "האוניברסיטאות הפתוחות בדרום אפריקה" שבה התחייבו לעקרונות האוטונומיה האוניברסיטאית והחופש האקדמי. בשנת 1959 החלטת ממשלת האפרטהייד Extension of University Education Act (הרחבה להחלטה בנוגע לחינוך האוניברסיטאי) הגבילה את קבלת הסטודנטים השחורים בכל האוניברסיטאות. אף על פי כן עדיין התאפשר לכמה נכבדים שחורים לסיים את האוניברסיטה. אוניברסיטת ויטס מחתה נגד המדיניות האפליה החמורה והמשיכה לאמץ באופן עקבי עמדה מנוגדת לאפרטהייד. התעורר סכסוך מתמשך בין המוסד האקדמי למשטר במקביל לצמיחה המסיבית של האוניברסיטה. האוניברסיטה הצליחה עם הזמן להימנע שוב מההפרדה הגזעית, עוד לפני ביטול האפרטהייד בשנת 1990. כמה ממבקריו החריפים ביותר של האפרטהייד, לבנים ושחורים כאחד, צמחו בין כותלי האוניברסיטה.
אנשי סגל אוניברסיטת ויטווטרסראנד

לי ברגר - פלאואנתרופולוג דרום אפריקאי יליד ארצות הברית
לודוויג לאכמן - כלכלן יהודי גרמני ודרום-אפריקאי
פיליפ ו. טוביאס - פלאואונתרופולוג דרום-אפריקאי
ריימונד דארט - רופא אנטומיסט ופלאואנתרופולוג אוסטרלי-דרום אפריקאי
יאן הנדריק הופמייר - פוליטיקאי דרום אפריקאי, מומחה בלימודים קלאסיים
רונלד ג'. קלארק - פלאונאנתרופולוג דרום אפריקאי
ג'ון אדמונד קריך - מתמטיקאי אנגלי-דרום אפריקאי
הערות שוליים

↑  Wits site/
↑  תולדות אוניברסיטת קייפטאון
↑  על אוניברסיטת סטלנבוס
1 2 3 4  אתר האוניברסיטה - היסטוריה
↑  South African History Online
↑  Munro, K.יובל חניכת אוניברסיטת ויטס 2008. Hofmeyr House – from Principal's residence to heritage staff club. Wits Review July 2008 Vol 5, pp. 29
↑  "A.Paton 1964 "Hofmeyr עמ' 81
↑  South African History Online Wits attains full University status"
↑  Origins and Architecture of the William Cullen Library at Wits | The Heritage Portal, www.theheritageportal.co.za על הספרייה החדשה ע"ש ויליאם קאלן
↑  The Institutional Context of Restructuring External and Internal Determinants
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269380005171  PLWABN: 9810695773705606  BIBSYS: 90773070  BnF: cb120008866 (data)  GND: 13027-8  ISNI: 0000 0004 1937 1135  LCCN: n80024155  MusicBrainz: 90d099a1-bc80-4911-807b-12f81184cdd5  NKC: ko2007416564  NLA: 35573155  RERO: 02-A005467460  SUDOC: 028990072  ULAN: 500222061  VIAF: 159080127   WorldCat (עם VIAF): 159080127
אטיין-ז'ול מארה

| --- | --- |

פורטרט של מארה בידי הצלם נדאר, סביב 1880
 לידה:  5 במרץ 1830 בון, צרפת 
 פטירה:  15 במאי 1904 (בגיל 74) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה, ביומכניקה, צילום, קולנוע והנפשה
 מקום מגורים:  צרפת
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1869–1904) 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד 
 הערות:  פרופסור בקולז' דה פראנס וחבר באקדמיה הצרפתית
 תרומות עיקריות
 ממייסדי הביומכניקה, השפיע על התפתחות הקרדיולוגיה, התעופה, המכניקה, הכרונופוטוגרפיה והפיזיולוגיה. מחקר ופיתוח של מכשור מדעי בצילום, קולנוע והנפשה
 חתימה:   
 
אטיין-ז'ול מארה בצעירותו
אֶטיֶין-ז'ול מָארֶה (בצרפתית: Étienne-Jules Marey; 5 במרץ 1830 – 15 במאי 1904) היה מדען צרפתי רב-תחומי. בהכשרתו היה מארה רופא והתמחה בעיקר בפיזיולוגיה. מארה היה ממייסדי הביומכניקה ונחשב בתקופתו למדען שידו בכול; למחקריו נודעה השפעה על תחומים רבים, ביניהם קרדיולוגיה, תעופה, מכניקה ופיזיולוגיה. עם זאת, מארה מוכר בעיקר הודות למחקר ופיתוח של מכשור מדעי ויישומים מדעיים של צילום, קולנוע והנפשה. לניסוייו ולטכניקות שהמציא הייתה השפעה גדולה על התפתחות הסינמטוגרפיה. מארה היה חבר בקולז' דה פראנס ובאקדמיה הצרפתית למדעים.
מארה והמצאת הכרונופוטוגרפיה

מארה אימץ את תחום אנימציית הצילום ופיתח אותה לכדי תחום מחקר נפרד בשנות השמונים של המאה ה-19, "כרונופוטוגרפיה" (כרונוס - זמן ביוונית, פוטוגרפיה - צילום; כלומר, צילום זמן). החידוש המהפכני היה תיעוד שלבי התנועה השונים על-פני משטח אחד.