stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לה פטי ז'ורנל

| --- | --- |


 פורמט:  ברודשיט 
 מייסד:  מואיז מילוד 
 בעלים:  מואיז מילוד 
 תאריכי הופעה:  1863–1944 (כ־81 שנים) 
 שפה:  צרפתית 
 מערכת:  פריז 
 מדינה:  צרפת 
 ISSN:  1256-0464, 2419-6215
 אתר רשמי
 
לה פטי ז'ורנל (בצרפתית: Le Petit Journal) היה יומון מוביל בצרפת בשנים 1863–1944.
היסטוריה

המהדורה הראשונה של העיתון יצאה לאור ב-1 בפברואר 1863 עם 83,000 העתקים. מייסד העיתון, מואיז מיו היה במקור מבורדו, שם הוא התחיל בעסקי עיתונות. הפצה של 83 אלף העתקים הייתה חריגה ביחס לעיתונים אחרים באותה תקופה. תוך שנתיים תפוצת העיתון הגיע ל-259 אלף העתקים ונעשה העיתון הגדול בפריז. בשנת 1870 גדלה התפוצה ל-340 אלף, פי שניים מהעיתון המתחרה השני. למרות התפוצה הגדולה, העיתון לא היה הצלחה מסחרית ומשפחת המייסד נאלצה למכור את העסק לאמיל דה ז'ירארדן בשנת 1872. בשנת 1895הגיע  העיתון למיליון העתקים ואף ל-2 מיליון כאשר כ-80% נמכרו מחוץ לפריז.
בתחילת המאה ה-20 ירדה תפוצת העיתון ו-"Le Petit Parisien" נעשה העיתון הנפוץ בצרפת. בשנת 1919 הייתה התפוצה כ-400,000 העתקים. בשנת 1936 היה לעיתון הרשמי של המפלגה סוציאליסטית, אך למרות תמיכה מבעלי השפעה, בשנת 1937 ירדה תפוצת העיתון ירדה לכ-150,000. העיתון נסגר באוגוסט 1944.
בין הסיבות להצלחת העיתון היה המחיר הנמוך. בתקופת הזוהר, העיתון עלה 5 סנטימים לעומת 15 סנטימים עבור עיתונים מתחרים.
בשנת 1894 היה העיתון בין המארגנים של מרוץ מכוניות הראשון בעולם "פריז-רואן".
אברהם יצחק

| --- | --- |

אברהם יצחק, 2016
 לידה:  1973 (בן 51 בערך) אדיס אבבה, אתיופיה 
 תאריך עלייה:  1991
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1998–2021 (כ־23 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין רפואה גדוד 101 בחטיבת הצנחנים  קצין הרפואה של יחידת מגלן  קצין הרפואה של חטיבת הנח"ל  ראש מדור רפואה בפיקוד דרום  קצין הרפואה של אוגדת עזה  ראש ענף רפואה מבצעית בחיל הרפואה  מפקד הרפואה של פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
אברהם יצחק בטקס לציון "יום העלייה" במהלכו הוענק לו פרס שרת העלייה והקליטה לשנת 2020, נובמבר 2020
אברהם (אבי) יצחק (נולד ב-1973) הוא רופא כירורג ישראלי, מנהל כיום את בית החולים אסותא בבאר שבע. בעבר קצין הרפואה הראשי של שירותי כבאות והצלה. קצין מילואים בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן בין היתר כמפקד הרפואה של פיקוד הדרום, כראש ענף רפואה מבצעית בחיל הרפואה, קצין הרפואה של אוגדת עזה, ראש מדור רפואה בפיקוד הדרום, קצין הרפואה של חטיבת הנח"ל וקצין הרפואה של יחידת מגלן.
הסטודנט לרפואה הראשון בישראל ממוצא אתיופי והקצין הבכיר ביותר בצה"ל ממוצא זה (נכון לשנת 2017). משיא משואת יום העצמאות ה-62 לשנת 2010, כנציג צה"ל. הציל את חייהם של עשרות לוחמי צה"ל במלחמת לבנון השנייה, במבצע עופרת יצוקה ובשורת מבצעים נוספים.
קורות חיים

יצחק נולד באדיס אבבה שבאתיופיה, ילדם השני מתוך ארבעה של רחמים וקסאץ' יצחק. אביו היה שליח של ארגון ציוני, שפעל להעלאתם של יהודי אתיופיה לישראל דרך סודאן, והאם הייתה מורה. בשנת 1983 נאלץ אביו לברוח מאתיופיה לישראל עקב פעילותו הציונית הבלתי חוקית והאם נשארה לגדל לבדה את ארבעת ילדיה בעוני רב.
יצחק היה תלמיד מחונן וכבר בגיל 15 בשנת 1988 החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת אדיס אבבה. כשהיה בן 18 בשנת 1991 נאלץ להימלט מאתיופיה כדי שלא יגויס לצבא האתיופי בעיצומה של מלחמת האזרחים האתיופית ועלה ארצה לישראל. כעבור שנה התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע במסגרת העתודה האקדמאית. בכך היה לסטודנט הראשון לרפואה במדינת ישראל, שמוצאו אתיופי.
לאחר סיום לימודי הרפואה החל את שירותו בצה"ל, ואת קורס הקצינים בבה"ד 1 סיים כ"מופת גדודי". בתחילה שירת במשך כשנתיים כרופא גדודי בגדוד 101 של חטיבת הצנחנים ואחר כך כשנתיים שימש כרופא של יחידת מגלן, איתה השתתף במבצע חומת מגן ובמבצעים נוספים. החל את התמחותו בכירורגיה בבית החולים סורוקה בבאר שבע, בשנת 2004, אך התמחותו נקטעה עקב פרוץ מלחמת לבנון השנייה. היה אחד מרופאי חטיבת הנח"ל באותה מלחמה, עימה השתתף בקרב סלוקי העקוב מדם והיה אחד מפצועי החטיבה, 12 שעות לפני תום המלחמה.
לאחר סיום ההתמחות בכירורגיה מונה ד"ר יצחק לראש מדור רפואה בפיקוד הדרום ובשנת 2012 מונה לקצין הרפואה של אוגדת עזה. במסגרת תפקידו זה השתתף בין היתר במבצע עמוד ענן והיה הרופא שהציל תחת אש את חייו של סא"ל (מיל.) גיל סיטון. משנת 2015 כיהן כראש ענף רפואה מבצעית בדרגת סגן-אלוף. בנובמבר 2017 הועלה לדרגת אלוף-משנה ונכנס לתפקידו כמפקד רפואה פיקוד הדרום.
במקביל לתפקידו כראש ענף הרפואה המבצעית סיים ד"ר יצחק תואר שני בניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון. ד"ר יצחק הוא גם בוגר תוכנית ענב"ר היוקרתית אשר מכשירה את העתודה הניהולית של מערכת הרפואה העתידית בישראל.
בנובמבר 2020 קיבל את פרס שרת העלייה והקליטה לשנת 2020. לאחר סיום שירותו בצה"ל עבר לשירותי כבאות והצלה, שם שירת כקצין הרפואה הראשי של הארגון.
בפברואר 2023 מונה למנהלו הראשון של בית החולים אסותא באר שבע.
חיים אישיים

יצחק נשוי מאז שנת 1997 לגנט, אותה פגש בעת לימודיו באוניברסיטת בן-גוריון (היא למדה עבודה סוציאלית). הם גרים בבאר שבע והורים לחמישה ילדים, שהבכור בהם משרת נכון ל-2017 בחטיבת גולני. בתו השנייה ענבל עתידה להתגייס כלוחמת.
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, אלוף-משנה ראשון בצה"ל מקרב בני העדה האתיופית, באתר ynet, 21 בנובמבר 2016
↑  סרטון הדלקת המשואה, ביוטיוב
↑  כבוד למגזר: הסרוגים שזכו בפרס השרה לקליטת עלייה, באתר "סרוגים", 17 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012196353005171  VIAF: 308279993   WorldCat (עם VIAF): 308279993
נמרוד אלוני (פרופסור)

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1956 (בן 68) 
 עיסוק:  מחנך 
 מדינה:  ישראל 
 
נמרוד מרדכי אלוני (נולד ב-15 בפברואר 1956) הוא פרופסור לפילוסופיה של החינוך במכללת סמינר הקיבוצים. מופקד קתדרת אונסקו לחינוך הומניסטי במכללה.
ביוגרפיה

אלוני נולד בשנת 1956 וגדל בכפר שמריהו. הוא בנם של ראובן ושולמית אלוני, אח לדרור אלוני ולאודי אלוני. ב-1978 החל אלוני בלימודי חינוך ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים ב-1982. במהלך הלימודים, היה פעיל בתנועת הסטודנטים היהודית-ערבית קמפו"ס, ואף היה מועמדה לתפקיד יו"ר הסתדרות הסטודנטים בבחירות 1980.
בין השנים 1982 ל-1984 השלים תואר שני בחינוך, ובין השנים 1983 ל-1985 תואר שני M.PHIL בפילוסופיה, שניהם באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1987 סיים לימודי דוקטורט בפילוסופיה של החינוך, גם כן באוניברסיטת קולומביה.
אלוני משמש כמרצה לפילוסופיה של החינוך המופקד על קתדרת אונסק"ו לקידום החינוך ההומניסטי במכללת סמינר הקיבוצים וכן כראש המכון למחשבה חינוכית שם. בעבר לימד כמרצה אורח באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי ובאוניברסיטת קונקורדייה במונטריאול. הוא גם מנהל תחום האתיקה החינוכית במרכז לאתיקה בירושלים.
פרסומיו האקדמיים מתמקדים בתחומי החינוך ההומניסטי, אתיקה וחינוך, דמוקרטיה וחינוך, והחל משנת 2020 בתחום החדש והמתפתח של אקו-הומניזם. לצד כתיבתו האקדמית פרסם למעלה ממאה מאמרי דעה בעיתונות היומית בענייני חינוך, תרבות וחברה.
אלוני הוא היושב-ראש והמייסד של עמותת חמ"ה (חינוך ממלכתי הומניסטי), שמטרתה לקדם ולהנחיל את ערכי החינוך ההומניסטי במערכת החינוך הישראלית. הוא משמש כעורך הראשי של הוצאת הספרים וכתבי העת של מכללת סמינר הקיבוצים, ובכלל זה "גילוי עת" ו"החינוך וסביבו".
אלוני הוא מייסדו של "כנס תל אביב לחינוך מתקדם" שנערך בסמינר הקיבוצים. הוא עמד במשך חמש שנים בראש ועדה לכתיבת קוד אתי לאנשי חינוך בישראל, אולם המסמך שכתבו נגנז.
בשנת 2004 קיבל את אות "אביר איכות השלטון" מהתנועה למען איכות השלטון בישראל ובשנת 2005 קיבל את פרס החינוך של העיר תל אביב-יפו על הצטיינות אקדמית ותרומה לחינוך.
בשנת 2021 זכה בפרס אגודת הבוגרים של אוניברסיטת קולומביה בתחום חקר החינוך על הצטיינות אקדמית ותרומה משמעותית לקידום החינוך וכן במגן האתיקה של אגודת רוטרי ישראל.
ספריו

להיות אדם: דרכים בחינוך הומניסטי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998
כל שצריך להיות אדם - מסע בפילוסופיה חינוכית (עריכה וכתיבת מבואות), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005
דיאלוגים מעצימים בחינוך ההומניסטי (עריכה), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
חינוך טוב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013
Aloni, N. and Weintrob, L (Eds) (2017). Beyond Bystanders: Educational Leadership for a Humane Culture in a Globalizing Reality. Roterdam: Sense Publishers. אלוני, נ., גוטרמן, ק. ושורק, צ. (2018). הרבגוני הוא הסטנדרטי החדש: הוראה פרטנית בחינוך העכשווי. תל אביב: הקיבוץ המאוחד ומכון מופת. D. Yitzhaki, T. Gallagher, N. Aloni, and Z. Gross (Eds.), Activist pedagogy and Shared Education in Divided Societies: International Perspectives and Next Practices. New York: Brill-Sense (publication expected 2022).
הערות שוליים

↑  צבי זינגר, קמפו"ס נגד קסט"ל באוניברסיטה העברית, מעריב, 10 ביוני 1980.
↑  צבי זינגר, בבחירות להסתדרות הסטודנטים באוניברסיטה העברית: רוב גדול ללאומיים, מפלה ל"עבודה" ולשמאל, מעריב, 12 ביוני 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271246605171  ISNI: 0000 0000 8378 0647  LCCN: n91071654  NKC: jn20031010004  NTA: 243270178  SUDOC: 120020432  VIAF: 44530512   WorldCat (עם VIAF): 44530512
הבחירות לראשות העבודה (2017)

הבחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו ביולי 2017 בין מתפקדי המפלגה. סיבוב ההצבעה הראשון נערך ב-4 ביולי. מאחר שאיש מבין המתמודדים לא זכה בלפחות 40% מהקולות כפי שמחייבת חוקת המפלגה, נערך סיבוב הצבעה שני בו התמודדו שני המתמודדים שזכו במירב הקולות בסיבוב בראשון, אבי גבאי ועמיר פרץ. סיבוב ההצבעה השני נערך שבוע מאוחר יותר, ובו ניצח אבי גבאי עם 52.2% מהקולות.
רקע

הבחירות המקדימות הקודמות לראשות מפלגת העבודה נערכו בנובמבר 2013. יצחק (בוזי') הרצוג זכה ב-58% מהקולות, גבר על יושבת הראש המכהנת של המפלגה, שלי יחימוביץ', והחליף אותה בתפקיד ראש האופוזיציה. לקראת הבחירות לכנסת ה-20 סיכם הרצוג עם מנהיגת מפלגת התנועה, ציפי לבני, על ריצה משותפת בבחירות ברשימת המחנה הציוני, וכן על רוטציה ביניהם בתפקיד ראש הממשלה. בבחירות שנערכו במרץ 2015 זכתה רשימת המחנה הציוני ב-24 מושבים, והייתה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת אחרי הליכוד עם 30 מושבים. גוש הימין זכה לרוב בבחירות ובנימין נתניהו הרכיב ממשלת ימין צרה, שנשענה על תמיכת 61 חברי הכנסת (ללא מפלגת ישראל ביתנו שהצטרפה לקואליציה כשנה מאוחר יותר).
חוקת מפלגת העבודה מחייבת לקיים בחירות לראשות המפלגה תוך 14 חודשים מהבחירות לכנסת, אם המפלגה איננה מרכיבה את הממשלה. ועידת מפלגת העבודה הייתה אמורה להתכנס במאי 2016 כדי לקבוע את מועד הבחירות, אך הרצוג דחה את מועד כינוס ועידת המפלגה, ובמקביל ניהל מגעים חשאיים עם בנימין נתניהו לגבי צירופו של המחנה הציוני לממשלה. במאי 2016 אישר הרצוג את קיומם של המגעים ומספר חברי כנסת מטעם המחנה הציוני הביעו את התנגדותם לכניסה לממשלה. כאשר התברר שמפלגת ישראל ביתנו מנהלת משא ומתן קואליציוני עם הליכוד במקביל למגעים עם הרצוג, כינס הרצוג מסיבת עיתונאים בה הצהיר כי לא ינהל משא ומתן קואליציוני במקביל למשא ומתן עם ישראל ביתנו. לבסוף הצטרפה ישראל ביתנו לקואליציה בעוד המחנה הציוני נותר באופוזיציה עד לפיזורה של הכנסת ה-20. במקביל נאלץ הרצוג להתמודד עם חשד לכך שקיבל לכאורה תרומות לא חוקיות במהלך הפריימריז בשנת 2013.
ועידת מפלגת העבודה כונסה לבסוף ביולי 2016 בבית החייל בתל אביב. בוועידה הציע הרצוג לדחות את קיומן של הבחירות לראשות המפלגה בשנה והצעה זו זכתה לרוב של כ-70% בקרב צירי המפלגה, בתמיכתו של יו"ר ההסתדרות, אבי ניסנקורן, ולמרות התנגדותם של חברי הכנסת שלי יחימוביץ', איתן כבל ועמר בר-לב. במרץ 2017 קבעה מזכירות לשכת מפלגת העבודה כי הבחירות ייערכו ב-3 ביולי 2017. באפריל 2017 הוחלט לדחות את הבחירות ביום בשל הופעתה של בריטני ספירס בפארק הירקון. במפלגה חששו כי ההופעה תגרום לפקקי תנועה בגוש דן ותקשה על מצביעים להגיע לקלפיות, בעיקר לקלפי המרכזית בגני התערוכה.
מועמדים

תשעה מועמדים הגישו את מועמדותם לראשות המפלגה, מתוכם שבעה נטלו חלק בסיבוב ההצבעה הראשון:
אבנר בן-זקן - פרופסור והיסטוריון של המדע ומקים חברת סטארט-אפ.
עמר בר-לב - חבר כנסת מאז 2013. לשעבר מפקד סיירת מטכ"ל.
אבי גבאי - לשעבר מנ"כל בזק ושר להגנת הסביבה מטעם מפלגת כולנו.
יצחק (בוז'י) הרצוג - חבר כנסת מאז 2003, יו"ר העבודה ויו"ר האופוזיציה מאז 2013. לשעבר מזכיר הממשלה, שר הבינוי והשיכון, שר התיירות,שר התפוצות ושר הרווחה.
אראל מרגלית - חבר כנסת מאז 2013. מייסד קרן הון סיכון JVP, פעיל קהילתי ויזם חברתי.
עמיר פרץ - חבר כנסת מאז 1988, לשעבר ראש המועצה המקומית שדרות, יו"ר ההסתדרות, יו"ר מפלגת העבודה, שר הביטחון ושר להגנת הסביבה.
הוד קרובי - איש עסקים.
שני מועמדים פרשו מהמירוץ לפני הסיבוב הראשון:
דינה דיין - פעילה חברתית חרדית, הודיעה על תמיכתה בהרצוג יום לפני הסיבוב הראשון.
עמירם לוין - לשעבר אלוף פיקוד צפון, סגן ראש המוסד ויו"ר החברה הלאומית לדרכים בישראל, הודיע על תמיכתו בגבאי כשבועיים לפני הסיבוב הראשון.
בתקופה שקדמה לבחירות הוזכרו שמם של מועמדים פוטנציאליים נוספים. עורך הדין אלדד יניב והאלוף במילואים יום טוב סמיה הביעו את כוונתם להתמודד אך לבסוף לא הגישו את מועמדותם. בנוסף לכך סברו במפלגת העבודה כי ראש עיריית תל אביב-יפו, רון חולדאי, ירוץ בבחירות, אך גם הוא לא הגיש את מועמדותו.
קמפיין > עימותים

בחסות מפלגת העבודה אורגנו שני עימותים בהם השתתפו כל המועמדים. העימות הראשון התקיים במודיעין ב-10 ביוני בהנחיית דפנה ליאל והשני התקיים בכרמיאל ב-20 ביוני בהנחייתה של מזל מועלם. בנוסף לכך נערכו עימותים נוספים ביוזמתם של אמצעי התקשורת. ב-4 ביוני נערך עימות בחסות וואלה! בו השתתפו בר-לב, גבאי, הרצוג, לוין, מרגלית ופרץ. במהלך העימות תקף מרגלית את גבאי על כך שבעבר הצביע לליכוד. גבאי הכחיש אך לאחר מכן טען שזכר בטעות שהצביע למפלגת קדימה בהנהגתו של אריאל שרון והודה שאכן הצביע לליכוד בזמן שאריאל שרון היה בראשותו. ב-12 ביוני, במסגרת ועידת הארץ לשלום במלון דייוויד אינטרקונטיננטל בתל אביב, נערך עימות בו השתתפו ברלב, גבאי, הרצוג, לוין מרגלית ופרץ. עימות טלוויזיוני נערך שלושה ימים לפני הבחירות במסגרת התוכנית פגוש את העיתונות בערוץ 2 בהנחיית רינה מצליח, בו השתתפו בר-לב, גבאי, הרצוג, מרגלית ופרץ. עימות בחסות המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה נערך יומיים לפני הבחירות באוניברסיטת תל אביב ובו השתתפו כל המועמדים למעט עמירם לוין שפרש מהמירוץ.
קמפיין > גיוס כספים

בהתאם לחוקי מימון הבחירות, סכום התרומות המרבי שהיה כל מועמד רשאי לקבל וסכום ההוצאות המרבי שהיה רשאי להוציא בבחירות המקדימות הראשונות הוא 1,170,272 ש"ח ו-292,568 ש"ח בסיבוב השני. להלן פירוט של ההכנסות וההוצאות של המועמדים כפי שדווחו למשרד מבקר המדינה:
| שם המועמד | הכנסות סיבוב ראשון | הוצאות סיבוב ראשון | הכנסות סיבוב שני | הוצאות סיבוב שני | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אבנר בן זקן | 110,198 | 110,155 | - | - |  |
| עמר בר-לב | 570,749 | 658,870 | - | - |  |
| אבי גבאי | 1,125,766 | 1,513,422 | 313,600 | 462,747 | הוציא מכיסו יותר ממיליון ₪ |
| דינה דיין | 32,870 | 110,611 | - | - | פרשה מהמירוץ לפני הסיבוב הראשון |
| יצחק (בוז'י) הרצוג | 1,208,723 | 1,571,104 | - | - | הוציא מכיסו יותר מ-415,000 ₪ |
| עמירם לוין | לא דווח | לא דווח | - | - | פרש מהמירוץ לפני הסיבוב הראשון |
| אראל מרגלית | 1,160,066 | 1,200,798 | - | - | הוציא מכיסו כ-800,000 ₪ |
| עמיר פרץ | 1,111,643 | 1,173,686 | 245,554 | 211,256 |  |
| הוד קרובי | 10,500 | 10,500 | - | - |  |
בשל חריגה מתקרת ההוצאות המותרת בחוק, קנס מבקר המדינה את אבי גבאי ב-90 אלף ש"ח, את בוז'י הרצוג ב-60 אלף ש"ח ואת אראל מרגלית ב-30 אלף ש"ח. דינה דיין הגישה את הדו"ח באיחור, לא פעלה מחשבון בנק שיוחד למערכת הבחירות, ולא הציגה אסמכתאות שיש בהן לבסס את הדיווח הכספי ונקנסה ב-750 ש"ח. עמירם לוין לא הגיש דו"ח כספי ונקנס ב-20 אלף ש"ח.
תוצאות > הסיבוב הראשון

הסיבוב ראשון התקיים ביום שלישי, 4 ביולי 2017. 80 אתרי הצבעה עמדו לרשות המתפקדים מ-11:00 בבוקר ועד 21:00 בערב. כ-31 אלף מתפקדים, שהם כ-59% מבעלי זכות הצבעה מימשו את זכותם באמצעות מערכת הצבעה ממוחשבת. התוצאות פורסמו כחצי שעה לאחר סגירת הקלפיות.
אלו הן תוצאות הסיבוב הראשון:
| שם המועמד | מספר קולות |  % |
| --- | --- | --- |
| עמיר פרץ | 10,141 | 32.7% |
| אבי גבאי | 8,395 | 27% |
| יצחק (בוז'י) הרצוג | 5,204 | 16.7% |
| אראל מרגלית | 4,697 | 16.1% |
| עמר בר-לב | 2,147 | 6.9% |
| אבנר בן זקן | 56 | 0.18% |
| הוד קרובי | 8 | 0.03% |
מאחר שאיש מבין המתמודדים לא זכה בלפחות 40% מהקולות עברה ההכרעה לסיבוב השני בו התמודדו השניים שזכו במירב הקולות, עמיר פרץ ואבי גבאי.
תוצאות > הסיבוב השני

לאחר הסיבוב הראשון בוזי' הרצוג ואראל מרגלית הביעו את תמיכתם בעמיר פרץ. בנוסף תמכו בפרץ חברי הכנסת חיליק בר, איתן ברושי, מנואל טרכטנברג, מרב מיכאלי, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, נחמן שי ואיציק שמולי. בנוסף תמכו בפרץ יו"ר ההסתדרות אבי ניסנקורן, יו"ר קק"ל דני עטר, וכן יו"ר המפלגה לשעבר עמרם מצנע והשרים לשעבר משה שחל ויולי תמיר. בגבאי הביעו את תמיכתם חברי הכנסת זוהיר בהלול, מיכל בירן, שלי יחימוביץ', יוסי יונה, איתן כבל, מיקי רוזנטל וסתיו שפיר. בנוסף תמכו בגבאי ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, מזכ"ל התנועה הקיבוצית ניר מאיר, מזכ"ל תנועת המושבים מאיר צור, השר לשעבר אופיר פינס-פז וראש השב"כ לשעבר עמי אילון.
הסיבוב השני נערך ביום שני, 10 ביולי 2017. שיעור ההצבעה היה דומה לזה של הסיבוב הראשון. התוצאות הסופיות הוכרזו כחצי שעה לאחר סגירת הקלפיות:
| שם המועמד | מספר קולות |  % |
| --- | --- | --- |
| אבי גבאי | 16,080 | 52.2% |
| עמיר פרץ | 14,734 | 47.8% |
היות שגבאי, שלא היה חבר כנסת בזמן הבחירות, לא יכול היה לכהן כראש אופוזיציה, המשיך הרצוג, לבקשתו של גבאי, להחזיק בתפקיד.
הערות שוליים

↑  אריק בנדר, ‏מפלגת העבודה תכריע: פריימריז עכשיו או ביולי 2017, באתר מעריב אונליין, 31 ביולי 2016
↑  מורן אזולאי, הרצוג מאשר לראשונה מו"מ מול נתניהו; יחימוביץ תוקפת: "הצעה שהיה צריך לדחות אותה בבוז מזמן", באתר ynet, 12 במאי 2016
↑  אפרת קרסנר, הרצוג: "לא ננהל משא ומתן במקביל לליברמן", באתר כיפה, ‏18 במאי 2016
↑  גור מגידו, ‏יצחק הרצוג נחקר באזהרה במשטרה בפרשת התרומות בפריימריז, באתר גלובס, 17 באפריל 2016
↑  טל שלו‏, ניצחון מוחץ להרצוג: הבחירות לראשות העבודה יתקיימו ביולי 2017, באתר וואלה, 31 ביולי 2016
1 2  אריק בנדר, ‏מזכירות @@@העבודה@@@ החליטה: הבחירות ליו"ר המפלגה יתקיימו ב-3 ביולי, באתר מעריב אונליין, 5 במרץ 2017
↑  אריק בנדר, ‏בגלל ההופעה של בריטני ספירס: נדחו הבחירות במפלגת העבודה, באתר מעריב אונליין, 5 באפריל 2017
↑  ד"ר רויטל עמירן, משה כהן, ‏דינה דיין מתייצבת מאחורי הרצוג: "יכול ליצור את החיבורים למהפך", באתר מעריב אונליין, 3 ביולי 2017
↑  מורן אזולאי, המרוץ לראשות העבודה: עמירם לוין חובר לאבי גבאי, באתר ynet, 23 ביוני 2017
↑  אריק בנדר, ‏מתח בעבודה: האם רון חולדאי יצטרף למירוץ?, באתר מעריב אונליין, 23 באפריל 2017
↑  מיכל רשף‏, "בלבול": לאחר התיעוד המביך - גבאי מודה שהצביע לליכוד, באתר וואלה, 4 ביוני 2017
↑  יותם ברגר, נעה שפיגל, גפני: אני נוטה לשמאל, אבל לא אשב איתם בגלל הרפורמים, באתר הארץ, 12 ביוני 2017
1 2  פרסום דוח על תוצאות ביקורת החשבונות של המתמודדים בפריימריז לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, באתר מבקר המדינה
↑  מורן אזולאי, אטילה שומפלבי וירון דרוקמן, פרץ וגבאי עלו לסיבוב השני בבחירות במפלגת העבודה, באתר ynet, 4 ביולי 2019
1 2  טל שלו, יקי אדמקר, יניר יגנה, אבי אשכנזי‏, דרך חדשה: גבאי ניצח את פרץ בפריימריז של מפלגת העבודה, באתר וואלה, 10 ביולי 2017
↑  מורן אזולאי, גבאי החליף את הרצוג: "מעודד מתגובות האנשים יותר מאשר מהסקרים", באתר ynet, 12 ביולי 2017
דוחשב

דוּחֶשֶׁב (באנגלית: Doublethink) הוא תהליך של אינדוקטרינציה שבו מצפים מנבדקים לקבל כאמת שתי אמונות סותרות, לעיתים קרובות בניגוד לזיכרון או לתחושת המציאות שלהם. דוחשב דומה לצביעות.
ג'ורג' אורוול טבע את המונח דוחשב (כחלק מהשפה הבדיונית של שיחדש) ברומן הדיסטופי שלו, 1984. ברומן, מקור הדבר אינו ברור; בעוד שהוא יכול להיות תוצר של תוכניות שטיפת המוח הרשמיות של האח הגדול, הרומן מראה במפורש אנשים שלומדים דוחשב ושיחדש עקב לחץ חברתי ורצון "להשתלב" או לקבל מעמד בתוך המפלגה - להיראות כחבר מפלגה נאמן. ברומן, כדי שמישהו יזהה - שלא לדבר על להזכיר - כל סתירה בהקשר של קו המפלגה דומה לחילול הקודש, ועלולה להכפיף את אותו אדם לדין משמעתי ולאי הסכמה חברתית מיידית של חברי המפלגה.[דרוש מקור]
כמו היבטים רבים של החברות הדיסטופיות המשתקפות בספרו של אורוול, הוא ראה בדוחשב כמאפיין של טוטליטריות בסגנון סובייטי.
שימוש לאחר 1984

מאז 1949 (כאשר התפרסם הספר 1984), המילה דוחשב הפכה למילה נרדפת להקלה על דיסוננס קוגניטיבי על ידי התעלמות מהסתירה בין שתי השקפות עולם - או אפילו של חיפוש מכוון להפיג דיסוננס קוגניטיבי. מספר מרכזי לימוד של פסיכותרפיה (כגון טיפול קוגניטיבי), מעודדות אנשים לשנות את מחשבותיהם כדרך לטיפול במחלות פסיכולוגיות שונות (ראה עיוותי חשיבה).
הערות שוליים

1 2  McArthur, Tom, ed. (1992). The Oxford Companion to the English Language. Oxford University Press. p. 321. ISBN 0-19-214183-X. The paradox is expressed most succinctly in the novel in the three Party slogans: War is Peace, Freedom is Slavery, and Ignorance is Strength. The term is widely used to describe a capacity to engage in one line of thought in one situation (at work, in a certain group, in business, etc.) and another line in another situation (at home, in another group, in private life), without necessarily sensing any conflict between the two.
↑  Orwell, George. 1949. Nineteen Eighty-Four. London: Martin Secker & Warburg Ltd.
↑  "Orwell and totalitarianism – Digital Done Write". Digital Done Write (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-04-27.
Private Eye

| --- | --- |
 מייסד:  Peter Usborne 
 תאריכי הופעה:  1961–הווה (כ־63 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  0032-888X
 www.private-eye.co.uk
 
איאן היסלופ.
Private Eye הוא דו-שבועון בריטי סאטירי שעורך איאן היסלופ.
כתב העת, שיצא לאור לראשונה ב-1961, מתאפיין במתיחת ביקורת נוקבת על אישי ציבור שאינם מבצעים תפקידם כיאות או שנגועים בשחיתות. נגד המגזין עצמו הוטחה ביקורת והוא עורר זעם הן בשל סגנונו והן בשל נכונותו להדפיס השמצות וסיפורים שנויים במחלוקת. הדבר התבטא בתביעות דיבה שהוגשו נגדו. חלק מהבדיחות והאנקדוטות המופיעות בין דפיו נכנסו לתרבות הפופולרית.
בקיץ 2008 דווח שהוא כתב העת החדשותי המוביל בממלכה המאוחדת, מבחינת מספר העותקים שהוא מוכר, מעל 200,000 לכל מהדורה.
במשך השנים ערך ה"Private Eye" תחקירים בולטים, בין השאר:
בשנת 1999 ערך כתבה על ג'ימי סאוויל, כוכב הבי-בי-סי שרק לאחר מותו ב-2012 נחשף כפדופיל כפייתי, בו נשאל על השמועות נגדו, שאותם אישר באופן מרומז.
בשנת 2003 חשף שחבר הפרלמנט ג'ורג' גאלאוויי נפגש עם סדאם חוסין
הערות שוליים

↑  ירון פריד, הם יורים גם בהומואים, חדשות, 8 בנובמבר 1991
↑  Oliver Luft, ABCs: Private Eye stays top of current affairs titles, הגארדיאן, ‏4 ביולי 2008
↑  ג'ון ברנס וראווי סומאיה, ניו יורק טיימס, בריטניה מזועזעת ממעלליו של המגיש שאהבה לאהוב, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2012
↑  שרון שדה, גיס חמישי, או לוחם למען החלשים?, באתר הארץ, 12 במאי 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 19e2b233-a709-4c5d-9035-cecca414a8e8  MusicBrainz: fe0802ef-78c5-4082-af27-62806413ddb2  VIAF: 315634981   WorldCat (עם VIAF): 315634981 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטס יום העצמאות

מטוסי F-15 בז משופר של חיל האוויר הישראלי במטס יום העצמאות.
מטס יום העצמאות הוא מטס שנערך מדי שנה ביום העצמאות בישראל. במטס משתתפים כלי טיס של חיל האוויר: מטוסי קרב, מסוקים, מטוסי תובלה ותדלוק, מטוסי הדרכה, מטוסי סיור ובקרה ולאחרונה כלי טיס מאוישים מרחוק. הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי מבצע מטס אווירובטי. גם מסוקי היחידה האווירית של משטרת ישראל ומטוסים של חברות תעופה ישראליות משתתפים במטס.
בעבר נכלל המטס במצעדי צה"ל שנערכו ביום העצמאות. לאחר ביטול המצעד היבשתי, ממשיכים להתקיים המטסים באופן עצמאי או בשותפות עם משט חיל הים.