stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי זאב אורנשטיין
ביוגרפיה

נולד לרב משה ב"ר יוסף  (ר' משה ר' יוסקעס) מזולקווא שהיה פרנס קהילת לבוב, ולנחמה (נייטשי) בת רבי אריה ליב אב"ד ריישא, גלוגאו, לבוב ואמסטרדם, חתנו של החכם צבי ונכדו של הרבי ר' העשיל. הוא נישא לבתו של ר' אליקים גץ מלוברטוב ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. לאחר שהתאלמן נישא בשנית לפריידה בת ר' שאול חריף אב"ד אלעסק (בנו של הרב יעקב אב"ד לשנוב שהיה אף הוא חתנו של ה"חכם צבי" וצאצא של הרבי ר' העשיל), ממנה נולדו לו בנם הרב יעקב משולם אורנשטיין וחמש בנות.
כבר בשנת ה'תקי"ד התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיר קאמיאנקה. בשנת ה'תק"ל כיהן כרב ביאמפול. בתקופת כהונתו ביאמפול הגיע לעיר רבי פנחס הורוביץ מחבר ה"הפלאה", שנאלץ לברוח מעיירת רבנותו לכוביץ', ורמ"ז חלק איתו את משכורתו.
בשנת ה'תקל"ב, 1772, נבחר לכהן כמשנה לרב המדינה של גליציה בגלילות לודמיר וזמושץ'. בתקופתו, תחת ממשלת מריה תרזה, נקבעה "פקודת היהודים" שהסדירה את היררכיית הקהילה היהודית במדינה כולה, והוסדרו כללי מינוי הרבנים בגליציה. רב המדינה נבחר בבחירות שהוסדרו חוקית. נקבע שרק רב המדינה רשאי להעניק תעודת "מוֹרֵנוּ" שהיוותה הכרה רשמית ברבנותו של רב, לפי החוק היו חייבים מקבלי התעודות לשלם לנותן התעודה סכום שנתי קבוע לפי הכנסותיהם, ובכך שימש ההסדר מקור פרנסה לרב המדינה. לפי שלמה בובר, קיבל רמ"ז אורנשטיין שהיה המשנה לרב המדינה מאה תעודות חתומות ריקות מאת הרב הראשי, רבי יהודה ליב ברנשטיין, ואלו הבטיחו לו הכנסה קבועה של כ-150 אדומים מדי שנה.
בשנת ה'תקל"ד כיהן כרבה של סטאנוב וגליל פודוליה ובסביבות שנת ה'תקל"ח, 1778, לאחר פרישת רבי שלמה מחלם מרבנות העיר לבוב, התמנה רמ"ז כאב"ד לבוב, על כסאם של סביו ששימשו במשרה זו בעבר. הוא הרביץ תורה לתלמידים, והתמחה גם בתורת הקבלה.
משפחתו

רמ"ז אורנשטיין היה הראשון במשפחתו שהשתמש בשם אורנשטיין, אביו ר' משה ר' יוסקה'ס כונה בשם הסתמי אשכנזי. לסיבת השימוש בשם אורנשטיין ומועד תחילתו ישנן שתי גרסאות: לפי מאיר בלבן, בשנתו האחרונה החלו לאכוף את הפקודה שחייבה להשתמש בשם משפחה, והוא קיבל את השם אורנשטיין, שאותו נשאו צאצאיו מאז. אחרים טענו כי אימץ את השם בעת שעבר לכהן כרבה של לבוב; כדי להקל על רישומו כתושב העיר, נרשם רמ"ז כאחד מבני משפחה מתושבי העיר.
שניים מבניו של רמ"ז אורנשטיין התפרסמו מאוד וגם חתניו היו למדנים ידועי שם:
רבי משה יהושע העשיל אורנשטיין – מחבר ספר "הים התלמוד"
רבי אריה אליקים מברוד, אשר התפרסם בשל פרשת "הגט מברוד", שהתעורר ספק על אופן איות שמו בגט
בת, נישאה לרבי יהודה ברודא, מגיד מישרים במקיליניץ ומחבר הספר "זיכרון יהודה"
מרים נישאה לרב דוד בעריש היילפרין מברעזאן, בנו של רבי אברהם שלמה היילפרין אב"ד רוהאטין. נכדם היה רבי יוסף שאול נתנזון, רבה של למברג ומחבר ספר השו"ת "שואל ומשיב"
רבי יעקב משולם אורנשטיין - מחבר ספר "ישועות יעקב" ומגדולי פוסקי גליציה
חנה אשת הרב אריה לייב קצנלנבוגן, רבה של בריסק
אסתר נישאה לרב יצחק אהרן איטינגא (אטינגר). בנם היה רבי מרדכי זאב איטינגא, ובנו הרב יצחק אהרן איטינגא שימש אף הוא כאב"ד לבוב, הוא מחבר "שו"ת מהרי"א הלוי"
מלכה, אשת הרב אברהם אביש אשכנזי מברוד
בת, נישאה לרב יצחק נירנשטיין מירוסלב
בת, נישאה לרבי דוד שלמה בן בירך מבריסק, מחבר הספר "דרך טוב"
לקריאה נוספת

הרב ישכר בעריש וייס, עלים לתרופה, פרשת וארא תשע"ז, גיליון אלף מ"ח.
הערות שוליים

↑  לפי נינו רי"א איטינגא במכתבו המצוטט אצל בובר (להלן "לקריאה נוספת"), בובר העיר כי לפי אהרן ולדן בספר "שם הגדולים החדש", אות מ' סימן פ"ה, נפטר רמ"ז אורנשטיין רק בשנת ה'תקנ"א, 1791.
↑  עליו, ראה: שלמה בובר, ב"קריה נשגבה" ה"ר משה ב"ר יוסקי (סעי' רל"ז, עמוד 59-60)
↑  לפי מאיר בלבן, שלשלת היוחסין של משפחת אורנשטיין-ברודא, ורשה תרצ"א, באתר היברובוקס, הערה 11, לא היה מעולם מנהיג בלבוב.
↑  בובר, אנשי שם, קרקא תרנ"א, מבוא, עמ' XXI.
↑  בלבן, שלשלת, להלן "קישורים חיצוניים".
↑  משה קמלהר, העיר ורבניה, בתוך ספר רישא, ירושלים תשכ"ז, עמ' 77–78.
↑  נודע ביהודה, אבן העזר, חלק ב', שעג-שצב.
1950 בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1950  בטלוויזיה |  |
< · 1948 · 1949 — 1950 — 1951 · 1952 · >
כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-20 · כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-21 · פורטל הטלוויזיה
מכשיר טלוויזיה מתוצרת זנית' משנת 1950
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1950 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
12 בפברואר – נוסד איגוד השידור האירופי על ידי 23 ארגוני שידור מאירופה ומהמזרח התיכון.
23 בפברואר - הפעם הראשונה בתולדות בריטניה בהם תוצאות הבחירות הכלליות בבריטניה מדווחות בטלוויזיה.
18 בספטמבר - בסאו פאולו שבברזיל נוסדה רשת הטלוויזיה PRF-TV אשר הייתה רשת הטלוויזיה הראשונה שנוסדה באמריקה הדרומית.
סדרות ותוכניות טלוויזיה חדשות ב-1950

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| תאריך עלייה לשידור | שם הסדרה / תוכנית | סוגה | רשת שידור מקורית |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 בפברואר | What's My Line? (אנ') | שעשועון | CBS |
| 15 באפריל | באק רוג'רס (אנ') | מדע בדיוני, הרפתקאות | ABC |
| 23 ביולי | המופע של ג'ין אוטרי (אנ') | מערבון | CBS |
| 5 בספטמבר | סיסקו קיד | מערבון | סינדיקציה |
| 28 באוקטובר | המופע של ג'ק בני (אנ') | קומדיה | CBS |
סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-1950

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
23 בינואר – ריצ'רד דין אנדרסון, שחקן טלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "מקגייור" בתור הסוכן החשאי אנגוס מקגייוור.
18 בפברואר – סיביל שפרד, שחקנית אמריקאית
13 במרץ – ויליאם ה' מייסי, שחקן אמריקאי
20 במרץ – ויליאם הרט, שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי (נפטר ב-2022)
30 במרץ – רובי קולטריין, שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי (נפטר ב-2022)
28 באפריל – ג'יי לנו, קומיקאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי
11 ביולי – שלמה בראבא, שחקן ישראלי
4 באוגוסט – גידי גוב, זמר, שחקן ובדרן ישראלי
7 בספטמבר – ג'ולי קאוונר, שחקנית אמריקאית (קולה של מארג' סימפסון)
21 בספטמבר – ביל מארי, שחקן, קומיקאי, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

| שנים בטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מארקוורד פון אנוויילר

| --- | --- |

 לידה:  1140? 
 פטירה:  ספטמבר 1202 (בגיל 62 בערך) Patti, איטליה 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 
מארקוורד פון אנוויילר, כתב יד מימי הביניים
מארקוורד פון אנוויילר (בגרמנית: Markward von Annweiler;‏ ? – 1202) היה אציל גרמני ששירת את קיסרי האימפריה הרומית הקדושה ולאחר מכן שלט בעצמו בדרום איטליה וסיציליה עד למותו.
חייו

החל את דרכו כאציל ששירת את פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (ברברוסה) וכאדמיניסטרטור ומפקד צבאי רכש לעצמו מעמד וחשיבות. עם מות הקיסר ברברוסה המשיך לשרת את בנו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בעיקר באיטליה ומאוחר יותר בסיציליה. בתמורה לשירותיו הטובים זכה לתארים ולנחלות בדרום איטליה, שהציבו אותו בעמדה אסטרטגית וכמגן של האינטרסים הקיסריים באיטליה מול הכס הקדוש. מותו של הקיסר היינריך השישי נשא בכנפיו עצמאות עבורו. מארקוורד פון אנוויילר קשר עצמו תחילה עם אלמנת הקיסר, קונסטנס מסיציליה; לאחר מכן, משהובררו שאיפותיו העצמאיות להשתלט על הממלכה הנורמנית שמרכזה סיציליה ותחום שלטונה דרום איטליה ומרכז אגן הים התיכון, ניסתה קוסטנצה לסלק אותו מסיציליה, אך אחיזתו בדרום איטליה הותירה אותו כאיום מתמשך על האי. מארקוורד ראה עצמו כיורש חוקי של נחלות הקיסרות באיטליה, ולדבריו הקיסר היינריך השישי הפקיד בידיו, בטרם מותו, צוואה המותירה אותו כשליט על סיציליה - אך צוואה זו מעולם לא הוצגה. מאחר שראה עצמו כחלק מהקיסרות, הוא לא טמן ידי בצלחת, השתתף בפוליטיקה הפנימית הגרמנית ותמך בהכתרתו של פיליפ דוכס שוואביה כמלך גרמניה.
תוך ניצול התפוררות הקיסרות והמאבק בין המלכים היריבים פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה – שהותירו את הזירה האיטלקית מחוץ לתחום ההשפעה הגרמני – מחד, ומותה של קוסטנצה מאידך, הצליח מארקוורד פון אנוויילר לממש את שאיפתו לתפוס את פלרמו ולשלוט באי כעוצר מטעם פרידריך, מלך סיציליה, שהיה קטין ונזקק לעוצר על מנת למשול. מארקוורד ניצל את חוסר האונים של פרידריך וחולשתו של האפיפיור על מנת למשול בסיציליה, לחלק נתחים מהנחלות הקיסריות על מנת לגייס תומכים, ולצבור עושר לעצמו. מאמציו של האפיפיור לסלק את מארקוורד מדרום איטליה וסיציליה שהחלו בהטלת חרם ונידוי על האציל הגרמני ולאחר מכן גיוס צבא שכירים צרפתי נגדו לא הצליחו לעצור את מארקוורד.
הקריירה של מארקוורד פון אנוויילר נסתיימה במפתיע בשנת 1202 כאשר הוא נפטר ככל הנראה מדיזנטריה, תוך שהוא מותיר את הזירה הסיציליאנית-איטלקית למלחמות בלתי פוסקות של אצילים מקומיים ואצילים גרמניים שנאבקו על הזכות לשמש כעוצרים.
ברת'ולומיו גוסנולד

| --- | --- |
 לידה:  1572 גראונדיסבורו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 באוגוסט 1607 (בגיל 35 בערך) ג'יימסטאון, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  וירג'יניה 
 בן או בת זוג:  מרי גולדינג 
 
ברת'ולומיו גוסנולד (אנגלית: Bartholomew Gosnold;‏ 1572 - 22 באוגוסט 1607) היה עורך דין, מגלה ארצות ופריבטיר אנגלי, ממייסדי חברת וירג'יניה הלונדונית והישוב ג'יימסטאון שבוירג'יניה, הנחשב ליישוב הקבע האנגלי הראשון בצפון אמריקה. גוסנולד נחשב גם כאירופאי הראשון שגילה את קייפ קוד. החברה ההיסטורית של וירג'יניה (Preservation Virginia) רואה בו את ה"כוח המניע" להקמת קולוניית וירג'יניה.
גוסנולד נולד בגראונדיסבורו שבסאפוק, אנגליה, ולמד משפטים באוניברסיטת קיימברידג' במידל טמפל, היה חברו של ריצ'רד האקלוט והפליג עם וולטר ראלי.
הוא נודע בתמיכתו בהרחבת האימפריה הקולוניאלית האנגלית ברחבי העולם החדש ב-1602 הוא הפליג יחד עם עוד 32 אנשים מפלימות' שבאנגליה לעבר צפון אמריקה. במאי אותה שנה הגיע אל ניו אינגלנד (מאוחר יותר האזור יהפוך לחלק ממדינת מיין). הוא גילה את האי מרתה'ס ויניארד (אותו קרא על שם אחותו). לאחר כחצי שנה באזור, החליטה הקבוצה לחזור לאנגליה מחשש מפני חוסר אמצעים שיאפשרו להם להעביר את החורף במקום.
יומן מסעות שנכתב על ידי אחד מחברי המסע, ג'ון בררטון, התפרסם באותה השנה באנגליה. היומן, שהפך לפופולרי, סייע בהפצת רעיון ההתיישבות באמריקה להמונים.
הקמת חברת וירג'יניה והקמת ג'יימסטאון

מספר שנים לאחר שובו לאנגליה, החליט גוסנולד להקים חברה להתיישבות נרחבת יותר וקבועה באמריקה. לאחר אישורו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה הוא הקים את "חברת וירג'יניה" להתיישבות ברחבי קולוניית וירג'יניה. ב-1607 התיישבו הנוסעים באי ג'יימסטאון (אז היה האי עדיין מחובר ליבשה, ולפיכך היה חצי אי), למרות התנגדותו של גוסנולד, שחשב שהמיקום הוא "לא בריא".
חודשים ספורים לאחר הגעתם, ב-22 באוגוסט אותה שנה, מת גוסנולד מדיזנטריה. ב-2003 הכריזה הקרן לשימור וירג'יניה כי חשפה את קברו של גוסלנד, אולם ניסיונות לאשר את הממצאים באמצעות בדיקות DNA של קרובי משפחה לא צלחו.
הערות שוליים

↑  גוסנולד במאגר בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
↑  http://www.usgennet.org/usa/topic/preservation/epochs/vol2/pg38.htm#sup1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274466605171  ISNI: 0000 0000 2606 8688  LCCN: n82149789  NTA: 13319034X  SNAC: w6zh0014  VIAF: 8740864   WorldCat (עם VIAF): 8740864
קונסטנטינוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית

קונסטנטינוס הרביעי (בלטינית: Constantinus IV; ‏649 – 685) היה קיסר ביזנטי, אשר שלט משנת 668 ועד מותו.
ביוגרפיה

קונסטנטינוס הרביעי מונה לקיסר זוטר יחד עם אביו קונסטנס השני בשנת 654 והפך לקיסר יחיד לאחר ההתנקשות בחיי אביו בשנת 668.
הסכנה המיידית לאימפריה הביזנטית תחת שלטונו היו ערבים, ששלחו צי במטרה לתקוף את קונסטנטינופול בשנת 674. כאשר דעתו הופנתה לנושא זה, סלוניקי הותקפה על ידי הסלאבים. קונסטנטינופול שרדה תחת המצור הערבי עד שנת 678, בה הביזנטים השתמשו באש היוונית כנגד הצי הערבי בקרב סילאיום. הקרב היה אחת מהפעמים הראשונות בהן השתמשו הביזנטים באש היוונית. הערבים פרשו משדה הקרב, וסמוך לכך הובסו על היבשה באנטוליה.
בשנת 680 זימן קונסטנטינוס את ועידת קונסטנטינופול השלישית. באספה עמל לאשר מחדש את הדוקטרינות של ועידת כלקדון בשנת 451. עניין זה פתר את הפולמוס לגבי המונותליטיזם; לנוחות האימפריה, מרבית המונותליטיסטים היו דאז תחת שלטון הח'ליפות.
בשנת 681 הוכרח קונסטנטינוס להכיר באימפריה הבולגרית החדשה בבלקן, לאחר שהובס במלחמה בשנת 680. קונסטנטינוס חתך את לשונות אחיו, טיבריוס והרקליוס, כדי שלא יוכלו לשמש כשליטים. עניין זה הבטיח את ירושת בנו, יוסטיניאנוס השני, כאשר מת מדיזנטריה.
מטבע עם דמותו של קונסטנטינוס הרביעי
תומאס הודג'קין

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1798 פנטונוויל, לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 באפריל 1866 (בגיל 67) יפו, סנג'ק ירושלים, ארץ-ישראל כחלק מהאימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הפרוטסטנטי ביפו 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אדינבורו, קינגס קולג' לונדון, בית הספר גרוב האוס 
 תפקידים:  רופא, אנטומיסט, פתולוג, המטולוג, תומך בביטול העבדות 
 בן או בת זוג:  Sarah Frances Callow Scaife 
 
תומאס הודג'קין (באנגלית: Thomas Hodgkin;‏ 17 באוגוסט 1798 – 4 באפריל 1866) היה רופא, פתולוג ונדבן אנגלי. על שמו נקראת המחלה לימפומת הודג'קין.
הוא נמנה עם חלוצי ענף הפתולוגיה והרפואה המונעת.
קורות חייו > ילדות וצעירות

הודג'קין נולד בפנטונוויל (אנ'), שכונה בצפון-מזרח לונדון בשנת 1798. לג'ון, שהיה מורה ואמן קליגרפיה, ולאליזבת, ששני ילדים קודמים שלהם מתו. הוריו של הודג'קין היו קווייקרים, והוא חונך ברוח הקהילה הדתית הזאת ואף לבש את הלבוש האופייני לה כל ימי חייו. הוא קיבל חינוך פרטי אצל יחד עם אחיו, ג'ון וב-1816 התחיל לעבוד כמזכירו הפרטית של איש הדת ויליאם אלן (אנ'). עזב משרה זאת כדי ללמוד את מקצוע הרוקחות אצל בן דוד בשם ג'ון גלייזייר בברייטון. הוא ירש את בית המרקחת של דוד של אביו  ובגיל 21 השיג בזכות זאת עצמאות כלכלית.   
משום כך, בספטמבר 1819, בגיל 21, הוא החל ללמוד רפואה בבית החולים סיינט תומאס בלונדון. עבד שם במחיצת רופאים וכירורגים רבים והשתתף, בין השאר, בהרצאות של אסטלי קופר. במסגרת לימודיו נסע לאיטליה ולצרפת, ושם התרשם מממציא המסכת, רנה לאנק. לאחר שחזר ללונדון, עדיין כסטודנט, הציג את ההמצאה החדשה בפני סגל בית החולים שבו למד.
בגלל היותו קווייקר לא יכול הודג'קין להמשיך ללמוד באנגליה האנגליקנית ולכן השלים את לימודי הרפואה באוניברסיטת אדינבורו בשנים 1821–1823. עם מוריו למדעי הטבע נמנו אנדרו דאנקן הצעיר ורוברט ג'יימיסון. 
עבודת  הגמר בלטינית דנה ב "מנגנון הספיגה בחיות". באותה שנה פגש באיטליה את משה מונטיפיורי, והיה ידידו הקרוב במשך יותר מארבעים שנה.
קורות חייו > הקריירה המקצועית

ב-1825 נתמנה למרצה בפתולוגיה בבית החולים גאי (Guy's Hospital) (מהווה חלק ממכלול בית החולים סיינט תומאס) וכמו כן שימש כאוצר המוזיאון הפתולוגי של בית החולים. עד מהרה נתפרסם כפתולוג המוביל בזמנו. הוא פרסם את הרצאותיו בפתולוגיה בשני כרכים, שיצאו לאור בשנים 1836 ו־1840. בשנת 1829 יצא לאור ספרו "על הפתולוגיה של הריריות", אחד הספרים הראשונים באנגלית בתחום. בספרים אלה הוא תיאר את דלקת התוספתן, אי הספיקה של המסתם האאורטלי, המורפולוגיה של כדוריות הדם ועוד.
בשנת 1832 הוא פרסם על המחלה הנושאת את שמו, במאמר שנקרא "מחלת הבלוטות והטחול" בעיתון של החברה הרפואית והכירורגית של לונדון.
בשנת 1865 פרסם רופא אנגלי אחר בשם סמואל וילקס (אנ') מחקר על מחלה דומה ללא קשר למאמרו של הודג'קין. כאשר נודע לו כי הודג'קין הקדים אותו הוא לא היסס והציע לקרוא את המחלה בשם "מחלת הודג'קין".
בשנת 1926 נבחנו שוב הממצאים הפתולוגים של הודג'קין. מתוך שבעה נמצאו שלושה שהתאימו למחלת הודג'קין, והאחרים – לשחפת ולמחלות אחרות של בלוטות הלימפה.
לאחר שלא נתמנה לתפקיד רופא בכיר הוא עזב את בית החולים בשנת 1837, והקדיש את עצמו לרפואה מונעת ולפעילויות הומניטריות ופילנתרופיות, כמו הגנה על זכויות האבוריג'ינים, האינדיאנים באמריקה והילידים באפריקה.
הוא היה ידיד ורופאו האישי של משה מונטיפיורי וליווה אותו במסעותיו באפריקה, באירופה ובאסיה.
הודג'קין ביקר עם מונטיפיורי בארץ ישראל בשנים 1857 ו־1866. במסע השני הוא חלה, כנראה בדיזנטריה חריפה. הוא טופל בבית של דיפלומט בריטי ביפו אך נפטר ב-4 באפריל 1866. הוא נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי ביפו.
מונטיפיורי הקים על קברו מצבה בצורת אובליסק עשויה מגרניט מלוטש. על המצבה כתוב: "פה נח גופו של תומאס הודג'קין רופא מכיכר בדפורד, לונדון. אדם שהצטיין במחקריו המדעיים.. [..]"
בחלק האחורי של המצבה כתוב: "משה מונטיפיורי - עדות לידידות של יותר מארבעים שנה ולזיכרון נסיעות רבות שנעשו יחד באירופה, אסיה ואפריקה".
בביקורו האחרון של מונטיפיורי בארץ בשנת 1875, כשהיה בן תשעים שנה, סר לבקר את קבר ידידו, וכתב על כך ביומנו: "הלכתי עוד פעם לראות את קבר ידידי ד"ר הודג'קין ושכרתי שיעשו גדר ברזל סביב המצבה כי נעצב עלי רוחי בזכרי את כל המידות הטובות והישרות של הנפטר הנ"ל בכל משך חייו".
הנצחה

לוחית זיכרון כחולה הוצבה על ביתו בכיכר בדפורד (אנ') בלונדון.
בית ספר של הקווייקרים בהובארט, טסמניה, נקרא על שמו.
בניין בית הספר לרפואה של קינגס קולג' לונדון נקרא "בניין הודג'קין" לזכרו.
גלריית תמונות

הכתובת על מצבת ד"ר תומאס הודג'קין
הכתובת על גב המצבה של ד"ר תומאס הודג'קין
לוח על ביתו של ד"ר תומאס הודג'קין בלונדון
מצבת ד"ר תומאס הודג'קין בבית הקברות הפרוטסטנטי ביפו
רוברט פרוסט

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1874 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בינואר 1963 (בגיל 88) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Old Bennington Cemetery 
 מקום מגורים:  The Frost Place, Robert Frost House, ניו המפשייר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, דארטמות' קולג', תיכון לורנס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  צפונית לבוסטון, Collected Poems of Robert Frost, רכס נוסף, אילן עדות, West-Running Brook, מרווח בהרים, ניו המפשייר, A Masque of Reason 
 תקופת הפעילות:  מ-1913 
 הושפע מ:  תומאס הרדי, רוברט בראונינג, ראלף וולדו אמרסון, ג'ון קיטס, ויליאם בטלר ייטס, עזרא פאונד, רוברט גרייבס, ויליאם וורדסוורת' 
 בן או בת זוג:  Elinor Miriam Frost 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לשירה (1924)  פרס בולינגן (1962)  מדליית אמרסון-תורו (1958)  עמית האקדמיה האמריקאית לשירה (1953)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (31 בינואר 1961)  משורר הקונגרס (1958)  מדליית הזהב של הקונגרס (1960)  פרס פוליצר לשירה (1937)  פרס פוליצר לשירה (1931)  מדליית רוברט פרוסט (1941)  פרס פוליצר לשירה (1943)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קיימברידג'  פרס ראסל לוינס לשירה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד 
 חתימה:   
 
רוֹבֶּרְט לִי פְרוֹסְט (בשם מלא באנגלית: Robert Lee Frost;‏ 26 במרץ 1874 – 29 בינואר 1963) היה משורר אמריקני הנחשב בעיני רבים כאחד מחשובי המשוררים בשפה האנגלית. במהלך חייו זכה בארבעה פרסי פוליצר והשתתף בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי. ידוע בסגנונו הפשוט והישיר ובתיאוריו המרגשים של נופי ניו-אינגלנד שבצפון-מזרח ארצות הברית.
מבין שיריו המוכרים ביותר הם "הדרך שלא נבחרה" ו"תיקון חומה" (ראו "גדרות טובות יוצרות שכנים טובים").
ביוגרפיה > ילדות

פרוסט נולד בשנת 1874 בעיר סן פרנסיסקו לאיזבל מודי, בת למשפחה ממוצא סקוטי ולוויליאם פרסקוט פרוסט הבן, צאצא למהגרים אנגלים שנחתו בניו המפשייר בשנת 1634. לאחר מות אביו כשפרוסט הצעיר היה בן 11, משפחתו העתיקה את מגוריה ללורנס שבמדינת מסצ'וסטס בקרבת הורי אביו.
ביוגרפיה > בגרות

פרוסט התחיל לימודים בדארטמות' קולג' בשנת 1892 אך עזב לאחר פחות מסמסטר וחזר למסצ'וסטס, שם הוא התפרנס מהוראה ומעבודות מזדמנות. בשנת 1894 הוא מכר את השיר הראשון שלו, "פרפר שלי" (My Butterfly), לשבועון בניו יורק תמורת $15. בעקבות הצלחה זו, הוא ביקש מחברת-נעוריו אלינור מרים וייט להינשא לו. היא סרבה מפני שרצתה לסיים את לימודיה, ובדיכאונו נסע פרוסט לביצה הגדולה שבמדינת וירג'יניה, אולי במחשבה להתאבד שם. הוא חזר לאחר זמן קצר, ולבסוף פרוסט ווייט נישאו בדצמבר 1895. נולדו להם שישה ילדים, אשר ארבעה מהם נפטרו במהלך חייו של פרוסט.
פרוסט ואשתו עסקו בהוראה בבתי-ספר עד לשנת 1897. לאחר מכן, פרוסט החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד, אך הוא עזב שוב לאחר שנתיים ערב לידת בנו השני. סבו קנה לו חווה במדינת ניו המפשייר, שם חי פרוסט למשך תשע השנים הבאות. פרוסט לא הצליח כחקלאי, אך בתקופה זו הוא כתב שירים רבים שהפכו אחר כך למפורסמים.
בשנת 1912, כשהיה בן 38, נסע פרוסט עם משפחתו לבריטניה, שם הוא פרסם את שני ספרי השירה הראשונים שלו והכיר לראשונה את עזרא פאונד. בשנת 1915 פרוסט חזר עם משפחתו להתיישב בחווה בפרנקוניה שבניו-המפשייר, לאחר שספריו הראשונים הקנו לו מידה מסוימת של פרסום. משנת 1916 עד שנת 1938 הוא עבד כפרופסור באוניברסיטת אמהרסט תוך כדי המשך כתיבה.
לאחר מות אשתו בשנת 1938, פרוסט התחיל מערכת יחסים מורכבת עם קיי מוריסון אשר שימשה לו כמזכירה וכיועצת.
ב-1960 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס, אחד משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
בינואר 1961 הקריא פרוסט את שירו "המתת בשלמות" בטקס ההשבעה של הנשיא ג'ון פ. קנדי. קנדי העריץ את פרוסט, שכמוהו היה יליד ניו אינגלנד, על אף שפרוסט היה שמרן מוצהר בעמדותיו הפוליטיות והזדהה עם המפלגה הרפובליקנית, היריבה למפלגתו של קנדי. בשנת 1962 נסע פרוסט לברית המועצות כשליח אמנותי רשמי מטעם ארצות הברית.
פרוסט נפטר בינואר 1963 מסיבוכים בעקבות ניתוח פרוסטטה. הוא נקבר בבנינגטון שבמדינת ורמונט.
יצירות

שיריו של פרוסט מתאפיינים בסגנון פשוט וטבעי, ונאמר עליו שהוא "הפך את שפתם של האנשים הפשוטים לשירה". הוא מרבה להשתמש בתיאור הנופים וההווי של אזור ניו-אינגלנד שם בילה את מרבית חייו. כמעט כל שיריו כתובים במקצב ורובם בחריזה. פרוסט לעג לסגנון החופשי שנקטו משוררים אמריקאיים בני תקופתו כגון קרל סנדברג.
מבין שיריו המפורסמים ביותר הם "אש וקרח", "הדרך שלא נבחרה", "החוצה, החוצה--", "עצי-לבנה", "עצירה ליד חורש בערב מושלג", ו"תיקון חומה".
יצירות > ספרי שירה

רצונו של נער (1913)
צפונית לבוסטון (1914)
מרווח בהרים (1916)
ניו המפשייר (1923)
פלג זורם מערבה (1928)
רכס נוסף (1936)
אילן עדות (1942)
סנה צריח (1947)
בקרחת היער (1962)
יצירות > מחזות

מסכת הגיון (1945)
מסכת רחמים (1947)
יצירות > תרגומים לעברית

ראובן אבינעם (עורך ומתרגם), מבחר שירת אמריקה: אנתולוגיה, תל אביב תשי"ד, 403-395.
חנה ניר (מתרגמת), בתום קטיף התפוחים/ רוברט פרוסט, ישראל תשס"ג.
אשר רייך (עורך), הנשיקה מבעד למטפחת: מבחר השוואת תרגומי שירה, תל אביב תשס"א, 173-168.
שמואל שתל (מתרגם), אש וכפור: מבחר שירים/ רוברט פרוסט, תל אביב תשכ"ט.
עדנה אולמן-מרגלית, הדרך שלא נבחרה, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2002.
מתרגמים שונים, הדרך שלא נבחרה (פורום לתירגום באתר נענע).
עדנה אולמן-מרגלית, תיקון חומה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003.
אמיר אור (עורך ומתרגם), 'השביל שלא נבחר' בתוך 'הליקון - המיטב / שירת עולם 2006
רונן סוניס, יש משהו שלא אוהב חומות, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2024
קשרים לישראל

ב-13 במרץ 1962, כשנה לפני מותו וכשנה לאחר השתתפותו בטקס ההשבעה של הנשיא קנדי, נשא פרוסט באוניברסיטה העברית את הרצאת החניכה בסדרת הרצאות פאליי בתרבות ובציוויליזציה של אמריקה, במסגרת החוג ללימודים אמריקנים באוניברסיטה העברית. בתחילת הרצאתו, הכריז פרוסט בבדיחות הדעת שהוא אינו מתכוון לדבר על תרבות אמריקנית, אלא להיות תרבות אמריקנית. פרוסט הרצה במשך כשעתיים, ובסופן זכה למחיאות כפיים סוערות.
בשנת 1999, ראש ממשלת ישראל דאז אהוד ברק התחיל במסע שכנועים בעד הקמת גדר בין ישראל לפלסטינים. כאסמכתא לרעיון, ברק נהג לצטט משירו של פרוסט "תיקון חומה" (שיר על שני חקלאים שכנים המתקנים ביחד חומה משותפת), אשר מופיעה בו האמירה "גדרות טובות יוצרות שכנים טובים". אמירה זו הוזכרה בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני כבר משנת 1989, אך הציטוט החוזר-ונשנה של ברק גרם לדיונים בעיתונאות ובמעגלים אחרים על השאלה: מהו תפקיד האמירה בשירו של פרוסט, או במילים אחרות: האם פרוסט מסכים או לא מסכים עימה? רבים ציינו שהדובר בשיר "תיקון חומה" הוא אמביוולנטי כלפי האמירה ומקשה עליה קושיות במשך כל החצי השני של השיר. פרוסט לא המציא את המשפט בעצמו, אלא השתמש בפתגם אמריקאי ידוע לפחות מאמצע המאה ה-19, ואכן גם בשיר מייחס שכנו של הדובר את הפתגם לאביו.
לקריאה נוספת

Edward C. Latham, The Poetry of Robert Frost, New-York – Chicago – San-Francisco 1969
Jay Parini, Robert Frost: A Life, New-York 1999, esp. 415-418
Lawrance Roger Thompson, Robert Frost, a Biography: The "Official" Life of the Poet, Holt, Rhinehart and Winston 1982
הערות שוליים

↑  פרפר שלי
↑  אמילי ברודיק, פרוסט רוברט לי, האונציקלופדיה העברית
↑  אש וקרח
↑   רונן סוניס, יש משהו שלא אוהב חומות, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261318005171  PLWABN: 9810653313205606  BIBSYS: 90052363  BNC: 000222542  BNE: XX876342  BnF: cb12025599b (data)  CANTIC: a1691112x  CiNii: DA01305841  GND: 118703366  ICCU: CFIV106288  ISNI: 0000 0001 2126 6607  LCCN: n79005644  LNB: 000034567  MusicBrainz: e99ee665-584d-4f1e-8f12-c85f35c294b8  NARA: 10582628  NDL: 00440276  NKC: jn19990002466  NLA: 35105860  NLG: 95049  NLK: KAC199609432  NSK: 000101926  NTA: 068460082  SELIBR: 187609  SNAC: w6fk35s7  SUDOC: 028416899  Trove: 828244  ULAN: 500260165  VcBA: 495/130335  VIAF: 32010055   WorldCat (עם VIAF): 32010055
לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית

סולידוס של לאון הראשון
לאון הראשון (בלטינית: Flavius Valerius Leo Augustus;‏ 401 - 18 בינואר 474) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 457–474. לאון נולד בפרובינקיה הרומאית דאקיה אורליאנה סמוך לתראקיה והיה ידוע בכינוי "לאון התראקי" (ביוונית: Λέων ο Θράξ).
הוא שלט באימפריה הביזנטית במשך כמעט 20 שנה, החל משנת 457 ועד לשנת 474. לאון היה שליט מיומן אשר פיקח על תוכניות מדיניות וצבאיות רבות, אשר רובן באו לעזרת הקיסרות הרומית המערבית בניסיון להשיב שטחים שאבדו לה. לאון הראשון זכור בזכות היותו הקיסר הראשון שחוקק ביוונית ולא בלטינית.