stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאהוקו ויהאשי
קורות חיים > ויהאשי כסופרת

ספרה הראשון "seirei no ki" (העץ הקדוש) יצא בשנת 1989 בעת היותה סטודנטית. מאז שיצא הספר, ויהאשי כותבת ומוציאה לאור ספרים. בשנת 1996 פרסמה את ספר הפנטזיה "מורביטו: שומר הרוח" שנהפך לסדרה בת 12 ספרים ואף עובד לסדרת אנימה. הספר נהיה ללהיט וזכה במגוון פרסים. ספריה הרבים תורגמו בין היתר לאנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, פורטוגזית, ספרדית, שוודית, קוריאנית ומדרינית (בסין ובטיוואן). מאז שספרה הראשון יצא לאור ב-1989 ועד היום, ויהאשי לא חדלה מלכתוב ספרי ילדים ונוער. תחילה כסטודנטית, לאחר מכן כמרצה באוניברסיטה וכיום זהו עיסוקה העיקרי. בשנת 2014, זכתה בפרס אנדרסן לספרות ילדים ונוער, המכונה לעיתים כ"פרס נובל" הקטן, והוא הפרס הגבוה ביותר שסופר לילדים ונוער יכול לקבל. הפרס הוענק לה בזכות "תרומה מתמשכת לעולם ספרות הילדים". מלבד פרס זה, זכתה ויהאשי בעוד פרסים רבים.
ספריה המפורסמים ביותר של ויהאשי

● סדרת "מלך הצבי" (the deer king)
● סדרת "the beast player" (תורגם לאנגלית)
● קוטקי נו קאנטנה (koteki no kantana, beyond the werefox whistle)
● סדרת "מוריביטו" (moribito, תורגם לאנגלית)
סדרת הספרים "מוריביטו"

סדרת הספרים "מוריביטו" של ויהאשי נחשבת בעיני רבים כיצירתה המצליחה ביותר שלה. הסדרה כוללת 12 ספרים:
| --- | --- |
שם הספר: שנת יציאה לאור
מוריביטו: שומר הרוח (guardian of the spirit): 1996
שומר החשכה (guardian of the dark): 1999
שומר החלום (guardian of the dream): 2000
מטייל הריק (traveler of the void): 2001
שומר האל הנורא: מראה האל (Guardian of the Awful God Volume 1: God’s Appearance): 2003
שומר האל הנורא: חזרה מהמסע הקשה (Guardian of the Awful God Volume 2: Return from the Hard Journey): 2003
מטייל הדרך הכחולה (traveler of the blue road): 2005
שומר השמיים והארץ – חלק 1 (guardian of havean and earth): 2007
שומר השמיים והארץ – חלק 2 (guardian of havean and earth): 2007
שומר השמיים והארץ – חלק 3 (guardian of havean and earth): 2007
הנודד (the wanderer): 2008
אלה ההולכים בדרך הלהבה (those who walk the flame road): 2012
הספר הראשון בסדרה "שומר הרוח" זכה בפרס "NOMA NEWCOMER PRIZE FOR JUVENILE LITERATURE 1997", בפרס "THE SANKEI AWARD FOR CHILDREN'S BOOKS AND PUBLICATIONS 1996ֻֻֻ" ובפרס ROBO-NO-ISHI 2001.
בשנת 2007 עובד הספר הראשון לסדרת אנימה באותו השם (מוריביטו: שומר הרוח).
ראו גם

מוריביטו: שומר הרוח
פרס אנדרסן
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  האתר הרשמי של הסופרת, באתר official website Nahoko Uehashi
1 2  Nahoko Uehashi, books from Japan (ארכיון)
↑  Books, official website Nahoko Uehashi
↑  MORIBITO (guardian), KAISEI - SHA (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009538762705171  BNE: XX4771688  BnF: cb16133136s (data)  CiNii: DA10656224  GND: 1045698601  ISNI: 0000 0001 1615 4205  LCCN: nr92032562  NDL: 00187572  NLK: KAC200706400  SUDOC: 176715452  VIAF: 31862333   WorldCat (עם VIAF): 31862333
מתקפת הטרור בגראן-בסאם

| --- | --- |

מלון "כוכב הדרום" יום לאחר מתקפת הטרו
 תאריך:  13 במרץ 2016 
 מקום:  גראן-בסאם, חוף השנהב חוף השנהב
 קואורדינטות:  5°12′00″N 3°44′00″W﻿ / ﻿5.2°N 3.7333333333333°W﻿ / 5.2; -3.7333333333333
 סוג:  פיגוע, רצח המוני, ירי המוני 
 נשק:  קלאצ'ניקוב, רימוני יד
 הרוגים:  19
 פצועים:  33
 מבצע:  אל-קאעידה אל-קאעידה במגרב האסלאמי
 he
 
מתקפת הטרור בגרנד באסאם, הוא אירוע טרור שהתרחש באחר הצהריים של ה-13 במרץ 2016 בעיירת החוף גראן-בסאם שבחוף השנהב, הנמצאת במרחק של כ-43 ק"מ מזרחית לעיר הבירה אביג'אן. במהלך האירוע, פתחו 6 חמושים, המשתייכים לארגון אל-קאעידה במגרב האסלאמי, באש, לעבר 3 בתי מלון בעיירה, פופולריים בקרב תיירים מן המערב, אשר היו באותה עת בתפוסה מלאה. כתוצאה מן ההתקפה נרצחו 16 אזרחים, בתוכם ילד בן חמש, וכן נהרגו 3 אנשי כוחות הביטחון.
המתקפה היא שלישית בסדרת אירועי טרור, שכוונו כנגד אתרי תיירות פופולריים במערב אפריקה, שהחלה באירוע הטרור במאלי בנובמבר 2015, בו השתלטו טרוריסטים על מלון רדיסון בלו, בבמקו הבירה, והרגו 27 אנשים, המשיכה באירוע בבורקינה פאסו, בינואר 2016, בו השתלטו טרוריסטים מאותו ארגון, על בתי המלון "ספלנדיד" ו"ייבי" בואגאדוגו הבירה, והרגו 28 אנשים מ-18 מדינות, והסתיימה באירוע הנוכחי.
ביום ראשון ה-13 במרס, בשעה 13:30 לפי שעון חוף השנהב, החלו נשמעות יריות באזור המלונות של גראן-בסאם. על פי עדויות של עדי ראייה, היריות נורו על ידי 6 חמושים שהגיעו בסירה מכיוון הים. הטרוריסטים שככל הנראה היו שחורים, ולבושים בשחור, פרצו אל מלון "כוכב הדרום", תוך שהם יורים ברובי סער מסוג קלשניקוב, משליכים רימונים לכל עבר, ומשמיעים קריאות "אללהו אכבר".
המחבלים, רצחו את כל מי שנקלע בדרכם, מקומיים, זרים ואף ילדים. במקום פרצה המולה רבה, ואנשים נמלטו על נפשם תוך שהם מחפשים מחסה מאש התופת שהומטרה עליהם. אחרים רצו לתוך הים ושחו כדי לברוח, אחדים מאלו, טבעו למוות ונסחפו לעומק הים. ימים אחדים לאחר הפיגוע עוד נפלטו גופות מהים, ונוספו למניין ההרוגים.
הנרצחים היו אנשים תמימים שבאו לרחוץ בים או להשתזף בחוף, או כאלה שישבו במסעדות ובברים להנאתם. לבד מאזרחי חוף השנהב, נרצחו גם אזרחים זרים מבורקינה פאסו, קמרון, מאלי, צרפת, וגרמניה.
ממשלת צרפת, קיבלה החלטה לשתף פעולה עם הנהגת חוף השנהב בחקירת הפיגוע, בו נהרגו ארבעה אזרחים צרפתים. במסגרת זאת הגיעו, ב- 15 במרץ, לאביג'אן ז'אן-מארק ארו, וברנאר קזנוב שרי החוץ והפנים של צרפת.
קורבנות הפיגוע

| מדינה | מניין ההרוגים |
| --- | --- |
חוף השנהב חוף השנהב: 9
צרפת צרפת: 4
לבנון לבנון: 1
מאלי מאלי: 1
ניגריה ניגריה: 1
גרמניה גרמניה: 1
מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית: 1
לא ידוע: 1
סך הכל: 19
הערות שוליים

↑  הפרש השעות בין ישראל לחוף השנהב הוא, שעתיים בזמן שמונהג בישראל שעון חורף, ו-3 שעות כשמונהג בישראל שעון קיץ
נואי איטו

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1895 פוקואוקה, יפן 
 פטירה:  16 בספטמבר 1923 (בגיל 28) טוקיו, יפן 
 מדינה:  יפן 
 אירועים משמעותיים:  Amakasu Incident 
 שפות היצירה:  יפנית 
 בן או בת זוג:  יון צוג'י   סקאה וסאגי 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
נואי איטו (ביפנית: 伊藤 野枝; ‏ 21 בינואר 1895 - 16 בספטמבר 1923) הייתה סופרת אנרכיסטית ופמיניסטית יפנית.
חייה המוקדמים

נואי איטו נולדה באי קיושו שביפן. בגיל 14 החלה לעבוד בדואר, ושנה לאחר מכן עברה להתגורר בטוקיו ושם למדה בבית ספר תיכון לבנות. בשנתה החמישית ללימודים היא נישאה לגבר בשם פוקוטארו ששודך לה בידי דודה. היא הסכימה להינשא לו מכיוון שהוא בדיוק שב מארצות הברית, לשם רצתה להגיע בעצמה, ותכננה להפרד ממנו ברגע שתגיע לשם, אך לדאבונה הם נשארו ביפן, ופוקוטארו לא תמך ברצונה להמשיך בלימודיה.
לאחר נישואיה, נואי איטו התיידדה עם יון צוג'י, אחד המורים בבית ספרה, שהיה גם סופר ניהליסט ופמיניסט. בתמיכתו של מורה, נואי איטו סיימה את לימודיה ועזבה את בעלה. לאחר סיום לימודיה במרץ 1912, הפכו יחסיה עם יון צוג'י לרומנטיים, והם נישאו בשנת 1915. השניים היו יחד 4 שנים, ונולדו להם שני ילדים, ובשנת 1916 נפרדו כשנואי איטו התאהבה בפעיל האנרכיסט סקאה וסאגי ועברה לגור איתו.
פעילות פוליטית

עם סיום לימודיה הצטרפה נואי איטו ל-Bluestockings, תנועה לא רשמית של נשים אינטלקטואליות והחלה לערוך את המגזין הפמיניסטי לאמנות ותרבות "סייטו". במהלך שנות פעילותה במגזין היא העלתה לדיון ציבורי סוגיות שונות הנוגעות לנשים, ביניהן זנות, הפלות, אמצעי מניעה ואמהות, ותרגמה ליפנית מספר מכתביה של ההוגה האנרכה-פמיניסטית אמה גולדמן. היא סיימה את תפקידה במגזין כעורכת ראשית בשנת 1916. בשנת 1919 ייסדה יחד עם וסאגי ופעילים אנרכיסטים נוספים את המגזין הראשון של תנועת העובדים היפנית בו דנו בקשרים בין תנועת העובדים לבין אנרכיזם. ובשנת 1921 היא לקחה חלק בייסודו של ארגון הנשים הסוציאליסטי אגודת הסחלב האדום. במהלך השנים פרסמה נואי איטו יותר מ-80 מאמרים על אנרכיזם, פמיניזם, זכויות עובדים וסוציאליזם.
מותה

לאחר רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, הכריזה ממשלת יפן על ממשל צבאי, והשתמשה במצב על מנת להתנקש במתנגדים למשטר הקיים. ב-16 בספטמבר 1923 נעצרו נואי איטו, סקאה וסאגי ואחיינו בן ה-6 בידי המשטרה הצבאית היפנית והוכו למוות. לאחר מכן גופותיהם הושלכו לבאר נטושה.
הערות שוליים

↑  המשטרה נראית חסרת תועלת בקהילה שלנו…, אחדות, 22 בינואר 2014.
↑  בה ג'ין, התנועה האנרכיסטית ביפן: חללי טוקיו, 1930.
↑  ביוגרפיה של נואי איטו באתר libcom.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11052611  BnF: cb16914336j (data)  CiNii: DA00165645  GND: 12485463X  ISNI: 0000 0000 8218 6945  LCCN: n85291734  NDL: 00022998  NLK: KAC2019F5516  SUDOC: 129076023  VIAF: 35400414   WorldCat (עם VIAF): 35400414
נורמות קבוצה

נורמות קבוצה משמשות בתורת המבחנים כאשר ציונו של התלמיד מפורש ביחס לביצועי תלמידים אחרים שעברו את המבחן בעבר. קבוצת התלמידים שעברה את המבחן בעבר נקראת "קבוצת הנורמה". כאשר מחנך יאמר שתלמיד קיבל ציון במאון ה-90 במבחן הישגים ארצי, הכוונה היא שביצועי התלמיד עלו על ביצועיהם של 90% מחברי קבוצת הביקורת. ביצועי התלמיד מושווים לביצועי תלמידים אחרים.
"קבוצת הנורמה" אינה הכיתה או בית הספר אליהם משתייך הילד. הכוונה היא לקבוצת תלמידים שעליהם נבנה ותוכנן המבחן, שמהווים מדגם מייצג של תלמידי האזור או המדינה.
כדי לקבוע ביתר דיוק את מיקומו של התלמיד ביחס לקבוצת הנורמה (מדגם תיקנון) יש להפוך את ציון הגלם למדד יחסי. המאפשר להשוותו לאחרים, וכן להשוות בין הישגים של אותו התלמיד במבחנים שונים.
הציונים היחסיים הנפוצים ביותר הם ציוני תקן, שמבטאים את המרחק שבין ציון הגלם של התלמיד לבין הממוצע ביחידות של סטיות תקן. כל ציון גלם ששווה בדיוק לממוצע הקבוצה מקבל את הציון אפס. מי שציונו הוא סטיית תקן אחת מעל לממוצע יקבל את הציון +1, ומי שציונו חצי סטיית תקן מתחת למוצע יקבל את הציון 0.5-. מכיוון שהערכים השליליים יוצרים קושי בדיווח הציונים (וכן קושי פסיכולוגי), בדרך כלל מבצעים טרנספורמציה (ממוצע 500 וסטיית תקן היא 100, כמו בבחינה הפסיכומטרית).
ראו גם

מונחים בהערכה פורמלית
מצודת דמשק

| --- | --- |

חצר המצודה והחומה הדרומית
 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 על שם:  דמשק 
 מיקום:  דמשק 
 מדינה:  סוריה 
 בעלים:  אתסיז אבן אוק 
 מפעיל:  אתסיז אבן אוק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1076
 תאריך פתיחה רשמי:  1076 
 חומרי בנייה:  אבן גיר 
 קואורדינטות:  33°30′42″N 36°18′07″E﻿ / ﻿33.511667°N 36.301944°E﻿ / 33.511667; 36.301944
  (למפת דמשק מוגדלת) מצודת דמשק(למפת דמשק רגילה) מצודת דמשק
 
מצודת דמשק (בערבית: قلعة دمشق) היא מצודה גדולה מתקופת ימי הביניים בדמשק שבסוריה. המצודה היא חלק מהעיר העתיקה של דמשק, ונמצאת ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו מ-1979.
היסטוריה

המקום בו נמצאת המצודה בוצר לראשונה ב-1076 בידי עבאק אל-חווראזמי הטורקמני. לאחר מותו של אל-חווראזמי השלים השליט הסלג'וקי תתש הראשון את הפרויקט. ביצורים ובנייה נוספת במצודה נוספו על ידי אמירים משושלות בוריד וזנגיד. צבאות מוסלמים וצלבנים צרו לא אחת על המצודה והעיר. בשנת 1174 נתפסה המצודה על ידי סלאח א-דין מהשושלת האיובית, אשר קבע בה את משכנו וערך שינויים במצודה.
אחיו של סלאח א-דין, אל-עאדל הראשון בנה את המצודה מחדש בין השנים 1203 ל-1216 כך שתתמודד היטב בפני הטרבושות. לאחר מותו התקיימו מאבקים בין נסיכי השושלת האיובית, ואף שדמשק החליפה ידיים מספר פעמים, המצודה נכבשה בכוח רק פעם אחת ב-1239. המצודה נשארה תחת שלטון איובי עד לבואם של המונגולים בראשות קיטבוקה שכבשו את דמשק ב-1260. לאחר מרד כושל בפרץ במקום, הרסו המונגולים את מרבית המצודה. בהמשך נפלה דמשק לידי האימפריה הממלוכית. מלבד תקופות קצרות ב-1300 וב-1401 בהן כבשו המונגולים מחדש את דמשק, שלטו הממלוכים במצודה עד 1516, אז עברה סוריה לידי האימפריה העות'מאנית. דמשק נכנעה ללא קרב, ומהמאה ה-17 שוכנו במצודה יניצ'רים. במאה ה-19 החלה להיזנח המצודה. בשנת 1925 פרץ המרד הסורי הגדול, ובעקבות כך כוחות צרפתיים הפגיזו את דמשק. המצודה המשיכה לשמש למגורי חיילים וככלא עד 1986, אז החלו להתבצע בה חפירה ארכאולוגית ושימור.
המצודה שוכנת בקצה הצפון מערבי של חומת העיר בין באב אל-פראדיס ובאב אל-ג'אביה. המצודה מורכבת מחומה, שמוגנת על ידי 14 מגדלים, אולם כיום נותרו רק 12 מהם. למצודה שערים מצפון, מערב וממזרח.
בשונה מרוב המצודות הערביות של ימי הביניים, שנבנו בנקודות משלט גבוהות, נבנתה מצודת דמשק באזור שטוח בגובה דומה לגובה העיר, בדומה למצודת בוסרה. מיקומה של המצודה חולש על נהר ברדה שזורם מצפון אליה. הנהר מספק הגנה גם מפני התקפה מצד המצודה, ותעלה המחוברת אליו מספקת הגנה נוספת על החומה הצפונית. חומותיה ומגדליה של המצודה נבנו מאבן קרבונט ובזלת. ארבעה מ-12 המגדלים של המצודה פזורים בפינות המצודה, שלושה לאורך החומות הדרומיות, שלושה לאורך החומות הצפוניות ושניים פונים למזרח. במקור היו שני מגדלים נוספים בחומה המערבית, שעליהם דיווחו מטיילים אירופים עד 1759. באותה שנה הכתה רעידת אדמה בדמשק וגרמה לקריסת ההגנות המערביות של המצודה, והמגדלים המערביים לא נבנו מחדש אחר כך.
מצודת גורי

מצודת גורי
מצודת גורי (בגאורגית: გორის ციხე, גוֹריס ציחֶה) היא מצודה שהוקמה בימי הביניים בכארתלי, גאורגיה. המצודה הוקמה על גבעה תלולה וסלעית במרכז העיר גורי.
השם גוריס ציחה הופיע לראשונה ברשומות במאה ה-13, אולם עדויות ארכאולוגיות מוכיחות כי שטח המצודה היה מבוצר עוד במאות האחרונות לפני הספירה. המצודה חלשה על נתיבים אסטרטגית בעלי חשיבות כלכלית ושכן בה חיל מצב גדול.
במאה ה-16 כבשו העות'מאנים את המצודה במטרה להתקדם לכיוון טביליסי, ולאחר מכן החליפה ידיים בזה אחר זה: העות'מאנים, הגאורגים והפרסים. שרידי המצודה כיום עוצבו ובוצרו על ידי המלכים רוסטום, מלך כארתלי בשנות ה-30 של המאה ה-16 וארקלה השני בשנת 1774.
לאחר כיבוש עיר בידי האימפריה הרוסית בשנת 1801. הוצב במצודה גדוד רמנים (grenadier) רוסי כחיל מצב, אבל חשיבותה הלכה ופחתה. כך תואר המצודה באנציקלופדיה מהמאה ה-19:
למרגלות גבעה סלעית-חולית ניצבת העיר גורי או מצודת גורי, (ייתכן וזו "גורסנה" של סטרבון), המקום השני בחשיבותו אחרי טיפליס. המצודה, מלבנית, אורכה 200 צעדים, 16 פאתומים מעל לליאחווי, הזורם למרגלות הגבעה. כרגע המצודה מוזנחת ורק הקפלה בצידה הדרום-מזרחי היא החלר היחיד שפעיל
מצודת גורי ניזוקה קשות בזמן רעידת האדמה בגורי שהתרחשה בפברואר 1920. המבנה שנשתמר בצורה הטובה ביותר הוא המבנה שנקרא "צחרָה-קָרַה" ("בעל תשעת השערים", המצוי המערב המצודה וסמוך לחומות המשלימות ממזרח וממערב.
גלריית תמונות

מצודת גורי בסביבות 1642
גורי ומצודת גורי, 1886
השוק של גורי ומצודת גורי
חומות מצודת גורי
מצודת גורי במעלה ההר
מצודת גורי, מראה מבפנים
נואורו

נואורו (באיטלקית: ‏Nuoroקובץ:It-Nuoro.ogg‏Ⓘ‏, בסרדו: Nùgoro) היא בירת נפת נואורו שבמחוז האוטונומי סרדיניה שבאיטליה. העיר ממוקמת על מורדות הר אורטובנה (Ortobene) שבמזרח האי והיא העיר השישית במספר תושביה בסרדיניה.
נואורו היא מקום הולדתם של אומנים, סופרים, משוררים, ציירים ופסלים ושוכנים בה המוזיאונים החשובים ביותר בסרדיניה. העיר נחשבת כמרכז תרבותי חשוב של סרדיניה ונהוג לכנותה בכינוי "אתונה של סרדיניה" (Atene sarda). נואורו היא מקום הולדתה של גרציה דלדה, האישה האיטלקית הראשונה והיחידה עד כה שזכתה בשנת 1926 בפרס נובל לספרות.
היסטוריה

העדויות הראשונות לנוכחות אנושית באזור נואורו הם "בתי הפיות" (בסרדו: Domus de Janas), שהם קברים חצובים בסלע המתוארכים לאלף השלישי לפני הספירה. יחד עם זאת, ממצאים קרמיים מהתרבות האוזיירית (Ozieri) שנתגלו במקום מתוארכים לאמצע האלף הרביעי לפני הספירה.
הקברים הללו היו מרכזה של התרבות הנוראגית שהתפתחה בסרדיניה החל מאמצע האלף השני לפני הספירה ועד לשנת 250 לפנה"ס לערך, כפי שמעידים יותר מ-30 אתרים נוראגים כמו הכפר שהתגלה בקרבת נואורו ובו התגלו כ-800 מבנים.
שטחי הקבורה נחצו על ידי דרך רומית שקישרה את קאראליס (Karalis, כיום קליארי) לאוּלביה (Ulbia, כיום אולביה). המיתוסים על ההתיישבות הרומית משתקפים בשפת הסרדו שעדיין מדוברת בנואורו. הניב המקומי של הסרדו נחשב לשפה ששמרה על צורתה המקורית באופן המובהק ביותר מבין השפות הרומאניות.
לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, שלטו בסרדיניה הונדלים ולאחריהם הביזנטים. על פי מכתבים של האפיפיור גרגוריוס הראשון התקיימה תרבות רומית-נוצרית לצדן של תרבויות פגניות, בעיקר בפנים האי. עם דעיכת השלטון הביזנטי הוקמו בסרדיניה ארבע ממלכות (Giudicati, בסרדו: Judicados). במפה משנת 1147 מופיע שמו של כפר קטן בשם נוּגוֹר (Nugor). במאתיים השנים הבאות גדל הכפר ליישוב בן 1000 תושבים. נואורו נשארה עיירה בעלת חשיבות בינונית כאשר שלטו בסרדיניה מלכי אראגון וספרד, עד אשר הרעב והדבר הכו בה בסוף המאה ה-17.
לאחר שסופחה לממלכת סרדיניה נעשתה נואורו למרכז מנהלי של האזור, תואר אותו קיבלה ב-1836.
ערים תאומות

צרפת קורטי, קורסיקה, צרפת
איטליה טולמצו (אנ'), איטליה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561796205171  BNE: XX5822078  BnF: cb12415779r (data)  GND: 4117955-9  LCCN: n79058469  MusicBrainz: 2b280994-4811-48c6-bb8f-cb7f14d7cd96  NKC: ge551316  SUDOC: 027291391  VcBA: 494/53601  VIAF: 148910271   WorldCat (עם VIAF): 148910271
נבחרת המלדיביים בכדורגל

נבחרת המלדיביים בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של האיים המלדיביים. שייכת ל-AFC.
הדירוג הנוכחי של נבחרת המלדיביים ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-163 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,003.48 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 126 נמדד לראשונה ביולי 2006, והדירוג הנמוך ביותר 183 נמדד לראשונה באוגוסט 1997. הנבחרת התמודדה בשלב ההעפלה השני למונדיאל 2006 והצילחה להשיג תוצאה מרשימה בכל קנה מידה, תיקו 0-0 ביתי נגד נבחרת קוריאה הדרומית.
כל גביעי העולם

1930 עד 1986 - לא נכנסה
1990 - פרשה
1994 - לא נכנסה
1998 עד 2026 - לא העפילה
כל גביעי אסיה

1956 עד 1992 - לא נכנסה
1996 עד 2004 - לא העפילה
2007 - לא נכנסה
2011 עד 2023 - לא העפילה
כל גביעי האתגר של ה-AFC

2006 עד 2008 - לא השתתפה
2010 - לא העפילה
2012 - סיבוב ראשון
2014 - מקום שלישי
כל גביעי פדרציית הכדורגל של דרום אסיה

1993 - לא נכנסה
1995 - פרשה
1997 - מקום שני
1999 - מקום שלישי
2003 - מקום שני
2005 - חצי גמר
2008 - מקום ראשון
2009 - מקום שני
2011 - חצי גמר
2013 - חצי גמר
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נורמות תוכן

נורמות תוכן הן כלי עיקרי בתורת המבחנים. בכלי זה ציונו של תלמיד מפורש ביחס לתחום התוכן שבו הוערכו ביצועיו. עד כמה התלמיד שולט בתחום ההערכה או בתחום התוכן, כפי שזה מיוצג על ידי המבחן.

לדוגמה, נפרש את הציון 85%, כך שהתלמיד הצליח ב-85% מתוכן המבחן ומכך נעריך שהוא שולט ב-85% מתחום התוכן שהוערך.
ככל שתחום ההערכה/תוכן מוגדר ביתר דיוק, הפרשנות שלנו את הציון מבחינת נורמות תוכן תהיה ברורה ופשוטה יותר. עמימות בהגדרת תחום ההערכה תוביל לפרשנות לא תקפה, וכן מבחן קצר מדי (לא תקף) יוביל לפרשנות מוטעית.
ניתן לדווח הישגים ביחס לתחומי תוכן שונים, כגון סוג פעולות חשבוניות שהתלמיד יודע לבצע, אוצר המילים שרכש ורמת קושי חומר הקריאה שהוא מסוגל להבין.
סוג נוסף של מבחנים שמפורשים ביחס לתוכן מכונים מבחנים תלויי קריטריון או מבחני שליטה, שמשמעותם: מבחנים שמטרתם לבדוק האם התלמידים עמדו בקריטריון מסוים, או האם הנבחן שולט במיומנות או לא (זוהי חלוקה דיכטומית של כן/לא). המשותף הוא ששני הסוגים מתייחסים לתוכן כמסגרת ההתייחסות החשובה (לדוגמה: במבחנים לקבלת רישיון נהיגה ומבחני לשכת עורכי הדין, חשוב לנו לדעת בכמה מתחום הידע שולט המועמד). 

שימוש מסוג זה נעשה במערכת החינוך לשם חלוקת הילדים להקבצות שונות.
בנורמות התוכן נעשה שימוש מרכזי בהערכה ומדידה בחינוך פורמלי.
ראו גם

מונחים בהערכה פורמלית
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת וייטנאם בכדורסל

| --- | --- |
וייטנאם
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל של וייטנאם
 הצטרפות:  1952
 השתייכות:  פיב"א אסיה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  134      
  - ניקוד פיב"א:  57.3
 liendoanbongrovietnam.vn
 
 אליפות אסיה בכדורסל
 הופעות:  2 (הראשונה ב-1963)
 ההישג הטוב:  מקום שמיני (1963)
 
נבחרת וייטנאם בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של וייטנאם. הדירוג הנוכחי של נבחרת וייטנאם ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-134 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם.
נבחרת וייטנאם היא מנבחרות הכדורסל החלשות ביותר באסיה. היא השתתפה פעמיים באליפות אסיה בכדורסל ב-1963 וב-1965. בשתי הפעמים היא סיימה במקום האחרון. מאז לא השתתפה הנבחרת באליפויות נוספות.
נבחרת וייטנאם מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
כל אליפויות אסיה בכדורסל

| אליפות אסיה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
הפיליפינים 1960: לא השתתפה
| טאיוואן 1963 | מקום שמיני | 10 | 0 | 10 |
| מלזיה 1965 | מקום עשירי | 7 | 1 | 6 |
קוריאה הדרומית 1967: לא השתתפה
תאילנד 1969: לא השתתפה
יפן 1971: לא השתתפה
הפיליפינים 1973: לא השתתפה
תאילנד 1975: לא השתתפה
מלזיה 1977: לא השתתפה
יפן 1979: לא השתתפה
הודו 1981: לא השתתפה
הונג קונג 1983: לא השתתפה
מלזיה 1985: לא השתתפה
תאילנד 1987: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 1989: לא השתתפה
יפן 1991: לא השתתפה
אינדונזיה 1993: לא השתתפה
קוריאה הדרומית 1995: לא השתתפה
ערב הסעודית 1997: לא השתתפה
יפן 1999: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2001: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2003: לא העפילה
קטר (מדינה) 2005: לא העפילה
יפן 2007: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2009: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2011: לא השתתפה
הפיליפינים 2013: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2015: לא השתתפה
לבנון 2017: לא העפילה
אינדונזיה 2022: לא השתתפה
ערב הסעודית 2025: לא העפילה
| סך הכל | 2 הופעות | 17 | 1 | 16 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
נאו-אבולוציוניזם

לפי מודל האבולוציה החד קווית, המיוצג משמאל, כל התרבויות מתקדמות בשלבים קבועים, בעוד שלפי מודל האבולוציה הרב קווית , המיוצג מימין מושם דגש על ההיסטוריה הייחודית של כל תרבות
נאו-אבולוציוניזם היא גישה תאורטית באנתרופולוגיה ובסוציולוגיה, המבקשת לתאר את התפתחותן האבולוציונית של החברות והתרבויות השונות. התאוריות במסגרת גישה זו מבקשות לפתח מודלים אבולוציוניים תאורטיים, רב-קוויים ולא דטרמיניסטיים, שיחולו על כל החברות האנושיות.
נאו-אבולוציות ביחס לאבולוציוניזם הקלאסי

גישת האבולוציה החברתית והתרבותית הקלאסית שהתפתחה בעיקר במאות ה-18 וה-19
תפסה את ההיסטוריה של כל החברות האנושיות כתהליך ארוך ובלתי נמנע של התפתחות, ששיאו הוא התרבות המערבית. גישה זו נדחתה והוקעה כלא-מדעית בידי אנתרופולוגים מגישות חדשות יותר כגון פונקציונליזם ופרטיקולריזם היסטורי. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להופיע גרסאות ראשונות של גישה אבולוציונית חדשה, הנאו-אבולוציוניזם, אשר החזיר את הרעיון האבולוציוני ופיתח אותו כך שיתאים לאנתרופולוגיה (ולסוציולוגיה) המודרנית. התאוריה התפתחה רבות בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה והוכללה כחלק אינטגרלי מהדיסציפלינה האנתרופולוגית והסוציולוגית בשנות ה-60. הנאו-אבולוציוניזם ביסס את התאוריות שלו על ראיות אמפיריות מהארכאולוגיה, הפלאונטולוגיה וההיסטוריוגרפיה, וניסה להתרחק מכל היבט ערכי, תרבותי או מוסרי, ולהישאר אובייקטיבי ותיאורי ככל האפשר.
הנאו-אבולוציוניזם דחו רעיונות רבים של האבולוציוניזם הקלאסי, בעיקר את רעיון ההתפתחות התרבותית הליניארי החד-קווי, שהיה כה דומיננטי בתאוריות הקלאסיות. הנאו-אבולוציוניזם דחה את הטענה הדטרמניסטית וטען כי למקריות ולבחירה חופשית ישנה השפעה רבה על תהליך השינוי החברתי, ולכן ראוי לדבר על הסתברויות ולא על הכרח. הנאו-אבולוציוניזם גם תמך ב"היסטוריה נגדית": לשאול "מה היה אילו" ולחשוב על הדרכים השונות של שינוי חברתי אפשרי, וכך להראות כי תרבויות שונות עשויות להתפתח בדרכים שונות, כשלפעמים הן מדלגות על שלבים מסוימים שאחרים עברו דרכם, ופעמים אף חוזרות "לאחור". הנאו-אבולוציוניזם הדגיש את החשיבות של הראיות האמפיריות. בזמן שהאבולוציוניזם מהמאה ה-19 הסתמך על שיפוטים והנחות ערכיות לפירוש והבנת הנתונים, הנאו-אבולוציוניזם ניסה למעט בשיפוטים כאלה ולהסתמך על מידע מוצק לניתוח תהליכי האבולוציה הסוציו-תרבותית.
תאורטיקנים מרכזיים

מבין התאורטיקנים הבולטים בגישה זו, ניתן למנות את החוקרים הבאים:
תאורטיקנים מרכזיים > וייט

לזלי וייט, מחבר הספר "האבולוציה של התרבות: ההתפתחותה של הציוויליזציה עד נפילת רומא" (1959), ניסה ליצור תאוריה שתסביר את כל ההיסטוריה של האנושות. כמו עבור מורגן, גם עבור וייט הגורם החשוב ביותר בתאוריה שלו הוא הטכנולוגיה. וייט סבר כי המערכות החברתיות נקבעות על ידי המערכות הטכנולוגיות. כאמת מידה להתפתחות החברה, הוא הציע מדידה של צריכת האנרגיה של החברה. הוא הבחין בחמישה שלבים של התפתחות אנושית. בראשון, בני אדם משתמשים באנרגיית השרירים שלהם. בשני, הם משתמשים באנרגיה של בעלי חיים מתורבתים. בשלישי, הם משתמשים באנרגיה של צמחים (כך וייט מתייחס למהפכה החקלאית). ברביעי, הם לומדים להשתמש באנרגיה של משאבים טבעיים: פחם, נפט, גז. בחמישי, הם רותמים את האנרגיה הגרעינית לטובתם. וייט הציע נוסחה, P=E*T, כאשר E היא כמות האנרגיה הנצרכת, ו-T  היא היעילות של הטכנולוגיה המשתמשת באנרגיה הזו. תאוריה זו דומה לזו של האסטרונום הרוסי ניקולאי קרדשב, שהציע את סולם קרדשב.
תאורטיקנים מרכזיים > סטיוארד

ג'וליאן סטיוארד, שכתב את הספר "תאוריה של שינוי תרבותי: המתודולוגיה של האבולוציה המולטילינארית" (1955), ממייסדי גישת האקולוגיה התרבותית, פיתח תאוריה של אבולוציה רב-קווית שבחנה את הדרך בה חברות מסתגלות לסביבתן. גם סטיוארד דחה את רעיון ההתפתחות של המאה ה-19, והתמקד במקום זאת ברעיון הדרווינסטי של "הסתגלות", כשהוא טוען כי על כל החברות להסתגל לסביבתן באופן כלשהו. הוא טען כי אפשר לחקור את ההסתגלויות השונות על ידי בחינה של המשאבים המסוימים בהם החברה השתמשה, הטכנולוגיה עליה היא הסתמכה על מנת לנצל את המשאבים האלה, וצורת ארגון העבודה. הוא טען כי סביבות וטכנולוגיות שונות דורשות התאמות שונות, ושיחד עם השינוי בבסיס המשאבים או הטכנולוגיה, גם התרבות משתנה בהתאם. במילים אחרות, תרבויות אינן משתנות על פי הגיון פנימי כלשהו, אלא בעקבות קשרים משתנים עם סביבה משתנה. תרבויות לפיכך לא עוברות את אותם השלבים ובאותו הסדר, אלא משתנות בדרכים שונות ומגוונות. סטיוארד הטיל ספק בכך שאפשר יהיה ליצור תאוריה חברתית שתקיף את האבולוציה האנושית כולה; יחד עם זאת, הוא סבר כי אנתרופולוגים אינם מוגבלים לתיאור ספציפי של כל תרבות ותרבות. הוא סבר כי אפשר ליצור תאוריות שמנתחות תרבות טיפוסית משותפת, המייצגת תקופות או אזורים מסוימים. הגורמים החשובים הקובעים את ההתפתחות של תרבות מסוימת, לדעתו, הם הטכנולוגיה והכלכלה ("ליבת התרבות"), והוא ציין כי יש גם גורמים משניים, כמו מערכת פוליטית, אידאולוגיות ודתות. כל הגורמים האלה מביאים לאבולוציה התרבותית בכמה כיוונים באותו הזמן; והגיוון הזה זו בעצם ה"מולטילינאריות" של תאוריית האבולוציה שלו.