stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השושלת האוטונית
הערות שוליים

↑  Reuter, Timothy, Germany in the early Middle Ages c. 800-1056, London and New York 1991,  p. 136.
↑  Gero against the Slavs (939-55) in Widukind of Corvey op. cit, pp. 84, 91-2, 133-5, 141-2.
↑  Josef Fleckenstein, Early Medieval Germany, Amsterdam 1978, p.132.
↑  B. H. Hill, Medieval Monarchy in action, London and New York 1972, pp. 115-118.
↑  מרס, הוא גבול צבאי, בין הממלכה הנוצרית (גרמניה) לשטחי האויב (הסלאבים הפגאנים) שבראשם אחראי רוזן הספר. הרוזן הגן על השטח ובתמורה זכה לכלכול באמצעות שטחים, מיסים או עובדים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565322805171  PLWABN: 9810593181605606  GND: 118728628  HDS: 029190  LCCN: sh85054530  NKC: jx20060403054  VIAF: 50020340   WorldCat (עם VIAF): 50020340
הר קרייטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,503 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס פורתוס 
 קואורדינטות:  70°25′00″S 65°39′00″E﻿ / ﻿70.4167°S 65.65°E﻿ / -70.4167; 65.65
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קרייטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קרייטון
 
הר קרייטון (באנגלית: Mount Creighton) הוא הר ברכס פורתוס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מהר גבאן.
גובהו של ההר 1,503 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,928 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
תצלומי האוויר צולמו בשנת 1965.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא ועל שמו של ד. פ. קרייטון (D.F. Creighton), שהיה מהנדס אלקטרוניקה, בתחנת מוסון, בשנת 1963.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  מידע היסטורי על צילום האזור
| רכס אתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | סקילה |  |
| רכסים | ליאה • קוטרר |  |
| הרים | בול • גידינגס • מקנזי • פיטר |  |
| נונאטאקים | דוסון • האנט |  |
| רכס פורתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | כריבדיס • סקילה |  |
| רכסים | האלקומב • מרטין • קורי |  |
| הרים | גאסטון • גבאן • גרדנר • טאר • פולארד • קנהאם • קאצ'ליף • קירקבי • קרוהן • קרייטון |  |
| אתרים אחרים בהרי הנסיך צ'ארלס |
| --- | --- | --- |
| רכסים נוספים | אליסון • סאקסטון |  |
| הרים | בראון-קופר • פורקסט • קרטר |  |
| עמקים ומישורים | מדרון בנט |  |
| נונאטאקים | ארמוניני |  |
| מפרצים | ביינמדארט |  |
הר פרדוהל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,710 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס המלכה אליזבת 
 קואורדינטות:  82°56′00″S 163°11′00″E﻿ / ﻿82.93333°S 163.18333°E﻿ / -82.93333; 163.18333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פרדוהל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פרדוהל
 
הר פרדוהל (באנגלית: Mount Predoehl) הוא הר ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
ההר מכוסה בחלקו בשלג.
גובהו של ההר 1,710 מטרים מעל פני הים; הר פרדוהל הוא ההר ה-1,491 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך מצפון לחלקו התחתון של קרחון פאבלאק.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי טלורומטר, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960 – 1962.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של מרטין סי. פרדוהל (Martin C. Predoehl), מהתוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, שהיה מטאורולוג בתחנת מקמורדו בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962 ו -1962 – 1963.
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע על גובה ההר
↑  באתר הר אנטארקטיקה לפי גובהם נכתב כי הר פרדוהל הוא ההר ה-2,412 בגובהו באנטארקטיקה.
| רכס המלכה אליזבת |
| --- | --- | --- |
| הרים | בולזאיי • בונפרטה • דיץ' • לקוונט • מרקהאם • פרדוהל • צ'יוורס • רבוט |  |
| פסגות | שרווין |  |
| רמות | הנסיך אנדרו • מרקהאם • פלטייר |  |
| מצוקים | אינאקססיבל • קאנופי |  |
| קרחונים | אוטאגו • לוא • לורי • מארש • נמרוד • פאבלאק • קנט |  |
הר קשק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,580 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס נפטון 
 קואורדינטות:  84°02′00″S 56°40′00″W﻿ / ﻿84.0333°S 56.6667°W﻿ / -84.0333; -56.6667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קשק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קשק
 
הר קשק (באנגלית: Mount Kaschak) היא פסגה בדרום רכס נפטון, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,580 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 7 קילומטרים ממערב לפסגת גמבקורטה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

רכס נפטון כולו התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם הפסגה) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של ג'ון פ. קשק (John P. Kaschak), מצי ארצות הברית, שהיה מכונאי מטוסים בתחנת אלזוורת', בחורף האנטארקטי בשנת 1958.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6  מידע היסטורי על רכס נפטון
↑  לפי מקור אחר, הר קשק עצמו מופה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי 1963–1964
↑  לפי מקור אחר תצלומי האוויר צולמו בשנת 1964
↑  מידע היסטורי
| רכס פורסטל |
| --- | --- | --- |
| רכסים | שלוחת אבלה |  |
| הרים | הר לצ'נר |  |
| פסגות | דירדאל • ואטס • פיירל |  |
| מצוקים | מצוק קמפ • סלע קואל |  |
| נונאטאקים | אקרמן • בלאנט • ואנגאד |  |
| קרחונים | צ'יימברס |  |
| שדות שלג | מידיאן • סאלי |  |
| מסיב דופק |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אדג' |  |
| עמקים | עמק דייוויס (אנטארקטיקה) |  |
| הרים | אינגלנד • ווקר • נויברג |  |
| נונאטאקים | בראון • ראושיו |  |
| אגמים | אגם פורלידס |  |
| מצוקים | מצוק פורלידס |  |
| מצוקי בוייד | נונאטאק קוקס • סלע רנקין |  |
| אתרים נוספים בהרי פנסקולה |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | קרחון אקדמי |  |
| מפלי קרח וזרמי קרח | מפל הקרח אמונדסן • זרם הקרח פאונדיישן |  |
| רמות | מישור אירקווי |  |
| הרים וגבעות | גבעות הימלברג • מסיב פורד • פסגות קסטר |  |
| נונאטאקים ומצוקים | סלעי אדג' • נונאטאק פרל |  |
ויולטה צ'מורו

ויולה באריוס טורס דה צ'מורו  (בספרדית: Violeta Barrios Torres de Chamorro, נולדה ב-18 באוקטובר 1929) היא פוליטיקאית ומו"לית ניקרגואית אשר שימשה כנשיאת המדינה בשנים 1990–1997. תקופת נשיאותה התאפיינה בתסיסה כלכלית וחברתית, בירידת מפלס האלימות במדינה ובהשכנת שלום בר קיימא. בשנות נשיאותה של צ'מורו (ובשנים שלאחר מכן) כלכלת המדינה הדרדרה וניקרגואה הפכה למדינה הענייה ביותר באמריקה אחר האיטי. צ'מורו היא האישה הראשונה והיחידה (נכון ל-2024) שכיהנה כנשיאה בניקרגואה. בנוסף על כך, היא האישה הראשונה שנבחרה להיות ראש מדינה ביבשת.
הסכסוך בפנג'שיר

הסכסוך בפנג'שיר הוא סכסוך מזוין מתמשך בין הממשלה לשעבר של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן – חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן וקבוצות בעלות בריתה, לבין ממשלת האמירות האסלאמית של אפגניסטן הנוכחית, שבשליטת הטליבאן. ב-17 באוגוסט 2021, אמרוללה סאלח הכריז על עצמו כנשיא אפגניסטן והכריז על הקמת חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן. ב-26 באוגוסט, הוכרזה הפסקת אש קצרה. ב-1 בספטמבר, שיחות השלום התפוצצו והלחימה התחדשה כשהטליבאן תקף עמדות התנגדות.
החל מ-3 בספטמבר 2021, בנוסף לאופוזיציה בפנג'שיר, ישנם גם מחוזות במרכז אפגניסטן שעדיין מתנגדים לטליבאן, הנתמכים על ידי מיעוטים אתניים ודתיים. ב-6 בספטמבר השתלט הטליבאן על רוב מחוז פאנג'שיר, כאשר לוחמי ההתנגדות נסוגו אל ההרים כדי להמשיך בלחימה בתוך המחוז. עימותים בעמק חדלו באמצע ספטמבר, בעוד מנהיגי ההתנגדות אמרוללה סאלח ואחמד מסעוד ברחו לטג'יקיסטן השכנה.
רקע

לעמק פאנג'שיר הגנות טבעיות, ומוקף בהרי הינדו קוש,
לפיכך פאנג'שיר לא נפלה בידי הסובייטים במהלך מלחמת אפגניסטן בשנות השמונים וגם לא בידי הטליבאן במהלך מלחמת האזרחים של תחילת שנות התשעים. בשנות המלחמה של 1996–2001, פנג'שיר הייתה מרכז הברית הצפונית תחת הנהגתו של אחמד שאה מסעוד שנהרג על ידי מחבל מתאבד בשנת 2001. זמן קצר לאחר מכן, פלישת ארצות הברית לאפגניסטן הביאה להפלת האמירות האסלאמית בהנהגת הטליבאן. בסופו של דבר הוקמה הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן. משפחתו של שאה מסעוד נותרו מכובדים מאוד בפנג'שיר בשני העשורים הבאים.
לרגש האנטי-טליבאן המסורתי של הפאנג'שירים יש ממד אתני: רוב אוכלוסיית עמק פאנג'שיר הם טג'יקים, בעוד שרוב מחבלי הטליבאן הם פשטונים. עם זאת, ההבדלים האתניים הללו הפכו פחות בולטים במהלך מרד הטליבאן, כאשר הטליבאן החלו לגייס טג'יקים לשורותיהם.
בשנת 2021, הטליבאן השתלט על רוב אפגניסטן במתקפת בזק; מחוז פאנג'שיר היה האזור היחיד שהיה מסוגל להתנגד עד לסיום ההתקפה. עם זאת, יכולתו של העמק לעמוד בהתקפות עתידיות של הטליבאן נפגעה בשל היעדר תמיכה חיצונית. בשנות ה-80 וה-90, כוחותיו של פנג'שיר הצליחו לשמור על קווי אספקה פתוחים לטג'יקיסטן. אלה לא היו נגישים בסכסוך הזה, מכיוון שהטליבאן כבש בהצלחה את רוב צפון אפגניסטן. בלי קשר, הרפובליקה האסלאמית לשעבר של אפגניסטן המשיכה בתחילה להפעיל שליטה דה-פקטו על עמק פנג'שיר. נאמנים לרפובליקה הישנה ברחו לפנג'שיר, בתקווה להפוך אותה למעוז אנטי-טליבאן.
רקע > הכרזותיהם של אמרוללה סאלח ואחמד מסעוד

ב-17 באוגוסט 2021, אמרוללה סאלח - תוך ציטוט של הוראות חוקת אפגניסטן - הכריז על עצמו כנשיא אפגניסטן מעמק פנג'שיר, ונשבע להמשיך בפעולות צבאיות נגד הטליבאן משם. תביעתו לנשיאות אושרה על ידי אחמד מסעוד ושר ההגנה של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן, בימילה חאן מוחמדי יחד עם שגרירות הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן בדושנבה. ב-23 באוגוסט 2021, מסעוד יצר קשר עם מחוקקים אמריקאים ללא שם.
חלוקת הכוחות > הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן ומיליציות אנטי-טליבאן

לפני נפילת קאבול, כוחות אחמד מסעוד החלו להעביר ציוד צבאי מאזורי הסביבה, כולל מסוקים וכלי רכב משוריינים, לתוך מחוז פנג'שיר. שם, הצטרפו אליהם מפקדים וחיילים של הצבא הלאומי האפגני, כולל כוחות קומנדו, מוג'אהדין לשעבר ששירתו בעבר את אביו המנוח של אחמד מסעוד, אחמד שאה מסעוד, ופעילים אחרים נגד הטליבאן. רובם התקבצו מחדש בתת-המחוז אנדרב של מחוז בגלאן לפני שעברו לפנג'שיר לאחר שברחו מקונדוז, בדאקשאן, תח'אר ובגלאן. על פי הערכה רוסית, לכוחות האנטי-טליבאן הנבדלנים היו כ-7,000 חמושים נכון לאמצע אוגוסט 2021. הערכות אחרות מציבות את המספר הנמוך ביותר ל-2,000, אם כי סאלח עצמו טוען ל-10,000 איש תחת נשק. עד 22 באוגוסט 2021, טען אחמד מסעוד כי אסף בעמק כ-9,000 לוחמים ולפחות "קומץ כלי רכב משוריינים".
ישנם הבדלים בין הכוחות הנאמנים לסאלח לאלו הנאמנים לאחמד מסעוד, שכן הראשון הוא אנטי-טליבאן ואנטי-פקיסטני ביותר, בעוד שהאחרון שמר על יחסים טובים עם פקיסטן שתמכה בטליבאן. כתוצאה מכך, מסעוד היה מוכן יותר לנהל משא ומתן עם הטליבאן. עד 22 באוגוסט אישרה ההתנגדות גם כמה מיליציות מקומיות החלו להילחם בטליבאן בכוחות עצמן, ללא תלות בכוחות המורדים בפנג'שיר. לדברי יאסין זיא, לשעבר רמטכ"ל צבא אפגניסטן, ההתנגדות כבר הבטיחה גישה לחמישה מסוקים ששימשו בעבר את הצבא האפגני.
ב-23 באוגוסט, דווח כי טילי גראד נרכשו על ידי צבא המורדים כחלק מהארסנל שלה.
חלוקת הכוחות > האמירות האסלאמית של אפגניסטן

הערכה של המרכז ללוחמה בטרור באקדמיה הצבאית של ארצות הברית שנעשתה לפני נפילת קאבול העריכה את כוחו של הטליבאן, בכל אפגניסטן, בכ-60,000 צוות חמושים הנתמכים על ידי עד 200,000 לוחמים לא סדירים. עקב הכניעה המהירה של הצבא הלאומי האפגני, הטליבאן רכש מאז חומר רב מתוצרת ארצות הברית, כולל כלי רכב משוריינים ומטוסי קרב. לטליבאן נותרה תנועה המורכבת מתת-קבוצות רבות ושונות שמטרותיהן, האסטרטגיות, האמונות והנאמנויות שלהן משתנות.
מהלך הסכסוך > הפסקת אש ועימותים ספורדיים

ב-26 באוגוסט 2021, הוכרזה הפסקת אש בלחימה והטליבאן וההתנגדות נכנסו למשא ומתן. דובר הטליבאן, זביהוללה מוג'אהיד, אמר כי הוא "בטוח ב-80% בפתרון ללא מלחמה בעמק פנג'שיר". ב-29 באוגוסט, נציגי פנג'שיר הצהירו כי אין לוחמי טליבאן שניסו להיכנס לפנג'שיר, והפריכו מידע מאנאמוללה סמנגני, חבר בוועדת התרבות של הטליבאן. ב-1 בספטמבר דווח כי שיחות השלום נכשלו.
ב-26 באוגוסט, לפי סרטון שפרסם "Global "Defense Corp, פרצו קרבות קשים בין לוחמים נגד הטליבאן בעמק פנג'שיר והטליבאן דווח כי יותר מ-200 לוחמי טליבאן גורשו מעמק פנג'שיר, וחלקם נתפסו על ידי כוחות המורדים. חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן (NRF) הצליחה לכבוש את מחוזות פול-א-הסר, דה-סלאח ובאנו.
ב-28 באוגוסט, לוחמי המורדים התקיפו את כוחות הטליבאן בסמנגאן, כאפיסא ובחוסט ווה פרנג (תת-מחוז במחוז בגלאן) בתגובה להאשמות על הפרות של הפסקת אש שהתבצעו על ידי לוחמי הטליבאן באזור.
ב-29 באוגוסט, שירותי האינטרנט והטלקומוניקציה ברחבי מחוז פנג'שיר נסגרו בהוראת הטליבאן.
ב-30 באוגוסט ארבו לוחמי המורדים ללוחמי הטליבאן שניסו לפרוץ לפנג'שיר מאנדרב.
מעורבות זרה > נייטרליות

נכון ל-23 באוגוסט 2021, לא הייתה תמיכה ציבורית בהתנגדות מצד הקהילה הבינלאומית. בתחילת הסכסוך, ארצות הברית ובעלות בריתה התמקדו בפינוי אזרחיהן מקאבול, מה שהצריך שיתוף הפעולה של הטליבאן. מאמר של אחמד מסעוד
ב"וושינגטון פוסט" המבקש תמיכה מערבית מעיד על האדישות מצד ארצות הברית.
ב-21 באוגוסט הכריז הרמטכ"ל ההודי לשעבר, שנקר רויצ'ודורי, שממשלת הודו חייבת לפנות לכוחות התנגדות בפנג'שיר לצד פלגים של הטליבאן שעשויים להיות ידידותיים להודו.
מעורבות זרה > תמיכה במורדים

ב-25 באוגוסט 2021, בילאל י. סאאב, יועץ בכיר לשעבר בפנטגון, ומיק מולרוי, לשעבר סגן עוזר שר ההגנה למזרח התיכון, ותיק ימי ומנהל מרכז הפעילויות המיוחדות של ה-CIA לשעבר, טענו במאמר מערכת של "טיים" כי וושינגטון צריכה לספק תמיכה באפגניסטן על ידי מתן אפשרות ל-CIA להציב את הקצינים שלו עם אחריות נגד טרור כדי לסייע בחשאי לקבוצות התנגדות אנטי-טליבאן. הסנאטורים האמריקנים לינדזי גרהאם ומייקל וולץ דוגלים במתן תמיכה ב-NRF כדי שיוכלו להחזיק מעמד נגד הטליבאן לאחר שכבשו את קאבול.
ב-27 באוגוסט, טג'יקים מהעיר קולוב, טג'יקיסטן, התנדבו להתכונן להילחם נגד הטליבאן, למרות אזהרות של גורמים טג'יקים כי זה יכול להיחשב כבלתי חוקי. בראיון ב-2 בספטמבר אמרה אריקה סימפסון, נשיאת איגוד חקר השלום הקנדי, כי זה עלול להיות מסוכן עבור מדינה לתמוך פומבית בהתנגדות מתוך אפגניסטן והציעה שעדיף לתמוך בקבוצות התנגדות אנטי-טליבאן שבסיסן בחו"ל.
ב-6 בספטמבר, דובר משרד החוץ של איראן, סעיד חטיבזאדה, גינה בחריפות את מתקפת הטליבאן על עמק פנג'שיר. ב-10 בספטמבר, כביש בשם סמטת פנג'שיר בטהראן קיבל רשמית את שמו ואושר על ידי מועצת העיר טהראן.
בצעד שנועד לדחוף את ההכללה בקאבול, 20 חברי הפרלמנט האירופי הגישו בקשה להזמין את מנהיג NRF אחמד מסעוד לנאום במועצה האירופית ובפרלמנט האירופי, בדיוק כפי שעשה אביו 20 שנה קודם לכן.
מעורבות זרה > תמיכה בטליבאן

לאחר מותו של פחים דשתי, עיתונאי באיגוד העיתונאים הלאומי באפגניסטן ודובר חזית ההתנגדות הלאומית, פקידים מה-NRF האשימו את פקיסטן בסיוע לטליבאן והצהירו כי דשתי מת בתקיפת מזל"ט שבוצעה על ידי חיל האוויר של פקיסטן. הנציג הפרלמנטרי לשעבר של מחוז סמנגאן, זיה אריאנג'אד חזר על הטענה בפני עיתון "Aamaj News" האיראני, וקבע כי פקיסטן מסייעת לטליבאן בפנג'שיר עם תקיפות מזל"טים ושיגור פצצות. לפי אנליסט ההגנה באבאק טאגוואי, פקיסטן השתמשה במל"טים CH-4 לסייע לטליבאן בפאנג'שיר. פאיז חאמיד, ראש המודיעין הבין-שירותי, סוכנות הביון הצבאית של פקיסטן, ביקר בקאבול לפני מותו של דאשתי, כדי לסייע לטליבאן בארגון מחדש של הצבא האפגני על פי גורם פקיסטני בכיר.
טאג'ודן סורוש, כתב איראן אינטרנשיונל, הצהיר כי קמאלודין נזאמי, מושל פנג'שיר, אמר לו שבכמה הזדמנויות נעשה שימוש ברחפנים כדי למקד את ההתנגדות. פוקס ניוז דיווחה כי מקור פיקוד מרכז של ארצות הברית זיהה כוחות מיוחדים פקיסטניים מלווים בתקיפות מל"טים מסייעים לטליבאן. חבר הקונגרס הרפובליקני אדם קינזינגר הצהיר שאם הדו"ח יאושר, על ארצות הברית להטיל סנקציות על פקיסטן עקב סיוע והגנה על הטליבאן. לפי ערוץ השידור הציבורי האוסטרי "Österreichischer Rundfunk", הדיווחים אינם מאושרים. הטליבאן הכחישו את הטענה שדאשתי מת בתקיפת מזל"ט, ומשרד החוץ הפקיסטני דחה את הדיווחים הטוענים למעורבות פקיסטנית בפנג'שיר.
הסכמת פרת'

מפת ממלכות חבר העמים הבריטי
הסכמת פרת' התקבלה בין ראשי הרשות המבצעת של 16 ממלכות חבר העמים הבריטי במהלך פגישת ראשי ממשלות חבר העמים, שנערכה בעיר פרת' שבאוסטרליה בחודש אוקטובר 2011. תוכנה היה החלטה מאוחדת של נציגי כל הממלכות לשנות את כללי הירושה לכתר הבריטי ולכתר יתר הממלכות, על ידי ביטול מספר מגבלות לירושה שהתקיימו במשפט שנהג עד לאותו זמן.
לאחר שנערכו שינויי החקיקה הדרושים בממלכות השונות נכנס השינוי לתוקפו בכל ממלכות חבר העמים ב-26 במרץ 2015.
רקע

על פי המשפט החוקתי שהתגבש מאז התפרקותה של האימפריה הבריטית משמש מלך הממלכה המאוחדת (כיום, המלך צ'ארלס השלישי) גם כמלך בנפרד בכל אחת מ-15 מדינות נוספות, שביחד עם בריטניה הן ממלכות חבר העמים הבריטי.
כללי סדר הירושה לכתר הבריטי ולמלכויות שאר 15 הממלכות נקבעו במסגרת מספר רב של דברי חקיקה ופסקי דין – בריטיים ואחרים – שהעיקרי שבהם הוא חוק ההסדר 1701. בין היתר נכלל בהם כלל של העדפת הבן הבכור, באופן שבנם המבוגר ביותר של מלך או מלכה נועד לרשת את כיסאם אף אם היה צעיר מאחותו. הכללים קבעו שאדם בסדר הירושה לכתר שנישא לבן הדת הקתולית יודח בשל כך מסדר הירושה. לבסוף, חוק הנישואים המלכותיים 1772 הצריך צאצא של המונארך לקבל מידיו רשות להינשא לאדם פלוני, באופן שאם לא ניתנה ההסכמה לכך היו הנישואים בטלים מעיקרם.
בשנים 2004 ו-2009 הוגשו לפרלמנט של בריטניה הצעות חוק פרטיות לשינוי כללי סדר הירושה, אך ממשלות בריטניה התנגדו להן והן לא הבשילו לכלל חוק.
ההסכמה

בשנת 2011, לאחר נישואי הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' וקתרין, דוכסית קיימברידג' והציפייה ללידת ילדיהם, התגבשה הסכמה בממשל הבריטי לפעול לשינוי הכלל של העדפת הבן הבכור. עם זאת, מכוח חוק וסטמינסטר לא ניתן היה לשנות כלל זה ואחרים ללא הסכמת כל יתר ממלכות חבר העמים.
בפגישת ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי שנערכה בפרת ב-2011 העלה ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון את ההצעה בפני עמיתיו מממלכות חבר העמים. ההצעה כללה גם את ביטול הוצאתם מסדר הירושה של מי שנישאו לקתולים וכן את צמצום חוג צאצאי המונרך שיידרשו לקבל ממנו רשות לנישואיהם לששת הראשונים בסדר הירושה. ההצעה הותירה על כנו את האיסור שהיה קיים לקתולי לכהן כמונרך. ראשי ממלכות חבר העמים נתנו את הסכמתם להצעה. מלכת בריטניה אליזבת השנייה לא התנגדה להצעה.
ההליכים שלאחר ההסכמה

ממלכות חבר העמים הקימו קבוצת עבודה בראשות ניו זילנד כדי לקבוע את הדרך שבה תיושם ההצעה. הקבוצה גיבשה הסכמה כי בריטניה תהיה המדינה הראשונה שתנסח את תיקוני החקיקה הנדרשים, אך שחקיקה זו לא תיכנס לתוקף בטרם יתנו כל יתר הממלכות את הסכמתן לכך ולאחר שמדינות אלו ישלימו את ההכנות לשינויים המשפטיים הנדרשים כל אחת בתחומה. ב-2 בדצמבר 2012 (יומיים לפני שהוכרז על הריונה הראשון של הדוכסית מקיימברידג') קיבלה ממשלת בריטניה הסכמה בכתב של כל ממלכות חבר העמים לחקיקה הבריטית המוצעת.
המצב המשפטי בנוגע לכללי ירושת הכתר, כלומר האופן בו שולבו כללים אלו במשפטה המקומי של המדינה, היה שונה בממלכות חבר העמים השונות, ולפיכך נדרשו בהן צעדים משפטיים שונים בהתאמה לשם יישום השינוי. התברר שתיקון החוק המקומי נדרש למעשה רק בשבע מתוך 16 הממלכות.
בממלכות חבר העמים הבאות תוקן החוק המקומי על מנת ליישם את ההצעה:
במהלך 2013 – בריטניה, ברבדוס, קנדה, ניו זילנד, סנט קיטס ונוויס, סנט וינסנט והגרנדינים
ב-2015 – אוסטרליה (לאחר תיקוני חקיקה בשש מדינות אוסטרליה, שנערכו במהלך השנים 2013–2015)
ממשלות ממלכות חבר העמים הבאות הודיעו כי לאור המצב המשפטי בתחומיהן אין נדרש אצלן תיקון חוק לשם יישום ההצעה: אנטיגואה וברבודה, בהאמס, בליז, גרנדה, ג'מייקה, פפואה גינאה החדשה, סנט לוסיה, איי שלמה, טובאלו.
בקנדה הותקפה חוקתיות החוק המתקן בעתירות שהוגשו לבתי משפט בפרובינציית אונטריו ובפרובינציית קוובק. באונטריו נידחו העתירות נגד החוק במהלך 2014 בבית המשפט הגבוה ובבית המשפט לערעורים. בית המשפט הגבוה של קוובק דחה את העתירה בפברואר 2016. הוגש ערעור על הדחייה לבית המשפט לערעורים של קוובק, ורק באפריל 2020 בית המשפט העליון דחה את ההתנגדויות לחוק באופן סופי.
תיקון החקיקה הנדרש בבריטניה (חוק הורשת הכתר 2013) התקבל בפרלמנט ולאחר קבלת הסכמה מלכותית כנדרש קיבל תוקף ב-25 באפריל 2013. עם זאת נקבע בחוק המתקן כי השינויים האמורים בו לא יוחלו אלא לאחר שהלורד נשיא המועצה יודיע על מועד ההחלה, מתוך כוונה להחיל את השינויים באופן סימולטני בכל ממלכות חבר העמים. ב-26 במרץ 2015 הודיע ניק קלג (אז הלורד נשיא המועצה) בפרלמנט על כניסת השינויים לתוקפם.
המשמעות המעשית של השינויים

עם היותו של צארלס השלישי למלך, ששת הראשונים בסדר הירושה לכתר, אשר עבורם דרושה הסמכת המונרך לנישואים הם:
ויליאם, נסיך ויילס
הנסיך ג'ורג' מוויילס
הנסיכה שארלוט מוויילס
הנסיך לואי מוויילס
הנסיך הארי, דוכס סאסקס
הנסיך ארצ'י מסאסקס
לביטול העדפת הבן הבכור לא נודעה משמעות מעשית מיידית שכן ילדו הבכור של הנסיך ויליאם, שנולד ב-2013, הוא בן (הנסיך ג'ורג' מוויילס). עם זאת, מקומה של אחותו שארלוט כרביעית בסדר הירושה הובטח לה גם לאחר שנולד אחיה הצעיר, הנסיך לואי. לאחר לידתה השתנה מקומו של הנסיך הארי בסדר הירושה מרביעי לחמישי והשתנו בהתאם מקומותיהם של הבאים אחריו, הנסיך אנדרו והנסיכה ביאטריס.
החיוב לקבל את הסכמת המונרך המכהן לנישואיהם הוחל בעקבות השינוי רק על ששת הראשונים בסדר הירושה.
בעקבות השינויים הוחזר לסדר הירושה לכתר וילם-אלכסנדר, מלך הולנד, שהודר ממנו בשנת 2002 בעקבות נישואיו לאישה קתולית. עם זאת, בשל מקומו הנמוך בסדר הירושה (מתחת ל-1,200) אין לשינוי זה משמעות מעשית אלא רק טקסית.
הערות שוליים

↑  European royals in the British line of succession: The Dutch Royal Family, באתר Royal Central (באנגלית)
הר פנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אלפונס פנו 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°06′00″S 60°52′00″W﻿ / ﻿64.1°S 60.8667°W﻿ / -64.1; -60.8667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר פנו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר פנו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פנו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פנו
 
הר פנו או הר פנוד (באנגלית: Mount Pénaud) הוא הר הממוקם במזרח חצי האי צ'אדוואר, בחוף דנקו, במערב ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
ההר מצוי 8.55 קילומטים מזרחית-דרום מזרחית לכף הרשל, ומתנשא מעל כיפת הקרח טומבה שמצפון מערב לו, ומעל קרחון סאמודיווה שמצפון מזרח לו.
גובהו של ההר 1,050 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי קפטן הארי פוסטר בינואר 1829.
ההר צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנים 1957–1956.
היסטוריה > מקור השם

פוסטר, מגלה ההר, קרא לו "הר הרשל" על שם סר ג'ון הרשל - סופר בריטי.
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, שינתה את שם ההר לשמו הנוכחי - הר פנו - על שמו של אלפונס פנו (Alphonse Pénaud), מהנדס אווירונים צרפתי; בדומה להרים האחרים באזור, שנקראו על שם מהנדסי אוויר, וחלוצי התעופה.
הערות שוליים

1 2 3 4  11=מידע היסטורי על הר פנו
ויליאם הנרי ודינגטון

ויליאם הנרי ודינגטון (William Henry Waddington)‏, 11 בדצמבר 1826 - 13 בינואר 1896, היה ארכאולוג, דיפלומט ומדינאי צרפתי.
חייו

וילאם הנרי ודינגטון נולד במחוז אר ולואר, בצרפת, כבנו של אנגלי עשיר שהתאזרח בצרפת ואם סקוטית, אן לבית צ'ישולם,. לאחר לימודים בפריז נשלח ודינגטון ללמוד בבית הספר "רוגבי", באנגליה והמשיך לטריניטי קולג' (קיימברידג'), שם הצטיין בלימודיו וגם במרוצי חתירה.
הוא שב לפריז ונשא לאישה את הסופרת האמריקאית מרי אלסופ קינג. לזוג היה בן אחד, פראנסיס ריצ'רד. ודינגטון הקדיש את עצמו למחקר ארכאולוגי ולשם כך נסע לאסיה הקטנה, ליוון ולסוריה ואת חוויותיו כתב בשני ספרי זכרונות.
מ-1870 היה פעיל בפוליטיקה הצרפתית, ב-1871 נבחר לפרלמנט הצרפתי, בשנת 1873 היה שר החינוך של צרפת ובפעם נוספת שר חינוך בשנים 1876-1877. בין השנים 1877-1879 היה שר חוץ ונציג צרפת בקונגרס ברלין וב-1879 הגיע למשרת ראש ממשלת צרפת והחזיק בה מ-5 בפברואר עד 28 בדצמבר.
ב-1883 הסכים להתמנות שגריר בלונדון ושימש בתפקיד זה עד 1893.
הר קריק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Ettrick William Creak 
 גובה:  1,240 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס קירקווד 
 קואורדינטות:  76°36′S 162°09′E﻿ / ﻿76.6°S 162.15°E﻿ / -76.6; 162.15
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קריק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קריק
 
הר קריק (באנגלית: Mount Creak) הוא הר תלול ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,240 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,521 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מממוקם בסמוך מצפון להר שולדר; בקצה הדרומי של רכס קירקווד.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
היסטוריה > מקור השם

משלחת דיסקברי נתנה להר את שמו.
ההר נקרא על שם קפטן אי. וו. קריק (E.W. Creak), האחראי על המצפנים (Director of Compasses) באדמירליות הבריטית.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 236
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 196