stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמניץ-פודולסקי
הקהילה היהודית > השואה

ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיר כ-13,800 יהודים, כ-38 אחוזים מהאוכלוסייה. עד שהגרמנים הגיעו לעיר כמות מסוימת של יהודים גויסה לצבא האדום או נמלטה מזרחה, אך נותרו בה יותר מ-12 אלף יהודים.
לאחר הכיבוש בקיץ 1941 הוקם יודנראט שהוטל עליו לדאוג לאספקת מוצרים שונים לכוחות הכובשים, על היהודים הוטל ללבוש טלאי צהוב והוחלו עליהם תקנות מחמירות עם קנסות כבדים והתעללויות במי שהפר אותן.
ביולי-אוגוסט 1941 הובאו למקום יותר מ־10,000 יהודים חסרי אזרחות הונגרית שגורשו מהונגריה ומקרפטורוסיה. היהודים המקומיים וההונגרים רוכזו בגטו. בהוראת מפקד האס אס והמשטרה באזור, פרידריך יקלן, נרצחו בסוף אוגוסט כ-23,600 יהודים בעיר, מרביתם של היהודים ההונגרים והמקומיים, על ידי אנשי גדוד 320 של משטרת הסדר (אורפ"ו) ויחידה של איינזצגרופה D, בסיוע שוטרים אוקראינים.
מיעוט מהיהודים המקומיים, בעיקר בעלי מלאכה שהגרמנים נצרכו להם וכמה מאות יהודים שהצליחו להסתתר עד השלב הזה, הועברו אל גטו חדש בו שררו תנאים קשים ותושביו נלקחו לעבודות כפייה שונות. בהמשך הובאו לגטו יהודים מיישובים נוספים בסביבה. בין היתר קבוצה של מאות יהודים מסמוטריץ' וצ'מריבצי (אנ') הובאה לקמניץ-פודולסקי, מתוכם נלקחו רק עובדים מוכשרים ומשפחותיהם שהורשו לחיות בגטו והיתר - כ-800 - נרצחו. בנוסף הובאו בעלי מלאכה ומשפחותיהם מסטארה אושיציה לאחר ששרדו את חיסול הגטו שהיה שם. יהודים נוספים הובאו מאורינין, ז'וונץ (אנ'), ליאנצקורון (זריצ'נקה (אוק') המודרנית) וקיטאיהורוד (אוק').
באוקטובר 1942 שהו בגטו החדש יותר בסביבות 4,800 יהודים. ב-30 באוקטובר נערכה אקציה על ידי כוחות משטרת הביטחון ועוזרים מקומיים, במהלכה נרצחו יותר מ-4,000 יהודים. כמה מאות יהודים הצליחו להתחבא או להימלט, אך מרביתם נתפסו ונורו במהלך החודשים שלאחר מכן.
הגרמנים הותירו כמות קטנה של כ-70 בעלי מלאכה חשובים כעובדי כפייה, עד שאף הם נורו למוות באביב 1943.
ערים תאומות

פולין סאנוק, פולין
הערות שוליים

1 2  ועד הצירים היהודי שעל יד ועידת השלום בפריז, הפועל הצעיר, 21 באוגוסט 1919
↑  פרופ' מאיר בלבן, לתולדות התנועה הפרנקית, תל אביב, תרצ"ד, באתר היברובוקס
↑  אולגה טוקרצו'ק, 16, ספרי יעקב, ירושלים: כרמל, 2020
↑  שבחי הר"ן סדר הנסיעה של רבי נחמן מברסלב לאתר ישראל א'.
↑  אברהם בר גוטלובר, 'מסע ברוסיה החדשה', באתר פרויקט בן יהודה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  אלכסנדר קרוגלוב (רו') וקסניה קרימר, קמנץ פודולסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1374–1376), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
1 2  קמנץ-פודולסקי (Kamenets -Podolskiy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  היסטוריה של הקהילה היהודית של קמניץ-פודולסקי באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548030305171  GND: 4029405-5  LCCN: n81008313  MusicBrainz: e6d89e03-08e6-43dd-a796-dd3a5aaa1f41  NKC: ge187667  TDVİA: kamanice  VIAF: 124340035   WorldCat (עם VIAF): 124340035
אברהם בר הלל

אברהם בר הלל (סוף המאה ה-12) היה משורר יהודי-מצרי בשפה העברית שיצירותיו התגלו ב-1896 בגניזה הקהירית. הוא כתב את מגילת זוטא בפרוזה אלגנטית, אשר סיפרה על נפילתו של זוטא, נגיד יהודי מצרים השנוא. כפרולוג וכאחרית דבר, הוא הוסיף שירים המעידים כי מחברם היה סופר מיומן. עבודה זו הושלמה בשנת 1176.
הערות שוליים

↑  Arnold E. Franklin, This Noble House: Jewish Descendants of King David in the Medieval Islamic East, University of Pennsylvania Press, 2012-10-15. (באנגלית)
↑  D. Kaufmann, The Egyptian Historian and Poet Abraham Bar Hillel, The Jewish Quarterly Review, 1896-10-01
ערך זה הוא קצרמרבנושא מצרים ובנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיווק מזון

תצוגה נאה של מוצרים ופרסום מחיריהם הן פעולות בסיסיות בשיווק מזון
שיווק מזון הוא חלק מתהליך שרשרת האספקה של תעשיית המזון, המיועד לכוון את מוצרי הצריכה אל הצרכנים באמצעות שרשרת פעילויות שיווק.
רקע

הגדרה מרחיבה של שיווק מזון רואה זאת כשרשרת של פעילויות המתבצעות בתוך תעשיית המזון בין ארגון מזון לצרכן. יש לזה פוטנציאל להיות תהליך מסובך, שכן ישנן פעילויות רבות הנדרשות לפני מכירת מוצר המזון, הכוללות עיבוד מזון, סיטונאות, קמעונאות, שירות מזון ותחבורה. בשל תהליכים רבים אלה, ארגונים רבים צריכים להיות מעורבים במכירת מוצר מזון אחד. לדוגמה, כחמישים ושישה ארגונים מעורבים בהכנת פחית אחת של מרק אטריות ועוף. הארגונים כוללים לא רק את המעבדים שמייצרים את המרכיבים למוצר, אלא גם מערבים את החברות שמייצרות את הפחיות, מדפיסות את התוויות ומובילות את המוצר. לכן, בקנה מידה עולמי, תעשיית המזון היא אחד העסקים הישירים והעקיפים הגדולים ביותר.
הגדרה אחרת מצמצמת את שיווק המזון לפעולת התקשורת לצרכן באמצעות מגוון טכניקות שיווק על מנת להוסיף ערך למוצר מזון ולשכנע את הצרכן לרכוש אותו. תקשורת זו כוללת את כל הפעילויות המתרחשות בין השלמת המוצר ועד לתהליך הרכישה על ידי הצרכנים. קיימים הבדלים בין מערכות השיווק בעולם, לאור רמת פיתוחן של המדינות השונות, מבחינה כלכלית וטכנולוגית. ההבנה של מדינות מסוימות היא שטכניקות שיווק מזון מחייבות גם להביא בחשבון את הסביבה החברתית-כלכלית, התרבותית, המשפטית-פוליטית והטכנולוגית של אותה מדינה.
היסטוריה > ארצות הברית

בארצות הברית ישנם שלושה שלבים היסטוריים של שיווק מזון: שלב הפיצול (לפני 1870–1880), שלב האיחוד (1880–1950) ושלב הפילוח (1950 ואילך).
היסטוריה > ארצות הברית > שלב הפיצול (לפני 1870–1880)

בשלב הפיצול, ארצות הברית חולקה לאזורים גאוגרפיים נפרדים, כיוון שהובלת מזון הייתה יקרה, והותירה את רוב הייצור, ההפצה והמכירה מקומית.
היסטוריה > ארצות הברית > שלב האיחוד (1880–1950)

בשלב האיחוד התאפשרה ההפצה על ידי מסילות ברזל, תיאום כוחות המכירות התאפשר באמצעות בטלגרפיה, הטלפון ועקביות המוצר התאפשרה על ידי התקדמות הייצור. מערכת ההפצה החדשה הזו הובלה על ידי מעבדי בשר כמו Armour ו-Swift בערים במערב התיכון ועל ידי חברות כמו היינץ וקוקה-קולה, שמכרו את המותגים שלהן בארץ. פרסום במדיה המודפסת ושיווק ישיר באמצעות הדגמות בחנויות ובמקומות ציבוריים היו בין כלי השיווק העיקריים.
היסטוריה > ארצות הברית > שלב הפילוח (1950 עד היום)

בשלב הפילוח (1950 ואילך) הפרסום ברדיו, בטלוויזיה ובאינטרנט אפשרו למגוון רחב יותר של מוצרים מתחרים להתמקד ביתרונות ובדימויים שונים ובכך לפנות לשווקים דמוגרפיים ופסיכוגרפיים שונים. ההפצה במשלוחים באמצעות מערכת הכבישים הארצית החדשה חיזקה את המותגים הלאומיים.
תמהיל שיווקי

ארבעת המרכיבים של שיווק מזון נקראים לעיתים קרובות "ארבעת ה-Ps" של תמהיל השיווק מכיוון שהם מתייחסים למוצר, מחיר, פרסום ומקום. אחת הסיבות שיצרני המזון מקבלים את האחוז הגדול ביותר מסכום המזון הקמעונאי היא שהם מספקים את השירות המבדיל ביותר, בעל הערך המוסף. הכסף שהיצרנים משקיעים בפיתוח, תמחור, פרסום והצבת מוצריהם עוזרים לבדל מוצר מזון על בסיס איכות והכרה כאחד. בסך הכל, תמהיל השיווק יכול להוסיף ערך למוצר של ארגון מזון.
תמהיל שיווקי > המוצר

בהחלטה איזה סוג של מוצרי מזון חדשים הצרכן הכי יעדיף, היצרן יכול לנסות לפתח מוצר מזון חדש או לנסות לשנות ולהרחיב מוצר מזון קיים. למשל, משקה יוגורט מתוק בטעמים יהיה מוצר חדש, אבל חלב בטעם חדש (כגון תות ושוקולד) יהיה הרחבה של מוצר קיים. ישנם שלושה שלבים לפיתוח ולהרחבה: הפקת רעיונות, בדיקת היתכנות ובדיקת רעיונות לערעור. רק לאחר השלבים האלו מוצר המזון יגיע לשוק הלאומי. מתוך מאה רעיונות למוצרי מזון חדשים שנחשבים, רק שישה מגיעים למדף בסופרמרקט.
תעשיית המזון עומדת בפני החלטות שיווקיות רבות. ניתן להשקיע כסף בבניית מותג (באמצעות פרסום וצורות קידום אחרות) כדי להגדיל את הכמות הנדרשת או את המחיר שהצרכנים מוכנים לשלם עבור מוצר. קוקה-קולה, למשל, מוציאה הרבה מאוד כסף הן על שכלול הנוסחה שלה והן על קידום המותג שלהם. זה מאפשר לקולה לגבות יותר עבור המוצר שלה מאשר יצרניות של מותגים קטנים יותר. ייתכן שיצרנים יוכלו למנף את שמות המותג הקיימים שלהם על ידי פיתוח מוצרים חדשים. לדוגמה, היינץ התחילה את דרכה כמותג לחמוצים אך הסתעפה לקטשופ. חלק מהרחבות המותג עשויות להיות כרוכות בסיכון של נזק למותג המקורי אם המוצר לא מספיק טוב. קוקה-קולה סירבה להחיל את השם קולה על משקה דיאטטי, כאשר לממתיקים מלאכותיים היה טעם פחות אטרקטיבי משמעותית. היא יצרה את טאב קולה, אבל רק כשהאספרטיים אושר לשימוש במשקאות קלים, קוקה קולה יצאה עם דיאט קולה. יצרנים שהשקיעו הרבה מאוד כסף במותגים אולי פיתחו רמה מסוימת של נאמנות למותג הצרכן – כלומר נטייה של צרכנים להמשיך לקנות מותג מועדף גם כאשר מבצעים הצעה אטרקטיבית מצד המתחרים. כדי שנאמנות תהיה נוכחת, לא מספיק רק לראות שהצרכן קונה את אותו מותג באופן עקבי. הצרכן, כדי להיות נאמן למותג, חייב להיות מסוגל להתנגד באופן פעיל למאמצי קידום המכירות של מתחרים. צרכן נאמן למותג מסוים ימשיך לקנות את המותג המועדף גם אם מוצר מתחרה ישתפר או יציע קידום מחיר או פרימיום או יקבל שטח תצוגה מועדף. לחלק מהצרכנים יש נאמנות לכמה מותגים. כאן, צרכן עובר בין כמה מותגים מועדפים. הצרכן יכול להחליף לגוון או לקנות את אחד מהמותגים המועדפים במבצע. צרכן זה, לעומת זאת, לא היה עובר למותגים אחרים במבצע. נאמנות למותג היא עניין של מידה. חלק מהצרכנים לא יחליפו להנחה קטנה, אלא יחכו להנחה גדולה או יקנו מדי פעם מותג אחר מטעמי נוחות או מגוון.
התוצר של תמהיל השיווק מתייחס לסחורות או לשירותים שהחברה תציע לצרכן. חברה יכולה להשיג זאת על ידי יצירת מוצר מזון חדש, או על ידי שינוי או שיפור מוצר מזון קיים. לדוגמה, משקה יוגורט שקדים אורגני ייחשב למוצר חדש, ואילו משקה חלב בטעם שוקולד יהיה הרחבה של מוצר קיים. שלושת השלבים לפיתוח והרחבה של מוצר מזון כוללים הפקת רעיונות, ניתוח הרעיונות להיתכנות ובדיקת רעיונות לביקוש. לאחר ששלבים אלה הושלמו בהצלחה, ניתן לייצר את מוצר המזון לשוק המזון.
תמהיל שיווקי > המחיר

בתמחור רווחי של המזון, על היצרן לזכור שהקמעונאי מוסיף כ-50 אחוז למחיר של מוצר סיטונאי. לדוגמה, מזון קפוא שנמכר בחנות קמעונאית תמורת 4.50₪ מייצר הכנסה של 3.00₪ ליצרן. הכסף הזה צריך לשלם עבור עלות הייצור, האריזה, המשלוח, האחסון והמכירה של המוצר.
המחיר כולל את סכום הכסף ששולם על ידי הצרכן על מנת לרכוש את מוצר המזון. בעת תמחור מוצרי המזון, על היצרן לזכור כי הקמעונאי יוסיף אחוז מסוים למחיר המוצר הסיטונאי. סכום זה באחוזים שונה בכל העולם. האחוז משמש לתשלום עבור עלות הייצור, האריזה, המשלוח, האחסון והמכירה של מוצר המזון. לדוגמה, רכישת מוצר מזון במרכול הנמכר ב-3.50₪ מייצרת ליצרן הכנסה של 2.20₪.
תמהיל שיווקי > הפרסום

פרסום מזון לצרכנים נעשה מחוץ לחנות, בחנות ובאריזה. פרסומות בטלוויזיה ובמגזינים הן ניסיונות לשכנע צרכנים לחשוב בחיוב על מוצר, כדי שילכו לחנות כדי לרכוש את המוצר.
בשנות ה-50, היזמית פרידה רפופורט קפלן חוללה מהפכה בתעשיית התוצרת הטרייה על ידי הצגת אריזה וסימון של פירות וירקות טריים.
תמהיל שיווקי > המקום

מקום מתייחס למאמצי ההפצה והאחסנה הדרושים להעברת מזון מהיצרן למקום שבו הצרכן יכול לקנות אותו. זה יכול גם להתייחס למקום שבו המוצר ממוקם בחנות קמעונאית (פרסום סמוי; למשל, קצה מעבר; המדף העליון, התחתון או האמצעי; בוויטרינה מיוחדת וכו'.)
מערכת שיווק המזון בארצות הברית היא מערכת גמישה להפליא. מיקוד צרכנים עוזר למשווקים לצפות את הדרישות של הצרכנים, ומיקוד הייצור עוזר להם להגיב לשינויים בשוק. התוצאה היא מערכת העונה ומשפיעה על הדרישות המשתנות ללא הרף של הצרכנים.
מקום מתייחס לפעילויות שארגונים מבצעים על מנת להנגיש את מוצר המזון שלו לצרכניו. זה כולל את ההפצה הדרושה להעברת מוצר מזון מהיצרן למקום בו הצרכן יכול לרכוש אותו. מיקום המוצר בחנות הוא גם הגדרה של מקום בתמהיל השיווק.
ביקורת

בשנים האחרונות, שיווק מזון ספג ביקורת מצד אנשי מקצוע כגורם מרכזי בתרומה להשמנה בקרב בילדים. נסטלה אמרה כי שיווק מזון מכוון בכוונה לילדים אשר מושפעים בקלות בגיל כה צעיר לאכול משקאות עתירי סוכר ומזון עם תועלת תזונתית מועטה. העובדה שתחומי שיווק מזון קשורים להשמנה מדאיגה, כמו גם כמה קל לשווק לילדים ולהשפיע על בחירת המזון שלהם. הטלוויזיה והמדיה המודפסת עדיין עומדים כערוצי התקשורת המסורתיים לשיווק מזון, אך גם גישות פופולריות אחרות נפוצות יותר בימינו. אלה כוללים את האינטרנט, צעצועים, אריזות, משחקי וידאו, סרטי שוברי קופות, רישוי דמויות של צעצועי ילדים ופרסום של ידוענים. השימוש באסטרטגיות שיווק מזון אלה גדל, ונאמר שהם אחראים חלקית לשיעורי הנפיחות של השמנת ילדים.
מיקום מוצר בסרטי ילדים ובתוכניות טלוויזיה נותן למשווקי מזון כוח רב יותר לגרום לילדים להכיר את המותג שלהם וליצור אינטראקציה ישירה עם פלח שוק זה. הכוח שיש למותגים באמצעות שיווק מזון בטלוויזיה הוא משמעותי מכיוון שקהל הטלוויזיה באופן אוטומטי מתפתה יותר בפרסומת כשהיא מתנגנת מולם, ויוצרים קשר חזק יותר למותגים. האשמות באות לידי ביטוי כאשר הרוויה הזו מתרחשת מכיוון שילדים אינם מצוידים בידע הולם לבצע בחירות תזונתיות חכמות, ולכן שיווק מזון מואשם לפעמים באורח החיים הלא בריא של ילדים. משווקי מזון מנצלים את העובדה שרוב הילדים מטרידים את הוריהם עבור מוצר שהם ראו בטלוויזיה עד שהם מקבלים אותו, מה שמעניק לילדים כוח מיקוח גבוה. נטען כי משווקים גם מציגים מאכלים מסוימים לילדים כבלעדיים רק להם, מה שמרמז שילדים יודעים טוב יותר על התזונה שלהם מאשר הוריהם. זה בתורו ראה מגמות של ילדים שמתעלמים מעצת ההורים ולוקחים על עצמם לבחור מה הם אוכלים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Pomeranz, J. L.; Adler, S. (2015). "Defining Commercial Speech in the Context of Food Marketing". Journal of Law, Medicine & Ethics. 43 (S1): 40–43. doi:10.1111/jlme.12213. PMID 25846162.
↑  Hawkes, C (2007). "Regulating and litigating in the public interest: Regulating food marketing to young people worldwide: trends and policy drivers". American Journal of Public Health. 97 (11): 1962–1973. doi:10.2105/AJPH.2006.101162. PMC 2040356. PMID 17901436.
↑  Chandon, P.; Wansink, B. (2012). "Does food marketing need to make us fat? A review and solutions". Nutrition Reviews. 70 (10): 571–593. doi:10.1111/j.1753-4887.2012.00518.x. PMC 3495296. PMID 23035805.
1 2 3  Son, H (2015). "The history of Western futures studies: An exploration of the intellectual traditions and three-phase periodization". Futures. 66: 120–137. doi:10.1016/j.futures.2014.12.013.
↑  Schaffner, D; Schroder, W; Earle, M (1998). Food marketing management: an international perspective. McGraw-Hill.
↑  Kaynak, E (1999). Cross-national and cross-cultural issues in food marketing. New York: International Business Press.
↑  Richard Tedlow, New and Improved: The Story of Mass Marketing in America, Basic Books, N.Y. 1990 pp 4-12,
1 2  Murata, Y (2007). "Taste heterogeneity and the scale of production: Fragmentation, unification, and segmentation". Journal of Urban Economics. 62 (1): 135–160. doi:10.1016/j.jue.2006.11.005.
↑  The Food Industry: Lifeline of America. 2nd ed. (1990) E. C. Hampe, E. C., and M. Wittenbery, New York: McGraw-Hill.
1 2 3 4 5  Wongleedee, K (2015). "Marketing Mix and Purchasing Behavior for Community Products at Traditional Markets". Procedia - Social and Behavioral Sciences, 197(7th World Conference on Educational Sciences). 197: 2080–2085. doi:10.1016/j.sbspro.2015.07.323.
↑  Marketing Nutrition: Soy Functional Foods, Biotechnology, and Obesity, (2007), Brian Wansink, Champaign, IL: University of Illinois Press.
↑  Helm & Gritsch, 2014
↑  Pineda, Dorany (2020-01-19). "Frieda Caplan, the 'Kiwi Queen' who introduced hundreds of fruits and veggies to the U.S., has died". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-02-23.
1 2  Nestle, M (2006). "Food Marketing and Childhood Obesity — A Matter of Policy". The New England Journal of Medicine. 354 (24): 2527–2529. doi:10.1056/NEJMp068014. PMID 16775233.
ניאיגטה (מחוז)

מחוז ניאיגטה (ביפנית: Niigata-ken 新潟県) הוא מחוז באזור צ'ובו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר ניאיגטה.
היסטוריה

עד רסטורציית מייג'י במחצית השנייה של המאה ה-19 התחלק האזור של מחוז ניאיגטה של היום בין שטחי מחוזות אצ'יגו וסאדו. במהלך תקופת סנגוקו איחד הדאימיו אואסוגי קנשין את שני המחוזות למחוז אחד תחת שליטתו, ואף הפך למנהיג שבט אואסוגי.
העיר ניאיגטה, בירת המחוז, היא העיר הגדולה ביותר ביפן השוכנת לחופו של ים יפן, והייתה עיר הנמל הראשונה לחופי ים יפן שנפתחה לסחר עם מעצמות זרות, לאחר פתיחת יפן למערב על ידי קומודור מת'יו פרי ב-1854. מאז מילאה העיר תפקיד חשוב בסחר בין יפן לבין רוסיה וקוריאה.
בשנות ה-60 וה-70 עבר מחוז ניאיגטה עבודות תשתית ותחבורה רבות שסייעו לפיתוחו, בהן בניית רכבת מהירה ותחנת כוח הידרואלקטרית, הודות לפעילותו של קקואיי טנאקה, פוליטיקאי יליד המחוז, וראש ממשלת יפן בשנות ה-70.
גאוגרפיה

למחוז ניאיגטה רצועת חוף באורך 240 קילומטרים, לאורך חופי ים יפן, ושטח המחוז כולל גם את האי סאדו. המחוז מתחלק לארבעה אזורים: אזור ג'וּאֶצו בדרום, צ'וֹאֶצו במרכז, קַאֶצו בצפון, והאי סאדו. שיפכו של נהר שינאנו, הארוך ביותר ביפן, נמצא במחוז וכרבע מכלל שטחי המחוז מוקדשים לפארקים לאומיים.
כלכלה

כלכלת מחוז ניאיגטה נשענת בעיקר על חקלאות, והמוצר העיקרי הוא אורז. מחוז ניאיגטה הוא המחוז השני ביפן בייצור אורז, אחרי מחוז הוקאידו. בסביבת העיר אואונומה מגדלים את זן האורז קושיהיקרי, הנחשב לאיכותי ביותר ביפן. כפועל יוצא מגידול אורז, מחוז ניאיגטה גם מפורסם בייצור מוצרי אורז, כגון סאקה ופריכיות אורז.
בנוסף, משגשגת במחוז גם תעשיית הפרחים, ובייחוד שושנים, צבעונים ואזליאות.
במחוז נמצאו מצבורי נפט, אך לא בכמות המאפשרת עצמאות ליפן, והמדינה עדיין תלויה בייבוא מבחוץ. בעבר פעלו באי סאדו מספר מכרות זהב, אך פעילותם דעכה עד כדי סגירה ב-1989, ובסנג'ו וצובמה ישנם מכרות כסף פעילים.
כלכלה > ערים

במחוז ניאיגטה 20 ערים:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אגנו  אוּאוֹנוּמה  אוג'יה  איטואיגווה  ג'ואצו |  גוסן  טאינאי  טוקמאצ'י  מורקמי  מיוקו |  מינאמי-אוּאוֹנוּמה  מיצוקה  נגאוקה  ניאיגטה (בירת המחוז)  סאדו |  סנג'ו  צוּבָּמֶה  קמו  קשיוַוזקי  שיבטה |
מוטו גוצי V50

| --- | --- |

Moto Guzzi V50 בשרות נאט"ו
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Moto Guzzi (אנ')
 שנות ייצור:  1977 – 1987
 הרכבה:  איטליה איטליה
 סיווג:  אופנוע
 משקל:  215–152 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,410–1,450 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 V  צילינדרים, ("V-twin engine" (אנ')) בפוזיציה של 90°) 490.2 כ"ס המפיק 38 כ"ס ב-7,500 סל"ד  2 V  צילינדרים, ("V-twin engine" (אנ')) בפוזיציה של 90°) 490.2 כ"ס המפיק 48 כ"ס ב-7,600 סל"ד  2 V  צילינדרים, ("V-twin engine" (אנ')) בפוזיציה של 90°) 490.2 כ"ס המפיק 45 כ"ס ב-7,500 סל"ד  2 V  צילינדרים, ("V-twin engine" (אנ')) בפוזיציה של 90°) 490.2 כ"ס המפיק 34 כ"ס ב-7,100 סל"ד  2 V  צילינדרים, ("V-twin engine" (אנ')) בפוזיציה של 90°) 490.2 כ"ס המפיק 44 כ"ס ב-7,200 סל"ד
 הילוכים:  5 מהירויות
 מהירות מרבית:  120–175 קמ"ש
מוטו גוצי V50 (באיטלקית: Moto Guzzi V50) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי Moto Guzzi (אנ') אשר יוצר בין השנים 1977 – 1987 באיטליה.
הדגם הראשון של ה"מוטו גוצי V50" היה אופנוע שהשיג את המושגים הסגנוניים והמכניים האחרונים של "בית גוצי" (Moto Guzzi) על ידי מודרניזציה שלהם. ראשית כל, כפי שהשם מרמז, הסידור המסורתי של צילינדרים רוחביים V בפוזיציה של 90°.
מטרת העיצוב של הדגם הייתה ליצירת הרמוניה עם המסגרת וקווי הריבוע של מכל הדלק.
ממאפייני "מוטו גוצי V50"

שלדה - מסגרת עריסה כפולה עם מנוע תומך.
מנוע 2 V צילינדרים ("V-twin engine" (אנ')) בפוזיציה של 90°.
מנוע קירור אוויר.
קיבולת מכל דלק: 15–16.5 ליטר.
משאבת הבלמים של בלם מלא שעם הדוושה הימנית שולט על דיסק קדמי ועל הדיסק האחורי (פטנט של היצרן).
מאגר מערכת שמן - שקע רטוב ("Wet sump" (אנ')).
דגם פעל בשרות הכוחות המזוינים של הולנד, בשרות נאט"ו.
ממאפייני "מוטו גוצי V50" > דגמים

"V50" - יוצר בין השנים 1977–1979.
"V50 II" - יוצר בין השנים 1979–1981.
"V50 III" - יוצר בין השנים 1981–1985.
"V50 C" - יוצר בין השנים 1982–1985.
"V50 Monza" - יוצר בין השנים 1980–1983.
"V50 Monza II" - יוצר בין השנים 1984–1987.
"V50 NATO" - יוצר בשנת 1979.
"V50 NATO Marechaussee" - יוצר בשנת 1979.
"V50 NATO Politie" - יוצר בשנת 1979.
"V50 PA" - יוצר בשנת 1991.
"V50 Sport" - יוצר בשנת 1979.
"V50 TS" - יוצר בשנת 1981.
תמונות

"מוטו גוצי V50" בשרות צבא הולנד
"מוטו גוצי V50"
"מוטו גוצי V50", שנת 1980 בגרסה צבאית
"מוטו גוצי V50"
ראו גם

מוטו גוצי נורמלה
מוטו גוצי אלצ'ה
מוטו גוצי קונדור 500 (איט')
הערות שוליים

↑  מוטו גוצי motoguzzi.com/it_IT
↑  "מוטו גוצי" - היסטוריה  motoguzzi.com/ca_EN/passion/History
↑  Fallon, I., The complete book of Moto Guzzi, every model since 1921 (2010) Motorbooks ש(Minneapolis (MN), USA), ISBN 0760352216 שמאל=כן
↑  שקע רטוב - הוא תכנון ניהול שמן סיכה למנועי בוכנה שמשתמש בארגז הארכובה כמאגר מובנה לשמן, לעומת מאגר חיצוני או משני המשמש בתכנון יבש
↑  "מוטו גוצי V50" בשרות נאט"ו motoguzziv50nato.info/Motor.pdf
↑  "מוטו גוצי V50" דגם "Monza" motorcycleclassics.com/classic-italian-motorcycles/moto-guzzi-v50
↑  "מוטו גוצי V50" דגם "Monza" - מבחן דרכים  motorcycleclassics.com/classic-italian-motorcycles/moto-guzzi-v50
שאול קובובי

ד"ר שאול קובובי (בגיל 95 לערך)
שאול קובובי (1 בינואר 1920 – 11 באוקטובר 2019) היה ד"ר למשפטים, מומחה למשפט עבודה ולדיני ביטוח לאומי, וכיהן כשופט בבית הדין הארצי לעבודה וכסגן נשיא של בית הדין הארצי לעבודה.
ביוגרפיה

קובובי נולד וגדל בבריסל, בלגיה, לפרלה (לבית תלשיץ) ויצחק קובוביצקי (1889–1973). סביו (משני הצדדים) הגיעו לבלגיה מליטא. האב היה ממנהיגי הציונים הכלליים בבלגיה, יו"ר ההסתדרות הציונית בבלגיה, ובארץ היה ממקימי סיליקט (בית חרושת) שייצר לבנים, ובהמשך מנהל הקרן למפעלים קונסטרוקטיביים של הציונות הכללית, וכמו כן כיהן כנשיא התאחדות עולי בלגיה וכנשיא לשכת המסחר ישראל–בלגיה. לקובובי היו שתי אחיות מבוגרות ממנו, שמעונה ולואיז-דבורה (ליזט), שנספתה באושוויץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתר קובובי בכפר סמוך לווטרלו, בבית משפחתה של ידידה מהאוניברסיטה. בינואר 1943 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל, וקיבל תואר דוקטור למשפטים. בזמן הטקס ענד טלאי צהוב שבמרכזו התג "יהודי".
לאחר סיום המלחמה, עבד כמתמחה לעריכת דין במשרד של עורך דין פרטי בבלגיה. ממאי 1945 עד מאי 1946, כשהצבא הבלגי עבר שיקום, הוא התגייס לצבא ושירת תחילה בגבול גרמניה, ובשבועות האחרונים לשירותו - בשמירה על ארמונו של מלך בלגיה.
ממאי 1946 כיהן כמנהל המשרד של עליית הנוער בבלגיה, וסייע לילדים יהודים ניצולים לעלות ארצה.
ביולי 1947 עלה קובובי לישראל, וקבע את משכנו בשכונת רחביה בירושלים. לאחר העלייה, שינה את שם משפחתו מקובוביצקי לקובובי.
עם הגעתו לישראל, החל קובובי לעבוד במדור הצרפתי של מחלקת ההסברה בקרן קיימת לישראל. במקביל לעבודתו, כתב רשימה שבועית לשבועון שהתפרסם בירושלים בשפה הצרפתית - Le Journal de Jerusalem. לפרסום מיוחד זכתה רשימה מפרי עטו, שבה תיאר את ליל כ"ט בנובמבר 1947. רשימה זו פורסמה בהמשך גם בעיתונים מחוץ לישראל, ותורגמה לאנגלית, יידיש ורומנית.
במלחמת העצמאות הצטרף לארגון ה"הגנה", ונטל חלק בתפקידי שמירה. אחר כך עבר לתפקיד מפעיל מרגמה קלה בקוטר של 2 אינץ' (כ-5 ס"מ). בסוף שירותו הועבר לשרת ב"שירות תרבות", כאחראי על ההסברה בקרב חיילים שהגיעו מארצות דוברות צרפתית, כמו ארצות צפון-אפריקה, בלגיה, צרפת ואיטליה. במרץ 1949 השתחרר מצה"ל.
באפריל 1951 נישא לדבורה לבית בולוטין, בת לאחת המשפחות הוותיקות והידועות בירושלים.
קריירה משפטית

ב-1949 החל קובובי להתמחות בעריכת דין בישראל, וגם עבר את הבחינות לעורכי דין זרים ("Nostrification"). במאי 1951 הוענק לו רישיון עורך דין ישראלי מידי נשיא בית המשפט העליון השופט יצחק אולשן. בין השנים 1950 - 1958, שימש קובובי כעוזר ליועץ המשפטי במשרד העבודה. בעבודתו זו לקח חלק, יחד עם צבי בר-ניב, בניסוח תקנות ביטוח לאומי. מיוני 1956 כיהן כסגן היועץ המשפטי במשרד העבודה. בין השנים 1958 - 1969 כיהן כאב בית דין לביטוח לאומי בירושלים, תל אביב, באר שבע ואשקלון (בית הדין לביטוח לאומי קדם להקמת בית הדין לעבודה). ב-31 באוגוסט 1969 עם הקמת מערכת בתי הדין לעבודה נבחר לכהונת שופט של בית הדין האזורי לעבודה בירושלים. ב-15 במרץ 1972 מונה לכהונת שופט בית הדין הארצי לעבודה בירושלים. ב-1 בספטמבר 1986 מונה לכהונת סגן נשיא בית הדין הארצי לעבודה בירושלים. ב-1990 פרש לגמלאות ובמאי אותה שנה קיבל את פרס משפט העבודה על שם השופט צבי בר ניב על מפעל חיים בתחום הביטחון הסוציאלי ומשפט העבודה.
לאחר פרישתו המשיך לעסוק בהתנדבות בעבודה משפטית (טיפול בערעורים) במסגרת משרד הביטחון.
עיסוקים נוספים

קובובי כתב מאמרים בנושאי היסטוריה ומוזיקה. מקצת ממאמריו בנושאים אלה התפרסמו בעיתון "הארץ".
נהג להשתתף בחידונים מוזיקליים שהתקיימו בשבת בבוקר ב"קול ישראל", ואף זכה בכמה מהם.
משפחתו

היה נשוי לד"ר דבורה קובובי לבית בולוטין (נכדתו, מצד אמה, של אברהם משה לונץ), מרצה בכירה לפסיכולוגיה חינוכית בבית ספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.
אב לשתיים (דפנה איתן-קובובי, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית, וענת קובובי-זילברמן, עובדת סוציאלית, פסיכותרפיסטית ומטפלת זוגית ומשפחתית).
התגורר בשכונת קריית שמואל בירושלים.
אחד מדודיו היה ד"ר אריה קובובי, עורך דין ופעיל ציוני, ממייסדי הקונגרס היהודי העולמי ומזכירו הכללי, דיפלומט, ויו"ר הנהלת יד ושם (1959–1966), שעל שמו קרוי רחוב בשכונת רמת דניה בירושלים.
פרסומיו > אוטוביוגרפיה

שאול קובובי, פרקי חיים וכתובים, ירושלים, הוצאה פרטית, אפריל 2007.
פרסומיו > פרסומים משפטיים

שאול קובובי, רמ"ח ושס"ה - סוגיות בתאונות עבודה (עורכת: דיתה פרוז'ינין), תל אביב, לשכת עורכי הדין בישראל, 1994 (הספר יצא לאור בשתי מהדורות נוספות ב-1999 וב-2004).
שאול קובובי ודיתה פרוז'ינין, "ביקורת בג"ץ על בית-הדין הארצי לעבודה - והיה כי יטעה המבקר?", המשפט, כתב העת של הפקולטה למשפטים, המסלול האקדמי של המכללה למנהל, כרך ג', אפריל 1994. https://hamishpat.colman.ac.il/wp-content/uploads/2018/11/A_SKubobi.pdf
פרסומיו > מאמרים בנושאי היסטוריה ב"הארץ"

שאול קובובי, ארבעה אירועים ב-19 בנובמבר (מותו של שוברט, לינקולן בגטיסברג, סטלינגרד: המתקפה הרוסית, אנואר סאדאת בירושלים), הארץ, 1.10.2001
שאול קובובי, אדורד גריג ופרשת דרייפוס, הארץ, 12.04.2002.
שאול קובובי, 21 במאי 1927 - צ'ארלס לינדברג: ניו יורק-פריז, הארץ, 27.12.2002.
שאול קובובי, פגישה בגבול גרמניה בקיץ 1945, באתר הארץ, 25 באפריל 2004
שאול קובובי, ניצול שואה, חייל בגרמניה, 1945, באתר הארץ, 13 במאי 2005
שאול קובובי, גנרל יהודי שידע להפתיע: מאה שנה להולדתו של הגנרל צ'רניאחובסקי, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2006