stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפטם והוצאתם להורג של בני הזוג צ'אושסקו
הרקע להימלטות צ'אושסקו מבוקרשט > 22 בדצמבר

בבוקרו של 22 בדצמבר צ'אושסקו נטה להאמין שמאמציו לייצב את המצב ולדכא את המהומות עולים יפה, אך בשעה 7.00, אלנה, אשתו, קיבלה ידיעות על המוני פועלים ממפעלים שונים, שמתקדמים לכיוון מרכז הבירה. מתרסי המשטרה, שנועדו למנוע את המעבר לכיכר האוניברסיטה ולכיכר ההיכל, לא עמדו במשימתם. בשעה 9.30 כיכר האוניברסיטה כבר הייתה גדושה. כוחות הביטחון, הצבא והמשטרה, הופיעו שוב, אך הפעם כדי להצטרף למהפכנים. בשעה 10.00 שודר ברדיו שנכנסו לתוקף חוקי החירום ואסורה התכנסות של יותר מחמישה אנשים. מאות אלפי המפגינים, שהתכנסו בפעם הראשונה בחייהם ביוזמתם, בזו להודעות. צ'אושסקו ניסה לפנות אל ההמון ממרפסת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, אך ההמון היסה אותו בזעם רב. מסוקים השליכו כרוזים אל המפגינים, כרוזים בהם נקראו ללכת הביתה וליהנות מחופשת חג המולד. רוח חזקה העיפה את הכרוזים הלאה וההמונים המשיכו בשלהם.
המפגינים התקיפו יחידה צבאית בדרך קיסלף ופירקו את החיילים מנשקם. בין השעות 9.00–11.00 מת ואסילה מילאה, שר ההגנה, בנסיבות חשודות. בהודעה שפרסם צ'אושסקו נמסר שהוא נמצא אשם בבגידה והתאבד לאחר שנחשפה בגידתו. התאוריה הפופולרית ביותר גרסה, שהוא נרצח לאחר שסירב לבצע את הוראות הדיכוי של צ'אושסקו. לאחר מותו של מילאה מינה צ'אושסקו את ויקטור סטנקולסקו לתפקיד שר ההגנה. הוועד הפועל הפוליטי החליט על הכרזת מצב חירום בכל רחבי המדינה. החלו התלבטויות גם בין מקורבי צ'אושסקו המסורים, ראש ממשלת רומניה, קונסטנטין דסקלסקו, אמר: הייתי ואשאר איתך עד שאתפגר, אך צריך לחשוב אם נירה בעובדים הגונים". גם אחרים הביעו דעות דומות וצ'אושסקו סיכם: "ודאי שלא נוכל לירות בפועלים. אנחנו נציגי הפועלים ולא נוכל לירות בפועלים, אבל יש גם פרחחים ואיך נבדיל ביניהם?" בינתיים הוחלט להתיר ירי בפועלים שבאים עם נשק ביד.
לאחר שסטנקולסקו קיבל את הפיקוד, ציווה על היחידות לסגת לבסיסיהן. צ'אושסקו יצא, בליווי שני נאמנים, למרפסת הוועד הפועל ומשם פנה במגפון אל ההמונים. הוא האיץ בהם לחזור לבתיהם, אך הם לא נענו לו ואבנים התחילו לעוף לכיוונו - אחת מהן שברה חלון ונחתה על המכתבה והבהילה את אלנה צ'אושסקו. השומרים הסתלקו והחיילים שבו לקסרקטינים - דבר לא יכול היה לעצור את ההמון. הגנרל סטנקולסקו, שר ההגנה החדש, שכנע את בני הזוג צ'אושסקו להסתלק בעזרת מסוק. כשצ'אושסקו היה בדרכו לעלות למסוק, כבר החלו להיכנס מפגינים לתוך הבניין.
ההימלטות והמעצר

צ'אושסקו, יחד עם אשתו, שני נאמנים בובו ומנסקו ושני השָלישים, המיור פלורין ראץ והקפטן מריאן רוסו, יצאו בשעה 12:09 מהגג של מטה המפלגה הקומוניסטית בבוקרשט במסוק אל ארמון סנגוב, במרחק כארבעים קילומטרים מבוקרשט. המסוק נחת בחצר של ארמון סנגוב ושם צ'אושסקו יצר קשרים טלפוניים עם מחוזות שונים ונוכח לדעת שהמצב בקונסטנצה ובמחוזות אולט ודמבוביצה שקט. הוא יצר קשר עם אחיו, הגנרל איליה צ'אושסקו ותבע ממנו לנקוט באמצעים.. איליה ניסה להרגיע אותו  ועדכן אותו, שהוא נמצא בקשר עם מקבילו הסובייטי, מה שהכעיס את ניקולאה צ'אושסקו. ניקולאה צ'אושסקו תבע שישלחו לו שני מסוקי ליווי עם גייסות - אולם הם לא הגיעו. צ'אושסקו המריא משם לטרגובישטה עם אשתו ושני קציני סקוריטטה, האחד כשליש שלו והשני כשליש רעייתו. לדברי טייס המסוק, הוא הבין משידורי רשת הרדיו שנפתח מצוד אחרי צ'אושסקו, לכן שיקר לצ'אושסקו, כשאמר לו שהמסוק אותר והם בסכנת פגיעה מאש נגד מטוסים. צ'אושסקו נבהל, והורה לטייס לנחות. הנמלטים נחתו בסמוך לטרגובישטה. בני הזוג צ'אושסקו, וקציני הסקוריטטה, שהתלוו אליהם, עצרו מכונית אקראית נהוגה בידי רופא מקומי, ובלית ברירה נהגה הסיע את הזוג צ'אושסקו ושני השלישים שלהם כברת דרך. עוברי דרך ששמו לב לנחיתת המסוק ולכניסת הזוג למכונית עדכנו את התקשורת ובתקשורת שודרו פרטי המכונית וכיוונה. צ'אושסקו הורה לנהג לכבות את הרדיו והנהג שהודיע להם שיש בעיות במנוע מכוניתו. הזוג צ'אושסקו ואחד השלישים (לא היה בה מקום לשני השלישים) עברו למכונית אחרת, שאתרו בחצר בכפר וקרשט ובסופו של דבר, בני הזוג הובאו למכון מחקר חקלאי. בינתיים נפוצו שמועות על הימצאות הזוג צ'אושסקו בסביבה ושוטרי טרגובישטה יצאו לחפש אותם וגם מצאו אותם במכון. הם נלקחו במכונית המשטרה, שניסתה להביא אותם לתוך העיר, אך בעיר השתלטו המהפכנים על מוסדות השלטון, לקחו נשק מתחנת המשטרה וניסו לתפוס את הזוג. השוטרים והזוג הסתתרו ליד יער עד שהצליחו לבסוף, בשעת החשכה, להכניס את הזוג צ'אושסקו לתחנת המשטרה, שם עברו חיפוש ונעצרו. המקום לא היה בטוח עבורם, לכן הועברו בהמשך למפקדה הצבאית המקומית.
ההימלטות והמעצר > המשפט

ב-24 בדצמבר 1989 חתם יון איליאסקו, אז נשיא מועצת החזית להצלה לאומית של רומניה, על צו המורה על הקמת בית דין צבאי מיוחד, שישפוט את ניקולאה ואלנה צ'אושסקו. קבוצת אנשי צבא בראשות גנרל סטנקולסקו יצאו מבוקרשט בחמישה מסוקים אל טרגובישטה, כדי לארגן את המשפט. בקבוצה היו גם חמשת השופטים המיועדים, שני שופטים צבאים, הקולונל ג'יקה פופה (נשיא בית הדין), הקולונל יואן ניסטור ועוד שלושה קצינים זוטרים, סרן קורנליו סורסקו, סגן בכיר דניאל קנדראה וסגן יון זמפיר. התובע היה מיור דן ווינאה (בהמשך הגיע לדרגת גנרל) ועורכי הדין קונסטנטין לוצ'סקו וניקולאה תאודורסקו היו אמורים לייצג את ההגנה.
המשפט נפתח ב-25 בדצמבר, בשעה 13:20 והסתיים בשעה 14:40. סעיפי האישום היו:
רצח עם - מעל 60,000 קורבנות.
חבלה בעוצמת המדינה על ידי ארגון פעולות מזוינות נגד העם ועוצמת המדינה.
פעולות שהרסו טובין ציבוריים על ידי הריסת וגרימת נזק למבנים, פיצוצים בערים וכדומה.
חבלה בכלכלה הלאומית.
ניסיון להימלט מרומניה תוך שימוש בפקדונות בשווי מעל מיליארד דולר בבנק בחוץ לארץ.
ניקולאה צ'אושסקו כפר בסמכות בית הדין לשפוט אותו ותבע ממאשימיו שיוכיחו את ההאשמות. במהלך המשפט, שארך שעה ועשרים דקות בלבד, התביעה והשופטים העלו את ההאשמות, אך לא הביאו הוכחות או עדים. עורכי הדין הממונים על הגנת הנאשמים לא נבחרו על ידיהם ופעלו כמו בתקופת המשפטים הסטליניסטים המבוימים. הם למעשה יצאו במתקפה על הנאשמים. במשך שנים רבות אחרי המשפט המשיכו הרומנים לחפש חשבונות בבנקים בחוץ לארץ על שם משפחת צ'אושסקו, אך לא נמצא דבר. מספר ההרוגים במהלך המהפכה, עד המשפט היה כ-400 איש ולאחר המשפט עוד כ-800 ומרבית ההרוגים נפלו כתוצאה מקטטות, שנבעו מהאנדרלמוסיה ואי הבהירות השלטונית.
בית הדין דן פה אחד את בני הזוג צ'אושסקו למוות ולהחרמת כל רכושם והם נלקחו ללא כל דיחוי לביצוע גזר הדין.
ההימלטות והמעצר > ההוצאה להורג והקבורה

גזר הדין נקבע בשעה 14:45 ולמרות שפסק הדין אפשר הגשת ערעור תוך עשרה ימים, בוצעה ההוצאה להורג כעבור דקות אחדות בחצר המקום, ליד בניין המשמר. אחד מעורכי הדין נימק זאת בכך שהנידונים לא הכירו בסמכות בית הדין ובכך חסמו את דרכם להגשת ערעור והעונש הפך להיות סופי.
גנרל סטנקולסקו פנה לחיילי יחידת הצנחנים 01842, שהוצבו ב'בוטן' וביקש מתנדבים לביצוע משימה צבאית - מבין כחמישים איש, שהיו שם, התנדבו עשרים. סטנקולסקו בחר שמונה ובראשם סרן בשם יונל בוירו והם הועברו לטרגובישטה במסוק. מבין המתנדבים בחר הגנרל שלושה חיילים, כולל הקצין, ועליהם הוטלה המשימה. הגנרל גם דאג שיובאו למקום שתי יריעות של אוהל, שמאוחר יותר שימשו לכיסוי הגופות ועטיפתן. החיילים קשרו את ידי בני הזוג צ'אושסקו מאחורי גבם ולקחו אותם בכוח אל המקום בו הוצאו להורג. אלנה צ'אושסקו התלוננה על קשירת הידיים ותבעה שיוציאו אותם להורג יחד ולא בנפרד. ניקולאה צ'אושסקו טען שכל ההצגה הייתה מיותרת ויכלו ישר לירות בהם. כשהוצב ליד הקיר התחיל צ'אושסקו לשיר את האינטרנציונל עד שמת. שלושת אנשי הצבא ירו, אך לא יחד - בוירו ירה שלושה צרורות, שניים בניקולאה ואחד באלנה, אחד החיילים ירה צרור באלנה והחייל השלישי ירה רק כדור אחד, כי בטעות כיוון את נשקו לירי בודדת.
זמן קצר לאחר ההוצאה להורג, בשעה 14:50, שודרה בטלוויזיה הרומנית הודעה קצרה על העמדתם לדין, סעיפי האישום, הרשעתם והוצאתם להורג של בני הזוג צ'אושסקו. בהמשך היום שודרו בטלוויזיה קטעים מהמשפט וההוצאה להורג.
לאחר ההוצאה להורג נעטפו הגופות ביריעות אוהל, שהוכנו מראש, והועלו למסוק, שהעביר אותן לאצטדיון כדורגל ברובע גנצ'אה, בבוקרשט. שם מובילי הגופות ברכב איבדו את דרכם ורק למחרת הגיעו לבית החולים הצבאי הראשי. בהמשך נקברו ניקולאה ואלנה צ'אושסקו בבית העלמין גנצ'אה בקברים נפרדים.
כעבור פחות משבועיים, ב-7 בינואר 1990, באמצעות צו-חוק מספר 6 בוטל עונש המוות ברומניה והוראה זו קיבלה תוקף גם בחוקה החדשה של שנת 1991.
ההתחשבנות עם משפחת צ'אושסקו

עם מעצרם של הזוג צאושסקו וביתר שאת לאחר משפטם והוצאתם להורג, נפתח מצוד אחר בני המשפחה, ילדיהם, האחים והאחיות, אחיינים, הם נעצרו באשמות שונות, החל מטרוריזם וכלה בחבלה בכלכלת רומניה. חפצי הערך שלהם הוחרמו ומשפחותיהם סולקו מדירותיהן. העצורים הוחזקו במעצר ללא משפט ולבסוף, כעבור יותר מחצי שנה, מרביתם שוחררו ללא האשמה.
במהלך מעצרו של הבן ניקו צ'אושסקו על ידי "מהפכנים", אחד מהם דקר אותו בסכין. קבריהם של הורי ניקולאה צ'אושסקו נהרסו ועצמות המתים הוצאו מתוכם ופוזרו.
לקריאה נוספת

Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015 (ברומנית)
Nicolae Ceaușescu a fost unchiul meu מאת Emil Bărbulescu הוצאת Editura Datina (ברומנית)
הערות שוליים

↑  Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015, הפרק Ultimul proces stalinist, החל מעמוד 375.
↑  Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015, עמוד 346.
↑  ברומניה תחת השלטון הקומוניסטי חג המולד היה בדרך כלל יום עבודה רגיל
↑  Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015, עמודים 358 - 359.
↑  במשך שלוש שעות היה סגן שר ההגנה, איליה צ'אושסקו, שר ההגנה בפועל
↑  Misterele de la Snagov (ברומנית)
↑  Hotărârea CFSN privind instituirea Tribunalului Militar Excepțional (ברומנית)
↑  Nicolae şi Elena Ceauşescu: „Împreună am luptat, să murim împreună!“ (ברומנית)
↑  A man haunted by his Christmas in firing squad  (באנגלית)
↑  Comandoul care l-a împuşcat pe Ceauşescu (ברומנית)
↑  Comunicatul privind execuția soților Ceaușescu (ברומנית)
↑
Nicolae Ceaușescu a fost unchiul meu מאת Emil Bărbulescu הוצאת Editura Datina עמודים 216 - 217 (ברומנית)
הקבר של ניקולאה צ'אושסקו
סמל בלגיה

| --- | --- |

 גרסאות
 
 סמל מצומצם לשימוש הממשלה הבלגית
 פרטים
 המחזיק בסמל:  פיליפ, מלך הבלגים
 תאריך אימוץ:  17 במרץ 1837 
 התקנים
 מגן:  מגן שחור, אריה מוזהב פראי
 תומכים:  שני אריות זהב
 מוטו:  צרפתית: L'UNION FAIT LA FORCE, פלמית: EENDRACHT MAAKT MACHT (אחדות מעניקה כוח)
 אלמנטים נוספים:  רמחים עם הצבעים הלאומיים
 פרטים נוספים
 מסדרי אבירות:  מסדר לאופלד
 
סמל בלגיה הוא סמל אחד המורכב מכמה וכמה סמלים קטנים יותר. שילובם של הסמלים מבטאים את הזהות הבלגית.
בסמל ניתן להבחין בגלימה מלכותית, המהווה רקע ונועדה לסמל את המונרכיה (מלכות) במדינה. בראש הגלימה מצוי הכתר המלכותי שמטרתו לסמל שבראש המדינה עומד מלך. מאחורי הגלימה עולים הדגלים של המחוזות השונים שמרכיבים את הממלכה הבלגית.
בתוך הגלימה מצויים שני אריות (שנקראים גם "האריות הבלגים") וכל אחד מהם מחזיק את דגל בלגיה. האריות מהווים את האחדות הלאומית של המדינה ומטרתם לתמוך במגן שנמצא במרכז הגלימה. המגן וציור האריה שמוטבע עליו הוא הסמל המסורתי.
לרגלי המגן ישנה כרזה ועליה רשום המוטו הלאומי של בלגיה "אחדות מעניקה כוח", בצרפתית (בתמונה) או בפלמית, בהתאם למקום הצגת הסמל.
ראו גם

דגל בלגיה
המנון בלגיה
סמל ברוניי

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  ברוניי 
 תאריך אימוץ:  1932 
 
סמל ברוניי מוצג באופן בולט בדגל ברוניי. הוא אומץ באופן רשמי בשנת 1932, ועל פי האתר הממשלתי הרשמי יש בו חמישה מאפיינים עיקריים:
בראש הסמל ישנו הדגל - מסמלי המשפחה המלכותית.
מתחתיו המטריה המלכותית - מסמלי המשפחה המלכותית.
תחתיה הכנפיים- מסמלות הגנה של צדק ושלום.
בצידי הסמל ידיים מושטות לעזרה - מסמלות את תפקיד הממשלה - להגן על אזרחיה.
באמצע ממוקם סהר - סמל האסלאם שהיא הדת הרשמית במדינה. עליו רשום בערבית המוטו הלאומי של המדינה ("תמיד בשירות בהדרכת האל").
כמו כן בתחתית ממוקמת כרזה עליה רשום בערבית שמה של המדינה - "ברוניי, בית השלום".
ראו גם

דגל ברוניי
המנון ברוניי
סמל בנגלדש

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  בנגלדש 
 תאריך אימוץ:  1971 
 
סמל בנגלדש (בבנגלית: বাংলাদেশের জাতীয় প্রতীক) הוא סמלה הרשמי של הרפובליקה העממית של בנגלדש. הסמל אומץ זמן קצר לאחר קבלת העצמאות בשנת 1971, והוא מורכב מעיגול ואשר בתוכו מספר אלמנטים אומנותיים המסמלים את המדינה.
מאגר המים בא לסמל את הנהרות הרבים שזורמים בבנגלדש. לצידי מאגר המים יש שני צרורות של אורז, ומטרתם לסמל את האוכל והחקלאות של המדינה. בראש הסמל מופיעים 4 כוכבים ונבט של פרח.
גלריה

סמל בנגלדש בתקופת השלטון הבריטי
סמל נשיא בנגלדש
סמל ראש ממשלת בנגלדש
סמל בנגלדש על מטבע (50 פאיסה)
מניין המצוות על פי הרמב"ם

מניין המצוות בהקדמה למשנה תורה לרמב"ם
מניין תרי"ג מצוות לפי הרמב"ם הוא מניין כל מצוות התורה (תרי"ג). תרי"ג המצוות מורכב מ'רמ"ח מצוות עשה' ומ'שס"ה מצוות לא תעשה'.
על אף שישנן מצוות נוספות שחיובן מהתורה, הן אינן נמנות כחלק מה'תרי"ג' מסיבות שונות שאותן מונה הרמב"ם בהקדמתו לספר המצוות, שם מונה הרמב"ם ארבעה עשר שורשים ("כללים", "עקרונות מנחים") שעל פיהם קבע אילו מצוות למנות ואילו לא. אמנם אף המצוות שאינן מנויות כחלק מהתרי"ג, חיובן הוא מדאורייתא.
מנייני מצוות נוספים לרמב"ם

הרמב"ם התייחס למניין המצוות במספר מקומות שונים: בספר המצוות שלו, בהקדמה לספרו משנה תורה, וכן בהקדמה לכל קובץ הלכות, שם מונה הרמב"ם את המצוות שקובץ הלכות זה יעסוק בהן.
בהקדמה למשנה תורה מונה הרמב"ם את כל המצוות בכותרת בלבד, וללא הפירוט שנעשה בספר המצוות על כל מצווה ומצווה. עם זאת, במניין זה מקפיד הרמב"ם לציין בכל מצווה ומצווה את הפסוק בתורה אליו ממנה נלמדת המצווה, כחלק ממטרתו במשנה תורה שאדם יוכל ללמוד תורה שבכתב ואת ספרו כדי לדעת את כל ההלכות, בלי עזרת שום ספר נוסף.
באחרונים העירו, שבין ספר המצוות וההקדמה למשנה תורה - לבין המצוות כפי שהן נמנות בהקדמה להלכות ישנם לעיתים שינויי ניסוח ומשמעות. בדרך כלל מתאים נוסח ההקדמה למשנה תורה לחיבורים המוקדמים של הרמב"ם: פירוש המשנה וספר המצוות, ואילו בהקדמה להלכות מתאים ניסוח המצווה לאופן בו היא מוצגת בהלכות.
ישנן אסכולות שונות בהסברת השינויים הללו: יש שנטו להסביר שהרמב"ם חזר בו בין חיבוריו המוקדמים למאוחרים, ויש שטענו שמדובר בשינויי נוסח וסגנון בלבד ואין בהם הבדלים הלכתיים.
הניסוח של המצוות כפי שהוא שמופיע להלן תואם בדרך כלל לדבר הרמב"ם בספר המצוות ובהקדמה למשנה תורה.
מנייני מצוות נוספים לרמב"ם > ספר המצוות לרמב"ם

הרמב"ם ריכז את כל מניין תרי"ג המצוות בספר המצוות לרמב"ם, אשר נכתב כהכנה לספרו משנה תורה, על בסיס מניין המצוות שבספר הלכות גדולות. בספר המצוות מנה הרמב"ם את תרי"ג מצוות לפי חשבונו, וחילק אותן למצוות עשה ולמצוות לא תעשה.
בתחילת החיבור כתב הרמב"ם כללים (או שורשים, תלוי באיזה תרגום), שבאמצעותם ביאר את שיטתו לקביעת אותן המצוות שיש למנות בכלל תרי"ג מצוות, ואותן המצוות שאין למנותן.
השורשים

הייחודיות שבמניין המצוות של הרמב"ם על פני קודמיו, היא שבתחילת הספר מונה הרמב"ם את 14 העקרונות, או "השורשים", שלפיהם מנה את המצוות. דבר זה מאפשר להבין את שיטתו בבירור, להסכים איתו או לחלוק עליו. חיבורים רבים העמיקו בשורשיו של הרמב"ם אף יותר מהמצוות עצמם, בשל התמציתיות והשיטתיות שהרמב"ם נוקט בהם.
סוגיות רבות התפתחו מהשורשים של הספר, למשל: תוקפם ההלכתי של מידות שהתורה נדרשת בהן, משמעות מצוות הכוללות את התורה כולה ועוד.
השפעה על מוני המצוות הבאים > מניין המצוות לרמב"ן

הרמב"ן חולק על הרמב"ם במצוות שונות ומשמיט מצוות מסוימות ממניין המצוות, שבמקומם מוסיף הוא מצוות אחרות, שלדעת הרמב"ם אינם נחשבות כחלק ממניין המצוות.
ספרים שונים נכתבו ליישב את דעת הרמב"ם מהשגותיו של הרמב"ן ועוד ראשונים שלא הסכימו עם מניינו של הרמב"ם, הבולט מביניהם הוא ספר מגילת אסתר, שאף נדפס ברוב המהדורות יחד עם ספר המצוות לרמב"ם.
השפעה על מוני המצוות הבאים > ספר החינוך

בספר החינוך מנה אף הוא את מניין התרי"ג מצוות והלך בעקבות מנינו של הרמב"ם, מלבד מצוות לא תעשה אחת שהשמיט, (לאו קמ"ח) שהוא איסור לזר לאכול קדשי קדשים. החינוך מכניס במקום לאו זה, לאו אחר של 'איסור הקרבת קרבן פסח בבמות'. ככל הנראה השינוי איננו חידוש של ספר החינוך, אלא מקורו בנוסח מוטעה של ספר המצוות שהיה לפני המחבר. (ראו ספר החינוך#המצווה הנוספת)
הבדל נוסף הוא, שבניגוד לרמב"ם שסידר את מניין המצוות לעשה ולא תעשה, ספר החינוך מסודר על פי סדר פרשיות התורה.
ראו גם

תרי"ג מצוות
ספר המצוות לרמב"ם
הערות שוליים

↑  ראה למשל את פתרונו של פיינטוך לאחת מהקושיות הללו בפירושו 'פיקודי ישרים' עמ' רלו, ולמולו את דברי הרב קאפח בהערה 4 בעמ' עט למהדורתו לספר המצוות.
סלקציה נציונלה

| --- | --- |
 סוגה:  תחרות מוזיקה
 שפות:  רומנית
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  1993–הווה 
 
סלקציה נציונלה (ברומנית: Selecția Națională; תרגום: הבחירה הלאומית) היא תחרות שירים שנתית הנערכת ברומניה, בה נבחר נציג המדינה לאירוויזיון. התחרות נערכה לראשונה ב-1993, וזכה בה הזמרת דידה דרגאן.
עד שנת 2005 נקבע ניקוד השירים בתחרות על פי החלטת צוות שיפוט בלבד. ב-2006 הוחלט על מתכונת חדשה, בה משלבים יחד את תוצאות הצבעת קהל הצופים באמצעות מסרונים ואת תוצאות חבר השופטים, וקולותיהם שווים בהשפעתם. מרב הנקודות ששיר בתחרות יכול לקבל הוא עשרים וארבע, אם הן השופטים והן הקהל יעניקו לו שתים עשרה נקודות.
במשך השנים נערכה התחרות במקומות שונים, בהם אולפני טלוויזיה ואולמות קונצרטים.
הטלוויזיה הרומנית רצתה להצטרף לאירוויזיון, ולשלוח אליו נציגות עוד בשנות השבעים, אך עקב היותה של רומניה מדינה בגוש הקומוניסטי, נבצר ממנה להשתתף באירוויזיון, למרות היותה חברה באיגוד השידור האירופאי.
הנחיה

| שנה | בהנחיית |
| --- | --- |
1994: גבריאלה קריסטיה
1994: גבריאלה קריסטיה
1996: אנג'לה סימיליה וגבריאל קוטביצה
1998: דניאלה נאנה, אנקה צורקשיו ויוליאנה מרצ'וק פוסיה
2000: צ'ליה פטריקו ודן נגרו
2008: אלינה סורסקו
זוכים בתחרות

| שנה | ביצוע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד | חצי גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | דן ביטמן | "Dincolo de nori" | "מאחורי העננים" | 21 | 14 |  |  |
| 1998 | מלינה אולינסקו | "Eu cred" | "אני מאמינה" | 22 | 6 |  |  |
| 2000 | טקסי | "The Moon" | "הירח" | 17 | 25 |  |  |
| 2002 | מוניקה אנגל ומרצ'ל פאבל | "Tell Me Why" | "אמור לי מדוע" | 9 | 71 |  |  |
| 2003 | ניקולה | "Don't Break My Heart" | "אל תשבור את לבי" | 10 | 73 |  |  |
| 2004 | סאנדה לאדושי | "I Admit" | "אני מודה" | 18 | 18 | X | X |
| 2005 | לומיניצה אנגל וסיסטם | "Let Me Try" | "תן לי לנסות" | 3 | 158 | 1 | 235 |
| 2006 | מיכאי טראיסטאריו | "Tornerò" | "אני אחזור" | 4 | 172 | X | X |
| 2007 | טודומונדו | "Liubi, Liubi, I Love You" | "אהבה, אהבה, אני אוהב אותך" | 13 | 84 | X | X |
| 2008 | ניקו וולאד מיריצה | "Pe-o margine de lume" | "בקצה העולם" | 20 | 45 | 7 | 94 |
| 2009 | אלנה גאורגה | "The Balkan Girls" | "בנות הבלקן" | 19 | 40 | 9 | 67 |
| 2010 | פאולה סלינג ואובי | "Playing with Fire" | "משחקים באש" | 3 | 162 | 4 | 104 |
| 2011 | הוטל FM | "Change" | "שינוי" | 17 | 77 | 4 | 111 |
סלקסנטמארטון

סלקסנטמארטון (בהונגרית: Szalkszentmárton) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
שמו של הכפר סלקסנטמארטון הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1317.
יהודי סלקסנטמארטון

במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 חיו יהודים בכפר, בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 2 |  |
| 1880 | 93 | 3,611 |
| 1910 | 85 |  |
| 1920 | 31 |  |
| 1930 | 26 |  |
| 1941 | 29 | 3,979 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי סלקסנטמארטון שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק |  |
| יישובים בנפת קונסנטמיקלוש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קונסנטמיקלוש • אפושטג • דונאג'האזה • דונווצ'ה • קונדץ' • קונפסר • סבדסאלאש • סלקסנטמארטון • טאש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12184768s (data)  VIAF: 236996597   WorldCat (עם VIAF): 236996597
סמיון סלפאקוב

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1979 (בן 45) פיאטיגורסק, רוסיה 
 סוגה מועדפת:  בארד, סאטירה, הומור 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מקום לימודים:  Pyatigorsk State University 
 פרסים והוקרה:  פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה  פרס ניקה 
 http://slepakov.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
סמיון סרגייביץ' סלפאקוב (ברוסית: Семён Серге́евич Слепако́в‏; נולד ב-23 באוגוסט 1979 בפיאטיגורסק) הוא מפיק יהודי-רוסי, תסריטאי וקומיקאי שהיה בעבר קפטן נבחרת פיאטיגורסק בתחרות KVN. הוא יחד עם שני קומיקאים אחרים יצר את התוכנית "רוסיה שלנו", את הסדרה "המתמחים" וסדרות הטלוויזיה, "אוניבר", "אוניבר: מעונות חדשים", "סשה טניה", "מעצר בית" ועוד. גילם תפקיד קומי בסרט "רוסיה שלנו: ביצי הגורל".
קורות חיים

סרגיי נולד לסרגיי סמיונוביץ' סלפאקוב, כלכלן במקצועו, פרופסור במכון לשירות, תיירות ועיצוב בפיאטיגורסק (המהווה לסניף של האוניברסיטה הפדרלית של צפון הקווקז). אמו — מרינה בוריסובנה סלפאקובה, פילוסופית ובוגרת אוניברסיטת פיאטיגורסק. סבא רבה שלו הוא יעקב קוסטיוקובסקי, דרמטורג ותסריטאי סובייטי. יהודי במוצאו.
סרגיי הוא בוגר הפקולטה לשפות זרות של אוניברסיטת פיאטיגורסק והתמחה כמתרגם מצרפתית. ב-2003 למד כלכלה.
קריירה

בשנים 2000–2004 היה קפטן נבחרת פיאטיגורסק ב-KVN. ב-2004 נבחרתו זכתה באליפות ליגת KVN ומאז 2005 הוא מתגורר במוסקבה. ב-2006 החל להופיע בקומדי קלאב יחד גם גאריק מרטירוסיאן, ומפיק ערוץ TNT אלכסנדר דולריין ביישום הפרויקט רוסיה שלנו, בהתבסס על בריטניה הקטנה הבריטית. הופיע כשופט בתוכנית קומדי באטל.
ב-2008 כתב והפיק את הסדרה "אוניבר" והיה שותף בהפקת התוכנית "ח.ב." בכיכובם של גאריק חרלמוב וטימור בטרוטדינוב. ב-2010 הופיע בהופעת קמע כמאבטח בסרט הקומי "רוסיה שלנו: ביצי הגורל" שגם הפיק.
באוגוסט 2018 הועלתה הסדרה "מעצר בית" בשרתי Premier, סדרה שנוצרה פרי מוחו של סלפאקוב עצמו וזכתה להצלחה ולפופולריות רבה בקרב הצופים. היה שותף גם להפקת הסדרה "שנת התרבות", התוכנית "היו זמנים ברוסיה" ונחשב לאחד התסריטאים והמפיקים המוצלחים בשוק הטלוויזיה הרוסי.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה כתב את הסדרה "ימים מקוללים". בינואר 2021 הביע תמיכה באופוזיציה הרוסית וספג ביקורת מבכירים בממשלת רוסיה. בשנת 2022, בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה עלה לישראל. בינואר 2023 פרסם שיר שבו אם בוכה על כך שבנה בן השלוש טרם הגיע לגיל גיוס, בנה האמצעי נמלט לאירופה ובנה הבכור נהרג בחזית המלחמה. השיר עורר סערה ציבורית במהלכו ועדת החקירות של רוסיה פתח בחקירה נגדו.
חיים אישיים

מאז 30 באוגוסט 2012 נשוי לקרינה, משפטנית במקצועה. ב-2020 השניים התגרשו.
הערות שוליים

↑  «Комсомолка» нашла жену Семена Слепакова
↑  Александра Сулим (2015-12-22). "Россия — это одно сплошное Фарго: вечная зима и маразм. Интервью Семена Слепакова — о сериалах, сатире и свободе". Meduza. נבדק ב-2015-12-24.
↑  "Семён Слепаков". 24smi.
↑  Андрей Захарьев (16 בדצמבר 2011). "Семен Слепаков: «Я звезд стесняюсь»". Cosmopolitan. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  russia.cclub.biz. "Наша Russia - Автор шоу «Наша Russia» Семен Слепаков рассказал, каким будет ее новый сезон". russia.cclub.biz. נבדק ב-2018-12-11.
↑  Автореферат диссертации С. С. Слепакова
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 5385 8182  MusicBrainz: 4da3f3c2-8ea3-47c6-b25c-ed96152d07c5  VIAF: 105144648591125911471   WorldCat (עם VIAF): 105144648591125911471
משפטיזציה

משפטיזציה (בעברית תקינה: מִשְׁפּוּט) היא תופעה שבה נורמות ודפוסי פעולה משפטיים מחלחלים לתחומי חיים אחרים.
בישראל באה מגמה זו לידי ביטוי בכמה אופנים:
הרחבת היקף הביקורת השיפוטית של בתי המשפט (בעיקר של בג"ץ) על פעולת הרשות המבצעת;
הגדלת משקלו של המשפט הפלילי ככלי לשם התמודדות עם שחיתות ופגיעה בטוהר המידות, תוך צמצום משקלן של נורמות חוץ-משפטיות;
הרחבת התחומים המובאים להכרעת היועץ המשפטי לממשלה ויועצים משפטיים אחרים;
בצבא: ייעוץ משפטי צמוד למפקדים וחיילים, והזדקקות לאישור משפטי לביצוע פעולות צבאיות ומלחמתיות, לעיתים על חשבון שיקול הדעת של המפקד בשטח;
הזדקקות גוברת והולכת לתיווכם ולהכרעתם של בתי המשפט בהסדרת יחסי העבודה;
מתן עדיפות לשופטים ולמשפטנים בעת בחירת הרכבן של ועדות ציבוריות שונות;
הסדרת תחומים רבים יותר בחקיקה;
שימוש גובר בטרמינולוגיה משפטית גם מחוץ לעולם המשפט.