stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היווצרות גלקסיות והתפתחותן
גודל וצורת הגלקסיה > היווצרות גלקסיית דיסק

גלקסיית דיסק מכילה גז קר, המעיד על כך שאין מספיק לחץ. הכוח הצנטריפוגלי של הגלקסיה מונע מהגז הקר לקרוס לנקודה אחת, המאונכת לכיוון הסיבוב. בכיוון המקביל לציר הסיבוב, אין דבר המונע מהגז לקרוס לתוך נקודה, ובכך נוצרת "דסקית" דקה מאוד, המשווה לגלקסיה צורת דיסק.
על פי מחקרו של הקוסמולוג ד"ר יובל בירנבוים, גלקסיית דיסק נוצרת באופן יעיל בהיעדר גל הלם יציב, שמונע את הנפילה החופשית של הגז. מצב של היעדר גל הלם יציב נוצר כאשר מסת ההילה קטנה מטריליון שמשות. בהילות אלו חודר הגז אל תוך ההילה וזורם במהירות גבוהה, כאשר הוא עדיין קר.
החומר האפל מייצב את גלקסיית הדיסק, ובלעדיו הגלקסיה הייתה מתפרקת לגושים.
גלקסיית דיסק מאופיינת בעיקר בכך שהיא דקה מאוד, בעלת יכולת להסתובב במהירות, ובעלת צורה דמוית דסקית. בגלקסיית דיסק אין מספיק לחץ, אך הכוח הצנטריפוגלי מונע מהגז ליפול אל מרכזה.
גודל וצורת הגלקסיה > היווצרות גלקסיה אליפטית

לעומת גלקסיית הדיסק, לגלקסיות אליפטיות צורה כדורית, והן נוצרות באופן שונה לגמרי. הגלקסיות האליפטיות נוצרות עקב התנגשות בין גלקסיות קטנות יותר, שנוצרו לאחר היווצרות כוכבים. כתוצאה מכך, לגלקסיות אלו יש צורה יותר כדורית והן אינן שטוחות. ההסבר לכך הוא, שבניגוד לגז, אשר יכול לקרוס לתוך נקודה אחת למרכז הגלקסיה, כוכבים אינם זורמים לפי לחץ, ניתן להתייחס אליהם כמסה נקודתית, ואינם יכולים להתקרר ולקרוס למרכז הגלקסיה.
גלקסיה אליפטית מאופיינת בעיקר בצורה של כדור פחוס/צלחת, ואין בה כמעט כוכבים צעירים, כיוון שהיא נוצרת לאחר היווצרות הכוכבים. לכן, הכוכבים בה לרב הם כוכבים "מבוגרים".
גודל וצורת הגלקסיה > הפסקת התכווצות גלקסיית דיסק

ישנו תהליך אשר מפסיק את התכווצות גלקסיות הדיסק, אך אסטרונומים לא יודעים בוודאות מהו תהליך זה. לפי השערה אחת, הקרינה נפלטת מכוכבים צעירים, או מגלעינים פעילים של גלקסיות, היכולים להאט את קצב ההתכווצות של הגלקסיה. הקרינה הנפלטת מקרבת החור השחור בתהליך גדילתו, יוצרת התחממות גז ולכן מעכבת את התכווצות הגלקסיה.
מאפייני הגלקסיות

גלקסיות הן צבר של כוכבים, כלומר כל גלקסיה מכילה מאות מיליוני כוכבים.
גלקסיות מורכבות בעיקר מאבק וגז כוכבים.
הכוכבים בגלקסיות מוחזקים במסלולם באמצעות כוח הכבידה, שחל ביניהם, וכוח הכבידה של הגלקסיה.
הגודל הממוצע של גלקסיות נע בין גלקסיות ננסיות, המכילות כעשרה מיליון כוכבים, לגלקסיות ענק, המכילות כמאה טריליון כוכבים.
מיזוג גלקסיות

תהליכי ההתפתחות של גלקסיה הם תהליכים מאוד איטיים ויציבים, וכך גם מיזוגי גלקסיות. התמזגויות של גלקסיות הן תופעה נפוצה ביקום.
מיזוג הגלקסיות הוא תהליך בו משתתפות שתי גלקסיות או יותר, בתהליך זה כוח הכבידה גורם לגלקסיות קרובות להסתחרר זו עם זו, עד שלבסוף, במשך מיליארדי שנים, הן מתמזגות לכדי גלקסיה אחת. בדרך כלל, משתתפות בתהליך גלקסיות לווין בעלות מסה קטנה, המקיפות גלקסיה אחרת בעלת מסה גדולה, וכך גלקסיות הלוויין מתמזגות בתהליך אטי עם הגלקסיה הגדולה ליצירת גלקסיה גדולה יותר.
ברוב המקרים הכוכבים של הגלקסיות ש"נאכלו" מוצאים מקום בין הכוכבים של הגלקסיה הקולטת, ולכל הכוכבים יש מספיק מקום. לעומת זאת, ככל הנראה שלא יקרה כך במקרים של מיזוגי גלקסיות גדולות כמו שביל החלב ואנדרומדה.
מיזוג גלקסיות היא אחד האירועים העיקריים הגורמים להולדת כוכבים חדשים, כאשר המיזוג גורם לשינויים במאזן האבק בגלקסיות ויוצר ערפיליות חדשות, שמתוכן נוצרים כוכבים. במקרה של גלקסיות דיסק, תהליך המיזוג יכול להיות מאוד הרסני, משום שגלקסיות דיסק הן מאוד דקות ושבריריות.
מיזוג גלקסיות > סוף חייה של הגלקסיה

כפי שיש תאוריות רבות לגבי היווצרות הגלקסיות, ישנן גם תאוריות לגבי מותה של גלקסיה וסוף חייה. תאוריה אחת אומרת כי גלקסיות מתות, כתוצאה מכך שחומרי הדלק הגורמים להיווצרות הכוכבים נגמרים. דבר זה גורם להיווצרות הכוכבים להיפסק, ובכך ל"חנק" של הגלקסיה.
הערות שוליים

↑  The Formation of Galaxies, www.atnf.csiro.au
↑  NASA Administrator, NASA Lends Galaxy Evolution Explorer to Caltech, NASA (באנגלית)
↑  How do Galaxies Evolve? - SKA Telescope, SKA Telescope (באנגלית אמריקאית) (ארכיון)
↑  שפיצר צילם ארבע גלקסיות מתמזגות בבת אחת | הידען, באתר הידען
↑  הגלקסיה המפלצתית מתה באופן מסתורי, באתר ynet, 6 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561008905171  LCCN: sh94008658 
(בתמונה מוצג חור שחור, הנמצא בין שני כוכבים במערכת כוכבים זוגית, כאשר הוא "בולע" גז מבן הזוג שלו. חור זה מתאפיין בדסקית, ומסביבה שני סילונים שעוזבים אותה
המפלגה הנציונאל סוציאליסטית של צ'ילה

| --- | --- |

 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 מייסד:  חורחה גונסאלס פון מראס
 תקופת הפעילות:  5 באפריל 1932 – 1938 (כ־5 שנים) 
 אידאולוגיות:  נאציזם, פשיזם, לאומיות, קורפורטיזם, אוטוריטריזם, אנטי-קומוניזם
 מטה:  סנטיאגו דה צ'ילה 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי
 
המפלגה הנציונאל סוציאליסטית של צ'ילה הייתה מפלגה נאצית שפעלה בצ'ילה, בתקופת הרפובליקה הנשיאותית. המפלה תמכה בשנותיה הראשונות ברעיונותיו של מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר, אם כי מאוחר יותר היא התמקדה יותר בגרסה צ'יליאנית של הפשיזם.
היסטוריה

התנועה הוקמה באפריל 1930 על ידי קרלוס קלר (שהיה לימים האידאולוג המרכזי של המפלגה), דיאז ולדרמה וחורחה גונסאלס פון מראס, שהפך למנהיג המפלגה. המפלגה הייתה בהתחלה נאמנה לאידולוגיה הנאצית והדגישה בפרסומיה את היותה מפלגה אנטישמית ונאמנה לאדולף היטלר בדומה למפלגה הנאצית המקורית. היא קיבלה תמיכה כספית רבה ממהאוכלוסייה הגרמנית בצ'ילה ובמהרה הפכה המפלגה מתנועה קטנה למפלגת בה חברים כ-20,000 אנשים. התנועה הדגישה כי היא פועלת על מנת בסס משטר חד-מפלגתי, שיפעל על עקרונות קורפורטיזם והסולידריות בין מעמדות, ועד מהרה הקימה ארגון סמי-צבאי בו שירתו אנשי המפלגה.
עם זאת, התמיכה בהיטלר נמשכה הרבה זמן, הסלידה מהיטלר הגיעה לשיאה פון מארס טען בסוף שנות השלושים שהשימוש בשם "נציונאל סוציאלסטית" הייתה טעות מצידו. עם הזמן, גם האנטישמיות שאייפנה את המפלגה הופחתה, כאשר במקום הוצעה צורה צ'ילאנית של הפשיזם. עם זאת, ההשראה האידולוגית העיקרית שלוותה את המת המפלגה הייתה משולבת לטענת חבריה ברצונם של אנשי המפלגה לנצל את המוניטין הבוה שהיה למפלגה הנאצית בגרמניה באותה עת. עם זאת, חברים בודדים במפלגה המשיכו לראות בהיטלר כמודל לחיקוי.
ניסיון הפיכה ודיכויו, שזכה לכינוי הטבח בביטוח הלאומי הביאו לתוצאה שונה מהמצופה, ב-5 בספטמבר 1938, השתלטו כ-30 חברים צעירים מהמפלגה על הבניין המרכזי של האוניברסיטה של צ'ילה וכ-30 נוספים על בניין הביטוח הלאומי, הממוקם ממול בנין הנשיאות של צ'ילה, והתבצרו בהם. לאחר חילופי אש בין המתבצרים לכוחות הממשלה ומספר הרוגים הכניעו כוחות הקרביניירוס את המתבצרים בשני המקומות, ריכזו אותם בבניין הביטוח הלאומי, העמידו אותם בשורה ורצחו אותם. האופוזיציה ייחסה את הרצח להוראה ישירה של אלסנדרי ובעקבות הטבח פרש איבנייס מהמרוץ לנשיאות והורה לתומכיו להצביע עבור החזית העממית, שבסופו של דבר ניצחה בבחירות שנערכו באותה השנה.
הערות שוליים

↑  Max Paul Friedman, Nazis & Good Neighbours, Cambridge University Press, 2003, p. 52
↑  Stanley G. Payne, A History of Fascism: 1914-1945, London: Routledge, 2001, p. 341
ערך זה הוא קצרמרבנושא צ'ילה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגל המפלגה
ג'יימס מקדואל

ג'יימס מקדואל (באנגלית: James McDowell;‏ 13 באוקטובר 1795 –  24 באוגוסט 1851) היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1831–1835 וב-1838, כמושל וירג'יניה ה-29 בשנים 1843–1845 וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1846–1851.
ראשית חייו

ג'יימס מקדואל נולד במחוז רוקברידג' שבווירג'יניה. הוא למד בבית ספר בגרינוויל שבווירג'יניה, בבית ספר פרטי בבראונסבורג, בקולג' וושינטון (כיום אוניברסיטת וושינגטון ולי) בלקסינגטון, וירג'יניה, ובקולג' ייל. ב-1817 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון ולמד משפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, אך לא עסק במקצוע.
קריירה

בשנים 1831–1835 ושוב ב-1838 היה מקדואל חבר בית הנבחרים של וירג'יניה. ב-1843 נבחר כמושל וירג'יניה. ב-1846 הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית כדי לאייש את מושבו של ויליאם טיילור (אנ') שנפטר. הוא נבחר בהמשך לבית הנבחרים בזכות עצמו, וכיהן בו בסך הכול ממרץ 1846 ועד מרץ 1851.
מותו

ג'יימס מקדואל נפטר באחוזתו, "קול אלטו" (אנ'), שליד לקסינגטון, וירג'יניה, ב-24 באוגוסט 1851. הוא נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבעיר.
מקדואל היה גיסו של הסנאטור תומאס הארט בנטון ממיזורי. על שמו של מקדואל נקרא ב-1858 מחוז מקדואל בווירג'יניה, שכיום נמצא בתחומי וירג'יניה המערבית.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1641
קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון

קונסטנטינוס הראשון (ביוונית: Κωνσταντῖνος Α΄ Βασιλεὺς τῶν Ἑλλήνων;‏ 2 באוגוסט 1868 – 11 בינואר 1923) היה מלך יוון בשתי תקופות כהונה, האחת בין השנים 1913–1917 והשנייה בין השנים 1920–1922.
קודם עלייתו למלוכה, ובעת שישב על הכס, היה קונסטנטינוס מנהיג צבאי ותקופות שלטונו היו רצופות מאבקים. אלה נגעו בראש ובראשונה במעמד של יוון במלחמת העולם הראשונה וכן במלחמת יוון–טורקיה שבסופה לא הצליחו היוונים לכבוש את קונסטנטינופול. לנוכח ההפסד הצבאי והתסיסה האזרחית קונסטנטינוס ויתר על המלוכה בתקופת כהונתו השנייה והעביר את הכתר לבנו, גאורגיוס השני, מלך היוונים.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

קונסטנטינוס הראשון נולד ב-2 באוגוסט 1868 באתונה, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ולאולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. הוא היה יורש העצר היווני הראשון שנולד על אדמת יוון מאז מלחמת העצמאות שלה (שני קודמיו, אותון, מלך יוון וגאורגיוס הראשון, היו במקורם מבתי אצולה שונים ונבחרו במהלך חייהם לכהן כמלכי יוון).
כאשר נולד, הייתה דרישה עממית לקרוא לרך הנולד בשם 'קונסטנטינוס', וזאת כדי להדגיש שהוא היורש של קונסטנטינוס האחד עשר, קיסר האימפריה הביזנטית האחרון.
בפולקלור היווני רווחה אמונה לפיה מי שישיב את העיר קונסטנטינופול ליוונים מידי האימפריה העות'מאנית יקרא קונסטנטינוס. בצעירותו העניק לו אביו את תואר האצולה "דוכס ספרטה", מה שיצר משבר בין בית המלוכה לבין הפרלמנט, מאחר שהחוקה אסרה להעניק תוארי אצולה נוספים פרט לאלה שבני אצולה החזיקו בהם מטבע לידתם.
קונסטנטינוס חונך בידי מורים פרטיים, ועוד בילדותו הם החדירו בו רעיונות של לאומיות יוונית, בהם ה"מגאלי" (בתרגום מילולי: הרעיון הנשגב); "מגאלי" היא אידאולוגיה פוליטית שקראה לאחד את כל היוונים תחת שלטון יווני ריבוני, וככלל, את התושבים היוונים של קונסטנטינופול ואסיה הקטנה שהיו בשליטה עות'מאנית. אוכלוסיית היוונים שחיו מחוץ לגבולות יוון של אותה עת הייתה גדולה פי ארבעה מאוכלוסיית יוון עצמה.
קונסטנטינוס החל ללמוד באקדמיה הצבאית היוונית בשנת 1882, וארבע שנים מאוחר יותר, לאחר סיום לימודיו, המשיך את תפקידו הצבאי כנספח צבאי בברלין, בירת הקיסרות הגרמנית. בתקופת שהותו בגרמניה שירת קונסטנטינוס בשורות המשמר הקיסרי ובמקביל למד כלכלה ופוליטיקה. בשנת 1890 שב לאתונה בדרגת מייג'ור גנרל.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19, שימש קונסטנטינוס כנשיא המועצה המארגנת של המשחקים האולימפיים המודרניים הראשונים. בנושא זה הוא עבד עם פייר דה קוברטן.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

בינואר 1895, עורר קונסטנטינוס סערה פוליטית כאשר הורה לכוחות הצבא והז'נדרמריה לעצור מחאה עממית נגד מדיניות המס. קודם לכן, פנה קונסטנטינוס אל המוחים, והמליץ להם להגיש את תלונותיהם לממשלה. ראש הממשלה, חרילאוס טריקופיס, ביקש מהמלך להמליץ לבנו להימנע מהתערבויות כאלה בפוליטיקה ללא התייעצות מוקדמת עם הממשלה. המלך גאורגיוס השיב שנסיך הכתר מציית רק לפקודות צבאיות ושלהתנהגותו אין משמעות פוליטית.
אירוע זה עורר ויכוח סוער בפרלמנט, ובסופו נאלץ וטריקופיס להתפטר. בבחירות הבאות הוא הובס, וראש הממשלה שהחליף אותו, תאודורוס דליאניס, שאף לצמצם את החיכוך בין הממשלה לחצר המלוכה וראה את הנושא כסגור.
המשחקים האולימפיים הראשונים חיזקו את הרגש הלאומי ביוון. בשנה שלאחר מכן פרץ מרד של אזרחים יוונים נגד השלטון העות'מאני בכרתים, וזה הוביל להתערבות צבאית של יוון, אשר טענה לריבונות על כרתים.
באותה עת היה קונסטנטינוס הגנרל היחיד בצבא היווני והוא פיקד על הצבא במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897). מלחמה זו הוכיחה שיוון לא מוכנה למלחמה כוללת נגד העות'מאנים, אשר כבשו מיוון את מחוז תסליה. יוון נדרשה לשלם לעות'מאנים הון עתק כפיצויי מלחמה.
לאחר המלחמה הורתה הממשלה החדשה לקונסטנטינוס לארגן מחדש את הצבא, ולצורך זה הוא העתיק את המודלים הצבאיים של המעצמות האירופאיות, בדגש על זה של צבא הקיסרות הגרמנית. באמצעות הארגון מחדש קונסטנטינוס בנה גרעין קצינים שהיו נאמנים לו אישית, וקבוצה זו עוררה התנגדות בקרב קצינים זוטרים מהם. הקצינים הזוטרים הקימו התארגנות בשם "הליגה הצבאית" וזו ביצעה הפיכה צבאית שהדיחה את הפרלמנט והעלתה לראשות הממשלה את אלפתריוס וניזלוס.
"הליגה הצבאית" טענה, בין השאר, שיש לעצור מינוי נסיכים לתפקידי מפתח בצבא. בעקבות סערה פוליטית והרגעתה הסכימו הצדדים על פשרה: תפקידי הנסיכים והמקורבים למשפחת האצולה נשמרו אך תחת פיקוח ממשלתי הדוק שמטרתו מניעת הפרות משמעת. קונסטנטינוס הוסיף לפקד על הצבא היווני גם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, ובמהלך המלחמה השנייה היוונים כבשו את סלוניקי ואת קוואלה. בתום המלחמה, בעקבות הסכם בוקרשט, נותרו מחוזות אלה בתוך גבולות יוון.
במהלך מלחמות הבלקן נוצר קרע בין קונסטנטינוס לוניזלוס: קונסטנטינוס שאף לכבוש את מקדוניה ולאחד כוחות עם הסרבים, ואילו וניזלוס הורה לו לכבוש במקום זאת את סלוניקי.
ביוגרפיה > מלך יוון > כהונה ראשונה

ב-1913, המלך גאורגיוס הראשון נרצח בחוצות סלוניקי מספר חודשים בלבד לאחר שהאחרונה סופחה לתוך יוון. קונסטנטינוס הוכתר למלך יוון, השלישי מאז עצמאות הממלכה, במקומו של אביו. זהותו של המתנקש בחיי המלך אינה ידועה, אם כי יש הערכה שההתנקשות נעשתה בתמיכת גרמניה, שהעדיפה את קונסטנטינוס תומך הגרמנים על אביו גאורגיוס, שנהג לצדד באימפריה הבריטית ולשמור עמה על יחסים חמים. עם המשך הפיקוד הצבאי שלו במהלך מלחמת הבלקן השנייה, קונסטנטינוס היה היווני הראשון שהועלה לדרגת פילדמרשל. בין השנים 1912–1914, מלחמות הבלקן הובילו להכפלת אוכלוסייתה של יוון ולחיזוק האידאולוגיה של "המגאלי". עקב הניצחונות הצבאיים, החל קונסטנטינוס לכנות את עצמו "קונסטנטינוס השנים עשר", בטענה שהוא יורשו של הקיסר הביזנטי האחרון.
הוא נטה לתמוך במדיניותה של הקיסרות הגרמנית, אך בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הכריז על נייטרליות. יוון נשענה עם מסחר עם בריטניה וקונסטנטינוס ידע כי אין ליוון סיכוי נגד בריטניה לנוכח העליונות של הצי המלכותי הבריטי בים התיכון. אף על פי שקונסטנטינוס חשק בסיפוח קונסטנטינופול וסביבתה מהעות'מאנים כמו וניזלוס, הוא היה ספקן בנוגע לכניסה לברית "פזיזה" עם מדינות ההסכמה, במיוחד אחת המכוונת כנגד מקורביו הגרמנים. עקב המאבק הפנימי הפוליטי בנוגע למלחמה נוצר קרע בין ראש הממשלה לראש המטה הכללי, יואניס מטאקסס. וניזלוס התפטר מתפקידו בסופו של המשבר ללא כל פתרון. ביוני 1915, לפני שהתקיימו הבחירות, מצבו הבריאותי של המלך קונסטנטינוס הביא לכך שנבצר ממנו למלא את חובותיו כשליט. הוא לקה בדלקת ריאות, היה על ערש דווי ואף קיבל את הטקסים האורתודוקסים הקודמים למותו של אדם בידי מנהיגי דת בכנסייה האורתודוקסית של יוון. אך קונסטנטינוס התאושש ושב לתפקידיו. הפרת הנייטרליות הימית של יוון בידי מדינות ההסכמה, נפילת מספר ממשלות בפרק זמן קצר, בחירת תומכי המלוכה בלבד לפרלמנט והתפישה כי מפלגות רפובליקניות אינן מותאמות לחוקה לאחר בחירות כלליות, חיזקו את מעמדו בתור תומך אבסולוטיזם בקרב העם היווני והאוכלוסייה הכללית ופיתחו את המוניטין שלו בתור המגן של ריבונות יוונית.
מה שהביא לתחילת ההתנגדות רחבת ההיקף לממשל קונסטנטינוס היה אזלת היד שנקט לנוכח כיבוש השטחים שאוכלסו בידי יוונים על ידי צבא ממלכת בולגריה במהלך קרבות החזית המקדונית, אזלת יד אשר הובילה לאי שקט ביוון והפגנות המונים. אלפתריוס וניזלוס, ראש הממשלה המפוטר שתמך בהצטרפות יוון למדינות ההסכמה, חבר לאדמירל פבלוס קונטוריוטיס ולגנרל פנאיוטיס דנגליס. הם הגיעו לסלוניקי ובה הכריזו על הקמת מדינה עצמאית שכללה את צפון יוון, כרתים וחלק מאיי הים האגאי. היה זה למעשה מרד גלוי במלך שלווה בתנועת כוחות צבא משני הצדדים. מדינות ההסכמה העבירו את תמיכתן למורדים והשטחים בהם שלטו, עברו לשלטון צבאי. לפי דרישת המורדים פיזר קונסטנטינוס את צבא נאמניו אך הקים את יחידות המילואים שהיוו תנועה פוליטית ומיליציה פרו-מלוכנית. בעוד יוון נותרה נייטרלית מבחינה רשמית, כוחות משני צדי המלחמה הפכו אותה לאזור קרב. וניזלוס טען כי בהעברת מבצרים על גבול המדינה לידי כוחות מעצמות המרכז, קונסטנטינוס הפסיק לשמור על ריבונותה של יוון. עם הקמתה של ממשלה זמנית בסלוניקי בהנהגת הכוחות המורדים הנתמכים בידי מדינות ההסכמה, יוון נחצתה בפועל לשתי מדינות נפרדות, כאשר קונסטנטינוס נדרש להתפטר מתפקידו. ב-11 ביוני 1917, כשסכנת מלחמת אזרחים מרחפת מעל ממלכתו החליט קונסטנטינוס הראשון לוותר על המלוכה וגלה לשווייץ הנייטרלית.
ביוגרפיה > מלך יוון > גלות ראשונה

בנו של קונסטנטינוס, אלכסנדרוס הראשון הומלך תחתיו. תחילה תכנן קונסטנטינוס להכתיר את בנו הבכור, גאורגיוס השני, במקומו, אך מכיוון שגאורגיוס שימש נספח צבאי בגרמניה קודם לכן, הדבר היה בלתי מקובל עם מדינות ההסכמה. האירועים שלוו את סיום כהונתו זכו לכינוי הקרע הלאומי של יוון. במהלך שהות משפחת המלוכה בשווייץ הם איבדו חלק נרחב מכספם שלקחו איתם לפני הגלות, שהיה דל ביחס לאוצר המלוכה שנותר ביוון. קונסטנטינוס חלה בצורה כרונית בדלקת הכליות ובשנת 1918 כמעט מת, לאחר שנדבק בשפעת הספרדית. אלפתריוס וניזלוס שוב היה לראש ממשלת יוון והמדינה הצטרפה אל מדינות ההסכמה במלחמה והייתה שותפתן לניצחון. במסגרת הסכם סוור שנחתם באוגוסט 1920, זכתה יוון בנכסים טריטוריאליים רבים. רשמית נותר אלכסנדר הראשון מלך יוון, אך בפועל הוא היה למעשה שליט בובה ועושה דברו של וניזלוס. באוקטובר 1920, נפטר המלך אלכסנדר הראשון לאחר שלקה באלח דם.
ביוגרפיה > מלך יוון > כהונה שנייה

בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר הפסיד אלפתריוס וניזלוס בפער גדול (תומכי המלוכה קיבלו 260 מושבים בפרלמנט לעומת 110 מושבים לתומכי וניזלוס) והודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים. תומכי המלוכה ביוון העלו הצעה להשבתו של קונסטנטינוס הראשון והחזרת סמכויותיו. ביוון נערך משאל עם וכמיליון בוחרים שהיוו 99% מהמצביעים תמכו בחזרתו של קונסטנטינוס הראשון לשלטון. הקרע הפוליטי ביוון נמשך גם לאחר סיומה של מלחמת העולם הראשונה ועל כן אזרחים רבים עוד ראו בקונסטנטינוס המגן של הריבונות היוונית. ב-19 בדצמבר 1920 שב קונסטנטינוס הראשון למלוך על יוון. בריטניה, ממלכת איטליה והרפובליקה הצרפתית השלישית לא הכירו בקונסטנטינוס כראש המדינה היוונית והקפיאו את כל ההלוואות המדיניות שהועברו קודם לכן ליוון.
קונסטנטינוס הרחיב את מלחמת יוון–טורקיה לנוכח נפילת כוחות אנטי-טורקים בחזיתות שונות בתוך מלחמת העצמאות הטורקית. הכוחות היוונים כבשו שטחים שהובטחו תחילה לאיטליה במלחמת העולם הראשונה והקיפו את קונסטנטינופול שהייתה תחת שלטון צבאי בריטי. במהלך חלק נרחב מהמלחמה פעל קונסטנטינוס מתוך אמונה בעליונותו המוחלטת של צבא יוון על פני צבא טורקיה, אשר נוסד זמן קצר קודם לכן ממתנדבים. לאחר כיבוש כל החוף המערבי של אסיה הקטנה, קונסטנטינוס הורה לצבא היווני לתקוף את המטכ"ל של הצבא הטורקי ומקום מושבה של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה; אנקרה. ההתקדמות היוונית החלה להיעצר כאשר הצבא הטורקי הצליח להתארגן לכדי כוח סדיר תחת פיקודו של איסמט פאשא ולבלום את הכוחות היוונים. במאי 1921 לקח קונסטנטינוס את הפיקוד ומונה למפקד המערכה על אסיה הקטנה. הכוחות היוונים המשיכו בהתקדמותם, ובשיא התקדמות הצבא היווני, כוחותיו היו במרחק של 40 קילומטרים בלבד מהעיר אנקרה עצמה. לנוכח התחזקות הכוחות הטורקים ומתיחת קווי האספקה היווניים מעבר ליכולת הצבא, מנהיג תנועת העצמאות הטורקית, מוסטפא כמאל, הורה על מתקפת נגד מרכזית שהניסה את הכוחות היוונים מזרחה והביאה שנה לנפילת כל כוחותיהם באסיה הקטנה ולהבערת סמירנה (איזמיר) באש (הנסיך פבלוס, לימים פבלוס, מלך יוון, היה לויטננט על סיפונה של הסיירת 'אלי' וראה את פינוי סמירנה שבוצע בעזרת אוניות מלחמה בריטיות וצרפתיות).
קונסטנטינוס עם זאת לא היה נוכח לפקד על החזית במהלך מתקפת הנגד הטורקית. באוגוסט 1921, שלושה חודשים לאחר שהגיע לפקד על החזית, בריאותו הרופפת הביאה לירידתו מרוב הסמכויות מבחינה זמנית עקב התקף לב. קונסטנטינוס הושב לאתונה לטיפולים במצבו הבריאותי. חלק מהחיילים בחזית תפסו את שיבתו של קונסטנטינוס לאתונה כעריקה מהצבא והמורל החל לרדת בצורה הדרגתית לנוכח המצב בחזית והשהייה הארוכה בשטח אויב. גורמים אלו היו גם כן מרכזיים בסופו של דבר בצליחתה של מתקפת הנגד הטורקית שהתרחשה בין ספטמבר 1921 לספטמבר 1922.
ביוגרפיה > שנים אחרונות

האוכלוסייה היוונית בשטחים שנכבשו מחדש בידי הטורקים סבלה פרעות ממושכות (במהלך מלחמת העולם הראשונה אף ביצעו הכוחות העות'מאנים בהוראת ממשלתם את רצח העם היווני-פונטי), מה שהוביל לתסיסה פנימית חריפה ביוון בעוד רבים האשימו את קונסטנטינוס בתור האחראי הראשי לאסון הצבאי. ב-11 בספטמבר 1922 פרצה הפיכה צבאית בממלכה וב-22 בספטמבר ויתר קונסטנטינוס הראשון על כסאו, גלה לממלכת איטליה ושם הלך לעולמו חודשים ספורים מאוחר יותר לאחר שלקה בהתקף לב נוסף. בנו הבכור של קונסטנטינוס הראשון, גאורגיוס השני, הומלך תחתיו ב-27 בספטמבר, חמישה ימים לאחר שקונסטנטינוס ויתר על הכתר. בהמשך, אולצו היוונים לחתום על שביתת הנשק של מודניה שעקרונותיה הוכללו בהסכם לוזאן, אשר במסגרתו נעשה ניסיון לפתור את בעיית המיעוטים בשתי המדינות בעזרת חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה.
מורשתו של קונסטנטינוס הראשון נתונה לוויכוח. מחד, הוא היה מצביא טוב יותר מאשר מדינאי, ובמשך רוב שנותיו, תומכי המלחמה ראו בו אגדה חיה. אך מאידך, מדיניותו במלחמת העולם הראשונה כמעט הביאה את יוון אל מלחמת אזרחים. דמותו ההיסטורית נחשבת שנויה במחלוקת. ידוע כי קונסטנטינוס הראשון תמך באבסולוטיזם פוליטי, והאמין בעדיפות הממשל המלוכני על הדמוקרטיה כמו גם בזכותו המולדת לכתר יוון, והוא היה אדם קשה עורף.
משפחתו

בשנת 1889 התחתן קונסטנטינוס עם סופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית, ואחותו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
גאורגיוס השני, מלך היוונים (1890–1947) – ירש את אביו על כס המלוכה כ"גאורגיוס השני". נישא לאליסאבטה, נסיכת רומניה, בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה.
אלכסנדר הראשון, מלך היוונים (1893–1920) – עלה לשלטון כ"אלכסנדר הראשון" לאחר מהפכה צבאית שהפילה את אביו מהשלטון והגלתה אותו יחד עם בנו הבכור, גאורגיוס.
אלנה, נסיכת יוון ודנמרק (1896–1982) – נישאה לקרול השני, מלך רומניה. לאחר מותה קיבלה מיד ושם את התואר חסידת אומות העולם על פועלה במהלך מלחמת העולם השנייה להצלת יהודי רומניה.
פאולוס, מלך היוונים (1901–1964) – ירש את אחיו הבכור, שמת ללא ילדים, על כס המלוכה. נישא לבת דודתו פרדריקה, נסיכת הנובר, נכדתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
אירנה, נסיכת יוון ודנמרק (1904–1974) – נישאה לאיימונה, דוכס אאוסטה, נכדו של אמדאו הראשון, מלך ספרד.
איקטרינה, נסיכת יוון ודנמרק (1913–2007) – נישאה לקצין ברגימנט הארטילריה המלכותי הבריטי.
הערות שוליים

↑  המלך קונסטנטינוס הראשון, באתר משפחת המלוכה היוונית - האתר הרשמי
↑  קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון; המאבק עם טריקופיס, באתר ציפורי מלחמה חיים (LIVING WARBIRDS)
↑  המלחמה היוונית - טורקית 1919 - 1922, באתר היסטוריה
↑  יוון ומלחמת העולם הראשונה, באתר חינוך ספרטקוס
↑  The Great War, מבחן מכריע לאחדות - יוון במלחמת העולם הראשונה I המלחמה הגדולה, באתר יוטיוב, ‏22 באוגוסט 2016
↑  מסמכים רבי חשיבות - אולטימטום מדינות ההסכמה הדורש כניעתו של המלך קונסטנטינוס הראשון, 11 ביוני 1917, באתר מלחמת העולם הראשונה
↑  מי הוא מי? - קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, באתר מלחמת העולם הראשונה
↑  המלחמות היווניות - טורקיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גאורגיוס הראשון | כהונה ראשונה  18 במרץ 1913 - 11 ביוני 1917 | הבא: אלכסנדר הראשון |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסנדר הראשון | כהונה שנייה  19 בדצמבר 1920 - 27 בספטמבר 1922 | הבא: גאורגיוס השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520696405171  PLWABN: 9810594051805606  BNE: XX1767892  BnF: cb13311469m (data)  CANTIC: a20068852  GND: 136420702  ICCU: RMLV006224  ISNI: 0000 0000 9043 9674  LCCN: nr94006650  NLG: 46314  NTA: 072411430  RERO: 02-A012363869  SELIBR: 295727  SNAC: w6r30qw1  SUDOC: 136741657  VcBA: 495/228963  VIAF: 22126521   WorldCat (עם VIAF): 22126521 
קונסטנטינוס הראשון במדי פילדמרשל.
עולש קיי

| --- | --- |
פורטרט עולש קיי. צילום: גל דרן
פורטרט עולש קיי. צילום: גל דרן
 לידה:  28 ביולי 1946 (בן 78) פולין
 מקום לימודים:  מכון פראט  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 בן או בת זוג:  ליאורה קיסלוב 
 
עולש קיי (נולד ב-28 ביולי 1946) הוא אדריכל ישראלי, שותף בכיר ומנהל בקיסלוב קיי אדריכלים ומרצה במחלקה לארכיטקטורה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
צוות המשרד קיסלוב קיי
צילום: גל דרן
צילום: שרהלה גור לוי
ביוגרפיה

עולש בעל תואר בוגר מהמחלקה לעיצוב סביבתי ותעשייתי בבצלאל, ובעל תואר מגיסטר מהמחלקה לארכיטקטורה במכון פראט (Pratt) שבניו יורק. החל מ-1996 ועד היום הוא מרצה בכיר במחלקה לאדריכלות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ירושלים. אשתו היא ליאורה קיסלוב.
משנת 1979 ועד היום, שותף ומנהל במשרד קיסלוב קיי אדריכלים העוסק בספקטרום רחב של תחום התכנון אדריכלי - החל מתכנון שכונות ומתחמים עירוניים, דרך תכנון מפורט של מבני מגורים, מבני ציבור ומסחר וכלה בפעולות שיקום, החייאה ושימור של נקודות ורצפים אורבניים. עבודתו של עולש מיישמת אינטרפרטציה מיוחדת לאדריכלות מקומית ללא חיקוי סגנונות עבר או גלישה לנוסטלגיה, מייצרת צירופים מקוריים של מרכיבי בניין על שימושם וצורותיהם, מחברת בין ישן וחדש, ומגלה אוצרות חבויים במציאות האורבנית. עולש דוגל בהתבוננות והקשבה לקולות העולים מהשטח ושזירתם של אלו בתוך מעשה אומנות אדריכלי מוגמר, אשר בתורו, נושא אחריות כבדה בעיצוב פני החברה ועתידה. מ 1996 ועד היום הוא יועץ לעבודתו של דר. גלן יאגו מטעם מכון מילקן בארצות הברית בבדיקת פיתוח יפו, יישובי הגליל ונושא משק המים בקו החוף.
ב-1997 היה ממקימי עמותת "יפו יפת ימים" - לקידום ופיתוח המערך האורבאני של יפו וקיום החיים הדו לאומיים בין ותיקים וחדשים - יהודים וערבים. בין השנים 2001 - 2010 כיהן כיו"ר עמותת יפו יפת ימים, פעיל בכיר וחבר הנהלה. כיום מתמקדת העמותה בעתיד נמל יפו והדייגים, דילמת הרכבת הקלה, בעיות החינוך באזור ובעיות התדמית האלימה של יפו.
בשנת 1998 יצר פיסול סביבתי - מקווה מים סמלי, גשר מתכת דק עבור צינור מים ראשי תל אביב, מרחף מעל נתיבי אילון כציון כניסה לעיר. הוזמן ואושר לביצוע על ידי מינהל הנדסה עיריית תל אביב, לא בוצע מפאת חוסר תקציב.