stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט אנטון וילסון

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1932 פלטבוש, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בינואר 2007 (בגיל 74) Capitola, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק, התיכון הטכנולוגי של ברוקלין 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 פרסים והוקרה:  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (1986) 
 www.rawilson.com
 
רוברט אנטון וילסון (באנגלית: Robert Anton Wilson;‏ 18 בינואר 1932 - 11 בינואר 2007) היה סופר, מחזאי, עתידן ופסיכולוג אמריקני.
חייו

נולד בשם רוברט אדוארד וילסון, בברוקלין, ניו יורק. למד בבית ספר יסודי קתולי, ובתיכון "ברוקלין טק" המתמחה בלימוד מדעים מדויקים. המשיך ללימודי הנדסה ומתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק, אולם לא סיים באף אחד מהמוסדות הללו. לפרנסתו ועבד כנהג מונית, כעוזר הנדסאי, איש מכירות, ובין השנים 1965–1971 שימש כעורך משנה במגזין פלייבוי. כתב בשעות הפנאי, והשתמש בשם משפחתה של אמו, אנטון, כשם עט. מאז כתב תחת השם רוברט אנטון וילסון.
בשנת 1958 נישא לסופרת אלן ריילי; לזוג נולדו ארבע בנות. ב-1976 אחת מבנותיו הוכתה למוות על ידי שודדים, מוחה נשמר בהקפאה. אשתו נפטרה ב-1999.
בשנת 1979 השלים דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת פיידיה (Paideia) בקליפורניה, מוסד לא מוכר שנסגר מאז. הדוקטורט התפרסם כספר בשם "עליית פרומיתיאוס".
בילדותו סבל ממחלת הפוליו וטופל בה בשיטתה של אליזבת קאני. במהלך כל חייו סבל מתופעות לוואי שנגרמו מהמחלה ונאלץ להשתמש במקל הליכה.
בשנת 2000 פרצה המחלה שוב כפוסט פוליו סינדרום ממנו סבל עד מותו.
רעיונותיו

וילסון כתב 35 יצירות. הטרילוגיה שזכתה לפרסום הרב ביותר היא "טרילוגיית אילומינטוס" אותה כתב יחד עם הסופר רוברט שיה ואותה תיארו כ"מעשיה לאנשים בעלי פרנויה". הסדרה מתארת תאוריית קשר מתמשכת משחר האנושות ומערבת ידע, דמיון ויצירתיות הנרקמים יחדיו בהפגנה של כתיבה וירטואוזית ומעוררת השראה.
בטרילוגיית "ההדק הקוסמי" בחן נושאים כעתידנות, זן בודהיזם, דיסקורדיאניזם, יוגה, הבונים החופשיים ועוד. הוא סקר את עבודותיהם של באקמינסטר פולר, טימותי לירי, גיאורג איבאנוביץ' גורדייף ועוד.
ספריו האחרים עסקו בתהליך הנדרש לאמן את המוח האנושי כדי להוציאו מההינעלות והקבעון להם הורגל. כך הבדיל בין הטריטוריה לבין המפה המייצגת אותה כסמל לכך שאנו מערבבים בחיי היום יום את המושגים הללו ומערבבים ביניהם (ייצוג של דבר אינו הדבר עצמו, או המפה אינה הטריטוריה לפי תורתו של אלפרד קוז'יבסקי ממנו הושפע רבות). הוא פיתח שיטה לשחרור האדם ממה שהגדיר כ"תעלות המציאות" שמעוותות את התפיסה האנושית של המציאות.
ספריו מעוררים השראה, קריאתם חווייתית, אך מעצם עיצובם השונה והיוצא מגדר המקובל הם מלווים בשרטוטים, מפות, מיני הפניות לכתבים עתיקים, חלקי כתבי יד שנתגלו וכו'.
באופן אירוני, ספריו, המבקרים את תפיסות הרפואה האלטרנטיבית הפסבדו-מדעית, נמכרים כיום במרבית החנויות המתמחות ברפואה אלטרנטיבית. וילסון היה מוכר היטב בחוגים הנאו-פגניים - הוא כתב על אליסטר קראולי ורעיונותיו והשתמש בדמותו בספרו "מסכות האילומינטי". אלמנטים מעבודתו של הווארד פיליפס לאבקרפט נמצאים גם כן בספריו.
וילסון ביקר את המדענים בעלי מערכות האמונה הנוקשות והשווה אותם לפונדמנטליסטים דתיים. הוא טבע את המושג "רציונליות אי-רציונלית" כדי לאפיין את האנשים הטוענים לרציונליות בעודם שקועים לדעתו באיסורים, בפחדים, בדוגמות, ובעוינות כלפי כל שינוי. בספרו "האינקויזיציה החדשה" מתח ביקורת על העובדה שהמדע העכשווי נעול מפני ביקורת חיצונית בשל פחד מרעיונות חדשים, ושמדעני ההווה מחויבים למה שלמדו באוניברסיטה מבלי יכולת לקבל את השונה והחדש.
כשנשאל מה הדבר הראשון שהיה עושה אילו היה נבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית, ענה: "מתפטר מיד!".
מחזה

וילסון נחרד משריפת כתביו, באוגוסט 1956, של וילהלם רייך, הפסיכיאטר האוסטרי יהודי, ידידו של פרויד שהממסד הפסיכולוגי התנגד לשיטות הטיפול שהציע והחרים אותו.
המחזה וילהלם רייך בגיהנום נכתב בשנת 1987 והועלה על הבמה בדבלין בתיאטרון אדמונד ברק. המחזה תוקף את אנשי האקדמיה, את הממסד הנוקשה ואת הדרך בה כל חידוש מותקף ומושמץ על ידי האנושות המתקשה לקבל שינויים, ואת גורמי הממשל כשליחי אינקוויזיציה.
מבחר מספריו

מין וסמים: מסע מעבר לגבולות (1972)
טרילוגיית אילומינטוס (1975) יחד עם רוברט שיה בפירמידה, התפוח הזהוב, רהב (תורגמו לעברית על ידי עמנואל לוטם)
ההדק הקוסמי 1 (1977)
נוירופוליטיקה (1978) עם טימותי לירי
טרילוגיית החתול של שרדינגר (1980-1981) - היקום מעבר לדלת, חתול תעלול, יוני הדואר.
האינקוויזיציה החדשה (1986)
עליית אישתר (1989)
פסיכולוגיה קוונטית (1990)
ההדק הקוסמי 2 (1991)
עליית פרומתאוס (1992)
ההדק הקוסמי 3 (1995)
אי-מייל ליקום (2005)
עיסוקים נוספים

ב-1975 הקים יחד עם אשתו את "המכון ללימודי עתיד האנושות".
ב-1976 ייסד את ארגון "מעוף הכוכבים" (Starflight network) לקידום רעיונות פילוסופיים של טימותי לירי ובו דנו בדרכים ליישום הרעיונות העתידניים של הגירה לחלל, הגברת האינטליגנציה האנושית והארכת חיי האדם. בקבוצה נבנתה טבלה שנקראה "הטבלה המחזורית של האנרגיה" ובה הוצג המודל של שמונת מעגלי התודעה על ידי טימותי לירי.
וילסון היה פעיל ומרצה באגודה לחקר המודעות (Association for consciousness exploration).
וילסון זכה ב-1986 בפרס פרומתאוס למדע בדיוני על יצירתו טרילוגיית אילומינטוס.
חירות האדם

פסל החירות בניו יורק נחשב לסמל פופולרי לחירות האדם
חירות האדם היא מצב שבו אדם משוחרר ממגבלות דיכוי המוטלות על ידי סמכות על אורח חייו, התנהגותו, דתו או דעותיו הפוליטיות. במשפט החוקתי של ארצות הברית, שהייתה ממייסדות המונח "חירות", המושג מתייחס ליצירת חברה מאוזנת שבה לאנשים יש חופש לפעול ללא הפרעות מיותרות (חירות שלילית) וגישה להזדמנויות ומשאבים להשגת מטרותיהם (חירות חיובית), וכל זאת בתוך מערכת משפט הוגנת. תפיסות אלו מושפעות מרעיונות תנועת הנאורות, שבמהלכה הוגים כג'ון לוֹק הדגישו את זכויות הפרט לחיים, ולרכוש כאבני יסוד של חברה צודקת. לוק הגדיר את הזכות לחירות כזכות טבעית של כל אדם.
היסטוריה

במשטרים רבים בעולם, במשך שנים רבות, חלק מבני האדם לא היו בני חורין, אלא נחשבו לרכושם של בני אדם אחרים. שלילת החירות יכולה להיות אבסולוטית (כך שהאנשים שהחירות נשללת מהם הם עבדים), או משתמעת מקיומם של חוקים ותקנות השוללים חירויות ספציפיות, כמו חופש העיסוק, חופש הדת, חופש הביטוי, החופש לבחור ולהיבחר, וזכות הקניין. שלילת חירות משתמעת התקיימה בחברה הפיאודלית.
בעת החדשה, החל מאמצע המאה ה-18, התפתח מושג "הזכויות הטבעיות" ביחס לזכויות שיש לכל אדם באשר הוא אדם. הזכות לחירות נחשבת לאחת מזכויות טבעיות אלה, וחלה חובה מוסרית על כל מדינה, להעניקה לנתיניה. למרות זאת, מדינות רבות (בעיקר דיקטטורות), פוגעות בחירות נתיניהן, לעיתים בניגוד אף לחוק המקומי, המגן דה יורה על זכויות אלו.
לאורך השנים, עקרון חירות האדם בא לידי ביטוי במקורות אחדים:
הצהרת זכויות האדם שפרסמה האספה המכוננת הלאומית בצרפת ב-26 באוגוסט 1789.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, שאומצה על ידי עצרת האו"ם ב-10 בדצמבר 1948.
בישראל מוזכר עקרון חירות האדם כבר במגילת העצמאות כאחד היסודות שעליהם מושתתת המדינה. עיקרון זה עוגן בחקיקה בשנת 1992 בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
זכויות הכלולות בזכות לחירות

בפיתוחיה השונים, יש הכוללים בזכות לחירות מספר סוגי זכויות[דרוש מקור]:
חירות המחשבה והדעה – החופש לחשוב מה שהאדם רוצה.
חופש דת, פולחן ואמונה וחופש המצפון – החופש להאמין במה שהאדם רוצה, והזכות לבחור ולקיים את דתו או לא לקיים שום דת על פי שיקוליו האישיים.
חופש הביטוי – זכותו של כל אדם להביע את דעותיו ומחשבותיו בדרכים שונות.
חופש המידע – היכולת לאחזר מידע מהאינטרנט בלא הגבלות או צנזורה.
חופש ההפגנה והמחאה – הבעת תמיכה או ביקורת של פרטים באופן עצמאי או מאורגן.
חופש העיתונות והפרסום (Press) – החופש לפרסם (זה אינו חופש הדיבור).
חופש היצירה האמנותית – החופש לבטא באמצעים אמנותיים רעיונות ומחשבות.
הזכות לפרטיות – הזכות לפרטיות מאפשרת לאדם מרחב פרטי פיזי או וירטואלי הנתון לשליטתו, מתוך ההכרה כי ישנם תחומים בחיי אדם שאינם אמורים להיות ברשות הרבים ללא הסכמתו המפורשת.
חופש החינוך – החופש להורה לחנך את ילדיו בדרך שהוא רוצה, החופש לאיש חינוך לחנך באופן שהוא רוצה, החופש לחינוך ביתי והחופש לקבוצת הורים להתאגד לחנך יחד.
חופש ההתחברות – החופש להיות בקשר עם מי שהאדם רוצה, ללא מגבלה מגזרית או קבוצתית (זה אינו חופש ההתאגדות).
חופש ההתאגדות – החופש לכל קבוצת אנשים להתכנס ולהתאגד.
חופש התנועה – החופש לנוע ממקום למקום ללא מגבלות.
חופש המיניות.
חופש העיסוק – זכותו של כל אדם לעסוק בכל מקצוע שהוא בוחר בו.
חירות האדם במסורת היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החירות מושג ראשי ביהדות, וחשיבותו מודגשת בסיפור יציאת מצרים, יציאת העם היהודי מעבדות לחרות; ובמצוות השבת, פסח, שמיטה, ויובל. האדם נברא בצלם אלוהים, ונברא יחידי ללמד שכל אדם הוא עולם מלא, ולכן האדם מטבעו נועד להיות בן-חורין. מושג החירות מקיף את פריקת עול העבדות שאחרים כופים, את יכולת האדם למשול ברוחו ולכבוש את יצרו: חירות הנפש מעבודה זרה ומעבדות לתאוות ומכבלי אנוכיות, את חירות הדעה והמחשבה משרירותיות-לב ומכל הזיות טפלות ודעות ואמונות כוזבות, את חירות היחיד והלאום תוך שמירת תורת המוסר והחברה, והאמונות והדעות האמיתיות; ואת ההתמסרות לעבודת השם, הנחשבת לחירות האמיתית. החירות מטילה על האדם אחריות כלפי עצמו, כלפי עמו, כלפי עולמו, וכלפי תורת החיים ויוצר האדם, ומחייבת להשכיל ולדעת לסור מרע ולבחור בטוב.
את ההבחנה הפילוסופית המודרנית בין "חירות חיובית" לבין "חירות שלילית", או בין "חופש מ-" (במובן של היעדר דיכוי) לבין "חופש ל-" (כלומר האפשרות לממש שאיפה תכליתית[דרושה הבהרה]), ניתן לזהות כבר במשנה בקביעה במסכת פרקי אבות: "וְהַמִּכְתָּב מִכְתַּב אֱלֹהִים הוּא חָרוּת עַל הַלֻּחֹת", אַל תִּקְרָא חָרוּת אֶלָּא חֵרוּת, שֶׁאֵין לְךָ בֶּן חוֹרִין אֶלָּא מִי שֶׁעוֹסֵק בְּתַלְמוּד תּוֹרָה", כלומר תלמוד תורה הוא החירות האמיתית.
בקרב תומכי רעיון החירות ישנם ויכוחים סביב הסוגיה של היכן עובר הגבול, ומתי ראוי לשלול את הזכות הזאת מאת האדם. תפיסות קיצוניות יטענו שאין להגביל את הזכות הזאת בכל מצב. בפועל החברה כן מגבילה חירויות מסוימות, כמו אדם שפשע ומוכנס לכליאה. עמדת היהדות שכאשר אדם מזיק לאדם אחר או לחברה באופן פושע, אזי ראוי לשפוט אותו ולצמצם את חירותו - לדוגמה, לפי התורה, גנב עברי שאינו מסוגל להשיב את הרכוש הגנוב או עלותו, נמכר לעבדות לצורך תשלום החוב. למרות זאת, חוקי התורה מעניקים זכויות רבות לעבד עברי לרבות הזכות לצאת לחירות לאחר מספר שנים, עד כדי כך שאמרו חז"ל "כל הקונה עבד עברי כקונה אדון לעצמו". במקרי קיצון של אנשים המוגדרים רודפים (כגון מחבלים), עליהם נאמר 'הבא להורגך השכם להורגו', יש להם דין הלכתי שמצמצם את זכויותיהם, עד כדי איבוד הזכות לחירות שמופקעת מהם בגלל רשעותם, על מנת להציל את הנרדפים.
הסופר היהודי-אמריקני הווארד פאסט שחיבר את ספרו אחי גיבורי התהילה בשנת 1948 על רקע מלחמת השחרור, הקדיש את הספר "לאשר הם שם, יהודים ולא יהודים, שחירפו נפשם באותו מאבק עתיק-יומין ובלתי-נשלם על חירות האדם וכבודו".
ראו גם

בחירה חופשית
זכויות אזרח
זכויות האדם
חופש
חירות, שוויון, אחווה
לקריאה נוספת

ג'ון סטיוארט מיל, על החירות, (1859), הוצאת שלם, 2007.
ישעיה ברלין, ארבע מסות על חירות (עברית: יעקב שרת), רשפים, תשל"א.
אריך פרום, מנוס מחופש, דביר, 1992, מאנגלית: תמר עמית.
בן-ציון מאיר חי עוזיאל, מכמני עזיאל, ע' רנח - רעד, תל אביב תרצ"ט (1939).
אמנון שפירא, דמוקרטיה ראשונית במקרא: יסודות קדומים של ערכים דמוקרטים, תל אביב: הילל בן חיים- הקיבוץ המאוחד, 2009. פרק ב': 'חירות האדם במקרא, עמ' 55–82.
הערות שוליים

↑  מסכת סנהדרין, פרק ד, הלכה ה
↑  הרב זלמן סורוצקין, "הדעה והדיבור", חלק ב, האביב והחרות
↑  ספר מכמני עזיאל ע' רנט - רסד; ספר הכוזרי חלק ה, כה.
1 2  יואב רימר, ‏"לנהל ממלכה בלא רשעה וברבריות", השילוח, 17, דצמבר 2019
↑  קידושין, כב, א
↑  ההקדמה לספר אחי גיבורי התהילה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012439376405171  BnF: cb11932245g (data)  GND: 4018326-9  HDS: 017468  LCCN: sh85076480  LNB: 000049641  NDL: 00574899  NKC: ph116345  TDVİA: hurriyet 
מיצב אמנות בכיכר החטופים עם המילה "חירות" המורכבת מפרפרים, צולם בערב חג הפסח 2024 שחל במהלך מלחמת חרבות ברזל
1928 במדע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1928  במדע |  |
< · 1926 · 1927 — 1928 — 1929 · 1930 · >
כל ערכי השנים במדע במאה ה-20 · כל ערכי השנים במדע במאה ה-21 · פורטל מדע בישראל
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1928.
גילוי רצפת הפסיפס בבית הכנסת בבית אלפא, המתאר את גלגל המזלות ומתוארך לתקופה הביזנטית בארץ ישראל
ארכאולוגיה

חפירות ראשונות באתר שהוא הזיהוי הנפוץ ביותר במחקר המודרני לעיר הכנענית העי, בסמוך לבית אל
חפירות באתר הסקוטי סקארה ברי, התיישבות בנוית־אבן מהתקופה הנאוליתית
חפירות ביין שו, חורבותיה של עיר הבירה האחרונה של שושלת שאנג (אתר מורשת עולמית)
גילוי שרידים של אוגרית, עיר כנענית עתיקה לחופי הים התיכון ליד לטקיה שבסוריה
30 בדצמבר - גילוי רצפת הפסיפס בבית הכנסת בבית אלפא
ביולוגיה

פרדריך גריפית' (Frederick Griffith) מדווח על תוצאות ניסוי גריפית' ומוכיח את קיום ה-DNA
אלכסנדר פלמינג, רופא ומדען סקוטי, מגלה את הפניצילין
גאוגרפיה

משלחת אמריקאית בראשות ריצ'רד בירד התחילה בפעילות לחקר תופעות מטאורולוגיות באנטארקטיקה שנמשכה עד לשנת 1930
חקר ארקטיקה באמצעות ספינת אוויר "איטליה" במשלחת בראשות אומברטו נובילה (Umberto Nobile). במהלך אחת הטיסות, ב-25 במאי ספינת האוויר קרסה. אורגן מבצע בינלאומי לחיפוש הניצולים בראשות רואלד אמונדסן, עקבות משלחת החיפוש אבדו וגורלם לא נודע
טכנולוגיה

18 בפברואר – פתיחת גשר מאסטרי (Maestri Bridge) באורך של כ-8 ק"מ שמחבר את ניו אורלינס עם סלידל לואיזיאנה מעל שפך המיסיסיפי (Lake Pontchartrain)
11 ביוני – הממציא ההונגרי קלמן טיהני (Kálmán Tihanyi) מקבל פטנטים על מערכות טלוויזיה מבוססות שפופרת קרן קתודית בגרמניה, צרפת ובריטניה
3 ביולי – הממציא הסקוטי ג'ון לוגי ביירד מדגים שידור טרנס-אטלנטי של טלוויזיה צבעונית
3 בספטמבר – פילו פרנסוורת' (Philo Farnsworth) הציג לעיתונות מערכת טלוויזיה כל אלקטרונית בפעולה
חברת IBM החלה להשתמש בכרטיס מנוקב סטנדרטי. הכרטיס היה בשימוש במשך מעל 50 שנים.
בניית מכונה אנלוגית שמסוגלת לפתור משוואה דיפרנציאלית על ידי וניבר בוש
טכנולוגיה > תעופה

30 במרץ – שיא מהירות חדש 513 קמ"ש. נשבר מחסום של 500 קמ"ש
11 באוקטובר – ספינת אוויר "גראף צפלין" השלימה את הטיסה מגרמניה לניו יורק תוך 111 שעות
18 ביוני – אמליה ארהארט היא האישה האמריקאית הראשונה שחוצה בטיסה את האוקיינוס האטלנטי
כימיה

תיאור תגובת דילס-אלדר, תגובת סיפוח היוצרת מולקולה טבעתית, על ידי אוטו פאול הרמן דילס וקורט אלדר
כנס סולווה שלישי בכימיה מתכנס במכון סולווה לפיזיקה וכימיה בבריסל, יושב ראש ויליאם ג'קסון פופ (William Jackson Pope), נושא הכנס שאלות עכשוויות
מתמטיקה

ג'ון פון נוימן מפרסם מאמר ובו הוכחה למשפט המינימקס, ממשפטי היסוד בתורת המשחקים
פיזיקה

פול דיראק מציע את משוואת דיראק, משוואת תנועה יחסותית עבור פונקציית הגל של האלקטרון, תהליך שאפשר לו לנבא את קיומו של הפוזיטרון, האנטי-חלקיק של האלקטרון
פיתוח הרעיון של אורביטל מולקולרי על ידי רוברט מוליקן (Robert S. Mulliken) ופרידריך הונד (Friedrich Hund)
פליקס בלוך מניח את היסודות לתאוריה הקוונטית של מצב מוצק בעזרת משפט בלוך המתאר את פונקציית הגל של חלקיק (אלקטרון) בתוך מבנה מחזורי (גביש)
גילוי תופעת רעש ג'ונסון, רעש כמעט לבן, בלתי נמנע, הנוצר מתנועה תרמית אקראית של נושאי מטען במוליך, ההסבר לתופעה ניתן על ידי הארי נייקוויסט
ונקאטה רמאן ותלמידו קאריאמניקאם סריניוואסה קרישנאן מגלים פיזור לא אלסטי של אור מנוזל, תהליך בו הפוטון הפוגע נבלע בחומר ופוטון אחר, בעל אנרגיה שונה, נפלט. התופעה נקראת פיזור רמאן
28 יוני, צ'ארלס ריכטר מקבל את תואר הדוקטור שלו במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
רפואה

שימוש ראשון בריאת ברזל בבית החולים לילדים של בוסטון לטיפול בנפגעי שיתוק ילדים
פרסים

פרס נובל:
פרס נובל לפיזיקה - אוון וילאנס ריצ'רדסון, על עבודתו על התופעה התרמיונית ובמיוחד על גילוי החוק הקרוי על שמו
פרס נובל לכימיה - אדולף וינדאוס, על מחקרו בסטרולים והקשר שלהם לויטמינים
פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה -שארל ז'ול הנרי ניקול, על מחקר על טיפוס
נולדו

29 בפברואר – סימור פאפרט, מתמטיקאי אמריקאי יליד דרום אפריקה, מדען מחשב ואיש חינוך, אחד החלוצים בתחום האינטליגנציה המלאכותית וממציא שפת התכנות לוגו
9 במרץ – ג'רלד בול, מהנדס קנדי שהתמחה בארטילריה ארוכת טווח. פרויקט חייו היה ניסיון לשיגור לוויין לחלל באמצעות שימוש בתותח-על (נהרג ב-1990)
18 במרץ – לנארט קרלסון (Lennart Carleson), מתמטיקאי שוודי מוביל בשטח האנליזה ההרמונית, שטח המיושם במחקרים של מכניקה קוונטית, עיבוד אותות, גאות ושפל ומדעי המוח, חתן פרס אבל
28 במרץ – אלכסנדר גרותנדיק, מתמטיקאי צרפתי ממוצא יהודי וגרמני, עסק בגאומטריה אלגברית, אלגברה הומולוגית ואנליזה פונקציונלית זכה במדליית פילדס (נפטר ב-1915)
6 באפריל, ג'יימס ווטסון, גנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על חלקו בגילוי מבנה מולקולת ה-DNA
28 במאי – ג'ק קבורקיאן, רופא, צייר ומלחין אמריקאי ממוצא ארמני, שנודע בעיקר בשל סיועו לכ-130 חולים סופניים להתאבד (נפטר ב-2011)
13 ביוני - ג'ון נאש, מתמטיקאי אמריקאי, זכה בפרס נובל לכלכלה לשנת 1994 על מחקריו פורצי הדרך בתחום תורת המשחקים, ובפרס אבל לשנת 2015 על מחקריו במשוואות דיפרנציאליות חלקיות (נפטר ב-1915)
25 ביוני – אלכסיי אבריקוסוב, פיזיקאי רוסי-סובייטי ואמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה על חלקו בתרומה חלוצית לתאוריה של מוליכי על ונוזלי על
23 ביולי – ורה רובין, אסטרונומית אמריקאית יהודייה, נודעה במחקריה על תנועת גז וכוכבים בגלקסיות שהייתה להם תרומה משמעותית בגילוי מרכיבים בלתי ידועים של היקום ובמיוחד החומר האפל
25 באוגוסט – הרברט קרמר, פיזיקאי גרמני אמריקאי, חתן פרס נובל בפיזיקה על פיתוח מולכים למחצה המשמשים באלקטרוניקה מהירה ואופטית, עבודה בסיסית בטכנולוגית מידע ותקשורת
27 באוגוסט – אוסאמו שיממורה, חתן פרס נובל בכימיה על חלקו בגילוי ופיתוח השימוש בחלבון הפלואורסצנטי GFP, בעל תרומה משמעותית במחקר גנטי, ביולוגיה מולקולרית ותהליכים ביולוגיים שונים
25 באוקטובר – פיטר נאוּר, מדען מחשב דני, חלוץ בתחומים הנדסת תוכנה וארכיטקטורת תוכנה, חתן פרס טיורינג
16 בנובמבר – דניאל נתנס, מיקרוביולוג אמריקאי יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי אנזימי הגבלה, חמרים המסוגלים לחתוך DNA בצורה ייחודית, הגילוי שינה את פני המחקר של הביולוגיה המולקולרית, הנדסה גנטית והביוטכנולוגיה (נפטר ב-1999)
7 בדצמבר – נועם חומסקי, בלשן יהודי אמריקאי, מייסד אסכולת הבלשנות הגנרטיבית, והוגה היררכיית חומסקי, שיטת מיון של שפות פורמליות
נפטרו

4 בינואר – יוהאן לודוויג הייברג, חוקר דני, התמחה בפילולוגיה הקלאסית ובהיסטוריה של המתמטיקה היוונית ושל המדעים בכלל, מוכר בעיקר בזכות גילוי הטקסטים של הפלימפססט של ארכימדס, ספר תפילה שנכתב על גיליונות קלף משומשים עליהם נכתבו קודם לכן כמה ספרים של המתמטיקאי היווני ארכימדס (נולד ב-1854)
2 באפריל – תיאודור ויליאם ריצ'רדס, כימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה "על קביעת משקלם האטומי של יסודות רבים" (נולד ב-1868)
27 במאי – ארתור מוריץ שֶנְפְליס, מתמטיקאי גרמני יהודי, הידוע בשל תרומותיו ליישום תורת החבורות לקריסטלוגרפיה ועבודתו על טופולוגיה (נולד ב-1853)
2 ביוני – אוטו נורדנשלד, היה חוקר קוטב, גאוגרף וגאולוג שוודי-פיני (נולד ב-1869)
16 ביוני – רואלד אמונדסן, מגלה ארצות נורווגי, הראשון שחצה את המעבר הצפון-מערבי וכן הראשון שכבש את הקוטב הדרומי (נולד ב-1872)
30 באוגוסט – וילהלם וין, פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה, על ניסוח חוק וין ומחקריו בקרינת גוף שחור, בעבודתו הניח את היסודות לבניית ספקטרומטר המסה ולגילוי הפרוטון (נולד ב-1864)
14 בנובמבר – הנדריק לורנץ, פיזיקאי הולנדי, חתן פרס נובל לפיזיקה על חלקו במחקר על השפעת המגנטיות על תופעת הקרינה (אפקט זימן), תרם להבנה בשטחי פיזיקה רבים ובהם האלקטרומגנטיות, תורת היחסות, האלקטרון (נולד ב-1853)
צלמית של האל בעל מאוגרית, ברונזה, מוזיאון הלובר
ספינת האוויר איטליה, חניה בדרך לקוטב הצפוני, אפריל 1928
ספינת האוויר גראף צפלין דגם LZ 127, שימשה לטיסות טרנס אטלנטיות משנת 1928
סכמה של מנגנון תגובת דילס-אלדר בין 1,3-בוטדיאן לבין אתילן, התוצר ציקלוהקסן
פול דיראק
ונקאטה רמאן
לנארט קרלסון
ג'ון פורבס נאש
פיטר נאור
אוסאמו שיממורה
אוטו נורדנשלד
רואלד אמונדסן
שמואל ביקלס

| --- | --- |
שמואל ביקלס, 1960
שמואל ביקלס, 1960
 לידה:  19 בדצמבר 1909 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 במרץ 1975 (בגיל 65) בית השיטה, ישראל 
 תאריך עלייה:  1933
 תקופת הפעילות:  1933–1975 (כ־42 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  בית לוחמי הגטאות
 
שמואל ביקלס בשנות ה-60 של המאה ה-20
שמואל ("מילק") ביקלס (Bickels; ז' בטבת תר"ע, 19 בדצמבר 1909 – י"ט בניסן תשל"ה, 21 במרץ 1975) היה אדריכל ישראלי. תכנן עשרות יישובים בישראל, ומבני תרבות בקיבוצים. בין בנייניו החשובים ניתן למנות את המשכן לאמנות עין חרוד ומוזיאון השואה בית לוחמי הגטאות. ביקלס נודע בפתרונותיו המקוריים להחדרת אור טבעי לחללי המוזיאון, והוא נחשב לפורץ דרך בתחום זה.
קורות חיים

ביקלס שנודע גם בכינוי "מילק", נולד בלבוב, פולין ב-1909. הוא למד אדריכלות והנדסה בפוליטכניקום של לבוב. בתום לימודיו יצא למסע בפריז. עלה לארץ ב-1933 ועבד במשרדי אדריכלים בתל אביב ובחיפה. בשנת 1937 הצטרף למשרד התכנון של קיבוץ עין חרוד שנקרא "הלשכה הטכנית". ב-1938 עבר עם משפחתו לגור בקיבוץ תל יוסף. בשנים 1947–1951 היה שותף בחברת "המהנדס" בחיפה. משנת 1951 ועד מותו היה ביקלס מתכנן ראשי בוועדת התכנון של הקיבוץ המאוחד, ובשנות החמישים והשישים היה מבכירי מנסחי התכנון הקיבוצי. בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד עבר ביקלס עם משפחתו לקיבוץ בית השיטה ושם חי עד פטירתו בשנת 1975.
תכנון יישובים

שמואל ביקלס היה מעורב בתכנון הפיזי של עשרות יישובים ברחבי הארץ. הוא היה מגויס לרעיון הקיבוצי והאמין בו. ביקלס הלך בעקבות מייסדי הקיבוץ הגדול עין חרוד, שלמה לביא ויצחק טבנקין, וטען כי הקיבוץ אינו כפר אגררי קטן ונידח אלא אלטרנטיבה מודרנית לעיר המסורתית והמנוונת. תכנון הקיבוץ לפי ביקלס היה מבוסס על יחידה בסיסית של 250 משפחות, המיועדת לצמוח ליישוב של אלפים. בלב היישוב הקיבוצי הציב ביקלס את מוסדות התרבות, ותכנן עשרות מהם בקיבוצים שונים. מושג התרבות עבורו כלל את כל מרכיבי התרבות הגבוהה שאפיינו ערים מרכזיות באירופה: אולם מופעים, ספרייה, גלריה או מוזיאון, חדרי מוזיקה, חדרי לימוד ועוד. בכל מבנה כזה נכללו גם חדרי הנצחה לנופלים ולנספים בשואה.
תכנון יישובים > תוכניות מתאר לקיבוצים

1938: שער העמקים, גינוסר, גשר, דגניה ב', כפר מסריק, בית הערבה
1940: אשדות יעקב, בית אורן, גבעת השלושה,
1941: אפיקים, להבות הבשן
1942: שער הגולן
1943: כפר סאלד, מחניים, מנרה
1946: נוה אור
1947: נאות מרדכי
1948: החותרים
1949: ברור חיל, דורות, דפנה, הגושרים, חולתה, חוקוק, כפר הנשיא, מסילות, מעגן מיכאל, מעין צבי, משגב עם, נחשולים, עין כרמל, פרוד, רמת הכובש
1950: בית השיטה, בית גוברין, גברעם, מעגן, נען, רביבים, תל יוסף
1951: גבעת ברנר, גבעת חיים, נחשולים,
1952: בארי, דגניה א', מלכיה, משאבי שדה
1953: אפק, גשר, כיסופים, נתיה הל"ה, פלמחים
1954: איל, גינוסר, דפנה, החותרים, חולתה, יראון, כברי, לוחמי הגטאות, רגבים, שדה נחום
1955: גדות, גליל ים, חוקוק, יד חנה, לכיש
1956: הגושרים
1957: אילות, שפיים
1958: יגור
1959: אשדות יעקב
1962: חמדיה, שדה אליהו
1963: עין הנצי"ב, עין חרוד
1965: אילת השחר, כפר רופין
1966: אלונים, נוה איתן
1969: מולדת
1970 תלמי יפה
1975: אלומות
השנים המצוינות הן שנת תחילת התכנון, במקרים רבים נמשך הליווי התכנוני על פני עשורים רבים. בחלק מהקיבוצים הוותיקים ביקלס אינו מתכנן היישוב הראשון אלא מתכנן ממשיך, אך בחלק ניכר מן היישובים המופיעים ברשימה ביקלס הוא המתכנן העיקרי.
תכנון יישובים > מבנים שתכנן

מבני תרבות:
בית אטקין בקבוצת גבע, 1942 (על שם אהרון אטקין)
משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד, 1948
אוהל יוסף, בית טרומפלדור, קיבוץ תל יוסף, 1949
בית אליהו גולומב, בקיבוץ רביבים, 1951
בית יצחק קצנלסון, מוזיאון בית לוחמי הגטאות, 1954
היכל הכרמל, מרכז הנצחה לצנחנים שנספו באסון מעגן, קיבוץ בית אורן, 1956 (נשרף ב-2010)
גלריה לאופר, טבריה, 1956
בית בורוכוב, קיבוץ משמר הנגב, 1957
בית בנדורי, קיבוץ גבעת השלושה, 1957
בית יפה, מועדון וספרייה, בית השיטה, 1959
בית בני ברית, מושב שיתופי מולדת, 1958
בית קולין, אולם מופעים קיבוץ נוה איתן, 1963
מוזיאון הדפוס, צפת, 1966
בית ציזלינג, אולם מופעים וחדר זיכרון, קיבוץ עין חרוד מאוחד, 1967
מוזיאון בית מרים - הים ומלואו, מוזיאון ארכאולוגי בקיבוץ פלמחים, 1968
בית בראנד, אודיטוריום בסמינר אפעל, 1965
מרכז גולדה, קיבוץ רביבים, 1975
חדרי אוכל בקיבוצים: עין חרוד מאוחד, שדה נחום, גבעת השלושה, שער העמקים, אילות, בית אורן, אפעל
בתי הארחה בקיבוצים: בית אורן, הגושרים, כפר גלעדי
מועדון לחבר בקיבוצים: בית השיטה, משאבי שדה, משמר הנגב, שדה נחום, בית אורן
מוסך קואופרטיב בית שאן - חרוד
גלריית תמונות

"בית קולין" בנווה איתן
בית לוחמי הגטאות
מוזיאון בית מרים בפלמחים
חלק ממוסך קואופרטיב בית שאן - חרוד שתכנן ביקלס על כביש 71 בכניסה לקיבוצים עין חרוד ותל יוסף ב-1950
אולם מופעים ע"ש גולדה מאיר בקיבוץ רביבים, עבודתו האחרונה של ביקלס
ראו גם

ערכים על מבנים ואתרים שתכנן שמואל ביקלס
טומס קרונר
הערות שוליים

↑  שמואל ביקלס, חבר קיבוץ בית השיטה, דף יזכור באתר בית השיטה.
↑  חדר העבודה של שמואל ביקלס, באתר המשכן לאמנות
↑  בית בורוכוב – קיבוץ משמר הנגב, באתר "אבני מורשת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502592805171  ISNI: 0000 0004 0182 9435  ULAN: 500271742  VIAF: 151184726   WorldCat (עם VIAF): 151184726
צרעה (קיבוץ)

| --- | --- |
מראה הקיבוץ מתל בית שמש
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎208 מטר
תאריך ייסוד: 1948
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 915 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) צרעה(למפת השפלה רגילה) צרעה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צרעה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צרעה31°45′47″N 34°58′09″E﻿ / ﻿31.7629519256861°N 34.9691591871385°E﻿ / 31.7629519256861; 34.9691591871385  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - צרעה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.tzora.co.il
צָרְעָה (מבטאים: צוֹרְעָה) הוא קיבוץ בלב שפלת יהודה, הוא ממוקם מעל אפיק נחל שורק ליד העיר בית שמש. הקיבוץ הוא חלק ממחוז ירושלים ומהמועצה האזורית מטה יהודה.