stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולם תיאטרון
במת התיאטרון

הבמה היא המקום שעליו מציגים שחקני התיאטרון את המחזה.
לארגון מקום ההצגה יש חמש צורות יסוד:
תיאטרון הפרוסניום (או פרוסקניון) (המבנה הסגור): הבמה מופרדת מהאולם בקיר שבו פתח הבמה, שהוא הפרוסצניום, כך שההצגה כולה נתונה כאילו במסגרת, בה צופה הקהל היושב מולה, באולם התיאטרון. לצופה קשר מינימלי עם צופים אחרים – ההצגה היא חוויה פרטית (אינדיבידואלית לכל צופה). זוהי במה המתאימה לניסיון של יצירת אשליה של מציאות (ריאליזם, נטורליזם). זוהי הצורה הקונבנציונלית והנפוצה להצגות תיאטרון.
במת זירה: הבמה במרכז, והקהל מקיף אותה, במעגל או בריבוע. השחקן חייב להתייחס לקהל הסובבו מכל העברים, הקשר בין השחקנים לקהל הוא דיפוזי, לכל הכיוונים בבת אחת. בדרך כלל במות זירה הן קטנות ולכן הקשר בין הקהל לשחקנים הוא אינטימי וקרוב. אולם כזה דורש השקעה כלכלית נמוכה (הוא קל לארגון, לאלתור תפאורה מצומצמת וכדומה, אבל מאחר שהוא בדרך כלל קטן, גם ההכנסות קטנות, וכך בתיאטרון מקצועי זוהי במה יקרה לתפעול). הכניסות של השחקנים גלויות לעיני הקהל ונמשכות זמן רב.
במה פורצת: הקהל יושב בשלושה צידיה של הבמה. דומה למבנה "הזירה" אך ללא חסרונותיה – יש לה רקע ותפאורה, הכניסות והיציאות של השחקנים מהתפאורה שברקע. הקשר האינטימי נשמר.
מקום הצגה מאולתר: המטרה בבמה זו לבטל את ההפרדה שבין האולם לבמה וכך ליצור יחסים חדשים בין הקהל לשחקנים, כאלה שיגרמו לקהל למקסימום אקטיביות, תגובה, והבאתו למודעות גבוהה, המקום המאולתר מחוץ לאולמות הקונבנציונלים – באולמות מאולתרים שארגון החלל בהם מיוחד או אולמות תיאטרון רגילים בהם בעזרת בניית תוספת לבמה היא "פורצת" לאולם.
שימוש במספר צורות, לחלופין בהצגה אחת מולטיפוקוס: סביב לצופה התרחשויות ואפקטים מיוחדים ושונים, הוא בוחר במה לצפות ובמה להתמקד והוא זה שמחבר לכלל משמעות. החומרים המוגשים לו מתחומים ומסוגים שונים כמו: הצגה של שחקנים, סרטים, שקופיות, ריקוד, מוזיקה ומשחקי תאורה.
דרכי הפעלה

אולם תיאטרון מופעל במודלים אחדים:
משכן מפיק: אולם התיאטרון משמש תיאטרון יחיד באופן קבוע. בית הבימה הוא דוגמה למשכן מפיק, בהיותו המשכן הקבוע של תיאטרון "הבימה".
משכן מקבל (מכונה גם "מרכז לאומנויות הבמה"): אולם תיאטרון שאינו מפיק רפרטואר משלו, אך במקום זאת מקבל חבורות תיאטרון מסיירות, בדרך כלל לתקופה קצרה, כגון שלושה ימים או שבוע. החבורה הנכנסת יכולה לקבל נתח ממכירות הכרטיסים או תשלום מינימום מובטח. תיאטראות וסט אנד בלונדון ותיאטראות ברודוויי בניו יורק הם משכנות מקבלים, כיוון שהמקום מספק אך ורק מתקנים למופע הנכנס, אף שההפקה יכולה להישאר למשך שנים רבות.
מודל מעורב: אולם התיאטרון הוא משכנו הקבוע של תיאטרון מסוים, ובנוסף מארח לעיתים חבורות תיאטרון אחרות.
גבריאל ברבוסה

גבריאל ברבוסה אלמיידה (בפורטוגזית: Gabriel Barbosa Almeida; נולד ב-30 באוגוסט 1996 בסאן ברנרדו דו קאמפו שבברזיל), הידוע בקיצור כגביגול או כגבריאל, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקרוזיירו ובנבחרת ברזיל.
ביוגרפיה > קריירת מועדונים

ברבוסה נולד בסאן ברנרדו דו קאמפו שבברזיל. הוא הצטרף למחלקת הנוער של סנטוס בשנת 2004, כשהוא בן 8. ב-25 בספטמבר 2012 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, עם סעיף שחרור של 50 מיליון אירו. ב-26 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 80 דקות בתיקו 0-0 נגד פלמנגו במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הברזילאית. ב-22 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-82 בניצחון 2-0 על גרמיו במסגרת הגביע הברזילאי. ב-24 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה התשיעית בניצחון 2-0 על ויטוריה במסגרת המחזור ה-16. ב-23 בספטמבר 2014 חתם ברבוסה על חוזה חדש לחמש שנים. לאחר שהתחיל את עונת 2015, הפך לחלוץ הראשון של המועדון לאחר עזיבתו של רוביניו.
בקיץ 2016 חתם לחמש שנים באינטר מילאנו האיטלקית. ב-25 בספטמבר 2016 ערך ברבוסה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את אנטוניו קאנדרבה בדקה ה-74 בתיקו 1-1 נגד בולוניה 1909 במסגרת המחזור החמישי בליגה.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל ברבוסה לבנפיקה ליסבון. ב-25 בינואר 2018 ברבוסה חזר לסנטוס בהשאלה לשנה, בעונה זו כבש 18 שערי ליגה והיה למלך השערים בליגה. ב-8 בינואר 2019 הושאל לפלמנגו לעונה אחת. בגמר גביע הליברטדורס כבש צמד שהביא לפלמנגו את התואר. ב-27 בינואר 2020 נרכש על ידי פלמנגו וחתם לחמש שנים בקבוצה.
ביוגרפיה > קריירה בינלאומית

ברבוסה שיחק בנבחרות הצעירות של ברזיל. ב-26 במרץ 2016 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ברזיל, והחליף את ניימאר, שנפצע קודם לכן בסגל למשחק נגד נבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-5 במאי 2016 זומן ברבוסה על ידי המאמן דונגה לסגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה 2016. ב-29 במאי 2016 ערך ברבוסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64 במשחק הכנה לקופה אמריקה 2016 נגד נבחרת פנמה. בדקה ה-73 של המשחק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. ב-9 ביוני 2016 הבקיע את שערו השני בנבחרת, שער בדקה ה-59 בניצחון 7-1 על נבחרת האיטי במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של קופה אמריקה 2016.
תארים

אליפות סאו פאולו (2): 2015, 2016
אליפות ריו דה ז'ניירו: 2019
אליפות ברזיל: 2019
גביע ליברטדורס: 2019
מדליית זהב באולימפיאדת ריו זה ז'ניירו (1): 2016
קבוצת העונה באליפות סאו פאולו (1): 2016
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית (1): 2019
שי חדד

ערך זה עוסק בכדורגלן. אם התכוונתם לראפר שי חדד, ראו .
שי חדד (נולד ב-2 ביולי 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן והקשר.
קריירה

שי חדד החל את הקריירה שלו במחלקת הילדים של מועדון הכדורגל מכבי מעלה אדומים, בהמשך עבר לביתר ירושלים  ב-16 באוגוסט 2004 ערך חדד את הופעת הבכורת שלו בקבוצת הבוגרים במשחק מול הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2006/2007 היה חדד שותף לזכייתה של קבוצת הנוער של המועדון בדאבל. בעונת 2007/2008 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. ב-30 במאי 2008 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו בליגת העל כשנכנס כמחליף במשחק מול בני סכנין.
בעונת 2008/2009 הושאל חדד להפועל רמת גן מהליגה הלאומית, על מנת לצבור דקות משחק, והיה שותף לעלייתה לליגת העל בתום העונה. חדד המשיך עונה נוספת במועדון ועזר לה להישאר בליגת העל. בתקופתו בהפועל רמת גן ביסס חדד את מעמדו כשחקן הרכב, ובעונת 2010/2011 חזר לבית"ר ירושלים לאחר תום תקופת ההשאלה. באותה עונה כבש חדד את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1–5 על הפועל רמת גן. בעונת 2012/2013 הוסט חדד לעמדת המגן הימני על ידי המאמן אלי כהן.
לקראת עונת 2014/2015 הובהר לחדד כי הוא אינו בתוכניות של מאמן בית"ר ירושלים הנכנס מנחם קורצקי. בעצת חברו טוטו תמוז הוטס חדד למבחנים בקבוצה הרומנית פטרולול פלוישט, בה שיחק תמוז. חדד הרשים את הצוות המקצועי והוחתם לשנה עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-30 באוקטובר 2014 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו במדי פטרולול בניצחון קבוצתו 2–3 על ראפיד סוקיאבה במסגרת הגביע הרומני, ובאותו משחק כבש את שער הבכורה שלו במועדון. חדד ערך הופעת ליגה אחת במדי פטרולול אך לא יכול היה להמשיך ולשחק במדי הקבוצה עקב בעיות עם אשרת עבודה, וב-3 בפברואר 2015 חתם עד תום העונה במועדון ספורט אשדוד. ב-14 בפברואר 2015 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בהפסד 0–5 למכבי חיפה. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה.
ב-17 ביוני 2015 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.
ב-11 ביולי 2017 חתם חדד בהפועל אשקלון.
ב-31 באוגוסט 2020 חדד חתם בהפועל אדומים אשדוד.
הערות שוליים

↑  ניצחון 0–1 עם הרבה הקרבה ונשמה, בית"ר נט, 16 באוגוסט 2004
↑  גיא בן זיו, ‏שותף לטוטו: שי חדד חתם לעונה בפטרולול פלוישטי, באתר ONE‏, 16 באוקטובר 2014
↑  ליאב אחבאן, פרסום ראשון: שי חדד ועופר ורטה חתמו בהפועל אדומים אשדוד, באתר כאן דרום, 31 באוגוסט 2020
Cooking Papa

| --- | --- |
  כריכת הכרך הראשון בסדרה
 סוגה:  בישול

 מאנגה
 יוצר:  טוצ'י אויאמה
 הוצאה:  קודנשה (אנ')
 התפרסם לראשונה במגזין:  Morning
 קהל יעד:  סיינן
 תקופת הפרסום המקורית:  6 ביוני 1985 – רץ
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  170

 אנימה
 במאי:  טושיטאקה טסונודה
 תסריטאי:  הירויוקי הושייאמה, שונאצ'י יוקימורו
 אולפני אנימציה:  Eiken (הפקה), Sunshine Corporation (אנימציה)
 רשת שידור:  TV Asahi
 תקופת שידור מקורית:  9 באפריל 1992 – 25 במאי 1995
 מספר הפרקים:  151
Cooking Papa (ביפנית: クッキングパパ) היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואוירה על ידי טוצ'י אויאמה. הסדרה מפורסמת במגזין המאנגה היפני "Morning" משנת 1985 ואילך והיא אחת מסדרות המאנגות הוותיקות ביותר ביפן. לאורך השנים סדרת המאנגה פורסמה גם ב-170 כרכים (נכון ליולי 2024).
בעקבות הצלחת סדרת המאנגה היא היוותה בהמשך בסיס לסדרת אנימה בת 151 פרקים אשר בוימה על ידי טושיטאקה טסונודה ושודרה במקור ביפן בערוץ TV Asahi בין אפריל 1992 למאי 1995. הסדרה זכתה בהמשך גם לעיבוד לייב אקשן טלוויזיוני ששודר במקור בערוץ Fuji TV ב-2008.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בעובד משרד חרוץ מפוקואוקה בשם קאזומי אראיווה אשר מתמחה בבישול ואוהב לבשל עבור משפחתו, אך בשל הנורמות החברתיות ביפן הוא מקפיד להסתיר זאת מהקולגות שלו במשרד, ונוהג לגרום לקולגות לחשוב שאשתו ניג'יקו אראיווה היא זו שמבשלת את כל הארוחות הטעימות שהוא מביא עימו למשרד.
כל פרק בסדרה מתמקד במנה או מתכון חדש, וכולל הן מאכלים מהמטבח היפני והן מאכלים ממטבחים אחרים, וכמו כן העלילה מתמקדת גם בחיי היומיום של משפחת אראיווה. בסוף כל הפרק ישנו הסבר מפורט לגבי אופן הכנת המתכון.
מדיות > מאנגה

הסדרה פורסמה במקור במגזין המאנגה "Morning" ב-21 בפברואר 1985. מאז היא פורסמה מדי שבוע באותו המגזין. כל אותם המאנגות פורסמו לאורך השנים בספרים כאשר הספר הראשון יצא לשווקים ב-18 בינואר 1986. נכון ליולי 2024 פורסמו בסך הכל 170 כרכים של הסדרה.
מדיות > אנימה

סדרת האנימה של "Cooking Papa" שודרה במקור בערוץ TV Asahi מדי יום חמישי בין ה-9 באפריל 1992 עד 25 במאי 1995. הסדרה הופקה על ידי החברות Eiken ו-ADK Holdings, Inc והונפשה על ידי חברת Sunshine Corporation. סדרת האנימה בת 151 הפרקים בוימה על ידי טושיטאקה טסונודה.
מדיות > סדרת לייב אקשן

בשנת 2008 עלה לשידור גם עיבוד לייב אקשן טלוויזיוני אשר שודר במקור בערוץ Fuji TV.
הערות שוליים

↑  Silverman, Rebecca (1 בספטמבר 2017). "The Best Anime For Foodies". Anime News Network. ארכיון מ-20 בינואר 2022. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cooking Papa, Yasuko to Kenji Manga to Get TV Dramas (Updated)". Anime News Network. 4 ביוני 2008. ארכיון מ-2012-11-07. נבדק ב-2011-08-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Corkill, Edan (20 במרץ 2009). "Manga's reach is long". The Japan Times Online. ארכיון מ-24 ביוני 2009. נבדק ב-9 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Duffield, Patricia (ביוני 1999). "Cooking Anime". Animerica Extra. 2 (7). אורכב מ-המקור ב-5 ביוני 2011. נבדק ב-9 ביולי 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  クッキングパパ [Cooking Papa] (ביפנית). Eiken. אורכב מ-המקור ב-2011-10-01. נבדק ב-2011-08-06.
סקורני

סקורני (מאוקראינית: Сокиряни - סוקיריאני, ברומנית: Târgu Secureni) היא עיירה השוכנת בחלק הצפון-מערבי של גבעות בסרביה באוקראינה.
היסטוריה

האזכור המוקדם ביותר של סקורני הוא משנת 1666. על מקור השם סקורני קיימת אגדה. כאשר בתחילת המאה ה-15 בתקופה העות'מאנית חיילים שנשבו בנסיכות מולדובה ובוקובינה וקבוצת איכרים, נמלטו מן הדיכוי הטורקי, אל תוך יער. הנמלטים בחרו מקום על גדות נחל בפאתי יערות עשירים בפטריות ופירות יער, מים צלולים, ואפילו מערות בהם יכלו הנמלטים להסתתר מפני חיות ואויבים. האנשים יצאו ליער עם גרזנים כדי להכשיר את הקרקע למגורים.
סקורני קיבלה מעמד של עיר בשנת 1966.
דגל העיר

דגל העיר כולל את סמלי הכוכב והסהר, השאולים מהדגל העתיק של נסיכות מולדובה הרומנית, אליה השתייכה בעבר.
סמל הגרזנים המוצלבים הוא חלק מסמל סרבי שמדגיש את נצחיות החיים, ונועד לאזכר את מי שנלחמו בעבר נגד הטורקים ונגד פולשים אחרים. הרקע הכחול מייצג את האצולה, והצבע הצהוב מסמל שגשוג ונדיבות של תושבי העיירה.
היהודים בסקורני בזמן מלחמת העולם השנייה

ב-1941 בוצע פוגרום ביהודי סקורני שכלל מעשי רצח, שוד ואונס.
הערות שוליים

↑  דב שי, הגירוש מהבית, באתר יד ושם
ג'ירו ד'איטליה

| --- | --- |


החולצה הוורודה, המוענקת למוביל במרוץ
 מדינות:  איטליה איטליה
 סוג:  מרוץ קטעים - גרנד טור
 אורך המסלול:  3,450 ק"מ
 חודש:  מאי
 משך:  שלושה שבועות
 עונה נוכחית:  2024
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1909
 מרוצים עד כה:  107
 מנצח ראשון:  איטליה איטליה לואיג'י גאנה
 מוביל במספר הניצחונות:  חמישה ניצחונות   איטליה איטליה אלפרדו בינדה   איטליה איטליה פאוסטו קופי  בלגיה בלגיה אדי מרקס
 מוביל מנצחי הקטעים:  מריו צ'יפוליני (42)
 מנצח אחרון:  סלובניה סלובניה טאדיי פוגאצ'אר
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
הג'ירו ד'איטליה (באיטלקית: Giro d'Italia;‏ מבוטא: ג'ירו דִיטליה), או בקיצור הג'ירו, הוא מרוץ אופני כביש השני בחשיבותו בעולם אחרי הטור דה פראנס ויחד עם הוואלטה אספנייה השלושה מהווים את מרוצי הגרנד טורס. הג'ירו נערך באיטליה מדי שנה במהלך חודש מאי. אורך המסלול הוא כ-3,400 – 3,500 קילומטרים וכ-21 קטעים.
הג'ירו נמשך בדרך כלל 21 יום ונערך עד היום 101 פעמים. ה"ג'ירו" הראשון יצא לדרכו ב-13 במאי 1909, והסתיים ב-30 במאי במילאנו, בניצחונו של לואיג'י גאנה (Luigi Ganna). בשנים 1915–1918 לא נערך המרוץ בשל מלחמת העולם הראשונה והוא חודש ב-1919. גם בשנים 1941 ו-1944 לא נערך המרוץ בשל מלחמת העולם השנייה.
מסלולו של הג'ירו משתנה מדי שנה, אולם בעיקרו הוא מסלול היקפי לאורכה ולרוחבה של איטליה. לעיתים הרוכבים עוברים גם במדינות השכנות צרפת, שווייץ, אוסטריה, קרואטיה וסלובניה. הג'ירו מסתיים באופן מסורתי במילאנו, אולם במאה ה-21 הסתיים המרוץ גם בערים אחרות: רומא (2009, 2018, 2023, 2024), ורונה (2010, 2019, 2022), ברשה (2013), טריאסטה (2014) וטורינו (2016).
הרוכב המוביל בדירוג הכללי, כלומר זה שהזמן המצטבר שלו הנמוך ביותר, לובש חולצה ורודה המזהה אותו כמוביל המרוץ. פרסים מוענקים למנצחי הקטעים היומיים, כמו גם לרוכב שהצטיין בקטעים ההרריים, הרוכב המצטיין במאוצים ועוד מספר תארים בקטגוריות שונות.
הנהלת המרוץ בודקת רוכבים הנחשדים בשימוש בחומרים אסורים ומדיחה את מי שהחשד לגביו מתאמת. גם מרקו פנטאני, מגדולי רוכבי האופניים בכל הזמנים, נחשד בשימוש בחומר אסור וסולק מהג'ירו. ניצחונו של אלברטו קונטדור ב-2011 נפסל לאחר שבית הדין לערעורים בספורט הרשיע אותו בשימוש בחומר אסור בטור דה פראנס של 2010 (ולכן פסל את התוצאות של הרוכב שהושגו לאחר מועד זה).
הזנקות

משנת 2010, כל שנתיים המרוץ מתחיל מחוץ לאיטליה לאחר שבעבר הוזנק פעמים בודדות מחוץ לאיטליה. לרוב נערכת תחרויות בין מדינות וערים שמבקשות לארח את המרוץ לשלושה או ארבעה קטעים ראשונים. הזינוק הראשון מחוץ לאיטליה נערך בסן מרינו, בעיר סן מרינו בשנת 1952, אחרי 47 מהדורות בהן המרוץ החל אך ורק באיטליה. הזינוק השני מחוץ לגבולות איטליה נערך במונקו, 14 שנים מאוחר יותר, במונטה קרלו.
במאי 2017 פורסם כי ג'ירו ד'איטליה 2018 יוזנק מירושלים בירת ישראל "כסמל לאחווה ושלום".
המרוץ הוזנק בירושלים ב-4 במאי 2018, וזאת הפעם הראשונה בהיסטוריה שהמרוץ הוזנק מחוץ לגבולות אירופה. שלושת הקטעים שנערכו בישראל הם מרוץ נגד השעון בירושלים, קטע מחיפה לתל אביב (דרך עכו וזכרון יעקב) וקטע מבאר שבע לאילת.
הזנקות > זינוקים מחוץ לאיטליה

| שנה | עיר |
| --- | --- |
1952: סן מרינו סן מרינו
1966: מונקו מונטה קרלו
1973: בלגיה ורוויוה
1974: קריית הוותיקן קריית הוותיקן
1996: יוון אתונה
1998: צרפת ניס
2002: הולנד חרונינגן
2006: בלגיה סרינג
2010: הולנד אמסטרדם
2012: דנמרק הרנינג
2014: הממלכה המאוחדת בלפסט
2016: הולנד אפלדורן
2018: ישראל ירושלים
2022: הונגריה בודפשט
ראו גם

ערכים על מנצחי ג'ירו ד'איטליה
הערות שוליים

↑  אלי אילדיס, ‏ג'ירו 2018 צפוי להיות מוזנק מירושלים, באתר ערוץ הספורט, 25 במאי 2017
↑  במקור ניצח אלסנדרו פטאקי, אך זה נשלל ממנו מאוחר יותר שנחשד שהשתמש בסאלבוטאמול
↑  ניצח אחרי פסילתו של קונטדור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11967448w (data)  GND: 4321475-7  LCCN: n2001110407   WorldCat (עם LCCN): n2001-110407 
משתתפי המירוץ עולים לרחוב אבן גבירול בתל אביב
נאירו קינטנה, לבוש ב"מלייה רוזה" (החולצה הוורודה) במהלך ג'ירו ד'איטליה 2014
סטיבן קרוויסווייק (מקדימה), רוכב בחולצה הכחולה של המטפס המצטיין במהלך ג'ירו ד'איטליה 2015.
פרננדו גאבייריה רוכב בחולצה הסגולה במהלך ג'ירו ד'איטליה 2017
ריקרדו ריקו רוכב בחולצה הלבנה במהלך ג'ירו ד'איטליה 2007
אמילי ברינגטון

| --- | --- |

אמילי ברינגטון ב-MCM לונדון קומיק קון, 2015
 לידה:  7 בדצמבר 1986 (בת 38) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמילי ברינגטון (באנגלית: Emily Berrington; נולדה ב-7 בדצמבר 1986) היא שחקנית אנגלייה ששיחקה בתפקיד סימון אל-חרזי בסדרה "24: Live Another Day", ובתפקיד ניסקה בסדרה "אנושיים" של ערוץ 4 ו-AMC.
ביוגרפיה

ברינגטון נולדה בעיר אוקספורד שבאוקספורדשייר. הוריה היו עובדים סוציאליים, שפתחו עסק של הכשרה מקצועית למגזר הציבורי. יש לה שלושה אחאים: איימי שהיא פרופסור בארצות הברית, טום, עובד עבור IMG באבו דאבי, וקייטי כותבת למגזין ווג. ברינגטון למדה בבית הספר צ'ני, ואחר כך למדה פיתוח גאוגרפי בקינגס קולג' לונדון.
ביוגרפיה > קריירה

ברינגטון הייתה מעורבת בתיאטרון לנוער, אבל פנתה לקריירה פוליטית, ועבדה בבית הנבחרים הבריטי עם חברת הפרלמנט שיבון מקדונה ממפלגת הלייבור. היא גילתה שהפוליטיקה היא "מפחידה, גברית מאוד, ולא מעודדת במיוחד נשים בלונדיניות צעירות". היא חשבה ש"זו תעשייה קשה, הייתכן שקריירת משחק יותר מפחידה מזה?"
ב-2009 התקבלה ללימודים בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וסיימה את התואר ב-2012.
בתקופת הלימודים השתתפה בהפקה "Children's Children" בתיאטרון אלמידה, ושיחקה בסרטו של מייקל וינטרבוטום "מבט של אהבה".
ב-2013 שיחקה בתפקיד ג'יין שור בדרמה התקופתית "מלכה לבנה".
ב-2014 הופיעה בתפקיד סטייסי בסיטקום של ה-BBC "לא ממש סיטקום" (Outnumbered), ובתפקיד סימון אל-חרזי בסדרת המתח "24: Live Another Day". הדמות שגילמה בסדרה תוכננה לשני פרקים בלבד, אבל היא הופיעה לבסוף בשבעה פרקים. תפקידה החשוב הראשון בקולנוע היה בסרט הקומדיה "קרועים 2".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | מבט של אהבה | The Look of Love | קלייר | ללא קרדיט |
| 2014 | קרועים 2 | The Inbetweeners 2 | קייטי אוונס |  |
| 2014 |  | The Last Showing | אלי |  |
| 2017 | היפופוטם | The Hippopotamus | ג'יין סוואן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | מלכה לבנה | The White Queen | ג'יין שור | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2014 | לא ממש סיטקום | Outnumbered | סטייסי | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2014 |  | 24: Live Another Day | סימון אל-חרזי | מיני-סדרה |
| 2015 | בני החירות | Sons of Liberty | מרגרט קמבל גייג' | מיני-סדרה |
| 2015 | אנושיים | Humans | ניסקה | תפקיד ראשי (16 פרקים) |
| 2017 | המיניאטוריסט | The Miniaturist | המיניאטוריסט | תפקיד משנה (2 פרקים) |
הערות שוליים

1 2  "From The White Queen to a red-headed spy: Emily Berrington films chase scenes for 24: Live Another Day in London". Daily Mail. 1 באפריל 2014. נבדק ב-15 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The (new) White Queen! Emily Berrington turns heads in elegant lace dress for 24: Live Another Day UK premiere with Kiefer Sutherland". Daily Mail. 6 במאי 2014. נבדק ב-15 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Actress Emily Berrington on politics, primetime & everything Inbetween". Daily Mail. 12 ביולי 2014. נבדק ב-15 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith, Tim. "Emily Berrington + Kara Tointon". BBC Radio Oxford. נבדק ב-27 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Acting stardom for former Geography student".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5582404  LCCN: no2014037968  VIAF: 8146030494935861103   WorldCat (עם VIAF): 8146030494935861103
אופיר גנדלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1971 (בן 53)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בר-אילן 
 
אופיר גנדלמן (נולד ב-19 ביולי 1971) הוא דיפלומט ישראלי המשמש כדובר ראש הממשלה לתקשורת הערבית. לפני כן שימש בתפקיד דומה במשרד החוץ.
ביוגרפיה

גנדלמן נולד בישראל ב-1971. הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה. התמחה במגמת ערבית ואסלאם. סיים את לימודיו בשנת 1989. לאחר מכן התגייס לצה"ל, שם שירת עד שנת 1994. ב-1997 קיבל גנדלמן תואר בוגר אוניברסיטה ביחסים בינלאומיים ובלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית. בשנת 2000 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בלימודי אסטרטגיה מאוניברסיטת תל אביב. ב-2010 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
קריירה

ב-1998 הצטרף גנדלמן למשרד החוץ כאנליסט לענייני פלסטינים. ב-2001 מונה לדובר משרד החוץ לתקשורת הערבית, בשיאה של האינתיפאדה השנייה, הראשון שכיהן בתפקיד זה. בין השנים 2003–2007 כיהן בתפקיד קונסול ומזכיר שני בשגרירות ישראל בקנדה. לאחר חזרתו לישראל, שימש בתפקיד סגן מנהל מחלקת התקשורת הערבית וההסברה במשרד החוץ. ב-2008 מונה למנהל המחלקה. בשנת 2009 עזב לשוק הפרטי וייסד את לשכת המסחר והתעשייה הישראלית-פלסטינית (IPCC), שם שימש כמנכ"ל.
באפריל 2010 מונה לדובר ראש הממשלה לתקשורת הערבית, הראשון שכיהן בתפקיד זה. הוא שירת תחת שלושה ראשי ממשלה רצופים: בנימין נתניהו, נפתלי בנט ויאיר לפיד וכיהן בתפקיד עד ינואר 2023. אז פנה לשוק הפרטי והקים חברת ייעוץ, "גנדלמן ייעוץ אסטרטגי", שמסייעת לחברות ישראליות למצוא לקוחות באיחוד האמירויות הערביות, בבחריין ובמרוקו. באוקטובר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל חזר לתפקידו.
הערות שוליים

↑  חזקי ברוך, לראשונה במשרד רה"מ: דובר בערבית, באתר ערוץ 7, 5 במאי 2010
↑  שירית אביטן כהן, בעקבות המלחמה: דובר ראש הממשלה לתקשורת הזרה לשעבר מונה מחדש, באתר ישראל היום, 23 באוקטובר 2023
כנס האספרנטו העולמי

מפה של הכנסים העולמיים של אספרנטו שנערכו באירופה עם מספר המשתתפים בהם (1905–2021)
כנס האספרנטו העולמי (באספרנטו: Universala Kongreso, ובקיצור: "אוּ־קוֹ" – UK) הוא הכנס השנתי של אגודת האספרנטו העולמית, UEA. הכנס מתקיים בכל קיץ במקום אחר בעולם, ונמשך כשמונה ימים. הכנס מיועד לאספרנטיסטים בכלל (לא רק לחברי ארגונים מקצועיים שונים), ומשמש הן כמפגש חברתי, תרבותי ותיירותי, והן כשבוע של עבודה מרוכזת לארגוני אספרנטו בינלאומיים שונים. במהלך הכנס מתקיימות גם כל מליאות המועצה של אגודת האספרנטו העולמית.
בעת המודרנית נושא הוועידה הוא בדרך כלל נושא השנה של אונסק"ו. זאת מאחר ש-UEA המארגנת היא ביחסי עבודה עם האו"ם
ומוסדותיו.

ישראל נבחרה לארח את הכנס פעמיים. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1967, אך במאי 1967, כחודשיים לפני הכנס ה־52, הועתק מקומו מתל אביב לרוטרדם בשל החשש שתפרוץ מלחמה. בשנת 2000, ב־25 ביולי עד 1 באוגוסט, נערך הכנס העולמי ה־85 בתל אביב. הנושא המרכזי היה "שלום של לשון ושל תרבות", ונשיא הכבוד היה שמעון פרס.
הטקס המסורתי של העברת הדגל בסופו של הכנס בגוטנבורג ב-2003 מידי השוודים לרשות הסינים
במקביל לכנס האספרנטו העולמי, ובמסגרתו, נערך הכנס הבינלאומי הקטן לילדים (באספרנטו: Internacia Infana Kongreseto, ובקיצור "אִי־אִי־קוֹ" – IIK) לגילי 6–14. בין השנים 1951 ו־2007 התקיימו 38 כנסים לילדים.
בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, הכנס שהיא אמור להיערך במונטריאול קנדה נדחה ל 2022. במקומו נערך לראשונה בהיסטורית התנועה קונגרס וירטואלי.
UK 1913, ברן שווייץ (פוסטר)
סמלו של כנס האספרנטו העולמי ה־85 שנערך בתל אביב
ג'ק מונרו

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1988 (גיל: 36) סאות'אנד-און-סי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  תיכון וסטקליף לבנות 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 בן או בת זוג:  Allegra McEvedy (?–2015) 
 cookingonabootstrap.com
 
ג'ק מונרו (באנגלית: Jack Monroe; נולדה ב-17 במרץ 1988) היא סופרת ועיתונאית בריטית, הכותבת בעיקר על מזון, עוני ותופעת הרעב בקרב השכבות הנחשלות בבריטניה. בתחילת דרכה התפרסמה בבלוג "נערה בשם ג'ק" (ששמו כיום "Cooking on a Bootstrap", בתרגום חופשי "בישול חסכני") ומאז פרסמה מאמרים בעיתונים רבים, בהם הגרדיאן והניו יורקר.
מונרו כתבה גם מספר ספרי בישול המתמקדים במתכונים בתקציב נמוך.
קורות חייה

ג'ק מונרו נולדה בשם מליסה חג'יקוסטס בסאות'אנד-און-סי למשפחה ממעמד הפועלים. אביה בן למשפחה ממוצא קפריסאי ששירת מספר שנים בצבא הבריטי.
היא נשרה מלימודי בית הספר בגיל 16 ועבדה במזנון פיש אנד צ'יפס, ולאחר מכן כמוקדנית בשירות מכבי אש באסקס. כשהייתה בת 23 נולד לה בן, היא התפטרה מעבודתה ועסקה בעבודות זמניות שונות וחיה במצוקה כלכלית. בתקופה זו אימצה את השם הפרטי ג'ק, קיצור של הביטוי "Jack of all trades, master of none" - "מתאימה לכל עבודה אך לא מומחית בכלום".
בשנת 2012 החלה לפרסם בלוג בשם "נערה בשם ג'ק" ובו פרסמה מתכונים שבישלה עבורה ועבור בנה בתקציב נמוך של 10 ליש"ט או פחות. בשנת 2015 הוחלף שם הבלוג לשם "Cooking on a Bootstrap" (בתרגום חופשי - "בישול חסכני").
באותה תקופה הועסקה כעיתונאית במקומון בדרום אסקס, בו פרסמה גם מתכונים. בשנת 2014 הוציאה לאור ספר בישול בשם "100 מתכונים בתקציב נמוך" בהוצאת ספרי פינגווין, ומאז הוציאה לאור ספרים נוספים דומים. מתכוניה פורסמו בין השאר בהפינגטון פוסט, הגרדיאן, הניו יורק טיימס והניו יורקר.
בנוסף למתכונים, מונרו פעילה במספר ארגוני צדקה בבריטניה העוסקים בעוני וברעב, בהם אוקספם. מונרו הייתה חברה במפלגת הלייבור עד שנת 2015, ומאז תומכת במפלגת הירוקים של אנגליה וויילס ובמפלגת שוויון לנשים.
בשנת 2015 תבעה את עיתון הדיילי מייל על מאמר שבו כונתה "מליסה" בעוד היא מעדיפה את השם "ג'ק" שהוא פחות נשי.
בשנת 2017 זכתה מונרו בתביעת דיבה נגד קייטי הופקינס, שטענה שמונרו תומכת בוונדליזם וכינתה אותה "אנתרקס חברתי." הופקינס חויבה לשלם למונרו פיצויים בגובה 24,000 ליש"ט, בתוספת הוצאות משפט.
חיים אישיים

מונרו חשפה כי היא אובחנה כאוטיסטית.
באוקטובר 2015 הצהירה מונרו כי היא ג'נדרקוויר. היא הייתה בעבר בקשר אינטימי עם גבר, ממנו נולד בנה, ולאחר מכן בעיקר במערכות יחסים עם נשים.
ספריה

A Girl Called Jack: 100 delicious budget recipes (Michael Joseph, 2014)
A Year in 120 Recipes (Michael Joseph, 2014)
Cooking on a Bootstrap: Over 100 simple, budget recipes (Bluebird, 2018)
Tin Can Cook: 75 Simple Store-cupboard Recipes (Bluebird, 2019)
הערות שוליים

↑  Jack Monroe ‘taking legal action’ against Daily Mail for claim Jack isn’t her ‘real’ name, באתר "PinkNews", ‏25 באוגוסט 2015 (באנגלית).
↑  Being non-binary: I’m not A Girl Called Jack any more, but I’m not a boy either, ‏20 באוקטובר 2015 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014042464  VIAF: 307472030   WorldCat (עם VIAF): 307472030