stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט מוגאבה
הערות שוליים

↑  רויטרס, הנשיא רוברט מוגאבה ואשתו הודחו ממפלגת השלטון בזימבבואה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2017
↑  טלי גולדשטין‏, האינפלציה בזימבבואה בנובמבר - 26,470%, באתר וואלה, 3 בפברואר 2008
↑  BBC News, Rows mar Zimbabwe oath ceremony, 13 February 2009
↑  The Economist, Telling it like it is: Zimbabwe's power-sharing government, October 16 2010
↑  Michael Aeby, 2018, "Inside the Inclusive Government: Interparty Dynamics in Zimbabwe's Power-Sharing Executive", Journal of Southern African Studies 44(5), pp.856.
↑  עיתונאי: "אתה פורש?". הנשיא: "רוצה מכות?", באתר ynet, 5 במרץ 2016
↑  טלי גולדשטין‏, נלסון מנדלה שובר שתיקה ומגנה את מוגאבה, באתר וואלה, 26 ביוני 2008
↑  גיא אלסטר‏, המשטר קרס ביממה וחצי: ההפיכה בזימבבואה עשויה לבשר על "אביב אפריקני", באתר וואלה, 18 בנובמבר 2017
↑  החדשות 12, ‏מותו של דיקטטור: נשיא זימבבואה לשעבר מוגאבה מת בגיל 95, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265491005171  PLWABN: 9810660534105606  BNE: XX4783883  BnF: cb119518966 (data)  GND: 11878529X  ICCU: LIGV033810  ISNI: 0000 0000 7829 2673  LCCN: n80102736  LNB: 000279293  NARA: 10568020  NKC: xx0002136  NTA: 147766001  SELIBR: 220684  SNAC: w62k0bmh  SUDOC: 070292787  Trove: 852504  VIAF: 19617   WorldCat (עם VIAF): 19617 
הפגנה נגד שלטון מוגאבה מול שגרירות זימבבואה בלונדון
ולנטינה מטוויינקו

ולנטינה איוואנובנה מטוויינקו (ברוסית: Валентина Ивановна Матвиенко; נולדה ב־7 באפריל 1949) היא מדינאית ודיפלומטית רוסייה, יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה. משנת 2003 ועד 2011 הייתה מושלת סנקט פטרבורג.
לאחר שמונתה ב-21 בספטמבר 2011 ליושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה, הבית העליון בפרלמנט הרוסי, נחשבת מטוויינקו לאדם השלישי בחשיבותו במדינה, לאחר הנשיא וראש הממשלה. תפקיד יושבת ראש מועצת הפדרציה הוא המשרה הפוליטית הגבוהה ביותר שהשיגה אישה ברוסיה, מאז יקטרינה הגדולה ב-1762.
ביוגרפיה > נעורים, לימודים וקריירה בקומסומול

מטוויינקו נולדה ב־7 באפריל 1949 בעיירה שפטיבקה (Шепетівка) במחוז חמלניצקי שבאוקראינה (אז חלק מברית המועצות). שם נעוריה היה טיוטינה (Тютина). בשנת 1967 עברה ללנינגרד.
בשנת 1972 סיימה את הלימודים במכון לכימיה ורוקחות של לנינגרד והחלה בפעילות ציבורית כאשר החזיקה מספר תפקידים בכירים בתנועת הקומסומול בעיר ובמחוז לנינגרד. משנת 1984 עד 1986 הייתה מזכירת המפלגה הקומוניסטית הסובייטית של אזור קרסנוגברדייסקי. בשנת 1985 סיימה את הלימודים באקדמיה למדעי החברה של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בין השנים 1986 - 1989 כיהנה כסגנית יושב ראש לענייני תרבות וחינוך של הוועדה המבצעת של מועצת צירי העם של לנינגרד. בשנת 1989 נבחרה למועצה העליונה של ברית המועצות וכיהנה בתפקיד יושבת ראש הוועדה לענייני נשים ומשפחה.
בשנת 1991 סיימה קורס השתלמות לדיפלומטים בכירים של האקדמיה של משרד החוץ של ברית המועצות.
ביוגרפיה > קריירה דיפלומטית

בשנים 1991–1994 – שגרירת ברית המועצות (מ־1992 - שגרירת רוסיה) במלטה, ובשנים 1994-1995 – שגרירה לעניינים מיוחדים.
בשנים 1995–1997 עבדה במשרד החוץ של רוסיה כאחראית על הקשרים עם מחוזות רוסיה, פרלמנטים, וארגונים ציבוריים.
בשנים 1997–1998 כיהנה כשגרירת רוסיה ביוון.
ביוגרפיה > סגנית ראש הממשלה ומושלת סנקט פטרבורג

מספטמבר 1998 כיהנה כסגנית ראש הממשלה בממשלתו של יבגני פרימקוב. המשיכה בתפקיד גם תחת ראשי הממשלה סרגיי סטפשין, ולדימיר פוטין ומיכאיל קסיאנוב.
במרץ 2003 מונתה לנציגת הנשיא במחוז הפדרלי הצפון-מערבי, הכולל את סנקט פטרבורג. באוקטובר זכתה בבחירות לתפקיד מושלת סנקט פטרבורג (ראש עיריית סנקט פטרבורג נקרא "מושל", כי לעיר יש מעמד של מחוז). לאחר ביטול הבחירות לתפקידי מושל ברוסיה, מונתה מחדש לתפקיד על ידי הנשיא ולדימיר פוטין והייתה למושלת-האישה היחידה ברוסיה.
ביוגרפיה > יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה

ביוני 2011, הנשיא דמיטרי מדבדב כינס כמה מושלים ונשיאי רפובליקות בשלטון המקומי ברוסיה, ולצד תביעתו לחיזוק הפרלמנט הפדרלי - מועצת הפדרציה של רוסיה, הוא ביקש מהם להציע מועמד ראוי לכהן כיו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, מאחר שהיו"ר האחרון, סרגיי מירונוב, פוטר בשל מאבקים פוליטיים בין מפלגות השלטון לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2011. כולם הציעו פה אחד את מושלת סנקט פטרבורג, ולנטינה מטוויינקו. מדבדב מצדו ציין לחיוב את מועמדותה ואמר כי הוא שוקל בחיוב להיענות להצעה המעניינת. ב-21 באוגוסט 2011 היא נבחרה ברוב גדול בבחירות המוניציפליות בסנקט פטרבורג, ומפלגת השלטון רוסיה המאוחדת קידמה את מועמדותה כחברת מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם המחוז המוניציפלי פטרובסקי והמחוז המוניציפלי קראסננקאיה רצ'קה בסנקט פטרבורג. לאחר היוודע דבר ניצחונה בבחירות היא הפכה לסנאטורית מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם מחוזות אלה, והגישה את התפטרותה מתפקיד המושלת לנשיא רוסיה, שמיהר למנות ממלא מקום עד לבחירות לממשלת העיר, זאת כצעד לקראת מינויה ליושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה.
ב-31 באוגוסט 2011 הייתה לחברה במועצת הפדרציה מטעם ממשלת סנקט פטרבורג. ב-21 בספטמבר אותה שנה נבחרה ברוב של 140 מול 1 לתפקיד יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה והייתה לאישה הראשונה בתולדות רוסיה העומדת בראש הבית העליון בפרלמנט הרוסי.
ב־25 בספטמבר 2024 נבחרה לקדנציה נוספת כיושבת ראש הבית העליון בפרלמנט הרוסי.
הערות שוליים

↑  הארץ, רוסיה: מקורבת לפוטין ומדבדב תעמוד בראש בית הנבחרים, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2011
↑  В.Матвиенко избрана спикером Совета Федерации - ו. מטוויינקו נבחרה לראשות מועצת הפדרציה, דיווח רוסי
| ראשי העיר סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| האימפריה הרוסית | אלכסנדר מנשיקוב • כריסטופור מיניך • וסילי סלטיקוב • פיודור נאומוב • אלכסיי טטישצ'ב • ניקולאי קורף • ניקולאי צ'יצ'רין • דמיטרי וולקוב • אלכסנדר גוליצין • יעקב ברוס • ניקיטה רילייב • פיודור בוקסהוודן • פיוטר פאלן • מיכאיל גולנישצ'ב-קוטוזוב • מיכאיל קאמנסקי • פיוטר אלכסנדרוביץ' טולסטוי • סרגיי ויאזמיטינוב • דמיטרי לובאנוב-רוסטובסקי • אלכסנדר בלאשוב • מיכאיל הְראברנוביץ' • פאבל גולנישצ'ב-קוטוזוב • פיוטר אסן • אלכסנדר קאוולין • מאטוויי חרפוביצקי • דמיטרי שולגין • פאבל איגנאטייב • אלכסנדר סובורוב פיודור טרפוב • אלכסנדר זורוב • יוסיף רומייקו-גורקו • מיכאיל לוריס מליקוב • ניקולאי בראנוב • אלכסנדר קוזלוב • פיוטר גרסר • ויקטור פון ואל • ניקולאי קלייהלס • איוואן פולון • דמיטרי טרפוב • ולדימיר דדיולין • ולדימיר פון דר לאוניץ • דניאיל דראצ'בסקי • אלכסנדר אובולנסקי • אלכסנדר באלק | סמל סנקט פטרבורג |
| ברית המועצות | ניקולאי שכיידזה • לאון טרוצקי • גריגורי זינובייב • סרגיי קירוב • אנדריי ז'דאנוב • פיוטר פופקוב • וסילי אדריאנוב • פרול קוזלוב • איוואן ספירידונוב • וסילי טולסטיקוב • גריגורי רומנוב • לב זייקוב • יורי סולובייב • בוריס גידאספוב • אלכסנדר שצ'לקאנוב | סמל סנקט פטרבורג |
| הפדרציה הרוסית | אנאטולי סובצ'אק • ולדימיר יעקבלב • אלכסנדר בגלוב • ולנטינה מטוויינקו • גאורגי פולטאבצ'נקו • אלכסנדר בגלוב | סמל סנקט פטרבורג |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102709399X  ISNI: 0000 0003 5781 215X  LCCN: no2012069858  VIAF: 187684756   WorldCat (עם VIAF): 187684756
סרגיי לברוב

סרגיי ויקטורביץ' לברוב (ברוסית: Сергей Викторович Лавров; נולד ב-21 במרץ 1950, במוסקבה) הוא דיפלומט רוסי, המכהן כשר החוץ של רוסיה (מאז מרץ 2004), והיה שגריר רוסיה באו"ם בשנים 1994–2004.
ראשית חייו

לברוב נולד במוסקבה לאב ארמני ואם רוסייה. הוא בוגר אוניברסיטת מוסקבה ליחסים בינלאומיים (MGIMO) משנת 1972. לברוב דובר רוסית, אנגלית, צרפתית וסינהאלית (השפה המדוברת בסרי-לנקה), הוא נשוי ולו בת בשם יקטרינה.
שירות דיפלומטי

לברוב נשלח בתור דיפלומט סובייטי לסרי לנקה, שם שהה עד 1976. בשנת 1981 נשלח לברוב בתור יועץ בכיר של ברית המועצות בכוח המשימה הסובייטי במטה האו"ם בניו יורק, ועבד שם עד 1988. לאחר מכן הוא חזר למוסקבה ועבד במחלקת ארגונים בינלאומיים במשרד החוץ הרוסי, תפקיד שביצע עד 1994, אז חזר לעבוד באו"ם בתור נציג קבוע של רוסיה.
בתפקידו האחרון שם כיהן כיושב ראש מועצת הביטחון של האומות המאוחדות בדצמבר 1995, ביוני 1997, ביולי 1998, באוקטובר 1999, בדצמבר 2000, באפריל 2002, וביוני 2003.
שר החוץ של רוסיה

ב-9 במרץ 2004 מינה הנשיא ולדימיר פוטין את לברוב למשרת שר החוץ ולעומד בראש משרד החוץ של רוסיה, לאחר שגבר על איגור איוואנוב במאבק על התפקיד. הוא מכהן ברצף מאז, ומינויו אושר מחדש שלוש פעמים: בשנת 2008, כשנשיא רוסיה היה דמיטרי מדבדב וולדימיר פוטין היה ראש הממשלה; ובשנת 2012, לאחר שהשניים החליפו תפקידים; ובשנת 2018. בחודש דצמבר 2006 לברוב נבחר לאיש השנה של המגזין הכלכלי הרוסי רב השפעה 'אקספרט'.
בתקופתו הקשיחה רוסיה את יחסיה עם המערב, אך אנליסטים תהו כבר בשנים הראשונות לגבי מידת ההשפעה שלו על מדיניות זו. בשנת 2007, ד"ר בובו לו, מומחה למדיניות החוץ הרוסית ב-London's Chatham House תיאר את לברוב כ"נושא ונותן קשוח, אמין, ומתוחכם". הוא טען שלברוב "אינו חלק ממעגל המקורבים של פוטין" וכי הקשחת מדיניות החוץ הרוסית לא מושפעת ממש מהחלטותיו. בשנת 2022, בהקשר של ניסיונות המערב למנוע פלישה של רוסיה לאוקראינה, טענה ראש ממשלת הממלכה המאוחדת ליז טראס שעדיין "היו סימני שאלה לגבי המידה שבה לברוב נמצא במעגל הקרוב [של קבלת ההחלטות] ברוסיה". דיפלומטים מערביים העריכו כי לברוב הצליח להישאר זמן רב בתפקיד, בין השאר משום שהוא לא מיצב את עצמו כמחליף פוטנציאלי לפוטין וכיוון שהוא לא מנסה לקדם מדיניות באופן עצמאי.
בשנת 2009 נפגש לברוב עם מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון בניסיון "לאתחל מחדש" את היחסים בין המדינות, אך בעשור שלאחר מכן הפכה העמדה הרוסית כלפי ארצות הברית והמערב לחשדנית יותר.
שר החוץ של רוסיה > בעת המלחמה באוקראינה

לברוב היה שר החוץ בעת סיפוח חצי האי קרים בשנת 2014 ובמהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה החל משנת 2022. לפי הפייננשל טיימס, לברוב הופתע בעצמו לגלות על הפלישה ב-24 בפברואר 2022, היום בו היא החלה, אף שהוא היה אחד מאנשי הממשל היחידים שאותם פוטין עדכן באותו היום לפני הודעתו על ה"מבצע" בתקשורת. לברוב עזר להבטיח את הימנעותן של מספר מדינות בהצבעה באו"ם על גינוי רוסיה בעקבות פלישתה לאוקראינה.
ב-1 במאי 2022, בראיון לרשת טלוויזיה איטלקית נשאל לברוב מדוע הצהירה רוסיה כי היא זקוקה ל"דה-נאציפיקציה" של אוקראינה, בהתחשב בכך שבאוקראינה הנשיא עצמו יהודי. לברוב הגיב באמירה "האנטישמים הכי גדולים הם יהודים, ואפילו להיטלר היו שורשים יהודיים" שגררה תגובות זועמות בישראל. בהזדמנות אחרת הוא השווה בין ארצות הברית לגרמניה הנאצית.
במפגש שרי החוץ של מדינות ה-G20 בניו דלהי במרץ 2023, נפגש לברוב עם מקבילו האמריקאי אנתוני בלינקן. הוא האשים את ארצות הברית בצביעות וסטנדרטים כפולים במדיניותה כלפי רוסיה ואוקראינה. זו הייתה הפגישה בדרג הרם ביותר בין נציגים של המדינות, מאז תחילת הפלישה הרוסית לשכנתה. בפגישה אחרת באותו הפורום, האשים לברוב את רוסיה כקורבן של מלחמה שנפתחה נגדה. לדבריו, "המלחמה שאנחנו מנסים לעצור, המלחמה שנפתחה נגדנו באמצעות העם האוקראיני, השפיעה כמובן על המדיניות של רוסיה, כולל מדיניות האנרגיה שלה".
הערות שוליים

↑  AFP, Sergei Lavrov: the inscrutable face of Russian DIPLOMACY France 24, January 21 2020
1 2  Reuters, "Factbox: Who is Sergei Lavrov, Russia's foreign minister?, November 14, 2022
↑  Patrick Jackson, "Profile: Putin's foreign minister Lavrov", BBC News, June 29 2007
↑  Erin Banco et al., "‘Something Was Badly Wrong’: When Washington Realized Russia Was Actually Invading Ukraine, Politico, February 24 2023
1 2  Holly Bancroft, "Who is Sergei Lavrov? All you need to know about Putin’s blunt mouthpiece warning of nuclear war, The Independent, March 4 2022
↑  Adam Taylor, "Russia's top diplomat offers the U.S. little hope for diplomacy, The Washington Post, March 3 2023
↑  Max Seddon and Christopher Miller, How Putin blundered into Ukraine — then doubled down, The Financial Times, February 24 2023
↑  Sergey Lavrov, Politico
↑  ברק רביד וסוכנויות הידיעות‏, שר החוץ של רוסיה: אז מה אם זלנסקי יהודי? גם להיטלר היה דם יהודי, באתר וואלה, 1 במאי 2022
↑  Krishn Kaushik and Simon Lewis, "Day after meeting, Blinken and Lavrov exchange diplomatic swipes, Reuters, March 3 2023
↑  Russian Foreign Minister Sergei Lavrov claims US hypocrisy, says Ukraine war 'was launched against us', ABC News, March 3 2023
↑  Nick Mordowaneck, Video: Crowd Laughs at Russia's Top Diplomat as He Blames Ukraine for War, Newsweek, March 3 2023
| שרי החוץ של רוסיה וברית המועצות |
| --- | --- | --- |
| שרי החוץ של רוסיה הצארית | איוואן ויסקוואטי • וסילי ואנדריי שצ'לקאלוב • איוואן גרמוטקין • פיוטר טרטיאקוב • אלמז איוואנוב • אפנאסי אורדין-נאשצ'וקין • ארטמון מאטבייב • וסילי גוליצין • ימליאן אוקראינצב • לב נארישקין • פיודור גולובין • פיוטר שפירוב |  |
| שרי החוץ של האימפריה הרוסית/ קנצלר האימפריה הרוסית | גבריאיל גולובקין • אנדריי אוסטרמן • אלכסיי צ'רקסי • אלכסיי בסטוז'ב-ריומין • מיכאילו וורונצוב • ניקיטה פנין • איוואן אוסטרמן • אלכסנדר בזבורודקו • פיודור רוסטופצ'ין • ניקיטה פנין • ויקטור קוצ'וביי • אלכסנדר וורונצוב • אדם ייז'י צ'ארטוריסקי • אנדריי בודברג • ניקולאי רומיאנצב • יוהאניס קאפודיסטריאס • קארל רוברט נסלרוד • אלכסנדר גורצ'קוב • ניקולאי גירס • אלכסיי לובאנוב-רוסטובסקי • ניקולאי שישקין • מיכאיל מוראביוב • ולדימיר לאמבסדורף • אלכסנדר איזבולסקי • סרגיי סאזונוב • בוריס שטורמר • ניקולאי פוקרובסקי |  |
| שרי החוץ של הממשלה הזמנית הרוסית | פאבל מיליוקוב • מיכאיל טרשצ'נקו |  |
| שרי החוץ של רוסיה הסובייטית וברית המועצות | לב טרוצקי • גיאורגי צ'יצ'רין • מקסים ליטבינוב • ויאצ'סלב מולוטוב • אנדריי וישינסקי • דמיטרי שפילוב • אנדריי גרומיקו • אדוארד שווארדנדזה • אלכסנדר בסמרטניך • בוריס פנקין • א. שווארדנדזה |  |
| שרי החוץ של הפדרציה הרוסית | אנדריי קוזירב • יבגני פרימקוב • איגור איוואנוב • סרגיי לברוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810642425305606  GND: 1017830665  ISNI: 0000 0003 5975 9970  LCCN: no2011097612  LNB: 000262534  NKC: js20191029005  NTA: 36925645X  SNAC: w6b87h3w  SUDOC: 161053297  VIAF: 221033576   WorldCat (עם VIAF): 221033576 
לברוב בפגישה עם הנשיא טראמפ בחדר הסגלגל של הבית הלבן. 10 במאי 2017
דרוהוביץ'

שרידי בית הכנסת הגדול בדרוהוביץ'
דרוהוביץ' (באוקראינית: Дрогобич, בפולנית: Drohobycz, ביידיש: דראָבּיטש - דראָהאָבּיטש)
היא עיר באוקראינה בחבל לבוב, הנמצאת בגליציה ההיסטורית. אוכלוסייתה מנתה ב-2024 כ-79 אלף איש.
תעשיות העיר כוללות זיקוק נפט, כימיקלים, מטלורגיה ועיבוד מזון.
היסטוריה

העיר הוזכרה לראשונה כחלק מנסיכות רוס של קייב בערך במאה ה-10 לספירה, ובשנים 1377–1382 העיר הוגדרה כחלק מנסיכות ווהלין יחד עם הערים חלם ולבוב הגדולה.
בזמן מרד חמלניצקי בשנת 1648 הסתערו הקוזאקים על העיר, מרבית הקהילה הפולנית כמו גם היהודית והקתולית האוקראינית נרצחו. חלקם הצליחו לשרוד כאשר נמלטו למגדל הפעמון שלא נכבש.
בשנת 1772, עקב חלוקת פולין, עברה דרוהוביץ' לידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה, העיר הועברה לפולין. בספטמבר 1939 העיר צורפה לאוקראינה הסובייטית, כאשר שטחי פולין חולקו בין גרמניה הנאצית וברית המועצות. באותה שנה דרוהוביץ קיבלה מעמד של מרכז מחוזי.
ב-30 ביוני 1941, עם הפלישה הנאצית לברית המועצות, העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, ובהמשך, אוכלוסייתה היהודית הושמדה. ב-6 באוגוסט 1944 שוחררה העיר מהכיבוש הנאצי על ידי כוחות החזית האוקראינית הרביעית.
לאחר המלחמה העיר נשארה מרכז מחוזי עד שצורפה למחוז לבוב. האוכלוסייה הפולנית הועברה לפולין, ובעיר נשארו אוקראינים בלבד. בזמן התקופה הסובייטית העיר היוותה מרכז תעשייתי חשוב במערב אוקראינה עם תעשיית זיקוק נפט מפותחת, בניית מכונות, תעשיית עץ וכו'. מאז 1991 העיר נכללת במחוז לבוב שבאוקראינה העצמאית.
יהודי דרוהוביץ'

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדרוהוביץ' הוא משנת 1404, ובתחילה מגורי היהודים בעיר הוגבלו לפרבריה. במחצית השנייה של המאה ה-17 נעשתה הקהילה בעיר לעצמאית. בשנת 1718 הופצה עלילת דם בעיר, לפיה אישה יהודייה רצחה ילד נוצרי כדי להכין מדמו מצות לפסח, וזו הוצאה להורג. בסוף המאה ה-18 ציוו השלטונות האוסטריים ששלטו באזור על הרחקה מחודשת של היהודים ממרכז העיר, ועל הקהילה הוטלו מיסים שונים.
עם פיתוח העיר במאה ה-19, גדלה אוכלוסייתה היהודית, ורבים מאנשיה השתלבו בתעשיית זיקוק הנפט המקומית. מסוף המאה ה-19 הפכה העיר למרכז תרבות והשכלה יהודי, וישבו בה אנשי רוח וסופרים יהודים רבים. משנת 1883 פעל בעיר בית דפוס עברי.
במהלך כיבוש העיר בידי הרוסים בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נערכו ביהודיה פרעות בידי קוזקים, ובתום המלחמה, נערכו בהם פרעות בידי אוקראינים לאומנים. עם כיבוש העיר בידי פולין במאי 1919, ערכו ביהודיה פרעות החיילים הפולנים.
בין מלחמות העולם התקיימה בדרוהוביץ' פעילות ציונית ענפה, ופעלו בה כל המפלגות ותנועות נוער הציוניות. כמו כן, פעלו בעיר הבונד ואגודת ישראל, והתקיימו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים. בראשית שנות השלושים נמנו בעיר כ-13,000 יהודים, כמחצית מתושביה. בתקופה זו אירעו מעת לעת תקיפות אנטישמיות של יהודי העיר בידי אוקראינים מקומיים.
יהודי דרוהוביץ' > בשואה

בספטמבר 1939 נכבשה דרוהוביץ' בידי הגרמנים, אך הועברה לשליטה סובייטית בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בתקופה זו הולאמו המפעלים בעיר, ויהודים עשירים או פעילים פוליטיים הוגלו לעומק ברית המועצות. עם חזרת הגרמנים לעיר במהלך מבצע ברברוסה נערך ביהודי העיר פוגרום בן שלושה ימים בידי אוקראינים ופולנים, בו נרצחו בעינויים מאות יהודים. יהודים נוספים נרצחו בידי הגרמנים.
עד מהרה הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, והוקם בעיר יודנרט, בראשות אברהם רוזנבלט, אשר נצטווה להעביר לגרמנים תשלומי כופר גבוהים, ולספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בספטמבר 1941 חויבו יהודי העיר לשאת סרט זרוע עם מגן דוד, ו-368 יהודים משכילים מהעיר נעצרו, ושולחו למחנות עבודה, ובהם ינובסקה, כאשר חלקם נרצח במקום. כעבור זמן מה נרצחו ושולחו למחנות מאות יהודים נוספים. בנובמבר 1941 נרצחו בין 150 ל-300 יהודים חולים ונכים מהעיר ביער ברוניצה הסמוך אליה. כתוצאה מתנאי רעב קשים, מתו עד סוף 1941 כ-600 מיהודי העיר. בתקופה זו החלו הגרמנים לרכז את יהודי העיר בגטו.
ב-25 במרץ 1942 בוצעה בעיר אקציה, במסגרתה שולחו כ-1,000 יהודים "בלתי יעילים" למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-8 באוגוסט נערכה בעיר אקציה נוספת, בה העבירו שוטרים גרמנים ואוקראינים יהודים רבים מיישובי הסביבה לגטו שבעיר, ולאחר מכן, פשטו על בתי הגטו, ושילחו כ-5,000 יהודים מהעיר לבלז'ץ. במהלך אקציה זו, נורו בגטו עצמו חולים ותינוקות.
ב-1 באוקטובר 1942 הפך הגטו בעיר לסגור, ושוכנו בו כ-7,000 יהודים, ובהם רבים מיהודי הסביבה. כתוצאה מתנאי התברואה הירודים בגטו, מתו רבים בו ממגפה של טיפוס הבהרות.
ב-23–24 באוקטובר 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה שלישית, במסגרתה גורשו לבלז'ץ כ-1,200 יהודים, ועוד מאות נרצחו במקום. בהמשך החודש גורשו כ-1,000 יהודים נוספים מהגטו לבלז'ץ. כפעולת נקם על ניסיון לפגוע באיש גסטאפו בעיר בנובמבר 1942, נרצחו ביריות 186 יהודים בגטו, אשר אחד מהם היה הצייר ברונו שולץ. ניסיונות של יהודים להימלט מהגטו עלו בדרך כלל בתוהו, לאחר שהוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
בדצמבר 1942 נותרו בגטו כ-3,000 יהודים, אשר הועסקו בעבודות כפייה. ב-15 בפברואר 1943 נכנסו לגטו שוטרים ואנשי ס"ס, ורצחו כ-450 מיושביו, ובהם חברי היודנרט, ביער ברוניצה. עד יוני 1943 חוסל גטו דרוהוביץ', תוך שהגרמנים סורקים בשיטתיות את בתיו, ושורפים אותם כדי להניס מסתתרים. עד שחרור האזור נרצחו בידי אוקראינים גם מאות היהודים שנותרו במחנות העבודה שבסביבת העיר.
יהודי דרוהוביץ' > רבניה גדוליה וצדיקיה

מרבני העיר נודעו בראש ובראשנה מראשי החסידות הראשוניים הרבי הקדוש רבי יצחק מדרוהוביטש (חבר הבעל שם טוב, ואביו של המגיד רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב), לאחר שנים כיהן בה כרב עיר רבי אליעזר ניסן טייטלבוים מדרהוביטש בן רבי משה מאוהל בעל הישמח משה, ועוד רבנים כדוגמת רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביטש, רבי אליהו הורשובסקי בעל האזור אליהו, רבי מאיר סג"ל לנדא מדרוהוביטש, הרב והסופר יעקב אביגדור כיהן כרב הראשי של הקהילות דרוהוביץ'-בוריסלב עד מלחמת העולם השנייה. הרב זאב וולף נוסנבוים כיהן כרבה של העיר בזמן השואה, ונספה בה עם בני הקהילה בשנת התש"ג, 1943.
יהודי דרוהוביץ' > יהודים נודעים

העיר דרוהוביץ' הוציאה מתוכה שלושה ציירים יהודים מפורסמים: מאוריצי גוטליב, אפרים משה ליליאן וכן ברונו שולץ, שהיה גם סופר פולני מפורסם. גם השחקנית אליזבת ברגנר היא בת העיר.
יהודי דרוהוביץ' > היהדות בהווה

בסוף שנת 2009 העמידה אגודת אהלי צדיקים, העוסקת בשימור ושיקום בתי קברות יהודיים במזרח אירופה, מצבה מיוחדת לסימון בית הקברות היהודי העתיק בעיר, שמצבותיו נעקרו, ובתי מגורים נבנו על חלקו. בבית הקברות טמונים, בין היתר, כמה מגדולי החסידות בדורותיה הראשונים: רבי אשר מקרלין, רבי אליהו דרוהוביטש, תלמידו של החוזה מלובלין, ורבי אלעזר ניסן טייטלבוים, בנו של בעל הישמח משה, מייסד שושלת סיגט-סאטמר. המצבה הוקמה במקום שבו, על פי עדויות, עמד האוהל שעל קברו של רבי אלעזר ניסן טייטלבוים.
בשנת 2018 הסתיימו עבודות השיקום של בית הכנסת הגדול. בעיר מתגוררים כ-150 יהודים.
התפלגות האוכלוסייה

התפלגות האוכלוסייה מבחינה אתנית בשנת 2001:
99.2% אוקראינים
0.4% פולנים
0.3% רוסים
0.1% יהודים
התפלגות האוכלוסייה מבחינה אתנית בשנת 1939:
39.9% יהודים
33.2% פולנים וקתולים
26.3% אוקראינים
השימוש בשפות בשנת 1931 (מתוך 194 אלף אזרחים באזור המחוז)
47.3% פולנית
40.7% אוקראינית
10.5% יידיש
ערים תאומות

פולין לגניצה, שלזיה תחתית, פולין
ראו גם

חסידות דרוהוביץ'
הרמן גרף (בנקאי)

ערך זה עוסק בכלכלן רוסי. אם התכוונתם לחייל נאצי, ראו .
הרמן אוסקרוביץ' גרף (ברוסית: Герман Оскарович Греф; נולד ב-8 בפברואר 1964), הידוע יותר בפשטות כהרמן גרף, הוא פוליטיקאי, כלכלן ואיש עסקים רוסי. כיהן כשר הכלכלה והמסחר של רוסיה ממאי 2000 עד ספטמבר 2007. מאז נובמבר 2007 מכהן כמנכ"ל ויו"ר הדירקטוריון של סברבנק, הבנק הרוסי הגדול ביותר.
השכלה וקריירה מוקדמת

הרמן גרף נולד ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הקזחית (כיום קזחסטן) למשפחת מגורשים גרמנים קתוליים שהוגלו לשם בשנת 1941. לאחר שנתיים של שירות צבאי, למד משפטים באוניברסיטת אומסק בסיביר בשנים 1985 עד 1990.
לאחר מכן עבר ללנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולמד משפטים באוניברסיטת לנינגרד עד להשלמת התואר הראשון ב-1993. בשנים 1992–1998 עבד במספר תפקידים במינהל העיר סנקט פטרבורג, לרבות כסגן מושל סנקט פטרבורג ושם הכיר את פוטין ומדבדב.
עבודה בממשלת רוסיה

באוגוסט 1998 מונה גרף לתפקיד המשנה לשר לנכסי המדינה של הפדרציה הרוסית והיה חבר מועצת המנהלים של המשרד לנכסי מדינה עד שנת 2000. כמו כן מונה לחבר בדירקטוריון הוועדה הפדרלית לשוק ניירות ערך של הפדרציה הרוסית וכן היה גם חבר בדירקטוריון חברת סוויאזינווסט ותאגיד גזפרום שבבעלות המדינה, בשנת 1999. גרף מונה לראשונה לשר לפיתוח כלכלי ומסחר שאך זה הוקם ב-18 במאי 2000, ומונה מחדש לתפקיד בממשלה היוצאת בשנת 2004.
גרף היה תומך מרכזי בהצטרפותה של רוסיה לארגון הסחר העולמי, הוא גם היה אחראי להקמת קרן הייצוב הממשלתית. גרף נחשב לאחד הרפורמטורים הליברליים בממשלו של ולדימיר פוטין בראשית אמצע שנות האלפיים, מלבד אלכסיי קודרין, שכיהן אז כשר האוצר של הפדרציה הרוסית.
מנכ"ל סברבנק

בנובמבר 2007 נבחר גרף לנשיא בנק החיסכון בבעלות המדינה, "סברבנק". תחת הנהגתו של גרף, הבנק עובר מספר שינויים קיצוניים שנועדו לשפר את היעילות ואת התרבות הארגונית שלו, תוך דגש על הכנסת טכנולוגיות חדשות וקיצור תהליכים ביורוקרטיים בקבלת הלוואות ומשכנתאות.
גרף חבר בדירקטוריונים של מספר חברות, ביניהם Yandex ונחשב לכלכלן משפיע. בעקבות ההאטה במשק הרוסי בעקבות סנקציות אמריקאיות ואירופאיות על חברות רוסיות, בפברואר 2019 אמר על הכלכלה הרוסית כי "עלינו להתכונן למצב הגרוע ביותר".
חיים אישיים

גרף התחתן עם המעצבת יאנה ב-1 במאי 2004 בחדר הכס של ארמון פטרהוף. לאשתו בן מתבגר ממערכת יחסים קודמת, בדיוק כמו שלגרף יש בן, אולג, מנישואיו עם ילנה, שסירבה לעבור למוסקבה כשגרף נקרא לעבוד בממשלה הפדרלית בשנת 1998. מאז 2006 לזוג יש בת. אולג למד משפטים בסנקט פטרבורג עד 2004 ועבר לגרמניה להמשך השכלה. גרף דובר גרמנית ואוהב את גתה ואת האקספרסיוניזם הגרמני.
בראיון שנערך בנובמבר 2016 עם סוכנות הידיעות הרוסית TASS, הודה גרף כי השתעשע בשימוש עם הביטקוין.
גלריה

עם פוטין וגרהרד שרדר בפגישה עם נציגי חוגי העסקים הרוסיים והגרמניים בויימאר, 2002
עם פוטין ואנגלה מרקל בטומסק, 2006
עם פוטין ביאלטה, 2018
הערות שוליים

↑  "Profile at the Moscow Times". themoscowtimes.com. נבדק ב-4 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Russia's been 10 years late to WTO'". RT International. נבדק ב-4 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German Gref – Russiapedia Politics and society Prominent Russians". russiapedia.rt.com. נבדק ב-4 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pot Of Gold At End Of Stabilization Fund". RadioFreeEurope/RadioLiberty. נבדק ב-4 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Catrina Stewart, "Sberbank Approves Gref as New Head", The Moscow Times, November 29, 2007.
↑  Katya Golubkova, "NEWSMAKER-Super-fit CEO of Russia's Sberbank drives a lean machine", Reuters, March 15, 2012.
↑  Dominic O’Neill, "Sberbank: Gref's great expectations", Euromoney.
↑  Steve Gutterman, "Russia search engine Yandex nominates state bank CEO to board", Reuters, May 6, 2014.
↑  "Russians Told To "Prepare For Worst Outcome" As US Prepares New Sanctions". Zero Hedge. נבדק ב-4 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Herman Gref heiratet im Peterhofer Thronsaal", Russland Aktuell, 5 May 2004, accessed 6 August 2010
↑  "Герман Греф" [Herman Gref]. Lenta.ru (ברוסית). נבדק ב-3 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Алеев, Егор (18 בנובמבר 2016). "Греф рассказал, как конвертировал биткоины в реальную валюту: По словам главы Сбербанка, ему нравятся виртуальные валюты как игра, "но в этом будет скоро вся наша жизнь"" [Gref told how he converted bitcoins into real currency: According to the head of Sberbank, he likes virtual currency as a game, "but this will soon be our whole life"] (ברוסית). נבדק ב-3 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5285 2054  LCCN: nr2002019528  VIAF: 29469338   WorldCat (עם VIAF): 29469338
אלכסיי דיומין

גנרל לויטננט אלכסיי גנאדייביץ' דיומין (ברוסית: Алексей Геннадьевич Дюмин) הוא מדינאי רוסי, גיבור רוסיה ואיש צבא לשעבר, משמש כעוזרו של נשיא רוסיה. במאי 2024 מונה למזכיר מועצת המדינה של רוסיה, גוף תיאום נשיאותי ומייעץ בענייני שלטון מקומי ומדיניות פנים.
כיהן כמושל מחוז טולה מ-5 בפברואר 2016 עד מאי 2024. כיהן במשך כחודשיים כסגן שר ההגנה הרוסי ומפקד יחידת הספצנאז, וכן פיקד על המטה הכללי של צבא היבשה הרוסי.