stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכר סרדר סרובר

| --- | --- |

 מיקום:  Songadh 
 סוג:  סכר כבידה
 סוכר את:  נהר הנרמדה 
 אורך:  1,210 מטר
 גובה:  163 מטר
 ייצור חשמל:  1,450 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  ?–2017
 קואורדינטות:  21°49′49″N 73°44′50″E﻿ / ﻿21.830277777778°N 73.747222222222°E﻿ / 21.830277777778; 73.747222222222
  (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיסכר סרדר סרובר(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיסכר סרדר סרובר(למפת גוג'ראט רגילה) גנדינגאר אחמדאבאדסכר סרדר סרובר(למפת גוג'ראט מוגדלת) גנדינגאר אחמדאבאדסכר סרדר סרובר he
 
סכר סרדר סרובר במהלך הגבהה, 2006
סכר סרדר סרובר (בהינדית: सरदार सरोवर परियोजना) הוא סכר כבידה על נהר נרמדה, בסמוך לנווגאם, גוג'ראט שבהודו. הסכר נהגה על ידי סרדר ולאבהבאי פאטל, בנייתו ארכה 56 שנים והוא נחנך על ידי ראש הממשלה נרנדרה מודי ב-17 בספטמבר 2017.
ארבע מדינות בהודו, גוג'ראט, ראג'סטאן, מהאראשטרה, ומאדהיה פרדש נהנות מהסכר בעיקר לטובת חקלאות ואספקת חשמל. הסכר מהווה חלק מפרויקט עמק נרמדה, פרויקט הנדסת מים ומשאבי סביבה גדול המשלב בניית מספר סכרים על הנרמדה לצורך השקיה ופתרונות כח הידרואלקטריים.
נקבוביות

קובייה אלמנטרית
נקבוביות (באנגלית: Porosity) מוגדרת כיחס בין נפח החללים של חומר (מצע) נקבובי לנפח החומר הכולל. המונח נקבוביות משמש בתחומים רבים בהם גאולוגיה ומדעי כדור הארץ, הידרולוגיה ופיזיקה של הקרקע, חקלאות והשקיה, מכניקת קרקע וביסוס מבנים, הנדסת חומרים ומטרולוגיה, הנדסת רקמות ורפואה. לנקבוביות השפעה מכרעת על תהליכים כמו זרימת מים בתוך המצע הנקבובי, תנועה של מומסים וחלקיקים, ראקציות כימיות ותופעות מעבר מסה וחום, בידוד תרמי, גמישות ועמידות בפני עומסים ומאמצים.
בתחומי ההידרוגאולוגיה ומדעי כדור הארץ מקובל לסמן את הנקבוביות באות  n או  \phi  כדלקמן:
n={\frac {V_{\mathrm {v} }}{V_{t}}}
כאשר  V_{\mathrm {v} } הוא נפח החללים ו-  V_{\mathrm {t} } הוא הנפח הכולל.
מושג הנקבוביות

נוח להסביר את מושג הנקבוביות בעזרת סכמה של שלוש הפאזות (מוצק, נוזל וגז). הנפח של הפאזה המוצקה מוגדר כ-  V_{\mathrm {s} }, הנפח של הפאזה הנוזלית (למשל מים) הוא  V_{\mathrm {w} } והנפח של הפאזה הגזית (אוויר) מסומן כ- V_{\mathrm {a} }. נפח החללים שווה לסכום הנפחים של הפאזה הנוזלית והפאזה הגזית,  V_{\mathrm {v} }=V_{a}+V_{w} , והנפח הכולל שווה לסכום נפח החללים והפאזה המוצקה,  V_{t}=V_{\mathrm {v} }+V_{s}.
בנוסף לנקבוביות, מקובל להגדיר את יחסי הנפחים של הפאזות בעזרת הערכים הבאים: מנת החללים מוגדרת כ- e=V_{\mathrm {v} }/\mathrm {V} _{\mathrm {s} }, תכולת הרטיבות הנפחית כ- \theta =V_{w}/V_{t} ודרגת הרוויה כ-  s=V_{w}/V_{\mathrm {v} }. תכולת הרטיבות משתנה בין ערך נמוך (שאריתי) במצב של קרקע יבשה לערך מקסימלי שמתקבל במצב בו הקרקע רוויה במים ושווה לנקבוביות. תחום הערכים של דרגת הרוויה נע בין במצב יבש  (s=0) למצב רוויה  (s=1) בו כל הנקבובים מלאים במים. הקשרים בין יחסי הנפחים מאפשרים להגדיר את הנקבוביות בעזרת תכולת הרטיבות ודרגת הרוויה,  n={\theta }/{s} או בעזרת מנת החללים  n={e}/{(e+1)}. ביטוי נוסף לנקבוביות תלוי בשתי הגדרות עבור צפיפות, צפיפות יבשה  \rho _{d}=m_{s}/V_{t} וצפיפות מוצקים  \rho _{s}=m_{s}/V_{s}, כאשר  m_{s} היא המסה של הפאזה המוצקה. היות שהערך של  \rho _{s} בסלעים ובקרקעות שווה, על פי רוב, ל- g\ cm^{-3} 2.65, מדידה של הצפיפות היבשה ( \rho _{d}) מספקת הערכה לנקבוביות.
הקשר בין נקבוביות והמוליכות ההידרולית ברוויה

ככלל, המוליכות ההידרולית ברוויה גדלה עם הנקבוביות. הסיבה העיקרית היא שעבור נקבוביות גדולה, שטח החתך הפנוי לזרימה גדל והמרחק הממוצע בין חלקיקי הזורם והפאזה המוצקה גדל. אלא שהנקבוביות אינה הגורם היחיד שקובע את ערכה של המוליכות ההידרולית. יתרה מכך, יש מקרים בהם ההתנהגות הפוכה: קרקע חרסיתית מאופיינת בנקבוביות גדולה מזו של קרקע חולית אבל המוליכות ההידרולית שלה נמוכה יותר. גורמים נוספים שמשפיעים על המוליכות ההידרולית הם התפלגות הגודל של הנקבובים, הסידור המרחבי של חלקיקי המצע הנקבובי (שמתואר לעיתים על ידי ערך הפתלתלות (אנ')), מידת החספוס של פני המוצק ותכונות הזורם (בעיקר צמיגות). משוואות כמו משוואת קוזני-קרמן (אנ') ומשוואת אֵרְגוּן (אנ') מספקות הערכה של המוליכות ההידרולית בתלות בנקבוביות ובגורמים נוספים.
ערכים אופייניים לנקבוביות

נקבוביות היא תכונה שיכולה להשתנות במרחב ובזמן. שינויים במרחב מתרחשים למשל במעבר בין שכבות ויחידות גאולוגיות ובהשפעת העומס העצמי של הקרקע. שינויים בזמן מתרחשים כתוצאה מתהליכי תפיחה והתכווצות שנובעים, בן השאר, ממחזורי ייבוש והרטבה.
ערכים אופייניים של נקבוביות של קרקעות ותצורות סלע שונות מוצגים בטבלה:
| --- | --- |
חומר: נקבוביות אופיינית (-)
כבול: 0.75-0.9
חרסית: 0.24-0.49
טין: 0.4-0.55
חול: 0.37-0.45
צרורות: 0.2-0.3
גיר: 0.09-0.25
בזלת: 0.01-0.35
דולומיט: 0.004-0.086
גרניט: 0.002-0.004
נקבוביות, מיצוע מרחבי ותורת הרצף

נקבוביות היא תכונה שמתקבלת ממיצוע בתוך נפח מייצג (אנ'), שכן ללא מיצוע מתקבלים ערכים שאינם מייצגים את המצע הנקבובי. למשל, הנקבוביות בנקודה שממוקמת בתוך נקבוב תהיה שווה ל-1 ואילו בנקודה בתוך הפאזה המוצקה, הנקבוביות התאורטית תהיה שווה ל-0.
גודלו של הנפח המייצג צריך להיות מספיק גדול כדי ששינויים קלים בגודלו לא ישפיעו על תוצאת המיצוע אך גם מספיק קטן כדי שניתן יהיה לתאר את השינויים של הנקבוביות במרחב.
סוגים שונים של נקבוביות > נקבוביות אפקטיבית

זרימה במצע נקבובי מתרחשת בתוך רצף של חללים המחוברים זה לזה. קיימים מצבים בהם חלק מהנקבובים מנותקים מהרצף ולכן אינם חלק מהחלל דרכו מתרחשת הזרימה. נקבוביות אפקטיבית מייצגת את החללים בהם מתרחשת זרימת מים בתנאי רוויה והשימוש בה מאפשר טיפול נפרד ברצף הנקבובים שמשתתף בזרימה. נהוג להשתמש במושג נקבוביות אפקטיבית לתיאור זרימה בקרקע המכילה אזורים של מוליכות הידרולית נמוכה, כמו אגרגטים ועדשות חרסית קטנות, אשר כמעט ולא מאפשרים למים לזרום דרכם.
סוגים שונים של נקבוביות > נקבוביות כפולה

שם זה מתייחס לרעיון תאורטי המציע להתייחס למצע הנקבובי כמורכב משתי פרקציות נקבוביות בעלות אינטראקציה הדדית. למשל, בסלעים סדוקים ניתן להגדיר שתי פרקציות; פרקציה של מטריצת הסלע הרציפה ופרקציית סדקים כאשר לכל אחת מהפרקציות מוגדרת נקבוביות שונה. רישום של משוואות הזרימה ומשוואות ההסעה עבור כל אחת מהפרקציות ותיאור של תופעות המעבר בין הפרקציות משפר במקרים רבים את ההתאמה בין חישובים ומדידות של תהליכים המתרחשים בסביבות מורכבות.
סוגים שונים של נקבוביות > מקרו-נקבוביות ומיקרו-נקבוביות

מקובל להתייחס לגודל החללים כדי לאפיין את השפעתם על תהליכי המעבר של מומסים. בעוד במצע בעל חללים קטנים התנועה של המומסים תתרחש בעיקר על ידי דיפוזיה מולקולרית, במצע בעל חללים גדולים התנועה תתרחש בעיקר על ידי הסעה.
הערות שוליים

↑  Manger, G. Edward, Porosity and bulk density of sedimentary rocks, 1963
↑  Bear, J., and Y. Bachmat, Introduction to modeling phenomena of transport in porous media, Dordrecht, Nether-lands: Kluwer, 1990
↑  5.4, זסלבסקי, ד., טכניון: פיסיקה של הקרקע, 1973
↑  נַקְבּוּבִיּוּת אֵפֶקְטִיבִית במילון הידרולוגיה (תשל"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Gerke, H. H., and M. Th Van Genuchten, A dual‐porosity model for simulating the preferential movement of water and solutes in structured porous media, Water resources research 29.2, 1993, עמ' 305-319
↑  Luxmoore, R. J, Micro-, meso-, and macroporosity of soil, Soil Science Society of America Journal, 45 3, 1981, עמ' 671-672
ראו גם

גאומכניקה
הירח היפריון, ידוע בנקבוביות גובהה
ערך הנקבוביות כתלות בנפח הבקרה - תיאור של הנקבוביות המתקבלת בתלות בגודלו של הנפח המייצג, כבדוגמאות המסומנות ב-V2, V1 ו- V3.
סיבוב אינפיניטסימלי

במתמטיקה, סיבוב אינפיניטסימלי הוא צורה גבולית של סיבוב קטן; סיבוב של המרחב בזווית אינפיניטסימלית סביב ציר מסוים. בשונה מסיבובים סופיים, סיבובים אינפיניטסימליים מתחלפים ביניהם, במובן שהקומוטטור של שני סיבובים אינפיניטסימליים מסדר גודל  \epsilon  הוא מסדר גודל של  \epsilon ^{2}. תכונה זאת היא שמאפשרת להתייחס למהירות זוויתית סביב ציר מסוים כאל וקטור המכוון לאורכו, ולחבר מהירויות זוויתיות סביב צירים שונים, המייצגות סיבובים סביב צירים שונים, כאילו הן היו וקטורים.
סיבוב אינפיניטסימלי הוא מקרה פרטי של טרנספורמציה אינפיניטסימלית, שבה מטפלת התאוריה של אלגברות לי.
תיאור מתמטי

סיבובים אינפיניטסימלים מיוצגים, בדומה לסיבובים סופיים, כמטריצות סיבוב הפועלות על מרחב וקטורי. סיבוב אינפיניטסימלי של וקטור  {\mathbf {r}} מיוצג על ידי
הביטוי:
כאשר  e היא מטריצה אינפיניטסימלית ו- I היא מטריצת היחידה. הקומוטטיביות של שני סיבובים אינפיניטסימליים  e_{1},e_{2} מתגלה כאשר מרכיבים ביניהם:
מכיוון שנרצה שהמטריצה האינפיניטסימלית  e תייצג סיבוב אינפיניטסימלי, ולפיכך היא צריכה להיות מטריצת סיבוב, היא חייבת להיות מטריצה אורתוגונלית, ולכן אם  A=I+e אז נדרש ש- A תקיים את הקשר :
אבל קל להראות ש- A^{T}=I+e^{T} , A^{-1}=I-e, ולכן נקבל:
כלומר המטריצה האינפיניטסימלית  e היא אנטיסימטרית. לפיכך המטריצה  e היא בעלת הצורה הכללית:
והשינוי הדיפרנציאלי בוקטור  {\mathbf {r}} לאחר הפעלת המטריצה  e עליו הוא:
שינוי שניתן לכתוב אותו מחדש כ-:
את הביטוי באגף ימין ניתן לזהות עם המכפלה הווקטורית  {\mathbf {r}}\times {\vec {d\Omega }}. אם נשליך תוצאה זו על תרחישים פיזיקליים, נקבל:
כאשר  {\vec {\omega }}={\frac {\vec {d\Omega }}{dt}}={\mathbf {\hat {n}}}{\frac {d\phi }{dt}} הוא וקטור המהירות הזוויתית. מכאן נובע שהסיבוב הכולל של וקטור במערכת ייחוס נייחת שווה לסכום הסיבוב שלו כפי שנצפה במערכת הייחוס המסתובבת במהירות זוויתית  {\vec {\omega }} עם איבר הסיבוב היחסי  {\mathbf {r}}\times {\vec {\omega }}, קשר שמתומצת במשוואה:
קשר שמהווה בסיס ליישומים רבים, כמו גזירת כוח קוריוליס במערכת ייחוס מסתובבת או שימושים מתקדמים יותר במסגרת המכניקה של גוף קשיח (מקשר זה ניתן לפתח את משוואות הדינמיקה של אוילר).
ראו גם

קווטרניונים וסיבובים מרחביים
הערות שוליים

↑  אי החילופיות של סיבובים סופיים היא תכונה מהותית המרכזית לתיאור סיבובים במסגרת אלגברת הקווטרניונים; להסבר מורחב על התיאור האלגברי של סיבובים סופיים, ראו ערך קווטרניונים וסיבובים מרחביים.
סולנום המקור

| סולנום המקור |
| --- | --- |
 סולנום המקור
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: סולנום
מין:: סולנום המקור
שם מדעי
 Solanum rostratum Dunal ‏דונאל
סוֹלָנוּם הַמַּקּוֹר (שם מדעי: Solanum rostratum Dunal, שם נרדף: .Solanum cornutum Lam) צמח חד-שנתי קוצני, נדיר מאוד בישראל בסוג סולנום ונמנה עם משפחת הסולניים. מין זה שמוצאו בצפון אמריקה ומרכזה נחשב לגר מזדמן בישראל הנמצא בשלב ראשון של פלישתו לשטחים טבעיים ומופרים.
סולנום המקור הפך עשב רע בשדות מושקים בקרקע כבדה. קיימים ריכוזים גדולים של הצמח במרכז עמק יזרעאל, בגליל התחתון, בעמק החולה ובשפלה, ואוכלוסיות קטנות עד אקראיות באזורים נוספים.
צורת ההפצה, רעילותו הרבה וריבוי הקוצים שעליו הופכים אותו למפגע קשה.
סולנום המקור הוא צמח חד-שנתי שעליו, גבעוליו וגביע הפרח מכוסים בקוצים רבים ארוכים ירוקים-צהובים, ישרים, דמוי מחט ובשערות כוכביות. פרחי הצהובים מבדילים אותו משאר המינים בסוגו בישראלה.
מאפיינים

צמח חד-שנתי מכוסה קוצים ירוקים-צהבהבים דמויי מחט, מסועף, שרוע אן זקוף, גובהו כ-60 ס"מ, רוחב נופו 60.
שורש שיפודי מעוצה ומעמיק. הגבעולים נראים מעוצים בבסיסם.
העלים מסורגים, פשוטים ומחולקים לאונות, בעלי פטוטרת, ללא לוואים, חסרי ריח וקוצניים. הקוצים מכסים את העורקים הצדדיים שבשני צדדי העלה.
הפרחים צהובים וגדולים (קוטרם 3 ס"מ) והם, ערוכים בקבוצות של 3 עד 10 פרחים, על פי רוב בתפרחות סיומיות, דו-קרניות. וללא חפים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית ומאוחי עלי כותרת. לפרח אין צוף, ההאבקה נעשית על ידי חרקים שוחרי אבקה.
הגביע מאוחה עלים, גלגלי, בעל 5 שיניים. הוא משתייר אך, אינו מתפרה לאחר הפריחה והוא דמוי כדור מכוסה קוצים בצפיפות. הגביע בבעת הבשלת המאבקים והביציות מחולק כמעט עד הבסיס לאונות ישרות באורך 6 עד 10 מ"מ, צינור הגביע דמוי פעמון, אורכו 1.5 עד 2.5 מ"מ, מכוסה בצפיפות בשערות כוכביות או זפיניים, לפעמים עוקצניים.
הכותרת צהובה, גלגלית, מאוחת עלים ובעלת 5 אונות וצינור קצר מאוד. קוטרה 2 עד 3 ס"מ (ק).
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים בצינור הכותרת, קבועים בלוע הכותרת בין עלי הכותרת. האבקנים ניצבים כחרוט סביב עמוד השחלה, הם אינם צמודים מאוד ואינם מהודקים אל עמוד השחלה, אלא מפושקים פחות או יותר. אחד מן האבקנים ארוך בהרבה מהאחרים וכפוף לפנים.
הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים הגדולים שנוטים על פי רוב זה אל זה. שתי הלשכות של המאבק צמודות ומקבילות זו לזו ואינן מרוחקות זו מזו על ידי קונקטיב או זיר מורחב. לשכות המאבקים נפתחות דרך נקב או שסע קטן בראשו של המאבק.
השחלה עילית, בת 2 מגורות, בכל אחת מהן ביציות רבות. עמוד העלי יחיד ויוצא מראש השחלה. הצלקת יחידה קטנה ודמוית כיפה.
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות מרובות.
הפרי ענבה בעלת 2 מגורות, היא מתפתחת בתוך הגביע הקוצני, ואינה חבויה בתוך הגביע, אלא גלויה.
הזרעים מרובים (40 עד 80 בענבה), פחוסים, חסרי צורה מוגדרת, בעלי שטח פנים מחוטט; אוכם 2 מ"מ ורוחבם 1.5 מ"מ.
העלווה מסוף מרץ ועד סוף נובמבר. הפריחה מסוף מאי ועד תחילת נובמבר. לפרח אין צוף, ההאבקה נעשית על ידי חרקים שוחרי אבקה.
פרי ירוק מתפתח מסוף יוני ופרי בהפצה עד סוף דצמבר. הזרעים מתפזרים בעודם בפרי המתייבש על הצמח או כאשר הצמח היבש ניתק בשלמותו ומתגלגל ברוח. הזרעים מופצים למרחק כשפרי מתפרק בזמן הגלגול.
בית גידול ותפוצה

סולנום המקור גדל במקומות מופרים שנוצרו או עוצבו על ידי האדם: שדות מעובדים ושוליהם, כבישים וצדי דרכים, אתרי פסולת בשטחים שאינם מעובדים. גדל על רוב סוגי הקרקעות כמו: כבדות עמוקות בחבל הים תיכוני וגם על קרקעות רדודות ואבניות, אלקליות וחרסיתיות.
טיפוס התפוצה אמריקאי. מוצאו מאמריקה התיכונה ואמריקה הצפונית. הוא הוכנס באקראי לישראל בשנות 1950.
סולנום המקור הפך עשב רע בשדות מושקים בקרקע כבדה. קיימים ריכוזים גדולים של הצמח במרכז עמק יזרעאל, בגליל התחתון, בעמק החולה ובשפלה, ואוכלוסיות קטנות עד אקראיות באזורים נוספים. צורת ההפצה, רעילותו הרבה וריבוי הקוצים שעליו הופכים אותו למפגע קשה.
צורת ההפצה, רעילותו הרבה וריבוי הקוצים שעליו הופכים אותו למפגע קשה.
רעילות ושימושים

הצמח רעיל, כמו רבים מבני מיני הסולניים. חומרי הרעל נמצאים בכל חלקי הצמח, ובעיקר בפרי הירוק והלא בשל. החומרים הרעילים המצויים בו הם: סולנין, אטרופין ואלקלואידים רבים אחרים.
הסולנין הוא גליקוזיד המתפרק לסוכר ולסולנידין. חומר אחרון זה משכך כאבי מגרינה וכאבי בטן, ויעיל לריפוי מחלות עור שונות. בסולנום יש גם סולסודין, שמשמש אחד מן המקורות להכנת תרופות סטרואידיות, כמו קורטיזון והידרוקורטיזון, וכן הורמוני מין כמו פרוגסטרון וטסטוסטרון. רטיות מעלי סולנום שימשו בצרפת לריכוך רקמות ולשיכוך כאבי עצבים. לענבות השפעה נקוטת על מערכת העצבים באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אטציל כולין. במחקרים שנערכו נמצא שמיצוי של סולנום מדכא פעילות של מערכת העצבים המרכזית, מאט את קצב הלב, מורד את לחץ הדם, מרחיב את כלי הדם, משככים כאבים, מונעים עוויתות שרירים ומגינים על הכבד מפני הרעלה. תוצאות המחקרים הללו מסבירים חלק ניכר מן השימושים העממיים בצמח. אכילת חלקים מהצמח עלולה לפגוע במערכת העיכול של הניזון ממנו ואף לגרום למוות.
תמונות

פרי פתוח של סולנום המקור
עלה של סולנום המקור
פרי קוצני של סולנום המקור
הערות שוליים

↑  Solanum rostratum Dunal, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  Solanum rostratum Dunal, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2023
1 2  ד"ר ז'אן-מארק דופור-דרור, הצמחים הפולשים בישראל, באתר טבעBIZ, ‏מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת, 2019
↑  רוחי רבינוביץ', טוביה יעקובי, זהירות - סולנום המקור! עשב רע המתפשט בשדות בשנים האחרונות
1 2  אלוני ע, סולנום המקור צמח רודרלי חד-שנתי פולש, הגדל בשולי דרכים ושדות, באתר כלנית, ‏2022
1 2 3 4  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, 1998: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 590-593
1 2 3 4  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 401
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 392
↑  דן פלביץ' וזהרה יניב, צמחי המרפא של ארץ ישראל, כרך ב, תל אביב: מודן בע"מ, 1991, עמ' 235
שיח של סולנום המקור
תקריב פרי מקולף של סולנום המקור
ההד

| --- | --- |

עמוד השער של "ההד" תשרי תרצ"ד (אוקטובר 1933)
 תאריכי הופעה:  1925–1953 (כ־28 שנים) 
 שפה:  עברית 
 
ההד היה ירחון בעל אופי דתי/חרדי לאומי, שראה אור בירושלים בשנים 1925–1953.
את כתב העת מימן האגף החרדי של קרן קיימת לישראל. העורך הראשון היה הרב חנוך הניך בורנשטיין, ולאחריו שימש בתפקיד במשך כעשרים וחמש שנים הסופר ואיש הרוח ר' בנימין, שאף כתב לא מעט מן הכתובת והמאמרים שהופיעו בעיתון בשנים הראשונות. אופיו של הירחון היה ייחודי, והוא עסק בו בזמן בסוגיות דתיות, לאומיות, יישוביות ופוליטיות. אחת ממטרותיו העיקריות הייתה לקרב את הציבור היהודי האורתודוקסי לעשייה הציונית והלאומית בארץ ישראל, ומסיבה זו תמכו בהפקתו קרן קיימת לישראל וקרן היסוד.
הגיליונות הראשונים הודפסו במכונת כתיבה פשוטה. בהמשך החל להיות מודפס בבתי דפוס בירושלים. בשנת 1932 גדל מספר העמודים ל-32 בגיליון והעטיפה הוחלפה לאיכותית יותר ועליה גם פרסומות. בשלב מסוים הובטחה לחותמים על כתב העת מתנה מיוחדת - אחד מספריו של רבי בנימין.
המאמרים שפורסמו בכתב העת הוקדשו לדמויותיהם של רבנים ואישי ציבור שהזדהו עם התנועה הלאומית היהודית ועם מטרותיה; לתיאור הקמתם של מוסדות דת, חינוך ומדינה בארץ ישראל; לדיונים אידאולוגיים בנושא השפה העברית, התנועה הציונית הדתית, המעש ההתיישבותי הציוני בארץ ישראל ועוד. בין הכותבים היו אישים דוגמת הרב אברהם יצחק הכהן קוק וש"י עגנון. תפוצתו של ההד הייתה בחלק מן השנים רחבה למדי, והוא הופץ גם בקהילות יהודיות באירופה, בארצות הברית ובדרום אמריקה.
סטוקו

סטוקו מודרני
סטוקו (Stucco, כיוּר בעברית) הוא טיח העשוי מתערובת של חומר מליטה מגבש, כגון סיד או צמנט פורטלנד, ומים. הטיח המתקשה למוצק צפוף מאוד משמש לשם יציקה, ציפוי דקורטיבי לקירות ותקרות, לקירות חיצוניים וכחומר פיסולי ואמנותי באדריכלות. ההבדל בין סטוקו, גבס ומלט הוא קטן ונעוץ בעיקר בשימוש ופחות בהרכב התערובות השונות. הטיח יכול להיות מיושם על חומרי בנייה כגון מתכת, רצועת מתכת מורחבת, בטון, בלוק סינדר, או לבני חימר למטרות דקורטיביות ומבניות.
השימוש המסורתי בסטוקו היה ביצירת עיטורים אמנותיים של ממש וכיום משמש לרוב כטיח דקורטיבי המעניק לקיר מרקם מיוחד ולאו דווקא עיטורים פיסוליים.
הרכב

ההרכב הבסיסי של סטוקו הוא מלט, מים וחול.
ההבדל במינון בין סטוקו, טיח ומלט מבוסס יותר על שימוש מאשר על הרכב. עד לחלק האחרון של המאה התשע-עשרה היה מקובל שסטוקו, ששימש בתוך מבנה, וטיח, ששימש בחוץ, יהיו מורכבים מאותם חומרים ראשוניים: סיד וחול (שמשמשים גם בטיט). סיבים של בעלי חיים או צמחים נוספו לעיתים קרובות עבור חוזק נוסף. במאה התשע-עשרה המאוחרת, צמנט פורטלנד נוסף בתדירות גוברת בניסיון לשפר את עמידות הטיח. במקביל הוחלפו טיח סיד מסורתי בטיח גבס.
סטוקו מסורתי עשוי מסיד, חול ומים. סטוקו מודרני עשוי צמנט פורטלנד, חול ומים. סיד מתווסף כדי להגביר את החדירות ויכולת העבודה של סטוקו מודרני. לפעמים מוסיפים תוספים כמו אקריליק וסיבי זכוכית כדי לשפר את התכונות המבניות של הטיח. זה נעשה בדרך כלל עם מה שנחשב למערכת טיח של שכבה אחת, בניגוד לשיטת שלוש השכבות המסורתית.
טיח ליים הוא חומר קשה יחסית שניתן לשבור או לשבץ ביד ללא יותר מדי קושי. הליים עצמו בדרך כלל לבן; הצבע מגיע מהאגרגט או מכל פיגמנט נוסף. לטייח סיד יש את התכונה להיות מרפא את עצמו במידה מוגבלת בגלל מסיסות המים הקלה של סיד (אשר בתמיסה יכול להיות מושקע בסדקים, שם הוא מתמצק). טיח צמנט פורטלנד הוא מאוד קשה ושביר ועלול להיסדק בקלות אם הבסיס עליו הוא מוחל אינו יציב. בדרך כלל צבעו היה אפור, מהצבע המולד של רוב צמנט פורטלנד, אך נעשה שימוש גם בצמנט פורטלנד לבן. יצרני הטיח של היום מציעים מגוון רחב מאוד של צבעים שניתן לערבב באופן אינטגרלי במעיל הגימור. חומרים אחרים כמו אבן ושבבי זכוכית לפעמים "מנופצים" על שכבת הגימור לפני הייבוש, כאשר המוצר המוגמר ידוע בכינויו "קף סלעים", "קף חלוקים", או גם כגזוז אם האבנים משולבות ישירות בטיח, בשימוש בעיקר מתחילת המאה ה-20 ועד תחילת המאה ה-21.
סטוקו מסורתי

כחומר בניין, סטוקו הוא חיפוי קיר עמיד, אטרקטיבי ועמיד בפני מזג אוויר. הוא שימש באופן מסורתי כגימור פנימי וגם כגימור חיצוני המיושם בשכבה דקה אחת או שתיים ישירות על משטח בנייה מוצק, לבנים או אבן. מעיל הגימור הכיל בדרך כלל צבע אינטגרלי והיה בדרך כלל בעל מרקם למראה.
לאחר מכן, עם ההקדמה והפיתוח של שיטות בנייה כבדות ועץ קלות, הטיח הותאם לשימוש חדש זה על ידי הוספת סריג חיזוק, או סרגל, המחוברים ומתפרשים בין התומכים המבניים ועל ידי הגדלת העובי ומספר השכבות של המערכת הכוללת. הרשת הוסיפה תמיכה לטיח הרטוב וחוזק מתיחה לטיח השביר והמעורב; בעוד העובי המוגבר ומספר השכבות עזרו לשלוט בסדקים.
היישום המסורתי של סטוקו וטיח מתרחש בשלוש שכבות-מעיל הגירוד, המעיל החום ומעיל הגימור. שתי שכבות הבסיס של הגבס מיושמות ביד או בריסוס במכונה. את שכבת הגימור ניתן לשפשף חלק, במרקם ידני, לצוף לגימור חול או לרסס.
במקור, חומר החסימה היה רצועות עץ שהותקנו אופקית על הקיר, עם מרווחים ביניהן, שיתמכו בטיח הרטוב עד להחלמה. טכניקת רשת וטיח זו הפכה להיות בשימוש נרחב.
ביישומי קירות חיצוניים, הרצועה מותקנת על גבי אספלט עמיד בפני מזג אוויר-לבד או יריעת נייר ספוג, המגנה על המסגרת מפני הלחות שעלולה לעבור דרך הטיח הנקבובי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כניסתה של רשת תיל מתכת, או רשת, החליפה את השימוש בסרגל עץ. גלוון החוט הפך אותו לעמיד בפני קורוזיה ומתאים ליישומי קירות חיצוניים. בתחילת המאה ה-21, שיטה "מסורתית" זו של רשת תיל ושלוש שכבות של טיח חיצוני עדיין הייתה בשימוש נרחב.
בחלקים מסוימים של ארצות הברית עם אקלים חם יותר (כמו קליפורניה, נבדה, אריזונה, ניו מקסיקו ופלורידה), הטיח הוא החלק החיצוני השולט עבור בניה למגורים ומסחריים כאחד. החלק החיצוני של סטוקו (עם מסגרת עץ) הפך לחלופה פופולרית בדרום מערב ארצות הברית במהלך שנות ה-70, כאשר עלויות העבודה בבנייה של אדובי עלו.
שימוש פיסולי ואדריכלי

סטוקו שימש גם כחומר פיסולי ואמנותי. תבליט טיח שימש בתוכניות הקישוט האדריכלי של תרבויות עתיקות רבות. דוגמאות לתבליטי סטוקו מצריים, מינואים ואטרוסקים נותרו קיימות. באמנות מסופוטמיה ואמנות פרסית עתיקה הייתה מסורת רחבה של תבליטי סטוקו פנימיים פיגורטיביים ונוי, שהמשיכו לאמנות האסלאמית, למשל בסמארה העבאסית, כיום באמצעות עיטור גאומטרי וצמחי. כשהערבסק הגיעה לבגרות מלאה, סטוקו מגולף נשאר מדיום נפוץ מאוד לקישוט ולכתובות קליגרפיות. האדריכלות ההודית השתמשה בטיח כחומר לפיסול בהקשר אדריכלי. זה נדיר בכפר.
באמנות הרומית של סוף הרפובליקה והאימפריה המוקדמת, נעשה שימוש נרחב בסטוקו לקישוט קמרונות. אף על פי ששיש היה המדיום הפיסול המועדף ברוב ההיבטים, הטיח היה טוב יותר לשימוש בקמרונות מכיוון שהוא היה קל יותר ומתאים יותר להסתגל לעקמומיות התקרה. אדריכלות הבארוק והרוקוקו עושה שימוש רב בטיח. דוגמאות ניתן למצוא בכנסיות ובארמונות, שבהם נעשה שימוש בעיקר בסטוקו כדי לספק מעבר חלק ודקורטיבי מקירות לתקרה, לקשט ולהעניק מידה למשטחי התקרה. טיח הוא חלק בלתי נפרד מאמנות הבלקומפוסטו, תפיסת הבארוק המשלבת את שלוש האמנויות הקלאסיות, אדריכלות, פיסול וציור.
האמנות היוונית-בודהיסטית של אפגניסטן המודרנית וצפון פקיסטן עשתה שימוש נרחב במנזרים ובמקדשים של סטוקו לפיסול מונומנטלי תלת־ממדי וכן תבליטים. אלה היו בדרך כלל מגולפים מתוך דוגמנות מחוספסת על גבי מסגרת ולאחר מכן צוירו. טכניקות דומות משמשות לפסלים בגודל טבעי המקשטים את הגופורמים של מקדשים הינדיים בדרום אסיה המודרנית.
מכיוון שניתן להשתמש בסטוקו לקישוט כמו גם לייצוג פיגורטיבי, הוא מספק קישור טרנזיטיבי אידיאלי מפרטים אדריכליים לציורי קיר כמו תקרות הטרומפ-ל'איל בסגנון הבארוק, כמו בעבודות של אסכולת ווסוברונר. סטוקו משמש ליצירת הרחבה חצי פלסטית של האדריכלות האמיתית שמתמזגת לתוך האדריכלות המצוירת.
בגלל המראה ה"אריסטוקרטי" שלו, עיטור סטוקו במראה בארוק שימש לעיתים קרובות בדירות מהמעמד הגבוה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
החל משנות העשרים של המאה ה-20, הטיח, במיוחד בהתממשותו הנאו-רנסאנס והנאו-בארוק, הפך יותר ויותר לא פופולרי בקרב אדריכלים מודרניים במדינות מסוימות, וכתוצאה מכך לא רק מבנים חדשים ללא סטוקו אלא גם לתנועה נרחבת להסרת הטיח מהדירות הקיימות.
סטוקו עדיין הועסק בשנות ה-50 בצורות מעוצבות לקישוט החיבורים בין קירות ותקרות בבתים. זה היה בדרך כלל צבוע באותו צבע כמו התקרה והיה בשימוש בעיצובים שבהם היה בשימוש מעקה תמונה או מעקה חולדה.
סטוקו מודרני

סטוקו מודרני משמש כחיפוי קיר טיח צמנט חיצוני. זה בדרך כלל תערובת של חול, צמנט פורטלנד, סיד ומים, אך עשוי להיות מורכב גם מתערובת קניינית של תוספים כולל סיבים ואקריליקים סינתטיים המוסיפים חוזק וגמישות. ניתן ליישם סטוקו סינתטי מודרני כשכבת בסיס אחת ושכבת גימור, שהיא דקה ומהירה יותר ליישום, בהשוואה ליישום המסורתי של סטוקו תלת שכבות. ניתן לייצר סטוקו חיקוי באבן גם באמצעות היישום המסורתי, אך עם הוספת אבק שיש לתערובת.
כמו בכל חומר המבוסס על צמנט, יש לחזק את הסטוקו כדי להתנגד לסדקים בתנועה. רשת פלסטיק או רשת תיל, המחוברת במסמרים או ברגים למסגרת המבנית, מוטבעת בשכבת הבסיס כדי לספק התקשות לטייח.
כאשר משתמשים בסטוקו על מבנה של מסגרת עץ או מסגרת פלדה קלה, המסגרת מוגנת מפני נזקי רטיבות על ידי מריחת פריימר על בסיס צמנט, או מחסום מזג אוויר חדיר לאדים ועמיד במים; בדרך כלל נייר רווי אספלט או אחד ממגוון גיליונות מיוצרים על בסיס פלסטיק, המכונה "עטיפות בניין" או "עטיפות טיח". המאפיינים של מחסום מזג האוויר חייבים לא רק להגן על המסגור מפני גשם ולחות, אלא בו זמנית לאפשר מעבר חופשי של כל אדי מים שנוצרים בתוך המבנה לברוח דרך הקיר.
מגוון רחב של אביזרי סטוקו, כגון חיבורי בקרה והתפשטות, עזרי פינה וגילויים אדריכליים משולבים לעיתים גם בסרגל. רשת תיל משמשת לתת לטיח משהו להצמד אליו ולהוסיף חוזק. הסוגים כוללים רצועת מתכת מורחבת, רצועת תיל ארוגה ורצועת תיל מרותכת.
אם משתמשים בסטוקו במזג אוויר יבש מאוד, השכבות של הטיח מותזות במים למשך יום אחד או יותר כדי לשמור על רמת לחות בתוך הטיח בזמן שהוא מתרפא, תהליך המכונה "ריפוי לח". אם הטיח מתייבש מוקדם מדי, ההתקשות הכימית ("הידרציה") תהיה חלקית, וכתוצאה מכך הסטוקו חלש יותר ושביר יותר.