stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כי אנו עמך (חב"ד)
הערות שוליים

↑  ישראל כהן, ‏מרהיב: כשבסאטמר שרו חב"ד • צפו בוידאו, באתר כיכר השבת, 19 באוקטובר 2014 - שני השירים יחדיו
↑  ישראל חבר, כשבסאסוב מאמצים את ניגוני חב"ד • וידאו, באתר בחדרי חרדים, 7.3.2010 מדקה 00:36
↑  ישיבת פוניבז' שרים "כי אנו עמיך", שני הניגונים יחדיו, הקפות שניות תשע"ג, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך, שני הניגונים, חיים ישראל, ביוטיוב
↑  בכינוס השלוחים העולמי, כי אנו עמך, שני הניגונים, באתר Chabad.org
↑  ראה למשל: חלק מהניגון ניגון "כי אנו עמך" (הראשון), בתוועדות ו' בתשרי תשמ"א, אצל הרבי מלובביץ', ביוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, ניחח, באתר חבד אורג
↑  כי אנו עמך הראשון, אבי פיאמנטה ומענדי ג'רופי, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, רובי בנט, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, ארז לב ארי, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, יונתן רזאל, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, אביתר בנאי, אתר יוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, אורן צור ונדבר בכר, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, ישי ריבו, חיליק פרנק, הלב והמעיין
↑  כי אנו עמך הראשון, לאה שבת, ביוטיוב
↑  נתנאל לייפר, ‏מנדי פורטנוי והפסנתר: "כי אנו עמך", באתר כיכר השבת, 14.11.2019 - כי אנו עמך הראשון
↑  נועם בנאי כי אנו עמך הראשון, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך הראשון, בני פרידמן, ביוטיוב
↑  פריט Q65347466 בוויקינתונים
↑  צבי סופר, נחשפו הקלטות נדירות של ה'חוזר' הגה"ח ר' יואל כהן אתר col תמוז 2020 - הניגון השני
↑  כי אנו עמך השני, ניחח, באתר חבד אורג
↑  כי אנו עמך השני, אבי פיאמנטה, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך השני, אברהם פריד, (מופיע בחלק השלישי של המחרוזת, בדקה 6:23)
↑  כי אנו עמך השני, לחיים טיש, ביוטיוב
↑  כי אנו עמך השני, אלי מרקוס ביוטיוב
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
כריסיפוס מסולי

| --- | --- |

 לידה:  281 לפנה״ס סולי, קיליקיה 
 פטירה:  208 לפנה״ס (בגיל 73 בערך) אתונה, אתונה העתיקה 
 שם לידה:  Χρύσιππος 
 זרם:  האסכולה הסטואית 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר, מתמטיקאי 
 מדינה:  סולי 
 
כריסיפוס מסולי
כריסיפוס מסולי (ביוונית: Χρύσιππος ὁ Σολεύ; בערך 280 לפנה"ס - בערך 207 לפנה"ס) היה פילוסוף סטואי יווני.
ילדותו של כריסיפוס לוטה בערפל, אך ידוע שגדל בעיר סולי שהייתה בחבל קיליקיה בדרום מזרח אסיה הקטנה. הגיע לאתונה כדי ללמוד פילוסופיה אחרי שאיבד את ירושתו בגין תביעה משפטית. באתונה היה תלמידו של קלאנתס שעמד בראש האסכולה הסטואית, מיסודו של זנון מקיטיון. אחרי מות קלאנתס הפך כריסיפוס לראשה של אסכולה זו.
אם כי זנון היה מייסדה של האסכולה הסטואית, כריסיפוס היה המלומד והפורה שבאנשיה. הוא נתן את הצורה ההיסטורית לאסכולה זו שאחרי מותו התפשטה בכל רחבי העולם העתיק כחלק של התרבויות היוונית והרומית. הוא סיווג את התורה הסטואית ללוגיקה (תורת ההיגיון), לפיזיקה (מדעי הטבע) ולאתיקה (תורת המוסר).
כריסיפוס נהג לכתוב הרבה (אומרים שלא פחות מחמש מאות שורות ליום), אך מתוך כ-700 חיבוריו לא שרד דבר מלבד קטעים אחדים הנכללים בכתביהם של קיקרו, של סנקה ושל סופרים אחרים. הוא נטה לוויכוחים ולפעמים החזיק בשני הצדדים של הוויכוח, וניסה להוכיח דבר והיפוכו. בהשפעת תורתו של הרקליטוס טען כריסיפוס שאין כל משמעות לטוב ללא הרוע, וליום ללא הלילה, המהווים חלק של הסדר שביקום שביסודו מונחת התבונה האלוהית (לוגוס).
מחשבתו של כריסיפוס הושפעה בתחילה מן הפילוסופים ארקסילאוס (שנמנה עם זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית) ואריסטו מכיוס (שהיה תלמידו של זנון מקיטיון), אך לבסוף פיתח את עיקרי תורתו של מורהו קלאנתס. כריסיפוס האמין כי המידות הטובות קשורות קשר בל יינתק עם נפשו וגופו של האדם, וכי נדרשת הרמוניה של גוף ונפש ומידות טובות כדי לחיות חיים בריאים. לדעתו, על האדם לטפח את התכונות המבדילות אותו מן החיות כמו: המתינות, התבונה, הגבורה והכנות.
כריסיפוס חשב כי האצילות נרכשת באמצעות המידות הטובות, ולא ייחס כל חשיבות לתוארי אצילות העוברים בירושה. הוא בז לתהילה ואמר שכל התהילה שבעולם אינה שווה שאדם בעל בינה ינקוף אצבע למענה. היות שלדעתו כל בני אדם מוצאם ממקור אלוהי, הוא הטיף לאהבת הזולת ולטיפוח החברה האנושית כדי להגיע לשיווי משקל חברתי. האסכולה הסטואית דגלה בחזון אחרית הימים של מדינה אוניברסלית שבה לא יהיו אומות ומעמדות, שבה ישלטו הפילוסופים, וכל בני האדם יהיו אחים כילדיו של אלוהים, שהוא היקום וההיגיון הצרוף.
יש שני סיפורים על מותו, ושניהם קשורים ליין. לפי אחד מהם, כריסיפוס שתה יין במשתה קרבן, נהיה מטושטש ומת לאחר חמישה ימים. לפי סיפור אחר, הוא ראה חמור אוכל תאנים, וביקש מאישה זקנה להשקות את החמור כדי "לשטוף את התאנים", ומת מצחוק זמן קצר לאחר מכן.
חייו מתוארים בספר השביעי של "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים" מאת דיוגנס לארטיוס.
לוקיוס אנאוס פלורוס

| --- | --- |

 לידה:  70? אפריקה, רומא העתיקה 
 פטירה:  140? (בגיל 70 בערך) רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
לוּקיוּס אַנֶאוּס פלוֹרוּס (בלטינית: Lucius Annaeus Florus;‏ 74 לספירה לערך – 130 לספירה לערך) היה היסטוריון רומאי יליד אפריקה שחי בתקופת שלטונם של טראיאנוס ואדריאנוס.
פלורוס חיבר תקציר של תולדות רומא מהיווסדה ועד סגירת שערי מקדש יאנוס על ידי אוגוסטוס ב-25 לספירה, כשהוא מסתמך בעיקר על "תולדות רומא" של ליוויוס. החיבור נושא את השם הארוך: Epitomae de Tito Livio Bellorum Omnium Annorum DCC Libri II (אפיטומות של טיטוס ליוויוס, כל המלחמות במשך 700 שנה, בשני ספרים). הוא כתוב בסגנון מנופח ונמלץ כשיר הלל לגדולתה של רומא, שימי חייה נחלקים בו לשלוש תקופות: ילדות, נעורים ובגרות.
פלורוס טועה לעיתים קרובות בפרטים כרונולוגיים וגאוגרפיים, אך למרות מגרעותיו היה הספר נפוץ מאוד בימי הביניים כתקציר נוח ושימושי של תולדות רומא, והוא הוסיף לשמש כספר ללימוד עד המאה ה-19. בכתבי היד של הספר שנשתמרו לימינו מופיע המחבר בשמות יוליוס פלורוס, לוקיוס אנאוס פלורוס או סתם אנאוס פלורוס. ישנם חוקרים הסבורים כי בשל מאפייני סגנון דומים יש לזהותו עם פובליוס אניוס פלורוס (Publius Annius Florus), המשורר, הרטוריקן וידידו של הקיסר אדריאנוס, מי שחיבר את הדיאלוג העוסק בשאלה האם היה ורגיליוס נואם או משורר, שההקדמה לו נשתמרה לימינו.
פלורוס על כיבוש ירושלים על ידי פומפיוס

בתיאורו את כיבושי פומפיוס, פלורוס מזכיר את כיבוש ירושלים (63 לפנה"ס) ומספר שפומפיוס עבר בדרכו אליה "דרך המטעים והעצים הריחניים המפורסמים של לבונה וצורי" (באזור יריחו). הוא מספר שהיהודים ניסו להגן עליה, אולם פומפיוס "נכנס וראה את סודה הגדול של אומה כופרת זו פתוח לראווה, השמיים תחת גפן מזהב". הכינוי "אומה כופרת" (בלטינית: inpia gens) ליהודים הפך לנפוץ במיוחד כתוצאה ממרד התפוצות בזמן טראיאנוס. השמיים היו מתוארים ברקמת אריג שהיה תלוי בבית המקדש. גפני הזהב השתרגו מעל שער המקדש. את הדגש שפלורוס שם על תמונת השמיים יש להסביר בהשקפה שהייתה נפוצה ברומא על היהודים כסוגדים לשמיים. פלורוס מספר גם שפומפיוס מונה לבורר בין האחים הורקנוס ואריסטובולוס (שנאבקו על כתר המלוכה של יהודה), ושהוא החליט לטובת הורקנוס וזרק את אריסטובולוס לכלא.
לקריאה נוספת

א"ד קולמן. עולמה של הספרות הרומית – סקירה ביקורתית על מהותה, התפתחותה ומעצביה. רמת גן, מסדה, 1983. עמ' 191 ואילך.
Publius Annius Florus in: Livius.org
Alonso Núñez, José Miguel, "'Floro y los historiadores contemporáneos"'. ACD 2006 42, pp. 117-126.
W. den Boer, Some Minor Roman Historians. Leiden, Brill, 1972.
הערות שוליים

↑  כמתואר אצל יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ה, פרק ה, פסקה ד, סעיפים 210–214.
↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1980, Vol. II, XCV. Florus, pp. 132-133
↑  Florus, The Epitome of Roman History, Book I, 40:29-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261133505171  PLWABN: 9810635939205606  BIBSYS: 90589731  BNE: XX835019  BnF: cb11886317b (data)  CANTIC: a10779000  CiNii: DA03049174  GND: 118691910  ICCU: CFIV079964  ISNI: 0000 0000 8972 2253  LCCN: n84212566  LNB: 000279979  NKC: jn19990002328  NLA: 35944530  NLG: 217048  NSK: 000084415  NTA: 068190662  RERO: 02-A000063220  SELIBR: 187070  SUDOC: 026656159  Trove: 1157373  VcBA: 495/5059  VIAF: 89604346   WorldCat (עם VIAF): 89604346
לוקמיה של תאים שעירים

| --- | --- |

לוקמיה של תאים שעירים
 תחום:  המטולוגיה 
 טיפול:  cladribine  ריטוקסימאב  vemurafenib  pentostatin  cladribine 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  200580 
 MeSH:  D007943
 סיווגים
 ICD-11:  2A82.2 
 
לוקמיה של תאים שעירים (באנגלית: Hairy cell leukemia) היא מחלה המטולוגית ממאירה נדירה המאופיינת בהצטברות לא תקינה של לימפוציטים מסוג B. לוקמיה של תאים שעירים מסווגת בדרך כלל כתת-סוג של לוקמיה לימפוציטית כרונית, והיא מהווה כ-2% מכלל סוגי הלוקמיה, עם פחות מ-2,000 מטופלים מאובחנים בצפון אמריקה ומערב אירופה יחדיו. בלוקמיה של תאים שעירים מצטברים "התאים השעירים" (לימפוציטים מסוג B ממאירים) במח העצם, ומפריעים לייצור כדוריות דם לבנות תקינות, כדוריות דם אדומות וטסיות דם. כתוצאה מכך, מטופלים עלולים לפתח זיהומים הקשורים לספירה נמוכה של תאי דם לבנים, אנמיה ועייפות עקב מחסור בכדוריות דם אדומות, או דימום קל עקב ספירה נמוכה של טסיות דם. תאים סרטניים עלולים להתקבץ בטחול ולגרום לו להתנפח, דבר זה עלול לגרום לתופעת לוואי של שובע גם כאשר המטופל לא אכל הרבה. מחלה זו נדירה, עם פחות מ-1 מתוך 10,000 אנשים שאובחנו כחולי לוקמיה של תאים שעירים במהלך חייהם. גברים הם בעלי סיכון מוגבר לפתח את המחלה, בארצות הברית השכיחות השנתית היא כ-3 מקרים ל-1,000,000 גברים בכל שנה, ו-0.6 מקרים ל-1,000,000 נשים בכל שנה.
לוקמיה של תאים שעירים מאובחנת בדרך כלל לאחר שספירת דם שגרתית מראה מספר נמוך באופן בלתי צפוי של סוג אחד או יותר של תאי דם תקינים, או לאחר הופעת חבורות בלתי מוסברות או זיהומים חוזרים ונשנים אצל חולה בריא. מטופלים עם גידול רחב עשויים גם להיות בעלי רמות נמוכות יותר של כולסטרול, במיוחד במטופלים עם טחול מוגדל. רמות הכולסטרול חוזרות לערכים נורמליים לאחר טיפול מוצלח בלוקמיה. אצל כל המטופלים, השנתיים הראשונות לאחר האבחנה הם בעלות הסיכון הגבוה ביותר לתוצאה קטלנית. אך, עם טיפול מתאים, אורך החיים הכללי הצפוי למטופלים עם לוקמיה של תאים שעירים הוא נורמלי או כמעט נורמלי. מדידת ההישרדות המדויקת של מטופלים עם לוקמיה של תאים שעירים היא מסובכת מכיוון שהגיל החציוני הוא גבוה יחסית (70 שנים) בזמן האבחון. עם זאת, מטופלים עם לוקמיה של תאים שעירים שורדים באופן שגרתי יותר מ-10 שנים, ומטופלים צעירים יותר עשויים לצפות לחיים ארוכים. ברחבי העולם צפויים למות כ-300 מטופלים עם לוקמיה של תאים שעירים בשנה. כמו במקרים רבים של סרטן, הגורם ללוקמיה של תאים שעירים אינו ידוע. נראה כי חשיפה לעשן טבק, קרינה מייננת או כימיקלים תעשייתיים (למעט סולר) לא מגדילה את הסיכון לפתח לוקמיה של תאים שעירים. בחלק מהמחקרים, חקלאות וגינון נקשרו לסיכון מוגבר לפתח לוקמיה של תאים שעירים שלא מרמז בהכרח על סיבתיות.
הערות שוליים

↑  "Hairy cell leukemia: MedlinePlus Medical Encyclopedia". medlineplus.gov (באנגלית). נבדק ב-2018-04-17.
↑  "Hairy Cell Leukemia Treatment". National Cancer Institute. אורכב מ-המקור ב-2008-05-14. נבדק ב-2007-09-07.
↑  "Hairy cell leukemia". נבדק ב-2007-09-07.
↑  Wintrobe, Maxwell Myer (2004). Wintrobe's clinical hematology. John G. Greer; John Foerster, John N. Lukens, George M Rodgers, Frixos Paraskevas (11 ed.). Hagerstown, MD: Lippincott Williams & Wilkins. pp. 2465–2466. ISBN 978-0-7817-3650-3.
↑  Pandolfino J, Hakimian D, Rademaker AW, Tallman MS (ביולי 1997). "Hypocholesterolemia in hairy cell leukemia: a marker for proliferative activity". Am. J. Hematol. 55 (3): 129–33. doi:10.1002/(SICI)1096-8652(199707)55:3<129::AID-AJH2>3.0.CO;2-U. PMID 9256291. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Juliusson G, Vitols S, Liliemark J (ביולי 1995). "Mechanisms behind hypocholesterolaemia in hairy cell leukaemia". BMJ. 311 (6996): 27. doi:10.1136/bmj.311.6996.27. PMC 2550084. PMID 7613319. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2007-08-13. נבדק ב-2007-07-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clavel J, Mandereau L, Cordier S, Le Goaster C, Hémon D, Conso F, Flandrin G (1995). "Hairy cell leukaemia, occupation, and smoking". Br. J. Haematol. 91 (1): 154–61. doi:10.1111/j.1365-2141.1995.tb05261.x. PMID 7577624.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph122278 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כל כבודה בת מלך פנימה

כָּל כְּבוּדָּה בַת מֶלֶךְ פְּנִימָה הוא כינוי לעיקרון אשר מוזכר בתלמוד ומתבסס על ציטוט מתוך מזמור מ"ה בספר תהילים. העיקרון קובע כי כבודה של האישה הוא בכך שהיא יושבת בתוך ביתה, ושאין זה מכבודה להתרועע בחוץ, כפי שאין מדרך בת המלך להלך ברחובות כאחד האדם.
מקור ומשמעות

מקורו של עיקרון זה בפסוק: ”כָּל כְּבוּדָּה בַת מֶלֶךְ פְּנִימָה מִמִּשְׁבְּצוֹת זָהָב לְבוּשָׁהּ” (ספר תהלים, פרק מ"ה, פסוק י"ד). פסוק זה והמזמור בכללו פורשו באופנים שונים.
לפי ההקשר והניקוד נראה כי הפסוק מדבר על כלולותיה של בת המלך המגיעה אל הארמון יחד עם כְּבוּדָה (מטען): משבצות זהב, רעותיה ועוד. ומכאן, עולה האפשרות שמדובר במטען הנסיעה שלה לתוך הארמון, והכוונה ב'כבודה' היא מטען כבד, בהקשר של נסיעה. אפשרות נוספת היא שהכוונה לבת המלך עצמה שהיא כבדה ממש (אולי ממשבצות הזהב שהיא לובשת), או מכובדת.
עם זאת, חז"ל דרשו את הפסוק שהכוונה היא שכְּבוֹדָהּ של 'בת המלך' - כלומר הכבוד של האישה, הוא 'פנימה' - בבית.
בעקבות דברי חז"ל כתב הרמב"ם:
גנאי הוא לאשה שתהא יוצאה תמיד, פעם בחוץ פעם ברחובות. ויש לבעל למנוע אשתו מזה, ולא יניחה לצאת אלא כמו פעם אחת בחודש או פעמיים בחודש, כפי הצורך, שאין יופי לאשה אלא לשבת בזוית ביתה, שכך כתוב כל כבודה בת מלך פנימה
בספרות

בספרות חז"ל ובעקבותיהם בספרי הראשונים והאחרונים, נכתבו מספר דינים והלכות הנובעים מהעיקרון של 'כל כבודה בת מלך פנימה':
בספרות > בתלמוד

בתלמוד הובא כלל זה בכמה מקומות, על מנת להסביר מספר דינים והלכות.
במסכת יבמות הסבירו לפי עיקרון זה את הדין לפיו האיסור 'לא יבוא עמוני בקהל השם', אינו חל על נשים, כפי שדרשו 'עמוני ולא עמונית' ולפיכך לא נאסר על נשים מבני עמון לאחר שהתגיירו לבוא בקהל ישראל. הטעם לחילוק בין נשים לאנשים, נעוץ בכך שסיבת האיסור על בני עמון לבוא בקהל, הוא משום שלא קידמו את בני ישראל בלחם ובמים, וכיון שאין דרך הנשים לצאת להקביל פני זרים, שכן 'כל כבודה בת מלך פנימה', אין סיבה לאסור את הנשים.
כמו כן במקומות נוספים בתלמוד נלמדו דינים שונים, מחמת עיקרון זה של 'כל כבודה'.
בתלמוד ירושלמי מופיע כלל זה במקומות רבים, כגון על 'קימחית' שאמרה שכל בניה היו כוהנים גדולים מחמת שהתנהגה בצניעות אפילו בתוך ביתה, וקראו עליה פסוק זה 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
בספרות > בראשונים

יש מהראשונים שכתבו לחדש הלכות נוספות בעקבות כלל זה:
השבת אבדה - יש שכתבו לפטור נשים ממצות השבת אבדה מטעם 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
בספרות > באחרונים

אף באחרונים כתבו לחדש כמה פסקי הלכות בעקבות דברי חז"ל:
ברכת הגומל - יש שכתבו שאין לאשה לברך ברכת הגומל, מאחר שברכה זו צריך שתהא בפני עשרה גברים, והרי 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
טומאה לכהן קטן - במקרה וישנה טומאה במקום שנמצא כהן קטן, שאינו יכול לצאת לבדו בלא אמו, יש שכתבו שאין אמו חייבת לצאת מאחר ש'כבודה פנימה'.
באחרונים אחרים כתבו על פי כלל זה, לבאר הלכות שונות שנהגו בהם, אך לא נתפרש בהם הטעם למנהג:
נר חנוכה - רבי משה סופר 'החת"ם סופר' כתב לבאר שהטעם שלא מצינו נערות שמהדרות ומדליקות נר חנוכה בעצמן, הוא מטעם של כבודה, שהרי עיקר מצוות נר חנוכה הוא להדליקו על פתח ביתו הפונה לרשות הרבים, ואינו מדרך הצניעות.
ברכת החמה, קידוש לבנה - באחרונים כתבו שהטעם שלא מצינו שהנשים נוהגות לברך, הוא מטעם שברכות אילו צריכות להיעשות ברחובה של עיר, דבר שמנוגד לעיקרון זה של 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
בספרות > בזמן מלחמת מצווה

הרמב"ם בהלכות מלכים פסק ”אבל במלחמת מצווה הכל יוצאין ואפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה”. באחרונים התקשו בדבריו הרי אין דרך נשים לעשות מלחמה, שהרי כל כבודה בת מלך פנימה.
ואכן יש שכתבו שאין כוונת הרמב"ם שכלה יוצאת למלחמה, אלא מאחר שהחתן יוצא למלחמה, שוב לא נוהג בכלה דין ימי חופתה ולכך יכולה לצאת מחופתה. תירוץ נוסף כתבו שייתכן שבמלחמת מצווה הנשים היו מספקות מים ומזון לבעליהם.
בימינו

בעוד שבספרות הרבנית "כל כבודה בת מלך פנימה" נחשב לאידיאל, בהגות הפמיניסטית הוא מגונה כהדרת נשים מהמרחב הציבורי. כך, למשל, כותבת עורכת הדין אירית רוזנבלום:
"האמרה "כבודה של בת מלך פנימה" הפכה לסוג של קריאת קרב בקרב חוגים דתיים שמרניים, בכל הקשור לאפליית נשים ולדחיקתן מעמדות ההשפעה."
העיקרון היוה מוטיב חוזר בעת הוויכוח הציבורי הגדול בישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-20 סביב הענקת זכות בחירה לנשים. וגם לאחר ששאלה זו הוכרעה בפועל, עדיין בסוף המאה העשרים המשיך העיקרון העולה מפסוק זה, לשמש להגבלת נשים מפעילות פוליטית או מנשיאת תפקידים ציבוריים. לאחר קום המדינה נעשה שימוש בפסוק זה כדי לאסור גיוס נשים לצה"ל ואף לאסור עליהן להתנדב למסגרות של שירות לאומי.
פולמוס רבני נרחב התעורר בנושא זכות הבחירה לנשים בארץ ישראל לקראת הבחירות הראשונות לאספת הנבחרים ב-1920, האם יש לאפשר לנשים להשתתף במערכת הבחירות: בעוד הרב קוק, בנוסף לרבנים האשכנזים ומנהיגי העדה בירושלים סבר שהדבר אסור, סבר הרב עוזיאל הספרדי כי הדבר מותר. כך כתבו גם מספר רבנים דתיים לאומיים בולטים במאה ה-21, כרב יעקב אריאל והרב זלמן מלמד. נימוקיו של הרב קוק בדבר האיסור היו בהסתמך על התפיסה: "כל כבודה בת מלך פנימה", שמשמעה כי נשים, בהתאם לאופיין, אינן צריכות לעסוק בפעילות ציבורית.
כך לדוגמה כותב הרב יחיאל יעקב ויינברג:
"מ"מ הסכמנו כולנו, שבחירת הנשים היא נגד מנהג ישראל ונגד המוסר הישראלי בחיי הציבור, שהשתדלו תמיד לשמור על כבודה בת מלך פנימה, שהאשה הישראלית תשמור את ביתה ואת חינוך ילדי' ואל תהי' קולנית ויוצאנית, לפזר כוחה ולהרוס צניעותה, ולאבוד את חינה וטעמה על ידי ריב ומדנים פוליטיים וציבוריים"
ראו גם

צניעות (יהדות)
הדרת נשים
לקריאה נוספת

סדרת מאמרים בקובץ 'שמעתין'- מספר 60 ו64, 65, 66.
הערות שוליים

↑  באתר השפה העברית.
↑  חידושי המהרש"ל שם פירש שאין הכוונה שבנות עמון לא היה דרכן לצאת, אלא שמאחר שבנות ישראל לא היה דרכן לצאת, לא היה לבנות עמון את מי לקדם בלחם ומים.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ז, עמוד א'
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף ל', עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת נזיר, דף י"ב, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף מ"א, עמוד א',תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף נ"ח, עמוד א'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת הוריות,  פרק ג', הלכה ב'
↑  תוספות הרא"ש בבא מציעא ל א, שיטה מקובצת בשם תוספות שנץ.
↑  כך כתב בספר הלכות קטנות ח"ב קסא, וכעי"ז מובא במשנה ברורה סימן ריט ג.
↑  ספר דעת תורה, למהרש"ם, יו"ד, שעב, בהערה
↑  בחידושיו על מסכת שבת כא, ב
↑  ד"ר צופיה מלר, "מעמד האישה בהלכה היהודית - כל כבודה בת מלך פנימה?", באתר חופש - עמותה לחופש מדת.
כיכר הסיניוריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  Signoria of Florence 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 מידות
 אורך:  220.9 מ' 
 שטח:  300 מ"ר 
 קואורדינטות:  43°46′11″N 11°15′20″E﻿ / ﻿43.769722222222°N 11.255555555556°E﻿ / 43.769722222222; 11.255555555556
  (למפת פירנצה מוגדלת) כיכר הסיניוריה(למפת פירנצה רגילה) כיכר הסיניוריה
 
פאלאצו וקיו בכיכר
כיכר הסיניוריה (באיטלקית: Piazza della Signoria) היא כיכר מרכזית בעיר פירנצה, לצד פאלאצו וקיו החולש על הכיכר עם מגדל השעון שלו, ומשמרת את שמו הקודם, ארמון הסיניוריה. הסיניוריה הייתה ממשלת הרפובליקה של פירנצה. צורת הכיכר כצורת ר והיא מוקפת במספר בניינים בעלי חשיבות ועניין אדריכלי ואמנותי, בהם גלריית אופיצי, לוג'ה דיי לאנצי (Loggia dei Lanzi), שמכילה ארקדה פתוחה ובה מוצגים פסלים מתקופת הרנסאנס, בניין חברת הביטוח ג'נרלי ועוד. בכיכר מוצג העתק שיש של פסל "דוד" של מיכלאנג'לו, הפסל המקורי ניצב בכיכר בין 1502 ל-1882, אז הועבר לאקדמיה לאמנות של פירנצה, על מנת שלא יפגע מזיהום האוויר. הכיכר מהווה מוקד תיירותי ואזרחי לעיר.
לוג'ה דיי לאנצי

בחזית המבנה, הקרוי גם לוג'ה דלה סניוריה, שלוש קשתות גדולות התוחמות גלריית פסלים. הקשתות נשענות על עמודים בסדר הקורינתי. בימיו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה שימש המבנה למושב הלאנדסקנכט (שכירי החרב הגרמנים), שנקראו באיטלקית "לנציקנקי" ("Lanzichenecchi"), שם שקוצר ל"לנצי".
לאחר מכן שימש המבנה כמרפסת ממנה צפו בני מדיצ'י ונכבדים אחרים באירועים שנערכו בכיכר. מאז המאה ה-19 משמשת החזית כגלריה ציבורית פתוחה לפיסול.
בין שלוש הקשתות מצויים תבליטים אלגוריים המציגים את "ארבע המידות הטובות" (חוסן, מתינות, צדק וזהירות) מעשה ידי אניולו גאדי (Agnolo Gaddi; ‏1350–1396).
בין הפסלים שמתחת לארקדה:
לוג'ה דיי לאנצי > בנוונוטו צ'ליני: פרסאוס

הפסל פרסאוס מאת בנוונוטו צ'ליני עשוי ברונזה ומתאר את הגיבור המיתולוגיה היוונית פרסאוס מניף את ראשה הכרות של מדוזה.
הפסל ניצב על כן עשוי שיש, גם הוא מאת צ'ליני, בו מפוסלות בברונזה דמויותיהם של יופיטר, מרקוריוס, דנאה ומינרווה.
צ'ליני עבד על הפסל משך כעשור (1545–1554), לפי הזמנתו של קוזימו הראשון שאישר אישית את המודל.
לוג'ה דיי לאנצי > ג'יאמבולוניה: חטיפת הסבינות

פסל שיש מאת ג'אמבולוניה המתאר אירוע מהמיתולוגיה הרומית שבו חטפו (למרות השימוש במילה rapio שמשמעותה המודרנית אונס, הכוונה לחטיפה בכוח ללא הקשר של אונס) בני הדור הראשון של הרומאים נשים מקרב השבטים הסביניים, ששכנו סמוך לרומא לפני בואם של הרומאים.
גוש השיש הלבן ממנו עשוי הפסל הוא גוש השיש הגדול ביותר ממנו נעשה פסל בפירנצה. ג'אמבולוניה יצר פסל מתפתל (figura serpentina) שניתן להתבונן בו מכל צדדיו באופן שווה. זהו הפסל הראשון המציג קבוצת דמויות ללא חזית ואחור באמנות האירופאית. הפסל מוצב בלוג'ה מאז 1583.
לצידו פסל שיש פחות ידוע של ג'אמבולוניה, הרקולס מכה את הקנטאור נסוס מ-1599.
לוג'ה דיי לאנצי > מנלאוס תומך בגופתו של פרוקלוס

הסצנה מתוך האיליאדה מתארת את מנלאוס (מלך ספרטה) התומך את גופתו של פרוקלוס.
פסל רומאי מקורי המתאר סצנה זו, שניצב ככל הנראה בפורום טראיאנוס ברומא, נרכש ב-1579 על ידי קוזימו הראשון באישורו של האפיפיור פיוס החמישי והובא לפירנצה. מן הפסל העתיק הוכן העתק, שהוצג בפאלאצו פיטי, בעוד ראשו של מנלאוס הוצג בגומחה על גשר פונטה וקיו.
בשנת 1841 שוקם העתק הפסל הרומי על ידי סטפנו ריצ'י והוצב בלוג'ה.
לוג'ה דיי לאנצי > חטיפת פוליקסנה ופסלים אחרים

הפסל שנעשה בשנת 1865 על ידי פיו פדי, מתאר סצנה ממחזהו של אוריפידס, נשות טרויה. בסצנה זו, פוליקסנה, נסיכה טרויאנית, בתם הצעירה של פריאמוס והקובה, מועלית כקרבן אדם על קברו של הגיבור היווני אכילס על מנת שהיוונים יוכלו לשוב לביתם.
בנוסף מוצגים באחורי הארקדה מספר שחזורים מן המאה ה-19 של פסלי נשים רומאיים עתיקים.
פאלאצו וקיו

פאלאצו וקיו (מילולית: "הארמון הישן") הוא מוזיאון ובית העירייה של פירנצה. שמו הקודם של הארמון ארמון הסיניוריה נקרא על שום מושבה של ממשלת הרפובליקה של פירנצה שהתקיימה במאה ה-13 וה-14, לאחר מכן שימש כמשכנם הרשמי של שליטי פירנצה. שמו הנוכחי נקבע כאשר דוכסי בית מדיצ'י העבירו באמצע המאה ה-16 את משכנם מארמון זה לפאלאצו פיטי מצידו הדרומי של הארנו.
לפני הארמון ניצבים מספר פסלים.
משני צידי שער הכניסה ניצבים העתק של הפסל דוד מאת מיכלאנג'לו (בין 1504 ו-1882 ניצב שם הפסל עצמו) והפסל "הרקולס וקאסוס" של ברתולומאו באנדילני. לצידם העתק של פסל "יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס" מאת דונטלו (1460), המקור מוצג ב"חדר החבצלות" בפאלאצו וקיו.
פאלאצו וקיו > מזרקת נפטון

בפינת הארמון מצויה מזרקה שבמרכזה פסל גדול של נפטון, אל הים. המזרקה, שהוקמה בין השנים 1563 – 1565 היא עבודתו של ברתולומאו אמנטי (Bartolomeo Ammannati) יחד עם ג'אמבולוניה ואחרים. המזרקה הוקמה לכבוד חתונתו של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י עם יוהאנה מאוסטריה, אחותו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
פניו של נפטון מזכירים את פניו של אביו של פרנצ'סקו, קוזימו הראשון והפסל מרמז לשליטתה של פירנצה בים. הפסל הניצב בכיכר כיום הוא העתק שהוכן במאה ה-19. לרגליו של נפטון מפוסלות דמויותיהן של סקילה וכריבדיס, מפלצות מהמיתולוגיה היוונית, שישבו במיצר מסינה, ומנעו מספינות לעבור במיצר.
במשך עשר השנים הבאות נוספו למזרקה דמויות נוספות מברונזה בסגנון המנייריזם, בהם אלות-נהר, סאטירים, סוסי-ים ודמויות נוספות.
הפסל לא נחשב לאהוד על ידי תושבי העיר שכינו אותו "הענק הלבן" ("Il Biancone"). מי המזרקה שימשו כאגן כביסה עד המאה ה-16 והיא ספגה התעללויות שונות החמורה בהן בינואר 1580, סאטיר נגנב במסגרת פסטיבל ב-1830 והיא נפגעה גם מהפצצות הבורבונים ב-1848, באוגוסט 2005 טיפסו עליה ונדליסטים ופגעו בקילשונו של נפטון.
גלריית אופיצי

גלריית אופיצי (מילולית:"גלריית המשרדים") היא מוזיאון לאמנות, אחד הידועים והעתיקים ביותר בעולם והוא מכיל יצירות אמנות רבות שרובן נאספו על ידי משפחת מדיצ'י, פטרונית האמנות החשובה ביותר של הרנסאנס האיטלקי. מבנה המוזיאון, שהושלם ב-1560 על ידי האדריכל ג'ורג'ו ואזארי, נחשב על ידי חוקרי אדריכלות רבים לאחד המבנים המרשימים בעולם ומקרה מבחן חשוב גם בהתפתחות התכנון העירוני במאה ה-16.
טריבונל דלה מרקנציה

בית המשפט למסחר (באיטלקית: Tribunale della Mercanzia), הוא בניין בית משפט שנבנה ב-1359, בו התבררו סכסוכים בין סוחרים.
בעבר הייתה לבניין מרפסת שעוטרה על ידי אניולו גאדי, כמו כן עוטר המבנה בסמלי הגילדות ובציורים מאת סנדרו בוטיצ'לי הנמצאים כיום בגלריית אופיצי.
הבניין שוחזר ב-1905  והוא שייך כיום למשרד החקלאות.