stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטור שנדרוביץ'
ביוגרפיה

ויקטור שנדרוביץ' נולד במוסקבה ב-1958 למשפחה יהודית. הוא סיים את לימודיו ב-1980 באוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותרבות במוסקבה, שם הוא התמחה בבימוי תיאטרון. לאחר לימודיו החל לעבוד כמחזאי, ויצר מספר מחזות שהוצגו בתיאטראות ברחבי רוסיה.
בשנת 1994 הפך לכותב הראשי של תוכנית הטלוויזיה הסאטירית הרוסית הפופולרית "בובות" ששודרה בערוץ NTV. התוכנית עשתה שימוש בבובות ביצירת פרודיות על פוליטיקאים רוסים שונים, כולל על הנשיא דאז בוריס ילצין ובהמשך גם על הנשיא ולדימיר פוטין. על אף שהתוכנית זכתה לפופולרית ניכרת בזכות הסאטירה הנועזת שלה היא בוטלה לבסוף ב-2002, על רקע הלחצים הגוברים על גופי התקשורת העצמאיים ברוסיה.
לאחר ביטול התוכנית שנדרוביץ' המשיך לעסוק בנושאים חברתיים ופוליטיים ברוסיה בכלי תקשורת שונים ברוסיה. באותה התקופה הוא חיבר ספרים, מאמרים ומחזות רבים שעסקו בין היתר בסוגיות חברתיות כמו השחיתות בחברה הרוסית, ואתגרי חיי היומיום של תושבי רוסיה. בין השנים 2003 עד 2008 הוא הנחה תוכנית רדיו שבועית בתחנת הרדיו המסחרית והליברלית הד מוסקבה בה הוא דן באירועים אקטואליים ונושאים תרבותיים שונים.
ב-2005 התמודד שנדרוביץ' כמועמד עצמאי בבחירות לדומה במוסקבה. שנדרוביץ' הגיע למקום השני בבחירות, אחרי השחקן הפופולרי סטניסלב גובורוחין. גובורוחין לקח 38% מהקולות ושנדרוביץ' לקח 17%. בשנת 2006 פרסם שנדרוביץ' ספר שעסק בחוויותיו כמועמד פוליטי בבחירות לדומה.
שנדרוביץ' היה גם בעל טור בשבועון הרוסי הליברלי "ניו טיימס" בין השנים 2007 עד 2020.
לאורך הקריירה שלו שנדרוביץ' נודע במיוחד בשל הביקורת הבוטה והגלויה מצדו נגד שלטונו של ולדימיר פוטין, כולל התנגדותו למדיניות של הממשל הרוסי במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה בשנים 1994 עד 1996.
ב-2010 שנדרוביץ' הוא בין החותמים הראשונים על המניפסט המקוון "פוטין חייב ללכת"(אנ'). כמו כן, ב-26 בדצמבר 2010 היה לו תפקיד מרכזי בארגון "מוסקבה לכולם" (רוסית: Москва для всех) בתגובה להתפרעויות הגזעניות שהתרחשו מוקדם יותר באותו החודש.
ב-27 בנובמבר 2021 שנדרוביץ' הגיש בקשה לקבלת אזרחות ישראלית. חודש לאחר מכן משרד המשפטים הרוסי ההגדיר אותו באופן רשמי כ"סוכן זר" בתקשורת ההמונים. ב-11 בינואר 2022, על רקע הלחץ הפוליטי הגובר נגדו והגדרתו כ"סוכן זר", עזב שנדרוביץ' את רוסיה ועבר למערב אירופה, ובהמשך השתקע בפולין.
ביוני 2023, כאשר הוא טס מתל אביב לבירת גאורגיה טביליסי עם דרכון ישראלי, הוא לא הורשה להיכנס לגארוגיה, על אף שמספר חודשים לפני כן ביקר בגאורגיה ללא שום בעיות. בעקבות כך הוא נאלץ לטוס משם חזרה לישראל.
הערות שוליים

↑  Twitter,  Instagram,  Facebook, Russian satirist in search of a stage, Los Angeles Times, ‏2003-10-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Russia labels Pussy Riot members, satirist 'foreign agents', France 24, ‏2021-12-30 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307796705171  PLWABN: 9810659641605606  BIBSYS: 2079162  BnF: cb14656602k (data)  CiNii: DA19094112  GND: 104372842  ISNI: 0000 0001 0992 0450  LCCN: n95075704  LNB: 000043639  MusicBrainz: 67a8acf3-cfe3-4f78-b95b-5ae998f51ce8  NKC: jo2003168077  NLA: 40453732  NTA: 304916366  RERO: 02-A013520203  SUDOC: 095786422  VIAF: 79275093   WorldCat (עם VIAF): 79275093 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביסמוט

ערך זה עוסק ביסוד כימי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בּיסְמוּט (נכתב גם ביסמות; בכתב לטיני: Bismuth), הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר העמידות. סמלו הכימי Bi ומספרו האטומי 83. הוא כבד, שביר, וצבעו לבן עם גוון ורוד, ודומה מבחינה כימית לארסן ולאנטימון. מקור השם הוא בצירוף הגרמני weiße Masse, שפירושו "חומר לבן".
תכונות

הביסמוט הוא מתכת כבדה עם גוון לבן. לאחר שהיא פוגשת באוויר, המתכת מתחמצנת ומקבלת גוון ורדרד. בניגוד לשכניו בטור ובשורה בטבלה המחזורית (עופרת, תליום, כספית, אנטימון, ארסן ופולוניום), הוא אינו רעיל במיוחד. לביסמוט דיאמגנטיות גבוהה, ומוליכות תרמית וחשמלית נמוכות. צבע הלהבה שלו כחול, והוא פולט אדים צהובים. הביסמוט מתפשט כאשר הוא קופא.
באופן מסורתי הוא נחשב לכבד ביותר מבין היסודות הלא-רדיואקטיביים, אך כיום יש המתייחסים אליו כאל רדיואקטיבי לאחר שהתגלה כי הוא אינו בעל יציבות מוחלטת אלא רק כמעט מוחלטת. זמן מחצית החיים שלו הוא מסדר גודל של ‎2×1019‎ שנים; עם זאת, מכיוון שזהו זמן מחצית חיים חריג באורכו (הוא גדול פי 1.38 מיליארד מגיל היקום), ההתייחסות היישומית אליו היא כאל יסוד יציב שאינו רדיואקטיבי. הביסמוט אינו רעיל.
לביסמוט צורה של ספירלות מרובעות. הסיבה לצורת הריבוע היא משום שזאת הצורה שבה הכי נוח לסדר אטומים. הסיבה לצורת הספירלה היא משום שהביסמוט מנסה ליצור גביש מרובע, אך לחץ חיצוני שמופעל עליה מונע ממנה לצמוח ומאלץ אותה ליצור עוד פינות ריבועיות, שיוצרות צורת ספירלה.
שימושים

בביסמוט בצורתו הטהורה משתמשים בייצור פלדות רכות וכזרז, וכן כתחליף לעופרת, בשל רעילותו הנמוכה.
במסגים של הביסמוט, שלהם טמפרטורת התכה נמוכה, משתמשים במתקנים לגילוי ולכיבוי אוטומטי של שריפות, ובמסג של הביסמוט עם מנגן משתמשים בייצור מגנטים.
בביסמוט אוקסיכלוריד משתמשים בתעשיית האיפור למתן מרקם ומראה משיי למוצרי איפור מינרלי שונים.
הוא משמש ברפואה כמרשם להקלה על כיבי קיבה.
היסטוריה

הביסמוט היה ידוע עוד מימי קדם, אך לרוב חשבו אותו לעופרת או לבדיל, בשל הדמיון הרב ביניהם. בשנת 1556 תיאר גאורגיוס אגריקולה לראשונה את המתכת החדשה בספרו De Re Metallica ("על המתכות"). הוא זיהה אותה על פי הצבע האופייני הנותר בשריטה על ידי אבן שחורה ("אבן בוחן"). הביסמוט הוגדר כיסוד עצמאי על ידי קלוד ז'ופרואה הבן בשנת 1753.
גביש ביסמוט ולצדו קוביית ביסמוט טהור
בטאטרון

Betatron 6MeV (1942)
בטאטרון (באנגלית: Betatron) הוא מאיץ חלקיקים מעגלי המשמש להאצת אלקטרונים. שמו של המאיץ נגזר מהמונח חלקיקי בטא, אשר מתאר אלקטרונים בעלי מהירות גבוהה. הבטאטרון יוצר שדה אלקטרומגנטי משתנה על ידי שימוש בזרם חילופין בסליל וכתוצאה מכך נוצרים שדה חשמלי, אשר מגדיל את מהירות האלקטרונים, ושדה מגנטי, אשר מקנה להם מסלול מעגלי. בשיא מהירותם מנותבים האלקטרונים לכיוון מטרה ומהווים מקור לקרינת רנטגן ותופעות נוספות המתרחשות באנרגיה גבוהה.
הבטאטרון נבנה לראשונה ב-1940 על ידי הפיזיקאי האמריקאי דונלד קרסט מאוניברסיטת אילינוי. לגרסאות מודרניות של הבטאטרון יישומים רבים במחקר, בתעשייה וברפואה.
מבנה ואופן פעולה

הבטאטרון מורכב מצינור ואקום בצורת טורוס המונח בתוך אלקטרומגנט בו הסליל מלופף במקביל לצינור.
אל תוך הסליל מוזרם זרם חילופין, אשר יוצר במרכז הבטאטרון שדה מגנטי המשתנה באופן מחזורי. לפי חוק פאראדיי שינוי בשטף המגנטי יוצר שדה חשמלי בתוך הצינור. השדה החשמלי והשדה המגנטי יוצרים כח לורנץ, אשר רכיבו המשיקי מגדיל את מהירות האלקטרונים ורכיבו הרדיאלי מקנה להם את מסלולם המעגלי. למעשה, הבטאטרון פועל כמו שנאי: הסליל הראשי, שהוא הסליל באלקטרומגנט, משרה מתח בסליל המשני, שהוא צינור הוואקום, על ידי יצירת שדה מגנטי משתנה במרכז הסליל הראשי.
האצת האלקטרונים בתוך הצינור גורמת להגדלת רדיוס מסלולם. על מנת לשמור על רדיוס מסלול קבוע של האלקטרונים, עוצמת השדה המגנטי הפועל עליהם צריך לקיים את התנאי הבא:
כאשר:
B_{r} השדה המגנטי ברדיוס המסלול.
\Phi _{B} השטף המגנטי בשטח.
r רדיוס המסלול.
משוואה זו מכונה "תנאי הבטאטרון". לפיה, על השדה המגנטי ברדיוס מסלול האלקטרונים להיות שווה לחצי השדה המגנטי הממוצע בשטח הכלוא בתוך הסליל.
אחת הדרכים לשמירת מסלולם המעגלי הקבוע של האלקטרונים הוא חידוד קטבי המגנטים במקצת, כך שהשדה המגנטי נחלש ככל שרדיוס מסלול האלקטרון גדל. שיטה זו מקנה לאלקטרונים מן "שיווי משקל יציב" ביחס למסלולם: כאשר האלקטרון סוטה ממסלולו, הכוח המגנטי הפועל עליו משתנה בהתאם לשינוי ברדיוס תנועתו והאלקטרון חוזר למסלולו המקורי.
התנאים להאצת האלקטרונים ולשמירה על מסלולם המעגלי מתקיימים רק ברבע אחד של מחזור זרם החילופין, בו שינוי השדה המגנטי הוא בכיוון הרצוי ובאותה העת השדה המגנטי גדל בערכו המוחלט, כך שהאלקטרונים מואצים בכיוון הרצוי ושומרים על מסלולם המעגלי בזמן האצתם.
תהליך האצת האלקטרונים מתרחש ברבע הראשון של מחזור זרם החילופין. בתחילת המחזור, כאשר השדה המגנטי מתאפס, מוחדרים האלקטרונים לבטאטרון. במהלך רבע המחזור הם  צוברים אנרגיה קינטית, ובסוף רבע המחזור, כאשר האלקטרונים בעלי אנרגיה מרבית, הם מנותבים למטרה מסוימת ובהתנגשותם יוצרים קרינת רנטגן.
היסטוריה

בשנת 1940, פותח הבטאטרון כמאיץ החלקיקים הראשון המבוסס על השראה אלקטרומגנטית על ידי הפיזיקאי דונלד קרסט באוניברסיטת אילינוי. הבטאטרון הראשון העניק לאלקטרונים אנרגיה בסך 2.5 MeV  והאיץ אותם למהירות הגדולה מ-254,000 קילומטרים לשנייה, המהירות הגבוהה ביותר שנוצרה על ידי מכונה עד לזמן זה.
בזמן זה רווח מאיץ הציקלוטרון, אשר מאיץ את החלקיקים במסלול ספירלי. לעומת זאת, קרסט רצה ליצור מאיץ אשר מקנה לחלקיקים מסלול מעגלי קבוע ושיהיה קשה להסיט אותם ממסלול זה.
כדי לקבוע שם למאיץ, ערך קרסט תחרות באגף בו עבד. בין השמות שהוצעו היה השם המעניין "Ausserordentlichhochgeschwindigkeitelektronenentwickelndenschwerarbeitsbeigollitron", שתרגומו המילולי לעברית הוא "מכונה העובדת קשה ובכל האמצעים יוצרת אלקטרונים בעלי מהירות גבוהה במיוחד" . בסופו של דבר, השם שהעניק קרסט למאיץ הוא "בטאטרון".
לאחר הצלחתו הראשונית המשיך קרסט לפתח גרסאות משכוללות יותר של הבטאטרון. הדור השני נבנה ב-1941 והגיע לאנרגיה בסך 24 MeV והדור השלישי הגיע ל-80 MeV. בטאטרונים משוכללים מסוגלים להגיע לאנרגיה בסך 340 MeV.
שימושים

לבטאטרון שימושים רבים במגוון תחומים. בטאטרונים גדולים, המגיעים לאנרגיות של 300 MeV ומעלה,  משמשים למחקר בפיזיקת חלקיקים, לשם חקר קרינת רנטגן ותופעות נוספות המתרחשות באנרגיות גבוהות. בטאטרונים המגיעים לאנרגיות נמוכות יותר משמשים כמקור קרינת רנטגן ברדיוגרפיה, המשמשת בין השאר לבדיקת חומרי בניין ולצילום הגוף האנושי. כמו כן, הקרינה הנוצרת על ידי בתאטרונים משמשת ברפואה להסרת גידולים סרטניים. בנוסף, קרינת הרנטגן יכולה לשמש כזרז לביקוע גרעיני בראשי נפץ גרעיניים.
ראו גם

מאיץ חלקיקים
ציקלוטרון
חוק פאראדיי
הערות שוליים

1 2 3 4 5  עורכי Encyclopaedia Britannica, Betatron | particle accelerator, Encyclopaedia Britannica, ‏24 באפריל 2018
1 2 3  Betatron, Illinois Distributed Museum
1 2  Stanly humphries, Jr., Betatrons, Principles of Charged Particle Acceleration, John Wiley and Sons, 1999
↑  Christine Sutton, Particle accelerator | instrument, Encyplopaedia Britannica, ‏24 באפריל 2018
1 2  Bethany Anderson, “A Very Bold and Original Device”: Donald Kerst and the Betatron, University of Illinois Archives, ‏24 באפריל, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4144973-3
רכס רמים

| --- | --- |
מבט על חלקו הצפוני של רכס רמים מהר שנאן
מבט על חלקו הצפוני של רכס רמים מהר שנאן
 מידע כללי
 גובה:  902 מטרים, הר שנאן
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  ישראל ישראל מזרח הגליל העליון, לבנון לבנון
 רכס הרים:  הרי נפתלי
 אורך הרכס:  15 ק"מ
 קואורדינטות:  33°12′29″N 35°32′19″E﻿ / ﻿33.208055°N 35.538611°E﻿ / 33.208055; 35.538611
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) רכס רמים(למפת אצבע הגליל רגילה) רכס רמים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רכס רמים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רכס רמים
 
צוק מנרה
הרכבל בצוק מנרה
רכס רמים (מכונה גם בשם "רכס מנרה") הוא הרכס המרכזי של הרי נפתלי שבגליל העליון. הרכס, שכיוונו צפון-דרום, מצוי בשטחיהן של לבנון וישראל וקו הגבול ביניהן עובר דרכו. המדרון המזרחי של הרכס יורד בתלילות לעבר עמק החולה בהפרש גובה של 750 מטר על פני כשני קילומטרים בלבד, ואילו המדרון המערבי משתפל במתינות לעבר נחל דובה שבשטח לבנון. הר שנאן המתנשא לגובה של 902 מטרים מעל פני הים מהווה את פסגת הרכס. רכס רמים ממוקם מצפון לשטח רמתי הקרוי רמות נפתלי.
היסטוריה

ליד מושב מרגליות שברכס רמים נמצא מבצר שטונף, מבצר צלבני שהוקם ב-1107. בסמוך לו ממוקמים שרידי הכפר הערבי הונין שתושביו נמלטו ללבנון במלחמת העצמאות. לאורך חלקו הישראלי של רכס רמים הוקמו בשנות ה-40 של המאה העשרים ובשנות החמישים מספר יישובים: קיבוץ מנרה ב-1943, קיבוץ משגב עם ב-1945, קיבוץ יפתח ב-1948 ומושב מרגליות ב-1951.
במלחמת העצמאות התחוללה לחימה לאורך רכס רמים בין ישראל לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י. באוקטובר 1948, בעת ההפוגה השנייה, כבש צבא ההצלה מספר נקודות מפתח לאורך הרכס, ובהן הר שנאן. צה"ל ניסה לכבוש אותן חזרה במסגרת מבצע יעל, אך נכשל. בסוף אוקטובר של אותה שנה נכבש רכס רמים כולו במסגרת מבצע חירם. ישראל נסוגה מרוב השטח לאחר החתימה על הסכם שביתת הנשק עם לבנון בתום מלחמת העצמאות.
לאחר מלחמת לבנון הראשונה היווה כל שטחו של רכס רמים חלק מרצועת הביטחון בדרום לבנון. בתקופה זו הופגזו היישובים בצד הישראלי של רכס רמים לעיתים קרובות על ידי החזבאללה. לאחר הנסיגה מרצועת הביטחון בשנת 2000, חזר רוב שטחו של רכס רמים לידי לבנון.
טבע ונוף

חלקו הישראלי של רכס רמים מיוער ברובו ועשיר בשמורות טבע. שמורת מצוקי רמים משתרעת על פני המתלול המזרחי של הרכס. מהשמורה יש תצפית רחבה לעבר חלקו של השבר הסורי-אפריקני העובר בצפון ישראל. שמורה זו מכילה חתך גאולוגי של שכבות הסלע הבונות את רכס רמים, והיא מהווה את אחד משני המקומות היחידים בגליל העליון שבהם יש סלעים חשופים מתקופת הקרטיקון התחתון. לאורך המצוק מצויים מספר מעיינות שכבה, ובתחתית המדרון נובעים כמה ממעיינות ההעתק השופעים של עמק החולה. בשל תלילות המדרונות המזרחיים של הרכס, אין בהם ואדיות עמוקים, למעט ערוצו הקניוני של נחל קדש, המתחתר בין קיבוץ יפתח למצודת כ"ח. לאורך הרכס עובר תוואי שביל ישראל, מתל חי למצודת כ"ח.
הצמחייה ברכס רמים מגוונת. מלבד יערות נטועים יש בה גם שרידי חורש ים תיכוני של אלון מצוי ואלה ארצישראלית. שאר הנוף מורכב בעיקר מבתה של סירה קוצנית ושל לוטם. מספר פרחים נדירים פורחים על הרכס, ובהם אירוס נצרתי ומיני סחלבים.
עולם החי על רכס רמים עשיר ומגוון. בין היונקים בולטים צבאים, ארנבות, שפני סלע, דורבנים ושועלים. מצוקי רמים מהווים אתר קינון למספר מיני עופות דורסים.
מכרה הברזל מנרה

בשנת 1954, ערכה החברה הממשלתית מחצבי ישראל סקר גאולוגי וגילתה מרבצים של עַפְרַת ברזל ואחר כך גם צורן, ברכס רמים סמוך לקיבוץ מנרה. לצורך בדיקת ההיתכנות הכלכלית של כריית הברזל, הוחלט לחפור מכרה לתוך ההר. באפריל 1954 הגיעו למכרה שתי מכונת קידוח, והחל קידוח של מנהרה שתעמיק עד 100 מטר לתוך ההר. במקום עבדו עשרות פועלים, רובם מקריית שמונה ויישובי הסביבה.
בינואר 1955 שונעו מהמכרה 500 טון של עַפְרוֹת ברזל שנשלחו לנמל חיפה ומשם לגרמניה לבדיקה. ריכוז הברזל בעֲפָרוֹת היה כ-27%, נמוך מדי לניצול תעשייתי, כך שהיה צורך להקים מפעל העשרה שיעשיר את אחוז הברזל עד מעל ארבעים אחוז, הכמות הנדרשת לניצול תעשייתי, סמוך למכרה. משם יועבר ל"קריית הפלדה" של חברת כור תעשיות בעכו, שהייתה אז בהקמה, שתעבד אותו לברזל. על פי ההערכות יש במעבה הרכס בין חמישה לארבעים מיליון טונות של ברזל, הטמונים בשכבה בעובי של כשני מטרים, לאורך שישה קילומטרים. באוגוסט 1956 דווח שכריית המנהרה הגיעה לעומק של 350 מטר ונמצא כי שיעור הברזל המצוי בעַפְרׇה בנקודה זו הוא 40 אחוזים. לצורך הפקה מסחרית תוכננו בתוך המנהרה 14 שלוחות פנימיות, במטרה להקל על הפקת העַפְרׇה. שלוחות אלו יהיו מחוברות באמצעות מנהרת עזר שאורכה יהיה 4 ק"מ.
פעילות כריית המחקר נמשכה לסירוגין עוד כארבע שנים, למרות ספקות לגבי כדאיות הכרייה. בתחילת 1960 פוטרו חלק מהעובדים לאור עמדת משרדי האוצר והתעשייה שהכרייה אינה כדאית. חברת מחצבי ישראל ניסתה להיאבק בהחלטה זאת והשיגה דוחות שטענו שהכרייה כדאית. אולם בתחילת 1961, הוחלט סופית לא להשקיע בהפקה מסחרית של הברזל, והמכרה ננטש. ב-1961 עלה רעיון שעַפְרַת הברזל תשמש להפקת צבע.
בשנת 1963 נערכה שוב בדיקת כדאיות להפקת הברזל, ושוב ב-1974, אך גם אז הוחלט שההפקה אינה כלכלית.
מיזם אגירה שאובה – צוק מנרה

בשנת 2007 זכתה קבוצה שבה הייתה שותפה "החברה לפיתוח הגליל", שבבעלות 35 קיבוצים ומושבים בגליל העליון ובצפון רמת הגולן, וחברת אלקטרה, במכרז להקמת תחנת כוח פרטית ברכס רמים. תחנת הכוח תוכננה לקום בהשקעה של 250 מיליון דולר, בשיטת "אגירה שאובה", ניצול ההפרשים במחיר החשמל בין היום והלילה, כך שבלילה יישאבו המים למאגר העליון במחיר נמוך, וביום יוזרמו למאגר התחתון ויפעילו תחנת כוח הידרואלקטרית, שתמכור את החשמל שתייצר לחברת החשמל בשעות שיא העומס. התחנה מתוכננת לפעול בהספק של 300 מגה-וואט. בשנת 2014 רכשה חברת אלומיי קפיטל את השליטה במיזם, לאחר שבעלי המניות הקודמים לא הצליחו לגייס את ההון הדרוש להקמתו. גם חברת אלומיי קפיטל התקשתה לקדם את הפרויקט, עקב דרישה של רשות מקרקעי ישראל לדמי הסכמה בגובה 160 מיליון שקל שהופכים את הפרויקט ללא-כדאי כלכלית.
באפריל 2021 קיבלה לבסוף חברת "אלקטרה תשתיות" צו להתחלת עבודה על הפרויקט, בהשקעה של כ-470 מיליון דולר. השלמת הפרויקט צפויה להיות בשנת 2027.
לקריאה נוספת

מדריך ישראל, גליל עליון ומקורות הירדן
מכרה הברזל, בתוך: עמוס פרומקין וינון שבטיאל (עורכים), אטלס מערות הגליל המזרחי, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשפ"ד/2024, עמ' 84–85.
רכס רמים במבט מכיוון עמק החולה
הערות שוליים

↑  קרויה גם "מחשוף מנרה".
↑  תקציבי משרד המסחר והתעשיה, הפיתוח והעבודה נדונים בכנסת, שערים, 10 במרץ 1954
↑  מחצבי צורן נתגלו ברכס מנרה, הארץ, 14 במרץ 1955
↑  צבי גולדברג, עם כורי הברזל בגליל, על המשמר, 29 באוגוסט 1954
↑  מתקדמות עבודות לגילוי עפרות־ברזל בגליל, על המשמר, 24 במאי 1954
↑  נמשך חקר עפרות ברזל בהר מנרה, למרחב, 23 בינואר 1955
↑  סקר לגילוי עפרות ברזל נערך בהר מנרה, דבר, 27 בדצמבר 1959
↑  פיתוח קריית שמונה - צריפת הברזל, הארץ, 17 בינואר 1955
↑  הכבול ישמש להפקת ברזל, דבר, 14 במרץ 1955
↑  "קריית־הפלדה" תעמוד על תלה בסוף 1959, על המשמר, 12 בספטמבר 1957
↑  "מחצבי ישראל" תנצל מרבצי הברזל בהר מנרה, למרחב, 6 בנובמבר 1957
↑  במרבצי מנרה — 40 אחוז ברזל, על המשמר, 27 באוגוסט 1956
↑  ספקות בדבר כדאות הניצול של עפרות הברזל במנרה, למרחב, 27 במאי 1958
↑  30 עובדים פוטרו במכרה הברזל "רמים", קול העם, 22 בפברואר 1960
↑  הוכחה כדאיות ניצול מכרה הברזל במנרה, למרחב, 24 במרץ 1960
↑  אהרן דולב, מכרה הברזל בגליל - נסגר, מעריב, 26 בינואר 1961
↑  עפרות ממנרה יהפכו לצבע, על המשמר, 22 בדצמבר 1961
↑  מומחה נורווגי בודק כדאיות הפקת ברזל בהר מנרה, דבר, 11 ביולי 1963
↑  תבדק אפשרות לכרות ברזל בהר מנרה, מעריב, 12 בספטמבר 1974
↑  עפרות ברזל ייכרו לנסיון בהר מנרה, מעריב, 31 באוקטובר 1974
↑  עמירם כהן, החברה לפיתוח הגליל, משקיעים פרטיים ואלקטרה יקימו תחנת כוח ב-250 מיליון ד', באתר הארץ, 18 ביולי 2007
↑  ליאור ברון, ‏אלקטרה נכנסת לראשונה לתחום האנרגיה: תשקיע מיליארד ש' בהקמת תחנת-כוח בגליל, באתר גלובס, 15 ביולי 2007
↑  עמירם ברקת, ‏אלומיי קפיטל תיכנס למיזם תחנת כוח בצוק מנרה, באתר גלובס, 5 בינואר 2014
↑  עמירם ברקת, ‏רישיון חדש לפרויקט אגירת אנרגיה ב-1.4 מיליארד שקל במנרה, באתר גלובס, 30 במרץ 2020
↑  גיא ליברמן, ‏אור ירוק לפרויקט האגירה השאובה של אלומיי בצוק מנרה, באתר גלובס, 13 באפריל 2021
נחל יראון

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפך:  נחל דישון 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) נחל יראון(למפת אצבע הגליל רגילה) נחל יראון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל יראון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל יראון
 
נַחַל יִרְאוֹן הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון המזרחי, בסמוך לגבול ישראל-לבנון, אשר ראשיתו בסמוך לקיבוץ יראון, וסופו בחיבור לנחל דישון.
שמו של הנחל הוא כשמה של העיר המקראית יראון, המזוהה בכפר הסמוך ממערב יארון. כיוון אפיקו של הנחל הוא דרום מזרח.
בראשית הנחל מצויים שרידי גת עתיקה, ובהמשכו התלול קיימות שלוש מערות על צלע ההר שמדרום לו (רמת ברעם) בהם מערה המכונה "מערת שלושת הדובים". בצלע ההר שמצפון לנחל (רמת יראון) מצוי מעיין עין יראון.
לצד אפיק הנחל עובר כביש הצפון (899).
לקריאה נוספת

נחל ירעון וברעם, בתוך: עמוס פרומקין וינון שבטיאל (עורכים), אטלס מערות הגליל המזרחי, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשפ"ד/2024, עמ' 146–155.
הערות שוליים

↑  Hayah Katz, Yigal Levin, Tel Rosh: The forgotten Rehob in the Upper Galilee, Palestine Exploration Quarterly 153, 2021-01-02, עמ' 24–41 doi: 10.1080/00310328.2020.1751490
↑  מלח״ם – מערת שלושת הדובים נחל יראון, הגליל העליון, באתר המרכז לחקר מערות בישראל
| נחלי הגליל |
| --- | --- | --- |
| הגליל העליון | נחל עמוד • נחל עכברה • נחל אביב • נחל גוש חלב • נחל דישון • נחל חצור • נחל יראון • נחל מורן • נחל מחניים • נחל מירון • נחל נריה • נחל צבעון • נחל ראש פינה • נחל רבי ינאי • נחל פשחור • נחל סתר • נחל חנניה • נחל ליבנים • נחל הוזים • נחל שכוי • נחל שמאי • נחל חוקוק • נחל רזים • נחל עצבונית • נחל חלב • נחל עלמון • נחל קציון • נחל ברעם • נחל בן זמרה • נחל מרות • נחל פרוד • נחל עפאים • נחל פקיעין • נחל זבד • נחל זווית • נחל ברתות • נחל חירם • נחל אדמונית • נחל שפנים • נחל זוך • נחל יצהר • נחל אזהב • נחל דלתון • נחל סוד • נחל בר יוחאי • נחל בירנית • נחל משמש • נחל מתת • נחל שרך • נחל בצת • נחל חניתה • נחל נמר • נחל גליל • נחל מצובה • נחל שעל • נחל אשחר • נחל נחת  • נחל יסף • נחל כזיב • נחל מרווה • נחל מירב • נחל אשרת • נחל געתון • נחל ביריה |  |
| הגליל התחתון | נחל אבליים • נחל אדמי • נחל ארבל • נחל גדורה • נחל דנה • נחל השבעה • נחל חילזון • נחל חרוד • נחל יבנאל • נחל ימה • נחל יששכר • נחל כבול • נחל נהלל • נחל נון • נחל ציפורי • נחל צלמון • נחל שונם • נחל שיזפים • נחל שכניה • נחל שרונה • נחל תבור • נחל קנקן • נחל כמון • נחל חזון • נחל שבע • נחל הארי • נחל ממלח • נחל אוזנית • נחל סביונה • נחל נמרים • נחל מזגה • נחל עקב • נחל חמוד • נחל אזנות • נחל קשת  • ואדי אל-חסין • נחל מורסן • נחל נעיאל • נחל סח'נין • נחל שגב • נחל תמרה • נחל חנינה • נחל צוף • נחל עביד • נחל חנה • נחל שזור • נחל יפתחאל • נחל סרגונה • נחל זורעים • נחל שובב • נחל פוריה • נחל חרצית • נחל צידתה • נחל אלות • נחל ברית • נחל תולע • נחל יחמי • נחל גבול • נחל צבאים • נחל זיקה • נחל גבע • נחל נעורה • נחל עכין • נחל רכש • נחל כוכב • נחל סליל • נחל הקוסמת • נחל אוכל • נחל קיש • נחל יזיר • נחל ברק בן אבינעם • נחל קמה • נחל חמוד • נחל עין דור • נחל דבורה • נחל שומר |  |
| אצבע הגליל | נחל דן • נחל שניר • נחל חרמון • נחל עיון • נחל קדש • נחל משגב • נחל השומר • נחל מרגליות • נחל קורן |  |
| הגליל המערבי | נחל בית העמק • נחל בצת • נחל געתון • נחל יחיעם • נחל ינוח • נחל יסף • נחל כזיב • נחל שעל • נחל שרך |  |
נחל דלתון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־6.1 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־805 מטרים
 יובלים:  נחל אביתר, נחל יבנית 
 שפך:  נחל חצור 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) נחל דלתון(למפת אצבע הגליל רגילה) נחל דלתון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל דלתון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל דלתון
 
נחל דלתון הוא נחל אכזב בגליל העליון. אורכו כ־6.1 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־805 מטרים מעל פני הים דרומית למושב דלתון. משם הוא זורם דרומה עד לגבול הצפוני של יער ביריה ואז הוא משנה את כיוון הזרימה מזרחה. הנחל ממשיך לזרום בגבול הצפוני של יער ביריה., ובסמיכות לקבר יונתן בן עוזיאל הוא אף יורד כ־200 מטרים בתוך כ־1.3 קילומטרים בלבד. במרחק של כשני קילומטרים מצפון־מזרח ליישוב עמוקה ובגובה של כ־310 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך לנחל חצור (הנשפך לנחל דישון ומשם לנהר הירדן).
לקריאה נוספת

נחל דלתון, בתוך: עמוס פרומקין וינון שבטיאל (עורכים), אטלס מערות הגליל המזרחי, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשפ"ד/2024, עמ' 200–211.
| נחלי הגליל |
| --- | --- | --- |
| הגליל העליון | נחל עמוד • נחל עכברה • נחל אביב • נחל גוש חלב • נחל דישון • נחל חצור • נחל יראון • נחל מורן • נחל מחניים • נחל מירון • נחל נריה • נחל צבעון • נחל ראש פינה • נחל רבי ינאי • נחל פשחור • נחל סתר • נחל חנניה • נחל ליבנים • נחל הוזים • נחל שכוי • נחל שמאי • נחל חוקוק • נחל רזים • נחל עצבונית • נחל חלב • נחל עלמון • נחל קציון • נחל ברעם • נחל בן זמרה • נחל מרות • נחל פרוד • נחל עפאים • נחל פקיעין • נחל זבד • נחל זווית • נחל ברתות • נחל חירם • נחל אדמונית • נחל שפנים • נחל זוך • נחל יצהר • נחל אזהב • נחל דלתון • נחל סוד • נחל בר יוחאי • נחל בירנית • נחל משמש • נחל מתת • נחל שרך • נחל בצת • נחל חניתה • נחל נמר • נחל גליל • נחל מצובה • נחל שעל • נחל אשחר • נחל נחת  • נחל יסף • נחל כזיב • נחל מרווה • נחל מירב • נחל אשרת • נחל געתון • נחל ביריה |  |
| הגליל התחתון | נחל אבליים • נחל אדמי • נחל ארבל • נחל גדורה • נחל דנה • נחל השבעה • נחל חילזון • נחל חרוד • נחל יבנאל • נחל ימה • נחל יששכר • נחל כבול • נחל נהלל • נחל נון • נחל ציפורי • נחל צלמון • נחל שונם • נחל שיזפים • נחל שכניה • נחל שרונה • נחל תבור • נחל קנקן • נחל כמון • נחל חזון • נחל שבע • נחל הארי • נחל ממלח • נחל אוזנית • נחל סביונה • נחל נמרים • נחל מזגה • נחל עקב • נחל חמוד • נחל אזנות • נחל קשת  • ואדי אל-חסין • נחל מורסן • נחל נעיאל • נחל סח'נין • נחל שגב • נחל תמרה • נחל חנינה • נחל צוף • נחל עביד • נחל חנה • נחל שזור • נחל יפתחאל • נחל סרגונה • נחל זורעים • נחל שובב • נחל פוריה • נחל חרצית • נחל צידתה • נחל אלות • נחל ברית • נחל תולע • נחל יחמי • נחל גבול • נחל צבאים • נחל זיקה • נחל גבע • נחל נעורה • נחל עכין • נחל רכש • נחל כוכב • נחל סליל • נחל הקוסמת • נחל אוכל • נחל קיש • נחל יזיר • נחל ברק בן אבינעם • נחל קמה • נחל חמוד • נחל עין דור • נחל דבורה • נחל שומר |  |
| אצבע הגליל | נחל דן • נחל שניר • נחל חרמון • נחל עיון • נחל קדש • נחל משגב • נחל השומר • נחל מרגליות • נחל קורן |  |
| הגליל המערבי | נחל בית העמק • נחל בצת • נחל געתון • נחל יחיעם • נחל ינוח • נחל יסף • נחל כזיב • נחל שעל • נחל שרך |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475966705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.