רווחת בעלי חיים בגרמניה הנאצית
בעלי חיים במאמץ המלחמתי הנאצי

במסגרת המאמץ המלחמתי, גרמניה הנאצית עשתה שימוש בסוסים, חמורים, פרדות, כלבים, חתולים, תוכים, יונים, שוורים, פילים, יאק וגמלים. שר החקלאות, וולטר דארה, הורה לשלוח לאימונים את כל החיות שעשויות לשמש במאמץ המלחמתי כדי שיהפכו לחיות מלחמה. בפילים נעשה שימוש לחרישת שדות. הנאצים עשו שימוש ב-200,000 כלבים לצורכי מלחמה (לעומת שימוש ב-6000 כלבים בהם הגרמנים עשו שימוש במלחמת העולם הראשונה). בכלבים נעשה שימוש גם במחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. שימוש בבעלי חיים במאמץ המלחמתי דרש טיפול ותחזוקה מסיביים. מתוך 10,000 וטרינרים שפעלו בגרמניה - 6000 וטרינרים נקראו לשרת במאמץ המלחמתי. גיוס מסיבי זה מנע טיפול בבעלי החיים שבעורף.
בצבא הנאצי נעשה שימוש בכלבים באופן תדיר לצורכי מעקב, העברת מסרים וצורכי קרב. כשכלבים אלו נתפסו בחזית המזרחית, הרוסים השתמשו בהם נגד הגרמנים. החיילים הרוסים הרעיבו את הכלבים, חיברו אל גופם חומר נפץ ושחררו אותם לחופשי. הכלבים מיד רצו לשורות החיילים הגרמנים (שם הם היו רגילים לאכול) וכשהגיעו, הפצצה שעל גופם התפוצצה. כמו כן, נעשה בכלבים שימוש מאסיבי לצורכי שמירה על אסירים. לצורך כך, נדרש מבנה ארגוני מורכב. לאס אס הייתה מחלקה מיוחדת להרבעת כלבים ולאימונם וכן פעל מכון נוסף לייצור מזון לכלבים. הנאצים אף הכריזו על "יום הכלב" במסגרתו נערך מצעד מוזיקלי ברחובות. אסיר מחנה הריכוז דכאו העיד כי "הכלבים היו חלק מהמשפחה של אנשי האס אס", אולם דאגה לכלבים עלי ידי הנאצים לא הייתה מנת חלקם של כל הכלבים. כלבים ברייך השלישי, כמו בני אדם, חולקו לשתי קבוצות בסיסיות נפרדות – אלו שמשרתים את הרייך השלישי ואלו שמוגדרים כאויבים. ברוטרדם הכבושה למשל, כאשר כלב נבח על פטרול נאצי, הקצין הנאצי מיד ירה בכלב ועצר את בעליו.
הצבא הגרמני נסמך בכבדות על סוסים למטרות תעבורה במלחמה, והיו בו 2.75 מיליון סוסים ופרדות. רוב הסוסים במלחמת העולם השנייה שימשו למטרות הובלה, אספקה וארטילריה בקרב, ורק לרוסים ולגרמנים היה חיל פרשים גדול. רוב היחידות של חיל הרגלים הגרמני נסמכו באופן כבד על סוסים, ורוב יחידות הארטילריה הגרמניות נסמכו באופן כמעט בלעדי על סוסים ופרדות. בשנת 1945, מתוך 304 יחידות הקרב של גרמניה, רק 13 היו ממונעות, ושאר היחידות היו תלויות בסוסים ובבהמות לנשיאת ציוד וכלי נשק כבדים. המפקדה העליונה לכוחות היבשה של הוורמאכט עשתה שימוש ב-625,000 סוסים. בקיץ 1940, הצבא הגרמני יצא למתקפה שכללה שימוש ב-60,000 סוסים. חיל הים הגרמני העביר לשטחי נורווגיה 16,000 סוסים.
אומדן אבדות הסוסים בצבא הגרמני היה גדול ממדים. בשנת 1940, גרמניה פלשה לצרפת, ובפלישה זו מתו 90,000 סוסים של הצבא הגרמני ממחלות או מארטילריה. בשנת 1941, הצבא הגרמני פלש לרוסיה עם בהמות ועם 600,000-750,000 סוסים ו-180,000 מתוכם מתו כבר במהלך החורף הראשון. הגרמנים השתמשו בהרבה סוסים אבל לא טיפלו בהם כראוי. המספוא היה דל, הסוסים סבלו מקור ולא היו מצוידים כהלכה. עבודת פרך ומחסור במזון גרמו לתמותה משמעותית בקרב הסוסים. קצינים נאצים העבידו סוסים למוות. לפי עדויות של חיילים פינים: "הגרמנים לא ידעו איך לטפל בסוסים או שהיו עצלנים מכדי לעשות כן. היו להם סוסים קטנים שסחבו יום ולילה משאות כבדים על גבם מבלי להסיר אותם". במקרים רבים, הסוסים נשחטו על ידי החיילים הגרמנים למטרות אכילה. במאי 1943, מספר רב של סוסים של הצבא הגרמני אבד, נגנב או נאכל.
מעטים הסוסים ששרדו את המלחמה. בערך 865 מתו בכל יום. 52,000 סוסים מתו בקרב סטלינגרד בלבד. סוסים רבים מתו ממחלות, תשישות, רעב וארטילריה. 75 אחוז מהסוסים מתו מאש האויב, ו-17 אחוז מתו מתשישות וכשל לבבי. פרדות רבות נפלו אל מותן ממצוקים. הפרדות הועבדו בפרך בצורה קשה ונחשפו לקור. אלו ששרדו את התנאים הקשים לרוב מתו מאש האויב.
כאשר הצבא הגרמני קיבל הוראה לנטוש את חצי האי קרים ב-8 במאי 1944, היטלר הורה לטבוח ב-30,000 הסוסים של הצבא הגרמני בטרם נטישת הכוחות כדי שלא יפלו כשלל בידי הרוסים. הגרמנים העמידו את הסוסים בשורות וירו בהם. היה זה, ככל הנראה, טבח הסוסים הגדול ביותר בהיסטוריה. טבח זה, שהפר את החוקים להגנת בעלי החיים והיה גם לא הכרחי מבחינה צבאית, היווה ביטוי למדיניות האדמה החרוכה שהנהיג המשטר הנאצי. חיל האוויר המלכותי עשה שימוש ב-20,000 יונים לצורכי העברת מסרים. הנאצים, שהיו מודעים לשימוש זה ביונים, טבחו באלפי יונים.
במהלך המלחמה, חיילים גרמנים בזזו אוכלוסיות מקומיות וטבחו במקנה שלהם. ההיסטוריון, עמר ברטוב, מצטט בספרו Soldiers, Nazis, and War in the Third Reich מסמכים רשמיים של הצבא הגרמני לפיהם החיילים הגרמנים עסקו בביזה פרועה של בקר ועוף מידי האוכלוסיות המקומיות. דיוויזיית הפאנצר ה-18 דיווחה על מקרים רבים של שחיטת בעלי חיים חסרת כל היגיון בידי החיילים הגרמנים. החיילים הגרמנים שרפו בתים, הרסו ציוד חקלאי, הרגו את בעלי החיים של המקומיים והרעילו בארות מים באמצעות השלכת פגרי בעלי חיים לתוכן.