stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמוקרטיה השתתפותית
דוגמאות לדמוקרטיה השתתפותית > קולומביה – קהילת שלום

בכפר קטן בקולומביה ששמו San José de Apartadó massacre נערך ניסוי של דמוקרטיה השתתפותית בתגובה לעימות מזוין שהתרחש באזור. הכפר הכריז על עצמו כקהילת שלום (community of peace) וניצל את האוטונומיה על מנת לקבל החלטות בעצמו. התושבים אימצו תפיסה של התנגדות אזרחית לא אלימה על מנת להגן על זכותם להישאר בשטח. הם חתמו על הסכם ציבורי שבו התחייבו לא לשתף פעולה עם אף אחד מן הצדדים החמושים כולל עם גורמי המדינה הרשמיים של קולומביה. הכפר התארגן בצורה עצמאית, יצר קשר עם גורמים בינלאומיים שהיו מוכנים לסייע ולהגן על ציבורים שנמצאים בסכנה.
קהילת השלום הייתה מבוססת על היסודות הפוליטיים והמוסריים הבאים: השתתפות חברתית: כולם לוקחים חלק ולכולם יש זכות לקבל החלטות. כל חבר נהנה מזכות שווה להוביל תהליכים. ליחיד ישנה השפעה מהותית על הכלל ולכן ערכי הזדהות ואחריות משמעותיים עבור הקהילה. הכלל השני הוא חופש: הקהילה הגדירה חופש כיכולת שיש בידי הפרטים והקהילה לקבל החלטות אוטונומיות, ללא לחץ או נידוי אם הם מחזיקים בדעה שונה מדעת הרוב. שקיפות: משקל גדול ניתן למידת הכנות והיושר ששוררים בין חברי הקהילה.
סוג השתתפות זה של אזרחים בקולומביה נבע בראש ובראשונה מרצונם ופעילותם המשמעותית של האזרחים להיות שותפים בקביעת גורלם.
הבדלים בין דמוקרטיה השתתפותית לדמוקרטיה דיונית

מרבית התאורטיקנים מוצאים מכנה משותף בין הדמוקרטיה הדיונית (Deliberative democracy) לבין ההשתתפותית. אולם יש גם מספר הבדלים: בראשונה, הגישה ההשתתפותית שמה דגש גדול יותר על המימד הכמותי של הדמוקרטיה, כלומר, כמה שיותר אנשים שישתתפו בתהליכי קבלת ההחלטות כך ייטב. להבדיל, הגישה הדיונית שמה את עיקר דגש על המימד האיכותי, כלומר, שיתוף אזרחים ויצירת דיון מצומצם, איכותי ורציונלי. הגישה מעניקה חשיבות יותר לאיכות הדיון מאשר לכמות המשתתפים. יש הטוענים כי הגדלת כמות המשתתפים מפחיתה מאיכות הדיון.
שנית, כאשר ישנו רצון לקדם מדיניות בתחום מסוים, מצדדי הגישה הדיונית, להבדיל מההשתתפותית, יטענו שיש צורך לאגד ציבור אשר מומחה ומלומד בנושא הנידון. מספר האנשים שלרוב מכיר בצורה טובה תחום מסוים אינו גדול.
בשלישית, משאלי עם מאפיינים דמוקרטיה השתתפותית אך לרוב לא מייצרים שום דיון רציונלי ואיכותי של האזרחים סביב הסוגיה, אלא רק הצבעה של כן או לא סביב שאלה שהוגדרה על ידי השלטון.
ביקורת > דמוקרטיה ייצוגית

Benjamin R. Barber, ממצדדי הגישה ההשתתפותית, טען כי תפקידה היחיד של דמוקרטיה ליברלית ייצוגית הוא לבצע בקרה ורגולציה של כוח פוליטי, שלדבריו מצד אחד מגן על החירות ומצד שני הורס אותה. כמו כן יצא נגד הנחות על טבע האדם של הליברליזם, שלפיו מציגים את האנשים בחברה כהדוניסטים, אגרסיביים ורכושניים. רעיונות אלו לטענתו מגבילים את אפשרויות הדמוקרטיה לשיתוף פעולה בין האזרחים לשלטון. עוד הוסיף כי ממשלה ייצוגית מצמצמת אלמנטים של השתתפות ואזרחות, עד שלבסוף גוזלת את מקורות האנרגיה והלגיטימציה הנצרכים לממשל יעיל. ברבר מכנה את הדמוקרטיה הייצוגית "דמוקרטיה רזה" (thin democracy), אשר בין היתר מרחיקה את בני האדם אחד מן השני.
טענות נוספות הועלו על ידי  לייבלי ו-Carole Pateman, מנושאי המסר ההשתתפותי, אשר גרסו שהדמוקרטיה המערבית לגווניה אינה דמוקרטית דיה וכי ההגדרה שניתנת לדמוקרטיה צרה מדי. השיטה הייצוגית והבחירות החופשיות אינן מבטיחות לאזרח השפעה כלשהי על עיצוב המדיניות. בנוסף, טוענים מצדדי הגישה ההשתתפותית שאין זה מספיק ליצור סדר, יציבות ויעילות כפי שמתיימרת לעשות הגישה הייצוגית, אלא יש לדאוג לשוויון, לצדק חברתי ולחירות אמיתית. העם איננו יכול ליזום תהליכים היוצאים מלמטה למעלה מכוון שהכוח מרוכז בידי קבוצה אחת השואפת לשמר את הסטטוס קוו.
ביקורת > דמוקרטיה פלורליסטית

מצדדי הגישה ההשתתפותית טוענים שדמוקרטיה פלורליסטית היא למעשה שלטון של קבוצות לחץ תחת מסווה. דמוקרטיה המתבססת על קבוצות היא הדמוקרטיה הרצויה, כאשר יש איזון בין משקל הקבוצות ,ותחרות ומאבק בין הקבוצות יכולים בסופו של דבר להועיל לכלל. אולם הגישה הפלורליסטית גורמת להזנחת הפרט ולעיוות טובת הכלל. לטענת מצדדי הגישה ההשתתפותית תחרות ומאבק עשויים להוביל למדיניות שלא רצויה לאיש.
ביקורת נוספת שהועלתה על ידי אחדים מתומכי הגישה, היא שלמרות קריאתו לריבוי הקבוצות ולתחרות, הפלורליזם כיום הוא פלורליזם של מונופולים. לטענתם אין דמוקרטיה בתוך הקבוצות, ורוב האוכלוסייה לא משתתפת בתהליך הפוליטי. המונופולים קשורים ביד אחת לשלטון.
ביקורת > דמוקרטיה השתתפותית

מצדדי הגישה הליברלית ייצוגית יוצאים נגד הרדיקליזציה לשיטתם שמציעה הגישה ההשתתפותית. לטענתם, אין זה נכון לדרוש רמת רציונליות גבוהה מהאזרח הפשוט. שומפטר טוען שניתן לדרוש מאנשים רק דברים בהם יש להם ניסיון בחיי היום יום, ופוליטיקה לא נופלת תחת קטגוריה זו. כמו כן טוענים תומכי הגישה הייצוגית שהגישה ההשתתפותית נעדרת מימד מנהיגותי. טיעונים אחרים נגד הגישה היו על כך שהיא נשענת על בסיס נורמטיבי להבדיל מהתפיסה המודרנית אשר שואפת להתבסס על טיעונים אמפיריים ומדעיים. תומכי הגישות הייצוגיות והפלורליסטיות טוענים בנוסף כי יש למתן את ההמון עקב בורותו וכי מחקרים מצביעים על כך שההמון בעל תפיסות טוטליטריות ואנטי דמוקרטיות.
ראו גם

דמוקרטיה ליברלית
דמוקרטיה דיונית
דמוקרטיה ייצוגית
דמוקרטיה ישירה
דמוקרטיה אליטרית
דמוקרטיה שורשית
לקריאה נוספת

Marian Barnes, Janet Newman and Helen SUllivan. Power, Participation and Political Renewal: case studies in public participation. Great Britain, 2007
2003,William R. Nylen,Participatory democracy Versus Elitist Democracy: Lessons from Brazil
(David Held, Models of democracy, (Cambridge, UK: Malden 2006
Tristan McCowan. Rethinking citizenship education: a curriculum for participatory democracy, New York : Continuum, 2009
Patricio Silva and Herwig Cleuren, Widening democracy : citizens and participatory schemes in Brazil and Chile, Leiden [Netherlands] : Brill, 2009.
Kristina Smock, Democracy in Action: Community Organizing and Urban Change, Columbia University Press, New York 2004.
אהרן גפן, השפעת מיסוד הדמוקרטיה ההשתתפותית על רמת שיתוף הציבור על ידי עובדים בארגון הציבורי, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים, בית הספר ע"ש פדרמן למדיניות ציבורית וממשל, מכון פהר, 2011.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  בנימין נויברגר, דמוקרטיות ודיקטטורות: רעיונות, הקשרים, משטרים. האוניברסיטה הפתוחה, 2004, עמ' 115-121
1 2  Frank Cunningham, Theories of Democracy: a, critical introduction. London: Routledge, 2002. pp.123-141
1 2 3 4  Carole,Pateman, Participation and democratic theory. Cambridge: University Press,1970. pp.22-44
1 2  Lorenzo Cini, Between Participation and Deliberation:Toward a New Standard for Assessing Democracy? Political and Social Sciences,(Florence, Italy: European University Institute Florence,2011) pp. 7-11 http://www.academia.edu/1369778/Deliberative_and_Participatory_Democracy_Towards_a_New_Model_of_Radical_Democracy
↑  http://www.columbia.edu/~hauben/CS/netdemocracy-60s.txt
↑  Carole Pateman,Participatory Democracy Revisited. APSA Presidential Address, Vol. 10/No. 1, March 2012. PP 7-9.
http://www.cf.ac.uk/europ/resources/presidential%20address.pdf
1 2  Carole,Pateman, Participation and democratic theory. Cambridge: University Press,1970 pp. 1-21
↑  Boaventura de Sousa Santos, Introduction: Opening Up the Canon of Democracy in Democratizing democracy: beyond the liberal democratic canon
.Verso,political Science, July 2007,
↑  אפרת וקסמן ודנה בלאנדר, בהנחיית פרופ' אשר אריאן, דגמים של שיתוף אזרחים. ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, יוני 2002, ע' 79
↑  וקסמן ובלאנדר 2002, עמ' 81-84
↑  וקסמן ובלאנדר 2002, עמ' 49-53
↑  ערן קליין ורונן גופר, תקציב משתף - מודל לשיתוף תושבים בתהליכי תקצוב עירוניים. אוניברסיטת תל אביב, יוני 2007, עמ' 4-5
1 2  Boaventura de Sousa Santos, Participatory Budgeting in Porto Alegre: Towards a Redistributive Democracy. in democratizing democracy: beyond the liberal democratic canon, Verso, Political Science, july 2007.
↑  על הדיכאון* - העוקץ, באתר www.haokets.org
1 2  María Teresa Uribe de H, Social Emancipation in a Context of Protracted Ward: The Case of the Community of Peace in San José de Apartadó. in Democratizing democracy: beyond the liberal democratic canon, Verso, Political Science, 2007.
↑  Benjamin R. Barber
Strong Democracy: Participatory Politics for a New Age. (Berkeley: University of California Press, 1984)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7612245-1  NKC: ph902970
המהפכה הכמותית (גאוגרפיה)

המהפכה הכמותית (באנגלית: The quantitative revolution) הייתה שינוי פרדיגמה שהביא לפיתוח מתודולוגיה קפדנית ושיטתית יותר במדע הגאוגרפיה. היא באה כתגובה לחוסר היכולת של הגאוגרפיה הרגיונלית להסביר את הדינמיקה המרחבית הכללית. הטענה העיקרית למהפכה הכמותית, היא שהובילה לשינוי מגאוגרפיה תיאורית (אידיוגרפית) לגאוגרפיה אמפירית. המהפכה הכמותית התרחשה בשנות ה-50 וה-60, ושינתה שינוי מהיר את המתודולוגיה שמאחורי המחקר הגאוגרפי, מגאוגרפיה רגיונלית למדע מרחבי.
בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 התרחשו מספר תהליכים שסייעו לחדירת המהפכה הכמותית בגאוגרפיה:
סגירת מחלקות גאוגרפיות רבות וקורסים באוניברסיטאות כמו ביטול תוכנית הגאוגרפיה באוניברסיטת הרווארד ב-1948.
החלוקה המסורתית בין הגאוגרפיה האנושית והפיזית דעכה, והגאוגרפיה האנושית הפכה לנושא אוטונומי.
הגאוגרפיה נחשבה לתיאורית ולא מדעית - נטען כי אין בה הסבר מדוע תהליכים או תופעות במרחב התרחשו כפי שהתרחשו.
הגאוגרפיה נתפסה כמקצוע חינוכי - והייתה מעט מאוד יישומיות של הגאוגרפיה בתחומים אחרים.
שנים רבות נמשכו ויכוחים לגבי מהותה של הגאוגרפיה: האם היא שייכת למדעי הרוח, הטבע או מדעי החברה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הטכנולוגיה הפכה יותר ויותר חשובה בחקר מדעי החברה. כתוצאה מכך, מדעים שייצרו הסברים ותחזיות מבוססי נתונים צברו פופולריות בולטת.
כל האירועים הללו הציבו איום על מעמדה של הגאוגרפיה כנושא אקדמי, ולכן החלו הגאוגרפים לחפש שיטות חדשות למחקר ובסיס פילוסופי מתאים.
המהפכה

כאמור המהפכה הכמותית הייתה תגובה על דרכה של הפרדיגמה של הגאוגרפית הרגיונלית, שהייתה דומיננטית באותה העת. הוויכוחים נערכו בעיקר (אם כי לא באופן בלעדי) בארצות הברית, שם הגאוגרפיה הרגיונלית הייתה האסכולה הפילוסופית העיקרית של הגאוגרפיה. בתחילת שנות החמישים הייתה תחושה גוברת והולכת שהפרדיגמה הקיימת למחקר גאוגרפי אינה מספקת הסברים כיצד תהליכים פיזיים, כלכליים, חברתיים ופוליטיים מאורגנים במרחב. איך תהליכים אלה קשורים מבחינה אקולוגית, או כיצד התוצאות הנובעות מהם מהוות הסבר רלוונטי למציאות בזמן ומקום מסוימים.
מספר גדל והולך של גאוגרפים החלו להביע את אי שביעות רצונם מן הפרדיגמה המסורתית והתמקדותה בגאוגרפיה הרגיונלית. והם הראו שעבודות גאוגרפיות היו נטולות תאוריות. שהן היו מקוטעות ולא ניתנות להכללה. כדי לענות על טענות אלה, המבקרים הראשונים הציעו לחזק את הכיוון הנושאי-סיסטמטי של הגאוגרפיה, על חשבון הכיוון הרגיונלי.
אחד הוויכוחים החשובים היה בין פרד שייפר (אנ') לבין ריצ'רד הארטשורן (אנ'). בשנת 1953 פרסם שייפר את מאמרו שעסק בבעיית השאיפה למצוא ייחודיות בנושא הנחקר בגאוגרפיה, תוך בחינת המשמעות המתודולוגית של מטרה זו. בעבודה זו, שייפר דחה את הרעיון הרגיונלי שדגל בו הארטשורן, שהיה הליבה המקצועית של הגאוגרפיה באותם ימים. במקום ליבה זאת, ראה שייפר את מטרתה העיקרית של הדיסציפלינה הגאוגרפית, בניסוחם של חוקים מורפולוגיים באמצעות חקירה מדעית. כלומר, שילוב של חוקים ושיטות מתחומים אחרים במדעי החברה, אשר שמו דגש רב יותר על תהליכים.
הארטשורן, לעומת זאת, התייחס לביקורתו של שיפר בסדרת פרסומים בהם הוא דחה את השקפותיו של שייפר כסובייקטיביות וסותרות. הארטשורן הדגיש את החשיבות של תיאור וסיווג מקומות ותופעות, אך גם הודה כי יש מקום לניסוח חוקים של יחסים מרחביים לטובת ההבנה המדעית. עם זאת, לדעתו, לא צריכה להיות היררכיה בין שתי הגישות.
בעוד הוויכוחים על שיטות המחקר התמשכו, התרחש תהליך של מיסוד הגאוגרפיה הנושאית באקדמיה האמריקנית. תוכניות הגאוגרפיה באוניברסיטאות של איווה, ויסקונסין ווושינגטון היו תוכניות חלוציות מבחינה זו: באוניברסיטה של איווה, הובילו מאמצים לנסח חוקים של חיבור בין משתנים גאוגרפיים שונים. באוניברסיטת ויסקונסין, הובילו המאמצים לפתח שיטות סטטיסטיות עבור השוואת מפות, ובאוניברסיטת וושינגטון, עבדו על פיתוח שדה המחקר בגאוגרפיה הכלכלית והעירונית, וניסוח תאוריית "המקומות המרכזיים". עם חוקרים אלה נמנה בריאן ברי, שהיה אז כוכב עולה בתחום הגאוגרפיה האנושית. מוסדות אלה יצרו דור של גאוגרפים שהרחיבו את הניתוח המרחבי כחלק מסדר היום למחקר במוסדות אחרים, כולל אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת אוהיו, אוניברסיטת מישיגן ועוד.
השינויים שחלו בשנות החמישים והשישים תחת הסיסמה של הבאת "חשיבה מדעית" לגאוגרפיה הובילו להגברת השימוש בשיטות מחקר כמותיות, כולל מערך של שיטות מתמטיות וסטטיסטיקות ממוחשבות. שיטות אלה שיפרו את הדיוק, וחשפו תהליכים מבוססי תאוריה להמשגה של מיקום ומרחב במחקר גאוגרפי.
חלק משיטות המחקר המגלמות את המהפכה הכמותית כוללות:
סטטיסטיקה תיאורית
הסקה סטטיסטית
משוואות ומודלים מתמטיים בסיסיים, כגון מודל הכבידה של הפיזיקה
מודלים סטוכסטיים המבוססים על מושגים מתורת ההסתברות, כגון תהליכי דיפוזיה מרחבית
מודלים דטרמיניסטיים כלכליים כמו מודל "המקומות המרכזיים" של וולטר קריסטלר ומודל "מיקום תעשיות" של אלפרד וובר (אנ')
הגורם המשותף המקשר בין כל הטכניקות האלה היה העדפה של ביטויים מתמטיים וכמותיים על פני ביטוי תאורי במילים, וכן האמונה שלעבודה הכמותית יש אילן יוחסין מדעי.
יסודות אפיסטמולוגיים

שיטת החקירה החדשה הובילה לפיתוח הכללות על היבטים מרחביים במגוון רחב של הגדרות טבעיות ותרבותיות. הכללות עשויות ללבוש צורה של השערות מחקר, מודלים או תאוריות שנבדקו. המחקר נשפט על סמך תקפותו המדעית, מה שהפך את הגאוגרפיה למדע מדויק.
אחת היצירות החשובות ביותר שתרמו להקמת תשתית תאורטית ופילוסופית לגיטימית לשינוי המבנה הגאוגרפי למדע מרחבי הייתה ספרו של דייוויד הארווי ( David Harvey ) "הסברים בגאוגרפיה", שפורסם בשנת 1969. בעבודה זו פירט הארווי שתי מתודולוגיות אפשריות להסבר תופעות גאוגרפיות: מסלול אינדוקטיבי שבו הכללות נעשות מתוך תצפית, ומסלול דדוקטיבי שבו, באמצעות תצפית אמפירית, מנסחים היטב מודלים, ניסויים והשערה, ומאוחר יותר מאמתים אותם והם הופכים לחוקים מדעיים.
לשינוי הפרדיגמה בגאוגרפיה היו השלכות משמעותיות על הגאוגרפיה הכלכלית והעירונית, במיוחד בכל הנוגע לתאוריית המיקום. עם זאת, ככל שגדל השימוש בתאוריות ומודלים כמותיים בגאוגרפיה, החלה להופיע ביקורת נגד הגישה כולה. הביקורת תקפה את ההסברים המדעיים המוצעים בגאוגרפיה כהשערות חסרות בסיס אמפירי. כתוצאה מכך, אפילו מודלים שנבדקו, לא תמיד תיארו במדויק את המציאות.
באמצע שנות השישים תפסה בהצלחה המהפכה הכמותית את מקומה של הגאוגרפיה הרגיונלית כפארדיגמה השלטת במקצוע. שינוי הפרדיגמה התבטא במספר עצום של פרסומים בכתבי עת אקדמיים גאוגרפיים ובספרי לימוד גאוגרפיים. אימוץ הפרדיגמה החדשה אפשרה למקצוע להיות יותר שמיש למגזר הציבורי והפרטי.
הגאוגרפיה שלאחר המהפכה

למהפכה הכמותית היו השלכות עצומות על מקצוע הגאוגרפיה ועיצובו כפי שהוא נראה בשנות האלפיים. בהתחשב בכך שהשלכותיה הובילו להתפשטות החשיבה הפוזיטיביסטית (פוסט-פוזיטיביסטית) ותגובת נגד-פוזיטיביסטית. במהלך המהפכה הכמותית עלה העניין בחקר המרחק כגורם קריטי להבנת הסידור המרחבי של תופעות במרחב. כמו כן נקבע הצורך בגאוגרפיה להתבסס על רקע תאורטי כתנאי הכרחי במחקר.
השימוש הגדל במחשבים בגאוגרפיה הוביל גם להתפתחויות ויישומים של GIS וחישה מרחוק. התפתחויות חדשות אלה איפשרו לגאוגרפים בפעם הראשונה להעריך מודלים מורכבים במרחב ובזמן ועל הקשר בין ישויות מרחביות. במידה מסוימת, התפתחויות אלה סייעו לטשטש את החלוקה הבינארי בין הגאוגרפיה הפיזית לגאוגרפיה האנושית. נוצרה ההבנה במורכבות של הסביבה האנושית והטבעית.
ההתמקדות העצומה במידול הסטטיסטי הביאה בסופו של דבר לפגיעה במהפכה הכמותית. גאוגרפים רבים העלו ספק לגבי יעילות הטכניקות האלה. הן נראו כבעלות קסם טכני מתוחכם, בניסיון ללמוד על המרחב. מבקרים אחרים טענו כי המידול הסטטיסטי הסיר את "המימד האנושי" מתוך דיסציפלינה שתמיד התגאתה בחקר העולם האנושי והטבעי כאחד. התגובה הפוזיטיביסטית הנגדית באה כאשר הגאוגרפים החלו לחשוף את חוסר התוחלת של השיטות הכמותיות להסביר נושאים הקשורים לגזע, למין, למעמד.. על רקע זה צמח ספרו הנוסף של דייוויד הארווי, שבעבר דחף למהפכה הכמותית, ואילו מאוחר יותר אימץ מסגרת תאורטית מרקסיסטית.
עבודות כמו של דייוויד הארווי פתחו את הדרך לשינויים נוספים בגאוגרפיה, ונוצרו כיווני מחקר חדשים כמו גאוגרפיה ביקורתית ופמיניסטית.
החזית האסלאמית לעצמאות אורומיה

| --- | --- |

דגל הארגון
 מדינה:  אתיופיה 
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 www.fidohome.org
 
החזית  האסלאמית לעצמאות אורומיה היא ארגון ותנועה פוליטית באתיופיה הקוראת להתנתקות אורומיה מאתיופיה והכרזה על מדינה עצמאית.
היסטוריה

הארגון הוקם בתחילה בשם החזית האסלאמית לשחרור אורומיה (בקיצור: יפלו) כארגון צבאי שהתנגד לשלטון החונטה הצבאית האתיופית ב-1985 על ידי קומנדר (סגן-אלוף) ג'ערה אבא גדה קצין אתיופי שהשתייך לבני האורומו. הארגון שהוקם שלט בתחילת דרכו באזורי האורומו במזרח אתיופיה, בכפרי האורומו הנמצאים במשולש הערים ג'יג'יגה - הרר - דירה דאווה, ארגון זה נטל חלק במלחמת האזרחים האתיופית באזור ששלט ונלחם כנגד הצבא האתיופי המרקסיסטי.
לאחר הפלת שלטון מנגיסטו היילה מריאם ב-27 במאי 1991 הארגון קיבל 3 מושבים מתוך 27 המושבים השמורים לבני עם האורומו, והארגון השתתף בממשלת המעבר האתיופית שנשלטה על ידי האיחדג. לאחר מכן נוצרו חילוקי דעות בין יפלו לבין האיחדג ושתי המפלגות גלשו לעימות מזוין, שאחד מהם התרחש ב-8 בינואר 1992 שבהם במהלך הקרבות נהרגו שניים ממנהיגי יפלו בעיר דירה דאווה בנוסף לחמישה פצועים נוספים. בתקרית זו האשים הפידו את האיחדג בכוונה לרצוח את מנהיגיו, האיחדג מצד שני טען ששני אישים אלו לא עצרו במחסום המקומי ולכן נורו. שנה לאחר מכן מנהיג נוסף של היפלו נתפס בבתיו ונאסר וכך הממשל שינה את ביתו לבית מאסר ועצר במקום זה אסירים רבים. לאחר שסונן על ידי הממשל המרכזי כישות שלא יכולה להשתתף בבחירות של 1992 הארגון פנה למאבק מזוין ולפעול להפלת האיחדג. מאזו יפלו נהפכה למחתרת ושמרה על פרופיל נמוך, בשנת 2005 הארגון נטש את האידאולוגיה הדתית שלו לטובת חילוניות על מנת לקבל לשורותיו אישים שאינם מוסלמים ובכך לייצג את עם האורומו החצוי בין נצרות ואסלאם ואימץ את השם הנוכחי.
החזית הבלארוסית השלישית

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בפברואר 1944 – 15 באוגוסט 1945 (שנה)
 מקים היחידה:  איוואן צ'רניאחובסקי
 מלחמות:  מבצע בגרטיון  המתקפה הבלטית  מבצע פרוסיה המזרחית
 פיקוד
 מפקדים:  איוואן צ'רניאחובסקי  אלכסנדר ואסילבסקי  איוואן בגרמיאן
 
החזית הבלארוסית השלישית הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש פולין וגרמניה, תוך שהיא משתתפת לבסוף בכיבוש ברלין.
היסטוריה

ב-24 באפריל 1944 שונה שמה של החזית המערבית לחזית הבלארוסית השלישית, ולמפקדה מונה איוואן צ'רניאחובסקי.
החזית השתתפה במבצע בגרטיון ובקרב על ממל, ובחורף 1945 השתתפה בקרבות בפרוסיה המזרחית שבמהלכם נהרג איוואן צ'רניאחובסקי, והוחלף על ידי אלכסנדר ואסילבסקי.
ב-15 באוגוסט 1945, הפכה החזית לפיקוד בלארוס.
מפקדים

איוואן צ'רניאחובסקי (24 באפריל 1944 - 18 בפברואר 1944)
אלכסנדר ואסילבסקי (יוני 1944 - נובמבר 1944)
איוואן בגרמיאן (נובמבר 1944 - 15 באוגוסט 1945)
היום יום

| --- | --- |

דף השער של ההוצאה הראשונה
 מידע כללי
 מאת:  הרב מנחם שניאורסאהן
 שפת המקור:  יידיש ועברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, ספרדית, צרפתית, רוסית ועוד
 סוגה:  ספרות תורנית - חסידות חב"ד
 הוצאה
 הוצאה:  קה"ת
 תאריך הוצאה:  1942 - ה'תש"ג
 מספר עמודים:  165
 הוצאה בעברית
 תרגום:  כן
 סדרה
 סדרת ספרים:  ספרי הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד
 הספר הבא:  הגדת הרבי מחב"ד
היום יום (שמו המלא: היום יום... לוח אור זרוע לחסידי חב"ד) הוא לוח שנה שערך רבי מנחם מנדל שניאורסון, לימים האדמו"ר מלובביץ', הכולל לוח לימוד יומי של שיעורי החת"ת, מנהגי חב"ד ופתגמים יומיים שליקט משיחות ומכתבי חותנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ'. הלוח פותח ביום י"ט בכסלו – הנחשב כ"ראש השנה לחסידות" – ה'תש"ג, ומסתיים ביום י"ח בכסלו ה'תש"ד. זהו הספר הראשון של רבי מנחם מנדל שנדפס תחת שמו. בקרב חסידי חב"ד נהוג לקרוא בכל יום בשנה את הכתוב ביום המקביל בלוח.
מבנה הספר

הפתגמים כוללים קטעים קצרים של אמרות חסידיות והדרכות לחיי היום יום ולעבודת השם על פי דרך חב"ד. הספר כתוב בגוף ראשון של הרב יוסף יצחק, למרות שכתב אותו חתנו. בעקבות החלטת חתנו יצא הספר בהוצאת קה"ת לקראת חודש כסלו ה'תש"ג ונקבע על ידי הרב יוסף יצחק ל"אור זרוע לחסידי חב"ד", ללמוד ממנו מדי יום, במקביל ללימוד היומי של החת"ת. לוח השנה בספר מתחיל מחג הגאולה י"ט בכסלו, הנחשב בחב"ד 'ראש השנה לחסידות'.
הספר מכיל גם מראי מקום לשיעורים היומיים בחת"ת וכן הרבה ממנהגי חסידות חב"ד.
בדפוסים המאוחרים של הספר נוספו פתגמים שליקט הרבי מלובביץ' כשערך את הספר, ככל הנראה במטרה להדפיסם כחלק שני בסדרה. חלק זה נקרא היום יום - חלק שני.
בהקדמה לספר מופיעה סקירה בת כ-40 עמודים על אדמו"רי חב"ד הקרויה "שלשלת היחס", שבה מתוארים קורות חייהם, משפחתם, ספריהם ועוד. סקירה זו נכתבה גם היא בידי הרב יוסף יצחק[דרוש מקור]. לאחר שנתמנה הרבי מלובביץ' לאדמו"ר הוסיפו חברי מערכת  אוצר החסידים את קורות חייו, בניסוח שקיבל את אישורו.
מבנה הספר > מהדורות

הספר, שחלקים גדולים ממנו נכתבו ביידיש, נדפס בכארבעים מהדורות, בעברית אנגלית, ספרדית, צרפתית, רוסית, כתב ברייל ועוד.
לימוד ודיוק בספר

חסידי חב"ד רבים נוהגים לקרוא וללמוד את הפתגם היומי מתוך הספר, החסידים מייחסים לספר דיוק רב ורמזים רבים הטמונים בכל פרטיו.
ברוח זו חוברו ספרים המכילים דיוקים וביאורים על הספר "היום יום".
בין הספרים:
לוח היום יום עם הערות וציונים - הקשר של הפתגמים לתוכן הימים שלהם, וחידושים על הפתגמים, 3 כרכים, בהוצאת קה"ת, תשמ"א - תשמ"ח. מאת הרב מיכאל אהרן זליגסון
היום יום... המבואר, עם ביאור רחב, מקורות וציונים, בעריכת הרב שמואל רסקין (שליח הרבי מלובביץ' בחולון), ברוקלין: קה"ת, תשע"ו, באתר אוצר החכמה; הוצאה שנייה עם הוספות בשני כרכים, ברוקלין: קה"ת, תשע"ח
מורה הדרך לדור השביעי - ביאור הפתגמים בלוח היום יום, עם דגש מיוחד על הקשר שלהם לעבודת הדור השביעי, הוצאת ספרים "חזק", מאת הרב יוסף ביינדמן.
לקריאה נוספת

מנחם מנדל קפלן, "סקירה מקיפה אודות לוח 'היום יום'", ועד תלמידי התמימים, תשס"ט, כפר חב"ד.
הערות שוליים

↑  למשל כשמוזכר בספר 'אבי' - הרי הכוונה לאביו של הריי"צ - הרש"ב
↑  מכתב מרבי שלום דובער שניאורסון, נדפס בראש הספר.
↑
↑  התרגום לעברית בוצע בידי הרב טוביה בלוי
| חסידות חב"ד |
| --- | --- | --- |
| שושלת ליובאוויטש | הראשון: שניאור זלמן מלאדי ("אדמו"ר הזקן", "בעל התניא") • השני: דובער שניאורי ("האדמו"ר האמצעי") • השלישי: מנחם מנדל שניאורסון ("הצמח צדק") • הרביעי: שמואל שניאורסון ("מהר"ש") • החמישי: שלום דובער שניאורסון ("הרש"ב") • השישי: יוסף יצחק שניאורסון ("הריי"צ") • השביעי: מנחם מנדל שניאורסון ("הרבי מלובביץ'") |  |
| ענפים נוספים בחסידות | אהרן מסטרשלה | קאפוסט: יהודה לייב שניאורסון • שלמה זלמן שניאורסון • שלום דובער שניאורסון מרציצה • שמריה נח שניאורסון מבאברויסק | לאדי: חיים שניאור זלמן שניאורסון • יצחק דובער שניאורסון • לוי יצחק מסיראטשין | ניעז'ין: ישראל נח שניאורסון | עץ שושלת חב"ד |  |
| כתבים | אדמו"ר הזקן: ספר התניא • שולחן ערוך הרב • סידור אדמו"ר הזקן • תורה אור ולקוטי תורה • מאמרי אדמו"ר הזקן | האמצעי: קונטרס ההתפעלות | הצמח צדק: צמח צדק • אור התורה • דרך מצותיך | הרש"ב: המשך יו"ט של ר"ה תרס"ו • בשעה שהקדימו תרע"ב | הריי"צ: אגרות קודש הריי"צ | ספרי הרבי מלובביץ': היום יום • לקוטי שיחות • אגרות קודש הרמ"מ • תורת מנחם • רשימות | אחרים: ספר הערכים • קטגוריה:כתבי עת חב"דיים |  |
| אתרים | מרכז חב"ד – 770 • אוהל חב"ד לובביץ' • כפר חב"ד • קטגוריה:בתי כנסת חב"דיים • קטגוריה:ריכוזים חב"דיים | לובביץ' |  |
| מושגים | ניגוני חב"ד: ארבע בבות • צמאה לך נפשי • ופרצת • ניגוני הרבי מלובביץ' • תבנית:ניגוני חב"ד • קטגוריה:ניגוני חב"ד | פעילות: בית חב"ד • שלוחי חב"ד • מבצעי הרבי מחב"ד | התוועדויות: התוועדות • מאמר חסידות • משפיע | מועדים: חג הגאולה • | תקנות: סעודת משיח • מקווה "בור על גבי בור" • תקנת לימוד החת"ת • תקנת לימוד הרמב"ם | שונות: פולמוס המשיחיות |  |
| ארגונים מרכזיים | אגודת חב"ד העולמית • ספריית חב"ד • בית דין רבני חב"ד • הוצאת ספרים קה"ת • רשת ישיבות תומכי תמימים • כולל חב"ד • מרכז לענייני חינוך • נשי חב"ד • צעירי אגודת חב"ד בישראל •  רשת חינוך חב"ד • צבאות ה'   קטגוריה:ארגוני חב"ד • רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש (ישיבות תומכי תמימים) |  |
| שונות | קטגוריה:חסידי חב"ד • קטגוריה:רבניות חב"ד |  |
קטגוריה:חסידות חב"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011645974005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הוועדה להגברת התחרותיות במשק

הוועדה להגברת התחרותיות במשק (מכונה: ועדת הריכוזיות או ועדת התחרותיות) היא ועדה שהוקמה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ ונגיד בנק ישראל פרופ' סטנלי פישר באוקטובר 2010 כדי לטפל בבעיית הריכוזיות במשק הישראלי באופן שיגביר את התחרותיות במשק וכתוצאה מכך גם את הצמיחה ויגדיל את השוויון בחלוקת ההכנסות.
הוועדה הוקמה על ידי ראש הממשלה ושר האוצר בשל התחושה המתמשכת כי הריכוזיות מונעת תחרות וגורמת לעליות מחירים במגוון ענפי המשק וכן בשל ממצאי בנק ישראל בדו"ח לשנת 2009 והצעת החוק שהוגשה בעקבות הדברים (הצעת חוק הגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות, התש"ע–2010). הוועדה הייתה אמורה להגיש את מסקנותיה הסופיות בתוך ארבעה חודשים מעת מינויה בתאריך 1 במרץ 2011, אך מועד הגשתן נדחה שוב ושוב.
חברי הוועדה

יו"ר הוועדה היו אייל גבאי מנכ"ל משרד ראש הממשלה וחיים שני מנכ"ל משרד האוצר במשותף, אולם בקיץ 2011 סיימו שניהם את תפקידם והוועדה נותרה ללא יושבי ראש. בהמשך ביקש השר שטייניץ מחיים שני להמשיך ולכהן כיו"ר יחיד לוועדה על-מנת שתוכל להמשיך בדיוניה ולהגיש את הדו"ח הסופי.
חברי הוועדה היו:
רוני חזקיהו, המפקח על הבנקים, הוחלף בעת כהונת הוועדה בדודו זקן
פרופ' זוהר גושן, יו"ר הרשות לניירות ערך, הוחלף בעת כהונת הוועדה בפרופ' שמואל האוזר
ד"ר גיתית גור, הרשות לניירות ערך
ד"ר אודי ניסן, הממונה על התקציבים במשרד אוצר, הוחלף בעת כהונת הוועדה בגל הרשקוביץ
עו"ד אבי ליכט, משנה ליועץ המשפטי לממשלה
פרופ' יוג'ין קנדל, ראש המועצה הלאומית לכלכלה
פרופ' עודד שריג, הממונה על שוק ההון במשרד האוצר
רונית קן, הממונה על הגבלים עסקיים, הוחלפה בעת כהונת הוועדה בפרופ' דיויד גילה
ד"ר קרנית פלוג, מנהלת חטיבת המחקר של בנק ישראל
כמו כן ייעץ לוועדה פרופ' אריה בבצ'וק שכתב עבורה חוות דעת בנושאי עבודתה.