stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליס המילטון
מחוות והוקרות

המילטון זכתה לתוארי כבוד מאוניברסיטת מישיגן, מכללת מאונט הוליוק ומכללת סמית'.
היא נכללה ב-American Men in Science: A Biography Dictionary (1906).
בשנת 1935 אלינור רוזוולט העניקה להמילטון את פרס ההישג הלאומי של אחוות הנשים בצ'י אומגה.
בשנת 1947 הפכה המילטון לאישה הראשונה שקיבלה את פרס השירות הציבורי של אלברט לסקר על תרומותיה לשירות הציבורי.
בשנת 1956 זכתה המילטון בתואר "אשת השנה" של מגזין TIME ברפואה.
בשנת 1973 הוכנסה המילטון לאחר מותה להיכל התהילה הלאומי של הנשים.
ב-27 בפברואר 1987, המכון הלאומי לבטיחות ובריאות בעבודה הקדיש לזכרה את מתקן המחקר שלו וקרא לו "מעבדת אליס המילטון לבטיחות ובריאות תעסוקתית". המכון גם החל להעניק פרס שנתי ע״ש המילטון להכרה במחקר מדעי מעולה בתחום.
בשנת 1995 כיבד שירות הדואר האמריקאי את תרומותיה של המילטון לבריאות הציבור עם בול דואר הנצחה של 55 סנט בסדרת "האמריקאים הגדולים".
בשנת 2000 הוקמו בעיר פורט ויין, אינדיאנה, פסלים של אליס, אחותה עדית ובת דודתם, אגנס, בפארק Headwaters בעיר.
ב-21 בספטמבר 2002, האגודה האמריקנית לכימיה קבעה את המילטון ואת עבודתה בטוקסיקולוגיה תעשייתית כנקודת ציון לאומית היסטורית בכימית כהכרה בתפקידה החלוצי בפיתוח הרפואה התעסוקתית.
המילטון הוכרזה כאישת סביבה חלוצית. החטיבה לרפואה תעסוקתית וסביבתית באוניברסיטת קליפורניה, סן פרנסיסקו, מעבירה הרצאה שנתית כהקרה בהישגיה בתחומים אלה. מאז 1997 האגודה האמריקאית להיסטוריה של הסביבה מעניקה מדי שנה את פרס אליס המילטון למאמר הטוב ביותר שפורסם מחוץ לז'ורנל Environmental History.
ב-26 בספטמבר 2018, הוצב פסל של אליס המילטון במבואה של בניין פרנסואה-קסבייר בגנוד של בית הספר לבריאות הציבור בהרווארד, ופסל נוסף, גם על ידי הפסל המקומי רוברט שור, הוצב באטריום ב- מרכז החינוך הרפואי של טוסטסון של בית הספר לרפואה בהרווארד.
מדי שנה, הוועדה לקידום הפקולטה לנשים (CAWF) של בית הספר לבריאות הציבור בהרווארד נותנת חסות להרצאה השנתית ולפרס של אליס המילטון להכרה בנשים סגל זוטר מבטיחים במיוחד.
ראו גם

עדית המילטון
בטיחות וגיהות בתעסוקה
לירז מסילתי

אין תמונה חופשית
לירז מסילתי (נולדה ב-8 באוגוסט 1976) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. נערת ישראל לשנת 1996, יצגה את ישראל בתחרות מיס תבל.
ביוגרפיה

מסילתי נולדה באשקלון למשפחה בת חמישה ילדים, בצבא שירתה בחיל השריון.
היא למדה תנועה לגיל הרך במכון וינגייט ולאחר מכן למדה עיסוי תינוקות, היא עוסקת בתחום הטיפול וההדרכה לינקות וגיל הרך.
קריירה

בגיל שש עשרה החלה לעסוק בדוגמנות דרך הסוכנת שרית דמיר, היא עבדה גם עבור מספר מגזינים במספר מדינות.
בתחרות מלכת היופי 1996 היא זכתה בתואר נערת ישראל וייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל (אנ'), מאחר שמלכת היופי הזוכה טלי לוונטל לא עמדה בקריטריון הגיל.
היא גילמה את תפקיד ליאורה בסדרה רמת אביב גימל בעונה החמישית.
ב-1999 עברה לניו יורק וגרה שם תקופה.
ב-2004 השתתפה בפרסומת לטלוויזיה של "קרליין".
ב-2005 נבחרה להוביל את קמפיין החורף של רשת "תכשיטי מילר" שהיא גברה על דוגמניות נוספות שהתמודדו לתפקיד כמו ליהי אלון וקרן מיכאלי.
ב-2006 הופיעה בפרסום של פולגת לצד רז מאירמן.
ב-2007 הופיעה בקטלוג שהשיקה המכללה לקוסמטיקה רפואית.
ב-2010 הובילה את הקמפיין של חברת "לורד קיטש", באותה שנה גם הצטלמה לקטלוג של החברה "ג'אמפ" ביחד עם הדוגמנית איזבל אדלר שקונספט הצילומים היה נשים במהלך העבודה והקריירה.
ב-2018 דגמנה לרשת "סיליז".
ב-2019 היא ויערה בנבנישתי היו הפרזנטוריות של מיכל נגרין.
הערות שוליים

↑  "קרליין" ממתגת ומרחיבה את סדרת הבישום ME, באתר news1
↑  חן סגל‏, 4 חודשים אחרי לידה, באתר וואלה, 24 ביולי 2005
↑   המכללה לקוסמטיקה רפואית - לירז מסילתי, באתר יוטיוב, 17 ביוני 2009
↑  לירז מסילתי (33) הבינלאומית נבחרה להוביל את קולקציית אופנת 'לורד קיטש', באתר Global Fashion Report
↑  איזבל אדלר ולירז מסילתי, דוגמניות בעבודה, באתר נוצץ
↑  "רוצה לחזור לעניינים": לירז מסילתי נראית טוב מאי פעם, באתר החדשות 13, 8 בפברואר 2018
Raya

| --- | --- |

 מחזור חיים:  מרץ 2015 – הווה (כ־9 שנים) 
 מערכת הפעלה:  iOS 
 www.rayatheapp.com
 
Raya היא אפליקציית רשת חברתית פרטית, המיועדת לרשומים כחברים ומותאמת ל-iOS, עבור ידוענים בלבד. הושקה ב-2015, ואף על פי שבמקור הייתה אפליקציית היכרויות, Raya הוסיפה בהמשך תכונות לקידום רשתות מקצועיות (אנ') וחיפוש חברתי (אנ'). באביב 2024, חברת האם של Raya הוציאה אפליקציה שנייה, Places, בגרסת בטא. Places הוא כלי חיפוש מבוסס מנויים לנסיעות ואירוח, והוא זמין כעת בהזמנה בלבד.
Raya ופלייס מציעות כל אחת אפשרויות מנוי שונות. המנוי הנוכחי של Raya לחודש אחד הוא 24.99 דולר. המנוי הנוכחי של Places לחודש הוא 4.99 דולר.
הערות שוליים

↑  ענבל חננאל, אפליקציית היכרויות לסלבס בלבד: איך ג'יי לו תמצא חבר חדש?, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 23 באפריל 2021
↑
אתר האינטרנט הרשמי של Raya (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כחל (כשרות)

כחל הוא כינוי תלמודי לעטין של בהמה, בדרך כלל של פרה. זהו איבר בעל חשיבות הלכתית מיוחדת בדיני כשרות. בתלמוד נידון הכחל מבחינה כשרותית מחמת איסור בשר בחלב - העטין מכיל חלב, אך הוא עצמו חלק מבשר הבהמה.
הכשרת הכחל

מן התורה, חלב של בהמה שחוטה לא נחשב חלבי לעניין איסור בשר בחלב. אך חכמים גזרו גם על חלב שחוטה שאסור לאוכלו יחד עם בשר. לאור זה דנו חכמי המשנה והתלמוד כיצד ניתן להכשיר את הכחל.
הכשרת הכחל > דעת הראשונים

למסקנה נחלקו הראשונים בפרטי הדין:
דעת המחמירים - יש לחלק בין צלייה לבישול. אם מבשלים את הכחל בפני עצמו: לכתחילה צריך לקרוע אותו שתי וערב ולטוח אותו בכותל. ובדיעבד אם לא קרע, הכחל נאסר מחמת החלב שבו.נחלקו לשיטה זו אם מותר לכתחילה לבשל את הכחל יחד עם בשר. אך מוסכם שבדיעבד אם קרעו שתי וערב וטחו בכותל, התבשיל מותר. אם צולים את הכחל: לכתחילה צריך לקרוע שתי וערב אך אין צריך לטוח אותו בכותל. ויש אומרים שלדעה זו מספיק לקרוע מעט. ובדיעבד שלא קרעו בכלל, מותר.
דעת המקילים - אין הבדל בין צליה לבישול. אלא אם מבשל את הכחל בפני עצמו, צריך לקרוע מעט, ובדיעבד שלא קרע, מותר. אך אם מבשל את הכחל יחד עם בשר, לכתחילה צריך שתי וערב וטיחה בכותל, ובדיעבד, אם לא קרע כלל, צריך ששים כנגד הכחל, ואז התבשיל מותר, והכחל נשאר באיסורו.
דעה אמצעית - לכתחילה, לבישול צריך קריעה שתי וערך וטיחה בכותל. לצלייה, לרי"ף, מותר לכתחילה בלי שום קריעה, ולרמב"ם צריך לכתחילה קריעה כל שהיא. בדיעבד אם לא קרע בכלל, בין בצלי בין בבישול בפני עצמו - מותר. ואם בישל עם בשר, צריך ששים כנגד הכחל, ואז התבשיל מותר והכחל נותר באיסורו.
הכשרת הכחל > פסיקת ההלכה

הרב יוסף קארו בשולחן ערוך פסק כדעה האמצעית, אך כתב שהמנהג כשיטת המחמירים, שלא לבשל כחל יחד עם בשר כלל. הרמ"א הוסיף שבדיעבד במקום הפסד מרובה, אם בישל כחל עם בשר יש להקל. עוד הוסיף הרמ"א, שהמנהג שלא לבשל או לטגן כחל כל עיקר, אלא רק צולים את הכחל.
כחל שנפל לתבשיל בשר

כחל שלא הכשירוהו שנפל לתבשיל של בשר, אוסר את התבשיל אם אין פי חמשים ותשע כנגד הכחל. אך הכחל עצמו מצטרף למניין ההיתר ולכן מספיק פי חמשים ותשע (ולא פי ששים). בטעם הדבר, ביארו הראשונים, שהואיל והכחל מצד עצמו הוא בשר והוא נאסר רק מפני החלב המועט שבו, הוא מצטרף למניין ההיתר. עוד ביארו שהואיל ואיסור כחל הוא מדרבנן בלבד, היקלו לצרפו למניין ההיתר.
אף שהכחל מצטרף למניין ההיתר, הוא נשאר באיסורו. בטעם הדבר, יש שביארו שהכחל נאסר מחמת החלב שבגומות שלו. ואף שבגמר הבישול כל החלב נפלט מהכחל, חוששים שמא יבוא לאוכלו לפני גמר בישולו. ויש שביארו שהוא משום מראית העין, שמא יבואו להתיר בעקבות זאת גם איסור שניתן לזהות אותו שהתבשל בתבשיל היתר והיה בו פי ששים.
הערות שוליים

↑  ראו שולחן ערוך יורה דעה סימן פז סעיף ו. וסימן צ סעיף א.
↑  משנה, מסכת חולין, פרק ח', משנה ג'.
↑  חולין קט, א-ב.
↑  רש"י (חולין קט, א).
↑  רבינו תם בתוספות שם.
↑  דעת הרי"ף והרמב"ם (הלכות מאכלות אסורות פרק ט הלכה יב).
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן צ', סעיף א'.
↑  שם בסעיף ב.
↑  תוספות חולין צז, ב.
↑  רמב"ם הל' מאכלות אסורות פרק טו הלכה יז-יח.
↑  ש"ך סי' צ ס"ק ה, בשם התוספות.
↑  ש"ך סי' צ ס"ק ה בשם הר"ן.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין • כחל (כשרות) |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה •מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
יעקב אליפנדרי

| --- | --- |
 לידה:  1620 
 פטירה:  1695 (בגיל 75 בערך) 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום מגורים:  האימפריה העות'מאנית (1453–1844) קושטא
 תקופת הפעילות:  ?–1695 
 תלמידיו:  רבי יעקב ששון
 בני דורו:  רבי יוסף קצבי רבי אליעזר אבן שאנג׳י
 חיבוריו:  שו״ת מוצל מאש
 אב:  רבי חיים אלפאנדרי הזקן
 
רבי יעקב אליפנדרי או אלפאנדארי היה מרבני קושטא במאה ה-17 ומחבר שו״ת מוצל מאש.
תולדותיו

נולד לרבי חיים אלפאנדרי הזקן, מחבר שו"ת "מגיד מראשית". היה מגדולי דורו, כפי שמכנה אותו רבי יהודה רוזאניס, בעל ספר משנה למלך ששלח אליו שאלות וקורא לו בחיבורו ”אחד מגדולי הדור” (משנה למלך הלכות שקלים פרק ד הלכה ו'). כיהן כדיין, ונודע כבעל שיטת לימוד מקורית וחוקר חקירות מחודשות, מה שייחד את ספרו והביא רבים מהאחרונים לדון בפסקיו. חלק גדול מכתביו נשרף, ולכן החליט אחיינו רבי חיים לקרוא לספרו של רבי יעקב "מוצל מאש". רבי אליעזר אבן שנג'י כתב פסק להתיר אשה מעיגונה, אך לפני הכרעתו כותב:
אמנם לא אחליט מאמרי עד אשר יסכימו שנים מהמורים דפקיעי ובפרט עד ישקיף וירא מורנו הר"ר יעקב נר"ו ודבר מה יראנו כן יקום וכן יעשה
רבי יוסף קצבי כותב עליו:
מה טובו אהלי יעקב מר ואהלות מאהלי שם ועבר על פני אורו עיני כי טעמתי והיו דבריו בפי כדבש חכלילי. מה נמלצו לחיכי אמרות טהורות אמרי פי אלופי ראש המדברים כאח לי החכם השלם הדיין המצויין הרב המפורסם כמהר"י נר"ו אלק"י יעקב בעזרו....ומי הוא זה אחריו חן ימצא ומה יוסיף יוסף לדבר מדבר...ואני יוסף לעבד נמכר לו לרב הגדול הנז' אף כי ידעתי ביני לבין עצמי ערכי ידעתי ערך גדולת חכמתו עד כי אין ערוך אליה
מתלמידיו היה רבי יעקב ששון, מחבר ספר בני יעקב.
כתביו

מוצל מאש - שני חלקים:
חלק א' נדפס בשנת התפ"ג יחד עם ספר אש דת לרבי חיים אלפנדרי, שהיה בנו של אחיו, רבי יצחק, ומכיל חמשים וארבע תשובות מהמחבר, תשובה מסבו רבי חיים, מסימן נ"ו עד סימן ס"ט הן תשובות מרבי חיים אחיינו, ואת סימן ע' חיבר רבי אליהו אלפאנדרי, מחבר ספר מכתב מאליהו.
חלק ב' נדפס בשנת תצ"ו ובו חמשים ושניים סימנים, נדפס בסוף ספר רב יוסף למהר"י קצבי, שגם בספרו ישנם שתי תשובות מרבי יעקב, בסימן ב' ובסימן י"ג .
בשנת התרל"ח יצא לאור הספר עם הערותיו של רבי זוסמן סופר אבד"ק האלאש וק' מיישא, ובשנת התשנ"ח יצא לאור הספר כששני חלקיו מאוחדים, יחד עם הערות מכתב ידו של רבי חיים סופר.
לקריאה נוספת

שו"ת הסבא קדישא, חלק א' עמודים ט' - י"ב.
שם הגדולים, מערכת גדולים, אות ח [יב] מהר"ר חיים אלפאנדרי הזקן
הערות שוליים

↑  ראה למשל מוצל מאש סימן ז', שם הוא כותב לו "ילמדנו רבינו" ושם סימן ט"ל
↑  מוצל מאש חלק א' סימן ב'
↑  רב יוסף תשובה כ"ב
↑  מערכת גדולים בערך רבי חיים אלפנדרי
↑  קושטא תע"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340534705171  GND: 1069194026  ISNI: 0000 0000 3745 6192  LCCN: no93005434  NTA: 299305384  VIAF: 11877088   WorldCat (עם VIAF): 11877088
מון-סן-מישל

מון-סן-מישל (בצרפתית: Mont-Saint-Michel) הוא אי גאות הסמוך לחופי נורמנדי וברטאן בצרפת. האי נמצא כקילומטר אחד מהחוף, על שפך נהר הקואנון. פעמיים ביום הוא הופך לחלק מהיבשה בשל תופעת גאות ושפל קיצונית המאפיינת אזור זה. על האי מצויה עיירה היסטורית קטנה בעלת אותו השם, ומנזר המזדקר בראש ההר מצוי במרכזו של האי.
כיום שייך האי לקומונה הצרפתית "מון-סן-מישל", הנמצאת במחוז מאנש של חבל נורמנדי תחתית. האוכלוסייה הקבועה במקום מונה כ-30 תושבים (2018).
האי

בתקופה הפרהיסטורית היה המפרץ כולו מכוסה במים, ואלה נסוגו במהלך השנים ואפשרו לסחיפה לעצב את הנוף החופי במשך מיליוני שנים. מספר גושים של גרניט או גרנולית הגיחו מהמפרץ לאחר שעמדו בסחיפה של האוקיינוס טוב יותר משאר הסלעים בסביבה. גושים אלו יצרו לבסוף את גוש הסלע המסיבי שנקרא מאוחר יותר "מון-סן-מישל", המתנשא לגובה של 80 מטר.
אזור זה של חופי צרפת מאופיין בגאות ושפל בעלי משרעת גדולה במיוחד. מכיוון שמי האוקיינוס הקרובים ליבשה רדודים במיוחד, שינוי של מטרים בודדים במפלסם הופך את המקום לאי ולסירוגין מאחד אותו חזרה עם היבשה. בעבר חובר האי ליבשה על ידי גשר אדמה טבעי שהיה מכוסה במים בשעות הגאות ומבודד את האי. אולם האופי המבודד של מון-סן-מישל נהרס במהלך השנים, שכן המישורים החופיים מסביב לאי יובשו כדי ליצור שטחי מרעה. בנוסף, בשנת 1879 חוזק גשר האדמה והפך לדרך של ממש, ובשנות ה-80 נסלל כביש על גבי סוללה מוגבהת, שיצר חיבור קבוע בין האי ליבשה. לאחר שהתברר כי הכביש פגע בסחף הטבעי הקיים במפרץ, נהרס הכביש ובמקומו נבנה גשר על גבי כלונסאות. בנוסף, לצורך סחיפת הקרקע חזרה אל הים, שונה משטר הזרימה של הנהר על ידי בניית סכר האוגר את המים, ומזרים אותם בעוצמה חמש פעמים ביממה, כדי לסחוף את הקרקע אל תוך הים. תופעה מדאיגה נוספת היא שקיעה איטית של הסלע אל תוך הקרקע הבוצית, אשר נתגלתה בשנים האחרונות בלבד.
היסטוריה

עוד לפני הופעת הנצרות בצרפת היה האי ככל הנראה מקום פולחן עתיק בזכות ייחודו הטבעי והמעט מיסטי של המקום. האי שימש נקודה אסטרטגית חשובה מאוד מימי השלטון הרומי בצרפת ועד המאה ה-20. הוא נכבש על ידי הפרנקים במאה ה-7. בתחילת המאה ה-8, בתקופתו ובהרשאתו של כילדבר השלישי, החלה בנייתו של המנזר לכבוד המלאך מיכאל (סן מישל). לפי האגדה, מיכאל הופיע לפני אובר הקדוש, הבישוף של אווראנש בשנת 708 וציווה עליו לבנות כנסייה על האי הסלעי. אובר התעלם מהוראתו של המלאך עד שמיכאל צרב חור בתוך גולגולתו בעזרת אצבעו.
בשנת 933 קיבל הסלע חשיבות אסטרטגית כשוויליאם הראשון, דוכס נורמנדיה סיפח את האזור כולו לדוכסות נורמנדי. האי הורחב על ידי הנורמנים והפך למבצר שהיווה מכשול מאתגר בחזית האנגלית. בנייה זו והתעצמות האי מונצחת בשטיח באייה, המתאר גם את פלישת הנורמנים לאנגליה בשנת 1066. אחת הסצנות בשטיח מתארת שני חיילים נורמנים הנלכדים בחול הטובעני שמסביב לאי. הפטרונות של הדוכסות מימנה את הארכיטקטורה הנורמנית המרהיבה ששימשה לבניית המנזר במאות הבאות.
במהלך כיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש דוכס נורמנדי, נתן מנזר מון-סן-מישל את תמיכתו לדוכס בתביעתו לכתר האנגלי. בתמורה לכך העניק להם ויליאם נכסים ושטחים נרחבים בצד האנגלי של התעלה. אחד הנכסים הללו היה אי במערב קורנוול שעוצב כתאום למון-סן-מישל וקיבל את השם "גבעת סנט מייקל".
במהלך מלחמת מאה השנים ניסו האנגלים לכבוש את האי מספר פעמים אך ללא הצלחה. ניסיון המצור בשנים 1423-1424 כשל אף הוא, והתותחים האנגלים שלקחו בו חלק מוצגים עד היום בכניסה אל העיר.
הפופולריות של האי כיעד עלייה לרגל דעכה עם הרפורמציה הפרוטסטנטית, ועד המהפכה הצרפתית כבר כמעט ולא היו נזירים במקום. המנזר נסגר והפך לכלא שנועד במקור להחזיק מתנגדים מהכמורה למשטר הרפובליקאי. במהלך המאה ה-19 היה המקום מוזנח והעיירה הלכה והתרוקנה מתושביה. בעקבות לחצים פוליטיים אותם יזם הסופר ויקטור הוגו, נסגר בית הכלא ב-1863, וב-1874 הוכרז האתר כמקום לשימור.
בעת הפלישה לנורמנדי ב-1944 נותר מון-סן-מישל כאחד המקומות הבודדים בחבל נורמנדי שלא נפגע בקרבות.
ב-1979 הכיר אונסק"ו באי כולו כאתר מורשת עולמית, והאתר כיום הוא האטרקציה השלישית המתוירת ביותר בצרפת אחרי מגדל אייפל וארמון ורסאי.
אדריכלות

אחד השיקולים להכרזת המקום כאתר מורשת שימור עולמית הוא ריבוי שכבות הבנייה על האי, אשר יצרו לאורך היסטוריית בנייה של כאלף שנים מראה כולל של אי שנדמה כי צויר או נלקח מעולם אחר. שילובו של המנזר הגותי בעל הצריח המחודד עם הבנייה הצפופה שלמרגלותיו, חומות העיר וצורת האי עצמו, סיפקו השראה אמנותית רבה לציירים ואדריכלים רבים לאורך ההיסטוריה, בהם הצייר מאוריץ קורנליס אשר והאדריכל אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק.
המנזר, שנבנה במאה ה-10, היה מנזר נורמני קטן וצנוע יחסית. במאה ה-11 נבחר האדריכל האיטלקי גוליילמו דה וולפיאנו לתכנן כנסיית מנזר גדולה יותר על פסגת ההר. המבנה שנבנה במהלך מאה זו היה כנסייה רומנסקית אשר הטרנספט שלה נבנה באופן נועז ביותר על מצוקי ההר יחד עם תמיכות מתאימות. בסמוך לכנסייה נבנו מבנים נוספים אשר שימשו את המנזר, וחלקם נבנו בקומות תוך ניצול אופטימלי של הטופוגרפיה הטבעית. במאה ה-12 נבנתה חזית חדשה והכנסייה הורחבה למבנה גותי. על הכנסייה מתנוסס בצריח מחודד המגיע לגובה של 170 מטרים מעל פני הים ובקצהו פסל המלאך מיכאל.
קומפלקס המנזר, הכולל גם מגורים, חדר אוכל ומספר בתי תפילה, נבנה במהלך ימי הביניים דרך שינויים בבינוי והוספת תמיכות. הקומפלקס כולל גם קלויסטר ורחבת כניסה לכנסייה, אשר נבנו מעל חללים שימושיים אחרים. המבנה כולל מעין מעלית חיצונית עתיקה להעלאת מטענים המופעלת על ידי גלגל עץ ענקי, שהונע על ידי שני אנשים שפסעו בתוכו, ומשך בעזרת שרשראות ברזל עגלה, לאורך שיפוע חלק תלול מאוד שנבנה מלבנים. כיום נעשית אספקה למקום באמצעות מעלון משאות ולחלקים העליונים גם באמצעות מסוקים.
העיירה שלמרגלות המנזר בנויה סביב רחוב אחד ראשי המתפתל ומגיע אל המנזר. בתי המגורים והעסקים העתיקים הנמצאים בה ורחובותיה וסמטאותיה הצרות נבנו אף הם בשכבות שונות במעלה ההר ומושכים אליהם שלושה מיליון תיירים מדי שנה.
גלריה

הפסל של המלאך מיכאל בראש הצריח
הכביש המוליך למנזר, בסוף תקופת השפל ותחילת הגאות
מבקרים בדרך למון-סן-מישל
הכניסה למון-סן-מישל
רחוב בעיירת מון-סן-מישל
דגם של מון-סן-מישל
תבליט של המלאך גבריאל מתגלה לאובר הקדוש
תותח במון-סן-מישל
מבט על המפרץ בגאות
החצר הפנימית (קלויסטר) של המנזר
אולם האבירים במון-סן-מישל
הכנסייה במון-סן-מישל
אולם האוכל (רפקטורי) במנזר
המדרגות למנזר
אספקה למון סן מישל באמצעות מסוק
הצריח של מון-סן-מישל ובראשו פסל מוזהב של המלאך מיכאל
אוגריתית

| --- | --- |
 מדינות:  אוגרית
 דוברים:  נכחדה
 כתב:  אלפבית אוגריתי
 משפחה:  אפרו אסיאתית  שמית  שמית תיכונה  שמית צפון-מערבית  כנענית  אוגריתית
 קוד ISO 639-2:  uga 
 קוד ISO 639-3:  uga 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מכתב באוגריתית
אוּגריתית היא ניב כנעני שדובר בעיר הנמל אוגרית ובסביבתה, בצפון מערב הלבנט. ניב זה קרוב לניב העברי (גם הוא כנעני), והספרות האוגריתית קרובה לספרות המקרא.
שיוך

במחקר הבלשני נתונה מחלוקת בשאלה האם יש לסווג את האוגריתית כשפה כנענית. משה דוד קאסוטו סיווג את השפה כ”ענף הגזע הכנעני [...] דיאלקט כנעני צפוני”, שההבדל בינו לבין דיאלקטים אחרים הוא בעיקר בשלב ההתפתחותי; אל ה"גזע הכנעני" שייכת גם העברית. חוקרים רבים הסכימו עם קביעה זאת. כורש גורדון כתב ששאלת השיוך העיקרית היא האם האוגריתית היא כנענית או לא, ומאחר שרוב החוקרים מגדירי את הכנענית לפי הניבים שהם מכלילים בה, התשובה לשאלה היא שרירותית. הבחנה בין האוגריתית ושאר הלשונות הכנעניות לבין ניב העברי נובעת, על פי רוב, ממניעים רגשיים יהודיים־נוצריים ולא ממניעים בלשניים דווקא. המסורת נוטה לראות בניב הכנעני של בני ישראל ה"כשרים" והחד־אליים – עברית, ואילו בניבים שבפי העכו"ם – לא עברית, שפה נפרדת. הכינוי "עברית" ללשון המקרא הוא סר עת, והוא מופיע לראשונה רק במבוא לתרגום היווני לבן סירא, בשנת 132 לפנה"ס.
הכתב

האוגריתית השתמשה בסוג מיוחד של כתב יתדות – האלפבית האוגריתי – שהוא איננו הברתי אלא עיצורי, למעט שלוש אותיות נפרדות המציינות את העיצור א' עם התנועות a,‏ i ו־u; באלפבית 30 אותיות, והוא מבוסס בחלקו על הכתב הכנעני־פיניקי.
תוכן הכתבים באוגריתית

את רוב המסמכים בשפה זו אנו מוצאים בלוחות שנמצאו בעיר אוגרית, ובהם סיפורי מיתולוגיה שיריים־עלילתיים ("עלילות בעל וענת", "עלילת אקהת", "עלילת כרת" ועוד), כתבים משפטיים, דתיים, כתבים רבים מנהליים ועוד. חפצים מעטים כתובים אוגריתית נמצאו מחוץ לאוגרית, כמו להב עם כיתוב אוגריתי שנמצא בנחל תבור.
סגנון

כתבי אוגרית משקפים את הלשון האוגריתית בטווח ארוך יותר מ־200 השנים בהם נכתבו: בעוד הכתבים המאוחרים ביותר, שנכתבו ממש לפני חורבן אוגרית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת (כמה מהם נכתבו כה קרוב לחורבן, שכותביהם הספיקו להניחם בכבשן אך בשל החורבן לא הספיקו לחמם אותם), משקפים את לשון היום־יום, חלק מהטקסטים העתיקים ביותר משקפים שלבים קדומים יותר של השפה, שכן הם נמסרו בעל פה כמה דורות לפני שהועלו על הכתב.
הטקסטים השיריים הם הטקסטים הארוכים ביותר ששרדו מכתבי אוגרית. לשונם פואטית, ונוצרה במאות שנים של מסורות בעל־פה; היא מבוססת על הניב השירי הכנעני הרחב יותר, עליו התבססה גם הלשון הפואטית העברית הקדומה, החולקת עם הלשון הפואטית האוגריתית מאפיינים רבים.
הלשון הפרוזאית במסמכים המלכותיים ובמכתבים בין בני מלוכה ופקידים בכירים קרובה מאוד לטקסטים הספרותיים (אך קיימים הבדלים, בעיקר בשימוש בזמני הפועל), והם ניחנים בסגנון מעודן ובכתיב מדויק. כמה טקסטים לא פורמליים, שנכתבו על־ידי בעלי השכלה לקויה או זרים, חושפים מאפיינים בלשון המדוברת שלא משתקפים באורתוגרפיה הסטנדרטית.
שחזור השפה והגייתה

אמנם אין תיעוד פונטי לאוגריתית, אך ניתן לשחזר את הגיית רוב מילותיה על בסיס שפות שמיות אחרות המבוססות על מערכות פונולוגיות דומות, כגון עברית מקראית וסורית (שהגייתן נשמרה במסורת מימי קדם), וערבית. רוב הטקסטים האוגריתיים נכתבו באלפבית עיצורי כמעט לגמרי (למעט אחדים שנכתבו בכתב יתדות אכדי הברתי) שמשתמש בתנועות בחוסר עקביות, אך ניתן לשחזר את הגיית התנועות די בבטחה באמצעות שימוש ביקורתי בחומר האוגריתי וההשוואה ללשונות אחרות.
קרבה לעברית

על פי משה דוד קאסוטו "הלשון האוגריתית היא אחת הלשונות השמיות הקרובות ביותר ללשון העברית, והספרות האוגריתית קרובה מאוד בצורתה לספרותו של עם ישראל".
את הקרבה לעברית אפשר להדגים בצירופים הבאים הלקוחים מהשירה האוגריתית: "כנפ נשרם" (=כנפי נשרים), "שליט ד שבעת ראשם" (=שליט בעל שבעה ראשים), "מלך אב שנם" (=מלך אבי שנים), "קרב אפק תהמתם" (=בקרב אפיקי תהומות), "ותען רבת אתֿרת ים" (=ותען הרבה=הגבירה אשרת-ים), "תצמת אדמ צאת שפש" (=תצמית אדם מצאת השמש), "דנ אלמנת יתֿפט תֿפט יתם" (=דן אלמנות ישפוט משפט יתום), "אל יתֿב במרזחה" (=אל יושב במרזחו), "יתן כס בדה" (=יתן כוס בידו), "שת בעפרת דדים" (=שיתי בעפר אהבה), "טל שממ שמנ ארצ" (=טל שמים שמני ארץ), "אשהלכ שבתכ דממ" (=להוליך שיבתו בדם), "רכב ערפת" (=רוכב ערבות [במובן עננים]), "בנ קדש" (=בני קדוש), "מסדת ארצ" (=מוסדות ארץ).
בשירה האוגריתית קיים דמיון רב בסגנון השירה ובמשקלה לשירה הקיימת בתנ"ך. השוואה בין קטע מהעלילה לבין קטע מספר משלי תמחיש דמיון זה.
| בשירה האוגריתית | בספר משלי |
| --- | --- |
שני זבחים שנא בעל, ושלשה רוכב ערבות:  זבח בושת,   זבח מדון,   וזבח מדמנת אמהות.: שלשה המה נפלאו ממני,  וארבע[ה] לא ידעתים:   דרך הנשר בשמים,  דרך נחש עלי צור, דרך אניה בלב ים   ודרך גבר בעלמה
לוח KTU.1.4.III: משלי, ל', י"ח–י"ט
ראו גם

אלפבית אוגריתי
שירה אוגריתית
שפות כנעניות
לקריאה נוספת

דניאל סיון, דקדוק לשון אוגרית, מוסד ביאליק, 1993
Stanislav Segert, A Basic Grammar of Ugaritic Language: With Selected Text and Glossary, University of California Press, 1984. (באנגלית)
הערות שוליים

↑  מ. ד. קאסוטו, האלה ענת, מוסד ביאליק, 1951, עמ' 10 (ראו גם בעמ' 20)
1 2  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 11
↑  ח. א. גינזברג, כתבי אוּגרית, מוסד ביאליק (ע"י ועד הלשון העברית), תרצ"ו, עמ' 14
↑  W. F. Albright, Recent Progress in North-Canaanite Research, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 1938, עמ' 18–24 doi: 10.2307/1354818
↑  Mitchell Dahood, Psalms I, Doubleday & Company, 1965, עמ' XVI, XVIII; Mitchell Dahood, Psalms II, Doubleday & Company, 1968, עמ' XV ff.
↑  Zellig S. Harris, Development of the Canaanite Dialects, American Oriental Society, 1939, עמ' 18
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, דביר, 1942, עמ' כ"ו
↑  Cyrus H. Gordon (1965). Ugaritic Textbook: Grammar, Texts in Transliteration, Cuneiform Selections, Glossary, Indices ("UT"). Pontifical Biblical Institute. p. 144.
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 11–12
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 12
↑  Stanislav Segert, A Basic Grammar of Ugaritic Language: With Selected Text and Glossary, University of California Press, 1984, עמ' 13, 22–24
↑  ”לצלבעל בן פלצבעל“, כתובת על להב סכין, באתר www.imj.org.il, ‏2022-01-25
1 2 3  Stanislav Segert, A Basic Grammar of Ugaritic Language: With Selected Text and Glossary, University of California Press, 1984, עמ' 15
↑  Stanislav Segert, A Basic Grammar of Ugaritic Language: With Selected Text and Glossary, University of California Press, 1984, עמ' 15, 35
1 2  Stanislav Segert, A Basic Grammar of Ugaritic Language: With Selected Text and Glossary, University of California Press, 1984, עמ' 28
↑  משה דוד קאסוטו, פתיחה, האלה ענת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558581205171  BnF: cb11946127f (data)  GND: 4134608-7  LCCN: sh85139302  NDL: 00573967  NKC: ph233613 
לוח ובו האלף-בית האוגריתי. הצילום עבר היפוך על מנת להציג את הכתב מימין לשמאל כפי שמופיע במעט מקומות
אותיות האלף-בית האוגריתי
שורה מהיצירה הולדת שחר ושלם: "טבחֿ [גד] בחלב" (="בשלו גדי בחלב") ובהמשך: "אננח בחֿמאת". מקובל לפרש זאת כאזכור למנהג כנעני קדום של בישול גדי בחלב, מקורו של האיסור המקראי על בשר בחלב
Don't Explain

| --- | --- |
 סינגל בביצוע בילי הולידיי
 יצא לאור:  1946
 תאריך הקלטה:  8 בנובמבר 1944
 סוגה:  ג'אז 
 שפה:  אנגלית
 אורך:  2:53
 חברת תקליטים:  דקה
 כתיבה:  בילי הולידיי ‏•‏‏ ארתור הרצוג הבן
 לחן:  בילי הולידיי, ארתור הרצוג ג'וניור 
 
"Don't Explain" (בעברית: "אל תסביר") הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הג'אז האמריקאית בילי הולידיי. הוא יצא לאור ב-1946, על ידי חברת התקליטים דקה רקורדס.
רקע

באוטוביוגרפיה שלה, שפורסמה ב-1956, מספרת הולידיי כי ההשראה לכתיבת השיר שאובה מבגידתו של בעלה הראשון, ג'ימי מונרו, בה. היא מציינת מקרה בו חזר הביתה מטיול לילי כשעל צווארו סימני שפתיים מאודם של אישה אחרת. לאחר שהבחינה בניסיון שלו למחוק אותם, היא הציעה לו: "לך תתקלח, אל תסביר, אני יודעת".