stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכללה האקדמית צפת
היסטוריה > המכללה האזורית צפת

המכללה האזורית צפת הוקמה ב-1987 ופעלה בשטחי המכללה האקדמית ובשיתוף פעולה עימה, למרות שהיא נחשבה כמוסד נפרד. במכללה האזורית פעלו שתי יחידות:
בית הספר להנדסאים במסלולי לימוד הנדסאות תוכנה, הנדסאות בניין, הנדסאות חשמל, הנדסאות תעשייה וניהול, אדריכלות ועיצוב פנים, וכן מכינה טכנולוגית שנועדה להכשיר מועמדים ללימודי הנדסאי.
היחידה ללימודי תעודה - קורסי העשרה והכשרה שונים בתחומי טכנולוגיה ועיצוב גרפי, חשבונאות וניהול, הכשרת מטפלים, קורסים באמנות ועיצוב, חשבונאות וניהול, וקורסי הכשרה מקצועית שונים (נהגי רכב ציבורי ומשא כבד, מנעולנות, מנהלי עבודה וממוני בטיחות בבניין). בעבר הייתה קיימת גם מגמת מחשבים ובה נלמדו קורס טכנאי מחשבים ומנהל רשתות עם אפשרות להסמכת MCSE/MCITP של מיקרוסופט. כיום (2024) היחידה ללימודי תעודה פועלת תחת המכללה האקדמית.
קמפוס המכללה

קמפוס המכללה כולל 11 מתחמים, הפרוסים בעיר צפת.
המשותף לרובם הוא היותם מבנים קיימים, חלקם מבנים היסטוריים בעלי חשיבות בתולדות העיר, ששופצו והושמשו מחדש על ידי המכללה. ביניהם ניתן למנות את:
מבני בית בוסל (כולל חלקו העליון, הידוע כיום כ"בית וואהל", ששופץ עוד בשנות ה-90 ושימש את אולמי האירועים "פלטין")
מבנה בית החולים "רוטשילד-הדסה"
מבנה ששימש בעבר את בית הספר של "אליאנס" (כי"ח)
בניין המשטרה הבריטית
המכללה פותחת את שעריה לצורך מיזמים חינוכיים ותרבותיים, שנועדו למען התושבים. כחלק מתהליך הרחבת והגדלת המכללה, בשנת 2022 נפתח קמפוס סטודנטיאלי חדש במתחם בית בוסל שבשטח המכללה. קמפוס זה משמש את כלל הסטודנטים הלומדים במכללה ובפרט את תלמידי מקצועות הבריאות וכולל, בין היתר את מרכז ההדרכה והסימולציות הרפואיות ואת מרכז השירות החדש לסטודנט.
הערות שוליים

↑  מלגה ללומדים בפריפריה – ייעוד 44, באתר האגף והקרן לחיילים משוחררים
↑  מלגה לתושבי הפריפריה – ייעוד 45, באתר האגף והקרן לחיילים משוחררים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265453605171  ISNI: 0000 0004 0418 023X  LCCN: nr2006029515  VIAF: 139723528   WorldCat (עם VIAF): 139723528
ויצו גן ונוף

| --- | --- |
סמל כפר הנוער
אין תמונה חופשית
 כפר נוער
 תקופת הפעילות:  1922–הווה (כ־102 שנים)
 תלמידים
 :  460
 מיקום
 מיקום:  פתח תקווה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′58″N 34°53′37″E﻿ / ﻿32.082666666667°N 34.893694444444°E﻿ / 32.082666666667; 34.893694444444
 https://ganof.org.il/
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ויצו גן ונוף(למפת גוש דן רגילה) ויצו גן ונוף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ויצו גן ונוף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ויצו גן ונוף  he ויצו גן ונוףhe ויצו גן ונוףמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויצו גן ונוף הוא כפר נוער בפתח תקווה, המשלב בית ספר תיכון עיוני שש שנתי (כיתות ז' עד י"ב) ובו כ-460 תלמידים, ופנימייה שבה מתגוררים כ-240 חניכים.
היסטוריה

המוסד הוקם בשנת 1922, על שטח בגודל 63 דונם שנרכש על ידי הקרן הקיימת, כמשק פועלות - חוה חקלאית להכשרת עולות חלוצות. התחנכו בו רק נשים, שעבדו בענפי המשק החקלאי השונים. רבקה ברייזמן ניהלה את המוסד בשנים 1924–1968.
אחרי מלחמת העולם השנייה החל הכפר לקלוט ניצולי שואה יתומים, וביניהם גם בנים.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוחלט להסב את המקום לבית ספר חקלאי לגננות ושתלנות, ראשון מסוגו בישראל, וארגון ויצו קיבל את האחריות על המוסד.
בשנת 1974 נוספה תוכנית לימודים לטכנאות נוף, ובהתאם לכך שם המוסד שונה לבית הספר לגננות ולטכנאות נוף.
בשנת 1982 הוענק לצוות בית הספר פרס החינוך על שם שמואל ברגסון, מטעם המחלקה לעליית ילדים ונוער של הסוכנות היהודית.
בשנת 2006 קיבל המוסד את שמו הנוכחי, ויצו גן ונוף.
ב-2015 נפתחה בבית הספר, בשיתוף עם האוניברסיטה העברית בירושלים, מגמה ראשונה מסוגה בישראל ללימודי וטרינריה.
בשנת 2019 זכה בית הספר בפרס החינוך המחוזי ואף לאחד מבין עשרת בתי הספר המצטיינים ארצית.
כיום, פועלות בכפר 5 מגמות לימוד לבגרות: רפואה וטרינרית, גידול וטיפוח כלבים, רפואת צמחי מרפא, תיאטרון וניהול עסקי בשילוב מנהל וכלכלה.
הערות שוליים

↑  פתח תקוה, הפועל הצעיר, 14 בדצמבר 1923
↑  בתערוכת הישגי חות הלימוד בפתח-תקוה, חרות, 25 במאי 1952
↑  בית ספר לגננות ושתלנות פתח-תקוה, דבר, 12 בפברואר 1959
↑  מרדכי אלקן, בפתח -תקוה: ביה"ס לגננות יסמיך טכנאים, מעריב, 3 ביוני 1971
↑  פרסי חינוך - הערכה לפעולות מיוחדות, מעריב, 6 בדצמבר 1982
↑  משה שטיינמץ‏, 5 יחידות וטרינריה: התכנית שתכשיר תלמידים לטפל בחיות, באתר וואלה, 28 באוגוסט 2015
פרוט התוכנית  במסמך של בית החולים הוטרינרי בבית דגן
הערוץ הסלאבי הבין-לאומי

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 קטגוריה:  ערוץ מסחרי
 תאריך השקה:  14 בדצמבר 1994
 בעלות:  Valeria Volodymyrivna Ivanenko 
 שפה:  אנגלית, אוקראינית, רוסית
 משרד ראשי:  קייב
 אזור קליטה:  רחבי העולם
 זמינות
 חבילה:  בין-לאומי
 http://www.slav.tv/
 
הערוץ הסלאבי הבין-לאומי (באנגלית: Slavonic Channel International; בראשי תיבות: SCI) הוא ערוץ טלוויזיה, אשר נועד ליידע את הסלאבים ברחבי העולם ואת הקהילה העולמית על היבטים שונים של פעילות החיים של הסלאבים, על ההיסטוריה הסלאבית הייחודית ועל מסורות עשירות, תרבות, הישגים ותרומה משמעותית של הסלאבים בהתפתחות הציוויליזציה העולמית.
שידור כיסוי

אוקראינה, רוסיה, בלארוס, חבר המדינות, גאורגיה, האיחוד האירופי, קובה, מקסיקו, קנדה, ארצות הברית, אסיה, המזרח הקרוב, אפריקה.
רקע היסטורי

שידורי הניסיון החלו בשנת 1994 והחל משנת 2008 הערוץ משדר באופן סדיר. השידור מבוצע בשפה הרוסית, אוקראינית, אנגלית ובשפה בה נערכה התוכנית הספציפית.
פרויקט המחברים: ולדימיר אלכסנדרוביץ' איוואננקו ו ולריה וולודימירובנה איוואננקו.
ויצ'פק (קליפורניה)

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  המבולדט
 גובה:  110 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בשטח גלילי:  112 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  41°11′17″N 123°42′30″W﻿ / ﻿41.188056°N 123.708333°W﻿ / 41.188056; -123.708333
 אזור זמן:  UTC -8
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ויצ'פק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ויצ'פק(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטויצ'פק(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטויצ'פק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת ויצ'פק
ויצ'פק (באנגלית: Weitchpec, מקור השם בשפת יורוק ופירושו "מפגש נהרות") היא קהילה לא מאוגדת בתוך שמורת יורוק במחוז המבולדט בצפון קליפורניה בארצות הברית. היא שוכנת 56 קילומטרים צפונית-מזרחית ליוריקה (אנ'), בגובה של 110 מטרים מעל פני הים. המיקוד של האתר הוא 95546.
ויצ'פק שוכנת בחלק הצפון-מערבי של המדינה במפגש הנהרות קלאמת וטריניטי, ובצומת הכבישים המדינתיים המהירים 96 (אנ') ו-196 (אנ') של קליפורניה.
היסטוריה

ויצ'פק היה במקור האתר של כפר יורוק שהעניק את שמו לאחד משבעה הנפות של שבט יורוק, כולל כל אדמות האבות הקדמונים הממוקמות במעלה הנחל קון קריק (Coon Creek) על הנהר קלאמת. בנפה היו כלולים הכפרים הקדומים אוטספור (Otsepor), לואולגו (Lo'olego), וייטפוס (Weitspus), פקווטוטל (Pekwututl), ארטלרגר (Ertlerger), ואהסקו (Wahsekw), קנק (Kenek), צצקווי (Tsetskwi) וקנקפול (Kenekpul).
שמות זמניים במאה ה-19 היו "דורקי'ס פרי" (Durkee's Ferry, "מעבורת דורקי") ו"ויצ'פק בר" (Weitchpec Bar). השם דורקי'ס פרי מנציח את קלארק ו. דורקי (Clark W. Durkee), שהפעיל במקום מעבורת ב-1851. בשנת 1855, הוקם מוצב פדרלי זמני בשם מחנה סטרוברידג' (Camp Strowbridge) בוויצ'פק, מאוחר יותר הוא נקרא פורט וול (Fort Wool). היישוב היה תחילה בתחומי מחוז טריניטי, לאחר מכן ב-1851 מחוז קלאמת ואחרי 1874, מחוז המבולדט. סניף דואר פעל בוויצ'פק מ-1858 עד 1860 ומ-1891 עד 1962.
בוויצ'פק יש חנות קטנה/תחנת דלק בבעלות השבט (לשעבר המכולת של פירסון - Pierson's Grocery); משרד השבט והמרכז הקהילתי של היורוק; ובית הספר היסודי ויצ'פק. החל משנת 2010, שיעורי ערב היו זמינים בוויצ'פק בשפת היורוק.
רעידת אדמה בעוצמה של 5.6 שהמוקד שלה היה ליד ויצ'פק התרחשה ב-13 בפברואר 2012.
הערות שוליים

↑  Wechpues
↑  Weitchpec Post Office
↑  Kelley Atherton, Back From The Brink: Learning The Yurok Language
↑  Weitchpec Earthquake of 13 Feb 2012
הקצוות החדים

סגנון "הקצוות החדים" (באנגלית: Hard-edge painting) הוא סגנון בזרם הציור המופשט, המתאפיין במעברים פתאומיים בין אזורי צבע, שכוללים לרוב צבע אחד לא משתנה. סגנון "הקצוות החדים" הפך לנפוץ בארצות הברית בשנות ה-60. סגנון זה קשור להפשטה הגאומטרית, לאופ ארט, להפשטה הפוסט-ציורית ולציור שדות הצבע.
מאפיינים נוספים של ציור "הקצוות החדים" הם השימוש בצורות גדולות, פשוטות ולרוב גאומטריות על פני שטח רחבים ושטוחים; קווי מתאר מדויקים וחדים ושטחים נרחבים של צבע בהיר שהוכתם אל קנבס חשוף. בתוך כך, הסגנון נבדל מההפשטה הגאומטרית, בכך שהוא דוחה קומפוזיציות בעלות אופי לירי ומתמטי. בציורי "הקצוות החדים" מתקבלת תחושה כוללת המזכירה במידה מסוימת את אמנות שדות הצבע, אך בניגוד לסגנון זה, ציור "הקצוות החדים" נמנע מהקשרים ציוריים לצורות גאומטריות טהורות. כמו כן, זהו ציור הנוקט שימוש בצבע נקי, בניגוד לכתמיות הסוערת המופיעה אצל אמני האקספרססיוניזם המופשט, וב"קצוות חדים" של כל כתם צבע, בניגוד לנזילות ולטפטוף, שניתן למצוא אצל ציירי הפעולה. האמנים המרכזיים שיצרו במסגרת סגנון "הקצוות החדים" הם: אלסוורת' קלי, פרנק סטלה, ויליאם ט. ויליאמס, סם גיליאם, קארל בנג'מין, לורסר פייטלסון, פרדריק המרסלי, ג'ון הווארד, הלן לונדברג, ג'ון מקלאוג'לין, אל הלד, אלכסנדר ליברמן, בריס מרדן, קנת' נולנד, אד ריהרדט וג'ק יונגמן.
היסטוריה

את הכינוי "קצוות חדים" טבע בשנת 1959 הסופר, האוצר ומבקר האמנות של לוס אנג'לס טיימס, ז'ול לנגסנר, יחד עם פיטר סלז, אז פרופסור במכללות קלרמונט. המונח הומצא על מנת לאפיין את עבודותיהם של ציירים מקליפורניה, אשר בתגובתם לגישה היותר ציורית ולמחוות של האקספרסיוניזם מופשט, אימצו ביודעין שימוש בלתי אישי בצבע, תוך הצגת אזורי צבע נרחבים עם בהירות וחדות מיוחדים על פני פני השטח של התמונה. גישה זו לציור מופשט הפכה נפוצה בשנות השישים, וקליפורניה נחשבת למרכז היצירתי שלה.
בסוף שנות החמישים הבחינו לנגסנר וסלז, שמתקיים קשר משותף בין עבודותיו האחרונות של ג'ון מקלאפלין (1898–1976), לורסר פייטלסון (1898–1978), קארל בג'מין (1925–2012), פרידריך המרסלי (1919–2009) ואשתו של פייטלסון, הלן לונדברג (1908–1999). חמשת האמנים נפגשו עם לנגסנר וסלז בביתו של פייטלסון כדי לדון בתערוכה קבוצתית שתציג ציירים מופשטים מקליפורניה, תחת אוצרותו של לנגסנר. התערוכה "ארבעה קלאסיסיסטים מופשטים" (Four Abstract Classicists) נפתחה במוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות בשנת 1959, ולאחר מכן הופיעה גם במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס. האמנית הלן לונדברג לא נכללה בתערוכה.
מבקר האמנות והאוצר הבריטי, לורנס אלויי, שצפה בתערוכה "ארבעה קלאסיקאים מופשטים" כאשר הוצגה באנגליה ובאירלנד, כינה אותה ""הקצוות החדים" של קליפורניה". הוא ייחס את המושג להתפתחויות האמנותיות החדשות שזיהה בתערוכה, בהן הצמצום הצורני והשימוש במשטחי צבע אחידים, שאינם זהים לאלה הנראים במופשט הגאומטרי. המונח נכנס לשימוש רחב יותר לאחר שאלויי השתמש בו כדי לתאר ציור מופשט גאומטרי אמריקאי עכשווי הכולל "כלכלת צורה", "מלאות צבע", "נקיון פני שטח" וסידור לא רציונלי של צורות על הקנבס.
גם בסגנונן של תנועות אחרות ומוקדמות יותר ניתן למצוא את האיכות של ה"קצוות החדים" בציור. כך למשל, בזרם ה-Precisionism מופיעות איכויות מן הסוג הזה בעבודת האמנים. ואכן, ניתן לזהות את סגנון ה"קצוות החדים" עם אסכולת ציור מסוימת באמנות המודרנית, אבל הוא גם משמש כמונח כללי תיאורי לאיכויות ספציפיות שיכולות להימצא בכל ציור. הסגנון יכול להיות להשתייך הן לציור פיגורטיבי והן לציור מופשט.
סגנון "הקצוות החדים" מזכיר את עבודותיהם המוקדמות של קזימיר מאלביץ', וסילי קנדינסקי, תיאו ואן דסבורג ופיט מונדריאן. אמנים נוספים הקשורים לציור "הקצוות החדים" כוללים את הרב אך, יוזף אלברס, ריצ'רד אנושקיביץ', מקס ביל, איליה בולוטובסקי, הרברט בוסמן, ראלף קוברן, נאסוס דפניס, רונלד דייוויס, ג'ין דייוויס, רובין דני, האוורד מארינג, בורגוין דילר, בורהן דוגנקאי., ג'ון פארן, פיטר האלי, אל הלד, רוברט אינדיאנה, אלסוורת' קלי, ג'ק יאנגרמן, גונטר סי קירשברגר, אלכסנדר ליברמן, אגנס מרטין, ג'ורג' ל. ק. מוריס, קנת נולנד, אד ריינהרדט, דבורה רמינגטון, ברידג'ט ריילי, לודוויג סנדר, דייוויד סימפסון, ליאון פולק סמית', ג'וליאן סטאנצ'ק, ג'פרי סטיל, פרנק סטלה, מירון סטאוט, ליאו ואלדור, ויקטור וסרלי, צ'רמיון פון וויגנד, ניל ויליאמס, ג'ון סטפן, לארי זוקס, מינו ארג'נטו וברבו אוסטליהן.
תערוכות

התערוכה "ארבעה קלאסיקאים מופשטים" שנפתחה במוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות בשנת 1959 והמשיכה להציג במקומות נוספים, הייתה התערוכה הראשונה שכינסה יחד את אמני הסגנון תחת כותרת משותפת. בשנת 1964 התקיימה תערוכה גדולה שנייה לסגנון "הקצוות החדים" בגלריה פאביליון בבלבואה, קליפורניה (הגלריה ידועה גם בשם ביתן ניופורט). את התערוכה אצר לנגסנר, בשיתוף גלריה אנקרום, גלריית אסתר רובלס, גלריית פליקס לנדאו, גלריית פארוס וגלריית המורשת של לוס אנג'לס. התערוכה נקראה בפשטות "ציור "הקצוות החדים" של קליפורניה". בתערוכה נכללו יצירות מאת האמנים: פירנצה ארנולד, ג'ון ברבור, לארי בל, קארל בנג'מין, ג'ון קופלנס, לורסר פייטלסון, פרדריק האמרסלי, ג'ון הארווד, הלן לונדברג, ג'ון מקלפלין ודורותי ולדמן.
בשנת 2000 אצרה טובי סי מוס תערוכה בשם "ארבעה קלאסיסיסטים מופשטים פלוס אחת" (Four Abstract Classicists Plus One) בגלריה שלה בלוס אנג'לס. בתערוכה שוב הופיעו מקלפלין, פייטלסון, המרסלי ובנג'מין, כשהתווספה אליה גם לונדברג כחברה חמישית בחבורה המקורית של ציירי "הקצוות החדים". בשנת 2003 הציגה גלריה לואי שטרן לאמנויות יפות תערוכה רטרוספקטיבית של לורסר ופייטלסון בשם "לורסר פייטלסון והמצאת ציור "הקצוות החדים" 1945-1965" (Lorser Feitelson and the invention of Hard-edge painting, 1945-1965). באותה שנה הציגה גלריה NOHO MODERN את עבודותיו של ג'ון הארווד בתערוכה שכותרתה "ג'ון הרוואד: מבט חדש על ציור "הקצוות החדים", 1959-1969" (June Harwood: Hard-edge painting Revisited, 1959-1969).
בשנים 2004–2005 נערכה תערוכה נוספת של ששת אמני התנועה הללו, שהציגה 24 ציורים, ארבעה של כל אמן, בגלריה בן מאלץ במכון לאמנות ועיצוב אוטיס. מבקר האמנות והאוצר השותף בתערוכה, דייב היקי, ביקש להדגיש את הסגנון האמנותי כמקומי, או כמעין דיאלקט אזורי של האמנות בלוס אנגלס שלאחר מלחמת העולם השנייה. הציירים הללו הוצגו שוב בתערוכה בשם "The Birth of the Cool" ב-2008 במוזיאונים ברחבי קליפורניה ביחד עם מוצגים של עיצוב, מוזיקה וסרטים מן האמנות של אמצע המאה.
ראו גם

אמנות מופשטת
אקספרסיוניזם מופשט
מופשט לירי
מינימליזם
אמנות מודרנית
מופשט פוסט-ציורי
ציור פעולה
אסכולת הצבע של וושינגטון
קוברה
אוונגרד
הערות שוליים

1 2  "Hard edge painting – Art Term". Tate. 2017-04-05. נבדק ב-2021-08-16.
↑  Colorscope: Abstract Painting 1960-1979, Santa Barbara Museum of Art
↑  Minimalism - Hard-edge painting, Encyclopaedia Britannica
1 2  נורית הדס, עיונים באמנות המאה העשרים, תל-אביב: אורט ישראל, 2002, עמ' 401-402
1 2  Hard-edge painting, GUGGENHEIM FOUNDATION
↑  Finding Aid for the Jules Langsner papers, 1941-1967, The Online Archive of California
↑  Karl Benjamin's Colorful Resurgence, The New York Times, ‏7.10.2007
↑  Claire Wolfe, "California Hard-Edge Painting”, Artforum, ‏מאי 1964
↑  Jules Langsner, CALIFORNIA HARD-EDGE PAINTING - Director essay
↑  Christopher Knight, Staking a claim for an idiom of Los Angeles, Los Angeles Times, ‏26.11.2004
↑  Birth of the Cool: California Art, Design, and Culture at Midcentury, Oakland Museum of California
הקצב

| --- | --- |

 בימוי:  קלוד שברול 
 הופק בידי:  אנדרה ז'נובה 
 תסריט:  קלוד שברול 
 עריכה:  ז'אק גאיאר 
 שחקנים ראשיים:  סטפאן אודראן   ז'אן יאן   רוז'ה רודל
 מוזיקה:  פייר ז'נסן 
 צילום:  ז'אן ראבייה 
 מדינה:  צרפת, איטליה 
 חברה מפיצה:  Cinerama Releasing Corporation, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בפברואר 1970
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הקצב" (צרפתית: "Le Boucher") הוא מותחן קולנוע צרפתי משנת 1970 בבימויו של קלוד שברול. הסרט מתאר את היחסים המתפתחים בין מורה וקצב בעיירה כפרית בצרפת כשברקע מתקיימת חקירה של שורת מקרי רצח המתבצעים באזור. הסרט מתרחש בעיירה טרמולה (Tremolat) שבמחוז דורדון בדרום מערב צרפת, וגם צולם בה. מערות לאסקו הסמוכות, בהן נמצאו ממצאים פרהיסטוריים, משמשות גם הן תפאורה לסצנה בסרט. יש הרואים בסרט זה כאחד מסרטיו הבולטים של שברול בסדרה של שישה סרטים אותם ביים בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 ואשר נחשבים כאחת מפסגות יצירתו.
תקציר העלילה

בחתונה הנערכת בעיירה מתוודעים זה לזה, פופול, קצב שהשתחרר משירות צבאי רב שנים ושבע קרבות, והלן, אישה מודרנית ואסרטיבית, המורה והמנהלת של בית הספר הקטן, שהגיעה לעיירה לפני זמן לא רב. השניים מתקרבים אך שומרים על יחסים אפלטוניים. במקביל, מתגלה גופת צעירה באזור העיירה והמשטרה מתחילה בחקירות. הלן מעניקה לפופול מתנת יום הולדת מצית ובעת טיול של ילדי בית הספר בהדרכתה היא מגלה גופת צעירה ולידה היא מוצאת מצית זהה למצית שהעניקה. היא אוספת את הפריט מהשטח ואינה מגלה על מציאתו לאיש. מכאן ואילך מתלבטת הלן לגבי המשך יחסיה עם פופול עד הסוף הטרגי בו מתגלה האמת.
שחקנים ראשיים

סטפאן אודראן - הלן (המורה)
ז'אן יאן - פופול (הקצב)
רוז'ה רודל - מפקח המשטרה גרומבש
ביקורת

הסרט נחשב על ידי מבקרים רבים כאחד מסרטיו של שברול הקרובים ביותר לסגנונו של היצ'קוק, שהשפעתו הרבה על שברול ניתנת לזיהוי בסרטים רבים. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, מציין כי גם בסרטו זה של שברול קיים המוטיב של רגע מוחמץ, שהיה יכול לשנות את חיי הדמויות וכיוון שהוחמץ, מובילה העלילה לטרגדיה. הוא מוצא את הרגע הזה בסצנה בה שואל פופול את הלן "מה תעשי אם אנסה לנשק אותך עכשיו?" והיא עונה: "מאומה, אך אני מעדיפה שלא תעשה זאת." קנבי מציין כי נראה כי שברול לעולם לא ישיג את הספונטניות של היצ'קוק ופריץ לנג (הוא רואה בסרטיהם "בכבלי השכחה" ו"רחוב סקרלט" (אנ') כמודל לריאליזם הרומנטי של "הקצב"), אך הוא עולה עליהם בציור הדמויות ורגשותיהם ובתיאור היחסים בינן לבין עצמן כמו גם עם סביבתם. קנבי אף טוען כי שברול איננו מעוניין באמת בבניית המתח בסיפור והוא מעדיף לתאר את סיפור האהבה הבלתי ממומש, וזאת, מתוך כבוד למורכבותן של הדמויות המרכזיות בסרט.
מבקר אמריקאי נוסף, רוג'ר איברט, טוען אף הוא כי המתח הנוצר אצל הצופה איננו תוצאה של השאלה "מה יקרה עכשיו?", אלא של השאלות: "מה הם יודעים?", "מה הם חושבים?" ומה הם רוצים?"; כך בונה במאי הסרט שיא רגשי ופסיכולוגי.
הערות שוליים

↑  דרק מלקולם, Claude Chabrol: La Femme Infidele, אתר הגרדיאן, 29 באפריל 1999
↑  אורי קליין, המלצת השבוע, באתר הארץ, 8 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16655068w (data)  GND: 7569460-8  VIAF: 224737140   WorldCat (עם VIAF): 224737140
הר ברייב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,300 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  ניופאונדלנד ולברדור, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי קאומאג'ט 
 קואורדינטות:  57°52′53″N 62°01′35″W﻿ / ﻿57.8814°N 62.0264°W﻿ / 57.8814; -62.0264
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר ברייב(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר ברייב(למפת ניופאונדלנד ולברדור רגילה) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס הר ברייב(למפת ניופאונדלנד ולברדור מוגדלת) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס הר ברייב
 
הר ברייב (באנגלית: Brave Mountain) הוא הר תלול בהרי קאומאג'ט שבקורדילרה הארקטית, באי גרימינגטון, בצפון חצי האי לברדור, בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור שבקנדה.
ההר הוא אחד ההרים הגבוהים ביותר בהרי קאומאג'ט.
גובהו של ההר 1,300 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-34 בגובהו בניופאונלד ולברדור.
ההר מתנשא לגובה של 1,270 מטרים מעל סביבתו, הוא ההר ה-4 בהתנשאותו בניופאונלנד ולברדור.
ההר ממוקם 3 קילומטרים מדרום מערב להר בישופ'ס מאיטר.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי ב"אנציקלופדיית ההרים הקנדית"
↑  על פי אנציקלופדיית ההרים הקנדית גובהו של ההר 1,235 מטרים מעל פני הים
1 2  מידע גאוגרפי
↑  הרי ניופאונלנד ולברדור לפי גובהם (תשומת הלב כי הוא מופיע במקום 51 ברשימה, מאחר ש"אנציקלופדיית ההרים הקנדית" מציינת כי גובהו של ההר 1,235 מטרים מעל פני הים
↑  על פי אנציקלופדיית ההרים הקנדית, בה נרשם שגובהו של ההר 1,235 מטרים, ובהתאם האנציקלופדיה מציינת כי הוא ההר ה-52 בגובהו בניופאונדלנד ולברדור
↑  הרי ניופאונדלנד ולברדור לפי גובהם
| הקורדילרה הארקטית |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אדם • ארצות הברית • באפין • ברוס • ג'וי • גרינל • האימפריה הבריטית • הנסיכה מרגרט • הייפוינטר • ויסלר • ויקטוריה ואלברט • צ'לנג'ר • קונגר |  |
| הרים | אאוטלוק • אודין • אוקספורד • אנגנה • אסגארד • ארוהד • ארתור • באטל • בסטיל • בופורט • בידרביק • בישופ'ס מאיטר • בלדר • ברבאו • ברייב • בריידאבליק • ויסלר • יוג'ין • יוקפיק • מידנייט סאן • נוקאפ • סירק • קוואג'יוויק • ת'ול • ת'ור |  |
| מעברי הרים | פורטרס |  |
| כיפות קרח | פני |  |
| קרחונים | גל |  |
| פארקים לאומיים | סירמיליק |  |
| אזורים | אלסמיר • באפין |  |
| יישובים | אלרט |  |
הקצין והרוזן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוגה:  רומן היסטורי
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1867-1868
 מספר עמודים:  212
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ג.בן חנה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001312529
 
הקצין והרוזן הוא שמו של רומן זר שהמוציא לאור של גרסתו העברית ייחס אותו לסופר הצרפתי ז'ול ורן. אולם, אוריאל אופק, מחבר "לקסיקון אופק לספרות ילדים", סבור כי התרגום לעברית נעשה  מרוסית, ולא אותר המקור הצרפתי של הספר. צבי הראל, המומחה לכתבי ז'ול ורן, סבור כי הספר לא נכתב על ידי ורן, וזאת בדומה לשני תרגומים עבריים אחרים המיוחסים לספרים מאת ורן, שתורגמו על ידי אותו מתרגם, ג. בן חנה (גדליהו אמיתי): "הגנרל בוסטמנטה" ו"ספינת העבדים".
נושא הרומן הוא "מלחמת העצמאות של צ'ילה" באמצע המאה ה-19. שני חברים צרפתיים, רוזן וקצין בדימוס, נוסעים לצ'ילה לחפש אישה ספרדייה יפה ומושכת, שהייתה בפריז ונעלמה. הרוזן, היוצא לדרום אמריקה, בזבז עליה את רכושו ויום אחד היא נטשה אותו. היות שמוצאה של האישה הוא מצ'ילה הם מחליטים לנסוע לארץ זו במטרה למצוא אותה. הם מגיעים לדרום אמריקה בעיצומו של מרד נגד הגנרל שמשל בה מטעם האימפריה הספרדית ולמען הקמת רפובליקה עצמאית. הצמד, הרוזן והקצין בדימוס מעורבים בתככים ובקרבות בין המתיישבים הספרדים לבין שבטי האינדיאנים, בין המתיישבים והשבטים, ובין שבט לשבט - זהו למעשה לבו של הרומן. הרוזן מוצא את האישה הספרדייה שעזבה אותו, אבל היא לא משיבה לו אהבה. וכך, כאשר המאבק על עצמאות צ'ילה הסתיים והמדינה זוכה לעצמאות הם חוזרים לצרפת ללא האישה.
בדומה לרומנים אחרים של ורן, יש ברומן זה מבואות גאוגרפיים והיסטוריים על הארצות שבהם מתרחשת העלילה, עם דגש על הכרת טיבם של השבטים האינדיאנים. נעדרים מהספר ההיבטים המדעיים, המופיעים ברומנים אחרים של ורן.