stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינוויקטוס (סרט)
שחקנים ודמויות

מורגן פרימן בתפקיד נלסון מנדלה, ראש הקונגרס הלאומי האפריקני, שהפך לנשיא השחור הראשון של דרום אפריקה
מאט דיימון בתפקיד פרנסואה פייאנר, קפטן הנבחרת
טוני קגורוג בתפקיד ג'ייסון טשבלאלה
אדוג'ה אנדוה בתפקיד ברנדה מזיבוקו
ג'וליאן לואיס ג'ונס בתפקיד אטיין פיידר
פטריק מופוקנג בתפקיד לינגה מורונסמי
מאט שטרן בתפקיד הנדריק בוינס
מרגריט וויטלי בתפקיד נרין ווינטר, אשתו של פייאנר
פטריק ליסטר כאביו של פרנסואה פייאנר
לאלי חומאלו כמרי
מקניאל הנדריקס בתפקיד צ'סטר ויליאמס, שחקן הנבחרת והשחקן השחור היחיד
סקוט איסטווד בתפקיד ג'ואל סטרנסקי, שחקן הנבחרת
זאק פיונאטי בתפקיד ג'ונה לומו, שחקן נבחרת ניו זילנד, הנחשב לשחקן הטוב בעולם
גרנט ל. רוברטס כרובן קרוגר, שחקן הספרינגבוקס
רובין ב. סמית' בתפקיד יוהאן דה ויליירס, פרשן הספורט.
לואי מינאר כמאמן הספרינגבוקס
דייוויד דוקאס כטייס של בואינג 747 שטס נמוך מעל אצטדיון אליס פארק רגע לפני הופעתו של מנדלה על המגרש לפני שהמשחק התחיל
הני בוסמן כמאמן הרוגבי הגזעני
הערות שוליים

↑  "Invictus". American Film Institute. נבדק ב-26 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Invictus". Box Office Mojo. נבדק ב-13 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thompson, Anne (10 ביוני 2009). "Produced By Conference: Are Boomers Abandoning Movies?". Variety. אורכב מ-המקור ב-14 ביוני 2009. נבדק ב-13 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stephensen, Hunter (14 במרץ 2009). "First Look: Clint Eastwood's The Human Factor with Matt Damon". Slash Film. אורכב מ-המקור ב-2012-06-04. נבדק ב-31 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Archive: Nelson Mandela's 'walk to freedom' in 1990 after his release from prison (באנגלית), נבדק ב-2017-06-20
↑  Turner, Rob (March 22, 2009). "Life on the set with Clint Eastwood, by Welsh actor". Wales on Sunday. Retrieved May 6, 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2013053997  VIAF: 316752386   WorldCat (עם VIAF): 316752386
אולימפיאדת הכימיה הבין-לאומית

טקס הפתיחה של אולימפיאדת הכימיה הבינלאומית ה-44
אולימפיאדת הכימיה הבין-לאומית (באנגלית: The International Chemistry Olympiad, בראשי תיבות: IChO) היא תחרות אקדמית שנתית לתלמידי תיכון. זוהי אחת מתוך 4 אולימפיאדות מדעיות בינלאומיות שמיון אליהן נערך על ידי מערכת החינוך - אולימפיאדת הפיזיקה הבינלאומית, אולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית והאולימפיאדה הבינלאומית במדעי המחשב - ואחת מתוך 14 אולימפיאדות מדעיות בינלאומיות סך הכל.
כיום משתתפות באולימפיאדה 75 מדינות מרחבי העולם. הוועידה הראשונה התקיימה בפראג שבצ'כוסלובקיה ב-1968. האירוע התקיים מדי שנה מאז, חוץ משנת 1971. מרכז המידע הבינלאומי של אולימפיאדת הכימיה הבינלאומית מבוסס בברטיסלבה, סלובקיה.
משלחות

המשלחות שהשתתפו באירועים הראשונים היו ברובן מדינות הגוש המזרחי לשעבר, ועד 1980, אולימפיאדת הכימיה הבינלאומית השנתית ה-12, שהאירוע התקיים מחוץ לגוש באוסטריה. עד 4 תלמידים לכל נבחרת ארצית מתחרים סביב יולי הן במדור תאורטי והן כמגוון ניסיוני, כאשר כמחצית מהמשתתפים מקבלים מדליות.
כל משלחת מורכבת מארבעה תלמידים ושני מדריכים (אחד מהם מוגדר כראש המשלחת או "מורה ראשי"). משלחת עשויה לכלול גם קומץ אורחים ומשקיפים מדעיים. על התלמידים להיות מתחת לגיל 20 ואין להירשם כתלמידים קבועים במוסדות חינוך על-תיכוניים.
מדינות המעוניינות להשתתף באיגוד חייבים לשלוח משקיפים לשתי אולימפיאדות רצופות, לפני שהתלמידים יוכלו להשתתף באירוע. בסך הכל השתתפו 68 מדינות ב-IChO ה-38 ב-2006: 67 כמשתתפות ו-1 כמשקיפות. בשנת 2017 יותר מ-80 מדינות השתתפו באולימפיאדה.
אירועים אלה הם גם הזדמנויות מצוינות לתלמידים לפגוש אנשים מכל רחבי העולם אשר חולקים אינטרסים דומים, לבקר במקומות שונים, כדי ליצור קשר עם תרבויות שונות. ככל שמטרות התחרות יוצרות, תחרויות ה- ICHO מסייעות להגברת יחסי הידידות בקרב צעירים ממדינות שונות; הם מעודדים שיתוף פעולה והבנה בינלאומית.
משלחות > נבחרת ישראל

ישראל התחילה להשתתף באולימפיאדה בשנת 2005. המיונים לנבחרות בהשגחת נבחרות ישראל במדעים, ומאז החלה להשתתף, זכו חברי המשלחות הישראליות בכל שנה במדליות ותעודות הצטיינות.
מהלך התחרות > נושאים

תוכנית הלימודים כוללת נושאים מתחומי כימיה שונים, כולל כימיה אורגנית, כימיה אי-אורגנית, כימיה פיזיקלית, כימיה אנליטית, ביוכימיה, ספקטרוסקופיה ועוד. אף על פי שחלק מהנושאים הללו נכללים ברוב תוכניות הכימיה של בתי הספר התיכוניים, ברוב המקרים, הם מוערכים ברמה הרבה יותר עמוקה ורבים עשויים לדרוש רמה של ידע והבנה הדומה לרמה של השכלה על-תיכונית. בנוסף, המדינה המארחת של כל IChO בעיות סדרה של בעיות הכנה היטב לקראת התחרות מדי שנה. בעיות הכנה אלה מכסות נושאים ספציפיים בעומק רב יותר מאשר בחינוך על-תיכוני טיפוסי. ההכנה לאולימפיאדת הכימיה הבינלאומית דורשת רמה גבוהה של הבנה ועניין בכימיה ויכולת יוצאת דופן להתייחס לנושאים כימיים אחד עם השני, כמו גם עם העולם המעשי.
מהלך התחרות > שלבי המבחנים

חבר מושבעים מדעי, אשר מותקן על ידי המדינה המארחת, מציע את המשימות. חבר המושבעים הבינלאומי, המורכב משני המדריכים מכל אחת מהמדינות המשתתפות, דן במשימות התחרות ומתרגם אותן לשפת העדפת התלמידים. מכיוון שהמדריכים בוחנים את הבחינות לפני שהן ניתנות למשתתפים, כל תקשורת בין החניכים לתלמידים אסורה בהחלט לפני השלמת שתי הבחינות, והתלמידים נדרשים למסור טלפונים ניידים ומחשבים ניידים למארגן.
התחרות מורכבת משני מבחנים, בדיקה תאורטית ובחינה מעשית. משך שני המבחנים עד 5 שעות, והם מוחזקים בימים נפרדים, כאשר הבדיקה המעשית מתקיימת בדרך כלל לפני הבחינה התאורטית. בבדיקה התאורטית יש ערך של 60 נקודות ובחינה המעשית יש ערך של 40 נקודות. התלמידים מקבלים את הבדיקות מתורגמות לשפות העדפה. חובתם של החונכים לתרגם את הבחינות מאנגלית לפני שהן ניתנות למשתתפים.
כל בדיקה נבחנת באופן עצמאי מהשני, וסכום תוצאות הבדיקות קובע את התוצאה הכוללת של המשתתף. לאחר שהבחינות נערכות ומוערכות על ידי ועדה שמונתה על ידי המדינה המארחת ולפני הצגת פרסים, מדריכים דנים בהערכת הבחינות עם שופטי הוועדה כדי להבטיח את ההוגנות בהערכתם.
מהלך התחרות > דירוג

מדליית זהב מה- ICHO ה -40 כל המשתתפים מדורגים על סמך ציונים בודדים שלהם ולא מקבלים ציונים רשמיים צוות. מדליות זהב מוענקות לכ -10% מהסטודנטים, מדליות כסף מוענקות לכ -20% מהסטודנטים הבאים, ומדליות ברונזה מוענקות ל -30% מהסטודנטים הבאים. המספר המדויק של מדליות הוחלט על הסקירה העיוורת של התוצאות. אותות נכבדים מוענקות ל -10% הבאים של המשתתפים שלא זכו במדליה. פרס מיוחד אחד ניתן לסטודנט שמשיג את הציון הגבוה ביותר הכולל. שני פרסים מיוחדים נפרדים ניתנים לתלמידים אשר מקבלים את הציון הטוב ביותר בבדיקות התאורטיות והמעשיות.
היסטוריה

הרעיון של אולימפיאדת הכימיה הבינלאומית פותח בצ'כוסלובקיה לשעבר ב -1968. הוא נועד במטרה להגדיל את מספר המגעים הבינלאומיים ואת חילופי המידע בין האומות. הזמנות הועברו על ידי הוועדה הלאומית הצ'כוסלובקית לכל מדינות ברית ורשה, למעט רומניה (בשל נושאים פוליטיים בין רומניה לברית המועצות). אולם במאי 1968, היחסים בין צ'כוסלובקיה לברית המועצות נעשו עדינים כל כך שרק פולין והונגריה השתתפו בתחרות הבינלאומית הראשונה.
אולימפיאדת הכימיה הבינלאומית הראשונה התקיימה בפראג בין 18 ל -21 ביוני 1968. כל אחת משלוש המדינות המשתתפות שלחה צוות של שישה סטודנטים, וארבע משימות תאורטיות היו אמורות להיפתר. כבר הוצעו הנחיות לתחרויות הבאות. אולימפיאדת הכימיה השנייה התקיימה ב -1969 בפולין, ובולגריה השתתפה גם היא, ברית המועצות וגרמניה המזרחית שלחו משקיפים. כל צוות היה מורכב מחמישה תלמידים, והוסיפה תחרות ניסויית. הוחלט להזמין עוד מדינות סוציאליסטיות לתחרויות הבאות ולהגביל את מספר התלמידים לארבעה. האולימפיאדה השלישית ב -1970 אורגנה בהונגריה עם גרמניה המזרחית, רומניה וברית המועצות כמדינות חדשות. בתחרות זו חולקו לראשונה יותר משלושה פרסים.
לא התקיימה אולימפיאדה בשנת 1971, כמו בסוף התחרות בשנת 1970, מארגן לארח את האירוע הבא לא יכול להיות מוסכם על. זה היה נפתר במשך שלוש השנים הבאות על ידי הסכמה דיפלומטית על ברית המועצות לארח 1972, בולגריה בשנת 1973, ורומניה בשנת 1974, החל את המסורת כדי להחליט על השנים המארחות מראש. 1972 הייתה הפעם הראשונה שבה משימות הכנה עבור אולימפיאדת הכימיה הבינלאומית נוצרה. כמו כן, במושב המושבעים, הוצע כי הזמנות יש לשלוח וייטנאם, מונגוליה, וקובה. לצערנו, הזמנות אלה לא נשלחו, והותירה שבעה להתחרות ב -1973.
ב -1974, רומניה הזמינה את שוודיה ויוגוסלביה לאולימפיאדה בבוקרשט, גרמניה ואוסטריה שלחו משקיפים. הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הייתה המדינה הראשונה של נאט"ו עם משקיף בהווה, וזה היה יכול להתרחש רק משום שממשלת ברנדט קיבלה חוזים במזרח. כך, ב -1975, גם גרמניה המערבית, אוסטריה ובלגיה השתתפו באולימפיאדת הכימיה הבינלאומית.
האולימפיאדה הראשונה במדינה לא-סוציאליסטית התקיימה ב -1980 בלינץ שבאוסטריה, אם כי ברית המועצות לא השתתפה. מאז גדל מספר המדינות המשתתפות בהתמדה. בשנת 1980, רק 13 מדינות השתתפו אך מספר זה גדל ל־21 על ידי אולימפיאדת 1984 בפרנקפורט / מיין. עם נפילת מסך הברזל ופירוק ברית המועצות למדינות עצמאיות בתחילת שנות התשעים, גדל מספר המשתתפים שוב. בנוסף, התעניינותן הגוברת של מדינות אסיה ואמריקה הלטינית התבררה עם מספר המשתתפים. בסך הכל השתתפו בשנת 1998 47 משלחות. כיום, 75 מדינות משתתפות באולימפיאדת הכימיה הבינלאומית.
רשימת המדינות המארחות

להלן רשימת המדינות והערים המארחות את התחרויות:
| מספר  | שנה  | עיר  | מדינה מארחת  | תאריך   |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1968 | פראג |  צ'כוסלובקיה | יוני 18–21 |
| 2 | 1969 | קטוביץ |  פולין | יוני 16–20 |
| 3 | 1970 | בודפשט |  הונגריה | יולי 1–5 |
| — | 1971 | לא התקיימה | לא התקיימה | לא התקיימה |
| 4 | 1972 | מוסקבה |  ברית המועצות | יולי 1–10 |
| 5 | 1973 | סופיה |  בולגריה | יולי 1–10 |
| 6 | 1974 | בוקרשט |  רומניה | יולי 1–10 |
| 7 | 1975 | בודפשט |  הונגריה | יולי 1–10 |
| 8 | 1976 | האלה |  גרמניה המזרחית | יולי 10–19 |
| 9 | 1977 | ברטיסלאבה |  צ'כוסלובקיה | יולי 4–14 |
| 10 | 1978 | ורשה |  פולין | יולי 3–13 |
| 11 | 1979 | לנינגרד |  ברית המועצות | יולי 2–11 |
| 12 | 1980 | לינץ |  אוסטריה | יולי 13–23 |
| 13 | 1981 | בורגס |  בולגריה | יולי 13–23 |
| 14 | 1982 | סטוקהולם |  שוודיה | יולי 3–12 |
| 15 | 1983 | טימישוארה |  רומניה | יולי 2–11 |
| 16 | 1984 | פרנקפורט |  גרמניה המערבית | יולי 1–10 |
| 17 | 1985 | ברטיסלאבה |  צ'כוסלובקיה | יולי 1–8 |
| 18 | 1986 | ליידן |  הולנד | יולי 6–15 |
| 19 | 1987 | בודפשט |  הונגריה | יולי 6–15 |
| 20 | 1988 | אספו |  פינלנד | יולי 2–9 |
| 21 | 1989 | האלה |  גרמניה המזרחית | יולי 2–10 |
| 22 | 1990 | פריז |  צרפת | יולי 8–17 |
| 23 | 1991 | קטוביץ |  פולין | יולי 7–15 |
| 24 | 1992 | וושינגטון די. סי. |  ארצות הברית | יולי 11–22 |
| 25 | 1993 | רומא |  איטליה | יולי 11–22 |
| 26 | 1994 | אוסלו |  נורווגיה | יולי 3–11 |
| 27 | 1995 | בייג'ינג |  סין | יולי 13–20 |
| 28 | 1996 | מוסקבה |  רוסיה | יולי 14–23 |
| 29 | 1997 | מונטריאול |  קנדה | יולי 13–22 |
| 30 | 1998 | קנברה |  אוסטרליה | יולי 5–14 |
| 31 | 1999 | בנגקוק |  תאילנד | יולי 4–11 |
| 32 | 2000 | קופנהגן |  דנמרק | יולי 2–11 |
| 33 | 2001 | ניו דלהי |  הודו | יולי 6–15 |
| 34 | 2002 | ליידן |  הולנד | יולי 5–14 |
| 35 | 2003 | אתונה |  יוון | יולי 5–14 |
| 36 | 2004 | ברלין |  גרמניה | יולי 18–27 |
| 37 | 2005 | טייפה |  טאיוואן | יולי 16–25 |
| 38 | 2006 | סיאול |  קוריאה הדרומית | יולי 1–11 |
| 39 | 2007 | מוסקבה |  רוסיה | יולי 15–24 |
| 40 | 2008 | בודפשט |  הונגריה | יולי 12–21 |
| 41 | 2009 | לונדון |  בריטניה | יולי 18–27 |
| 42 | 2010 | טוקיו |  יפן | יולי 19–28 |
| 43 | 2011 | אנקרה |  טורקיה | יולי 9–18 |
| 44 | 2012 | וושינגטון די. סי. |  ארצות הברית | יולי 21–30 |
| 45 | 2013 | מוסקבה |  רוסיה | יולי 15–24 |
| 46 | 2014 | האנוי |  וייטנאם | יולי 20–29 |
| 47 | 2015 | באקו |  אזרבייג'ן | יולי 20–29 |
| 48 | 2016 | טביליסי |  גיאורגיה | 23 יולי – 1 אוגוסט |
| 49 | 2017 | בנגקוק |  תאילנד | יולי 6–15 |
| 50 | 2018 | פראג |  צ'כיה | יולי 19–29 |
| 51 | 2019 | פריז |  צרפת | יולי 21–30 |
| 52 | 2020 | איסטנבול |  טורקיה | יולי 23–30 |
| 53 | 2021 | אוסקה |  יפן | 24 יולי – 2 אוגוסט |
| 54 | 2022 | טיינג'ין |  סין | יולי 10–18 |
| 55 | 2023 | ציריך |  שווייץ | יולי 16–25 |
| 56 | 2024 | ריאד |  ערב הסעודית | יולי 21–30 |
| 57 | 2025 | דובאי |  איחוד האמירויות הערביות | יולי |
| 58 | 2026 |  |  אוזבקיסטן |  |
| 59 | 2027 |  |  טאיוואן |  |
לוח מדליות שיאי כל הזמנים

להלן רשימת שיאי מס' המדליות ל-10 הדירוגים הראשונים, נכון לשנת 2021:
| דירוג | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין (CHN) ‏ | 103 | 29 | 4 | 136 |
| 2 | דרום קוריאה דרום קוריאה (KOR) ‏ | 69 | 31 | 17 | 117 |
| 3 | רוסיה רוסיה (RUS) ‏ | 66 | 34 | 11 | 111 |
| 4 | טאיוואן טאיוואן (TWN) ‏ | 57 | 51 | 11 | 119 |
| 5 | ארצות הברית ארצות הברית (USA) ‏ | 49 | 66 | 33 | 148 |
| 6 | פולין פולין (POL) ‏ | 44 | 75 | 62 | 181 |
| 7 | איראן איראן (IRN) ‏ | 39 | 52 | 24 | 115 |
| 8 | סינגפור סינגפור (SGP) ‏ | 38 | 54 | 36 | 128 |
| 9 | הונגריה הונגריה (HUN) ‏ | 37 | 84 | 53 | 174 |
| 10 | רומניה רומניה (ROM) ‏ | 32 | 72 | 57 | 161 |
| סה"כ (10 מדינות) | סה"כ (10 מדינות) | 534 | 548 | 308 | 1390 |
ראו גם

אולימפיאדת הביולוגיה הבינלאומית
האולימפיאדה הבינלאומית במדעי המחשב
אולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית
אולימפיאדת הפיזיקה הבינלאומית
אולימפיאדת המדע הבינלאומית לנוער
נבחרות ישראל במדעים
הערות שוליים

↑  הטכניון, ‏מדלית כסף ושלוש מדליות ארד באולימפיאדת הכימיה – לנבחרת ישראל שיצאה מהטכניון, באתר "הידען", 10 באוגוסט 2012
↑  List of previous IChO
↑  http://folk.uio.no/johnv/26thIChO/
↑  IChO2006, web.archive.org, ‏2007-05-22
↑  39th INTERNATIONAL CHEMISTRY OLYMPIAD, www.icho39.chem.msu.ru
↑  http://icho.hu/icho.hu/pages/40thOlympiad.html
↑  42nd International Chemistry Olympiad, www.icho2010.org
↑  http://www.icho2013.chem.msu.ru/en/
↑  46 th International Chemistry Olympiad, web.archive.org, ‏2013-12-13
↑  ICHO 2015, icho2015.msu.az (באנגלית)
↑  IChO-2016, www.icho2016.chemistry.ge
↑  https://icho2017.sc.mahidol.ac.th/
↑  IChO 2018 (בצ׳כית)
↑  List of Countries
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1295611929  NDL: 01139597  NKC: ntk20211125018 
מדליית הזהב של אולימפיאדת הכימיה הבינלאומית ה-29, שנערכה במונטריאול, קנדה.
מדליית הזהב של האולימפיאדה ה-40 שנערכה בבודפשט, הונגריה.
אינפיניטי בית השקעות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אמיר איל
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים)
 משרד ראשי:  הרצליה פיתוח
 בעלות:  אמיר איל
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים
 מוצרים עיקריים:  קרנות נאמנות, קרנות השתלמות, קופות גמל, קרן פנסיה.
 יו"ר:  אמיר איל
 מנכ"ל:  רו"ח בני איל
  
 infinity.co.il
 
קבוצת ההשקעות אינפיניטי היא קבוצת ההשקעות החמישית בגודלה בישראל על פי דירוג Dun's 100 לשנת 2013.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1997 על ידי איש העסקים אמיר איל המשמש כיו"ר דירקטוריון הקבוצה והבעלים היחידי. נכון לסוף 2013 קבוצת אינפיניטי מנהלת נכסים בהיקף של כ-37 מיליארד ש"ח עבור לקוחות פרטיים, מוסדיים ותאגידים.
בשנת 2010 נבחרה אינפיניטי על ידי ועדת המכרזים של דירקטוריון חברת החשמל להיות הגוף המנהל של קרן הפנסיה של עובדי חברת חשמל המסתכמת לסך של כ-28 מיליארד ש"ח. בשנת 2016 התקיים מכרז לבחירת גוף ניהול לקרן הפנסיה של עובדי חברת החשמל בו זכה בית השקעות הלמן-אלדובי. קבוצת ההשקעות אינפיניטי מעסיקה כ-120 עובדים ומשרדיה ממוקמים בבית אופק שבהרצליה פיתוח.
חברות בקבוצה ותחומי פעילותן

אינפיניטי ניהול תיקי השקעות (בישראל ובעולם) בע"מ: ניהול תיקי השקעות בישראל ובעולם.
אינפיניטי השתלמות, גמל ופנסיה בע"מ: ניהול קרנות השתלמות, קרנות פנסיה וקופות גמל.
אילים קרנות נאמנות בע״מ: ניהול קרנות נאמנות.
אינפיניטי ניהול קופת גמל מרכזית לקצבה בע"מ: ניהול קופת גמל מרכזית לקצבה של עובדי חברת החשמל.
אינפיניטי שירותי חברה מנהלת - גמל בע"מ: שירותי תפעול קופות גמל.
א. אילים החזקות בע"מ.
אינפיניטי-אילים סוכנות לביטוח פנסיוני בע"מ.
תחומי פעילותן
יזמות עסקית וליווי פיננסי.
השקעות ריאליות.
ניהול הון משפחתי (Family Office).
הקבוצה אינה עוסקת בפעילויות פיננסיות אחרות, כגון: חיתום והנפקות, ניהול נוסטרו, הנפקת מוצרים פיננסים (תעודות סל, מוצרים מובנים,זאת מתוך מטרה להימנע מניגודי עניינים.
הערות שוליים

↑  דירוג D&B: פסגות - בית ההשקעות הגדול בישראל, באתר גלובס, 29 במאי 2013
↑  יעל גרונטמן ועמירם ברקת, ‏ניהול קרן הפנסיה של עובדי חברת החשמל עובר לאינפיניטי, באתר גלובס, 11 בפברואר 2010
↑  רחלי בינדמן, בית ההשקעות הלמן אלדובי זכה לנהל את קרן הפנסיה של חברת חשמל, באתר כלכליסט, 1 בספטמבר 2016
↑  אפרת פרץ ועירן פאר, ‏מה שלא סיפרו לכם על ניהול תיקים, באתר גלובס, 26 ביוני 2011
| חברות שירותים פיננסיים והשקעות בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגידים סטטוטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון |  |
| בתי השקעות | IBI (מחזיקה גם בתמיר פישמן) • אימפקט • אינפיניטי • אלומות • אקסלנס נשואה • אלטשולר שחם • הלמן-אלדובי  • הראל השקעות • ילין לפידות • מגדל שוקי הון • מור • מיטב • פסגות • פעילים • קלאריטי |  |
| קרנות השקעות פרטיות | קרן פימי • קרן השקעות סקיי • קרן ריאליטי • קרן תשתיות ישראל  • קרן טנא •  פורטיסימו קפיטל |  |
| קרנות הון סיכון | TLV Partners • JVP • פיטנגו • קבוצת ברמ • ויולה ונצ'רס • תעוזה • בנצ'מרק ישראל |  |
| קרנות נדל"ן | ריט 1 • מגוריט • מניבים • סלע קפיטל |  |
| תעודות סל | תכלית תעודות סל • קסם מדדים |  |
| מוסד פיננסי חוץ-בנקאי | נאוי גרופ • פנינסולה • אמפא • מיכמן • טריא • מימון ישיר |  |
איטלו גריבולדי

| --- | --- |

הגנרל איטלו גריבולדי
 לידה:  20 באפריל 1879 לודי, לומברדיה, ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 פטירה:  3 בפברואר 1970  (בגיל 90) רומא, איטליה איטליה
 מקום קבורה:  major cemetery of Lodi 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השכלה:  Military Academy of Modena 
 השתייכות:  הצבא המלכותי האיטלקי הצבא המלכותי האיטלקי
 תקופת הפעילות:  1899–1943 (כ־44 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-30   מפקד הקורפוס ה-5   מפקד הארמייה החמישית   מפקד הארמייה העשירית   מפקד הארמייה השמינית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  המלחמה האיטלקית-עות'מאנית  מלחמת העולם השנייה  המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה 
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
איטלו גריבולדי (באיטלקית Italo Gariboldi;‏ 20 באפריל 1879, לודי, ממלכת איטליה – 3 בפברואר 1970, רומא, איטליה) היה גנרל איטלקי, שפיקד על כוחות במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ובמלחמת העולם השנייה.
תחילת הקריירה

ב-1899 סיים גריבולדי את האקדמיה הצבאית האיטלקית והוצב כקצין רגלים בדרגת סגן משנה. הוא לחם במלחמה האיטלקית-עות'מאנית בצפון אפריקה ובהמשך נטל חלק במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד האקדמיה הצבאית האיטלקית. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה כיהן גריבולדי בתפקיד המושל הצבאי של אדיס אבבה וכן כראש המטה של הצבא האיטלקי במלחמה.
מלחמת העולם השנייה

בשלהי 1940, במהלך מבצע מצפן, כיהן גריבולדי לזמן קצר כמפקד הארמייה העשירית בשל מחלתו של מפקדה מריו ברטי. במהלך הקרבות, לאחר שהגנרל ג'וזפה טלרה שהחליף את מריו ברטי נהרג, מונה גריבולדי שוב למפקד הארמייה. במועד מינויו הארמייה כבר ספגה אבדות כבדות והתקשתה להמשיך ולפקד ככוח לוחם. בין 25 במרץ ועד 19 ביולי 1941 כיהן כמושל לוב ומפקד כוחות צבא איטליה בצפון אפריקה. גריבולדי הועבר מתפקידו בשל חיכוכי דעות מול מפקד קורפוס אפריקה ארווין רומל.
ב-10 ביולי 1942 הוא נקרא לפקד על הכוחות האיטלקיים בחזית המזרחית במקום הגנרל ג'ובאני מסה לו היו חילוקי דעות עם בניטו מוסוליני בעניין הרחבת הפעילות האיטלקית בחזית הרוסית. גריבולדי נטל פיקוד על הארמייה השמינית ונחל עמה תבוסה קשה במהלך מבצע סטורן קטן שהיה חלק מקרב סטלינגרד. למרות המצוקה הקשה אליה נקלעו הכוחות האיטלקיים, גילה גריבולדי קור רוח והצליח לארגן את נסיגת מקצת היחידות האלפיניות של הארמייה ובכך להצילן. על פעולה זו עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
שלהי הקריירה ואחריתו

בספטמבר 1943, לאחר כניעת האיטלקים לבעלות הברית, נשבה גריבולדי בידי הגרמנים, נשפט ונידון למוות בעוון בגידה. בשלהי 1944 שוחרר ממאסרו על ידי כוחות בעלות הברית, ושב לאיטליה. הוא פרש מהצבא לחיים פרטיים. בשנת 1970 הלך לעולמו והוא בן 91. גריבולדי נקבר באחוזתו המשפחתית בעיר הולדתו לודי. בנו, מריו גריבולדי, היה אף הוא גנרל בשורות הצבא האיטלקי ונאט"ו.
אוקיינוגרפיה

עובי משקעים באוקיינוסים ושוליהם
אוקיינוגרפיה היא ענף בין תחומי במדעי כדור הארץ העוסק בחקר האוקיינוסים ובתהליכים הכימיים, הפיזיים, הגאולוגיים והביולוגיים המתרחשים בהם.
התפתחות המחקר האוקיינוגרפי

המחקר האוקיינוגרפי הוא תחום מדעי צעיר למדי, אולם שורשיו בני עשרות אלפי שנים והם מגיעים עד לדייגים, ליורדי הים ולנווטים הראשונים אשר תרו את חופי האוקיינוסים וחוו את הגלים, הגאות והשפל, הזרמים והסערות. עמים רבים – בהם האבוריג'ינים, הפיניקים, המצרים, הפולינזים והויקינגים – פיתחו כלי שיט מסוגים שונים וטכנולוגיות שהלכו והתפתחו עם הזמן לבניית ספינות מהירות ועמידות.
האוקיינוסים היוו מקור מזון, אך גם מקור למסתורין באשר לתהליכים המתרחשים בו ומקור לאגדות על בעלי חיים מופלאים החיים בו, כקראקן, דיונוני ענק, סירנות ובנות ים. במיתולוגיות של רומא ויוון נקשרו לים אלים כנפטון, פוסידון ובנו טריטון והאוקיינוס המיתולוגי עצמו נתפס כנהר ענק שהקיף את העולם. הסכנות הרבות הכרוכות בהפלגה מופיעות בסיפורים מיתולוגיים רבים, דוגמת מסעם של יאסון והארגונאוטים בספינה "ארגו" בחיפוש אחר גיזת הזהב. עם זאת, נעשה ניסיון לפתח הבנה מדעית של הימים:
קרטוגרפים קדומים ציירו את המפות הראשונות של הים התיכון.
פילוסופים ומדענים כאריסטו, פליניוס הזקן וסטראבון תיעדו תצפיות שערכו על גאות ושפל.
תלמי שיצר את האטלס הראשון של העולם הידוע באותה עת.
להתפתחות משמעותית תרם בדה ונרביליס, אשר פרסם בשנת 725 את המסה "על חישוב הזמן" (De temporum ratione) ובה הוא מציין כי מסלולו של הירח תואם את מחזור הגאות והשפל. התפתחויות נוספות חלו במסעותיהם של הסינים – אשר עשו שימוש ראשון במצפן במאה הרביעית לספירה, ומאוחר יותר במסעותיהם של מגלי הארצות הויקינגים, האיטלקים, הפורטוגזים והספרדים – מסעות אשר תרמו רבות להבנת הזרמים והרוחות באוקיינוסים.
בעת החדשה חלה תאוצה בהתפתחות המחקר האוקיינוגרפי:
בשנת 1785 מיפה בנג'מין פרנקלין את זרם הגולף, אותו גילה חואן פונסה דה לאון (Juan Ponce de León) בשנת 1513.‏
בשובו ממסעותיו באונייה "ביגל" פרסם צ'ארלס דרווין מאמרים על שוניות אלמוגים ועל היווצרות אטולים.
בשנת 1840 ביצע ג'יימס קלארק רוס מדידות עומק ראשונות באוקיינוסים.
בשנת 1855 פורסם ספר הלימוד הראשון באוקיינוגרפיה "גאוגרפיה פיזית של הים" (Physical Geography of the Sea) על ידי מת'יו מורי (Matthew Fontaine Maury), שהשתמש ביומני קברניטים על מנת לשרטט מפות זרמים ואף ביקש מיורדי ים לערוך תצפיות ולהשליך לים בקבוקים עם ציון מקום כדי לעקוב אחר הזרמים ולעדכן את המפות.
בשנת 1858 הונח קו הטלגרף הטרנסאטלנטי הראשון אשר אישר את קיומו של הרכס המרכז-אטלנטי.
התפתחות המחקר האוקיינוגרפי > משלחת צ'לנג'ר

בסוף שנת 1872 יצאה משלחת מחקר ראשונה ובה 243 מדענים בראשות ג'ון מוריי (John Murray) – אוקיינוגרף וביולוג ימי קנדי ממוצא סקוטי, וצ'ארלס וייוויל תומפסון (Charles Wyville Thompson) – מדען רב תחומי מסקוטלנד. המשלחת יצאה בספינה "צ'לנג'ר", ספינת קרב שהוסבה לצורך המסע וכללה מעבדות, מיקרוסקופים ומכשור מדעי במטרה לאסוף מידע על תכונות האוקיינוסים: טמפרטורה, כימיה, זרמים, ביולוגיה וגאולוגיה של הקרקעית. המשלחת אספה דגימות מקרקעית האוקיינוסים ובעלי חיים ימיים מעומקים שונים, ונערכו מאות מדידות עומק. במהלך המסע נכתבו 29,500 עמודים ובתום 23 שנים עובדו ל-50 כרכים המכילים מידע מקיף על זרמים וטמפרטורת המים, 715 סוגים ו-4,717 מינים חדשים של צורות חיים – חלקם מצויים בעומק רב, ומפות של משקעים בקרקעית האוקיינוסים, קווי מתאר של אגנים אוקייניים, הרכס המרכז-אטלנטי ושקע מריאנה הסמוך לאיי מריאנה.
התפתחות המחקר האוקיינוגרפי > התפתחויות נוספות

בשנת 1882 נבנתה ה"אלבטרוס" – ספינת מחקר אוקיינוגרפית.
ב-1893 איפשר פריטיוף ננסן לספינתו "פראם" לקפוא בקרח הארקטי, וכתוצאה מכך השיג מידע אוקיינוגרפי, מטאורולוגי ואסטרונומי.
בשנת 1910 יצאה המשלחת הצפון אטלנטית בראשית ג'ון מוריי, שהיה חבר גם במשלחת צ'לנג'ר, ויוהאן היורט (Johan Hjort) למסע שנמשך 4 חודשים בשנת 1910 למחקר שאפתני של אוקיינוגרפיה וחקר הזואולוגיה הימית והפיקה בשנת 1912 את הספר "מעמקי האוקיינוס" (The Depths of the Ocean).
בשנת 1914 נערכה המדידה האקוסטית הראשונה של עומק הקרקעית.
בשנים 1925–1927 אספה משלחת "מטאור" 70,000 מדידות עומק באמצעות תהודה וסקרה את הרכס המרכז-אטלנטי.
בשנת 1950 המציא אוגוסט פיקרד (Auguste Piccard), פיזיקאי שווייצרי, את הבתיסקף - צוללת מאוישת קטנה המיועדת לצלילה למקומות עמוקים במיוחד.
בשנת 1953 התגלה השקע האוקייני הגדול – שקע בקרום האוקייני העובר לאורך הרכסים המרכז אוקייניים, כמו למשל הרכס המרכז-אטלנטי. השקע האוקייני התגלה על ידי מוריס יואינג (Maurice Ewing) – גאופיזיקאי ואוקיינוגרף אמריקני, וברוס היזן (Bruce C. Heezen) – גאולוג אמריקני.
התפתחות המחקר האוקיינוגרפי > תרומת הסונאר

הסונאר שיחק תפקיד חשוב בחקר האוקיינוסים ובמהפכה בחשיבה הגאולוגית, ולא פחות מכך – צירוף מקרים מוצלח.
הגאולוג האמריקני הארי האמונד הס, אשר שירת כקצין הצי האמריקני במלחמת העולם השנייה בהפעלת סונאר, גילה כי לא רק צוללות אויב מחזירות אותות אלא גם קרקעית האוקיינוס. הוא הבחין כי הקרקעית אינה שטוחה כפי שלמד אלא בנויה מעמקים ורכסי הרים. רכסי ההרים התת-ימיים העשויים בזלת וטמפרטורה שהגיעה ל-300°C גרמו להס להסיק כי רכסים אלה נבנו בהתפרצויות געשיות. תגלית זו סייעה לו לפתח את תאוריית התפשטות קרקעית הים כחלק מטקטוניקת הלוחות המבוססת על תאוריית נדידת היבשות של אלפרד וגנר. טקטוניקת הלוחות – שנהגתה על ידי ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson) אשר זכה בגינה להכרה עולמית - התפתחה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והתקבלה על ידי מדענים בעולם כולו מאחר שהיא מספקת הסברים לתופעות גאולוגיות רבות.
התפתחות המחקר האוקיינוגרפי > המחקר המודרני

מאז 1970 החלו מחקרים בקנה מידה עולמי במטרה ללמוד את הקשר בין התנאים באוקיינוסים והשפעתם על הסביבה, כמו למשל תופעות אל ניניו ולה ניניה, הקשורות לטמפרטורה על פני שטחם של האוקיינוסים. בנוסף מתקיים קשר אמיץ בין המחקר האוקיינוגרפי המודרני לבין אחד מנושאי המחקר הבוערים במדע העולמי - התחממות העולמית.