stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנדלי מוכר ספרים
קורות חייו

שלום יעקב אברמוביץ' נולד בעיירה קאפוליע שבקרבת מינסק (כיום בבלארוס) לחיים משה ברוידא. אברמוביץ' קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר, ולאחר שהתייתם מאביו ב-1849 למד בישיבות בטימקוביץ', בסלוּצק ובווילנה, וספג הרבה מהווי היהודים שם, שבהמשך השתקף ביצירותיו. על תלאותיו בתקופה של יתמות הוא מעיד באוטוביוגרפיה קצרה שכתב, בה הוא התייחס למות אביו כשהוא היה בן 13: "ויעזוב אחריו אשה ובנים בחוסר כל. ומרוב עוני גליתי ממולדתי והלכתי לנוע על בתי הישיבות בערי ליטא... ובעת ההיא אמי נשאת לאיש חוכר בית הרחיים... ותלך אמי לבית אישה היא ובניה הצעירים ממני, ואני נשארתי גלמוד בעיר בלי משען ומשענת. בלא חמדה הלכתי אז וקצתי בחיי מכאב לב ומשבר רוח, כי נער אנוכי, ימי חיי עוד מעטים וצרותי רבות עד מאוד. ובלכתי קודר בחמת רוחי והנה קראני אבי חורגי אליו. ולמען לא אוכל לחם עצלות למדתי מספר שעות ביום את בניו..."
לאחר שנתיים בסלוצק שב להתגורר עם אמו בבית בעלה בכפר הקטן מלניק (Mielnik), אז באימפריה הרוסית, כיום בפולין. בגיל 17 לערך החל לכתוב את שיריו הראשונים, בעברית מליצית ועל נושאים תנ"כיים.
בהמשך נסע מנדלי לדרום האימפריה הרוסית עם דודתו, בניסיון להתחקות אחרי בעלה הנמלט. חוויות אלה שימשו בסיס לספרו היידי הנודע ביותר, 'פֿישקע דער קרומער' ("פישקֶ'ה החיגר", ביידיש). בסוף נסיעותיהם התיישב מנדלי בעיירה קמניץ פודולסק שבמערב אוקראינה, ושם נישא לאישה שהתגלתה כסובלת ממחלת נפש. בתקופה זו פגש את המחבר המשכילי אברהם בר גוטלובר, שהשפיע על יצירתו. גוטלובר, שהיה מורה בבית ספר ממשלתי ליהודים, הדריך את מנדלי הצעיר, שלמד בעזרתו ובעזרת בנותיו ספרות, מתמטיקה ומדע, גרמנית ורוסית, עבר בחינות הוראה ואף עבד כמורה בבית הספר שבעיירה. בתקופה זו כתב את חיבורו הראשון שיצא בדפוס: "מכתב בדבר החינוך", שהודפס בעיתון "המגיד".
לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה נישא לפסי לוין ונולדו לו 5 ילדים, ארבע בנות ובן. אווה חווה, נדיזדה ורחל ובת אחת ששמה לא ידוע ובנו מאיר שהתנצר ונשא אשה פראבוסלבית. מנדלי קבל את התנצרות בנו בצער רב. בנו של אחיו חיים משה, היה הגינקולוג ד"ר יהודה אריה אברמוביץ, שניהל בשנות הארבעים והחמישים את בית החולים הדסה בתל אביב. רבים מצאצאיו של מנדלי המתגוררים בבלגיה הם נוצרים אדוקים.
בערוב ימיו שב לקיום מצוות. מנדלי נפטר באודסה, בשלהי שנתו השמונים ושתיים ושם נקבר. הוא היה קבור תחילה בבית הקברות היהודי הישן באודסה, אך בשנת 1933, כאשר השלטונות הרסו את בית הקברות היהודי, הם העבירו את קברו בשלמותו עם קברים נוספים לבית עלמין נוצרי, שבו בין שלל המצבות נושאות צלב בולט קברו המרשים של מנדלי עם מגן דוד ואותיות עבריות.
כשנה לאחר מותו של מנדלי מוכר ספרים פרסמו חיים נחמן ביאליק, ויהושע חנא רבניצקי חוברת לזכרו, תחת הכותרת: "מנדלי מוכר ספרים (שלום בן משה חיים אברמוביץ): קובץ מאמרים על תולדותיו וערכו האישי והספרותי (בצירוף תמונותיו ועצם כתב ידו)".
מאפייני יצירתו

בתחילת דרכו בשנות ה-60 של המאה ה-19 הִרבה מנדלי לכתוב ספרי מדע פופולרי, ספרות שימושית, ביקורת ספרים ומאמרים פובליציסטיים שהעסיקו את הציבור היהודי (בעיקר בעיתון "המגיד"). מנדלי תבע התייחסות פעילה לבעיות החברה היהודית ברוסיה. תוכניתו להפיץ מדע והשכלה מעשית באה לידי ביטוי בתרגומיו לספרי טבע ותולדות ישראל לשימושם של הקוראים והתלמידים העבריים, ובעיבודים ותרגומים ליידיש מן הספרות המסורתית.
מבחינה ספרותית היה מנדלי קשור למסורת המשכילית ולספרות התחייה הלאומית. יצירתו רוויה אהבה ליהודים הפשוטים, תוך יציאה נגד ההסתה האנטישמית ונישולם הכלכלי והאזרחי של יהודי רוסיה. לצד זאת, ביטאו יצירותיו ביקורת סאטירית נוקבת על דרכי החינוך היהודי ועל אופי החיים המסורתי בעיירות היהודיות, ומצד שני גם על היהודים המשכילים ועל מגמת ההתבוללות שלהם.
מנדלי היה פעיל בעיתונים יהודיים של ההשכלה, למרות היותו נתון גם לתחייה היהודית הלאומית והציונית. מסיבה זו כתב הן בעברית והן ביידיש, לסירוגין.
מאפייני יצירתו > השפה והלשון ביצירתו

יצירתו של מנדלי הייתה מורכבת גם מבחינה לשונית, בהיותו ממניחי היסודות לספרות היידית המודרנית ולסגנון העברי.
מנדלי החל את כתיבתו בעברית כסופר משכילי וכתב ספרות לפי כל כללי העברית המשכילית. בשלב מסוים פנה לכתוב ביידיש וערך גם בשפה זו מהפכה לשונית, שהתבטאה בהרחבת השימוש ביידיש המדוברת לצורכי ספרות יפה. אחרי הפסקה גדולה חזר ב-1886 לכתוב בעברית בעיתון "היום", אבל החליט לוותר על השימוש בכללי העברית המקראית והכניס לתוך אוצר המילים והדקדוק שלו את לשון חז"ל והלשון הרבנית של ימי הביניים. בספרו "בסתר רעם" (1886) פתח מנדלי סגנון חדש בכתיבה העברית, סגנון קולח ומגוון המשקף את היידיש שדוברה בסביבתו ומשתמש בכל הרבדים ההיסטוריים של העברית.
לצורך ספריו העבריים, שהיו בחלקם תרגום של הספרים שכתב ביידיש, נזקק ללשון שתייצג דיבור עממי שוטף, מתובל בהלצות ובתיאורים מפורטים, ואת הצורך הזה סיפק בהשתחררות מכבלי המליצה המקראית המשכילית, בפנייה למטבעות לשון ואוצר מילים חז"ליים ובשילוב מאפיינים תחביריים מן השפות האירופיות.
שפתו של מנדלי נתפסה כ"לשון סינתטית", כלומר, מורכבת מכמה רובדי לשון קודמים ולא כהמשך ישיר של רובד לשון מסוים.
בעת האחרונה עברו חוקרים רבים להחזיק בתפיסה שלפיה מהווה לשונו המשך ישיר של הספרות הרבנית והחסידית של תחילת העת החדשה, בליווי תוספת של יסודות חדשים, דקדוקיים בעיקר.
מאפייני יצירתו > יוצר "הנוסח"

מנדלי נחשב בעיני רבים כיוצר "הנוסח" של הלשון העברית המתחדשת בספרות. ספרות יפה, אמר ביאליק, הייתה גם לפני מנדלי. אבל את 'הנוסח' המוצק, שהולך וכובש את הספרות העברית בימינו – הביא לעולם מנדלי. עד מנדלי היו רוב הסופרים כותבים בלא נוסח. הנוסח איננו סגנון בלבד או ריתמוס וצורה בלבד, מסביר ביאליק, אלא הוא השם הכולל של טכניקות הכתיבה הללו, ונראה שגם התולדה שלהם. עד מנדלי לא היה נוסח מקובל בכתיבה ספרותית. הסופרים נשענו על הפסוק, על הציטוטים המוכנים מהמקרא. אך לעיתים קרובות הייתה זו עבורם משענת קנה רצוץ, טוען ביאליק. אין היא מספקת כדי לתאר את תהליך התפתחותה של העברית והתפתחותו של הדור. יוצר הנוסח הספרותי מסייע לדורו לחשוב ולנסח היטב את מחשבותיהם ואת הרגשותיהם. הוא יוצק משמעת לעולמם הפנימי ובעקבותיה לדרך כתיבתם.
הנוסח של מנדלי, כותב החוקר אבנר הולצמן, נעשה מעין תקן מחייב של פרוזה עברית ראויה, הן בתוכנה והן בלשונה. מנדלי כתב על חיי החברה היהודית במזרח אירופה, על אורחות החיים, המנהגים, האמונות וההווי. הוא התמקד בגיבורים לא הרואיים, (בניגוד לגיבוריו של אברהם מאפו, למשל) אלא תיאר את היהודי הטיפוסי המצוי על צדדיו הקומיים והפתטיים. לשונו התיאורית התבססה על הרמוניה עשירה של כל רבדיה ההיסטוריים של הלשון העברית, תוך שימוש נרחב בלשון חז"ל, ספרי דת ומוסר ובמטבעות לשון ארמיות. כתיבתו ודמותו של מנדלי היוו נושא לחיקוי ולהערצה והכינוי האוהד "סבא" שנתן לו שלום עליכם, אומץ על ידי כל.
מנדלי, טוען יוסף חיים ברנר במאמרו הידוע: "הערכת עצמנו בשלושת הכרכים", היה האמן הראשון שכתב באמת על אודות היהודים בתקופתו. הוא הביט במציאות בצורה ישירה ולא משוחדת, ובכך השיג את המהות של היהדות שלנו. הייחוד שלו הוא שאינו כותב על הכלל מתוך ניסיונו וחוויותיו האישיים. הוא מעמיד את האובייקט: החברה היהודית, העיירה היהודית - כדבר שעומד בפני עצמו. לכסלון (עיירה בדיונית בכתביו של מנדלי) יש האמת שלה!
מאפייני יצירתו > מיצירותיו הידועות

"משפט שלום והוא אספת מאמרים שונים מאת שלום יעקב בן חיים משה אברמאוויץ", מוציא לאור: דפוס ר' יוסף ראובן בן ר' מנחם מן ראם, וילנא, תר"כ, 1859 (146 עמודים).
"דברי הימים לבני הרוסים: נעתק לטובת בני ישראל אשר יקראו וידעו קורות בני ארץ מגורתם", מאת שלום יעקב אברמויץ (מנדלי מוכר ספרים), אדעסא, דפוס ניטשע איוואנוביץ, תרכ"ח, 1867 (43 עמודים).
"האבות והבנים" (1868)
"בעמק הבכא" – גרסה ראשונה של הספר יצאה ביידיש בשנת 1865 בוורשה בשם "דאס ווינטשפינגערל" (טבעת המופת), בארץ בהוצאת דביר ללא ציון שנת ההוצאה.
"דיא טאקסע" (1869), תורגם לרוסית על ידי יוסף פטריקאווסקי, נדפס בביעלאיא צערקאו בשנת 1884.
"מסעות בנימין השלישי" (1878).
"יודל", נדפס בוורשה בשנת 1875.
"ספר הקבצנים" - "פישקע דער קרומער", א. מעשה פון יודישע ארעמע לייט פון שי אבראמאוויטש (אלוף כתבים מן מענדעלע מוכר ספרים), נויארק, דפוס י.ל. רבעלאמסקי, 1899.
מסיפוריו הקצרים שנדפסו בעיתונים וירחונים שונים: "בסתר רעם", "לא נחת ביעקב", שם ויפת בעגלה", "בימי הרעם", "בישיבה של מעלה בישיבה של מטה", "הנשרפים", "בימים ההם" (פתיחתא), הוצא לאור על ידי יהושע חנא רבניצקי, 1900.
"מנדלי מוכר ספרים לבני הנעורים", א'. עגלתו של תוספות יום-טוב, הוצאת דביר, תל אביב, א"י, 1929
"כל כתבי מנדלי מוכר ספרים", ספר א'. ספר הקבצנים. מסעות בנימין השלישי. כרך ו'. א. האבות והבנים. ב. רשימה לתולדות < כתובות בידי עצמו >. ג. רשימה לתולדות של ממ"ס...יהושע חנא רבניצקי, הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ה (1935), תרצ"ו (1936).
"בימים ההם", דביר, תל אביב, 1961, דפוס סטראוטיפי, ספרית דביר לעם, מ"ד, סדרה א' (קע"ז עמודים).
"האישון הקטן": "דאס קליינע מענטשעלע", תרגם, ערך והביא לדפוס שלום לוריא, תשמ"ד, 1983, הוצאת ספרים של אוניברסיטת חיפה, חיפה.
"הנשרפים", ספרים הוצאה לאור, צפת, 2006.
"הברנש הקטן", תרגם מיידיש והוסיף מבוא שלום לוריא, הוצאת כרמל, ירושלים, 2012.
מאפייני יצירתו > אוסף מיצירותיו

"מנדלי מוכר ספרים" (סאציאליסטיע יוגנט ביבליאטעק 6), מוציא לאור: לאדוש: יוגנט - בונד צוקונפט אין פוילן, 1947.
"כל כתבי מנדלי מוכר ספרים < ש.י. אברמוביץ > עם תמונת המחבר", אודיסא, ועד היובל, קראקא, דפוס י. פישר (ללא ציון שנת ההוצאה).
דרכי ספרות - מנדלי מוכר ספרים, הוצאת דביר, ללא ציון שנת ההוצאה.
מנדלי - פרקי ספרות (מנדלי מוכר ספרים), הוצאת דביר, ללא ציון שנת ההוצאה.
דאס ווינטשפינגערל: וואס מיט דעס קען איטליכער מענטש שר גרייכן אלץ וואס זיין הארץ ווינשט.../ דעם ספר האט געשריבען אין דער דייטשע שפראכע הירש ראהטמאנן פון רוססלאנד:... איבערגעזעצט... פון מענדעלי מוכר ספרים, מאת איש שלום יעקב אברמוביץ, מו"ל לא ידוע, ירושלים, תשכ"ה, 1964 (42 עמודים).
"כל כתבי מנדלי מוכר ספרים: שמונה רישומי עט מעשה ידי לודוויג שוורין", הוצאת דביר, תל אביב, תשכ"ו, 1965 (הדפסה י"ב, דפוס סטראוטיפי).
"מנדלי מוכר ספרים - ספורים קטנים", מבחר ערוך ומבואר בידי ד"ר משה מהלר, הוצאת שוקן, תל אביב, תש"ד, 1943 (ספרי מופת לבתי ספר, יוצאים לאור בהשתתפות בית הספר הריאלי העברי בחיפה ובעריכתו).
"כתבים באבם", תרגם, ערך והביא לדפוס שלום לוריא, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, חיפה, 1994.
"פרק שירה", תרגם, ערך והוסיף מבוא שלום לוריא, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, חיפה, 2000.
מאפייני יצירתו > מתרגומיו

הרולד אטמר לנץ, ספר תולדות הטבע: "על החי ועל הצומח ועל הדומם..., נערך לשפת עברית מאת שלום יעקב בן חיים משה אברמוביץ (מנדלי מוכר ספרים), מוציא לאור: ליפסיא ועוד, תרכ"ב - תרל"ג (1861-1872), 3 כרכים. חוברת א': על החי ועל הצומח ועל הדומם, ליפסיא דפוס כ. וו. פאללראטה, כח' מ'ע'ש'י'ו' ה'גיד עמו, תרכ"ב. חוברת ב': העוף, זיטאמיר, דפוס ש. שאדאוו, תרכ"ז, 1866. חוברת ג': הזוחלים, ווילנא, האלמנה והאחים ראם, תרל"ג, 1872.
מאפייני יצירתו > ממאמריו

מכתב על דבר החינוך, המגיד, 1856 (מאמרו הראשון).
עין משפט, 1867.
מאפייני יצירתו > מחזות שכתב

"דער פריזיוו", מחזה בחמש מערכות.
"פישקה החיגר" (מחזמר על פי סיפורו של מנדלי מוכר ספרים), משה וילנסקי, עמוס אטינגר, 1967. תיאטרון השדרה מנחם גולן, מציג יעקב בודו: במחזמר העממי לפי יצירתו של מנדלי מוכר ספרים, "פישקה החיגר", עיבוד ובימוי יואל זילברג, תיאטרון השדרה, תל אביב, 1968.
"די טאקסע", קטעים מן המחזה הופיעו בתרגומה של בלהה רובינשטיין בכתב העת 'דחק', כרך יב' (2020).
הנצחתו

מנדלי מוכר ספרים מונצח בשמות רחובות בערים רבות כמו ירושלים, תל אביב, רחובות, חולון, רעננה, באר שבע, הרצליה, קריית אתא ועוד.
בעיר תל אביב-יפו מחולק על שמו פרס המעודד את יצירתם של סופרים ביידיש.
אתר לממכר ספרים אלקטרוניים בעברית.
רשימת התפוצה "מענדעלע" המוקדשת לשפה ולספרות היידיש, בטריניטי קולג'.
ב-17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי סדרה של 14 בולי דואר שנקראה "סופרים עבריים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של 12 סופרים ו-2 סופרות, ביניהם מנדלי מוכר ספרים. כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמנית מאשה יוזפפולסקי עיצבה את הבול שהוקדש לו ושמה גם-כן הופיע על הבול עצמו.
מאמרים וספרים לכבודו

ש' בן-ציון, חיי שלום יעקב אברמוביץ (מנדלי מוכר ספרים) וספריו אשר כתב לישראל עד שנת השבעים - וחמש להולדתו, יפו, המרכז של אגודת המורים בארץ-ישראל, תרע"א, 1910.
איסר ישראל זידמן, מנדלי מוכר ספרים כמחיה הלשון העברית: ליום מלאת מאה שנה להיוולדו, מו"ל בלתי ידוע, ירושלים, תרצ"ו, 1936.
אהרן בן-אור, אהבת ישראל של מנדלי מוכר ספרים (חמישים שנה למותו), מו"ל בלתי ידוע, תל אביב, תשכ"ח, 1967 (8 עמודים)
בילדער און געשטאלטען / מענדעלע מויכער ספארים (ביבליאטעק פון סאוועטיש היימלאנד), מאסקווע: סאוועטסקי פיסאטעל, 1986 (יצא לאור לציון יובל ה-150 להולדתו של מנדלי מוכר ספרים), 63 עמודים.
מחווה לשישה סופרים של המאה התשע-עשרה - א.ת.א. הופמן, ניקולאי גוגול, גוסטב פלובר, הרמן מלוויל, "שלום יעקב אברמוביץ", הנרי ג'יימס, תרגום: נילי מירסקי, אילנה המרמן, אברהם יבין, הוצאת עם עובד (פרוזה אחרת), 2006.
ראו גם

תחיית הלשון העברית
הערות שוליים

↑  שמעון ארנסט, סופרי ישראל בסנדלים - לקט מעשיות, שיחות, אניקדוטות, בדיחות, הנהגות ושיחות חולין מחיי סופרי ישראל, הוצאת אלכסנדר מוזס, תל אביב, 1936, עמ' 9-8
↑  אהרן יצחק גולדבלום
↑  נחום סוקולוב, עורך, ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים איתנו כיום, ורשה, 1889, 117 - 126
↑  "במלוא העין-מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, פרק 66, עמוד 152
↑  אייזיק רמבה, הנכדים הנוצריים של מנדלי מוכר ספרים מקבלים תמלוגים מ"דביר" בעד כתבי סבם, מעריב, 24 באפריל 1967.
↑  מרדכי לזר, במערבולת התמורות, ועד היובל, 1974, עמ' 249
↑  "המצבה על קברו של מנדלי מוכר ספרים" (אוסף תצלומים), אתר הספרייה הלאומית, ערך: מנדלי מוכר ספרים, פריט מספר 29.
↑  "מנדלי מוכר ספרים (שלום בן משה חיים אברמוביץ): קובץ מאמרים על תולדותיו וערכו האישי והספרותי (בצירוף תמונותיו ועצם כתב ידו), סדורים על ידי יהושע חנא רבניצקי וחיים נחמן ביאליק, מוריה, אודיסה, תרע"ט, 1906 (6 דפים), מאתר הספרייה הלאומית, ערך: יהושע חנא רבניצקי, פריט 102
↑  ישראל ברטל, גרביים, שוט ודלי: לשון הכתיבה של מנדלי. העברית: רבעון בענייני הלשון העברית, מחזור נ"ט, חוב' ג-ד (תשע"א 2011), עמ' 87–107.
1 2  חיים נחמן ביאליק, "יוצר הנוסח", פרויקט בן-יהודה
↑  אבנר הולצמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, סדרת גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי, מרכז זלמן שזר, 2011, עמ' 146
↑  ראו שלום עליכם, "לכבוד סבי אהוב-לבי, רבי מנדלי מוכר ספרים" בתוך: סטמפניו, בתרגום י.ד. ברקוביץ, דביר, תש"י, עמ' ט'-י"ב
↑  יוסף חיים ברנר, "הערכת עצמנו בשלושת הכרכים", פרויקט בן יהודה (רביבים, תרע"ד)
↑   חגי דגן, הסיפור מתאר קבוצת יהודים שמצאה מקלט מהפרעות בעליית גג חשוכה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2023
↑  מכללת הרצוג דעת, לימודי יהדות ורוח, "אנציקלופדיה יהודית", ערך: אברמוביץ שלום יעקב
↑  ארכיון משה וילנסקי, סדרה A, שירים, פריט 345, אתר הספרייה הלאומית, ערך: מנדלי מוכר ספרים, פריט מספר 52
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: מנדלי מוכר ספרים, פריט מספר 79
↑  פרס מנדלי מוכר ספרים
↑  מנדלי מוכר ספרים ברשת
↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, בולי ישראל
↑  הספר: "עגלתו של תוספות יום טוב".
↑  מתוך הספר "מנדלי והסיפור הלאומי" באתר "טקסט"
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: מנדלי מוכר ספרים, פריט מספר 58
↑  מפעל מנדלי שפעל בהנהלתם של הפרופ' שמואל ורסס וחנא שמרוק מהאוניברסיטה העברית ריכז את יצירות ש"י אברמוביץ בעברית וביידיש וכן את אגרותיו במטרה להכין מהדורה מדעית של כל כתבי מנדלי בהוצאת האקדמיה הישראלית למדעים. המפעל נסגר לאחר שיצא כרך מכתבים אחד של מנדלי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265370305171  PLWABN: 9810576345005606  BNE: XX1751711  BnF: cb12155329d (data)  CiNii: DA14233470  GND: 119010054  ICCU: CFIV030738  ISNI: 0000 0001 0904 7081  LCCN: n79076448  MusicBrainz: 19b713fb-bb1a-4c86-94b9-420f85b2a181  NKC: xx0000252  NLA: 35651303  NTA: 15789598X  RERO: 02-A000115013  SELIBR: 76501  SNAC: w6w41013  SUDOC: 030060702  Trove: 1027416  VcBA: 495/110954  VIAF: 56947970   WorldCat (עם VIAF): 56947970
יוסף קלארווין

| --- | --- |
יוסף קלארווין ליד דגם הכנסת, 1957
יוסף קלארווין ליד דגם הכנסת, 1957
 לידה:  6 בפברואר 1893 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 בספטמבר 1970 (בגיל 77) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  1909–1958 (כ־49 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  משכן הכנסת
 צאצאים:  מתי קלארווין 
 
יוסף קלארווין (6 בפברואר 1893 – 9 בספטמבר 1970) היה אדריכל ישראלי שתכנן בין היתר את הר הרצל וקבר הרצל, את בניין ממגורות דגון ואת משכן הכנסת.
ביוגרפיה

קלארווין נולד בשנת 1893 בעיר ורשה שפולין הרוסית. אביו, מנחם, היה מורה לעברית אשר קירבו לרעיון הציונות. בעקבות כישלון מהפכת 1905 והתגברות רדיפות היהודים  נמלטה משפחתו לגרמניה.
את הכשרתו המקצועית רכש בין השנים 1917 ו-1919 בפוליטכניון של מינכן. בשנת 1920 עבד באטלייה של הנס פֶּלְצִיג (Poelzig) בברלין, ובין 1921 ל-1933 עבד אצל פריץ הֶגֶר (Höger) בהמבורג, וגם ניהל את משרדו הגדול.
קלארווין נישא לזמרת האופרה (לא-יהודיה) אלזה קינה (Elsa Kühne) וב-1932 נולד בנם, מתי.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון והתגברות האנטישמיות בארצו, עלה עם משפחתו בשנת 1933 לארץ ישראל.
קלארווין השתקע בחיפה, שינה את שמו מ"אוסיפ" ליוסף ופתח בעיר משרד אדריכלים משלו.
בשל הניסיון העשיר שצבר במולדתו, השתלב קלארווין בשוק העבודה הארצישראלי ובכך נטל חלק פעיל במפעל הבנייה הציוני בימי היישוב. כחלק מתפיסת עולמו, תרם קלארווין מניסיונו לדור האדריכלים של העתיד, עת לימד במחלקה לאדריכלות בטכניון שבחיפה. ביוני 1939 הגיש בקשה לקבלת אזרחות ארץ ישראלית וזו הוענקה לו בספטמבר של אותה שנה.
עיקר עבודותיו התמקד במבני ציבור ומסחר וכן בתוכניות אב ליישובים ולאתרים שונים ברחבי הארץ, יחד עם זאת פעל גם עם המגזר הפרטי ותכנן בתים פרטיים. קלארווין שיתף פעולה ותכנן רבות עבור שלטונות המנדט הבריטי וכן עבור המוסדות הציוניים.
ב-1948 עברו אשתו ובנו לפריז.
בשנת 1959 התמנה כחבר האקדמיה לאדריכלות בפריז.
משנת 1960 ועד מותו התגורר בדירה בקומת הקרקע של בית שוקרי ג'מל (רח' מרכוס 7 פינת רחוב ד'ישראלי) בירושלים.
בנו הוא הצייר הסוריאליסטי מתי קלארווין.
נפטר בירושלים ב-9 בספטמבר 1970. ארכיונו שמור בארכיון הציוני המרכזי.
מיזמים נבחרים

הכנסייה האוונגלית בהוהנצולרנפלאץ (Kirche am Hohenzollernplatz) שבברלין, תוכננה על–ידי קלארווין, אבל בנויה תחת שם מעבידו פריץ הגר (Fritz Höger) ב–1933-1931; נהרסה ב–1943 ושוקמה עד 1965 (ראו תמונה).
כנסיית ויכרן הלותרנית (Wichernkirche), המבורג, תוכננה על–ידי קלארווין, אבל בנויה תחת שם מעבידו פריץ הגר (1933/34), נהרסה ב–1943.
ביתן ישראל, התערוכה העולמית של בריסל (1958).[דרוש מקור]
מיזמים נבחרים > מיזמים נבחרים בישראל

חיפה
בית שלמה קודש ברחוב נחליאלי 5 בבת גלים. המבנה נהרס ובמקומו הוקם מבנה אחר (שנות ה-30 של המאה ה-20).
בית הקרנות (בניין משרדים ומסחר) (1936).
בניין ממגורות דגון (1953–1966).
הדר הכרמל
בית דוד צנג, רחוב ביאליק 6 (סוף שנות ה-30).
בית מיכאל גוטסמן, רחוב נורדאו 4 (שנות ה-30).
מרכז הכרמל
בית פרידריך קרזבום, רחוב אלחנן 8 (שנות ה-30 ותוספות למבנה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20).
בית מאיר ברנשטיין, רחוב מגידו 8 (שנות ה-30).
בית הרברט אשנר, רחוב לוטוס 13 (סוף שנות ה-30 ותוספות למבנה בסוף שנות ה-80).
בית אברהם וולפגנג, רחוב התשבי 113 (שנות ה-30 ותוספות למבנה בתחילת המאה ה-21).
בית שולמית ואהרון הוכפלד, רחוב קלר 2, על יד מבנה העזר של בית קלר. המבנה נקרא בית רחל, על שם אמא של שולמית. אביה של שולמית, יצחק ליב גולדברג, רכש את אחוזת פרידריך קלר. המבנה הוקם במקום המבנה הראשי של אחוזת פרידריך קלר. המבנה נהרס בשנות ה-80 ובמקומו הוקם מבנה אחר (סוף שנות ה-30 של המאה ה-20).
גוש דן
בית המהנדס, ברחוב דיזנגוף 200 בתל אביב, שנת 1934, בשיתוף האדריכל רוברט פרידמן
מצבת הקבורה של צינה דיזנגוף (1937) ומצבת הקבורה של המשורר שאול טשרניחובסקי (1945), בית הקברות טרומפלדור, תל אביב.
בניין בית הספר לתיאטרון "בית צבי", רמת גן, (שנות ה-60) (ראו תמונה).
תחנת הרכבת תל אביב מרכז.
ירושלים
תחנת האוטובוסים המרכזית בירושלים (נהרסה)
הר הרצל וקבר הרצל (1951).
בניין משרדים ברחוב יפו מס' 33 - בית יואל ע"ש יואל משה סלומון (ראו תמונה).
קריית הממשלה בגבעת רם, בשיתוף האדריכלים ריכרד קאופמן והיינץ ראו (1950).מבנה הכנסת
משכן הכנסת (1956–1966).
תוכנית אב לאוניברסיטה העברית, קמפוס גבעת רם, (1953).
מרכז ספורט ואצטדיון, קמפוס גבעת רם, (1958).
בניין הפקולטה למשפטים (כיום בניין רוס למדעי הטבע), קמפוס גבעת רם, (1959).
לקריאה נוספת

אבא אלחנני, המאבק לעצמאות של האדריכלות הישראלית במאה ה-20, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 93.
מיכאל יעקובסון, בין קלאסיקה לחדשנות - בית הקרנות בחיפה ואוסף יוסף קלארווין, עת־מול 264, יד יצחק בן צבי, ספטמבר 2019, עמ' 33–36.
הערות שוליים

↑  אליעזר פרנקל]
↑  ראו אליעזר פרנקל, כרונולוגיה: תולדות האמנות
↑  ארכיון המדינה, Klarwein Josef, ארכיון המדינה, ‏1939
↑  קלרווין – חבר האקדמיה לארכיטקטורה בפאריס, דבר, 17 במרץ 1959
↑  'בית שוקרי ג'מל (לשעבר'), בתוך: דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים: טלביה, קטמון והמושבה היוונית; תחקיר ועריכה: ליאורה קרויאנקר, ירושלים: כתר; מכון ירושלים לחקר ישראל, 2002, עמ' 88.
↑  מירה ורהפטיג (Myra Warhaftig), תואר Sie legten den Grundstein. Leben und Wirken deutschsprachiger jüdischer Architekten in Palästina 1918-1948, Berlin und Tübingen: Wasmuth, 1996, p. 294. ISBN 3-8030-0171-4
↑  בארכיונו של הפרטי של קלארווין נמצאו תמונות המבנה, אך בתיקי עיריית חיפה לא נמצא מי אדריכל המבנה.
↑  "מצאו את מקומם", אסתר זנדברג, הארץ,  גלריה, עמוד 7, 23 ביולי 2023
↑  דני רכט, בית המהנדס, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437877405171  GND: 1185113169  ISNI: 0000 0001 2209 670X  LCCN: no96049082  ULAN: 500264345  VIAF: 26660086   WorldCat (עם VIAF): 26660086 
הכנסייה האוונגלית בהוהנצולרנפלאץ
בניין המשרדים בית יואל ברחוב יפו
בית צבי
מבנה הכנסת
פהיטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה 
 מוצא:  מקסיקו 
 מרכיבים עיקריים:  טורטייה מקמח, בשר, פלפל 
 
פהיטה (בספרדית: Fajita, פחיטה, פהיטה היא ההגייה האנגלית) הוא מאכל במטבח הטקס-מקס הכולל רצועות בשר צלויות המוגשות עם פלפלים ובצל קצוצים ומוקפצים, ואשר גם מוגש בדרך כלל על טורטיית קמח או תירס. בדרך כלל סוג הבשר בו נעשה שימוש במאכל הוא בשר עוף או בשר בקר. לרוב נהוג לטגן את הבצל והפלפל יחד עם הבשר. לעיתים רבות הפהיטה מוגשת יחד עם חסה קצוצה, שמנת חמוצה, גואקמולה, רוטב סלסה, פיקו דה גאיו, גבינה מגוררת, שעועית ועגבניות קצוצות.
בניגוד לבוריטו שכבר מוגש עם המילוי, במסעדות רבות נהוג להגיש את הפהיטה על מחבת מתכת חמה היישר מהכריים, כאשר עדיין ניתן לשמור את הצליל של הבשר שנצלה על האש. הטורטיות, הגוואקמולי, הסלסה, השמנת החמוצה, הגבינה המגוררת, האורז המקסיקני, וכל יתר המרכיבים מוגשים בנפרד והלקוח בוחר מה בדיוק לשים בתוך הטורטייה.
הפהיטה הפכה פופולרית במיוחד בארצות הברית במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 ומאז הפכה לאחד מהמאכלים הפופולריים ביותר במסעדות הטקס-מקס בארצות הברית וברחבי העולם.
גלריית תמונות

פהיטות
הכנת פהיטה לאחר שכל המרכיבים הוגשו ללקוח
הכנת פהיטות לאחר שכל המרכיבים הוגשו ללקוח
הבשר של הפהיטה אשר מוגש לשולחן על מחבת מתכת חמה היישר מהכריים
הערות שוליים

↑  Virginia B. Wood,  Fri.,  March 4,  2005, Fajita History, www.austinchronicle.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Wood, Virginia B. (2005-03-04). "Fajita History". The Austin Chronicle. נבדק ב-2010-01-11.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ביריאני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  mixed rice dish 
 מטבח:  הודי ופקיסטני
 אזור מוצא:  היידראבאד
 מוצא:  הודו הודו
 מרכיבים עיקריים:  אורז ובשר
 
ביריאני (בהינדי: बिरयानी; באורדו: بریانی; באנגלית: Biryani) הוא תבשיל אורז הודי שמקורו בקרב המוסלמים במדינות תת-היבשת ההודית.
תבשיל הביריאני המסורתי מורכב מאורז, בשר בקר, ביצים, ירקות ותפוחי אדמה מזנים שונים. לתבשיל גרסאות שונות, שעשויות להכיל עוף, כבש, דג, שרימפס וגרסה צמחונית.
היסטוריה

הביריאני הופיע לראשונה במרכזים המוסלמיים של דלהי במטבח המוגלאי והעוודהי ובדרום הודו מאזור מהיידראבאד וטמיל נאדו.
על פי ההיסטוריונית ליזי קולינגהאם (Lizzie Collingham), הביריאני התפתח במטבחים של האימפריה המוגולית, בין השנים 1526–1857 ונחשב לגרסה הודית של פילאף.
פירוש המילה ביריאני בפרסית הוא אורז מבושל או מטוגן ונגזר מצמד המילים בירינג' (برنج) שפירושה אורז ובריאן (بریان) שפירושה מבושל או מטוגן.
גרסאות

לביריאני גרסאות שונות ומלבד הגרסה הרגילה קיימות גם גרסאות על בסיס גהי, צמחוניות ועל בסיס בשר כבש או דגים.
אמבור ביריאני (Ambur Biryani) - גרסה הנפוצה באזור טמיל נאדו ונעשית באמצעות אורז סמבה או בסמטי.
ביריאני בקר (Beef Biryani) - גרסה הנפוצה באזור היידראבאד ומכילה קוביות בשר של תאו או פרה.
נאוואיאטי ביריאני (Navayathi Biryani) - גרסה המכילה בשר שבושל עם מסאלה, בצל, צ'ילי ירוק ועלי קארי.
בוהרי ביריאני (Bohri Biryani) - גרסה הנפוצה באזור קראצ'י ומכילה עגבניות.
צ'טינאד ביריאני (Chettinad Biryani) - גרסה הנפוצה באזור טמיל נאדו, עשויה מאורז סמבה, רוטב בשר חריף, בצל מטוגן, קארי וגהי.
דג קי ביריאני (Degh Ki Biryani) - גרסה הנפוצה באזור פרבהאני, המוגשת בדרך כלל בחתונות ומכילה קוביות קטנות של בשר בקר או כבש עם זנגביל, שום, צ'ילי אדום, כמון, גראם מסאלה ובצל מטוגן.
דלהי ביריאני (Delhi Biryani) - גרסה זו פיתחה טעם מקומי ייחודי כאשר המלכים המוגולים העבירו את בירתם הפוליטית לעיר דלהי בצפון הודו, עד שנות ה-50, רוב האנשים בישלו ביריאני בביתם ולכן קיימות גרסאות וטעמים שונים.
דאקאיה ביריאני (Dhakaiya Biryani) - הגרסה הנפוצה באזור העיר דאקה בבנגלדש ומבוססת על בשר עזים מתובל מאוד, שמן חרדל, שום, בצל, פלפל שחור, קינמון, הל, שמנת, צימוקים וגבינה מגורדת.
דינדול ביריאני (Dindigul Biryani) - גרסה הנפוצה באזור טמיל נאדו ומכילה קמח, ומיץ לימון.
היידראבאד ביריאני (Hyderabadi Biryani) - גרסה הנפוצה באזור היידראבאד ועשויה מאורז בסמטי, בשר עזים או עוף המבושל באופן ארוך ואיטי.
ממוני ביריאני (Memoni Biryani) - גרסה הנפוצה באזור גוג'וראט-סינג ופקיסטן ועשויה מכבש, בצל ותפוחי אדמה.
קליאני ביריאני (Kalyani Biryani) - גרסה המכילה הרבה מאוד שום, זנגביל, כורכום, צ'ילי אדום, אבקת כוסברה, בצל ועגבניות.
קולקטה ביריאני (Kolkata Biryani) - גרסה הנפוצה בעיר קולקטה ומבוססת על תפוחי אדמה ובשר.
סרילנקן בריאני (Sri Lankan Biryani) - גרסה הנפוצה בסרי לנקה ונחשבת לחריפה ביותר מכל הסוגים ומכילה מלפפון חמוץ, קארי, קשיו ונענע.
טלאסרי ביריאני (Thalassery Biryani) - גרסה הנפוצה באזור קרלה ומכילה עוף ותבלינים רבים, מבוססת על אורז חימה, גהי, צימוקים, אגוזי קשיו, זרעי שומר, עגבנייה, כמון, זנגביל, שום, בצל שאלוט, ציפורן וקינמון.