stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחרי המוות עם ארצ'י
הערות שוליים

↑  ‘Afterlife With Archie’: The Walking Jughead? The art of bringing zombies to Riverdale High, by David Betancourt, at the Washington Post; published January 7, 2014; retrieved April 5, 2014
↑  AFTERLIFE WITH ARCHIE #3 (Comic Review), by Chris Anderson, at Fangoria; published January 13, 2014; retrieved April 5, 2014
↑  'Afterlife With Archie': Francesco Francavilla cover, movie details, by Gina McIntyre, at the Los Angeles Times; published June 10, 2013; retrieved April 5, 2014
↑  Why Comic-Book Kid Archie Needs To Get Bloody, by Brian Steinberg, at Variety; published November 19, 2013; retrieved April 5, 2014
1 2  World War R: New Comic Pits Archie And Friends Against The Undead, by Jody Arlington, at NPR; published October 18, 2013; retrieved April 5, 2014
↑  How Archie Became the Most Enlightened Publisher in Comics, by Graeme McMillan, at WIRED; published March 6, 2014; retrieved April 5, 2014
↑  http://bloody-disgusting.com/news/3258566/review-afterlife-with-archie-1/
↑  Afterlife With Archie is scary good: Journey Into Comics, by Michael Sangiacomo, at the Plain Dealer; published March 4, 2014; retrieved April 5, 2014
↑  The 10 best superhero comics of 2013, by Mark Peters, at Salon; published December 28, 2013; retrieved April 5, 2014
↑  How the Archie Comics CEO rescued ol' Riverdale High from being 'old school', by David Betancourt, at the Washington Post; published April 2, 2014; retrieved April 5, 2014
↑  https://www.previewsworld.com/Article/169194-2015-Harvey-Award-Winners-Announced
אינגר אלין אוטסי

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1975 (בת 49) 
 מדינה:  נורווגיה 
 תפקיד:  חבר/ת בפרלמנט הסאמי של נורווגיה (2013–2017) 
 מפלגה:  האגודה הלאומית הנורווגית של הסאמים 
 
אינגר אלין קריסטינה איוורסדאטר אוטסי (בנורווגית: Inger Elin Utsi; נולדה ב-1975) היא פוליטיקאית ושחקנית נורווגית-סאמית שהופיעה במספר סרטים.
אוטסי גדלה בקאוטוקיינו ומתגוררת באלטה שבנורווגיה. היא עובדת באוניברסיטת טרומסה, ועסקה בעבר בעיתונאות.
כשחקנית, היו לה תפקידים בסרטים Pathfinder מ-1987 ו-The Kautokeino Rebellion מ-2008. היא גם הופיעה בסדרת הטלוויזיה Hjerterått, ששודרה בתחנה הנורווגית NRK Super ב-2013.
היא נבחרה לפרלמנט הסאמי של נורווגיה ב-2013, כשייצגה את המחוז האלקטורלי נורדרה עבור מפלגת האגודה הנורווגית-סאמית. היא נבחרה כחברה מחליפה של סילייה קארינה מוטקה כאשר מוטקה נבחרה למועצה המבצעת של הפרלמנט הסאמי.
הערות שוליים

1 2  Carl-Gøran Larsson, Disse trer inn i Sametinget, NRK, ‏2013-10-16 (ב־)
1 2 3  Eilif Andreas Aslaksen, Spilt i to filmer - blir politiker, NRK, ‏2013-03-21 (ב־)
↑  NRK, Inger Elin Kristina Utsi, NSR, NRK, ‏2013-10-17 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3003331  VIAF: 133145970325932252488   WorldCat (עם VIAF): 133145970325932252488
איגוד תעשיית ההקלטות הפרגוואני

| --- | --- |

 מדינה:  פרגוואי 
 מטה הארגון:  אסונסיון 
 תקופת הפעילות:  20 במרץ 2002 – הווה (22 שנים) 
 www.sgp.com.py
 
איגוד תעשיית ההקלטות הפרגוואני (בספרדית: Sociedad de Gestión de Productores Fonográficos del Paraguay; בראשי תיבות: SGP) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של פרגוואי.
האיגוד חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
מצעדי מוזיקה

האיגוד מפרסם 4 מצעדי מוזיקה של השירים והאמנים המושמעים ביותר בתחנות רדיו נבחרות, למטרות מידע לקהל הרחב המבקר באתר האינטרנט שלהם. האתר מספק את מצעדי המוזיקה הבאים:
100 השירים הכלליים המובילים
100 האמנים הכלליים המובילים
50 השירים הלאומיים המובילים
50 האמנים הלאומיים המובילים
אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה

האיגוד מעניק אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה בפרגוואי מאז 2013. אלבומים עם 5,000 מכירות מוכרזים כאלבום זהב, ואילו אלבומים עם 10,000 מכירות מוכרזים כאלבום פלטינה.
הערות שוליים

↑  "Día de la música: APA, AIE y SGP firmaron histórico acuerdo" (בספרדית). ארכיון מ-2022-02-18. נבדק ב-28 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nosotros - SGP". www.sgp.com.py (בספרדית). ארכיון מ-2022-04-21. נבדק ב-23 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IFPI - National ISRC Agency". ארכיון מ-2021-12-18. נבדק ב-2 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "National Agency Contacts — Código internacional estandarizado de grabaciones". isrc.ifpi.org. ארכיון מ-2021-12-18. נבדק ב-10 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reglamento de las listas o carteleras (charts) de radio, aprobado por el Consejo Directivo de la Sociedad de Gestión de Productores Fonográficos del Paraguay, -SGP" (PDF). ארכיון (PDF) מ-2021-10-06. נבדק ב-23 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top 10 Cancciones y Artistas más escuchados del Paraguay". ארכיון מ-2022-04-01. נבדק ב-28 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Recording Industry in Japan 2005" (PDF). Recording Industry Association of Japan. 2005. p. 23. ארכיון (PDF) מ-2021-12-21. נבדק ב-2022-04-21.
↑  "Certification Award Levels 2007" (PDF). International Federation of the Phonographic Industry. 2007. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-06-15.
↑  "International Certification Award levels IFPI June 2013" (PDF). International Federation of the Phonographic Industry. ביוני 2013. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-03-28. {{cite web}}:  (עזרה)
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
אוניות המערכה מסדרת סנטוריון

| --- | --- |

אה"מ בארפלור, 1895
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין
 סדרה עוקבת:  אה"מ רינואון
 אוניות בסדרה:  אה"מ סנטוריון (1892), אה"מ בארפלור (1892) 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת צ'טהאם 
 תחילת הבנייה:  1890
 הושקה:  1892
 תקופת הפעילות:  1894–1909 (כ־15 שנים)
 אחריתה:  2 נגרטו
 מידות
 הֶדְחֶק:  10,805 טון
 אורך:  119.1 מטר
 רוחב:  21.3 מטר
 שוקע:  7.82 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  17 קשרים
 גודל הצוות:  606–620 איש
 טווח שיוט:  9,690 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 9,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229–305 מ"מ, שריון סיפון – 51–64 מ"מ, מחיצות – 203 מ"מ, ברבטות – 127–229 מ"מ, צריחי תותחים – 152 מ"מ, קזמטים – 51–102 מ"מ, מגדל הניווט – 305 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 10 אינץ' (254 מ"מ), 10 תותחים 4.7 אינץ' (120 מ"מ), 8 תותחים 6 ליטראות (2.2 אינץ', 57 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 7 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אוניות המערכה מסדרת סנטוריון היו זוג אוניות מערכה פרה-דרדנוט שנבנו עבור הצי המלכותי בשנות ה-90 של המאה ה-19. הן דורגו כאוניות מערכה מדרג ב' מכיוון שהן היו חמושות ומשוריינות פחות בכבדות מאשר אוניות המערכה מדרג א'. הן תוכננו לשירות בחו"ל וקיבלו מהירות גבוהה יותר וטווח ארוך יותר כדי להתמודד עם הסיירות המשוריינות שנבנו אז כפושטות סחר.
לאחר כניסתן לשירות ב-1894, סנטוריון ובארפלור בילו את רוב הקריירה שלהן בתחנת סין או בצי הים התיכון, כאשר סנטוריון שימשה בדרך כלל כאוניית הדגל של הראשונה. האוניות האחיות השתתפו בדיכוי מרד הבוקסרים באמצע שנת 1900. הן נבנו מחדש מ-1901 עד 1905 והוקצו לצי המילואים ב-1905, מכיוון שהעלייה במהירויות הסיירות הפכה אותן למיושנות. בארפלור שימשה כאוניית הדגל של פלגת פורטסמות' של צי המילואים במשך מספר שנים. הן הוצאו משימוש ב-1909 ונמכרו לגרוטאות בשנה שלאחר מכן.
רקע ותיאור

סדרת סנטוריון, שאושרה על ידי חוק ההגנה הימית משנת 1889, תוכננה על ידי ויליאם וייט, מנהל הבנייה הימית, כדי לעמוד בדרישת האדמירליות עבור אוניות המתאימות לשימוש כספינות דגל בתחנות סין והאוקיינוס השקט, המסוגלות להביס את האוניות הזרות החזקות ביותר שהן עלולות להיתקל בהן שם. אלה היו ככל הנראה סיירות משוריינות עם תותחי 8 אינץ' (203 מילימטרים) שנכנסו אז לשירות, שנועדו לתקוף את ספנות הסוחר הבריטית במקרה של מלחמה. האדמירליות דרשה מהירות של לא פחות מ-16.5 קשרים (30.6 קמ"ש), שוקע רדוד שלא יעלה על 26 רגל (7.9 מטרים) כדי לעבור דרך תעלת סואץ ולשייט בנהרות סיניים, טווח השווה לזה של הסיירת המשוריינת אימפריוז, והכי חשוב, עלות נמוכה ב-30% מזו של אוניית המערכה מדרג א' רויאל סובריין. העיצוב של וייט היה כמעט כמו אונייה מהסדרה רויאל סובריין מוקטנת עם תותחי 10 אינץ' (254 מילימטרים) ו-4.7 אינץ' (120 מילימטרים) שהחליפו את תותחי ה-13.5 אינץ' (343 מילימטרים) ותותחי ה-6 אינץ' (152 מילימטרים) של האוניות הגדולות יותר.
אוניות הסדרה היו באורך כולל של 390 רגל 9 אינץ' (119.1 מטרים) ואורך בין הניצבים של 360 רגל (109.7 מטרים), ורוחב של 70 רגל (21.3 מטרים). השוקע שלהן היה 25 רגל 8 אינץ' (7.82 מטרים) התפוסה סטנדרטית ו-26 רגל 9 אינץ' (8.2 מטרים) במעמס מלא. הדחק האוניות היה 10,634 טונות ארוכות (10,805 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-11,200 טונות ארוכות (11,400 טונות) במעמס מלא. לאוניות היה גובה מטאצנטרי של 4.1 רגל (1.2 מטרים) במעמס מלא. לאור מיעוט מתקני העגינה הגדולים מספיק כדי לטפל בהם באזורי ההפעלה המיועדים להם, גופי הפלדה שלהם נעטפו בעץ ובנחושת כדי להפחית את הזיהום הביולוגי ולהאריך את הזמן בין ניקוי התחתית. הצוותים שלהם מנו 620 קצינים ומלחים ב-1895 ו-600 לאחר שנבנו מחדש בשנים הראשונות של המאה ה-20. האוניות נחשבו לספינות הפלגה טובות וסירות ים טובות.
אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 3 צילינדרים, שכל אחד מהם הניע מדחף בודד, תוך שימוש בקיטור שסופק על ידי שמונה דוודים גליליים בלחץ עבודה של 155 PSI‏ (1,069 קילו-פסקל, 11 קילוגרם-כוח לסמ"ר). המנועים תוכננו להפיק סך של 9,000 כוחות סוס (6,700 קילוואט) שנועדו להעניק לאוניות מהירות של 17 קשרים (31 קמ"ש). המנועים התגלו כחזקים מעט מהצפוי והאוניות הגיעו למהירות של 17.1 קשרים (31.7 קמ"ש) בין 9,703–9,934 כוחות סוס (7,236–7,408 קילוואט) במהלך ניסויי הים שלהם. בעת הפלגה עם שוקע מאולץ, הן הגיעו למהירות של 18.5 קשרים (34.3 קמ"ש) מ-13,163–13,214 כוחות סוס (9,816–9,854 קילוואט) למרות שהדבר פגע לעיתים קרובות בדוודים ונאסר רשמית. אוניות הסדרה נשאו לכל היותר 1,420–1,440 טונות ארוכות (1,440–1,460 טונות) של פחם, שהספיק לטווח שיוט של 5,230 מיילים ימיים (9,690 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
רקע ותיאור > חימוש

אוניות הסדרה נשאו ארבעה תותחי 10 אינץ' (254 מ"מ)/32 קליבר Mk III של הסוללה הראשית שהורכבו בשני צריחים תאומים על גבי ברבטות עגולות, אחד מקדימה ואחד מאחור. הברבטות הללו היו הראשונות בצי המלכותי שהיה ניתן לטעון את התותחים בכל זוויות המעבר ולכן היו עגולות ולא בצורת אגס כמו אלו שהיו בסדרת רויאל סובריין ובאוניות מערכה קודמות, מה שחסך כמות ניכרת של משקל. מנוע קיטור הותקן כדי לאפשר לגלגלת התותח לעבור בסיבוב אחד לדקה, אך הוא התגלה כחלש מדי בשירות מכדי לעצור לחלוטין את הצריח במקום אחד ונטה לזחול. ניתן היה לסובב את הגלגלת באופן ידני על ידי מערכת של גלגלי שיניים, אך הוא לא התאים לחלוטין למשימה. ההגבהה המרבית הייתה +35°, אם כי היה צורך להסיר חתיכת שריון קטנה כדי למנוע מהתותחים הנרתעים לפגוע בו. התותחים הופעלו ביד למעלה ולמטה, אם כי בארפלור הייתה מצוידת במנועים חשמליים של סימנס כניסוי שיכלו להזיז את התותחים בכל טווח הגובה שלהם תוך 14 שניות. תותחי Mk III ירו פגזים ששקלו 500 ליברות (230 קילוגרם) במהירות לוע של 2,040 רגל לשנייה (620 מטר לשנייה) עם טווח מרבי של 10,100 יארד (9,200 מטרים) בעת ירי בגובה של +12°05'. כשהם מורמות לגובה המקסימלי שלהם, ניתן היה לירות את התותחים רק עם חצי עומס של מטען הודף, מה שהעניק להם מהירות לוע של 1,393 רגל לשנייה (425 מטר לשנייה) וטווח של 11,522 יארד (10,536 מטרים).
החימוש המשני שלהם כלל עשרה תותחים מהירים (QF‏) 4.7 אינץ' (120 מ"מ)/ 40 קליבר בצריחים בודדים. חצי תריסר מתותחים אלו היו מותקנים על הסיפון העליון, מוגנים במגני תותחים, ושאר התותחים הותקנו בקזמטים בצידי גוף האונייה. הם ירו פגזים במשקל 45 ליברות (20 קילוגרם) במהירות לוע של 2,125 רגל לשנייה (648 מטר לשנייה). הגנה מפני סירות טורפדו ניתנה על ידי שמונה תותחי QF‏ 6 פאונד (57 מילימטרים (2.2 אינץ')) ותריסר תותחי הוצ'קיס QF‏ 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)). התותחים האחרונים הללו ירו פגזים במשקל 3 ליברות 3 ounce (1.4 קילוגרם) במהירות לוע של 1,867 רגל לשנייה (569 מטר לשנייה). האוניות היו חמושות גם בשבעה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (450 מ"מ), שניים בכל צד רוחב ואחד בירכתיים מעל המים ואחד בכל צד רוחב מתחת למים.
רקע ותיאור > שריון

אוניות הסדרה היו מצוידות ברובן בשריון מורכב, אם כי חלקים מסוימים יוצרו משריון משופר של הארווי. חגורת השריון הראשית בקו המים שלהן נעה בעובי בין 9–12 אינץ' (229–305 מילימטרים) למרות שהקצה התחתון היה בעובי של 8 אינץ'. היא הייתה באורך 200 רגל (61.0 מטרים) באמצע האונייה ובגובה 7 רגל 6 אינץ' (2.3 מטרים), מתוכם 5 רגל (1.5 מטרים) היו מתחת לקו המים בתפוסה סטנדרטית. מחיצות אלכסוניות קדמיות ואחוריות, בעובי 8 אינץ', חיברו את חגורת השריון לברבטות כדי ליצור את המצודה המשוריינת. הרצועה העליונה בעובי 4 אינץ' (102 מילימטרים) של שריון הארווי הייתה מעל חגורת קו המים וגובהה 7 רגל 6 אינץ'. היא חיפתה את צד האוניות בין החלק האחורי של הברבטות עד לגובה של 10 רגל (3.0 מטרים) מעל קו המים. מחיצות אלכסוניות של שריון הארווי בעובי 3 אינץ' (76 מילימטרים) חיברו את השריון העליון לברבטות.
הסיפון המשוריין היה פרוס מעל החלק העליון של חגורת השריון בקו המים והורכב מעובי 2 אינץ' (51 מילימטרים) של פלדה עדינה. מתחת לקו המים, הסיפון התחתון בעובי 2.5 אינץ' (64 מילימטרים) נמשך מבסיסי הברבטות בעובי 5 אינץ' (127 מילימטרים) לחרטום ולירכתיים. מעל הסיפון הראשי היו הברבטות בעובי 9 אינץ' ועובי 8 אינץ' בין הסיפון הראשי לתחתון. אוניות הסדרה היו אוניות המערכה הבריטיות הראשונות שהותקנו עם בית תותחים משוריין מעל הברבטות. זה נדרש כדי להגן על צוותי התותחים הגדולים הנדרשים להפעלה ידנית של התותחים והורכב מ-6 אינץ' של פלדת ניקל, אם כי היה צריך להשאיר חלק מהחלק האחורי פתוח כדי להפעיל את התותחים. זה היה הצעד הראשון באבולוציה של צריח התותחים המודרני. הקזמטים לתותחי 4.7 אינץ' היו מורכבים מחזיתות בעובי 4 אינץ' ודפנות בעובי 2 אינץ' של שריון הארווי. עובי הדפנות של מגדל הניווט הקדמי היה 12 אינץ' ואילו אלו של מגדל הניווט האחורי היו בעובי 3 אינץ' בלבד.
רקע ותיאור > בנייה מחדש

אוניות הסדרה תמיד ספגו ביקורת על החימוש המשני החלש שלהם, ודו"ח של קפטן ג'ון ג'ליקו (קפטן סנטוריון) ביוני 1901 דגל בהחלפת תותחי ה-4.7 אינץ' בתותחי 6 אינץ' והסרת כל צינורות הטורפדו מעל המים שלהם. האדמירליות הסכימה להצעתו ותוכניות גובשו במהירות. תותחי BL‏ 6 אינץ' Mk VII החליפו את התותחים הקטנים יותר על בסיס אחד לאחד. הם הורכבו בארבעה קזמטים כפולים ושני יחידים, שישה תותחים על הסיפון הראשי וארבעה על הסיפון העליון. הם היו מוגנים על ידי קזמטים בעובי 5 אינץ' של שריון מוצק של קרופ שדרש בנייה מחדש של החלק האמצעי של המבנה כדי להכיל אותם. כדי לפצות על המשקל הנוסף, הוסרו הגשר האחורי וצינורות הטורפדו מעל המים והתורן הקדמי הוחלף בתורן איתות קטן יותר. בנוסף הותקן רדיוטלגרף. הגידול נטו היה רק 78 טונות ארוכות (79 טונות), למרות שזה הספיק כדי להפחית מעט את מהירות האוניות לכ-16.8 קשרים (31.1 קמ"ש). עלות השיפוץ הייתה כ-125,000 ליש"ט.
אוניות הסדרה

| שם האונייה | המספנה | מחיר | הונחה | הושקה | כניסתה לשירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סנטוריון | מספנת פורטסמות' | 540,090 ליש"ט | 30 במרץ 1890 | 3 באוגוסט 1892 | 14 בפברואר 1894 |
| בארפלור | מספנת צ'טם | 533,666 ליש"ט | 12 באוקטובר 1890 | 10 באוגוסט 1892 | 22 ביוני 1894 |
היסטוריית שירות

סנטוריון הייתה הראשונה מבין האחיות שהושלמה והיא הפכה לאוניית הדגל של תחנת סין ב-1894. בארפלור שובצה לצי הים התיכון ב-1895, ובפברואר 1897 היא הפכה לחלק מהשייטת הבינלאומית, כוח רב-לאומי המורכב מאוניות של הצי האוסטרו-הונגרי, הצי הצרפתי, הצי הקיסרי הגרמני, הצי המלכותי האיטלקי, הצי הרוסי הקיסרי והצי המלכותי שהתערבו במרד הנוצרי היווני בין השנים 1897–1898 נגד שלטון האימפריה העות'מאנית בכרתים. היא הצטרפה לאחותה בתחנת סין ב-1898 והפכה לאוניית הדגל של סגן מפקד התחנה. במהלך מרד הבוקסרים בשנת 1900, שתי הספינות תרמו פלוגות נחיתה כדי להשתתף בקרבות של מבצרי טאקו ושל טיינטסין.
האחיות חזרו הביתה ב-1901 וסנטוריון החלה בשיפוץ שלה שנמשך עד 1903. בארפלור הוצבה לזמן קצר במילואים ב-1902 לפני שהחלה בשיפוץ שלה מאוחר יותר באותה שנה. סנטוריון הצטרפה שוב לתחנת סין בשנת 1903 והפליגה בחזרה לבריטניה בשנת 1905 לאחר שחתימת הברית האנגלו-יפנית ביטלה כל צורך באוניות מערכה בריטיות במזרח הרחוק. בארפלור חזרה למילואים לאחר השלמת השיפוץ שלה ב-1904, למרות שהיא השתתפה בתמרונים של אותה שנה. בשנה שלאחר מכן, האונייה הופעלה מחדש לזמן קצר כדי לקחת צוות מחליף למזרח הרחוק ולאחר מכן הפכה לאוניית הדגל של פלגת פורטסמות' של צי המילואים עם שובה. סנטוריון הצטרפה ליחידה זו כשהגיעה ב-1905. האחיות נשארו במילואים עד שנרשמו למכירה ב-1909 ונמכרו לגרוטאות בשנה שלאחר מכן.
תוכנית גובה וסיפון ימני של סדרת סנטוריון כפי שמתואר ב-Brassey's Naval Annual 1896
בארפלור עוגנת, לאחר 1904
ציור של סנטוריון בים
איגוד תעשיית ההקלטות הפרואני

| --- | --- |

 מדינה:  פרו 
 מטה הארגון:  לימה 
 תקופת הפעילות:  19 ביולי 2001 – הווה (23 שנים) 
 www.unimpro.org
 
איגוד תעשיית ההקלטות הפרואני (בספרדית: Unión Peruana de Productores Fonográficos; בראשי תיבות: UNIMPRO) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של פרו. הארגון, שנוסד ב-19 ביולי 2001, חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
מצעדי מוזיקה

UNIMPRO מפרסמת מצעדי איירפליי חודשיים ושנתיים, וכן מצעדים דיגיטליים.
מצעדי המוזיקה החודשיים אינם פתוחים לציבור ללא מנוי, אם כי חלק מהם ניתן למצוא בארכיון האינטרנט או בווייבאק מאשין.
אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה

האיגוד מעניק אישורי הסמכה להקלטת מוזיקה בפרו על סמך מכירות בלבד.
| סוג הסמכה | עד 31 בדצמבר 2006 | מאז 1 בינואר 2007 עד 31 בדצמבר 2013 | מאז 1 בינואר 2014 |
| --- | --- | --- | --- |
|  זהב | 5,000 | 3,000 | 10,000 |
|  פלטינה | 10,000 | 6,000 | 20,000 |
|  פלטניה ×2 | 20,000 | 12,000 | 40,000 |
|  יהלום | – | – | 200,000 |
הערות שוליים

↑  UNIMPRO - Certificados y Licencias (ארכיון)
↑  UNIMPRO - Feliz 20 Anniversario (ארכיון)
↑  "Organizaciones de la region". ifpilatina (באנגלית). ארכיון מ-2021-09-25. נבדק ב-10 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Certificados y Licencias". www.unimpro.org. ארכיון מ-2022-04-22. נבדק ב-10 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "National Agency Contacts — Código internacional estandarizado de grabaciones". isrc.ifpi.org. ארכיון מ-2021-12-18. נבדק ב-10 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ISRC". www.unimpro.org. ארכיון מ-2022-04-22. נבדק ב-10 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Indecopi: ¿cuánto debe pagar por la música que usa en su local comercial? (ארכיון)
↑  Coronavirus y la industria musical peruana: cuando las ganancias del streaming no bastan (ארכיון)
↑  UNIMPRO trabajará con BMAT, empresa de monitoreo (ארכיון)
↑  UNIMPRO - Top 100 temas más sonados del 2016 (ארכיון)
↑  UNIMPRO - Top 100 temas más sonados del 2017 (ארכיון)
↑  Digital Charts PERU (TOP 1000) (ארכיון)
↑  UNIMPRO - Ranking Radial (ארכיון)
↑  UNIMPRO - Boletines (ארכיון)
↑  TOP 20 Ranking Radial UNIMPRO
↑  "The Recording Industry in Japan 2005" (PDF). Recording Industry Association of Japan. 2005. p. 23. ארכיון (PDF) מ-2021-12-21. נבדק ב-2022-04-22.
↑  "Certification Award Levels 2007" (PDF). International Federation of the Phonographic Industry. 2007. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-06-15.
↑  "International Certification Award levels IFPI June 2013" (PDF). International Federation of the Phonographic Industry. ביוני 2013. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-03-28. {{cite web}}:  (עזרה)
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
אילניתיים

| אילניתיים |
| --- | --- |
 אילנית אדומת-עין
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
על־משפחה:: אילניתאים
משפחה:: אילניתיים
שם מדעי
 Hylidae ‏רפינסק, 1815
תחום תפוצה


אילניתיים (שם מדעי: Hylidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. האילניתיים חיים בסביבת צמחייה לחה. מינים שונים ממשפחה זו נמצאים באזורים רבים בעולם, כולל בישראל (מין אחד), ובעיקר ביערות גשם טרופיים. במשפחה 34 סוגים ומעל ל-600 מינים.
מאפיינים

אורכם נע בין סנטימטר אחד ל-10 סנטימטר. לאילניתיים צבעי הסוואה – לרוב אפור, ירוק וחום; והם ניזונים מחרקים. תוחלת חייהם מעל 20 שנה.
חלק ניכר מהמינים במשפחה חיים על גבי עצים (אילנות), ומכאן נגזר השם "אילנית" בעברית.
לפני הרבייה, הזכרים משתמשים בקולות חזקים של קרקורים על מנת לקרוא לנקבות. המינים במשפחה זו ידועים בדרכים המיוחדות בהן הם שומרים על ביציהם.
בניגוד לדמיון ולדעה העממית, משפחת האילניתיים שונה מבחינה טקסונומית ממשפחת הצפרדעיים.
המין היחיד במשפחת האילניתיים החי בישראל הוא אילנית מצויה (Hyla savignyi).
מיון

לאילניתיים שלוש תת-משפחות:
פלודריאדיים (Pelodryadinae) – בה 4 סוגים
פילומדוסיים (Phyllomedusinae) – בה 7 סוגים
אילניות (Hylinae) – בה 41 סוגים
גלריה

הגדולה שבמיני האילניות – Litoria infrafrenata
Litoria phyllochroa
Litoria burrowsae
Isthmohyla rivularis
Osteopilus septentrionalis
אינצ'ון

אינצ'ון (בהנגול: 인천광역시, בהנג'ה: 仁川廣域市, ‏IPA:‏ [inʨʰʌn], תעתיק מדויק: אינצ'האן) היא עיר נמל בצפון-מערב קוריאה הדרומית הנמצאת באזור הבירה סיאול לחוף הים הצהוב. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.9 מיליון תושבים והיא העיר השלישית בגודלה במדינה, אחרי סיאול ופוסאן.
בעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי של אינצ'ון, המשרת את הבירה סיאול. העיר מאוכלסת מאז התקופה הנאוליתית, והתגוררו בה רק 4,700 איש כאשר העיר הפכה לנמל בינלאומי בשנת 1883. הצמיחה של העיר הובטחה בעת המודרנית עם התפתחות הנמל שלה ובשל היתרונות הטבעיים שלה כמו קרבתה לחוף ולבירת דרום קוריאה. במהלך מלחמת קוריאה נכבשה אינצ'ון על ידי הצבא הצפון-קוריאני ב-4 בספטמבר 1950. עשרה ימים לאחר מכן פלשו כוחות אמריקאיים מן הים ובעקבות קרב אינצ'ון, שבו הובסו הצפון-קוריאנים, שוחררה העיר ב-19 בספטמבר אותה שנה.
העיר אירחה את משחקי אסיה בשנת 2014.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין דאליין, ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין, הרפובליקה העממית של סין
ישראל תל אביב, ישראל
יפן קיטקיושו, פוקואוקה, יפן
יפן קובה, היוגו, יפן
ארצות הברית אנקוראג', אלסקה, ארצות הברית
ארצות הברית פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
ארצות הברית ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית
ארצות הברית הונולולו, הוואי, ארצות הברית
מונגוליה אולן בטור, מונגוליה
הערות שוליים

↑  https://www.citypopulation.de/en/southkorea/admin/
↑  אומנם אינצ'ון שוכנת באזור המטרופולין של סיאול, אך נתון זה מטעה כיוון שהיא נהנית ממעמד של "עיר מטרופוליטנית" - בהנגול:광역시 - "'גְווַאנְגְיוֹקְסִי" - עיר מיוחדת בעלת סמכויות זהות למחוז, האחרות הן פוסאן, דאיגו, טג'אן, קוואנגג'ו ואולסן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559655005171  GND: 4394990-3  LCCN: n79042128  MusicBrainz: 805deaa9-f30c-4856-baa4-19f206df64ce  NARA: 10044487  NDL: 00638119  NKC: ge885954  NLK: KSH1998015824  VIAF: 293221110   WorldCat (עם VIAF): 293221110 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הדרומית ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגילס לויטס

אגילס לויטס (בלטבית: Egils Levits; נולד ב-30 ביוני 1955) הוא פוליטיקאי לטבי ממוצא יהודי, שכיהן בין השנים 2019–2023 כנשיא לטביה. עורך דין במקצועו, שהיה שופט וחבר בבית הדין האירופי לצדק מאז שנת 2004.
במהלך תקופת הכיבוש הסובייטי המאוחרת הוא היה חבר בחזית העממית של לטביה (אנ'), ותרם להכרזה על עצמאות לטבית מחודשת בשנת 1990. הוא היה סגן ראש הממשלה ושר המשפטים של לטביה בשנים 1993–1994 ושגריר לטביה בהונגריה, באוסטריה ובשוויץ בשנים 1994–1995. הוא מונה אז לשופט בבית הדין האירופי לזכויות אדם, תפקיד שבו החזיק עד 2004. הוא סיים במקום השני בבחירות לא ישירות לנשיאות לטביה בשנת 2015, אחרי ריימונדס ויוניס. למרות היותו עצמאי, הוא היה המועמד של הברית הלאומית. בשנת 2018 לויטס שוב מונה לשופט בית הדין האירופי לצדק. הוא פרסם ספר זיכרונות בשנת 2019.