stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגם מקארתור (קולומביה הבריטית)

ערך זה עוסק באגם בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 גובה:  2258 מטר מעל לפני הים
 אורך:  1.5 ק"מ
 ‏עומק ממוצע:  85 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
 קואורדינטות:  51°20′01″N 116°20′22″W﻿ / ﻿51.33361°N 116.33944°W﻿ / 51.33361; -116.33944
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם מקארתור(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם מקארתור(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט אגם מקארתור(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט אגם מקארתור
 
אגם מקארתור (באנגלית: Lake McArthur) הוא אגם בשטח הפארק הלאומי יוהו, בסמוך לקו פרשת המים של אמריקה, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה

אורכו של האגם 1.5 קילומטרים, עומקו המרבי 85 מטרים. זהו האגם העמוק ביותר בשטח הפארק הלאומי יוהו.
האגם נמצא בגובה של 2,258 מטרים מעל פני הים.
בשל עומקו צבעו של האגם כחול כהה. האגם הוא הגדול באגמי הפארק הלאומי יוהו, ובשל יופיו הוא יעד צילום פופולרי.
היסטוריה > מקור השם

אגם מקארתור קרוי על שם ג'יימס ג'וזף מקארתור - עובד הסקר הגאוגרפי של הדומיניון של קנדה.
מקארתור היה האירופאי הראשון שגילה ומיפה את האגם, כמו גם את אגם אוהרה הסמוך בשנת 1887.
מקארתור מיפה את האזור על מנת למצוא מעבר עבור הרכבת הקנדית-פסיפית.
הר מקארתור הסמוך, אף הוא קרוי על שם ג'יימס מקארתור.
לקריאה נוספת

• Frank Townsley, , P 171
• Chic Scott, , P 39
הערות שוליים

↑  מידע גאוגרפי
1 2  G.P. (Philip) V. Akrigg, Helen Akrigg, British Columbia Place Names: Third Edition, p. 167
↑  קורות חייו של מקארתור: Chic Scott, Pushing the Limits: The Story of Canadian Mountaineering, P 39
↑  מקור שמו של הר מקארתור, ואגם מקארתור באנציקלופדיית ההרים הקנדית
אדג'קומב

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  3,201 רגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אלסקה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכסי החוף 
 קואורדינטות:  57°03′N 135°45′W﻿ / ﻿57.05°N 135.75°W﻿ / 57.05; -135.75
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופוראדג'קומב(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופוראדג'קומב
 
הר אדג'קומבּ (באנגלית: Edgecumbe, ברוסית: Эджком) ממוקם בקצה הדרומי של האי קרוזוף (ארכיפלג אלכסנדר), אלסקה, כ-24 ק"מ מערבית לסיטקה. הר הגעש הרדום הוא כ-16 ק"מ מזרחית להעתק המלכה שארלוט המפריד בין הלוח הצפון-אמריקאי ללוח הפסיפי, והוא הנקודה הגבוהה ביותר בשדה הגעשי אדג'קומב, שטח של כ-260 ק"מ באי קרוזוף, הכולל גם את רכס המכתשים, והר הצדפים (Shell Mountain).
הר אדג'קומב לא התפרץ כבר 4,000 שנה. אך פעילות סיסמית ורעידות אדמה שאירעו לאחרונה מצביעים על חדירת מאגמה לעומק של 5 קילומטרים. הוא סווג על ידי מצפה הגעש האלסקה (AVO) כ"פעיל היסטורית".
שם

הילידים הטלינגיטים רואים את ההר כקדוש. בשפה הטלינגית, ההר נקרא "L'ux", שפירושו "להבהב" או "מצמוץ", מכיוון שאנשי הטלינגיט גילו אותו לראשונה בזמן שהוא עשן או כשהתפרץ.
ב-16 באוגוסט 1775, מגלה הארצות הספרדי חואן דה לה בודגה קרא להר "Montaña de San Jacinto" לכבוד הייסינת' הקדוש, שיום חגו ב-17 באוגוסט. קפטן ג'יימס קוק חלף על ההר ב-2 במאי 1778, במהלך מסעו השלישי וקרא לו הר אדג'קומב, ככל הנראה על שם גבעה המשקיפה על נמל פלימות', אנגליה, או אולי על שם ג'ורג', רוזן אדגקאמב. המגלה ג'ורג' ונקובר אימץ מאוחר יותר את השם שנבחר על ידי קוק, והוא נכנס לשימוש פופולרי.
עליה להר

העלייה המתועדת הראשונה להר נעשתה ביולי 1805 על ידי קפטן יורי ליסיאנסקי מהצי הרוסי הקיסרי.בשנות ה-30 של המאה ה-20 נעשה שביל לראש ההר על ידי חיל השימור האזרחי כחלק מתוכנית ניו דיל להקלה על השפל הגדול.
שביל הר אדג'קומב הוא בערך 1 קילומטרים, עולים דרך טייגה ומוסקג לפני שהוא הופך לתלול ומסתיים בנוף שומם שלג ואפר וולקני אדום מעל קו העצים, בגובה של כ-610 מטרים, עם שלטים המכוונים את המטיילים לעבר שפת המכתש.בקתה תלת-צדדית שנבנתה על ידי חיל השימור שוכנת 6 קילומטרים במעלה השביל. השביל יכול להיות בוצי ורטוב, 5 קילומטרים הם טיפוס תלול, ומטפסים עשויים להיתקל בדובים החיים באזור. הקושי של השביל רשום כ"בינוני".
פעילות געשית לאחרונה

לאחר כ-800 שנים של "תנומה" בהר אדג'קומב, חוקרים צפו במאות רעידות אדמה קטנות באפריל 2022. ניתוח של ה-AVO בעקבות ה"נחיל רעידות" גילה דפורמציה החל באוגוסט 2018 ב אזור בקוטר של כ-17 ק"מ ממזרח להר. העלייה הסתכמה בכ-27סנטימטרים. דפורמציה זו קשורה ככל הנראה לחדירה מגמטית ב-5 ק"מ עומק. "חדירת מאגמה חדשה מתחת להרי געש לא תמיד גורמת להתפרצויות געשיות. העיוות ורעידת האדמה באדג'קומבה עלולים להפסיק ללא התפרצות. אם המאגמה תעלה קרוב יותר לפני השטח, הדבר יוביל לשינויים בתבנית הדפורמציה ולעלייה בפעילות רעידת אדמה. לכן, סביר מאוד שאם תתרחש התפרצות יקדמו לה אותות נוספים שיאפשרו התרעה מוקדמת".
ב-23 במאי 2022 הודיע ה-AVO כי הם "הציבו סיסמוגרף ו-DGPS באי קרוזוף כדי לנטר טוב יותר את השדה הוולקני של הר אדג'קומב. תחנה זו תשפר את היכולת שלנו לזהות רעידות אדמה קטנות יותר, לאתר רעידות אדמה בצורה מדויקת יותר ולמדוד עיוות".
הערות שוליים

↑  "Edgecumbe Volcano". Volcano Discovery. נבדק ב-5 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bunten, Alexis C. (2015). So, How Long Have You Been Native?: Life As an Alaska Native Tour Guide. University of Nebraska Press. p. 89. ISBN 9780803269774.
↑  Orth, Donald J. (1967). Dictionary of Alaska Place Names, Geological Survey, Professional Paper 567. Washington: United States Government Printing Office.
↑  Wagner, Henry (1937). The Cartography of the Northwest Coast of America to the Year 1800. Berkeley: University of California Press. p. 385.
1 2  "Alaskan Places named by Cook: Part 1". captaincooksociety.com. נבדק ב-5 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Mt. Edgecumbe Trail". alaska.org. נבדק ב-5 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mount Edgecumbe Trail". www.sitkatrailworks.org. Sitka Trail Works Inc. אורכב מ-המקור ב-4 בינואר 2014. נבדק ב-10 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alaska Volcano Observatory (22 באפריל 2022). "Alaska Volcano Observatory information statement". ארכיון מ-22 באפריל 2022. נבדק ב-22 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mount Edgecumbe Information Statement, April 22, 2022". Alaska Volcano Observatory. Alaska Volcano Observatory. 22 באפריל 2022. נבדק ב-2 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mt. Edgecumbe gets a new monitoring station". avo.alaska.edu. Alaska Volcano Observatory. 23 במאי 2022. נבדק ב-2 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10042774
מלחמת דאמר

מלחמת דאמר (באנגלית: The Dummer's War), הידועה גם בשם "מלחמת האב רייל", הייתה סדרה של קרבות בשנים 1722–1725 בין אנשי ניו אינגלנד וקונפדרציית וואבנקי של שבטים אינדיאנים, שהייתה קשורה בברית עם צרפת החדשה. הגזרה המזרחית של המלחמה התנהלה בעיקר לאורך הגבול בין ניו אינגלנד לאקדיה במיין, כמו גם בנובה סקוטיה. הגזרה המערבית הייתה בצפון מסצ'וסטס ורמונט בגבול בין קנדה (צרפת החדשה) וניו אינגלנד. במהלך תקופה זו, מיין וורמונט היו חלק ממסצ'וסטס.
הגורם העיקרי לסכסוך בגבול מיין נגע לגבול בין אקדיה לניו אינגלנד, שהגדירה צרפת החדשה כנהר קנבק בדרום מיין. נובה סקוטיה נכנסה לשליטת בריטניה לאחר המצור על פורט רויאל בשנת 1710 והסכם אוטרכט בשנת 1713. צרפת החדשה הקימה מיסיונים קתוליים בארבעת הכפרים האינדיאנים הגדולים באזור: אחד על נהר קנבק (נורידג'וק), אחד צפונה יותר על נהר פנובסקוט (שמורת האי פנובסקוט), אחת על נהר סנט ג'ון (מבצר מדוקטיק, ואחד בנובה סקוטיה (מיסיון סנט אן). באופן דומה, צרפת החדשה הקימה שלושה מבצרים בגבול ניו ברנזוויק במהלך מלחמתו של האב לה לוטר כדי להגן עליה מפני מתקפה בריטית מנובה סקוטיה.
הסכם אוטרכט סיים את מלחמת המלכה אן, אך הוא נחתם באירופה ולא היה מעורב בו אף אחד מחברי קונפדרצית וואבנקי. הוובנאקי חתמו על חוזה פורטסמות' משנת 1713 ובאותה העת המיקמאק החל לבצע פשיטות על דייגים והתנחלויות בניו אינגלנד. המלחמה החלה בשתי חזיתות כתוצאה מהרחבת התנחלויות ניו אינגלנד לאורך חופי מיין ובקאנסו, נובה סקוטיה.
את האנגלים הנהיג מושל מסצ'וסטס ויליאם דאמר, מושל נובה סקוטיה ג'ון דוקט, וקפטן ג'ון לאבוול. הקונפדרציה וואבנקי והשבטים האינדיאניים האחרים הונהגו בעיקר על ידי האב סבסטיאן רייל ואחרים.
במהלך המלחמה נהרג האב רייל על ידי הבריטים בנורידג'ווק. האוכלוסייה האינדיאנית נסוגה מהנהרות קנבק ופנובסקוט וניו אינגלנד השתלטה על שטח גדול במיין.
רקע

מלחמת המלכה אן הסתיימה עם חוזה אוטרכט בשנת 1713. כתוצאה מכך עוצבו מחדש הגבולות הקולוניאליים של צפון אמריקה, אך האמנה לא הביאה בחשבון טענות אינדיאניות לאותו אזור. אזור אקדיה הצרפתית נמסר לבריטניה שהקימה שם את מחוז נובה סקוטיה. האזור שנמצא במחלוקת בין המעצמות האירופיות כלל אדמות בין נהר קנבק (החלק המזרחי של מיין) לחצי האי של צ'יניקטו (כל המחוז הקנדי של ניו ברנזוויק). הארץ הזו נכבשה על ידי מספר שבטים אינדיאנים דוברי אלגונקיה, בעלי ברית בקונפדרצית וואבנקי, שטענו גם הם לריבונות ברוב השטח הזה וכבשו חלקים מהארץ לפני בוא הארופאים.
מושל מסצ'וסטס ג'וזף דודלי ארגן ועידת שלום גדולה בפורטסמות', ניו המפשייר. במשא ומתן שהתנהל שם ובמפרץ קאסקו, התנגדו הוובנאקי לטענות הבריטיות שלכאורה הצרפתים ויתרו על שטחם לבריטניה במזרח מיין ובניו ברונזוויק, אך הם הסכימו לאשר את הגבולות בנהר קנבק ולהקמת תחנות סחר שינוהלו על ידי הממשלה בטריטוריה שלהם. אמנת פורטסמות אושררה ב-13 ביולי 1713 על ידי שמונה נציגים של קונפדרצית וובנאקי, בשנה שלאחר מכן חתמו מנהיגי השבטים האחרים על האמנה, אך עד שנת 1726 לא חתם עליה או על כל הסכם אחר אף נציג מאנשי המיקמאק.
יישובים וביצורים

בעקבות האמנה התרחבו ההתנחלויות בניו אינגלנד ממזרח לנהר קנבק, ומספרים משמעותיים של מתיישבים אנגליים החלו לדוג במימי נובה סקוטיה. הם הקימו כפר דייגים קבוע בקאנסו שהרגיז את שבט המיקמאק המקומי, שהחל לפשוט על היישוב ולתקוף את הדייגים. בתגובה לפעולות האיבה בנובה סקוטיה, בנה המושל ריצ'רד פיליפס מבצר בקאנסו ב-1720. מושל מסצ'וסטס בנה מבצרים נוספים סביב השפך של נהר קנבק. במקביל, בנו הצרפתים כנסיות ובתי מיסיון בשטח שהיה נתון לחסותם.
בפגישה שנערכה במיין בשנת 1717, ניסו המושל שוטה ונציגי הוובנאקי להגיע להסכמה כלשהי. האינדיאנים התנגדו לכך שהאירופאים יקימו התנחלויות ויבנו מבצרים. הם תבעו את הריבונות על הארץ, ואילו המושל ציין את זכות המושבות להתרחב בשטחן. אנשי הוובנאקי היו מוכנים להצטרף להסכם אם יתוחם גבול ברור, שמעבר לו אסור להתיישב.
במהלך השנים הבאות המשיכו תושבי ניו-אינגלנד להתיישב בשטחי הוובנאקי ממזרח לנהר קנבק, ואלה הגיבו בגנבת בעלי חיים. קאנסו, נובה סקוטיה הוקמה כישוב דייגים שנוי במחלוקת על ידי הצדדים. הוא היה ישוב מבוצר שנכבש - אנשי המיקמאק וכוחות צרפתים תקפו אותו בשנת 1720, והעלו עוד יותר את המתח. המושל מחה על נוכחות של צרפתית של הכומר סבסטיאן רייל, שחי בשבט קנבק במרכז במיין.
לאחר מכן, אנשי הוובנאקי הפיצו מסמך בכתב המאשר את טענותיהם הריבוניות על אזורים שבמחלוקת ואיימו באלימות אם יחדרו לשטחם. מושל מסצ'וסטס ביטל את המכתב כ"חוצפני ומאיים" ושלח כוחות מיליציה לאררוסיץ'. הוא גם קבע שטענות הוובנאקי הם חלק מתכסיס צרפתי, המבוסס על השפעתו של רייל, שהעיד לטובתם.
מלחמה לא מוצהרת

המושל שוטה היה משוכנע כי הצרפתים עומדים מאחורי טענות וובנאקי, ולכן הוא שלח משלחת צבאית בפיקודו של קולונל תומאס ווסטברוק מתומסטון כדי לתפוס את האב רייל בינואר 1722. רוב השבט לא היה במקום. ווסטברוק וחייליו הקיפו את הכפר נוררידג'וק כדי ללכוד את רייל, אך הוא הוזהר ונמלט ליער. עם זאת, הם מצאו את ארגז הציוד שלו, שהכיל תא סודי. בתוך התא הם מצאו מכתבים שהעידו כי רייל היה סוכן של ממשלת קנדה, והבטיח לאינדיאנים לספק תחמושת כדי לגרש את הקולוניסטים מיישוביהם.
בתגובה למתקפה של אנשי ניו אינגלנד על האב רייל בנורידג'וק במרץ 1722, לוחמים משבטי מיקמאק ומליסאט התאספו במינאס (גרנד פרה, נובה סקוטיה) כדי להטיל מצור על אנאפוליס רויאל. סגן המושל ג'ון דוקט לקח עשרים ושניים לוחמי המיקמאק כבני ערובה במאי 1722 כדי למנוע את תקיפת בירת המחוז. ביולי חסמו האינדיאנים את הגישה לאנאפוליס רויאל מתוך כוונה להרעיב את הבירה. האינדיאנים כבשו 18 ספינות דיג ולקחו אסירים בפשיטותיהם.
ב־25 ביולי 1722 הכריז המושל שוטה רשמית על מלחמה באינדיאנים מהשבטים ההם. סגן המושל ויליאם דאמר ניהל את המעורבות של מסצ'וסטס במלחמה, לאחר חצי שנה, שוטה הפליג חזרה לאנגליה כדי להתמודד עם סכסוכים מתמשכים שהיו לו עם אספת הנבחרים במסצ'וסטס.
במזרח: מיין וניו המפשייר

בין 400 ל-500 אינדיאנים בסנט פרנסיס (אודאנק, קוויבק) ואנשי מיקמאק התקיפו את היישוב אררוסיץ', מיין ב-10 בספטמבר 1722, בשיתוף עם האב רייל בנורידג'ווק. תושבי הכפר נסוגו לתוך המצודה, והותירו את הכפר ל"חסדי" האינדיאנים. הם שחטו 50 ראשי בקר והציתו 26 בתים מחוץ למבצר, ואז תקפו את המצודה והרגו את אחד התושבים.
באותו לילה הגיעו אל"ם וולטון והסרן הרמן עם 30 חיילים, אליהם נוספו כ-40 גברים מהמצודה. הכוח המשולב של 70 איש תקף את האינדיאנים, אך הם היו המומים מכמותם. המתיישבים והחיילים נסוגו למבצר. האינדיאנים נסוגו בסופו של דבר במעלה הנהר. במהלך חזרתם לנורידג'ווק תקפו האינדיאנים את פורט ריצ'מונד. במצור של שלוש שעות. הם שרפו בתים והרגו ראשי בקר, אך המצודה החזיקה מעמד. הם הרסו את ברונזוויק והתנחלויות אחרות בסמוך לשפך של נהר קנבק.
ב־9 במרץ 1723 הוביל אלוף-משנה תומאס ווסטברוק 230 אנשים לנהר פנובסקוט עד לכפר פנובסקוט. הכפר היה פנוי והחיילים שרפו אותו עד היסוד. הקונפדרציה של השבטים וובנאקי, מאזור אקדיה ביצעה 14 פשיטות נגד עיירות לאורך הגבול של ניו אינגלנד במהלך 1723, בעיקר במיין. הפשיטות החלו באפריל ונמשכו עד דצמבר, במהלכן נהרגו או נלקחו בשבי 30 איש. התקפות האינדיאניות היו כה עזות לאורך גבול מיין, עד שדאמר הורה לתושבים להתפנות באביב 1724. באביב 1724 ערכה הקונפדרציה וובנאקי עשר פשיטות על גבול מיין שהרגו, פצעו או כלאו יותר מ-30 בני ניו-אינגלנד. הם עלו במדרון בנמל קנבונק וטבחו את כל הצוות.
באביב 1724 לקח סרן ווינסלו את הפיקוד על מבצר סנט ג'ורג' בתומסטון. הוא היה אחיו הגדול של ג'ון ווינסלו. ב־30 באפריל 1724, ווינסלו והסמל הארווי עזבו את המבצר עם 17 גברים בשתי סירות, וירדו במורד הנהר כמה קילומטרים לאי גרין. למחרת, שתי סירות נפרדו וכ - 200 עד 300 אינדיאנים תפסו על סירתו של הארווי, והרגו את כל אנשיה. קפטן ווינסלו הוקף ב-30 עד 40 סירות קאנו שהגיעו משני צידי הנהר ותקפו אותו. לאחר שעות של לחימה, ווינסלו ואנשיו נהרגו למעט שלושה אינדיאנים ידידותיים שנמלטו חזרה למצודה.
ביוני, אינדיאנים פשטו על דובר, ניו המפשייר ולקחו את אליזבת הנסון בשבי. תוך שבועות ספורים הם תפסו עשרות כלי שיט, הרגו 22 בני ניו אינגלנד ולקחו אסירים נוספים. הם גם עשו מצור לא מוצלח על מצודת סנט ג'ורג'.
במחצית השנייה של 1724 פתחו ניו אינגלנדים במערכה אגרסיבית במעלה נהרות קנבק ופנובסקוט. ב־22 באוגוסט הובילו ג'רמיה מולטון וג'ונסון הרמון 200 חיילים לנורידג'ווק כדי להרוג את האב רייל ולהשמיד את היישוב. היו בכפר למעלה ממאה איש, שרבים מהם בחרו לברוח ולא להילחם. לפחות 31 בחרו להילחם, ורובם נהרגו. רייל נהרג ברגעי הפתיחה של הקרב, וכן כעשרים נשים וילדים. הרמון השמיד את היישוב של האבנאקי, ואלה שנמלטו נאלצו לנטוש את הכפר שלהם ולעבור צפונה לכפרים אחרים.
בהמשך אותה שנה הקפטן ג'ון לאבוול ערך שלוש משלחות נגד האינדיאנים בסוף 1724 ובראשית 1725, הם הרגו ותפסו מספר אינדיאנים באזור אגם ויניפסאקי בניו המפשייר.
המשלחת השלישית של לאבוול כללה 46 אנשים ויצאה ב־16 באפריל 1725. הם בנו מבצר באוסיפי, ניו המפשייר. ב־9 במאי הם גילו לוחם אינדיאני בודד, ויצאו לרדוף אחריו, בינתיים לוחמים אינדיאנים נוספים הכינו מארב, והכוח של לאבוול עלה על המארב, ולאוובל וכמחצית מאנשיו נהרגו. הצ'יף פאוגוס האינדיאני וחלק מאנשיו נהרגו גם הם בקרב., שקיבל את השם קרב פווקווקט.
במערב: ורמונט ומערב מסצ'וסטס

ב־13 באוגוסט 1723 נכנס המנהיג האינדיאני גריי לוק למלחמה כשביצע פשיטה על נורת'פילד, מסצ'וסטס, שם נהרגו ארבעה לוחמים ושני אזרחים. למחרת, הם תקפו את ג'וזף סטיבנס וארבעת בניו ברוטלנד, מסצ'וסטס. סטיבנס ברח, שניים מהנערים נהרגו ושני הבנים האחרים נלכדו. ב־9 באוקטובר 1723, פגע גריי לוק בשני מבצרים קטנים סמוך לנורת'פילד, תוך שהוא גורם לנפגעים ותפס שבוי אחד.
בתגובה, המושל דאמר הורה על בניית פורט דאמר בוורמונט. המבצר הפך לבסיס עיקרי של פעולות לביצוע תצפיות ומסעות עונשיים כנגד של שבט אבנאקי. פורט דאמר היה היישוב הקבוע הראשון של ורמונט, שנערך בפיקודו של סגן טימותי דווייט. ב־18 ביוני 1724 תקף גריי לוק קבוצת גברים שעבדה בשדה ליד האטפילד, מסצ'וסטס. לאחר מכן הוא המשיך להרוג אזרחים בדהירפילד, נורת'פילד ווסטפילד במהלך הקיץ. בתגובה לפשיטות, הורה דאמר להביא עוד חיילים ליישובים נורת'פילד, ברוקפילד, דירפילד וסנדרלנד, מסצ'וסטס. ב־11 באוקטובר 1724, 70 אנשי שבט האבנאקי תקפו את פורט דאמר והרגו שלושה או ארבעה חיילים. [36] בספטמבר 1725 נשלחה מפורט דאמר חוליה של שישה חיילים, גריי לוק ואנשיו ארבו להם ליד נהר קונטיקט, הרגו שניים ולכדו שלושה נוספים. אדם אחד נמלט, שנים מהתוקפים נהרגו.
גזרת נובה סקוטיה

מושל נובה סקוטיה פתח במבצע לסיים את המצור של המיקמאק על אנאפוליס רויאל בסוף יולי 1722. הם הצילו כמאה אסירים אנשי ניו אינגלנד שנלקחו בשבי על ידי האינדיאנים. אחת הפעולות הללו הביאה לקרב על ווינפנג בו נהרגו 35 אינדיאנים וחמישה מאנשי ניו-אנגלנד.
הרגע הגרוע ביותר של המלחמה עבור אנשי אנאפוליס רויאל הגיע ב-4 ביולי 1724 כאשר קבוצה של 60 אנשי מיקמאק פשטה על העיר. הם הרגו סמל ופצעו ארבעה חיילים נוספים והטילו אימה על היישוב. הם שרפו בתים ולקחו אסירים. בני ניו-אינגלנד הגיבו בהוצאתו להורג של אחד מבני הערובה מאנשי המיקמאק באותה נקודה בה נהרג הסמל. הם גם שרפו כנקמה שלושה בתים אינדיאנים באזור אקדיה. כתוצאה מהפשיטה, נבנו עמדות להגנה על העיירה. הם קירבו את הכנסייה למבצר כך שניתן יהיה לפקח עליה ביתר קלות. בשנת 1725, שישים אינדיאנים פתחו במתקפה נוספת על קאנסו, הרסו שני בתים והרגו שישה אנשים.
משא ומתן לשלום

ראשי השבטים של פנובסקוט הביעו נכונות לפתוח בשיחות שלום עם סגן המושל דאמר בדצמבר 1724. הם נתקלו בהתנגדות הרשויות הצרפתיות, שהמשיכו לעודד את הסכסוך. אך סגן המושל דאמר הודיע על הפסקת פעולות האיבה ב־31 ביולי 1725 בעקבות משא ומתן מחודש מרץ. דאמר והצ'יף לורון וונמוט ניהלו משא ומתן על תנאי ההסכם המקדמי הזה, אשר חל תחילה רק על שבט פנובסקוט. הם הורשו להחזיק בכמרים ישועים, אך שניי הצדדים לא הסכימו לגבי האדמות והריבונות הבריטית על שבט הוואבאנקי. הישועי הצרפתי אטיין לאוברג'ט תרגם את ההסכם הכתוב לשפת האבנאקי. ראש השבט דחה את ההסכם, באופן ספציפי את טענות הריבונות הבריטית עליו.
למרות אי הסכמתו, לורון ראש השבט שאף לשלום, וניסה לשכנע מנהיגי שבטים אחרים. שליחיו לא הצליחו להגיע אל גריי לוק, שהמשיך במסעות הפשיטה. הסכמי שלום נחתמו במיין ב־15 בדצמבר 1725 ובנובה סקוטיה ב־15 ביוני 1726 בהם היו מעורבים מספר רב של ראשי שבטים. השלום אושר על ידי כולם מלבד גריי לוק בכינוס גדול בפאלמות' בקיץ 1727.
פעילותו של גריי לוק הגיעה לסיומה בשנת 1727, לאחר מכן הוא נעלם מהתיעודים ההיסטוריים.
השלכות

כתוצאה מהמלחמה, האוכלוסייה האינדיאנית פחתה לאורך הנהרות קנבק, ופנובסקוט, ומערב מיין בהם האחיזה הבריטית הייתה חזקה יותר. תנאי אמנת דאמר אושרו מחדש בכל ועידת חדשה גדולה במשך 50 השנים הבאות, אך לא היה שום סכסוך גדול עד למלחמת המלך ג'ורג'.
בניו ברונזוויק ונובה סקוטיה, אמנת דאמר סימנה שינוי משמעותי ביחסי בריטניה עם המיקמאק ושבטים נוספים, שסירבו להכריז על עצמם כנתינים בריטים. הצרפתים איבדו את דריסת הרגל שלהם במיין, בעוד ניו ברונזוויק נותרה בשליטה צרפתית במשך מספר שנים. השלום בנובה סקוטיה נמשך 18 שנה. הבריטים השתלטו על ניו ברונזוויק בסוף מלחמתו של האב לה לוטר, עם התבוסה של לה לוטר בפורט ביושאג'ור. זו הייתה המלחמה היחידה שנלחמו הוואבנאקים נגד הבריטים בתנאים שלהם ומסיבותיהם שלהם, ולא בתמיכה באינטרסים הצרפתיים.
העיירה לאבוול, מיין, נקראת על שם ג'ון לאבוול. מפרץ פאוגוס, העיירה פאוגוס (חלק מאלבני, ניו המפשייר), והר פאוגוס בניו המפשייר נקראים על שם הצ'יף פאוגוס. אתר הכפר קנבק, נורידג'ווק, הוכרז בשנת 1993 כאתר לאומי היסטורי, נמצא כיום באולד פוינט במדיסון, מיין.
ההר הסגול

| --- | --- |
PurpleMountain01
 מידע כללי
 גובה:  447.1 מטרים
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מיקום:  מזרחה לנאנג'ינג, ג'יאנגסו, סין
 קואורדינטות:  32°05′00″N 118°48′00″E﻿ / ﻿32.083333333333°N 118.8°E﻿ / 32.083333333333; 118.8
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןההר הסגול(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןההר הסגול
 
ההר הסגול או זיג'ין שאן (בסינית: 紫金山, Zĭjīnshān, lit - "ההר הסגול-זהוב") הוא הר הנמצא בצד המזרחי של נאנג'ינג שבמחוז ג'יאנגסו, סין. גובהו 447.1 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר בו היא בגובה 30 מטרים. שטחו כ-20 קמ"ר בלבד.
פסגות ההר מוקפות לעיתים קרובות בעננים, מה שמשווה לו צבע סגול-זהוב עם שחר ובשעת בין ערביים, ומכאן שמו.
ההר הסגול מתקשר למספר אירועים היסטוריים, חלקם בתקופה העתיקה וחלקם מתקופת סין המודרנית. במקור ההר נקרא "ז'ונגשאן" (Zhōngshān) והיה ידוע גם כ"ג'יאנג" (Jiǎngshān) לאחר שסון קוון אמר שרוחו של ג'יאנג זיוון (שהיה מנהיג משושלת האן המזרחית) רודפת את ההר, כ"אלוהים של ההר", בתקופת שלוש הממלכות.
יותר ממאתיים אתרי מורשת ונוף ממוקמים בתוך או מסביב להר, מתוכם שלושה אתרים היסטוריים לאומיים, תשעה אתרים היסטוריים מחוזיים, ו-33 טריטוריות של השליטים הקודמים. ליד או בתוך ההר ממוקמים 12 מכוני מחקר ואוניברסיטאות.
בהר הסגול גדלים 621 זנים של צמחים וסקולריים.
ראו גם

קבר שיאולינג
מצפה הכוכבים הר סגול
בקתת ניל קולגאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בקתה הררית 
 מיקום:  קולומביה הבריטית 
 מדינה:  קנדה 
 
 קואורדינטות:  51°17′42″N 116°11′13″W﻿ / ﻿51.295°N 116.187°W﻿ / 51.295; -116.187
 אתר רשמי
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט בקתת ניל קולגאן(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט בקתת ניל קולגאן
 
בקתת ניל קולגאן (באנגלית: Neil Colgan Hut) היא בקתה אלפינית, הניצבת על קרחון פיי, בשטח הפארק הלאומי קוטניי, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הבקתה ממוקמת על קו פרשת המים של אמריקה, במעבר ההרים בין הר ליטל והר בואולן - פסגות המשקיפות על עמק עשר הפסגות.
הבקתה היא המבנה הגבוה ביותר מעל פני הים בקנדה, בגובה 2,957 מטרים מעל פני הים, והיא נחשבת כמבנה בעל חשיבות היסטורית.
הבקתה מיועדת למטפסי ההרים באזור, ומתוחזקת על ידי המועדון האלפיני של קנדה.
הבקתה יכולה להכיל 18 מטיילים בחודשי הקיץ ו-16 מטיילים בחורף, ויש בה מטבח עם תנור ומנורות גז, ושירותים.
ניתן להגיע לבקתת ניל קולגאן בטיפוס של כ-4 עד 6 שעות מבקתת פיי, או טיפוס של 8 עד 12 שעות מאגם מוריין.
ראו גם

בקתת פיי
עמק של עשר פסגות
לקריאה נוספת

• Lynn Martel, , P 76, 90,
• The American Alpine Club Golden, The American Alpine Club Banff, , P 7
הערות שוליים

1 2  הבקתה היא מבנה בעל חשיבות היסטורית
1 2  מידע גאוגרפי באתר אנציקלופדיית ההרים הקנדית
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" בספר Moon Canadian Rockies: Including Banff & Jasper National Parks
↑  מידע גאוגרפי על הבקתה
↑  מבנים המתוחזקים על ידי המועדון האלפיני של קנדה
↑  מידע על הבקתה
סולאנז' נואלס

| --- | --- |

נואלס ב-2019
 לידה:  24 ביוני 1986 (בת 38) יוסטון, ארצות הברית 
 שם במה:  Solange 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז, מוזיקת פופ, דאנס
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת, מקלדת, נגן כלי הקשה 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, אינטרסקופ גפן A&M, טריבל רקורדס, קדוש 
 בן זוג:  דניאל סמית' (2004–2007) אלן פרגוסון (2014–2019)
 צאצאים:  Daniel Julez J. Smith Jr. 
 מספר צאצאים:  1 
 www.solangemusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סולאנז' פיאג'ט נואלס (באנגלית: Solange Piaget Knowles; נולדה ב-24 ביוני 1986) היא זמרת, תמלילנית, שחקנית ומפיקה מוזיקלית אמריקאית.
ביוגרפיה

סולאנז' נולדה ביוסטון שבטקסס, למתיו נואלס ולטינה לוסון. אחותה הגדולה היא הזמרת ביונסה. אביה, יליד אלבמה, הוא אפרו-אמריקאי. בתור ילדה, סולאנז' למדה מחול ותיאטרון. בגיל חמש, היא החלה לשיר בלונה פארק ביוסטון. היא החלה לכתוב שירים בגיל תשע. בגיל 13, היא החליטה להתחיל להקליט שירים, אבל ההורים שלה ייעצו לה לחכות. בגיל 15 סולאנג' החליפה רקדנית והופיעה עם דסטניז צ'ילד בסיבוב ההופעות שלהן. כאשר הלהקה הייתה מופע הפתיחה של כריסטינה אגילרה, סולאנז' נאלצה להחליף באופן זמני את חברת הלהקה קלי רולנד אחרי שהיא שברה את האצבעות מאחורי הקלעים במהלך שינוי תלבושות. כאשר סולאנז' הייתה בת 16, הוחתמה על ידי אביה על בחוזה בחברת ההקלטות שלו הבידור, בנוסף גם בחברת ההקלטות קולומביה רקורדס.
הקריירה > 2001–2003: בתחילת הקריירה

סולאנז' נחשפה פעם ראשונה לעסקי המוזיקה בשנת 2001 כאשר ביצעה ביחד עם דסטיניז צ'יילד את שיר הנושא עבור סדרת הטלוויזיה המצוירת ה"משפחה הגאה". היא גם הייתה בשיר "היי גולדממבר" שהיה חלק מהפסקול לסרט שיצא ב-2002 "אוסטין פאוורס - גולדממבר", כמו כן היא הייתה זמרת ליווי באלבום של דסטניז צ'יילד.