stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הישגים ושיאים של מדונה
שיאים לפי מדינה > במדינות אחרות

| השיא\ההישג | הסבר\הערות |
| --- | --- |
האלבום הבין לאומי הנשי הכי נמכר בברזיל: היא שברה שיא זה עם אלבומה "True Blue" אשר מכר במדינה 1.8 מיליון עותקים. בנוסף היא מחזיקה גם במקום השני ובמקום השלישי במדינה עם האלבומים "The Immaculate Collection" (מיליון עותקים) ו-"Like a Prayer" (760 אלף עותקים)
האמן הנשי הבין לאומי הכי מוכר בברזיל: עם מכירות של 6.1 מיליון עותקים מדונה היא האישה שמכרה הכי הרבה אלבומים ושירים במדינה כשהיא מאחוריי חוליו איגלסיאס מה שהופך אותה גם לאמן האמריקאי שמכר הכי הרבה אלבומים ושירים בהיסטוריית המדינה.
המופע הנצפה ביותר בשוודיה: במסגרת סיבוב ההופעות Sticky & Sweet Tour הופיעה הזמרת מול 119 אלף איש.
המופע הנצפה ביותר באוסטריה: הגיעה להישג זה גם בסיבוב ההופעות הנ"ל עם קהל של 72 אלף איש.
השיר הבין לאומי הנשי הנמכר ביותר בפינלנד: הגיעה להישג זה עם השיר "4 Minutes"
האמן הבין לאומי עם הכי הרבה אלבומי פלטינה בהונג קונג בשנות ה-80: שברה שיא זה עם 6 אלבומים.
האלבום המערבי שנמכר הכי מהר בטורקיה: שברה שיא זה עם אלבומה MDNA אשר מכר 30 אלף עותקים בתוך 4 ימים.
האמן הבין לאומי הראשון שקיבל את תואר האלבום הנמכר ביותר של השנה ברוסיה: שברה שיא זה עם אלבומה MDNA.
ההופעה עם הכי הרבה קהל במונטנגרו: שברה שיא זה כאשר הופיעה מול 70 אלף איש.
מכירת הכרטיסים המהירה ביותר להופעה באיחוד האמירויות הערביות.: שברה שיא זה כאשר מכרה 22 אלף כרטיסים בשעה.
ההופעה עם הכי הרבה קהל אי פעם בשווייץ.: שברה שיא זה כאשר הופיעה מול 72 אלף איש.
הכי הרבה שירים ב-40 העליונים של מצעד Dutch Top 40: שברה שיא זה עם 55 שירים, יותר מכל אמן אחר בהיסטוריה.
האישה עם הכי הרבה שירים במקום הראשון במצעד Dutch Top 40: שברה שיא זה עם 5 שירים.
הישגים שקשורים למדונה

| השיא\ההישג | הערות |
| --- | --- |
הפריט לבוש היקר ביותר בהיסטוריה: על פי ספר השיאים של גינס המחוך אותו לבשה מדונה במהלך סיבוב ההופעות Blond Ambition World Tour נמכר בלונדון תמורת 19,360 דולר יותר מכל פריט לבוש אחר בהיסטוריה.
האירוע או ההתכנסות בה הכי הרבה אנשים התחפשו לאותה אישיות: ב-30 באוגוסט 2014 נערכה מסיבת הדראג השנתית של ניו יורק, שמה 440 אנשים התחפשו למדונה ובכך נשבר השיא של האירוע שבו התחפשו הכי הרבה אנשים בבת אחת לאותה אישיות.
המכתב הכי ארוך שנכתב על ידי מעריץ: מותג האופנה הברזילאי "Lojas Renner" העביר ביחד עם המעריצים של הזמרת מסר באורך של קילומטר ב-2012.
דוד שמחון

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מרכז הרב 
 מעסיק:  ישיבת ירושלים לצעירים 
 
הרב דוד שמחון הוא רב שכונת קריית היובל בירושלים ומנהל התיכון בישיבת ירושלים לצעירים. לשעבר יו"ר הדירקטוריון בחברת פרזות. כיהן בעבר כרב  שירותי הכבאות וההצלה וכחבר מועצת עיריית ירושלים.
ביוגרפיה

שירת בצבא בחיל השריון, במהלך שירותו יצא לחופשת לימודים בישיבת מרכז הרב והוסמך לרבנות. במילואים שירת כמפקד גדוד שריון בדרגת סגן-אלוף. בראשית שנות השמונים הקים גרעין תורני בשכונת קריית יובל, בעצת רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, ולאחר מספר שנים נתמנה לרב  השכונה, תפקיד בו הוא מכהן עד היום.
שימש במשך שנים כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים, וכיום מנהל את התיכון בישיבה ומעביר שיעורים במחשבת ישראל. כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם המפד"ל, והחזיק את תיק החירום בעיר, הממונה גם על שירותי הכבאות וההצלה העירוניים. במסגרת תפקיד זה, נחשף לצורך בתקן רב לשירותי הכיבוי, ופעל לתיקנונו. משנוצר תקן זה, אייש אותו בהתנדבות.
במשך למעלה מעשור (עד שנת 2015) כיהן כיו"ר דירקטוריון בפרזות, חברה ממשלתית ישראלית שעיסוקה העיקרי הוא אכלוס וניהול יחידות דיור ציבורי וניהול בתי דיור מוגן בירושלים.
נשוי ומתגורר בשכונת קריית יובל בירושלים.
הערות שוליים

↑  י"ז בתמוז: יום לראיית סגולת אחדות, באתר ערוץ 7, 17 ביולי 2003
↑  דב גיל-הר, מחדל הדיור הציבורי בי-ם: 150 מיליון שקל בקופה ועדיין אין דירות לזכאים, באתר nana10‏, 21 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404564805171  VIAF: 59156495496117562637   WorldCat (עם VIAF): 59156495496117562637
משה מישקינסקי

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1917 ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 באוגוסט 1998 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 
משה מישקינסקי (Mishkinsky;‏ 12 ביוני 1917 – 25 באוגוסט 1998) היה היסטוריון ישראלי, חוקר תנועת הפועלים היהודית במזרח אירופה, פרופסור להיסטוריה יהודית מודרנית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

משה מישקינסקי (Miszkinski) נולד בעיר ביאליסטוק שבפולין, בנם של הרב חיים יעקב מישקינסקי, רב העיירה קנישין ולימים רבה האחרון של סוִויסלוֹץ', ויוכבד לבית  פַאיַאנְס, בתם של הרב דוד פאיאנס, ראב"ד ביאליסטוק, חבר הוועד המרכזי של "תנועת המזרחי", והרבנית מרים (בתו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין ונכדת הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר "עונג יום טוב").
אביו, היה ציוני כמו חותנו אף שלא השתייך לתנועת "המזרחי" ומישקינסקי למד בבית הספר העממי של התנועה, "יבנה". בגיל 13 החל ללמוד בישיבת מיר. במהלך לימודיו נבטו בו ספקות אמוניים, וכעבור שנתיים עזב את הישיבה ועבר ללמוד בגימנסיה העברית הציונית של רשת "תרבות" בעירו. ב-1936, לאחר שסיים את לימודיו, עלה לארץ ישראל עם אשרת סטודנט, ולמד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בארץ היה לפעיל בתנועה הקומוניסטית, שאליה התקרב עוד בביאליסטוק. הוא היה ממנהיגי קבוצת הסטודנטים הקומוניסטית "אמת", ונבחר ליו"ר הסתדרות הסטודנטים. הוא פנה עורף לקומוניזם בעקבות משפט הרופאים ב-1952, ומאז הזדהה עם האגף השמאלי של תנועת העבודה הציונית, מפ"ם, אך לא היה פעיל פוליטית.
אביו, אמו ואחיו הצעיר נפתלי הרץ נספו בשואה ב-1942.
משנת 1944 ועד 1961 עבד כמורה במספר בתי ספר בארץ. ב-1947 קיבל תואר שני מהאוניברסיטה העברית.
נישא למאשה אוֹשֶרוֹבסקי והיה אב לבת, גבריאלה.
במלחמת העצמאות לחם במערכה על ירושלים.
המשיך ללמוד בחוג להיסטוריה של עם ישראל אוניברסיטה העברית אצל פרופ' ישראל היילפרין, דודנה של אמו, ואצל פרופ' שמואל אטינגר, ידידו מתקופת פעילותו בתנועה הקומוניסטית.
משנת 1963 היה עוזר הוראה באוניברסיטה העברית.
בשנת תשכ"ה 1965 קיבל תואר דוקטור. כותרת הדיסרטציה שהגיש הייתה "יסודות לאומיים בהתפתחותה של תנועת הפועלים היהודים ברוסיה (מראשיתה ועד 1901)".
התמנה כעמית מחקר באוניברסיטה העברית והרצה גם באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1968 התמנה כמרצה בכיר להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. כעבור שנים ספורות התמנה כפרופסור. בסוף שנות ה-80 פרש כפרופסור אמריטוס.
תלמידו יוסף גורני העיד עליו כי כ"חוקר והיסטוריון היה דקדקן, וכמורה היה קפדן... בעניינים עקרוניים היה מוכן להיאבק עד תום", וכי עם זאת היה אדם צנוע ובעל יחס חם לתלמידיו. לדבריו, דרכו, ש"הייתה רצופה מעברים תרבותיים ורעיוניים, כמו אצל רבים מבני דורו", התייחדה בכך ש"במעברים אלה מתרבות לתרבות ומהשקפת עולם אחת לשנייה... נשא עמו לאורך כל דרך השינויים יסודות מתרבותו ומהשקפת עולמו הקודמים. כך, כאדם בעל אמונה חופשית לא ניתק עצמו מן המקורות התורניים של ימי ילדותו, כאדם בעל השקפה ציונית עקרונית הוא נשאר קשור אל עברו המרקסיסטי, וכאיש הממסד האקדמי הוא התמיד בעצמאות המרדנית של ימי נעוריו.
משה מישקינסקי נפטר בתל אביב ב-1998, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת.
אחיו הגדול, יצחק עברי, היה עיתונאי, עורך ומתרגם עברי.
ספריו

ראשית תנועת הפועלים היהודית ברוסיה: מגמות יסוד; העורך: א’ תרשיש, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב; הקיבוץ המאוחד, תשמ"א.
לאחר מותו:
עיונים בסוציאליזם היהודי: אסופת מאמרים, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל, הציונות ומורשת בן-גוריון; תל אביב: המכון לחקר התפוצות – אוניברסיטת תל אביב; חיפה: מכון גוטאיינר לחקר הבונד ותנועת הפועלים היהודית – אוניברסיטת חיפה, תשס"ד 2004.
ספריו > בעריכתו

ולדימיר מעדעם, פרקי חיים: פרקים נבחרים מתוך "פון מיין לעבן", ניו-יורק 1923; תרגם נ’ גנתון; ההדיר והעיר מ’ מישקינסקי, ירושלים: האוניברסיטה העברית – החוג להיסטוריה של עם ישראל והמפעל לחקר תנועת הפועלים ('קונטרסים לתלמידים: מקורות ומחקרים'), תשל"ג.
משה מישקינסקי (עורך), סוציאליזם יהודי ותנועת הפועלים היהודית במאה ה-19, ירושלים: החברה ההיסטורית הישראלית – מרכז שזר להעמקת התודעה ההיסטורית היהודית ('סוגיות בתולדות עם ישראל: לקט מאמרים'), תשל"ו.
א"ש ליברמן, כתבות ומאמרים ב"ופריוד" (1875–1876); ההדיר והוסיף מאמר-מבוא, הקדמה והערות מ’ מישקינסקי, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב – בית הספר למדעי היהדות על שם חיים רוזנברג, בשיתוף מכללת בית ברל – היחידה לתולדות תנועת העבודה בעם ישראל ('מקור ומחקר'), תשל"ז.
ספריו > תרגומיו

מ’ רוזנטל ופ’ יודין (עורכים), מילון פילוסופי קצר; עברית: א’ ישורון, מ’ מישקינסקי, י’ עשת; עריכה: ש’ צירולניקוב, מהדורה ג, מעובדת ומושלמת, תל אביב: מדע וחיים, 1954.
יוסף חליפמן, הדבורים: הביולוגיה והישגי המדע של הדבורים; תרגם מ’ מישקינסקי; ערכו א’ בן נריה וש’ אבן שושן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד – ארגון מגדלי דבורים, תש"ך 1959.
א’ רודין ומ’ דראגומאנוב, [קול קורא] מאת חבורת סוציאליסטים יהודים (1880); בתרגום מ’ מישקינסקי. פ"ב אקסלרוד, על משימותיה של האינטליגנציה היהודית הסוציאליסטית (1882); בתרגום מ’ מויאל, ירושלים: אקדמון ('קונטרסים לתלמידים: מקורות ומחקרים'), תשכ"ו.
ארבעה נאומים של פועלים יהודים: עם הקדמה; בתרגום ת’ דולז’אנסקי (הקדמה, נאומים א’, ב’, ג’), מ’ מישקינסקי (נאום ד’), ירושלים: אקדמון ('קונטרסים לתלמידים: מקורות ומחקרים'), תשכ"ז.
לקריאה נוספת

'לזכרו של משה מישקינסקי ז"ל', גלעד יז (תש"ס):
עזרא מנדלסון, 'על משה מישקינסקי ז"ל', עמ' כא–כד.
שלמה נצר, 'לזכרו של מורנו, פרופ' משה מישקינסקי', 1917–1998, עמ' כה–כח.
מרקוס זילבר, 'משה מישקינסקי: רשימת פרסומים', עמ' כט–לו.
יוסף גורני, 'פתח דבר', בתוך: משה מישקינסקי, עיונים בסוציאליזם היהודי: אסופת מאמרים (תשס"ד 2004), עמ' א–ב.
הערות שוליים

↑  מישקינסקי, חיים יעקב, בן משה יהודה באתר "רבנים שנספו בשואה"; חיים יעקב מישקינסקי: דף עד שמילא משה מישקינסקי, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם.
↑  יוכבד מישקינסקי לבית פאיאנס: דף עד שמילא משה מישקינסקי, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם.
↑  נפתלי הרץ מישקינסקי: דף עד שמילא משה מישקינסקי, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם.
↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת ת"א, דבר, 1 ביולי 1968.
↑  יוסף גורני, 'פתח דבר', בתוך: משה מישקינסקי, עיונים בסוציאליזם היהודי: אסופת מאמרים (תשס"ד 2004), עמ' ב.
↑  גורני, פתח דבר, עמ' א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311648505171  PLWABN: 9810580765005606  BnF: cb12944631q (data)  GND: 1053248296  ISNI: 0000 0000 7835 3237  LCCN: n82108770  SUDOC: 056950683  VIAF: 30887037   WorldCat (עם VIAF): 30887037
ארגון שחקני הכדורסל בישראל

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 מייסדים:  שמואל זיסמן 
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־36 שנים) 
 www.ibpa.org.il
 קואורדינטות:  32°05′07″N 34°47′04″E﻿ / ﻿32.085179530371°N 34.784407794961°E﻿ / 32.085179530371; 34.784407794961
 he
 
ארגון שחקני הכדורסל בישראל הוא ארגון העוסק בזכויותיהם של שחקני הכדורסל הישראלים בישראל. הארגון הוא חלק מההסתדרות הכללית. נכון לשנת 2013, רשומים בארגון כ-400 שחקנים ושחקניות.
היסטוריה

הארגון נוסד כגוף עצמאי בשנת 1989 על ידי הכדורסלן ועורך הדין שמואל זיסמן, לאחר שפרש ממשחק פעיל. זיסמן גם עמד בראש הארגון בשנותיו הראשונות. בשנת 2000 הצטרף לאיגוד שחקן הכדורסל ניר אלון, שעמד בראש הארגון עד שנת 2020. אלון, לצד שחקנים נוספים פעל להכניס את האיגוד אל תוך ההסתדרות הכללית על מנת שיוכל לחתום הסכמים קיבוציים ולהגן על זכויות השחקנים כעובדים. כיום מכהן אלון גם כיו"ר חטיבת הספורט וחטיבת מוסדות חינוך חקלאיים ופנימייתים בהסתדרות המעו"ף.
מטרות הארגון הן שמירה על זכויותיהם של שחקני הכדורסל הישראלים בכל הקשור לתנאים, תקנוני משמעת, שכר, מעבר בין קבוצות, ענישת שחקן, הגנה וייצוג משפטי של שחקני הכדורסל בסכסוכים.
הערות שוליים

1 2  חטיבת הספורט וחטיבת מוסדות חינוך חקלאיים ופנימייתים באתר הסתדרות המעו"ף
↑  מתן בוינס, ‏הכירו את האיש ששומר על זכויות הספורטאים בעבודה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 בינואר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Young

Young (בעברית: צעיר) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית שרלוט לורנס. האלבום יצא לאור ב-22 ביוני 2018 על ידי חברת התקליטים Human Re Sources. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
רשימת רצועות

| Young> מס' | Young> שם | Young> משך | Young>  | Young>  | Young>  | Young>  | Young>  | Young>  | Young>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Sleep Talking  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Wait Up  | 3:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Everybody Loves You  | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Young and Reckless  | 2:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | I Bet  | 3:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Just the Same  | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 19:22 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 22 ביוני 2018 | הורדה דיגיטלית • סטרימינג | Human Re Sources |  |
הערות שוליים

1 2  The Adolescent Energy of Charlotte Lawrence's Debut EP 'Young', atwoodmagazine (באנגלית)
↑  Charlotte Lawrence's Debut EP 'Young' Will Make You Cry in Your Car, onestowatch, ‏2018-06-22 (באנגלית)
↑  Young - EP by Charlotte Lawrence (באנגלית בריטית), נבדק ב-2021-04-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 26174eb4-1ae8-4910-b583-9128632ae883
מאיר ברנדסדורפר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 בספטמבר 1934 כ"ה באלול ה'תרצ"ד אנטוורפן בלגיה
 פטירה:  14 במאי 2009  (בגיל 74) כ' באייר ה'תשס"ט
 כינוי:  ר' מַאיֵיר
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 במאי 2009 
 השתייכות:  חסידים
 תחומי עיסוק:  רב, דיין, פוסק ומוהל
 חיבוריו:  קנה בשם
 
 תפקידים נוספים:  חבר הבד"ץ של העדה החרדית
 
מודעות אבל על פטירתו ברחוב ירושלמי
הרב מאיר בְּרַנְדְסְדוֹרְפֶר (בכתיב יידי: בראנדסדארפער, כונה גם ר' מאַיֵיר) (כ"ה באלול ה'תרצ"ד - כ' באייר ה'תשס"ט, 5 בספטמבר 1934 - 14 במאי 2009) היה דיין, פוסק ומוהל, רב קהילת "תולדות אברהם יצחק" וחבר הבד"ץ של העדה החרדית.
ביוגרפיה

נולד באנטוורפן שבבלגיה לרבי שלמה ולפרומט בתו של הרב ישכר שלמה טייכטל, בעל "שו"ת משנה שכיר" ו"אם הבנים שמחה".
עם כיבוש בלגיה על ידי גרמניה הנאצית, באייר ה'ת"ש (מאי 1940), ברחה משפחתו לצרפת. בעת הגעתם לפריז הוברר כי מאיר לקה בשחפת. הוא נשלח למרכז רפואי בשווייץ שהתמחה בטיפול במחלה, שם שהה תשעה חודשים ולאחר מכן חזר למשפחתו בצרפת.
בשנת ה'תש"ה - (1945), עלה לישראל עם הוריו, ששוכנו בתחילה במחנה המעצר בעתלית. משם עברה המשפחה לקיבוץ חפץ חיים. בשנת ה'תש"ו עברה המשפחה לשכונת בתי אונגרין שבירושלים, שם התקרב אביו לרבי אהרן ראטה. הרב ראטה קירב גם את מאיר הצעיר, עם פטירתו של רבי אהרן והתפלגותה של חבורת שומרי אמונים, הצטרף אביו לחסידות תולדות אהרן.
לאחר גיל בר מצווה החל ללמוד בישיבת בית יוסף צבי דושינסקיא. כחברותא שימש לו הרב משה הלברשטאם, עמו נסמך להוראה בשנת ה'תש"ך על ידי הרב פנחס אפשטיין, ראב"ד "העדה החרדית". לאחר מכן למדו השניים בצוותא בישיבת בית אברהם של חסידות סלונים.
נישא לברכה בת הרב שמעון דב קרישבסקי, מזכיר בית היתומים דיסקין ומזכירו של ד"ר משה וולך.
לאחר נישואיו למד בישיבת מיר, בחבורה של הרב משה יהושע לנדא והרב מנדל אטיק, ובהמשך בכולל תרביצ"א של חסידות דושינסקיא, שבו השלים את לימודי הרבנות והדיינות.
רבותיו בפסיקת הלכה, שאף סמכוהו להוראה, היו הרב משה אריה פריינד, הרב שמואל הלוי ואזנר[דרוש מקור] והרב יששכר דב גולדשטיין ראש כולל שומרי החומות. רבו המובהק היה הרב אברהם הערש כהן. התכתב רבות עם הרב שלמה זלמן אוירבך.
במקביל לתפקידו כרב קהילת תולדות אברהם יצחק נהג להגיע לאדמו"ר מאמשינוב אותו החשיב לרבו.
תפקידיו ופעילותו הציבורית

בניסן תשכ"ז (1967) התמנה עם רעו הרב הלברשטאם כרבה של שכונת בתי אונגרין מטעם העדה החרדית. באותה השנה מינה אותו רבו האדמו"ר רבי אברהם יצחק קאהן, כרב בית המדרש של חסידות תולדות אהרן, תפקיד שבו שימש עד שנת תשנ"ז - (1996).
בשנת תשל"ב התמנה עלי ידי הרב יצחק יעקב וייס, אז ראב"ד העדה החרדית, כפוסק של מערכת השחיטה של בד"ץ העדה. ובעקבות זאת הקים את ועד השחיטה, אחת התקנות שתיקן בתפקידו זה הייתה בדיקת הריאות וצומת הגידים בכל עוף שנשחט.
בכ' באלול ה'תשנ"ו, במהלך הלווייתו של גאב"ד העדה החרדית הרב משה אריה פריינד, הוכתר עם הרב משה הלברשטאם כחבר בבד"ץ של העדה. הוא יזם לראשונה שחיטת בקר בחו"ל על ידי העדה, שהקפידה עד אז לשחוט רק בתחומי ארץ ישראל ולא שיווקה בשר קפוא. משחטת "גלאט עוף" הוקמה לפי דרישותיו.
עם פטירת הרב אברהם יצחק קאהן, נמנה הרב ברנדסדורפר עם תומכי בנו הבכור, הרב שמואל יעקב קאהן, והוא אשר הכתירו בפועל כאדמו"ר של חסידות תולדות אברהם יצחק. לאחר הקמת הקהילה מונה הרב ברנדסדורפר כרבה.
שימש גם כמוהל וערך בריתות מילה כמעט מדי יום.
חיבר את ספר השאלות ותשובות "קנה בֹשם" (ראשי התיבות של שמו; מאיר בן שלמה), שבו דיונים הלכתיים בארבעת חלקי השולחן ערוך. הסמיך להוראה עשרות תלמידים המשמשים ברבנות בישראל ובעולם.
הרב ברנדסדורפר שמר על קשרים עם גופים ואישים המזוהים עם הציונות הדתית. הוא נודע בהתמחותו בנושאי רפואה והלכה, במיוחד בתחומי הגינקולוגיה. שימש כאחד מהרבנים המשיבים של מכון פוע"ה, ורופאים המתמחים בתחום זה עמדו עמו בקשר. כמו כן נחשב כאוטוריטה בדיני עירובין ומקוואות. על אף התנגדותו האידאולוגית להתנחלויות, לא נמנע מלהגיע להתנחלויות ביש"ע לצורך הקמת מקווה או עירוב.
הרב ברנדסדורפר נפטר בכ' באייר ה'תשס"ט (2009) והובא למנוחות למחרת בבית הקברות בהר הזיתים. עמו נקברו כ-10,000 עורלות שהוא מל.
לאחר פטירתו קראה עיריית בית שמש לשכונת חפציבה וסביבותיה את השם שכונת "קנה בושם" לזכרו. כשנתיים לאחר פטירתו פתח בנו הרב משה בשכונת בית ישראל בית הוראה על פי פסקיו, "היכל הוראה".
תלמידיו

בין תלמידיו: בניו הרב שמואל והרב משה ברנדסדורפר, הרב יעקב מנדל יורוביץ' (רב חסידות תולדות אהרן ודיין בבית הדין של העדה החרדית), הרב דוד שוימר (רב חסידות ויז'ניץ מונסי בבית שמש), הרב יקותיאל פרקש (מחבר ספרים ועוד), הרב מאיר זילברשטיין (רב חסידות גור בירושלים), הרב אשר לעמיל כהן (רב קהילת חב"ד בעיר ביתר) והרב אליהו וינד (רב בחסידות בעלז, מחבר ספר 'סוגה בשושנים').
משפחתו

בניו:
הרב שמואל, דיין ומו"צ וממלא מקומו בבית דין של העדה החרדית עומד בראש ועד השחיטה של העדה החרדית, רב קהילת "תפארת הנחל" וראש כולל "תולדות אברהם יצחק" בבית שמש
הרב יששכר, ראש מכון "שערי אורה" להוצאת כתבי אביו ונשיא כולל הוראה קנה בושם בבית שמש
יהודה טרייטל, ראש השוחטים במערכת הכשרות של הרב רובין
חיים אלעזר, מוהל וראש מכון "ברית מאיר"
הרב אהרן, שוחט ובודק. בנו של אהרן, שמעון דב, מכהן כמו"ץ בעדה החרדית, ורב בקהילה שבהר יונה ג'.
הרב יוסף קדיש, מחבר סדרת הספרים "אורה ושמחה" על משנה תורה לרמב"ם ועוד. רב מטעם הקהילה החסידית בטבריה עילית. יוסף קדיש הוא גם חתנו של הרב מנחם מנדל מונדרר,אדמו"ר מקוסוב בירושלים.
הרב משה, מו"צ בעדה החרדית, ראש בית ההוראה "היכל הוראה" בירושלים
הרב נתנאל, מו"צ בעדה החרדית, רב שכונת "קנה בושם" בבית שמש
הרב יצחק, מו"צ בעדה החרדית, ורב קהילת תולדות אברהם יצחק שכונת רמת ד' בבית שמש
הרב שמעון דב, מו"צ בקהילת ברסלב
חתניו:
הרב יוסף סמט, ראש כולל "עוז והדר" והעורך הראשי של מהדורת "עוז והדר" של התלמוד בבלי
הרב חיים מאיר קאהן, בן האדמו"ר מ"תולדות אברהם יצחק" ורב של החסידות בעיר ביתר עילית
הרב משה בלום, ראש כולל "עיון הש"ס" של חסידות "תולדות אברהם יצחק"
הרב משה שנייבלג, עורך במכון "שערי אורה" להוצאת כתבי חמיו.
הרב דוד צבי הלברשטאם, בן רבי אברהם שלום ישכר דוב ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר מסטרופקוב, ראש כולל "מנחת מאיר" על שם חותנו.
הרב שמואל אהרן סטאריק, ר"מ בישיבת "תולדות אהרן", נפטר ביוני 2020. אשתו נישאה בנישואין שניים לרב אהרן ברנסדורפר מו"צ בקהילת תולדות אהרן בירושלים, בן ר' יעקב יוסף, אחי רבי משה.
הערות שוליים

↑  למשל, העופות מסתובבים בסרט נע סביב לשולחנות הבודקים, בניגוד למקובל שהם מונחים בארונות והבודקים מוציאים אותם משם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310265005171  ISNI: 0000 0000 4528 0801  LCCN: n95008946  VIAF: 6636036   WorldCat (עם VIAF): 6636036 
בית ההוראה "היכל הוראה" בראשות בנו של הרב ברנסדורפר.
לאה גולדה הולטרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בת 49 בערך) חיפה, ישראל
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  צילום
 
לאה גולדה הולטרמן (נולדה ב-1976) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה

לאה גולדה הולטרמן נולדה בחיפה בשנת 1976. היא סיימה את לימודיה במחלקה לצילום של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים בשנת 2007, וקיבלה תואר ראשון ברב תחומי באמנות (BFA). הולטרמן צילמה והפיקה צילומים מסחריים עבור מגזינים ועיתונים, כולל "הארץ" ו"ווג". היא ידועה בעיקר בזכות סדרת הצילומים "האורתודוקסיות של ארוס", שבה יצרה דיוקנאות של גברים יהודים צעירים על סף הבגרות.
תערוכות

הולטרמן הציגה תערוכות יחיד בישראל, צרפת, גרמניה, בריטניה וארצות הברית, כולל המוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן וגלריה דאדא פוסט בברלין. היא השתתפה במספר תערוכות קבוצתיות, ביניהן במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות ומוזיאון פתח תקווה לאמנות. עבודותיה של הולטרמן הוצגו במהלך פסטיבל הצילום של אתונה בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  "Studio call: Photographer Lea Golda Holterman has a split lens". Haaretz.
↑  "Lea Golda Holterman at Arles photography festival, review". 6 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Herzliya Museum of Contemporary Art - Lea Golda Holterman". www.herzliyamuseum.co.il. אורכב מ-המקור ב-2017-05-10.
↑  "INTIMATE COLLECTION - Dalit Nemirovsky".
↑  "Shesh Besh, מוזיאון פתח תקוה לאמנות". www.petachtikvamuseum.com. אורכב מ-המקור ב-2013-10-11.
↑  "Lea Golda Holterman – Athens Photo Festival".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297126505171  LCCN: no2010059527  VIAF: 262230305   WorldCat (עם VIAF): 262230305
יאנוש פרנק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביוני 1925 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  13 ביוני 2004 (בגיל 79) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1951) 
 פרסים והוקרה:  פרס מונקאצ'י (1977)  פרס סצ'ני (2003) 
 
יאנוש פרנק (בהונגרית: Frank János;‏ בודפשט, 11 ביוני 1925 – בודפשט, 13 ביוני 2004) היה היסטוריון אמנות זוכה פרס סצ'ני (פרס ההכרה הגבוה לנציגים המצטיינים של החיים המדעיים בהונגריה) וממארגני תערוכות אמנות הבולטים ביותר בהונגריה שהעמיד דור של מבקרי אמנות.
ביוגרפיה

יאנוש פרנק נולד במשפחה יהודית כבנם של אישטוואן פרנק, פקיד, ושל לנקה נאדאש (1899–1974). בשל יהדותו הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא שרד והשלים את השכלתו הגבוהה באוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט (1947–1951) (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). את שנת ההתמחות החובה בילה במוזיאון לאמנוות יפה (1951–1952). לאחר שנת ההתמחות, קיבל עבודה כעוזר מוזולוג במוזיאון פרנצי בסנטאנדרה (1952–1955). ב-1955 הצטרף ל-היכל האמנות בתפקיד מרצה, עמית ראשי בכיר, ובין 1983 לבין 1992, מנהל וראש מחלקת התערוכות.
כבר משנת 1951 ארגן תערוכות מקומיות ואף זרות, לקח על עצמו הכנת תערוכות ועריכת קטלוגים. הוא עבד קשה בתחום זה ומשנות השמונים הרצה על ארגון תערוכות הן בבודפשט והן באזור עיירות השדב, אך בשנת הלימודים 1985–1986 הרצה על ארגון תערוכות גם בפני תלמידי החוג לתולדות האמנות של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE).
תחום המחקר שלו היה אמנות המאה ה-20 ואמנות עכשווית של סוף המאה, כמו גם סוגיות תאורטיות של תכנון תערוכות. הוא כתב עוד ועוד מחקרי מבוא לקטלוגים של תערוכות שהכינו אחרים, כמו גם ביקורות אמנות, מאמרים, ראיונות וזיכרונות. מ-1964 פרסם מאמרי אמנות בשבועון "חיים וספרות" (Élet és Irodalom) היוקרתי, בנוסף עבד גם כמבקר אמנות בין 1973 לבין 1989 ב-The New Hungarian Quarterly (כתב עת באנגלית שפורסם בין 1960 לבין 2014. הוא יצא לאור מדי רבעון, בעיקר בנושאי תרבות), וכן בסקירה החודשית בשם "בודפשט" בין 1979 לבין 1984.
הנצחה

אחת מתלמידותיו, קטלין נראי, כתבה עליו:
"למדנו ממנו הכל. לא רק שמישהו צריך לארגן את התערוכה, אלא שהתפקיד הקריטי של היסטוריון האמנות מתחיל בבחירת הסטודיו, היצירות, שלא שמים אספרגוס ועצי דקל באולם התצוגה, ושהציור לא יכול להיות הרקע של הפסל. [...] איך קטלוג צריך להיות הוגן לעריכה. למדנו ממנו סגנון, סיבולת והישרדות".
ספריו (מבחר)

סלשי (Corvina, 1974)
סטודיו מדברים (Magvető, 1975)
ולדימיר סאבו (קורווינה, 1976)
פאיז' (אמנות. הוצאת אלפ, 1979)
הטקסטיל החי (קורווינה, 1980)
אימרה מקובץ (קורווינה, 1980)
ג'רג' רומן (קורווינה, 1982)
צובל (קורווינה, 1983)
כרזה הונגרית 1945–1985 (מחקר לקטלוג, היכל האמנות, 1985)
מחווה לרודולף ברצלר (מחקר לקטלוג, VII. תערוכת פלסטיקה קטנה בינלאומית, היכל האמנות, 1978)
אורות מעבר לדנובה - על טיהמר דיארמטי (מחקרים ליום הולדתו ה-60 של לאיוש נמט - הוצאת ELTE והמחלקה לתולדות האמנות של ELTE, 1993)
מחווה ליוזף ינקוביץ (מחקר לקטלוג, VIII. תערוכת פסלים קטנים בינלאומית, היכל האמנות, 1990)
"משיכות אזמל קטנות" - טיבור צ'יקי - 1932–1989 (ÚM, 1991/2)
תערוכות-טקסים (הוצאת היכל האמנות, 1992)
מובלעות, מריה לוגושי, בצרפתית, גרמנית והונגרית (Birdyland Editions, פריז, 1992)
אישטוואן הרסטי (הוצאת אמנות חדשה, 1993)
ארבעים שנות היכל האמנות 1950–1990, מחקר (הוצאת היכל האמנות, 1996)
הפסל הקינטי, אישטוואן הרסטי מחקר קטלוג לכל החיים (היכל האמנות, 1998)
גאומטריה טאשיזם, מסלול הקריירה של טמאש הנצה (הולמי, יולי 1998)
אריגה=אורח חיים, מחקר קטלוגי של יודית נאג' (מהדורה פרטית, 1998)
תחילה הקובייה, אחר כך האדם, מחקר קטלוגי של דיולה גויאש (מוזיאון לודוויג, 1999)
פרסים והוקרה (חלקי)

פרס על שם מיהאי מונקאצ'י (1977)
פרס MAOE (1995)
מדליית איפוי ארנולד (1996)
פרס סצ'ני (2003)
לקריאה נוספת

Kortárs magyar művészeti lexikon I. (A–G). Főszerk. Fitz Péter. Budapest: Enciklopédia. 1999. 644. o. ISBN 963-8477-44-X 0 (לקסיקון אומנות הונגרי בן זמננו)
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1261/1924. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-19.
↑  "Holocaust Survivors and Victims Database". נבדק ב-2020-02-19.
↑  Egy rejtőzködő tanú – in memoriam Frank János (1925-2004)
↑  Lista www.artportal.hu nyomán.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456466705171  PLWABN: 9810673730005606  BnF: cb12777832m (data)  ISNI: 0000 0001 1668 9541  LCCN: n81029123  NTA: 134007484  SUDOC: 125075707  VIAF: 71517995   WorldCat (עם VIAF): 71517995