ז'אן דה לאטר דה טסיני
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-22 במרץ 1939 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, וב-3 בספטמבר של אותה שנה מונה לראש המטה של הארמייה החמישית. בינואר 1940 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחם נגד הגרמנים בקרבות על רתל, שמפאן-ארדן, מורמלון וקרבות רבים נוספים. ב-22 ביוני 1940 נחתמה שביתת נשק בין צרפת לגרמניה, והוקמה ממשלת וישי שהייתה למעשה מדינת בובות גרמנית. לאטר נותר נאמן למשטר וישי, כיוון שהאמין שהוא מגן על האינטרסים הלאומיים של צרפת. ב-25 ביוני של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-13, ובהמשך מונה למושל הצבאי של פווי-דה-דום. לאטר עמל קשות להחזיר לחייליו את המורל שאבד להם בשל התבוסות מול הגרמנים, והתמקד בחינוך הנוער, תוך שהוא פותח בתי ספר צבאיים שהכשירו מנהיגים לעתיד.
בספטמבר 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, ומונה למושל של תוניסיה. הוא הודח מתפקידו ב-2 בפברואר 1942, והוחזר לצרפת בהוראת הגרמנים, כיוון שסירב להעניק דלק לקורפוס אפריקה. עם מותו של שארל הונציגר, התמודד לשווא על תפקיד מפקד כוחות היבשה של צרפת של וישי. הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-16. אף על פי שבפועל הוא היה נאמן לחלוטין למשטר וישי, הרי שהוא היה ידוע בתור אוהד של צבא צרפת החופשית ושל דה גול. בהתאם לכך, בניגוד לרוב הגנרלים בצבא וישי, לא הוענק לו אות מסדר פרנסיסקה (Ordre de la Francisque, אות הערכה מיוחד שהיה מוענק באופן אישי בידי המרשל פטן).
בנובמבר של אותה שנה פלשו בעלות הברית למרוקו ואלג'יריה הצרפתיות במסגרת "מבצע לפיד". ההתנגדות הצרפתית הייתה מזערית, מה שגרם לגרמנים לפקפק בבעלי בריתם, ועוד באותו חודש פלשו כוחות גרמניים ואיטלקים לצרפת במסגרת מבצע אנטון. ההשתלטות על צרפת הייתה מהירה, והתוקפים נתקלו בהתנגדות מועטת. לאטר היה הגנרל הצרפתי היחיד שניסה להתנגד, אולם התנגדותו הייתה חסרת תועלת והוא נכלא ונלקח למעצר בטולוז. הוא נשפט בידי שופטים צרפתיים, ונידון למאסר בכלא בליון. בלילה שבין ה-2 וה-3 בפברואר 1943 הוא נמלט מהכלא בסיוע אשתו, והגיע ללונדון שם הצטרף לצבא צרפת החופשית, וב-11 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל של ארמייה.
בדצמבר 1943 מונה למפקד "ארמייה B", שנכללה במסגרת קבוצת הארמיות השישית של בעלות הברית. לצד הארמייה השביעית האמריקנית, לקחה הארמייה שתחת פיקודו חלק מכריע במבצע דרגון שבמסגרתו פלשו בעלות הברית לצרפת הכבושה. באוגוסט 1944 פלשו חייליו צפונה לתוך צרפת במעלה עמק הנהר רון. ב-2 בספטמבר שחררו את סנט אטיין, ב-3 בו שחררו את ליון, וב-8 את מקון, שאלון-סור-סון, בואון ואוטן. בהדרגה הצטרפו אל הארמייה שלו חיילים רבים מהמחתרת הצרפתית עד שהיא כללה כמה מאות אלפי חיילים. ב-25 בספטמבר 1944, הפכה הארמייה שלו להיות הארמייה הראשונה. ב-11 בספטמבר חברו הארמייה שלו והארמייה האמריקנית, ליד העיר דיז'ון עם אגפה הימני של קבוצת הארמיות ה-12, אשר הבקיעה את דרכה מחזית הפלישה לנורמנדי אל לב צרפת. הארמייה הראשונה פלשה לאלזס, ובאוקטובר השתתפה בקרב על ווז'. ב-17 בנובמבר שחררה את מונבליאר, וב-19 בנובמבר הגיעה אל הריין. ב-24 בנובמבר שחררה את מילוז, וב-25 בו את בלפור.
בעקבות מתקפת הארדנים הגרמנית בדצמבר 1944, נאלצו האמריקאים לדלל את כוחותיהם באלזס, מה שעודד את הגרמנים לפתוח במבצע נורדווינד על הבסיסים של קבוצת הארמיות השישית שם. המתקפה הייתה עזה, והפתיעה לחלוטין את בעלות הברית. אמנם עמדותיה של הארמייה הראשונה ליד שטרסבורג נפגעו מעט יחסית, אולם הארמייה השביעית האמריקנית ספגה מכה קשה. המפקד העליון של בעלות הברית, דווייט אייזנהאואר שקל להורות ללאטר לפנות את אלזס, אולם דה גול התנגד לכך, וטען שפינוי כזה יהיה "אסון לאומי בלתי הפיך" מבחינת העם הצרפתי, ואיים שיוציא את הכוחות הצרפתיים מהזירה. אייזנהאואר נכנע, ולאטר המשיך להחזיק בשטרסבורג וסביבותיה חרף ההתקפות הגרמניות. ב-19 בינואר 1945, העביר מפקד קבוצת הארמיות השישית, גנרל ג'ייקוב דיוורס תחת פיקודו של לאטר את הקורפוס האמריקני ה-21 בפיקודו של פרנק מילבורן. לאטר היה, לפיכך, הגנרל הלא אמריקני היחיד שפיקד על כוחות אמריקניים גדולים במלחמת העולם השנייה. בין 20 בינואר ל-9 בפברואר 1945 השתתף לאטר בצמצום הכוחות הגרמניים בכיס קולמר. לאחר חיסול כיס קולמר, פלש לאטר לגרמניה, ובאפריל של אותה שנה כבש את קרלסרוהה, דרמשטאדט ושטוטגרט. כיבוש שטוטגרט הצית מחלוקות חדשות בין האמריקנים לצרפתים. דה גול דרש מלאטר להחזיק בשטוטגרט ולקיים בה ממשל צבאי צרפתי "לא משנה מה האמריקאים אומרים וחושבים". בניגוד לכך, אייזנהאואר ודוורס דרשו ממנו לנוע הלאה. לאטר מילא אחרי פקודותיו של דה גול והאמריקאים נאלצו לוותר. ב-22 באפריל הוא כבש את זיגמרינגן, וב-24 באפריל את אולם. ב-8 במאי ייצג לאטר את צרפת במעמד כניעתם של הנאצים.