stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטרופיה דיפרנציאלית

אנטרופיה דיפרנציאלית (המכונה גם אנטרופיה רציפה) היא מושג בתורת האינפורמציה שהגה קלוד שאנון בניסיון להרחיב את מושג האנטרופיה של משתנה מקרי בדיד להתפלגויות הסתברות רציפות. שאנון הניח, בטעות, כי האנטרופיה הדיפרנציאלית כפי שהגדיר אותה מהווה הרחבה טבעית רציפה של אנטרופיה בדידה להתפלגויות רציפות. האנטרופיה הדיפרנציאלית מופיעה לעיתים קרובות בספרות, למרות שהיא אינה מקיימת חלק מהתכונות של האנטרופיה המקורית של שאנון.
הגדרה

יהי  X משתנה מקרי עם פונקציית צפיפות הסתברות  f שהתומך שלה היא קבוצה  {\mathcal {X}} . האנטרופיה הדיפרנציאלית  h(X) אוֹ  h(f) מוגדרת כ:
h(X)=\operatorname {E} [-\log(f(X))]=-\int _{\mathcal {X}}f(x)\log f(x)\,dx
עבור התפלגויות הסתברות שלא ניתן לבטא באופן מפורש את פונקציית הצפיפות שלהן, אך ניתן לבטאן באמצעות פונקציית שברונים,  Q(p), ניתן להגדיר את  h(Q) במונחים של הנגזרת של  Q(p), כלומר  Q'(p), על ידי
כמו במקרה הבדיד, היחידות של האנטרופיה הדיפרנציאלית תלויות בבסיס הלוגריתם, שהוא בדרך כלל 2 (כלומר, היחידה היא ביט). מושגים כגון אנטרופיה משותפת, אנטרופיה מותנית ואנטרופיה יחסית מוגדרים למשתנים מקרי רציף בדומה להגדרתם למשתנה מקרי בדיד.
שלא כמו במקרה הבדיד, לאנטרופיה הדיפרנציאלית יש היסט, שתלוי ביחידה המשמשת למדידת המשתנה המקרי  X.  לדוגמה, האנטרופיה הדיפרנציאלית של משתנה מקרי שנמדדת במילימטרים תהיה גדולה פי log(1000) מאשר אם ערך המשתנה נמדד במטרים.
יש להיזהר בניסיון ליישם תכונות של אנטרופיה בדידה לאנטרופיה דיפרנציאלית, שכן פונקציות צפיפות הסתברות יכולות להיות גדולות מ-1. למשל, להתפלגות האחידה הרציפה  {\mathcal {U}}(0,1/2) יש אנטרופיה דיפרנציאלית שלילית:
כלומר, פחות מהאנטרופיה הדיפרנציאלית של  {\mathcal {U}}(0,1) שהיא אפס.
קיימים ניסוחים אחרים של האנטרופיה למשתנים רציפים שמקיימים את התכונות הבסיסיות של האנטרופיה של שאנון.
תכונות של אנטרופיה דיפרנציאלית

לצפיפות הסתברות  f ו  g, דיברגנץ קולבק-לייבלר  D_{KL}(f\parallel g) גדול או שווה ל-0 עם שוויון רק אם  f=g כמעט בכל מקום. באותו אופן, עבור שני משתנים אקראיים  X ו  Y,  h(X\mid Y)\leq h(X) עם שוויון אם ורק אם  X ו  Y הם בלתי תלויים.
כלל השרשרת לאנטרופיה דיפרנציאלית מתקיים כמו במקרה הבדיד
אנטרופיה דיפרנציאלית אינווריאנטית להוספה של ערך קבוע למשתנה המקרי, כלומר לכל קבוע ממשי  c:
אנטרופיה דיפרנציאלית אינה אינווריאנטית לכפל של המשתנה המקרי בקבוע. בפרט, עבור קבוע ממשי  a
באופן כללי, עבור טרנספורמציה מווקטור מקרי לווקטור מקרי אחר בעלי אותו ממד  \mathbf {Y} =m\left(\mathbf {X} \right), האנטרופיות של  \mathbf {X}  ושל  \mathbf {Y}  קשורות זו לזו על ידי
אם לווקטור מקרי  X\in \mathbb {R} ^{n} יש תוחלת אפס ומטריצת שונות משותפת  K אזי
עם זאת, לאנטרופיה דיפרנציאלית חסרות כמה תכונות רצויות:
האנטרופיה הדיפרנציאלית אינה אינווריאנטית להחלפת משתנים, ולכן היא שימושית בעיקר עם משתנים חסרי ממדים.
האנטרופיה הדיפרנציאלית עשויה להיות שלילית.
דיברגנץ קולבק-לייבלר, הידוע גם כאנטרופיה יחסית, הוא אלטרנטיבה לאנטרופיה דיפרנציאלית, שנותנת מענה לחסרונות אלו, כאשר כוללים בו רכיב של מידה אינווריאנטית.
מקסימום בהתפלגות הנורמלית > משפט

עבור שונות נתונה, האנטרופיה הדיפרנציאלית של ההתפלגות נורמלית היא מקסימלית. כלומר, למשתנה מקרי המתפלג נורמלית יש את האנטרופיה הגדולה ביותר מבין כל המשתנים האקראיים בעלי אותה שונות.
מקסימום בהתפלגות הנורמלית > הוכחה

תהי  g(x) פונקציית צפיפות של התפלגות נורמלית עם ממוצע μ ושונות  \sigma ^{2}, ותהי  f(x)פונקציית צפיפות כלשהי עם אותה שונות. מכיוון שהאנטרופיה הדיפרנציאלית אינווריאנטית להוספה של קבוע למשתנה המקרי, ניתן להניח כי ל-  f(x) ול-  g(x) אותה תוחלת  \mu .
דיברגנץ קולבק-לייבלר בין שתי התפלגויות מקיים
נשתמש בביטוי המפורש של  g(x)
מכיוון שהתוצאה תלויה אך ורק בשונות של  f(x). שילוב של שתי התוצאות מביא ל
ועל סמך התכונות של דיברגנץ קולבק-לייבלר שיויון יתקיים רק כאשר  f(x)=g(x).
דוגמה: התפלגות מעריכית

יהי  X משתנה מקרי המתפלג מעריכית עם פרמטר  \lambda , כלומר, עם פונקציית צפיפות הסתברות
f(x)=\left\{{\begin{matrix}\lambda e^{-\lambda x}&\;x\geq 0\\0&\;x<0\end{matrix}}\right.
היות שהתומך של ההתפלגות כולל ערכים אי שליליים בלבד, האנטרופיה הדיפרנציאלית היא
{\begin{aligned}h_{e}(X)&=-\int _{0}^{\infty }\lambda e^{-\lambda x}\log(\lambda e^{-\lambda x})\,dx\\&=-\left(\int _{0}^{\infty }(\log \lambda )\lambda e^{-\lambda x}\,dx+\int _{0}^{\infty }(-\lambda x)\lambda e^{-\lambda x}\,dx\right)\\&=-\log \lambda \int _{0}^{\infty }f(x)\,dx+\lambda E[X]\\&=-\log \lambda +1\\\end{aligned}}
כדי לפשט את החישוב נעשה שימוש בלוגריתם טבעי (בסיס  e), ובהתאמה סומנה האנטרופיה הדיפרנציאלית כ- h_{e}(X) .
הערות שוליים

1 2 3  Jaynes, E.T. (1963). "Information Theory And Statistical Mechanics" (PDF). Brandeis University Summer Institute Lectures in Theoretical Physics. 3 (sect. 4b).
1 2 3 4 5 6  Cover, Thomas M.; Thomas, Joy A. (1991). Elements of Information Theory. New York: Wiley. ISBN 0-471-06259-6.
↑  Vasicek, Oldrich (1976), "A Test for Normality Based on Sample Entropy", Journal of the Royal Statistical Society, Series B, 38 (1): 54–59, doi:10.1111/j.2517-6161.1976.tb01566.x, JSTOR 2984828.
↑  Gibbs, Josiah Willard (1902). Elementary Principles in Statistical Mechanics. New York: Charles Scribner's Sons.
↑  "proof of upper bound on differential entropy of f(X)". Stack Exchange. 16 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
רומנו פרודי

פרופסור רומנו פרודי (באיטלקית: ‏Romano Prodiקובץ:It-Romano Prodi.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-9 באוגוסט 1939) הוא פוליטיקאי איטלקי. כיהן פעמיים כראש ממשלת איטליה והיה נשיא הנציבות האירופית.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

פרודי הוא בוגר האוניברסיטה הקתולית במילאנו, שם למד משפטים, וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1961. פרודי השלים את לימודיו באוניברסיטאות במילאנו ובבולוניה וכן בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1969 נישא לפלאביה פרנצוני. לזוג נולדו שני ילדים.
פרודי הרצה באוניברסיטת הרווארד ובמכון המחקר באוניברסיטת סטנפורד כמרצה אורח.
הוא שימש כפרופסור למדע המדינה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בולוניה, משנת 1963, ולאחר מכן כפרופסור לארגון תעשייתי ומדיניות תעשייתית באותה האוניברסיטה, בין שנת 1971 לשנת 1999.
ביוגרפיה > הכניסה לפוליטיקה

במהלך שנות ה-70 החל פרודי לפעול בפוליטיקה האיטלקית, והיה לשר התעשייה בשנת 1978 בממשלתו של ג'וליו אנדראוטי. במהלך שנות ה-80 נשא במשרות ממשלתיות שונות, וזאת עד לתחילת שנות ה-90. הוא שימש כנשיא החברה הממשלתית הכלכלית רבת העוצמה IRI, משנת 1982 עד לשנת 1989 ולאחר מכן בין 1993 ל-1994. במהלך תקופה זו נחקרו מספר פעמים האשמות בשחיתות שהופנו כלפיו. פרודי הואשם כי העניק חוזים לחברה למחקר כלכלי שבשליטתו, וכי מכר בהפסד חברה ממשלתית לתאגיד בינלאומי שלו שימש בעבר כיועץ בשכר. פרודי זוכה מכל ההאשמות בגינן נחקר.
ראש ממשלת איטליה, כהונה ראשונה

בשנת 1995 הפך ליושב ראש של קואליציית מפלגות השמאל עץ הזית, ובשנת 1996 נבחר לכהונת ראש ממשלת איטליה. ממשלתו נפלה בשנת 1998 כאשר מפלגת ההתחדשות הקומוניסטית הסירה את תמיכתה בממשלה, ואפשרה יצירת ממשלה בראשות מאסימו ד'אלמה.
נשיא הנציבות האירופית

בין ספטמבר 1999 לאוקטובר 2004 שימש כנשיא הנציבות האירופית, הרשות המבצעת של האיחוד האירופי.
ראש ממשלת איטליה, כהונה שנייה > הבחירות לראשות הממשלה

כמנהיג קואליציית מפלגות השמאל באיטליה, פרודי הוביל את ההתנגדות לממשלתו של סילביו ברלוסקוני. פרודי התמודד מטעם קואליציה זו בבחירות הכלליות שנערכו באיטליה בשנת 2006, לאחר שזכה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגות אלו ב-16 באוקטובר 2005.
לאחר עריכת הבחירות, הכריז פרודי על ניצחונו ב-11 באפריל 2006, וזאת על אף הרוב הדחוק מאוד בו זכה בבחירות לבית התחתון (49.8% לעומת 49.7% ליריבו ברלוסקוני), ועל אף אי הוודאות בספירת קולות האיטלקים החיים בחו"ל, אשר קבעו האם זכה פרודי בניצחון לו טען גם בבחירות לבית העליון, ועל אף שראש הממשלה סילביו ברלוסקוני סירב להכיר בתוצאות וטען כי יש לספור מחדש את הקולות. פרודי הכריז כי יקים ממשלה יציבה "מבחינה פוליטית ומבחינה טכנית".
בתאריך ה-19 באפריל, בית המשפט העליון באיטליה אישר את ניצחונו של פרודי.
ראש ממשלת איטליה, כהונה שנייה > תפקוד הממשלה

במהלך כהונתה הייתה ממשלת פרודי השנייה נתונה לוויכוחים וחיכוכים בלתי פוסקים בין סיעותיה, הנמנות עם מרכז הפוליטיקה האיטלקית, השמאל והשמאל הקיצוני. לממשלתו היה רוב זעיר של סנאטור אחד בלבד בסנאט האיטלקי, רוב הנתון לחסדיה של כל אחת מסיעות הקואליציה. גם בין חברי הממשלה נתגלעו חיכוכים רבים, לדוגמה: בעוד שהבטחתו של פרודי במהלך הבחירות להוצאת החיילים האיטלקים מעיראק מומשה, סירב פרודי להוציא גם את 1,800 החיילים האיטלקים המוצבים באפגניסטן, דבר שעורר את זעמו של השמאל הקיצוני ובמיוחד המפלגה הקומוניסטית באיטליה. ויכוחים נוספים התגלעו גם בנושאי כלכלה ויחסים בינלאומיים.
ראש ממשלת איטליה, כהונה שנייה > תפקוד הממשלה > יחסי חוץ

בתקופתו של פרודי השתנו יחסי החוץ של איטליה לבלי הכר בהשוואה לקודמו בתפקיד. בעוד ברלוסקוני היה מידידיה הקרובים של ארצות הברית והנהיג מדיניות חוץ שמרנית, הנהיג פרודי מדיניות שהייתה כמעט אנטי-אמריקנית, על אף הכחשותיו הנמרצות. כאמור, הוא הוציא את חיילי איטליה מעיראק, וכן ביקר בחריפות את ההפצצות האמריקניות בסומליה ואת ההחלטה לשלוח כוחות אמריקניים נוספים למפרץ הפרסי. בתקופתו אף התחזקו יחסי איטליה עם רוסיה ועם מדינות אירופה האנטי-אמריקניות. לעומת זאת, סירב פרודי להוציא את כוחות איטליה מאפגניסטן. שר החוץ מאסימו ד'אלמה טען כי "יש הבדל תהומי בין הפעילות הצבאית באפגניסטן, שאושרה על ידי האו"ם, לבין הפעילות בעיראק". פעולה שנועדה לפייס את ארצות הברית היא הסכמתו של פרודי להגדלת הבסיס האמריקני בויצ'נצה, הקיים שם מאז מלחמת העולם השנייה, חרף התנגדותם החריפה של מפלגות השמאל באיטליה.
ראש ממשלת איטליה, כהונה שנייה > תפקוד הממשלה > משברים קואליציוניים

ב-21 בפברואר 2007 עלתה להצבעה בסנאט מדיניות החוץ של איטליה על ידי פרודי ומפלגתו. בהצבעה, שלה יוחסה חשיבות רבה, נחל פרודי כישלון על חודם של שני קולות. בעקבות כך הגיש פרודי את התפטרותו לנשיא איטליה, ג'ורג'ו נפוליטנו, לאחר 9 חודשי כהונה בלבד. לאחר מספר ימים חזר פרודי לכהן כראש הממשלה לאור בקשתו של הנשיא, ולאחר שזכה בהצבעת אמון בשני בתי הפרלמנט.
עם זאת, לאור הפירוד והמריבות הפנימיות בשורות השמאל באיטליה החליט פרודי בעקבות אירועים אלה ליזום הקמתה של מפלגה חדשה, המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. הוא בחר ב-45 פוליטיקאים, אנשי מרכז - שמאל, נציגי מספר מפלגות שמאל ומרכז קטנות, בתור ועדה מארגנת. מרביתם באו ממפלגות שהיו שותפות גם לאיחוד הקודם, "קואליציית עץ הזית" בראשותו, אבל היו גם נציגי גורמים רבים נוספים.
הם התכנסו לראשונה ביוני 2007 ולאחר דיונים קבעו פרוצדורת בחירות, שתצליח לדעתם לאחד את השורות בשמאל - מרכז. על פי קביעתם, הבחירות לאספה המכוננת של המפלגה החדשה ולמנהיגותה, היו בחירות פתוחות, בהן ניתנה זכות בחירה לכל איטלקי מעל לגיל 16, בלי קשר להשתייכותו המפלגתית.
הבחירות נערכו ב-14 באוקטובר 2007. השתתפו בהן כשלושה וחצי מיליון איטלקים, פרודי עצמו המשיך לכהן כראש ממשלה ונמנע מלרוץ. המנצח המוחלט היה ראש העירייה המצליח מאוד של רומא, וולטר ולטרוני, שקיבל כ-76% מהקולות. ולטרוני, קומוניסט לשעבר, היה מהכוחות המובילים בהפיכתה של מפלגה זו בשעתו, לסוציאליסטית ודמוקרטית. הוא חבר לפרודי במספר הזדמנויות בעבר, וגם בבחירות אלה נחשב במידה רבה למועמדו של פרודי. פרודי עצמו נבחר לנשיא הראשון של המפלגה, תפקיד סמלי בעיקרו.
במקביל, בזירה החיצונית התעורר בינואר 2008 משבר קואליציוני נוסף, כאשר המפלגה הדמוקרטית-נוצרית פרשה מן הקואליציה והותירה אותה ללא רוב בסנאט. בבית התחתון של הפרלמנט זכה פרודי בהצבעת האמון, אך הסנאט הצביע על אי-אמון בממשלתו. זמן קצר לאחר מכן הגיש פרודי את התפטרותו לנשיא, שבתורו ביקש מפרודי לעמוד בראשה של ממשלת מעבר.
ב-14 באפריל 2008 פינה את מקומו לסילביו ברלוסקוני.
שיגרו אישיבה

שיגרו אישיבה (ביפנית: 石破 茂; נולד ב-4 בפברואר 1957) הוא ראש ממשלת יפן, חבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. שימש כשר ההגנה ושר החקלאות. מ-27 בספטמבר 2012 שימש כמזכ"ל המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
ביוגרפיה

שיגרו נולד במחוז טוטורי, שאביו כיהן בה כמושל. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קיו בשנת 1979. לאחר מכן עבד בבנק "מיצוי".
מ-26 בספטמבר 2007 ועד 1 באוגוסט 2008, כיהן כשר ההגנה בממשלתו של יאסואו פוקודה. אישיבה היה לחבר השני בממשלת פוקודה לאחר נובוטקה מצ'ימורה שהצהיר כי הוא מאמין בקיומם של עב"מים.
בשנת 2008 התמודד אישיבה לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית, אך הפסיד לטארו אסו. ב-24 בספטמבר 2008 מונה לשר החקלאות.
בשנת 2012 התמודד שוב לנשיאות המפלגה, אך שוב הפסיד. לבסוף, ב-27 בספטמבר 2012 מונה למזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית. בנובמבר 2013 אמר אישיבה שההפגנות נגד חוק סודות המדינה היו "מעשי טרור".
מאוקטובר 2024 מכהן כראש ממשלת יפן.
הערות שוליים

↑  «Fukuda Cabinet launched / Changes minimized to reduce impact on Diet business», The Yomiuri Shimbun, 26 September 2007.
↑  Japan’s defense minister braces for aliens, inquirer.net, 20 December 2007
↑  «Aso elected LDP head», The Yomiuri Shimbun, 22 September 2008.
↑  «Aso elected premier / Announces Cabinet lineup himself; poll likely on Nov. 2», The Yomiuri Shimbun, 25 September 2008.
↑  The Japan Times Ishiba to be LDP’s new secretary general 28 September 2012
↑  Japan Times Secrecy law protests ‘act of terrorism’: LDP secretary-general December 1, 2013
↑  The Associated Press, Japan’s parliament elects Shigeru Ishiba as prime minister, NPR, ‏1-10-2024 (באנגלית)
↑  רם ברנדס, יפן: שר ההגנה לשעבר ימונה לראש הממשלה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328049305171  CiNii: DA14834324  ISNI: 0000 0000 8203 7480  LCCN: nr96018238  NDL: 00385596  NLK: KAC200512165  SUDOC: 180446916  VIAF: 17121329   WorldCat (עם VIAF): 17121329
יוליה שוויגר

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1994 (בת 30) ויניצה, אוקראינה 
 הישג בולט:  אלופת ישראל לנשים 2018
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי (2017)
 מד כושר מרבי:  2442 (ספטמבר 2017)
 מד כושר נוכחי:  2347 (נובמבר 2024)
 מדינה:  אוקראינה, ישראל
 
יוליה שוויגר (נולדה ב-20 באוקטובר 1994) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן בינלאומי. אלופת ישראל בשנים 2018, 2021 ו-2022, ושחקנית נבחרת הנשים של ישראל.
ביוגרפיה

יוליה שוויגר נולדה בוויניצה, שבאוקראינה. היא החלה להתחרות בשחמט בגיל חמש, ובגיל 14 עלתה לישראל במסגרת תוכנית נעל"ה. תחילה התגוררה בקיבוץ שובל ובשנת 2010 סיימה את לימודי התיכון במבואות הנגב. שוויגר שיחקה במסגרת מועדון באר שבע בליגה הלאומית ומאמנה היה רב-אמן מרק צייטלין.
בשנת 2013 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר כספורטאית מצטיינת. באותה שנה הייתה האישה היחידה שהשתתפה בגמר אליפות ישראל הפתוחה.
נכון ל-2021, שווייגר היא סטודנטית לתואר ראשון בהנדסה כימית במכללת סמי שמעון ומתגוררת בבאר שבע.
בשנת 2022 שווייגר ניצחה באליפות ישראל בשחמט.
קבלת דרגות בינלאומיות

אמן פיד"ה - 2008
אמן בינלאומי לנשים - 2013
רב-אמן לנשים - 2017
אמן בינלאומי - 2017 (הדרגה הכללית, הנחשבת יוקרתית יותר מרב-אמן לנשים).
הישגים בולטים

2006 - סיימה במקום חמישי באליפות אירופה לנערות עד גיל 12, שנערכה בהרצג נובי שבמונטנגרו, לאחר שצברה 6.5 נקודות מ-9 אפשריות
2007 - סיימה במקום שלישי באליפות אוקראינה לנערות עד גיל 14, שנערכה באודסה, לאחר שצברה 7 נקודות מ-11 אפשריות
2007 - סיימה במקום רביעי באליפות אוקראינה לנערות עד גיל 16, שנערכה בויניצה, לאחר שצברה 7.5 נקודות מ-11 אפשריות
2009 - סיימה במקום חמישי באליפות אוקראינה לנשים, שנערכה ביבפטוריה שבחצי האי קרים
2009 - סיימה במקום חמישי באליפות העולם לנערות עד גיל 16, שנערכה באנטליה שבטורקיה, לאחר שצברה 8 נקודות מ-11 אפשריות
2010 - זכתה באליפות אוקראינה לנערות עד גיל 18, שנערכה בקייב
2011 - השיגה תוצאה מושלמת (5 מ-5) באליפות התיכונים של ההתיישבות העובדת, שנערכה בעמק חפר
2011 - זכתה בגביע ישראל לנערים עד גיל 18 (התחרות נערכה בתל אביב), לאחר שצברה 6 נקודות מ-7 אפשריות
2011 - זכתה באליפות מועדון באר שבע, לאחר שצברה 7 נקודות מ-9 אפשריות
2012 - הייתה השחקנית המצטיינת בנבחרת ישראל באולימפיאדת השחמט שנערכה באיסטנבול שבטורקיה
2012 - סיימה במקום הרביעי בתחרות אשדוד הפתוחה, לאחר שצברה 4 נקודות מ-5 אפשריות
2012 - הצטיינה בליגת הנשים ובליגה העילית לנוער
2013 - הייתה המצטיינת בנבחרת הנשים של ישראל באליפות אירופה לאומות, שנערכה בוורשה שבפולין, בהשיגה תוצאה של 4.5 נקודות מ-7 אפשריות בלוח הרביעי והייתה שותפה לניצחון היסטורי על נבחרת רוסיה
2015 - הייתה לשחקנית המצטיינת בתחרות נקאר בגרמניה, לאחר שצברה 6.5 נקודות מ-9 אפשריות
2016 - סיימה במקום שישי משותף בפסטיבל השחמט בבזל, שווייץ, לאחר שצברה 5 נקודות מ-7 אפשריות (בעלה, ניידיץ', זכה במקום הראשון בתחרות)
2016 - סיימה במקום ה-12 באליפות אירופה לנשים, שנערכת במאמאיה שברומניה, לאחר שצברה 7 נקודות מ-11 אפשריות (ואף הובילה בתחרות לאחר הסיבובים הרביעי והחמישי), ובעקבות זאת העפילה לדו-קרבות על אליפות העולם לנשים
2016 - הייתה השחקנית המצטיינת בליגת הנשים בישראל - כאשר צברה את מלוא 3 הנקודות האפשריות, בלוח הראשון של קבוצת באר-שבע
2017 - הייתה ממצטייני הליגה הגרמנית המובילה לנשים, הבונדסליגה, כאשר צברה 8 נקודות מ-11 אפשריות
2017 - זכתה במקום הראשון בתחרות הנשים הבינלאומית בעיר מץ, שבצרפת, כאשר צברה 7 נקודות מ-9 אפשריות
2017 - הייתה לשחקנית המצטיינת באליפות אירופה למועדונים, שנערכה באנטליה, שבטורקיה, לאחר שצברה 5.5 נקודות מ-7 אפשריות בלוח הראשון של מועדון באר שבע
2018 - זכתה באליפות ישראל לנשים, שנערכה במעלות תרשיחא, לאחר שצברה 7 נקודות מ-9 אפשריות.
2021 - זכתה באליפות ישראל
2022 זכתה שוב באליפות ישראל כשצברה באליפות 7.5 נקודות מ-9 אפשריות.
תחרויות בהן השתתפה

המכביה ה-19 ב-2013
אליפות ישראל בשחמט 2013
אליפות ישראל בשחמט 2018
השתתפות באולימפיאדות השחמט

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שוויגר ייצגה את ישראל, במסגרת נבחרת הנשים, בארבע אולימפיאדות שחמט.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 2012 | 5 | 2202 | 6 מ-9 | 5+ 2= 2- | 66.7% | 29 קבוצתי, 4 אישי |
| 2014 | 2 | 2275 | 8.5 מ-11 | 7+ 3= 1- | 77.3% | 22 קבוצתי, 17 אישי |
| 2016 | 1 | 2408 | 6 מ-11 | 4+ 4= 3- | 55% | 9 קבוצתי |
| 2018 | 1 | 2375 | 6 מ-10 | 3+ 6= 1- | 60% | 34 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  טבלת תוצאות של אליפות אירופה לנערות עד גיל 12 ב-2006
↑  טבלת תוצאות של אליפות אוקראינה לנערות עד גיל 14 ב-2007
↑  טבלת תוצאות של אליפות אוקראינה לנערות עד גיל 16 ב-2007
↑  טבלת תוצאות של אליפות אוקראינה לנשים ב-2009
↑  טבלת תוצאות של אליפות העולם לנערות עד גיל 16 ב-2009
↑  טבלת תוצאות של אליפות אוקראינה לנערות עד גיל 18 ב-2010
↑  סיכום אליפות התיכונים של ההתיישבות העובדת ב-2011 באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  טבלת תוצאות של גביע ישראל עד גיל 18 ב-2011
↑  טבלת תוצאות של אליפות מועדון באר שבע ב-2011
↑  טבלת תוצאות של תחרות באשדוד ב-2012
↑  התוצאות של יוליה שוויגר בבונדסליגה לנשים 2017, באתר nsv-online (באנגלית) ו(בגרמנית)
↑  ישראלים מצטיינים בצפון אמריקה, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  יוחנן אפק, באר-שבע שביעית באירופה, 17
באוקטובר 2017
↑  יוחנן אפק, אלון גרינפלד ויוליה שוויגר – אלופי ישראל!, באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 21 בדצמבר 2018
↑  Chess-Results Server Chess-results.com - 43rd Chess Olympiad 2018 Women, chess-results.com
| השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> מס' | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> שם | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> דרגה | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> מד כושר | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 בנובמבר 2024> שנת לידה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מרסל אפרוימסקי | אמן בינלאומי | 2397 | 1995 |
| 2 | יוליה שוויגר | אמן בינלאומי | 2347 | 1994 |
| 3 | מאשה קלינובה | אמן בינלאומי | 2229 | 1968 |
| 4 | נגה אוריאן | אמן בינלאומי לנשים | 2221 | 2007 |
| 5 | אולגה גוטמכר | אמן בינלאומי לנשים | 2211 | 1987 |
| 6 | אלה פיטם | רב אמן לנשים | 2194 | 1987 |
| 7 | מיכל להב | אמן בינלאומי לנשים | 2179 | 1999 |
| 8 | אירינה בוטביניק | אמן פיד"ה לנשים | 2172 | 1961 |
| 9 | דנה כוכבי | אמן פיד"ה לנשים | 2151 | 1993 |
| 10 | דינה בלנקיה | רב אמן לנשים | 2151 | 1993 |
המפלגה הדמוקרטית (איטליה)

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה איטליה
 מייסד:  ולטר ולטרוני 
 מנהיגים:  ניקולה זינגרטי פאולו ג'נטילוני
 תקופת הפעילות:  14 באוקטובר 2007 – הווה (17 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה, סוציאל-ליברליזם, התנועה הפרוגרסיבית, שמאל נוצרי
 מטה:  רומא, איטליה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים
 צבעים רשמיים:    ירוק  לבן  אדום
 נציגויות בפרלמנטים
 בית הנבחרים:  69 / 630
 הסנאט של הרפובליקה:  40 / 320
 הפרלמנט האירופי:  19 / 75173 מושבים מוקצים לאיטליה
 נשיאי מחוזות:  9 / 20
 partitodemocratico.it
 
וולטר ולטרוני, המנהיג (המזכיר הכללי) הראשון
אנריקו לטה, ראש הממשלה הראשון מטעם המפלגה
מתאו רנצי, ראש הממשלה השני מטעם המפלגה
המפלגה הדמוקרטית (באיטלקית: Partito Democratico, בקיצור PD) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית שהוקמה באיטליה באוקטובר 2007.
היסטוריה > פרודי – ולטרוני

המפלגה הדמוקרטית האיטלקית נוסדה באוקטובר 2007, כאיחוד של מספר מפלגות קטנות בשמאל ומרכז המפה הפוליטית באיטליה ולאחר שניסיונות קודמים לאיחוד כוחות שכזה הצליחו רק בחלקם. מרבית מרכיבי המפלגה החדשה היו שותפים גם לאיחוד הקודם, "קואליציית עץ הזית", בראשות רומנו פרודי, ראש ממשלת איטליה באותה עת, שאף היה הרוח החיה מאחורי האיחוד החדש הזה, גם אם נמנע מלרוץ לראשותו.
כחצי שנה לפני הייסוד הפורמלי בחר פרודי ב-45 פוליטיקאים, אנשי מרכז - שמאל, רובם אנשיו מקואליציית עץ הזית, אך גם פוליטיקאים חיצוניים רבים, בתור ועדה מארגנת. הם התכנסו לראשונה ביוני 2007 ולאחר דיונים קבעו פרוצדורת בחירות, שתצליח לדעתם לאחד את השורות ולהימנע מהפירוד ששרר בשמאל - מרכז באותה עת. על פי קביעתם, הבחירות לאספה המכוננת של המפלגה החדשה ולמנהיגותה, היו בחירות פתוחות, בהן ניתנה זכות בחירה לכל איטלקי מעל לגיל 16, בלי קשר להשתייכותו המפלגתית.
הבחירות נערכו ב-14 באוקטובר 2007. השתתפו בהן כשלושה וחצי מיליון איטלקים והמנצח המוחלט היה ראש העירייה המצליח מאוד של רומא, וולטר ולטרוני, שקיבל כ-76% מהקולות. ולטרוני, קומוניסט לשעבר, היה מהכוחות המובילים בהפיכתה של מפלגה זו בשעתו, לסוציאליסטית ודמוקרטית. הוא חבר לפרודי במספר הזדמנויות וגם בבחירות אלה נחשב במידה רבה למועמדו של פרודי. פרודי עצמו נבחר לנשיא הראשון של המפלגה, תפקיד סמלי בעיקרו.
בינואר 2008 נפלה ממשלת פרודי, נקבעו בחירות כלליות ולקראתן התפטר ולטרוני מראשות עיריית רומא, אולם בבחירות שנערכו באפריל הפסידה המפלגה וסילביו ברלוסקוני בראשות המרכז - ימין היה זה שנבחר לראשות ממשלת איטליה. פחות משנה לאחר מכן, בפברואר 2009, הפסידה המפלגה החדשה הפסד צורב נוסף, בבחירות האזוריות שנערכו בסרדיניה. ולטרוני לקח על עצמו את האחריות להפסדים אלה, ויום למחרת ההפסד בסרדיניה, התפטר.
היסטוריה > ברסאני – לטה – רנצי

יורשו הזמני של ולטרוני בתפקיד מזכ"ל המפלגה היה סגנו, דריו פרנצ'סצ'יני, אולם בבחירות המקדימות הפתוחות, שנערכו כעבור כחצי שנה, הוא הפסיד לפייר לואיג'י ברסאני, נציג האגף השמאלי יותר במפלגה, 53% - 34%.
ברסאני כיהן כמזכיר המפלגה ומנהיגה במשך כשלוש וחצי שנים. הוא גם היה מועמדה לראשות ממשלת איטליה בבחירות הכלליות של פברואר 2013. אולם למרות ההישג היחסי של המפלגה בבחירות אלה והטלת תפקיד הרכבת הממשלה עליו, בעקבותיהן, הוא נכשל בהקמת ממשלה בראשותו. הוא התפטר לפיכך מראשות המפלגה ב-20 באפריל 2013. סגנו אנריקו לטה, שנחשב פחות שמאלי ממנו ויותר נוטה למרכז, קיבל את ההזדמנות להרכיב את הממשלה במקומו. לטה הגיע אל המפלגה הדמוקרטית מהאגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. וכאיש מרכז הוא אכן הצליח להרכיב, בתוך כשבוע לאחר מכן, ממשלת אחדות לאומית, שכללה גם את מפלגתו של היריב מימין סילביו ברלוסקוני. לטה הפך אם כן לראש הממשלה האיטלקי הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית.
אלא שלטה הספיק לכהן כראש ממשלת איטליה פחות משנה (28 באפריל 2013 – 22 בפברואר 2014). ראש העיר הצעיר והמצליח של פירנצה, מתאו רנצי הצליח להיבחר בדצמבר 2013 כמזכיר המפלגה, כנגד מועמד ראש הממשלה לטה, וכנגד מועמד האגף השמאלי של המפלגה. מיד עם היבחרו הוא החל ללחוץ על לטה לוותר למענו על תפקיד ראש הממשלה, משום שכעת הרי הוא המנהיג ולא לטה. הלחץ נשא פרי כעבור כחודשיים וב-22 בפברואר 2014 הוחלף לטה ברנצי, המכהן מאז כראש הממשלה ה-56 של איטליה, השני בתפקיד זה מטעם המפלגה הדמוקרטית האיטלקית.
הציבור האיטלקי אהד ככל הנראה את המהלך של רנצי, כמו גם את הבטחותיו לגבי המדיניות העתידית שלו, משום שבבחירות מאי 2014 לפרלמנט האירופי, פחות משלושה חודשים מיום השלמת ההפיכה הפנים מפלגתית הזו זכתה המפלגה הדמוקרטית בראשותו בכ-41% מהקולות, כפול מהתוצאה שהשיגה המפלגה בבחירות הקודמות.
המפלגה הדמוקרטית הונהגה ב-2014 על ידי הפלג היותר מרכזי שלה, בראשות רנצי, יחד עם לטה וולטרוני, כאשר האופוזיציה הפנימית השמאלית יותר הונהגה על ידי ברסאני. בבחירות הכלליות קיבלה המפלגה כ-25% מהקולות לפרלמנט האיטלקי וכ-27% מהקולות לסנאט, אולם עקב שיטת חלוקת המנדטים היו לה כ-47% מ-630 צירי הפרלמנט וכ-36% מ-315 חברי הסנאט. המפלגה הדמוקרטית הייתה המפלגה הגדולה בפרלמנט, אך לא בסנאט ולכן הקואליציה האיטלקית הייתה קואליציה "גדולה" של שמאל - מרכז יחד עם הימין - מרכז, כפי שנכשל להקימה ברסאני וכפי שהצליח לכונן אותה לטה.
בבחירות לפרלמנט האירופי במאי 2014 קיבלה המפלגה כ-41% מהקולות ו-31 מ-73 הצירים (כ-42%), כפול ממה שקיבלה בבחירות הקודמות למוסד זה ב-2009.
המפלגה הייתה חזקה במיוחד באזורי השליטה המסורתיים של השמאל, אזורי מרכז - צפון איטליה, כמו טוסקנה למשל ושלטה או שולטת בערים הגדולות ובראשן רומא, טורינו, בולוניה ופירנצה.