stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם פ. ק. ברטון

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1786 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  27 במרץ 1856 (בגיל 69) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לורל היל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון (1805)  בית הספר לרפואה ע"ש פרלמן באוניברסיטת פנסילבניה (1808) 
 תחום יצירה:  בוטניקה, כירורגיה 
 בן או בת זוג:  Esther Rittenhouse Sergeant 
 צאצאים:  Charles Crillon Barton 
 
ויליאם פ. ק. ברטון (באנגלית: William P. C. Barton‏: 17 בנובמבר 1786 – 27 במרץ 1856), היה בוטנאי, רופא, מנתח ימי ומאייר בוטני.
ביוגרפיה

ברטון נולד ב-17 בנובמבר 1786, בפילדלפיה שבפנסילבניה. אביו ויליאם ברטון, היה עורך דין, ומעצב החותם הגדול של ארצות הברית. דודו, בנג'מין סמית ברטון (1766–1815) היה בוטנאי רפואי בולט וסגן נשיא החברה האמריקאית לפילוסופיה. בשנת 1813 נבחר גם ברטון הצעיר כחבר באגודה הפילוסופית האמריקאית.
חינוך

כמקובל באותה תקופה, ברטון רכש השכלה קלאסית באוניברסיטת פרינסטון, וסיים תואר ראשון באמנויות בשנת 1805. תוכנית הלימודים כללה היגיון אריסטוטלי ולימוד השפות היווניות והלטיניות. כשהיה בפרינסטון, כל אחד מבני כיתתו קיבל את שמו של איש מפורסם. הוא בחר בשם של הרוזן פאול קרילון, וראשי התיבות פ.ק נשמרו על ידו כל חייו. ברטון החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1805 אצל דודו, בנג'מין סמית' ברטון, שהיה בוטנאי נודע ומחבר ספר הלימוד האמריקאי הראשון על מדעי הבוטניקה. בשנים אלה של לימוד, התעניינותו של ויליאם ברטון בבוטניקה ובמדעי הטבע הפכה לתשוקה לכל החיים.
בשנת 1808, עם פרסום עבודת הדוקטורט שלו על מאפיינים כימיים והשפעות של גז תחמוצת החנקן ויישומה ברפואה, קיבל ברטון את התואר הרפואי שלו מאוניברסיטת פנסילבניה. העבודה הסתיימה, עם איור של גבר הנושם "גז צחוק" משלפוחית של כבשים, ניסוי בעל השפעה רבה על המחשבה המדעית, כאשר ניסויים בתחמוצת החנקן נחשבו למיותרים.
מנתח ימי

בגיל 23 בחר ברטון להתגייס לצי האמריקאי כמנתח. הוא קיבל את המינוי שלו ב-10 באפריל 1809, ופחות משבוע לאחר מכן הזמין את תומאס סולי המפורסם לצייר את דיוקנו תמורת סכום של 50 דולר. בציור זה, שנמצא באוסף וילשטאך במוזיאון לאמנות בפילדלפיה, מוצג ברטון צעיר במדים - מעיל כחול עם צמת זהב וידיים בכפפות. ברטון כתב, "הייתי המום מהקשיים שנאלצתי להיתקל בהם בביצוע תפקידים מקצועיים, כאשר כל מיני מכשולים שלא ניתן לדמיין הפריעו למאמציו של המנתח." בסופו של דבר, ברטון נילחם על רפורמה ברפואה.
ברטון נלחם להדק את הפיקוח על ציוד רפואי. הוא קרא להכניס לימונים לספינות חיל הים הרבה לפני שהצי האמריקאי הבין את חשיבותו של טיפול במחסור בוויטמין C או בצפדינה. ברטון הרחיק לכת עד כדי ששלח בקבוק מיץ ליים למזכיר חיל הים פול המילטון עם ההוראות לשתות אותו בצורת לימונדה.
בפברואר 1811 אישר הקונגרס חוק הקמת בתי חולים ימיים. מזכיר חיל הים פול המילטון ביקש מאוחר יותר מברטון לחבר סט תקנות לניהול בתי חולים אלה. ברטון היה מודע היטב לליקויים בטיפול הרפואי בחיל הים. מתקני הסיפון היו פרימיטיביים, ולא היו בתי חולים קבועים בחוף, רק מתקנים זמניים בחצרות חיל הים.
הוא היה הראשון שקידם את הרעיון להעסיק אחיות בצי האמריקאי. הוא תיאר את "מאפייני האחות הראשית: עליה להיות דיסקרטית... בעלת מוניטין... בעלת יכולת... מסודרת, נקייה ומסודרת בשמלתה, ורכה ביחסה." היא הייתה מפקחת על האחיות ומטפלים אחרים. כמו גם אלה שעובדים בכביסה, במזווה ובמטבח, אך תפקידה העיקרי היה להבטיח שהמטופלים יהיו נקיים, מוזנים ונוחים.
בשנת 1830 ברטון הפך למפקד בית החולים הימי בנורפוק, וירג'יניה. הוא היה מעורב בפיתוח בית החולים הימי של פילדלפיה כאשר הוא ממוקם במקלט ימי.
עם מותו של דודו בנג'מין סמית' ברטון בשנת 1815, הפך ויליאם ברטון לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת פנסילבניה, ובמשך שנים הקדיש חלק ניכר מזמנו להוראת בוטניקה רפואית, באוניברסיטה. אחד מתלמידיו הבולטים היה ד"ר סמואל ד. גרוס.
בשנים 1828–1829 שימש ברטון גם כדיקן המכללה הרפואית ג'פרסון. הוא היה חבר במכללת הרופאים בפילדלפיה, נשיא החברה הלינאית, וחבר באגודה הפילוסופית האמריקאית, ובחברות מדעיות אחרות.
חיים אישיים

ברטון היה נשוי לאסתר בת דודו ריטנהאוס, האסטרונום האמריקאי ונשיא החברה הפילוסופית האמריקאית. אסתר ברטון צבעה רבים מהרישומים הבוטניים של ד"ר ברטון.
הוא נפטר ב-27 במרץ 1856 בפילדלפיה שבפנסילבניה.
הערות שוליים

↑  Kelly, Howard A.; Burrage, Walter L. (eds.). "Barton, William Paul Crillon". American Medical Biographies. Baltimore: The Norman, Remington Company.
↑  APS Member History, search.amphilsoc.org
↑  Barton, WPC. A Dissertation on Chymical Properties and Exhilarating Effects of Nitrous Oxide Gas and Its Application to Pneumatick Medicine. Philadelphia: Lorenzo Pres, 1808: pages xiii–v.
↑  Lester Packer, Vitamin C in Health and Disease, CRC Press, 1997-05-05, ISBN 978-0-8247-9313-5. (באנגלית)
↑  Godson, Susan H. Serving Proudly: A History of Women in the U.S. Navy. Naval Institute, 2001.
↑  Samuel Forry, Charles A. (Charles Alfred) Lee, Samuel S. (Samuel Smith) Purple, Stephen Smith, New York journal of medicine., New York : J. & H.G. Langley, 1856
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332040805171  BnF: cb12560124t (data)  Botanist: W.P.C.Barton  DSI: 4487  GND: 120566435  ISNI: 0000 0000 2725 5338  LCCN: n86828903  NTA: 069863628  SNAC: w6cr5st0  VIAF: 56726205   WorldCat (עם VIAF): 56726205 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם פ. ק. ברטון".
זכויות להט"ב בטוקלאו

| --- | --- |

טוקלאו ושאר שטחי ממלכת ניו זילנד
 מעמד בחוק:  חוקי בקרב גברים מאז 2003, חוקי בקרב נשים מאז ומעולם
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים גלויים רשאים לשרת, ניו זילנד אחראית על ההגנה
 הגנה מפני אפליה:  אין הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד-מינית
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד (כחלק מממלכת ניו זילנד שהצביעה בעד)
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ממלכת ניו זילנד בטוקלאו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית בקרב גברים מוגדרת כחוקית מאז 2003. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית.
היסטוריה

בטוקלאו, בדומה לסמואה, איי קוק, ניו זילנד ושאר מדינות פולינזיה, ישנה אוכלוסייה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי. אנשים אלו ידועים בשפה הטוקאלאנית (אנ') במונח "פאקאפהפיין" (באנגלית: Fakafāfine) ומוגדרים כזכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים. אנשי הפאקאפהפיין התקבלו באופן מסורתי על ידי החברה הטוקלאואנית לאורך ההיסטוריה לפני תחילת עידן הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית והגעתם של המיסיונרים האירופאים לטוקלאו.
מעמד בחוק

פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כחוקית בטוקלאו מאז 2003 לאחר כניסתו לתוקף של חוק הפשעים, ההליכים והראיות 2003. לפני כן, פעילות הומוסקסואלית בין גברים הוגדרה כפלילית על רקע הסעיפים 170 ו-171 של חוק ניואה 1966 שהורחבו לטוקלאו על ידי תקנות הפשעים של איי טוקלאו 1975. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית בטוקלאו מאז ומעולם.
הכרה בזוגיות חד-מינית

טוקלאו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). החוק בטוקלאו אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים, אולם, הוא מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
שירות צבאי

לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים גלויים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד שאחראים על הגנת טוקלאו כחלק מממלכת ניו זילנד.
תנאי מחיה

בדומה לשאר מדינות פולינזיה, גילויי חיבה פתוחים בין בני זוג (הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד) עלולים לא להתקבל על ידי החברה ולהוות מטרה לעוינות.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 2003)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים:  (מאז 2003)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד-מיניים: 
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים: 
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות: 
הכרה משפטית בשינוי מגדר: 
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים גלויים רשאים לשרת בצבא:  (ניו זילנד אחראית להגנה)
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באוקיאניה
זכויות להט"ב באיי קוק
זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
זכויות להט"ב בניואה
זכויות להט"ב בניו זילנד
הערות שוליים

1 2  Crimes, Procedure and Evidence Rules 2003, www.paclii.org
↑  Fa’afafine, trans and bio queens – gender diversity in the NZ drag scene, RNZ, ‏2018-03-06 (ב־New Zealand English)
↑  Tokelau Islands Crimes Regulations 1975 (SR 1975/279) (as at 03 September 2007) – New Zealand Legislation, www.legislation.govt.nz
↑  Lonely Planet, LGBT Travellers, Lonely Planet (באנגלית)
חזקי ליפשיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בינואר 1974 (בן 50) בני ברק, ישראל 
 מדינה:  נפאל 
 תחומי עיסוק:  שליח חב"ד בקטמנדו, נפאל
 בן או בת זוג:  חני ליפשיץ 
 
הרב יחזקאל (חזקי) ליפשיץ (נולד בכ"ט בטבת ה'תשל"ד, 23 בינואר 1974) הוא רב ושליח חב"ד בקטמנדו, בירת נפאל, המנהל בעיר זו ביחד עם אשתו, חני ליפשיץ, את בית חב"ד המקומי.
ביוגרפיה

ליפשיץ נולד לצבי מנשה ואסתר ליפשיץ. בבחרותו התייתם מאביו. למד בישיבת תומכי תמימים בלוד, ישיבת אחי תמימים בראשון לציון וישיבת תומכי תמימים כפר חב"ד. בסוף שנת תשנ"ג נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי בברוקלין שבניו יורק.
ב-1997 נישא לחני, בתו של המוהל מנחם פליישמן. ב-1999 נסעו לשליחות לבנגקוק שבתאילנד על מנת לסייע לרב יוסף חיים קנטור בפעילותו.
בשנת 2000 יצאו לשליחות בקטמנדו, בירת נפאל, על מנת לפתוח שם בית חב"ד, שם עוברים אלפי מטיילים ישראלים בכל שנה. המקום מעניק שירותים למטיילים יהודים מישראל ומהעולם כגון סעודות שבת וחג, פינות מנוחה, עמדות אינטרנט, סיוע וליווי במקרי מצוקה, ביקור אסירים ישראלים בבתי הכלא, עזרה לתרמילאים ומטיילים שנפגעו, ועוד. במיוחד התפרסמו אחרי אסון סופת השלגים ב-2014 ורעידת האדמה ב-2015. כהוקרה על עזרתם אירח נשיא המדינה רובי ריבלין את ילדיהם בלשכתו.
ליל הסדר בניהולו של הרב ליפשיץ הוא הסדר הגדול בעולם.
ב-2006 הקים בית חב"ד עונתי בעיר פוקהרה.
ב-2012 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "קטמנדו", העוקבת אחר זוג שליחים שיוצאים להקים בית חב"ד בנפאל. הסדרה מבוססת על תחילת דרכם של בני הזוג ליפשיץ ועל סיפורים אמיתיים שהתרחשו בזמנם.
חזקי וחני מתגוררים בקטמנדו, נפאל. יש להם ארבעה בנים ושתי בנות, ועוד נפאלי שאימצו כבן.
ראו גם

הנקמה היהודית (סדרת סרטים)
הערות שוליים

↑  בן שני, ‏מלקחי האסון באנאפורנה: טלפונים לווייניים למטיילים הישראלים, באתר ‏מאקו‏, 3 בדצמבר 2015
↑  חיים לב, "תהיתי מי יחולץ קודם. היה ברור לי שגמרנו", באתר ערוץ 7, 22 במאי 2015
↑  יאיר קראוס, קטמנדו, ריבלין אירח את ילדי ליפשיץ: נשמור עליהם, באתר nrg‏, 30 באפריל 2015
↑  אוריאל בארי, ‏שיא לחג: בנפאל יערכו את סדר הפסח הגדול בעולם, באתר "סרוגים", 19 באפריל 2019
↑  ערן בר-און, גל גדות ל"קהילת קודש קטמנדו", באתר ynet, 19 בספטמבר 2010
↑  שליחי חב"ד לקטמנדו: 90% מהסדרה - אמת, באתר ynet, 17 ביוני 2012
↑  טלי פרקש, המציאות עלתה על הסרט: הילד הנפאלי של חב"ד, באתר ynet, 2 בפברואר 2013
התיקון השני לחוקת ארצות הברית

מגילת הזכויות האמריקאית, הכוללת את התיקון השני לחוקה
התיקון השני לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Second Amendment) הוא תיקון לחוקת ארצות הברית, המגן על הזכות של תושבי ארצות הברית לשאת נשק.
התיקון נכלל במגילת הזכויות, התיקונים הראשונים לחוקת ארצות הברית שנוסחו בעצה אחת עם מנסחי החוקה המקורית ואושרו ב-15 בדצמבר 1791.
הפרשנות שהתקבלה בפסיקות בית המשפט העליון של ארצות הברית לתיקון השני היא כי הוא מגן על זכותו של כל אזרח לשאת נשק. פרשנות חלופית ומצמצמת לתיקון טוענת שהוא מכוון לזכותן של מדינות ארצות הברית לדאוג לנשק זמין לתושביהן לצורך המיליציות שלהן.
תוכן התיקון > מקור

מאחר שמיליציה ערוכה היטב נחוצה לביטחונה של מדינה חופשית, אין להגביל זכותם של בני-אדם להחזיק נשק ולשאתו.
המקור באנגלית
A well regulated militia, being necessary to the security of a free State, the right of the people to keep and bear arms, shall not be infringed.
הערות (ראו הרחבה בסעיף מחלוקות בפירוש התיקון להלן):
את הביטוי "A well regulated militia", אשר תורגם לעיל "מיליציה ערוכה היטב", ניתן לתרגם גם "מיליציה מפוקחת היטב", והמשמעויות השונות למונח "אסדרה" מאפשרות לפרש את הביטוי הן כ"מיליציה סדירה" (המתקיימת כדבר שבשגרה) והן כ"מיליציה מפוקחת היטב".
מִלת הסיבה "מאחר ש" אינה מופיעה במקור האנגלי ומעלימה מחלוקת בפירוש התיקון. תרגום התיקון בלעדיה הוא "מיליציה מאוסדרת היטב, בהיותה נחוצה לביטחונה של מדינה חופשית, זכות האנשים להחזיק ולשאת נשק, לא תהא מופרת".
המלה people באנגלית היא דו-משמעית, ובהקשר הזה אפשר לפרש את הביטוי the right of the people הן כ"זכותם של האנשים" והן כ"זכותו של העם".
הסיבות לתיקון

בתקופת הקמתה של ארצות הברית, החשש מהפיכה צבאית הביא להתנגדות לקיומו של צבא מקצועי, ובמקום זאת להתבססות על מיליציה אזרחית בה שותפים כלל האזרחים אשר יתגייסו עם נשקם במידת הצורך. מגילת הזכויות של וירג'יניה, למשל, קבעה ש: "מיליציה מפוקחת היטב, או מורכבת מתושבי המדינה, מאומנת בנשק, היא ההגנה הראויה, הטבעית והבטוחה למדינה חופשית; יש להימנע מקיום צבא סדיר בעת שלום, עקב היותו סכנה לחירות; ובכל מקרה על הכוח הצבאי להיות כפוף בנוקשות לשלטון האזרחי ומנוהל על ידו".
מנגד עלו דרישות לקיומו של צבא סדיר כדי להגן על המדינה. אולם גם התומכים בצבא סדיר הכירו בסכנתו והציעו מנגנונים למנוע הפיכה צבאית. למשל, בעת הדיונים בעד ונגד כינון חוקה, טענו תומכי החוקה, שכללה זכות של השלטון המרכזי להקים צבא, שגם אם ינסה צבא ארצות הברית להשתלט בכח על תושבי מדינות ארצות הברית, יוכלו תושבי המדינות לגבור בקלות על צבא שסדר הגודל שלו לא יוכל לעלות על 4% מהכח הלוחם של תושבי מדינות ארצות הברית.
חוקת ארצות הברית קובעת שהממשלה הפדרלית תורשה להחזיק צבא וכי המדינות תוכלנה לקיים מיליציות אזרחיות בלבד. חובת הדאגה לחימוש המיליציות הוטלה על ממשלת ארצות הברית ולא על המדינות, ובכך עלה חשש שממשלת ארצות הברית לא תקיים את חובתה לחמש את המיליציות ותשאיר את המדינות ללא יכולת התגוננות כנגד הצבא הסדיר של ארצות הברית.
במטרה למנוע אפשרות כזאת הוכלל במגילת הזכויות שחוקקה בצמוד לחוקה עצמה, התיקון השני שקבע שלא תוגבל זכותם של האזרחים לשאת נשק.
מחלוקות בפירוש התיקון

ריבוי מקרי רצח בארצות הברית וקלות הרכישה של כלי נשק, הביאו למחלוקת ציבורית קשה על פירוש התיקון: אלה המפרשים את התיקון בהרחבה (="המרחיבים"), מתנגדים לפגיעה בזכותם החוקתית לשאת נשק, ומנמקים אותה בזכות להגנה עצמית ולהגנה מעריצות השלטון. מנגד, אלה המפרשים את התיקון בצמצום (="המצמצמים"), דורשים להקטין את כמות כלי הנשק המצויים בידי האזרחים ולהחמיר את הקריטריונים לרוכשי נשק חדשים, תוך שימוש בסמכויות מדינות ארצות הברית. המחלוקת המשפטית מתמקדת בנושאים הבאים:
תחולת האסדרה - האם היא חלה רק על המיליציה או גם על האזרחים?
"the right of the people" - זכות פרטנית או זכות קבוצתית?
"A well regulated militia" - מיליציה סדירה או מיליציה תחת פיקוח מגביל?
זכות פדרלית חוקתית או לשיקול המדינות?
ראו גם

איגוד הרובאים הלאומי
יהודים למען שימור הבעלות על כלי ירייה
רישיון נשק
הערות שוליים

↑  תרגום של פרופסור ארנון גוטפלד מאוניברסיטת תל אביב. מקור: אתר שגרירות ארצות הברית בישראל.
↑  הצהרת הזכויות של וירג'יניה (באנגלית)
↑  מדיסון, הפדרליסט, 46
↑  העליון בארה"ב פסק: כל אחד יכול להחזיק נשק, באתר הארץ, 26 ביוני 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601451705171  BnF: cb15785957c (data)  GND: 4489472-7  LCCN: n97009276  SUDOC: 128216131  VIAF: 175899205   WorldCat (עם VIAF): 175899205
ווסטוק (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  10°06′00″S 152°23′00″W﻿ / ﻿10.1°S 152.38333333333°W﻿ / -10.1; -152.38333333333
 שטח:  0.24 קילומטר רבוע
 אורך:  0.7 קילומטר
 רוחב:  0.6 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קיריבטי, הממלכה המאוחדת 
 אוכלוסייה:  0 (2020)
 אזור זמן:  UTC+14:00
 על שם:  Vostok 
 מגלה:  פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן 
 תאריך גילוי:  1820 
  (למפת קיריבטי מוגדלת) דרום טאראווה קיריטימטי קנטון האוקיינוס השקטווסטוק(למפת קיריבטי רגילה) דרום טאראווה קיריטימטי קנטון האוקיינוס השקטווסטוק
 
האי ווסטוק (באנגלית: Vostok Island), המכונה גם האי סטייוור (Staver Island) הוא אי אלמוגים בלתי מיושב במרכז האוקיינוס השקט, המהווה חלק משרשרת איי ליין ונמצא בשליטת קיריבטי.
מיקומו של ווסטוק
גאוגרפיה

אורכו של האי 0.7 ק"מ ושטחו 0.24 קמ"ר. האי מלבני בצורתו. שיא גובהו מעל פני הים – 5 מטרים. האי מכוסה בסבך של עצי פיסוניה.
האי מהווה חלק מ"שמורת הטבע האי ווסטוק" בשל הצורך להגן על מושבות הקינון של ציפורי הים שבאי ובהם:
סולה אדומת-רגל (Sula sula), פרגטה גדולה (Fregata minor), נודי שחורה (Anous minutus) ושחפית הפיה (Gygis alba).
היסטוריה

האי התגלה על ידי מגלה הארצות הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1820, אשר קרא לו על שם ספינתו – ווסטוק – "מזרח" ברוסית. ארצות הברית הכריזה כי האי נמצא בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו אולם בפועל לא כרתה גואנו באי.
ויליאם פ. קלארק

ויליאם פטריק קלארק הבן (באנגלית: .William Patrick Clark Jr;‏ 23 באוקטובר 1931 - 10 באוגוסט 2013) היה חוואי, שופט ופקיד ממשל אמריקאי, שכיהן בממשלו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן כסגן מזכיר המדינה בשנים 1981–1982, כיועץ לביטחון לאומי בשנים 1982–1983 וכמזכיר הפנים בשנים 1983–1985.
ראשית חייו

ויליאם קלארק נולד באוקסנארד, קליפורניה, כבנם של ויליאם פטיט וברניס גרגורי קלארק. הוא התחנך בבית הספר התיכון וילנובה באוהיי, קליפורניה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת סטנפורד ובבית הספר למשפטים לויולה של אוניברסיטת לויולה מרמונט תוך כדי שהוא מנהל את החווה שלו. מאחר שלא עלה בידו להקדיש משאבים להשלמת לימודיו, הוא לא השלים את התארים שלהם למד. אף על פי כן עלה בידו להשלים את בחינות הכניסה לבית הספר למשפטים ובסופו של דבר הוא הצליח לעבור את הבחינות של לשכת עורכי הדין של קליפורניה מבלי שהיה לו תואר במשפטים. הוא גם שירת בריגול הנגדי של צבא ארצות הברית.
קריירה בממשל בקליפורניה

בשנות ה-60 וה-70 שימש קלארק במגוון של משרות ציבוריות בקליפורניה. בספטמבר 1967 הוא היה למזכיר הראשי של מושל קליפורניה, רונלד רייגן. בשנים 1969–1971 כיהן קלארק כשופט בבית המשפט של קליפורניה בסן לואיס אוביספו. ביולי 1971 קודם קלארק למשרת שופט לבית המשפט לערעורים של קליפורניה. בינואר 1973 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של קליפורניה, תפקיד בו הוא כיהן עד פברואר 1981.
קריירה בממשל הפדרלי

ב-1980 ניצח רונלד רייגן בבחירות לנשיאות. קלארק הגיע לשיא כוחו כאשר רייגן מינה אותו לתפקיד היועץ לביטחון לאומי, ולזמן מה הוא היה הבולט ביותר מבין אנשי צוותו של הנשיא. על פי ספרו של אדמונד מוריס "Dutch", כידידו החוואי משכבר הימים של רייגן, יכול היה קלארק להיכנס ללשכתו של רייגן ללא שיוכרז על בואו, נוהג חסר תקדים לרוב הפקידים הבכירים. קלארק אף הציע לנשיא, לאור הבעיות במדיניות החוץ שטרדו את ארצות הברית באמצע שנות ה-80, שהוא ישקול לא להתמודד לנשיאות בבחירות של 1984. עד אז גברה השפעתו של ג'ורג' שולץ על פני זו של קלארק, והנשיא רייגן לא הקדיש מחשבה להצעתו של קלארק.
הביוגרפים של קלארק זוקפים לזכותו את העובדה שעלה בידו לשכנע את הנשיא רייגן שניתן יהיה לדחוק את ברית המועצות למצב של קריסה. האסטרטגיה, שאליה התנגדו בין השאר מזכיר המדינה שולץ, הובילה למשטמה בחוגי הבית הלבן.
מוריס הודה בביוגרפיה הסיפורית הדמיונית למחצה שלו שקלארק התפטר בסוף 1983 כאשר הוא עייף מ"העוינות הבלתי פוסקת של מייקל דיוור, ג'ורג' שולץ וננסי רייגן". הוא תיאר את קלארק כ"האדם היחידי שהגיע לקרבה אינטימית", עם רייגן שנודע לשמצה בהתרחקותו מאנשים, ויכולתו לייחס לרייגן כמי שהשרה קינאה, בה בעת שלא היה סביר שטבעו השתקני של קלארק יוביל ליצירתם של בעלי ברית.
רשת PBS הציגה דיווח שחולק על דעתו של מוריס, בו הם ציטטו את מייק דיוור בספרו "ננסי": "ייתכן שחברי הצוות התרעמו על קרבתי לננסי, אך למיטב ידיעתי, זה מעולם לא היווה בעיה. ביל קלארק ואדווין מיס, אז יועץ הנשיא, היו מאושרים על כך שעבדתי בצמוד לננסי, שכן זה אפשר להם להתרכז במדיניות ובמינויים. לעיתים הם גם נעזרו בי כבעל גישה ישירה אל הגברת הראשונה, כדי להעביר לה מסרים...". התוכנית של PBS, "התפקיד של החיים", נוטה לתמוך בעמדתו של שולץ בעימות: "ידעתי שעלי לעמוד על כך שיהיה לי קשר ישיר עם הנשיא. יכולתי לאפשר לצוות הבית הלבן לפרש את דברי אליו. זה היה נכון במיוחד כאשר היה מדובר בקלארק, שכן עמדותיו והאינסטינקטים שלו היו שונים משלי...". העיתונאי לו קנון סיכם ש"[גברת רייגן] התנגדה מאוד לביל קלארק. היא רצתה שהוא לא ישמש כיועץ לביטחון לאומי, שכן היא חשה שהוא מתערב במאמצים של הנשיא רייגן לפתח יחסים טובים יותר עם ברית המועצות". הביוגרף וידיד משפחת רייגן, ג'יימס בנז, ציין, "ננסי רייגן גייסה אז אנשים מתונים יותר בממשל כדי למרר את חייו של קלארק כיועץ לביטחון לאומי".
כיועץ לביטחון לאומי של הנשיא רייגן, קיים קלארק לעיתים קרובות התייעצויות עם שלושת הנשיאים לשעבר שחיו אז, ריצ'רד ניקסון, ג'ימי קרטר וג'רלד פורד, ואף עדכן אותם בנושאים שהיו חשובים להם. במקרה של ניקסון היו אלו יחסי מזרח-מערב, כולל היחסים עם ברית המועצות. במקרה של קרטר הוא עודכן על נושאי המזרח התיכון, ופורד עודכן בענייני פנים. ההתייעצות עם הנשיאים הקודמים, ללא קשר לשיוכם המפלגתי, הייתה חשובה לקלארק, ולפיכך תרמה להצלחתו של רייגן. "בעוד שלא תמיד הסכמתי עם דעותיו של היועץ לביטחון לאומי ומזכיר ההגנה לשעבר הנרי קיסינג'ר, היו לי יחסים קרובים אתו ועניתי לשיחות שהגיעו ממנו בכל שעה של היום", אמר קלארק. "בהכירי בכך שרייגן כיהן כנשיא בשיאה של המלחמה הקרה, התייחסתי לדעותיו וכן לדעותיהם של היועצים לביטחון לאומי הקודמים, אנשי הפנטגון, מחלקת המדינה והבית הלבן לשעבר".
ב-21 בספטמבר 1983 גרם מזכיר הפנים, ג'יימס ג. ואט, מבוכה לממשל כאשר העיר הערות צרות אופקים בפני התקשורת, ובשל כך הוא התפטר ב-8 בנובמבר. לבקשתו של קלארק, הוא מומנה במקומו של ואט. קלארק כיהן כמזכיר הפנים עד פברואר 1985.
לאחר פרישתו

קלארק שב לקליפורניה לאחר תום שירותו בממשל הפדרלי ועבד במגוון של משרדי עורכי דין ובפעילויות עסקיות נוספות. הוא פרש לחוותו שלידי שנדון, קליפורניה. ב-1988 הוא נפצע קשות בהתרסקות מטוסו ליד החווה. הוא חולץ מהריסות המטוס על ידי מנהל החווה הוותיק שלו, חסוס מוניוז. כחלק מהכרת התודה הדתית שלו על הצלתו, הקימו קלארק ומשפחתו קפלה בחווה ותרמו תקרה ספרדית לקפלה בקולג' תומאס אקינס בסנטה פאולה, קליפורניה.
לאחר השימועים שנערכו בקונגרס בפרשת איראן-קונטראס, כתב קלארק באופן פרטי לנשיא רייגן והאיץ בו להעניק חנינה לשלושת עוזריו שעמדו בפניה הגשת כתבי אישום: אוליבר נורת', ג'ון מ. פוינדקסטר ורוברט מקפרלן. גם בתקופת נשיאותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, הוביל קלארק את המערכה להענקת חנינה לידידו קספר ויינברגר.
ביולי 2011 היה קלארק לחבר במועצה לביטחון אנרגטי של ארצות הברית, שפועלת לצמצום מונופול הנפט במגזר התחבורה של ארצות הברית וממומנת על ידי המכון לביטחון עולמי.
קלארק הביע מורת רוח מהאווירה בפוליטיקה של ארצות הברית בראשית המאה ה-21. "קיים חוסר בחילופי דעות בין שתי המפלגות הפוליטיות שאני חושש שלא קיים כיום", אמר קלארק. "זו אחת הדאגות שלי בנוגע לעבודת הממשל - נראה שקיימת אחווה במידה פחותה יותר בהשוואה למה שידענו בעבר".
ב-1955 נשא קלארק לאישה את ג'ואנה מ. "ג'ואן" ברואנר מברן, שווייץ. ג'ואן נפטרה באפריל 2009. ויליאם קלארק נפטר ב-10 באוגוסט 2013 בחוותו מסיבוכים של מחלת פרקינסון, בגיל 81. הוא נקבר בבית הקברות המקומי של שנדון.
הערות שוליים

↑  "Short Memo System Works For Governor". Madera Tribune (92). California Digital Newspaper Collection. UPI. 22 September 1967. p. 6.
↑  "Overhaul Needed". Corsair (42 (11)). California Digital Newspaper Collection. 9 December 1970. p. 2.
↑  "Commission To Meet On Clark". Desert Sun. California Digital Newspaper Collection. 1 March 1973. p. A2.
↑  Hanna, Phil (12 January 1973). "What will Senate Do With Reagan Choice?". Desert Sun. California Digital Newspaper Collection. Capitol News Service. p. A3.
↑  "Ration Plans Blasted Idea Called Impractical By Reagan". Desert Sun. California Digital Newspaper Collection. 17 January 1973. p. A1.
↑  Barton, John F. (November 16, 1983). "William Clark's nomination as interior secretary is snarled". UPI.
↑  Freudenburg, William R.; Gramling, Robert (2011). Blowout in the Gulf: The BP Oil Spill Disaster and the Future of Energy in America. Cambridge, MA: MIT Press. p. 139.
↑  Reynolds, Christopher (May 24, 1990). "Displeasure Island: Useful Friends : Former Interior Secretary William P. Clark Jr. says he's not representing Francis Gherini in his friend's legal row". Los Angeles Times.
↑  WILLIAM M. WELCH, Power To Pardon Unquestioned And Often Used By Reagan, AP, November 26, 1987.
↑  GOP reportedly urging pardon over Iran-Contra, Tampa Bay Times, Oct. 12, 2005
↑  Hallow, Ralph Z. (August 10, 2013). "William Clark, former Reagan security adviser, dead at 81". The Washington Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810561188005606  BnF: cb16533542h (data)  GND: 124365000  ISNI: 0000 0000 7868 9718  LCCN: n81029225  NARA: 10569787  NDL: 00552754  SNAC: w65f1c7x  VIAF: 74783239   WorldCat (עם VIAF): 74783239