stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט פארקר
תרומתו של פארקר

עד להופעתו של פארקר הספרות הייננית הייתה רוויה במידע היסטורי על אזורים, שאטואים, סטטיסטיקות, ההיררכיה המסורתית של היצרנים ודירוג הבצירים. טועמים לא כל כך תיארו את היינות אלא רשמו רפסודיות משתפכות אודות טעמיהם ולעיתים מבוקרות השוום לנשים.
המהפך שחולל רוברט פארקר בענף היין היה בעיקר היותו הראשון בעולם שהעניק ציונים ליינות מחמישים ועד מאה, בדומה לציונים שמקבלים בבתי הספר התיכון בארצות הברית דבר שתרם לכך שהאמריקאים קיבלוהו בברכה ואימוצוהו בחום.
ציון חמישים ניתן ליין עבור עצם הופעתו בטעימה. חמש נקודות ניתנו לצבע ולהופעה, חמש עשרה לארומה ולבוקה, עשרים נקודות לטעם ולסיומת, ועשר נקודות לרמת האיכות הכוללת או לפוטנציאל.
מתחת ל-64 זהו יין שיש להימנע ממנו. 60-64: יינות לקויים בצורה ניכרת.
65-74: ממוצעים. 75-79: מעל הממוצע. 80-89: טובים מאוד. 90-95 מצוינים. 96-100: יינות יוצאים מן הכלל.
תרומה נוספת של פארקר היא רשמי טעימות מפורטים עם רפרטואר מונחים המדמים מזונות ורשמי טבע, אותם ניחוחו וטעמו של היין מעורר אסוציאטיבית. הוא שינה, הרחיב וגיוון לאין ארוך את טרמינולוגיית רשמי טעימות היינות. מבקרי ומגזיני יין רבים אחרים חיקו אותו הן בתיאורי היינות והן בציוניהם המספריים מחמישים למאה. ציוני היין שהוא מעניק הם הגורם העיקרי לתמחור העתידי של היינות של בורדו ועמק הרון בצרפת בעת יציאתם לשווקים ובמידה פחותה לאזורים נוספים בעולם כמו איטליה וארצות הברית. יצרני וסוחרי היין מצפים בכל שנה לביקורת שלו, לאחר שטעם מן החבית וקובעים את מחירי היינות במידה רבה לפי ציוניו.
במגזין The Wine Advocate אין כלל פרסומות, ובו מעט רקע והוא כולל מאות טעימות של יינות, על פי רוב משובחים, עם ציונים ורשמי טעימה מפורטים (פארקר טועם למעלה ממאה יינות ביום). הוא מוסיף גם תיאור אזורי יין, יקבים וביקורת מסעדות. בשלהי שנת 2001 השיק פארקר גרסת אינטרנט מקוונת של המגזין שלו. כבר בשנת 2003 היו לו שמונת אלפים מנויים.
פארקר סבור כי יין הוא כמו כל מוצר צריכה אחר שניתן לבדוק אותו ולאמוד את טיבו. הוא כתב לקוראיו כי ציוני היין נועדו רק על מנת "להגביר ולהשלים את רשמי הטעימות, שהם הכלי העיקרי העומד בידי על מנת למסור לכם את חוות דעתי". בפועל הקונים מסתמכים לצורך רכישותיהם בעיקר על הניקוד אותו הוא מעניק.
מפעלו הספרותי

פארקר כתב מספר ספרים רחבי יריעה שהכילו את טעימותיו. The Wine Buyers Guide שהוא מעין תקציר של כל טעימות המגזין ממדינות שונות בעולם עם דגש על השנים האחרונות, יצא בשש מהדורות שהאחרונה בהן יצאה בשנת 2002.
מפעלו הגדול והמוערך ביותר היה ספרו על בורדו, אזור בו הוא מתמחה, שיצא לאור לראשונה בשנת 1985, ב-1987 בבריטניה וב-1989 בצרפת. מהדורה רביעית יצאה בשנת 2003, בו הוא טעם והעריך יינות מרובים ממאות מיקבי בורדו ויצר דירוג חדש משלו, במקום הדירוג המיתולוגי שנקבע ב-1855.
ב-1987 הופיע ספרו יינות הרון ואלזס, אותו פארקר מחשיב יותר מכל שכן אזור הרון לא היה מוערך דיו עד להופעתו והוא מילא תפקיד חשוב בעליית יצרן היין מרסל גיגאל מעמק הרון בעיקר היינות "לה מולין" ו"לה להדון", מהדורה נוספת של המדריך, המוקדשת לעמק הרון, יצאה בשנת 1997. ספרו על בורגונדי שיצא לאור בשנת 1990 לא הצליח כל כך והוא ספג עליו ביקורת רבה, הוא גייס לצורך סקירת בורגונדי את הטועם פייר אנטואן רובאני, אולם תרומתו באזורים הללו פחות ניכרת ומוערכת. ליינות איטליה שכר את Daniel Thomases, והוא לקח לצורך טעימת גרמניה, אוסטריה, מזרח אירופה ומזרח ארצות הברית את David Schildknecht.
בשנת 2005 כתב את ספרו האחרון תחת השם 'אחוזות היין הטובות בעולם', בו הוא מגולל את סיפורם של מאה חמישים ושישה יצרני היין הטובים ביותר בעולם, מתשע ארצות שונות המשתרעות על כל רחבי הגלובוס, בה מככבת צרפת (הכי הרבה בורדו, לאחריה עמק הרון ואחר כך בורגונדי, אלזס ועמק הלואר) ואחריה ארצות הברית, איטליה, אוסטרליה, גרמניה, אוסטריה, ספרד, פורטוגל וארגנטינה. הוא פורט הסיבות שהביאו לשיפור באיכות היינות בעולם, מספר כיצד עושים יין טוב, ומתאר את אזורי היין השונים ואחוזות היין השונות, ההיסטוריה של היקב ודרכי עשיית היין ובעיקר אלפי רשמי טעימות לבצירים אחרונים. בסיום ספרו הוא מביא מאה ושמונה יקבים להם הוא צופה עתיד מזהיר.
ספריו היו רבי מכר בארצות הברית ובארצות רבות נוספות.
מה הופך יין לגדול

פארקר מונה שמונה קריטריונים אשר הופכים יין לאיכותי במיוחד:
היכולת לרצות את החך בד בבד עם האינטלקט.
היכולת לשמור על התעניינות הטועם.
היכולת להציע ארומות עזות וטעמים עזים בלי להיות כבד.
היכולת להיטעם טוב יותר עם כל לגימה.
היכולת להשתפר עם הגיל.
היכולת להציג אישיות ייחודית.
היכולת לשקף את מקום גידולו.
התשוקה והמחויבות של יצרניו.[דרוש מקור]
פארקר סובר כי יין הוא ככל יצירת אמנות וכפי שיש הסכמה בקרב חובבי מוזיקה לגבי גדולתם של מוזיקאים קלאסיים כמו מוצארט ובטהובן ובימינו אנו הביטלס והרולינג סטונז, כן יש הסכמה בקרבם של רוב חובבי היין לגבי מהו יין גדול.
יינות משובחים נובעים מיקבים הממוצבים נכון עם מיקרואקלים המותאם לסוג הענבים הגדל בהם. יינות מובחרים בכל מקום בעולם הם תוצר יינני שמרני המדגיש תנובה נמוכה וענבים בשלים בלבד ובנוסף לכך אפשור לטרואר להתבטא ביין, לטוהר העינב להתבטא ביין, לייצר יין בלי עיוות אופיו של הבציר על ידי מניפולציה מיותרת, להימנע מטיפול מוגזם ביין, ולאפשר לבקבוק לבטא ככל האפשר את היקב, הענבים, הבציר והטרואר. להפחית ככל האפשר פעולות כמו טיהור, סינון, שפייה וכן להוריד את מינון הגופרית. על פי דעתו של פארקר האנשים העומדים מאחורי יין גדול הם משרתיה הצנועים של אמא טבע.
ביקורת

חלק הארי של עולם היין תמים דעים לגבי כישרונו של פארקר, וביכולתו יוצאת הדופן לזהות את תכונותיהם ואיכויותיהם של היינות אותם הוא טועם ובכך לדעתם של רבים מעלה פארקר את איכות היין בעולם. אולם הוא מושך אליו ביקורת מצד חלק מהדמויות הבולטות בעולם היין. מבקרי יינות כמו יו ג'ונסון סוברים כי טעם היין משתנה עם הזמן ותנאי הטעימה השונים וכן כי טעימת היין סובייקטיבית: יין זהה ייתפש על ידי טועמים שונים בצורה אחרת לחלוטין. פארקר מגיב לכך, בפותחו כל גיליון של מגזינו בטענה כי "יין אינו שונה מכל מוצר צריכה אחר. ישנם אומדנים מסוימים של איכות אותם יוכלו מקצועני יין במשרה מלאה לזהות".
ביקורת נוספת על פארקר כי הוא אוהב יינות מסוג מסוים. פארקר העלה לגדולה את הגדה השמאלית מבוססת המרלו והקברנה פרנק בבורדו, את השאטואים הגראז'יסטים (יקבים המייצרים תוצרת מועטה של מאות או אלפי בקבוקים) בבורדו כדוגמת לה פין, הסופר טוסקנים (שתילת ענבי צרפת בעיקר קברנה סוביניון בטוסקנה ומהילתם באופן משני עם זנים מקומיים), היותו מזוהה עם ייננים שהבולט שבהם מישל רולאנד, שרבים מיינותיו זוכים לציונים גבוהים מפארקר וכי הייננים יוצרים יינות לפי טעמו (המאופיין באהבה ליינות כהים, ארומטיים, בשלים ופירותיים מאוד, עתירי אלכוהול, מרובי עוצמה ואינטנסיביות ובעלי אוריינטציה לעולם החדש) על מנת לקבל ממנו את הציון הגבוה ולגרוף רווחים גבוהים יותר ובכך הוא מרדד את עולם היין ומונע ממנעד רחב יותר של טעמים לבוא לידי ביטוי ביינות, כי הוא הפך יינות ל"סתם מספרים" וכי הוא מנהל מלחמה במסורת של מאות שנים בתהליך שרוצח את נשמת היין. טענה נוספת כנגד פארקר היא כי כוחו רב מדי והוא מעלה יקבים מסוימים והופך את בעליהם ויינניהם למיליונרים, בעודו מרסק את תפוצתם של אחרים והפך את העולם לכפר גלובלי. כל הללו מכונים בשם ה"פארקריזציה של עולם היין".
לטוב או לרע, דומה כי אין בעולם עוד מבקר רב השפעה כרוברט פארקר. מבקר סרטים למשל בעיתון רב תפוצה בארצות הברית יכול להעלות או להוריד קמעא את זרימת הקהל לאולמות הקולנוע בארצו בקרב קוראיו, לא כן בארצות אחרות ובוודאי שאין לו השפעה על הדרך בה מביימים סרטים. פארקר לעומת זאת, הוא האורים ותומים בקרב חובבי היין בכל רחבי העולם וטעמו משפיע על הדרך בה נעשים יינות בכל ארץ שהיא בקצוות תבל.
חלק מספריו

Parker's Wine Bargains: The World's Best Wine Values Under $25. Simon & Schuster, November, 2009.
Parker's Wine Buyer's Guide, Seventh Edition. New York, Simon & Schuster, October 2008
The World's Greatest Wine Estates: A Modern Perspective. New York, Simon & Schuster, October 2005
Bordeaux: A Consumer's Guide to the World's Finest Wine. Fourth Edition. New York, Simon & Schuster, October 2003
Parker's Wine Buyer's Guide, Sixth Edition. written with Pierre-Antoine Rovani. New York, Simon & Schuster, October 2002
Wine of the Rhone Valley: Revised and Expanded Edition. New York, Simon & Schuster, June 1997
Burgundy: A Comprehensive Guide to the Producers, Appelations, and Wines. New York, Simon & Schuster, October 1990
ביבליוגרפיה

Parker, Robert, in: Robinson Jancis (editor). The Oxford Companion to Wine, Third Edition. Oxford University Press, Oxford, 2006, p. 507.
Mccoy Elin. The Emperor of Wine: The Rise of Robert M. Parker and the Reign of the American Taste. New York, Harper Collins, 2005
Lngewiesche W. 'the million-dollar nose', The Atlantic Monthly, 286/6 (2000) 42-46.
מוקדמות מונדיאל 2026 - אמריקה הדרומית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  7 בספטמבר 2023 – ספטמבר 2025 (כשנתיים)
 מספר משתתפות:  10  (מתוך 10 משתתפות שנרשמו)
 מלך השערים:  אורוגוואי דרווין נונייס   (5 שערים)
 → 20222030 ←
 
מוקדמות מונדיאל 2026 של CONMEBOL הוא השלב המקדים למונדיאל 2026 שיתקיים באמריקה הצפונית, עבור נבחרות כדורגל לאומיות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אמריקה הדרומית (CONMEBOL). לאמריקה הדרומית מוקצים 6 מקומות ישירים למונדיאל ומקום אחד בפלייאוף הבין יבשתי.
המשחקים יחלו ב-7 בספטמבר 2023 ויסתיימו בספטמבר 2025.
פורמט

באוגוסט 2022 החליטה מועצת CONMEBOL להמשיך בשיטת המוקדמות ששימשה בששת הסבבים הקודמים (החל מ-1998). עשר הנבחרות ישחקו בבית אחד בשיטת בית-חוץ.
משתתפות

כל 10 הנבחרות הלאומיות החברות ב-CONMEBOL ישתתפו במשחקי המוקדמות.
טבלה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  ארגנטינה | 25 | 12 | 8 | 1 | 3 | 21 | 7 | 14 |  | — | 0 – 2 | 1 – 0 | - | - | 1 – 0 | 6 – 0 | - | 3 – 0 | 1 – 0 |
|  אורוגוואי | 20 | 12 | 5 | 5 | 2 | 17 | 9 | 8 |  | - | — | 0 – 0 | 3 – 2 | 2 – 0 | 0 – 0 | 3 – 0 | - | 3 – 1 | - |
|  אקוודור | 19 | 12 | 6 | 4 | 2 | 11 | 4 | 7 |  | - | 2 – 1 | — | 0 – 0 | - | 0 – 0 | 4 – 0 | - | 1 – 0 | 1 – 0 |
|  קולומביה | 19 | 12 | 5 | 4 | 3 | 15 | 10 | 5 |  | 2 – 1 | 2 – 2 | 0 – 1 | — | 2 – 1 | - | - | 1 – 0 | 4 – 0 | - |
|  ברזיל | 18 | 12 | 5 | 3 | 4 | 17 | 11 | 6 |  | 0 – 1 | 1 – 1 | 1 – 0 | - | — | - | 5 – 1 | 1 – 1 | - | 4 – 0 |
|  פרגוואי | 17 | 12 | 4 | 5 | 3 | 8 | 7 | 1 |  | 2 – 1 | - | - | 0 – 1 | 1 – 0 | — | 1 – 0 | 2 – 1 | - | 0 – 0 |
|  בוליביה | 13 | 12 | 4 | 1 | 7 | 13 | 27 | -14 |  | 0 – 3 | - | 1 – 2 | 1 – 0 | - | 2 – 2 | — | 4 – 0 | - | 2 – 0 |
|  ונצואלה | 12 | 12 | 2 | 6 | 4 | 11 | 15 | -4 |  | 1 – 1 | 0 – 0 | 0 – 0 | - | 1 – 1 | 1 – 0 | - | — | 3 – 0 | - |
|  צ'ילה | 9 | 12 | 2 | 3 | 7 | 9 | 20 | -11 |  | - | - | - | 0 – 0 | 1 – 2 | 0 – 0 | 1 – 2 | 4 – 2 | — | 2 – 0 |
|  פרו | 7 | 12 | 1 | 4 | 7 | 3 | 15 | -12 |  | 0 – 2 | 1 – 0 | - | 1 – 1 | 0 – 1 | - | - | 1 – 1 | 0 – 0 | — |
הערה: בעקבות זיוף מסמכי הלידה של ביירון קסטיו במוקדמות הקודמות על ידי ההתאחדות האקוודורית, לאקוודור הורדו שלוש נקודות.
הערות שוליים

↑  מידע על העונש של CAS
ישראל קיסר

ישראל קיסר במרכז התמונה, מזכיר האיגוד המקצועי הארצי בהסתדרות, בביקור בשדרות
ישראל קיסר, לצד נחום פסה, בהפגנת אחד במאי
ישראל קיסר (20 במאי 1931 – 8 בספטמבר 2019) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, סגן ראש הממשלה, שר התחבורה ומזכ"ל ההסתדרות ה-11.
ביוגרפיה

נולד בצנעא שבתימן, בשם ישראל כְּסָאר, למשפחת כסאר אלחכם, משפחת סוחרים ידועה שהעמידה רבנים גדולי תורה (בהם הרב חיים כסאר, מזקני חכמי תימן בירושלים). בגיל שנתיים עלה לארץ ישראל עם משפחתו.
בילדותו קיבל חינוך דתי, למד ועבד במרכז נוער לעולים חדשים. את שירותו בצה"ל סיים בדרגת סרן, והוא בעל תואר בוגר מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1956) ותואר מוסמך מאוניברסיטת תל אביב (1972).
קיסר החל את פעילותו הציבורית כבר בגיל צעיר. כשהיה בן 21, בתחילת שנות ה-50, נמנה עם ראשי המחלקה ליוצאי תימן שליד מרכז מפא"י. בסוף שנת 1954 נבחר למזכירות מפא"י המצומצמת לצד דוד בן-גוריון, משה שרת ופנחס לבון. בשנים 1960–1961 שימש כיועץ לשר העבודה גיורא יוספטל. בשנים 1961–1966 שימש כיועץ תעסוקה ראשי במשרד העבודה. ב-1961 עמד בראש ועדה ציבורית להכוונה לעיירות פיתוח.
ביוגרפיה > בהסתדרות הכללית

עיקר פעילותו הציבורית הייתה במסגרת הסתדרות העובדים הכללית, שבה מונה בשנת 1974 לגזבר, ובדצמבר 1977 מונה לראש האגף לאיגוד מקצועי. בשנת 1984 נתמנה למזכ"ל ההסתדרות ה-11, ומתוקף תפקידו זה שוריין לו מקום ברשימת מפלגת העבודה בבחירות לכנסת ה-11.
בשנת 1985 הייתה ההסתדרות הצלע השלישית בנוסף לממשלה ולמעסיקים בהבאת תוכנית הייצוב הכלכלית, שמטרתה העיקרית הייתה להוריד את שיעור האינפלציה שהרקיעה שחקים. תוכנית זו זכתה להצלחה גדולה וייצבה את המשק בישראל.
בשנת 1988 נחתם הסכם קיבוצי למעבר המגזר העסקי לשבוע עבודה בן חמישה ימים, ובשנת 1990 הוצא להסכם זה צו הרחבה. שני צעדים אלה ביססו תהליך שהחל בשנות ה-70, ונמשך גם לאחר הוצאת צו ההרחבה, של מעבר הדרגתי של המשק לשבוע עבודה בן חמישה ימים.
פעל לרווחתם של חברי ההסתדרות על ידי הקמת מרכזי ספורט ונופש (קאנטרי קלאב) בערים שונות בארץ יחד עם הקמת אולמות להופעות, "מופת" בערים שונות (ירוחם, באר שבע, ראשון לציון, אשקלון, חדרה, בית שאן, עפולה ועוד).
בפברואר 1992 התמודד על ראשות מפלגת העבודה מול יצחק רבין, אורה נמיר ושמעון פרס בפריימריז הראשונים, שהתקיימו במפלגת העבודה, וזכה בכ-20% מקולות המצביעים.
ביוגרפיה > שר התחבורה

ביולי 1992, לאחר ניצחונו של רבין בבחירות לכנסת ה-13, מונה קיסר לסגן ראש הממשלה ולשר התחבורה בממשלת ישראל העשרים וחמש, כהונה שנמשכה גם בממשלת ישראל העשרים ושש עד יוני 1996. עקב מינויו לשר פרש מתפקיד מזכ"ל ההסתדרות, והעביר את התפקיד לחיים הברפלד.
תקופתו התאפיינה בפיתוח גדול של תשתיות התחבורה, שהועלו לראש סדר העדיפויות בידי ממשלת רבין. תקציב הפיתוח גדל ממיליארד שקל בשנת 1992 לשני מיליארד שקל בשנת 1995. בין השאר יזם עם מע"צ את הקמת המנהרות בירושלים בכביש 4 שחצה את ירושלים מצפון לדרום, עם חברת "נתיבי הגליל" את קידום פרויקט "מנהרות הכרמל", בתל אביב יחד עם חברת נתיבי איילון הורחבו נתיבי איילון.
בתקופה זו גם התקבלה ההחלטה לפרויקט "נתב"ג 2000" - הקמת טרמינל גדול ומשוכלל שיכלול "שרוולים" שיאפשרו מעבר מהיר מהמטוס לאולמות עצמם.
הוקמו מרינות חדשות לאורך חופי ישראל כמרינה באשקלון והמרינה בהרצליה. משרד התחבורה פעל להפרטת הנמלים בתל אביב וביפו והפיכתם לאזורי בילוי ולאתרי תיירות.
הוגדל מספר משרדי הרישוי על מנת להקל על קהל הנהגים בארץ - הם הוקמו בראשון לציון, רחובות, אריאל, כרמיאל, אילת ועוד. בנוסף התאפשר לנהגים להעביר בעלות על הרכב בסניפי הדואר החל מ-1 בינואר 1996. רישיונות הנהיגה הוחלפו לרישיונות ממוחשבים מפלסטיק בגודל של כרטיס אשראי.
הוא העביר מספר תקנות תחבורה המלוות אותנו עד היום - חגירת חגורות בטיחות במושב האחורי ברכב, נסיעה עם אורות מ-1 בנובמבר עד 31 במרץ, חידוש רישיון הנהיגה כל 10 שנים ביום ההולדת של הנהג, פנס בלימה אחורי בכל רכב בחלקו העליון האחורי, העלאת המהירות בחלק מהכבישים הבינעירוניים מ-90 קמ"ש ל-100 קמ"ש ועוד.
בימיו הוקמה תחנת הרדיו "גלגלצ" - רשת רדיו לנהגים המשדרת דיווחי תנועה שוטפים. הוקמה גם תחנת "קול הדרך" של קול ישראל.
בחודש מרץ 1994 הביא לאישור הממשלה את מדיניות "השמים הפתוחים" היוצרת אפשרויות חדשות לפיתוח קשרי תעופה עם העולם והפותחת את שוק התעופה לתחרות מבוקרת והמורידה את מחירי הטיסות.
יזם את הקמת הוועדה למונחי התחבורה באקדמיה ללשון העברית בשנת 1995.
בחודש יוני 1996 פרש קיסר מהחיים הפוליטיים בסוף כהונתו כשר התחבורה. הוא לא התמודד בבחירות לכנסת הארבע עשרה.
קיסר היה נשוי למזל עד לפטירתה, ולהם בן ובת. הוא התגורר בראשון לציון. נפטר ב-8 בספטמבר 2019, בגיל 88 בבית החולים וולפסון, לאחר שאושפז שם בשל סיבוך של דלקת ריאות בה לקה.
הנצחתו

ב-10 במרץ 2021 נקרא על שמו גן ההסתדרות בראשון לציון, שנמצא בפינת הרחובות ז'בוטינסקי-רוטשילד. על אבן הזיכרון נכתב: "איש העבודה והיוזמה, אוהב השכלה וספר, נלחם כל חייו למען זכויות האדם והעובד, עמד בראש מחנה העובדים, לחם למען צדק ושוויון חברתי, פורץ דרך ומוביל שינוי, חי לאור אמרת אנשי "הפועל הצעיר" - "לא בחיל ולא ברעדה אלא רק בעבודה"."
הערות שוליים

↑  שמואל שניצר, ישראל קיסר: מנהיגות מסוג חדש, מעריב, 3 בינואר 1986
↑  חיים ליפשיץ, הגזבר החדש מודע לצרכים ולמגבלות, דבר, 10 במאי 1974
↑  הוועדה המרכזת בהרכבה החדש קיימה ישיבה ראשונה, דבר, 27 בדצמבר 1977, המשך
↑  גיל קיסרי, קיסר בנאום "ההכתרה": בדק־בית בהסתדרות, מעריב, 16 במאי 1984
↑  צו הרחבה בדבר הנהגת שבוע עבודה מקוצר במגזר העסקי, באתר חילן
1 2   גן הקיסר, באתר "ידיעות אחרונות", 10 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300381505171  ISNI: 0000 0000 7331 5661  LCCN: nr91014722  VIAF: 101579635   WorldCat (עם VIAF): 101579635 
ישראל קיסר בביקור בבית הספר לקציני ים עכו, לצד מנהל בית הספר זאב אלמוג (אברוצקי), 1996
פסטר לויד

| --- | --- |

 תאריכי הופעה:  1 בינואר 1854 – 14 באפריל 1945 (91 שנים) 
 שפה:  גרמנית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 ISSN:  1217-9663
 www.pesterlloyd.net
 
פסטר לויד (בגרמנית: Pester Lloyd), היה השם של שני כתבי עת בשפה הגרמנית, שאין כל קשר ביניהם פרט לשם, שהופיעו בהונגריה בשתי תקופות שונות. הראשונה: משנת 1854 ועד 1945. השנייה: משנת 1994, ומשנת 2009 רק במהדורה אינטרנטית. חשיבות העיתון המקורי הייתה גדולה בשל העובדה שהוא פנה לקהל קוראים דובר גרמנית (בנוסף להונגרית), שהורכב בעיקר מיהודים במעמד הביניים ומהאינטליגנציה ההונגרית והיהודית, שדיברו אז בשתי השפות בהונגריה ברמת שפת אם[דרוש מקור]. לפחות מחצית מהעורכים הראשיים של העיתון במשך תשעים שנות הופעתו היו יהודים.
כתב העת המקורי

היומון "פסטר לויד" הופץ לראשונה ב-1 בינואר 1854, ונקרא בעיקר על ידי הבורגנות של פשט, שקראה גם גרמנית. העורך הראשון שלו היה יאנוש וייס. הוא ייצג את האינטרסים של חוגי התעשייה והמלאכה (הסקטור היצרני) של החברה ההונגרית, הפיץ רעיונות של ליברליזם והעביר את הממלכתיות והתרבות ההונגרית באזור דובר הגרמנית לקוראים שידיעותיהם על הונגריה נמסרו על ידי עיתונים אוסטריים וגרמניים, לא תמיד חסרי משוא פנים, ולעיתים קרובות אנטי-הונגריים במובהק.
לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, מיקשה פלק הפך לעורך הראשי של העיתון. העורך הכלכלי היה אנטל דויטש (יהודי גם הוא). גם מקס נורדאו היה בין כתבי העיתון במשך כעשר שנים. בשנת 1872 הצטרף ל"פסטר לויד" כסגן העורך הראשי לאו פייגלסברג. לפני מלחמת העולם הראשונה פורסמו בו מאמרים מאת ברטה פון זוטנר, זוכת פרס נובל לשלום האוסטרית ומאת בנימין זאב הרצל, והבנקאי היהודי-הונגרי, מעשירי המדינה, לאו לאנצי היה מכותבי המאמרים הכלכליים הקבוע.
בין שתי מלחמות העולם היה יוז'ף טורוצ'י-טרוסטלר היהודי מכתביו החשובים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 כתבו בעיתון תומאס מאן, דז'ה קוסטולאני, פרנץ מולנר, שטפן צווייג, יוזף רוט, אגון ארווין קיש היהודי-צ'כי, אלפרד פולגאר (פולאק), פרנץ ורפל ופליקס זאלטן.
באפריל 1945 הפסיק העיתון את פעילותו. מערכת העיתון שכנה בארמון לויד, שבו שכנו (בקומת הקרקע) בורסת התבואה ומועדון החברים פסטר לויד, שהיה מרכז אינטלקטואלי חשוב. הארמון נהרס במלחמת העולם השנייה, ולא שוקם.
כתב העת השני

ב-7 בספטמבר 1994 הושק שוב כעיתון שבועי עצמאי בשפה הגרמנית עם המספר הגבוה ביותר של עותקים בשפה זרה בהונגריה. מאז יוני 2009 הוא מתפרסם באופן בלעדי באינטרנט. כיוונו הוא ביקורתי כלפי ממשלת ויקטור אורבן, ששולטת ומנהלת את הונגריה מאז 2010.
חברי מערכת ידועים מאז 1854

ברנאט אלכסנדר
אדולף דוקס
מיקשה פלק
ג'רג' האמוש
לאיוש הבשי
ארנה קאלאי
ג'רג' קונרד
לאו לאנצי
גזה שופקה
ארנה לורשי
אדולף אולמן
לאו פייגלסברג
יוז'ף וסי
פרנץ ויראגהלמי
גוסטב גרץ
ז'יגמונד מוץ'
בודוג דיק
Alexander Bernát
Dux Adolf
Falk Miksa
Hámos György
Hevesi Lajos
Kállai Ernő
Konrád György
Lánczy Leó
Supka Géza
Lorsy Ernő
Ullmann Adolf
Veigelsberg Leó
Vészi József
Virághalmi Ferenc
Gratz Gusztáv
Mócs Zsigmond
מתוך רשימת 16 עורכים ראשיים/עמיתי מערכת בכירים, 11 היו יהודים וגם רבים מכתביו כמו יוז'ף טורוצי-טרוסטלר ואחרים.
מידע נוסף

כתבי עת הונגריים במאה ה -19
הארווי אליוט

הארווי דניאל ג'יימס אליוט (באנגלית: Harvey Daniel James Elliott; נולד ב־4 באפריל 2003) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקיצוני בליברפול ובנבחרת אנגליה עד גיל 21.
קריירת מועדונים > פולהאם

אליוט למד באקדמיה של פולהאם ובמהלך אותה תקופה למד בבית הספר לבנים של קומבה בניו מאלדן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של פולהאם בגיל 15 בגביע הליגה ב-25 בספטמבר 2018 נגד מילוול, כשעלה כמחליף בדקה ה-81 בניצחון 1–3. הוא היה בבית הספר מוקדם יותר באותו יום וחזר לבית הספר למחרת בבוקר. בגיל 15 שנים ו-174 ימים הוא הפך לשחקן הקבוצה הצעיר ביותר אי פעם של המועדון והצעיר ביותר שהשתתף אי פעם בתחרות.
ב-4 במאי 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-88 בהפסד 0–1 לוולברהמפטון וונדררס. בכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שמופיע אי פעם בפרמייר ליג, בגיל 16 שנים ו-30 יום, ושבר את השיא שקבע שחקנה של פולהאם מתיו בריגס בשנת 2007.
קריירת מועדונים > ליברפול

ב-28 ביולי 2019 חתם אליוט בליברפול. כבר באותו יום הוא ערך את הופעתו הראשונה במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד במשחק ידידות 0–3 לנאפולי.
הוא ערך את הופעת הבכורה התחרותית שלו במועדון ב-25 בספטמבר 2019 במשחק גביע הליגה נגד מילטון קינס דונס, בגיל 16 שנים ו-174 ימים, הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שפתח בהרכב המועדון, והשני הצעיר ביותר שהופיע במשחק תחרותי, שני לג'רום סינקלייר. בחודש שלאחר מכן, במהלך הניצחון בדו-קרב פנדלים בסיבוב הבא של התחרות על ארסנל, הפך אליוט לשחקן הצעיר ביותר שפתח בהרכב הקבוצה במשחק רשמי באצטדיון אנפילד, כשעשה זאת בגיל 16 שנים ו-209 ימים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במדי ליברפול ב-2 בינואר 2020, כשעלה כמחליף בניצחון 0–2 על שפילד יונייטד.
ב-9 ביולי 2021 חתם אליוט על חוזה ארוך טווח במועדון.
קריירת מועדונים > בלקברן רוברטס

באוקטובר 2020, הושאל לבלקברן רוברס מהצ'מפיונשיפ. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 1–3 לווטפורד ב-21 באוקטובר. הוא כבש את שערו הראשון בניצחון 0–4 על קובנטרי סיטי ב-24 באוקטובר 2020.
באפריל 2021 הוא היה מועמד לשחקן הצעיר של העונה בצ'מפיונשיפ. הוא סיים את עונת 2020/2021 עם שבעה שערים ו-11 בישולים. הוא זכה גם בשער העונה על השער שכבש מול מילוול.
קריירת מועדונים > החזרה לליברפול

ב־16 בפברואר 2022, בגיל 18 שנה ו־318 ימים, הפך אליוט לשחק ליברפול הצעיר ביותר שעולה בהרכב הקבוצה בליגת האלופות, שיא שהיה שייך קודם לכן לטרנט אלכסנדר ארנולד. ב־27 באוגוסט 2022 כבש שער בכורה בפרמייר ליג, בניצחון ליברפול 9-0 על בורנמות'.
ב־12 באוקטובר 2022 כבש אליוט את שערו הראשון בליגת האלופות, בניצחון 1–7 על ריינג'רס בשלב הבתים.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2022 ערך אליוט הופעת בכורה בנבחרת אנגליה עד גיל 21 בניצחון 1–4 על אנדורה.
תארים > ליברפול

הסופר קאפ האירופי: 2019
גביע העולם למועדונים: 2019
גביע הליגה האנגלי: 2021/2022, 2023/2024
גביע אנגלי: 2021/2022
מגן הקהילה: 2022
הערות שוליים

↑  Harvey Elliott: The ‘quiet’ teenager with ‘arrogant’ footballing ability, This Is Anfield, ‏9 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Dan Kilpatrick, Elliott heads back to school after passing his first test with Fulham, www.standard.co.uk, ‏26 בספטמבר 2018 (באנגלית)
↑    Molly McElwee, ‏Fulham secure easy win over Millwall as 15-year-old Harvey Elliott becomes club's youngest ever first-team player, The Telegraph, 25 September 2018
↑  "Elliott becomes youngest player". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-08-28.
↑  Liverpool FC confirm signing of Harvey Elliott, Liverpool FC
↑  Liverpool news: Harvey Elliott becomes youngest player to ever start for Reds | Goal.com, www.goal.com
↑  161385360554578, Harvey Elliott breaks Liverpool record by starting against Arsenal, talkSPORT, ‏30 באוקטובר 2019 (באנגלית)
↑  Harvey Elliott signs new long-term Liverpool contract, Liverpool FC
↑  Harvey Elliott joins Blackburn Rovers on loan, Liverpool FC
↑  "Norwich's Buendia wins top EFL award". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-08-28.
מבצע יאשי-קישינב

מבצע יאשי-קישינב הוא השם שניתן בהיסטוריוגרפיה הסובייטית למתקפה אסטרטגית של הצבא האדום בשטח רומניה, שנערכה במחצית השנייה של חודש אוגוסט 1944. במהלך המבצע הנחילו כוחות הצבא האדום תבוסה מוחצת לקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, שכללה ארבע ארמיות (שתי ארמיות גרמניות ושתי ארמיות רומניות), כיתרו והשמידו את הארמייה הגרמנית השישית (שהוקמה מחדש לאחר השמדתה בקרב סטלינגרד), ואילצו את שרידי הכוחות הגרמניים לסגת במהירות להונגריה. בעקבות הצלחת המתקפה השתלט הצבא הסובייטי במהירות על רומניה ובולגריה, וברומניה התחוללה הפיכה, שהביאה להדחתו של אנטונסקו, ולמעבר של רומניה ממחנה הציר למחנה בעלות הברית. המבצע נחשב אחד המבצעים הצבאיים המוצלחים ביותר של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.