stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמל עומאן

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  עומאן 
 
סמל עומאן הוא הסמל של שושלת סעיד, השולטת בעומאן מאז 1746. הסמל מורכב מ"פגיון קנג'אר" (פגיון מסורתי בעומאן) בתוך נדן המונח על גבי שתי חרבות מוצלבות.
בין השאר, מופיע הסמל בדגלים שונים, על מטבעות המדינה מאז 1940, על בולי המדינה מאז 1966 ועל מטוסי חיל האוויר של עומאן.
ראו גם

דגל עומאן
סכין שף

סכין שף
בתחום הבישול, סכין שף הוא כלי חיתוך המשמש להכנת מזון. סכין השף תוכננה במקור בעיקר כדי לחתוך נתחים גדולים של בשר בקר, אולם כיום משמשת סכין השף כסכין לשימוש כללי, והיא הסכין הנפוצה ביותר בקרב טבחים במטבח המערבי.
סקירה כללית

אורך הלהב הנפוץ ביותר של סכין שף הוא 210 מ"מ, אך הוא מגיע באורכי להב הנעים בין 150–300 מ"מ. ישנם שני סוגים נפוצים בצורת הלהב של סכיני השף במערב, צרפתי וגרמני. בסגנון הגרמני הלהב מתעקל בצורה מודגשת לאורך הלהב, בעוד בסגנון הצרפתי ללהב עיקול מתון יותר. ישנם יתרונות מסוימים לכל אחד מהסגנונות, וכל שף בוחר את סוג הסכין על פי סגנונו האישי.
סכין השף היפנית נקראת גיוטו (ביפנית: 牛刀) שפירושו סכין בשר, והיא הגרסה היפנית של סכין השף הצרפתית. בסכין השף היפנית הלהב מושחז בזווית חדה יותר (בדרך כלל 15 מעלות).
סכין השף הסיני שונה לחלוטין מזה המערבי, והוא דומה לקופיץ. צורת להבו מלבנית, הוא בעל ידית קצרה יחסית, ומשקלו נע בדרך כלל בין 350 ל-600 גרם.
מאפיינים פיזיים

להבם של סכיני שף מיוצרים בטכנולוגיות שונות - חישול או הטבעה:
חישול ידני: להב המחושל על ידי חימום מוט פלדה לטמפרטורה גבוהה, ועיצובו על ידי הכאות פטיש חוזרות ונשנות לצורה הקרובה לצורתו הסופית של הלהב. לאחר מכן הלהב עובר ליטוש והשחזה על מנת לעצבו בצורתו הסופית.
חישול תעשייתי: מוט פלדה מחומם לטמפרטורה גבוהה, ולאחר מכן המוט מחושל על ידי 2-4 מכות בפטיש תעשייתי רב עוצמה אל תוך תבנית. לאחר מכן הלהב עובר ליטוש והשחזה על מנת לעצבו בצורתו הסופית.
הטבעה: תבנית בצורת הלהב יורדת בכח רב על משטח פלדה וקורצת בו את צורתו הסופית של הלהב, לאחר מכן הלהב עובר השחזה וליטוש. צורת ייצור זו היא הנפוצה ביותר, ומאפשרת לייצר להבים במהירות ובעלות נמוכה.
להבו של סכין שף עשוי בדרך כלל מפלדת פחמן, פלדת אל-חלד, שילוב של מספר מתכות או קרמיקה:
פלדת פחמן: סגסוגת של ברזל וכ-1% פחמן. רוב סכיני פלדת הפחמן, מיוצרות מסגסוגת ברזל ופחמן פשוטה, ללא תוספות כמו כרום או ונדיום. להבי פלדת פחמן קשים יותר להשחזה מאשר להבי פלדת אל חלד, ובעלי שימור טוב יותר מאשר פלדות אל-חלד, אולם הם פגיעים יותר לחלודה. בדרך כלל במשך הזמן, להבו של סכין העשוי פלדת פחמן מתכסה פטינה כהה.
נירוסטה: סגסוגת של ברזל, כ-10.5-15% כרום, ניקל, או מוליבדן, וכמות קטנה של פחמן. סכיני פלדת אל-חלד הם בעלי בהתנגדות גבוהה לחלודה, אולם הם קלים יותר להשחזה ופחות חדים מאשר סכיני פלדת הפחמן.
שילוב: להב הבנוי משילוב של פלדות שונות. למשל להב העשוי מליבה של פלדת פחמן קשה וחדה עטופה בלמינציה של פלדת אל-חלד רכה אשר מגינה עליה מחלודה ומשברים.
להבי קרמיקה: להבים קשים במיוחד ומשמרי חדות, אולם הם נשברים בקלות, ודורשים ציוד ומומחיות כדי להשחיזם מחדש. הם מיוצרים מאבקת תחמוצת זירקוניום.
ידיות הסכינים עשויות מעץ, פלדה, או חומרים סינתטיים/מרוכבים.
קצה הלהב

קצה הלהב בסכין עשוי להיות מעוצב בדרכים שונות:
השחזה בצורת V.
השחזה קמורה.
השחזה קעורה.
השחזה חד צדדית או קצה אזמל.
על מנת לשפר את יכולותיו הרב תכליתיות של סכין השף, ישנם שפים המשחיזים בצורה שונה את מקטעי הלהב, ומשתמשים במקטעים השונים לצורך חיתוכים מסוגים שונים.
טכניקת השימוש

טכניקת השימוש בסכין שף היא על פי העדפה אישית. עבור שליטה מדויקת יותר, רוב הטבחים מעדיפים אחיזה בלהב עצמו, תוך שהאגודל והאצבע המורה אוחזות את הסכין בחלקו האחורי, ואילו האמה תופסת בדיוק בקצה הידית, במה שמכונה "אחיזת צביטה". אלו המשתמשים בסכין ללא הכשרה קולינרית, לעיתים קרובות מחזיקים רק בידית. חיתוך בצורה הנכונה מתבצע על ידי הרמת הידית למעלה ולמטה, בעוד שחוד הסכין נשאר במגע עם קרש החיתוך.
הערות שוליים

↑  How to Use a Chef's Knife באתר food
↑  Pros and Cons of Ceramic Blade Knives באתר more than just surviving
↑  "Knife Edge Grind Types Illustrated". zknives.com. Retrieved 2010-05-07.
↑  Peter Hertzmann (2007), Knife Skills Illustrated: A User's Manual, W. W. Norton & Company, p. 26, ISBN 9780393061789, The proper way to hold most knives is with a "pinch grip"
סכיני שף מתוצרת שיבאטה. מלמעלה למטה: סכין בונקה, שני סכיני שף בגדלים שונים, סכין פריסה
החזקת הסכין על ידי תמיכה
סמל פיג'י

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  פיג'י 
 תאריך אימוץ:  4 ביולי 1908 
 
סמל פיג'י הוענק רשמית בצו מלכותי ב-4 ביולי 1908. הסמל הוצג על הדגל הקולוניאלי של המושבה ונותר הסמל גם לאחר קבלת העצמאות. הסמל מופיע גם על דגל פיג'י הנוכחי.
תיאור הסמל

הסמל הוא שלט אצולה לו שני תומכים - שני לוחמים פיג'יאנים הלובשים חצאית עלי דקל. השמאלי מחזיק בידו חנית ופונה קדימה, והימני מחזיק קרדום העשוי אננס ומביט לעבר הסמל.
הציצה כוללת מקאנו.
בתחתית הסמל מופיע המוטו הלאומי של פיג'י: "ררווקה נא קאלו קה דוקה נא טואי" - "פחד מהאל וכבד את המלך".
שלט האצולה מורכב מצלב ג'ורג' הקדוש המחלק את השלט לארבע. בראשו מופיע אריה צועד המסמל, יחד עם צלב ג'ורג' הקדוש, את בריטניה ששלטה באי. על הסמל מופיעים עצי דקל, בננות המסמלים את כלכלת האי ויונת שלום.
ראו גם

דגל פיג'י
המנון פיג'י
| סמלי מדינות אוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטרליה • איי מרשל • איי שלמה • אינדונזיה • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו •  ניו זילנד (איי קוק • ניואה) • סמואה • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| שטחים תלויים | אי הפסחא • אי חג המולד • איי מריאנה הצפוניים • איי קוקוס • בוגנוויל • גואם • הוואי • טוקלאו • ואליס ופוטונה • נורפוק • סמואה האמריקאית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן • קלדוניה החדשה |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
סטרטין

| --- | --- |
סמל סטרטיןסמל סטרטין

סמל סטרטין טרם מלחמת העולם הראשונה
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 אובלסט:  מחוז איוואנו-פרנקיבסק איוואנו-פרנקיבסק
 תאריך ייסוד:  1184 (נזכרת לראשונה)
 שטח:  23.743 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,800 (2001)
 קואורדינטות:  49°28′00″N 24°41′00″E﻿ / ﻿49.466666666667°N 24.683333333333°E﻿ / 49.466666666667; 24.683333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםסטרטין(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםסטרטין(למפת מחוז איוואנו-פרנקיבסק רגילה) איוואנו-פרנקיבסק קאלוש קולומיאה נדבורנה דולינה בורשטין בולחוב סניאטין קוסוב לבוב טרנופול צ'רנוביץ רומניה זקרפטיהסטרטין(למפת מחוז איוואנו-פרנקיבסק מוגדלת) איוואנו-פרנקיבסק קאלוש קולומיאה נדבורנה דולינה בורשטין בולחוב סניאטין קוסוב לבוב טרנופול צ'רנוביץ רומניה זקרפטיהסטרטין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סטרַטין (באוקראינית: Стратин, ביידיש: סטרעטין, בפולנית: ׁStratyn) היא עיירה קטנה באוקראינה, בעבר בלב חבל 'הלישנה' שבמרכז גליציה, וכ-80 ק"מ דרומית ללבוב, בירת גליציה תחת הממשל האוסטרו-גרמני. לפני השואה היו רבים מתושביה יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה בשנת 1921 נרשמו בה רק 321 נפשות, והיא הייתה הקטנה בעיירות שבמחוז זה. מעיירה זו יצאה חצר חסידות סטרטין (משפחות ברנדווין ולנגנר) שהשפיעה רבות על יישובי היהודים בסביבה. תושבי סטרטין נרצחו בשואה, ועל חלק מבית הקברות היהודי בעיירה הוקמה כנסייה. מבנה ה"אוהל" (מבנה הנצחה מעל קברים יהודיים חשובים) ובו שלשה קברים של ראשי חסידות זו הוקם מחדש לאחר התפרקות ברית המועצות.
העיירה מחולקת משני עברי נהר, השכונה מצפון נקראה "הכפר" סטרטין, ומדרומו "העיר". העיירה נמצאת כ-12 ק"מ מערבית לרוהטין. באוכלוסייתה נרשמו 561 משפחות בשנות ה-2000 המוקדמות.
היסטוריה

אזכור ראשון של העיירה נמצאת בספר חוקי גליציה משנת 1464. ב-13 באוקטובר 1671 קיבלה מעמד עיירה רשמית.
משנת 1365 ועד 1772 המקום היה תחת שלטון הממלכה הפולנית, ומשנה זו ועד סוף מלחמת העולם הראשונה העיירה הייתה בידי הממלכה האוסטרו הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה משנת 1918 ועד 1932 סטרטין חזרה להיות תחת שלטון פולין העצמאית.
בסוף שנת 1939 עברה העיירה לידי השלטון הסובייטי תחת ברית המועצות וכשנתיים אחר כך בשנת 1941 נכבשה בידי גרמניה. בשנת 1944 חזרה ונכבשה בידי ברית המועצות והייתה תחת שלטונה עד התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991, ומאז העיירה תחת שלטון אוקראינה העצמאית.
בשנת 1921 נרשמו באוכלוסייתה רק 373 משפחות, והיא הייתה הקטנה בעיירות שבחבל סטניסלבוב (רשמית: חבל איוואנו-פרנקיבסק). לקראת תום השלטון הפולני בספטמבר 1932 החליט שר הפנים להסיר ממנה את מעמדה כעיירה רשומה.
בראשית שנות ה-2000 נרשם שאוכלוסיית סטרטין מונה 561 נפשות. ככל הידוע אין בה יהודים.
יהודי סטרטין > לפני מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1765 מנו יהודי סטרטין 83 גברים ו-12 ילדים.
בשנת 1880 היו 593 תושבים יהודים (73% מהאוכלוסייה 840 תושבים ב-143 בתים). האחרים היו: 192 רותנים ו-19 פולנים.

עשרים שנה מאוחר יותר בתחילת המאה ה-20 נמנו רק 97 בתים ו-694 תושבים ומתוכם רק 413 יהודים שהיוו 59.5% מן האוכלוסייה.
הרב יהודה צבי ברנדויין (הראשון) תלמידו של רבי אורי מסטרליסק (המכונה השרף מסטרליסק) הקים את חצר חסידות סטרטין בעיירה. חסידות זו הפכה מרכזית בגליציה. קיימים מסמכים של הממלכה האוסטרו-הונגרית בדבר תלונה של יהודים משכילים מן העיירה טרנופול נגדו, המאשימים אותו במרמה ומצג שווא, בעניין הקמיעות והברכות שהוא חילק לחסידיו.
בשנת ה'תרכ"ו 1865 נכדו רבי נחום מונה לרב העיירה בגיל 18 בלבד. שנים אחדות לאחר מכן נדד לעיירה בורשטיין ושם נודע כמקובל ומחבר ספרי קבלה.
יהודי סטרטין > במלחמת העולם הראשונה ואחריה

בעת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה המשיכה הירידה במספר האוכלוסין, נמנו 373 תושבים בלבד, מתוכם 151 היו יהודים, המהווים 41% מן האוכלוסייה בלבד.
יהודי סטרטין > בשואה

בשנת 1939 עם כניסת הסובייטים לעיירה, המחולקת לשניים נרשמו כאוכלוסייה בסטרטין 'העיר' 460 נפשות ביניהן 150 יהודיות ו-310 אוקראיניות. באותו הזמן ב'כפר' בצידו השני של הנהר נרשמו 1820 נפשות, ביניהן: 1710 אוקראיניות, 90 נוצרים קתולים ('לאטיניים'), ו-20 יהודים.
בפנקס הקהילות מסטרטין נרשמו 155 יהודים. אין ניצולים מקהילה זו, ולכן גורלם המדויק אינו ידוע.
חסידות סטרטין

חצר חסידות סטרטין (ביידיש סטרעטין) הוקמה כאמור בידי רבי יהודה צבי מסטרטין. בדורות שלאחר מכן עיקר אדמור"י החסידות וחצרותיה נדדו לעיירות בורשטיין ומקומות אחרים. בתי מדרש של החסידות היו בכל העיירות בסביבת רוהטין ולבוב, וביניהם: בוטשץ' (עיירתו של ש"י עגנון), אוזרוב ועוד.
בימינו קיימות כמה חצרות חסידיות המונהגות בידי צאצאי חסידים אלו, בירושלים, ביישוב אור-הגנוז ליד צפת, ובניו יורק שבארצות הברית. כולן מאופיינות בלימוד קבלה אינטנסיבי, ואלו בארץ היו קשורים משפחתית ותרבותית לרב אשלג ושיטתו בלימוד הקבלה.
אישים ידועים תושבי המקום או צאצאיה

יהודה צבי ברנדויין (הראשון)
רבי נחום (ברנדוויין) מבורשטיין - האדמו"ר מסטרטין בבורשטיין, ומחבר ספרי קבלה רבים.
אנדרו מילר - כומר יווני אורתודוקסי, למד כמורה באוניברסיטת לבוב, עבר לטורונטו ואחר כך ארצות הברית וכתב על אהבתו למולדתו
הערות שוליים

↑  על סטרטין דף אישי של תלמיד יהודי באוניברסיטת מרכז אירופה
1 2  העיירות הסמוכות. ספר יזכור ליהודי רוהטין (רוגטין) (אתר תולדות היהודים JewishGen)
↑  על פי העיתון "חדשות רוהטין" מהשנים ההן, שנתגלה בספריית לבוב. (אנגלית, אתר המורשת היהודית של רוהטין)
↑  רשימת היהודים בקהילות גליציה (אתר זכור)
↑  ספרי יזכור לקהילות יהודיות, סרוקים (אתר ספריית ניו יורק)
↑  על הרבי מסטרעטין האחרון בעיירה ובנו שנותר בירושלים. (בתולדות משפחה בספר שהודפס לכבוד נישואין. אתר כתבים עברים)
↑  על הילולה לזכר רבי נחום מבורשטיין באתר 'כיכר השבת'
↑  אהבת המולדת ספרו של אנדרו מילר, (אוקראינית, אתר גולת האוקראינים)
סמל ערב הסעודית

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  ערב הסעודית 
 תאריך אימוץ:  1950 
 
סמל ערב הסעודית הוא סמלה הרשמי של הממלכה הערבית הסעודית. הסמל מורכב משתי חרבות מוצלבות ועץ דקל. עץ הדקל מסמל את הצמחייה והאופי המדברי של המדינה.
החרבות מסמלות את ממלכת חג'אז וסולטנות נג'ד שאוחדו לממלכת נג'ד וחג'אז על ידי אבן סעוד.
היסטוריית סמלים

סמל ממלכת חג'אז מ-1916 עד 1925.
סמל ממלכת נג'ד וחג'אז מ-1925 עד 1932.
סמל ערב הסעודית מ-1932 עד 1950.
סנט לואיס סיטי

מועדון הכדורגל סנט לואיס (באנגלית: Louis City Soccer Club או Louis City SC) הוא מועדון כדורגל מהעיר סנט לואיס שבמדינת מיזורי, המשחק במחוז המערבי של ליגת ה-MLS החל משנת 2023.
המועדון מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון 'סיטי פארק' (אנ') בסנט לואיס.
היסטוריה

מאז שנת 2007, נעשו ניסיונות להקים או להעתיק קבוצת MLS לעיר סנט לואיס. אחת הספקולציות שעלו בתקופה זו הייתה האפשרות שריאל סולט לייק תעבור מיוטה למיזורי, אם לא ייבנה לקבוצה אצטדיון חדש, אך לבסוף תוכנית זו לא יצאה אל הפועל. החל משנת 2014, נבחנה האפשרות להקמת אצטדיון חדש בעיר, שכמו במקרה של אטלנטה, ישמש הן את קבוצת ה-NFL של העיר, והן את קבוצת הכדורגל העתידית. עם זאת, מעברם של הסנט לואיס ראמס ללוס אנג'לס, הורידו תוכנית זו מהפרק.
בשנת 2017, לאחר שנמצאו מקורות מימון מספיקים על מנת לסייע בהקמה של אצטדיון חדש וייעודי לכדורגל (באנגלית: soccer specific stadium), בעלות של כ-$200 מיליון דולר, באזור הדאונטאון של העיר, שוב עלה רעיון הקמת קבוצת MLS בעיר לסדר היום. לאחר עיכובים ביורוקרטיים רבים, ב-20 באפריל 2019 הוציאה מנהלת ה-MLS הודעה המאשרת את הצטרפותה של סנט לואיס לליגה, החל מעונת 2023.
הערות שוליים

↑  MLS Commissioner Don Garber talks St. Louis expansion
↑  St. Louis MLS expansion bid releases proposed stadium renderings
| MLS |
| --- | --- | --- |
| המחוז המזרחי | אורלנדו סיטי • אטלנטה יונייטד • אינטר מיאמי • די. סי. יונייטד • טורונטו • מונטריאול • ניו אינגלנד רבולושן • ניו יורק סיטי • ניו יורק רד בולס • סינסינטי • פילדלפיה יוניון • קולומבוס קרו • שארלוט • שיקגו פייר |  |
| המחוז המערבי | אוסטין • דאלאס • ונקובר וייטקאפס • יוסטון דינמו • מועדון הכדורגל לוס אנג'לס • לוס אנג'לס גלאקסי • מינסוטה יונייטד • נאשוויל • סיאטל סאונדרס • סנט לואיס סיטי • סן חוזה ארת'קווייקס • ספורטינג קנזס סיטי • פורטלנד טימברס • קולורדו ראפידס • ריאל סולט לייק |  |
| קבוצות עתידיות | סן דייגו |  |
| קבוצות עבר | צ'יבאס ארצות הברית • טמפה ביי מיוטיני • מיאמי פיוז'ן |  |
| שונות | גביע ה-MLS • מגן האוהדים • משחק האולסטאר • USSF • גביע ארצות הברית הפתוח • הסופרדראפט |  |
ניקולאי קרסטינסקי

| --- | --- |

קרסטינסקי בדצמבר 1929
 לידה:  13 באוקטובר 1883 מוהילב, האימפריה הרוסית
 פטירה:  15 במרץ 1938 (בגיל 54) מוסקבה, ברית המועצות
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  גיא ההריגה בקומונרקה 
 השכלה:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תפקיד:  שגריר (20 ביוני 1922–26 בספטמבר 1930)  חבר הפוליטביורו של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (25 במרץ 1919–16 במרץ 1921)  חבר פרלמנט באספה המכוננת הרוסית של 1918  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (1903–1918)  המפלגה הקומוניסטית (1918–1937)
 חתימה:   
 
ניקולאי ניקולאייביץ' קרסטינסקי (ברוסית: Никола́й Крести́нский;‏ 13 באוקטובר 1883 – 15 במרץ 1938) היה מהפכן ופוליטיקאי רוסי ששימש בין תפקידיו כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות וכשר האוצר הרוסי.
ראשית חייו

קרסטינסקי נולד במוהילב שבמזרח בלארוס למשפחה אוקראינית. הוא התחנך בגימנסיה של וילנה ולמד משפטים באוניברסיטת סנט פטרסבורג. אחרי שסיים את לימודיו ב-1907 עבד במשך 10 שנים כעורך דין וכעוזר לעורך דין.
עלייתו לצמרת

ב-1903, אחרי שנכנס לאוניברסיטה, הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, וב-1905 החל לתמוך בבולשביקים בהנהגת ולדימיר לנין. הוא נעצר פעמיים, בווילנה ובסנט פטרסבורג ב-1904 וב-1905 בהתאמה אך שוחרר בהמתנה למשפט. במהלך מהפכת 1905 נעצר שוב פעמיים ושוחרר בחנינה, ובסך הכל נעצר 9 פעמים. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא גורש לאזור הרי אורל.
אחרי מהפכת פברואר והדחת הצאר הרוסי מונה קרסטינסקי ליושב ראש ועדת האורל ויקטרינבורג מטעם הבולשביקים, וביולי 1917 נבחר לוועידה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית. אחרי מהפכת אוקטובר עבר לסנט פטרסבורג כסגו מנהל הבנק הממשלתי, ומאוגוסט 1918 עד 1921 שימש כקומיסר הפיננסים.
בינואר 1918 היה לאחד משני צירי הוועידה המרכזית שהתנגדו לחוזה ברסט-ליטובסק שנועד להוציא את רוסיה מהמלחמה. הוא תבע לצאת למלחמה נגד גרמניה, אך במרץ אותה שנה משך את התנגדותו כדי למנוע פיצול שיפגע בלנין.
במרץ 1921, לאחר פטירתו של יעקב סברדלוב, קודם במפתיע ליושב ראש הוועד המרכזי, ונבחר לאחד מחמשת חברי הפוליטביורו.
נפילתו

כאחראי על המינויים במפלגה, פעל באופן פייסני כלפי המתנגדים לו ועל כך הותקף מצד גיאורגי ז'ינובייב שנתמך על ידי סטלין והיה ממייסדי הזרם הסטליניסטי. במקביל, תמך בלאון טרוצקי במחלוקת על האיגודים המקצועיים והתעמת עם לנין. בסוף הקונגרס העשירי של המפלגה הודח מתפקידו והוחלף על ידי ויאצ'סלב מולוטוב (ושנה אחר כך על ידי סטלין עצמו) והודח מהפוליטביורו והוועד המרכזי.
במהלך המאבק על הירושה שאחרי מות לנין, תמך בטרוצקי ובאופוזיציה השמאלית. הוא שהה שעות בדיונים עם טרוצקי כשזה ביקר בחשאי בברלין למשך שישה שבועות באפריל–מאי 1926. קרסטינסקי כינה את סטלין "איש רע עם עיניים צהובות".
ב-27 בנובמבר 1927 כתב לטרוצקי שאינו מסכים עוד עם פעולות האופוזיציה. באפריל 1918 התכחש בפומבי לאופוזיציה וטען שמעולם לא היה חבר פעיל בה, ובכך היה לאחד מראשוני הטרוצקיסטים שקיבלו את מרותו של סטלין.
קריירה דיפלומטית

קרסטינסקי שימש כשגריר לגרמניה בין 1921–1930, ובתפקידו קיים מגעים להסכם סחר עם הונגריה שנחתם ב-1925 וכן הסכם ברלין עם גרמניה. ב-1930 הוחזר למוסקבה ומונה למשנה לקומיסר ליחסי חוץ במקום מקסים ליטבינוב שמונה לקומיסר.
משפט ומוות

במרץ 1937, בתחילת הטיהורים הגדולים מונה לסגן הקומיסר למשפט. במאי אותה שנה נעצר. במעצר הוכה עד אובדן הכרה, ולפי רופא שעבד בכלא בו הוחזק לא היה אזור בגבו שלא היה חבול. אחרי שאולץ להתוודות, הועלה למשפט כחלק מהמשפט השלישי של משפטי מוסקבה. בזמן שיתר הנאשמים הודו באשמה, קרסטינסקי אמר לשופט כי:
”אני לא מודה באשמה, אני לא טרוצקיסט. מעולם לא הייתי חבר ב"בלוק הזכויות והטרוצקיסטים" ולא הייתי מודע לקיומו. לא ביצעתי אף אחד מהפשעים שאני מואשם בהם; בפרט אני לא מודה באשמה של יצירת קשרים עם שירותי המודיעין הגרמנים.”
עם זאת, למחרת חזר בו מהאשמה:
”אתמול, תחת ההשפעה של תחושה חולפת של בושה, שעוררה אווירת הדוכן והרושם הכואב שנוצר מהקראה פומבית של כתב האישום, שהוחמרה בשל מצבי הבריאותי הירוד, לא יכולתי להביא את עצמי לומר את האמת, לא יכולתי להביא את עצמי לומר שאני אשם. במקום לומר "כן, אני אשם", אמרתי באופן כמעט מכני "לא, אני לא אשם".”
חרטה מהירה כזו על הגרסה שמסר יום קודם הייתה נדירה במשפטי הראווה, והתעוררו השערות שהאדם שהוחזר אינו קרסטינסקי כי אם כפיל או שהוא הופנט. הוא המשיך ו'הודה' בכך שהוא סוכן גרמני ובכך שפגש את טרוצקי במראנו שבאיטליה באוקטובר 1933, כדי לקבל הנחיות בנוגע לפעולת חבלה. אולם טרוצקי היה תחת מעקב מתמיד של שירותי המודיעין הסובייטים, ובדיקה של רישומיהם בשנות ה-50 לא העלתה כל הוכחה לקיום מפגש כזה. טרוצקי עצמו אמר שמעולם לא היה במראנו ושלא שוחח עם קרסטינסקי מאז 1927.
קרסטינסקי נידון למוות והוצא להורג ב-15 במרץ 1938.
משפט ומוות > ניקוי מאשמה

במהלך הדה-סטליניזציה שהוביל חרושצ'וב פרסם העיתון איזבסטיה ב-27 באוקטובר 1963 מאמר ששיבח את קרסטינסקי על היותו "דיפלומט מהאסכולה הלניניסטית". בתקופת הפרסטרויקה של גורבצ'וב, נוקה מכלל אשמה.
דמותו

ג'וזף דייוויס ששימש כשגריר ארצות הברית למוסקבה תיאר את קרסטינסקי בזכרונותיו כ"איש קטן קצר רואי עם פנים דוחות למדי", אך תיאורו הושפע כנראה מההודאה של קרסטינסקי בבית המשפט. ויקטור סרג', שהכיר את קרסטינסקי בשנות ה-20 כתב כי "הוא היה איש עם אינטליגנציה מדהימה, דיסקרטיות ואומץ... הוא היה קצר רואי להדהים, כך שעיניו הממולחות הוסתרו מאחורי עדשות בעובי רבע סנטימטר, ונראו כבעלות הבעה ביישנית... הוא נראה כמלומד. למעשה, הוא היה טכנאי מעשי גדול של הסוציאליזם".
משפחה

אשתו היהודייה של ניקולאי, ורה, נעצרה בפברואר 1938 בהיותה "אשתו של בוגד", ונשפטה ל-10 שנות מאסר. בתו, נטליה בת ה-19 הוגלתה לקרסנויארסק לשלוש שנים. היא זוכתה ב-1956.
הערות שוליים

↑  "Март". old.memo.ru. נבדק ב-25 אוג' 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Georges Haupt, and Jean-Jaques Marie (1974). Makers of the Russian Revolution. (This volume contains an English translation of a biographical essay Krestinsky wrote about himself for an encyclopaedia published in 1927) London: George Allen & Unwin. p. 152. ISBN 0 04 947021 3.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  Rumyantsev, Vyacheslav (ed.). "Николай Николаевич Крестинский, Биографический Указатель". Khronos. נבדק ב-27 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schapiro, Leonard (1963). The Origin of the Communist Autocracy, Political Opposition in the Soviet State: First Phase, 1917-1922. New York: Frederick A. Praeger. pp. 101, 106.
↑  Deutscher, Isaac (1989). The Prophet Unarmed, Trotsky 1921-1929. Oxford: Oxford U.P. p. 266. ISBN 0-19-281065-0.
↑  Trotsky, Leon (1975). My Life: An Attempt at an Autobiography. Harmondsworth, Middlesex: Penguin. p. 467.
↑  Daniels, Robert Vincent (1969). The Conscience of the Revolution, Communist Opposition in Soviet Russia. New York: Simon & Schuster. p. 372. ISBN 0671-20387-8.
↑  Serov, I.A. "Справка Председателя КГБ при СМ СССР И.А. Серова о процессе по делу антисоветского "право-троцкистского блока". 7 июля 1956 г. (Memorandum by the Chairman of the KGB on the trial of the anti-Soviet 'bloc of Rights and Trotskyites' 7 July 1956". Исторические Материалы. נבדק ב-24 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Report of Court Proceedings in the case of the Anti-Soviet 'Bloc of Rights and Trotskyites'. Moscow: People's Commissariat of Justice of the USSR. 1938. p. 36.
↑  Medvedev, Roy (1976). Let History Judge, The Origins and Consequences of Stalinism. Nottingham: Spokesman. pp. 186–87.
↑  "Крестинская Вера Моисеевна (1885)". Открытый Список (Open List). נבדק ב-27 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Крестинская Наталья Николаевна (1920)". Открытый Список. נבדק ב-27 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119559056  ISNI: 0000 0000 1360 6467  NKC: uk20211103008  SUDOC: 243020945  VIAF: 25415320   WorldCat (עם VIAF): 25415320 
ניקולאי קרסטינסקי, השגריר לגרמניה, במרכז התמונה. לימינו עומד ולודימיר אוסום. שניהם נשפטו בטיהורים הגדולים.
סנט לואיס קרדינלס

אצטדיון בוש החדש. ברקע ניתן לראות את קשת השער
סנט לואיס קרדינלס (באנגלית: St. Louis Cardinals) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סנט לואיס, מיזורי. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של הנשיונל ליג.
לאורך שנות קיומה של הקבוצה ועד ל-2021 היא הגיעה 19 פעמים לוורלד סיריס מתוכן זכתה באליפות ה-MLB‏ 11 פעמים, שנייה בהישגים רק לקבוצת הניו יורק יאנקיז.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1882 תחת השם הסנט לואיס בראון סטוקינג, והייתה אחת מחמש קבוצות שייסדו את ליגת ההתאחדות האמריקאית באותה השנה. בשנותיה הראשונות זכתה הקבוצה להצלחה גדולה כשהשיגה בארבע אליפויות רצופות בין השנים 1885 ל-1888. לאחר סגירת הליגה בשנת 1892 עברה הקבוצה לשחק בנשיונל ליג, וב-1900 שמה שונה לסנט לואיס קרדינלס.
בעשורים הראשונים הקבוצה לא זכתה להצלחה דומה בנשיונל ליג כפי שהשיגה בהתאחדות האמריקאית, המפנה חל ב-1920 לאחר שהקבוצה נרכשה על ידי בעלים חדש, סם ברדון. ברדון מכר את המגרש הביתי והעביר את הקבוצה לשחק באצטדיון של יריבתה העירונית הסנט לואיס בראונס. בכספים שהתפנו מהמכירה השתמש ברדון על מנת להקים קבוצות משנה ששימשו לטיפוח שחקנים עבור הקרדינלס. מודל זה אומץ מאוחר יותר על ידי שאר קבוצות הליגה. ב-1926 זכו הקרדינלס בוורלד סיריס הראשון בתולדות הקבוצה לאחר ניצחון 3–4 על הניו יורק יאנקיז. הקבוצה חזרה על ההישג עוד חמש פעמים עד 1946.
בשנת 1953 נמכרה הקבוצה לחברת ייצור הבירה אנהאוזר-בוש שבסיסה בסנט לואיס. רכישה זו הפיגה את החשש שהקבוצה תעזוב את העיר על אף המאמצים של בעלי הבראונס, היריבה העירונית. למעשה קרה תהליך הפוך, כספים רבים הוזרמו למועדון, האצטדיון בו שיחקה הקבוצה נרכש על ידי התאגיד, שופץ ושמו שונה לאצטדיון בוש, הבראונס נדחקו מחוץ לסנט לואיס מותירים בכך את הקרדינלס כקבוצת הבייסבול הבכירה היחידה בעיר. בשנות ה-60 זכו הקרדינלס להצלחה כאשר העפילו שלוש פעמים לוורלד סיריס, וזכו פעמיים באליפויות ב-1964 וב-1967.
בשנת 1996 מונה טוני לה רוסה למאמן הראשי של הקבוצה, שנה לאחר מכן צורף החובט המצטיין מארק מקגוויר שבעונת 1998 היה במוקד התעניינות הציבור והתקשורת בארצות הברית, מקגוויר וסמי סוסה מהשיקגו קאבס היו במירוץ לשבירת שיא חבטות ההום ראן בעונה, כאשר בסיומו היה זה מקגוויר שהעמיד את השיא על 70 חבטות.
ב-2004 זכו הקרדינלס באליפות הנשיונל ליג, אך הפסידו בוורלד סיריס לבוסטון רד סוקס 0-4. שנתיים מאוחר יותר עברה הקבוצה לאצטדיון בוש החדש שנבנה בהשקעה של 365 מיליון דולר, באותה שנה הגיעה שוב לסדרת הגמר והפעם זכתה באליפות ה-MLB לאחר ניצחון 1–4 על דטרויט טייגרס.
ב-2011 פיגרו הקרדינלס ב-10.5 משחקים במירוץ לכרטיס האחרון לפלייאוף, כשנותרו 32 משחקים בלבד לסיום העונה, אף על פי כן הצליחו להדביק את הפער במשחק האחרון של העונה. בפלייאוף זכו באליפות הנשיונל ליג והעפילו בפעם ה-18 בתולדותיהם לוורלד סיריס. בסדרת הגמר ניצחו 3–4 את טקסס ריינג'רס לאחר שכבר היו בפיגור 2–3 במאזן המשחקים, וזכו בפעם ה-11 בתולדותיהם באליפות ה-MLB.
הערות שוליים

↑  ניתוח כלכלי של הקבוצה באתר מגזין פורבס
| קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי |
| אטלנטה ברייבס | שיקגו קאבס | אריזונה דיאמונדבקס | בוסטון רד סוקס | שיקגו וייט סוקס | אוקלנד אתלטיקס |
| מיאמי מארלינס | סינסינטי רדס | קולורדו רוקיס | ניו יורק יאנקיז | קליבלנד אינדיאנס | סיאטל מארינרס |
| ניו יורק מטס | מילווקי ברוארס | לוס אנג'לס דודג'רס | טמפה ביי רייס | דטרויט טייגרס | טקסס ריינג'רס |
| פילדלפיה פיליז | פיטסבורג פיירטס | סן דייגו פאדרס | טורונטו בלו ג'ייז | קנזס סיטי רויאלס | לוס אנג'לס איינג'לס |
| וושינגטון נשיונאלס | סנט לואיס קרדינלס | סן פרנסיסקו ג'איינטס | בולטימור אוריולס | מינסוטה טווינס | יוסטון אסטרוס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441790005171  LCCN: n80004153  VIAF: 137199610   WorldCat (עם VIAF): 137199610