stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף שחר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסף שחר הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק ישראלי.
שחר למד בימוי, צילום ועריכה ב"קאמרה אובסקורה", וסרט הגמר שלו, "בומרנג" (1997), על-פי סיפור קצר של אתגר קרת, זכה בפרס ראשון בפסטיבל סרטים ביפן.
סרטו הדוקומנטרי "בדרכי אבות" (2007), אשר הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי והרשות השנייה, משתתף בתחרות הסרט התיעודי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-23 בחיפה. הסרט מתעד שחזור עלייה לרגל תנ"כית מהגליל לירושלים, שעשה בשנת 1998 תושב הושעיה מנחם גולדברג עם שני בניו הקטנים, ברגל ובעזרת אתונות, דרך ההתנחלויות והיישובים הערבים ביהודה ושומרון.
כיום, שחר מלמד תקשורת בחטיבה העליונה בתיכון חדרה.
מחוז מערב קזחסטן

| --- | --- |
סמל הכוחות הצבאייםסמל הכוחות הצבאיים

תמונה ממערב קזחסטן
 יישובים במחוז:  512
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 אקים:  גלי איסקלייב
 נפות במחוז:  12
 ערים במחוז:  2
 בירת המחוז:  אורל
 תאריך ייסוד:  10 במרץ 1932 
 שטח:  151,339 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  656,844 (2019)
  ‑ צפיפות:  4.3 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  51°14′00″N 51°22′00″E﻿ / ﻿51.233333333333°N 51.366666666667°E﻿ / 51.233333333333; 51.366666666667 
 אזור זמן:  UTC +5
 http://bko.gov.kz/en/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת מחוז מערב קזחסטן מוגדלת) אורל אקסאי שינגירלאו צ'פאיב קזטלובקה ז'ימפיטי קרטובה רוסיה אטיראו א ק ט ו ב ה מחוז מערב קזחסטן(למפת מחוז מערב קזחסטן רגילה) אורל אקסאי שינגירלאו צ'פאיב קזטלובקה ז'ימפיטי קרטובה רוסיה אטיראו א ק ט ו ב ה מחוז מערב קזחסטן tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז מערב קזחסטן (בקזחית: Батыс Қазақстан облысы; ברוסית: Западно-Казахстанская область) הוא אחד ממחוזות קזחסטן. נכון ל-2019, מונה אוכלוסיית המחוז 656,844 תושבים. בירת המחוז היא אורל, עיר בה 200,000 תושבים בערך.
גאוגרפיה

המחוז גובל ברוסיה, וקרוב להרי אורל. נהר אורל זורם מרוסיה אל הים הכספי דרך המחוז, מה שגורם לכך שחלק מהמחוז נמצא באירופה. המחוז גובל במחוז אקטובה ממזרח ובמחוז אטיראו מדרום. בנוסף, המחוז גובל במחוזות הבאים ברוסיה: מחוז אסטרחן מדרום-מערב, מחוז וולגוגרד ממערב, מחוז סראטוב מצפון-מערב, מחוז סמרה מצפון, ומחוז אורנבורג מצפון-מזרח.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2020, אוכלוסיית המחוז היא 656,844 איש.
דמוגרפיה > קבוצות אתניות

| קבוצה אתנית |  % |
| --- | --- |
קזחים: 76.83
רוסים: 18.86
אחרים: 1.67
אוקראינים: 1.36
טטרים: 1.28
חלוקה מנהלית

המחוז מחולק ל-12 נפות ולעיר אורל:
| שם הנפה | אוכלוסייה (2019) | שטח (קמ"ר) | צפיפות | עיר בירה | יבשת |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נפת העיר אורל | 314,657 | 731 | 430.45 | אורל | אירופה |
| אקז'ייק | 40,102 | 25,200 | 1.59 | צ'פאיב | אסיה ואירופה |
| בוקיי אורדה | 15,026 | 19,200 | 0.78 | סאיקין | אירופה |
| בורילי | 56,533 | 5,600 | 10.10 | אקסאי | אסיה |
| קזטל | 28,823 | 18,600 | 1.55 | קזטל | אירופה |
| קרטובה | 15,328 | 10,000 | 1.53 | קרטובה | אסיה |
| ז'נקלה | 24,023 | 20,800 | 1.15 | ז'נקלה | אירופה |
| ז'ניבק | 16,083 | 8,200 | 1.96 | ז'ניבק | אירופה |
| שינגירלאו | 14,598 | 7,200 | 2.03 | שינגירלאו | אסיה |
| באיטרק | 58,595 | 7,400 | 7.92 | פרמיאוטנויה | אירופה |
| סירים | 18,520 | 11,900 | 1.56 | ז'ימפיטי | אסיה |
| טסקלה | 16,582 | 8,100 | 2.05 | טסקלה | אירופה |
| טרקטי | 37,974 | 8,400 | 4.52 | פיאודורובקה | אירופה ואסיה |
לשני מקומות במדינה יש מעמד של עיר, אורל ואקסאי.
חברה

ברבע האחרון של שנת 2020, מחוז מערב קזחסטן דיווח על אחוז אבטלה של 4.8%, ועל משכורת חודשית ממוצעת של 186,857 טנגה קזחית.
במהלך החצי הראשון של שנת 2020, התוצר החקלאי ברוטו עמד על 59,825,200,000 טנגה קזחית, כש59,676,100,000 טנגה באו מחוות בעלי חיים ושאר ה149,100,000 טנגה משירותים חקלאיים שונים. הגידולים העיקריים הם חיטה, שעורה, חמניות, חריע, ותפוחי אדמה. נכון ל-1 ביולי 2020, במחוז היו כ-691,800 ראשי בקר, 227,100 סוסים, 1,630,000 עופות, 1,210,000 כבשים, 243,900 עיזים, 16,200 חזירים, ו2,300 גמלים. יש במחוז 196 קואופרטיבים חקלאיים רשומים.
תרבות

במחוז מערב קזחסטן יש מורשת היסטורית ותרבותית עשירה. במחוז יש יותר מ-6,000 אתרים היסטוריים וארכאולוגיים מתקופות שונות, ו14 מונומנטים בעלי חשיבות לאומית. יש במחוז 24 מוזיאונים, כולל 2 פרטיים ו-13 באזורים כפריים. נכון לשנת 2019, במחוז יש 364 ספריות, שמתוכם, 340 בכפרים, עם 1,303,352 מבקרים ו-5,819,524 עובדים. הספריות של המחוז עובדות על דיגיטיזציה של הספרים שלהם, ובחצי הראשון של 2020, יש לספריות 4,642 ספרים דיגיטליים ו-175 עבודות אחרות. במחוז יש גם 263 מרכזים תרבותיים, כש237 מהם באזורים כפריים.
ספורט

בבירת המחוז אורל יש רק קבוצת בנדי מקצועית אחת, אקז'איק. בשנת 2016 הקבוצה של המחוז ניצחה באליפות הלאומית. בשנת 2014, הקבוצה קיבלה תואר לאומי בתחרות של בנדי קרח.
הערות שוליים

↑  http://www.sko.kz/?p1=document&p2=90&
1 2 3  http://stat.gov.kz/api/getFile/?docId=ESTAT306055
1 2  https://www.stat.gov.kz/api/getFile/?docId=ESTAT355258
1 2  http://www.bko.gov.kz/?id=186&menuid=62&module=text&action=&section=14&lang=ru
↑  https://stat.gov.kz/region/253160?lang=ru
1 2 3 4  https://www.gov.kz/memleket/entities/bko/activities/446?lang=ru
1 2 3 4  https://www.gov.kz/memleket/entities/bko/activities/230?lang=ru
↑  http://www.sports.kz/news/sbornaya-zko-stala-chempionom-kazahstana-po-hokkeyu-s-myachom
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 26e123d5-b9dc-40ec-a75f-dd12229ed8b9 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של קזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרקע בזלת

קרקע בזלת היא סוג של קרקע חרסיתית המתהווה על אבני בזלת מבליית סלעי בזלת.
תכונות

קרקע בזלת היא רדודה יחסית, הגם שהיא לעיתים מגיעה לעובי של מטר ואף יותר. אופק A שלה הוא רגבי גרעיני, אופק B הוא בעל מבנה רגבי, ואופק C כולל שברי סלע בדרגות התפוררות שונות. חדירות המים בקרקע בזלת היא איטית והאוורור מועט. היא בעלת נקודת כמישה גבוהה של כ-25-27%. כשהיא רטובה, קרקע בזלת היא דביקה ופלסטית וכשהיא יבשה היא נסדקת ונשברת. קרקע בזלת כולל שיעור גבוה של חרסית שבין 55-65%. קרקע בזלת לרוב נעדרת גיר, אך כאשר קרקע הבזלת נמצאת על בזלת שמעורב בה גיר יכול אחוז הגיר בקרקע להגיע עד 10%. קרקעות הבזלת חסרות הגיר הן בעלות תגובה אלקלית חלשה וכשיש בהן גיר הן בעלות תגובה אלקלית בינונית. תכולת החומר האורגני והחנקן היא נמוכה, תכולת האשלגן בינונית ותכולת הזרחן היא גבוהה. לקרקע בזלת קיבול קטיונים ניכר, כאשר הקטיון החליף הראשי הוא סידן, מגנזיום מהווה כ-20% מהקטיונים ונתרן ואשלגן מועטים מאוד כקטיונים חליפיים.
קרקע בזולת בעל גוון אפור, חום כהה אשר לעיתים נוטה לאדום. חלק מקרקעות הבזלת עשירות בפחמת הסידן שהוא תוצר של פירוק הפלגיוקלז באבני הבזלת על ידי מי תהום המכילים פחמן דו-חמצני.
ההרכב הכימי הממוצע של קרקע בזלת הוא 60% צורן דו-חמצני (SiO2), 30% אלומינה ותחמוצת ברזל (Al2O3+Fe2O3), 5% סידן פחמתי (CaCO3), 1.8% אשלגן חד-חמצני (K2O) ו-2% חומר אורגני.
שימוש

קרקע בזלת משמשת לגידולי שדה ומטעים.
תפוצה

סוג זה של אדמה נמצא בישראל ברמת הגולן, בחלקים המזרחיים של הגליל ובסביבות עמק יזרעאל ועמק בית שאן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, מהדורה מתוקנת 1994, עמ' 61
1 2 3 4 5  האנציקלופדיה לחקלאות, כרך ראשון, עמוד 188
↑  עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, מכון ויצמן למדע, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, עמ' 64
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעיין זיקרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 2003 (בת 21) חולון, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס כסאות גלגלים 
 
מעיין זיקרי היא טניסאית ישראלית נציגת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024).
ביוגרפיה

בגיל עשר זיקרי נפצעה קשה ב-2013 בתאונה בפארק שעשועים ורגלה נקטעה.
שיחקה כדורסל בכיסאות גלגלים בנבחרת העתודה של ישראל והשתתפה בשנת 2017 באליפות אירופה.
בגיל 15 עברה לשחק טניס כיסאות גלגלים במסגרת מרכז הספורט לנכים של [אילן].
בשנת 2024 דורגה במקום ה-29 בעולם אחרי שניצחה באליפות שוודיה בטניס כיסאות גלגלים. ביולי 2024 זכתה בקריטריון ההשתתפות במשחקים הפאראלימפיים בפריז.
הערות שוליים

↑  סתיו איפרגן, הספורטאית הפראלימפית מעיין זיקרי חולמת על פריז: "הטניס נתן לי עצמאות", באתר ynet, 26 באוקטובר 2022
↑  רענן וייס, רגלה של מעיין זיקרי נקטעה בפארק שעשועים כשהייתה ילדה, היום היא בדרך לזהב, באתר mynet‏ חולון, 10 בפברואר 2023
↑  ירדן שקד ויובל גמליאל, ליידי מחבט, באתר ynet, 17 בדצמבר 2020
↑  אורן אהרוני, מתקרבת לפריז: מעין זיקרי זכתה באליפות שבדיה בטניס בכסאות גלגלים, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2024
↑  אברהם תשובה, נסגרה המשלחת הפראלימפית לפריז, באתר ynet, 29 ביולי 2024
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |
עמוס הדר

עמוס הדר (7 בספטמבר 1923 – 13 בינואר 2014) היה חבר הכנסת ומזכ"ל תנועת המושבים.
הדר נולד בנהלל בשם עמוס הורביץ, אחיו של יגאל הורביץ ובן דודם של משה, זוהר ואביבה דיין (גפן). הדר היה בוגר תנועת הנוער העובד והלומד, התגייס להגנה, שירת בבריגדה בתקופת מלחמת העולם השנייה. במלחמת העצמאות לחם בקרבות עמק הירדן ובקרבות משמר העמק. הדר שימש מזכיר מושב נהלל ומרכז ועדת המשק של תנועת המושבים. בשנת 1954 החל לפעול בנגב בהתנדבות מטעם תנועת בני המושבים. באותה שנה הצטרף הדר לרפ"י, ממנה התפלג ב-1968 והתאחד אל מפלגת העבודה. בשנת 1975 הוא החל לכהן כחבר הכנסת במקומו של עוזי פיינרמן. כהונתו של הדר בכנסת נמשכה לאורך הכנסות השמינית והתשיעית. בתום כהונתו הוא כיהן כמזכ"ל תנועת המושבים (1982–1985).
ילדותו

עמוס הדר נולד בשם עמוס הורביץ בשנת 1923 במושב נהלל. היה הרביעי מבין חמישה ילדיהם של יונה הורביץ ובלה דיין. כילד עבד במשק המשפחתי ולמד בבית הספר בנהלל.
שירותו בהגנה

כנער צעיר התגייס לארגון ההגנה. נשלח לקורס מ"כים בביתן אהרון ושימש כמדריך בהגנה, אך רצה להתנדב לצבא הבריטי. לאחר שנאסר עליו להתגייס, הפך לנוטר.
השירות בבריגדה

ב-1944 כשהוכרז על הקמת הבריגדה היהודית, מתוך כוונה שתיטול חלק אמיתי בחזית מול הגרמנים, החליט להתגייס, וניתנה לו הסכמה לכך. ב-1.11.1944 התגייס ביחד עם עוד שישה חברי נהלל לצבא הבריטי.
הוא התחיל את שירותו בהכשרה בסרפנד (צריפין), ולאחר מכן עברו למצרים לאימוני נשק ושדה.
ב-5 במאי 1945, נחתו באיטליה, חנו בטרוויזיו והצטרפו לבריגדה. התחילו לפגוש בפליטים, והתארגנו יחידות ואנשים שטיפלו בפליטים. הוא המשיך להעלות בסולם הדרגות והיה לקורפורל.
במאי 1946 הצבא הבריטי עמד לשחרר את הבריגדה. מכיוון שהבריגדה עסקה רבות בפעילות עם הפליטים, כולל הבריחה, הגיעו למסקנה שצריך להשאיר חיילים מהבריגדה באירופה למען שלוש מטרות:
1. טיפול קהילתי טכני במחנות הפליטים
2. הבריחה – הברחת האנשים לארץ ישראל באוניות המעפילים
3. הכנת עתודה לצבא בארץ
הדר יועד לעסוק בהדרכה בנשק. המדריכים עסקו גם בחינוך הציוני וגם בהדרכה צבאית. הוא ישב בפולונה, איטליה, למרגלות האלפים, ואימן את הפליטים. שם נתקל לראשונה בארגון הג'וינט (JDC) שכלכל את המחנות, ובכללם את המדריכים.
במחנה פולונה הכיר את בתיה ברקוביץ, בת טרנסילבניה, רומניה, ניצולת אושוויץ, שהייתה חיילת במחנה הפליטים ונשארה כאחראית המטבח במחנה, והם הפכו לזוג.
החזרה לארץ ישראל

ב-1 באפריל 1947 חזר עם בתיה לישראל בעלייה ג', באונייה "מרתון". החזרה הייתה מאיטליה לאוסטריה דרך מרסיי שבצרפת, וממרסיי באונייה לישראל. בעלייה ג' עלו עם סרטיפיקטים, אישורים. הדר חזר בשם של פליט ולא בשמו האמיתי. לבסוף הגיעו לנמל חיפה. לאחר כשלושה חודשים, בל"ג בעומר 1947, התחתנו עמוס ובתיה.
שירות צבאי

הדר מונה לקצין מבלי שעבר קורס קצינים, ובכך נמנה רק עם אחדים שקיבלו דרגות קצונה מבלי לעבור את הקורס. ביום היוולדו של בנו הבכור אבנר, ב-11 במרץ 1948, גויס הדר באופן פעיל כמפקד בחטיבת גולני. הוצב בתחילה בשמרון. לקח חלק בהתקפה על משמר העמק שהתרחשה זמן קצר לאחר מכן.
במלחמת העצמאות השתתף בכל החזיתות בהן התרחשה המלחמה, למעט בכיבוש העיר אילת.
בספטמבר 1956 נסע מטעם הצבא לצרפת ללמוד על טנקים חדשים ולהביאם לישראל. שם עברת את שם משפחתו מהורביץ להדר.
במלחמת ששת הימים לחם ברמת הגולן.
במלחמת יום כיפור, כשהיה בן 50, ולאחר נפילת בנו אבנר, השתתף כמפקד פלוגת טנקים בחזית הגולן. במקביל, בנו אמנון נלחם כשריונר בחזית הדרום.
השתחרר מהצבא בדרגת סגן-אלוף.
הדרכת עולים בנגב

ב-29 באפריל 1954 קרא בן-גוריון, במהלך כנס שהיה בנהלל, לבני המושבים הוותיקים להתנדב ולהדריך את העולים החדשים במושבים שבנגב. רבים מחברי נהלל, וביניהם הדר, לקחו חלק בהתנדבות זו. במסגרת ההתנדבות כיהן הדר מספר חודשים כמנהל תחנת הטרקטורים באימרא, ולאחר מיכן ניהל מתל אביב את ההתארגנות כולה.
שירות ציבורי

ב-1960 כיהן הדר כגזבר האגודה במושב נהלל, ומשנה זו ועד 1973 לסירוגין כיהן בתפקידים שונים בנהלל. בתקופה זו נבנה מכון התערובת, כביש העיגול, צי המכוניות גדל מאוד, נבנה קו השקיה, בית אריזה, והייתה פעילות חברתית וכלכלית נרחבת בנהלל.
בשנת 1964 הלך לרכז את ועדת המשק של תנועת המושבים. בשנה זו היה מאבק קשה על חוק המושבים. באותה תקופה הייתה ועידת הפילוג במפאי, והוקמה "רפ"י", ואז הצטרף הדר לרפ"י.
בשנת 1975 נכנס לכנסת השמינית מטעם המערך, וכיהן ביחד עם אחיו יגאל הורביץ (הליכוד), ועם בן דודו משה דיין. כיהן בכנסת במשך שתי קדנציות, ובשנת 1981 פרש ולא העמיד עצמו להצבעה חוזרת.
בנובמבר 1981 היה למזכיר תנועת המושבים.
לאחר פרישתו חזר הדר למשק החקלאי והיה לחקלאי בנהלל.
חיים אישיים

נישא לבתיה הדר (ברקוביץ), ניצולת שואה אותה פגש באיטליה כאשר הכשיר ניצולי שואה לעלייה, אב לאבנר, שנפל במילוי תפקידו כטייס, ולאמנון, וסב לארבעה נכדים ושלושה נינים.
הערות שוליים

↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
↑  נושא משרה ציבורית בכירה או היה אישיות ציבורית בעלת חשיבות היסטורית.
נצח ישראל (פתח תקווה)

תמונת סיום, כיתה א 1946
בית ספר נצח בנות ברחוב מוהליבר
בית ספר נצח ישראל הוא בית ספר דתי שהתקיים במשך רוב המאה ה-20 בפתח תקווה.
בראשית קיומה של פתח תקווה למדו ילדי פתח תקווה אצל מלמדים פרטיים בחדרים. בשנת 1885 הוקם בית ספר הברון, אשר בשנותיו הראשונות (1885–1891) לימד תורה ותפילה לבנים ובנות בכיתות נפרדות. הודות לסיוע מהברון זכה בית הספר לעבור לבניין מרווח ולצוות מורים מעולים. בשנת 1900 עבר בית הספר לניהולו של יק"א ופקידיו הכניסו בו רוח של התבוללות צרפתית. אל מול מצב זה בקשו החוגים הדתיים להקים בית ספר דתי כדי למשוך אליו את התלמידים שהוריהם מעדיפים בית ספר על פני החדר.
בסיון תרס"ג (1903) תרם אחד האיכרים, אברהם וינקלר, ארבעה דונם באמצעות הרב זרח ראובן ברוורמן, לאגודת שומרי תורה אשר מסרה אותם למושבה פתח תקווה לצורך הקמת תלמוד תורה אשר יתנהל על פי תקנות אגדות שומרי תורה. וכך נרשם בספר האחוזה של פתח תקווה:
נערכה מגבית בין בני פתח תקווה וביחד עם תרומות מבחוץ וסיוע של אגודת שומרי תורה נאסף הכסף להקמת התלמוד תורה. במקביל לתחילת הבנייה החל התלמוד תורה לפעול על ידי אגודת שומרי תורה בדירה שכורה עד חנוכת מבנה התלמוד תורה בט"ו בשבט תרס"ד. הקמת התלמוד תורה זכה להתנגדות מצד גורמים שראו בו איום על בית הספר וטענו שמדובר על יוזמה מבחוץ שאיכרי פתח תקווה אינם מעוניינים בה. התנהלות התלמוד תורה לא הייתה משביעת רצון ורבים מהילדים הוצאו ממנה על ידי הוריהם. בעקבות זאת פנו אנשי פתח תקווה לעזרה לרב אברהם יצחק הכהן קוק שקישר אותם עם אגודת החרדים של פרנקפורט.
בשנת תרס"ט עבר בית הספר לניהול אגודת החרדים מפרנקפורט. באותה שנה הגיע לפתח תקווה הרב ד"ר משה אוירבך אשר נטל על עצמו את ניהול בית הספר עד שנת 1917. תחת שרביטו של הרב אוירבך התרחב התלמוד תורה ונפתח גם בית ספר לבנות. בנוסף על כך, נפתחו לבית הספר סניפים גם במושבות אחרות. בשנת 1911 דיווח מבקר מהונגריה ש"כמעט כל בני ובנות המושבה מקבלים בו את חינוכם". בשנת 1912 הצטרף לניהול בית הספר בנימין מנשה לוין. בסביבות שנת 1917, עם התקרבות הצבא הבריטי לארץ, נאלץ הרב אוירבך, כנתין מדינת אויב, לשוב לגרמניה, ובית הספר עבר לניהול המזרחי. בשנת 1921 ניהל את בית הספר ד"ר י. אנגל. בשנים 1922–1924 ניהל את בית הספר הרב יעקב ברמן.
בתחילת 1913 למדו בתלמוד תורה 280 תלמידים שלמדו אצל 13 מורים. בבית הספר לבנות למדו 140 תלמידות. בין השאר למדו בתלמוד תורה גם תלמידים מעין גנים.
ברעידת האדמה בארץ ישראל בשנת 1927 ניזוק מבנה בית הספר ומושל המחוז מטעם ממשלת המנדט דרש שמועצת פתח תקווה תתקן את המבנה.
בשנת 1926 למדו בבית הספר 180 תלמידים ו-160 תלמידות.
בשנת 1931 למדו בבתי ספר יסודיים בפתח תקווה כ-920 תלמידים, למעלה מ-500 מהם למדו בבית ספר נצח ישראל.
מסוף שנת 1934 עד שנת 1947 שב משה אוירבך לנהל את בית הספר, שהיה הגדול בבתי הספר בפתח תקווה. בבית הספר נוהל גן פרחים וירקות שדורג כאחד היפים ביותר בבתי הספר בארץ ישראל. בשנת 1945 הונח אבן פינה למבנה עם שש כיתות לימוד נוספות להרחבת בית הספר. לאחר נפילת כפר עציון במלחמת העצמאות שוכנו הנשים והילדים של כפר עציון בבית הספר לזמן מה עד שעברו לגבעת עלייה ביפו.
בשנת 1950 הוכר בית הספר כבית ספר רשמי על פי חוק לימוד חובה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נבנה לבית הספר לבנים מבנה חדש בסיוע מפעל הפיס. בראשית שנות ה-70 נוספו שתי כיתות לימוד לבית הספר באמצעות חברת סולל בונה ובראשית שנות ה-80 נבנה לבית הספר אולם התעמלות. לקראת שנת הלימודים תשס"ג, בעקבות התמעטות מספר התלמידים בבית הספר, התכנס בית הספר למבנה של בית הספר לבנות והמבנה של בית הספר לבנים הועבר לשימוש בית ספר למרחב.
לקריאה נוספת

ברוך אורן (עורך), בית־הספר נצח ישראל בגבורות: תרס"ט־תש"ן 1909–1990 (עיריית פתח תקווה: מינהל החינוך, תשנ"א).
משה אויערבך, מהלברשטט עד פתח תקווה, ירושלים תשמ"ז, עמ' 26–49.
הערות שוליים

↑  בית ספר הברון - פיק"א, אתר ראשונים
1 2  ה"פ (תל אביב-יפו) 523/03 עיריית פתח תקווה נגד עמותת נחלת ראובן
↑  החברה שומרי תורה, השקפה, 28 ביוני 1904
1 2  נדב, פתח תקווה, חבצלת, 18 ביוני 1909
↑  יוסי בן-ארצי, המושבה העברית בנוף ארץ-ישראל 1882–1914, יד יצחק בן צבי, 1988, עמוד 161
1 2  רחל אלבוים דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, עמוד 262
↑  עובר אורח, מכתב להעורך, השקפה, 28 באוגוסט 1903
↑  י. בעניאמין, פתח תקווה, חבצלת, 26 ביוני 1903
↑  קימי קפלן, ספרי לימוד להיסטוריה בחברה החרדית: הדור הראשון, עיונים בתקומת ישראל 17, 2007, עמ' 1-41
↑  יוסף גלברג, פתח תקווה, מוריה, 10 במרץ 1911
↑  לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, עמ' 284
↑  יעקב רוזנהיים, זכרונות, הוצאת נצח, בני ברק תשל"ט, עמ' קצט; משה אויערבך, מהלברשטט עד פתח תקווה, ירושלים תשמ"ז, עמ' 61.
↑  פתיחת בתי הספר, דואר היום, 11 בנובמבר 1921
↑  האגודה לחקר תולדות יהודי רוסיה ואוקראינה, העבר, 1975, עמ' 257
↑  הת"ת בפתח תקווה, הצפירה, 26 בפברואר 1913
↑  י.ר., בערים ובמושבות, הפועל הצעיר, 20 בספטמבר 1911
↑  פתח תקווה - ישיבת המועצה המקומית, דבר, 17 באפריל 1928
↑  פנחס צבי גרייבסקי, החינוך בפתח תקווה, דואר היום, 11 ביולי 1926
↑  פתח תקוה במוסדות החינוך, דבר, 27 באוגוסט 1931
↑  מוסדות דתיים בפתח תקווה, הצופה, 11 בנובמבר 1943
↑  פתח תקווה, הצופה, 1 באוגוסט 1939
↑  אבן פינה להרחבת נצח ישראל בפתח תקווה, הצופה, 6 ביולי 1945
↑  עמיה ליבליך, ילדי כפר עציון, עמ' 35
↑  אכרזה על מוסדות חינוך רשמיים, ילקוט הפרסומים 102, 2 באוגוסט 1950, עמ' 1309
↑  ד. גבע, מפעל הפיס פתר בעיות האשפוז והמשמרת השנייה, דבר, 18 באוקטובר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303335305171  LCCN: n95007587  VIAF: 125646111   WorldCat (עם VIAF): 125646111
בית הקברות היהודי בלה פאס

|  פרטי בית הקברות |
| --- | --- |
 דת:  יהודי
 תאריך הקמה:  28 נובמבר 1917
 
 קואורדינטות:  34°45′08″S 56°13′44″W﻿ / ﻿34.7523°S 56.2288°W﻿ / -34.7523; -56.2288
  (למפת אורוגוואי מוגדלת) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה בית הקברות היהודי בלה פאס(למפת אורוגוואי רגילה) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה בית הקברות היהודי בלה פאס
 
בית הקברות היהודי של לה פאס (בספרדית: Israelite Cemeterrio de La Paz) הוא בית קברות יהודי הממוקם בעיירה לה פאס הנמצאת מצפון מערב לבירה מונטווידאו שבאורוגוואי.
היסטוריה

בית הקברות נוסד ב-28 בנובמבר 1917, על ידי "חברה קדישא אשכנזית" באורוגוואי, והוא בית הקברות היהודי היחידי במדינה.
יש בו חלקות נפרדות ליהודים ממוצא שונה: מוצא ספרדי, מוצא גרמני, מוצא הונגרי, ועוד. סמוך לכניסה נמצא "כיכר הרמב"ם" על שמו של מרדכי אנילביץ', מנהיג מרד גטו ורשה במלחמת העולם השנייה.
אחד מהקברים המפורסמים בבית הקברות, הוא קברו של מר שושני, שרבים עולים לקברו.
בשנת 2014 פעלו בקהילה המקומית ליישם במקום שימוש בקודי QR לקברים, על מנת לאפשר גישה מרחוק לתמונות של בית הקברות ולדעת את המיקום המדויק של כל קבר באמצעות אתרי אינטרנט. זהו בית הקברות הראשון בעולם שהציג את החידוש הזה.
קישור חיצוני

לחיפוש קבר בבית הקברות
הערות שוליים

↑  הידיעה באתר של מחוז קנלונס תאריך 28 נובמבר 2017
↑  כתבה בכתב עת מקומי על העלייה לקברו תאריך 5 יולי 2018
↑  כתבה בעיתון EL PAIS על הפיתוח החדש בתאריך 3 אוגוסט 2016
קברו של שושני בלה פאס, אורוגוואי
ברכי יוסף

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  חיים יוסף דוד אזולאי 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות תורנית 
 נושא:  שולחן ערוך 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ליוורנו
 תאריך הוצאה:  1774, 1776
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001156954
 
ברכי יוסף הוא פירוש לשולחן ערוך מאת הרב חיים יוסף דוד אזולאי, המכונה "החיד"א".
תוכן

הספר ברכי יוסף, הוא אחד מהספרים היחידים שנכתבו על כל ארבעת חלקיו של השולחן ערוך, וכשאר הפירושים על השולחן ערוך הוא נחשב לאחד מנושאי כליו.
בספר מביא החיד"א כתבי יד נדירים של רבנים שונים ומוסיף תשובות לשאלות שלא נענו על ידי השולחן ערוך. הספר הוא ליקוט דבריהם של רבנים אשר דבריהם לא הודפסו קודם לכן והחיד"א מצא את פסקיהם במהלך מסעותיו. הספר מחולק לשני כרכים ומסודר במתכונת של השולחן ערוך. פוסקים אחרונים רבים מסתמכים על ספר זה ועל ההוראות המובאות בו, והוא מצוטט לעיתים קרובות.
מהדורות

הספר נדפס לראשונה בחיי המחבר בליוורנו בשנת ה'תקל"ד (חלק א) ובשנת ה'תקל"ו (חלק ב). מאז נדפס פעמים רבות כשבחלק מהמהדורות הוספה של הערות והגהות שונות:
וינה, ה'תר"ך.
מהדורת הרב דוד אביטן בתוספת הערות, מראה מקומות ומפתחות, ג"כ, ירושלים, ה'תשס"א.
מהדורת מכון זכרון אהרן בתוספת הערות, מראה מקומות, ומפתחות. דברי מרן בשולחן ערוך בפנים הספר, ד"כ, ירושלים ה'תשע"ט.
מהדורת מכון המאור, בעריכת הרב דניאל ביטון, מפוסק ומחולק לקטעים, בתוספת ציונים לשאר ספרי המחבר, ו"כ, ירושלים, ה'תשע"ט.
לקריאה נוספת

עודד כהן, סֹבב הולך הרוח: מרחבים תרבותיים בעולמו של החיד"א, מאגנס, ירושלים תשפ"ג
Final Fantasy VII

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  31 בינואר 1997 
 סוגה:  משחק תפקידים ממוחשב
 פיתוח:  square 
 הוצאה לאור:  square 
 ארץ מקור:  יפן 
 סדרה:  Final Fantasy
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Microsoft Windows, iOS, אנדרואיד, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן, נינטנדו סוויץ' 
 
 אתר רשמי
 
Final Fantasy 7 (ביפנית: ファイナルファンタジーVII) הוא משחק וידאו משנת 1997 מז'אנר משחקי התפקידים, השביעי בסדרת "Final Fantasy". המשחק יצא במקור לשווקים לקונסולת הפלייסטיישן. זה היה המשחק הראשון בסדרה עם גרפיקת תלת-ממד.
המשחק זכה להצלחה מסחרית, ונכון לספטמבר 2023 מכר מעל ל-14.4 מיליון עותקים ברחבי העולם.
תקציר העלילה

עלילת המשחק מתרחשת בעולם דיסטופי ומתמקדת בדמות קלאוד, שכיר חרב שעברו אפוף במסתורין, אשר מצטרף להפצצת מפעל ששואב את כוחו מכדור הארץ למטרת הפקת אנרגיה. המשחק מעביר מסרים ניאו מרקסיסטים ותומך בתיאורית ההגמוניה, לפיה השלטון גורם לנו לחשוב שהכל בסדר כדי שלא נתמרד.
משחקיות

במשחק השחקן שולט בדמותו של קלאוד ובצוותו בעת שהם מנווטים בסביבות שונות, מקיימים אינטראקציה עם דמויות אחרות ומשתתפים בקרבות.
פיתוח

המשחק תוכנן במקור לצאת לקונסולה סופר נינטנדו אך לבסוף הוחלט לפתח אותו לקונסולת הפלייסטיישן בשל קיבולת האחסון הגדולה של תקליטורי הפלייסטיישן.
טטסויה נומורה היה אחראי על עיצוב הדמויות במשחק.
העיצוב הוויזואלי של המשחק הושפע רבות מז'אנר הסייברפאנק.
הערות שוליים

↑  "川崎の工場夜景は魔晄都市ミッドガルだった！ 「FF VII REMAKE」をテーマにしたクルーズイベント「MIDGAR Night Cruise FINAL FANTASY VII REMAKE」を11月開催". ארכיון מ-24 בינואר 2024. נבדק ב-24 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16576417k (data)  MusicBrainz work: c768f5dc-7ebb-434d-89c0-3473224af906