stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איילט חבש
היסטוריה > העברת הבירה לג'דה

כאשר העות'מאנים הפכו לדומיננטיים בחג'אז בשנת 1517, ג'דה הוקמה כסנג'אק בסמכותו של ביילרבליק של מצרים.  ככל שג'דה התפתחה למרכז מסחר חשוב, העות'מאנים הפכו את ג'דה לבילבייליק עצמה.  במאה ה-18 הוא הוצמד לאיילט חבש, ומושלים בדרגת וזיר החלו להתמנות בהב.
בשנת 1701 הוטלו סואקין ושאר הנחלות העות'מאניות בחוף האפריקאי תחת סמכותו של המושל בג'דה. לאחר שילובו עם ג'דה, האיילט קיבל חשיבות.  בשל המרחק הגדול מהבירה, לעות'מאנים לא הייתה שליטה מועטה על הפאשה של ג'דה, וסמכותם על האזור הייתה נומינלית ברובה.
בשנת 1829, יוהאן לודוויג בורקהרדט תיאר את הפאשליק של ג'דה כ"חסר חשיבות לחלוטין" בשל כוחו של השריף של מכה, והתואר הוענק לאנשים שמעולם לא ניסו להשתלט על ממשלתם.
עוד לפני השתלטות המורדים הווהאבים על רוב חג'אז ב-1803, נאמר שהמינוי לשלוט בג'דה כמעט ולא מוערך, ונחשב שווה לגלות.
כאשר מוחמד עלי נלחם בהצלחה במלחמה העות'מאנית -סעודית, הוא קיבל את הממשל של חבש בשנת 1813. בנו אחמד טושון פאשה מונה לוואלי ידי פירמאן, ובכך גם השיג שליטה על הנמלים של סואקין ומאסאווה. השליטה של מוחמד עלי על חבש הייתה זמנית בלבד; לאחר שהסתיים מרד הווהאבים, היא חזרה לשלטון העות'מאני בשנת 1827. מסאווה וסוואקין ניתנו לו שוב בשנת 1846, עד מותו בשנת 1849.
אולם בשנת 1866 נלקחה חבש מג'דה ושולבה רשמית בח'דיוות מצרים כישות נפרדת. כך הפסיקה חבש להתקיים בצורתה המסורתית והחל משנת 1869 הוחלפה בשורה של מחוזות מצריים. בשנת 1871, לאחר הדחתו מתפקידו של הוואלי חוריד פאשה, בוטלה זמנית עמדת הוואלי בג'דה והותקן במקומה המוטצאסריף של ג'דה. ארגון מחדש זה נמשך שנה אחת בלבד, והוואלי הוחזר בשנה שלאחר מכן.  איילט ג'דה הפכה לאחר מכן לחג'אז וילייט, עם מושל במכה.
חטיבות מנהליות

| --- | --- |
סנג'קים של האיילט: סנג'ק איברים  סנג'ק סוואקין  סנג'ק הרג'יו  סנג'ק מאסאווה  סנג'ק מזיילה  סנג'ק ג'דה: סנג'קים בשנות ה-60 של המאה ה-19: סנג'ק תימן (עד כ-1849, אז הפך לאיילט תימן)  סנג'ק נג'ד  סנג'ק מכה  סנג'ק ג'דה  סנג'ק אל-מדינה
הערות שוליים

↑  "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. אורכב מ-המקור ב-27 באוגוסט 2013. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  National Archives (Great Britain) (2004). Islam: 1916-1917. Archive Editions. p. 328. ISBN 978-1-84097-070-8. נבדק ב-2013-06-01. Immediately, therefore, after the complete conquest of the Red Sea basin had been accomplished, a new province was formed —the Eyalet of Jeddah and Habecb (Abyssinia), with Jeddah for its chief town. It included the coast of Hejaz and, on the other side, that of Africa; the latter comprising the ports of Suakin, Massowah, Zeila, Berbera, Obok, Tadjuru, Ac, with the territory behind them.
↑  Almanach de Gotha: annuaire généalogique, diplomatique et statistique. J. Perthes. 1867. pp. 827–829. נבדק ב-2013-06-01.
↑  "History of Arabia."
↑  Fred M. Shelley (2013). Nation Shapes: The Story Behind the World's Borders. ABC-CLIO. p. 295. ISBN 978-1-61069-106-2. נבדק ב-2013-06-10.
1 2 3 4 5  Siegbert Uhlig (2005). Encyclopaedia Aethiopica: D-Ha. Otto Harrassowitz Verlag. p. 951. ISBN 978-3-447-05238-2. נבדק ב-2013-06-01.
↑  Okbazghi Yohannes (1991). A Pawn in World Politics: Eritrea. University of Florida Press. p. 31. ISBN 0-8130-1044-6. נבדק ב-2013-07-23.
1 2  Charles le Qusene (2007). Quseir: An Ottoman And Napoleonic Fortress On The Red Sea Coast Of Egypt. American Univ in Cairo Press. p. 35. ISBN 978-977-416-009-7. נבדק ב-2013-06-10.
↑  Kenneth R Hall (2008). Secondary Cities and Urban Networking in the Indian Ocean Realm: C. 1400 - 1800. Lexington Books. p. 51. ISBN 978-0-7391-2835-0. נבדק ב-2013-06-01.
↑  Sir James Porter (1854). Turkey: its history and progress. Hurst & Blackett. p. 104. נבדק ב-2013-06-01.
1 2  John Lewis Burckhardt (1829).  Sir W. Ouseley (ed.). Travels in Arabia. H. Colburn. pp. 87–88. נבדק ב-2013-06-02.
↑  A. Viquesnel (1868). Voyage dans la Turquie d'Europe: description physique et géologique de la Thrace. Bertrand. p. 148. נבדק ב-2013-06-01.
נושאת מטוסים

דגמי נושאות מטוסים
מדינות המפעילות נושאות מטוסים
  מדינות שהפעילו נושאות מטוסים בעבר
  מדינות המפעילות נושאות מסוקים בלבד
נושאת המטוסים האמריקנית ג'ון סטניס (משמאל) ונושאת המטוסים הבריטית אילסטריוס במפרץ הפרסי, אפריל 1998
נושאת המטוסים הצרפתית שארל דה גול
סיפון נושאת מטוסים הארי טרומן (CVN-75)
הדמיה של מטוס ממריא ממסלול טיסה שעל נושאת מטוסים
ההמראה הראשונה מאוניית מלחמה, 14 בנובמבר 1910
הנחיתה הראשונה על אוניית מלחמה, 18 בינואר 1911
בניית נושאת המטוסים "גרף צפלין", מספנות קיל, 21 בספטמבר 1938
מטוסי קרב על נושאת המטוסים היפנית שוקאקו, לפני ההמראה לתקיפת פרל הארבור, 7 בדצמבר 1941
תחזוקה של המעוט
תרשים של דגמי נושאות מטוסים מהארוכה לקצרה
נושאת מטוסים (נומ"ט) היא אוניית מלחמה עצומת ממדים, המשמשת כשדה תעופה נייד לכלי טיס. אורכה של נושאת מטוסים נע בין מעט יותר מ-100 מטר ומגיע עד ליותר מ־300 מטרים בדגמים הגדולים יותר (בעיקר נושאות המטוסים האמריקניות), והיא נושאת בעיקר מטוסי יירוט ותקיפה, אך גם מסוקים ומטוסים ללוחמה אלקטרונית. על נושאת מטוסים גדולה משרתים אלפי מלחים, והיא כוללת כל מה שנדרש כדי לקיים עיר קטנה, כולל תחנת טלוויזיה, רדיו פנימי, עיתון ובתי תפילה.
בעקבות מלחמת העולם השנייה, נושאות המטוסים נחשבות לאוניות המלחמה העיקריות בחילות הים שמפעילים אותן, בזכות חשיבותם של מטוסי הקרב. נושאות המטוסים נחשבות לפגיעות בגלל גודלן, ולכן הן שטות בליווי כלי שיט נוספים, כחלק מקבוצת קרב, הכוללת גם משחתות, פריגטות, צוללת אחת או שתיים, נחתות וספינות סיוע לוגיסטי. צי כזה משמש כזרוע אסטרטגית לתקיפת מטרות הרחק מחופי המדינה. ארצות הברית מפעילה מספר קבוצות קרב מסוג זה ברחבי העולם.
המדינות המפעילות כיום (2022) נושאות מטוסים הן ארצות הברית, איטליה, בריטניה, צרפת, ספרד, רוסיה, סין והודו.
רקע היסטורי > שנים מוקדמות

בעקבות פיתוח כלי הטיס הראשונים בתחילת המאה ה-20, חילות הים של ארצות הברית ובריטניה ערכו ניסויים במטרה להכניס לשירות מטוסי סיור ימיים. הטייס האמריקני יוג'ין איליי ביצע את ההמראה הראשונה מאוניית מלחמה עוגנת, ב-14 בנובמבר 1910 בווירג'יניה. איליי ביצע גם את הנחיתה הראשונה על אוניית מלחמה עוגנת, ב-18 בינואר 1911 בסן פרנסיסקו. הטייס הבריטי צ'ארלס ראמני סמסון ביצע את ההמראה הראשונה מאוניית מלחמה נעה, ב-2 במאי 1912 בדורסט.
נושאת המטוסים הראשונה בעולם - ארק רויאל הבריטית - נכנסה לשירות בדצמבר 1914, הוצבה בים התיכון במהלך מלחמת העולם הראשונה והוצאה משירות בפברואר 1944.
התקיפה הראשונה של מטוסים מנושאת מטוסים נערכה ב-19 ביולי 1918. שבעה מטוסי קרב בריטיים המריאו מנושאת המטוסים פיוריוס ותקפו את בסיס הצפלינים הגרמני בטונדרן שבדנמרק.
רקע היסטורי > בין שתי מלחמות העולם

אוניות המלחמה הראשונות בעולם שתוכננו במקור כנושאות מטוסים היו אה"מ הרמס (95) הבריטית שנכנסה לשירות ביולי 1923, וההושו היפנית שנכנסה לשירות בדצמבר 1922. נושאות המטוסים הראשונות של חיל הים האמריקני היו הלנגלי (CV-1) שהוסבה לנושאת מטוסים בשנת 1920, הלקסינגטון (CV-2) והסרטוגה (CV-3), שנכנסו לשירות בשנת 1928.
אמנת וושינגטון שנחתמה ב-1922 בין חמש המעצמות הגדולות (ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת, איטליה ויפן) נועדה למנוע מרוץ חימוש ביניהן. כדי להשיג מטרה זו נקבעו מגבלות לבניית אוניות מערכה ונושאות מטוסים. פיתוח אוניות המערכה נעצר למעשה, אך פיתוח נושאות המטוסים המשיך, והחלה להיווצר נושאת המטוסים הייעודית, המטיסה מטוסים שפותחו במיוחד להמראה ולנחיתה על נושאת מטוסים. אמנת לונדון שנחתמה ב-1930 קבעה שלא יוקמו עוד נושאות מטוסים. אולם בשנת 1935 החלה בריטניה בבניית ה"ארק רויאל" שהושקה בשנת 1937.
נושאות המטוסים של שנות ה-30 הפעילו מטוסי סיור, תקיפה ויירוט, שעסקו בהגנה על ספינות ומפציצים ובתקיפת מטרות ימיות וקרקעיות. בגלל מגבלות השטח המטוסים היו קטנים, חד-מנועיים ובעלי כנפיים מתקפלות.
בין שתי מלחמות העולם, עלו רעיונות שונים לשימוש בנושאות מטוסים לצורכי שלום. היו שהציעו להרכיב על אוניות דואר אווירון שיוכל להוביל את הדואר במהירות רבה בעת התקרבות האונייה אל החוף. נושאות מטוסים נייחות הוצעו לשימוש כאיים שטים באוקיינוס האטלנטי לצורך קשר מטוסים בין אירופה לאמריקה.
רקע היסטורי > מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה הופעלו נושאות מטוסים בחילות הים של יפן (10), בריטניה (7) וארצות הברית (6). לגרמניה היו שתי נושאות מטוסים. לצרפת הייתה נושאת מטוסים אחת ועוד שתיים שהיו באמצע הבנייה בעת כיבוש צרפת בשנת 1940. לאיטליה הייתה נושאת מטוסים אחת. נושאות מטוסים אלו של איטליה וצרפת לא השתתפו באופן פעיל במלחמה. במהלך המלחמה נבנו נושאות מטוסים נוספות, לרבות נושאות מטוסים קלות (CVL). נושאות המטוסים תרמו רבות ללחימה, ונחשבו במהלכה לאוניות המלחמה העיקריות בזכות חשיבותם של מטוסי הקרב - מעמד שהיה שמור בעבר לספינות הקרב. נושאות מטוסים אמריקאיות היו מטרה לתקיפות חוזרות ונשנות בחזית האוקיינוס השקט (במזרח הרחוק) מצד היפנים. נושאת המטוסים הגדולה ביותר שפעלה במלחמה הייתה נושאת המטוסים שינאנו(אנ') היפנית, שנכנסה לשירות ב-19 בנובמבר 1944 והוטבעה כעבור עשרה ימים על ידי צוללת אמריקנית.
רקע היסטורי > מלחמת העולם השנייה > מבצעים בולטים

מבצעים ותקיפות בולטים במלחמת העולם השנייה בהשתתפות נושאות מטוסים:
תקיפת חיל הים האיטלקי בנמל טרנטו בנובמבר 1940, על ידי 21 מטוסים שהמריאו מנושאת המטוסים הבריטית אילסטריוס (R87).
תקיפת בסיס חיל הים האמריקני בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, על ידי 440 מטוסים שהמריאו משש נושאות מטוסים יפניות - התקיפה שהובילה לכניסת ארצות הברית למלחמה.
הגנה על האי הנצור מלטה בים התיכון, על ידי הגנה אווירית וימית לשיירות אספקה, במטרה למנוע מגרמניה ואיטליה שליטה בים התיכון.
הגנה על שיירות האוקיינוס האטלנטי, מארצות הברית לאירופה.
כל המבצעים הגדולים בזירת האוקיינוס השקט, לרבות קרב מידוויי ביוני 1942 אשר במהלכו מטוסים שהמריאו משלוש נושאות מטוסים אמריקניות הטביעו ארבע נושאות מטוסים יפניות.
הטבעת אוניית המערכה היפנית יאמטו, ספינת הקרב הגדולה ביותר שנבנתה מעולם, באפריל 1945 צפונית לאוקינאווה, על ידי מטוסים שהמריאו מנושאות מטוסים.
טכנולוגיה

לנושאות מטוסים קיימת טכנולוגיה ייחודית שמטרתה היא המראה והנחתה של מטוסים על פלטפורמה צפה ביעילות. בימים הראשונים של נושאות המטוסים אמצעים אלו לא היו משוכללים דיים ותאונות רבות נגרמו בזמן הנחיתה. לעיתים מספר הטייסים שנפגעו במהלך נחיתה היה גדול ממספר הטייסים שנפגעו בקרב. סיפון נושאת המטוסים נחשב לאחת מסביבות העבודה העוינות והמסוכנות ביותר, ולכן נדרשים הליכים מסודרים, בקרה מתמדת, ומקצוענות רבה כדי שלא יתרחשו תאונות.
טכנולוגיה > מעוט וכבל עצירה

מכיוון שאורך מסלול טיסה של נושאות המטוסים אינו ארוך דיו כדי לאפשר למטוסים להמריא ולנחות באופן עצמאי, נושאות מטוסים מצוידות בכמה אמצעי עזר המאפשרים המראה ונחיתה במסלול קצר. במקרה ואמצעי העזר לא עובדים כראוי נשקפת סכנה גדולה לטייסים ולמטוס, לכן אמצעי העזר נמצאים תחת תחזוקה מתמדת.
כדי להמריא נעזרים המטוסים במעוט - מתקן הנמצא ברובו מתחת למסלול, המתחבר לגלגל הקדמי של המטוס ומאיץ אותו למהירות הדרושה בעוצמה רבה, וכך הוא יכול להעלות לאוויר מטוס שצריך מסלול של 1,500 מטרים בכ-100 מטר בלבד. בנושאות מטוסים מודרניות הדבר נעשה על ידי בוכנת-קיטור המופעלת על ידי קיטור בלחץ גבוה או בוכנה המופעלת אלקטרומגנטית.
כדי לנחות נעזרים המטוסים בכבל עצירה - כבל הנתפס בוו עצירה המותקן בחלקו האחורי של המטוס, ומאיט אותו עד לעצירה, למול לחץ של מערכת הידראולית. בנושאות מטוסים מודרניות קיימים ארבעה כבלי עצירה, מהחלק הקדמי עד האחורי. בנושאות מטוסים מהדורות הישנים חלק מהמטוסים היה מאוחסן בירכתי הספינה, כך שנחיתה לא טובה הייתה עלולה לגרום למטוס הנוחת להתרסק אל המטוסים החונים. בנושאות המטוסים המודרניות מסלול הנחיתה פתוח כולו, והמטוסים חונים בצדדים במשטחים מיוחדים, וכך במקרה שמטוס מחטיא את כבל העצירה, הוא יכול להמריא ולחזור לנחיתה נוספת.
טכנולוגיה > מערכת הנחתה אופטית

בעיה נוספת היא קביעת זווית הגישה של המטוס לנחיתה. זווית הגישה האידיאלית של מטוס לסיפון נושאת המטוסים היא 3 מעלות. זווית גבוהה מדי או נמוכה מדי עלולה לרסק את המטוס. בנושאת המטוסים הראשונות היה אדם שתפקידו היה לכוון ידנית את הטייס לגישה בזווית המתאימה באמצעות דגלים. במטוסים סילוניים הדבר לא אפשרי, בשל מהירות הנחיתה הגבוהה של המטוס, ולכן הומצא על ידי רס"ן ה. גודהארט, מתקן שמשמש לנחיתה. המתקן הוא מראה שמשקפת זרקור המופנה לעיני הטייס הנוחת בזווית של 3 מעלות, כאשר עליה או לצידה פסים מאכנים. כך הטייס יכול לקבל בכל זמן הנחיתה אינדיקציה מידית על זווית הנחיתה שלו ולשפר אותה. בחלק מנושאות המטוסים המתקן מחובר לגירוסקופ שמייצב אותה, כך שאפשר להשתמש בו גם בים סוער, כאשר הספינה מטלטלת. בנושאות מטוסים חדשות המתקן שוכלל באופנים שונים, אחד מהם הוא ראייה של האור רק בזווית המתאימה.
טכנולוגיה > האי

רובו של סיפון נושאת המטוסים הוא משטח המראה ונחיתה למעט אזור המכונה "האי". זהו מעין בנין פלדה רב קומות, שמהווה את לב נושאת המטוסים ובו קיימים מכשירי בקרה שונים, מכ"מי הספינה, אנטנות שידור, מערכי בקרה ופיקוד, ומגדל פיקוח של הספינה.
טכנולוגיה > סוגי נושאות מטוסים

בעולם קיימות נומ"טים (נושאות מטוסים) שונות, עם מבנה שונה ומטרות שונות. באירופה רוב נושאות המטוסים ביבשת מתבססות על V/STOL (הסבר בהמשך), לעומת הנומ"טים בארצות הברית ובכמה מדינות נוספות בעולם, מתבססות על CATOBAR (הסבר בהמשך). שני סוגי מטוסים אלו, הם המטוסים הבולטים ביותר בנושאות המטוסים בעולם. הספרדים, הבריטים, האיטלקים, ההודים והתאילנדים מחזיקים במטוסי ה-הארייר (וגם האמריקאים, מחזיקים גם הם אצל
נושאות המסוקים שלהם) שמטוסים אלו הם מטוסי V/STOL. אצל הצרפתים נמצא המטוס דאסו ראפאל שזהו מטוס קרב, אצל הברזילאים נמצא המטוס A-4KU Skyhawk ואצל ארצות הברית נמצא המטוס F/A-18 הורנט, בשלוש מדינות אלו המטוסים הם מטוסי CATOBAR. נכון לשנת 2011 שתי נושאות מטוסים נוספות שמשרתות בסין ברוסיה (אחת כל אחת) אשר מתבססות על STOBAR (הסבר בהמשך). נושאות המטוסים מקבלות את סוגן לפי צורת ההמראה וההנחתה של המטוס, והמטוסים הבאים הם מטוסים ימיים אשר מתפרסות לכל נושאות המטוסים בעולם:
VTOL - המראה והנחתה אנכית = Vertical Take-Off and Landing.
V\STOL - המראה מטווח קצר/המראה אנכית והנחתה אנכית/הנחתה מטווח קצר = Short Take-Off and Vertical Landing.
STOVL - המראה מטווח קצר והנחתה אנכית = Short Take-Off and Vertical Landing.
TOBAR - המראה מטווח קצר, והנחתה על ידי כבלי עצירה = Short Take-Off But Arrested Recovery.
CATOBAR -המראה בסיוע מעוט והנחתה על ידי כבלי עצירה = Catapult Assisted Take-Off But Arrested Recovery.
הנעה גרעינית

נושאת מטוסים, כמו כל כלי שיט בגודלה, יכולה להיות מונעת במנוע דיזל או טורבינת קיטור. כל נושאות המטוסים האמריקאיות מונעות בדלק גרעיני. היתרון של הנעה בדלק גרעיני הוא הגדלת הטווח של נושאת המטוסים ללא כל צורך בתדלוק באופן משמעותי, אספקת חשמל לכל צורכי הספינה, אי תלות בספינה מתדלקת ובתהליך תדלוק שמגביל את תמרוני הספינה אחת לכמה ימים, ופינוי מקום גדול בנושאת המטוסים לדלק מטוסים במקום לדלק לנושאת המטוסים, מה שמאפשר פעולה רבה יותר של המטוסים ללא תדלוק של הספינה. עם זאת כור גרעיני בנושאת מטוסים מציב אתגרים בבניית הספינה ובתחזוקתה, ומחייב הגדלת משקלה בשל לוחות עופרת מסיביים שנבנים מכל עברי הכור, כדי לחסום את הקרינה הגרעינית.
נושאת המטוסים הראשונה שמונעת על ידי כורים גרעיניים, האנטרפרייז (CVN-65) האמריקנית, נכנסה לשירות בנובמבר 1961. מלבד ארצות הברית רק צרפת מפעילה נושאת מטוסים בהנעה גרעינית, נושאת המטוסים שארל דה גול (R91), מאפריל 2001.
נושאות מטוסים פעילות (2020)

ארצות הברית: 11 - עשר נושאות המטוסים מסדרת נימיץ (פירוט בפסקה הבאה). בנוסף הוכנסה לשירות ב-22 ביולי 2017 ג'רלד פורד, הראשונה בנושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד. נושאת מטוסים נוספת ג'ון קנדי הושקה בדצמבר 2019 ותחליף את נימיץ (CVN-68).
איטליה: 2 - ג'וזפה גריבלדי (C551), מספטמבר 1985 וקאבור (C550), מ-2008
הודו: 1 - נושאת המטוסים ויקרמדיטייה, לשעבר נושאת מסוקים/מטוסים עם המראה ונחיתה אנכיים רוסית מסדרת קייב, בשם אדמירל גורשקוב שעברה הסבה ונכנסה לשירות בשנת 2013.
סין - 2 - שי לאנג, משנת 2011 (שיפוץ נושאת המטוסים וריאג הסובייטית שהושקה ב-1988) ו-001A שהושקה בשנת 2017.
רוסיה: 1 - קוזנצוב, משנת 1985. רוסיה מפתחת את פרויקט נושאות המטוסים מסדרת שטורם.
ספרד: 1 - חואן קרלוס הראשון (L-61), ממרץ 2008
צרפת: 1 - שארל דה גול (R91), מאפריל 2001
בריטניה: 2 - אה"מ קווין אליזבת (R08) ואה"מ פרינס אוף ויילס (R09ׂ), נושאת מטוסים המיועדת לכלי טיס בהמראה ונחיתה אנכית או קצרת מסלול בלבד (V/STOL)
נושאות המטוסים הבריטיות השתתפו במלחמת פוקלנד בשנת 1982, ונושאות המטוסים האמריקניות היוו גורם משמעותי בעימותים הצבאיים במפרץ הפרסי, באפגניסטן ובעיראק. ארצות הברית היא המפעילה העיקרית של נושאות המטוסים - כל נושאות המטוסים בעולם נושאות כ-1,250 כלי טיס, ו-11 הנושאות האמריקניות מובילות מעל 1,000 מתוכם. נושאות המטוסים של מדינות אחרות מובילות בממוצע כ-25 כלי טיס כל אחת בלבד. נושאות מטוסים חדשות מפותחות בנפרד בצרפת, הודו, איטליה, סין, רוסיה, ספרד, ארצות הברית ובריטניה. בשנת 2016 אה"מ אילסטריוס (R06), ששירתה מיוני 1982 הוצאה משירות. קודם לכן היו לבריטניה שלוש נושאות מטוסים, אך אה"מ ארק רויאל (R07), מנובמבר 1985, הוצאה משירות במרץ 2011 ואה"מ אינווינסיבל, (R05) מ-1977, הוצאה משירות ב-2005.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ

נושאות המטוסים מסדרת נימיץ על שם האדמירל צ'סטר נימיץ, הן סדרת נושאות מטוסים המשרתות בצי ארצות הברית, ומונעות באנרגיה גרעינית. האונייה הראשונה בסדרה, נימיץ (CVN-68), נכנסה לשירות במאי 1975, והאחרונה בסדרה, ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77), הושקה ב-7 באוקטובר 2006, ונכנסה לשירות בשנת 2009. הן היו אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם עד כניסתן לשירות של נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד, והן מן האוניות הגדולות ביותר שנבנו בכלל. כל אונייה נושאת עליה כוח אווירי גדול ומודרני, והן מהוות את אחד הסממנים לעוצמתה של ארצות הברית כמעצמת על. בצי ארצות הברית ניתן לאוניות אלה הסימול CVN, שמורכב מ-CV שהוא הקוד שמציין נושאת מטוסים ו-N שמציין גרעינית, ומספריהן הסידוריים הם 68 והלאה.
בנושאות מטוסים אלו יש חידושים טכנולוגיים רבים. החל מתהליך הבנייה שנעשה בבניה מודולרית שמארגנת ומפחיתה את זמן הייצור שלהן. דרך בניית הכורים הגרעיניים, וכל המתלווה להם, ועד בשכלול מכשירים קיימים.
תוכניות עתידיות

ארצות הברית:
נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד
אנטרפרייז (CVN-80), בבנייה. מתוכננת ל-2025 ותחליף את דווייט אייזנהאואר (CVN-69).
הודו:
נושאות המטוסים מסדרת ויקראנט (CV-01), ב-2014/2015 - בבנייה
וישאל (CV-02), ב-2017/2018 - בבנייה
(CV-03) - בתכנון, עדיין ללא שם
הרפובליקה העממית של סין:
סין משפצת שתי נושאות מטוסים סובייטיות - מדגם קייב ומדגם מינסק, ואת נושאת המטוסים האוסטרלית מלבורן - שלושתן עתידות להיכנס לשירות ב-2025
רוסיה:
שטורם (23000Э), ב-2016 - בבנייה.
צרפת:
(PA2)- בתכנון, עדיין ללא שם
אוסטרליה:
קנברה (LHD-02), ב-2014 - בבנייה (נושאת מסוקים)
אדלייד (LHD-01), ב-2016 - בבנייה (נושאת מסוקים)
טורקיה:
מתכננת לבנות נושאת מטוסים.
ראו גם

פרויקט חבקוק
נושאת מל"טים
לקריאה נוספת

טל טובי, אמצעי לחימה גאואסטרטגי :נושאת המטוסים, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2006
מערכות, ‏הסיירת שטוחת הסיפון - יורשתה של נושאת-המטוסים?, מערכות 269, יוני 1979
יחסי איראן – בוסניה והרצגובינה

| יחסי איראן – בוסניה והרצגובינה |
| --- | --- |
איראן: בוסניה והרצגובינה


איראן: בוסניה והרצגובינה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 51,197
אוכלוסייה
91,781,231: 3,158,147
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 27,055
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 8,567
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה

יחסי איראן–בוסניה והרצגובינה הם יחסי החוץ בין איראן לבוסניה והרצגובינה. איראן הייתה אחת התומכות העיקריות של הצד הבוסני במהלך מלחמת בוסניה (1992–1995).
מלחמת בוסניה

איראן, מדינה שיעית בעיקרה, הייתה אחת המדינות המוסלמיות הראשונות שסיפקו תמיכה למוסלמים הבוסנים (בוסניאקים, שהם בעיקר מוסלמים סונים) במלחמה. משמרות המהפכה האסלאמית (IRGC) שלח יותר מחמשת אלפי טונות של נשק למוסלמים הבוסנים. בנוסף, היא גם סיפקה מאמנים ויועצים לשירות הצבא והמודיעין הבוסני. כמה עשרות מומחי מודיעין איראנים הצטרפו לסוכנות הביון המוסלמית הבוסנית. משרד המודיעין האיראני תמך ביחידות מוג'אהדין שהכשירו יחידות נבחרות של צבא בוסניה. חזבאללה (השיעה הלבנונית), הנתמך על ידי איראן, שיגר גם הוא לוחמים למלחמה. בשנת 1992, איראן בעזרת טורקיה הבריחה נשק למוסלמים הבוסנים. דיווחים על "מאות טונות של נשק" שנשלחו מאיראן במשך תקופה של חודשים הופיעו בתקשורת בתחילת 1995. נשק איראני נשלח דרך קרואטיה.
רוברט באר, סוכן ה-CIA שהוצב בסרייבו במהלך המלחמה, טען מאוחר יותר כי "בסרייבו הממשל המוסלמי הבוסני הוא לקוח של האיראנים. . . אם זו בחירה בין ה-CIA לאיראנים, הם ייקחו את האיראנים בכל יום”. בסוף המלחמה, סקרי דעת הקהל הראו שכ-86% מהאוכלוסייה המוסלמית הבוסנית הביעו גישה חיובית כלפי איראן.
ספורט

איראן הפכה למדינה הראשונה ששיחקה משחק כדורגל היסטורי עם בוסניה בשנת 1993, המשחק בו הפסידה נבחרת איראן 1–3 בביתה בטהראן. המשחק קיבל את ברכת הנשיא אכבר האשמי רפסנג'אני, ובכך הפך לזיכרון של בוסניה, כמדינה מוכרת בעולם.
ביקורים רשמיים

באוקטובר 2016 נשיא בוסניה והרצגובינה בקיר איזטבגוביץ' נסע לטהראן ופגש את נשיא איראן חסן רוחאני. במהלך ביקור זה חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות להגדלת ההשקעה הדו-צדדית בעסקים קטנים ובינוניים.
נציגויות דיפלומטיות

איראן מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו.
בוסניה והרצגובינה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.
בית עיריית מוסקבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין, אטרקציה תיירותית, סימן נוף 
 כתובת:  רחוב טברסקיה 
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  Matvey Kazakov 
 קואורדינטות:  55°45′40″N 37°36′31″E﻿ / ﻿55.761111111111°N 37.608611111111°E﻿ / 55.761111111111; 37.608611111111
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בית עיריית מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) בית עיריית מוסקבה he
 
בית עיריית מוסקבה (הידוע גם כביתו של גוליצין, אחוזת צ'רנישב) הוא מבנה הממוקם במוסקבה ברחוב טברסקיה, בית 13. הוא נבנה בשנת 1782 על פי פרויקט האדריכל מאטוויי קזאקוב ועד שנת 1917 שימש כמקום מגורי המושלים הכללים של מוסקבה. לאחר מהפכת אוקטובר, הבית נכבש על ידי הסובייטים ושימש את הסובייט של מוסקבה ומאז 1993 נמצא בבעלות עיריית מוסקבה.
היסטוריה > בית מועצת העיר מוסקבה

לאחר מהפכת אוקטובר, נכבש משכנו של המושל הכללי לשעבר על ידי מטה המשמר האדום וועדת המהפכה הצבאית. במרץ 1917 הועבר הבניין לידי מועצת צירי הפועלים והחיילים, לימים הסובייט של מוסקבה ומועצת העיר מוסקבה. לאחר שהממשלה עברה לקרמלין ולדימיר לנין הופיע לנאום שוב ושוב בבית זה. אז בשנת 1919, ממרפסת הבניין, נשא נאום בפני הקומוניסטים שהלכו לחזית. מאוחר יותר אירוע זה היווה את הבסיס לציור באותו שם מאת דמיטרי נלבנדיאן, והונצח גם על לוחית זיכרון שהוצבה על קיר הבניין.
בשנים 1929–1930 נבנה הבית מחדש על ידי האדריכל איוואן פומין. למתחם האחוזה נוספה בניין חדש בן שש קומות בסגנון קונסטרוקטיבי. הוא ממוקם בחלק האחורי של האחוזה באתר של מבני מגורים ישנים מפורקים. המבנה הופרד מהבניין הראשי באמצעות קשתות אבן עם מעברים.
בשנת 1937, במהלך הרחבת רחוב טברסקאיה (שנקרא רחוב גורקי באותה תקופה), הועמד בניין מועצת העיר מוסקבה לתוכנית הזזת המבנה ב-13.65 מטרים. הוחלט להציל את הבניין ההיסטורי ולהעביר את הבית למרחק הנדרש. יישום הפרויקט הסתבך בגלל הגיל הניכר של הבניין ותכונותיו העיצוביות: תשתית האבן העשויה אבן לבנה לא הייתה עמידה, ובקומת הקרקע של הבניין היה אולם נשפים שלא היו בו תומכים פנימיים. בנוסף, היה צורך לשמר את מרתפי הבית בו נאגר הארכיון באותה תקופה. ב-16 בספטמבר 1939 החלו עבודות בהעברת הארמון במשקל של כ-20 אלף טון. למטרות אלה מחוזק המבנה עם מסגרת מתכתית וקשתות החצר האחורית שהוקמה על ידי פומין פורקו. ההובלות לוו בריכוז גדול של תושבים ובעיתונות. למטרות תעמולה, הועבר הבניין מבלי להפריע לעבודתם של עובדי המועצה; לפי השמועות הדבר גרם לפיטורים המוניים של עובדים ערב ביצוע ההזזה. כל התהליך ארך 41 דקות, שהפכו לשיא עולם חדש למהירות תנועה של בניין.
לקראת 1945 הבניין הוקף במבנים גבוהים וכדי לשמור על גובהו הוצע להוסיף לו 2 קומות אך האדריכל הממונה סירב, כתוצאה מכך הועברה העבודה לדמיטרי צ'צ'ולין. כדי שהקירות הישנים של הקומות התחתונות יוכלו לעמוד בעומס, הם חוזקו יחד עם חגורה לבנה מתכתית מסיבית, המסווה אותה מבחוץ עם כרכוב רחב. בנוסף, חוזקה מסגרת המבנה עם 24 עמודי מתכת. לחלקו התחתון של החזית הראשית נוספו פילסטרים בסדר ענק ושכבה עליונה עם פורטיקו בן שמונה עמודים. הכניסה הראשית הורחבה והיא דמתה לשער הניצחון, שהיה אופייני לאדריכלות של אותה תקופה. הבית נצבע מחדש מצהוב לאדום כהה, והדגיש חלקים בודדים בלבן. הקירות עוטרו בתבליטי בסיס על ידי הפסל ניקולאי טומסקי ובסמל ברית המועצות. פנים האחוזה שוחזר בהדרכתם של האדריכלים ג. וולפסון, א. שרשטנבה ופ. ד. קורין.
לכבוד חגיגות 800 שנה למוסקבה הוצב מדחום ברונזה מסיבי בשערי הבניין. בשנת 1988, נעשה שיפוץ חלקי של פנים האחוזה עם שיקום פנים היסטורי.
היסטוריה > בית עיריית מוסקבה

בשנת 1993 בוטלה מועצת העיר מוסקבה, והבניין בטברסקיה הוסב למעונו של ראש עיריית מוסקבה. בשנת 1994 הוחזרו דיוקנאות של המושלים הכלליים וראשי העיר מכספות המוזיאונים לאולמות הקדמיים של הבית. במקביל, סמלי מוסקבה הוחלפו בסמלים סובייטיים המקשטים את גמלון הבית.
מאז שנת 2002, בניין העירייה משתתף בתוכנית "ימי המורשת ההיסטורית והתרבותית במוסקבה". את הסיור הראשון במעון המושל הכללי לילדי בתי הספר ערך ראש עיריית העיר, יורי לוז'קוב. באופן מסורתי, תושבי מוסקבה עורכים טקסי חתונה סמוך לאחוזה. בסמוך לבניין נערכות עצרות שונות של האופוזיציה כדי למשוך את תשומת הלב הציבורית להתנהלויות שונות של העירייה.
בשנת 2013 נערך שיפוץ נרחב של הקישוטים האדריכליים של הבית, שהכספים עבורו הוקצו מתקציב העיר. במהלך העבודות תוקנו מרכיבי החזית הדקורטיביים, חישולי גדרות וסורגי מרפסת, כיסוי הגג שופץ חלקית, הוחלפו צינורות ניקוז והוסרו חיבורי הרחבה במקומות עם סדקים אנכיים.