stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיכדליה (תרבות)

אומנות פסיכדלית ממחישה חוויה פסיכדלית כפי שמתרחשת לאחר שימוש בנרקוטיקה פסיכדלית. אילוסטרציה מאת DALL-E
פסיכדליה (באנגלית: Psychedelia) מתייחסת לתת-התרבות הפסיכדלית של שנות ה-60 של המאה ה-20 ולחוויה הפסיכדלית. היא כוללת אמנות פסיכדלית, מוזיקה פסיכדלית וסגנון לבוש שהיה נפוץ באותה תקופה. היא נוצרה בעיקר על ידי אנשים שהשתמשו בסמים פסיכדליים דוגמת LSD, מסקלין ופסילוציבין וגם על ידי אנשים שלא השתמשו בסמים, אך היו חובבי תת-תרבות זו. אמנות ומוזיקה פסיכדלית בדרך כלל יוצרות מחדש, או משקפות את, החוויה של תודעה שונה (Altered state of consciousnessI). אמנות פסיכדלית משתמשת בוויזואליה סוריאליסטית מעוותת ביותר, בצבעים בהירים ובספקטרום מלא ובאנימציה (כולל קריקטורות) כדי לעורר, להעביר או לשפר את החוויה הפסיכדלית. מוזיקה פסיכדלית משתמשת בגיטרה חשמלית מעוותת, אלמנטים של מוזיקה הודית כמו סיטאר, טאבלה, אפקטים אלקטרוניים, אפקטים קוליים והדהוד, ואפקטי אולפן משוכללים, כמו השמעת הקלטות לאחור.
חוויה פסיכדלית מאופיינת בתפיסה בולטת של היבטים במוחו של אדם שלא נודעו לו קודם לכן, או בהתלהבות היצירתית של המוח המשוחרר מכבליו הרגילים לכאורה. מצבים פסיכדליים הם מערך של חוויות כולל שינויים בתפיסה כגון הזיות, סינסתזיה, שינויים במצבי מודעות או תודעה ממוקדת, שונות בדפוסי חשיבה, מצבי טראנס או היפנוטיים, מצבים מיסטיים ושינויי תודעה אחרים. תהליכים אלו יכולים להוביל אנשים מסוימים לחוות שינויים בפעולה הנפשית המגדירה את זהותם העצמית (בין אם בחדות רגעית או התפתחות כרונית) השונה מספיק ממצבם הרגיל הקודם, כך שזה יכול לעורר תחושות של הבנה חדשה שנוצרה כמו התגלות, הארה, בלבול, ופסיכוזה. אנשים המשתמשים בסמים פסיכדליים למטרות רוחניות או גילוי עצמי מכונים בדרך כלל פסיכונאוטים.
הערות שוליים

↑   עידו  הרטוגזון, אפשר לדבר על התועלת והנזק שבפסיכדלים בלי לגלוש להתלהמות בשחור ולבן?, באתר הארץ, 22 באפריל 2021
↑   עידו  הרטוגזון, מאריסטו ועד סארטר: האם פסיכדלים משפיעים על חשיבה פילוסופית?, באתר הארץ, 12 במאי 2021
פקיצטיים

| פקיצטיים |
| --- | --- |
  שחזור של פקיצטוס
תקופה
אאוקן, 55.8–40.4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: לווייתנים קדומים
משפחה:: פקיצטיים
שם מדעי
 Pakicetidae

פקיצטיים (שם מדעי: Pakicetidae) היא משפחה נכחדת של יונקים טורפים בתת-סדרת לווייתנים קדומים. הפקיצטיים חיו במהלך תחילת האאוקן ואמצעו, לפני 55.8 עד 40.4 מיליוני שנים, והילכו בעולם משך כ-15 מיליוני שנים.
מאפיינים

הפקיצטיים הם ראשוני הלווייתנים הקדומים, ולפיכך אבותיהם של הלווייתנאים והדולפינים המודרניים. הם בילו את מרבית זמנם ביבשה, אולם סמיכות השלדים שנמצאו למקורות מים מרמזת ככל הנראה על ביקורים לא נדירים במים. בנוסף נתגלו מספר התאמות לחיים במים רדודים: עצמותיהם היו עבות, ארובות העין היו גבוהות, והנחיריים היו מעל השיניים החותכות.
הפרט הראשון שהתגלה ושויך למשפחה היה הפקיצטוס (Pakicetus), שנחשף בשנת 1983. כל השלדים שנמצאו ושויכו למשפחה נמצאו בעיקר בפקיסטן (אך גם במערב הודו), ומכאן שמם של המשפחה ואחד הסוגים בה. נראה כי האזור בו נמצאו השלדים היה אזור חופי (לים טתיס) בזמן שהפקיצטיים חיו.
כיום, משערים כי הפקיצטיים הם אבותיהם הקדומים של הלווייתנים המודרניים, בשל שלושה מאפיינים ייחודיים עיקריים: מוזרויות במיקום עצמות האוזניים בתוך הגולגולת, קיפול של אחת מהעצמות באוזן התיכונה, וסידור התלוליות שבשיניים הטוחנות. התאוריה העדכנית בדבר האבולוציה של הלווייתנאים גורסת כי אלו המודרניים התפתחו מלווייתנים (ימיים) כמו הבסילוזאוריים, שבתורם התפתחו מלווייתנים קדומים מימיים למחצה כמו אמבולוצטיים, שבתורם התפתחו מיצורים שוכני יבשה כמו הפקיצטיים.
מיון

במשפחה זו שלושה סוגים:
איכתיולסטיס (Ichthyolestes) - הקטן שבשלושת הסוגים.
נלצטוס (Nalacetus)
פקיצטוס (Pakicetus) - הגדול שבשלושת הסוגים.
פסטל

ערך זה עוסק במקלון צבע נוקשה למחצה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גירי פסטל
דיוקן של לואי ה-15 בצבעי פסטל מאת רוזלבה קריארה
ציור בצבעי פסטל מאת אדגר דגה
פַּסְטֵל (באנגלית: Pastel) הוא מקלון צבע נוקשה למחצה המורכב מפיגמנט וחומר מעבה, ולעיתים תוספים אחרים. קיימים מגוון של פסטלים שנבדלים זה מזה בסוג החומר המעבה, כמו גם בתוספים השונים.
קטגוריות שונות של פסטלים

קיימים סוגים שונים של פסטלים, חלקם בעלי פופולריות גבוהה ואחרים נדירים יחסית. החלוקה המקובלת כיום היא לשלוש קטגוריות:
פסטלים קשים, הקרויים גם גירי פסטל, ומורכבים משעווה, גיר ופיגמנט.
פסטלים רכים, המורכבים משעווה, מים, חומר מאגד רך (בדרך כלל גומי ערבי) ופיגמנט.
פסטלי שמן (מכונים בעברית "צבעי פנדה" על שם מותג בשם זה), המורכבים משעווה, שמן ופיגמנט.
בתוך כל קטגוריה קיימות תתי-קטגוריות, בהתאם למינונים השונים של המרכיבים והשפעתם על אופי הציור. היות שהמרכיב העיקרי בפסטלים כולם הוא הפיגמנט הטהור, היחס שלו לשאר המרכיבים יקבע באופן כמעט ישיר את איכותו. נהוג לחלק את הפסטלים מכל הסוגים לשלוש דרגות איכות: לימוד, סטודנט ואמן, כאשר ההבדל העיקרי הוא מטען הפיגמנט בפסטל - ככל שהוא גבוה יותר, כך הפסטל איכותי יותר וגוונו חד וברור.
משמעות השם

שמם של פסטלי הצבע נובע מהמילה האיטלקית פסטלו (Pastello) שמשמעותה גליל לחם קטן. באופן דומה, השם פסטלים "משודך" גם למתאבנים קטנים, שלהם צורת גליל.
דרך השימוש

צבעי פסטל מצויים בשימוש כבר מהמאה החמש עשרה, וכאשר הפיגמנט עצמו יציב (כלומר, לא נוטה להתכהות או להתבהר עם הזמן) ציור בצבעי פסטל עמיד לאורך זמן, וציורים בני מאות שנים יראו רעננים כביום בו צוירו.
ציורי פסטל מבוצעים באמצעות העברת המקלונים על פני משטח נייר או בד, שאינו חלק לחלוטין, כך שמעט מן הצבע במקלון הפסטל נותר על פניו. כאשר משטח הציור מכוסה כולו בצבע, הוא נקרא ציור פסטל. כאשר רק חלקים מסוימים מכוסים, הוא נקרא רישום או סקיצה.
הפסטל באמנות

הפסטל אוזכר לראשונה ככלי אמנותי על ידי הצייר האיטלקי לאונרדו דה וינצ'י, בשנת 1495. ציור בצבעי פסטל הפך אופנתי במאה השמונה עשרה בציורי דיוקן, לעיתים קרובות תוך שילוב עם ציור בצבעי גואש. יש חוקרים הסוברים שהציירת הוונציאנית רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה  היא זו שהפיצה אופנה זו. ציירים כמו ז'ורז' דה לה טור וז'אן-אטיין ליוטאר עשו בו שימוש, וידועים במיוחד איורי הפסטל של אנטואן ואטו. במאה התשע עשרה עשה אדגר דגה שימוש רב בציור בצבעי פסטל, כמוהו כבת חסותו מרי קאסאט.
פליקס ולטש

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1884 פראג, צ'כיה (ממלכת בוהמיה), נחלת הכתר האוסטרי, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 בנובמבר 1964 (בגיל 80) ירושלים, מדינת ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  הקולג' לפילוסופיה של האוניברסיטה הגרמנית של פראג, בית הספר למשפטים של האוניברסיטה הגרמנית בפראג 
 עיסוק:  ספרן, פילוסוף, ספרן משפטי, עיתונאי, סופר 
 מדינה:  אוסטריה, ישראל 
 
ברוך פליקס וֶלְטְש (לעיתים פליכּס או וֶולטש; בגרמנית: Felix Weltsch;‏ 6 באוקטובר 1884, פראג, בוהמיה, נחלת כתר אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 9 בנובמבר 1964, ירושלים) היה עיתונאי, סופר, פילוסוף וספרן ישראלי יליד-בוהמיה ופעיל ציוני. חברם הקרוב של מקס ברוד ופרנץ קפקא; דודנו של רוברט ולטש. חתן פרס רופין לשנת 1952 על ספרו "טבע מוסר ומדיניות".
קורות חיים

ולטש נולד בעיר פראג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה), למשפחה יהודית. למד באוניברסיטת קארל בפראג משפטים ופילוסופיה, וסיים את לימודיו בהצטיינות. מ-1910 עד 1939 עבד כספרן באוניברסיטת פראג. בשנת 1913 הוציא ביחד עם מקס ברוד את הספר "תפיסה שבחושים ותפיסה שבמושג". בשנים 1919–1939 היה עורך ביטאון התנועה הציונית בפראג, השבועון דובר הגרמנית Die Selbstwehr. ולטש הספיק להימלט מאימת הנאצים, וזמן קצר לפני סיפוח צ'כוסלובקיה, במרץ 1939, נמלט מהמדינה עם מקס ברוד ומשפחתו ברכבת האחרונה, ועלה לארץ ישראל. בארץ השתקע בירושלים, ומשנת 1940 ואילך עבד בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (לימים הספרייה הלאומית).
ולטש נישא לאירמה הרץ (Irma Herz;‏ 1892–1969) בשנת 1914. לבני הזוג נולדה הבת, רות ולטש-גורנשטיין (1920–1991), אמו של השחקן והזמר אלי גורנשטיין.
פליקס ולטש נפטר בירושלים ונטמן בהר המנוחות.
ארכיונו שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית
פרסומיו בעברית

העשויה הברירות להיות אישור לתורת המדות?, [ירושלים: חמו"ל, תשט"ו].
התנגדות של יצירה: (מרשם), תל אביב: חמו"ל, ת"ש].
תורת האלימות, [תל אביב: חמו"ל, תש"ג].
הדיאלקטיקה של הסבל, [ירושלים: חמו"ל, תש"ד].
התקומה הפנימית של עמנו, ירושלים: דפוס ליפשיץ, תש"ה.
חיי הנרי ברגסון ומשנתו: תדפיס מן הספר מבוא למטפיזיקה של הנרי ברגסון בהוצאת "לגבולם", [תל אביב: מסדה]: לגבולם, [תש"ז].
טבע, מוסר ומדיניות: רמת חיים ומלחמת נצח, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"י.
על הסוציולוגיה הזעירה של האוטובוס, ירושלים: שרותי הדסה לנוער, תשי"א.
פראנץ קאפקא: דתיות והומור בחייו וביצירתו, ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ט.
דרכו של מאקס ברוד, [ירושלים: חמו"ל, תשכ"ב].
ההתעלות הנצחית: הרהורים על המוחלט, [ירושלים: חמו"ל, תשכ"ד].
חסד וחירות: לחקר בעיית הרצון היוצר בדת ובמוסר (תרגם מגרמנית שמואל שיחור; בלווית מבוא מאת מאכס ברוד ואחרית דבר מאת ש"ה ברגמן), ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ח 1968.
בעריכתו:
פראג וירושלים: ספר לזכר ליאו הרמן, ירושלים: קרן היסוד, 1954.
לקריאה נוספת

מאכס ברוד, "ברוך-פליכס ולטש, האיש ומשנתו הפילוסופית", בתוך: חסד וחירות, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ח-1968, עמ' 7–13.
ש. ה. ברגמן, "ברוך-פליכס ולטש כפילוסוף", בתוך: אנשים ודרכים, מוסד ביאליק, תשכ"ז (הופיע גם ב"חסד וחירות", עמ' 129–139).
שמואל הוגו ברגמן, 'על פליכס ולטש', מולד ו (תשל"ד), 280–282.
William Kluback, 'Felix Weltsch – Man of Humor, Faith and Knowledge', Review of the Society for the History of Czechoslovak Jews IV, New York 1991–92.
Carsten Schmidt, Kafkas fast unbekannter Freund (Felix Weltsch Biographie), Würzburg: Königshausen und Neumann, 2010, ISBN 3826042743.
הערות שוליים

↑  פרס רופין הוענק לד"ר ברוך פליכס וולטש, דבר, 23 בינואר 1952.
↑  ארכיון פליקס ולטש, בספרייה הלאומית
↑  ראו ביקורת: מאכס ברוד, על מלחמת הנצח, דבר, 14 ביולי 1950.
↑  ראו ביקורות: ש. ה. ברגמן, דתיות והומור אצל פראנץ קאפקא, דבר, 10 ביולי 1959; בן-ציון גרוס, אור חדש על קאפקא, מעריב, 17 ביולי 1959.
↑  ראו ביקורות: גבריאל מוקד, "חסד וחירות", דבר, 20 בספטמבר 1968; ד. ג., ארבעה אנשי פראג, מעריב, 20 בספטמבר 1968; שמחה בונם אורבאך, "חסד וחרות" לפליכס וולטש, דבר, 13 בדצמבר 1968 (וכן: תיקון טעות, מעריב, 27 בדצמבר 1968.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269829405171  PLWABN: 9810629160905606  BnF: cb16555473d (data)  CiNii: DA02484327  GND: 117279234  ISNI: 0000 0000 8390 6932  LCCN: n85249102  NDL: 00527251  NKC: skuk0001479  NTA: 071848797  RERO: 02-A026832496  SNAC: w6tv24h1  SUDOC: 130203300  VIAF: 67238834   WorldCat (עם VIAF): 67238834
פרפוצ'ינו

בקבוקי פרפוצ'ינו על מדף חנות
פרפוצ'ינו (באנגלית: Frappuccino) הוא סימן מסחר של חברת סטארבקס האמריקאית עבור שורת מוצרים של משקאות קפה מעורבבים המוגשים קר. המשקה מכיל קפה או מוצרי בסיס אחרים (כגון בננה, תותים, שמנת), המעורבבים עם קרח ומרכיבים נוספים, ולמעלה יש בדרך כלל קצפת עם קרם כמו קרמל. משקאות פרפוצ'ינו נמכרים במדינות שונות גם כבקבוקי שתייה בתוך חנויות או מכונות שתייה אוטומטיות.
מקור המשקה במסצ'וסטס, ארצות הברית. השם "פרפוצ'ינו" הוא הלחם בסיסים של המילה "פרפה" (Frappe), שמקורה באזור ניו אינגלנד ומשמעותה מילקשייק עם קרח, לצד המילה קפוצ'ינו, קפה אספרסו עם חלב מוקצף.
המשקה המקורי פותח בחנות קפה בבוסטון, "The Coffee Connection". כאשר החנות נרכשה על ידי סטארבקס ב-1994, הוענקו להם הזכויות להשתמש, לייצר ולשווק את המותג. המשקה, במתכון שונה, הוצג לראשונה תחת מותג סטארבקס בשנת 1995, והפך לאחד ממנועי הרווח העיקריים של החברה, בזכות רווחים שנתיים של מיליארדי דולרים.
הערות שוליים

↑  Nanos, Janelle (7 בדצמבר 2012). "The Story of the Frappuccino: How a chilly coffee drink became a billion dollar behemoth". Boston Magazine. נבדק ב-2013-10-30. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרדריק-ז'ורז' הר

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1855 נופבריזאק, הקיסרות הצרפתית השנייה צרפת 
 פטירה:  27 באוקטובר 1932 (בגיל 77) פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת (1794–1815, 1830–1958) 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול פוליטקניק 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1874–1919 (כ־45 שנים)
 דרגה:   גנרל של דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-12  מפקד הקורפוס ה-6 מפקד הקורפוס ה-2 מפקד הקורפוס ה-16
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  צלב המלחמה 1914–1918  אביר הצלב הגדול של מסדר הכתר האיטלקי 
 
פרדריק-ז'ורז' הר (בצרפתית: Frédéric-Georges Herr;‏ 7 במאי 1855 – 27 באוקטובר 1932) היה גנרל צרפתי.
ביוגרפיה

הר נולד ב-7 במאי 1855 בנופבריזאק, והיה בנו של מנתח אלזסי שבחר להגר לצרפת בעקבות סיפוח אלזס-לורן לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה. הוא נכנס לאקול פוליטכניק ב-1874, והתחתן עם אן פיג'ו, היורשת של משפחת פיג'ו, ב-1883.
מ-1895 עד 1902, הוא לקח חלק פעיל בקולוניזציה של מדגסקר תחת פיקודו של הגנרל גליאני. בשנת 1907 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-32 באורליאן, וב-23 במרץ 1911 הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה ומונה למפקד הארטילריה של הקורפוס ה-6. הוא שימש כמשקיף צבאי בבלקן ב-1912 וחזר משם עמוס בשפע של תצפיות, רעיונות מקוריים ותורות יקרות ערך, שאת תוצאותיהן רשם בשני ספרים על השימוש בארטילריה שקיבלה את תוקף החוק במהלך המלחמה הגדולה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על הארטילריה של הקורפוס ה-6, והיה הראשון שתיאם ירי ארטילרי עם תתפיות ממטוסים.
ב-27 באוקטובר 1914 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה ומונה למפקד הדיוויזיה ה-12, עימה הצטיין בקרב אפרז' מ-17 בפברואר עד 5 באפריל 1915. ב-15 בנובמבר 1914 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-24 ביולי 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-2. ב-8 בספטמבר באותה שנה מונה לפקד על ההגנות של ורדן, שם ניהל את ההגנה נגד המתקפה הגרמנית. לאחר מכן היה מנהל בית הספר לארטילריה בצבא, וב-13 בינואר 1917 מונה למפקד הקורפוס ה-16. ב-6 במאי 1917 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי של הצבא, ולאחר מכן מילא תפקידים שונים ביחידות הארטילריה עד לפרישתו ב-24 באוקטובר 1919.
לאחר פרישתו מהצבא הוא הצטרף לדירקטוריון של מפעלי פיג'ו כבן למשפחה. כאשר מת ב-27 באוקטובר 1932, הוא נקבר בפונט-דה-רויד-ורמונדנס והמרשל פטן נשא נאום ליד קברו.
פרפאפיו

| פרפאפיו |
| --- | --- |

תקופה
פליוקן-פליסטוקן כ-3,600,000–781,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: פרפאפיו
מינים
 Parapapio jonesi  Parapapio whitei  Parapapio broomi  Parapapio lothagamensis
שם מדעי
 Parapapio ‏Jones, 1937

פרפאפיו (שם מדעי: Parapapio; מיוונית עתיקה: "ליד בבון") הוא סוג נכחד של קוף דמוי-בבון שהתקיים במשך הפליוקן עד הפליסטוקן של אפריקה שלפני 3.6 עד 0.781 מיליון שנה מזמננו. הסוג הוגדר ב-1937 בידי החוקר תומאס רופרט ג'ונס (אנ'), על סמך ממצאים מאתיופיה, קניה ודרום אפריקה.
בסוג זה נכללים 4 מינים, אשר מובחנים בעיקר על פי מבנה גודל הטוחנות שלהם. עם זאת מספר חוקרים רואים בכך הוכחות לדו-צורתיות זוויגית ולא הוכחה למין חדש.
הפרפאפיו היה קרוב לבבון במראהו אך היה בעל הבדלים במבנה הגולגולת שלו שהייתה קלה וקצרה יותר עם לסתות חסרות עיטורים וקצרה יחסית והיה גם בעל דו-צורתיות זוויגית קלה יחסית.
הערות שוליים

↑  Fossilworks: Parapapio jonesi, www.fossilworks.org
↑  Thackeray, F.; D. Codron; et al. (2005). "Stable carbon isotope analyses of Parapapio tooth enamel from Sterkfontein and Swartkrans". South African Journal of Science. 110: 483–484
↑  Thackeray, F. & S. Myer (2004). "Parapapio broomi and Parapapio jonesi from Sterkfontein: males and females of one species?". Annals of the Transvaal Museum. 41: 79–82
↑  Frost, S. R. & E. Delson (2002). "Fossil Cercopithecidae from the Hadar Formation and surrounding areas of the Afar Depression, Ethiopia". Journal of Human Evolution. 43 (5): 687–748. doi:10.1006/jhev.2002.0603. PMID 12457855.
פקיסטן במשחקים הפאראלימפיים

פקיסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה פקיסטן חלק מעולם.
היסטוריה

המשלחת הראשונה אותה שלחה פקיסטן למשחקים הפאראלימפיים הייתה משלחת בת שני ספורטאים, גברים שניהם, שנשלחו לייצג את המדינה במשחקים שנערכו בברצלונה בשנת 1992.
האתלט חיידר עלי, הוא הספורטאי הפקיסטני הראשון שזכה במדליות פאראלימפיות, כשזכה בתחרות הקפיצה לרוחק (קטגוריה T37) במדליית הכסף במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008), ובמדליית הארד במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) וזכה במדליית זהב ראשונה למדינה בתרות זריקת דיסקוס במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020).
ראו גם

פקיסטן במשחקים האולימפיים
פקיסטן במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  מספר המשתתפים במשחקים בברצלונה 1992
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's Long Jump F37/38
↑  Men's Long Jump - T37
פסיונים

ערך זה עוסק בתת-משפחה של עופות קרקע. אם התכוונתם למשפחה של תת-המשפחה הנוכחית, ראו .
| פסיונים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: פסיונים
שם מדעי
 Phasianinae ‏הורספילד, 1821

פסיונים (שם מדעי: Phasianinae) היא תת-משפחה במשפחת הפסיוניים שבסדרת התרנגולאים. עופות אלה חיים על הקרקע והם בולטים בצבעיהם ובנוצותיהם הראוותניות, בהם משתמשים הזכרים כדי להרשים את הנקבות אשר בניגוד אליהם, קטנות יותר ובעלות נוצות עמומות ופשוטות.
מינים מפורסמים מקבוצה זו כוללים את הטווס ההודי, הארגוס הגדול – העוף בעל הזנב הארוך ביותר ותרנגול בנקיבה, ממנו בוית תרנגול הבית.
מיון

ב-2021 הוחלט לצרף לקבוצה זו מינים רבים, שנחשבו קודם לבני תת-משפחות אחרות ביניהם כל בני הקבוצות תרנגולי הודו ושכווים ששויכו במקור לתת-משפחות נפרדות וכן מיני חוגלות רבים:
שבט Lerwini
סוג ומין יחיד חוגלת שלג (Lerwa lerwa)
שבט Ithaginini
סוג ומין יחיד פסיון דם (Ithaginis cruentus)
שבט Lophophorini
סוג טרגופן (Tragopan)
סוג חוגלה פסיונית (Tetraophasis)
סוג מונאל (Lophophorus)
שבט Pucrasiini
סוג ומין יחיד פסיון קוקלאס (Pucrasia macrolopha)
שבט תרנגולי הודו (Meleagridini)
סוג תרנגול הודו (Meleagris)
שבט שכווים (Tetraonini)
סוג ומין יחיד שכווי הצווארון (Bonasa umbellus)
סוג שכווי הלענה (Centrocercus)
סוג שכווי מזרחי (Dendragapus)
סוג שכווי אורנים (Falcipennis)
סוג שכווי לבן (Lagopus)
סוג שכווי (Tetrao)
סוג שכווי יערות (Tetrastes)
סוג שכווי ערבות (Tympanuchus)
שבט Rhizotherini
סוג ריזוטרה (Rhizothera)
שבט Phasianini
סוג חוגלית (Perdix)
סוג שובל (Syrmaticus)
סוג אפודי (Chrysolophus)
סוג פסיון (Phasianus)
סוג ומין יחיד פסיון ואליש (Catreus wallichii)
סוג אוזני (Crossoptilon)
סוג פסיון אדום-גב (Lophura)
גלריה

אפודי הזהב
שכווי הצפון
אפודי סהרוני
פסיון סווינהו
תרנגול הודו מצוי
מונאל ההימלאיה
חוגלית אפורה
פסיון ואליש
טרגופן פניני
פסיכה (אסטרואיד)

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  אסטרואיד
 סיווג ספקטרלי:  M
 קטגוריה:  חגורת האסטרואידים 
 מיקום:  חגורת האסטרואידים
 שמות חלופיים:  אין
 תאריך גילוי:  17 במרץ 1852
 מגלה:  אניבאלה דה גאספריס
 על שם:  פסיכה 
 מקום גילוי:  Astronomical Observatory of Capodimonte 
 מאפיינים מסלוליים
 אפואפסיד:  497,884,000 ק"מ (3.328 AU)
 פריאפסיד:  375,958,000 ק"מ (2.513 AU)
 ציר חצי-ראשי:  2.923662128456563±0.0000000066729 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.14
 זמן הקפה:  1,823.115 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  17.34 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  3.095°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  210×250 ק"מ
 מסה:  ‎2.27×1019‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  3.3 גרם/סמ"ק
 זמן סיבוב עצמי:  4.196 שעה
 אלבדו:  0.12
 בהירות מוחלטת:  5.9
 מהירות מילוט:  ~0.159 ק"מ/שנייה
 טמפרטורה ממוצעת:  160-280 K
 
פסיכה (שם מלא: 16 פסיכה; באנגלית: 16 Psyche) הוא אחד מעשרת האסטרואידים בעלי המסה הגדולה ביותר בחגורת האסטרואידים. קוטרו של פסיכה מעל 200 קילומטר, ומסתו מהווה קרוב לאחוז אחד מהמסה הכוללת של חגורת האסטרואידים. יש אסטרונומים הסוברים שהוא מהווה גלעין חשוף של פרוטופלנטה.
פסיכה נתגלה בשנת 1852 על ידי האסטרונום האיטלקי אניבאלה דה גאספריס. האסטרואיד נקרא על שם פסיכה, דמות מהמיתולוגיה הרומית.
תצפיות מכ"ם מצביעות על כך שפסיכה הוא מתכתי ומורכב בעיקר מברזל ומניקל. פני השטח עשויים 90% ברזל וכמויות קטנות של פירוקסן.
האסטרואיד נמצא בחגורת האסטרואידים המרכזית שבמערכת השמש, בין מאדים לצדק. הוא מרוחק בערך 370 מיליון ק"מ מכדור הארץ ורוחבו 226 ק"מ.
גשושית פסיכה

ב-4 בינואר 2017 הודיעה נאס"א על תוכנית לשליחת גשושית לאסטרואיד פסיכה. הגשושית שוגרה ב-13 באוקטובר 2023.
הערות שוליים

↑  10,000 קוואדריליון דולר? האסטרואיד שווה כנראה פחות, באתר ynet, 21 בפברואר 2022
↑  הודעת נאס"א על הגשושית (באנגלית)
↑  רויטרס, נאס"א שיגרה חללית לאסטרואיד ששווה קוודריליונים, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פקיצטוס

| פקיצטוס |
| --- | --- |
 שלד של פקיצטוס
תקופה
אאוקן, 52–48 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: לווייתנים קדומים
משפחה:: פקיצטיים
סוג:: פקיצטוס
שם מדעי
 Pakicetus ‏גינגריץ' וראסל, 1981

שחזור
גודל של פקיצטוס בהשוואה לגודל של אדם בוגר. זה המין הגדול במשפחת הפקיצטיים
פקיצטוס (שם מדעי: Pakicetus) הוא סוג נכחד של יונק טורף ממשפחת הפקיצטיים. הפקיצטוס היה אנדמי ליבשת אסיה, והוא חי בתקופת האאוקן, לפני כ-52 עד 48 מיליוני שנים. בעבר שויך למשפחת הפרוטוצטיים, אולם כיום משויך למשפחה נפרדת, פקיצטיים.
מאובני הפקיצטוס הראשונים התגלו בפקיסטן, ומכאן שמו. הם נמצאו באזורים שהיו בעבר (בזמן שהפקיצטוס חי) אזורי החוף של ים טתיס. בתחילה חשבו כי המאובן הראשון, גולגולת בודדה, היה של מזוניכיד, אולם שני החוקרים גינגריץ' וראסל זיהו אותו כלווייתן קדום לפי מאפייני האוזן הפנימית שלו, שהיו ייחודיים ללווייתנים. שלדים שלמים של פקיצטוס התגלו ב-2001, והם חשפו כי הפקיצטוס היה כנראה חיה יבשתית שגודלה כגודל זאב.
בסוג פקיצטוס ארבעה מינים:
P. inachus
P. attocki
P. calcis
P. chittas
תיאור

בהתבסס על גודל הגולגולת ועל חלקי השלד של הפרטים שנמצאו מקובל לחשוב שפרטים של פקיצטוס נעו באורך שבין מטר לשניים.
הפקיצטוס נראה שונה מאוד מהלווייתנאים המודרניים וצורת גופו דמתה יותר לשל יונקים שוכני קרקע. להבדיל מהלווייתנאים המאוחרים יותר היו לו ארבע רגליים ארוכות ומתפקדות. לפקיצטוס היה אף ארוך, שיניים האופייניות לטורף, צוואר ארוך ומובחן וזנב ארוך. כמו ברוב היונקים היבשתיים האף היה ממוקם בקצה החוטם.
ניסיונות שחזור שונים שנעשו בעקבות גילויים של שלדים מורכבים מתארים את הפקציטוס בדרך כלל כמכוסה בפרווה אך ככל הנראה בגלל קרבתם האבולוציונית להיפופוטמים סביר יותר להניח כי גופם היה מכוסה בפרווה דלילה יחסית.
המאובן הראשון שהתגלה היה מורכב מגולגולת לא שלמה שכללה את עצם הקודקוד וחלקים מהלסת התחתונה וכמה שיניים. בהתבסס על הפרטים בשיניים הטוחנות שוער שהפקיציטוס ידע לקרוע בשר. שחיקה בצורת חריצים על הטוחנות הראתה שהפקיצטוס חיכך את שיניו בעת שאכל. בגלל שיניו, משערים שהפקיצטוס אכל דגים וחיות קטנות אחרות, השיניים גם מרמזות שלפקיצטוס היו גם אבות אבולוציוניים אוכלי-בשר וגם כאלה צמחוניים.
בתרבות

יונק זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
הערות שוליים

1 2 3  Pakicetus Spp. | College of Osteopathic Medicine | NYIT, www.nyit.edu (באנגלית)
פיטר יעקב מלץ

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1973 (בן 51) לונדון, אנגליה
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  פיסול, רישום
 פרסים והוקרה:  הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה (2017)  פרס האמן הצעיר (2005) 
 
פיטר יעקב מלץ (נולד ב-26 ביוני 1973) הוא אמן ישראלי יליד אנגליה. ביצירותיו משלב מלץ בין הפשטה לנרטיביות. עבודותיו עוסקות בתיעוד הממדים ההומניים, התאולוגיים והפוליטיים בחיי היום-היום.