תומאס מאן
הערות שוליים

↑  Donald Ray Richards: The German Bestseller in the 20th Century. A Complete Bibliography and Analysis 1915-1940 Bern: Herbert Lang, 1968. 276 Seiten
↑  אריאנה מלמד, שיבוט גנטי, באתר ynet, 18 ביוני 2008
↑  יוסי קליין, פסגת ההר הלבן תמיד, באתר הארץ, 16 באפריל 2008
1 2  עמוס אילון, רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר - 1743 - 1933, תרגם מאנגלית דני אורבך, הוצאת דביר, 2004; עמ' 301.
↑  lecture by Lawrence Rainey in Modernism/Modernity, 14.1 (January 2007), pp. 99-145.
↑  תומאס מאן, מסות על סופרים, הוצאת כרמל 2020.
1 2  מוות בוונציה וסיפורים אחרים באתר הספריה החדשה
↑  תומאס מאן באתר פרס נובל
↑  "זכרונות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן. עמ' 50–51
1 2 3 4 5  אבנר שפירא, "ברכת היופי, שאינה אלא ברכת המוות", באתר הארץ, 10 באוגוסט 2005; שיחה עם תומאס מאן, דבר, 19 באוגוסט 1955.
↑  נאום הזכייה בפרס נובל של תומאס מאן באתר פרס נובל
↑  תומאס מן חלה, דבר, 26 במרץ 1930
↑  ענת פינברג, האשה האנרגטית שעמדה מולי ריתקה אותי, לא הספל שממנו שתה תומאס מאן, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2009
↑  הציטוטים בערך תומאס מאן בוויקיפדיה הגרמנית
↑  The Nazi War Spirit, שיקגו סנטינל, 8 ביוני 1933
↑  In Rosh Hashanah Mood, שיקגו סנטינל, 21 בספטמבר 1933
↑  ספרים לשריפה בברלין, דבר, 3 במאי 1933
↑  לא עמדו בניסיון, דבר, 6 בנובמבר 1933
↑  תומאס מאן מלמד זכות על עצמו, דבר, 16 בנובמבר 1933
↑  תומאס מאן על הנאציזם, דבר, 12 במרץ 1936
↑  קיצור טלגרמות, דבר, 4 בדצמבר 1936
↑  תומאס מאן על שלילת אזרחותו, דבר, 31 בדצמבר 1936
↑  "כרת" לעוד 28 סופרים גרמניים, דבר, 18 בנובמבר 1934
↑  עוד 38 משוללי נתינות הרייך, דואר היום, 13 ביוני 1935
↑  תומאס מאן עושה חשבונו עם משטר היטלר, דבר, 10 בפברואר 1937
↑  "זיכרונות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן, עמוד 86
↑  "זיכרונות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן. עמודים 95-96
1 2  מדברי תומאס מאן אל העם הגרמני, דבר, 18 במרץ 1942
↑  "השוקעים והניצולים" מאת פרימו לוי, עמוד 151.
↑  התוכחה של תומאס מאן, דבר, 25 ביוני 1940
↑  זכורה במיוחד אמרתו של מאן משנת 1929: "דבלין הולך ותופס את המקום הראשון במעלה בחיי הרוח של גרמניה"
↑  המאמרים פורסמו בכתב העת הגרמני "שער הזהב" (Das Goldene Tor) שמומן על ידי ממשלת צרפת
↑  "על כל אדם בעל תבונה להיות סוציאליסט מתון."
↑  "במובנים מסוימים נציונל-סוציאליזם אינו אלא בולשביזם. כמוהם כשני אחים אויבים."
↑  תיק ה-FBI על מאן אשר אורכב בשנת 2004.
↑  רק בשנת 1952 החליט הזוג מאן לעקור סופית מארצות הברית בחזרה לאירופה. ראו בפסקה תומאס מאן#שיבה לאירופה
↑  ת. מאן בשנותיו האחרונות, דבר, 25 במרץ 1960
↑  "דוקטור פאוסטוס", עמ' 319.
↑  יצחק לבנשטיין, התיתכן מלכות החירות? - מרקס נגד המרקסיזם, הוצאת עם עובד, 1972, עמ' 7.
↑  (Goethe und Tolstoi (1923 

(Goethe als Repräsentant des bürgerlichen Zeitalters (1932 

(Goethe und Tolstoi. Zum Problem der Humanität (1932 

(Goethes Laufbahn als Schriftsteller (1933
↑  אוטוביוגרפיה באתר פרס נובל (באנגלית)
↑  ת. מאן: גרמניה לא נשתנתה, דבר, 26 בספטמבר 1949
↑  "זיכרונות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן. עמודים 121-122
↑  תומאס מאן יבקר בישראל, דבר, 9 ביוני 1949
↑  תומאס מאן איש המערב, דבר, 10 באפריל 1953
↑  "זיכרונות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן. עמוד 124
↑  הדגשה במקור: "מסכת הרומן והסיפור האירופי" מאת ברוך קורצווייל. עמוד 269.
↑  עלית קרפ, ריאיון עם נילי מירסקי, מאבק הרואי בשילוש הרומנטי הקסום, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2005
↑  על פי אחרית הדבר ל"בית בודנברוק" מאת נילי מירסקי
↑  "מסכת הרומן והסיפור האירופי" מאת ברוך קורצווייל. "אמנות הסיפור כבעיה". עמודים 208–212 וכן בחלק "תומאס מאן".
↑  "זיכרנות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן. עמוד 118
↑  "זיכרונות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן. עמוד 69
↑  "זיכרנות שלא נכתבו" מאת קטיה מאן. עמוד 99
↑  Thomas Mann: Meine Zeit. Vortrag in der Universität Chicago Mai 1950. Bermann-Fischer/Querido, Amsterdam 1950, S. 20
↑  Nachprüfung. Aufsätze über deutsche Schriftsteller von gestern, Stuttgart 1980, S. 110
↑  פרט למחברות היומן מספטמבר 1918 עד דצמבר 1921 משום שנזקק להן לצורך העבודה על "דוקטור פאוסטוס"
1 2  Thomas Mann באתר imdb
↑  ראו בוויקיפדיה הגרמנית בערך Thomas mann בפסקה Vertonungen
↑  ראו לדוגמה "הכתם האנושי" לפיליפ רות ו"זמן סגירה" לג'וזף הלר. ראו עוד בערך Thomas Mann בוויקיפדיה האנגלית
↑  נימוקי הבחירה במרדכי אבי שאול לזוכה בפרס היו: "על תרגומו ממבחר הרומאנים של תומאס מאן".
↑  The War and the Future, באתר ויקיטקסט (באנגלית)
↑   עודד היילברונר, הנאציזם כתאונה היסטורית, באתר הארץ, 7 במאי 2024
↑  לוחות הברית: סיפור מאת תומאס מאן על משה רבנו – מיוחד לחג הפסח, באתר הבלוג
1 2  שיחה עם תומאס מאן, דבר, 28 ביולי 1947
↑  חברה ישראלית תסריט את "יוסף ואחיו": שיחה עם תומאס מאן, דבר, 8 ביוני 1949
1 2  Thomas Mann: Die Lösung der Judenfrage (1907). Hermann Kurzke, Stephan Stachorski (Hrsg.): Thomas Mann: Essays, Volume 1: Frühlingssturm (1893-1918). 1993, ISBN 3-596-10899-3
↑  תומאס מאן נגד האנטישמיות, דואר היום, 11 בנובמבר 1934
↑  Thomas Mann: Zur jüdischen Frage (1921). Hermann Kurzke, Stephan Stachorski (Hrsg.): Thomas Mann: Essays, Volume 2: Für das neue Deutschland (1919-1925). 1993, ISBN 3-596-10900-0
↑  פטפוט ליברלי נאציסטי בפי סופר חובב יהודים, דואר היום, 22 באוקטובר 1934
1 2 3 4 5 6  חנן אלשטיין, הוא ריחרח אותו קלות, כמבקש להיוודע את כוח הקנייה שלו, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2005
↑  בית בודנברוק, חלק שני, פרק שני, עמודים 58-59.
↑  Processes of transposition German literature and film מאת Christiane Schõnfeld, עמודים 133-140
↑  "בית בודנברוק", חלק שמיני, פרק שני, עמוד 419
1 2 3  אלכסנדר רביב, עקומה אנטישמית עולה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2005
↑  "הר הקסמים", ב, עמוד 72
↑  "דוקטור פאוסטוס", עמוד 346
↑  "דוקטור פאוסטוס", עמוד 297.
↑  "בית בודנברוק", חלק שמיני, פרק שני, עמודים 415-416
↑  מידע על המוזיאון באתר muziejai.lt(הקישור אינו פעיל, 30 במאי 2017)
↑  ארכיון תומאס מאן באתר tma (ראשי תבות: Thomas-Mann-Archiv)
↑  חשיפת המצבה באתר flickr
↑  בית הספר ע"ש תומאס מאן, האתר הרשמי
↑  Thomas Mann Gymnasium באתר deutscheschule
↑  תוצאות חיפוש ב-Google Maps עבור Thomas-Mann-Straße
↑  Thomas-Mann-Preis בוויקיפדיה הגרמנית
↑  האתר הרשמי של המוזיאון, "בית הבודנברוקים"
↑  מפת האזור ומידע על המכללה באתר emporis
↑  חנן אלשטיין, הוא ריחרח אותו קלות, כמבקש להיוודע את כוח הקנייה שלו, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2005
↑  תמונות בולים של זוכי פרס נובל, ביניהם בולים לזכרו של מאן באתר lituanicaonstamps
↑  לרשימת ספרים ראה פסקת "לקריאה נוספת"
↑  כתבי תומאס מאן באתר הוצאת פישר הגרמנית (fischerverlage).
↑  יער על שמו של תומאס מאן, דבר, 22 במאי 1955. מספר שלט: 19099
↑  פסל ראש של מאן, חלק מסדרת פסלים 
 הפסל מאן וכלבו, פארק טגרנסה, בוואריה
↑   איריס לעאל, קורותיהם של תומאס מאן ומשפחתו על רקע התהליכים שהתרחשו באירופה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2023
↑  דפנה לוי, חייו של תומאס מאן הפכו לספר שמשחק בין הבדיון למציאות, באתר ישראל היום, 22 בפברואר 2024
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| כתבי תומאס מאן |
| --- | --- | --- |
| רומנים | בית בודנברוק • הוד מלכות • הר הקסמים • לוטה בוויימאר • יוסף ואחיו • הנבחר • דוקטור פאוסטוס • וידויי ההרפתקן פליכּ‏ס קרוּ‏ל | תומאס מאן, 1929 |
| נובלות | טריסטאן • טוניו קרגר • מוות בוונציה • מאריו והקוסם • הראשים המוחלפים • אדון פרידמן הקטן • גזע ולזונג • המרומה • החוק • המוקיון • טוביאס מינדרניקל • התשוקה לאושר • גלאדיוס דאי (חרב אלוהים) • אצל הנביא • טירוף מערכות וצער מוקדם | תומאס מאן, 1929 |
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264927805171  PLWABN: 9810537916305606  BIBSYS: 90062643  BNC: 000037519  BNE: XX1051568  BnF: cb119142833 (data)  CANTIC: a10260560  CiNii: DA00141217  GND: 118577166  HDS: 012092  ICCU: CFIV006259  ISNI: 0000 0001 2133 3953  LCCN: n78095625  LNB: 000027296  MusicBrainz: b6458172-8cd1-47c3-a8d3-2011dd96b4cf  NDL: 00448709  NKC: jn19990005365  NLA: 35326177  NLG: 61251  NLK: KAC200104031  NLR:   NSK: 000046920  NTA: 068469233  RERO: 02-A003557305  RKD: 213126  SELIBR: 206487  SNAC: w68p62c7  SUDOC: 027006190  Trove: 912469  VcBA: 495/117680  VIAF: 54151065   WorldCat (עם VIAF): 54151065 
תומאס מאן בן 6, בשנת 1881
תומאס מאן בחליפת מלח בשנת 1884
תומאס מאן (יושב) ואחיו, הסופר היינריך מאן, בתקופת כתיבת "בית בודנברוק", 1900
משפחת מאן בשנת 1909. אריקה וגולו יושבים. התינוקת שבידי קטיה היא מוניקה
מאן במלון אדלון שבברלין בתקופת רפובליקת ויימאר, 1929
דיפלומת הנובל של מאן. ברקע מצוירים קווי הנוף של ליבק, עיר הולדתו, שבה מתרחשת עלילת ספרו "בית בודנברוק", אשר בגינו זכה בפרס.
מאן וקטיה בסטוקהולם ביום הענקת הפרס. 10 בדצמבר 1929
מאן בשווייץ, 1937. צילם: קארל ואן וכטן
מאן מאזין למוזיקה. 1932
המהדורה הגרמנית של "מאזינים גרמנים!" משנת 1945
כריכת תיק החקירה נגד תומאס מאן ב-FBI. התיק שוחרר לציבור בשנת 2004
מאן בעת ביקורו בוויימאר, 1949
מאן בוויימאר על רקע פסלם של גתה ושילר. 14 במאי 1955
מאן מקבל את פרס שילר, 14 במאי 1955
מגדל הספרות הגרמנית כחלק מתערוכת "Walk of Ideas" בברלין. לפי המיצג, חלקו של מאן בספרות הגרמנית שני רק לתרגומו של מרטין לותר לתנ"ך ולכתביו של הסופר הלאומי הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה. בספר "מסכת הרומן והסיפור האירופי" כותב ברוך קורצווייל כי "מפעלו הספרותי [של מאן] פורץ מעבר לגבולות הלאום ואחרי גתה ובמידה גדולה יותר משטיפטר וגוטפריד קלר הוא מרחיב את גבולות הסיפור הגרמני וכובש לו תוקף עולמי."
מאן בעת עבודתו בפרינסטון, 1939
הרמן הסה
יעקב וסרמן