stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וינוהרדיב
יהודי סעליש > הציונות בעיר והשמדת הקהילה

מרבית היהודים בעיר תמכו בציונות ובשנת 1926, לקראת הבחירות לקונגרס הציוני ה-16, נרכשו בעיר 244 שקלים, ובשנת 1937, בבחירות לקונגרס הציוני ה-20 השתתפו 151 מיהודי העיר.
בהמשך קמו סניפים של תנועות הנוער "השומר קדימה", השומר הצעיר, בית"ר, "החלוץ" ותנועת הנוער של המזרחי. תנועות אלה שלחו את חבריהן להכשרות לקראת עלייה ובסעליש פעלו כמה מרכזי הכשרה מהם עלו חלוצים לארץ ישראל, בקבוצות קטנות או כיחידים בין השנים 1930 ל-1939.
בשנת 1938 חיו בעיר ובסביבתה כ-8,000 יהודים.
ב-15 במרץ 1939 לאחר פלישת ההונגרים לחבל ארץ זה. הוחרמו קרקעות ובוטלו רישיונות למלאכה ולמסחר של יהודים. הקהילה הקימה "לשכה מרכזית להגנת זכויות היהודים", ובראשה משה גוטמן, נציג הציונים ור' ליפא פרידמן נציג החסידים. מזכיר הלשכה היה ד"ר מרדכי נוחומוביץ'. בחסות הארגון נערכו קורסים להסבה מקצועית כדי להקל על מחיית המשפחות הוקם בית-תמחוי לנצרכים. בשנת 1941 נמנו בסליש 4,264 יהודים ובאותה שנה גויסו גברים רבים במסגרת שרות צבאי לפלוגות עבודה.
יהודים שלא היו אזרחי הונגריה נשלחו לקמניץ-פודולסקי באוקראינה, שם נרצחו. במשך שלוש שנים חיו יהודי האזור בתנאי מצוקה עם זאת נמשכה הפעילות הציונית במחתרת במסווה של פעילות צופים.
ב-19 במרץ 1944 פלשו הגרמנים להונגריה ובעיר הוקם יודנראט ובראשו ר' מנדל וירצברגר, ר' ליפא פרידמן, ר' משה גוטמן ואחרים. באיסרו חג של פסח תש"ד 1944 רוכזו כל יהודי סליש והאזור, כ-12,000 נפש ונדחסו לגטו שהוקם בבנייני הקהילה שבעיר. העשירים הובאו לבית הכנסת ועונו כדי שיגלו היכן הטמינו דברי ערך.
חיסול הגטו וגירוש היהודים למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו החל בכ"ט באייר תש"ד (15 במאי 1944). שני משלוחים שולחו לאושוויץ והגיעו בימים ז' ו-י"ג בסיוון.
קבוצת מחתרת שהתארגנה במקום נתגלתה וחבריה נעצרו, הורשעו במשפט צבאי והוצאו להורג ביריה ב-17 ביוני 1944. ביניהם היו שמונה יהודים ושלושה לא יהודים.
בשנת 1945 בתום המלחמה הוקמה אנדרטה במרכז העיר לזכר הנרצחים. רוב הניצולים שחזרו לעיר אחרי השואה עזבו במשך הזמן. מקצתם היגרו לארצות הברית, לאירופה, ואחדים לאוסטרליה. כ-400 מהם עלו לארץ ישראל.
בית עלמין יהודי קיים במקום ומתוחזק על ידי תושב העיר.
תושבים מפורסמים

בלה בארטוק, מלחין ופסנתרן הונגרי, התגורר בעיר כילד בין 1889 ל-1892.
רבי ישראל ברוך פוזנר, אביו של רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד תנועת חב"ד. גר בעיירה בשנותיו האחרונות ושם נמצא קברו.
הרב שמואל שמעלקא קליין, מחבר ספר "צרור החיים" ואבי סב-סבו של יאיר לפיד, כיהן כרב העיר משנת 1860 ועד לפטירתו בשנת 1875.
רבי יצחק אייזיק וייס, האדמו"ר מספינקא, העביר את חצרו לעיר בשנת 1930 ושכן בה עד שנלקח למותו באושוויץ ב-1944.
לקריאה נוספת

שמואל הכהן ויינגרטן, ספר זיכרון לקהילת סעליש והסביבה, תל אביב, 1976
אלכסנדרה לוזה וסוזאן מ. פאפ, נאג'סלש, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 360–362), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
תקרית האננס

| פרק מ"איך פגשתי את אמא" |
| --- | --- |
 מספר פרק:  10
 מספר עונה:  1
 קוד הפקה:  1ALH09 
 תאריך שידור מקורי:  28 בנובמבר 2005
 שפה:  אנגלית
 תסריט:  קרטר בייס, קרייג תומאס 
 בימוי:  פמלה פריימן
 כוכבים אורחים:  דניקה מק'קלר בתור טרודי ג'ו ניבס בתור קרל הברמן
 דף הפרק ב-IMDb
 
"תקרית האננס" הוא הפרק העשירי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה איך פגשתי את אמא. הוא שודר במקור ב-28 בנובמבר 2005. זהו הפרק הנצפה ביותר בעונה 1 והפרק השני בסך הכל במהלך כל תשע העונות של איך פגשתי את אמא. בשידור המקורי של הפרק, צפו בו מעל 12 מיליון איש. הוא נחשב לאחד הפרקים הטובים ביותר בסדרה כולה.
עלילה

ברני, מרשל ולילי מבקרים את טד על כך שחשב יותר מדי בכל היבט בחייו, במקום פשוט לפעול על פי גחמה. ברני משכנע את טד לשתות חמישה שוטים של 'הדרקון האדום' (תערובת מיוחדת של קרל הברמן בבר מקלארנ'ס); טד טוען כי הוא עדיין יכול לתפקד קוגניטיבית גם בהשפעת האלכוהול, אך זמן קצר לאחר מכן הוא איבד הכרה. הוא מתעורר למחרת בבוקר עם בחורה שהוא לא זוכר לידו במיטה, אננס על שידת הלילה שלו וקרסול נקוע. הוא גם מגלה כי המקטורן שלו נשרף חלקית. טד שואל את מרשל ולילי לגבי הלילה, ומרשל ולילי אומרים לו שהוא שר יחד עם הג'וקבוקס בבר כשהוא עומד על שולחן. הוא גם חייג בשכרות לרובין, שהייתה ביחד עם איש עסקים עשיר. הוא נפל מהשולחן (דבר שהסביר את הקרסול הנקוע), ומרשל ולילי לקחו אותו למיטתו. עם זאת, הם מופתעים כאשר טד שואל על הבחורה שבמיטה, ולא יכול להסביר את האננס או מדוע המעיל של טד נשרף. טד מתקשר לברני, מכיוון שהוא חושב שאולי הוא יודע מה קרה, ומוצא אותו שרוע באמבטיה שלהם.
ברני מספר שטד הופיע שוב בבר בסביבות השעה 1 לפנות בוקר, אך כשהתחיל להתקשר שוב לרובין, ברני הצית את מקטורנו של טד. אחרי עוד קצת כיף, הוא החזיר את טד למיטה, ובאופן דומה למרשל ולילי אין לו מושג מי הבחורה המסתורית. טד מגלה שמישהו כתב על זרועו, ואמר להתקשר למספר אם טד נמצא מעולף איפשהו. טד מתקשר למספר ומגיע לברמן, קרל, שממלא עוד קצת מהסיפור: טד חזר שוב לבר בשעה 3:00 לפנות בוקר, אבל קרל סירב לשרת אותו. טד אמר לקרל את משמעות המילה "קריוקי" וכי הוא רוצה ללכת לראות כמה פינגווינים בגן החיות, ואז התקשר לפתע למישהו (ככל הנראה רובין) ואמר לה לבוא ולעשות משהו "משוגע". על סמך מידע זה, מרשל, לילי וברני מאמינים כי הבחורה המסתורית במיטתו של טד היא למעשה רובין, אך כאשר טד הולך להעיר אותה, רובין מתקשרת ואומרת לו שהיא באה לדון איתו על מה שקרה בלילה הקודם.
הבחורה במיטה, טרודי (מגולמת על ידי דניקה מק'קלר), מתעוררת ומסבירה את הצד שלה בסיפור: טד תפס את עיניה כשהיה שיכור, והם החליפו מספרים בשירותי הנשים של הבר (אליהם טד נכנס בטעות). היא סיפרה לטד את משמעות המילה "קריוקי" ועל אהבתה לפינגווינים, והסבירה מדוע הזכיר טד מאוחר יותר את הדברים בפני קרל. אחר כך הוא התקשר אליה והזמין אותה, ולא את רובין. טד אומר לטרודי להסתתר כשרובין ניגשה לדבר איתו, וטרודי עוזבת דרך יציאת החירום לפני שטד יכול להראות אותה לרובין כדי להוכיח לה שהוא המשיך הלאה. טד העתידי מסביר כי טרודי מעולם לא הגיבה להודעה הבאה שלו, והוא מעולם לא גילה מאין הגיע האננס, אבל הוא היה טעים.
הפקה

מאוחר יותר הודה קרטר בייס שלמד לקח מהפרק הזה, לא לכתוב את עצמם לפינה. השורה "מעולם לא גילינו מאיפה בא האננס" ("We never found out where the pineapple came from") היה דבר שלעולם לא היו צריכים לומר.
תעלומת האננס נפתרה בסצנה שנמחקה מהפרק "חרצית" בעונה 9. הסצנה שוחררה לרשת על ידי BuzzFeed. בקליפ יש לקפטן אננס במרפסת שלו, ומסביר לחבורה שהוא נוהג במסורת של הצבת אחד בחוץ כ"סמל של אירוח". דבר זה גורם לטד לזכור שגנב אננס זהה מבית הקפטן בניו יורק כשהיה שיכור מאוד.
פרק זה היה הפרק הנצפה ביותר בכל שידור הסדרה, עד שפרק הסיום של הסדרה זכה ליותר צופים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  ABC Medianet, web.archive.org, ‏2009-06-01
↑  "The Top 10 How I Met Your Mother Episodes". IGN (באנגלית אמריקאית). 2014-04-07. נבדק ב-2017-09-24.
↑  ""How I Met Your Mother" Episodes Rated By IMDb User Rating". IMDb. נבדק ב-24 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brian Ford Sullivan (2010-08-01). "Live at the Paley Center For Media: "How I Met Your Mother"". The Futon Critic.
↑  "The How I Met Your Mother pineapple thing has been solved". The A.V. Club. נבדק ב-24 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schaefer, Megan (19 בספטמבר 2014). "'How I Met Your Mother' Pineapple Incident Mystery Explained By Ted In New Video". International Business Times. נבדק ב-26 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| איך פגשתי את אמא |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | קרטר בייס • קרייג תומאס |  |
| שחקנים | ג'וש רדנור • ג'ייסון סיגל • קובי סמולדרס • ניל פטריק האריס • אליסון הניגן • כריסטין מיליאוטי • בוב סאגט |  |
| דמויות | טד מוסבי • מרשל אריקסון • רובין שרבטסקי • ברני סטינסון • לילי אולדרין • טרייסי מקונל |  |
| עונות | עונה 1 • עונה 2 • עונה 3 • עונה 4 • עונה 5 • עונה 6 • עונה 7 • עונה 8 • עונה 9 |  |
| ראו גם | תקרית האננס • לעולמים • איך פגשתי את אבא • אפקט המעודדת |  |
תיבה רוסית

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  אלכסנדר סוקורוב
 הופק בידי:  אנדריי דריאבין ג'נס מורר קרסטן טוטר
 תסריט:  אלכסנדר סקורוב אנטולי ניקיפורוב בוריס חיימסקי סבטלנה פרוסקורינה
 עריכה:  Betina Kuntzsch 
 שחקנים ראשיים:  סרגיי דריידן   מריה קוזנצובה   לאוניד מוזגובוי   דוד גיאורגוביאני   אלכסנדר שאבאן
 מדבבים:  אלכסנדר סוקורוב
 מוזיקה:  סרגיי יבטושנקו
 צילום:  טילמן בוטנר
 מדינה:  רוסיה רוסיה גרמניה גרמניה
 חברת הפקה:  Hermitage Bridge Studio, ארטה (ערוץ טלוויזיה), Fora Film, AST Studio, רדיו מערב גרמניה, Egoli Tossell Film AG, Koppfilm Productions, NHK 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בנובמבר 2002
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  רוסית   פרסית
 סוגה:  סרט היסטורי
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־18, המאה ה־19, המאה ה־20 
 הכנסות:  6,723,732 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   russianark
 פרסים:  Nika award for the best work of the artist Costume 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תיבה רוסית (ברוסית: Русский ковчег) הוא סרט דרמה היסטורית ניסיוני משנת 2002 בבימויו של אלכסנדר סוקורוב. הסרט צולם כולו בארמון החורף של מוזיאון ההרמיטאז' הממלכתי, כשהוא משתמש בצילום רציף של 96 דקות במצלמת סטדיקאם.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2002.
מספר ללא שם משוטט באזור ארמון החורף בסנקט פטרבורג. המספר מרמז כי הוא מת בתאונה נוראית ורוחו נסחפת בארמון. בכל חדר, הוא נתקל באנשים שונים מתקופות שונות בהיסטוריה בת 300 השנה של העיר. הוא מלווה ב"אירופאי", המרקיז דה קוסטין, תייר צרפתי בן המאה ה-19. הסרט משתמש בקיר הרביעי באופן נרחב, אך שוב ושוב נשבר מחדש. לעיתים המספר ודמויות שונות יוצרות אינטראקציה עם שחקנים אחרים אפילו בזמנים שונים.
הצילומים התקיימו באחר הצהריים של היום הקצר ביותר בשנה, בבוקר ה-23 בדצמבר 2001 במוזיאון ההרמיטאז' בסנקט פטרבורג.
עלילת הסרט

ביום חורף, קבוצה קטנה של גברים ונשים מגיעים בכרכרה רתומה לסוס לכניסה הצדדית של ארמון החורף, לבושה בסגנון של תחילת המאה ה-19 כדי להשתתף בנשף בחסות הקיסר אלכסנדר הראשון. המספר (שנקודת מבטו היא תמיד בגוף ראשון) פוגש זר נוסף "האירופאי", שמלווה אותו בסיורו בחדרי הארמון. "האירופאי", דיפלומט צרפתי מהמאה ה-19 דיפלומט צרפתי שמתברר בתור המרקיז דה קוסטין, אינו חש אלא בוז לרוסים, דבר שהוא אומר למספר והוא לא מסוגל להעריך את היופי שסביבו. כל חדר בא לידי ביטוי בתקופה שונה של ההיסטוריה הרוסית, אבל התקופות הן לא בסדר כרונולוגי.
המספר עובר בחדר ובו פיוטר הגדול נראה מוטרד בחברת אחד הגנרלים שלו; תצוגה מרהיב של אופרות ומחזות בעידן של יקטרינה הגדולה, קהל מתאסף בפני הצאר ניקולאי. הוא מקבל בפניו משלחת פרסית המציגה בפניו התנצלות רשמית של השאה על מותו של השגריר אלכסנדר גריבוידוב בשנת 1829; חיי המשפחה האידיליים של הצאר ניקולאי השני; את טקס החלפת משמרות הגדודים של המשמר הקיסרי; אנשים מסיירים בארמון בהווה, מלווים במנהל המוזיאון, הלוחש בדבר הצורך לבצע תיקונים בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין; תושב לנינגרד מכין לעצמו ארון במהלך המצור על העיר במהלך מלחמת העולם השנייה.
נשף גדול הבא, ובו מושמעת מוזיקה מאת מיכאיל גלינקה, עם משתתפים רבים ותזמורת מלאה בניצוחו של ואלרי גרגייב. קוסטין מספר למספר שהוא שייך כאן, לעולם של שנת 1913 היכן שהכול עדיין יפה ואלגנטי והוא לא רוצה ללכת רחוק יותר. המספר הולך לאחור דרך המסדרון ורואה אנשים רבים בפרקי זמן שונים שיוצאים מהבניין יחד. בעודו צופה בהם, המספר בשקט נפרד מהתהלוכה, עוזב את הבניין דרך דלת צדדית ומשקיף על האוקיינוס האינסופי.
צוות השחקנים

אלכסנדר סוקורוב – הקריין
סרגיי דונצוב (סרגיי דריידן) – האירופאי (המרקיז דה קוסטין)
מריה קוזנצובה – יקטרינה הגדולה
מקסים סרגייב – פיוטר הגדול
אנה אלכסאחינה – אלכסנדרה פיודורובנה
ולדימיר בראנוב – ניקולאי השני
הערות שוליים

↑  "Festival de Cannes: Russian Ark". festival-cannes.com. נבדק ב-11 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שמוליק דובדבני, אלכסנדר סוקורוב: "החיים הם יותר מקולנוע", באתר ynet, 2 באוקטובר 2012
כפר דרום

| --- | --- |

הצד האחורי של בית הכנסת ביישוב ובו גן ציבורי
 מדינה:  ישראל ישראל
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  1970
 סיבת נטישה:  תוכנית ההתנתקות
 תאריך נטישה:  18 באוגוסט 2005
 דת:  יהודים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  475 (2004)
 קואורדינטות:  31°24′13″N 34°21′19″E﻿ / ﻿31.403611111111°N 34.355277777778°E﻿ / 31.403611111111; 34.355277777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) כפר דרום(למפת מערב הנגב רגילה) כפר דרום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר דרום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר דרום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שלט הכניסה לכפר דרום
שלט הסוקר את תולדות היישוב
פנים בית הכנסת
כפר דרום היה יישוב שהוקם בשנת 1946, כאחד מבין 11 הנקודות שהוקמו בנגב באותה שנה. נכבש ונהרס על ידי חיל המשלוח המצרי (1948) במלחמת העצמאות.
לאחר שנכבש במלחמת ששת הימים, הוקם מחדש בשנת 1970 בעידודה של ראש הממשלה גולדה מאיר, ונהרס במסגרת תוכנית ההתנתקות יחד עם יישובי גוש קטיף.
בשנת 2010 הקימו מספר משפחות שפונו מהישוב ישוב חדש בנגב המערבי בשם "שבי דרום".
כפר דרום קרוי על שם מקום מושבו של התנא רבי אלעזר בן יצחק איש כפר דרום, איש הדור השלישי לתנאים המוזכר במסכת סוטה. אמנם לא ידוע המקום המדויק בו שכן כפר דרום הקדום, אך ידוע כי היה לא רחוק מעזה, ולדעתו של צבי אילן, דיר אל בלח הוא שריד הכפר הקדום.
ההתיישבות הראשונה

בשנות השלושים רכשו הפרדסן טוביה מילר והסופר משה סמילנסקי קרקע בשטח של 260 דונם מערביי האזור וננטע במקום פרדס. במהלך מאורעות תרצ"ו (1939–1936) ננטש המקום ומאוחר יותר נמכרה הקרקע לקק"ל. במוצאי יום הכיפורים תש"ז -1946 יושב המקום, על ידי גרעין של הקיבוץ הדתי שהורכב מבוגרי כפר הנוער הדתי, בפיקודו של המא"ז אברהם דימנט. היישוב הוקם כחלק מ-11 הנקודות - יישובים שהוקמו בנגב הצפוני, בטרם קביעת גבולות תוכנית החלוקה, על מנת לקבוע עובדות ולהשפיע על הגבולות העתידיים של המדינה היהודית.
כבר בחלקה הראשון של מלחמת העצמאות (לפני הכרזת העצמאות) היה היישוב נתון להתקפות מצד האוכלוסייה הערבית המקומית, שכללו הפגזת מרגמות וניסיונות לפוצץ את מכון המים של היישוב. עוד לפני פלישת הצבא המצרי לדרום הארץ, בחלקה השני של המלחמה, תקפה יחידה סודנית שלו את היישוב התקפה רגלית לאחר הרעשה ארטילרית. ההתקפה נהדפה על ידי מגני היישוב, שמנו כ-60 אנשים, כוח שהיה מורכב חלקו מאנשי היישוב וחלקו מאנשי הגדוד השני של הפלמ"ח, גדוד שאנשיו פוזרו בין יישובי הנגב הצפוני והדרומי לשם סיוע בהגנתם.
ב-13 במאי 1948, יום לפני הכרזת העצמאות ותחילת הפלישה המצרית, התבצעה התקפה של כוחות רגליים בליווי שני טנקים מצריים. גם התקפה זו נהדפה. בכך, היה כפר דרום היישוב הראשון שהותקף על ידי הצבא המצרי. מתחילת הפלישה המצרית לדרום הארץ, לאחר הכרזת העצמאות ב-14 במאי 1948, ועד ה-11 ביוני 1948, עת החלה ההפוגה הראשונה, היה כפר דרום נתון במצור של הצבא המצרי, מצור שלווה בהתקפות מטוסים, ארטילריה וכוחות רגליים. מגניו של היישוב ספגו אבדות רבות וסבלו ממחסור במזון ובתחמושת, אך הצליחו להחזיק ביישוב. האספקה שניסו המטוסים הישראליים להטיל אל עבר היישוב נפלה לרוב מחוץ לו. גם בזמן ההפוגה, לא אפשר הצבא המצרי לפנות פצועים ולהעביר אספקה אל מגני היישוב. שיירת חילוץ פצועים שיצאה מכפר דרום הותקפה ונאלצה לשוב לאחר שספגה אבדות.
לאחר שנתקבלו ידיעות כי הצבא המצרי החליט לכבוש את כפר דרום, ולאור מצבם הקשה של מגניו וחוסר ההצלחה של צה"ל להעביר אספקה ותגבורת, הוחלט לפנות את היישוב. בליל ה-8 ביולי, שבו עמדה ההפוגה בקרבות להסתיים, הסתננו מגני היישוב דרך קווי הצבא המצרי אל מכוניות פינוי שחיכו להן בנקודה שנקבעה מראש. הם התגלו, ונורתה לעברם אש שגרמה להרוג ולשני פצועים. למרות האש, הצליחו המגנים להגיע אל כוח החילוץ ועזבו את המקום. בבוקר 8 ביולי החל הצבא המצרי בהתקפה על היישוב. לאחר התקפה ארטילרית נכנס כוח רגלים מצרי למקום וגילה כי היישוב ריק. ההיסטוריון אריה יצחקי קבע שהתמשכות המתקפות על כפר דרום לאורך כל מלחמת העצמאות יוצרת קרב אחד ארוך של 222 ימים ולפיכך זהו הקרב הארוך ביותר בתולדות מדינת ישראל ובמילותיו: "שיא הגבורה במלחמות ישראל".
המפקד האחרון של כפר דרום היה יצחק אחיטוב, איש רמת יוחנן. על פי יומנים וזכרונות שהותיר נכתב הספר "ימי כפר דרום האחרונים", מפי יצחק אחיטוב ובעריכת אודי פלד ב-2021.
מלבד כפר דרום ננטשו יישובים יהודיים נוספים במישור החוף הדרומי עקב ההתקפה המצרית. הצבא המצרי המשיך צפונה לאזור איסדוד ונעצר בגשר עד הלום. בהמשך קרבות מלחמת העצמאות נהדף בידי צה"ל, שכבש מחדש את רוב האזור. רצועת עזה נותרה בידי הצבא המצרי ובהסכמי רודוס הסכימה ישראל להשארתה בשליטה מצרית. חלק מתושבי הכפר המקורי הקימו אחרי המלחמה את המושב בני דרום.
ההתיישבות השנייה

במלחמת ששת הימים (יוני 1967) כבש צה"ל את רצועת עזה וחצי האי סיני מידי מצרים. מספר הצעות עלו ליישוב המקום מחדש ביהודים, בעיקר לאור העובדה שלא הוקמו תחתיו יישובים ערביים. באוקטובר 1970, כשלוש שנים לאחר המלחמה, הוקמה בעידודה של ראש הממשלה גולדה מאיר, ועל פי 'הפרמטרים' ההתיישבותיים של 'תוכנית אלון', באתר צפונית-מזרחית למיקומו הראשון של היישוב, היאחזות נח"ל של גרעיני בני עקיבא. ההתיישבות במקום נתקלה בתגובות מעורבות מצד הקיבוצים באזור. קיבוצי השומר הצעיר גינו את ההתיישבות במקום, בעוד קיבוצים אחרים הביעו תמיכה בהיאחזות בכפר דרום.
בחורף תשל"ו (פברואר 1976) עזבו אחרוני חיילי הנח"ל את כפר דרום, ובמקומם הגיע למקום, באופן זמני, גרעין שעמד לאכלס את היישוב קטיף א', שנקרא אחר כך נצר חזני.
בחורף תשל"ז (ינואר 1977) עזב הגרעין את כפר דרום, ועבר למקום הקבע שלו בנצר חזני, ובקיץ תשל"ז הגיע למקום הגרעין שעמד להקים את גני טל.
בסוף שנת תשל"ח עזבו אנשי גני טל את כפר דרום, בגלל חוסר מקום למשפחות חדשות, ועברו לשהות זמנית ביישוב קטיף ב' (אחר כך מושב קטיף). כפר דרום נשאר נטוש במשך מספר חודשים, ושני בדואים הופקדו על שמירתו. בח' באייר תשל"ט נכנס למקום הגרעין שהקים אחר כך את היישוב גדיד.
ביום ה' בתשרי תשמ"ג, עברו אנשי גרעין גדיד ליישוב הקבע שלהם. אחר כך הגיעה לכפר דרום מדרשת הדרום (לא ברור אם הגיעו מיד אחרי עזיבת הגרעין האחרון או שנתיים אחר כך), ששהתה במקום עד אדר תשמ"ז, אז עברה לנקודה הנקראת שליו.
מאז עזיבת מדרשת הדרום בשנת תשמ"ז, ועד הקמת יישוב הקבע בסוף שנת תשמ"ט, נותר כפר דרום ללא התיישבות מסודרת. בחלק מהזמן הזה גרו כמה משפחות במקום, בצורה לא רשמית ולא מסודרת, כדי להחזיק את המקום.
ההתיישבות השלישית

ב-1988 אישר שר הביטחון יצחק רבין את יישובו מחדש של המקום. בסוף שנת תשמ"ט (1989) עלה גרעין הקבע, שהקים מבני מגורים ומבני ציבור, בהם בית הכנסת על שם אפרים איובי, דורון שורשן, הרב שמעון בירן, גבי ביטון ומירי אמיתי, חמשת תושבי היישוב שנרצחו על ידי מחבלים. ביישוב הוקם מכון התורה והארץ לשילוב החקלאות המודרנית וההלכה. על סמך שיטות שפותחו במקום, התחילו חקלאי גוש קטיף לגדל ירקות עלים נקיים מתולעים ושרצים ובכך ענו לדרישות הכשר מהודר ללא צורך בחיטוי הירק. בעקבות כך הוקמה חברת המזון חסלט – עלי קטיף. לרב היישוב התמנה הרב שמעון בירן, שמאוחר יותר נרצח בפיגוע. הרב אברהם יעקב שרייבר מבוגרי ישיבת מרכז הרב התמנה לרב היישוב במקומו.
במסגרת הסכמי אוסלו הועברו רוב סמכויות השלטון ברצועת עזה לידי הרשות הפלסטינית שהוקמה מכוח ההסכמים. גוש קטיף נותר בשליטה ישראלית מלאה, ואילו כפר דרום, שנמצא מצפון לו, נותר כמובלעת בשליטה ישראלית בתוך שטח הנתון לשליטת הרשות הפלסטינית.
באינתיפאדה השנייה התרחשו ביישוב מספר פיגועי טרור. הידוע שבהם הוא הפיגוע באוטובוס הילדים ב-20 בנובמבר 2000, שבו נהרגו שניים מתושבי כפר דרום, גבריאל ביטון ומרים אמיתי, וילדים רבים נפצעו. שלושה מילדיהם של נגה ואופיר כהן איבדו את רגליהם בפיגוע. לאחר הפיגוע הורחב היישוב והוספו קרוואנים שיועדו למשפחות חדשות ובעקבות כך הוכפל מספר התושבים בכפר ונוספו משפחות רבות. כמו כן לאחר הפיגוע הוקם ביישוב תלמוד תורה ובית ספר לבנות ע"ש התנא רבי אלעזר בן יצחק איש כפר דרום.
בשנת 2005, ערב פירוקו מנה היישוב כ-70 משפחות (400 נפש) שהתפרנסו מחקלאות, חינוך ומקצועות חופשיים.
פינוי היישוב

בשנת 2005 החליטה ממשלת ישראל, ביוזמת ראש הממשלה אריאל שרון, לפנות את כל האזרחים והחיילים הישראלים מרצועת עזה, וכן להרוס את כל היישובים הישראלים והמתקנים הצבאיים ברצועה, במסגרת תוכנית ההתנתקות. באותה שנה נחנך ביישוב בית הכנסת הגדול בתכנונו של דן מרצבך. עקב סירובם של התושבים להתפנות, פונה כפר דרום בכוח ביום י"ג באב תשס"ה, 18 באוגוסט 2005, ובתיו נהרסו בידי צה"ל מאוחר יותר.
תושבי כפר דרום, כמו כמעט כל יתר התושבים הישראלים בגוש קטיף (חבל עזה) ואזרחים ישראלים נוספים, התנגדו נחרצות לתוכנית הפינוי, הפגינו נגדה ופעלו לביטולה. כמעט כל תושבי היישוב סירבו לנהל מגעים עם מנהלת סל"ע בנוגע להסדר פיצויים וישוב-מחדש לאחר הפינוי. ביום הפינוי עצמו תלו תושבים מכפר דרום על גג בית הכנסת של היישוב שלט שעליו נכתב: "שנית כפר דרום לא יפול" (כפרפרזה על הביטוי: "שנית מצדה לא תיפול"). בתוך בית הכנסת התבצרו תושבים רבים וכן ישראלים מחוץ לרצועת עזה שהגיעו כדי לנסות למנוע את הפינוי. על-פי ההערכות, התבצרו על גג בית הכנסת של היישוב כ-250 בני אדם, רובם צעירים, אך ביניהם גם קצינים בקבע ואלוף-משנה במילואים. פינוי גג בית הכנסת היה מלווה בעימותים אלימים בין מקצת המתבצרים לבין כוחות המשטרה וצה"ל. המשטרה הצליחה להשתלט על המתבצרים לאחר הפעלת מכת"ז ומכולות פינוי באמצעות מנוף. חלק מן המתבצרים נעצרו והוגשו נגדם כתבי אישום. שאר תושבי היישוב התפנו ללא אלימות, אך תוך מחאה חריפה, והצהרה שכפר דרום עתיד לקום בשלישית.
בעת פינוי גג בית הכנסת ארעה תקרית השלכת החומצה בעקבותיה נטען שחיילים נפגעו מחומצה שהושלכה לעברם מגג בית הכנסת על ידי המתבצרים. רופא מומחה לטיפול ברעלים שטיפל בנפגעים מסר ש"כולם הגיעו עם איזושהי צריבה ותופעות אלרגיות, שלא מתאימות לסודה קאוסטית".
לאחר ההתנתקות

לאחר הפינוי, שוכנו המפונים על ידי מנהלת סל"ע במלון בבאר שבע. כעבור מספר חודשים עברו רוב תושבי כפר דרום לבניין רב קומות באשקלון, תוכנית שעוכבה על ידי היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז בשל נהלים בלתי-תקינים הקשורים בשכירת המבנה. כשנה לאחר פינוי היישוב עדיין לא היה פתרון קבוע לתושבים המפונים, והם סבלו גם מאבטלה.
ב-9 בספטמבר 2008 עיריית אשקלון קראה לארבעה רחובות בשכונת "הנשיא הרצוג" על שם יישובים בגוש קטיף. במסגרת זו נקרא אחד הרחובות על שם כפר דרום.
ב-27 בדצמבר 2009, אישרה הממשלה הקמת ישוב חדש למפוני כפר דרום, אשר הוקם בשנה שלאחר מכן סמוך למושב ניר עקיבא שבנגב המערבי ששמו שבי דרום. במהלך השנים אושרה ליישוב תב"ע, והישוב קלט משפחות נוספות שאינם מקרב מפוני גוש קטיף.
חלק מהמפונים התגוררו בשומריה בשכונת כפר דרום, וכעת הם מתגוררים ביישוב נטע הסמוך לשומריה.
לקריאה נוספת

אריה יצחקי, "222 הימים של כפר דרום", שיא הגבורה במלחמות ישראל, הוצאת ספרים א"י 2007
הרב אופיר כהן, הרב אברהם יעקב שריבר, אשר מבצרי (מחברים), כפר דרום לדורותיו: לשורשי אחיזתנו בארץ ישראל, כפר דרום, עמותת שבי דרום, תשנ"ה.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד - 1994, עמ' 129–146.
הערות שוליים

↑  הסיפור שלנו | כפר דרום - חלוצים אז ועכשיו, באתר he.shaveidarom.org.il
↑  אפרים צורף, כפר דרום, הצופה, 16 באוקטובר 1946
↑  אברהם דימנט מנכ”ל מרכז ישיבות בני עקיבא לשעבר הלך לעולמו, באתר www.yba.org.il
↑  מפת האזור בהוצאת מחלקת המדידות, 1949 (הדפסת 1952) עם ציון וסימון היישוב, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  נדב שרגאי, הקיבוץ שנשכח, באתר ישראל היום, 4 בפברואר 2016
↑  222 äéîéí ùì ëôø ãøåí | à"é äåöàú ñôøéí, www.aib.co.il
↑  אודי מנור, יגאל אלון - ביוגרפיה פוליטית 1949–1980, דביר, 2016, עמ' 262
↑  לנו המגל הוא החרב, עמוד 145.
↑  חברים במשקי הנגב המערבי, דבר, 14 במרץ 1972
עזרא ינוב, בישובים לאורך רצועת עזה, מעריב, 19 במרץ 1972
↑  עיתון מעריב 22/2/76 היאחזות כפר דרום אוזרחה ואוכלסה בבחורי ישיבת הסדר.
↑  חגי הוברמן, שורשים בחולות, עמוד 70.
↑  חגי הוברמן, שורשים בחולות. עמוד 82.
↑  חגי הוברמן, שורשים בחולות, עמודים 85 - 90.
↑  עזרא ינוב, עיתון מעריב 14/11/1978 כפר דרום כפר נטוש.
↑  חגי הוברמן, שורשים בחולות, 104.
↑  חגי הוברמן, שורשים בחולות, עמוד 144.
↑  חגי הוברמן, שורשים בחולות, עמוד 167.
↑  שורשים בחולות, עמוד 185.
↑  שורשים בחולות, עמוד 186.
↑  גם המעוז האחרון של כפר דרום קורס; מתבצרים על גג בית הכנסת מפונים בכח, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2005
↑  עידן יוסף, "השלכת הסודה הקאוסטית - עלילת דם", באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 באוגוסט 2005
↑  אילן מרסיאנו, אושר: 39 מיליון שקל למגדל דירות למפונים, באתר ynet, 14 בספטמבר 2005
↑  הממשלה אישרה יישוב חדש למפוני כפר דרום, באתר ערוץ 7, 27 בדצמבר 2009
| ההתנחלויות שפונו במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות |
| --- | --- | --- |
| גוש קטיף | נוה דקלים • נצר חזני • פאת שדה • קטיף • רפיח ים • שירת הים • שליו • תל קטיפא • בדולח • בני עצמון • גדיד • גן אור • גני טל • כפר ים • כרם עצמונה • מורג • דהנייה |  |
| התוחמת הצפונית | אלי סיני • דוגית • ניסנית |  |
| מרכז רצועת עזה | כפר דרום • נצרים |  |
| צפון השומרון | גנים • כדים • חומש • שא-נור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467850705171  LCCN: no2010099777  VIAF: 158688733   WorldCat (עם VIAF): 158688733 
תושבי כפר דרום מתבצרים על גג בית הכנסת ומוחים נגד הפינוי
מנגנון שער החליפין האירופי

מנגנון שער החליפין האירופי (באנגלית: European Exchange Rate Mechanism – ERM) נוצר בסוף שנת 1978 כהסכם בין הבנקים המרכזיים של מדינות הקהילה האירופית והחל לפעול במרץ 1979 כחלק ממערכת מוניטארית רחבה יותר – המערכת המוניטארית האירופית (European Monetary System או EMS). ה-ERM היה שיטת סחר חליפין בעלת שער קבוע למחצה המורכב משער חליפין מרכזי ורצועת ניוד בתוכה יכול השער לנוע.