stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עירית קאהן
קורות חיים

עירית קאהן לבית אייגס נולדה בירושלים לאנה וד"ר אריה אייגס, שהיה יושב ראש הליגה למלחמה בשחפת.
למדה בגימנסיה העברית רחביה. בתקופה זאת הייתה פעילה בתנועת הצופים ונבחרה לייצג את ישראל ב-1961 במשלחת תנועת הצופים לתנועת יהודה הצעיר בארצות הברית.
ב-1962 התגייסה לצה"ל והייתה קצינת הח"ן בחטיבה הירושלמית.
במלחמת ששת הימים, גויסה לשירות מילואים ושמשה כקצינה האחראית על החיילות באזור ירושלים.
ב-1968 סיימה את לימודיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וקבלה תואר עריכת דין לאחר התמחות במשרד המשפטים, פרקליטות המדינה בירושלים.
בשנים 1971–1989 עבדה כיועצת משפטית בנציבות תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה, משם עברה לפרקליטות המדינה ושמשה בשנים 1989–1995 כמשנה למנהל המחלקה לעניינים בינלאומיים.
בשנים 1995–2005 כיהנה כמנהלת המחלקה לעניינים בינלאומיים בפרקליטות המדינה.
במסגרת תפקידה כמנהלת המחלקה הנ"ל הייתה אחראית על התדיינות במישור הבינלאומי הפלילי בייצוג מדינת ישראל בנושאי הסגרה, עזרה משפטית, העברת אסירים בין מדינות וחטיפת ילדים.
בנוסף ניהלה את הצוות האחראי על משא ומתן בין מדינות לכריתת אמנות בנושאים המצוינים לעיל.
שמשה כראש הצוות שניהל את ההגנה בעניין התביעה שהוגשה כנגד ראש הממשלה אריאל שרון בהתבסס על הסמכות האוניברסלית. שרון הואשם בפשעי מלחמה בטבח שבוצע בסברה ושתילה על ידי הפלנגות הנוצריות בביירות בהיותו שר הביטחון. בתהליך לפני המשפט בבית המשפט העליון בבלגיה, הוחלט כי אינו יכול לעמוד לדין עקב היותו ראש ממשלה מכהן וככזה יש לו חסינות.
בעקבות המשפט האמור הוזמנה על ידי ארגון עורכי הדין האמריקאי למשפט בינלאומי
בארצות הברית להרצות על המשפט .
הייתה חברה בוועדה הממשלתית שחקרה את היעלמותם של יהודי ארגנטינה בתקופת הגנרלים.
שמשה כנציגת ישראל במועצת אירופה בכל הקשור להסגרה, עזרה משפטית והעברת אסירים.
לאחר הפרישה לגמלאות ב-2005, לימדה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה למנהל במשך שלוש שנים דיני הסגרה, כמו כן כתבה את הפרק ה-13 העוסק בדיני הסגרה ב"ספר המשפט הבינלאומי" בעריכת ד"ר רובי סייבל בהוצאת האוניברסיטה העברית ירושלים. משמשת כעמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
פרסמה מאמרים בעיתון "הארץ" בדיני הסגרה. מופיעה ברדיו ובטלוויזיה בדיונים בנושא המשפט הבינלאומי.
ב-2011 נבחרה להיות הנשיאה של הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים לאחר שכיהנה כסגנית נשיא הארגון מ-2004.
הארגון נוסד ב-1969 כדי להילחם באנטישמיות ולעזור למדינת ישראל בסוגיות משפטיות שונות. במהותו הארגון הוא א-פוליטי, והוגדר על ידי המייסדים. רנה קאסן, ארתור גולדברג, וחיים כהן כארגון זכויות אדם. לארגון יש מעמד באו"ם ובאיחוד האירופי וחברים בו עורכי דין, שופטים ואקדמאים, בלמעלה מ-50 מדינות.
בתפקידה כנשיאת הארגון, הרצתה במדינות שונות על סוגיות המשפט הבינלאומי והקשר שלהן לאירועים שונים שקרו בישראל.
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
עירית קאהן נשואה, אם לשלושה ילדים וארבעה נכדים.
מפרסומיה

"פסק דין שינביין - חוק ההסגרה לפני פסק הדין ולפניו, והסערות שעורר" שורשים במשפט 581 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו.
הערות שוליים

↑  גילוי דעת מטעם בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, 26 במאי 2019; גיא פלג, ‏"אסור ליטול מבית משפט את הסמכות", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2019
אנדראס ווילסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במרץ 1981 (בן 43) סטוקהולם, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדראס ווילסון (בשוודית: Andreas Axel Janota Wilson; נולד ב-7 במרץ 1981) הוא שחקן שוודי.
ביוגרפיה

ווילסון נולד ב-7 במרץ 1981 בסטוקהולם, שוודיה. בשנת 2003 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הנעורים "רוע" העוסק בנער ממשפחת מצוקה ההולך ללמוד בפנימייה יוקרתית, הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, עקב תפקידו הוא נבחר לאחד "הכוכבים העולים" על ידי איגוד קידום הסרטים האירופאי (European Film Promotion).
ב-2004 ביצע את הדיבוב השוודי לקולו של ברקין מאייר בסרט גארפילד: הסרט.
ב-2005 שיחק בסרט "Den utvalde", בסרט גילם סטודנט באקדמיה לשוטרים החוקר מעשה פשע באוניברסיטת אופסלה ובאותה שנה שיחק בסרט "Animal" בה גילם חוקר צעיר המסתבך עם מחקר גנטי שביצע, ב-2006 שיחק בסרט "קיל יור דארלינג" שהיווה קופרודוקציה שוודית אמריקאית.
ב-2010 שיחק בסרט התעופה "פקס", ב-2011 שיחק בסרט האימה "מלחמת המתים" עם מיקו לפילאמפי.
ב-2012 החל לשחק בסדרה בני-אדם אמיתיים.
בנוסף לקריירת המשחק הוא גם דגמן לחנות של Abercrombie & Fitch.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012–2014 | בני-אדם אמיתיים | ליאו איסצ'ר |  |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | רוע | אריק פונטי | תפקיד ראשי; סרט קולנוע שוודי |
| 2004 | גארפילד: הסרט | ג'ון ארבוקל | דיבוב לשוודית |
| 2005 | Den utvalde | סטודנט |  |
| 2005 | Animal | חוקר |  |
| 2006 | קיל יור דארלינג | אריק | סרט שוודי-אמריקאי |
| 2010 | פקס |  |  |
| 2010 | כלת האופניים | ג'יימס דין |  |
| 2011 | מלחמת המתים | מרטין סטון | סרט אימה |
| 2014 | צעיף הדמדומים |  |  |
פולחן הקיסר

ערך זה עוסק בפן פולחני בדת הרומאית. אם התכוונתם למבנה ששימש לפולחן ליוליוס קיסר, ראו .
פולחן הקיסר היה פן בדת הרומאית, ששורשיו נעוצים בתום שלטונו של יוליוס קיסר. פולחן הקיסר היה חלק חשוב מהדת בזמן הקיסרות.
שורשים היסטוריים

יוליוס קיסר היה הרומאי הראשון שזכה להאלהה לאחר מותו. במהלך חייו נהג קיסר להדגיש את המסורת שמציגה את בני משפחתו היוליים כצאצאיה של האלה ונוס. יש הגורסים שאף התכוון להציג את עצמו כאל בעודו בחיים כדי לבסס משטר מלוכני לפי הדגם ההלניסטי-מזרחי, בו נחשב המלך לאל, אך הנחה זו שנוי במחלוקת.
לאחר רציחתו של קיסר באידו של מארס בשנת 44 לפנה"ס, החלו גילויי ההערצה וחלוקת כבוד אלים הראשוניים לקיסר. תחילה נוצר הפולחן לקיסר באופן ספונטני, ביוזמת המוני העם, שהקימו מזבח לקיסר במקום שריפת גופתו ונשבעו בשמו. בהלווייתו של קיסר הכריז הקונסול מרקוס אנטוניוס על הענקת כבוד אלים לקיסר. הראשון שניצל את רגשות העם לצרכיו הפוליטיים היה פסאודו-מריוס שהצליח על ידי כך לזכות באהדת העם.
פעולות אלו לא היו לרוחו של אנטוניוס שפעל בחומרה כנגד פסאודו-מריוס ופולחנו של קיסר, ובסופו של דבר הוציאו להורג. האדם הבא שניצל את פולחן קיסר לצרכיו הפוליטיים היה אוגוסטוס קיסר (אוקטביוס), שאומץ כבנו של קיסר אחרי רציחתו. הוא השתמש בעובדה הזאת כדי לצבור כוח פוליטי ובשנותיו הראשונות בזירה הציבורית נהג תמיד להציגו כ"קיסר בנו של יוליוס האלוהי".
בתקופת הקיסרות

לאחר ביסוס שלטונו של אוגוסטוס, הפך פולחן הקיסר לחלק מדת המדינה הרומאית. באיטליה ובפרובינקיות המערביות נשמר תמיד העיקרון של הפרדה בין אוגוסטוס בן התמותה לאלים, הוא הוצג כבנו של יוליוס האלוהי אולם לא קיבל כבוד אלים בעצמו. הפולחן לא היה הופנה אל הקיסר עצמו אלא אל הגניוס (אנ') (genius) שלו, אותה ישות עצמאית למחצה המלווה אותו עם לידתו או אל הנומן (numen) שלו כלומר לכוח האלוהי הנלווה אליו.
לאחר מותו של אוגוסטוס הוא הועלה לדרגת אל על ידי הסנאט ובכך נקבע התקדים שמעלים לאל שליטים טובים לאחר מותם, ומזמן שלטונו של הקיסר קליגולה נכנס הנוהג לחלוק כבוד אלים לבני משפחתו של הקיסר שנפטרו.
בפרובינקיות המזרחיות מצב העניינים היה שונה באופן מוחלט. תושביהן היו רגילים כבר דורות להתייחס ולסגוד לשליט כאל, ולכן לא היה להם כל קושי לקבל את הקיסר הרומאי כאל בחייו כפי שקיבלו את מלכי הממלכות ההלניסטיות השונות לפניו. הקבלה של הקיסר הרומאי כאל ייצגה שינוי בתפיסה שלו מכובש זר לאל המקום שמגן על תושביו. פולחן הקיסר היה חלק חשוב בהבעת הנאמנות של תושבי הקיסרות כלפי השלטון המרכזי והעומד בראשו.
תחילה העיקרון שאוסר על מתן כבוד אלים לבני אדם נשמר, ולתהליך ההאלהה לאחר המוות לא יוחסה חשיבות דתית, כפי שביטא הקיסר אספסיאנוס שכאשר חש שיומו מתקרב, הוא התבדח "אבוי, אני חושב שאני הופך לאל". קליגולה היה הקיסר הראשון שדרש שיכירו בו כאל עוד בחייו ואף הקים מקדשים לעצמו והציב פסלים בדמותו. דרישה זו לא התקבלה ושינוי אמיתי התרחש רק בימי אדריאנוס, שהיה הקיסר הראשון שקיבל כבוד אלים בפועל.
השינוי הושלם בימי הקיסר דיוקלטיאנוס, אשר ביקש לתת תוקף חוקי לשלטונו על ידי שימוש בדת, וכך ייסד את שיטת הטטררכיה שבה הקיסר הוא אל. מבקרים שנועדו עמו נדרשו שלא להביט בו ולעיתים נישקו את שולי גלימתו. אמצעים אלה ואחרים שימשו ליצירת הילה של מסתורין ועוצמה.
אולם תיקוניו של דיוקלטיאנוס לא שרדו זמן רב. בזמנם של קונסטנטינוס ויורשיו החלה הנצרות לעלות כדת המדינה החדשה, והחליפה את כל הפולחנים הפגאניים ובכלל זה את פולחן הקיסר. הד לפולחן הקיסר ולמנהג להעלות בני תמותה לדרגת אלים  אפשר לראות בפולחן הקדושים של הנצרות קתולית.
פולחן הקיסר והיהודים

היהדות כדת מונותאיסטית לא אפשרה לקיים פולחן לקיסר, והיהודים היו העם היחיד בקיסרות שלא לקח חלק בפולחן. למרות שעובדה זאת הוכרה על ידי רומא והיהודים נפטרו מהשתתפות בפולחן, הדבר שימש את מבקרי היהודים כחיזוק לטענותיהם בדבר אי הנאמנות והרוח המרדנית של היהודים כלפי שלטונה של הקיסרות.
כתחליף לפולחן הישיר של הקיסר, ייסד המלך הורדוס את המנהג להעלות בבית המקדש קורבנות לשלום הקיסר ולשלומה של רומא, ובכך להביע את נאמנות היהודים לקיסר ולשלטון הקיסרות. בתחילת המרד הגדול הופסקה העלאת הקורבנות לשלום הקיסר ורומא כמעין הכרזת מלחמה מצד המורדים.
פולחן הקיסר והנוצרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כמו היהודים כך גם הנוצרים נמנעו מלעבוד את הקיסר ולהעלות קטורת על מזבח הקיסר או על מזבחי האלים.
ראו גם

פולחן אישיות
זכותם האלוהית של מלכים
מלוכנות
הערות שוליים

↑  נאמן נ, שקד ש, קיסטר מ, גייגר י., אלי קדם: הפוליתאיזם בארץ ישראל ושכנותיה מן האלף השני לפנה"ס ועד התקופה המוסלמית, ישראל: יד יצחק בן-צבי, 2008, עמ' 171
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543354605171  GND: 4159652-3  LCCN: sh85042834 
מטבע של אגריפה שבו אוקטביוס מוצג כ"קיסר בנו של יוליוס האלוהי"
מיקו ג'מאל

| --- | --- |

מיקו ג'מאל
 לידה:  21 במאי 1979 (בן 45)
 שם לידה:  מיכאל ג'מאל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקן, קומיקאי, מדבב
 
מיכאל (מיקו) ג'מאל (נולד בכ"ד באייר תשל"ט, 21 במאי 1979) הוא קומיקאי חקיין ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

ג'מאל הוא בוגר קורס דיבוב אצל יפה גבאי.
עד לשנת 2004 הופיע ג'מאל בעיקר באירועים סגורים ברחבי ישראל, שאליהם הוזמן דרך המלצות והפניות אישיות.
את הקריירה הציבורית בתחום הבידור החל ג'מאל בשנת 2004 כמשתתף בתוכנית הרדיו דידי לוקאלי של השדרן דידי הררי. במסגרת התוכנית ביצע חיקויים של כוכבים מעולם הכדורגל בישראל.
בשנת 2005 השתתף ג'מאל בתוכנית הכדורגל "דאבל פס" ששודרה בערוץ 10 בהנחיית מאיר איינשטיין ועמנואל רוזן. בתוכנית כיכב ג'מאל בפינה קומית בה גילם דמויות מעולם הספורט הישראלי.
בשנים 2006–2007 השתתף ג'מאל בתוכנית "יציע הכבוד" בהנחיית אבי נוסבאום אשר שודרה בפורטל ללקוחות חברת פלאפון תקשורת בלבד. בתוכנית היה מגיע ג'מאל למגרשי הכדורגל שם היה מצלם קטע שהיה משודר בפורטל, בשיתוף יונתן ריגר ששימש גם כצלם ועורך תוכן.
בשנים 2008–2009 הגיש ג'מאל פינה שבועית בתוכנית הרדיו של אופירה אסייג ברדיו אקו 99 FM לצד חיים רביבו ואייל ברקוביץ'. בתוכנית הגיש ג'מאל פינה שבועית קומית אקטואלית קומית על המתרחש בעולם הספורט. במקביל השתתף באולפן המיוחד של ערוץ 10 לטורניר יורו 2008.
בשנת 2010 השתתף בתוכנית הקומית "החיים על פי שוקו", אשר שודרה בערוץ הספורט בטלוויזיה ובאינטרנט. בתוכנית שולב תוכן שיווקי של הטוטו באמצעות שלוש פינות שבועיות בנושא כדורגל ישראלי, בהן היה ג'מאל מתבקש לתת פרשנות והערות קומיות על אירועים רלוונטיים, תוך מתן תגובות והערות למרואיין שבתוכנית.
ג'מאל משמש כמדבב ראשי בתוכנית "בובה של לילה", תוכנית ספורט סאטירית ישראלית המשודרת בערוץ הספורט משנת 2011. התוכנית החלה בפיילוט בו שולבו דמותו של אלי בן דוד ("שוקו") עם בובות בדמותם של אלי אוחנה, אבי לוזון, שלמה שרף ושייע פייגנבוים, אשר דובבו על ידי ג'מאל בתוכנית.
בנוסף משמש כמדבב בתוכנית "העולם כולו נגדנו".
בשנת 2012 דיבב את מרבית הבובות בתוכנית הסאטירה הישראלית "בובה של מדינה" ששודרה בערוץ 10 ובה דמויות בולטות שונות מעולם הפוליטיקה בישראל.
בשנת 2016 הגיש פינה קומית בתוכנית "שולחן החכמים" העוסקת בענייני היום בספורט המשודרת בתוכנית הרדיו "חמש באוויר" של ערוץ הספורט.
החל מ-2018 בנוסף התארח בתוכניות "מגרש פתוח" ו"ליגת החלומות" בערוץ הספורט.
בשנת 2019 השתתף בתוכנית "העולם כולו נגדנו" בערוץ הספורט.
בשנת 2020 השתתף בספיישל הקורונה של "בובה של לילה".
דיבב את ספי ריבלין בקמפיין של האגודה למלחמה בסרטן.
ג'מאל נשוי ומתגורר בירושלים.
מגפת אנצפאליטיס לתארגיקה

| --- | --- |

'אנצפליטיס לתרגיקה' עמוד השער של 'אקונומו' 1931
 סוג:  נגיפית
 תקופת המגפה:  1919–1930 (כ־11 שנים)
 במדינות או באזורים:  כלל עולמי
 מוקד התפרצות:  וינה
 פתוגן:  נגיף תת-מקרוסקופי עביר מסנן
 מקור המגפה:  לא ידוע
 מקרי מוות:  20,000
 מקרי הדבקה:  כמיליון מקרים מאובחנים
מגפת אנצפאליטיס לתארגיקה הייתה מגפה של מחלת אנצפאליטיס לתארגיקה שנמשכה בין השנים 1918–1930. הגורם למגפה עדיין לא ידוע, אף על פי שהסיבה יוחסה פעם למגפת השפעת הספרדית המקבילה, אך מחקר מודרני ערער על טענה זו. התמותה ממחלה זו גבוהה מ-20%.
רקע

אנצפאליטיס לתארגיקה היא תסמונת נוירולוגית הגורמת לעייפות, פנים "דמוי מסכה", דימום מוגזם בקרום המוח ותסמינים נוירולוגיים כלליים אחרים. הוכרה באופן רשמי כמחלה בשנת 1917, ונראה שהיא קיימת הרבה יותר זמן בהיסטוריה האנושית. ידוע שהיא גורמת לפרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי.
ציר זמן

הנוירולוג קונסטנטין פון אקונומו פרסם מאמר באפריל בשנת 1917 על מספר מקרים פתלוגים בהם נתקל בחודשי החורף של 1916 ו-1917. חולים אלו, למרות אבחנות קודמות שונות שלהם, הציגו דפוס דומה של תסמינים. הדבר הוביל אותו לאבחן מחלה חדשה, שאותה כינה אנצפאליטיס לתארגיקה. במקביל בצרפת, הרופא רנה קרושה נתקל בדפוסים דומים ופרסם את ממצאיו מספר ימים לאחר פרסום מאמרו של קונסטנטין פון אקונומי. בעקבות שני הדיווחים הללו דווחו מקרים רבים נוספים של המחלה, תחילה באירופה, אך במהרה התפשטו ברחבי העולם. המגפה הגיעה לשיאה בין השנים 1920 ל-1929, עם הערכה של כמיליון אנשים שאובחנו עם אנצפאליטיס לתארגיקה.
גורמים

הסיבות לאנצפאליטיס לתארגיקה עדיין לא ידועות. אף על פי שהקשר למגפת השפעת הספרדית נוצר לעיתים קרובות, התפרצות האנצפאליטיס לתארגיקה החלה מעט מוקדם יותר. עם זאת, אין די בכך להפריך את הטענה, אלא רק לציין שלא כל הראיות הקיימות מסתדרות.
סיום המגפה

בערך בשנת 1931 הסתלקה המגפה כלעומת שבאה ללא טיפול ממשי.
לא ידועה הסיבה שבשלה תמה המגפה.
אחרי המגפה

בעקבות המגפה דווחו מקרים רבים של פרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי. מצב זה היה נבדל ממחלת פרקינסון אידיופטית, שכן היא מופיעה בחולים צעירים יותר ממחלת פרקינסון רגילה, וחסרה את ה"רעד מתגלגל" של מחלת פרקינסון. החולים ששרדו את המגפה נותרו ברובם נכים לכל ימיהם בסוג של תרדמת מכנית בין ישנות לעירות.
ראו גם

אנצפאליטיס לתארגיקה
התעוררות (סרט) – על טיפול באחד המחלימים בבית החולים מונט כרמל
לקריאה נוספת

"יקיצות" – ספר מאת אוליבר סאקס המתאר את טיפולו בחולים פוסט אנציפלסטים
הערות שוליים

1 2  Dourmashkin, R R (בספטמבר 1997). "What caused the 1918–30 Epidemic of Encephalitis Lethargica?". Journal of the Royal Society of Medicine (באנגלית). 90 (9): 515–520. doi:10.1177/014107689709000916. ISSN 0141-0768. PMC 1296535. PMID 9370993. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Encephalitis Lethargica". National Institute of Neurological Disorders and Stroke. ארכיון מ-7 ביולי 2023. נבדק ב-7 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  McCall, Sherman; Henry, James M.; Reid, Ann H.; Taubenberger, Jeffery K. (ביולי 2001). "Influenza RNA not Detected in Archival Brain Tissues from Acute Encephalitis Lethargica Cases or in postencephalitic parkinson Cases". Journal of Neuropathology & Experimental Neurology. 60 (7): 696–704. doi:10.1093/jnen/60.7.696. PMID 11444798. ארכיון מ-7 ביולי 2023. נבדק ב-7 ביולי 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Shorter, Edward (בינואר 2021). "The first psychiatric pandemic: Encephalitis lethargica, 1917-27". Medical Hypotheses. 146: 110420. doi:10.1016/j.mehy.2020.110420. ISSN 1532-2777. PMID 33268001. ארכיון מ-7 ביולי 2023. נבדק ב-7 ביולי 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  Hoffman, Leslie A; Vilensky, Joel A (1 באוגוסט 2017). "Encephalitis lethargica: 100 years after the epidemic". Brain. 140 (8): 2246–2251. doi:10.1093/brain/awx177. PMID 28899018. ארכיון מ-7 ביולי 2023. נבדק ב-7 ביולי 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  אוליבר סאקס, יקיצות
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חולדה ליברנומה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במרץ 1930 (בת 94) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 מעסיק:  הארץ 
 
חוּלְדה לִיבֶּרַנוֹמֶה (באיטלקית: Hulda Liberanome; נולדה ב-10 במרץ 1930) הייתה כתבת העיתון "הארץ" באיטליה במשך כ-50 שנה.
ביוגרפיה

חולדה בְּרָוֶר נולדה ב-1930 בווינה, בעת ביקור המשפחה בעיר. היא בתו של הגאוגרף וההיסטוריון אברהם יעקב ברור ואחותו הצעירה של הגאוגרף משה בְּרָוֶר.
גדלה בירושלים, למדה בבית הספר "מעלה" ונסעה בשנת 1947 ללונדון ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, בו קיבלה תואר ראשון ושני. בשנת 1952 חזרה ארצה ושירתה כקצינה בצה"ל. בשנת 1955 נישאה לפרופ' מנפרדו ליברנומה, מומחה להיסטוריה רומית באוניברסיטת פירנצה. הם היו לחברים פעילים בקהילה היהודית בפירנצה. שנים רבות הייתה חברה בוועד הקהילה היהודית בפירנצה, והיא מנהלת את "טוסקנה אבראיקה",  מגזין דו-חודשי שבו היא מפרסמת באופן קבוע כבר 34 שנים..
ליברנומה כתבה בקביעות בעיתונים ובכתבי עת באיטליה ובארצות דוברות אנגלית. במקביל, עבדה במחלקת יחסי הציבור של משרד המסחר האיטלקי בעיר פירנצה.
מפרסומיה

מאמרים:
נשותיו של מיכלאנג'לו, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2002.
מנינוה לשוק בבריטניה, באתר הארץ, 12 במרץ 2003.
כתובות בעברית בעיר סורנייה, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2003.
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, ינואר לפני 38 שנה: המסמך המיני של הוואתיקן, באתר הארץ, 2 ביולי 2014
↑  raiplay.it, Sorgente di vita, raiplay.it, ‏17 בדצמבר 2023
↑  אסף אוני, פירנצה, איור: רות גווילי, טוסקנה למתקדמים, באתר הארץ, 17 ביולי 2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אאא בית לטיפוגרפיה עברית

| --- | --- |

סמלילה הראשי של "אאא" החל מ-2016, תוך שימוש בגופן "אטלס" לסלוגן ו"סינופסיס" ללוגו עצמו. מאז 2018, השימוש בו נעשה בעיקר בשחור לבן ללא הכיתוב "בית לטיפוגרפיה עברית".
 נתונים כלליים
 מייסדים:  אברהם קורנפלד 
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־13 שנים) 
  
 alefalefalef.co.il
 
אאא, או בשם המורחב "אאא - בַּיִת לְטִיפּוֹגְרַפְיָה עִבְרִית", היא קבוצה של מעצבי פונטים עצמאיים הכוללת שמונה מעצבים העוסקים בטיפוגרפיה עברית. אתר הקבוצה מציע למכירה בחנות מקוונת גופנים עבריים אשר עיצבו חברי הקבוצה ומאפשר ליוצרים ישראלים גישה נוחה לגופנים עבריים מקוריים. אאא נחשבת לאחת מחברות גופני העברית המובילות והפופולריות ביותר כיום.
אאא מפעילים גם מותג לגופני כותרות בשם "פונטימונים" ומגזין אינטרנטי בשם "אות־אות־אות" העוסק בטיפוגרפיה עברית ובעיצוב. בעבר גם יצרו ושיווקו חפצים ומוצרים טיפוגרפיים תוך שימוש במותג "אל"ף חפצים".
היסטוריה

אאא הוקמה בדצמבר 2011 על ידי אברהם קורנפלד, טיפוגרף, מעצב ויזם, ממייסדי מגזין אנטייטלד ומלמד בשנקר. קורנפלד בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר והחוג לצילום במכללת הדסה בירושלים. קורנפלד הקים את האתר לאחר שהיו באמתחתו מספר גופנים שעיצב אשר אותם רצה לפרסם. קורנפלד פנה למעצבים נדב ברקן, נוי נוימן, ליה אופיר, ושני ברבר אשר הקימו את הקבוצה והאתר. בשלב מאוחר יותר הצטרפו לקבוצה ערן בכרך, שביט יעקב ורועי סטרדי.
גופנים

חברי אאא יצרו 35 גופנים, בניהם גופנים פופולריים כגון "אלמוני" (ידוע גם בשמה של הגרסה הראשונה: ״אלמוני דו לשוני״ או "אלמוני חדש" ), "פלוני", "אטלס", "אלמוני צר", ועוד. גופנים חדשים מוצגים באמצעות פתיח או כרזה ובאירוע השקה.
מעצבים

הקבוצה מונה 8 מעצבים קבועים. כולם בוגרי מחלקות לעיצוב גרפי בבתי ספר לעיצוב בארץ ועוסקים בטיפוגרפיה:
ליה אופיר - בוגרת המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל והחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית
ערן בכרך - בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בויטל-שנקר
שני ברבר - בוגרת המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר
נדב ברקן - בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר, בעל תואר שני בעיצוב מ-LCC לונדון
שביט יעקב - בוגר בי"ס גורן במכללה האקדמית עמק יזרעאל
נוי נוימן - בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל
רועי סטרדי - בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר
אברהם קורנפלד - בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר והחוג לצילום במכללת הדסה
פונטימונים

ב-2017 אאא השיקו את פונטימונים, מותג חדש לגופני ראווה וכותרות. בניגוד ל-אאא, ספריית הגופנים של פונטימונים מורכבת אך ורק מפונטים בעברית, אקספרימנטליים לרוב, בעלי פיצ'רים בסיסיים, ללא משקלים רבים ובמחירים נמוכים משמעותית מהפונטים של אאא. במהלך 2018 הועברו הפונטים פרשנדתא ועומס מקטלוג אאא לקטלוג פונטימונים.
מיזמים של אאא

אאא מארגנים מדי פעם אירועים טיפוגרפיים בהם נמכרים מוצרים של אאא חפצים, מושקים פונטים חדשים של אאא או מוצגת תערוכה מקורית. יש כמה אירועים קבועים החוזרים בכל שנה. לדוגמה:
אות־אות־אות (לשעבר מגזין אאא) – מגזין מקוון העוסק בעיקר בטיפוגרפיה ישראלית ובינלאומית ובעיצוב גרפי. המגזין מפרסם מאמרים גם בנושאים קרובים, כגון: איור, עיצוב תעשייתי, צילום, אופנה, אדריכלות, שפה ולשון, וכותבים בו מלבד חברי הקבוצה כותבים חיצוניים, ביניהם ירונימוס, אמיר פרץ, עדי אהרוני, מאיה יופה, אבנר פינצ'ובר, תמיר פומרנץ, אלעד יאנה, הדס זהר, דדי כהן, תומר ליכטש וטל סולומון ורדי וכותבים אורחים נוספים. קוראי המגזין מקבלים סקירה על המתרחש בנישת העיצוב ובטיפוגרפיה בפרט, הכוללת כתבות נושא, חוות דעת והמלצות, ראיונות, ביקורות על תערוכות, קול קורא להשתתפות בפרויקטים ותערוכות, אירועים ופרסומים על פונטים חדשים ודרכי העיצוב שלהם.
אל"ף חפצים – קו ייצור ל-אאא, אותו הקימו האחים אברהם ושפרה קורנפלד והיה פעיל מ-2015 עד סוף 2017. ייצרו בו מוצרים בסימן טיפוגרפיה עברית, כגון תיקי בד עם הדפס של אות, כריות בצורת האות א', או ארנקים עם האלפבית העברי, שזכו לפופולריות והצלחה רבה.
נגהפ – אירוע החנוכה השנתי של אאא. האירוע התחיל רשמית ב-2012, אף על פי שלמעשה הפונטים הראשונים של אאא הושקו לראשונה בחנוכה שנה קודם, ב-2011. מאז 2012 נגהפ נחגג מדי שנה (למעט 2017 ו-2018), ומרכז טיפוגרפיים מכל רחבי הארץ ליום אחד. השם של האירוע נגזר מהאותיות המוטבעות על הסביבון, נ, ג, ה, פ, המסמלות נס גדול היה פה.
משימה עברית – פרויקט אינסטגרם שמשתף את הקהל במשימה טיפוגרפית שבועית שהיה פעיל מ-2016 עד 2018.
הערות שוליים

↑  הטיפוגרפים, באתר אאא בית לטיפוגרפיה עברית
סמלילה הראשון של "אאא", מהשנים 2011–2016. יש בו תוך שימוש בגופן "סינופסיס" של אברהם קורנפלד, חבר "אאא".
הדגמת כמה מהפונטים הפופולריים של אאא
הסמליל של פונטימונים. עוצב על ידי חן מכבי
פרלאן מנדי

פרלאן מנדי (בצרפתית: Ferland Mendy; נולד ב-8 ביוני 1995) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בריאל מדריד ובנבחרת צרפת.
קריירה

מנדי נולד במולאן-אן-איוולין שבצרפת, להורים ממוצא סנגלי. בגיל 15 מנדי הושב על כיסא גלגלים ונאמר לו כי לא יוכל לשחק כדורגל אי פעם בעתיד.[דרוש מקור]
בעונת 2016/2017 שיחק בקבוצת לה הבר מהליגה השנייה, בה ערך 35 הופעות. ב-19 באוגוסט 2016 כבש את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 1–3 לטרואה במסגרת הליגה השנייה.
ב-29 ביוני 2017 חתם באולימפיק ליון מליגה הראשונה על חוזה לחמש שנים תמורת חמישה מיליון אירו. הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-15 בספטמבר במשחק מול קן במסגרת הליגה.
ב-19 ביוני 2019 חתם בריאל מדריד על חוזה לשש שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד ב-1 בספטמבר 2019, במשחק במסגרת הליגה הספרדית מול ויאראל אשר הסתיים בתיקו 2-2. ב-12 בינואר 2020 היה שותף לזכייה של ריאל מדריד בסופר קאפ הספרדי, כששיחק בשני המשחקים, חצי הגמר והגמר. ב-13 ביולי 2020 כבש שער בכורה במשחק מול גרנדה.
קריירה > נבחרת צרפת

בנובמבר 2018 זומן מנדי לבחרת צרפת וערך את הופעתו הראשונה ב-20 בנובמבר 2018, כאשר נכנס כמחליף במסגרת משחק ידידות מול נבחרת הולנד.
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר יורו 2024.
תארים > קבוצתיים

הסופר קאפ הספרדי (2): 2019/2020, 2021/2022
אליפות ספרד (3): 2019/2020, 2021/2022, 2023/2024
ליגת האלופות (2) : 2021/2022, 2023/2024
הסופר קאפ האירופי (2) : 2022, 2024
תארים > אישיים

נבחרת השנה של הליגה הצרפתית הראשונה: 2017/2018, 2018/2019
הערות שוליים

↑  פרלאן מנדי הוצג בריאל מדריד: "גאה לחתום במועדון הגדול בעולם", באתר וואלה, 19 ביוני 2019
↑  סגל הנבחרת בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 16 במאי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן |  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן | צרפת |
סורת מוחמד

| --- | --- |
שם ומספר הסורה בערבית
 שם מתורגם:  סורת מוחמד
 מספר הסורה:  47
 מספר פסוקים:  38
 מיקום:  אל מדינה
 ויקיטקסט:  סורת מוחמד (תרגום רקנדורף)
 → סורת אל-אחקאףסורת אל-פתח ←
סורת מוחמד (בערבית: سورة محمد) היא הסורה ה-47 בקוראן, המונה 38 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק השני, בו מוזכר שמו של נביא האסלאם מוחמד.
תוכן

פסוקים 1–6 מתארים לכאורה את מעשיהם של אויביהם של המאמינים.
בפסוקים 7–15 נטען כי המאמינים זוכים לתמיכתו של אללה מול אויביהם.
פסוקים 16–32 מתארים לכאורה את תכונותיהם של המונאפיקון, אשר בין היתר מתוארים כאנשים אשר מעליבים את מוחמד ואת המסר שלו, ומשתפים פעולה באופן חשאי עם אויביו.
פסוקים 33–38 עוסקים בעיקר בנושא הג'יהאד.
חלק מפרשני הקוראן גורסים כי ניתן לסכם את הסורה הזאת בשש נקודות עיקריות:
השוואה בין אמונה לבין כפירה.
ג'יהאד.
המונאפיקון.
החשיבות של הפקת לקחים מההיסטוריה.
מלחמות כמבחן אלוהי.
מתן צדקה כסוג של ג'יהאד.