stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גירושים
הערות שוליים

↑  Stephanie Coontz, Divorce, No-Fault Style, באתר הניו יורק טיימס, ‏16 ביוני 2010 (באנגלית)
↑  אבנר שאקי, ‏גירושים פיקטיביים: הדרך לחמוק מחובות?, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2012
↑  הרב אליעזר מלמד, על תקנות רבנו גרשום, באתר פניני הלכה
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ב, עמוד א'
↑  Joseph and Najmabadi, p99
↑  חדשות כל הזמן, על מרוץ הסמכויות, 26 באפריל 2017
↑  Selected Data for international Women's Day 2011
↑  גירושין בישראל, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 2016
↑  לוין, עליזה צ., and Alisa C. Lewin. "Divorce in Israel: A Socio-Demographic Approach/גירושין בישראל: היבטים דמוגרפיים-חברתיים." סוציולוגיה ישראלית (2006): 65–85
↑  חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה), התשע"ה-2014
↑  ד"ר טלי באייר טופילסקי, ד"ר יואה שורק. 2019. יישום חוק המהו"ת ביחידות הסיוע – מחקר ארצי. ירושלים: מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל
↑  מגמות גירושין בישראל: ניתוח סטטיסטי ותחזיות לשנת 2024, באתר rotenberglaw.co.il
↑  סיבות מרכזיות לגירושין בישראל: ניתוח מקיף 2024, ‏2024-10-10
↑  Israel: number of divorces registered | Statista, Statista (באנגלית)
1 2  דניאל פרידמן, הרצחת וגם ירשת - משפט, מוסר וחברה בסיפורי המקרא, הוצאת דביר, 2000, עמ' 280
↑  ראו רבי יצחק קארו, תולדות יצחק, פרשת כי תצא, כה, ה; אברבנאל דברים כד, א, ד"ה כי ייקח; רבי מאיר שמחה הכהן, משך חכמה, פרשת כי תצא, כד, ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557947005171  BNE: XX526927  BnF: cb11936233f (data)  GND: 4013656-5  HDS: 007993  LCCN: sh85038616  NARA: 10636943  NDL: 00569467  NKC: ph125274 
תעודת גירושים שהונפקה בישראל בשנת 1951
נועם ממו

נועם ממו (נולד ב-13 במרץ 2006) הוא אתלט ישראלי פעמיים ברציפות אלוף ישראל (2022 ו-2023) בריצת 400 מטר. פעמיים אלוף ישראל (2022 ו-2024), סגן אלוף אירופה עד גיל 18 (ירושלים 2022) ושיאן ישראל בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה

ממו נולד וגדל במגדל העמק להורים ילידי אתיופיה. הוריו נפרדו והוא מתגורר עם אמו וארבעת אחיו. הוא למד בבית הספר "יערת העמק", שם התגלה כישרונו בריצה על ידי המורה לחינוך גופני, דוד כהן. בהיותו בן 12 החל להתאמן בקבוצת מכבי אחי נצרת בהדרכתו של מרק בלכמן, שנפטר באפריל 2020. כיום מתאמן בהדרכתו של אמיר רמון בקבוצת הפועל עמק חפר הדסה נעורים.
ביוגרפיה > 2021

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף, תל אביב ביוני 2021 הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:53.80 דקות.
ביוגרפיה > 2022

בתחרות שנערכה ב-15 בפברואר 2022 הוא קבע בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 1:52.85 דקות. בתחרות שנערכה באורדגם ב-28 במאי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש לנוער של 1:50.83 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון גבעת רם, ירושלים בסוף יוני אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש לנוער של 47.63 שניות, לפני ערן סיבוני מלידר ירושלים (48.28 שניות) ומוחמד אבו ענזה מאתלטי הנגב (48.61 שניות) ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.63 דקות, לפני יהונתן כרמין מאתלטי הסמטה דרום ת"א-יפו (1:54.70 דקות) וצ'וקריאנפון טיפ ממכבי חיפה כרמל (1:56.75 דקות).
ביוגרפיה > 2022 > סגן אלוף אירופה לנוער

שבוע לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער שנערכה באצטדיון גבעת רם ב-7 ביולי הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 1:51:79 דקות, אחרי יקוב דודיכה מצ'כיה (1:51:35 דקות) ולפני דויד דה רוזה מאיטליה (1:51.81 דקות). שבועיים לאחר מכן, בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בבאנסקה ביסטריצה, סלובקיה בסוף יולי זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש לגיל 20 של 47.60 שניות.
ביוגרפיה > 2023

במסגרת תחרות בינלאומית שנערכה בצרפת ב-18 במאי הוא קבע בריצת 800 מטר שיא הישראלי לנוער עד גיל 20 בתוצאה של 1:49.05 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן 43 השנים של עוז כץ (1:50.73 דקות).
באליפות ישראל שנערכה ב-30 ביוני באצטדיון גבעת רם בירושלים זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 400 מטר בשיא שיא חדש של 47.57 שניות, לפני מוחמד אבו ענזה מאתלטי הנגב (48.00 שניות) וערן סיבוני מלידר ירושלים (48.07 שניות)
ביוגרפיה > 2024

בתחרות באולם שנערכה באפלדורן, הולנד ב-27 בינואר 2024 קבע בריצת 800 מטר שיא ישראלי חדש של 1:49.69 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן 24 השנים של גזאצ'ו יוסף 1:51.73 דקות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 200 מטר: 21.95 שניות (2023)
ריצת 300 מטר: 34.21 שניות (2023)
ריצת 400 מטר: 47.20 שניות (2023)
ריצת 600 מטר: 1:16.03 דקות (2024), שיא ישראל
ריצת 800 מטר: 1:47.18 דקות (2024), שיא ישראל
שיאים אישיים > אולם

ריצת 600 מטר: 1:17.28 דקות (2025), שיא ישראל
ריצת 800 מטר: 1:49.69 דקות (2024), שיא ישראל
יומן נעורים

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  The Basketball Diaries 
 בימוי:  סקוט קאלברט 
 הופק בידי:  ליז הלר   ג'ון בראד מאניוליז
 תסריט:  ג'ים קארול (ספר), בראיין גולובופ (תסריט)
 עריכה:  דנה קונגדון
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו דיקפריו לוריין בראקו ג'יימס מדיו מארק וולברג
 מוזיקה:  גרים רוול 
 צילום:  דייוויד פיליפס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  New Line Cinema
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 באפריל 1995 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט פשע, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה, סיפור התבגרות, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   basketballdiaries
 דף הסרט ב־IMDb
 
יומן נעורים (באנגלית: The Basketball Diaries) הוא סרט אמריקאי משנת 1995. הסרט מבוסס על יומניו של ג'ים קארול (אשר משחק בסרט דמות של נרקומן), אותם כתב במשך שלוש שנים (מגיל 13). ביומנים מתואר כיצד הוא מאבד את תמימותו ונחשף לעולם הפשע והסמים.
עלילת הסרט

ג'ים קארול (לאונרדו דיקפריו) הוא שחקן בקבוצת הכדורסל של התיכון. חייו ממוקדים בכדורסל, וחלומו הוא להפוך לשחקן כדורסל מפורסם. מדי פעם בפעם הוא משתמש בסמים עם חבריו, ובהדרגה נופל לעולם החשוך של הפשע והסמים. כשאימו מגלה כי התמכר לסמים היא מגרשת אותו מן הבית. ג'ים נאלץ לנדוד ברחובות ניו יורק ביחד עם חבריו אשר צורכים סמים, גונבים, שודדים ואף רוצחים. ככל שעובר הזמן מצבו של ג'ים נעשה גרוע יותר, ונראה כי לעולם לא יוכל להיגמל מהתמכרותו. לקראת סוף הסרט ג'ים נכנס לכלא על פריצה ובכלא הוא עובר הליך גמילה. לאחר מספר חודשים הוא משתחרר והוא נקי מסמים.
הסרט כשנוי במחלוקת

כאשר יצא הסרט לאקרנים הוא הוביל למחלוקת כבדה, עקב תיאורי ההתמכרות לסמים, הזנות ועוד מספר נושאים השנויים במחלוקת. בהקרנת הסרט הורדו מספר קטעים ובקוריאה הדרומית הסרט אף הוחרם. מאוחר יותר יצאה הגרסה המלאה ב-DVD.
המחלוקת התעוררה שוב בעקבות הטבח בתיכון קולומביין ב-20 באפריל 1999. בסרט ישנה סצנת חלום שבה ג'ים נכנס לבית הספר לבוש במעיל גשם שחור ויורה במספר תלמידים ומורים ברובה ציד, תוך כדי עידוד של חבריו.
צוות שחקנים

ג'ים קארול – לאונרדו דיקפריו
אמו של ג'ים – לוריין בראקו
פדרו – ג'יימס מדיו
נורטון – פטריק מקגאו
מיקי – מארק וולברג
סוויפטי – ברונו קירבי
איגי – ג'ימי פאפיריס
רג'י – ארני הדסון
בובו – אלכסנדר צ'אפלין
טומי – בן ג'ורגנסן
דיאנה – ג'ולייט לואיס
בובי – מייקל ארימפריולי
ווינקי – סינתיה דניאל
בלינקי – בריטני דניאל
קמרים

| --- | --- |
   ג'איאווארמן ה-VII, נורודום סיהאנוק
 אוכלוסייה
 16,000,000 (2008)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 קמבודיה קמבודיה: 14,200,000 תאילנד תאילנד: 1,400,000 וייטנאם וייטנאם: 1,300,000 ארצות הברית ארצות הברית: 241,025 צרפת צרפת: 68,000 אוסטרליה אוסטרליה: 25,710 קנדה קנדה: 25,000 מלזיה מלזיה: 11,381 קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: 10,000 ניו זילנד ניו זילנד: 6,918 טאיוון טאיוון: 5,219 לאוס לאוס: 5,200 בלגיה בלגיה: 3,500 גרמניה גרמניה: 3,000 יפן יפן: 331 רוסיה רוסיה: 110
 שפות
 קמרית
 דת
 טהרוואדה
 קבוצות אתניות קשורות
 מון, וייטנאמים, ועשרות קבוצות אתניות קטנות בויטנאם, תאילנד, לאוס, קמבודיה, מלזיה והודו.
קמרים (בקמרית: ខ្មែរ - קמר), חמרים (תעתיק שגוי נפוץ) או קמבודים היא הקבוצה האתנית העיקרית בקמבודיה, המהווה בסביבות 90% מ-14.8 מיליון התושבים במדינה. בנוסף, כיש קבוצות מיעוט קמרית של 1.4 מיליון בצפון-מזרח תאילנד (בייחוד במחוזות סורין, בורירם וסי-סקט) ו-1.3 מיליון בדרום ויטנאם - אזורים אשר היו בעבר חלק מקמבודיה.
הקמר מדברים בשפה הקמרית, שהיא חלק ממשפחת השפות האוסטרו-אסייאתיות הכוללת גם את הוייטנאמית וכן עשרות שפות של קבוצות אתניות קטנות בקמבודיה, וייטנאם, תאילנד, לאוס, מלזיה והודו.
מרבית הקמרים מאמינים בבודהיזם מסוג טהרוואדה שמקורו בסרי לנקה, כשגם מנהגים מממערכות אמונה קדומות יותר בקמבודיה - הינדואיזם, אנימיזם ופולחן מתים עדיין שזורים באופן אינטגרלי בתוך התרבות. בנוסף, בעקבות הגירה מסיבית של גברים סינים מדרום סין לקמבודיה במאה ה-19 (נשים לא הורשו להגר מסין בתקופה הזו), חלק ניכר מהקמרים הם בעלי שורשים חלקיים מסין, וחוגגים גם את החגים הסינים.
הערה: בעברית השתרשה השגיאה של תעתוק שם הקבוצה האתנית ושפתה כחְמֶר. זוהי שגיאה הנובעת מהיות התעתיק בכתב לטיני Khmer מקור התעתיק לעברית, ומאי הבנת התעתוק הקמרי לכתב לטיני - ע"פ התעתוק המקובל בקמבודיה, האות ក (המבוטאת כ-ק' - Unaspirated K) מתועתקת לכתב לטיני כ-K ואילו האות ខ (המבוטאת כ-ק' עם קצת ה' אחריה - Aspirated K) מתועתקת כ-KH. הבלבול נובע מכך שבעברית (וכן בשפות סלאביות) הצירוף KH משמש לעיתים קרובות לתעתוק האות ח'.
היסטוריה

הקמר החלו להתיישב בדרום-מזרח אסיה, תוך שהם נודדים מאזורים צפוניים לשם, עוד בתקופות מוקדמות של ההיסטוריה. מרבית המלומדים סבורים כי תחילת התיישבותם באזור דרום-מזרח אסיה אירעה עוד לפני כ-3,000 שנה, ומוקדם בהרבה לפני התיישבותו באזור של העם התאילנדי שכיום מאכלס את מה שהייתה הטריטוריה האוסטרו-אסיאתית. קיימת מחלוקת באשר לסיבה להגעתם לדרום-מזרח אסיה, אך הסברה הנפוצה היא כי הם נדחקו לאזור זה לאור פלישתם של עמים סינו-טיבטיים מהצפון, מה שנתמך באוצר מילים אוסטרו-אסייאיתי הקיים בשפה הסינית, או לחלופין שהיו אלה מטרות חקלאיות שהביאו לנדידתם, מה שנתמך במסלול נדידתם המתפרש לאורך נהרות מרכזיים. הקמר קרובים לאוכלוסיית המון אשר התיישבה מערבה מהם.
לאחר התיישבותם בדרום-מזרח אסיה, ההיסטוריה של הקמר מקבילה למעשה להיסטוריה של קמבודיה. כמו עמים אחרים בסביבתם, גם הקמר היו מושפעים מסוחרים ומלומדים הודים וסרי-לנקים, תוך אימוץ חלקים נרחבים מהדת, המדע, המנהגים והשפה שלהם. הקמר אימצו גם את האלים ההינדואים ואת הקונספט של המקדש הגדול כמעין 'הר קדוש'. אף על פי שהממלכות הקמבודיות עלו ונפלו לסירוגין ואף נעלמו לבסוף, מקדשים קמבודיים עתיקים עדיין קיימים בגלל הבנייה באבן.
המלך ג'איאווארמן השני (802–830), היה זה שהביא את קמבודיה לגדולתה והניח את היסודות לאימפריה האנגקורית, תוך הקמת שלוש ערי בירה שונות: אינדרפורה, הריאלאיה ומחנדרפרווטה – אשר השרידים הארכאולוגיים שלהן מגלים רבות על תקופתו. המלך סוריאווארמן הראשון (שלט בשנים 1002–1050) ניצח במלחמת אזרחים ארוכה, ולאחריה הפנה את כוחותיו מזרחה ושעבד את ממלכת הדוורווטי, של אנשי המון, (היכן שהיום נמצאת ממלכת תאילנד). כפועל יוצא מכך, הוא שלט על חלקים נרחבים ממה שהיום הן תאילנד ולאוס, כמו גם חלקו הצפוני של חצי האי המלאי. תקופה זו, במהלכה הוקם גם מקדש אנגקור וואט נחשבת לשיאה של תרבות הקמר.
תרבות

תרבותם האתנית של הקמר אחידה למדי באופיה על פני כל מקומות התיישבותם. קיימים אומנם ניבים שונים של שפת הקמר, אך לא כאלה שמעוררים בעיות הבנה בין אוכלוסיית הקמר לבין עצמה. קיימים ניבים נוספים לשפה, אשר ייחודיים לחמר החיים באזורים הסמוכים לתאילנד, כגון ניב הקמר הצפוני, המדובר על ידי הקמר החיים בתאילנד, וניב הקמר קרום (תחתון), המדובר על ידי הקמר הגרים בווייטנאם, בדלתה של נהר המקונג.
אוכלוסיית הקמר המודרנית מזהה באופן חזק את הזהות האתנית שלה, וגאה מאד במורשת האימפריה הקמרית. 700 השנים האחרונות מאופיינות במלחמות חוזרות ונשנות עם הוייטנאמים במזרח והתאילנדים במערב, והתפישה העצמית היא של עם עתיק שירד מגדולתו ושנדרש לשמר את עצמאותו כנגד שני שכניו הגדולים ממנו בהרבה.
כ-75% מהקמר חיים בכפרים, ועוסקים בגידול אורז או בדיג, וחייהם נסובים סביב המקדש וסביב טקסים דתיים בודהיסטים למיניהם החלים במהלך השנה. אם מישהו מהם נעשה חולה, הם יביאו אותו אל השאמאן, אשר רבים מהם מאמינים כי יוכל לזהות את הרוחות הרעות אשר גרמו לחולי, וכך יוכל בהתאם להציע מסלול שבו ינוחמו אותן רוחות, ותתרפא המחלה.
בקמבודיה יש סגנון ריקוד מסורתי מקומי (אנ') סגנון מוזיקלי מסורתי מקומי (אנ') לצד מוזיקת פופ אסייתי והיפ-הופ.
לצד החקלאות המסורתית, מתפתחים בשנים האחרונות ענפי כלכלה של חקלאות תעשייתית בקנה מידה גדול, מפעלי טקסטיל, וכן תיירות. בעיר הבירה פנום פן קיימת תעשיית היי טק קטנה וקהילה גדולה של נוודים דיגיטלים מכל העולם.
ראו גם

קמבודיה
היסטוריה של קמבודיה
אנגקור
קמרית
הערות שוליים

↑  Language statistics & facts, Vistawide World Language & Cultues
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543433605171  GND: 4120214-4  LCCN: sh85072204  NDL: 00566980  NKC: ph631786 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חלום אמריקאי (סרט, 2013)

| --- | --- |

 מבוסס על:  פרשת Abscam
 בימוי:  דייוויד או. ראסל 
 הופק בידי:  צ'ארלס רובן, ריצ'רד סאקל, מייגן אליסון
 תסריט:  אריק וורן סינגר, דייוויד או. ראסל 
 עריכה:  ג'יי קסידי, קריספין סטרת'רס ואלן באומגרטן
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל איימי אדמס בראדלי קופר ג'ניפר לורנס ג'רמי רנר
 מוזיקה:  דני אלפמן 
 צילום:  לינוס סאנדגרין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 20 בדצמבר 2013
 משך הקרנה:  138 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט קומדיה, סרט שוד, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  251 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   davido2013
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חלום אמריקאי (באנגלית: American Hustle) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2013. במאי הסרט והתסריטאי הוא דייוויד או. ראסל. בסרט מככבים כריסטיאן בייל, בראדלי קופר, איימי אדמס, ג'ניפר לורנס וג'רמי רנר.
הסרט מבוסס על פרשת Abscam, פרשה בה ה-FBI ביצע תרגיל עוקץ במטרה להפליל אישי ציבור מושחתים.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר, כמו כן זכתה איימי אדמס בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר, וג'ניפר לורנס בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר ב-10 קטגוריות, בהן לסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, לתסריט המקורי, לשחקן והשחקנית הראשיים ולשחקן והשחקנית בתפקידים המשניים. הסרט זכה בפרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר.
עלילה

אירווין רוזנפלד הוא נוכל קטן, בעלים של רשת מכוני ניקוי יבש בניו יורק, עם מוטו שאנשים יאמינו למה שהם רוצים להאמין. במהלך מסיבה הוא פוגש את סידני פרוסר, חשפנית לשעבר, ובין השניים מתפתחת כימיה ורומן על רקע אהבתם למוזיקה של דיוק אלינגטון. סידני חוברת לרוזנפלד במעשי הנוכלות שלו כשהיא מתחזה לליידי אנגלית ועסקיהם פורחים. במקביל נמצא רוזנפלד במערכת יחסים סבוכה עם אשתו רוזלין שאת בנה אימץ, היא מסרבת להתגרש ממנו והוא חושש לאבד את הקשר עם בנו.
רוזנפלד וסידני נתפסים על ידי סוכן ה-FBI ריצ'רד דימאסו. דיאמסו סוחט את רוזנפלד ומכריח אותו לקחת חלק במעשי עוקץ שהוא רוקם במטרה להפליל אישי ציבור מושחתים. הבוס של דימאסו מתנגד לניסיון להפיל את קרמין פוליטו, ראש העירייה הפופולרי של קמדן בניו ג'רזי, שמנסה לקדם את אטלנטיק סיטי ולהקצות למבצע כספים, אך בזכות תושייתה של סידני הם מצליחים לגרום למבצע לצאת לדרך.
רוזנפלד מתחבב על פוליטו, רוכש את אמונו ומשכנע אותו לקחת שוחד, בעוד דימאסו נופל בשבייה של סידני. במסגרת תרגיל העוקץ מתחזה שחקן לשייח' ערבי עשיר שמעוניין להשקיע באטלנטיק סיטי. הם נפגשים עם ויקטור טלג'יו, מנהיג במאפיה שמסביר להם כי על מנת לקדם את הפרויקט על השייח' לקבל אזרחות אמריקאית, ופוליטו יוכל לקדם את הליך האישור המהיר באמצעות קשריו, כמו כן הוא דורש שהשייח' יפקיד 10 מיליון דולר בחשבון הבנק על מנת לאשר שמדובר בהזדמנות אמיתית.
החבורה נפגשת עם עורך הדין של טליג'יו ומאשרת עמו את העברת הכספים לחשבון הבנק, דימאסו חוגג במטה ה-FBI לאחר שהצליח להפליל את טליג'יו באמצעות הקלטה בסתר של הודאת עורך הדין במעשים פליליים. רוזנפלד נוסע לביתו של פוליטו ומתוודה בפניו שרימה אותו ושה-FBI הפיל אותו בפח, פוליטו שבור הלב מגרש אותו מביתו.
בפגישה במטה ה-FBI מתברר כי הכסף לא הועבר לחשבון של טלג'יו אלא נעלם, ושהארגון קיבל שיחה אנונימית בה צוין כי בתמורה לחסינות עבור רוזנפלד וסידני, ועונש מופחת לפוליטו יתקבל הכסף בחזרה, עוד מתברר כי עורך הדין כביכול של טלג'יו היה חבר של רוזנפלד וסידני שהתחזה לו ושה-FBI נפל בעצמו קורבן לעוקץ.
בסוף הסרט מסופר כי שישה חברי בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור אחד נעצרו בפרשה, הכסף הוחזר ל-FBI ובתמורה פוליטו אכן קיבל עונש מופחת של 18 חודשי מאסר, כאשר פורסמה הפרשה שמו של דימאסו כלל לא הוזכר. רוזנפלד עבר לחיות יחד עם סידני כשהוא זוכה להתחלק במשמורת על בנו המאומץ, והשניים פתחו יחד גלריית אמנות.
דמויות ושחקנים

| הדמות בסרט | שחקן/ית | תיאור |
| --- | --- | --- |
| אירווין רוזנפלד | כריסטיאן בייל | נוכל סדרתי קטן המתמחה בתרגילי עוקץ, נאלץ לשתף פעולה עם ה-FBI |
| סידני פרוסר | איימי אדמס | חשפנית לשעבר, שותפתו של רוזנפלד בתרגילי העוקץ בהם מתחזה לליידי בריטית |
| ריצ'רד דימאסו | בראדלי קופר | סוכן FBI |
| קרמין פוליטו | ג'רמי רנר | ראש עיריית קמדן (ניו ג'רזי) |
| רוזלין רוזנפלד | ג'ניפר לורנס | אשתו (בנפרד) של אירווין רוזנפלד |
| סטודרט תורסון | לואי סי. קיי. | הבוס של ריצ'רד דימאסו ב-FBI |
| אנתוני אמאדו | אלסנדרו ניבולה | הבוס של תורסון ב-FBI |
| ויקטור טלג'יו | רוברט דה נירו | בוס אכזר במאפיה |
| פאקו הרננדז | מייקל פניה | מתחזה לשייח' עשיר |
| דולי פוליטו | אליזבת רוהם | רעייתו של קרמין פוליטו |
| פיט מוסיין | ג'ק יוסטון | חבר במאפיה ומאהבה של רוזלין |
| קארל אלווי | שיי ויגהאם | נוכל המשמש כמתווך לקשר עם פוליטו |
הפקת הסרט

התסריט לסרט שנכתב על ידי אריק וורן סינגר ועובד על ידי דייוויד או. ראסל, מבוסס על פרשת Abscam מסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. שקופית ההתחלה של הסרט מציינת כי "Some of this actually happened" ("חלק מהאירועים אכן התרחשו"), מה שרומז על החופש האומנותי שלקחו יוצרי הסרט. לתפקידים הגבריים הראשיים לוהקו שחקנים שעבדו בעבר בהצלחה עם ראסל, כריסטיאן בייל (בסרט "פייטר") שלצורך התפקיד העלה במשקל כ-20 קילוגרם וגילח את שיער ראשו, ובראדלי קופר (עבד עם ראסל בסרט "אופטימיות היא שם המשחק"), לתפקידים הנשיים לוהקו איימי אדמס וג'ניפר לורנס שאף הן עבדו עם ראסל בסרטים "פייטר" ו"אופטימיות היא שם המשחק" בהתאמה. צילומי הסרט החלו במרץ 2013 והתקיימו באזור בוסטון ובניו יורק.
תגובות לסרט

הסרט זכה להצלחה בקרב המבקרים וקהל הצופים. הוא רשם הכנסות של מעל 250 מיליון דולר, לעומת תקציב של כ-40 מיליון דולר. באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט לציון של 93% בקרב כלל המבקרים, 96% בקרב המבקרים הבכירים ו-79% בקרב הקהל הרחב.
קלאודיה פיוג מUSA Today העניקה לסרט 3.5 כוכבים מתוך 4, שיבחה את צוות השחקנים וציינה שמדובר בסרט נועז, מרתק ומצחיק ביותר. היא הוסיפה שהסרט מהנה ושופע אנרגיה בלתי מרוסנת שתגרום לצופה לרצות ולרקוד.
אן הורנדיי מהוושינגטון פוסט העניקה לסרט 3.5 כוכבים וציינה כי מדובר בסרט מהנה לצפייה בו הבמאי מכושף מהדמויות שיצר.
פרסים

פרס אוסקר: הסרט היה מועמד לפרס אוסקר ב-10 קטגוריות אך לא זכה באף אחת מהן. בין הפרסים להם היה מועמד: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט המקורי, השחקן והשחקנית הראשיים והשחקן והשחקנית בתפקידים המשניים.
פרס גלובוס הזהב:
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - איימי אדמס
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - ג'ניפר לורנס
פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי:
צוות השחקנים הטוב ביותר
הקומדיה הטובה ביותר
השחקנית הטובה ביותר בסרט קומי - איימי אדמס
האיפור הטוב ביותר
פרס באפט"א לקולנוע:
שחקנית המשנה הטובה ביותר - ג'ניפר לורנס
התסריט המקורי הטוב ביותר - אריק וורן סינגר, דייוויד או. ראסל
האיפור ועיצוב השיער הטוב ביותר
אחד מעשרת סרטי השנה של מכון הסרטים האמריקאי
פרס סטלייט של האקדמיה הבינלאומית לעיתונות:
התסריט המקורי הטוב ביותר - אריק וורן סינגר, דייוויד או. ראסל
העריכה הטובה ביותר - ג'יי קסידי, קריספין סטרת'רס ואלן באומגרטן
הערות שוליים

↑  "חלום אמריקאי", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  No trick to 'American Hustle' — just good, chaotic fun, USA Today, 12 בדצמבר 2013
↑  ‘American Hustle’ review: David O. Russell’s affectionate homage to dreamers, schemers, וושינגטון פוסט, 19 בדצמבר 2013
| דייוויד או>  ראסל |
| --- | --- | --- |
|  | להצליף בקוף (1994) • אני, אשתי ואמי החורגת (1996) • שלושה מלכים (1999) • אני אוהב האקביז (2004) • פייטר (2010) • אופטימיות היא שם המשחק (2012) • חלום אמריקאי (2013) • אהבה בהפרעה (2015) (הסיר את שמו) • ג'וי (2015) • אמסטרדם (2022) |  |
| פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי |
| --- | --- | --- |
| 1951‏-1960 | אמריקאי בפריז (1951) • עם שיר בלב שלי (1952) • כרמן ג'ונס (1954) • ברנשים וחתיכות (1955) • המלך ואני (1956) • הבנות לאס (1957) • ז'יז'י/דודה מיים (1958) • פורגי ובס/חמים וטעים (1959) • הדירה/שיר ללא סוף (1960) |  |
| 1961‏-1980 | סיפור הפרברים/רוב של אחד (1961) • איש המוזיקה/מגע של מינק (1962) • טום ג'ונס (1963) • גבירתי הנאווה (1964) • צלילי המוסיקה (1965) • הרוסים באים! הרוסים באים! (1966) • הבוגר (1967) • אוליבר! (1968) • הסוד של סנטה ויטוריה (1969) • מ.א.ש (1970) • כנר על הגג (1971) • קברט (1972) • אמריקן גרפיטי (1973) • המשחק המכור (1974) • צמד בכותרות (1975) • כוכב נולד (1976) • דירה לשניים (1977) • השמיים יכולים לחכות (1978) • תרגילים בהתבגרות (1979) • בתו של כורה פחם (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ארתור (1981) • טוטסי (1982) • ינטל (1983) • בעקבות האוצר הרומנטי (1984) • הכבוד של פריצי (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • תקווה ותהילה (1987) • נערה עובדת (1988) • הנהג של מיס דייזי (1989) • גרין קארד (1990) • היפה והחיה (1991) • השחקן (1992) • גברת דאוטפייר (1993) • מלך האריות (1994) • בייב (1995) • אוויטה (1996) • הכי טוב שיש (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • כמעט מפורסמים (2000) |  |
| 2001‏-2020 | מולין רוז' (2001) • שיקגו (2002) • אבודים בטוקיו (2003) • דרכים צדדיות (2004) • הולך בדרכי (2005) נערות החלומות (2006) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009) • הילדים בסדר (2010) • הארטיסט (2011) • עלובי החיים (2012) • חלום אמריקאי (2013) • מלון גרנד בודפשט (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • לה לה לנד (2016) • ליידי בירד (2017) • הספר הירוק (2018) • היו זמנים בהוליווד (2019) • בוראט 2 (2020) |  |
| 2021-היום | סיפור הפרברים (2021) • רוחות אינישרין (2022) • מסכנים שכאלה (2023) ‏•‏‏ אמיליה פרז (2024) |  |
| פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע |
| --- | --- | --- |
| 1995‏-2009 | אפולו 13 (1995) • כלוב הציפורים (1996) • ללכת עד הסוף (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • אמריקן ביוטי (1999) • טראפיק (2000) • פארק גוספורד (2001) • שיקגו (2002) • שר הטבעות: שיבת המלך (2003) • דרכים צדדיות (2004) • התרסקות (2005) מיס סנשיין הקטנה (2006) • ארץ קשוחה (2007) • נער החידות ממומביי (2008) • ממזרים חסרי כבוד (2009) |  |
| 2010-היום | נאום המלך (2010) • העזרה (2011) • ארגו (2012) • חלום אמריקאי (2013) • בירדמן (2014) • ספוטלייט (2015) • מאחורי המספרים (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) • הפנתר השחור (2018) • פרזיטים (2019) • משפט השבעה משיקגו (2020) • CODA ‏(2021) • הכול בכל מקום בבת אחת (2022) • אופנהיימר (2023) ‏•‏‏ עד שיצא עשן לבן (2024) |  |
בניין מגדל השעון (ירושלים)

| --- | --- |
הכוונת תנועה בכיכר אלנבי,שנות ה-30הכוונת תנועה בכיכר אלנבי,שנות ה-30
 מידע כללי
 סוג:  מגדל שעון 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  האגודה למען ירושלים 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1925
 תאריך פתיחה רשמי:  1925 
 תאריך פירוק:  1934 
 
 קואורדינטות:  31°46′34″N 35°13′16″E﻿ / ﻿31.776111111111°N 35.221111111111°E﻿ / 31.776111111111; 35.221111111111
  (למפת ירושלים מוגדלת) בניין מגדל השעון(למפת ירושלים רגילה) בניין מגדל השעון(למפת הרי ירושלים רגילה) בניין מגדל השעון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בניין מגדל השעון
 
תחילת העבודות להסרת בניין מגדל השעון, 1934
בניין מגדל השעון בירושלים היה בניין שעמד בכיכר אלנבי בעיר בשנים 1925-1934. הבניין הוקם על ידי האגודה למען ירושלים כמתנה לעיריית ירושלים במקום מגדל השעון על שער יפו שנהרס בהוראת המושל רונלד סטורס.
מגדל השעון על שער יפו

ב-1907 בנו תושבי ירושלים מגדל שעון על גג שער יפו לכבוד 30 שנה לשלטונו של הסולטן עבדול חמיד השני. כמאה מגדלי שעון נבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית כמחווה לסולטן במלאת 25 שנה לשלטונו, בהם שישה מגדלים בארץ ישראל: בצפת, בעכו, בחיפה, בנצרת, בשכם וביפו. נטען שהמגדל בירושלים הוקם באיחור של חמש שנים, בשל הקושי לגייס מתושבי העיר העניים את הסכום הנדרש לבנייה.
אבן הפינה למגדל הונח באפריל 1907, הבנייה הושלמה באוגוסט 1907, והמגדל נחנך בתחילת ספטמבר 1907 לכבוד חגיגות יום עליית הסולטן על כסאו.
הקמת המגדל עלתה לתושבי העיר כעשרים אלף פרנק. העובדה כי שער יפו נבחר מכל שערי ירושלים כבסיס למגדל השעון, מעידה על חשיבותו הרבה באותה עת, שגברה אף על שער שכם. מגדל השעון נבנה מאבן גיר שנחצבה במערת צדקיהו הסמוכה. הוא התנשא לגובה 13 מטרים, ובראשו נקבעו ארבעה שעונים, שפנו לארבע רוחות השמים. השעון המערבי והמזרחי הציגו את השעה הרגילה ("שעה אירופית"), בעוד ששני השעונים האחרים הציגו את השעה הערבית ("שעות ארץ ישראל" שמתחילות בשקיעה). מעל השעונים, בחלק המקושט והמעוטר ביותר, הוצב פעמון ולידו סמל השלטון העות'מאני, שכלל סהר וכוכב.
לאור תלונות על כך שהשעון מכער את העיר העתיקה, למשל מפיו של בוריס שץ, הוחלט בתחילת ינואר 1922 לפרק את השעון ולמכור את אבניו. אולם בעקבות תלונות מצד המוסלמים בעיר הוחלט לשמר את השעון אך להעבירו למקום אחר. ביולי 1922 נשקלה האפשרות להעביר את השעון לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים, אם הנהלת הרכבת תשתתף בהוצאות ההעברה. מגדל השעון העות'מאני פורק ב-1922 בהוראת מושל ירושלים הבריטי רונלד סטורס שטען שהוא מכער את העיר.
על החלטתו כתב בפרסומי "האגודה למען ירושלים" באותה שנה:
"מגדל השעון שהוקם על ידי האזרחים הנאמנים של ירושלים... הוסר כמות שהוא מצדו הצפוני של שער יפו, שאותו כיער במשך זמן רב מדי. כדי לקיים את יעדו שהובטח (מלאות 30 שנה לשלטון רב החסד של הסולטאן המנוח עבדול חמיד) אף כי בפחות תוקפנות, הוא נבנה כעת מחדש במקום מרכזי ומתאים בכיכר הדואר המרכזי."