stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי נוקס
קריירה צבאית > המצור על בוסטון

כאשר פרצה מלחמת העצמאות של ארצות הברית עם קרבות לקסינגטון וקונקורד ב-19 באפריל 1775, חמקו נוקס ורעייתו לוסי מבוסטון והוא הצטרף למליצית הצבא שצרה על העיר. חנות הספרים הנטושה של נוקס נבזזה וכל המלאי שלה הושמד או נגנב. הוא שירת תחת גנרל ארטמס וורד ותרם מכישוריו ההנדסיים לבניית הביצורים סביב לבוסטון. בקרב גבעת בנקר הוא פיקד על כוח ארטילרי. כאשר הגיע הגנרל ג'ורג' וושינגטון ביולי לקחת את הפיקוד על הצבא, הוא התרשם מהעבודה של נוקס. עד מהרה פיתחו השניים יחסי חיבה ונוקס קיים קשר סדיר עם וושינגטון ועם הגנרלים האחרים של הצבא הקונטיננטלי המתהווה. לנוקס לא היה מינוי רשמי בצבא, אך בזכות פועלו של ג'ון אדמס בקונגרס הקונטיננטלי השני, הוא קיבל מינוי של קולונל ברגימנט הארטילרי של הצבא. נוקס הועיל לקידומו כאשר כתב לאדמס שריצ'רד גרידלי, מפקד הארטילריה הזקן שפעל תחת פיקודו של וורד, לא היה חביב על אנשיו ובריאותו הייתה לקויה.
עם התקדמות המצור, עלה הרעיון שהתותח שנלקח שלל קודם לכן בנפילת המבצרים של טיקונדרוגה וקראון פוינט בצפון ניו יורק, יוכל להועיל באופן משמעותי. מקובל ליחס לנוקס את העלאת ההצעה הזאת בפני וושינגטון, שלאחר מכן מינה את נוקס כאחראי על המשלחת להבאתו, אף על פי שמינויו של נוקס טרם אושר. כשהגיע נוקס לטיקונדרוגה ב-5 בדצמבר נודע הכוח שעליו פיקד נוקס כ"שיירת הארטילריה הנאצלת" (noble train of artillery) שהובילה באמצעות מזחלת רתומה לשוורים תותח במשקל 60 טונות ושאר אמצעי חימוש בנתיב באורך של 480 ק"מ שעבר בנהרות מכוסים בקרח והרי ברקשייר המכוסים בשלג אל מחנות המצור של בוסטון.
האזור היה מיושב בדלילות ועל נוקס היה להתגבר על קשיים בשכירת כוח אדם ובהמות משא. בכמה הזדמנויות בקע משקל התותח את שכבת הקרח בחציית הנהרות אך אנשיו של נוקס הצליחו להציל אותו. בסופו של דבר המסע שנוקס צפה שיארך שבועיים ארך למעשה שישה שבועות הוא דיווח לוושינגטון על הגעת שיירת הנשק ב-27 בינואר 1776. ההיסטוריון ויקטור ברוקס כינה את מבצעו של נוקס "אחד מההישגים הלוגיסטיים המדהימים ביותר" של כל המלחמה, והוא מונצח בסדרה של לוחות זיכרון לאורך נתיב שיירתו במדינות ניו יורק ומסצ'וסטס.
עם הגעת התותח לקיימברידג' הם הוצבו עד מהרה למשימת ביצור רמת דורצ'סטר שנכבשה זמן קצר קודם לכן על ידי וושינגטון. עמדת התותחים החדשה שחלשה על נמל בוסטון אילצה את הבריטים להסיג את הצי שלהם להליפקס. עם תום המצור דאג נוקס לשיפור הגנתן של קונטיקט, רוד איילנד והעיר ניו יורק בצפייה למתקפה בריטית עליהן. בניו יורק פגש נוקס את אלכסנדר המילטון שפיקד על כוח הארטילריה המקומי. השניים יצרו ידידות קרובה שנמשכה עד למותו של המילטון ב-1804. במהלך שירותו הצבאי יצר נוקס גם ידידות קרובה עם בן עירו, בנג'מין לינקולן.
קריירה צבאית > המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי

נוקס היה חלק מצבאו של וושינגטון במהלך המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי, כולל המהלכים העיקריים שכתוצאה מהן אבדה העיר ניו יורק. הוא בקושי ניצל משבי בעקבות הפלישה הבריטית למנהטן והגיע לקווי הצבא הקונטיננטלי דרך משרדיו של ארון בר. הוא היה האחראי על הלוגיסטיקה במהלך חציית הדלאוור שקדמה לקרב טרנטון ב-26 בדצמבר 1776. על אף שדרכו נחסמה על ידי קרח וקור, יחד עם אנשי הרגימנט הקונטיננטלי ה-14 בפיקודו של ג'ון גלובר שאיישו את הסירות, עלה בידו להעביר את כוח התקיפה את הנהר, על סוסיו ועל תותחיו, ללא שום אבדות. לאחר הקרב הוא שב עם אותו כוח ועם מאות שבויים, עם שלל ועם כל הסירות בחזרה אל מעבר לנהר עד אחר הצהריים של אותו יום. על הישגו זה קודם נוקס לדרגת בריגדיר גנרל, והוא מונה לפקד על גיס ארטילריה שכלל חמישה רגימנטים. כמה ימים לאחר מכן חצה הצבא שוב את הנהר לאחר שהתקבלה החלטה להחזיק בטרנטון. נוקס היה עם הצבא ב-2 בינואר 1777 בקרב ערוץ אסונפינק וביום המחרת בקרב פרינסטון.
ב-1777, כשהצבא היה במוריסטאון שבניו ג'רזי, שב נוקס למסצ'וסטס לשפר את יכולת ייצור התותחים של הצבא. הוא הקים גדוד ארטילריה נוסף ופתח נשקייה בספרינגפילד שבמסצ'וסטס לפני ששב אל הכוח העיקרי של הצבא באביב. נשקייה זו, ואחת נוספת ביורקטאון שבפנסילבניה, הוקמו על ידי אחד מפקודיו של נוקס והיוו מקור רב ערך לאספקה עד תום המלחמה.
קריירה צבאית > המערכה על פילדלפיה

נוקס שב אל הגוף העיקרי של הצבא למערכה של 1777. ביוני נודע לו שהקונגרס מינה את פיליפ שארל טרונסון דו קורדיי, איש צבא צרפתי בעל הון, לפקד על כוחות הארטילריה. מינויו של דו קורדיי הרגיז לא רק את נוקס, שמיד איים על הקונגרס שיתפטר מתפקידו, אלא גם את ג'ון סליבן ואת נתנאל גרין שמחו גם הם על המינוי הפוליטי הזה. דו קרודיי הוצב בסופו של דבר מחדש לתפקיד המפקח הכללי ומת כתוצאה מנפילה מסוסו כשחצה את נהר סקולקיל בספטמבר 1777.
נוקס השתתף בקרב ברנדיווין, הקרב החשוב הראשון במערכה על פילדלפיה ובקרב ג'רמנטאון. בזה האחרון הוא השיא עצה קריטית שאושרה על ידי וושינגטון, לכבוש ולא לעקוף את בית צ'ו, אחוזת אבן שהבריטים כבשו כעמדת הגנה חזקה. מהלך זה התברר כצעד שעיכב באופן משמעותי את התקדמות הצבא ונתן לבריטים הזדמנות לשפר את מערך הקווים שלהם. לאחר מכן כתב נוקס ללוסי, "ניתן לייחס את אובדן הניצחון לערפל הבוקר ולכיבוש בניין אבן על ידי האויב בג'רמנטאון". נוקס גם השתתף בקרב מונמאות' ביולי 1778, שם פקד עליו וושינגטון להפעיל את הארטילריה. בהמשך השנה לא השתתף הצבא בפעילות נוספת, אך הפריבטירים שנוקס ובן מושבתו, הנרי ג'קסון, הפעילו, לא הגיעו להישגים כפי שצופה מהם. רבים מהם נשבו על ידי הבריטים.
קריירה צבאית > בית הספר לארטילריה והמצור על יורקטאון

נוקס הקים קסרקטין חורף בפלוקמין (פרבר של בדמינסטר שבניו ג'רזי). שם ייסד נוקס את בית הספר הראשון של הצבא הקונטיננטלי לארטילריה ולהכשרת קצינים. מתקן זה נחשב כזה שקדם לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט. בהיותו שם במהלך קיץ 1779, בילה נוקס את רוב זמנו באימונם של יותר מ-1,000 חיילים בתנאים של מוראל ירוד ואספקה מצומצמת. התנאים היו קשים במיוחד בימים של חורף 1779–1780 וצבאו של וושינגטון שב לפעילות אינטנסיבית ב-1780 כאשר מהלכי המלחמה העיקריים הופנו לכוון דרום.
בסוף ספטמבר 1780 היה נוקס חבר בבית הדין הצבאי שהרשיע את מייג'ור ג'ון אנדרה, קצין בריטי שמעצרו גרם לחשיפת בגידתו של בנדיקט ארנולד. (בצירוף מקרים מעניין חלק נוקס מגורים עם אנדרה כאשר היה ב-1775 בדרקו לטיקונדרוגה). באותן שנים של כמעט חוסר פעילות מוחלט, קיים נוקס מספר מסעות למדינות הדרומיות כנציגו של וושינגטון להגדיל את גיוס האנשים והאספקה לצבא. ב-1781 התלווה נוקס לצבאו של וושינגטון דרומה והשתתף במצור על יורקטאון. הוא היה פעיל בשדה הקרב באופן אישי וניהל את הצבת התותחים ואת מטרותיהם. המרקיז משסטלו, שעמו פיתח נוקס קשריי ידידות קרובים, כתב עליו, "אין אנו יכולים להעריץ במידה מספקת את האינטליגנציה ואת הפעילות שבאמצעותם הוא ליקט ממקומות שונים והעביר אל הסוללות יותר משלושים קנים...". ו"רק מחצית מהשבח שהוא היה ראוי לו נאמר על גאוניותו הצבאית". וושינגטון שיבח במיוחד הן את נוקס והן את הקצין הצרפתי על תפקודם במצור והמליץ לקונגרס על קידומו של נוקס.
מזכיר המלחמה

ב-8 במרץ 1785 אישר הקונגרס בסופו של דבר את מינויו של נוקס לתפקיד "המזכיר במלחמה", לאחר ששקל את מועמדותם של אישים אחרים. באותה עת דווח שמשקלו עמד על כ-130 ק"ג וגובהו היה 190 ס"מ. הצבא היה אז חלק קטן מגודלו הקודם והתרחבותה מערבה של האומה החדשה התבטאה בעימותים חמורים עם שבטי האינדיאנים. מחלקת המלחמה שנוקס קיבל לנהל כללה שני עובדים אזרחיים ורגימנט אחד קטן. הקונגרס של 1785 אישר את הקמתו של צבא שמנה 700 איש. נוקס יכול היה לגייס רק שש מתוך עשר הפלוגות שאושרו ושהוצבו בחזית המערבית.
כמה מחברי הקונגרס של הקונפדרציה התנגדו להקמתו של צבא בעתות שלום וכן התנגדו להקמתה של אקדמיה צבאית (אחת מהצעותיו העיקריות של נוקס) על בסיס הטענה שייווצר מעמד צבאי בעל יכולת לשלוט על החברה. בתחילה הציע נוקס להקים צבא שיכלול בעיקר מליציות מדינתיות, ובמיוחד שאף לשנות את גישתו של הקונגרס בנוגע לצבא המנוהל באורח דמוקרטי. אף על פי שהתוכנית נדחתה בשלב הראשון, רבים מפרטיה אומצו בסופו של דבר כאשר עוצב המבנה המנהלי של צבא ארצות הברית. הצורך בשיפור מעמדו של הצבא קיבל דחיפות ב-1786 כאשר פרץ מרד שייז במסצ'וסטס שאיים להשתלט על נשקיית ספרינגפילד. נוקס יצא לספרינגפילד בעצמו לדאוג למערך ההגנה שם. אף על פי שבנג'מין לינקולן הקים מיליציה ודיכא את המרד, המרד הדגיש הן את החולשה של הצבא והן את הליקויים בתקנון הקונפדרציה שהפריעו ליכולות הקונגרס בפרשה זו. לאחר המרד כינס הקונגרס את  ועידת החוקה, שבה נוסחה חוקת ארצות הברית התקפה עד היום. בראשית 1787 שלח נוקס לוושינגטון טיוטת הצעה להקמת ממשלה שדמתה בסופו של דבר למבנה הממשלה שעליה הוחלט. כאשר שאל וושינגטון את נוקס אם עליו להשתתף בוועידה הוא הסכים ואמר: "יהיו אלו נסיבות מכובדות ביותר שיובילו לתהילתך, זאת בהתחשב בתקופה הנוכחית ובתקופות לעתיד לבוא, והן יזכו אותך בכינוי המפואר של 'אבי האומה'". זהו ככל הנראה המסמך המוקדם ביותר בו נעשה שימוש בכינוי זה בהקשר של וושינגטון. נוקס פעל לקידום החוקה החדשה, שיגר תכתובות רבות במושבות רבות בנוגע לכך,אך בעיקרה הוא התרכז בקבלת ההחלטה על אימוץ החוקה במסצ'וסטס, שם נראה היה שהתמיכה בה מצומצמת. לאחר קבלת החוקה ראו בו רבים כמועמד ראוי לתפקיד סגן הנשיא, אך הוא העדיף להישאר במחלקת המלחמה ולתפקיד סגן הנשיא נבחר ג'ון אדמס. עם קבלת החוקה החדשה והקמתה של מחלקת המלחמה שונה תוארו של נוקס למזכיר המלחמה (Secretary of War).
כחלק מתפקידיו כמזכיר המלחמה, היה נוקס אחראי על יישום "חוק המיליציה של 1792" (Militia Acts of 1792). חוק זה כלל את הנחת היסוד שרק 20% מ-450,000 חברי המיליציות היו מסוגלים לממן בעצמם את רכישת כלי הנשק שלהם כפי שנדרש על פי החוק. כדי לפתור את הבעיה, המליץ נוקס לקונגרס שהממשלה הפדרלית תרחיב את רכישת כלי הנשק המיובאים, תאסור ייצוא של כלי נשק מתוצרת מקומית ותקים מתקנים לייצור מקומי של כלי נשק ואגירתם. מתקנים אלו כללו את נשקיית ספרינגפילד שכבר הייתה קיימת ואחת נוספת בהרפרס פיירי שבווירג'יניה. ב-1792 הקים הקונגרס, על פי הצעה מפורטת של נוקס, את "הלגיון של ארצות הברית" (Legion of the United States) קצר הימים. עם פרוץ מלחמות המהפכה הצרפתית ב-1793, החלו ספינות סוחר אמריקאיות להיות מושפעות מהן לאחר שוושינגטון הכריז על נייטרליות בסכסוך. הן צרפת והן בריטניה החלו להפריע לתנועת הספנות האמריקאית. רוב הספינות המעטות של הצי הקונטיננטלי נמכרו בתום מלחמת העצמאות, וכך נותר צי הסוחר של ארצות הברית ללא אמצעי הגנה מפני שוד ימי או השתלטות בימים. נוקס דחק להקמתו של צי ארצות הברית הסדיר ולבניית סדרה של מבצרי חוף.
עסקים פרטיים

נוקס התיישב בתומאסטון ובנה מעון מפואר בן שלוש קומות שהיה מוקף במבני חוץ ויצר אחוזה בשם מונטפלייר, שלא ניתן היה להשוות את כל "היופי, הסימטריה וההדר" שבה לשום מקום אחר במדינה. את שארית חייו הוא בילה בניהול חוואות בקר, בניית ספינות, ייצור לבנים ועסקאות מקרקעין. הקשרים שיצר במהלך שנות המלחמה הועילו לו מאוד, שכן הוא השקיע כספים רבים באדמות באזורי הספר בכל השטחים מאוהיו ועד מיין (אם כי רוב השקעותיו היו במיין). אף על פי שהוא טען שהוא התייחס בהגינות למתיישבים בקרקעותיו במיין, הוא עשה שימוש באנשים מטעמו כדי לפנות את אלו שלא שילמו את דמי השכירות או פלשו לאדמותיו. צעדים אלו הכעיסו את המתיישבים עד שברגע מסוים הם איימו לשרוף את אחוזת מונטפלייר. אחד מהאנשים שמהם לקח נוקס את אדמתו היה ג'וזף פלם מרטין, איש צבא שהתיישב במיין וכתב את זיכרונות המלחמה שלו. נוקס ייצג את תומאסטון בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, אך בסופו של דבר הוא איבד את חנו בעיני הציבור ואיבד את מושבו.
תקריות רבות בקריירה של נוקס העידו על אופיו, הן לטובה והן לרעה. במקרה אחד, כאשר הוא ורעייתו לוסי נאלצו לעזוב את בוסטון ב-1775, שימש ביתם ללינתם של קצינים בריטים שבזזו את חנות הספרים. על אף הקשיים הכלכליים שסבל מהם, עלה בידו להעביר את התשלום האחרון של 1,000 ליש"ט להוצאת לונגמן בלונדון כדי לכסות את עלות המשלוח של ספרים שהוא מעולם לא קיבל. עם זאת, במיין הוא ייזכר כעריץ רודף בצע והוא הונצח ברומן של נתניאל הות'ורן "בית שבעת הגגות", שבו הוא היה ההשראה לדמותו של קולונל פינצ'און".
ב-1805 נבחר נוקס כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בנוסף לבניית אחוזתו הכפרית, עשה נוקס ניסיון להגדיל את הונו באמצעות מיזמי תעשייה. הוא התעניין בסחר בעץ, בבניית ספינות, בגידול מקנה ובייצור לבנים. לרוע מזלו כשלו עסקים אלו, בין השאר בשל חוסר התמקדות בתחום מסוים, והוא צבר חובות משמעותיים. הוא אולץ למקור שטחים נרחבים של אדמות במיין כדי לרצות כמה מבעלי חובו. האיש שרכש את אדמותיו במיין היה הבנקאי מפנסילבניה ויליאם בינגהאם, וקרקעות אלו נודעו במיין כ"רכישת בינגהאם".
מותו

הנרי נוקס מת בביתו ב-25 באוקטובר 1806 בגיל 56, שלושה ימים לאחר שבלע עצם של עוף שנתקעה בגרונו וגרמה לו לזיהום קטלני. הוא נקבר באחוזת מונטפלייר בהלוויה צבאית.
לוסי נוקס מתה ב-1824 לאחר שמכרה חלקים נוספים של רכוש המשפחה כדי לשלם לבעלי החוב של בן זוגה. לזוג נולדו 13 ילדים, אך רק בן אחד הגיע לבגרות. הבן, הנרי ג'קסון נוקס, נודע כאדם לא יוצלח בשל הרגלי השתייה שלו והתנהגותו השערורייתית. לפני מותו ב-1832 "הוא הכיר בתחושה העמוקה של חוסר הערך שלו", והוא הביע את רצונו שהוא לא ייקבר לצד קרוביו המכובדים, אלא בבית קברות ציבורי "ללא מצבה שתוצב על קברו".
אחוזת מונטפלייר נותרה בבעלות משפחת נוקס אך ב-1871 היא נהרסה במסגרת עבודות סלילת קו רכבת. המבנה היחיד של האחוזה ששרד הוא אחד המבנים ההיקפיים שב-1972 הועבר לאגודה ההיסטורית של תומאסטון. מוזיאון מונטפלייר הנוכחי הוא שחזור מהמאה ה-20 שדומה במידה רבה לזה המקורי.
הנצחתו

על שמו של נוקס נקראו ערים ועיירות במיין, אינדיאנה, איווה, אילינוי, מרילנד והעיר נוקסוויל שבטנסי. על שמו גם קרויים מחוזות באילינוי, אינדיאנה, קנטקי, מיין, מיזורי, נברסקה, אוהיו, טנסי וטקסס. הבית ששימש כמפקדתו בניו וינדזור שבניו יורק במהלך מלחמת העצמאות שומר כמבנה היסטורי.
שירות הדואר של ארצות הברית הוציא ב-1985 בול עם דמותו.
שני מבצרים הקרויים Fort Knox נקראו על שמו: בקנטקי (פורט נוקס) ובמיין. על שמו נקרא גם אולם בבית הספר לתותחנות של צבא ארצות הברית בפורט סיל שבאוקלהומה, וכן פרס שנתי שמוענק ליחידות התותחנים האמריקאיות. ספינת גרר של צבא ארצות הברית קרויה על שמו. מסמכיו שמורים בחברה ההיסטורית של מסצ'וסטס וספרייתו האישית שמורה בספריית בוסטון בסמיכות לזו של ידידו, ג'ורג' וושינגטון.
לקריאה נוספת

Puls, Mark (2008). Henry Knox: Visionary General of the American Revolution. New York: Palgrave Macmillan. ISBN 978-0-230-62388-0.
הערות שוליים

↑  1-"The Ulster-Scots and New England: Scotch-Irish foundations in the New World". Ulster-Scots Agency. p. 24.
↑  Mark Puls, Henry Knox: Visionary General of the American Revolution, St. Martin's Press, 2008, p 3.
↑  Mark Puls, Henry Knox: Visionary General of the American Revolution, St. Martin's Press, 2008, pp 1-9.
↑  North Callahan, Henry Knox: General Washington's General, Rinehart, 1958, p. 19.
↑  Mark Puls, Henry Knox: Visionary General of the American Revolution, St. Martin's Press, 2008, pp 8-12.
↑  Mark Puls, Henry Knox: Visionary General of the American Revolution, St. Martin's Press, 2008, pp 13.
↑  Drake, Francis (1873). Life and Correspondence of Henry Knox. Boston. p. 12.
↑  "Knox Trail official New York site". New York State Museum. Archived from the original on January 7, 2010.
↑  Noah Brooks, Henry Knox, a Soldier of the Revolution: Major-general in the Continental Army, G. P. Putnam's sons, 1900, p 83.
↑  Mark Puls, Henry Knox: Visionary General of the American Revolution, St. Martin's Press, 2008, p 23.
↑  (אורכב 26.11.2018 בארכיון Wayback Machine)
↑  North Callahan, Henry Knox: General Washington's General, Rinehart, 1958, p. 380.
↑  "History of the Society's Building". Thomaston Historical Society. נבדק ב-19 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mark Puls, Henry Knox: Visionary General of the American Revolution, St. Martin's Press, 2008, pp 250.
↑  8c Henry Knox single
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432436905171  BnF: cb161780325 (data)  CiNii: DA19405799  GND: 104273240  ISNI: 0000 0000 6317 2935  LCCN: n50042395  NARA: 10580532  NLA: 35277364  RERO: 02-A022969000  SNAC: w6h995df  Trove: 894061  VIAF: 17657529   WorldCat (עם VIAF): 17657529 
מודעת פרסומת לחנות הספרים של הנרי נוקס משנת 1771
שיירת הנשק בפיקודו של נוקס מובילה את התותח למצור על בוסטון באמצעות שוורים
חציית הדלאוור. בחזית - ג'ורג' וושינגטון, ברקע - אנשיו של נוקס עמלים על העברת תותח
תחריט של הנרי נוקס מאת אלונזו צ'אפל
אחוזת מונטפלייר
אינואיטים

.
| --- | --- |
אינוק, 1907
אינוק, 1907
 אוכלוסייה
 כ-148,863
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 קנדה קנדה  גרינלנד גרינלנד  דנמרק דנמרק  ארצות הברית ארצות הברית (בעיקר באלסקה) 
 שפות
 אסקימו-אלאוט אינואיט שפות יופיק ושפות המדינות בהן הם חיים
 דת
 מיתולוגיה אינואיטית נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 יופיק, אלאוט
שתי נשים אינואיטיות ותינוקת (1854), צולמו על ידי משלחת בהנהגת אדוארד אוגוסטוס איינגלילד (אנ')
אברהם ואולריק אולריקב (אנ') ומשפחתם
גבר אינואיט מחצי האי לברדור (1904)
אינואיטים על הספינה האנגלית אורורה (אנ') (1911)
משפחת אינופיאקים באלסקה בשנת 1929. צילום: אדוארד קרטיס.
אינוקשוק בנונאווט
אינואיט (באינוקטיטוט: ᐃᓄᐃᑦ 'העם', ביחיד: אינוק, ᐃᓄᒃ ובזוג: אינווק, ᐃᓅᒃ), הוא שם כולל למספר עמים אסקימואים החיים בחוג הארקטי. בין העמים בקבוצה זו נכללים האִינוּאִיט והאִינוּבִֿיאַלוּיִיט מקנדה, הכַּלׇשִׂיט, הטוּנוּמִיט והאִינוּגֿוּאִיט מגרינלנד, האִינוּפִּיאַק והיוּפִּיק מאלסקה, והיופיק מרוסיה.
האינואיט פועלים לשמר את התרבות והמסורת רבת השנים שלהם על ידי מאבק להכרה תרבותית. בקנדה, מאז 1982 החוקה מעניקה לכלל העמים הילידים, ובפרט לאינואיט, זכות לממשל עצמי. תהליך מימוש הזכות החל ב-1995, במשא ומתן בין המדינה לתושבים מבני האינואיט, שבמסגרתו הושגו הסכמים עם ארבעה אזורי ממשל עצמי. עם זאת, קהילות אינואיט רבות עדיין סובלות מקשיים כלכליים, בריאותיים ובעיות חברתיות שונות, שנובעים, בין השאר, מהנזק שנגרם להן בעקבות הקולוניזציה של אזורי המחיה שלהם, המעבר הכפוי ליישובי קבע, ומהזנחה וגזענות רבות שנים.
"אסקימו" מול "אינואיט"

ישנן מספר סברות למקור המילה אסקימו, אך זו נחשבת היום לכינוי גנאי גזעני בקנדה.
ישנה סברה שלפיה מקור המילה "אסקימו" בשפת הקרי המדוברת בידי ילידי קנדה שאינם אינואיטים, ופירושה "אוכלי בשר נא", משום שהאינואיטים נוהגים לאכול בשר נא, מנהג שלילי בעיני אומות ילידיות אחרות.
מסיבה זו, השימוש במילה Eskimo באנגלית הפך בלתי-תקין-פוליטית, והמילה "Inuit" (אינואיט), שמשמעותה באינוקטיטוט היא "העם", החליפה אותה. למעשה, המילה "אינואיט" מתייחסת רק לאחת מקבוצת העמים האסקימואיים. בשפות העמים האחרים יש לכל עם שם אחר, שמתורגם למילה אחרת. בקנדה בעיקר, גם העמים האחרים מתחילים לוותר על השימוש במילה "אסקימו" בתור השם הכולל באנגלית ובצרפתית, והמילה "אינואיט" תופסת את מקומה. באלסקה לעומת זאת עדיין נעשה שימוש במילה "אסקימו" כשם כולל לכל העמים, ו"אינואיט" ניתנת לעם האינואיטי בלבד.
קבוצות ואזורי מחיה

הנטסיליק (Netsilik Inuit) חיים בעיקר בנונאווט (הטריטוריה הצפונית ביותר בקנדה), נונאוויק (אזור בצפון קוויבק), נונאטסיאווט (אזור בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור) ובעבר חיו גם בטריטוריית יוקון.
האינוויאלויט חיים בעיקר בדלתא של נהר המקנזי, ועל האיים ויקטוריה ובנקס בטריטוריות הצפון-מערביות.
האינופיאק שבאלסקה חיים במחוז המדרון הצפוני.
היופיק חיים במערב אלסקה ובמחוז הרוסי האוטונומי צ'וקוטקה.
ברוב האזורים שבהם חיים אינואיט, הם שוכנים קרוב לשפת הים או לשפכי נהרות, וזאת היות שחלק גדול ממחייתם היה מבוסס על דיג וציד לווייתנים ויונקים אחרים (בעיקר כלבי ים).
תחומי עיסוק

בעבר חיו האינואיט בהתאמה מוחלטת לאקלים ולעונות השנה, מרביתם היו דייגים וציידים, שדגו דגים או צדו לווייתנים, סוסי ים, וכלבי ים בעזרת סירות או קיאקים או על ידי המתנה בצד חורים שקדחו בקרח. רק חלק מועט מכלכלתם התבססה על לקט או חקלאות.
בשבועות הקיץ היו נודדים אל תוך היבשת, הן לשם לקט, הן לשם ציד חיות והן לשם דייג במקורות מים מתוקים (אגמים ונהרות) שהפשירו.
האינואיט השתמשו באיגלו (בתי קרח) כמחסה בעת ציד ובשעת חירום; עשו שימוש מתוחכם בעורות בעלי-חיים למלבושם (למשל ביצירת האנוראק, מעין מעיל עם ברדס); מזחלות כלבים (קָמוּטִיִיט) שימשו אותם לתנועה.
רבים מהאינואיט עדיין חיים כציידים, משתמשים בסירות וקייאקים, מכינים מלבושי עור ונעזרים באיגלו; עם זאת, מזחלות הכלבים הוחלפו כמעט לחלוטין באופנועי שלג, החץ וקשת והצלצלים הוחלפו ברובים.
חיי האינואיט מתוארים בסרטו של ניקולאס ריי "התמימים והפראים" (1960).
סיווג ומקור

בעבר חוקרים הניחו כי יש קשר גנאלוגי בין האינואיט לשאר העמים הילידיים באמריקה, אולם התאוריה המובילה כיום היא שהם הגיעו לאמריקה הצפונית מחלקה המזרחי של אסיה והם צאצאים של נוודים סיביריים המכונים בידי אנתרופולוגיים ת'וּלֵה שחיו בסביבת מצר ברינג. הת'ולה הגיעו לאמריקה הארקטית לכל המאוחר בשנת 1000 והתפשטו דרך אלסקה לצפון קנדה וגרינלנד. הת'ולה החליפו את עם קדום שחי בתא שטח זה המכונה בידי אנתרופולוגים "דוֹרְסֵט" ובידי האינואיט "טוּניט". מהלך זה גם חדר לאגדות העם האינואיטיות המספרות על כיבוש הארץ.
תרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרבות > מטבח

המאכלים הנפוצים במטבח האינואיטי הם מאקטאק, אקוטאק, איגונאק וקיוויאק.
תרבות > אמונה

למרות השפעות נוצריות והתנצרות של חלק מהאינואיט, עדיין המסורת השמאנית חזקה מאוד. האמונה באנימיזם מצטרפת לסיפורי מיתולוגיה המועברים מדור לדור. לאינואיט גם מסורת היסטוריה שבעל פה מפותחת ומרכזית בתרבותם. מסורת זו נחשבה בעבר לא אמינה, אך חוקרים כיום מאמינים שהיא מדויקת יותר מכפי שיוחס לה.
תרבות > אובדן המסורת

מאז הקולוניאליזם האירופאי של צפון אמריקה, גורמים רבים ובהם - מדיניות ממשלתית גזענית או מוטעית, שיפור דרכי התחבורה עם הדרום שגרמו להגירה אל אזורי המחיה של האינואיט, התקדמות התקשורת שגרמה לתרבות המערבית לחדור אל התרבות האינואיטית, התפתחות המסחר, מציאת או חיפוש זהב ונפט, שתיינות, קטילה סיטונאית של כלבי ים ולווייתנים לשם השגת עורות, בשר ושמן מן החי - גרמו נזק רב לאורח החיים האינואיטי.
בערך ב-1970 הופיעו לראשונה מנהיגים אינואיט שהחלו לקרוא לכיבוד האינואיט, מסורותיהם ואדמותיהם. במסגרת ההסכמים עימם נוצר מחוז נונאווט בקנדה, המאוכלס בידי אינואיטים באופן כמעט בלעדי (85% מתוך כ-28,000 איש, נכון לשנת 2004).
האינואיט מנהלים מאבק של הכרה תרבותית. המודרניזציה גרמה להתרחקות מהמסורת והתרבות שהתקיימה אצלם אלפי שנים, ובשנים האחרונות הוקמו ארגונים של העמים האינואיטיים, הפועלים לקידום התרבות האינואיטית, שימור המסורת, ופעילות נגד בעיות אקולוגיות הפוגעות באינואיטים. אפקט החממה, למשל, וההתחממות הגלובלית הנובעת ממנו, פוגעים באוכלוסייה האינואיטית בשל המסת הקרחונים וסכנת ההכחדה ליונקים הארקטיים.
ראו גם

החוג הארקטי
עמים ילידים בצפון אמריקה
הערות שוליים

↑  Self-government, Government of Canada
↑  Inuit, The Canadian Encyclopedia
↑  Setting the Record Straight: Does "Eskimo" mean "Raw Meat Eater" in Cree?, www.native-languages.org
↑  From Skeptic to Believer - by Ernest Birch Jr., www.alaskool.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551565005171  BNE: XX4576562  BnF: cb119321367 (data)  LCCN: sh93001720  NARA: 10638143  NDL: 00579094 
כלים אינואיטיים
אמן אינואיטי מגלף
מאקטאק בקאקטוביק (אנ')
ראגרטס: הסרט

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  ראגרטס 
 בימוי:  איגור קובליוב, נורטון וירג'ין 
 הופק בידי:  ארלין קלסקי, גאבּוֹר צ׳וּפּוֹ 
 תסריט:  דייוויד וייס, ג'יי דוויד סטם
 עריכה:  ג'ון ברייאנט, קימברלי רטברג
 מדבבים:  אליזבת דיילי (Tommy Pickles) טרה סטרונג (Dil Pickles) ג'ק ריילי (Stu Pickles) שריל צ'ייס (Angelica Pickles) מלאני שרטוף (Didi Pickles) קת' סוסי (Phil and Lil DeVille, Betty DeVille) כריסטין קוונאו (Chuckie Finster) וופי גולדברג באסטה ריימס דייוויד ספייד טים קארי מייקל בל קרי סאמר Jack Riley ג'ו אלאסקי 
 מדבבים בעברית:  שרית וינו אלעד, סיון שביט, אסתי ברעד פורים, ציפי מור, עינת גליקסמן, אוהד שחר, ענת וקסמן, אלברט כהן, שמחה ברבירו, עפרון אטקין, רמי ברוך, איריס זינגר, אביטל פסטרנק, מומי לוי, שרון כהן, ויקי תבור, מיכה אוזין סליאן
 מוזיקה:  מארק מות'רסבו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי ניקלודיאון, Klasky Csupo, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט, Nickelodeon Movies
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 20 בנובמבר 1998   ישראל 1 ביולי 1999
 משך הקרנה:  79 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית והונגרית)
 סוגה:  סרט לילדים, סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, סרט חבר'ה, סרט מוזיקלי
 תקציב:  24 מיליון דולר
 הכנסות:  141,000,000 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   rugratsmovie
 סרט הבא:  ראגרטס בפריז: הסרט
 דף הסרט ב־IMDb
 
ראגרטס: הסרט (באנגלית: The Rugrats Movie) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, דרמה והרפתקאות, המבוסס על סדרת האנימציה של ערוץ ניקלודיאון, "ראגרטס". הסרט מתרחש באופן כרונולוגי לפני העונה השישית של הסדרה, והוא מספר על טומי, חבורתו ואחיו החדש שהלכו לאיבוד ביער בגלל תאונה קטנה. הסרט בוים על ידי איגור קובליוב ונורטון וירג'ין, נכתב על ידי דייוויד וייס וג'יי דוויד סטם, והופק על ידי ארלין קלסקי וגאבור קסופו. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-20 בנובמבר 1998. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-1 ביולי 1999. אורך הסרט הוא כ-80 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית והונגרית).
עיבוד הסרט תוכנן יחד עם התכנון של הסדרות "המופע של רן וסטימפי" ו"החיים על פי דאג" כאשר ערוץ ניקלודיאון עשה חוזה עם פוקס המאה ה-20 בין השנים 1993 עד 1995. עם זאת, החוזה פג והסרט לא נוצר. בסביבות השנה שבה פג החוזה, הפיתוח של הסרט התחדש אצל חברת "סרטי פרמאונט", מאז חברת האם של ניקלודיאון, "ויאקום", רכשה את הסטודיו בשנת 1994.
הסרט הוא סרט האנימציה הראשון של "Nickelodeon Movies" והסרט הראשון של הסדרה "ראגרטס". הסרט קיבל ביקורות חיוביות מן המבקרים, הכניס כ-141,000,000 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים. דבר זה הופך את הסרט לסרט האנימציה הראשון שלא של חברת וולט דיסני שהכניס מעל 100 מיליון דולר. סרט זה גם היה הסרט המוצלח ביותר המבוסס על סדרת טלוויזיה, עד הקרנת הבכורה של הסרט "משפחת סימפסון - הסרט" בשנת 2007.
תקציר העלילה

הסרט מספר על טומי וחבורת התינוקים שלו, שיוצאים להרפתקאות ברחבי העיר וביער אחרי שהלכו לאיבוד בגלל תאונה קטנה. בזמן שכולם מחפשים אחריהם, הם עסוקים בלשרוד לבד בטבע. אל החבורה מצטרף דיל, אחיו החדש של טומי שרק נולד. בין החבורה, ובעיקר בין טומי ודיל, נוצרים חיכוכים בהתחלה, אך לבסוף הם מחליטים לשתף פעולה בשביל לצאת מהיער.