stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית
מהלך העברת התיקון בבית הנבחרים > לינקולן פועל לשכנע את המתנגדים

מתחילת הניסיון להעביר את התיקון בחוקה, נתקל לינקולן בהתנגדות מצד חברי מפלגתו שפקפקו בתועלת של התיקון וטענו כי שחרור העבדים יגרום נזק לכלכלה ואף עלול ליצור קשיים בתרבות, בחברה ובתחום הפוליטי. כאן החל המאבק האמיתי של לינקולן, לאחר שהבין שזו ההזדמנות האחרונה לממש את השחרור בגלל שהמלחמה כבר נמשכה 4 שנים ארוכות וקשות ותבעה קורבנות רבים, הדרום לא היה מוכן לוותר על עקרונותיו וההצעה כבר נכשלה פעם אחת.
המאבק המרכזי של לינקולן היה עם חברי מפלגתו, הרפובליקניים. היו חברי מפלגה שהסכימו שביטול העבדות הוא צעד חשוב, אבל הם גם טענו שצריך לחשוב גם על פתרון מספק, מעשי וארוך טווח. מבחינתם כל עוד לשחורים לא יינתן שוויון זכויות מלא, ימשכו הגזענות ותפיסת העליונות של הלבנים על השחורים. על מנת לרצות אותם ניסה לינקולן לספק פתרונות לא מעשיים, כמו יישוב השחורים מחוץ למדינה, כדי שלא יאלצו להתמודד עם זכות הבחירה שלהם וזכויות נוספות שיפרו את האיזון בין שחורים ללבנים בארצות הברית ויגררו התנגדות חריפה.
מאבק נוסף של לינקולן היה עם חברי מפלגתו השמרניים, שדרשו באותה העת לסיים את מלחמת האזרחים. הם טענו שהצפון נלחם על שמירת הברית ושחרור העבדים, אבל הדרום לא הסכים לוותר על עקרונותיו, וכך המלחמה תבעה קורבנות רבים והיקשתה על חיי היום יום במדינה. החיילים נמצאו בקווי האש, משפחות השכול היו כואבות ועצובות וכולם היו מותשים מן המלחמה ודרשו את סיומה. בנוסף, טענו שהמלחמה גורמת נזק כבד למדינה ולכן צריך להגיע להסדר עם הדרום על סיומה, הדרום כבר מותש מהלחימה ועומד להיכנע ולכן יסכים לחזור לברית - המטרה הראשונה של המלחמה. לדבריהם, ביטול העבדות הוא נושא חשוב, אבל סיום המלחמה בהקדם חשוב יותר. לינקולן הבין שהסדר שלום עם מדינות הדרום יפגע בהעברת התיקון, כי לאחר שמדינות הדרום יחזרו לברית, יצטרפו נציגי הדרום לקונגרס וימנעו את העברתו. לינקולן נפגש עם נציגי הקונפדרציה של מדינות הדרום הפורשות, על מנת לרצות אותם חברי מפלגה, אבל הוא לא היה מוכן להתפשר ולכן המשא ומתן עם מדינות הדרום נכשל לאחר סירובן לבטל את העבדות. לינקולן הסתיר את פרטיו המדויקים של המשא ומתן עם הקונפדרציה משאר חברי המפלגה.
כדי להשיג רוב בקונגרס לינקולן היה צריך לשכנע גם את חברי הקונגרס מהמפלגה הדמוקרטית שהתלבטו אם לתמוך בחוק. לצורך כך הוא נפגש עם חברי קונגרס במשרדו והסביר להם את חשיבות התיקון. כך רתם אליו עוד חברי קונגרס שעזרו לו להמשיך ולשכנע אנשים נוספים.
מהלך העברת התיקון בבית הנבחרים > ההצבעה

עד הרגע האחרון לינקולן ושותפיו לא היו בטוחים האם אכן הם ישיגו רוב, כל קול היה חשוב. לאחר ויכוח סוער בקונגרס ההצבעה החלה. בזכות המאבק של לינקולן התיקון ה-13 קיבל את הרוב הדרוש ועבר, העבדים שוחררו. מפקד ההצבעה המקורי של בית הנבחרים האמריקני על התיקון ה-13 שמור בספריית העיר ניו יורק.
אשרור התיקון במדינות ארצות הברית

התיקון הוצע לקונגרס על ידי נציגי כמה מן המדינות חודשים מספר לפני סיום מלחמת האזרחים האמריקאית. הוא עבר בסנאט ב-8 באפריל 1864, ובבית הנבחרים ב-31 בינואר 1865. כעבור כמעט שנה, ב-18 בדצמבר, לאחר אשרורו על ידי יותר משלושה רבעים מן המדינות כנדרש על פי החוקה, נכנס התיקון לתוקף.
אשרור התיקון במדינות ארצות הברית > תאריכי אשרור

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1. | אילינוי | 1 בפברואר 1865 |
| 2. | רוד איילנד | 2 בפברואר 1865 |
| 3. | מישיגן | 2 בפברואר 1865 |
| 4. | מרילנד | 3 בפברואר 1865 |
| 5. | ניו יורק | 3 בפברואר 1865 |
| 6. | פנסילבניה | 3 בפברואר 1865 |
| 7. | וירג'יניה המערבית | 3 בפברואר 1865 |
| 8. | מיזורי | 6 בפברואר 1865 |
| 9. | מיין | 7 בפברואר 1865 |
| 10. | קנזס | 7 בפברואר 1865 |
| 11. | מסצ'וסטס | 7 בפברואר 1865 |
| 12. | וירג'יניה | 9 בפברואר 1865 |
| 13. | אוהיו | 10 בפברואר 1865 |
| 14. | אינדיאנה | 13 בפברואר 1865 |
| 15. | נבדה | 16 בפברואר 1865 |
| 16. | לואיזיאנה | 17 בפברואר 1865 |
| 17. | מינסוטה | 23 בפברואר 1865 |
| 18. | ויסקונסין | 24 בפברואר 1865 |
| 19. | ורמונט | 9 במרץ 1865 |
| 20. | טנסי | 7 באפריל 1865 |
| 21. | ארקנסו | 14 באפריל 1865 |
| 22. | קונטיקט | 4 במאי 1865 |
| 23. | ניו המפשייר | 1 ביולי 1865 |
| 24. | דרום קרוליינה | 13 בנובמבר 1865 |
| 25. | אלבמה | 2 בדצמבר 1865 |
| 26. | צפון קרוליינה | 4 בדצמבר 1865 |
| 27. | ג'ורג'יה | 6 בדצמבר 1865 |
אשרור התיקון במדינות ארצות הברית > אשרורים מאוחרים יותר

אשרור החוקה הושלם ב-6 בדצמבר 1865, וב-18 בו נכנס התיקון לתוקף. בהמשך אשררו את התיקון עוד מספר מדינות:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 28. | אורגון | 8 בדצמבר 1865 |  |
| 29. | קליפורניה | 19 בדצמבר 1865 |  |
| 30. | פלורידה | 28 בדצמבר 1865 | (פלורידה אשררה את התיקון בשנית ב-9 ביולי 1868, בעת שאימצה חוקה חדשה) |
| 31. | איווה | 15 בינואר 1866 |  |
| 32. | ניו ג'רזי | 23 בינואר 1866 | (לאחר שקודם לכן התנגדה לתיקון ב-16 במרץ 1865) |
| 33. | טקסס | 18 בפברואר 1870 |  |
| 34. | דלאוור | 12 בפברואר 1901 | (לאחר שקודם לכן התנגדה לתיקון ב-8 בפברואר 1865) |
| 35. | קנטקי | 18 במרץ 1976 | (לאחר שקודם לכן התנגדה לתיקון ב-24 בפברואר 1865) |
| 36. | מיסיסיפי | 21 במרץ 1995 | (לאחר שקודם לכן התנגדה לתיקון ב-4 בדצמבר 1865) |
אשרור התיקון במדינות ארצות הברית > לאחר האשרור

התיקון אפשר את סיומה של העבדות בארצות הברית. הליך זה החל בהצהרת האמנציפציה של אברהם לינקולן בשנת 1863, אולם ההצהרה התייחסה רק לעבדים במדינות הקונפדרציה, ואילו עבדים במדינות שנשארו באיחוד נותרו עבדים עד שהתיקון לחוקה נכנס לתוקפו.
בשנת 1916 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית שהתיקון אינו אוסר על גיוס חובה או על הטלת עבודות אזרחיות שונות על התושבים כמו יציאה לעבודות תחזוקה של כבישים מספר ימים כל שנה. המשפט האחרון בגין הפרה של התיקון ה-13 התרחש בשנת 1947.
ארצות הברית לאחר התיקון

אומנם בעקבות התיקון שוחררו 4 מיליון עבדים לחופשי, אך השחורים לא היו אזרחים שווי זכויות והם המשיכו לסבול מאפליה, גזענות, חוסר שוויון, אלימות והפרדה. הם נאלצו לבנות את חייהם כעצמאיים ללא כל בסיס כלכלי, ללא מקצוע וללא השכלה. בחסות צבא האיחוד שנשאר במדינות הדרום כ-12 שנים הם זכו לשוויון ואף יכלו להצביע, אך כאשר הצבא נסוג, מדינות הדרום קבעו את היחס לשחורים וכך החלה מדיניות "נפרד אבל שווה". כך שנים רבות לאחר שחרור העבדים חיו השחורים בתנאים מחפירים והושמעו רק מחאות בודדות. רק במחצית השנייה של המאה ה-20 (כ-100 שנים לאחר העברת התיקון), בעקבות התעוררות הדרישה לצדק ופעילות תנועות המחאה של השחורים, נחקקו חוקים לשיפור הזכויות שלהם והענקת שוויון הזדמנויות שבסופו הצליחו שחורים להשתלב במעמד הבינוני.
ראו גם

תקופת השיקום
הצעת וילמוט
תיקון קורווין
פשרת קריטנדן
חוק העבד הנמלט 1793
לינקולן (סרט)
התיקון ה-13 (סרט)
הערות שוליים

↑  מרד הכושים, הקיבוץ המאוחד, 1967
↑  תולדות ארצות הברית, מרכז זלמן שזר, 2008
↑  לינקולן על דמוקרטיה- החלום האמריקאי, כרטא, 1994
↑  אברהם לינקולן, מסדה, 1962
↑  Team Of Rivals, Simon & Schuster, 2005
↑  דניאל אדלסון, זו אחת האטרקציות המסתוריות והמרתקות בניו יורק - והיא בחינם, באתר ynet, 14 בפברואר 2025
↑  תולדות ארצות הברית, מרכז זלמן שזר, 2008
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם • האגודה לביטול סחר העבדים |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269256705171  GND: 4489475-2  LCCN: n84017503  VIAF: 183085973   WorldCat (עם VIAF): 183085973
יושב ראש הדומה הממלכתית

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ויאצ'סלב וולודין
 תאריך כניסה לתפקיד:  5 באוקטובר 2016
 דרכי מינוי:  הצבעת חברי הדומה
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 מושב המשרה:  רוסיהמוסקבה
 משך כהונה קצוב:  משך כהונת הדומה
 ייסוד המשרה:  1906 / 1993
 איוש ראשון:  סרגיי מורומצב / איוואן ריבקין
 אתר רשמי
 
יושב ראש הדומה הממלכתית הוא ראש הבית התחתון ברשות המחוקקת ברוסיה, ותפקידו לנהל את ענייני הדומה הממלכתית, לייצג אותה כלפי חוץ, לשמור על כבודה, על סדר ישיבותיה ועל קיום תקנונה. יושב ראש הדומה המכהן הוא ויאצ'סלב וולודין מסיעת "רוסיה המאוחדת".
יושב הראש, או אחד מסגניו, יושב בראש הישיבות בדומה, מנהל אותן, מעמיד שאלות להצבעה וקובע את תוצאותיה וכן את תוצאות כל הבחירות המתקיימות בדומה. יושב ראש הדומה וסגניו מהווים את מנהיגות הדומה המאשרת את הגשתן של הצעות חוק פרטיות ודחיפותן של הצעות לסדר היום.
יושב ראש הדומה ניצב רביעי בסדר הירושה של הנשיא לאחר ראש הממשלה, סגנו הראשון ויו"ר מועצת הפדרציה. תפקיד יושב ראש הדומה התקיים פעמיים ברוסיה. בפעם הראשונה היה זה יושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית, משנת 1906 ועד פרוץ מהפכת אוקטובר באוקטובר 1917 ובתקופה זו 5 אישים מילאו את התפקיד. בפעם השנייה, זהו תפקיד יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, מאז 1993.
היסטוריה

תפקיד יושב ראש הדומה הממלכתית נוצר בשנת 1906 עם הקמת הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית יושב ראש הראשון היה סרגיי מורומצב, שכיון במשך כחודשיים וקצת והיה גם היושב ראש שכיהן גם את תקופת הכהונה הקצרה ביותר. התפקיד התקיים במשך 11 שנים תקופת האימפריה הרוסית עד לפירוקה בעקבות פרוץ מהפכת אוקטובר.
התפקיד נוצר מחדש 76 שנים לאחר מכן, לאחר התפרקות ברית המועצות בעקבות המשבר החוקתי ברוסיה. יושב ראש הדומה היה איוואן ריבקין מהמפלגה האגררית (המפלגה החקלאית של רוסיה), אחריו שימש גנאדי סלזניוב ממטעם המפלגה הקומוניסטית. מאז ינואר 1995 יושב ראש הדומה חבר גם במועצה לביטחון לאומי.
מאז דצמבר 2003 כל יושבי ראש הדומה היו חברי מפלגת השלטון "רוסיה המאוחדת". מאז אוקטובר 2016 מכהן ויאצ'סלב וולודין כיושב ראש.
בוריס גריזלוב, כיהן במשך 7 שנים ו-355 ימים.
סרגיי מורומצב, כיהן במשך 72 ימים בלבד.
אב ואם הפרלמנט

באופן מסורתי, כל פרלמנט חדש שנבחר מנוהל במושב הפתיחה שלו על ידי זקן חברי הפרלמנט, המכונה "אב הבית" ולרוב זהו חבר הפרלמנט המבוגר ביותר, שמנהל את ישיבת המליאה הראשונה עד לבחירתו של יושב ראש הדומה. מאז 2011, מושבי הפתיחה מנוהלים על ידי 2 חברי הפרלמנט המבוגרים ביותר. באוקטובר 2016 ולנטינה טרשקובה הייתה ל"אם הבית" הראשונה.
אב ואם הפרלמנט > זקני חברי הפרלמנט

| שנה | שם | שנת לידה | גיל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | גאורגי לוקאווה | 1925 | 69 |
| 1996 | גריגורי גלאזי | 1925 | 73 |
| 2000 | יגור ליגאצ'וב | 1920 | 79 |
| 2003 | ולנטין וארניקוב | 1923 | 80 |
| 2007 | ז'ורס אלפרוב | 1930 | 77 |
| 2011 | ולדימיר דולגיך | 1924 | 87 |
| 2011 | ז'ורס אלפרוב | 1930 | 81 |
| 2016 | ז'ורס אלפרוב | 1930 | 86 |
| 2016 | ולנטינה טרשקובה | 1937 | 79 |
| 2021 | ולדימיר רסין | 1936 | 85 |
| 2021 | ולנטינה טרשקובה | 1937 | 84 |
יושבי ראש הדומה הממלכתית

| הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית (1906–1917) | דיוקן> הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית (1906–1917) | שם> הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית (1906–1917) | תקופת כהונה> הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית (1906–1917) | מפלגה> הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית (1906–1917) | מושב> הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית (1906–1917) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | סרגיי מורומצב | ‏26 באפריל 1906 — 8 ביולי 1906 | המפלגה הדמוקרטית החוקתית | 1 |
| 2 |  | פיודור גולובין | ‏20 בפברואר 1907 — 3 ביוני 1907 | המפלגה הדמוקרטית החוקתית | 2 |
| 3 |  | ניקולאי חומיאקוב | ‏1 בנובמבר 1907 — 6 במרץ 1910 | ברית 17 באוקטובר | 3 |
| 4 |  | אלכסנדר גוצ'קוב | ‏10 במרץ 1910 — 15 במרץ 1911 | ברית 17 באוקטובר | 3 |
| 5 |  | מיכאיל רודזיאנקו | ‏22 במרץ 1911 — 9 ביוני 1912 | ברית 17 באוקטובר | 3 |
| 5 |  | מיכאיל רודזיאנקו | ‏15 בנובמבר 1912 — 6 באוקטובר 1917 | ברית 17 באוקטובר | 4 |
הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית (מאז 1993)
| № | דיוקן | שם | שנות כהונה | מפלגה | מושב |
| 1 |  | איוואן ריבקין | ‏14 בינואר 1994 — 17 בינואר 1996 | המפלגה החקלאית של רוסיה | I |
| 2 |  | גנאדי סלזניוב | ‏17 בינואר 1996 — 29 בדצמבר 2003 | המפלגה הקומוניסטית   מפלגת התחייה | II-III |
| 3 |  | בוריס גריזלוב | ‏ 29 בדצמבר 2003 — 21 בדצמבר 2011 | רוסיה המאוחדת | IV-V |
| 4 |  | סרגיי נארישקין | ‏21 בדצמבר 2011 — 5 באוקטובר 2016 | רוסיה המאוחדת | VI |
| 5 |  | ויאצ'סלב וולודין | 5 באוקטובר 2016—מכהן | רוסיה המאוחדת | VII-VIII |
ראו גם

יושב ראש מועצת הפדרציה של רוסיה
ממלא מקום נשיא רוסיה
סגן ראש ממשלת רוסיה
הערות שוליים

↑  Вячеслава Володина избрали спикером Госдумы
↑  Lenta.ru: Выборы: Первое заседание новой думы будет вести Егор Лигачев
↑  קישור ארכיון
↑  Преемники - 2008
↑  Euronews: Russia's State Duma began to work
↑  Первое заседание Госдумы откроет старейший депутат Жорес Алферов
↑  הצו למינוי יו"ר הדומה
↑  первое заседание Госдумы нового созыва на 5 октября .. в тот же день нынешний спикер Госдумы Сергей Нарышкин, … сложит полномочия
↑  Володин стал спикером Госдумы / 5 октября 2016
| כינוסי הדומה הממלכתית |
| --- | --- | --- |
| הדומה הקיסרית | כינוס 1906 • כינוס 1907 • כינוס 1907–1912 • כינוס 1912–1917 | רוסיה |
| הדומה הפדרלית | כינוס 1993–1995 • כינוס 1995–1999 • כינוס 1999–2003 • כינוס 2003–2007 • כינוס 2007–2011 • כינוס 2011–2016 • כינוס 2016–2021 • כינוס 2021–2026 | רוסיה |
| יושבי ראש | סרגיי מורומצב • פיודור גולובין • ניקולאי חומיאקוב • אלכסנדר גוצ'קוב • מיכאיל רודזיאנקו • איוואן ריבקין • גנאדי סלזניוב • בוריס גריזלוב • סרגיי נארישקין • ויאצ'סלב וולודין | רוסיה |
סרגיי מורומצב, יושב ראש הדומה הממלכתית הראשון
מועצת המדינה של קרים

| --- | --- |
 מדינה:  הרפובליקה של קרים הרפובליקה של קרים
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־11 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  100 
 מנהיגים
 יושב ראש:  ולדימיר קונסטנטינוב 
 משכן
  
 קואורדינטות:  44°57′06″N 34°05′49″E﻿ / ﻿44.9517°N 34.0969°E﻿ / 44.9517; 34.0969
 אתר אינטרנט
 crimea.gov.ru
 
מועצת המדינה של קרים הוא שם הפרלמנט של הרפובליקה של קרים כחלק מהפדרציה הרוסית. על פי החוקה של הרפובליקה של קרים, שאושרה ב־11 באפריל 2014, מועצת המדינה, נבחרת לכהונה של חמש שנים ומורכבת מ-75 צירים. זהו גוף השלטון הייצוגי והמחוקק הגבוה ביותר והיחיד ברפובליקה.
הבחירות הראשונות התקיימו ב-14 בספטמבר 2014. הבחירות נערכו על פי מערכת מעורבת - 50 צירים נבחרו על פי רשימות המפלגה ו-25 במחוזות בחירה. מפלגת רוסיה המאוחדת קיבלה 70 מושבים, המפלגה ליברל-דמוקרטית קיבלה את יתר 5 המושבים. הבחירות למושב השני של מועצת המדינה נערכו ב-8 בספטמבר 2019, בהן רוסיה המאוחדת ירדה ל-60, אך נותרה המפלגה הגדולה, המפלגה ליברל-דמוקרטית העפילה את כוחה וכעת היו לה 10 מושבים, המפלגה הקומוניסטית השתחלה אף היא לפרלמנט ולה 5 מושבים.
יושבי ראש

| שם | תמונה | מפלגה | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ולדימיר קונסטנטינוב |  | רוסיה המאוחדת | 2014–ואילך |  |
הערות שוליים

↑  Закон Республики Крым «О Государственном совете Республики Крым — Парламенте Республики Крым»
יוסף יאשונסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1881 הורדנה בלארוס 
 פטירה:  18 בינואר 1943 (בגיל 61) טרבלינקה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, פולין 
 כינויים נוספים:  אינז'
 השכלה:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מפלגה:  הבונד 
 
יוסף ולדימירוביץ' (אינז') יאשונסקי (ברוסית: ‏Иосиф Владимирович (Инез) Яшонский); 1943-1881) נולד בעיר הורדנה (אז בשלטון רוסיה). היה סגנו של ראש היודנראט בגטו ורשה, אדם צ'רניאקוב. היה יהודי משכיל, מבין היחידים שתרגם את תורת היחסות של אלברט איינשטיין. בין היתר, ניהל את אורט, ארגון שהוקם ברוסיה בסוף המאה התשע-עשרה כדי להעניק הכשרה מקצועית ליהודים.
ביוגרפיה

יאשונסקי נולד למשפחה ממעמד בינוני-גבוה בעיר הורדנה בבלארוס, על גדות נהר ניימן, קרוב לפולין וליטא. אביו העניק לו את חינוך שכלל את מיטב המורים. בין מוריו היה הסופר העברי המפורסם יוסף אליהו (הטריאווש), שהחדיר בו את האהבה של השפה העברית וכל מה שקשור ביהדות בחיי היהודים במובן הרחב ביותר. יאשונסקי היה תלמיד מצטיין בלימודיו בגימנסיה. דיבר רוסית, עברית, יידיש וגרמנית.
למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת סנט פטרסבורג ברוסיה ובאוניברסיטה הטכנית החדשה בשרלוטנבורג. יאשונסקי הרחיב את ידיעותיו ולמד בנוסף ללימודי הפיזיקה פילוסופיה ומשפטים. אמנם יאשונסקי מעולם לא למד בישיבה אבל נחשב ל"עילוי", בעל ידע נרחב בכל הקשור ללימודי היהדות ולימודים כלליים.
בהיותו סטודנט, החל יאשונסקי לכתוב מאמרים בכתבי עת רוסיים. היה בין מי שיזמו את הקמתו של העיתון היומי הראשון ביידיש בסנט פטרסבורג ובין הכותבים הראשונים בעיתון זה. תחת שם העט: "בן חיים" כתב יאשונסקי מאמרים בשלל נושאים חברתיים ופוליטיים. היה עורך בכיר בכתב העת Di bikher velt, ובעצמו כתב סקירות ספרותיות רבות, ערך 18 כרכים בסדרה שעסקה בידיעת הטבע וכתב טורים שבועיים בשם: "מדברים על מדעי הטבע והטכנולוגיה" ב-Folks Tsaytung, שהיו מפורסמים לא רק בשל דיוקם המדעי אלא גם בשל בהירותם. יאשונסקי גם תרגם ספרים מדעיים. המחקר של יאשונסקי על העיתונות בשפה היידיש מהווה תרומה ראויה לציון להיסטוריה של העיתונות ביידיש.
במשך כמה שנים היה הדירקטור של הגימנסיה הראלית היהודית בוילנה. הוא מונה לתפקיד זה מאחר שלא היה אדם מתאים ממנו למוסד האקדמי המפורסם. במהלך אותה תקופה יאשונסקי כתב מאמרים עבור העיתון הרוסי הליברלי "פראבו" שנערך על ידי ולדימיר נבוקוב ויוסיף גסן. המאמרים המבריקים של יוסף יאשונסקי על ה"ג'וריספרודנס" אושרו אפילו על ידי העיתון של משרד הצדק הרוסי. משנת 1912 ועד שנת 1914. ולפיכך יאשונסקי הפכך להיות המזכיר של האנציקלופדיה הרוסית "ברוקהאוס-אפרון" והתמחה גם להיות העורך של האנציקלופדיה "מפרסמים מקוצרים" כאשר "דר פריינד" עבר מסנט פטרסבורג לוורשה בשנת 1909, יאשונסקי נהיה מנהל של ה"בראו" בסנט פטרסבורג. בנוסף לכך, יאשונסקי הצליח לתרגם או לכתוב מגוון ספרים על מתמטיקה, פילוסופיה והיסטוריה. ותרגם לרוסית את ה"היסטוריה כללית של פילוסופיה" ואת "המהות של המתמטיקה". ולכן יוסף יאשונסקי ערך כרך ברוסית "דו"ח על הבחירות הלאומיות לאספה המייסדת". לאחר עבודתו בעיתונות יוסף יאשונסקי למד להיות מהנדס, ונהייה בעל ניסיון בעבודתו כמהנדס והתמחה בעבודה ציבורית. העיתונאית רחל אוירבך מספרת שמנהיגים בעלי התודעה הציבורית שהתקבצו סביב אליינהילף היודנראט היו זקוקים לאישי קשר אמינים בניהם יוסף יאשונסקי שהייה חבר נוסף ביודנראט, שבעזרתו של יאשונסקי החל היודנראט להוציא את ההודעות שלו ביידיש, בנוסף לפולנית.
בתקופת המלחמה > תפקידו ב יס"ס

יאשונסקי היה חבר הנשיאות של היס"ס (JSS), ארגון יהודי לעזרה הדדית, לסיוע כספי ולאספקת תרופות, ביגוד ומזון ליהודים בתקופת השלטון הנאצי בגנרלגוברנמן. בסתיו 1940 אושר סופית סטטוס המסגרות הלאומיות השונות, הרכבה של הנשיאות, הוקם ארגון גג (Haupt Rat fur soziale schutz naczelna Rada Opiekunka, ועדת סעד עליונה) שמושבו המרכזי היה בקרקוב. עוד קודם לכן נערכו ישיבות בפורום המשותף, וביוני 1940 התקיימו כנסים כאלה בהשתתפות נציגי מוסדות סעד אמריקניים. בהזדמנות זאת נערך ויכוח על חלקם של היהודים במשלוחים המתקבלים מחוץ לארץ. היהודים טענו שהם צריכים לקבל יותר משיעורם באוכלוסייה הכללית, מחמת המצב החמור שבו שרויה האוכלוסייה היהודית, וכן משום העובדה שהיהודים אינם זוכים בעזרה סוציאלית המובטחת על ידי המדינה (מנות מזון, פניות לקשישים וכו'), והתפקידים המוטלים על העזרה הסוציאלית העצמית מקיפים יותר מאשר הסיוע לנזקקים המיוחדים בלבד. בסיכום הדיונים וההתמחויות נקבעו ליהודים 17 אחוז מהמשלוחים המתקבלים מחוץ לארץ וסכומי הכסף הניתנים מטעם הממשל האזרחי כדמי ניכוי ממסים. בראש המוסד היהודי עמדה נשיאות של שבעה אנשים, ובהם ארבעה נציגי ורשה. ד"ר מ. וייכרט נתמנה התמנה ליושב ראש, וסגנו היה יאשונסקי. וייכרט עבר לקרקוב והמשיך לעסוק בעזרה סוציאלית גם לאחר החיסול של המוני היהודים וגם לאחר שארגון הגג של העזרה הסוציאלית העצמית היהודית חדל להתקיים למעשה. המשך פעילותו בשלב מאוחר זה עורר התנגדות והאשמות חריפות מצעד הוועד היהודי הלאומי במחתרת. פולמוס בשאלות אלה נמשך גם אחרי המלחמה. וייכרט השתדל בספריו ופרסומיו השונים לטהר את שמו. בזיכרונותיו הוא הרבה לשבח את פוילו, וכן ביקש לשים חיץ בין פעולות המוסד שעמד בראשו ובין היודנראט.
בתקופת המלחמה > חברותו ביודנראט בגטו ורשה

בימי הכיבוש יאשונסקי היה חבר היודנראט. יאשונסקי מהג להרצות ליהודי הגטו. הרצאותיו עסקו בסקירת בעיות עבודה בגטו אופיינו בדייקנות וביסודיות. יאשונסקי הסתמך על חומר סטטיסטי עשיר, הוכיח שדחיפה פתאומית של 11% מאוכלוסיית הארץ ו-32% בוורשה, מהחיים הכלכליים תגרום זעזוע. והוכיח, שביוזמה חופשית בעזרת היודנראט ניתן יהיה להעסיק המוני בעלי מלאכה ופועלים לטובתה של כל האוכלוסייה.
באוגוסט 1941 נוסדה בגטו וורשה חברה בע"מ אשר שמה לה למטרה ליזום אפשרויות להרחיב את תחומי המלאכה בגטו על ידי סיוע כספי, אספקת כלים והשגת הזמנות. החברה פעלה בשיתוף פעולה הדוק עם המדור לייצור של היודנראט, ובראשה עמדו מר אורלאן, גליקסמן, אייגר ויאשונסקי. המאמצים האלה לרתום רבים ככל האפשר לבתי מלאכה שעובדים בשביל חברות גרמניות ולבסוף הם לא הגיעו לתוצאות המצופות. לאחר מכן, התקיימה ישיבה ב-20 באפריל 1941 שהשתתפו בה מטעם הג'וינט גיטרמן, גוזיק, ניישטט בורנשטיין, ואילו מטעם מרכז העזרה הסוציאלית היהודית העצמאית וייכרט, יאשונסקי, וילקובסקי זבלודובסקי. בישיבה נקבע התקציב המינימלי לצורכי סעד בגנרלגוברמן שהתקבלה בסה"כ 9,000,000 זלוטי לחודש.
לקריאה נוספת

אדם צ'רניאקוב, יומן גיטו וארשא, 23 ביולי 1942 - 6 בספטמבר 1939, בעריכת נחמן בלומנטל, אריה טרטקובר, נתן עק, יוסף קרמיש, יד ושם, ירושלים, 1970.
ישראל גוטמן, יהודי ורשה, 1943-1939, גטו, מחתרת, מרד, יד ושם, ירושלים, 2011.
אברמוביץ' הירש, 1881-1960, פרופילים מעולם אבוד- זיכרונות של יהודים ממזרח אירופה לפני מלחמת העולם השנייה, יד ושם, 1999.
קאסוב ד' שמואל, מי יכתוב את ההיסטוריה שלנו הוא עורך וחיבר את הקטעים, יד ושם, תשע"ד 2014.
הערות שוליים

1 2 3 4  אברמוביץ',הירש,, פרופילים מעולם אבוד- זכרונות של יהודים ממזרח אירופה לפני מלחמת העולם השנייה, WAYNE STATE UNIVERSITY PRESS: יד ושם, 1999, עמ' 280
↑  גוטמן ישראל, יהודי ורשה 1939–1943 גטו, מחתרת, מרד, ירושלים: יד ושם, 2011, עמ' 93
↑  גוטמן ישראל, יהודי ורשה 1939–1943, גטו ,מחתרת ,מרד עמוד 152, ירושלים: יד ושם, 2011
↑  קאסוב ד' שמואל, מי יכתוב את ההיסטוריה שלנו עמוד 119, יד ושם, תשע"ד 2011
↑  אדם צ'רניאקוב, יומן גיטו וארשא 23.7.1942-6.9.1939 עמוד 40, ירושלים: יד ושם, 1970
↑  גוטמן ישראל, יהודי ורשה 1939–1943 גטו, מחתרת, מרד עמודים 92–93, ירושלים: יד ושם, 2011
↑  אדם צ'רניאקוב, יומן גיטו וארשא 23.7.1942-6.9.1939 עמודים 71 ו-73, ירושלים: יד ושם, 1970
↑  אדם צ'רניאקוב, יומן גיטו וארשא 23.7.1942-6.9.1939, ירושלים: יד ושם, 1970
↑  גוטמן ישראל, יהודי ורשה 1939–1943 גטו, מחתרת, מרד עמוד 150, ירושלים: יד ושם, 2011
↑  גוטמן ישראל, יהודי ורשה 1939–1943 גטו, מחתרת, מרד עמוד 154, ירושלים: יד ושם, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518629605171  PLWABN: 9810637099005606  ISNI: 0000 0000 4946 6523  LCCN: nr99036124  NKC: js20241230108  NTA: 297219251  VIAF: 54072632   WorldCat (עם VIAF): 54072632
הדרך (עיתון)

| --- | --- |
שער גיליון מס' 2 של העיתון
שער גיליון מס' 2 של העיתון
 סוג:  יומון
 תדירות:  יומי (מ-2020, שישה ימים בשבוע) שבועי (2017–2020)
 מייסד:  אריה דרעי
 עורך ראשי:  שמעון ליברטי
 מנכ"ל:  יוסף חיים כלף
 תאריכי הופעה:  10 באוגוסט 2017 – הווה (7 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  הצבע 3, בית שמש
 מדינה:  ישראל ישראל
 
שער גיליון מס' 2 של הדרך, לצד המגזין.
הדרך (בשמו המלא: הדרך של עולם התורה הספרדי) הוא העיתון של מפלגת ש"ס, החל להתפרסם בי"ח באב ה'תשע"ז (10 באוגוסט 2017). ב-2020 הפך העיתון משבועון ליומון.
רקע

השבועון יום ליום, שייסד הרב עובדיה יוסף, שימש כביטאונה של מפלגת ש"ס משנת ה'תשנ"ג (1993). לטענת יו"ר ש"ס אריה דרעי, לאחר פרישתו מהתנועה, פיטר מחליפו אלי ישי את הצוות הבכיר של העיתון, בשל היותם מזוהים עם דרעי. לאחר חזרתו של דרעי לראשות התנועה התחוללו מאבקים בין ש"ס, שהחזיקה בחלק ממניות הבעלות על העיתון, למנכ"ל, שנחשב מקורב לישי.
ביוני 2017 נמכר העיתון לנעמה עידן והמפלגה סיימה את שליטתה בעיתון. בשל כך הכריז אריה דרעי ב-30 ביולי 2017 על פתיחת ביטאון חדש למפלגה, בשם "הדרך", שיהיה מיועד לציבור הספרדי חרדי, "ולא לעמך".
הגיליון הראשון של העיתון הופיע בי"ח באב ה'תשע"ז ב-5,000 עותקים. לפי דיווחי העיתון הצטרפו אליו אלפי מנויים.
כחודש לאחר השקת העיתון הופץ מוסף מיוחד בשם "עולם התורה" 'כותל המזרח בתפארתו', פרויקט אשר הוקדש כולו לסקירה מורחבת ומפורטת של כל "עולם הישיבות הספרדי" וזכה להד ציבורי גבוה.
באוקטובר 2017 פורסמו באתר חרדים10 טענות, כי הושהה שכרם של עובדים ברשת אל המעיין (המסונפת לש"ס ודרעי), שסירבו לחתום על מנוי לעיתון. ברשת אל המעיין הכחישו את הדברים.
ב-12 בינואר 2020 עבר העיתון משבועון למתכונת יומית.