stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרחון שארפ (אנטארקטיקה)
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1948–1959, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של רוברט פיליפ שארפ (Robert P. Sharp), גאולוג וחוקר קרחונים אמריקאי. שם זה ניתן בהתאמה לשמות אתרים רבים באזור הנקראים על שמות גאולוגים.
קרחון שומייקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  73°47′00″S 164°45′00″E﻿ / ﻿73.78333333°S 164.75°E﻿ / -73.78333333; 164.75
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון שומייקר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון שומייקר
 
קרחון שומייקר (באנגלית: Shoemaker Glacier) הוא קרחון יובלי, בהרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינק בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, לאורך המורדות הדרומיים של גבעות דיילי.
הקרחון נשפך אל קרחון אוויאייטור.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט (לימים קפטן) בריאן ה. שומייקר (Brian H. Shoemaker), מצי ארצות הברית, שהיה טייס מסוקים בטייסת VX-6, בתחנת מקמרדו בשנת 1967.
קרב פולטבה

השער האדום שהוקם במוסקבה לכבוד הניצחון בקרב פולטבה
קרב פולטבה היה קרב שהתרחש ב-8 ביולי 1709 בקרבת העיר פולטבה כחלק של מלחמת הצפון הגדולה. הניצחון של הרוסים הביא לשינוי מהותי במהלך המלחמה. קרל השנים עשר, מלך שוודיה נמלט ביחד עם הטמאן איוואן מזפה לאימפריה העות'מאנית, אוקראינה חזרה לצד הרוסי במלחמה.
רקע

לאחר תבוסה בקרב נארווה פיוטר הגדול הצליח לשקם את צבאו. הוא כבש לרוסים מוצא לים, יסד את סנקט פטרבורג בשנת 1703 והשתלט על מספר ערים בליבוניה. קרל השנים עשר החליט לעזוב את חזית המלחמה בפולין ולחזור לרוסיה הצארית. ב-22 באוגוסט 1707 הצבא השוודי שכלל 44,000 חיילים החל לנוע מזרחה. לאחר חניית חורף שבמהלכה הצבא סבל קשה ממחלות, ביוני 1708 הצבא התחיל להתקדם לכיוון סמולנסק במטרה להגיע למוסקבה. במהלך התקדמות לכיוון מזרח קרל השנים עשר החליט לפנות לאוקראינה. זאת לאור כך שהטמאן איוואן מזפה עבר לצד השוודי אך היו לו בעיות פנימיות כי לא כל הקוזאקים תמכו בשינוי זה. בנוסף לכך, הצבא השוודי סבל מהעדר אספקה ותחמושת והיה קטן בכשליש לעומת הכוח שיצא מפולין.
לאחר שלפיוטר הגדול נודע על מהלכי איוואן מזפה הוא החזיר מגלות את הקצין הקוזקי הפופולרי. כתוצאה מכך, למרות שהכוח הקוזאקי כלל עד כ-40 אלף לוחמים, למחנה של איוואן מזפה הצטרפו רק כ-10,000 לוחמים. עם הזמן היקפם פחת, לקראת קרב פולטבה הם כללו רק כ-2000 וגם אותם השוודים פחדו לשתף בקרב.
ב-30 באפריל 1709 השוודים החלו במצור על פולטבה. הכוח הרוסי המקומי שכלל כ-9,000 חיילים הצליח לעמוד במצור. בקרבות סביב העיר, השוודים איבדו כ-6,000 חיילים.
בסוף מאי הכוח העיקרי של הרוסים בראשות פיוטר הגדול בעצמו הגיע לקרבת העיר והתמקם בגדה השנייה של הנהר. לאחר קבלת החלטה גורלית על כניסה לקרב מכריע, הצבא הרוסי חצה את הנהר והתמקם כ-5 ק"מ דרומית לעיר ובנה מוצבים סביב המחנה. הכוח הרוסי כלל כ-60 אלף חיילים, לעומת כ-37 אלף שהיו לשוודים. בנוסף לכך, לשוודים הייתה נחיתות בכוח האש של התותחים - בידיהם היו רק 4 תותחים, לעומת 73 אצל הרוסים.
ב-17 ביוני קרל השנים עשר נפצע ברגל. כתוצאה מכך הוא העביר את הפיקוד על הכוחות ל-2 הגנרלים שהיחסים ביניהם לא היו טובים. לקרל השנים עשר היה ידוע שרוסים ממתינים להגעת תגבורות ולכן הוא החליט על תחילת הקרב בהקדם.
מהלך הקרב

עם שחר 27 ביוני השוודים התקרבו למוצבים הרוסים. כוח פרשים רוסי בפיקוד אלכסנדר מנשיקוב יצא לכיוון השוודים במטרה לעכב אותם ולתת לכוח העיקרי זמן להתארגנות. לאחר קרבות עזים השוודים הצליחו לכבוש רק 2 מוצבים הרוסים. בינתיים הכוח העיקרי של הרוסים התארגן ומגני המוצבים קיבלו פקודה לסגת. כתוצאה מנסיגת הרוסים וקידום לא מבוקר של חלק מהכוח השוודי, אבד קשר בין הכוח המתקדם לבין עיקר הכוח השוודי. הכוחות השוודים שאבדו את הקשר עם הכוח העיקרי כותרו והובסו.
בשלב זה המפקד השוודי נתן פקודה לכוח העיקרי לפרוץ את הקו של חיל הרגלים הרוסי. תוך כדי ביצוע פקודה, הכוח נכנס לשטח שהיה תחת ירי כבד של התותחים והחל לסגת ליער הסמוך.
לקראת שעה 9 בבוקר החל הקרב עיקרי. כוח רגלי שוודי שכלל כ-4,000 חיילים התחיל במתקפה על הכוח הרוסי של כ-22,000 חיילים. באגף השמאלי לשוודים היו הצלחות ורוסים החלו בנסיגה לא מאורגנת. פיוטר הגדול שם לב למצב ושלח למקום כוח עתודה בפיקודו. הרוסים הצליחו לייצב את המצב. יתרה מכך, השוודים התחילו להתעייף ולא היו בידיהם כוחות עתודה שיכולים לתמוך בכוח הלוחם. מירי תותחים נפגעו אנשים סביב המלך והחלה להתפשט שמועה לא נכונה שהוא בעצמו נהרג. כתוצאה מכך, התחילה פאניקה בין החיילים. בלחץ הרוסים, נסיגה לא מאורגנת הפכה לבריחה של ממש משדה הקרב.
לקראת הערב, כוח פרשים בפיקוד אלכסנדר מנשיקוב כיתר כוח שוודי באזור מעבר של דנייפר וכ-16,000 חיילים נשבו.
השלכות הקרב

לאחר תבוסה קשה, הצבא השוודי לא היה יכול לנהל פעולות התקפיות בשדה הקרב. קרל השנים עשר ואיוואן מזפה נמלטו לאימפריה העות'מאנית. רק לאחר 5 שנים קרל השנים עשר חזר לשוודיה.
במוסקבה הוקם שער ניצחון בשם: "השער האדום" לכבוד הניצחון בקרב פולטבה.
קוקי בלצ'ר

קוקי בלצ'ר במשחק של בני השרון
סגאדו קורטז "קוקי" בלצ'ר (אנגלית: Segado Cortez "Cookie" Belcher; נולד ב-25 ביוני 1978) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע. כיום מאמן ב-IMG Academy. בן דוד מדרגה שנייה של כדורסלן העבר, טיירון לו. הקבוצה האחרונה בה שיחק הייתה מארוסי מהליגת העל היוונית. גובהו הוא 1.93 מטר. בלצ'ר הוא הקולע המוביל בתולדות בני השרון עם 1,180 נקודות.
קריירה

בלצ'ר, יליד מקסיקו, מיזורי, החל את דרכו בכדורסל בתיכון מקסיקו אותו הוביל לאליפות המדינה ב-1995, לאחר מכן הצטרף לקבוצת הכדורסל באוניברסיטת נברסקה בלינקולן מליגת המכללות האמריקאית, ושיחק בה ארבע שנים בהן הוביל את המכללה בשיאי חטיפת כדורים למשחק, נבחר לנבחרת ההגנה של ה-BIG 12 ולנבחרת ההגנה של ליגת ה-NCAA. נפצע בברכו בעונתו האחרונה וניסה את מזלו בדראפט ה-NBA לשנת 2001 אך לא נבחר ופנה לקריירה מעבר לים.
בשנת 2001 הוא הצטרף לקבוצת ביילה האיטלקית, ושיחק במדיה ארבע עונות, עד לעונת 2004/2005. באמצע עונת 2005/2006 הוא הצטרף לבני השרון כמחליף לטרנס רנצ'ר הסורר.
בלצ'ר הרשים רבות במשחקיו הראשונים בבני השרון, ובשלושה משחקים קלע 21.3 נקודות בממוצע למשחק. עם זאת, במשחקו השלישי, מול עירוני אשקלון, הוא נפצע, ובעקבות כך נעדר עד לסיום אותה עונה. בעקבות פציעתו הוא שוחרר מהקבוצה, אך חזר אליה באוגוסט 2006, לאחר החלמתו ממנה.
בעונת 2006/2007 קלע בלצ'ר 15 נקודות בממוצע למשחק, והיה גורם משמעותי בהצלחתה של בני השרון, שהעפילה לגמר גביע המדינה ולחצי גמר הפיינל פור של ליגת העל. בלצ'ר הציג יכולת טובה גם בפן המשחק הקבוצתי, עם 3.4 אסיסטים בממוצע למשחק. הוא הועדף כגארד על פני שחקנים אחרים בעמדתו כארז כץ וניצן חנוכי. בלצ'ר נפצע לקראת סיום העונה, אך לא החמיץ משחקים רבים. בני השרון הפסידה בגמר הגביע להפועל ירושלים, ובחצי גמר הפיינל פור הפסידה לירושלים פעם נוספת.
גם בעונת 2007/2008 הצטיין בלצ'ר עם 11.7 נקודות למשחק וסייע רבות לקבוצתו. אף על פי כן, פציעתו במשחק מול הפועל חולון באפריל 2008 השביתה אותו פעם נוספת עד לסיום העונה, לאחר שהתברר כי הוא סובל מקרע בגיד אכילס. פציעה זו, יחד עם פציעות של שחקני מפתח נוספים, הסבה נזק לבני השרון, שלא הצליחה לסיים במקום הראשון בליגה וסיימה במקום השלישי בלבד. בעונת 2008/2009 קלע בלצ'ר 13.4 נקודות למשחק, אך הפעם הקבוצה לא הגיעה לפיינל פור.
בעונת 2010/2009 המשיך לשחק בבני השרון, ואף הגיע עמה לחצי גמר הפיינל פור שבו הודחה קבוצתו מול מכבי תל אביב.
בעונת 2011/2010 שוחרר מבני השרון לאחר 5 שנים במועדון וחתם בקבוצת מארוסי מליגת העל היוונית, שבה שיתף פעולה עם עוסמאן סיסה ששיחק איתו בבני השרון, לאחר עונה זו פרש בלצ׳ר מכדורסל מקצועני בתום קריירה של עשור בכדורסל האירופי ופנה לאימון, מ-2012 הוא חלק מאקדמיית הכדורסל IMG שחלק מבוגריה הגיעו ל-NBA.
ב-2015 תבעו בלצ׳ר ואשתו הישראלית, יעל, את בני הרצליה (שחזרו להתקיים עם הפיצול של בני השרון ב-2012 והחליפו אותם בליגה הבכירה) בסכום שקרוב ל-400,000 ש״ח על התרת חוזהו חרף רצונו להמשיך, אי תשלום מענקי חתימה שהובטחו לו ופציעה שקטעה לו את הקריירה.
הערות שוליים

↑  פרופיל באתר האקדמיה
↑  ברק חקלאי, שחקן העבר קוקי בלצ'ר תובע קרוב ל-400 אלף שקל מבני הרצליה, באתר ynet, 18 במאי 2015
צבי טולקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1934 (בן 90) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1959)  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (1961) 
 
צבי טולקובסקי (נולד ב-4 במאי 1934) הוא אמן רב תחומי. טולקובסקי פועל בשדה האמנות הישראלית משנות ה-60 והוא מבכירי האמנים הפעילים כיום בארץ.
מורה פרופסור במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים במשך כ-50 שנה.
טולקובסקי עוסק בציור, רישום, פיסול, הדבק, אסמבלאז', הכנת נייר בעבודת יד ויצירת ספרי אמן. הוא משתמש בטכניקות מגוונות בדו-ממד ותלת-ממד. בעל תחומי עניין רבים.
עבודתו כאמן וכמורה תרמה רבות להתפתחות האמנות בישראל.
עבודותיו הוצגו במוזיאונים, גלריות ומקומות נוספים בישראל ומחוצה לה, בין היתר במוזיאון ישראל, ירושלים, מוזיאון חיפה ומוזיאון תל אביב לאמנות.
העבודות של צבי טולקובסקי נמצאות באוספים רבים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף סדנת הדפס, ירושלים ועוד.
טולקובסקי נשוי לסופרת אווה חן טולקובסקי, והם מתגוררים במוצא עילית.
עובד בסטודיו באזור התעשייה גבעת שאול בירושלים ובסטודיו בכפר סמוך לפראג, צ'כיה.
עשייה אמנותית

טולקובסקי עובד במגוון טכניקות ויוצר בתחומים רבים: ייצור נייר בעבודת יד, ציור שמן, צבעי מים, רישום, קולאז' (הדבק), דקופאז', אסמבלאז' (הצרף) והדפס. כמו כן, הוא עוסק בתיעוד, איסוף ומחקר של אירועים היסטוריים והקשרם האמנותי.
הוא מוכר במשנתו הציורית ובסגנונו הייחודי המשלב בין נושאים, דמויות, אירועים, מקומות, זמנים, אמירות, דימויים גזורים ממגזינים לרישום וציור על ניירות בייצור עצמי. במניפת הדימויים שלו נמצאים כלי טיס, כלי נשק, רכבות, מפות ואפילו מיקי מאוס - כל אלו מתקשרים לילדותו בחיפה תחת המנדט הבריטי ומגיבים להתרחשויות אקטואליות בחברה, בתרבות ובפוליטיקה.
עשייה אמנותית > שימוש בתיעוד, אוסף ומחקר לעבודה אמנותית

במסגרת עשייתו האמנותית טולקובסקי עוסק בתיעוד אירועים היסטוריים ובאיסוף פריטים וחומרים שונים: תצלומים, ספרים, אלבומים, גלויות, מכתבים, בולים, תבליטים, ועוד. האוסף שלו מונה אלפי פריטים ומשמש כמאגר וכמקור למחקר וכחומר גלם ליצירתו.
הוא משלב דימויים, קטעי עיתונות, אובייקטים, ציטוטים מתולדות האמנות ושירה עם ציור עכשווי, ובכך מטעין עבודות בפרשנות חדשה, הומוריסטית, גרוטסקית ואפילו בדיונית.
טולקובסקי אימץ גישה חומרית לאמנותו, במסגרתה נוצר מפגש בין חומר לטכניקות ציוריות, זאת בדומה לציירים אחרים בארץ (אריה ארוך, יאיר גרבוז, יגאל תומרקין, רפי לביא). בחירת חומר גלם דוגמת מתכת, פח, עופרת, ברזל ועוד, נותנת כיוון לאסוציאציות ותחושות שאותם חומרים מעבירים - חמימות, קור, שבירות, רכות, גמישות. החומריות מאפשרת לטולקובסקי להתחיל מהפריט הקיים וממנו לפתח רעיון אמנותי.
טולקובסקי מתאר את עבודתו: "מתחילה מהאמצע, ממשהו קיים - בד מלוכלך, דימוי גזור ומודבק על משטח עבודה מתוצרת עצמית".
עשייה אמנותית > טכניקות עבודה מגוונות

טולקובסקי משלב בעבודותיו חפצים היסטוריים כחפץ-מן-המוכן (צילומים, אובייקטים, טקסטים, מסמכים, מכתבים, פרחים מיובשים, מוטיבים של מטוסים, אקדחים, מראות ועוד). רוב העבודות נעשו על נייר שהכין בעבודת יד.
הדבק היא שפתו האמנותית העיקרית של טולקובסקי. באמצעותו הוא לוקח את הצופה למסע בתחנות חייו ותחנות היסטוריות שונות אותן הוא מקשר למציאות חדשה, לעיתים בדיונית ומורכבת. מעבודות ההדבק ניבטים זיכרונות ילדותו בחיפה ומתקופת המנדט הבריטי. הוא משלב מפות של ארץ ישראל וסביבתה ומשתמש בפרטי האוסף האישי שלו.
טולקובסקי קורא לסטודיו שלו "ארגז חול" בו הוא "פורק מטען ומסדר אותו מחדש. זה כמו משאית, ששופכת את כל התכולה החוצה, ורק אז באים ועושים סדר וניקיון." לדבריו, "יש לי רתיעה מעבודה על משטח לבן ונקי, לכן כשאני לוקח בדים חדשים אני קודם כל מיישן אותם. אני חייב ללכלך קצת כדי ליצור נקודות אחיזה".
עשייה אמנותית > ספרי אמן

טולקובסקי החל בהכנת ספרי אמן בשנות ה-90 כחטיבה אמנותית נפרדת במכלול יצירתו. כל שלבי הכנת הספר נעשו בידיו: מהכנת הנייר ועד עיצוב ובניית הכריכה (אנ'). בספריו אין משמעות לכרונולוגיה או לסדר הדפדוף. כל דף הוא יצירה חד פעמית שעומדת בפני עצמה, כל ספר מהווה חוויה אמנותית נפרדת. לעיתים דף או פרט מספר אמן משמש את טולקובסקי כרעיון לעבודה על יצירה שלמה ונפרדת.
עבור טולקובסקי הכנת ספר האמן מתחילתו ועד סופו היא תהליך עקרוני. זהו מהלך יצירה אישי ה"מאפשר לשלוף דברים חבויים ממקום נפשי עמוק". בספרי האמן נכללים הדבקים ורישומים.
בשנת 2008 הוצגה התערוכה "Intensive care" בגלריה "משרד" בתל אביב ובה ספרי אמן של טולקובסקי. בשנת 2010 הוצגה בגלריה "האגף" בחיפה התערוכה "היסטוריה של דקדוק חילוני" ובה שבעה ספרי אמן נוספים. בשתי תערוכות אלו התאפשר למבקרים לדפדף בספרים, כך יכלו להתרשם מאיכויות הנייר.
ספר האמן המונומנטלי של צבי טולקובסקי "צליינות בארץ הקודש" נמצא באוסף מוזיאון ישראל. כדרכו, טולקובסקי יצר גיליונות נייר בעבודת ביד, עליהם עבד בטכניקות מגוונות, בעיקר הדבק ורישום. בספר זה הוא מתאר את עצמו כצליין בארצו באמצעות מפות אישיות ומפות היסטוריות, ומוביל את הצופה לצאת איתו למסע למקומות קדושים כגון ירושלים, גולגולתא והר תבור ולמקומות מילדותו בפלשתינה המנדטורית. בספר משובצים פרקי שירה של חברו, הרולד שימל.
ספר האמן "צליינות בארץ הקודש" פורס מסע אקטואלי, היסטורי ונוסטלגי, ומהווה דיוקן חומרי ומנטלי של הארץ. הספר הוצג בשנת 2023 בתערוכה "צליינות בארץ הקודש" במוזיאון ישראל, ירושלים.
הוראה

1988-1985 ראש המחלקה לאמנות, "בצלאל", אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2021-1968 מלמד במחלקה לאמנות ב"בצלאל"
פרסים ומלגות

1957 - מלגה, קרן נורמן
1959 - מלגה, קרן נורמן
1969 פרס ירושלים לציור ופיסול
1990 - מלגת שהייה, קריית האומנים הבינלאומית - "הסיטה", פריז, צרפת
1994 - פרס שרת המדע והאמנויות ליוצרים בתחומי האמנויות הפלסטיות, משרד המדע והאמנויות
1994 - מלגה, קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
2004 - פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש שלום, בית האמנים, ירושלים
2008 - פרס עידוד היצירה, משרד המדע התרבות והספורט
2023- אות יקיר בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
תערוכות יחיד

1962 - גלריה רנה, ירושלים
1962 - מוזיאון חיפה לאמנות
1966 - צבי טולקובסקי: ציורים והדפסי נחושת, גלריה רנה, ירושלים
1969 - טולקובסקי: ציורים גלריה גורדון, תל אביב
1972 - צבי טולקובסקי: הגלריה לאמנות חדשה בע״מ, יפו העתיקה
1975 - טכניקה מעורבת 1973–1975, מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
1977 - נלסון וירג'יניה, גלריה ג'ולי, תל אביב
1978 - גלריה הירשברג, בוסטון, ארה״ב
1978 - גלריית מכון Kala, ברקלי, קליפורניה, ארה״ב
1979 - גלריה Source, סן פרנסיסקו, ארה״ב
1980 - עבודות על נייר גלריה ג'ולי, תל אביב
Hirshberg Gallery, Boston,Ma. USA,cast paper construction - 1980
1982 - עבודות חדשות, רדיוס, תל אביב
1985 - שמן קולאז', בית האמנים, ירושלים
1988 - גלריה אפרת, תל אביב
1988 - משכנות שאננים, ירושלים
1988 - הגלריה בכברי, קיבוץ כברי
1989 - מימד גלריה לאמנות חזותית, תל אביב
1990 - צבי טולקובסקי - תעודה: מחנה נועיימה, מוזיאון ישראל, ירושלים
1991 - ציורים, הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב
1993 - צבי טולקובסקי - ציורים, גלריה נלי אמן, תל אביב
1996 - אקס פיקשן, בית האמנים, ירושלים
1997 - צבי טולקובסקי - ציורים 1997–1996, גלריית ארטספייס, ירושלים
1998 - צבי טולקובסקי: עבודות 1980–1997, הגלריה האחרת, המכללה האקדמית ״תלפיות״, תל אביב
1998 - צבי טולקובסקי גלריה Novy Svet, פראג, צ׳כיה
1999 - אוספים, ציורים, אובייקטים, פסלים, עבודות נייר והדפסים, הגלריה לאמנות, הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת חיפה
1999 - צבי טולקובסקי - הערות שוליים, גלריית ארטספייס, ירושלים
2000 - לצחוק ולבכות - ״Seelze" כאלה הם החיים, Konard Adenauer, האנובר, גרמניה
2001 - גלי רדיו, הגלריה במכללה, מרכז תרבות ע״ש יוסף ורבקה מאירהוף, המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין, ירושלים
2001 - מקסטל לפורט-ארתור, leopold richter/invetro galerie, האנובר, גרמניה
2003 - עבודות חדשות, גלריית ארטספייס, ירושלים
2004 - Slavonice, סלבוניצה, צ׳כיה
2005 - ממשות ובדיה: תצלום והדפס ביצירתו של צבי טולקובסקי, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
2005 - צבי טולקובסקי - עשרים משבעים, בית האמנים, ירושלים
2005 - מציאות ודמיון, גלריה סדנת ההדפס, ירושלים
2006 - Diversity, גלריית Vltavin, פראג, צ׳כיה
2007 - צבי טולקובסקי, עבודות 1982–2005, הגלריה לאמנות, מכללת אורנים, טבעון
2007 - S.M.L.XL עבודות 1982–2005, הגלריה לאמנות, מכללת אורנים, טבעון
2008 - טיפול כפייתי, הזירה הבין תחומית, גלריה ונטה, ירושלים
2008-טיפול נמרץ, ספרי אמן, גלריה משרד, תל אביב
2009 - הלך רוח, ארליך גלריה לאמנות, תל אביב
2009 - גלריה Substern, ברלין, גרמניה
2010 - דקדוק חילוני, גלריה האגף, חיפה
2010 - נועיימה, הגלריה לאמנות, מכללת אורנים, טבעון
2011 - מרה שחורה, גלריה אינדי, תל אביב
2012 - כל מה שאסור, גלריה ברבור, ירושלים
2013 - גלריה קיימא, יפו
2013 - גלריה Millennium, פראג, צ׳כיה
2014 - גלריה בזל, תל אביב
2015 - Assemblages/Objects גלריה Cloisters, פראג, צ׳כיה
2015 - גלריית המחלקה לאמנות בצלאל, ירושלים
2016 - ראשית דעת, גלריה בזל, תל אביב
2017 - שטח הפקר, הגלריה לאמנות, קריית טבעון
2019 AssEm בלאז' AssEm, גלריה כורש, ירושלים
2019 - החיים כאוסף, גלריה עירונית כפר סבא, בית התרבות ע"ש רייזל, כפר סבא
2022 - מסעות טולקובסקי בעולמות הפנטזיה, הגלריה העירונית לאמנות רחובות, בית התרבות על שם משה סמילנסקי, רחובות
2023- צליינות בארץ הקודש, מוזיאון ישראל, ירושלים
2023- חומרים נדירים, הקוביה, ירושלים
הערות שוליים

↑  גדעון עפרת, של משקוף/ הסיפור של משקוף, באתר המחסן
↑  צבי טולקובסקי: החיים כאוסף, קטלוג תערוכה בגלריה כפר סבא 2019
↑  יניב שפירא, שאין להם התחלה ולא סיום, קטלוג פרקטיקה בדיונית, הוצאת "כרמל", ירושלים, 2013
1 2  נאמר בשיחה עם צבי טולקובסקי, אוקטובר 2022
↑  מיכל שכנאי יעקובי - דפדפת מתעורכה צבי טולקובסקי: שטח הפקר, הגלריה לאמנות, קריית טבעון, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279283  NLI: 987007269067605171  PLWABN: 9810652002805606  BIBSYS: 6054239  BnF: cb170736913 (data)  GND: 104804369X  ISNI: 0000 0001 0802 5817  LCCN: nr90012215  NKC: pna2005280885  NTA: 074473034  ULAN: 500477483  VIAF: 85084684   WorldCat (עם VIAF): 85084684
קוקי קאנו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
קוקי קאנו (ביפנית: 加納 虹輝;‏ נולד ב-19 בדצמבר 1997) הוא סייף יפני, פעמיים אלוף אולימפי (2020 ו-2024).
קריירה

יחד עם מסארו יאמאדה (אנ'), קאזויאסו מינובה (אנ') וסאטורו אויאמה (אנ'), קאנו היה חבר בנבחרת היפנית שזכתה במדליית זהב אולימפית בתחרות הגברים של הנבחרת באולימפיאדת טוקיו (2020). זו הייתה מדליית הזהב האולימפית הראשונה של יפן בסיף.
באולימפיאדת פריז (2024) זכה קאנו במדליית זהב אולימפית אישית וניצח את יאניק בורל (אנ') הצרפתי. זו הייתה מדליית הזהב האולימפית האישית הראשונה של יפן בסיף. באותה האולימפיאדה זכה גם במדליית כסף קבוצתית.
הערות שוליים

↑  KANO Koki, The International Fencing Federation (FIE)
↑  Japan Wins Men’s Team Epee at Tokyo 2020, The International Fencing Federation (FIE), ‏30 July 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב פואטייה

.
מיניאטורה של קרב פואטייה ב-1356, בו הובס ז'אן "הטוב" ונלקח בשבי
קרב פואטייה הוא קרב שהתרחש במהלך מלחמת מאה השנים ב-19 בספטמבר 1356 בין צרפת לאנגליה. הקרב נערך בקרבת העיר פואטייה שבצרפת בין כוח פשיטה אנגלי בפיקודו של הנסיך השחור לבין צבא צרפתי בפיקודו הישיר של המלך ז'אן השני. על אף נחיתות מספרית מוחצת, הנחיל הכוח האנגלי תבוסה מרה לצבא הצרפתי ואף לקח בשבי את מלך צרפת.
רקע

ב-1355 נחת אדוארד, הנסיך השחור, עם צבאו בגסקוניה. היות שלא יכול היה לשלם לחייליו, יצא איתם למסע של שוד וביזה. הם בזזו את הכפרים שלאורך הנהר גארון ואחר כך את הערים קרקסון ונארבון ושבו לעיר בורדו עם השלל. על פי תוכנית המלחמה של אדוארד השלישי, אמור היה צבאו של הנסיך לצעוד לעבר עמק הלואר, להתאחד שם עם כוח אנגלי אחר שנחת בברטאן ולתקוף יחד את פריז. אך כאשר הגיע לעמק הלואר התוכנית השתנתה, והצבא שנחת בברטאן הופנה לנורמנדי ולחם שם נגד צבאו של ז'אן השני. צבא הנסיך פנה לעבר פריז וז'אן השני נאלץ לנטוש את המערכה בנורמנדי כדי להגן על העיר. בדרכו לעבר פריז הגיע ז'אן השני לעמק הלואר ואיגף את הצבא האנגלי שנותק מבסיסו שבבורדו.
לקראת הקרב

ב-19 בספטמבר 1356 נערך הנסיך השחור עם צבאו מדרום לעיר פואטייה במקום שהגישה היחידה אליו הייתה דרך שביל צר המוקף בסבכות שיחים משני צדדיו. אנשיו הסתתרו בין שיחים אלה והוא עצמו ניצב בעמדת תצפית. לרשותו עמד כוח של כ-8,000 חיילים בלבד לעומת כוח גדול בהרבה שעמד לרשותו של ז'אן השני. לכן, הוא פנה בהצעה להסכם שעל פיו יישבע להימנע מללחום נגד צרפת במשך שבע שנים. בבטחו בעדיפותו המספרית המוחצת דחה ז'אן השני את הצעתו זו.
הקרב

ז'אן השני חילק את צבאו לשלושה גדודים, כאשר על הראשון הפקיד את בנו, יורש העצר, אשר היה בן 19 וזו הייתה התנסותו הראשונה בקרב. עמו בגדוד לחמו שניים מאחיו הצעירים. על הגדוד השני הופקד אחיו הצעיר של המלך פיליפ, דוכס אורליאן - גם הוא ללא כל ניסיון בלחימה. המלך עצמו פיקד על הגדוד השלישי, כשעימו נלחם צעיר בניו.
הקרב החל כאשר ניסו 3,000 אבירים צרפתים לעבור דרך השביל הצר, בעוד האנגלים פתחו בירי חיצים מבין סבך השיחים. הקשתים האנגלים גרמו לפאניקה בשורות הצבא הצרפתי וזה נס על נפשו כאשר הוא משאיר מאחור אלפי הרוגים, רובם בני אצולה. רבים נוספים נפלו בשבי האנגלים.
ז'אן השני הורה לאביריו לרדת מסוסיהם כדי לא לשמש מטרה לחיציהם של הקשתים האנגלים. הוא ואנשיו ובהם פיליפ, בנו הצעיר, הותקפו על ידי הפרשים האנגלים. הוא לחם בגבורה ונפצע בראשו אך לבסוף נאלץ להיכנע, נלקח בשבי ללונדון כשהוא רכוב על סוסו וקיבל כמקום מגוריו את ארמון סבוי.
בנוסף לנפילתם של המלך ובנו הצעיר בשבי, נפלו בקרב או נלקחו בשבי שר הצבא של צרפת, שני מרשלים, ארכיבישוף ומיטב האצולה הצרפתית. יורש העצר הצליח להימלט משדה המערכה, אך המכה שספגה הנהגת צרפת הייתה אנושה.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, ראי רחוק - המאה ה-14 הרת הפורענויות, הוצאת דביר, 1995, עמודים 135 ואילך
קרחון של

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°16′00″S 166°25′01″E﻿ / ﻿77.2667°S 166.417°E﻿ / -77.2667; 166.417
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון של(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון של
 
קרחון של (באנגלית: Shell Glacier) הוא קרחון בקצה הצפוני של האי רוס, סמוך לארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון הוא האונה המערבית של כיפת הקרח המכסה את פסגתו הר בירד.
הקרחון זורם בתלילות בעמק שמצפון לגבעת טרכייט ולראש האריסון, במרכז האזור החשוף מקרח, בחלק התחתון של המורדות הדרומיים של הר בירד.
ראשו של הקרחון בגובה 600 מטרים מעל פני הים; קצהו התחתון של הקרחון בגובה של 75 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון התגלה ומופה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד.
הקרחון נקרא בשם זה - בשל העובדה שהמורנות שבקצה הקרחון מכילות כמות גדולה של קונכיות (באנגלית "של" משמעו "קונכייה").
לקריאה נוספת

• Dochat, T., Marchant, D., & Denton, G. (2000), , Geografiska Annaler. Series A, Physical Geography, vol. 82, no. 2/3, 2000, pp. 237–247. JSTOR, www.jstor.org/stable/520993
קוקי הירוטה

הירוטה מקשיב לגזר דינו.
קוֹקי הירוֹטה (ביפנית: 広田 弘毅‏; 14 בפברואר 1878 - 23 בדצמבר 1948) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-32, מ-9 במרץ 1936 עד ל-2 בפברואר 1937.
ביוגרפיה

הירוטה נולד במחוז פוקואוקה וסיים את לימודיו בתחום המשפטים באוניברסיטת טוקיו. הוא החל לעבוד במשרד לענייני חוץ במסגרת קריירה דיפלומטית. לאחר מכן שימש שגריר בברית המועצות בין השנים 1928 ו-1932, זאת לפני שהתמנה לתפקיד שר החוץ בשנת 1933, בשנה שבה פרשה יפן מחבר הלאומים. בעקבות תקרית 26 בפברואר בשנת 1936, מינה הקיסר הירוהיטו את הירוטה לראש ממשלת יפן.
בתמיכתו של הקיסר חתמה ממשלתו של הירוטה על הסכם אנטי-קומינטרן. ואולם, תקופת כהונתו נמשכה קצת פחות משנה: בתחילת שנת 1937 מינה הירוהיטו ראש ממשלה חדש, היאשי סנג'ורו, ששמר על תפקידו ארבעה חודשים בלבד. לאחר מכן מינה הקיסר את פומימרו קונואה כראש ממשלה. הירוטה החזיק בתפקיד שר החוץ תחת ממשלתם של היאשי וקונוי עד פרישתו בשנת 1938.
תקופת כהונתו השנייה של הירוטה כשר החוץ הובילה לבסוף למותו. כוחות יפנים צעדו לתוך נאנג'ינג בסוף שנת 1937 וגרמו לשרשרת אירועים הידועה בשם טבח ננקינג. אף על פי שהירוטה לא היה אחראי על יחידות סוררות אלה, הוא היה שותף למידע הנוגע לטבח, וכן שיתף את השגרירות היפנית בוושינגטון במידע זה.
שמועות לגבי חוסר אהדתו של הירוטה כלפי המערכה הסינית הגיעו לאוזניהם של הצבא היפני שאילצו אותו לפרוש מתפקידו בשנת 1938. הירוטה חזר לזירת הפוליטיקה ולדיוני המשא ומתן לשלום בין יפן וברית המועצות בשנת 1945. באותה תקופה היו יפן וברית המועצות תחת הסכם אי-התקפה למרות ששאר בעלי הברית הכריזו מלחמה על יפן. הירוטה ניסה לשכנע את ממשלתו של סטלין לא לצאת למלחמה, ואולם הוא נכשל: הסובייטים יצאו למלחמה לאחר המתקפה האטומית של ארצות הברית על העיר היפנית הירושימה.
לאחר כניעתה של יפן, סווג הירוטה כפושע מלחמה ממעלה ראשונה והוא הובא בפני בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. הוא נמצא אשם ללא שניסה להגן על עצמו, ונידון למוות בכלא סוגמו.
ראו גם

פשעי מלחמה
פשעים נגד האנושות