stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם-עטלף

| --- | --- |

אדם-עטלף, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Man-Bat Vol.4 #1 מאפריל 2021, אמנות מאת קייל הוץ.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Detective Comics #400 (יוני 1970) לאחר פלאשפוינט: Detective Comics Vol.2 #19 (יוני 2013)
 יוצרים:  פרנק רובינס ניל אדמס
 מידע
 שם אמיתי:  רוברט קירקלנד "קירק" לאנגסטרום
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  מדען
 מומחיות:  ביולוגיה
 כוחות:  כאדם-עטלף: כוח על-אנושי, חוש ראייה ושמיעה מוגברים, התמצאות במרחב באמצעות תהודה, תעופה.
 חבר בקבוצה:  ליגת הצדק האפל, המועצה המדהימה
 חבר לשעבר בקבוצה:  יחידת הרוחות, הרשת, החברה הסודית של נבלי-העל
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  אברהם לאנגסטרום (אב) פרנסין לאנגסטרום (אשה) רבקה אליזבת לאנגסטרום (בת) אהרון לאנגסטרום (בן) בריט לאנגסטרום (אחות) טד פרידל (גיס)
 אויבים:  באטמן 
 
אדם-עטלף (באנגלית: Man-Bat) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #400 מיוני 1970 ונוצרה על ידי הכותב פרנק רובינס והמאייר ניל אדמס.
אדם-עטלף הוא האלטר אגו של רוברט קירקלנד "קירק" לאנגסטרום, מדען המתמחה בחקר עטלפים, מפתח נוסחה שמקנה לבני אדם את האפשרות להשתמש בחוש אקולוקציה כמו שיש אצל עטלפים. הוא מנסה את הנוסחה על עצמו מכיוון שיש לו לקות שמיעה. הנוסחה עובדת, אך גם גורמת לו לתופעת לוואי חמורה - היא הופכת אותו לאיש עטלף מפלצתי. הנסיוב גוזל ממנו את האינטליגנציה שלו, ולכן הוא יוצא למסע זעם מטורף עד אשר באטמן מסוגל לנטרל את ההשפעה.
מאוחר יותר, לאנגסטרום לוקח את הנסיוב בשנית ומשתנה שוב. הפעם הוא משכנע את אשתו פרנסין לקחת את הנסיוב, והיא משתנה בהתאם. השניים מטילים את חיתתם על גות'אם סיטי עד אשר באטמן עוצר בעדם. במקרים מסוימים, לאנגסטרום נוטל את הנסיוב ומצליח להשיג מידה מסוימת של אינטליגנציה שמאפשרת לו לחזור למוטב.
קירק לאנגסטרום הוא דמות ראשית ואדם-עטלף-ערפד בסרט "ליגת הצדק: אלים ומפלצות" (אנ'). הדמות שלו היא הכלאה של באטמן, מן-באט וערפד.
אדם-עטלף מופיע בפרק הראשון של באטמן סדרת האנימציה בדיבובו של מארק סינגר וקולות נוספים של פרנק ולקר. דמותו של קירק לאנגסטרום מופיעה בשני פרקים נוספים בדמות אדם בלבד. כאשר באחד הפרקים האלה אשתו פרנסין נוטלת את הזהות של "שי-באט" בטעות.
אדם-עטלף היה אמור להופיע כדמות נבל-על בסרט ההמשך ל"באטמן ורובין", שאמור היה להיקרא "Batman Triumphant", אך סרט זה לא הופק מעולם. דמותו הייתה אמורה להיות מגולמת על ידי מארק לין-בייקר.
אייזק אוסטין

| --- | --- |
 לידה:  18 באוגוסט 1969 (בן 55) גרידלי, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.08 מטרים
 מספר:  8, 9, 50
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של אריזונה
 דראפט:  בחירה מספר 48, 1991 יוטה ג'אז
 קבוצות כשחקן
 1991–1993 1993–1994 1994 1994–1995 1995–1996 1996–1998 1998–1999 1999 2000 2000–2002 2002 2003 2004:  יוטה ג'אז אוקלהומה סיטי קאלברי פילדלפיה 76' קרו ליון טובורג פילזנר מיאמי היט לוס אנג'לס קליפרס אורלנדו מג'יק וושינגטון ויזארדס ונקובר/ממפיס גריזליס טרבזונספור שינג'יאנג פליינג טייגרס ג'רזי סקוויירס
 הישגים כשחקן
 השחקן המשתפר של העונה ב-NBA‏ (1997)
אייזק אדוארד אוסטין (באנגלית: Isaac Edward Austin; נולד ב-18 באוגוסט 1969) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1991–2004. בעונת 1996/1997 זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA כשחקן מיאמי היט. ממוצעיו הכוללים לאורך 9 עונותיו ב-NBA הם 7.6 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות

אוסטין נולד בעיר גרידלי שבקליפורניה. בין השנים למד במכללת רידלי אשר על יד פרזנו, ובשנת 1989 עבר לאוניברסיטת המדינה של אריזונה ("אריזונה סטייט"). בעונתו האחרונה בליגת המכללות, 1990/1991, רשם ממוצעים של 16.3 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Pac-12".
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1991 נלקח אוסטין בבחירה ה-48, על ידי יוטה ג'אז. בשתי עונותיו ביוטה מיעט לשחק, ונופה מהקבוצה בנובמבר 1993. את עונת 1993/1994 החל בקבוצת "אוקלהומה סיטי קאלברי" מליגת ה-CBA, ובהמשך חתם בפילדלפיה 76' עד לסיום העונה. בין השנים 1994–1996 שיחק עבור "קרו ליון" הצרפתית ו"טובורג פילזנר" הטורקית.
לקראת עונת 1996/1997 שב ל-NBA כשחתם על חוזה במיאמי היט. לאורך אותה עונה שימש כמחליפו מהספסל של אלונזו מורנינג, וסייע למיאמי להעפיל לגמר האזור המזרחי עם ממוצעים של 9.7 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה, ובכך הפכה לזוכה היחיד בפרס אשר לא שיחק כלל ב-NBA בעונה הקודמת לזכייה. בפברואר 1998 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לברנט בארי, וב-26 משחקיו עם הקליפרס הציג יכולת טובה עם 15.2 נקודות, 8.7 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים בממוצע למשחק.
בינואר 1999 חתם באורלנדו מג'יק על חוזה ל-4 עונות בסך כ-21 מיליון דולר, אך בעונתו היחידה במדיה לא עמד בציפיות, ובאוגוסט 1999 נשלח בטרייד לוושינגטון ויזארדס עבור בן וולאס, ג'ף מקיניס ושני שחקנים נוספים. לאחר עונה אחת בוושינגטון נשלח בטרייד נוסף לוונקובר גריזליס, עמה עבר בשנת 2001 לממפיס.
בין השנים 2002–2004 שיחק אוסטין עבור טרבזונספור הטורקית, שינג'יאנג פליינג טייגרס הסינית ו"ג'רזי סקוויירס" מליגת ה-ABA החדשה.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של אוסטין, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של אוסטין, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1991, באתר basketball-reference.com
1 2  על החתימה של אוסטין באורלנדו, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 8 בפברואר 1999
↑  אוסטין נשלח בטרייד לקליפרס, באתר הניו יורק טיימס, 20 בפברואר 1998
↑  אוסטין נשלח בטרייד לוויזארדס, באתר וושינגטון פוסט, 12 באוגוסט 1999
אדם (טולקין)

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  ההוביט
 יוצרים:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 נתונים
 שם אמיתי:  אדם  אטני  הילדור  אפנונר  אנגוור  פירימר  ילדי השמש
 טריטוריית מגורים:  ממלכות בני אדם- נומנור (נחרבה), אראנור (שוקמה), גונדור, הרד, דייל (שוקמה) ועוד.
בעולם הפנטזיה של ג'.ר.ר. טולקין, המתואר בספריו (שר הטבעות, הסילמריליון ואחרים), בני האדם מהווים גזע החי לצידם של גזעים דמויי-אדם בדיוניים רבים, כגון בני-לילית, גמדאים והוביטים.
בני-אדם אלה הם גזע בדיוני בעצמו. בסילמריליון מתוארות בריאתם של בני האדם ותולדותיהם, השזורות בתולדות הארץ התיכונה, בבידול רב מהאדם האמיתי (באותו אופן שבו העלפים של טולקין שונים מאלפים של חג המולד). אין מקום להנחה שיש קשר בין האדם בארץ התיכונה והאדם בכדור הארץ. זאת לעומת הקשר שכן מתקיים בעלילות פנטזיה ומדע בדיוני רבות, כגון מסע בין כוכבים והארי פוטר, בהם האדם חי לצד גזעים בדיוניים, אך מוזכרים מקומות אמיתיים ואין שיכתוב מקור האדם. בהסתייגות, ניתן לשים לב לדמיון בין העולם האמיתי לארץ התיכונה בימי שגשוג ממלכות האדם ושקיעת ממלכות העלפים, העוזבים את הארץ התיכונה בספינותיהם מערבה.
בני האדם של טולקין מחולקים למספר עמים החיים באזורים נפרדים ומדברים שפות שונות. מצד שני, עולמם אינו כה עשיר, כי שינויים במראהו של אדם עשויים לבלבל בינו לבין גזע אחר לחלוטין, כגון גמד. (החלוקה בארבעת הגזעים הנ"ל אף מותירה רושם כי כל בני האדם של טולקין הם לבנים).
בבני האדם והעלפים יחד מכונים ילדי אילובטר. מבין ילדי אילובטר, העלפים הם הגזע הראשון, ואילו האדם החל להלך בארץ מאוחר יותר. סיפורים המתמקדים בעלפים ובמיאר, מודגשים חסרונות האדם כבן-תמותה חלש, פוחד, צר הבנה, צר אופקים וחמדן. חולשתו של האדם לאוצרות אף מפילה אסון על הארץ התיכונה ברדיפה אחר הטבעת האחת. לעומת זאת, לצד ההוביטים, בני אדם כדוגמת ארגורן מתוארים כלוחמים אמיצים וחזקים.
בעידן הראשון עזרו חלק בני האדם לנולדור במילחמתם במורגורת והאחרים לחמו לצידו.
בעידן השני בתקופת ממלכת נומנור מודגש הצד האפל בבני האדם כשרבים מתושבי הממלכה נופלים בשקריו של סאורון ועובדים את האופל מפחד המוות. לבסוף, הם מגדילים לעשות ויוצאים בראש צבא לתקוף את אמאן. אילובטר מתערב מטביע את נומנור ומוציא את אמאן מהעולם הגשמי. הפליטים ששרדו מבין התושבים שליבם נותר נאמן לו הגיעו לארץ התיכונה והקימו שם את ממלכת גונדר וארנור. סאורון ששרד שם בראש מטרותיו להשמידם. ממלכת ארנור נשמה אך גונדור נותרה ואותה הכה נחרצות במהלך העידן השלישי ומלחמת הטבעת.
לאחר אירועי מלחמת הטבעת והפלתו של סאורון ערקו כמעט כל העלפים בחזרה לאמן והשליטה בארץ התיכונה הייתה בידי בני האדם. מינס טירית הפכה לעיר הבירה של גונדור וארנור שוקמה. הגמדאים תיקנו את השער של מינאס טירית והכינו שער חדש ממית'ריל. אוסגיליאת שוקמה גם היא.
ראו גם

אדם (סוג)
סילמריליון
הארץ התיכונה
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
איירסט אינגרם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באפריל 1855 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  20 במרץ 1913 (בגיל 57) פלמות', הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1875–1913 (כ־38 שנים) 
 
ויליאם איירסט אינגרם (באנגלית: William Ayerst Ingram‏; 27 באפריל 1855 – 20 במרץ 1913) היה צייר וחבר באסכולת ניולין. הוא הנציח נופים ואמנות ימית.
ביוגרפיה

ויליאם איירסט אינגרם נולד ב־27 באפריל 1855 בטוויקנהאם, סארי, אנגליה. אביו היה כומר שנולד בגלאזגו, סקוטלנד בשם הכומר ג.ס. אינגרם שהיה בעיירה סטיינס בשנת 1862 ובקפלה החדשה שנפתחה בווינווד בריצ'מונד בשנת 1871.
אינגרם היה הבן השלישי שנולד. בהתחלה קיוו שהוא יהפוך לאיש עסקים, ולכן רק מאוחר יותר בחייו החל ללמוד אמנות עם ו.ג. סטייפל.
בשנת 1882 עבר אינגרם לעיר פלימות' בקורנוול. הוא התחתן עם מאי מרתה פיי, אמריקאית, בשנת 1896. בני הזוג התגוררו בטרגוריאן בפלימות' משנת 1911.
אינגרם נפטר ב -20 במרץ 1913 בפלימות'.
קריירה

הוא הקים אולפן בצ'לסי, לונדון. באותה שנה הוא גם הקים את החברה האנגלו-אוסטרלית ונבחר כנשיא שלה. בשלב זה אינגרם נסע הרבה, כולל נסיעות לאוסטרליה, על פי האומן וחברו, ג'ורג' פרסי ג'אקומב-הוד. הוא הפך לחבר האגודה קולוניאלית הבריטית לאמנות משנת 1888.
לאחר שעבר לקורנוול בשנת 1882, יצר אינגרם קשרי חברות עם אנשים מאסכולת ניולין, כולל לורה נייט והרולד נייט.
בשנת 1894 הקימו אינגרם ושני חבריו הטובים ג'ק דאונינג והנרי סקוט טיוק את הגלריה לאמנות פלימות'. בין 1902 ל -1904 היה אינגרם סגן נשיא האגודה הפוליטכנית של קורנוול בפלימות'.
עבודותיו בשנת 1893 של ציורים ימיים, שיקפו את חוויות המסע שלו ברחבי העולם.
בסקירת תמונותיו אלה בעיתונות התקופה נאמר כי אינגרם הצליח ללכוד את גלי הים, אך לא הצליח בלכידת הנופים היבשתיים של החופים בגלל המונוטוניות שלהם כמו בחוף אוסטרליה.
גלריה

ספינות שטות בים
בעגינה
הערות שוליים

1 2  William Ayerst INGRAM | Cornwall Artists Index, cornwallartists.org (באנגלית)
↑  Christopher Wright, Catherine May Gordon, British and Irish Paintings in Public Collections: An Index of British and Irish Oil Paintings by Artists Born Before 1870 in Public and Institutional Collections in the United Kingdom and Ireland, Yale University Press, 2006, ISBN 978-0-300-11730-1. (באנגלית)
↑  George Percy Jacomb Hood, With Brush and Pencil, J. Murray, 1925. (באנגלית)
↑  The Saturday Review of Politics, Literature, Science and Art, J. W. Parker and Son, 1893. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 41065  SNAC: w6hr3vjq  ULAN: 500017131  VIAF: 95786365   WorldCat (עם VIAF): 95786365 
איירסט אינגרם, כרכרה וסוסים בחוף
אה"מ דרדנוט

| --- | --- |
אה"מ דרדנוט, 1906. ניתן לראות בצידי האונייה את המוטות להורדת הרשתות נגד טורפדו
אה"מ דרדנוט, 1906. ניתן לראות בצידי האונייה את המוטות להורדת הרשתות נגד טורפדו
 
 תרשים הדרדנוט. ניתן לראות את סידור התותחים, וכן את התורן הקדמי הנושא את עמדת התצפית
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה:  דרדנוט
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת לורד נלסון
 סדרה עוקבת:  אוניות המערכה מסדרת בלרופון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 הוזמנה:  1905
 הושקה:  10 בפברואר 1906
 תקופת הפעילות:  2 בדצמבר 1906 – 9 במאי 1921 (14 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1923
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  18,420 טונות
 אורך:  160 מטר
 רוחב:  25 מטר
 שוקע:  8 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשר (39 קמ"ש)
 גודל הצוות:  695–773 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  6620 מייל ימי במהירות 10 קשרים  4910 מייל ימיים במהירות 18.4 קשרים
 הנעה:  4 טורבינות בהספק 22,500 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון בגוף האונייה: 100 עד 280 מ"מ באמצעית האונייה, 64 מ"מ בקצוות. סיפון: 75 מ"מ, צריחים: 280 מ"מ, גשר הפיקוד: 280 מ"מ
 חימוש:  10 תותחי 305 מ"מ (12 אינץ') בחמישה צריחים (1 בחרטום, 2 בירכתיים, 2 בדפנות), 27 תותחים 76.2 מ"מ, 5 משגרי טורפדו תת-ימיים 457 מ"מ
 
שרטוט של אוניית המלחמה "מיקאסה", אונייה פרה-דרדנוט של צי יפן בשנת 1906. ניתן לראות את המספר הרב של התותחים המשניים בצידי האונייה. שרטוט מתוך מדריך הספנות "ג'יינס"
אה"מ דרדנוט (באנגלית: HMS Dreadnought, "לא חתה מפני דבר") הייתה אוניית מערכה, שנהגתה ותוכננה על ידי הצי הבריטי בתחילת המאה ה-20. דרדנוט הייתה אונייה מהפכנית, ששינתה את עולם הלוחמה הימית; היא הייתה עד כדי כך מהפכנית, עד ששמה הפך לשם גנרי לכל אוניות המערכה שנבנו בעקבותיה ובאותה תפיסה, שכונו "אוניות דרדנוט". בהתאם, כל האוניות שקדמו לה, ואשר הפכו למיושנות עם הופעתה, נקראו "פרה-דרדנוט" (או "טרום-דרדנוט").
באוניות המערכה שקדמו לדרדנוט היו כמה סוללות תותחים ימיים כבדים, בעלי קליברים שונים. מכיוון שבאותה תקופה בקרת האש נעשתה בעיקר על ידי תצפית מתוך האונייה עצמה, התצפיתנים התקשו להבחין בין הנתזים שיצרו הפגזים הקטנים לבין הנתזים שנוצרו על ידי הפגזים הגדולים. לדרדנוט הייתה סוללת תותחים כבדים בעלי אותו קוטר, דבר שהקל מאוד על הירי וכיוונו. בנוסף, הונעה דרדנוט על ידי מנועים חדשים, שלא הותקנו באוניות מערכה לפני כן. בכך הפכה לאוניית המערכה המהירה ביותר בעולם באותה תקופה.
כאשר הושקה ה"דרדנוט" בשנת 1906, היא חוללה סערה בעולם אוניות המלחמה של אותה התקופה. זמן קצר לאחר הופעתה, שקדו יתר הציים על תהליך מואץ לבניית אוניות דומות ל"דרדנוט", ושמה הפך לשם גנרי. במלחמת העולם הראשונה, אך 8 שנים לאחר הופעתה, כבר לא היו אוניות קרב גדולות מסוגים אחרים בציים החשובים.
אה"מ דרדנוט משנת 1906 היא הידועה ביותר, אך היא הייתה האונייה השישית בחיל הים המלכותי לדורותיו שנקראה בשם זה. לאות כבוד לאונייה פורצת הדרך, נקראה גם הצוללת הגרעינית הראשונה של בריטניה, שהושקה בשנת 1960, באותו שם.
רקע > הקשיים בתותחנות הימית בסוף המאה ה-19

אוניות המערכה של תחילת המאה העשרים, שנקראו אוניות פרה-דרדנוט, נשאו בדרך כלל סוללה של תותחים בעלי קוטר גדול, שהיוו את החימוש העיקרי שלה; סוללה זו כללה בדרך כלל ארבעה תותחים בעלי קוטר גדול, בשני צריחים, אחד בקדמת האונייה והשני בחלקה האחורי. בנוסף, נשאה האונייה חימוש משני, שהיה מורכב מכמה תותחים בעלי קוטר קטן יותר, חלקם בצריחים וחלקם במעין תאים משוריינים, שמהם בלט התותח לכיוון צידי האונייה. מטרת החימוש העיקרי הייתה להבקיע את שריון אוניית האויב, שהגן בדרך כלל על החלקים החיוניים באונייה: המנועים, הדוודים, והחימוש העיקרי. החימוש המשני, לעומת זאת, נועד לפגוע בחלקים החשופים של אוניית האויב, כמו הגשר, ולגרום לדליקות. סידור זה סבל מכמה חסרונות:
התותחים שמוקמו בתאים המשוריינים היו יכולים לירות רק על מטרות שנמצאו בצידי האונייה, לאותו צד שאליו היו מכוונים, זאת לעומת התותחים שבצריחים שלהם הייתה קשת ירי גדולה בהרבה.
שנית, התותחים שבתאים המשוריינים היו נמוכים יותר וקרובים יותר לקו המים, ולפיכך חשופים יותר לכניסת מים, סיכון גדול בעת סערה.
בעיה שלישית שהתעוררה היה ניהול האש באוניות אלה: כל תותח ירה במסלול בליסטי אחר, דבר שיצר מורכבות רבה בטיווח השונה שהיה צורך לבצע לכל תותח, ובקושי להבחין בתוצאות הירי של התותחים השונים, לצורך תיקוני אש. לא הייתה ברירה אלא להמתין עם הירי של התותחים הקטנים יותר, בעלי קצב האש המהיר יותר, עד לסיום הירי של התותחים הכבדים; בכך נוטרל יתרון הירי המהיר של התותחים הקטנים. לחלופין, ירי בשני סוגי התותחים במקביל היה יוצר בלבול, שכן לא היה ברור מי פגע והיכן.
ואולם, מעבר לכל אלה, הוכיחו הקרבות הימיים שהתחוללו בסוף המאה ה-19, ובעיקר קרב צושימה, שלא הייתה תועלת בחימוש המשני, בעיקר משום שהקרב התנהל הרבה מעבר לטווח של חימוש זה.
רקע > התפתחות מנועי האוניות

בשנת 1884 המציא צ'ארלס פרסונס את טורבינת הקיטור. בתצוגה הימית שהתקיימה במעגן הצי בספיטהד, הופיעה ספינה ניסויית בשם "טורביניה"; הספינה נבנתה בידי פרסונס, ונכנסה לתצוגה ללא אישור או תכנון מוקדם. הספינה הפגינה, לעיני הנסיך מוויילס, פיקוד הצי ואורחים נכבדים ממדינות אחרות, שיט במהירות גבוהה מאוד; היא הקיפה את אוניות הצי שהפליגו בשני טורים והתחמקה מאוניות משמר שניסו ללכוד אותה. מהירותה הגיעה ל-34 קשר, הספינה המהירה ביותר בעולם באותה תקופה. לאחר כמה ניסויים, החליטה האדמירליות להניע את כל אוניות הצי הבריטי מאותה תקופה והלאה בטורבינות קיטור.
רקע > שינוי תפיסה

בתחילת המאה ה-20 החלה להופיע תפיסה חדשה: אוניית מערכה בעלת חימוש עיקרי בלבד, כלומר אונייה החמושה בתותחים בעלי קוטר גדול וטווח ארוך בלבד, ללא החימוש המשני שהיה מקובל עד אז. יתרון ראשון שהיה לתפיסה זו הייתה יכולתן של האוניות הגדולות לירות מטווח רחוק, בלי שייכנסו לתחום הפגיעה של טורפדות, נשק שהלך והתפתח, והפך לאויב מסוכן לאוניות המערכה. ויטוריו קוניברטי, מתכנן אוניות איטלקי היה הראשון שביטא את הרעיון בשנת 1903, אם כי לורד הים הראשון הבריטי, ג'קי פישר, טען שחשב על הרעיון כבר בשנת 1900. הצי האיטלקי לא קיבל את רעיונותיו של קוניברטי, והוא פרסם מאמר בכתב העת ג'יינס הבריטי, שבו הציג את תפיסתו. הוא הציע אוניית מערכה אידיאלית (לשיטתו) בעלת הדחק של 17,000 טון, הנושאת 12 תותחים בעלי קוטר של 12 אינץ' (304.8 מ"מ), חגורת שריון בעובי 30 ס"מ, ומהירות של 24 קשר (כ-44 קמ"ש).
רקע > שינוי תפיסה > פיתוחים ביפן וארצות הברית

מלחמת רוסיה–יפן (1904 – 1905) סיפקה את הניסיון המבצעי הנדרש להוכחת התפיסה החדשה. בקרב צושימה, שנערך בין 27 במאי ל-28 במאי 1905, הביס הצי היפני, שהיה מצויד באוניות מודרניות יותר (רובן מתכנון וייצור בריטי) את הצי הרוסי. מסקנות הקרב הוכיחו, שהנשק העיקרי בקרב ימי כזה היה התותחים בעלי הקוטר הגדול. הנזק שגרמו תותחים אלה היה משמעותי בהרבה מהנזק שגרם החימוש המשני; מעבר לכך, הוכח שניתן לנהל קרב יעיל גם בטווחים גדולים, מעל 11 קילומטר, טווח גדול מדי לחימוש המשני. ארצות הברית, יפן ובריטניה למדו את לקחי הקרב והחלו בתכנון הדור הבא של אוניות המערכה.
אוניית הצי הקיסרי היפני סאטסומה הייתה האונייה הראשונה בעולם שתוכננה והוחל בבנייתה כאוניית מערכה מן הדגם החדש, בעלת חימוש עיקרי גדל קוטר בלבד. שדרית האונייה הונחה חמישה חודשים לפני הנחת זו של אה"מ דרדנוט, ואולם מחסור בתותחים הביא לכך שחימושה כלל רק ארבעה תותחי 12 אינץ' ולא שנים עשר, כפי שתוכנן.
גם בארצות הברית נעשתה עבודה בכיוון זה. ב-1904 הובאה לאישור הקונגרס הצעה לבניית שתי אוניות מערכה שתוכננו על פי העיקרון האמור, ואולם רק באביב 1905 אושרה ההצעה ורק בסתיו 1906 הונחו השדריות של שתי האוניות, כאשר אה"מ דרדנוט כבר הושקה. פריסת התותחים עליהן הייתה שונה מזו שעל דרדנוט, ומנועיהן לא היו משוכללים כשלה.
רקע > שינוי תפיסה > פיתוח בבריטניה

במקביל לפיתוחים ביפן ובארצות הברית, החלו בבריטניה התפתחויות דומות. אדמירל ג'קי פישר, לורד הים הראשון, הוביל את המהלך שהביא את בריטניה לחזית העיסוק בנושא. בדצמבר 1904 כינס פישר ועדת תכנון, שיצרה את התבנית של דרדנוט. פישר ניסה ליצור לא רק אונייה יעילה מבחינה מבצעית, אלא גם דגם יעיל כלכלית, שיהיה זול יותר לייצור ולתפעול. שדריתה של דרדנוט הונחה ב-2 באוקטובר 1905 במספנה המלכותית בפורטסמות', ובנייתה הושלמה 14 חודשים בלבד לאחר מכן, בדצמבר 1906 – קצב מהיר מאוד לבנייה (באוקטובר 1906 נערך לאונייה ניסוי ראשון בתוך המבדוק בו שהתה, ולצורך יחסי ציבור הוכרז שהאונייה הושלמה "תוך שנה ויום").
האונייה

התפיסה שעל פיה תוכננה האונייה הייתה פשוטה, ונידונה כבר במשך כמה שנים. דרדנוט הונעה בעזרת טורבינות קיטור, במקום מנועי הקיטור שהניעו את האוניות שקדמו לה. מנוע הטורבינה היה אמור להעניק לדרדנוט מהירות של 21 קשר (כ-39 קמ"ש). שילוב זה של מהירות רבה וחימוש כבד הפך את דרדנוט לאוניית המערכה המהירה ביותר בעולם, היכולה לחמוק מכל אונייה בעלת חימוש כבד יותר ולהטביע כל אונייה קטנה ומהירה ממנה בכוח תותחיה הגדולים. בדרך זו ניתן היה לוותר על החימוש המשני, שנועד להתמודד עם אוניות קטנות יותר, וכך נחסך משקל שניתן היה להקצותו לתותחים הכבדים. מאיום הצוללות התעלמו מתכנני האונייה.
האונייה > תותחים

לדרדנוט היו חמישה צריחי תותחים בקוטר 12.00 אינץ' (305 מילימטרים), שבכל אחד מהם שני תותחים. צריחי התותחים מוקמו על קו האורך של האונייה, אחד (צריח A) בקדמתה ושניים (X ו-Y) באחוריה. בין שני הצריחים האחוריים עמד תורן, שממנו נשלטו הטורפדות. שני צריחים נוספים (P ו-O) מוקמו בשני צידי המבני העילי של גשר הפיקוד, כאשר מצריחים אלה ניתן לירות רק לצידי האונייה. המתכננים העדיפו לא למקם את כל הצריחים על קו האורך, כדי לפזר אותם ולמנוע סיכון של התפוצצות בין הצריחים הדחוסים; היה זה אמצעי זהירות שהסתבר מאוחר יותר כמיותר.
סידור התותחים בדרך זו הביא לכך שדרדנוט יכולה הייתה לירות מטח צידי בן שמונה תותחים מן העשרה לכל היותר; בירי לכיוון קדמת האונייה הייתה האונייה יכולה לירות בשישה תותחים בלבד, ולכיוון אחוריה – בשמונה תותחים. לא ניתן היה לירות את כל עשרת התותחים על מטרה אחת. פישר העריך שירי לכיוון קדמת או אחורי האונייה חשוב בהרבה ממטח צידי, וכך נבנו גם סיירות המערכה שהקדימו את דרדנוט. אוניות מאוחרות יותר לדרדנוט צוידו בצריחים שסודרו זה מאחורי זה במדורג, כך שהצריח האחורי יכול היה לירות מעל הצריח שלפניו, וכך יוכל לירות על אותה מטרה. תותחים קלים נוספו לטובת הגנה מטווח קרוב, אך הם לא נועדו כנשק התקפי. בכל מקרה, אוניות המלחמה שמולן הייתה דרדנוט אמורה להתמודד היו יכולות לירות על מטרה מארבעה עד שישה תותחים גדולי קוטר לכל היותר, וכמה תותחים משניים. בהתמודדות עם אוניות אלו הייתה דרדנוט אמורה להעסיק אותן בטווח הקרוב, בלי להיכנס לטווח החימוש המשני, וכך להיות בעלת כוח אש גדול בהרבה מאוניות המערכה שקדמו לה, גם ללא החימוש המשני.
השימוש בסוללה ראשית בעלת קוטר אחיד הקל מאוד על הטיווח ועל תיקוני האש. לכל התותחים היו כמעט אותם מאפיינים בליסטיים (אף תותח אינו דומה למשנהו ותמיד ישנם הבדלים מזעריים, אך כאשר כל התותחים הם בעלי אותו קוטר ומאותו ייצור המאפיינים דומים מאוד), ולכן כל הפגזים נפלו במקבץ, שמרכזו נקבע על ידי גורמים שונים, נשלטים יותר או פחות (כמו טעויות בטווח, תנועות של האונייה, רוח, שינויי טמפרטורה, ועוד גורמים רבים). בהתאם למקום נפילת המקבץ ניתן תיקון הירי המתאים. השליטה בטווח נעשתה על ידי שינוי בזווית הגבהת התותחים וכמות חומר הנפץ ההודף (חנ"ה). זה היה יתרונה של דרדנוט: אוניות בעלות חימוש עיקרי וחימוש משני ירו מקבצים שונים, וקשה היה לדעת מהו המקבץ של איזה תותח.
האונייה > אמצעי תצפית ושליטה

דרדנוט הייתה אחת מהאוניות הראשונות בצי שבה הותקנו אמצעים להעברת נתוני הירי –
הטווח, סדר הירי והסטייה – באמצעים חשמליים אל צריחי התותחים. העברת הנתונים החשמלית החליפה את השימוש בצינורות שמע (Voice Pipes), שהוכחה כלא יעילה בעת קרב. בלב האונייה נבנה חדר תשדורות (Transmitting Station), מקדימו של המי"ק של היום, שבו היה מרכז העברת הנתונים, וכן מחשב אנלוגי מכני שסייע בחישובי הירי. חדר התשדורות מוקם בלב האונייה, כאמור, כדי להגן עליו בעת קרב.
חדר התשדורות חובר לעמדת התצפית (עמדה בראש אחד מתרני האונייה, ממנה נצפית האש שיורה האונייה וניתנים התיקונים הנדרשים) באמצעות צינור שמע רחב קוטר; לאחר ניסויי הים הראשונים הוחלף צינור השמע באמצעים חשמליים. במכוון היו אמצעים אופטיים למדידת טווח ותצפית אש, ואמצעי חישוב מכניים לחישוב סטייה. בדרדנוט הותקן גם מכוון, אמצעי שהומצא על ידי אדמירל פרסי סקוט, אחד מהאחראים להתחדשותו של הצי המלכותי בתחום התותחנות. המכוון קלט את נתוני הטווח והסטייה, העביר תיקון משותף לכל התותחים ובאמצעותו ניתן היה לירות בכולם באופן סימולטני. המכוון הותקן בדרדנוט ב-1909, אך הוסר והותקן שוב רק במלחמת העולם הראשונה.
האונייה > שינויים מבניים

שינוי חשוב שנערך בדרדנוט היה ביטול המעברים האורכיים בין התאים השונים מתחת לסיפון הראשי. בזמן קרב תמיד נסגרו כל הדלתות בין התאים, אך לקח מטביעתה של אונייה בשנים לפני כן היה שהמעברים הללו היו מקור לחולשה מבנית.
באוניות מפרשים היה רב החובל ממוקם בחלקה האחורי של האונייה, וגם מגורי הקצינים היו בחלקה האחורי. באוניות קיטור הייתה השליטה על האונייה מגשר הפיקוד, שהיה ממוקם גבוה וברבע הראשון או השלישי של האונייה. בדרדנוט שונו מגורי הקצינים והמלחים; תאי הקצינים הועברו לקדמת האונייה ותאי המלחים שהיו שייכים למחלקת המכונה (שתפקידם להפעיל את מנועי האונייה ולדאוג לתחזוקתם) מוקמו בחלקה האחורי. בדרך זו היו אנשי הצוות קרובים יותר לעמדות הפעולה שלהם.