stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

| --- | --- |
אצטדיון בו נערך משחק הגמר
 מארחת:  אצטדיון ומבלי הישן
 תקופת התחרות:  20 בספטמבר 1967 – 29 במאי 1968 (253 ימים)
 מספר משתתפות:  32
 הזוכה:  אנגליה מנצ'סטר יונייטד
 מספר משחקים:  60
 מספר שערים:  162 (2.7 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  פורטוגל אאוזביו   (6 שערים)
 → 1966/19671968/1969 ←
עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-13 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-20 בספטמבר 1967 ותחרות הסתיימה ב-29 במאי 1968.
בתחרות השתתפו 32 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי הישן, לונדון. התחרות הסתיימה בניצחון של מנצ'סטר יונייטד בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם הראשונה שקבוצה אנגלית ניצחה בתחרות.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 32 קבוצות. זו הייתה התחרות הראשונה שמחזיקת הגביע היית הצרכיה לא קיבלה העפלה ישירה לשמינית הגמר. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. לראשונה הוכנס חוק "שער חוץ", אך לא במשחקי רבע הגמר וחצי הגמר.
ראו גם

גמר גביע אירופה לאלופות 1968
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
פיאז

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  סלט 
 מטבח:  המטבח הטורקי 
 מוצא:  טורקיה, איראן, עיראק 
 מרכיבים עיקריים:  שעועית, בצל הגינה 
 
פיאז (בטורקית: Piyaz, מפרסית پیاز, בצל) הוא סלט מהמטבח הטורקי המוגש בראשית הארוחה כמזה. הסלט עשוי משעועית, ביצה קשה וירקות ומתובל בבצל, פטרוזיליה ואוג הבורסקאים (סומאק).
באנטליה נהוג להוסיף לסלט שמן שומשום, והסלט מוגש כמנה עיקרית.
באדנה הסלט עשוי מבצל וסומק בלבד.
גרסאות שונות של הסלט עשויות לכלול ארטישוק, אפונה, ותפוח אדמה.
לקריאה נוספת

פיי לוי, קחו פיאז לפיקניק, הג'רוסלם פוסט, 8 באוגוסט 2003
עונת 1967/1968 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  9 בספטמבר 1967 – 28 באפריל 1968 (233 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  ריאל מדריד
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  654 (2.73 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ספרד (1938-1945) פידל אוריארטה   (22 שערים)
 → 1966/19671968/1969 ←
 
עונת 1967/1968 הייתה העונה ה-37 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-9 בספטמבר 1967 והסתיימה ב-28 באפריל 1968.
הליגה כללה 16 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו בסוף העונה לליגת משנה במקום שתי קבוצות מליגת משנה שזכו בה במקום ראשון ב-2 הבתים שלה. קבוצות שזכו במקום 13-14 השתתפו במשחקי המבחן מול קבוצות שזכו במקום השני בבתים של ליגת משנה.
מליגת המשנה עלו מאלגה, ריאל בטיס וריאל סוסיאדד.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-13 בתולדות המועדון והפעם השנייה ברציפות.
ריאל בטיס וסביליה ירדו לליגת משנה בסוף העונה. קורדובה וריאל בטיס שיחקו משחקי המבחן. הם ניצחו משחקי המבחן ונותרו בליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים

"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק לפידל אוריארטה מאתלטיק בילבאו. בהתאם לנתונים הרשמיים של ה-LFP הוא כבש 22 שערים ב-24 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק לאנדרס חונקוארה מריאל מדריד שספג 19 שערים ב-22 משחקים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריאל מדריד (אלופה) | 30 | 16 | 10 | 4 | 55 | 26 | 29 | 42 | העפלה לגביע האלופות |
| 2 | ברצלונה | 30 | 15 | 9 | 6 | 48 | 29 | 19 | 39 | זכייה בגביע חנרליסימו,   העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע. |
| 3 | לאס פאלמס | 30 | 17 | 4 | 9 | 56 | 41 | 15 | 38 |  |
| 4 | ולנסיה | 30 | 13 | 8 | 9 | 52 | 38 | 14 | 34 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 5 | ריאל סרגוסה | 30 | 13 | 7 | 10 | 43 | 34 | 9 | 33 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 6 | אתלטיקו מדריד | 30 | 12 | 9 | 9 | 38 | 32 | 6 | 33 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 7 | אתלטיק בילבאו | 30 | 11 | 10 | 9 | 51 | 28 | 23 | 32 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 8 | פונטוודרה | 30 | 12 | 7 | 11 | 36 | 41 | 5- | 31 |  |
| 9 | אספניול | 30 | 12 | 5 | 13 | 48 | 44 | 4 | 29 |  |
| 10 | מאלגה | 30 | 9 | 9 | 12 | 29 | 37 | 8- | 27 |  |
| 11 | אלצ'ה | 30 | 11 | 5 | 14 | 30 | 39 | 9- | 27 |  |
| 12 | סבאדל | 30 | 10 | 6 | 14 | 34 | 51 | 17- | 26 |  |
| 13 | קורדובה | 30 | 11 | 3 | 16 | 35 | 57 | 22- | 25 | משחקי המבחן |
| 14 | ריאל סוסיאדד | 30 | 9 | 6 | 15 | 38 | 43 | 5- | 24 | משחקי המבחן |
| 15 | ריאל בטיס | 30 | 8 | 4 | 18 | 30 | 58 | 28- | 20 | ירדה ליגה |
| 16 | סביליה | 30 | 6 | 8 | 16 | 31 | 56 | 25- | 20 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד (1945–1977) פידל אוריארטה | אתלטיק בילבאו | 22 |
| 2 | ספרד (1945–1977) לואיס ארגונס | אתלטיקו מדריד | 16 |
| 3 | ספרד (1945–1977) ז'וליאן רולדאן | פונטוודרה | 13 |
| 4 | ספרד (1945–1977) חוסה חואן גוטיירס | לאס פאלמס | 12 |
| 4 | ספרד (1945–1977) חוסה אנטוניו סאלדואה | ברצלונה | 12 |
| 4 | ספרד (1945–1977) פרננדו אנסולה | ולנסיה | 12 |
| 4 | ספרד (1945–1977) חוסטו גילברטו | לאס פאלמס | 12 |
| 4 | ספרד (1945–1977) אנטוניו אריאטה | אתלטיק בילבאו | 12 |
עונת 1967/1968 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  23 בנובמבר 1967
 תאריך סיום:  4 באפריל 1968
 מספר משתתפות:  22
 ערים מארחות:  משחק הגמר: אצטדיון פאנאתינאיקו, אתונה
 זוכה:  יוון א.א.ק. אתונה
 מספר משחקים:  41
 → 1966/19671968/1969 ←
 
עונת 1967/1968 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה השנייה של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-23 בנובמבר 1967 והתחרות הסתיימה ב-4 באפריל 1968. בתחרות השתתפו 22 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. הסיבובים המוקדמים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי רבע הגמר, חצי הגמר. גם הם נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. משחק הגמר נערך בעיר שנקבעה בתחילת התחרות.
התחרות הסתיימה בניצחון של א.א.ק. אתונה היוון.
מהלך התחרות

בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר.
מהלך התחרות > שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר |  |  | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר |
 
|   |   צרפת אסוול ליון-וילרבאן |   צרפת אסוול ליון-וילרבאן | 88 | 51 | 139 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   איטליה איניס וארזה |   איטליה איניס וארזה | 73 | 70 | 143 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   איטליה איניס וארזה |   איטליה איניס וארזה | 73 | 70 | 143 |   |   |   איטליה איניס וארזה |   איטליה איניס וארזה | 78 | 52 | 130 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   איטליה איניס וארזה |   איטליה איניס וארזה | 78 | 52 | 130 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   יוון א.א.ק. אתונה |   יוון א.א.ק. אתונה | 60 | 72 | 132 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   יוון א.א.ק. אתונה |   יוון א.א.ק. אתונה | 76 | 74 | 150 |   |   |   יוון א.א.ק. אתונה |   יוון א.א.ק. אתונה | 60 | 72 | 132 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   יוון א.א.ק. אתונה |   יוון א.א.ק. אתונה | 76 | 74 | 150 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   בלגיה רויאל 4 |   בלגיה רויאל 4 | 54 | 74 | 108 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   יוון א.א.ק. אתונה |   יוון א.א.ק. אתונה | 89 |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 82 |  |  |
|   |   בולגריה (1967–1971) לבסקי ספרטק |   בולגריה (1967–1971) לבסקי ספרטק | 82 | 58 | 140 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג | 81 | 75 | 156 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג | 81 | 75 | 156 |   |   |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג | 57 | 76 | 133 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג |   גרמניה המזרחית פורוורץ לייפציג | 57 | 76 | 133 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 58 | 98 | 156 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 95 | 70 | 165 |   |   |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 58 | 98 | 156 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג |   צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 95 | 70 | 165 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   יוגוסלביה אולימפיה ליובליאנה |   יוגוסלביה אולימפיה ליובליאנה | 64 | 82 | 146 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 באפריל 1968 | יוון א.א.ק. אתונה | 82:89 | צ'כוסלובקיה סלביה פראג | אצטדיון פאנאתינאיקו, אתונה צופים: 65,000 שיפוט: רוג'ר ובר (שווייץ),  תאודור שובר (גרמניה המערבית) |
| 4 באפריל 1968 | כריסטוס דופס 10   אאס לרנטזקיס 4   גאורגיוס אמריקנוס 31   סטליוס וסיליאדיס 13  גאורגיוס טרונאזוס 22   אנטוניס כריסטאס 4  לקיס צבאס 5 |  | קרל ברוך 12  רוברט מיפקה 16  אירז'י רוז'יצ'קה 21  אירז'י זידק 31  בוהומיל טומשק 2 | אצטדיון פאנאתינאיקו, אתונה צופים: 65,000 שיפוט: רוג'ר ובר (שווייץ),  תאודור שובר (גרמניה המערבית) |
ישראל בתחרות

הפועל תל אביב הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב השני בו היא הפסידה ל"רויאל 4" הבלגית בסיכום של שני משחקים 56:51 ו-66:88.
פיליטון

פיליטון (נהגה בעברית גם פליטון או פוליטון; מצרפתית: feuilleton – "פייטון" = דף קטן, עלון, דף מצורף) הוא מאמר, המופיע בדרך כלל בעיתון, שדן בצורה קלה, הומוריסטית ושווה לכל נפש בנושא מקומי, חברתי, תרבותי ואף פילוסופי. הפיליטון הופיע על פי רוב במדור מסוים בדף העיתון, לרוב בחלקו התחתון מתחת לקו הפרדה.
היסטוריה

הפיליטון נולד בצרפת בראשית המאה ה-19. התסיסה המהפכנית, התמורות החברתיות והצימאון למידע חדשותי תרמו להיווצרותו של קהל קוראים חדש, אשר נזקק לסוג אחר של עיתונות. הקוראים החדשים, שבאו משכבות עממיות, דרשו חומר קריאה קל, משעשע ובעל מבנה פשוט, והפיליטונים ענו יפה על צורכיהם. המתכונת הגרפית של הפיליטון בעיתון כמעט ולא השתנתה מאז יצא הפיליטון הראשון ב-25 בינואר 1800 כמוסף לעיתון הפריזאי Journal des débats ("ז'ורנל דה דֶבָּה"); היה זה מעין דף קטן שנוסף לעיתון בעמוד השני והובדל מהחלק העליון באמצעות קו הפרדה. הפיליטון (feuilleton), שפירושו בצרפתית: עלה, או דף קטן, הודפס בגופנים קטנים יותר מאלה שבהן הודפס שאר העיתון, וכך יכלו הקוראים לגשת מיד אל המדור המוכר להם.
מדורי הפיליטונים ריכזו את כל החומר שאיננו חדשותי: חידות, אופנה, אנקדוטות קצרות, ביקורות, סאטירות, סיפורים פיקנטיים וכיוצא בזה. בהדרגה הפך הפיליטון למדור התרבותי של העיתון, כאשר פעמים רבות הפובליציסט הרציני של העיתון כותב גם פיליטונים, ונוצר סגנון מיוחד של מעין פטפוט קל ואלגנטי, אשר נתן ביטוי ל"אֶספּרי" (esprit, הרוח) הצרפתי. הנושאים עצמם התחלפו, אך הייתה בהם תמיד זיקה לאקטואליה וקלילות שמחפה לעיתים על תוכן רציני, ולעיתים אפילו מצליף, של בן המקום. נוצר מצב חדש, שבו הסגנון האישי והווירטואוזי לעיתים של הפיליטוניסט דחק את רגלי המאמר בעל המידע האינפורמטיבי היבש. בנוסף לכך, הפיליטון שימש כדרך העוקפת את מספריו המחמירים של הצנזור, שבאימפריה הרוסית במיוחד, היה מחמיר מאוד עם כתבות שלא הלכו בתלם הקבוע של השלטון. לעיתים קרובות אמרו הפיליטוניסטים את שלהם, בדרך פארודית, אנלוגית ובלתי מחייבת, לקורת רוחם של כל הצדדים.
כותבי פיליטונים ידועים באירופה במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20: אמיל זולא, ז'אן ז'ורס, פרנסואה מוריאק ושארל בודלר פיארו את עמודי הפיליטונים בצרפת; היינריך היינה, אלכסנדר פון הומבולדט, שטפן צווייג, ארתור שניצלר, ותאודור הרצל את העיתונים הגרמנים; ואילו רודיארד קיפלינג, קתרין מנספילד וסומרסט מוהם תרמו את ההומור האנגלי לפיליטונים הבריטיים.
הפיליטונים העברים

הפיליטון העברי הראשון נדפס בגיליון הראשון של 1867 בעיתון העברי "המליץ" על ידי הסופר צבי הכהן שרשבסקי, ונקרא: "עלה נידף". הפיליטון נכתב ממש על פי המתכונת הצרפתית: בעמוד השני של העיתון, מתחת לקו מפריד ובגופנים קטנים יותר: בכתב רש"י. אך מבחינת התוכן, היו אלו ניסיונות ראשונים, שהתאפיינו באריכות פלפולית חסרת הומור בסגנון בית המדרש. בהדרגה החלו גם שאר העיתונים לפרסם פיליטונים, כל אחד בשם המיוחד לו, והכישרונות הגדולים, כמו יל"ג, (שקרא למדור שלו: "צלוחית של פלייטון"), פרץ סמולנסקין, מנדלי, י"ל פרץ, לוינסקי, פרישמן, ברדיצ'בסקי, הנ"ץ ("בראש הומיות"), נחום סוקולוב ("משבת לשבת"), שלום עליכם ואחרים – החלו לתרום לעליית קרנה ותוכנה של הסוגה החדשה, איש איש וסגנונו, איש איש וקוראיו הנאמנים. הנושאים כללו: הומור, ביקורת ספרותית, סיפורים בהמשכים, שירים, ענייני דיומא, ענייני קהילה ועוד. בתרבות, שהייתה רובה ככולה רצינית וכבדה, שימש הפיליטון העברי מעין אתנחתא מחויכת ונדרשת, הן על ידי הקוראים והן על ידי הכותבים, שהסתגלו באהבה לסגנון החדש.
הפיליטון העברי תרם אפוא את חלקו ללשון העברית המתחדשת, ובעיקר זו המדוברת, ולהדברת המליצה המסורבלת בשפה. לצד המאמרים כבדי הראש בעיתונות, שכנו הפיליטונים הקלילים, שדברו אל העם בלשון העם ותרמו רבות להכנסת ההומור וההלצה לכתיבה העיתונאית, למשלב עממי של דיונים תאורטיים ופילוסופיים למיניהם, להחדרת נושאים כללים לתוך ההווי היהודי ולשיחה לבבית בין כותב וקורא. לא לחינם הגדיר נחום סוקולוב, עורך עיתון "הצפירה" – שהרבה לפרסם ולכתוב פיליטונים בעצמו, ומדורו "משבת לשבת" היווה במשך שנים רבות את מוקד המשיכה של אלפי קוראים נלהבים בעיתונו – את הפיליטון כגשר בין העיתונות והספרות; יש בז'אנר זה גם מן הדיווח העיתונאי וגם מן היצירתיות הספרותית האישית של הכותב; הפיליטון, יותר מכל כתבה אחרת בעיתון, הוא הביטוי ליצירתו האישית של הכותב ולצביונו הייחודי.
פופולריות מול פופוליזם

לא כולם היו שותפים להתפעלות מהפיליטונים, שזכו לפופולריות רבה בקרב קהל הקוראים. היו אנשי רוח שזלזלו בכתיבה הקלה והמהתלת, שכאילו יצאה מתחת לשרוולם של הפיליטוניסטים, לעומת הספרים והמאמרים הרציניים, שהושקעו בהם הרבה מחשבה ותכנון. דוד פרישמן מתאר את תדמיתם של כותבי הפיליטונים בעיני אנשי הרוח: "המלה 'פיליטוניסטן' הייתה בינתיים לשם גנאי פשוט, מין שם-נרדף עם בור, גונב סוסים, פוחז, מזייף-שטרות וכדומה...", זועם פרישמן על המעמד הנמוך שקיבלו הפיליטוניסטים בקרב "המבינים". גם מקס נורדאו האשים את אחד העם שמאמריו אינם אלא ערבוביה של פטפוטים שנלקחו מתוך פיליטונים אירופיים. מנגד, אחד העם האשים את הרצל, שהיה כותב פיליטונים בעיתון הווינאי "נויה פרייה פרסה" (Neue Freie Presse), שהוא שחקן ש"כל דבריו ומעשיו הם אך פוליטון גדול, לא יותר...". לעומת זאת, נכתב על הרצל בעיתון "המצפה" מאמר, ובו נאמר שכאשר התפרסם פיליטון שלו בעיתון, היה זה יום חג לקוראים ולמערכת.
מסתבר אפוא שכתיבת פיליטונים יכלה לעיתים לשמש כגנאי, כהאשמה בכתיבה לא רצינית, קשקשת מתלהמת ופופוליסטית; כלומר, הפופולריות הרבה של הסוגה החדשה הייתה כנראה גם בעוכריה.
פיליטוניסטים בישראל

כיום לא מרבים להשתמש במונח "פיליטון"; את מקומו ירשו הסאטירות, הטור האישי הקבוע, הומורֶסקות, מערכונים וכדומה. ואולם רבים הכותבים ברוח הפיליטונים של המאות הקודמות. הפיליטוניסט הישראלי הידוע ביותר בארץ ובעולם הוא אפרים קישון: הפיליטונים היומיים שלו במדור "חד גדיא" בעיתון "מעריב", התפרסמו במשך כשלושים שנה, הצטיינו בווירטואוזיות יצירתית מתרשמת של בן המקום ובהומור, לעיתים קרובות סאטירי ונשכני, וכבשו את לב הקוראים מכל קצות הקשת החברתית והפוליטית. מאז קמו עשרות בעלי טור קבוע שכתיבתם האישית והקלילה בעלת הצביון הייחודי תואמת, פחות או יותר, את ההגדרה הפיליטוניסטית. גם הפיליטונים הישראלים חורגים לעיתים קרובות מעבר לשיחה קלילה מתובלת בהומור וחסרת אג'נדה. ניתן למנות עִמם את טוריהם הקבועים בעיתון של מאיר עוזיאל, מאיר שלו, יאיר גרבוז, יהונתן גפן, סייד קשוע, חנוך דאום, נרי ליבנה, דורון רוזנבלום ואחרים, ובעבר את יאיר לפיד.
לקריאה נוספת

צבי קרניאל, הפיליטון העברי: התפתחותו של הפיליטון בספרות העברית, תל אביב: אל"ף, תשמ"ב 1981.
תמימה אידלסון, "משבת לשבת: פיליטונים בשירות הציונות בעיתון הצפירה של נחום סוקולוב", גלעד, 23 (תשע"ג).
שמואל ורסס, "צלוחית של פלייטון וסממניה: על אמנות הפילייטון של יהודה ליב גורדון (יל"ג)", מחקרי ירושלים בספרות עברית תשמ"ג, עמ' 105 - 125
דוד פרישמן, "רק לא פיליטוניסטן: (לזכר א. ל. לווינסקי)", כל כתבי דוד פרישמן, תרע"ד, כר' 12–13, עמ' 7–9.
עוזי אורנן, מילון המילים האובדות
Siegfried Kracauer, The Mass Ornament, Harvard University Press, 1995S
Heinz Starkulla, "The Feuilleton", Encyclopedia of World Literature in the 20th Century, New York, 1967
הערות שוליים

↑  המילה העברית שחידש איתמר בן-יהודה: "ירכתון" לא התקבלה בציבור (האקדמיה ללשון העברית, אקדם, מס. 27.
↑  צבי קרניאל, הפיליטון העברי; התפתחותו של הפיליטון בספרות העברית, אל"ף, 1981.
↑  נחום סוקולוב, אישים, הספרייה הציונית, ירושלים, 1958, עמ' 285.
↑  דוד פרישמן, רק לא פיליטוניסטן (לזכר א. ל. לווינסקי), כל כתבי דוד פרישמן, כר' 12-13.
↑  מכס נורדאו, "אחד העם על אלטנוילאנד", הצפירה, גל' 51–54.
↑  אחד העם, מכתב 1.9.1897, אגרות אחד העם, כר' 1. עמ' 126.
↑  המצפה, ת. הרצל בתור אדם וסופר, באתר עיתונות יהודות היסטורית, ‏8 ביולי, 1904
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531252205171  GND: 4017026-3  HDS: 024572  LCCN: sh85047988  LNB: 000311587  NKC: fd132252 
דיוקן היינריך היינה מאת מוריץ דניאל אופנהיים, 1831, משורר, עיתונאי ופיליטוניסט
נפתלי נימנוביץ' (הנ"ץ) פיליטוניסט ב"הצפירה"
בנימין זאב הרצל, מדינאי, מחזאי, עיתונאי ופיליטוניסט
אפרים קישון, סופר ופיליטוניסט
ערכת מגן

מסכת גז, מסנן ומזרק אטרופין
משפחה ישראלית במקלט עם מסכות גז, בעת מלחמת המפרץ. למבוגרים מסכות גז רגילות, לילדים מסכות מסוג "ברדס", ולילד הקטן, גם מפוח.
בישראל, ערכת מגן היא מארז המכיל ציוד להתגוננות מפני התקפה בנשק כימי.
מאפיינים

לערכה וריאציות אחדות, בהתאם למאפיינים של האדם שלו נועדה. בדגם הנפוץ של הערכה, המיועד למרבית האוכלוסייה, מרכיב עיקרי הוא מסכת גז שחורה (בשלושה גדלים), המכסה באופן אוטם את הפנים, ומאפשרת נשימה באמצעות מסנן המגן מפני נשימת גז רעיל. מרכיב נוסף הוא מזרק אטרופין, שאותו יש להזריק לאדם שנפגע מנשק כימי. לאנשים עם בעיות נשימה ולאנשים מעל גיל 65 מצורף למסכה מפוח, המקל על הנשימה. תינוקות עד גיל 3 מקבלים ערכת מגן מסוג "שמרטף", שהיא מעטפת לכל הגוף. ילדים מגיל 3 ועד גיל 8 מקבלים ערכת מגן מסוג "ברדס", העוטפת את כל הראש.
הרכבן של ערכות המגן ואופן חלוקתן לציבור מוסדרים בתקנות ההתגוננות האזרחית (ערכות מגן), התשנ"א-1990.
היסטוריה

ערכות מגן חולקו לכל תושבי ישראל לקראת מלחמת המפרץ, ועם תחילת המלחמה ניתנה הוראה לפתוח אותן ולהשתמש בהן בעת אזעקה על שיגור טילים לעבר ישראל, בעקבות הצהרה של סדאם חוסיין שיילחם בישראל בנשק כימי. בדיעבד התברר שטילים אלה לא צוידו בראש נפץ כימי. כעבור שנים אחדות נאספו ערכות אלה מהתושבים, והוחזרו למחסני פיקוד העורף.
בשנת 2010, הכריז פיקוד העורף על חלוקה מחודשת של ערכות המגן באמצעות דואר ישראל, החלוקה הייתה אמורה להימשך שנתיים.
בשנת 2014 הוחלט שבשל הסרת האיום הסורי, חלוקת ערכות המגן תופסק.
הערות שוליים

↑  ו"ידיעות אחרונות", מילון המלחמה, באתר ynet, 10 בפברואר 2003
↑  תקנות ההתגוננות האזרחית (ערכות מגן), התשנ"א-1990, באתר פסק דין (Psak Din)
↑  יהושע בריינר‏, מצטיידים מחדש: החלה חלוקת ערכות מגן, באתר וואלה, 28 בפברואר 2010
↑  אמיר בוחבוט‏, בשל הסרת האיום הסורי: חלוקת ערכות המגן תופסק, באתר וואלה, 19 בינואר 2014
משאית לאיסוף ערכות מגן
פורשה 968

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורשה 
 מודל קודם:  פורשה 944 
 מודל אחריו:  פורשה בוקסטר 
 אורך:  4,320 מ"מ 
 רוחב:  1,735 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,400 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
פורשה 968
פורשה 968 היא מכונית ספורט בעלת מנוע קדמי והנעה אחורית, אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1992-1995.
הפורשה 968 יוצרה במרכבי קופה וקבריולה, והחליפה את מכונית הפורשה 944. כמו כן הייתה לדגם האחרון מתוך שורה של קו דגמי מכוניות הקופה שפותחו על ידי פורשה החל משנת 1976 עם הצגתה של הפורשה 924.
הפורשה 968 הייתה למכונית הפורשה האחרונה בעלת מנוע קדמי עד להצגתה של הפורשה קאיין בשנת 2002, למכונית הספורט האחרונה של חברת פורשה בעלת מנוע קדמי (נכון לשנת 2015), ולמכונית הפורשה האחרונה בעלת מנוע 4 צילינדרים.
היסטוריה

רעיון הפורשה 968 נולד בתחילת שנות התשעים כאשר מהנדסי החברה עסקו בשיפור דגם הפורשה 944 וביצירת גרסה שלישית וחדשה ל-944, גרסת S3. לאחר שהתברר כי 80 אחוזים מן הרכיבים המכניים של ה-944 S3 הוחלפו ברכיבים חדשים ולמעשה פותח כמעט דגם רכב חדש לחלוטין, החליטה הנהלת החברה כי הדגם החדש ייקרא פורשה 968. מכונית הפורשה 968 הוצגה בשנת 1992 ויוצרה במקביל לפורשה 928 עד לשנת 1995.
בנוסף לשדרוגים מכניים רבים, הדגם החדש שונה באופן משמעותי גם בעיצוב מודרני יותר, כאשר מאחור אימצה ה-968 יסודות עיצוביים ממכונית הפורשה 928, ומלפנים מהפורשה 993 וממכונית העל של החברה הפורשה 959. בנוסף, ייצור הפורשה 968 הועבר ממתקן חברת אאודי בעיר נקרסולם בגרמניה (היכן שה-924 וה-944 יוצרו), למתקנה של חברת פורשה בעיר זופנהאוזן.
בסך הכל ייצרה פורשה 12,776 יחידות מן הפורשה 968.
דגמים > פורשה 968CS/968

בגרסתה הבסיסית הייתה הפורשה 968 לבעלת מנוע  טורי קדמי 4 צילינדרים בנפח 3.0 ליטרים אשר הספקו 236 כ"ס. המכונית הוצעה בשתי תיבות הילוכים, 6 הילוכים ידנית או 4 הילוכים אוטומטית (טיפטרוניק), האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.5 שניות (7.9 שניות בגרסה האוטומטית) והגיעה למהירות מרבית של 252 קמ"ש.
דגם נוסף ל-968 הוא דגם ה-CS (קלאב ספורט), דגם זה הוא גרסה ספורטיבית וקלת משקל של מכונית ה-968 הבסיסית אשר הוסרו ממנה רכיבים רבים כגון מגב השמשה האחורית, הסרת מערכת האזעקה, הסרת כריות האוויר, החלפת מערכות המראות והחלונות החשמליים במערכות ידניות, והחלפת המושבים החשמליים במושבי 'רקארו' - מושבי מרוץ קלי משקל. בנוסף מערכת המתלים של הרכב שופרה. דגם זה היה זמין בתיבת 6 הילוכים ידנית בלבד.
דגמים > פורשה 968 טורבו S

ה-968 טורבו S הייתה גרסה במהדורה מוגבלת של דגם ה-968 הרגיל עם מנוע ה-3.0 ליטרים אלא עם מגדש טורבו אשר העלה את הספק המנוע ל-300 כ"ס. המכונית הייתה בעלת תיבת הילוכים ידנית בלבד, האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.0 שניות והגיעה למהירות מרבית של 280 קמ"ש.
דגמים > פורשה 968 RS

בנוסף לגרסאות הכביש, הציגה פורשה ל-968 גרסת מרוצים, גרסת ה-968 RS, אשר יועדה להתחרות בסדרת מרוצי ה-ADAC GT בגרמניה. בשנת 1994 השתתפה באופן חריג ה-968 RS בקטגוריית ה-GT2 במרוץ 24 השעות של לה מאן, השלימה 84 הקפות, ונאלצה לפרוש בעקבות תאונה.
הערות שוליים

↑  porschepartsdirect.co.uk
↑  History of the Porsche 968 Transaxle model by Deutsch Nine International Gmbh
↑  History of the Porsche 968 Turbo RS (TRS) Transaxle model by Deutsch Nine International Gmbh
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558843505171 
פורשה 968
פורשה 968 קבריולה
פומיקי

ציור קיר של פומיקי
פומיקי (בגרמנית: Meister Eder und sein Pumuckl) היא סדרת ילדים גרמנית שמשלבת הנפשה עם צילום רגיל, בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנים 1982– 1989. גיבורי הסדרה הם פומיקי, שדון קטן ובעליו, הנגר מר אדר.
פומיקי הוא אחת הדמויות הפופולריות ביותר מבין תוכניות הילדים בגרמניה, ודורות של ילדים גדלו עליו.
במקור נוצרה דמותו של פומיקי על ידי אליס קאוט לתוכנית ילדים ברדיו בוואריה ב-1961. בהמשך הופקו סדרת טלוויזיה, שלושה סרטים והצגה, אשר מתארים את המשך עלילותיו של השדון הקטן.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הראשון ב-1988.
עלילה > סיפור רקע

פומיקי הוא שדון קטן ובלתי נראה, אדום שיער וגובהו כ-20 ס"מ. הוא מסוגל לקפוץ לגובה רב ושובב גדול באופיו. בדרך כלל הוא גורם למהומות ולבלגן כשהוא מנצל את היותו בלתי נראה.
פומיקי הוא שדון מסוג קלאבאוטרמאן המתגורר לרוב בספינות (לשדון מסוג כזה שם ייחודי בגרמנית - קלאבאוטרמאן, Klabautermann). עם זאת, בתחילת הסדרה פומיקי הולך לאיבוד בבוואריה ואיננו מצליח למצוא באזור שום ספינה. משום שהוא איננו אוהב מקומות נקיים ומסודרים, הוא מוצא מקלט בנגרייה. הנגרייה שייכת לנגר זקן ובודד בשם מר אדר. מר אדר עוסק בעיקר בתיקון רהיטים בסדנה שלו. גורלו של פומיקי נחרץ דווקא משום שהנגרייה של מר אדר איננה מסודרת לאחר שפומיקי דורך בדבק ונדבק לרצפה. משום שכל פעם שהשדונים מהסוג שלו נלכדים כתוצאה ממעשה ידי אדם, הם הופכים לגלויים וחייבים להישאר יחד עם אותו האדם אשר מסוגל כעת לראותם, במקרה זה מר אדר. פומיקי תמיד נראה לעין כאשר רק מר אדר נמצא בסביבתו. עם זאת, הוא הופך בלתי נראה כאשר אנשים אחרים נמצאים בסביבתו.
היסטוריה > 1961: תוכנית הרדיו

דמותו של פומיקי נוצרה בשנת 1961 על ידי הסופרת הגרמנית אליזבת (אליס) קאוט כאשר כתבה סיפור קצר על דמות השדון השובבה עבור תוכנית ילדים ברדיו הממלכתי של בוואריה (השייך לרשות השידור הגרמנית). דמותו השובבה של פומוקל (בשמו המקורי) זכתה להצלחה מידית בקרב הקהל הצעיר. הפרק הראשון של תוכנית הרדיו שודר ב-21 בפברואר 1962 והפרק האחרון שודר ב-25 בדצמבר 1973. בסך הכול, הופקו 88 פרקים בתוכנית הרדיו.
היסטוריה > 1965: הספרים

בשנת 1962 ערכה אליס קאוט תחרות למציאת המראה של פומיקי באקדמיה לאמנות גרפית במינכן. הזוכה הייתה המאיירת ברברה פון ג'ונסון. בשנת 1965 יצא הספר הראשון של פומקל אשר אויר על ידי ג'ונסון. בשנים 1965 - 1978 יצאו לאור עשרה ספרים של פומיקי אשר הכילו 60 סיפורים שונים, על ידי מו"ל משטוטגרט בשם האראלד-וורלאג. בשנת 1991 פורסם ספר נוסף של פומיקי אשר הכיל שישה סיפורים נוספים. בסך הכול, פורסמו 66 סיפורים שונים של פומיקי.
היסטוריה > 1969: התקליטים

משנת 1969, הופקו 33 תקליטים אשר התבססו על עלילת תוכנית הרדיו. את דמותו של פומיקי גילם בתקליטים האנס קלארין ואת דמותו של מר אדר גילם אלפרד פונגרץ. לאחר מותו של אלפרד פונגרץ הופקו שישה תקליטים נוספים בהם גילם גוסטל באיירהאמר את דמותו של מר אדר. בעקבות הצלחת הסרט והצלחת העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה, הופקה מהדורה חדשה של התקליטים בפורמט קלטות אשר כללו 86 פרקים, בהן גוסטל באיירהאמר גילם את מר אדר.
היסטוריה > 1982: הסרט "Meister Eder und sein Pumuckl"

בשנים 1979 - 1982 הופק הסרט "Meister Eder und sein Pumuckl". פומיקי מופיע בסרט ובכל הסרטים והסדרות שנוצרו בהמשך כדמות מצוירת בסביבה אמיתית.