stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורם יאיר
לאחר השירות הצבאי

בשנת 1998 השתחרר יאיר ונרתם לפעילות חברתית וחינוכית, כשהוא משמש כיו"ר, בהתנדבות מלאה, של מספר עמותות הפועלות בתחומים אלו, יאיר משמש כיו"ר העמותה המחזיקה את כפרי הגמילה מסמים ואלכוהול באילנות והרטוב, הוא יו"ר תנועת "אחריי!" - נוער מוביל שינוי תנועה חינוכית חברתית, המכינה אלפי בני נוער וצעירים מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית לשירות משמעותי בצה"ל ולתפקידי מנהיגות בקהילה.
משנת 1982, עוד בהיותו בשירות פעיל, סייע יאיר להקים ולקדם את "האגודה לקידום החינוך ביפו" באזור הקשה ביותר ביפו המעורבת, והוא ממשיך בפעילותו זו עד היום.
יאיר, שימש 7 שנים כיו"ר הוועד המנהל של הדסה נעורים. משנת 1986, עדיין בשירות פעיל, היה יאיר חבר ההנהלה ופעיל בפורום הישראלי, ארגון מרכזי בקשר בין ישראל ויהדות התפוצות. עיקר פעילותו הייתה כיו"ר פרויקט "עוצמה", תוכנית שהעניקה ליהודים בגילאי 18–24, לרוב בוגרי קולג', הזדמנות לחיות ולהתנדב בישראל במגוון רחב של מסגרות חברתיות.
נכון ל-2022 משמש יאיר כיושב ראש "יחד למען החייל" לאחר שמיזג את האגודה למען החייל וקרן לב"י, לארגון אחד, בשנת 2015. עם כניסתו לתפקיד ביצע מספר שינויים מהותיים, בראש ובראשונה קבע ש-100% מכל תרומה ילך לטובת החיילים. קבע שהחייל במרכז היא מטרתו הראשונה של הארגון, צומצמו משמעותית הוצאות הארגון ועלה מספר המתנדבים לארגון.
החל משנת 2009 עומד בראש תוכנית ייחודית למנהיגות - תוכנית רבין במרכז הבינתחומי הרצליה. התוכנית ייחודית באקדמיה, המקבצת סטודנטים מצטיינים מבתי הספר השונים של המרכז הבינתחומי, לתוכנית שנתית המשלבת לצד הרצאות אקדמאיות. הקורס המועבר על ידי יאיר עצמו, ונקרא "מנהיגות הלכה למעשה", המבטא את תפיסת המנהיגות הייחודית אותה פיתח יאיר לפני כ־40 שנים ואותה הוא מלמד בצה"ל ובגופים אזרחיים שונים, והתנסות מעשית של הסטודנטים, ביזום והקמת פרויקטים חברתיים.
במקביל לפעילותו ההתנדבותית בעמותות השונות, יאיר עובד ופעיל בתחום העסקי. יאיר שימש ומשמש כיו"ר וכיועץ אסטרטגי לחברות ומיזמים עסקיים בתחומים שונים. בין השאר של חברת התשתיות שבנתה את כביש עוקף הקריות, צומת יגור ורכבת העמקים, חברת סופרגום, חברות הייטק, פיתוח חקלאי, מיזמי בניה ועוד חברות שונות. מאז שנת 2003, הוא משמש כיועץ אסטרטגי לאחת מחברות עורכי הדין הגדולות בארצות הברית כשהוא נעזר בצוות מומחים שהרכיב.
יאיר, בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2009 הצטרף לסגל בית הספר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2022 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.
ועדות ציבוריות

יאיר עמד בראשותן של מספר ועדות ציבוריות;
ראש הוועדה לצד פרופסור אסא כשר, לכתיבת הקוד האתי רוח צה"ל
הוועדה לחקירת אירועי קבר יוסף בשכם
הוועדה לחקירת אירועי הר עיבל – 2000
הוועדה לקביעת הזכאות לפיצויים לפדויי השבי - 2001
הוועדה לחקר הלחימה והפקת הלקחים והמסקנות באוגדה 91, במלחמת לבנון השנייה – 2006
הוועדה לבדיקת התנהגותם של מפקדי צה"ל במלחמת לבנון השנייה על פי ערכי צה"ל.
חיים אישיים

יאיר נשוי לעדנה, אב לארבעה ילדים וסב ל־13 נכדים. בנו יפתח נשוי לפסיכולוגית והמוזיקאית שירלי יובל-יאיר.
ב-13 בדצמבר 1990 שכל יאיר את בתו, סרן שלומית יאיר, שהייתה קצינת המבצעים של טייסת 113 ("הצרעה") (אז טייסת מסוקי בואינג AH-64 אפאצ'י בהקמה) ונהרגה בתאונת מטוס ססנה, יחד עם ארבעה מחבריה הטייסים.
מתגורר בהוד השרון.
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, בהם יותר מכול - על סוד ההצלחה של צה"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005, פרק שביעי: האדומים מנקים את השטח הירוק, עמודים 93–106
יורם יאיר, אתי מלבנון - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990
מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול - קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמודים 298–323
אלישיב שמשי, ולא אשוב עד כלותם - על מפקדי פלוגות בשדה הקרב, הוצאת מערכות, 2005, פרק שלישי: התמחות בטיהור שטח, סרן אריק מורן- מ"פ חי"ר בקרב התקפה, עמודים 35–44
הערות שוליים

↑  הנהגת אחריי!, באתר עמותת אחריי!
↑  שיחת נפש עונה 6: יורם יאיר, באתר ערוץ שיחת נפש, יוטיוב
↑  סגל תוכנית רבין למנהיגות, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
↑
יורם יובל בשיחה עם יורם יאיר, בערוץ החינוכית, מאי 2017
↑  יורם יאיר, אתי מלבנון - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמוד 8
↑  עמוס הראל, אלופים במיל' לחלוץ: צה"ל לא הפגין דבקות במשימה, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2006
↑  ריאיון עם יורם יאיר (יה-יה) ושמואל ארד ז"ל, באתר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים
↑  בה"ד 1 מי יודע: כך מכשיר צה"ל את קציניו, באתר nrg
↑  יורם יאיר, באתר INSS
↑    גל פרל פינקל, ‏מלחמת יום הכיפורים הייתה מלחמת עולם בזעיר אנפין, בעיתון מקור ראשון, 25 בספטמבר 2020.
↑   גל פרל, מוכנות לסוגים משתנים של קרבות – תובנות מ"התאוששות", באתר צה"ל, 7 בספטמבר 2023
↑  עמנואל רוזן, גיא בניוביץ', לשם ובחזרה, באתר ynet, 15 במאי 2009
↑  אביחי בקר, מלחמות ישראל, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2001
↑  מבצע "צלצל", באתר סיירת צנחנים
↑  קובי הלר וגל פרל פינקל, עוצבת הקומנדו – מאוסף יחידות מובחרות ל"אס בשרוול" של צה"ל, כתב העת "בין המערכות", 5 במאי 2022
↑  גל פרל פינקל, החלטות שמחכות לממשלה הבאה, או למלחמה הבאה, מה שיבוא קודם, באתר זמן ישראל, 6 בנובמבר 2020
↑  כך הושקעו 10 מיליארד שקל ב"מונית לחיילים", באתר nrg
↑  גל פרל, "ייחודו הבולט של צה"ל, שהמפקדים הם סוד כוחו": לקחים מ־1982 ו־2023, מערכות, ‏ 11 באפריל 2024.
↑  אמיר אורן, איזה אביב, איפה הנעורים, באתר הארץ, 14 ביוני 2007
↑  אלוף יאיר יורם, סופר, באתר סימניה
↑  יונתן סלינגר, אלוף הפורום, מעריב, 22 באוגוסט 1988
↑  בית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
↑  רוח צה"ל וערך הממלכתיות, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑  ורד לוביץ', ועדת קבר יוסף: "דרך הפעולה הייתה סבירה", באתר ynet, 13 בנובמבר 2000
↑  הישיבה המאתיים=ושלוש=עשרה של הכנסת החמש=עשרה, באתר נבו
↑  זאב שיף, כשהמפקדים הם רק מנהלים, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2006
↑  סבא שלי אלוף, באתר ישראל היום
↑  דרור מרום, ‏הקורבנות: 4 אנשי צוות אויר וקצינת מבצעים, בטאון חיל האוויר 177, דצמבר 1990, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519259205171  BnF: cb13525879j (data)  ISNI: 0000 0000 6308 3537  LCCN: nr91006526  VIAF: 427880   WorldCat (עם VIAF): 427880 
יאיר בהפגנת "צנחנים למען הדמוקרטיה" בצומת בית-ליד, 28 במרץ 2023
המדאן (פרובינציה)

| --- | --- |
פרט באתר המזוהה כקבר מרדכי ואסתר בעיר המדאן
פרט באתר המזוהה כקבר מרדכי ואסתר בעיר המדאן
 מדינה:  איראן איראן
 נפות בפרובינציה:  8
 בירת הפרובינציה:  המדאן 
 שפה רשמית:  פרסית, לורית, לאקית, אזרית, כורדית
 שטח:  19,368 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרובינציה:  1,738,234 (2016)
  ‑ צפיפות:  88 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  34°47′54″N 48°30′53″E﻿ / ﻿34.7982°N 48.5146°E﻿ / 34.7982; 48.5146 
 אזור זמן:  UTC +3:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרובינציית המדאן (בפרסית: استان همدان) הוא אחד מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר המדאן.
שטחה 19,368 קמ"ר, בערך 1.1 אחוז משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מערב המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ- 1,790,770 תושבים.
בעיר המדאן קיים אתר קבורה של מרדכי היהודי ואסתר המלכה, על פי המסורת היהודית והמוסלמית, המזוהה כקבר מרדכי ואסתר.
במחוז נמצאים מספר אתרי תיירות לרבות מערת עלי-סדר.
ידידי מרחוב ארנון

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  לאה גולדברג
 איורים:  אביגדור רנצו לואיזדה
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  קטלאנית (1979)
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  ספרית פועלים ('אנקורים')
 תאריך הוצאה:  1943
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002152515, 001132551, 001300357, 001300356, 002073649
 
ידידי מרחוב ארנון הוא קובץ סיפורי ילדים מפורסם מאת הסופרת והמשוררת העברייה לאה גולדברג. הספר ראה אור לראשונה בשנת 1943 בסדרת "אנקורים" של ספרית פועלים עם איוריו של אביגדור רנצו לואיזדה, ומאז הופיע במהדורות רבות.
על הספר

הספר כולל ארבעה סיפורים:
הבית מס' 15
החתול הצמחוני והכלב "חתולי"
אורי מן הבית הכחֹל
שֵׁדָה
הספר מתאר את הווי החיים של תל אביב בראשית שנות הארבעים. בספר באה לידי ביטוי אווירת אותם הימים. אווירה של חום ותום, אווירה של יחסי אמון וקרבה.
בספר נמצא רמזים אוטוביוגרפיים. לאה גולדברג אכן התגוררה ברחוב ארנון מספר 15 עם אמהּ כ-20 שנה. וכך כותבת לאה גולדברג בפתח הספר: "והסיפורים שבספר הזה נכתבו בצורה קצת אחרת מאשר סִפּוּרַי האחרים: בספר זה יש הרבה מאד דברים שבאמת היו באמת. ראשית כל גרתי אז בתל אביב ברחוב ארנון ומספר הבית שלי היה באמת מספר 15 ובאמת בפינת הרחוב היה בית כחֹל. גם ידידי הקטנים מרחוב ארנון כּלָם היו במציאות. והיינו ידידים. רותי ויונה למשל, היו באמת תאומים וקטנים. עכשו הם עוד תאומים אבל כבר גדולים".
הסיפורים > הבית מס' 15

הסיפור נסוב על שכניה הקטנים של לאה גולדברג. תאומים בני 5, רותי ויונה. התאומים אהבו סוכריות, אהבה עזה ונלהבת. יום אחד מצאו בחצר שילינג, מטבע יקר ערך. הם קנו במכולת כמות עצומה של סוכריות מכל הסוגים והמינים. הזמינו את חבריהם לחגוג עמם. הם אכלו סוכריות אך לא הצליחו לסיים את כל הכמות. הם חשבו להסתיר אותם כדי שיישארו לפעם אחרת אך חששו שמא יתגלו על ידי הילדים גדולים. במוחו של יונה צץ רעיון, לזרוע את הסוכריות בגינה. כך הם יוסתרו היטב וגם יצמיחו סוכריות
נוספות.
הסיפורים > החתול הצמחוני והכלב חתולי

גם הסיפור הזה נסוב על ידידיה/שכניה הקטנים של לאה גולדברג. על יונה ורותי, על יובל ואחותו רינה, על דליה
ואורי. הסיפור מתאר את יחסם של הילדים אל בעלי החיים, אל הכלבלב של אורי, שנקרא בשם 'חתולי' ואל החתול הזר שהופיע לפתע פתאום. הילדים עורכים
מסיבת יום הולדת לכלבלב של אורי, וקונים לו מתנות כמו לחבר בן אנוש: סרט אדום, ספל וסקטים. הם קושרים את הסקטים לרגלי הכלבלב ומשוכנעים שהוא יתחיל 'לדהור' עליהם. רק לאחר שהם רואים סימני מצוקה הם משחררים אותו מהסקטים. הכלבלב והחתול רוצים לשתות שניהם מספל החלב. הילדים בטוחים שמיד תפרוץ מלחמת
עולם בין שני בעלי החיים. להפתעתם הרבה הכלבלב והחתול מסתדרים היטב ולוגמים יחדיו מספל החלב.
הסיפורים > אורי מן הבית הכחול

בסיפור מתואר מפגש מרתק בין אורי מרחוב ארנון לבין יונה הילדה הקטנה משכונת הצריפים כרם התימנים. יונה היא ילדה יתומה אשר סָבָהּ חלבן, אִמָה כובסת ועליה מוטל עול הטיפול בבית ובאחיה הקטן. הווי חייה של יונה שונה מהווי חייו של אורי 'ילד השמנת'. לאה גולדברג מתארת את מערכת היחסים המתפתחת בין שני הילדים. בשלב מתקדם יותר של הסיפור מתוארת חברות ממושכת בין ילדי רחוב ארנון לבין ילדי השכונה.
הסיפורים > שֵׁדָה

יוחנן, בן דודה של לאה גולדברג, מגיע מעמק חפר לביקור בתל אביב. הוא מתארח בביתה של לאה גולדברג ואמה. כלבת הבוקסר האהובה שלו, שֵׁדָה, נגנבת. כולם עושים מאמצים רבים למצוא את הכלבה. הן על ידי פרסום מודעות בעיתון ובלוח בית הספר והן על ידי חיפוש בשכונת מונטיפיורי במחנות של תנועות הנוער. כאשר כל המאמצים מעלים חרס, מגיע דב, חברו של יוחנן מעמק חפר. דב, דמות צבעונית וססגונית, מגיע כדי לעזור בפתרון התעלומה. דב המכיר היטב את הלך הרוח של הגנבים נוקט בצעדים הרבה יותר נועזים ומקוריים. ההרפתקה הולכת ומתפתחת עד סופה הטוב.
הסיפור "שֵׁדָה" שונה משלושת הסיפורים האחרים. בסיפור הזה בניגוד לסיפורים הקודמים רוב הגיבורים הם מבוגרים. אמנם
מופיעים בו גם הילדים המוכרים לנו מהסיפורים הקודמים, אך הפעם הם משמשים רק כדמויות משנה. הסיפור מתפרש על פני אזורים גאוגרפיים שונים, רחוב ארנון בתל אביב, שכונת
מונטיפיורי, עמק חפר, ואוסטריה. לאה גולדברג שוזרת בתוך העלילה המרכזית גם עלילות משנה כגון, הסיפור המופלא של אימון
כלבי שמירה בווינה אשר באוסטריה, המיועד להגנה על משקי עמק חפר ועלילותיו של דֹוב.
בסיפור זה בא לידי ביטוי ערכים כגון:
יחסי קרבה במשפחה. כגון היחסים בין לאה ואמה, לאה ובן דודה.
יחסי קרבה ואמון בין אדם לבעל חיים. בסיפור זה בין יוחנן, בן דודה של לאה גולדברג,, לבין כלבתו, שדה.
יחסי רעות וחברות. עזרתו של דב חבר משמר העמק ליוחנן.
יחסי קרבה בין שכנים, הן מבוגרים והן ילדים.
היחס לחלוציות ולהתיישבות.
תיאור מחלוקות פוליטיות. היריבות בין מחנה הנוער העובד לבין מחנה בית"ר.
יחסה הדואלי לעולם הפשע, לגנבים. מצד אחד מובע יחס שלילי לזרת גס הרוח אשר גנב את שֵׁדָה, מצד שני בא לידי ביטוי יחס מבין, מכבד ואפילו קצת אוהד לקבוצות גנבים שמתנהגים ופועלים לפי הקודים של עולם הפשע. שֵׁדָה, הכלבה הגנובה נמצאה והושבה לבעליה בסיועם של גנבים.
בסיפור זה באה לידי ביטוי שפתה העשירה של לאה גולדברג. בסיפור משובצים ניבים ופתגמים רבים.
"ומדוע לא נתת לו מנה אחת אפיים ? שאלה אמי"
"לא על הבשר לבדו יחיה הכלב ! השיב יו תשובה פילוסופית" (על משקל הפתגם: "לא על הלחם לבדו יחיה האדם")
" לא דובים ולא יער ! אמרתי"
אצבעותיי נלחצו כבצבת, נדמה לי כי ניצוצות נתזו מעיני ופני נתכרכמו"
" סוף סוף הצלחנו למצוא "משקיף נייטרלי". אדם מבוגר אחד שהיה נוהג לבקר בשני המחנות".
"ברור כפחם במצולות ים"
הסיפור רווי בהומור, המאיר באור צלול הן את הווי התקופה והן את עולמה הפנימי של הסופרת המיוחדת, לאה גולדברג.
הספר בדפוס

ידידי מרחוב ארנון: (ארבעה ספורים); ציִּר: רנצו לואיזדה, מרחביה: ספרית פועלים (אנקורים), 1943.
Els meus amics del carrer Arnon, traducció: Eduard Feliu, illustracions: Rita Culla, Barcelona : Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1979.
לקריאה נוספת

גולדברג, לאה. (1987). בין סופר ילדים לקוראיו. תל אביב: ספרית פועלים.
לובין, איה. (1997). "על כלבים וילדים, או: רקוויאם לתל אביב הקטנה", ספרות ילדים ונוער 23, ג (תשנ"ז), 34–43.
הערות שוליים

↑  ידידי מרחוב ארנון, ספריית פועלים, 1992, עמ' 5
↑  ידיד מרחוב ארנון, ספריית הפועלים, 1992, עמ' 62
↑  ידידי מרחוב ארנון, ספריית פועלים, 1992, עמ' 66
↑  ידידי מרחוב ארנון, ספריית פועלים, 1992, עמ' 83
↑  ידידי מרחוב ארנון, ספריית פועלים, 1992, עמ' 86
↑  ידידי מרחוב ארנון, ספריית הפועלים, 1992, עמ' 82
↑  ידידי מרחוב ארנון, ספריית פועלים, 1992, עמ' 101
רצועת חוף תל אביב 1937: המתחם המרובע בשמאל התמונה (לכיוון צפון) הוא בית החרושת לעיבוד עורות של האחים לבקוביץ שהסליק בקרבו את מכון א' של ההגנה. מעל למתחם ניתן להבחין ברחוב עם ישראל חי המקשר בין רחוב הירקון לרחוב ארנון ובפינתו 'הבית הכחול' מתוך 'ידידי מרחוב ארנון'. מימין ל'לבקוביץ' מסומן בחץ אדום, בית החרושת לאריגת משי, 'דלפינר-יוחננוף'. בימין התמונה, על הרכס, הבית האדום, לשמאלו, בית אגודת יורדי ים זבולון, (המבנה המלבני הלבן), ועל החוף במקביל לקו המים, אחד ממועדוני ה'טיר'
הבית הכחול ברח' ארנון 

"באמת יש פינה כזאת בתל אביב, ובה בית כחול..."

— ידידי מרחוב ארנון
כושי רימון

| --- | --- |

כושי רימון, 2017
 לידה:  1939 תל עדשים, ישראל 
 פטירה:  5 בדצמבר 2023 (בגיל 84 בערך) 
 שם לידה:  שמעון מזרחי 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  בעל פונדק בערבה
 מספר צאצאים:  13 
 
שמעון רימון (המוכר בכינויו כושי רימון; 1939 – 5 בדצמבר 2023) היה בעל פונדק בבאר מנוחה שבערבה. הוא התפרסם כמי שהצליח להסתנן בשנת 1959, אל פטרה שבירדן, בעת ששרר מצב מלחמה בין ירדן לבין מדינת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בשם שמעון מזרחי. נקרא על שם אביו, שהיה סוחר בבשר וירקות, ושנרצח בכפר סומייל בעת מאורעות 1938, 8 חודשים לפני שנולד. אמו, רחל, נפטרה ממחלת השחפת כמה חודשים לאחר מכן. הוא היה הצעיר מבין אחיו, אהובה ודני. הוריו נקברו בחדרה.
לאחר מות אמו גדל במושב תל עדשים אצל הורים מאמצים. בהמשך עבר לקיבוץ עין חרוד. משחר ילדותו היה מוכר כהרפתקן וכפורץ גבולות. בנעוריו הושפע רימון מרפול ומאיר הר-ציון ומלוחמים נוספים מיחידה 101 ומחטיבת הצנחנים שהיו חברים בקיבוצים בהם גדל.
כינויו כושי ניתן לו, לדבריו, כיוון שהיה "תימני קטן בין המון אשכנזים".
רימון שירת בסיירת צנחנים במחזור 1957, עם זאת, יש שסברו בטעות ששירת ביחידה 101 (שפורקה בכלל טרם גיוסו). בלבול זה נבע מהעובדה שמפקדיו היו בין חיילי יחידה זו טרם פירוקה.
במהלך שירותו הצבאי השתתף בקרב על החווה הסינית.
ביוגרפיה > ההסתננות לפטרה

עיקר פרסומו של רימון בא לו עקב הסתננותו לפטרה. בשנות ה־50 הייתה פטרה יעד טיול לצעירים ישראלים שניסו את מזלם והסתננו לשטח ירדן. 12 מהם נהרגו בטרם הגיעו ליעדם במספר אירועים. רימון וחברו, ויקטור פרידמן, היו מהמעטים שסיימו מסע זה בהצלחה וחזרו בריאים ושלמים. ב־1959 גנבו השניים ג׳יפ ומדי או״ם, וכשברשותם מעט כסף וצידה חצו את הגבול באזור הערבה, וטיילו בירדן במשך שלושה ימים. בשובם לישראל נעצרו בנקודת הביקורת של האו״ם בארמון הנציב ונשלחו למאסר, אך התערבותו של בן-גוריון קיצרה את עונשם לחודשים ספורים. ב־2005 יצא הסרט התיעודי "לראות את פטרה ולחיות", שהציג את סיפור המיתוס ואת אלו שחזרו, ובו השתתף גם רימון.
ביוגרפיה > מאסר והקמת הפונדק

ב־1971 גזר בית המשפט המחוזי בתל אביב על רימון שנה וחצי מאסר על תנאי לאחר שהודה בפריצה למחסן צמיגים בהרצליה, בגניבת רכוש ובקבלת רכוש גנוב, וכן נעצר כחשוד בפריצה למחסן "הגרעין" בתל אביב. באותה תקופה עבר לגור במושב רם־און.
לאחר מכן יצא רימון לטיול בעולם, שבמהלכו הגיע לגרמניה, שם נעצר באשמת סחר בסמים והועמד לדין. בשנת 1976 נגזרו עליו תשע וחצי שנות מאסר. ב־1981, שוחרר לאחר ששהה במאסר כמעט שש שנים מתוך תשע וחצי שנות מאסר שנגזרו עליו. הוא ניסה לברוח ארבע פעמים מהכלא ולבסוף, כאמור, שוחרר ב־1981 הודות למאמציו של חרות לפיד.
מעט אחר כך, עם חזרתו לישראל, הקים מזנון דרכים על כביש 90 שבערבה, בקילומטר ה־101, כ־90 קילומטרים צפונית מאילת. המקום זכה לכינוי "פונדק ה־101".
ב־2001 החרימו שוטרי משטרת אילת 30 מכונות מזל מהמתחם בשווי 5,000 דולר כל אחת, וכן 20 מחשבים שנועדו להימורים באינטרנט. בסוף 2015 פשטה שוב המשטרה על המקום, ומצאה כסף רב ומכונות מזל לא חוקיות. בפברואר 2016 נתפסו בפשיטה על המתחם 15 מכונות מזל, והוחרמו גם 195,778 שקל, 8,891 דולר ו־1,223 אירו, מצלמות, מסכים, אקדח זיקוקים ו־25 כדורים, 304 כדורי 5.56 מ"מ ו־4 מחסניות M-16. כמו כן נתפסה מריחואנה במשקל 1.5 גרם וחומר החשוד כחשיש במשקל 9.5 גרם.
ב־26 בפברואר 2007, כילתה שרפה חלק גדול מפונדק 101, ובכללו את גן החיות במקום. ב־2015 נמלט מכלובו בחווה פיתון בורמזי, ובשל הסכנה נסגר המקום למספר ימים. הפיתון נמצא מת לאחר חודש. במרץ 2017 פשטו פקחי רשות הטבע והגנים על חוות הזוחלים שבפונדק והחרימו את כל חיות הבר במקום, משום שהחיות הוחזקו בניגוד לדרישות ולתנאים המתחייבים בחוק, וללא רישיון. כמו כן נחשד רימון בהזנחת בעלי החיים ובסחר לא חוקי בהם.
ב־2013 לקה בגידול סרטני בבלוטת התריס והחלים.
רימון היה פעיל במפלגת "אדום לבן הבלתי משוחדים" של עמי פינשטיין, והוצב מטעמה במקום החמישי בבחירות לכנסת העשרים ושתיים. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש במרץ 2020 הוצב רימון במקום השלישי ברשימה.
לרימון 13 ילדים משני פרקי נישואים שונים. את זיכרונותיו פרסם בספרו "אני כושי".
ב־5 בדצמבר 2023 נפטר רימון בגיל 84.
לקריאה נוספת

שמעון רימון, אני כושי, ירושלים: עידנים, 1978.
ביאורים

↑  ממקום כלאו כתב ליורם קניוק מכתב בעקבות קריאת הספר "אדם בן כלב". לעיון בכתב היד של המכתב שפורסם בבלוג של מכון גנזים ראו כאן.
הערות שוליים

↑  פטרה והצנחנים, באתר הצנחנים בעשור הראשון
↑  "לראות את פטרה ולחיות", 2005, בימוי והפקה: אקל סיוון לטלעד
↑  "כושי" נידון למאסר על תנאי, דבר, 8 בנובמבר 1971
↑  פועלים להקל תנאי המאסר של רימון, באתר הספרייה הלאומית, ‏6 במאי 1976
↑  יובל לידור, חרות לפיד הלך לעולמו, באתר nrg‏, 29 בינואר 2005
↑  שמעון איפרגן ושיה אגוזי, כושי רימון נעצר בירדן - השוטרים פשטו על פונדק 101, באתר ynet, 18 בדצמבר 2001
↑  מאיר אוחיון, מכונות מזל וסמים: פשיטה בפונדק ה-101 של כושי רימון, באתר ynet, 3 בפברואר 2016
↑  אהובה מאמוס, שריפה בפונדק ה-101: כל הזוחלים עלו באש, באתר ynet, 26 בפברואר 2007
↑  אמיר אלון, סוף לתעלומה: נמצא מת הנחש מחוות כושי רימון, באתר ynet, 28 בדצמבר 2015
↑  איה פלשקס, כושי רימון מאשים: "הם השאירו אחריהם כתמי דם של החיות", באתר ערב ערב באילת, ‏30 במרץ 2017
↑  טל אריאל אמיר, ‏אחרי שאמרו לו שהכל נגמר, כושי רימון ניצח את הסרטן וחזר לחיים, באתר מעריב אונליין, 17 באפריל 2016
↑  כושי רימון רץ לכנסת, באתר גלי צה"ל, ‏31 ביולי 2019
↑  שמעון כושי רימון שהקים את פונדק 101 בדרך לאילת הלך לעולמו, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602403205171  ISNI: 0000 0003 8562 4316  LCCN: n94048479  NTA: 226471918  VIAF: 238415936   WorldCat (עם VIAF): 238415936
חוק סקוטלנד (1998)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 גוף מחוקק:  הפרלמנט של בריטניה
 שטחים שעליהם חל החוק:  הממלכה המאוחדת, למעט סעיף 25 שחל על סקוטלנד בלבד
 הסכמה מלכותית:  19 בנובמבר 1998
 תיקונים לחוק:  חוק הפרלמנט הסקוטי (מחוזות בחירה) (2004) חוק הרפורמה החוקתית (2005) חוק סקוטלנד (2012)
 סטטוס החקיקה:  בתוקף
 תאריך תחולה:  תאריכים שונים בין ה-19 בנובמבר 1998 לבין ה-1 באפריל 2000
 
חוק סקוטלנד הוא חוק של הפרלמנט הבריטי שנחקק בשנת 1998 בעקבות משאל עם שנערך בסקוטלנד בשנת 1997. החוק ייסד את הפרלמנט הסקוטי ואת מנהלת סקוטלנד, שהפכה בהמשך לממשלת סקוטלנד.
היסטוריה ותוכן

החוק הוצג על ידי ממשלת הלייבור בשנת 1998 לאחר משאל עם בשנת 1997. במשאל נמצא שתושבי סקוטלנד תומכים בהקמת פרלמנט סקוטי בעל סמכויות מיסוי. החוק יצר את הפרלמנט הסקוטי, קבע את מספר חבריו, קבע את דרכי פעולותיו והגדיר את שלבי חקיקת החוקים בסקוטלנד.
החוק מגדיר את תפקידיהם של ממשלת סקוטלנד, השר הראשון של סקוטלנד וסגן השר הראשון של סקוטלנד.
החוק מעניק למזכיר המדינה לענייני סקוטלנד זכות לבטל החלטות של ממשלת סקוטלנד אשר נוגדות "התחייבויות בינלאומיות".
החוק מגדיר מנגנון לפתרון סכסוכים בנוגע לסמכויות ממשלת סקוטלנד והפרלמנט הסקוטי. לבו של המנגנון הוא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת.
החוק נחקק ב-17 בנובמבר 1998, וקיבל הסכמה מלכותית ב-19 בנובמבר.
היסטוריה ותוכן > תיקונים לחוק

החוק תוקן ארבע פעמים, על ידי החוקים הבאים:
חוק הפרלמנט הסקוטי (מחוזות בחירה) (2004)
חוק הרפורמה החוקתית (2005)
חוק סקוטלנד (2012)
לווייתן מלווילי

| לווייתן מלווילי |
| --- | --- |
 
תקופה
מיוקן9.9–8.9 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
על־משפחה:: דמויי ראשתן
סוג:: Livyatan
מין:: לווייתן מלווילי
שם מדעי
 Livyatan melvillei ‏Lambert, 1 ביולי 2010

לווייתן מלווילי (שם מדעי: Livyatan melvillei) הוא מין של לווייתן גדול נכחד מקבוצת דמויי ראשתן. לווייתן זה חי בימים הקדומים במיוקן שבעידן הקנוזואיקון, לפני 8.9–9.9 מיליון שנה, וממאובן מאוסטרליה עולה שייתכן כי חי גם לפני 5 מיליון שנה. הוא נקרא על שם הלווייתן המקראי מהתנ"ך (שעל שמו קרויים גם הלווייתנים המודרניים בעברית) והרמן מלוויל, מחבר הספר "מובי דיק".
לווייתן זה דמה בגודלו לראשתן המודרני והגיע לאורך 13.5–17.5 מטרים. אורך הגולגולת היה שלושה מטרים, ובניגוד לראשתן המודרני היו לו שיניים גדולות וחדות בשתי הלסתות.
הוא חי בימים של תקופת המיוקן והיה טורף-העל של הימים, ביחד עם הכריש הענק מגלודון – ניזון מיצורי ים גדולים שיכלו להגיע עד לאורך של 10 מטרים, בהם לווייתני מזיפות, לווייתנאים אחרים כמו דולפינים ופוקנות, טורפים ימיים, כרישים, צבי ים ודגים גדולים. התפתחותו של הלווייתן חלה יחד עם התפתחותם של לווייתני המזיפות בסוף תקופת המיוקן.
בתרבות

לווייתן מלווילי בשם "אוצרי" מופיע בסרט "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה", כחיית המחמד של סבתי העצלנית.
מופיע במשחק "Jurassic Park Builder".
מלכודת הפלדה

| --- | --- |

 בימוי:  אנדרו ל. סטון 
 תסריט:  אנדרו ל. סטון 
 עריכה:  Otto Ludwig 
 שחקנים ראשיים:  ג'וזף קוטן מרג'ורי בנט George Magrill Dick Crockett טום פאוורס Katherine Warren Hugh Sanders פרנקלין פרנום קארלטון יאנג תרזה רייט אד נלסון ולטר סאנד Jonathan Hale Marjorie Stapp 
 מוזיקה:  דימיטרי טיומקין 
 צילום:  ארנסט לסלו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1952 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  פילם נואר, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלכודת הפלדה (באנגלית: The Steel Trap) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1952, בבימויו של אנדרו ל. סטון ובכיכובם של ג'וזף קוטן ותרזה רייט. הסרט עוסק בג'ים אוסבורן (קוטן), מנהל בנק בלוס אנג'לס, שמחליט לגנוב 1,000,000 דולר מהבנק ולברוח עם אשתו (רייט) לברזיל, מדינה ללא הסכם הסגרה עם ארצות הברית. עם זאת, במהלך הביצוע, הוא מתמודד עם מכשולים בלתי צפויים ועם מצפונו.
עלילת הסרט

ג'ים אוסבורן, מנהל בנק מכובד, מגלה שברזיל אינה מסגירה פושעים לארצות הברית. הוא מתכנן לגנוב סכום עתק מהבנק ולברוח עם אשתו, לורי, לסאו פאולו. במהלך סוף שבוע אחד, הוא מבצע את הגניבה ומנסה להימלט, אך נתקל בקשיים בלתי צפויים, כולל בעיות בטיסות וחשדות מצד הרשויות. במהלך המסע, מצפונו מתחיל להטרידו, והוא נאלץ להתמודד עם ההשלכות המוסריות של מעשיו.
ביקורות

המגזין וראייטי כתב על הסרט, "הבימוי של אנדרו סטון בסיפורו שלו מדגיש את המתח שמוחמץ בצחקוק מבורך של הקלה בסיפור האירועים הבלתי סבירים אך המשעשעים".
ססאר מיניו

ססאר אדוארדו מיניו אמארייה (בספרדית: César Eduardo Miño Amarilla; נולד ב-31 במאי 2007 בפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קלוב גוארני מליגת העל הפרגוואית.
קריירת מועדונים

מיניו גדל במחלקת הנוער של קלוב גוארני. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הפרגוואית.
קריירה בינלאומית

מיניו נכלל בסגל נבחרת פרגוואי עד גיל 20 לקראת טורניר אליפות אמריקה הדרומית עד 20 בשנת 2025.
הערות שוליים

↑  Christian Pérez, Versus / Junior Marabel comanda al "General" hacia la salvación, Versus, ‏2022-07-03 (בספרדית)
↑  Arturo Rojas, Versus / ¡La lista definitiva de la Albirroja sub 20 para el Sudamericano de Venezuela!, Versus, ‏2025-01-08 (בספרדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ססאר מיניו".