התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
מ

| מונח | טורקית | טורקית עות'מאנית | ערבית | פרסית ושפות נוספות | משמעות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מַדאפֶה | mazif,  תעתיק טורקי: מָזִיף | . | مضافة,مضيفة | . | בית ששעריו ושולחנו פתוחים לכל דיכפין, או בית שדלתו פתוחה לכול. אכסניה לאורחים, ללא תשלום, בבעלות הקהילה או היישוב, ומקום למפגש והחלפת דעות; מכיוון, שהייתה נוהג מקובל בקרב ערביי ארץ ישראל, הוקמה גם בכפר גלעדי על ידי אנשי "השומר" |
| מַאלִכַּנֶה | malikâne,  תעתיק טורקי: מאליקאנה | مالکامه | مالك | המקור פרסי: خانه | בית מידות הבנוי על שטח נרחב, אחוזה גדולה; בשימוש שלטוני: אחוזה של ממשלת האימפריה העות'מאנית, שהכנסותיה הוענקו לסולטאן ומשפחתו; ובגילגול נוסף: קרקע או חווה שהועברו לרשותו של עובד ציבור או פקיד ותיק ומוערך; מקבלה היה רשאי לנצל לשימושו את הכנסותיה במרוצת חייו, אך אסור היה לו למוכרה או להורישה |
| מֶגְ'לִיס | meclis | مجلس | مجلس | . | מועצה רשמית ממונה על ידי השלטונות; חוקי המג'לה מ-1858 הגדיר את מעמדן של קרקעות מסוגים שונים.   החוקים בוטל במדינת ישראל ב-1969, על פי חוק המקרקעין סעיפים 155-152; אולם השפעותיו ניכרות בתכנון הקרקעות בשטח הריבוני של מדינת ישראל, וכן נוהגים על פיו בשטחי יהודה, שומרון ועזה בשליטת הרשות הפלסטינית |
| מג'ידה, מג'ידי | mecidiye | مجیدیه | . | . | מטבע כסף ששוויו 20 קורוש, הוטבע בשנת 1840 וקרוי על שמו של הסולטאן עבדולמג'יד הראשון |
| מסדר המג'ידיה | Kılıçlı Mecidi Nişanı, ובפי העם: mecidiye nişanı | . | . | . | מסדר ועיטור החרב על שם אבדילמג'יט הראשון |
| מוואת | mevat,  תעתיק טורקי: מוואט | موت | מהמילה הערבית: موت, מוות | . | עצמים דוממים; בשימוש שלטוני: קרקע צחיחה ללא עיבוד חקלאי וללא בעלות, "כגון אדמת חול ובצות" אשר המיישב אותן הופך לבעליהן  אחד מחמשת סוגי הקרקע על פי חוק המג'לה מ-1858 |
| מֻחְתַּסִבּ | muhtesip,  תעתיק טורקי: מוּהְטֵסִיפּ | محتسب | محتسب | . | פקיד ממונה בתחום המנהל האזרחי; פיקח על השווקים ועל מחיריהם הקבועים בחוק של מוצרי בעלי המלאכה והסוחרים, בחן את אמצעי השקילה שלהם, וקנסם בעת הצורך |
| מוכתר, מוח'תאר | muhtar,  תעתיק טורקי: מוּהְטָר | مختار | مختار | . | משמעה: ריבוני, עצמאי; בשימוש שלטוני: ראש כפר ומייצגו כלפי השלטונות ; אופי ותואר התפקיד אומץ גם ביישוב היהודי החדש בתקופות העלייה הראשונה והשנייה, ושימש בו בדרך כלל איש ביטחון, וגם בתקופת המנדט הבריטי |
| מוּפְתִּי | müftü,  היגוי טורקי: מוּפְטוּ | مفتی | مفتٍ | . | חכם דת מוסלמי, ופוסק הלכה על פי האסלאם, בשימוש שלטוני: נושא המשרה המופקד על ענייני הדת במחוזות (il) ובנפות (ilçe) |
| מוּשַאהַרַא | müşahere,  היגוי טורקי: מוּשָׁהֵרֶה | . | مشاهرة | . | מס חודשי |
| מוּשע, מושעא | muşah,  תעתיק טורקי: מוּשָׁהּ | مشاع | مشاع; המקור ערבי, במילה: مشاع, מֻשַׁאע | . | בשימוש שלטוני: קרקע בבעלות משותפת של שניים ויותר; צורת קניין נפוצה בכפרים, על פי יצחק בן-צבי ברוב "הקרקעות המעובדות בכפר הערבי", שבהם הקרקע הייתה שייכת בדרך כלל לחמולות, משפחות גדולות; בעקבות גידול האוכלוסייה, משלהי המאה ה-19, כבר לא הספיקה הקרקע המשותפת לכלכלת משפחה גדולה; השלטונות המנדט הבריטי עודדו פיצולי המושאע, אולם בהצלחה חלקית |
| מוּתַּסַלִם | mütesellim,  תעתיק טורקי: מוּטֵסֶלִים | متسلّم | ייתכן שמקור המילה במונח הערבי: متسلم (=מקבל), ובפועל הערבי: تَسَلَّمَ | . | תהליך מינוי הממונה על מחוז, על ידי מושל הפלך; ובפרוטרוט: מינויים של ה"ביילר-ביי" וראשי הסנג'קים (sancakbeyleri) שהיו מופקדים על ניהול המחוזות והנפות מטעמם, טרם ימי הטנזימאט |
| מוּתַּצַרִף | mutasarrıf,  תעתיק טורקי: מוּטַסַריף | متصرّف | متصرّف | . | בעל, בעלים; בשימוש שלטוני: מושל מחוז |
| מַחְלוּל | mahlul',  תעתיק טורקי: מהלול | محلول | محلول | . | שימוש לרעה בקרקע מסוג מירי (קרקע שהיא רכוש הממשלה), הכולל אי-עיבוד של הקרקע. לאחר שלוש שנות מחלול, יכולה הממשלה את הקרקע מידי הבעלים ולהחזיר אותה להחזקתה. בארץ ישראל נקראו בשם זה אתרים אחדים, בהם שכונת מחלול. |
| מחכּמה | mahkeme, mehkeme,  תעתיק טורקי: מַהְקֵמֶה | محکمه | محكمة; שמו הערבי בירושלים: אל-מדרסה א-תנכזיה | . | המשפט, ובית משפט, בית דין; המחכמה בירושלים שכן בבית מידות בעיר העתיקה, בסמוך לשער השלשלת של הר הבית |
| מִירִי | mirî | میری | عمير,  היגוי: אמיר | המילה הפרסית מיר היא קיצור של המילה הערבית, mirî היא הלחם של שתי מילים: המילה הפרסית: مير - עם הסופית הערבית: "י" | משמעות מילולית: שכירה או שכירות; בשימוש שלטוני: קרקעות - במובן של קרקעות מדינה, וגם ההכנסות מהן, של השליט, דהיינו, מס קרקעות; במובן רחב יותר, רכוש המדינה או אוצר המדינה; התושבים בתחום הקרקע אינם יכולים לבצע בה שינוי בקרקע, כגון בנייה או עבודת אדמה, אך מותר להם להשתמש במבנים או ביבולים המצויים בה אחד מחמשת סוגי הקרקע על פי חוק המג'לה מ-1858 |
| מכדָרִיָה | . | . | . | שמירה על שדות מזרע. המונח היה בשימוש ביישוב ואצל אנשי "השומר" בתקופת העלייה השנייה |  |
| מִירְמִירַאן | mirimiran | میر میران | גלגול של מילים ערביות, תעתיק ערבי: (א)מיר אל-אומרא | . | מושל המושלים, בשימוש השלטוני: המופקד על פלך; שם ערבי נרדף לתארים השלטוניים: ביילר-ביי (ראו לעיל), ראש פלך (איילט) |
| מֻלְכּ, מוּלק | mülk,  תעתיק טורקי: מוּלְק | ملك | ملك, תעתיק ערבי: גם  מִלְכּ | . | משמעותה הקדומה: נכסי-דלא-ניידי ברשות השליט, דהיינו המדינה; בעת החדשה נוצרה משמעות שלטונית, חדשה, והיא קרקע בבעלות פרטית של התושבים; ברשותם לבנות בה לשם מגורים או לפתח בה חקלאות, והמיושבת תושבים רבים  אחד מחמשת סוגי הקרקע על פי חוק המג'לה מ-1858 |
| מִלֶת | millet,  תעתיק טורקי: מִילֵט | ملّت | ملّة, בערבית משמעותה המקורית היא הדוברים אותה שפה | . | אומה, לאום; קהילת אנשים המתגוררים באותם שטחים, וחולקים שפה, היסטוריה, רגשות, אידֵאלים, מסורות ומנהגים. הגדרות נוספות: עַם, אחים לדת, וכן בנים לאמונה, עדה או כת דתית כלשהי ברחבי האימפריה העות'מאנית; בשימוש חוקתי-שלטוני: עדה דתית שאינה מוסלמית; באימפריה העות'מאנית מעמד העדות הנוצרית והיהודית היה נחות משל המוסלמים על פי החוק האיסלאמי |
| מֶפְרוּז | mefruz | . | مفروز | . | "חלקה שנפרדה מן המושע ועומדת לגמרי לרשותו של הפרט" |
| מֻעַלִם | muallim,  תעתיק טורקי: מוּאָלִים | معلّم | המקור ערבי: معلّم | . | מורה, מומחה, מֻעַלִם בָּנא: האומן המנהל ומפקח על עבודת הבניין, מקצוע שאף הועבר בירושה |
| מתרוּכה | metruk ‏ (topraklar),  תעתיק טורקי: מטרוק | متروك | . | متروك | קרקעות נטושות, או רכושם של נפטרים ללא יורשים. על כן, לשלטונות הזכות להשתמש בהן ולנצלן לרשות הציבור. קרקעות אלה נחלקו לשני סוגים: 1) דרכים ציבוריות, שווקים וירידים, רציפים בנמלים, ואתרי תפילה באוויר הפתוח. 2) אדמות מרעה, שטחי מרעה הרריים ומחסים לחורף, שנמסרו לתועלתם של תושבי כפר או עיירה בודדים, או של כמה עיירות וכפרים;  אחד מחמשת סוגי הקרקע על פי חוק המג'לה מ-1858 |