stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריטה אורה
הערות שוליים

↑  Official Albums Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  "Rita Ora Chart History". Billboard. נבדק ב-2018-11-04.
↑  Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  Phoenix (Deluxe) de Rita Ora en iTunes (בMexican Spanish), 2018-11-23, נבדק ב-2018-11-04
1 2  "Rita Ora Has Finally Announced New Album Phoenix Six Years After Her Debut Release | MTV UK" (באנגלית). נבדק ב-2018-11-04.
↑  "Rita Ora enters Official Chart history books with Let You Love Me" (באנגלית). נבדק ב-2018-11-04.
↑  "Rita Ora announces Phoenix world tour dates" (באנגלית). נבדק ב-2018-11-04.
↑  Rita Ora's My London
↑  Skullcandy Roc Nation Aviators Presents: Rita Ora l Video, ב-23 ביוני 2010
↑  Rita Ora Says Walking Off Eurovision Song Contest Saved Her Career - Video, ב-26 בפברואר 2013
↑  New Music: Iggy Azalea f/ Rita Ora – ‘Black Widow, ב-18 באפריל 2014
↑  ג'ייסון דרולו וריטה אורה יופיעו בישראל, באתר וואלה, 8 באפריל 2018
↑  שגיא בן נון‏, הזמרת ריטה אורה ביטלה את הופעתה בישראל, באתר וואלה, 26 ביוני 2018
↑  Sofía Reyes kills the drama in 'R.I.P.' video with Anitta & Rita Ora, AXS (באנגלית) (ארכיון)
↑  TIËSTO • JONAS BLUE • RITA ORA | RITUAL, umusic.digital (באנגלית)
↑   Rita Ora EPK, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
| ריטה אורה |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Ora • Phoenix • You & I |  |
| מיני-אלבומים | Bang |  |
| סינגלים | "R.I.P." • "How We Do (Party)" • "Shine Ya Light" • "Radioactive" • "I Will Never Let You Down" • "Poison" • "Body on Me" • "Coming Home" • "Your Song" • "Anywhere" • "For You" • "Girls" • "Let You Love Me" • "Only Want You" • "Carry On" • "Ritual" • "How to Be Lonely" • "Big" • "You for Me" • "Seaside" • "Follow Me" • "Barricades" •  ‏"You Only Love Me" • "Praising You" • "Don't Think Twice" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Hot Right Now" • "Lay Down Your Weapons" • "Black Widow" • "Doing It" • "New York Raining" • "Lonely Together" • "R.I.P." |  |
| שירים אחרים | "Better than You" • "Torn Apart" • "Grateful" • "New Look" |  |
| סיבובי הופעות | Ora Tour • Radioactive Tour • The Girls Tour • Phoenix World Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811719942105606  BnF: cb167015077 (data)  GND: 1027390935  ISNI: 0000 0001 3130 7855  LCCN: n2014014112  MusicBrainz: c9dd033c-0270-463c-b3ec-f4b7712486fe  NKC: xx0242433  RERO: 02-A023600863  VIAF: 270673861   WorldCat (עם VIAF): 270673861 
אורה במהלך צילומי הקליפ לשיר "Shine Ya Light".
אברהם אהרן בורשטין

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 1867 ט"ו בשבט ה'תרכ"ז קמניץ, האימפריה הרוסית
 פטירה:  דצמבר 1925 (בגיל 58) י"ט בכסלו ה'תרפ"ו ירושלים, פלשתינה (א"י)
 כינוי:  הרב מטבריג
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1925 
 תחומי עיסוק:  רבנות בערים שונות בליטא
 תלמידיו:  הרב יצחק זונדל ריף הרב שמואל אהרון יודלביץ
 חיבוריו:  נר אהרון
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת מרכז הרב
 
הרב אברהם אהרן הכהן בורשטין ("הרב מטבריג", ט"ו בשבט ה'תרכ"ז – י"ט בכסלו ה'תרפ"ו; ינואר 1867 – דצמבר 1925) היה רב של כמה עיירות בליטא. בסוף חייו עלה לארץ ישראל ולמשך כתשעה חודשים שימש כראש ישיבת מרכז הרב במקביל לרב קוק, עד לפטירתו.
ביוגרפיה

נולד בקמניץ, בפלך גרודנו של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), לרב יהושע הכהן בלומנטל. בגיל ארבע החל ללמוד בחדר. מסופר על ידי חתנו שבגיל 11 הגיע לידיו ספר חידושים בשם "ברית יעקב" של הרב ברוך מרדכי ליפשיץ והילד הצליח למצוא בו טעויות רבות. מעט לפני בר המצווה שלו, נפטר אביו. לאחר ימי האבל הוא נסע לבריסק לבקש מהרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק המלצה כדי שיוכל ללמוד בישיבת וולוז'ין, אך הרב סולובייצ'יק סירב לבקשתו באומרו: "האם לשם כך אתה רוצה לנסוע לוולוז'ין, כדי שתוכל לבטל שם את ערכו של הספר ברית יעקב?"[דרוש מקור]. בעקבות הסירוב נסע הרב בורשטין ללמוד בסוכובוליה, עיר מוצאה של אימו, ובה למד כחצי שנה. לאחר כחצי שנה פגשו הרב של ויסוקי, יהודה לייב משה הלוי יהלום, אשר עמד על חריפותו.
בגיל 16 וחצי נישא לבתו הצעירה של הרב יהלום, והיה סמוך על שולחנו, אולם לאחר שנה ורבע לערך נפטר חותנו, והרב בורשטין נסע ללמוד בעיר מוצאו של חותנו – קיידאן. על תקופת לימודו בקיידאן מסופר שלמד עשרים שעות ביממה בשקידה, לעיתים בעמידה כדי לא להירדם. בגיל 18 הוזמן לכהן כר"מ בישיבת סלובודקה. הוא נשאר שם מספר שנים, עד שעזב את הישיבה בשל אי הסכמה בנוגע לסדרי הלימוד שקבעה הנהלת הישיבה, וכן בשל התנגדותו לשיטת המוסר. היה בין החותמים על מכתב נגד שיטת המוסר בשנת ה'תרנ"ז, וכתב מאמר חריף כנגד בעלי המוסר. בעקבות זאת זכה להתקפות כנגדו מצד תומכי שיטת המוסר.
ביוגרפיה > כהונות רבנות

הוא סירב להצעה לכהן בוויסוקי במקום רב אחר בגלל המחלוקת, ובסביבות גיל 24 נתמנה לרב בציטוביאן למשך כשנה וחצי. בשנת 1892 נתמנה לרב בריטובה, בה כיהן עד שנת 1897, ולאחר מכן כיהן כרב בערים אניקשט, סלנט ושדובה, ולבסוף נתמנה לרב של טאורגה (טבריג), שנתנה לו את כינויו "הרב מטבריג". בעיר זו ייסד 'קיבוץ' של תלמידים, וחשובי התלמידים מישיבת סלבודקה וישיבת טלז באו לשמוע את שיעורו בתלמוד ירושלמי. בשנת 1912 הוא השתתף בכינוס היסוד של אגודת ישראל בקטוביץ.
בזמן מלחמת העולם הראשונה ברח מטאורגה. לאחר שהואשם על ידי הרוסים בריגול למען גרמניה וניצל רק בנס בעזרת הכומר המקומי, הוא נמלט לפנים רוסיה והיה לראש ישיבה בבוגורודסק ששפת הלימוד בה, בשונה משאר הישיבות, הייתה עברית. לאחר עליית הבולשביקים לשלטון הישיבה נדדה לסרטוב ובהמשך נסגרה והוא נאלץ שוב לנדוד, והיה לרב העיר צ'רקסי באוקראינה.
ביוגרפיה > עלייתו לארץ ישראל

לאחר תקופה בצ'רקסי שב לטבריג, וממנה עלה לארץ ישראל בתקווה שהדבר ישפר את מצב בריאותו. לקראת עלייתו וכוונתו להתמודד על תפקיד רבה של תל אביב, קיבל מכתב המלצה מהרב מאיר שמחה הכהן. בכ"ו באלול ה'תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. לאחר חזרת הרב קוק ממסע ההתרמה בארצות הברית בעבור מוסדות התורה בירושלים בכ' בכסלו תרפ"ה, התוודע לרב בורשטין ובחודש אדר הזמינו לכהן יחד עמו כראש ישיבת מרכז הרב. הרב בורשטיין עבר לירושלים ותפס מקום מרכזי בישיבה, ולשיעוריו באו גם תלמידים רבים מישיבות אחרות, ביניהם גם כאלה שהסתייגו מדרכה של "מרכז הרב".
הרב בורשטין הספיק לשמש כראש ישיבה במשך כתשעה חודשים בלבד, עד שנפטר בפתאומיות בי"ט בכסלו ה'תרפ"ו (דצמבר 1925). כאשר קיבל הרב צבי יהודה הכהן קוק את הידיעה על פטירתו הוא בכה עליו במשך שלושה ימים. הרב קוק ציווה לכתוב על מצבתו את הכיתוב: "ארז הלבנון אדיר התורה, בחיר גאוני הזמן... הגאון האמיתי פאר הדור...". לאחר מותו המשיכו תלמידיו ללמוד את שיטתו בשיעורים שקיימו לזכרו, אך הוא לא הותיר חותם בישיבה לאורך זמן.
משפחתו

הגאון מטבריג הוא אביו של ראובן ברקת, יושב ראש הכנסת השביעית. חתנו, משה פרנקל, הוציא לאור ספר בשם "נר אהרן" בו קיבץ שיעורים, תשובות וחידושים שכתב. נכדו שנקרא על שמו, אברהם אהרן פרנקל, היה לוחם האצ"ל שנהרג בקרב על רמלה במלחמת העצמאות.
לקריאה נוספת

הרב משה צבי נריה, 'לדמותו של ראש-הישיבה "הארי שעלה מבבל" – הרב מטבריג', ליקוטי הראי"ה, כרך ב, כפר הרואה תשנ"א, עמ' 199–204
הערות שוליים

↑  כך מסופר בהקדמה לספרו "נר אהרן"
↑  דב כץ, פולמוס המוסר, עמודים 110–140, 234-235. וראו גם: נעם ארנון, רואה האורות ועיר האבות, סמוך לציון הערה 41.
↑  Jewish Settlement till after World War 1, Tavrig, shtetlinks site.
↑  האסיפה השנתית של אגודת חובבי שפת עבר במוסקבה, העם, 3 בדצמבר 1916
↑  רבינו מאיר שמחה הכהן זצ"ל, הרב זאב אריה רבינר.
↑  הרב שלמה אבינר, צבי קודש, עמ' 169-168
| ישיבת מרכז הרב |
| --- | --- | --- |
| ראשי ישיבה | הרב אברהם יצחק הכהן קוק (1924–1935) • הרב אברהם אהרן בורשטין (1925) • הרב יעקב משה חרל"פ (1935–1952) • הרב צבי יהודה קוק (1952–1982) • הרב שאול ישראלי (1982–1995) • הרב אברהם שפירא (1982–2007) • הרב יעקב שפירא (2007–מכהן) |  |
| רבנים בישיבה בעבר | הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן • הרב יצחק אריאלי • הרב זוסמן ריגר • הרב יעקב כלאב • הרב מרדכי פרום • הרב יהודה גרשוני • הרב יהושע בכרך • הרב אברהם יצחק כלאב • הרב יהושע רוזן • הרב אריה שטרן • הרב זלמן ברוך מלמד • הרב חיים דרוקמן • הרב דוב ליאור • הרב יעקב אריאל • הרב אליקים לבנון • הרב הלל פלסר • הרב אלישע אבינר • הרב שלמה אבינר • הרב אלישע וישליצקי • הרב יצחק בן שחר • הרב שלמה שפירא • הרב פנחס מונדשיין • הרב מאיר פרימן |  |
| רבנים בישיבה כיום | הרב יעקב פילבר • הרב חיים שטיינר • הרב מיכאל הרשקוביץ • הרב דוד חי הכהן • הרב יהושע מגנס • הרב מנחם בורשטין • הרב יגאל לרר • הרב איתמר אורבך • הרב יאיר גזבר • הרב חיים אביהוא שוורץ • הרב איתן שנדורפי |  |
| קטגוריה:מוסדות הקשורים לישיבה | ישיבת ירושלים לצעירים • תלמוד תורה מורשה • מדרשת בת-ציון • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • מכון הרצי"ה • בשביל הנשמה • מכון מים חיים |  |
| ערכים קשורים | בוגרים ידועים • הפיגוע בישיבת מרכז הרב • ישיבת הר המור • הסדר מרכז • בית הרב קוק • ישיבות זרם מרכז הרב • תלמידי הרצי"ה • תלמידי הגר"א שפירא |  |

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב אברהם יצחק הכהן קוק | ראשי ישיבת מרכז הרב לצד הרב קוק  1924-1935 | הבא: הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508021405171  LCCN: nr91044252  VIAF: 51549724   WorldCat (עם VIAF): 51549724
רוני פרידמן

אין תמונה חופשית
רונן פרידמן הוא מנכ"ל אפל ישראל, לשעבר מנהל בחברת אינטל העולמית. בתפקידו האחרון באינטל ניהל את קבוצת הפיתוח Intellectual Property Group ‏(IPG) הכוללת כ-7,000 עובדים במספר אתרים בעולם.
ביוגרפיה

רוני פרידמן החל את דרכו באינטל בשנת 1984 כמהנדס תוכנה מתחיל, לאחר לימודי תואר ראשון בהנדסת מחשבים בטכניון, אותו סיים בהצטיינות.
בשנת 1988 זכה באחד הפרסים החשובים באינטל למפתחי תוכנה על תרומתו בפיתוח כלי CAD פנימי של אינטל, המסייע בפיתוח השבבים.
בשנת 2010 מונה להוביל את פרויקט פיתוח מעבדי הסנדי ברידג' ולאחר מכן אייבי ברדיג' של אינטל, והוא אף זה שבחר את שמם.
בשנים 2012–2015 ניהל פרידמן כמה מקבוצות הפיתוח שהיו אחראיות לתכנון של מעבדי סקיילייק, והיה אחראי לתכנון הארכיטקטורה שלו.
במאי 2017 החל לכהן כמנכ"ל אפל ישראל.
כיום מתגורר בזכרון יעקב.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  רוני פרידמן החל לנהל את אפל ישראל, באתר ynet, 17 במאי 2017
יעקב ליפשיץ (קובנה)

| --- | --- |

 לידה:  1838 ה' בטבת תקצ"ח 
 פטירה:  1921 (בגיל 83 בערך) כ"ט באלול תרפ"א 
 
יעקב ליפשיץ (ה' בטבת תקצ"ח, 2 בינואר 1838 – כ"ט באלול תרפ"א, 2 באוקטובר 1921) היה עסקן, פובליציסט והיסטוריוגרף חרדי, מזכירו של הרב יצחק אלחנן ספקטור. התפרסם כמנהיגה של ההתארגנות החרדית האנטי-ציונית שכונתה בפי מתנגדיה בשם "הלשכה הטהורה" או "הלשכה השחורה" מקובנה.
ליפשיץ הוא מחבר סדרת הספרים זכרון יעקב על קורות היהודים ברוסיה ופולין במאות ה-18 וה-19.
ביוגרפיה

נולד בוילקומיר (כיום אוקמרגה) שבליטא, לרב אליעזר ליפמן ליפשיץ שנפטר בילדותו. בהיותו בן 13 נכנס ללמוד בישיבת קיידאן בראשות הרב אברהם שמעון טרויב שכיהן כרב העיר.
לאחר נישואיו התגורר בקיידאן ובשנת תר"ל (1870) עבר להתגורר בקובנה. במשך שנים רבות היה עוזרו של הרב הראשי של קובנה, הרב יצחק אלחנן ספקטור, עד לפטירת האחרון בתרנ"ו (1896). ליפשיץ היה מזכיר מערכת עיתון המודיע שיצא בפלוטובה יחד עם יצחק מאיר לוין.
פעילותו הציבורית > התנגדות לתנועת ההשכלה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשנת תרמ"ד 1884, במסגרת המאבק הרבני נגד תוכנית הברון דוד גינצבורג להקמת סמינר לרבנים ברוסיה במקום בתי המדרש לרבנים שנסגרו בידי הממשלה. הוציא לאור את הפמפלט "דברי שלום ואמת" שבו מאמריו ומאמרי פובליציסטים נוספים המתנגדים לתוכנית.
ליפשיץ כתב מאמרי דעה בעיתונות התקופה, בעיקר בזו החרדית. בין היתר כתב בכתבי העת: הכרם, הפלס והלבנון. בעיתונות התקופה הוא מוזכר לעיתים, בעיקר בפי מבקריו, בכינוי המקוצר: יעקב ל־ץ.
פעילותו זו, בשיתוף פעולה עם הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' מפולטבה ואחרים, זכתה בחוגי המשכילים והציונים, לכינוי "הלשכה השחורה" או "הלשכה הטהורה" מקובנה.
פעילותו הציבורית > התנגדות לתנועה הציונית

ליפשיץ ראה בתנועה הציונית את ממשיכתה הרוחנית של תנועת ההשכלה היהודית, וקידש נגדה מלחמה. פעילותו התרכזה בניסיונות להניא רבנים חרדים מלהצטרף לתנועה, בעיקר במסגרת תנועת חובבי ציון ותנועת המזרחי. ליפשיץ היה מזכירו של רבי יצחק אלחנן ספקטור וניהל את המאבק תחת חסותו. חוגים ציוניים דתיים ייחסו לו השפעה שלילית על פעילותו של הרב ספקטור. הרב יצחק ניסנבוים מספר כי כאשר שהה הרב שמואל מוהליבר בקובנה הוא שכנע את הרב ספקטור לזמן למחרת אספה של חובבי ציון בביתו. הרב ספקטור הסכים מיד, אך בביתו "נמצא גם השטן של חובבי ציון, יעקב ליפשיץ, והוא הטיל אימה על הגריא"ס כי סכנה צפויה לביתו מאספה זו". למחרת שלח הרב ספקטור לרב מוהליבר פתקה ובה הודיעו על ביטול האספה "מסיבה שנתחדשה". יום לאחר מכן, היה יום שישי והרב ספקטור בא למלונו של הרב מוהליבר והזמינו לסעוד אצלו את סעודות השבת. לפליאתו של המזמין ענה הרב מוהליבר בהיתול: אם אקבל את הזמנתך ולא אזמין סעודות שבת בבית המלון, ירא אני כי סמוך לכניסת השבת אקבל פתק נוסף כי "מסיבה שנתחדשה לא תוכל הסעודה להתקיים בביתי".
הרב משה אביגדור עמיאל בספרו "הגיונות אל עמי", מתח ביקורת נוקבת על ליפשיץ בעילום שמו, באמצעות המשל הבא: ”מספרים על אחד הגאונים הצדיקים בדור הקודם, שאמר שההבדל בינו לבין מזכירו, שלא היה כלל לא גאון ולא צדיק אבל היה קנאי עוד יותר ממנו... הוא ההבדל שבין בעלת הבית ובין החתול בנוגע לשנאתם להעכברים. אמנם, שניהם שונאים תכלית שנאה את העכברים, אלא שבעוד שבעלת הבית מרוב שנאתה להם היא חפצה שלא יראו ולא ימצאו כלל בבית, הנה להיפך החתול רוצה שימצאו, כדי שיהיה ביכולתו לבלוע אותם חיים. והנמשל מובן מאליו, בנוגע להשנאה לרשעים. הגאון הצדיק הנ"ל היה חפץ שהרשעים לא יהיו כלל לרשעים, ש"יתמו חטאים מן הארץ". ומזכירו היה חפץ שיהיו ויפרו וירבו כדי שיהיה ביכולתו לבלעם חיים”.
למרות האמור, נראה שהיחס בין האישים היה יחס של אמון. העיתונאי היהודי יעקב מרק, מקבל את חילוקי הדעות בין הרב ומזכירו כעובדה מוגמרת, ולמרות זאת סיכם את יחסיהם במילים אלו: ”ר' יעקב ליפשיץ היה יותר משלשים שנה יד ימינו של רבי יצחק אלחנן, ועובדה היא שבלא סיועו של ר' יעקב לא היה רבי יצחק אלחנן מגיע לדרגת מנהיג הדור... אף על פי שטבעו של ליפשיץ היה היפוכו הגמור של טבע רבי יצחק אלחנן, רחש לו רבי יצחק אלחנן אימון מלא, ונשאר יועצו וידידו הקרוב עד סוף חייו... רבי יצחק אלחנן היה תומך ברעיון של חבת ציון וגילה את אהדתו בכל הזדמנות, כנגדו היה ר' יעקב ליפשיץ אחד המתנגדים החריפים ביותר שעמדו לה לציונות”.
במסגרת פעילותו זו, עמד ליפשיץ מאחורי הדפסת הספר "אור לישרים" בוורשה, הכולל מכתבים מרבנים שונים נגד הציונות. שמו של ליפשיץ לא נזכר בספר.
פעילותו הציבורית > התנגדות לתנועת המוסר

לאחר הקמת תנועת המוסר היהודית באירופה בידי רבי ישראל מסלנט, והפצתה בידי תלמידיו, היו רבנים שהתנגדו לה ובפרט ל"בתי המוסר" שחפצה להקים. ליפשיץ כתב על כך: ”בשיטת המוסר באופיה שהציב לה אז, לא הודו לו רוב גדולי הדור באמרם: הלימוד בספרי מוסר מתוקן ומקובל מעולם בישראל כמלח ותבלין אל הלחם והבשר, שהם המשנה והתלמוד כפי שהם מכונות בפי הרמב"ם ז"ל... מעולם לא פסקו מללמוד בחברות, בבתי מדרשות, ולעיין גם ביחידות, בספריהם הקדושים... בכל זאת, מעולם לא חשבו את לימוד המוסר, אף מהספרים הקדושים האלה, לעיקר לימוד התורה, כי אם לקב חומטין, וכל כחותיהם ועתותיהם הקדישו ביותר לברור הלכה ממשנה גמרא ופוסקים, שבהם עיקר מצות תלמוד תורה, ובהם חברו ספריהם היקרים בלי הרף ויסדו והקימו בתים לת"ת ברבים, ומעולם לא שמענו מקביעות בתים וישיבות ללמוד המוסר ביחוד... רוב גדולי הדור, בכל ידיעתם את גדלו בתורה וצדקתו הכבירה וכונתו הטובה (של רי"ס), חששו שהשיטה הזאת בדרך התלהבותה יכולה היא לגרום ח"ו לאיזה פרוד. וביותר חששו פן בדורות אחריו לא יעמיקו תלמידי תלמידיו באספקלריא המאירה של האי גאון וצדיק, ולא ירדו לסוף דעתו וכונתו, וישנו ממטבע שטבע הוא ויבראו בישראל מפלגה חדשה, אשר תמעט, ח"ו, בהמשך הזמן, רוממות ערך ההתעלות במעלות התורה, שזהו העיקר מעולם ועד עולם”.
דב כ"ץ, בספרו "פולמוס המוסר" מצטט מכתב חריף שכתבו מתנגדי התנועה, ועליו חתומים הרבנים: צבי הירש רבינוביץ מקובנה (בנו ויורשו של הרב יצחק אלחנן ספקטור); יצחק יעקב רבינוביץ', מפוניבז' ועוד. כ"ץ כותב כי "לפי השמועה, חיבר מאמר זה ר' יעקב ליפשיץ הידוע, מי ששימש כמזכירו של ר' יצחק אלחנן, והיה מהלוחמים העזים ביותר במוסריים (כינויים של מצדדי תנועת המוסר).
משפחתו

בנו, נטע ליפשיץ, היה שותף לפעילותו בשנותיו האחרונות והוציא לאור את סדרת ספריו "זכרון יעקב".
חתנו הוא הרב זלמן יעקב פרידרמן (1869-?), רב בבוסטון.
כתביו

דברי שלום ואמת: על דבר השאלה הגדולה, שאלת הרבנות. ורשה, תרמ"ד 1884
תולדות יצחק: הוא תולדות הגאון הגדול האמיתי רשכבה"ג החסיד והענו כקש"ת מוהר"ר יצחק אלחנן זצללה"ה, ורשה תרנ"ז
מחזיקי הדת, פיוטרקוב, תרס"ג. מהדורה שנייה: ירושלים, תרפ"ו.
גאון יצחק : די תולדה פון רבנו הגאון הגדול האמיתי רשכבה"ג החסיד והענו כקש"ת מוהר"ר יצחק אלחנן זצללה"ה (האב"ד דק"ק קאוונא)... ווילנא תער"ב (1912)
זכרון יעקב - זכרונותיו בשלושה כרכים, נדפס לאחר מותו בידי בנו, פרנקפורט תרפ"ד-תר"צ. ספר זה הוא מקור חשוב לקורות היהודים ברוסיה ופולין בשנים תק"כ-תר"מ, 1760-1880.
לקריאה נוספת

ישראל ברטל, "זכרון יעקב" לר' יעקב ליפשיץ: היסטוריוגרפיה אורתודוקסית?, מלאת, ב, תשמ"ד. עמ' 409–414.
הערות שוליים

↑  י. אדלר, עתונות וספרות חרדית, נחליאל – מאסף לתודעה תורתית ולספרות חרדית א, עמ' 82, תשכ"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  יעקב הלוי ליפשיץ, דברי שלום ואמת, ורשה, תרמ"ד., באתר היברובוקס
↑  ניסנבוים, הדת והתחיה הלאומית, עמ' קב.
↑  משה אביגדור עמיאל, הגיונות אל עמי, מזכרת בתיה תשמ"ב, פרשת נח עמ' יא.
↑  יעקב מרק, במחיצתם של גדולי הדור עמ' 102-103.
↑  להרחבה על מעורבותו בהכנת הספר, ופעילותה של "הלשכה השחורה" בהנהגתו נגד הציונות, ראו: יהדות ליטא, כרך א: יהודי ליטא מהמאה הט"ו עד 1918, תל אביב: עם הספר, תש"כ 1960 עמ' 512 ואילך, ההתנגדות לציונות: "הלשכה השחורה".
↑  ליפשיץ, זכרון יעקב ח"ג, עמ' 224.
↑  דב כ"ץ, פולמוס המוסר: מוסף לסדרת "תנועת המוסר", ירושלים, תשל"ב 1972, עמ' 112.
↑  ספר זה הוא תרגום ליידיש של ספרו "תולדות יצחק" עם תוספות שונות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309105005171  GND: 1053823495  ISNI: 0000 0000 6692 4258  LCCN: nr95022973  VIAF: 22033302   WorldCat (עם VIAF): 22033302
ליגת העל הבולגרית בכדורגל

| --- | --- |

 שם מלא:  הליגה הבולגרית הראשונה
 כינוי:  ליגת EFBET (בבולגרית: efbet Лига)
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  Bulgarian Professional Football League 
 מדינות:  בולגריה בולגריה
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  14
 תקופת הפעילות:  1924–הווה (כ־101 שנים)
 אלופה נוכחית:  לודוגורץ ראזגרד (2023/2024)
 מירב הזכיות:  צסק"א סופיה (31)
 מפעל מקביל:  הגביע הבולגרי
 מפעל נמוך:  הליגה הבולגרית השנייה
 www.pfl.bg
 
סמליל הליגה בעבר
ליגת העל הבולגרית (בבולגרית: Първа професионална футболна лига) היא ליגת הכדורגל הבכירה בבולגריה. הליגה הוקמה בשנת 1924 ושינתה מדי פעם את המבנה והשם בווריאציות שונות. האלופה בליגה עולה אוטומטית לשלב המוקדמות השני של ליגת האלופות. הקבוצות שמסיימות במקום השני וכן זוכת הגביע הבולגרי, זוכות להשתתף במוקדמות הליגה האירופית. הכרטיס האחרון של הליגה האירופית מוענק לזוכה מבין משחק הפלייאוף בין המקום השלישי בפליאוף העליון לבין הראשונה בפליאוף האמצעי.
קבוצות הליגה לעונת 2024/2025

| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| ארדה קרדז'אלי | קרדז'אלי | ארנה ארדה | 11,114 |
| בוטב וראצה | וראצה | אריסטו בורצב | 25,000 |
| בוטב פלובדיב | פלובדיב | חריסטו בוטב | 22,800 |
| ברואה סטארה זאגורה | סטארה זאגורה | אצטדיון ברואה | 12,128 |
| הבאר פאזארדז'יק | פאזארדז'יק | גאורגי בנקובסקי | 13,128 |
| לבסקי סופיה | סופיה | גאורגי אספרוחוב | 25,000 |
| לודוגורץ ראזגרד | ראזגרד | הובפרמה ארנה | 10,422 |
| לוקומוטיב סופיה | סופיה | לוקומוטיב | 17,500 |
| לוקומוטיב פלובדיב | פלובדיב | לוקומוטיב | 10,000 |
| סלביה סופיה | סופיה | אלכסנדר סאלמאנוב | 25,556 |
| ספטמברי סופיה | סופיה | האצטדיון הלאומי ואסיל לבסקי | 45,000 |
| ספרטק וארנה | וארנה | אצטדיון ספרטק | 10,000 |
| צסק"א סופיה | סופיה | בלגרצקה ארמייה | 22,995 |
| צסק"א 1948 סופיה | סופיה | אצטדיון בריטישה | 2,500 |
| צ'רנו מורה וארנה | וארנה | אצטדיון טיצ'ה | 8,250 |
| קרומובגרד | קרומובגרד | אצטדיון קרומובגרד | 1,500 |
אלופות עבר > אליפות הרפובליקה הבולגרית (1945 - 1948)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הבולגרי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אלופות עבר > אליפות בולגריה Grupa A ‏(1948 ואילך)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הבולגרי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה בכתב נטוי מודגש זכתה בנוסף לגביע הבולגרי, גם בסופרקאפ הבולגרי והשלימה טרבל מקומי.
אליפויות לפי קבוצות

| קבוצה | אליפויות | סגנויות | מקום שלישי | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צסק"א סופיה | 31 | 29 | 6 | 1948, 1951, 1952, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1958/1959, 1959/1960, 1960/1961, 1961/1962, 1965/1966, 1968/1969, 1970/1971, 1971/1972, 1972/1973, 1974/1975, 1975/1976, 1979/1980, 1980/1981, 1981/1982, 1982/1983, 1986/1987, 1988/1989, 1989/1990, 1991/1992, 1996/1997, 2002/2003, 2004/2005, 2007/2008 |
| לבסקי סופיה | 26 | 32 | 12 | 1933, 1937, 1942, 1946, 1947, 1948/1949, 1950, 1953, 1964/1965, 1967/1968, 1969/1970, 1973/1974, 1976/1977, 1978/1979, 1983/1984, 1984/1985, 1987/1988, 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002, 2005/2006, 2006/2007, 2008/2009 |
| לודוגורץ ראזגרד | 13 | - | - | 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 |
| סלביה סופיה | 7 | 10 | 11 | 1928, 1930, 1936, 1938/1939, 1941, 1943, 1995/1996 |
| לוקומוטיב סופיה | 4 | 6 | 10 | 1939/1940, 1945, 1963/1964, 1977/1978 |
| ליטקס לובץ' | 4 | 1 | 3 | 1997/1998, 1998/1999, 2009/2010, 2010/2011 |
| ולדיסלאב וארנה | 3 | 4 | - | 1925, 1926, 1934 |
| בוטב פלובדיב | 2 | 2 | 11 | 1929, 1966/1967 |
| לוקומוטיב פלובדיב | 1 | 2 | 5 | 2003/2004 |
| ספרטק וארנה | 1 | 2 | 2 | 1932 |
| טיצ'ה וארנה | 1 | 2 | 1 | 1937/1938 |
| ספרטק פלובדיב | 1 | 1 | - | 1962/1963 |
| ברואה סטארה זאגורה | 1 | 1 | 2 | 1985/1986 |
| וליקו טרנובו | 1 | - | 2 | 1990/1991 |
| ספורטקלוב סופיה | 1 | - | - | 1935 |
| אתלטיק-סלבה 23 | 1 | - | - | 1931 |
מחנות ריכוז איטלקיים בלוב

במחנה הריכוז באל-עגילה הוחזקו למעלה מעשרת אלפים אסירים בדואים.
ברחבי לוב האיטלקית הוקמו מספר מחנות ריכוז.
רקע

איטליה שלטה בלוב בתקופת הכיבוש האיטלקי במדינה החל מהעשור השני של המאה ה-20. עם הזמן החלו האיטלקים לאבד שליטה בחלקים ניכרים מהמדינה לאופוזציה הערבית החמושה בראשות עומר אל-מוח'תאר, שהתרכזה בעיקר בקירנאיקה. בראש הכוחות האיטלקים עמדו הגנרלים פייטרו באדוליו ו-רודולפו גרציאני.
מחנות הריכוז

הכוחות האיטלקים החליטו להקים גדר תיל שנבנתה מחופי הים התיכון עד לנווה המדבר "אל-ג'אגבוב" כדי לנתק את התשתיות של המורדים. זמן קצר לאחר מכן החלו האיטלקים בגירוש של אנשי ג'בל אחדר וזאת על מנת למנוע מהמורדים לקבל את תמיכתה של האוכולוסיה המקומית. הטרנספר של יותר מ-100,000 אנשים הגיע לשיאו כאשר הם שוכנו במחנות ריכוז באל-עגילה, סולוק, אל מגרון (אנ') ובמקומות נוספים. במחנות אלו מתו רבבות של אנשים.
התעמולה של המשטר הפשיסטי טענה כי המחנות הם דוגמה של הציוויליזציה המודרנית ומנוהלים ביעילות - אולם במציאות היו במחנות תנאים סניטריים ירודים שכן במחנות צופפו בממוצע כ-20,000 בדואים יחד עם גמליהם ובעלי חיים אחרים, בדרך כלל בשטח של קילומטר רבוע אחד.
בסך הכל הוקמו חמישה מחנות ריכוז מרכזיים ועשרה קטנים יותר.
מחנות הריכוז > מחנות ריכוז ליהודי לוב

במהלך מלחמת העולם השנייה העיר קירנאיקה הייתה זירת קרבות מרכזית בצפון אפריקה בין בריטניה לבין איטליה וגרמניה. בכיבוש הבריטי הראשון של קירנאיקה ראו היהודים בצבא הבריטי צבא משחרר. לאחר הנסיגה הבריטית הראשונה החלו האיטלקים בבנגזי לפרוע ביהודים. 2 יהודים נהרגו, רכוש יהודי נשדד ובתים רבים נהרסו. בפברואר 1942, כשבוע לאחר נסיגתם השנייה של הבריטים מקירנאיקה, הורה ראש ממשלת איטליה והדוצ'ה, בניטו מוסוליני על דילול האוכלוסייה היהודית בקירנאיקה ופינויה לטריפוליטניה בתואנה של מניעת שיתוף פעולה עם האויב.
כ-2,600 יהודים פונו למחנה הריכוז ג'אדו. תנאי האקלים במחנה היו קשים, ביום שרר חום גבוה, ובלילה קור עז. האסירים שוכנו בצפיפות רבה. המגורים במחנה היו בביתנים ארוכים שבכל אחד מהם שוכנו כ-300 עד 400 איש, כאשר בין משפחה למשפחה הפרידו מחיצות מאולתרות. בביתנים היו מיטות בלבד, שלא הספיקו למספרם הרב של האסירים.
המחנה שימש בין היתר כמחנה עבודה ואסיריו הועסקו בעבודות כפייה, אך היות שאוכלס לא רק בכוח עבודה אלא במשפחות שלמות כחלק מתוכנית לבצע טיהור אתני, מגדירים אותו היסטוריונים רבים כמחנה ריכוז.
אומדני מקרי המוות במחנות ריכוז

קיים ויכוח בין ההיסטוריונים בנוגע לכמות האנשים שמצאו את מותם במחנות האלו, ההערכה היא שמספר הלובים שמתו (נהרגו במהלך קרב או מתו מרעב) עומד על לפחות כ-80,000 מהאוכלוסייה המקומית. לעומת זאת ההיסטוריון הבריטי-ישראלי, אילן פפה סובר כי בין השנים 1928 ל-1932 הצבא האיטלקי "הרג חצי מהאוכלוסייה הבדואית, הן ישירות והן באמצעות מחלה, הרג בירי, והרעבות במחנות", וכמו כן מספר לא ידוע של יהודים בתוך עוד קודם לשואה ומלחמת העולם[דרוש מקור].