stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר איסאק
קריירה בינלאומית

ב-8 בינואר 2017 ערך איסק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 בהפסד 1–2 לנבחרת חוף השנהב במשחק ידידות. ב-12 בינואר, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע איסק את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-19 בניצחון 0–6 על נבחרת סלובקיה במשחק ידידות.
ב-23 במרץ 2019 ערך איסק את הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי במדים הלאומיים כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 במסגרת מוקדמות יורו 2020 מול נבחרת רומניה.
איסק זומן לסגל המורחב לטורניר יורו 2020 ופתח בכל ארבעת המשחקים (3 בשלב הבתים ואחד בשמינית הגמר, שם הודחו מול אוקראינה).
תארים

הגביע הגרמני: 2016/17
גביע המלך הספרדי: 2019/20
שחקן החודש בליגת העל השוודית: ספטמבר 2016
פריצת העונה בליגת העל השוודית: 2016
מלך השערים בגביע הספרדי: 2019/20
שחקן החודש בליגת העל ההולנדית: מרץ 2019
הערות שוליים

↑  ”Jag blir alltid jämförd med Goitom” באתר Sport Bladet, ‏ 2 באפריל 2016 (בשוודית)
| נבחרת שוודיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 בנגטסון •  6 אוגוסטינסון •  7 ס. לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פורסברג •   11 איסק •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 סמה • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 סוונברג • 20 כ. אולסון • 21 קולוסבסקי • 22 קוואיסון • 23 נורדפלט • 24 דניאלסון • 25 ג'. לארסון • 26 קאז'יסט • מאמן: אנדרסון |  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 בנגטסון •  6 אוגוסטינסון •  7 ס. לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פורסברג •   11 איסק •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 סמה • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 סוונברג • 20 כ. אולסון • 21 קולוסבסקי • 22 קוואיסון • 23 נורדפלט • 24 דניאלסון • 25 ג'. לארסון • 26 קאז'יסט • מאמן: אנדרסון | שוודיה |
קוד לבוש

שלט בכניסה למועדון פרטי בלונדון המתיר כניסה בלבוש הולם בלבד, ואוסר על כניסה עם כובע מצחיה, ברדס, או אימונית
דרישה לקוד לבוש בכניסה לספריית הרמב"ם בבית אריאלה בתל אביב
קוד לבוש הוא מערכת של כללים המגדירה את אופי לבושו של אדם בנסיבות מוגדרות. קוד הלבוש עשוי להכיל ירידה מדויקת לפרטי הלבוש הנדרשים, היוצרת מדים, ומנגד הקוד עשוי להותיר לאדם מידה רבה של חופש בחירה במסגרת מערכת כללים זו.
קביעה של קוד לבוש

קוד לבוש עשוי להיות מעוגן בחוק. כך לדוגמה במדינת ישראל קובע החוק קוד לבוש "צנוע והולם" לאלה הבאים בשערי בתי-הדין הרבניים בישראל, "תלבושת הולמת" למבקרים בכותל המערבי, "לבוש הולם" לנהגי מוניות המסיעים נוסעים מנמל התעופה בן-גוריון.
קוד לבוש עשוי אף להיקבע על ידי ארגונים וגופים פרטיים ולחייב את כל המבקש להיכנס בשערי מוסדותיהם, כך למשל, יכולה מסעדה לחייב את לקוחותיה ללבוש חולצה, או לנעול נעליים (דרישה המופיעה לעיתים במסעדה הסמוכה לחוף הים, מקום שבו צורת הלבוש אינה מובנת מאליה). מסעדות יקרות יותר עשויות לדרוש להימנע מבגדי אימון, או לחייב מקטורן ועניבה.
קוד לבוש בדת, בתרבות ובאמנות

יש וקוד הלבוש קבוע כמוסכמות במנהגים תרבותיים של חברות שונות, כך למשל, בחברות רבות קיים קוד לבוש לכלות, או לאלמנות.
דתות שונות מכילות קוד לבוש כחלק ממערכת הציוויים הדתית, או שקוד הלבוש נהוג בקרב מאמיני הדת כדי לסמל את דבקותם בה.
הקוראן מציב קוד לבוש למאמינים. לנשים, הוא מדגיש את הצניעות: "ואמור לאישה המאמינה להשפיל את מבטה ולשמור על איבריה האינטימיים, ולא להציג את קישוטיה (על פי הפרשנות האסלאמית, צורת הגוף והשיער) לבד מאלה שבדרך כלל חשופים (על פי הפרשנות, פניהן וידיהן) ולמשוך את כיסויי הראש על החזה, ושלא תציג את קישוטיה אלא לבעלה, אביה, אבי בעלה, בניה וכו'" (סורה א-נור, 31). קרובים אלה מכונים ה"מהרהם" שלה. לגברים יש קוד לבוש קשוח פחות: עליהם להיות מכוסים מהברך ועד למותניים.
בתרבות העסקים היפנית מתקיים קוד לבוש רשמי של חליפות עסקים ועניבות. בקיץ 2005 פתחה ממשלת יפן במסע התעמולה Cool Biz להתייעלות אנרגטית על ידי העלאת טמפרטורת המזגנים במשרדי ממשלה והמליצה על לבוש אוורירי יותר, ללא מקטורן ועניבה. הדבר התקבל במבוכה ובלבול מצד העובדים, בעיקר כי אצל עמיתיהם במגזר הפרטי לא השתנה קוד הלבוש.
שיטת לימוד המחול הוותיקה ביותר היא שיטת הלמידה של הבלט הקלאסי, המתאפיינת במערך שיעורי בלט מקובע ומוגדר בפרוטרוט לאורך שנים, משמעת חזקה, קוד לבוש קפדני ותחרותיות גבוהה.
בפנקס הקהילה היהודית ההיסטורית בברלין, נקבעה תקנה כי הפרנסים חייבים להגיע לאסיפות בלבוש "סרבל" (סוג לבוש עליון), והוטל קנס למפר חובה זאת. לחובה צורף נימוק "שיהיה עליו אימת הציבור ומורא שמים"
הבדלי מגדר

בחברה המערבית טוקסידו הוא קוד לבוש רשמי לחליפת שרד לגברים, המשתתפים באירוע המתקיים בשעות הערב או לאירועים רשמיים אחרים המחייבים קוד לבוש זה. נשים המגיעות לאירוע כזה נדרשות ללבוש שמלת קוקטייל או שמלת ערב ארוכה. לעיתים, נשים נדרשות לנעול נעלי עקב באירועים כאלה. דרישה זו שנויה במחלוקת.
קוד לבוש בבתי ספר

במדינות רבות בעולם קיים קוד לבוש בבתי הספר, המחייב לעיתים את התלמידים בלבישת מדים ("תלבושת אחידה"). יש הטוענים כי תלבושת אחידה תורמת לקידום המשמעת בקרב התלמידים, לעידוד הלמידה ולהפחתת האלימות. באזורים בארצות הברית בהם קיימים מאבקים אלימים בין כנופיות, קוד לבוש בבית הספר אוסר על פרטי לבוש האופייניים לתלבושתם של חברי הכנופיות, במטרה להפחית את הסיכון למקרי אלימות בתחומי בית הספר.
תלבושת בית ספר אחידה, בית ספר תיכון אליינס, ישראל, 1963.
תלמידים בתלבושת אחידה, בתאילנד.
קוד לבוש בבתי ספר > תלבושת אחידה בבתי הספר בישראל

סוגיית אופי הלבוש בבתי הספר הטרידה את אנשי החינוך בארץ כבר בתחילת המאה ה-20. תלבושת אחידה הונהגה, כיוזמה עצמית של בתי ספר, בזמנים שונים ובמקומות שונים. בית הספר הריאלי בחיפה, לדוגמה, שנוסד ב-1913, הנהיג מסורת זו כמעט מיום היווסדו.
ב-1938 החליטה מחלקת החינוך של הוועד הלאומי להנהיג תלבושת אחידה בכל בתי הספר העבריים. לצורך גיבוש המדים התמנתה ועדה בהשתתפות רופא, אמן צייר, מורה לתפירה ואחד היצרנים. המניע המוצהר להחלת התלבושת האחידה היה קידום תוצרת הארץ בענף ההלבשה. נימוקים נוספים שעלו באותה התקופה, הרלוונטיים עד היום: טשטוש פערים סוציו-אקונומיים, פיתוח תחושת השתייכות למוסד ומענה לטרוניה בבקרים: "אין לי מה ללבוש". שנה קודם לכן, החליטה מועצת עיריית תל אביב על הנהגת תלבושת אחידה בכל בתי הספר בעיר.
ההנחיה הארצית לא החזיקה לאורך ימים. עם קום המדינה לא גובשו, ככל הנראה, החלטות מחייבות בעניין. ב-1955 חויבו תלמידי בתי הספר התיכוניים בתל אביב לפקוד את ספסל הלימודים בלבוש אחיד.
ב-1958 יצאה הוראה מחייבת מטעם משרד החינוך בנוגע ללבוש האחיד. מדי החורף כללו: חולצות מבדי מגבת ופלנל, אפודות, מכנסיים כחולים או חצאיות כחולות מצמר לבנות. הטרוניות על מחירם הגבוה של המדים לא אחרו לבוא, כבימים ימימה.
ב-1967 החליט אגף החינוך בעיריית ת"א בלחץ ההורים, להתיר לתלמידות התיכון להגיע לבושות במכנסיים בימים קרים וגשומים, "אך לא מסטרץ' ולא צמודים לגוף". עד כה מותר היה לבוא במכנסיים רק עם הצגת אישור רפואי.
הנושא המשיך להעסיק את מערכת החינוך גם בעשורים הבאים. כך למשל, הורה שר החינוך, זבולון המר, ב-1978, שאין לחייב תלמידים לקנות וללבוש תלבושת אחידה, כדי לא לגרום להוצאות רבות להורים. בספטמבר אותה השנה יצא חוזר לבתי הספר מטעם משרד החינוך, שהשתמע ממנו כי קוד הלבוש הוא בגדר המלצה בלבד: "רוב ההורים צריכים להביע את רצונם להנהיג תלבושת אחידה בבית הספר". עוד צוין כי על התלבושת להיות צנועה ופשוטה. בשנת הלימודים המדוברת כבר נעשה ניסיון לבטל את התלבושת האחידה לתלמידי השמינית בבית הספר אליאנס שבתל אביב, כהענקת מנדט של בגרות לתלמידים
(ראו תמונה).
ב-2004 המליץ משרד החינוך, תחת השרה לימור לבנת להנהיג תלבושת אחידה בבתי הספר, אך השאיר את ההחלטה לשיקול מוסדות החינוך עצמם, כדי שהעניין יוכרע "בתהליך חינוכי דמוקרטי. באותה השנה הונהגה ב-1,166 בתי ספר בישראל תלבושת אחידה.
בשנת הלימודים תשע"ב, 2010, הונהגה תלבושת אחידה בכל בתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים בארץ, על פי הנחיית שר החינוך, גדעון סער. זכות ההכרעה לגבי תלמידי התיכון, נותרה בידי בית הספר.
מקומות עבודה ומעמד חברתי

ישנם מקומות עבודה בהם מונהג קוד לבוש אחיד. בחלק מחברות האוטובוסים בישראל, למשל, נהוגה תלבושת ייצוגית אחידה.
מקור המונח צווארון כחול מצוי במדים שהיוו קוד לבוש במקצועות התעשייה במאה ה-19. עובדי התעשייה ועבודות הכפיים נוהגים ללבוש בגדים עמידים בפני לכלוך. מאפיין פופולרי של בגדים אלה היה ועודנו בגדי עבודה בצבע כחול. כחול הוא גם הצבע הפופולרי של סרבלי העבודה שלובשים עובדים אלה, שכוללים פעמים רבות את שם החברה מודפס בצד אחד ותג זיהוי עם שם העובד בצד השני. על פי רוב בגדים אלה נרכשים ומסופקים לעובדים על ידי המעביד.
הפופולריות של הצבע הכחול בקרב אנשים שעסקו בעבודת כפיים עמדה בניגוד לחולצה הלבנה, שבאופן היסטורי הייתה הלבוש המקובל בסביבת העבודה המשרדית, ושהפכה בהתאם למונח צווארון לבן. קוד הלבוש השונה סייע לזהות את המעמד הסוציו-אקונומי אליו השתייכו האנשים. עם זאת, הבחנה זו הולכת ומיטשטשת, ככל שגובר הביקוש לכוח אדם מקצועי ומיומן, ובשל הגידול שחל במשרות במגזר השירותי, שאינן מצריכות עבודת כפיים, אך שכרן נמוך.
קוד לבוש צבאי

בדומה לשאר צבאות העולם, צה"ל מנהיג קוד לבוש אחיד על חייליו - מדי צה"ל.
הערות שוליים

↑  "אין להופיע לפני בית-הדין אלא בלבוש צנוע והולם, כולל כיסוי-ראש..." תקנה נג לתקנות הדיון בבתי-הדין הרבניים בישראל, התשנ"ג
↑  תקנה 2 לתקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים, התשמ"א-1981
↑  סעיף 3(ב) לכללי רשות שדות התעופה (הסעת נוסעים במוניות מנמל התעופה בן-גוריון), התשמ"ג-1983
↑  Linda B. Arthur, Religion, Dress and the Body. ISBN 1859732925
↑  פרופ' נחום רקובר "הופעה מכובדת", בתוך שלטון החוק בישראל עמוד 87, הוצאת נבו ו"ספריית המשפט העברי", 1989.
↑  Rob Killen, Achilles' Heel of Dress Codes: The Definition of Proper Attire in Public Schools. 36 Tulsa L.J. 459
↑  "תלבושת אחידה לבתי הספר", דבר, 9.2.1938
↑  "לשאלת התלבושת האחידה", דבר, 30.9.1937
↑  הרבנות תבעה ממחלקת החינוך של העירייה לא להתיר "מכנסי גברים" לתלמידות. הלמן ענת, "תורה עבודה ובתי קפה: דת ופרהסיה בתל אביב המנדטורית", קתדרה 105 (תשסג) 85-110
↑  תלבושת אחידה בבתי"ס תיכון - אינה בניגוד לחוק, הצופה, 21 בדצמבר 1955
↑  ליטל לוין, 20.11.1955 מרד התיכוניסטים בתל אביב בתלבושת האחידה, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2011
↑  לאה פורת, "לאשה ולבית / מכנסיים לבנות בתיכוניים - רק בימי קור וגשם", הארץ, 4.1.1967
↑  צילה שני, "מדוע הם שונאים את התלבושת האחידה", הארץ, 17.10.1978
↑  "אתר משרד החינוך, תלבושת אחידה בישראל, חוזר מנכ"ל ס"ד 8(א)
↑  "סופית: מהשנה הבאה - תלבושת אחידה בבית הספר", אתר ערוץ 2, 7.1.2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4164088-3 
בובות הדגמה עם כיסוי-ראש מוסלמי מסורתי בשוק המקומי של טירה
קוד הלבוש של גברים בחברה המערבית
קוד הלבוש משתנה בהתאם לנסיבות ונתון להשפעות תרבותיות. בתמונה ניתן לראות את הבדלי המגדר בנוגע לקוד הלבוש המקובל במצב מסוים.
חולצת תלבושת בית ספר
קוד הלבוש מתייחס בין היתר גם למעמדו החברתי של האדם. בתמונה ניתן להתרשם מהבדלי הלבוש בין גבירה למשרתת.
רקפת מצויה

רקפת מצויה על בול משנת 1959 שיצא לכבוד יום העצמאות ה-11, בעיצובו של צבי נרקיס
רַקֶפֶת מְצוּיָה (שם מדעי: Cyclamen persicum) היא צמח מסוג רקפת ממשפחת הרקפתיים.
בספטמבר 2007 נבחרה הרקפת לפרח הלאומי של מדינת ישראל, לצורך ייצוג בתערוכה בוטנית בבייג'ינג.
בימי קדם נהגו להפיק מהצמח מגוון שיקויים ותרופות, למגוון מחלות. בנוסף, דייגים נהגו לכתוש את פקעת הרקפת, להוסיף לתערובת מעט קמח, לשפוך לנחל - הרעלנים היו משפיעים על הדגים והאחרונים היו צפים על פני מים, ואז הדייגים אספו אותם . בפקעת הרקפת חומרים מקציפים היכולים להוות תחליף לסבון. אחד מהם מכונה 'ציקלמין' והוא נגזר מהשם הלטיני של הצמח. הרועים הערבים נוהגים לחתוך את פקעת הרקפת ולשפשף בה בד שהרטיבו קודם לכן כדי לייצר צבּוּנָת אֶל רָאעִי ('סבון הרועים').
תיאור

הרקפת היא צמח רב שנתי בעל פקעת גדולה, עגולה ושטוחה. צבע פרח הרקפת נע מלבן עד סגול עז וכולל הרבה גוני ורוד, והיא פורחת בחודשים אוקטובר עד אפריל.
בישראל יש למין זה שני אקוטיפים פנולוגיים שונים. האחד, הנפוץ יותר, גדל בדרך כלל בבתי גידול מוצלים בחבל הים-תיכוני, ופורח בחודשים ינואר עד אפריל, לאחר הופעת העלים. האקוטיפ השני נדיר יותר, גדל בדרך כלל על מצוקים חשופים במפנים מערביים ודרומיים או באזור חגורת הספר, ופורח בחודשים אוקטובר עד נובמבר, לפני הופעת העלים. בניסוי שערכו החוקרים רחלי שוורץ-צחור, אמוץ דפני ודן אייזיקוביץ באזור רמת הנדיב, הועתקו פרטים של כל אחד מהאקוטיפים אל בית גידולו של האקוטיפ השני. למרות השינוי שחל בתנאי הסביבה, לא היה שינוי במועדי הפריחה והופעת העלים בפרטים המועתקים. תוצאות אלה מעידות כי ככל הנראה קיימים הבדלים גנטיים בין שני האקוטיפים, האחראים להבדלים בפנולוגיה.
הצמח נפוץ בצפון ובמרכז ישראל, בעיקר באזורי ההר, ונדיר יותר בדרום הארץ, באזור הר הנגב. מקום ידוע בו צומחות רקפות הוא "גבעת הרקפות" שברמות מנשה, בסמוך לקיבוץ גלעד; גבעה קטנה זו, המתכסה באלפי רקפות למשך כמה שבועות בלבד בשלהי החורף ובאביב, מושכת אליה המוני מטיילים.
הרקפת היא מן הפרחים הידועים והמקובלים ביותר בארץ, בזכות תפוצתה הרחבה והצורה המיוחדת של פרחיה, ועליה דמויי הלב. פקעת אחת יכולה לשאת עשרות פרחים.
הרקפת המצויה היא פרח מוגן ואסור לקטוף אותה, אם כי ניתן להשיגה כצמח נוי ביתי המשווק כפקעות על ידי מגדלים מורשים, ומופצת בחנויות ומשתלות.
לעיתים קרובות היא צומחת בין סלעים, המסתירים אותה קמעה. מסיבה זו מואנשת הרקפת לעיתים קרובות בספרות ובאמנות, ומוצגת כצנועה וביישנית[דרוש מקור]. לוין קיפניס כתב עליה את שיר הילדים הפופולרי "רקפת" ("מתחת לסלע צומחת לפלא רקפת נחמדת מאוד...").
גלריית תמונות

רקפת מצויה בשמורת טבע נחל תניניםרקפת מצויה בחגווי הסלע, מסביבה טבוריות, על השביל הירוק ביו נשר ליגור
גבעת הרקפות, ישראל
גבעת הרקפות, ישראל
תקריב על העלה
רקפת מצויה פורחת בין חגווי הסלע
רקפת מצויה לבנה ביער בן שמן
ביער אשתאול
מקבץ רקפות
רקפות לבנות, על השביל הירוק ביו נשר ליגור
רקפת מצויה בסטף
רקפת מצויה במבט מקרוב
רקפות
רקפות בצפון ישראל
שתי רקפות בכרמל
הערות שוליים

↑  רקפת מצויה, באתר "צמח השדה"
↑  https://www.researchgate.net/publication/19557979_Toxicity_of_Cyclamen_persium_Mill
↑  איל שפירא‏, 20 דברים שלא ידעתם על טיולים בישראל, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2019
↑  רקפת מצויה, באתר "צמח השדה"
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00570975
שלמה במברגר

| --- | --- |

 לידה:  1835 ב' באייר תקצ"ה
 פטירה:  מרץ 1918 (בגיל 83 בערך) כ"ו באדר תרע"ח וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום פעילות:  זנהיים, (אלזס, צרפת)
 תקופת הפעילות:  ?–1918 
 השתייכות:  יהדות גרמניה
 תחומי עיסוק:  רבנות
 חיבוריו:  למוד ערוך, הגיון שלמה, קונטרס תודה, ליקוטים
 אב:  יצחק דב במברגר 
 צאצאים:  פינחס במברגר 
 
 תפקידים נוספים:  כתיבת ספרות תורנית
 
רבי שלמה זלמן במברגר (תקצ"ה - תרע"ח, מכונה הרב מזנהיים) היה רבה של זנהיים (כיום בצרפת) (Cernay). מחבר ספרות תורנית ומחבר הספר לימוד ערוך על ספר הערוך.
קורות חייו

נולד בב' באייר תקצ"ה (1835) בוויסנברון, פרבר של וירצבורג, גרמניה, לרבי יצחק דב במברגר.
בסביבות שנת תרכ"ב נשא את לאה בת הרב אברהם אדלר אב"ד אשפנבורג.
היה זמן קצר מורה בהאספורט ובזלצבורג. הוסמך לרבנות על ידי רבי יעקב אטלינגר באלטונה ועל ידי רבי מנחם דרייפוס בזלצבורג.
לאחר מכן עבר ללנגנאו, שווייץ, שם, בשנת תרל"ה נפטרה אשתו.
בשנת 1881 תרמ"א עבר לנידרהגנטל, ובשנת 1886 תרמ"ו החל לכהן כרבה של זנהיים.
במלחמת העולם הראשונה התחוללו בזנהיים קרבות קשים בין הצרפתים לגרמנים ומשום כך נאלצו רוב היהודים לברוח מהעיר והרב במברגר עבר לגור אצל בנו נפתלי בקיצינגן.
נפטר בוירצבורג בכ"ו באדר תרע"ח, לאחר מחלה קשה.
בנו הוא הרב פינחס במברגר. בן נוסף היה ד"ר יצחק במברגר.
חיבוריו

הגיון שלמה - תיקונים וביאורים לספר הערוך על פי כתב יד, מגנצא: יחיאל בריל, תרל"ה
למוד ערוך - פירוש תיבות ועניינים בהלכות ואגדות בתוך ספר הערוך ראש השנה, תענית, סוכה, מגילה, ברכות, שבת
קונטרס תודה
ליקוטים
הערות שוליים

↑  ד"ר יצחק במברגר, הצופה, 31 ביולי 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313391705171  GND: 130556882  ISNI: 0000 0000 1698 9969  NKC: zmp2012726696  NTA: 300600852  VIAF: 57723062   WorldCat (עם VIAF): 57723062
בית הבסבורג

.
| --- | --- |

 
 מדינה:  אוסטריה, הונגריה, ספרד
 בית האב:  Etichonids 
 תארים:  קיסר אוסטריה   ארכידוכס אוסטריה   מלך קסטיליה   מלך אראגון   מלך ספרד   מלך פורטוגל   ממלכת הונגריה   הקיסר הרומי הקדוש   קיסר מקסיקו
 מייסד:  ראדבוט, רוזן הבסבורג
 השליט האחרון:  קרל הראשון באוסטריה   קרלוס השני בספרד
 ראש הבית הנוכחי:  התמזג עם בית לורן ליצירת בית הבסבורג-לורן. בראש הבית המאוחד עומד קרל פון הבסבורג
 תקופת השושלת:  המאה ה-12 – 1780 באוסטריה   1700 בספרד   1640 בפורטוגל
 אתניות:  אוסטרית, ספרדית, גרמנית
 ענפים:  ספרד ההבסבורגית
 
בית הבסבורג (לעיתים מאוית גם הפסבורג, בגרמנית Habsburg) היה אחת משושלות המלוכה החזקות ביותר באירופה במשך מאות שנים. הוא איבד את מעמדו הפוליטי אחרי מלחמת העולם הראשונה. בסוף 1918, עם פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, בוטלה המלוכה האוסטרית, ומאז בית הבסבורג לא מחזיק בשום תפקיד פוליטי רשמי.
בית הבסבורג היו קיסרי גרמניה למשך מספר מאות ועד 1806, לאחר מכן קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, ושליטי אוסטריה, כאשר לאורך הזמן הוכתרו כדוכסים (1282–1453) ולאחר מכן כארכידוכסים עד 1804. בית זה הקים את האימפריה ההבסבורגית (1526–1804) וצאציו כיהנו כקיסרי האימפריה האוסטרית (1804–1867), קיסרי האימפריה האוסטרית ("ציסלייטניה") במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית ובמקביל קיסרי האימפריה האוסטרו-הונגרית כולה (1867–1918).
בנוסף למלכויות ולכתרים המרכזיים שצוינו, לבית הבסבורג היו תארים וכתרים נוספים שנשלטו לזמן קצר או באופן חלקי, כולל מלך אנגליה ואירלנד (1554–1558) תחת פליפה השני, מלך ספרד מנישואיו למרי הראשונה, מלכת אנגליה (1864–1867) קיסר מקסיקו כשמקסימיליאן הראשון שלט במקסיקו אך הוצא להורג לאחר תקופה קצרה, הדוכס הגדול של טוסקנה (1790–1859) שנשלטה תחת האימפריה האוסטרית, דוכס פארמה (1814–1847) ודוכס מודנה (1814–1859) ששלטו באזורים שונים באיטליה. לבית הבסבורג היו גם תארים נוספים בממלכות ומדינות אירופאיות אחרות.
מקור השם

השם נגזר מהמלה בגרמנית "הביכטסבורג", שפירושה "טירת הנִצים", שהייתה מושב המשפחה במאות ה-12 וה-13 בהבסבורג בשווייץ. מדרום מזרח גרמניה הרחיבה המשפחה את השפעתה ונכסיה לקצוות המזרחיים של האימפריה הרומית הקדושה, לשטח המקביל בערך לאוסטריה של היום (1278–1382). תוך שניים-שלושה דורות ההבסבורגים הצליחו להשיג תפיסה מקוטעת-בתחילה של הכתר הקיסרי שיישאר בידיהם במשך כמה מאות שנים (1273–1291, 1298–1308, 1438–1740, ו-1745–1806).
היסטוריה > רוזנות הבסבורג

בערך בשנת 1027 הקים ראדבוט, רוזן הבסבורג את טירת הבסבורג, ומונה לרוזן הנחלה מסביב לטירה. יורשיו הרחיבו את הנחלה, והשתלטו על השטחים שכוללים את הקנטונים של שווייץ של ימינו: שוויץ, ארגאו, אונטרוולדן ואורי, ועל שטחים שונים באלזס.
בשנת 1232 הקים רודולף השלישי, רוזן הבסבורג את רוזנות הבסבורג-לאופנבורג, שהתקיימה עד לשנת 1408. בנו של רודולף השלישי - אברהרד הראשון, רוזן הבסבורג-לאופנבורג הקים בשנת 1273 את בית הבסבורג-נוי-קיבורג, שהתקיים עד לשנת 1417.
היסטוריה > דוכסות אוסטריה

בשנת 1273 נבחר רודולף הראשון מהבסבורג למלך גרמניה, אולם אוטוקר השני, מלך בוהמיה, ואלפונסו העשירי, מלך קסטיליה סירבו לבחירה, ובשל כך פתח רודולף בשנת 1274 במלחמה נגד אוטוקר. בשנת 1276 כבש רודולף את דוכסות קרינתיה, ובשנת 1278 הביס רודולף בקרב מרשפלד(אנ') את אוטוקר, שאף נהרג בקרב, ובכך נעשה רודולף לשליט אוסטריה. שושלתו של רודולף – בית הבסבורג, שלטה באוסטריה כ-640 שנה. סביב המאות ה-14 וה-15 הרחיבו ההבסבורגים את שטחיהם והחלו לצבור מחוזות בקרבת דוכסות אוסטריה, שהייתה דוכסות קטנה שחלשה לאורך הדנובה ועל שטיריה. בשנת 1335 השיג (אלברכט השני) את קרניולה (דוכסות קראין) שבסלובניה ואת קרינתיה, ובשנת 1368 את טירול. מחוזות אלו הפכו לחלק מהירושה שקיבלו השליטים ההבסבורגים, ונקראו "טריטוריות הירושה".
במאות ה-14 וה-15 ידע בית הבסבורג עליות ומורדות. בהסכם נוינברג שהתרחש ב-1379 תחת שלטונם של אלברכט השלישי ולאופולד השלישי פוצלה אוסטריה ביניהם, אלברכט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה. ב-1402 התרחש עוד פיצול, ארנסט הקשוח קיבל את שטיריה, קרינתיה וקרניולה, ופרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה את טירול ואת דרום מערב אוסטריה שהיה אוסף של טריטוריות הבסבורגיות (אזור המזוהה עם ברובו שוואביה). האיחוד מחדש בוצע על ידי פרידריך החמישי, דוכס אוסטריה (השלישי כקיסר האימפריה הרומית הקדושה) ובנו של ארנסט הקשוח, לאחר נפילת הטורים ההבסבורגיים אלברט והבכירים הטירולינים.
בשנת 1438 נבחר הדוכס אלברכט מאוסטריה ליורש של חמיו, זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית לוקסמבורג. על אף שאלברכט מלך רק במשך שנה (כאלברכט השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה), מאז מלכותו כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה היו משושלת הבסבורג, מלבד חריגה אחת.
היסטוריה > האימפריה הרומית הקדושה

בשנת 1453 העלה פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות אוסטריה למעמד של ארכידוכסות. ההבסבורגים החלו לרכוש שטחים רבים מחוץ לאדמות הירושה על ידי נישואים: בשנת 1477 מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה בנו היחיד של הקיסר פרידריך השלישי נשא לאשה את מארי, דוכסית בורגונדיה, היורשת של דוכסות בורגונדיה שבצרפת וכך השיג את רוב מדינות השפלה וחלקים מצרפת לטובת בית ההבסבורג; בנו שלו, פיליפ "היפה", נשא לאישה את הנסיכה חואנה ("המשוגעת"), יורשת אראגון וקסטיליה וכך השיג לטובת ההבסבורגים את ספרד ונחלותיה האיטלקיות, אפריקאיות ונחלות העולם החדש; ונכדו, הקיסר קרל החמישי, בנו של פיליפ, שלט על שטח עצום שעליו לא מלך מעולם שום מלך אירופאי, ונקראה "האימפריה בה השמש אינה שוקעת לעולם".
כאשר ויתר קרל החמישי (שנקרא בספרד "קרלוס הראשון") על כתרו, הוא בחר להוריש את ספרד ואת האימפריה הרומית הקדושה ליורשים שונים. כתוצאה מכך התפצלה המשפחה לבית הבסבורג האוסטרי ובית הבסבורג הספרדי.
היסטוריה > ספרד ההבסבורגית

ספרד ההבסבורגית השתרעה מהפיליפינים עד לארצות השפלה, והייתה, למשך זמן, הכוח הגדול באירופה. מהסיבה הזו, תקופה זו בהיסטוריה של ספרד נקראת גם עידן ההתרחבות. אף על פי שבדרך כלל נזכרת בשטחה במרכז אירופה, הרחיבה ממלכת הבסבורג את שליטתה גם לספרד מ-1516 עד ל-1700. תחת שליטת בית הבסבורג, הגיעה ספרד לשיא השפעתה וכוחה, אך גם התחילה את דעיכתה האיטית.
ימי העליונות של ספרד במאה ה-16 החלו עם הניצחון על העות'מאנים בקרב לפנטו ב-1571, ועם סדרת ניצחונות על אנגליה במלחמת אנגליה-ספרד (1585-1604). במהלך אמצע המאה ה-17, ימי הגדולה הספרדים בשלטון בית הבסבורג החלו בדעיכה ארוכה שנפתחה בסדרת הפסדים במלחמת שמונים השנים, וכן באובדן הארמדה הגדולה. במהלך מלחמת שלושים השנים כותרה ספרד ההבסבורגית, ובחציה השני של המאה ה-17 הובסה בידי הצרפתים, תחת הנהגתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. שלטון הבסבורג בספרד בא לסופו במותו של קרלוס השני, מלך ספרד, מה שהביא לפתיחתה של מלחמת הירושה הספרדית. תקופת השלטון ההבסבורגי בספרד נחשבת לתור הזהב של ספרד, ועידן הפריחה התרבותית שלה.
היסטוריה > ממלכת הבסבורג

ראשיתה של ממלכת הבסבורג נעוץ במותו של לאיוש השני, מלך הונגריה במהלך קרב מוהאץ' נגד צבא האימפריה העות'מאנית. הארכידוכס פרדיננד הראשון מבית הבסבורג הפך למלך בוהמיה ובהמשך לאחר חלוקת שטחי ממלכת הונגריה, זכה גם בשטחי מערב וצפון הונגריה וזאת בתמיכתו של אחיו קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ראשית ימיה של האימפריה לוותה במאבקי חוץ לבלימת כוחה של האימפריה העות'מאנית ומאבקי פנים בין קתולים לפרוטסטנטים.
במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1591–1606) הצליחו האוסטרים לבלום את התקדמות העות'מאנים במרכז אירופה וחזרו ובלמו את העות'מאנים מהגעה לווינה. מלחמת שלושים השנים שהחלה כמלחמת דת בין פרוטסטנטים מורדים לשלטון הקתולי והסתיימה בחתימת שלום וסטפאליה, מיצבה עוד יותר את הפיאודליזם בתוך האימפריה הרומית הקדושה והבליטה את חולשתו של השלטון המרכזי אל מול אוסף נסיכויות וממלכות. ממלכת הבסבורג מיצבה עצמה כגורם הדומיננטי באימפריה. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664) צרו העות'מאנים בשנית על וינה, אך צבא ממלכת הבסבורג הצליח להודפם.
במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) הנחיל צבא הממלכה בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה תבוסה מוחצת לעות'מאנים, והם איבדו שטחים נרחבים במרכז אירופה ואולצו לחתום על הסכם קרלוביץ. מספר שנים מאוחר יותר ניצחו ההבסבורגים שוב במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) והעות'מאנים נאלצו לחתום על הסכם שלום פוז'ארוואץ תוך אובדן שטחים נוסף בסרביה, בוסניה והרצגובינה. בתקופה זו הגיעה ממלכת הבסבורג לשיא עוצמתה.
בשנים 1740–1748 התחוללה מלחמת הירושה האוסטרית ובמרכזה העימות האישי בין פרידריך השני, מלך פרוסיה מבית הוהנצולרן לבין מריה תרזה מבית הבסבורג. הסכסוך הפך למלחמה אזורית ובסיומה, שלזיה נותרה בידי הפרוסים לאחר שנכבשה על ידי פרידריך השני, ואוסטריה מסרה כמה דוכסויות בצפון איטליה לאויבתה, ממלכת ספרד, ולבעלת בריתה, סרדיניה. הסכסוך פגע ביציבותה וחוזקה של האימפריה הרומית הקדושה.
שיטת הצמיחה של האימפריה של בית הבסבורג הייתה בעזרת קשרי נישואין מוצלחים ביותר, שהוסיפו להם עוד ועוד נחלות ושטחים. לא בכדי היה המוטו של אותה תקופה "מלחמות יעשו אחרים. את, אוסטריה בת המזל, התחתני! מה שנותן מרס לאחרים, לך נותנת האלה ונוס."
הנוסח המקורי הוא לטיני:
בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 החלישו מאוד המלחמות הנפוליאוניות את כוחה של האימפריה הרומית הקדושה וממלכת הבסבורג בתוכה. הצטרפותם לקואליציה האנטי-צרפתית השלישית ותבוסתם הקשה בקרב אולם ובקרב אוסטרליץ הובילו לחתימת חוזה פרסבורג. ב-6 באוגוסט 1806 התפרקה האימפריה הרומית הקדושה, הקיסר פרנץ השני ויתר על תוארו והכריז על עצמו קיסר אוסטריה.
היסטוריה > האימפריה האוסטרית

הקיסר פרנץ השני (שנקרא גם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה) השתמש בתואר הבא: "אנחנו, פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה בחסד האל, מלך ירושלים, הונגריה, בוהמיה, דלמטיה, קרואטיה, סלאבוניה, גליציה ולודומריה, ארכידוכס של אוסטריה, דוכס לורן, זלצבורג, וירצבורג, פרנקוניה, שטיריה, קרינתיה וקרניולה; הדוכס הגדול של קרקוב; נסיך טרנסילבניה; מרקיז (מרגרב) מורבייה; דוכס סנדומיר, מזוביה, לובלין, שלזיה העלית והתחתית, אושוויץ וזטור, טשן ופריול; נסיך ברכטסגאדן ומרגנת'היים; נסיך-רוזן של הבסבורג, גוריציה וגרדיסקה ושל טירול; והמרגרב של לוסטיה העילית והתחתית ושל איסטריה".
בשנות ה-60 של המאה ה-19 ניטש מאבק בין אוסטריה לפרוסיה על ההגמוניה בגרמניה, ולבסוף הפסידה אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מה שהוביל לאיחוד גרמניה תחת בית הוהנצולרן. בשנת 1867 הוקמה האימפריה האוסטרו-הונגרית, שהתקיימה עד לאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > האימפריה האוסטרו-הונגרית

הונגריה, שהייתה למעשה תחת שלטון ההבסבורגים מאז 1526 אך בעיקר תחת כיבוש האימפריה העות'מאנית במשך 150 שנה, נכבשה מחדש בשנים 1683–1699. בשנת 1867 זכתה הונגריה בהכרה כממלכה עצמאית תחת ה-Ausgleich או "פשרה" (ראו אוסטרו-הונגריה), עד הדחת ההבסבורגים מאוסטריה והונגריה לאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה.