stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריש גדול-פה

| כריש גדול-פה |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: דמויי עמלץ
משפחה:: כרישים גדולי פה
סוג:: כריש גדול-פה
מין:: כריש גדול-פה
שם מדעי
 Megachasma pelagios ‏טיילור, קומפגנו ושטרוסקר, 1983
תחום תפוצה

כריש גדול-פה (שם מדעי: Megachasma pelagios) הוא מין נדיר ביותר של כריש החי במים עמוקים. מאז נתגלה ב-1976 נצפו או נלכדו 63 פרטים בלבד (נכון למאי 2017), ושלושה מהם אף צולמו בווידאו. בדומה לכריש ענק ולכריש הלויתן, הוא מסנן את מזונו מתוך המים וניזון מפלנקטון וממדוזות. הכריש שוחה כשפיו פעור לרווחה, ושואב כמות גדולה של מים מתוכה הוא מסנן את מזונו. המאפיין הבולט של הכריש הוא ראש גדול מעוגל ושפתיים רחבות. מין זה של כריש אינו דומה לשום כריש אחר המוכר למדע, ולפיכך קיבל סיווג משלו למשפחה כרישים גדולי פה (Megachasmidae), אם כי יש המציעים לשייך אותו למשפחה כרישים ענקיים (Cetorhinidae) בה כרגע יש מין יחיד והוא הכריש הענק. הנקבות גדולות מהזכרים ויכולות להגיע לאורך של למעלה מחמישה מטרים ולמשקל של למעלה מטון.
הערות שוליים

↑  כריש גדול-פה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554443705171  LCCN: sh2008004086 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ינס סטריגר לארסן

ינס סטריגר לארסן (בדנית: Jens Stryger Larsen; נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת המגן הימני בטרבזונספור ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים

סטריגר לארסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברונדבי בנובמבר 2009 במשחק נגד נורשלן, כאשר נכנס כמחליף. במהלך תקופתו בברונדבי, הוא במהרה הפך לפופולרי ונאהב על ידי הקהל עקב האנרגיה שלו, ולקראת סוף עונת 10–2009/תחילת העונה הבאה, הוא הפך לחלק שגרתי מההרכב הפותח של הקבוצה.
ב-9 ביולי 2013, נורשלן הודיעה על החתמתו של סטריגר לארסן בהעברה חופשית בחוזה לשלוש שנים. לעומת זאת, עונה אחת לאחר מכן ב-18 ביוני 2014, הוא חתם באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית בחוזה לארבע שנים.
ב-24 באוגוסט 2017, הוא חתם בשורות אודינזה מהסרייה א' בחוזה לארבע שנים. ב-27 בספטמבר 2017, הוא כבש את שערו הראשון במדי הזברות הקטנות בהפסד החוץ 3–1 לרומא.
ב-17 ביוני 2022 חתם בטרבזונספור.
קריירה בין-לאומית

סטריגר לארסן זומן לראשונה לנבחרת דנמרק הבוגרת לצמד משחקיה נגד נבחרת ליכטנשטיין ונבחרת ארמניה באוגוסט 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הידידות נגד נבחרת ליכטנשטיין ב-31 באוגוסט 2016, ואף הבקיע את שערו הראשון במדים הלאומיים באותו המשחק, שנגמר בניצחון 0–5 לטובת הנבחרת הדנית.
הערות שוליים

↑  סטריגר לארסן חתם בשורות אודינזה לארבע שנים
| נבחרת דנמרק – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 קרון דהלי •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 קנודסן •  6 כריסטנסן •  7 קוויסט •  8 דילייני •  9 נ. יורגנסן •  10 אריקסן •   11 ברייטווייט •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דלסגארד • 15 פישר • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 לרגר • 19 שונה • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 סיסטו • מאמן: הריידה |  1 שמייכל •  2 קרון דהלי •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 קנודסן •  6 כריסטנסן •  7 קוויסט •  8 דילייני •  9 נ. יורגנסן •  10 אריקסן •   11 ברייטווייט •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דלסגארד • 15 פישר • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 לרגר • 19 שונה • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 סיסטו • מאמן: הריידה | דנמרק |
| נבחרת דנמרק – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 כריסטנסן •  7 סקוב •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 ינסן • 25 כריסטיאנסן • 26 בוילסן • מאמן: יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 וסטרגור •  4 קר •  5 מיילה •  6 כריסטנסן •  7 סקוב •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 מ. יורגנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 לוסל • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 ינסן • 25 כריסטיאנסן • 26 בוילסן • מאמן: יולמן | דנמרק |
| נבחרת דנמרק – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 נלסון •  4 קר •  5 מיילה •  6 אנ. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 או. כריסטנסן • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 סקוב • 25 לינדסטרום • 26 בה • מאמן: יולמן |  1 שמייכל •  2 אנדרסן •  3 נלסון •  4 קר •  5 מיילה •  6 אנ. כריסטנסן •  7 ינסן •  8 דילייני •  9 ברייטווייט •  10 אריקסן •   11 סקוב אולסן •  12 דולברג • 13 ר. כריסטנסן •  14 דמסגור • 15 נורגארד • 16 או. כריסטנסן • 17 סטריגר לארסן • 18 ואס • 19 וינד • 20 פאולסן • 21 קורנליוס • 22 רונו • 23 הויביאו • 24 סקוב • 25 לינדסטרום • 26 בה • מאמן: יולמן | דנמרק |
יש"ע זה פאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קרני אלדד 
 תורגם לשפות:  אנגלית, רוסית
 סוגה:  מדריך טיולים 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כרטא 
 תאריך הוצאה:  2011 
 מספר עמודים:  272 עברית 
 עורך:  שלמה בשן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990033742200205171
 
יש"ע זה פאן (החיים הטובים ביהודה ושומרון) הוא מדריך טיולים לאתרי בילוי ברחבי יהודה ושומרון, מאת קרני אלדד.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2011 בהוצאת כרטא, ותורגם במקביל לרוסית ולאחר מכן גם לאנגלית. מהדורת הספר ברוסית הוצגה במוסקבה במסגרת יריד הסברה שערך בה משרד החוץ. בעקבות הספר הושק אתר אינטרנט "מדריך החיים הטובים ביהודה ושומרון", המבוסס על הספר.
הספר

הספר מחולק לחמישה חלקים בהתאם לחלוקה הגאוגרפית של יהודה והשומרון: השומרון, בנימין, הבקעה, גוש עציון והר חברון. כל אזור כולל חלוקה פנימית לפרקים, בהתאם לחלוקה גאוגרפית ספציפית. השומרון כולל את גב ההר, "מרכז השומרון" וצפון השומרון. בנימין כולל את "גוש שילה-עלי", מרכז בנימין, גוש טלמונים ואזור מעלה אדומים. הבקעה כולל את בקעת הירדן ואת בקעת ים המלח. גוש עציון כולל את "מרכז גוש עציון" ואת "מזרח גוש עציון". הר חברון כולל את "חברון וקריית ארבע" ואת "דרום הר חברון". בסוף הספר מוקדש עמוד לזכר אתרי הבילוי בגוש קטיף.
כל פרק נפתח במפת השטח, וכולל תיאור מפורט של כל אחד מאתרי הבילוי הבולטים במקום, לצד 'תעודת זהות' של האתר הכוללת שעות פעילות, מחיר ומידע חיוני נוסף. בסוף כל פרק מופיעה רשימה קצרה של מגוון אתרי בילוי משניים.
בין האתרים הנסקרים במדריך נכללים מעט אתרים מפורסמים דוגמת מערת המכפלה, אתר משכן שילה, הרודיון ועין מבוע. לצידם נסקרים אתרים רבים פחות מוכרים.
הערות שוליים

1 2  Веселенцы - פרטי הספר ברוסית, בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  מסעות נתניהו: טס למוסקבה והגיע ליש"ע, באתר מקומונט הישובים ביו"ש, ‏2016-06-07
↑  "מדריך החיים הטובים ביהודה ושומרון", באתר GoCanaan.org
↑  איך להשתמש באתר?, באתר GoCanaan.org
ירקעם

נחלות שבטי ישראל
יָרְקְעָם היה יישוב קדום הנזכר באזכור יחידאי במקרא, אשר על פי ההקשר, שכן בדרום הר חברון, בנחלת שבט יהודה.
היישוב נזכר בספר דברי הימים ברשימת הייחוס של בני שבט יהודה ועריהם: ”וּבְנֵי חֶבְרוֹן קֹרַח וְתַפֻּחַ וְרֶקֶם וָשָׁמַע וְשֶׁמַע הוֹלִיד אֶת רַחַם אֲבִי יָרְקְעָם”.
לאור אזכור היישובים זיף ומעון שבדרום מזרח הר חברון בפסוקים הסמוכים, הונח מהמאה ה-19 כי מקומו של היישוב הוא בחורבה הקרויה ח'רבת רקעה, בצפון מזרח העיירה יטא.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה מקראית, אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ג', עמ' 890.
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוקים מ"ג–מ"ד
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ירקעם".
כרים חלף

| --- | --- |
חלף בביתו ביריחו, אוקטובר 1983
חלף בביתו ביריחו, אוקטובר 1983
 לידה:  1935 רמאללה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  30 במרץ 1985 (בגיל 50 בערך) רמאללה, המנהל האזרחי 
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר 
 
כרים חלף (בערבית: كريم خلف;‏ 1937 – 30 במרץ 1985) היה עורך דין ופוליטיקאי פלסטיני, שכיהן כראש עיריית רמאללה בשנים 1972–1982. חלף נפצע קשה בפיגוע של המחתרת היהודית ב-1980.
ראשית חייו וקריירה

חלף נולד למשפחה פלסטינית נוצרית עשירה מרמאללה. אביו, חנא חלף, היה איש עסקים שהיגר לארצות הברית ב-1921 ועבד בה מספר שנים לפני שחזר בסופו של דבר לרמאללה. חלף למד באוניברסיטת קהיר במצרים, שם קיבל תואר במשפטים, לאחר מכאן עבד כפרקליט המחוזי ברמאללה. במאי 1972 נבחר לראש עיריית רמאללה, לאחר שראש העיר הקודם, נדים אל־זארו, הודח בידי ישראל. עם בחירתו פעל למען הקמת אוניברסיטה בעיר. אחר כך היה חבר הנהלת אוניברסיטת ביר זית.
חלף אימץ עמדות מתונות במידה רבה בנוגע לישראל ואף נפגש עם משה דיין בביקור במועצת העירייה; הוא תמך במדיניות של אי שיתוף פעולה עם הכיבוש הצבאי של הגדה המערבית, אך היה בין פקידי הציבור הפלסטינים הראשונים שדגלו בפתרון שלום של שתי מדינות. בשנותיו הראשונות כראש עיר, חלף לא שש להתמודד עם יאסר ערפאת ועם הארגון לשחרור פלסטין. עם זאת, כאשר עמד בפני בחירה מחדש ב-1976, החל להיווצר פיצול בין פוליטיקאים תומכי ומתנגדי אש"ף בעיריות הפלסטיניות. בשלב זה החל חלף לתאם מגעים עם אש"ף ולקדם את הארגון ככלי הטוב ביותר של הפלסטינים למשא ומתן לשלום. בין השאר סירב להשתתף במשלחת ירדנית לועידת ז'נבה, בטענה שאש"ף הוא המיצג את הפלסטינים. שינוי גישה זה אפשר לחלף לזכות בקדנציה שנייה; בשנה שבה פקידים רבים בגדה המערבית הודחו מתפקידם על כך שלא תמכו כראוי בערפאת ובמטרותיו. הוא זכה בקדנציה שלישית ב-1980.
בשנת 1978 היה בין מייסדי הוועדה להכוונה לאומית, ועדה של מנהיגים פלסטינים שהוקמה במטרה להיאבק באמצעים פוליטיים נגד תוכנית האוטונומיה של הסכמי קמפ דייוויד.
עם הקמת המנהל האזרחי בסוף 1979, סירב חלף לשתף אתו פעולה.
ניסיון התנקשות

ב-2 במאי 1980 נרצחו בחברון שישה תלמידי ישיבה ישראלים על ידי חמושים פלסטינים. המחתרת היהודית, שקמה באותה עת החליטה לנקום את מותם. במאי הטמינה הקבוצה מטעני נפץ בכלי רכב השייכים לכמה מנהיגים פלסטינים בולטים, כולל רכב בקדילאק סדאן של חלף. מהמטענים נפצעו קשה בסאם א-שכעה, ראש עיריית שכם, וחלף. שניהם אושפזו במצב אנוש, והאירוע גרם לכך ששעכה איבד את שתי רגליו. חלף איבד את רגלו הימנית בפיגוע. הוא הועבר לארצות הברית לטיפול רפואי, הוא חזר לרמאללה לאחר כחצי שנה, והשתמש בתותבת ובמקל הליכה למשך שארית חייו. ישראל התירה לו לחזור לתפקיד ראש העירייה אך נאסר עליו לעסוק בפעילות פוליטית.
השב"כ פתח בחקירת הפיגועים, אך המחתרת היהודית לא התגלתה במשך כמה שנים. שלושה מחברי המחתרת היהודית נידונו למאסר עולם והיתר לעונשים של שבע שנות מאסר ומטה. הנשיא חיים הרצוג נתן לרובם לבסוף חנינה או קיצר את עונשם.
הדחה מתפקיד ומותו

במרץ 1982 הדיחה ממשלת ישראל את חלף מתפקידו כראש העירייה, בשל סירובו לשתף פעולה עם הממשל הצבאי בגדה המערבית ובשל פעילותו בוועדה להכוונה לאומית שפעילותה נאסרה על ידי ישראל. נאסר עליו לעזוב את הגדה, הוא הוגלה לבית החורף שלו ביריחו והוחלף במושל צבאי ישראלי. אחר כך היה חבר המועצה המרכזית הפלסטינית כנציג השטחים.
חלאף מת מהתקף לב ב-1985.
ראו גם

פלסטינים נוצרים
ההתנקשות בראשי הערים הפלסטינים
הערות שוליים

↑  דני רובינשטיין, פרק מאלף במסכת יחסי ישראל - ירדן, דבר, 24 בספטמבר 1972
↑  דני רובינשטיין, אישים בגדה מכינים תכנית להקמת אוניברסיטה, דבר, 3 בספטמבר 1972
הוקצה שטח לאונ' הפלשתינאית ברמאללה, דבר, 1 באוקטובר 1972
1 2 3 4  שאול צדקה, גלות חמה ביריחו, כותרת ראשית, 5 באוקטובר 1983
↑  דיין באל-בירה - עקיצות ורוח טובה, דבר, 13 ביוני 1972
↑  ראובן מרוז, אוטונומיה לערביי הגדה, על המשמר, 22 בנובמבר 1974
↑  ראובן מרוז, עמדת האוכלוסיה בשטחים נובח המאבק בין חוסיין לאש"פ, על המשמר, 15 בנובמבר 1974
↑  יוסף צוריאל ויוסף ולטר, ראשי ערים בגדה דוחים הצעת רבין להיכלל במשלחת לז'נווה, מעריב, 14 בדצמבר 1976
↑  הממשל אסר על שכעה ומלחם לצאת לארה"ב, דבר, 16 במרץ 1980
↑  יוסף צוריאל, אישים ערבים בגדה מסרבים לקבל תפקידים בממשל הצבאי, מעריב, 5 בדצמבר 1979
↑  יוסף צוריאל, "כך נוהגים עכברים" - אמר חלף אחר קטיעת כף רגלו, מעריב, 3 ביוני 1980
↑  כרים חלף יצא לירדן יועבר לבי"ח בבוסטון, מעריב, 24 ביוני 1980
↑  דני רובינשטיין, קבלת פנים נלהבת ברמאללה לכרים חלף, דבר, 26 בדצמבר 1980
↑  יוסף צוריאל, חלאף ושקעה יידרשו להימנע מפעילות פוליטית, מעריב, 28 בדצמבר 1980
↑  יאיר פידל, "מטען כזה יכול היה בקלות לגרום למוות", חדשות, 8 ביולי 1984
רן לוי, נדב העצני, עירא רפפורט יודה היום: השתתפתי בפיגוע, חדשות, 10 בדצמבר 1986
↑  אמנון לוי, נדב העצני, הליכוד דורש חנינה למחתרת, חדשות, 29 במרץ 1987
אמנון לוי, עיסקת חבילה ש"ס התחיה: חנינה למחתרת תמורת חוק המרת הדת, חדשות, 2 ביולי 1987
↑  דני רובינשטיין, שרון מנסה לחסל הממסד החברתי הקיים בגדה, דבר, 12 באפריל 1982
↑  אמנון רז, המועצה הפלשתינאית: יותר נציגים מהשטחים, חדשות, 1 באוגוסט 1984
↑  גיא בכור, מותו של גיבור מקומי, חדשות, 1 באפריל 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 16146574878438150951   WorldCat (עם VIAF): 16146574878438150951
לה גואחירה

לה גואחירה (בספרדית: La Guajira) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון-מזרח קולומביה, על חצי האי גואחירה, והוא גובל בים הקריבי בצפון ובמזרח, בוונצואלה ובססאר בדרום ובמגדלנה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 20,848 קמ"ר. במחוז מתגוררים כמיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא ריואצ'ה.
היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום מספר שבטי ילידים כמו בני הוויווה (ספ'), הקוגי (אנ'), הקנקואמו (אנ') והאראוואקו (אנ'). האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו אנשי המשפחת של אמריגו וספוצ'י ב-1499.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז מגדלנה, שכלל את מרבית צפון קולומביה המודרנית ובירתו הייתה העיר קרטחנה (במחוז בוליבר העתידי). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית ריואצ'ה, ששטחה דמה לשטח המחוז העתידי. ב-1846 פוצלה מהפרובינציה טריטוריית לה גואחירה, שכללה את החלק המזרחי של המחוז העתידי. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והוקמה מדינת מגדלנה, שכללה את שטחי מחוזות מגדלנה, לה גואחירה וססאר העתידיים, ואשר בירתה הייתה סנטה מרתה; טריטוריית לה גואחירה המשיכה להתקיים בנפרד. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים.
ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית, המדינה הפכה למחוז מגדלנה. ב-1898 אזור ריואצ'ה במחוז מגדלנה אוחד ביחד עם הטריטוריה ליצירת האינטנדנסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) של לה גואחירה. ב-1911 שונה האזור שונה למעמד דומה יחסית של קומיסריה, וחזר להיות אינטנדנסיה ב-1954. לבסוף ב-1965 שודרג מעמד האינטנדסיה למחוז.
כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על כרייה, הפקת גז טבעי, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול מניהוט ובננה, גידול מקנה, תעשייה, תיירות ומסחר.
הערות שוליים

↑  לה גואחירה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
↑  תוצאות מפקד 2005 והערכות אוכלוסין לשנים 2005-2020, המחלקה הלאומית האדמיניסטרטיבית לסטטיסטיקה של קולומביה (DANE) (בספרדית).
| מחוזות קולומביה |
| --- | --- | --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה |  |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12002950z (data)  MusicBrainz: b682fba9-45f2-4c35-bc5f-69d3ce6a456c
כריש גובלין (סוג)

| כריש גובלין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: דמויי עמלץ
משפחה:: כרישי גובלין
סוג:: כריש גובלין
מינים
 כריש גובלין
שם מדעי
 Mitsukurina ‏ג'ורדן, 1898
כריש גובלין (שם מדעי: Mitsukurina) הוא סוג של כריש דמוי-עמלץ ממשפחת כרישי גובלין המצוי במעמקי הים בכל האוקיינוסים.
מאפיינו הבולט ביותר הוא הצורה יוצאת הדופן של ראשו. יש לו חרטום ארוך, בעל צורת כף חפירה ודמוי-מקור, הארוך בהרבה מחרטומים של כרישים אחרים. כמה מאפיינים יוצאי דופן אחרים הם צבע גופו, שהוא בדרך-כלל ורוד. אורכו נע בין שלושה לארבעה מטרים.
סוג כריש זה ניזון בעיקר מכליל-גרמיים, כמו חוטמניים, לועיתיים, סילוניות, סרטנאים ומעשירי רגל. מכיוון שאינו שחיין מהיר, סוג זה הוא טורף-אורב.
מינים

בסוג זה נותר רק מין אחד, כריש גובלין (Mitsukurina owstoni).
בעבר נכללו בו שני מינים נוספים:
Mitsukurina lineata
Mitsukurina maslinensis
לוויין צילום

צילום של לוויין ריגול אמריקאי, USA-224, של מתקן שיגור טילים איראני, בו אירע פיצוץ קודם לשיגור טיל ביום 29 באוגוסט 2019. למחרת היום, הצילום הופיע בציוץ שפרסם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. אנליסטים צבאיים העריכו כי הצילום הוא ברזולוציה של פחות מ-10 ס"מ לפיקסל. לוויין צבאי זה נמצא בשירות מאז שנת 2011 ומאז שוגרו לחלל לוויינים משוכללים יותר.
לוויין צילום הוא לוויין המצויד במצלמה ומטרתו צילום כדור הארץ. לצילום זה יכולות להיות מספר מטרות:
מדעית: חקר כדור הארץ, הטבע והאקולוגיה שלו, ניטור מצב הטבע ושינויי האקלים, חיזוי מזג האוויר, אוקיינוגרפיה ועוד.
מסחרית: צילום תמונות ברזולוציה גבוהה לצורכי מיפוי, הפקת סרטי ותוכניות טבע, יערנות, חיזוי מזג האוויר, תכנון ערים ועוד.
צבאית: לוויין צילום צבאי מכונה לוויין ריגול והוא מצויד במצלמת זום טלסקופית עם כושר הגדלה ורזולוציה גבוהים במיוחד. מטרתו לעקוב מלמעלה אחר האויב, תנועותיו הצבאיות, בניית תשתיות צבאיות וכו'.
לווייני צילום מודרניים מצוידים במצלמות דיגיטליות בעלות כושר הגדלה (זום) וכושר הפרדה (רזולוציה) גבוהים במיוחד.
המצלמות המתקדמות ביותר מאפשרות להבחין בפרטים שגודלם קצת פחות מ-10 ס"מ.
ראו גם

תצלום לוויין
כריש גובלין

| כריש גובלין |
| --- | --- |
  השוואת גדלים בין אדם לכריש גובלין
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: דמויי עמלץ
משפחה:: כרישי גובלין
סוג:: כריש גובלין
מין:: כריש גובלין
שם מדעי
 Mitsukurina owstoni ‏ג'ורדן, 1898
תחום תפוצה
 תפוצת כריש הגובלין (בכחול)
דגם של הכריש
כריש הגובלין (שם מדעי: Mitsukurina owstoni) הוא כריש החי במים עמוקים, המין היחיד במשפחתו. מאפיינו הבולט ביותר הוא הצורה יוצאת הדופן של ראשו. יש לו חרטום ארוך, בעל צורת כף חפירה ודמוי-מקור, הארוך בהרבה מאלה של כרישים אחרים. כמה מאפיינים יוצאי דופן אחרים הם צבע גופו, שהוא בדרך-כלל ורוד, ולסתותיו הארוכות והבולטות. כשלסתותיו נסוגות, הוא דומה לַמין כריש חול נמרי, עם אף ארוך בצורה בלתי רגילה. כריש זה ידוע בעיקר בגודל 3 עד 4 מטרים ומשקל מוערך של עד 210 ק"ג אך נמצאו פרטים באורך של מעל 6 מטרים.
כריש הגובלין מצוי במעמקי האוקיינוס, רחוק ממקום שקרני השמש יכולות להגיע בעומק של יותר מ-1000 מטר. הם מצויים בכל העולם, מאוסטרליה באוקיינוס השקט ועד מפרץ מקסיקו שבאוקיינוס האטלנטי. הם ידועים מאוד מסביב למים המקיפים את יפן, היכן שהמין התגלה לראשונה על ידי המדע המודרני.
כרישי גובלין ניזונים ממגוון רחב של אורגניזמים שחיים במים עמוקים. כמה ממזונותיהם הידועים הם דיונונים, סרטנים, ודגי מים עמוקים. מעט מאוד ידוע על היסטורית החיים של המין הזה והרגלי הרבייה שלו, מפני שמפגשים איתו הם נדירים יחסית. לא נראה שיש איום ממשי לאוכלוסייה, כך שהמין לא רשום כמין בסכנת הכחדה על ידי ארגון השימור העולמי.
כריש הגובלין תואר לראשונה על ידי דייוויד סטאר ג'ורדן מפרט שנאסף בים סגאמי, ליד יוקוהמה, יפן.
הערות שוליים

↑  כריש גובלין באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533765205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריש אף-פגיון

| כריש אף-פגיון |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: Isogomphodon
מין:: כריש אף-פגיון
שם מדעי
 Isogomphodon oxyrhynchus ‏מילר והנלה, 1839
תחום תפוצה


כריש אף-פגיון (שם מדעי: Isogomphodon oxyrhynchus) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכרישיים והוא המין היחיד בסוגו. מין זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה והוא נפוץ במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה שבין טרינידד לצפון ברזיל.
תיאור

כריש זה קטן יחסית ומגיע לאורך של 1.4 מטר בזכרים ו-1.6 מטר בנקבות עם משקל ממוצע של 13 ק"ג. כפי ששמו מרמז הוא בעל חוטם מוארך ודק הנוטה כלפי מעלה, מעט בדומה לכריש הגובלין, אף שהוא קרוב יותר לסוג כריש. הוא בעל עיניים קטנות הקרובות לנחיריים ובעל סנפירי חזה רחבים ודמויי משוט, מאפיינים המקלים על זיהויו. הכריש בעל לסתות בעלות שיניים חדות, כשהשיניים העליונות רחבות מעט מהתחתונות והוא בעל 5 חריצי זימים. סנפיר הגב גבוה ורחב והזנב ארוך ודמוי סהר בעל אונה עליונה ארוכה יותר מהתחתונה. הכריש משריץ 2 עד 8 צאצאים בשנה.
הכריש חי במים החמימים של מערב האוקיינוס האטלנטי סמוך לחופים בעומק 4 עד 40 מטרים, כשהנקבות לעיתים צוללות למים יותר עמוקים. הכריש מצוי גם במים מליחים סמוך למנגרובים, לגונות, חופים בוציים ובשפכי נהרות לרבות האמזונאס, אם כי לרוב יתרחק ממים מתוקים. הוא ניזון בעיקר מדגי גרם מתקהלים סמוך לחופים.
הכריש נמצא בסכנת הכחדה חמורה, בעיקר מדיג יתר ומלכידה ברשתות לאורך צפון ברזיל. עם זאת הוא לא נחשב כדג מאכל מסחרי והלכידה היא מקרית.
הערות שוליים

↑  כריש אף-פגיון באתר הרשימה האדומה של IUCN
כריש הכותפת

| כריש הכותפת |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: זנבתנאים
משפחה:: כרישי במבוק
סוג:: כריש במבוק מנומר
מין:: כריש הכותפת
שם מדעי
 Hemiscyllium ocellatum ‏בונאטר, 1788
תחום תפוצה

כריש הכותפת (שם מדעי: Hemiscyllium ocellatum) הוא מין של כריש מהמשפחה כרישי במבוק המצוי בשוניות אלמוגים סביב הימים של צפון אוסטרליה, איי שלמה, גינאה החדשה ואינדונזיה.
אורכו של כריש זה עד 70–90 ס"מ עם אורך מרבי של 107 ס"מ וצבעו אפור-צהבהב עם כתמים שחורים לאורך הגוף וכתם גדול מעל הסנפירים הבשרניים שלו, מראה זה מזכיר את הכותפות הצבאיות ומכאן שמו. הראש גדול עם עיניים אפורות וניבים קטנים בקצה השפתיים.
הכריש חי בין שוניות האלמוגים הקרובות לחופים ובעתות שפל הוא מצוי גם בין השוניות הרדודות ובריכות הסלעים (אנ') וניחן ביכולת לא שגרתית להלך על הסלעים מחוץ למים וביכולת לעצור את הנשימה מעל כשעה.
הכריש מחפש בין האלמוגים טרף קטן כמו סרטנים, צדפות ודגים קטנים.
הערות שוליים

↑  כריש הכותפת באתר הרשימה האדומה של IUCN
ינס ירמיס

ינס ירמיס (בגרמנית: Jens Jeremies, נולד ב-5 במרץ 1974 בגרליץ שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
ירמיס נודע ביכולת התיקול ובראיית המשחק שלו. את החלק המרכזי בקריירה שלו העביר בבאיירן מינכן וסייע לה לזכות בליגת האלופות בעונת 2001. כעבור שנה, היה חלק מרכזי בהגעתה של נבחרת גרמניה לגמר מונדיאל 2002.
קריירת מועדונים > דינמו דרזדן ומינכן 1860

ירמיס, שגדל בגרמניה המזרחית, הצטרף לדינמו דרזדן בגיל 12. ובשנת 1993, בגיל 19, עלה לבוגרים. ירמיס מיעט לשחק בדינמו דרזדן, ובשנת 1995 עבר למינכן 1860, שם שיחק שלוש עונות, וסייע לקבוצה להעפיל לגביע אופ"א. במהלך שלוש העונות במינכן 1860, צבר ירמיס 30 כרטיסים צהובים ושני כרטיסים אדומים.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

בקיץ 1998 עבר ירמיס  אל היריבה העירונית המושבעת, באיירן מינכן, בה שיחק עד לתום קריירת המשחק הפעיל שלו בשנת 2006. עם באיירן מינכן זכה ירמיס בשש אליפויות בבונדסליגה, ארבעה גביעים מקומיים, ארבעה סופר-קאפ, זכייה אחת בליגת האלופות בשנת 2001 לאחר ניצחון במשחק הגמר על ולנסיה, ממנו נעדר עקב צבירת כרטיסים צהובים, וזכייה אחת בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 2001, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על בוקה ג'וניורס. בשתי העונות האחרונות של ירמיס בבאיירן מינכן, סבל מפציעות רבות ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 32 בלבד. ירמיס צבר 160 הופעות וכבש שישה שערים במדי באיירן מינכן, כאשר החשוב שבהם היה שער ניצחון על ריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות, בדרך לזכייה בשנת 2001.
נבחרת גרמניה

ירמיס ערך בכורה בנבחרת גרמניה בשנת 1997, וייצג את גרמניה במונדיאל 1998, יורו 2000, מונדיאל 2002 בו גרמניה הפסידה בגמר לנבחרת ברזיל, ויורו 2004, בו הודחה גרמניה כבר בשלב הבתים עם שתי נקודות בלבד. לאחר כישלון זה, פרש ירמיס מהנבחרת והצהיר שבכוונתו להשקיע את מאמציו בבאיירן מינכן.
תארים

עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה (6): 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003, 2004/2005, 2005/2006
הגביע הגרמני (4): 1999/2000, 2002/2003, 2004/2005, 2005/2006
גביע הליגה הגרמנית (4): 1998, 1999, 2000, 2004
ליגת האלופות: 2000/2001
הגביע הביניבשתי: 2001
לה בל פרונייר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  לאונרדו דה וינצ'י
 תאריך יצירה:  בין השנים 1495–1499
 טכניקה וחומרים:  שמן על עץ אלון
 ממדים בס"מ
 רוחב:  45 ס״מ 
 גובה:  63 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס האיטלקי 
 מספר יצירה:  INV 778 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר פריז שבצרפת
 
לָה בֶּל פֶרונְיֶיר (בצרפתית: La Belle Ferronnière) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר לאונרדו דה וינצ'י, שצויר בין השנים 1495–1499. היצירה מוצגת במוזיאון הלובר בפריז.
היסטוריה

היצירה מתוארכת לשהותו הראשונה של האמן במילאנו. היא הוזכרה לראשונה, תוך יחוס ללאונרדו דה וינצ'י, בשנת 1642, כחלק מהאוסף המלכותי של טירת פונטנבלו.
הציור ידוע באופן אוניברסלי בשם הצרפתי "לה בֶּל פֶרוֹנייר", שם שיוחס לו כתוצאה מטעות בקטלוג שנעשתה בשנת 1709, ואשר בלבלה בינו לבין ציור אחר באותו השם, של אישה בפרופיל. המשמעות המילולית של השם: "אשתו היפה של סוחר כלי המתכת", בהתייחסות לתכשיט (אנ') שהדמות עונדת על מצחה, תוך בלבול קל בין "תכשיט" ל"כלי מתכת". לפני כן הציור נקרא "דיוקן של דוכסית ממנטובה".
ציור זה, שלעיתים קרובות סובל מהערכת חסר, הוא הדיוקן הידוע האחרון שאותו צייר דה וינצ'י לפני המונה ליזה, שאותה החל לצייר בפירנצה בשנת 1503.