stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק גרודזינסקי
ביוגרפיה

נולד בקובנה, לרב אברהם גרודזינסקי, מנהלה הרוחני של ישיבת סלבודקה, ולחסיה, בתו של הרב דב הירש הלר, שאף הוא היה משגיח בישיבה. נקרא על שם סבו, רבי יצחק (איטש'ע) גרודזינסקי מוורשה, שהיה קרוב לחפץ חיים. אמו נפטרה ממחלה כשהיה בן שנתיים. במהלך מלחמת העולם השנייה איבד את אביו וכמה מאחיו.
בסוף המלחמה עלה לארץ ישראל דרך איטליה, באמצעות אשרה שהשיג עבורו גיסו הרב חיים קרייזווירט. למד בישיבת חברון ובישיבת באר יעקב. נישא למרים, בתו של הרב מרדכי אלתר זליבנסקי. לאחר נישואיו שימש כמשגיח בישיבת תפארת ציון.
התגורר בבני ברק, ובמשך עשרות שנים עמד בראש כולל 'תורת אברהם' בשכונת רמת אהרן בעיר, שייסד על שם אביו, וכן הוציא לאור את כתביו. כראש הכולל בפועל שימש הרב אריה אברהמס. הרב גרודזינסקי נהג להגיע לכולל כדי למסור שיחות מוסר ביום השנה לאביו ובהזדמנויות נוספות.
הרב גרודזינסקי שימש במשך עשרות שנים כבעל התפילה בימים הנוראים בכולל חזון איש.
נפטר בד' בטבת תש"ף, 31 בדצמבר 2019.
משפחתו

גיסיו (בעלי אחיותיו): הרב חיים קרייזווירט, הרב שלמה וולבה והרב ברוך רוזנברג; הרב חיים זליבנסקי (אח אשתו) והרב משה דוד ליפקוביץ (נשוי לאחות אשתו). חתנו הוא הרב בן ציון קוק.
אחותו, הרבנית רבקה וולבה, העלתה את קורות המשפחה בימי המלחמה בספרה 'ואמונתך בלילות'.
טריכומוניאזיס

| --- | --- |

 תחום:  גינקולוגיה
 שכיחות:  122 מיליון (2015)
 סיבות:  Trichomonas vaginalis (בדרך כלל מועבר במגע מיני)
 גורם:  Trichomonas vaginalis 
 תסמינים:  5 עד 28 ימים אחרי חשיפה
 אבחון:  מציאת הטפיל בנוזל הנרתיק, תרבית מיקרוביאלית, בדיקת טפילים
 טיפול:  אנטיביוטיקה (metronidazole או tinidazole)
 מניעה:  לא לקיים יחסי מין, להשתמש בקונדומים
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  230617 
 MeSH:  D014245
 סיווגים
 ICD-11:  1A92 
 
טריכומוניאזיס (באנגלית: trichomoniasis) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי הטפיל Trichomonas vaginalis. כ -70% מהנשים והגברים אינם סובלים מתסמינים כאשר הם נדבקים. כאשר התסמינים בדרך כלל מתחילים 5 עד 28 יום לאחר החשיפה. התסמינים יכולים לכלול גירוד באזור איבר מין, ריח רע של הפרשות בנרתיק הדק, צריבה במתן שתן וכאבים בעת קיום יחסי מין.
סימנים ותסמינים

רוב האנשים הנדבקים בטפיל אינם סובלים מתסמינים ולכן לא ניתן לאבחן אותם במשך שנים. התסמינים כוללים כאב, צריבה או גירוד באיבר המין, דלקת השופכה (דלקת בדרכי השתן) או הנרתיק (דלקת הנרתיק). אי הנוחות לשני המינים עלולה לגבור במהלך קיום יחסי מין ובעת נטילת שתן. אצל נשים תיתכן גם פריקה וגינאלית (אנ') בצבע צהוב-ירוק. זה עלול להתבטא בצורה של גירוד וריח ("דגי") מהנרתיק. במקרים נדירים, התסמינים יכללו גם כאבים בבטן התחתונה שיכולים להופיע. התסמינים מופיעים בדרך כלל תוך 5 עד 28 יום מהחשיפה. לפעמים ניתן להתבלבל בין טריכומוניאזיס לבין כלמידיה בגלל התסמינים הדומים.
סיבוכים

טריכומוניאזיס קשור לשני סיבוכים רציניים. טריכומוניאזיס קשור לעלייה בסיכון להעברה וזיהום. בנוסף, טריכומוניאזיס עלול לגרום לאישה ללדת תינוקות במשקל נמוך או פג
תפקידו של זיהום טריכומונאס בגרימת סרטן צוואר הרחם אינו ברור, אם כי זיהום טריכומונאס עשוי להיות קשור לזיהום מקביל עם זנים מסוכנים של נגיף הפפילומה האנושי
זיהום של Trichomonas vaginalis בגברים נמצא כגורם לדלקת השופכה אסימפטומטית ולדלקת הערמונית. בערמונית המחלה עלולה להוביל לדלקת כרונית שעלולה בסופו של דבר להוביל לסרטן הערמונית.
סיבות

מערכת המין האנושית היא המאגר היחיד למין טפיל זה. הטפיל מועבר באמצעות מגע מיני או איברי המין.
הפרוטוזואה החד-תאי מייצר לחץ מכני על תאים מארחים ואז מעכל שברי תאים לאחר מות התאים.
סיבות > רצף גנטי

רצף הגנום של הטפיל פורסם ב־12 בינואר 2007 בכתב העת "Science" המאשר כי בגנום שלו יש לפחות 26,000 גנים, מספר דומה לגנום האנושי. כ־35,000 גנים נוספים שאינם מאושרים, כולל אלפים שהם חלק מרכיבים הניתנים להעברה, מביאים את תכולת הגנים למעל 60,000.
אבחון

יש שלוש דרכים עיקריות לבדיקת טריכומוניאזיס:
הבדיקה הראשונה ידועה בשם מיקרוסקופיה מלוחה (אנ'). זוהי השיטה הנפוצה ביותר ומחייבת דגימת מטוש מפנים צוואר הרחם (אנ'), הנרתיק או הפין ובחינתה במיקרוסקופ. נוכחותם של טפיל אחד או רבים מהווה תוצאה חיובית. שיטה זו זולה אך בעלת רגישות נמוכה (60%–70%) לעיתים קרובות כתוצאה מדגימה פגומה, וכתוצאה מכך עלולה להיות שלילת שווא.
שיטת האבחון השנייה היא תרבית, שהייתה מבחינה היסטורית "תקן הזהב" (אנ') באבחון מחלות זיהומיות. מבחני תרביות של הטפיל זולים יחסית. עם זאת, הרגישות עדיין נמוכה במקצת (70%–89%).
השיטה השלישית כוללת את בדיקות הגברה של חומצות גרעין (NAAT) שהן רגישות יותר. בדיקות אלו יקרות יותר ממיקרוסקופיה ותרביות, והן רגישות ביותר (80%–90%).
מניעה

שימוש בקונדומים זכריים או נשיים עשוי לסייע למניעת הפצת טריכומוניאזיס, אם כי מעולם לא נעשו מחקרים מדוקדקים הממוקדים בדרכים למניעת זיהום זה. הידבקות בטריכומוניאזיס במים אינה סבירה, מכיוון שהטפיל מת במים לאחר 45–60 דקות, במים חמים לאחר 30 דקות עד 3 שעות ובשתן מדולל אחרי 5–6 שעות.
כיום, אין דרישות סקר שגרתיות עבור אוכלוסיית ארצות הברית הכללית המקבלת תכנון משפחתי או בדיקת SIT. המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) ממליצים על בדיקת טריכומוניאזיס בקרב נשים עם הפרשות מהנרתיק. ניתן לשקול ביצוע בדיקות לנשים הנמצאות בסיכון גבוה יותר לזיהום.
הופעתם של בדיקות טריכומוניאזיס חדשות, ספציפיות ורגישות מאוד, מציגות הזדמנויות לפרוטוקולי סקר חדשים לגברים ונשים כאחד. תכנון, דיון ומחקר קפדני נדרשים כדי לקבוע את יעילות העלות והשימוש המועיל ביותר בבדיקות החדשות הללו לאבחון וטיפול בטריכומונס וגינאלית בארצות הברית, מה שיכול להביא למאמצי מניעה טובים יותר.
נמצאו מספר אסטרטגיות המשפרות את המעקב לבדיקת STI כולל הודעות דואר אלקטרוני והודעות טקסט כתזכורות לפגישות.
מניעה > הקרנה

עדויות ממחקרים מבוקרים אקראיים לבדיקת נשים בהריון שאינן סובלות מתסמינים להידבקות בטריכומונס וגינאלית וטיפול בנשים שבחנו חיוביות לזיהום לא הראו באופן עקבי סיכון מופחת ללידה מוקדמת. נדרשים מחקרים נוספים כדי לאמת תוצאה זו ולקבוע את שיטת המיון הטובה ביותר. בארצות הברית, בדיקת סקר של נשים בהריון ללא תסמינים מומלצת רק אצל אלו עם HIV שכן זיהום מסוג טריכומונס וגינאלית קשור לעלייה בסיכון להעברת HIV לעובר.
טיפול

הטיפול בנשים הרות וגם לא בהריון הוא בדרך כלל באמצעות מטרונידזול, דרך הפה באופן חד פעמי. יש להיזהר בהריון, במיוחד בשליש הראשון. יש לטפל גם בבני זוג מיניים, גם אם לא מופיעים אצלם תסמינים.
אפידמיולוגיה

בשנת 2013 היו כ 58 מיליון מקרים של טריכומונס וגינאלית. זיהום מסוג זה נפוץ יותר בקרב נשים (2.7%) מאשר גברים (1.4%). זהו ה- STI הלא-נגיפי הנפוץ ביותר בארצות הברית, עם הערכה של 3.7 מיליון מקרים נפוצים ו -1.1 מיליון מקרים חדשים בשנה. ההערכה היא ש -3% מהאוכלוסייה הכללית בארצות הברית נגועים, ו- 7.5-32% מהאוכלוסייה בסיכון בינוני-גבוה.
ראו גם

מחלת מין
לקריאה נוספת

Schwebke, J. R., & Burgess, D. (2004). Trichomoniasis. Clinical microbiology reviews, 17(4), 794-803.
Wølner-Hanssen, P., Krieger, J. N., Stevens, C. E., Kiviat, N. B., Koutsky, L., Critchlow, C., ... & Holmes, K. K. (1989). Clinical manifestations of vaginal trichomoniasis. Jama, 261(4), 571-576.
Soper, D. (2004). Trichomoniasis: under control or undercontrolled?. American journal of obstetrics and gynecology, 190(1), 281-290.
יחסי מצרים–קניה

| יחסי מצרים–קניה |
| --- | --- |
מצרים: קניה


מצרים: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 580,367
אוכלוסייה
116,996,270: 56,708,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,384: 1,895
משטר
רפובליקה

יחסי מצרים–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין מצרים לקניה. שתי המדינות שומרות בעיקר על קשרי סחר.
סקירה כללית

היחסים בין השטחים של מצרים וקניה של ימינו החלו בתקופה הקולוניאלית. ממשלת מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר הפעילה קמפיין דיפלומטי ותקשורתי לתמיכה בתנועת מאו מאו הקנייתית נגד השלטונות הבריטים בקניה. ערוץ רדיו, "קולה של אפריקה", שודר גם ממצרים בסוואהילי לתמיכה בתנועת החירות הקנייתית; זו הייתה התחנה הראשונה ביבשת ששודרה בשפת הבנטו.
בשנת 1964, קניה פתחה שגרירות בקהיר.
בשנים האחרונות נוצרה מתיחות בין מצרים לקניה בנוגע להקצאתו הבלעדית של הנילוס עבור מצרים וסודאן. בשנת 2010, קניה וחמש מדינות נוספות, כולל אתיופיה (שבה מקורו של הנילוס הכחול באגם טאנה), חתמו על הסכם מסגרת שיתופית של אגן הנילוס. העסקה, אם תאושר על ידי הפרלמנטים של הצדדים המתאימים, תקים ועדת קבע שתחליט על הקצאת המים של הנילוס, אם כי מבלי להתייעץ עם מצרים וסודאן.
יחסי סחר

קניה ומצרים הן חלק מהשוק המשותף למזרח ודרום אפריקה (COMESA), גוש הסחר הגדול ביותר באפריקה מבחינת מספר המדינות החברות. COMESA היא גם חלק מאזור הסחר החופשי המשולש.
בשנת 2007, המסחר בין שתי המדינות עמד על 320 מיליון דולר. היקף הייצוא המצרי לקניה גדל ב-48.9% והגיע ל-176 מיליון דולר. לראשונה מזה 20 שנה, מאזן הסחר היה לטובת מצרים עם עודף של 34.4 מיליון דולר.
בשנת 2008 הוערך המסחר ב-378.3 מיליון דולר. נתוני הסחר הצביעו על כך שהיצוא המצרי לקניה הסתכם ב-156.2 מיליון דולר, ואילו היבוא מקניה הסתכם ב-222.1 מיליון דולר עם עודף של 65.9 מיליון דולר לטובת קניה. העלייה חסרת התקדים הזו בערך היצוא של קניה למצרים בשנת 2008 נבעה מעליית היקף ושווי ייצוא התה למצרים, שדורגה כיבואנית התה הקנייתית הגדולה ביותר. החל מאפריל 2014, לחברה המצרית סיטדל קפיטל אחזקה של 85% בחברת Rift Valley Railways, מפעילת הרכבות על הקו שעובר בין מומבסה לקמפלה. כמו כן ישנן חברות מצריות רבות המעורבות במגוון עסקים בקניה.
נציגויות דיפלומטיות

מצרים מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
קניה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר, המוסמכת גם לתוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, אריתריאה וירדן.
ישמעאל בן פיאבי

ישמעאל בן פיאבי - ובמקורות גם ר' ישמעאל בן פאבי או בן פיאכי - היה כהן גדול (או שני כהנים גדולים שונים) בבית המקדש השני, המוזכר בתלמוד בהקשרים שונים.
שמו

ישמעאל השתייך לבית פיאבי, שהכהן הגדול הראשון שיצא מתוכו היה יהושע בן פיאבי, שמונה על ידי המלך הורדוס בשנות ה-20 של המאה ה-1 לפנה"ס. ההיסטוריון מנחם שטרן מצביע על כך שהשם "פיאבי" הוא שם מצרי, המופיע גם בכתובות היהודיות מתל אל-יהודיה (לאונטופוליס) משנת 5 לפנה"ס.
בתלמוד

השם "ישמעאל בן פאבי" מוזכר בתלמוד במגוון של הקשרים.
במשנה כתוב עליו:
”משמת ישמעאל בן פיאבי, בטל זיו הכהונה”.
ובגמרא נאמר: ”... ועוד צווחה העזרה: שאו שערים ראשיכם ויכנס ישמעאל בן פיאכי תלמידו של פינחס וישמש בכהונה גדולה”.
בדיון בתלמוד על התחלופה הגדולה של כהנים גדולים בימי בית שני, מוזכר ישמעאל בן פאבי, על פי דעה אחת, כמו ששימש תקופה יחסית ארוכה של עשר שנים.
באזכור של הבריונות של חבורות הכהנים הגדולים בסוף ימי הבית השני מוזכר גם בית ישמעאל בן פאבי:
”אמר אבא שאול בן בטנית משום אבא יוסף בן חנין: אוי לי מבית בייתוס, אוי לי מאלתן; אוי לי מבית חנין, אוי לי מלחישתן; אוי לי מבית קתרוס, אוי לי מקולמוסן; אוי לי מבית ישמעאל בן פיאבי, אוי לי מאגרופן, שהם כהנים גדולים ובניהן גיזברין וחתניהם אמרכלין ועבדיהן חובטין את העם במקלות”.
כן מוזכרת הכתונת היקרה שעשתה לו אימו: ”מעשה בישמעאל בן פאבי שעשתה לו אמו כתונת ממאה מנה והיה עומד ומקריב על גבי המזבח”.
ישמעאל בן פאבי גם מוזכר כמי ששרף פרה אדומה. לפי התוספתא, עשה ישמעאל בן פיאבי שתי פרות. מבואר שם, שאת הראשונה החמיר לעשות ב"מעורב שמש", כלומר לאחר שקיעת השמש ביום שנטהר מטומאה, כפי דעת הצדוקים שהיו מחמירים בכך. לאחר דין ודברים של חכמים עמו, חזר ועשה פרה אחרת בטבול יום, כלומר לפני שקיעת השמש ביום שנטהר מטומאה, כשיטת חז"ל הפרושים, וללמד שאין ההלכה כדעת הצדוקים.
אצל יוסף בן מתתיהו

על פי יוסף בן מתתיהו, היו שני כהנים גדולים בשם זה.
ישמעאל בן פיאבי הראשון מונה לכהן גדול במקומו של חנן בן שת על ידי הנציב (אפארכוס) (26-15 לספירה) ואלריוס גראטוס, שנשלח ליהודה על ידי הקיסר טיבריוס. כעבור זמן לא רב, הדיח גראטוס גם אותו ומינה במקומו את אלעזר בן חנן.
ישמעאל בן פיאבי השני מונה לכהן גדול במקומו של חנניה בן נדבאי (ככל הנראה בשנת 59 לספירה) על ידי המלך אגריפס השני. בזמן כהונתו, הגיע מעמדה של משרת הכהונה הגדולה לשפל חסר תקדים:
”אז התגלע ריב בין הכהנים הגדולים ובין (שאר) הכהנים וראשי-העם שבירושלים, וכל אחד מהם עשה לעצמו גדוד של אנשים עזי-נפש ביותר ורודפי מהומות והיה להם למנהיג והם התנגשו והתנצחו אלה עם אלה ורגמו (אלה את אלה) באבנים. ולא היה מי שימחה בידם...כמו בעיר שאין בה שלטון.”
לאחר שאגריפס בנה בארמונו (ארמון החשמונאים) שבירושלים אולם גדול הצופה מגבוה על הנעשה בבית המקדש, הקימו הכהנים חומה גבוהה בצד המערבי של העזרה הפנימית, שחסמה את המראה גם מהסטיו המערבי (צדו הפנימי של הכותל המערבי), אזור משמרות הרומאים בזמן החגים. המושל פסטוס, כמו גם אגריפס, כעסו מאוד והורו על הריסתה. הכהנים ביקשו והורשו (בשנת 62 לערך) לשלוח שליחים בעניין לקיסר נירון: עשרה מנכבדי העיר ובראשם ישמעאל בן פיאבי וחלקיה שומר האוצר. השליחים הסבירו את העניין לקיסר, שסלח להם ואף הרשה להשאיר את המבנה שבנו במקומו, וזאת לבקשתה של אשתו פופיאה, שהתקרבה לדת היהודית. אשת הקיסר שלחה את עשרת השליחים לביתם ואילו את ישמעאל וחלקיה "החזיקה על-ידה כבני-תערובות". בעקבות החזקתו של ישמעאל בן פיאבי ברומא, מסר אגריפס את הכהונה הגדולה ליוסף (קבי) בן שמעון הכהן הגדול. יצחק אייזיק הלוי טען שישמעאל בן פיאבי צורף למשלחת על ידי אגריפס, בהיותו איש אמונו, במטרה להשגיח על המשלחת ולמנוע מהם לאמר לקיסר דברים כנגד אגריפס. בהתאם, טוען הלוי שישמעאל בן פיאבי הושאר ברומא על ידי אשת הקיסר כדי למנוע מאגריפס לפגוע ביהודים.
בתקופת המרד הגדול, הומת ישמעאל בהתזת ראש בקיריני. לא ידוע אם הוצאתו להורג בוצעה בתחילת המרד, כנקמה, או לאחר החורבן, בשעת הרדיפות על יהודי קיריני.
זיהוי

השילוב של אמרות חיוביות ושליליות על ישמעאל בן פאבי הביאה להסברים שונים. רש"י פירש: "ישמעאל בן פיאבי - כשר היה, אבל אנשי ביתו היו בעלי זרוע". הסבר זה מביא גם אהרן הימן הטוען שישמעאל בן פאבי היה צדיק גמור אך לא היה יכול למחות באנשי ביתו. לעומת זאת, יצחק אייזיק הלוי הפריד וייחס את האמרות החיוביות לישמעאל בן פאבי הראשון ואת האמרות השליליות לשני. לשיטתו, ישמעאל בן פאבי הראשון היה מאחרוני הכהנים הגדולים הכשרים, הגם שגם הוא לא הצליח לטענתו לרסן את בני ביתו, ואחרי מותו התפתחה הבריונות של הכהנים הגדולים שרדו בעם.
היו שראו בהוצאתו להורג של ישמעאל בן פאבי בקיריני ליסוד המסורת על רבי ישמעאל כהן גדול, אחד מהרוגי מלכות.
זיהוי > בטל זיו כהונה

הסברים שונים נתנו לביטוי "בטל זיו כהונה". רש"י כותב: "בטל זיו הכהונה - שהיה חכם ועשיר, וכהנים רבים אוכלים על שולחנו". אהרן הימן מעלה את האפשרות שהביטוי מבטא את העובדה שהוא היה אחרון הכהנים הגדולים שכהנו תקופה משמעותית.
זיהוי > בן קמחית

המהרש"א מזהה את ישמעאל בן פיאבי עם רבי ישמעאל בן קמחית, שמוזכר בתלמוד שהיה כהן גדול:
”תנו רבנן: שבעה בנים היו לה לקמחית, וכולן שימשו בכהונה גדולה. אמרו לה חכמים: מה עשית שזכית לכך? אמרה להם: מימי לא ראו קורות ביתי קלעי שערי. אמרו לה: הרבה עשו כן ולא הועילו.”
המהרש"א כותב, ש"קמחית" היה שם אמו ו"פיאבי" שם אביו. עוד מוזכר עליו, בקשר למלאכת חפינת הקטורת ביום הכיפורים, שידיו היו גדולות: ”אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית, שהיה חופן ארבעת קבין במלוא חופניו”.
כן נזכר שאחיו החליפו אותו בתפקיד הכהן הגדול כשנטמא:
”אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית, פעם אחת סיפר דברים עם ערבי אחד בשוק, וניתזה צינורא (רוק) מפיו על בגדיו, ונכנס ישבב אחיו ושימש תחתיו (ככהן גדול), וראתה אימן שני כהנים גדולים ביום אחד. ושוב - אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית - פעם אחת יצא וסיפר עם הגמון אחד בשוק, וניתזה צינורא מפיו על בגדיו, ונכנס יוסף אחיו ושימש תחתיו, וראתה אימן שני כהנים גדולים ביום אחד.”
הערות שוליים

↑  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, עמ' 191.
↑  משנה, מסכת סוטה, פרק ט', משנה ט"ו.
1 2 3  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ז, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף כ"ח, עמוד א'-ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ט', עמוד א'.
↑  תוספתא, מסכת יומא, פרק א, הלכה כא; תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ה, עמוד ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת יומא,  פרק ג', הלכה ו' (דף יז, עמוד ב).
↑  משנה, מסכת פרה, פרק ג', משנה ה'.
↑  תוספתא, מסכת פרה, פרק ג, הלכה ד; ולפי גרסת הגר"א ו"אור הגנוז" שם.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ב, פסקה ב, סעיפים 34-33.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקה ח, סעיף 179.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקה ח, סעיף 180.
1 2  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, הערות ובאורים מאת המתרגם יעקב נפתלי שמחוני לספר ו, פרק ב, פסקה ב.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקה יא, סעיפים 196-189.
↑  דורות הראשונים, חלק ג' - מאחר החורבן עד חתימת המשנה -חלק ראשון, עמוד 12
1 2  הרב אהרן הימן, "ישמעאל בן פיאבי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמודים 839-838, באתר היברובוקס
↑  דורות הראשונים, חלק ב' - הצדוקים והבייתוסים מראשית ימיהם עד סופם - חלק ראשון, פרק כ"ג, עמוד 445, הערה כט
↑  דורות הראשונים, חלק ג' - מאחר החורבן עד חתימת המשנה -חלק ראשון, עמוד 10–11, הערה ו'
↑  חידושי אגדות, יומא, מז, ע"א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף מ"ז, עמוד א'.
| כהנים גדולים בולטים לפי תקופתם |
| --- | --- | --- |
| משכן משה והמשכן בגלגל | אהרן • אלעזר הכהן |  |
| המשכן בשילה | • אלעזר הכהן • פינחס • אבישוע בן פנחס • בקי בן אבישוע • עזי בן בקי • עלי הכהן • אחיטוב (נכד עלי) • אחיה בן אחיטוב |  |
| משכן נוב ומשכן גבעון | אחימלך בן אחיטוב • אביתר בן אחימלך |  |
| תקופת בית ראשון | צדוק • אחימעץ בן צדוק • עזריהו בן צדוק • אמריהו • יהוידע הכהן • זכריהו בן יהוידע • עזריהו הכהן • אוריה הכהן • עזריהו הכהן (השני) • שלום הכהן • חלקיהו בן שלום • שריה הכהן • יהוצדק הכהן • צפניה בן מעשיה |  |
| תקופת בית שני (תחת שלטון ממלכת פרס) | יהושע בן יהוצדק • יהויקים בן יהושע • אלישיב בן יהויקים • יהוידע הכהן (בית שני) • יוחנן הכהן • ידוע הכהן |  |
| בתקופה ההלניסטית | חוניו הראשון • שמעון הראשון • אלעזר בן חוניו • מנשה אחיו של חוניו • חוניו השני • שמעון השני • חוניו השלישי • יוחנן כהן גדול |  |
| כהנים מתיוונים ואחרים | יאסון •  מנלאוס • אלקימוס • חוניו הרביעי |  |
| כהנים גדולים מבית חשמונאי | יונתן • שמעון • יוחנן הורקנוס הראשון • יהודה אריסטובולוס הראשון • אלכסנדר ינאי • הורקנוס השני • אריסטובולוס השני • מתתיהו אנטיגונוס השני • אריסטובולוס השלישי |  |
| תחת ממשלת רומא | מתתיהו בן תאופילוס (הראשון) • יוסף בן עלים • חנן בן שת • ישמעאל בן פיאבי • יוסף קיפא • יונתן בן חנן • תאופילוס בן חנן • חנניה בן נדבאי • חנן בן חנן • יהושע בן גמלא • מתתיהו בן תאופילוס (השני) • פינחס בן שמואל מכפר חבתא • רבי אלעזר בן חרסום • יששכר איש כפר ברקאי • רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול |  |
יחסי ישראל–פורטוגל

| יחסי ישראל–פורטוגל |
| --- | --- |
ישראל: פורטוגל


ישראל: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 92,090
אוכלוסייה
9,961,867: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 27,546
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

נשיא המדינה ראובן ריבלין ושגריר פורטוגל הנכנס ז'ואאו-ברנרדו דה אוליביירה מרטינס ויינשטיין, נובמבר 2017
יחסי ישראל–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת ישראל והרפובליקה הפורטוגלית. היחסים כוננו בשנת 1977. לישראל יש שגרירות בליסבון ולפורטוגל יש שגרירות בתל אביב-יפו. כמו כן, פורטוגל מחזיקה בקונסוליה בחיפה.
היסטוריה

משנת 1958 ועד לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים יוצגה ישראל בליסבון על ידי קונסוליה כללית עד לפתיחת השגרירות.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, אישרה ממשלת פורטוגל לארצות הברית להשתמש בנמל תעופה באיים האזוריים לצורך העברת סיוע צבאי לישראל במסגרת מבצע ניקל גראס.
לאחר מהפכת הציפורנים ב-1974 החלו יחסי החוץ של פורטוגל להתפתח, ובתחילת 1977 החליטה ממשלתו של מריו סוארש לקשור קשרים דיפלומטיים עם ישראל בראשותו של יצחק רבין. היחסים בין שתי המדינות הושפעו רבות מההיסטוריה של יהודי פורטוגל ואנוסי פורטוגל.
בשנת 1995, בעקבות הסכמי אוסלו, פורטוגל החלה לראות את ישראל בצורה חיובית יותר, והיחסים בין המדינות התחממו, אך עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, היחסים התקררו מחדש.
ב-20 בדצמבר 2005 נחתם מזכר הבנות בדבר חילופי מידע ומעקב אחרי פעילות ניירות ערך בין שתי המדינות.
ב-26 בספטמבר 2006 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל ופורטוגל. האמנה אושררה בישראל ב-22 בפברואר 2007 ובפורטוגל ב-15 בינואר 2008.
בשנים 2005–2011, בתקופת ז'וזה סוקרטש, היחסים שוב התחממו והביקורת כלפי ישראל פחתה מאוד. סוקרטש גינה בחריפות את האיום האיראני על ישראל, ואף בנאום האנטישמי של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד בועידת האו"ם נגד הגזענות (2009), המשלחת הפורטוגלית החרימה אותו.
גם בשנים 2011–2015, בתקופת פדרו פאסוש קואליו, היחסים המשיכו להתחמם. קואליו תמך בשלום בין ישראל לפלסטינים, אך עם זאת הביע תמיכה בעמדת ישראל.
אחרי תקופה זו שבה הביקורת החריפה של פורטוגל נגד ישראל (בין היתר גם בגלל התחזקות יחסי איראן–פורטוגל והסרת הסנקציות של האיחוד האירופי על איראן). באירוויזיון 2018 בליסבון אף סלבדור סובראל שניצח באירוויזיון הקודם, ביקר את ישראל ונטע ברזילי ביקורות אנטישמיות ואף אמר שלא יסכים לתת לה את גביע המנצחת (ישראל שהובילה בהימורים זכתה באירוויזיון בסופו של דבר).
בדרך כלל, ברוב הצבעות האו"ם בעניינים של מדינת ישראל פורטוגל נמנעת, או מצדדת במדינות ערב.
במאי 2023 הוביל שגריר ישראל בפורטוגל המכהן דור שפירא יחד עם צוות השגרירות ואגודת הידידות הפלמנטרית ישראל–פורטוגל הצבעה בפרלמנט לתמוך בישראל ברוב קולות, לכבוד יום העצמאות ה-75 של מדינת ישראל, בפעם הראשונה בהיסטוריה של היחסים בין המדינות. הפרלמנט הפורטוגלי קיבל את ההצעה ברוב קולות של 215 חברי פרלמנט מתוך 230 שנכחו בהצבעה. ההצעה התייחסה גם להרחבת השלום במזרח התיכון וקריאה לפתרון הסכסוך הישראלי–פלסטיני, ותמכה בחיזוק היחסים בין ישראל ופורטוגל ובקידום שיתופי פעולה בין המדינות בכלכלה, בתרבות ובחברה.
ביקורים רשמיים מטעם שתי המדינות

ב-23 בינואר 2011 ערך שר החוץ אביגדור ליברמן ביקור רשמי בבריטניה ובפורטוגל. ליברמן הגיע לפורטוגל ב-25 בינואר באותה שנה, ומהלך הפגישה בליסבון נפגש ליברמן עם שר החוץ של פורטוגל, לואיש אמאדו, עם נשיא הפרלמנט, ג'יימה גמא ועם ראשי הקהילות היהודיות בפורטוגל.
ב-9 בספטמבר 2007 ביקר בירושלים שר החוץ הפורטוגלי לואיש אמאדו. במהלך הביקור נפגש אמאדו עם שרת החוץ ציפי לבני, נשיא המדינה שמעון פרס, ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט, שר הביטחון אהוד ברק, חבר הכנסת יוסי ביילין ועם שליח הקוורטט למזרח התיכון טוני בלייר ששהה באותה העת בירושלים. בדצמבר 2019 נפגש ראש ממשלת ישראל עם ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קושטה ועם שר החוץ של פורטוגל אוגוסטו סאנטוס סילבה בליסבון.
זכאות לאזרחות פורטוגלית

בשנת 2013 הודיעה ממשלת פורטוגל כי בכוונתה לאפשר קבלת אזרחות לצאצאי היהודים שגורשו בתקופת ממלכת פורטוגל. לאחר טיפול בנושא שארך קרוב לשנתיים, בפברואר 2015 נחקק בפורטוגל החוק המעניק הקלות בקבלת אזרחות לצאצאי יהודי פורטוגל שגורשו או עזבו את פורטוגל מסוף המאה ה-15 ואילך.
במסגרת החוק, גם צאצאי מגורשי ספרד עשויים להיות זכאים לאזרחות פורטוגלית, אם יוכלו להוכיח את שורשיהם הספרדיים באמצעות מאגר שמות משפחה המוכר כשמות יהודיים על ידי ממשלות ספרד ופורטוגל. הוכחה נוספת והכרחית לזיקה ליהדות ספרד ופורטוגל היא תעודות עלייה ממדינות שאליהן גורשו היהודים, כגון אלג'יריה, מרוקו, תוניסיה, מצרים, סוריה, לוב, יוון, טורקיה, בולגריה, בוסניה, רומניה, סרביה ועוד.
לאחר חקיקת החוק הוגשו לממשלת פורטוגל עשרות אלפי בקשות לאזרחות מצד ישראלים אשר ראו באזרחות הפורטוגלית, כרטיס הכניסה לאיחוד האירופי. אולם, בעקבות החקירה שנפתחה לרב הקהילה היהודית בעיר פורטו, דניאל ליטבק, בחשד שסייע לאוליגרך, רומן אברמוביץ', לקבל באופן לא-חוקי אזרחות פורטוגלית, הוחמרו התקנות לקבלת אזרחות. המעצר הגביר את טענות כי התאזרחות של ישראלים והיהודים הפכה לתעשייה שאף היו בה צדדים לא חוקיים.
עם זאת, ב-1 בספטמבר 2022 נכנס לתוקפו תיקון לחוק אשר החמיר באופן משמעותי את תנאי הסף, ומצריך כעת הוכחת "זיקה משמעותית" לפורטוגל בימינו אנו. התיקון מפרט שתי דרכי הוכחה לזיקה זו - על ידי הוכחת קבלת נכס מקרקעין בירושה, או באמצעות שהות תכופה בפורטוגל.
ראו גם

יהדות פורטוגל
יחסי מצרים–צ'ילה

| יחסי מצרים–צ'ילה |
| --- | --- |
מצרים: צ'ילה


מצרים: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 756,102
אוכלוסייה
116,996,270: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,384: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי מצרים–צ'ילה הם יחסי החוץ בין מצרים וצ'ילה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה לבין מצרים כוננו בשנת 1929, ומצרים הייתה המדינה הראשונה בעולם הערבי שכוננה יחסים עם מדינה באמריקה הדרומית. באותן שנים שתי המדינות חתמו על הסכם שלום והסכם על יתרונות מסחריים כדי למסד את קשריהן הדו-צדדיים. באותן השנים הראשונות, היחסים התמקדו בנושאים כלכליים. ב-23 בדצמבר 1957 החליטו שני הצדדים להעלות את נציגיהם לרמת השגרירות. קודם לכן, שגריר ברזיל בקהיר ייצג ישירות את האינטרסים הצ'יליאניים במדינה.
בשנות השישים הגדילו שתי המדינות את היחסים הדו-צדדיים שלהן מעבר לתחום הכלכלי, וקבעו הסכם תרבות. כך, בשנת 1966, הקימה אוניברסיטת צ'ילה את המרכז ללימודי ערבית, שהאדריכל והמנהל הראשון שלו היה האקדמאי המצרי לופדי עבדאל באדי, מאוניברסיטת הליופוליס.
בדצמבר 1978 התקיימה הפגישה הראשונה של הוועדה המעורבת הצ'יליאנית–מצרית בראשות סגן הקנצלר הצ'יליאני אנריקה ואלדס, מטעם צ'ילה ומזכיר המדינה של משרד הכלכלה, סחר חוץ ושיתוף פעולה כלכלי במצרים. אחמד וופאן סעיד. בפגישה אושרו תקנות לפיתוח דו-שיח דו-צדדי ונושאים כמו הלוואה מצרית אפשרית למימון ייצוא צ'יליאני, הצעתה של צ'ילה להעניק מלגות ללימודי תואר שני במוסדות כלכליים לאומיים וסיוע טכני בשליטה על מדבריות. כתוצאה מהבנה דיפלומטית זו נחתמו בשנים הקרובות מכשירי שיתוף פעולה שונים, ביניהם הסכם תרבות (1960), מסחרי (1977), הסכם שיתוף פעולה תיירותי (1981), הסכם שיתוף פעולה מדעי ומדעי. טכניקה (1982); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי (1988); תזכיר שיתוף פעולה חקלאי (1997); תזכיר בין הבנקים המרכזיים של צ'ילה ומצרים (1998); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות ואחר לקידום יצוא (1999).
בשנת 2005 ביקר נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס במצרים והיה לראש הממשלה הצ'יליאני הראשון שביקר במדינה זו. ב-15 בינואר הוא הגיע לקהיר, שם נפגש עם מקבילו חוסני מובארכ, איתו חתם על הסכם שיתוף פעולה תרבותי וחינוכי והסכם כוונות לשיתוף פעולה טכני ארכאולוגי בין תרבות צ'ינצ'רו בצ'ילה לבין "התרבות הפרעונית" במצרים.
יחסים כלכליים

המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-51 מיליון דולר בשנת 2016, שהיוו גידול של 1.6% בחמש השנים האחרונות. היצוא העיקרי מצ'ילה למצרים כולל קתודות נחושת, עץ אורן, עיסת עץ כימית ושזיפים מיובשים, בעוד שמצרים מייצאת בעיקר שטיחים, ג'ינס כחול, שעועית וחולצות כותנה.
כיום, הפרויקט הבילטרליים המשמעותי ביותר כולל את פעילותה של חברת הנפט הממשלתי הצ'יליאנית ENAP-SIPETROL במצרים, פרויקט במסגרתו החלו חיפושים והפקה של נפט באתרים שונים מצריים מאז 1998.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר וקונסוליה באלכסנדריה.
מצרים מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.