stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ הרשקוביץ (זואולוג)
ביוגרפיה

פיליפ הרשקוביץ נולד ב-12 באוקטובר 1909 בפיטסבורג, פנסילבניה לאבא וברטה הרשקוביץ, הילד השני והבן היחיד מבין 4 ילדים. לאחר סיום לימודיו בתיכון סנלי (Schenley) ב-1927, למד זואולוגיה באוניברסיטת פיטסבורג בין 1929 ל-1931 לפני שעבר לאוניברסיטת מישיגן שם היו יותר קורסים בזואולוגיה. במישיגן הועסק כאסיסטנט במחלקה לזואולוגיה ועסק בפחלוץ. ב-1932 במהלך מסע לטקסס כדי ללכוד סלמנדרת מערות טקסנית גילה עניין ביונקים קטנים יותר אולם לא היו לו מלכודות מתאימות ללכידתן. בביקור מקרי במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו פגש את האוצר קולין סנבורן שסיפק לו את הציוד הדרוש. אירוע זה הווה את תחילתו של קשר ארוך עם המוזיאון להיסטוריה של הטבע.
בשנות השפל הגדול, הרשקוביץ לא יכול היה להרשות לעצמו לחיות במישיגן והחליט לעבור ב-1933 לאקוודור משיקולים של יוקר המחיה. באקוודור המשיך לאסוף יונקים ובמקביל למד ספרדית. ב-1937 חזר לאוניברסיטת מישיגן שם סיים את התואר הראשון ב-1938 והמשיך ללמוד לקראת תואר שני (.M.Sc). לאחר קבלת התואר השני ב-1940, התחיל בתוכנית לדוקטורנטים אולם ב-1941 קיבל מלגת Walter Rathbone Bacon מטעם המוזאון הלאומי של וושינגטון כדי לעבוד בסנטה מרתה שבקולומביה שם נשאר עד 1943.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית באירופה. ב-1946 התחתן עם אן מרי דוד שאותה פגש בצרפת, באותה שנה חזר לוושינגטון כדי להמשיך במימוש המלגה בה זכה, שם נולד לזוג ילדם הראשון מתוך שלושה .
ב-1947 קיבל הצעה לעבוד כסגן אוצר ליונקים במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע אף על פי שההיענות להצעה לא אפשרה לו לסיים את הדוקטורט. מיד לאחר תחילת עבודתו בשיקגו נסע לקולומביה שם שהה עד 1952.
בעקבות יחסים טובים עם האוצר הראשי של המחלקה לזואולוגיה קארל שמידט ובעקבות פעילותו הטובה כסגן אוצר הוא מונה לאוצר שותף ב-1954 ולאוצר ראשי ליונקים ב-1956. ב-1957 פרש שמידט ולמחליפו אוסטין ראנד היו יחסים פחות טובים עם הרשקוביץ עד שבשנת 1962 הוא הוחלף כאוצר היונקים על ידי ג'וזף מור ומונה לאוצר מחקר. בעקבות זאת הוא עבד בסורינאם ב-1960–1961 ובבוליביה ב 1965-1966.
הרשקוביץ' פרש ב-1974 אך המשיך במחקרו כאוצר-עמית (Curator Emeritus) ובשנים 1980–1981 עבד בפרו. ב-1987 יצא לכבודו ספר יובל בשם Studies in Neotropical Mammalogy: Essays in Honor of Philip Hershkovitz. הוא המשיך במחקריו ואף נסע לברזיל מספר פעמים עד לשנת 1992 אז בריאותו החלה להתרופף. הוא מת כתוצאה מסיבוך מסרטן העצמות בבית חולים נורת'ווסטרן ממוריאל בשיקגו ב-15 בפברואר 1997 בגיל 87.
מחקריו

הרשקוביץ פרסם מאמרים רבים על כל אחת מ-12 הסדרות של יונקי האזור הנאוטרופי בדגש על טקסונומיה וביוגאוגרפיה של ההם. במאמרים אלו הוא תיאר 67 מינים חדשים ו-13 סוגים חדשים. הוא היה חוקר בודד שכתב את רוב עבודותיו לבד רקק שלושה מאמרים הוא כתב עם מדענים אחרים.
הרשקוביץ ידוע בעיקר בעקבות מחקריו על הפרימטים, אולם מחקריו עסקו בכל סדרות היונקים של האזור הנאוטרופי, רק בשנות ה-60 הוא התחיל להקדיש לפרימטיים את רוב זמנו ומחקריו, תחילה הוא עסק במשפחת המרמוסטיים ולאחר מכן במשפחת הצבוסיים. ב-1977, הוא פרסם מחקר על המרמוסטיים בו המיון הטקסונומי שלהם אשר נחשב לפי הרבה ממולוגים כמחקר המקיף ביותר על משפחה זו בפרט ותת-סדרת קופי העולם החדש בכלל. לאחר פרסום מאמר זה, הוא המשיך לעסוק בעיקר בפרימטים אולם בעשור האחרון לחייו הוא עסק גם במשפחת המכרסמים ובתת-מחלקת חיות כיס.
אחד ממאמריו הראשונים של הרשקוביץ עסק במכרסמים, בו הוא הגדיר שני מיני סנאיים אקוודורים ב-1938, והמשיך לפרסם מאמרים בנוגע לקבוצות שונות במשפחת האוגריים בין השנים 1944 לבין 1966. מחקריו היו חשובים בהגדרת שבטים של מכרסמים דרום אמריקאיים. ב-1966 הוא פרסם קטלוג של לווייתנאים כאשר הקטלוג עסק בעיקר בליוויתנים שבחופי דרום אמריקה אולם עסק בליוויתני כל העולם. בעקבות פרסום זה ואף על פי שהוא לא היה חוקר יונקים ימיים הוא זכה להזכור בספר המדע של יונקים ימיים (Marine Mammals Science) שפורסם ב-1988.
פרסים והנצחה

ב-1988, הוא היה נשיא הכבוד של הקונגרס ב-12 של ארגון הפרימטולוגים העולמי (International Primatological Society). ב-1991 הוא הוכרז כפרימטולוג נכבד של ארגון הפרימטולוגים האמריקאי וכן קיבל חברות כבוד בארגון הממולוגים האמריקאי.
ישנם מינים וסוגים של בעלי חיים שנקראו על שמו כגון:
הציפור Tinamus osgoodi hershkovitzi
עכבר כיס Heteromys anomalus hershkovitzi
הסמור הקולומביאני Mustela felipei
קוף הלילה Aotus hershkovitzi
עכבר השדה Abrothrix hershkovitzi
הפרימט המאובן Mohanamico hershkovitzi
ה-tick‏ Saimirioptes hershkovitzi
החולדה המאובנת Scapteromys hershkovitzi
הכינה Eutrichophilus hershkovitzi
המכרסם המאובן Bensonomys hershkovitzi
סוג עטלף Hershkovitzia
הערות שוליים

1 2  מידע מספריית המוזיאון הפתוח להיסטוריה של הטבע בשיקגו עמודים 24-29.
1 2  ביוגרפיה מלאה של פיליפ הרשקוביץ' Fieldiana Zoology ‏ 29 עמודים 1-10
↑  Marine Mammal Science מאת היינינג JE, ‏1998 עמוד 203
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450050405171  GND: 118983830  ISNI: 0000 0000 8210 7936  LCCN: n82108601  NKC: mzk2013795325  NTA: 126513597  SNAC: w68n3dbf  SUDOC: 184805015  VIAF: 27871506   WorldCat (עם VIAF): 27871506
עצרו את מוזיקת הרצח

עצרו את מוזיקת הרצח (באנגלית: Stop Murder Music) היה קמפיין ומחאה, בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, נגד השמעת מוזיקאים קריביים שלכאורה מהללים רצח של גברים הומוסקסואלים. הקמפיין היה בעיקר נגד מוזיקאי דאנסהול ורגאיי ג'מייקנים.
הקמפיין האשים את האמנים הללו בקידום אלימות נגד להט"ב באמצעות שיריהם. הקמפיין נוהל במשותף על ידי OutRage!, קבוצת הייעוץ לגברים הומוסקסואלים שחורים (אנ') ו-J-FLAG (אנ')‏. המונח נטבע על ידי פעיל זכויות הלהט"ב הבריטי, פיטר טאצ'ל, ב-1992.
הקמפיין הצליח באופן חלקי לבצע שינויים. מוזיקאים, כגון קייפלטון וסיזלה, הודיעו ב-2007, כי לא יוסיפו ביטויים הומופוביים לשיריהם. לעומתם, מוזיקאים, כגון Elephant Man (אנ') ו-T.O.K. (אנ'), סירבו להסיר ביטויים הומופוביים משיריהם.
הערות שוליים

↑  Silencing Jamaican musicians fuels censorship debate (אורכב 01.12.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  Pride and prejudice (ארכיון)
↑  Archive copy of "Can music incite murder?", The Black Music Council Site at the Internet Archive. Report Date:15 Dec 2004.
↑  Alexis Petridis (Friday 10 December 2004). "Pride and prejudice" (אורכב 01.12.2016 בארכיון Wayback Machine), Guardian.co.uk.
↑  Burrell, Ian (2005)."'Murder music' silenced by a tough operator" (אורכב 22.09.2008 בארכיון Wayback Machine), Independent, The (London), Mar 7, 2005.
↑  Colin (2007). "Reggae Stars Sign On To Cut Out Homophobic Lyrics", LOGOonline.com: NewNowNext, at the Internet Archive. June 13, 2007.
↑  Andy (2007). "Reggae Stars Renounce Homophobia, Condemn Anti-gay Violence" (אורכב 25.09.2008 בארכיון Wayback Machine), Towelroad.com. 13 June 2007.
↑  Reggae tips (ארכיון)
פיורד נילסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  פיורד 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  70°42′00″S 165°49′59″E﻿ / ﻿70.7°S 165.833°E﻿ / -70.7; 165.833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפיורד נילסן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפיורד נילסן
 
פיורד נילסן (באנגלית: Nielsen Fjord) הוא פיורד רחב הממוקם בין כף נורת' וצוקי גרגורי, בחוף הצפוני של ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
רוחבו של הפיורד 3.7 קילומטרים.
היסטוריה

שמו של הפיורד ניתן לו על ידי משלחות המחקר האנטארקטיות הלאומיות של אוסטרליה, והוא נקרא על שם קפטן הנס נילסן, רב החובל של האוניה תאלה דאן אשר שימשה לחקור את האזור בשנת 1962.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
פנדורים

פנדורים קרואטיים ב-1742, בשירותה של מריה תרזה
הפנדורים (בגרמנית: Pandur) היו חיילים לא סדירים שניהלו מלחמות גרילה בשירות האימפריה ההבסבורגית. השם במקורו ניתן לשומרי ראש של אצילים סלובניים וקרואטיים. לאחר שקרואטיה נכבשה מידי האימפריה העות'מאנית הפנדורים נכללו בצבא ההבסבורגי ופעלו במלחמות בשלזיה ובבוואריה.
במאה ה-19 הופעלו 2,000 פנדורים בנסיכות ולאכיה במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812), בעיקר בחבל אולטניה, כנגד האימפריה העות'מאנית - אלף מתוכם הונהגו על ידי טודור ולדימירסקו. גם אחרי שהמלחמה הסתיימה הפנדורים נשארו נאמנים לוולדימירסקו וב-1821 הוא הוביל אותם לניסיון לתפוס את השלטון בנסיכות וולאכיה, ניסיון שנכשל.
פיליפ הרשקוביץ

ערך זה עוסק במוזיקאי. אם התכוונתם לזואולוג, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1906 יאשי, ממלכת רומניה 
 פטירה:  5 בינואר 1989 (בגיל 82) וינה, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  וינה, טשקנט, מוסקבה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 
פיליפ הרשקוביץ (בגרמנית: Philipp Herschkowitz, ברומנית: Filip Herşcovici, ברוסית: Филипп Гершкович;‏ 7 בספטמבר 1906 – 5 בינואר 1989) היה מלחין, מורה ותאורטיקאי מוזיקה יהודי יליד רומניה, תלמידם של אלבן ברג ואנטון וברן, שעשה ארבעים ושבע שנים מחייו, מ-1940 עד 1987, בברית המועצות.
חייו

הרשקוביץ, בן למשפחה יהודית ביאשי, סיים את הקונסרבטוריון בעירו בשנת 1927 והתקבל לאקדמיה למוזיקה בווינה, אוסטריה, שם למד אצל יוזף מרקס. בהמשך למד באופן פרטי אצל ברג (1928–1931) ווברן (1934–1939). הוא עזב את אוסטריה לאחר סיפוחה לגרמניה הנאצית, הגיע לברית המועצות בשנת 1940 
והתיישב תחילה בצ'רנוביץ, שאותה עזב ב-22 ביוני 1941 עם ראשית הפלישה הגרמנית. הוא עבר לטשקנט (אוזבקיסטן) ושם חי עד 1944.
הרשקוביץ השתקע במוסקבה בשנת 1946 והחל ללמד באופן פרטי. הייתה לו השפעה רבה על דורות של מוזיקאים רוסים, ביניהם דמויות מובילות במה שנקרא "המחלקה המחתרתית". באלה היו המלחינים אנדריי וולקונסקי, אדיסון דניסוב, אלפרד שניטקה, סופיה גוביידולינה ועוד רבים.
הרשקוביץ היה אחד החשובים ביותר בתלמידיו של אנטון וברן, והוא הקדיש את חייו להבנה ולפיתוח של רעיונות מורו. היה לו עניין לחקור וליצור יסוד תאורטי למחשבה המוזיקלית של וברן. הוא התמקד באנליזה של המוזיקה שיצרו המלחינים הדגולים, בייחוד בזו של בטהובן. עיקרה של גישה זו טמון בחקר החומר המוזיקלי במונחי ההתנגדות בין שתי קטגוריות יסודיות: Fest ("קבוע") ו-Locker ("רופף").
בהזמנת "מוסד אלבן ברג", חזר הרשקוביץ לווינה בשנת 1987 ומת שם כעבור שנתיים. ארבעת הכרכים של ספרו על מוזיקה, המכילים את עיקר תורתו, יצאו לאור בעריכת אלמנתו וביוזמתה במוסקבה, בין השנים 1991 ל-1997.
יצירותיו

ואלס לפסנתר (תוכנן כחלק מיצירה גדולה יותר), 1929
"הצבעונים", מלודרמה על פי פטר אלטנברג (פרויקט), 1930
פוגה ל-14 כלי סולו (חליל, אבוב, קלרינט, קלרינט בס, בסון, סקסופון אלט, קרן, חצוצרה, נבל, כלי הקשה, כינור, ויולה, צ'לו, קונטרבס ופסנתר (תוכנה כחלק מיצירה גדולה יותר), 1930
Wie des Mondes Abbild zittert (היינריך היינה) לקול ופסנתר, 1932
"פרחי אביב" לפסנתר, 1947
קפריצ'ו לשני פסנתרים, "קומפוזיטור סובייטי", מוסקבה, 1957
"שלושה קטעים לפסנתר", שנות ה-60
"חמישה קטעים לפסנתר", שנות ה-60
ארבעה לידר למילים של פאול צלאן למצו-סופרן ופסנתר, 1962
שלושה לידר למילים של יון בארבו, לקול ופסנתר, 1965–1966
Brandmal (פאול צלאן) לקול ופסנתר, שנות ה-60
"ארבעה קטעים" לצ'לו ופסנתר, 1968
קטע לפסנתר בארבעה פרקים, 1969
Brandmal (פאול צלאן) למצו-סופרן, חליל, 2 קלרינטים, פסנתר בארבע ידיים, כלי הקשה, 6 ויולות וקונטרבס
Espenbaum (פאול צלאן) למצו-סופרן, חליל, 2 קלרינטים, כלי הקשה, פסנתר ב-4 ידיים, 6 ויולות וקונטרבס, ראשית שנות ה-70
Leuchten (פאול צלאן) למצו-סופרן, 2 חלילים, 2 קלרינטים, קלרינט בס, 2 בסונים, 4 קרנות, פסנתר, 4 כינורות, 2 ויולות ו-2 צ'לי, ראשית שנות ה-70
ארבעה לידר (פאול צלאן) למצו-סופרן, 2 חלילים, 2 קלרינטים, קלרינט בס, 2 בסונים, 4 קרנות, תוף קטן, פסנתר, 4 כינורות, 2 ויולות ו-2 צ'לי, ראשית שנות ה-70
שלושה קטעים לצ'לו ופסנתר, שנות ה-70
סוויטה קאמרית קטנה ל-2 קלרינטים, כינור, ויולה, צ'לו ופסנתר, שנות ה-70
סוויטה קאמרית קטנה למצו-סופרן, 2 קלרינטים, כינור, 2 ויולות, צ'לו ופסנתר, 1979
"מדריגלים", לשירים של ריינר מריה רילקה, פדריקו גארסיה לורקה וגיום אפולינר, 1983
עיבוד לתזמורת מיתרים של רביעיית מיתרים בפה מז'ור של בטהובן (הס 34) בעקבות הסונאטה התשיעית לפסנתר שלו (אופוס 14/1), שנות ה-80
שלושה שירים בליווי הרכב קאמרי, 1987–1988
ציטטות

"המילים 'אמן גדול' אינן הערכה, אלא הגדרה תאורטית."
"האמנים הדגולים (אנו מדברים רק הגדולים ביותר - יש רק מתי-מעט מהם) הם קומץ אריסטוקרטים, שנכנסו להיסטוריה של המוזיקה כמו אל בית מרזח."
"מוזיקה היא בלתי-מציאותית במובן הארצי של המילה. אי אפשר להרוס אותה! היא צלחת מעופפת. אבל כמובן, אלינו לדעת, צלחת' מהי ומה פירוש, מעופפת'."
לקריאה נוספת

Herschkowitz, Philipp: On music. Books I–IV. Ed. L. Herschkowitz, Moscow, 1991–7 (collected writings in Russian, but some fragments in English and German)
Dmitri Smirnov: A Geometer of Sound Crystals – A Book on Herschkowitz: by Verlag Ernst Kuhn – Berlin in 2003 (in English)
Yuri Kholopov: Philip Gershkovich’s search for the lost essence of music; also: List of Philip Gershkovich’s musicological research studies; List of Philip Gershkovich’s musical compositions; Some of Philip Gershkovich’s aphorisms. In: «Ex oriente...III» Eight Composers from the former USSR Philip Gershkovich, Boris Tishchenko, Leonid Grabovsky, Alexander Knaifel, Vladislav Shoot, Alexander Vustin, Alexander Raskatov, Sergei Pavlenko. Edited by Valeria Tsenova. English edition only. (studia slavica musicologica, Bd. 31) Verlag Ernst Kuhn – Berlin ISBN 3-928864-92-0
Klaus Linder: Philip Herschkowitz: article in Grove Dictionary of Music
Hanspeter Krellman: Anton Webern in Selbstzeugnissen und Bilddokumenten (Hamburg, 1975)
Hermann Scherchen: Aus meinem Leben, Rußland in jenen Jahren: Erinnerungen, ed. E. Klemm (Berlin, 1984)
פטר פנדי

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1796 וינה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  28 באוגוסט 1842 (בגיל 45) וינה, אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 
10 גילדן (אנ') אוסטרי (1841) חרוט על ידי פנדי
פטר פנדי (Peter Fendi;‏ 4 בספטמבר 1796 – 28 באוגוסט 1842) היה צייר, חרט וליתוגרף אוסטרי, מהאמנים המובילים בתקופת הבידרמאייר (אנ').‏
קורות חייו

פטר פנדי נולד בווינה ב-4 בספטמבר 1796, ליוזף ואליזבת פנדי. אביו היה מנהל בית ספר. כשהיה תינוק, נפל משידת ההחתלה, תאונה שגרמה לנזק בלתי הפיך לעמוד השדרה שלו. פנדי הוכיח כישרון לציור מילדות. הוא התקבל לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, בשנת 1810, בהיותו בן שלוש עשרה, שם למד שלוש שנים אצל יוהאן מרטין פישר (גר'), הוברט מאורר (אנ') ו יוהאן בפטיסט פון לאמפי האב (אנ')‏.
פנדי פגש את יוזף בארט (אנ'), אספן אמנות ורופא העיניים האישי של יוזף השני, ובאמצעות קשריו של בארט לאמנים משפיעים אחרים, מצא פנדי ב-1818 עבודה בגלריה הקיסרית למטבעות ועתיקות. בלגריה עבד כמשרטט וחרט. פנדי קיבל מדליית זהב בשנת 1821 עבור ציור השמן שלו, Vilenica,‏ ונבחר כחבר באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בשנת 1836.
פנדי הדריך גם אצילים וגם פשוטי העם ברישום ובציור. בין תלמידיו של פנדי היה קארל שינדלר (אנ') ופרדריך טרמל (אנ').‏ פנדי נפטר ב-28 באוגוסט 1842.
עבודתו

פנדי צייר בצבעי שמן וצבעי מים, וכן הדפיס חומר, הצריב, הדפיס באבן וגילף בעץ. הדפסים ססגוניים של פנדי נחשבים להישגים חלוציים בתחום הליטוגרפיה. פנדי זכור בזכות סצנות הז'אנר שלו, בהשפעת ציירים הולנדים כגון אדריאן ברואר, אדריאן ואן אוסטדה ורמברנדט. השפעות נוספות על התפתחותו האמנותית של פנדי כללו את יצירותיהם של אמנים איטלקים, כגון ג'ובאני בליני, טינטורטו, טיציאן ופאולו ורונזה, אותם ראה בטיול לוונציה ב-1821. פנדי ידוע גם בזכות דיוקנאות האצולה שלו.
פנדי חרט סדרה של 5 שטרות אוסטריים שהונפקו ב-1841.
יצירותיו נשמרות במוזיאון אלברטינה, במוזיאון בלוורדה (אנ') שבארמון בלוודר, במוזיאון לתודות האמנות, ובאוספים ששייכים לנסיך ליכטנשטיין בואדוץ.
גלריה

המסר העצוב
המצותת
הזורע
אישה עם כובע טורקיז ומטריה
אלמנתו של הקצין המסכן
עוזרת בית עם מכתב
זירת ההצפה
לקריאה נוספת

Parsons, Nicholas (2008), Vienna: A Cultural History, Oxford University Press US, ISBN 978-0-19-537607-4.
Bullough, Vern L.; Bullough, Bonnie (1994), Human Sexuality: An Encyclopedia, Taylor & Francis, ISBN 978-0-8240-7972-7.
Howard Gibbs, Christopher (1997), The Cambridge Companion to Schubert, Cambridge Companions to Music, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-48424-4.
Koschatzky, Walter (1988), Viennese Watercolors of the Nineteenth Century, Harry N. Abrams, Inc., ISBN 978-0-8109-1375-2.
Waissenberger, Robert (1986), Vienna in the Biedermeier Era, Rizzoli, ISBN 0-8478-0715-0.
Norman, Geraldine (1977), Nineteenth Century Painters and Painting: A Dictionary, Thames & Hudson, ISBN 0-520-03328-0.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Painters: 200th Birthday of Peter Fendi". AEIOU, Federal Ministry for Education, Science and Culture (Austria). ארכיון מ-22 בינואר 2021. נבדק ב-7 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bullough & Bullough 1994, p. 48
↑  Getty Research - Union List of Artist Names - Peter Fendi - Full Record Display (אורכב 27.06.2016 בארכיון Wayback Machine) Getty Foundation
↑  Parsons 2008, p. 197
1 2 3  Koschatzky 1988, p. 106
↑  Waissenberger 1986, p. 164.
↑  The Imperial Gallery of Coins and Antiquities was originally part of the Imperial Art Collection, which was later transferred the Kunsthistorisches Museum
1 2 3  "Peter Fendi". Idburyprints.com. Cotswolds, England: Idbury Prints Limited. אורכב מהמקור ב-24 בספטמבר 2009. נבדק ב-7 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  "The book about Karst" (PDF). ProGEO Newsletter. ProGEO. 1998. ארכיון (PDF) מ-2022-12-12. נבדק ב-12 בספטמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Norman 1987, p. 84.
↑  Waissenberger 1986, p. 166.
↑  Howard Gibbs 1997, p. 290
↑  Hessler, Gene (2005). The International Engraver's Line. Gene Hessler. p. 100. ISBN 978-0976841104.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311331905171  PLWABN: 9810690791805606  BnF: cb15638692k (data)  GND: 11868664X  ISNI: 0000 0000 6662 3957  LCCN: no89002066  NKC: jo2008479158  NLA: 36005077  NTA: 070474265  RKD: 27645  SUDOC: 145511898  Trove: 1181702  ULAN: 500012823  VIAF: 44628309   WorldCat (עם VIAF): 44628309
ענת כהן

| --- | --- |

ענת כהן, 2009
 לידה:  31 באוקטובר 1975 (בת 48) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  תלמה ילין, מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית, עברית 
 כלי נגינה:  קלרינט, סקסופון
 חברת תקליטים:  Anzic Records 
 פרסים והוקרה:  פרסים
 www.anatcohen.com
 
ענת כהן (נולדה ב־31 באוקטובר 1975) היא מוזיקאית ג'אז, נגנית קלרינט וסקסופון ישראלית. מתגוררת בניו יורק.
ביוגרפיה

כהן נולדה בתל אביב. התחילה לנגן בקלרינט בגיל 12. למדה מוזיקה בקונסרבטוריון ביפו, שם החלה ללמוד על סקסופון טנור וניגנה בתזמורת הביגבנד. למדה ג'אז בבית הספר תלמה ילין. את השרות הצבאי עשתה בתזמורת חיל האוויר. ב-1996 התקבלה ללימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. במקביל, הקליטה עם אחיה, יובל ו-אבישי כהן במסגרת ההרכב "שלושת הכהנים".
כהן עברה לניו יורק ושם הייתה חברה במשך עשור בתזמורת הנשים של שרי מריקל (Sherrie Maricle’s all-woman big band) ובהרכבים נוספים.
אלבום הבכורה שלה, "Place & Time", התפרסם ב-2005 בתקליטי Anzic, והשתתפו בו אבישי כהן, ג'ף בלרד (Jeff Ballard), בן סטריט (Ben Street) וגייסון לינדנר (Jason Lindner).
האלבום השישי שלה, "Luminosa", יצא לאור ב-2015 בתקליטי Anzik, והשתתפו בו גייסון לינדנר (Jason Lindner), ג'ו מרטין (Joe Martin), דניאל פרידמן (Daniel Freedman) ועוד מספר אורחים נוספים.
בשנת 2018, היא הייתה מועמדת לשני פרסי גראמי: "אלבום הג'אז הלטיני הטוב ביותר", על האלבום Outra Coisa: The Music Of Moacir Santos, יחד עם מרסלו גונסלבס, ו"אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר", על האלבום Rosa Dos Ventos, יחד עם שלישיית ברסיליירו. בשנת 2020, הייתה מועמדת לפרס גראמי נוסף: "אלבום אנסמבל הג'אז הטוב ביותר", על האלבום Triple Helix, שהוציאה יחד עם להקתה, The Anat Cohen Tentet.
כהן מופיעה בקביעות ומשתתפת בפסטיבלי ג'אז נודעים, כולל פסטיבל הג'אז בניופורט, פסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול ופסטיבל הג'אז של הים הצפוני.
פרסים > פרסים מטעם אגודת עיתונאי הג'אז (Jazz Journalists Association):

קלרינטסיטית השנה Clarinetist of the Year)- 2007-2015)
אמן עולה Up and Coming Artist)- 2007)
Multi-Reedist of The Year - 2012,2013,2015
פרסים > פרסים מטעם מגזין Down Beat:

אמן הג'אז של השנה-2010
סופרן סקסופון-2010–2013
קלרינט-2010–2015
טנור סקסופון-2012
בשנת 2013 היא קיבלה את פרס פול אקט (Paul Acket Award) מקרן BNP בפסטיבל הג'אז של הים הצפוני
דיסקוגרפיה

אלבומי סולו
Place & Time ‏(2005)
Poetica ‏(2007)
Notes From the Village ‏(2008)
Clarinetwork: Live at the Village Vanguard ‏(2010)
Claroscuro ‏(2012)
Luminosa ‏(2015)
עם Anzic Orchestra
Noir ‏(2007)
עם אנסמבל שורו (Choro Ensemble)
Choro Ensemble ‏(2005)
Nosso Tempo ‏(2008)
עם שלושת הכהנים (Cohens ‏3)
One ‏(2003)
Braid ‏(2007)
Family ‏(2011)
Tightrope ‏(2013)
אלבומים נוספים:
Alegria Da Casa, with Trio Brasileiro ‏(2016)
Outra Coisa, with Marcello Gonçalves ‏(2017)
Rosa Dos Ventos, with Trio Brasileiro ‏(2017)
Happy Song ‏(2017)
Anat Cohen & Fred Hersch: Live in Healdsburg ‏(2018)
Triple Helix ‏(2019)
הערות שוליים

↑  בן שלו, על שלושה אחים, באתר הארץ, 22 במרץ 2004
↑  אתר תקליטי http://anzicstore.com/album/place-time Anzik
↑  אתר תקליטי http://anzicstore.com/album/luminosa Anzik
↑  "See Full List Of 60th GRAMMYs 2018 Awards Winners". GRAMMY.com (באנגלית). 2017-11-28. נבדק ב-2020-11-17.
↑  2020 GRAMMY Awards: Complete Winners List, GRAMMY.com, ‏2019-11-20 (באנגלית)
↑  האתר הרשמי של אנת כהן http://www.anatcohen.com/about/
↑  אתר הפרסים של אגודת עיתונאי הג'אז http://www.jjajazzawards.org/p/about-jazz-awards_03.html
↑  אתר המגזין http://www.downbeat.com/default.asp?sect=cpollindex
↑  אתר הפרס http://www.northseajazz.com/en/gallery/paul-acket-award-winners/
1 2 3 4  אתר תקליטי http://anzicstore.com/music Anzik
↑  אתר http://www.allmusic.com/album/release/choro-ensemble-mr0000563836 allmusic
↑  בן שלו, הג'ז נשאר במשפחה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314877805171  PLWABN: 9810550607705606  BIBSYS: 7003823  BnF: cb166273108 (data)  GND: 137934572  ISNI: 0000 0000 5887 6903  LCCN: no2008132613  MusicBrainz: fe935257-b7ef-47c1-a31e-ce678292c674  RERO: 02-A016320537  SUDOC: 188722939  VIAF: 44119573   WorldCat (עם VIAF): 44119573
פיליפ הרווחה

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1947 (בן 77) גנט, בלגיה 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גנט, הקונסרבטוריון המלכותי של גנט, Sint-Barbaracollege 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  Virgin Veritas 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (1994)  Italiques award (2011)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הקתולית של לוון (1997)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גנט (2017)  מדליית באך (2010)  אביר בלגיון הכבוד (2003)  פרס בך של האקדמיה המלכותית למוזיקה (2016)  Gouden Penning (2000) 
 
פיליפ הרווחה (בפלמית: Philippe Herreweghe; נולד ב-2 במאי 1947) הוא מנצח בלגי בולט בתחום הביצוע האותנטי. ממייסדיו של קולגיום ווקאלה חנט ומנהלו המוזיקלי.
ביוגרפיה

הרווחה, יליד גנט, שילב בשנות לימודיו באוניברסיטת גנט לימודים במדע הרפואה ובפסיכיאטריה עם השכלה מוזיקלית בקונסרבטוריון של גנט, שם למד פסנתר אצל מרסל גאזל, המלווה של יהודי מנוחין. באותה תקופה גם החל לעסוק בניצוח וב-1970 ייסד יחד עם כמה סטודנטים עמיתים באוניברסיטת חנט את קולגיום ווקאלה חנט, במקביל הפסיק את לימודי הרפואה. ניקולאוס הרנונקור וגוסטב ליאונהארדט עמדו מיד על גישתו המוזיקלית, התרשמו ממנה והזמינו אותו ואת ה"קולגיום ווקאל גנט" להצטרף אליהם בהקלטותיהם למחזור המלא של קנטטות באך.
גישתו של הרווחה למוזיקת בארוק זכתה להכרה מצד רבים, ובשנת 1977 ייסד עוד הרכב בפריז, "לה שאפל רויאל", לביצוע מוזיקה מתור הזהב הצרפתי. מאז יזם את הקמתם של עוד כמה קבוצות והרכבים, שעמם עלה בידו ליצור רפרטואר, המקיף יצירות מתקופת הרנסאנס עד למוזיקה עכשווית: "האנסמבל הווקאלי האירופאי", שהתמחה בפוליפוניה של הרנסאנס, ו"תזמורת דה שאנס אליזה", שנוסדה בשנת 1991 כדי להשיב לחיים את רפרטואר התקופה הרומנטית והקדם-רומנטית בכלים מקוריים.
הרווחה ידוע בעיקר כמנצח של יוהאן סבסטיאן באך, המלחין הגרמני שכתב למעלה מאלף יצירות. חוקרי באך מן השורה הראשונה רואים בו כיום את האב המייסד של נוהג הביצוע האותנטי של יצירות בארוק, התנועה למען נגינה בכלים מקוריים ואחד הפורים ביותר באמני ההקלטה של חברת ההקלטות "הרמוניה מונדי", ששמו מתנוסס על יותר מששים אלבומים.
פיליפ הרווחה ניצח, בהופעות אורח, על מספר רב של תזמורות נודעות, בהן תזמורת הקונצרטחבאו מאמסטרדם, תזמורת סטאוונגר, הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת הרדיו ההולנדית, התזמורת הקאמרית מאהלר, הפילהרמונית של ברלין והפילהרמונית של וינה, והפילהרמונית הפלמית המלכותית. פיליפ הרווחה היה המנהל האמנותי של "פסטיבל הקדושים" ב-1982 ונבחר למוזיקאי האירופאי של שנת 1990. בשנים 1998 עד 2002 היה הרווחה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן, וכיום הוא נושא בתואר המנצח העליון (Hoofddirigent) של התזמורת.
הקלטות

מוצרט, רקוויאם, "קולגיום ווקאל" ו"לה שאפל רויאל", הרמוניה מונדי, 1997
באך, מגניפיקט, "לה שאפל רויאל", הרמוניה מונדי, 1999
באך, מתאוס פסיון, "קולגיום ווקאל", הרמוניה מונדי, 1999
ראמו, Les Indes Galantes, "לה שאפל רויאל", מוזיק ד'אבור, 2000
באך, יוהנס פסיון, "קולגיום ווקאל, הרמוניה מונדי, 2003
בטהובן, הסימפוניה התשיעית, הרמוניה מונדי, 2003
ברהמס, רקוויאם גרמני
מראי מקום

Philippe Herreweghe Goldberg, The Early-Music Portal. Accessed February 16, 2007.
Philippe Herreweghe Biographies-Orchestre des Champs-Élysées. Accessed February 16, 2007.
Philippe Herreweghe. allmusic. Accessed February 16, 2007.
Philippe Herreweghe (born in 1947), choral and orchestral conductor. .be - Belgium Federal Portal. Accessed February 16, 2007.
Philippe Herreweghe Royal Flemish Philharmonic. Accessed November 17, 2007