stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסון בת'נל גרין
האסון

בניית תחנת בת'נל גרין החלה בשנות השלושים במסגרת העבודות לבניית השלוחה המזרחית של קו סנטרל של הרכבת התחתית של לונדון. ערב המלחמה הושלמו המנהרות בתחנה אך פסי הרכבת טרם הונחו בה. ב-1940 יועדה התחנה הבנויה למחצה לשמש כמקלט נגד התקפות אוויר והועברה לניהול הרשות המקומית וההגנה האזרחית של לונדון. במהלך הבליץ בסתיו 1940 מצאו אלפי אנשים מחסה במנהרות התחנה וחלקם בילו שם את שעות הלילה. במהלך 1941 פחת השימוש בתחנה כמקלט ככל שחיל האוויר הגרמני הפנה את התקפותיו מבריטניה אל ברית המועצות, והיא המשיכה לשמש כמחסה במהלך התקפות תגמול על הפצצות בריטיות על גרמניה.
ב-3 במרץ 1943 דיווחו כלי התקשורת על הפצצה בריטית כבדה על ברלין בליל 1 במרץ. בשעה 20:17 הופעלו צופרי האזעקה מפני התקפת אוויר במה שהיה ככל הנראה רק ניסוי. המון אנשים החל לרדת בגרם המדרגות הדרום-מזרחי לתחנה, שבו לא היו מעקות במרכז המדרגות וכמעט לא הייתה תאורה. נסיבות האסון לא התבררו במלואן: ככל הנראה מעדה אשה שנשאה ילד בתחתית גרם המדרגות ואחרים מעדו עליהם, בעוד שאחרים שלא היו מודעים למתרחש לחצו מאחור כדי להגיע למחסה התחנה. פקעת האדם שנוצרה בתחתית המדרגות הכילה בסופו של דבר כ-300 איש. 173 אנשים, מהם 62 ילדים, נמחצו למוות או נחנקו. 60 אחרים נפגעו והובלו לבתי חולים.
לאחר האסון

השלטונות מנעו את פרסום דבר האסון במשך 36 שעות ולאחר מכן צינזרו את הידיעות אודותיו מחשש לפגיעה במוראל.
בשנים לאחר האסון התעוררה מחלוקת אם האסון אירע עקב פאניקה בקהל שירד לתחנה, כאשר נטען שהיורדים במדרגות סברו שקולות אש נגד מטוסים בריטית שנורתה הם קולות נפילת פצצות בסמוך לתחנה. בתי משפט שדנו בתביעת נזיקין עקב האסון פסקו שהאסון לא אירע עקב פאניקה. במסגרת תביעות נזיקין שולמו פיצויים על האסון בסך כולל של כ-60 אלף לירות בריטיות. דו"ח חסוי שחובר על האסון ציין שמועצת רובע בת'נל גרין הזהירה את מערכת ההגנה האזרחית ב-1941 כי נחוץ להתקין בכניסה לתחנה מחסום שיאט את כניסת האנשים אליה, אך נענתה כי התקנתו תהיה בזבוז של כסף.
בניית תחנת בת'נל גרין הושלמה לאחר המלחמה והיא נפתחה לתנועת הרכבת התחתית בדצמבר 1946.
רק 50 שנה לאחר האסון הוצב שלט זיכרון אודותיו בתחנה. עמותה לזכר הנספים בשם "מדרגות לגן-עדן", שהוקמה ב-2007, עוסקת בהקמת אנדרטה לאסון, אשר כבר הוקמה בחלקה.
ראו גם

תדחוקת קהל
הערות שוליים

↑  BETHNAL GREEN TUBE DISASTER 1943 (באנגלית)
אמה קלווה

| --- | --- |

אמה קלווה ככרמן
 לידה:  15 באוגוסט 1858 דקאזוויל, צרפת 
 פטירה:  6 בינואר 1942 (בגיל 83) מונפלייה, צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière de Millau 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה קלווה (בצרפתית: Emma Calvé, נולדה כ-Rosa Emma Calvet‏; 15 באוגוסט 1858 – 6 בינואר 1942) הייתה זמרת סופרן אופרה צרפתייה.
קלווה הייתה ככל נראה זמרת האופרה הצרפתית המפורסמת ביותר בתקופת הבל אפוק, וניהלה קריירה בינלאומית. היא שרה בקביעות בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן שבלונדון ובמטרופוליטן אופרה בניו יורק.
קורות חיים

קלווה נולדה באוורון שבצרפת לאב מהנדס. את ילדותה בילתה בספרד ובצרפת. לאחר שהוריה נפרדו, היא עברה עם אמה לפריז, שם ניסתה להתקבל אל הקונסרבטואר של פריז. היא למדה פיתוח קול אצל מתילדה מרקזי, זמרת סופרן גרמנייה ותלמידתו מנואל גארסיה השני.
קריירה

תפקידה הראשון באופרה היה בשנת 1882, באופרה של שארל גונו - "פאוסט", שאותו שרה בבריסל. מאוחר יותר שרה בלה סקאלה שבמילאנו, ובבתי אופרה נוספים ברחבי איטליה.
היא שבה לפריז בשנת 1891, שם הופיעה במספר אופרות. היא התפרסמה בזכות הופעתה ככרמן. כהכנה לתפקידה זה היא נסעה במיוחד לספרד, שם התרועעה עם דמויות דומות לאלו המופיעות באופרה.
באמריקה היא הופיעה לראשונה בשנת 1893 - 1894, והיא הפכה לזמרת קבועה בבית האופרה, כשבסך הכול בין השנים 1893 - 1902 היא הופיעה בניו-יורק 261 פעמים.
קלווה מתה במונפלייה ב-6 בינואר 1942.
משירתה נשארו מספר הקלטות, שאף הועלו כיום וניתנים להשגה על גבי CD.
אצטדיון נינו

| --- | --- |

כניסת שחקנים באצטדיון נינו
 שמות קודמים:  האצטדיון העירוני קריית מלאכי
 כתובת:  רחוב הרצל 78
 מיקום:  ישראל קריית מלאכי, ישראל
 קואורדינטות:  31°44′03″N 34°44′18″E﻿ / ﻿31.734222222222°N 34.73825°E﻿ / 31.734222222222; 34.73825
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־54 שנים)
 שופץ:  2010
 בעלים:  עיריית קריית מלאכי
 מפעיל:  מחלקת הספורט
 משטח:  דשא
 קבוצות:  מכבי עירוני קריית מלאכי
 מושבים:  1,000
 ממדי משטח:  אורך: 105 מטר, רוחב: 70 מטר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) אצטדיון נינו(למפת השפלה רגילה) אצטדיון נינו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אצטדיון נינו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אצטדיון נינו  he אצטדיון נינוhe אצטדיון נינומפת  __ קריית מלאכי (in English: Kiryat Malakhi) [‌השפלה וסביבותיה‌]מכל הכיוונים: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) בתווך בין שני חלקי העיר קריית מלאכי: אזור תעשייה באר טובייה (חלק מ-__ מועצה אזורית באר טוביה) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון נינו הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקריית מלאכי ומשמש כמגרש הביתי של קבוצת מכבי עירוני קריית מלאכי.
היסטוריה

האצטדיון הוקם ב-1970 והחל לארח משחקים של קבוצת הכדורגל של הפועל, מכבי ובית"ר קריית מלאכי. בראשיתו היה מגרש אדמה ללא דשא וללא גדרות עם תלוליות עפר מסביב ועליהם ישבו הצופים. במשך השנים נשתל דשא והוקמו גדר סובבת ויציע בטון בחלקו המערבי. האצטדיון ממוקם במערב העיר ומכיל 1,000 מקומות ישיבה. 900 ביציע המרכזי ועוד 100 ביציע כבוד נייד. בחלקו הצפוני ממוקמים חדרי הלבשה, חדר שופטים וחדרי שירות נוספים.
היציע המרכזי מורכב משני גושים המכילים 450 מקומות כל אחד. האצטדיון קרוי עם שם חנניה "נינו" וקנין, חבר הנהלת הקבוצה בעבר.
בשנת 2010 עבר האצטדיון סבב שיפוצים בסכום של 10 מיליון ש"ח שכלל הנמכת הגדרות בקדמת היציע, התקנת כיסאות וחידוש חדרי ההלבשה. בנוסף נבנה מגרש אימונים מדשא סינתטי בצידו הדרומי
גלריה

מבט מדרום
שלט בקיר האצטדיון
בזמן משחק
החלק הדרומי והמגרש הסינתטי
הערות שוליים

↑  אבי סרנה, ‏נחנך האצטדיון החדש בקרית מלאכי, לוזון: כן ירבו, באתר ONE‏, 19 בנובמבר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ישראלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמנדה פורסיית'

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1966 (בת 57) 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 בן או בת זוג:  פנחס צוקרמן (2004–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנדה פורסיית' (באנגלית: Amanda Forsyth, נולדה ב-12 באוקטובר 1966) היא צ'לנית קנדית, זוכת פרס ג'ונו, צ'לנית ראשית בתזמורת מרכז האמנויות הלאומי של קנדה.
ביוגרפיה

אמנדה פורסיית', בתו של המלחין מלקולם פורסיית', באה לקנדה מדרום אפריקה בגיל שנתיים והחלה לנגן בצ'לו בגיל שלוש. היא הייתה לבת-חסותו של ויליאם פלית' בלונדון ובהמשך למדה אצל הרווי שפירו בבית ספר ג'וליארד בניו יורק ואצל לין הארל בלוס אנג'לס. אחרי שתי עונות עם התזמורת הסימפונית של טורונטו נבחרה לנגנית הראשית הצעירה ביותר בכל הזמנים בתזמורת הפילהרמונית של קלגרי, שם נשארה למשך שש שנים. בשנת 1999 התמנתה פורסיית' לצ'לנית ראשית של תזמורת מרכז האמנויות הלאומי, שם היא מופיעה גם כסולנית מדי עונה.
פורסיית' מוכרת כצ'לנית מעולה ברסיטלים ובמוזיקה קאמרית וכסולנית, המופיעה עם תזמורות מן המעלה הראשונה ובפסטיבלים יוקרתיים למוזיקה קאמרית ברחבי העולם.
פורסיית' ובעלה, הכנר פנחס צוקרמן, מופיעים לעיתים קרובות יחד, כסולנים. היא מנגנת גם עם אמנים אחרים, ביניהם לין הארל, יו-יו מה, גאריק אולסון, ג'ון קימורה פרקר, יפים ברונפמן, יוסף קליכשטיין, חיימה לארדו, ארנולד שטיינהרדט, מייקל טרי ולואי לורטיה.
פורסיית' היא הצ'לנית ב"קבוצה הקאמרית של צוקרמן", המסיירת ברחבי העולם מאז 2003. לא מכבר ניגנה עם וינטון מרסליס בניו יורק והקליטה פסקול לסדרת הטלוויזיה בשבעה פרקים של קן ברנס על מלחמת העולם השנייה, בהפקת PBS
אמנדה פורסיית' מנגנת בצ'לו משנת 1699 של קרלו ג'וזפה טסטורה.
ב-2 ביולי 2017 הופיעה אמנדה פורסיית' בקונצרט בהיכל התרבות בתל אביב. בעלה, פנחס צוקרמן, ניצח על הקונצרט ואף ניגן קונצ'רטו של יוזף היידן. פורסיית' ניגנה קונצ'רטו לצ'לו של ויקטור הרברט.
הקלטות נבחרות

"להמריא עם אגממנון"
"אלקטרה עולה: המוזיקה של מלקולם פורסיית'"
"צוקרמן מנצח על מוצרט"
"מסע אמריקאי"
"הדרנים בחצר הדקלים"
מוצרט: רביעיות חליל
הערות שוליים

↑  Amanda Forsyth | The Canadian Encyclopedia, www.thecanadianencyclopedia.ca
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315465105171  BnF: cb15642503m (data)  GND: 1190202956  ISNI: 0000 0000 8405 0822  LCCN: no98131461  MusicBrainz: 4e00262b-c8e7-4489-a8be-c5be99a5fe0e  VIAF: 106070413   WorldCat (עם VIAF): 106070413
אמנדה קלמנט

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1888 הדסון (אנ'), דרום דקוטה
 פטירה:  20 ביולי 1971 (בגיל 83) סו פולס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ידועה בשל:  האישה הראשונה בעולם לשפוט משחק בייסבול מקצועני
 השכלה:  חינוך גופני - אוניברסיטת נברסקה
 מקצוע:  שופטת בייסבול
 מעסיק:  אוניברסיטת ויומינג 
 
אמנדה קלמנט (באנגלית: Amanda Clement;‏ 20 במרץ 1888 - 20 ביולי 1971) הייתה שופטת בייסבול אמריקאית, והאישה הראשונה בעולם לשפוט משחק בייסבול מקצועני.
ביוגרפיה

קלמנט נולדה בהדסון (אנ') שבדרום דקוטה. אביה נפטר בצעירותה, ואמה, הארייט קלמנט, פרנסה אותה ואת אחיה האנק באמצעות בישול ארוחות לעובדי הרכבת. בילדותה, נהגה לשחק בייסבול עם אחיה בפארק השכונתי, אולם משום שהייתה ילדה, לא תמיד הורשתה לשחק עם הבנים, אולם כן הורשתה לשפוט. בגיל 17, עברה עם משפחתה לאיווה, שם אחיה שיחק כמגיש (אנ'). באחד המשחקים, השופט לא הגיע והאנק הציע שאחותו, שישבה בצד, תכהן כשופטת. חברי הקבוצה הסכימו והתרשמו מיכולות השיפוט שלה, ולמחרת היא שפטה משחק נוסף. בשנת 1904, הפכה לאישה הראשונה בעולם ששפטה משחק בייסבול מקצועני. בין השנים 1904–1908 שפטה עשרות משחקי בייסבול מקצועניים באיווה, מינסוטה, נברסקה ודקוטה. פעמים רבות, היא הייתה הבחירה הראשונה לתפקיד השיפוט הן על ידי הקבוצות והן על ידי האוהדים. בשנת 1906, כתבה טור בעיתון The Cincinnati Enquirer (אנ') בו טענה כי נשים שופטות משחקי בייסבול טוב יותר מגברים.
בשנת 1908 היא השתכרה בסכום שבין 15–25 דולרים למשחק, הצליחה לחסוך עבור לימודים ונרשמה למכללת ינקטון (אנ'). בשנת 1911, לאחר שהשלימה את לימודיה במכללה, נרשמה ללימודי חינוך גופני באוניברסיטת נברסקה (אנ'). בתקופה זו, פרשה משיפוט באופן קבוע אולם המשיכה לשפוט באופן מזדמן. מאוחר יותר, עסקה בהוראת חינוך גופני בבתי ספר בדרום דקוטה, בדקוטה הצפונית ובויומינג. כמו כן, עסקה גם בעבודות שיטור ובאימון נערים. בשנת 1929, פרשה מעיסוקיה וחזרה לדרום דקוטה לטפל באמה החולה. לאחר שאמה נפטרה בשנת 1934, קלמנט עברה לסו פולס ועסקה בעבודה סוציאלית.
נפטרה ב-20 ביולי 1971 בסו פולס.
הוקרה

בשנת 1964, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה לספורט של דרום דקוטה (אנ').
בשנת 2010, נכתב סיפור ילדים בשם "שופטת בחצאית: הסיפור של אמנדה קלמנט" (Umpire in a Skirt: The Amanda Clement Story).
בשנת 2014, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של בוגרי מכללת ינקטון.
הערות שוליים

1 2  CLEMENT, AMANDA, Edelson, Paula. A to Z of American Women in Sports. Infobase Publishing, 2014.
↑  CLEMENT, AMANDA (1888-1971), plainshumanities.unl.edu
1 2 3  Leslie Heaphy, Amanda Clement, sabr.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2010071993  VIAF: 147995231   WorldCat (עם VIAF): 147995231 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמנדה קלמנט".
ארמון ויקטוריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  Piața Victoriei 1 sector 1, municipiul București 
 מיקום:  בוקרשט 
 מדינה:  רומניה 
 בעלים:  ממשלת רומניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1944
 תאריך פתיחה רשמי:  1952 
 אדריכל:  Duiliu Marcu 
 סגנון אדריכלי:  קלאסיציזם המופשט 
 מידות
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  44°27′10″N 26°05′14″E﻿ / ﻿44.452897222222°N 26.087302777778°E﻿ / 44.452897222222; 26.087302777778
  (למפת בוקרשט מוגדלת) ארמון ויקטוריה(למפת בוקרשט רגילה) ארמון ויקטוריה he
 
ארמון ויקטוריה (ברומנית: Palatul Victoria) הוא ארמון השוכן בכיכר ויקטוריה, בבוקרשט, בירת רומניה, המשמש כמשכן ממשלת רומניה.
הארמון נבנה בשנת 1937 על פי תוכניותיו של האדריכל דויליו מרקו (Duiliu Marcu).
לפני הארמון נערכו הפגנות ומחאות כנגד ממשלת רומניה, כשהמפורסמות בהן היו המינריאדות.
ארמון וילאנוב

| --- | --- |

חזית הארמון
 מידע כללי
 סוג:  מכלול ארמונות 
 כתובת:  ul. Stanisława Kostki Potockiego 10 
 מיקום:  Wilanów 
 מדינה:  פולין 
 בעלים:  יאן סובייסקי 
 מייסדים:  יאן סובייסקי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1677
 תאריך פתיחה רשמי:  1677 
 אדריכל:  Augustyn Wincenty Locci 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 קואורדינטות:  52°09′55″N 21°05′25″E﻿ / ﻿52.165277777778°N 21.090277777778°E﻿ / 52.165277777778; 21.090277777778
 www.wilanow-palac.art.pl
 he
 
ארמון וילאנוב (בפולנית: Pałac w Wilanowie) הוא ארמון בוורשה.
הארמון נבנה ברבע האחרון של המאה ה-17 על ידי מלך פולין יאן סובייסקי הורחב לאחר מכן ביוזמת בעלים אחרים.
הארמון הוא דוגמה למגורים הפרבריים של המאה ה-17 שנבנו בסגנון הבארוק.
לאחר מותו של מלך פולין, הועבר הארמון לבניו ולאחר מכן למשפחת אצולה מפורסמת.
בשנת 1805 היה הארמון בבעלות סטניסלאב קוסטקה שהפך אותו למוזיאון.
הארמון בנוי בסגנון הבארוק שהיה נפוץ באותו זמן, עם עיטורים, גגות מקושטים ופביליונים.
בארמון נמצא גם שעון שמש שמותקן על הקיר מחוץ לאחד הפביליונים.
בגנים הרחבים של הארמון נמצאים גני פרחים גדולים, אגם, מבוך וכמה מבני שטות.
בתוך גני הארמון נמצאת מסעדה הנקראת "מסעדת הארמון".
כיום, הארמון הוא אחד מאתרי התיירות החשובים של ורשה.
גגו של אחד הפביליונים
שעון השמש של הארמון
ארמון וימנמק

ארמון וימנמק
ארמון וימנמק או אחוזת וימנמק (בתאילנדית: วิมานเมฆ) היא אחוזה ששימשה כמתחם מגורים למלך ראמה החמישי לאחר שעזב את ארמון מלך תאילנד. הוא ממוקם בתוך מתחם ארמון דוסיט, ארמון המלך החדש במרכז בנגקוק.
בשנת 1897 מלך ראמה החמישי ביקר באירופה במשך מס' חודשים וביקר בארומונת רבים והתרשם מאוד. לאחר חזרתו הוא רכש פרדסים ושדות אורז בפאתי העיר על מנת לבנות בו ארמון חדש, בסטנדרט אירופאי, לו קרא ארמון דוסיט.
ארמון וימנמאק נבנה בשנת 1900 על השדות והפרדסים אותם קנה המלך. הארמון כולל 72 חדרים. פנים הארמון עוצב בסגנון ניאו קלאסי אירופאי עם מוטיבים תאילנדים ואדריכלות של תחילת המאה ה-20.
ב-27 במרץ 1900 נערכה חגיגה גדולה לכבוד סיום העבודות ומלך ראמה החמישי עבר להתגורר במתחם יחד עם משפחתו למשך 5 שנים עת שעברו להתגורר בוילת אמפורן סאטארן, גם היא חלק משטח ארמון דוסיט כיום.
לאחר עזיבת משפחת המלך את הארמון הוא הפך למתחם מגורים של עובדי משק בית ובחלקו שימש כמחסן.
בשנת 1982, ביקשה המלכה סיריקיט את ראשותו של המלך ראמה התשיעי לשפץ את הארמון ולהפוך אותו למוזיאון אשר ינציח את מלך ראמה החמישי ואת המורשת התאילנדית. 
כיום הארמון משמש בדיוק למטרה זו. זהו מוזיאון המנציח את המלך ואת המורשת התאילנדית ונחשב לאחת האטרקציות העיקריות בבנגקוק. זהו גם ארמון הגדול ביותר בעולם שעשוי מעץ טיק ומעוטר בזהב.
בין שלל המוצגים ישנן מתנות רבות שקיבל המלך מביקורים שלו בעולם, מלאכת יד, מכתבים ועוד.
הארמון נמצא צפונית לארמון דוסיט, בחלק הצפון-מערבי של מתחם ארמון דוסיט. מזרחית לו מרכז הדואר התאילנדי, המוזיאון הלאומי וגם החיות. מערבית לו נמצאת אוניברסיטת סואן דוסיט וגלריית אומנות.
ארמון השלום וההתפייסות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  יצירה, סמל לאומי, מבנה אדריכלי, סימן נוף 
 כתובת:  אסטנה 
 מיקום:  אסטנה 
 מדינה:  קזחסטן 
 בעלים:  אסטנה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 בספטמבר 2006
 תאריך פתיחה רשמי:  1 בספטמבר 2006 
 חומרי בנייה:  גרניט, זכוכית צפה 
 אדריכל:  פוסטר & פרטנרס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 קואורדינטות:  51°07′23″N 71°27′49″E﻿ / ﻿51.123055555556°N 71.463611111111°E﻿ / 51.123055555556; 71.463611111111
 astana-piramida.kz/en/
 he
 
ארמון השלום וההתפייסות או הפירמידה של השלום וההסכמים הוא בניין משולש הבנוי בצורת פירמידה, השוכן באסטנה בירת קזחסטן, וגובהו הכולל הוא 77 מטר. המבנה נבנה בעלות של כ-58 מיליון דולר ונחנך בסוף שנת 2006. הבניין נמצא בסמוך אל משכן הנשיא של קזחסטן והוקם במיוחד לצורך כינוסים בינלאומיים ובעיקר לקונגרסים וכנסים של הידברות בין דתות בעולם.
המבנה

גובה המבנה הוא 62 מטר והוא ניצב על גבעה בגובה של 15 מטר. כל הבנייה היא מעל פני הקרקע. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים הבריטי "פוסטר", יחד עם אדריכלים טורקים. ניתן להאיר את הבניין בצבעים שונים.
המבנה עשוי מחמש קומות המעוצבות בצורת משולשים. אורך הצלע של כל משולש היא 12 מטר, ובכל צד בפירמידה 25 משולשים. בשלוש הקומות התחתונות 21 משולשים בכל צד והן מחופות בגרניט חיוור. שתי הקומות העליונות עשויות מארבעה משולשים בכל צד והן מחופות בזכוכית צבעונית בשילוב מוטיב של יונים.
שלד הבניין עשוי מפלדה משולבת בבטון, והוא מסוגל לעמוד בהתרחבות והתכווצות חומר של עד 30 ס"מ עקב האקלים המקומי המתאפיין בטמפרטורות קיצוניות של 40- מעלות עד 40 מעלות.
הפירמידה נבנתה במיוחד כדי לארח פסטיבל דתות בינלאומי המתקיים כל שנתיים (בתחילה התקיים כל 4 שנים) הנקרא "קונגרס מנהיגי העולם והדתות המסורתיות". בתוך הפירמידה אולם אופרה שבו 1,500 מושבים. בנוסף מתקיימים במקום גם כנסים בינלאומיים נוספים הנועדים להדברות בין הדתות בעולם.
אקרופיסטר

| אקרופיסטר |
| --- | --- |

תקופה
סוף מיוקן13.63–5.33 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
על־משפחה:: דמויי ראשתן
סוג:: אקרופיסטר
מינים
 A. deinodon  A. robustus
שם מדעי
 Acrophyseter

אקרופיסטר (שם מדעי: Acrophyseter) הוא סוג של לווייתן שיניים גדול נכחד מקבוצת דמויי ראשתן. הוא חי בתקופת המיוקן, כ-13.633–5.33 מיליון שנה מזמננו.
מאובניו של לווייתן טורף זה התגלו לחופי פרו סמוך לגבעות החול ליד ארקיפה ואיקה והוא תואר למדע בשנת 2008. הוא ידוע משרידי גולגולת ולסת רחבה בעלת מרבית השיניים בתוכה. משמעות שמו הוא: "ראשתן חד", בהתייחס לשמו של הראשתן, Physeter. הסוג כלל שני מינים: A. deinodon שתואר ב-2008 ו-A. robustus שתואר ב-2016.
לווייתן זה היה טורף-על קטלני דומה לקטלן מודרני, אשר חי לצד לווייתני דומים כמו הבריגמופיסטר, לווייתן מלווילי וזיגופיסטר. על פי ממדי הגולגולת אורך הלווייתן הגיע ל-3.9 עד 4.3 מטרים, כך שהוא היה קטן יחסית לבני קבוצתו. מבנה שיניו יועד לחיתוך בשר, בשונה ממרבית הלווייתנים בימינו ששיניהם חרוטיות ועוזרות לתפוס דגים. ייתכן שהוא קיבל את מבנה הלסתות המיוחד מאבות דמויי בסילוזאורוס, שמבנה שיניו היה דומה. הוא היה בעל חוטם נמוך יחסית ובעל איבר תהודה גדול, אשר דמה לאיבר של דולפין שבלט מקדמת המצח.
הוא היה כנראה הטורף העיקרי לאורך חופי אמריקה הדרומית, בין השאר לווייתני מזיפות כמו Piscobalaena ו-Piscolithax, לווייתני מקור, מיני דולפינים כמו Brachydelphis ו-Atocetus, התנין Piscogavialis, כלבי ים כמו Acrophoca, מיני פינגווין החגורה והעצלן הימי תאלסוקנוס. כמו כן ייתכן שהוא טרף כרישים אך היה עליו להתמודד עם גדול הכרישים מעולם - המגלודון.
אמליה בוינטון רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1911 סוואנה, ארצות הברית 
 פטירה:  26 באוגוסט 2015  (בגיל 104) מונטגומרי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת טסקיגי 
 מספר צאצאים:  2 
 
אמליה בוינטון רובינסון (באנגלית: Amelia Boynton Robinson;‏ 18 באוגוסט 1911 – 26 באוגוסט 2015) הייתה פעילת זכויות אדם אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות ארגון והשתתפות בצעדה מסלמה למונטגומרי שבה הוכתה באכזריות, ובזכות היותה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהתמודדה למושב בקונגרס של אלבמה. היא זכתה במדליית החירות של מרטין לותר קינג בשנת 1990.
ילדות

אמליה בוינטון רובינסון נולדה בשם אמליה פלאטס ב-18 באוגוסט 1911 בסוואנה, ג'ורג'יה לג'ורג' ואנה היקס פלאטס, שהיו ממוצא אפרו-אמריקאי, צ'רוקי וגרמני. היא הייתה הצעירה מבין עשרה אחים. אימה הייתה תופרת, וכשהיא לא עסקה בעבודתה היא הייתה פעילה סופרג'יסטית למען זכות ההצבעה של נשים. היא ליוותה נשים לקלפיות כדי להצביע ועודדה אותן לעשות זאת, ולעיתים קרובות אמליה, רק בת עשר באותו הזמן, נהגה להצטרף אליה.
השכלה

בוינטון למדה שנתיים במכללת ג'ורג'יה (שנקראת היום אוניברסיטת סוואנה), ואז עברה למכון טסקיגי (היום אוניברסיטת טסקיגי) שבאלבמה. היא סיימה תואר בכלכלת בית, ואז המשיכה את לימודיה באוניברסיטת טנסי, אוניברסיטת וירג'יניה ואוניברסיטת טמפל.
פעילות

לאחר שסיימה את לימודיה, בוינטון עבדה לזמן קצר בתור מורה לכלכלת בית. בשנת 1929, היא קיבלה עבודה בתור סוכנת הדרכה נוסעת מטעם משרד החקלאות במחוז סלמה שבאלבמה. במסגרת העבודה, היא נסעה ברחבי המדינה וקידמה שיפורים חקלאיים ותזונתיים.
מאוחר יותר, כשעברה לדאלאס, יחד עם בן זוגה סמואל בוינטון, שגם הוא היה פעיל חברתי, היא עזרה לאפרו-אמריקאים באזורים הכפריים להיות יותר מעורבים פוליטית, ועודדה אותם להצביע ולדרוש את הזכויות שלהם. בתקופה הזו, לאפרו-אמריקאים אמנם הייתה זכות הצבעה, אך השלטונות עשו מאמצים רבים כדי שלא יממשו אותה. בנוסף, בני הזוג ניהלו יחד סוכנות ביטוח, סוכנות נדל"ן ומשרד תעסוקה.
באמצע שנות השלושים, במהלך השפל הגדול, בוינטון תכננה לבנות מרכז קהילתי עבור אפרו-אמריקאים בסלמה, מכיוון שהמרכז הקיים אסר עליהם להשתתף בו. היא לא הצליחה לקבל עבור הרעיון שלה מימון ממשלתי, מה שגרם לה לכתוב את המחזה "Through The Years" כדי לעודד את הקהילה האפרו-אמריקאית המקומית. המחזה מבוסס חלקית על סיפורו של אחיו החורג של אביה, רוברט היקס סמולס, ומגולל את סיפור חייו של ג'ושוע טרל, אפרו-אמריקאי שנולד לעבדות אך מתגבר על הקשיים ולבסוף נבחר לקונגרס האמריקאי.
בשנת 1933 היא הקימה את ליגת המצביעים במחוז דאלאס בסלמה משנות השלושים ועד שנות החמישים. בשנת 1964 בוינטון רצה מטעם המפלגה הדמוקרטית למושב בקונגרס של אלבמה - ובכך הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה לעשות זאת, וגם המועמדת האישה הראשונה מטעם המפלגה הדמוקרטית באלבמה. היא זכתה בעשרה אחוזים מקולות הבוחרים, אך לא נבחרה.
באותה שנה, בוינטון, שכבר הייתה אקטיביסטית ידועה אך עדיין הקדישה את הפעילות שלה להבטחת זכות הבחירה לאפרו-אמריקאים, פנתה למרטין לותר קינג ויחד עם התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית הם תכננו את המצעדים מסלמה למונטגומרי, שאותו קיימו על אף לחצים מרשויות החוק המקומיות. המצעדים נערכו כמחאה על המאמצים הרבים שנעשו מצד הממשל באלבמה כדי למנוע מאפרו-אמריקאים לממש את זכות ההצבעה שלהם. המצעד הראשון נערך בשבעה במרץ, 1965, וצעדו בו מאות אנשים, כולל בוינטון. במהלכו הם נתקלו בשוטרים שניסו לעצור את ההפגנה בעזרת גז מדמיע ואלות, והיא נפגעה מהגז והוכתה עד לחוסר הכרה. האירוע הזה ייקרא בעתיד "יום ראשון העקוב מדם", בעקבות כך ששבעה עשר מוחים הגיעו לבית החולים מהפציעות שנגרמו להם. תמונה של בוינטון מעולפת ומכוסה בדם, שהתפרסמה בעיתונות, משכה תשומת לב רבה לאירוע. למרות זאת, היא הייתה נוכחת גם במצעד השני, ובשלישי, שנודע בתור מוצלח ביותר. הייתה בו אבטחה כבדה שסופקה על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון, ומספר הצועדים בו לא ידוע אך מוערך בין 3,000 ל-8,000.
המצעדים והאקטיביזם שאמליה הייתה שותפה לו היו גורם מרכזי לכך שכמה חודשים מאוחר יותר, הקונגרס האמריקאי העביר את חוק זכות ההצבעה.
מאוחר יותר, היא עבדה כסגנית יושב הראש של מכון שילר. גם בגילה המבוגר, משנת 1990 ועד שנת 2009 היא המשיכה לנסוע ברחבי ארצות הברית וקידמה זכוית אדם. מכון שילר גם פרסם את האוטוביוגרפיה של בוינטון, "Bridge Across The Jordan" בשנת 1991. בשנת 2015, לציון חמישים שנים מאז המצעד ההיסטורי, בוינטון צעדה יד ביד עם הנשיא ברק אובמה בגשר אדמונד פטוס.
חיים אישיים

בשנת 1930 פגשה את סמואל בוינטון, ובשנת 1936 הם נישאו. לזוג נולדו שני בנים - ביל ג'וניור וברוס קארבר. בשנת 1969 היא נישאה בשנית למוזיקאי בשם בוב בילפוס, והוא נהרג בתאונת שיט בשנת 1973. מאוחר יותר, היא התחתנה בשלישית, עם ג'יימס רובינסון, שאותו הכירה מהלימודים במכון טסקיגי. הוא נפטר בשנת 1988. היא נפטרה בשנת 2015, בגיל 104, לאחר שסבלה ממספר אירועים מוחיים.
פרסים ומורשת

בשנת 1990 בוינטון זכתה במדליית החירות של מרטין לותר קינג.
בשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט "סלמה", סרט דרמה היסטורית שעסק בעיקר במצעדים מסלמה למונטגומרי. הסרט סיפר בין השאר גם את הסיפור של בוינטון, והיא גולמה בו על ידי לורין טוסאן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Amelia Boynton - Quotes, Selma & Facts, Biography, ‏2020-08-07 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4  Amelia Boynton Robinson (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
1 2 3  the black library.™ - Amelia Boynton Robinson, www.theblacklibrary.org
1 2 3  Robinson, Amelia Boynton, Encyclopedia of Alabama (באנגלית אמריקאית)
↑  Selma to Montgomery: 50 Years Later, The White House (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb159988890 (data)  GND: 122624130  ISNI: 0000 0000 7851 5638  LCCN: n93083165  NARA: 10573958  NKC: vse2010558357  SNAC: w65f0grh  SUDOC: 088678423  VIAF: 79468125   WorldCat (עם VIAF): 79468125 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמליה בוינטון רובינסון".
אן מרי ניוטון

| --- | --- |

 לידה:  1832 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  1866 (בגיל 34 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס תומאס ניוטון 
 
אן מרי ניוטון (באנגלית: Ann Mary Newton ‏; 29 ביוני 1832 – 2 בינואר 1866) הייתה ציירת אנגלית. היא התמחתה בפורטרטים של ילדים ועבדה בעפרונות, בגיר, בפסטל ובצבעי מים. ניוטון למדה באנגליה אצל ג'ורג' ריצ'מונד ובפריז אצל ארי שפר. עבודותיה הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנות בין השנים 1852 ו-1865.