stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט פסטורלי
קריירה

בסוף שנות השבעים החל בקריירת משחק בתיאטראות העיר ניו יורק, לאחר שלמד באקדמיה לאומנויות התיאטרון בניו יורק ובאולפן השחקנים, ובמקביל עבד כברמן. בשנת 1977 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפקה של "מרד הנעורים". הוא הופיע גם בהפקות של "מוריד הגשם" (אנ') ו"מותו של סוכן".
בשנת 1982 פנה פסטורלי מערבה ללוס אנג'לס בחיפוש אחר הזדמנויות בהוליווד. הוא בילה את תחילת שנות השמונים בתפקידי ביט בתוכניות טלוויזיה, ומצא את מקומו בגילום דמויות בעלות חוכמת רחוב. הוא פרץ ב"ברני מילר" (אנ'), והופיע בהמשך גם ב"היפה והחיה בניו יורק", ב"מקגייוור", ב"צוות לעניין", ב"מיאמי מחלק מוסר" וב"בלוז לכחולי המדים". הוא הופיע גם בתפקידי משנה בסרטי הקולנוע "הנוכל, האוהבת והמאהבת" (אנ') וב"השוטר מבוורלי הילס 2" (שניהם מ-1987). תפקידו הקולנועי המשמעותי הראשון היה ב"רוקד עם זאבים" (1990), בתור טימונס, עגלון גס שמלווה את ג'ון דנבאר (קווין קוסטנר) למוצג הצבאי. פריצתו הגדולה בטלוויזיה הגיעה עם תפקידו כצבע הגרוע אך החביב אלדין ברנקי בסדרה "מרפי בראון", שהייתה להיט, והוא המשיך להופיע בתוכנית במשך שבע עונות בשנים 1988 עד 1994. המפיק של "מרפי בראון", דיאן אינגליש (אנ'), התרשמה מיכולותיו ועבדה איתו לייצור הסדרה הראשונה בכיכובו, הסיטקום הטלוויזיוני "Double Rush", שעונה אחת שלו שודרה בשנת 1995. שנתיים אחר כך כיכב בעיבוד האמריקני לסדרת הבלשים הבריטית "Cracker"‏ (1997–1999) כפסיכולוג משטרתי.
ככל שהקריירה הטלוויזיונית שלו צברה תאוצה, קיבל תפקידי משחק משמעותיים יותר בקולנוע. בסרט "הנזירות בלוז 2" (1993) שיחק את מנהלה של וופי גולדברג, במותחן "בטווח פגיעה" (1993) שיחק רוצח סדרתי וב"אירייזר" (1996) גילם בריון. שיחק בסרט "מייקל" ((אנ'), 1996) של נורה אפרון וב-"Modern Vampires" מ-1998 והופיע גם בסרטו של אנטואן פוקואה, "פתיון".
הקריירה של פסטורלי החלה לדעוך לאחר אירוע ירי בביתו שבו מתה חברתו. הוא הופיע בשתי הפקות קולנוע נוספות בתפקידים קטנים בתחילת שנות האלפיים וכן בכמה תפקידי משנה בהפקות טלוויזיה. הוא פיתח ידידות עם גלן קלוז לקראת סוף הקריירה שלו, והופיע לצדה בסרטי הטלוויזיה "The Ballad of Lucy Whipple" ובשנת 2001 ב-"South Pacific". בשנת 2002 הופיע לצדה בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון במופע של "חשמלית ושמה תשוקה". בשנת 2002 הוא הקים את פסטיבל הסרטים גרדן (Garden State Film Festival). הופעת המסך האחרונה שלו הייתה בסרט "בי קול" ((אנ'), 2005), שיצא לאחר מותו.
חיים אישיים

לפסטורלי היו שתי בנות. אחת מהן עם חברתו צ'רמון ג'ונוביץ', ובת נוספת מחברתו ג'יי קריידר. ב-1990 נהרגה בת זוגו באותה תקופה מאיידס. בערב 15 במרץ 1999 נהרגה חברתו של פסטורלי, צ'רמון ג'ונוביץ' (בת 25), מירי לראשה בביתו של פסטורלי בהוליווד. במהלך החקירה העיד פסטורלי כי בעיצומו של ויכוח בין שניהם היא הוציאה לפתע אקדח והרגה את עצמה. כיווני החקירה שהועלו היו תאונה או התאבדות, והפתולוג העירוני הצהיר כי סיבת המוות לא נקבעה.
פסטורלי נמצא מת בגיל 49 בביתו בהוליווד הילס (אנ') ב-8 במרץ 2004 ממנת יתר של נרקוטים. בזמן מותו הוזהר כי הרשויות מתכוונות לעצור אותו לחקירה נוספת בנוגע לירי בצ'רמון ג'ונוביץ' במרץ 1999. סקירת הראיות המקוריות הביאה לכך שמותה סווג מחדש לרצח, ופסטורלי זוהה כחשוד. ממשרד הפתולוג נמסר כי פסטורלי מת מ"ריכוז קטלני בדם של מורפין". גופתו של פסטורלי הוכנסה למוזוליאום בבית העלמין של סנט קתרין בסי גירט (אנ') שבניו ג'רזי.
הערות שוליים

↑  לדו פסטורלי באתר Find a Grave
↑  "Robert Pastorelli Biography (1954–2004)". Filmreference.com. אורכב מ-המקור ב-2015-09-26.
↑  Armstrong, Lois. "In the Kitchen With...Robert Pastorelli; After Leaving Murphy Brown, the Man Who Played Eldin the Painter Returns to a Familiar Role (well, Sort Of) as a Celebrity Chef", People (magazine), June 27, 1994. "His mom provided the recipe for zucchini parmigiana, one of Bobby's favorites when he was growing up in Edison, N.J."
↑  Associated Press (10 במרץ 2004). "Robert Pastorelli, 49, Actor On 'Murphy Brown' TV Series". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robert Pastorelli, 49; Was Eldin in "Murphy Brown", לוס אנג'לס טיימס, 10 במרץ 2004
↑  "A Streetcar Named Desire – Review". Variety. 9 באוקטובר 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Girlfriend of "Murphy's" Pastorelli Kills Herself". New York Post. 17 במרץ 1999. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fox News Report". Foxnews.com. 2005-02-07. אורכב מ-המקור ב-2012-10-22. 'Murphy Brown star was murder suspect'.
↑  "Coroner: Pastorelli's Death Drug-Related". PEOPLE.com. Report 4 August 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433653805171  PLWABN: 9810639339205606  ISNI: 0000 0000 5209 0643  LCCN: no2001101813  VIAF: 2126107   WorldCat (עם VIAF): 2126107
רוברט פנוק

| --- | --- |
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פיטסבורג, קולג' ארלהאם 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המדע 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.msu.edu/~pennock5/
 
רוברט פנוק (באנגלית: Robert T. Pennock) הוא פילוסוף העובד במיזם אבידה לאורגניזם דיגיטלי באוניברסיטת המדינה של מישיגן, בה הוא משמש פרופסור מן המניין משנת 2000. פנוק מרצה ומפרסם בתחום האבולוציה והיה עד במשפט הפנדה של דובר.
השכלה ותפקידים

פנוק קיבל את התואר הראשון ממכללת ארלהאם באינדיאנה ואת הדוקטורט להיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת פיטסבורג עם ציון summa cum laude. ב 1997 השתתף בניהול סדנה מטעם הקרן הלאומית למדע האמריקאית אודות "ההשלכות המוסריות של פרויקט גנום האדם". הוא שימש כנשיא סניף אוניברסיטת טקסס באוסטין של Sigma Xi. הוא חבר באגודה הפילוסופית האמריקאית, המרכז הלאומי לחינוך מדעי והאגודה האמריקאית לקידום המדע.
עדותו במשפט הפנדה של דובר

פנוק העיד כעד מומחה במשפט מצד התובעים.
הוא תיאר איך תכנון תבוני אינו מדע אלא גישה מעודכנת של בריאתנות מסורתית בעיקר, תוך השמטת אזכורים לאלוהים והתנ"ך בטיעונים, ותוך שימוש בלשון של דקונסטרוקציה.
פנוק גם הציג את תולדות המתודולוגיה והפילוסופיה של הנטורליזם בהיותם הבסיס למדע ואמר שאימוץ גישת התכנון התבוני בשלמותו תחזיר את תרבות המערב למצב של לפני עידן הנאורות.
בתזכיר המסכם הוא צוטט כהוכחה ש"נטורליזם מתודולוגי הוא "כלל בסיס" למדע היום, אשר דורש ממדענים לחפש הסברים בעולם סביבנו על-פי מה שאנו רואים, בוחנים, משכפלים ומאמתים", ותורם למסקנה "שתכנון תבוני הוא טיעון תאולוגי מעניין אך הוא אינו מדע".
הספר "מגדל בבל"

בספרו מגדל בבל פנוק מתייחס לבלשנות בריאתנית (creationist linguistics). הוא מצטט את הנרי מוריס מראשי המצדדיים בבריאתנות שאמר: "לא נראה שניתן להסביר שפות שונות אלא במונחים של כוונה בריאתנית מיוחדת של הבורא". וממשיך ומצטט את דרווין שאמר "יצירתן של שפות שונות ומינים נפרדים וההוכחה ששניהם התפתחו דרך תהליך הדרגתי הן באופן מוזר זהים". פנוק עובר לתיאור קצר של התפתחות המחקר הבלשני ב 250 השנים האחרונות. הוא מדגיש עד כמה קשה לנו היום להבין עד כמה חזקה הייתה האמונה הדתית נוצרית בדבר אי השתנותן של השפות. ולבסוף הוא עומד על החשיבות שבטיעון האבולוציוני ללא קשר לתחום המחקר בו נעשה בו שימוש: "העובדות התומכות באבולוציה של המינים הן מאותו סוג ובלתי ניתנות להפרכה כמו העובדות התומכות בהתפתחות השפות, כך שקבלת ביולוגיה בריאתנית היא אבסורדית כקבלת בלשנות בריאתנית.
פרסים

סיפרו "מגדל בבל", אודות בריאתנות ותכנון תבוני היה מועמד בין היתר לפרס פוליצר ולפרס הספר הלאומי האמריקאי (National Book Award).
ב 2008 פנוק נבחר כחבר תמידי באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב 2009 קיבל פנוק מהמכון האמריקאי למדעי הביולוגיה את פרס השירות יוצא הדופן על תרומתו למדעי הביולוגיה.
ב 2010 זכה בפרס "חבר של דרווין" של המרכז הלאומי לחינוך מדעי.
על הוראתו וחיבוריו הוא זכה במספר פרסים נוספים ביניהם פרס טמפלטון (Templeton Prize).
הערות שוליים

↑  Lebo, L (2005-09-29). "Witness bashes intelligent design; A philosopher of science said the controversial idea rejects science". York Daily Record.
↑  "No method to intelligent design, witness says". MSNBC. 2005-11-28. נבדק ב-2010-08-03.
↑  "Kitzmiller v. Dover Area School District; Trial transcript: Day 3 (September 28), AM Session, Part 1". Talk.origins. 2005-09-28. נבדק ב-2010-08-03.
↑  Slack  G (2008). The Battle Over the Meaning of Everything: Evolution, Intelligent Design, and a School Board in Dover, PA. San Francisco: Jossey-Bass. pp. 110–123. ISBN 0-470-37931-6.
↑  רוברט פנוק,Tower of Babel. הוצאתMIT,‏1999
↑  עמ' 123:"There really seems no way to explain the different languages except in terms of the special creative purpose of the Creator"
↑  עמ' 125 "the formation of different languages and of distinct species, and the proofs that both have been developed through a gradual process, are curiously the same."
↑  עמ' 134 We now so take for granted the fact of language evolution that it is hard to realize what a radical break this was from the traditional, Christian view that languages, divinely created, were immutable in the same way
↑  עמ' 147 The evidence that supports the evolution of species is of the same kind and is as incontrovertible as that which supports the evolution of languages, so accepting creationist biology is as absurd as accepting creationist linguistics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266314105171  BIBSYS: 99049701  BnF: cb135944905 (data)  ISNI: 0000 0000 3856 2392  LCCN: n98050076  MGP: 295496  NKC: mub2013788772  NTA: 203693949  ORCID: 0000-0002-0012-4770  SUDOC: 08610537X  VIAF: 46931330   WorldCat (עם VIAF): 46931330
קריאה קווירית

קריאה קווירית הוא מונח בתורת הספרות המודרנית, והוא אחד המונחים המעשיים השאובים מהתאוריה הקווירית. משמעות המונח "קריאה קווירית" היא קריאת טקסטים, במאמרים, בספרים או בחלק מהם, תוך עיון ביקורתי ואי קבלה של המשולש המגדרי ההטרוסקסואלי הכפוי.
לפי התאוריה הקווירית, "המשולש המגדרי" הוא התייחסות לשלושת המושגים "מין ביולוגי", "מגדר", ו"נטייה מינית", כאל שלוש צלעות במשולש חברתי כפוי, משולש שהחברה השמרנית מקבלת את הקשר בין צלעותיו כדבר מובן מאליו ולעיתים קרובות כדרך ה"לגיטימית" היחידה. הקשר המצופה בין שלושת המושגים מכונה על ידי ג'ודית באטלר "הפיקציה של קוהרנטיות הטרוסקסואלית". משמעותו היא, כי אופן ההתייחסות התרבותית והחברתית, המתבטאת גם בספרות, מצפה, ויש האומרים כופה, על אדם שמבחינה ביולוגית הוא זכר, לנהוג בהתאם למגדר "גברי" ולא "נשי", ולהימשך מבחינה ארוטית לנשים ולהפך כשמדובר באדם שמינו הוא נקבה. הטענה היא כי ציפייה זו היא כפייה של דעת הרוב על מיעוט גדול, בעל זהות אישית ומינית שונה מה"מצופה", תוך ביטול הלגיטימיות לקיומו.
הקריאה הקווירית מחפשת בטקסטים מסרים גלויים או חבויים, השוברים את המשולש המגדרי. הקריאה הקווירית מייחסת חשיבות למאסות היוצאות כנגד המשולש המגדרי הכפוי, למשל אצל יוצרים כמישל פוקו או כג'ודית באטלר. בנוסף, יש בה שימת לב לטקסטים שבהם קיים תיאור של גבר או של אישה שאינם נכנעים לתביעות החברתיות הנוקשות, הכופות תרבות של זהות הטרוסקסואליות מגדרית אחידה, כדוגמת הספרים מוות בוונציה, תמונתו של דוריאן גריי, אורלנדו, הסרטים מרד הנעורים, הדוויג והשארית העצבנית, ועוד.
ראו גם

תולדות המיניות - הרצון לדעת - ספרו של מישל פוקו
מות המחבר - חיבורו של רולאן בארת
פמיניזם
רועי קרייטנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בראון   אוניברסיטת תל אביב   אוניברסיטת הרווארד
 תפקידים בולטים:  פרופסור בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב
 
רועי קרייטנר (נולד בפברואר 1966) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

קרייטנר נולד וגדל בתל אביב. למד בתיכון אליאנס בעיר והיה פעיל בתנועת הצופים. לאחר שירותו בצה"ל בחטיבת הנח"ל, למד באוניברסיטת בראון בארצות הברית, ובשנת 1988 קיבל תואר ראשון בספרות ובהיסטוריה אירופית. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב, שבה קיבל בשנת 1994 תואר ראשון במשפטים. בשנת 1996 קיבל תואר שני בספרות משווה וסמיוטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1997 קיבל תואר שני במשפטים באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2001 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2001 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב. מילא את תפקיד סגן הדקאן בשנים 2012–2017, ובמסגרת זו עמד בראש ועדה לרפורמה בתוכנית הלימודים בפקולטה. במרץ 2020 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. מלמד היסטוריה של המשפט, תאוריה של משפט פרטי, היסטוריה ותאוריה של ממון וכן דיני חוזים. הוא הגדיר את המונח המשפטי פורמליזם אינסטרומנטלי אשר צוטט בכתבי עת משפטיים. שימש מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ברוקלין, אוניברסיטת וירג'יניה, אוניברסיטת טורונטו, סיאנס-פו בפריז, ועוד.
חיים אישיים

קרייטנר מתגורר בתל אביב ואב לשלושה. גרושתו היא מיכל ברק, בתו של השופט בדימוס אהרן ברק.
הוא משתתף בפעילות של "שוברים שתיקה" ומתנגד לכיבוש.
מחקריו

ספרו:
Calculating Promises: The Emergence of Modern American Contract Doctrine (Stanford University Press, 2007)
בין מאמריו:
Legal History of Money, 8 Annual Review of Law and Social Science, 415-431, 2012
On The New Pluralism in Contract Theory, 45 Suffolk University Law Review, 915-933, 2012
Money in the 1890s: The Circulation of Politics, Economics and Law, 1 Irvine, Law Review, 975-1013, 2011
The Character of Legal Theory, 96 Cornell Law Review, 671-691, 2011 (with Hanoch Dagan)
Biographing Realist Jurisprudence, 35 Law and Social Inquiry, 765-791, 2010
The Jurisprudence of Global Money, 11 Theoretical Inq. Law, 177-208, 2010
Fault at the Contract-Tort Interface, 107 Michigan Law Review, 1533 (2009)
"החוזה הפרטי והפרט החוזי", זמנים 104, סתיו 2008. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  חן מענית, ‏"אנו מכשירים עו"ד חדשניים, המכללות מכשירות עו"ד רגילים", באתר גלובס, 3 באוגוסט 2015
↑  רועי קרייטנר, ירידת טבעו של הכסף מהבמה הפוליטית בתחילת המאה העשרים, הקרן הלאומית למדע, 4 ביולי 2019
↑  רועי קרייטנר שובר שתיקה, בערוץ יוטיוב של "שוברים שתיקה", יוני 2014
↑  סטודנטים באוניברסיטת תל אביב יקיימו דיון על הכיבוש המתמשך והשלכותיו, באתר של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 19 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596841505171  ISNI: 0000 0003 5263 0349  LCCN: n2006060427  VIAF: 28962490   WorldCat (עם VIAF): 28962490
קריאה חמה

קריאה חמה היא אחת מהטכניקות בשימוש על ידי מניפולטורים מקצועיים הגורמים לאדם היושב מולם לחשוב כי הם מחזיקים ביכולת תפיסה על-חושית לדעת דברים אודותיו. בניגוד לקריאה קרה, קריאה חמה כוללת השגה ושימוש במידע מוקדם על הלקוח בדרך כלל ללא ידיעתו.
הקורא (המניפולטור) יכול להשיג מידע על היושב (האדם שעובר מניפולציה) בדרכים שונות כגון מחקר מקדים, קריאת פרופיל ברשת חברתית מקוונת, האזנה לשיחות אישיות או חיטוט בארנק, לפני תחילת המניפולציה. השילוב של קריאה חמה וקרה (כשאין מידע מוקדם) יכול להסביר באופן רציונלי איך קוראים למיניהם נותנים לעיתים קריאה "מדויקת" על היושבים לפניהם. הסבר זה ניתן על ידי ספקנים מדעיים לתופעות כמו קריאה בכף יד, קלפי טארוט, טלפתיה ודומיהם.
נטען כי נעשה שימוש בקריאה חמה גם בהופעות שנעשו בטלוויזיה מול קהל צופים. ההפקה מכריחה את הקהל להזמין מקומות מראש זמן מה לפני שידור התוכנית מה שמאפשר לה גישה לפרטים אישים ולכתובות של הצופים. שליח מטעם ההפקה נשלח בתחפושת איש מכירות וכדומה כדי לגלות עליהם פרטים נוספים, אותם הוא מעביר ל"קורא" לפני התוכנית.
ראו גם

אפקט פורר
קריאה קרה
על טבעי
קריאה (ביולוגיה)

בריצוף דנ"א, קריאה (read) היא רצף של זיווג בסיסים (או הסתברות זיווג בסיסים) הממופה בהתאמה למקטע דנ"א חלקי או שלם. ניסוי ריצוף טיפוסי משלב קיטוע של הגנום למיליונים של מולקולות בגודל נבחר המחוברות למתאמים (Adaptors). קבוצת המקטעים, אשר מרוצפת ליצירת קבוצת קריאות, נקראת ספריית ריצוף.
אורך קריאה

טכנולוגיות ריצוף מפיקות אורכי קריאות שונות. אורכי קריאות באורך 20-40 זוגות בסיסים נקראים אולטרה קצרים. (ultra-short). מרצפים טיפוסיים מייצרים אורך קריאות בטווח של 100-500 זוגות בסיסים. למרות זאת, פלטפורמת פסיפיק ביוסיאנס (Pacific Bioscience) מייצרות בקירוב אורך קריאות של 1500 זוגות בסיסים. אורך קריאה הוא גורם המסוגל להשפיע על תוצאות של מחקרים ביולוגים. לדוגמה, אורך קריאה ארוך יותר משפר את הרזולוציה של הרכבה מאפס (de novo) של הגנום וחשיפת שוני מבני (Structural variants). הערכה היא שאורך קריאה של יותר מ-100 אלף בסיסים נדרשת להרכבה שיגרתית מאפס של הגנום. צינורות עיבוד נתונים (Pipeline) ביואינפורמטיים לניתוח מידע מריצוף לוקחים בדרך כלל בחשבון את אורכי הקריאות.
קרב אנדרלכט

קרב אנדרלכט, התרחש באנדרלכט ליד בריסל שבבלגיה בין המלוכה ההבסבורגית לרפובליקה הצרפתית ב-13 בנובמבר 1792, במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית.
רקע

לאחר הניצחן הצרפתי בז'מפ, נסיגה החלה, ובמקביל ניסו הכוחות הקיסריים לעכב את חיילי הרפובליקה הצרפתית לפלוש לעומק בלגיה. ב-13 בנובמבר 1792, נפגש קורפוס בפיקודו של פרדיננד פרידריך אוגוסט, דוכס וירטמברג, נפגש בסינט פיטרס-לאוו, בדרך לבריסל בקורפוס צרפתי משותף בפיקודו של ד'הארוויל, שטנגל, נוזיירה ות'ובנו, ובעקבותיהם צעד הגנרל דומורייה, יחד, הדפו את האוסטרים לאנדרלכט.
הקרב

הצבא הצרפתי בפיקודו של דומורייה, שהורכב תחילה מ-3,000 מתנדבים, פתח בהסתערות על הקווים של הדוכס מווירטמברג, מלווה ב-20,000 איש, בגבעות של אנדרלכט. הלחימה העיקרית נמשכה 6 שעות, ובהם הכוחות הצרפתיים, בסיוע התגבורת שהגיעו לאחר חציית נהר הסן, הגיעו בסופו של דבר ל-35,000 מתנדבים, ואילצו את הצבא הקיסרי לסגת בחוסר סדר לבריסל.
סוף דבר

האוסטרים איבדו כ-500 איש בשדה הקרב וכמה תותחים הושמדו. הפרשים שלהם, בפיקודו של מקסימיליאן לאטור, הצליחו להאט את המרדף של הצרפתים ולמנוע אבדות חמורות יותר. למחרת, 14 בנובמבר 1792, ערך דומורייה את צעדת הראווה של הצבא הצרפתי בבריסל,  בירת ארצות השפלה האוסטריות, לקול תרועות התושבים, מספר מסוים של חיילים בלגים אף התגייס לצבא הצרפתי.
הערות שוליים

↑  Pierre-François (1821). Précis ou histoire a brégée des guerres de la Révolution française . P. 13
↑  Antoine de Jomini, Histoire critique et militaire des guerres de la Révolution: Campagne de 1792, t. 2, Paris, 1820, p. 238-239.
רופוס קוב

רופוס ויליס קוב (באנגלית: Rufus Willis Cobb;‏ 25 בפברואר 1829 –  26 בנובמבר 1913) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-25 בשנים 1878–1882.
ראשית חייו

רופוס קוב נולד באשוויל שבמחוז סנט קלייר, אלבמה. אבותיו של קוב הגיע לאמריקה מאנגליה ומווילס, התיישבו בווירג'יניה בתקופה הקולוניאלית ועברו לאלבמה בראשית המאה ה-19. קוב היה בנם של ג'ון ו. וקתרין (לבית סטיבנס) ליק קוב, שחיו במטע בשם קוב ספרינגס שבאשוויל. קוב התחנך בבית ספר תיכון באשוויל וב-1850 סיים את לימודיו באוניברסיטת טנסי שבנוקסוויל. הוא שב לאשוויל, למד משפטים בקריאה עצמית במשרדו של ג'ון סי. תומפסון וב-1855 התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין בסנט קלייר עד שעבר למחוז שלבי שבאלבמה ב-1867 והיה לשותפו למשרד של ב. ב. לואיס.
כאשר הכריזה אלבמה על פרישה מהאיחוד ב-1861, התגייס קוב לצבא הקונפדרציה כקפטן ברגימנט הרגלים העשירי של אלבמה, ויצא עם הרגימנט לווירג'יניה. הוא נשאר שם עד 1863, אז הוא הוצב ברגימנט הפרשים של ג'וזף וילר בטנסי וקיבל את הפיקוד על פלוגת סיור. לאחר תום המלחמה חידש קוב את עיסוקו בעריכת דין.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1872 וב-1876 נבחר קוב לסנאט של אלבמה. במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא שיתף פעולה עם פיטר המילטון ממוביל בתוכנית להתאמה מחדש של חוב המדינה, שאומצה על ידי בית המחוקקים. קוב היה ידידו ויועצו של המושל ג'ורג' יוסטון במהלך תקופת כהונתו של זה האחרון.
מושל אלבמה

ב-1878 נבחר קוב כמושל אלבמה, וב-1880 נבחר לתקופת כהונה שנייה. תקופת כהונתו עברה ללא אירועים מיוחדים. אוכלוסיית אלבמה גדלה. במפקד האוכלוסין של 1880 נרשמו באלבמה 1,262,505 תושבים. הבעיות הפיננסיות של הממשלה והשליטה ברכבות נפלו על כתפיו של קוב. ממשלו ביצע שיפורים בהערכות המס והפחית את יתרת הכספים באוצר המדינה.
במהלך שתי תקופות הכהונה של קוב כמושל, הוקמו מועצת הרכבות המדינתית, לשכת עורכי הדין המדינתית ואוניברסיטת טוסקגי. במהלך תקופת כהונתו השנייה היה חוק היובש סוגיה משמעותית במחלוקת באלבמה. תומכי חוק היובש ניסו להעביר חוק מדינתי למתן זכות החלטה בנושא לגופי הממשל המקומי, אך ללא הצלחה.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, פרש קוב לחייו הפרטיים לזמן מה, אך ב-1888 קיבל מינוי למשרת שופט שלום במחוז שלבי. הוא גם שימש כנשיא מפעל ברזל בעיר הלנה בשנים 1873–1891, והמשיך להחזיק בתפקיד זה גם במקביל לכהונתו כמושל. הוא גם היה הפרקליט של חברת הרכבת לואיוויל ונאשוויל. הוא היה מעורב בגידול כותנה ובפיתוח מכרה ברזל בצפון אלבמה.
קוב היה חבר בבונים החופשיים והיה הנשיא הגדול של לשכת אבלמה ב-1879 וב-1880. הוא היה האדם היחידי שימש בתפקיד זה במקביל לכהונתו כמושל. הוא היה חבר בכל הלשכות של הנוסח הסקוטי עד לדרגה ה-32. בשנותיו האחרונות התגורר בעיר ברמינגהאם.
רופוס קוב נפטר בברמינגהאם ב-26 בנובמבר 1913. הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
רוגבי במשחקים האולימפיים

המשחק בין נבחרות צרפת וגרמניה באולימפיאדת פריז (1900)
נבחרת אוסטרליה, האלופה האולימפית באולימפיאדת לונדון (1908)
נבחרת ארצות הברית, האלופה האולימפית באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
משחק הגמר בין נבחרות ארצות הברית וצרפת באולימפיאדת פריז (1924)
נבחרת ארצות הברית, האלופה האולימפית באולימפיאדת פריז (1924)
רוגבי היה ענף במשחקים האולימפיים בארבע אולימפיאדות בין 1900 ל-1924, והוא חזר לתוכנית האולימפית החל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בעוד שבאולימפיאדות שנערכו בעבר, שיחקו גברים בלבד, ברוגבי יוניון, שבו משתתפים 15 שחקנים, החל באולימפיאדת ריו יהיה טורניר הן לנשים והן לגברים, במתכונת של רוגבי שביעיות, שבו משתתפים 7 שחקנים.
היסטוריה > עד 1924

באולימפיאדת פריז (1900) השתתפו 3 נבחרות: בריטניה, גרמניה וצרפת. למעשה, בריטניה וגרמניה לא יוצגו בידי נבחרות לאומיות, אלא בידי מועדונים מקומיים: מוזלי וונדררז ופרנקפורט 1880, בהתאמה. צרפת גברה על שתיהן וזכתה במדליית הזהב, ובריטניה וגרמניה, שלא שיחקו זו מול זו, זכו במדליות כסף. למשחק בין צרפת לבריטניה הגיעו 6,000 צופים, הקהל הגדול ביותר שהגיע לאירוע כלשהו במשחקים אלה.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא נערך טורניר רוגבי, ובאולימפיאדת לונדון (1908) השתתפו שתי נבחרות בלבד, לאחר שצרפת ויתרה על השתתפותה: בריטניה ואוסטרלאסיה. אוסטרלאסיה הייתה משלחת שהורכבה מספורטאים מאוסטרליה ומניו זילנד, אך בענף הרוגבי השתתפה נבחרת אוסטרליה. גם הפעם בריטניה לא יוצגה בידי נבחרת לאומית, אלא בידי נבחרת מחוז קורנוול. במשחק היחיד שנערך ניצחה אוסטרלאסיה, וזכתה במדליית הזהב.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שוב לא נערך טורניר רוגבי, והפעם הבאה הייתה באולימפיאדת אנטוורפן (1920). גם אז השתתפו רק שתי נבחרות, ארצות הברית וצרפת. נבחרת ארצות הברית הפתיעה וניצחה במשחק היחיד שנערך, וזכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת פריז (1924) הצטרפו לשתי נבחרות אלו גם נבחרת רומניה, וארצות הברית שמרה על תוארה. במשחק הגמר בין צרפת לארצות הברית, שנערך באמטדיון איב-דו-מנואר, השליך הקהל הצרפתי בקבוקים ואבנים על השחקנים האמריקאים ועל השופטים, ופרץ למגרש לפני שריקת הסיום. השחקנים הצרפתים נאלצו לגונן בגופם על השחקנים האמריקאים, והם חולצו בחסות המשטרה. בעת חלוקת המדליות, כשנוגן המנון ארצות הברית, השמיע הקהל שריקות בוז.
היסטוריה > הוצאת הענף מהמשחקים והחזרתו החל מ-2016

בעקבות האירועים במשחק הגמר והמיעוט העקבי של נבחרות משתתפות בטורניר, החליט הוועד האולימפי הבינלאומי שלא לכלול את הרוגבי במשחקים הבאים. פרישתו של פייר דה קוברטן, חובב המשחק, מראשות הוועד האולימפי, הקלה על קבלת החלטה זו. באולימפיאדת ברלין (1936) נערך טורניר ראווה בהשתתפות ארבע נבחרות (איטליה, גרמניה, צרפת ורומניה), ובמשחק הגמר ניצחה צרפת את גרמניה.
שלוש פעמים בהמשך ניסו מדינות שאירחו את המשחקים האולימפיים לכלול בהן גם טורניר רוגבי: איטליה (שאירחה את אולימפיאדת רומא (1960)), ברית המועצות (שאירחה את אולימפיאדת מוסקבה (1980)) וקוריאה הדרומית (שאירחה את אולימפיאדת סיאול (1988)). בשנת 2005 בחן הוועד האולימפי הבינלאומי את האפשרות לכלול מספר ענפים חדשים, ובהם רוגבי, באולימפיאדת לונדון (2012), אך החליט שלא לעשות זאת. בשנת 2009 התקבלה החלטה עקרונית להוסיף שני ענפים חדשים החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. רוגבי וגולף היו שני הענפים שנבחרו, והועדפו על פני ענפים אחרים ובהם סקווש וקראטה.
משחקי הרוגבי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נערכו במתכונת של רוגבי שביעיות, וכללו לראשונה גם טורניר נשים. הן בטורניר הגברים והן בטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות. הן חולקו לשלושה בתים בני ארבע נבחרות. שתי הראשונות מכל בית עלו לשלב רבע הגמר, כמו גם שתיים מתוך שלוש הנבחרות שדורגו במקום השלישי, במאזן הטוב ביותר. החל משלב הגמר נמשך הטורניר בשיטת נוקאאוט. שתי המפסידות בשלב חצי הגמר נפגשו למשחק על מדליית הארד, המפסידות בשלב רבע הגמר המשיכו למשחקי הדירוג על מקומות 5 עד 8, וארבע הנבחרות שלא העפילו לשלב רבע הגמר המשיכו למשחקי הדירוג על מקומות 9 עד 12. נבחרת הנשים של אוסטרליה הייתה האלופה האולימפית הראשונה בהיסטוריה של הטורנירים לנשים, ובטורניר הגברים ניצחה נבחרת פיג'י, שזכתה במדליה האולימפית הראשונה בתולדות המדינה.
מדליות

6 נבחרות השתתפו בטורנירי הרוגבי שנערכו עד 1924, ומאחר שבכל טורניר השתתפו 2 או 3 נבחרות, כולן זכו במדליות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | פיג'י פיג'י | 2 | 1 | 1 | 3 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 2 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | צרפת צרפת | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 4 | ניו זילנד ניו זילנד | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 5 | אוסטרלאסיה אוסטרלאסיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | בריטניה בריטניה | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 8 | גרמניה גרמניה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | ארגנטינה ארגנטינה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | קנדה קנדה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | רומניה רומניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | דרום אפריקה דרום אפריקה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| בסך הכל | בסך הכל | 8 | 9 | 5 | 22 |