stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ובאני בנדטו פלאטי
לקריאה נוספת

Alberto Iesuè, Le Opere di Giovanni Benedetto Platti – Thematic Cathalog, Edizioni de I Solisti Veneti, Padova, 1999
הערות שוליים

↑  כפי שמסתבר ממכתב מתאריך 7 באוקטובר 1764, מאת דומניקו פאלאפוטי אל ג. ב. מרטיני. אך במסמך שגילה מייקל טלבוט בוונציה מוזכר פלאטי כשייך ל-arte deu sondori בראשית 1711, ומכאן שלא ייתכן שנולד לאחר 1692
↑  אלברטו לזואה, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2  לזואה, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283665705171  PLWABN: 9810604159405606  BNE: XX1752885  BnF: cb13956916g (data)  CANTIC: a10813974  CiNii: DA08566923  GND: 123218926  ISNI: 0000 0001 0887 0543  LCCN: n82099783  LNB: 000059384  MusicBrainz: 0980310e-551f-4e9d-b229-5a92b641cf8e  NKC: xx0026152  NTA: 138707359  SELIBR: 214258  SNAC: w6ks6zrr  SUDOC: 112130771  Trove: 908605  VIAF: 34649783   WorldCat (עם VIAF): 34649783
ג'יימס ברגמן

ג'יימס "ג'ים" סטיבן ברגמן (באנגלית: James "Jim" Steven Bregman;‏ נולד ב-17 בנובמבר 1941) הוא ג'ודוקא יהודי-אמריקאי. זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 1964) ומדליית ארד באליפות עולם (ריו דה ז'ניירו 1965). הוא אלוף פאן-אמריקה (גואטמלה סיטי 1965), אלוף המכביה (1965) ואלוף ארצות הברית (1964). מייסד ומנהל איגוד הג'ודו בארצות הברית וכיהן 3 קדנציות כנשיא האיגוד.
ביוגרפיה

ברגמן נולד וגדל בארלינגטון וירג'יניה. הוא החל להתאמן בג'ודו בגיל 12. בהמשך הוא התאמן בקולג' ביפן.
ביוגרפיה > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) נערכו לראשונה תחרויות ג'ודו במשחקים האולימפיים והוא זכה במדליית ארד.
ברגמן זכה במדליית זהב במכביה השביעית באוגוסט 1965. באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו ובכך היה לאמריקאי הראשון שזכה במדליה באליפות עולם בג'ודו ובמדליית זהב באליפות פאן אמריקה בג'ודו.
בשנת 1966 הסתיימה הקריירה הספוטיבית שלו לאחר שעבר ניתוח בברך.
בשנת 1968 היה בין מייסדי איגוד הג'ודו בארצות הברית וכיהן 3 קדנציות כנשיא האיגוד.
גאי ג'ין

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'יימס קלאוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 מקום התרחשות:  יפן 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאה לאור דל 
 תאריך הוצאה:  1993
 סדרה
 סדרת ספרים:  סאגה האסיאתית
 ספר קודם:  טאי פאן
 הספר הבא:  בית האצילים
 
גאי-ג'ין (מיפנית: "זר") הוא רומן מ-1993 הנכתב על ידי ג'יימס קלאוול, כרונולוגית הספר השלישי בסאגה האסייתית, אף על פי שהוא האחרון שנכתב ופורסם. מתרחש 20 שנה אחרי האירועים בטאי פאן, הוא מתאר את ההרפתקאות של מלקולם סטרואן, בנם של קולום וטס סטרואן ביפן. הסיפור צולל בעומק אל המצב הפוליטי ביפן והעוינות איתה התמודדו שם בני המערב, ומתבסס בחופשיות על תקרית נממוגי ועל מלחמת אנגלו-סטצומה.
ג'ורג' בלנשין

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1904 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 באפריל 1983 (בגיל 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gueorgui Melitónovich Balanchivadze 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סנקט פטרבורג 
 השכלה:  אקדמיית וגנובה של הבלט הרוסי  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 תקופת הפעילות:  מ-1929 
 מעסיק:  בלט רוס, בלט רוס דה מונטה קרלו, בית הספר לבלט אמריקאי, ניו יורק סיטי בלט 
 בן או בת זוג:  Tamara Geva (1921–1926)  מריה טולצ'יף (1946–1952)  Vera Zorina (1938–1946)  Tanaquil Le Clercq (1952–1969)  אלכסנדרה דנילובה (1926–1933)  Tamara Toumanova 
 פרסים והוקרה:  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1980)  פרס מרכז קנדי (1978)  מדליית החירות הנשיאותית  מדליון הנדל 
 www.balanchine.org
 
ג'ורג' בלנשין וסוזן פארל ב"דון קישוט" - 1965
ז'ורז' בלנשין או ג'ורג' בלנצ'ין (באנגלית: George Balanchine,שמו במקור בגאורגית: გიორგი ბალანჩივაძე, גיאוֹרגי באלאנצ'יוואדזֶה, בצרפתית: ז'ורז' בלנשין‏, 22 בינואר 1904, האימפריה הרוסית - 30 באפריל 1983, ניו יורק) היה מנהל הבלט של בלט הניו יורק סיטי ומגדולי הכוריאוגרפים הנאוקלאסיים.
ביוגרפיה

בלנשין נולד בסנקט פטרבורג למשפחת אמנים גאורגית. הוא למד בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. אביו מליטון בלנצ'יוודזה (1862-1937) היה מלחין ומייסד בית האופרה של כותאיסי, שנקרא על שמו. אחיו, אנדריה בלנצ'יוודזה (1906-1992), היה מלחין גאורגי נודע.
היה בין אחרוני הכוריאוגרפים שעבדו עבור סרגיי דיאגילב (אפולו מוליך המוזות, "הבן האובד",הזמיר (עיצוב תפאורה: אנרי מאטיס) ,"החתולה".) ביחד עם לינקולן קרסטיין הקים בית ספר לבלט אמריקאי ולהקה, בה כיכבה אשתו, מריה טולצ'יף, כפרימה בלרינה. באותה תקופה היה בלנשין אחראי לפיתוח הסגנון שנודע כ"בלט אמריקאי", אשר כלל טכניקות קצביות, אתלטיות, ומתואמות למוזיקה מודרנית, כדוגמת סווינג. כישוריה האקרובטיים של טולצ'יף היו מותאמים במיוחד לדרישות סגנון זה, והשניים עבדו במהלך שנים לשכללו. כשטולצ'יף רקדה בסגנון בתיאטרון בולשוי ובפריז, הוא התקבל בהתלהבות על ידי המבקרים והקהל. שיתוף הפעולה בין איגור סטרווינסקי ובלנשין אשר החל תחת ידיו של סרגיי דיאגילב נמשך עשרות שנים לאחר מותו והם יצרו יחדיו בארצות הברית עשרות בלטים. בלנשין יצר בלטים גם עבור להקת הבלט רוס דה מונטה קרלו, בלט האופרה של פריז, ותיאטרון הבלט האמריקאי. בלנשין יצר תפקידים עבור הבלרינות אלכסנדרה דנילובה, מריה טולצ'יף, מליסיה היידן, סוזן פרל, מריל אשלי ודרסי קיסטלר, אשר סוקרו בסרט Dancing for Mr. B' אשר יצא מספר שנים אחר מותו. בלנשין פיתח סגנון מדויק מאוד ומושלם מקצה הבוהן ועד קצה הזרת, הראש והצוואר, תבע מרקדניו ביצוע מושלם והתמסרות מושלמת. סגנונו התפתח לסגנון מופשט מאוד, הוא בחר בתלבושות שאינן מסתירות את מבנה גוף הרקדנים ומבליטות את רצינותם, אמינותם ויושרם, ונמנע משימוש באפקטים.
ראו גם

ניו יורק סיטי בלט
ברבטי טוקן

| ברבטי טוקן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברבטי טוקן
סוג:: ברבט טוקני
שם מדעי
 Semnornithidae ‏ג'רדין, 1855

ברבטי טוקן (שם מדעי: Semnornithidae) הם משפחת עופות מסדרת הנקראים ובה סוג אחד - ברבט טוקני (Semnornis).
הברבטים חיים רק ביערות אמריקה הדרומית ובעלי מקור אפור מגודל המכוסה בנוצות דמויות שערות שפם בקצה, ראש כחול או צהוב ומוצק וגוף קטן וצבעוני. אורכם הממוצע 20 ס"מ והם מזכירים טוקנים ננסיים וגם קרובי משפחה שלהם. הם נפוצים בעיקר ביערות סבוכים וניזונים מפירות ומחרקים שהם תופסים.
הברבטים חיים בקבוצות ובעונת הקינון יכולים להיות 19 ציפורים בתוך קן גדול אחד. כך הם גם ישנים בלילה והם משכימי קום בבוקר.
מיון

בסוג ברבט טוקני (Semnornis) חיים רק 2 מינים:
ברבט חד מקור (Semnornis frantzii)
ברבט הטוקן (Semnornis ramphastinus)
גאי ברימן

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1978 (בן 46) קירקלדי, סקוטלנד
 שם לידה:  Guy Rupert Berryman 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון, אקדמיית אדינבורו, The Bartlett, Kent College (Canterbury) 
 סוגה:  רוק • רוק אלטרנטיבי • פופ רוק • פוסט-בריטפופ • פופ • סינת'-פופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, פסנתר, קלידים, מנדולינה, תופים
 חברת תקליטים:  פרלופון, קפיטול רקורדס, אטלנטיק רקורדס
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
גיא ברימן (באנגלית: Guy Berryman; נולד ב-12 באפריל 1978) הוא הבסיסט של להקת הרוק הבריטית קולדפליי.
ברימן נולד בקירקלדי לאם ממוצא יהודי, בסקוטלנד, ועבר בגיל 12 לקנט שבאנגליה. הוא מנגן על גיטרת בס מאז גיל 13, והוא גדל על מוזיקת פאנק (Funk) וגרוב. אביו היה מהנדס במנהרת התעלה, ובעקבות כך, בחר ברימן במקצוע ההנדסה כשלמד באוניברסיטת לונדון. לאחר מכן הוא עבר למקצוע האדריכלות, ממנו נשר לאחר כשנה על מנת להתמקד בניגון בלהקת קולדפליי, כשבמקביל עבד תקופה כברמן.
בשנת 2004 הוא התחתן עם ג'ואנה בריסטון בסיטי של וסטמינסטר. ב-17 בספטמבר 2006, נולדה בתם ניקו. במרץ 2007 התגרשו בני הזוג. מ-2014 מאורס ברימן לדוגמנית ההולנדית קשיה גריטס, ולזוג בן.
ברימן מושפע בין היתר מג'יימס בראון, הביטלס ופינק פלויד.
בנימין ויינברג

בנימין (בומה) ויינברג (נולד ב-9 במרץ 1951) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

בומה החל את דרכו במכבי שעריים. לאחר שהצטיין באליפות צה"ל ב-1971, הציע לו מאמן נבחרת פיקוד הצפון ג'וני הרדי להצטרף למכבי חיפה, אליה הצטרף לאחר שסירב להצעה שקבל מבית"ר ירושלים. לאחר שנפצע אנושות במלחמת יום הכיפורים ועבר שיקום ממושך, חזר ויינברג לבין הקורות במכבי חיפה. בעונת 75–1974, עבר ליריבה העירונית, הפועל חיפה תמורת 50,000 לירות והכנסות ממשחק ידידות שנערך בין שתי הקבוצות. באותה עונה שאותה סיימה הפועל חיפה במקום השלישי. הוא התמודד עם אליהו בניש על אפודת השוער הראשון, כשאף אחד מהם לא זכה לעדיפות. את העונה שלאחר מכן הוא החל כשוער ראשון, אבל ירד לספסל בעקבות יכולת לא טובה. ויינברג קיבל הזדמנות נוספת לאחר תקרית בין השוער בניש למנהל הקבוצה. הפעם הוא כבר לא אכזב ולאחר שהצטיין בניצחון על האלופה באר-שבע, תפס מקום של קבע בהרכב של סטלמך. בקיץ ביקש לעזוב את הקבוצה ולחזור לרחובות, אבל מנהלי הקבוצה שכנעו אותו להישאר. לאחר עזיבתו של איציק אנגלנדר הוא קבל את סרט הקפטן בעונת 1977/78, המשיך לעמוד בשער הקבוצה עד 1980 ובשתי עונותיו האחרונות פתח בכל המשחקים. לפני פתיחת עונת 1980/81 פרץ מרד שחקנים בקבוצה, במטרה להחליף את היו"ר, אמנון צידון. ויינברג שהנהיג את השחקנים כקפטן הקבוצה, שילם את המחיר כשבמקומו הוחתם יעקב אסייג שהגיע מבני יהודה. בומה שנפגע מהמהלך עשה את הדרך ההפוכה והצטרף לבני יהודה, בה שיחק במשך כשלוש עונות, כשבמהלכן זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. ב-1984 ויינברג חזר למכבי חיפה כשוער מחליף לאבי רן, והיה שותף לאליפות השנייה של הירוקים, אף על פי שלא רשם אפילו הופעה אחת. הוא פרש מכדורגל בגיל 34.
חיים אישיים

ויינברג נולד בישראל והתגייס לחיל השריון. במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב-19 באוקטובר הצטרף ויינברג ליחידתו כטנקיסט באחת מיחידות השריון בסיני. במהלך ניסיון תקיפה על מתחם מצרי הטנק של "בומה" נפגע אחרי שספג פגיעה מטיל נגד טנקים. טנק ה"צנטוריון" החל לבעור כשהוא שלושה קילומטרים בתוך שטח מצרים, מספר שעות לאחר צליחת תעלת סואץ, הנהג נהרג, והיתר, ובתוכם ויינברג נפצעו. ויינברג הפצוע הועבר לרפידים ומשם לבית החולים בבאר שבע, הוא נותח, ומגופו הוצאו רסיסים רבים ועבר שלושה חודשי החלמה בטרם חזר לכדורגל.
ב-2002 ויינברג נעצר בחשד שהבריח לישראל סיגריות מזויפות, והונה את רשויות המכס ביותר מ-50 מיליון שקל. ביחד עימו נעצר שותפו, שאול שנהב.
ויינברג נשוי ליפה לבית פופובסקי ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  מהטנק הבוער לשער: סיפורו של בומה ויינברג, באתר ONE‏, 22 בספטמבר 2015
↑  אסף זוהר, ‏שוער העבר בומה וינברג חשוד בהונאת המכס ב-50 מיליון שקל, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2002
ברבי: אגדת אופנה

| --- | --- |

 בימוי:  ויליאם לאו 
 מדבבים:  טבית'ה סנט ג'רמיין פטרישה דרייק אדריאן פטריב 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Universal Studios Home Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  16 בספטמבר 2010 
 משך הקרנה:  82 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברבי: אגדת אופנה (באנגלית: Barbie: A Fashion Fairytale) הוא סרט הנפשה ממוחשבת משנת 2010, שלוקח חלק בסדרת סרטי ברבי.
עלילה

ברבי מצטלמת לסרט הנסיכה והאפון ובמהלך הצילומים היא מטילה ספק בבחירותיו האמנותיות הביזאריות של הבמאי, כתוצאה מכך היא מפוטרת. אחרי כן היא מקבלת שיחת טלפון מקן בה הוא נפרד ממנה. על מנת לשכוח מן החוויות הלא נעימות שעברה היא נוסעת לחופשה בפריז בה היא מבקרת את דודה שלה מיליסנט, מעצבת אופנה מוערכת. בינתיים חברותיה של ברבי, תרזה וגרייס, הולכות להתעמת עם קן ואז מסתבר שקן לא אמר לברבי בטלפון שהוא רוצה להיפרד ממנה ומה שנשמע היה הקלטה שהוקלטה על ידי יריבתה של ברבי, רקל. קן מחליט לנסוע לפריז ולתקן את היחסים עם ברבי.
בפריז ברבי מגלה כי מיליסנט עומדת לפשוט רגל עקב ביקורת שלילית על עבודתה, אליס העוזרת של מיליסנט לוקחת את ברבי לעליית הגג בה נמצאים יצורים קסומים היכולים לעזור.
ג'ון אוקיף

| --- | --- |

ג'ון אוקיף, 2014
 לידה:  18 בנובמבר 1939 (בן 84) ניו יורק
 ענף מדעי:  מדעי המוח
 עיסוק:  פסיכולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקגיל (1967)  הסיטי קולג' של ניו יורק  תיכון רג'יס 
 מנחה לדוקטורט:  Ronald Melzack 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 תלמידי דוקטורט:  Michael Recce 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
 אתר רשמי
 
ג'ון אוקיף (באנגלית: John O'Keefe;‏ נולד ב-18 בנובמבר 1939) הוא מדען מוח בריטי-אמריקאי, פסיכולוג ופרופסור במרכז סינסברי ולקום למעגלים והתנהגות עצביים ובמחלקת המחקר לביולוגיה של תאים והתפתחות ביוניברסיטי קולג' לונדון. הוא גילה תאי מקום בהיפוקמפוס, ושהם מראים סוג ספציפי של קידוד זמני בדמות דיכוי שלב התטא. הוא חולק את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2014, יחד עם מיי-בריט מוסר ואדוארד מוסר. הוא עבד ביוניברסיטי קולג' לונדון במשך כל הקריירה שלו, אך גם כיהן במשרה חלקית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה בהוראת משתפי הפעולה הנורווגים שלו.
ראשית חייו

נולד בעיר ניו יורק להורים מהגרים אירים, אוקיף למד בתיכון רג'יס (מנהטן) וקיבל תואר BA מהקולג' סיטי בניו יורק. הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קוויבק, קנדה, שם קיבל תואר שני בשנת 1964, ותואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1967, בהנחיית רונלד מלזק.
קריירה ומחקר

אוקיף עבד אוניברסיטת קולג' בלונדון בשנת 1967 כעמית מחקר פוסט-דוקטורט בארצות הברית. הוא המשיך לעבוד שם וקודם לפרופסור בשנת 1987. בהוראת משתפי הפעולה שלו אדוורד מוסר ומיי-בריט מוסר הוא מונה ליו"ר פרופסור במשרה חלקית באוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה בשנת 2014.
קריירה ומחקר > גילוי תאי מקום

אוקיף ותלמידו ג'ונתן דוסטרובסקי גילו תאי מקום על ידי ניתוח שיטתי של הגורמים הסביבתיים המשפיעים על תכונות הירי של נוירונים בהיפוקמפוס בודדים. פרסומיו הרבים על תאי מקום צוטטו מאוד. בנוסף פרסם ספר משפיע עם לין נדל, והציע את התפקיד הפונקציונלי של ההיפוקמפוס כמפה קוגניטיבית לתפקוד הזיכרון המרחבי. בהרחבות עבודתו נותחו תאי מקום בניסוי או הודמו במודלים במאות מאמרים.
קריירה ומחקר > גילוי הקצב של שלב התטא

במחקר נוסף על תאי מקום, אוקיף מצא עדויות לשינוי מובחן של קידוד זמני של מידע על ידי תזמון פוטנציאל הפעולה בתאים במקום, יחסית למחזור EEG תנודתי המכונה קצב התטא, בניגוד לתזמון ספייק בתוך תא בודד. במאמר משנת 1993, הוא ומייקל רצ'ה הוכיחו כי תאי מקום מתרחבים בשלבים שונים ביחס לתנודות בקצב התטא בפוטנציאל השדה המקומי של ההיפוקמפוס. כשחולדה נכנסת לשדה הירי של תא מקום, הדוקרן מתחיל בשלבים מאוחרים של קצב התטא, וכשהחולדה עוברת דרך שדה הירי, הדוקרנים עוברים לשלבים מוקדמים יותר של מחזור התטא. השפעה זו שוחזרה במספר עיתונים שלאחר מכן, ומספקת ראיות לקידוד קלט חושי על ידי תזמון הקוצים. מודלים רבים התייחסו למנגנונים הפיזיולוגיים הפוטנציאליים של התקדמות שלב התטא.
קריירה ומחקר > חיזוי וגילוי של תאי וקטור גבוליים

במאמר שנכתב בשנת 1996 הציגו אוקיף וניל ברג'ס נתונים המראים שינויים במיקומם ובגודלם של שדות הירי של תאי מקום כאשר הוסרו המחסומים המגדירים את הסביבה. במאמר זה ובמאמרים הבאים הם הציגו מודל של תופעה זו המנבאת קיומם של תאי וקטור גבול שיגיבו במרחק ספציפי ממחסומים בסביבה. מספר שנים מאוחר יותר, חיזוי תאורטי מפורש זה נתמך על ידי נתונים ניסיוניים נרחבים המדגימים תאי גבול עם התכונות החזויות בתת-התוכנית ובקליפת המוח התוך-המדיאלית (שם הם מכונים לעיתים תאי גבול).
פרסים והוקרה

אוקיף נבחר לעמית האגודה המלכותית (FRS) בשנת 1992 ולעמית האקדמיה למדעי הרפואה (FMedSci) בשנת 1998. בנוסף, הוא קיבל את פרס קרן פלדברג בשנת 2001 ואת פרס גרוומאייר בפסיכולוגיה בשנת 2006. (עם לין נדל). בשנת 2007 הוא קיבל את פרס האגודה הבריטית למדעי המוח על תרומה יוצאת דופן למדעי המוח הבריטיים ובשנת 2008 הוא קיבל את פרס האיגוד האירופי למדעי המוח האירופיים של איגודי מדעי המוח האירופיים. מאוחר יותר בשנת 2008 הוענק לאוקיף פרס גרובר למדעי המוח. הוא מונה למנהל הפתיחה של מרכז סינסברי וולקום למעגלים והתנהגות עצביים. בשנת 2013 הוא קיבל את פרס לואיזה גרוס הורביץ (עם אדוארד מוסר ומאי-בריט מוסר). ב-2014 הוא היה שותף לחתן פרס קוולי למדעי המוח יחד עם ברנדה מילנר ומרקוס רייכל. בשנת 2016 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים.
לאוקיף הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2014, עם מיי-בריט מוסר ואדוורד מוסר.
אוקיף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד למדעים מטעם אוניברסיטת קולג' קורק ב־15 בדצמבר 2014. במאי 2015 הוא קיבל אחד מהסיטי קולג' של ניו יורק, וביוני אותה שנה הוענק לו אחד מאוניברסיטת מקגיל.
גאי ברג'ס

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1911 דבאנפורט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 באוגוסט 1963 (בגיל 52) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ברית המועצות, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Guy Francis de Moncy Burgess 
 מקום מגורים:  קיימברידג', דבאנפורט, לונדון, מוסקבה 
 השכלה:  איטון קולג' בית ספר לוקרס פארק טריניטי קולג' האקדמיה המלכותית הימית הבריטית 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 באוגוסט 1963 
 
גאי פרנסיס דה מונסי ברג'ס (Guy Francis De Moncy Burgess; ‏16 באפריל 1911 - 30 באוגוסט 1963) היה קצין מודיעין וסוכן כפול בריטי שעבד עבור ברית המועצות. הוא היה חלק מחמישיית קיימברידג', חבורת מרגלים שפעלה כנגד מעצמות המערב והעבירה את סודותיהן לסובייטים לפני המלחמה הקרה ובמהלכה. ברג'ס ואנתוני בלאנט העבירו לסובייטים מסמכים מסווגים של משרד החוץ הבריטי, ושל סוכנות הביון MI5 שתיארו את האסטרטגיה הצבאית המערבית. בשנת 1951 ערק ביחד עם הדיפלומט דונלד מקלין, חברו לרשת, לברית המועצות וחי בה עד למותו.
ביוגרפיה

ברג'ס נולד ב-1911 בדוונפורט. אביו היה איש הצי הבריטי. בצעירותו למד ברג'ס בבתי ספר פרטיים משובחים. הוא בילה תקופת מה באיטון, ולאחר מכן למד שנתיים באקדמיה המלכותית הימית בדרטמות'. קשיים שהתגלו בראייתו הביאו לנטישת הרצון בקריירה ימית ולשובו לאיטון. הישגיו הלימודיים הביאו לקבלת מלגה ללימודי היסטוריה בטריניטי קולג' בקיימברידג', ב-1930. ברג'ס הצטיין בלימודיו ואף קיבל משרת הוראה זוטרה בקולג'. בעודו לומד באוניברסיטת קיימברידג' התחבר לחבורת צעירים שכינו עצמם "שליחי קיימברידג'", מועדון ויכוחים סודי וחשאי, בעל נטייה מרקסיסטית. במועדון היה חבר אנתוני בלאנט, שאף הוא היה, כברג'ס, הומוסקסואל.
לא ידוע מתי גויס ברג'ס לשירות המודיעין הסובייטי. לטענת בלאנט גויסה החמישייה לאחר תקופת קיימברידג'. מכל מקום, ב-1934 הכריז על התנערותו מהקומוניזם, והצטרף לאגודה שתמכה בקשרי בריטניה עם גרמניה הנאצית, אגודה שבה היה חבר גם קים פילבי. פעולה זו הייתה כפי הנראה בהוראת מפעיליו. בלבו נותר קומוניסט נאמן.
ברג'ס, שצבר מוניטין שליליים כאלכוהוליסט והיה ידוע בהתנהגותו הגרועה, החל לעבוד כעיתונאי עבור הטיימס, ולאחר מכן, תקופה קצרה עבור ה-BBC כמפיק תוכנית בשם "השבוע בווסטמינסטר", שכיסתה את הפעילות הפרלמנטרית. בתקופה זו פיתח קשרים עם פוליטיקאים חשובים. זמן מה שהה בספרד במהלך מלחמת האזרחים. בקיימברידג' התיידד עם ג'וליאן בל, משורר בריטי שנהרג בעודו נוהג באמבולנס בעת המלחמה.
ב-1938 הצטרף לשירות המודיעין הבריטי למחלקה "D", שעסקה באיסוף מידע פוליטי ובארגון פעולות חשאיות. מחלקה זו קדמה ל-SOE, מנהלת המבצעים המיוחדים שהוקמה בעת המלחמה. בשנים 1939–1941 הושאל ל-MI5 לעיסוק בתעמולה. בשנת 1944 הצטרף למחלקת העיתונות של משרד החוץ.
ב-1945 התמנה ברג'ס למזכיר לסגן שר החוץ הבריטי, הקטור מקניל. בתפקיד זה היה בעל תועלת רבה למפעיליו הסובייטים. כסגנו של מקניל יכול להעביר מסמכים סודיים ביותר לסובייטים על בסיס קבוע, כאשר היה לוקח אותם בלילה ומצלם אותם בדירתו, ומשיב אותם לשולחנו של מקניל בבוקר. ב-1947 עבר למחלקת המחקר במשרד החוץ, ולאחר מכן שימש במחלקת המזרח הרחוק במשרד החוץ עד 1950 כאשר הוצב בתפקיד בשגרירות בריטניה בוושינגטון. הוא המשיך בהרגלי השתייה שלו ובפעילות הומוסקסואלית מוחצנת. הוא חלק דירת מרתף עם קים פילבי, ייתכן בהוראת מפעיליהם, על מנת שפילבי, שנחשב ליציב יותר, יוכל לפקח עליו. ה-FBI תיאר אותו בתקופה זו כ"'מתרומם' (queer) רעשני בעל פה מלוכלך, עם חיבה לפיתוי טרמפיסטים".
ב-1950 נודע כי דונלד מקלין נמצא בחקירה של MI5 בחשד לריגול. ברג'ס סבר כי גם הוא בין החשודים, וביחד עם מקלין נמלט למוסקבה, במאי 1951, על אף שנראה כי בשלב זה לא עלה כלפיו כל חשד. ההימלטות אורגנה על ידי מפעילם, יורי מודין. יש ויכוח האם אכן נמלט ברג'ס או שמא התבקש ללוות את מקלין, ומפעיליו שיקרו לו בדבר האפשרות לשוב לבריטניה. מכל מקום, השניים הופיעו בציבור ב-1956.
שלא כמקלין, שנקלט היטב בברית המועצות וחי עד 1983 חיי אזרח סובייטי מהוגן, החיים בברית המועצות לא היטיבו עם ברג'ס. מנהגיו ההומוסקסואלים לא היו מקובלים בברית המועצות, על אף שמצא שם בן זוג באישור המדינה. שלא כמו מקלין, לא למד את השפה הרוסית, והמשיך להזמין את חליפותיו אצל החייט הקבוע שלו בסאוויל רואו. בעיית השתייה שלו החריפה, ונראה כי מת ממחלה כלשהי הקשורה בה בשנת 1963, בהיותו בן 52. כיום טמון ברג'ס בווסט מאון, כפר קטן במחוז המפשייר באנגליה.
חייו, כחיי שאר חברי "חמישיית קיימברידג'" היו נושא לביוגרפיות, סרטי טלוויזיה וקולנוע, ועוררו עניין ציבורי רב.
קלסתרוניהם של ברג'ס (ימין) ומקלין (שמאל) על מודעת מבוקשים
גאי בולטון

| --- | --- |

גאי בולטון (במרכז)
 לידה:  23 בנובמבר 1884 הרטפורדשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 בספטמבר 1979 (בגיל 94) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  St. Michael's Churchyard, Mickleham 
 מקום לימודים:  Pratt Institute School of Architecture, האקדמיה לאמנויות היפות 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Marguerite Namara  Virginia de Lanty 
 צאצאים:  Marguerite Bolton 
 
גאי רגינלד בולטון (Guy Reginald Bolton‏; 23 בנובמבר 1884 - 5 בספטמבר 1979) היה  מחזאי וסופר אמריקאי יליד בריטניה. את רוב הקריירה שלו עשה בכתיבת תמלילים למחזות זמר בברודוויי.
בולטון למד אדריכלות, אך לא עסק במקצועו. הוא שיתף פעולה עם ג'רום קרן בכתיבת מחזות זמר החל מ"90 בצל" מ-1915 ובמחזות רבים כולל Sally, שהיה המחזמר הגדול הראשון אשר הופק על ידי פלורנץ זיגפלד.
מלחין נוסף עמו שיתף פעולה במספר הפקות היה ג'ורג' גרשווין במחזות Lady Be Good, Tip-Toes, Oh, Kay! ו-Girl Crazy. קול פורטר כתב את המוזיקה המתבססת על מחזהו של בולטון Anything Goes. בנוסף כתב בולטון את התמליל למחזמר Rio Rita שחנך את תיאטרון זיגפלד.
בולטון כתב גם תסריטים עבור סרטי הקולנוע Delicious (אחד מהסרטים המוזיקליים הראשונים; מוזיקה: ג'ורג' גרשווין) "עוד תעלה תזרח השמש", על חייו של ג'רום קרן, Ziegfeld Follies ("שיגיונות זיגפלד") אודות פלורנץ זיגפלד ועוד.
הוא היה נשוי ארבע פעמים, אשתו השנייה הייתה זמרת האופרה מרג'ורי נמרה (Marguerite Namara).
לקריאה נוספת

Lee Davis, Bolton and Wodehouse and Kern: The Men Who Made Musical Comedy. New York: James H. Heineman, Inc., 1993. ISBN 0870081454
ג'ורג' בלייק

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1922 רוטרדם, הולנד 
 פטירה:  26 בדצמבר 2020 (בגיל 98) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ברית המועצות 
 שם לידה:  George Behar 
 מקום קבורה:  בית העלמין טרויקורובסקויה במוסקבה
 השכלה:  דאונינג קולג' בית הספר הארו 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בדצמבר 2020 
 מבצעים:  מלחמת קוריאה  המלחמה הקרה 
 עיטורים:  עיטור הידידות (רוסיה) (2007)  עיטור הדגל האדום  חבר כבוד בק.ג.ב.  פרס שירות ביון החוץ של רוסיה  עיטור האומץ האישי  עיטור לנין  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מסדר אורנז'-נסאו 
 בן או בת זוג:  אייריס פיק 
 
ג'ורג' בלייק (באנגלית: George Blake;‏ 11 בנובמבר 1922 – 26 בדצמבר 2020) היה מרגל בריטי, וסוכן כפול שפעל בשירות הסובייטים.
בספרות

ג'ורג בלייק מופיע בשמו כדמות משנית בספרו של איאן מקיואן "התמים" (The Innocent), שעלילתו מתרחשת בברלין באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20. בלייק הוא הדמות הממשית היחידה בספר זה, שכל יתר דמויותיו בדיוניות. גיבור הספר, לנרד מרנהם, מתגורר ברחוב פלטאנֶנאָלֶה 26 בברלין, קומה מעל דירתו של בלייק (זו הייתה כתובתו האמיתית של בלייק בברלין).
הערות שוליים

↑  נטע בר, המרגל האגדי ג'ורג' בלייק הלך לעולמו, באתר ישראל היום, ‏26 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463475205171  PLWABN: 9810571332305606  BnF: cb121838424 (data)  CiNii: DA06571638  GND: 118663690  ISNI: 0000 0000 8275 1633  LCCN: n50008527  LNB: 000092510  NKC: jn20000700182  NTA: 08147475X  SNAC: w6k93fq4  SUDOC: 030421551  VIAF: 84032509   WorldCat (עם VIAF): 84032509
ג'רמי סילמן

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1954 דל ריו, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בספטמבר 2023 (בגיל 69) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי (מ-1988)
 מד כושר מרבי:  2420 (ינואר 1995)
 מקצוע נוסף:  כותב ספרי עיון 
 מדינה:  ארצות הברית
 
ג'רמי סילמן (באנגלית: Jeremy Silman;‏ 28 באוגוסט 1954 – 21 בספטמבר 2023) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי, מאמן ומחבר ספרי שחמט.
ביוגרפיה

ג'רמי סילמן נולד בדל ריו, טקסס. הוא התחיל לשחק שחמט בגיל 12. זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1981. בשנת 1988 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 ועד למותו סילמן עסק בעיקר בכתיבת ספרי שחמט ואימון. בסך הכל הוא פרסם 35 ספרים. כמו כן העביר קורס שחמט באינטרנט.
הוא היה יועץ לשחמט בצילומי הארי פוטר ואבן החכמים.
נפטר ב-21 בספטמבר 2023.
ג'ון הורטון קונוויי

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1937 ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 באפריל 2020 (בגיל 82) ניו ברנזוויק, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  בריטניה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג' (1962) 
 מנחה לדוקטורט:  הרולד דוונפורט 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1987–2013)  אוניברסיטת קיימברידג' (1962–1987) 
 תלמידי דוקטורט:  ריצ'רד בורכרדס, Donald Lee Pilling, William Alan Schneeberger, Derek Alan Smith, Christopher Smyth Simons, Peter Robin Stephen Knight, Patrick Lawrence Harvey Brooke, Robert Turner Curtis, Gerard Martin Enright, Warren Douglas Smith, Frank Swenton, Richard Stuart Margolin, Robert Arnott Wilson, Simon P. Norton, Timothy M. Hsu, Adrian Mathias, Leonard Hyman Soicher, Jonathan D. H. Smith, Charles Ferenbaugh, Boris Alexeev 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1981)  פרס נמרס למתמטיקה (1998)  פרס בריק (1971)  פרס פוליה (1987)  פרס סטיל למחקר מתמטי (2000) 
 
ג'ון הורטון קונוויי (באנגלית: John Horton Conway;‏ 26 בדצמבר 1937 – 11 באפריל 2020) היה מתמטיקאי בריטי, פרופסור למתמטיקה שימושית באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת פרינסטון. מחקריו עסקו בתורת החבורות, תורת הקשרים, תורת המספרים, תורת המשחקים הקומבינטורית ותורת הקודים. תרם רבות גם לתחום שעשועי המתמטיקה.