אוניות המערכה מסדרת דאנקן
היסטוריית שירות

מאז כניסתן לשירות בשנים 1903–1904, כל שש האוניות שירתו בצי הים התיכון, אם כי כהונתן ביחידה הייתה קצרה יחסית, כאשר כל האוניות הועברו מחדש לצי התעלה ב-1905. אקסמות' וראסל כבר עזבו את צי הים התיכון בשלב זה, ועשו תקופה קצרה בצי הבית ב-1904 לפני שהצטרפו לאחיותיהם בצי התעלה. ב-30 במאי 1906, מונטגו עלתה על שרטון באי לנדי. לאחר ניסיונות ארוכים לתקן ולהציף את האונייה שכשלו, היא ננטשה ונגרטה במקום. חמש האוניות ששרדו עברו לצי האטלנטי ב-1907, אם כי דאנקן ואקסמות' עזבו לסיור נוסף עם צי הים התיכון ב-1908. קורנווליס וראסל הצטרפו אליהן שם בשנה שלאחר מכן. ביולי 1908, ראסל, אלבמארל, דאנקן ואקסמות' ביקרו בקנדה במהלך חגיגות השלוש מאות של קוויבק. אלבמארל נשארה באוקיינוס האטלנטי עד 1910, אז שובצה לצי הבית. ארבע האוניות האחרות הצטרפו אליה לשם ב-1912, ויחד הן הקימו תחילה את שייטת אוניות המערכה הרביעית ומאוחר יותר את שייטת אוניות המערכה השישית. הם נשארו בשייטת השישית עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.
עם תחילת הלחימה, אדמירל ג'ון ג'ליקו, מפקד הצי הגדול, ביקש לשלוח את אוניות השייטת השישית לחזק את הצי הבריטי העיקרי בהתאם לתוכניות שלפני המלחמה. חמשת אוניות הסדרה שימשו לחיזוק הסיירות בסיורים הצפוניים, תוך שמירה על המצור הרחוק על גרמניה. במהלך שירותן בצי הגדול, האוניות הוקצו לשייטת אוניות המערכה השלישית. ב-2 בנובמבר, הן הועברו לצי התעלה עקב פעילות מוגברת של הצי הגרמני בדרום הים הצפוני; שם, הם הקימו מחדש את השייטת השישית ב-14 בנובמבר. ראסל ואקסמות' הפגיזו בסוף נובמבר את זבריחה, שנכבשה על ידי הגרמנים, ושימשה כבסיס ימי מתקדם לצוללות, למרות שהן גרמו נזק קטן והגרמנים חידשו במהירות את פעילותם שם. האוניות שימשו לשמירה על החוף הדרומי של בריטניה מפני התקפות גרמניות עד סוף השנה, ובמחצית הראשונה של 1915 התפזרה השייטת השישית בהדרגה.
קורנווליס הייתה הראשונה לעזוב, בינואר 1915, כאשר נשלחה להצטרף למערכת הדרדנלים נגד האימפריה העות'מאנית. היא השתתפה בהתקפות רבות על מבצרי החוף השומרים על הדרדנלים, שכולן לא הצליחו לפרוץ, והובילו למערכת גליפולי, שקורנווליס גם תמכה בו. אלבמארל הוחזרה לצי הגדול להמשך תפקיד בסיירת הצפון באפריל. במאי נשלחה אקסמות' גם לתגבר את שייטת הדרדנלים. מצוידת ברשתות נגד טורפדו כבדות, היא הייתה אוניית המערכה היחידה שהוצבה קדימה בקפאלו ממש מחוץ למיצרים, בשל האיום המוגבר של צוללות גרמניות באזור. דאנקן הועברה מחדש לתחנת פינסטרה - האיים האזוריים - מדיירה ביולי 1915, לאחר מכן הצטרפה לצי האיטלקי בים האדריאטי, שם ראתה פעילות מועטה. ראסל הועברה למערכת הדרדנלים בנובמבר 1915; אלבמארל הייתה אמורה לצאת באותו זמן, אך היא נפגעה קשות בסערה ולא הייתה מסוגלת לבצע את ההפלגה. ראסל ראתה שם פעילות מועטה, מלבד תמיכה בפינוי קייפ הלס בינואר 1916.
אלבמארל נשארה עם הצי הגדול עד ינואר 1916, כאשר היא הוקצתה כספינת שמירה לנמל מורמנסק הרוסי. בזמן שייט מול מלטה ב-27 באפריל 1916, ראסל פגעה בזוג מוקשים ימיים שהונחו על ידי הצוללת U-73. היא עלתה במהירות, התפוצצה, ואז התהפכה וטבעה עם אובדן של 125 מאנשי הצוות שלה. קורנווליס נקלעה לגורל דומה ב-9 בינואר 1917, כאשר היא טורפדה והוטבעה על ידי U-32, אם כי היא נותרה על פני המים מספיק זמן כדי שרוב הצוות שלה יפונה בליווי משחתות; רק חמישה עשר אנשי צוות נהרגו בטביעה. אקסמות' ודאנקן הוצבו בסלוניקי, יוון, במהלך התערבות מדינות ההסכמה בהפיכת נואמבריאנה ב-1916. שתי האוניות שלחו אנשי צוות לחוף כחלק מההתערבות. אלבמארל חזרה לבריטניה בספטמבר 1916 והושבתה לשארית קיומה. היא, אקסמות' ודאנקן שרדו את המלחמה ושלושתן בסופו של דבר פורקו לגרוטאות ב-1920.
פרסבט, אוניית המערכה הרוסית שכנגדה הוזמנה סדרת דאנקן
תוכנית גובה והסיפון הימני כפי שמתואר ב-Brassey's Naval Annual 1915
שני הצריחים עבור קורנווליס בבנייה
השקת קורנווליס, 17 ביולי 1901
מונטגו לאחר שעלתה על שרטון ב-1906
קורנווליס יורה במהלך פעולות ליד הדרדנלים