stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסמ"ת
המצאות והחוג לטילים ורקטות

תלמידי בית הספר היו יצירתיים ביותר וחלק מהמצאותיהם קיימות עד היום. אחד מן הממציאים הוא שלמה קיסילב שזכה באוקטובר 1968 בתערוכה הבינלאומית לממציאים שנתקיימה בניו יורק, במדליית זהב בזכות המצאתו מזלגון הרמה נייד. כיום מזלגון ההרמה הוא חלק אינטגרלי מכל משאית.
בבסמ"ת התקיים חוג לאנרגיית השמש וסוכנות עתים דווחה על תכנון רכב שינוע על מימן דחוס.
בסוף אפריל 1968 שיגרו תלמידי בית הספר מן החוג לטילים טיל דו-שלבי שכונה "בסמ"ת - 1". הטיל התרומם לגובה של שישה ק"מ וזאת לאחר שלושה ניסיונות כושלים. שנה אחר כך שיגרו את הטיל "בסמ"ת - 2", ובאוגוסט 1969, שיגרו בהצלחה הטיל "בסמת 3" לגובה של שלושים ק"מ.
ספורט

בנוסף להיותו מקום לימוד למקצועות הטכנולוגיה, הדגיש בית הספר את חשיבות נושא הספורט.
בסמ"ת הצטיין בנבחרת כדורסל חזקה שהגיע להישגים מכובדים בארץ ובאירופה.
הנבחרת טופחה על ידי המנהל טוביה תורן.
בשנת 1971 זכה בית הספר במקום הרביעי בתחרות לבתי הספר העל יסודיים שנערכה ביוגוסלביה.
בשנת 1972 זכה בית הספר במקום הרביעי בתחרות לבתי הספר העל יסודיים שנערכה ביוון.
בשנת 1974 זכה בית הספר במקום החמישי בתחרות לבתי הספר העל יסודיים שנערכה בספרד.
בשנת 1981 זכה בית הספר במקום השביעי בתחרות לבתי הספר העל יסודיים שנערכה בבלגיה.
לאחר נפילתו של מנהל בית הספר סגן-אלוף טוביה תורן בקרבות הבלימה בגולן, החלה משנת 1974 מסורת גביע הכדורסל על שם טוביה תורן במחוז חיפה.
בשנת 1979 זכה בית הספר במקום הראשון באליפות מחוז חיפה בכדורסל בהדרכת המאמן שאול לופו (שחקן הפועל חיפה בכדורסל).
בשנת 1982 זכה בית הספר במקום הראשון בליגת הכדורסל לבתי הספר התיכונים לאחר שניצח את נבחרת אליאנס תל - אביב.
מלבד כדורסל בבית הספר היו נבחרות חזקות נוספות כגון נבחרת הכדור עף ובשנת 1977 עלתה הנבחרת לשלב משחקי הגמר הארציים בהדרכתו של יובל ראובני (אחיה של הזמרת דורית ראובני).
היסטוריית נבחרת הכדורעף של בסמ"ת שזורה במאמן אהרון עמישב (דולק אומשווייף) שדחף ענף ספורט זה בחיפה בכלל. דולק היה החלוץ בעניין זה והקים נבחרת כדורעף בבסמ"ת עוד בשנת 1956.
בבית הספר לימדו מורים לספורט אשר בעצמם היו ספורטאים ידועים והם אמיל פרקש באתלטיקה (אחיו הצעיר של דוד דז'ה פרקש מאמן הכדורגל של מכבי חיפה בשנים 1959–1961), בני אלון שחקן הפועל חיפה, שמעון שנהר (שלפנברג) מאמן מכבי חיפה 1975-1977.
וידאו

הריסת בית קונוף בטכניון הסבר רמי ווילר ראש מחלקת חשמל, סרטון  באתר יוטיוב
הריסת בסמ"ת חיפה, סרטון  באתר יוטיוב
בסמ"ת מופ"ת כיום
מורי בסמ"ת של הטכניון באירוע סגירת בית הספר צולם ב 17 בספטמבר 2007
שאול דגן סגירת בסמ"ת סיור סגירה חלק-1
שאול דגן סגירת בסמ"ת סיור סגירה חלק - 2
שאול דגן סגירת בסמ"ת חלק-3, סרטון  באתר יוטיוב
ראו גם

רשימת בוגרי בית הספר
בית הספר להנדסאים
לקריאה נוספת

שאול דגן, בסמ"ת ביובלו: ציוני דרך, 1983-1933
הערות שוליים

↑  פאדי עיאדאת, מביה"ס הטכני הראשון יישאר חדר במוזיאון, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2007
↑  מפת חיפה, 1954 בהוצאת מחלקת המדידות, עם סימון  'בית ספר מקצועי, טכניון' (מס' 163 במפתח) בהדר הכרמל, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב בהדריון, באתר חלון אחורי, 18 בדצמבר 2019
↑  ש. שחורי, ביה"ס לטכנאים והנדסאים, דבר, 20 במרץ 1973
↑  ש. שחורי, הטכניון מכשיר הנדסאים, דבר, 26 באוקטובר 1969
↑  אביבה קרול, ‏דוח מבקר המדינה, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2000
↑  פאדי עיאדאת, מביה"ס הטכני הראשון יישאר חדר במוזיאון, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2007
↑  שושן מנולה, פיקוד העורף הרס את אולם הספורט של בסמ"ת בהדר, באתר כלבו – חיפה והצפון, 21 בספטמבר 2020
↑  שושן מנולה, נחנך המשכן החדש של בית הספר בסמ"ת, באתר כלבו – חיפה והצפון, 30 בינואר 2018
↑  תלמידים ישגרו היום טיל לגובה של 6 קילומטרים, על המשמר, 18 באפריל 1968
↑  שוגר טיל שנבנה ע"י בי"ם מקצועי בטכניון, הצופה, 21 באפריל 1968
↑  מאיר הראובני, הטיל "בסמת 2" - לא משחק ילדים, למרחב, 15 באפריל 1969
מאיר הראובני, טילי בסמ"ת מפלסים דרך חדשה להוראת המדעים, למרחב, 18 באפריל 1969
↑  "בסמת 3" שוגר בהצלחה לגובה של שלושים ק"מ, למרחב, 18 באוגוסט 1969
↑  עמוס כרמלי, "בסמת 3" שוגר בהצלחה ראשו נפל בשטח סוריה, דבר, 18 באוגוסט 1969
↑  אורי ירון, תלמידי בסמ"ת - מקום רביעי באליפות אירופה, מעריב, 18 באפריל 1971
שלט בית הספר מופת בסמת
נייר מכתבים של בית הספר הימי
סגל המורים 1944
הקמת בית הספר הביאה לכך שמספר סטודנטים בטכניון ביקשו ללמוד מקצוע מעשי בבית הספר - מסמך דוגמה לבקשה שכזאת
שאול דגן ומנהל בית הספר, טוביה תורן
המורה למתמטיקה: הרי הרשקוביץ - 1970
המורה לפיזיקה: יצחק פלדי - 1970
בריאן מולקו

| --- | --- |

בריאן מולקו בהופעה
 לידה:  10 בדצמבר 1972 (בן 51) בריסל, בלגיה
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  גולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון, International School of Luxembourg, European School, Luxembourg I 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, זמר
 סוגה:  רוק, פוסט-פאנק (Punk), גלאם פאנק, אינדי רוק, רוק אלטרנטיבי, רוק ניסיוני 
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה, גיטרה, מפוחית, קלידים, גיטרה בס, סקסופון
 חברת תקליטים:  Play It Again Sam 
 שיתופי פעולה בולטים:  פלסיבו
 צאצאים:  קודי מולקו 
 האתר הרשמי של פלסיבו
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן מולקו (באנגלית: Brian Molko; נולד ב-10 בדצמבר 1972 בבריסל, בלגיה) הוא זמר, כותב שירים, גיטריסט בריטי-אמריקאי יליד בלגיה, וסולן להקת פלסיבו,
ביוגרפיה

מולקו נולד לאב בנקאי אמריקני ממוצא יהודי ספרדי - אלג'יראי-איטלקי ולאם סקוטית. שם המשפחה של היה במקור מולכו. בילדותו עברה משפחתו מדינות באופן קבוע, ביניהן סקוטלנד, ליבריה, לבנון ולוקסמבורג. מולקו מתייחס לעיירת הולדתה של אימו בסקוטלנד, דנדי, כ"מקום בו גדלתי". הוא מתאר את ילדותו כתקופה בה הרגיש מבודד נורא. הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בבית הספר לדרמה בו למד.


בזמן שגדל בבית שלא תומך בביטוים אמנותיים (אביו רצה שיגדל להיות בנקאי), מרד מולקו בכך שיצר לעצמו מראה אנדרוגיני, החל להתאפר ולשמוע מוזיקת פאנק (Punk). בריאן החל ללמוד בבית הספר האירופי של לוקסמבורג, אך נאלץ לעזוב בעקבות הטרדות מתלמידי בית הספר. לאחר מכך עבר לבית הספר האמריקאי הבינלאומי של לוקסמבורג, שם פגש לראשונה את בסיסט הלהקה- סטפן אולסדל. ולאחר מכן החל ללמוד דרמה במכללת גולדסמית' בלונדון.
קריירה

מולקו וסטפן אולסדל למדו יחדיו בבית הספר האמריקאי של לוקסמבורג (אך לא היו חברים). כאשר עבר בריאן ללונדון, הוא נתקל באולסדל בתחנת הרכבת התחתית של דרום קנזינגטון והזמין אותו לאחת מהופעותיו במועדון שבו ניגן.
תחילה, הקימו אולסדל ומולקו את הלהקה בשם ״Ashtray Heart״, ולאחר שכתבו ארבעה שירים, כדי להפוך את הלהקה לרצינית יותר, הזמינו את רוברט שולצברג לנגן איתם.
במהלך הנחיית תוכנית בתחנת XFM בדצמבר 2009, ציין מולקו שהשפעתו הגדולה ביותר היא להקת סוניק יות' ושכנראה פלסיבו מעולם לא היו קמים בלעדיהם. בנוסף לכך, הוא ציין שבגיל שבע להקת קיס הייתה הלהקה הראשונה בה הוא התאהב. השפעות מוזיקליות אחרות דפש מוד, דייוויד בואי, איגי פופ, דאוס, דד קנדיז, הביסטי בויז, סרז' גינסבורג, פי ג'יי הארווי, הוולווט אנדרגראונד, ג'וי דיוויז'ן, הסטוג'ז, והפיקסיז.
מולקו לימד את עצמו לנגן בגיטרה; כשהגיע לגיל 16 קיבל העתק של גיטרת הטלהקאסטר. לאחר זמן מה קנה לעצמו טלהקאסטר אמיתית. הוא מנגן על כלים אחרים, ביניהם גיטרה בס, מפוחית, קלידים, סקסופון, תופים ופונוגרף. מולקו דובר צרפתית כשפת אם והוא כותב ושר כמה משירי פלסיבו בצרפתית וגם באנגלית. מדי פעם מתקלט כ-DJ במועדונים.
חיים אישיים

מולקו הוא ביסקסואל, ואב לבן משנת 2005.
ב-2012 קיבל מולקו מלגת כבוד מקולג' גולדסמית, האוניברסיטה של לונדון.
הערות שוליים

↑  בריאן מולקו, CNET Networks Entertainment‏,6 בפברואר 2008
↑  באתר ethnicelebs
↑  מתוך האתר הרשמי של פלסיבו, 17 ביולי 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6018212  BnF: cb15013286w (data)  GND: 1018598294  ICCU: DDSV101642  ISNI: 0000 0001 1494 7252  LCCN: no2010186396  MusicBrainz: ef7d7e16-e0e2-426c-812b-911c346e8c3c  NKC: xx0043299  NSK: 000652892  VIAF: 85574230   WorldCat (עם VIAF): 85574230
ג'יין באטן

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1909 רוטורואה, ניו זילנד 
 פטירה:  22 בנובמבר 1982 (בגיל 73) פלמה דה מיורקה, מיורקה, ספרד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 פרסים והוקרה:  Segrave Trophy (1936)  מדליית זהב של FAI (1937)  גביע הרמון  מסדר האימפריה הבריטית  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  גביע בריטניה  לגיון הכבוד  מסדר הצלב הדרומי 
 חתימה:   
 
ג'יין גרדנר באטן (באנגלית: Jean Gardner Batten‏; 15 בספטמבר 1909 – 22 בנובמבר 1982) הייתה טייסת ניו זילנדית. ילידת רוטורואה, היא הפכה לניו זילנדית הידועה ביותר בשנות השלושים, בזכות ביצוע מספר טיסות סולו שוברות שיא ברחבי העולם. היא ביצעה את טיסת הסולו הראשונה אי פעם מאנגליה לניו זילנד ב-1936.
ילדות

ג'יין באטן נולדה לפרדריק באטן, רופא שיניים, ונלי (אלן) באטן בלקמור היו לה שני אחים גדולים. בשנת 1913 עברה המשפחה לאוקלנד. בשנת 1924 ג'יין באטן נרשמה למכללה לבנות ברמוארה באוקלנד שם למדה בלט ופסנתר. אף שהייתה פסנתרנית מחוננת, בגיל 18 היא החליטה להיות טייסת לאחר שהטייס האוסטרלי צ'ארלס קינגספורד סמית' לקח אותה לטיסה במטוס הצלב הדרומי שלו.
ראשית הטיסות

בשנת 1929, היא ואמה עברו לאנגליה והצטרפו למועדון המטוסים של לונדון. היא טסה את טיסת הסולו הראשונה שלה בשנת 1930 וקבלה רישיונות טיסה פרטיים ומסחריים עד שנת 1932. היא הלוותה 500 ליש"ט מפרד פרומן טרומן, שהיה טייס ניו זילנדי בחיל האוויר המלכותי, שרצה להינשא לה. מטרת ההלוואה הייתה לממן 100 שעות טיסה הנדרשות לרישיון. לאחר שהשלימה את רישיון ה-"B" בדצמבר 1932, היא עזבה את טרומן ופנתה לוויקטור דורה, שלווה מאמו 400 ליש"ט לרכישת מטוס דה האבילנד DH.60 שכונה "עש צועני" עבור ג'יין (טייסת אוסטרלית מוד בוני עשתה טיסות שלה במטוס מאותו דגם). על פי NZ History Online, "גיוס כסף על ידי ניצול מערכות היחסים שלה עם גברים היה נושא שנמשך לאורך כל הקריירה שלה."
באטן עשתה שני ניסיונות לא מוצלחים לשבור את שיאה של איימי ג'ונסון לאוסטרליה. באפריל 1933 היא נתקלה בשתי סופות חול לפני והמנוע נפגע והרס את המטוס. היא התרסקה ונחתה ליד קראצ'י. כשחזרה ללונדון היא לא הצליחה לשכנע את דורה לקנות לה כלי טיס נוסף, ולכן פנתה לחברת הנפט קסטרול שקנתה לה מטוס דו כנפי מסוג "ג'יפסי מוס" יד שנייה תמורת 240 פאונד. היא עשתה ניסיון נוסף באפריל 1934, אך אזל לה הדלק בפרברי רומא. היא נפצעה כשהתנגשה באנטנות רדיו. המטוס תוקן והיא הטיסה אותו חזרה ללונדון, שם לקחה את הכנפיים התחתונות מהמטוס של ארוסה, אדוארד וולטר, לניסיון שלישי.
שוברת שיאים

במאי 1934, ג'יין באטן טסה בהצלחה בטיסת סולו מאנגליה לאוסטרליה ב"ג'יפסי מוס". הטיסה שלה הייתה בת 14 יום ו-22 שעות. זמן שגבר על השיא שהיה קיים בטיסה מאנגליה לאוסטרליה של האנגי איימי ג'ונסון ביותר מארבעה ימים. על הישג זה ועל טיסות שוברות שיא, הוענק לה גביעים שלוש פעמים (1935, 1936, 1937). היא קיבלה גם חוזה פרסום עם חברת הדלק קסטרול שמימנה את הטיסות.
ספרה של ג'יין באטן על מסעה, "טיסת סולו", ראה אור על ידי ג'קסון ואוסאליבן בשנת 1934. ג'יין באטן עשתה עוד שישה שבועות סיורים אוויריים בניו זילנד, שם לפני שחזרה לאנגליה.
לאחר הטיסת הראשונה לאוסטרליה שלה, קנתה באטן מטוס חד כנפי מסוג G-ADPR, שקיבל את השם ז'אן. בשנת 1935 היא קבעה שיא עולמי כשטסה מאנגליה לברזיל. בעקבות טיסה זו קבלה את אות "מסדר הצלב הדרומי", והייתה האדם הראשון מחוץ לבני משפחת המלוכה שזכה לאות זה. בשנת 1936 קבעה שיא עולם נוסף בטיסת סולו מאנגליה לניו זילנד. במקום הולדתה רוטורואה היא זכתה לכבוד מהמאורים הילידים, כפי שהייה אחרי המסע ב-1934. היא קבלה את הכינוי - "בת של השמים".
בגלל המראה המרשים והזוהר שלה בקבלות פנים (היא תמיד לקחה איתה שמלת משי לבנה בטיסות שובר השיאים שלה, ותיקנה את השפתון והאיפור שלה לפני שיצאה מהמטוס), והיא נודעה בכינוי "גרטה גרבו של השמיים".
החיים המאוחרים

מלחמת העולם השנייה סיימה את הרפתקאות התעופה של ג'יין באטן. המטוס שלה נלקח לשירות פעיל ובאטן לא הורשתה להטיס אותו. במהלך המלחמה היא הייתה מעורבת במסעות פרסום בהרצאות באנגליה לגיוס כספים לכלי נשק ומטוסים, אך ימיה כטייסת הסתיימו. לאחר המלחמה היא פרשה מהחיים הציבוריים למעט כמה הופעות קצרות מדי שנה.
באטן הפכה למתבודדת וחיה בכמה מקומות ברחבי העולם עם אמה עד מות אמה בשנת 1965. בשנת 1977 הייתה אורחת הכבוד בפתיחת ביתן חלוצי התעופה במוזיאון התחבורה והטכנולוגיה של אוקלנד, וחזרה לביתה בספרד. בשנת 1982 ננשכה על ידי כלבה באי מיורקה. היא סירבה לקבל טיפול והפצע הזדהם. היא נפטרה לבדה במלון במיורקה, מסיבוכים מנשיכת הכלב, ונקברה ב-22 בינואר 1983. היא נקברה תחת שמה האמצעי, גרדנר. היא הייתה שם רק שבוע וזהותה לא הייתה ידועה - והתגלתה רק כעבור חמש שנים. לכן קרובי משפחתה והציבור הרחב לא ידעו על פטירתה עד ספטמבר 1987.
האוטוביוגרפיה של ג'יין באטן, "חיי", פורסמה על ידי ג'ורג' ג'יי הראפ בשנת 1938. גרסה מורחבת הודפסה תחת הכותרת "לבד בשחקים" בניו זילנד בשנת 1979. באוקטובר 2008 הועלה מחזמר בשם: Garbo of the Skies שנכתב על ידי פול אנדרסן-גרדינר ורבקה הורנבלוב, הוא התבסס על הביוגרפיה של איאן מק'רזי.
מורשת

על שמה נקראים בתי ספר רבים לבנות בניו זילנד. כמו כן על שמה נקראים רחובות בערים אוקלנד וקריסצ'רץ, ולינגטון ובעיר הולדתה רוטורואה. הטרמינל הבינלאומי של שדה התעופה אוקלנד נקרא גם על שמה. שני המטוסים שאיתם שברה את שיאי העולם לטיסת סולו מאנגליה לניו זילנד בשנת 1936 ומסעות שובר שיא רבים אחרים מוצגים כעת בטרמינל הבינלאומי של ז'אן באטן.
פסל ברונזה של באטן ממוקם בטרמינל הראשי של שדה התעופה האזורי רוטורואה, ומוצבים בו לוחות זיכרון.
פארק קטן במרכז העיר רוטורואה נקרא על שמה.
כמו כן, בספטמבר 2009, שמו של רחוב בפלמה דה מיורקה דה מיורקה בו נפטרה ג'יין באטן, שונה לשמה - ג'יין באטן.
מורשת > טיסות מפורסמות

1934 - אנגליה – אוסטרליה (שיא הנשים) 16,900 קילומטרים תוך 14 יום 22 שעות 30 דקות, ושברה את שיאה של איימי ג'ונסון ביותר מארבעה ימים.
1935 - אוסטרליה – אנגליה תוך 17 יום 15 שעות. אישה ראשונה אי פעם שעשתה טיסה חזרה.
1935 - אנגליה – ברזיל: 8,000 ק"מ תוך 61 שעות ורבע וקבעה שיא עולם לכל סוג של מטוס. גם החוצה המהירה ביותר דרך דרום האוקיינוס האטלנטי,
1936 - אנגליה – ניו זילנד. שיא עולם לכל סוג. 22,891 ק"מ תוך 11 יום, 45 דקות, זמן כולל.[15]
1937 - אוסטרליה – אנגליה. טיסה אחרונה למרחקים ארוכים. 5 ימים 18 שעות, נותן לה שיאי סולו לשני הכיוונים.
מורשת > ספרים

Batten, Jean, Solo Flight, Jackson and O'Sullivan Ltd., 1934.
Batten Jean, My Life, George G. Harrap and Company Limited, 1938.
Batten, Jean, Alone In The Sky, N.Z. Technical books, 1979 (an extended version of her book My Life, originally published in 1938).
Mackersey, Ian, Jean Batten: The Garbo of the Skies [PDF], Warner Books, 1992.
הערות שוליים

1 2  "Jean Batten | NZHistory, New Zealand history online". www.nzhistory.net.nz. Retrieved 17 September 2016.
↑  Jean Gardner Batten, findagrave.com
↑  Mackersey, Ian. "Batten, Jean Gardner (1909–1982)". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage. Retrieved 11 May 2010.
↑  My Life, by Jean Batten, George G. Harrap & Co. Ltd., 1938
↑  MACKERSEY, Ian, Jean Batten – The Garbo of the Skies
↑  "Jean Batten Bio (compilation)". Monash University Centre for Telecommunications and Information Engineering. Retrieved 23 December 2012.
↑  Jean Batten Hine-o-te-Rangi: Daughter of the skies
↑  "Jean Batten – A Female Pilot". New-zealand-vacations-in-west-auckland.com (Beate Cisse). Retrieved 23 December 2012.
↑  "The flying ace known as the 'Greta Garbo of the skies' who ended in a pauper's grave - BelfastTelegraph.co.uk". Retrieved 17 September 2016.
↑  Mackersey, Ian. "Batten, Jean Gardner 1909–1982". Dictionary of New Zealand Biography. Te Ara – the Encyclopedia of New Zealand. Ministry for Culture and Heritage. Retrieved 22 October 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15586756c (data)  GND: 1074834887  ISNI: 0000 0000 6416 8196  LCCN: nr92016245  NLA: 36145339  SNAC: w67h2z66  TePapa: 57873  Trove: 1219863  VIAF: 51552872   WorldCat (עם VIAF): 51552872 
ג'יין באטן ליד מטוסה החד מנועי
פיסלה של ג'יין באטן בשדה התעופה באוקלנד, ניו זילנד
ג'ורג' אקרלוף

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1940 (בן 84) ניו הייבן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה, כלכלה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1966)  בית הספר לורנסוויל  אוניברסיטת ייל  Sidwell Friends School 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט סולו 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת ג'ורג'טאון 
 תלמידי דוקטורט:  Charles Engel, Pascal Michaillat, Robert Allen Vergun, Gil Mehrez, Jeffrey Vincent Butler, Desiree Nicholette Schaan, Mauricio Naranjo, Kaku Furuya, Jorge Miguel Streb, David Benjamin Huffman, K. Siobhan Reilly, Stephen Robert Glenville Jones, Lawrence Webster Dwight, Stephen Richard Blough, Wei-Kang Wong, Frederic Halsey Rogers, Timothy Cogley, Vai-Lam Mui, Terence Mallon Kennedy, Stephen G. Cecchetti, Michael Ash, Paola Giuliano, Ross Milbourne, Adriana Kugler, רוברט שילר, Jason Reid Eis, Jon William Faust, Alan Kenton Kackmeister, Zhiyong An, Wallace E. Hendricks, Matias Felix Barenstein, Eirik A. Evenhouse, Andrea De Michelis, Sean Masaki Flynn 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1973)  פרס הכלכלה העולמית (2006)  פרס נובל לכלכלה (2001)  עמית החברה האקונומטרית (1979)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  הרצאת פישר-שולץ 
 בן או בת זוג:  ג'נט ילן (1978–?) 
 
ג'ורג' ארתור אקרלוף (באנגלית: George Arthur Akerlof; נולד ב-17 ביוני 1940) הוא פרופסור יהודי-אמריקאי לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2001 (יחד עם ג'וזף שטיגליץ ומייקל ספנס).
קורות חיים

ג'ורג' אקרלוף נולד ב-17 ביוני 1940 לאב שוודי ואם יהודייה אמריקאית. סבו ואבי סבו מצד האמא היו יוצאי אוניברסיטת ברקלי.
את התואר הראשון שלו קיבל אקרלוף מאוניברסיטת ייל ב-1962. תואר הדוקטור הוענק לו מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1966. לאחר מכן הוא הרצה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
אשתו היא ג'נט ילן, פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת ברקלי ולשעבר יו"ר הבנק הפדרלי ויו"ר הבנק הפדרלי בסן פרנסיסקו, וכן הייתה חברה בוועד היועצים הכלכלי של נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון.
עבודתו

עבודתו הידועה ביותר של אקרלוף, שפורסמה ברבעון "Quarterly Journal of Economics" בשנת 1970 "שוק הלימונים: איכות ומנגנון השוק", הדגימה כיצד מידע א-סימטרי בשוק יכול להביא לבחירה השלילית (Adverse Selection) שנגרמת מכשל השוק. "הלימונים" הם כינוי בשוק המכוניות המשומשות למכוניות פגומות. בעיית המידע כאן היא שכאשר אדם קונה מכונית משומשת, אין הוא יודע בוודאות מתקבלת על הדעת מהו מצבה. בעלי "לימונים" יהיו מוכנים להיפטר ממכוניותיהם, גם כאשר מחירי המשומשות נמוכים יחסית. בעלי מכוניות תקינות יחכו למחירים טובים יותר בשוק המשומשות. לפיכך, ככל שמחירי המשומשות נמוכים יותר, כן גדלה ההסתברות שקונה המכונית ירכוש "לימון". המאמר, שכיום הוא בין המצוטטים ביותר, נדחה בשלושת כתבי העת הראשונים אליהם נשלח לפרסום, בתואנה שהוא טריוויאלי מדי או שגוי בהכרח.
בשנות ה-90 רעיונותיו של אקרלוף עמדו במרכז הוויכוח הציבורי בנושא חוקיותן של הפלות.
הערות שוליים

↑  The Market for Lemons: Quality Uncertainty and the Market Mechanism
↑  http://scholar.google.de/scholar?num=100&hl=en&lr=&safe=off&cites=13868942939151083936
↑  http://nobelprize.org/economics/articles/akerlof/
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429433405171  PLWABN: 9810567550605606  BIBSYS: 14041673  BNE: XX4864768  BnF: cb12361941h (data)  CANTIC: a10777465  CiNii: DA01047189  GND: 128530308  ICCU: MILV012052  ISNI: 0000 0001 0920 6185  LCCN: n82241976  LNB: 000065790  MGP: 198146  NDL: 00511650  NKC: mzk2004231280  NLA: 35138484  NLG: 304456  NLK: KAC200903641  NSK: 000584069  NTA: 068886314  RERO: 02-A002914096  SELIBR: 236566  SUDOC: 032625146  Trove: 838790  VIAF: 84577765   WorldCat (עם VIAF): 84577765
ג'ורג' מקרטני

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1737 Loughguile, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  31 במאי 1806 (בגיל 69) צ'יזוויק, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Chiswick Burial Ground 
 השכלה:  טריניטי קולג' 
 תפקיד:  member of the 13th Parliament of Great Britain  member of the 14th Parliament of Great Britain  חבר הפרלמנט ה־15 של הממלכה המאוחדת  חבר פרלמנט של אירלנד  Member of the Privy Council of Ireland  שגריר  ambassador of the Kingdom of Great Britain to the Russian Empire 
 בן או בת זוג:  Jane Stuart (1 בפברואר 1768–?) 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין 
 
ג'ורג' מקרטני, הרוזן מקרטני הראשון (באנגלית: George Macartney, 1st Earl Macartney‏; 14 במאי 1737 - 31 במאי 1806) היה מדינאי, מושל קולוניאלי ודיפלומט בריטי יליד אירלנד. הוא זכור בעיקר בשל הבחנתו, בעקבות הניצחונות הבריטיים במלחמת שבע השנים והתרחבותה הטריטוריאלית כתוצאה מההסכמים שנחתמו בחוזה פריז שסיימו את המלחמה, שבריטניה שולטת על "אימפריה שהשמש אינה שוקעת בה לעולם".
שנים מוקדמות

ג'ורג' מקרטני היה אירי ממשפחה שמקורה בסקוטלנד, משפחת מקרטני מהיישוב אוקינלק (Auchinleck), שהתיישבה באחוזת ליסאנור (Lissanoure) ליד העיירה באלימני (Ballymoney) במחוז אנטרים (כיום בצפון אירלנד) ב-1649. מקרטני נולד באחוזת ליסאנור ב-1737 ולמד במחוז קילדייר ואחר-כך בטריניטי קולג' שם קיבל את התואר MA ב-1759. למשך תקופה קצרה התמחה בעריכת דין במידל טמפל, אחת מארבע אכסניות המשפט בסיטי של לונדון שבאנגליה, ואחר-כך יצא למסע ארוך באירופה. באירופה פגש והתיידד עם סטיבן פוקס (Stephen Fox, 2nd Baron Holland), אחיו הבוגר של צ'ארלס ג'יימס פוקס, והלה הכיר בינו לבין אביו, הלורד הנרי פוקס (Henry Fox, 1st Baron Holland) רב ההשפעה, שהיה בעברו כמה פעמים שר בממשלת בריטניה.
הנרי פוקס, שהעריך את כישוריו והיה מודע לשאפתנותו, ניסה לארגן לו מושב בפרלמנט הבריטי, וכשניסיונותיו לא צלחו הצליח לשכנע את הלורד סנדוויץ' (John Montagu, 4th Earl of Sandwich) לשלוח אותו ב-1764 כנציג מיוחד מטעם ממשלת בריטניה לרוסיה. ב-19 באוקטובר 1764, לפני שנשלח לרוסיה, קיבל תואר אצולה. מקרטני שהה ברוסיה שלוש שנים ובתקופה זו ניהל משא ומתן עם הקיסרית יקטרינה הגדולה והצליח להשיג הסכם מסחרי בין בריטניה לרוסיה. ב-1767 חזר לאנגליה והתמנה כחבר בבית הנבחרים הבריטי לתקופה קצרה, והתפטר לאחר שנבחר ב-1768 לבית הנבחרים האירי כנציג נפת ארמה (Armagh Borough). המינוי סלל את דרכו לתפקיד השר הממונה על אירלנד (Chief Secretary for Ireland), תפקיד אותו מילא בין השנים 1767 ל-1772. בין השנים 1774 ל-1776 כיהן בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז Ayr Burghs.
ב-1775 מונה למושל האיים גרנדה, הגרנדינים וטובגו, והגיע לגרנדה במאי 1776. ביולי 1776 קיבל את התואר "בארון מקרטני" (Baron Macartney) במסגרת תוארי האצולה של אירלנד. תפקידו כמושל הסתיים בחטף כשהאי גרנדה נכבש ביולי 1779 על ידי ממלכת צרפת, שהצטרפה שנה קודם לצד האמריקנים במלחמת העצמאות של ארצות הברית. מקרטני נשלח לצרפת כשבוי מלחמה, וחזר לאנגליה במסגרת חילופי שבויים.
הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז ברה אלסטון (Bere Alston) בדבון ושירת בו בשנים 1780–1781, עד שהתפטר כשקיבל את תפקיד מושל מדרס שבהודו.
מושל מדרס

מקרטני היה מושל מדרס (המוכרת כיום בשם צ'נאי) בין 1781 ל-1785. התקופה שכיהן כמושל מדרס הייתה סוערת מבחינה מדינית וצבאית. כשמקרטני הגיע למדרס כבר התנהלה מלחמת אנגלו-מייסור השנייה (1784-1779) בין אנגליה, שיוצגה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית, לבין ממלכת מייסור בהנהגתו של חיידר עלי (हैदर अली‏ 1782-1720) בשנתה השנייה. באותה עת, הבריטים, שספגו בתחילת המלחמה מפלות, כבר הצליחו להחזיר לידם שטחים שאיבדו. בהגיעו למדרס בישר מקרטני שבריטניה הכריזה מלחמה על הרפובליקה ההולנדית ב-1780 לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, והחלה בכך את מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית. לכן, מיד בהגיעו למדרס הורה מקרטני על כיבוש המושבה ההולנדית בנאגאפטינם (כיום במדינת טמיל נאדו). בינתיים נמשכו הקרבות במלחמה נגד מייסור, בהם היו לבריטים הצלחות וכישלונות. אחד מכישלונות אלו היה כאשר הגנרל ג'יימס סטיוארט (James Stuart) לא הצליח לכבוש את קודאלור (Cuddalore), לאחר שהמגנים קיבלו סיוע צרפתי, ומקרטני הורה על פיטוריו מתפקידו והחזרתו לאנגליה. הקרבות במלחמה הסתיימו כאשר הממשל הבריטי הורה להשיג הסכם שלום. מקרטני השתתף במשא ומתן שהביא לחתימת הסכם מנגלור, שהביא סיום המלחמה ב-1784.
בין הפעולות שבוצעו בתקופתו כמושל מדרס היו שיפוצים למבצר סנט ג'ורג' (Fort St. George) שספג נזקים בהפגזות של הכוח הצרפתי בפיקודו של תומא ארתור, רוזן ללי (Thomas Arthur, comte de Lally) במצור בן שלושת החודשים בשנים 1758–1759 במסגרת מלחמת שבע השנים. השיפוצים הושלמו ב-1783. השיפוצים כללו את הקמת מרבית המבנים והקסרקטינים בחלקו המערבי של המבצר. כמו כן הוקם כוח משטרה על פי רעיון של סטיבן פופהאם (Stephen Popham‏; 1795-1745), מדינאי ועורך דין אנגלי שגם בנה בעיר את הרחוב הקרוי על שמו (Popham's Broadway).
ב-1785 הוצע לו תפקיד מושל בנגל (כלל הטריטוריות הבריטיות בהודו בניהול חברת הודו המזרחית הבריטית), אך הוא דחה את ההצעה וחזר לבריטניה ב-1786. ב-8 ביוני 1786 השתתף בדו-קרב באקדחים עם גנרל סטיוארט, אותו פיטר מתפקידו בהודו, ונפצע קשה.