stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חרקים
המיון הטקסונומי של מחלקת החרקים > הגדרת מחלקת החרקים

ההגדרה המדויקת אילו סדרות כלולות תחת מחלקת החרקים נתונה לפירושים שונים, לרוב הדיון סובב סביב הקבוצות הבאות:
| שם עממי | שם מדעי | חלוקה | חלוקה | חלוקה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קפזנבאים | Collembola | חשוכי כנף  Apterygota | בעלי גפי פה פנימיות Entognatha |  |
| דוזנבאים | Diplura | חשוכי כנף  Apterygota | בעלי גפי פה פנימיות Entognatha |  |
| קדם-זנבאים | Protura | חשוכי כנף  Apterygota | בעלי גפי פה פנימיות Entognatha |  |
| נתרנאים | Archaeognatha | חשוכי כנף  Apterygota | בעלי גפי פה  חיצוניות Ectognatha |  |
| זנבזיפאים | Zygentoma | חשוכי כנף  Apterygota | בעלי גפי פה  חיצוניות Ectognatha |  |
| בעלי-כנף | Pterygota | בעלי כנף  Pterygota | בעלי גפי פה  חיצוניות Ectognatha | בעלי כנף  (חרקים אמיתיים) Pterygota |
הגישה המכלילה כוללת את כל קבוצות שש-רַגְלִים (Hexapoda) כשייכות לחרקים. לפי גישה זו החרקים חולקו באופן מסורתי לחשוכי כנף (Apterygota) ובעלי-כנף (Pterygota). אולם חוקרים מודרניים הראו שקבוצת חשוכי הכנף אינה מונופילטית ולכן אינה מהווה טקסון מוצלח. הגישה המקובלת יותר כוללת בעלי שש רגליים עם גפי פה חיצוניות (Ectognatha) אשר כוללת את שְלוש הקבוצות האחרונות ברשימה. גישה מחמירה יותר כוללת רק בעלי שש רגליים הנמצאים על הענף האבולוציוני שפיתח כנפיים (Pterygota). קבוצה זו נקראת גם קבוצת החרקים האמיתיים.
חרקים והאדם

בין החרקים לאדם שוררים יחסים מורכבים.
לחרקים תפקיד חשוב במערכת האקולוגית ולפיכך השפעה עקיפה משמעותית על האדם, בעקבות יכולתם להאביק גידולים חקלאיים, לפרק פסולת, או להעשיר את הקרקע בחומרי הזנה. החרקים כונו על ידי האקולוג האמריקאי, אדוארד א' וילסון, "הדברים הקטנים שמניעים את העולם". נכון לשנת 2019, 75% מגידולי החקלאות בעולם תלויים במאביקים, וגידולים אלה אחראים לכ-35% מהתוצרת החקלאית העולמית. מחקר משנת 2006 בדק קבוצות מסוימות של חרקים בסביבתם הטבעית, ובדק רק חלק מהפעולות האקולוגיות שהם מבצעים, והעריך שהשווי של תרומתם של חרקים אלו בלבד לכלכלה האמריקאית נע סביב 57 מיליארד דולר בשנה.
במחקר משותף של חוקרים מאוסטרליה, סין ווייטנאם, שפורסם בשנת 2019, הציגו החוקרים מסקנתם ש־40% ממיני החרקים נמצאים תחת איום של הכחדה בעתיד הקרוב, והסדרות המאוימות במיוחד הן הפרפראים, הדבוראים והחיפושיות. המחקר מצא שארבעה טקסונים של חרקים המתקיימים בסביבת מחיה מימית כבר איבדו את מרבית האוכלוסייה שלהם. מפרסמי המחקר תלו את הסיבה העיקרית לכך בהשתלטות האדם על בתי הגידול של החרקים לצורך הסבתם לחקלאות, וסיבות נוספות שהוזכרו הן מזהמים אגרו-כימיים, מינים פולשים ושינוי אקלים. על פי תצפיות ומחקרים משנים אלו, אוכלוסיית החרקים העולמית יורדת ב-2.5% מדי שנה, קצב שאם יימשך יביא להכחדה של מרבית החרקים בתוך מאה שנים, אם כי הערכות עתידיות אלו נחשבות מוגזמות בעיני חוקרים אחרים. מספר ממצאים, כמו מחקר שפורסם בשנת 2019 באוסטרליה, מראים שישנם מינים של בעלי חיים ששינויי האקלים, לצד מאמצי השימור של האדם, דווקא גורמים לשגשוגם ולתפוצה המונית שלהם. ההסכמה של החוקרים היא שישנה בעיה ושראוי לתת עליה את דעתנו.
מן הצד השני, סוגים ספציפיים של חרקים, כמו התיקן הגרמני, עוברים בעקבות הדברות שונות תהליכי אבולוציה מואצים, שגורמים לדורות האחרונים של תיקנים אלו לפתח עמידות לכל שיטות ההדברה המוכרות נכון לשנת 2019.
בתרבות האנושית לחרקים שונים דימוי שונה. חלק מהחרקים – הפרפרים, למשל – נחשבים כסמל ליופי; אחרים נחשבים בדרך כלל למעוררי סלידה. יש חרקים – דבורת הדבש, למשל – המשמשים את האדם זה אלפי שנים, וזוכים לדימוי של חרוצים, בדומה לנמלה, המואנשת לעיתים קרובות בספרות. מקרב החיפושיות, מושית השבע זוכה לחיבה מיוחדת משני טעמים: היותה מדביר טבעי של כנימות המזיקות לחקלאות, והמראה שלה, שנחשב לחמוד ויפה[דרוש מקור]. לעומתם, חרקים רבים – הזבוב, היתוש והתיקן (ג'וק) – הם מטרד עבור רוב האנשים, שעלול להיות רציני בשל יכולתם של חרקים אלו להעביר מחלות. חרקים אחרים, כגון הארבה (כינוי לחגבים שמתאגדים בקבוצות גדולות), ניזונים מגידולים חקלאיים ומסבים נזק כלכלי רב לאדם, ומוזכרים במיתולוגיה היוונית ובהגדה של פסח.
חרקים והיכולת לחוות הנאה וסבל

ממצאים מדעיים רבים מרמזים על יכולתם של חרקים לחוות הנאה וסבל. בין ממצאים אלו ניתן לציין את היכולת של חרקים להתמכר למשככי כאבים, לעבור התניה חיובית ולעבור התניה שלילית.
הממצאים אודות התניה אופרנטית נחשבים לממצאים מרכזיים בדיון, לאור החשיבות שמיוחסת להם על ידי חוקרים רבים בתחום כמעידים על חוויית כאב. לפי חלק מהחוקרים בתחום, התניה אופרנטית היא הראיה החשובה והמהימנה ביותר לחוויית כאב.
כיוון אחר של ראיות נשען על המבנים המוחיים. על פי חלק מהחוקרים, מבנים במערכת העצבים של החרקים מבצעים פונקציות אנלוגיות לחוויות סובייקטיביות בקרב בעלי חוליות. ממצאים מעין אלו מובילים אותם למסקנה שהמוח של החרקים תומך ביכולתם לחוות חוויה סובייקטיבית.
יחד עם זאת, לא קיים קונצנזוס מדעי בסוגיה, ואין תמימות דעים בקרב החוקרים על כך שהראיות מצביעות על חוויה סובייקטיבית של חרקים. חלק מהחוקרים טוענים שלפי ההתנהגות של חרקים, וכן לפי מערכת העצבים הפשוטה שלהם, האפשרות שהם אינם חשים כאב סובייקטיבי היא האפשרות הסבירה יותר.
קיימת הסכמה רחבה שהידע המדעי היום לא מאפשר לספק תשובה חד-משמעית, אלא רק להצביע על האפשרות הסבירה יותר לאור הממצאים הקיימים. מאחר שלסוגיה הזו יש חשיבות עבור כללי האתיקה המחקרית, וכן בשל העובדה שעדיין אין תשובה חד-משמעית על השאלה, ישנם חוקרים שמציעים, בינתיים, להעניק יחס הומאני יותר לחרקים על פי עקרון הזהירות המונעת.
גלריה

מושית השבע
זנבזיף כספי
כחליל השברק
דבורת הדבש
זבוב הבית
מורפו כחול
צבתן נקוד
תיקן אמריקני
תיקן גרמני
כינת הראש
נדידה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גם חרקים מבצעים נדידה, הגדולה בכמותה יותר מאשר נדידת העופות. החרקים שאינם שורדים את הנדידה נופלים ומשמשים כמדשני קרקע.
ראו גם

חרקים פולשים בישראל
בית מלון לחרקים
יחסי גומלין בין חרקים לאדם
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון, 1985
רוב דאן, מבקיעים דרך, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 148, ספטמבר 2010
אליזבט קולברט, אנחנו נתגעגע, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, מאי 2021 – על היעלמות החרקים
דרור בורשטיין, עולם קטן: דיוקנאות של חרקים, הוצאת בבל, 2022
ביאורים

↑  insectum – חָרוּק
בין חרוּק ו-חרקי שניתנו לבחירה במילון מזי"א יש לבחור רק חרוּק, במשקל בינוני פעול, כמו בלאטינית (וברוסית), כלומר ייצור חרוק שיש בו "חריקים-חריצים". ומכאן לגזור את שם המדע חרוקאות ושם המדען חרוקאי.
בית משפט (מבנה)

בניין בית משפט השלום בהרצליה
מבנה בית משפט (באנגלית: Courthouse) מכיל ומשכן בתוכו את כל החללים והשירותים הדרושים לשם פעולתו השוטפת של בית משפט.
תכולתו של בית משפט

מבנה בית משפט מכיל את החללים הבאים והשירותים המשתכנים בהם:
אולמות משפטים – לבם של בתי המשפט, אשר בהם מתקיימים הדיונים הפומביים של בתי המשפט
לשכות שופטים – משרדיהם של השופטים, שבהם מתקיימים לעיתים דיונים מצומצמים או דיונים לא פומביים, בדרך כלל ללא שמיעת עדים.
שטחי עבודה לסגל המשפטי המסייע לשופטים בעבודתם
שטחי עבודה לשירותים האדמיניסטרטיביים (מזכירויות), התומכים בפעולת השופטים
שטחי המתנה לקהל וחדרי התוועדות לבעלי דין ונאשמים עם עורכי דינם
מתחמי בידוק ביטחוני בכניסות למבנה, שטחי פעולה לאנשי האבטחה של בית המשפט וחדרי מעצר לנאשמים המובאים למשפטיהם בו.
ספרייה משפטית.
הקהלים השונים הפועלים בבית המשפט הם שופטים, בעלי דין, נאשמים, עורכי דין, עובדי מנהלה ועוזרים משפטיים. אלו אמורים להיפגש רק בחללים שנקבעו לשם כך, כלומר באולמות המשפט, בלשכות השופטים ובמזכירויות. תנועתם במבנה אמורה להיעשות בנפרד אלה מאלה, באמצעות מערכות מעברים נפרדות. הדבר הוא אפשרי רק במבני בתי משפט מודרניים, אשר תוכננו למטרה זו. בבתי משפט המשתכנים בחללים שלא תוכננו על מנת לשכנם נעשית תנועת הקהלים השונים בתוך אותם מעברים.
מבנה בית משפט מאובטח בדרך כלל על ידי אנשי אבטחה. תפקידם הוא מניעת כניסת אנשים חמושים בנשק לבית המשפט והתמודדות עם כל הפרת סדר בתוכו, והכל על מנת לאפשר את קיומם של דיונים סדירים בו. בעבר התרחשו אירועים אלימים בתוך מבני בתי משפט בעולם, לרבות תוך שימוש בנשק חם.
מבנה בית משפט עשוי להכיל בקרבו בית משפט בודד (מערכאה אחת ובנושא אחד בלבד) או מספר בתי משפט בדרגות שונות והעוסקים בתחומים שונים.
עיצוב מבני בתי משפט

מבני בתי משפט במדינות העולם נבנו במגוון סגנונות אדריכליים, המאפיינים את המקומות ואת התקופות שבהם הוקמו. מקצתם שכנו או שוכנים במבנים בעלי חשיבות היסטורית.
בתי משפט של ערכאות גבוהות ובפרט בתי משפט עליונים שוכנים לא פעם במבנים נפרדים והדורים אשר הוקמו במיוחד עבורם ואשר תכנונם שואף לבטא את מעמדם הרם ואת העקרונות שהם אמורים ליישם בפעולתם.
מבני בתי משפט בארצות שונות

מאז הקמתה של ארצות הברית הוקמו מבני בתי משפט ביישובי השדה במדינות השונות בכל מחוז בנפרד ומוקמו במיקום מרכזי בתוך עיר המחוז העיקרית. לעיתים שוכנות במבנה בית המשפט שכזה גם רשויות שלטון אחרות של אותו מחוז, לכאורה ללא קיום פיזי של עיקרון הפרדת הרשויות. תופעה זו נפוצה פחות באזורים מטרופוליטניים בארצות הברית. ככאלו מהווים בתי המשפט סמל שלטוני באותו אזור, בדומה לבית העירייה המקומי. בתי המשפט המדינתיים שונים מאוד בגודלם: לעיתים הם קטנים – מכילים רק אולם משפטים אחד – ולעיתים גדולים ומשתרעים על פני שטח נרחב. מבני בתי המשפט הפדרליים, השוכנים בכל מחוז שיפוט פדרלי (89 מחוזות בחמישים מדינות ארצות הברית) נמצאים בבעלות הממשלה הפדרלית. לאחר הפיגוע באוקלהומה סיטי ב-1995 פעל הממשל הפדרלי לבצר מפני טרור רבים ממתקניו ובכללם גם בתי משפט.
בקנדה הוקמו בתי משפט מקומיים בערי השדה בדומה לאלו שבארצות הברית, ולא פעם הכילו בקרבם פונקציות שלטוניות נוספות, אפילו את בית הכלא המקומי.
מבני בתי משפט בארצות שונות > מבני בתי משפט בישראל

לאחר קום המדינה השתכנו רבים מבתי המשפט שלה במבנים ציבוריים מתקופת המנדט הבריטי או התקופה העות'מאנית, שחלקם שימשו בשעתו את מערכת המשפט המנדטורית. כך, בית המשפט העליון השתכן במבנה בית המשפט העליון המנדטורי במגרש הרוסים בירושלים, ובית המשפט המחוזי בחיפה השתכן במבנים עות'מאנים ברחוב חסן שוקרי.
שנים רבות לאחר הקמת המדינה היא החלה באמצעות הנהלת בתי המשפט בהקמת היכלות משפט חדשים וייעודיים. ב-1966 נסתיימה הקמת היכל המשפט בתל אביב. ב-1992 נחנך בניין בית המשפט העליון בירושלים, אשר הוקם באמצעות תרומה שהתקבלה מקרן יד הנדיב. בשנים שלאחר מכן ניבנו היכלות משפט רבים ובתוכם ההיכלות בנצרת, באר שבע וחיפה (הגדול בארץ), אשר שיכנו בקרבם את כל בתי המשפט ובתי הדין שפעלו בערים אלו. מקצת בתי המשפט פועלים עדיין במבנים ישנים שלא תוכננו לשימוש זה, דוגמת בית משפט השלום בירושלים, הפועל באכסניית המשלחת הדתית במגרש הרוסים (משכנו בעבר של בית המשפט העליון). אחרים שוכנים בשטחים שנשכרו לשם כך במבנים מסחריים.
אנשי משמר בתי המשפט מופקדים על אבטחת בתי המשפט וקיום הסדר בהם.
בניין בית משפט השלום בירושלים
בניין האולד ביילי בלונדון
בניין בית המשפט של מחוז אורנג' במדינת ורמונט, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  אלו הם בתי משפט מחוזיים, בתי משפט שלום, בתי דין לעבודה, בתי משפט לענייני משפחה ובתי משפט לתעבורה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10640787  NKC: ph979003  NLK: KSH2004025339 
בניין בית המשפט הפדרלי בלאס וגאס, ארצות הברית
ג'ון ג'יימס פטרסון

ג'ון ג'יימס "ג'ון הישר" פטרסון (באנגלית: John James "Honest John"‏; 8 באוגוסט 1830 – 28 בספטמבר 1912) היה איש עסקים וחבר הסנאט של ארצות הברית רפובליקני מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

פטרסון נולד ב-8 באוגוסט 1830 וגדל בווטרלו, יישוב במחוז ג'וניאטה, פנסילבניה, הוא למד בבתי ספר ציבוריים ולאחר מכן בג'פרסון קולג' בקנונסבורג. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 הוא עסק בעיתונים ובבנקאות בפנסילבניה; הוא פרסם את ה-Juniata Sentinel ב-1852 וב-1853 הפך לעורך ובעלים חלקי של ה-Harrisburg Telegraph בהאריסברג, בירת המדינה. הוא נכנס לראשונה לפוליטיקה בשנת 1859 כאשר נבחר לבית הנבחרים של פנסילבניה, בו כיהן עד 1861 כאשר החלה מלחמת האזרחים.
הוא הצטרף לצבא ארצות הברית ושירת כקפטן ברגימנט הרגלים ה-15 של ארצות הברית (הסדיר). הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1862, אך הפסיד.
לאחר המלחמה עבר פטרסון לקולומביה, קרוליינה הדרומית, ועסק בבניית מסילות ברזל. הוא שוב נכנס לפוליטיקה ובשנת 1873 נבחר על ידי בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית לסנאט האמריקאי כרפובליקני.
הוא ספג ביקורת מהקו קלוקס קלאן בקרוליינה הדרומית על היותו מה שנקרא "צקלונאי". פטרסון היה יושב ראש הוועדה לחינוך ועבודה מ-1875 עד 1877 וחבר בוועדה לטריטוריות מ-1877 עד 1879. הוא נודע כמי שהתבטא נגד אירועים כמו הטבח בהמבורג ותמך בזכויותיהם של אפרו-אמריקאים בקרוליינה הדרומית. עד שהסתיימה כהונתו ב-1879, הסתיימה תקופת השיקום והדמוקרטים השתלטו מחדש כמעט על כל השלטון בקרוליינה הדרומית, כך שלפטרסון לא הייתה תקווה להיבחר מחדש.
לאחר שעזב את הסנאט הוא המשיך להתגורר בוושינגטון הבירה ועסק במפעלים פיננסיים. בשנת 1886, הוא עבר למיפלינטאון, פנסילבניה, שם התגורר עד מותו. הוא המשיך להיות פעיל בעסקים, במיוחד בניהול חברה שהתקינה נורות חשמליות. הוא נפטר ב-28 בספטמבר 1912 ונקבר בבית הקברות הפרסביטריאני של וסטמינסטר.
בית המשפט העליון הפלילי

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מאפיינים
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 ערכאה מעל:  הסנאט הרוסי והמועצה המדינית
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  17 באוגוסט 1764 – 1917 (כ־152 שנים)
 רשות יורשת:  בית המשפט העליון של ברית המועצות
 גאוגרפיה
 כתובת:  סנקט פטרבורג סנקט פטרבורג
 
בית המשפט העליון הפלילי (Верховный уголовный суд) הוא הגוף השיפוטי הגבוה ביותר של האימפריה הרוסית שנוצר עבור התהליכים הפוליטיים של הדקבריסטים (1826), ד"ר קרקוזוב (1866), א.ק. סולובייב (1879) ואחרים. מאז 1906 בחן תיקים פליליים גדולים כבית משפט ראשון.
ממנו נוצר בהמשך בית המשפט העליון של ברית המועצות שבית המשפט העליון של רוסיה הוקם מתוכו.
היסטוריה > תקופה התחלתית

לראשונה הוקם בית המשפט העליון הפלילי בתקופת שלטונה של הקיסרית יקתרינה השנייה על פי מניפסט מ-17 באוגוסט 1764 במקרה של וסילי מירוביץ' שניסה לשחרר את איוואן אנטונוביץ', שהוחזק במצודת שליסלבורג.
בית המשפט פעל בפעם השנייה בשנת 1771, כאשר "הוועדה הכללית המיוחדת לשפיטת מבצעי המורדים במוסקבה, בה נהרג הארכיבישוף אמברוזה", הוקמה. כך בשנות האימפריה הרוסית לא פעל בית המשפט ברציפות אלא כונס בכל עת שהיה צורך לערוך משפט חשוב או בעל חשיבות עליונה לצארים. ב-19 בדצמבר 1774 הונפק המניפסט שבו הוחלט לשפוט את הקוזאק פוגצ'וב ושותפיו על ידי בית המשפט העליון הפלילי.
לבסוף, בתקופת שלטונו של הקיסר ניקולאי הראשון, ב-1 ביוני 1826, הוקם בית המשפט העליון הפלילי על ידי המניפסט "לשיפוטם של מי שנוגע לאירועי ה-14 בדצמבר 1825".
בכל המקרים הללו בית המשפט הופעל כבית דין מיוחד למקרים חשובים, אך מעולם לא הוסדר הליך פעולתו ומבנה השופטים השתנה כל העת. הסנאט והסינוד תמיד היו חלק מבית משפט זה אך חבריו השתנו כל העת ולעיתים לישיבות בית המשפט צורפו גם חברי המועצה המדינית, כאשר גזר הדין נקבע לאחר הצבעה כללית בין כלל חברי בית המשפט.
היסטוריה > בתקופתו של אלכסנדר השני

בהתבסס על חוקי השיפוט של הקיסר אלכסנדר השני, בית המשפט דן:
בפשעי מדינה, כאשר לרגל קונספירציה כללית שהתגלתה באזורים שונים במדינה כנגד הרשות העליונה או כנגד צורת השלטון הסטטוטורית או צו ירושה של כס המלוכה, יבוא גזר הדין הגבוה ביותר לשקול את המקרה בבית המשפט העליון הפלילי;
בפשעים בתפקיד, כאשר מואשמים בהם חברי מועצת המדינה, שרים ומפקדים ראשיים של יחידות מסוימות.
הנוהל הכללי להליך פלילי נצפה גם בהליכים בבית המשפט העליון הפלילי, בכפוף לכללים מסוימים שנוצרו במיוחד לבית משפט זה. בית המשפט הוקם בכל פעם על ידי צו מיוחד, גבוה ביותר, והוא הורכב, תחת יושב ראש מועצת המדינה, מראשי מחלקות מועצת המדינה ומאלה שנמצאים לראשונה במחלקות החזית של הסנאט הממשלתי ובאסיפה הכללית שלהם. החקירה המקדימה של פשעי מדינה הנמצאים בסמכותו של בית המשפט התבצעה על ידי אחד הסנאטורים של מחלקות החזית של הסנאט, בסדר הדין הגבוה ביותר. על שר המשפטים במקרים אלה הוטלה חובת התביעה; הוא מוביל את החקירה המקדמית, מביא אותה לבית המשפט ומציע לבית המשפט כתב אישום או חוות דעת על המשך הכיוון של התיק; בבית המשפט, שר המשפטים הוא נציג התביעה. לנאשמים ניתנים עוזרים שיפוטיים סטטוטוריים, אך סניגורים יכולים להיות רק מושבעים בלבד. גזרי הדין נחשבו סופיים ואינם ניתנים לערעור; אסור למורשעים להגיש בקשה לחנינה. בקשות אלה מוגשות לבית המשפט העליון הפלילי, כאשר ההחלטות מוגשות באמצעות שר המשפטים לפי שיקול דעתם הגבוה ביותר.
היסטוריה > בתקופתו של אלכסנדר השלישי

בצו אישי של הקיסר מ-15 בפברואר 1889 נקבע כמה תיקונים ותוספות בנוגע לייצור מקרים של פשעים על ידי חברי מועצת המדינה, שרים ומנהלים ראשיים של יחידות מסוימות. כל הדיווחים והתלונות על מקרים מסוג זה מוגשים לשיקול דעתם הגבוה ביותר, ובמקרים בהם הם נחשבים ראויים לבחינה, מוגשים למחלקה לעניינים אזרחיים ורוחניים במועצת המדינה, שמתחילה לדון בהם עם לפחות שבעה חברים. במקרים בהם המחלקה לעניינים אזרחיים ורוחניים רואה לנדרש לערוך חקירה ראשונית, היא מוקצית, על פי שיקול דעתה הגבוה ביותר, לאחד הסנאטורים של מחלקות החזית של הסנאט והיא מתבצעת תחת ניהולו של שר המשפטים. בשמיעת חוות דעתו של שר המשפטים מחליטה המחלקה להפסיק את התיק, או להטיל עונשים ללא משפט, או להעמיד לדין. החלטה זו מוגשת ישירות לפי שיקול דעת הגבוה ביותר. אם פסק הדין של המחלקה זוכה לאישור הגבוה ביותר, הוא משמש בסיס לכתב האישום, שנערך על ידי שר המשפטים והוגש לבית המשפט העליון הפלילי. בית המשפט, לשיפוט פשעים באופן רשמי על ידי חברי מועצת המדינה, שרים ומנהלים ראשיים של חלקים מסוימים, כולל את אותם אנשים כמו במקרים של פשעי דינה, עם החלפתו של האדם הראשון בלבד שנמצא באספה הכללית של מחלקות החזית של הסנאט עם האדם הראשון בנוכחות משולבת של מחלקות הסנאט. אם ראש המחלקה לעניינים אזרחיים ורוחניים של מועצת המדינה לקח חלק בהחלטה להעמיד לדין, אז לפי שיקול דעתו הגבוה ביותר, ממונה אחד מחברי מועצת המדינה.
היסטוריה > מקרים שנסקרו

מאז פרסום התקנות השיפוטיות, בית המשפט נקרא פעמיים.
לראשונה הוקם בית המשפט על פי הצו הגבוה ביותר שניתן לסנאט השלטון ב־28 ביוני 1866 למשפטו של דמיטרי קרקוזוב שניסה להתנקש באלכסנדר השני ב-4 באפריל 1866 ו-34 אנשים נוספים שהואשמו בשייכות לחברה מהפכנית סודית [החקירה בוצעה על ידי ועדת חקירה בראשותו של חבר מועצת המדינה הרוזן מורביוב]. הרכב בית המשפט העליון הפלילי בתיק זה כלל: כיו"ר - סגן נשיא מועצת המדינה הנסיך פאבל גגארין וכחברי בית המשפט: הנסיך פטר מאולדנבורג, נ. פאנין נ. פ. מטלין א. ד. בשוצקי ומ. קרניולין-פינסקי תחת שר המשפטים ד. נ. זמיאטנין והמזכיר הראשון ג. אסיפוביץ'. כמעט כל עורכי הדין המצטיינים של חבר השופטים בהרכב הראשון היו מעורבים בהגנה. המקרה נבדק מאחורי דלתיים סגורות ורק הכרעת הדין נפסקה. על פי זכרונו של אחד הנוכחים, דרך הפעולה של יו"ר בית המשפט הייתה ראויה לציון בשל חוסר משוא פנים; כולם גם נתנו צדק לריסון התובע. קראקוזוב זכה להגנת עורך הדין פ. אוסטריאקוב. תשומת לב מיוחדת ניתנה לנאום ההגנה של הפרקליט מסנקט פטרבורג, יאקוב סרבריאני שלקוחו הואשם בשותפות הדוקה עם קרקוזוב. עונש המוות ניתן לשניים מהנאשמים - דמיטרי קרקוזוב וניקולאי אישוטין; אך הוא בוצע רק על הראשון.
בפעם השנייה הוקם בית המשפט ב--11 באפריל 1879, למשפטו של מזכיר המכללה בדימוס אלכסנדר סולוביוב, שניסה להתנקש בקיסר אלכסנדר השני ב-2 באפריל 1879. הרכב בית המשפט, בראשותו של הנסיך סרגיי. אורוסוב כלל את: א. א. עבאזה ד. נ. זמיאטנין, א. דליאנוב, וג. צ'רנוגלזוב, מ. פולנוב, מ. קובלבסקי; תפקידי המזכירות בוצעו על ידי ו. שמשין. התובע מטעם שר המשפטים היה ד. נ. נבוקוב סנגורו של הנאשם היה א. נ. טורצ'אנינוב. הנאשם נידון למוות.
לקריאה נוספת

Проект Министра юстиции Об изменении порядка составления списков присяжных заседателей. — 1906—1913 / О преобразовании Верховного Уголовного Суда / Министерство юстиции. — 10 с.
Проект Министра юстиции Об изменении порядка составления списков присяжных заседателей. — 1906—1913 / Часть юрисконсультская. Министерство юстиции. Первый департамент. 1906. Март. 15. N 14651, О преобразовании Верховного Уголовного Суда. — 14 с.
Боленко К. Г. Верховный уголовный суд в системе российских судебных учреждений первой половины XIX века: диссертация … кандидата исторических наук: 07.00.02 / Боленко Константин Григорьевич; [Место защиты: Моск. гос. ун-т им. М. В. Ломоносова]. — Москва, 2009. — 350 с.
Боленко К. Г. Верховный уголовный суд в системе российского правосудия (конец XVIII — начало XIX века. — М.: Новый хронограф, 2013. — 528 с.
Верховный уголовный суд 1826 года: декабристская версия в историографической традиции. / Боленко Константин Григорьевич; Самовер Наталья Владимировна. — Б.м.. — С. 143—170. // Пушкинская конференция в Стэнфорде, 1999 = Материалы и исслед. / Бетеа Дэвид М.; Осповат Александр Львович, Охотин Н. Г.. — Москва. — 508, [1] c. ISBN 5-94282-027-9
Слободянюк И. П. Верховный уголовный суд над декабристами: монография / И. П. Слободянюк; Рос. гос. торгово-экон. ун-т, Рос. акад. правосудия. — М.: Изд-во Рос. гос. торгово-экон. ун-та, 2005. — 145 с. ISBN 5-87827-288-1
הערות שוליים

↑  «Полн. Собр. Зак.», № 12228
↑  «Полн. Собр. Зак.» № 13695
↑  «Полн. Собр. Зак.», № 14230
↑  «Втор. Полн. Собр. Зак.» № 381
בנג'מין בראון

בנג'מין גרץ בראון (באנגלית: Benjamin Gratz Brown‏; 28 במאי 1826 – 13 בדצמבר 1885) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא היה סנאטור אמריקאי, המושל ה-20 של מיזורי, והמועמד הרפובליקני הליברלי והדמוקרטי לסגן נשיא בבחירות לנשיאות של 1872.
בראון, שנולד בפרנקפורט, קנטקי, הקים משרד משפטי בסנט לואיס, מיזורי. שני הסבים שלו, ג'ון בראון וג'סי בלדסו, ייצגו את קנטקי בסנאט. לאחר שהשתקע בסנט לואיס, בראון זכה בבחירות לבית הנבחרים של מיזורי. הוא הפך לבעל ברית של תומאס הארט בנטון ופרנסיס פרסטון בלייר הבן במאבק על השליטה במפלגה הדמוקרטית במדינה נגד כוחות תומכי עבדות. עם התקדמות שנות ה-50 של המאה ה-19, בראון המשיך לדבר נגד העבדות, והוא עזר לייסד את המפלגה הרפובליקנית של מיזורי.
במהלך מלחמת האזרחים, בראון פעל להשאיר את מיזורי באיחוד. בשנת 1863, הוא נבחר לסנאט כחבר במפלגת האיחוד הרדיקלי. בסנאט, הוא יישר קו עם הרפובליקנים הרדיקלים והתנגד לרבות ממדיניות הנשיא אברהם לינקולן. הוא היה חלק מתנועה שביקשה ללא הצלחה להחליף את לינקולן כמועמד הרפובליקני ב-1864. לאחר המלחמה, בראון התנגד נחרצות למדיניות השיקום של הנשיא אנדרו ג'ונסון ותמך בהצעות החוק של לשכת החופשיים.
בראון התפטר מהסנאט ב-1867 אך עזר לייסד את המפלגה הרפובליקנית הליברלית ב-1870. המפלגה בחרה בבראון כמועמד שלה למושל, והוא ניצח את המושל הרפובליקני המכהן ג'וזף וו. מקלורג. בראון ביקש את המועמדות לנשיאות של המפלגה החדשה ב-1872 אך הובס על ידי הוראס גרילי. לאחר מועמדותו של גרילי, הוועידה הרפובליקנית הליברלית של 1872 בחרה בבראון כמועמד לסגן הנשיא של המפלגה. בשאיפה להימנע מפיצול קולות המתנגדים לבחירתו מחדש של הנשיא יוליסס ס. גרנט, הוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1872 מינתה לאחר מכן את הכרטיס הרפובליקני הליברלי. הכרטיס הרפובליקני בכל זאת ניצח בבחירות, שכן גרנט זכה ב-55.6% מהקולות הפופולריים וברוב קולות האלקטורים. גרילי מת לאחר הבחירות אך לפני שהאלקטורים הצביעו באופן רשמי, ובראון קיבל חלק מקולות האלקטורים של גרילי. לאחר הבחירות חזר גרץ לעיסוקו בעריכת דין והיה מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בראון נולד ב-28 במאי 1826 בפרנקפורט, קנטקי, והיה בנם של ג'ודית אן (בלדסו) ומייסון בראון. הוא היה נכדם של הסנאטורים ג'ון בראון וג'סי בלדסו מקנטקי. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת טרנסילבניה בלקסינגטון ב-1845, שם היה חבר באחוות Beta Theta Pi, וב-Yale College בניו הייבן, קונטיקט, ב-1847.
הוא למד משפטים, ולאחר מכן השתקע בסנט לואיס, מיזורי . שם הוא הצטרף לבן דודו, פרנסיס פ. בלייר הבן, ולסנאטור תומאס הארט בנטון במאבק נגד סיעת העבדות על השליטה במפלגה הדמוקרטית של מיזורי. הוא היה משקיף של הרפובליקנים של מיזורי בחוזה פורט לארמי (1851) ושימש כמזכיר במשא ומתן על האמנה. הוא התחתן עם מרי גאן (1842–1888) ב-1858, וביחד נולדו להם שישה ילדים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בראון הפך לחבר בבית הנבחרים של מיזורי וכיהן שם בין 1852 ל-1858. כעורך דין מוכשר בסנט לואיס, בראון נשא נאום ב-1857 נגד החלטה משותפת המתנגדת לאמנציפציה. הנאום סימן את תחילתה של תנועת האדמה החופשית במיזורי. הוא היה מנהיג התנועה. לאחר מכן, הוא ערך את Missouri Democrat בין 1854 ל-1859. הוא ניסה להיבחר למושל מיזורי ב-1857 אך נכשל במרוץ.
ב-26 באוגוסט 1856, הוא נלחם בדו-קרב באי הבלאדי (נהר מיסיסיפי) עם תומאס ריינולדס (אז התובע המחוזי של סנט לואיס) על נושא העבדות. ריינולדס לא נפגע אבל בראון נורה ברגלו וצלע עד סוף חייו.
בראון הפך לחבר מייסד של המפלגה הרפובליקנית במיזורי. לאורך שנות ה-60 של המאה ה-19, הוא ובלייר התמודדו על השליטה במפלגה הרפובליקנית של המדינה. הוא פעל כדי למנוע ממיזורי להתנתק מהאיחוד ב-1861. לאחר מכן, הוא שירת כקצין בצבא האיחוד במהלך המחצית הראשונה של מלחמת האזרחים, והקים רגימנט (המילואים ה-4 של ארצות הברית) ושימש כקולונל שלו. הוא גייס למעלה מ-1,100 חיילים לרגימנט שלו, שרבים מהם היו גרמנים-אמריקאים מאזור סנט לואיס, אזור בחירה מרכזי שאליו חיזר בראון בגלל יתרונו הפוליטי.
בראון התפטר מהצבא לאחר שנבחר בסוף 1863 כיוניוניסט רדיקלי לסנאט האמריקני כדי למלא את המקום שהתפנה עקב גירושו של וולדו פ. ג'ונסון. בראון התנגד למתינותו של אברהם לינקולן והתנגד להצהרת האמנציפציה מכיוון שהיא לא שחררה עבדים במיזורי ובמדינות גבול נאמנות אחרות. הוא היה דמות מפתח במהלך להחליף את לינקולן בג'ון פרימונט בבחירות לנשיאות של 1864. בסנאט, בראון היה יו"ר ועדת מבנים ושטחים ציבוריים ושל הוועדה לביקורת ובקרה על ההוצאה המותנית. לאחר רצח לינקולן, בראון התנגד נחרצות לתוכנית השיקום המתונה של הנשיא החדש אנדרו ג'ונסון. הוא גם תמך בהצעת חוק זכויות האזרח בחסות רדיקלי ובחוק הלשכה של Freedmen's. בראון עזב את הסנאט ב-1867 בגלל בריאות לקויה.
בשנת 1870, בשל היותו לא מרוצה מהרפובליקנים של מיזורי, הוא הצטרף למפלגה הרפובליקנית הליברלית החדשה. המפלגה מינתה את בראון למועמד לתפקיד המושל, והוא ניצח את המושל המכהן הרפובליקני ג'וזף וו. מקלורג. בראון כיהן כמושל מיזורי בין 1871 ל-1873.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות של 1872

בראון היה אחד המתמודדים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית הליברלית לנשיאות, אך הפסיד לעורך העיתון הוראס גרילי. בראון היה המועמד לסגן הנשיאות תחת גרילי בבחירות לנשיאות של 1872 עבור המפלגות הרפובליקנית הליברלית והדמוקרטית. גרילי מת ב-29 בנובמבר 1872 ממחלה, לפני שחבר האלקטורים הספיק להצביע, והקולות האלקטורליים (63 מתוך 66) שהיו אמורים להיות לגרילי חולקו בין ארבעה אחרים, כולל בראון, שקיבל שמונה עשר מהקולות האלקטורליים הללו. הרפובליקנים, הנשיא המכהן יוליסס ס. גרנט והמועמד לסגן הנשיא, הסנאטור האמריקני הנרי וילסון ממסצ'וסטס, ניצחו בכל זאת בבחירות.
ביוגרפיה > אחרית חייו

בראון חזר לעריכת הדין שלו, פרש מהמפלגה הרפובליקנית וחידש את קשריו עם הדמוקרטים. הוא מת בקירקווד, מיזורי ב-13 בדצמבר 1885, ונקבר שם בבית הקברות אוק היל.