stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה המוקדונית השנייה
תוצאות

ביוון עצמה כבר התכוננו הכל לחילוף אדונים, נראה היה שלאחר שהשתחררה מעול הכיבוש המוקדוני, בסך הכל באה תחת עול כיבוש חדש, העול הרומי. עם זאת, לאחר הניצחון, נקטו הרומאים בצעד לא צפוי. תחת להשאיר את יוון תחת שליטתם או תחת שלטון בעלי בריתם, מועצת המלחמה הרומית שהתכנסה בקורינתוס יצאה בהכרזה מפתיעה:
הסנאט של הרומאים וטיטוס קווינקטיוס, המצביא העליון: לאחר שניצחו את המלך פיליפוס והמוקדונים מכריזים כי העמים הבאים יהיו בני-חורין, חופשיים מחילות מצב וממס, וחיים לפי חוקי אבותיהם
לאחר מכן באה רשימה של עמים שהיו משועבדים למוקדון, ועתה הרומאים הניחו אותם לנפשם. ההכרזה הייתה כה מפתיעה בעיני הנוכחים, עד שהכרוז נאלץ לחזור עליה פעמיים.
בעקבות המלחמה הפך פיליפוס לבן ברית כנוע ונאמן של הרומאים, ולחם לצדם בנאמנות במלחמת אנטיוכוס. עקב שיתוף הפעולה שלו, הותר לו לקבל חזרה חלק מאדמותיו, ואף את העיר החשובה דמטריאס. כמו כן ויתרו לו הרומאים על יתרת פיצויי המלחמה שעוד היה חייב, וכן שוחרר בנו דמטריוס שהוחזק עד אז כבן ערובה ברומא. עם זאת, הרומאים המשכו לרדוף אותו כל שארית חייו, ואין ספק שרק מותו מנע מסע מלחמה נוסף ואחרון שיכניע אותו סופית. בנו פרסאוס ניסה גם הוא להסתדר עם הרומאים, אולם בשנת 171 לפנה"ס נפתחה המלחמה המוקדונית השלישית, שבסופה הודח פרסאוס מכיסאו וממלכת מוקדון איבדה את עצמאותה לנצח.
לקריאה נוספת

דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
ישראל שצמן, "תולדות הרפובליקה הרומית", ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
תאודור מומזן, "דברי ימי רומא", תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה.
טיטוס ליוויוס, "תולדות רומא", ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
פוליביוס, "היסטוריה", כרך ראשון, ספרים א–ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.
זיו יופה - פלנקס נגד לגיון: התנגשות הטיטאנים הצבאיים של העת העתיקה
F. W. Walbank, "Philip V of Macedon", Cambridge University Press, 1940
Erich S. Gruen, "The Hellenistic World and the Coming of Rome", 2 vols. Berkeley, 1984
Frank W. Walbank, "Aratos of Sicyon", Cambridge University Press 1933.
Paul Cartledge and Antony Spawforth, "Hellenistic and Roman Sparta", Routledge, second ed, 2002.
F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), "The Cambridge Ancient history", vol 7, Cambridge University Press, 1984.
F. W. Walbank, "A Historical Commentary on Polybius", 3 vols 1957, 1967, 1979.
F. W. Walbank, "The Hellenistic World", Harvard University Press, 1981.
Arthur Eckstein, "Rome Enters the Greek East From Anarchy to Hierarchy in the Hellenistic Mediterranean, 230–170 BC", Wiley-Blackwell, 2008
Ernst Badian, "Titus Quinctius Flamininus. Philhellenism and Realpolitik", University Press, Cincinnati, Ohio 1971.
Peter Green, "Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age", Los Angeles, California: University of California Press 1990
Arthur M. Eckstein, "T. Quinctius Flamininus and the campaign against Philip in 198 B.C", Phoenix, Jg. 30 (1976), S. 119–142,
Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, and Guy Thompson Griffith, "A history of Macedonia", Oxford: Clarendon Press, 1979.
הערות שוליים

↑  גולן, עמ' 425.
↑  פוליביוס, ספר שלושה עשר, 5.
↑  גולן, עמ' 426.
↑  פוליביוס, ספר שביעי, 9.
↑  .F. W. Walbank, Philip V of Macedon, p. 110
↑  גולן, עמ' 433, הערה 157.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 2.
↑  אפיאנוס, "מקדוניקה", 5.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 2.
↑  גולן, עמ' 445.
↑  פוליביוס, ספר שישה עשר, 27.
↑  שצמן, עמ' 166-167.
↑  שצמן, עמ' 166-168.
↑  Gruen, p. 395-398
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 6.
↑  גולן, עמ' 449.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 8.
1 2  גולן, עמ' 452.
↑  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 1, 36, 6. טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 9.
1 2  שצמן, עמ' 166.
↑  שצמן, עמ' 168.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 14.
↑  גולן, עמ' 456.
↑  גולן, עמ' 456 הערה 212.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 40.
↑  גולן, עמ' 457.
↑  גולן, עמ' 459.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושניים, 19.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושתיים, 36.
1 2 3  גולן, עמ' 465.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושלושה, 6.
↑  קרב קינוסקאפאלאי באתר ליוויוס
↑  גולן, עמ' 468.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושלושה, 13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph779414 
פסל ראש של פלמינינוס מתחילת המאה ה-2 לפנה"ס במוזיאון לארכאולוגיה של דלפי
עבאס עבאס

| --- | --- |

עו"ד עבאס עבאס, מנכ"ל עמותת אלמנארה
 לידה:  21 ביוני 1976 (בן 48) נצרת, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים   אוניברסיטת חיפה
 עיסוק:  המייסד והמנכ"ל של עמותת אלמנארה 2005
 
עבאס עבאס (عباس عباس; נולד ב-21 ביוני 1976) הוא יזם חברתי, מייסד ומנכ"ל עמותת אלמנארה.
ביוגרפיה

עבאס הוא הבן הצעיר במשפחה, הכוללת ארבעה בנים ושתי בנות. הוא נולד עם רטיניטיס פיגמנטוזה (Retinitis pigmentosa), מחלת עיניים ניוונית של הרשתית הגורמת להתדרדרות הראייה עד עיוורון מוחלט. הוא למד בבית הספר סנט ג'וזף אל מוטראן בנצרת, והיה הילד היחיד עם מוגבלות בכל בית הספר. כשהיה כבן 16, חלה הידרדרות בראייתו והוא נאלץ להשתמש בעזרים טכנולוגיים שסייעו לו בקריאה. חרף לקות הראייה, עבאס סיים את לימודי התיכון במגמה ריאלית ובהצטיינות.
על אף הצטיינותו, עבאס היה חשוף בצעירותו לקולות רבים בסביבתו שהתנגדו נחרצות לרצונו ללכת במסלול האקדמי; כך, למשל, במסגרת ביקור במרפאת עיניים לצורך חוות דעת, הרופא טען שמוטב כי "יימצא לו פינה חמה בבית ויאזין בשקט לרדיו".
עם זאת, עבאס לא ויתר על חלומו והחליט ללכת בעקבות אביו, עורך הדין סידקי עבאס, והתחיל את לימודיו בחוג למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ואף התמחה בתחום זכויות אדם.
בשנת 2006, שנה לאחר הקמת עמותת אלמנארה, עבאס חזר לספסל הלימודים והחל תואר שני נוסף במנהל עסקים, בהתמחות בניהול ארגונים ללא כוונת רווח, באוניברסיטת חיפה.
ב-2022 עבאס השתתף בתוכנית העמיתים של "מעוז".
יזמות חברתית

בשנת 2005, הקים עבאס את "אלמנארה, העמותה לקידום אנשים עם מוגבלות." מטרת העמותה היא לקדם אנשים עם מוגבלות בחברה הערבית בישראל ולהיאבק בסטיגמות כלפי אנשים עם מוגבלות בחברה הערבית ובמחסור המשאבים מצד המדינה.
העמותה שמה לה למטרה לקדם שינוי חברתי בתפיסת האנשים עם מוגבלות באמצעות שורה של פעילויות, שמטרתן קידום של הכלה, נגישות ושילוב של אנשים עם מוגבלות בחברה. עבאס נוהג לומר כי "המוגבלות יכולה להיות מנוף, ובמתן הזדמנות שווה לאנשים עם מוגבלות, הם יכולים להפוך מנטל לנכס."
כחלק מפעילות העמותה, אחד המיזמים המובילים שיזם עבאס הוא ספריית ArabCast, ספרייה אינטרנטית מותאמת לאנשים עם מוגבלות בראייה ובקריאה, הכוללת אלפי כותרים מוקלטים בתחומים שונים. הספרייה נגישה לציבור המשתמשים באמצעות אתר אינטרנט, ובדצמבר 2023 הושקה האפליקציה החדשה לטלפונים חכמים בשם ArabCast Books . האפליקציה מאופיינת בממשק ובחוויית משתמש נוחים ונגישים המותאמים לאנשים עם מוגבלות ונגישה למדינות ברחבי העולם.
כמו כן, פעילות עמותת אלמנארה מכילה שלל יוזמות ברחבי הארץ, כמו ביצוע הדרכות במערכת החינוך ובארגונים עסקיים על חשיבות הנגישות והיחס השווה לאנשים עם מוגבלויות, הדרכות בנושא הנגשת השכלה, העצמה אישית ותעסוקתית, לצד פעילויות בתחומי המוזיקה והתיאטרון, לצד פעילויות בנושא אורח החיים הבריא והספורט.
פעילות חברתית

בספטמבר 2008 עבאס הוזמן להשתתף בתוכנית הבינלאומית של משרד החוץ האמריקאי, International Visitor Leadership Program (IVLP) שבה הציג את הרצאתו "נגישות ושוויון עבור אנשים עם מוגבלויות". התוכנית כללה ביקורים בוושינגטון די-סי, בולטימור שבמרילנד, והעיר ניו יורק.
בשנת 2009 עבאס התמנה לערבי הראשון כחבר בוועדה המייעצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים וכיהן בתפקיד זה במשך שש שנים.
בשנת 2014, לאחר הצטרפות ישראל לאמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות, ביקר עבאס במוסדות זכויות האדם של האו"ם בז'נבה, והגיש נייר עמדה בנושא "המופלים פעמיים", אשר דן במעמד האנשים עם המוגבלות בחברה הערבית.
בשנת 2020 התמנה עבאס כחבר בוועדה הבין-משרדית של התמודדות בטיפול כוחות האכיפה והביטחון מול אנשים עם מוגבלויות בחסות נשיא המדינה ראובן ריבלין.
בשנת 2021, התמנה עבאס לחבר בפורום ההיוועצות של מנהל המוגבלויות של משרד הרווחה והביטחון החברתי.
לאורך כל שנות פעילותו, עבאס פועל מתוך אמונה כי הכרת האחר והכלתו מובילה לשינוי חברתי כולל, ובאמצעות סוגיית האנשים עם המוגבלות הוא פועל גם למען קירוב לבבות וחיים משותפים בין הערבים ליהודים במדינת ישראל.
פעילות תקשורתית > תוכנית הטלוויזיה "המיוחדים"

בשנת 2019, עבאס נבחר על ידי חברת ההפקה KB Productions לערוך ולהגיש את תוכנית הטלוויזיה "המיוחדים". מדובר בתוכנית דוקומנטארית של תאגיד השידור הישראלי שעלתה בערוץ מכאן 33 בשפה הערבית. במסגרת התכנית, עבאס מארח אנשים עם מוגבלות פורצי דרך מהחברה הערבית. בשנת 2019 הוקלטה העונה הראשונה של הסדרה, הכוללת עשרה פרקים, ובשנת 2021 הוקלטו שישה פרקים נוספים.
פעילות תקשורתית > "בין חברים"

בסוף שנת 2018, עבאס השיק את הפודקאסט "בין חברים" שנקרא על פי ספרו של הסופר עמוס עוז. במסגרת הפודקאסט עבאס מארח אישים מהחברה היהודית שמספרים על פועלם למען חיים משותפים. האורח הראשון בפודקאסט היה הסופר עמוס עוז שהתארח בפודקאסט כחודש לפני מותו. במסגרת הפודקאסט התארחו בין השאר גם הסופר אשכול נבו, איש העסקים אבנר סטפק, העיתונאי אליעזר יערי, שדר הספורט נדב יעקבי, יו"ר מפעל הפיס אביגדור יצחקי, פרופסור יואל רק, פרופסור ערן דולב, מאמן הספורט זאב זלצר והעיתונאי והסופר ירון לונדון.
פעילות תקשורתית > "מחוץ לקופסה"

בשנת 2018, עבאס השיק את הפודקאסט "מחוץ לקופסה", שבמסגרתו הוא מארח אישים פורצי דרך מהחברה הערבית בתחומים מגוונים. בין היתר, התארחו בפודקאסט איש העסקים עימאד תלחמי, אשת העסקים רים יונס, הזמרת והחוקרת ד"ר דלאל אבו אמנה, פרופסור ריאד אגבריה, אשת העסקים ג'וליה זהר, אשת הטלוויזיה רובא ורור, פרופסור ראסם ח'מאיסי, ורבים אחרים.
פרסים והוקרה

במשך השנים עבאס זכה בהוקרה על פעילותו עבור קהילת האנשים עם מוגבלות:
חיים אישיים

עבאס רווק ומתגורר ברמת ישי. עבאס חובב ספרים ומקפיד מדי שבוע על האזנה לספר מוקלט אחד לפחות. עבאס חובב ספורט ומשתתף באופן קבוע בחוג לרכיבה על אופני טנדם.
עבאס עבאס בבית הנשיא רובי ריבלין לרגל ה"בלינד דיי"
עבאס עבאס בטקס "גיבורי השנה"
סטיוארט ויטמן

| --- | --- |

סטיוארט ויטמן בסרט "היום הארוך ביותר", 1962
 לידה:  1 בפברואר 1928 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  16 במרץ 2020 (בגיל 92) מונטסיטו, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1951–2000 (כ־49 שנים)
 מקום לימודים:  לוס אנג'לס סיטי קולג' 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיוארט מאקסוול ויטמן (באנגלית:  Stuart Maxwell Whitman;‏ 1 בפברואר 1928 – 16 במרץ 2020) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1961 על תפקידו בסרט "המטרה".
זכור בעיקר בזכות הופעתו הראשית בקומדיה "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" ובסדרת המערבון "סימרון סטריפ".
ביוגרפיה

ויטמן נולד בסן פרנסיסקו וגדל באטלנטה להורים יהודים- סליה וג'וזף ויטמן.
עבר עם משפחתו במספר רב של מדינות ולמד בלפחות 20 בתי ספר שונים.
סיים תיכון ולאחר מגן שירת שלוש שנים בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי למד ויטמן ב"מכללת לוס אנג'לס סיטי" ובאקדמיית אומנויות הדרמה שבעיר.
קריירת משחק > קולנוע

החל את דרכו בקולנוע בשנות ה-50 במערבונים "שבעה אנשים מעכשיו", "סליבר לוד" ובדרמות "רפסודיה", "פשע התשוקה", "הפרדריק הצפוני", "הריינג'רים של דרבי" ו"הקול והזעם".
בשנת 1960 שיחק ויטמן בסרט הפשע "רצח בע"מ בתפקיד הזמר ג'ואיי קולינס וכמו כן בתפקיד בעז גיבור מגילת רות, לצידה של השחקנית הישראלית אילנה עדן בעיבוד הקולנועי למגילה "סיפורה של רות".
בשנת 1961 הועמד ויטמן לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד הפדופיל ג'ים פולר בדרמה " המטרה".
את הפרס האוסקר הפסיד לשחקן האוסטרי מקסימיליאן של, אחיה של שותפתו הראשית לסרט מריה של.
את התפקיד קיבל ויטמן לאחר שכוכב הקולנוע ריצ'רד ברטון ויתר עליו.
בנוסף שיחק ויטמן לצידו של ג'ון ויין במערבון "הקומנצ'רוס" בתפקיד המהמר פול ריגרט והופיע בסרטו של מייקל קורטיז על איש הדת האיטלקי פרנציסקוס מאסיזי.
בשנת 1962 השתתף בדרמת המלחמה המפורסמת "היום הארוך ביותר".
ב-1964 שיחק במערבון "ריו רוצ'וס" בתור מפקד בצבא ארצות הברית קפטן הייבן.
ב-1965 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיה המצליחה "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" בתור הקאובוי ארוויל ניוטון.
ב-1966 הופיע בדרמה "חלום אמריקאי" בתפקיד מנחה תוכנית הטוק שואו סטיבן רוז'אק.
ב-1982 שיחק בדרמת הפשע העצמאית "פרפר".
קריירת משחק > טלוויזיה

בשנת 1967 התפרסם בארצות הברית בסדרת המערבון "סימרון סטריפ" בתור מארשל ג'ים קראון.
לקראת סוף שנות ה-80 הופיע בשבעה פרקים בסדרת הפנטזיה "אי הפנטזיה".
ב-1988 הצטרף ויטמן לעונה השנייה של סדרת גיבורי העל "סופר בוי" בתפקיד ג'ונתן קנט אביו של קלארק קנט.
חיים אישיים

לוויטמן ארבעה ילדים מאשתו הראשונה פטרישיה לאלונד, ממנה התגרש לאחר 14 שנה.
אשתו השנייה של ויטמן הייתה הצרפתייה קלודין בוביס, לזוג ילד אחד משותף מ-8 שנות נישואיהם.
ויטמן זכה לכבוד רב בשנת 1998 כאשר בגיל 70 קיבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
נפטר ב-16 במרץ 2020.
פילמוגרפיה נבחרת

אולטימטום לאדמה (1951)
רפסודיה (1954)
סליבר לוד (1954)
שבעה אנשים מעכשיו (1956)
פשע התשוקה (1957)
הפרדריק הצפוני (1958)
בובת סין (1958)
הריינג'רים של דרבי (1958)
הקול והזעם (1959)
סיפורה של רות (1960)
רצח בע"מ (1960)
פרנציסקוס מאסיזי (1961)
הקומנצ'רוס (1961)
המטרה (1961)
היום הארוך ביותר (1962)
טיפול בשוק (1964)
ריו רוצ'וס (1964)
החולות של קלהארי (1965)
אנשים מופלאים במכונות מעופפות (1965)
חלום אמריקאי (1966)
צייד הנשים (1972)
ליל הלפואים (1972)
שאטר (1975)
אמא מטריפה (1975)
גברת לאס וגאס (1975)
ג'וני בארווס הרשע (1976)
נאכל בחיים (1977)
הבאפלו הלבן (1977)
רובי (1977)
מועדון המפלצות (1980)
דמונואיד: שליח המוות (1981)
פרפר (1982)
פולשי הזהב האבוד (1982)
אוצר האמזונות (1985)
הי זמנים ברכבת טקסס (1988)
בוס מאפיה (1990)
שוטר האומגה (1990)
ברקים בבקבוק (1993)
משפט ביולי (1994)
לב פצוע (1995)
שאגניסיי (1996)
הזדמנויות שניות (1998)
איש הנשיא (2000)
טלוויזיה

סימרון סטריפ (1967–1968)
אי הפנטזיה (1978–1984)
הרדקסל ומקורמיק (1986)
נוטס לנדינג (1990)
סופר בוי (1988–1992)
הקרב על גבעת התחמושת

גבעת התחמושת וסביבותיה
גבעת התחמושת היא גבעה בצפון ירושלים, שבמוצב הירדני ששכן עליה התחולל קרב קשה במלחמת ששת הימים. המתחם הוקם על ידי הבריטים בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 כבונקר לאחסון התחמושת של בית הספר לשוטרים. מבנה בית הספר הוקם על גבעה בגובה 797 מטרים מעל פני הים, שלוחה של רכס הר הצופים מכיוון צפון-מערב (כיום סובבת אותו שכונת מעלות דפנה). ב-19 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, כבש הלגיון הירדני את המתחם, ביחד עם שטחים נוספים בצפון העיר, מידי כוחות האצ"ל שהתבססו באזור כמה ימים לפני כן במסגרת מבצע קלשון. תפיסת המוצב על ידי הירדנים ניתקה את הר הצופים ממערב ירושלים עד לכיבושו מחדש במלחמת ששת הימים, בלילה שבין 5 ביוני ל-6 ביוני 1967. כיום בנוי על שרידי המוצב אתר ההנצחה הממלכתי גבעת התחמושת.
השכונות רמת אשכול ומעלות דפנה הוקמו לאחר המלחמה על שיפולי הגבעה, ובסמוך, על קו התפר שבו עבר הגבול הירדני, הוקמה קריית מנחם בגין, הכוללת משרדי ממשלה, וכן את בניין המטה הארצי של משטרת ישראל.
הקרב על גבעת התחמושת > תחילת המלחמה בירושלים

בבוקר 5 ביוני 1967 פתחו כוחות הלגיון הירדני בהרעשה ארטילרית על ירושלים המערבית, וחיילי הלגיון הירדני השתלטו על מטה משקיפי האו"ם ששכן בארמון הנציב. חוסיין, מלך ירדן, שעד אותו בוקר היסס אם להצטרף למלחמה נגד ישראל, החליט לשתף פעולה עם צבאות מצרים וסוריה, והכפיף את צבאו לפיקוד מצרי. המלך הסתמך על ידיעות מצריות מוטעות ששכנעוהו כי הקרב בסיני הוכרע לטובת הכוחות המצריים ולכן חשב שהאינטרסים הירדניים מחייבים אותו להצטרף למלחמה. יחד עם זאת, המטרות שהוצבו לצבא הירדני היו מטרות מוגבלות בלבד, והכוונה הייתה לבצע מחטפים מוצלחים בנקודות בעלות חשיבות אסטרטגית לאורך הקו העירוני בירושלים.
ישראל הופתעה מכניסתה של ירדן למלחמה אחרי שהעבירה לה לפני כן מסרים, בתקווה לשכנעה שלא להתערב בעימות. לפי הערכת מטכ"ל צה"ל, פיקוד המרכז לא היה אמור כלל להשתתף בלחימה. עם תחילת הקרבות הסתבר שלפיקוד זה לא היו כוחות לביצוע מהלך התקפי. לרשות הפיקוד עמדו במרחב ירושלים שתי חטיבות מילואים לוחמות בלבד, ובנוסף כוחות מדרג שני ושלישי: חטיבת ירושלים (חטיבה 16), בפיקוד אליעזר אמיתי, וחטיבת השריון הראל (חטיבה 10), בפיקוד אורי בן ארי. כשנוכח המטכ"ל שגם בגזרה זו מתפתחת לחימה, ועם התקדמותה המהירה של אוגדת טל בציר החוף בצפון סיני (שייתרה את משימת ההצנחה המתוכננת של החטיבה בחזית המצרית), סופחה לסדר הכוחות של פיקוד המרכז גם חטיבה 55, חטיבת צנחנים בפיקוד מרדכי גור.
הקרב על גבעת התחמושת > הצדדים הלוחמים > חטיבת הצנחנים

בתקופת ההמתנה שקדמה לפרוץ מלחמת ששת הימים, תוכנן שחטיבת הצנחנים 55 תוצנח בדרום בעורף הצבא המצרי, באזור אל עריש. אך ההתקדמות המהירה של כוחות צה"ל בפתחת רפיח והצלחת המהלומה האווירית שהונחתה על חיל האוויר המצרי הפכו את משימת החטיבה למיותרת. לאור המצב, הוחלט על סיפוח החטיבה לפיקוד מרכז. אלוף הפיקוד, עוזי נרקיס, הציג למפקד החטיבה וקציניה את משימתם החדשה: פריצת הקו העירוני, ויצירת מעבר קרקעי מאובטח בין העיר העברית למובלעת הר הצופים. מובלעת זו הייתה אחת מנקודות התורפה המרכזיות של הגזרה, והפיקוד חשש מאוד מכיבושה של המובלעת המנותקת על ידי הלגיון הירדני לפני שיהיה בידי כוחות צה"ל לחבור אליה.
חטיבת הצנחנים מנתה שלושה גדודי צנחנים, פלוגת סיור, פלוגת הנדסה, ויחידת סיוע חטיבתית, שבה 4 סוללות תותחים ומרגמות. הפיקוד סיפח לחטיבה בנוסף גם עשרה טנקי סופר שרמן מפלוגת הטנקים הירושלמית.
הקרב על גבעת התחמושת > הצדדים הלוחמים > הכוח הירדני והמוצב

מתחם גבעת התחמושת כלל את בית הספר לשוטרים ואת המוצב הגדול בגבעת התחמושת. במתחם החזיקה פלוגת חי"ר מס' 2 מגדוד 2 של הלגיון הירדני, בפיקוד ראיד (רב-סרן) סלימאן סאלם אל-סלאיטה. שתי מחלקות היו בגבעת התחמושת, מחלקה אחת בבית הספר לשוטרים ומחלקה רביעית במוצב סמוך שנקרא מוצב המטלית הצהובה, מדרום לבית הספר לשוטרים. בסך הכל היו במתחם בעת פרוץ הקרבות 120 לוחמים ירדניים.
מוצב גבעת התחמושת, שהוקם כאמור על ידי הבריטים, הורחב ובוצר בידי הירדנים, שהועידו לחיילי המוצב את המשימה לשלוט על הכביש להר הצופים. מצפון-מזרח למוצב גבעת התחמושת הוקמה עמדה שלטת על גבעת המבתר; מעמדה זו היו צלפים ירדנים יכולים לפגוע בכוחות צה"ל, אם יחדרו אל מוצב גבעת התחמושת. שמה של גבעת המבתר בפי הירדנים היה תל אל מודורה, שפירושו: הגבעה העגולה.
מוצב גבעת התחמושת היה מוקף גדרות תיל ושדות מוקשים. בנוסף לאלה הוקף המוצב משלושת צדדיו בתעלות קשר עמוקות, מבוטנות ומדופנות באבן ירושלמית, שלאורכן בונקרים רבים ועמדות מוגנות היטב מבטון. התעלה המערבית, שפנתה מערבה אל ירושלים היהודית הייתה מבוצרת במיוחד. בקצה הצפוני התעקלה התעלה המערבית מזרחה ודרומה והתחברה לתעלה ההיקפית המזרחית. שתי התעלות יצרו מעין צורת פעמון שהקיף את המוצב - מדרום מערב לדרום מזרח. באמצע המוצב הייתה תעלה מרכזית, שהובילה אל מבנים שונים שהיו במרכז הגבעה - שני מבני מגורים בעלי גג מעוגל מפח, מגדל מים, פילבוקס, ועוד. בסמוך לקצה הצפוני של התעלה המרכזית נמצא בונקר הפיקוד התת-קרקעי של המוצב. בסמוך לבונקר הפיקוד, ממזרח לגבעה ומחוץ לגדרות שסביבה, עמד מבנה נוסף (כנראה מבנה מגורים) שכונה בפי הצנחנים "בית הטלוויזיה".
בצידו הדרומי של המוצב הייתה תעלה רדודה שחיברה בין התעלה המרכזית לתעלה המערבית ולה שלוחה לכיוון בית הספר לשוטרים. תעלה זו הייתה מוגנת פחות משאר התעלות. על צד זה חלשו כמה בונקרים, שיצרו "שטח הריגה" לכוחות שינסו להסתער על המוצב מכיוון זה. בצד זה היו עוד שלושה בתים, שהיו חלק ממחסני אונר"א, שלאורכם ומדרום להם עברה גדר אבן. במקביל לגדר היה בית אבן מוארך.
מהלך הקרב > תכנון

פיקוד המרכז הועיד את חטיבה 55 למטרת יצירת הקשר עם הר הצופים, דרך שכונת שייח' ג'ראח, וכיבוש השטח מדרום לשכונה, עד מוזיאון רוקפלר. מח"ט 55, אלוף-משנה מרדכי גור, נפגש בערב 5 ביוני במפקדה שבבית ההסתדרות עם אלוף הפיקוד עוזי נרקיס ונציג המטכ״ל רחבעם זאבי לתדריך; בתחילה נקבעה תחילת המתקפה ל-23:00 בלילה, אך בהמשך נדחתה השעה ונשקלה מתקפה ביום שתוכל להסתייע בהפצצה אווירית. לאחר התעקשות המח״ט גור ומפקדי הגדודים להלחם בלילה נקבעה שעת השי״ן ל-02:00.
המח״ט גור חילק את המשימה בין גדודי החטיבה. על גדוד 66, בפיקודו של יוסי יפה, הוטל לפרוץ את הקו העירוני באזור שכונת סנהדריה, לכבוש את בית-הספר לשוטרים וגבעת התחמושת, ולהמשיך מהם לשכונת שייח' ג'ראח, שם יועד להתמקם במלון אמבסדור שבמרכזה.
מפקד הגדוד החליט לפרוץ פרצה אחת בגדרות בית-הספר לשוטרים, שדרכה תוכנן לעבור הגדוד כולו. על פי התכנית הייתה אמורה פלוגה ד' של הגדוד, בפיקוד גיורא אשכנזי, לפרוץ את הגדרות מול בית-הספר לשוטרים. פלוגה ב', בפיקוד דוד (דודיק) רוטנברג הייתה אמורה לחדור ראשונה דרך הפרצה, לכבוש את תעלת הקשר לאורך בית-הספר לשוטרים בואכה גבעת התחמושת, ולאחר מכן להמתין בפאתי הגבעה כעתודה, בכוננות לסיוע בכיבוש הגבעה. פלוגה ג', בפיקוד עובד (דדי) יעקובי הייתה אמורה לנוע בעקבות פלוגה ב' דרך השטח הכבוש, לתקוף את גבעת התחמושת מעורפה - אגפה הדרום מזרחי - ולכבוש אותה. פלוגה א', בפיקוד גבי מגל, תוכננה לנוע דרך השטח שנכבש על ידי הפלוגות שקדמו לה, ולנוע אל תוך שכונת שייח' ג'ראח. כוח נוסף תוכנן לכבוש את מוצב המטלית הצהובה, מדרום. ששת הטנקים מגדוד 182 שצורפו לכוח נועדו לשמש לסיוע ועתודה.
מהלך הקרב > תחילת הקרב וכיבוש בית הספר לשוטרים

אור ליום שלישי, 6 ביוני 1967, בשעה שתיים ועשרים אחר חצות, החל ריכוך ארטילרי של מטרות ההתקפה. יחידות הסיוע תקפו באש מרגמות ותותחים את מתחם גבעת התחמושת. תוך כדי חילופי האש הארטילרית בין שני הצדדים החלו הצנחנים להבקיע את המערך הירדני בקו העירוני תוך שהם נתקלים באש המגנים ובגדרות התיל. בסופו של דבר נפרצו ארבע הגדרות, והצנחנים החלו להיכנס לתעלת הקשר המובילה לבית הספר לשוטרים. כבר בשלב זה התברר כי תעלות הקשר צרות מאד: לא רק שלא היה בהן מקום לשני לוחמים זה בצד זה, עובדה שהקשתה מאוד על החייל המוביל להתחלף לאחר שאזלה תחמושתו, אלא שגם לוחם בודד עם חגור מלא ציוד ותחמושת התקשה להתקדם.
הצנחנים הצליחו לחדור לתוך מבנה בית הספר לשוטרים ללא קשיים מיוחדים, מאחר שחיילי הלגיון הערבי נטשו את המבנה מיד עם תחילת ההרעשה ונסוגו אל תוך מוצב גבעת התחמושת. מוצב המטלית הצהובה נכבש אף הוא ללא התנגדות מיד לאחר מכן, כשכל החיילים בו נסוגים אף הם לתוך הגבעה. פלוגה ב' המשיכה בכיבוש התעלות המובילות למוצב גבעת התחמושת, תוך השתלטות על הבונקרים שבדרכה. הפלוגה מילאה את משימתה, והמ"פ הודיע למג"ד שהוא שולט על הכניסה המערבית למוצב.
כוח הטנקים חדר אל חצר בית הספר לשוטרים, משם פנו שני טנקים דרומה, לעבר דרך שכם, בעוד ששאר הטנקים עוכבו על מנת לשמש חיפוי לכוח הפורץ לגבעה לכיוון מוצב גבעת המבתר.
מהלך הקרב > הלחימה על גבעת התחמושת: השלב הראשון

מפקד פלוגה ג', דדי, חילק את חייליו לשלושה כוחות. כוח אחד, בפיקוד המ"מ דני יצחקי אמור היה להיכנס לתעלה המזרחית. כוח שני, בפיקוד המ"מ יורם אלישיב אמור היה להיכנס אל התעלה המערבית ולכבוש אותה. כוח שלישי, בפיקוד דדי עצמו והמ"מ מילר, יועד להיכנס אל התעלה המרכזית. אולם בשל המהומה הגדולה וההפגזה הארטילרית שנחתה סמוך מאוד לצנחנים השתבשו העניינים: המחלקה בפיקודו של יורם טעתה ונכנסה אל התעלה המרכזית, שהוליכה אל מרכז הגבעה; דדי, יחד עם מחלקתו של מילר טעו ונכנסו לתעלה המזרחית; ואילו דני המשיך בעקבותיו של יורם אל מרכז הגבעה. כך לא נכנס כוח כלשהו לחלק המערבי של הגבעה. חוליה ממחלקתו של יורם, בפיקודו של מאיר מלמודי הסתערה אל תוך שטח ההריגה שכונה "משולש האש", וארבעה מאנשיה נהרגו והשאר נפצעו. יורם לא ידע על כך והמשיך להתקדם בתעלה המרכזית, הצליח להגיע אל מרכז הגבעה ולכבוש את המבנים שעמדו במרכזה.
דדי עצמו התקדם יחד עם מחלקה נוספת בתעלה המזרחית. בתחילה הייתה ההתקדמות קלה, והדיווחים מהמחלקה בתעלה המרכזית יצרו אצל מפקד הפלוגה את הרושם המוטעה שההשתלטות על הגבעה תהיה קלה ולא יהיה צורך בסיוע מפלוגה אחרת. תמונת הקרב הזו הייתה מוטעית; דדי לא הבין שטרם התרחשה ההיתקלות עם הכוח העיקרי במוצב, ולפיכך דיווח למג"ד כי די בכוחו שלו בלבד להכרעה מהירה של מוצב גבעת התחמושת, והמג"ד הסיק מדיווח זה כי ניתן להמשיך במשימה הבאה - היאחזות במלון אמבסדור. הוא הורה לפלוגות א' ו-ד' להמשיך לכיוון המלון ואלו אכן כבשו את הצומת האסטרטגי של שייח' ג'ראח.
ואולם כאשר הגיעו הצנחנים לחלקה הצפוני של הגבעה החלה תמונת הקרב להשתנות. הכוח שלחם בתעלה המרכזית נתקל בהתנגדות קשה מול בית הטלוויזיה, ונחשף לאש הלוחמים הירדנים שבגבעת המבתר ובחלקה הצפוני של הגבעה עצמה. הכוח ספג אבדות רבות, ובשלב מסוים נותר מפקד הפלוגה עם שמונה לוחמים בלבד. הכוח השלישי שנותר, כאמור, בשלושת הבתים הצטרף ללחימה והחל לנוע בתעלה המרכזית, משם עבר לתעלה קצרה שהייתה בין התעלה ההיקפית המזרחית לתעלה המרכזית. כוח זה, בפיקודו של איילון, כבש את בונקר הפיקוד.
מחלקתו של יורם שהגיעה למרכז הגבעה כבשה את מבני המגורים שעמדו שם, והמשיכה צפונה, שם ניהלה קרב עם עמדת תותח ללא רתע (תול"ר), בו נהרג המ"מ יורם. מ"מ נוסף שהיה במקום, צביקה מגן, נטל את הפיקוד והצליח להשמיד את התול"ר, ומשם להגיע אל הקטע הצפוני של התעלה ההיקפית. כך היו שלוש המחלקות של פלוגה ג' כל אחת על ציר נפרד: יחידה אחת ליד בית הטלוויזיה, יחידה שנייה ליד צריפי המגורים ויחידה שלישית בקרב מר לכיבוש תעלות הקשר המרכזיות. דדי הבין שמצב פלוגתו חמור, ושללא תגבורת לא יצליח להשתלט על הגבעה; הוא החליט להזעיק את פלוגה ב', בפיקוד דודיק, לעזרה.