stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורי תימור
ביוגרפיה

תימור נולד בירושלים להוריו אברהם ונעמי (זילברשמידט) וכסלר-תימור. עד גיל 8 גדל בכפר נווה יעקב צפונית לירושלים. במלחמת השחרור פונה היישוב מתושביו ונשארו בו קומץ לוחמים בפיקודם של אביו, אברהם וכסלר, וישראל פונט. הכוחות נאלצו לסגת מן היישוב ומהיישוב השכן - עטרות. לאחר המלחמה עברה המשפחה ליישוב וילהלמה, ליד העיר לוד, ולאחר מכן התיישבה במושב נחלים. הוא בוגר בית הספר התיכון ״ישורון״ בפתח תקווה. שירת כטכנאי רד"ר בחיל האוויר (1960-1958). שימש כמורה ומנהל המגמה העיונית בבית הספר התיכון ״שפיר״, במועצה האזורית ״שפיר״.
קריירה ומחקר אקדמי > השכלה

בשנת 1961 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, במקצועות סוציולוגיה, ספרות ולשון. במקביל ללימודיו עבד כמדריך נוער במוסד "מסילה" לנוער עבריין. בין השנים 1966–1990 שימש כמורה ומנהל המגמה העיונית בבית הספר התיכון ״שפיר״, במועצה האזורית ״שפיר״.
תימור בוגר תואר שני בקרימינולוגיה מאוניברסיטת תל אביב (1978). עבודת המ"א שלו נעשתה בהנחיית פרופ׳ גיורא רהב בנושא: ״תוכנית למניעה ראשונית של עבריינות בעיירת פיתוח״. הוא למד לתואר שלישי באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלו נעשתה בהנחיית פרופ׳ מנחם אמיר ופרופ׳ מרדכי רוטנברג בנושא: ״חזרה בתשובה כדרך לשיקום עבריינים״. בשנת 1989 קיבל את הדוקטורט מהמכון לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית.
עם סיום לימודי הדוקטורט, החל להרצות באוניברסיטת בר-אילן במחלקה לקרימינולוגיה ובמכללה האקדמית אשקלון. בשנת 2013 קיבל דרגת פרופסור חבר.
קריירה ומחקר אקדמי > תחומי מחקר

ממחקריו וממאמריו ראויים לציון במיוחד מספר חידושים בתחום הסברתן של התנהגויות עברייניות, וכן בתחום השימוש של עבריינים באמצעים לשוניים מסוימים, כדי להקל על עצמם את המשך ביצוע העבירות. תימור פיתח את תאוריית הבלאגן המסבירה התנהגות עבריינית כתוצר של חוסר במרכז מוסרי (אידאי) שאמור לכוון את התנהגותו של הפרט. חידוש נוסף במחקריו הוא זיהוי של סימנים או רמזים לשוניים העשויים להעיד על רמת התודעה העבריינית, ובמקביל על מוכנותם של עבריינים ספציפיים לחדול מביצוע עבירות ולהשתקם.
במסגרת מחקריו על הדרכים היעילות לשיקום אסירים הוא פיתח וניהל תוכנית רחבת היקף של חניכת אסירים על ידי סטודנטים.
פרופ' אורי תימור הדריך והנחה עד כה כ-50 תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי.
חברות ותפקידים ציבוריים

חבר בוועדת המחקר ברשות לשיקום האסיר (2020-1994); מרכז צוות המבקרים הרשמיים בבתי הסוהר מטעם המועצה לקרימינולוגיה (2022-1995); חבר בוועדות השחרורים מבתי סוהר מטעם משרד המשפטים (2020-2008); עורך כתב העת "צוהר לבית הסוהר - עבירות ועונשים בישראל" (2022-2008); עורך מידעון האגודה הישראלית לקרימינולוגיה וקהילת הקרימינולוגים בישראל (קרימובלוג) יחד עם ד"ר אתי אלישע (2014-2010); מבקר רשמי בבתי סוהר מטעם המשרד לביטחון הפנים (2020-2010).
מלגות ופרסים

2002 - הרשות לשיקום האסיר, מחקר שיקום אסירים בקיבוצים (יחד עם פרופ׳ אפרת שהם).
2003 - החוג המשולב למדעי החברה, אוניברסיטת בר-אילן, מחקר על שקרים בקרב סטודנטים.
2005 - החוג המשולב למדעי החברה, אוניברסיטת בר-אילן, מחקר על הפרטת בתי סוהר.
2016 - המכללה האקדמית אשקלון, מחקר על ההשפעות ארוכות הטווח של שהות בפנימייה לילדים ממשפחות הרוסות.
2022-2017 - מל"ג – סטודנטים חונכים אסירים, השפעות הדדיות של החונכות על הסטודנטים ועל האסירים.
כתביו

אורי תימור ערך ופרסם עשרות מאמרים ומחקרים בתחומי הקרימינולוגיה, בערך זה מופיעים חלק מהם.
כתביו > ספרים

נתי רונאל, גילה חן, אורי תימור ואתי אלישע, רטורנו: קהילה טיפולית יהודית לטיפול בהתמכרויות, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2011.
כתביו > עריכת ספרים

שלמה גיורא שוהם ואורי תימור (עורכים), סוגיות בתורת הענישה, קריית ביאליק: אח, 2009.
אורי תימור, סוזי בן-ברוך ואתי אלישע (עורכים) נוער בבלגן - קטינים עוברי חוק בישראל: דרכי מניעה, אכיפה ושיקום, ירושלים: הוצאת מגנס, 2015.
אתי אלישע, ענת זליג ואורי תימור (עורכים), שיקום עוברי חוק, תל אביב: רסלינג, 2022.
כתביו > פרקים בספרים

אורי תימור, ״אנחנו לא משקרים": הסברי סטודנטים לרישומי נוכחות כוזבים לכאורה״, בתוך משה אדד ויובל וולף (עורכים), עבריינות וסטייה חברתית: תאוריה ויישום (עמודים 305–316), רמת-גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2003.
אורי תימור ואפרת שהם, "סורגים, ציונות וכובע טמבל: שיקום אסירים משוחררים בקיבוצים", בתוך מאיר חובב, לסלי סבה ומנחם אמיר (עורכים), מגמות בקרימינולוגיה: תאוריה, מדיניות ויישום (עמודים 327–379). ירושלים: הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2003.
Uri Timor (2009), "An informal approach to delinquents and their victims: An alternative to standard punishment" In Karuppannan Jaishankar & Moshe Bensimon (Eds.), Trends and * issues in victimology (pp. 32-56). Cambridge, UK: Cambridge Scholars Publishing.
אורי תימור, ״התפתחות בתי הסוהר בישראל״, בתוך שלמה גיורא שוהם ואורי תימור (עורכים), סוגיות בתורת הענישה (עמודים 311–359), קריית ביאליק: אח, 2009.
אורי תימור, תהל אוזן ונתי רונאל, ״חיים בבלגאן משולש: התנהגות אנטי סוציאלית בגיל ההתבגרות״, בתוך אורי תימור, סוזי בן-ברוך ואתי אלישע (עורכים), נוער בבלגן- קטינים עוברי חוק בישראל: דרכי מניעה, אכיפה ושיקום, ירושלים: מגנס, 2015.
אפרת שהם ואורי ותימור, ״פעם עבריין תמיד עבריין? עמדות כלפי שילוב אסירים משוחררים בקהילה״, בתוך אפרת שהם ושלומי דורון (עורכים), בין נראות לשקיפות: היחס ל"אחר" בחברה הישראלית, אשקלון: המכללה האקדמית אשקלון, 2016.
חיים אישיים

אורי תימור נשוי לרותי לבית אדלר ולהם 4 ילדים.
קריאה נוספת

כתב העת ״צוהר לבית הסוהר: עבירות ועונשים בישראל״.
רדיו פוקוס, דוח מסכם, עורכים: פרופ׳ תומר עינת, פרופ׳ אורי תימור, ד״ר מעין נגר-בארי, אירית אדמצ׳וק, שני שמעוני, כריסי קארין בן-ישי, פרופ׳ נתי רונאל וד״ר נועם פיינהולץ, המוסד לביטוח לאומי, מפעלים מיוחדים 181, יוני 2022.
הערות שוליים

↑  אחיה, משה זילברשמידט (מוש) היה מפקד גוש עציון בזמן מלחמת העצמאות
↑  יוסי שפנייר, הלילות האחרונים של ״כפר עברי״, 60 שנה לנפילת נווה יעקב מצפון לירושלים, באתר עתמול 2000, יד יצחק בן צבי, ‏ספטמבר 2008
↑  אורי תימור, ד"ר אורי תימור, באתר פסיכולוגיה עברית
↑  ועדת שחרורים במקום מושבה בבית הסוהר אש"ל, לפי חוק שחרור על תנאי ממאסר, התשס"א - 1002, וש"ר 51-15-5471 פלוני- אסיר- נ' מדינת ישראל, באתר דוברות משרד המשפטים, ‏13 אוגוסט 2019
↑  כתב העת ״צוהר לבית הסוהר: עבירות ועונשים בישראל, תיאוריה ויישום״, באתר אוניברסיטת בר אילן, שירות בתי הסוהר, גליון 18, ‏תשע״ז, מרס 2017
↑  מידעון האגודה הישראלית לקרימינולוגיה וקהילת הקרימינולוגים בישראל (קרימובלוג) (עמ' 1), באתר https://www.ariel.ac.il/; האגודה הישראלית לקרימינולוגיה, ‏ינואר 2012
↑  ועדות שחרורים מחוז דרום, פסק דין, באתר מאגר פסקי דין, ‏28 דצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278111705171  ISNI: 0000 0000 2718 1826  LCCN: n88237411  VIAF: 53254403   WorldCat (עם VIAF): 53254403
עלמה (מקרא)

לבן הארמי ורבקה ליד הבאר, מאת ג'ובאני אנטוניו פלגריני. רבקה מתוארת כעלמה (בראשית כ"ד)
עַלְמָה היא מילה בעברית מקראית שמשמעותה אישה צעירה בשלה לנישואין. למרות החשיבות של המונח בהקשר של לידת הבתולה של ישו בהבשורה על-פי מתי, חוקרים מציינים שהמונח מתייחס לאישה בגיל הפוריות אך אינו מצביע בהכרח על בתוליות. לפי ברוורד ס. צ'ילדס, כל המקרים בתנ"ך בהם מופיעה המילה "עלמה" מתייחסים לנשים בתולות, פרט לאזכור שנוי במחלוקת אחד.
"דֶּרֶךְ-אֳנִיָּה בְלֶב-יָם-וְדֶרֶךְ גֶּבֶר בְּעַלְמָה" (ספר משלי, פרק ל', פסוק י"ט)
למרות זאת, תרגום המילה כ"בתולה" מתמקד יתר על המידה על בתוליות לעומת בגרות מינית. המונח מופיע תשע פעמים בתנ"ך ומתייחס או לאישה שמסומנת כבתולה או כמושג לא ברור.
אטימולוגיה והקשר חברתי

עלמה נובעת משורש שמשמעותו "להיות מלא במרץ, להגיע לגיל ההתבגרות".  במזרח הקדום קיבלו בנות ערך כנשים פוטנציאליות וכנולדות ילדים: "אישה, שנכנסה לבית בעלה כאאוטסיידר, תרמה את עמלה ואת פוריותה... משימתה הייתה לבנות את ההימור אב יולד ילדים, במיוחד בנים" (Leeb, 2002).  החוקרים מסכימים אפוא שלמה מתייחס לאישה בגיל הפוריות מבלי לרמוז על בתוליה.  מאותו שורש מופיעה בתנ"ך גם המילה המקבילה בלשון זכר עלם עֶלֶם 'צעיר',  וכך גם עלום (בשימוש ברבים עֲלוּמִים) במשמעות '(מרץ) גיל ההתבגרות',  בנוסף. למילים הפוסט-מקראיות אעמות (עַלְמוּת) וַעֲלִימוּת (עֲלִימוּת)  שתיהן משמשות לצעירות ולחוזקה (להבדיל מ"אלימות" שלאחר המקרא אלימות עם אלפים ראשוני, למרות שהמילון של קליין קובע כי השורש האחרון הזה הוא כנראה גזירה סמנטית של הראשונים, מ'כוח הנעורים' ל'אלימות'  ). בשפה העברית המקורית מילה שאינה קשורה, בתולה (בְּתוּלָה), מתייחסת בצורה הטובה ביותר לבתולה,  וכן לרעיון הבתולים, בתולים (בְּתוּלִים).  עם זאת, בעוד שבתולה מתרחשת 51 פעמים בכתבי הקודש העבריים, חלק מהחוקרים רואים רק בהתרחשויות מסוימות כמשמעות ברורה בתולה, ועם יואל 1:8 הוא המקרה הכי לא סביר.
עַלְמָה נגזרת ממקור שמשמעותו "להיות מלא בכוח, להגיע לגיל הפוריות". החוקרים מסכימים ש-עַלְמָה מתייחסת לאישה בגיל הפוריות מבלי לרמוז על בתוליות. מאותו מקור, המילה הזכרית המקבילה עֶלֶם מופיעה גם בתנ"ך, כמו גם עלום (בצורת רבים עֲלוּמִים) במשמעות "נעורים". בנוסף לכך, מילים פוסט-מקראיות כמו עַלְמוּתועֲלִימוּת משמשות לתיאור נעורים וכוחם.
שימוש מקראי

המילה עלמה מופיעה תשע פעמים בתנ"ך:
בבראשית 24, משרת אברהם מחפש אישה לבנו, יצחק, ומספר כיצד פגש את רבקה. הוא אומר שהתפלל לאלוהים שאם עַלְמָה תגיע לבאר והוא יבקש ממנה לשתות מים, ואם תספק לו מים וגם תשקה את גמליו, זה יהיה סימן שהיא האישה ליצחק. המילה עַלְמָה משמשת רק בסיפור החוזר; מילה אחרת, הנערה, משמשת במהלך האירועים
בבראשית 24, עבד של אברהם מחפש אישה לבנו יצחק, ומספר כיצד פגש את רבקה. הוא אומר שהתפלל לאלוהים שאם עַלְמָה תגיע לבאר והוא יבקש ממנה לשתות מים, ואם תספק לו מים וגם תשקה את גמליו, זה יהיה סימן שהיא האישה ליצחק. המילה עַלְמָה משמשת רק בסיפור החוזר; מילה אחרת, הנערה, משמשת במהלך האירועים עצמם.
בשמות ב', מרים, עַלְמָה ואחות התינוק משה, מופקדת לשמור על התינוק; היא נוקטת פעולה נבונה לאחד את התינוק עם אמו על ידי הצעת להביא את התינוק למניקה עבריה (אמה).
בדברי הימים טו:כ ובכותרת של תהילים מו, יש לנגן את המזמור "על עֲלָמוֹת".
בתהילים סח:כה, המשתתפים מופיעים לפי הסדר: 1) הזמרים; 2) הנגנים; ו-3) ה"עֲלָמוֹת" המנגנים במצלתיים או תופים.
בשיר השירים א:ג יש שבח פיוטי לאיש, המצהיר שכל ה"עֲלָמוֹת" מעריצות אותו. בפרק ו, פסוק ח, התפארת של אהובתו מושוות לטובה ל-60 מלכות (נשות המלך), 80 פילגשים, כמו גם ל"עֲלָמוֹת" רבות מספור, ובפסוק הבא מצוין שהיא טהורה.
במשלי ל:יט, לגבי אשת נואפת, הטקסט העברי והתרגום ליוונית (ספטואגינטה) שונים: שניהם מתחילים בהשוואת מעשיה של האישה לדברים שהמחבר טוען שקשה לחזות: ציפור מעופפת באוויר, תנועת נחש על סלע, נתיב ספינה בים; אך בעוד שהעברי מסתיים ב"דרך גבר בעלְמָה", היווני אומר "ודרך גבר בנעוריו".
בפסוקים המקיפים את ישעיהו ז:יד נאמר כיצד אחז, מלך יהודה, מקבל סימן להבטחת נבואת הנביא להבטחת הגנתו של אלוהים מאויביו. הסימן הוא שעַלְמָה הרה ותלד בן, שיהיה עדיין צעיר מאוד כאשר אויבים אלה יושמדו.
תרגום ליוונית

השבעים מתרגמים את רוב המקרים של עַלְמָה למילה גנרית "νεᾶνις" (neanis)" שמשמעותה 'אישה צעירה', אך שני מקרים, אחד בספר בראשית ובספר ישעיהו אשר מתורגמים כ"παρθένος" (parthenos)" - המילה הבסיסית הקשורה לבתוליות ביוונית (זהו כינויה של אתנה 'אלת הבתולה') אך עדיין משמשת מדי פעם על ידי היוונים לאישה לא נשואה שאינה בתולה. סטיב מויסי מציין שהחוקרים מסכימים שהביטוי של ישעיהו (אישה צעירה תהרה ותלד בן) לא התכוון להעביר שום התעברות ניסית, אך בהתחשב בשימושים אחרים של עַלְמָה, מויסי מאפשר שההקשר יכול לפעמים לרמוז ש"בתולה" הוא תרגום מתאים. בפסוק זה, כמו במקרה של רבקה בבראשית, מתרגמי הספטואגינטה השתמשו במילה היוונית "παρθένος" באופן גנרי לציון אישה צעירה לא נשואה, שבתוליה האפשריים (כיוון שנשים לא נשואות נחשבו אידיאליות בזמנו) היו אקראיים.
הערות שוליים

1 2 3  Childs 2001, p. 66.
↑  Leeb 2002, p. unspecified.
↑  Sweeney 1996, p. 161.
↑  "Strong's Hebrew: 5958. עָ֫לֶם (elem) -- a young man". biblehub.com. נבדק ב-2020-08-01.
↑  "Strong's Hebrew: 5934. עֲלוּם (alumim) -- youth, youthful vigor". biblehub.com. נבדק ב-2020-08-01.
↑  Even-Shoshan Dictionary, entries עַלְמוּת and עֲלִימוּת
↑  III.1 "Klein Dictionary, אלם III 1". www.sefaria.org. נבדק ב-2020-08-02.
↑  "Strong's Hebrew: 1330. בְּתוּלָה (bethulah) -- a virgin". biblehub.com. נבדק ב-2020-08-02.
↑  "Strong's Hebrew: 1331. בְּתוּלִים (bethulim) -- virginity". biblehub.com. נבדק ב-2020-08-02.
↑  Botterweck, Ringgren; Johannes, Helmer G. (1999). Theological dictionary of the Old Testament (Volume II ed.). Grand Rapids, Mich: William B. Eerdmans Publishing Company. p. 341. ISBN 978-0802823267. נבדק ב-2 בדצמבר 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Yamauchi, Edwin M.; Wilson, Marvin R. (2016). Dictionary of daily life in biblical & post-biblical antiquity: complete in one volume A-Z. Peabody, Mass: Hendrickson. ISBN 978-1619701458. נבדק ב-2 בדצמבר 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Byrne 2009, p. 155.
↑  Fletcher Steele 1892, p. 24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496336405171
פליסטר

ערך זה עוסק במועדון כדורגל. אם התכוונתם לפסגת הר, ראו .
האצטדיון הביתי טומבה קאפה
מועדון הכדורגל פליסטר (במקדונית: фудбалски клуб Пелистер), הוא מועדון כדורגל מקדוני מהעיר ביטולה, המתמודד בליגת המשנה הצפון מקדונית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1945 ושיחקה מספר שנים בסבב הליגות של יוגוסלביה עת שמקדוניה הייתה חלק מיוגוסלביה. כמו כן, זכתה הקבוצה 4 פעמים באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית ופעם אחת בגביע המקדוני (1989/90) בתקופה שלפני פירוק יוגוסלביה. הליגה המקדונית הרפובליקאית שבה זכתה הקבוצה ב-4 אליפויות הייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה ולאחר הזכייה באליפות הקבוצה עלתה לליגה השנייה של יוגוסלביה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה (מאז ההתנתקות מהליגה היוגוסלבית) הוא הזכייה בגביע המקדוני בעונת 2000/01, שבזכותו הקבוצה הופיעה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א. היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה היא קבוצת וארדאר סקופיה.
הופעות באירופה

הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בעונת 2000, אז השתתפה בגביע האינטרטוטו.  בסיבוב הראשון עברה הקבוצה את הקבוצה הלוקסמבורגית פ.צ. הובשייד ועלתה לסיבוב השני, שם עברה את קבוצת ווסטרה פראולונדה משוודיה ועלתה לסיבוב השלישי, בו הפסידה לקבוצת סלטה ויגו מספרד.
הקבוצה השתתפה בגביע אופ"א בעונת 2001/02, בו הפסידה כבר בסיבוב המוקדם לקבוצת סנט גאלן משווייץ 4-3 בסיכום שני מפגשים, והודחה מהמפעל. ההופעה השנייה בגביע אופ"א הייתה בעונת 2008/2009, כשהודחה בשלב הראשון על ידי קבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין 1-0 בסיכום שני מפגשים.
מאז שנת 1985, ארגון האוהדים של המועדון הנקרא "צ'קמבארי" (Чкембари), מרעיש את האצטדיון בכל משחק בתוספת פירוטכניקה. כמו כן, מפגין הארגון נוכחות מאסיבית במשחקי כל הענפים של המועדון.
הישגים ותארים

הליגה המקדונית הרפובליקאית (ליגה אזורית כחלק מיוגוסלביה):
אליפות (4): 1960, 1961, 1975, 1982
הגביע המקדוני :
זכייה (2): 1990, 2001
גמר: 1993, 1994
ראו גם

מועדון הכדורסל פליסטר
פקעיות טעם

| --- | --- |

 שיוך:  מערכות חישה, לשון 
 מיקום אנטומי:  פטמת הטעם 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (991) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  caliculus gustatorius 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.4.00.002 
 TA2 (2019):  7037 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H3.04.01.0.02116 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_4101 
 FMA:  54825 
 קוד MeSH:  A03.556.500.885.779 
 מזהה MeSH:  D013650 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0039337 
 
תרשים של פקעית טעם
פקעיות טעם הן אברונים המשמשים קולטני טעם והנמצאים על הלשון, החך הרך, ומכסה הגרון. בלשון אנושית ישנן כעשרת אלפים פקעיות טעם והם מקנות ללשון את חספוסה. רוב פקעיות הטעם פזורות על גבי פטמיות המנקדות את הלשון.
פטמיות הלשון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על גבי הלשון פזורות פטמיות (אנ') מארבעה סוגים:
פטמיות חוטיות (אנ') - פטמיות דקות ומוארכות. זהו הסוג השכיח ביותר בלשון והיחיד שאינו נושא פקעיות טעם, אלא אחראי לתחושת הפה/המרקם.
פטמיות פטרייתיות (אנ') - פטמיות שצורתן בחתך מזכירה פטרייה. ממוקמות בעיקר בקצה הלשון ובצדיה.
פטמיות עליות (אנ') - יוצרות רכסים וחריצים בצדי בסיס הלשון.
פטמיות מוקפות שפה (אנ') - שמונה עד תריסר פטמיות גדולות יחסית המסודרות בצורת V, שקודקודו פונה לעבר הגרון, בצד האחורי של הלשון.
מבנה פקעיות הטעם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לכל פקעית טעם יש פתח זעיר שנתפתח לחלל הפה או הלוע, דרכו חודר לפקעית רוק בו מומסים חומרי הטעם השונים (חומרים שלא מתמוססים במים הם חומרים חסרי טעם – הם לא מפעילים את קולטני הטעם). בכל פקעית כזו מצויים כ-100 עד 150 תאי קולטן המתמירים את חומרי הטעם השונים לשינוי במתח הממברנה.
תאי הקולטנים לטעם

מקובל היום לחלק את תאי הטעם הפקעיות לשלושה סוגים:
סוג מספר 1 - מהווים בערך מחצית מתאי הטעם בכל פקעית, ותפקידם לא ברור לחלוטין. הם מבטאים אנזימים וטרנספורטרים העסוקים בסילוק וויסות החומרים המופרשים מהסביבה החוץ-תאית, בדומה לתאי גליה.  ייתכן והם מעורבים גם בהתמרה של הטעם המלוח.
סוג מספר 2 - מהווים כשליש מהתאים בפקעית. הם תאים גדולים יותר, ומבטאים קולטנים לטעמים מתוק, מר ואוממי, שהם כולם קולטנים המצומדים לחלבוני G. כל תא מסוג 2 מבטא קולטן אחד.
סוג מספר 3 - מהווים מיעוט התאים בפקעיות, ומתמירים את הטעם החמוץ באמצעות תעלות פרוטונים החדירות ליוני המימן שבחומצות.
פיזור פקעיות הטעם

בעבר היה נהוג לחשוב כי הפקעיות של כל טעם נמצאות באזור שונה בלשון. נטען למשל כי באזור מסוים בלשון חשים בטעמים מלוחים ובאחר במתוקים. טענה זו הוכחה כשגויה, אך עקבותיה הופיעו בספרי לימוד ומאמרים שונים לפחות עד שנת 2015.
ככל הנראה מקורה של מחשבה שגויה זו בספר Sensation and Perceptions in the History of Experimental Psychology משנת 1942. המחבר, אדווין בורינג, פסיכולוג ניסויי מאוניברסיטת הרווארד, התייחס למחקר משנת 1901 של D. P. Hänig בו נמדד סף ההבחנה בטעמים שונים באזורים שונים ברחבי הלשון. המחקר מצא, לפי דיווחים סובייקטיביים של נחקרים, כי קיימות רגישויות שונות לטעמים בנקודות שונות על הלשון. בורינג חישב מתוך הנתונים הגולמיים את הרגישות לטעמים השונים בצורה מספרית והציג אותה גרפית בצורה שניתן היה להסיק ממנה כי לכל טעם יש אזור אחד בלבד הרגיש לו - לדוגמה, קדמת הלשון היא האזור היחיד הרגיש למתיקות. היסק זה שגוי מכיוון שההבדלים ברגישות שנמצאו באזורים השונים בלשון היו מבוססים על דיווחים סובייקטיביים ולא מוחלטים, והצגת המסקנות בצורה קטגורית הייתה מטעה.
הרעיון של "אזורי הטעם" זכה לפופולריות רבה, אולי בגלל פשטותו, על אף שניתן להפריכו בהתנסות עצמית. במאמר שפורסם ב-1974 הופיעו תוצאות ניסויים נוספים שאישרו קיום הבדלים בין האזורים השונים, אך מצאו שהבדלים אלה זניחים. כיום ידוע כי חמשת הטעמים השונים מורגשים לא רק בכל הלשון, אלא גם באזורים אחרים של הפה.
הערות שוליים

↑  מתוק כמו… חלבון? הרפתקאות בעולם המתיקות, באתר Frontiers for Young Minds
↑  Stephen D. Roper, Nirupa Chaudhari, Taste buds: cells, signals and synapses, Nature Reviews. Neuroscience 18, 2017-08, עמ' 485–497 doi: 10.1038/nrn.2017.68
↑  Bernd Lindemann, Receptor seeks ligand: On the way to cloning the molecular receptors for sweet and bitter taste, Nature Medicine 5(4):381-2 · May 1999 (באנגלית)
↑  Christopher Wanjek, The Tongue Map: Tasteless Myth Debunked, Live Science, August 29, 2006 (באנגלית)
↑  Roni Jacobson, Sensation of Taste Is Built into Brain, Scientific American, November 25, 2015 (באנגלית)
↑  דוגמה משנת 1998:
 "מפת אזורי טעם" שגויה מתוך: ד"ר יעל קשתן וד"ר רחל מינץ, חוש הטעם, חלונות אל גוף האדם : על האדם ובריאותו, מטח : המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 1998 בתאריך 3 באוקטובר 2015, בארכיון האינטרנט,
דוגמה משנת 2003:
 תיאור שגוי של חוש הטעם, מתוך אתר ללימוד חושי האדם, שהוקם במסגרת סמינריון לפיתוח אתרים בסביבה מתוקשבת במכללת אורנים בתאריך 12 במרץ 2009, בארכיון האינטרנט
↑  Virginia B. Collings, Human taste response as a function of locus of stimulation on the tongue and soft palate, Perception & Psychophysics 16 (1974) (באנגלית)
↑  Margaretta Midura, On the Road to Sweetness: A Clear-Cut Destination?, Yale Scientific, November 4, 2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4412714-5  TA98: A15.4.00.002  TH: H3.04.01.0.02116 
חלוקת הטעמים על הלשון, לפי אגדה אורבנית מופרכת שמצאה את דרכה לספרי לימוד שונים.
כיבוש העי

כיבוש הָעָי הוא סיפור מקראי המופיע בספר יהושע, פרק ז'–ח'. על פי המסופר, העי, שהייתה עיר כנענית הממוקמת מזרחית לבית אל, נכבשה על ידי עם ישראל בהנהגת יהושע בן נון בשני קרבות, כאשר בקרב הראשון הייתה ידם של תושבי העי על העליונה, ובשני הצבא הישראלי הכריע אותם בעזרת תרגיל הונאה.
במגילת תענית בתרא ניתנו מספר תאריכים למלחמת העי: י"ח באייר, כ"ד ניסן, ד' שבט.
המלחמה > הקרב הראשון

על פי המסופר בספר יהושע פרק ז, יהושע בן נון שלח מרגלים אל העי, כפי שנהג לפני כיבוש יריחו, כדי ללמוד על מצב העיר לפני ההתקפה. בחזרתם טענו המרגלים כי די ב-2,000 עד 3,000 חיילים לכיבוש העיר. יהושע אכן שלח 3,000 לוחמים אך הם נִגפו מפני אנשי העי בקרב, וכ-36 מהם נהרגו
המלחמה > חטא עכן בן כרמי

לאחר המפלה בני ישראל חששו מתוצאות הקרב. יהושע התפלל לה' אשר השיב לו כי סיבת הכישלון היא שאדם מישראל מעל בחרם שנלקח שלל במלחמת יריחו.
בציווי ה' יהושע הפיל גורל שהסגיר את שבט יהודה כשבט שאליו השתייך המועל. לאחר מכן הפיל יהושע גורלות נוספים שהביאו להסגרתו של עכן אשר הודה במעילתו בחרם. כעונש על מעילה זו, לקח יהושע את עכן, את רכושו ואת משפחתו לעמק עכור, ודן אותו בסקילה ואת רכושו בשריפה, לרוב הדעות משפחתו הובלה לשם כדי לחזות בבזיונו, אך יש שאומרים שגם משפחתו נידונה. מפרשי המקרא נחלקו האם עכן נהרג בגלל הגורל או בגלל הודאתו. לפני מיתתו התוודה עכן, והמשנה (מסכת סנהדרין, פרק ו', משנה ב') אומרת שבזכות וידויו התכפר חטאו של עכן, ומכאן למדו חז"ל שכל חייבי מיתות צריכים להתוודות קודם מיתתם כדי שיתכפר חטאם.
לפני הסקילה אמר יהושע: ”מֶה עֲכַרְתָּנוּ, יַעְכָּרְךָ ה' בַּיּוֹם הַזֶּה” (ספר יהושע, פרק ז', פסוק כ"ה). מאז נקרא שם המקום ההוא עמק עכור.
על-פי המדרש, כל אנשי שבט יהודה התנגדו להסגרתו בידי יהושע, ורק לאחר הפצרות רבות של יהושע כלפי זקני השבט, הסגיר עצמו עכן.
המלחמה > הקרב השני

לאחר פרשת עכן, ה' הבטיח ליהושע כי בקרב השני ינצחו לוחמיו. ה' ציווה להרוג את כל יושבי העי ואת מלכה, ואת הרכוש לקחת כשלל לבני ישראל. יהושע בחר 30,000 אנשי צבא ושלח אותם בלילה למארב, בנוסף העמיד מארב של 5,000 לוחמים שעמדו קרוב יותר לעיר, תוכנית הקרב הייתה ליצור תרגיל הונאה באמצעות הצגת מצג שווא של התקדמות הצבא לקראת כיבוש העי, ונסיגה מפני חיילי העי שייצאו לקראתם כבראשונה, וכך לגרום ליושבי העי לעזוב את עירם ריקה משומרים ולרדוף אחרי הצבא הנסוג. אז ייצאו הלוחמים מהמארב ויכבשו את העיר.
בקרב זה גם לוחמי בית אל הצטרפו ללחימה.
תוכניתו של יהושע עלתה יפה, הצבא בראשות יהושע יצא מול לוחמי העי והתחיל לסגת, הלוחמים מן המארב כבשו את העיר ושרפו אותה. יהושע מרים את כידונו וצבאו הסתער על לוחמי העי, כשראו הלוחמים את עירם נשרפת איבדו את רוח הלחימה וניגפו לפני ישראל. בסיום הקרב נמנו כ-12,000 הרוגים מלוחמי העי, ואת המלך תלה יהושע על עץ.
המלחמה > לאחר הקרב

על פי סדר הפסוקים בספר יהושע פרק ח', לאחר סיום הקרב בנה יהושע מזבח בהר עיבל והקריב עליו קורבנות שלמים, כתב את ספר דברים על אבנים והקריא את פרשת הברכות והקללות שבפרשת כי תבוא לפני העם.
חז"ל הקדימו את בניית המזבח לכניסת בני ישראל לארץ, וחלקם תלו את המסע המהיר מהגלגל לאזור שכם בנס, יוסף בן מתתיהו דחה את התרחשות הסיפור לאחרי סיום הכיבוש. ישנם חוקרים הסוברים כי הסיבה שסיפור מעמד הברכה והקללה הובא לאחר מלחמת העי היא שאמנם הציווי היה שהמעמד יתבצע מיד עם כניסתם לארץ, אך כיבושי יריחו והעי נצרכו בשביל לאפשר מעבר לאזור שכם.
זיהוי העי

אדוארד רובינסון, זיהה את העי בשנת 1838 כתל מלא בחורבות מדרום לבית אל, זמן קצר לאחר מכן ביקר במקום קרל ויליאם מרדית ון דה ולדה (אנ') שזיהה את העי בא-תל, בשנת 1869 זיהה צ'ארלס וילסון את העי בא-תל ולזיהוי זה הסכימו גם קלוד קונדר ורוב החוקרים שבאו לאחריהם.
במטרה לחקור את אתר א-תל השיגה יהודית מרקה-קראוזה מימון מהברון רוטשילד ורישיון חפירות מממשלת המנדט. בין 1933 ל-1935 התקיימו שלוש עונות חפירות על ידי מספר ארכאולוגים. ממצאים מהחפירות הוצגו בתערוכה במקווה ישראל שנפתחה בנוכחות הנציב העליון בינואר 1936. החפירות העלו עיר מוקפת חומות מתקופת הברונזה הקדומה, בעלת ארמון, מאגר מים, מקדשים, ובתים רבים. העיר חרבה בשנת 2200 לפנה"ס בערך. מאז ועד למאה ה-12 לפני הספירה האתר לא היה מיושב ואז נוסד בו כפר קטן בעל 12 דונם, שנעזב במאה ה-11 לפני הספירה.
בעקבות החפירות טענו חוקרים שהממצאים הארכאולוגיים סותרים את הסיפור המקראי, שכן בעת כיבוש הארץ על פי ספר יהושע, העי כבר הייתה נטושה למשך מאות שנים. בנוסף, התיאור המספר "וַיִּשְׂרֹף יְהוֹשֻׁעַ אֶת הָעָי וַיְשִׂימֶהָ תֵּל עוֹלָם שְׁמָמָה עַד הַיּוֹם הַזֶּה" (יהושע ח, כח), צריך להיות מאוחר מהמאה ה-11. לפיכך, יש הסבורים כי תיאור כיבוש העי ושרפתה הוא סיפור אטיולוגי בדוי, שנוצר על רקע הניסיון להסביר את הממצא הבולט בשטח: תל חורבות (ולמעשה, זוהי משמעות המילה "עי").
לעומת זאת, היו שטענו שזיהוי א-תל עם העי הוא שגוי ויש לזהות את א-תל עם העיר הכנענית "בית און" שהייתה חרבה בזמן מלחמת יהושע ושימשה רק כנקודת ציון, בעוד שהעי היה יישוב קטן ששכן בסמוך לתל, ואולי נקרא על שמו. כראייה לזיהוי זה מביא פרופ' יואל אליצור את העובדה שא-תל גדול פי שניים משטח התל המזוהה עם גבעון בסתירה לכתוב ביהושע שגבעון הייתה גדולה מהעי.
בביקורת המקרא

המקרא נותן שני תיאורים למארב. בתיאור הראשון מסופר על 30,000 לוחמים, ובתיאור השני מסופר על 5,000 לוחמים. יש מבקרי מקרא שטוענים שמספרים אלה מוגזמים, ושמדובר במספר לוחמים נמוך בהרבה. כמו כן, יש הטוענים שכפל המספרים מעיד על תיקון מאוחר, או על כך שהיו שתי גרסאות לסיפור. לפי פרשני המקרא המסורתיים יהושע שם שני מארבים, מבקר המקרא מרדכי גיחון טען שפירוש זה אפשרי והצורך הוא למניעת נסיגה.