stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם מנדל מוויטבסק
משפחתו

אשתו שימא.
בנו משה. נפטר בשנת תקס"א 1801, (אשתו סניורו יוכבד בת שרה רבקה לאה אבולעפיה מירושלים. הם התחתנו תקל"ח - 1778). צאצאיהם: 1. לאה זיסל. 2. שמואל שהיה חתן של מרים בת ר' נחמן מברסלב ששהה אז בא"י. (התארסו בשנת תקנ"ט - 1798, אך החתן נפטר לפני חתונתו).
בתו זיסל. אשת דב בער בן עזריאל. (נפטרה צעירה והשאירה שני יתומים, תינוק בן חצי שנה {נפטר בילדותו} וילדה ששמה בריינא שהייתה בת שבע שנים אותם גידל אחיה משה, כי אביהם שהתאלמן יצא לחו"ל להינשא בשנית)
החוקרת מור אלטושלר בספרה "הסוד המשיחי של החסידות" בעמוד 306 אודות משפחתו וצאצאיו של ר' מנחם מנדל מויטבסק טוענת, שלפי המכתבים שנמצאו, היו לר' מנחם מנדל מויטבסק 2 חתנים. אך נפתלי אהרן וקשטיין חוקר אילנות היוחסין טוען כנגד בפורום 'אוצר החכמה', שאין הדבר נכון.
לקריאה נוספת

מנחם זיגלבוים, "מרומם ואיש עליה", מאי 2006.
מנחם שטרן, "בין הכרזת כורש להצהרת בלפור- שיבת ציון הקדומה והמחודשת", ש. פרידמן, 2006.
ש"י קרויטנר, חסידים בגליל, ראובן מס, ה'תשמ"ה.
אהרן סורסקי, יסוד המעלה, הוצאת זיותנים, בני ברק, תשנ"א.
שלום דובער לוין, תולדות חב"ד בארץ הקודש, קה"ת.
מנחם מנדל גרליץ, אבות החסידות בארץ הקודש.
ד"ר מור אלטשולר, עץ משפחה
הערות שוליים

↑  (ראו גם בקישור לפורום אוצר החכמה)
↑  שופץ קברו של רבי מנחם מענדל מויטבסק בטבריה. אתר שטורעם.נט.
↑  מקור קטע זה: ספר "הסוד המשיחי של החסידות" של מור אלטשולר, עמוד 306, פרק משפחתו של ר' מנחם מנדל מוויטבסק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294918805171  PLWABN: 9810672584605606  GND: 140811141  ISNI: 0000 0000 7735 7826  LCCN: nr91014567  NTA: 268916055  VIAF: 7245003   WorldCat (עם VIAF): 7245003
שלישיית קצה השדה

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1975–1978 (כ־3 שנים)
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  עברית
 חברת תקליטים:  CBS
 חברים
 צבי בומס   ראובן גבירץ   גיא יפה
 
שלישיית קצה השדה הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בשנות ה-70. השלישייה כללה את צבי בומס, ראובן גבירץ וגיא יפה, שלושתם יוצאי להקות צבאיות (להקת הנח"ל ושלישיית פיקוד מרכז).
הוקמה ב-1975 על ידי המפיק והמוזיקאי אשר ביטנסקי, שקיווה שהשלישייה תהיה מעין גרסה ישראלית ללהקת "קרוסבי, סטילס ונאש".
הלהקה הקליטה תקליטון שדרים עם השירים "יש לפעמים רצון לעוף", שאותו כתבה והלחינה השלישייה, ו"ליל אמש", שכתבה והלחינה נעמי שמר (במקור בוצע על ידי להקת השעות הקטנות – שייקה לוי, גבי אקשטיין, מרים גבריאלי ויעל שרז), ובו בומס היה הסולן. לאחר הוצאת התקליטון חלה האטה בפעילות הלהקה, והיא שרה קולות רקע באלבומו השני של מתי כספי, במופע "הזמן הכפרי" של אריק איינשטיין, באלבומה היחיד של להקת תמוז ובהופעותיו של הזמר האמריקאי טים הרדין.
ב-1976 הלהקה חזרה להקליט את אלבומה היחיד, שיצא ב-1977. ארבעה משירי האלבום היו חידושים לשירי ארץ ישראל ("ליל אמש", "ערב בא", "עין גדי" ו"פנס בודד"), והיתר היו שירים שביצירתם היו מעורבים חברי השלישייה. בין השירים הבולטים היו "בקצה השדה" (יהודה עמיחי / ראובן גבירץ), "בין העולמות" (יעל פירסטנברג / גיא יפה) ו"זה לא הים" (לאה גולדברג / גיא יפה וראובן גבירץ), שאותו שרו עם הזמרת ריקי מנור. האלבום נחל כישלון חרוץ וסימן את סוף פעילותה של הלהקה.
ב-2006 יצאה מהדורה חדשה של האלבום, הכוללת את האלבום המקורי בתוספת תקליטור הכולל קטעי בונוס, ובו מופיעים ביצוע ל"שיבולים" ("חד מחרב") של הגבעטרון, ביצוע ל"השמלה הסגולה" של התרנגולים, ביצוע ל"זה לא יכול להיות" בהופעה חיה מ-1976 והשירים "יש לפעמים רצון לעוף" ו"ליל אמש" בגרסת תקליטון השדרים, ששיריו הוקלטו מחדש לאלבום המקורי.
הערות שוליים

↑  אלי קינן, זמר הפופ-פולק טים הרדין - אילו הייתי נגר, דבר, 15 במאי 1975
↑  יוסף פריאל, אריך נגן ל"קצה השדה", דבר, 17 בנובמבר 1977
↑  דף האלבום במהדורה החדשה, באתר discogs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303834105171  MusicBrainz: 3fca2efa-2810-4fae-a22a-967bbb4669d8
אייל אדלר

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1968 (בן 56) ירושלים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקגיל, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אַיל אדלר (נולד בירושלים) הוא מלחין ומרצה ישראלי. פרופסור חבר באקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים. מכהן כיו"ר  איגוד הקומפוזיטורים. זוכה בשני פרסי ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
קריירה > פעילותו כמלחין

יצירותיו התזמורתיות והקאמריות של איל אדלר מנוגנות דרך קבע בישראל וברחבי העולם. יצירתו הסימפונית Resonating Sounds נכתבה עבור דניאל בארנבוים ותזמורת דיוואן מזרח-מערב. היא נוגנה בבכורה עולמית בקיץ 2014 במסגרת הסיור הבין-לאומי של התזמורת. היצירה Alone, I return from the Night נוגנה בבכורה בגרסתה החדשה ב-2019 בהזמנת התזמורת הפילהרמונית של מינכן בניצוחו של עומר מאיר ולבר עם זמרת הסופרן הילה בג'יו. יצירתו Crystallization לתזמורת גדולה נוגנה ב-2012 על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה. יצירתו "השער האפל" נוגנה ב-2012 בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, והיצירה "צבעי העפר" נוגנה בבכורה ב־2013 בפסטיבל למוזיקה קאמרית בירושלים, בברלין ובירושלים, בהזמנת הפסטיבל. יצירותיו נבחרו לפסטיבלים הבין לאומיים ACL בקוריאה, ו-ISCM בקרואטיה. שלושה קונצ'רטי שלו נוגנו בבכורות קונצ'רטו כפול לגיטריסט יחיד, בניצוח פרדריק שאזלן והתזמורת הסימפונית ירושלים; קונצ'רטו למנדולינה ותזמורת מיתרים בניצוח עומר מאיר ולבר, וקונצ'רטו לכינור ותזמורת מיתרים שבוצע לאחרונה בבכורה בצ'כיה. בישראל - מבוצעות יצירותיו בין היתר על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, סימפונט רעננה, אנסמבל המאה ה-20, אנסמבל מיתר, הרביעייה העכשווית, אנסמבל מוזיקה נובה ועוד.
איל אדלר כיהן כמלחין הבית של אנסמבל מיתר בשנים 2006–2012, וכיום הוא יועץ האנסמבל. נבחר כמלחין הבית של התזמורת הסימפונית והקאמרית של אוניברסיטת מקגיל (1999-2001). בקיץ 2011 הוזמן לוויסבי, שוודיה (ISCM) כמלחין אורח.
יצירותיו יוצאות לאור באופן קבוע מטעם המכון למוזיקה ישראלית והמרכז למוזיקה ישראלית.
קריירה > לימודיו האקדמיים

למד באקדמיה למוזיקה על שם רובין בירושלים, בפקולטה לקומפוזיציה ותאוריה לתואר ראשון ולתואר אמן בכתת פרופ. מרק קופיטמן. סיים בהצטיינות.
בשנים 1997–2001 למד לתואר דוקטורט בקומפוזיציה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
קריירה > פעילותו בתחום ההוראה

בשנת 2001 הצטרף אדלר לסגל האקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים ומכהן כפרופסור חבר בקומפוזיציה ותאוריה. כיהן כדיקן הסטודנטים, כראש החוג לתורת המוזיקה, קומפוזיציה וניצוח, וכראש מחלקת יצירה רב-תחומית. אדלר משמש כיו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל. כיהן בחבר הנאמנים לפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
מכהן בחבר השופטים הבינ"ל בתחרויות הקומפוזיציה- Future Symphony ו־Basys Conposition Conpetition החל משנת 2018.
פרסים והוקרה

2011 - הישג השנה, פרס אקו"ם על יצירתו Quintet.
2008 -פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
2003- פרס אקו"ם על יצירתו Crystallization
2018- פרס ראשון בתחרות הבינל שם RMN London ליצירה Chase.
2022- פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
יצירות

1994 - שלושה שירים למקהלת נשים: קריה יפהיפיה; ניצנים נראו בארץ, שאי יונה
1995 - רביעיית מיתרים ב 4 חלקים
1995 - חמישה קטעים קצרים לקלרינט.
1996 שני קטעים לפסנתר: Allegro Agitato; Andante Sostenuto.
1997 - מיסטריוזו לפסנתר מוקדש למרק קופיטמן לרגל מלאות 70 להולדתו
1997 - לרגו לכינור ותזמורת.
1998 - דיאלוגים for piano and large ensemble‏ (12 נגנים).
Voyages - 1999 - "מסע" לתזמורת
Crystallization - 2001 לתזמורת גדולה
Fragments - 2002 לחליל אלטו
Shades.. to Colors - 2003 - גוונים..לצבעים" לפסנתר ורביעיית מיתרים
Circles in Time - 2004 - לחליל, קלרינט, צ'לו, כלי הקשה ופסנתר.
Reminiscence - 2005 לכינור ופסנתר.
2006 - לפני השער האפל - שני שירים על מילים של דוד פוגל, למצוסופרן, חליל, קלרינט, בסון, כנור, צ'לו ופסנתר. David Vogel: As night approaches; At the gate of Darkness.
2008 - "אור הגנוז" לאנסמבל גדול.
2009 - חמישייה לפסנתר, חליל, קלרינט, כינור וצ'לו.
2010 - פוסטלוד לאנסמבל גדול.
2010 - אלגרטו מיסטריוזו לשני פסנתרים.
Two Short Pieces for piano - 2010 - שני קטעים קצרים לפסנתר.
Solitary, I return from the night - 2012. שלושה שירים לסופרן ותזמורת על (שירים מאת דוד פוגל).
Colors of dust, for fl, cl, vn, vc, pno - 2013.
2014 Resonating Sounds לתזמורת גדולה
2016 - קונצ'רטו כפול לגיטריסט יחיד ותזמורת 'גדולה'
2019- קווים נשברים, לכינור ותזמורת מיתרים.
2020- דמויות עלומות, לפסנתר
2020- אור הגנוז, גרסה חדשה לאנסמבל גדול.
2022- Shades 22', לכינור, צ'לו, ופסנתר.
2023- In Motion, לצ'מבלו, אקורדיון, ותזמורת גדולה.
דיסקוגרפיה

Gate of Darkness, for mezzo soprano and ensemble.in :"Ensemble Meitar, 2010"
'Remiscence', works 2003-2009. בחסות איגוד המלחינים הישראלים
Reminiscence for Violin and Piano, in:"Ensemble Meitar, 2008" -
Voyages for orchestra, in: "Music in Time", 2005, a publication of the Jerusalem Academy of Music and Dance
Also: article- " Tristan Murail and Spectral Music", Music in Time 2005, pp. 87-91*
-Ayal Adler- 'WORKS 1997-1999'. כולל: Misterioso; Voyages; Dialogues. בחסות עיריית ירושלים 2002
ניי-סיר-סן

| --- | --- |
סמל ניי-סיר-סןסמל ניי-סיר-סן

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  איל-דה-פראנס איל-דה-פראנס
 מחוז:  רמות הסן
 ראש העיר:  ז'אן כריסטוף פרומנטה
 על שם:  סן 
 שטח:  3.73 קמ"ר
 גובה:  27–39 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  59,267 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  16,208 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  48°53′20″N 2°16′00″E﻿ / ﻿48.88888888°N 2.2666666°E﻿ / 48.88888888; 2.2666666
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.neuillysurseine.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פריז מוגדלת) ניי-סיר-סן(למפת פריז רגילה) ניי-סיר-סן(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוניי-סיר-סן(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוניי-סיר-סן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ניי-סיר-סֶן או נֶאִי-סור-סן (בצרפתית: Neuilly-sur-Seine – "ניי שעל הסן") הוא פרוור אמיד מאוד ממערב לפריז במחוז רמות הסן, עם אוכלוסייה של כ-61,500 תושבים. ניי-סיר-סן היא אחת הקומונות הצרפתיות שבהן ההכנסה הממוצעת לנפש היא בין הגבוהות ביותר, ומתגוררים בה רבים מאנשי הבורגנות הצרפתית, בהם עורכי דין, אנשי ממשל וידועני קולנוע וטלוויזיה. כמו כן פועלים בה מטות של תאגידים רבים.
יער בולון והנהר סן גובלים מדרום וממערב בניי-סיר-סן, והבולוואר פריפריק (כביש הטבעת של פריז) חוצה אותה מצפון.
בשנת 1919 נחתם בניי-סיר-סן חוזה ניי, שהסדיר את תנאי כניעתה של בולגריה בתום מלחמת העולם הראשונה.
בשנים 1983–2002 כיהן ניקולא סרקוזי כראש העיר.
אתרים

שאטו דה ניי שבתחומה היה מקום מגורים ממלכתי חשוב בתקופת המונרכיה של יולי, ומהווה מוקד תיירות למבקרים בפרוור. הכנסייה הקהילתית סאן-פייר-דה-ניי (Saint-Pierre de Neuilly)‏ הושלמה על פי תוכניות של האדריכל לואי אנרי אלפרד דוברן לאחר מותו, על ידי בנו לואי אלפונס דוברן. בשנים 1913–1914 נוספו שתי רצועות למבנה הנאו-גותי, שנמצא בו פסל מרשים של הבתולה מהמאה ה-17, והציור "ישו בגן הזיתים" (1672 ,Le Christ au jardin des Oliviers)‏ מאת קלאודיו קואלו (Coello).
בית הכנסת בניי-סיר-סן הוא בית הכנסת העתיק ביותר שבפרוורי פריז.
ערים תאומות

הממלכה המאוחדת וינדזור, אנגליה, הממלכה המאוחדת
בלגיה איקל (אנ'), בלגיה
גרמניה הנאו, הסן, גרמניה
ישראל הרצליה, ישראל (יחסי ידידות)
נועה פארן

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1982 (בת 42) ישראל
 מוקד פעילות:  מכבים-רעות, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  ראפ
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  היי-פייבר, הליקון / עצמאית
 שיתופי פעולה בולטים:  פרברים רפיוג'יז פי.אר. טרופרז
 מספר צאצאים:  4 
 
נועה פארן (נולדה ב-9 באוקטובר 1982) היא אשת פרסום וקריאייטיב, זמרת ראפ ישראלית.
קורות חייה

נועה פארן גדלה ביישוב מכבים-רעות. בגיל 15 הקימה ביחד עם חבריה ליישוב את הרכב הגנגסטה-פאנק "פרברים רפיוג'יז", שבו הייתה חברה עד לפירוקו ב-2007. במקביל, השתתפה בהרכב 'פי.אר טרופרז'. בשנת 2003 הופיעה כשחקנית אורחת בסדרה "הפיג'מות" בערוץ הילדים. במרץ 2004 יצא שירה "להיצמד למעלה", מתוך האלבום 'מתוך הזוהמה' של ה-'פי.אר טרופרז'. האלבום יצא בלייבל היי פייבר. השיר נכלל בפסקול הסדרה "ילדות רעות".
בנובמבר 2005 ביצעה את השיר "אל תשחק איתי" שכתבו והלחינו קותי ורונן סאבו מקבוצת "סוליקו". השיר שולב באוסף הלהיטים "NOW היפהופ 2" שהוציאה חברת הליקון והפך ללהיט רדיופוני. בשנת 2006 הוציאה לאור עם ההרכב פרברים רפיוג'יז את האלבום "Rapperrarium". במהלך שנת 2008 שיתפה פעולה עם הזמרת שירי מימון והקליטה עימה את השיר "ורציתי שתדעי" שהצליח בתחנות הרדיו בישראל. כמו כן, השתתפה באלבומיהם של הראפרים פלד ואורטגה, איתי לוקץ', אקסום טאבו פלוס, באלבומם של הדג נחש "בעזרת הג'אם" בשיר "להביא את המכה", ובאלבום "תעשו מקום" של הראפר סגול 59, בשיר "איך היא רוקדת".
ב-2009 הוציאה את השיר והקליפ "צריך" אותו הפיק לה ג'וני גולדשטיין. את הקליפ ביים שחר ברלוביץ'. וכן השתתפה באלבום הספוקן וורד "מילה מדוברת", בהפקת טאבו פלוס.
אחרי שנים כאשת תוכן וקריאייטיב עצמאית, ב-2018 הצטרפה לחברת הפרסום "Lemur Creatives", תחילה כעורכת תוכן ומדיה חברתית. והייתה שותפה ומנהלת התוכן של החברה המשרתת חברות לצד אמניםכמו וולוו ישראל, חברת יוניברסל מיוזיק, הזמר חנן בן ארי, המרכז לטיפול וחקר באוטיזם - העמותה לילדים בסיכון והזמרת ריטה.
בשנת 2024 חזרה לפעילות מוזיקלית והחלה לשתף פעולה עם אמנים שונים בהם עידו מימון, טאבו פלוס, אביחי טוכמן ואחרים.
נועה חיה עם בעלה, אסף פרוש, וארבעת ילדיה בקיבוץ רמת יוחנן.
דיסקוגרפיה

2004 - "מתוך הזוהמה", פי.אר טרופרז, להצמד למעלה (שיר)
2005 - "אל תשחק איתי" עם סאבו וקותי (שיר)
2006 - Rapperarium, פרברים רפיוג'יז (אלבום)
2008 - "ורציתי שתדעי", עם שירי מימון (שיר)
2009 - מילה מדוברת (אלבום), "ספר שירע" (שיר), "רחוק" (שיר), "דיו יוד" (שיר), "הרבה בייצים" (שיר)
2009 - "צריך" (שיר)
2024 - "פסטיבל מסמפלי סימפולים 2", עידו מימון, "שמיים" (שיר)
2024 - "מסיכת חמצן", עם טאבו פלוס (שיר)
2024 - "מקרה אבוד", עם אביחי טוכמן (שיר)
הערות שוליים

↑  דיסק סנטר, פסקול הסדרה ילדות רעות, באתר דיסק סנטר
↑  נועה פארן (2024-09-04), נועה פארן - צריך, נבדק ב-2024-09-18
↑  נועה פארן בחברת למור קריאייטיבס, באתר Lemur Creatives
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008122081205171  MusicBrainz: bc683ec2-8d3a-4c7b-89c7-30682d99aea5  VIAF: 8158306832006400112   WorldCat (עם VIAF): 8158306832006400112
יאן גהל

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1936 (בן 88) קופנהגן, דנמרק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 פרסים והוקרה:  מדליית הנסיך אויגן (2011)  מדליית האנסן (2013)  פרס אברקרומבי (1993)  N. L. Høyen medal (2007)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
יאן גהל (בדנית: Jan Gehl; נולד ב-1936) הוא אדריכל ומתכנן ערים דני, אשר בולט בעבודתו אשר שמה דגש בשיפור חיי הולך הרגל העירוני והמרחב העירוני.
חייו

גהל קיבל את התואר השני שלו בארכיטקטורה בקופנהגן, מהאקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות, בשנת 1960, ועסק בתכנון אדריכלי בין 1960 ל-1966, אז קיבל מלגה למחקר אודות "לימודים אודות המרחב והשימוש של חללים ציבוריים".
גהל הוא מרצה אורח בקנדה, בארצות הברית, במקסיקו, באוסטרליה, בבלגיה, בגרמניה, בפולין ובנורווגיה, והוא הבעלים של משרד ייעוץ תכנוני בנושאי תכנון עירוני.
לזכותו של גהל מוכר הרעיון של יצירת המדרחוב הראשון בעולם, מרחב עירוני מרכזי נטול תנועת כלי-רכב ממונעים. הרעיון, אשר בתחילה התקבל בתמיהה, התגלה כמוצלח ומאז אומץ בערים רבות ברחבי העולם.[דרוש מקור]
העיר הראשונה שיישמה רעיון זה הייתה קופנהגן בשנת 1962, ברחוב הקניות הראשי שלה סטרוגט, שהוא גם המדרחוב הארוך באירופה.
צבי וילינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1917 צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  29 בנובמבר 2006 (בגיל 89 בערך) חולון, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תקופת הפעילות:  מ-1937 
 מעסיק:  קבוצת חמת, מיל"ן 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר חולון (1997) 
 
צבי (וילי) וילינגר (1917 – 29 בנובמבר 2006) היה עסקן כדורגל ישראלי, שייסד את מיל"ן - קבוצת כדורגל הנשים הראשונה בישראל. במקביל ניהל את קבוצת הפועל חולון ואימן את מחלקת הנוער שלה.
קורות חיים

וילינגר נולד ב-1917 בחבל הקרפטים בצ'כוסלובקיה, ובנערותו החל ללמוד בישיבה בברטיסלאבה. כשמשפחתו גילתה שהוא משחק כדורגל במקביל ללימודיו, היא החליטה להחזירו לבית המשפחה החדש בטרנסילבניה, שם נשלח לישיבה אחרת. בסיום לימודיו החל לעבוד במפעל המשפחתי לייצור רעפים לגגות.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח וילינגר יחד עם יהודי סאטו מארה לגטו סטמרנמטי שהוקם בעיר. ב-1944 הוא הועבר לברגן-בלזן ומשם לאושוויץ, שם שהה כשנה. לאחר מכן, הועבר וילינגר למחנה הריכוז דכאו, ובאפריל 1945 שוחרר על ידי הצבא האמריקאי יחד עם שאר ניצולי המחנה. לאחר המלחמה הוא חזר לסאטו מארה, ושב לעבוד במפעל של משפחתו שהוקם מחדש.
ב-1951 עלה וילינגר לישראל והתיישב בחולון. בתחילה הוא הועסק בבית חרושת לרהיטים, ולאחר כשנתיים עבר לעבוד כמנופאי ב"חמת" - שם עבד עד לפרישתו לגמלאות ב-1982.
בשנת 1993 זכה וילינגר בתואר "יקיר ההסתדרות בחולון" על תרומתו למפעלי ההסתדרות בעיר, וב-1997 קיבל את תואר יקיר העיר חולון.
קורות חיים > פעילות בכדורגל

ב-1953 הצטרף וילינגר לקבוצת הפועל חולון, ושיחק בה עשר שנים כחלוץ. לאחר פרישתו, ובמשך עשרים שנה, הוא שימש כמאמן הנוער וכמנהל של הקבוצה. במקביל הוא המשיך לעבוד ב"חמת", שם ניהל את קבוצת הכדורגל של המפעל והוביל אותה לצמרת הליגה למקומות עבודה.
בשנת 1969 נסע וילינגר יחד עם הפועל חולון למחנה אימונים באוסטריה. באחד ימי האימון, הוא הגיע למשחק שבו התחרו נבחרות הנשים של אוסטריה ודנמרק והתרשם מהרמה הגבוהה שהופגנה בו. כשחזר ארצה, החל וילינגר לפעול להקמת קבוצת כדורגל נשים מתוך כוונה לפתח ליגת כדורגל לנשים בישראל. זמן קצר לאחר מכן, הוא הקים בחולון את מיל"ן, שנחשבת לקבוצת כדורגל הנשים שפעלה בארץ.
לאורך השנים שיחקה מיל"ן בעיקר מול קבוצות גברים באירועים מיוחדים ובליגה למקומות עבודה, אך גם ב-30 משחקים בינלאומיים מול קבוצות נשים. ב-1998, עם הקמת ליגת הנשים, פורקה מיל"ן ורוב חברותיה פרשו מכדורגל או עברו לשחק בקבוצות הליגה החדשה.
בנוסף על אלה, וילינגר גם ייסד ב-1990 את ליגת הכדורגל לוותיקים והמשיך לרכז אותה גם בשנות חייו האחרונות. הקבוצה שהקים יחד עם שאול הרשטט - "ותיקי הפועל חולון", זכתה באליפות המדינה לוותיקים כבר בשנה הראשונה לפעילות הליגה.
ב-2006 נפטר וילינגר בגיל 89 ונקבר בבית העלמין ירקון.
הערות שוליים

1 2 3 4  צבי וילינגר, יקיר העיר חולון לשנת תשנ"ז, אתר עיריית חולון
חיים סלבין

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1902 סלאבהראד, בלארוס 
 פטירה:  6 ביולי 1980 (בגיל 78) 
 מדינה:  ישראל 
 
חיים סלָבִין (20  בפברואר 1902 – 6 ביולי 1980) היה תעשיין ישראלי, ממקימי תעשיית הנשק בארץ ישראל, מנהל התעשייה הצבאית בתקופת "ההגנה" ולאחר הקמת מדינת ישראל.
חייו

סלבין נולד בפרופויסק שבאימפריה הרוסית, בנם של אריה ופניה. למד בתיכון בהומל והנדסת חשמל בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. היה פעיל ציוני ונאסר על ידי הצ'קה מספר פעמים. ביולי 1924 גורש מרוסיה ובחר לעלות לארץ ישראל. לפני עלייתו נישא למניה (מרים) לייקין, שלמדה איתו הנדסת חשמל. הזוג היו הורים לבן.
בארץ השתלב בצוות עובדי תחנת הכוח בטבריה שזה עתה הוקמה, ולאחר פגישה עם פנחס רוטנברג מונה למנהל חברת החשמל בחיפה. סלבין שימש עוזרו הבכיר של רוטנברג ונשלח על ידו לעסוק במדידות ובהכנות לבניית תחנת הכוח בנהריים. עבד בהקמה ובניהול תחנת הכוח והתגורר בתל אור. במקביל היה פעיל בארגון "ההגנה" מ-1929 ועסק בתעשיית הנשק הבלתי-לגאלית ביישוב.
ב-1934 עבר לתל אביב ועבד בתחנת הכוח המקומית כמהנדס ראשי של חברת החשמל. החל מ-1937 עסק בהקמת תחנת הכוח רדינג שבצפון תל אביב והיה חבר בהנהלתה. בתקופה זו עמד בראש תעשיית הנשק של ההגנה שהוקמה בשטחי תחנת הכוח, ובשנים 1940-1944 עמד בראש התעשייה הצבאית והעביר אותה לפסים של ארגון תעשייתי מסודר. לאחר מכן נסע לארצות הברית והקים יחד עם אליהו סחרוב רשת של רכש העברה והברחת ציוד, מכונות ליצור נשק וחומרי נפץ לארץ ישראל. הוא שב לישראל ב-1946, עם פרוץ מלחמת העצמאות מונה שוב לעמוד בראש התעשייה הצבאית וניצח על הקמת מפעלים חדשים בהם התבצע ייצור סדרתי של תת-מקלע סטן, מקלע דרור, מחסניות, תחמושת קליעית, רימוני-יד, פגזים ואמצעי לחימה נוספים. בשנים 1947-1952 ביחד עם איסר סנפירי הוא ניהל "מפעל S".
בתחילת שנות החמישים הקים מפעל לבנייה טרומית, לאחר מכן עסק בהקמת מפעל העץ "ספן" בעמק הירדן ובאמצע שנות החמישים הקים את מפעל ייצור הסוכר בעפולה. ב-1958 העניק הטכניון לסלבין תואר דוקטור לשם כבוד.
היה נשוי ואב לבן. אשתו, מרים סלבין, עבדה החל ב-1928 ובמשך עשרות שנים כמהנדסת תחנה בחברת החשמל.
על שמו של סלבין נקרא "מפעל סלבין" של תע"ש, העוסק בתחום הרק"ם.
הערות שוליים

↑  על תחנת רדינג באתר חברת החשמל
↑  עמי שמיר, מעז יצא מתוק, דבר, 15 ביוני 1956.
↑  עדה כהן, אשה יחידה בעולם של גברים, מעריב, 10 בנובמבר 1961.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012238773005171  VIAF: 788167807404418130009   WorldCat (עם VIAF): 788167807404418130009
שמואל וילנברג

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1923 צ'נסטוחובה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  19 בפברואר 2016 (בגיל 93) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחום יצירה:  השואה באמנות, השואה, ציור, פיסול, מחנה ריכוז 
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי  צלב מרד ורשה  צלב הגבורה  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
שמואל וילנברג, 2013
וילנברג (מחזיק בידיו ספר תורה ששרד את השואה) ורעייתו, יחד עם הרב שלום מלול, בשיחת עדות שהעבירו לתלמידי הישיבה התיכונית 'לפיד' מודיעין, 22 בדצמבר 2015, עשרה בטבת
שמואל וילנברג (16 בפברואר 1923 – 19 בפברואר 2016) היה ניצול שואה, צייר, פסל וסופר ישראלי. אמנותו הוקדשה ברובה לשימור זיכרון השואה. היה במותו הניצול האחרון ממחנה ההשמדה טרבלינקה.
קורות חיים

שמואל וילנברג נולד בצ'נסטוחובה שבפולין. אביו, פרץ וילנברג, היה מורה בבית ספר יהודי מקומי. אמו מניאפה לבית פופוב הייתה אחות, נוצרייה אורתודוקסית שהתגיירה. בהמשך עברה המשפחה לוורשה.
עם פלישת הנאצים לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה התנדב וילנברג לצבא הפולני.
לאחר השתלטות גרמניה הנאצית על צ'נסטוחובה, הוא איבד את הקשר עם בני משפחתו. באוקטובר 1942, היה בגטו אפטא ועם חיסול הגטו הוא נשלח לטרבלינקה.
הוא צורף לחוליית אסירים שטיפלה בחפצי היהודים אחרי שעברו סלקציה. במהלך עבודתו שם נתקל במעיל שתפרה אמו לאחותו הקטנה, תמרה, שהייתה אז בת שש ובחצאית של אחותו הבכורה, איטה, שהייתה בת עשרים וארבע.
וילנברג לא היה שותף לתכנון המרד בטרבלינקה, אך הצליח להימלט במהלך המרד וניצל. במהלך מנוסתו ספג פגיעה מכדור אקדח. התחבא בכפרים יקוביקי (Jakubiki) וקוסטקי (Kostki) ולאחר מכן הצליח להגיע חזרה לוורשה, ושם הצטרף לתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה והשתתף במרד ורשה. בהמשך לחם בפושצ'ה קמפינובסקה בשורות פרטיזנים. לאחר המלחמה לימד הגנה עצמית בהכשרות תנועת הנוער הציוני.
בשנת 1950 עלה לישראל. עבד כממונה על המדידות במשרד השיכון.
ב-1986 יצא לאור ספרו "מרד בטרבלינקה", ובו עדותו ממחנה ההשמדה. בשנת 2014 יצא לאקרנים סרט תיעודי על חייו: "העד האחרון של טרבלינקה".
היה נשוי לעדה, ניצולת שואה ילידת ורשה ולהם בת, אורית וילנברג־גלעדי, אדריכלית, ונכדים. התגורר בתל אביב. נפטר ב-19 בפברואר 2016 במושב אודים, והובא למנוחות בבית העלמין של המושב.
לקריאה נוספת

שמואל וילנברג, מרד בטרבלינקה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו 1986.
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, מת אחרון השורדים מהמרד בטרבלינקה, באתר הארץ, 20 בפברואר 2016
↑  סינמטק | העד האחרון של טרבלינקה / הקרנה מיוחדת, באתר סינמטק
↑  יעקב לויתם, בחזרה לטרבלינקה, באתר ישראל היום, 27 באפריל 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270086605171  PLWABN: 9810598532405606  BIBSYS: 4046488  BnF: cb145561815 (data)  CiNii: DA03787517  GND: 103667520  ISNI: 0000 0001 1060 0710  LCCN: n88103012  NDL: 001211616  NKC: js2010604494  NTA: 074613375  RERO: 02-A003976567  SUDOC: 080511449  VcBA: 495/259832  VIAF: 44541291   WorldCat (עם VIAF): 44541291
2026

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
שנת 2026 היא השנה ה-26 במאה ה-21. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 2026 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-13 ימים.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני.
אירועים צפויים

1 באוגוסט - ייחנך אצטדיון אשדוד החדש.
12 באוגוסט - ליקוי חמה מלא ב-12 באוגוסט לשנה זו. הליקוי (אנ') יתפרש על שטח רחב ביותר, מצפון אמריקה ועד אמצע אירופה.
סיום בנייתה המשוער של כנסיית סגרדה פמיליה בברצלונה.
אולימפיאדת הנוער דקר (המשחקים האולימפיים לנוער)
מונדיאל 2026 עתיד להתקיים בארצות הברית, קנדה ומקסיקו בקיץ של שנה זו.
הצפי לסיום העבודות להקמת המסילה המזרחית החדשה של רכבת ישראל.
הצפי לסיום העבודות להקמת הקו הסגול של הרכבת הקלה בגוש דן.
4 ביולי - 250 שנה לעצמאותה של ארצות הברית.
הקרנת בכורה של הסרט "שר הטבעות: המצוד אחר גולום".
עד שנה זאת אמורות חברות הרכב היפניות הונדה וניסאן להתמזג.
אירועים צפויים > משימות חלל

שיגור טלסקופ החלל של סוכנות החלל האירופאית PLATO שיוצב בנקודת לגראנז' L2.
הגשושית פסיכה תגיע אל האסטרואיד פסיכה.
שיגור מתוכנן של הרחפן "שפירית" (אנ') לחקר טיטאן, אחד מירחי שבתאי.
הערות שוליים

↑  אור אבולעפיה, ‏20 אלף מקומות: צפו באצטדיון החדש באשדוד, באתר ערוץ הספורט, 6 ביוני 2024
↑  צפו: כך ייראה האצטדיון העירוני החדש באשדוד - חדשות אפס שמונה 08, באתר חדשות אפס שמונה 08, ‏20 באוגוסט 2024
↑  סוניה גורודיסקי, ‏הרכבות לא יצאו מהתחנה בעתיד הנראה לעין, באתר גלובס, 25 במרץ 2018
↑  'ל ord%20of%20the%20Rings'%20Movie%20'The%20Hunt%20for%20Gollum'%20in%202026,%20Peter%20Jackson%20to%20Produce%20and%20Andy%20Serkis%Directto%20 "Variety". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-12-24. {{cite web}}: Check |url= value (עזרה)
↑  קינן כהן‏, עכשיו זה רשמי: הונדה וניסאן הכריזו על מיזוג. מה ישתנה?, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2024
↑   אסף רונאל, נאס"א תשלח רחפן מחקר לירח בעל הפוטנציאל הגבוה ביותר לחיים במערכת השמש, באתר הארץ, 30 ביוני 2019
יוהנס פוסט

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1906 Hollandscheveld, הולנד 
 הוצאה להורג:  16 ביולי 1944 (בגיל 37) אוברווין, הולנד 
 מקום קבורה:  Dutch Honorary Cemetery Bloemendaal 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  פוליטיקאי, חקלאי, לוחם מחתרת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (18 במאי 1965)  צלב ההתנגדות ההולנדי 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יוהנס פוסט
 
יוהנס פוסט (בגרמנית: Johannes Post; ‏ 4 באוקטובר 1906 - 16 ביולי 1944) היה אחד ממנהגי המחתרת האנטי-נאצית ההולנדית במהלך הכיבוש הנאצי של הולנד. הוא עזר להוביל חלק מחוליות הלחימה הלאומיות והחביא יהודים בכפר מגוריו, ניולנדה. פוסט הוכר כחסיד אומות העולם ב-1965.