stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה של גוריה

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  רפובליקה
 ראש המדינה:  נשיא
 שפה נפוצה:  גאורגית
 עיר בירה:  אוזורגתי
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 עצמאות מהאימפריה הרוסית:  1905
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  1906
 ישות קודמת:  האימפריה הרוסית
 ישות יורשת:  האימפריה הרוסית
 שליטים בולטים:  בניה צ'חיקוישווילי (1905–1906)
 שטח בעבר:  2,030 קמ"ר
 כלכלה
 מטבע:  רובל
 
גורים מסתתרים ביער, 1906
הרפובליקה של גוריה או רפובליקת האיכרים של גוריה הוא המונח המקובל לציון האירועים המהפכניים שהתרחשו בפרובינציה המערב גאורגית, גוריה (שאז הייתה חלק מהאימפריה הרוסית). אירועים שהתרחשו לפני ובמהלך המהפכה הרוסית ב-1905.
החלק הלא מפותח והעני למדי של פלך כותאיסי, גוריה, נקראה באופן רשמי אוייזד אוזורגתי (נפת אוזורגתי), הייתה ידועה לא רק כמחוז בעל תפיסות אופוזיציונריות כנגד השלטון הרוסי, אלא גם בגין התמיכה חסרת התקדים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית המנשביקית. התנועה האגררית שהתבססה על איכרים חסרי אדמות הובילה כמעט למרד גלוי בשנת 1903. האיכרים הפסיקו לשלם מיסים וסירבו לעבוד עבור בעלי האדמות. אחרי התגובה הרשמית הקשה, החרימו האיכרים את כלל השירותים הממשלתיים. בקיץ של אותה שנה, הממשלה המקומית של האזור כמעט והתפוררה לגמרי. ניקולאי השני לא פעל כנגד גוריה בשנת 1904, מתוך הערכה שעלויות ההתמודדות כנגד המורדים לא מוצדקת.
לאחר תחילת מהפכת 1905, התפשט המרד ברחבי גאורגיה, מה שהביא התנגדות רדיקלית יותר של הגורים. האיכרים פיזרו את כל הרשויות, ומינו שליטים משלהם, ארגנו קהילות כפריות עצמאיות והקימו יחידות חמושות שנקראו "הבדלנים האדומים" או "אחי היער", כשהם תופסים שליטה על כל האזור. בפגישות הכפר אימצו נשות האיכרים הגורים קו של תביעות תקיפות למדיניות של שוויון פוליטי עם הגברים. לעיתים קרובות נקטו הגורים בשיטות של טרור כנגד קציני הצאר ובעלי האדמות, שלא היו נאמנים לו. עד פברואר כל שטח גוריה הייתה תחת השליטה של המורדים, ייתכן שהייתה זו תנועת שחרור לאומית-מרקסיסטית הראשונה בעולם.
ב-20 בפברואר 1905 הודיעו נציגי הצאר, באופן רשמי, לממשלתם, כי איבדו שליטה ברוב השטח. במרץ הכריזה הממשלה על משטר צבאי וכוח של 10,000 חיילים נשלח למחוז המורד. הגורים גילו התנגדות עזה למשלחת הצבאית, גנרל אליחנוב-אוורסקי (Алиханов-Аварский, Максуд) לא היה מסוגל להחזיר את השליטה הרוסית, ונאלץ לסגת ביולי. כמה ניסיונות למשא ומתן לא הניבו תוצאות. הכוחות הרוסיים חזרו באוקטובר, אבל הובסו קשות בנסקירלי. בדצמבר 1905 השתלטו המורדים על אוזורגתי, העיר הראשית של גוריה. ב-10 בינואר 1906 תגבורת חזקה של קולונל קרילוב תקפה את הפרובינציות המורדות ודיכאה באכזריות את ההתקוממות. בכך בא הסוף על "הרפובליקה של גוריה".
הרמן קורץ (אב מנזר)

| --- | --- |
 לידה:  1 בספטמבר 1723 Ostritz, Duchy of Jawor 
 פטירה:  10 באפריל 1795 (בגיל 71) Vyšší Brod, צ'כיה 
 מדינה:  צ'כיה
 השכלה:  מכללת הארכיבישוף סנט אדלברט
 עיסוק:  אב מנזר, פרופסור לתאולוגיה
 תפקיד:  אב מנזר 
 
הרמן קורץ (בגרמנית: Hermann Kurz;‏ 1 בספטמבר 1723 – 10 באפריל 1795) היה אב המנזר של מנזר הוהנפורט.
ביוגרפיה

קורץ למד תאולוגיה בפראג והוסמך שם לכהן בשנת 1748. תחילה לימד פילוסופיה ותאולוגיה במנזר ולעיתים גם בגולדנקרון עד שמונה לפרופסור מן המניין במכללת הארכיבישוף סנט אדלברט בפראג בשנת 1764. ב-22 במאי 1766 נבחר לכומר וב-21 במאי 1767 לאב המנזר.
בשנת 1786 הוא שוחרר מתפקידו על ידי הקיסר יוסף השני.
בתקופתו כפרופסור לתאולוגיה פרסם קורץ כמה ספרי לימוד תאולוגיים. הוא נפטר בשנת 1795. המקום הרמנסדורף (גר') (בעבר מהלהיטל) נקרא על שמו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13033118X  ISNI: 0000 0001 1629 9586  LCCN: no2009022965  NKC: xx0100806  VIAF: 42942255   WorldCat (עם VIAF): 42942255 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנשי דת נוצרים ובנושא צ'כיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השף (סרט, 2012)

| --- | --- |

 בימוי:  דניאל כהן
 הופק בידי:  Sidonie Dumas 
 תסריט:  ג'ראר ביטון  מישל מוז
 שחקנים ראשיים:  מישאל יון  ז'אן רנו
 מוזיקה:  ניקולא פיובאני 
 צילום:  רוברט פרייז 
 מדינה:  צרפת צרפת
 חברת הפקה:  גומון 
 חברה מפיצה:  Budapest Film, גומון 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 במרץ 2012 בצרפת 31 במאי 2012 בישראל
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   lechef
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
השף (בצרפתית: Comme un chef) הוא סרט קומדיה צרפתי שביים והפיק דניאל כהן ויצא לאקרנים ב-7 במרץ 2012.
תקציר עלילה

ז'קי בונו הוא חובב בישול מוכשר שחולם להיות שף במסעדה גדולה. בגלל מצב נישואיו הוא נאלץ לעבוד במשרות טבח קטנות וגם בהן הוא לא מצליח להחזיק. בגלל שאשתו בהריון וצריכה לצאת לחופשת לידה הוא צריך לעבוד ונאלץ להבטיח לאשתו כי הוא לא יתקרב למטבחים וכי הוא יחזיק בעבודתו החדשה כאיש תחזוקה בבית אבות. בבית האבות הוא מגלה את המטבח וממליץ לטבחים על דרכים לשדרוג המנות אותם הם מגישים.
בבית האבות נמצא גם בעליו של רשת המסעדות בהם מסעדתו של אלכסנדר לאגארד. בנו של הבעלים הוא מנכ"ל רשת המסעדות והוא מעוניין כי שף לאגארד יעזוב את מסעדתו בגלל שהוא מבשל בצורה מיושנת ולא עובר לבישול גסטרונומי מולקולרי. אולם בחוזהו לא ניתן לפטרו כל עוד הוא שומר על שלושת כוכבי מישלן של מסעדתו.
במהלך מחשבתו על תפריט האביב, מגיע שף לאגארד לבעלי המסעדה להתלונן כי בנו מתנכל לו. בעל המסעדה מראה לו את המרק שהוגש היום שנעשה בהמלצתו של ז'קי בונו. שף לאגארד אוהב מאוד את המרק ומעוניין להעסיק את ז'קי בונו במסעדתו כסו-שף לתקופת השתלמות של חצי שנה ללא תשלום. בגלל הבטחתו של ז'קי לאשתו כי הוא יחזיק בעבודתו נושאת המשכורת הוא מתלבט אם לממש את חלומו ולעבור לעבוד במסעדת לאגארד או לקיים את ההבטחה שהבטיח לאשתו. לאחר התלבטות הוא מחליט לעבוד במסעדה ולא לספר על כך לאשתו.
בעבודתם יחד הם מסתדרים והמסעדה מתנהלת כראוי עד שמגיע שמועה כי יבואו שני מבקרי מסעדות האוהבים את המטבח המולקולרי. שף לאגארד מבין כי אין למסעדתו סיכוי להחזיק את שלושת כוכביו אם הוא לא יעבור לתפריט מולקולרי ולכן הוא יחד עם ז'קי בונו פונים למומחה למטבח מולקולרי על מנת ליצור תפריט מתאים.
למרות קשיים הם מצליחים להעמיד מספר מנות מולקולריות והמסעדה שומרת על כוכביה. למרות זאת, שף לאגארד מחליט לעזוב את מסעדת הגורמה שלו ולעבוד במסעדה רגילה בעיר קטנה ועל המסעדה הוא ממנה את ז'קי בונו כשף ראשי.
הגיוס ההמוני ברוסיה (2022)

ב-21 בספטמבר 2022, בעיצומה של מלחמת רוסיה-אוקראינה, הכריז נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על "גיוס חלקי" של חיילי מילואים ברוסיה, וזאת לאחר רצף כישלונות של הצבא הרוסי בשדה הקרב באוקראינה. עם ההכרזה, חתם פוטין על צו מספר 647 "הכרזה על גיוס חלקי בפדרציה הרוסית". ההחלטה התקבלה זמן קצר לאחר מתקפת הנגד האוקראינית במחוז חרקוב ויום לאחר ההכרזה על משאלי העם על סיפוח רוסי של מחוזות במזרח אוקראינה.
בנאומו, הצהיר פוטין כי "הגיוס החלקי" הוצע על ידי משרד ההגנה והמטה הכללי. שר ההגנה הרוסי, סרגיי שויגו, הודיע כי לרוסיה יש "עתודת גיוס ענקית" וכי היא מתכננת לגייס 300,000 אנשי מילואים. עם זאת, לא ניתן לאמת נתון זה, מאחר שסעיף 7 לצו – שלפי מזכיר העיתונות דמיטרי פסקוב, מתייחס למספר האנשים שהתגייסו – מסווג כסודי. פעולות הגיוס החלו מיד עם הכרזתו של פוטין.
עם ההודעה על הגיוס הסלים פוטין את המאמצים הצבאיים של רוסיה במלחמה עם אוקראינה. נאומו של פוטין הוקלט מראש (כמו זה ששודר שעות לפני הפלישה) ושודר בשעה 10:00 שעון מוסקבה (UTC+3), כך שכל מחוזות רוסיה קיבלו את ההודעה בו-זמנית. השימוש בקריאה למשאלי העם על סיפוח המחוזות האוקראיניים לרוסיה, נעשה, ככל הנראה, כדי להצדיק את הצורך בגיוס.
פוטין נמנע בעבר מהכרזה על גיוס המוני, אך המציאות בחזית האוקראינית בימים שקדמו להכרזה, שהתאפיינו בנסיגה רוסית ממחוז חרקוב ותבוסות בגזרות נוספות, הובילה את פוטין לעשות זאת. במהלך ההיסטוריה הרוסית, גיוסים כאלו נערכו בתקופת האימפריה הרוסית, במהלך מלחמת רוסיה–יפן ב-1904, ובתחילת מלחמת העולם הראשונה ב-1914. בנוסף, ברית המועצות גייסה את אוכלוסייתה ואת תעשייתה בעקבות פלישת גרמניה הנאצית ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע

מאז שהחלה הפלישה לאוקראינה דחו שלטונות רוסיה את התרחיש של גיוס כוחות מילואים לצורך המלחמה באוקראינה 15 פעמים, לפי ה"מוסקבה טיימס". שלוש מההכחשות היו בשבוע שקדם להכרזת פוטין על גיוס המילואים החלקי ברוסיה. כך, לדוגמה, ב-8 במרץ, יום האישה הבינלאומי, פוטין הבטיח בפומבי שלא יזומנו חיילי מילואים להילחם באוקראינה. הסיבה העיקרית לחוסר הרצון של חוגי השלטון ברוסיה להכריז על גיוס מילואים, הייתה חוסר הפופולריות של מהלך כזה בדעת הקהל ברוסיה, והחשש שההתנגדות הציבורית לגיוס מילואים המוני, עלולה לסכן את יציבות שלטונו של פוטין ברוסיה.
כבר ב-19 בפברואר 2022 – 5 ימים לפני הפלישה לאוקראינה – הוכרז על גיוס חובה כללי של התושבים ברפובליקות העממיות דונייצק ולוהנסק, שבאותה תקופה לא הוכרו על ידי אף מדינה ריבונית מוכרת בינלאומית, כולל רוסיה. עשרות אלפי תושבים מקומיים גויסו להצטרף לכוחות הצבאיים של שתי הרפובליקות (לפי הערכה אחת, עד אמצע יוני 2022, כ-140,000 איש גויסו במחוזות אלו).
מאז הכישלון הרוסי להכניע את אוקראינה בשלב הפתיחה של המלחמה, פוטין היה נתון ללחץ הולך וגובר מצד חוגים אולטרה-לאומנים רוסיים ופעילים תומכי מלחמה כמו איגור "סטרלקוב" גירקין ואלכסנדר קוטס, שקראו לגיוס מילואים כולל ולהכרזה רשמית של מלחמה נגד אוקראינה. גירקין אמר שגיוס כולל ברוסיה הוא "ההזדמנות האחרונה" לניצחון. לקראת סוף ספטמבר 2022, ההערכות לגבי מספר ההרוגים, שספג הצבא הרוסי במערכה באוקראינה, נעו בין כ-6,000 (לפי רוסיה) לכ-55,000 (לפי אוקראינה). למספר זה יש להוסיף לפחות כמה עשרות אלפי פצועים, שלא ניתן להחזיר לשירות בצבא הרוסי.
ביולי 2022 החלה קבוצת וגנר, חברת שכירי-חרב פרטית רוסית הלוקחת חלק פעיל בלחימה באוקראינה, לגייס אסירים לשורותיה בתמורה לחנינה, הסרת הרישום הפלילי, כסף מזומן ועוד. על פי ההערכות, למעלה מ-9,000 אסירים גויסו בצורה זו קודם לגיוס הכללי שהוכרז במדינה בספטמבר 2022.
נאום פוטין

ב-21 בספטמבר 2022 הכריז ולדימיר פוטין על "גיוס חלקי" ברוסיה בנאום ששודר בשעה 9:00 שעון מוסקבה, במסגרתו הכריז על גיוס חלקי ואיים באופן מרומז על שימוש בנשק גרעיני במסגרת המלחמה. פוטין ציין בנאומו כי יגויסו אזרחים בעלי רקע צבאי בלבד.
בנאום שנשא לקהל הרוסי, טען פוטין כי "מדיניות ההפחדה, הטרור והאלימות" נגד העם האוקראיני על ידי המשטר ה"נאצי" הפרו-מערבי "לבשה צורות ברבריות איומות מתמיד", כי האוקראינים הפכו ל"בשר תותחים", ובשל כך, לדברי פוטין, לרוסיה לא נותרה ברירה אלא להגן על "יקיריה" באוקראינה.
זמן קצר לאחר נאומו של פוטין, פורסם צו רשמי בעניין הגיוס, שסעיפיו בין היתר מבטיחים תנאים שווים בין המגויסים במסגרת הצו לבין אנשי הצבא ערב הגיוס.
נאום פוטין > גיוס אזרחים

לדברי שר ההגנה שויגו, על פי התכנון יגויסו 300,000 חיילי מילואים, שנקראו ממאגר של 30 מיליון "לוחמים פוטנציאליים". המתגייסים, לדבריו, יישלחו להכשרה או הסבה, ולאחר מכן ייצאו לאוקראינה להשתתף בלחימה, והוסיף כי ייתכן שייאסר על חיילי מילואים לצאת מרוסיה לאחר קבלת זימון. בניגוד למספר בו נקב שויגו, המכון האמריקני לחקר המלחמה (ISW) העריך כי בפועל, רוסיה גייסה למעלה משני מיליון אזרחים במסגרת "הגיוס החלקי".
ב-22 בספטמבר 2022 הודיע רמזן קדירוב, נשיא צ'צ'ניה, כי גיוס המילואים לא יתבצע ברפובליקה שלו, משום שצ'צ'ניה כבר שלחה הרבה מאוד "מתנדבים" וכן יחידות מיוחדות של משרד הפנים, להשתתף במערכה באוקראינה.
נאום פוטין > יישום

הקומיסרים הצבאיים של חלק ממחוזות רוסיה אסרו על אנשי מילואים, שאין בידיהם צווי גיוס ושלא קיבלו זימון, לצאת מהמחוזות או הערים בהם הם מתגוררים דרך קבע. בנוסף, נקבע כי מעסיקים של אזרחים שגויסו, מצווים לבצע הסדרים מלאים עם אזרחים ולשתף פעולה עם הצווים.
בנוסף, החוק הרוסי "עודכן" כך שהעונש על התחמקות מגיוס, כניעה מרצון ועריקות במהלך הגיוס או בימי מלחמה ינוע בין 10 ל-15 שנות מאסר.
בהקשר זה, ציין משרד ההגנה של בריטניה כי מתגייסים חדשים רבים כבר התפרסו בקווי החזית באוקראינה ללא כל הכשרה או ציוד מתאים. ברשתות החברתיות פורסמו תיעודים של מגויסים טריים שלא עברו כל הכשרה טרם נשלחו לחזית.
תגובות > ברוסיה

ב-22 בספטמבר 2022 אמר סגן יו"ר מועצת הביטחון הרוסית דמיטרי מדבדב כי ניתן להשתמש ב"יכולות גיוס" כדי להגן על השטחים הרוסים שסופחו לאחרונה באוקראינה.
הרוסקומנדזור (המפקח על התקשורת ברוסיה) דרש כי ההתייחסות התקשורתית לגיוס תשתמש במונח "גיוס חלקי" ואיים על התקשורת בקנסות של עד 5 מיליון רובל.
פעיל האופוזיציה הרוסי הכלוא אלכסיי נבלני אמר במהלך דיון בבית המשפט כי: "אני לא מבין דבר אחד. בצבא יש מיליון איש, ברוסגווארדיה יש 350,000 איש, במשרד הפנים יש עוד מיליון וחצי או שני מיליון איש, ושירות הכליאה הפדרלי מלא באנשים. למה הם מגייסים אזרחים?".
בסקר של מרכז לבדה (ארגון המתמחה בסקרי דעת קהל ברוסיה), שנערך בין ה-22 ל-28 בספטמבר, 47% מאזרחי רוסיה שנסקרו, ציינו כי הם חשו "חרדה, פחד ואימה" בעקבות ההכרזה על הגיוס. 23% אמרו שהם חשו "הלם", בעוד 13% חשו "כעס והתמרמרות". רק 23% אמרו שהם חשו "גאווה לרוסיה".
תגובות > ברוסיה > שווקים

השווקים הרוסיים הגיבו להכרזה על הגיוס חלקי בקריסה מתונה. עד 10:43 שעון מוסקבה, מדד בורסת מוסקבה ירד ביותר מ-4%, ומדד RTS (מדד נוסף של מניות הנסחרות בבורסת מוסקבה) ירד ב-5%. לאחר פתיחת הבורסה, ערכו של הדולר האמריקאי עלה ל-62.61 רובל תוך פחות משעתיים.
במסגרת מתיחה, נעשתה שיחת טלפון כביכול מ״קציני גיוס״ לניקולאי פסקוב, בנו של דוברו של פוטין דמיטרי פסקוב, אשר אמר למותחים אותם חשב לקצינים, כי אין לו כוונה לצאת למלחמה והוא יפתור את הנושא "ברמה אחרת". הדבר נתפס כדוגמה לנפוטיזם בממשלת רוסיה.
תגובות > ברוסיה > עזיבה המונית של אזרחים רוסים

על פי הדיווחים, תושבים רבים ברוסיה רכשו כרטיסי נסיעה או טיסה למדינות שונות בשל הגיוס. עוד קודם לנאומו של פוטין, כאשר השמועות על כך שהגיוס הגדול מתקרב, נמכרו כל כרטיסי הטיסה לאיסטנבול ב-21 בספטמבר, כמו גם כמעט כל הכרטיסים לירוואן בירת ארמניה. ב-22 בספטמבר, מחירי כרטיסים למדינות השכנות לרוסיה הגיעו לאלפי דולרים. נתונים מ-Google Trends חשפו עלייה חדה (פי ארבעה) של החיפוש "Aviasales", פלטפורמת מכירת טיסות רוסית מרכזית. שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה הצהיר כי 261,000 רוסים כבר עזבו את רוסיה נכון ל-26 בספטמבר.
לאחר ההודעה על הגיוס, נוצרו פקקי תנועה באורך קילומטרים רבים בגבולות רוסיה עם קזחסטן, גאורגיה, בלארוס, פינלנד ומונגוליה, ואזרחים רבים אף נטשו את רכבם בפקק שנוצר על יד מעבר הגבול ונמלטו מהמדינה ברגל. פינלנד, פולין והמדינות הבלטיות הודיעו כי לא יציעו מקלט לרוסים הבורחים מהגיוס. יותר מ-200,000 גברים רוסים נמלטו לקזחסטן.
ב-27 בספטמבר 2022, מזכירת העיתונות של הבית הלבן, קארין ז'אן-פייר, עודדה גברים רוסים הנמלטים מאימת הגיוס, להגיש בקשה למקלט בארצות הברית, ואף דווח כי אזרחים הגיעו בסירה לאלסקה שבארצות הברית, וסמוכה לסיביר, וביקשו מקלט.
תגובות > ברוסיה > הפגנות

הפגנות נגד ההתגייסות למלחמה עם אוקראינה התרחשו ברחבי רוסיה. מפגינים במוסקבה קראו "פוטין לתעלות!". ביום ההכרזה, נעצרו יותר מ-1,233 בני אדם ב-38 ערים.
הפרקליטות במוסקבה הזהירה כי ארגון או ההשתתפות בהפגנות נגד המלחמה עלולים להוביל לעד 15 שנות מאסר.
הפגנות נוספות התרחשו בדגסטן, ריאזאן ומדינות נוספות, והסתיימו במעצרים המוניים ובמקרי ירי. בבירת צ'צ'ניה, גרוזני, ב-21 בספטמבר – היום בו הוכרזה ההתגייסות ברוסיה – ניסו עשרות נשים לקיים עצרת מחאה, אך נעצרו.
ב-5 באוקטובר, חיילים רוסים שהתגייסו במסגרת הגיוס ההמוני, הפגינו במחוז בלגורוד על תנאי החיים הירודים והמחסור בציוד.
תגובות > באוקראינה

שלטונות אוקראינה הצהירו כי רוסים שגויסו בכוח ונשלחו לאוקראינה יכולים להיכנע. ב-24 בספטמבר, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי התווה הבטחה של שלוש נקודות לכל חייל רוסי שיבחר להיכנע:
"ראשית, יתייחסו אליכם בצורה מתורבתת, בהתאם לכל המוסכמות.
שנית, אף אחד לא יידע את נסיבות הכניעה שלכם, אף אחד ברוסיה לא יידע שהכניעה שלך הייתה מרצון.
ושלישית, אם אתם מפחדים לחזור לרוסיה ולא רוצים חילופי שבויים, נמצא דרך להבטיח גם זאת"
תגובות > תגובות בינלאומיות

נציגי מדינות באיחוד האירופאי ובארצות הברית תיארו את החלטת פוטין על גיוס כללי כסימן לכישלון רוסיה במלחמה עם אוקראינה, צעד לקראת הסלמה ואינדיקציה לפאניקה בהנהגה הרוסית.
בישראל, צה"ל פרסם צו המורה על חזרת חיילי צה"ל השוהים ברוסיה לישראל ואסר על יציאת חיילים ישראלים לרוסיה. בנוסף, משרד החוץ פרסם אזהרת מסע לרוסיה לישראלים בעלי אזרחות רוסית בשל הסכנה כי יגויסו.
הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית

| --- | --- |
קתדרלת אלכסנדר נבסקי בסופיה, כנסייתו של פטריארך כל בולגריה.
קתדרלת אלכסנדר נבסקי בסופיה, כנסייתו של פטריארך כל בולגריה.
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות
 התפלג מ:  הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול 
 תאריך ייסוד:  1018 
 מייסד:  אנדראס הקדוש 
 מנהיג:  הפטריארך נאופיט
 מספר מאמינים:  8 מיליון (נכון ל־2006) 
 שפות:  בולגרית, סלאבית כנסייתית 
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  סופיה 
 bg-patriarshia.bg
 
הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית (בולגרית: Българска православна църква) היא כנסייה אוטוקפאלית עצמאית במסגרת הנצרות האורתודוקסית החולשת על שטח מדינת בולגריה ויש לה אפארכיות מחוצה לה. ככנסיות אחרות במזרח אירופה הסלאבית, הכנסייה משתמשת בסלאבונית כנסייתית בליטורגיה שלה. היא מצויה באחדות (קומוניון) מלאה עם יתר הכנסיות האורתודוקסיות, חולקת השקפה דתית זהה לחלוטין ומכירה בפטריארך קונסטנטינופול כ"ראשון בין שווים" הגם שהוא חסר סמכות מעשית לגביה. הכנסייה הבולגרית מונהגת על ידי הסינוד הקדוש, המורכב מכל המטרופוליטים שלה, ובראשו פטריארך כל בולגריה והמטרופוליט מסופיה. הנוכחי המכהן הוא הפטריארך נאופיט.
היסטוריה

תולדות הכנסייה החלו עוד בהתבססות הנצרות בבולגריה בשלהי העת העתיקה ובראשית ימי הביניים. ב-865 אימץ אותה בוריס הראשון, שליט בולגריה כדת הממלכה; המטרופוליט המקומי הוכפף לפטריארך קונסטנטינופול והכנסייה צמחה במסורת היוונית-מזרחית שהתבססה לימים כנצרות האורתודוקסית. ב-893 גירש בוריס את הכמרים היוונים והורה על אימוץ ליטורגיה סלאבונית בסגנון שפיתחו קירילוס ומתודיוס. ב-927 הכירה קונסטנטינופול באוטוקפליה של הכנסייה הבולגרית וראשה דימיטרי הוכר כפטריארך עצמאי, תואר שניתן חד-צדדית על ידי המלך כבר לקודמו לאונטי.
ב-1018 כבשו הביזנטים את הממלכה והורידו את הפטריארכיה לדרגת כס ארכיבישופות, הגם שהעצמאות והליטורגיה הסלאבונית נשמרו. הארכיבישופות פעלה מהעיר אוחריד ונותרה מתפקדת עוד מאות שנים. עם הקמת האימפריה הבולגרית השנייה ב-1185 מיהרו השליטים להקים היררכיה כנסייתית משלהם בבירתם וליקו טרנובו, לה ניסו להשיב את מעמד הפטריארכיה. במאמציהם הסתפחו לכנסייה הקתולית, והאפיפיור אינוקנטיוס השלישי העניק לטרנובו הכרה כארכיבישופות ב-1203. ב-1235 הצליחו לשכנע את קונסטנטינופול לקבלם, והכנסייה בטרנובו התנתקה מרומא וחזרה לאורתודוקסיה, בתוכה ניתן לה מעמד פטריארכלי. ב-1393 כבשו הטורקים את טרנובו והארגון הכנסייתי העצמאי חוסל. ארכיבישופות אוחריד, ששכנה בעיר שהחליפה ידיים, הוסיפה לתפקד ושימרה חיי דת בולגריים אוטונומיים במידה מסוימת; מנזריה מילאו תפקיד חיוני במניעת היעלמותה של הבולגרית כשפה ספרותית, הגם שדרגיה הבכירים אימצו את היוונית בשלב מוקדם. תחת השלטון העות'מאני אנשי כמורה רבים העדיפו מוות על פני כניעה לאסלאם ונזכרו כקדושים מעונים. הכנסייה הבולגרית הוכפפה לפטריארך בקושטא שביטל גם את הארכיבישופות באוחריד ב-1767. המנגנון הכנסייתי בארץ אויש כמעט כולו על ידי יוונים, ובתי-הספר והסמינרים לכמורה פעלו אף הם בשפה. גם התפילה נערכה ביוונית יותר ויותר ורק בדרגות הנמוכות נשמרה הבולגרית. ההתעוררות הלאומית הבולגרית החלה מנזיר, פאיסיוס מכילַנְדָרִיוּ, שתבע כבר ב-1762 את השבת השפה למעמד הבכורה בכנסייה. במהלך המאה הבאה הצטרפו עוד ועוד כמרים לדרישתו, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 הצליחו פעילים לגרש אנשי כנסייה יוונים מנחלות רבות ולהתמנות לדרגות בכירות יחסית.
ב-1870, למול מחאה נמרצת של קונסטנטינופול שראתה בהם פלגנים כופרים, הכיר השולטאן רשמית ב"אקסארכיה" ברוב שטחי המדינה-לעתיד. האקסארך הראשון היה אנטים, שנבחר ב-1872. נסיכות בולגריה העצמאית שקמה ב-1878 הכירה בכנסייה המחודשת כדת המדינה הרשמית, הגם שקונסטנטינופול עמדה בסירובה להשלים עם הפלגנים. רק ב-1945 הכיר הפטריארך בכנסייה הבולגרית כלגיטימית, וב-1953 הושב לה מעמדה הקדום והמטרופוליט קיריל נבחר כפטריארך. במהלך שנות השלטון הקומוניסטי נרדפה הנצרות ורבים מהכמרים גויסו כסוכנים של שירות הביטחון ד"ס. לאחר נפילת הקומוניזם הכריזו כמה מטרופוליטיים שהפטריארך מקסים, שכיהן מ-1971, היה בובה של השלטון הקודם והקימו "סינוד חלופי" שמינה מטעמו את הפטריארך פימן שהוכרז כראש הכנסייה הלגיטימי. הסכסוך תם עם מותו של מקסים ב-2012 והפלגנים שבו לחיק הכנסייה.
תפוצה

ב-2006, נאמד מספר מאמיניה ב-6.5 מיליון איש בבולגריה עצמה, שלושה רבעים מן האוכלוסייה, ועוד כ-1.5 מיליון ביתר העולם. לכנסייה אין מעמד של דת מדינה, אך החוקה הבולגרית מגדירה אותה כ"דת המסורתית" בשל חשיבותה הרבה להיסטוריה ולתרבות הלאומיות. יש לה שלוש-עשרה אפרכיות בתוך המדינה כשבראש כל אחת ניצב מטרופוליט: בירותיהן הן וידין, וראצה, לובץ', סיליסטרה, וארנה, וליקו טרנובו, סליבן, סטארה זאגורה, פלובדיב, גוצה דלצ'ב, פלבן, רוסה וסופיה, מושב הפטריארך. כמו כן יש עוד שתי אפארכיות מחוץ לבולגריה: של מרכז ומערב אירופה, שהמטרופוליט הממונה שלה יושב בברלין, ושל אמריקה ואוסטרליה, שהבישוף שלה מוצב בניו יורק.
השפה המיוחדת של אורי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דויד גרוסמן
 איורים:  אורה איל
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  איטלקית, קטלאנית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  מסדה  (משנת תשנ"ו בהוצאת הקיבוץ המאוחד)
 תאריך הוצאה:  1989
 פרסים
 עיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער (1990) למאיירת אורה איל
השפה המיוחדת של אוּרי הוא ספר ילדים עברי מאת הסופר הישראלי דויד גרוסמן אשר ראה אור בשנת 1989 בהוצאת מסדה (משנת תשנ"ו נדפס בהוצאת הקיבוץ המאוחד). האיורים לספר, מעשה ידיה של אורה איל, זיכו אותה בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער (1990). הספר, העוסק בתהליך רכישת השפה, נכתב בהשראת אוּרי (1985–2006), השני משלושת ילדיו של גרוסמן. אורי הפעוט הוא כמעט בן שנתיים (חוגג יום הולדת במהלך הסיפור) ורק לומד לדבר, ולכן יש לו שפה מיוחדת משלו – מכל מילה הוא מבטא רק צליל אחד. הסביבה (הורים, דודים, סבא וסבתא) מפרשת אותו באופן מוטעה, ולפעמים נבהלת מדבריו. למרבה המזל עומד לרשותו אחיו הגדול, יונתן בן החמש – "שזה בדיוק באמצע בין להיות קטן ולהיות גדול, ובגלל זה הוא יכול להבין גם תינוקות וגם גדולים" – והוא משמש מתורגמן, שמסביר לכולם מה אומר אורי.
בספר מובאים עשרה משפטים קטועים שאומר אורי הקטן. כך, למשל,
חוקרת ספרות הילדים מירי ברוך עמדה על כך שגרוסמן, "בספרו המשעשע [...] שומר על האיזון בתיאור הדברים בין שני האחים. לא עוד האח הקטן במרכז ולא האח הגדול המקופח, אלא שניהם יחד". לדבריה,
לדברי יותם שווימר באתר "הפנקס", שמזכיר את "ספר הילדים הנפלא" של גרוסמן, "בדומה לשאר ספרי הילדים, המספר-האב מכיל, מקבל, משתאה, נסחף ומתרגש אחר השפה הלא-ברורה, אחר המבע הלשוני המיוחד של הילד וההמצאות הלשוניות. הוא מכיל ומבין את הפרובלמאטיקה (בעיית התקשורת), אך היא עצמה ניצבת במרחב חיובי, דינאמי וחי. כאן השפה אמנם קטועה, חתוכה, אינה מושלמת, אך היא אינה שבורה. כל כולה זועקת התרגשות והתחלה של מסע לשוני מופלא".
לקריאה נוספת

צביה ולדן, "לתאר, לתת עצה ולהתפעם: שלושה סופרי ילדים על שפת הפעוטות", מחשבות כתובות, 1–4 (1992), עמ' 38–48.
הערות שוליים

↑  אלי אשד, הקוסם איתמר והיוצר דוד גרוסמן, באתר "יקום תרבות", 11 בספטמבר 2011.
↑  IBBY, Honour List (1990), 1990, pp.39-40.
↑  אורית הראל, המגזין, השפה של אורי, באתר nrg‏, 14 באוגוסט 2006).
↑  מירי ברוך, ילד אז – ילד עכשיו: עיון משווה בספרות ילדים בין שנות ה-40 לבין שנות ה-80, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"א 1991, עמ' 44–45 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר").
↑  יותם שווימר, קורות השפה השבורה, באתר "הפנקס", 3 באוגוסט 2011.
הר סקוט (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  רוברט פלקון סקוט 
 גובה:  880 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  65°09′06″S 64°02′53″W﻿ / ﻿65.15158°S 64.04798°W﻿ / -65.15158; -64.04798
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר סקוט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר סקוט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר סקוט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר סקוט
 
הר סקוט (באנגלית: Mount Scott) הוא מסיב הררי בחצי האי קייב, בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
להר סקוט צורה של פרסה, שפתחה לכיוון דרום-מערב; חלקה הקמור של צורת הפרסה פונה למפרץ ג'ירארד; מצפון-מערב להר מצויה תעלת למייר.
גובהו של הר סקוט 880 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,277 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון ההר

ההר התגלה ומופה לראשונה ב-12 בפברואר 1898 על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
ההר צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
ההר נסקר על פני הקרקע על ידי סוקרים של סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של קפטן הצי המלכותי - רוברט פלקוט סקוט.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 139
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 168
• Defense Mapping Agency 1992, , P 356
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע על גובה ההר
1 2 3 4 5 6  מידע היסטורי
הר ספיבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,135 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס דאגלס 
 קואורדינטות:  69°31′00″S 69°50′00″W﻿ / ﻿69.5167°S 69.8333°W﻿ / -69.5167; -69.8333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ספיבי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ספיבי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ספיבי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ספיבי
 
הר ספיבי (באנגלית: Mount Spivey) הוא הר בקצה הצפוני של רכס דאגלס, בצפון מזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
פסגת ההר שטוחה, ומכוסה קרח.
גובהו של ההר 2,135 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,411 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם לגדתו המערבית של קרחון טוינבי; 17 קילומטרים מדרום להר ניקולס.