stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורית שר
קריירה

ב-1999 שיחקה בתפקיד ראשי ליצדו של ניצן גלעדי בסרט ״שבת״ גילמה את שירה.
ב-2001 שיחקה וביימה לצידו של דובר קוסאשווילי את הסרט "חתונה מאוחרת". באותה השנה גם הייתה אחראית על ניהול ההפקה של הסרט ״הבלדה על ארי ודרצ'י״.
ב-2002 שיחקה בסרט "חוכמת הבייגלה" גילמה את ראות.
ב-2003 שיחקה, ביימה, הדריכה שחקנים, וכתבה את המילים של השיר של הסרט "מתנה משמיים" גילמה את ציאלה. באותה השנה גם שיחקה בסרטו של אבי כהן "באמצע הסרט" גילמה את נתי. בנוסף באותה השנה גם הופיעה בסרט "להיות כוכב" בתפקיד סימונה.
ב-2004 השתתפה בעונה השלישית של סדרת הנוער "הילדים מגבעת נפוליאון" ששודרה בערוץ הילדים גילמה את חגית אמא של אוס (רוני נדלר).
ב-2006 גילמה את זוהר בסרט ״קולולוש״.
ב-2007 הדריכה ולמידה משחק את השחקנית שוש עטרי לסדרה "הכל דבש" ששודרה בערוץ 2.
ב-2008 גילמה את רותי בסרט "שבעה".
ב-2017 ביימה את תוכנית הטלוויזיה "קארפול קריוקי" ששודרה בכאן 11.
ב-2022 כתבה וביימה את הסרט האמריקאי "Escobank".
בתיאטרון שיחקה בהצגות "לא כולל שינה" ו"שירה" בתיאטרון באר שבע, ובהצגה "אהבת איתמר" בתיאטרון אורנה פורת. הפיקה הצגת תיאטרון למען המלחמה באיידס בתיאטרון נגה.
חיים אישיים

שר נשואה לשחקן זהר ליבה ולהם ארבעה ילדים והם מתגוררים במדריד שבספרד.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אורית מרלין-רוזנצוויג, זוהר ליבה ואשתו אורית שר עזבו את ישראל ועברו למדריד: "הלב הרגיש שזה נכון", באתר ynet, 19 בינואר 2021
↑  לא כולל שינה - תיאטרון באר-שבע, באתר תיאטרון באר-שבע, ‏18 בנובמבר 2021
↑  שירה - תיאטרון באר-שבע, באתר תיאטרון באר-שבע, ‏18 בנובמבר 2021
1 2  אורית שר - וואלה סרטים, באתר וואלה
נתיחה שלאחר המוות

שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ, ציור של רמברנדט
נתיחה שלאחר המוות (בלטינית: Post-mortem או Autopsia) היא פעולת ביתור המבוצעת בגופו של נפטר, כדי ללמוד ולחקור נתונים רפואיים שונים. הנתיחה מהווה כלי חשוב ברפואה המשמש ללמידה על המבנה האנטומי של גוף האדם ומאפשרת לצפות באופן ישיר כיצד הגוף נראה מבחינה מרחבית, בשונה מלימודים תאורטיים. כמו כן משמשת הנתיחה לזיהוי הסיבות למוות (מוות טבעי או לא).
ניתוח המת בראי ההיסטוריה

ניתוח מתים היה אסור אצל היוונים והרומאים העתיקים מטעמים דתיים.
הנצרות הקדומה נחשבת כגורם העיקרי למניעת התפתחות מדע האנטומיה, עקב התנגדותה החריפה לכל ביתור של גוויות בני אדם.
ניתוחי מתים התחילו בצורה מסודרת רק ב-1238 ונכנס אל האקדמיה האירופאית במהלך המאה ה-17 . האיש שנחשב לאבי האנטומיה המודרנית הוא אנדריאס וסאליוס, אשר ביצע נתיחות פומביות של גופות.
בעבר היה נהוג לבצע ניתוחי מחקר גם באנשים חיים. היתרון בזה לעומת נתיחה שלאחר המוות, היא האפשרות לראות כיצד תהליכים שונים מתרחשים בגוף בפועל. לפי עקרונות המוסר המודרני אסור לנתח אדם רק לשם מחקר ומסיבה זו אין מבצעים יותר ניתוחי מחקר באנשים חיים.
סיבות

ניתוחים לאחר המוות מבוצעים משלוש סיבות עיקריות:
ביתור גוויות לצורכי לימוד ומחקר
ניתוח לשם קביעת סיבת המוות
ניתוח לשם נטילת איבר לצורך ריפויו של אדם אחר
סיבות > ביתור גוויות לצורכי לימוד ומחקר

לפי החוק תימסר גווייתו של אדם שהסכים בכתב כי גופתו תימסר למטרות מדעיות לצורכי לימוד ומחקר.
ברוב בתי הספר ללימוד רפואה בישראל יש מעבדות מיוחדות שבהן מנתחים גופות של אנשים שהביעו את רצונם לפני מותם שגופתם תשמש לצרכים מדעיים.
ממצאי הנתיחות שלאחר המוות מספקים נתונים למחקרים רפואיים בתחומים רבים. כמו כן, הנתיחות משמשות לצורכי רפואה מונעת, כגון גילוי פגמים תורשתיים המשותפים לכמה מבני המשפחה.
גופתה של קתרין אדווס, קורבנו הרביעי של ג'ק המרטש, לאחר הנתיחה שלאחר המוות. ניתן לראות שהגופה נתפרה באזור הבטן והחזה לאחר הנתיחה.
class=notpageimage|הצגה
שני סעיפים עיקריים של החוק הנוגעים לביתור גוויות לצורכי לימוד ומחקר:
א. לא יאוחר משנה מהיום שבו נתקבלה הגויה בבית הספר לרפואה יובאו הגויה וחלקיה המבותרים לקבורה לפי דיני העדה הדתית שעמה נמנה המת ובית הספר לרפואה ישא בכל הוצאות הקבורה.

ב. מותר לבית הספר לרפואה לשמור על הגויה או על חלקים ממנה, אם הסכים לכך הנפטר בכתב, או אם הרשאי לדרוש אותה לפי התקנות לא התנגד לכך תוך הזמן ובדרך שנקבעו בתקנות.
סיבות > ניתוח לשם קביעת סיבת המוות

פרט למחקר מדעי, המטרה העיקרית של הנתיחה שלאחר המוות היא קביעה מדויקת ככל האפשר של סיבת המוות. קביעת סיבת המוות דרושה לצרכים חקירתיים במקרים של עבירה פלילית, והנתיחה משמשת לאיתור חפצים או חומרים בגופה כגון קליעים, להב שבור של סכין, שאריות רעלים וכדומה, היכולים לתרום לחקירת המקרה הפלילי (בישראל עוסק בכך המכון הלאומי לרפואה משפטית).
בשנת תשמ"א-1980 נוסף לחוק האנטומיה והפתולוגיה סעיף הקובע "מותר לרופא לנתח גווייה לשם קביעת סיבת המוות או כדי להשתמש בחלק ממנה לריפויו של אדם, אם נקבע בתעודה שנחתמה על ידי שלושה רופאים שהוסמכו לכך בהתאם לתקנות, כי הניתוח משמש לאחת המטרות האמורות".
סיבות > ניתוח לשם נטילת איבר לצורך ריפויו של אדם

ניתוח לשם נטילת איבר צריך להתבצע בסמוך למות האדם. חלק מהאיברים נלקחים מאנשים שעברו מוות מוחי, כאשר הלב ממשיך לפעום ולהזרים דם באופן מלאכותי, ועל ידי זה נשמרים האיברים עד להוצאתם לצורך ההשתלה.
החוק בישראל

בראשית ימי המדינה לא הוסדר נושא ניתוחים לאחר המוות ונטען שאי אישור החוק מנע לימודי רפואה בישראל.
בשנת התשי"ג - 1953, חוקק "חוק האנטומיה והפתולוגיה" המסדיר את הטיפול בגוויות במדינת ישראל באופן כללי בהתאם למטרות השונות של הנתיחות. על פי החוק, אין לנתח גווייה אלא ברשות המשפחה, ואם המשפחה לא נותנת את רשותה אז רק בנסיבות מיוחדות ובצו בית משפט מתאים. בפועל, בתי החולים ביצעו ניתוחי מתים רבים מאוד בלא רשות המשפחות. במפלגות הדתיות טענו שהחוק לא כובד ושבפועל מבוצעות נתיחות רבות בניגוד לחוק.
באוגוסט 1959 קבעה ועדת החוקה של הכנסת שקיימת פרקטיקה של ניתוחי מתים בניגוד לחוק. המפלגות הדתיות ניסו במשך שנים לתקן את החוק באופן שאוסר באופן מוחלט ניתוחים ללא אישור המשפחה, אך ללא הצלחה. מקרים של ניתוחים של חרדים שנפטרו, כמו זה של הרבנית רחל נאדל מבני ברק הביאו להפגנות נגד הממשלה בדרישה לאפשר לאנשים זכות מוחלטת לקבוע האם הם או קרובי משפחתם ינותחו לאחר המוות. במספר מקרים, בני משפחה העלימו את גופת קרוביהם מבית החולים מחשש לביצוע ניתוח לאחר המוות בגופה, נגד רצונם.
הממסד הרפואי התנגד למתן זכות וטו למשפחה על ניתוחי מתים בטענה שהניתוחים הכרחיים לרפואה.
לאחר המהפך, ההסכם הקואליציוני של אגודת ישראל עם הליכוד קבע שחוק האנטומיה והפתולוגיה יתוקן כדרישת הדתיים. בסוף 1980 תוקן לבסוף החוק בהליך מזורז. בנובמבר 1980 עבר החוק בקריאה ראשונה ולאחר דיונים בוועדה שהתקיימו במתח רב אושר החוק בתחילת דצמבר לאחר גיוס מלא של הקואליציה והאופוזיציה.
נתיחה לאחר המוות בראי היהדות

| --- | --- |
 :  ראו גם – תרומת איברים ביהדות
היהדות שוללת באופן עקרוני כל פגיעה גופנית בגופה, מפאת כבוד המת. במקרים חריגים התירו רבנים לבצע נתיחה כזו, אם היה בכך סיכוי סביר להציל חיים של אנשים אחרים, למשל - זיהוי חיידק הגורם למגפה. בנושא זה עדיין חלוקות הדעות בזרמים השונים ביהדות, כאשר רוב הזרמים ביהדות החרדית נוטים להימנע בכל מחיר מנתיחה שלאחר המוות.
בשנת 1925 התעוררה בעיית ניתוח המת בראי הרפואה עם פתיחתה של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית, הרבנות הראשית המורחבת לארץ ישראל פסקה "שאין הרבנות הראשית מתנגדת שבגופותיהם של אלה אשר הסכימו לזה מחיים בכתב, חתום על ידיהם מרצונם הטוב, ישתמשו לניתוחים אנטומיים לצורכי לימוד הרפואה בבית הספר לרפואה, בתנאי שישמרו על החלקים המנותחים להביאם לקבורה בכבוד כדין תורה".
בעת חקיקת חוק האנטומיה והפתולוגיה התשי"ג - 1953 נידונה רבות נקודת המבט של המשפט העברי בנושא, לחיוב ולשלילה.
ראו גם

צילום פוסט מורטם
מוות מוחי
פתולוגיה
רפואה משפטית
אנטומיה (גוף האדם)
לקריאה נוספת

יצחק רפאל, לשאלת ניתוחי מתים, הוצאת המפלגה הדתית הלאומית בישראל, תש"ד
הערות שוליים

↑  המרכז הרפואי של ישראל - לבית החדש, על המשמר, 11 באפריל 1952
↑  פעולה נגד מפיצי החזיר בת"א, הצופה, 2 בנובמבר 1953
↑  70 אחוז מהנפטרים מנותחים, הצופה, 19 באוגוסט 1954
וורהפטיג תובע מהממשלה פעולה, הצופה, 23 במרץ 1955
↑  גופות נותחו בניגוד לחוק, חרות, 9 באוגוסט 1959
↑  כבוד למת כמו לחי, דבר, 14 באפריל 1967
↑  צבי לביא, ניתוח הרבנית נאדל מבני ברק היה חיוני, מעריב, 5 במאי 1967
↑  כ-5000 איש השתתפו בהפגנה נגד ניתוחי המתים בבני ברק, דבר, 19 באפריל 1967
 הפגנה בבני ברק נגד נתיחת מתים, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1967
↑  גופת הנרצח מירושלים נותחה במעמד בני משפחה, דבר, 22 במרץ 1967
↑  שאלת ניתוחי מתים, דבר, 4 במאי 1967; המשך
↑  אגו"י מאיימת לפרוש מהקואליציה, דבר, 13 בנובמבר 1980
↑  יהושע ביצור, שרלטנים קבע ח"כ לורנץ, מעריב, 27 בנובמבר 1980
↑  מטוסים מניו יורק ופאריס הבטיחו הרוב לחוק האנטומיה, מעריב, 2 בדצמבר 1980
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 24 298–317: חוק האנטומיה והפתולוגיה, באתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295823205171  BNE: XX525512  BnF: cb119471010 (data)  GND: 4128945-6  LCCN: sh85010461  NKC: ph124078
הרמב"ם היומי

לימוד הרמב"ם היומי הוא מיזם ללימוד יומי בספר משנה תורה של הרמב"ם, שעליו הכריז רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' בשנת ה'תשמ"ד (1984).
הרבי מליובאוויטש, מייסד הרמב"ם היומי
לימוד הרמב"ם

הרעיון ללמוד את כל ספר משנה תורה מופיע בכתבי האחרונים. הרב מאיר פאפירש כותב על מעלת לימוד זה על פי תורת הקבלה, שם נאמר שעל יהודי מוטל לקיים את תרי"ג המצוות הן במעשה והן בדיבור ומחשבה, ולכן יש ללמוד את ספר משנה תורה, שבו מבוארות כל המצוות. הרמח"ל כתב: "מה שצריך כל הרוצה להיות חכם בישראל לדעת תחילה הוא ... שיידע לימוד הש"ס ... אחרי כן צריך שילמוד ספר היד החזקה להרמב"ם מראשו לסופו". שניים מראשוני מנהיגי החסידות, ר' שלמה מקרלין ור' חיים מקוסוב נהגו לערוך סיום על הרמב"ם מדי שנה. היה גם מנהג קדום של חסידי קרלין בטבריה, לסיים בכל שנה את הש"ס והרמב"ם.
היו רבנים וגדולי תורה בדורות עברו, שקבעו סדר מיוחד, יומי או שבועי, ללימוד רציף בספר משנה תורה עצמו. השל"ה הציע: "מי שיוכל לעיין בכל יום במיימון ... ימצא נפלאות ויתורצו לו כמה קושיות בהלכה". החיד"א מספר על תקנה שיזם בעניין זה: "הוספתי בכל יום שילמדו ... קצת דינים מהרמב"ם ... וכתב מהר"ש בן הרשב"ץ בתשובותיו סימן נ"ב, אם לומד שני דינים מהרמב"ם מקיים 'שונה הלכות בכל יום' ו'מובטח לו שהוא בן עולם הבא'". ר' דוב בער, המגיד ממזריטש, כתב לתלמידו ר' שניאור זלמן מלאדי: ”בערב אחר מעריב ילמוד הרמב"ם הקדוש [..] כי קיבלתי ממורי הקדוש (הבעש"ט) [..] שהוא סגולה ליראת שמים” (מגיד דבריו ליעקב).
הראי"ה קוק כתב: ”ראוי להתרגל הרבה בחזרת רמב"ם כסדר, פרק או פרקים בכל יום כפי האפשר... בהמשך העניין כמדומני שעתיד ספר ה"יד" להיות המעיין המרכזי לתלמידי חכמים על פי סדרי הלימוד שבוודאי יתחדשו” (אגרות הראי"ה א', קכ"ה).
אדמו"רים ורבנים שיבחו את היוזמה.[דרוש מקור][מפני ש...]
ארגון 'שיננא' הוקם בתמוז תש"פ בכדי לעודד את היוזמה בקרב בני הישיבות.
לימוד רמב"ם יומי

באחרון של פסח ה'תשמ"ד הורה רבי מנחם מנדל שניאורסון לקבוע לימוד יומי ב"משנה תורה" לרמב"ם.
וציין מספר נימוקים להוראה זו:
התאחדות כלל-יהודית בלימוד משותף: כיוון שאחת מסיבות הגלות על פי התלמוד היא שנאת חינם, הרי אהבת ישראל מזרזת את הגאולה. אחת הדרכים הטובות להביא אחדות לעם, היא באמצעות לימוד קבוע בנושא תורני משותף, שכן ישראל דבוקים בתורה". עדיפות מיוחדת יש לתת בעניין זה ללימוד הכולל את כל התורה.
לימוד תורני מקיף: סדרת 'משנה תורה' עוסקת במכלול הנושאים התורניים, והיא מהווה מעין סיכום של התורה שבעל פה כולה, כעדותו של המחבר, הרמב"ם: "וראיתי גם כן שאחבר חיבור יכלול כל דיני התורה ומשפטיה עד שלא יהיה חסר דבר ממנו. ובכלל שלא יצטרך עמו אחר התורה (שבכתב) ספר אחר זולתו לדעת ממנו דבר שיצטרך בכל התורה בין מדאורייתא בין מדרבנן". בשונה מחיבורים הלכתיים אחרים, ביניהם אף השולחן ערוך, שאינם עוסקים בדיני מצוות שונות שקיומם אינו אפשרי בזמננו (כמו קרבנות, טומאה וטהרה ועוד) - מביא הרמב"ם בחיבורו את כל דיני המצוות. ולכן, באמצעות לימוד כל ספרו ניתן לקיים את מצוות ידיעת הלכות התורה באופן מושלם.
המחזור הראשון של לימוד הרמב"ם היומי התחיל בכ"ז בניסן תשמ"ד, כאשר לומדי שלושה פרקים ליום וספר המצוות סיימו את הרמב"ם בפעם הראשונה בי"א בניסן תשמ"ה (יום הולדתו ה-83 של רבי מנחם מנדל שניאורסון) ולומדי פרק אחד ליום סיימו את הרמב"ם בפעם הראשונה בי' בשבט תשמ"ז (יום השנה ה-37 לפטירת רבי יוסף יצחק שניאורסון ותחילת כהונתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון)
לימוד רמב"ם יומי > מסלולי הלימוד

ללומדי הרמב"ם היומי הציע רבי מנחם מנדל שניאורסון שלושה מסלולים:
שלושה פרקים ליום: מסלול הלימוד העיקרי, במסגרתו מסיימים את 'משנה תורה' כולו במשך כשנה. מכיוון שהלימוד במסלול זה, מטבע הדברים, אינו בעיון, יש ללמוד הלכה אחת או פרט מתוך הנושא הנדון ברמה עיונית.
פרק אחד ליום: מסלול המוצע למי שאינו יכול לעמוד בקצב הלימוד במסלול הקודם, במסגרתו מסיימים את 'משנה תורה' לאחר כשלוש שנים.
לימוד ספר המצוות לרמב"ם: מסלול המיועד למתקשים בלימוד 'משנה תורה' מסלול זה נקבע בעיקר בשביל נשים וילדים, מפאת קושי בהבנת פרטי הדינים או מחסור בזמן. במסלול זה נלמדות בכל יום המצוות העוסקות בנושא הנלמד באותו היום במסלול של שלושה פרקים והוא מסתיים במקביל אליו. הלימוד במסלול זה מסתכם בדרך כלל במספר שורות ליום. הלימוד אינו לפי סדר ספר המצוות אלא את המצוות הנלמדות בשיעור היומי במסלול השלושה פרקים ליום (יצא לאור מהדורה מיוחדת של ספר המצוות המסודרת באופן שמתאים ללימוד המסלול היומי)
מטה הרמב"ם היומי (מטעם צעירי אגודת חב"ד) מוציא מדי שנה לוח המורה אלו פרקים יש ללמוד בכל יום לפי כל מסלול.
משיחותיו של הרבי מחב"ד על שיעורי הרמב"ם יצאו לאור כמה ספרים: יין מלכות (שלושה כרכים), הדרנים על הרמב"ם וכללי רמב"ם.
חגיגות סיומי לימוד הרמב"ם

לקראת הסיום הראשון במסלול שלושה פרקים ליום, בשנת תשמ"ה, עודד הרב שניאורסון עריכת סיומים במקומות רבים ככל האפשר, וקישר זאת לשמונה מאות וחמישים שנה להולדתו של הרמב"ם. בין היתר נערכו סיומים בפאס, מול ביתו של הרמב"ם, במלון מריוט במנהטן בהשתתפות כ-8,000 איש וליד קברו של הרמב"ם בטבריה ובבית הכנסת הרמב"ם במצרים.
בכל שנה נערכת חגיגת סיום בשכונת קראון הייטס וליד קברו של הרמב"ם ובסמיכות לזה אירוע חגיגי במעמד רבנים ואישי ציבור, לעיתים נערך האירוע בכינוס גדול יותר. כך למשל בסיום מחזור בחמישי בשנת תשמ"ט ובסיום השלושים של לימוד הרמב"ם בשנת תשע"ב התקיים כנס בהיכל נוקיה בתל אביב, ובסיום מחזור הארבעים של לימוד הרמב"ם בשנת תשפ"א התקיים כנס בבריכת הסולטן בירושלים, בשנת תשפ"ב יצא הסיום בערב ל"ג בעומר ונערכו סיומי הרמב"ם במאות תהלוכת ל"ג בעומר, ואף נערך במעמד הזיכרון ל-45 איש במוצאי ל"ג בעומר במירון, את הסיום ערך הרב חיים שלמה דיסקין.
מהדורות רמב"ם לשיעורים היומיים

בסוף שנות השמונים יצא ספר המצוות (בעריכת הרב פרץ בלוי) בתוספת חלוקה וציון לשיעורים היומיים. מאוחר יותר יצא הכרך בהוצאת חז"ק. הוצאת אשכול הוציאה לאור מהדורת רמב"ם כיס כריכה קשה, המותאם ללומדי השיעור היומי על ידי סימון של שלוש כוכביות בין שיעור לשיעור. הרבי מלובביץ' למד לפעמים במהדורת "רמב"ם לעם" שבהוצאת מוסד הרב קוק, ובעקבותיו משתמשים בהוצאה זו גם רבים מחסידיו. וכך גם מהדורת משנה תורה של מפעל משנה תורה מכילה סימון של שיעור הלימוד היומי.
משנת ה'תשס"ז החלו להופיע בחוברת "דבר מלכות" שיעורי הרמב"ם היומי בחלוקה לפי ימות השבוע לשלושת המסלולים, בצירוף הלכה לעיון לכל יום, כפי הוראתו של הרבי מלובביץ' ללמוד כל יום לפחות הלכה אחת בעיון.
פרויקט הרמב"ם היומי בחמ"ד

בשנת ה'תשע"ג החל מיזם בחינוך ממלכתי דתי של לימוד רמב"ם יומי. והקיף בעיקר ישיבות תיכוניות. נכון למרץ 2014 למדו בפרויקט כ-5,500 תלמידים. הפרויקט הורחב לאבות התלמידים ולתוכנית הכוללת כ-6,000 מנויים[דרושה הבהרה]. בשנת תשע"ד קיבל המיזם את פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 והעיתון בשבע במסגרת כנס ירושלים האחד עשר, על הפצת תורה. הלימוד נעשה בתחילה מתוך מהדורת הכיס של ספרי מפעל משנה תורה, ובסבב שלאחר מכן עבר למהדורה המבוארת של הוצאת קורן.
הסבב הנוכחי התחיל בב' אייר ה'תשפ"ג.
ראו גם

חת"ת
שיננא
לקריאה נוספת

הרב מרדכי מנשה לאופר, אלבום לחגיגות סיום הרמב"ם - על חגיגות סיום הרמב"ם במחזור הראשון בשנת תשמ"ה בישראל, תשמ"ז
מרכז לענייני חינוך, תקופת לימוד הרמב"ם, תשמ"ז
מעשה מגונה

בחוקיהן של מדינות שונות, מעשה מגונה הוא מעשה הפוגע מאוד במוסר השכיח במדינה באותה תקופה. הוא מתייחס בדרך כלל למעשים הכרוכים בפעילות מינית.
ישראל

הגדרתו של מעשה מגונה בסעיף 348 לחוק העונשין היא "מעשה לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיניים", שהופך להיות עבירת מין אם נעשה ללא הסכמה בוגרת של אחד מהצדדים – הגדרה המכסה מגוון רחב של מעשים, מנגיעה באיברים מוצנעים ועד לאוננות. גם כפיית יחסי מין (וגינאליים) בידי אישה על גבר, נכנסת בישראל תחת הגדרת מעשה מגונה, כיוון שמעשה אינוס מוגדר בישראל כבעילת אישה (על ידי גבר) בלבד, ואילו מעשה סדום, אותו גם אישה יכולה לבצע (על גבר או על אישה אחרת), מתייחס למין אנאלי או אוראלי בלבד, ולא למין וגינאלי.
מקורה של עבירה זו במשפט הישראלי הוא בפקודת החוק הפלילי, 1936, שם נקראה Indecent Act.
מעשה מגונה שאין בו נגיעה בגופו של אדם אחר, כגון חשיפה של איברי המין, הוא עבירה הקרויה מעשה מגונה בפומבי, והיא חמורה פחות מעבירה של מעשה מגונה.
ישראל > משמעות העבירה

בגלל הקושי בהגדרת המושג, עסקו שופטים אחדים בהגדרתו:
לפי השופט משה זילברג:
השופט דב לוין ניסה להגדיר מושג זה:
השופטת אילה פרוקצ'יה עסקה במקורו ובחשיבותו של האיסור על עשיית מעשה מגונה:
מעשה מגונה הוא עבירה פלילית גם אם נעשה בהסכמת האדם, כאשר הסכמה זו הושגה במרמה לגבי מיהות העושה או מהות המעשה, או כאשר ההסכמה היא של קטין שטרם מלאו לו ארבע עשרה שנים.
ישראל > ענישה

העונש המרבי על מעשה מגונה הוא מאסר משנה אחת ועד עשר שנים, בהתאם לנסיבות שבהן נעשה המעשה.
דוגמות לדרגות ענישה על מעשה מגונה:
מעשה מגונה שלא בהסכמה: עונשו שלוש שנות מאסר.
מעשה מגונה שלא בהסכמה ותוך שימוש בכוח: עונשו שבע שנות מאסר.
מעשה מגונה בנסיבות מחמירות: עונשו עשר שנות מאסר.
הערות שוליים

↑  ע"פ 315/58 היועץ המשפטי לממשלה נ' ג'בארה, פ"ד יג 565
↑  ע"פ 616/83 פליישמן נ' מדינת ישראל, פ"ד לט(1) 449
↑  ע"פ 6269/99 כהן נ' מדינת ישראל, פ"ד נה(2) 496
↑  עו"ד יפעת כהן, מהו מעשה מגונה?, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏29/01/2017
| מיניות האדם |
| --- | --- | --- |
| תופעות פיזיולוגיות | זוויג • עוררות מינית • זקפה • נוזל טרום-שפיכה • סיכוך נרתיקי • אורגזמה (שפיכה נשית / שפיכה גברית) • היריון |  |
| בגרות מינית וחינוך מיני | התבגרות מינית • מניעת הריון • קונדום • מין בטוח • חינוך מיני • טיפול מיני • סרוגייט • מדריך למיניות |  |
| זהות | זהות מגדרית • זהות מינית • נטייה מינית (הומוסקסואליות / ביסקסואליות / לסביות / א-מיניות) • הטרוסקסואליות • אינטרסקס • טיפול המרה • גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים |  |
| מין וחוק | חוק למניעת הטרדה מינית • גיל ההסכמה • הדבקת HIV במזיד‏ • גילוי עריות • מעשה מגונה • חוסר צניעות בציבור • מעשה מגונה בפומבי • אונס • התעללות מינית • ניצול מיני • הטרדה מינית • התנהגות מינית פסולה • אלימות מינית • מעשה סדום • בעילה אסורה בהסכמה • פדופיליה • חטיפת נשים |  |
| סקסולוגיה ותופעות היסטוריות | האבולוציה של הרבייה המינית • היסטוריה של ייצוגים מיניים • מיניות ברומא העתיקה • זנות ביוון העתיקה • זנות ברומא העתיקה • פדרסטיה ביוון העתיקה • המהפכה המינית |  |
| זוגיות וחברה | חיי מין • משיכה מינית • אהבה • מונוגמיה • פוליאמוריה • מין מזדמן • סווינגינג • נישואים • פיקוח ילודה • פאראפיליה • מופקרות • דת ומיניות • התנזרות ממין • הון ארוטי • אתיקה מינית • אובייקטיפיקציה מינית • מתאם אינטימיות • דיבור ארוטי • סלנג מיני |  |
| יחסי מין | מין קבוצתי • מזמוז • אוננות • משחק מקדים • החדרת אצבעות • תנוחות מין • יחסי מין מחוץ לנישואים • יחסי מין ללא נישואים • יחסי מין ללא חדירה • מין אוראלי • מין אנאלי • מציצה עצמית • BDSM • פטיש לכפות רגליים • פטישיזם (סקסולוגיה) • פטיש לכפות ידיים • פוטג'וב • הנדג'וב • אורגיה • גאנג באנג • שלישייה • רביעייה • סייברסקס • שיחה ארוטית • חנק ארוטי • מעגל מאוננים • יחסי מין בפומבי • קשירה • קונילינגוס |  |
| שירותי מין | תעשיית המין • ארוטיקה • פורנוגרפיה • סרט פורנוגרפי • תיירות מין • מוזיאון מין • מועדון מין • מועדון חשפנות • חשפנות • זנות (זנות קטינים / זנות גברית / בית בושת / עבדות מין) • יחסי מין תמורתיים • חנות מין • אביזר מין • בובת מין • מכונת מין • רובוט מיני |  |
שוד קברים

הפירמידה של ג'וסר שהייתה המבנה הראשון המזכיר בצורתו פירמידה ונשדדה ברובה
שוד קברים היא פעולה של חשיפת קבר או קריפטה במטרה לגנוב חפצי אמנות או חפצים אישיים. אדם העוסק בשוד קברים הוא "שודד קברים" או "פושט על קברים". לעיתים, מטרת שוד הקברים היא חטיפת הגופות עצמן והוצאתן מן הקבר, ולאו דווקא במטרה לגנוב חפצים אחרים. שוד קברים הוא מעשה חסר כבוד, אשר פוגע בכבוד המתים, ובכבוד השבט שאותו שודד משתייך אליו. בעולם העתיק שודדי קברים שנתפסו נגזרו לגזר דין מוות ושדידת קבריהם של לוחמים אשר נפלו בקרב נחשב לאחד מן הפשעים הכי גדולים שאדם יכול לבצע.
שוד קברים גורם לקושי רב בלימודי הארכאולוגיה, תולדות האמנות וההיסטוריה. אתרי קבר וקברים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית רבים מספור נשדדו לפני שחוקרים הצליחו לבחון אותם.
ביזה מוחקת את הזיכרון של העולם העתיק והופכת את יצירות האמנות הנעלות שלו לקישוטים על המדף. המנותקים מן ההקשר ההיסטורי, ובסופו של דבר מנותקים מכל משמעות.
שודדי קברים בעידן המודרני, הם לעיתים קרובות אנשים בעלי הכנסה נמוכה, המוכרים את מרכולתם בשוק השחור. ממצאים מסוימים עשויים לעשות את דרכם לידי מוזיאונים או חוקרים, אולם רובם מגיעים לאוספים פרטיים.
ההשפעה על הארכאולוגיה > סין

חליפות קבורה סיניות העשויות מירקן נחשבו למיתוס במשך שנים רבות עד שבשנת 1968 נתגלו שתי חליפות כאלה. כעת מאמינים שרוב חליפות הקבורה הללו הוסרו מזמן על ידי שודדי קברים ולכן לא נמצאו במשך שנים רבות.
ההשפעה על הארכאולוגיה > מצרים

קברים מצריים עתיקים הם אחת הדוגמאות הנפוצות ביותר של שוד קבר או קריפטה. רוב הקברים שנמצאו בעמק המלכים במצרים, נשדדו תוך 100 שנים מתאריך אטימתם. כמו רוב הממצאים הללו, אתרי הקבורה העתיקים נתגלו כשהם בתנאים ירודים וחסר בהם מידע עבור ההיסטוריונים והארכאולוגים כדי לקבוע אם הקבר נשדד. הפרעונים במצרים נהגו לשמור על תיעוד של הפריטים היקרים בקברים שלהם, אולם מכיוון שהמידע הזה חסר, לא ניתן לדעת מה אבד בוודאות. במרוצת השנים רבים ממנהלי מחלקת העתיקות המצרית, כדוגמת גסטון מספרו, הצליחו להשיב ארונות קבורה ומומיות של פרעוני מצרים שנשדדו לידי המדינה. מציאת הארונות והמומיות העניקה הסבר מדוע קברים רבים בעמק נמצאו ריקים. אם משום שנשדדו, או משום שכוהנים מצרים העבירו אותם למקום אחר כדי להגן עליהם.
מקרה ייחודי של שוד קברים התרחש בקברו של תות ענח' אמון, שהתגלה על ידי הארכאולוג האנגלי הווארד קרטר בשנת 1922. על אף שהקבר נשדד פעמיים בסמוך לאטימתו, וקרטר שיער כי כ-60% מהתכשיטים בו נשדדו. עדיין נותרו בו כ-200 תכשיטים וחפצי יוקרה. היות שמדובר במלך שנפטר בצעירותו ומלך כעשור בלבד, השפע שנותר הוא יוצא דופן. זאת מכיוון שמקבריהם של מלכים בעלי היסטוריה ארוכה יותר נגנבו חפצי ערך במספרים גדולים, ואילו בקברו של המלך הצעיר, נותר עושר ארכאולוגי רב.
ההשפעה על הארכאולוגיה > צפון אמריקה

שוד קברים בצפון אמריקה מתרחש בדרך כלל באתרי קבורה אינדיאנים. זהו תהליך שקורה במשך 200 השנים האחרונות. שוד קברים זה היה נפוץ במאה ה-18 בגלל הרעיון לפי האינדיאנים לא נחשבים לעם, אלא לפראי אדם, ולכן לא כיבדו את רכושם ואזורי הקבורה שלהם. גופותיהם וחפציהם נמכרו או נבזזו.
ההשפעה על הארכאולוגיה > מרכז אמריקה

מוזיאוני הזהב והירקן בסן חוסה, קוסטה ריקה הם חסרי משמעות מבחינה מדעית מכיוון שכל הפריטים הנמצאים בהם, מגיעים מביזה. מייקל ג'יי סנאסקיס אומר ”רק למוזיאון הלאומי יש תוכנית מחקר פעילה עם תערוכות דידקטיות המבוססות על חפירות מדעיות משלה”
שודדי קברים מוכרים לעיתים קרובות חפצים של המאיה והאצטקים בשוק השחור בו מחירם גבוה. הקונים (אוצרי מוזיאונים, היסטוריונים, וכו ') לא סובלים מן ההשלכות על כך שברשותם סחורה גנובה. והם מאשימים את שודדי הקברים מהמעמד הנמוך.
היום הסחר בעתיקות הפך לתעשייה מתייעלת והמהירות בה הממצאים הארכאולוגיים נכנסים לשוק גדלה. למרות החוקים שנחקקו באזורים אלה, בשל עוני קיצוני, שוד קברים ממשיך לגדול מדי שנה.
ההשפעה על הארכאולוגיה > מזרח אירופה

מעשי שוד קברים בוצעו בקברי אחים של יהודים שנספו בשואה במזרח אירופה: אוקראינה, ליטא, לטביה ועוד. חילול הקברים היהודיים נעשה במטרה לגנוב חפצי ערך ולהשתמש בחול לצרכים אישיים. הכומר הצרפתי פטריק דבואה הוא הראשון שהפנה את תשומת הלב הבינלאומית לתופעה של בוזזי הקברים היהודיים.
ההשפעה על הארכאולוגיה > ישראל

שוד מערות קבורה ועתיקות בישראל מתרחש בכ-300 אתרי עתיקות בתחומי ישראל ובמאות אחרים מעבר לקו הירוק. הנזקים מוערכים במליוני דולרים ונגנבים בעיקר שרידים מתקופת התנ"ך, התקופה הרומאית והתקופה הביזנטית. כאשר השודדים מחפשים בעיקר זהב, מטבעות וחפצי קרמיקה.
הקברים מן התקופות הללו עשירים בכלי זכוכית ותכשיטים, לצד כלי חרס. וכן קיימת פגיעה בקברי שיח' מוסלמיים על ידי חבורות המחפשות מטמוני זהב מהתקופה העות'מאנית. ביזת המטבעות, בעיקר מימי הבית השני ומרד בר כוכבא, פוגמת ביכולתו של הארכאולוג לקבוע את תאריכי השכבות ותקופות החיים באתר.
דוגמה לשוד כזה התרחשה בשנת 2011 בה נתגלתה בטייבה מערת קבורה מתקופת הרומאים, שהייתה מוסתרת בצלע ההר הצפוני של היישוב צור נתן, לאחר שבמשך השנים סברו כי מדובר בבאר ישנה. המערה נמצאה על ידי פקחי רשות העתיקות רק לאחר שנחפרה ונבזזה.
בתרבות

סדרת משחקי המחשב טומב ריידר
סדרת הסרטים אינדיאנה ג'ונס
לקריאה נוספת

Daniel Glyn A Hundred and Fifty Years of Archaeology, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1950
Atwood Roger, Stealing History, Tomb Raiders, Smugglers, and the Looting of the Ancient World, New York City, St. Martin's Press, 2004
Gardiner Alan, The Egyptians: An Introduction, Oxford, Oxford University Press, 2007
Peters Bernard C, Indian-Grave Robbing at Sault Ste. Marie, 1826, The Michigan Historical Review,23, 2, 1997
הערות שוליים

↑  Atwood Roger, Stealing History, Tomb Raiders, Smugglers, and the Looting of the Ancient World, New York City, St. Martin's Press, 2004:10
↑  Mey Zaki,Farid Atiya Legacy of Tutankhamun: art and history (באנגלית)
↑  Jacqueline Morley, Inside the tomb of Tutankhamun
(באנגלית)
↑  Maggie Koerth-Baker Ancient Costa Rica Part I: Lost history in the land of the crossroads
↑  אדוארד דולינסקי, נרדפים גם במותם, באתר ישראל היום, 24 באוגוסט 2018
↑  מייגן גולדין, תופעה: שוד קברים בישראל, באתר nana10‏
↑  אתר רשות העתיקות
↑  רענן בן צור, בשרון: גילו מערת קבורה מהתקופה הרומית, ושדדו, באתר ynet, 7 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544546305171  LCCN: sh97006928 
חליפת קבורה סינית מאבן ירקן
מומיית רעמסס השני שנשדדה והושבה