stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיניו

| --- | --- |

נהר המיניו חוצה את העיר אורנסה
 מידע כללי
 אורך:  315 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  340 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  17,619 קמ"ר 
 מוצא:  Pedregal de Irimia 
 יובלים:  Neira, Louro River, Tamuxe River, Rio Mouro, Tea river, סיל, Ladra River, Caselas River, Coura river, Anllo River, Avia, Asma River, Búbal River, Azúmara River, Deva River, Arnoia River, Barxas, בפסקה זו 11 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  האוקיינוס האטלנטי 
 מדינות באגן הניקוז:  ספרד, פורטוגל 
 
 
נהר המיניו (בספרדית וגליסית: Miño; בפורטוגזית: Minho) הוא הנהר הארוך ביותר בגליסיה, באורך של 340 קילומטרים (210 מיל) . הוא מהווה חלק מהגבול הבינלאומי של ספרד עם פורטוגל. זהו הנהר הרביעי בגודלו בחצי האי האיברי, בנפח זרימת המים בו, אחרי דורו, אברו וטחו .
המיניו לאורך נתיבו מהווה מקור מים להשקיית כרמים ושטחים חקלאיים וסכרים שהוקמו לאורכו משמשים לייצור חשמל הידרואלקטרי. הקטע הסופי בנהר, עד שפכו לאוקיינוס האטלנטי מהווה חלק מן הגבול בין ספרד לפורטוגל. במפות אנגליות עתיקות, שמו של הנהר הוא הוא מינו (Minno).
מקור המיניו נמצא מצפון לעיר לוגו בגליסיה, בפדרגל דה אירימה (Pedregal de Irimia) . לאחר כ 73 קילומטרים (45 מיל), הנהר עובר דרומ654 hectoמטר מעוקב (530,000 acre feet)ית לחומת העיר הרומית העתיקה של לוגו, בזרימה ממוצאת של 42 מטר מעוקב לשנייה, וזורם דרומה דרך קניונים עד שהעמק מתרחב מצפון לעיר אורנסה. הנהר נסכר במאגרים מפורטומארין ועד פריירה. לאורכו, נבנו המאגרים הבאים: בלסאר עם 654 מיליון מטר מעוקב, פירס עם 182 מיליון מטר מעוקב, ולה עם 17 מיליון מטר מעוקב, קסטרלו עם 60 מיליון מטר מעוקב ופריירה עם 44 מיליון מטר מעוקב.
כ-20 ק"מ צפונית לעיר אורנסה, באוס פרס, זרימת הנהר הממוצעת היא של 102 מטר מעוקב לשנייה, בנקודת ההתמזגות עם מי היובל הראשי של הנהר, הסיל, עם 184 מטר מעוקב לשנייה. לאחר שהנהר יוצא מתחומי אורנסה, עומד על נתיבו סכר מרכזי אחד בפריירה ליד העיירה ריבדביה. באזור זה זרימתו הממוצעת של הנהר היא 316 מטר מעוקב בשנייה. בהמשך, הנהר זורם דרום-מערבה עד לנקודת המפגש עם גבול פורטוגל סמוך למלגאסו (Melgaço).
לאחר נתיב של 260 ק"מ שכולו בגליסיה, מנקודה זו המיניו מתווה את הגבול עם פורטוגל לאורך כ-80 ק"מ, בעיקר לכיוון מערב. העמק שדרכו הנהר זורם בקטע זה הוא אזור חקלאי שופע וירוק ובו גידולים חקלאיים, בעיקר תירס, תפוחי אדמה, כרוב, ואף קיווי. האזור אף ידוע בכרמי הגפנים מהם מיוצר יין ה"Vinho Verde" יין מבעבע קלות ויין ריביירו, שניהם מיוחדים לאזור זה. יין לבן ידוע מאזור זה הוא אלבריניו (Alvarinho בפורטוגזית או Albariño בספרדית ובגליסית).
סמוך לשפכו הנהר עובר בין העיר הספרדית Tui לעיר הפורטוגזית Valença do Minho, שתיהן סמוכות לגשר מרכזי לכלי רכב ולרכבת בין ספרד לפורטוגל. בשפך הנהר לאוקיינוס האטלנטי זרימת הנהר הממוצעת היא 420 מטר מעוקב לשנייה. המיניו הוא אחד הנהרות השופעים ביותר ביחס לגודל אגן הניקוז שלו באירופה.
הערות שוליים

↑  Christiane Zarfl, Christopher T. Robinson, Klement Tockner,
The Rivers of Europe - The Mino River. pp. 210, Elsevier Science 2021. ISBN 9780081026137
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529996605171  BNE: XX451430  BnF: cb151978045 (data)  GND: 4101014-0  NKC: ge239761  SUDOC: 027640477  VIAF: 315144639   WorldCat (עם VIAF): 315144639
מורז'ובץ

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הלבן 
 קואורדינטות:  66°42′00″N 42°35′00″E﻿ / ﻿66.7°N 42.583333333333°E﻿ / 66.7; 42.583333333333
 שטח:  110 קילומטר רבוע
 אורך:  18 קילומטר
 רוחב:  8.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה 
 אוכלוסייה:  12
 אזור זמן:  UTC+04:00
  (למפת מחוז ארכנגלסק מוגדלת) ארכנגלסק סברודווינסק קוטלאס קוריאז'מה מירני ולסק ניאנדומה אונגה הניינץ קומי קירוב וולוגדה קרליה מורמנסק הים הלבןמורז'ובץ(למפת מחוז ארכנגלסק רגילה) ארכנגלסק סברודווינסק קוטלאס קוריאז'מה מירני ולסק ניאנדומה אונגה הניינץ קומי קירוב וולוגדה קרליה מורמנסק הים הלבןמורז'ובץ
 
מורז'ובץ (ברוסית: Остров Моржовец) הוא אי בגבולו הדרומי של ים ברנץ. הוא ממוקם במפרץ מזן בכניסה לים הלבן, כך שהוא מפריד בין ים ברנץ לים הלבן.
האי שוכן כ-23.3 ק"מ מאדמת רוסיה.
מידע גאוגרפי

מורז'ובץ ממוקם כמה ק"מ מצפון לחוג הארקטי. שטחו של האי הוא כ-110 קמ"ר. האזור שבו האי ממוקם משויך למחוז ארכנגלסק ברוסיה, אך הוא מנוהל בידי מחוז מזנסקי.
באי כמעט ואין גבעות והרים והוא מכוסה ברובו בדשא, בעיקר מסוג טונדרה. באי יש אגמים רבים, שכהגדול מביניהם הוא אגם מורז'ובץ. באי ישנה התיישבות קטנה של 12 אנשים, אשר תפקידם הוא לתפעל את המגדלור והתחנה המטראולוגית.
היסטוריה

פעם, הפומורים—האוכלוסייה שחייתה לאורך מפרץ מזן, הייתה דגה לאורך החופים של אותו מפרץ. באם היה חל שינוי פתאומי של מזג האוויר הם היו נסחפים לכיוון ים ברנץ, כך שהאי היה המוצא האחרון של הדייגים לפני שהם היו נסחפים לים הגדול.
אביו של איש האשכולות הרוסי מיכאיל לומונוסוב, וסילי לומנוסוב, מת מטביעה בים וגופתו נמצאה על האי.
דייגים פומורים בנו כנסייה על האי, אשר לא שרדה.
לקריאה נוספת

B. Wwedenski et al. Bolschaja sowetskaja enziklopedija: Tom 28. Isd-wo Bolschaja sowetskaja enziklopedija, Moscow 1954, p. 302 (ברוסית)
G. Gilbo Sprawotschnik po istorii geografitscheskich naswani na pobereschje SSSR. Ministerstwo oborony Soiusa SSR, Glaw. upr. nawigazii i okeanografii, 1985, pp. 217–218. (ברוסית)
הערות שוליים

↑  "עותק בארכיון" Зацепились за Моржовец (ברוסית). Russian Geographic Society. אורכב מ-המקור ב-2011-03-21. נבדק ב-5 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
מיהאי מרצאלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יוני 1824 שטאדטשליינינג, אוסטריה 
 פטירה:  5 באוקטובר 1889 (בגיל 65) מרצאלי, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 באוקטובר 1889 
 צאצאים:  הנריק מרצאלי 
 
הרב מיהאי מרצאלי (במקור מורגנשטרן, בהונגרית: Marczali Mihály; וארושסלונאק (בגרמנית: Stadtschlaining; יוני 1824 – מרצאלי, 5 באוקטובר 1889) היה רב, אביהם של ההיסטוריון הנריק מרצאלי והרופא פאל מרצאלי וסבא רבא של ההיסטוריון הספרותי אישטוואן מאי.
ביוגרפיה

אבותיו מצד אביו וגם מצד אימו היו רבנים במשך חמישה דורות. בילדותו למד מאביו, שהיה תלמודיסט מפורסם, ואחר כך למד בישיבה במטרסבורג ובברטיסלבה. בברטיסלבה פגש והכיר גם סופרים חילוניים. בגיל עשרים נסע לעיר פאפה וסיים בארבע שנים את הגימנסיה. לאחר מכן הפך לסטודנט באוניברסיטת פראג. משם הוזמן למרצאלי כרב בשנת 1852, שם עבד למען הקהילה והיה תומך המפלגה הפרוגרסיבית. הוא היה גם נציג בולט בקונגרס היהודי הלאומי בשנת 1868. שינה את שם משפחתו ממורגנשטרן למרצאלי בשנת 1875. הוא נפטר ב-5 באוקטובר 1889, בשנה ה-37 לפעילותו כרב במרצאלי, והובא למנוחות אחר הצהריים של ה-7 באוקטובר 1889 בבית הקברות היהודי במרצאלי. אשתו הייתה רוזליה פרייר, ילידת גיור, שמתה ב-25 במרץ 1906 בגיל 75.
הרב מיהאי מרצאלי כתב מאמרים עבור כתבי העת "היהודי ההונגרי", "בן חנניה" של פשט, "הידיעון היהודי" (1868-1870) ולכמה עיתונים זרים.
עבודותיו

Beruf, Kampf und Lohn der Rabbiner. Antritts-Rede,Nagykanizsa, 1852.
נאום אבל לזכרו של הרוזן אישטוון סצ'ני, נג'קניז'ה, 1860.
נאום בבית הכנסת. נג'קניז'ה, 1869.
הכבוד האחרון. נאום הספד מעל קברו של הרב שמואל לוי. נג'קניז'ה, 1875.
המלאך השומר, דרשת שבת. נג'קניז'ה, 1875.
נאום זיכרון לפרנץ דיאק. נג'קניז'ה, 1876.
נשקינו נגד הרוצים ברעתנו. בודפשט, 1882.
עבודותיו > בכתב יד

האבנגליון והתלמוד, בעברית 150 דפים.
לקריאה נוספת

יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרי. 1891–1914
לקסיקון יהודי הונגרי. מיהאי מרצאלי
יוז'ף בוקור (עורך): מרצאלי, הלקסיקון הגדול של פאלאס. (1893–1897, 1998). ISBN 963 85923 2 X
שומוג' הליקון. לקסיקון של משוררים, סופרים ואמנים ילידי מחוז שומוג' 1928. עמ' 131.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009277388705171  VIAF: 10160975598617281764   WorldCat (עם VIAF): 10160975598617281764
אטלנטה

ערך זה עוסק בבירת ג'ורג'יה, ארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אטלנטה (באנגלית: Atlanta) היא בירתה של מדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר במדינה זו. אוכלוסיית אטלנטה מנתה ביולי 2021 496,461 תושבים, העיר מהווה את המרכז התרבותי והעסקי במטרופולין של אטלנטה שבשטחה מתגוררים כ-6 מיליון תושבים. היא מדורגת במקום ה-38 בדירוג הערים המאוכלסות ביותר בארצות הברית ובמקום השביעי מבחינת תמ"ג. אטלנטה היא מושב מחוז פולטון (Fulton). היא מכונה "העיר שביער" (The City in a Forest), בשל העובדה שהיא העיר המיוערת ביותר בארצות הברית (36% משטחה מכוסה בעצים).
למרות מיקומה הגאוגרפי-תרבותי במדינת הדרום העמוק, במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אטלנטה שימשה כמרכז התארגנות חשוב למנהיגי התנועה לזכויות האזרח במאבקם נגד ההפרדה הגזעית שהונהגה בה ובדרום. כיום, אטלנטה בעלת מוניטין של עיר ליברלית עם אוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית. הקהילה הלהט"בית בעיר היא השלישית בגודלה מבין 50 הערים המאוכלסות ביותר בארצות הברית (12.8% מהאוכלוסייה).
היסטוריה

אטלנטה, על שם האוקיינוס האטלנטי שלחופו שוכנת ג'ורג'יה, נוסדה בשנת 1836 כצומת מסילות ברזל. בימי מלחמת האזרחים כבר שימשה כעיר מרכזית בדרום, וסבלה פגיעות קשות מצד צבא הצפון המנצח. היא פונתה מתושביה ונחרבה כמעט עד היסוד בשנת 1864. נפילת אטלנטה פגעה קשות במורל הדרום והייתה אחת מנקודות המפנה שהכריעו את גורל המלחמה.
לאחר סיום המלחמה שוקמה העיר בהדרגה, הוכרזה כבירת ג'ורג'יה, והתפתחה להיות מרכז המסחר והתעשייה של הדרום.
ב-1906 פרצו בעיר מהומות גזעיות בעקבות מתקפה של אמריקאים לבנים חמושים על אפרו-אמריקאים. המתקפה תוארה היטב בעיתונות, ביניהם Le Petit Journal, שתיאר את האירוע כ"טבח גזעי בשחורים". ההמון הלבן פרץ לבתים ועסקים של שחורים, גררו אותם מתוך המכוניות לרחוב. חלקם נתלו על מנורות רחוב, נדקרו או הוכו למוות. לפי הערכות המתקפה הובילה לרצח של מעל 25 אמריקאים שחורים.
ב-1913 ליאו פרנק, יהודי אמריקאי, נפל קורבן לעלילה ומעשה לינץ' (הראשון שתועד כנגד יהודים בארצות הברית). הלינץ' הפך לאירוע מכונן בעליית הדור השני של ה-KKK. בעקבות זאת, מחצית מאוכלוסיית היהודים נטשה את מדינת ג'ורג'יה שהייתה שנייה רק למיסיסיפי מבחינת כמות מקרי הלינצ'ים שבוצעו בה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 העיר הייתה מוקד מפגש חשוב למנהיגים רבים מתנועת זכויות האזרח האמריקאית, בזמן שאלו נאבקו נגד ההפרדה הגזעית שהונהגה בה ובמדינות הדרום. הסלוגן של המוחים בעיר היה "העיר עסוקה מדי בשביל לשנוא" (city too busy to hate). כעשור לאחר מכן בוטלה ההפרדה הגזעית וב-1973 נבחר ראש העיר האפרו-אמריקאי הראשון, מיינארד ג'קסון. בשנים אלו אטלנטה הפכה לעיר מודרנית; נמל התעופה התפתח, הוקמה רכבת תחתית ונבנה מרכז הכנסים השלישי בגודלו בארצות הברית. העיר המשיכה להתפתח במהירות בעשורים שאחרי.
ב-1996 נערכו בעיר המשחקים האולימפיים, דבר שמחק את שאריות תדמיתה כעיר דרומית נחשלת והעמידה בשורה אחת עם החשובות והמבוססות בערי צפון אמריקה.
במרץ 2021 התרחש בעיר פיגוע ירי שבו נהרגו 8 אנשים.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת על רכס בגובה ממוצע של 300 מטרים מעל פני הים, ופני השטח הרריים למדי.
מבחינה אורבנית מתחלקת העיר לשלושה חלקים עיקריים:
דאונטאון (Downtown) - דרום העיר הכולל את המרכז ההיסטורי ומרכז העסקים הראשי
באקהד (Buckhead) - אזור השכונות הצפוניות המבוססות
מידטאון (Midtown) - השטח שבין שני הנ"ל
דמוגרפיה

באופן טיפוסי לערי הדרום הוותיק של ארצות הברית, האוכלוסייה האפרו-אמריקאית (אנ') מהווה למעלה ממחצית תושבי העיר. זאת בניגוד לשיעור האפרו-אמריקאים במדינת ג'ורג'יה שאינו מגיע ל-30%. הסיבה לכך היא שמבחינה היסטורית וביחס לערים אחרות שיעור האפרו-אמריקאים שהצליחו באטלנטה מבחינה פוליטית, כלכלית וחברתית גבוה. בהקשר זה, כינוי נפוץ לעיר הוא Black mecca.
אוכלוסיית היהודים באטלנטה רבתי היא כ-120 אלף איש, השייכים לזרמים מגוונים. רבים מהם גרים בחלקים הצפוניים של העיר. האוכלוסייה היהודית כוללת יהודים רבים שהגיעו אליה מאזורים אחרים בארצות הברית.
חלוקה אתנית:
כ-50.3% ממוצא אפריקאי (שחורים)
כ-37.7% ממוצא אירופי (לבנים)
כ-12% ממוצא אסייתי, היספני, ילידים אמריקאים, ואחרים כולל שני גזעים.
נכון לשנת 2016, ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $53,843.
כלכלה ועסקים

כעיר מרכזית וצומת דרכים ראשי לאזור דרום ארצות הברית, הייתה אטלנטה משחר ימיה עיר סחר חשובה. בעשורים האחרונים זכתה העיר לפריחה כלכלית, וכיום נמצאים בה ובפרבריה מטות כמה מענקי הכלכלה האמריקאית והעולמית - ביניהם רשת CNN, קוקה-קולה, דלתא איירליינס, UPS, הום דיפו, בלסאות' ואחרים.
שדה התעופה של אטלנטה הוא מהגדולים בארצות הברית ובעולם כולו, ובעל כמות התנועה (נחיתות והמראות) הרבה ביותר בעולם, עקב כך שנמל זה הוא בסיס האם של חברת התעופה השנייה בגודלה בעולם, דלתא איירליינס. באופן טבעי הנמל מהווה צומת קישור מרכזי לתנועת נוסעים ומטענים בין צפון לדרום ארצות הברית ובין החוף המזרחי לחוף המערבי.
ב-2004 דורגה העיר על ידי מגזין פורבס במקום החמישי ברשימת הערים בעלות איכות החיים הגבוהה ביותר בארצות הברית.
העיר מהווה אחד המרכזים של תעשיית ההיי-טק של ארצות הברית. ממשוקמות בה משרדים ומטות של חברות גדולות אך גם חברות סטארט אפ וחברות קטנות דוגמת אלגוסק.
אקלים

האקלים באטלנטה הוא סובטרופי. החורף קריר עד קר, עם שלג קל בשיאו. הקיץ חם ולח. עונות המעבר נעימות לרוב, אך עשויות להיות הפכפכות. גשם וסופות רעמים הם תופעה שכיחה בכל עונות השנה.
ערים תאומות

ישראל רעננה, ישראל
בלגיה בריסל, בלגיה
רומניה בוקרשט, רומניה
בנין קוטונו, בנין
קוריאה הדרומית טגו, קוריאה הדרומית
יפן פוקואוקה, יפן
הממלכה המאוחדת ניוקאסל על הטיין, אנגליה, הממלכה המאוחדת
ישראל יקנעם עילית, ישראל (יחד עם מועצה אזורית מגידו במסגרת שותפות ביחד של הסוכנות היהודית)
גרמניה נירנברג, בוואריה, גרמניה
יוון אולימפיה, יוון
טרינידד וטובגו פורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל
אוסטריה זלצבורג, אוסטריה
הרפובליקה הסינית טאיפיי, הרפובליקה הסינית
גאורגיה טביליסי, גאורגיה
צרפת טולוז, צרפת
ספרד סנטה קרוס דה טנריפה, האיים הקנריים, ספרד
גאנה קומאסי, גאנה (מ־2010)
ראו גם

ארגוני נשים יהודיות באטלנטה
מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן
הערות שוליים

↑  Atlanta, Georgia Population 2020 (Demographics, Maps, Graphs), worldpopulationreview.com
↑  "Who's right? Cities lay claim to civil rights". @politifact (באנגלית). נבדק ב-2018-09-16.
↑  The Seattle Times: 12.9% in Seattle are gay or bisexual, second only to S.F., study says, old.seattletimes.com (ארכיון)
↑  להרחבה, ראו ערך Atlanta race riot (באנגלית).
↑  "Hundreds more were lynched in the South than previously known: report". ajc. נבדק ב-2018-09-17.
↑  "Atlanta, GA". Data USA. נבדק ב-2018-09-16.
↑  "Atlanta, GA". Data USA. נבדק ב-2018-09-16.
| דגל ג'ורג'יה מדינת ג'ורג'יה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אטלנטה |  |
| אזורים גאוגרפיים | מישור החוף האטלנטי • הרי בלו רידג' • המטרופולין של אטלנטה • עמק טנסי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | אטלנטה • אוגוסטה • קולומבוס • סוואנה • את'נס • סנדי ספרינגס • רוזוול • מייקון • ג'ונס קריק • אולבני • וורנר רובינס • אלפארטה • מריאטה • ולדוסטה • סמירנה • דאנוודי • רום • איסט פוינט • מילטון • גיינסוויל |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ג'ורג'יה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554951505171  BNE: XX456154  BnF: cb12041770m (data)  GND: 4086063-2  ISNI: 0000 0004 0509 5133  LCCN: n79023214  MusicBrainz: 26e0e534-19ea-4645-bfb3-1aa4e83a4046  NARA: 10045394  NDL: 00628095  NKC: ge205551  NLA: 35009899  SUDOC: 085952877  VIAF: 130778640   WorldCat (עם VIAF): 130778640 
מוזיאון הציקלורמה של אטלנטה
בניין בית המשפט באטלנטה
בניין CNN באטלנטה, 11 במרץ 2008
קו הרקיע של אטלנטה
יאזו

| --- | --- |

יאזו בשנת 1982
 מקום הקמה:  באזילדון 
 מוקד פעילות:  בסילדון, אסקס, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1981–1983, 2008, 2011 – 1981 
 סוגה:  סינת'-פופ • גל חדש
 חברת תקליטים:  בריטניה Mute Records   ‏ ארצות הברית Sire Records
 http://www.yazooinfo.com
 חברים
 אליסון מויה   וינס קלארק
 
יאזו (באנגלית: Yazoo) היו צמד סינת-'פופ בריטי, שנוסד ב-1981 על ידי חבר להקת דפש מוד לשעבר וינס קלארק (סינתיסייזר) ואליסון מויה (הסולנית). הצמד זכה להצלחה רבה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, בזכות להיטים כגון "Only You" ו-"Don't Go", אך התפרק כעבור זמן קצר, ב-1983.
היסטוריה

הצמד יאזו נוסד על ידי וינס קלארק ואליסון מויה בשלהי 1981, בעיר בסילדון במחוז אסקס שבאנגליה. קלארק היה לפני כן כותב השירים העיקרי ואחד ממייסדיה של להקת דפש מוד, שנוסדה אף היא בבסילדון. קלארק עזב את הלהקה לאחר שהוציאה את אלבום הבכורה שלה ושלושה סינגלים ראשונים, בהם גם הלהיט "Just Can't Get Enough". הצמד שאב את שמו מחברת תקליטים בשם "יאזו רקורדס", שהתמחתה בהוצאת אלבומי בלוז ישנים (הנהר יאזו תוחם את הדלתא של מיסיסיפי, ערש הבלוז). יאזו חתמו על חוזה הקלטות עם "Mute Records", חברת תקליטים בריטית עצמאית, שבה הייתה חתומה גם "דפש מוד". חברת התקליטים שהפיצה את אלבומי הצמד בארצות הברית הייתה "Sire Records". בשוק האמריקאי הצמד נקרא יאז (Yaz), מאחר שהשם יאזו כבר היה בשימוש של להקת רוק אמריקאית.
סינגל הבכורה של יאזו, "Only You", שוחרר ב-15 במרץ 1982, והגיע למקום השני במצעד הבריטי. הסינגל הבא, "Don't Go", שוחרר ב-3 ביולי באותה שנה. "Don't Go" זכה להצלחה בינלאומית והפך ללהיט הגדול ביותר של הצמד. השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי, למקום הרביעי בגרמניה ולמקום השישי באוסטרליה. בארצות הברית הגיע השיר למקום הראשון במצעד הדאנס, וזכה לפופולריות ולהשמעות רבות בערוץ MTV הצעיר. באוגוסט אותה שנה יצא אלבום הבכורה של יאזו, "Upstairs at Eric's", שהגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי וזכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה על מקוריותו וחדשנותו. בעקבות האלבום יצא הצמד לסיבוב הופעות קצר ומצליח. בראשית 1983 זכה הצמד בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית תגלית השנה.
אלבום האולפן השני והאחרון של יאזו, "You and Me Both", יצא ב-4 ביולי 1983, הצליח אף הוא, והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי. מתוך האלבום יצא לאור הסינגל המצליח "Nobody's Diary".
יחסיהם של קלארק ומויה החלו להתערער כבר בתחילת עבודתם על האלבום השני, וזמן קצר לפני יציאתו של האלבום הם הודיעו על החלטתם לפרק את הצמד. קלארק המשיך והקים שני צמדים נוספים (תחילה "The Assembly" עם פרגל שארקי, ולאחר מכן אירייז'ר עם אנדי בל), ומויה חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה רקורדס והחלה בקריירת סולו משלה.
בארצות הברית זכה הצמד תחילה להצלחה מסחרית בינונית, אם כי כמה מהסינגלים שהוציא הגיעו למקום הראשון במצעד הדאנס. האלבום "Upstairs at Eric's", שבעת יציאתו הגיע למקום ה-92 בלבד במצעד האלבומים האמריקאי, זכה לעדנה מאוחרת וב-1989 הגיע למעמד של אלבום פלטינה, לאחר שהצליח למכור מעל מיליון עותקים.
ב-1999 "Mute Records" הוציאה לאור אלבום אוסף של הצמד בשם "Only Yazoo — The Best of", שכלל גם גרסאות מחודשות לכמה מלהיטיהם הגדולים.
שירים של הצמד הופיעו במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה: "In My Room", "Ode To Boy" ו-"Only You" הופיעו בסרט "מלחמת השוקולד" משנת 1988. השיר "Only You" הופיע בסדרה "המשרד" של ה-BBC ובסרט הקולנוע "מתבגרים" מ-1998. "Don't Go" הופיע בסרטו של סילבסטר סטאלון מ-1989 "טנגו וקאש".
היסטוריה > האיחוד בשנת 2008

בדצמבר 2007 הודיעה "Mute Records" על כוונתה להוציא מחדש את שני אלבומי הלהקה. במאי 2008 יצא מארז תקליטורים בשם "In Your Room", שהכיל ארבעה דיסקים ובהם שני אלבומי האולפן של הצמד, רמיקסים לשירי הצמד ושירי הבי-סייד. במקביל להוצאת המארז יצא גם DVD ובו ראיונות עדכניים עם קלארק ומויה, וכן אוסף וידאו קליפים והופעות חיות של הצמד מתוכניות עבר של ה-BBC.
לכבוד הוצאת המארז וה-DVD הצמד התאחד באופן חד-פעמי באמצע 2008 לסדרה של 18 הופעות חיות באירופה ובארצות הברית.
דיסקוגרפיה נבחרת

להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של יאזו.
דיסקוגרפיה נבחרת > אלבומים

| שנה | שם האלבום | מיקום שיא במצעד הבריטי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Upstairs at Eric's‏ | 2 | אלבום אולפן ראשון   אלבום פלטינה |
| 1983 | You and Me Both | 1 | אלבום אולפן שני ואחרון |
| 1999 | Only Yazoo - The Best of Yazoo | 22 | אלבום אוסף |
דיסקוגרפיה נבחרת > סינגלים בולטים

| שנה | שם הסינגל | מיקום שיא במצעד הבריטי | מיקום שיא במצעד הדאנס האמריקאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Only You | 2 | - |
| 1982 | Don't Go | 3 | 1 |
| 1982 | Situation | - | 1 |
| 1982 | The Other Side of Love | 13 | - |
| 1983 | Nobody's Diary | 3 | 1 |
| 1990 | (Situation (1990 remix | 14 | 46 |
| 1999 | (Don't Go/Situation (new remix | - | 1 |
מאה אלף בני לואי הקדוש

"מאה אלף בני לואי הקדוש" היה השם הפופולרי לצבא צרפתי שגויס בשנת 1823 על ידי מלך צרפת הבורבוני, לואי ה-18, כדי לעזור למלוכנים הספרדים להחזיר לפרננדו השביעי, מלך ספרד את כוחו המוחלט, אשר קופח במהלך הטריניום הליברלי. למרות השם, המספר האמיתי של החיילים היה בסביבות 60,000.
הכוח כלל כחמישה קורפוסים (חלק הארי של הצבא הסדיר הצרפתי) והובל על ידי הדוכס מאנגולם, בנו של המלך העתידי שארל העשירי. שמו הצרפתי של הסכסוך הוא l'Expédition d'Espagne ("משלחת ספרד").
הקשר

בשנת 1822, פרננדו השביעי אשר יישם את תנאי קונגרס וינה, לחץ לקבלת סיועם של המלכים האבסולוטיים האחרים של אירופה, בתהליך ההצטרפות לברית הקדושה שהוקמה על ידי רוסיה, פרוסיה, אוסטריה וצרפת כדי להחזיר את האבסולוטיזם. בצרפת, האולטרה-רויאליסטים לחצו על לואי ה-18 להתערב. כדי למתן את הלהט הנגד-מהפכני שלהם, הדוכס דה רישלייה פרס כוחות לאורך הרי הפירנאים לאורך גבול צרפת-ספרד, והטיל עליהם את עצירת התפשטות הליברליזם הספרדי ו"הקדחת הצהובה" מלפלוש לצרפת. בספטמבר 1822 ה-"cordon sanitaire" הפך לחיל תצפית ומהר מאוד הפך את עצמו למשלחת צבאית.
צרפת שוקלת התערבות

הברית הקדושה (רוסיה, אוסטריה ופרוסיה) סירבה לבקשתו של פרננדו לעזרה, אך הברית המחומשת (רוסיה, בריטניה, צרפת, פרוסיה ואוסטריה) בקונגרס ורונה באוקטובר 1822 העניקה לצרפת מנדט להתערב ולהחזיר את המלוכה הספרדית. . ב-22 בינואר 1823 נחתם הסכם סודי בקונגרס ורונה, המתיר לצרפת לפלוש לספרד כדי להחזיר את פרננדו השביעי למלך מוחלט. עם ההסכם של הברית הקדושה, ב-28 בינואר 1823 הודיע לואי ה-18 כי "מאה אלף צרפתים מוכנים לצעוד, תוך שהם קוראים לשמו של סן לואי, כדי לשמור על כס המלכות של ספרד עבור נכדו של אנרי הרביעי מצרפת". בסוף פברואר, האספה הצרפתית הצביעו על מענק יוצא דופן עבור המשלחת. שאטובריאן והאולטרה-רויאליסטים שמחו; הצבא המלכותי עמד להוכיח את גבורתו ומסירותו מול הליברלים הספרדים, שנלחמים על תהילת המלוכה הבורבונית.
ראש הממשלה החדש, ז'וזף דה וילל, התכוון להתנגד למלחמה. עלות המבצע הייתה מופרזת, ארגון הצבא היה פגום ונאמנותם של החיילים לא הייתה ודאית. המפקח של הצבא לא הצליח להבטיח תמיכה לוגיסטית ל-95,000 אנשי המשלחת (כפי שנספרו בסוף מרץ) שרוכזו בבאס-פירנאים וב-Landes עם 20,000 סוסים ו-96 כלי ארטילריה. כדי לתקן את ספקותיו, הוא נאלץ להתייעץ עם ספק התחמושת אובראר, שהגיע במהירות למסקנה כי מצעדים בספרד טובים לאינטרסים שלו כמו לאלו של הצבא, גם אם הם יהיו לרעת אוצר הציבור.
הכוח הצרפתי > מבנה הפיקוד

ארגון מבנה הפיקוד של המשלחת הציב בעיות רבות. היה צריך לתת למפקדים פרו-בורבון את ההזדמנות המלאה לממש את התפקידים שקיבלו לאחרונה על ידי הרסטורציה הבורבונית מבלי לפגוע בנאמנותו או ביעילותו של הצבא. הפתרונות היו לתת את הפיקודים המשניים למהגרים לשעבר ול-Vendéens ואת הפיקודים העיקריים לגנרלים לשעבר של המהפכה והקיסרות הראשונה. הדוכס מאנגולם, שאביו היה שארל העשירי, מונה למפקד העליון של צבא הפירנאים למרות חוסר ניסיונו הצבאי, אך הוא הסכים למלא אותו כתפקיד כבוד בלבד המפקח רק על הכיוון הפוליטי של המשלחת, והותיר את הכיוון הצבאי שלו למייג'ור-גנרל ארמאן שארל גיימינו, גנרל בדוק ומנוסה של הקיסרות הראשונה.
ארבעה מתוך חמשת קורפוסי הצבא הופקדו תחת גנרלים שלחמו למען נפוליאון - מרשל ניקולא אודינו, דוכס רג'יו; גנרל גבריאל ז'אן ז'וזף מוליטור; מרשל בון-אדריאן ז'אנו דה מונסה, דוכס קוניאנו; והגנרל אטיין טארדיף דה פומרו דה בורדסול. הנסיך מהוהנלוהה פיקד על הקורפוס השלישי, הפחות אמין מבין החמישה, עם שתי דיוויזיות בלבד ו-16,000 איש (בניגוד לשלוש או ארבע הדיוויזיות ו-20 עד 27 אלף איש בארבעת הקורפוסים האחרים).
פעולות חיל המשלוח > התפרצות

ב-6 באפריל התפזרו הספקות של אחדים והאשליות של אחרים. על גדות ה-Bidassoa, 500 גברים צרפתים ופיימונטים ליברליים התמודדו מול העמדות הקדמיות של רגימנט הרגלים הקל ה-9. הם הניפו דגל טריקולור צרפתי ושרו את La Marseillaise, הם הסיתו את החיילים לא לחצות את הגבול. חיילי הרגלים של המלך היססו עד שהגנרל לואי ואלין מיהר אליהם והורה להם לפתוח באש. כמה מהמפגינים נהרגו והאחרים התפזרו. רבים מהם הצטרפו לאנגלים בפיקודו של קולונל רוברט וילסון, בלגים בפיקודו של יאנסנס ומתנדבים צרפתים או איטלקים אחרים, כדי להקים לגיון ליברלי ואסקדרון "מחוללי חירות" להילחם לצד הכוחות החוקתיים הספרדים. למחרת, ב-7 באפריל, נכנסו "100,000 בניו של סן לואי" בפיקודו של הדוכס מאנגולם לספרד ללא התנגדות של כוחות השלטון החוקתי ובתמיכת מעמד הביניים וחלק מהאוכלוסייה העירונית.
פעולות חיל המשלוח > התקדמות צרפתית

בצפון, הקורפוס השלישי של הוהנלוהה (חוזק ביולי על ידי הקורפוס החמישי של לוריסטון) אילץ את הגנרל מורילו לסגת לפני שגייס את חייליו. הצרפתים נותרו בשליטה באזורים הכפריים של נווארה, אסטוריאס וגליסיה; אולם, בהיעדר ציוד מצור, הם לא הצליחו לחסום את העיירות, שם המשיכו הליברלים להתנגד עוד מספר חודשים. העיר לה קורוניה נכנעה ב-21 באוגוסט, פמפלונה ב-16 בספטמבר וסן סבסטיאן ב-27 בספטמבר. במזרח ובדרום מזרח, גבריאל ז'אן ז'וזף מוליטור הדף את הגנרל פרנסיסקו באלסטרוס לאראגון, רדף אחריו עד מורסיה וגרנדה, ניצח בקרב בקמפילו דה ארנס ב-28 ביולי ואילץ את כניעתו ב-4 באוגוסט. בחאאן, הוא הביס את הטורים האחרונים של רפאל דל רייגו, שנלכד על ידי האבסולוטים ב-15 בספטמבר ונתלה במדריד ב-7 בנובמבר, יומיים לפני נפילת אליקנטה. בקטלוניה הצליח מונסי לדכא את כוחות הסדיר והגרילה של הגנרל מינה, כשברצלונה נכנעה רק ב-2 בנובמבר.