stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חתונה
בקולנוע

טקסי חתונה מופיעים בסרטי קולנוע רבים, כהפי אנד בסרטים רומנטיים או כנקודת ציון במהלך עלילת הסרט. בסרטים אחדים נמצאת החתונה בלב העלילה. דוגמאות:
ארבע חתונות ולוויה אחת - קומדיה רומנטית, שכמשתמע משמה, עיקר עלילתה הוא ארבע חתונות.
אבי הכלה - קומדיה המתארת את התמודדותו של אב במהלך ההכנות לחתונתה הקרבה של בתו. לסרט המקורי, משנת 1950, נעשה רימייק באותו שם בשנת 1991.
בישראל

הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פרסמה מספר נתונים. לפי הנתונים שפורסמו, בשנת 2017 התחתנו 50,029 זוגות בישראל במוסדות הדת. 35,810 מהזוגות שנישאו הם יהודים, 12,324 זוגות מוסלמים, 1,002 זוגות דרוזים ו-855 זוגות נוצרים.
נישואים בישראל מבוצעים על־ידי אנשי דת בטקס דתי, אך ניתן לקבל הכרה בנישואים אזרחיים שנעשו במדינה אחרת (כגון נישואי פרגוואי). בצורה זאת מתבצעים נישואים של זוגות מאותו המין בישראל.
חתונות בישראל הן לרוב אירועים גדולים ויקרים מאירועים מקבילים במערב. נכון לשנות העשרים של המאה ה-21, עלות הפקה של חתונה ממוצעת היא של כ-100 אלף שקלים. עם תעשיית החתונות בישראל שמגלגלת כ-20 מיליארד שקלים בשנה. חתונה ממוצעת בישראל כוללת כ-300 אורחים. חתונות אלו לרוב כוללות ארוחה מפוארת, ומסיבה. כאשר מתבקש מהאורחים להביא כמתנה סכום כספי שבממוצע הוא של כמה מאות שקלים. כדי לכל הפחות לכסות את עלות המנה. מנהג זה של חתונות קיים בישראל פחות או יותר משנות השמונים. לעומת זאת, רוב החתונות במגזר החרדי (ובמידה מסוימת במגזר הדתי תורני) והערבי בישראל צנועות בהרבה. ועולות בממוצע כשביעית מחתונה של המגזרים האחרים.
גלריה

חתונה יפנית
חתונה יפנית
חתונה סיקית
כלה חותמת על הרישיון בחתונה נוצרית. ציור של אדמונד בלייר לייטון
חתונה בתאילנד
טקס חתונה הינדי
טקס חתונה פיליפיני
חתונה קוריאנית מסורתית
חתונה פרסית
חתונה בורמזית
ראו גם

הזמנה לחתונה
מרש החתונה
נישואים
טקסי החתונה באפריקה
משהו ישן, משהו חדש
חתונה ללא נשים
הערות שוליים

↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 423–427
1 2  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, 5.48.5–5.49.3 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)
↑  נונוס, דיוניסיאקה, 1.377–1.408 (ראו במקור עם תרגום ובתרגום לאנגלית)
↑  פאוסניאס, תיאורה של יוון, 9.12.3–9.12.6 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)
↑  פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה, 3.4.1–3.4.2
↑  משנה, מסכת ידים, פרק ג', משנה ה'
↑  ט"ו באב תשע"ט: 50,029 זוגות נישאו, כ-22% מהצעירים - רווקים, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2019
↑  תרבות השופוני של החתונות בישראל, באתר www.fingrow.co.il
↑  כמה עולה חתונה ב-2025? - כל מה שחשוב לדעת לפני שמתחתנים, כך תחסכו כסף וזמן - טנקום - מצאתי אולם, באתר 10comm
↑  סיון קנטי אביטן, בישראל דורשים מהאורח לממן את החתונה. בשאר העולם מביאים מתנות, באתר ynet, 28 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553644205171  GND: 4025292-9  HDS: 027286  LCCN: sh85145906  NARA: 10642863  NDL: 00566595  NKC: ph126295 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חתונה יהודית, ציור מאת יוזף ישראלס, משנת 1903
רישיון נישואים מ-1883
מאנוס חג'ידאקיס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 באוקטובר 1925 קסנתי, יוון
 פטירה:  15 ביוני 1994 (בגיל 68) אתונה, יוון
 מקום קבורה:  Νεκροταφείο Παιανίας 
 מוקד פעילות:  יוון יוון
 תקופת הפעילות:  1944–1994 (כ־50 שנה)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אתונה, Drama School of the Greek Art Theatre 
 סוגה:  מוזיקה קלה   מוזיקת עולם   מוזיקה קלאסית של המאה ה-20
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית 
 כלי נגינה:  פסנתר, כינור, אקורדיון 
 חברת תקליטים:  מינוס-EMI, TMI
 פרסים והוקרה:  פרס הרדר (1965)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (17 באפריל 1961) 
 www.manoshadjidakis.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מאנוֹס חג'ידאקיס (ביוונית: Μάνος Χατζιδάκις [נהגה "חאדְזיד'אקיס"]; ‏23 באוקטובר 1925 – 15 ביוני 1994) היה אחד מגדולי מלחיני המוזיקה היוונית. חג'ידאקיס נולד בקסנתי, יוון. בשנת 1960 זכה בפרס אוסקר בקטגוריה של השיר הטוב ביותר, על שירו "רק בימי חול", מתוך סרט באותו שם, בכיכובה של מלינה מרקורי. המוזיקה שלו פופולרית מאוד בקרב היוונים ואפשר לזקוף לזכותו את הכנסתה של מוזיקת בוזוקי למרכז התרבות.
חייו > מאנוס חג'ידאקיס במוזיקה הפופולרית הישראלית

לחניו של חג'ידאקיס היו פופולריים בישראל של סוף שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20. זמרים ישראלים רבים הקליטו לחנים של חג'ידאקיס שהותאמו להם מילים בעברית. התקליט "Reflections" של אנסמבל הרוק'נרול של ניו יורק נמכר היטב ולכמה מהשירים המופיעים בו נוצרו גרסאות בעברית ("שיר סיום", "מרקו פולו" ו"בת אצילים").
בשנת 2016 עלה "הדרך לאי שם" ערב משירי חג'ידאקיס שביים השחקן יוני אילת בגודמן - בית ספר למשחק בנגב.
רשימה חלקית של ביצועים לשירים של חג'ידאקיס:
שלישיית גשר הירקון – איילת אהבים (מילים נעמי שמר)
יהורם גאון – איילת אהבים, אביב בלב (מילים יואל ריפל), תני ידך לי (מילים תלמה אליגון).
חוה אלברשטיין – הדרך לאי שם (מילים דפנה אילת), שיר סיום (מילים נעמי שמר).
שוקולד מנטה מסטיק – בת אצילים, הייתה לי אהבה, יש לי שמש (מילים אהוד מנור)
בני אמדורסקי – אימי שלי (מילים דפנה אילת).
הפרברים – אישה על החוף (מילים נעמי שמר)
יפה ירקוני – ילדות שלי (מילים חיים חפר)
הגשש החיוור – מרקו פולו (מילים דן אלמגור), מה שבא לה (מילים יוסי גמזו)
דורית פרקש הוציאה לאור בשנת 1994 את התקליט דורית פרקש שרה ננה מושקורי שרובו שירים של חג'ידאקיס.
חני ליבנה הוציאה לאור בשנת 1995 את ים ואש, תקליט שלם המבוסס על שיריו של חג'ידאקיס.
ישנם שירים בעלי מספר גרסאות, בהן קיים שוני במלל או במבצע או בשניהם גם יחד:
אשת הדייג – להקת חיל הים בתוכנית "מפגש אומנים" בשנת 1973, אופירה גלוסקא במחזמר "טוב לאהוב" מתוך תוכנית "מועדון הצועני השורק" בשנת 1974 (מילים: דן אלמגור, הלחן זהה ללחן בשיר "בת אצילים" המבוסס על "Noble Dame")
בת אצילים – שולה חן בתקליט שהוציאה בשנת 1972, שוקולד מנטה מסטיק בתקליט הבכורה של ההרכב בשנת 1975, אבי טולדנו בפרק "שירי יוון" מתוך התוכנית "משירי ארץ אחרת" ששודרה בשנת 1975 (תרגום של אהוד מנור לשיר "Noble Dame" גבירה אצילה)
אישה על החוף – רותי בן אברהם במחזמר "טוב לשוט" מתוך תוכנית "מועדון הצועני השורק" ששודרה בשנת 1972 (מילים: דן אלמגור), גלי עטרי בפרק "שירי יוון" מתוכנית התוכנית "משירי ארץ אחרת" ששודרה ב-1975 (משורר לא ידוע), הפרברים באלבומם "מוזיקה", שיצא בשנת 1989, דורית פרקש בתקליט משנת 1994 דורית פרקש שרה ננה מושקורי (מילים של נעמי שמר שיכולות להיתפס כתרגום קלוש לשיר היווני "Tora pou pas stin xenitia".
לא ביקשתי לי דבר ממנה – בוצע לראשונה על ידי צוות הווי סדנא גייסית. יהורם גאון ביצע נוסח אחר, שנקרא: תני ידך לי, לתרגומה של תלמה אליגון.
ב-1974 הועלה מופע שאורגן על ידי קול ישראל ובו הוצמדו לחנים של חג'ידקיס לפסוקים מקראיים: תהילים כ"ג, מ"ב, ע"ב פסוקים מספר יואל ועוד'. במופע השתתפו בין היתר הזמרת אילנית, צמד הפרברים וחבורת רננים. שמעון כהן עיבד וניצח על התזמורת.
ביצוע ביוונית ובעברית לשיר קסימירוני בוצע על ידי מקהלת צדיקוב בניצוח לסלו רוט ובתרגום גלעד בן שך.
ראו גם

רשימת יצירות בוויקיפדיה באנגלית
הערות שוליים

↑  Απόψε αυτοσχεδιάζουμε, ו-Το μαντολίνο – Ο ταχυδρόμος πέθανε באתר www.manoshadjidakis.com
↑  Being Gay in Athens Fifty Years ago
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312553205171  PLWABN: 9810598204905606  BIBSYS: 50908  BNE: XX1492629  BnF: cb13894868m (data)  CiNii: DA11363571  GND: 119508028  ICCU: TO0V075938  ISNI: 0000 0001 1700 2967  LCCN: n84179568  LNB: 000079109  MusicBrainz: e34c6bac-7b2b-4898-a488-81792da6aca3  NDL: 001173557  NKC: xx0068148  NLA: 35406801  NLG: 34041  NTA: 073180955  RERO: 02-A026531275  SNAC: w65x35pv  SUDOC: 161836003  Trove: 941614  VIAF: 116045969   WorldCat (עם VIAF): 116045969 
הבית שבו התגורר חג'ידאקיס ברובע פנגראטי באתונה בין השנים 1936–1962
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן

הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן (בתחילה, הרפובליקה הפדרטיבית הסוציאליסטית של טורקסטן; 30 באפריל 1918 – 27 באוקטובר 1924) הייתה רפובליקה אוטונומית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, במרכז אסיה הסובייטית. האוזבקים היו האומה הבולטת בטורקסטן, וטשקנט הייתה הבירה והעיר הגדולה באזור.
בתקופת האימפריה הרוסית, שטחה של הרפובליקה נשלט על ידי טורקסטן קראי, אמירות בוכרה וח'אנות חיווה. משנת 1905, אידאולוגים פאן-טורקים שאפו להקטין את ההבדלים בין העמים שדיברו שפות טורקיות, ולאחד אותם למדינה אחת.
רעיון זה נתמך על ידי ולדימיר איליץ' לנין, ולאחר המהפכה הרוסית ב-1917, הבולשביקים בטשקנט יצרו את הרפובליקה הטורקיסטנית. עם זאת, בפברואר 1918, המועצה האסלאמית (באוזבקית: Shuroi Islamia) ומועצת האינטליגנציה (באוזבקית: Shuroi Ulammo) נפגש בעיר קוקאנד והכריז על רפובליקה אוטונומית יריבה של טורקסטן, שנלחם בכוחות הבולשביקים עד שנות ה-20 כחלק ממרד הבסמאצ'י השמרני.
הקמת הרפובליקה הפדרטיבית הסובייטית של טורקסטן הוכרזה רשמית ב-30 באפריל 1918.
בסוף 1917, הרפובליקה הפדרטיבית הסובייטית של טורקסטן נותקה מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית על ידי מרד הקוזאקים של אורנבורג, אך החזיקה מעמד, למרות היותו מוקף במדינות עוינות, עד הגעתו של הצבא האדום בספטמבר 1919.
בינתיים, התפתח מאבק כוחות בין הקומוניסטים בין אלה שהעדיפו ממשלה פאן-טורקית, לבין אלה בעד חלוקת טורקסטן הסובייטית ליחידות אתניות או אזוריות קטנות יותר. הקבוצה האחרונה ניצחה, והתיחום הלאומי במרכז אסיה החל ב-1924. עם פירוקה, הרפובליקה הטורקסטנית פוצלה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית (כיום אוזבקיסטן), הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית (כיום טורקמניסטן) הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית (כיום טג'יקיסטן), המחוז האוטונומי קארה-קירגיז (כיום קירגיזסטן) והמחוז האוטונומי קאראקלפאקסטן (כיום הרפובליקה האוטונומית של קאראקלפאקסטן באוזבקיסטן).
| תאריך | שם |
| --- | --- |
30 באפריל 1918: הרפובליקה הפדרטיבית הסובייטית של טורקסטן (החוקה אומצה ב-15 באוקטובר 1918)
24 בספטמבר 1920: הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן (חוקה אושרה ב-24 בספטמבר 1920)
30 בדצמבר 1922: הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן כחלק מברית המועצות (בתוך הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית)
27 באוקטובר 1924: פורקה
דגל

דגל הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן (1919–1921)
דגל הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן (1921–1924)
יושבי ראש הוועד הפועל המרכזי

פיוטר אלכסייביץ' קובוזב (אפריל - מאי 1918), אנדריי פדורוביץ' סולקין (אפריל - 2 ביוני 1918).
איוואן אוסיפוביץ' טובולין (2 ביוני - 5 באוקטובר 1918)
וסבולוד דמיטרייביץ' ווטינסטב (אוקטובר 1918 - 19 בינואר 1919)
אריסטרך אנדרייביץ' קזקוב (31 במרץ - יולי 1919)
פיוטר אלכסייביץ' קובוזב (יולי - ספטמבר 1919)
איוואן אנדרייביץ' אפין (ספטמבר 1919 - ינואר 1920)
טוראר ריסקולוביץ' ריסקולוב (ינואר - 21 ביולי 1920)
מוחמדזהאן ביסרוב (21 ביולי - אוגוסט 1920)
עבדולו רחימבייביץ' רחימבייב (4 באוגוסט 1920 - מאי 1921), חודז'אנוב סולטאנבק, בפועל (12 במאי 1920 - ?)
נזיר טיריאקולוביץ' טיריאקולוב (מאי 1921 - יוני 1922)
עבדולו רחימבייביץ' רחימבייב (יוני - אוקטובר 1922)
אינגאדזהאן חידיר-עלייב (אוקטובר 1922 - 1 בינואר 1924), דאבאייב בוטאבאי (אוגוסט - ספטמבר 1923)
נדירבאי אייטאקוב (9 בינואר - נובמבר 1924)
הטורסובנרקומים

יושבי ראש מועצת הקומיסרים העממית ("טורקסובנרקום"):
| תחילת כהונה | סיום כהונה | שם |
| --- | --- | --- |
| 15 בנובמבר 1917 | נובמבר 1918 | פיודור קולסוב |
| נובמבר 1918 | 19 בינואר 1919 | ולדיסלב פיגלסקי |
| 19 בינואר 1919 | 31 במרץ 1919 | לא מונה |
| 31 במרץ 1919 | 12 בספטמבר 1919 | קארפ סורוקין |
| 12 בספטמבר 1919 | מרץ 1920 | הטורקסובנרקום פורק |
| מרץ 1920 | מאי 1920 | יאניס רודזוטקס |
| מאי 1920 | ספטמבר 1920 | איזידור לובימוב |
| 19 בספטמבר 1920 | אוקטובר 1922 | קאיחעזיז אטבאייב |
| אוקטובר 1922 | 12 בינואר 1924 | טוראר ריסקולוב |
| 12 בינואר 1924 | 27 באוקטובר 1924 | שרוסטאם איסלמוב |
הערות שוליים

1 2 3 4  Yalcin, Resul (2002). The Rebirth of Uzbekistan: Politics, Economy, and Society in the Post-Soviet Era. Garnet & Ithaca Press. pp. 36–38, 163–164.
↑  "ТУРКЕСТАНСКАЯ АВТОНОМНАЯ СОВЕТСКАЯ СОЦИАЛИСТИЧЕСКАЯ РЕСПУБЛИКА • Большая российская энциклопедия – электронная версия", Bigenc.ru, נבדק ב-2 בספטמבר 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Положение о Туркестанской Советской Федеративной Республике – Викитека", Ru.wikisource.org, נבדק ב-2 בספטמבר 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Smele, Jonathan D. (15 בינואר 2016). The 'Russian' Civil Wars, 1916-1926: Ten Years That Shook the World. Rowman & Littlefield Publishers. p. 228. ISBN 9781849044240. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Turkestan ASSR in Central Asia".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
פנטלאו דה אביירו

פנטלאו דה אביירו (בפורטוגזית: Pantaleão de Aveiro, בן המאה ה-16) היה נזיר פרנציסקני פורטוגלי, שעלה לרגל לארץ ישראל, שהה בה כשלוש שנים ובשובו חיבר ספר על פרשת מסעותיו.
קורות חייו ומעשיו

אין מידע ברור על חייו. מניחים על פי שמו שנולד בעיר אביירו שבצפון פורטוגל, וכשנתקדש לנזוּרה נקרא פנטלאו על שמו של הקדוש הנוצרי פנטלאון. בצאתו למזרח היה עמית בקהילת מנזר סאו פרנסיסקו די שאברגאש (פו') בליסבון.
פנטלאו דה אביירו נסע לאיטליה והשתתף בהתכנסויות האחרונות של ועידת טרנט. בהקדמה לספר מסעותיו בארץ ישראל סיפר כיצד התבקש על ידי בוניפציוס מרַגוּזָה (אנ'), הקוסטוס של משמורת ארץ הקודש, לסייע באיתור מועמדים לשירות במזרח במקום אלה שמילאו את מכסת חובתם. אחרי שהצליחו לצרף שישים נזירים למשימתם, הפליג מוונציה למזרח, ויחד עם המגויסים החדשים הגיע לארץ ישראל, ככל הנראה ב-1562.
פנטלאו דה אביירו שהה בארץ כשלוש שנים, שאת רובן עשה בירושלים. בשובו לארצו העלה את סיפור מסעו על הכתב והקדיש את חיבורו לאיש חסדו מיגל דה קסטרו (פו'), הארכיבישוף של ליסבון.
מסעו בארץ הקדושה

פנטלאו דה אביירו הגיע לארץ ישראל דרך קפריסין ועלה לירושלים. הוא מוסר שמספר היהודים בה "איננו עולה, בדרך כלל, על שש-מאות", "ורובם עניים", מהם היו כשלושים "פורטוגלים" ומוסיף כי "היחס ליהודים הוא רע ביותר". הוא ביקר בהר ציון מקומם של קבר דוד ואולם הסעודה האחרונה. הגיע למעיין השילוח וציין שלידו עץ תות שלפי האגדה נבלע בו ישעיהו הנביא "בברחו מפני מנשה המלך". דה אביירו ביקר בקבר רחל ובמערת המכפלה בחברון וכן בקבר שמואל הנביא. אחרי כן המשיך צפונה לשכם ופגש שם טורקים וערבים (ראשם עטוף לבן), יהודים (ראשם עטוף צהוב), שומרונים (ראשם עטוף אדום). פנטלאו עבר לגליל, ביקר בטבריה "חזקה וחומותיה טובות" ותיאר "אישה פורטוגזית, שנמלטה ממלכות זו ברכוש גדול" וקנתה את העיר מידי הסולטאן. הוא המשיך את דרכו לצפת, "שם יושבים יותר מארבע-מאות יהודים, שרובם נולדו בפורטוגל". וממנה, דרך גשר בנות יעקב, עבר לדמשק ולעיר טריפולי בחוף לבנון וציין כי "בעיר זו נמצאו כאלפיים יהודים, רובם פורטוגזיים ויש להם בית כנסת גדול".
"מסע בארץ הקדושה לפרטיה"

ספרו של פנטלאו דה אביירו, "מסע בארץ הקדושה לפרטיה" (Itinerario da Terra Sancta e suas particularidades), פורסם ב-1593. הספר זכה למהדורות חוזרות במשך המאות ה-17 וה-18, כולן בליסבון. מהדורה חדשה ראתה ראתה אור ב-1927 בעריכת ההיסטוריון אנטוניו באיו (פור') בהוצאת אוניברסיטת קוימברה. הספר לא תורגם לשפות אחרות. פרקים הנוגעים ליישוב היהודי בארץ ישראל תורגמו לעברית בידי נחום סלושץ, והם מופיעים גם אצל מיכאל איש-שלום. סלושץ הביא במאמרו גם תרגום של הקטעים בהם מספר פנטלאו דה אביירו על יהודֵי קפריסין וסוריה שנקרו בדרכו.
הספר מניב מידע על יהודים ויישוביהם בארץ. פנטלאו דה אביירו דיווח לא מעט על מפגשיו עם מגורשי ספרד, "פורטוגלים" כלשונו, אולי משום שדיבר בשפתם, אולי משום קירבה אחרת. אף שהוסיף בספרו הערות לגנאי היהודים, סבר החוקר נחום סלושץ שיש בעצם עניינו בהם ובמגעיו עימם להצביע על כך שהיה אולי נצר לאנוסים, וכי דברי הביקורת נובעים מפחד "החקירה".
בסיפורת

מהעדר עובדות ברורות על חייו של פנטלאו דה אביירו, טווה הסופר הפורטוגלי בן זמננו פרננדו קמפוש (פור') (1926–2017) רומן היסטורי בשם "בית האבק" (פור') על סמך הכתוב בספר מסעותיו של פנטלאו. הספר ראה אור ב-1986, ועלילתו מתמקדת בתככי חצרות המלוכה, בתנועת הרפורמציה, במאבקים הנסתרים בלשכות הוותיקן, אך בעיקר בשלוחות המתרחבות של האינקוויזיציה הספרדית.
לקריאה נוספת

מיכאל איש-שלום, "פנטליאו דה אביירו", בתוך: מסעי נוצרים לארץ ישראל, עם עובד ודביר, 1995; על חייו בעמ' 25–26, קטעים מספרו בעמ' 290–300
נחום סלושץ, "הישוב בא"י וסוריה במאה הט"ז על פי מקור פורטוגזי", קובץ החברה העברית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ג' (תרצ"ה), עמ' 323–330
נתן שור, "היישוב היהודי בירושלים במאות הט"ז–י"ח על-פי כרוניקות פראנציסקניות וכתבי נוסעים קאתוליים ופרוטסטאנטיים", בתוך: אמנון כהן (עורך), פרקים בתולדות ירושלים בראשית התקופה העות'מאנית, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ט, עמ' 343–434; על פנטליאו דה אביירו בעמ' 361–363
הערות שוליים

↑  שנות חייו אינן ידועות, וכן אין מידע על מקומות הולדתו ומותו
↑  החוקרים נחלקו לגבי מועדי נסיעתו לארץ ישראל ושהייתו בה; ראו הערה 19, עמ' 391 במאמרו של נתן שור, "היישוב היהודי בירושלים במאות הט"ז–י"ח על-פי כרוניקות פראנציסקניות וכתבי נוסעים", בתוך: אמנון כהן (עורך), פרקים בתולדות ירושלים בראשית התקופה העות'מאנית, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ט
↑  אף שלא נקב בשמה, הרי על פי התיאור והתקופה הכוונה לדונה גרציה נשיא
↑  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, כרך חוקרים-תיירים בארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, 1984, עמ' 13-11
↑  לפי עמוד השער של מהדורת M.D.LXXXXIII; וכן בעותק נוסף
↑  המהדורה הראשונה מ-1593 זמינה לקריאה במרשתת; כך גם מהדורת 1721; ולהקורא פורטוגזית ינעם
↑  מהדורת 1927 בספרייה הלאומית
1 2  "הישוב בא"י וסוריה במאה הט"ז על פי מקור פורטוגזי", קובץ החברה העברית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ג' (תרצ"ה), עמ' 323–330
↑  "פנטליאו דה אביירו", בתוך: מסעי נוצרים לארץ ישראל, עם עובד ודביר, 1995, עמ' 290–300
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266370805171  BNE: XX1389559  GND: 136635636  ISNI: 0000 0000 6686 3889  LCCN: n99270089  NTA: 16368958X  SUDOC: 110184297  VcBA: 495/334454  VIAF: 23935034   WorldCat (עם VIAF): 23935034 
שער "מסע בארץ הקדושה לפרטיה", מהדורת 1721
חשיפה לצפון

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה/קומדיה
 יוצרים:  ג'ושוע בראנד, ג'ון פולסי 
 שחקנים:  רוב מורו בארי קורבין  ג'נין טרנר (אנ') ג'ון קורבט סינתיה גירי (אנ') דארן אי בורוז (אנ') איליין מיילס (אנ') פג פיליפס דיאן דלאנו (אנ') ג'ון קאלם (אנ')
 פרסים:  טקס פרסי גלובוס הזהב ה-50, טקס פרסי גלובוס הזהב ה-51 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  Cicley 
 מספר עונות:  6 
 מספר פרקים:  110 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  Diane Frolov, Andrew Schneider 
 הפצה:  סרטי יוניברסל 
 אתר צילומים:  Roslyn, רדמונד 
 מוזיקה:  דייוויד שוורץ 
 אורך פרק:  42 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBS 
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  12 ביולי 1990 – 26 ביולי 1995
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חשיפה לצפון (באנגלית: Northern Exposure) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית, שהופקה במקור עבור CBS האמריקאית במשך השנים 1990–1995, וזכתה בשלושה פרסי אמי, בשני פרסי גלובוס הזהב, ובעוד 22 פרסים אחרים.
הסדרה צולמה בפועל בעיר רוזלין (אנ') שבוושינגטון, ומדי שנה מתקיים פסטיבל ה"מוספסט" למעריצי התוכנית בעיר זו.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנות ה-90 של המאה ה-20 והיא שבה ושודרה ב-הוט.
עלילה

הסדרה נפתחת עם הגעתו של רופא יהודי צעיר מניו יורק, ג'ואל פליישמן (מגולם על ידי רוב מורו), לעיירה קטנה ונידחת באלסקה בשם סיסלי (Cicely), המונה "815 תושבים". סיסלי אינה קיימת במציאות, ויש סברה שההשראה לסיסלי התקבלה מהעיירה טלקיטנה, בעצמה עיירה קטנה ונידחת שב-1990 מנתה 250 תושבים.
פליישמן נאלץ להגיע לאלסקה מכיוון שלא יכול היה להרשות לעצמו את שכר הלימוד באוניברסיטת קולומביה. התחייבותו החוזית היא ל-4 שנים, ואחרי שהוא מבין כי אין לו שום דרך להשתחרר מהחוזה (אלא אם ישלם קנס וישב בכלא 18 שנה), הוא מתחיל להשלים עם גורלו, וכך הוא מתקרב לגלריית הטיפוסים השונים והמשונים שחיים במקום.
על רקע נופי טבע מרהיבים, דרך דמותו של פליישמן ודרך דמויות מפתח אחרות (ביניהן מיניפילד האסטרונאוט לשעבר שכל האדמות באזור הן בבעלותו; שלי טמבו, מלכת היופי לשעבר של 'המעבר הצפון-מערבי'; הולינג בעל המסעדה ובן זוגה המאושר של שלי; הטייסת מגי אוקונל; כריס ההיפי הפילוסוף ושדרן הרדיו; מרילין מנהלת המרפאה; אד צ'יגליאק, 'בן התערובת' שנולד לאם מיסיונרית ולאב אינדיאני בשם סמית' שחולם להיות קולנוען, סו-אלן בעלת החנות היחידה בעיר המשמשת גם סניף דואר, ועוד), מעלה הסדרה סוגיות פילוסופיות על חיים ומוות, על היסטוריה ואקטואליה, חברה ופוליטיקה, אהבה ומיניות ועוד, והיא גדושה באזכורים קולנועיים, טלוויזיוניים וספרותיים והתייחסויות אל רעיונות סוציולוגיים ופסיכולוגיים, תוך דגש על המתח בין הזהות הדינמית של האדם המודרני, לבין המימד 'האותנטי' של הזהות, אינדיאנית, יהודית ועוד.
הערות שוליים

↑  מגי אוקונל הטייסת מציגה את הנתון הזה במהלכו של הפרק ה-3 בעונה הראשונה
| פרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת הדרמה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1951–1960 | פרס פוליצר תיאטרון (1951) • וסטינגהאוס אולפן 1 (1952) • רוברט מונטגומרי מציג/דראגנט (1953) • שעת הפלדה של ארצות הברית/דראגנט (1954) • שעת הפלדה של ארצות הברית/דראגנט/סיפורי המאה (1955) • חלון ראווה של מפיקים/עולמו המופלא של דיסני (1956) • גאנסמוק/תיאטרון 90 (1958) • תיאטרון אלכוה/תיאטרון 90/מאבריק (1959) • תיאטרון 90 (1960) |  |
| 1961–1980 | היכל התהילה הולמרק (1961) • המגינים (1962) • המגינים (1963) • המגינים (1964) • הנמלט (1966) • משימה בלתי אפשרית (1967) • משימה בלתי אפשרית (1968) • NET תיאטרון‏ (1969) • ד"ר מרכוס וולבי (1970) • האמיצים: הסנטור (1971) • אליזבת R‏ (1972) • משפחת וולטון (1973) • על אדונים ומשרתים (1974) • על אדונים ומשרתים (1975) • המתנקש (1976) • על אדונים ומשרתים (1977) • תיקי רוקפורד (1978) • לו גרנט (1979) • לו גרנט (1980) |  |
| 1981–2000 | בלוז לכחולי המדים (1981) • בלוז לכחולי המדים (1982) • בלוז לכחולי המדים (1983) • בלוז לכחולי המדים (1984) • קגני ולייסי (1985) • קגני ולייסי (1986) • פרקליטי אל איי (1987) • שלושים ומשהו (1988) • פרקליטי אל איי (1989) • פרקליטי אל איי (1990) • פרקליטי אל איי (1991) • חשיפה לצפון (1992) • סודות העיר (1993) • סודות העיר (1994) • NYPD Blue‏ (1995) • ER‏ (1996) • חוק וסדר (1997) • הפרקליטים (1998) • הפרקליטים (1999) • הבית הלבן (2000) |  |
| 2001–2020 | הבית הלבן (2001) • הבית הלבן (2002) • הבית הלבן (2003) • הסופרנוס (2004) • אבודים (2005) 24 (2006) • הסופרנוס (2007) • מד מן (2008) • מד מן (2009) • מד מן (2010) • מד מן (2011) • הומלנד (2012) • שובר שורות (2013) • שובר שורות (2014) • משחקי הכס (2015) • משחקי הכס (2016) • סיפורה של שפחה (2017) • משחקי הכס (2018) • משחקי הכס (2019) • יורשים (2020) |  |
| 2021–היום | הכתר (2021) • יורשים (2022) • יורשים (2023) ‏•‏‏ שוגון (2024) |  |
| פרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1969–1980 | ד"ר מרכוס וולבי (1969) • המרכז הרפואי (1970) • מאניקס (1971) • קולומבו (1972) • משפחת וולטון (1973) • על אדונים ומשרתים (1974) • קוג'אק (1975) • איש עשיר, איש עני (1976) • שורשים (1977) • 60 דקות (1978) • לו גרנט (1979) • שוגון (1980) |  |
| 1981–2000 | בלוז לכחולי המדים (1981) • בלוז לכחולי המדים (1982) • שושלת (1983) • רצח במשיכת קולמוס (1984) • רצח במשיכת קולמוס (1985) • פרקליטי אל איי (1986) • פרקליטי אל איי (1987) • שלושים ומשהו (1988) • צ'יינה ביץ' (1989) • טווין פיקס (1990) • חשיפה לצפון (1991) • חשיפה לצפון (1992) • NYPD Blue ‏(1993) • תיקים באפלה (1994) • שולחן לחמישה (1995) • תיקים באפלה (1996) • תיקים באפלה (1997) • הפרקליטים (1998) • הסופרנוס (1999) • הבית הלבן (2000) |  |
| 2001–2020 | עמוק באדמה (2001) • המגן (2002) • 24 (2003) • ניפ/טאק (2004) • אבודים (2005) • האנטומיה של גריי (2006) • מד מן (2007) • מד מן (2008) • מד מן (2009) • אימפריית הפשע (2010) • הומלנד (2011) • הומלנד (2012) • שובר שורות (2013) • הרומן (2014) • מר רובוט (2015) • הכתר (2016) • סיפורה של שפחה (2017) • האמריקאים (2018) • יורשים (2019) • הכתר (2020) |  |
| 2021–היום | יורשים (2021) • בית הדרקון (2022) • יורשים (2023) • שוגון (2024) |  |
מי מפחד מהחושך?

| --- | --- |

 סוגה:  מדע בדיוני, אימה לילדים
 יוצרים:  די.ג'יי מק'הל
 בימוי:  דייוויד ווינינג 
 שחקנים:  ג'ייקוב טירניי רייאן פאר-קייר רוז הול ג'ודי רשת'אר ג'ייסון אלישארן  דניאל דוסנאטו
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית   קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  10
 מספר פרקים:  104 פרקים
 הפקה
 הפצה:  DHX מדיה 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  John Coda 
 אורך פרק:  כ-22 דקות (בגרסה המחודשת 2019 נמשך פרק כ 40-50 דקות)
 שידור
 רשת שידור:  ניקלודאון
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון ערוץ הילדים TeenNick
 תקופת שידור מקורית:  15 באוגוסט 1992 – 11 ביוני 2000
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מי מפחד מהחושך? (באנגלית: ?Are You Afraid of the Dark) היא סדרת אימה/פנטזיה לילדים שהופקה לטלוויזיה בשיתוף-פעולה אמריקאי-קנדי. החלק הראשון של הסדרה הופק בשנים 1992–1996 במשך חמש עונות, והחלק השני של הסדרה הופק בשנים 1999–2000 במשך שתי עונות. בישראל הסדרה שודרה בתחילה בשנות התשעים בערוץ הראשון ובהמשך בערוץ הילדים. בשנת 2019 יצאה גרסה חדשה של הסדרה: "מי מפחד מהחושך?" עם עונה אחת בת שלושה פרקים; ב-2021 יצאה עונה שנייה בת שישה פרקים, ובשנת 2022 יצאה עונה שלישית בת ארבעה פרקים.
תקציר העלילה > מי מפחד מהחושך? (1992)

עלילת הסדרה מתמקדת בקבוצת בני נוער אשר מכנה את עצמה "The Midnight Society". החבורה נוהגת להיפגש מדי שבוע במקום סודי ביער בו כל אחד מהנערים נוהג במהלך קומזיץ לספר לשאר חברי הקבוצה סיפורי לילה מפחידים. הסיפורים השונים אותם מספרים חברי הקבוצה מוצגים בפני הצופים.
עלילת הסיפורים מתמקדת לרוב בבני נוער ועוסקת בדרך כלל במגוון של תופעות על טבעיות כגון רוחות רפאים, גובלינים, קסמים, דרקונים, בתים רדופי רוחות, חייזרים, מכשפות וכדומה.
תקציר העלילה > מי מפחד מהחושך? (2019)

עונה 1 מספרת על ילדה חדשה שהגיע לבית ספר חדש באורגון. היא מצטרפת לקבוצת בני נוער אשר מכנה את עצמה 'TMS'. הקבוצה מתמקדת בסיפורים מפחידים שבני הנוער מספרים. הילדה החדשה מתחילה לספר סיפור ועד במהרה חברי הקבוצה מבינים כי הסיפור מתגשם.
לסדרה יש עוד 2 עונות, עונות 2 ו3 כשכל עונה מדברת על משהו אחר אך עדיין על קבוצה של ילדים מספרים סיפורים מפחידים