stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרנולומטוזיס עם פוליאנגאיטיס
סימפטומים

המחלה פוגעת בכלי דם בינוניים וקטנים בעיקר, ופוגעת במערכות שונות בגוף:
1. דרכי נשימה עליונות - הרס סחוס באף (צורת אוכף), סינוסיטיס, היצרות סאב-גלוטית, שיעול, דלקת אוזניים.
2. כליות - נגרמת גלומרולונפריטיס מסוג pauci-immune (כלומר ללא צביעה באימונופלואורסצנציה).
3. ריאות - נודולות הדומות לאלה הנגרמות על ידי שחפת (גרנולומות) עם קביטציה. לפעמים מופיעה גניחת דם.
בנוסף, קיימת מעורבות פחות שכיחה של העיניים (בלט עיניים עקב רקמה גרנולומטוטית). גם התסמינים הבאים אפשריים, אם כי פחות שכיחים: כאבי מפרקים או דלקת מפרקים, נודולות בעור, כיבים בעור, ומעורבות נוירולוגית. בנוסף יכולים להופיע חום וירידה במשקל.
בדיקות מעבדה

C-ANCA (נוגדנים עצמיים כנגד החלבון פרוטאינאז-3) חיובי ב-90% מהחולים. אך רק ב-60% מהחולים ללא מעורבות כלייתית.
בדיקת ELISA יכולה לזהות את הנוגדנים בצורה ספציפית.
אבחנה

אבחנת המחלה מבוססת על שילוב של קליניקה, היסטולוגיה אופיינית, ו-ANCA. הימצאות של C-ANCA בלבד אינה מספקת לאבחנה של מחלת וגנר.
ברונכוסקופיה משמשת לזיהוי מעורבות ריאתית, שב-50% מהחולים תתבטא כטריאדה של גרנולומה, וסקוליטיס, ונקרוזיס. ביופסיית כליה משמשת לזיהוי הפגיעה הכלייתית האופיינית, ובה ניתן לראות גלומרולונפריטיס סגמנטלית נמקית ללא שקיעת נוגדנים (pauci-immune).
טיפול

מטרת הטיפול במחלת וגנר הוא להביא להפוגה (רמיסיה) בתסמינים על ידי שילוב של סטרואידים וציקלופוספמיד למשך 3-6 חודשים, ואז לשליטה (maintenence) בעזרת תרופות אימונו-מודולטוריות כגון מטוטרקסאט ואזתיופרין. גם התרופה Rituximab, שהיא למעשה נוגדן סינתטי כנגד CD20- שהוא חלבון מעטפת המבוטא על לימפוציטים מסוג B, הוכחה כיעילה. בנוסף, ניתן לתת אנטיביוטיקה מניעתית מסוג Resprim על מנת לנסות ולמנוע את חזרת המחלה בדרכי הנשימה העליונות.
האתגר העומד בפני הרופא המטפל הוא זיהוי מהיר של המחלה, וטיפול מיידי ואגרסיבי. ב-90% מהחולים תהיה תגובה כלשהי לטיפול הנ"ל, ו-75% יגיעו לרמיסיה. 90% מהחולים יישארו עם נזק בלתי הפיך כלשהו לאחד מאיברי המטרה.
הערות שוליים

↑  אבי בליזובסקי, ‏סיפורם של שני מדענים נאצים שלא הועמדו מעולם לדין, באתר "הידען", 16 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph568406 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דייוויד פ. גולדמן

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1951 (בן 73) ארצות הברית 
 כינוי:  Spengler 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת קולומביה 
 מעסיק:  אסיה טיימס 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  davidpgoldman
 
דייוויד פ. גולדמן (David P. Goldman; נולד ב-27 בספטמבר 1951) הוא כלכלן ואנליסט יהודי-אמריקאי, הידוע בזכות טור דעה רב־ההשפעה ביומון "אסיה טיימס", תחת שם העט "שפנגלר". גולדמן הוציא לאור בשנת 2011, את הספר "ציביליזציות גוועות", המבוסס על רעיונות אותם העלה בטורו. הספר יצא לאור בשנת 2013 גם בעברית.
חייו

גולדמן, יליד ארצות הברית, גדל במשפחה יהודית חילונית. גולדמן השלים תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה בשנת 1973 ולמד לדוקטורט בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון בשנת 1976. בשנים 1976–1982 היה גולדמן האחראי לפרסומים בתחום הכלכלה של תנועת השמאל הקיצוני של לינדון לה-רוש האמריקני. גולדמן הגדיר את עצמו אותה תקופה כבעל דעות רדיקליות ואתאיסטיות.
מתחילת שנות השמונים של המאה העשרים החלו תפישותיו של גולדמן להשתנות, כשהוא מתקרב בהדרגה לקוטב השמרני יותר במפת הדעות האמריקנית. משנת 1984 מועסק גולדמן ככלכלן וכמנהל קרנות השקעה ומדיניות השקעה במשרות בכירות בגופים כמו קרדי סוויס, קנטור פיצג'רלד, אסטרי, SG Capital, ואחרות. מאז ספטמבר 2013 עומד גולדמן בראש חטיבת האמריקות בבנק ההשקעות ראוריינט גרופ שמושבו בהונג קונג.
ככלכלן פרסם גולדמן מאות מאמרים ומחקרים בנושאי כלכלה, בכתבי־עת מקצועיים לצד כתבי־עת ויומונים כמו "וול סטריט ג'ורנל", "קומנטרי", "בלומברג" ואחרים.
לצד עבודתו ככלכלן וכאנליסט רכש גולדמן השכלה במוזיקה (תואר שני בסיטי יוניברסיטי ניו יורק), פרסם מאמרים בכתבי־עת במוזיקולוגיה והקדיש לנושא את ספרו הראשון, משנת 1989. מאז שנת 2002 מכהן גולדמן כחבר במועצת המנהלים של מכללת מאן למוזיקה (Mannes School of Music), שם הורה בעבר. גולדמן נשוי ואב לשתיים.
שפנגלר

בשנת 1997 החל גולדמן לכתוב טור במהדורה המודפסת של היומון "אסיה טיימס". בשל עבודתו במוסדות פיננסיים, נרתע גולדמן מפרסום הטור הפרובוקטיבי בשמו ובחר בשם העט "שפנגלר", כמחווה להוגה הגרמני אוסוולד שפנגלר, מחבר הספר "שקיעת המערב". גולדמן אימץ מקצת מתפישותיו של שפנגלר, אך ביסס את רעיונותיו בעיקר על הגותו של הפילוסוף היהודי-גרמני פרנץ רוזנצווייג.
סגירת המהדורה המודפסת של אסיה טיימס הובילה את "שפנגלר" לרשת האינטרנט, שם פרסם גולדמן כ-1,800 מאמרים. מאוחר יותר, כאשר הפופולריות הרבה של "שפנגלר" (למעלה ממיליון מבקרים בחודש, בשיא הפופולריות של הטור) עוררה תהיות על זהותו האמיתית, וכאשר העלה בלוג פרו-פלסטיני את ההשערה כי "שפנגלר" הוא גולדמן, החליט גולדמן באפריל 2009 לחשוף את האיש שמאחורי הפילוסוף הגרמני הפסימי.
הגות

כ"שפנגלר" עסק גולדמן במגוון רחב של נושאים, מתאוריה מוזיקלית ועד סוגיות של תרבות ואמונה, אך במוקד עניינו עמדו סוגיות גיאו-כלכליות וגאו-פוליטיות. בספרו "ציביליזציות גוועות" משנת 2011 חשף גולדמן בהרחבה את השקפת עולמו, השואבת השראה מפרנץ רוזנצווייג ו"כוכב הגאולה" שלו.
לפי גולדמן, בעקבות רוזנצווייג, הכוח המכריע לגורלן של אומות הוא האמונה שלהן בעתידן והקשר שלהן לעברן. גולדמן סבור כי כוחה האמיתי של אומה נחשף במפגש עם העידן המודרני, עם הגלובליזציה ועם מערך תפישות ורעיונות פתוח ומשתנה. ניסיונן של אומות רבות, ובמיוחד באירופה, להמיר את האמונה הדתית בלאומנות ובאמונה בתפישות 'עם נבחר' וייעוד דן אותן לשקיעה, עם קריסתם של אותם רעיונות.
באופן דומה, הדת המוסלמית, השואבת את עיקרי כוחה ממבנה חברתי הירארכי וחמולתי, נתקלת בקושי ניכר במצב בו מבנה זה אינו יכול להתקיים עוד, בגלל מגמות של התרחבות ההשכלה, עיור והיחלשות כוחן של המסגרות המסורתיות. מחמירה את המצב, לפי גולדמן, תפישת הכל-או-לא-כלום האופיינית לאסלאם, הדוחה פשרה כלשהי בין קבלה מלאה של האמונה המוסלמית לחילון מוחלט.
הערות שוליים

↑  Confessions Of A Coward, מאמר אוטוביוגרפי שפורסם ב-First Things. ה-7 במאי 2009.
↑  Confessions Of A Coward
↑  And Spengler Is. Asia Times, 18 April, 2009.
↑  How Civilizations Die: (And Why Islam Is Dying Too) By David P. Goldman. Regnery Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460063605171  GND: 171023617  ISNI: 0000 0000 6712 8050  LCCN: n80140413  NKC: jo20221151069  NTA: 340403373  VIAF: 20993144   WorldCat (עם VIAF): 20993144
דיכוי אידאולוגי

דיכוי אידאולוגי הוא מונח המיוחס לפעילות כוחנית כנגד אידאולוגיות ופילוסופיות.
הסוציולוג האמריקאי אלן וולף הגדיר דיכוי אידאולוגי כ"ניסיון לתמרן את תודעתם של אנשים, ולהשליט האידאולוגיה ששולטת וסירוב להתרגש מאידאולוגיות מתחרות".
בראשית ימי ברית המועצות ובמדינות אחרות, בוצע דיכוי אידאולוגי על ידי דיכוי פוליטי של נושאי האידאולוגיות המתחרות על ידי בכירי הממשל הסובייטי וביצועם של הטיהורים הגדולים של סטלין.
בפברואר 2003 התכנסה ועידת הפסגה של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות, בוועידה דובר על מספר נושאים והעיקריים שבהם היו מלחמת עיראק, הטרור העולמי והמלחמה בו. בין היתר, גונה המונח "ציר הרשע", שנטבע על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, באותו דיון האשים ראש ממשלת מלזיה, מאהאטיר מוחמד את מדינות המערב ב"דיכוי אידאולוגי" של המדינות העניות, למען הדמוקרטיה.
מכשירים נפוצים של דיכוי אידאולוגי הם תעמולה וצנזורה . כך התרחב קהל המאמינים ב"לניניזם" שהיה נפוץ בברית המועצות במהלף שנות השלושים של המאה ה -20, הדיכוי התבטא בכך שמספר תלמידים שהיו אסכולה קיבלו ספרי לימוד שעודדו דרך חשיבה אחרת (הדרך המרקסיסטית) כדרך בעלת חשיבות עליונה והטובה כאסכולה מבחינה מדעית והכי אמינה.
הערות שוליים

↑  as cited in "Television as an Instrument of Terror", by Arthur Asa Berger, p. 369
↑  ועידת המדינות הבלתי מזדהות צפויה לפרסם גינוי למדיניות ארה"ב בעולם, באתר גלובס, 24 בפברואר 2003
↑  Stepaniants, Marietta (1996). "Teaching Philosophy: Reflections on the Soviet Experience". Philosophy East and West. 46 (3): 381–388. doi:10.2307/1399530. JSTOR 1399530.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד פאלמר (דמות בדיונית)

| --- | --- |
 תוכנית טלוויזיה:  24
 הופעה ראשונה:  עונה 1, פרק 1
 הופעה אחרונה:  עונה 5, פרק 2
 מספר הופעות:  81 פרקים
 יוצרים:  ג'ואל סארנואו רוברט קוקרן
 גילום הדמות:  דניס הייזברט
 מידע
 תאריך לידה:  1954, 1953 
 מקום לידה:  פילדלפיה 
 גזע:  שחור
 מין:  זכר
 מקצוע:  חבר קונגרס סנטור נשיא ארצות הברית
 נטייה:  הטרוסקסואל
 חבר בקבוצה:  המפלגה הדמוקרטית
 אזרחות:  אמריקאית
 מקום מגורים:  בולטימור 
 מקום פטירה:  לוס אנג'לס 
 סיבת המוות:  נרצח
 דמויות קשורות
 משפחה:  שרי פאלמר (אשתו/גרושתו) וויין פאלמר (אחיו) קית' פאלמר (בנו) ניקול פאלמר (בתו) סנדרה פאלמר (אחותו)
 חברים:  ג'ק באואר
 אויבים:  ויקטור דרייזן
 
דייוויד פאלמר (באנגלית: David Palmer) הוא דמות בדיונית של סנטור, ובהמשך של נשיא ארצות הברית, בגילומו של דניס הייזברט, המופיעה בסדרת הטלוויזיה "24". פאלמר גילם את דמות הגיבור השני בחשיבותו בסדרה, לאחר ג'ק באואר. לאורך כל הסדרה, אשתו/גרושתו של פאלמר שרי ואחיו וויין הם שתי דמויות מפתח בממשלו. יש לו בן ובת: קית' וניקול. פאלמר חבר במפלגה הדמוקרטית.
מתוך 204 פרקי הסדרה, דמותו הופיעה בסך הכול ב-81 - מספר ההופעות הרביעי הגבוה ביותר של דמות בסדרה, אחרי טוני אלמיידה (115), קלואי אובראיין (125) וג'ק באואר (204), בגילומם של קרלוס ברנרד, מרי לין רייסקוב וקיפר סאת'רלנד, בהתאמה.
אודות הדמות

דייוויד פאלמר סיים תואר ראשון בכלכלה פוליטית באוניברסיטת ג'ורג'טאון וקיבל תואר Juris Doctor מבית-ספר למשפט של אוניברסיטת מרילנד. לפני שנבחר לנשיא ארצות הברית, הוא שימש כחבר קונגרס וסנטור מטעם מדינת מרילנד. במהלך לימודיו בקולג' הוא היה שחקן וכוכב בנבחרת הכדורסל, וקלע את קליעת הניצחון המכריעה בפיינל פור, נגד קבוצת אוניברסיטת דה-פול.
פאלמר נבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית, לאחר שניסיונות ההתנקשות בו, ביום הבחירות המקדימות בקליפורניה עבור מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיא, סוכלו על ידי סוכן CTU ג'ק באואר. למרות שבתחילה הוא התכוון להתמודד על תקופה כהונה שנייה, בסופו של דבר הוא פרש מהמרוץ לאחר שנודע לו כי המועמד היריב גילה כי פאלמר שיקר למפכ"ל המשטרה על מנת להגן על אשתו לשעבר, שרי פאלמר, שהייתה חשודה במעורבות במותו של אחד מתומכיו המרכזיים.
לאורך כל הסדרה, פאלמר, כנשיא ארצות הברית, ממלא לעיתים קרובות תפקיד שמתגלה כחיוני, בפעילויותיה המוצלחות של היחידה לסיכול טרור (CTU). פאלמר נתפס כמנהיג טוב שמקבל החלטות קשות ללא היסוסים רבים. במספר הזדמנויות, התערבותו כנשיא והשימוש שלו בסמכויותיו הנשיאותית עוזרות ליחידה ללוחמה בטרור.
תגובות והשפעות > פרסים ומועמדויות

הייזברט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב, לפרס סטלייט ולשלושה פרסי NAACP על גילום דמותו של פאלמר. בסקר של בלוקבסטר, פאלמר נבחר לנשיא האהוב ביותר בקולנוע ובטלוויזיה בקרב המשיבים. גולשי אתר האינטרנט TV.com בחרו בו בתור הנשיא הטלוויזיוני שהם הכי היו רוצים לראות בחדר הסגלגל.
תגובות והשפעות > בחירתו וכהונתו של הנשיא ברק אובמה

בעונה הראשונה של הסדרה (ששודרה בין נובמבר 2001 למאי 2002), הסנטור האפרו-אמריקאי דייוויד פאלמר מתמודד בבחירות על תפקיד נשיא ארצות הברית, זוכה בבחירות בפרק הזמן שבין עונות 1 ו-2 (שהחלה באוקטובר 2002), והופך לנשיא האמריקאי השחור הראשון אי פעם. בשנת 2008, כ-8 שנים מאוחר יותר, ברק אובמה הופך לנשיא האמריקאי השחור הראשון. פרשנים פוליטיים רבים, ואף דניס הייזברט עצמו, טענו כי האופן בו הייזברט גילם את דמותו של פאלמר איפשרה לצופים רבים להרגיש נוח יותר עם הרעיון של נשיא אפרו-אמריקאי, וכתוצאה מכך ייתכן שסייעו לקמפיין הפוליטי של אובמה, שנבחר לנשיא ה-44 של ארצות הברית ב-4 בנובמבר 2008, והיה לנשיא ארצות הברית האפרו-אמריקאי הראשון. פרשנים קראו לתופעה זו "אפקט פאלמר", בניגוד לאפקט בראדלי. בתוכנית "הדיילי שואו" ששודרה ב-4 ביוני 2008, העיר המנחה ג'ון סטיוארט (בהתייחסות ברורה לדייוויד פאלמר) שברק אובמה, בזמנו - עדיין מתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית, יהיה המועמד האפרו-אמריקאי הראשון לנשיא ארצות הברית "מאז העונה הראשונה של 24".
העונה השלישית של הסדרה (ששודרה בין אוקטובר 2002 למאי 2003) סובבת סביב קמפיין בחירתו מחדש של הנשיא דייוויד פאלמר. במהלך עימות טלוויזיוני, ג'ון קילר, יריבו של פאלמר, מאשים אותו בהתרועעות "עם אנשים בעלי אופי מוסרי מפוקפק", בהתייחסות למערכות היחסים הרומנטיות שלו עם הדמויות שרי פאלמר ואן פקארד. האשמות דומות הופנו כלפי ברק אובמה, במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, בהתייחסות להתחברות שלו עם ג'רמיה רייט. קילר גם מציין את חוסר ההצלחה של פאלמר בתחום התעסוקה, שזו גם הביקורת העיקרית כלפי תקופת נשיאותו הראשונה של אובמה, ואחד מהנושאים שעלו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012. בהמשך העונה, פעיל פוליטי בשם אלן מיליקן מאיים לטרפד את הצעת החוק של פאלמר בתחום הבריאות, בדומה למאבק של אובמה לחקיקת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה בשנת 2010.
הערות שוליים

↑  Cerasini, Marc (2003). 24: The House Special Subcommittee's Findings at CTU (First ed.). Harper Collins. p. 24. ISBN 0-06-053550-4.
↑  "FOX Broadcasting Company: 24". FOX 24. אורכב מ-המקור ב-2008-04-02. נבדק ב-2008-07-08.
↑  Dennis Haysbert: Awards
↑  24's President Haysbert Is Top Fictional Leader
↑  TV.com Elects 24's David Palmer as President of the United States
↑  Reynolds, Simon (2 ביולי 2008). "Haysbert: '24' president helped Obama". Digital Spy Limited. נבדק ב-2008-07-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bryant, Nick (8 בנובמבר 2008). "Ten quick lessons from the US election". BBC. נבדק ב-2008-11-09. {{cite web}}:  (עזרה)
גריגור נאצ'וביץ'

גרירגור דימיטרוב נאצ'וביץ' (בבולגרית: Григор Димитров Начович;‏ 22 בינואר 1845, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 4 בינואר 1920, סופיה, ממלכת בולגריה) היה כלכלן, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בשלהי המאה ה-19 כיהן שלוש פעמים כשר החוץ של נסיכות בולגריה.
קורות חייו

גריגור נאצ'וביץ' נולד בסבישטוב. הוא למד בבית הספר למסחר בווינה ובהמשך רכש השכלה אקדמית בכלכלה פוליטית בפריז. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) התלווה למטה הכללי של צבא האימפריה הרוסית. לאחר עצמאות בולגריה נמנה עם חברי המפלגה השמרנית. הוא כיהן כשר האוצר הראשון של בולגריה בממשלתו של טודור בורמוב. בין 1879–1880 כיהן כשר החוץ של נסיכות בולגריה, ב-1882 כיהן כשר הפנים של הנסיכות, בין השנים 1886–1887, 1894–1896 כיהן שוב כשר החוץ של הנסיכות ובהמשך בין פברואר ליולי 1896 כיהן כשר המסחר והחקלאות. בתווך בין 1885–1886 כיהן כציר דיפלומטי לממלכת רומניה. בין 1899–1900 כיהן כשר המסחר והחקלאות. בין 1903–1906 כיהן כנציג דיפלומטי של בולגריה לאימפריה העות'מאנית.
ב-30 ביוני 1896 ביקר בבולגריה בנימין זאב הרצל בדרכו חזרה מקונסטנטינופול לווינה לאחר שניסה ללא הצלחה להתקבל לשיחה אצל הסולטאן עבדול חמיד השני. בנוסף לאירועים הקהילתיים בקרב יהדות סופיה ובהם מפגש עם ראשי הקהילה, נועד הרצל בערבו של אותו היום לפגישה רשמית עם השר נאצ'וביץ'. ביומנו מתאר הרצל את מהלך הפגישה ככזו שבה שטח את טענות הקהילה היהודית בסופיה על כוונת הממשלה להפקיע את אדמת בית הכנסת. עוד אמר הרצל ש-500 שנים עמד בית הכנסת על תילו, ומסתבר שהבולגרים פחות סבלניים מהטורקים. לדברי הרצל השר נאצ'וביץ' הבטיח לטפל בסוגיה ולהסדיר אותה בצורה הראויה.
גריגור נאצ'וביץ' הלך לעולמו ב-4 בינואר 1920.
ביאורים

↑  ברקע הדברים: בית הכנסת ובית הקברות היהודי הישן שכנו בשכונת "וְזְרָאזְ'דָנֶה"(אנ') (בבולגרית: Възраждане) בסמוך לכיכר וְזְרָאזְ'דָנֶה במתחם גדול השוכן בימינו שבין שדרות אלכסנדר סטמבוליסקי, שדרות חריסטו בוטב ורחוב פּוֹסִיטָאנוֹ. בסוף המאה ה-19 הופקעו שטחי בית הכנסת ובית הקברות היהודי הישן מרשות הקהילה ונסגרו. במקום החלה תנופת בנייה של בתי מגורים ובית הכנסת ובית הקברות נהרסו בהדרגה. ב-1898 נחנך בית הקברות המרכזי בסופיה ובו חלקה יהודית והקבורה הועברה לשם, וב-1909 נחנך בית הכנסת בסופיה.
הערות שוליים

↑  שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
↑  חיים קשלס, ההסתדרות הציונית בבולגריה בשנותיה הראשונות, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 128.
↑  גריגור נאצ'וביץ', באתר ru.wikisource.org (ברוסית).
↑  גריגור נאצ'וביץ' -  תקציר ביוגרפי, באתר משרד האוצר של בולגריה (בבולגרית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מרקו בלבנוב | שר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה  6 בדצמבר 1879 – 7 באפריל 1880 | הבא: דראגן צאנקוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קונסטנטין סטואילוב | שר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה  28 באוגוסט 1886 – 1 בספטמבר 1887 | הבא: גאורגי סטראנסקי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דימיטר גרקוב | שר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה  31 במאי 1894 – 22 בפברואר 1896 | הבא: קונסטנטין סטואילוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121973840  ISNI: 0000 0000 8200 5542  LCCN: no00032042  NKC: js2010604784  NTA: 290837561  VIAF: 15639691   WorldCat (עם VIAF): 15639691
דייוויד סטרן

ערך זה עוסק בעסקן ספורט אמריקאי. אם התכוונתם למנצח אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1942 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בינואר 2020 (בגיל 77) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  David Joel Stern 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ראטגרס  בית הספר למשפטים קולומביה  תיכון טינאק 
 תפקיד:  נציב ה-NBA (1 בפברואר 1984–31 בינואר 2014) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של פיב"א  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ראטגרס  מפקד במסדר ההצטיינות הליטאי 
 
דייוויד ג'ואל סטרן (באנגלית: David Joel Stern;‏ 22 בספטמבר 1942 – 1 בינואר 2020) היה עורך דין יהודי-אמריקאי שהיה נציב (קומישנר) ליגת ה-NBA משנת 1984 ועד שנת 2014. נחשב בעיני רבים לאחד הנציבים המצליחים והמשפיעים בתולדות הספורט המקצועני בצפון אמריקה.
קורות חייו

סטרן בילה את ילדותו בעיר טינק שבניו ג'רזי. בשנת 1963 סיים לימודי היסטוריה באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי, ובשנת 1966 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. באותה שנה החל לעבוד במשרד עורכי דין שייצג את ליגת ה-NBA. בשנת 1978 מונה ליועץ המשפטי של הליגה, ובשנת 1980 מונה לסגן נשיא בכיר של הליגה. ב-1 בפברואר 1984 מונה לנציב הרביעי של הליגה, אחרי פרישתו של לארי או'בריין. באותה שנה התקבלו לליגה השחקנים מייקל ג'ורדן, צ'ארלס בארקלי, ג'ון סטוקטון והאקים אולאג'ואן.
בשנות ה-80, הגיעה הליגה בניהולו של סטרן לשיאים של רווחיות ופופולריות בכל העולם, בעיקר בזכות השחקנים הבולטים מייקל ג'ורדן, מג'יק ג'ונסון ולארי בירד. משחקי הליגה משודרים במעל 200 מדינות בכל העולם, וחברות בה 30 קבוצות - 29 מארצות הברית ואחת מקנדה. בשנת 1996 הוקמה ליגת הכדורסל המקבילה לנשים - ליגת ה-WNBA.
סטרן נחשב לנציב קפדן בענייני משמעת, והתנגד בתוקף להימורים על משחקי הליגה. בשנת 2005 אישר לקבוצות הליגה תקרת שכר גמישה של 49.5 מיליון דולר, במטרה להימנע מסכסוך שיוביל להשבתה של הליגה. הסכם פשרה זה עורר ביקורת מצד התומכים בהגבלת שכר השחקנים ובעידוד התחרותיות.
ב-1998 הונצח סטרן ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח אנשי ספורט יהודיים שזכו להישגים יוצאי דופן.
ב-26 באוקטובר 2012 הודיע סטרן שיעזוב את תפקיד הנציב ב-1 בפברואר 2014, 30 שנה בדיוק לאחר שנכנס לתפקיד. סטרן המליץ על סגנו בעשר השנים האחרונות אדם סילבר, והוא החליפו בתפקיד הקומישינר. דווח כי בשנותיו האחרונות כנציב משכורתו השנתית עמדה על 9 מיליון דולר.
ב-2014 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
ב-12 בדצמבר 2019 עבר סטרן אירוע של דימום מוחי,נותח ואושפז בבית חולים במנהטן. הוא נפטר ב-1 בינואר 2020 בגיל 77. לאחר מותו, כל קבוצות הליגה עלו עם סרט שחור על הזרוע של השחקנים כהוקרה לפועלו.
חיים אישיים

סטרן היה נשוי לדיאן, הם התחתנו ב-1963 ולזוג היו 2 בנים: אריק ואדוארד. הם התגוררו בסקרסדייל במדינת ניו יורק.
הערות שוליים

↑  שגיא רפאל‏, היורש: אדם סילבר, הקומישינר החדש של ה-NBA, באתר וואלה, 1 בפברואר 2014
↑  NBA commissioner David Stern towered over the league he built, ESPN.com, ‏2020-01-02 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811305233105606  GND: 1132545455  LCCN: no2016000273  SUDOC: 171165365  VIAF: 16538079   WorldCat (עם VIAF): 16538079
דיני עבודה (עוקדן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מנחם גולדברג ונחום פינברג
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות משפטית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת סדן
 מספר עמודים:  2530
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  3
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990039172700205171
דיני עבודה הוא עוקדן בן שלושה כרכים, היוצא לאור בהוצאת סדן מאז 1966 ומתעדכן מדי שנה. העוקדן כולל סקירה מקיפה של החקיקה והפסיקה בתחום דיני עבודה, ומספק הסברים מפורטים המבוססים על פסקי הדין הרלוונטיים.
המהדורות הראשונות נכתבו על ידי עו"ד יוסף האוזמן והשופט (לימים נשיא בית הדין הארצי לעבודה) מנחם גולדברג, ולאחר פטירתו של השופט גולדברג, ממשיך עו"ד נחום פינברג בכתיבת הספר ועריכתו.
מהדורת אוגוסט 2022 של העוקדן הייתה המהדורה ה 61.
תוכן הספר

דיני עבודה כולל בתוכו את כל 32 החוקים בתחומי משפט העבודה הקיבוצי והאישי, וכן סעיפים המתייחסים לנושאי עבודה וזכויות עובדים ב-55 חוקים אחרים כגון: פקודת מס הכנסה, חוק העונשין, חוק יסודות התקציב וחוקי הקניין. העוקדן ערוך לפי נושאים, כך שבכל נושא מובא הסעיף בחוק ואיתו התקנות, הצווים וההלכות, מלווים בפרשנות והסברים מפורטים המבוססים על הפסיקה.
מובאים בספר גם נוסחים מלאים של הסכמים קיבוציים בולטים.
בין הנושאים הנדונים בעוקדן: חוקי יסוד, מהותם של יחסי עובד-מעביד, על השביתה וההשבתה, בתי הדין לעבודה, שוויון הזדמנויות ומניעת אפליה, סיום יחסי עובד-מעביד, פיצויי פיטורים, זכויות עובדים בפשיטת רגל ובפירוק תאגיד, פנסיה מקיפה בתעשייה, הסכמים קיבוציים ואמנות בינלאומיות.
במהדורתו הראשונה היה העוקדן בן כרך אחד בלבד, ובמהלך השנים, עם הגידול במספר חוקי העבודה, התקנות והפסיקה, גדל לשלושה כרכים עבי כרס.
ביקורות

אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון בדימוס תיאר את העוקדן כ"ראשון הספרים בישראל בדיני עבודה".
סטיב אדלר, נשיא בית הדין הארצי לעבודה בדימוס ציין: "מאז פורסם לראשונה בשנת 1966 מהווה הספר 'דיני עבודה' מורה דרך לכל העוסקים בתחום משפט העבודה ויחסי העבודה".
לקריאה נוספת

דוד שי, "מהדורה חדשה: הספר 'דיני עבודה' מאת מנחם גולדברג", נטו+ 166, פברואר 2004.
הערות שוליים

↑  נחום פינברג - העורך החדש של "דיני עבודה", באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 בנובמבר 2006
↑  דיני עבודה, באתר הוצאת סדן
דיכוי

ערך זה עוסק בתופעה חברתית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קריקטורה פוליטית משנת 1904, בה מוצג יהודי, אשר נושא משקל כבד על כתפיו, לפי פקודת של הצאר הרוסי, כסמל לדיכוי של החברה היהודית ברוסיה באותה העת.
דיכוי הוא הפעלה של כוח שרירותי ואכזרי על אדם או על קבוצה של בני אדם. המונח משמש בעיקר לתאר דיכוי של קבוצה מסוימת באמצעות אלימות, סמכות או נורמות חברתיות. דיכוי יכול, אך אינו חייב, להיות ממוסד באופן רשמי, ולעיתים רחוקות הוא מוגבל לפעילות ממשלתית.
רמות של דיכוי

פרופסור אילן גור זאב, בהסתמכו על יסודות בחשיבתם של הוגי אסכולת פרנקפורט, חילק את הדיכוי לשלוש רמות :
דיכוי מרמה ראשונה - דיכוי ישיר, על ידי כוחנות ועונשין. הדיכוי מתאפשר משום שהמדכא חזק מן המדוכא. בדיכוי זה הנדכא חש עצמו פגוע במישרין. כנגד דיכוי זה ניתן להתקומם אם כי לא תמיד להצליח. דוגמה לתצורה זו יכולה להיות בריונות וסחטנות.
דיכוי מרמה שנייה - דיכוי המיוצר על ידי מערכת מחשבה אידאולוגית, המצדיקה את קיום המעמדות. התקוממות כנגד דיכוי זה דורשת הכרה והטלת ספק במסגרות וחייבת להיות במסגרת של ביקורת המציאות. דוגמה לתצורה זו יכולה להיות משטרים דוגמת משטרים טוטאליטריים או מונרכיים.
דיכוי מרמה שלישית - דיכוי זה מעצב בדרך של מניפולציה על נפש המדוכא, כך שלא רק שלא יוכל להתקומם - אלא גם שלא ירצה בכך. לשם כך מייצר המדכא צרכים במדוכא באופן מלאכותי וממלא אותם עבורו, וכך שומר על מסגרת הכוח בה הוא פועל. המדוכא לא מורד ולא ירצה למרוד משום שמסגרת הדיכוי מספקת לו את הצורך המלאכותי. דוגמה לתצורה זו יכולה להיות למשל השימוש שחברות סיגריות עושות בלקוחותיהן[דרושה הבהרה]. הרברט מרקוזה טוען כי צורת דיכוי זו היא הבסיס לחברה הקפיטליסטית הצרכנית, על ידי עיצוב התודעה של "רמת חיים" כמושפעת מ"הצורך לקנות\לנכס" שהוא בלתי סופי ומושפע מחוויית "פוסט-קניה" מתמדת. רמה זו קרויה לעיתים גם "על-דיכוי".
ראו גם

גזענות
סקסיזם
טרנספוביה
ביפוביה
אנטישמיות
אסלאמופוביה
דיכוי מופנם
מיקרו-אגרסיה
הצטלביות
דנה בן-שמעון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1980 (בת 44 בערך)
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  dana.benshimon.1
 טוויטר:  DanaBenShimon2
 
דנה בן שמעון (בערבית: دانا بن شمعون, תעתיק מדויק: דאנא בן שמעון) היא עיתונאית ישראלית. כיום היא כתבת ופרשנית לענייני פלסטינים והעולם הערבי בישראל היום. בעבר הייתה כתבת לענייני פלסטינים בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ורשת ב', וכתבת שטחים בערוץ הראשון.
פעילותה

דנה בן שמעון החלה את דרכה בעיתונות כתחקירנית בחטיבת החדשות של הערוץ הראשון. בין השנים 2012 ל-2017 שימשה כתבת שטחים וסיקרה את הנעשה ביהודה ושומרון.
ב-2013 חשפה את הנחיות הממשלה להקפיא את תוכניות הבנייה בהתנחלויות ובשכונות שמעבר לקו הירוק בירושלים, ערב ביקורו של הנשיא האמריקני לשעבר ברק אובמה בישראל. היא הייתה הכתבת הראשונה שנכנסה לישיבת עוד יוסף חי ביצהר לאחר סגירתה ב-2014 בעקבות צו תפיסה שהוציא אלוף פיקוד המרכז בשל עימותים בין יושבי המקום לחיילי צה"ל. וכן סיקרה את גל ההתקוממות שפרץ בשטחי יו"ש בסוף 2015.
בין השנים 2017 ל-2019 שימשה כתבת לענייני פלסטינים בתאגיד השידור הישראלי, כאן 11 ורשת ב'.
לאחר מכן הייתה כתבת חדשות ומגזין בעיתון ידיעות ירושלים וסיקרה את ענייני מזרח ירושלים. היא פרסמה תחקיר על החלטת הרשות הפלסטינית להפסיק להפנות חולים לטיפול לבתי החולים בישראל בתגובה להחלטה הישראלית לקזז את כספי המיסים שמועברים לפלסטינים.
היא משמשת עמיתת מחקר בפורום לחשיבה אזורית.
בשנת 2020 הקימה את מיזם "Mishwar Zoom" ללימודי עברית לקהל הערבי.. לאחר מכן, שימשה כתבת ופרשנית בעניין הסכסוך הישראלי-פלסטיני והנעשה בישראל ובמזרח התיכון בכלי תקשורת שונים, בהם רדיו סאווא, i24NEWS וזמן ישראל.
בשנת 2021 החלה לשמש כתבת ופרשנית לענייני העולם הערבי של עיתון "ישראל היום".
הערות שוליים

↑  Dana Ben-Shimon, פייסבוק
↑  אלכסנדר כץ, הכתבת לענייני פלסטינים דנה בן שמעון עוזבת את התאגיד, באתר אייס, 11 בנובמבר 2018
↑  הפצצה של הרשות הפלסטינית: משרד הבריאות הפסיק להפנות חולים לביה"ח בעיר, באתר ידיעות ירושלים, ‏2019-04-22
↑  הפורום לחשיבה אזורית | דנה בן שמעון, באתר www.regthink.org
↑  مشوار زوم - تعلم اللغة العبرية, Mishwar Zoom