stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיצובישי פאסטשיו

| --- | --- |

Mitsubishi Pistachio, שנת 2000
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מיצובישי מוטורס
 שנות ייצור:  1999 – 2000
 יחידות שיוצרו:  כ-50
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  מיצובישי i
 אורך:  3,440 מ"מ
 רוחב:  1,475 מ"מ
 גובה:  1,510 מ"מ
 משקל:  700 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,340 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 16 שסתומים, 1,094 סמ"ק המפיק 74 כ"ס ב-6,000 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 צריכת דלק:  30 ק"מ ל-1 ליטר
מיצובישי פאסטשיו (ביפנית: ピスタチオ, באנגלית: Mitsubishi Pistachio) היא מכונית סופרמיני מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1999 – 2000 ביפן.
"מיצובישי פאסטשיו"

שם הדגם "Pistachio" - בתרגום מאנגלית לעברית פירושו פיסטוק (מבטאים: pēˈstaSHēˌō).
3 דלתות האצ'בק.
4 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
מנוע קירור מים.
המכונית תוכננה למקסימום צריכת הדלק ולמזער פליטות. היה לדגם משקל שפת המדרכה 700 ק"ג, צמיגים דקים ורדיאליים של 135 / 80R13, היגוי כוח חשמלי, סרעפת פליטה מפלדת אל חלד קלה, גלגלי אלומיניום קלים, מכסה אלומיניום, הפחתת עובי השמשה הקדמית ולוח אחורי של המושב האחורי מאלומיניום. מתחת למכסה המנוע הדגם השתמש בהזרקה ישירה של הדלק (GDI) (אנ') והן ב-"Start-stop system" (אנ') מערכת שמכבה את המנוע בזמן שהרכב נייח ומפעילה אותו מחדש אוטומטית כאשר המצמד מדוכא (חדשני לתקופה). צריכת דלק של 3.33 ליטר / 100 ק"מ חסרת תקדים לרכב המונע באופן בלעדי בבנזין.
קיבולת מכל בנזין - 30 ליטר.
צבע גוף הרכב היה זמין רק בצבעי שני גוונים (צהוב לימון וירוק) בהשראת הפיסטוקים.
יחס כוח / משקל: 10.57 כ"ס ל-1 ק"ג.
מכירות הדגם החלו ב-22 בדצמבר 1999 והסתיימו בסוף מרץ 2000. הזמנות הדגם יועדו לפקידי ממשלה, ולרכבי שירות מקומיים בלבד.
יוצרו 50 יחידות.
מחיר היחידה עמד על 959,000 ין יפני (סוף שנת 1999, ביפן).
ראו גם

מיצובישי מוטורס
הערות שוליים

↑  "מיצובישי פאסטשיו" goo-net-exchange.com/catalog/MITSUBISHI__PISTACHIO
↑  "מיצובישי פאסטשיו" - מפרט carfolio.com/specifications/models
↑  "מיצובישי פאסטשיו" - תמונה wheel-size.com/size/mitsubishi/pistachio
↑  "מיצובישי פאסטשיו"  autocade.net/index.php/Mitsubishi_Pistachio
אגדת תקיעת הסכין בגב

גלויה אנטישמית מ-1919
אגדת תקיעת הסכין בגב (בגרמנית: Die Dolchstosslegende; ‏האזנהקובץ:De-Dolchstoßlegende.ogg‏Ⓘ‏) היא תאוריית קשר על המרקסיזם לפיה צבא גרמניה לא הובס בשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה אלא הפסיד בגלל הבגידה ו"תקיעת סכין בגב האומה" של גורמי החברה האזרחית, במיוחד אקדמאים ואינטלקטואליים יהודים מרקסיסטים, הבונים החופשיים וגורמים נוספים שפעלו בגרמניה. באמצעות תעמולה מצד גורמי ימין, רעיון זה הפך לאמונה רווחת ברפובליקת ויימאר ובגרמניה הנאצית.
מקור האגדה

מקור האמונה הזו הוא במפקדי הצבא הגרמני בזמן המלחמה, פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. לצבא הגרמני היה קושי להודות בתבוסה ולכן חיפשו להטיל את האשמה על גורמים אזרחיים וכך בעת מתן עדות בפני ועדת חקירה של הרייכסטאג, הם אמרו כי כניעת גרמניה הייתה בגלל "תקיעת סכין בגב" שביצעו גורמי שמאל (ובמשתמע אף יהודים) ושהצבא הגרמני מעולם לא הובס בקרב. הייתה זאת דרך להסביר את התבוסה במלחמה, אולם במציאות הצבא הגרמני הוא אשר המליץ על כניעה והעדיף שהחרפה תיפול על ראש הסוציאל-דמוקרטים שבלית ברירה הקימו ממשלה חדשה בשנת 1918.
שתי עובדות שעזרו לצבא ליצור את המיתוס הן:
גרמניה מעולם לא נכבשה על ידי גורמים זרים, ולמעשה בתחילת המשא ומתן עם מדינות ההסכמה נמתחו קווי החזית מחוץ לגבולות גרמניה.
מדינות ההסכמה דרשו לנהל את המשא ומתן רק עם גורמים ממשלתיים ולא עם הצבא, וזה מה שפתח בפני הצבא והגנראלים אפשרות לברוח מאחריותם להסכמים.
הממשל החדש תרם גם הוא לטיפוח המיתוס. כאשר פרידריך אברט קיבל מצעד של תשעה גדודי משמר בשער ברנדנבורג בברלין אמר "בשמחה מקבלים אנו את פניכם בשובכם למולדת; שום אויב לא ניצח אתכם!" (10 בדצמבר 1918).
קבלתה בקרב העם

רוב העם הגרמני קיבל מיתוס זה כעובדה, והאשמת היהודים והמרקסיסטים בתבוסה הפכה לנוהג רווח. בנוסף, אמונה זו היוותה בסיס נוח ושירתה היבטים פסיכולוגיים בחברה הגרמנית, שכן כוחות רבי עוצמה בגרמניה מתקופת הקיסרות הגרמנית נשארו, כמו למשל הרצון להתפשטות טריטוריאלית והשאיפות הצבאיות והמיליטריסטיות.
מפלגות הימין הקיצוני הפולקי עשו שימוש נרחב בביטוי זה.
ברית חיילי החזית היהודים הייתה ארגון יהודי גרמני של חיילים משוחררים שלחמו למען גרמניה במלחמת העולם הראשונה, שהוקמה בראשיתה של רפובליקת ויימאר. הברית נוסדה בפברואר 1919, ופעלה לקידום שתי מטרות: להילחם בגל האנטישמיות שהרים את ראשו בגרמניה, ובמיוחד בטענה של אגדת תקיעת הסכין בגב, ולהוות ארגון אשר ייאגד את ותיקי הקרבות היהודיים, בדומה לארגונים אחרים של ותיקי המלחמה שקמו בגרמניה לאחר סיומה. בשיאהּ מנתה הברית בין 30–40 אלף חברים ב-360 סניפים, והוציאה עיתון בשם "המגן" (Der Schild) היא הפיצה בין היתר כרוזים שהזכירו כי 12,000 יהודים מתו כלוחמים למען גרמניה בקרבות מלחמת העולם הראשונה. אולם פעילות זו לא הצליחה להדוף את האנטישמיות או לְהָזֵם את תאוריית הקשר.
בשנת 1933, לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון זכתה אגדת "הסכין בגב" לאישור ממשלתי רשמי כשהפכה לחלק מההיסטוריה המקובלת שנלמדה בבתי הספר הגרמניים.
ראו גם

ברית חיילי החזית היהודים
האגן איש טרונג
פרשת דרייפוס
הפרוטוקולים של זקני ציון
פול מנפורט

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1949 (בן 75) ניו בריטיין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המרכז למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון (1974)  אוניברסיטת ג'ורג'טאון (1971)  St. Thomas Aquinas High School 
 מעסיק:  Vorys, Sater, Seymour and Pease, Black, Manafort, Stone and Kelly 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 מספר צאצאים:  2 
 
פול מנפורט (באנגלית: Paul John Manafort Jr) הוא לוביסט, יועץ פוליטי ועורך דין אמריקאי. בשנת 2016 ניהל את הקמפיין לבחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית.
ביוגרפיה

מנפורט נולד וגדל בעיירה ניו-בריטן שבמדינת קונטיקט. בשנים 1967–1974 למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, תחילה לתואר ראשון במינהל עסקים ואחר כך לתואר במשפטים.
בין השנים 1980-1978 עבד בקמפיין הבחירות של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, ולאחר בחירתו של רייגן מונה לעוזר במשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית. בשנות ה-80 וה-90 עבד גם בקמפיין הבחירות של ג'ורג' בוש האב ובוב דול.
בשנת 2006 החל לעבוד כיועץ פוליטי למפלגת האזורים, מפלגה פרו-רוסית באוקראינה בהנהגתו של ויקטור ינוקוביץ', שהיה לראש ממשלת אוקראינה לאחר שהחליף בתפקיד את יוליה טימושנקו ב-4 באוגוסט 2006, ואחר כך מונה גם לנשיא אוקראינה.
בשנים 2006–2009 עבד מנפורט עבור האוליגרך אולג דריפסקה וייצג אותו במספר מדינות שבהן השקיע, בשכר שנתי של עשרה מיליון דולר.
ביוגרפיה > קמפיין הבחירות של נשיא דונלד טראמפ

בפברואר 2016 פנה לדונלד טראמפ והציע לו עזרה כיועץ לקמפיין הבחירות ללא שכר, ובמרץ 2016 הצטרף לקמפיין. ביוני 2016 פיטר טראמפ, בלחץ בתו איוונקה טראמפ וחתנו ג'ארד קושנר, את קורי לבנדובסקי, מנהל קמפיין הבחירות שלו. במקומו מונה מנפורט. ב-9 ביוני 2016 השתתף מנפורט בפגישתו של דונלד טראמפ ג'וניור, יחד עם ג'ארד קושנר, עם עורכת הדין ממוסקבה נטליה וסלניצקיה במגדל טראמפ, שנועדה לעסוק בחומר מרשיע על הילרי קלינטון.
זמן קצר אחרי מינויו הסתבך בחשדות לעבירה על החוק האמריקני. סוכנות הידיעות האמריקאית Associated Press דיווחה כי מנפורט שימש ב-2012 צינור להעברת 2.2 מיליון דולר ממפלגת האזורים באוקראינה לארגוני שדלנות בוושינגטון די. סי. על פי הדיווח, צעד זה נעשה בדרך שטשטשה את ניסיונות המפלגה האוקראינית להתערב במדיניות החוץ האמריקנית. העיתון "הניו יורק טיימס" דיווח לפני כן שמנפורט קיבל 12.7 מיליון דולר במזומן ממפלגתו של ויקטור ינוקוביץ', שברח לרוסיה ב-2014 אחרי התקוממות נגדו. הכספים הועברו בשנים 2007 ו־2012, בטרם התמודד טראמפ בבחירות, וניתנו למשרדו של מנפורט. זאת תמורת ייעוץ לינקוביץ'. ב-19 באוגוסט 2016 התפטר מתפקידו.
ביוגרפיה > חקירה והרשעה

ב-27 ביוני 2017 הגיש מנפורט למחלקת המשפטים של ארצות הברית, באיחור ובאופן רטרואקטיבי, מסמכים המעידים כי החברה שבבעלותו קיבלה 17 מיליון דולר מממשלת אוקראינה בין השנים 2012 ו-2014. הגילוי הוא במסגרת חובתו החוקית כחלק מתקנות לפעילות כ"סוכן של גוף שלטוני זר" (Foreign Agents Registration Act) בארצות הברית. ב-27 ביולי 2017, סוכני FBI פשטו על ביתו של מנפורט בווירג'יניה
באוקטובר 2017 מנפורט ועוזרו הבכיר לשעבר ריק גייטס הסגירו את עצמם לידי צוות של התובע המיוחד רוברט מולר. מולר הגיש כתבי תביעה על 12 עבירות שונות נגד מנפורט וגייטס. בין האישומים: קשירת קשר נגד ארצות הברית, הלבנת הון והשתמטות ממס.
ב-31 ביולי 2018 החל משפטו של מנפורט (אנ') בבית המשפט המחוזי באלכסנדריה, וירג'יניה. בכתב האישום בן 32 העמודים מואשם מנפורט בהסתרת הכנסות של יותר מ-30 מיליון דולר שקיבל מחוץ לארצות הברית באמצעות העברת הכסף לחשבונות חוץ גבוליים, בכך ששיקר לבנקים, וחמק מתשלום מס. מנפורט הורשע ב-22 באוגוסט בשמונה סעיפים של עבירות כלכליות, בהן העלמות מס.
ב-7 במרץ 2019 הוטלו על פול מנפורט ארבע שנות מאסר בגין עבירות מס והונאת בנקים. בנוסך לכך, על מנפורט היה לשלם קנס בסך 50 אלף דולרים.
במאי 2019, סטיבן קוק, לשעבר יו"ר ומנכ"ל פדרל סייווינגס בנק (Federal Savings Bank) הואשם בשוחד ואישור הלוואות מסוכנות לפול מנפורט, במטרה לקבל תפקיד בכיר בממשל.
ביוגרפיה > הקשר הישראלי

ב-14 בספטמבר 2018, החל משפט נוסף בבית משפט פדרלי בוושינגטון, שהסתיים באותה יום בעסקת טיעון. מנפורט הודה בשני סעיפי אישום, במסגרת עסקת הטיעון, בסעיף אחד של קשירת קשר נגד ארצות הברית ובסעיף אחד של קשירת קשר לשיבוש מהלכי חקירה. לפי כתב האישום נגד מנפורט, הוא שיתף פעולה ב-2012 עם "פקיד ישראלי בכיר" בניסיון לקדם את האינטרסים של נשיא אוקראינה לשעבר  ויקטור ינוקוביץ' ולפגוע במנהיגת האופוזיציה יוליה טימושנקו. אותו "בכיר ישראלי" עלום דאג לפרסם הודעת גינוי רשמית של משרד החוץ אחרי בחירות 2012 באוקראינה, שבה ישראל מגנה את שיתוף הפעולה של טימושנקו עם גורמים אנטישמיים.
ב-16 בספטמבר 2018, פנו יו"ר מפלגת העבודה, אבי גבאי, ויו"ר מרצ לשעבר, זהבה גלאון, לרשויות בבקשה לפתוח בחקירה  בנוגע לשיתוף-הפעולה של מנפורט עם הבכיר הישראלי.
ב-17 בספטמבר 2018, טען דני אילון, שהיה סגן שר החוץ ב-2012, כי מעולם לא נתקל בהצהרה נגד מנהיגת האופוזיציה האוקראינית, הוסיף כי הוא לא מבין מדוע פורסמה רק ברוסית, וציין: "במקרים אחרים נזהרנו עם גינויי אנטישמיות ולא הזכרנו שמות".
ביוגרפיה > חנינה

ב-23 בדצמבר 2020, הנשיא טראמפ השתמש בסמכויות החנינה שלו והעניק מחילה למנפורט.
ראו גם

מייקל פלין
ג'ורג' פפדופולוס
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016
התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016
הערות שוליים

1 2  מורה נבוכים: תאריכי מפתח בהשתלשלות החקירה של טראמפ ואנשיו, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 31 באוקטובר 2017
↑  "מנהל הקמפיין של טראמפ עבד עבור מיליארדר רוסי ולמען פוטין", באתר ynet, 23 במרץ 2017
1 2  זעזוע נוסף במטה טראמפ: יו"ר הקמפיין התפטר, באתר ynet, 19 באוגוסט 2016
↑  עורכת הדין שסיבכה את בנו של טראמפ: "אני עובדת בשביל הקרמלין", באתר וואלה, 28 באפריל 2018
↑  "AP Sources: Manafort tied to undisclosed foreign lobbying". Associated Press. נבדק ב-17 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   הניו יורק טיימס, מנהל הקמפיין של טראמפ מופיע ביומני העברות הכספים הסודיות של נשיא אוקראינה המודח, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2016
↑  Hamburger, Tom. "Former Trump campaign chairman Paul Manafort files as foreign agent for Ukraine work". The Washington Post. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  החבל מתהדק: חקירת קשרי טראמפ עם רוסיה: אישומים נגד בכיר לשעבר במטה הבחירות., באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 31 באוקטובר 2017
↑   הניו יורק טיימס, משפטו של מנפורט מתחיל: האם הוא יכול להפיל את טראמפ - ועוד דברים שצריך לדעת, באתר הארץ, 31 ביולי 2018
↑  עמרי נחמיאס‏, מקורב נוסף: מנהל הקמפיין לשעבר של טראמפ הורשע ב-8 אישומים, באתר וואלה, 28 באפריל 2018
↑  רויטרס‏, חקירת המעורבות הרוסית: עוד 3.5 שנות מאסר למנהל קמפיין טראמפ לשעבר, באתר וואלה, 13 במרץ 2019
↑   רויטרס, מנכ"ל בנק בארה"ב חשוד ששיחד את מנהל הקמפיין של טראמפ כדי לקבל תפקיד בממשל, באתר TheMarker‏, 23 במאי 2019
↑  נעה לנדאו, אמיר תיבון, ליברמן ביקש לחשוף את זהות הישראלי המעורב בתיק מנפורט; מולר ל"הארץ": מנועים מפרסום שמו, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2018
↑  טל שניידר, ‏גבאי וגלאון: לחקור הקשר למנפורט; האם יש בישראל חפרפרת?, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2018
↑  סגנו של ליברמן ב-2012: לא הכרתי את הודעת משרד החוץ נגד טימושנקו, חייבים לחקור, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2018
↑  וול סטריט ג'ורנל, ‏טראמפ חתם על 26 חנינות, כולל לפול מנפורט ולרוג'ר סטון, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810673778605606  GND: 1147767483  ISNI: 0000 0004 9906 7925  LCCN: no2018027240  VIAF: 3517147270371535700003   WorldCat (עם VIAF): 3517147270371535700003 
הסדר הטיעון - 14 בספטמבר 2018
לארי בירד

לארי ג'ו בירד (באנגלית: Larry Joe Bird; נולד ב-7 בדצמבר 1956 בווסט באדן ספרינגס, אינדיאנה) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי. הוא נבחר על ידי בוסטון סלטיקס במקום השישי בדראפט של שנת 1978, ושיחק במדי הקבוצה במשך 13 עונות, עד פרישתו בסיום עונת 1991/1992. בירד נחשב לאחד מטובי הכדורסלנים בכל הזמנים.
נבחר ב-1996 כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, ושנתיים לאחר מכן הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל. שימש כמאמנה הראשי של אינדיאנה פייסרס בין עונות 1998-2000, ונתמנה לנשיא הקבוצה בשנת 2003.
ביוגרפיה > נעוריו

בירד נולד בעיירה וסט באדן ספרינגס שבאינדיאנה, הרביעי משישה ילדים. אביו, קלוד ג'וזף ("ג'ו"), היה פועל קשה יום שעסק במגוון עבודות ואימו, ג'ורג'יה קרנס, עבדה כמלצרית. הוריו הם ממוצא אירי, סקוטי, וילידים אמריקאים משני צדי המשפחה. את ימי נעוריו העביר בירד בין העיירות הכפריות וסט ביידן ושכנתה "פרנץ' ליק", ועל כך אמר מאוחר יותר בבדיחות: "לא משנה כמה טוב אני, אני עדיין רק 'היק' (כפרי) מפרנץ' ליק". ציטוט זה הפך במהרה לכינויו של בירד - "The Hick from French Lick". אביו היה שתיין שסבל מהפרעות אישיות, אשר נבעו מהלם קרב שחווה כשלחם במלחמת קוריאה. במשך כל ילדותו נאבקה משפחתו של בירד לגמור את החודש וחייתה בעוני. בשל הקשיים שעברו על המשפחה, בירד ואחיו נשלחו מדי פעם לגור עם סבתו. בשנת 1988 העניק בירד ריאיון למגזין ספורטס אילוסטרייטד, בו סיפר על האופן בו התמודדה אמו עם הקשיים הכלכליים: "אם יום התשלום לבנק היה מתקרב ואנחנו היינו זקוקים לנעליים, היא השיגה את הנעליים, ואחר כך התמודדה עם אנשי הבנק. אני לא מתכוון לכך שהיא לא שילמה לבנק, אלא שהילדים תמיד היו ראשונים בסדר העדיפויות שלה". באותו ראיון טען כי העוני שידע בילדותו מניע אותו עד היום.
למרות הקשיים הצליח בירד להפוך לאחד משחקני הכדורסל הטובים ביותר בפרנץ' ליק, ואף כיכב בנבחרת בית הספר התיכון המקומי "ספרינגס ואלי". במדי נבחרת בית הספר קלע בירד 31 נקודות, קלט 21 ריבאונדים ומסר 4 אסיסטים בממוצע למשחק, ועד סיום לימודיו היה למלך הסלים של הקבוצה בכל הזמנים. ג'ים ג'ונס, מאמן קבוצת הכדורסל של תיכון ספרינגס ואלי, שימש דמות מפתח בהתפתחותו של בירד. בירד החליט כי יפסיק לעסוק בפוטבול ובבייסבול וישקיע את כל מרצו בכדורסל. כנער, נהג להעביר את מיטב זמנו הפנוי באולם הכדורסל; הוא היה מקדים לכל אימון, את ההפסקות בין השיעורים היה מבלה בקליעה לסל, ואף בתום הלימודים נהג להישאר ולהתאמן עד שעות הלילה. ג'ונס, או "ג'ונסי", כפי שכינה אותו בחיבה בירד, תמיד היה מוכן להשקיע את זמנו ולתרגל את בירד וחבריו במשחק הכדורסל.
ביוגרפיה > נעוריו > קריירת המכללות (1974–1979)

אפיזודת המכללות של בירד החלה בשנת 1974 עם הצטרפו לשורות אוניברסיטת אינדיאנה, מוסד שהחזיק באחת מתוכניות הכדורסל הבכירות בליגת המכללות. בירד בן ה-17 התקשה להסתגל לסביבה החדשה, ובאוטוביוגרפיה שפרסם שנים לאחר מכן העיד כי נעדר את הבשלות שדרש המעבר מהסביבה הכפרית לקמפוס גדוש הסטודנטים. בנוסף, טען בירד בספרו כי סבל מהתנכלויות חוזרות מצד אחד מכוכבי הקבוצה. פחות מחודש לאחר הגעתו לאוניברסיטה, ובטרם שיחק משחק בודד בקבוצה, חזר לפרנץ' ליק ונרשם מחדש למכללה מקומית, אשר גם ממנה נשר כעבור חודשיים.
לבירד, שנישא והתגרש לאחר תקופה קצרה, נולדה בת, ולכן היה זקוק לכסף. בשלב זה נטש את העיסוק בכדורסל תחרותי למספר חודשים והחל לעבוד במחלקת התחזוקה העירונית בשלל עבודות כפיים. בירד חזר למסגרת לימודית וספורטיבית ב-1975 עם הירשמו לאוניברסיטת המדינה של אינדיאנה, מוסד בעל תוכנית כדורסל צנועה יחסית. על פי חוקי ההעברות בספורט מכללות, חל על בירד תקופת צינון של שנה עד להופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה. במהלך שנה זו איבד בירד את אביו, שהתאבד. הוריו התגרשו תקופה קצרה לפני כן, ואביו נדרש בתשלומי מזונות בהם לא הצליח לעמוד, ולכן התאבד כדי שמשפחתו תזכה בכספי הביטוח, מה שאכן קרה.
בשתי עונותיו הראשונות כשחקן מכללות קלע 31.4 נקודות בממוצע למשחק, ואף על פי שנבחר בדראפט 1978 על ידי בוסטון סלטיקס, החליט כי ישלים גם את עונת זכאותו הרביעית במכללות (השלישית במדי הקבוצה). בעונתו האחרונה, 1978/1979, בירד הוביל את קבוצתו למשחק הגמר של טורניר ה-NCAA, בו התמודדה מול אוניברסיטת המדינה של מישיגן בה שיחק מג'יק ג'ונסון. משחק הגמר משך את כמות הצופים הגבוהה בתולדות ליגת המכללות, בעיקר הודות למפגש בין שני כוכבי המכללות הגדולים ביותר - בירד וג'ונסון. היריבות בין שני השחקנים נמשכה לכל אורך שנות ה-80, כשהשניים הובילו את קבוצותיהם פעם-אחר-פעם להתמודדויות בסדרת הגמר של ה-NBA. במשחק הגמר עצמו הפסידה קבוצתו של בירד בתוצאה 64–75, למרות 19 הנקודות שקלע בירד. בסיום העונה זכה בירד בגביע אוסקר רוברטסון, בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון וודן המוענקים ל"שחקן המכללות של השנה". במהלך שנותיו באוניברסיטה הוביל בירד את קבוצתו כמעט לבדו לצמרת ליגת המכללות עם 81 ניצחונות לעומת 13 הפסדים, ומאזן שיא ביתי בליגת המכללות של 50 ניצחונות כנגד הפסד בודד. בשלוש העונות שלו בליגת המכללות רשם ממוצעים של 30.3 נקודות, 13.3 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק, ואת ליגת המכללות עזב כשהוא מדורג במקום החמישי בטבלת קלעי ה-NCAA בכל הזמנים.
קריירה ככדורסלן מקצועני

בירד נבחר במקום השישי בדראפט 1978 על ידי בוסטון סלטיקס, והחל לשחק בשורות המועדון בעונת 1979/1980. בירד ביסס במהרה את מעמדו כאחד הכוכבים הגדולים בליגה ושיפר את קבוצתו באופן מידי. בעוד שבעונה שקדמה להגעתו צברה הקבוצה 29 ניצחונות בלבד, במהלך עונתו הראשונה ניצחה הקבוצה 61 משחקים - השיפור הגדול ביותר עד אז במאזנה של קבוצה מעונה לעונה. לארי בירד הגיע לסלטיקס באותה עונה בה הגיע מג'יק ג'ונסון ללייקרס, והם המשיכו את היריבות הגדולה ויחסי החברות הקרובים גם בליגת ה-NBA. הסלטיקס והלייקרס הן היריבות הגדולות בליגת ה-NBA מאז שנות ה-60, והיריבות בין הסלטיקס של בירד ללייקרס של מג'יק העלתה את העניין בליגה לשיאים חדשים, ויש הטוענים כי הצילה את הליגה שהייתה קרובה לקריסה.
לצידו שיחקו בבוסטון בין השאר, הרכזים נייט ארצ'יבלד ודניס ג'ונסון, הקלעים דני איינג' וג'רלד הנדרסון, הסמול פורוורד סדריק מקסוול שבשנים ששיחק בקבוצה בירד שיחק כפאוור פורוורד, הפאוור פורוורד קווין מקהייל שבשנים שמקסוול שיחק בסלטיקס היה המחליף של בירד, והסנטרים רוברט פאריש וביל וולטון. בירד, מקהייל ופאריש נחשבים לשלישיית הקו הקדמי או קו הבסיס הטובה ביותר בכל הזמנים, וכונו "השלישייה הגדולה" (The Big Three).
בירד הוביל את בוסטון סלטיקס לשלוש אליפויות NBA: ב-1981 נגד יוסטון רוקטס, ב-1984 נגד לוס אנג'לס לייקרס, וב-1986 שוב מול הרוקטס. כמו כן השתתף בירד בשתי הופעות נוספות בגמר ב-1985 וב-1987 שבהן הפסידה בוסטון ללייקרס. בירד זכה שלוש פעמים רצופות בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, פעמיים בתואר ה-MVP של סדרת הגמר, בתואר רוקי השנה ופעם אחת בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר. לאורך הקריירה נבחר 9 פעמים ברציפות לחמישיית העונה ונבחר להשתתף ב-12 משחקי אולסטאר. למעשה נבחר בירד למשחק האולסטאר בכל עונותיו ב-NBA מלבד עונת 1988/1989, בה נפצע והשתתף ב-6 משחקים בלבד. כמו כן זכה בירד בתחרות השלשות של ה-NBA בשלוש השנים הראשונות של התחרות (1986–1988).
קריירה ככדורסלן מקצועני > מהלך קריירת המשחק (1979–1992)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1979/1980, סיימו הסלטיקס את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה (61-21). בירד הוביל את הקבוצה בנקודות (21.3 למשחק) ובכדורים חוזרים (10.4), זכה בתואר רוקי העונה ונבחר לחמישיית העונה הראשונה. הסלטיקס העפילו לפלייאוף, אך הפסידו בגמר המזרח לפילדלפיה 76' בראשות ג'וליוס אירווינג.
בעונת 1980/1981 הצטרפו לקבוצה רוברט פאריש וקווין מקהייל, והסלטיקס חזרו וסיימו עם המאזן הטוב בליגה. במהלך העונה הסדירה הוביל בירד את הקבוצה בנקודות (21.2 למשחק), ובריבאונדים (10.9 למשחק, רביעי בליגה). בסיבוב הפלייאוף הראשון ניצחו את השיקגו בולס, ובשני חזרו מפיגור 1–3 מול פילדלפיה כדי להעפיל לגמר המזרח. בגמר ה-NBA ניצחו הסלטיקס את היוסטון רוקטס ב-6 משחקים. במהלך סדרת הגמר קלע בירד 15.3 נקודות, קטף 15.3 ריבאונדים ומסר 7.0 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת 1981/1982 התקדמה בוסטון בפלייאוף עד גמר המזרח אך הודחה על ידי פילדלפיה. בירד, שהשתתף במשחק האולסטאר, זכה בתואר ה-MVP של המשחק עם 19 נקודות, 12 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון המזרח על המערב בתוצאה 118–120. בעונת 1983/1984] זכה לראשונה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה כשהוא קולע 24.2 נקודות, קולט 10.1 ריבאונדים, מוסר 6.6 אסיסטים וחוטף 1.8 כדורים בממוצע למשחק. הסלטיקס זכו באליפות הליגה בתום העונה, ובירד זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. בשבעת משחקי הגמר, בקרב על האליפות, רשם בירד ממוצעים של 27.4 נקודות, 14 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים, 2.1 חטיפות ו-1.1 חסימות למשחק.
בעונה הבאה זכה בירד בתואר ה-MVP של העונה בשנית, עם ממוצעי משחק של 28.7 נקודות, 10.5 ריבאונדים, 6.6 אסיסטים, 1.6 חטיפות ו-1.2 חסימות. בפלייאוף הגיעה בוסטון שוב לגמר נגד הלייקרס, אך הפעם הפסידה כשבירד משיג בסדרת הגמר ממוצעים של 23.8 נקודות, 8.8 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק. בעונת 1985/1986 זכה בירד בשלישית בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, לאחר שהשיג 25.8 נקודות, 9.8 ריבאונדים, 6.8 אסיסטים ושתי חטיפות בממוצע למשחק, והמועדון סיים את העונה הסדירה במאזן 15–67. הקבוצה, שבעיני רבים נחשבת לטובה בכל הזמנים, זכתה בעונה זו באליפות האחרונה בתקופתו של בירד. בירד שזכה בשנית בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר ניצחון הסלטיקס בשישה משחקים על הרוקטס, תרם לקבוצתו ממוצעים 24 נקודות, 9.7 ריבאונדים, 9.5 אסיסטים ו-2.7 חטיפות בסדרה. במשחק השישי של הסדרה רשם טריפל דאבל של 29 נקודות, 12 ריבאונדים ו-11 אסיסטים.
בעונת 1986/1987 שמר בירד על ממוצעים דומים לעונות הקודמות, עם 28 נקודות, 9.2 ריבאונדים, 7.6 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק. עם זאת, לאחר שלוש זכיות רצופות של בירד, הוענק תואר ה-MVP של העונה הסדירה דווקא למג'יק ג'ונסון. בפלייאוף העפילו הסלטיקס לגמר נגד הלייקרס אך הפסידו בשישה משחקים, כשבירד משיג בסדרת הגמר 24.1 נקודות, 10 ריבאונדים, 5.5 אסיסטים, 1.2 חטיפות, ו-1.2 חסימות למשחק.
בירד פרש מוקדם משרצה עקב שלל בעיות רפואיות, בהן בקע בסחוס שבין חוליות הגב הנמוכות וניוון בשתי חוליות נוספות. בנוסף סבל בשנותיו האחרונות מכאבים במרפקו ובכף רגלו, ואף עבר ניתוח בקיץ 1988.
נבחרת החלומות

בשלהי הקריירה, נענה בירד לזימון לשחק במדי נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992). נבחרת זו כללה כוכבי-על כמו מייקל ג'ורדן, מג'יק ג'ונסון וצ'ארלס בארקלי, ונחשבת עד היום לנבחרת הכדורסל הטובה ביותר בכל הזמנים. הנבחרת סיימה את הטורניר במאזן מושלם וזכתה במדליית הזהב האולימפית. נבחרת זו זכתה לכינוי "דרים טים" (נבחרת החלומות). עם סיום הטורניר, ב-18 באוגוסט, הודיע בירד על פרישתו ממשחק.
מאמן ומנהל כדורסל

עם פרישתו ממשחק פעיל ב-1992 נשכר בירד על ידי בוסטון סלטיקס למלא תפקיד ניהולי, תפקיד בו שימש עד 1997 אז נתמנה למאמנה הראשי של אינדיאנה פייסרס.
כבר בעונתו הראשונה כמאמן, 1997/1998, השכילה קבוצתו להעפיל לגמר הפלייאוף של המזרח ובירד נבחר למאמן העונה. בכך הפך לאדם היחיד בתולדות הליגה לזכות הן בתואר ה-MVP של העונה הסדירה והן בתואר מאמן העונה. בעונת 1999/2000 בירד הוביל את אינדיאנה פייסרס לגמר ה-NBA, אך עם תום העונה, לאחר שלוש שנים בתפקיד, הודיע על פרישתו מאימון כדורסל. בירד כיהן בתפקיד הנשיא לענייני כדורסל של הפייסרס בין השנים 2003 ל-2012 ובין 2013 לשנת 2017, ובפועל ניהל את המועדון.
פרופיל כשחקן

ראיית המשחק המפותחת בה ניחן ויכולתו הפנומנלית של בירד לצפות מהלכים חיפו רבות על יכולתו האתלטית המוגבלת. בירד תפקד הן כמנהל משחק והן כפורוורד, פוינט-פורוורד למעשה - רכז מעמדת הסמול-פורוורד. בירד ביצע ברמה גבוהה הן דברים הנדרשים מגארד - ניהול משחק משובח, קליעה טובה מכל הטווחים וחדירות לסל, והן דברים הנדרשים מפורוורד - קליטת כדורים חוזרים וקליעה מעולה. תרומתו של בירד הייתה ניכרת גם בצד ההגנתי בחטיפותיו וחסימותיו, עדות לרב-גוניות שלו על המגרש ניתן למצוא ב-69 המשחקים בהם הגיע לטריפל דאבל, החמישי בכל הזמנים.
בירד התבלט לא רק בכישוריו, אלא גם במנהיגותו ויכולתו לסחוף את קבוצתו אחריו. הוא היה מנהיג שעשה את השחקנים שסביבו לטובים יותר, כשחכמת המשחק שלו ויכולת המסירה הגבוהה סייעה מאוד לכך, וכל מי ששיחק איתו הרגיש שהוא חייב לעשות את מרב המאמצים ולהוציא מעצמו את הטוב ביותר בכל משחק כדי לא לאכזב את בירד. רד אָאוּוֶרְבָּךּ, המנהל הכללי ומאמן הסלטיקס בתקופתו של בירד, אמר:
"לא היה ואין שחקן, ההופך את ארבעת שותפיו על המגרש לטובים יותר, כפי שעשה זאת בירד."
גם נייט ארצ'יבלד, שהיה כבר שחקן ותיק בן 31 כשבירד בן ה-23 הגיע לסלטיקס, הפליג בשבחי כישורי המנהיגות של בירד:
אחרי 30 דקות באימון הראשון, ידעתי שהגיע אלינו אחד מהשחקנים הגדולים ביותר שראיתי. בלי להוציא מילה הוא הפך כמעט מיד למנהיג שלנו ללא עוררין. הוא שוחח איתי ולא התביישתי ללמוד מהצעיר, כי ידעתי שהשחקן הטוב בעולם מנסה לשפר את משחקי. למרות גילו הצעיר הרגשתי מין צורך לשחק טוב ולא לאכזבו. הוא בבת אחת הפך אותנו לקבוצה מצוינת."
דני איינג', ששיחק עם בירד בבוסטון, אמר עליו:
"אני לא יודע איך זה, למה, ומדוע, אך כששיחקתי איתו, פתאום הרגשתי שאני משחק ביתר מאמץ, שכל ואחריות, כאילו אסור לי לאכזב אותו. איתו עשיתי דברים שלא עשיתי מעולם."
כמנהיג הקבוצה הוא התעלה באופן מיוחד ברגעי הסיום של משחקים ובמשחקים מכריעים, וקלע פעמים רבות סלי ניצחון חשובים עבור קבוצתו או ביצע פעולות אחרות שהובילו לניצחון במשחק. אף מייקל ג'ורדן, כשנשאל מי הוא היה רוצה שייקח את הזריקה המכרעת חוץ ממנו (אם היה משחק אתו), ענה מיד: "לארי בירד!"
עדות נוספת לאופיו יוצא הדופן של בירד ניתן למצוא בפציעה בעצם אצבע יד ימינו, ידו הקולעת, ממנה סבל משך כל קריירת המשחק המקצועית.
ב-2022 הוענק לראשונה פרס ה-MVP של סדרות הגמרים האזוריים ב-NBA, המוענק לשחקן המצטיין בגמרים האזוריים ב-NBA. הפרס של גמר האזור המזרחי נקרא על שם בירד.