stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורתודוקסיה פתוחה
מוסדות > ישיבת חובבי תורה

בשנת 1999 הקים וייס את ישיבת חובבי תורה (YCT), (כיום באזור ריברדייל הברונקס, ניו יורק), ובספטמבר 2000 נפתח בישיבה בית ספר לרבנים שכיתתו הראשונה מנתה שבעה תלמידים. מאז הקמתה, YCT תיארה עצמה כמוסד של האורתודוקסיה הפתוחה.
בשנת 2006 הגישה YCT בקשה לחברות במועצה הרבנית של אמריקה (RCA), הגוף הרבני המזוהה עם האיחוד האורתודוקסי, מהגדולים והוותיקים בארגוני היהודים האורתודוקסים הפועלים בארצות הברית. YCT משכה את בקשתה, לאור הערכתה כי זו תידחה. אירוע זה שיקף את המחלוקת סביב YCT.
מוסדות > ישיבת מהר"ת והסמכת נשים

במאי 2009 הכריז וייס על פתיחת ישיבת מהר"ת, ראשי תיבות של "מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית", תואר שיצר לגרסה הנשית לתואר "רב". המשימה של בית הספר, על פי אתר האינטרנט שלו, היא "להכשיר נשים אורתודוקסיות כמנהיגות רוחניות וכמוסדות הלכתיים". הקורס אורך ארבע שנים במשרה מלאה. שרה הורביץ מונתה לדיקן ישיבת מהר"ת. ב-16 ביוני 2013 הסתיים המחזור הראשון של "מהר"ת".
ביוני 2009 וויס הסמיך את שרה הורוויץ לרבה, והעניק לה את התואר "מהר"ת (מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית)". היא הייתה האישה האורתודוקסית הראשונה שהוסמכה רשמית לתואר זה. בפברואר 2010 וייס הסמיך את הורוויץ לתואר "רבה". המהלך עורר ביקורת רחבה בעולם האורתודוקסי. מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל פרסמה הצהרה פומבית בה הורתה כי אין להתייחס לוויס עוד כאורתודוקסי, והצהירה כי "התפתחויות אלו מייצגות סטייה רדיקלית ומסוכנת מהמסורת היהודית וממסורת התורה, ויש לגנות אותה בחריפות. כל קהילה בה אישה מכהנת בתפקיד רבני מכל סוג שהיא אינה יכולה להיחשב כאורתודוקסית." בלחץ ה-RCA התחייב וייס שלא להסמיך נשים נוספות בתואר "רבה". עם זאת, הורוויץ שומרת על תוארה כרבה.
זמן קצר לאחר מכן, פורסמה על ידי - RCA הצהרה המעודדת חינוך תורני לנשים בעולם האורתודוקסי, אך מוסיפה ומצהירה כי: "איננו יכולים לקבל הסמכת נשים או את ההכרה בהן כחברות של הרבנות האורתודוקסית", ובאוקטובר 2015 פסק ה-RCA כי הסמכת נשים כרבות או העסקת נשים כרבות אסורה.
ב-2015 הוסמכה יפה אפשטיין לרבה על ידי ישיבת מהר"ת, שהקים וייס. בשנת 2015 הוסמכה לילה קז'דאן לתואר "רב" על ידי אותו ארגון, מה שהפך אותה לבוגרת הראשונה שלהם שקיבלה את התואר רב. בשנת 2016 צירף המרכז היהודי מאונט פרידום (Mount Freedom) בניו ג'רזי, המשתייך לאורתודוקסיה הפתוחה, את קז'דאן ל"צוות ההנהגה הרוחנית" שלו..
ביקורת

רבנים רבים, הן מקרב החרדים והן מקרב האורתודוקסים המודרניים, התנגדו לגישתו של וייס בטענה כי זו קרובה לזו של היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית ואינה יהדות אורתודוקסית.
בוועידה ה-92 של תנועת אגודת ישראל באמריקה (אנ') בשנת 2014, כינה האדמו"ר מנובומינסק את האורתודוקסיה הפתוחה "סכנה חדשה... המבקשת אף היא לעוות את המשמעות הקדושה של יידישקייט, ומשופעת בכפירה..." בנובמבר 2015, הוקיעו אגודת ישראל של אמריקה מהלכים להסמכת נשים, ואף הכריזו על מוסדות של האורתודוקסיה הפתוחה, ביניהם ישיבת מהר"ת וישיבת חובבי תורה, כדומים לתנועות מתנגדות אחרות לאורך ההיסטוריה היהודית שדחו עקרונות יסוד ביהדות.
ועידת רבני אירופה הלכה בעקבותיה באותו חודש, וקבעה כי "הוועידה רואה בכאב רב את הסטיות ממקורות דתיים הנובעים מהתנועה שנקראה 'אורתודוקסיה פתוחה', ומזהירה כי מי שפועל ברוח זו, בוגרי התנועה הנ"ל... לא יוכרו על ידינו כרבנים, על כל המשתמע מכך. "ג'ונתן גוטנטאג ממנצ'סטר, בריטניה, הסביר כי על ידי בדיקה שיטתית של גבולות מנהגי היהודי הנורמטיבי, האורתודוקסיה הפתוחה "דחפה את המעטפה שהתרחבה רחוק, ו... הובילה לעמדות המביאות את תומכיה אל מחוץ למטריה האורתודוקסית."
מסרים דומים הועברו בהודעה לעיתונות על פסק דין של הברית הרבנית של אמריקה ב-22 בפברואר 2018, המשווה בין האורתודוקסיה הפתוחה ליהדות הרפורמית והקונסרבטיבית, וקבע כי "הרבנות בתנועה זו דוגלת בפילוסופיות של דור החטא של עגל הזהב." מנהיגי אורתודוקסיה מרכזיים בולטים הצהירו גם כי מנהגי אורתודוקסיה הפתוחה ואמונותיה אינן מתיישבות עם היהדות האורתודוקסית.
סטיבן פרוזנסקי, רב הקהילה בני ישורון בטינק, ניו ג'רזי ונאמן המועצה הרבנית של אמריקה (RCA) במועצת בית הדין של אמריקה, טוען כי גישתו של וייס דומה מאוד לקונסרבטיביות האמריקנית בראשית המאה העשרים ולדעתו ראויה יותר לשם "נאו-קונסרבטיבית" ולא יהדות "אורתודוקסית". באתר - Matzav.com הוא מסכם כי "בהירות וכנות לפחות דורשים שנכיר לנגד עינינו יצירת תנועה חדשה בחיים היהודיים מחוץ לעולם האורתודוקסי, כזו שראינו בעבר. אפשר לכנות זאת 'נאו-קונסרבטיביות'. 'אורתודוקסיה פתוחה' הוא שם מותג מתעתע, סיסמה פרסומית, וניסיון להישאר קשור לעולם התורני כדי לעצב אותו מחדש מבפנים, אך רחוק מהמציאות." משה אבריק, בעל טור במגזין היהודי "The Algemeiner Journal" מסכים עם פרוזנסקי כי וייס יצר תנועה יהודית חדשה באמריקה, ומשווה אותו עם אייזיק מאייר וייז. (מייסד היהדות הרפורמית) וסולומון שכטר (מייסד היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית). לדבריו, "את תנועתו של וייס, סוג של יהדות המאמצת בהתלהבות את האידאולוגיות של הפמיניזם והליברליות-הפרוגרסיביות-מודרניזם תוך ציפוי שלה בטעם אורתודוקסי חזק, ניתן לתייג במדויק כיהדות אורתודו-פמיניסטית פרוגרסיבית" אבל "המונח שטבע הרב סטיבן פרוזנסקי, יהדות נאו-קונסרבטיבית הצליחה להשתלב בצורה מסודרת בחריץ משמאל ליהדות האורתודוקסית ומימין היהדות הקונסרבטיבית."
האיחוד האורתודוקסי (OU), המועצה הרבנית של אמריקה (RCA) והמועצה הלאומית לישראל הצעירה ניתקו את הקשר עם מוסדות אורתודוקסיה הפתוחה. ה-RCA אינו מאשר את ההסמכות לרבנות של ישיבת חובבי תורה או בוגרי ישיבת מהר"ת, ובתי כנסת צעירים ישראלים כבר לא מקבלים מועמדים עם הסמכת YCT.
יתרה מזאת, בתגובה לאורתודוקסיה פתוחה קמו ארגונים חדשים שמתנגדים לעמדות או פעולות של האורתודוקסיה הפתוחה. אלו כוללים את הקואליציה לערכים יהודיים (CJV) ואת הרבנים האורתודוקסים המסורתיים של אמריקה (TORA).
תגובה לביקורת

סטיבן באיימי, המנהל הארצי לענייני הקהילה היהודית בוועד היהודי-האמריקאי, רואה באורתודוקסיה הפתוחה את הצורה האותנטית ביותר של האורתודוקסיה המודרנית. בהתייחס למינויו של אשר לופטין כנשיא הנכנס של בית הספר לרבנות ישיבת חובבי תורה, אמר באיימי: "האירוע הדגים את כוחה של אורתודוקסיה שהיא מודרנית באמת, במובן של סינתזה של תרבות מודרנית עם מסורת ולמידה יהודית, ו'אורתודוקסיה פתוחה', פתוחה לכל היהודים ופתוחה לשמיעת עמדות אחרות." עם זאת, בסופו של דבר הסיר ה-YCT כל התייחסות לאורתודוקסיה הפתוחה באתר האינטרנט שלו, והחליף את התיאור "פתוח" ב"מודרני". בריאיון ל-"Jewish Week" באוגוסט 2017, אמר נשיא בית הספר: "כשהם אומרים 'אורתודוקסים פתוחים' אני אומר 'אנחנו אורתודוקסים מודרניים'. אנחנו חלק מלא מהאורתודוקסיה המודרנית." המכון העברי לריברדייל, בו שימש וייס כרב ("רב בכיר") עד פרישתו בשנת 2015, ממשיך להגדיר את עצמו "בית כנסת אורתודוקסי פתוח".
חברים בולטים

היהדות האורתודוקסית הפתוחה כללה מספר מנהיגים ידועים שהיו קשורים בעבר לקבוצות בולטות אחרות כמנהיגים וכמלומדים. כמה אנשים בולטים הקשורים לקבוצה כוללים:
הרב אבי וייס
הרב מארק אנג'ל
הרב ד"ר דניאל שפרבר
הרב דוד ביגמן
הרבנית מלכה פיוטרקובסקי
הרב שלמה ריסקין
הרב מנחם הכהן
רבנים מפורסמים אחרים כמו הרב יחזקאל לוקשטיין (אנ') התייצבו לעיתים קרובות לצד הקהילה אך מעולם לא היו קשורים לקבוצה באופן רשמי.
אילריון ואסילצ'יקוב

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1776 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 במרץ 1847 (יוליאני) (בגיל 70) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 בן או בת זוג:  Vera Vasilchikova Tatyana Vasilchikova 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  מסדר העיט האדום, דרגה 1  מסדר סטניסלב הקדוש  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  אות המסדר גאורגיוס הקדוש  Order of Saint Anna, 1st class with diamonds  חרב הזהב של גבורה  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  מסדר העיט השחור  עיטור אנדריי הקדוש  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  המסדר הצבאי של מריה תרזה 
 
אילריון ואסילצ'יקוב (ברוסית: Илларион Васильевич Васильчиков‏; 1776 - 5 במרץ 1847 סנקט פטרבורג) היה רוזן, נסיך, מדינאי רוסי, ראש ממשלת רוסיה בשנים 1838–1847.
חייו

אילריון ואסילצ'יקוב קיבל השכלה ביתית ובשנת 1792 החל את השירות הצבאי. התקדם מהר בדרגות ובשנת 1803 היה מפקד גדוד פרשים. במהלך המלחמה עם נפולאון השתתף בקרבות בלימה. נפצע בקרב בורודינו. עבור השתתפותו בקרבות קיבל עיטור גאורגי מדרגה שלישית. למרות הפציעות המשיך בשרות הצבאי גם במערכה באירופה. בשנת 1817 קיבל פיקוד על אוגדה ובשנת 1823 קודם לדרגת אלוף בחיל הפרשים. בשנת 1831 הוענק לו תואר רוזן.
במהלך מרד הדקבריסטים היה ליד ניקולאי הראשון והמליץ על פעילות אקטיבית נגד המורדים. היה חבר בחבר השופטים לאחר דיכוי המרד.
בשנת 1828 היה ביחד עם קיסר ניקולאי בחזית המלחמה נגד הטורקים. השתתף בהתייעצויות בהקשר לפעילות התקפית של הצבא תוך מעבר דרך הרי בלקן.
בשנים 1831–1838 היה מפקד הכוחות בבירה ובסביבתה.
בנוסף לפעילות צבאית טיפל בענייני המדינה. בשנת 1821 התמנה לחבר במועצה מדינית. היה פעיל בוועדות המועצה. בשנת 1838 התמנה ליושב ראש המועצה ולראש הממשלה. בשנת 1839 הוענק לו תואר נסיך.
בהתאם לעדויות היה קרוב מאוד לקיסר ניקולאי הראשון. היה בין הבודדים שיכלו להיכנס לקיסר בכל עת. הקיסר העריך מאוד את פעילותו.
אייל מרכז-אסייתי

| אייל מרכז-אסייתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
סוג:: אייל
מין:: אייל מרכז-אסייתי
שם מדעי
 Cervus hanglu ‏וגנר, 1844

אייל מרכז-אסייתי (שם מדעי: Cervus hanglu) הוא מין של יונק מכפיל פרסה מהסוג אייל שבמשפחת האייליים החי ברחבי מרכז אסיה עד דרום אסיה בין פקיסטן לסין. לעיתים הוא נחשב לתת-מין של האייל האציל אך דגימות מיטוכונדריות מעידות על כך שאייל זה הופרד מהאייל האציל השוכן ברחבי אירופה וחלק מאסיה או מהאיילים הקנדים (החי גם במזרח אסיה) והתפתח למין עצמאי באותו הסוג.
לרוב אייל זה בעל פרווה כהה וחומה עד בז' ופחות אדמונית. הוא יכול להגיע לאורך 110 ס"מ, לגובה 130 ס"מ בכתפיו ולהגיע למשקל 130 ק"ג בזכרים בעוד הנקבות קטנות יותר וגם חסרות קרניים. האיילים חיים בקבוצות קטנות המורכבות מזכר שליט לצד עדר נקבות בעוד זכרים רווקים חיים בעדרים משלהם או בבדידות.
האיילים מצויים לאורך ערבות עשב, יערות ושולי הרים וניזונים מעצים נמוכים או מעלים ועשבים נמוכים. האיילים נטרפים בידי זאבים, דובים ונמרים. הוא ניצוד גם בידי האדם וחלק מהתת-מינים נמצאים בסכנת הכחדה.
תת-מינים

בעבר תת-מינים אלה נחשבו לתת-מינים של האייל האציל הקרוב אליו:
C. h. hanglu – אנדמי לחבל קשמיר שבצפון הודו.
אייל בוכרי (C. e. bactrianus) – מצוי במרכז אסיה.
אייל ירקנדי (C. e. yarkandensis) – מצוי רק בשינג'יאנג שבצפון-מערב סין.
הערות שוליים

↑  אייל מרכז-אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| אייל זהוב | אייל אנאמייט • אייל חזירוני • אייל קוהל • אייל קאלאמיאן |   |
| אייל אלדי | אייל אלדי |   |
| אייל ת'ורולד | אייל ת'ורולד |   |
| אייל | אייל אדמוני • אייל קנדי • אייל מרכז-אסייתי • אייל סיקה |   |
| אייל רוסה | אייל אלפרד • אייל פיליפיני • אייל טימור • אייל סמבר |   |
| אייל רוסרבוס | אייל ברסינגה |   |
| אייל נקוד | אייל נקוד |   |
| יחמור | יחמור אירופי • יחמור פרסי |   |
| אייל דוד | אייל דוד |   |
| מונטיאק הציצית | מונטיאק הציצית |  |
| מונטיאק | מונטיאק שחור • מונטיאק פי • מונטיאק מצוי • מונטיאק סיני • מונטיאק צהוב • מונטיאק גונגשאן • מונטיאק פוהאט • מונטיאק ענק • מונטיאק רוזוולט • מונטיאק אנאמייט • מונטיאק העלה • מונטיאק סומטרי |  |
אינהלציה

מכשיר אינהלציה ביתי
מסכות נלוות למכשיר אינהלציה ביתי
אִינְהָלַצְיָה (על פי האקדמיה ללשון העברית: הַשְׁאָפָה) היא טיפול רפואי תרופתי או פרא רפואי הניתן על ידי החדרת תרופה במצב גזי דרך הפה.
השימוש באינהלציה מתבצע כאשר רוצים שהתרופה תגיע ישירות לריאות ללא השפעות כלל מערכתיות, לרוב באינהלציה מטופלים בעיקר חולים במחלות בדרכי הנשימה, כמו סטרידור, אסתמה או סיסטיק פיברוזיס.
תרופות נפוצות שניתנות באמצעות אינהלציה הן: ונטולין, אירובנט, סטרואידים ואנטיביוטיקות שונות.
אינהלציה יכולה להתבצע באמצעות מכשיר הדוחף אוויר, חמצן, באמצעות שאיפת אבקה או על ידי מכשיר אשר אוגר את התרופה בתוך מכל סגור ומאפשר למטופל לנשום את התרופה ללא בזבוז.
אורגנולוגיה

אורגנולוגיה הוא ענף העוסק בלימוד וחקר כלי הנגינה. ענף זה כולל בתוכו את לימוד ההתפתחות ההיסטורית של הכלים, תיאור הכלים וחלקיהם, השימוש בכלים בתרבויות השונות, דרכי הנגינה בהם ותכונותיהם האקוסטיות.
האורגנולוגיה מתחלקת לשני תחומים עיקריים: אורגנולוגיה שיטתית ואורגנולוגיה היסטורית.
האורגנולוגיה השיטתית

האורגנולוגיה השיטתית היא תיאור כלים בצורה מקסימלית, ובאופן שבו ניתן יהיה לשחזרם באופן מעשי. למעשה ענף זה עוסק בחקר פרטיהם של מידות כלי הנגינה השונים, חלקיהם, הקשר בין החלקים, הפעלתם, השימוש בכלי, וידיעת תכונותיו האקוסטיות של הכלי.
האורגנולוגיה אינה מבחינה בין כלי תזמורת, כלים פרמיטיבים, כלים בעלי צליל יפה, צליל מכוער וכו’, אלא עוסקת במחקר האובייקטיבי ביותר שלהם.
חלוצי המחקר המדעי-שיטתי בארגנולוגיה היו המוזיקולוגים קורט זאקס ואריך פון הורנבוסטל.
הם חילקו את כלי הנגינה לארבע קבוצות עיקריות, וכל קבוצה לתת-קבוצה. הקבוצות העיקריות הן:
כלים קורדופוניים, כאלה שצלילם מופק ע”י מיתר.
אווירופוניים, כלים שצלילם מופק ע”י יצירת תנודות בעמוד האוויר.
ממבראנופוניים, כלים שצלילם מופק באמצעות עור מתוח.
דיופוניים, כלים שצלילם מופק ע”י הקשה על חומר אלסטי (מתכת, עץ וכד’).
האורגנולוגיה ההיסטורית

האורגנולוגיה ההיסטורית דנה בהתפתחותם של כלי הנגינה, ובמקום אותו תפסו בחברה האנושית.
פרט לצד ההיסטורי, האורגנולוגיה ההיסטורית חוקרת גם את תפוצתו של כלי נגינה מסוים או דרך הפקה מסוימת בתרבויות שונות בעולם.
ראו גם

מיון כלי נגינה
לקריאה נוספת

דון הרן, "מוזיקולוגיה", ירושלים, מוסד ביאליק, 1974.
כלי נגינה שונים
איג'זים

| --- | --- |

 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  חיפה
 נפה:  חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני 1596
 שטח:  שטח בבעלות פרטית 23,619 דונם שטח בבעלות ציבורית 23,286 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  26 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  כרם מהר"ל
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  2,970 (1945)
 קואורדינטות:  32°38′41″N 34°59′17″E﻿ / ﻿32.64472222°N 34.98805556°E﻿ / 32.64472222; 34.98805556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) איג'זים(למפת הכרמל רגילה) איג'זים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איג'זים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איג'זים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
איג'זים (בערבית: إجزم) היה כפר ערבי בחוף הכרמל, כ-17 קילומטר דרומית לחיפה. במהלך מבצע שוטר במלחמת העצמאות נכבש הכפר ותושביו עזבוהו. על אדמות הכפר הוקם המושב כרם מהר"ל.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

במפקד האוכלוסין העות'מאני שהתקיים ב-1596 צוין כי בכפר התגוררו 55 תושבים. איג'זים היווה את כפר הבית של משפחת אל מאדי, בני שבט בדואי מאזור באר שבע, ששלטה בצפון ארץ ישראל במאה ה-18 ובמחצית הראשונה של המאה ה-19. אחד מהנודעים ממשפחת אל מאדי היה יליד הכפר, השיח' מסעוד אל מאדי, שמונה על ידי סולימאן פאשה בתחילת המאה ה-19, למושל מחוז חיפה. אבראהים פאשא הוציא להורג את מסעוד ובנו ב-1834 בחשד שהשתתף בתכנון מרד נגדו וצמצם את השפעת משפחת אל מאדי. עם חזרת העות'מאנים לשלטון בארץ ישראל חזרו בני משפחת אל מאדי לתפוס עמדות מפתח בצפון הארץ, למשל מוחמד אל מאדי היה מושל חיפה בשנת 1885, אולם לא שבו למעמדם הקודם. משפחה ידועה נוספת באיג'זים הייתה משפחת אל-נבהאני שמקורה מחצי האי ערב, אך בניה התגוררו זמן רב באיג'זים לפני שהגיעו לחיפה.
הקונסול הבריטי אדוארד רוג'רס שסייר בארץ ישראל ב-1859 כתב שבכפר חיים כ-1000 תושבים המתפרנסים מחקלאות. החל משנות ה-70 של המאה ה-19 הייתה הגירה מאיג'זים לחיפה של בני משפחת אל מאדי שבקשו להיות קרובים למרכז השלטוני המתפתח בחיפה. ויקטור גרן מתאר את איג'זים כיישוב של אוהלים ומבני אבן עתיקים למרגלות מישור של עצי זית. מפקח של רשות העתיקות של המנדט הבריטי סקר את בתי האבן העתיקים של הכפר בשנים 1942, 1944.
היסטוריה > המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי נחשב הכפר למבוסס יחסית, אולם בין תושביו היו סכסוכים שהביאו לקטטות ולעקירת גידולים חקלאיים. בשנת 1932 בוטל המעמד של מועצה מקומית של הכפר. במהלך המרד הערבי הגדול נודע איג'זים כבסיס של אנשי הכנופיות ופיגועים רבים יצאו ממנו כלפי התחבורה על כביש חיפה-תל אביב. באפריל 1938 הוטל על הכפר קנס קיבוצי שהביא לבריחת רוב תושביו ממנו. דו"ח של סוקרי קרקעות בריטים בצפון הארץ תיאר את איג'זים כאחד המקומות המסוכנים ביותר מבחינת ביטחון ציבורי. בשנת 1940 גודלו בכפר ירקות ללא השקיה ותוכנן להקים באר כדי לאפשר גידולים אינטנסיביים.
על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, הוערך מספר התושבים ב-2,970 איש. השטח בבעלות פרטית 23,619 דונם, שטח בבעלות ציבורית 23,286 דונם. סה"כ 46,905 דונם.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

על פי תוכנית החלוקה נועדו יישובי המשולש הקטן, ובהם איג'זים, להכלל בתחום המדינה היהודית.
במלחמת העצמאות תקפו תושבי איג'זים בשיתוף שאר יישובי המשולש הקטן, ובתמיכה לוגיסטית מלבנון באמצעות המעגן בכפר טנטורה את התחבורה היהודית בין זכרון יעקב לחיפה, והביאו לחסימתו. ערביי המשולש הקטן זכו להערכה רבה על כושר הלחימה שלהם ואיג'זים נחשבה הרוח החיה מאחורי הסירוב של הכפרים להיכנע. ב-6 ביולי לקחו לוחמי איג'זים מספר שבויים וב-8 ביולי נעשה ניסיון ראשון להשתלט על איג'זים, אך הוא כשל. השבויים הוחזרו במסגרת הסכם חילופי שבויים, אך ניסיונות להשיג הסכם כניעה לא צלחו לאור הערכתם של לוחמי הכפרים שהם יחזיקו מעמד עד כניסת ההפוגה השנייה לתוקפה, כפי שאכן היה. לאחר כניסת ההפוגה השנייה לתוקפה ריכז צה"ל כוחות גדולים סביב כפרי המשולש הקטן ופתח בלחימה ב-24 ביולי במבצע שוטר. לאחר קרבות של יום וחצי, ולאחר שהצבא העיראקי סירב לשלוח תגבורת נסוגו לוחמי הכפרים לערערה וצה"ל נכנס לאיג'זים ב-26 ביולי 1948. בשעות הצהריים חתם המוכתר על כניעה. רבים מתושבי איג'זים ברחו מהכפר בגלל הקרבות ולא הורשו לחזור אליו. כ-1400 מתושבי הכפר נאספו על ידי חיילי צה"ל בימים שאחרי הכניעה והועברו לג'נין.
היסטוריה > אחרי 1948

עולים מצ'כוסלובקיה יושבו בכפר בתחילת 1949. בכפר נותרו כ-15 משפחות ערביות אשר התגוררו בו עוד לאחר הקמת כרם מהר"ל, אך בהמשך פונו לחוות מקורה ולאחר מכן עברו לחיפה. תושבי הכפר האחרים התפזרו בין פוריידיס, מחנות פליטים בג'נין, ומדינות ערב.
הערות שוליים

↑  מפת אזור הכפר שהוכנה על ידי ארגון 'ההגנה' 1942, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מוויקיפדיה האנגלית:Hütteroth, Wolf-Dieter and Kamal Abdulfattah (1977), Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft. p. 158. Quoted in Khalidi, 1992, p. 164
1 2  Maḥmūd Yazbak, Haifa in the late Ottoman period, 1864-1914: a Muslim town in transition, BRILL, 1998, page 135
↑  Maḥmūd Yazbak, Haifa in the late Ottoman period, 1864-1914: a Muslim town in transition, BRILL, 1998, page 147
↑  Maḥmūd Yazbak, Haifa in the late Ottoman period, 1864-1914: a Muslim town in transition, BRILL, 1998, page 107
↑  כארם סעיד, כרם מהר"ל, חדשות ארכאולוגיות, גיליון 120, 2008
↑  עם הקטטות בכפרים, דבר, 26 באוגוסט 1931
↑  ראו למשל, עוקרים זיתים, דבר, 9 בפברואר 1933 ומחבלי כרמים, דבר, 28 במאי 1931
↑  מועצות מקומיות בכפרים, דבר, 18 באפריל 1932
↑  מאסרים בכפר איגזים, דבר, 14 באפריל 1938
↑  עזבו את הכפר, דבר, 15 באפריל 1938
↑  Dov Gavish, A survey of Palestine under the British Mandate, 1920-1948, Routledge, 2005, page 184
↑  יהואש (עיתונאי), סיור בכפרים ערבים, דבר, 21 במאי 1940
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  מירון בנבנישתי, Sacred Landscape
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים
↑  אהוד עין גיל, המרד הערבי הקטן, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2006
אימוץ ילד על ידי הורה שני

חוקי הכרה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים לפי מדינה או טריטוריה:
  אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים
  אימוץ חורג בקרב זוגות חד-מיניים
  נישואים חד-מיניים חוקיים אך אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים (חורג או משותף) לא חוקי
  אין הכרה בנישואים או אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים
אימוץ ילד על ידי הורה שני או אימוץ חורג הוא תהליך שבו בן/בת זוג יכול/ה לאמץ את הילד הביולוגי או המאמץ או של בן/בת זוגה מבלי לבטל את זכויות ההורה החוקי הראשון. תהליך זה מעניין זוגות רבים, שכן הורות חוקית מאפשרת לבן/בת הזוג של ההורה לקבל זכויות שונות כגון: החלטות רפואיות, לתבוע תלות גופנית או לקבל משמורת במקרה של מות ההורה הביולוגי.
לאימוץ ילד על ידי הורה שני, ישנה חשיבות משמעותית בהקשר לאימוץ בקרב להט"ב. בארצות הברית, אימוץ על ידי הורה שני החל על ידי המרכז הלאומי לזכויות לסביות (NCLR) באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. המרכז מציע מדריך משפטי שמכסה את יסודות האימוץ של ההורה השני. לדברי המרכז, אימוץ על ידי הורה שני הוא האמצעי הנפוץ ביותר שבו הורים שמוגדרים כלהט"ב שאינם מוגדרים כהורים הביולוגיים יוצרים קשר משפטי עם ילדיהם.
לאורך השנים ארגונים ועמותות אמריקאיות שונות הצהירו על תמיכתן באימוץ ילד על ידי הורה שני של בן או בת הזוג מאותו המין בהן התאחדות הרפואה האמריקאית (אנ') שקבעה כי היעדר הכרה משפטית במערכת יחסים בין זוגות מאותו המין "עלולה לגרום לפערים בתחום הבריאות אצל ילדים להורים להט"ב". איגוד עורכי הדין האמריקאי (אנ') הצהיר על תמיכתו באימוץ ילד על ידי הורה שני על ידי זוגות לא נשואים בטענה כי "האימוץ הוא האינטרס של הילד". האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים הצהירה גם כן על תמיכה באימוץ ילד על ידי הורה שני. האקדמיה האמריקנית לפסיכיאטריה של ילדים ומתבגרים הצהירה על התנגדותה ל-"כל גילויי אפליה על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית בנוגע לזכויות משמורת, אומנה או אימוץ".
מדינות רבות ברחבי העולם המערבי בעיקר, תומכות גם כן באופן דומה באימוץ ההורה השני. ביולי 2011, הצהיר משרד העבודה, המשפחה והרווחה בסלובניה כי החוק הקיים מאפשר אימוץ ילד על ידי הורה שני. בהקשר לאימוץ והורות להט"ב באוסטרליה, החל משנת 2008, האפשרות הטובה ביותר הייתה לפנות לבית המשפט לענייני משפחה באוסטרליה בבקשה למתן צו הורות כ-"אנשים אחרים החשובים לטיפול, לרווחה ולהתפתחות הילד". הצו מספק "סטטוס קוו" חשוב אם היולדת תמות, ומונע מבני משפחה אחרים לקחת משמורת מיידית על הילד.
אם אימוץ ילד על ידי הורה שני אינו אפשרות חוקית במחוזות או מדינות מסוימות, הקמפיין לזכויות אדם, מציע לנקוט בצעדים זהירים כגון: הסכם משמורת בכתב או הסכם הורה משותף בין השותפים. מוצע גם לאסוף ראיות כדי להוכיח ששני בני הזוג חיים יחד כמשפחה.
ראו גם

משפחה מורכבת
הורות להט"בית
זכויות להט"ב
אימוץ בקרב הקהילה הגאה
הערות שוליים

1 2  "Legal Recognition of LGBT Families" (PDF). ארכיון (PDF) מ-2020-12-27. נבדק ב-2020-12-27.
↑  "H-60.940 Partner Co-Adoption, H-65.973 Health Care Disparities in Same-Sex Partner Households "AMA Policy regarding sexual orientation"". Ama-assn.org. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2013. נבדק ב-16 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Professional Organizations on LGBTQ Parenting, Human Rights Campaign (באנגלית אמריקאית)
↑  "Confronting Homophobia in Europe" (PDF). ארכיון (PDF) מ-2017-06-19. נבדק ב-2013-10-10.
↑  "First Adoption by Gay Partner of Child's Parent". www.sloveniatimes.com. אורכב מ-המקור ב-2019-03-08. נבדק ב-2017-02-26.
↑  "Same Sex, Same Entitlements". Human Rights and Equal Opportunity Commission. ארכיון מ-2013-03-09. נבדק ב-13 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Is second parent adoption possible in Australia?". Gay & Lesbian Rights Lobby. אורכב מ-המקור ב-19 ביולי 2008. נבדק ב-13 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Campaign, Human Rights. "Second Parent Adoption". Human Rights Campaign (באנגלית). ארכיון מ-2020-12-27. נבדק ב-2018-12-06.
אייל נוסובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1981 – 23 באוקטובר 2005 (כ־24 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 932  מפקד בא"ח נח"ל  סגן מפקד חטיבת הנח"ל  מפקד מתקן אדם  מפקד אגד 900
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה
 
אייל נוסובסקי (נולד ב-1962) אלוף-משנה במילואים בצה"ל. שימש מפקד מתקן אדם ומפקד אגד 900.
מכהן כמנהל מחלקת הבטיחות של תנועת הצופים משנת 2006 ועד היום.
קורות חייו

נוסובסקי התגייס לצה"ל בינואר 1981 במסגרת גרעין נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 932 בין השנים 1993–1995, והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש מפקד בא"ח נח"ל בין השנים 1995–1997. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת הנח"ל. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד מתקן אדם. לאחר מכן שימש כמפקד אגד 900, שהיווה מסגרת מאחדת ל"גדודי ה-90" בטרם ההקמה הרשמית של חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 23 באוקטובר 2005.
הערות שוליים

↑  הספד שכתב נוסובסקי על חברו ארז פוטרמן.
↑  מפקדי גדוד 932, מתוך אתר חטיבת הנח"ל.
↑  עמוס הראל, טביעת החייל בירדן ההררי: מפקד קורס הודח; הערה לסא"ל, באתר הארץ, 16 ביוני 2003.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איילין ריגין

איילין ריגין (באנגלית: Aileen Riggin‏; 2 במאי 1906, ניופורט, ארצות הברית – 17 באוקטובר 2002, הונולולו, הוואי) הייתה שחיינית וקופצת למים אמריקאית, אלופה אולימפית בקפיצה למים (אנטוורפן 1920).