stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אור (עיר)

מסופוטמיה באלף השלישי לפנה"ס
הזיקורת הגדול של אור (צולם ב־2006).
אוּר (בשומרית: אור=עיר, באכדית אוּרוּ או אור) הייתה עיר-מדינה עתיקה בדרום מסופוטמיה, שהייתה ממוקמת ליד שפכי הנהרות הפרת והחידקל למפרץ הפרסי, וליד ארידו. בשל נסיגת הים, שרידי העיר עכשיו נמצאים רחוק מהים, בעיראק, על הגדה הדרומית של הפרת ונקראת תל אל־מוקיאר, ליד העיר נסיריה מדרום לבגדאד.
השרידים של הזיקורת, שעדיין עומד ברובו וממוקמים על יד התל, בולטים באזור. הזיקורת הוא מקדש לננה, אל הירח במיתולוגיה השומרית, והוא מורכב משני שלבים הבנויים מלבנים: בשלב התחתון הלבנים מחוברות יחד בביטומן, ובשלב העליון בטיח. יש המזהים את הזיקורת עם מגדל בבל המקראי. בשנת 1927 הארכאולוג סר לנרד וולי ביצע חפירות בעיר ושיער כי ייתכן שאור היא למעשה אור כשדים, קביעתו זו שנויה במחלוקת.
היסטוריה

אור הייתה מאוכלסת בתחילת ההתיישבות בדרום מסופוטמיה, בתקופת עובייד, אולם נראה כי לאחר מכן ננטשה לזמן מה. החוקרים מאמינים כי כאשר האקלים השתנה מלחות יחסית לבצורת בתחילת האלף השלישי לפני הספירה, התמזגו הכפרים החקלאיים הקטנים לתרבות עובייד ליישובים גדולים יותר בשל הצורך במערכות השקיה גדולות ומסועפות שיאפשרו להתמודד עם הבצורת. אור הפכה למרכז שכזה ובשנת 2600 לפנה"ס לערך, בתקופת השושלת השומרית המוקדמת השלישית, פרחה העיר שוב. אור נחשבה באותו זמן כקדושה לננה, אל הירח במיתולוגיה השומרית.
המיקום של אור היה מוצלח מבחינת מסחר ימי וגם מבחינת הנתיבים היבשתיים לחצי האי ערב. נבנו בה קברים מפוארים רבים, כולל אלה של המלכה פואבי השנייה. לאחר זמן, נעשו מלכי אור למלכים למעשה של שומר, בשושלת הראשונה של אור, שיוסדה על ידי המלך מס־אני־פדה.
השושלת הראשונה הושמדה בהתקפה של סרגון מאכד ב־2340 לפנה"ס בערך. לא הרבה ידוע על השושלת השנייה שבאה לאחר מכן, כאשר העיר הייתה בשפל.
השושלת השלישית של אור יוסדה כאשר המלך אור־נמו עלה לשלטון, ומלך כעשרים שנים, בין 2112 לפנה"ס ל־2094 לפנה"ס. בתקופת מלכותו נבנו מקדשים, כולל הזיקורת, והחקלאות שופרה על ידי מפעלי מים. החוקים שלו (שריד מהם זוהה באיסטנבול ב־1952) הם מהעתיקים ביותר הידועים בעולם וקודמים לאלו של חמורבי. לאחר מותו נעשה לדמות גיבור: אחד מהחיבורים השומריים ששרדו מתארים את מותו של אור־נאמו ואת מסעו בעולם השאול.
השושלת השלישית נמשכה חמישה דורות ובימי המלך החמישי איבי־סין נפלה בידי העילמים; ה"קינה על אור" מתעדת את האירוע. מאוחר יותר בתקופת חמורבי כבשה בבל את העיר. לאחר עליית שמשו־אילונה בנו של חמורבי לשלטון פרץ כנגדו מרד שתחילתו בלרסה ולאחר מכן התפשט ל־26 ערים נוספות ביניהן ארך, אור, איסין ועוד. במסגרת מלחמתו של שמשן־אילונה במרד הוא הרס את חומותיה של ארך.
האלה ננה הייתה ידועה לבבלים כ"סין". העיר הבבלית חרן גם היא הייתה קדושה לאל "סין".
במאה השישית לפנה"ס, הייתה בנייה חדשה באור, תחת שלטונו של נבוכדנצר השני, מלך בבל. המלך הבבלי האחרון, נבונאיד, שיפר את הזיקורת. אך העיר החלה לשקוע משנת 550 לפנה"ס ולאחר 500 לפנה"ס כבר לא הייתה מיושבת, אולי בשל שינוי בתוואי הנהרות או בשל התמלאות שפך הנהרות אל מפרץ הפרסי בסחף של חול ואבנים, שהפכו את האזור למוכה בצורת. ישנם היסטוריונים ומדענים רבים כיום שמקשרים את האירועים האקלימיים הללו עם תופעת אל ניניו חזקה במיוחד שהייתה באותה תקופה.
זיהוי כאור כשדים

בתנ"ך מוזכרת ארבע פעמים עיר בשם אור כַּשְׂדִּים, אחת ההשערות היא שאור כשדים מתייחסת לעיר השומרית אור. בפרשנות זו, המילה כשדים מתייחסת לעם הכשדים, שהתיישב שם במאה ה־10 לפנה"ס. המילה "כשדים" יכולה להתייחס גם לכשים, שחיו בדרום מסופוטמיה ושלטו בה בין המאה ה־16 למאה ה־12 לפנה"ס. בספר בראשית, אור כשדים מוזכרת כמקום לידתו של אברהם, בעיר הגדולה בשנער והיא מהווה את המרכז המסחרי של האזור כמו גם את המרכז הפוליטי בו. אור כשדים מוזכרת גם בנחמיה, ט', ז' כמקום הולדתו של אברהם.
ספר היובלים מציין שאור כשדים הוקמה בשנת 1688 לבריאת העולם על ידי בנו של אור בן כשד, ככל הנראה מצאצאי ארפכשד, ומוסיף כי באותה שנה החל עידן המלחמות: ”"וגם" אור, בנו של כשד, בנה את העיר ארה של כשדים, ויקרא את שמה בשמו ובשם אביו, כלומר, אור כשדים.”
פרשנות אחרת מזהה את אור כשדים המקראית כעיר אורקש השוכנת מזרחית צפונית לעיר חרן, שאליה הגיע תרח ובני משפחתו בדרכם אל כנען. זיהוי זה מתאים יותר למסלול מסעם של משפחת תרח ואברהם וגם תואם מבחינה אטימולוגית, כשהביטוי "אור" משמעו "עיר" ותו לא. יש גם המזהים את אור כשדים עם אורפה, ארך או אוררטו.
ארכאולוגיה

באמצע המאה ה־17, האתר נפקד על ידי פייטרו דלה ואלה, שתיעד את הימצאותם של לבנים עתיקות המוטבעות בסמלים מוזרים ומחוברות יחד בביטומן, וכן חתיכות שיש שחור נושאות חרותות שנראו כחותמות.
החפירה הראשונה במקום נעשתה ב-1853–1854 על ידי הקונסול הבריטי ג"ג טיילור (אנ'), שגילה חלקית את הזיקורת. על גלילי חמר שנתגלו בארבע פינות השלב העליון בזיקורת נמצאה כתובת של נבונאיד, המלך האחרון של בבל (639 לפנה"ס), המסתיימת בתפילה לשלום בנו בל־סרה־אוצור, הוא בלשצר של ספר דניאל. נמצאו עדויות לשיקומו של הזיקורת על ידי אישמה־דגן מאיסין וגימיל־סין מאור, ושל קורי־גלזו, מלך קסיטי של בבל, מהמאה ה־14 לפנה"ס. נבוכדנצר השני גם הוא טען כי בנה מחדש את המקדש. טיילור גילה עוד מבנה בבלי מעניין, לא רחוק מהזיקורת, וחלקים מבית הקברות הבבלי העתיק. הוא מצא בכל העיר שרידי קבורה המשויכות לתקופות מאוחרות יותר. ככל הנראה שבתקופות מאוחרות יותר, בשל קדושתה, נעשתה אור מקום מובחר לקבורה, ולפיכך גם לאחר שהפסיקו לחיות בה, המשיכו להשתמש בה כעיר קבורה.
לאחר זמנו של טיילור הגיעו מבקרים רבים לאתר וכמעט כולם מצאו במקום שרידים בבליים עתיקים, כתובות וכדומה, נחים על גבי השטח. האתר נחשב כעשיר במציאות ופשוט יחסית לחקירה.
חפירות שנערכו באתר בניהולו של הארכאולוג סר לנרד וולי, בשנים 1922–1934, מומנו על ידי המוזיאון הבריטי ואוניברסיטת פנסילבניה. במהלכן אותרו כ־1850 קברים, כולל 16 שתוארו כ"קברים מלכותיים" שנמצאו בהם פריטים רבים בעלי ערך. רוב הקברים המלכותיים תוארכו ל־2600 לפנה"ס בערך. המציאות כללו את קברה של המלכה פואבי השנייה, שלא נבזז; שמה ידוע מהחותם שנמצא על קברה. אנשים רבים אחרים נקברו יחד עימה, בסוג של קרבן אדם. ליד הזיקורת נתגלו המקדש א־נון־מה והמבנים א־דו־לאל־מה (נבנה למלך), א־גי־פר (מגוריהם של הכוהנות הגדולות) וא־הור־סאג (מבנה מקדש). מחוץ לאזור המקדש בתים רגילים רבים נמצאו. חפירות נעשו גם מתחת לשכבת הקברים המלכותיים: שכבה של חמר שנסחף בעובי של 3.5 מטר כיסתה שרידי התיישבות מוקדמת יותר, בה נמצאה קרמיקה מתקופת עובייד, היא תקופת ההתיישבות הראשונה בדרום מסופוטמיה. וולי פרסם לאחר החפירות ספרים ומאמרים רבים על גילוייו.
רוב הממצאים שהתגלו באזור אור נמצאים היום במוזיאון הבריטי, ובמוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה.
ב־5 באפריל 2013 חשפו ארכאולוגים בריטים ועיראקיים מבנה גדול בן 4,000 שנה, 80 מטרים אורכו מכל צד, שבו נחשפו ממצאים נוספים שיכולים להעיד על כך שהמבנה היה מבנה אדמיניסטרטיבי מסוג כלשהו, בין אם דתי (הודות ללוח חרס עם דמות מתפלל שנתגלה בו) או מנהלי כלכלי שביצע פיקוח על סחורות שהגיעו לעיר.
האתר כיום

חלק ממבנים שנחשפו בחפירות קודמות שבו להתכסות בחול, ולא ידוע האם הדבר נעשה בכוונת מכוון או אם על ידי כוחות הטבע. הזיקורת הגדול עדיין חשוף לגמרי והוא המבנה השמור היחידי באתר. במפתיע, על אף המצב הפוליטי בעיראק, האתר נגיש לתיירות, אך הוא מכוון בעיקר לתיירות פנים. מאז מלחמת עיראק שפרצה בשנת 2003 שוב מבקרים תיירים מערביים באתר, אך רובם אנשי "כוחות הקואליציה", המגיעים מבסיס צבאי מערבי הסמוך לאתר.
ראו גם

הנס המלכותי של אור
לוח התלונה לאא-נסיר
לקריאה נוספת

נחום סוליאלי, משה ברכוז (עורכים), הערך: אור, אור כשדים, לכסיקון מקראי, א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 27–28.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק י"א, פסוקים כ"ח–ל"א.
↑  פרק ט"ו, פסוק ז'.
↑  ספר היובלים, 11, 3.
↑  ליד הבית של אברהם אבינו: נחשף מתחם עתיק, באתר ynet, 4 באפריל 2013
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529654405171  GND: 4062072-4  LCCN: sh85141253  NKC: ge767233 
שרידי העיר אור, ברקע שרידי הזיקורת
כתב יתדות מסחר בדגנים מתואר בכתב יתדות שנחקקו על לוח חרס מאור, מוזיאון דגון בחיפה (2011)
איגוד הברמנים הבין-לאומי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  24 בפברואר 1951 – הווה (73 שנים)
 מיקום המטה:  טורקי (אנגליה) 
 משרד ראשי:  טורקי, אנגליה
  
 www.iba-world.com
 
איגוד הברמנים הבין-לאומי (באנגלית: International Bartenders Association - IBA) הוא גוף המייצג את הברמנים בעולם. האיגוד נוסד ב-24 בפברואר 1951 בבית מלון "גראנד" בעיר טורקי באנגליה.
האיגוד קובע סטנדרטים בינלאומיים למזיגת משקאות ולמתכוני קוקטיילים, עיצובם ואופן הגשתם, כל זאת על מנת ליצור מצב שהמוצר והשירות בברים ברחבי העולם יעשה באופן אחיד.
הארגון מתעד ושומר את מקורות המשקאות והקוקטיילים, אם כי לא תמיד הקוקטיילים שעל פי תקן האיגוד זהים לקוקטיילים המקוריים, דוגמה טובה לכך היא הקוקטייל "מוחיטו".
האיגוד עורך שתי תחרויות בכל שנה: תחרות קוקטיילים (WCC) ותחרות פליירינג (WFC). הברמנים המשתתפים בתחרויות אלו זוכים להכרה בינלאומית על כישוריהם.
ייצוג האיגוד בישראל

בישראל מיוצג הארגון על ידי בתי ספר לברמנים שפועלים בשיתוף עם הארגון וחבריו בארץ מונים מעל לכ-2,000 חברים רשומים. תחרויות הברמנים תואמות את תקנוני התחרויות של IBA והזוכים בהן עולים לייצג את מדינת ישראל בתחרויות העולמיות.
הערות שוליים

↑  איגוד הברמנים הבינלאומי, איך הכל התחיל?
| קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבין-לאומי (IBA) |
| --- | --- | --- |
| בלתי נשכחים   The Unforgettables | אלכסנדר •  אמריקנו • אנג'ל פייס • אוויאיישן • בין הסדינים • בולברדייה • ברנדי קרסטה • קזינו • קלווור קלאב • דאקירי • דרי מרטיני • ג'ין פיז • האנקי פאנקי • ג'ון קולינס • מילה אחרונה • מנהטן • מרטינז • מארי פיקארד • בלוטת הקופים • נגרוני • אולד פאשנד • פארדייז • פלאנטרס פאנץ'  • פורטו פליפ • ראמוס פיז • ראסטי נייל • סזראק • סיידקאר • סטינגר • טוקסידו • Vieux Carré •  ויסקי סאוור • וייט ליידי |  |
| קלאסיקות עכשוויות   Contemporary Classics | בליני • רוסי שחור (רוסי לבן) • בלאדי מרי • קאיפיריניה • קוקטייל שמפניה • קורפס רוויוור 2 • קוסמופוליטן • קובה ליברה • פרנץ' 75 • פרנץ' קונקשן • גולדן דרים • גראסהופר • המינגוויי ספיישל • צוואר סוס • אייריש קופי • קיר • לונג איילנד אייסד טי • מאי תאי • מרגריטה • מימוזה • מינט ג'ולפ • מוחיטו • מוסקו מיול • פינה קולדה • פיסקו סאוור • סי בריז • סקס על החוף • סינגפור סלינג • טקילה סאן רייז • וספר •  זומבי |  |
| משקאות עידן חדש   New Era Drinks | ברקודה • ברכי דבורה • ברמבל • קנהנצ'ארה • דארק אנ סטורמי • אספרסו מרטיני • פרננדיטו • פרנץ' מרטיני •  לא חוקי • למון דרופ מרטיני •  עירום ומפורסם  • ניו יורק סאוור • אולד קובן  •  פלומה • מטוס נייר • פניצילין • ראשן ספרינג פאנץ' • סולת'סייד • ספייסי פיפטי • שפריץ • ספרינג באסטרד • טיפררי • טומיס מרגריטה • טרינידד סאוור • VE.N.TO • ציפור צהובה |  |
| קוקטיילים |
| --- | --- | --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר •  כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |  |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |  |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |  |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •    כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |  |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: kv2011626381  VIAF: 168164144   WorldCat (עם VIAF): 168164144
איוואן דניסוביץ' (סרט, 2021)

| --- | --- |

 מבוסס על:  יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ' מאת אלכסנדר סולז'ניצין
 בימוי:  גלב פאנפילוב
 הופק בידי:  מקסים פאנפילוב אנטון זלאטופולסקי אירינה סאבינה
 תסריט:  גלב פאנפילוב
 שחקנים ראשיים:  פיליפ יאנקובסקי ארתור בסצ'אסטני
 צילום:  מיכאיל חסאיה
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Vera Film Company
 חברה מפיצה:  רוסיה-1 סנטרל פרטנרשיפ
 הקרנת בכורה:  שווייץ 13 באוגוסט 2021  רוסיה 23 בספטמבר 2021
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
איוואן דניסוביץ'. (ברוסית: Иван Денисович) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של גלב פאנפילוב, המהווה עיבוד קולנועי ליצירה "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'" שנכתבה על ידי אלכסנדר סולז'ניצין. בסרט מככבים פיליפ יאנקובסקי וארתור בסצ'אסטני. הסרט זכה לתמיכת קרן הקולנוע הרוסי ומשרד התרבות של רוסיה.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים לקראת יום הניצחון, במאי 2020, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה יציאתו נדחתה לספטמבר 2021.
רקע

הסרט מהווה עיבוד לספרו הראשון של סולז'ניצין "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'" ומגולל את הנעשה בגולאג הסטליניסטי, את השגרה המוחלטת וניסיונות ההישרדות של האסירים. עבור הבמאי גלב פאנפילוב זהו העיבוד השני לספרו של סולז'ניצין. בשנת 2006 הוא ביים את סדרת הטלוויזיה "במדור הראשון" על ספרו השני של סולז'ניצין, שהיה העיבוד הרוסי הראשון לספריו של סולז'ניצין.
תקציר עלילת הסרט

הסרט מספר את סיפורו של החייל איוואן שוחוב, שברח מהשבי ונשלח למחנה של הגולאג. הסרט מתאר יום אחד בשגרת חייו במחנה גולאג בסיביר בשנת 1951.
שחקנים ודמויות

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
פיליפ יאנקובסקי: שוחוב
ארתור בסצ'אסטני: 
אלכסנדר קראוואייב: 
סטפן אברמוב: 
סרגיי קריאקין: 
איגור סבוצ'קין: 
דניס קראסב:
הפקה

צילומי הסרט נערכו בשני שלבים. בשלב הראשון הצילומים נערכו מדצמבר 2017 עד פברואר 2018 ובשלב השני מינואר עד מאי 2019.
פרסים

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל לוקרנו ב־13 באוגוסט 2021, במהלכו הוענק לפיליפ יאנקובסקי פרס על תפקידו בסרט.
הערות שוליים

↑  קדימון הסרט (ברוסית)
↑
↑  Светлана Наборщикова, «Солженицын не только телегеничный, но и театральный», Известия, ‏2018-12-11 (ברוסית)
↑  קדימון הסרט, smotrim.ru
↑  "Иван Денисович": опубликованы трейлер и постер нового фильма Глеба Панфилова
↑
↑
↑
↑  "Один день Ивана Денисовича": Глеб Панфилов завершил съемки картины накануне своего юбилея, דיווח באתר Vesti.ru
↑  Филипп Янковский получил в Локарно приз за роль в "Иване Денисовиче", smotrim.ru
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איסק ליהדג'י

איסק ליהדג'י (בצרפתית: Isaac Lihadji; נולד ב-10 באפריל 2002 במרסיי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ליל מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים

ליהדג'י גדל במחלקות הנוער של ספטמה ואולימפיק מרסיי. ב-24 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אולימפיק מרסיי, בתיקו 0-0 נגד דיז'ון במסגרת המחזור השביעי בליגת העל הצרפתית לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במועדון.
ב-2 ביולי 2020 חתם ליהדג'י בליל מליגת העל הצרפתית. ב-25 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על נאנט במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2020/2021. בשתי העונות הראשונות שלו במועדון ערך 28 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. ב-14 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 0-0 נגד וולפסבורג במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית

ליהדג'י היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
הערות שוליים

↑  Le très prometteur Isaac Lihadji est officiellement un Dogue באתר הרשמי של ליל, 2 ביולי 2020 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 ברנדורי •  2 קלולו •  3 באר •  4 פמבלה •  5 גלין •  6 טוסאר •  7 נורדין •  8 לה פי •  9 אמבוקו •  10 ז'יניאק •   11 סבאנייה •  12 בקה בקה • 13 מישלין •  14 תובאן • 15 סאנאן • 16 באייץ' • 17 קאסי • 18 קולו • 19 דוקורה • 20 ליהדג'י • 22 ברטו • מאמן: ריפולי |  1 ברנדורי •  2 קלולו •  3 באר •  4 פמבלה •  5 גלין •  6 טוסאר •  7 נורדין •  8 לה פי •  9 אמבוקו •  10 ז'יניאק •   11 סבאנייה •  12 בקה בקה • 13 מישלין •  14 תובאן • 15 סאנאן • 16 באייץ' • 17 קאסי • 18 קולו • 19 דוקורה • 20 ליהדג'י • 22 ברטו • מאמן: ריפולי | צרפת |
איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים

מנהיגי הארגון לפני הגלייתם לסיביר ב-1897
איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים הוא ארגון מרקסיסטי שהוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה בסתיו 1895, על ידי ולדימיר אוליאנוב (לנין), יולי מרטוב, גלב קרז'יז'אנובסקי ואחרים. הארגון איחד עשרים חוגים מהפכניים שעסקו בפעילות מרקסיסטית עיונית, והונהג בעיקר בידי לנין ומרטוב. מטרת הקמתו הייתה יצירת תסיסה בקרב הפועלים בסנקט פטרבורג, ושוגרו עלונים לבתי החרושת במטרה להחדיר בהם את האידאולוגיה הסוציאליסטית.
בדצמבר 1895 נעצרו על ידי האוכרנה שישה מחברי הארגון, ובהם לנין. בזמן שהמתין בכלא המשיך לנין להדריך את פעילותו של הארגון באמצעות תכתובות. ב-1896 נעצרו גם מרטוב ומספר חברים נוספים. אף על פי כן, הארגון הצליח להביא לשביתה של פועלי טקסטיל במאי 1896, שהתפשטה למפעלים נוספים ברחבי רוסיה ונמשכה שלושה שבועות. הייתה זו השביתה הגדולה ביותר בתולדות רוסיה עד אז.
לאחר הגלייתו של לנין, הפך הזרם האקונומיסטי לדומיננטי בארגון. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 התפשט "איחוד המאבק", שפעילותו הייתה בלתי-חוקית, לאזורים נוספים באימפריה הרוסית, לפינלנד ולסטוקהולם. בין היתר סייע ילמאר ברנטין, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, לארגן את התחבורה לארצות אלו.
בסתיו 1900 התמזג הארגון לתוך "ארגון הפועלים של סנקט פטרבורג".
אל קפיטוליו

הקפיטוליו
אל קפיטוליו (El Capitolio) הוא בניין בהוואנה ששימש עד המהפכה הקובנית את הקונגרס הקובני, וכיום משמש את האקדמיה הקובנית למדעים ואת הספרייה הלאומית למדע וטכנולוגיה. המבנה, שהוקם ב-1929, מזכיר במראהו את בניין הקפיטול שבוושינגטון.
היסטוריה

במקום בו שוכן הקפיטוליו, הייתה בעבר ביצה. מאוחר יותר החלו להיבנות באזור בתי מגורים לעבדים, ואחר כך הוקם בו הגן הבוטני הראשון בקובה. ב-1839 הועתק הגן הבוטני ממקומו, לטובת הקמת תחנת רכבת. תחנה זו הייתה פעילה עד העשור הראשון של המאה העשרים, אז הועברה למבנה מודרני יותר. לאחר העברת תחנת הרכבת, הוצעו תוכניות שונות לבנייה במקום. ב-1912 הוצע להקים בו את ארמון הנשיאות, אך תוכנית זו נזנחה. ב-1917 הוחל בהקמת בית מחוקקים, אך קשיים במימון הביאו להפסקת הבנייה, ושלד המבנה שהוקם פוצץ ב-1918.
ב-1925 תפס את השלטון בקובה חרארדו מצ'אדו, שהחליט לחדש את היוזמה להקים במקום בית מחוקקים. האדריכלים ראול אוֹטֶרוֹ ואֶאוּחֶנְיוֹ רָיְינִייֶרִי נבחרו לתכנן את המבנה, והעבודות עליו החלו ב-1 באפריל 1926. 8,000 פועלים עבדו במשמרות, 24 שעות ביממה, והבנייה הסתיימה בתוך כשלוש שנים בלבד. אף שהבנייה הסתיימה ב-20 במאי 1929, נדרשו עוד קרוב לשנתיים עד להשלמת עיצוב הפנים, והקונגרס החל לפעול בו רק בפברואר 1931. עלות הבנייה הכוללת עמדה על כ-17 מיליון פסו קובני.
הקפיטוליו שימש את שני בתי הקונגרס, הן הסנאט והן בית הנבחרים, עד המהפכה הקובנית ב-1959. לאחר המהפכה עבר לבניין משרד המדע, הטכנולוגיה והסביבה, וכיום הוא משמש את האקדמיה הקובנית למדעים ואת הספרייה הלאומית למדע וטכנולוגיה. רבים מאולמותיו משמשים גם לוועידות ולתצוגות שונות.
המבנה > חוץ הבניין

במבט ראשון, נראה המבנה הנאו-קלאסי כהעתק של הקפיטול בוושינגטון. הקפיטוליו אכן דומה לו, אך הוא עשיר ממנו בפרטים. רייניירי עצמו טען כי את השראתו לא שאב מהקפיטול, כי אם מהפנתאון של פריז.
כיפת הקפיטוליו ממוקמת בחזית המבנה. הכיפה עשויה אבן, והיא נבנתה על בסיס שלד פלדה שיוצר בארצות הברית. הכיפה מתנשאת לגובה של 92 מ', מה שהפך את הקפיטוליו למבנה הגבוה ביותר בהוואנה עד להקמת האנדרטה לזכרו של חוסה מארטי בשנות ה-50. לפי התכנון המקורי, הייתה אמורה הכיפה להיות מעוטרת בענפי דקל, אך תכנון זה ירד מהפרק.
הקפיטוליו מוקף בגנים שתוכננו על ידי האדריכל הגנים הצרפתי ז'אן-קלוד ניקולה פורסטייה, והם כוללים בעיקר מדשאות ועצי דקל.
לצידן של 55 המדרגות בכניסה לבניין, המכונות "La Escalinata", שני  פסלים בגובה של 6.5 מ', מעשה ידיו של האמן האיטלקי אנג'לו זאנלי. המדרגות מוליכות לאכסדרה שרוחבה 36 מ' וגובהה 16 מ'. לאורך האכסדרה שנים-עשר עמודי גרניט בסגנון רומי, המסודרים בשתי שורות. מאחוריה שלוש דלתות הכניסה העשויות ברונזה.
המבנה > פנים הבניין

באולם הראשי שמתחת לכיפה פסל ברונזה ענק המכונה "פסל הרפובליקה" (La Estatua de la República), אף הוא מעשה ידיו של זאנלי. הפסל נוצק ברומא בשלושה חלקים שחוברו בתוך הבניין. הפסל מצופה בזהב 22 קרט, ומשקלו 49 טונות. גובהו של הפסל עצמו 15 מ' והוא ניצב על בסיס בגובה 2.5 מ'. פסל הרפובליקה הוא הפסל השלישי בגובהו בעולם הנמצא בתוך מבנה, אחרי פסל הבודהה בנארה שביפן ופסלו של אברהם לינקולן באנדרטת לינקולן בוושינגטון. מקור ההשראה לעיצובו של הפסל הייתה אלת החוכמה היוונית אתנה, ולשם עיצובו נעזר זאנלי בדוגמנית קובנית.
בדיוק במרכז האולם יהלום במשקל 25 קרט המסמן את קילומטר האפס של הוואנה ושל קובה כולה. היהלום המקורי, שהיה שייך לצאר ניקולאי השני נגנב ב-25 במרץ 1946, והוחזר באופן מסתורי לנשיא רמון גראו סן מרטין ב-2 ביוני אותה שנה. ב-1973 הוחלף היהלום המקורי בהעתק.
בכל אחד משני צידי האולם המרכזי יש אולם המכונה Salón de Pasos Perdidos ("אולם הצעדים האבודים"), על שום האקוסטיקה המוצלחת שבו, שמאפשרת לבודד את רחש הצעדים. האולמות מרוצפים בשיש, והם מוארים במנורות מצופות זהב. הם מוליכים לאולמות אחרים, חצי עגולים, ששימשו את שני בתי הקונגרס.
במרכז הבניין שתי חצרות פנימיות, שנועדו לאפשר תאורה ואוורור למשרדים בבניין. בצפונית שביניהן פסל בשם "El Ángel Rebelde" ("המלאך המורד").
היהלום המסמן את קילומטר האפס של הוואנה ושל קובה כולה
כיפת הקפיטוליו מבפנים
אחת החצרות הפנימיות
הקפיטוליו בסמוך לאחר הקמתו
פסל הרפובליקה
איסק קואנקה

ז'ואן איסק קואנקה לופס (בקטלאנית-ספרדית: Joan Isaac Cuenca López; נולד ב-27 באפריל 1991) הוא כדורגלן עבר ספרדי, אשר שיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה

קואנקה נולד בראוס שבקטלוניה, ושיחק במחלקות נוער שונות ברחבי קטלוניה, ביניהן הלה מאסיה, אקדמיית הכדורגל של ברצלונה. את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ערך קואנקה בעונת 2010/2011 בקבוצת סבדל, מהליגה הספרדית השלישית, אליה הושאל מברצלונה אתלטיק. ביוני 2011 חזר קואנקה לברצלונה ב', וערך ב-23 ביולי את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הידידות נגד היידוק ספליט. קואנקה ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו ב-4 בספטמבר בניצחון 4–0 על קרטחנה, ואף כבש את השער הרביעי המשחק.
ב-19 באוקטובר 2011 ערך קואנקה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת הבכירה של ברצלונה כאשר עלה בהרכב הפותח במשחק מול ויקטוריה פלזן במסגרת ליגת האלופות. ב-25 באוקטובר ערך קואנקה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, בניצחון 1–0 על גרנדה. ב-29 באוקטובר כבש קואנקה את שערו הראשון בליגה הספרדית, בניצחון 5–0 על מיורקה. ב-3 בדצמבר הבקיע את שערו השני בליגה הספרדית, בניצחון 5–0 על לבאנטה. ב-31 בינואר 2012 האריכה ברצלונה את חוזהו של קואנקה עד ליוני 2015.
קואנקה החמיץ את המחצית הראשונה של עונת 2012/2013 עקב פציעה בברכו. ב-31 בינואר 2013 הושאל מברצלונה לאייאקס עד לסוף העונה. קואנקה הופיע לראשונה במדי אייאקס ב-10 בפברואר 2013 במשחק נגד רודה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון. במרץ 2013 נפצע קואנקה בברכו והושבת לתקופה של ארבעה חודשים. ב-10 ביולי 2014 הגיעו קואנקה וברצלונה להסכם הדדי על ביטול חוזהו בקבוצה, והוא חתם בדפורטיבו לה קורוניה, בה שיחק במשך עונה אחת, פתח ב-14 משחקים ונכנס כמחליף ב-13 נוספים, בהם הבקיע פעמיים.
ב-7 באוגוסט 2015 חתם קואנקה לשלוש שנים בבורסאספור מליגת העל הטורקית. לאחר שרשם 12 הופעות ליגה בלבד, וכבש רק שער אחד, בינואר 2016 הוא שוחרר מהמועדון. לאחר מכן חזר לספרד וחתם בקבוצת גרנדה עד תום עונת 2016/2017. במהלך תקופתו במועדון כבש שני שערים ב-12 הופעות.
ב-29 ביוני 2017 הגיע קואנקה לישראל וחתם בקבוצת הפועל באר שבע, אך נפצע כבר באחד האימונים הראשונים שלו. את הופעת הבכורה שלו ערך במשחק הראשון נגד מריבור בפלייאוף ליגת האלופות, כאשר נכנס בדקה ה-84 במקומו של מהראן ראדי. ב-9 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל אשקלון. ב-14 באוקטובר 2017 כבש את שערו הראשון בהפועל באר שבע, במשחק נגד הפועל רעננה, אך במהרה איבד את מקומו בהרכב הקבוצה ושותף ב-10 משחקי ליגה בעונת 2017/2018, בהם כבש שני שערים, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות. ב-20 ביוני 2018 התירה הפועל באר שבע את חוזהו וקואנקה שוחרר מהמועדון.
תארים

אליפות העולם לקבוצות: 2011
הסופר קאפ האירופי: 2011
גביע המלך הספרדי: 2011/2012
הסופר קאפ הספרדי: 2012, 2013
אליפות הולנד: 2012/2013
אליפות: 2017/2018
אלוף האלופים: 2017/2018
הערות שוליים

↑  שלמה וייס‏, "הפועל באר שבע הודיעה על שחרורו של איסק קואנקה", באתר וואלה, 20 ביוני 2018