stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלז'ץ
לאחר מלחמת העולם השנייה

לורנץ הקנהולט, המפעיל הראשון של תאי הגזים, שרד את המלחמה, אך עקבותיו נעלמו.
מבין אנשי האס אס ששירתו במחנה, שבעה זוהו במינכן, אך רק אחד, יוזף אוברהאוזר, נשפט ב-1965 ונידון לארבע וחצי שנות מאסר. ב-2010 הוגש כתב אישום כנגד סמואל קונץ ששימש כשומר במחנה בגין מעורבות בהשמדת יהודי המחנה, אך הוא מת קודם משפטו.
קברי האחים שנותרו במקום הופרעו על ידי מקומיים פולנים בשנים שלאחר המלחמה, שחיפשו חפצי ערך שנקברו יחד עם הקורבנות. בעיתונות הפולנית גינו אז את ההתנהגות הזאת, אך הרשויות הפולניות לא הצליחו למנוע את התופעה, שנמשכה עד אמצע שנות ה-50.
השטח כולו נחרש ונזרע, וניטעו בו עצים.
בשנות ה-60 הציבו הרשויות גדר סביב שטח המחנה, והוצבו בו כמה אנדרטאות קטנות. אך השטח המגודר לא תאם את שטח המחנה האמיתי, כך שעל חלקים מהמחנה נבנו בניינים חדשים. עד 1989, בגלל קרבת המחנה לגבול הפולני, מספר המבקרים בו היה קטן, והאתר תוחזק בצורה ירודה.
לאחר נפילת ברית המועצות ב-1991 החלו להגיע יותר מבקרים למחנה. בעקבות ביקורת על מצבו הירוד, נערכו בשנות ה-90 סקרים לקביעת גודלו ומיקומו של המחנה, ולגילוי פרטים חדשים על הפעילות בו.
בשנים 1997–1998 נערך מטעם הפולנים סקר ארכאולוגי במחנה. החוקרים מצאו את שרידיהם של מסילות הרכבת ובניינים אחדים. כמו כן הם גילו 33 קברי אחים, שהכילו, על פי הערכותיהם, כ-15,000 גופות שלא נשרפו. בחלק התחתון של חלק מהקברים נמצאה שכבה בעובי כמה סנטימטרים של רקמות בני אדם. קבר אחד הכיל עצמות שלא נכתשו, בדחיסות כה גדולה עד שמקדחות החוקרים לא הצליחו לחדור דרכן.
ב-2004 הוסר הלוט מעל אנדרטה גדולה לזכר קורבנות המחנה.
בשנת 2020, פורסם הספר הראשון בעברית המוקדש בלעדית למחנה ההשמדה בלזץ על בסיס עדויות שליקט יוצא קרקוב, נחום מנור-מונדרר וביוזמת ארגון יוצאי קרקוב.
לקריאה נוספת

יצחק ארד, מבצע ריינהארד: בלז'ץ, סוביבור, טרבלינקה, תל אביב תשמ"ח.
טוביה פרידמן (עורך), מחנה בלז'ץ, אוסף דוקומנטרי, חיפה 1982.
ספר בלזץ, מחנה השמדה נאצי, עדויות, עורכים: רפאל אוסטרוף ולילי הבר, הוצאת ארגון יוצאי קרקוב, 2020
הערות שוליים

↑  יצחק וינברג (2017-10-10), זמר פולני - חשיפת הרצח התעשייתי בבלז'ץ, נבדק ב-2017-10-13
↑  מס' יד ושם: 148 C, שפת המקור: פולנית
↑  הירשמן נרצח ב-19 במרץ 1946, בלובלין, ביום בו החל להעיד בפני ועדה לחקר אירועי השואה. את עדותו השלימה אלמנתו על פי מה ששמעה מפיו בשנה בה הייתה נשואה לו.
↑  Belzec: Second Phase על שרה ריטבראנד, אתר jewishgen.
↑  מחנה ההשמדה בלז'ץ מתוך "האנציקלופדיה של השואה" באתר יד ושם
1 2  רודולף רדר.
↑  הוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית ליד הוועד המרכזי של יהודי פולין - הסניף בקרקוב, עדותו של רדר, נתקבלה על ידי ד"ר נלה רוסט (Dr. Nella Rostowa)
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף • מחנה הריכוז בלכהמר |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו • בורגו סן דלמאצו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • מונופול • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258589105171  BnF: cb12497523q (data)  GND: 4254370-8  LCCN: n97037280  VIAF: 136214092   WorldCat (עם VIAF): 136214092 
הצוות הגרמני במחנה ההשמדה בלזץ', 1942. לפירוט נוסף לחצו על התמונה
שני אסירים יהודים מחכים להוצאתם להורג במחנה
מברק הפלה, המעיד על 434,508 נספים
האנדרטה בבלז'ץ
האנדרטה בבלז'ץ
האנדרטה בבלז'ץ (שירו של דן פגיס, "כתוב בעיפרון בקרון החתום")
צילום מתוך האנדקטה בבלז'ץ
תאריך המשלוח הראשון לבלז'ץ, מוטבע על הקיר בכניסה לאנדרטה
משפחת סופר-על

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  בראד בירד
 הופק בידי:  ג'ון וולקר
 תסריט:  בראד בירד
 עריכה:  סטיבן שפר
 שחקנים ראשיים:  קרייג טי. נלסון הולי האנטר שרה ואוול ספנסר פוקס ג'ייסון לי
 מדבבים:  קרייג טי. נלסון (מר סופר-על) אליזבת פנייה בראד בירד (עדנה מוד (דיסני)) ג'ייסון לי (סינדרום) סמואל ל. ג'קסון (Frozone) וולאס שון (Gilbert Huph) ספנסר פוקס (דאשייל רוברט (דיסני)) הולי האנטר (נערת הגומי (דיסני)) שרה ואוול (ויולט פאר (דיסני)) Nicholas Bird ג'ון רצנברגר 
 מוזיקה:  מייקל ג'אקינו
 צילום:  Janet Lucroy 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פיקסאר אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 חברה מפיצה:  בואנה ויסטה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 5 בנובמבר 2004 ישראל 25 בנובמבר 2004
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט גיבורי-על, סרט קומדיה, סרט פעולה, סרט לכל המשפחה 
 מקום התרחשות:  מטרוויל, Nomanisan 
 תקציב:  $92,000,000
 הכנסות:  $631,442,092
 הכנסות באתר מוג'ו:   incredibles
 פרסים:  ראו רשימה
 סרט הבא:  "משפחת סופר-על 2" (2018)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
משפחת סופר-על (באנגלית: The Incredibles, בתרגום חופשי לעברית: המדהימים) הוא סרט גיבורי-על בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר ודיסני משנת 2004. הסרט נכתב ובוים על ידי בראד בירד, והופק על ידי ג'ון ווקר, ג'ון לאסיטר, קתרין סרפיאן וקורי ריי.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 בנובמבר 2004, בישראל יצא הסרט בגרסת דיבוב לעברית ובגרסתו המקורית ב-25 בנובמבר 2004. עם יציאתו לאקרנים היה הסרט להצלחה ביקורתית כשמאות מבקרי קולנוע שיבחו את הדיבוב, ההומור, קטעי האקשן, עבודת האנימציה, האפקטים והפעלולים, ובמיוחד את תסריט הסרט, עלילתו ואת הנבל הראשי[דרוש מקור].
בנוסף לביקורות משבחות, זכה הסרט להצלחה קופתית מסחררת ברחבי העולם כשגרף יותר מ-631 מיליון דולר לעומת תקציב ההפקה של כ-92 מיליון דולר בלבד. בד בבד עם הצלחתו המסחררת, זכה הסרט בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
הסרט הקצר שקדם לסרט בהקרנות הקולנוע, "הקפיצה הגדולה" (Boundin'), לווה בקריינותו של אלי גורנשטיין, תורגם בידי עמוס אטינגר והדיבוב בוים, כמו הסרט "משפחת סופר-על", בידי שפרירה זכאי. הסרט הקצר כלול בדיסק השני של מהדורת ה-DVD ובגרסת הבלו-ריי של הסרט.
בעקבות הצלחת הסרט, הוציאו אולפני דיסני סרט המשך בשם "משפחת סופר על 2" ב-14 ביוני 2018.
עיצוב הדמויות בסרט > בני האדם

"משפחת סופר על" היה סרט קשה במיוחד להנפשה, מסיבה פשוטה: הוא עסק בבני אדם. אמנם סרטים קודמים של חברת פיקסאר שקדמו ל'משפחת סופר על', הכילו בני אדם, אך גיבוריהם הראשיים לא היו אנושיים. הסיבה המרכזית לבעייתיות של הנפשת בני אדם היא שקהל היעד של הסרט הוא בני אדם, שמן הסתם מכירים את מראם ודרך תנועתם של בני אדם טוב מאוד. למשל, היה צריך ליצור מרקם עור אמין, שרירים שמתכווצים ומתרפים, ועוד דברים שמהווים אתגר קשה פחות בהנפשת צעצועים, חרקים, מפלצות או דגים, גיבורי סרטיה הקודמים של פיקסאר.
אתגר אחר הוא שלכל בני האדם יש שיער. בפרט, שיערה הארוך של ויולט הוא בעיה קשה. מצד אחד, בראש אנושי יש מיליוני שערות, וציור רשלני עלול לגרום לשערות להיראות "דבוקות" זו לזו. מצד שני, השערות משפיעות זו על זו - הן נצמדות אחת לשנייה או נעות בקבוצות. כמו כן, היו צריכים להנפיש את השיער במצבים שונים: לדוגמה, רטוב, או מתנופף ברוח. בנוסף, בני האדם לובשים בגדים. הדמויות לא יכלו להישאר באותו לבוש כל הסרט, ולכן מעצבי הסרט נאלצו לעצב יותר מתלבושת אחת לדמות, כשצריך לוודא שכל חלקי הלבוש מתאימים זה לזה, וגם לגרום לתלבושות שונות להיראות כאילו הן עשויות מחומרים שונים (כיוון שסוגי בד שונים מתנהגים ונעים באופן ייחודי).
בני האדם ב'משפחת סופר על' מונפשים בכוונה בצורה מוגזמת, קריקטורית. ביל ווייז, שתפקידו בסרט הוגדר כ"מפקח דמויות", סיפר ש"בראד [בראד בירד, הבמאי] רצה מראה מאוד מסוגנן". לכל דמות יש קו ויזואלי הייחודי לה. עדנה מוד נראיתה בשלבים מוקדמים של ההפקה דומה יותר להלן, אך בהמשך מראה השתנה, כדי לתת לה את אותו ייחוד, ובמקרה זה דמותה מבוססת על מעצבת תלבושות השחקנים, זוכת פרסי האוסקר, אדית הד.
בעוד שהדמויות המרכזיות בסרט עוצבו בצורה עצמאית, על פי מודלים דמויות משניות יותר נוצרו על "אדם אוניברסלי" (universal man). זוהי תבנית גנרית של אדם, שהאנימטורים עיוותו אותה בצורות שונות, על מנת לחסוך בניית מודלים של מאות דמויות המופיעות לזמן קצר על המסך. ראשית כל, הם השתמשו ב"אדם אוניברסלי" כדי ליצור ניצבים- מפגינים, אנשים היושבים באצטדיון, ילדים המשתתפים במרוץ וכו'. הניצבים לא זהים זה לזה, אך כולם מבוססים על "אדם אוניברסלי". גם דמויות מובחנות יותר, אף כאלו שיש להן שורות, נוצרו בצורה זו- למשל מורו של דאש, ברני, שבשלב מסוים קלוז אפ על פניו ממלא את כל שטח המסך. על סמך תוכנה זו נוצר אף "החתרן", נבל המופיע לזמן קצר בסוף הסרט, שגופו רחוק מגוף אנושי נורמלי.
עיצוב הדמויות בסרט > רקעים

"אחד האתגרים בסרט הוא ההיקף שלו", אמר בראד בירד. "היה לנו שוט מתחת למים, שוטים בג'ונגל, שוט בתא משרדי משעמם, שוטים סביב שולחן האוכל המשפחתי. הבית של ע' [עדנה מוד], שהוא הכלאה בין באוהאוס לתרבות יוונית. מגוון הסביבות בסרט הזה עצום." אכן, כמות ומגוון הסטים (sets) בסרט גבוהה במיוחד.
הסרט אמנם מתרחש בעולם אלטרנטיבי, אך הוא מושפע משנות השישים. הארכיטקטורה של שנות השישים היוותה השפעה על עיצוב הסרט. בשלבים מוקדמים יותר של התסריט, סביבת הסרט הייתה יותר עתידנית, ברוח תפיסת העתיד של שנות השישים, אך בהמשך המוטיבים העתידניים המשולבים באופן אינטגרלי בעולם הסרט צומצמו, כדי שהכוחות המיוחדים של גיבורי העל והטכנולוגיות העתידניות באי של סינדרום ירשימו ויבלטו יותר.
סרט המשך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אין את כל העיקר.
במרץ 2014, במהלך פגישת בעלי מניות, הכריז בוב אייגר, מנכ"ל חברת וולט דיסני, כי המשך נמצא בשלבי הפקה מוקדמים, עם בראד בירד כתסריטאי. באוקטובר 2015, הוכרז כי ההמשך ייצא ב-21 ביוני 2019. לאחר מכן, תאריך יציאת הסרט הוקדם ל-15 ביוני 2018.
הערות שוליים

↑  The Incredibles, 2004-11-05, נבדק ב-2023-06-19
↑  משפחת סופר על, באתר www.ishim.co.il
↑  בהתאם לאמור בדיסק התוספות שב-DVD של הסרט, בסרט "עושים את משפחת סופר על" ובסרטים הקצרים העוסקים בנושאים שונים
↑  Marc Graser, ‏Disney Plans Third ‘Cars,’ ‘The Incredibles 2′‎, Variety, ‏18 במרץ 2014
↑  Patrick Hipes, ‏Disney: ‘Ant Man And The Wasp’ A Go, ‘Incredibles 2’ Dated & More, ‏Deadline, ‏8 באוקטובר 2015
| פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | שרק (2001) • המסע המופלא (2002) • מוצאים את נמו (2003) • משפחת סופר-על (2004) • וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) • תזיזו ת'רגליים (2006) • רטטוי (2007) • וול-E ‏(2008)  • למעלה (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | צעצוע של סיפור 3 (2010) • רנגו (2011) • אמיצה (2012) • לשבור את הקרח (2013) • 6 גיבורים (2014) • הקול בראש (2015) • זוטרופוליס (2016) • קוקו (2017) • ספיידרמן: ממד העכביש (2018) • צעצוע של סיפור 4 (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | נשמה (2020) • אנקאנטו (2021) • גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו (2022) • הילד והאנפה (2023) |  |
| פרס אנני לסרט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-90 | היפה והחיה (1992) • אלאדין (1993) • מלך האריות (1994) • פוקהונטס (1995) • צעצוע של סיפור (1996) • חתולים אינם רוקדים (1997) • מולאן (1998) • ענק הברזל (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | צעצוע של סיפור 2 (2000) • שרק (2001) • המסע המופלא (2002) • מוצאים את נמו (2003) • משפחת סופר-על (2004) • וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) • מכוניות (2006) • רטטוי (2007) • קונג פו פנדה (2008) • למעלה (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | הדרקון הראשון שלי (2010) • רנגו (2011) • ראלף ההורס (2012) • לשבור את הקרח (2013) • הדרקון הראשון שלי 2 (2014) • הקול בראש (2015) • זוטרופוליס (2016) • קוקו (2017) • ספיידרמן: ממד העכביש (2018) • קלאוס (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | נשמה (2020) • משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות (2021) • גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו (2022) • ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש (2023) • רוז הרובוטית (2023) |  |
| פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לסרט האנימציה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-90 | באג לייף/נסיך מצרים (1998) ‏•‏‏ צעצוע של סיפור 2 (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | מרד התרנגולים (2000) ‏•‏‏ שרק (2001) ‏•‏‏ המסע המופלא (2002) ‏•‏‏ מוצאים את נמו (2003) ‏•‏‏ משפחת סופר-על (2004) ‏•‏‏ וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) ‏•‏‏ מכוניות (2006) ‏•‏‏ רטטוי (2007) ‏•‏‏ וול-E (2008) ‏•‏‏ למעלה (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | צעצוע של סיפור 3 (2010) ‏•‏‏ רנגו (2011) ‏•‏‏ ראלף ההורס (2012) ‏•‏‏ לשבור את הקרח (2013) ‏•‏‏ סרט לגו (2014) ‏•‏‏ הקול בראש (2015) ‏•‏‏ זוטרופוליס (2016) ‏•‏‏ קוקו (2017) ‏•‏‏ ספיידרמן: ממד העכביש (2018) ‏•‏‏ צעצוע של סיפור 4 (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות (2021) ‏•‏‏ גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו (2022) ‏•‏‏ ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש (2023) ‏•‏‏ רוז הרובוטית (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2006375384 
כרזה עברית נוספת של הסרט
ג'רוזלם פוסט

| --- | --- |
סמליל הג'רוזלם פוסטסמליל הג'רוזלם פוסט
 תדירות:  עיתון יומי
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  טבלואיד
 מייסד:  גרשון אגרון 
 בעלים:  אלי עזור
 עורך ראשי:  צביקה קליין
 מנכ"ל:  ענבר אשכנזי
 תאריכי הופעה:  1 בדצמבר 1932 (בשם "The Palestine Post") – הווה (92 שנים)
 שפה:  מהדורות באנגלית ובצרפתית
 מערכת:  ירושלים, ישראל ישראל
 תפוצה:  90,000 (ימי חול)  120,000 (סופי שבוע)
 מדינה:  בינלאומי
 ISSN:  0792-822X
 עמוד ראשון:  עמוד ראשון מהיום
 www.jpost.com
 
ג'רוזלם פוסט (באנגלית: The Jerusalem Post) הוא עיתון יומי ישראלי בשפה האנגלית, והוא העיתון השני הוותיק ביותר בישראל (אחרי עיתון "הארץ", שראה אור לראשונה ב-1918).
מקורו של העיתון ב"Palestine Bulletin", עיתון יומי באנגלית שנוסד בינואר 1925 ולימים הפך ל"Palestine Post". את שמו הנוכחי קיבל העיתון לאחר קום המדינה.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

את העיתון "Palestine Bulletin" פרסמה הסוכנות הטלגרפית היהודית, מיזם עסקי של המוציא לאור היהודי-אמריקני ג'ייקוב לנדאו (מיזם שאינו קשור לסוכנות היהודית). אחד מעורכי העיתון, לימים עורכו הראשי, היה גרשון אגרונסקי, עיתונאי אמריקני יליד רוסיה ולימים ראש עיריית ירושלים, אשר שינה את שמו לגרשון אגרון. עורך אחר בעיתון היה המשפטן היהודי-אנגלי דוד גויטיין, אשר עלה לארץ בשנת 1929, לימים שופט בבית המשפט העליון הישראלי.
בשנת 1932 הקים אגרונסקי עיתון חדש כדי להתחרות ב"בולטין", אך בסופו של דבר סיכמו אגרונסקי ולנדאו על שיתוף פעולה, והיו לבעלים שותפים של עיתון אחד. למחרת היום, ב-1 בדצמבר 1932 (א' בכסלו תרצ"ג), הופסק פרסומו של ה"בולטין" ואת מקומו תפס ה"The Palestine Post". בגליונו הראשון שלו צוין במפורש כי הוא ממשיך את העיתון "Palestine Bulletin".
במאמר הראשי בגיליון הראשון כתב אגרונסקי: ”מטרתנו לתת לציבור בארץ ישראל עיתון עברי בשפה האנגלית, ולאפשר לפקידי הממשל הבריטי בפלשתינה הבנת מה בענייני יהדות וציונות. כמו כן, מטרתנו לספק מידע יום יומי על מעשי היהודים ומאווייהם בתפוצות ובארץ”.
תחת שלטון המנדט נקט "פלסטיין פוסט" קו שתמך במאבק להקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל ונקט קו גלוי ותקיף נגד הגבלות שהטיל השלטון הבריטי על הגירת יהודים לארץ ישראל. על אף שלא היה כזה באופן רשמי, נחשב העיתון לשופרה של הסוכנות היהודית. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה העיתון השני הנפוץ ביותר בא"י (אחרי "דבר" ולפני "הארץ") ותפוצתו הייתה כ-20,000 עותקים ביום. ב-6 ביוני 1944, יום הפלישה לנורמנדי, הגיע לשיא תפוצתו עד אז - 50,000 עותקים.
המשרדים והדפוס של העיתון שכנו בירושלים ברחוב הסולל 9 (כיום רחוב החבצלת).
היסטוריה > במלחמת העצמאות

בראשית מלחמת העצמאות, ב-2 בפברואר 1948, התפוצצה ליד מערכת העיתון מכונית תופת שאותה הובילו, ככל הנראה, שוטרים בריטים. ארבעה אנשים נהרגו ושלושים נפצעו, ולבניין העיתון נגרם נזק רב, אולם הוא לא התמוטט. זאת משום שהקבלן שבנה אותו, שש שנים לאחר רעידת האדמה של שנת 1927 (תרפ"ז), שהייתה בעוצמה של 6.25 בסולם ריכטר, חיזק אותו במיוחד ביסודות ובקירות. חרף הנזק הרב הצליח העיתון לצאת לאור למחרת, תוך הסתייעות בסדר הדפוס של דפוס "אחוה", והדפסת גיליונות בדפוס "ליפשיץ". במאמר המערכת נכתב "שום חומר נפץ לא ימנע מאיתנו להשמיע את קולנו".
בנוסף לנזקי הפיצוץ, סבל העיתון מירידה חדה בתפוצתו, שכן הפינוי הבריטי הוריד בהרבה את מספר קוראיו. בעיה נוספת הייתה ניתוק ירושלים, אשר פגע באפשרות להפיץ את העיתון ברחבי הארץ. לפיכך, במשך כעשרה שבועות, החל מ-26 במאי 1948, הופץ העיתון בשתי מהדורות מקבילות, תל אביבית, שנקראה Palestine Post News, וירושלמית.
פנחס לבון סיפר שבשנת 1948, בעקבות נזקים שגרמה מלחמת העצמאות, פנה גרשון אגרון להסתדרות בבקשת סיוע לעיתון. ההסתדרות הסכימה והשקיעה בעיתון, באמצעות סולל בונה, 25,000 לירות ארץ ישראליות, תמורתן קיבלה מניות בעיתון. עם זאת, היא מעולם לא התערבה בהנהלת העיתון ובעריכתו.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

עם קום המדינה המשיך העיתון להיות כלי הביטוי של הגישה הישראלית, כלפי דיפלומטים זרים ותיירים.
בשנת 1950 ביקש גרשום שוקן, בעליו של העיתון באותה עת, להעבירו מירושלים לתל אביב. אגרון התנגד לכך, ובחר לשנות את שם העיתון ל"Jerusalem Post", אשר הוא שמו עד היום.
בשנת 1963 החזיקו גופים המקושרים להסתדרות, בהם ניר שיתופי, סולל בונה, בנק הפועלים, הסנה והמשביר המרכזי, 37% ממניות העיתון. בשנות ה-70 הייתה חברת משקיעי ישראל של סם רוטברג גורם מרכזי בבעלות על העיתון.
היסטוריה > בבעלות קונרד בלק

בשנת 1987 ביקר בישראל דייוויד רדלר, שותפו של איל העיתונות קונרד בלק וסגן נשיא קבוצת "הולינג'ר", ופגש את אריה מקל, שהיה היועץ המדיני של ראש הממשלה יצחק שמיר. רדלר ביקש לפגוש את ראש הממשלה כדי לסייע לו, והציג את עצמו כשמרן ימני. לשאלתו כיצד יוכל לסייע לראש הממשלה, השיב מקל כי יקנה את ה"ג'רוזלם פוסט" הליברלי, שהיה ביקורתי מאוד כלפי שמיר. אף שהעיתון לא עמד למכירה באותה עת, בראשית שנת 1989 העמיד אותו למכירה קונצרן כור תעשיות, שהיה בעל השליטה בו. אריה מקל נזכר בביקורו של רדלר וביקש מחבר הכנסת בנימין נתניהו, שהיה בניו-יורק בסיור הרצאות וגיוס כספים למען הליכוד, ליצור קשר עם רדלר כדי לעניין אותו בהזדמנות לרכוש את העיתון. כאשר נפתחו המעטפות עם הצעות הרכישת שנתקבלו במשרדי הנהלת כור באפריל 1989, סברו המנכ"ל, בני גאון, ושמעון רביד, מנהל הכספים של הקונצרן, כי בהצעה שהגישה חברת הולינג'ר הקנדית נפלה טעות דפוס: ההצעה, בסך 20.7 מיליון דולר, הייתה גבוהה פי ארבעה ויותר מן ההצעות המתחרות שהגישו אנשי העסקים רוברט מקסוול, צ'ארלס ברונפמן, אריה גנגר ויעקב נמרודי. לאחר רכישת הג'רוזלם פוסט בידי קבוצת הולינג'ר, הקו המדיני של העיתון נעשה מזוהה עם הימין הפוליטי הישראלי. עיתונאים רבים עזבו את העיתון בעקבות זאת והקימו את השבועון המתחרה, "ג'רוזלם ריפורט" - שאותו רכשה הולינג'ר בשנת 1998, לאחר שנקלע לקשיים כספיים.
היסטוריה > בבעלות אלי עזור

בשנת 2004, לאחר קריסת עסקי קבוצת הולינג'ר והפסד מצטבר של 15 מיליון דולר בשלוש שנים, הועמד העיתון למכירה, המו"ל טום רוז פוטר והעורך הראשי ברט סטיבנס התפטר.
בנובמבר 2004 ביקש איש העסקים אלי עזור, מבעליה של קבוצת צ'רלטון, לרכוש את העיתון תמורת 13.2 מיליון דולר, באמצעות חברת מרקעי תקשורת בשותפות עם החברה הקנדית קאנווסט, אך במהלך 2005 התגלו קשיים בהשלמת העסקה עקב מחלוקת בין עזור ושותפיו. לבסוף, עזור רכש את השליטה בעיתון לבדו. בבעלותו פתח העיתון בשיתוף פעולה עם ה"וול סטריט ג'ורנל", שבמסגרתו הוא מפיץ ומשווק עותקים של "וול סטריט ג'ורנל אירופה" בישראל מאז ינואר 2008.
סטיב לינדי היה העורך הראשי של העיתון משנת 2011 ועד מאי 2016, וב-2016 החליף אותו יעקב כץ.
מאז 2012 מקיים העיתון כנס שנתי בניו יורק, The Jerusalem Post Conference, בהשתתפות אישים בכירים בישראל ובעולם היהודי. את הכנס הקים וניהל יזם התקשורת רונן לפלר, וכיום מנהלת אותו מנכ"לית קבוצת הג'רוזלם פוסט, ענבר אשכנזי.
ביולי 2018 פוטר המאייר אבי כ"ץ מהעיתון בגלל קריקטורה המציגה את נתניהו וח"כים מהליכוד כחזירים.
לעיתון יש מהדורת גרסת לייט וגם תוכנית ללימוד ושיפור האנגלית באמצעות שירות שיחות טלפוני ובזום בשם לייטוק ובנוסף IvriTalk המיועד ללימוד עברית בסיסית ומתקדמת. ישנה גם גרסה מקוונת של העיתון המודפס, וגרסאות לילדים ולנוער (zone, street, snap, dash) שנועדו ללימוד ולשיפור רמת האנגלית. הוא אף מוציא מהדורה צרפתית, וכן ירחון בעברית קלה ללימוד עברית (IVRIT). העיתון מופץ באמצעות חברת בר שיווק והפצה.
ב-3 בינואר 2022, כחלק ממתקפת סייבר לרגל יום השנה השני להריגת קאסם סולימאני, אתר העיתון נפרץ, אך חזר לפעילות לאחר כשעה.
רשימת היהודים המשפיעים

מאז 2010, מפרסם העיתון רשימה שנתית של "50 היהודים המשפיעים ביותר בעולם". אלה האישים שדורגו במקום הראשון בכל שנה:
2010 - בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל
2012 - בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל
2013 - יאיר לפיד, שר האוצר
2014 - ג'ק לו, מזכיר האוצר של ארצות הברית
2016 - חיים סבן, יזם ואיש עסקים
2019 - יוסי כהן, ראש המוסד
2020 - אלכסנדר גינצבורג, טל זקס ושמואל שפירא, מפתחי החיסון נגד קורונה
2021 - נפתלי בנט ויאיר לפיד, ראש ממשלת ישראל וראש ממשלת ישראל החלופי
2022 - וולודימיר זלנסקי, נשיא אוקראינה
2023 - סם אלטמן, מנכ"ל חברת OpenAI
2024 - דאגלס אמהוף, האדון השני של ארצות הברית
העורכים הראשיים של העיתון

גרשון אגרון - מייסד ועורך ראשי: 1932–1955
טד לוריא - עורך ראשי: 1955–1974
לאה בן דור - עורכת ראשית: 1974–1975
ארי רט וארווין פרנקל - עורכים ראשיים: 1975–1989
נ. דייוויד גרוס - עורך ראשי: 1990–1992
דייוויד בר-אילן - עורך ראשי: 1992–1996
ג'ף ברק - עורך ראשי: 1996–1999
דייוויד מקובסקי - עורך ראשי: 1999–2000
קרל סצרק - עורך ראשי: 2000
ג'ף ברק - עורך ראשי: 2000–2002
ברט סטיבנס - עורך ראשי: 2002–2004
דייוויד הורוביץ - עורך ראשי: 2004–2011
סטיב לינדי - עורך ראשי: 2011–2016
יעקב כץ - עורך ראשי: 2016–2023
אבי מאיר עורך ראשי: 2023
צביקה קליין עורך ראשי: 2023–
עיתונאים וכותבים בולטים בעיתון

דוד לנדאו
הירש גודמן
גרשום גורנברג
משה אטר
נינה קציר
רוברט רוזנברג
מאיר רונן
יורם המזרחי
אלן דרשוביץ
קרולין גליק
שרה הוניג
יעקב קירשן
איזי ליבלר
נעמי רגן
ח'אלד אבו טועמה
בנימין ברעם
ג'ונתן רוזנבלום
בארי רובין
גיל טרוי
הרב קיינון
אמוץ עשה-אל
אלון בן-מאיר
איסמר גינצברג
ריי חנניה
שנות אור (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  צעצוע של סיפור
 בימוי:  אנגוס מקליין
 הופק בידי:  גאלין סוסמן
 תסריט:  פיט דוקטר
 מדבבים:  כריס אוונס קיקי פאלמר דייל סולס טאיקה ואיטיטי פיטר סוהן אוזו אדובה ג'יימס ברולין מרי מקדונלד לואיס אפרן רמירז אייזיה וויטלוק ג’וניור
 מדבבים בעברית:  גלעד קלטר אלעד סמוכה אוראל צברי שרית סרי גלעד שמואלי אסתר רדא עמי מנדלמן נתלי פיינשטיין יובל בינדר לירון ברנס
 מוזיקה:  מייקל ג'אקינו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני אולפני פיקסאר
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, בלו-ריי, DVD, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 17 ביוני 2022 ישראל 16 ביוני 2022
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הנפשה ממוחשבת, סרט מדע בדיוני, סרט קומדיה
 סרט קודם:  צעצוע של סיפור 4
 סרט הבא:  צעצוע של סיפור 5
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שנות-אור (באנגלית: Lightyear) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי מסוגת קומדיה, שהופק על ידי חברות פיקסאר ווולט דיסני. הסרט בוים על ידי אנגוס מקליין, הופק על ידי גאלין סוסמן ונכתב על ידי פיט דוקטר, כאשר את דמותו של באז שנות-אור מדבב כריס אוונס.
בישראל עלה הסרט לאקרנים ב-16 ביוני 2022. בארצות הברית, הסרט עלה לאקרנים ב-17 ביוני 2022.