stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אללה
הערות שוליים

↑  The Cambridge History Of Islam, 1970, עמ' 32. (בenglish)
↑  The Christian Arab Heritage
↑  בכתיב מסורתי: "ٱللَّٰـٰتَ وَٱلْعُزَّىٰ وَمَنَوٰةَ".
↑  הפזמון Asmaul Husna בביצוע סיתי נורהאליזה ממלזיה
↑  רוח-אללה: חומייני והמהפכה האסלאמית / טאהירי, אמיר - The Book Gallery
↑  Ghazzālī, 1058-1111., Al-Ghazzali on knowing yourself and God, Chicago, IL: Distr. by KAZI Publications, 2002
↑  Ghazzālī, 1058-1111., The ninety-nine beautiful names of God = al-Maqṣad al-asnā : fī s̲h̲arḥ asmāʼ Allāh al-ḥusnā, Cambridge, UK: Islamic Texts Society, 2011, 1992
↑  חוה לצרוס-יפה, פרקים בתולדות הערבים והאסלאם, תל אביב: רשפים, 1967, עמ' 92
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4219322-9  TDVİA: allah 
אללה - השם של אלוהים בדת אסלאם, כפי שהוא נכתב בערבית.
פורמוסה הספרדית

ערך זה עוסק בקולוניה ספרדית לשעבר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  קולוניה
 שפה נפוצה:  ספרדית   שפות פורמוסיות
 עיר בירה:  סן סלבדור (ג'ילונג)
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1626
 פירוק:   
 כניעת סן סלבדור:  1642
 ישות קודמת:  טרום היסטוריה של טייואן
 ישות יורשת:  פורמוסה ההולנדית
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קתולית
 כלכלה
 מטבע:  ריאל ספרדי
 
פורמוסה הספרדית הייתה קולוניה ספרדית בצפון האי טאיוואן (אותו גילו הפורטוגלים ב-1544 וקראו לו "פורמוזה") שהתקיימה בין השנים 1626 ו-1642. יעודה המרכזי של המושבה היה להגן על הסחר הספרדי והפורטוגזי מפני ההולנדים, להם היה בסיס בדרומו של האי. המושבה התקיימה שנים ספורות בלבד בשל אי נכונותם של השלטונות הקולוניאליים במנילה, מקום מושבה של הקפיטניה חנרל של הפיליפינים, להקדיש את המשאבים החומריים והאנושיים הדרושים לשם הגנה עליה ולשמירה על קיומה, ולאחר שבע-עשרה שנים נפל המבצר הספרדי האחרון במושבה בידי ההולנדים, ששלטו מאז באי כולו לכעשרים שנה נוספות, עד שגורשו משם במרד ילידי.
המושבה הוקמה על רקע התחרות בין ספרד הקתולית והולנד הפרוטסטנטית על הסחר האירופי עם מזרח אסיה ועל השפעתן באזור. המושבה נוסדה כתגובה ישירה להקמת המושבה ההולנדית טאיואן (Tayouan, הנמצאת כיום בנפה אנפינג (Anping) שבעיר טאינאן), ממנה איימו ההולנדים על הנוכחות הספרדית באזור. תחילה נחתו הספרדים ב-7 במאי 1626 בכף סנטיאגו (שם אותו העניקו למקום ואשר נקרא כיום "סנדיאו" (Sandiao)) בצפון-מזרח האי, אולם לאחר שהתברר שהמקום איננו בר-הגנה, התקדמו הספרדים מערבה עד שהגיעו למפרץ חילונג (Jilong, כיום ג'ילונג). שם מצאו הספרדים נמל טבעי עמוק ומוגן היטב ואי קטן, אפינג שמו (Heping), מגונן עליו. הספרדים הקימו את מקום ההתיישבות בנמל לו קראו בשם "השילוש הקדוש ביותר" (Santissima Trinidad). על האי אפינג הקימו את מבצר סן סלבדור (San Salvador). במקום התיישבו כמאתיים ספרדים ולהם מעט יותר מתריסר תותחים. בשנת 1629 הקימו הספרדים נקודת התיישבות שנייה סביב מבצר סן דומינגו שבדנשואי (Danshui).
בשנת 1630 הדפו הספרדים את המתקפה הימית ההולנדית הראשונה על היישוב. חיכוכים בין הספרדים לתושבים ילידי האי הביאו לעימות בשנת 1636 בו הרסו הילידים את מבצר סן דומינגו והרגו כשלושים מתוך שישים מגניו, אולם הספרדים בנו אותו מחדש. אף על פי כן ננטשה נקודת היאחזות זו בשנת 1638 בשל הטייפונים, עוינות התושבים המקומיים וההולנדים והמחלות השונות, בהן המלריה. בשנת 1641 הפכה המושבה למטרד של ממש עבור ההולנדים ואלו החליטו להסיר את האיום הספרדי. המושל ההולנדי הודיע לזה הספרדי על כוונותיו להשתלט על צפונו של האי והמושל הספרדי סירב להיכנע בלא קרב. ההולנדים תקפו את ההיאחזות הספרדית, אולם לא יכלו לה. בשנה שלאחר מכן כבשו ההולנדים את "סנטיסימה טרינידאד" ובכך בא הקץ על ההתיישבות הספרדית בפורמוסה, היא טאיוואן.
במהלך שנות הנוכחות הספרדית בפורמוסה הטבילו מיסיונרים קתולים כ-5,000 ילידים לנצרות.
הערות שוליים

↑  Tonio Andrade, How Taiwan Became Chinese Dutch, Spanish, and Han Colonization in the Seventeenth Century, La Isla Hermosa
The Rise of the Spanish Colony in Northern Taiwan
מיידנק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  פולין 
 מחוז:  לובלין 
 תאריכים
 תאריך הקמה:  1941 
 נתונים
 קואורדינטות:  51°13′22″N 22°35′55″E﻿ / ﻿51.222777777778°N 22.598611111111°E﻿ / 51.222777777778; 22.598611111111
 he
 www.majdanek.eu
 
מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה (לחצו להגדלה)
מָיִידַנֶק (בגרמנית: Majdanek) היה מחנה ריכוז והשמדה נאצי, שהיה ממוקם כארבעה קילומטרים ממרכז העיר לובלין בפולין, ופעל בשנים 1941–1944. מבני המחנה שרדו את המלחמה ולא הושמדו בידי הנאצים, בניגוד למבנים במחנות אחרים. לפי ההערכות כ-360,000 בני אדם נספו במחנה, מהם 120,000–200,000 יהודים, והיתר פולנים.[דרוש מקור] במחקר מאוחר יותר נקבע כי מספר הקורבנות היהודים במיידנק עומד על כ-58 אלף. כיום פועל באתר המוזיאון הממלכתי במיידנק.
היסטוריה

מיידנק היה מחנה שבויים של האס אס, שפעל תחת פיקודו של קארל אוטו קוך. הוא הוקם ב-1 באוקטובר 1941 בפקודתו של היינריך הימלר, לאחר שזה ביקר בלובלין בחודש יולי של אותה שנה, ובפברואר 1943 הוסב למחנה ריכוז.
את שמו של המחנה נתנו לו ב-1941 תושבים מקומיים, והוא מבוסס על שמו של המחוז מיידנק טטרסקי בלובלין. שמו הגרמני המקורי של המחנה היה Konzentrationslager Lublin (מחנה ריכוז לובלין).
בשיא פעילותו הכיל המחנה 50,000 אסירים. בחודשים הראשונים של 1942 נוסחו ואושרו תוכניות להרחיב את מיידנק כדי שיכיל עד 250,000 אסירים. בשל קרבתו של המחנה ללובלין, אסירים היו מסוגלים לתקשר עם העולם החיצון באמצעות מכתבים שהוברחו בסיוע עובדים אזרחיים שנכנסו למחנה (רבים מהמכתבים ששרדו נמצאים במוזיאון המחנה). משנת 1943 ואילך אפשרו הגרמנים לצלב האדום הפולני להביא חבילות מזון לאסירים במחנה.
בין אפריל 1942 ליולי 1944 התבצעה במיידנק השמדה בתאי גזים ובמשרפות. הקורבנות נרצחו עם הגיעם למחנה. מספר הנספים נאמד ב-200,000. מספר היהודים שנספו במחנה מוערך כיום בכ-80,000.[דרוש מקור] נוסף על היהודים, רבים מהנספים היו שבויי מלחמה סובייטיים ופולנים.
מיידנק סיפק עובדי כפייה למפעלי תחמושת ולמפעל הנשק שטייר-דיימלר-פוך.
היסטוריה > מבנה המחנה

שלא כמו מחנות ריכוז והשמדה נאציים אחרים, מחנה מיידנק לא הוקם על מפגש מסילות ברזל, לא הוחבא ביער מרוחק, לא הוסתר באמצעות מכשולים טבעיים וגם לא הוקף באזור ביטחון. הוא השתרע על שטח של כ-2,700 דונם סמוך לפרברי לובלין שבפולין. מיקום זה מהווה בסיס לטענות שלפיהן תושבי פולין שהתגוררו בסמיכות למחנה ההשמדה ידעו מה מתחולל בו. המחנה היה מוקף בגדר תיל כפולה וחשמלית שלאורכה ניצבו 18 מגדלי שמירה אשר התנשאו לגובה של יותר משמונה מטרים כל אחד.
המחנה חולק לחמישה אזורים, שנקראו "שדות". כל שדה הוקף גדר תיל משולשת ומחושמלת.[דרוש מקור] באזורים שבין השדות הוקמו שבעה תאי גזים וקרמטוריום. בכל שדה היו 22 צריפי מגורים, ובסך הכול היו במחנה כ-227 צריפים. באזור ששימש למגורי אנשי האס אס היו קזינו, ביתני הפיקוד וביתנים נוספים.
בכניסה למחנה עברו המובלים להשמדה על פני "הבית הלבן", שבו התגוררו מפקדי המחנה.[דרוש מקור] בכניסה למחנה שולחו האסירים לשני כיוונים - ימינה ושמאלה. מי שנשלחו ימינה נותרו להתגורר במחנה, ואילו מי שנשלחו שמאלה נשלחו אל המוות: מקלחת, חיטוי הבגדים ולאחר מכן כניסה לתאי הגזים.
גופותיהם של הנרצחים נשרפו בתחילה במדורות ענק ליד המחנה. לאחר מכן הוקם במחנה קרמטוריום קטן, ובספטמבר 1943 הוקם בו קרמטוריום גדול יותר, ובו חמישה תנורים.
נוסף על הרציחה השיטתית בגז בוצעו במחנה ובסמיכות אליו רציחות-ירי המוניות.
היסטוריה > מבצע חג הקציר - Aktion Erntefest

בשלהי 1943 פקד היינריך הימלר לחסל את האסירים שנותרו חיים במחנות הריכוז בגנרלגוברנמן. הסיבה הייתה חשש מהתקוממות במחנות לאחר כישלונות הגרמנים בסטלינגרד ובקורסק - ובייחוד לאחר מרד גטו ורשה והמרד במחנות טרבלינקה וסוביבור.
שם מבצע הרצח היה "חג הקציר" (Erntefest) והוא הוצא לפועל בעת ובעונה אחת במחנות טרווניקי, פוניאטובה ומיידנק. בסך הכול הוצאו להורג במבצע זה 43,000 אסירים יהודים. בסוף אוקטובר 1943 נלקחו 300 אסירים במיידנק וצוו לחפור שלושה בורות גדולים ליד הקרמטוריום. 100 אנשי אס אס הובאו מאושוויץ לעזור לצוות המקומי.
ב-3 בנובמבר 1943 הובאו למקום משאיות עם רמקולים שהשמיעו מוזיקה מחרישת אזניים. האסירים עמדו במסדר בוקר רגיל ומדי פעם נלקחו אל הבורות קבוצות של 100 איש, אשר אולצו להתפשט ולשכב בתוך הבורות ואז נורו בידי אנשי ס"ס שעמדו על שפתם. רעש הרמקולים גבר על רעש היריות והצרחות. באותו יום שכונה "יום רביעי של שפיכות הדמים", נרצחו 18,400 אסירים במיידנק, 10,000 בטרווניקי ו-15,000 בפוניאטובה.
ליד בורות הנרצחים במבצע "חג הקציר" במיידנק הוקמה אנדרטה גדולה בצורת כיפה ומתחתיה אפר הנרצחים שהוצא מן הבורות. על האנדרטה חקוקה כתובת בפולנית: הגורל שלנו - אזהרה לכם.
המחנה פוזר ביולי 1944 במסגרת ממבצע 1005, אך נהרס רק באופן חלקי בטרם הגיע למקום הצבא האדום. אף ש-1,000 אסירים נלקחו ממנו בצעדת מוות, הצבא האדום מצא אלפי אסירים שעדיין נותרו במחנה ושפע עדויות לרצח ההמוני שבוצע שם, ובהן תאי גזים, משרפות וצריפי אחסון ומגורים. אחד מחיילי הצבא האדום ששחררו את המחנה היה האמן זינובי טולקצ'וב, אשר תיעד בציוריו את מראות המחנה ואסיריו עם השחרור.
היסטוריה > מפקדי המחנה

קארל אוטו קוך (ספטמבר 1941 עד יולי 1942) - הוצא להורג על ידי הס"ס ב-5 אפריל 1945 באשמת גניבה של רכוש המדינה (למעשה, גניבת רכוש היהודים שהגיעו למחנה).
מקס קוגל (אוגוסט 1942 עד אוקטובר 1942) - התאבד ב-27 ביוני 1946 לאחר שנעצר.
הרמן פלורשטט (Florstedt, אוקטובר 1942 עד ספטמבר 1943) - הוצא להורג על ידי הס"ס ב-15 באפריל 1945, באשמת גניבה של רכוש המדינה (למעשה, גניבה של רכוש היהודים שהגיעו למחנה).
מרטין גוטפריד וייס (ספטמבר 1943 עד מאי 1944) - הוצא להורג בתלייה ב-29 במאי 1946.
ארתור ליבהנשל (מאי 1944 עד 22 ביולי 1944) - הוצא להורג בתלייה ב-24 בינואר 1948.
גלריה

מבט אל העיר לובלין מהר האפר
מבט כללי אל המחנה. צריפי האסירים
גדר המחנה המורכבת משלוש גדרות - למניעת בריחות
מגדל שמירה במחנה
צריף מגורים לאסירים
דרגשי שינה לאסירים
אנדרטה שנבנתה בידי האסירים
הסלקציה במחנה. הנכנסים לצריף הימני הומתו בתאי הגזים, והנכנסים לשמאלי נשארו בחיים.
צריף ובו שלוש מאות אלף זוגות נעליים של חלק מקורבנות המחנה.
תאי המקלחות במחנה, אשר נועדו "להרגיע" את המתרחצים לפני כניסתם לתאי הגזים
דלת לתאי הגזים (והמקלחות)
חדר בקרת גז. טרם השימוש בפחיות ציקלון B הייתה ההמתה נעשית באמצעות הזרמת גז לחדר
מחסן פחיות גז הציקלון B במיידנק
תא גזים מקורי במיידנק. על הקיר האחורי מוטבעים סימנים כחולים של הגז ציקלון B
פתח דרכו הושלכו גרגרי ציקלון B אל תוך תאי הגזים. הגרגרים עברו המראה כאשר נכנסו לחלל החדר.
מבנה המשרפות
המשרפות
משרפה
פתח המשרפה במחנה מיידנק
קוך, מפקד המחנה, הציב אמבטיה בקרמטוריום על מנת לנצל את החום השורר במקום
אתר הר האפר והאנדרטה שמעליו
הר האפר
לאחר מלחמת העולם השנייה > משפטי מיידנק

משפטי מיידנק היו שלוש סדרות משפטים שונות אשר התרחשו בפולין ובגרמניה לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה ועד שנת 1981, בו הועמדו לדין אנשי סגל המחנה. המשפט הראשון התרחש בחודשים נובמבר-דצמבר 1944, בלובלין שבפולין. סדרת המשפטים השנייה נערכה בין 1946 ל-1948 בפולין והמשפט האחרון, אשר נערך בדיסלדורף בגרמניה, החל בנובמבר 1975 ונמשך עד ליוני 1981. מתוך 1,037 חברי הסגל אשר שירתו במחנה ושמם היה ידוע, הועמדו לדין רק 170 נאצים, בודדים הוצאו להורג.
הנצחה ושימור במחנה

כיום פועל במקום אתר ההנצחה המוזיאון הממלכתי במיידנק ובסמיכות אליו "החברה לחסות על מיידנק".
באוגוסט 2010 פרצה במחנה ההשמדה שרפה אשר נמשכה כשש שעות, וגרמה לנזק בלתי הפיך למחנה. הרשויות בפולין ציינו כי קרוב לשני שלישים מביתני העץ נשרפו, וכי הנזק העיקרי נגרם לאוסף זוגות הנעליים של אסירי המחנה לשעבר ועשרות אלפים מהן נהרסו.
קריאה נוספת

לפידות אורי, מחנה מיידנק בשלבים האחרונים, בשביל הזיכרון 23 (תשנ"ז), עמ' 4-8.
קרנץ טומש, פנקסנות של מוות ותמותת אסירים במיידנק, יד ושם; קובץ מחקרים לה,1 (תשס"ז) 71-95
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, הבמאי דוד פישר: "המספר שישה מיליון הוא מוסד, רציתי לתקוע בו סיכה", באתר הארץ, 13 בינואר 2022
↑  על מיידנק, באתר "יד ושם"
↑  טוראי טולקצ'וב בשערי הגיהנום - עדותו של אמן משחרור מיידנק ואושוויץ, באתר יד ושם
↑  סוכנויות הידיעות, שרפה במיידנק: אלפי זוגות נעליים נהרסו, באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2010
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264963505171  BnF: cb12565280s (data)  GND: 4268005-0  LCCN: no96065728  NKC: kn20050607001  VIAF: 142198522   WorldCat (עם VIAF): 142198522 
מחנה מיידנק 24 ביוני 1944. בחלק התחתון נראים הצריפים שפורקו לפני המתקפה הסובייטית, עם ארובות גלויות וקורות עץ שנערמו לאורך כביש האספקה, ובחלק העליון נראים צריפים עומדים
אתר קברי אחים בבורות ירי במבצע "חג הקציר"
האנדרטה בכניסה למחנה
אנדרטה במיידנק מעל הר אפר הנרצחים. הכתובת בפולנית: "הגורל שלנו – אזהרה לכם"
מבנה המשרפות המחודש
שכרות נח

חם, שם ויפת מוצאים את אביהם שיכור ועירום. ג'ובאני בליני, 1515
נח מקלל את בנו של חם כנען במקום את חם, גוסטב דורה.
פרשת שכרותו של נח היא אחד מסיפורי המקרא בספר בראשית. הסיפור  כולל את קללת חם - שיהיה "עבד עבדים" לאחיו.
הסיפור המקראי

וַיָּחֶל נֹחַ אִישׁ הָאֲדָמָה, וַיִּטַּע כָּרֶם; וַיֵּשְׁתְּ מִן הַיַּיִן, וַיִּשְׁכָּר, וַיִּתְגַּל בְּתוֹךְ אָהֳלֹה. וַיַּרְא חָם - אֲבִי כְנַעַן - אֵת עֶרְוַת אָבִיו, וַיַּגֵּד לִשְׁנֵי אֶחָיו בַּחוּץ. וַיִּקַּח שֵׁם וָיֶפֶת אֶת הַשִּׂמְלָה, וַיָּשִׂימוּ עַל שְׁכֶם שְׁנֵיהֶם, וַיֵּלְכוּ אֲחֹרַנִּית; וַיְכַסּוּ אֵת עֶרְוַת אֲבִיהֶם, וּפְנֵיהֶם אֲחֹרַנִּית, וְעֶרְוַת אֲבִיהֶם לֹא רָאוּ.
וַיִּיקֶץ נֹחַ מִיֵּינוֹ, וַיֵּדַע אֵת אֲשֶׁר עָשָׂה לוֹ בְּנוֹ הַקָּטָן, וַיֹּאמֶר: "אָרוּר כְּנָעַן! עֶבֶד עֲבָדִים יִהְיֶה לְאֶחָיו." וַיֹּאמֶר: "בָּרוּךְ יְהֹוָה, אֱלֹהֵי שֵׁם! וִיהִי כְנַעַן עֶבֶד לָמוֹ; יַפְתְּ אֱלֹהִים לְיֶפֶת, וְיִשְׁכֹּן בְּאָהֳלֵי שֵׁם, וִיהִי כְנַעַן עֶבֶד לָמוֹ."
לאחר שניצל נח מן המבול, נטע כרם, הפיק ממנו יין, ושתה ממנו לשוכרה. חם, בנו של נח, הבחין בנח שוכב באוהלו, כשהוא שיכור, מעורטל וערוותו חשופה. הוא סיפר על כך לשם וליפת אחיו. שם ויפת נכנסו לאוהל בהליכה אחורנית, כדי לכסות את ערוותו של נח השיכור מבלי לראות את ערוות אביהם. לאחר שהתפכח נח משכרותו, ונודע לו על שהתרחש, הטיל קללה על כנען בנו של חם, וברך את שם ויפת. קללתו של כנען היא שיהיה "עבד עבדים".
פרשנות הסיפור

החטא שבעקבותיו הוטלה הקללה לא ברור לגמרי מתוך הכתוב, והפרשנים התחבטו בעניין. הרלב"ג כתב, שחם חטא בחוסר צניעות בכך שהסתכל על ערוות אביו. הרמב"ן כתב, שחטאו של חם היה שלא דאג לכבודו של אביו, ופעל בניגוד למצופה ממנו: לכסות בעצמו את ערוות אביו, ובוודאי שלא לספר על כך לאחרים. בחז"ל מופיעות פרשנויות חופשיות יותר לחטאו של חם, לפיהן בראותו את ערוות אביו השיכור, הוא סירס אותו או אנס אותו.
לעומת זאת, פרשנים אחרים הצביעו על כך שנח לא קילל את חם עצמו אלא את בנו כנען. לפי פרשנים אלו, חם אכן לא חטא, וכנען הוא זה שפגע בנח. פרשנים אלו הציעו שכנען היה זה שהפשיט את נח וחשף את ערוותו, או שהוא סירס אותו, או שפרסם ברבים את קלונו, או שביצע בו מעשה מגונה כלשהו.
הרב יעקב מדן טען שחם בא על אמו אשת נח, וממנה נולד כנען.
הפרשנים שפירשו שחם הוא שחטא, התחבטו בשאלה מדוע הוטלה הקללה לא על חם עצמו אלא על בנו, כנען.
לפי הרמב"ן כנען היה בנו הבכור של חם, והפרשיה אירעה לפני שנולדו לו בנים נוספים, ועל כן קילל נח את כנען כדי שהקללה תחול על זרעו של חם.
לעומת זאת על פי התלמוד כנען היה דווקא בנו הרביעי של חם, ולכן הקללה הוטלה עליו משום שחם סירס את נח ומנע ממנו להוליד בן רביעי מעבר לשלושת הבנים שכבר היו לו.
לפי ספר היובלים, המעשה אירע 12 שנים אחרי המבול, באחד בחודש הראשון, שהוא תחילת שנה חדשה בלוח השנה במגילות קומראן.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ט', פסוקים כ'–כ"ז
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ע', עמוד א'
↑  כך כתבו האברבנאל והרלב"ג
↑  פרקי דרבי אליעזר פרק כג, וכך כתב גם הספורנו
↑  כך הציע האברבנאל
↑  כך כתב האבן עזרא
↑  הרב יעקב מדן, כי קרוב אליך, חלק א, פרשת נח. (ראו תקציר בויקיטקסט)
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ע', עמוד א'
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
נתיב (כביש)

נתיבי כביש מסומנים על ידי חיצים בקליפורניה בעמק הסיליקון
בתחבורה היבשתית, נתיב הוא חלק ממיסעה המיועד לשמש קו יחיד של כלי רכב כדי לשלוט ולהדריך נהגים ולהפחית סכסוכי תנועה. לרוב הכבישים מהירים יש לפחות שני נתיבים, אחד לתנועה לכל כיוון, מופרדים על ידי סימון הנתיבים. בכבישים מרובי נתיבים ובכבישים דו-נתיביים עמוסים יותר, הנתיבים מסומנים עם סימוני תנועה בכביש. לכבישים המהירים העיקריים יש לרוב שני כבישים מרובי נתיבים המסומנים במפריד הנתיבים.
חלק מהכבישים הנושאים נפחי תנועה נמוכים הם ברוחב נתיב בודד בלבד. כלי רכב הנוסעים בכיוונים מנוגדים חייבים להאט או לעצור כדי לעבור זה את זה. באזורים עירוניים, הסמטאות לרוב ברוחב נתיב אחד בלבד. כבישים עירוניים בנתיב אחד מיועדים לרוב תנועה חד-סיטרית.
היסטוריה

במשך רוב ההיסטוריה האנושית, כבישים לא היו זקוקים לסימון נתיבים מכיוון שרוב האנשים הלכו או רכבו על סוסים במהירויות איטיות יחסית. עם זאת, כאשר מכוניות, משאיות ואוטובוסים נכנסו לשימוש נרחב במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-20, תאונות דרכים הפכו נפוצות יותר.
ההיסטוריה של סימון נתיבים קשורה לבנייה המונית של מכוניות. בשנת 1906, הוקמה ועדת הכבישים הראשונה של מחוז וויין, מישיגן במאמץ להפוך את הכבישים לבטוחים יותר. (הנרי פורד כיהן במועצת המנהלים בשנה הראשונה.) בשנת 1909 הורתה הוועדה על סלילת כביש הבטון הראשון (Woodard Avenue בדטרויט), והגתה את קו המרכז לכבישים מהירים ב-1911. לפיכך, יו"ר ועדת הכבישים דאז, אדוארד נ. היינס, זוכה לזכותו כממציא סימון נתיבים.
הכנסת סימון הנתיבים כסטנדרט נפוץ קשורה לג'ון מקארול, רופא באינדיו, קליפורניה. היא החלה להתנסות בצביעת קווים בכבישים בשנת 1917 לאחר שנהג משאית דחק אותה אל מחוץ לכביש המהיר בו נסעה. לאחר שנים של שתדלנות מצד ד"ר מקארול ובעלי בריתה, מדינת קליפורניה אימצה רשמית מדיניות של צביעת קווים על הכבישים המהירים שלה בנובמבר 1924.
סימוני הנתיבים הראשונים באירופה צוירו במוקד תאונה בעיירה הקטנה סאטון קולדפילד ליד ברמינגהאם, אנגליה, בשנת 1921. הצלחת הניסוי הזה עשתה את דרכה לנקודות חמות אחרות והובילה לסטנדרטיזציה של סימון נתיב צבע לבן ברחבי הממלכה המאוחדת.
השימוש הראשון בגרמניה היה בברלין ב-1925, שם סימן צבע לבן גם נתיבים וגם שולי הכביש. כאשר התקן עבור רשת האוטובאן החדשה נוצר בשנות ה-30 של המאה ה-20, הוא הורה על שימוש בצבע שחור עבור קו האמצע עבור כל נתיב. שחור נראה יותר על פני השטח הבהירים של הבטון.
עד 1939, סימוני הנתיבים הפכו לפופולריים כל כך עד שהם היו סטנדרטיים רשמית ברחבי ארצות הברית. הרעיון של סימון נתיבים התפשט ברחבי העולם והפך לנפוץ ברוב הכבישים. במקור, קווים צוירו באופן ידני עם צבע רגיל שדעך במהירות. לאחר מלחמת העולם השנייה הומצאו המכונות הראשונות לסימון קווים.
סימון נתיבים

סימוני נתיבים צבועים, המציינים קו יחיד של כלי רכב לתנועה בתוך התנועה, משתנים מאוד ממדינה למדינה. בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, הונדורס, פוארטו ריקו, איי הבתולה ונורווגיה, קווים צהובים מפרידים בין תנועה היוצאת לכיוונים מנוגדים ולבן מפריד בין נתיבים של תנועה הנוסעים באותו כיוון, אבל זה לא המקרה במדינות רבות באירופה.
סימון נתיבים הם לרוב קווים שצוירו על הכביש על ידי מסמני תנועה בכביש, שיכולה להתאים את רוחב הסימון בהתאם לסוג הנתיב.
ראו גם

נסיעה בין נתיבים
הערות שוליים

↑  "Lane – Definition and More from the Free Merriam-Webster Dictionary". merriam-webster.com. ארכיון מ-4 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Home – Public Services". www.waynecounty.com. ארכיון מ-14 באפריל 2015. נבדק ב-5 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MDOT – Hines, Edward N. (1870–1938)". www.michigan.gov. ארכיון מ-30 ביוני 2015. נבדק ב-5 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zeitreise der Markierungstechnik
↑  "how to paint road marking lines of different widths". ארכיון מ-11 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
כביש מהיר אמריקאי טיפוסי (כביש בין-מדינתי 5 בעמק המרכזי של קליפורניה). הקו הצהוב משמאל, הקו הלבן המקווקו באמצע והקו הלבן המוצק מימין.