stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילדרד כהן
קורות חייה

מילדרד כהן, נולדה בניו יורק ב-12 ביולי 1913 לאיזידור וברתה כהן, מהגרים רוסים - יהודים. אביה הוסמך כרב ברוסיה, והפך ל"אתאיסט לוחם" שהיה מעורב בתנועת היידישיזם בניו יורק ובנוסף, עבד בתעשיית הטקסטיל והדפוס. לכהן אח אחד, אלברט, הגדול ממנה בשנתיים.
כהן קפצה מספר רב של כיתות וסיימה את לימודיה בגיל 14 בבית ספר ציבורי בניו –יורק. היא התמחתה בכימיה במכללת האנטר תוך כדי שלקחה את כל הקורסים הזמינים בפיזיקה. היא קיבלה תואר ראשון ב-1931 ושנה לאחר מכן, קיבלה תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת קולומביה.
כהן החלה לעבוד בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה, קודמתה בתפקיד של סוכנות נאס"א. ניתנה לה עמדה נמוכה מזו שהוסמכה אליה ולבסוף אף נאסר עליה להיכנס למעבדות עקב היותה אישה. למרות זאת, היא המשיכה בתכנון ניסויי הזרקת דלק שבוצעו על ידי אחרים.
כהן לבסוף חזרה לאוניברסיטת קולומביה, שם עבדה תחת הרולד יורי. היא השתמשה באיזוטופים על מנת לחקור את המכניקה של תגובות כימיות. ב-1937 קיבלה את הדוקטורט שלה, בעקבות עבודתה על מעקב אחר תזוזת אטומי הפחמן בתא.
אף על פי כן, עדיין התקשתה למצוא עבודה. לפי ד"ר כהן, תאגידים שחיפשו עובדים באוניברסיטת קולומביה פרסמו במודעותיהם: "מראיינים את כל המועמדים בעלי דוקטורט, זכרים ונוצרים". למרות זאת, וינסנט דו ויניו שכר אותה ככימאית פיזיקלית, תחילה באוניברסיטת וושינגטון ולאחר מכן במרכז הרפואי של אוניברסיטת קורנל. היא החלה לעבוד בשנית על איזוטופים, בהתמקדות על מדידת תכולת הדאוטריום ("מימן כבד") במים. תשע שנים עברו עד שיכלה לבחור נושא מחקר לעצמה, ועשרים ואחת שנים עברו עד שקיבלה מעבדה. כהן התייחסה לכך בהמשך, באומרה:
לא התכוונתי להיות עוזרת לשארית חיי; אז יצרתי תחום מחקר חדש
ב-1946 חזרה כהן לאוניברסיטת וושינגטון, שם עבדה עם קרל וגרטי קורי, צוות של זוג נשוי שאפשרו לכהן להתחיל מחקר עצמאי. בין שאר מאמציה, היא ניתחה תגובות של אנזימים כזרזים ובנתה ספקטרומטר מסה, וב-1958 היא קיבלה את התואר פרופסורית משנה.
ב-1960 הפכה כהן לחברת פקולטה באוניברסיטת פנסילבניה, ותוך שנה הפכה לפרופסורית מן המניין. ב-1964, לאחר שהפכה לאישה הראשונה שקיבלה את פרס הקריירה של אגודת הלב האמריקאית, החלה האגודה לספק לה תמיכה עד 1978, אז מינתה אותה האוניברסיטה ל"פרופסורית אמריטה" – תואר הניתן לפרופסורית בפרישה.
לאחר פרישתה, כהן תפקדה כחברה ותיקה במרכז פוקס צ'ייס לחקר הסרטן. היא גם חזרה לעבודת המחקר באוניברסיטת פנסילבניה על בסיס חלקי והמשיכה עד 1998.
מילדרד כהן נפטרה ב-12 באוקטובר 2009, בגיל 96.
הישגים

האישה הראשונה בוועד העורך של כתב העת היוקרתי "המגזין לכימיה ביולוגית".
מדליית גרוון-אולין של האגודה האמריקנית לכימיה.
מדליית קרסון של מכון פרנקלין.
פרס הביוכימיה של ארגון הנשים העולמי.
פרס הקריירה של אגודת הלב האמריקאית.
מדליית צ'נדלר של אוניברסיטת קולומביה.
הנשיאה האישה הראשונה של הארגון האמריקאי לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית.
המדליה הלאומית למדעים.
חלק מהיכל התהילה הלאומי לנשים.
חיים אישיים

ב-1938, נישאה ד"ר כהן לפיזיקאי הנרי פרימקוב, אך לא שינתה את שם משפחתה. לכהן ובן זוגה שלושה ילדים: שתי בנות, נינה ולורה שגדלו להיות פסיכותרפיסטיות, ובן בשם פול, שגדל להיות מדען. ­
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  בטי ברר, מילדרד כהן, באתר ארכיון הנשים היהודיות
1 2 3  ויקטוריה מ. אינדיברו, גברת ראשונה של כימיה, באתר הקרן למורשת הכימיה, ‏קיץ 2010
1 2  מילדרד כהן, באתר היכל התהילה הלאומי של הנשים, ‏2009
↑  דאגלס מרטין, מילדרד כהן, ביוכימית, נפטרה בגיל 96, הניו יורק טיימס, 11 בנובמבר 2009
↑  תומאס ה. מאו, מילדרד כהן נפטרה בגיל 96, הלוס אנג'לס טיימס, 13 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010650114005171  BIBSYS: 90225555  CiNii: DA00007280  GND: 139011366  ISNI: 0000 0001 1489 2626  LCCN: n79090287  SNAC: w67w8g0s  SUDOC: 081108273  VIAF: 28353569   WorldCat (עם VIAF): 28353569
מילדרד דאנוק

| --- | --- |

מילדרד דאנוק בסרט "גלוריה", 1960
 לידה:  25 בינואר 1901 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  5 ביולי 1991 (בגיל 90) אוק בלאפס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Lambert's Cove Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  מכללת גאוצ'ר  אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
מילדרד דורות'י דאנוק (באנגלית:  Mildred Dorothy Dunnock; ‏25 בינואר 1901 – 5 ביולי 1991) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית מועמדת שני פרסי אוסקר ושלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידיה בסרטים "מותו של סוכן", "בייבי דול", "ויוה זפאטה!" ו"פייטון פלייס".
ביוגרפיה

דאנוק נולדה בעיר בולטימור שבמרילנד. למדה ב"מכללת גוצ'ר" ששבולטימור ועבדה בתחילת חייה הבוגרים כמחנכת בבית ספר. דאנוק החלה לשחק בשנות ה-30 המוקדמות שלה, לאחר כמה תפקידי משחק משניים בברודוויי היא התגלתה בשנת 1945 בסרט הקולנוע "הדגן הוא ירוק" בכיכובה של בטי דייוויס. בשנת 1947 הייתה דאנוק לאחת ממקימיו של בית הספר "אולפן השחקנים".
קריירת משחק

בשנת 1949 השתתפה דאנוק במחזהו של ארתור מילר "מותו של סוכן" בתפקיד לינדה אשתו של סוכן המכירות וילי לומן. המחזה עובד בהצלחה רבה לקולנוע בשנת 1951 בהפקתו של סטנלי קריימר ובבימויו של הבמאי ההונגרי לאסלו בנדק. דאנוק חזרה על הופעתה בתפקיד לינדה לומן והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ההפקה המצליחה עובדה בשנת 1966 גם טלוויזיונית על ידי רשת CBS ודאנוק שחזרה על הופעתה בפעם השלישית הועמדה לפרס אמי על משחקה המשכנע.
בשנת 1952 החלה דאנוק לעבוד עם הבמאי הנערץ איליה קאזאן שבחר בה לתפקיד משני קטן אך משמעותי בדרמה הביוגרפית "ויוה זפאטה!", על הופעתה בתור סנורה אספז'ו הייתה דאנוק מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1955 שיחקה דאנוק בקומדיה השחורה של אלפרד היצ'קוק "מי רצח את הארי?" בתפקיד גברת וויגס.
דאנוק הופיעה תחת בימויו של קאזאן גם בשנת 1956 בקומדיה השחורה "בייבי דול" בתפקיד רוז קומפורט דודתה הסנילית של בייבי דול (קרול בייקר) עליו הועמדה בפעם השנייה לאוסקר לגלובוס הזהב. בשנת 1957 הועמדה דאנוק בפעם השלישית והשנייה ברציפות לפרס גלובוס זהב לתפקיד המשנה הטוב ביותר על משחקה בתור מיס אלסי ת'ורנטון מנהלת התיכון בדרמה של הבמאי הקנדי המוערך מארק רובסון "פייטון פלייס". בשנת 1959 השתתפה דאנוק בדרמה של פרד זינמן "סיפורה של נזירה" בתור האחות מרגריטה.
בשנות ה-60 שיחקה דאנוק בדרמות "שבע נשים" של ג'ון פורד בתור ג'יין ארגנט העוזרת של ראש המיסיון אגתה אנדרוס (מרגרט לייטון), "גלוריה" בתפקיד אמה של גלוריה וונדרוס (אליזבת טיילור) והופיעה בסרטו של ריצ'רד ברוקס המבוסס על מחזהו של טנסי ויליאמס "ציפור הנעורים המתוקה" בתפקיד הדודה נוני. את הופעתה האחרונה עשתה דאנוק בשנת 1987 בקומדיית הפשע של ג'יימס טובק "אמן בחיזורים".
חיים אישיים

דאנוק הייתה נשואה לקית' אורמי, מנהל בבנק "Chemical Bank" שבמנהטן והייתה אם לילד אחד. דאנוק נפטרה מנסיבות טבעיות ב-5 ביולי 1991 בעיירה אואק בלופס שבמסצ'וסטס בגיל 90. דאנוק היא חברה בהיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי ועל שמה כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה נבחרת

הדגן הוא ירוק (1945)
מותו של סוכן (1951)
אני רוצה אותך (1951)
זמר הג'אז (1952)
ויוה זפאטה! (1953)
מי רצח את הארי? (1955)
אהבי אותי ברכות (1956)
בייבי דול (1956)
פייטון פלייס (1958)
סיפורה של נזירה (1959)
היא חשקה באושר (The Story on Page One)‏ (1959)
גלוריה (1960)
משהו פרוע (1961)
ציפור הנעורים המתוקה (1963)
במערבולת האהבה (1964)
שבע נשים (1966)
חיים חדשים (1973)
דרגנפליי (1976)
הגברת עם שקיות הקניות (The Shopping Bag Lady)‏ (1976)
מעלה המדרגות הספירלי (1975)
אמן בחיזורים (1987)
מריה פורסקו

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1875 צ'רנוביץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 באוקטובר 1947  (בגיל 72) ברלין, גרמניה
 מדינה:  אוסטריה, רומניה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של פראג 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה פורסקו (ברומנית: Maria Forescu; ‏15 בינואר 1875 - 28 באוקטובר 1947) הייתה שחקנית וזמרת אופרה רומנייה-יהודייה.
ביוגרפיה

פורסקו נולדה בצ'רנוביץ, היא למדה בפנימייה בפריז, היא למדה מוזיקה ודרמה בקונסרבטוריון של פראג, היא הופיעה כזמרת אופרה בתיאטרון בווינה, היא גם לקחה חלק בסיבוב הופעות של התיאטרון ברחבי אירופה, אחר כן עברה לברלין, שם הופיעה במספר תיאטראות.
היא ביצעה את הופעתה הקולנועית הראשונה ב-1911, ב-1915 עזבה לחלוטין את תחום המוזיקה על מנת להתמקד במשחק והופיע בסרטים רבים בגרמניה, ב-1919 הופיע בסרט "Peer Gynt" המבוסס על מחזה של הנריק איבסן, ב-1920 גילמה נערת ליווי בסרט "Die entfesselte Menschheit", ב-1928 שיחקה בסרט "אנסטסיה, בת הצאר המזויפת".
ב-1932 הקריירה שלה נקטעה על ידי החוקים החדשים של הרייך השלישי, עקב מוצאה היהודי הורחקה מעבודתה, היא שרדה את השואה ונפטרה ב-1947.
מיסטיק פיצה

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 בימוי:  דונלד פטרי 
 הופק בידי:  מארק לוינסון  סקוט מ. רוזנפלט
 תסריט:  איימי הולדן ג'ונס פרי יוז רנדי יוז אפרד יורי
 עריכה:  דון ברוצ'ו מריון רוטמן
 שחקנים ראשיים:  אנבת' גיש  ג'וליה רוברטס לילי טיילור וינסנט ד'אונופריו ויליאם ר. מוזס אדם סטורק קונצ'טה פרל
 מוזיקה:  דייוויד מקיו
 צילום:  טים שוורסטדט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  חברת סמיואל גולדווין
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 באוקטובר 1988
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית
 תקציב:  6,000,000$ (משוער)
 הכנסות באתר מוג'ו:   mysticpizza
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיסטיק פיצה (באנגלית: Mystic Pizza) הוא סרט קולנוע קומי רומנטי שיצא לאקרנים בשנת 1988. בסרט מככבות אנבת' גיש, ג'וליה רוברטס ולילי טיילור.
תקציר עלילה

עלילת הסרט מתמקדת סביב התבגרותן של שתי אחיות: קאט ודייזי, וחברתן ג'וג'ו. שלושתן עובדות כמלצריות בפיצרייה בשם "מיסטיק פיצה" הנמצאת בעיר מיסטיק שבמדינת קונטיקט בארצות הברית. מיסטיק היא עיר דייגים לחוף האוקיינוס האטלנטי והיא עצמה מהווה למעשה אחת מגיבורות הסרט.
קאט ודייזי מתחרות אחת בשנייה, הן בעבודה, והן בחיים הרומנטיים. קאט התקבלה ללימודים באוניברסיטת ייל ועובדת כל הזמן על מנת לחסוך ללימודים אלה, ואילו דייזי מעדיפה לבלות ולבזבז את משכורתה. הסרט מציג את הבדלי התרבויות בין משפחתה של קאט – ממוצא פורטוגזי לבין מעסיקתה – משפחה ממוצא אנגלי.
צילומי הסרט

שמו של הסרט מבוסס על שמה של פיצרייה בעיר מיסטיק שבקונטיקט, שכותבת התסריט אימי הולדן ג'ונס ראתה. בעקבות הפצת הסרט זכתה הפיצרייה להצלחה רבה והפכה לאתר תיירות פופולרי בעיר.
סרט זה היווה קרש קפיצה לשני שחקנים ידועים. בסרט זה הייתה הופעתו הראשונה של השחקן מאט דיימון. תפקידו כלל למעשה שורה אחת בלבד: "Mom, do you want my green stuff?‎", אולם סרט זה הביא ל"גילויו" כשחקן.
גם לשחקנית ג'וליה רוברטס הקנה "מיסטיק פיצה" את פרסומה הראשוני. דמותה בסרט זו היווה "קרש קפיצה" עבורה. עבור תפקידה בסרט הרוויחה השחקנית 50 אלף דולר בלבד.
מחמוד הותכ

שָׁאָה מַחְמוּד הוֹתכּ (בפשטו: شاه محمود هوتک; 1697 – 22 באפריל 1725) נודע גם בתור שָׁאָה מַחְמוּד גִילְגֵ'זִי (פשטו: شاه محمود غلجي) היה שליט אפגני של האימפריה ההותכית. בעת שלטונו הוא פלש לעבר האימפריה הספווית (ממלכת פרס) הנחלשת ואף הוכתר בשנת 1722 כשאה של פרס. הוא היה בנו של מִירוֹייְס גִילְגֵ'זִי, מנהיג השבט גִילְגֵ'זִי הפשטוני באפגניסטן אשר הפך את קנדהאר וסביבתה לעצמאית מפרס בשנת 1709. כאשר מִירוֹייְס נפטר בשנת 1715 אחיו עַבְּדוּל עָזִיז ירש את השושלת ההוטכית. בתמיכת ראשי השבט מחמוד צלח בהפיכה בשנת 1717 נגד דודו והפך עצמו לאמיר של ההוטכים אשר תחתיו הפכו לאימפריה.
לקיחת הכס הפרסי

האימפריה הספווית ניסתה זה זמן מה להפיל את המרד של ההותכּים אשר כעת הפכו למדינה בפני עצמם. מחמוד התקדם לתקיפת הפרסים וכוחותיו התקדמו לעבר ח'וראסאן ודרומה למדבר לוט. עקב מלחמה דתית פנימית של פרס והתערבות של האימפריה העות'מאנית כמו גם מלחמה עם האימפריה הרוסית (ראו מלחמת רוסיה–פרס 1722–1723) וממשלה חלשה ולא החלטית, הכוחות האפגנים התקדמו לעבר ליבה של פרס ללא כל התנגדות ממשית.
לאחר כישלון כפול בהטלת המצור על כרמאן, בשנת 1721 הגיעו הכוחות ללב פרס עם הטלת מצור על העיר המרכזית יזד. מיזד עיניו של מחמוד שטו לעבר הבירה הפרסית אספהאן. הכוחות הפרסים נעו תחת שאה חוסיין ונפגשו עם מחמוד וצבאו בקרב על גולנאבאד שם הצבא הפרסי נחל את תבוסתו הגדולה ביותר במלחמה.
הצבא התפזר בעוד השאה שאה חוסיין ברח חזרה לבירה אשר נפלה לידי המצור של מחמוד וצבאו. באמצע המרד, בן השאה, תהמאספ השני הצליח לברוח לעבר תבריז ולקרוא לעזרתם של מושלי המחוזות. המצור על אספהאן נמשך כמעט כשנה מפברואר ועד לאוקטובר של 1722, כאשר הרעב הכניע את אנשי העיר. במסגרת הכניעה השאה חוסיין הפך לאסיר של מחמוד אשר ירש ממנו את הכתר הפרסי והפך לשאה של ממלכת פרס. המצור נמשך זמן רב מכיוון שלמחמוד לא היה כל כוח ארטילרי והיה צריך להסתמך על כך שאנשי אספהאן ייכנעו עקב רעב, מה שבאמת קרה בסופו של דבר.
מחמוד כשאה של פרס

בימיו הראשונים לשלטון, מחמוד הפגין חסד, הוא נהג במשפחת המלוכה הספווית בחיבה כאורחיו והביא מזון ושתייה לאנשי אספהאן הרעבים. היחס של מחמוד לפרסים השתנה כאשר בנו של חוסיין שברח, תהמאספ הכריז על עצמו כשאה החדש של פרס והפך יריב של מחמוד עם תקיפת כוחותיו. מחמוד שלח את צבאו לעבר קזווין, בסיס כוחו של תהמאספ אשר היה במנוסה בעת קרבו כוחותיו של מחמוד לעברו. אוכלוסיית העיר שכעת נכבשה בידי האפגנים החלה למרוד נגד כובשיהם למרות היחס הטוב שקיבלו בינואר 1723.
המרד צלח לצד הפרסים ומחמוד חשש מתגובת האוכלוסייה הפרסית הכללית בעת יחזרו הכוחות בחדשות על התבוסה. עקב הפרעה נפשית וחשש כי נתיניו הפרסים יבגדו בו, מחמוד זימן את שרי הפרסים ובני האצולה מהמעמד הגבוהה ביותר לפגישה, שם, בהעמדת פנים הפוכה, מחמוד דאג כי השרים יוצאו להורג באכזריות. בנוסף הוא הוציא להורג כ-3,000 חיילי המשמר הפרסי המלכותי. בו בזמן הרוסים והטורקים השתמשו בכאוס ברחבי פרס לטובתם שלהם, מהלך אשר הגביל את תחום השליטה של מחמוד.
כישלונו בהבאת סמכותו לעבר כל פרס הפכו את מחמוד לחולני וחשדן. הוא תשאל גם את נאמנותם של אנשיו, אשר רובם העדיפו את דודו, אַשְׁרָאף הוֹתכּ, בכס השלטון. בפברואר 1725 האמין מחמוד לשמועה שקרית כי אחד מבניו של שאה חוסיין, סָאפִי מִירְזָה הצליח לברוח מאספהאן, מחמוד הורה את ההתנקשות בחייהם של כל הנסיכים הספווים חוץ משאה חוסיין עצמו.
מחמוד כשאה של פרס > מותו

ההפרעה הנפשית של מחמוד התדרדרה עם הזמן לטירוף כמו גם הידרדרות במצבו הפיזי. ב-22 באפריל 1725, קבוצת פקידי ממשל אפגנים שחררו את אשראף הותכּ מבית הסוהר שם הושם ל"ריתוק" בידי מחמוד. עם שחרור אשראף החל מרד בארמון המלוכה. מחמוד מת כשלושה ימים לתוך המרד, ככל הנראה ממחלה או מרצח שבוצע בידי חנק. נכתב כי:
...אחר כך [לקיחת הכוח] גברה במהירות ההפרעה הנפשית שלו, עד שהוא עצמו נרצח ב-22 באפריל על ידי בן דודו אשראף, שהוכרז אז כאמיר.
מיר מחמוד היה בזמן מותו רק בן עשרים ושבע שנים, והוא מתואר כ"בינוני ומגושם; צווארו היה כה קצר עד שראשו נראה צומח לכתפיו; היו לו פנים רחבות ושטוחות, האף והזקן שלו היו דקים וצבועים אדום; המראה שלו היה פרוע ופניו היו גסים ולא נעימים; עיניו, שהיו כחולות ומעט פוזלות, היו בדרך כלל מושפלות, כמו אדם השקוע במחשבה עמוקה."
חשיבותו ההיסטורית של מחמוד היא בפועלו לאיחוד המדינה האפגנית בידי הפשטונים. מערכותיו נגד פרס יובילו לעלייתו הסופית של הגנרל הפרסי נאדיר שאה אל הכוח. הוא יכבוש מחדש את המדינה האפגנית, ישליט סדר על פרס ויצא למערכות מלחמה מרכזיות כמעט עם כל שכניה של פרס.
ראו גם

נאדיר שאה
היסטוריה של אפגניסטן
שאה חוסיין
מילדרד דרסלהוז

| --- | --- |
מילדרד דרסלהוז (שלישית מימין) בקבלת פנים בבית הלבן ב-2012
מילדרד דרסלהוז (שלישית מימין) בקבלת פנים בבית הלבן ב-2012
 לידה:  11 בנובמבר 1930 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בפברואר 2017 (בגיל 86) בית החולין מאונט אובורן, קיימברידג', ארצות הברית 
 שם לידה:  Mildred Spiewak 
 ענף מדעי:  פיזיקה, הנדסת חשמל, פיזיקה יישומית, ננוטכנולוגיה 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו (1958)  אוניברסיטת הרווארד  מכללת האנטר  אוניברסיטת קורנל  תיכון האנטר קולג'  מכללת רדקליף 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  פרס קאוולי בננוטכנולוגיה (2012)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (1998)  פרס אנריקו פרמי (2012)  ACS Award for Encouraging Women into Careers in the Chemical Sciences (2010)  פרס וניבר בוש (2009)  פרס הינז (2005)  מדליית הפחמן (2001)  פרס פון היפל (2013)  Dwight Nicholson Medal for Outreach (1999)  פרס ויצמן לנשים במדע (2000)  פרס ההישגיות (1977)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2017)  פרס אוליבר באקלי (2008)  מדליית ארסטד (2008)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2007)  פרס הארולד פנדר (2006)  מדליית ה-IEEE (2015)  מדליית המייסדים של IEEE (2004)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2014)  מדליית החירות הנשיאותית (2014)  המדליה הלאומית למדעים (1990)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מדליית המייסדים של IEEE  עמית כבוד של המכון לפיזיקה  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  ג'ין דרסלהוז  Frederick Reif 
 
מילדרד דרסלהוז (באנגלית: Mildred Dresselhaus;‏ 11 בנובמבר 1930, ניו יורק – 20 בפברואר 2017), הידועה כ"מלכת מדעי הפחמן", הייתה פיזיקאית יהודיה-אמריקאית, פרופסור אמריטה ב-MIT.
קורות חייה

מילדרד ספיוואק (Spiewak) בת לזוג מהגרים יהודים מפולין, מאיר ואתל. נולדה וגדלה בשכונת עוני בברוקלין.
ב-1958 נישאה לפיזיקאי ג'ן דרסלהוז, שהיה קולגה שלה במהלך לימודיה. לזוג 4 ילדים.
השכלה ומסלול מקצועי

בגיל 13 התקבלה לבית ספר תיכון למחוננים המסונף למכללת האנטר באפר איסט סייד במנהטן. סיימה תואר ראשון במכללת האנטר ב-1951. את לימודי התואר השני החלה במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג' זאת במסגרת מלגת פולברייט. את התואר סיימה ב-1953 במכללת רדקליף המסונפת לאוניברסיטת הרווארד. סיימה דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בשנת 1958, תזת הדוקטורט שלה הייתה בתחום מוליכי העל. פוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת קורנל. ב-1960 החלה לעבוד כחוקרת במעבדת לינקולן, מעבדת מחקר ופיתוח של מחלקת ההגנה של ארצות הברית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ב-1968 התמנתה לפרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, האישה הראשונה שקיבלה מעמד זה. ב-1983 מונתה שם לפרופסור לפיזיקה. בשנים 2003 עד 2008 הייתה מנהלת חטיבת המדע במחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
המאבק המגדרי

מראשית דרכה נתקלה דרסלהוז במחסומים שעמדו בפני נשים במדעים המדויקים ובהנדסה. בנעוריה היה נהוג לומר שהמקצועות לנשים הם מורות, אחיות או מזכירות. היא אכן עלולה הייתה לנהוג כך, אלמלא מורתה לפיזיקה רוזלין יאלו, (לימים כלת פרס נובל לרפואה) שעודדה אותה ללמוד מדעים. 
 בהמשך דרכה דרסלהוז עסקה רבות בקידום המאמצים להגברת שיתוף נשים בהנדסה ובמדעים.
פעילותה המדעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נושא תיזת הדוקטורט שלה היה "השפעת שדה מגנטי על אימפדנס פני השטח של מוליך-על". 
תחומי המחקר העיקריים שלה: גרפיט, פונונים, פולרן, ננו-צינוריות פחמן, פיזיקה של חומר מעובה.
 במהלך שנות פעילותה הינחתה דרסלהוז כ-75 דוקטורנטים.
תפקידים ואותות הוקרה

יו"ר ההנהלה של האגודה האמריקאית לפיזיקה 2008 - 2003.
גזבר האקדמיה הלאומית למדעים.
המדליה הלאומית למדעים - 1990.
פרס מכון ויצמן למדעניות מצטיינות - 2000.
תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הקתולית של לוון.- 2000.
פרס היינץ - 2005.
פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע - 2007.
מדליית ארסטד - 2008.
פרס האגודה האמריקנית לכימיה לעידוד נשים לקריירה במדעי הכימיה - 2009.
פרס award היינץ בקטגוריה של טכנולוגיה וכלכלה - 2011.
פרס אנריקו פרמי -2012.
פרס קוולי לננוטכנולוגיה - 2012.
מדליית הכבוד של ה-IEEE, דרסלהוז היא האישה הראשונה שזכתה במדליה - 2015.
מורייטה

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  מחוז ריברסייד
 ראש העיר:  ליסה דה-פורסט
 תאריך ייסוד:  1991
 שטח:  87.15 קמ"ר
 גובה:  334 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  116,223 (דירוג: 249 בארצות הברית, 2019)
  ‑ צפיפות:  1,335.05 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  33°34′10″N 117°12′09″W﻿ / ﻿33.569444444444°N 117.2025°W﻿ / 33.569444444444; -117.2025 
 אזור זמן:  UTC-8
 https://www.murrietaca.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מורייטה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מורייטה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמורייטה(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמורייטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מורייטה (באנגלית: Murrieta) היא עיר במערב מחוז ריברסייד שבקליפורניה אשר בארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-116,000 תושבים.
מבחינה כלכלית, המעסיקים המרכזים בעיר הם וולמארט, טארגט, וכן מערכות הבריאות והחינוך המקומיות. העיר מורייטה נחשבת לעיר שינה, ורבים מתושביה נוסעים לעבוד במחוזות סן דייגו, אורנג' ולוס אנג'לס.
היסטוריה

אזור מורייטה לא היה מיושב משמעותית עד שנת 1873. אז רכשו דומינגו פוג'ול, פרנסיסקו סנג'ורג'ו וחואן ואסקוויל מורייטה את מענקי הקרקע המקסיקניים של ראנצ'ו פאובה (אנ') וראנצ'ו טמקולה (אנ'), הכוללים 52,000 דונם (210 קמ"ר) באזור. אסקוויל חזר לספרד והעביר את האדמה לאחיו הצעיר, חואן מורייטה (1844–1936), שהביא לעמק 7,000 כבשים והשתמש בכרי הדשא כדי להאכיל את צאנו. השותפות התמוססה בשנת 1876, אסקוויל וחואן מורייטה שמרו על 15,000 דונם של המחצית הצפונית של ראנצ'ו טמקולה. אזקוויל וחואן מורייטה העניקו  ב-28 באפריל 1882 זכות דרך ברוחב מאה מטר לרכבת דרום קליפורניה (אנ') כדי שניתן יהיה לבנות את המסילה דרך העמק של ראנצ'ו טמקולה.
בשנת 1884, חברת Temecula Land and Water רכשה כ- 14,500 דונם מחואן מורייטה ומיפתה אתר לבניית עיירה לאורך הרכבת הדרומית של קליפורניה. אחרים גילו את העמק לאחר הקמת תחנת רכבת בשנת 1887 שחיבר את מורייטה לתוואי הרכבות היבשתית של דרום קליפורניה. ובשנת 1890 כבר חיו במוריאטה כ- 800 איש. כאשר תנועת הרכבות פסקה בשנת 1935, התיירות, שבזכות הרכבת ומעיינות חמים היוותה חלק חשוב מכלכלת העיירה, דעכה בהדרגה והותירה את מורייטה כעיירה כפרית קטנה.
העיירה הוכרזה כעיר רק בשנת 1991, כאשר גרו בה כ-24,000 תושבים. כיום חלק גדול מהאתר (כ -50 דונם) הוא בית מדרש ומרכז כנסים לתנ"ך, בבעלות קאלווארי צ'אפל קוסטה מסה, שהשקיעה מיליוני דולרים בשיקום ובניית חדרי הנופש הישנים.
מרכז הקואופרציה

מרכז הקואופרציה למלאכה, חרושת ושירותים ציבוריים, או בשמו המקוצר מרכז הקואופרציה, הוא מוסד שהוקם על ידי ההסתדרות כדי לפתח ולקדם את הקואופרציה בארץ ישראל.
מרכז הקואופרציה הוקם בשנת 1928 על יסוד החלטת הוועידה השלישית של ההסתדרות משנת 1927. בשנת 1934 נרשם המרכז כאגודה שיתופית שבראשה עמד ישראל ריטוב ובשנת 1935 נרשם כ"ברית פיקוח" שתפקידה לפקח על ניהול חשבונות הקואופרטיבים ועל שמירת עקרונות הקואופרציה.
במרכז הקואופרציה היו שלוש חטיבות: חטיבת תובלה ותחבורה (בה נכללו הקואופרטיבים לתחבורה ציבורית אגד ודן), החטיבה לחרושת ומלאכה והחטיבה לשירותים.
משנת 1954 ניהל את מחלקת הנוער ניסים בנימין והקים את הגרעינים הקואופרטיבים כחלק מהחטיבה לחרושת ומלאכה כאשר נוכח שאין דור המשך לקואופרציה היצרנית.  ניסים בנימין ז"ל ראה בבנין מפעל הקואופרציה הצעירה את ייעודו העיקרי בחיים.  נסים  השקיע את כל מעייניו בבנית תנועת נוער קואופרטיבית. וסוחף מאות בני נוער מכל הארץ אשר חבריה שרתו ביחידות נח"ל קואופרטיבי או השתלבו בהקמת מפעלים משותפים באזורי פיתוח וספר. בשנת 1965 נרצח נסים בנימין בפעילות בטחינות חשאית באירופה, בהיותו חלק מהשרות החשאי  שאנשיו ביצעו מבצעים ביטחוניים בניכר.
מר ישראל ריטוב, יו"ר מרכז הקואופרציה ספד לו : " עליך עוד ישירו שירים. נוציא ספר ונספר לעם ישראל על חייך ונקים מפעלים לזכרך ".
ניסים, כאחראי מחלקת הנוער בקואופרציה פעל לסייע לחיילים משוחררים ונוער בוגר צבא ולחיילים המשרתים בנח"ל, (הגרעינים נקראו נח"ל תעשייתי) להשתלב בתעשייה, הוא איגד כוחות כדי להקים מפעלי חינוך ברוח הקואופרציה, תוך דאגה לעתידם הכלכלי של הצעירים ומתוך הבנה שזהו דור העתיד ועליו תיסמך המדינה בשנים שיבואו.
בפועלו ליצור תשתית לימוד ועבודה למקצועות מלאכה יוצרת ומועילה, ניסים תורם להקמת מנגנון תומך שיסייע בהכשרת דור העתיד. 
במסגרת מרכז הקואופרציה נכללו:
קופת הקואופרטיבים, הזרוע הכספית של המרכז.
"נוע", חברה שהוקמה בשנת 1935 ועסקה בקניות למשק התחבורה הקואופרטיבי.
"שחף" שהוקמה בשנת 1935 וסייעה לקואופרטיבים ברכישות ובשיווק.
"מגן", קרן הפנסיה של חברי הקואופרטיבים, שהוקמה בשנת 1950.
הקואופרטיבים הגדולים ביותר שנכללו במרכז היו "אגד", "דן" ו"הארגז".
בשנת 2008 הוחלט בוועידת מרכז הקואופרציה על שינוי שם המוסד למרכז הקואופרציה ליזמות שיתופית בישראל.
יו"ר המרכז וההנהלה - איציק יואל.
ראו גם

ברית הפיקוח לקואופרציה החקלאית העובדת (ברית הקואופרציה החקלאית), בה רשומות האגודות השיתופיות בקיבוצים ובמושבים
מסע בין כוכבים: המפגש

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ונתן פרייקס
 הופק בידי:  ריק ברמן מרטי הורסטין פיטר לוריסטון
 תסריט:  ריק ברמן בראנון בראגה רונלד ד. מור יוצר: ג'ין רודנברי
 שחקנים ראשיים:  ראה פירוט
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית'
 צילום:  מתיו פ' לאונטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בנובמבר 1996
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות, סרט מדע בדיוני, סרט מסע בזמן 
 תקציב:  45 מיליון דולר
 הכנסות:  146 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   startrek8
 פרסים:  מועמדות לאוסקר על האיפור זוכה 3 פרסי סאטורן מתוך 10 מועמדויות
 סרט קודם:  מסע בין כוכבים: דורות
 סרט הבא:  מסע בין כוכבים: המרד
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסע בין כוכבים: המפגש הראשון (באנגלית: Star Trek: First Contact) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1996, והוא השמיני בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים". סרט זה הוא השני לצוות "מסע בין כוכבים: הדור הבא" של האנטרפרייז-D. הסרט זכה בשלוש מתוך עשר מועמדויות לפרס סאטורן בקטגוריות שחקן המשנה (ברנט ספיינר), שחקנית המשנה (אליס קריגה) והתלבושות, במועמדות לפרס אוסקר על האיפור, ובנוסף מועמדות לפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר.
הסרט מבוסס על מספר פרקים בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ובראשם - "The Best of Both Worlds". בזמן צאתו לאקרנים, סדרה זו כבר הסתיימה, אולם הסדרות "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ו-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר" עדיין הופקו ושודרו, ועלילת סרט זה השפיעה עליהן. כמו כן, בעקבות הצלחתו הרבה של הסרט, נעשה שימוש בפרטים רבים ממנו בפיתוח עלילת הסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".