stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זלמן בן-טובים
ביוגרפיה

בן-טובים נולד באביב 1876 בביאליסטוק, השני משמונה ילדים, בנם של שיינה חיה לבית רודובסקי והעסקן יצחק אייזיק בן-טובים. אמו הייתה ילידת העיר, ואביו היה יליד העיירה ראסיין שבליטא, בנו של הרב שלמה זלמן בֶּנדֶט (בענדעט), רב מטעם בביאליסטוק, ונכדו של ר' שמואל חסיד מראסיין (שהיה חותנו של רבי מנחם מנדל, מתלמידי הגאון מווילנה, בעל "תמים יחדיו" ומגיד מישרים בקהילת פּוֹנֵיבֵז'). כשבגר אביו עברת את שם משפחתו ל"בן-טובים".
אביו היה מחובבי ציון ועוזרו של הרב שמואל מוהליבר, וחבר "בני משה", ובן-טובים התחנך מילדותו לערכי הציונות.
התחנך בחדרים ובישיבה, ולמד לימודי חול ושפות אצל מורים פרטיים.
בשנת 1890, משהכירה ממשלת רוסיה ב"חובבי ציון" והתירה להם לפעול למען יישוב ארץ ישראל באמצעות הוועד האודיסאי ("החברה לתמיכת יהודים עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובארץ ישראל"), עלה אביו לארץ והתמנה כחבר הוועד הפועל של חובבי ציון ביפו.
בחודש כסלו תרנ"א (1891), כשהיה בן-טובים בן 15, הצטרפה המשפחה לאביו והתיישבה ביפו. בן-טובים למד בישיבה הקטנה של הרב נפתלי הרץ הלוי, הרב האשכנזי של יפו והמושבות, וכן אצל הדיין ר' יחיאל מיכל הורוויץ, ובנוסף השתלם בשפות ובמדעים.
כבר בגיל צעיר החל לגלות מעורבות בשאלות המעסיקות את העם היהודי. בשנת 1894, בטרם מלאו לו 18, החל לכתוב מאמרים לעיתון "הצפירה". קנה לעצמו שם כסופר מעולה, ומאז נעשה לעיתונאי בעיתוני הארץ והעולם, וכתב בקביעות ב"הצפירה", בעיתונים "חבצלת", "השקפה", "החרות", "המוריה", "דואר היום" ו"העולם", באלמנך "לוח ארץ ישראל" של אברהם משה לוּנְץ, וכן בעיתונים היידיים בניו יורק "מאָרגן זשורנאַל" ו"דער אַמעריקאַנער". על מאמריו חתם בשמו, ולעיתים בשמות העט 'ז. בן יצחק' (שם אביו), 'אבי צבי' (שם בכורו) ו-'איש יהודי'.
בשנת 1896 (תרנ"ז) התמנה כמורה בבית הספר של פקידות הברון רוטשילד במושבה עקרון (לימים מזכרת בתיה), ולימד בו כשלוש שנים. כאשר עברה משפחתו לירושלים בעקבות אביו, שהתמנה כחבר הנהלת בית הורים בעיר, הצטרף אליהם ומאז התגורר בירושלים כל ימיו, עבד כמורה ומנהל ושלח ידו בעסקנות ציבורית. תחילה כיהן כמורה בבית חינוך עיוורים, לאחר מכן היה מנהל בתלמוד תורה של עדת הבוכרים, מורה בבית הספר לבנות של חברת "עזרה" ובבית הספר "תחכמוני", מורה ומ"מ מנהל בבית הספר לבנות של "המזרחי", וכן בתלמוד תורה מזרחי ובתלמוד תורה של הספרדים, עד פרישתו.
במקביל פעל להפצת הלשון העברית ולקידום ההתיישבות והחקלאות בארץ. היה ממייסדי "המזרחי" בירושלים, פעיל בארגון הסתדרות המורים בעיר, מזכיר חברת "יישוב ארץ הקודש" שהקימו צעירי היישוב הישן במטרה לעודד את בני העיר לעבור למושבות ולעזור בחקלאות, מזכיר אגודת "בני ישראל" למלחמה במיסיון הנוצרי, ופעיל אגודת "אחווה" וממייסדי לשכתה ביפו.
משפחתו

בן-טובים היה נשוי לדבורה לבית יֶרוּזלמינסקי מקלווריה, פלך סובאלק (אחי-אמהּ היה הרב טבלי רוזנטל, ודודה-רבא היה ר' עזריאל אריה לייב (לייבל'ה) רקובסקי, מחבר פירוש "שלמה משנתו" למסכת ברכות.)
היה אב לחמישה: ד"ר צבי בן-טובים (רופא באנגליה), ד"ר פועה מנצ'ל (מחנכת, מייסדת החינוך התיכוני המקיף בישראל, ואשתו של המחנך יוסף מנצ'ל), חנה אבני, נח עמינדב (עורך דין באנגליה), ורות גורדון (אשתו של הרב מאיר גורדון בלונדון).
נכדו, בנה של בתו פועה, היה הארכאולוג אהוד נצר.
גרושתו של בנו נח, צילה לבית סגל, נישאה לבנציון נתניהו, והיא אמו של בנימין נתניהו.
אחיו הצעיר של בן-טובים, ברוך בן-טובים, היה מנהל בבנק אַפַּ"ק (בנק אנגלו-פלשתינה) ופעיל ציבור.
נכדתו יעל נישאה לדוד אולמר, מחשובי הצלמים בישראל.
נכדתו עטרה בן-טובים הייתה מוזיקאית קלאסית בריטית.
נינתו אילה בן-טובים היא מוזיקאית פופ בריטית.
זלמן בן-טובים נפטר בשיבה טובה ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
פרקי זיכרונות מתולדות היישוב וירושלים בפרט לאורך תקופה של כחצי מאה נותרו בכתב ידו.
לקריאה נוספת

"זלמן בן־טובים", בתוך: יפה ברלוביץ (אספה וערכה), אעברה נא בארץ: מסעות בארץ ישראל של אנשי העלייה הראשונה; ההדיר רחבעם זאבי, תל אביב: משרד הביטחון, תשנ"ב 1992, עמ' 217-233.
ד"ר ישראל בן-זאב, "ר' זלמן בן-טובים המחנך והמדריך", הד החינוך, גיליון ד' - ה', 1946, עמ' 83–84
בועז הוטרר, "ובשנה השביעית - שנת השמיטה בהתיישבות החקלאית היהודית בארץ ישראל", מכון הר ברכה, תשפ"א, עמ' 109
הערות שוליים

↑  הרב אליעזר הכהן כ"צמאן, לדמות הג"ר מנחם מנדל - תלמיד הגר"א, ישורון ד ( אלול תשנ"ח), שסו, באתר היברובוקס. עוד על ר' שמואל מראסיין ראו אצל משה ב"ד שלמה זלמן מארקאוויץ [מרקוביץ], לקורות עיר ראסיין ורבניה: פלך קאוונא במדינת זאמוט, ורשה: דפוס אי"ל ליפשיץ, תרע"ג.
↑  עוד על אביו ראו: דוד תדהר (עורך), "יצחק אייזיק בן-טובים (בנדט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 595.
↑  דוד תדהר (עורך), "הרב טבלי רוזנטל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3775.
↑  עזריאל אריה ליב רקובסקי, שלמה משנתו, ורשה תרנ"ה 1895, באתר היברובוקס.
↑  דוד תדהר (עורך), "ברוך בן-טובים (בנדט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5178.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504584705171  VIAF: 308273439   WorldCat (עם VIAF): 308273439
שיר הפטנטים

"שיר הפטנטים" נכתב בשנת 1966 עבור אורי זוהר. המילים של חיים חפר והמנגינה של מל קלר.
שיר הפטנטים הוא שיר הלל הומוריסטי לתעשייה הישראלית ולכושר ההמצאה היהודי. השיר מביא כדוגמה שלושה מן המוצרים הנפוצים ביותר בשוק הביתי באותה התקופה: שמן המאכל, תנור החימום והתריסול, תוך שילוב פרסומות שנכתבו עבורם.
מבנה השיר > הפזמון החוזר

ישראל איננה מדינה נידחת אלא מדינה ש"מתפתחת בצעדי ענק" הודות לגאוניות, ליצירתיות ולחדשנות היהודית.
מבנה השיר > הבית הראשון

מדבר בשבחו של שמן המאכל המיוצר בשיטות כימיות חדשניות שנועדו לשמור על בריאותם של הצרכנים. השיר אינו נוקב במפורש בשם המותג אך ברור למאזין של שנות השישים שמדובר בשמן מאכל של חברת שמן הנמכר תחת השמות "מגד" ו"עץ הזית".
בית החרושת שמן, בבעלותם של האחים נחום, משה וגדליהו וילבושביץ, נחנך בארץ בימי המנדט, בשנת 1924, על ידי הנציב הבריטי סר הרברט סמואל.
שמן המאכל הופק בתהליך זיקוק חדשני שהבטיח הרחקת חומצות שומן ומנע הצטברות משקעים בתחתית הבקבוק.
החברה השקיע רבות בפרסום מוצריה שכללו לא רק שמן מאכל אלא גם מוצרים קוסמטיים.
בשנת 1934 פרסם אברהם שלונסקי בכתב העת "טורים" גיליון ל"ב - ל"ג, שיר ששימש פרסומת לשמן "מגד", אותו כתב יחד עם לאה גולדברג ונתן אלתרמן. מילות שיר הפטנטים “אפשר לרמות רק בני אדם, אך לא את בני המעיים” נכתבו בהשראת פרסומת זאת. בשנת 1938, פרסמה לאה גולדברג שיר נוסף על שמן "מגד" באותו כתב עת.
מבנה השיר > הבית השני

מפרט את דרך פעולתו, את יתרונותיו, את יעילותו ואת קלות הפעלתו של תנור החימום "זלמן". ברור למאזין שהכוונה היא לתנור "פרידמן", תנור החימום הנפוץ ביותר בארץ. הפרסומת הידועה "כי פרידמן הוא פרידמן מה יש לדבר, כי פרידמן תמיד הוא הטוב ביותר" , שנכתבה על ידי דן אלמגור עבור המפעל, נכללה בשלמותה בבית זה, תוך שינוי שם התנור מפרידמן לזלמן.
חברת ש. פרידמן בע"מ הוקמה בשנת 1936 על ידי שמואל שמריהו פרידמן ובניו, עולים מהונגריה. ייצור תנורי החימום התחיל בשנת 1940. בשנות ה-60 של המאה ה-20, מוצרי החברה נמצאו כמעט בכל בית בישראל.
מבנה השיר > הבית השלישי

"המצאה יוצאת מן הכלל" הייתה ללא ספק תריס ההזזה העשוי לוחות אזבסט שאפשר הגדלת שטח הדירה על ידי סגירת מרפסות. החברה המובילה בתחום הייתה חברת "תריסול" שהוקמה בשנת 1957 על ידי המהנדס רם בר-טל אשר אף הוציא פטנט על המצאתו. חברות מתחרות יצאו לשוק עם המותגים "תריזז" ו"תריס-קל".
הבית השלישי והאחרון בשיר הפטנטים מתאר את אופן פעולתו של התריס, את קלות הפעלתו -"תריס זז, תריס רץ, תריס עף, תריס בום" ואת סגולותיו הבריאותיות - "שובר קרניים אולטרה סגוליות".
ראו גם

ש. פרידמן בע"מ
תריסול
שמן תעשיות
הערות שוליים

↑  שיר הפטנטים – מילים וביצועים | קלר, מל, 1920-1998 מלחין | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  האספן, חברת "שמן", באתר האספן, ‏2021-03-08
↑  דני קרמן, חרוזים להשכיר, באתר דני קרמן, ‏2019-12-13
↑  בדף הפייסבוק של הספרייה הלאומית: החלטורה של לאה גולדברג. 3 בדצמבר 2019
↑  ⁨UNKNOWN⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 26 יולי 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מפעל ש. פרידמן בע"מ - סירטונים, באתר www.friedman-factory.com
↑  דן שדור, ‏יצירתיות אף פעם לא הייתה חסרה לנו, באתר גלובס, 18 באפריל 2002
↑  תריסול ותריזז, באתר נוסטלגיה אונליין
פרסומת לטיגון בשמן "מגד", 1937
אישה מדליקה תנור פרידמן בחדר ילדים בבית שאן, 1969
תריסול אזבסט
יהודה לייב גפן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תר"ע
 פטירה:  1957 (בגיל 47 בערך) כ"ו בשבט ה'תשי"ז
 תקופת הפעילות:  ?–1957 
 רבותיו:  הרב מאיר אריק, הרב מאיר שפירא
 
הרב יהודה אריה לייב גפן (אויסאיבאל; ה'תר"ע - כ"ו בשבט ה'תשי"ז) היה רב בקהילות יהודיות בפולין, רבה של כפר אתא וראש ישיבת יחל ישראל, עסקן בולט בתנועת פועלי אגודת ישראל.
קורות חיים

נולד בטרנוב לטוביה גרינבוים, חסיד דז'יקוב, ולקילא בת אליקים גצל אויסאיבל. למד אצל רבי מאיר אריק, ומאוחר יותר אצל רבי מאיר שפירא בישיבת חכמי לובלין. בשנת תרצ"ג נישא לבילא גיטל, בת לחסיד באבוב. בשנת תרצ"ו החל לכהן כאב"ד ליפסק, ומשנת תרצ"ט כיהן בעיר המחוז דרילדז (אילזא).
עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 ברח לאזור הכיבוש הסובייטי, והוגלה לסיביר. בשנת תש"ו שב לפולין, הוזמן לרבנות לובלין אך סירב להשתקע שם. הוא המשיך לגרמניה, וכיהן שם כרבם של מחנות הפליטים באולם וכחבר נשיאות אגודת הרבנים בגרמניה.
בשנת תש"ט עלה לישראל והתיישב בחיפה. הוא הקים יחד עם האדמו"ר רבי ברוך הגר מסרט-ויז'ניץ את ישיבת יח"ל ישראל, כשבשם הישיבה מרומזת ישיבת חכמי לובלין, בה למד, לצד שמו של רבי ישראל הגר מוויז'ניץ. הוא ניהל את הישיבה בשנותיה הראשונות וגם עמד בראשה.
בא' באדר תשי"ג (פברואר 1953) החל לכהן כרבה של כפר אתא, על מקומו של רבי בנימין מנדלזון שעבר לקוממיות.
היה פעיל בתנועת פועלי אגודת ישראל, השתתף בישיבותיה וכתב מאמרים ב"שערים".
בכ"ו בשבט תשי"ז, השתתף ונאם בכינוס פא"י בעניין עליית יהודי הונגריה לאחר המרד, באמצע נאומו התמוטט ונפטר. נקבר בקרית אתא.
עסקני המקום הכריזו כי מי שיזכה להינשא לבתו של רבם המנוח, מלכה, ימלא את מקומו. בחודש ניסן של אותה שנה התארסה מלכה עם שמואל שולזינגר, תלמיד ישיבת פוניבז'. הוא החל לכהן כרב המקום, בהמלצת הרב מטשעבין, ששלח מכתב מיוחד לרגל הכתרתו. בעת מינויו היה בן 22 בלבד.
דברי תורתו

ערך חלק מחידושי רבו, רבי מאיר שפירא מלובלין, שהודפסו בקובץ רבי מאיר שפירא ח"ב. השאיר גם חידושים משלו על סדר קדשים.
הערות שוליים

↑  הרב יהודה גפן הוכתר ברוב עם – כרבה של כפר-אתא, שערים, 19 בפברואר 1953
↑  המכתב נדפס בישורון תשס"ה כרך טז עמ' 125.
↑  ישראל אידלמן, לבחירת הרב שולזינגר כרבה של כפר אתא, שערים, 8 במאי 1958, עמ' 3; ברכה לרגל מינויו מהרבנים יהודה, שלמה ומשה ראם, שם, 26 במאי 1958, עמ' 4
הכרת תודה

.
כתובת תודה בארמית לתורמים בבית הכנסת בעין גדי.
המילה "THANKS" ("תודה" באנגלית) כתובה על גבי בניין ביפן באמצעות חלונות מוארים
הדגל האמריקאי עליו נכתבה המילה "מרסי-MERCI, בצרפתית תודה. בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בנורמנדי
הכרת תודה, הכרת טובה, תודה, אסירות תודה, הודיה או הערכה היא רגש או עמדה המכירה בתועלת שהתקבלה או תתקבל, או הבעתם של רגש או עמדה אלו. הבעת תודה נחשבת לאחד מכללי הנימוס בחברות רבות.
תודה בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תודה היא אחד המושגים או אחת החוויות המשמעותיות והמוערכות ביותר בדת בפילוסופיה ובספרות, ונחשבת כבר מאות שנים למידה טובה, לפעילות רצויה או הכרחית מבחינה מוסרית או למצווה דתית.
תודה בתרבות > חקר התודה בפסיכולוגיה

במחקרים שונים בחנו את חוויית התודה באופן מדעי, במסגרת הפסיכולוגיה החיובית, וספר שמרכז מידע על מחקר זה תורגם לעברית בהוצאת מטר. בספרו זה כותב המחבר, רוברט אמונס (Robert A. Emmons) מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס בין השאר, אף על פי שהכרת תודה היא תופעה שנראית פשוטה ומובנת מאליה, היא למעשה מורכבת ביותר ורבים מתעלמים ממנה. אמונס כותב גם שלמרות שאנשים רבים מתקשים, שוכחים או מתנגדים להכיר תודה לעיתים קרובות, הכרת תודה נמצאה מחקרית כאחד הגורמים החשובים בבריאות נפשית, כגורם השני בעוצמתו המנבא אושר, וכפעילות שעשויה לתרום במידה רבה לאושר.במחקר שערך עם עמיתיו מייקל מקולוק וג'ואן טצנג נמצא כי אנשים בעלי נטייה חזקה להכרת תודה הם גם בעלי יכולת לחוש אמפתיה כלפי אחרים, נדיבים, בעלי אופטימיות חיוניים. נמצא גם, שאנשים בעלי הכרת תודה, הם בעלי סיכוי גבוה יותר להתקדם להשגת מטרות אישיות. מכאן שהכרת תודה הוא גורם מניע ומקדם.
הכרת הטוב

ביהדות רווח הביטוי הכרת הטוב. הכרת הטוב היא גם מהסיבות שעל האדם מוטל לקיים את דיני התורה והמצוות, מתוך הכרת תודה לבורא שהעניק לו חיים. אך הכרת הטוב אינה רק בין איש לרעהו אלא אפילו על דוממים, במדרש נכתב כי הסיבה שבמכות מצרים אהרן הוא זה שהכה ביאור ולא משה, כי משה סירב להכות מתוך הכרת הטוב ליאור שהצילו כשהיה תינוק, "אמר לו איני יכול להפכו יש אדם שותה מן הבאר משליך אבן לתוכה?" (זה חלק ממקורות הפתגם "בור ששתית ממנו מים אל תזרוק בו אבן").
גם ברכות הנהנין מוסברות בשל הסיבה של הכרת הטוב. בתלמוד נכתב "אלא סברא הוא אסור לו לאדם שיהנה מן העולם הזה בלא ברכה" כלומר: אין צורך במקור למצווה שעלינו לברך ולהודות על האכילה אלא הדבר מובן מסברה פשוטה.
תודה בגישות אחרות

בתקשורת לא אלימה - גישה ושיטה שפיתח מרשל רוזנברג, שנועדה לעזור לאנשים לתקשר באופן שיצמצם קונפליקטים ויתרום לסיפוק צרכים ולאושר, מקבלת התודה מקום מיוחד, בתור אחד משני המקורות האנושיים היחידים לאנרגיה ולאושר, כאשר המקור השני הוא הפעילות המשלימה - נתינה, ובתור אחד משני המסרים העמוקים היחידים של בני אדם זה לזה, כאשר השני הוא המסר המשלים - בבקשה.
הקשר בין תודה, מתנה וחובה

אמונס, רוזנברג ותאורטיקנים נוספים מציינים שתודה קשורה באופן כמעט ישיר למושג מתנה. כאשר אנו תופסים מצב מציאותי ככזה שבו אנו מקבלים מתנה, לרוב מתעורר בנו רגש הכרת תודה כלפי הנותן. לעומת זאת כאשר אנו מקבלים דבר מה מועיל אך מייחסים זאת ליד המקרה או לנתינה מתוך פחד, אשמה, כפייה, חובה או ציפייה לקבל תגמול כלשהו בתמורה, רגש הכרת התודה מתעורר במידה פחותה או לא מתעורר כלל.
מכאן עולה שהחוויה של חובה מנוגדת לכאורה לחוויה של תודה, אך תאורטיקנים אלה ואחרים מתייחסים להיבט אחר של החובה, זה של חוויית החוב של האדם המודה כלפי הנותן, שהיא כנראה המקור לביטוי "אסיר תודה". אמונס, רוזנברג ואחרים מציינים שחוויית החוב כלפי הנותן יכולה להיות לא נעימה ומטרידה, כמו חוויות אחרות של חוב, אך לעיתים קרובות או אצל אנשים רבים, היא עשויה להיות נעימה ומשמחת, בניגוד לחוויות אחרות של חוב. מידת הנעימות או אי-הנעימות הכרוכה בחובה להודות, קשורה במידה רבה למקורה. אם מקור החובה הוא פנימי - כלומר האדם המודה מרגיש טוב כל כך שהוא פשוט חייב, מתוך עצמו, לבטא זאת, או שהוא קיבל על עצמו מרצון, מחויבות כלפי עצמו להודות על מתנות - החובה תיחווה כנעימה. לעומת זאת אם מקור החובה הוא חיצוני - כלומר האדם מרגיש חובה להודות מתוך כללי מוסר, מצווה דתית, לחץ חברתי או סמכותי וכו' שהוא לא מזדהה איתם לחלוטין - החובה תיחווה כבלתי נעימה.
באופן ספציפי, אמונס ורוזנברג מציינים שבכל פעם שאדם - מקבל או נותן - חושב שהמקבל מודה או צריך להודות לנותן, כתגמול על נתינתו, התודה והנתינה הופכות במידת מה לסחר חליפין, לנתינה מתוך ציפייה לתמורה, והחוויה של מתנה ושל הכרת תודה נפגעות או נעלמות.
כחיזוק התנהגותי

הבעת תודה יכולה לשמש ככלי לחיזוק התנהגות פרו-חברתית בקרב הנותן. לדוגמה, בניסוי אחד נמצא שלקוחות של חנות תכשיטים שקיבלו שיחות תודה על קנייתם, הגדילו לאחר מכן את קניותיהם בחנות ב-70%. להשוואה, לקוחות שהודו להם וסיפרו להם על מכירה הגדילו את קניותיהם לאחר מכן רק ב-30%, ולקוחות שלא התקשרו אליהם כלל לא הגדילו את קניותיהם. במחקר אחר, לקוחות קבועים במסעדה נתנו טיפים גדולים יותר כשהמלצרים כתבו "תודה" על חשבונותיהם.
לקריאה נוספת

ספרו של רוברט אמונס "Thanks!" בשפת המקור (אנגלית) באתר גוגל ספרים.
מאמרה של אורית גמרמן, הכרת הטוב - היבט חווייתי, קשר עין, ירחון ארגון המורים, 269, (מאי, 2017).
מאמרה של אורית גמרמן, תודה - מילה קטנה, אך גדולה ונוצצת, קשר עין, ירחון ארגון המורים 271 (יולי, 2017), ע' 38.
טנזין גיאצו, דלאי למה, ספר האושר הוצאת כתר,2017.(עמ' 216–223).
הערות שוליים

↑  הדף השבועי של אוניברסיטת בר-אילן, גיליון מס' 803
↑  5 BEST QUOTES ON GRATITUDE FROM THE ANCIENT PHILOSOPHERS
↑  אמונס, א., רוברט, תודה!, הוצאת מטר.
↑  אריק ברקר, מחקרים על המוח מגלים מה יכול להפוך אותנו ליותר מאושרים. מתוך אתר "עסקים פנימים" אוחזר בתאריך 31.12.15
↑  שמות רבה פרק כ פסקה א
↑  במדרש על פרשת מטות מסופר על משה, שביקש שלא לפגוע בַּמִּדְיָנִים בעצמו: "אינו בדין שאני מצר למי שעשה בי טובה. המשל אומר: בור ששתית ממנו אל תזרוק בו אבן". במדבר רבה כ"ב, ד'
↑  s:ברכות לה א
↑  http://www.jstor.org/discover/10.2307/40014921?uid=2129&uid=2&uid=70&uid=4&sid=21104450508167
↑  Carey, J. R., Clicque, S. H., Leighton, B. A., & Milton, F. (1976). A test of positive reinforcement of customers. Journal of Marketing, 40, 98-100.
↑  Rind, B., & Bordia, P. (1995). Effect of server's "Thank you" and personalization on restaurant tipping. Journal of Applied Social Psychology, 25, 745-751.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538560905171  BNE: XX533634  BnF: cb124216233 (data)  GND: 4011019-9  LCCN: sh85056538  NKC: ph127000 
המילה תודה על פח אשפה בפתח תקווה
אהרן ברט

| --- | --- |

אהרן ברט (ספטמבר 1948)
 לידה:  1890 
 פטירה:  1957 (בגיל 67 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 בן או בת זוג:  פאולה ברט 
 
אהרן בָּרט (26 במרץ 1890, ה' בניסן ה'תר"ן – 2 ביוני 1957, ג' בסיוון ה'תשי"ז) היה עורך דין, בנקאי ומחבר ספרים במחשבת ישראל. בשנים 1947–1957 שימש מנכ"ל בנק אנגלו-פלשתינה, שבמהלך תקופה זו שינה את שמו לבנק לאומי לישראל. עם קום מדינת ישראל היה ברט אחד משני החותמים על שטרי הכסף הראשונים של מדינת ישראל.
ברט היה אחד האנשים המרכזיים בקרן היסוד, ובפעילותו היה קשור גם לתנועת הפועל המזרחי. בשנת 1954 חיבר את הספר "דורנו מול שאלות הנצח", שהיה ספר פופולרי בתחום מחשבת ישראל בקרב הנוער הדתי לאומי במחצית השנייה של המאה ה-20.
תולדות חייו

אהרן ברט (Barth) נולד בברלין בירת גרמניה. אביו, יעקב ברט, מגדולי המזרחנים בדורו, היה פרופסור באוניברסיטת ברלין, ומרצה לתנ"ך ולשפות שמיות בבית המדרש לרבנים בברלין מיסודו של חותנו ד"ר עזריאל הילדסהיימר (אבי אשתו רוזה). ברט קיבל חינוך דתי אורתודוקסי. בנעוריו התחנך בגימנסיה קלאסית, ואחר כך למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת היידלברג.
בצעירותו שימש כיועץ משפטי למפעל הנחושת של קרוביו מבית הירש. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. הוא עבר את מבחני ההסמכה לעורכי דין זרים בשנת 1934 ופתח משרד לעריכת דין. בשנת 1938 נתמנה כחבר בהנהלת בנק אנגלו-פלשתינה, ומשנת 1947 ועד לפטירתו בשנת 1957 היה מנכ"ל הבנק, שבמהלך תקופה זו שינה את שמו לבנק לאומי לישראל.
בהיותו מנכ"ל בנק לאומי, שהיה הממונה על הנפקת שטרי הכסף של מדינת ישראל, חתם על שתי הסדרות הראשונות של שטרות כסף שהונפקו לציבור. יחד עמו חתום על השטרות אליעזר הופיין, יושב ראש מועצת המנהלים של הבנק. הסדרה הראשונה הונפקה על ידי חברת בנק אנגלו-פלשתינה וערכה נרשם בתור "לירה א"י". בשנת 1952 הונפקה סדרה חדשה - "לירה ישראלית", סדרת "בנק לאומי לישראל בע"מ".
בשנת 1920 החל לעסוק בפעילות ציונית. הוא נבחר לתפקיד ראש המזרחי בגרמניה ולחבר הנהלת קרן היסוד. הוא הקפיד להישאר בלתי תלוי מבחינה כלכלית ועצמאי בדרכיו אף כלפי הארגונים אותם שירת. בשנת 1921, הקונגרס הציוני העולמי ה-12, שהתכנס בקרלסבאד שבצ'כוסלובקיה (היום צ'כיה), בחר בד"ר ברט לעורך דין הקונגרס. הוא שימש בתפקיד זה 17 שנה, וגיבש את שיטת המשפט של המוסדות הציוניים. בשנת 1946 נבחר לאב בית דין של הקונגרס וכיהן בתפקיד זה עד מותו.
בבחירות לאספה המכוננת היה מועמד אחרון ברשימת החזית הדתית המאוחדת.
בעת מלחמת העולם השנייה נקרא ברט לראשות מגבית ההתגייסות. הוא יצר תוך זמן קצר את הכלים להטלת מיסים לאומיים מרצון, כמקובל בימי טרם הקמת המדינה. הוא פעל למימון הגיוס למלחמה ולהגנה. בהגיע השמועות על גורל יהודי אירופה בשואה, התרחבה המשימה וד"ר ברט היה לנשיא "מגבית ההתגייסות וההצלה".
את ספרו "דורנו מול שאלות הנצח" כתב עת נפל למשכב ולא יכול להמשיך בעבודתו. כאשר הבריא אמר:
"חיי האדם אינם נצחיים. מחלתי הייתה לי אות התראה מאת הבורא שנפשי נקראת לחזור אל יוצרה. ואם החלמתי בעזרת ה' ממחלתי הריני מבין ששנות חיים אלה ניתנו לי לא לשם השגרה בעבודת הבנק, אלה לעשות נפשות לה' ולתורתו בקרב הנוער."
היה נשוי לפאולה ברט, עובדת סוציאלית ופעילה חברתית, והיה אב לשלושה.
אהרן ברט נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
שמו הונצח בין היתר ברחובות בשכונת רמת אביב בתל אביב-יפו, נתניה ופתח תקווה וכן בית כנסת שנקרא על שמו בקיבוץ סעד, שבו התגורר בנו יהודה עד פטירתו ב-2004.
ספריו

"חנוך לאמונה", ירושלים: המחלקה לענייני הנוער – הנוער הדתי של הנהלת ההסתדרות הציונית בהשתתפות קרן היסוד בהוצאת הספרים הארץ ישראלית ('למדריך: ספרית המכון למדריכי הנוער הדתי'), תש"ב. (ספרון)
"הקרן הממלכתית היהודית: על מהותה של קרן היסוד", ירושלים: ר’ מס; וצא לאור על ידי המחלקה לענייני הנוער של הנהלת ההסתדרות הציונית ובהשתתפות קרן היסוד ('ערכים: ספרית המכון למדריכים'), תש"ד. (ספרון)
"מצוות למה ניתנו", ירושלים: המחלקה לענייני הנוער והחלוץ – המדור הדתי של ההסתדרות הציונית, תש"י. (מהדורה ב מורחבת ומתוקנת: תשי"ד) (ספרון) (ראה אור בתרגום לאנגלית, צרפתית, איטלקית, ספרדית ופורטוגזית)
דורנו מול שאלות הנצח: קוים להשקפת עולם , ירושלים: המדור הדתי במחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, תשי"ד. (מהדורה ב מורחבת ומתוקנת: תשט"ו) (הספר, והמהדורה המורחבת, ראו אור בתרגום לצרפתית, איטלקית, אנגלית, גרמנית, הולנדית, פורטוגזית וספרדית)
דורנו מול שאלות הנצח וכתבים אחרים; מהדורה מורחבת בכתבים נוספים; הותקנה והובאה לדפוס בידי מאיר חובב, ירושלים: המדור הדתי במחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית והוצאת הספרים של הסוכנות היהודית, תשי"ט. (ראה אור בהדפסות רבות נוספות)
"ההשגחה במקרא", תל אביב: בני עקיבא; משרד החנוך והתרבות – המחלקה לתרבות תורנית, תשט"ז. (ספרון)
בריאת העולם באור המדע החדיש; נספחים: א. מאקס פלאנק, הרצאה על דת ומדע הטבע; ב. בריאת העולם: מבחר מספרות המקורות; עריכה כללית: מאיר מדן, ירושלים: אמנה, תשכ"ב.
אהרן ברט, יוסף גולדשמידט, "שבות: דרכים לאמונה בדורנו", ירושלים: משרד החינוך והתרבות – המחלקה לתרבות תורנית ('ערכים במערכות: סדרת פרסומים ביהדות בנושאים הקשורים בבעיות השעה'), תשל"ה. (ספרון) (התוכן: אהרן ברט, 'מה נותנת דת ישראל ליהודים לא דתיים?'; יוסף גולדשמידט, 'מחשבות לעולמו הרוחני של יהודי דתי בן זמננו')
Orthodoxie und zionismus, Berlin: Welt-Verlag, 1920. (גרמנית: אורתודוקסיה וציונות)
"Letter to an English Friend", Tel-Aviv: Palestine and Middle East, 1943. (ספרון)
"A People Builds Its Land", Jerusalem: Youth Dept. of the Keren Hayesod, 1945. (הופיע בתרגום לספרדית)
לקריאה נוספת

'ברט, אהרון (ארנולד)', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 109–110. (הספר בקטלוג ULI)
איתמר לוין, 'האיש שחתם על שטרות הכסף', עת־מול 23, 4 (1998), 19–21.
הערות שוליים

↑  31 foreign advocates, פלסטיין פוסט, 20 ביוני 1934
↑  החזית הדתית המאוחדת, באתר הספרייה הלאומית
↑  דוד תדהר (עורך), "פאולה בארט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1394
↑  אהרן ברט באתר GRAVEZ
↑  יאיר לפיד, יהודה בר"ט: חליבה מסוג אחר, מעריב, 30 בינואר 1987.
↑  חברים שנפטרו באתר תנועת הקיבוץ הדתי.
↑  סקירה וביקורת: א. פ., פתחי ספרים: עולמו הרוחני של איש המעשה, דבר, 1 בינואר 1954; אברהם כהנא (אבר"ך), בספרות התורנית, חרות, 5 בפברואר 1954.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517001405171  CiNii: DA16213598  GND: 120563290  ISNI: 0000 0000 8392 134X  LCCN: n85104659  NTA: 305306820  RERO: 02-A016321543  SUDOC: 096705531  VIAF: 69763084   WorldCat (עם VIAF): 69763084 
רחוב אהרון ברט בנתניה
מאנוט בול

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באוקטובר 1962 טוראליי, סודאן 
 פטירה:  19 ביוני 2010 (בגיל 47) שארלוטסוויל, ארצות הברית 
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.31
 מכללה:  אוניברסיטת ברידג'פורט
 דראפט:  בחירה מספר 31, 1985 וושינגטון בולטס
 קבוצות כשחקן
 1985   1985 - 1988   1988 - 1990   1990 - 1993   1993 - 1994   1994   1994   1994   1995-1996   1996:  רוד איילנד גולס (ליגת ה-USBL)   וושינגטון בולטס   גולדן סטייט ווריורס   פילדלפיה 76'   מיאמי היט   וושינגטון בולטס   פילדלפיה 76'   גולדן סטייט ווריורס   פלורידה ביץ' דוגס (ליגת ה-CBA)   פורלי
 הישגים כשחקן
 חמישיית ההגנה השנייה של העונה (1986)
 
מאנוט בול (אנגלית: Manute Bol; ‏16 באוקטובר 1962 – 19 ביוני 2010) היה אקטיביסט וכדורסלן אמריקאי-סודני. בול, שהתנשא לגובה של 2.31 מטר, הוא השחקן הגבוה ביותר ששיחק אי פעם בליגת ה-NBA, במשותף עם גאורגה מורשאן הרומני. אביו היה צ'יף של שבט מהקבוצה האתנית דינקה, ונתן לו את השם "מאנוט" אשר משמעותו היא "ברכה מיוחדת".
בנו של מאנוט, בול בול, אף הוא כדורסלן המשחק בפיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
קריירה חובבנית

בול שיחק מספר שנים בקבוצות מקומיות, עד שמאמן אמריקאי מאוניברסיטת פיירלי דיקנסון ראה אותו משחק בקבוצה בח'רטום ושכנעו לבוא לשחק בארצות הברית. הוא נבחר בבחירה החמישית על ידי קבוצת סן דייגו קליפרס בדראפט 1983, אך הבחירה נפסלה בטענת מנהלת הליגה כי הוא אינו כשיר. הוא הוזמן לשחק באוניברסיטת קליבלנד, שם הוא למד אנגלית במשך מספר חודשים. אף על פי שמעולם לא שיחק בקליבלנד, הושעתה הקבוצה למשך שנתיים בעילה של מתן סיוע כספי בלתי הולם לבול ולשני שחקנים אפריקאים נוספים. מכיוון שבול התקשה בכתיבה באנגלית, לא עמד בתנאים הנדרשים על מנת לשחק בליגת המכללות הראשונה. הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ברידג'פורט, אשר שיחקה בליגת המשנה, ובמדיה הופיע עד עונת 1984/1985.