stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס פון סידוב
שנות ההצלחה ואילך

סידוב העלה את מעמדו כשחקן למעמד של כוכב בהוליווד ב-1973 בעקבות הופעתו המרשימה בסרט האימה הקלאסי "מגרש השדים", בסרט גילם את האב לנקסטר מרין, מומחה לגירוש שדים אשר מוזמן לביתה של כריס מקניל כדי לגרש את השטן שנכנס אל גופה של בתה רייגן.
סידוב הופיע גם בסרט ההמשך "מגרש השדים 2" שנחל כישלון חרוץ.
בשנות ה-70 שיחק כקצין נאצי בדרמה הבריטית "מסע הארורים", המבוססת על הספר הביוגרפי הטראגי אודות הספינה סנט לואיס ובה 973 יהודים שנשלחו לארצות הברית על ידי הנאצים בניסיון לשפר את יחסם הציבורי בפני העולם.
את שנות ה-80 פתח סידוב בהופעה בשחזור סרט המדע בדיוני המבוסס על הקומיקס משנת 1930 "פלאש גורדון" וגילם את דמותו של הקיסר מינג האכזר, שליט כוכב מונגו.
ב-1983 נבחר סידוב לשחק לצד שון קונרי בסרט הבלתי הרשמי בסדרת "ג'יימס בונד", "לעולם אל תאמר לעולם לא".
בסרט הופיע בדמותו הבדיונית של ארנסט סטאברו בלופלד.
סידוב השתתף בתפקידים קטנים בסרטים "חולית" של  דייוויד לינץ' בו גילם את ד"ר קיינס וב"חנה ואחיותיה" של וודי אלן.
סידוב הספיק לשחק גם לצידו של ארנולד שוורצנגר בסרט ההרפתקאות "קונאן הברברי" וגילם את דמותו של המלך אורסיץ', שליט ארץ אופיר השוכר את שירותיו של קונאן כדי להחזיר לחיקו את בתו שנחטפה על ידי טולסה דום (ג'יימס ארל ג'ונס).
בשנת 1987 הפך סידוב לשחקן הקולנוע השוודי הראשון בהיסטוריה שמקבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו כלייספר, מהגר עבודה שוודי בדנמרק בדרמה הדנית של בילה אוגוסט "פלה הכובש".
סידוב השתתף בעיבוד הקולנועי לספר האימה "דברים שצריך", סידוב אף הופיע בדרמה העתידנית "השופט דרד" בדמותו של השופט פארגו.
את חותמו במהלך שנות ה-90 השאיר סידוב ב-1998 במשחקו בדרמה הספרותית "לחלום אותך" שם הופיע בתור מלאך טוב לב אשר מבשר לגיבור הסרט כריס נילסן הנחשב למת שאהובתו אנני גם היא מתה ונמצאת בגיהנום.
ב-2002 לוהק סידוב לתפקיד ראשי בסרטו של סטיבן ספילברג "דו"ח מיוחד" וגילם את למאר ברג'ס, מנהל המחלקה לקדם פשע וממציא השיטה לחיזוי פשע עתידי.
ב-2007 השתתף סידוב בחלק השלישי בסדרת קומדיות הפעולה "שעת שיא", בנוסף שיחק בדרמת המופת הצרפתית "פרפר ופעמון הצלילה" שם גילם את אביו של ז‘אן־דומיניק בובי, עורך מגזין האופנה "אל" שלוקה בשבץ פתאומי.
סידוב שיחק במותחן של מרטין סקורסזה "שאטר איילנד" ב-2010, בסרט גילם את דמותו של ד"ר ג'רמיין נהארינג.
בשנת 2012 היה סידוב מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בעיבוד הקולנועי לרומן "קרוב להפליא ורועש להחריד".
נפטר ב-8 במרץ 2020.
פילמוגרפיה

החותם השביעי (1957)
תותי בר (1957)
קצה של החיים (1958)
פני מכשף (1958)
מעיין הבתולים (1960)
מבעד לזכוכית האפלה (1961)
אור החורף (1963)
הסיפור הגדול ביותר שסופר אי פעם (1965)
תזכיר הקולר (1966)
הוואי (1966)
הנה החיים שלך (1966)
שעת הזאבים (1968)
בושה (1968)
תוצרת שוודיה (1969)
הפסיון של אנה (1969)
גנרל על הכוונת (1978)
נופי חלום (1984)
מכתב הקרמלין (1970)
מהגרים (1971)
הארץ החדשה (1972)
מגרש השדים (1973)
הלוחם האולטימטיבי (1975)
שלושת ימי הקונדור (1975)
מסע הארורים (1976)
לצעוד או למות (1977)
מגרש השדים 2 (1977)
הוריקן (1979)
משמרת המוות (1980)
פלאש גורדון (1980)
הבריחה לניצחון (1981)
טיסתו של הנשר (1982)
קונאן הברברי (1982)
שכר משונה (1983)
לעולם אל תאמר לעולם לא (1983)
שומר החלומות (1984)
חולית (1984)
שם הצופן: אמרלד (1985)
נופי חלום (1984)
דואט לאחת (1986)
חנה ואחיותיה (1986)
פלה הכובש (1987)
מכסחי השדים 2 (1989)
התעוררות (1990)
עד סוף העולם (1991)
אירופה (1994)
נשיקה לפני המוות (1991)
כוונות טובות (1992)
מתנות מסוכנות (1993)
אזרח איקס (1995)
השופט דרד (1995)
האמסון (1996)
לחלום אותך (1998)
שלג יורד על ארזים (1999)
אינטקטו (2001)
נדודי שינה (2001)
דו"ח מיוחד (2002)
קללת הטבעת (2004) - סרט טלוויזיה
שעת שיא 3 (2007)
פרפר ופעמון הצלילה (2007)
סולומון קיין (2009)
שאטר איילנד (2010)
רובין הוד (2010)
המומינים: כוכב השביט (2010) - דיבוב
קרוב להפליא ורועש להחריד (2011)
מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר (2015)
גיבורים במצולות (2018)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

שושלת טיודור (2009)
משחקי הכס (2016)
הערות שוליים

↑  קטעי עיתונות אודות ביקור מקס פון-סידוב, ארכיון תיאטרון מחול ענבל, הספרייה הלאומית
↑  כוכב "משחקי הכס" מקס פון סידוב הלך לעולמו, באתר ‏מאקו‏, 9 במרץ 2020
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1989: סם ניל (זעקה באפלה) | פרסי מכון הקולנוע האוסטרלי – השחקן הראשי הטוב ביותר   1990: מקס פון סידוב (Father)  | הבא: 1991: הוגו ויבינג (עדות עיוורת) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454525805171  PLWABN: 9810648933405606  BIBSYS: 90915942  BNE: XX1265435  BnF: cb13900223b (data)  CANTIC: a11791196  CiNii: DA13525936  GND: 118930400  ICCU: RAVV088743  ISNI: 0000 0000 8121 0018  LCCN: n86041234  MusicBrainz: 4ed3f802-9052-42e9-b6c6-a9c21caeb51b  NKC: xx0034103  NLA: 36020840  NLG: 335919  NLK: KAC202004019  NTA: 073168491  RERO: 02-A023257372  SELIBR: 288663  SNAC: w6vc154m  SUDOC: 059211008  Trove: 1189169  VIAF: 42026821   WorldCat (עם VIAF): 42026821 
מקס פון סידוב ב-1961
קוגניציה

ערך זה עוסק בידיעה האנושית ותהליכי רכישתה, עיבודה ויישומה. אם התכוונתם למצב פיזי של עירנות, ראו .
קוגניציה או הַכָּרָה (באנגלית: Cognition) מתארת את תופעת הידיעה האנושית.
קוגניציה מתייחסת לידע או מידע המצוי במוחו של אדם. היא כוללת גם את תהליכי רכישת ידע, עיבודו ויישומו.
הקוגניציה היא מושג קרוב למושג תודעה וקיימת חפיפה מסוימת ביניהן. עם זאת, אלה אינם מושגים זהים. בעוד שהתודעה מתייחסת לאיכות או למצב המודעות הסובייקטיבית של האדם, הקוגניציה מתייחסת למידע ולתהליכים של עיבוד מידע.
המונח קוגנציה מתאר גם תופעות מקבילות לידיעה האנושית בקרב בעלי חיים מפותחים.
יש המייחסים את המונח קוגניציה גם עבור מערכות עיבוד מידע מפותחות ובינה מלאכותית, אם כי קיימת מחלוקת בשאלה האם ניתן להגדיר אותן כבעלות קוגניציה.
תורת ההכרה היא ענף של הפילוסופיה המתרכז במהות וגבולות הידיעה.
מכלול המדעים ותחומי המחקר המדעי העוסקים בתהליכים ובתופעות של ההכרה מכונה מדעים קוגניטיביים.
מקור המונח

מקור המילה קוגניציה הוא במילה הלטינית קוגנוסְצרה (cognoscere) (באיטלקית: conoscere,
קונושרה) שמשמעותה לדעת, להכיר.
המופעים המוקדמים של המילה קוגניטיבי (cognitive) במילון אוקספורד האנגלי מסבירים את המושג כ"התכוננות לפעולה או תהליך של ידיעה". המופע הראשון מ-1586, מראה כי המילה שימשה בהקשר של דיונים על התאוריות האפלטוניות של ידע.
תופעות קוגניטיביות

התופעות הנכללות במושג קוגניציה הן, בין השאר: שפה, חשיבה, תפיסה, הבנה, למידה, קשב, זיכרון, יצירתיות, ייצוג ידע, הסקת מסקנות, קבלת החלטות ופתרון בעיות.
תפקודים קוגניטיביים שונים מתבססים על תהליכים מוחיים שונים. כלומר, הקוגניציה מתבססת על הפעילות של מערכת העצבים.
אסטרטגיות קוגניטיביות

אסטרטגיה קוגניטיבית היא כלי או תוכנית פעולה שמשמשת להוצאה לפועל של מטלה או להשגת מטרה. האסטרטגיה היא המענה לשאלה "איך לבצע את המטלה?" ויכולה להיות קשורה לאדם, למטלה או לסביבה. אסטרטגיה יכולה להיות מודעת או מופנמת, חיצונית ופנימית. נעשה באסטרטגיה שימוש בעת ביצוע מטלה חדשה, כאשר נתקלים בקושי או כאשר נעשה שינוי במטלה מוכרת. אסטרטגיה יכולה להיות ממוקדת למטלה ספציפית או כללית ולשמש למטלות שונות. לרוב נעשה שימוש במספר אסטרטגיות בו זמנית.
ראו גם

אמפיריציזם
מוח (קוגניציה)
תפקודים ניהוליים
הערות שוליים

↑  Bai Liu, Arguments for the Rise of Artificial Intelligence Art: Does AI Art Have Creativity, Motivation, Self-awareness and Emotion?, Arte 35(3), 2023, עמ' 811-822 doi: 10.5209/aris.83808
↑  Binder, M. D., Hirokawa, N., Windhorst, U., & Hirsch, M. C. (2009). Encyclopedia of Neuroscience. Springer.
↑  Stocco, A., Yamasaki, B., Natalenko, R., & Prat, C. S. (2014). Bilingual brain training: A neurobiological framework of how bilingual experience improves executive function. International Journal of Bilingualism, 18(1), 67-92.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284035305171  BnF: cb11931219p (data)  GND: 4031630-0  LCCN: sh85027742  NDL: 00568520  NKC: ph124477
זליג אקסלרוד

ערך זה עוסק באדריכל ארצישראלי. אם התכוונתם למשורר יידי, ראו .
| --- | --- |

האדריכל זליג אקסלרוד ומשפחתו, 1931
 לידה:  1887 ויניצה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 ביוני 1953 (בגיל 66 בערך) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  וילה מלצ'ט 
 
זליג אקסלרוד (1887 – 30 ביוני 1953) היה אדריכל שפעל בארץ ישראל בתקופת היישוב ותכנן מבני ציבור בעלי ערך אמנותי.
קורות חיים

זליג אקסלרוד נולד בשנת 1887 בעיר ויניצה שבאוקראינה. למד באקדמיות לאמנות בקייב ובאודסה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. התגורר בירושלים ועסק בתכנון בתים ומבני ציבור מסוגננים.
בשנת 1923 הגיש הצעה לתוספת של 15 חנויות בחזית מתחם בצלאל בירושלים. התוכנית לא בוצעה אך ההצעה המשורטטת נשמרה, ובמהלך השנים הפכה להיות לפריט לאספנים.
בשנת 1925 סיים אקסלרוד ביחד עם האדריכל בנימין צ'ייקין את עבודות התכנון, לבית החולים על שם שוויצר ב-טבריה, לאחר שהנדבן פטר שוויצר תרם 25,000 דולר לפרויקט. נחתם חוזה עבודה עם חברת סולל בונה. עלות הבניה הסתכמה ב-9,800 ל"ימ. סגנון הבנייה של בית החולים היה שונה לחלוטין מסגנון הבנייה שרווח בטבריה באותה תקופה.
בשנת 1926 רכש היזם שלמה פיינגולד מגרש בטבריה בשטח של 5 דונם על מנת להקים עליו מלון מפואר. את תכנון המלון מסר פיינגולד לאקסלרוד, אך לאחר מספר חודשים הסתכסכו השניים. בדצמבר 1926 שלח פיינגולד מכתב באמצעות הנוטריון הציבורי של טבריה לאקסלרוד. במכתב טען כי אקסלרוד הזניח את מחויבותו לבניית המלון, ואם ימשיך בכך יאלץ פיינגולד להפקיד את המשך הבנייה בידיו של אדריכל אמין יותר. פיינגולד הקציב לאקסלרוד 48 שעות מקבלת המכתב להגיע למלון ולהמשיך בפיקוח על הבנייה. אקסלרוד לא הגיב לפנייה, פיינגולד מינה אדריכל אחר לפקח על הבנייה וכך הוקם " מלון אליזבת".
אקסלרוד הגיש תביעה משפטית נגד פיינגולד בטענה כי לא קיבל תמורה עבור עבודתו. הוא זכה בתביעה וקיבל פיצוי כספי ומגרש לבנייה בשדרות רוטשילד בתל אביב. בעיריית טבריה לא נמצאה התוכנית המקורית של הבנייה, אך מתוך ההתכתבות בין פיינגולד לאקסלרוד ומהעובדה שזכה בתביעה המשפטית שהגיש נגד פיינגולד בעניין החוב הכספי, מקובלת ההנחה כי אקסלרוד היה זה שקיבל עליו את התכנון והביצוע הראשוני של בניית המלון
על המגרש שקיבל בשדרות רוטשילד בתל אביב הקים אקסלרוד בהמשך שנת 1926 מלון יוקרתי שנקרא אז "מלון ניו יורק".
בשנת 1928 תכנן אקסלרוד ביחד עם האדריכל בנימין צ'ייקין עבור אלפרד מונד - הלורד מלצ'ט, שהיה תעשיין ומדינאי יהודי-בריטי ופעיל ציוני, בניית וילה בסגנון קולוניאלי הידועה כ"וילה מלצ'ט" במושבה מגדל על שפת הכנרת. הווילה נועדה להיות האחוזה בה ישתקע הלורד מלצ'ט בבוא היום, אולם הלורד לא זכה להתגורר בווילה משום שנפטר טרם הסתיימה בנייתה.
בסמוך לכך תכנן את בית הכנסת הגדול בעפולה, שהיה בזמנו אחד מבתי הכנסת המפוארים בארץ ישראל. בניית בית הכנסת, שהחלה בשנת 1928, ארכה ארבע שנים, משום שבמהלך הבנייה אזלו כספי תרומות בסך 3,000 לירות ארץ ישראליות, שאסף בארצות הברית הרב אהרן טיטלבוים. לבסוף הצליחו תושבי עפולה לאסוף את הסכום שהיה חסר להשלמת הבנייה ובית הכנסת נחנך בשנת 1932.
בשנת 1930 עבר אקסלרוד לתל אביב ובשנת 1936 יצא לדרום אפריקה כדי לתכנן את הביתן הארץ ישראלי בתערוכה הקולוניאלית שהתקיימה ביוהנסבורג. משם המשיך לארצות הברית ובחודש יולי 1938 הגיע לניו יורק לצורך הכנת דגמים של מבנים היסטוריים מתולדות ירושלים ביריד העולמי של ניו יורק שעמד להיפתח בשנת 1939. המשיך להתגורר בארצות הברית עד למותו בשנת 1953. הוא הובא לקבורה בבית העלמין "אהבת ישראל" במדינת ניו יורק.
תיאור המבנים הנודעים שתכנן בארץ > מלון אליזבת

הבניין המפואר הבנוי בסגנון מיוחד של "מלון אליזבת" נחנך בחורף 1929, בחגיגה רבת משתתפים ובהם גם הנציב העליון הרברט סמואל. המלון המפואר היה בן 3 קומות ויועד לאירוח ולבידור. בפתח המלון היה גרם מדרגות מהודר. על גג המלון נבנתה כיפה. האגף הימני כלל 80 חדרי אירוח ובאגף השמאלי הוקמו אולם תיאטרון ובית קולנוע ובו 500 מקומות ישיבה, שעם הקמתו הוצגו בו סרטים אילמים. המלון כלל טרקלין שבמרכזו מזרקת שיש מפוארת, אולם מפואר עם כיסאות מרופדים בקטיפה אדומה, אולם סעודות, חדרי עישון וחדרי ברידג' וביליארד מעוטרים. בימי מלחמת העולם השנייה השתכנו בבניין קצינים בריטים. בשנות החמישים התחדשה פעולת המלון ושמו הוסב ל"מלון גנוסר", ולצדו המשיך לפעול בית הקולנוע. בסוף שנות השישים נסגר המלון סופית ומאז הוא עומד שומם. לאחר שפרצה שרפה במקום יזמו המועצה לשימור אתרים ועיריית טבריה שיפוץ חיצוני למבנה. הכיפה שהיוותה את סמלו של המלון הוסרה.
תיאור המבנים הנודעים שתכנן בארץ > מלון ניו יורק

"מלון ניו יורק" הוקם כבניין דו קומתי. הוא תוכנן בהשפעת הסגנון שהיה מקובל אז אצל ערביי יפו. היו בו שישה חדרים מסביב לחלל מרכזי המשמש למעבר ואירוח. בתחילת שנות השלושים נוספה לו קומה וכן שתי מרפסות בולטות בחזית. הבניין בשדרות רוטשילד 25 בתל אביב משמש כמשכנה של חברה למיתוג בשם "פירמידה" אשר בחרה לשמר את הבית מתוך כבוד למורשתו העיצובית.
תיאור המבנים הנודעים שתכנן בארץ > וילה מלצ'ט

וילה מלצ'ט שוכנת על שפת הכנרת למרגלות הר ארבל מתחת למושבה מגדל. הווילה והגנים סביבה, ובהם עצי דקל ועצי פיקוס, משתרעים על שטח של 9 דונם. הווילה בנויה בסגנון קולוניאלי מנדטורי, עטורת קשתות, בעלת תקרה גבוהה ומעוטרת וחלונות ודלתות מסוגננים. לווילה צמוד פטיו גדול מעוטר ובו פינות ישיבה אל מול הכנרת. בקומה התחתונה סלון רחב בגודל 100 מ"ר עם פינת אוכל ואח מקורי, בקומה העליונה חדרי שינה עם מרפסת שמש. בתקופת המנדט השתמשה בווילה ליידי אווה ויולט רידינג, שבילתה בה את חופשותיה וערכה בה מפגשים עם ראשי היישוב ונכבדים נוספים. בשנות ה-70 של המאה העשרים נרכשה האחוזה על ידי שאול אייזנברג והיא משמשת כבית אירוח ומקום לעריכת אירועים פרטיים ועסקיים.
תיאור המבנים הנודעים שתכנן בארץ > בית הכנסת הגדול בעפולה

בית הכנסת הגדול בעפולה קיבל את תוארו כגדול לא רק משום שהיה גדול ביחס למבנים שהיו באותה עת בעפולה, אלא שהיה בין הגדולים בארץ. בית הכנסת נבנה ב"סגנון הארץ ישראלי", שהיה סגנון ארכיטקטוני שנוצר בארץ ישראל על ידי ראשוני האדריכלים שפעלו בה והתפתח בעיקר בשני העשורים הראשונים של המאה העשרים. סגנון זה שאף לייצר סינתזה בין האדריכלות האירופית לבין האדריכלות המקומית הערבית. בית הכנסת המתנשא לגובה של בניין בן שתי קומות, מעוצב ברוח המזרח. בחזיתו כניסה מעוצבת ומעליה שני לוחות הברית ועל גג המבואה מנורה גדולה. משני צדי הבניין שישה חלונות קשתיים גדולים ומספר חלונות קטנים יותר, חלקם מרובעים וחלקם עגולים. באולם התפילה הרחב ישנם שלוש מאות וחמישים מושבים ובעזרת הנשים מאה וחמישים מושבים. על גג בית הכנסת מתנוססת כיפת מתכת גדולת ממדים.
התערוכות הבינלאומיות > התערוכה הקולוניאלית 1936

התערוכה הקולוניאלית הייתה תערוכה בינלאומית שנועדה להגביר את הסחר ולחזק את תמיכת העמים באימפריות הקולוניאליות השונות במהלך תקופת האימפריאליזם המודרני. התערוכות נערכו אחת לכמה שנים באחת הערים המרכזיות ברחבי העולם החל משנת 1866 ועד לשנת 1939 ונפסקו עקב מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נערכה תערוכה נוספת ואחרונה בשנת 1948, בשלהי התקופה הקולוניאלית האירופית. בשנת 1936 נערכה התערוכה ביוהנסבורג. בתערוכה זו נבנה ביתן ארץ ישראלי בתכנונו של אקסלרוד. הוא בנה בביתן דגמים של מבנים היסטוריים מתולדות ארץ ישראל שכללו את אתרי היהדות - אוהל מועד, מקדש שלמה בית המקדש השני ומקדש הורדוס. כמו כן אתרים רומיים - מקדש יוליואנוס ומקדש יוסטיניאנוס, כנסיית הקבר ואף את כיפת הסלע המוסלמית.
התערוכות הבינלאומיות > היריד העולמי 1939

היריד העולמי של ניו יורק (New York World's Fair) היה תערוכה עולמית שהתקיימה בניו יורק בשתי עונות האביב והקיץ של 1939 ושל 1940. הייתה זו התערוכה הגדולה ביותר עד אז, ובשתי עונותיה ביקרו בה 44 מיליון מבקרים. התערוכה התמקדה בחזונות לעתיד בתחומי הטכנולוגיה, התרבות, הכלכלה והאדריכלות. הייתה זו התערוכה העולמית האחרונה לפני מלחמת העולם השנייה, היישוב היהודי בארץ ישראל הציג ביריד ביתן שנקרא באנגלית The Jewish Palestine Pavilion, הביתן הציג לראשונה בפני קהל רחב את רעיון הבית הלאומי היהודי ואת מפעלי היישוב בארץ, את ההתיישבות, העלייה והגנת היישוב. לראשונה נמנה ביתן של הישות המדינית הציונית עם ביתני האומות כביתן של מדינה ריבונית. האדריכל שתכנן את הביתן היה אריה אלחנני והאמן מוריס אשקלון עיצב את התבליט הפיסולי בכניסה הראשית. בתוך הביתן הוצגו תצוגות הקושרות את עברה התנ"כי של הארץ עם עתידה כמדינה יהודית המבוססת על חלוציות. בין היתר הוצגו תרומתן של העליות השונות וצורות ההתיישבות בעיר ובכפר. אקסלרוד העתיק אל הביתן חלק מהדגמים שבנה בתערוכה הקולוניאלית ביוהנסבורג; מקדש שלמה, בית המקדש השני, מקדש הורדוס. וכן דגם של הכותל המערבי ולצדו דמויות של יהודים הנושאים לפניו תפילה.
הערות שוליים

↑  בית החולים שוויצר מאגרי מידע "טבריה וסביבתה", חני זיו
↑  טבריה אדריכלים רבים לה - ד"ר אסתי ינקלביץ, החוג ללימודי ארץ-ישראל, אוניברסיטת חיפה "ארץ הכנרת", ביטאון רשות ניקוז ונחלים כנרת - בשיתוף איגוד ערי כנרת, גיליון מספר 15, סיון תשע"ו, יוני 2016, עמוד 20
↑  "היהלום שבכתר. מלון אליזבט-אלישבע בטבריה" באתר המועצה לשימור אתרים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417736705171  VIAF: 4404155105777876320007   WorldCat (עם VIAF): 4404155105777876320007 
מלון ניו יורק. כיום משכנה של חברת המיתוג "פירמידה".
וילה מלצ'ט
בית הכנסת הגדול בעפולה
פנחס צינוביץ

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 בספטמבר 1943 דפנה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  27 בפברואר 2007 (בגיל 63) צובה, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 
פנחס צינוביץ (13 בספטמבר 1943 – 27 בפברואר 2007) היה צייר ישראלי.
חייו

צינוביץ נולד בקיבוץ דפנה בגליל העליון ב-13 בספטמבר 1943. בוגר בצלאל (1967 - 1970), ב-1967 למד עיצוב גרפי באולפן בתל חי, ב-1989 זכה בפרס בנק דיסקונט לאמן ישראלי מטעם מוזיאון ישראל בירושלים, וב-2002 זכה בפרס שר התרבות לאמן ישראלי.
בשנת 1965, בזמן שירותו הצבאי נפגע קשה. פציעתו השפיעה על דרך חיו ויצירתו, תוך כדי השיקום הגופני והנפשי חזר לצייר והחליט להפוך את התחביב למקצוע. שלוש שנים אחר כך עבר להתגורר בקיבוץ צובה בהרי ירושלים והקים שם סטודיו לציור. בין השנים 1972–1979 עסק בעיקר בתחריט והדפס אמנותי ובין השנים 1979 עד 1993  צייר בצבעי שמן על דיקט ובד ובצבעי מים על נייר.
צינוביץ השתתף והציג בתערוכות רבות בעיקר בארץ. בין תערוכותיו החשובות: ב-1993 הציג תערוכת יחיד גדולה במוזיאון תל אביב, ב-2005 הציג  את התערוכה "ציור בורא" במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד, וכן תערוכות רבות בגלריה שלוש בתל אביב, בגלריה בתל חי, בגלריה גבעת חביבה, בגלריה לאמנות תל אביב, ובגלריה בקיבוץ כברי.
צינוביץ צייר בסגנון מופשט. ציוריו הם מסוג אקספרסיוניזם עדין ומופשט. ציוריו היו מלאי המצאות וחידושים ציוריים.
נפטר ב-27 בפברואר 2007, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוץ צובה .
לקריאה נוספת

הגדה של פסח, בנוסח קיבוץ צובה, מערכת - רות קרן ואחרים, איורים - פנחס צינוביץ, קיבוץ צובה, תשס"ג 2003.
פנחס צינוביץ’ - ציור בורא, קטלוג לתערוכה, עריכת טקסט עברית - עינת עדי, אוצר התערוכה ועורך הקטלוג - יניב שפירא, המשכן לאמנות עין חרוד, 2005.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276562  NLI: 987007299122405171  GND: 122775686  ISNI: 0000 0000 7865 1533  LCCN: n99000771  RKD: 254953  ULAN: 500477746  VIAF: 36242487   WorldCat (עם VIAF): 36242487
מחוז הצפון (משטרה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 סוג:  מחוז משטרתי
 פיקוד
 דרגת המפקד:    ניצב
 מפקד נוכחי:  מאיר אליהו
מטה מחוז צפון בנצרת
מחוז הצפון הוא אחד משמונת המחוזות (כולל משמר הגבול) של משטרת ישראל וכולל שלושה מרחבים. המחוז תחום מדרום בקו התפר, השומרון ורכס הרי הגלבוע, ממזרח גבולות ממלכת ירדן וסוריה, מצפון בגבול לבנון, וממערב במישור החוף הצפוני, במחוז החוף ומדרום מערב בוואדי עארה.
היסטוריה

עם הקמת המשטרה נוסדו בה שני מחוזות: מחוז תל אביב ומחוז חיפה. בדרום ובצפון לא הוקמו מחוזות, מפני שאלו היו אזורי לחימה והיו באחריות צה"ל וירושלים טרם נכללה בגבולות המדינה. לאחר שוך הקרבות הוקם מחוז צפון של המשטרה, שמטהו היה בטבריה והיא כללה את נפות כנרת, צפת ויזרעאל. בשנת 1953 הועבר האחריות לנפת זבולון ממחוז חיפה למחוז צפון, ומטה המחוז עבר לנצרת.
בשנת 1958 בוצע ארגון מחדש במשטרה והמחוז אוחד עם מחוז חיפה.
ביולי 2011 הופרד מרחב החוף יחד עם תחנות עירון ואום אל-פחם ממרחב הגליל שבמחוז הצפון, והיו למחוז עצמאי, מחוז חוף.
במאי 2017 חולקו מחדש המרחבים במחוז הצפון.
מרחבי המחוז

מרחב גליל – בו 5 תחנות משטרה (שפרעם, כרמיאל, מג'ד אל כרום, טמרה ומשגב).
מרחב העמקים – בו 6 תחנות משטרה (בית שאן, נצרת, עפולה, מגדל העמק, כפר כנא ונוף הגליל).
מרחב כנרת (גליל-גולן) – ובו 6 תחנות משטרה – (תחנת קריית שמונה, תחנת גולן – קצרין, תחנת ירדן – ראש פינה, חצור הגלילית ויישובי הסביבה, תחנת צפת, תחנת טבריה ותחנת מעלות)
במחוז מתגוררים 1.2 מיליון איש – כ-42% יהודים, כ-41% מוסלמים, כ-7% דרוזים, כ-7% נוצרים וכחצי אחוז צ'רקסים. בתחום המחוז אתרי קדושה לבני דתות שונות ואתרי תיירות.
יחידת יג"ל

יחידת הגבולות של מחוז צפון אשר עיסוקה הוא מניעת הברחות נשק וסמים מגבולות המדינה. היחידה, מורכבת מלוחמי עלית והיא הכוח המיומן ביותר העומד לרשות המשטרה ברמה המחוזית. היחידה מתמקדת בעיקר בסיכול הברחת כלי נשק מגבולות ירדן, סוריה, לבנון ושטחי הרשות הפלסטינית לתחומי מחוז צפון.
מפקדי המחוז

|  | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | נעמן סתוי | 1948–1950 |  |
| 2 | ישורון שיף | 1950–1951 | לימים סמפכ"ל המשטרה |
| 3 | אהרן סלע | 1951–1954 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 4 | מתתיהו סלע | 1954–1958 |  |
| 5 | אברהם זלינגר | 1958–1960 | לימים סמפכ"ל המשטרה |
| 6 | מקסים כהן | 1960–1961 |  |
| 7 | אברהם זלינגר | 1961–1963 | לימים סמפכ"ל המשטרה, כהונה שנייה |
| 8 | אהרן סלע | 1963–1972 | לימים מפכ"ל המשטרה, כהונה שנייה |
| 9 | יהודה בונה | 1972 |  |
| 10 | שמעון אשד | 1972–1976 |  |
| 11 | מרדכי רון | 1976–1978 |  |
| 12 | חיים אבינועם | 1978–1978 |  |
| 13 | יצחק עירן | 1982–1984 |  |
| 14 | רחמים חדד | 1984–1985 |  |
| 15 | לוי שאול | 1985–1987 | לימים נציב בתי הסוהר |
| 16 | שלמה חרון | 1988–1989 |  |
| 17 | אלברט מוספיה | 1989–1993 |  |
| 18 | יעקב גנות | 1993–1994 | לימים נציב בתי הסוהר ומנכ"ל המשרד לביטחון הפנים |
| 19 | עמוס עזאני | 1994–1996 |  |
| 20 | אליק רון | 1997–2000 |  |
| 21 | יעקב בורובסקי | 2001–2004 |  |
| 22 | דן רונן | 2004–2007 |  |
| 23 | שחר איילון | 2007 | לימים סמפכ"ל המשטרה ונציב כבאות והצלה |
| 24 | שמעון קורן | 2007–2011 |  |
| 25 | רוני עטיה | 2011–2014 |  |
| 26 | זהר דביר | 2014–2016 | לימים סמפכ"ל המשטרה |
| 27 | אלון אסור | 2016–2019 | לימים סמפכ"ל המשטרה |
| 28 | שמעון לביא | 2019–2022 |  |
| 29 | שוקי תחאוכה | 2022–2024 |  |
| 30 | מאיר אליהו | 2024–מכהן |  |
הערות שוליים

↑  משטרת עכו - למחוז צפון, מעריב, 31 באוגוסט 1953
↑  זלינגר נתמנה כמפקד משטרה בגליל הצפוני, חרות, 21 באוגוסט 1958
בוצעה ריאורגניזציה במשטרת הגליל, חרות, 29 באוקטובר 1958
↑  אורי דן, הנוף החדש של משטרת ישראל, מעריב, 25 באוגוסט 1958
↑  צפו: פשיטה של יחידת יג"ל על מתחם פשע ערבי, באתר "סרוגים", 6 בספטמבר 2022
שוטרי סיור של מחוז הצפון, ינואר 2025
סיירה לאון

תלמידים יוצאים במחול מסורתי לכבוד פתיחתו של בית ספר חדש בקוֹינדוּ
הרפובליקה של סיירה לאון (באנגלית: Republic of Sierra Leone) היא מדינה במערב אפריקה השוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי. היא גובלת בגינאה בצפון ובליבריה בדרום-מזרח. על פי מדד הפיתוח האנושי של האו"ם, סיירה לאון היא מהמדינות הנחשלות ביותר בעולם (הנחשלת ביותר ב-2004).
הרוב המכריע של תושבי סיירה לאון הם מוסלמים, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה

ההיסטוריה הכתובה של סיירה לאון מתחילה בשנת 1462, עם הגעתם של מגלי ארצות וסוחרים פורטוגזים למערב אפריקה. הללו כינו את הגבעות המקיפות את אזור פריטאון של ימינו בשם "הרי האריה" (Serra Leoa) בשל צורתן. האירופים השתמשו בארץ כמקור לעבדים, אך בשנת 1787 הוקמה בה העיר פריטאון כמשכנם של עבדים לשעבר ששהו בלונדון.
בשנת 1808 נעשתה סיירה לאון מושבת כתר בריטית וכך נותרה עד אמצע המאה ה-20, אז החל תהליך הדה-קולוניזציה. התהליך הגיע לשיאו עם מתן העצמאות לסיירה לאון ב-27 באפריל 1961. ראש ממשלתה הראשון היה סר מילטון מרגאי (1895–1964).
המדינה, שהייתה נתונה לשלטון מפלגה אחת בראשית שנות השמונים, סבלה ממלחמת אזרחים בשנת 1991, עת מרדו כוחות החזית המהפכנית המאוחדת (Revolutionary United Front – RUF) בהנהגתו של פודאי סנקו (Foday Sankoh) בממשלה. עשרות אלפי בני אדם נהרגו במהלך מלחמה זו, ויותר משני מיליון בני אדם (יותר משליש האוכלוסייה) נעקרו מבתיהם. רבים מהם נעשו פליטים במדינות שכנות. במהלך המלחמה העסיקה הממשלה את חברת אקזקיוטיב אאוטקמס לתמיכה בפעילות הצבא. בעקבות הפיכה צבאית ב-25 במאי 1997, הדיח רב-סרן ג'וני פול קורומה את הנשיא המכהן אחמד טג'אן קבאח. קבאח שב לנשיאות במרץ 1998, לאחר שכוחות ה-ECOMOG, בהנהגת ניגריה, הדיחו את החונטה הצבאית מהשלטון.
הסדר שלום, שנחתם ב-7 ביולי 1999 בלומה (Lomé) בירת טוגו, העלה תקוות שסיירה לאון תסיים את הסכסוך הפנימי (שהונע, בעיקר, על ידי הדחף לשלוט במרבצי היהלומים הרבים במדינה) ותשקם את תשתיתה וכלכלתה ההרוסות. עד סוף 1999 הוצבו כ-6,000 איש מכוחות שמירת השלום של האו"ם במדינה על מנת שהסדר השלום יכובד.
במאי 2000 הידרדר המצב במדינה עד כדי כך שכוחות בריטיים נאלצו לפעול במתכונת מבצע פליסר ולפנות אזרחים זרים מתחומיה. המצב התייצב, בסופו של דבר, כשהכוחות הבריטיים מהווים זרז להפסקת אש ולסיום מלחמת האזרחים. המלחמה הסתיימה רשמית ב-2002, אם כי גם לאחר מכן פרצו עימותים אלימים מעת לעת, והממשלה טרם השיגה שליטה מלאה וממשית בכל שטחי המדינה.
במרץ 2003 הועמדו מנהיג המורדים, פודאי סנקו, ועוד שלושה מעוזריו בפני בית משפט מיוחד של האו"ם לפשעי מלחמה. הם הואשמו ברצח, אונס, הפיכת נשים לשפחות מין, ומעשי טבח המוניים.
סיירה לאון הייתה אחת ממוקדי התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014–2015). בהתפרצות חלו בה מעל 14,000 בני אדם,
ו-3,956 מהם מתו מהמחלה. במרץ 2016 הכריז ארגון הבריאות העולמי על סיירה לאון נקייה מאבולה.
באוגוסט 2017, התרחשו מפולות בוץ בסמוך לעיר הבירה, פריטאון. בינואר 2020, פרצה מגפת הקורונה במדינה.
פוליטיקה

סיירה לאון היא רפובליקה נשיאותית. נשיא המדינה, הנבחר ישירות בידי העם, הוא ראש המדינה וגם ראש הרשות המבצעת. הנשיא נבחר כל חמש שנים. הוא ממנה ועומד בראש קבינט של שרים.
הרשות המחוקקת בסיירה לאון כוללת בית נבחרים יחיד, ובו 124 מושבים. 112 נציגים נבחרים במקביל לבחירות לנשיאות; 12 המושבים האחרים שמורים לתריסר מנהיגי השבטים הבולטים מכל אחד ממחוזותיה המִנהליים של סיירה לאון.