stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהבתיהם
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', נתונים: "אהבתיהם" הדיסק הנמכר ב-10 השנים האחרונות, באתר ynet, 26 באפריל 2004
↑  כתבי ynet, שיא ישראלי, באתר ynet, 28 באפריל 2009
| שלמה ארצי (דיסקוגרפיה) |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שלמה ארצי (1970) • על אנשים (1971) • פתאום אחר ימים רבים (1972) • אומרים ישנה ארץ (1973) • לכל החברים מהמסע מים אל ים (1974) • את ואני (1975) • משחקי 26 (1975) • עת שערי רצון להפתח (1975) • יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל אביב (1976) • רומנסה ופיוט (1977) • גבר הולך לאיבוד (1978) • דרכים (1979) • חצות (1981) • מקום (1982) • תרקוד (1984) • לילה לא שקט (1986) • חום יולי אוגוסט (1988) • כרטיס ללונה פארק (1990) • ירח (1992) • שניים (1996) • אהבתיהם (2000) • צימאון (2002) שפויים (2007) • אושר אקספרס (2012) • קצפת (2016) |  |
| אלבומי ילדים | הטיול לארץ התווים (1972) • שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד (1976) • סיפורי התנ"ך לילדים (1982) |  |
| מיני-אלבומים | פתאום עכשיו פתאום היום (1970) • את ואני (1975) • ציונות בלי מירכאות • מממ-נננ\פנדל • חיוכו של ילד • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • אחרי שנואיבה נגמרה (1977) • אהבתיה (1994) • גבר הולך לאיבוד (1995) • אנחנו לא צריכים (1999) |  |
| אלבומי הופעה | שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא (1983)  • ההופעה 97 (1997) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • עונת ההופעות (2010) |  |
| אוספים ומארזים | אוסף שירים מתורגמים לגרמנית (1975)  • שלמה ארצי השירים היפים (1976) • השירים 1 (1990) • השירים 2 (1990) • שירים 3 (1991) • האוסף המשולש (1993) • שירי אהבה שלי (2003) • השנים הראשונות (2008) • תתארו לכם (2013) • אלבומי המופת (2013) • אוסף השירים שהסתתרו (2016) • פעם תורי, פעם תורך (2017) • אתמול היה טוב (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f3abb6bc-2e52-3985-ba7e-1d9e71bbfa35
סאסארי

סאסארי (באיטלקית Sassari; בסאסרזה Sassari; בסרדו Tàthari או Tàtari; בקטלאנית Sàsser; בספרדית עתיקה Saçer) היא עיר בנפת סאסארי, בצפון-מערבו של האי והמחוז האוטונומי סרדיניה באיטליה. בעיר עצמה מתגוררים כ-130,000 תושבים, ובמטרופולין שלה כ-220,000 תושבים. העיר היא השנייה בגודלה באי לאחר הבירה קליארי.
גאוגרפיה

סאסארי שוכנת על רמה העשויה מאבן גיר, בגובה של 225 מטר מעל פני הים. הרמה משתפלת בהדרגה לכיוון  צפון-מערב ומסתיימת במפרץ דל'אסינרה (Golfo dell'Asinara). מדרום-מזרח לעיר שוכן מישור נורה (Nurra) שבו גבעות פוריות.
תולדות העיר

העיר נוסדה ככל הנראה בימי הביניים על ידי תושבי עיר הנמל העתיקה הרומאית "טוריס ליביסוניס" (Turris Lybisonis, כיום פורטו טורס) שלחופי מפרץ דל'אסינרה, שהגיעו אליה כאשר נסו אל תוככי האי מפני שודדי הים והסרצנים. היא נזכרה לראשונה במסמך משנת 1113 שנמצא באחד המנזרים בשם טאטארי (Tathari). בשנת 1166 נבזזה העיר על ידי יורדי ים מג'נובה, אך המשיכה והתקיימה וההגירה אליה נמשכה ובמאה ה-13. היא הייתה לעיר המאוכלסת ביותר באזור,  וכונתה באופן מסורתי בכינוי "הראש העליון" (Capo di sopra), להבדיל מהכינוי "הראש התחתון" שכיוון לקליארי. בשנת 1274 עברה העיר לשלטון הרפובליקה של פיזה אך שמרה על אוטונומיה. בשנת 1294 הניס הצי של ג'נובה את ההפאזנים בקרב מלוריה (Meloria), וסאסארי הייתה לעיר החופשית הראשונה בסרדיניה. בשנת 1323 עברה השליטה בעיר עברה לידי ממלכת אראגון, ולמרות שלושה ניסיונות מרד, נותרה העיר תחת השלטון הספרדי עד המאה ה-18. האימפריה הרומית הקדושה שלטה בעיר בשנים 1708–1717, ולאחריה הייתה לחלק מממלכת סרדיניה, שהייתה למעשה איחוד בין סרדיניה לפיימונטה. החל ב-1861 הייתה העיר לחלק מממלכת איטליה.
אתרי העיר

המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ואתנוגרפיה על שם סאנה, הנחשב למוזיאון הגדול בצפון ובמרכז סרדיניה. פרט למוצגים ארכאולוגיים ואתנוגרפיים, מוצגות בו גם יצירות אמנות.
חומה מהמאה ה-13 המקיפה את העיר ובה ארבעה שערים ושישה מ-36 מגדלים שניצבו לאורכה בעבר.
ארמון ד'אוסיני (Palazzo D'Usini) – אחד המבנים העתיקים בעיר המשמש כיום ספרייה ציבורית.
מזרקת רוזלו (Fountain of the Rosello) נבנתה בשנת 1606 על ידי אומן מג'נובה.
בנין האוניברסיטה שהוקם בין השנים 1611–1651 שימש במקור כבית ספר ישועי.
קתדרלת ניקולאס הקדוש מבארי שהוקמה במאה ה-13 והורחבה בסגנון גותי-קטלני החל ב-1480. בחזית בסגנון הבארוק, שהוקמה בין השנים 1650–1723, פורטיקו שמעליו שלוש גומחות ובהן פסלי קדושים. מגדל הפעמונים הוא בסגנון רומנסקי.
ארמון הדוכס מהשנים 1775–1806 הוא כיום מבנה העירייה.
ספורט

בעיר קיימת קבוצת כדורסל, דינמו סאסארי המשתתפת בליגת העל האיטלקית בכדורסל.
ערים תאומות

רומניה טימישוארה, רומניה
איטליה גוביו, איטליה
איטליה ויטרבו, איטליה
איטליה נולה, איטליה
איטליה פלמי (אנ'), איטליה
איטליה גוריציה, פריולי-ונציה ג'וליה, איטליה
נוף העיר
סמי עופר

ערך זה עוסק באיש עסקים ישראלי. אם התכוונתם לאצטדיון כדורגל על שמו, ראו .
| --- | --- |

שמואל (סמי) עופר
 לידה:  22 בפברואר 1922 גאלאץ, רומניה 
 פטירה:  3 ביוני 2011 (בגיל 89) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  שמואל הרשקוביץ 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תקופת הפעילות:  1950–2011 (כ־61 שנים)
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  אביבה עופר 
 פרסים והוקרה:  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
שמואל "סמי" עופר (הרשקוביץ; 22 בפברואר 1922 – 3 ביוני 2011) היה איש עסקים ואיל ספנות, נדבן, חובב אמנות ומעשירי ישראל. בשנת 2011 מוקם עופר במקום ה-79 מבין עשירי העולם. היה בן למשפחת עופר ואחד מהבעלים של "קבוצת האחים עופר" שבבעלותה נכסים בשווי של כ-10.3 מיליארד דולר (נכון ל-2011). על חלק מפעילותו העסקית נמתחה ביקורת ציבורית. משפחתו של עופר מתגוררת ברובה בישראל, אך עופר ניהל את עסקיו ממונטה קרלו שבמונקו. בשנת 2004, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
שנותיו הראשונות

שמואל הרשקוביץ נולד בגאלאץ שברומניה, ליוסף וצילה הרשקוביץ. בשנת 1924 עלה עם הוריו ואחיו דוד ויהודה (יולי) עופר לישראל והמשפחה התיישבה בחיפה. אביו של עופר עבד כסוחר המספק שירות לאוניות ועופר עזר בעסק עוד בילדותו. לאחר סיום בית הספר היסודי עבד כנער שליח בסוכנות אוניות בחיפה. במקביל הצטרף לארגון "ההגנה" והיה חבר בארגון הספורט הימי "זבולון".
במלחמת העולם השנייה נמנה עופר עם מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי, ושירת כמלח על שולת מוקשים בריטית באלכסנדריה שבמצרים. במלחמת העצמאות נשלח לשרת בחיל הים הישראלי, התגייס בדרגת סא"ל והשתחרר בשנת 1950. לאחר שחרורו הצטרף יחד עם אחיו יולי לעסקי הספנות של אביו, והפך לסוכן אוניות מהגוש המזרחי.
פעילות עסקית

בשנת 1950 רכש עופר את האונייה הראשונה שלו, אניית משא קטנה. בשנת 1956 ייסד עם אחיו יולי את חברת הספנות "נתיבי הים התיכון", בשותפות בחלקים שווים עם מרדכי מנו. השותפות ביניהם פורקה לאחר עשר שנים, ובשנת 1966 הקימו האחים את חברת "קווי הים התיכון". מאז הרחיבו את העסק בהתמדה, ובשנות ה-60 החלו להתפתח כחברת ספנות בינלאומית, שבה ניהל עופר את הפעילות הבינלאומית ממונקו. בסוף המאה ה-20 כללה החברה 200 אוניות.
נכסי האחים עופר, חלקם בבעלותם הבלעדית וחלקם גם בבעלות הציבור, כללו עסקי ספנות: חברת צים, חברת ניהול הספינות זודיאק (Zodiac Maritime Agencies) שמרכזה בלונדון ו-16.5% ממפעילת ספינות השעשועים השנייה בגודלה בעולם: רויאל קריביאן וכן בחברת טנקר פסיפיק, שבבעלותה כ-40 מכליות להובלת נפט.
בשנת 1994 נמנו האחים עופר עם רוכשי גרעין השליטה בבנק המזרחי, ובשנת 1999 רכשו ממשפחת אייזנברג את השליטה בחברה לישראל, שבבעלותה היה מפעל טאואר סמיקונדקטור ונכסים אחדים שרכשה מממשלת ישראל: בתי זיקוק לנפט בחיפה, כימיקלים לישראל וצים.
"החברה לישראל" שבבעלות משפחת עופר קנתה את מניות המדינה בחברת צים בשנת 2004. "החברה לישראל", שהחזיקה ב-48.6% ממניות צים כבר משנת 1970, הייתה המתמודדת היחידה על קניית יתרת החברה אף על פי שחברת ספנות נוספת מחו"ל הביעה בשנת 2001 עניין במניות החברה. לצורך מכירת מניות צים, הזמינה ממשלת ישראל שתי הערכות שווי, המחיר שהתקבל בפועל היה בגבול התחתון של הערכות אלו. מבקר המדינה מתח ביקורת על תהליך המכירה של צים.
בשנת 2002 הפרידו האחים עופר את נכסיהם: חלקו של סמי עופר בנכסי דלא ניידי ובבנק המזרחי הועבר לאחיו יולי, בתמורה לחלקו של יולי בחברה לישראל.
בשנת 2005 רכש עופר כ-15% ממניות חברת בתי הזיקוק בטורקיה לפי שווי של 3 מיליארד דולר. חצי שנה מאוחר יותר נמכרו שאר המניות לפי שווי של למעלה מ-8 מיליארד דולר. בכך נוצר רווח הון של 800 מיליון דולר. חקירת התובע הכללי בטורקיה העלתה חשדות להטיית המכרז על ידי בכירים בממשל הטורקי לטובת סמי עופר. הנושא זכה לסיקור ביקורתי ונרחב בעיתונות הטורקית. בשנת 2007 הוגשו כתבי אישום נגד ראש מנהל ההפרטה הטורקי וסגנו בחשד לשחיתות בעסקה זו.
ביקורת

חלק מהעסקאות שביצע עם אחיו עוררו טענות כי המדינה לא ניהלה כהלכה את המשא ומתן ולא שמרה כראוי על כספה ונכסיה. מספר פקידי ממשל שביצעו את העסקאות השנויות במחלוקת בשם מדינת ישראל עם משפחת עופר, התמנו לאחר פרישתם מהמגזר הציבורי ותום תקופת הצינון לעובדים בכירים בחברות של המשפחה. דוגמה אחת היא מינויו של החשב הכללי לשעבר במשרד האוצר, ניר גלעד, למנכ"ל החברה לישראל. זאת לאחר חתימת הסכם זיכיון של המדינה עם האחים עופר, (המוכר גם כ'הסכם ניר גלעד'), שעורר מחלוקת ניכרת בין המשפטנים ובציבור הכללי וספג גם ביקורת חריפה ממבקר המדינה, לאור הטענה כי המדינה שילמה למשפחת עופר סכום של 568 מיליון ש"ח תמורת בתי הזיקוק כאשר לפי הזיכיון הם שייכים למדינה לאחר פקיעתו.
בתקופה בה הייתה צים בבעלות משותפת למדינה ולקבוצת האחים עופר נהגה החברה לערוך עסקאות עם קבוצת האחים עופר תוך הפרת הוראות חוק החברות בעניין עסקאות עם נושא משרה בחברה.
כך, למשל, נהגה קבוצת עופר להימנע מתשלום עמלות על החכרת אוניות לצים ולהעלים את המידע מדירקטוריון החברה.
בין השאר עלו טענות אלו בסרט שיטת השקשוקה, שנעשה על ידי מיקי רוזנטל ואילן עבודי. בתגובה הוגשה תביעת דיבה על ידי החברה לישראל כנגד יוצרי הסרט והוכן סרט תגובה. בהסכם פשרה בין רוזנטל למשפחת עופר הוסכם כי משפחת עופר תשלם לרוזנטל 40 אלף ש"ח הוצאות משפט בתוספת מע"מ.
בחודש יוני 2004 שודר בתוכנית "עובדה" סרט התעודה "זהב לבן עבודה שחורה", ובו טענות רבות נגד מפעלי ים המלח על העסקת עובדי קבלן בתנאי העסקה לא ראויים, בעקבות סרט התעודה הוקמה ועדת בדיקה פנימית בראשות אלי גולדשמידט שכל המלצותיה להעסקת עובדי קבלן התקבלו על ידי הנהלת "כימיקלים לישראל".
ביקורת ציבורית והאשמות בדבר העדפה בלתי הוגנת הביאו בשנת 2006 לביטול זכייתה של חברת "רויאל קריביאן" שבשליטת עופר במכרז להפעלת נמל גלאטה באיסטנבול למשך 49 שנים תמורת 4.3 מיליארד דולר.
בחודש מאי 2011 פרסמה מחלקת המדינה שחברות שבשליטת משפחת עופר הפרו את החרם הכלכלי על איראן, אבל כשהסתיימה החקירה, ארבעה חודשים לאחר מכן, הסירה מחלקת המדינה את קבוצת האחים עופר מרשימת הסוחרות עם מדינה זו, וביטלה תוכניות להטלת סנקציות על החברה.
פילנתרופיה

סמי עופר תרם סכומים משמעותיים לגופים שונים בישראל ובעולם, בהם בית ספר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, הקרוי על שמו.
פילנתרופיה > קרנות רפואיות

בסוף 2005 הקים סמי עופר את קרן התרופות של קבוצת החברה לישראל למען הבריאות בישראל המממנת תרופות שעלותן אינה מכוסה בסל הבריאות. כך, למשל, מימנה הקרן את תרופת האורביטוקס לחולי סרטן המעי הגס ואת תרופת ההרצפטין לחולות סרטן השד.
בשנת 2007 תרם סמי עופר 42 מיליון שקלים להקמת "בניין הלב ע"ש סמי עופר" במרכז הרפואי תל אביב (איכילוב) שבנייתו הושלמה במרץ 2011.
בשנת 2007 תרם סמי עופר 25 מיליון דולר למרכז הרפואי רמב"ם בחיפה, 17 מיליון דולר מהסכום נועדו להקמת בי"ח תת-קרקעי לאשפוז 500 חולים בזמן חירום.
פילנתרופיה > מוזיאון תל אביב

בשנת 2005 הציע עופר לתרום 20 מיליון דולר להקמת אגף חדש במוזיאון ובתמורה דרש לקרוא למוזיאון על שמו ועל שם אשתו. בנוסף, התנה עופר את תרומתו בזכות וטו על החלטות הנוגעות לנדל"ן של המוזיאון ועיגון זכות זו באמצעות הערת אזהרה בטאבו. ההסכם אושר ברוב גדול (16 מול 4) במועצת עיריית תל אביב, אך נתקל בהתנגדות ציבורית. בסופו של דבר החליט עופר לבטל את תרומתו כשהוא מאשים "קומץ של אנשים שלא בחלו בשום אמצעי להכפיש את שמנו, ובמקום להכיר תודה – הכירו לנו רעה". אירועים אלו עמדו במרכז הסרט התיעודי "שיטת השקשוקה" של התחקירן והעיתונאי מיקי רוזנטל.
פילנתרופיה > המוזיאון הימי בגריניץ'

במרץ 2008 הודיע עופר על תרומה בסך 20 מיליון ליש"ט למוזיאון הימי ברובע גריניץ' שבלונדון התרומה מיועדת לבניית אגף חדש שיכלול אולם תצוגה בגודל 800 מ"ר, מרכז ארכיוני, מסעדה וחנות. האגף החדש אמור להיפתח לפני קיץ 2012 אז יארח גריניץ' כמה מאירועי האולימפיאדה. תרומה זו היא הגדולה ביותר שקיבל מוסד תרבותי בבריטניה מתורם פרטי. התרומה, לדברי מנהלי המוזיאון, מבטאת את הקשר של סמי עופר ללונדון ולתעשיית הספנות בבריטניה: 90 מהספינות אותן מנהל עופר מניפות את דגל אנגליה. ב-12 בנובמבר 2008 הודיעה שגרירות בריטניה בישראל כי אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, החליטה להעניק לעופר תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (KBE) "כאות הוקרה על תרומתו לשימור מורשת הצי הימי של בריטניה".
פילנתרופיה > אצטדיון סמי עופר

סמי עופר מימן כ-15% מעלות בניית אצטדיון הכדורגל שנבנה בחיפה ונפתח בשנת 2014, והוא נקרא על שמו. האצטדיון הוקם במבואות הדרומיים של חיפה ומכיל כ-30,942 מקומות. באצטדיון משחקות קבוצות הכדורגל מכבי חיפה והפועל חיפה, ולעיתים מארח האצטדיון גם משחקים בינלאומיים של נבחרת ישראל ומשחקים כגון שלבי חצי גמר וגמר גביע המדינה.
פילנתרופיה > בית ספר סמי עופר לתקשורת

בית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה קרוי על שמו של סמי עופר. בשנת 2004 הוענק לסמי עופר התואר "עמית כבוד של העשור" מטעם המרכז הבינתחומי על תמיכתו במוסד ובתלמידיו, בין היתר על ידי מימון השכלתם של יוצאי יחידת העילית שייטת 13.
פילנתרופיה > לאחר מותו - מלגת מנהיגות על שמו

בדצמבר 2022 השיקה קרן משפחת עידן ובתיה עופר את מלגת המנהיגות על שמו, לתואר שני בממשל באוניברסיטת הרווארד, שכוללת שכר לימוד שנתי בשווי 50 אלף דולר ודמי מחיה מלאים.
אוסף אמנות

עופר נחשב לאחד מעשרת אספני האמנות הגדולים בעולם.[דרוש מקור] בשנת 2006 רכש ציור של ואן גוך תמורת 40.3 מיליון דולר. בנוסף החזיק אוסף נכבד של ציורי מארק שאגאל.
פטירתו

בערוב ימיו התמודד עם מחלה קשה. נפטר ב-3 ביוני 2011 בביתו שבתל אביב, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
לאחר מותו דרשה רשות המיסים מיורשיו מס הכנסה בסך 940 מיליון ש"ח, על הכנסותיו בשנים 2006–2010. לאחר שיורשיו טענו שלא היה תושב ישראל בשנים אלה, הושגה פשרה לפיה שילמו היורשים רק 107 אלף ש"ח.
חיים אישיים

עופר היה נשוי לאביבה ואב לשניים:
אייל - מיליארדר, איש עסקים, יזם בינלאומי ופילנתרופ ישראלי.
עידן - איש עסקים ומיליארדר ישראלי. כיהן כיו"ר הדירקטוריון של החברה לישראל ויו"ר צים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  יוסף הרשקוביץ  יוסף הרשקוביץ     |  יוסף הרשקוביץ  יוסף הרשקוביץ     |  יוסף הרשקוביץ  יוסף הרשקוביץ     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |  דוד עופר  דוד עופר     |  דוד עופר  דוד עופר     |  דוד עופר  דוד עופר     |   |   |   |   |   |   |   |  סמי עופר  סמי עופר     |  סמי עופר  סמי עופר     |  סמי עופר  סמי עופר     |   |   |   |   |   |  יולי עופר  יולי עופר     |  יולי עופר  יולי עופר     |  יולי עופר  יולי עופר     |
|   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  יצחק (במבי) עופר  יצחק (במבי) עופר     |  יצחק (במבי) עופר  יצחק (במבי) עופר     |  יצחק (במבי) עופר  יצחק (במבי) עופר     |  |  שריה עופר  שריה עופר     |  שריה עופר  שריה עופר     |  שריה עופר  שריה עופר     |  |  עידן עופר  עידן עופר     |  עידן עופר  עידן עופר     |  עידן עופר  עידן עופר     |   |  בתיה עופר  בתיה עופר     |  בתיה עופר  בתיה עופר     |  בתיה עופר  בתיה עופר     |   |  אייל עופר  אייל עופר     |  אייל עופר  אייל עופר     |  אייל עופר  אייל עופר     |  |  ליאורה עופר  ליאורה עופר     |  ליאורה עופר  ליאורה עופר     |  ליאורה עופר  ליאורה עופר     |
הערות שוליים

1 2  במגזין פורבס
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  'הרשקוביץ'=בן צבי, ומכאן שם המשפחה העברי 'עופר'
↑
↑  מבקר המדינה, הליך מכירתן של מניות צים שבידי המדינה, דוח שנתי 55ב לשנת 2004 ולחשבונות שנת הכספים 2003, עמ' 1075
↑  Israeli billionaire shipping tycoon Sami Ofer brings money and controversy to Turkish privatization scene; Turkish Daily News
↑  תני גולדשטיין, ניר גלעד מונה למנכ"ל החברה לישראל, באתר ynet, 3 ביוני 2007
↑  רקע, חשין: "החברה לישראל מחזיקה את המדינה בגרון", באתר ynet, 27 בדצמבר 2005
↑  נורית פלתר, ח"כ פינס: לחקור מתן ההטבה החריגה לאחים עופר , באתר ynet, 8 באוקטובר 2003
↑  שרון קדמי, המדינה לבג"ץ: עתירת התנועה לאיכות השלטון נגד מינוי ניר גלעד בחברה לישראל - לא מן העניין, באתר TheMarker‏, 18 בספטמבר 2006
↑  מבקר המדינה, הסדר עקרונות לשימוש בנכסים עם תום הזיכיון, דו"ח שנתי 54א לשנת 2003, עמ' 329
↑  מבקר המדינה, עסקאות עם קבוצת אחים עופר, דוחות על הביקורת בשלטון המקומי, באיגודים ובמוסדות להשכלה גבוהה, שנת 2003, עמ' 650
↑  ”בשנת 1999 הקימו צים וקבוצת עופר מיזם משותף שעוסק בעיקר בהחכרת אניות לצים. רוב הכנסות המיזם הן מעמלות שהמחכיר משלם. קבוצת עופר אינה משלמת, זה שנים רבות, עמלות בגין אניות שצים חוכרת ממנה. הסדר זה לא עוגן בכתב. צים לא דיווחה עליו לדירקטוריון ולא הביאה אותו לאישורו גם לאחר שקבוצת עופר הפכה בעלת עניין בחברה לישראל.” ("עסקאות עם קבוצת אחים עופר" דו"ח מבקר המדינה מ-2003)
↑  נורית פלתר, ח"כ פינס: לחקור מתן ההטבה החריגה לאחים עופר, באתר ynet, 8 באוקטובר 2003
↑  אופיר בר-זהר, משפחת עופר תשלם למיקי רוזנטל 40 אלף שקל הוצאות בית משפט בתוספת מע"מ, באתר TheMarker‏, 13 בספטמבר 2009
↑  קרן התרופות של קבוצת החברה לישראל למען הבריאות בישראל
↑  חנוכת בניין הלב ע"ש סמי עופר ובית חולים חירום הראשון בארץ
↑  נציגי סמי עופר חתמו על תרומת ענק של 25 מיליון דולר למרכז רפואי, אתר בית החולים רמב"ם
↑  דנה גילרמן ויובל אזולאי, סמי עופר ביטל את התרומה למוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 30 בינואר 2006
↑  סמי עופר תרם 20 מיליון פאונד למוזיאון בריטי, ענת קורן, עלונדון
↑  אנשיל פפר, האביר לשם כבוד סמי עופר: המיליארדר תרם למוזיאון בריטי ויקבל תואר מהמלכה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2008
↑  נפתלי בנט תורם אופציות והוקרה לגיבורי ישראל, באתר ynet, 29 בנובמבר 2022
↑  עשרת הישראלים העשירים ביותר
↑  אלה לוי-וינריב, חן מענית, ‏המדינה ויתרה ליורשיו של סמי עופר על מס של כמיליארד שקל, באתר גלובס, 29 בפברואר 2016
יוסי דהאן, משחקי המס: לאן נעלמו מאות המיליונים שמשפחת עופר חייבת למדינה?, באתר "העוקץ", 3 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132678224X  VIAF: 921171400924436930001   WorldCat (עם VIAF): 921171400924436930001 
קברו של סמי עופר בבית הקברות טרומפלדור
יעקב אפשטיין (רב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1954 (בן 70) תשי"ד סעד, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מרכז הרב 
 השתייכות:  ציונות דתית 
 תחומי עיסוק:  הלכה, שמיטה, מצוות התלויות בארץ
 רבותיו:  הרצי"ה קוק, הרב אברהם שפירא, הרב דב ליאור, הרב יעקב אריאל, הרב אביגדור נבנצאל
 חיבוריו:  שו"ת חבל נחלתו
 
 פרסים והוקרה:  פרס כץ
 
הרב יעקב אפשטיין (נולד בו' בניסן ה'תשי"ד, 9 במרץ 1954) הוא רב ישראלי, פוסק הלכה וחוקר תורני במכון התורה והארץ. מחבר סדרת השו"ת "חבל נחלתו", עורך ספרי השו"ת של הרב יעקב אריאל, ועוד. זוכה פרס כץ לשנת 2022.
ביוגרפיה ופעילות

נולד וגדל בקיבוץ סעד, לאמו יהודית ואביו חיים מנחם, בנו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין. למד בבית הספר היסודי דעת ובבית הספר התיכון בקבוצת יבנה. למד בישיבת מרכז הרב והיה תלמידם של הרב צבי יהודה קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת גולני.
שימש לתקופה כר"מ בישיבת אורות הנגב שבמושב בית הגדי בראשות הרב שמחה שטטנר.
ביוגרפיה ופעילות > כתיבה ועריכה תורנית

הרב אפשטיין הוא מחבר וחוקר תורני ופוסק הלכה, עורך ספרים במסגרת מכון התורה והארץ ובאופן פרטי. גולת הכותרת של חיבוריו היא סדרת ספרי השו"ת "חבל נחלתו" – עשרים ותשעה כרכים בהם מחקרים ושאלות בהלכה בעניינים שונים. הסכמות לספריו קיבל מרבותיו, הרבנים אברהם אלקנה כהנא שפירא, יעקב אריאל, אביגדור נבנצל ודב ליאור. בספריו מביא הרב אפשטיין מאות פסקי הלכות מאת רבנים אלה, בע"פ ובכתב. בשנת 2022 זכה בפרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים על ספרו זה.
פרסם במהלך השנים מאמרים רבים בכתבי העת תחומין, התורה והארץ, צוהר, אמונת עתיך, שמעתין ועוד.
במסגרת עבודתו במכון התורה והארץ ערך את "באהלה של תורה", סדרת ספרי שו"ת בחמישה חלקים מאת הרב יעקב אריאל. כן היה מעורכי המהדורות החדשות של ספרי הראי"ה "שבת הארץ" (על הלכות שמיטה) ו"חוקות הארץ" על הלכות כלאים.
ערך את הספר "תורת קטיף" לזכר גוש קטיף ובו מאמרים של רבני ותושבי המקום, וכן ההדיר את שני כרכי ספרו של הרב ד"ר דוד אוקס "משכיל לדוד", חידושיו של הרב שמואל גורביץ שנדפסו תחת השם "קונטרס להקים שם" בתוך "וזאת ליהודה" מתורת הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי, ספרו של הרב אלעזר צבי לאבא "שיח אמונה", ספר הזיכרון לרב מנחם ליבמן "ישועות מנחם" וספר חידושיו "עלי מנחם", כתבי הרב פרופ' בנימין דה-פריס "מדרש בנימין", ספרו של אלתר ורנר "עשרת השבטים", ועוד.
חיים אישיים

בעבר התגורר במושב קשת ובעצמונה שבגוש קטיף. כיום מתגורר ביישוב שומריה. נשוי לאילנה לבית וידנפלד ואב לאחד עשר. חתנו הרב אלעד גדות הוא רב היישוב נגוהות.
דודתו הייתה הרבנית שרה דרוקמן, אשת הרב חיים דרוקמן.
הערות שוליים

↑   ליום השנה - חיים אפשטיין, סרטון בערוץ "עקיבא אפשטיין", באתר יוטיוב (אורך: 12:31)
↑  ביקורת על הספר באתר ארץ חמדה; חבל נחלתו, באתר ויקיטקסט
↑  זוכי פרס כץ 2022, באתר קרן כץ; איציק ברנדויין, לראשונה: פרס ההלכה היוקרתי הוענק לשלוחי חב"ד, באתר ערוץ 7, י"ז באב ה'תשפ"ב
↑  ראה באתר רמבי"ש
↑  גוש קטיף בתורה ובמעשה - גם שבע שנים אחרי, באתר ערוץ 7, 19 באוגוסט 2012
↑  חנן גרינווד, פורץ דרך: הרב גדות תרם שני איברים לשני אנשים, באתר ישראל היום, 16 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435972205171  LCCN: nr2003002672  VIAF: 58148874533949621693   WorldCat (עם VIAF): 58148874533949621693
צומת האיקסים

| --- | --- |

הצומת בשנת 2023 לכיוון מזרח
 תאריך הקמת הצומת:  9 בדצמבר 1924
 מיקום:  ירושלים
 כבישים בצומת:  רחוב יפו המלך ג'ורג' שטראוס
 מסילות בצומת:  הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
 אתרים סמוכים:  בניין טרבלוס, מעיין שטוב
 קואורדינטות:  31°46′59″N 35°13′04″E﻿ / ﻿31.783194444444°N 35.217638888889°E﻿ / 31.783194444444; 35.217638888889
  (למפת ירושלים מוגדלת) צומת האיקסים(למפת ירושלים רגילה) צומת האיקסים(למפת הרי ירושלים רגילה) צומת האיקסים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) צומת האיקסים he
 
צומת האיקסים (או צומת שטראוס) הוא מפגש הרחובות הראשיים בלב ירושלים – יפו מכיוון מזרח למערב, והמלך ג'ורג', שמשנה את שמו לשטראוס בצידו הצפוני של הצומת.
הצומת עתיד להיות נקודת המפגש היחידה בין הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, שעובר לכל אורכו של רחוב יפו, לבין הקו הכחול, שיעבור ברחוב המלך ג'ורג'. קיימת תוכנית עתידית להקמת מרכז תחבורתי רחב בצומת שיכלול תחנת רכבת תת-קרקעית של רכבת ישראל שתקרא בשם תחנת הרכבת ירושלים מרכז.
היסטוריה

הצומת נחנך ב-9 בדצמבר 1924, עם סלילתו של רחוב המלך ג'ורג'. עד אז עברה במקום רק הדרך הראשית ממזרח למערב, שהובילה מירושלים ליפו, שהיא רחוב יפו של ימינו. עד שנות ה-20 שכנו באזור כמה מבנים, שנסמכו אל קו פרשת המים הארצי, שחצה בקו צפון-דרום את רחוב יפו סמוך לנקודה זו.
ביוזמתם של מושל ירושלים, רונלד סטורס, וראש העירייה באותה עת, ראע'ב נשאשיבי, הוחלט לסלול רחוב, שינצל את קו פרשת המים, ויאפשר מעבר נוח מדרום העיר אל מרכזה ההולך ומתפתח. בעקבות כך נחנך רחוב המלך ג'ורג' החל מאזור תחנת הרכבת בדרום, לאורך קו הרכס, וצפונה לכיוון שכונת מאה שערים ושכונת הבוכרים.
בתחילה היה הצומת מפגש רחובות צנוע, שבו חלפו מעט מאוד בני אדם וכרכרות. במרכזו הוצב עמוד תאורה, ששימש את העוברים והשבים. בחלוף השנים הפך הצומת לנקודה מרכזית וחשובה, עם התפתחותו המהירה של מרכז העיר בתקופת המנדט. צילומים מאותן שנים מלמדים כי הצומת היה מוקד של הפגנות ומופעי רחוב.
צומת זה הוא הצומת הראשון בירושלים בו הוצב רמזור.
בתחילת שנות האלפיים החלו עבודות לקו האדום של הרכבת הקלה, כיום חופרים מנהרה מצומת בר-אילן לצומת האיקסים לטובת הקו הכחול, בצומת צפויה להיות נקודת מפגש בין הקו האדום לכחול, האחד על רחוב יפו והשני על רחובות המלך ג'ורג' ויכנס למנהרה מתחת לרחוב שטראוס. ואף תחנת ירושלים מרכז בסמוך לצומת.
חנויות ומבנים היסטוריים

בפינות הצומת ממוקמים ארבעה מבנים חד קומתיים ובהם חנויות. שלושה מהמבנים נבנו על ידי משפחת חיים ולירו והרביעי, ברחוב יפו 52 פינת רחוב שטראוס, הקרוי בניין טרבלוס (על שם מסעדת טרבלוס שפעלה במבנה) על ידי משפחת קוקיא. כחלק מתוכנית "גוש 50" מיועד הבניין להריסה וייהפך לכיכר ציבורית שמסביבה יבנו מבנים בגובה של 6 עד 8 קומות. לשלושה המבנים האחרים יש אישורים לתוספת קומות.
משנת 1933 פעלה בצומת חנות הספרים שהייתה היסוד להוצאת קריית ספר. בית מסחר נודע אשר שכן בצומת מאז שנת 1940 הוא "מעיין שטוב".
מעברי החצייה

בשנות ה-60 של המאה ה-20 סימנה עיריית ירושלים מעברי חצייה בצומת בכל ארבעת צדדיו, אך גם באלכסונים, מה שהקנה לו את הכינוי העממי "צומת האיקסים". סימון המעברים האלכסוניים אפשר להולכי רגל לקצר את דרכם מפינה לפינה של הצומת. בדומה לכך, סומנו מעברי חצייה אלכסוניים גם בכיכר השבת, שבהמשך רחוב שטראוס.
עם העבודות לרכבת הקלה ברחוב יפו הוחלף האספלט באבני ריצוף ומעברי החצייה שחצו את הצומת באלכסון הוסרו, כיום ישנם מעברי חצייה כבכול צומת (ריבוע של מעברי חצייה).
פיגוע סבארו

באוגוסט 2001 התרחש פיגוע ההתאבדות במסעדת סבארו ששכנה בקרן הדרומית-מזרחית של הצומת, שבו נרצחו 16 איש. כיום (2024) שוכן במקום סניף של רשת מאפה נאמן.
הערות שוליים

↑  אלידע בר-שאול, ליבש את המַעְיָין?, במדור "פינה ירושלמית" בעלון פרשת השבוע "מעייני הישועה", י"ד בטבת ה'תשס"ט
↑  תוכנית גוש 50, מרכז ירושלים – רונאל לוי אדריכלים
↑  דליה טל, ‏ישי אישר את גוש, באתר גלובס, 25 במרץ 2001
↑  רנית נחום-הלוי, ההיסטוריה מפנה את מקומה: רבי קומות במקום מבנים עותמאניים בירושלים, באתר TheMarker‏, 22 ביוני 2008
הצומת בשנת 1924 במבט צפונה, אל כיוון רחוב שטראוס של ימינו. בניין מסעדת טרבלוס היה הראשון שנבנה בצומת
הצומת בשנת 2024 במבט צפונה, אל כיוון רחוב שטראוס.
הצומת בשנת 2007 במבט מזרחה. על הכביש ניתן להבחין במעברי החצייה המצטלבים.