stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורע החוק ג'וסי וולס
הערות שוליים

↑  Foote, John H. (2008). Clint Eastwood: Evolution of a Filmmaker. Westport, CT: Praeger. p. 32. ISBN 978-031335247-8.
↑  "IMDB - The Outlaw Josie Wales". ארכיון מ-13 במאי 2021. נבדק ב-19 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406503505171  BIBSYS: 13066462  BnF: cb16473426n (data)  GND: 4725899-8  LCCN: no98036412  NKC: unn2008483354  SUDOC: 201613522  VIAF: 221766173   WorldCat (עם VIAF): 221766173
תעביר את זה הלאה (סרט, 2000)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Pay it Forward 
 בימוי:  מימי לדר 
 הופק בידי:  מארי מק'לגלן ג'ונתן טריסמן
 תסריט:  קתרין ריאן הייד  ליזלי דיקסון
 עריכה:  דייוויד רוזנבלום 
 שחקנים ראשיים:  קווין ספייסי הלן האנט היילי ג'ואל אוסמנט
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  אוליבר סטייפלטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Tapestry Films, פאתה 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 באוקטובר 2000
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  לאס וגאס ואלי 
 תקציב:  40,000,000‏$
 הכנסות:  55,707,411‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   payitforward
 payitforward.warnerbros.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
תעביר את זה הלאה (באנגלית: Pay It Forward) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויה של מימי לדר, המבוסס על הרומן המצליח של קתרין ריאן הייד. הסרט יצא בשנת 2000 וגרם לאנשים רבים לפעול למען הכלל לאחר שצפו בו - הקמת עמותות רבות עם מטרות שונות, ניסיונות רבים ליישום השיטה המתוארת בסרט בחיי היום יום, באמצעות תרומות לנזקקים ופעולות רבות אחרות.
תקציר עלילתי

טרוור הוא ילד שחי בלאס וגאס. הוא חי בפחד מפני אביו המתעלל אשר עזב אותו ואת אימו האלכוהוליסטית. כאשר הוא מגיע לכיתה ז' בבית הספר הוא מקבל מהמורה שלו משימה לימודית - לנסות ולמצוא דרך שתשנה את העולם. בהתחלה טרוור חושב שזה לא אפשרי לביצוע אך עד מהרה הוא מתחיל לפעול. הוא מייסד שיטה חברתית לפיה אדם מחזיר טובה לא למי שקיבל אותה ממנו, אלא מחזיר אותה לשלושה אנשים אחרים, מוכרים או זרים. כך, אנשים סביבו מתחילים להעביר את המעשים הטובים מאדם לאדם וטרוור גורם לשינוי חברתי של ממש עד שהוא נכנס עמוק לחייו האישיים.
צמוד לסיפור של טרוור, עוקבים גם אחרי סיפורו של עיתונאי שחוקר את השיטה "תעביר את זה הלאה". שני הסיפורים מתרחשים בזמנים אחרים עד שלקראת סוף הסרט הם נפגשים בנקודת ההווה שמחברת בין העבר לעתיד בה העיתונאי נפגש עם טרוור.
ברקע מתגלגל סיפור האהבה העצוב של אימו של טרוור ומורו, כאשר טרוור עצמו לוקח חלק גדול בשידוך הזה. בסוף הסרט כל תוכניותיו של טרוור מצליחות, אך כאשר הוא יוצא מבית-ספרו הוא מסתבך בקטטה עם בריונים כשניסה למנוע מהם מלהציק לחבר שלו. במהלך הקטטה אחד מהבריונים שולף סכין ודוקר את טרוור. כתוצאה מהדקירה טרוור נפטר כמה שעות מאוחר יותר. לאחר מותו זכה טרוור לטקס אזכרה ענק בו השתתפו אלפי אנשים מכל רחבי ארצות הברית, שהושפעו מהתנועה החברתית שיצר טרוור.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
קווין ספייסי: יוג'ין סימונט
הלן האנט: ארלין מק'קיני
היילי ג'ואל אוסמנט: טרוור מק'קיני
ג'יי מוהר: כריס צ'נדלר
ג'יימס קאביזל: ג'רי
ג'ון בון ג'ובי: ריקי מק'קיני
אנג'י דיקנסון: גרייס
דייוויד רמזי: סידני פרקר
גארי וורנטס: מר טורסון
שון פייפרום: שון
צילומי הסרט

לפי הרומן "תעביר את זה הלאה", עליו מבוסס הסרט, המורה לאזרחות של טרבור הוא אפרו-אמריקאי בשם רובן סנט קלייר, אותו היה אמור לגלם דנזל וושינגטון. ימים ספורים לפני תחילת הצילומים הודיע וושינגטון שלא ישתתף בסרט בגלל התחייבויות קודמות וההפקה יצאה לחיפוש שחקן אחר. בסופו של דבר קווין ספייסי, שהוא אדם לבן, הסכים לגלם את דמותו של המורה והשם של הדמות שונה ליוג'ין סימונט.
הוא הלך בשדות (סרט)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  הוא הלך בשדות מאת משה שמיר
 בימוי:  יוסף מילוא
 הופק בידי:  יצחק אגדתי יעקב שטיינר
 תסריט:  צ'ארלס הלדמן, יוסף מילוא משה שמיר
 עריכה:  נירה עמרי
 שחקנים ראשיים:  אסי דיין איריס יוטבת חנה עדן יוסף מילוא שמואל עצמון יעקב בן-סירא אלי כהן שרגא פרידמן  יוסי גרבר  אורי לוי גבי עמרני יהודה ברקן ראובן בר יותם גדעון זינגר  קובי רכט סנדרה שדה
 מוזיקה:  סשה ארגוב
 צילום:  ג'יימס אלן
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1967
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
הוא הלך בשדות הוא סרט קולנוע ישראלי שצולם בשחור לבן, שיצא לאקרנים בשנת 1967.
הסרט מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת משה שמיר. הסרט מכר 324,000 כרטיסים בישראל.
הסרט מתאר את חייו של אורי כהנא (אסי דיין), הפלמ"חניק, ואת אהבתו הגדולה למיקה (איריס יוטבת), נערה עולה, עד למותו הטראגי בשדה הקרב.
אורי הוא צבר יליד הארץ, קיבוצניק, הילד הראשון של קיבוץ "גת העמקים", בן 19. אורי הוא בעל ביטחון עצמי, וחש מחויבות עמוקה לארצו, למשפחתו, ולחבריו, אולם מעל לכל, הוא מחויב למשימות הצבאיות שהוטלו עליו. בניגוד לאורי, יליד הארץ, שבא "מכאן", מיקה, בת זוגו, היא עולה חדשה מפולין, פליטה חסרת כל, שבאה "משם" (השואה שאינה נזכרת בסרט במפורש), והגיעה על מנת להיקלט בקיבוץ. הסרט מגולל את סיפור אהבתם של השניים, כאשר ברקע סיפורו של הקיבוץ.
בתרבות הפופולרית דמותו של אורי נתפסת כדמותו של הצבר המיתולוגי. נורית גרץ וחוקרים נוספים טוענים כי בראשית הסרט ניתן למצוא בדמותו מאפיינים אינדיבידואליסטים, אך בחלקו השני אורי "חוזר בתשובה" לאומית והופך למייצג הצבר הציוני במיטבו. ליאת שטייר-לבני טוענת כי למעשה הסרט מפרק את דמותו הקולנועית של הצבר המיתולוגי. התרבות הישראלית נתפסה בסממנים חיצונים של הדמות הקולנועית ובקווי העלילה הכלליים, אך, למעשה, אורי הקולנועי איננו מתאר שילוב מוצלח של עובד אדמה ולוחם אמיץ, כי אם את שיברו - גבר מבולבל, בעל סממנים ילדותיים, שבור ואובד דרך, שנכשל בכל נתיב אליו הוא פונה.
הסרט זכה לביקורות פושרות (מילוא לא שב לביים קולנוע לאחר-מכן), אך הצליח קופתית.
פסקול

את פסקול הסרט הלחין סשה ארגוב ועיבד ולדימיר קוסמה. הפסקול יצא כתקליט אינסטרומנטלי ברובו ב-1967. באותה שנה נכתבו מילים ועיבודים חדשים לשתיים מהנעימות שנכללו בו, והופק תקליט שכלל את שיר הנושא (בביצוע עירית סנדנר) ושני שירים שנכתבו לפי מנגינות מהפסקול המקורי: "החולמים אחר השמש" (למילים של יורם טהרלב בביצוע אביבה בנו), ו"שיר הכרם" (למילים של יעקב שבתאי בביצוע ליאור ייני).. "החולמים אחר השמש" זכה בהמשך לביצועים רבים נוספים.
לקריאה נוספת

נורית גרץ, סיפור מהסרטים - סיפורת ישראלית ועיבודיה לקולנוע, האוניברסיטה הפתוחה, 1993, פרק 2 - "כבר לא אותם שדות: הוא הלך בשדות", עמ' 63 - 94
הערות שוליים

↑  Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 217.
↑  נורית גרץ, פרק 2 - "כבר לא אותם שדות: הוא הלך בשדות", סיפור מהסרטים - סיפורת ישראלית ועיבודיה לקולנוע, האוניברסיטה הפתוחה, 1993, עמ' 63 - 94
↑  ליאת שטייר-לבני, דמות הצבר המיתולוגי בסרט "הוא הלך בשדות" – קריאה מחודשת, כיוונים, עמ' 290-304
↑  הלך בשדות, פסקול הסרט, באתר סטריאו ומונו
↑  הוא הלך בשדות, פזמונים לפי פסקול הסרט, באתר סטריאו ומונו
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליל הצייד

| --- | --- |
כרזת הסרט "ליל הצייד"
כרזת הסרט "ליל הצייד"
 מבוסס על:  The Night of the Hunter 
 בימוי:  צ'ארלס לוטון
 הופק בידי:  פול גרגורי
 תסריט:  תסריט: ג'יימס אגי צ'ארלס לוטון סיפור מקורי: דייוויס גראב
 עריכה:  רוברט גולדן
 שחקנים ראשיים:  שלי וינטרס רוברט מיצ'ם ליליאן גיש
 מוזיקה:  ולטר שומן
 צילום:  סטנלי קורטז
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Paul Gregory Productions
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בספטמבר 1955
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  פילם נואר, סרט דרמה, מותחן פשע, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  הרי האפלצ'ים 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  795,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   nightofthehunter
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל הצייד (באנגלית - The Night of the Hunter) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1955. הסרט, פנטזיית אימה גותית, הוא הסרט היחיד שביים השחקן הבריטי צ'ארלס לוטון. בסרט מככבים רוברט מיצ'ם ושלי וינטרס. הסרט מבוסס על ספר בשם "ליל הצייד" מאת הסופר האמריקאי דייוויס גראב שיצא לאור בשנת 1953, המספר את סיפורו של מטיף פסיכופת, רוצח נשים סדרתי, הרודף אחר אוצר המוחזק על ידי שני ילדים. הספר, שעובד למסך הקולנוע על ידי התסריטאי ג'יימס אגי בשיתוף פעולה עם לוטון, מבוסס על מקרה אמיתי של אדם בשם הארי פאוארס שנתלה בשנת 1932 בשל רציחתן של שתי אלמנות ושלושה ילדים בעיירה קלרקסבורג שבווירג'יניה המערבית.
הסרט, שצולם בשחור לבן, הוא יצירה אקספרסיוניסטית ברוח הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני. על אף שהסרט נחשב לסרט אפל, הוא שונה מאוד מיצירות אחרות של הקולנוע ההוליוודי בשנות ה-40 ובשנות ה-50. על אף שהסרט לא זכה להכרה ולהצלחה גדולה בזמן שיצא אל האקרנים, הוא השפיע על דורות של במאי קולנוע נודעים.
ב-1992 נבחר הסרט "ליל הצייד" לשימור על ידי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, לאחר שספריית הקונגרס הכריזה כי הוא "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
צוות השחקנים

רוברט מיצ'ם: הארי פאואל.
שלי וינטרס: וילה הארפר.
ליליאן גיש: רייצ'ל קופר.
בילי צ'אפין: ג'ון הארפר.
סאלי ג'יין ברוס: פרל הארפר.
פיטר גרייבס: בן הארפר.
ג'יימס גליסון: בירדי סטפטו.
נושאי הסרט וסגנונו

הסרט עוסק בנושאים רבים - האמונה הדתית, המאבק בין הטוב לרע, האישה כמפתה, תום הילדות. דמותו של הארי פאואל כולה רוע צרוף, ואילו דמותה של רייצ'ל קופר היא הטוב בהתגלמותו. הילדים לכודים בין שני הקטבים, ומנסים להגיע ממקום הרוע אל המקום בו שורר הטוב, באמצעות השיט בנהר, בו מודגש הטבע הפראי של נהר אוהיו. המאבק בין הטוב לרע אינו רק חיצוני, אלא גם פנימי, ומסומל במילים המקועקעות על ידיו של פאואל. הדימוי החזותי שנוצר מכך הוא כה חזק, עד ששוחזר בסרטים רבים לאחר מכן. בין היתר בסרטו של ספייק לי "עשה את הדבר הנכון" (1989) קיימת התייחסות ישירה לדימוי זה, בסרט "מופע הקולנוע של רוקי" מקועקעים על פרקי אצבעותיו של אדי המילים "אהבה ושנאה", וכך גם בסרט "האחים בלוז", בהם מקועקעים שמותיהן של הדמויות על פרקי אצבעותיהם, וכך גם בדמות המאיימת של "סיידשואו בוב" במשפחת סימפסון. ברוס ספרינגסטין הזכיר דימוי זה בשירו "Cautious man". במאי 2011, כאשר הגיע הבמאי לארס פון טרייר לפסטיבל קאן וחשף במסיבת עיתונאים את הערצתו להיטלר, חשף כי על פרקי אצבעותיו מקועקעת המילה Fuck בדומה לקעקועי גיבור "ליל הצייד"
סגנונו של הסרט קשה מאוד להגדרה. רבים, ובהם אתר הסרטים IMDb, מגדירים אותו כ"סרט אפל", ואכן מבחינת הנושאים, הצילום, ומאפיינים רבים אחרים, המדובר בסרט אפל לכל דבר, שיצא בתקופת הזוהר של הסרט האפל. אך אחרים סבורים שבשל העובדה שהאלמנט המרכזי בסרט האפל, העמימות המוסרית, נעדר מהסרט שכל כולו מאבק של הטוב ברע, אין המדובר בסרט אפל.
מבחינה סגנונית הסרט הולך בעקבות הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני בצילום שחור-לבן, במשחק מוגזם, בתפאורה מלאכותית. סצנות רבות נראות כאילו יצאו ישירות מגרמניה בשנות ה-20, כגון הסצנה בה מופיע לפתע צילו של המטיף הרצחני בחדרם של הילדים, או סצנת הרצח, המצולמת כולה בתפאורה בולטת, המזכירה כנסייה גותית, וכוללת משחקי אור וצל המשתלבים באווירה הכללית של הסרט ושל הסצנה. מקור סגנוני נוסף ובולט הוא הקולנוען ד. וו. גריפית, כאשר ההומאז' מתבטא לא רק מבחינה קולנועית, במשחקי האור והצל שהיו אופייניים לגריפית', בסמליות, ובמעברים הארכאיים בין הסצנות האופייניים לגריפית', אלא גם בנוכחותה של ליליאן גיש, השחקנית המזוהה עם סרטיו של גריפית'. לאווירה מוסיפה המוזיקה של ולטר שומן ששילב שירי ילדים והמנונים דתיים, המוסיפים אווירה מהפנטת וטעונה, כאשר שיר הנושא "נשען על הזרועות הנצחיות" חוזר לאורך כל הדרך.
הפקה

הרוח החיה מאחורי הפקת הסרט היה המפיק פול גרגורי. גרגורי פנה אל צ'ארלס לוטון בבקשה לביים את הסרט, לאחר שרכש את הזכויות לספרו של דייוויס גראב שיצא לאור כשנתיים לפני כן, והאמין כי לוטון הוא האיש שיכול לשמור על רוחו המיוחדת של הספר. לוטון התנסה בבימוי בשנת 1948, כאשר לקח חלק בבימוי הסרט "האיש על מגדל אייפל" לצדו של ברג'ס מרדית', אך מרדית' הוא שקיבל את הקרדיט על בימוי הסרט. לוטון החל להרכיב צוות. כצלם נבחר סטנלי קורטז בעל הסגנון הייחודי, הידוע בשל צילום הסרט "האמברסונים המופלאים" בשנת 1942 בהדרכת הבמאי אורסון וולס. כתסריטאי נבחר ג'יימס אגי. אגי היה אלכוהוליסט, בשלבים אחרונים של דעיכה ממחלתו. לוטון נטל חלק נכבד בכתיבת התסריט. במשך שנים הייתה הסברה כי לוטון כתב מחדש את התסריט לאחר שהנוסח שאגי הוציא מתחת ידו היה בלתי ניתן לצילום, אך בשנת 2004 התגלה עותק הטיוטה הראשונה של אגי, שהיה כמעט זהה לסרט המוגמר. לתפקיד הראשי נבחנה מועמדותם של מספר שחקנים, ובחירתו הראשונה של לוטון הייתה בגרי קופר, אך לבסוף נבחר מיצ'ם, שהעניק לתפקיד את אופיו המיוחד והפך אותו לאחד מתפקידי הנבלים הזכורים בהיסטוריה של הקולנוע האמריקאי. לוטון בחר במיצ'ם בשל הבוז ששניהם רחשו הן לממסד הדתי, והן לממסד ההוליוודי. לתפקידי הילדים נבחרו בילי צ'אפין בן ה-12 וסאלי ג'יין ברוס בת ה-7, ששניהם היו שחקנים מקצועיים. וינטרס נבחרה לתפקיד בשל כך שלמדה בכיתת אומן שבה לימד לוטון.
הסרט צולם ב-36 ימים, ולוח הזמנים הואץ על מנת שמיצ'ם יוכל להמשיך ולשחק בסרט הבא לו התחייב, "לא כזר". על אף שלוטון פיתח מערכת יחסים מעולה עם מיצ'ם, שלי וינטרס וליליאן גיש ששיחקו את תפקידי הבוגרים הראשיים, הרי שהוא פיתח תיעוב כלפי השחקנים הילדים, שעל אף גילם הצעיר היו שחקנים מקצועיים, לאחר שבילי צ'אפין התגאה בפניו בכך שזכה בפרס פסטיבל מבקרי הקולנוע של ניו יורק. במהלך הסרט הדריך מיצ'ם את הילדים (צ'אפין וסאלי ג'יין ברוס ששיחקה את פרל), בעוד שלוטון נמנע ממגע עמם.
הצלחת הסרט והערכתו

בזמן יציאתו לאקרנים כשל הסרט בקופות. חלק מהכישלון ניתן לייחס לפרסום מוטעה, חלק לעובדה שהסרט צולם בשחור לבן והוקרן בפורמט רגיל בפני צופים המצפים לסינמסקופ, ייתכן שהסרט פשוט הקדים את זמנו, וייתכן שצופי הקולנוע לא אהבו את מיצ'ם, הגברי והסימפתי, בתפקיד רוצח סדרתי פסיכופת. מכל מקום, לוטון, שהאריך ימים עד שנת 1962, לא ביים עוד סרט נוסף.
הסרט התגלה על ידי דורות מאוחרים יותר של צופי קולנוע, וכיום הוא נחשב ליצירת מופת, ולאחד הסרטים הגדולים של הקולנוע האמריקני. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט כתב כי "זהו אחד הסרטים המפחידים ביותר עם אחד הנבלים הבלתי נשכחים, ומחזיק מעמד בשתי הנקודות אלו גם אחרי ארבעה עשורים" פולין קייל כתבה, בשנת 1968 כי "זהו אחד הסרטים המפחידים ביותר שנעשו אי פעם". הסרט השפיע על במאי קולנוע דגולים רבים ובהם מרטין סקורסזה, ג'ים ג'ארמוש, האחים כהן דייוויד לינץ', טרנס מאליק ורבים אחרים.
ברשימת "מאה המותחנים הטובים" שערך המכון האמריקאי לקולנוע בשנת 2001 מוקם הסרט במקום ה-34‏ וגיבורו, הארי פאואל, מוקם במקום ה-29 ברשימת "הנבלים הגדולים" שערך המכון בשנת 2003. כתב העת "מחברות הקולנוע" מנה את הסרט במקום השני ברשימת מאה הסרטים הטובים ביותר שפרסם בשנת 2007. מכון הסרטים הבריטי מנה את הסרט בין חמישים הסרטים שאדם צריך לראות לפני שהוא מגיע לגיל 14. ב-1992 החליטה ספריית הקונגרס כי הסרט הוא "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית" ובחרה את הסרט לשימור.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "ליל הצייד", עמ' 103–105
הערות שוליים

↑  ליל הצייד אתר filmsite
1 2  ליל הצייד באתר noir of the week
↑  עכבר העיר אונליין, לארס פון טרייר: 'אני מבין את היטלר', באתר הארץ, 18 במאי 2011
↑  ליל הצייד: לא נואר באתר filmsnoir
↑  צללים של אקספרסיוניזם אתר The dark room
1 2  ליל הצייד אתר moviediva
↑  ליל הצייד אתר American Society of Cinematographers
1 2  ליל הצייד אתר TCM
↑  כשרוברט מיצ'ם היה מאוד מאוד רע, הוא היה מאוד, מאוד טוב הגרדיאן 4.4.1999
↑  ליל הצייד האתר של רוג'ר איברט
↑  מובא אצל הליוול, Halliwell's Film Guide, מהדורה שישית, 1987, עמ' 739
↑  ליל הצייד אתר הביקורות של ג'רלד פירי
↑  ג'ים ג'ארמוש אתר סינמהרול
↑  אורי קליין, הסרט 'אומץ אמיתי': מדוע האחים כהן בחרו לעשות מערבון 'סתמי'?, באתר הארץ, 22 בפברואר 2011
↑  דניס לים מבט שני על "ליל הצייד" לוס אנג'לס טיימס, מוסף הבידור, 14.11.2010
↑  מאה שנים - מאה מותחנים אתר המכון האמריקאי לקולנוע
↑  מאה שנים - מאה גיבורים ונבלים אתר המכון האמריקאי לקולנוע
↑  מאה הסרטים היפים ביותר אתר מחברות לקולנוע
↑  חמישים סרטים שיש לראות לפני גיל 14 אתר המכון הבריטי לקולנוע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349870705171  BIBSYS: 1026137  BnF: cb125085478 (data)  GND: 4441913-2  LCCN: n99021585  VIAF: 316753704   WorldCat (עם VIAF): 316753704
פיירו המשוגע

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  אובססיה (ספר)
 בימוי:  ז'אן-לוק גודאר 
 תסריט:  ז'אן-לוק גודאר, Remo Forlani 
 עריכה:  Françoise Collin 
 שחקנים ראשיים:  אנה קארינה, ז'אן-פול בלמונדו
 מוזיקה:  אנטואן דיאמל, Serge Rezvani 
 צילום:  ראול קוטאר 
 מדינה:  צרפת
 חברת הפקה:  Dino De Laurentiis Cinematografica 
 חברה מפיצה:  נטפליקס, Société Nouvelle de Cinématographie 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בנובמבר 1965
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט קומדיה, סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  טולון 
 תקציב:  $300,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
פיירו המשוגע (בצרפתית: Pierrot Le Fou) הוא סרט מ-1965 של הבמאי הצרפתי ז'אן-לוק גודאר, בכיכובם של אנה קארינה וז'אן-פול בלמונדו. הסרט מבוסס על "אובססיה" (Obsession) רומן שנכתב על ידי ליונל וויט (Lionel White) ועובד לתסריט. הסרט היה סרטו העשירי של ז'אן-לוק גודאר באורך מלא, הוא יצא בין סרטו "אלפאוויל" (Alphaville) ל"גברי, נשי" (Masculine Feminine). לסרט הייתה הצלחה קופתית גדולה בצרפת באותה שנה ונבחר כסרט שייצג את צרפת בפרס האקדמיה ה-38 בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר אך הוא לא התקבל למועמדות.
עלילת הסרט

פרדיננד גריפון (ז'אן-פול בלמונדו) נשוי אך לא שמח בחלקו ולאחרונה פוטר מעבודתו בחברת טלוויזיה. לאחר שפרדיננד בילה ערב בפריז אשר היה מלווה בדיונים רדודים, הוא חש צורך להימלט ומחליט לברוח יחד עם השמרטפית, חברתו לשעבר, מריאן רנואר (אנה קארינה). הוא עוזב את אשתו, ילדיו ואת דרך החיים הבורגנית. הוא בא אל ביתה של מריאן ומוצא שם גופה ללא רוח חיים. פרדיננד מגלה במהרה שהארגון הצבאי החשאי - OAS (ארגון מחתרתי ימני צרפתי בזמן מלחמת אלג'יר) בעקבותיה. פיירו הוא שם החיבה שמריאן נתנה לפרדיננד בזמן היותם יחד,  אך שם חיבה זה לא התקבל בברכה מצידו של פרדיננד.
מריאן יוצאת למסע פשיעה מפריז עד לים התיכון במכוניתו של האדם המת. הם מנהלים חיים דינמיים ונעים כל הזמן ממקום למקום. אחרי שהם שורפים את המכונית של האדם המת, יחד עם הכסף שהיה בתא המטען, הם גם מטביעים מכונית שנייה שגנבו בים התיכון. בהמשך, הם מתמקמים בריביירה הצרפתית ומערכת היחסים שלהם מתחילה להיות מתוחה. פרדיננד קורא ספרים, מתפלסף וכותב ביומנו.
מריאן מאסה בצורת החיים שלהם והתעקשה שהם יחזרו לעיר, שם הם פגשו את אנשי הארגון המחתרתי שרודף אחריהם. חברי הארגון המחתרתי מענים את פרדיננד ואז עוזבים. בגלל הבלבול מריאן ופרדיננד נפרדים, כשמריאן יוצאת בחיפוש אחרי פרדיננד ופרדיננד מתמקם בטולון. לאחר שהם נפגשו שוב מריאן מנצלת את פרדיננד כדי להביא מזוודה מלאה בכסף, לפני שהיא בורחת יחד עם החבר האמיתי שלה שאותו היא תיארה  בעבר כאחיה. פיירו יורה במריאן ובחבר שלה, וברגע השיא של הסרט הוא צובע את פניו בכחול ומנסה לפוצץ את עצמו באמצעות קשירת דינמיט בצבעים של אדום וצהוב יחד מסביב לראשו ומדליק את הפתיל. רגע אחרי הוא מתחרט, אולם זה מאוחר מדי והוא מתפוצץ.
שחקנים

ז'אן-פול בלמונדו: פרדיננד גריפון, ידוע גם בשם "פיירו".
אנה קארינה: מריאן רנואר.
גרזיאלה גלוואני: מריה גריפון.
דירק סאנדרס: פרד.
ג'ימי קארובי: גמד.
רוג'ר דוטואה: גנגסטר מס' 1
האנס מייר: גנגסטר מס' 2
סמואל פולר: בעצמו.
הנסיכה עיישה עבדי: בעצמה.
אלקסיס פוליאקוף: המלאח.
ריימונד דבוס: האיש בנמל.
לזלו סזאבו: לזלו קובקס.
ז'אן פייר לאוד: הבחור הצעיר בקולנוע.
ז'ורז' סטאקט: סטאקט.
מחסום חווארה

| --- | --- |
 מיקום:  בלאטה, שכם
 מנוהל על ידי:   צבא ההגנה לישראל
 פתיחת המעבר:  אוקטובר 2000
 קואורדינטות:  32°10′40″N 35°16′23″E﻿ / ﻿32.17777778°N 35.27305556°E﻿ / 32.17777778; 35.27305556
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) מחסום חווארה(למפת צפון השומרון רגילה) מחסום חווארה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחסום חווארה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחסום חווארה he
 
בידוק ביטחוני של הולכי רגל במחסום, יולי 2005
מחסום חווארה, אוגוסט 2006
מחסום חווארה היה המחסום הראשי במעטפת המחסומים המקיפים את העיר הפלסטינית שכם, אשר בשומרון, מאז תחילת האינתיפאדה השנייה בשנת 2000. כיום מחסום זה פתוח ורק לעיתים נדירות נסגר.
בתחילת חודש יוני 2009, במסגרת שורת הקלות על תנועת הפלסטינים בשטחים מצד ישראל הופסקה בדיקתם של כלי רכב העוברים במחסום. בעקבות זאת קטן משמעותית היקף הולכי הרגל במעבר, ובסוף אותו חודש הופסקה גם בדיקתם.
במחסום חווארה עברו (עד 2009) כ-10,000 פלסטינים ביום בין הכפרים בשומרון ובגזרת שכם. המחסום שימש כנקודת ביקורת של צה"ל על מעבר פלסטינים בין יישובי השומרון בגזרת שכם. הוא שוכן על כביש 60 המחבר את ירושלים ושכם, דרומית-מזרחית לעיר, בין כפר קליל הנכלל באזור הכתר סביב שכם לכפר חווארה הנמצא מחוץ לכתר. מחסום נוסף הוא מחסום בית איבא בצידה המערבי של העיר.
המחסום נודע כמוקד לעימותים אלימים בין כוחות צה"ל לאוכלוסייה הפלסטינית, וכן כמחסום אשר סוכלו בו פיגועים רבים.
במחסום נתפסו אמצעי לחימה רבים במספר רב של אירועים, מחבלים מתאבדים ומבוקשים רבים במהלך האינתיפאדה השנייה.
אלימות במחסום חווארה בעשור הראשון של המאה ה-21

ב-24 במרץ 2004 עצרו חיילי צה"ל את חוסאם עבדו, בן 15, שניסה לעבור את המחסום עם חגורת נפץ. אירוע זה התרחש כשבוע לאחר שעבדאללה קוראן, בן 12, נתפס עם מטען נפץ בסחורה שהבריח, שהיה אמור להתפוצץ יחד איתו ולפגוע בחיילי המחסום, בלא ידיעתו. במהלך שנת 2004 נעצרו למעלה מ-40 נערים מתחת לגיל 18 עם אמצעי לחימה במחסום.
4 ביולי 2004 – נעצר מפקד מחסום, לאחר שצולם מכה פלסטינים במחסום ומנפץ זגוגיות של מוניות פלסטיניות בעזרת נשקו האישי.
ב-22 במאי 2005 נתפס מחבל מתאבד בן 14 ואילו ב-24 במאי נתפס נער נוסף שנשא שני מטעני צינור. ב-20 באוקטובר נתפס נער בן 15 עם 2 סכינים ופצצת מרגמה.
4 באוקטובר 2005 – נדקרה במחסום חיילת של גדוד תעוז על ידי אישה בת 37, אם לחמישה, אשר ככל הנראה, נשלחה על ידי גדודי חללי אל אקצא של הפת"ח. החיילת נפצעה בפניה והדוקרת נורתה למוות על ידי קצין שהיה במקום.
8 באוקטובר 2006 – נתפסו והובאו למחסום שני פלסטינים ששימשו כסייענים בהנחת מטען חבלה ליד ההתנחלות איתמר, הסמוכה לשכם, והוכו על ידי החיילים.
9 באוקטובר 2006 (יום לאחר מכן) – כשנה לאחר דקירת החיילת במחסום, אירע ניסיון דקירה שני, שהפעם נכשל והתוקף נורה למוות.
19 במאי 2008 – הרג כוח של גדוד 931 של חטיבת הנח"ל מחבל בן 24 שנשא 5 מטעני צינור וניסה לפוצצם על החיילים במחסום.
10 בספטמבר 2008 – הגיעה פלסטינית למסלול ההומניטרי המיועד למקרים רפואיים דחופים ושפכה חומצה על עיניו של החייל בעמדה. בעקבות האירוע קראו גורמי צבא לשקול את ביטול ה"מסלול ההומניטרי" בשל העובדה שהפלסטינים מנצלים אותו לביצוע פיגועים.
5 באוקטובר 2008 – נלכד במחסום פלסטיני שנשא עליו 2 מטעני צינור.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, הקלות: גם הולכי הרגל במחסום חווארה לא ייבדקו, באתר ynet, 1 ביולי 2009
↑  אורי גליקמן, הנערים תכננו להתפוצץ במחסום, nrg, ‏ 27.4.2005. ראו פסקה אחרונה.
↑  נעצר מפקד מחסום שהתעלל בפלסטינים, באתר וואלה, 4 ביולי 2004
↑  אורי גליקמן, בן 15 נתפס עם מטענים, nrg מעריב, 24 במאי 2005.
↑  עמוס הראל, פלסטינית אם ל-5 דקרה חיילת, נורתה ונהרגה, הארץ (באתר וואלה), 5 באוקטובר 2005.
↑  יואב שטרן, פלסטינים: חיילים הכו קשות 2 אחים בחווארה, הארץ (באתר וואלה), 8 באוקטובר 2006.
↑  עמוס הראל, צה"ל הרג אמש מחבל במחסום חווארה בשכם, באתר הארץ, 19 במאי 2008
↑  אפרת וייס, מחסום חווארה: פלסטינית שפכה חומצה על חייל, באתר ynet, 10 בספטמבר 2008
↑  הארץ,שירות "", פלשתינאי נתפס ליד שכם עם שני מטעני צינור, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2008
חוסאם עבדו בילאל, ילד מחבל מתאבד פלסטיני, שנתפס במחסום חווארה ב-24 במרץ 2004 כשעל גופו חגורת נפץ.
מכוניות במחסום; מבט צפונה לכיוון העיר שכם
פינקי

ערך זה עוסק בסרט קולנוע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
כרזת הסרט פינקי
כרזת הסרט פינקי
 מבוסס על:  הרומן Quality
 בימוי:  איליה קאזאן, ג'ון פורד 
 הופק בידי:  דריל זאנוק
 תסריט:  פיליפ דאן, דאדלי ניקולס 
 עריכה:  הרמון ג'ונס
 שחקנים ראשיים:  ג'ין קריין  אתל ברימור את'ל ווטרס
 מוזיקה:  אלפרד ניומן
 צילום:  ג'וזף מקדונלד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בספטמבר 1949
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 הכנסות:  4,2000,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
פינקי (באנגלית: Pinky) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1949 בבימויו של איליה קאזאן, עם ג'ין קריין, את'ל ווטרס ואתל ברימור בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן Quality של הסופרת סיד ריקטס סאמנר (אנ') מ-1946.
הסרט עוסק בבעיית הגזענות נגד השחורים בארצות הברית ובעיקר בכאלה שעורם לבנבן אבל הם ממוצא שחור. הם חיים בדילמה כל חייהם, האם עליהם לשקר לעצמם ולחיות בנוח כלבנים בחברה לבנה או לחיות בחברת בני גזעם עם מצפון שקט אבל עם חיים קשים, רצופי התנכלויות ועלבון מהלבנים.