stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיוט ברחוב אלם

ערך זה עוסק בסרט משנת 1984. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  וס קרייבן 
 הופק בידי:  רוברט שיין 
 תסריט:  וס קרייבן 
 עריכה:  פאטריק מק'מהון ריק שיין
 שחקנים ראשיים:  ג'ון סקסון רוני בלקלי הת'ר לאנגנקאמפ אמנדה ויס ניק קורי ג'וני דפ רוברט אנגלונד
 מוזיקה:  צ'ארלס ברנשטיין 
 צילום:  ג'קוז הייטקין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Media Home Entertainment, New Line Cinema's House of Horror 
 חברה מפיצה:  New Line Cinema
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 בנובמבר 1984
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט סלאשר, סרט נעורים, סרט רוחות רפאים 
 תקציב:  $1,800,000
 הכנסות:  $26,319,961
 הכנסות באתר מוג'ו:   elmst
 פרסים:  מועמד לשלושה פרסי סטורן
 סרט הבא:  סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיוט ברחוב אֶלְם (באנגלית: A Nightmare on Elm Street) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1984 שכתב וביים וס קרייבן, והוא הראשון בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם". בסרט מככבים ג'ון סקסון, רוני בלקלי, הת'ר לאנגנקאמפ, אמנדה ויס, ניק קורי, ג'וני דפ (בהופעת הבכורה הקולנועית שלו) ורוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.
עלילת הסרט מתרחשת בעיירה הבדיונית ספרינגווד אשר באוהיו, סביב קבוצת בני נוער, אשר פוחדים כי אם יירדמו - הם יהרגו בחלומותיהם בידי פרדי קרוגר, ובכך ימותו גם במציאות. בתחילה, בני הנוער אינם מודעים לגורם לתופעה המוזרה הזאת, אבל לבסוף הם מגלים כי להוריהם יש סוד אפל מעברם הרחוק.
קרייבן הפיק את הסרט בתקציב זעום של כ-1.8 מיליון דולר, סכום אותו הסרט הכניס כבר במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו. הסרט הפך להצלחה מסחרית מיידית, ובסופו של דבר הכניס בארצות הברית (כתוצאה ממכירת כרטיסים בקופות בלבד) סכום של 25.5 מיליון דולר ועוד עשרות מיליוני דולרים מקלטות וידאו ומכירת זכויות שידור לכבלים ברחבי העולם.
הסרט התקבל בביקורות נלהבות והשפיע משמעותית על ז'אנר סרטי האימה, וזכה לשורה של סרטי המשך, סדרת טלוויזיה, סרט קרוסאובר בשיתוף מותג הקולנוע "יום שישי ה-13", רימייק ועוד.
הסרט ראוי לציון בשל הביצועים המרשימים של דימויי אימה קולנועיים רבים שנמצאים בו, אשר נעשו בתקציב נמוך מאוד לסרט מז'אנר זה (בהשוואה לסרטים דומים מהתקופה), וכן בשל הקישור בין חוסר המוסריות של מתירנות מינית בקרב בני נוער עם מותם הבלתי נמנע (רצח אכזרי וגרפי, בדרך כלל), מה שהוביל למונח "סרטי סלאשר" (ריטוש).
מבקרי קולנוע והיסטוריונים של הקולנוע משבחים כיום את יכולתו של הסרט להפר את הגבולות שבין המציאות לבין הדמיון, ובכך לתעתע בתפיסות הקהל.
תקציר העלילה

לאחר שסבלה מסיוטים, טינה גריי (אמנדה ויס), תלמידת תיכון אמריקאית, מבקשת מחברתה הטובה ננסי תומפסון (הת'ר לאנגנקאמפ) שתבוא לישון אצלה, מאחר שהוריה השאירו אותה בבית לבדה. אל השתיים מצטרפים גלן לנץ (ג'וני דפ), בן-זוגה של ננסי, ורוד ליין (ניק קורי), החבר-לשעבר של טינה. הארבעה מגלים, להפתעתם, שבתקופה האחרונה החלו כולם לחוות סיוטים על אותו אדם נוראי ומזוויע, שיש לו כפפת סכינים, הלבוש בסוודר אדום-ירוק וחובש כובע מגבעת חום.
כשחבריה לכיתה מתחילים למצוא את מותם בזה אחר זה, ננסי מתחילה לחשוד כי ישנו קשר הדוק בין הנעשה באותו חלום משותף, לבין המציאות, והיא חוששת מלהירדם ולישון. אימה האלכוהוליסטית של ננסי, מארג' (רוני בלקלי), לוקחת אותה למעבדת שינה, ושם ננסי מגלה כי יש ביכולתה להפוך את חלומותיה למציאות - היא מתעוררת מחלום כאשר היא אוחזת בכובע מרופט, בו מופיע השם פרד קרוגר, אשר היה בידה כשהייתה בתוך החלום. מארג', מזועזעת מהתגלית, מתוודה בפני ננסי כי אותו יצור מסתורי היה בעבר אדם חי וקיים, שענה לשם פרד קרוגר. קרוגר (רוברט אנגלונד) היה רוצח ילדים מטורף, שהטיל טרור על דיירי רחוב אלם לפני מספר שנים. הוא נתפס לבסוף, אך בשל תקלה טכנית בעת מעצרו, שוחרר לחופשי. בשל כך הורי הקורבנות הנזעמים החליטו לקחת את החוק לידיהם, ושרפו את פרדי בעודו בחיים. לננסי מתברר כי אימה הייתה בין המשתתפים בלינץ', לאחר שנכשלו מלהעמיד את פרדי לדין.
ננסי מחליטה לנסות ולהוציא את קרוגר מהחלום אל המציאות, על מנת שאביה (ג'ון סקסון), ראש תחנת המשטרה המקומית, יוכל לעצור אותו. היא אכן מצליחה להוציא את קרוגר ומנצחת אותו לבסוף, אך לא לפני שהוא הורג את מארג'.
למחרת בבוקר, ננסי נראית נכנסת למכונית ביחד עם גלן, טינה ורוד, כולם בריאים ושלמים שוב, בדרכם לבית הספר. מארג' אומרת לננסי כי היא מתכוונת לוותר על שתייה, וננסי אומרת לה כי ישנה טוב בליל אמש. קרוגר משתלט על מכוניתו של גלן ברגע שננסי נכנסת פנימה, ובעוד המכונית מתרחקת במהירות עם ננסי צורחת אל עבר אמא שלה, מארג' נמשכת דרך החלון שבדלת הכניסה על ידי ידו של קרוגר - שעליה כפפת הלהבים שלו, רמז לכך שקרוגר הצליח להוליך שולל את ננסי, וכי למעשה הוא עדיין חי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות | גורל הדמות |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ון סקסון | דון תומפסון | אביה של ננסי, קצין משטרה | יופיע שוב ב"סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות" |
| רוני בלקלי | מארג' תומפסון | אימה של ננסי | נשרפה למוות כשהיא ישנה במיטתה; נמשכה דרך החלון שבדלת הכניסה |
| הת'ר לאנגנקאמפ | ננסי תומפסון |  | תופיע שוב ב"סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות" |
| אמנדה ויס | טינה גריי | חברתה של ננסי | פרדי דוקר אותה עם הכפפה שלו, והיא מתה במיטת אימה לנגד עיניו של רוד, שנחשד כי רצח אותה |
| ניק קורי | רוד ליין | בן-זוגה של טינה | מת כתוצאה משבירת מפרקת באמצעות סדין כשהוא בתוך תא מעצר |
| ג'וני דפ | גלן לנץ | שכן ובן-זוגה של ננסי | פרדי מושך אותו אל חור במיטה ושם מנקז את דמו שמתפרץ ברחבי חדרו |
| רוברט אנגלונד | פרדי קרוגר |  | יופיע שוב ב"סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי" |
| ג'ו אונגר | גרסיה | סמל משטרה |  |
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 94% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes על בסיס 42 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | פרס סטורן | סרט האימה הטוב ביותר | מועמדות |
| 1985 | פרס סטורן | ניק קורי - פרס לשחקן הצעיר הטוב ביותר | מועמדות |
| 2007 | פרס סטורן | ה-DVD הקלאסי הטוב ביותר | מועמדות |
| 1985 | Avoriaz Fantastic Film Festival | וס קרייבן - פרס המבקרים | זכייה |
| 1985 | Avoriaz Fantastic Film Festival | ציון לשבח - הת'ר לאנגנקאמפ - בעבור משחק | זכייה |
ראו גם

יום שישי ה-13 (סרט, 1980)
הערות שוליים

↑  John Kenneth Muir, "Career Overview" in Wes Craven: The Art of Horror (Jefferson, N.C.: McFarland and Company, 1998), p. 18, ISBN 0-7864-1923-7.
1 2  A Nightmare on Elm Street at Box Office Mojo; last accessed August 30, 2006.
↑  "A Nightmare on Elm Street (1984)". Rotten Tomatoes. ארכיון מ-2010-01-12. נבדק ב-17 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Jim Harper, Legacy of Blood: A Comprehensive Guide to Slasher Movies (Manchester, Eng.: Headpress, 2004), p. 126, ISBN 1-900486-39-3.
↑  Rick Worland, The Horror Film: A Brief Introduction (Malden, Mass.: Blackwell Publishing, 2007), p. 106, ISBN 1-4051-3902-1.
↑  Kelly Bulkeley, Visions of the Night: Dreams, Religion, and Psychology (Albany: State University of New York Press, 1999), p. 108; see also chap. 11: "Dreamily Deconstructing the Dream Factory: The Wizard of Oz and Nightmare on Elm Street," ISBN 0-7914-4283-7.
↑  Ian Conrich, "Seducing the Subject: Fred Krueger, Popular Culture and the Nightmare on Elm Street Films" in Trash Aesthetics: Popular Culture and its Audience, ed. Deborah Cartmell, I. Q. Hunter, Heldi Kaye and Imelda Whelehan (London: Pluto Press, 2004), p. 119, ISBN 0-7453-1202-0.
↑  James Berardinelli, review of A Nightmare on Elm Street, at ReelViews; last accessed August 30, 2006.
↑  "A Nightmare on Elm Street‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
| סיוט ברחוב אלם |
| --- | --- | --- |
| סרטים | סיוט ברחוב אלם (1984) • סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי (1985) • סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות (1987) • סיוט ברחוב אלם 4: אדון החלומות (1988) • סיוט ברחוב אלם 5: ילד החלומות (1989) • פרדי מת: הסיוט האחרון (1991) • הסיוט החדש של וס קרייבן (1994) • פרדי נגד ג'ייסון (2003) • סיוט ברחוב אלם (2010) |  |
| יוצרים ושחקנים | רוברט אנגלונד • טום ארנולד • פטרישה ארקט • רוני בלקלי • רוזאן בר • קלנסי בראון • ז'ה ז'ה גאבור • ג'וני דפ • ג'קי ארל היילי • קלן לוץ • רוני מארה • ג'ון סקסון • לורנס פישבורן • קייטי קסידי • אליס קופר • וס קרייבן • קלי רולנד • ג'ייסון ריטר |  |
| דמויות | פרדי קרוגר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4688870-6  LCCN: n86124906  VIAF: 226714357   WorldCat (עם VIAF): 226714357
קלמארי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכלי ים, cephalopod as food 
 
קלמארי מצופה בלילה בטיגון עמוק
קלמארי בדוכן בשוק דגים בוונציה
קלמארי (מאיטלקית: Calamari; בצורת היחיד: קלמארוֹ) הוא שם כללי למאכלים העשויים מדיונון.
מאכל קלמארי נפוץ סביב הים התיכון הוא טבעות קלמארי מטוגנות: בטן הדיונון נפרסת לרצועות בצורת טבעות, ואלו מצופות בלילה ומטוגנות בטיגון עמוק ומוגשות עם מלח ולימון.
קלמארי
במטבח הצרפתי הקלמארי הוא אחד המרכיבים של מרק הבויאבז.
באמריקה הצפונית מוגש במסעדות המתמחות במאכלי ים, במסעדות איטלקיות ויווניות, ולעיתים כחטיף בברים.
בישראל הקלאמרי מצוי אך אינו נפוץ כמו בארצות אחרות השוכנות לחופי הים התיכון, מפני שאינו כשר.
קלמארי
שארל הראשון, דוכס בורבון

שארל הראשון, דוכס בורבון (בצרפתית: Charles I de Bourbon; 1401 – 4 בדצמבר 1456) היה בן אצולה, פוליטיקאי ואיש צבא צרפתי.
ביוגרפיה

שארל נולד בשנת 1401. היה בנם הבכור של ז'אן הראשון, דוכס בורבון ומארי, דוכסית אוברן. הוא מונה בידי אביו לרוזן קלרמון-אן-בובאיס בשנת 1424. ב-1415 נפל אביו בשבי לאחר קרב אז'נקור, ושארל הפך באופן זמני לדוכס בורבון. לאחר שחרורו של אביו הוא תפס בחזרה את השליטה בדוכסות. ב-1434 מת אביו ושארל ירש אותו כדוכס בורבון. בהמשך הוא ירש מאמו את דוכסות אוברן.
ב-1425 נישא שארל לאגנס מבורגונדי בתו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה. שארך שירת בהצטיינות בצבא המלכותי במהלך מלחמת מאה השנים בקרבות כנגד האנגלים. עם זאת הוא שמר על הפסקת אש עם גיסו פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה אשר גם הוא נמנה עם אויבי הכתר הצרפתי. ב-1440 שני הדוכסים אף חתמו על ברית רשמי. הוא נכח בהכתרתו של שארל השביעי, מלך צרפת שהעניק לו תואר אבירות.
למרות זאת, עוד באותה שנה הוא השתתף במרד הפרגואריה כנגד המלך. עם התמוטטות המרד הוא התחנן לרחמים מצד המלך, אשר שלל ממנו כמה מאדמותיו. הוא נפטר במולן ב-4 בדצמבר 1456.
משפחתו

מנישואיו לאגנס מבורגונדי נולדו לשארל 12 ילדים:
ז'אן השני, דוכס בורבון (1426-1448)
מארי מבורבון (1428-1448)
פיליפ דה בורבון (1430-1440)
שארל השני, דוכס בורבון (1434-1488)
איזבל מבורבון (1436-1465)
פייר השני, דוכס בורבון (1438-1503)
לואי מבורבון, בישוף ליל (1438-1482)
מרגריט מבורבון (1439-1483)
קתרין מבורבון (1440-1469)
ז'אן מבורבון (1442-1493)
ז'אק מבורבון (1445-1586)
כמו כן היו לו מספר בנים לא-חוקיים ביניהם לואי מבורבון-רוסיון ורנו מבורבון.
פדרציית הכדורגל של קזחסטן

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורגל
 תחום השיפוט:  קזחסטן קזחסטן
 השתייכות:  פיפ"א   אופ"א
 תאריך ההשתייכות:  (פיפ"א) 1994   (אופ"א) 2002
 מיקום המטה:  אלמטי, קזחסטן
 נשיא:  ארלן קוז'אגאפנוב
 תאריך ייסוד:  1992
 http://www.kff.kz/
פדרציית הכדורגל של קזחסטן (בקזחית: Қазақстанның Футбол Федерациясы; ברוסית: Федерация Футбола Казахстана ידועה גם כהתאחדות הכדורגל הקזחית) היא הגוף המנהל את הכדורגל בקזחסטן. היא מנהלת את ליגות הכדורגל, ליגת העל הקזחית, הליגה הקזחית הראשונה, הגביע הקזחי, הסופר קאפ הקזחי וגם את נבחרת קזחסטן בכדורגל. מטה ההתאחדות נמצא באלמטי.
שמות קודמים

התאחדות הכדורגל של הרפובליקה של קזחסטן (1992-2000)
איחוד הכדורגל של קזחסטן (2000-2007)
היסטוריה

פדרציית הכדורגל של קזחסטן נוסדה בשנת 1992 עם הארגון מחדש של התאחדות הכדורגל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית (שנוסדה בשנת 1989). בשנת 1994 היא הפכה לחברה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה. הקמתה סימנה את תחילת ארגונו של הכדורגל הקזחי על פי סטנדרטים בינלאומיים. מאז התפתחה פדרציית הכדורגל של קזחסטן להתאחדות הספורט הגדולה ביותר בקזחסטן. ענף הכדורגל בקזחסטן נחשב "המלך של הספורט", וכובש את המקום הראשון בהעדפות אוהדי ספורט.
בשנת 1992 ערכה הפדרציה תחרויות ברמות מקצועית שונות, את ליגת העל הקזחית והגביע הקזחי. בעת היותה חברה, פדרציית הכדורגל של קזחסטן לא הורשתה להשתתף בתחרויות בינלאומיות רשמיות לנבחרות לאומיות, ולכן בסוף אמצע 1992 ואפריל 1994 היא השתתפה בתחרויות אזוריות, יחד עם חבריה לשעבר במרכז אסיה של ברית המועצות מאוזבקיסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן וטורקמניסטן. בשנת 1994 פדרציית הכדורגל של קזחסטן לבסוף התקבלה כחברה מלאה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה. ההחלטה להצטרף לקונפדרציית הכדורגל של אסיה הוחלטה על ידי הצבעה. משחק הנבחרת הראשון עם קבוצה שמחוץ למרכז אסיה התקיים בחודש דצמבר 1995. באותה השנה אולג ליטוויננקו שמייצג את קזחסטן הוכר כשחקן הטוב ביותר באסיה (לחודש אוקטובר).
בשנת 2000, פדרציית הכדורגל של קזחסטן נהייתה מועמדת לחברות באופ"א, והיא קיבלה את חברות המלאה שלה שנתיים מאוחר יותר.
בשנת 2008, הפדרציה הקימה טורניר עד גיל 17 גדול, גביע קזחסטן הנשיאותי. נבחרת ספרד זכתה במספר הזכיות הרב ביותר לאחר שזכתה בשנת 2014 ובשנת 2015.
פבלו אסקובר

| --- | --- |

תמונת מעצר של אסקובר משנת 1976. פרסום התמונה ב-1982 שם קץ לשאיפותיו הפוליטיות של אסקובר
 לידה:  1 בדצמבר 1949 ריונגרו, אנטיוקיה, קולומביה 
 נהרג:  2 בדצמבר 1993 (בגיל 44) מדיין, אנטיוקיה, קולומביה 
 שם לידה:  Pablo Emilio Escobar Gaviria 
 מדינה:  קולומביה 
 מקום קבורה:  מדיין 
 מקום מגורים:  לה קתדרל 
 תפקיד:  חבר אסיפת הנציגים של הקונגרס של קולומביה (20 ביולי 1982–26 באוקטובר 1983)  דירקטור 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית הקולומביאנית 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  מריה איזבל מארייטה (מרץ 1976–2 בדצמבר 1993)   מריה איזבל מארייטה (ערך בלתי־ידוע–מרץ 1976) 
 חתימה:   
 
פבלו אמיליו אסקובר גוויריה (בספרדית: Pablo Emilio Escobar Gaviria‏; 1 בדצמבר 1949 – 2 בדצמבר 1993) היה עבריין, סוחר סמים ונרקו-טרוריסט קולומביאני. בהיותו הבוס של קרטל מדיין, נחשב לאחד מסוחרי הסמים האכזריים, השאפתניים ובעלי העוצמה הרבה ביותר בהיסטוריה.
בשיא כוחו דורג על ידי המגזין האמריקאי "פורבס" במקום השביעי מבין עשירי העולם, עם הון שהוערך בכ-30 מיליארד דולרים אמריקניים. לפי מספר הערכות, שלט אסקובר ב-80% מסך הקוקאין שהוברח לארצות הברית.
אסקובר נורה למוות בשנת 1993 על ידי כוחות הביטחון הקולומביאנים.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

נולד כילד השלישי מבין שבעה במשפחה ממעמד הביניים בעיר ריונגרו שבמחוז אנטיוקיה. אביו גידל בקר, אמו הייתה מורה, המשפחה החזיקה קרקע. מגיל 13 החל בצריכת חשיש ומאוחר יותר נשר מבית הספר ובילה ברובע האורות האדומים במדיין. שם רכש נשק והחל בסחר בסיגריות, שוד וחטיפה לצורך סחיטת כופר נפש. בגיל 20 נכנס לעסקי גניבת מכוניות שפורקו ונמכרו כחלקי חילוף.
בשנת 1970, בגיל 21, עבר לעסקי סחר בקוקאין.
בשנת 1975 עלה שמו לכותרות, לאחר שרצח סוחר סמים מקומי בשם פביו רסטרפו שממנו רכש 14 ק"ג קוקאין.
במאי 1976 נאסרו אסקובר וכמה מאנשיו כאשר חזרו מעסקת סמים באקוודור, והוגש נגדם כתב אישום בגין סחר ויבוא של סמים. לאחר מעצרו, צולמה תמונת המעצר המפורסמת, בה אסקובר לבוש בחולצה פרחונית ומחייך למצלמה.
אסקובר ניסה לשחד את השופט, אך ללא הצלחה. לאחר דיון משפטי ארוך, ארגן אסקובר את הרצח של שני הקצינים שאסרו אותו, והמשפט בוטל.
ביוגרפיה > פרסום

בשנת 1982, נבחר אסקובר כציר מייצג לאספת הנציגים של הקונגרס של קולומביה, כחלק מהמפלגה הליברלית הקולומביאנית. עובדת עיסוקיו הפליליים הייתה ידועה מפה לאוזן אך לא היו לה הוכחות בהיעדר הרשעות ותיעודים (שאסקובר דאג להעלים וגם לחסל את השוטרים, השופטים ואפילו עיתונאים שהיו קשורים למעצרו ב-1976). רק כאשר בעבודה מאומצת סוכני DEA הצליחו למצוא תשלילים של תמונת מעצרו וגם לפרסמם בעזרת שר המשפטים של קולומביה, אסקובר נאלץ לפרוש מהקונגרס ומהפעילות הפוליטית אך לא לפני שחיסל גם את שר המשפטים.
בשנות ה-80, שלט אסקובר על נתח משמעותי מהסמים שהוכנסו לארצות הברית, מקסיקו, פוארטו ריקו ולרפובליקה הדומיניקנית, באמצעות קוקאין שיובא בעיקר מפרו ומבוליביה, מאחר שהקוקאין של קולומביה היה באיכות ירודה.
אסקובר שיחד פקידי ממשל רבים, שופטים, פוליטיקאים ואחרים. הוא הוציא להורג לעיתים קרובות עובדים שלא שיתפו פעולה, וחיסל את כל מי שהיווה איום מבחינתו. כתוצאה ממדיניות זו נהרגו ונרצחו אלפי אנשים. שחיתות והפחדה אפיינו את המערכת הקולומביאנית בתקופת שלטון הכוח של אסקובר. הייתה לו אסטרטגיה יעילה שנקראה "plata o plomo", שפירושה בספרדית "כסף או עופרת" ושכוונתה - קבל שוחד (כסף) או שתוצא להורג (עופרת – הכדורים). בין השאר, היה אסקובר אחראי לרצח שלושה קולומביאנים מועמדים לנשיאות, פיצוץ טיסה 203 של אוויאנקה, על מאה ושבעה איש אשר היו באותה הטיסה (מטרתו של אסקובר הייתה לחסל את המועמד לראש הממשלה, ססאר גוויריה, אשר תמך בהליך ההסגרה של סוחרי סמים לארצות הברית והיה אמור להיות על טיסה זו) ופיצוץ בניין ביטחוני בבוגוטה ב-1989.
קיימת טענה כי אסקובר עמד מאחורי ההשתלטות על בית המשפט העליון של קולומביה(אנ') ב-1985, שבוצעה על ידי ארגון הגרילה המרקסיסטי תנועת ה-19 באפריל (M-19). במהלך ההשתלטות נרצחו מחצית משופטי בית המשפט. חלק מטענות אלה נכללו בדו"ח מאוחר יותר שהוגש ב-2006 על ידי ועדה שכללה שלושה שופטים מבית המשפט העכשווי. אחת העדויות בדוח הייתה של "פופאי", מתנקש לשעבר של אסקובר. בזמן המצור, בחן בית המשפט את חוקיותו של הסכם ההסגרה של קולומביה עם ארצות הברית. מנהיגים לשעבר של M-19 שלא השתתפו במאורעות, הכחישו שמנהלם עמד מאחורי ההתקפה על בית המשפט.
ביוגרפיה > בשיא כוחו

כתב העת "פורבס" דירג את אסקובר במקום השביעי מבין עשירי העולם, כאשר קרטל מדיין שבהנהגתו שולט ב-80 אחוז משוק הקוקאין. ישנה הערכה שבשיאה החברה שלו הייתה בעלת הכנסה שנתית של יותר מ-75 מיליארד דולרים. אסקובר נחשב אויבה של ארצות הברית ושל ממשלת קולומביה בזמן שעבור אנשי מדיין, במיוחד לאלה משכונות העוני, הוא נחשב לגיבור כל חייו. אסקובר היה אוהד ספורט, פורסם שהוא בנה מגרשי כדורגל ומימן קבוצות כדורגל קטנות בעיר. הוא גם היה אחראי לבניית כנסיות רבות, והוא הרוויח את האהדה בקרב הכנסייה הקתולית המקומית. הוא עבד קשה על מנת לטפח את התדמית שלו, ופיזר כסף רב לעניים, עבורם בנה גם בניינים, ועל כך רכש לו אוהדים רבים. אוכלוסיית מדיין עזרה לאסקובר לעיתים קרובות בשמירה, והסתרת מידע מהרשויות.
ביוגרפיה > בבית הסוהר

בשנת 1991 הסגיר עצמו אסקובר לממשל הקולומביאני לאחר ששם סוף לאלימות ולטרור אשר נועדו להפעיל לחץ על הרשויות ועל דעת הקהל, על מנת למנוע את הסגרתו לארצות הברית, וכדי למנוע התנקשות בו על ידי קרטל מתחרה. אסקובר הועבר לכלא פרטי ומפואר משלו, אשר הרשו לו לבנות לנוחיותו בתמורה להסגרתו. בעסקה אליה הגיע עם הממשל הקולומביאני קיבל אסקובר חמש שנות מאסר והבטחה שלא יסגירוהו לארצות הברית, בתנאי שיפסיק כל פעילות בסחר סמים. לפני הסגרתו, נאסרה הסגרת תושבי קולומביה על ידי החוקה הקולומביאנית שאושרה מחדש בשנת 1991. הכלא, "La Catedral", היה למעשה קאנטרי קלאב שמור על ידי אנשיו של אסקובר והוא לא התייחס לשהייתו שם כעונש. היו טענות רבות, חלק מהן ללא אישור, שהוא נראה הרבה מחוץ לכלא: בקניות בעיר מדיין, במסיבות, במשחקי כדורגל ובמקומות ציבוריים אחרים. לאחר שהתפרסמו בכלי התקשורת פרטים אודות הכלא המפואר ויחד עם טענות על כך שאסקובר הרג כמה מעמיתיו העסקיים כאשר באו לבקרו בכלא, הכריחה דעת הקהל את הממשל לפעול. כאשר הממשל ניסה להעבירו לבית כלא אחר הוא ברח, מכיוון שידע שיסגירו אותו לארצות הברית.
ביוגרפיה > לאחר הבריחה

ב-1992, הצטרפו אנשי פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ובהם לוחמי יחידת כוח דלתא של צבא ארצות הברית, למרדף הכללי אחרי אסקובר. הם אימנו וייעצו לצוות קולומביאני מיוחד של המשטרה בשם Search Bloc (גוש החיפוש), שהוקם על מנת לאתר את אסקובר. מאוחר יותר החריף המשבר בין אסקובר לארצות הברית והממשל הקולומביאני ובנוסף מספר האויבים שלו הלך וגדל. קבוצה בשם Los Pepes (אנשים שנרדפו על ידי אסקובר), שמומנה על ידי קרטל הסמים של קאלי וקרלוס קסטאניו, הוציאה לפועל מערכה עקובה מדם של נקמה אשר בה נרצחו יותר מ-300 מבין שותפיו של אסקובר.
כמה משקיפים טוענים שאנשי גוש החיפוש, וגם אנשי הביון של ארגונים מקולומביה ומארצות הברית, במאמץ שלהם למצוא ולהעניש את אסקובר, התנגשו עם Los Pepes או פעלו בשני הארגונים במקביל. שיתוף פעולה זה התבטא בהחלפת מידע על מנת לאפשר ללוס פפס להרוס את הארגון שהגן על אסקובר, ואת השותפים המעטים שנשארו לו. ישנם גם דיווחים[דרוש מקור] שמספר אנשי "בלוק החיפוש" השתתפו, ושירתו במשימות הרג של "לוס פפס". כאן התעוררה השאלה לגבי התפקיד של ארצות הברית באיסוף המידע אודות אסקובר וארגונו, מאחר שבמידע זה השתמשו מאוחר יותר "לוס פפס" בהוצאות להורג שלהם. אחד המנהיגים של Los Pepes היה דייגו מורילו בחראנו (הידוע בכינויו "דון ברנה"), איש קרטל מדיין לשעבר, שהפך לסוחר סמים ונהיה למנהיג של אחת הקבוצות הכוחניות ביותר בתוך ארגון ה-AUC (כוחות ההגנה העצמית המאוחדים של קולומביה).
ביוגרפיה > מותו והתפתחויות שלאחר מותו

המלחמה נגד אסקובר הסתיימה ב-2 בדצמבר 1993, כאשר ניסה להימלט מפני גוש החיפוש פעם נוספת. הוא התגלה מסתתר בבר במדיין בעזרת טכנולוגיית רדיו שסופקה על ידי ארצות הברית כחלק ממאמציה ללכידתו, ובעזרת צוות מעקב אלקטרוני קולומביאני. היו חילופי יריות בין אנשי אסקובר וגוש החיפוש. קיימת מחלוקת לגבי האופן שבו נורה אסקובר בהמשך העימות, אבל ידוע שנלכד על גגות העיר מדיין, ולאחר קרב יריות ממושך נורה ברגלו, בגבו מאחורי אוזנו ובבטנו. לא הוכח מי ירה אחרון בראשו של אסקובר, והאם הריגתו הייתה למעשה הוצאה להורג ללא משפט. יש ספקולציות רבות אודות כך. לאחר מותו של אסקובר, התפרק קרטל מדיין ושוק הקוקאין עבר לשליטת קרטל קאלי המתחרה, עד אמצע שנות ה-90, אז טופלו גם ראשי קרטל זה על ידי הממשל.
תדמית ה"רובין הוד" של אסקובר המשיכה להשפיע במדיין, במיוחד בין העניים שאסקובר עזר להם, והם קוננו על מותו.
ב-28 באוקטובר 2006, הוצאה גופת אסקובר מקברה לפי בקשת אחיינו ניקולס אסקובר, יומיים לאחר מות אמו, שהתנגדה להוצאה, על מנת לוודא שאכן הגופה הייתה של אסקובר, וגם כדי ליטול דגימת DNA לגבי קביעת הורות.
ב-2006 הציגה חברתו של אסקובר, וירג'יניה וייאחו, קלטת וידאו שבה נראים כמה מהמאורעות ההיסטוריים הנוראיים בקולומביה, שהיא הייתה עדה להם בשנות ה-80, ואשר תוכננו על ידי אסקובר והפוליטיקאי הקולומביאני לברטו סנטופימיו. היא קושרת את שני הפושעים לדמויות ציבוריות ידועות כמו הנשיא לשעבר של קולומביה, ארנסטו סמפר. היא טענה שאסקובר היה המוח מאחורי הרצח של לואיס קרלוס גאלאן, מועמד לנשיאות ב-1990.
בסוף 2006 הציגה ועדת אמת, המורכבת משלושה שופטים של בית המשפט העליון, מסמך שטען שאנשי M-19 נפגשו עם אסקובר, קיבלו כסף מהקרטל וביצעו את המצור על בית המשפט העליון אשר בחן את חוקיות הסכם ההסגרה של קולומביה עם ארצות הברית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אסקובר הכיר את מריה ויקטוריה, אשתו לעתיד, בשנת 1972, כאשר היה בן 23 ומריה הייתה בת 12 בלבד. אסקובר היה מוכר כבר אז כדמות משפיעה בעולם התחתון של קולומביה, מה שהשפיע באופן ברור על מערכת היחסים שלהם. לטענתה, סוחר הסמים נהג לאנוס אותה לעיתים תכופות ושנתיים אחרי היכרותם, הנערה כבר מצאה את עצמה במרפאת הפלות לא חוקית לאחר שנכנסה בעל כורחה להיריון.
במרץ 1976 התחתן אסקובר עם מריה. היו להם שני ילדים, חואן פבלו ומנואלה. ידוע שלאסקובר היו רומנים עם כמה נשים לקראת סוף חייו, נראה היה שהעדיף קטינות. פאבלו אסקובר בנה חווה מפוארת בשם "Hacienda Napoles" (אחוזת נאפולי) ובה חי. הוא תכנן לבנות לידה מבצר בסגנון יווני. החווה, גן החיות והיער הולאמו על ידי הממשלה, וניתנו למשפחות עם הכנסה נמוכה בשנת 1990, לפי חוק שנקרא הלאמת קרקע.
אסקובר הקים באחוזתו גן חיות פרטי אליו הוא ייבא במטוסיו האישיים מגוון חיות מאפריקה. גולת הכותרת של הגן היו ארבעה היפופוטמים (שלושה זכרים ונקבה אחת). בשנת 1993, היא השנה שבה אסקובר מת, ארבעת ההיפופוטמים ברחו מהאחוזה והתמקמו בנהר מגדלנה. נכון לשנת 2024 הרביעייה התרבתה לכדי קהילה של כ-80 עד 100 פריטים, אחת הקהילות הגדולות בעולם של המין. הנושא הפך לבעיה ביולוגית שכן הקהילה מאיימת על שאר המינים באזור כולל בני האדם והריבוי המהיר שלה עלול להוביל לחדירה למורד הנהר המיושב בצפיפות.
אחד מקרובי המשפחה של אסקובר שניצלו הוא בן דודו חואן אובדוליו גאווירייה, עורך-דין ומרצה באוניברסיטה, השייך לקבוצה פוליטית בשם "Firmes", אשר תמכה בנציג השמאל לנשיאות.
שניים מאחיו של גאווירייה נאסרו בארצות הברית בשנת 1983 בהאשמות של קשר לסמים. לאחר בחירתו של אלווארו אוריבה לנשיאות קולומביה ב-2002, הפך גאווירייה לאחד היועצים הנשיאותיים ונחשב ל"אידאולוג", למוח שלו, כאשר הגן על ממשל אוריבה בפני התקשורת.
בתרבות

דוב הקוקאין כונה Pablo Escobear כמשחק על שמו של אסקובר.
המרדף אחרי אסקובר תועד בספרו של מארק בודן "Killing Pablo". סרט טלוויזיה המבוסס על הספר נקרא "The True Story Of Killing Pablo".
בספרו של טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", מוצג ראש כנופיית הסמים בשם ארנסטה אסקובדו.
במשחק המחשב הפופולרי "Grand Theft Auto: Vice City", נקרא שדה התעופה הבינלאומי על שם אסקובר.
בסדרה "הפמליה" של HBO, משחק אדריאן גרנייה (בתפקיד וינסנט צ'ייס) את התפקיד הראשי בסרט על חייו של פאבלו אסקובר, הנקרא "מדיין".
ספרו של גבריאל גרסיה מרקס, "ידיעה על חטיפה", מתאר את סדרת החטיפות שתכנן אסקובר על מנת להפעיל לחצים על הממשל הקולומביאני, כדי להבטיח שלא יוסגר לארצות הברית במקרה שיסגיר עצמו לרשויות.
ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק שידר תוכנית המציגה את סיוע ממשלת ארצות הברית לממשלת קולומביה בתפיסת אסקובר, במסגרת הסדרה "מצב קריטי".
באוגוסט 2015, עלתה באתר הסטרימינג נטפליקס סדרת הדרמה בשם "נרקוס", סדרה בת 3 עונות, אשר בעונתה הראשונה והשנייה, התמקדה בסיפור חייו ועסקיו של אסקובר ובעונה השלישית סיפרה את סיפורו של קרטל קאלי, הקרטל המקביל לקרטל מדיין. צילומים לעונה הרביעית החלו יחד עם צילומים לעונה השלישית, אך ב-18 ביולי 2018 הוחלט להפוך את העונה לעונה הראשונה של הסדרה נרקוס: מקסיקו.
במהלך הסרט שאיפות, שיצא בשנת 2001 פוגש ג'ורג יאנג (ג'וני דפ) את פאבלו אסקובר בקולומביה וממונה מטעמו למבריח הראשי לארצות הברית.
בשנת 2012, עלתה באתר הסטרימינג נטפליקס סדרה בשם ״פבלו אסקובר, פטרון הרשע״ (במקור: Escobar: El Patrón del Mal), סדרה זו מציגה באופן היקפי יותר את חייו של פבלו אסקובר ואת הנזק הרב לו הוא גרם.
בשנת 2017 עלתה לאקרנים יצירה נוספת (שלישית במספר) של נטפליקס שחלק ניכר ממנה עוסק באסקובר: הסרט תוצרת אמריקה. הסרט מגולל את סיפורו של טייס אזרחי בשם בארי סיל (טום קרוז) שנשכר על ידי סוכן של ה-CIA (דונל גליסון) למטרות צילום וריגול במדינות אמריקה הלטינית ואילו הוא עצמו העדיף להשתמש בכסות זאת על מנת לקחת חלק פעיל בסחר בסמים לתוך ארצות הברית בשיתוף פעולה עם אסקובר ושותפיו בקרטל.
ב-2017 עלה הסרט פבלו בקולנוע בכיכובם של חאווייר ברדם ופנלופה קרוז, המבוסס על חייו וחיי אהובתו העיתונאית.