stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיני משפחה בישראל
מזונות ילדים > החיוב האזרחי במזונות

החוק לתיקון דיני משפחה (מזונות), ה'תשי"ט 1959, קובע כי "אביו ואמו של קטין חייבים במזונותיו" וכי "בלי להתחשב בעובדה בידי מי מוחזק קטין יחולו המזונות על הוריו בשיעור יחסי להכנסותיהם מכל מקור שהוא.", כלומר, חלוקת נטל פרנסת הילדים על פי החוק האזרחי היא בשיעור יחסי להכנסות ההורים - הורה שהכנסתו רבה יותר, יחויב לתרום יותר לפרנסת הילדים.
הפסיקה אימצה פרשנות לא פשטנית של העיקרון של חלוקה יחסית ושל התלות בהכנסות.
ראשית, החלוקה אינה יחסית אריתמטית, במובן זה שאם הכנסתו של הורה אחד גדולה פי שניים מהכנסתו של הורה האחר, הרי חיובו של הורה הראשון לא יהיה בהכרח פי שניים מזה של השני, כי אם, במרבית המקרים, גדול יותר. העיקרון המנחה הוא העיקרון של ההכנסה הפנויה. כך למשל אם הכנסתו החודשית של הורה א' היא 20,000 ש"ח, והכנסתו החודשית של הורה ב' היא 10,000 ש"ח, הרי הפעלה מכנית של עקרון החיוב היחסי תביא לתוצאה שהחיוב של הורה א' במזונות הוא כפול מזה של הורה ב'. הפעלה מכנית זו תביא לתוצאה שבמקרה וסך כל צורכי הילדים החודשיים הוא 3,000 ש"ח, הרי הורה א' יחויב בסך 2,000 ש"ח והורה ב' בסך 1,000 ש"ח לפרנסת הילדים.
בקביעת חלוקת הנטל יתחשב בית המשפט בצרכי כל הורה. אם בית המשפט קובע כי נדרשים לכל אחד מההורים לצרכיו 5,000 ש"ח מדי חודש, הרי ההכנסה הפנויה של הורה א' תחשב כ-15,000 ש"ח, ושל הורה ב' תהיה 5,000 ש"ח. ועל כן, החיוב של הורה א' במזונות יהיה גדול פי שלושה מהחיוב של הורה ב'.
אם סך כל צורכי הילדים החודשיים הוא 4,000 ש"ח, הרי הורה א' יחויב בסך 3,000 ש"ח והורה ב' בסך 1,000 ש"ח לפרנסת הילדים. במקרה זה, אם הילדים מתגוררים אצל הורה א', יחויב הורה ב' לשלם סך 1,000 ש"ח להורה ב'. אם הילדים מתגוררים אצל הורה ב', יחויב הורה א' לשלם לו סך 3,000 ש"ח.
אם הילדים נמצאים מרבית הזמן אצל הורה אחד, ומקצת הזמן אצל הורה אחר, יתוקנו התשלומים בהתאם, תוך התחשבות בעובדה שהורה אשר הילדים מצויים אצלו במקצת הזמן, מכסה חלק מצרכיהם באורח ישיר בזמן זה.
שנית, בית המשפט אינו מודד תמיד את ההכנסה בפועל, אלא מחשב את יכולת ההשתכרות של ההורים ואת רכושם. כלומר, אף הורה שאינו עובד בפועל, יחויב במזונות, שכן במרבית המקרים יקבע בית המשפט כי להורה זה יש יכולת השתכרות. באורח דומה, יכול בית המשפט לחייב הורה תוך התחשבות ברכושו ולא רק בהכנסתו השוטפת.
מזונות ילדים > הדין האישי

פסקי הדין המפעילים את החוק האזרחי הם נדירים ביותר, שכן החוק לתיקון דיני משפחה אינו חל על יהודים, מוסלמים, ושאר העדות הדתיות אשר הוכרו בתקופת המנדט. לבני קהילות אלו יש "דין אישי", והחוק האזרחי נסוג מפניהם, שכן סעיף 3(א) לחוק קובע: "אדם חייב במזונות הילדים הקטינים שלו והילדים הקטינים של בן-זוגו לפי הוראות הדין האישי החל עליו, והוראות חוק זה לא יחולו על מזונות אלה."
מזונות ילדים > הדין האישי > ההלכה היהודית

כלומר לגבי מרבית האוכלוסייה, יש לעיין בהלכה היהודית כדי לקבוע את החיוב במזונות. לפי ההלכה, האב חייב בכל צורכי ילדיו היהודים (כלומר מאם יהודייה) עד גיל 6 (קטני קטנים בלשון ההלכה), ללא קשר ליכולתו הכלכלית. ההלכה, ועל כן גם החוק, מחייבת אפילו אב שאין לו כל יכולת כלכלית, אם משום שהוא נכה, מצוי במאסר, חבר קיבוץ, או כל סיבה אחרת, לזון את ילדיו, וזאת ללא קשר ליכולת הכלכלית של האם.
לגבי ילדים מעל גיל 6 ועד לגיל 15 המצב אינו שונה עקרונית. תקנת הרבנות הראשית לישראל משנת 1944 הרחיבה את חיוב האב במזונות של קטיני קטינים גם לילדים המצויים בטווח גילים זה, ועל כן, ללא קשר להכנסת האב והאם, כל החיוב מוטל על האב. כלומר לגבי ילדים עד גיל 15, כל חיוב המזונות מוטל על האב ועל האב בלבד. אם הילדים מעבר לגיל זה חיובם של שני ההורים הוא מדיני צדקה בלבד - כלומר, ההלכה היהודית מתירה לשני ההורים הכנסה מינימלית, ומחייבת אותם לתת צדקה לילדיהם, ואף מציבה את הילדים גבוה יותר בסולם הזכאים לצדקה מאשר למשל עניי עיר אחרת.
החיוב המלא של האב היהודי במזונות ילדיו, הוא ב"צרכים ההכרחיים", צרכים הכרחיים הם כל אותם דברים בסיסיים שבלעדיהם אין הילד יכול להתקיים ממש, צרכים השווים הן לעני והן לעשיר. נפסק, כי במסגרת צרכים הכרחיים של ילדים כלולים הוצאות בגין כלכלה, מדור, ביגוד, הנעלה, בריאות וחינוך.
מעבר לכך, כאמור, החובה היא מדין צדקה, הווה אומר כי האב והאם שווים ומחויבים כל אחד (או רק אחד מהם), הכל כפי יכולתם. מגיל 15 עד 18 חובת המזונות נלמדת מדיני צדקה הכלליים במשפט העברי. החיוב מדין צדקה מביא בחשבון לא רק את הכנסת האב אלא גם את הכנסתה של האם, ואם השניים משתכרים, הרי שההוצאות יחולקו ביניהם ביחסיות מתאימה.
חיוב האם היהודיה בצרכי ילדיה הוא לעולם מדיני צדקה בלבד. כאשר לא מתקיימים "תנאי האמידות" הווה אומר, אין הכנסת האם מספקת אלא לפרנסתה עצמה, הרי שאין לחייבה במזונות הילדים מדין צדקה. נקבע בהלכה הפסוקה שהצרכים ההכרחיים של קטין שהם בידעה שיפוטית שאינם דורשים ראיות מפורטות, ללא הוצאות מדור וללא הוצאות עומד על סך 1,150 ₪.
מזונות ילדים > הדין האישי > דתות אחרות

הדין המוסלמי והדין הנוצרי אינם שונים בהרבה מהדין היהודי במובן זה, שאף הם מטילים את כל החיוב על האב, ופוטרים את האם מעול פרנסת ילדיה.
כך למשל בניגוד לאבחנות תלויות הגיל במשפט העברי, בדין המוסלמי חל אי שוויון מלא בכך שחיוב האב לבדו במזונות ילדיו הוא מוחלט ואין אדם שמשתתף איתו במזונות אלו. אין כל חובה על האם להשתתף עם האב במזונות הילדים.
מזונות ילדים > מגמות חדשות

הפרשנות המוצגת כאן היא זו הנוהגת בפועל בבתי המשפט בישראל (מכוח פס"ד פורטוגז). עם זאת, נשמעים קולות (למשל של פרופ' מיכאל קורינאלדי), הטוענים כי ישנן דרכים להחיל את החוק האזרחי על כלל האוכלוסייה - למשל מתוך פרשנות יצירתית של החוק לתיקון דיני המשפחה העולה בקנה אחד עם חוקי היסוד, או מתוך פרשנות של ההלכה לפיה האם אינה חייבת כלל במזונות ילדיה, ועל כן, ממילא חל לפחות עליה החוק האזרחי, וניתן לחייבה לפרנס את הילדים. מגמות אלו טרם נבחנו בבית המשפט העליון.
מזונות ילדים > ערכאת הדיון

לשון החוק קובעת כי מזונות ילדים יכולים להידון ולהיפסק הן בבתי הדין הרבניים והן בתי המשפט לענייני משפחה. אלא, שהפסיקה יצרה ושכללה לקונה בחוק, וכתוצאה מכך המקרים שבהם מזונות הילדים נידונים בבית הדין הרבני (או בית דין דתי אחר) הם נדירים.
סמכותו של בית הדין הדתי לדון במזונות ילדים נובעת מכריכה כדין של עניין המזונות בתביעת גירושים. על כן, בן-זוג הכורך את עניין המזונות בעניין הגירושים, ומגיש תביעה מתאימה לבית הדין הדתי, יכול לחייב את בן זוגו לדון בעניין מזונות אלו בבית הדין הדתי. אלא, שנפסק כי החיוב הזה הוא של בן הזוג האחר, ולא של הילדים. הילדים אינם כפופים להתחייבות של מי מהוריהם - ופסיקת בית המשפט העליון מתירה לילדים לתבוע מזונות בכל ערכאה שיבחרו. ההורה המגיש תביעת מזונות בשם הילדים, אינו מחויב על כן להגיש תביעה זו לבית הדין הדתי.
התוצאה היא שברובם המכריע של המקרים, עניין המזונות נדון בבית המשפט לענייני משפחה. וזאת, מכיוון שבמרבית המקרים, תביעת המזונות מוגשת על ידי אמהות יהודיות, ומכיוון שהתפיסה הרווחת היא כי בתי המשפט לענייני משפחה נוחים יותר לנשים (יותר מ-65% מהשופטים בבתי משפט אלו הן שופטות-נשים), הרי אף אם כרך האב כדין את עניין המזונות בתביעת גירושים שהגיש לבית הדין הרבני, הרי האם, התובעת את המזונות בשם הילדים, תוכל לכוף עליו, ובדרך כלל תעשה כן, כי העניין ידון בבית המשפט לענייני משפחה.
החזקת ילדים

סעיף 25 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962, קובע "לא באו ההורים לידי הסכם כאמור בסעיף 24, או שבאו לידי הסכם אך ההסכם לא בוצע, רשאי בית המשפט לקבוע את העניינים האמורים בסעיף 24 כפי שייראה לו לטובת הקטין, ובלבד שילדים עד גיל 6 יהיו אצל אמם אם אין סיבות מיוחדות להורות אחרת".
החזקת ילדים > חזקת הגיל הרך

סעיף 25 ידוע גם בשם "חזקת הגיל הרך", קובע כי באין הסכמה בין הורים החיים בנפרד (כמתואר בסעיף 24 לחוק), יופעלו שני כללים:
ענייני האפוטרופסות של קטין, חלוקתה בין ההורים, ההחזקה בפועל בקטין (משמורת הקטין), וזכויות ההורה שלא יחזיק בקטין לבוא עמו במגע, יקבעו לפי טובת הקטין בלבד.
חרף זאת (כלומר, גם אם טובת הקטין מצביעה על החלטה אחרת), ההחזקה בפועל של קטינים עד גיל 6, תהא ביד אמם.
לבית המשפט נתונה, לפיכך, בתנאים מיוחדים, לקבוע כי משמורת קטינים עד גיל 6, תהא בידי האב. בפועל המקרים בהם פוסק כך בית המשפט הם נדירים ביותר. בין השנים 2000–2008 המקרה היחיד שנתפרסם שבו ניתנה משמורת לאב חרף חזקת הגיל הרך זה שבו השופט יעקב כהן, קבע משמורת אצל אב, כאשר האם הייתה אובססיבית לגבי עבודתה. אף פסיקה זו ספגה ביקורת של פובליצסטיות פמיניסטיות.
יש הטוענים (שניט 1982) כי חזקת הגיל הרך משפיעה גם על פסיקת בתי המשפט בעבור ילדים מעל גיל 6. ספירת המקרים בהם הומלץ מתן משמורת לאב מלמדת כי המלצה זו ניתנת בפחות מאשר 5% ממקרי הגירושים.
באפריל 2008 פרסמה ועדת מומחים הידועה בשם ועדת שניט (הוועדה לבחינת ההיבטים המשפטיים של האחריות ההורית בגירושים) את מסקנות הביניים שלה והממליצות על ביטול חזקת הגיל הרך.
משפט משווה

התפיסה הדוגלת בהעדפת האם כמשמורנית לילדים בגילים צעירים איבדה בכל מדינות המערב את מעמדה כעיקרון מנחה מחייב להחלטה שיפוטית. הנטייה הגוברת היא להכיר בזכויות ובמעמד השווה של שני המינים כמשמורנים (ברק, 2001; משרד המשפטים: דו"ח ועדת משנה, תשס"ג; שניט,1994).
ב-1985 חוקק בקנדה חוק על פיו על הורים שאינם חיים יחד להציע "תוכנית הורות" (parenting plan) המגדירה את הסדרי ההורות. חוק זה יצר חזקה הנודעת בשם "חזקת ההורה הידידותי", על-פיה תועדף משמורת משותפת, ואם משמורת כזו אינה אפשרת, תינתן המשמורת להורה המתחייב לשילוב גדול יותר של ההורה האחר באחריות ההורית, וקבע חובת פגישה עם "מתאם הורי" טרם פתיחת מאבק גירושים.
במדינות השונות בארצות הברית בוטלה האבסולוטיות של חזקת הגיל הרך (אם כי היא מהווה אחד מהשיקולים במקצת המדינות) ובמקומה אומץ עקרון השוויון בין שני המינים ונקבע כי עקרון המעדיף את האם נוגד עקרונות חוקתיים (שניט, 1994). בתיקון ל"חוק הגירושים" ב-1995 באוסטרליה לא נכללה שום הנחיה לבית המשפט בדבר הסדר הורות מעודף, אלא אומצה ה"גישה הנייטרלית".
חלוקת רכוש

לגבי בני זוג שנישאו לאחר חקיקת חוק יחסי ממון בין בני זוג, ולא עשו ביניהם הסכם ממון, נערך, לאחר הגירושים, איזון משאבים של כל אחד מהם, שנצברו במהלך הנישואים (באיזון המשאבים לא נכלל רכוש שהיה לכל אחד מבני הזוג לפני הנישואים, קצבה המשולמת מביטוח לאומי ורכוש שהוא קיבל במהלך הנישואים בירושה ובמתנה).
לגבי בני זוג שנישאו לפני חוק יחסי ממון בין בני זוג, חלה חזקת השיתוף על הרכוש (וגם על החובות) שנצבר במהלך הנישואים, דהיינו, הרכוש הוא משותף גם אם הוא רשום ע"ש אחד מבני הזוג. פרוק השיתוף ברכוש המשותף אינו מותנה בגירושים. נכסים משפחתיים כמו דירה, מכונית, מיטלטלים, כספים בבנקים וחסכונות נכללים במסגרת הרכוש המשותף ואילו לגבי נכסים עסקיים יש להוכיח כוונה לכלול אותם במסת הרכוש המשותף.
בג"ץ 1000/92 בבלי, נקבע כי על בית הדין הרבני לפסוק לפי החקיקה האזרחית בענייני רכוש. בפועל אין פסיקה אחידה בנושא בבתי הדין.
בפסק הדין שניתן בבית המשפט לענייני משפחה בתל אביב (השופט י. גרניט) - נקבע כי גם נכסי קריירה הם בגדר רכוש בר-איזון והבעל לשעבר חויב לשלם לגרושתו תשלום עיתי, על מנת לאפשר לה לנהל רמת חיים דומה לשלו.
בהחלטה שניתנה בתמ"ש 69690/03 בעניין ק.צ וי.מ (השופט י. גרניט) - נקבע כי גם בני זוג חד-מיניים זכאים כי בית המשפט לענייני משפחה יאשר את הסכם הממון שהם עשו ביניהם.
חוקים בעלי עניין

דבר המלך במועצה על ארץ-ישראל, 1922-1947, סימנים 47 ו-51
חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואים וגירושים), תשי"ג-1953
חוק בית המשפט לענייני משפחה, תשנ"ה-1995
חוק הירושה, תשכ"ה-1965
חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962
חוק אימוץ ילדים, תשמ"א-1981
חוק יחסי ממון בין בני זוג, תשל"ב-1972
חוק לתיקון דיני משפחה (מזונות), תשי"ט-1959
ראו גם

בע"מ 919/15 פלוני נ' פלונית
לקריאה נוספת

ד"ר בנציון שרשבסקי, דיני המשפחה בישראל, מהדורה רביעית, הוצאת ראובן מס, ירושלים, תשנ"ג. (הספר בקטלוג ULI)
פרופ' מנשה שאוה, הדין האישי בישראל, מהדורה רביעית מורחבת (שני כרכים), הוצאת מודן, תשס"א. (הספר בקטלוג ULI)
עו"ד יצחק כהן, דיני המשפחה בישראל: פרוצדורה ומהות, תל אביב ; בני ברק : בורסי הוצאה לאור של ספרי משפט, תשע"ט. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  גיל הנישואין החוקי, באתר פרקליטות המדינה, ‏10 בינואר 2019
↑  מסרבים, אבל הרבה פחות: סרבנות גט במאה ה-21, באתר השילוח, ‏יוני 2020
↑  גירושין על פי ההלכה: מהן עילות הגירושין העיקריות?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏7 ביוני 2016
↑  תקנת הרבנות הראשית תש"ד 1944
↑  ראו למשל בש"א 791/08, פלונית נגד פלוני, בתמ"ש 281/08, בימ"ש לענייני משפחה הקריות, השופט ד. מאזן)
↑  ע"א 393/83 דלי נ' דלי, פ"ד לח (3) 613, ע"א 93/95 שגב נ' שגב, פ"ד לט (3) 822, ע"א 591/81 פורטוגז נ' פורטוגז, פ"ד לו (3) 449, ע"א 4480/93 פלוני נ' פלונית, פ"ד מח (3) 461
↑  ראו בעניין זה את פסק דינה של השופטת שטופמן בבר"ע 1895/02 ב.י. נ' ב.נ. (ניתן ביום 20/1/03).
↑  ד"ר אסתר הרצוג, או עבודה או ילדים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בספטמבר 2004
↑  יעל ברנובסקי, זינוק במספר הזוגות בסכסוך - והילדים משלמים, באתר ynet, 24 במרץ 2008
↑  תמ"ש 37181/97 ל.טי נ' ע' טי - אושר על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב
תמרה ריקמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1934 (בת 90) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  ניו סקול 
 תחום יצירה:  פיסול, ציור, רישום, איור
 פרסים והוקרה:  פרס משרד החינוך והתרבות 
 
תמרה ריקמן (נולדה ב-1934) היא אמנית רב-תחומית היוצרת במדיומים רבים, כלת פרסי אמנות שפסליה מוצגים בארץ ובעולם, ציירת ספרי שירה וילדים, ומרצה לאמנות ולתולדות האמנות.
ביוגרפיה

ריקמן נולדה ב-1934 בוורשה ועלתה לתל אביב ב-1935. אביה, ממנו התייתמה בהיותה בת עשר, היה חלוץ, חבר בגורדוניה, בקיבוץ עין חרוד, ובגדוד העבודה. אימה הייתה מורה. בעת שירותה הצבאי למדה במשך שנה שיעורי ערב אדריכלות בטכניון, ולאחר מכן למדה שנה בסמינר אורנים - המכללה האקדמית לחינוך, אצל דב פייגין ופרלי פלציג. ב-1954 נסעה לניו יורק ולמדה בבית הספר החדש למחקר חברתי, וב-1958–1962 המשיכה בלימודיה בבית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון (אנ'), שם הושפעה בעיקר מהרולד טוביש.
היא נישאה ללו כהן, פסל אמריקאי, עמו נסעה לרומא והשתלמה ביציקות ברונזה. ב-1963 המשיכה את לימודיה בפריז, באקדמיה לאמנויות דקורטיביות (École des Arts Décoratifs), בפיסול ובהדפס. ב-1964 שבה לישראל עם כהן שלא מצא בה את מקומו, חזר לארצות הברית, ונישואיהם הסתיימו. לאחר מכן נישאה לט. כרמי ונולד להם בן. בשנים 1974–1976 עבדה בבית הספר לאמנות, אוקספורד, וב-1979–1980 הייתה אמנית אורחת באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה. בין השנים 1966–1989 התגוררה בשכונת אבו תור בירושלים. מאז מתגוררת ופועלת בתל אביב-יפו.
אמנות

בראשית עבודתה יצרה ריקמן תחריטים, במכבש שקיבלה מנחום גוטמן, ופיסלה. ב-1965 הציגה תערוכת פיסול ראשונה בגלריה דוגית בתל אביב, ובהמשך הציגה תחריטים בבית האמנים בירושלים. ב-1967 הציגה בגלריה רינה של ברטה אורדנג, באצירת יונה פישר. לאורך השנים יצרה במדיומים שונים, ובטכניקות שונות, מעבודות על נייר ועד וידאו, והיא מציגה תערוכות ברציפות עד לימים אלה. ריקמן מציירת בספרי שירה וגם ספרי ילדים, המפורסם שבהם "מיץ פטל", והיא רואה בעבודתה זו ציור ולא איור.
עבודותיה המוקדמות נשאו אופי פיגורטיבי, והתחריטים היו נרטיביים, אך משנות השבעים עברה עבודתה צמצום מבחינה גרפית. פסליה ביטאו אסתטיקה מינימליסטית, צורות מוגדרות ובחומרים תעשייתיים. בשנות השמונים החלה ליצור גם במדיום הציור. רבות מעבודותיה מתייחסות לנוף או מרחבים אנושיים שצומצמו למערכת צורנית-קווית. אמנותה של ריקמן מתייחסת לתולדות האמנות ולא להיסטוריה או מסורת יהודית וישראלית. לדברי טלי תמיר הציור של ריקמן הוא "מודרניסטי מובהק, ציור המודע לערכיו המופשטים, דוחה עקרונית כל תוכן מילולי או ספרותי, נשמר מכל גאות רגשית, או פאתוס". לאורך עשרות שנים מתקיים שיח על עבודתה עם ליליאן קלאפיש איתה היא חולקת מילון מקצועי דומה.
הוראה

ריקמן לימדה פיסול ותחריט במוזיאון ישראל ובבצלאל ירושלים; לימדה תולדות האומנות ואומנות מעשית בבית הספר הניסויי הראשון בירושלים במשך 23 שנים, וכן במכללת דוד ילין, ירושלים; לימדה ציור בבית הספר לאמנות קלישר, תל אביב; לימדה תולדות האמנות בקמרה אובסקורה, ירושלים, ובסמינר הקיבוצים, תל אביב.
תערוכות עיקריות

תמרה ריקמן, אוצר: יונה פישר, גלריה רינה של ברטה אורדנג, 1967.
1978, Trinity College, Green Room, דבלין.
תמרה ריקמן, שניים או שלושה ממדים, גלריה גורדון, תל אביב, 1979.
The Steel Tree, פסל לזכר נשיא אירלנד Cearball ó Dȧlaigh, בהזמנת משרד החוץ, Sneem sculpture trail.‏
תמרה ריקמן: החוף המכושף, מוזיאון ישראל, ירושלים,1987.
טרנזיט ברלין, אוקטובר - נובמבר, 1988, ולאחר מכן בגלריה ומועדון אמנות - בוגרשוב 60, תל אביב, 1989.
עבודות חדשות - סדרת החסקה, גבעון - גלריה לאמנות, תל אביב, 1991.
תמרה ריקמן - מלאכים, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, 1993.
תמרה ריקמן, ליאת קפלן - משולשים, אוצרת: טלי תמיר. גלריה הקיבוץ, 1999.
תמרה ריקמן, עבודות שלא עשיתי, אוצרת: רותי אופק, המוזיאון הפתוח תפן, 2011.
סודות מן החדר: הדפסים מאוסף המחלקה לרישום והדפס, תמרה ריקמן: מנחת אביב לינוסה, אוצרת: דלית מתתיהו מוזיאון תל אביב, 2012, אלבום בהוצאת לושי אמנות ופרויקטים.
תמרה ריקמן: צורה ודיאלוג, אטליה שמי, קיבוץ כברי, 2013.
תמרה ריקמן, Notlike, אוצרת: טלי תמיר, גלריה רו-ארט, 2014.
תמרה ריקמן, אובייקטים נשכחים, גלריה ברבור, 2016.
תמרה ריקמן, נעה רז מלמד, מיה מוצ'בסקי פרנס, בעיקר לבן, גלריה חנינא, מקום לאמנות עכשווית, מרץ 2017.
ספרים

ט. כרמי, תמרה ריקמן, תביעה, מהדורה ממוספרת בהוצאת תרשיש 1967.
חיה שנהב, מיץ פטל, ציורים - תמרה ריקמן, עם עובד, 1970.
ריקמן תמרה, 12 תצריבים ל-12 שירים מאת דן פגיס, סדנת ההדפס, 1989.
ליאת קפלן, תמרה ריקמן, משולשים. אבן חושן, 2001.
נורית זרחי, שלושה אגסים וחד-קרן, ציורים: תמרה ריקמן. גרף, 2009.
תמרה ריקמן, עבודות שלא עשיתי, עם עובד, המוזיאון הפתוח, גן התעשייה תפן, 2011.
פרסים ומלגות

1955 - פרס ראשון בתחרות מלגות, בית הספר החדש למחקר חברתי, ניו יורק, ארצות הברית
1975 - פרס ירושלים לפיסול ולציור, עיריית ירושלים
1985 - פרס בנק דיסקונט לישראל לאמן ישראלי, מוזיאון ישראל, ירושלים
1989 - מלגה, קרן תרבות אמריקה-ישראל
1992 - פרס לציור ולפיסול על-שם נחום גוטמן, ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל
1993 - פרס משרד החינוך התרבות והספורט
2014 - פרס ע"ש אריק איינשטיין לאמנים ותיקים, בקטגוריית האמנות הפלסטית
הערות שוליים

↑  כרמלה טייכמן, בשיחה עם תמרה ריקמן, אמנית, נובמבר 2015, באתר בית לאמנות ישראלית, ‏21/11/2015(הקישור אינו פעיל)
↑  טלי תמיר, מלאכים בשמי תל אביב - על העבודות החדשות של תמרה ריקמן, באתר טלי תמיר אוצרת וחוקרת אמנות ישראלית, ‏2012
↑  מוזיאון ישראל, תמרה ריקמן, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית
↑  The Steel Tree, Sneem
↑  טלי תמיר, גומי נשפך אל שדות מתנפחים, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277898  NLI: 987007304630405171  GND: 1019099410  ISNI: 0000 0000 6661 011X  LCCN: nr92009784  VIAF: 22418005   WorldCat (עם VIAF): 22418005 
מבנה המוזיאון לתרבות הירמוכית על-שם יהודה רות, השוכן בקיבוץ שער הגולן בעמק הירדן. בחזית הפסל חלוקי נירוסטה של ריקמן.
האריה והג'ירפה, גיבורי הספר "מיץ פטל", מעשה ידי מאיירת הספר, תמרה ריקמן, בחזית מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בפתח תקווה
טום קלנסי

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1947 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באוקטובר 2013 (בגיל 66) בולטימור, ארצות הברית 
 שם לידה:  Thomas Leo Clancy, Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לויולה במרילנד, Borden Grammar School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פוליטי 
 יצירות בולטות:  חומת אש, המרדף אחר אוקטובר האדום 
 תקופת הפעילות:  1982–2013 (כ־31 שנים) 
 הושפע מ:  רוברט היינליין, ויליאם שייקספיר 
 בן או בת זוג:  Wanda Thomas King (1969–1999)  Alexandra Marie Llewellyn (1999–2013) 
 מספר צאצאים:  5 
 tomclancy.com
 
תומאס ליאו (טום) קלנסי, ג'וניור (באנגלית: Thomas Leo Clancy, Jr;‏ 12 באפריל 1947 – 1 באוקטובר 2013) היה סופר אמריקאי.
קלנסי נחשב למייסד סוגת המותחן הטכנולוגי בספרות בשנות ה-80 של המאה ה-20, וכיום היא די נפוצה. רוב ספריו של קלנסי עוסקים ביחסים בינלאומיים, בריגול ובתרחישים גלובליים דמיוניים שהושפעו מהמלחמה הקרה. כמה מהתרחישים שכתב התבררו כמנבאים את המציאות: פיגועי 11 בספטמבר 2001 דומים לתיאורים בספריו "חוב של כבוד" (1994) ו"צו נשיאותי" (1996), ומשחק המחשב Ghost Recon 1 שיצא בשנת 2001, מתאר מתיחות צבאית בין גאורגיה לארצות הברית ורוסיה, הדומה למלחמה בדרום אוסטיה שהייתה ב-2008.
בין ספריו המפורסמים "המרדף אחר אוקטובר האדום", "סכנה ברורה ומיידית", "כל הפחדים כולם", "הקרדינל מהקרמלין", "קשת שש" ,"חוב של כבוד" וסדרת "כוח הרשת". מספר דמויות חוזרות ומופיעות בספריו של קלנסי, אך סדר הוצאת הספרים אינו לפי הכרונולוגיה של העלילה.
חלק מספריו שימשו כבסיס לסרטי קולנוע מצליחים, כגון "המרדף אחר אוקטובר האדום" בכיכובו של שון קונרי, "כל הפחדים כולם" בכיכובו של בן אפלק ו"משחקים פטריוטיים" בכיכובו של האריסון פורד. בשנת 2014 יצא הסרט "ג'ק ראיין: גיוס הצללים", שבניגוד לסרטים אחרים המבוססים על ספריו, התבסס אך ורק על הדמויות שיצר, בכיכובו של כריס פיין כג'ק ראיין. בשנת 2018 יצאה הסדרה ג'ק ראיין בכיכובו של ג'ון קרסינסקי כג'ק ראיין, וגם היא התבססה אך ורק על הדמויות שיצר קלנסי ולא על ספר ספציפי.
כיום חברת משחקי המחשב Ubisoft מפתחת משחקים על שמו (שמבוססים בין היתר על ספרים שכתב כמו סדרת "Splinter Cell" ,"Rainbow Six" ,"Ghost Recon" ו-"The Division").
חלק מספריו של קלנסי נכתבו בשיתוף עם סופרים אחרים.
ביוגרפיה

תומאס ליאו קלנסי ג'וניור נולד בבולטימור שבמרילנד. הוא למד בבית ספר קתולי בטוסון ולמד ספרות אנגלית באוניברסיטת לויולה שם סיים ב-1969.
לפני שהוא פנה לדרכו הספרותית, ניסה להתקבל לצבא ארצות הברית, אך נכשל בבדיקות הראייה. דבר זה מנע ממנו מלהשתתף במלחמת וייטנאם. במקום זאת הוא עבד בחברת ביטוח עצמאית. קלנסי עזב את חברת הביטוח כאשר זו נקנתה על ידי קבוצת משקיעים. הוא התחתן עם אשתו הראשונה וונדה בשנת 1969. הם התגרשו בשנת 1999. בשנה זו הוא התחתן בשנית עם העיתונאית אלכסנדרה מארי לוולין.
בשנת 1998 הצטרף לקבוצת משקיעים בראשות פטר אנג'לוס ויחד הם רכשו את קבוצת הבייסבול בולטימור אוריולס הוא גם רצה לרכוש קבוצת פוטבול (מינסוטה ויקינגס) אולם נאלץ לוותר בעקבות עלות הסכם הגירושים שלו.
בשנת 1996 ייסד את חברת Red Storm Entertainment לייצור ושיווק של משחקי מחשב המבוססים על ספריו. המשחק הראשון שהחברה הוציאה היה Politika שיצא בשנת 1997. החברה נקנתה בשנת 2000 על ידי החברה הצרפתית Ubisoft.
טום קלנסי נפטר ב-1 באוקטובר 2013, בגיל 66.
ספריו > סדרת ג'ק ראיין

המרדף אחר אוקטובר האדום (1984) – ספרו הראשון של קלנסי. מספר על מרדף בן 18 ימים אחרי צוללת סובייטית חדישה שמפקדה, תת-אדמירל/אמ"ב (אלוף-משנה-בכיר) מרקו אלכסנדרוביץ' רמיוס, מנסה לערוק למערב. בספר מופיעה לראשונה דמותו המוכרת ביותר בספריו של קלנסי, ג'ק ראיין, היסטוריון ומנתח מודיעין של ה-CIA. הספר עובד לסרט בכיכובו של שון קונרי כמרקו, וסם ניל כקצין רוסי אחר, קמארוב.
משחקים פטריוטיים (1987) – ספר שני (אם כי ראשון כרונולוגית). בספר מעורב ג'ק ראיין במלחמה שמנהל ה-IRA נגד בריטניה, וזאת בעקבות סיכול ניסיון התנקשות בנסיך מווילס. הספר עובד לסרט, בו מגלם האריסון פורד את ג'ק ראיין.
הקרדינל מהקרמלין (1988) – המשך ישיר לספר "המרדף אחרי אוקטובר האדום". סיפורו של הקרדינל (קולונל מיכאל "מישה" פיליטוב), המרגל הבכיר ביותר שהפעילה ארצות הברית במשרד ההגנה הסובייטי. הספר מתרחש על רקע מרוץ חימוש שמנהלות ארצות הברית וברית המועצות להשגת נשק נגד טילים בליסטיים, על רקע המלחמה באפגניסטן ואחרי איבוד הצוללת הגרעינית.
סכנה ברורה ומיידית (1989) – מלחמה חשאית שמנהל ה-CIA נגד קרטלי הסמים הקולומביאנים. הספר עובד לסרט בכיכובו של האריסון פורד.
כל הפחדים כולם (1991) – טרוריסטים פלסטינים שמאוכזבים מהתמוטטותה של ברית המועצות, משיגים נשק גרעיני ומפוצצים אותו על אדמת ארצות הברית.
חוב של כבוד (1994) – ג'ק ראיין מוזעק לתפקיד היועץ לביטחון לאומי של הנשיא, שנתיים אחרי התפטרותו מהחיים הציבוריים כתוצאה מסירוב הפקודה שלו ב"כל הפחדים כולם" לנשיא. הוא מעורב במלחמה שפורצת בין יפן לארצות הברית. בסוף הספר מתרסק מטוס נוסעים יפני על גבעת הקפיטול בארצות הברית.
צו נשיאותי (1996) – המשך ישיר ל"חוב של כבוד". ג'ק ראיין מושבע לנשיא בעל כורחו ומגוון אויבים צצים ומנסים לנצל את המצב. האויב הראשי בספר הוא האייתולה של איראן.
הדוב והדרקון (2000) – מתאר מתיחות בין סין לרוסיה שמסתיימת בפלישה סינית לסיביר כדי להשתלט על אזור עשיר בנפט וזהב שהתגלה. בעקבות זאת, ארצות הברית מחליטה מספר החלטות אנטי-סיניות כמו הכרה בעצמאות טאיוואן ויציאה לעזרת רוסיה לשם מניעת כיבוש סיביר על ידי צבא סין העממית.
ארנב אדום (2002) – הספר חוזר לשנות השמונים והוא מתאר ניסיון של ראש הקג"ב הרוסי להתנקש באפיפיור. יצא ב-2002 אבל כרונולוגית הוא ממוקם לפני "הקרדינל מהקרמלין", ומיד לאחר אירועי "משחקים פטריוטיים".
"The Teeth of the Tiger"‏ (2003) – הספר הראשון בו מופיע בנו של ראיין כדמות אקטיבית. הספר טרם תורגם לעברית. הספר מתאר את פעילותו של ג'ק ראיין הבן בסוכנות ביון בדיונית בשם "הקמפוס" אשר פועלת בחשאי בשם ביטחון המולדת.
חי או מת (2010) – ספר ההמשך ל-‏The Teeth of the Tiger ‏ עוסק בפעולתו של ארגון הקמפוס, אשר בו חבר ג'ק ראיין הצעיר יחד עם ג'ון קלארק ודומינגו שאבז, כדי ללכוד את האמיר, הטרוריסט המסוכן בעולם (המבוסס על דמותו של אוסאמה בן לאדן). במהלך הספר מחליט ג'ק ראיין האב לשוב ולהתמודד בשנית על משרת נשיא ארצות הברית.
נעול (2012) – ספר ההמשך לחי או מת. הספר עוסק בניסיונותיו של ארגון הקמפוס למנוע מקצין צבא פקיסטני מלפתוח במלחמה גרעינית בין הודו לפקיסטן. כמו כן מתוארת מערכת הבחירות לנשיאות והמאבק בין ג'ק ראיין האב לנשיא קילטי הרץ לכהונה נוספת, כאשר במהלכה פועלים אנשיו של קילטי להפללת ידידו הוותיק של ראיין, ג'ון קלארק, בעקבות מעלליו הישנים במסגרת סוכנות הביון המרכזית.
חומת אש (2013) – ספר ההמשך לנעול. הספר עוסק בניסיונותיה של הרפובליקה העממית של סין להשיג שליטה על אזור ים סין הדרומי, מה שמוביל להתנגשות ישירה בינה לבין ארצות הברית בראשות הנשיא ג'ק ראיין, אשר זכה בנשיאות מחדש בסוף הספר הקודם.