stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולבי סלע פרוסרפיני
לקריאה נוספת

Maynes, G. M. "A new species of rock wallaby, Petrogale persephone (Marsupialia: Macropodidae), from Proserpine, central Queensland." Australian Mammalogy 5 (1982): 47-58.
Johnson, Peter M., and J. Steven C. Delean. "Reproduction in the Proserpine rock-wallaby, Petrogale persephone Maynes (Marsupialia: Macropodidae), in captivity, with age estimation and development of pouch young." Wildlife Research 26.5 (1999): 631-639.
Johnson, Peter M., Barry J. Nolan, and D. N. Schaper. "Introduction of the Proserpine rock-wallaby Petrogale persephone from the Queensland mainland to nearby Hayman Island." Australian Mammalogy 25.1 (2003): 61-71.
Beveridge, I., et al. "Helminth-Parasites of Rock-Wallabies, Petrogale Spp (Marsupialia), From Queensland." Wildlife Research 16.3 (1989): 273-287.
הערות שוליים

↑  וולבי סלע פרוסרפיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי זריז • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
נוף בפארק הלאומי קוונווי בו מצויה אוכלוסייה מוגנת של וולבי סלע פרוסרפיני.
העיר פרוסרפין במבט מלמעלה. ניתן להבחין בפסגות המיוערות מאחור שבהם נמצאות אוכלוסיות של וולבי פרוסרפיני.
רוני טהרלב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביוני 1964 (בת 60) יגור, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות פיגורטיבית 
 פרסים והוקרה:  פרס שיף (2022)  פרס אוסקר הנדלר (2002)  פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק (2000) 
 בן או בת זוג:  דרור ורמן 
 צאצאים:  קמה ורדי 
 מספר צאצאים:  4 
 www.ronitaharlev.com
 
רוני טהרלב (נולדה ב-1964) היא ציירת פיגורטיבית ישראלית. טהרלב הציגה במגוון מוזיאונים וגלריות בישראל ובעולם, בין השאר במוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב, בגלריית הפורטרטים הלאומית בלונדון ובתערוכה של אוצר מוזיאון הלובר בגראנד פאלה בפריז. טהרלב מלמדת באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. יצירותיה עוסקות בנארטיבים של נשיות, מגדר ותפיסת הגוף הנשי במאה ה-21, וסגנון ציורה הוא פיגוראטיבי קלאסי.
ביוגרפיה

רוני טהרלב נולדה בקיבוץ יגור, לפזמונאי יורם טהרלב ולמשוררת נורית זרחי. אחותה היא הסופרת והחוקרת אראלה טהרלב בן שחר. בשנת 2012 הוצגה עבודתה בגלריית הפורטרטים הלאומית בלונדון, וכן בגלריות הפורטרטים הלאומיות בסקוטלנד ובוויילס. היא הציירת הישראלית הראשונה שהציגה בתערוכה שנאצרה על ידי אוצרי מוזיאון הלובר: התערוכה "הירח. מסעות ממשיים ומדומיינים" אשר התקיימה במוזיאון הגרנד פלה(אנ') בפריז בשנת 2019. בשנה זו התקיימה גם תערוכתה "עורבים לבנים" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. טהרלב היא זוכת פרס שיף לשנת 2022, במסגרתו עלתה ביוני 2023 תערוכת יחיד של עבודותיה במוזיאון תל אביב.
טהרלב עוסקת בציור פיגורטיבי ריאליסטי, בעיקר דיוקנאות. המייחד את ציוריה של טהרלב הוא היכרות העומק עם מסורת הציור הקלאסי לדורותיה והיכולת להתכתב עם מסורת זו מתוך נקודת מבט מודרנית-עכשווית, והפיכתה לשפת אמנות אישית, בתהליך שנמשך שנים רבות.
טהרלב משתמשת בציור דמויות ודיוקנאות על מנת לחקור חוויות זהות בסיסיות בחברה המודרנית, כגון: החפצת נשים, בינאריות מגדרית והשאיפה התרבותית לדטרמיניזם מול אמביוולנטיות ומשחק.
לטהרלב ארבעה ילדים. ביניהם, הסופר ובמאי הקליפים והפרסומות יונתן ורדי והזמרת וכותבת השירים קמה ורדי. במשך כעשרים שנה התגוררה טהרלב במתת שבגליל, כיום מתגוררת ביפו עם בן זוגה, ההיסטוריון דרור ורמן.
תערוכות נבחרות

1983 - ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, תל אביב. תערוכה קבוצתית מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
2000 - מוזיאון ישראל, ירושלים. תערוכה קבוצתית
2002 - גלריית לוחמי הגטאות, קיבוץ לוחמי הגטאות. תערוכת יחיד. אוצר איתן הלל
2003 - גלריה אנגל, תל אביב. תערוכה קבוצתית
2008 - גלריה אנגל, תל אביב. תערוכה קבוצתית
2010 - גלריה ברנרד, תל אביב. תערוכת יחיד
2011 - הגלריה של הגרוזלם סטודיו סקול, ירושלים. תערוכת יחיד. אוצר ישראל הרשברג
2011 - גלריה רוטשילד, תל אביב. תערוכה קבוצתית
2012 - הגלריה הלאומית לפורטרטים, אדינבורו, סקוטלנד. תערוכה קבוצתית במסגרת פרס ה-BP
2012 - The Royal Albert Museum, אקסטר, אנגליה. תערוכה קבוצתית במסגרת פרס ה-BP
2012 - הגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון (National Portrait Gallery). תערוכה קבוצתית במסגרת פרס ה-BP
2013 - גלריה רוטשילד, תל אביב. תערוכה קבוצתית
2014 - מוזיאון תל אביב. עבודות מוזמנות לתערוכה קבוצתית: "דלפט כחול-לבן". אוצר דורון לוריא
2015 - סלון "הקוביה", ירושלים. תערוכה קבוצתית
2015 - גלריה גולקונדה-קונטמפוררי, תל אביב. תערוכת קיץ קבוצתית
2016 - גלריה גולקונדה-קונטמפוררי, תל אביב. תערוכת יחיד, "בתולות וחוחיות"
2017 - גלריה רוטשילד, תל אביב. תערוכת יחיד, "הארץ בה פורחים הלימונים"
2018 - גלריית בנין הסנאט, אוניברסיטת בן-גוריון. תערוכת יחיד, "להפשיט את העירום"
2019 - גראן פאלה, פריז, תערוכה קבוצתית "הירח" של יצירות קלאסיות ומודרניות בניהול הצוות האוצרותי של מוזיאון הלובר, לרגל חמישים שנה לנחיתה על הירח
2019 – מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, תערוכת יחיד "עורבים לבנים" (עם קטלוג)
2019 – מוזיאון פתח תקווה לאמנות, תערוכה קבוצתית "לשמור מרחק: על אינטימיות בציור עכשיו"
2019 – גלריה רוטשילד, תל אביב. תערוכת יחיד "דיוקנאות".
2020 – המרכז ללימודי המזרח הקרוב, אוניברסיטת בריגהם יאנג (האוניברסיטה המורמונית), ירושלים, תערוכה קבוצתית, "נוף, דיוקן, טבע דומם"
2020 – המוזיאון העירוני לאמנות מודרנית באד סולגאו (Städlischer Galerie Fähre, Altes Kloster, Bad Saulgau), גרמניה, תערוכה זוגית עם פאבל פיינשטיין, "דיוקנאות עצמיים וניסים אחרים"
2021 – גלריה רוטשילד לאמנות. תערוכת יחיד, "ברלין-יפו", אוצר ד"ר דורון לוריא
2023 – מוזיאון תל אביב לאמנות. "אור אחר מזה", תערוכת יחיד לזוכת הפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית.
קטלוגים

ספר המאיירים הגדול, מוזיאון ישראל, 2004
רוני טהרלב, קרבת הבשר, תערוכת יחיד, גלריה ברנרד, 2009
BP Award Catalogue, National Portrait Gallery, London, 2012
דלפט כחול-לבן, מוזיאון תל אביב, 2014. אוצר דורון לוריא
אוניברסיטת בן-גוריון, קטלוג תערוכת יחיד "להפשיט את העירום" 2018
הירח, אוצרי מוזיאון הלובר, 2019, קטלוג תערוכה קבוצתית ב-Grand Palais (בצרפתית)
עורבים לבנים, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2019, קטלוג תערוכת יחיד
אור אחר מזה, מוזיאון תל אביב, 2023, קטלוג תערוכת יחיד
פרסים

1983 - פרס קרן אמריקה-ישראל לאמנים צעירים
2000 - פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק, מוזיאון ישראל, ירושלים
2002 - פרס אוסקר הנדלר, גלריית לוחמי הגטאות
2012 - פרס ה-BP לפורטרטורה, הגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון (National Portrait Gallery)
2019 – קרן ארטיס, מענק למימון פרויקט בברלין.
2020-2021 - פרס על שם חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית
2022 זוכת פרס ע"ש חיים שיף לאומנות פיגורטיבית-ריאליסטית
לקריאה נוספת

נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 166–173
הערות שוליים

↑  דיוקנאות / גלריית רוטשילד אמנות, באתר ארטביט
↑  רוני טהרלב - עורבים לבנים, באתר מוזיאון הרצליה
↑  רוני טהרלב באתר הNational Portrait Gallery
↑  תקשורת חזותית: איש סגל, באתר בצלאל
↑  בשר מבשרם: ריאיון עם רוני טהר-לב, באתר nrg
↑  humans.txt, חדשות השבוע 8/1/19 - בסיס מכללה לאמנות ותרבות, באתר www.basis.org.il
↑  ציירת ישראל ב׳גרנד פאלה׳, באתר בסיס לאמנות ותרבות
↑  תערוכה: קרבת הבשר של רוני טהרלב, באתר ynet, 22 בדצמבר 2009
↑    תמר שבק, פריז, דאלי, שאגאל, מירו ואני, באתר "ידיעות אחרונות", 23 באפריל 2019
↑  פתיחה חגיגית של שתי תערוכות, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
↑  שירה זלוור ורוני טהרלב הן הזוכות בפרס שיף 2021–2020, מגזין פורטפוליו, 10 ביולי 2021
↑  פרס ע"ש חיים שיף לאומנות פיגורטיבית-ריאליסטית לשנת 2022-2023, גלריה שישי 30 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279248  NLI: 987007302424205171  ISNI: 0000 0000 6696 8293  LCCN: n96090157  VIAF: 65742561   WorldCat (עם VIAF): 65742561
רות אלמוג

| --- | --- |

רות אלמוג, 2006
 לידה:  15 במאי 1936 (בת 88) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1966
 בן או בת זוג:  אהרן אלמוג כהן טופל 
 צאצאים:  אליענה אלמוג 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2008)  פרס אקו"ם (2011)  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1987, 2000)  פרס ניומן (2004)  Gerty Spies Award (2004)  פרס ביאליק (2006)  פרס ירושלים 
 
רות אלמוג (נולדה ב-15 במאי 1936) היא סופרת, עיתונאית ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

רות אלמוג נולדה וגדלה בפתח תקווה להורים רופאים יוצאי גרמניה. הוריה, יעקב ומרים לומפ נמלטו מגרמניה עם עליית הנאצים לשלטון. בתחילת דרכם בפלשתינה הם עסקו בגידול דבורים וייצור דבש. המשפחה הייתה דתית ולפיכך למדה אלמוג בבתי ספר של המגזר הדתי עד סוף כיתה י"א אז עזבה את פתח תקווה והמשיכה את לימודיה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בירושלים הקרוי היום בשם המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין. רות אלמוג שרתה ביחידה 515, ולמדה ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. 
לאחר שפרסמה את סיפורה הראשון בשנת 1967 החלה לעבוד במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ ובהמשך שימשה בו כעורכת משנה. היא בעלת טור קבוע במוסף זה.
במהלך השנים כתבה ספרים רבים, לנוער ולמבוגרים. הרומן שלה "שורשי אוויר" זכה בפרס ברנר. ב-2003 יצא לאור ספר של מבחר מסיפוריה שנכתבו בין השנים 1967–1997. ספרים פרי עטה תורגמו לאנגלית, לגרמנית, להולנדית ולסינית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלמוג הייתה נשואה למשורר אהרן אלמוג עד למותו בשנת 2021, ולהם שתי בנות: המוזיקאית שירה אלמוג והמתרגמת אליענה אלמוג.
פרסים ספרותיים

פרס זאב, פעמיים: לשנת 1985 ולשנת 2000
בפרס מטעם אוניברסיטת חיפה לספרות נוער לשנת 1986
פרס ברנר, בשנת 1989
פרס עגנון, לשנת 2001
פרס ניומן, לשנת 2004
פרס ביאליק, לשנת 2006
פרס ירושלים ופרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2006
פרס גרטי ספיס הגרמני
פרס אקו"ם למפעל חיים לשנת 2011
פרס יד ושם, בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער על ספרה "המסע שלי עם אלכס", איור אבי כץ
על ספרה "החיים", שיצא לאור בהוצאה עצמית, מועמדת לזכות בפרס ספיר לשנת 2017
פרס אריק איינשטיין, לשנת 2023
ספרים

חסדי הלילה של מרגריטה, סיפורים, משרד הביטחון, תרמיל, 1969
בארץ גזרה, עם עובד, 1971
אחרי ט"ו בשבט, שישה סיפורים, משרד הביטחון, תרמיל, 1979
את הזר והאויב, דו"ח על חסימה, ספרית פועלים, 1980
מוות בגשם, רומן, כתר, 1982
שורשי אוויר, רומן, הקיבוץ המאוחד, 1987
נשים, שלושה סיפורים, כתר, 1988. הסיפור "הצטמצמות" הופק לסרט טלוויזיה בערוץ הראשון
עוד חיבוק אחד, הקיבוץ המאוחד, 1990
רקפת אהבתי הראשונה, כתר, 1991
תיקון אמנותי, כתר, 1993
מאהב מושלם, בלש, עם אסתר אטינגר, כתר, 1995
האגם הפנימי, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2000
אשטלינה אהובתי, רומן בלשי, עם אסתר אטינגר, כתר, 2002
כל האושר המופרז הזה, סיפורים 1967–1999, כתר, 2003
באהבה, נטליה, כתר, 2005
זרה בגן עדן, זמורה-ביתן, 2008
ציפורקסם, הקיבוץ המאוחד, 2011
שריקת האוקרינה, כנרת, זמורה-ביתן, 2011
אישה בגן, כנרת, זמורה-ביתן, 2012
החיים: שנים עשר סיפורים ונובלה, כנרת, זמורה-ביתן, 2016
ספרים > לילדים

גילגיל, ציורים הילה חבקין, הוצאת מסדה, 1986
כדור הכסף, סדרת דן חסכן, איורים דני קרמן, עם עובד, 1986
בלוט הפלא של קמילה, איורים הילה חבקין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999
לקריאה נוספת

אלכס זהבי, מסע נועז אל נפש חסומה, נדפס בידיעות אחרונות, דצמבר 1980
ירון גולן, בובת חרסינה, על רות אלמוג, את הזר והאויב - דו"ח על חסימה, 1980, נדפס בדבר, ינואר 1981
מרדכי גלדמן, מה על חסימת הנפש, נדפס בהארץ, ינואר 1981
נורית זרחי, על אובדנה של אלישבע, על רות אלמוג, "את הזר והאויב - דו"ח על חסימה" (1980, נדפס במעריב, ינואר 1981
גרשון שקד, הכאב, האהבה, הגשם, על הספר "מוות בגשם", נדפס במאזנים, נ'ח, תשמ"ד 1984
יוסף אורן, "כשורשים באוויר וכתולעת באופל", אפיריון 12, 1989
פנינה שירב, "דרך האם: יחסי בת-אם ביצירת נעמי פרנקל, עמליה כהנא-כרמון ורות אלמוג", עלי שיח 34, תשנ"ד 1994
גרשון שקד, "בין בת לאבותיה", (על "שורשי אוויר" מאת רות אלמוג), מאזנים ע"ב 6, 1998
חנה סקרה, "הקול המיתולוגי של הזהות הנשית ביצירותיהן של רות אלמוג ושל אורלי קסטל-בלום" עלי שיח 44 (2000), עמ' 19–41
חנה סקרה, "האגם הפנימי של הזהות הנשית" (על הנובלה האגם הפנימי מאת רות אלמוג), עתון 77, שבט, תשס"א
אסתר אדיבי-שושן, "לעשות ככל העולה על רוחי", עיתון 77 249, 2000
נורית גרץ, מתחת לפני השטח, על הסיפור שמתחת לסיפורה של רות אלמוג "גמדים על הפיג’מה", נדפס בספרות וחברה בתרבות העברית החדשה, 2000
חנה סקרה, מפתח-תקוה לדולי-סיטי: זהות נשית והשתקפותה בהיבטים תימטיים ובהיבטים פואטיים של חסימה ושל מרחביות: יצירותיהן של רות אלמוג, דורית אבוש ואורלי קסטל-בלום (ירושלים, תשס"א 2001), דיסרטציה. האוניברסיטה העברית בירושלים, 400 עמ'
רות אלמוג, "הספרייה שלי", בתוך רות קרטון-בלום (עורכת), מאין נחלתי את שירי - סופרים ומשוררים מדברים על מקורות השראה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 77–99
יעל ש. פלדמן,  לתקון את אשר לא ניתן לתיקון, אחרית דבר של הספר "כל האושר המופרז הזה", 2003, 443–473
רחל פלדחי-ברנר, "האמהות שבאמנות, הולדת היופי הנורא בעולם שלאחר השואה בספר 'האגם הפנימי' מאת רות אלמוג", מכאן ד', 2005
נורית גוברין, "רות אלמוג: 'שרשי אוויר' - ספר ברנרי", 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ד', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, 2008
ענבר רווה, האמנות כפוטנציאל לשינוי, האמנית והעולם ביצירתה של רות אלמוג, מגזין ארץ אחרת, 23 בספטמבר 2009
רות אלמוג, זרה בגן עדן, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 172–178, הוצאת כרמל, 2017
הערות שוליים

↑  הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, רות אלמוג – מתגעגעת אל השדות והפרדסים של המושבה, באתר הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, ‏2013-07-07
↑  הארכיונים לספרות עברית - רות אלמוג - קורות חיים, באתר in.bgu.ac.il
↑  מרב יודילוביץ', פרס ביאליק לאורי אורלב ורות אלמוג, באתר ynet, 7 ביוני 2006
↑  מיה סלע, פרס מפעל חיים לסופרת, באתר הארץ, 10 בינואר 2011
↑  IBBY, IBBY Honour List (2000), June 2000, p.17
↑  איתמר זהר, נעה ידלין, שמעון אדף ורת אלמוג בין מועמדי פרס ספיר, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2017
↑  סגירת מעגל: ג'וזי כץ בין הזוכים בפרס ע"ש אריק איינשטיין לאמנים ותיקים, באתר וואלה, 11 בינואר 2023
↑   עינה ארדל, דברים שנאמרו בהרצאה ביום עיון על יצירתה בבית הסופרים בבאר שבע במארס 2022, באתר הארץ, 9 ביוני 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דויד גרוסמן, אפרים סידון, חיה שנהב | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם אורי אורלב, רחל חלפי  2006 | הבא: ישעיהו קורן, ישראל אלירז, עודד בורלא |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299832405171  BnF: cb15055789m (data)  CiNii: DA18868576  GND: 120667061  ISNI: 0000 0001 1042 7102  LCCN: n84072712  NTA: 121704548  RERO: 02-A009007954  SUDOC: 074082450  VIAF: 19966303   WorldCat (עם VIAF): 19966303
שאריף ואכד

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 61 בערך) נצרת
 לאום:  פלסטיני
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 תחום יצירה:  אמנות רב תחומית
 יצירות ידועות:  Chic Point (2003), To be continued (2009)
 פרסים והוקרה:  פרס אנדרסן לאיור, פרס שר המדע, התרבות והספורט
שאריף ואכד (נולד ב-1964; בערבית: شريف واكد) הוא צייר, מעצב גרפי ומאייר ספרי ילדים פלסטיני יליד נצרת.
ביוגרפיה

ואכד נולד להורים שהגיעו לנצרת כפליטים מהכפר מג'דל. הוא מתגורר ופועל בחיפה, בנצרת ובסנטה ברברה, קליפורניה, ארצות הברית.
בשנים 1983–1986 למד אמנות ופילוסופיה באוניברסיטת חיפה וקיבל תואר ראשון.
עבודותיו

יצירותיו של ואכד עוסקות בפוליטיקה במזרח התיכון, בדגש על הסכסוך הישראלי-פלסטיני תוך התמקדות באספקטים האלימים של הסכסוך, לעיתים תוך שימת דגש על הניגודיות שבין הנושא הטעון והאלים לבין אסתטיקה מוקפדת. עבודותיו מוצגות במוזיאון גוגנהיים בניו יורק, מוזיאון ישראל בירושלים,, קרן שארג'ה (איחוד האמירויות), גלריית האומנות של קווינסלנד (אוסטרליה) וקרן לואי ויטון לאומנות בפריז.
סדרת הציורים "יריחו תחילה" (2002) עוסקת ביחסי הכוחות בסכסוך הישראלי פלסטיני. היא מציגה מטמורפוזה של דימוי צייד מתוך רצפת הפסיפס מח'רבת אל-מפג'ר ביריחו.
עבודת הווידאו ארט "Chic Point": כוללת את הסדרה "2003 – Chic Point: Fashion for Israeli Checkpoints 2009 ,Chic Point No. 2". ואכד זכה לפרסום עולמי לראשונה עם פרסום עבודה זו שאורכה 7 דקות, אשר עוסקת באופנה לפלסטינים העוברים במחסומי צה"ל. הוא יצר ביגוד החושף את גופם של הפלסטינים. הניגודיות שבין השימוש בדוגמנים על מסלול, המוזיקה הקצבית, התפירה המוקפדת והסגנון העכשווי על מול הנושא הטעון פוליטית יצרו עבודה שזכתה לתהודה רבה והוצגה במספר תערוכות בעולם.
בעבודת הווידאו "To Be Continued" משנת 2009, המוצגת במוזיאון גוגנהיים בניו יורק, מדקלם אדם המוצג כטרוריסט טקסט על רקע דגל איסלמי ירוק. זהו דימוי אלים המתקשר עם פיגועי התאבדות וטרור איסלמיסטי קיצוני. הגבר, המגולם על ידי השחקן סאלח בכרי, מקריא טקסט מתוך "סיפורי אלף לילה ולילה", במקום הטקסט הצפוי של צוואה לפני יציאה לפיגוע. באמצעות קריאת הטקסט הוא מנסה לדחות את מותו הצפוי, בדומה לאוסף סיפורי אלף לילה ולילה בו מספרת הנערה אינספור סיפורים על מנת להציל את חייה וחיי משפחתה,
ואכד עוסק גם באספקטים המילוליים של הסכסוך במזרח התיכון. בסדרת העבודות "Contribute A Better Translation" [בעברית – הציעו תרגום טוב יותר] משנת 2011 הוא מציג סיסמאות המאפיינות את המאבק הפלסטיני לאורך מאה השנים האחרונות, שתורגמו על ידי שירות התרגומים של האוטומטי של גוגל. בעבודה נוספת בסדרה הוא מציג את המניפסט הלאומי הפלסטיני בתרגום ליידיש בפורמט המזכיר את לוחות הברית. בעבודה זאת מבקש ואכד להאיר את הבעייתיות שבתרגום ובמעבר בין שפות, זמנים ומקומות שונים.
בעבודתו "Arabesque" משנת 2016 הוא מציג אסתטיקה של סימבולים המייצגים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בעבודה "MOM Museum of Mosul" משנת 2017, ואכד יוצא אל מחוץ לגבולות הגאוגרפים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני ועוסק בהרס שנגרם לעיר מוסול בעיראק תחת שלטונו של ארגון דאעש. הוא יצר סרטון ספק-קומי ספק-טראגי, כפרסומת למוזיאון דמיוני בעיר.
ספרים

2000 – מלנכוליה – הוצאת אנדלוס
2000 – יריחו תחילה – הוצאת אנדלוס
2007 – שיק פוינט – הוצאת אנדלוס
תערוכות יחיד

1998 – שריף ואכד – עוד?, מנרווה בר גלריה, תל אביב
2000 – יריחו תחילה, גלריה הגר, יפו
2004 – שיק פוינט, מוזיאון הרצליה
2007 – מיני רטרוספקטיבה, גלריה לאמנות אום אל-פחם
2012 – זנגה זנגה, גלריה שלוש, תל אביב
2014 – גלריה לאמנות וולברהמפטון, בריטניה
2014 – גלריה ושודניה, לודז', פולין
2015 – גלריה one, רמאללה, הרשות הפלסטינית
2020 - בלאגן, המרכז לאמנות עכשיות, תל אביב
תערוכות קבוצתיות

1996 – התערוכה הארצית של אמנים ערביים – רובדי צבע מצטבר, אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון
1997 – שפה אחרת, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
1998 – פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק, ספריית אגף הנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים
1999 – עת לסיפור, בית האמנים, ירושלים
2001 – גברים בבית, המכללה לאמנות ע"ש ישראל פולק, תל אביב
2001 – מחאה, גלריה לאמנות אום אל-פחם, אום אל-פחם
2002 – 35 הדפסים – 35 שנים לכיבוש, הגר גלריה לאמנות, יפו
2003 – יש גבול, החדר לאמנות עכשווית, תל אביב
2004 – אמנות הארץ 2004, מחול אחרון, תחנת הכוח רדינג, תל אביב
2004 – בושה, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
2004 – שברים: פסיפס ואקטואליה – זמן לאמנות, מרכז לאמנות ישראלית, תל אביב
2005 – בושה, הגלריה העירונית בטמרה, טמרה
2008 – זמן אמת: אמנות בישראל 1998 – 2008, מוזיאון ישראל, ירושלים
2008 – הזוכים 2007: פרסי משרד המדע, התרבות והספורט לאמנות ולעיצוב, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2008 – שקט על פני תהום, בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
2008 – ואן גוך בתל אביב: אמנים ישראליים בדיאלוג עם ואן גוך, מוזיאון בית ראובן, תל אביב
2009 – Sharjah Biennial, United Arab Emirates: Provisions for the Future: Past of the
Coming Days
2010 – תצוגת קבע: אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2010 – מהו הפוליטי, מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, בת-ים
2010 – נאו-ברבריזם, רוטשילד 69, תל אביב
2011 – גן החשמל: תערוכה קבוצתית, גלריה קונטמפוררי ביי גולקונדה, תל אביב
2011 – The Deutsche Bank Series at the Guggenheim: Found in Translation, Solomon
R. Guggenheim Museum, New York
2012 – Navigations: Palestinian Video Art, 1988–2011, Barbican, London
2013 – Terms and Conditions, Singapore Art Museum
2014 – Arab Contemporary: Architecture, Culture and Identity, Louisiana Museum of Modern Art, Humlebæk, Denmark
2014 – Kubri al Hamir, Kallio Kunsthalle, Helsinki
2014 – Arab Cultural Association Center, Haifa, Qalandiya International: Manam
2015 – Fire and Forget, KW Institute for Contemporary Art, Berlin
2015 – אמנות ישראלית: תצוגת קבע חדשה, ביתן אילה זקס אברמוב ואולמות יוליוס והילדה מרצבכר לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2017 – Bad Taste: השנה החמישים לכיבוש, מינוס אחת, תל אביב
2018 – המפה: לקרוא בין הקווים, מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב
2018 – Showreal, גלריית המחלקה לצילום, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
פרסים

1996 – פרס אנדרסן וציון לשבח במוזיאון ישראל על איור הספר ילד על מדרגות העולם
2007 – פרס שר המדע, התרבות והספורט, משרד המדע, התרבות והספורט
לקריאה נוספת

נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 140–147
הערות שוליים

↑  ג׳וי ברנרד, יאללה בלגן: שאריף ואכד ב־CCA, באתר מגזין פורטפוליו, ‏03/03/2020
↑  יריחו תחילה (פרט), באתר מוזיאון ישראל, ‏2021-10-06
↑  שיק פוינט - אופנה למחסומים ישראליים, באתר מוזיאון ישראל, ‏2021-10-06
↑  To Be Continued..., The Guggenheim Museums and Foundation
↑  שריף ואכד, Contribute a Better Translation | IFFR, iffr.com, ‏2013
↑  מאמר מערכת, Solo exhibition by Sharif Waked opens at Center for Contemporary Art Tel Aviv, ArtDaily, ‏19/02/2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273854  NLI: 987007467574505171  BnF: cb165102745 (data)  GND: 1027693261  ISNI: 0000 0003 9904 9826  LCCN: no2006101060  SUDOC: 252394275  ULAN: 500478539  VIAF: 170779934   WorldCat (עם VIAF): 170779934 
"חמניה" (2000)
המטה הכלכלי-חברתי

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 משרד אחראי:  משרד ראש הממשלה
 תאריך הקמה:  אפריל 2012
 חוק:  הוועדה לבחינת מטה ראש הממשלה, דו"ח קוצ'יק, אפריל 2012
 ראש:  מנכ"ל משרד ראש הממשלה
 מטה מרכזי:  ירושלים
מטה הכלכלי-חברתי הוא גוף מטה שהוקם במשרד ראש הממשלה באפריל 2012, בתקופת ממשלת ישראל השלושים ושתיים. הקמת המטה נעשתה, בעקבות מסקנות הוועדה לבחינת מטה ראש הממשלה, דו"ח קוצ'יק, אפריל 2012.
בראש המטה עומד מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
בניין משרד ראש הממשלה, ירושלים
נושאי הפנים עליהם נמנים, בין היתר: שאלות עיצוב מדיניותה הכלכלית חברתית של ישראל; יציבות פיננסית; פיתוח תשתיות; חינוך; בריאות; רווחה; רשויות מקומיות; הגירה, לרבות זו הבלתי חוקית לישראל; תעסוקת חרדים; טיפול במיעוטים ועוד, הם נושאים מורכבים ובעלי חשיבות אסטרטגית לקיומה של מדינת ישראל ולעתידה. לפיכך בדו"ח הוועדה נקבע כי מטרתו וייעודו של המטה הכלכלי-חברתי היא לספק לראש הממשלה את הרקע ואת החלופות השונות לפתרון בסוגיות המובאות לפתחו, ליישב מחלוקות בין משרדים, לגבש, לנהל וללוות ביצוע פרויקטים שעל סדר יומה של הממשלה.
המטה כולל את אגפים: אגף פנים, תכנון ופיתוח, אגף כלכלה ותשתיות, אגף ממשל וחברה, אגף יישום תוכניות חברתיות, המועצה הלאומית לכלכלה, והלשכה המשפטית.
תפקידים

ריכוז תכנון מדיניות-הפנים ועבודת המטה ברמה הלאומית.
גוף מטה מוביל בתחומים החברתיים-כלכליים.
הובלת רפורמות בשירות הציבורי.
קידום פרויקטים בעלי משמעות לאומית לתקופות זמן מוגדרות.
ליישב מחלוקת בין משרדי ממשלה.
לספק לראש הממשלה את הרקע ואת החלופות השונות לפתרון בסוגיות המובאות לפתחו.