stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית
תפקידים

ניתוח מדיניות כלכלית: מועצת היועצים הכלכליים אחראית על ניתוח יסודי של מדיניות כלכלית קיימת ומוצע. הכלכלנים בוחנים את ההשפעות הפוטנציאליות של מדיניות זו על הכלכלה האמריקאית, כולל השפעות על צמיחה, תעסוקה, אינפלציה והכנסה.
פיתוח מדיניות כלכלית חדשה: מועצת היועצים הכלכליים ממלאת תפקיד מרכזי בפיתוח מדיניות כלכלית חדשה. היא מציעה רעיונות ופתרונות לבעיות כלכליות, ומספקת לנשיא ניתוחים כלכליים שיעזרו לו לקבל החלטות מושכלות.
ייעוץ לנשיא: מועצת היועצים הכלכליים מספקת לנשיא ייעוץ אישי בנושאים כלכליים. הכלכלנים משתתפים בישיבות הקבינט ומספקים לנשיא תמציות של הממצאים וההמלצות שלהם.
הכנת דוחות: המועצה מפרסמת דוחות שוטפים ומדווחים שנתיים על מצב הכלכלה האמריקאית והמגמות העתידיות. דוחות אלה משמשים כמקור מידע חשוב עבור קובעי מדיניות, משקיעים והציבור הרחב.
ייצוג הממשל: חברי המועצה מייצגים את הממשל בדיון ציבורי על סוגיות כלכליות. הם משתתפים בכנסים, מעניקים הרצאות ומפרסמים מאמרים בנושאים כלכליים.
מבנה ארגוני

החברים במועצה הם בדרך כלל כלכלנים בעלי הכשרה אקדמית גבוהה וניסיון במחקר ובמדיניות כלכלית.
יו"ר המועצה: היו"ר הוא החבר הבכיר במועצה והוא אחראי על הובלת עבודת המועצה, על תקשורת עם הנשיא ועם גורמי ממשל אחרים, ועל ייצוג המועצה בפורומים ציבוריים. הוא מועמד על ידי הנשיא ומאושר על ידי הסנאט של ארצות הברית.
חברי מועצה נוספים: שני החברים הנוספים במועצה מספקים תמיכה ליו"ר ומעמיקים את הידע והניסיון של המועצה בתחומים כלכליים שונים.
צוות מקצועי: למועצה יש צוות מקצועי המורכב מכלכלנים, אנליסטים ומנהלי פרויקטים. צוות זה מספק תמיכה טכנית לחברי המועצה ומבצע את המחקר והניתוח הדרושים להכנת דוחות והמלצות.
הסגל של המועצה כולל ראש סגל וכן כ-20 כלכלנים, ובנוסף שלושה סטטיסטיקאים כלכליים קבועים.
פרנזי

| --- | --- |

 מבוסס על:  Goodbye Piccadilly, Farewell Leicester Square 
 בימוי:  אלפרד היצ'קוק 
 הופק בידי:  אלפרד היצ'קוק 
 תסריט:  אנתוני שאפר 
 עריכה:  ג'ון ג'ימפסון 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון פינץ', בארי פוסטר, אלק מקוואן, ברברה לי-האנט, אנה מאסי
 מוזיקה:  רון גודווין 
 צילום:  גילברט טיילור, לאונרד סאות' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בספטמבר 1972 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פשע, סרט אימה פסיכולוגי, מותחן פסיכולוגי, סרט פשע, סרט דרמת פשע, סרט אימה, סרט מתח, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  3.5 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   frenzy
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרנזי (באנגלית: Frenzy) הוא סרט מתח שביים אלפרד היצ'קוק בשנת 1972.הסרט מבוסס על פי רומן בשם Goodbye Piccadilly, Farewell Leicester Square שנכתב על ידי הסופר ארתור לה ברן. הסרט נחשב לאחת מפסגות יצירתו של הבמאי הנודע ולסרטו הגדול האחרון. הסרט זכה להצלחה מסחרית ואמנותית ניכרת, לאחר הכשלונות היחסיים של שני סרטיו הקודמים של היצ'קוק, "טופז" ו"המסך הקרוע". כמו רבים מסרטיו המפורסמים של היצ'קוק, עוסקת עלילתו של פרנזי באדם חף מפשע החשוד בסדרה של רציחות סדרתיות שלא ביצע. הסרט, שמתרחש בלונדון וצולם בה, מסמל גם את שובו של היצ'קוק לאנגליה מולדתו, לאחר שנים של עשייה ובימוי בארצות הברית. סצנות רבות בסרט צולמו במתחם השוק של קובנט גארדן, שם עבד אביו של היצ'קוק כסוחר בשוק, ובה גדל היצ'קוק עצמו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון פינץ' | ריצ'רד בלייני |  |
| בארי פוסטר | בוב ראסק | ירקן בשוק קובנט גארדן |
| ברברה לי-האנט | ברנדה בלייני | גרושתו של ריצ'רד |
| אנה מאסי | ברברה "באבס" מיליגן | חברתו של ריצ'רד |
| ג'ין מארש | מוניקה ברלינג | פקידה במשרד של ברנדה |
| אלק מקגאוון | טימותי אוקספורד | חוקר ראשי |
| ויוויאן מרצ'נט | גב' אוקספורד | אשתו של החוקר הראשי |
| קלייב סוויפט | ג'ון פוטר | ידיד של בלייני |
| בילי וייטלו | האטי פוטר | אשתו של ג'ון |
| מייקל בייטס | סברג'נט ספירמן | סגנו של אוקספורד |
| ברנרד קריבינס | פרדריק פורסיית' | בעל פאב |
| מאדג' ראיין | גב' דוידסון | לקוחה של ברנדה בלייני |
| ג'ימי גרדנר |  | עובד במלון קובורג |
סצנות מפורסמות

הסרט כולל מספר סצנות קולנועיות ידועות:
סצנת הפתיחה המפורסמת של הסרט כוללת תנועת מצלמה מתמשכת וארוכה המציגה את לונדון ונהר התמזה ממעוף הציפור, כאשר המצלמה יורדת לאיטה ומתקדמת לאורך הנהר, שם מתגלה גופת אשה עירומה שלצווארה קשורה עניבה בלבד.
הסצנה המתארת את מעשה האונס והרצח של ברנדה בצורה גרפית, בוטה ומפורטת, המזכירה מבחינה קולנועית את סצנת המקלחת המפורסמת מפסיכו.
הסצנה בה מנסה הרוצח ראסק להיפטר מגווייתה של באבס ומתמודד עם שק לא נוח של תפוחי אדמה שלתוכו הכניס את הקורבן בחלקה האחורי של משאית עמוסה בשקים של תפוחי אדמה. הרגליים העירומות של הגווייה נראות כתמונה סוריאליסטית מבין תפוחי האדמה.  בהמשך הסצנה מנסה הרוצח להוציא בכוח מבין אצבעותיה הקפואות של גופת המנוחה סיכה מעוצבת שעלולה להפליל אותו ברצח, על ידי ריסוק אצבעותיה, לזוועת הצופים בסרט.
סצנות ארוחות הערב של המפקד אוקספורד עם אשתו המתמחה בבישול צרפתי אנין, המשלבות בצורה גרוטסקית וקסומה הומור, אוכל ורצח.
סצנת הסיום של הסרט בה מתגלה הרוצח ראסק על ידי המפקח אוקספורד, הכוללת את השורה המפורסמת: ""Mr. Rusk, you're not wearing your tie".
התייחסויות ופרשנויות

בספר הראיונות שערך הבמאי הצרפתי הנודע פרנסואה טריפו עם היצ'קוק הוא כותב על הסרט:
"בלונדון של ימינו חונק סוטה מין נשים בעזרת עניבה. בדקה החמש עשרה מגלה לנו היצ'קוק את זהותו של הרוצח, שאיתו ערכנו הכרות בסצנה השנייה של הסיפור. גבר אחר, שאנו עוקבים אחרי הקורות אותו, מואשם במעשי הרצח, נתפס, נעצר ומורשע; אנו מביטים בו במשך שעה וחצי, כשהוא נאבק כאותו זבוב שנלכד ברשת קורי עכביש.

פרנזי הוא שילוב של שני סוגי סרטים: הסרטים שבהם היצ'קוק מזמין אותנו לעקוב אחר מסלולו של רוצח: צל של ספק, פחד במה, אליבי ופסיכו; וכן של הסרטים שבהם הוא מתאר את ייסוריו של אדם נרדף חף מפשע: 39 המדרגות, אני מודה, נאשם ומזימות בינלאומיות. בפרנזי אנו מוצאים שוב את העולם ההיצ'קוקי המסוגר כחלום בלהות, שבו הדמויות מכירות זו את זו: הרוצח, האדם החף מפשע, הקורבנות, העדים. זה עולם המצומצם למינימום ההכרחי, שבו כל פטפוט בחנות או במסעדה נוגע בדיוק לרציחות שבהן מדובר, עולם שכולו עשוי צירופי מקרים שיטתיים כל כך, עד שהם חופפים אלה לאלה אופקית ואנכית: פרנזי מציג לנו תמונה של מעין תשבץ שהרצח הוא נושאו."
בהמשך מוסיף טריפו ומציין:
"עם פרנזי ויתר היצ'קוק לראשונה על הגיבורות הזוהרות והמתוחכמות, שהטיפוסית מביניהן הייתה גרייס קלי - לטובת נשים מחיי היומיום, שנבחרו בהצלחה מרובה: ברברה לי-האנט, אנה מאסי, ויויאן מרצ'נט ובילי וייטלו. הן הביאו איתן ריאליזם חדש ליצירתו של היצ'קוק, חיזקו את נופך הפרשיה הפלילית, הוסיפו אמינות ואפילו חספוס לאותו סיפור מקברי חדש, שנעדר כל רגש.

הליהוק הגברי היה מוצלח פחות. ארשת פניו של החף מפשע שחושדים בו לשווא (ג'ון פינץ') ביטאה בעיקר מעין זעף אגואיסטי, ואהדתו של הקהל לא הייתה נתונה לו. באשר לרשע (בארי פוסטר), הוא היה קליל מכדי להפחיד את הצופים. 

אף על פי כן, פרנזי היה אפוף קסם, ככל הנראה משום שהיצ'קוק צילם אותו - אחרי הסיוט של טופז - במצב של אופוריה. הוא עמד לחגוג חמישים שנות עשייה קולנועית, וכשהוא מלווה באלמה, הציב את מצלמתו בקובנט גרדן שבלונדון העממית ושוקקת החיים של ימי עלומיהם."
טריוויה

הדמויות הראשיות חלקו שמות שהתחילו באותן אותיות ובהיפוך, ריצ'רד בלייני ובוב ראסק.
את פסקול הסרט כתב בתחילה, המלחין הנרי מנסיני, אולם בעקבות חילוקי דעות קשים עם היצ'קוק, בכך שהמוזיקה שנכתבה אינה מתאימה לסרט, הוא הוחלף במלחין רון גודווין.עקב כך, מנסיני הפסיד הרבה כספים בכתיבת המוזיקה לסרט זה.
הערות שוליים

↑  Foery, Raymond, 1945-, Alfred Hitchcock's Frenzy : the last masterpiece, Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2012
↑  היצ'קוק/טריפו, הוצאת בבל/האוזן השלישית 2004, עמ' 302, 306
| אלפרד היצ'קוק |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | גן התענוגות (1925) • נשר ההר (1927) • הדייר (1927) ‏• הטבעת (1927) • במורד הגבעה (1927) • אשת החקלאי (1928) • קלת דעת (1928) • השמפניה (1928) • תושב האי מאן (1929) • סחיטה (1929)   ג'ונו והפייקוק (1930) • רצח! (1930) • אלסטרי מתקשרת (1930) • משחק העור (1931) • מארי (1931) • עשיר וזר (1931) • מספר 17 (1932) • וולטרס מוינה (1934) • האיש שידע יותר מדי (1934) • ‏ 39 המדרגות (1935) סוכן חשאי (1936) • סבוטז' (1936) • צעירים ותמימים (1937) • הגברת הנעלמת (1938) • ג'מייקה אין (1939)   רבקה (1940) כתב חוץ (1940) • מר וגברת סמית' (1941) • חשד (1941) • חבלן (1942) • צל של ספק (1943) • סירת הצלה (1944) • בכבלי השכחה (1945) • נודעת (1946) • משפט פאראדין (1947) • החבל (1948) • תחת חוג הגדי (1949)   פחד במה (1950) זרים ברכבת (1951) • אני מתוודה (1953) • אליבי (1954) • חלון אחורי (1954) • לתפוס גנב (1955) • מי רצח את הארי? (1955) • האיש שידע יותר מדי (1956) • הנאשם (1956) • ורטיגו (1958) • מזימות בינלאומיות (1959)   פסיכו (1960) הציפורים (1963) • מארני (1964) • המסך הקרוע (1966) • טופז (1969)   פרנזי (1972) מזימות (1976)   |  |
| ראו גם אלפרד היצ'קוק מגיש • היצ'קוק • עלמה רוויל • בייטס מוטל | ראו גם אלפרד היצ'קוק מגיש • היצ'קוק • עלמה רוויל • בייטס מוטל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950582605171  BNE: XX3900142  BnF: cb167188743 (data)  GND: 1025439279  LCCN: n2012002190  SUDOC: 17767752X  VIAF: 223744834   WorldCat (עם VIAF): 223744834
הבחורה על הרכבת (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הבחורה על הרכבת מאת פולה הוקינס
 בימוי:  טייט טיילור
 הופק בידי:  מרק פלאט
 תסריט:  אריק כרסידה וילסון
 עריכה:  מייקל מק'יוסקר
 שחקנים ראשיים:  אמילי בלאנט רבקה פרגוסון היילי בנט ג'סטין ת'רו לוק אוונס אליסון ג'ני אדגר רמירס
 מוזיקה:  דני אלפמן
 צילום:  שרלוט ברוס כריסטנסן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 2016 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מתח, סרט רומנטי, סרט בלשי, סרט אימה, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  173 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   thegirlonthetrain2016
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבחורה על הרכבת (באנגלית: The Girl on the Train) הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2016 בבימויו של טייט טיילור. הסרט מבוסס על רב-המכר מאת פולה הוקינס (אנ') באותו השם. בסרט מככבים אמילי בלאנט, רבקה פרגוסון, היילי בנט, ג'סטין ת'רו, לוק אוונס ואדגר רמירס.
תקציר העלילה

רייצ'ל היא גרושה טרייה שעדיין פגועה מאוד מהפרידה שעברה, היא סובלת מאלכוהוליזם ומפוטרת בשל כך מעבודתה. רייצ'ל נהיית אובססיבית  לחיי בעלה לשעבר, שכעת מתגורר עם רעייתו החדשה, אנה, וילדתם המשותפת. היא מטרידה אותם בשיחות טלפון ובביקורים לא רצויים, בנוסף וללא ידיעתם,  היא נוסעת מדי יום ברכבת למנהטן החולפת בסמוך לבית מגוריו. בבית סמוך מתגורר זוג צעיר, מייגן וסקוט ורייצ'ל מפנטזת על חייהם המושלמים. באחת הנסיעות היא עדה למעשה שמטלטל את עולמה.
דמויות ושחקנים

אמילי בלאנט - רייצ'ל ווטסון
רבקה פרגוסון - אנה ווטסון
היילי בנט - מייגן היפוול
ג'סטין ת'רו - טום ווטסון
לוק אוונס - סקוט היפוול
אליסון ג'ני - חוקרת המשטרה ריילי
אדגר רמירס - ד"ר קאמל עבדיק
ליסה קודרו - מרתה, אשת הבוס לשעבר של טום
לורה פריפון - קתי, השותפה לדירה של רייצ'ל
הפקה

הזכויות לסרט קולנוע על בסיס ספרה של פולה הוקינס, נרכשו על ידי אולפני דרימוורקס ב-2014 ומרק פלאט מונה למפיק הסרט. הפקת הסרט היא שיתוף פעולה ראשון בין סרטי יוניברסל לחברת אמבלין פרטרנס שייסדו סטיבן ספילברג, ג'ף סקול, אניל אמבאני ודארן ת'רופ.
צילומי הסרט בוצעו מנובמבר 2015 עד ינואר 2016 במדינת ניו יורק וכללו בין השאר אתרים בעיר ניו יורק, וייט פליינס ואירווינגטון.
תקציב הסרט הוערך בכ-40 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  DreamWorks Acquires Novel ‘The Girl on the Train’ for Marc Platt (EXCLUSIVE), וראייטי, 24 במרץ 2014
↑  Box Office: ‘Girl on the Train’ Speeds Past ‘Birth of a Nation’ on Friday, וראייטי, 8 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810587123605606  BNE: XX5682497  LCCN: no2017008046  VIAF: 186147965679484080562   WorldCat (עם VIAF): 186147965679484080562 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' למיו

ג'ורג' סטיבן למיו (באנגלית: George Stephen LeMieux; נולד ב-21 במאי 1969) הוא פוליטיקאי לשעבר ויועץ פוליטי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה בין השנים 2009–2011. בהווה הוא יושב ראש משרד עורכי הדין "גנסטר יוקלי וסטיוארט בע"מ" שבסיסו בפלורידה. בעבר היה ראש הסגל של מושל פלורידהצ'ארלי כריסט. הוא כיהן כסגן התובע הכללי של פלורידה ונזקף לזכותו מסע הבחירות המוצלח של כריסט לתפקיד המושל. בשנת 2009, כריסט מינה את למיו לסנאטור במקום מל מרטינז, שהתפטר מתפקידו.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

למיו נולד ב-21 במאי 1969 בפורט לודרדייל שבפלורידה, בנם של קארן אן (לבית האקשטיין) וג'ורג' הארווי למיו, קבלן בניין ומזכיר בחברה. הוא גדל בקורל ספרינגס שבפלורידה, והשלים את לימודיו התיכוניים ב-1987 בתיכון קורל ספרינגס. לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת אמורי, שם למד מדע המדינה, וכיהן כיו"ר סניף בטא אפסילון של אחוות דלתא טאו דלתא. הוא השלים את לימודיו בהצטיינות ב-1991. הוא היה הנואם הראשי בטקס הסיום של לימודיו. לאחר מכן, בשנת 1994, השלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לאחר לימודיו הגבוהים עבד בלשכתו של חבר הקונגרס קליי שו (אנ') ובמשרדו של הסנאטור קוני מאק. ב-1994 הצטרף למשרד עורכי הדין "גנסטר יוקלי וסטיוארט בע"מ" בפורט לודרדייל. כעורך דין התמקד בפתרון סכסוכים עסקיים וממשלתיים ובייעוץ למנכ"לים ולמנהיגים בכירים במגזר העסקי, המשפטי והממשלתי. הוא המשיך לעסוק בתחום המשפטי במשך שמונה שנים, עת עזב את עריכת הדין הפרטית כדי לשמש כסגן התובע הכללי של פלורידה וסגן התובע הכללי וראש צוות במשרד התובע הכללי, שם פיקח על יותר מ-400 עורכי דין ועל 1,300 עובדים בסך הכול.
ביוגרפיה > קריירה בשירות הציבורי

למיו עבד בשיתוף פעולה הדוק עם צ'ארלי כריסט והוביל את מסע הבחירות של כריסט לתפקיד מושל פלורידה. הידידות ביניהם החלה בשנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר כריסט היה חבר הסנאט של פלורידה ולמיו פעל להרחבת אחיזת המפלגה הרפובליקנית במחוז בראוארד, שהיה מעוז דמוקרטי מובהק.
בשנת 1998 התמודד למיו לבית המחוקקים של פלורידה מול המועמדת הדמוקרטית טרייסי סטאפורד, שהחזיקה במושבה כבר ארבע תקופות כהונה. לפי העיתון "St. Petersburg Times", במהלך מסע הבחירות ביקר למיו ביותר מעשרת אלפים בתי מגורים במחוז, ששורטט במיוחד כדי להבטיח שמועמד דמוקרטי יזכה בבחירות. הוא התמקד בנושאים כמו הבטחת ביטוח בריאות טוב יותר, ייעול המערכת הבירוקרטית וצמצום הצפיפות בכיתות הלימוד. הוא הוא גם תמך בהגבלת הסכום שחברות מחוץ למדינה יכולות לתרום למועמדים בפלורידה למאה דולר אמריקאי בלבד, כדרך לאפשר לאנשים עובדים להשפיע יותר על בחירות. לאחר שהפסיד במרוץ, מונה למיו ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז בראוארד.
בשנת 2002 ביקש כריסט מלמיו להיות ראש הסגל שלו במשרד התובע הכללי, ובעקבות כך עזב את משרד גנסטר יוקלי כדי למלא את התפקיד עם השבעתו של כריסט לתובע הכללי ב-7 בינואר 2003. למיו שימש גם כראש הסגל במסע הבחירות של כריסט ב-2006 למשרת המושל, בו כריסט ניצח את יריבו טום גלגר בהפרש של 32 אחוז וזכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית. כמנהל מסע הבחירות הגה למיו את המצע של כריסט וביצע מהלכים אסטרטגיים שונים כמו דרישה להצבת דוכני נאומים בעימות הבחירות השני במקום שולחנות ישיבה, והחלטה שכריסט לא ילווה את הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ביום לפני הבחירות. כשנשאל מדוע כריסט לא השתתף בביקור הנשיא בפלורידה, קארל רוב הגיב "פשוט תשאל את ג'ורג' למיו". הוא גם ייעץ לכריסט בנוגע לבחירת עמיתו למרוץ ג'ף קוטקאמפ. כריסט ניצח את דייוויס והושבע כמושל פלורידה ב-2 בינואר 2007.
במהלך שירותו הציבורי ניהל למיו יותר מ-400 עורכי דין כסגן התובע הכללי, הוביל משא ומתן עם שבט הסמינול בפלורידה כראש הסגל של המושל, ופיקח על כל היבטי משרד המושל כולל סדר היום החקיקתי של המושל, יוזמות מדיניות וניהול הסוכנויות הכפופות למושל. בסמוך לעזיבתו את השירות הציבורי, הוא נטל על עצמו את תפקיד איש הקשר של המושל כריסט ל"מועצת 100", קבוצה לא מפלגתית של מנהיגי עסקים רבי עוצמה, וציין שכריסט ביקש ממנו לעבוד עם המועצה כדי למצוא דרכים לסייע לעסקים.
ביוגרפיה > חזרתו למגזר הפרטי

בינואר 2008, למיו חזר לעבוד במשרד עורכי הדין של גנסטר יוקלי, ופעל הן במשרד בפורט לודרדייל והן במשרד החדש יותר בטלהסי. בתוך שלושה חודשים מחזרתו, למיו מונה ליו"ר המשרד.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

בתחילת אוגוסט 2009 הודיע הסנאטור מל מרטינז כי יתפטר מתפקידו תוך פרק זמן קצר. ב-28 באוגוסט מונה למיו בידי המושל כריסט למלא את מקומו של מרטינז בסנאט, מה שעורר ביקורת ציבורית הן בצד הרפובליקני והן בצד הדמוקרטי. המפלגה הדמוקרטית בפלורידה טענה ל"נפוטיזם", בעוד יו"ר בית הנבחרים של פלורידה מרקו רוביו כינה את המינוי של למיו "מאכזב". למיו הושבע לכהונתו בסנאט ב-9 בספטמבר 2009.
בראשית כהונתו בסנאט הציע למיו את "פתרון 2007", תוכנית לחיסול הגירעון התקציבי של ארצות הברית עד 2013 וצמצום החוב הציבורי הלאומי כמעט בחצי עד 2020.
ב-13 במאי 2010 אימץ הסנאט תיקון לחוק הרפורמה הרגולטורית הפיננסית שהיה אז בתהליך, שנכתב על ידי למיו והסנאטורית מריה קנטוול מוושינגטון. מאמר מערכת בוול סטריט ג'ורנל שיבח את תיקון למיו וטען שהרפורמות שלו "יפרקו את מערכת הדירוגים הפיננסיים שזכתה לתמיכה או הסדרה מצד הממשלה" וכי "למיו רוצה שהמוסדות יבצעו בדיקה מעמיקה על הנכסים שהם מחזיקים במקום פשוט להיענות לחוק על ידי החזקת נכסים עם דירוג גבוה מ-S&P"‏.
למיו היה מעורב בניסיון המתוקשר למנוע את מינוי מועמד הנשיא ברק אובמה לשגריר ארצות הברית בברזיל, תומאס א. שאנון הבן, מינוי שאושר בסופו של דבר. במהלך כהונתו בסנאט זכה למיו להכרה על הישגיו בתחום התמיכה בעסקים ורפורמת מיסים, שהתבטאה במתן דירוג של 93% מאיגוד משלמי המיסים הלאומי ופרס "רוח היזמות" מלשכת הסחר של ארצות הברית.
ביוגרפיה > בחירות 2012 לסנאט של ארצות הברית

ב-15 באפריל 2011 הכריז למיו על מועמדותו לתקופה מלאה בסנאט במושבו הסנאטור הדמוקרטי ביל נלסון. במהלך מסע הבחירות לסנאט ביסס למיו את מצעו על אחריות פיסקלית עד שעזב את המירוץ ב-20 ביוני 2012. לאחר מכן הוא תמך במועמדות של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הרפובליקני קוני מאק הרביעי.
ביוגרפיה > מרכז למיו למדיניות ציבורית

ב-7 בדצמבר 2012, למיו ופרופ' ויליאם מ. ב. פלמינג הבן, נשיא אוניברסיטת פאלם ביץ' אטלנטיק, ייסדו את "מרכז למיו למדיניות ציבורית". לפי דברי נשיא האוניברסיטה, "המרכז יציע לסטודנטים הזדמנויות ליצור קשר עם אנשי ממשלה מדינתיים ולאומיים, עיתונאים, סופרים, אקדמאים ומובילי דעה אחרים בנושאים החשובים לפלורידה, לארצות הברית ולעולם. המרכז יארח סדרת הרצאות אינטראקטיביות שנתיות עם דוברים בולטים בנושאי מדיניות ציבורית ומנהיגות משרתת".
ב-6 בדצמבר 2010, למיו החליט שמסמכיו האישיים וזיכרונותיו מכהונתו בסנאט של ארצות הברית יאוחסנו בספריית וורן של אוניברסיטת פאלם ביץ' אטלנטיק.
ביוגרפיה > משפחתו

ללמיו יש שלושה בנים, ג'ורג', טיילור וצ'ייס, ובת אחת מדלן.
הערות שוליים

1 2  Bousquet, Steve (2006-11-12). "In Crist's Camp, he was the 'maestro'". St. Petersburg Times. נבדק ב-2008-10-16.
↑  "Ancestry | Genealogy, Family Trees & Family History Records". freepages.genealogy.rootsweb.ancestry.com (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2012-06-30. נבדק ב-2018-07-24.
↑  LeMieux, George. "About George LeMieux". אורכב מ-המקור ב-2008-05-01. נבדק ב-2008-10-16.
↑  Gibson, William (19 באוקטובר 2009). "LeMieux reflects Broward roots and Crist influence". Sun Sentinel. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Catanese, David; Raju, Manu (15 בדצמבר 2010). "Can George LeMieux escape Charlie Crist's orbit?". Politico. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Gunster Yoakley Names George Lemieux Chairman of the Firm". 2008-03-31. אורכב מ-המקור ב-5 ביולי 2008. נבדק ב-2008-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bousquet, Steve (2008-01-11). "George LeMieux, business liaison". St. Petersburg Times. אורכב מ-המקור ב-2 בספטמבר 2009. נבדק ב-2008-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LeMieux Plan Would Eliminate Deficit".
↑  Herszenhorn, David (2010-05-13). "Senate Acts on Credit Ratings Agencies". The New York Times.
↑  "The Credit Raters Brawl". The Wall Street Journal. 2010-05-14.
↑  Goodman, Joshua (2009-11-19). "Boeing May Lose $7.5 Bln Brazil Sale as Envoy Stalls". Bloomberg.com. נבדק ב-2011-07-22.
↑  "Spirit of Enterprise Awards 2010 | U.S. Chamber of Commerce". Uschamber.com. אורכב מ-המקור ב-2011-08-05. נבדק ב-2011-07-22.
↑  "LeMieux makes first campaign pitich in Tampa to GOP". .tbo.com. אורכב מ-המקור ב-2013-02-03. נבדק ב-2011-07-22.
↑  Blake, Aaron (20 ביוני 2012). "George LeMieux drops out of Florida Senate race". The New York Times. נבדק ב-23 ביוני 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  PBAU says (2012-12-07). "LeMieux Center announcement". pba.edu. נבדק ב-2013-01-07.
↑  "LeMieux selects PBA". pba.edu. 2010-12-06. נבדק ב-2013-01-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: L000572 
למיו נואם, 2011
למיו, שזה עתה מונה לסנאט האמריקאי, מודה למושל צ'ארלי כריסט (העומד מאחוריו) במסיבת עיתונאים, אוגוסט 2009
הסנאטור למיו עם ראש עיריית וסט פאלם ביץ' לואיס פרנקל, 2010
נערה עם עגיל פנינה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  נערה עם עגיל פנינה 
 בימוי:  פיטר ובר
 הופק בידי:  אנדי פטרסון אננד טאקר
 תסריט:  אוליביה האטריד
 עריכה:  קייט אוונס
 שחקנים ראשיים:  סקרלט ג'והנסון קולין פירת' טום וילקינסון קיליאן מרפי ג'ודי פארפיט
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה
 צילום:  אדוארדו סרה
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  UK Film Council  Archer Street Productions
 חברה מפיצה:  Pathé Lions Gate Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 בינואר 2004
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט ביוגרפי, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  דלפט, הולנד 
 תקציב:  €12,000,000
 הכנסות:  $31,466,789
 הכנסות באתר מוג'ו:   girlwithapearlearring
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לצילום (אדוארדו סרה) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערה עם עגיל פנינה (במקור: Girl with a Pearl Earring) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 2003 בבימויו של פיטר ובר ובכיכובם של סקרלט ג'והנסון, קולין פירת', טום וילקינסון וקיליאן מרפי.
הסרט נקרא על שם הציור הידוע "נערה עם עגיל פנינה", של הצייר ההולנדי יאן ורמיר, ומבוסס על רומן משנת 1999 בעל אותו שם מאת הסופרת האמריקאית טרייסי שבלייה.
הסרט קיבל שלוש מועמדויות לפרסי אוסקר בשנת 2004, יחד עם עשרה מועמדויות לפרסי באפט"א, ושני מועמדויות  לגלובוס הזהב.
תקציר העלילה

הסרט מגולל את סיפורה של גריט (סקרלט ג'והנסון), נערה ביישנית שמתגוררת בעיר דלפט ב-1665. משפחתה נקלעה לקשיים כלכליים וכתוצאה מכך נשלחת גריט לעבוד כמשרתת בבית משפחתו של הצייר ההולנדי הנודע יאן ורמיר (קולין פירת').
גריט עובדת קשה, היא נמצאת במעמד נמוך בבית, ונתונה להצקות שונות, בין היתר על ידי אחת מבנותיו של ורמיר, קורנליה (אלאקינה מאן). במהלך עבודתה, גריט יוצאת לשוק המקומי לקנות אוכל למשפחה, שם היא פוגשת את פיטר (קיליאן מרפי), בנו של הקצב המקומי, אשר מחזר אחריה.
כשגריט מנקה את הסטודיו של ורמיר (אליו אשתו של ורמיר לא מורשת להיכנס), ורמיר רואה שגריט מקדישה תשומת לב לציוריו. כך בהדרגה מתפתחת מערכת יחסים בין השניים, בה ורמיר מלמד את גריט על ציור, אך מוודא שהדבר יישאר בסוד מפני אשתו, קטרינה (אסי דייוויס), שעלולה להתנגד בתוקף לשהות בעלה במחיצת גריט. בניגוד לקטרינה, חמותו הממולחת של ורמיר, מריה (ג'ודי פארפיט), מבינה שגריט מהווה מקור-השראה עבור ורמיר, ולכן היא מאפשרת למערכת היחסים החשאית ביניהם להתפתח.
יום אחד, מגיע פטרונו העשיר של ורמיר, וון רייבן (טום וילקינסון), אשר שם לב ליופייה של גריט, ומבקש מוורמיר לוותר עליה כדי שתעבור להיות  המשרתת שלו. ורמיר מסרב, אך מסכים במקום זאת לצייר לרייבן תמורת תשלום דיוקן של גריט. בזמן שוורמיר מקדיש בחשאי את זמנו לציור הדיוקן, גוברת קנאתה של קטרינה כלפיה. היא עצמה סובלת ממשיכתה  לוורמיר ולעבודתו, ובנוסף לכך גם כמעט ונאנסת על ידי וון רייבן.
זמן מה אחר כך, אמה של קטרינה קוראת לגריט ונותנת לה זוג עגילי פנינה של בתה, כדי לסיים עם ורמיר את דיוקנה כשבתה לא נמצאת בבית. בפגישת הציור האחרונה של השניים, ורמיר מחורר את אוזנה של גריט כך שתענוד את אחד מעגילי הפנינה. מבולבלת מכל הסיטואציה אפופת המיניות, גריט פונה לפיטר (בנו של הקצב) כדי שינחם אותה. זה עובר במהרה לגילויי אהבה שמיד אחריהם מציע לה פיטר נישואין, אולם היא ממהרת להיפרד ממנו כדי להחזיר את העגילים לאמה של קטרינה.
כשקטרינה מגלה שגריט ענדה את העגילים שלה, היא מאשימה את אמה ודורשת מוורמיר להראות לה את הציור שהוא וגריט עבדו עליו. שבורת לב מכך שוורמיר אינו חושב שהיא ראויה כדי שיצייר אותה (כי היא "לא מבינה"), קטרינה מנסה לשווא להרוס את הציור, ולאחר מכן מגרשת את גריט מהבית. ורמיר בתגובה אינו מתנגד, וגריט עוזבת את ביתו מעסיקיה בתדהמה.  בסיום, טאנקה (ג'ואנה סקנלאן), טבחית המשפחה, מגיעה לבקר את גריט בבית הוריה. היא נותנת לגריט מתנה: עגילי הפנינה של קטרינה עטופים בצעיף ראש כחול, אותו לבשה עם העגיל בציור.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סקרלט ג'והנסון | גריט |  |
| קולין פירת' | יוהנס ורמיר |  |
| טום וילקינסון | וון רייבן | פטרונו של ורמיר |
| קיליאן מרפי | פיטר | נער הקצב |
| ג'ודי פארפיט | מריה | אמא של קטרינה, חמותו של ורמיר |
| אסי דייוויס | קתרינה | אשתו של ורמיר |
| אנה פופלוול | מארטיה | אחת מבנותיו של ורמיר |
| אלאקינה מאן | קורנליה | אחת מבנותיו של ורמיר |
| ג'ואנה סקנלאן | טאנקה | טבחית המשפחה וחברתה של גריט בעבודות הבית |
| רולו ויקס | פרנס |  |
| ג'ון מקאנרי | רוקח |  |
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, 11 אוסקרים מתוך 11 מועמדויות ל"שר הטבעות", באתר הארץ, 29 בפברואר 2004
↑  איי.פי, "שיבת המלך" זכה בחמישה פרסי בפט"א, באתר הארץ, 16 בפברואר 2004
↑  רותה קופפר, פרסי גלובוס הזהב יחולקו הלילה, באתר הארץ, 24 בינואר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557183005606  BNE: XX4880278  GND: 7580908-4  LCCN: no2004042626  NKC: unn2008490837  VIAF: 207953547   WorldCat (עם VIAF): 207953547