stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב רוטשטיין
ביוגרפיה

בצבא שירת בלוחמה אלקטרונית. לאחר שירותו הצבאי החל את לימודי הרפואה באיטליה, אך לאחר מלחמת יום הכיפורים עבר ללמוד בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב שם סיים את לימודיו בשנת 1977. בשנת 1983 קיבל תעודת מומחה בקרדיולוגיה. בשנת 1990 קיבל תואר מוסמך (בהצטיינות) בניהול מערכות בריאות, מהפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 קיבל תעודת מומחה בניהול מערכות בריאות.
בשנת 1988 מונה לסגן מנהל בית החולים הכללי במרכז הרפואי שיבא, וכיהן בתפקיד זה עד 1995. בשנת 1999 מונה למנהל בית החולים הכללי במרכז הרפואי שיבא. בשנת 2004 מונה למנהל המרכז הרפואי שיבא. דו"ח מבקר המדינה לשנת 2009 מתח ביקורת על שרוטשטיין עסק ב-11 עבודות פרטיות במקביל לעבודתו, ועל חלק מהן לא דיווח. רוטשטיין דחה ביקורת זו בטענה שלא היו דברים מעולם. בשנת 2011, לאחר חתימת ההסכם שהביא לסיום שביתת הרופאים בישראל, מתח ביקורת על ההסכם.
בנוסף לעבודתו בבית החולים, משמש גם פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, ומלמד בפקולטה לניהול, שניהם באוניברסיטת תל אביב. נושאי לימוד: אפידמיולוגיה, רפואה מונעת ורפואה תעסוקתית, מערכות הבריאות בישראל, מדיניות הבריאות וסוגיות כלכליות בניהול מערכות בריאות וניהול סיכונים ברפואה.
בשנת 2010 קיבל רישיון טיס, לאחר שסיים קורס טיס בארצות הברית.
ב-2013 משרד הבריאות אילץ את רוטשטיין להתפטר מדירקטוריון חברה לניכוי צ'קים לאחר שהחל לעבוד שם בניגוד להגדרת תפקידו.
ב-2014 הקים, ללא מכרז, שדה תעופה קטן המשמש חניה למסוקים בתחומי בית החולים. לאחר שימוע במשרד האוצר הוחלט על סילוקו של המסוק הפרטי של אורי אדלסבורג, שחנה בשדה באותו הזמן והומלץ לשלול את סמכויותיו של רוטשטיין לבצע התקשרויות בנוגע לנכסי מדינה ומקרקעין.
בשנת 2015 החל שר הבריאות יעקב ליצמן לפעול למען מינויו כמנהל המרכז הרפואי הדסה בירושלים, שנקלע למשבר כספי. תהליך המינוי נתקל בקשיים עקב העמדתו של רוטשטיין לדין משמעתי על עידוד רופאים לעבוד ברפואה פרטית במקום חובתם לרפואה הציבורית, דיון שבו לימים יצא זכאי, בנימוק שלא הוכח שרוטשטיין עבר על הנהלים במכוון. בפברואר 2016 החל לכהן כמנכ"ל הדסה לאחר שהחליף את הפרופ' תמר פרץ.
בשנת 2017 נקלע רוטשטיין למשבר חמור בהדסה, כאשר מספר רופאים מהמחלקה ההמטו-אונקולוגית לילדים, ובהם מנהל המחלקה, התפטרו כתוצאה ממשבר אמון מולו, בטענה כי הוא מוביל מהלך שעלול לפגוע בילדים החולים.
בשנת 2019 מינה משרד הבריאות בראשות ליצמן את רוטשטיין לראש ועדת סל הבריאות.
ביולי 2020 מונה לחבר במטה המקצועי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל פרופ' רוני גמזו.
ב-11 ביולי 2021, שבוע לאחר שדירקטוריון הדסה זימן אותו לשימוע לפני פיטורים, הודיע על פרישתו ממשרת מנכ"ל בתי החולים הדסה, ובהמשך החודש הסתיימה כהונתו.
באוקטובר 2021 הצטרף לוועדה המייעצת של חברת אימפרווייט, העוסקת בקידום שיתופי פעולה טכנולוגיים בין המגזר הפרטי לממשלות. בנובמבר 2021 מונה לנשיא ולראש הוועדה המדעית המייעצת בחברת EPM, מפתחת תרופות מבוססות מולקולות ממשפחת הקנאבינואידים, ליו"ר הדירקטוריון של חברת הקנאביס הרפואי פארמוקן גלובל וליו"ר הוועדה המייעצת של סנט-טק מדיקל.
באפריל 2022 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", ספרו האוטוביוגרפי "זאב בחלוק לבן".
משפחה

נשוי לרותי, אחות, מנהלת המחלקה להסמכת אחיות במשרד הבריאות, ואב לחמישה ילדים. מתגורר בראש העין.
לקריאה נוספת

זאב רוטשטיין, זאב בחלוק לבן, ידיעות ספרים, 2022.
הערות שוליים

↑   רוני לינדר, הפרוטקציה משתלמת: האיש שסידר טיפול VIP לאשת האדמו"ר יעמוד בראש ועדת הסל, באתר TheMarker‏, 13 באוגוסט 2019
1 2  אדריאן פילוט, פרופ' זאב רוטשטיין, סיים את תפקידו כמנכ"ל הדסה, פרופ' יורם וייס ימונה למ"מ, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2021
↑  נימוקי הענקת תואר "עמית כבוד" לפרופ' זאב רוטשטיין, המרכז הבין תחומי הרצליה, 2016.
↑  מספר תעודה 8404
↑  מספר תעודה 13060
↑  שי ניב, ‏מנהל ביה"ח שיבא עבד ב-11 עבודות פרטיות במקביל לתפקידו, באתר גלובס, 6 במאי 2009
↑  שי ניב, ‏פרופ' זאב רוטשטיין, מנהל בי"ח שיבא: "המבקר משחרר טיזר לכותרת עיתונאית צהובה; לא היו דברים מעולם", באתר גלובס, 7 במאי 2009
↑  שי ניב, ‏מנכ"ל ביה"ח שיבא על ההסכם: "אין בו בשורה", באתר גלובס, 30 באוגוסט 2011
↑  רון גרנות, דיבידנדים: הטייטל החדש של פרופ' זאב רוטשטיין – טייס, באתר כלכליסט, 1 באוגוסט 2010
↑  שי ניב, ‏רוטשטיין מסרב להתפטר מדירקטוריון חברה לניכיון צ'קים, באתר גלובס, 15 ביולי 2013
↑  דוח סודי: הנהלת שיבא ביצעה עסקי נדל"ן ללא סמכות בחדרי חדרים
↑  מיקי פלד, בדרך להדסה: רוטשטיין ייפגש השבוע עם מנכ"ל האוצר, באתר כלכליסט, 20 ביולי 2015
↑  שי ניב, ‏פרופ' זאב רוטשטיין זוכה מאישומי עידוד רפואה פרטית, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2017
↑  "רוטשטיין יכנס לתפקיד מנהל "הדסה" יחליף את פרופ' תמר פרץ שמנהלת את "הדסה" מיוני 2014 ג'רוסלם פוסט, ג'ודי סיגל-איצקוביץ, 6 בנובמבר 2016
↑  ישראל רוזנר, המקור: "רופאים ללא גבולות" - מי יעזור לילדים חולי הסרטן בהדסה?, באתר nana10‏, 7 ביוני 2017
↑  שחר אילן, ברית ליצמן-רוטשטיין שברה שיא, באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2019
↑  בועז אפרת‏, המתנגדים לסגר, ואלו שאינם אופטימיים: כוורת הקורונה של גמזו, באתר וואלה, 29 ביולי 2020
↑  אלינור פבריקר, מנכ"ל הדסה, פרופ' זאב רוטשטיין, הודיע על התפטרותו, באתר ynet, 11 ביולי 2021
↑  חזי שטרנליכט, מתקרב לבורסה בתל אביב: קבלו את הג'וב החדש של זאב רוטשטיין, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2021
↑  חזי שטרנליכט, קנאביס, טייק 2: פרופ' זאב רוטשטיין יעמוד גם בראש פארמוקן, באתר כלכליסט, 18 בנובמבר 2021
↑  חזי שטרנליכט, עוד תפקיד לפרופ' רוטשטיין: יו"ר הוועדה המייעצת של סנט-טק מדיקל, באתר כלכליסט, 29 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375691705171  ISNI: 0000 0003 5297 8388  VIAF: 30152199296114282836   WorldCat (עם VIAF): 30152199296114282836
חוסה ארפה

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1858 קארמונה, ספרד 
 פטירה:  אוקטובר 1952 (בגיל 94) סביליה, ספרד 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות יפות ע"ש איזבלה הקדושה מהונגריה 
 תחום יצירה:  ציור נוף 
 
חוסה ארפה (בספרדית: José Arpa;‏ 1858–1952) היה צייר אימפרסיוניסטי ממוצא ספרדי שעבד בספרד, מקסיקו וטקסס ונודע בזכות ציורי הנופים שלו.
חיים וקריירה

ארפה נולד בקרמונה, ספרד ב-19 בפברואר 1858, למשפחה צנועה. אביו היה סנדלר. הוא גילה כישרון לציור בגיל צעיר ולמד אצל צייר מקומי. בשנת 1868, הוא נשלח לסביליה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות. שם עבד כצייר בתים במהלך היום, והשתתף בשיעורי אמנות בערב. מאוחר יותר, הוא למד אצל אדוארדו קאנו במוזיאון לאמנויות יפות של סביליה, שם זכה בפרס רומא שלוש פעמים, מה שאיפשר לו ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות של רומא.
בשובו לסביליה, הוא גילה שהצייר הספרדי, מריה פורטוני, עבד גם הוא בסביליה באותו זמן. אף שהם כנראה מעולם לא נפגשו, לפורטוני היה השפעה גדולה על עבודתו של ארפה. בגלל ההשפעה הזו, הוא פיתח העדפה לנושאים ספרדיים טיפוסיים, שבאותו זמן נודעו בספרד כ'קוסטומבריסמו'. הוא נשאר בסביליה במשך תשע שנים, שם יצר ציורים רבים, סקיצות וגם השלים סדרה של עיטורי תקרה בסירקולו מרכנתיל סביליה.
בסוף 1895 או בתחילת 1896, אז הפך לאמן מבוסס והפליג מספרד לוורה קרוז, מקסיקו ומשם נסע לטקסס. במהלך שנותיו בסן אנטוניו, טקסס, הוא ארגן מחנות ציור בקיץ  והשפיע על ציירים רבים, ובראשם חאבייר גונזלס, אוקטביו מדלין ופורפיריו סלינס.  הוא היה חבר מייסד של "מועדון ספלי הפליז", קבוצת אמנים שכללה גם את ג'וליאן אונדרדונק, רולה טיילור וארנסט רבא. בשנת 1923, ארפה פתח סטודיו ובית ספר לאמנות בסן אנטוניו, טקסס לימד ציור נוף ופורטרט. לעיתים קרובות הוא לקח קבוצות של סטודנטים לאזור הגבעות מסביב לעיר כדי לצייר. ארפה הציג ומכר ציורים בכל אחד מהמקומות שבהם התגורר.
ב-1932 חזר לסביליה שם שהה עד מותו ב-1952, בגיל תשעים וארבע. ציורי קיר של ארפה נתלו בלובי של בניין סן אנטוניו אקספרס-ניוז במרכז העיר סן אנטוניו. ניתן למצוא חלק מציוריו של ארפה באוספים קבועים במוזיאון סן אנטוניו לאמנות, במוזיאון לאמנות מק'ניי ובמוזיאון ההיסטורי של פאנהנדל-פלינס בקניון, טקסס.
הוא צייר בסגנון ריאליסטי, ונודע במיוחד בזכות השימוש שלו בצבעים מבריקים ומומחיותו בלכידת ההשפעות החזותיות של אור השמש. עבודותיו הוצגו רבות;  עשרה מציוריו נמצאים באוסף של מוזיאון סן אנטוניו לאמנות. הוא תואר הן כמזרחן והן כאימפרסיוניסט ספרדי.
הערות שוליים

↑  Mantle Fielding. 1945. Dictionary of American Painters, Sculptors and Engravers. New York: Struck, 1945; revised in 1983, Glenn B. Opitz, ed. Poughkeepsie, N.Y.: Apollo Books.
↑  Caroline Remy. 2011. "ARPA, JOSE," Handbook of Texas Online (http://www.tshaonline.org/handbook/online/articles/far17), accessed September 25, 2011. Published by the Texas State Historical Association.
↑  Jacinto Quirarte. 1973. Mexican American Artists. Austin: University of Texas Press.
↑  Caso, E. D., Les Orientalistes de l'Ecole Espagnole, ACR edition, 1997, p. 272
↑  Allen, Paula (2016-08-21). "Artist's summer camps drew society painters". San Antonio Express News. Archived from the original on 2020-12-13. Retrieved 2020-12-13.
↑  Ruth Goddard. 1975. Porfirio Salinas. Austin: Rock House Press.
↑  "Texas Artist: José Arpa". Vogt Auction. Retrieved 2021-01-27.
↑  Frances Battaile Fisk. 1928. A History of Texas Artists and Sculptors. Abilene, Tex.: privately printed; reprinted by Morrison Books, Austin, Tex., 1986.
↑  Texas State Historical Association, Arpa y Perea, José, Texas State Historical Association (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1259486  GND: 188440976  ISNI: 0000 0001 1682 3376  LCCN: n98081189  RKD: 129787  SNAC: w66t4dz0  SUDOC: 228065615  ULAN: 500035203  VIAF: 87021979   WorldCat (עם VIAF): 87021979 
"לאורך הדרך"
לבאשי-מרדוך

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 פטירה:  556 לפנה״ס בבל, האימפריה הבבלית החדשה 
 מדינה:  בבל 
 
לבאשי-מרדוך, היה מלך בבל הוא מלך בשנת 556 לפנה"ס. הוא היה בנו ויורשו של המלך נרגל שראצר.
לבאשי-מרדוך ירש את אביו על כס המלוכה עוד בהיותו נער, לאחר שאביו מלך ארבע שנים בלבד. בגלל גילו הצעיר הוא לא התאים למשול. הוא נרצח בקשר תשעה חודשים לאחר הכתרתו. אמו הייתה קשאיה (Kaššaia) בתו של נבוכדנצר השני.
לבאשי-מרדוך משויך לשושלת המלוכה הכשדית בעקבות אמו, שהייתה ממוצא כשדי. לאחר מותו, עלה לכס המלוכה נבונאיד, שהתמנה למלך בבל על ידי חצרני הארמון ולא היה לו קשר למשפחת המלוכה.
דניאל מנינג

דניאל מנינג (באנגלית: Daniel Manning;‏ 16 במאי 1831 – 24 בדצמבר 1887) היה איש עסקים, עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
ביוגרפיה

דניאל מנינג נולד באולבני שבמדינת ניו יורק. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ונכנס לעולם המסחר. בגיל 11 הוא החל לעבוד בעיתון המקומי "אטלס", שב-1856 התמזג עם העיתון "ארגוס". בשנת 1865 היה מנינג לעורך העיתון וב-1873 הוא היה לבעליו. בנובמבר 1884 נשא מנינג לאישה את מרי מרגרטה פרייר, בתם של ויליאם ג'ון פרייר ומרגרט ליווינגסטון (קרופטס) פרייר.
מרי מרגרטה פרייר הייתה מעורבת בחוג החברתי שסבב את הנשיא גרובר קליבלנד בשתי תקופות הנשיאות שלו. אביה היה אזרח מכובד של מדינת ניו יורק. משפחתה מצד אמה הייתה משפחה וותיקה בניו יורק עוד מהתקופה הקולוניאלית. היא עמדה בראש סניף אולבני של בנות המהפכה האמריקאית.
הקריירה הפוליטית של דניאל מנינג הייתה גם היא מוצלחת. ב-1881 הוא היה ליושב ראש הוועידה של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק. ב-1885 הוא התפטר ומונה כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד. ב-31 במרץ 1887 התפטר מנינג מתפקידו מסיבות בריאותיות.
מותו והנצחתו

דניאל מנינג נפטר בביתו שבאולבני ב-24 בדצמבר 1887 לאחר שסבל מאי-ספיקת כליות כרונית. הוא נטמן בבית הקברות הכפרי של אולבני.
דמותו הופיעה על שטרות כסף בעריך של 20 דולר שהונפקו ב-1886. טבלה לזכרו נמצאת בקתדרלת כל הקדושים שבאולבני.
הערות שוליים

↑  "MR. MANNING'S CAREER", The New York Times, December 25, 1887.
↑  Hinman, Ida (1895). The Washington Sketch Book, pp. 103, 110, 111.
↑  "STATE DEMOCRATIC PLANS", The New York Times, August 16, 1881.
↑  "PRESIDENT CLEVELAND'S CABINET", The New York Times,March 6, 1885.
↑  "MANNING OUT OF OFFICE", The New York Times,February 15, 1887.
↑  "EX-SECRETARY MANNING DYING" (PDF), The New York Times, December 22, 1887.
↑  Portraits on U.S. Bank Notes, The National Currency Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1227803354  ISNI: 0000 0000 4301 1683  LCCN: n96053391  NARA: 10575836  SNAC: w6xp7n69  VIAF: 18946804   WorldCat (עם VIAF): 18946804
אלכס קלייר

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1985 (בן 39) לונדון/סאות'ווארק-לואישהאם, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Alexander George Clare 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  Bishop Challoner School 
 סוגה:  מוזיקת נשמה, דאבסטפ, פופ רוק 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  מאט דאב
 www.alexclare.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר ג'ורג' קלייר (באנגלית: Alexander George Clare; נולד ב-14 בספטמבר 1985) הוא זמר-יוצר יהודי בריטי-ישראלי, חוזר בתשובה.
אלבום הבכורה שלו, The Lateness of the Hour שוחרר בבריטניה ב-2011 בחברת איילנד רקורדס והופק על ידי מייק ספנסר (אנ') ומייג'ור לייזר. הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום, "Too Close" (אנ'), הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הסינגלים של בריטניה ובמקום 7 במצעד הבילבורד הוט 100. השיר היה מועמד לפרס הסינגל הבריטי הטוב ביותר לשנת 2013.
ביוגרפיה

נולד בלונדון. מגיל צעיר האזין לג'אז, בלוז ומוזיקת נשמה, סגנונות שהיו אהובים על אביו. בנעוריו הופיע עם חומר מקורי שכתב, תוך שהוא מלווה עצמו בגיטרה בבמות פתוחות בלונדון. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היה קלייר בן זוגה של איימי ויינהאוס. לאחר שנפרד ממנה החל בחזרה בתשובה ואימץ אורח חיים חרדי-מודרני.
אלבום הבכורה שלו, The Lateness of the Hour, יצא ב-2011 בחברת איילנד רקורדס ובהפקת חברי מייג'ור לייזר. כל השירים באלבום, למעט גרסת כיסוי של קלייר לשיר "When Doves Cry" של פרינס, היו מקוריים. האלבום לא זכה להצלחה והסינגלים מתוכו, "Up All Night" ,"Too Close" ו-"Treading Water" זכו להשמעות בודדות ברדיו (בעיקר בגרמניה ובהולנד) ולכמיליון צפיות ביוטיוב, שלא סימנו הצלחה. כיוון שאינו מופיע בשבתות וחגי ישראל, בוטלו מספר סיבובי הופעות מתוכננים של קלייר, בהם סיבוב הופעות שתוכנן עם אדל. חברת איילנד החליטה לוותר עליו וקלייר שקל ברצינות לוותר על קריירה מוזיקלית ולעבור לישראל. במרץ 2012, עת שהה בישיבת מעיינות של חב"ד בשכונת שערי חסד בירושלים, קיבל הודעה מחברת מיקרוסופט לפיה בדעת החברה לשלב את השיר "Too Close" בפרסומת לאקספלורר 9. לאחר שידור הפרסומת הגיע השיר, שהפך ללהיט, למקומות הראשונים במצעדים בגרמניה, ארצות הברית (Alternative Songs), בריטניה (Hot Rock Songs) ולמקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי. כן הגיע השיר למקום ה-18 במצעד השנתי בבריטניה וה-11 במצעד השנתי בגרמניה. מספר הצפיות ביוטיוב עלה ל-151 מיליון צפיות, בספוטיפיי כמות ההשמעות עלתה ל-202 מיליון האזנות, ומאלבומו נמכרו 600 אלף עותקים. כמו כן, "Too Close" נבחר כשיר הנושא לסרט חטופה 2 של ליאם ניסן. האלבום זכה להצלחה מאוחרת, הוא הגיע למקום ה-17 במצעד האלבומים הבריטי, למקום השמיני במצעד הגרמני ולמקום ה-48 במצעד בילבורד 200 האמריקאי. קלייר הפך לידוען מבוקש הן בשל ההצלחה "בן לילה", הן בשל עברו כחברה לשעבר של איימי ויינהאוס והן בשל אורח חייו החרדי, דבר שהקנה לו את הכינוי "מתיסיהו הבריטי". באוקטובר 2014 זכה קלייר לפרס ASCAP על חיבור השיר.
ב-2012 השתתף בהפקה מחודשת של מלחמת העולמות.
באוגוסט 2014 ראה אור תקליטו Three Hearts, גם הוא באיילנד רקורדס. הסינגלים מתוכו היו "War Rages On" ושיר הנושא, "Three Hearts".
בנובמבר 2016 ראה אור תקליטו השלישי, Tail of Lions ("זנב לאריות").
ביולי 2018 ראה אור אלבום בשם Three Days at Greenmount המכיל גרסאות אקוסטיות ("Unplugged") של שירים קודמים שלו ושירים חדשים. האלבום הוקלט במשך שלושה ימים בעיר לידס.
נכון למאי 2022 קלייר ממוקם במקום ה-11 ברשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם כ-1 מיליון מאזינים חודשיים, ובמקום ה-2 ברשימת האמנים הישראלים הנעקבים ביותר בספוטיפיי עם כ-640 אלף עוקבים.
ב11 בדצמ׳ 2023 הוציא קלייר בשיתוף פעולה עם מאט דאב את השיר "Unstoppable".
ביוני 2024 הוציא סינגל חדש בשם "Run".
קלייר מתחזק מספר חשבונות ברשתות החברתיות בהם יוטיוב, ספוטיפיי, דיזר, פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם עם כ-1.4 מיליון עוקבים.
חיים אישיים

קלייר התחתן בשנת 2012, ולו ולאשתו שלושה ילדים. מתגורר בשכונת נחלאות בירושלים.
הערות שוליים

↑  האיש שאמר 'לא' להופעה עם אדל: הזמר הבינלאומי שלומד בישיבה בירושלים, כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי, באתר יוטיוב
1 2  צביקה קליין, אלכס קלייר הוא כבר לא רק האקס של איימי ויינהאוס, מקור ראשון, 7 ביוני 2013
↑  The Web Comes to Life With New Internet Explorer Ad Featuring Singer Alex Clare
↑  הקליפ הועלה פעמיים לערוץ הרשמי של קלייר: האחד, באיכות SD עם 85 מיליון צפיות והשני, באיכות HD עם 66 מיליון צפיות (נכון ליוני 2023)
↑  Co-writers Alex Clare and Jim Duguid, Bastille's Dan Smith and Universal Music Publishing Honored in London
↑  אתר פרויקט Jeff Wayne's Musical Version of The War of the Worlds – The New Generation
↑  alex-clare on channeling his move to jerusalem and becoming a father into his new album tail of lions
↑    Clive Morgan, ‏Alex Clare performs song Three Hearts from album Three Days in Greenmount, The Telegraph, 16 July 2018
↑  Matt Dubb | מאט דאב (2023-12-10), MŪNTII [AKA Matt Dubb] feat. Alex Clare - Unstoppable (Official Music Video), נבדק ב-2024-07-17
↑  יאיר טוקר, הכוכב הבינלאומי החרדי בסינגל קלי.., באתר כיכר השבת, ‏2024-06-02
↑  מצוין בכתבת הווידאו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166757567 (data)  GND: 1024156729  ISNI: 0000 0003 8100 1605  LCCN: no2012109163  MusicBrainz: e8c8a3c3-29b6-421e-b977-fb6796231d41  NKC: xx0155472  VIAF: 260384008   WorldCat (עם VIAF): 260384008
ורנר מייקל בלומנטל

ורנר מייקל בלומנטל (באנגלית: Werner Michael Blumenthal או W. Michael Blumenthal;‏ נולד ב-3 בינואר 1926) הוא איש עסקים, כלכלן ופוליטיקאי יהודי אמריקאי יליד גרמניה, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר בשנים 1977–1979.
ב-1939, בגיל 13, נמלט בלומנטל מגרמניה הנאצית עם משפחתו, והעביר את שנות מלחמת העולם השנייה בגטו שאנגחאי הכבושה בידי היפנים עד 1947. לאחר מכן הוא הגיע לסן פרנסיסקו, שם עבד בעבודות מזדמנות שונות כדי לממן את השכלתו. הוא למד בקולג', ובסופו של דבר סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת פרינסטון עם תארים בכלכלה בינלאומית. במהלך הקריירה שלו היה היה פעיל הן בתחום העסקי והן בשירות הציבורי.
לפני שמונה לתפקיד בקבינט של הנשיא הנבחר קרטר, היה בלומנטל למנהל עסקי מצליח והחזיק במשרות בממשליהם של הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון. כאיש ממשלו של קרטר, הוא סייע להוביל את המדיניות הכלכלית ולקח חלק בחידוש הקשרים עם סין. לאחר התפטרותו הוא היה ליושב הראש והמנהל הכללי של חברת ייצור החומרה "בורוז קורפוריישן" (Burroughs Corporation), שהתמזגה והפכה לחברת "יוניסיס" (Unisys). לאחר מכן הוא שימש 17 שנים כמנהל המוזיאון היהודי בברלין המשוחזר. בלומנטל פרסם את הספרים "החומה הבלתי נראית" (The Invisible Wall, יצא לאור ב-1998) ו"מגלות לוושינגטון: זכרונות מנהיג במאה העשרים" (From Exile to Washington: A Memoir of Leadership in the Twentieth Century, יצא לאור ב-2013).
ראשית חייו > ילדות בגרמניה הנאצית

ורנר מיכאל בלומנטל נולד באורניינבורג שברפובליקת ויימאר (כיום במדינת ברנדנבורג שבגרמניה), כבנם של רוז ואלרי (לבית מרקט) ואוואלד בלומנטל. משפחתו הייתה משפחה יהודית ממעמד כלכלי צנוע שבבעלותה הייתה חנות בגדים. אבות אבותיו חיו באורניינבורג מאז המאה ה-16. לאחר חקיקתם של חוקי נירנברג של המפלגה הנאצית ב-1935, חשו בני המשפחה חשש לחייהם והבינו שעליהם להמלט מגרמניה. בלומנטל זכר את ליל הבדולח, סדרה של התקפות מתואמות נגד היהודים ורכושם שהתרחשה בכל רחבי גרמניה ב-9 בנובמבר 1938.
זכור לי בבהירות ...כאשר הם הגיעו וניפצו את כל החנויות היהודיות. אני זוכר שראיתי את בית הכנסת הגדול ביותר בברלין עולה באש, ואני זוכר שהוכיתי על ידי ילדים במדים.
אנשי הגסטפו התפרצו לבית משפחת בלומנטל בבוקרו של אחד הימים ב-1938 ועצרו את האב מבלי לציין שום סיבה. אביו של בלומנטל נלקח לבוכנוואלד, אחד ממחנות העבודה הגדולים ביותר בגרמניה, שבו נרצחו בסופו של דבר כ-56,000 איש, רובם יהודים. אמו של בלומנטל מכרה בחופזה את רכוש המשפחה והצליחה להשיג את שחרורו של בעלה. לא הייתה להם ברירה אלא למכור את חנות הבגדים שהייתה בבעלותם שנים רבות למנהלת החנות תמורת "שום דבר למעשה", אמרה אחותו הגדולה של בלונמטל, סטפני. היא נזכרה, "אימי בכתה - לא כל כך בגלל האובדן, אלא בשל התחושה של חוסר ההגינות של זה, שמישהי שהכשרנו לעבודה, ויכלה לפנות נגדנו, יכלה להשיג משהו שעבדנו עבורו כל כך קשה, עבור שום דבר".
ראשית חייו > פליט בשאנגחאי

שנות המלחמה הקשות בהן הייתי פליט היו שיעור יקר ערך לחיים ...בשאנגחאי למדתי מה הכוונה להיות רעב, עני ונשכח ללא עוול בכפי, ומה אנשים יעשו כאשר גבם אל הקיר. ראיתי שהחיים יכולים להיות בלתי הוגנים, שתארים, רכוש, והקישוטים של מעמד וסטאטוס הם בני חלוף, שהם לא חשובים כמו היכולות הפנימיות של האדם המתמודד עם זמנים קשים, מפלות ותבוסות אישיות. (מייקל בלומנטל)
בכסף המועט שנותר להם, רכשה אמו של בלומנטל כרטיסי נסיעה לשאנגחאי שבסין, עיר נמל חופשית שלא נדרשה אשרה כדי להיכנס אליה. המשפחה נמלטה מגרמניה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 על סיפון אוניית משא שנשאה נוסעים. הם לקחו עמם רק חפצים חיוניים, ולא הורשו לקחת עמם שום סכום של כסף. בלומנטל נזכר במסע: "מנאפולי הפלגנו דרך פורט סעיד, סואץ, עדן, בומביי, קולומבו, סינגפור, והונג קונג. כל אחד מהנמלים הללו היה חלק מהאימפריה הבריטית, ובאף אחד מהם לא הותרה כניסת פליטים יהודים".
עם הגעתם צופה מהם להישאר לזמן קצר בלבד, בהנחה שהם יוכלו להמשיך לארץ בטוחה יותר. עם הצטרפות יפן למלחמת העולם השנייה ב-1942 השתלטה יפן על האזורים הבינלאומיים בשאנגחאי, וב-1943 הורו לפליטים שהגיעו לעיר לאחר 1973 לעבור לגטו שאנגחאי, בו שהו יחד עם 20,000 פליטים יהודים אחרים במשך שמונה השנים הבאות.
בלומנטל חווה עוני כבד ורעב בעת שהותו בגטו, ולעיתים קרובות ראה גוויות ברחובות. "זה היה בור שופכין", הוא אמר. הוא הצליח להשיג עבודת ניקיון במפעל כימי והרוויח סכום של דולר אחד לשבוע, ששימש לקניית אוכל למשפחה.
הוגבלתי לפינה המרוחקת של אסיה, כה חסר כול עד שעיתונים הוכנסו לנעלי כדי לכסות את החורים שבהן ...לא היה ברשותי דרכון ובמשך שנתיים וחצי הייתה אסיר של היפנים, ואפילו הפקיד הקונסולרי האמריקאי הזוטר ביותר לא היה יכול להקדיש לי את זמנו.
לימודיו של בלונמטל התנהלו באופן אקראי, ולחץ ההישרדות גרם להוריו להתגרש. אף על פי כן, הוא הצליח ללמוד אנגלית בתקופה הקצרה בה למד בבית ספר בריטי, ולמד לדבר מעט סינית, צרפתית ופורטוגזית במהלך תקופות אחרות שם.
עם תום המערכה באסיה בקיץ 1945, נכנסו כוחות אמריקאים לשאנגחאי. בלומנטל מצא עבודה כעוזר מחסנאי עבור חיל האוויר של ארצות הברית, שבה הוא הפיק תועלת מידיעת השפות שלו. ב-1947, לאחר מאמצים רבים שלו ושל אחותו להשיג אשרה לקנדה, הם קיבלו בסופו של דבר אשרה לארצות הברית.
הם עשו את דרכם לסן פרנסיסקו, שם הם לא הכירו אף אחד, וברשותם היו רק 200 דולר. כשהשכלתו מוגבלת, וכשכעת היה פליט חסר אזרחות, הוא עשה כמיטב יכולתו להפוך את עצמו לאדם מן השורה:
הגעתי לארץ הזו בתחושה שיש לי יכולות וכישורים. קראתי הרבה. דיברתי עם אנשים. רציתי לעשות דברים. הבנתי שאני יכול להתמודד עם החיים בצורה סבירה.
לימודים

עבודתו הראשונה של בלומנטל במשרה מלאה הייתה כפקיד גביה ב"חברת הביסקוויטים הלאומית" (National Biscuit Company) בשכר של 40 דולר לשבוע. בהמשך הוא החל ללמוד בקולג' העירוני של סן פרנסיסקו ופרנס את עצמו בעבודה במשרה חלקית, כולל כנהג משאית, מפעיל מעלית בלילה, מנקה שולחנות במסעדה וכרטיסן בקולנוע. הוא גם עבד בבית חרושת לשעווה, שם הוא מילא "כוסות נייר קטנות בשעווה" מחצות הלילה ועד 8 בבוקר.
הוא החל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא סיים ב-1951 את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה בינלאומית. שם הוא גם הכיר ונשא לאישה באותה שנה את מרגרט איילין פולי. ב-1952 היה בלומנטל לאזרח ארצות הברית.
באותה תקופה הוצעה לו מלגת לימודים בבית הספר ללימודים בינלאומיים וציבוריים של אוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי. ב-1953 הוא סיים שם לימודי תואר שני בלימודים מנהל ציבורי וב-1956 הוא סיים לימודי תואר דוקטור בכלכלה. נושא התזה של בלומנטל היה "ניהול יחסי העבודה בתעשיית הפלדה הגרמנית, 1954-1947". לפרנסתם, עבדה רעייתו כמזכירה ובלומנטל לימד כלכלה בפרינסטון בשנים 1954–1957. הוא גם עבד כבורר ביחסי עבודה עבור מדינת ניו ג'רזי בשנים 1955–1957.
קריירה

ב-1957 סיים בלומנטל את עבודתו בפרינסטון והחל לעבוד בחברת Crown cork לייצור פקקים לבקבוקים, שם הוא המשיך לעבוד עד 1961 והתקדם עד לדרגת סגן נשיא ומנהל החברה.
ב-1961 היה בלומנטל כבר חבר רשום במפלגה הדמוקרטית. הוא עבר לוושינגטון די. סי. בעקבות השבעתו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, שם הוצעה לו משרה על ידי הדיפלומט ג'ורג' בול כסגן עוזר מזכיר המדינה לעניינים כלכליים ועסקיים. הוא קיבל את ההצעה ועבד במחלקת המדינה עד 1967 כיועץ לענייני סחר לנשיא קנדי, ולאחר רציחתו, כיועץ לנשיא לינדון ג'ונסון.
הנשיא ג'ונסון העניק לבלומנטל מעמד של שגריר כדי שישמש כנושא והנותן הראשי מטעם ארצות הברית בסיבוב קנדי של שיחות גאט"ט, בז'נבה, שנחשב כמשא ומתן הרב צדדי המשמעותי ביותר בעולם. שר המסחר של קנדה תיאר את בלומנטל כנושא ונותן קשוח, תיאור שבלומנטל ראה כאירוני: "אם הם היו מתירים לי להיכנס לארצם ב-1945, ייתכן שהייתי עובד עבורם עכשיו".
ב-1967 עזב בלומנטל את השירות הממשלתי כדי להצטרף לחברת בנדיקס (Bendix Corporation), חברה לייצור והנדסה בהתמחות בחלקי חילוף לרכבים, אלקטרוניקה וחלל. לאחר חמש שנים הוא מונה ליושב הראש והמנהל הכללי שלה והמשיך לעבוד בחברה עשר שנים נוספות. כאשר הוא החל לעמוד בראש החברה היא נחשבה בוול סטריט כחברה מקרטעת. לאחר חמש שנים בהם הוא שימש כיושב ראש החברה, היא כמעט והכפילה את מכירותיה לכמעט 3 מיליארד דולר, וב-1976 דירגה אותה דן אנד ברדסטריט כ"אחת מתוך חמש החברות הטובות בארצות הברית".