stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיטת אשפוז
תכונות המיטה

התכונות הבסיסיות כוללות גלגלים לצורך ניוד המיטה ועליה המטופל ממקום למקום, וכן אפשרות לכיוון גובה המיטה והגבהת הראש והרגליים. מותקנים בה מעקות צד לשם מניעת נפילת המטופל מהמיטה והם ניתנים לפתיחה לצורך ירידה מהמיטה וגישה לטיפול במטופל. כמו כן ניתן לחבר למיטה ציוד רפואי נדרש כגון עמודים לשקיות עירוי. לעיתים יהיה מותקן במיטה מדף מתחת למיטה עצמה כדי לאפשר להניח בו חפצים של המטופל.
מיטות מודרניות כוללות אפשרות לכיוון מצב חלקי המיטה באמצעות מנועים חשמליים המופעלים על ידי לחצני פיקוד.
ישנם סוגים שונים של מיטות אשפוז, למשל מיטת טיפול סיעודי (אנ') שנמצאת בשימוש בבתי אבות ומוסדות סיעודיים.
תקן מיטות אשפוז

המונח מיטות אשפוז משמש גם לתיאור יכולת הקיבולת של חולים במתקן רפואי (מספר מיטות האשפוז ומספר אנשי הצוות הרפואי המועסקים לצידן). בישראל לכל מוסד רפואי המורשה לאשפז חולים קיים תקן מיטות אשפוז הנקבע על ידי משרד הבריאות והוא נדרש לעמוד בו.
מספר המיטות לאשפוז כללי ל-1,000 נפש בישראל ירד בהדרגה בשנים האחרונות, מ-2.223 בשנת 2000 ל-1.83 בשנת 2015.
בישראל קיימת מצוקה של מקומות אשפוז ומחלקות אשפוז מלאות לרוב ב-100% מקיבולתן ויותר. בחודשי החורף עולה בדרך כלל מספר המטופלים הנזקקים לאשפוז. אז גוברת מצוקת האשפוז, והמחלקות נדרשות לפתרונות ארעיים שונים להלנת המאושפזים, אשר עלולים לפגוע בפרטיותם ובכבודם.
מיטות האשפוז משמשות לסוגי אשפוז שונים כדוגמת אשפוז כללי, שיקום, גריאטריה ממושכת (סיעודי ותשושי נפש), גריאטריה פעילה ואשפוז פסיכיאטרי.
| שנה | סה"כ מיטות אשפוז | מיטות לאשפוז כללי | שיעור מיטות לאשפוז כללי ל-1000 נפש | מספר מיטות באגף פנימי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | 28,058 | 11,998 | 2.68 | 3,745 |
| 2000 | 38,639 | 14,161 | 2.224 | 5,093 |
| 2005 | 42,631 | 14,607 | 2.089 | 5,321 |
| 2010 | 42,625 | 14,723 | 1.913 | 5,319 |
| 2015 | 44,715 | 15,487 | 1.830 | 5,575 |
| 2020 | 46,431 | 16,331 | 1.758 | 5,757 |
| 2023 | 48,799 | 16,938 | 1.716 | 5,980 |
ראו גם

אלונקה
הערות שוליים

↑  "Who Invented The Hospital Bed?". askdeb.com. נבדק ב-2015-03-08.
↑  National Association of Bedding Manufacturers, March 1964, Nation's Oldest Family-Held Bedding Firm: Adam Wuest, Inc.
↑  מקור: משרד הבריאות.
↑  המצוקה בבתי החולים – מידע ונתונים עדכניים, באתר המתמחים, ההסתדרות הרפואית בישראל
↑  אגף המידע, משרד הבריאות, מוסדות האשפוז והיחידות לאשפוז יום בישראל 2017, באתר משרד הבריאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529267005171  BnF: cb11984235p (data)  LCCN: sh85062236 
כמות מיטות אשפוז ל-1000 נפש (נכון לשנת 2013)
ספ קוס

| --- | --- |

קוס ב-2017
 לידה:  13 בספטמבר 1994 (בן 30) דורנגו, קולורדו, ארצות הברית 
 גובה:  180 ס״מ 
 משקל:  64 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  מטפס
 קבוצה נוכחית:  ליס א-בייק
 הישגי שיא:  גרנד טורס וואלטה אספניה: הדירוג הכללי (2023) שני קטעים (2019,2023) מרוצי קטעים הטור של יוטה (2018) וואלטה אה בורגוס (2024)
 seppkuss.cc
 
ספ קוס (באנגלית: Sepp Kuss; נולד ב-13 בספטמבר 1994) הוא רוכב אופני כביש בקבוצת "ליס א-בייק״. קוס ניצח בדרוג הכללי בוואלטה אספניה ב-2023. כמו כן, ניצח קטעים בוואלטה אספניה 2019, בטור דה פראנס 2021 ובוואלטה אספניה 2023
קריירה

קוס החל את קריירת הרכיבה שלו כרוכב אופני הרים (רוכב שטח) בתור נער. הוא עשה את המעבר לרכיבת כביש והתחרה בעיקר במרוצים מקומיים בארצות הברית, וב-2016 עבר לקבוצה החובבנית "ראלי", מקנדה. קוס התחרה ב-Tour de Beauce (אנ') תחת ראלי, וניצח את הקטע השני במרוץ, כשבדירוג הכללי סיים שישי. ב-2017 התחרה לראשונה במרוץ מדרג הסבב העולמי (גרנד טורס), הטור של קליפורניה, וסיים במקום ה-28 הכללי. בהמשך העונה בלט בארצות הברית, כשסיים תשיעי בטור של יוטה, שישי ב-קולורדו קלאסיק, ושני בטור של אלבטרה, 18 שניות מבן קבוצתו אוואן הופמן.
הערות שוליים

↑  James Moultrie published, Sepp Kuss ruled out of Tour de France after COVID-19 infection at Dauphiné, cyclingnews.com, ‏2024-06-25 (באנגלית)
עיט שמש

| עיט שמש |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: עיטים
סוג:: עיט
מין:: עיט שמש
שם מדעי
 Aquila heliaca ‏סויניי, 1809
תחום תפוצה
 ירוק כהה - במשך כל השנה ירוק בהיר - אזורי קינון כחול - במשך החורף

עיט שמש (שם מדעי: Aquila heliaca) הוא סוג של עיט גדול.
תפוצה

עיט שמש נפוץ ממזרח אירופה ומהבלקנים עד מרכז אסיה. במהלך החורף נודד העיט לאפריקה, הודו וסין. שטחי המחיה שלו הם יערות ערבתיים, יערות הרריים ומישורים פתוחים.
בישראל חולף בסתיו ובאביב, וחורף מצוי במספרים קטנים, בעיקר בנגב המערבי, בשפלה ובעמקי הצפון. מעריכים כי בכל שנה חולפים בין 60–90 עיטי שמש בשמי ישראל.
על פי מחקר פלאואקולוגי (הבנת האקולוגיה של העבר דרך תיעוד מאובנים) מתקופת הפליסטוקן וההולוקן באירואסיה, הרחיב עיט השמש את תפוצתו במהלך תקופת הקרח האחרונה עקב התפשטות הערבות. משערים כי פרטים אחדים מהאוכלוסייה הנודדת של עיט השמש, הגיעו בתקופה זו לחצי האי האיברי, הסתגלו לאקוסיסטמה הים-תיכונית והתמחו בתזונה המבוססת על ארנבאים, טרף זמין בכל השנה.
זמינות המזון ביטלה את הצורך בנדידה והאוכלוסייה הפכה ליושבת קבע באזור. לאורך זמן ובעקבות זיווגים באוכלוסייה הישיבה בלבד, נפרדה מהאוכלוסייה הנודדת. מנגנון זה עשוי להסביר את היווצרות המין עיט ספרדי באמצעות ספציאציה סימפטרית ופרהפטרית. תיעוד במאובנים של העיט הספרדי מתום הפליאוסטיקן ותחילת ההולוקן במזרח חצי האי האיברי חופף השערה זו וכן המרחק הגנטי בין המינים, אשר מקובל להניחם באותו על-מין.
תיאור המין

זהו עיט גדול מאוד, אורך גופו: 70-85 ס"מ. מוטת כנפיו: 190-210 ס"מ. אורך כנף: 57-63 ס"מ. משקלו: 2.2-3.5 ק"ג.
הבוגר בעל ניצוי חום כהה, כתמים לבנים מעטרים את כתפיו וראשו ועורפו חום-צהוב בהיר, אברות התעופה והזנב אפורים, הסוככות כהות. לצעירים ניצוי חום בהיר עם אברות תעופה כהות, החזה מפוספס.
בתעופה הזנב אסוף רוב והכנף שטוחה על פי רוב. טפריו קטנים וחלשים (יחסית לגודלו) והוא ניזון בעיקר מיונקים קטנים ומעופות.
דומה מאוד לעיט זהוב במיוחד בשנה השלישית, אך הזנב קצר יותר והכנפיים רחבות לכל אורכן, הצללית וכן התעופה שונים. דומה גם לעיט ספרדי שנחשב בעבר לתת-מין שלו, הבוגר של העיט הספרדי נבדל בעיקר בשפת תקיפה לבנה (החלק הקדמי של הכנפיים) וכתמי כתף גדולים יותר וכן בבסיס זנב בהיר יותר, הצעיר של העיט הספרדי חום אדמוני לא מפוספס.
דו צורתיות זוויגית מתבטאת בגודל הזוויגים בלבד ולא בניצוי, הנקבה גדולה מהזכר בכ-10%.
תפוצה ומגמות אוכלוסין

האוכלוסייה העולמית של המין קטנה במספר פרטיה (מוערכת ב-2,500-10,000 פריטים) ונמצאת במגמת ירידה בעיקר בשל פגיעה באזורי המחיה, וכן חמיסת קנים, התחשמלות פרטים בוגרים וצמצום כמות הטרף הזמין.
לעיט שמש אוכלוסייה מתרבה במדינות: אוסטריה, אוקראינה, אזרבייג'ן, בולגריה, גאורגיה, הונגריה, טורקיה, יוון, מקדוניה, סין, סרביה, סלובקיה, קזחסטן ורוסיה.
רבייה משוערת אך לא מוכחת במדינות: אוזבקיסטן, איראן, אלבניה, אפגניסטן, ארמניה, בוסניה והרצגובינה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מולדובה, מונגוליה, פקיסטן, קירגיזסטן, קרואטיה ורומניה.
האוכלוסייה המזרחית (בוגרים ומתבגרים) חולפת וחורפת במזרח התיכון, מזרח אפריקה מדרום לטנזניה, חצי האי ערב, יבשת הודו ודרום ומזרח אסיה (מתאילנד לקוריאה).
מכלל האוכלוסייה העולמית, 1,110-1,6249 זוגות מוערכים באירופה. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 חלה ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה האירופאית וייתכן אף האסייתית. בשנת 2007 הוערכה ירידה של 40% בסוף שנות ה-90 באזור ימת באיקל - גבול התפוצה המזרחי של המין. האוכלוסייה במרכז אירופה במגמת עלייה קלה (הונגריה וסלובקיה, כתוצאה מפעולות שימור) והיא מורכבת מ-130 זוגות לערך. האוכלוסייה הבלקנית יציבה, על אף היעדר תצפית של קינון ביוון מאז 1993.
תצפיות במישורי צפון-מערב אזרבייג'ן הראו ריכוז של כ-60 זוגות בשטח מדגמי של 6,000 קמ"ר. דבר אשר מצביע על אוכלוסייה גדולה מששוער באזור הקווקז. עיקר האוכלוסייה העולמית, 900-1000 זוגות, מתרבה ברוסיה, שם צפויה מגמת ירידה באוכלוסייה זו ב-5 השנים הקרובות בתגובה לפיתוח האזורי.
מספר אתרים מוגדרים כצוואר בקבוק לנדידה: בורגס בבולגריה, צפון-מזרח טורקיה, החוף המזרחי של הים התיכון (ישראל, ירדן וסוריה) וכן אזור אילת. האתר המשמעותי ביותר הוא אילת בדגש על המלחות (מרכז הצפרות באילת).
אקולוגיה

עיט שמש הוא מין שתפוצתו הטבעית במישורים, ואשר נדחק באירופה לגבהים עקב רדיפה על ידי האדם ופגיעה באזורי המחיה. במזרח ובמרכז אירופה הוא מתרבה ביערות בגובה 1000 מ' מעל פני הים, בערבות ובשטחים חקלאיים עם עצים גבוהים וכן על עמודי חשמל. תפוצתו באזור הקווקז בערבות ומישורים וביערות סמוכי נהרות, האוכלוסיות המזרחיות מתרבות במישורים טבעיים ובחקלאיים ואלו גם חורפות. אגנים ירוקים (wetlands) הם אתרים מועדפים לחריפה. האוכלוסיות במרכז אירופה, בלקן, טורקיה וקווקז הן אוכלוסיות יציבות בעוד שהצעירים מדרימים מעט בחורף. פרטים חסרי טריטוריה (צעירים, זוגות לא מקננים וכדומה) מתחברים עם מיני עיטים גדולים אחרים, לרוב עיטם לבן-זנב ועיט צפרדעים.
רבייה

מוכנות לרבייה מגיל 4 שנים, אז חובר עיט השמש לבן זוג קבוע לכל משך חייו. במקרה מות אחד מבני הזוג, ימצא הנותר בן זוג קבוע לרבייה כבר בשנה הבאה. הזוג בונה קן בצמרת עץ, הקן עשוי ענפים ומשמש בעונות האביב והקיץ בלבד. הנקבה מטילה על פי רוב 2 ביצים בשנה, ולעיתים רחוקות גודל התטולה הוא 3 או אף 4 ביצים. בני הזוג דוגרים על הביצים בתורות, במשך כ-43 ימים. ההטלה א-סינכרונית ובקיעת הגוזלים בהפרש של מספר ימים זה מזה. במצב זה הישרדות כל הגוזלים נדירה, מאחר שהגוזל הבוגר דורש ומקבל מזון רב מהגוזל הצעיר מתקיפו ולעיתים אף הורגו. תופעה זו נקראת קייניזם או סינדרום הבל ושכיחה בקרב "עיטים אמיתיים" ודורסים גדולים אחרים.
הפרחונים מתנסים בתעופה מהקן בגיל 60 ימים, אך נשארים בקרבת הקן למשך שבועיים נוספים בעוד שאמם ממשיכה להאכיל אותם עד אשר מוכנים לצוד בעצמם.
סכנות ואיומים

אתרי הרבייה מאוימים מכריתה אינטנסיבית ביערות ההרריים וממחסור בעצים טבעיים ביערות הערבתיים. איומים נוספים הם שינוי בהרגלי שיחור המזון עקב היעדר טרף בגודל בינוני (סוג Spermophilus המקורב למרמיטה), הפרעות אנתרופוגניות שונות: קרבה לאתרי הרבייה, חמיסת קנים וסחר, ציד, הרעלות והתחשמלות. מעבר לחקלאות אינטנסיבית מדיחה את המין מאזורים כפריים בהם קינן בעבר. ציד והרעלות הם המקור העיקרי לתמותה לא טבעית באתרי החריפה ולאורך צירי הנדידה.
אומנם מצב השימור העולמי של המין פגיע, אולם באירופה מצב השימור הוא בסכנת הכחדה (En).
שימור

המין מוגן על פי חוק במספר מדינות: אוקראינה, ארמניה, אזרבייג'ן, בולגריה, גאורגיה, הונגריה, טורקיה, יוון, סלובקיה, קרואטיה, רומניה. קבוצה אירופאית לשימור למין "The Eastern Imperial Eagle Working Group" הוקמה בשנת 1990. תוכנית פעולה אירופאית פורסמה בשנת 1996, וכן תוכניות אזוריות לחבל הבלקן ולדרום קווקז. תוכנית לממשק ארצי עבור המין פורסמה בהונגריה בשנת 2005 ובתהליכי כתיבה בסלובקיה.
לאור הסכנות הנזכרות ומאמצי השימור, קיימות המלצות מטעם ארגון Birdlife International (המרכז את הרשימה האדומה של עופות עבור IUCN):
עריכת סקרים למיפוי אתרי הרבייה והחריפה ונתיבי הנדידה.
שיפור ההגנה על פרטים באתרים המוכרים.
יישום תקנות יערנות לטובת המין.
אכיפת הציד, ההרעלות, הסחר הלא חוקי וחמיסת הקינים.
הרחקת קווי מתח גבוהים מנתיבי הנדידה ומאתרי החריפה.
עידוד חקלאות מסורתית (שיקום מארג המזון).
ניהול ממשק להגדלת זמינות הטרף.
העלאת מודעות בציבור ובעלי עניין לפעילויות שימור.
התנהגות

הסברה כי עיט השמש, כמרבית העיטים, הוא מונוגמי לאור מידת ההשקעה ההורית של הזכר ותוחלת החיים הגבוהה, נבדקת לאור התאוריה החדשה של הפריית בן זוג נוסף (EPF) בקרב עופות רבים שנחשבו מונוגמיים. עד כה נבדקה האוכלוסייה של קזחסטן ונמצא כי היא מונוגמית לחלוטין מבחינה גנטית.
הערות שוליים

↑  עיט שמש באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Gonz'elas LM.(2008).Origin and formation of the Spanish Imperial Eagle.Journal of Ornithology. Publisher Springer Berlin/Heidelberg (ISSN 0021-8375 (Print)1439-0361 Online).Volume 149,2 April.151-159
↑  Eastern Imperial Eagle - BirdLife Species Factsheet
↑  Rudnick JA, Katzner TE, Bragin EA, Rhodes OE, Dewoody JA (2005) Using naturally shed feathers for individual identification, genetic parentage analyses, and population monitoring in an endangered Eastern imperial eagle (Aquila heliaca) population from Kazakhstan. Molecular Ecology, 14, 2959-2967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563660505171  GND: 1045403865  NKC: ph487818 
עיט שמש
Aquila heliaca
הגביע היוגוסלבי

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1923
 תאריך פירוק:  1992
 מדינות משתתפות:  יוגוסלביה יוגוסלביה
 שמות קודמים:  "גביע המרשל טיטו" "גביע המלך אלכסנדר"
 הכי הרבה זכיות:  הכוכב האדום בלגרד (12)
 מפעל מקביל:  ליגת העל היוגוסלבית
 
הגביע היוגוסלבי (בסרבית-קירילית: Куп Југославије; בקרואטית: Pokal Jugoslavije; בסלובנית: Pokal Jugoslavije; במקדונית: Куп на Југославија). בין השנים 1923 ל-1940 נקרא הגביע "גביע המלך אלכסנדר" על שמו של אלכסנדר הראשון שמלך על הממלכה היוגוסלבית עד 1934, (בסרבית: Куп краља Александра; בקרואטית: Kup kralja Aleksandra) ובין השנים 1947 ל-1991 נקרא גם "גביע המרשל טיטו" על שמו של נשיא הרפובליקה היוגוסלבית עד 1980, יוסיפ ברוז טיטו (בסרבית: Куп маршала Тита; בקרואטית: Kup maršala Tita; בסלובנית: Pokal maršala Tita; במקדונית: Куп на маршал Тито).
גביע זה היה אחד משני טורנירי הכדורגל הבכירים בפדרציית יוגוסלביה, כאשר השני היה ליגת העל היוגוסלבית. הטורניר התנהל בין השנים 1923–1992. הגביע היוגוסלבי התקיים בכל עונה לאחר תום והכרזת הזוכה באליפות הליגה היוגוסלבית, וזאת על מנת לקבוע אילו קבוצות מדורגות גבוהה יותר ואילו נמוך לקראת העונה הבאה. הגביע בתקופת המרשל טיטו התבסס על עיצוב של ברנקו סוטרה.
עם פירוקה של יוגוסלביה המאוחדת, נשמרה שיטת הגביע הזאת ברפובליקה היוגוסלבית, שאיחדה את סרביה, קוסובו ומונטנגרו לגביע מאוחד שנקרא הגביע של סרביה ומונטנגרו, אולם לאחר 2006, ופירוקה הסופי של הישות סרביה ומונטנגרו למדינות המרכיבות אותה, הוקמו בזו אחר זו מפעלי גביע לכל אחת מהמדינות שהרכיבו את יוגוסלביה.
פורמט הטורניר

הטורניר כלל את כל הקבוצות שבחרו להשתתף בו בכל רחבי יוגוסלביה כאשר שלבי הטורניר הראשונים החלו בקבוצות מהדרגים הנמוכים יותר כאשר עם כל שלב התווספו לטורניר קבוצות מליגות גבוהות יותר. הליגה היוגוסלבית הבכירה שלחה את 16 נציגותיה לשלב שש-עשרית הגמר, כאשר 16 האחרות העפילו מהסבבים שקדמו לכך. בכל השלבים עד שש-עשרית הגמר שוחק משחק בודד אשר תוצאתו קבעה את העולה לשלב הבא.
משלב 32 הגדולות עבר הטורניר לשיטת משחקי בית וחוץ, שיטה שחיסלה לחלוטין את הסיכוי של הקבוצות הקטנות להעפיל לשלבים הגבוהים בשל הבדלי הרמות המשמעותיים ביניהן לאימפריות הכדורגל היוגוסלביות. מבחינה היסטורית, משחקי הגמר התנהלו בדרך כלל על ידי הקבוצות ששיחקו בעונה זו את בעונות טובות יחסית בליגה היוגוסלבית (פרטיזן, דינמו, הכוכב האדום, היידוק וכו').
היסטוריה > תחרות הגביע של הממלכה היוגוסלבית (1923 - 1940)

תחרות הגביע היוגוסלבי טרום מלחמת העולם השנייה בממלכה המאוחדת של הסלובנים, הקרואטים והסרבים דאז (ששינתה את שמה לממלכת יוגוסלביה בסוף 1929) נערכה באופן לא סדיר, ולעיתים כללה רק טורנירים המכילים נבחרות אזוריות, לפעמים רק מועדונים מאזור מסוים, ולעיתים גם מועדונים וגם נבחרות אזוריות. בין 1924 ל-1927 התחרות כללה נבחרות מתת-האגודות האזוריות, אם כי רק השחקנים בעלי אזרחות של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים יכלו להשתתף.
היסטוריה > גביע SFR יוגוסלביה (1947 - 1992)

מתכונת התחרות הייתה אליפות נוקאאוט לכל קבוצות הכדורגל של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (היישות היורשת של אזור יוגוסלביה משנות ה-40 ועד לשנת 1992). החל מהליגות הנמוכות ביותר של הקבוצות, התחרות פעלה לפי מתכונת נוקאאוט של משחק אחד. קבוצות מהדרג הגבוה יותר זכו למקומות בסיבוב השני, ולאחר מכן הסיבוב השלישי וכן הלאה. קבוצות ליגת העל היוגוסלבית הצטרפו תמיד בסיבוב לפני שמינית הגמר, ושאר 16 הקבוצות הן קבוצות מהליגות הנמוכות שהצליחו לעלות לסיבוב זה.
בשמינית הגמר, הפורמט השתנה למתכונת נוקאאוט של שני משחקים, ששוחק בבית ובחוץ עבור כל קבוצה. בשלב זה הסיכויים של הקבוצות הקטנות כמעט אפסו, מול הקבוצות המתוקצבות, העשירות והמקצועניות ביותר של הכדורגל היוגוסלבי. מבחינה היסטורית, לגמר הגיעו בדרך כלל רק קבוצות הליגה היוגוסלבית הראשונה שכללו את פרטיזן בלגרד, היידוק ספליט, הכוכב האדום, דינמו זאגרב ועוד קבוצות ממועדונים אלו.
לאחר התפרקות יוגוסלביה שהחל ב-1991 והסתיים ב-1992, הוקמו מפעלי גביע לכל אחת מהרפובליקות שיצאו לעצמאות מדינית והרכיבו את רפובליקת יוגוסלביה, בזו אחר זו,
זכיות לפי קבוצה > תוצאות לפי קבוצה (תקופת יוגוסלביה)

|  | קבוצה | רפובליקה | מספר זכיות | מספר סגנויות | עונות זכייה | עונות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הכוכב האדום בלגרד | הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה | 12 | 8 | 1948, 1949, 1950, 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 1971, 1982, 1985, 1990 | 1952, 1954, 1973, 1980, 1984, 1988, 1991, 1992 |
| 2 | היידוק ספליט | הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה קרואטיה | 9 | 5 | 1967, 1972, 1973, 1974, 1976, 1977, 1984, 1987, 1991 | 1953, 1955, 1963, 1969, 1990 |
| 3 | דינמו זאגרב | הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה קרואטיה | 7 | 8 | 1951, 1960, 1963, 1965, 1969, 1980, 1983 | 1950, 1964, 1966, 1972, 1976, 1982, 1985, 1986 |
| 4 | פרטיזן בלגרד | הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה | 6 | 4 | 1947, 1952, 1954, 1957, 1989 | 1948, 1959, 1960, 1979 |
| 5 | OFK בלגרד | הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה | 4 | – | 1953, 1955, 1962, 1966 | – |
| 6 | וולז' מוסטאר | הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 2 | 2 | 1981, 1986 | 1958, 1989 |
| 7 | רייקה | הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה קרואטיה | 2 | 1 | 1978, 1979 | 1987 |
| 8 | בוראץ באניה לוקה | הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 1 | 1 | 1988 | 1974 |
| 9 | וורדר סקופיה | מקדוניה (1946–1992) מקדוניה | 1 | – | 1961 | – |
| 10 | סראייבו | הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | – | 2 | – | 1967, 1983 |
| 11 | בודוצ'נוסט טיטוגרד | הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו מונטנגרו | – | 2 | – | 1965, 1977 |
| 12 | נאשה קארילה זמון | הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה | – | 2 | – | 1947, 1949 |
| 13 | ז'לייזניצ'אר סרייבו | הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | – | 1 | – | 1981 |
| 14 | טרפצ'ה טיטובה מיטרוביצה | קוסובו קוסובו | – | 1 | – | 1978 |
| 15 | סלובודה טוזלה | הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | – | 1 | – | 1971 |
| 16 | אולימפיה לובליאנה | הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה סלובניה | – | 1 | – | 1970 |
| 17 | בור | הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה | – | 1 | – | 1968 |
| 18 | ספרטק סובוטיצה | וויבודינה וויבודינה | – | 1 | – | 1962 |
| 19 | וורטקס | הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה קרואטיה | – | 1 | – | 1961 |
| 20 | ראדניצ'קי בלגרד | הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה | – | 1 | – | 1957 |
| 21 | וויבודינה נובי סאד | וויבודינה וויבודינה | – | 1 | – | 1951 |
מפעלי הגביע הממשיכים שנוצרו

הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה ← בוסניה והרצגובינה הגביע של בוסניה והרצגובינה (החל משנת 2000; לפני כן התקיים מפעל גביע לא רשמי בשנים 1994–2000)
הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה קרואטיה← קרואטיה הגביע הקרואטי (החל משנת 1992)
מקדוניה (1946–1992) מקדוניה ← מקדוניה הצפונית הגביע המקדוני (החל משנת 1992)
הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו מונטנגרו ← סרביה ומונטנגרו הגביע של סרביה ומונטנגרו (1992–2006) ← מונטנגרו הגביע המונטנגרי (החל משנת 2006)
הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה ← סרביה ומונטנגרו הגביע של סרביה ומונטנגרו (1992–2006) ← סרביה הגביע הסרבי (החל משנת 2006)
הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה סלובניה ← סלובניה הגביע הסלובני (החל משנת 1991)
קוסובו קוסובו ← קוסובו הגביע הקוסוברי (החל משנת 2016 קם כגביע מוכר של אופ"א; לפני כן התקיים כגביע לא רשמי בשנים 1991–2016)
ראו גם

ליגת העל היוגוסלבית
הגביע של סרביה ומונטנגרו
התאחדות הכדורגל היוגוסלבית
יפה בן דויד

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1965  (בת 59) נועם, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תואר ראשון בחינוך גופני, מכללת קיי
 מקצוע:  מנהיגת איגוד מקצועי, מורה לחינוך גופני
 תפקיד:  מזכ"לית הסתדרות המורים
 www.yaffabendavid.co.il
יפה בן דויד (נולדה ב-23 במאי 1965) היא מזכ"לית הסתדרות המורים משנת 2016, והאישה הראשונה שנבחרה לעמוד בראשות הארגון מאז הקמתו בשנת 1903.
חיים אישיים

נשואה למשה בן דויד, אם לארבעה וסבתא. מתגוררת בקריית גת.
הערות שוליים

1 2 3 4  50 הנשים המשפיעות של ישראל 2021: יפה בן דויד, באתר גלובס, 1 במרץ 2021
1 2  מרב בטיטו | צילום: גדי קבלו, מנהלת את העניינים, באתר ynet, 7 בינואר 2019
↑  הפודקאסט "חיות כיס", פרק 201: להבין את יפה, 5 במאי 2021
↑  קריית גת, באתר נבו, 7 בדצמבר 2008
↑  ספי קרופסקי, המזכ"לית החדשה של הסתדרות המורים מציגה: שעתיים וחצי בשבוע, 1,980 שקל לשעה, באתר כלכליסט, 8 בינואר 2017
↑   ליאור דטל, "שכר התחלתי של מורה צריך להיות לפחות 9,000 שקל. 10,000 יהיה מצוין", באתר TheMarker‏, 13 באוגוסט 2019
↑  תמר טרבלסי חדד | כתבתנו לענייני חינוך, מזכ"לית הסתדרות המורים: יפה בן דויד, באתר ynet, 22 בדצמבר 2016
↑  תיקון הסכם 2017, באתר הסתדרות המורים
↑  אתר חדשות ערוץ 2, ‏הורים בעתירה לבג"ץ: בטל את הזזת חופשת ל"ג בעומר, באתר גלובס, 8 במאי 2017
↑  עפר לבנת, ‏הוצגו מסקנות ועדת המשנה לבחינת ימי הלימודים במערכת החינוך, באתר מעריב אונליין, 18 ביולי 2017
↑  מזכ"לית הסתדרות המורים: "לא נוסיף יום אחד של עבודה ביולי על חשבוננו", באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2020
↑  סערה בעקבות הריאיון של מזכ"לית הסתדרות המורים: "מאוד קשה לשמוע את הזלזול", "חגיגת שנאה ברוטאלית", באתר ‏מאקו‏, 20 באפריל 2020
↑  תוצאות הבחירות, באתר הסתדרות המורים
↑  10# יפה בן דוד, באתר פורבס, ‏23 בנובמבר 2020
↑  100 המשפיעים 2020 - יפה בן דוד, באתר מוסף כלכליסט
↑  שחר אילן, הסתדרות המורים הכריזה על סכסוך עבודה: "האוצר גורר רגליים במו"מ", באתר כלכליסט, 15 במאי 2022
↑  טל כספין, ‏החופשות, השכר, החוזים האישיים: מה קרה למחלוקות הגדולות בין המורים לאוצר, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 31 באוגוסט 2022
↑  זמן אמת, יפה בן דויד עונה להתקפות - וחושפת את התלוש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 ביולי 2022
↑  יעל אודם, ‏בהסתדרות המורים הופתעו: השכר של המזכ"לית בן דויד זינק ל"משכורת של שר", באתר ‏מאקו‏, 28 במרץ 2023
↑   טענות להטרדות מיניות ואימפריית שיפוצים: מה קורה בהסתדרות המורים?, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 08:06)
יפה בן דויד במהלך הפגנת המורים בדרישה להסכם שכר חדש, יולי 2022
אירוע לציון ההסכמות בדבר שכר עובדי ההוראה, אוגוסט 2022
אנטון רובינשטיין

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1829 (יוליאני) לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני אורפטינצי, Baltsky Uyezd, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1894 (יוליאני) לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני פטרגוף, מחוז סנקט פטרסבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, הרומנטיקה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1876)  פור לה מריט  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  academician 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטון רובינשטיין
אנטון גריגורייביץ' רובינשטיין (ברוסית: Антон Григорьевич Рубинштейн‏; 28 בנובמבר 1829 - 20 בנובמבר 1894) היה פסנתרן, מלחין ומנצח רוסי ממוצא יהודי. יכולותיו כפסנתרן השתוו לאלו של פרנץ ליסט, והוא נודע כאחד מגדולי הווירטואוזים בפסנתר. רובינשטיין הקים את הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, אשר ביחד עם הקונסרבטוריון של מוסקבה שהוקם על ידי אחיו, ניקולאי רובינשטיין, עזר לביסוס המוניטין והכישרון המוזיקלי באימפריה הרוסית.
קורות חיים > חזרה לרוסיה

מהפכת 1848 אילצה את רובינשטיין לשוב לרוסיה. בחמש השנים הבאות התגורר בסנקט פטרבורג, המשיך ללמד, לתת קונצרטים, והופיע תכופות בפני משפחת המלוכה. הדוכסית ילנה פאבלובנה, אחותו של הצאר ניקולאי הראשון, נעשתה לפטרוניתו הראשית. למן 1852, נעשה רובינשטיין דמות דומיננטית בחיי המוזיקה של סנקט פטרבורג, הן כסולן, הן כמלווה לטובי הנגנים והזמרים אשר פקדו את הבירה הרוסית.
קורות חיים > עוד מסע קונצרטים

ב- 1854 החל רובינשטיין במסע קונצרטים ברחבי אירופה, שנמשך כארבע שנים. היה זה לו סיבוב קונצרטים משמעותי ראשון לאחר כעשור. כעת, בגיל 24, חש בשל דיו להופיע כפסנתרן וירטואוז מן המניין, וכן כמלחין בעל חשיבות. עד מהרה השיג מחדש את המוניטין כווירטואוז יוצא דופן. איגנץ מושלס כתב על רובינשטיין ב-1855 מה שיהפוך לדעת רבים: "בעוצמה ובביצוע אין נעלים ממנו".
כמקובל באותה התקופה, מרבית הקונצרטים של רובינשטיין הוקדשו ליצירותיו שלו. בחלק מן הקונצרטים שימש הן כמנצח ליצירותיו התזמורתיות, הן כסולן באחד מן הקונצ'רטי שלו לפסנתר. אחת מנקודות השיא שלו באותה התקופה הייתה ניצוח על תזמורת הגוונדהאוס המפורסמת מלייפציג, בביצוע הסימפוניה השנייה שלו (מכונה "אוקיינוס"); ביצוע יצירתו באחד המקומות הנחשבים ביותר לביצוע יצירה מוזיקלית, נחשב לו לכבוד גדול. הביקורות היו מעורבות לגבי יכולותיו של רובינשטיין כמלחין, אך היו חיוביות יותר בכל הנוגע ליכולותיו כפסנתרן, לאחר רסיטל, שערך מספר שבועות לאחר מכן.
רובינשטיין עשה הפסקה קצרה במסע הקונצרטים שלו ושהה שלושה חודשים בחורף 1856-7, עם ילנה פבלובנה ומרבית משפחת המלוכה בניס שבצרפת. שלושת החודשים הללו היו משמעותיים במבט לאחור. רובינשטיין שם לב לעובדה שנוסף על האינטליגנציה הגבוהה של פטרוניתו, הייתה לה השפעה על אחיה, ניקולאי הראשון (השפעה דומה הייתה לה גם על אחיינה, אלכסנדר השני, מה שהביא, בין השאר, לשחרור מעמד הצמיתים ברוסיה הצארית). יחד עמה ועם אנשים נוספים, החלו לעלות תוכניות כיצד ניתן לשפר את החינוך המוזיקלי ברוסיה. השיחות והתוכניות שהועלו הניבו פרי, כאשר נוסדה לראשונה "החברה המוזיקלית הרוסית" ב- 1859.