stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קליל תעשיות
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1950 על ידי משפחת סונינו שעלתה לישראל מאיטליה. החברה נקראה בהקמתה תמ"י. בשנים אלה מרבית עבודת החברה הייתה ייצור צינורות השקיה לחקלאות ופרופילים לתעשייה. היקף היצור השנתי של החברה עמד על כ-900 טון. בשנת 1961 נמכר החלק העיקרי של החברה לדיסקונט השקעות. ב-1963 מכרה משפחת סונינו את יתרת החזקותיה לדיסקונט השקעות וזו בחרה להחליף את שם החברה לשם "קליל".
בשנת 1966, עברה החברה לייצר בעיקר חלונות. במסגרת הסכם עם משרד השיכון, החליפה את חלונות העץ שהיו נפוצים עד אז לחלונות אלומיניום.
בשנות ה-80 החליטה החברה לאמץ מערכות אלומיניום מתקדמות על ידי קניית ידע מחברות מאירופה (בעיקר מאיטליה) ולפנות לבונים ולמשפצים. בשנת 1981 הונפקה החברה לראשונה לציבור הרחב.
בשנת 1991, קודם מלחמת המפרץ, ביקש פיקוד העורף מהחברה לתכנן חלון שיהיה עמיד כנגד חדירת גזים. כך נוצר חלון לממ"ד.
בשנת 1995 רכשה "קליל" את השליטה בחברת "רול פרופיל".
ב-2001 צורי דבוש יזם הייטק, רכש את קליל מידי דסקונט השקעות לפי שווי של 140 מיליון ש"ח. בשנים הראשונות שלאחר המהלך, החמיר מצבה הכלכלי של החברה עד לשיא של הפסד שנתי של 37 מיליון בשנת 2004 (באותם ימים, שווי השוק של החברה הגיע לשפל של כ-40 מיליון ש"ח).
בשנת 2004 יישמה החברה תוכנית התייעלות שכללה סגירת פעילויות, החלפת מנכ"ל, גיוס הון, מכירת נכסים ותוכנית שיווקית של מתן אחריותעל המוצר המוגמר המותקן על ידי מתקינים עצמאיים[דרושה הבהרה]. הפעולות גרמו לעצירת ההפסדים כבר ב-2005.
מחזיק השליטה בחברה (כ-65% מסך המניות) צור דבוש באמצעות חברת דבוש השקעות. יתר מניות החברה מוחזקות בידי הציבור וגופים מוסדיים.
בינואר 2020 נכנס לתפקיד מנכ"ל קליל פרדי אבוקרט, במקום אריה ריכטמן שכיהן בתפקיד מ-2004.
בשנת 2021 נרכשה 100% מבעלות חברת רול פרופיל ויזם החברה איתמר אוחיון פרש לגמלאות.
בדצמבר 2021 הושלמה רכישת השליטה בחברת "פתח חלון ודלת" על ידי קליל.
במאי 2022 נחנך פארק ״אגם הפרפרים״ בשטח פתוח של כ-15 דונם במפעל קליל שבכרמיאל. הפארק הוא פרויקט משולב של עידוד אוכלוסיית הפרפרים שנמצאת בדעיכה עולמית, פרויקט למען הקהילה וחיבור שיווקי לסמל הפרפר שנמצא בלוגו קליל. תכנון הפארק החל עוד ב-2013 על ידי החברה להגנת הטבע, בשותפות עיריית כרמיאל ובהמשך מלווה על ידי חוקר הפרפרים הבין לאומי דובי בנימיני, המשמש כנשיא אגודת חובבי הפרפרים בישראל. עד היום הגיעו בהדרגה לפארק באופן טבעי 52 זני פרפרים שונים מיתוך 64 הקיימים באזור.
במאי 2024 נכנס לתפקיד מנכ"ל קבוצת קליל ניר אילני, במקום פרדי אבוקרט שכיהן בתפקיד מ-2020
פעילות החברה

תחום עיסוקה העיקרי של החברה הוא פיתוח, עיצוב, ייצור, גימור, שיווק ומכירה של מערכות אלומיניום לבניה ופרופילים לתעשייה. זאת, בעיקר לשוק הישראלי, לשם ייצור מוצרים סופיים מפרופילי אלומיניום, דוגמת חלונות, דלתות ופתחים אחרים לבניינים, בהם משולבים זגוגיות, תריסים או רשתות. שימוש נוסף בפרופילים נעשה כמרכיב במוצרים תעשייתיים שונים שאינם מיועדים לשוק הבניה, כמו סולמות, מדרכים ודודי שמש.
החברה עוסקת גם בפיתוח, עיצוב, ייצור, ייבוא, שיווק ומכירה של אביזרים נלווים לפרופילי האלומיניום הדרושים לשם ייצור המוצר, כגון חלונות, דלתות, תריסים וקירות מסך.
חברת הבת "רול פרופיל" עוסקת בייצור, צביעה, שיווק ומכירה של שלבי תריסים וארגזי תריסים מפחי אלומיניום, בשילוב פוליאוריתן מוקצף.
תהליכי ייצור עיקריים

תהליך הייצור של הפרופילים בחברה הוא בן מספר שלבים עיקריים: טְרוּד (אקסטרוזיה - תהליך לחיצת בולי אלומיניום דרך טבעים, באמצעות מכבש), עיבוד (כולל צביעה), אילגון (חמצון) ואריזה. רול-פורמינג לייצור תריסים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  קליל תעשיות: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  תעשיות מתכת ישראליות
↑  מקור השם בא מהמילה "קל"
↑  ערוץ ההיסטוריה, סרטון ״החברות המייסדות״ אודות קליל, דקה 1:17
↑  ערוץ ההסטוריה, סרטון ״החברות המייסדות״ אודות קליל, דקה 2:16
↑  ערוץ ההסטוריה, סרטון ״החברות המייסדות״ אודות קליל, דקה 2:45
↑  מאת צביקה פז, ‏צורי דבוש, ממייסדי גיאו, מפזר השקעות: רוכש השליטה בקליל מדסק"ש תמורת 97 מיליון שקל, באתר גלובס, 7 במרץ 2001
↑  שי שלו, ‏הפסד של יותר מ-70% זה לא קליל גם לצורי דבוש, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2002
↑  שי שלו והדס מנור, ‏ייסורי צורי דבוש הצעיר בענף מוצרי הבנייה, באתר גלובס, 3 במאי 2004
↑  אלי שמעוני, יואב חרל"פ ושותפים מזרימים לקליל כ-11 מיליון שקל, באתר ynet, 7 בפברואר 2005
↑  האחריות הכפולה של קליל, באתר Tuval
↑  שי שלו, ‏צורי דבוש חוזר לאלה שלעגו לו כשרכש את קליל, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2013
↑  אורי גלאור, פרדי אבוקרט מונה למנכ"ל החדש של חברת קליל, באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2019
↑  אורי גלאור, מנכ"ל קליל אריה ריכטמן פורש לאחר 30 שנה: "החזרתי את האמונה לעובדים", באתר כלכליסט, 1 בספטמבר 2019
↑  וואלה! כסף‏, קליל רכשה 51% מחברת פתח דלת וחלון, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2021
↑  הושק פארק "אגם הפרפרים" הראשון בישראל, באתר וואלה, 25 במאי 2022
↑  ניר אילני מונה למנכ"ל קבוצת קליל, באתר וואלה, 14 באפריל 2024
אנה מופו

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1932 וויין, ארצות הברית 
 פטירה:  9 במרץ 2006 (בגיל 73) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסיקו 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1956 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה, האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה, תיכון רדנור 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  סופרן קולורטורה 
 שפה מועדפת:  אספרנטו, איטלקית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור 
 בן או בת זוג:  Mario Lanfranchi (1957–1973) רוברט סארנוף 
 פרסים והוקרה:  תוכנית פולברייט (1954) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה מופו (באנגלית: Anna Moffo‏; 27 ביוני 1932 – 9 במרץ 2006) הייתה זמרת אופרה אמריקאית, סופרן שעיקר פעילותה היה בשנות ה-60 של המאה ה-20. מופו זכתה להערכה רבה בשל ניקיון קולה ויופייה הרב.
ביוגרפיה

אנה מופו נולדה בוויין, פנסילבניה. אחרי סיום לימודיה קיבלה מלגת לימודים למכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. היא ויתרה על כוונתה הקודמת להיות לנזירה, ויצאה ללמוד מוזיקה בקרטיס.
בשנת 1955 זכתה במבחן קבלה לאמנים צעירים ובמלגה של קרן פולברייט ללימודים בקונסרבטוריון די סנטה צ'צ'יליה ברומא. באותה שנה הופיעה לראשונה על הבימה בתפקיד נורינה ב"דון פסקואלה" של דוניצטי בספולטו.
בשנה הבאה הופיעה בהפקת טלוויזיה של "מאדאם באטרפליי" של ג'אקומו פוצ'יני, בבימויו של מריו לאנפרנקי, מפיק לחברת RCA ויקטור ול-RAI, לו נישאה ב-8 בדצמבר 1957. בשנה זו גם הופיעה לראשונה בלה סקאלה, בפסטיבל זלצבורג ובאופרה של וינה ב"פלסטף" של ורדי (בניצוח הרברט פון קאראיין. המשיכה להופיע בווינה עד ראשית שנות ה-70, בתפקידי גילדה ב"ריגולטו" של ורדי, מאנון ב"מאנון" של מאסנה, מרגריט ב"פאוסט" של גונו, מיכאלה ב"כרמן" של ביזה, מימי ב"לה בוהם" של פוצ'יני וויולטה ב"לה טרוויאטה" של ורדי. פרשנותה לתפקיד אמינה ב"סונאמבולה" של בליני נחשבת עד היום לאחת הטובות ביותר.
הופעתה הראשונה באמריקה הייתה גם היא בתפקיד מימי בלה בוהם, באופרה הלירית של שיקגו בשנת 1957 ואילו במטרופוליטן אופרה בניו יורק הופיעה לראשונה ב-1959 בתפקיד ויולטה ב"לה טרוויאטה". בעונת 1960-61 חזרה למטרופוליטן לשיר את גילדה ב"ריגולטו", אדינה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי וליו ב"טורנדוט", עם בירגיט נילסן ופרנקו קורלי.
מופו התגרשה מלאנפרנקי בשנת 1972 ונישאה ליושב ראש הקודם של RCA, רוברט סארנוף, ב-14 בנובמבר 1974 (היא התאלמנה ב-22 בפברואר 1997). בסוף שנות ה-70 הופיעה מופו בתפקידי ורדי כבדים, כמו ליאונורה ב"איל טרובאטורה" ולינה ב"סטיפיו".
מופו הייתה פופולרית בעיקר באיטליה, שם הנחתה את "תוכנית האירוח של אנה מופו" בשנים 1960 עד 1973 ונבחרה לאחת מעשר הנשים היפות ביותר באיטליה. היא עודנה מעין דמות פולחן בקרב חובבי אופרה רבים בארצות הברית, וראיה לכך ה"אודה לאנה מופו", פואמה באורך ספר, שכתב ויין קוסטנבאום.
אנה מופו מתה בניו יורק ב-9 במרץ 2006 מאירוע מוחי, לאחר מאבק של עשר שנים בסרטן השד. השאירה אחריה שלוש בנות חורגות ואח. גילה המדויק במותה איננו ודאי; מקורות שונים מדווחים עליו כ-73 או 75.
הערות שוליים

↑  מקורות מסוימים מצביעים על שנת הולדתה כ-1930
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444949405171  PLWABN: 9810596311005606  BIBSYS: 2102994  BNE: XX1726061  BnF: cb13897589g (data)  CiNii: DA11209505  GND: 124181597  ICCU: UBOV542294  ISNI: 0000 0001 0904 5246  LCCN: n82216217  LNB: 000094892  MusicBrainz: 3d5f027f-fd2f-4a22-893a-7a41a1d839cd  NKC: xx0120601  NLA: 35203965  NSK: 000622732  NTA: 106618385  RERO: 02-A003601064  SELIBR: 269838  SNAC: w6v742sn  SUDOC: 156234610  Trove: 863811  VIAF: 56797063   WorldCat (עם VIAF): 56797063
פרסי המוזיקה של CMT

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  נאשוויל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  CMT 
 תקופת הפרס:  1967–הווה (כ־57 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרסי המוזיקה של CMT הוא טקס פרסים לוידאו קליפים של מוזיקת קאנטרי והופעות טלוויזיה. טקס הענקת הפרסים מתקיים מדי שנה בנאשוויל, טנסי, והוא משודר בשידור חי ב-CBS,‏ CMT ורשתות אחרות של פרמאונט גלובל.
פדרו פאיש

| --- | --- |

 לידה:  1564? אומדה דה לאס פונטס, ספרד 
 פטירה:  20 במאי 1622 (בגיל 58 בערך) גורגורה, אתיופיה 
 מדינה:  ספרד 
 השכלה:  אוניברסיטת קומפלוטנסה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
פדרו פאיש (בפורטוגזית: Pedro Páez או Pêro Pais, ‏1564 - 20 במאי 1622) היה מיסיונר ישועי באתיופיה. הוא האירופאי הראשון שתיאר את מקור הנילוס הכחול, בו ביקר באחד ממסעותיו עם הקיסר האתיופי סוסניוס, כמאה וחמישים שנה לפני החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס. על כך כתב פאיש - "מודה אני ששמחתי לחזות במקום אותו כמהו לראות המלך כורש, אלכסנדר הגדול ויוליוס קיסר"
פאיש נולד באומדה דה לאס סבולאס, שש-עשרה שנים לפני הקמת האיחוד האיברי בין האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית. הוא התחנך בבית המדרש הישועי בעיר בלמונטה (אנ') במחוז סרגוסה ובהמשך באוניברסיטת אלקאלה (אנ'). לקראת שליחותו לאתיופיה הוכשר פאיש באוניברסיטת קוימברה שבפורטוגל, ובשנת 1585 הפליג למושבה הפורטוגזית גואה שבמערב הודו.
המסע הכושל לאתיופיה

פדרו פאיש ועמיתו אנטוניו דה מונטסראט (António de Montserrat) היו אמורים להישלח לאתיופיה לחיזוק המיסיון הישועי המקומי, בו נותרו בחיים רק שניים מחמשת המיסיונרים שנשלחו אליו. שליחותם התעכבה לאור התקשורת המקוטעת בין המיסיונרים באתיופיה לבין בסיס האם שלהם בגואה, והם שהו במשך שנה במדרשת סאו פאולו בגואה. בשנת 1588 הפליגו פאיש ומונטסראט מגואה לדיו (היום בטריטוריית דאמאן ודיו), שם התחזו לארמנים. ב-5 באפריל 1588 הפליגו מנמל דיו לעבר העיר מוסקט, שהייתה אז בשליטת הפורטוגזים, לאחר שלא מצאו ספינה המפליגה ישירות לאתיופיה. בדרכם בילו שבוע בשניים מאיי חוריא מוריא (אנ') שמדרום לעומאן. הם עזבו את נמל מוסקט בחברת סוחר מקומי שהבטיח להביאם לאתיופיה, אך העביר אותם לתימן, שם נלקחו בשבי. במהלך שבע שנות השבי חצו שני השבויים את מדבריות חצרמוות ורובע אל-ח'אלי, ופאיש למד את השפה הערבית. בשנת 1595 שוחררו השניים ושבו לגואה, שם נפטר מונטסראט.
המסע השני לאתיופיה

בשנת 1603 הפליג פאיש מגואה והגיע בשלום לנמל מאסאווה, משם המשיך למיסיון הישועי בעיר פרמונה שבצפון אתיופיה. בניגוד לקודמו, אנדרה דה אוביידו (אנ'), גילה פאיש הבנה והתחשבות ברגשות הזולת. כשהוזמן לחצר הקיסר זה דנגל הקסימה בקיאותו של פאיש באמהרית, בגעז ובמנהגים המקומיים את הקיסר הצעיר. בהשפעת פאיש המיר הקיסר את דתו מהכנסייה האתיופית האורתודוקסית לנצרות קתולית, אך פאיש הזהירו לא למהר להצהיר על אמונתו החדשה ברבים. כשהכריז זה דנגל על שינויים בהלכות שמירת השבת פרצה מלחמת אזרחים ופאיש נסע לפרמונה, בעוד הקיסר יוצא לדכא את המורדים במחוז גוג'אם. על אף סיוע של מאתיים מוסקטרים פורטוגזים, הובס הקיסר ונהרג ב-24 באוקטובר 1604.
בשנת 1607 עלה לשלטון הקיסר סוסניוס והזמין את פאיש לחצר ארמונו. צניעותו ולמדנותו של פאיש מצאו חן בעיני סוסניוס, שסלד מהחמדנות ומעשי הניאוף של האבונא (הגמון) שמעון. בהשפעת פאיש קיבל על עצמו הקיסר את האמונה הקתולית בשנת 1612, אך פאיש ייעץ לו להימנע מלהצהיר על כך בגלוי, מחשש למרידות נוספות. סוסניוס העניק לידידו החדש חלקת אדמה בחצי האי גורגורה שבצפון אגם טאנה, שם הקים פאיש מרכז ישועי חדש ובו כנסיית אבן. פאיש התגלה כאדריכל מוצלח, שכמה מהכנסיות הקתוליות שהקים עומדות עד עצם היום הזה, לרבות הכנסיות בעיר בהר דר ובעיירה גורגורה. סגנון הבנייה שלו השפיע על האדריכלות האתיופית בהמשך.
ב-21 באפריל 1618 הביא הקיסר סוסניוס את פדרו פאיש למעיינות פלגי גיחון, בעיירה גיש עבאי מהם זורם נהר עבּאי לאגם טאנה. הכנסייה האתיופית מתייחסת למי המעיינות הללו כאל מים קדושים בעלי סגולות רפואיות, ומזהה את הנהר עם הגיחון, אחד מארבעת הנהרות המתפצלים מהנהר המשקה את גן עדן. מעריכים כי פאיש היה האירופאי הראשון שביקר במעיינות, שהם מקור הנילוס הכחול.
בשנת 1622 הצהיר הקיסר על אמונתו הקתולית בגלוי, בניגוד לעצתו של פאיש, לאחר שראה בניצחונותיו הצבאיים המכריעים אות שמיימי כי כוונתו רצויה. באותה שנה נפטר פאיש בעיירה גורגורה. הפטריארך הקתולי שנשלח במקומו, אפונסו מנדש (אנ'), מיהר לכפות שורה של תיקונים דתיים מחמירים שעוררו את חמת הציבור והביאו בסופו של דבר לגירוש הקתולים (והאירופאים ככלל) מאתיופיה בשנת 1633.
חיבוריו

בנוסף לביקורו החלוצי כאירופאי באגם טאנה, היה פאיש האירופאי הראשון שכתב על "משקה מוזר" שהציע לו הקיסר, הלוא הוא הקפה. בשנת 1620 השלים את חיבורו "היסטוריה של אתיופיה" (Historia de Etiopía). החיבור הופיע לראשונה בדפוס ב-1905, אך נמצא שהמיסיונר הפורטוגזי בן זמנו, מנואל דה אלמיידה, הסתמך עליו. ההיסטוריון ניקולס אנטוניו (אנ') בן המאה ה-17 מייחס לו את חיבור המאמר "על השגיאות החבשיות" (De Abyssinorum erroribus) כמו גם מספר מכתבים שהתפרסמו בקובץ Litterae Annuae. פאיש תרגם לגעז את מדריך האמונה הקתולי שגובש בועידת טרנטו באמצע המאה ה-16 וחיבורים קתוליים נוספים.
פאיש תיעד את הכרעת גדעון, מלך ביתא ישראל, על ידי מלכא כרסטוס, המשנה לקיסר סוסניוס:
אכן ראוי להעיר שבלב הארץ מתרוממים הרים גבוהים הנקראים בשם סמין, אשר מימי קדם יושבים בהם היהודים. הפסגה מכוסה תמיד שלג, אך המישורים אשר מסביב ישב בהם אוויר רווה יותר והם שופעים דבש, בהמות, צמר ותבואה. הגזע האומלל של היהודים לא היה מעולם בשלום ולא שמר מרות המלכים עליו, כשם שלא שמר את מרות האלוהים. ומשום כך הם עמלים תמיד להיטיב את מצבם, והם שומרים על השלום במידה שהוא מועיל לענייניהם; אך אם רק ירגישו עצמם נתקפים, הם נמלטים אל ההרים, מקום שאין שום אפשרות להדביקם. וכך ניהלו עתה מלחמה כנגד היהודים הללו, וגדעון, הקפיטן שלהם, אשר לפנים ירד למטה לכרות ברית שלום, הכהו המשנה למלך מלכא-כריסטוס, שבה אותו והענישו על מעילתו, מעשה אבות. המשנה למלך טרם יראני, אך בכל זאת שלח להודיעני את ניצחונו, ולהשמיעני שגדעון זה הוא שארבעה מלכים קודמים לא יכלו להכריעו ושלושה פטריארכים שבאו מאלכסנדריה לא זכו לראותו מנוצח, בשעה שעתה כשרק בא פטריארך אחד מרומא מיד נפל ברשת אשר טמנו לו; ועוד, אינו מבקש לשם ניצחונו, אלא את ברכתי בלבד.
ההצלחה הזאת עוררה את רוחו של המשנה-למלך, והביאה בלבו את הרצון להכריע את היהודים: בייחוד אם המלך גופו יבוא בהבטיחו לעצמו שהם ייכנעו מיד. ועל כן הוכיח למלך שישלח את החיילות ויתחיל במלחמה כנגד היהודים. וזה היה ביום העשרים ואחד באוקטובר. ומכאן אתם רואים מה גרם לדחיית ביקורי הראשון אצל המלך, ומשום שראס זלא-כריסטא נפנה לבוא כמנצח אל החצר ולהימצא שם...
לקריאה נוספת

Javier Reverte, Dios, el diablo y la aventura: La historia de Pedro Páez, el español que descubrió el Nilo Azul (אלוהים, השטן וההרפתקה: סיפורו של פדרו פאיש, הספרדי שגילה את מקור הנילוס הכחול), Barcelona: Plaza & Janés, 2001.
George Bishop, A Lion to Judah: The Travels and Adventures of Pedro Paez, S.J., the River Finder. Anand: Gujarat Sahitya Prakash, 1998.
Jorge Sánchez, Mi viaje alrededor de África, Madrid: Tierra de Fuego, 1994.
המחבר, הספרדי חורחה סנצ'ס מברצלונה, נסע לבדו לאתיופיה בשנת 1993 וחקר במשך חודשיים את המקומות בהם עבר פדרו פאיש. בספרו זה, "מסעותי סביב אפריקה", שיצא לאור בשנת 1994 בידי הוצאת הספרים "Tierra de Fuego" ("ארץ האש") ממדריד, מוקדשים למסעות פאיש עמודים רבים.
הערות שוליים

↑  כיום אומדה דה לאס פונטס Olmeda de las Fuentes בקהילה האוטונומית של מדריד.
↑  Paul B. Henze, Layers of Time: A History of Ethiopia (New York: Palgrave, 2000), עמוד 95
↑  שמו של הנילוס הכחול בשפת געז
↑  שמו של הנילוס הכחול באמהרית
↑  Wallis Budge, A history of Ethiopia, עמוד 397 (וואליס באדג', היסטוריה של אתיופיה)
↑  מהדורת תרגום לאנגלית הופיעה ב-2011 בהוצאת אגודת האקלוט; מהדורה שלמה בספרדית ראתה אור ב-2014
↑  צ'ארלס נייט, The English Cyclopædia, 1857, עמ' 629
↑  "הקטכיזם הקתולי" Catechismus Romanus
↑  גדעון, הערה של א.ז. אשכולי
↑  המשנה למלך, הערה של א.ז. אשכולי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286869905171  PLWABN: 9812034933605606  BIBSYS: 10064920  BNE: XX1516380  BnF: cb12044074s (data)  CiNii: DA17509057  GND: 121143619  ICCU: CUBV103223  ISNI: 0000 0000 8108 1463  LCCN: nb99191625  NTA: 075280752  RERO: 02-A013856381  SNAC: w6jm5bv7  SUDOC: 081158769  VcBA: 495/226474  VIAF: 29552133   WorldCat (עם VIAF): 29552133
ג'ורג' סטרייט

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1952 (בן 72) פוטיט, טקסס, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של טקסס 
 עיסוק:  זמר, כותב שירים, שחקן, מפיק
 סוגה:  סנונות שונים
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  MCA
 שיתופי פעולה בולטים:  Ace in the Hole Band, קני צ'זני
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות 
 www.georgestrait.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' הארווי סטרייט סר., הידוע בשם ג'ורג' סטריט (נולד ב-18 במאי 1952 הוא זמר קאנטרי, כותב שירים, שחקן, ומפיק אמריקאי. זכה לכינוי "מלך הקאנטרי" והוא נחשב לאמן מאמני הקאנטרי המצליחים והמשפיעים של כל הזמנים. הוא ידוע בשל הקאנטרי הלא מסורתי שלו ומלבוש בסגנון קאובוי. הוא ידוע בתור אחד האמנים הבודדים שעשו מוזיקה קאנטרי שורשית ולא הלכו אחרי הקאנטרי פופ כפי שהיה מקובל החל משנות ה-80.
קריירה

שיר הפריצה של סטרייט היה השיר "Unwound", שהגיע למקום השישי במצעד הקאנטרי האמריקאי והפך לשיר הראשון שלו לעשות זאת. במהלך שנות ה-80 שבעה מאלבומיו הגיעו למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 הוא נבחר לאמן העשור על ידי אקדמיית מוזיקת הקאנטרי ועל ידי היכל התהילה של הקאנטרי ובנוסף באותה שנה זכה בפרס הגראמי הראשון שלו עבור אלבומו Troubadour. במהלך הקריירה שלו זכה סטרייט ב-17 פרסי אגודת מוזיקת הקאנטרי ובכך הפך לאמן השני בהיסטוריה שזכה במרבית הפרסים בטקס זה, כאשר שלושה מהם הם על הפרס המרכזי, "בדרך השנה". בנוסף הוא שבר שיא בתור האמן שהיה מועמד הכי הרבה פעמים בטקס זה ושבר שיא בתור האמן שהיה מועמד הכי הרבה פעמים לפרס "בדרן השנה" בטקס והיה גם לאמן שהיה מועמד הכי הרבה פעמים לפרס זה גם בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי.
בשנת 2009 הוא שבר את השיא של האמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים אי פעם למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי. בנוסף הוא גם שבר שיא לאמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם. בנוסף סטרייסט ידוע גם בזכות סיבובי הופעות מצליחים כמו למשל סיבוב ההופעות ובעובדה כי נוהג להופיע באופן שמזכיר פסטיבלים ועל במות עגולות. ביוני 2014 הוא הופיע מול קהל של כ-105 אלף איש באצטדיון AT&T ובכך שבר שיא לאמן שהופיע מול הקהל הגדול ביותר אי פעם בהופעה בודדת בצפון אמריקה.
במהלך הקריירה שלו מכר כ-100 מיליון אלבומים ושירים מה שהופך אותו לאחד מהאמנים שמכרו הכי הרבה שירים ואלבומים בהיסטוריה ולאחד מאמני הקאנטרי שמכרו הכי הרבה אלבומים ושירים בהיסטוריה. 38 מאלבומיו הגיעו למעמד אלבום זהב בארצות הברית כאשר 33 מתוכם הגיעו למעמד של פלטינה או יותר. אלבומו הנמכר ביותר הוא האלבום Strait Out of the Box, אשר הגיע למעמד של שמונה פלטינות בארצות הברית אם כי האלבום למעשה היה מארז שהכיל ארבעה דיסקים ולכן בפועל מכר 2 מיליון עותקים מה שהופך את האלבום Pure Country לאלבום הנמכר ביותר שלו עם 6 מיליון עותקים בארצות הברית. לפי RIAA סטרייט הוא האמן ה-12 שמכר הכי הרבה אלבומים ושירים בהיסטוריית ארצות הברית.
פרסים ותוארי כבוד

סטרייט מחזיק בשיא של אמן הקאנטרי עם הכי הרבה שירים ואלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם. בנוסף הוא גם מחזיק בשיא של האמן עם הכי הרבה אלבומי זהב ופלטינה בארצות הברית מבין כל אמני הקאנטרי. הוא האמן ה-11 בהיסטוריה שהצליח להשיג הכי הרבה מקומות ראשונים במצעדי האלבומים בכל העולם. בשנת 2010 הוכרז כי הוא האמן ה-12 שהצליח לכמור למעלה מ-70 מיליון אלבומים ושירים בהיסטוריית ארצות הברית.
בנוסף הוא גם מחזיק בשיא של האמן שהצליח להשיג הכי הרבה שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם ולחמישייה הפותחת ובנוסף הוא גם האמן היחיד בהיסטוריה שהצליח להכניס בכל שנה שיר למקום הראשון במצעד כלשהו בעולם במשך 30 שנה רצוף. בנוסף הוא גם האמן השני שמחזיק במרבית השירים שהגיעו לעשירייה העליונה במצעד כלשהו בעולם. סטרייט זכה עד היום ב-17 פרסי אגודת מוזיקת הקאנטרי ובכך הפך לאמן השני בהיסטוריה שזכה במרבית הפרסים בטקס זה. בנוסף הוא גם מחזיק בשיא של האמן שהיה מועמד להכי הרבה פרסים בטקס זה ובמרבית השנים ברצף ולאמן שזכה הכי הרבה פעמים בפרס "בדרך השנה" בטקס. בפעם האחרונה בה זכה בפרס זה היה ב-2013 ובכך שבר שיא של האמן המבוגר ביותר שזכה בפרס זה. בנוסף הוא גם האמן הגברי שזכה הכי הרבה פעמים בפרס "ווקאליסט השנה" בטקס.
בנוסף הוא גם שבר את השיא של הכי הרבה זכיות ומועמדויות בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי. בשנת 2006 נבחר להיכנס להיכל התהילה של הקאנטרי ובכך הפך לאמן השני בהיסטוריה שנכנס להיכל בעודו פעיל מוזיקלית.
ב-8 ביוני 2010 הוא נבחר על ידי בילבורד לאמן הקאנטרי המצליח ביותר של 25 השנה שקדמו ליציאת הכתבה. באוקטובר 2008 הוא זכה בפרס אמן העשור מטעם טקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי.
ב-1 ביוני 2013 הופיע מול 70 אלף איש בסן אנטוניו טקסס במסגרת החלק הראשון של סיבוב ההופעות האחרון שלו. בעקבות כך הכריזה ממשלת טקסס כי ב-18 במאי, יום הולדתו של סטרייט יוכרז בטקסס "יום ג'ורג' סטרייט".
הערות שוליים

↑  קאנטרי • קאנטרי מסורתי חדש • ווסטרן סווינג • הונקי טונק
↑  George Strait Farewell Tour Announced, 'King Of Country' to Retire (VIDEO), www.christianpost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Best Of 2009: By-The-Numbers, Billboard (באנגלית)
↑  George Strait Earns 60th No. 1 Hit « Radio.com News, web.archive.org, ‏2013-12-06
↑  George Strait sets a U.S. concert-attendance record in a musically superb, star-laden show | Dallas Morning News, web.archive.org, ‏2014-06-11
↑  Linda Provost The Duncan Banner, A tribute to the ‘King of County’ - - The Strait Experience concert coming to Duncan, Duncan Banner (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13964113z (data)  GND: 119537710  ISNI: 0000 0001 1455 8601  LCCN: n91129265  MusicBrainz: 5ab2cf34-517e-48eb-b3a5-34e1cbcd600a  NKC: xx0071602  NTA: 074247131  SNAC: w6r24142  SUDOC: 07905577X  VIAF: 117917657   WorldCat (עם VIAF): 117917657
רולינג סטון טופ 200 (2020)

טיילור סוויפט, שהוציאה את האלבום המצליח בהיסטוריית המצעד, Folklore, שנמכר בלמעלה מ-852,700 עותקים בשבוע צאתו. האלבום נשאר בצמרת המצעד במשך שמונה שבועות והפך לראשון שהצליח לעשות זאת.
זוהי רשימה של האלבומים שדורגו במקום הראשון ברולינג סטון טופ 200 במהלך שנת 2020. האלבומים המובילים והנמכרים ביותר בארצות הברית (ללא רדיו) מדורגים במצעד רולינג סטון טופ 200, שמפורסם על ידי מגזין רולינג סטון. הנתונים נאספים על ידי נתוני אלפא, בהתבסס על צריכה רב-מטרית כפי שהיא נמדדת במכירות המתבססות על כמה פרמטרים: עותקים פיזיים ודיגיטליים ונתוני סטרימינג שנאספים מרשתות הזרמות מדיה שונות. בנוסף לכך, מתפרסם המצעד באופן קבוע כבר ביום שישי של כל שבוע, באתר רולינג סטון הרשמי.
היסטוריית המצעד

| תאריך | אלבום | אמנ/ית | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 בינואר | JackBoys | ג'קבויז וטראוויס סקוט |  |
| 9 בינואר | Please Excuse Me for Being Antisocial | רודי ריץ' |  |
| 16 בינואר | Rare | סלינה גומז |  |
| 23 בינואר | Music to Be Murdered By | אמינם |  |
| 30 בינואר | Please Excuse Me for Being Antisocial | רודי ריץ' |  |
| 6 בפברואר | Funeral | ליל ויין |  |
| 13 בפברואר | Please Excuse Me for Being Antisocial | רודי ריץ' |  |
| 20 בפברואר | Changes | ג'סטין ביבר |  |
| 27 בפברואר | Map of the Soul: 7 | BTS |  |
| 5 במרץ | My Turn | ליל בייבי |  |
| 12 במרץ | Eternal Atake | ליל עוזי ורט |  |
| 19 במרץ | Eternal Atake | ליל עוזי ורט |  |
| 26 במרץ | After Hours | דה ויקנד |  |
| 2 באפריל | After Hours | דה ויקנד |  |
| 9 באפריל | After Hours | דה ויקנד |  |
| 16 באפריל | After Hours | דה ויקנד |  |
| 23 באפריל | Blame it on Baby | דה-בייבי |  |
| 30 באפריל | 38 Baby 2 | יאנג-בוי נבר ברוק אגיין |  |
| 7 במאי | Here and Now | קני צ'זני |  |
| 14 במאי | Good Intentions | נאב |  |
| 21 במאי | High Off Life | פיוצ'ר |  |
| 28 במאי | Wunna | גאנה |  |
| 4 ביוני | Chromatica | ליידי גאגא |  |
| 11 ביוני | My Turn | ליל בייבי |  |
| 18 ביוני | My Turn | ליל בייבי |  |
| 25 ביוני | My Turn | ליל בייבי |  |
| 2 ביולי | My Turn | ליל בייבי |  |
| 9 ביולי | Shoot for the Stars, Aim for the Moon | פופ סמוק |  |
| 16 ביולי | Legends Never Die | ג'וס וורלד |  |
| 23 ביולי | Legends Never Die | ג'וס וורלד |  |
| 30 ביולי | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 6 באוגוסט | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 13 באוגוסט | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 20 באוגוסט | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 27 באוגוסט | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 3 בספטמבר | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 10 בספטמבר | Detroit 2 | ביג שון |  |
| 17 בספטמבר | Top | יאנג-בוי נבר ברוק אגיין |  |
| 24 בספטמבר | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 1 באוקטובר | Tickets to My Downfall | משין גאן קלי |  |
| 8 באוקטובר | Savage Mode II | 21 סבאג' ומטרו בומין |  |
| 15 באוקטובר | Savage Mode II | 21 סבאג' ומטרו בומין |  |
| 22 באוקטובר | Folklore | טיילור סוויפט |  |
| 29 באוקטובר | What You See Is What You Get | לוק קומבס |  |
| 5 בנובמבר | Positions | אריאנה גרנדה |  |
| 12 בנובמבר | Positions | אריאנה גרנדה |  |
| 19 בנובמבר | Power Up | AC/DC |  |
| 26 בנובמבר | Be | BTS |  |
| 3 בדצמבר | El Último Tour Del Mundo | באד באני |  |
| 10 בדצמבר | Wonder | שון מנדס |  |
| 17 בדצמבר | Evermore | טיילור סוויפט |  |
| 24 בדצמבר | Evermore | טיילור סוויפט |  |
| 31 בדצמבר | Whole Lotta Red | פלייבוי קרטי |  |
ראו גם

רולינג סטון טופ 200