stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי טורקיה–פולין

| יחסי טורקיה–פולין |
| --- | --- |
טורקיה: פולין


טורקיה: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 312,685
אוכלוסייה
87,527,097: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,659: 21,105
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

תהלוכתו של פיוטר פוטוצקי, השגריר האחרון של חבר העמים הפולני-ליטאי באיסטנבול בשנת 1790.
יחסי טורקיה–פולין הם יחסי החוץ בין פולין לטורקיה. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד מדינות הים התיכון.
היסטוריה

היחסים בין פולין לטורקיה היו חזקים מבחינה היסטורית, היחסים הרשמיים כוננו במאה ה-15, על אף ששתי המדינות לחמו פעמים רבות, וכוחות פולנים אף היו שותפים בהבסת הצבא העות'מאני במהלך קרב וינה בשנת 1683 בתקופת המלחמה הטורקית הגדולה. האימפריה העות'מאנית, יחד עם פרס, היו המדינות הגדולות היחידות בעולם שלא הכירו בחלוקת פולין. במאה ה-19 הגיעו לטורקיה וטרנים פולנים רבים ממרד נובמבר, מרד ינואר ומלחמת קרים. קצינים פולנים רבים, כמו מיכל צ'ייקובסקי (אנ'), שירתו בצבא האימפריה העות'מאנית. הגנרל הפולני מריאן לנגביץ' בילה את השנים האחרונות בחייו בטורקיה, נלחם בצבא העות'מאני ונפטר באיסטנבול, שם קבור בבית הקברות היידארפשה (אנ'). המשורר הלאומי הפולני אדם מיצקביץ' בילה את החודשים האחרונים בחייו באיסטנבול ונפטר שם. הבית בו התגורר הפך לימים למוזיאון אדם מיצקביץ'.
יש גם את הכפר הפולני פולונזקיי (אנ') (אדמפול) בטורקיה. השוכן בצד האנטולי של איסטנבול ויושב בשנת 1842 על ידי וטרנים פולנים ממרד נובמבר. במאות ה-19 וה-20 הגיעו מתיישבים פולנים נוספים. נכון לשנת 2009, עדיין יש מיעוט פולני בכפר.
טורקים מפורסמים בעלי אבות פולניים חלקיים כוללים את המשוררת והמחזאית נאזים חכמת, ואת זמרת אופרת הסופרן ליילה גנג'ר.
יחסים עכשוויים

אף על פי שטורקיה ופולין נהנות מיחסים טובים, מאז סוף המאה ה-20, היחסים בין המדינות לפעמים מתוחים. פולין הייתה אחת המדינות העיקריות שגינו את הפלישה הטורקית של קפריסין ואישרה את עמדתה עבור קפריסין מאוחדת. יתר על כן, בשנת 2005, פולין הכירה רשמית ברצח העם הארמני, ואילצה את טורקיה לסגור את שגרירתה למשך חודש והפכה את היחסים ביניהן למעט חמוצים.
בשנים האחרונות, בגלל שלטונו הסמכותי של רג'פ טאיפ ארדואן וידידותו הגוברת עם רוסיה, היחסים הידרדרו. פולין ראתה ברוסיה איום על הריבונות הלאומית שלה והייתה ביקורתית רבה כלפי התערבות רוסית בענייני חוץ.
נציגויות דיפלומטיות

פולין מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
טורקיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
יונה בלטמן

יונה בְּלַטְמן (1929 – 1 בפברואר 2012) היה עורך דין ישראלי ופרקליט המדינה בין השנים 1982–1988.
ביוגרפיה

בלטמן נולד בירושלים בשנת 1929. במלחמת העצמאות נפצע כאשר ליווה את שיירת נבי דניאל (1948). מאוחר יותר, סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1956.
במהלך לימודיו ולאחריהם החזיק בתפקידים שונים בלשכת היועץ לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה. בשנים 1950–1958 ריכז את המועצה הכלכלית המייעצת, בראשה עמד השר פרץ נפתלי. לאחר מכן פנה לעיסוק משפטי.
בשנים 1958-1966 היה בלטמן עוזר וסגן פרקליט מחוז ירושלים וייצג את המדינה בנושאים פליליים בערכאות משפטיות שונות. בשנת 1962 הופיע כתובע במשפט של הרב מנדלזון ובני הזוג קוט שהואשמו בחטיפת יוסל'ה שוחמכר. המשפט הסתיים בהרשעה מינורית לאחר שהעד המרכזי של התביעה הודה ששיקר.
בשנים 1966–1970 היה סגן בכיר לפרקליט המדינה ובנובמבר 1978 מונה למשנה לפרקליט המדינה.
בשנת 1982 מונה לתפקיד פרקליט המדינה וכיהן בתפקיד זה עד 1988. בעת כהונתו טיפלה הפרקליטות בפרשת קו 300. ממאי 1984 עד תחילת 1985 כיהן בראש ועדת בלטמן שחקרה את מותם של המחבלים, אך לא הצליחה לאתר את האשמים. לאחר ששיבוש החקירה על ידי השב"כ נתגלה, והיועץ המשפטי של השב"כ וסגנו קיבלו חנינה, הוביל בלטמן חרם של פרקליטות המדינה על שיתוף פעולה עם היועץ המשפטי של השב"כ, עד הדחתם של מקבלי החנינה. תפקיד מרכזי שמילא כפרקליט מדינה היה כתובע במשפטו של ג'ון דמיאניוק. בלטמן הופיע בעצמו בבית המשפט, ושם זכה לחשיפה תקשורתית רבה יחסית לקודמיו.
לאחר פרישתו משירות המדינה היה בלטמן מבקר האוניברסיטה העברית.
נפטר בפברואר 2012, בגיל 82.
חיים אישיים

בלטמן התגורר בירושלים עם רעייתו אטה בלטמן, והיה אב לשתי בנות ובן. בנו מנחם נהרג בתאונת דרכים. אחת מבנותיו, דפנה בלטמן-קדראי, כיהנה כנשיאת בתי משפט השלום במחוז המרכז וכיום היא שופטת בית המשפט המחוזי מרכז-לוד.
הערות שוליים

↑  נח סביר, "ח"כ ש. לורנץ השתתף בהתיעצות בה הוחלט להציל את יוס'לה משמד, מעריב, 7 ביוני 1962
↑  נח סביר, העד הלך לפסיכולוג ונשבר, מעריב, 22 ביוני 1962
↑  יונה בלטמן מונה למ"מ פרקליט המדינה, מעריב, 27 בנובמבר 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298147105171  ISNI: 0000 0000 4698 849X  LCCN: nr90021993  VIAF: 56460786   WorldCat (עם VIAF): 56460786
יחסי מצרים–סין

| יחסי מצרים – הרפובליקה העממית של סין |
| --- | --- |
מצרים: הרפובליקה העממית של סין


מצרים: הרפובליקה העממית של סין
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 9,596,967.75
אוכלוסייה
116,996,270: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,384: 12,545
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה עממית חד מפלגתית

קונסוליית סין באלכסנדריה
יחסי מצרים-סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין מצרים. לסין ישנה שגרירות בקהיר, ולמצרים ישנה שגרירות בבייג'ינג.
היסטוריה

ב-30 במאי 1956 מצרים הייתה למדינה האפריקאית הראשונה שקיימה יחסים עם הרפובליקה העממית של סין, לאחר שחרור אפריקה משליטה אירופית. עוד באותה שנה, הסירה מצרים את הכרתה בטאיוואן, על רקע היחסים המעורערים בין סין וטאיוואן, סין טוענת לריבונות על טאיוואן ועל כן הן אויבות, מדינות שהכירו בטאיוואן גרמו לעימותים עם סין, ובנות בריתה של סין העדיפו לקיים קשר עם מצרים מאשר עם טאיוואן. בשנת 2015 ביקר נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי בבייג'ינג, וצפה בטקס לציון 70 שנה לניצחון על יפן במלחמת סין–יפן השנייה, אירוע ממנו רוב מדינות העולם נמנעות.
על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומעורבותה של מצרים בניסיון להשכין שלום, סין מעורבת גם בקשר ליחסיה עם ישראל, ובהסדר מעט דומה לטיבט.
צבא

בשנות ה-80 של המאה ה-20 קיבלה מצרים מסין ספינות וכן צוללת, וכן סין סייעה למצרים לייצר כלי נשק משלה. החל משנת 2000, החלו המצרים לייצר כלי נשק ומטוסי קרב דומים לשל הסינים.
כלכלה

בין מצרים לסין קיימים יחסים כלכליים מלאים, מצרים היא המדינה החמישית בגודלה בסחר החוץ של סין. סין רואה במצרים גם כשותפה כלכלית שניתן לייצא אליה את מוצריה, מצרים מצידה מרוויחה מכך שהיא מקבלת כוח אדם בענפי התעשייה, המחצבים, החקלאות, הדגה, התיירות, הרכב והספנות. סין מייצאת למצרים גיוס השקעות של כ15 מיליארדי דולרים. מצידה של ישראל ישנו היבט חיובי והיבט שלילי, מצד אחד סין עלולה לגרום למדינות ערב לפגוע בישראל על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני, מנגד ישראל יכולה להרוויח מכך שמצרים נתמכת כלכלית וכך נשמר השלטון במצרים.
כוח העבודה הסיני חשוב מאוד למצרים, סינים רבים מגיעים מסין למצרים בשביל לעבוד בעבודות שונות שצריך במדינה.
יחסי טורקיה–פינלנד

| יחסי טורקיה–פינלנד |
| --- | --- |
טורקיה: פינלנד


טורקיה: פינלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 338,145
אוכלוסייה
87,527,097: 5,618,827
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 300,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,659: 53,425
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי טורקיה–פינלנד הם יחסי החוץ בין פינלנד לטורקיה.
סקירה כללית

טורקיה הכירה בעצמאות פינלנד ב-21 בפברואר 1918. יחסים דיפלומטיים ביניהם כוננו ב-20 במאי 1920.
ביוני 2019, הגבילה פינלנד את יצוא נשק לטורקיה, לאחר שארדואן פתח בפלישה נגד חמושים כורדים בצפון מזרח סוריה.
באוקטובר 2021, בעקבות הפנייה לשחרורו של הפעיל הטורקי עוסמאן קוואלה שעליו חתמו 10 מדינות מערביות, הורה נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן לשר החוץ שלו להכריז על שגריר פינלנד כפרסונה נון גרטה, לצד 9 השגרירים האחרים. עם זאת, השגרירים לא קיבלו כל הודעה רשמית לעזוב את המדינה וארדואן בסופו של דבר נסוג מהחלטתו.
במאי 2022, בעקבות רצונה של שוודיה להצטרף לברית נאט"ו, טורקיה איימה להטיל וטו על הצטרפותה לברית נאטו. ההצטרפות היה מותנית באישור של כל החברות בה, כולל טורקיה. אחד מהנימוקים של ארדואן היה העובדה כי היו כמה מתנגדי משטר, מארגון ה-PKK ומארגונו של המנהיג הדתי פטהוללה גולן, שנחשבים ל"טרוריסטים" בטורקיה אך קיבלו מקלט מדיני במדינה. פינלנד שאפה לשכנע את טורקיה להסיר את התנגדותה. חודש לאחר מכן, טורקיה טענה שכל דרישותיה התקבלו וכי היא תומכת באישור חברותן של פינלנד ושוודיה בברית נאט"ו. כמו כן, דווח כי טורקיה קיבלה התחייבות לגבי הגבלות על קבוצות כורדיות שטורקיה מחשיבה כטרוריסטים, והימנעות מהחסם על נשק. נחתם מזכר בין הצדדים. מספר חודשים לאחר מכן, באפריל 2023 טורקיה אישרה באופן סופי את ההצעה לצירוף פינלנד ופינלנד התקבלה לברית.
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר הדו-צדדי בין טורקיה לפינלנד ב-1,323 מיליארד דולר (יצוא טורקי 339 מיליון דולר; יבוא 984 מיליארד דולר), בהתאמה עלייה של 7% בהשוואה לשנה הקודמת.
פריטי הייצוא העיקריים של טורקיה לפינלנד כוללים מכוניות, חלקים ואביזרים לרכב מנועי, מוצרי קרמיקה וסלילה, ואילו פריטי הייבוא העיקריים שלה מפינלנד הם עיסת עץ כימית, נייר וקרטון, מצופים בקאולין או בחומרים אורגניים ופלדת סגסוגת שטוחה - מוצרים מגולגלים.
ההשקעות הישירות הזרות מפינלנד לטורקיה בין השנים 2002–2018 הסתכמו בכ-366 מיליון דולר, ואילו ההשקעות הישירות הזרות הטורקיות בפינלנד באותה התקופה היו 19 מיליון דולר.
תיירות

128,860 תיירים פינים ביקרו בטורקיה בשנת 2018, בהתאמה לעלייה של 33% בהשוואה לשנה הקודמת.
נציגויות דיפלומטיות

טורקיה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
פינלנד מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-5 קונסוליות באדנה, אלניה, אנטליה, איסטנבול ואיזמיר.
ראו גם

יחסי טורקיה–שוודיה
יחסי ונצואלה–יפן

| יחסי ונצואלה–יפן |
| --- | --- |
ונצואלה: יפן


ונצואלה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
912,050: 377,915
אוכלוסייה
28,433,569: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
482,359: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,964: 34,088
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי ונצואלה–יפן (בספרדית: Relaciones Japón-Venezuela, ביפנית: 日本とベネズエラの関係) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-1938.
היסטוריה

בדומה לשאר מדינות אמריקה הדרומית, בדצמבר 1941 ונצואלה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם יפן בשל השתייכותה למעצמות הציר.
בשנת 2009, נשיא ונצואלה לשעבר, הוגו צ'אווס, ערך ביקור רשמי ביפן עם ראש הממשלה היפני, טארו אסו. במהלך הביקור, חתמו השניים על תריסר הסכמי שיתוף פעולה בין המדינות בעיקר בתחום הנפט והגז.
ביקורים רמי דרג > מוונצואלה ליפן

2009 – הוגו צ'אווס, נשיא ונצואלה לשעבר.
יחסים כלכליים

בשנת 2007, תאגידי הבנקים היפניים "Marubeni" ו-"Mitsui" השקיעו בתחום הנפט בוונצואלה 3.5 מיליארד דולר.
בשנת 2008, שוויו של הייבוא היפני מוונצואלה עמד על 1 מיליארד דולר וכלל בעיקר אלומיניום, עופרת, ברזל וקקאו.
יפנים בוונצואלה

על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2017 התגוררו בוונצואלה 352 אזרחים יפניים. מרבית הקהילה היפנית בוונצואלה מתגוררת בערים קראקס ופוארטו לה קרוז.
נציגויות דיפלומטיות

ונצואלה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן. ונצואלה מיוצגת ביפן בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית בעיר יוקוהמה.
יפן מיוצגת בוונצואלה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקראקס, בירת המדינה.
לקריאה נוספת

Japan, Venezuela sign broad oil, gas cooperation, קים צ'אנג-רן, 6 באפריל 2009
יחסי ונצואלה–ישראל

| יחסי ונצואלה–ישראל |
| --- | --- |
ונצואלה: ישראל
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ונצואלה: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
912,050: 22,072
אוכלוסייה
28,433,569: 9,961,867
תמ"ג (במיליוני דולרים)
482,359: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,964: 51,185
משטר
רפובליקה פדרלית: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי ונצואלה–ישראל מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה הפדרלית של ונצואלה. היחסים בין שתי המדינות עברו עליות ומורדות לאורך השנים, כאשר לאחר שנים ארוכות של קשרים פוליטיים ומסחריים, אשר החלו עוד בשנת 1947 במסגרת תמיכתה של ונצואלה בתוכנית החלוקה של האו"ם, הכריזה ונצואלה בראשית ינואר 2009, ביוזמת נשיא המדינה, הוגו צ'אווס, על ניתוק הקשרים בין המדינות, וזאת במסגרת מדיניותו האנטי-אימפריאליסטית של צ'אווס, אשר נחשב כמתנגד חריף למדיניותה של ארצות הברית ולתמיכתה של זו בישראל, ועל רקע מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה.
היסטוריה

ונצואלה, בדומה למדינות דרום אמריקאיות נוספות, תמכה בתוכנית החלוקה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, על חלוקת המנדט הבריטי למדינה יהודית וערבית, והצביעה בעד קבלתה יחד עם 32 מדינות אחרות.
הנציגות הוונצואלית בישראל נפתחה בשנת 1958 בתקופה בה רנה דה סולה היה שר החוץ. נציגה הראשון של המדינה בישראל, רומלו אראוחו, הגיע בשנת 1959 והתמקם במלון המלך דוד בירושלים. שנה לאחר מכן נקבעה הנציגות בשכונת קטמון בעיר, בה שהתה עד שנת 1980. ב-1962 שודרגו הקשרים בין המדינות והוחלפו שגרירים רשמיים. בין 1963–1967 שימש אלישיב בן חורין כשגריר ישראל במדינה.
במהלך 1960-1964 וינסנטה גרבאסי שימש כנציג ושגריר ונצואלה בישראל, פדרו אברו בין 1964-1969 ונפוליאון גימנז ב-1969. לאחר תחילת מלחמת ששת הימים בשנת 1967, רבים מיהודי ונצואלה עלו לישראל עבור תמיכה במאבק במדינות ערב. בשנת 1980, כאשר ונצואלה ומדינות נוספות בחרו להעביר את השגרירויות שלהן אל מחוץ לירושלים, עקב לחץ בינלאומי שכלל בין היתר את העברת החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם, לואיס לה קורטה שימש כשגריר המדינה בישראל.
שר החוץ הישראלי, שמעון פרס, ביקר בבירה קראקס בינואר 1995, בתקופת הממשל השני של הנשיא רפאל קלדרה, עבור "חיזוק הקשרים עם מדינות ידידותיות, והעמקת שיתוף הפעולה בתחומים של תועלת הדדית". שר החוץ של ונצואלה ציין באותה עת שקבלת הפנים שניתנה לשר החוץ פרס הייתה "חסרת תקדים". מילוש אלקלעי שימש כשגריר ונצואלה בישראל בשנים 1992-1995.
היסטוריה > כהונת ניקולאס מדורו והתחממות היחסים

בשנת 2017 הכריז נשיא ונצואלה החדש, ניקולאס מדורו, על רצון לכונן מחדש יחסים עם ישראל בעקבות פגישה עם הרב הספרדי הראשי של ונצואלה, אייזיק כהן. עם זאת, נכון לשנת 2022 לא חודשו היחסים בין המדינות.
במרץ 2017, לאחר חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לניקרגואה, החל משא ומתן על השבת היחסים בין ישראל וונצואלה. שרת החוץ של ונצואלה, דלסי רודריגז, נפגשה עם מנהיגי הקהילה היהודית במדינה והצהירה על התוכניות לשקם את היחסים עם ישראל. לאחר דיווחים רבים בעיתונות, הודיע משרד החוץ הישראלי כי היחסים בין שתי המדינות לא ישוחזרו כעת, אם כי המשרד עצמו "לא יתנגד להתפתחות כזו של אירועים, אם ההזדמנות והתנאים הנוחים לכך יתקיימו".
באוקטובר 2018 הגיעה לירושלים משלחת של אזרחי ונצואלה, כולל פקידי ממשל, אנשי עסקים וכן מנהיגים קתולים. מטרת הביקור הייתה "להתנצל בפני היהודים ולבקש מהם להסיר את הקללה שנפלה על ארצם" לאחר שהוגו צ'אווס קילל את ישראל בשנת 2010. כדי להסיר את הקללה, פנתה המשלחת לרב הירושלמי דניאל ביטון, שהחזיק בקשרים טובים עם צ'אווס בשנים הראשונות של נשיאותו.
ב-27 בינואר 2019 הכיר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בנשיא האספה הלאומית של ונצואלה, חואן גואידו, כנשיאה בפועל של המדינה, בעקבות המשבר הנשיאותי שהחל בוונצואלה מאז ההליך והתוצאות של הבחירות לנשיאות ב-20 במאי 2018 בין מדורו וגואידו שהובילו לביקורות בינלאומיות רחבות על אמינותן (אנ'). גואידו הודה לנתניהו על תמיכתו והבטיח לשקול את החזרת השגרירים בין שתי המדינות. באוגוסט 2019, מינה גואידו את הרב פנחס ברנר לשגרירה החדש של ונצואלה בישראל על אף אי קיומם של יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות.
ראו גם

יהדות ונצואלה
לקריאה נוספת

משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 147–149.
יחסי אוסטריה – קוריאה הצפונית

| יחסי אוסטריה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
אוסטריה: קוריאה הצפונית


אוסטריה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 120,538
אוכלוסייה
9,118,988: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 
משטר
רפובליקה פדרלית: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי אוסטריה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אוסטריה לבין קוריאה הצפונית.
רקע

היחסים הדיפלומטיים בין אוסטריה לצפון קוריאה כוננו בשנת 1974, והיו בעקביות הדוקים למדי, כאשר נשיא אוסטריה היינץ פישר היה חבר מייסד ויו"ר משותף בארגון הידידות אוסטריה-קוריאה הצפונית. עם שינויי הממשלה בשנת 2000 וב-2017 בהתאמה, היחסים קיבלו מכה קלה, כאשר המפלגות בקואליציה, דהיינו ה-ÖVP ו-FPÖ, ניצלו בדרך כלל עמדה אנטי-צפון קוריאנית ומשתמשות בכך כדי להשמיץ את מתנגדיהם הפוליטיים. אוסטריה הייתה המארחת של בנק כוכב הזהב, הבנק האחרון שהוקם בבעלות צפון קוריאה באירופה.
בשנת 2010 חשף עריק צפון קוריאני שערק בשנת 1994, שמשפחת השלטון הצפון קוריאנית חיה חיי פאר, וקונה באוסטריה רכבי יוקרה, ריהוט יקר ואוכל משובח, כאשר מאכלי המטבח האוסטרי זוכים אצלם להערכה מיוחדת.
נציגויות דיפלומטיות

קוריאה הצפונית מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה, מאידך, אוסטריה אין לה ייצוג דיפלומטי בקוריאה הצפונית, אלא שגרירותה בבייג'ינג, סין מואמנת גם עבור קוריאה הצפונית.
יחסי מצרים–מרוקו

| יחסי מצרים–מרוקו |
| --- | --- |
מצרים: מרוקו


מצרים: מרוקו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 446,550
אוכלוסייה
116,996,270: 38,168,990
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 141,109
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,384: 3,697
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי מצרים–מרוקו הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת מצרים הערבית לבין ממלכת מרוקו. מאז כינון היחסים הדיפלומטים ביניהן, שתי המדינות שומרות על יחסים חמים. מצרים ומרוקו חברות בליגה הערבית, GAFTA, WTO, המדינות הבלתי-מזדהות, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, המועצה לאחדות כלכלית ערבית והאומות המאוחדות.
סוגיית סהרה המערבית

בשנת 1999 חידשה מצרים את תמיכתה בשלמותה הטריטוריאלית של מרוקו. "מצרים תמיד תמכה במאמציה של מרוקו לשכלל את שלמותה הטריטוריאלית" וזאת בהתייחס לסכסוך בין מרוקו לחזית פוליסריו על סהרה המערבית, אמר סגן שר החוץ המצרי, ג'מאל-אדין ביומי, ליומון המרוקאי אל-מונטאף, בהתייחסו לסוגיה. ביומון הדגיש גם סגן שר החוץ את הצורך במרוקו ובמצרים לבסס את קשרי הסחר בין מדינות ערב.
שיתוף פעולה כלכלי

מרוקו ומצרים הן חתימה על הסכם אגאדיר להקמת אזור סחר חופשי בין אומות הים התיכון הערביות, שנחתם ברבאט ב-25 בפברואר 2004. ההסכם נועד להקמת אזור סחר חופשי בין ירדן, תוניסיה, מצרים ומרוקו. שתי המדינות גם יזמו את הסכם GAFTA, הסכם של הליגה הערבית להשגת גוש כלכלי ערבי שלם שיכול להתחרות בעולם.
יחסים דיפלומטים

מצרים מחזיקה בשגרירות ברבאט. מאידך, מרוקו מחזיקה בשגרירות בקהיר וקונסוליה באלכסנדריה.
ראו גם

הליגה הערבית
יחסי איראן–מצרים
יחסי אזרבייג'ן–קירגיזסטן

| יחסי אזרבייג'ן–קירגיזסטן |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: קירגיזסטן


אזרבייג'ן: קירגיזסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 199,951
אוכלוסייה
10,351,953: 7,213,335
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 13,988
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 1,939
משטר
רפובליקה

נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב (מימין) נפגש עם מקבילו הקירגיזי סאדיר ג'פארוב בעת ביקורו של האחרון בבאקו, 2022
יחסי אזרבייג'ן–קירגיזסטן הם היחסים הבילטרליים שבין אזרבייג'ן לקירגיזסטן אשר נוצרו ב-19 בינואר 1993.
סקירה כללית

ב-16 במאי 2007 נפתחה שגרירות אזרבייג'ן בקירגיזסטן.
הפגישה הראשונה של נשיאי אזרבייג'ן וקירגיזסטן העצמאיות התקיימה בישיבה הראשונה של חבר המדינות ב-1993. ב-11 בנובמבר 1996 חתמו שרי החוץ של אזרבייג'ן וקירגיזסטן על חוזים שונים לשיתוף פעולה.
הביקור הראשון של נשיא קירגיזסטן באזרבייג'ן התרחש בשנת 1997, בו נחתמו 14 הסכמים. הבולטים שבהם היו הסכם ידידות בין הרפובליקות והסכם לשיתוף פעולה של משרדי המשפטים. בנוסף על כך, החל שיתוף פעולה בין הפרלמנטים. בשנת 2004 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בתחום הצבאי בין משרדי ההגנה. ב-3 באוקטובר 2009, נשיא קירגיזסטן קורמאנבק באקייב ביקר בנחצ'יבאן לפסגה של ראשי מדינות דוברות השפות הטורקיות. בפגישה זו נוסדה המועצה הטורקית. במרץ 2012 ערך נשיא קירגיזסטן ביקור עבודה באזרבייג'ן.
התרבויות של שתי המדינות דומות מבחינת דת, מסורות ושפה. למעלה מ-20,000 אזרים חיים בקירגיזסטן ומשתתפים באופן פעיל כבחברה הקירגיזית. אזרים אלו חיים בעיקר בערים טלס, בישקק וקארה-בלטה.
יחסי אזרבייג'ן–צ'אד

| יחסי אזרבייג'ן–צ'אד |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: צ'אד


אזרבייג'ן: צ'אד
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 1,284,000
אוכלוסייה
10,351,953: 20,474,457
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 13,149
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 642
משטר
רפובליקה

שגריר צ'אד מגיש את כתב האמנתו לנשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב, 2022
יחסי אזרבייג'ן–צ'אד הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת צ'אד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 באפריל 2004. שתי המדינות הן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
בין ה-13 ל-15 באוקטובר 2009, משלחת צ'אדית שבראשה עמד שר החוץ הצ'אדי, מי צ'יבר יונוס, ביקרה באזרבייג'ן במסגרת הכנס ה-6 של ה-ECO שנערך בבאקו. ב-24 בדצמבר 2012, ראש "הסוכנות הבינלאומית לפיתוח אזרבייג'ן" ביקר בצ'אד.
ייצוג

אזברייג'ן אינה מיוצגת בצ'אד, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'אד אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יונה בודדה

| --- | --- |

כריכת המהדורה העברית בהוצאת מודן
 מידע כללי
 מאת:  לארי מקמורטרי 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מערבון
 נושא:  cattle drive, המערב הישן של אמריקה 
 מקום התרחשות:  נברסקה, מקסיקו, טקסס, מונטנה 
 הוצאה
 הוצאה:  Simon & Schuster
 תאריך הוצאה:  1985
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  1999
 תרגום:  נורית לוינסון
 מספר עמודים:  910
 פרסים
 פרס פוליצר לסיפורת (1986) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001886008
 
יונה בודדה (באנגלית: Lonesome Dove) הוא רומן-מערבון אשר נכתב בידי לארי מק'מרטרי. הרומן זכה בפרס פוליצר בשנת 1986 והווה בסיס למיני-סידרה טלוויזיונית, ועוד שש סדרות המשך.
הרקע ההיסטורי

הרומן מספר את סיפורם של מספר מובילי בקר (קאובוי'ס) והרפתקאותיהם במהלך המסע להובלת הבקר מטקסס שבדרום למונטנה שבצפון ארצות הברית בתקופה שלאחר סיום מלחמת האזרחים.
על פי דבריו של מקמרטרי, עיצוב הדמויות הראשיות התבסס על דמותם של שני בעלי חוות ומובילי בקר מפורסמים באתוס האמריקני של כיבוש המערב בשם צ'ארלס גודנייט (Charles Goodnight) ואוליבר לאבינג (Oliver Loving). בכתיבת הספר שילב מקמרטרי אירועים המבוססים על מקרים היסטוריים תקופתיים כגון משלחת סנטה פה (Texas Santa Fe Expedition), הפשיטה הגדולה של 1840 (Great Raid of 1840), ודמויות תקופתיות נוספות מן ההיסטוריה האמריקנית במערב הישן של אמריקה.
עלילה

קפטן אוגוסטוס מקריי וקפטן וודרו קול הם שני חברי נפש, קציני הטקסס ריינג'רס בדימוס אשר בשנת 1876 עומדים בראש קבוצת מובילי בקר מטקסס למונטנה. מקריי מתואר כאדם אנושי וחם בעל מזג נוח ואהוב על הבריות ואילו קול, חברו הטוב מתואר כאדם קשוח, קפדן וחסר רגשות אשר מונע מרגשות כבוד וגאווה.
המסע להובלת הבקר יוצא לדרכו בהשפעת חבר של השניים מהעבר הרחוק אשר מפליא באוזניהם תיאורי פלא של ערבות מונטנה כגן העדן של מגדלי הבקר, ומציע להם להוביל עדר בקר לאורך של כ-5000 קילומטרים, ולהיות הראשונים להקים שם חוות לגידול לבקר. קול נפעם מן האפשרות הרומנטית להקים חוות בקר ראשונה באזור הספר. מקריי מגלה פחות התלהבות אך מתרצה, ומצטרף לצוות בתקווה לפגוש בדרך את אהובתו מהעבר המתגוררת כעת בנברסקה שנמצאת על מסלולם.
במהלך המסע נאלץ הצוות להתמודד עם קשיי הדרך הפיזיים העוברים במתווה של קרקע בתולית, עם כוחות הטבע כגון סופות חול, מטחי גשם, שלג וקור עז, אך גם עם רגשות אנושיים של יחסי קרבה בין בני אדם שבאו מרקע שונה והם בעלי אופי שונה לחלוטין, עם שודדים, אינדיאנים ולפעול ביחד להתגבר על הקשיים כולם בדרך למטרה. הספר מעניק תיאור שונה מן המקובל בדרך כלל אודות "המערב הפרוע" הרומנטי כפי שהוא מצטייר בסרטי הקולנוע ההוליוודי. הוא מתואר כמקום קר אכזר שהחיים בו קשים ועלולים להיות גם קצרים במיוחד אך שזורים בו גם רגשות חיבה ואהבה, חברות אמת, פחד ואומץ לב בכל המנעד האנושי.
הפקות מסך

במקורו נכתב הספר בשנת 1972 כתסריט בשם "רחובות לרדו" עבור סרט קולנוע בכיכובם של ג'יימס סטיוארט, ג'ון ויין והנרי פונדה ובבימויו של פיטר בוגדנוביץ אולם בסופו של דבר הפקת הסרט בוטלה עקב אי הסכמות עם הכוכבים הראשיים. בשנת 1982 עיבד מקמרטרי את התסריט לרומן אפי אשר הפך לרב-מכר וזכה בפרס הפוליצר. לאחר הזכייה בפרס התעוררה שוב היוזמה להפקת הרומן כסרט קולנוע על ידי ג'ון מיליוס וג'ון יוסטון אך לבסוף הוחלט על הפקתו כמיני סידרה טלוויזיונית ב-4 חלקים. הסדרה שביים סיימון וינסר, בכיכובם של רוברט דובאל, טומי לי ג'ונס, דני גלובר, אנג'ליקה יוסטון, כריס קופר, דיאן ליין, רוברט יוריק וריקי שרודר, שודרה לראשונה ברשת CBS ב-5 בפברואר 1989. הסדרה זכתה בשבעה פרסי אמי והייתה מועמדת לשנים עשר נוספים. בנוסף לכך זכתה הסדרה בשני פרסי גלובוס הזהב ובשישה פרסים נוספים בענף.
בעקבות הסדרה הטלוויזיונית הופקו ארבע סדרות המשך: "בחזרה ליונה בודדה", "רחובות לרדו", "איש מת מהלך" ו"ירח קומנצ'י", ושתי סדרות עוקבות: "יונה בודדה-הסדרה" ו"יונה בודדה-השנים מחוץ לחוק".
הערות שוליים

↑  לארי מקמרטרי, "יונה בודדה", הוצאת מודן, 1999, עמודים 26-27.
↑  לארי מקמרטרי, "יונה בודדה", הוצאת מודן, 1999, עמוד 181.
↑  לארי מקמרטרי, "יונה בודדה", הוצאת מודן, 1999, עמוד 614.
↑  לארי מקמרטרי, "יונה בודדה", הוצאת מודן, 1999, עמוד 483.
↑  שבה היונה, באתר nrg‏, 25 במאי 2004.
↑  רון מיברג, הסיפור שאינו נגמר, באתר nrg‏, 30 בנובמבר 2001.
↑  רון מיברג, דובאל ממציא מחדש את אמנות המשחק, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2008.
יחסי מצרים – קוריאה הצפונית

| יחסי מצרים – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
מצרים: קוריאה הצפונית


מצרים: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 120,538
אוכלוסייה
116,996,270: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,384: 
משטר
רפובליקה: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי מצרים–קוריאה הצפונית מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת מצרים הערבית לרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה. למצרים יש שגרירות בפיונגיאנג, בעוד שלקוריאה הצפונית יש שגרירות בקהיר.
היסטוריה

היחסים נותרו חזקים למדי מאז ימיו של גמאל עבד אל נאצר והמדינות הבלתי-מזדהות, כאשר קוריאה הצפונית תמכה בתוקף בעמדת נאצר בזמן מלחמת סיני. משלחת דיפלומטית צפון-קוריאנית נשלחה למצרים ב-1961 במטרה לכונן יחסים קונסולריים. בשנת 1964 נחתם הסכם הכרה בין המדינות.
נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, סירב לאכוף את הסנקציות של האו"ם על קוריאה הצפונית.