stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל רפאל
ביוגרפיה > ייצוג ישראל באירוויזיון

ב-19 בנובמבר 2024 שודר מבחן הבד שלה לתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2025". היא ביצעה את "Anyone" של דמי לובאטו, ועברה לשלב הבא עם ציון של 98%. היא צלחה את שלב סגירת הנבחרת, שעלה לאוויר ב-31 בדצמבר, אולם הביצוע שלה לא שודר מתוך רצונה של "קשת 12" לצמצם את זמני השידור של התוכנית. לאורך התחרות ביצעה מספר שירים, דוגמת "ציפור מדבר" ו-"Mon amour". בשלב חצי הגמר הראשון זכתה רפאל בכרטיס להשתתפות בגמר כשביצעה את "Warrior" של דמי לובאטו.
שלב הגמר שודר ב-22 בינואר 2025. בחלקו הראשון ביצעה את "Dancing Queen" של להקת אבבא, ואחר כך עלתה עם "Writing's on the Wall" של סם סמית'. היא דורגה במקום הראשון, ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
ב-9 במרץ 2025 שודר בכאן 11 הסרט התיעודי "ניצחת איתי הכל", שמלווה את רפאל ממיגונית המוות בבארי אל בימת האירוויזיון. בתום השידור פורסם הסינגל New Day Will Rise, שאותו הקליטה רפאל ואשר ייצג את ישראל באירוויזיון 2025.
דיסקוגרפיה > סינגלים

2025: "New Day Will Rise"
הערות שוליים

↑   יובל רפאל hurt, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:03)
↑  עמליה דואק, עופר חדד, ‏"אמרתי לכולם לשחק פני מתים": שלוש בנות שיצאו בחיים מהמסיבה ברעים משחזרות, באתר ‏מאקו‏, 11 באוקטובר 2023
↑  עמי פרידמן, "בא לי לעמוד נגד הבוז כלפינו": שרדה את מיגונית המוות – ועכשיו חולמת לנצח גם באירוויזיון, באתר ישראל היום, 2 בינואר 2025
↑  יובל רפאל באו"ם "כאן" ברשת X
↑  דסק קשת 12, ‏"ככה הייתי רוצה להביא את הסיפור שלי", באתר ‏מאקו‏, 20 בנובמבר 2024
↑  יובל רפאל ניצחה בגמר "הכוכב הבא" - ותייצג את ישראל באירוויזיון, באתר וואלה, 23 בינואר 2025
↑   ניצחת איתי הכל – סיפורה של יובל רפאל, נציגת ישראל לאירוויזיון 2025, סרטון בערוץ "כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 33:56)
↑  הקליפ של השיר כאן ברשת X
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 1a9eebf6-163f-49a9-92e0-cf2aef80f738
ניקיטה חייקין

ניקיטה איליץ' חייקין (ברוסית: Никита Ильич Хайкин; נולד ב-11 ביולי 1995) הוא כדורגלן רוסי יליד ישראל, המשחק בעמדת השוער בבודה/גלימט מהליגת העל הנורווגית.
קריירת מועדונים

חייקין נולד בנתניה, ישראל, לאביו איש העסקים איליה חייקין. כתינוק בן שנתיים ירד עם משפחתו בחזרה לרוסיה.התחיל לשחק כדורגל בגיל 7 בקבוצת הילדים של FShM מוסקבה עד שבגיל 14 הצטרף לדינמו מוסקבה. כעבור חצי שנה, הצטרף למחלקת הנוער של צ'לסי שבאנגליה, ובהמשך שיחק באלו של פורטסמות', רדינג ונסיונל מדיירה.
בקיץ 2014 חייקין הצטרף למרבייה. בשנת 2015, חייקין חזר לליגה ברוסיה והצטרף למורדוביה סרנסק, ממנה עבר לקובאן קרסנודאר הרוסית.
ב-26 באוגוסט 2016 חייקין חזר לישראל וחתם בבני יהודה תל אביב מליגת העל. ב-25 בפברואר 2017, חייקין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 למכבי תל אביב.
ב-15 באוגוסט 2017 חייקין הצטרף להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית. חייקין התחיל כשוער ראשון במועדון, אך אחרי המחזור השמיני איבד את מקומו בהרכב, ובסיום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-11 במרץ 2019 חתם בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית, אחרי חצי שנה כשחקן חופשי. ב-24 בנובמבר 2019, חייקין רשם את הופעתו היחידה לעונת 2019 בניצחון 0-3 נגד כריסטיאנסוד. את עונת 2020 חייקין התחיל כשוער ראשון, אך כעבור שלושה משחקים חזר לשמש כשוער שני. אולם במחזור ה-14 של אותה עונה הפך לשוער הראשון של המועדון וסייע לה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה. שותף במשחק בו קבוצתו הנורווגית בודה/גלימט ניצחו 6-1 את רומא האיטלקית במסגרת משחק בקונפרנס ליג של אופ"א.
בינואר 2023 חתם עד לתום העונה בבריסטול סיטי מליגת המשנה האנגלית, הצ'מפיונשיפ, בה הוא משמש כשוער מחליף.
נבחרות רוסיה

לרשותו שלוש הופעות בהרכבי נבחרות הנערים והנוער של רוסיה, ושתי הופעות בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של רוסיה.
באוקטובר 2021 זומן לסגל הבוגר של נבחרת רוסיה, להמשך משחקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 - אירופה (אופ"א) מול קפריסין ומול קרואטיה, ונכלל בסגל המורחב שכלל 41 כדורגלנים, כשבשני המשחקים ישב על הספסל הרוסי כשוער מחליף.
תארים

גביע המדינה(1): 2016/2017
ליגת העל הנורווגית(4): 2020, 2021, 2023 , 2024
הערות שוליים

1 2  https://www.israelhayom.co.il/sport/world-soccer/article/10017736
↑  עמית גולדשטיין‏, ניקיטה חייקין יחתום בבני יהודה תל אביב. גורמים במועדון: "אביו יתרום כסף", באתר וואלה, 22 באוגוסט 2016
↑  רועי זריהן, ‏השוער ניקיטה חייקין חתם לעונה בבני יהודה, באתר ערוץ הספורט, 26 באוגוסט 2016
↑  אודי כהן, דן עזריה, טום שלח וניקיטה חייקין חתמו בכפר סבא, באתר צומת השרון, 15 באוגוסט 2017
↑  "Nikita Haikin: Bristol City sign goalkeeper on deal until end of season - BBC Sport". BBC Sport (באנגלית בריטית). 25 בינואר 2023. נבדק ב-2023-03-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  https://rfs.ru/news/214724
יצחק אמיתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1951 (בן 73) תל אביב ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  ז'טלני
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1969–1997 (כ־28 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 נווט קרב  ראש מדור תקיפת טילים במחלקת מבצעים  ראש להק כוח האדם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 משנה למנכ"ל ואחראי על המבצעים בחברת אל על
 
יצחק אמיתי (ז'טלני) (נולד ב-5 במאי 1951) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר, אשר כיהן כראש להק כוח האדם.
ביוגרפיה

אמיתי נולד בתל אביב, למד בבית הספר "אחד העם" ולאחר מכן סיים את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה". באוקטובר 1969 התגייס לצה"ל והוא בוגר קורס טיס מס' 64. במהלך הקורס הוסב למגמת נווטים והוסמך כנווט קרב. במרץ 1971 שובץ בטייסת 201, טייסת מטוסי ה-F-4 פנטום אשר נקלטו זה מכבר בחיל האוויר. הוא עברת את שם משפחתו מז'טלני לאמיתי בעקבות השתתפותו במשלחת חיל האוויר לאיראן.
בתחילת 1973 השתתף בגיחה למצרים יחד עם הטייס אמנון גוריון במהלכה הפילו בקרב אוויר, אשר נערך בגובה נמוך, מטוס מיג 21 מצרי מעל מפרץ סואץ. בפתיחת מלחמת יום הכיפורים הוזנק עם הטייס בן-עמי פרי לפטרול באזור התעלה על מנת להגן על בסיס רפידים מפני התקפות קומנדו מצרי, והשניים הפילו 3 מסוקי מיל מי-8. ביום השמיני של המלחמה (13 באוקטובר 1973) השתתף בגיחת תקיפה לסוריה במהלכה נאלצו הוא והטייס, יפתח זמר, מפקד הטייסת, לנטוש את מטוסם כתוצאה מכשל טכני ונפצעו. הוא חזר לטייסת ובהמשך המלחמה השתתף בגיחות נוספות, במהלך אחת מהן (אשר נערכה ב-19 באוקטובר) הפיל יחד עם הטייס רון חולדאי מטוס סוחוי-7 מצרי מעל ראש גשר צליחת התעלה. סך הכל נרשמו לזכותו 5 הפלות מטוסי אויב, אשר הופכות אותו לאחד מ-3 נווטי הקרב בעלי התואר "אלוף הפלות". ב-23 באוקטובר 1973 היה ממובילי תקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה, אותה תכנן. לאחר המלחמה החל ללמוד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון, תואר אותו סיים ב-1979.
במאי 1980 מונה לראש מדור תקיפת טילים במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר, עמד בראש צוות שהקים אביאם סלע, אשר פיתח פתרונות ללוחמה בטילי קרקע-אוויר ותכנן וניהל את מבצע ערצב 19 להשמדת הטילים הסורים במלחמת לבנון הראשונה. בין יתר התפקידים שמילא בחיל האוויר - ראש מחלקת תכנון וארגון (תוא"ר), ומפקד כנף. כמו כן סיים שנת לימודים בבית הספר הגבוה למלחמה אווירית בפריס (Ecole Militaire). בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר בדרגת תת-אלוף.
לאחר שחרורו הצטרף לחברת סיבם שהקים אביאם סלע, כיהן כמנהל אזור המרכז בחברת תבל דיגיטל ובשנת 2001 מונה למשנה למנכ"ל ואחראי על המבצעים בחברת אל על. הוא שימש כמנכ"ל בפועל עד מינויו של עמוס שפירא למנכ"ל, וב-2005 פרש מתפקידו. לאחר מכן עסק במספר תפקידי ייעוץ ופיתוח בתעשיות הביטחוניות. כיהן אמיתי כדירקטור במספר חברות ועמותות, בהן מנועי בית שמש, יו"ר הוועד המנהל של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, חבר הוועד המנהל טכנודע חדרה, סטרלינג, ממ"ן, מילא, רשות שדות התעופה, א.ת. אפיקי תקשורת.
הערות שוליים

↑  דיווח על מינויו לדירקטור במנועי בית שמש
↑  תאונת קורנס 697, אתר מרקיע שחקים
↑  דני שלום, חיל האוויר בקרב - 70 שנות עליונות אווירית
↑  תיאור הקרב על ידי  אלי אנציקובסקי באתר מרקיע שחקים
↑  לא השתחררו. החלטנו לעשות את האמא של העבירות 343025, באתר הגבורה
↑   תא"ל (מיל') ד"ר מאיר פינקל, בניין הכוח למבצע "ערצב 19" (1982-1973), באתר צה"ל, 1 ביולי 2019
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏אפקט הערצב: כך השמידה ישראל את טילי הסורים ואת הדוקטרינה הסובייטית, באתר מעריב אונליין, 4 ביוני 2016
↑  יעקב הכט, יצחק  אמיתי מונה למשנה למנכ"ל אל על, באתר ynet, 18 בינואר 2001
↑  ynet, אל-על: מונו 3 סמנכ"לים חדשים, באתר ynet, 20 ביוני 2005
טלי בן-יוסף

| --- | --- |

בן-יוסף (2010)
 לידה:  ירושלים, ישראל ישראל
 שם לידה:  טלי בן-יוסף 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  אמיר שורוש 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
טלי בן-יוסף עם ליאור אשכנזי, בהצגה "תקלה קלה", בית ליסין (2009)
בן-יוסף בהצגה "המצחיקה עם העגילים", תיאטרון ארצי לנוער (2009)
טלי בן יוסף-שורוש היא שחקנית, קומיקאית, מנחה ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה

טלי בן-יוסף נולדה וגדלה בירושלים, בת הזקונים מבין שלושה ילדים. אביה, ישראל בן-יוסף עלה מבולגריה ב-1949 ועבד כמנהל תפעול במפעל אמקור בירושלים, אמה, שרלי בן-יוסף עלתה מארצות הברית ב-1966 ועבדה כמנהלת הזמנות במחלקת אספקה בבית החולים הדסה עין כרם שבירושלים.
טלי למדה במגמה הספרותית בתיכון סליגסברג ברנדייס שבירושלים. בצה"ל שירתה כקצינת ביקורות בפיקוד צפון. היא בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" 2002. זוכת מלגת גיורא גודיק.
בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בהצגה "אמדאוס" בבית צבי, איתי טיראן (בן כיתתה) גילם את אמדיאוס ובן-יוסף גילמה את אשתו קונסטנצה, בהפקה זו צפו בה נציגי בית ליסין והזמינו אותה לאודישן ל"פרפר ברשת" ושם התחילה בן יוסף את דרכה בתיאטרון הרפרטוארי.
ב-2008 סיימה גם לימודי משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.
קריירה > תיאטרון

לאחר לימודיה בבית צבי, החלה בן-יוסף לשחק בקומדיה "פרפר ברשת" בתיאטרון בית ליסין, מאת ריי קוני ובבימויו של לסלי לאוטון. היא גילמה את דמותה של הנערה הצעירה ויקי סמית'. בתו של ג'ון סמית', ספי ריבלין שהפך למורה הדרך של בן-יוסף.
ההצגה הבאה בה שיחקה בבית ליסין הייתה "רק אתמול נולדה", בבימויו של אילן רונן. גילמה את דמותה של החדרנית אלן ושיחקה לצידם של ספי ריבלין ורמה מסינגר. אחר-כך שיחקה ב"כלוב העליזים" בהפקת צח כרמלי, בבימויו של לסלי לאוטון, שוב לצידו של ספי ריבלין.
ב-2006 החלה לשחק בהצגה "חיים פרטיים" בבימויו של לסלי לאוטון, לצידם של ליאור אשכנזי ודפנה רכטר, בו גילמה את סיביל, אשתו הצעירה והנוירוטית של אליוט.
ב-2009 חזרה לבית ליסין לשחק בהצגה "תקלה קלה" פרי עטו של ריי קוני, בתפקיד ג'יין ווטקינס, בבימוי לסלי לאוטון, שוב לצידו של אשכנזי ששם שיחקו גם אלברט כהן, מורדי גרשון, מיכל לוי ושמעון מימרן.
ב-2013 החלה לשחק בהצגה "מדליה להארי" של בית ליסין בבימויו של אלון אופיר, בתפקיד פאולה.
ב-2014 החלה לשחק בהצגה "אוצר יקר" של בית ליסין בבמויו של לסלי לאוטון, בתפקיד קריסטין.
ב-2015 החלה בן יוסף לשחק בהצגה "זוגות בזיגזג" בהפקת מרים עציוני בבימויו של לסלי לאוטון לצידם של גיא לואל ויניב פולישוק.
ב-2015 שיחקה בן יוסף בהצגה "מת על החיים" של תיאטרון הסימטה, מחזה של רוני נוימן בבימויו של שלום שמואלוב בתפקיד "מלכה שוורץ" לצידו של יובל סגל. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל "אביב".
ב-2016 החלה לשחק בן יוסף בהצגה "אנגינה פקטוריס" של תיאטרון צוותא במחזה מאת מיכל אהרוני, בבימוי של ציון אשכנזי, בתפקיד מצדה יסעור.
ב-2016 החלה לשחק בהצגה "דרושה עוזרת" בהפקת שלמה צח וציפי מייזלר בבימויו של רוני מנדלסון ובכיכובה של ציפי שביט.
ב-2018 החלה לשחק בעיבוד המחודש להצגה "אמי הגנרלית" בהפקתם של מאור מימון וציפי מייזלר בבימויו של רוני מנדלסון ובכיכובה של ציפי שביט.
קריירה > הצגות ילדים

מאז שנת 2005 משחקת בן-יוסף בהצגה "תמונה משפחתית" של תיאטרון הקיבוץ בבימויו של אלי דור חיים, בתיאטרון הקיבוץ לצידו של השחקן הוגו ירדן. וההצגה היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2006.
ב-2007 שיחקה ב"עץ הדומים תפוס" של תיאטרון הקיבוץ בשיתוף עם מדיטק חולון על פי סיפרה של גילה אלמגור בעיבודה של דפנה אנגל-מחרז ובביומו של משה קפטן. הצגה זו זכתה בפרס הצגת השנה לשנת 2007.
מאז שנת 2008 היא משחקת בהצגה "המצחיקה עם העגילים", בתיאטרון הארצי לנוער על פי סיפרה של יעל רוזמן, המצחיקה עם העגילים, ועיבודן וביומן של שלומית ארנון ויפעת זנדני.
בן-יוסף משחקת בשני תפקידים שעליהם הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בהצגות הילדים והנוער.
ב-2011 השתתפה בפסטיבל חיפה עם ההצגה "ארץ קליק" של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שם הפקה זו קטפה את הפרסים: מחזה (יובל ברגר), בימוי (יעל טילמן) שחקנית (שי-לי הירש), הצגה ("ארץ קליק" לתיאטרון אורנה פורת), תאורה (עדי שימרוני).
באפריל 2012 החלה טלי בן-יוסף לשחק בהצגה "הרפתקה בחולות" על פי ספרם של איריס ארגמן ואלכס פז-גולדמן בעיבודן של שלומית ארנון וליאת פישמן לני, בבימויה של ארנון, בתיאטרון אורנה פורת.
כמו כן משחקת בן-יוסף, בתיאטרון המדיטק חולון בהצגה "אוזומוזו מכפר קאקרוזו" על פי ספרו של אפרים סידון בבימויו של ישראל גוריון.
משחקת גם בתיאטרון מופע ב"דמעות של אריה" מחזה של גליה בארי בבימויו של רועי שגב.
ב-2014 החלה לשחק בהצגה "התפקיד הראשי" של תיאטרון אורנה פורת, בבימויו של גיל צרנוביץ' בתפקיד ליאת.
ב-2015 החלה לשחק בהצגה "הבחירה" של תיאטרון אורנה פורת, בבימויה של שלומית ארנון.
ב-2015 החלה לשחק במופע מחול "דורותי בארץ עוץ" של תיאטרון ארצי לנוער בשיתוף להקת פרסקו, מחזה של שירילי דשא ובבימויים של משה בן שושן ורענן פררה, כוריאוגרפיה של יורם כרמי.
קריירה > טלוויזיה

בן-יוסף שיחקה בסדרת הטלוויזיה "טיפול נמרץ" בבימויה של רוני קיי, שהוקרנה בערוץ 2 של טלעד בשנים 2002–2003.
ב-2006 הנחתה בערוץ הופ! את התוכנית "הקייטנה של הופ" ואחר-כך את "ספיישל חנוכה". זוהי תוכנית אירוח בה השתתפה לצדה בובה בשם "ים ים" (אבי יקיר).
טלי בן-יוסף הצטלמה לסדרה "הפסיכופת" ששודרה ב-ynet, בשיתוף עם ערוץ אגו וענני תקשורת בשנת 2012. זוהי סאטירה על עולם הריאליטי, אותה כתבו דניאל נחנסון ואלי חביב.
ב-2014 גילמה בן יוסף את דמותה של בשמת בסדרה "עממיות" בבימויו של נאור ציון שהוקרנה בערוץ 2 של רשת.
ב-2014 שיחקה בסדרה "גבי והעיר הגדולה" תסריט הדר לוי ובימוי אופיר לובל בתפקיד הכלה.
ב-2015 שיחקה בסדרה הקומית "רון" של yes בבימויים של רון פלדמן וענת אורן.
קריירה > מוזיקה, בידור ודיבוב

הופיעה בערוץ 3 - ב"יצפאן" במערכונים.
שרה כזמרת הליווי של להקת "שליחי הבלוז". בערבי מחווה ל"פינק פלויד".
דיבבה דמויות רבות בסרטים וסדרות מונפשים.
עבדה בדיבוב ובקריינות באולפני וידאופילם, באולפני אלרום ובמוזיאון המדע בחיפה.
חיים אישיים

נשואה לשחקן אמיר שורוש, ולהם שני ילדים. הם מתגוררים בשכונת יד אליהו בתל אביב.
פילמוגרפיה > תיאטרון > תיאטראות שונים

| הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דרושה עוזרת | מיני | שלמה צח וציפי מייזלר | עינת ברנובסקי | רוני מנדלסון |
| אנגינה פקטוריס | מצדה יסעור | צוותא | מיכל אהרוני | ציון אשכנזי |
| זוגות בזיג זג |  | מרים עציוני | מרק קמולטי | לסלי לאוטון |
| מת על החיים | מלכה שוורץ | הסימטה | רוני נוימן | שלום שמואלוב |
| דורותי בארץ עוץ | המכשפה | ארצי לנוער/פרסקו | שירילי דשא | משה בן שושן ורענן פררה |
| התפקיד הראשי | ליאת | תיאטרון אורנה פורת | גיל צרנוביץ' | גיל צרנוביץ' |
| הבחירה | גאיה ורחל | תיאטרון אורנה פורת | שלומית ארנון בר-לב וליאת פישמן-לני | שלומית ארנון בר-לב |
| הרפתקה בחולות | נועה וניצה | תיאטרון אורנה פורת | שלומית ארנון בר-לב וליאת פישמן-לני | שלומית ארנון בר-לב |
| ארץ קליק | מיקה | תיאטרון אורנה פורת | יובל ברגר | יעל טילמן |
| דמעות של אריה | אודליה | תיאטרון מופע | גליה בארי | רועי שגב |
| וגר זאב עם כבש | טליה | תיאטרון ארצי לנוער | חמוטל בן זאב | גלעד קמחי |
| אזעקת אמת | דבורה | תיאטרון הקיבוץ/תיאטרון מופע | אביב לוז | אלי דור חיים |
| המצחיקה עם העגילים | הדסה/שולה | תיאטרון ארצי לנוער | שלומית ארנון ויפעת זנדני, על פי סיפרה של יעל רוזמן | שלומית ארנון ויפעת זנדני |
| אוזו ומוזו מכפר קאקרוזו | מיילדת, ילדה, אמא | מדיטק | אפרים סידון | ישראל גוריון |
| עץ הדומים תפוס | איילה | תיאטרון הקיבוץ/מדיטק | גילה אלמגור | משה קפטן |
| תמונה משפחתית | דניאלה | תיאטרון הקיבוץ | אביב לוז | אלי דור חיים |
| מפלצת מקסימה שלי | ענת | תיאטרון הקיבוץ | יקי מחרז | יקי מחרז |
| כלוב העליזים |  | צח כרמלי הפקות | פרנסיס וובר | לסלי לאוטון |
פילמוגרפיה > תיאטרון > תיאטרון רפרטוארי

| הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוצר יקר | קריסטין | בית ליסין | פרנסיס ובר | לסלי לאוטון |
| מדליה להארי | פאולה | בית ליסין | פיטר מרק ריצ'מן | אלון אופיר |
| תקלה קלה | ג'יין ווטקינס | בית ליסין | ריי קוני | לסלי לאוטון |
| למען הסדר הטוב |  | פסטיבל פותחים במה בית ליסין | מערכונים | דניאל אפרת |
| חיים פרטיים | סיביל | בית ליסין | נואל קאוורד | לסלי לאוטון |
| רק אתמול נולדה | אלן | בית ליסין | גרסון קנין | אילן רונן |
| פרפר ברשת | ויקי סמית' | בית ליסין (קופרודוקציה עם תיאטרון באר שבע) | ריי קוני | לסלי לאוטון |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| תוכנית/סדרה | תפקיד | ערוץ | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| גבי והעיר הגדולה | כלה | ynet | אופיר לובל |
| רון |  | Yes | רון פלדמן/ענת אורן |
| עממיות | בשמת | ערוץ 2 | נאור ציון |
| הפסיכופת | חמוטל | ynet, בשיתוף עם ערוץ אגו וענני תקשורת | דניאל נחנסון |
| הקייטנה של הופ | עצמה (מנחה) | ערוץ הופ! |  |
| ספיישל חנוכה | עצמה (מנחה) | ערוץ הופ! | יובל גוז'נסקי |
| טיפול נמרץ |  | ערוץ 2 | רוני קיי |
| מילים קסומות DVD |  | האגודה להגנת הילד-אל"י | רובי מוסקוביץ |
| קופה ראשית | טלי שמעוני (אשתו של ניסים) | כאן 11 | אורן שקדי קובי חביה |
הערות שוליים

↑  טלי בן יוסף שורוש, באתר ייצוג 1
↑  רן בוקר, אמיר שורוש: "הלוואי שאוכל לחזור לאהוד את בית"ר ירושלים", באתר ynet, 29 באוקטובר 2021
הפוגרומים בלבוב

ערך זה עוסק בפוגרומים ב-1941. אם התכוונתם לפוגרום ב-1918, ראו .
פוגרום לבוב: אישה נרדפת על ידי גברים ונוער חמושים באלות ברחוב מדובה בעיר, 1941
הפוגרומים בלבוב היו שני מעשי טבח (פוגרומים) ביהודי העיר לבוב וסביבתה שבפולין הכבושה (כיום באוקראינה), אשר התרחשו בין 30 ביוני ל-2 ביולי ובין 25 ביולי ל-29 ביולי 1941, בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין במלחמת העולם השנייה. לפי נתוני יד ושם, 6,000 יהודים נרצחו בפוגרומים על ידי יחידות איינזצגרופן, לאומנים אוקראינים וחברי המיליציה האוקראינית. ערב מלחמת העולם השנייה, הייתה קהילת יהודי לבוב הקהילה השלישית בגודלה בפולין, ובזמן המלחמה, עקב נהירה של פליטים יהודים שברחו אליה מאימת הנאצים, גדלה הקהילה לכדי 200,000 נפש. בשנת 2008, פרסם שירות הביטחון האוקראיני ספר שבו נטען כי מעורבותו של ארגון הלאומנים האוקראינים (OUN) בפוגרומים בלבוב הייתה קטנה מכפי שנחשב תחילה. עם זאת, חוקרים רבים רואים בכך "ניסיון מניפולטיבי" לסילוף ההיסטוריה אשר נועד לגמד את חלקו של ארגון הלאומנים האוקראינים, הנהנה כיום מאהדת שלטונות אוקראינה, ברצח יהודי לבוב בו נטל חלק מרכזי.
הפוגרום הראשון

מיד עם כניסתם של הגרמנים לעיר, ארגנו יחידות האיינזצגרופן בשיתוף עם לאומנים אוקראינים פוגרום, כביכול כתגובה לרציחתם של כ-2,000 עד 10,000 אסירים בידי הנ.ק.ו.ד. (בעיקר אינטלקטואלים ופעילים פוליטיים פולנים ואוקראינים) בשלושת בתי הכלא בלבוב. על פי מומחים אוקראינים, מרבית הקורבנות מקרב האסירים היו אוקראינים. אף על פי שבין קורבנות הנ.ק.ו.ד. היו גם יהודים, אלו הואשמו על ידי חלק מהאוקראינים בשיתוף פעולה עם הסובייטים. טרם מעשי הטבח, הפיצו הגרמנים והאוקראינים שמועות הקושרות את היהודים לרצח אסירים פוליטיים אוקראינים. בכך שלהבו את ההמון, שהחל במעשי תקיפה, התעללות, עינויים ורצח של יהודים, ובאונס של נשים יהודיות תוך כדי תיעוד המעשים על ידי חיילים גרמנים. על רקע הפוגרום ביהודי העיר אותו ערכו, ב-30 ביוני 1941 התכנסו ראשי ארגון הלאומנים האוקראינים בלבוב, וסגנו של סטפן בנדרה הקריא בפניהם את ההכרזה על חידוש המדינה העצמאית האוקראינית. בפוגרום השתתפו גם אנשי גדוד נכטיגל שהורכב בעיקר מאנשי ארגונו של בנדרה שפעלו תחת פיקוד גרמני, וכן אנשי המיליציה הלאומית האוקראינית, שהוקמה על ידי ארגון הלאומנים האוקראינים לאחר כיבוש העיר. כמעט 4,000 יהודים מיהודי העיר נרצחו במהלך הפוגרום, שנמשך ארבעה ימים מ-30 ביוני 1941 ועד 3 ביולי 1941.
ימי פטליורה

פוגרום שני התרחש בעיר בסוף חודש יולי 1941, וזכה לכינוי "ימי פטליורה", על שמו של המנהיג האוקראיני סימון פטליורה, שהנהיג את הממשלה הלאומנית בעת הפרעות ביהודים ב-1919, ונחשב גיבור לאומי בעיני הלאומנים האוקראינים. הוא נורה ונהרג בפריז בידי שלום שוורצבארד, יהודי אוקראיני אשר התנקש בו לאור יום, הסגיר את עצמו מיד למשטרה הצרפתית וזוכה בבית המשפט עם חשיפת הזוועות. את הפוגרום ארגנו גורמים בחוגים הלאומניים האוקראיניים בעידוד הגרמנים. ב-25 ביולי חברו לאומנים אוקראינים מאזורי הסביבה למיליציה האוקראינית, ויחד פתחו במעשי אלימות כנגד יהודי העיר, והסתערו עליהם באלות, בסכינים ובגרזנים. נשים יהודיות הופשטו, נרדפו, הוכו ונאנסו. יהודים הובלו אל בית הקברות היהודי, שם נרצחו באכזריות. שוטרים אוקראינים נעו בקבוצות קטנות וסרקו אחר יהודים מרשימות, בעיקר מקרב האינטליגנציה היהודית. אלו רוכזו, הוכו, ונרצחו בחלקם. כ-2,000 יהודים נרצחו במהלך ימי הפוגרום.
לאחר הפוגרומים

לאחר הפוגרומים הקימו הנאצים בעיר את גטו לבוב, שאכלס כ-120,000 יהודים אשר גורשו רובם למחנה ההשמדה בלז'ץ או נרצחו בתחומי העיר במהלך השנתיים שלאחר הפוגרומים. קהילת יהודי העיר הושמדה כמעט לחלוטין עקב הפוגרומים, מעשי הרצח של יחידות האיינזצגרופן, התנאים הקשים בגטו והגירושים למחנות הריכוז הנאציים, ביניהם מחנה העבודה ינובסקה שבפאתי העיר. כ-200 עד 300 יהודים בלבד נותרו בעיר עם כניסת הצבא האדום אליה ב-1944.
במאי 1960 אולץ שר הפליטים של גרמניה המערבית, תיאודור אוברלנדר, להתפטר לאור טענות על חלקו בפוגרומים בלבוב עת שירת בגדוד האוקראיני שביצע את הפוגרום.
הנצחת מנהיגי הפורעים במאה ה-21

באוקטובר 2009 העניק נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו את התואר "גיבור לאומי של אוקראינה" לרומן שוחביץ', מפקד גדוד נכטיגל של משטרת העזר האוקראינית בזמן פוגרום לבוב. בינואר 2010 העניק נשיא אוקראינה את התואר "גיבור לאומי של אוקראינה" גם לסטפן בנדרה, מנהיג ארגון הלאומנים האוקראינים בתקופת פוגרום לבוב. אחד הרחובות המרכזיים בעיר לבוב נושא כיום את שמו של סטפן בנדרה. בשנת 2007 נפתח בעיר לבוב מונומנט לזכרו של סטפן בנדרה הכולל שער ניצחון בגובה 30 מטר, אשר במרכזו ניצב פסלו של בנדרה בגובה של 7 מטרים.
ראו גם

פוגרומי אודסה
הפוגרום בלבוב (1918)
הערות שוליים

↑  SBU declassifies documents proving OUN-UPA not connected with anti-Jewish actions
↑  "Falsifying World War II history in Ukraine - May. 08, 2011". KyivPost (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-17.
↑  Per A. Rudling, The OUN, the UPA and the Holocaust: A Study in the Manufacturing of Historical Myths, The Carl Beck Papers in Russian and East European Studies 0, 2011-12-21
↑  Chronology of the Holocaust 1939-1941, באתר יד ושם
↑  Proclamation of Ukrainian statehood, 1941, www.encyclopediaofukraine.com (באנגלית)
↑  יד ושם, נכטיגל, גדוד, אודות שואה
↑  לבוב, באתר יד ושם
↑  'ימי פטלורה', באתר יד ושם
↑  אולגה גורצקי, אוקראינה תעניק אות למשתפי פעולה עם נאצים, באתר ynet, 30 בינואר 2010
↑  Divisive Nationalist Made Ukraine Hero, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  Vul. Bandery – Monument to Stepan Bandera | Lviv Interactive, Lviv Interactive (באנגלית)
↑  "Stepan Bandera Monument". Heritage and Memory (בהולנדית). 2017-11-15. אורכב מ-המקור ב-2018-10-19. נבדק ב-2018-10-18.
קארל גילג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בינואר 1901 Mankovice, צ'כיה 
 פטירה:  4 בדצמבר 1981 (בגיל 80) קולברמור, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הישג בולט:  היה מס' 27 בעולם בשנת  1929
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי משנת 1953
 מד כושר מרבי:  2610 (אוקטובר 1940)
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, גרמניה
 
קארל גילג (Karl Gilg‏; 20 בינואר 1901, מנקנדורף, שלזיה - 4 בדצמבר 1981, קולברמור, בוואריה), שחמטאי צ'כי-גרמני בדרגת אמן בינלאומי.
קריירה תחרותית

גילג ניצח בתחרות אוסיג 1923, ניצח בתחרות שברויצ'ה בשנת 1924, חלק מקום 1-2 בתחרות ברומוב 1925, הגיע למקום השני בתחרות ברסלב 1925 (דרג ב'), הגיע שני בתחרות דרזדן 1926 (דרג ב'), ניצח בתחרות אוסטרבה 1926, חל מקום 1-2 עם בוריסלב קוסטיץ' בתחרות טרנסיאנסקה טפליצ'ה בשנת 1926 וניצח, במשותף עם היינריך וגנר בתחרות וינה 1926. חלק מקום 14-15 בתחרות זמרינג 1926 (ניצח: רודולף שפילמן). בשנת 1927 חלק מקום 7-8 בתחרות קסקמט (ניצח: אלכסנדר אלכין).
בשנת 1928 גילג ניצח בתחרות סומפרק. בשנת 1929 הגיע למקום ה-20 בתחרות קרלובי וארי (קרלסבד, ניצח: אהרון נימצוביץ'). בשנת 1930 ניצח גילג בתחרות אולומוק. בשנת 1930 חלק מקום 3-5 בתחרות סטובנאנסקה טפליצ'ה (ניצח: אנדור לילינטל). בשנת 1933 חלק מקום 8-9 בתחרות אוסטרבה (ניצח: ארנסט גרינפלד). בשנת 1934 חלק מקום 1-2 עם האנס מולר בתחרות קלוסטרנויבורג. בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות באד ליבורדה (הקונגרס ה-13, ניצח סאלו פלור). בשנת 1935 גילג ניצח בתחרות קונסטנטין באד (הקונגרס ה-14). בשנת 1937 ניצח גילג בתחרות טפליצ'ה והגיע למקום השביעי בתחרות פראג (ניצח: פאול קרס).
בשנת 1938 החליף גילג את אזרחותו ונהיה לגרמני. באותה שנה ניצח בתחרות גבלונז, וחלק מקום חמישי בתחרות באד אלסטר (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1939 הגיע למקום השלישי בתחרות באד אוינהאוזן (אליפות גרמניה השישית, ניצח: אריך אליסקסיס). בשנת 1940 חלק מקום 3-4 בתחרות באד אוינהאוזן (אליפות גרמניה השישית, ניצח:גאורג קינינגר) והגיע למקום התשיעי בתחרות קרקוב/ורשה (האליפות הראשונה של הממשלות הכלליות, ניצחו: יפים בוגוליובוב ואנטון קוהלר). בשנת 1943 חלק מקום 6-7 בתחרות וינה (אליפות גרמניה העשירית, ניצח: יוסף לוקונץ).
לאחר מלחמת העולם השנייה חי גילג במערב גרמניה. במאי 1949 חלק מקום 26-27 באליפות מערב גרמניה השלישית (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1951 הגיע למקום הרביעי בתחרות דיסלדורף (אליפות גרמניה, ניצח: רודולף טשנר). בשנת 1953 הגיע למקום הרביעי בתחרות ברלין (ניצח: וולפגאנג אונציקר). בשנים 1954 ו-1963 ניצח גילג בגביע גרמניה. גילג ייצג את גרמניה בלוח המילואים הראשון בשנת 1957, באליפות הקבוצות הראשונה שהתקיימה בווינה. (+0 -2 =2)
בשנת 1953 הוענקה לגילג דרגת אמן בינלאומי על ידי פיד"ה.
השתתפות באולימפיאדות

גילג שיחק בנבחרתה האולימפית של צ'כיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית:
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון,  בלוח השני השיג תוצאה של +5 -3 =5  (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג,  בלוח הראשון השיג תוצאה של +5 -3 =4
באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג,  בלוח השני השיג תוצאה של +2 -3 =6 יחד עם נבחרת צ'כיה זכה במדליית ארד קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1936, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936),  בלוח החמישי השיג תוצאה של +8 -3 =5