stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחמד אבו נאהיה
קריירת מועדונים

אבו נאהיה, ערבי-ישראלי יליד אום אל-פאחם, התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי ברקאי, וכשהיה בן 18 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה. בשנת 2010 הצטרף למכבי אום אל-פחם מליגה א'. ב-2 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה בניצחון 10–0 נגד מכבי כפר קרע, ואף הבקיע את השער האחרון במשחק. ב-7 בפברואר 2010 הבקיע צמד במסגרת גביע המדינה בניצחון 4–0 נגד עירוני נשר. אבו נאהיה היה שותף לעלייה של אום אל-פחם לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה. בעונת 2012/2013 כבש 13 שערים בליגה הלאומית והיה הכובש המצטיין של המועדון.
בקיץ 2013 הצטרף לבני סכנין. ב-2 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 1–1 נגד הפועל רמת השרון. עד לאמצע העונה מיעט אבו נאהיה לקבל דקות משחק ובינואר 2014 הושאל להפועל אשקלון מהליגה הלאומית. במדי אשקלון הוא כבש שני שערים ב-11 משחקים, אך הקבוצה ירדה לליגה א' בתום העונה ואבו נאהיה עזב את המועדון. את עונת 2014/2015 התחיל בבני סכנין, וב-15 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–4 נגד מכבי חיפה. לקראת סיום חלון העברות בינואר הושאל אבו נאהיה למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
בקיץ 2015 הצטרף לשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית, וב-8 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין, בתיקו 1–1 נגד מזרח טימור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. ב-12 בנובמבר 2015, במשחקו השני בטורניר, כבש אבו נאהיה שלשער בניצחון 6–0 נגד נבחרת מלזיה. אבו נאהיה שיחק גם בקבוצת הילאל אל-קודס, ובדצמבר 2017 חזר לכדורגל הישראלי וחתם במדי הפועל אום אל-פחם מליגה א'.
בקיץ 2018 חזר אבו נאהיה לשבאב אל-ח'ליל. ב-4 ביולי 2019 חתם בהפועל אכסאל מליגה א'. במהלך הקיץ נפצע ונדרש לתקופת החלמה ארוכה, אך אבו נאהיה שוחרר מאכסאל וחתם בג'בל מוכאבר.
נשיא פיג'י

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ויליאמה קטוניוורה
 תאריך כניסה לתפקיד:  12 בנובמבר 2021
 תחום שיפוט:  פיג'י פיג'י
 מעון:  בית הממשלה (פיג'י) 
 משך כהונה קצוב:  שלוש שנים
 ייסוד המשרה:  5 בדצמבר 1987 
 
נשיא פיג'י הוא ראש המדינה של הרפובליקה של פיג'י. הנשיא ממונה על ידי הפרלמנט לכהונה של שלוש שנים.
תפקיד נשיא המדינה בפיג'י הוא בעיקרו תפקיד טקסי, אך יש לו גם כמה סמכויות חשובות שביכולתו להפעיל במקרה של משבר. בנוסף, הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות הצבאיים של רפובליקת פיג'י.
היסטוריה של התפקיד

משרד הנשיא הוקם בעקבות שתי הפיכות צבאיות ב-1987 שהובילו להכרזה על רפובליקה ב-7 באוקטובר, ובכך הסתיימה המונרכיה של פיג'י.
הגנרל הראשי סיטיבני רבוקה (אנ'), שתכנן את ההפיכות, הקים ממשלה צבאית זמנית שהוא עמד בראשה. עם זאת, הוא לא לקח את התואר נשיא, וב-5 בדצמבר מינה את ראטו סר פנאיה גנילאו (אנ'), המושל הכללי האחרון, כנשיא הראשון של הרפובליקה.
הפיכה אזרחית בהנהגת ג'ורג' ספייט (אנ') הובילה לעוד זעזוע חוקתי בשנת 2000. הנשיא ראטו סר קמיסס מארה (אנ') התפטר ב-29 במאי במקום לבטל את החוקה, כפי שהצבא, בתמיכת בית המשפט העליון, ביקש. (השאלה האם התפטרותו הייתה כפויה, הייתה נושא לחקירת משטרה שנמשכה עד זמן ההפיכה ב-2006). הקומודור פרנק בינימרמה (אנ') תפס את השלטון כראש הממשלה הצבאית הזמנית (כמו רבוקה ב-1987), עד שראטו ז'וזפה אילוילו (אנ') מונה לנשיא ב-13 ביולי.
ב-5 בדצמבר 2006, הכוחות הצבאיים הפילו שוב את הממשלה. ביינימרמה הכריז על עצמו כנשיא בפועל; בתחילה אמר שהוא נטל את התפקיד באופן זמני, ועוד מעט יבקש מהמועצה הגדולה של הצ'יפים להשיב את אילוילו לתפקיד, אך ב-17 בדצמבר הוא הודיע שהוא הנשיא ושהמועצה הגדולה צריכה להכיר בו ככזה. אילוילו מונה מחדש לנשיא ב-4 בינואר 2007.
בינואר 2008, ביינימרמה ציין שהצבא הוא "הסמכות המבצעת במינוי הנשיא", בעקבות השעיית המועצה הגדולה של הצ'יפים. הנשיא ימונה על ידי הצבא, עד שמועצת הצ'יפים המשופרת תתמנה מחדש.
כמה ימים לאחר מכן, הציע מנהל פורום החוקה האזרחי, הכומר אקווילה יאבאקי, שבעתיד התפקיד של נשיא צריך להיות פתוח לאנשים מכל הקבוצות האתניות, ולא שמור רק לילידים פיג'יאנים. הצעה זו הייתה שנויה במחלוקת, ובמיוחד התנגד לה ראש הממשלה לשעבר לייזניה קארסה. צ'יף מרואה, רו פיליפה טואיסוואו, גם התנגד לרעיון, והביע את דעתו על תפקיד הנשיא:
תפקיד הנשיא מסמל אחדות הן של המבנים המסורתיים של מנהיגות שהיו קיימים לפני כינון שלטון פרלמנטרי, והן של המערכת הפרלמנטרית הנוכחית של וסטמינסטר. זהו המקום בו המערכת המערבית פוגשת את המערכת המסורתית שלנו ואנו מכירים במנהיגות הילידית שהתפתחה ודאגה לכל הגזעים בחברה הרב-תרבותית שלנו. על ידי מינוי הנשיא, האומה מכירה בתפקיד שהצ'יפים שלנו מילאו בחברה ואני חושב שהעם הפיג'יאני יעריך שמצב הדברים יישמר.
ב-28 ביולי 2009, אילוילו הודיע שהוא יעזוב את תפקידו ב-30 ביולי. הבריגדיר גנרל (בדימוס) ראטו אפלי נאילטיקאו החליף אותו כנשיא בפועל. ב-5 בנובמבר 2009, נאילטיקאו הושבע כנשיא.
במרץ 2012, ממשלת ביינימרמה ביטלה את המועצה הגדולה של הצ'יפים בצו. זה אומר שיהיה צורך בשיטה חדשה למינוי הנשיא; זאת, לדברי ביינימרמה, תסופק על ידי חוקה חדשה, שתאומץ ב-2013 לאחר התייעצויות עם העם.
ב-12 באוקטובר 2015, הפרלמנט בחר במייג'ור גנרל (בדימוס) ג'ורג' קונורוט כנשיא. ב-12 בנובמבר 2015, קונורוט הושבע כנשיא. ב-31 באוגוסט 2018, קונורוט נבחר מחדש כנשיא. ב-12 בנובמבר 2015, קונרוטה הושבע לנשיא.
ב-22 באוקטובר 2021, הפרלמנט בחר בראטו ויליאמה קטוניוורה כנשיא. ב-12 בנובמבר 2021, קטוניוורה הושבע כנשיא.
הערות שוליים

↑  "Constitution of the Republic of Fiji" (PDF). 2013. אורכב מ-המקור (PDF) ב-23 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Invite only as President: Bainimarama Monday December 18, 2006
↑  "Voreqe: Army is executive authority" (אורכב 13.08.2012 בארכיון Wayback Machine), Fiji Times, 2 January 2008
↑  Keep President Fijian
↑  President of military-led Fiji plans to step down, AP, 28 July 2009
↑  Nailatikau sworn in as Fiji's new President. News.xinhuanet.com (5 November 2009). Retrieved on 4 May 2012.
↑  "Fiji's Great Council of Chiefs abolished". Stuff. 14 במרץ 2012. נבדק ב-12 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "REMARKS BY THE PRIME MINISTER ON THE GREAT COUNCIL OF CHIEFS (GCC)" (אורכב 19.10.2012 בארכיון Wayback Machine), government of Fiji
↑  "Fiji Parliament elects new President". Radio New Zealand International. 12 באוקטובר 2015. נבדק ב-15 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fiji swears in new president". Radio New Zealand International. 12 בנובמבר 2015. נבדק ב-15 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ratu Wiliame is Fiji's new Head of State". Fiji Broadcasting Corporation. נבדק ב-2021-10-22.
↑  "New President sworn in". Fiji Broadcasting Corporation. נבדק ב-2021-11-12.
טימותי גייטנר

טימות'י פראנז גייטנר (באנגלית: Timothy Franz Geithner; נולד ב-18 באוגוסט 1961) כיהן כמזכיר מחלקת האוצר בממשלו של הנשיא ברק אובמה. קודם לכן כיהן במשך כשש שנים בתפקיד נשיא הבנק הפדרלי של ניו יורק.
ביוגרפיה

גייטנר נולד בברוקלין שבניו יורק, בן לאם פסנתרנית נוצרייה ממוצא אנגלי, ולאב נוצרי ממוצא גרמני שעסק כיועץ בכיר בקרן פורד המומחה לאסיה. במסגרת עבודתו של אביו נדד גייטנר עם משפחתו ברחבי העולם, ולמד בבית ספר יסודי בהודו ובתיכון בתאילנד. ב-1983 השלים תואר ראשון בממשל ולימודי אסיה בדארטמות' קולג', את התואר השני עשה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבה למד כלכלה בינלאומית ולימודי מזרח אסיה. לאחר סיום לימודיו עבד במשך שלוש שנים בחברת הייעוץ של הנרי קיסינג'ר, לפני שהצטרף ב-1988 למחלקה הבינלאומית של מחלקת האוצר. במסגרת עבודתו במחלקה הועסק גייטנר בשגרירות ארצות הברית בטוקיו שביפן וב-1999 קודם על ידי מזכיר האוצר לורנס סאמרס לתפקיד תת-המזכיר לעניינים בינלאומיים.
בשנת 2002 עזב גייטנר את מחלקת האוצר והצטרף כעמית בכיר ל-CFR, המועצה ליחסים בינלאומיים, ארגון אמריקאי פרטי לא-מפלגתי בעל השפעה רבה על יחסי החוץ של ארצות הברית. במקביל שימש גייטנר בתפקידים בכירים בקרן המטבע הבינלאומית עד שבאוקטובר 2003 מונה לנשיא הבנק הפדרלי בניו יורק.
משנת 2006 חבר גייטנר במועדון ה-30, קבוצת כלכלנים ואנשי אקדמיה מובילים מרחבי העולם, אליה משתייכים גם סטנלי פישר, פול קרוגמן, מרטין פלדשטיין ופול וולקר.
גייטנר נחשב למומחה בכלכלה בינלאומית ובעל הכרות עם תרבויות מחוץ לאמריקה, במהלך חייו התגורר ביפן, בסין, בתאילנד, בהודו ובמזרח אפריקה. בתקופת כהונתו במחלקת האוצר, בקרן המטבע ובבנק הפדרלי צבר גייטנר ניסיון בהתמודדות עם משברים פיננסים, בין השאר היה מעורב במשבר הפסו במקסיקו ב-1994, במשבר הכלכלי במזרח אסיה בשנת 1997 ובתוכנית החילוץ של קרן הגידור לונג טרם קפיטל ב-1998. ב-2008 היה גייטנר מעורב יחד עם הנרי פולסון בניסיונות החילוץ של ליהמן ברדרס, שלבסוף לא התממשו, הוא חבר לבן ברננקי, יו"ר הבנק הפדרלי, בגיבוש תוכנית החילוץ הפיננסית, על רקע משבר הסאבפריים, שסיפקה בין השאר הלוואת חירום לחברת בר סטרנס וסיוע למכירתה לבנק ג'יי. פי. מורגן וכן אפשרה לבנקי השקעות נוספים ללוות כספים מהבנק הפדרלי.
בתקופת הדיונים בסנאט על מינויו לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, התברר כי גייטנר לא שילם את מלוא המיסים על תקופת עבודתו בקרן המטבע הבינלאומית, אף על פי כן הצהיר אובמה כי מינויו של גייטנר יאושר. המינוי אושר ברוב של 60 תומכים מול 34 מתנגדים וגייטנר הושבע ב-26 בינואר 2009.
עם תחילת כהונתו כמזכיר מחלקת האוצר, נאלץ גייטנר להתמודד עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי, בפברואר העביר אובמה את חוק התמריצים, (American Recovery and Reinvestment Act of 2009), שכלל קיצוץ במיסים פדרליים, הרחבת הטבות למובטלים, תוכנית להשקעות ממשלתיות מקומיות בחינוך, תשתיות, תחבורה, בריאות ואנרגיה. בהמשך הועברו מספר חוקים לעידוד הכלכלה, כולל תוכנית להזרמת 2 טריליון דולר לרכישת נכסים ומתן ערבויות להלוואות.
ב-25 בינואר 2013 סיים גייטנר את כהונתו כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
במאי 2014 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי Stress Test: Reflections on Financial Crises, המתאר את התמודדותו עם המשבר הפיננסי. הספר נכנס לרשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
לאחר פרישתו הצטרף כנשיא לקרן ההשקעות הפרטית ורבורג פינקוס וב-2023 מונה ליו"ר הקרן.
הערות שוליים

↑  Obama: Geithner will be confirmed despite mistake אתר yahoo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336637805171  PLWABN: 9812404226105606  BIBSYS: 15005389  GND: 1046875280  ISNI: 0000 0000 4613 278X  LCCN: no99031417  NKC: vse20221167682  NLK: KAC201514181  NTA: 315069112  RERO: 02-A024797436  SNAC: w6rs2nf1  SUDOC: 184565472  VIAF: 31628307   WorldCat (עם VIAF): 31628307
אקדח כפול

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 מבוסס על:  סדרת הקומיקס "אקדח כפול" מאת סטיבן גרנט ומתאוס סנטלוקו
 בימוי:  בלטאזר קורמאקור 
 הופק בידי:  מארק פלאט רנדל אמט מורטון הריק אדם סייג' ג'ורג' פורלה רוס ריצ'י  אנדרו קוסבי
 תסריט:  בלייק מאסטרס 
 עריכה:  מייקל טרוניק
 שחקנים ראשיים:  דנזל וושינגטון מארק וולברג פולה פטון ביל פקסטון אדוארד ג'יימס אולמוס ג'יימס מרסדן
 מוזיקה:  קלינטון שורטר
 צילום:  אוליבר ווד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 30 ביולי 2013
 משך הקרנה:  109 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט קומדיה, סרט מתח, סרט שוד, סרט פעולה, סרט באדי קאפ 
 תקציב:  61 מיליון דולר
 הכנסות:  131.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   2guns
 דף הסרט ב־IMDb
 
אקדח כפול (באנגלית: Two guns) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 2013, המבוססת על סדרת הקומיקס "אקדח כפול", בכיכובם של דנזל וושינגטון, מארק וולברג, פולה פטון, ביל פקסטון, אדוארד ג'יימס אולמוס וג'יימס מרסדן.
עלילה

רוברט "בובי" טרנץ' (דנזל וושינגטון), סוכן המנהל לאכיפת הסמים (DEA), ושותפו, נגד מייקל "סטיג" סטיגמן (ומארק וולברג), יוצא יחידת אריות הים המסופח לאגף המודיעין של הצי, התחזו, מבלי שכל אחד מהם יודע על זהותו של השני, לפושעים וניסו לחדור לקרטל הסמים המקסיקני בראשותו של מאני "פאפי" גרקו (אדוארד ג'יימס אולמוס). לאחר שהשניים שדדו בנק, משום שחשבו שזה יסייע להם להפליל את גרקו, התברר להם כי מילוני הדולרים ששדדו שייכים לסוכנות הביון המרכזית. בעוד הסוכנות שולחת בעקבותיהם סוכן בכיר, אכזר וחסר מעצורים (פקסטון), מנסים השניים להוכיח את חפותם, ומסתייעים בשותפתו ואהובתו של טרנץ', סוכנת המנהל לאכיפת הסמים דבי ריס (פאולה פאטון).
שחקנים ודמויות

דנזל וושינגטון - כסוכן מיוחד של DEA רוברט "בובי" טרנץ '
מארק וולברג - יוצא יחידת אריות הים המסופח לאגף המודיעין של הצי, מייקל "סטיג" סטיגמן
פאולה פאטון - כסוכנת המיוחדת של DEA, דב ריס
ביל פקסטון - ארל
ג'יימס מרסדן - כמפקד סגן ארצות הברית, הרולד קווינס
פרד וורד -בתפקיד USN האחורי אדמירל טוביי
אדוארד ג'יימס אולמוס - בתפקיד מני "פאפי" גרקו
רוברט ג'ון בורק - כסוכן המיוחד של DEA ג'סופ
פטריק פישלר - ד"ר קן
הערות שוליים

↑  שטפונות קשים בצפון אוסטרליה, באתר וואלה, 24 בפברואר 2000
לורן סביר

| --- | --- |

סביר, 2010
 לידה:  1 במאי 1986 (בת 38) פתח תקווה
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורן סָבִיר (נולדה ב-1 במאי 1986) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה

לורן סביר נולדה בפתח תקווה, גדלה ברמת אפעל ובגיל 16 עברה ליהוד.
למדה בלט (1997–2000) בבית הספר למחול במרכז ביכורי העיתים בתל אביב, ולאחר מכן תיאטרון (2004-2000) בתיכון לאמנויות על שם "תלמה ילין" בגבעתיים.
בצבא (2004–2006) שירתה כזמרת בלהקת פיקוד המרכז, בניהולו המוזיקלי של דרור אלכסנדר ובמסגרת השירות הופיעה בתוכנית המנציחה שירה של חללי צה"ל "כדי שלא יאבד" בשנים 2005–2006. בשנת 2005 בשיר "נער ונערה" שאת מילותיו כתב החלל אביב גונן, בשנת 2006 בשיר "אהבה ראשונה" שאת מילותיו כתב החלל צחי איטח. בשנת 2005 נסעה עם משלחת מטעם הצבא להופיע בגרמניה בפני קהילות יהודיות.
בשנת 2006, מיד עם תום שירותה הצבאי, החלה את לימודיה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן. היא גילמה שם, בין השאר, את ג'יני במחזמר "שיער", את ראמפלטיזר במחזמר "קאטס", ואת הקיסרית בהצגה "הסיפור שאינו נגמר". במהלך לימודיה זכתה במלגות: "ג'ורג' ואל" תחרות שירים מתוך מחזות זמר ובמלגת "מתילדה אלקלעי".
בכיתה ג', בגיל תשע, דגמנה ביחד עם אחיה לחברת "הוניגמן" ובאותה שנה החלה לשחק במופעים קהילתיים ביישוב מגוריה – רמת אפעל בבימויו של עופר שפריר, ובעיבודו המוזיקלי של מירון מינסטר.
בכיתה ה', בגיל אחת עשרה, הצטלמה לפרסומת לחברת "תפוצ'יפס".
בכיתה ח', בגיל ארבע עשרה, הצטלמה לסרט הסטודנטים "בצער רב" של הבמאית טלי שלום.
בכיתה ט', בגיל חמש עשרה, הצטלמה לסרט הסטודנטים "ארונות ירוקים" של הבמאית טלי שלום.
בכיתה י"א, בגיל שבע עשרה, הצטלמה לפרסומת לחברת "אופיס דיפו".
ב-2010 הגישה סביר פינת בילויים בתוכנית "קום והתהלך בארץ", ברשת, ערוץ 2.
בשנים 2010–2011 גילמה סביר את לואיזון בתו הקטנה של הגיבור הראשי בהצגה "החולה המדומה" פרי עטו של מולייר, בבימויו של מיטקו בוזקוב, שהציג תיאטרון באר שבע.
ב-2012 שיחקה ושרה בתפקיד הראשי במחזמר "גלי" בתיאטרון אורנה פורת, בבימויו של עופר שפריר. סביר גלמה את דמותה של גלי, ילדה שעולה לכיתה א'. זהו המחזמר הראשון לילדים משירי אהוד מנור. סביר שרה שירים רבים שלו כגון: "לעולם בעקבות השמש", "שיר עם נקי", "ברוש", "נחליאלי", "אחותי הקטנה" ועוד.
שיחקה בהצגה "גטו" בקאמרי בשנת 2010, ב"ריצ'רד השלישי" ב-2012, וב"דג מוסר" ב-2014.
גלמה את דמותה של זהבה ב"זהבה ושלושת הדובים", שיחקה בתפקיד ולנטין בהצגה "הרוזן ממונטה כריסטו" בעיבודו ובבימויו של עידו ריקלין בתיאטרון באר שבע. משחקת את בנצי ב"סוד השירים של מיכל". משחקת חתולה כושית בהצגה "דירה להשכיר" ושיחקה עם ההצגה בפני הקהילה היהודית בלונדון. משחקת בתפקיד חנה ב"מכתבים לאחי". משחקת את באנה, חברתו של מוגלי ב"ספר הג'ונגל חברים לנצח".
בשנים 2012–2013 שיחקה בתפקיד יפית החיננית בסדרה "מר עגבנייה", שמשודרת בערוץ הופ!. כמו כן, בשנת 2013 שיחקה את ציקי בעונה השנייה של "השטותריקים" לצידם של שי ורועי.
בשנת 2018 הופיעה בתור עצמה בעונה הראשונה של הסדרה "גן הצוציקים מארח" לצד הכוכבים של ערוץ בייבי בתור בובות.
בשנת 2022 כיכבה בסדרה "לצאת ולטייל ברכבת ישראל" בכיכובו של חיים אוסדון, בתור שושקה המדריכה.
ביוגרפיה > קריירת דיבוב

לורן סביר החלה לדבב סרטים וסדרות בהיותה בת שבע עשרה, בכיתה י"א. נכון למאי 2012 דיבבה למעלה ממאה סרטים, סדרות, טריילרים וקריינות. בין דיבוביה: אסטרו-בוי ב"אסטרו-בוי", דיין ב"החמישייה הסודית", טריקסי ב"צעצוע של סיפור 3", קורליין ג'ונס ב"קורליין ודלת הקסמים", זיק בעונה השנייה של "אלרגי למפלצות", סילברמיסט ב"טינקרבל", אסטריד ב"הדרקון הראשון שלי", ריימונד ב"ריימונד", רוני בוץ ב"רוני בוץ", לו ב"לו", פיטברי ב"ארתור: נקמתו של מלתזאר", ג'ול ב"ריו", שארלוט לה-בוף ב"הנסיכה והצפרדע", פריפז (אפלג'ק), דני ב"לאקי דאק: ברווז בר מזל", קשת בענן (ריינבו דאש) ב"הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם", טליה ב"לולירוק", דריזלה ב"סינדרלה 3: אהבת אמת" ועוד.
בנובמבר 2016 עלתה לשידור הסדרה "מפלצות קטנות" בערוץ 2 (מטעם רשת) ובה לורן מדובבת כמה מן הבובות בסדרה (לצד שחקנים כאוהד קנולר, שמרית לוסטיג סאם בה דני פנטום ואחרים). ב-2018 דיבבה את דמותה של מייביס בסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", כמו כן החלה לדבב את דמותה של מארי בסדרה "אחיות". ב-2019 דיבבה בסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי", כמו כן החלה לדבב בסדרה "פולי פוקט". ב-2021 דיבבה ב"אגדות לופין" ששודרה בערוץ הופ!, ב"סרט הרעשנים" שיצא בנטפליקס וב"בוא, כלב, בוא!". בשנת 2022 דיבבה בהפקות "אדומה אש", "מזלגוני שואל שאלה" ו"המחנה הקסום".
חיים אישיים

אחותה הקטנה, בר סביר, מדבבת (נחשבת למדבבת הישראלית הצעירה ביותר) ואחיה הגדול, בן סביר, שיחק בתיאטרון הבימה. ב-2014 התחתנה עם בן זוגה דור בסו.
תיאטרון

להלן רשימת ההצגות שסביר השתתפה בהן:
| הצגה | תיאטרון | תפקיד | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דג מוסר | הקאמרי | שירילי | עדנה מזי"א | 2014 |
| משפחה חמה | הקאמרי | תמרה | עדנה מזי"א | 2013 |
| בגדי המלך החדשים | תיאטרון נדנדה | בת המלך והמלכה/כתבת חדשות | אבי מלכה | 2013 |
| ריצ'רד השלישי | הקאמרי | הנסיכה אליזבת | ארתור קוגן | 2012 |
| גלי | תיאטרון אורנה פורת | גלי | עופר שפריר | 2012 |
| סוד השירים של מיכל | משגב עורי הפקות | בנצי | אבי דור | 2012 |
| זהבה ושלושת הדובים | התיאטרון שלנו | זהבה | רונן גולדפרב פלד | 2012 |
| המאסטר מנסטר | תיאטרון הפארק | ליעד | טוביה צפיר | 2011 |
| מחסן השטוזים של דתיה | תיאטרון אורנה פורת | שטוזית | יאקי מחרז | 2011 |
| מכתבים לאחי | תיאטרון השעה | חנה | יאקי מחרז | 2011 |
| העולם על-פי אלון | תיאטרון השעה | יעל | יעל טילמן | 2011 |
| הרוזן ממונטה כריסטו | תיאטרון באר שבע | ולנטין דה וילפור | עידו ריקלין | 2010 |
| החולה המדומה | תיאטרון באר שבע | לואיזון | מיטקו בוזקוב | 2010 |
| גטו | תיאטרון הקאמרי | ילדה | עמרי ניצן | 2010 |
| פאוסט | האופרה הישראלית | נערה | פול אמיל פורני | 2010 |
| דירה להשכיר | התיאטרון שלנו | חתולה כושית | רונן גולדפרב פלד | 2009 |
| ספר הג'ונגל חברים לנצח | עזריאל אשרוב הפקות | באנה | אמיר פיי גוטמן | 2009 |
| בקצב התיגוף | תיאטרון חלום | לילך | רונן גולדפרב פלד | 2009 |
| קברט | תיאטרון רמת גן | הלגה | ארתור קוגן | 2009 |
| שיער | תיאטרון רמת גן | ג'יני | דניאל אפרת על פי גדי ענבר | 2009 |
| הסיפור שאינו נגמר | תיאטרון רמת גן | הקיסרית | אילן שטורם | 2009 |
| שורת המקהלה | תיאטרון רמת גן | קוני | עוז מורג | 2008 |
| קאטס | תיאטרון רמת גן | ראמפלטיזר | עוז מורג | 2008 |
| קטנטנות | יוכלמן אשר פרידמן הפקות | ג'ורג'ינה | משה קפטן | 2002 |
דיבוב

רשימה חלקית בלבד:
2005–2006: טוקיו מיו מיו
2011–2014: ריו
2008–2011: ריימונד
2010–2013: קיק
2006: קובי קובי
2006: פוקה
2008: הניצוצות של מאור
2008: טינקרבל
2009: אלרגי למפלצות
2009: החמישייה הסודית
2009: טינקרבל והאוצר האבוד
2009: הנסיכה והצפרדע
2009: קורליין ודלת הקסמים
2010: הדרקון הראשון שלי
2010: טינקרבל והסוד הקסום
2010: רוני בוץ
2011: שארפיי
2011: פלורי והדרקונים
2012: חבורת חשבונבונים
2012: צוות ספייק
2012: טינקרבל וסוד הכנפיים
2013: דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה
2013: דני פנטום
2013: טינקרבל: תחרות אפייה
2013: הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה
2014-2015:נווה עצלנות (זיגי Zweets)
2016-2018: הדרקון הראשון שלי
2014: מרקו מקאקו
2014: סברינה: חברות לנצח
2014: הדרקון הראשון שלי 2
2014: לאקי דאק: ברווז בר מזל
2015: הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי
2015: המומיות
2015–היום: הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם
2015–2017: לולירוק
2016: העולם קורא ללונה
2018–היום: מפלצת של מלון: הסדרה
2018–2020: אחיות
2019: הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר
2019: הכוכב של אנדרה וטאטי
2019–היום: פולי פוקט
2019: ברבי דרימטופיה
2019: אבודים בעוץ
2021: אגדות לופין
2021: סרט הרעשנים
2021: בוא, כלב, בוא!
2022: אדומה אש
2022: סינדרלה 3: אהבת אמת
2022: המחנה הקסום
2022: מזלגוני שואל שאלה
2024: הקול בראש 2
2024: סיפורם של צבי הנינג'ה
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, ניצחון שייקספירי גדול, באתר הארץ, 15 ביולי 2012
↑   מיכאל הנדלזלץ, "דג מוסר": דוחה, עלוב, עצוב, באתר הארץ, 2 במאי 2014
 מיכאל הנדלזלץ, למה טענתי שההצגה "דג מוסר" היא "דוחה, עלובה, עצובה", באתר הארץ, 7 במאי 2014
שלמה יידוב

| --- | --- |

שלמה יידוב, 2010
 לידה:  19 בינואר 1951 (בן 73) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם לידה:  שאול דוד שלמה יֶדְוַבּ
 תאריך עלייה:  1964
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1972
 עיסוק:  זמר, מלחין, גיטריסט
 סוגה:  פופ, מוזיקה לטינית, רוק, רוק מתקדם
 שפה מועדפת:  עברית, ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  קצת אחרת, צליל מכוון, גידי גוב
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1993) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שלמה יִידוֹב (נולד ב-19 בינואר 1951 בבואנוס איירס בשם שאול דוד שלמה יֶדְוַבּ, בספרדית: Saúl David Yedwab) הוא מלחין, גיטריסט, זמר ומעבד ישראלי. זוכה "פרס אופיר" לשנת 1993 בקטגוריה המוזיקה המקורית הטובה ביותר.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

שלמה יידוב נולד בשם שאול דוד שלמה יֶדְוַבּ בבואנוס איירס. משפחתו היהודית היגרה לארגנטינה במסגרת המושבות שהוקמו בתמיכת הברון מוריס הירש וארגון יק"א. בגיל שמונה החל לשיר ולנגן (בשלב ראשון בכלי הקשה ואחר כך בגיטרה) במסגרת להקה בבית הספר שבו למד, כשהוא מושפע מהפולקלור הארגנטינאי. בשלב זה עיצבו את עולמו המוזיקלי אמנים כמו אדוארדו פאלו (Eduardo Falú), אריאל רמירס ולוס פרונטריסוס (Los Fronterizos). את השכלתו המוזיקלית הראשונה קיבל באקדמיה לגיטרה בבואנוס איירס.
בשנת 1964, כשהיה בן 13, עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בירושלים, ולמד בכפר הנוער דוד רזיאל ובבית חינוך עירוני ג' בירושלים. הדחף היצירתי הראשון בא כבר בשלב הזה בחייו כשנאלץ להתמודד עם סביבה חדשה ושפה זרה: יידוב כתב את "Como La Luna" – שיר געגועים לחברתו שנשארה בארגנטינה – שברבות הימים יתפרסם בביצועה של ריטה עם מילים עבריות של מאיר אריאל, ונקרא "ערב כחול עמוק".
כשנתיים לאחר מכן, ב-1966, כשניצני המהפכה התרבותית של שנות ה-60 החלו להופיע, יידוב הקים, ניגן ושר באנגלית בלהקות רוק במועדונים בירושלים. באתה תקופה כתב את השירים "Sweet Song" ו-"Pink Skies", שמצאו את מקומם במסגרת שלישיית "קצת אחרת" חמש שנים מאוחר יותר.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

ב-1969 התגייס לצה"ל ושירת בלהקת גייסות השריון, שהתפרקה מאוחר יותר לצוותי הווי, ויידוב שויך ל"צוות הווי סיני". אז התמודד יידוב לראשונה עם שירים בעברית. במסגרת הלהקה הצבאית עבד בהתחלה תחת הדרכתו של אלברט פיאמנטה, ממנו זכה לעידוד רב, וגם פגש את יצחק קלפטר, מוני מושונוב ושלמה גרוניך. 
לאחר שירותו הצבאי, חברו יידוב, גרוניך ושם טוב לוי והקימו הרכב יוצא דופן בנוף המוזיקלי של אותם ימים – "קצת אחרת". השירים "Sweet Song" ו-"Pink Skies" (שהפך ל"שיר בין ערביים") מצאו את מקומם ברפרטואר של השלישייה. במקביל ובעזרת מלגה של קרן התרבות אמריקה-ישראל חידש את לימודי המוזיקה אצל המורים אגון קרטן (תאוריה, הרמוניה וג'אז) ומנשה בקיש (גיטרה קלאסית), והשתתף בהקלטות האלבום "סע לאט" של אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב. לערב שירי משוררים ב-1975 שיזמה ורדה איתי בקול ישראל תרם יידוב את הלחן לשירה של לאה גולדברג "ימים לבנים". הביצוע הראשון והמקורי לשיר היה של אפרים שמיר ושלישיית קצת אחרת (ששלמה יידוב היה אחד מחבריה).
ב-1976 כתב מוזיקה להצגה "ילדי הירח", ושיר הנושא מתוך ההצגה נכלל מאוחר יותר באלבום של "צליל מכוון". בשנים 1976–1977 השתתף במופעים "אנשים אוהבים לשיר" עם אריק איינשטיין, אפרים שמיר, אסתר שמיר ויוני רכטר, ובמופע של אסתר עופרים בו היא ביצעה את "אני השר", לחן של יידוב למילים של שלמה אבן-גבירול. בפסטיבל שירי ילדים מס' 8 שהתקיים בשנת 1977 שלמה יידוב הלחין, עיבד ושר את "עפיפון" שכתב אהוד מנור.
"הפעם הראשונה", אלבום הסולו הראשון של יידוב, יצא ב-18 בינואר 1979 והתבסס על טקסטים של משוררים – "הפעם הראשונה" של נתן זך, "גבנו לברושים" ו"ימים לבנים" של לאה גולדברג (שיר שהוקלט קודם על-ידי אפרים שמיר וקצת אחרת, נתנאלה ורוחמה רז). במקביל להוצאת אלבום הסולו הראשון שלו, "הפעם הראשונה", השתתף יידוב בהקלטות של אמנים רבים כמו מתי כספי, גידי גוב, יוני רכטר, יהודית רביץ, הכבש השישה עשר ורבים אחרים.
באותה שנה (1979) חברו יחד יידוב, יצחק קלפטר ושם-טוב לוי לשלישיית צליל מכוון, שהוציאה אלבום אחד והופיעה ברחבי הארץ. הלהקה התקיימה שנה אחת בלבד, אך אלבומה היחיד נחשב למשמעותי וחשוב במיוחד במוזיקה הישראלית.
ביוגרפיה > בשנות ה-80

ב-1980 יידוב הלחין טקסטים של קובי ניב לתקליט ילדים של מוני ובראבא, בו גם הפיק, עיבד וניגן. ב-1981 זכה יידוב במלגת לימודים לארצות הברית מטעם קרן אמריקה-ישראל. הוא למד בברקלי שבבוסטון וגם בניו יורק וספג שם השפעות מוזיקליות, בעיקר מג'אז. עם שובו לארץ כתב יידוב את המוזיקה להצגה "הלם קרב", והשתלב כמלחין וכמנהל מוזיקלי בתוכניות ילדים של הטלוויזיה הלימודית, שם כתב את המוזיקה לסדרה "בלי סודות" (לרבות את הלחן של השיר "סוף טוב הכל טוב", שלימים הפך לשיר הפרידה של שידורי הטלוויזיה החינוכית) ושירים רבים ומוזיקה לאנימציה לסדרה "רחוב סומסום".
יידוב כתב מוזיקה להצגות "ילדי הירח" (1975) בתיאטרון הקאמרי, "הלם קרב" (1983) בתיאטרון חיפה ו"זרים" בתיאטרון הבימה. בתקופת מלחמת לבנון הראשונה הופיע יידוב יחד עם יוני רכטר, גידי גוב, שלמה בראבא ומוני מושונוב במופע של שירים ומערכונים שנקרא "ערב חד פעמי". מופע זה, שהועלה במקור לפני חיילים, עבר בהמשך למועדון "צוותא" ורץ בהצלחה ברחבי הארץ. ב-1985 ו-1991 הועלו גרסאות חדשות של מופע זה.
ב-1985 הוציא יידוב את אלבום הסולו השני שלו "עכשיו הזמן" בחברת התקליטים החדשה "הליקון", בו ניכרות ההשפעות שספג בתקופת שהותו בארצות הברית. מהאלבום בלטו שיר הנושא, "שיר ברים", ו"יומיים" ('הנה בא הקיץ').
באלבום "חולם בספרדית", שיצא ב-1988, חזר יידוב בפעם הראשונה לשורשיו המוזיקליים וביצע שירים ממיטב הקלאסיקה הארגנטינאית (אדוארדו פאלו, קרלוס גרדל ועוד) בעיבודים חדשים. מתוך האלבום הצליח במיוחד השיר "חולם בספרדית" (מילים: אהוד מנור). האלבום זכה להצלחה גדולה ומכר עד היום למעלה מ-35,000 עותקים.