stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  2002 
 תאריך פירוק:  21 באוגוסט 2004 
 www.9-11commission.gov
 
חותם הוועדה
העטיפה של הדו"ח שהגישה הוועדה
הוועדה הלאומית לפעולות טרור (באנגלית: National Commission on Terrorist Attacks), הידועה גם כ"ועדת 11 בספטמבר" או "הוועדה לחקירת אירועי 11 בספטמבר", הייתה ועדה אמריקנית דו-מפלגתית שהוקמה ב-27 בנובמבר 2002 כדי לחקור את האירועים הנוגעים לפיגועי 11 בספטמבר. יו"ר הוועדה היה מושל ניו ג'רזי לשעבר, תומאס קין, וכהנו בה חמישה דמוקרטים וחמישה רפובליקנים. הדו"ח הסופי של הוועדה היה ספר עב-כרס, שאף נמכר ברבים (ואפילו עבר התאמה לקומיקס), אשר טען שכישלונות לשכת החקירות הפדרלית וסוכנות הביון המרכזית אפשרו את התרחשות האירועים. לאחר פרסום הדו"ח, הוועדה התפרקה ב-21 באוגוסט 2004.
הוועדה ראיינה בכירים בממשל בארצות הברית בעבר ובהווה, כולל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, סגן הנשיא ריצ'רד צ'ייני ומזכיר המדינה, קולין פאוול.
אחת ההמלצות העיקריות של הוועדה הייתה שנושא המודיעין צריך להיות מנוהל על ידי מנהל כללי אחד, שיהיה מעל לראש הסי.אי.אי. המלצה זו יושמה, והתפקיד של ראש המודיעין הלאומי, אשר היה שייך לראש סוכנות הביון המרכזית, הועבר למשרדו של מנהל המודיעין הלאומי (Director of National Intelligence), משרה חדשה שהוקמה ב-2005, וג'ון נגרופונטה מונה להיות האדם הראשון בתפקיד זה.
דו"ח הוועדה ספג ביקורת, בין השאר מצד השופט והמלומד האמריקני ריצ'רד פוזנר, אשר ביקר את הדו"ח בביקורת שפרסם בניו יורק טיימס ובמספר ספרים בנושא טרור, מודיעין, וביטחון.
בתאריך 03 בספטמבר 2021, חתם נשיא ארצות-הברית, ג'ו ביידן, על צו נשיאותי אשר מורה להפוך את מסמכי החקירה לציבוריים. בעקבות ההנחיה של ביידן והצו שהוציא בנושא, התובע הכללי בארצות הברית, מריק גרלנד, מחויב להפוך את המסמכים המסווגים לציבוריים בתוך חצי שנה.
הערות שוליים

↑  בעקבות הוראת ביידן: יפורסמו מסמכי חקירת פיגועי ה-11 בספטמבר, באתר מעריב אונליין, 4 בספטמבר 2021
| פיגועי 11 בספטמבר |
| --- | --- | --- |
| רקע | ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר • פעולות החילוץ בתאומים • השפעות הפיגועים • תאוריות הקשר • הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר |  |
| חטיפות המטוסים | טיסה 11 של אמריקן איירליינס • טיסה  175 של יונייטד איירליינס • טיסה 77 של אמריקן איירליינס • טיסה 93 של יונייטד איירליינס |  |
| אמנות ותרבות | 9/11 ההבדל הקטן • Tears in Heaven ‏• האדם הנופל • התייר ממגדלי התאומים • האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר • האנדרטה הלאומית לטיסה 93 • האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים (ירושלים) • הנפת הדגל בגראונד זירו • מגדלי התאומים (סרט) • טיסה 93 (סרט) • 11 בספטמבר (סרט) • פסטיבל הסרטים טרייבקה • צייטגייסט • הספירה • 9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא |  |
| שונות | מרכז הסחר העולמי • מגדל החירות • מגדלי התאומים • גראונד זירו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298366905171  ISNI: 0000 0001 2164 8453  LCCN: no2002058646  NARA: 10678233  NKC: kn20050527004  SNAC: w6427q20  VIAF: 136362097   WorldCat (עם VIAF): 136362097 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם מנחם דנציגר

רבי אברהם מנחם דנציגר (ג' בתמוז תרפ"א, 9 ביולי 1921 - י"ז באדר ב' תשס"ה, 28 במרץ 2005) היה האדמו"ר הקודם של חסידות אלכסנדר והשישי בשושלת. כיהן כאדמו"ר בין השנים תשל"ג - תשס"ה (1973 - 2005), והיה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בעיר לודז' לרבי יהודה משה דנציגר לימים האדמו"ר החמישי של חסידות אלכסנדר, חתנו של רבי בצלאל יאיר דנציגר מאלכסנדר, אחיהם השלישי של בעל ה"ישמח ישראל" ובעל ה"תפארת שמואל".
ב-1933 עלה מפולין לארץ ישראל יחד עם אביו והם התגוררו בירושלים. לאחר השואה בה הושמדו רובם של חסידי אלכסנדר בפולין ובראשם האדמו"ר בעל ה'עקדת יצחק', הכתירו שרידי החסידים שעלו ארצה את אביו רבי יהודה משה לשמש כאדמו"ר מאלכסנדר (מכונה על-שם ספרו 'אמונת משה' שהודפס לאחר פטירתו).
למד בישיבת בית יוסף נובהרדוק בירושלים, בצוותא עם הרב שמעון בעדני, אצל הרב שך ואצל הרב בן ציון ברוק והרב יוסף דינקליס.
נישא לרבנית אסתר לאה, בתו של הרב חנניה יוסף היילפרין, מייסד ורב בית הכנסת חב"ד ליובאוויטש בשכונת בית ישראל בירושלים, דור שישי לרבי שניאור זלמן מליאדי, מייסד חסידות חב"ד.
לאחר חתונתו למד בכולל אברכים שליד ישיבת טשעבין בראשות רבי דב בעריש וידנפלד, הרב מטשעבין.
באדר תשל"ג (1973), לאחר פטירת אביו, הוכתר לאדמו"ר. בימיו התרחבה חסידות אלכסנדר והוקמו בתי מדרש חדשים של החסידות בארצות הברית ובאירופה.
בשנת תשמ"ט החל לכהן גם כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל ונחשב לאחד הסמנים הימניים במועצה.
בשנת תשמ"ד פרשו כמה חסידים בעקבות מאבק בין מנהלי המוסדות, ולאחר זמן הכתירו את הרב יחיאל מנחם זינגר, בן המשפחה ונכד בעל תפארת שמואל כאדמו"ר מאלכסנדר-בורו פארק.
נפטר בי"ז באדר ב' ה'תשס"ה (2005) ונטמן בבית הקברות פוניבז'. רעייתו, הרבנית אסתר לאה, נפטרה בשבת כ"ה בכסלו תשס"ז (דצמבר 2006).
לאחר פטירתו הוכתר בנו הבכור, רבי ישראל צבי יאיר דנציגר לאדמו"ר השביעי בשושלת חסידות אלכסנדר.
ספריו

אמרי מנחם - חמשה כרכים על התורה
מאמרים ואגרות - ספר שיחותיו של ה'אמרי מנחם' על חינוך שנאמרו במשך שנות הנהגתו לאברכים ובחורים ויצא לאור בחייו על ידי הרב שמחה בונם והרב יהודה משה מקובר
משפחתו

ילדיו:
בנו הרב ישראל צבי יאיר דנציגר, האדמו"ר הנוכחי מאלכסנדר
בתו חיה סלבה, הייתה נשואה לרב מאיר הלפרט
בתו מלכה, נשואה לרב דב זונאבנד, ראש כולל מעייני הישועה ומחבר הספרים "נחל זרד"
בתו שרה איטה, נשואה לרבי חיים שאול טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ
בתו ציפורה נשואה לרבי יעקב פרנקל, האדמו"ר מבוטושאן.
בנו הרב שניאור זלמן דנציגר, רב בקליבלנד בארצות הברית.
בנו הרב יחיאל, מתגורר בבני ברק.
בתו הענדל, נפטרה בילדותה.
לקריאה נוספת

המשמש בקודש הרב ירחמיאל מושקוביץ מנחם משיב נפשי מאחורי הפרגוד, על ידי הסופר שניאור זלמן רודרמן
הרב יהודה משה מקובר והרב אברהם דוד גוטמן, מספד דמעה - קטעי העיתונות שנכתבו לאחר הסתלקותו של בעל ה"אמרי מנחם" מאלכסנדר, בפורמט אלבומי
ישעיה יעקב שאהן, קונטרס זיכרון דברים - סיפורים ואמרות ששמע המחבר מפי ה'אמרי מנחם', בשלוש השנים שבהן שימש אותו
הרב יהודה משה מקובר הרבי - סיפורים ותולדות י"ל בעשור לפטירתו בפורמט אלבומי
אברהם צבי ליפשיץ, זכור לאברהם - סיפורים וכתבות לזכרו של בעל ה"אמרי מנחם" שיצאו לאור בעשור לפטירתו על ידי ביהח"ס באנטוורפן.
האמרי מנחם, תשע"ו. נכתב בהתאמה לבני נוער.
הערות שוליים

↑  מספר 1245 בספר הצאצאים
↑  מנחם רהט, האדמו"ר מאלכסנדר זצ"ל, באתר nrg‏, 28 במרץ 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310311605171  ISNI: 0000 0000 6976 6275  LCCN: no2007154682  VIAF: 97206662   WorldCat (עם VIAF): 97206662
יוג'ין ריצ'רדס

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1944 (בן 80) דורצ'סטר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נורת'איסטרן  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  פרס לוסי (2007)  פרס אוסקר ברנק (1992)  מלגת גוגנהיים 
 http://www.eugenerichards.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יוג'ין ריצ'רדס (באנגלית: Eugene Richards;‏ נולד ב-1944) הוא צלם עיתונות אמריקאי וסופר.
ביוגרפיה

ריצ'רדס נולד בדורצ'סטר, מסצ'וסטס. צילם במדינות עולם שלישי וכן שכונות עוני ברחבי ארצות הברית. ריצ'רדס זכה בפרסי צילום רבים.
ריצ'רדס כתב מספר ספרים. עם ספריו נמנים:
Few Comforts Or Suprises: The Arkansas Delta – 1973
Dorchester Days – 1978
1983 – ‎50 Hours
Exploding into Life – 1986
The Knife and Gun Club – 1989
Cocaine True, Cocaine Blue – 1994
The Fat Baby – 2004
הוא תרם חלק מצילומיו וספרים על צילום לספריית הצילום בברונקס שהוקמה על שם טים הטרינגטון.
אמיל יקוב שינדלר

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1842 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  9 באוגוסט 1892 (בגיל 50) וסטרלנד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 הושפע על ידי:  Albert Zimmermann 
 צאצאים:  אלמה מאהלר 
 
אמיל יקוב שינדלר (בגרמנית: Emil Jakob Schindler;‏ 27 באפריל 1842 - 9 באוגוסט 1892) היה צייר נוף אוסטרי. בתו הבכורה הייתה הסופרת והמלחינה, עלמה מאהלר.
חיים

הוא נולד למשפחה של מפעילי מטווית כותנה שהוקמה בפישאמנד, כפר מדרום לווינה, מאז המאה ה-17. אביו, יוליוס יקוב שינדלר (1814–1846), נפטר מסרטן ריאות כאשר אמיל היה רק בן ארבע. אמו, מריה אנה (לבית פנץ, 1816-1886) לקחה אותו זמן קצר לאחר מכן לפרסבורג (ברטיסלבה). שלוש שנים מאוחר יותר, ב־10 בפברואר 1849, היא התחתנה עם סגן שני (לימים קפטן), מתיאס אדוארד נפלק (1815–1873), ששירת בגדוד החי"ר ההונגרי השני במקום. ייתכן ומדובר בנישואין מאולצים מכיוון שחודש לאחר החתונה היא ילדה בת, אלכסנדרין נפלק (3 במרץ 1849– 4 בספטמבר 1932).
מעט ידוע על תחילת חייו של שינדלר. הוא כנראה החל ללמוד בשנת 1848, למד שיעורי פסנתר והתכונן לקריירה צבאית. הוא למעשה הצטרף לצבא בשנת 1857, וייתכן שלקח חלק בקרב סולפרינו. זמן לא רב לאחר מכן, הוא עזב את הצבא ובשנת 1860 נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד אצל אלברט צימרמן. הוא מצא את ההשראה שלו, אצל המאסטרים ההולנדים. בשנת 1873 נסע לוונציה ולדלמטיה; בחסות התעשיין פרידריך פרנץ פון לייטנברגר (1837–1899). מאוחר יותר ביקר בצרפת ובהולנד.
באביב 1864, בקושי בן עשרים ושתיים, הציג לראשונה בפומבי בווינה, ומכר את ציורו הראשון, "נפח יער" תמורת 350 גילדן. לאחר שהסתובב, בשנת 1867 הוא הצליח למצוא בית קבע בלנדשטראסה, שם נרשם כ"צייר היסטוריה". שנתיים לאחר מכן עבר להתגורר בווידן, שם התגוררו אמנים רבים, כולל אחד המועדפים על שינדלר, הנס מקרט. כשאביו החורג נפטר, הוא לקח דירה גדולה יותר בה הצטרפו אליו אמו ואחותו למחצה.
נישואין ומוזיקה

שינדלר השתתף לעיתים קרובות בחגיגות הערב שהתקיימו בקונשטלרהאוס בווינה.מה שהביא אותו ללמוד שיעורי שירה אצל גוסטב גיירינגר (1856–1945), פסנתרן ומורה לפיתוח קול. מאוחר יותר למד אצל אדל פאסי-קורנט, סופרן אופרה לשעבר שפתחה בית ספר משלה לשירה במריהילף. הלימודים נתנו לו את הביטחון להופיע בפומבי והוא היה חבר לזמן קצר ברביעייה פופולרית בראשותו של קרל אודל.
במהלך תקופה זו הוא לקח על עצמו את טינה בלאו כסטודנטית, ובשנים 1875 עד 1876 הם חלקו סטודיו. מערכת יחסים אישית מתפתחת הביאה ככל הנראה למריבה והיא עזבה. בשנה שלאחר מכן, הוא הכין הופעה חובבנית של אופרה מאת פרנץ מגלה (1834–1907) כאשר אחותו למחצה אלכסנדרין, שהייתה בתפקיד הראשי, חלתה לפתע, שינדלר שכר במקומה נערה גרמנית בת עשרים, אנה סופי ברגן (1857–1938). אנה התקבלה לתפקיד, הם התאהבו. בשנת 1878 הוכרז על אירוסיהם.
הם נישאו בשנת 1879 וכעבור חודש הופיעו יחד בפעם הראשונה והאחרונה ביצירה אחרת של מגלה, האופרטה ריטר טוגגנבורג. באוגוסט אותה שנה ילדה אנה את עלמה מגארתה מריה, שלימים התפרסמה כעלמה מאהלר. בת שנייה, מרגרטה ג'ולי (גרטה), נולדה כעבור שנה.
טענות בגידה

זמן קצר לאחר לידתה של עלמה נחשדה אנה שניהלה רומן עם הצייר יוליוס ויקטור ברגר. שנתיים לאחר לידתה של גרטה הואשמה כי ניהלה רומן נוסף עם קרל מול, אחד מתלמידיו של בעלה. שינדלר ניהל באותן שנים יומן שנשמר בחלקו בספרייה הלאומית האוסטרית. חלקים פורסמו גם בספרו של מול (אמיל יקוב שינדלר, וינה 1930). חודש וחצי לאחר לידתה של עלמה, שינדלר התלונן כי שמחתו מהלידה מתמתנת על ידי "פרידה" מאשתו. לאחר מותו של שינדלר היא נישאה למול וילדה בת נוספת (מריה) בגיל 42.
חיים מאוחרים

בשנת 1881 הוענק לו פרס רייכל - פרס כספי של 1,500 גילדן, מה שאיפשר למשפחה לשכור דירה חדשה גדולה שבעבר הייתה תפוסה על ידי פאסי-קורנט, שעברה להתגורר בבודפשט. הזכייה בפרס שימשה גם למשוך לקוחות נוספים ומצבם הכלכלי המשיך להשתפר. משנת 1885 ואילך הוא שכר את הטירה פלנקנברג, ליד נולגבאך, שם בילה את הקיץ והקים מושבת אמנים. היו לו שם כמה סטודנטים, בהם מארי אגנר, חברתו לסטודיו לשעבר טינה בלאו, אולגה ויזינגר-פלוריאן ולואיז בגס-פרמנטייה. שנתיים לאחר מכן (1887) הוא קיבל משימה מרודולף, נסיך הכתר של אוסטריה לשרטט את נופי החוף בדלמטיה ובאי קורפו, כחלק מפרויקט גדול בשם "המלוכה האוסטרו-הונגרית במילה ובתמונה". באותה שנה הוא הפך לחבר כבוד באקדמיה בווינה. בשנת 1888 האקדמיה במינכן הלכה בעקבותיה.
שינדלר העריץ את שתי בנותיו ובגיל צעיר דאג לשיעורי פסנתר במשך מספר שנים. הופעת הבכורה שלהן הייתה בשנת 1890, בגילאי עשר ותשע. הוא גם דאג לכך שהם יקבלו השכלה מלאה, שלא הייתה נהוגה באותה תקופה, ושלח אותן לאקדמיה פרטית לנשים לאחר שלא היו מרוצים מבתי הספר הציבוריים.
מותו

מותו מיוחס בדרך כלל לדלקת התוספתן.
הוא קבור בחצר הכנסייה של אובר סנקט ויט בהייטזינג.
בשנת 1895 העניקה לו וינה קבר כבוד עם מצבה שתוכננה על ידי חברו, אדמונד הלמר, שיצר גם פסל בפארק לזכרו. בשנת 1894 נקרא על שמו רחוב במחוז ווהרינג.
בשנת 1912 קיים מול, שהיה מנהל הגלריה מיטקה בווינה, תערוכת יחיד ראשונה לציורי שינדלר, לציון 20 שנה למותו.
גלריה

שדרה
שביל יער
רציף נהר
מבט בדוברובניק
יום כביסה ליד הדנובה
אסיף תפוחי אדמה
טחנת קמח
סתו
הערות שוליים

↑  The long, dark past behind the National Gallery's latest acquisition - Macleans.ca, www.macleans.ca
1 2  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 54, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1908, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 16
↑  ALMA : History, www.alma-mahler.at
↑  Schindler, Emil Jakob
↑  Willkommen im Landesmuseum Niederösterreich! — Landesmuseum Niederösterreich, www.best-istanbul-hotels.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007360015505171  BnF: cb123231022 (data)  GND: 119000032  ISNI: 0000 0001 1436 4671  LCCN: n92082919  LNB: 000268526  NKC: xx0132743  NTA: 097431354  RKD: 70543  SNAC: w6kh1pm0  SUDOC: 032144210  ULAN: 500016488  VIAF: 812477   WorldCat (עם VIAF): 812477
שייח' טוסי

| --- | --- |

 לידה:  995 טוס, איראן 
 פטירה:  2 בדצמבר 1067 (בגיל 72 בערך) נג'ף, עיראק 
 מדינה:  בית עבאס 
 מקום קבורה:  Shaykh Al-Tusi mosque 
 
אבּו ג'עפר מוחמד אבּן אל-חסן אבּן-עלי א-טוסי, הידוע כשייח' טוסי (شیخ طوسی) והמכונה גם "שייח' א-טאיפה" (בערבית ובפרסית: أبو جعفر محمد بن الحسن الطوسي, ‏ ספטמבר או אוקטובר 995 בטוס, בחבל חוראסאן - 2 בדצמבר 1067 נג'ף) היה מלומד פרסי, מלקט חדית, משפטן ותאולוג, נציג האסלאם השיעי התריסרי. היה תלמידו של שייח' מופיד. השתקע ופעל בעיראק, בח'ליפות העבאסית.
חייו

שייח' טוסי נולד בחודש הרמדאן בשנת 995 (385 אחרי הג'רה) בעיר טוס שבחוראסאן, באיראן, שהייתה אז בשליטתו החלקית של מחמוד מע'זנה. התחנך בעיקר בעיר הרב-תרבותית נישאפור. למד לא רק את תורת השיעה אלא גם המשפט השאפעי ואת ההגות של אסכולת המועתזילית מבגדאד שמצאה חסידים רבים בחוראסאן. אצל האמאם אבו חאזם אל-ניסבורי למד את "באיאן א-דין" של אבו מנצור אל-צראם. בשנים 1017–1018 התיישב טוסי בבגדאד והיה לתלמידו של שייח' אל מופיד (שמת ב-1022), ואחר כך של שריף אל-מורתד'ה.
אחרי מותו של אל-מורתד'ה בשנת 1044, במושבו הקבוע שלו בחלק המערבי של העיר - אל-כּרך, הפך א-טוסי הסמכות התאולוגית החשובה ביותר בקרב השיעים התריסריים בבגדאד. הגותו ובקיאותו הרשימו מאוד את הח'ליפה אל-קאדר ששבתאום עם המנהיג מהבית הבויהים מינה אותו למורה לתאולוגיה האסלאמית כלאם ונהג לבוא לשיעוריו.
בינתיים הסלג'וקים העוינים לשיעה הרחיבו את שליטתם במרחב האסלאמי על חשבון הבוויהים הסובלניים יותר. כשאחד ממנהיגיהם, טוגריל בק, כבש את בגדאד בשנת 1056, אחד משריו, עבד אל-מליךּ, עשה טבח ברבים מהעולמא של בגדאד, שיעים וסונים כאחד. חיפשו גם את שייח' טוסי כדי להורגו אבל לא מצאו אותו. לעומת זאת העלו באש את ביתו וספרייתו. רבים מכתביו, גם מן הספרים התאולוגים החשובים ביותר, אבדו בדליקה ובהרס שאר הספריות השיעיות בעיר. א-טוסי הצליח להימלט לנג'ף אשרף, העיר בו נקבר עלי בן אבי טאלב. הוא נשאר בה עד סוף חייו והקים בה מדרסה מפורסמת הקרויה "חווזה".
הוא הלך לעולמו בדצמבר 1067 בחודש מוחרם. נקבר בבית שנהפך למסגד בהתאם לצוואתו. את מעמדו ירש בנו, אל-חסן, שנודע בשם אל-מופיד א-ת'אני ונחשב גם הוא למלומד בולט בדורו.
שייח' טוסי כתב שניים מתוך ארבעת הספרים הקאנוניים של מסורת השיעים התריסריים ("אל-כותוב אל-ארבעה"): תהד'יב אל-אחכאם ואל-אסתיבסאר פימא אחתוליפה פיהי מן אל-אחבאר
ספריו > כתבי פירושים (תפסיר)

א-תִבְּיאן פי תפסיר אל-קוראן (التبیان الجامع لعلوم القرآن یا التبیان فی تفسیرالقرآن) - פירוש רציונליסטי ראשון במסורת האמאמית התריסרית
ספריו > כתבי חדית'

תהד'יב אל-אחכאם ( (تهذيب الأحكام) (ליבון ההחלטות - באור הפירושים ל"אל-מוקנִעה" של שייח' מופיד), נודע גם כ"א-סחיח"
אל-אסתיבסאר פימא אח'תוליפה פיהי מן אל-אח'באר (اَلاِْسْتِبْصار فیما اختلف من الأخبار)
ספריו > כתבי פיקה

א-נִהאיַה (النهایة فی مجرد الفقه و الفتوی) - הפך לספר לימוד חשוב למשפט אסלאמי שיעי
אל-מבסוט (المبسوط فی الفقه) - ספר מקיף ל"פיקה"
אל-חִ'לאף (الخلاف) - כולל גם דעות של מלומדים סונים רבים
ספריו > כתבי כלאם

תמהיד אל-אוצול (تمهید الاصول)
כִּתאב אל-עֵ'יְבֵּה (کتاب الغیبَة) על העלמות האימאם השנים עשר
ספריו > כתבים על אנשי החדית' ("ריג'אל")

ָָ* א-פהריסת (الفهرست)
ספריו > כתבים אחרים

אל-עֻדה פי אוצול א-דין (العُدّة في أصول الدين)
היחס לבני דתות אחרות

להבדיל מהמלומדים המוסלמים הסונים הרואים בנוצרים וביהודים "ד'ימי" (אהל א-ד'ימה - אזרחים בדרגה ב' בחסות האסלאם) ובאותו זמן "עם הספר" (אהל אל-כיתאב), חכמי הדת השיעים, ובראשם אל מופיד, ותלמידו שייח' טוסי, מכריזים עליהם גם כ"כופרים באמונה" (כאפיר - כופאר). בעוד אל מופיד מגדיר גם את חסידי זורואסטר (זרדושט) כעם הספר, טוסי מבהיר כי הם אינם כאלה, אף על פי שיש להם "ספר קדוש" משלהם, אולם הם ד'ימי כופרים באמונה באותה מידה כמו הנוצרים והיהודים.
כפי שכתב טוסי בספר "א-נהאיה", בני שלוש דתות אלה חייבים לשלם לרשויות מוסלמיות את מס הג'יזיה ובתמורה הם מוגנים מפני הוצאה להורג, עבדות, ונישול מנכסיהם. מי מביניהם שאינו משלם ג'יזיה, או ממיר דתו לדת אחרת מאשר האסלאם, יכולים להיהרג, להפוך לעבדים או לאבד את כל רכושם.
אל-מופיד, א-טוסי ומלומדים שיעים אחרים מטילים איסורים לא רק בנוגע למגעים עם בני דתות אחרות אלא גם ביחס למוסלמים סונים הקרויים בפיהם "נסיבים". אסור להתחתן עם סונים או לאכול מאכלים שהוכנו על ידם.. אסור להתחתן עם נשים נוצריות או יהודיות, אלא במתכונת "נישואים זמניים" (מותעה) עם "ידועות בציבור".
הנצחה

ב-2006 הוקמה בנג'ף בעיראק מכללת-אוניברסיטה על שם שייח' טוסי
לקריאה נוספת

' David M. Freidenreich Christians in early and classical Shi'i law in Barbara Roggema,David Thomas,David Richard Thomas,
Christian-Muslim Relations. A Bibliographical History . Volume 3 (1050-1200,
עמודים 29-30
Marriage with Ahlul Kitab באתר ikhtilaf
הערות שוליים

↑  D.Friedenreich עמוד 29-30
↑  D.Friedenreich עמוד 38
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279978805171  BnF: cb15079875k (data)  GND: 120733072  ISNI: 0000 0000 8178 1080  LCCN: n80149963  NTA: 073657883  SELIBR: 37932  SUDOC: 071517588  TDVİA: tusi-ebu-cafer  VcBA: 495/3629  VIAF: 111538165   WorldCat (עם VIAF): 111538165 
תהד'יב אל-אחכאם, כתב יד
הרולד גרין

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1959 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  5 באוגוסט 2014 (בגיל 55) Camp Phoenix 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הפוליטכני רנסליר  Guilderland High School  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  אוניברסיטת דרום קליפורניה  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  בית הספר להנדסה ע"ש ויטרבי של אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית 
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אפגניסטן 
 עיטורים
 לב הארגמן  מדליית השירות על המלחמה העולמית בטרור  סרט השירות הצבאי  Overseas Service Ribbon  מדליה לשירות הביטחון הלאומי  מדליית ציון לשבח  מדליית הישגים  מדליית השירות הראוי לשבח  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
מייג'ור גנרל הרולד ג'וזף "הארי" גרין (באנגלית: Harold Joseph "Harry" Greene; ‏11 בפברואר 1959 – 5 באוגוסט 2014) היה קצין לוגיסטיקה וטכנולוגיה בכיר בצבא ארצות הברית בדרגת מייג'ור ג'נרל, שנהרג במלחמת אפגניסטן. הוא הקצין הבכיר ביותר שנפל במלחמה זו והקצין האמריקאי הבכיר ביותר שנפל בקרב מאז מלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה > השכלה

גרין נולד בבוסטון. סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חומרים ותואר שני בהנדסת תעשייה וניהול במכון הפוליטכני רנסלר ותואר שני בהנדסת חומרים ותואר שני בהנדסה מכנית באוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1992 קיבל תואר דוקטור במדע חומרים מאוניברסיטה זו.
גרין למד גם במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית ובאוניברסיטה לרכש ביטחוני (Defense Acquisition University). סיים גם תואר מוסמך בלימודים אסטרטגיים במכללה למלחמה של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

גרין החל את שירותו הצבאי ב-1980 לאחר סיום קורס קציני מילואים, והיה לקצין הנדסה. במהלך 34 שנות שירותו מילא מספר רב של תפקידי פיקוד ומטה, לרבות בשירות ביוון, טורקיה וגרמניה. בשנת 2009 קודם לדרגת בריגדיר גנרל והיה לסגן מפקד פיקוד המחקר, הפיתוח וההנדסה של הצבא. שימש בתפקידים בכירים במטה תת-מזכיר הצבא לרכש, לוגיסטיקה וטכנולוגיה. בשנת 2012 קודם לדרגת מייג'ור גנרל. בינואר 2014 מונה לסגן מפקד מפקדת כוחות הקואליציה באפגניסטן שהופקדה על אימון הצבא האפגני לקראת פינוי כוחות הקואליציה מאפגניסטן ומסירת האחריות הביטחונית המלאה במדינה בידיו.
גרין עוטר בעיטורים שונים לרבות עיטור לגיון ההצטיינות.
ביוגרפיה > מותו

ב-5 באוגוסט 2014 היה גרין בסיור ביקורת במחנה קארגה (Qargha), מחנה של כוחות הקואליציה בעיר קאבול בירת אפגניסטן, אשר שימש לאימון קרבי לחיילים אפגנים. חייל אפגני שערק אל מחנה הטליבאן הסתתר בתוך מבנה במחנה ופתח באש לעברו של גרין. גרין נפגע מאחור ונהרג במקום. 14 איש נוספים נפצעו בתקרית, לרבות גנרל גרמני, שלושה גנרלים אפגנים וחיילים מארצות הברית ומבריטניה.
ב-14 באוגוסט הובא גרין לקבורה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, במעמד מזכיר ההגנה וראש מטה הצבא.
גרין הותיר אחריו אב, אשה ושני ילדים.
הערות שוליים

↑  Combined Security Transition Command – Afghanistan.
אנדרטת גבעת בנקר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון צבאי, מונומנט, אובליסק 
 על שם:  קרב גבעת בנקר
 מיקום:  בוסטון, מסצ'וסטס,ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 17 ביוני 1843
 תאריך פתיחה רשמי:  1843 
 מידות
 גובה:  67 מ' 
 קואורדינטות:  42°22′35″N 71°03′39″W﻿ / ﻿42.376361°N 71.060778°W﻿ / 42.376361; -71.060778
  (למפת בוסטון מוגדלת) אנדרטת גבעת בנקר(למפת בוסטון רגילה) אנדרטת גבעת בנקר
 
מראה האנדרטה. משמאל נראה פסל הקולונל פרסקוט
אנדרטת גבעת בנקר (Bunker Hill Monument) ניצבת בעיר בוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. האנדרטה, מן הראשונות שניבנו בארצות הברית, הוקמה בשנת 1843 לזכר קרב גבעת בנקר ב-1775, מקרבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
תולדות האנדרטה

האתר שעליו הוקמה האנדרטה איננו מצוי על גבעת בנקר אלא על גבעת בריד ברובע צ'ארלסטאון. עליה התרחש עיקר קרב גבעת בנקר (בניגוד למשתמע משמו).
האנדרטה הראשונה שהוקמה על גבעת בריד לכבוד משתתפי הקרב הייתה עמוד עץ בגובה של 5.5 מטרים, שבראשו הוצב לפיד. לפניו הוצב פסלו של קולונל ויליאם פרסקוט, ממפקדי הכוח האמריקאי בקרב, אשר לו מיוחסת הפקודה הידועה אל תירו עד שתראו את הצבע הלבן בעיניהם [של הבריטים].
יוזם הקמת האנדרטה הנוכחית היה תושב בוסטון ויליאם טיקנור (William Ticknor), אשר הוא ואחרים ייסדו ב-1823 את אגודת אנדרטת גבעת בנקר והחלו לגייס כספים להקמתה.
עד 1825 רכשה האגודה כ-61 דונם משטח גבעת בריד. היא קיימה תחרות לתכנון האנדרטה ובחרה בתוכניתו של סולומון וילרד (Solomon Willard). טקס הנחת אבן הפינה לאנדרטה נערך ב-17 ביוני 1825 בהשתתפות המרקיז דה לה פאייט.
לצורך הובלת האבן לבניית האנדרטה, נבנתה במסצ'וסטס מסילת רכבת מיוחדת שנקראה מסילת הגרניט והייתה אחת מהמסילות הראשונות שהוקמו בארצות הברית.
בניית האנדרטה התעכבה בשל מחסור בכספים, וב-1838 נאלצה האגודה למכור את מרבית השטח שרכשה על גבעת בריד כדי לממן את הבנייה.
הבנייה הסתיימה בקיץ 1842 והאנדרטה נחנכה ב-17 ביוני 1843, יום השנה ה-68 לקרב גבעת בנקר.
אגודת האנדרטה ניהלה את האתר עד 1919, מועד בו הועבר ניהולו לידי מדינת מסצ'וסטס. ב-1976 נמסר האתר לניהול שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ב-1961 הוכרזה האנדרטה כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) של ארצות הברית וב-1966 צורפה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
האנדרטה

האנדרטה היא אובליסק שגובהו 67 מטרים, אשר נבנה מאבן גרניט מקומית. 294 מדרגות מובילות אל ראש האנדרטה, שממנו נשקף מראה העיר כולה.
מעברו האחד של האובליסק ניצב פסלו של קולונל פרסקוט. במבנה (Lodge) שהוקם מעברו השני בשלהי המאה ה-19 מוצגת דיורמה של זירת הקרב.
בשנת 2007 נחנך בקרבת האנדרטה מוזיאון גבעת בנקר ובו מוצגים על הקרב.
האנדרטה היא חלק מהפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון ואחת התחנות במסלול שביל החירות בעיר.
ראו גם

אנדרטת וושינגטון
אנדרטת סן חסינטו
הערות שוליים

↑  קיימת מחלוקת מיהו האדם אשר אמר משפט זה בקרב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82117086  NKC: ge678822  VIAF: 143092071   WorldCat (עם VIAF): 143092071
החגורה השחורה

החגורה השחורה היא כינוי היסטורי של אזור מגורים מדרום לעיר שיקגו, שבתקופת מלחמת העולם הראשונה אוכלס בצפיפות רבה על ידי אוכלוסייה אפרו-אמריקאית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נוצר מחסור בעובדים בערי התעשייה בצפון ארצות הברית, זאת בעקבות גיוס חובה לצבא, והירידה במספר האנשים שהיגרו מאירופה. מצב זה והמשך מקרי האלימות כלפי אפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית, הביאו תוך זמן קצר מאוד, להגירה המונית של אפרו-אמריקאים לערי תעשייה בצפון, וביניהן שיקגו. כבר בשנת 1919, היו בשיקגו לבדה, כ-500,000 תושבים חדשים מהקהילה האפרו-אמריקאית, בה בשעה שרוב תושביה הלבנים היו באירופה בחזית. לאחר המלחמה, חזרו תושבי שיקגו הוותיקים למקומות עבודתם, ונוצר מתח בין הקהילות. בעוד שבעיר שיקגו הוותיקה, גדלה הקהילה האפרו-אמריקאית מ-44,000 תושבים ב-1909, לכ-110,000 לאחר מלחמת העולם הראשונה ב-1920, אך כ-90% מהאפרו-אמריקאים שהיגרו לשיקגו, התרכזו באזור קטן יחסית בדרום העיר, שכונה משום כך "החגורה השחורה".
המכלאות של תעשיית הבשר בשיקגו 1947. בתחילת המאה ה-20 תעשיית הבשר העסיקה כ-25,000 עובדים, ב-1920 מספרם גדל ל-40,000.
אף שהאזור היה עני ביחס לשכונות שסביבו, ותנאי המגורים היו קשים יחסית, שכר הדירה היה גבוה מאשר בשכונות הסמוכות עקב הצפיפות הרבה.
הערות שוליים

↑  Chicago Commission on Race Relations, 1922, The Negro in Chicago: A Study of Race Relations and a Race Riot, University of Chicago Press, pp. 8
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.