stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליל הסדר
ביאורים

↑  לשם דוגמה, באבודרהם מובאים שישה סימנים כאלה. הרב מנחם מנדל כשר הביא מקבץ של ארבעה עשר סימנים כאלו.
↑  יש המייחסים סימן זה לרש"י, אולם על פי כתב יד של אחד מתלמידי מהרי"ל שמצא שד"ל, מחבר הסימן הוא ר' שמואל מפלייזא, מבעלי התוספות.
↑  הגרסה 'רַחְצָה' מצויה בכל כתבי היד (או 'רָחְצָה' בהגייה ספרדית, הר' בקמץ קטן), ואולם וולף היידנהיים תיקן את הנוסח ל"רַחַץ", כדי שצורת החריזה תהיה מתאימה יותר, במשקל: חץ - חץ - חץ - צה / רך - רך - רך - צה.
↑  בין הפוסקים קיימת מחלוקת האם יש לברך על נטילה זו כמו בנטילת ידיים רגילה לפני אכילת לחם. בשל הכלל של ספק ברכות להקל, נוהגים שלא לברך.
↑  שש מאות אלף; האות ס בגימטריה שווה לשישים.
↑  הרמב"ם כתב שיש לאכול מהירק שיעור כזית, וכן הוא דעת הגר"א (מעשה רב קצא). אחרים, כגון רבי מאיר הכהן מרוטנבורג, בעל "הגהות מיימוניות", חלקו עליו, וסברו שמספיקה אכילה מועטה יותר, וכן פסקו הטור והשולחן ערוך. האחרון פסק שיש לאכול דווקא פחות מכזית, משום שיש ספק בשאלה אם יש לברך ברכה אחרונה על הכרפס, מכיוון שהוא נאכל לפני הסעודה, ואם יברך עליו ברכה אחרונה לא יוכל להוציא ידי חובה גם את המרור. בשולחן ערוך (או"ח תעג:ו) נפסק לאכול פחות מכזית, אבל כתב המשנה ברורה (תעג:נו) שאפילו אם אכל כזית, לא יברך לאחריו.
↑  מכיוון שעל המרור ספק אם צריך לברך כיוון שיש אומרים שהוא נפטר בברכת המוציא שמברכים על המצה. המקור לדין הוא מהסילוק של ר' יוסף טוב עלם בקרובה שכתב לשבת הגדול.
↑  במשנה במסכת פסחים נחלקו בית הלל ובית שמאי איזה חלק של ההלל נאמר בשלב זה של קריאת ההגדה (יתר ההלל נאמר לאחר הסעודה; ראו לקמן). לדעת בית שמאי אומרים רק את הפרק הראשון של ההלל - תהלים מזמור קי"ג, ולדעת בית הלל אומרים את שני המזמורים - קי"ג-קי"ד, וכשיטת בית הלל נפסק להלכה.
↑  ישנם פוסקים שעל הפרוסה מברך המוציא ועל השלימה "על אכילת מצה" והמנהג הוא כדי לצאת ידי חובת כולם.
↑  בתלמוד במסכת פסחים דף קי"ח עמוד א נחלקו אמוראים מה היא "ברכת השיר"; רב יהודה סבר שהיא ברכת "יהללוך" (ברכה הנאמרת באופן רגיל אחרי קריאת ההלל) ורבי יוחנן סובר שהיא תפילת נשמת כל חי. הראשונים נחלקו הן בפירוש דברי האמוראים והן כיצד יש להכריע ביניהם. קיימות ארבע שיטות עיקריות באשר לזהות הברכה.
מרדכי רוזמן

| --- | --- |

 לידה:  1917 סטולין, פולין
 פטירה:  6 ביוני 2014 (בגיל 97 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שליח ציבור וחקלאי
 
מרדכי רוזמן (1917 - 6 ביוני 2014) חבר קיבוץ העוגן, היה חבר בהנהגת השומר הצעיר בווילנה, ממובילי תנועת הבריחה, ומנהיג מעפילי האונייה "אקסודוס".
תולדות חייו

נולד ב-1917 בעיר סטולין (אז בפולין, היום חלק מבלארוס). בנעוריו הצטרף לקן השומר הצעיר בעירו סטולין. בשנת 1937 הצטרף לקיבוץ הכשרה "אלגביש" בחוות ההכשרה בצ'נסטוכובה ושהה שם שנתיים בהכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל.
מרדכי קיבל אישור עלייה לארץ, אך נקרא להדריך קיבוץ הכשרה בוולוצלאבק (הקיבוץ של מרדכי אנילביץ', לימים מפקד מרד גטו ורשה). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פוזר הקיבוץ ומרדכי חזר במסע קשה לסטולין, עיירת הולדתו ומשם לווילנה. בווילנה היה חבר בריכוז השומרי ונבחר להיות בהנהגת התנועה.
בימי המלחמה היה מראשי הארגון התנועתי במחתרת בברית המועצות, נכלא בבית הסוהר של הנ.ק.ו.ד. (משטרת הפנים והביטחון בברית המועצות), עונה קשות, שוחרר וחזר לפעילות התנועתית.
בסוף המלחמה חזר מרדכי לפולין וגילה שאיבד את כל משפחתו בשואה. אחרי זמן קצר בפולין יצא לרומניה כדי להקים בה בסיס לעלייה לארץ והיה ממובילי תנועת הבריחה. בסוף שנת 45' הגיע לגרמניה ופעל במחנות העקורים.
בארץ

כשעלה לארץ הגיע מרדכי לקיבוץ העוגן ויחד עם אשתו רחל הקים בו את ביתו ושם נולדו גם שלושת ילדיהם. מרדכי שילב את חייו בקיבוץ עם עבודה ציבורית כמבקר פנים ב'גרנות', עבודה במזכירות 'מורשת' בתל אביב, ובתפקיד העוזר האישי של שר הקליטה נתן פלד ואחריו של שלמה רוזן.
בשנת 2008 יצא סרטם התיעודי של יעל קיפר ורונן זרצקי "החול והים" שגיבוריו הם מרדכי רוזמן ואייק אהרונוביץ'.
נפטר בשנת 2014, והובא למנוחות בקיבוץ העוגן לצד אשתו רחל שנפטרה חודשיים לפניו.
הערות שוליים

↑  מודעת אבל, באתר זיכרונט, לפיה הלווייתו התקיימה ב-8 ביוני 2014
↑  פרופסור אביבה חלמיש, אקסודוס הסיפור האמיתי, תל אביב: עם עובד, 1990, עמ' 262
"אקסודוס" - מסלול ימי
יציאת אירופה תש"ז לאחר שנתפסה בידי חיל הים המלכותי
מרדכי רוזמן מורד בכח מאניות הגרוש רונימיד פארק בנמל המבורג 9 ספטמבר 1947
הורדה בכוח של המעפילים בנמל המבורג
מרדכי רוזמן במחנה מעפילי האקסודוס פפנדורף ספטמבר 1947
חברי המזכירות של מחנות עקורי האקסודוס פפנדורף ואמדן, רוזמן במרכז, אמדן, נובמבר 1947
תעודה מס' 725 שניתנה ב-26 ביולי 1947 להניה דוידוביץ, (לאחר מכן הניה דוד), על ידי מזכירות מחנה הגרוש פפנדורף בצפון גרמניה.
אריה כוכבי

| --- | --- |
אריה כוכבי, 2015
אריה כוכבי, 2015
 לידה:  24 ביוני 1967 (בן 57) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  יזם ומנכ"ל Water-Gen
 מקצוע:  יזם, איש עסקים
 
אריה כוכבי (נולד ב-24 ביוני 1967) הוא יזם וממציא ישראלי. כיום יו"ר, מנכ"ל ומייסד-משותף בחברת 2D Generation, חברה העוסקת בישומים של החומר המהפכני גרפן עבור תעשיית השבבים, וכן משמש כדירקטור בחברה הציבורית Adysin, הנסחרת בבורסה באוסטרליה.
בעברו כיהן אריה כמייסד ומנכ"ל-משותף של חברת ווטרג'ן, המפתחת מוצרי מים לשתייה מהאוויר, וכן טכנולוגיות מתקדמות לייבוש אוויר וחיסכון באנרגיה.
ביוגרפיה

לאריה כוכבי תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות וכן MBA מהאוניברסיטה העברית בירושלים. אריה כוכבי שירת בצה"ל כמפקד פלוגת סיור קרבי.
אריה נשוי, אב לארבעה, ומתגורר בנווה מונוסון.
קריירה

לפני הקמת WaterGen, אריה כוכבי שימש כמנכ״ל משותף בחברת מיטב יועצי הנפקות, היה שותף ויו״ר של חברת ה–e-Learning קומפוסיקה, וכן שימש דירקטור ויו"ר דירקטוריון בחברות שונות.
בחודש יוני 2009 ייסד כוכבי ביחד עם חברו מצה"ל אבי פרץ את חברת ווטרג'ן. החברה פיתחה יחידות להפקת מים מאוויר, מכשירים להפקת מים ממזגנים של כלי רכב, ויחידות ניידות לטיהור מים. מוצרי המים מהאוויר מיועדים גם לשימושים אזרחיים במקומות בהם תשתיות המים אינן טובות, כגון הודו, אינדונזיה, מדינות שונות באפריקה, ועוד. קו מוצרים נוסף בו עוסקת החברה הוא ייבוש אוויר, כאשר הטכנולוגיות שפיתחה מייעלות את ייבוש האוויר וחוסכות חשמל רב במוצרים כגון יבשנים, מזגנים ומייבשי כביסה.
פרסים ודירוגים

ב-2014 זכה כוכבי להיכלל ברשימה השנתית של 100 המוחות המובילים בעולם לשנת 2014 של המגזין האמריקאי Foreign Policy. אריה נבחר כאחד ממאה המוחות המובילים בעולם, ואחד מהממציאים הגדולים בעולם.
חברת WaterGen נבחרה כאחת מ-50 החברות החדשניות ביותר בעולם לשנת 2014 של המגזין Fast Company, כשהיא מדורגת במקום ה-21 בעולם.
באפריל 2018, כחלק מחגיגות יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל, נבחרה חברת WaterGen על ידי משרד הכלכלה והתעשייה ו-ynet לאחת מתשע ההמצאות והטכנולוגיות הבולטות ביותר בישראל מאז הקמת המדינה.
בספטמבר 2018 זכה אריה להיכלל ברשימת The Top 100 People Positively Influencing Jewish Life, 2018 של המגזין The Algemeiner.
בדצמבר 2019 נבחר מכשיר ה"ג'ני" של חברת WaterGen לאחת מ-100 ההמצאות הטובות בעולם לשנת 2019 על ידי המגזין Time.
הערות שוליים

↑  The Leading Global Thinkers of 2014 - Foreign Policy, globalthinkers.foreignpolicy.com (באנגלית)
↑  MOST INNOVATIVE COMPANIES. Fast Company
↑  הגמר הגדול: בחרו את ההמצאה הישראלית הבולטת ביותר בכל הזמנים, באתר www.economy.gov.il
↑  Watergen GENNY: The 100 Best Inventions of 2019, Time (באנגלית אמריקאית)
צבא הגנה לישראל

צה"ל – צבא הגנה לישראל – וידאו
צבא הגנה לישראל (ידוע בעיקר בראשי התיבות צה"ל, וכן בצורה צבא ההגנה לישראל) הוא צבאה של מדינת ישראל והארגון המרכזי במערכת הביטחון הישראלית. צה"ל משמש ככוח ההגנה העיקרי האמון על קיומה של מדינת ישראל. לצה"ל שלוש זרועות: אוויר, ים ויבשה. השירות בצה"ל הוא חובה, וחלקים גדולים מהאוכלוסייה משרתים בו. צה"ל נחשב לאחד הצבאות המתקדמים, החזקים והמיומנים ביותר בעולם.
צה"ל הוקם במאי 1948, שבועיים לאחר הקמת המדינה. טרם הקמתו, פעלו בארץ ישראל שלוש מחתרות עבריות מרכזיות (ההגנה, אצ"ל ולח"י).
בהתאם לחוק יסוד: הצבא (1976), צה"ל נתון למרוּת הממשלה, והשר הממונה מטעם הממשלה על הצבא הוא שר הביטחון. במבנה צה"ל, הדרג הפיקודי העליון בצה"ל הוא המטה הכללי, ובראשו עומד ראש המטה הכללי (בראשי תיבות: הרמטכ"ל). הרמטכ"ל ה־24 והנוכחי של צה"ל הוא רב-אלוף אייל זמיר (מאז מרץ 2025).
סדר הכוחות של צה"ל נאמד (לפני קיצור שירות החובה ב־2015) בכ־176,500 חיילים, מתוכם 42,000 קצינים וחיילים בקבע, ובנוסף 445,000 חיילים במילואים, ותקציבו השנתי כ־82 מיליארד שקלים חדשים (2023). תקציב צה"ל מדורג במקום ה־14–15 העולמי (2022).
בנוסף לתפקידו הביטחוני צה"ל משרת משימות לאומיות, כמו התיישבות בכל שטחי מדינת ישראל באמצעות הנח"ל, ביעור הבערות והנחלת השפה העברית באמצעות מורות חיילות, אימונים קדם־צבאיים באמצעות הגדנ"ע, ומשימות חילוץ והצלה באמצעות יחידת החילוץ וההצלה הארצית.
היסטוריה > הקמת צה"ל ומלחמת העצמאות

צה"ל הוקם כשבועיים לאחר קום מדינת ישראל, תוך כדי קרבות מלחמת העצמאות. הממשלה הזמנית החליטה על הקמתו וראש הממשלה, דוד בן-גוריון חתם על "פקודת צבא הגנה לישראל" ב־26 במאי 1948, ערב ל"ג בעומר, וב־31 במאי פרסם "פקודת יום להקמת צבא הגנה לישראל".
הפקודה כללה את ההוראה החד־משמעית שלא יתקיים כוח צבאי במדינת ישראל מלבד צה"ל, נוסח זה שימש מאוחר יותר כהנמקה להפסקת פעולתם של הכוחות המזוינים של המחתרות.
צה"ל התבסס על המבנה הארגוני של ארגון ההגנה (ומכאן שמו "צבא ההגנה"), כדי לשמש ככוח הלוחם העיקרי של מדינת ישראל, ומיזג לתוכו גם לוחמים מהבריגדה היהודית והמחתרות האחרות – האצ"ל והלח"י. עם הקמת צה"ל פורקו חטיבות "ההגנה" והפלמ"ח והוכפפו לפיקוד צה"ל. שתים עשרה החטיבות שפעלו במלחמת העצמאות (שהוקמו ברובן על ידי "ההגנה") (חטיבת לבנוני (חטיבת הצפון) חולקה לחטיבות גולני, כרמלי, יפתח ועודד):
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. חטיבת גולני  2. חטיבת כרמלי  3. חטיבת אלכסנדרוני  4. חטיבת קרייתי |  5. חטיבת גבעתי  6. חטיבת עציוני  7. חטיבה 7  8. חטיבה 8 |  9. חטיבת עודד  10. חטיבת הראל  11. חטיבת יפתח  12. חטיבת הנגב |
בראשיתו כלל צה"ל מספר חילות: חיל הרגלים – שהורכב מחטיבות החי"ר השונות של ההגנה והפלמ"ח, חיל ההנדסה – שהוקם עוד ב־1947, חיל השריון – שכלל את חטיבה 7 וחטיבה 8 והפעיל בעיקר משוריינים, חיל התותחנים, חיל האוויר ומחלקת מודיעין צבאי (המשכו של הש"י של ההגנה, ולימים תהפוך לאגף המודיעין).
מיד עם הקמתו החל צה"ל להילחם במלחמת העצמאות והתארגן תוך כדי הלחימה, כאשר היחידות הלוחמות השונות הוכפפו בהדרגה לפיקוד צה"ל. במהלך ימי ההפוגה הראשונה החל צה"ל להצטייד בנשק כבד ותחמושת, שהגיעו בעיקר מצ'כוסלובקיה תוך תמיכה מארצות הברית וברית המועצות. בתום המלחמה היה צה"ל מצויד ומאורגן טוב יותר מאשר בתחילתה, אך עדיין היה רחוק מלהיות צבא מודרני ומתקדם.
היסטוריה > התעצמות והתמקצעות

ההתמקצעות החלה בשנות החמישים ובמבצע קדש צה"ל כבר היה מאורגן ומצויד בצורה המצופה מצבא מקצועי מערבי, לרבות ברובה אחיד ללוחמי החי"ר, מטוסי קרב תקניים וטנקים. יחידה 101 שעליה פיקד אריאל שרון פיתחה והחדירה דפוסי חיילות, קומנדו ולוחמה זעירה שהשפיעו אחר כך על כל יחידות השדה של צה"ל והיחידות המיוחדות שלו.
ב־1956 פתחה ישראל, בשיתוף בריטניה וצרפת (בעקבות אינטרס משותף) במבצע קדש נגד מצרים, בו נחלה ניצחון מוחץ וכבשה את חצי האי סיני. בעקבות לחץ בינלאומי ישראל נסוגה, לא לפני שלקחה ציוד ונשק שלל רב ממה שהותיר אחריו הצבא המצרי המובס, והרסה את התשתית הצבאית המצרית במבצע עמורה. לקראת המבצע, צרפת שהייתה בעד שישראל תצא למלחמה, ציידה את ישראל בנשק ובמטוסי קרב, מה שהוביל לשיתוף פעולה פורה בין שתי המדינות, שהפסיק במלחמת ששת הימים באמברגו שהטילה על ישראל.
ההתעצמות המשיכה גם בשנות ה-60 של המאה ה-20 הודות לנשק שלל שנלקח מהערבים במלחמות נגדם, ורכש של נשק תקני מצרפת, בפרט מטוסי המיראז' 3 וטנקי AMX-13. תוצאת ההתעצמות הייתה ניצחון מוחץ במלחמת ששת הימים ב־1967, בה ניצח צה"ל את מצרים, סוריה וירדן תוך שישה ימים תוך כיבוש חצי האי סיני, רמת הגולן, הר החרמון, יהודה, שומרון ועזה ובפרט שחרור ירושלים. מלחמת ששת הימים נפתחה במתקפת מנע אווירית (מבצע מוקד) בה השמיד חיל האוויר הישראלי את רוב הכוח האווירי של מצרים, סוריה וירדן. המבצע הקנה לצה"ל עליונות אווירית למשך כל המלחמה. חיל השריון הישראלי הביס בשורת תמרונים מזהירים את חילות השריון של מצרים, סוריה וירדן וכבש שטחים נרחבים תוך זמן קצר, תוך שחיל ההנדסה מפלס לו את הדרך. בעקבות הניצחון היו ישראל, צה"ל והעם באופוריה.
היסטוריה > שנות ה־70 וה־80 של המאה ה־20

סוף שנות ה־60 ושנות ה-70 של המאה ה-20 התאפיינו במלחמות התשה, הן נגד צבא מצרים (מלחמת ההתשה) והן נגד ארגוני טרור פלסטיניים. בעקבות הקמת אש"ף באמצע שנות ה־60 החל צה"ל להקדיש את כוחותיו למלחמה בטרור וביצע מבצעים רבים נגד הטרור הפלסטיני כגון מבצע כראמה (1968), מבצע אביב נעורים (1973) ושחרור בני הערובה באנטבה (1976).
בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים גדל צה"ל מאוד, בייחוד חיל האוויר וחיל השריון. הדוקטרינה הצבאית בצה"ל עמדה על הבקעה מהירה של עוצבות שריון וחיל הרגלים הוזנח. דוקטרינה זו גבתה מחיר כבד מלוחמי צה"ל ובמיוחד מכוחות השריון בתחילת מלחמת יום כיפור, שכן המצרים הפעילו מאות "ציידי טנקים" שצוידו בטילים נגד טנקים.
המלחמה הגדולה ביותר בתקופה זו הייתה מלחמת יום הכיפורים שפרצה באוקטובר 1973. המלחמה פרצה בהפתעה וצה"ל לא היה מוכן לה ועל כן ספג בימים הראשונים מפלות קשות. בהמשך, צה"ל הצליח להתארגן, להדוף את האויב לשטחו ואף לפרוץ קדימה אל תוך מצרים וסוריה. מלחמת יום הכיפורים נתפשה בישראל כמכה קשה והתפכחות מהאופוריה של ששת הימים – בעיקר בגלל האבדות הכבדות ומתקפת הפתע של הערבים.
בשנת 1978 ערך צה"ל את מבצע ליטני כנגד ארגוני הטרור הפלסטינים ובראשם אש"ף, שעברו ללבנון עקב אירועי ספטמבר השחור בירדן. שנים אלה אופיינו בפעולות טרור פלסטיניות וירי רקטות (שכונו על ידי התקשורת "קטיושות") אל עבר יישובי הצפון, ומנגד פעולות צה"ל בלבנון. בשנת 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה שהחלה כמבצע שלום הגליל ונמשכה עד 1985. במלחמה זו נלחם צה"ל הן כנגד הצבא הסורי והן כנגד המיליציות הפלסטיניות. לצד הישגים כמו מבצע ערצב 19, הפלת למעלה מ־80 מטוסים סורים ללא אבדות בקרבות אוויר וגירוש אש"ף לתוניס, שקע צה"ל ב"ביצה הלבנונית" וקם ארגון הטרור השיעי חזבאללה, שנהפך לאויב מר לישראל מאז. ב־1985 נסוג צה"ל מרוב לבנון והשאיר כוחות שלו ושל צד"ל ברצועה בדרום לבנון שנקראה רצועת הביטחון.
ב־1981 תקף והשמיד חיל האוויר הישראלי את הכור הגרעיני בעיראק במבצע אופרה.
היסטוריה > מלחמה בעצימות נמוכה

שנות ה-80 של המאה ה-20 התאפיינו בלחימה בעצימות נמוכה, בעיקר ברצועת הביטחון בלבנון, אך החל מ־1987 גם בפלסטינים בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה. כנגד פעילות צה"ל בשטחים נטען שהחיילים משמשים כשוטרים, דבר השוחק את המוכנות של צה"ל למלחמה כוללת. בעקבות הסכמי אוסלו החל צה"ל לסגת בהדרגה משטחי יהודה, שומרון ועזה לטובת הרשות הפלסטינית שהתבססה על אש"ף ופרשה כוחות ביטחון משלה.
הלחימה ברצועת הביטחון נמשכה וכללה מספר מבצעים גדולים בהם מבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם, שנועדו להרתיע את חזבאללה מלהפגיז את יישובי הצפון ברקטות (כגון רקטות 107 מ"מ וגראד 122 מ"מ, שזכו לשם הגנרי "קטיושות" בתקשורת הישראלית).
אחרי גל פיגועי התאבדות בישראל שהוביל הארגון האסלאמי הפונדמנטליסטי חמאס ואחרי עליית בנימין נתניהו לשלטון ב־1996 שרר שקט יחסי בישראל, שהופר בשנות ה-2000.
במאי 2000 הורה ראש הממשלה אהוד ברק (לשעבר הרמטכ"ל) לצה"ל לסגת מרצועת הביטחון בדרום לבנון. הנסיגה נעשתה בחופזה, ולטענת גורמים ביטחוניים[דרוש מקור] גרמה לפגיעה בכושר ההרתעה של צה"ל, ותרמה לפריצת האינתיפאדה השנייה כארבעה חודשים לאחר מכן.
תקופת האינתיפאדה השנייה, שפרצה בספטמבר 2000, לאחר כישלון ועידת קמפ דייוויד, התאפיינה בטרור רב מצד הפלסטינים, בפרט למעלה מ־140 פיגועי התאבדות בישראל בהם נהרגו כ־500 איש מתוך למעלה מאלף ישראלים ונפצעו אלפים, רובם אזרחים חפים מפשע. במרץ 2002 יצא צה"ל בהנהגת ראש הממשלה אריאל שרון למבצע חומת מגן והסב מכה קשה לארגוני הטרור הפלסטינים ולרשות הפלסטינית. המלחמה בטרור נמשכה גם בשנים שלאחר מכן, בפעילות צבאית יומיומית בסיוע השב"כ, יחידות מסתערבים, משמר הגבול והימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל). תוך מספר שנים הצליחו צה"ל ומערכת הביטחון לדכא את הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון.
בשנת 2005 ביצע צה"ל, בהוראת ממשלת ישראל ה-30 ועל פי החלטת הכנסת, את תוכנית ההתנתקות בה פונו כוחות צה"ל ויישובי גוש קטיף שברצועת עזה. התוכנית שהייתה שנויה בציבור במחלוקת, עוררה התנגדות מקצינים בכירים כמו הרמטכ"ל משה יעלון שהביע התנגדות וכהונתו לא הוארכה, וכדוגמת אלוף אלעזר שטרן, ראש אגף משאבי אנוש דאז, שטען שלא מתפקידו של צה"ל לפנות יישובים יהודיים, ומוטב היה לו המשימה הייתה מוטלת על כוח אחר, דוגמת המשטרה.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 329 חיילים, 58 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
בעקבות המתקפה יצא צה"ל למלחמת חרבות ברזל, שתחילתה טיהור הנגב המערבי מהמחבלים שחדרו אליו, והמשכה בהפצצות נרחבות על רצועת עזה, בעיקר מהאוויר, אך גם מהים ומהיבשה. ב-31 באוקטובר החלה כניסה קרקעית משמעותי של צה"ל (אוגדה 36, אוגדה 162, אוגדה 98, אוגדה 99, אוגדה 252, אוגדה 146 ואוגדת עזה) לרצועת עזה וכיבוש חלק ממנה. במקביל ללחימה ברצועת עזה התנהלה לחימה גם בחזית הצפונית בין ישראל לחזבאללה וארגוני טרור פלסטיניים בגבול ישראל–לבנון ובסוריה, וכן שוגרו לעבר ישראל טילים וכטב"מים בידי החות'ים בתימן, שיורטו על ידי מערך ההגנה האווירית. באפריל 2024 התרחשו עימותים ישירים מול איראן, בהם המתקפה האיראנית על ישראל שבמהלכה יורטו 99% מהאיומים ששיגרו משמרות המהפכה האסלאמית על ישראל.
מבנה צה"ל > אגפּי צה"ל, פיקודיו וּזרועותיו

המטה הכללי (המטכ"ל) של צה"ל מורכב מגופים אלו: שלוש זרועות, ארבעה פיקודים מרחביים, שבעה אגפּים ושישה־עשר חֵילות. אגפּי המטכ"ל אחראים לתכנון ולתיאום של מדיניות צה"ל ולהפעלת המערכים הקשורים לתחום התמחותו של כל אגף. מפקד זרוע היבשה אחראי לבניין הכוח היבשתי של צה"ל (הכשרתו, אימונו וציודו). מפקדי זרוע האוויר וזרוע הים אחראים גם להפעלת הכוחות האוויריים והימיים בהתאמה, נוסף על בניין הכוח, ומפקדי הפיקודים המרחביים (פיקוד הצפון, פיקוד המרכז ופיקוד הדרום) אחראים – יחד עם הרמטכ"ל וראש אגף המבצעים – על הפעלת הכוחות המבצעיים שבמרחב פיקודם.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אגפּים אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי   אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי (אג"ת)   אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל)  חיל הטכנולוגיה והאחזקה (טנ"א)   חיל הלוגיסטיקה (חל"ג)   חיל הרפואה (חר"פ)   אגף כוח האדם (אכ"א)  חיל החינוך והנוער (חנ"ך)   חיל משאבי האנוש (משא"ן)   חיל המשטרה הצבאית (חמ"ץ)   החיל הכללי (חכ"ל)   אגף המבצעים (אמ"ץ)   אגף המודיעין (אמ"ן)  חיל המודיעין (חמ"ן)   אגף התקשוב וההגנה בסב"ר (את"ק)  חיל הקשר והתקשוב (חי"ק) |  זרועות  זרוע היבשה (ז"י)  חיל הרגלים (חי"ר)   חיל השריון (חש"ן)   חיל ההנדסה הקרבית (חה"ן)   חיל התותחנים (חת"ם)   חיל הגנת הגבולות   זרוע האוויר והחלל  חיל האוויר (חה"א)  מערך ההגנה האווירית (הגנ"א)   זרוע הים  חיל הים (חה"י) |  פיקודים  פיקוד הצפון (פצ"ן) – אחראי לרמת הגולן, הגליל והגבולות עם סוריה, לבנון והגבול הצפוי עם ירדן.   פיקוד המרכז (פקמ"ז) – אחראי לירושלים, השפלה, יהודה ושומרון והגבול עם ירדן (צפונה מים המלח).   פיקוד הדרום (פד"ם) – אחראי לנגב, אילת, הגבולות עם ירדן (דרומה מים המלח), מצרים ורצועת עזה.   פיקוד העורף (פקע"ר) – אחראי להגנת העורף והאזרחים. |
 אגפּים אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי   אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי (אג"ת)   אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל)  חיל הטכנולוגיה והאחזקה (טנ"א)   חיל הלוגיסטיקה (חל"ג)   חיל הרפואה (חר"פ)   אגף כוח האדם (אכ"א)  חיל החינוך והנוער (חנ"ך)   חיל משאבי האנוש (משא"ן)   חיל המשטרה הצבאית (חמ"ץ)   החיל הכללי (חכ"ל)   אגף המבצעים (אמ"ץ)   אגף המודיעין (אמ"ן)  חיל המודיעין (חמ"ן)   אגף התקשוב וההגנה בסב"ר (את"ק)  חיל הקשר והתקשוב (חי"ק):
מבנה צה"ל > גופים נוספים בצה"ל

יחידת בתי הדין הצבאיים (יבד"ץ)
יחידת בתי המשפט הצבאיים (יבמ"ש)
הפרקליטות הצבאית (מפצ"ר)
המכללות הצבאיות
מפקדת העומק (מפע"ם)
הרבנות הצבאית (רב"ץ)
כוח האדם בצה"ל

הגיוס לצה"ל מתבצע מכוח חוק שירות ביטחון, אשר מסדיר את ההוראות בדבר השירות. בישראל נהוג שירות חובה לבנים ולבנות, ואורכו של השירות משתנה מתקופה לתקופה.
הרכב כוח האדם בצה"ל השתנה לאורך הזמן עם השינוי בהרכב האוכלוסייה בישראל. לאחר מלחמת העצמאות מנה הצבא 25 אלף איש. בשנותיו הראשונות שירתו בצה"ל בני המושבים והקיבוצים, בני העליות הראשונות מאירופה ועולים חדשים שהגיעו בעלייה הגדולה של שנות החמישים. עם הזמן חל שינוי בהרכב כוח האדם בצבא ועלה באופן יחסי משקלם של עולים יהודים מארצות ערב וצאצאיהם ושל דתיים לאומיים בצבא.
על פי הערכה של המכון למחקרי ביטחון לאומי לשנת 2014:
בזרוע היבשה 133,000 חיילי סדיר ועוד 380,000 חיילי מילואים.
בזרוע האוויר והחלל 34,000 חיילי סדיר ועוד 55,000 חיילי מילואים.
בזרוע הים 9,500 חיילי סדיר ועוד 10,000 חיילי מילואים.
בסך הכול, 176,500 חיילים בסדיר ועוד 445,000 חיילים בכוח המילואים.
בעקבות קיצור שירות החובה, חלה לאחר שנת 2016 ירידה במספר המשרתים. לפי דיווח בעיתון "גלובס" המסתמך על נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, היה מספר חיילי החובה באותה שנה כ־169,000 ובשנים 2017 עד 2019 כ־152,000.
כוח האדם בצה"ל > הגיוס לצה"ל והשירות בו

לפי חוק שירות ביטחון, הגיוס לצה"ל הוא בבחינת גיוס חובה לכל אזרח ישראלי שהגיע לגיל 18 (למעט חריגים, כגון ערבים ישראלים ששר הביטחון פוטר אותם משירות מתוקף הסמכות המוענקת לו בחוק זה). השירות הסדיר אורך כיום בפועל שנתיים ו־8 חודשים לגברים ושנתיים ו־4 חודשים לנשים.
לכל חייל נקבע פרופיל רפואי, ולפיו מוחלט באיזה מערך לשבצו. מן השירות הצבאי פטורים בעלי פרופיל נמוך (פרופיל 21) או המאובחנים כחסרי התאמה לשירות צבאי. הפרופיל הגבוה ביותר הוא 97. עבור בני מיעוטים, להוציא דרוזים וצ'רקסים הגיוס הוא התנדבות. בנוסף, נשים זכאיות לקבלת פטור משירות בצה"ל מטעמי הכרה דתית (ראו נשים בצה"ל).
אף על פי שרשמית הגיוס הוא חובה, בפועל אחוז משמעותי אינו מתגייס מסיבות שונות. בין היתר קיימת תופעה של סרבנות לגיוס לשירות הצבאי, הנובעת מטעמים מצפוניים ופוליטיים (להרחבה ראו סרבנות בישראל). ניתן להשתבץ ב־3 מערכים עיקריים – המערך הלוחם, מערך תומכי הלחימה והמערך העורפי, השיבוץ נקבע בהתאם לפרופיל וליחידה בה ישובץ, במקרים מסוימים ישנם אנשים שצה"ל אינו מאפשר להם להגיע ליחידה קרבית והם מציעים את עצמם באופן התנדבותי לקרבי.
חלק מן המועמדים־לשירות־ביטחון דוחים את שירותם מסיבות שונות, כגון יציאה לשנת שירות, השלמת בחינות בגרות או תחילת לימודים במסגרת העתודה האקדמית. דחיית השירות טעונה קבלת אישור לכך מהצבא, ועתודאים בדחיית שירות נחשבים למי שגויסו כבר לצה"ל.
חובת השרות לתלמידי ישיבה המצהירים ש"תורתם אומנותם" נדחית כל עוד הם לומדים, ובפועל חלקם אינם מתגייסים (נושא זה שנוי במחלוקות ציבורית, ניסיונות לשנות את החוק כשלו). קיימת מסגרת שירות לתלמידי ישיבות – ישיבות ההסדר. במסגרת זו משלבים פרקי שירות פעיל בצה"ל ופרקי שירות ללא תשלום, המסתכמים בכ־4 שנים.
צה"ל מקל בתנאי השרות ובארכו גם למתגייסים בגיל מבוגר ובעלי משפחות, לספורטאים ולמוזיקאים מחוננים.
לאחר סיום השירות הסדיר, ממשיכים חלק מהחיילים לשרת תקופה קצובה בכל שנה ובמקרי חירום (ראו: צו 8), במסגרת שירות המילואים.
השירות בצה"ל מתקיים בשלושה מסלולים:
שירות חובה: שירות שמתקיים מכוח חובה שנקבעה בחוק שירות ביטחון.
שירות קבע: שירות שמתקיים בעקבות הסכמה חוזית בין משרת הקבע ובין צה"ל.
שירות מילואים: שירות שבמסגרתו נקראים אזרחים לשירות פעיל של כחודש בשנה, לשם אימונים ופעילות ביטחון שוטף, ובעיקר לשם הגדלת סדר הכוחות בזמן מלחמה.
משרתי החובה ומשרתי הקבע, יחד עם אזרחים עובדי צה"ל, מרכיבים את הצבא הסדיר.
אנשים עם מוגבלות מתקבלים כמתנדבים בצה"ל לפי קביעתה של מפקדת קצין רפואה ראשי, עם אפשרות קידום לקצונה.
מעת לעת מתעורר ויכוח ציבורי סביב סוגיית ההימנעות מגיוס בישראל. בדרך כלל בהקשר לציבור החרדי, לציבור הערבי ולידוענים, אם כי גם בנסיבות אחרות.
כוח האדם בצה"ל > שירות חובה שלא בצה"ל

חלק מהמתגייסים לצה"ל מופנים לשירות חובה במשמר הגבול (מג"ב), שהוא זרוע של משטרת ישראל ולא גוף של צה"ל. בפועל, ישנו שיתוף פעולה הדוק בין מג"ב לצה"ל, בעיקר בלוחמה בטרור בשטחי יהודה ושומרון.
מסלולי שירות נוספים הם בשח"ם בו במקום להתגייס לצה"ל משרתים במשטרת ישראל את שירות החובה, וכן בשירות בתי הסוהר, כאשר רוב סוהרי החובה משובצים בבתי סוהר ביטחוניים.
כוח האדם בצה"ל > צבא העם

כצבא בשירות חובה, שהוא גם "צבא העם" הוטלו על הצבא (והצבא לקח על עצמו) משימות לאומיות בתחום כוח האדם כגון קליטת עלייה, שילוב נוער שלא נמצא במסגרות לימוד ("נערי רפול"), הכשרה לבחינות בגרות ועוד.
בשנת תשכ"ה (1965) זכה צה"ל בפרס ישראל לחינוך.
המרכיב האנושי המרכזי של צה"ל הוא יהודים תושבי ישראל. בנוסף משרתים בצה"ל גם בדואים, דרוזים ועולים שאינם יהודים. ערביי ישראל אינם מגויסים ומרבית החרדים פטורים מגיוס או משרתים זמן קצר. בהשפעת המודל של צבא העם ואופייה הרב תרבותי, התפתח בצה"ל עם הזמן הרכב אנושי מגוון מבחינה מגדרית, אתנית, דתית וכדומה. למגוון זה ישנם מספר ביטויים מרכזיים:
הימצאותן של קבוצות אוכלוסייה שונות ורבות בצבא, כולל בתפקידים שאינם מקובלים בעולם, כמו נשים קרביות.
הסללה, מכוונת ולא מכוונת, של חברי קבוצות שונות לתפקידים שונים וליחידות שונות.
שירות של קבוצות בצבא באופן מאוגד, כמו בני ישיבות ובני גרעין, תוך מעורבות של בעלי תפקידים אזרחיים בנעשה בצבא.
כוח האדם בצה"ל > צבא העם > התוכנית להפיכת צה"ל לצבא מקצועי

במהלך כהונתו כראש אכ"א, חולל אלוף גיל רגב סערה כאשר אמר כי אינו מעוניין בגיוס חיילים מאוכלוסיות חלשות, כיוון ש"יותר משהם תורמים לצבא, אנחנו משקיעים בהם". לדבריו עדיף צבא מקצועי יותר גם על חשבון התפישה כי צה"ל הוא "צבא העם". רגב התנגד בין היתר לפרויקט "נערי רפול" ולתוכנית "עתידים". במהלך כהונתו בשנת 2003 העלה תוכנית להפיכת צה"ל לצבא מקצועי בשכר, בשונה מהמצב הקיים, בו הצבא המתבסס על שירות חובה. התוכנית נדחתה על ידי שר הביטחון, שאול מופז.