stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חזבאללה
הזרוע הצבאית > יחידות מטה

בנוסף פועלות יחידות מטה, בהן:
מערך המטה – יחידת המטה הלוגיסטית של הארגון. על מערך זה פיקד סוהייל חוסיין חוסייני, עד שנהרג ב-7 באוקטובר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון. מכיל בתוכו גם את:
יחידת המחקר והפיתוח – אחראית על המחקר ופיתוח הצבאי של הארגון.
היחידה הפיננסית – אמונה על ניהול התקציב הצבאי של הארגון. על יחידה זו מפקד איברהים עלי דאהר.
מערך הקשר – יחידת מטה האחראית על תיאום התקשורת והזרמת המידע בין כלל היחידות של הארגון, הן בשגרה והן בעתות חירום, ומתמקדת בהבטחת המשכיות התקשורת הפנימית של הארגון ופיתח אמצעים לשמירת רציפות המידע גם במצבי חירום. על מערך זה פיקד מוחמד רשיד סכאפי, עד שנהרג ב-3 באוקטובר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
זרוע התקשורת – יחידת ההסברה, הלוחמה הפסיכולוגית, והתעמולה. כיום מפקד על היחידה יוסף א-זין.
יחידת הסייבר – אמונה על הלוחמה האלקטרונית.
היחידה הרפואית – אחראית על מתן שירותים רפואיים לאנשי הארגון.
היחידה ההנדסית – מתמחה בכל הקשור להנדסה צבאית.
הזרוע הצבאית > יחידות מטה > מנגנוני מודיעין וביטחון

"יחידה 121" – אחראית על ביצוע ההתנקשויות תחת הנחייתו הישירה של מזכ"ל הארגון.
"יחידה 125" – יחידת העילית של חזבאללה. כיום מפקד עליה עלי רדא עבאס.
"יחידה 133" – עוסקת בהכוונת טרור ואיסוף מודיעין בשטח מדינת ישראל, בין השאר תוך שיתוף פעולה של פלסטינים. מפקד על היחידה מוחמד עטייה.
"יחידה 800" – יחידת ההדרכה והאימונים המרכזית של חזבאללה, האחראית על האימונים בקרב לוחמי הארגון. פיקד על היחידה אחמד מחמוד והבי, עד שנהרג ב-20 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
"יחידה 900" – המשטרה החשאית של הארגון, אחראית על סיכול ריגול המתבצע נגד חזבאללה בפרט ונגד לבנון בכלל, ומעקב אחר גורמים העלולים להפריע לפעילות חזבאללה. מפקד על היחידה ח'ודר יוסף נאדר.
"יחידה 910" – יחידת מודיעין החוץ של הארגון, שתפקידה לקיים הרתעה מול מדינות המערב וישראל באמצעות ביצוע פיגועים, פעולות ריגול ומבצעים חשאיים נגד יעדים ישראליים ומערביים מסביב לעולם ומעורבת בפעילות פשיעה הכוללת סחר בסמים והברחות. מקים היחידה ומפקדה הראשי היה עימאד מורנייה, ומפקדה הנוכחי הוא טלאל חמיה. היחידה מורכבת מחוליות קטנות של פעילים, ברובם ממוצא לבנוני-שיעי.
"יחידה 1600" (יחידת "אל-האדי") – אחראית בין היתר על ייצור חומרים שונים שמשמשים לטילים, רקטות ולפיתוח אמל"ח וייצור וייצוא סם הקפטגון. מפקד על היחידה חסן עצ'ן.
"יחידה 1800" – אחראית לגיוס, מימון והפעלת חוליות פיגועים במדינות הנושקות לישראל. יחידה זו הייתה אחראית להחדרת המחבלים הפלסטינים בגבול הצפון ליד קיבוץ מצובה במרץ 2002, בפיגוע מצובה שבו נהרגו חמישה אזרחים ישראלים וקצין צה"ל ולהפעלתו של הפלסטיני הישראלי-לשעבר קייס עובייד, שאחראי לחטיפתו של אלחנן טננבוים. יחידה זו הפעילה רשת טרור במצרים, שהייתה אמורה לבצע פיגועים נגד ישראליים בדהב, טאבה ונואיבה.
"יחידה 2800" – אחראית על פעילי חזבאללה בעיראק.
"יחידה 3300" – אחראית על גיוס והדרכה של מיליציות בציר ההתנגדות שלא מורכבות ממוסלמים שיעים.
"יחידה 3800" – אחראית על סיוע מקצועי ואימון צבאי לחות'ים בתימן ולמליציות השיעיות בסוריה ובעיראק. מפקדה הנוכחי הוא היית'ם עלי טבטבאי.
"יחידה 4400" – אחראית על העברת אמצעי לחימה ותחמושת מאיראן וסוריה ללבנון, בשיתוף עם יחידה 190 של כוח קודס. פיקד על היחידה מוחמד ג'עפר קציר, עד שנהרג ב-1 באוקטובר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
"יחידה 108" – אחראית על הברחת נשק מגבול סוריה ללבנון.
"יחידה 18000" – אחראית על התיאום עם משמרות המהפכה, היחידה מתפקדת במקביל לגיס 18000 של כוח קודס.
הזרוע האזרחית > המועצה המבצעת

המועצה המבצעית משמשת כזרוע האזרחית של הארגון. המועצה אחראית על הפעלת ארגון הבריאות האסלאמי, אגודות הספורט, מוסדות חינוך, צדקה ורווחה, ובהם הקמת בתי ספר ומדרשות, תפעול בתי חולים, ושירותים סוציאליים שונים.
מוסד השהיד – אחראי על תמיכה במשפחות שהידים
מוסד הפצועים – אחראי על תמיכה בפצועי הארגון, שנכון ל-2019 מספרם מוערך בכ-9,000
ג'יהאד הבנייה – עוסק במיזמי שיקום ובנייה, ובסיוע נרחב לחקלאים.
הזרוע האזרחית > ארגון הבריאות האסלאמי

מרכז את הפעילות האזרחית, הרפואית של חזבאללה. תחומי האחריות של ארגון תחומה במתן שירותים רפואיים מסובסדים, הפעלת בתי חולים ומרפאות בריכוזי האוכלוסייה השיעית בלבנון.
הזרוע האזרחית > ארגוני הספורט

מפעילה את ארגוני הספורט של חזבאללה, משמשת כתנועת חינוך ספורטיבית לבני נוער שיעיים המכינה את הנוער לפעילות והשתלבות בזרוע הצבאית של הארגון. בין פעילויות הספורט ניתן למנות: אמנויות לחימה, ריצה, וגלישה בחבל.
הזרוע האזרחית > צופי האימאם אל-מהדי

תנועת הצופים של חזבאללה, משמשת כתנועת הנוער של הארגון. התנועה פועלת להטמעת האידאולוגיה של חזבאללה. לאחר גיל 16 חניכים רבים מצטרפים היישר לפעילות הצבאית של חזבאללה. מפקדי היחידות מאתרים את החניכים הבולטים, "מסמנים" אותם ומגייסים אותם ליחידות הצבאיות השונות של חזבאללה.
אנשי מפתח

| שם | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
|  | נעים קאסם | המזכיר הכללי של חזבאללה |
|  | מוחמד חיידר (אבו עלי חיידר) | רמטכ"ל בפועל של חזבאללה וראש מערך המבצעים |
|  | ופיק ספא | ראש מנגנון הביטחון המרכזי ומפקד היחידה לקישור ותיאום |
|  | טלאל חמיה | קצין המודיעין הראשי של חזבאללה ואחראי על פיגועי החוץ של הארגון; מפקד יחידה 910 |
|  | עלי רידא עבאס | ראש כוח רדואן, היה סגנו של עקיל והחליף אותו לאחר שנהרג |
|  | היית'ם עלי טבטבאי | מפקד יחידה 3800 |
|  | אבו עלי רידא | מפקד יחידת בַּדר בחזבאללה |
|  | יוסף א-זין | ראש יחידת התעמולה של חזבאללה |
|  | אבראהים אמין א-סייד | ראש המועצה הפוליטית |
|  | מוחמד יזבכ | ראש "המועצה השיפוטית" |
|  | מוחמד רעד | יושב ראש סיעת חזבאללה בפרלמנט הלבנוני |
|  | עלי דעמוש | ראש יחידת קשרי החוץ של חזבאללה |
|  | עבדאללה ספי א-דין | אחראי על המשרד המרכזי של חזבאללה בטהרן |
|  | מוחמד אלכוות'ראני | נציג חזבאללה בעיראק |
|  | ח'ליל יוסף חרב | בכיר בחזבאללה |
|  | חד'ר יוסף נאדר | מפקד יחידה 900 |
|  | מוחמד עטייה | מפקד יחידה 133 |
|  | חסן עצ'ן | מפקד יחידה 1600 |
|  | מחמוד קמאטי | סגן ראש המועצה הפוליטית |
|  | אבראהים עלי דאהר | מפקד היחידה הפיננסית במערך המטה |
|  | מוסטפא מורנייה | ראש היחידה להעברת אישים מסוריה ללבנון; בנו של עימאד מורנייה |
|  | חוסיין אל-ח'ליל | יועצו הפוליטי של מזכ"ל הארגון |
|  | סלמאן ראוף | בכיר בחזבאללה, מעורב בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס ב-1994 |
|  | חסן עז א-דין | אחד מחוטפי טיסה 847 של TWA, נכלל ברשימת המחבלים המבוקשים ביותר של ה-FBI. |
מימון

היקף ההכנסות של חזבאללה נאמד בשנת 2013 בכ-800 מיליון עד מיליארד דולר לשנה, אך בעקבות החרפת העיצומים נגד איראן נקלע הארגון החל משנת 2019 למשבר כלכלי ותקציבו קוצץ בעשרות אחוזים. מקורות המימון שלו הם:
איראן – מקור המימון העיקרי (70% עד 90%) באמצעות גופים ממשלתיים: משמרות המהפכה ומשרד החוץ, וקרנות צדקה חצי-ממשלתיות. יש האומדים את היקף הכספים שהועברו מאיראן לחזבאללה בשנים 1982–2012 בכשלושים מיליארד דולר.
פעילות פלילית בלבנון וברחבי העולם, המבוצעת על ידי פעילי חזבאללה, בעיקר בתחום הסחר בסמים וזיוף כספים.
גיוס כספים בלבנון וברחבי העולם באמצעות קרנות צדקה וקהילות שיעיות. היקף התרומות נאמד במיליונים בודדים. המוקדים העיקריים הם בחוף השנהב וב"משולש הגבולות" באמריקה הלטינית, המשמשים גם כנקודת מעבר לכוח-אדם ולאספקה וכן לאימון.
הלבנת הון באמצעות בנקים ועמותות, בהן בולטת אל-קרד אל-חסן (מוסד פיננסי). חזבאללה אחסן מאות מיליוני דולרים בבונקרים ומרתפים מתחת לבניינים ברובע הדאחייה בביירות. צה"ל הפציץ מחסנים אלו ב-20 ו-21 באוקטובר 2024.
פעילות עסקית לגיטימית, כגון עסקי נדל"ן, סחר בנפט, ובעלות על עסקים קטנים.
תקצוב מממשלת לבנון, באמצעות "סיעת הנאמנות להתנגדות" – נציגת חזבאללה בפרלמנט הלבנוני, למימון פרויקטים בקרב ריכוזי האוכלוסייה השיעית השייכים לארגון.
ארגון חזבאללה משתמש בין היתר בחברות לבנוניות לשם הלבנת פעולותיו ברחבי העולם. בין החברות העיקריות חברת "בַּיְת אל-מַאל" וחברת "יוסר". ב-7 בספטמבר 2006 הקפיא משרד האוצר האמריקני את נכסיהן בארצות הברית והטיל חרם כלכלי על חברות אלו.
בנובמבר 2014 פרסם המגזין פורבס-ישראל מחקר מקיף שעל פיו מייצר ארגון חזבאללה כחצי מיליארד דולר בממוצע מדי שנה מפעילותו הכלכלית ומדורג במקום הרביעי מבין ארגוני הטרור בעולם מבחינת הכנסות שנתיות. על פי התחקיר מעבירה איראן לחזבאללה כ-250 מיליון דולר, כ-50% מסך הכנסות הארגון. הפעילות הקרימינלית של הארגון הכוללת בין השאר הלבנות הון, זיוף שטרות וניירות ערך, סחר בנשק, גניבת מכוניות, הברחות ובעיקר ייצור וסחר סמים, מזרימה לחזבאללה עוד מאות מיליוני דולרים מדי שנה.
בדצמבר 2017 עדכן פורבס-ישראל את רשימת ארגוני הטרור העשירים בעולם. מהתחקיר המעודכן עולה כי נכון לסוף שנת 2017 ארגון חזבאללה הוא ארגון הטרור העשיר ביותר, עם היקף הכנסות שנתי של כ-1.1 מיליארד דולר. על פי התחקיר המקיף איראן מימנה קרוב ל-75% ממקורות ההכנסה של חזבאללה (שעמדו אז על כ-800 מיליון דולר בשנה). עוד מאות מיליוני דולרים נוספים זורמים לקופת הארגון מפעילות פלילית – בעיקר סחר בסמים.
מימון > פשיעה

בדומה להתנהלות מפלגות לבנוניות אחרות בעבר, חלק מאנשי חזבאללה עוסקים בענפי פשיעה שונים, המכניסים להם כסף קל. עם זאת, חלק ממקורות המימון של חזבאללה כארגון מגיע מסחר בסמים. לבנון ידועה כמדינת סמים, וחזבאללה, לטענת גורמי ביון מערביים, שולט בתחום זה: אנשיו המגיעים מקרב חמולות שיעיות עוסקים בגידול, יבוא חומרי גלם, ייצור והפצת סמים. עשרות מעבדות קיימות בפרט באזור העיירה בעלבכ, הנחשבת לבירת הסמים של לבנון. על פי הטענות האמריקניות והישראליות, באזור הבקאע מגדלים סמים בשטח של כ-50 אלף דונם, שמפיקים בין 250 ל-300 טון. על פי הערכות של גורמי שלטון ישראליים, מדי שנה מוברחים דרך הגבול הלבנוני כעשרה טון של חשיש לישראל, תחת עיניהם הפקוחות של אנשי חזבאללה. סמים מוברחים מלבנון לישראל גם דרך גבולה עם ירדן. לטענת חוקרים ישראליים כדוגמת ד"ר בועז גנור, לחזבאללה יש עניין אסטרטגי להציף את מדינת ישראל בסמים. בנוסף התפרסמו ידיעות רבות על רשתות סחר בסמים שהפעיל הארגון בדרום אמריקה.
תחום פשיעה נוסף הוא זיוף כספים והפצתם (במיוחד דולרים), באמצעות ידע איראני. העיירה בריתאל (אנ') שבשליטת חזבאללה נחשבת למרכז הזיוף הלבנוני, ובה כ-15 בתי דפוס המתמחים בזיופים. בתחום זה ניכרת זיקה ברורה בין איראן לחזבאללה. בתחילת שנות ה-90 הועברו מאיראן מכונות משוכללות לזיוף כסף לחזבאללה, שהפיקו זיופים באיכות גבוהה ביותר (Super Dollar). בעקבות לחץ אמריקני על סוריה, הוצאו מכונות אלו במחצית שנות התשעים. עם זאת, המשיכה הדפסתם של זיופים איכותיים פחות. הארגון ממנף את היכולות הטכניות של הזיוף לתחום המבצעי, לצורך זיוף תיעוד הכולל בין היתר זיוף דרכונים.
פעולות טרור ופעולות צבאיות בולטות

חזבאללה ביצע מגוון פעולות טרור בלבנון, בישראל ובעולם, הבולטות בהן:
אסון צור הראשון ב-11 בנובמבר 1982, בפיגוע קרס בניין הממשל הצבאי הישראלי בצור שגרם ל-91 הרוגים, מתוכם 34 שוטרי משמר הגבול, 33 חיילי צה"ל, תשעה אנשי שב"כ ו-15 עצירים לבנוניים.
שני פיגועי התאבדות בשגרירות האמריקנית בביירות: ב־18 באפריל 1983: (63 הרוגים), ובספטמבר 1984 (20 הרוגים).
פיגוע התאבדות כפול באמצעות משאיות תופת ב־23 באוקטובר 1983: במטה הנחתים האמריקאיים בביירות, שהביא למותם של 241 איש, ובמחנה כוחות הצנחנים הצרפתיים בביירות, שהביא למותם של 58 איש.
אסון צור השני ב־4 בנובמבר 1983: פיגוע התאבדות באמצעות מכונית תופת במפקדת צה"ל בצור, שגרם ל-60 הרוגים, מתוכם 28 ישראלים.
חטיפת טיסה 847 של TWA ב־14 ביוני 1985 והחזקת עשרות נוסעים כבני ערובה במשך שבועיים. אחד הנוסעים, שזוהה כקצין מהצי האמריקאי, נרצח על ידי המחבלים.
פיגוע התאבדות נגד שיירה של צה"ל סמוך לשער פטמה שליד מטולה ב־19 באוקטובר 1988. 8 חיילי צה"ל נהרגו.
פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה ב־17 במרץ 1992, שהביא למותם של 29 איש, מתוכם 4 ישראלים.
פיגוע תופת בבניין מרכז הקהילה היהודית בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה ב־18 ביולי 1994, שהביא למותם של 86 איש.
ירי רקטות גראד ו"קטיושות" על יישובי הצפון, בייחוד על קריית שמונה ועל נהריה.
לאורך שנות התשעים של המאה העשרים קיים חזבאללה לחימה בכוחות צה"ל בדרום לבנון (בעיקר על ידי הנחת מטעני חבלה וירי ארטילרי), תוך הימנעות מקרבות ישירים מול כוחות ישראליים. לאחר שבישראל הגיעו למסקנה כי הישארות בדרום לבנון מסכנת לשווא את ביטחון חיילי צה"ל, וכי ניתן לפקח על הנעשה בלבנון ולהגן על גבולה הצפוני של ישראל גם ללא הימצאות פיזית בתוכה, הוחלט להחזיר את צה"ל לגבול הבין-לאומי ב־24 במאי 2000.
חטיפת 3 חיילי צה"ל בהר דב ב־7 באוקטובר 2000.
פיגוע ירי סמוך לקיבוץ מצובה ב־12 במרץ 2002 בו נרצחו 6 ישראלים. חזבאללה מכחיש קשר לפיגוע, וישנן טענות שהוא נעשה על ידי אנשי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
מימון והכוונת פיגועי טרור משטחי יהודה, שומרון ועזה.
רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, ב־14 בפברואר 2005, באמצעות מכונית תופת, אף על פי שארגון טרור סורי לקח את האחריות על הפיגוע.
חטיפת שני חיילי צה"ל והריגת שמונה סמוך לזרעית ב־12 ביולי 2006. פעולה זו הביאה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה.
מלחמת לבנון השנייה – לחימה מול צה"ל בלבנון, כולל ירי רקטי תלול מסלול על אוכלוסייה אזרחית בצפון מדינת ישראל.
ירי רקטות ארטילריות מסיבי על יישובי צפון ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה (יולי–אוגוסט 2006), שהביא למותם של 44 אזרחים ולכ-2,000 פצועים.
לחימה במלחמת האזרחים בסוריה לצד כוחותיו של בשאר אל-אסד. בלחימה זו נהרגו כ-1,700 מלוחמי חזבאללה.
הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס ב־18 ביולי 2012: פיגוע התאבדות בבולגריה בו נרצחו 7 אזרחים, בהם 5 ישראלים, שנעשה בשיתוף פעולה של חזבאללה עם משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. מספר שבועות לפני הפיגוע נעצר פעיל חזבאללה בקפריסין כאשר ניסה להכין תשתית לפיגוע נגד יעדים ישראליים באי.
לטענת סעודיה, הארגון היה אחראי על שיגור טיל בורכאן 2 מתימן לעבר ריאד. הטיל יורט על ידי פטריוט.
הארגון השתתף במלחמת חרבות ברזל ולחם מול צה"ל. כתוצאה מתקיפות וירי רקטות וטילים על ידי חזבאללה לעבר ישראל נהרגו 84 חיילים ו-46 אזרחים.
ראו גם

מלחמת לבנון הראשונה
מלחמת לבנון השנייה
אסון השייטת
רצועת הביטחון
סכסוך ישראל-חזבאללה לאחר מלחמת לבנון השנייה
אל-מנאר
יחסי החוץ של חזבאללה
ירוק ללא גבולות
החזית הלבנונית במלחמת חרבות ברזל
Special Force
תיק הגולן
טבעת האש האיראנית
לקריאה נוספת

שמעון שפירא – חזבאללה בין איראן ללבנון, מרכז משה דיין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000 (מהדורה מעודכנת: 2006)
רונן ברגמן – נקודת האל-חזור: המודיעין הישראלי מול איראן וחזבאללה, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2007
דניאל סובלמן, כללי משחק חדשים: ישראל וחזבאללה לאחר הנסיגה מדרום לבנון, מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, אוניברסיטת תל אביב, 2003
מרטין קרמר – פדלאללה: המצפן של חזבאללה, הוצאת מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, אונ' ת"א, 1998
שאול שי – ציר הרשע: איראן, חזבאללה והטרור הפלסטיני, הוצאת מפעלות המרכז הבינתחומי, הרצליה, 2003
אור פיאלקוב, שימוש בזרים על ידי ארגון חזבאללה לביצוע משימות איסוף מידע או לביצוע פיגועי טרור, מב"ט מלמ 87, המרכז למורשת המודיעין, אוקטובר 2020, עמ' 25–27
עבד אלקאדר כנאענה, חזבאללה והגמוניית המקאוומה, הוצאת מאגנס, 2021.
Matthew Levitt, Hezbollah: The Global Footprint of Lebanon's Party of God, Georgetown University Press, 2013
ביאורים

↑  לדוגמה, אזור רכס עלי טאהר שכלל את מוצב הבופור ומוצב דלעת.
↑  על פי חוקת לבנון, על כל החלטת ממשלה להתקבל ברוב של יותר משני שלישים. הענקת שליש לתומכי סוריה בממשלה תיצור מצב בו לאופוזיציה תהיה זכות וטו על כל החלטה.
↑  את האחריות לפיגוע קיבל הג'יהאד האסלאמי, אך מתחקיר שנערך לאחר האסון עלה כי המחבל הגיע מבעלבכ, אחד ממעוזי חזבאללה.
ברטולט ברכט

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1898 אאוגסבורג, הקיסרות הגרמנית, ממלכת בוואריה 
 פטירה:  14 באוגוסט 1956 (בגיל 58) ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית 
 שם לידה:  Eugen Berthold Friedrich Brecht 
 מדינה:  אוסטריה, גרמניה המזרחית, רפובליקת ויימאר, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות דורותיאנשטאדט 
 מקום מגורים:  Chausseestraße 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 שם עט:  Bertolt Brecht, Berthold Larsen 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  אופרה בגרוש, אמא קוראז' וילדיה, הנפש הטובה מסצ'ואן, אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי, חיי גליליאו, מעגל הגיר הקווקזי, עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי 
 בן או בת זוג:  מריאן צוף (3 בנובמבר 1922–ספטמבר 1927)  הלנה וייגל (10 באפריל 1929–14 באוגוסט 1956)   פאולה בנהולצר 
 צאצאים:  שטפאן ברכט, Michel Berlau, ברברה ברכט-של, פרנק בנהולצר, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  פרס השלום הבין-לאומי ע״ש סטלין  star on Playwrights' Sidewalk 
 חתימה:   
 
אויגן ברטולד (ברט) פרידריך ברכט (בגרמנית: Eugen Berthold Friedrich Brecht, ‏האזנהקובץ:De-Eugen Berthold Friedrich Brecht.oga‏Ⓘ‏; 10 בפברואר 1898 – 14 באוגוסט 1956), ידוע כברטולט ברכט (Bertolt Brecht, ‏האזנהקובץ:De-Bertolt Brecht.ogg‏Ⓘ‏) היה מחזאי, במאי ותאורטיקן תיאטרון ומשורר גרמני. מהבולטים שבמתנגדי המשטר הנאצי.
תאוריה תיאטרונית

ברכט נודע בזכות התאוריה התאטרונית המגולמת במושג "להרשטוקה" (בגרמנית: Lehrstücke) (אנ'), שניתן לתרגמו כ"מחזות לימודיים". ברכט נחשב כבורא "התיאטרון האפי", יחד עם ארווין פיסקטור. לפי הגדרותיו, מחזה אינו צריך לעורר בצופים תגובה רגשית של הזדהות עם הפעולה אלא לעורר מחשבה והרהור רציונלי, ובחינה ביקורתית של האירועים המתרחשים על הבמה. לצורך כך ביקש ברכט ליצור "אפקט ניכור" (Verfremdungseffekt) בין הצופה למתרחש על הבמה, באמצעות אזכור חוזר ונשנה כי המחזה אינו ייצוג של המציאות ואינו המציאות עצמה (היעדר "קיר רביעי"). כך, לדוגמה, במחזותיו השחקנים אינם דבקים במשחק ריאליסטי אלא במחוות מוגזמות (משחק ברכטיאני), פונים אל הקהל ישירות, מחליפים תלבושות ואביזרים מול הקהל, התאורה אינה מציאותית והתפאורה סמלית ולעיתים מלאכותית במכוון.
בשנות האנסמבל הברלינאי שינה ברכט את טעמו במידת מה, במיוחד כאשר נוכח כי למרות הניסיון ליצור אפקט של ניכור, ישנה הזדהות עצומה של הקהל עם ההתרחשות על הבמה גם אם זו אינה ריאליסטית. ההזדהות עם אמא קוראז' ועם קתרין במחזה "אמא קוראז' וילדיה" או עם הדרמה העזה של "מעגל הגיר הקווקזי" אינם תוצאה של הרהור הגיוני. המחזות האופייניים שביים ברכט במסגרת האנסמבל גם אינם בנויים כתמונות נפרדות, מקוטעות ומלאכותיות והרצף הסיפורי מודגש בהם. במובן זה, אפשר לראות בבימוי וברעיונות הברכטיאניים המאוחרים מעין "תיאטרון סמלי", הקרוב ברוחו לתיאטרון השייקספירי יותר מאשר לתיאטרון המדגיש ניכור.
טענות על העתקה

במהלך השנים שבו ועלו טענות כי ברכט נעזר במידה זו או אחרת במחזותיו בטקסטים שכתבו אחרים. הטענות נחלקות בדרך כלל לשני סוגים עיקריים: טענות שברכט "שאל" למחזותיו קטעים שנכתבו על ידי סופרים ומשוררים אחרים; וטענות שברכט אימץ כשלו יצירות של יוצרים אחרים (שלא פורסמו).
הטענות מן הסוג הראשון קלות יחסית להוכחה. ידוע כי ברכט שילב במחזותיו השונים קטעים מפול ורלן וארתור רמבו (ב"ג'ונגל הערים"), רודיארד קיפלינג (במיוחד ב"אופרה בגרוש"), פרנסואה ויון ואחרים; וכן כי הציג מספר פעמים עבודות עיבוד שעשה על פי תרגומים אחרים לגרמנית כאילו היו תרגומיו שלו. כך, לדוגמה, "יוהנה הקדושה של המכלאות" גונבת רעיונות וקטעים שלמים מ"ז'אן דארק" ו"מייג'ור ברברה" של ג'ורג' ברנרד שו, "אופרה בגרוש" כוללת שירים מתורגמים של קיפלינג, "האומר הן" משתמש בקטעים שלמים מתרגומו של ויילי למחזה הסיני "ההשלכה לעמק" (או "טאניקו"), ו"מעגל הגיר הקווקזי" כולל שירים של גריגול רובכידזה, המשורר הגאורגי הגולה.
הטענות מן הסוג השני חמורות הרבה יותר באופיין וקשות להוכחה. בספרו השערורייתי "חייו ושקריו של ברטולד ברכט" טוען ג'ון פיוג'י – מייסד ועורך "שנתון ברכט" המכובד – כי כמעט כל מחזותיו ויצירותיו של ברכט הם, למעשה, פרי יצירתן של אליזבת האופטמן ומרגרטה שטפין, ובמידה פחותה של רות ברלאו. אף שגישתו של פיוג'י לברכט עוינת בעליל ולעיתים גובלת בהטיית עובדות, ולמרות הסתייגויות חריפות של מספר חוקרים, ביניהם כאלו המצוטטים בספרו, הטענות עודן מקובלות בקרב חוקרים רבים[דרוש מקור].
פיוג'י, מגובה בחוקרים אחרים, מצביע על כך שחלקים מסוימים של "אופרה בגרוש", עיקרו של המחזה "סופטוב", רוב הסיפורים הברלינאים של ברכט, כמה מהשירים ב"ספר התפילות", חלקים נכבדים מ"האומר הן", "אדם הוא אדם" ו"יוהנה הקדושה של המכלאות" וחלקים מ"מהגוני" נכתבו למעשה על ידי האופטמן. במקרים בהם היה מדובר בתרגום (ולעיתים קרובות, בתרגום ללא קרדיט) הכרחי לשער שהכתיבה בוצעה על ידי האופטמן, כיוון שברכט שלט בגרמנית בלבד. פיוג'י מביא קטעים מתרגומים של האופטמן מוויילי ששולבו ב"האומר הן" המועתקים מילה במילה על ידי ברכט ומוצגים כשלו.
עדות משמעותית אחרת, המעוגנת בחוזים של חלוקת הכנסות מהצגה, היא שהמחזה "האדון פונטילה ומשרתו מאטי" מבוסס למעשה על מחזה קיים של ואוליוקי הפינית, עמו ערכו ברכט ופמלייתו הכרות בשנת 1941. וכן שרות ברלאו הייתה שותפה לכתיבת "חזיונות סימון משאר" (יחד עם ליון פויכטוונגר).
בעייתיות הרבה יותר הן טענותיו של פיוג'י ביחס לחלקה של מרגרטה שטפין בכתיבת מחזותיו של ברכט. שטפין נפטרה ברוסיה, זמן קצר לפני הגירתו של ברכט לארצות הברית, כאשר רוב המחזות שלכתיבתם תרמה היו עדיין בשלב של כתבי יד ורק חלק קטן מהם הושלם. כאן, כמו במקומות אחרים, מסתמך פיוג'י על עדויות נסיבתיות, כמו השתנות פתאומית במבנה היצירות הברכטיאניות, שימוש במקורות שלא היו נגישים לברכט (במיוחד בגלל מחסומי שפה), יצירות אוטוביוגרפיות למחצה של שטפין, המעלות נושאים שונים המרמזים לניצול מצד ברכט, וכן הלאה.
רשימת יצירות ותרגומיהן לעברית

השיר עץ השזיפים בארבעה תרגומים של בנימין הרשב, שמעון זנדבנק, עמוס נוי ורונן סוניס, באתר הארץ, 11 ביולי 2023
לקריאה נוספת

חנה ארנדט, על ברטולט ברכט, ת"א: רסלינג, בחר וערך יצחק לאור, מגרמנית: נועה קול, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
יעקב מלכין, מבוא לצ’פלין וברכט: ההנאה כקנה מידה להערכת אמנות, פאן, 1966. (הספר בקטלוג ULI)
ג'ון פיוג'י, חייו ושקריו של ברטולד ברכט, הוצאת דביר, תרגם: מרדכי ברקאי, 2001. (הספר בקטלוג ULI)
איליין פיינסטיין, לאהוב את ברכט, הוצאת הד ארצי, מאנגלית: ורדה ירושלמי, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
ז'אק-פייר אמט, המאהבת של ברכט, הוצאת עם עובד, מצרפתית: תהילה מישור, 2008. (הספר בקטלוג ULI)
שלמה יניב, הבלדה העברית בת זמננו – מסורת וחידוש, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 1999, הפרק "ברכט יוצר הנוסח של הבלדה החדישה: תבניות ותשתיות בשירתו ובמחזותיו", עמ' 157–184. (הספר בקטלוג ULI)
Ronald Hayman, Brecht: A Biography, Weidenfeld & Nicolson, 1983. (הספר בקטלוג ULI)
John Willett (ed.), Hugh Rorrison (translator), Bertolt Brecht Journals, 1934-55, Bloomsbury Methuen Drama, 1973. (הספר בקטלוג ULI)
Margaret Eddershaw, Performing Brecht: Forty Years of British Performances, Routledge, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
Stephen Unwin, A Guide to the Plays of Bertolt Brecht, Methuen, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
Laura Bradley, Brecht and Political Theatre: the Mother on Stage, Clarendon, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
J. Chris Westgate (ed.), Brecht, Broadway and the United States Theatre, Cambridge Scholars Publications, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
Tom Kuhn (et al, ed.), Brecht on Performance: Messingkauf and Modelbooks, Bloomsbury Academic, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2 3 4  ג'ון פיוג'י, חייו ושקריו של ברטולד ברכט, הוצאת דביר, תרגם מרדכי ברקאי, 2001.
↑  Review of John Fuegi (Harper Collins. 732 pp) By Dave Riley,, 20 March 1995
↑  אברהם עוז, על "ספר ברכט" של כתב העת מטעם, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259175105171  PLWABN: 9810585152805606  BIBSYS: 90051140  BNC: 000036160  BNE: XX1150786  BnF: cb11893857f (data)  CANTIC: a10436923  CiNii: DA00463235  GND: 118514768  HDS: 011636  ICCU: CFIV001172  ISNI: 0000 0003 6863 6577  LCCN: n79018801  LNB: 000002615  MusicBrainz: 95fb3a0c-fc74-4f51-acba-bbe5b3a78e32  NDL: 00434255  NKC: jn19990001059  NLA: 35021554  NLG: 62021  NLK: KAC199603342  NSK: 000102087  NTA: 068361718  RERO: 02-A003040069  SELIBR: 179056  SNAC: w67082kg  SUDOC: 028208617  TLS: Bertolt_Brecht  Trove: 795713  ULAN: 500220023  VcBA: 495/147997  VIAF: 2467372   WorldCat (עם VIAF): 2467372 
פסל בדמות ברכט בברלין
שלומית ברנע פרגו

שלומית ברנע פרגו (נולדה ב-23 במרץ 1958) היא משפטנית ישראלית, המכהנת כיועצת המשפטית למשרד ראש הממשלה מאז שנת 2003.
ביוגרפיה

ברנע פרגו נולדה בפתח תקווה להורים ניצולי השואה. היא התחנכה בתיכון שק"ד בקיבוץ שדה אליהו. בשנת 1976 התגייסה לחיל-הים ושירתה בבסיס 'דולפין' בא-טור. את שירות המילואים עשתה בחיל הים ובמל"ח.
ברנע פרגו היא בעלת תואר ראשון (משנת 1983) ושני (משנת 2002, בהצטיינות) במשפטים, מטעם אוניברסיטת בר-אילן. מעת קבלת רישיון עריכת דין, בחודש אוקטובר 1984, עבדה ברנע פרגו במשרדי עורכי דין במגזר הפרטי ובפרקטיקה פרטית. עיקר עיסוקה התמקד בתחומי המשפט המסחרי, המשפט התאגידי, דיני מקרקעין ודיני רשויות מקומיות, לרבות ליטיגציה בכל הערכאות.
בשנת 1998 החלה ברנע פרגו לעבוד בשירות המדינה בתפקיד סגנית בכירה ליועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה, ובשנת 2003 מונתה לתפקיד היועצת המשפטית למשרד ראש הממשלה.
בשנים 2002–2014 כיהנה ברנע פרגו כדירקטורית מטעם המדינה בחברת החשמל לישראל בע"מ, ומשנת 2014 היא מכהנת כחברה מטעם המדינה במליאת הרשות לניירות ערך.
ברנע פרגו מרצה במסגרות אקדמיות ומקצועיות במגוון נושאים כדוגמת: ממשל תאגידי, עבודת הדירקטוריון, עבודת ועדת הביקורת, עבודת הממשלה ולעבודת היועץ המשפטי בשירות המדינה, ובמגוון נושאים נוספים.
בשנת 2011 הכריזה הוועדה לבחירת שופטים על ברנע פרגו כמועמדת לשיפוט בבית המשפט המחוזי.
החל משנת 2019, החלה להרצות באוניברסיטת רייכמן בקורס "היועץ המשפטי של המשרד הממשלתי הלכה למעשה".
היועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה

בשנת 1998 החלה ברנע פרגו לעבוד בשירות המדינה בתפקיד סגנית בכירה ליועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה. בשנת 2001 מונתה לתפקיד היועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה בפועל, ובשנת 2003 נבחרה לתפקיד היועצת המשפטית למשרד ראש הממשלה.
ברנע פרגו החלה את עבודתה בלשכה המשפטית של משרד ראש הממשלה במהלך תקופת כהונתו הראשונה של ראש הממשלה בנימין נתניהו (1996-1999), ומאז המשיכה להעניק ברציפות ייעוץ משפטי למשרד ראש הממשלה תחת כהונתם של ראשי הממשלה הבאים: אהוד ברק (1999-2001), אריאל שרון (2001-2006), אהוד אולמרט (2006-2009), ובנימין נתניהו (החל משנת 2009).
במקביל לתפקידה במשרד ראש הממשלה, ברנע פרגו הייתה ועודנה אחראית לייעוץ המשפטי של משרדי ממשלה נוספים, כדלקמן: משרד התפוצות (בשמו דאז: המשרד לירושלים והתפוצות) (2009-2013); המשרד לשוויון חברתי (בשמו דאז: המשרד לאזרחים ותיקים) (2007-2013); המשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה (משנת 2006); המשרד לענייני מודיעין (משנת 2009); המשרד לירושלים ומורשת (משנת 2015).
במהלך חודש מאי 2024 העידה בבית המשפט המחוזי בירושלים בתיק 1000 נגד בנימין נתניהו ואמרה כי רוה"מ לא התייעץ איתה בנוגע לקבלת מתנות אישיות מחברים ומקורבים.
בדצמבר 2024 הודיעה על פרישה מהתפקיד אחרי 24 שנה