אל-הורות
אל־הורות ופמיניזם

ההתייחסות לאימהות ולעבודת האימהות (mothering) בתיאוריה הפמיניסטית היא מורכבת ומתפרסת על פני קצוות קיצוניים: מתפיסת האימהות כמקור כוחן העיקרי של הנשים ועד לתפיסה כי התפקיד האימהי, פריון, היריון וגידול ילדים הם גורמים דכאניים עבור נשים.
ממחצית המאה ה-19, בתקופת הגל הראשון של הפמיניזם, פעילות פמיניסטיות העלו את הרעיון כי, לאימהות ולגידול ילדים שלא מרצון, יש חלק מכריע בדיכוי נשים ובשל כך הבחירה מתי והאם להרות אמורה להיות נתונה להחלטתן של נשים בלבד. עם זאת, בפועל הן לא הצליחו להתנקות מהתפיסות שהושרשו לגבי מוסד האימהות. כך, בסוף המאה ה-19 הימנעות של אישה מאימהות עדיין נתפסה כבחירה בערוץ שהוא פחות אצילי.
בזרמים הרדיקליים של הגל השני של הפמיניזם, נשמעו כבר קולות, שביקרו את מוסד האימהות כמוסד פטריארכלי, המשמר את מעמדן הנמוך והכנוע של נשים. הראשונה שעסקה ביסודיות באפשרות סירובן של נשים להפוך לאימהות עוד לפני תחילתו של הגל השני הייתה סימון דה בובואר. בובואר טענה כי הגוף הנשי הוא המקור העיקרי לאי חירותן של נשים וכי פירושה של האימהות היא הגשמת תפקיד ביולוגי נטול כל חירות. היא התייחסה למצב ספציפי של חינוך ומוסכמות, שקישרו בין נשים לטבע ובכך הצדיקו את נחיתותן, ועודדה נשים להתעלות מעל הסללה זו ולהתוודע לעצמן כסובייקטיות חושבות, עצמאיות ומוסריות בעלות קיום בעל ביסוס משל עצמו. בובואר הציעה לנשים להשיג חופש ועצמאות על ידי סירוב להפוך לאימהות. לצד הביקורת הקשה, בובואר תמכה ברעיון האימהות אם נשים יבחרו בו מתוך חירות ובחברה שלא תותיר אותן לבד במלאכה.
כחמש עשרה שנים לאחר פרסום כתביה של בובואר, פרסמה בטי פרידן את סיפרה "המסתורין הנשי", בו טענה כי נשים איבדו את זהותן העצמית בעת תפקודן כאימהות ועקרות בית. לטענתה, על אף שנשים רבות עסקו בשאלה בנוגע לתפקידן ומהותן, בעיה זו נתפסה כבעיה אישית לא לגיטימית ולא כבעיה חברתית ולכן הושתקה והובילה לבדידות וייאוש בקרב נשים רבות. ספר זה סימן את תחילתו של הגל השני בפמיניזם, אשר הוביל לטלטלה נוספת בעולמן של רעיות ואימהות אמריקאיות משכילות, לבנות, תושבות הפרברים וממעמד הביניים. בתקופה זו רווחה הגישה לפיה עיקר הדיכוי של נשים קשור למהות הביולוגית של הולדה, ולכן הבחירה לא ללדת נתפשה כבחירה הפמיניסטית האידיאלית. הוגות וסופרות של התנועה הזו הרבו לתאר אוטופיות שבהן רבייה תתרחש באופנים חוץ-גופיים, ביניהן שולמית פיירסטון בספרה הדיאלקטיקה של המין, וכן מארג' פירסי בספרה Woman on the Edge of Time. פיירסטון תיארה את האימהות כחלק מהכניעות של מה שהיא כינתה "המעמד המיני", אשר צומח מתוך ההבדלים הביולוגיים בין נשים לגברים שמובילים ל"רודנות רבייה". לפיה, רודנות זו באה לידי ביטוי בכך שנשים ואימהות מצויות במעמד של שפחה שמתחזקת את קיומו של המין האנושי בכדי שהגברים יוכלו לצאת לעבוד. אם כן, בדומה לבובואר, גם פיירסטון האמינה ששחרור חברתי של נשים תלוי בשחרורן מכבלי גופן ולכן גם מאימהות. כאמור, התפיסה הפמיניסטית בנוגע לאימהות היא מורכבת, ובאותן שנים, נשים רבות הזדהו עם העמדה הפמיניסטית אך לא היו מוכנות לוותר על האימהות. דורותי דינרסטיין למשל, הציגה את הנשים כשליטות הבית, ואת ההשפעה של האימהות על ילדיהן כדבר חיובי וכמקור לכוח.
הפמיניזם הליברלי הציג תמונה חלופית לאימהות המקובלת - במקום דחייה של האימהות, בחינתה מחדש מנקודת מבטן של נשים. אחד הספרים ששינו תפיסות לגבי האימהות הוא ספרה של אדריאן ריץ', "ילוד אישה", שהתפרסם ב-1976, ובו ריץ' הבחינה בין אימהות כמוסד לבין אימהות כחוויה. לפי ריץ', בעוד שמוסד האימהות פירושו אימוץ תפקיד חברתי ולא אישי, חווית האימהות כוללת את בחירתה הפרטית של אישה להיות או לא להיות אמא, תחושותיה כלפי ילדיה והקשר הפיזי, הרגשי והנפשי עימם. הבחנה זו מאפשרת שחרור מההיבטים הדכאניים של האימהות ומקנה משמעות וערך לאימהות החוויתית ולקשר אם-ילד. אם כן, בגל השלישי של הפמיניזם והלאה, הגישה הרווחת היא אידאולוגיית הבחירה, שמעלה על נס את האפשרות של נשים לבחור בחירות משמעותיות לחייהן, ובהן גם אם, כיצד או מתי להתרבות. בגל השלישי הפכה הבחירה באל-הורות לכדי זהות (באנגלית המונח המתאר הוא Childfree, או "חופשי מילדים", והוא משמש גם בקהילות שקמות סביב הנושא וגם באקדמיה). לצד זאת, ניתן לראות גם היום ביקורות על נשים שבוחרות לא להיות אימהות, כולל ביקורות פמיניסטיות.