stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשלים (היאחזות נח"ל)
פירוק ההיאחזות

למרות רצונם של חברי גרעין הנח"ל לחזור וליישב את המקום בפרק השל"ת של שירותם, היו מי שהתנגדו לכך. יוסף ויץ, ממנהלי הקק"ל, היה סבור כי מבחינה חקלאית הקרקע באזור לא פורייה ואין בה מקורות מים. אמנם התפקיד הביטחוני חשוב אך יישוב תושבי קבע במקום יהיה לדבריו "משמר צבאי נצחי" – ה"אדמה שראויה לעיבוד מועטה ומפוזרת ומלוחה ברובה. אקלים שחון ומשקעים מתחת למאה מ"מ בשנה ... אין הצדקה להפריש לשם מים מבחינה כלכלית ומתנחלים באזורים אלו היוו נטל על קופת המדינה". עקב כך חשב ויץ שעדיף להשאיר את ההיאחזויות במתכונת צבאית שבה מתחלפים החיילים כל חצי שנה, ולא להפכה ליישוב קבע.
ההיאחזות פורקה לאחר שנתיים על הקרקע כיוון שלא היו הצדקות ביטחוניות מספיקות או כלכליות להחזיקה. מבחינה כלכלית החקלאות לא הצליחה להתפתח, היו חסרים מקומות עבודה, ולא היה גורם שלחץ על מימון צינור המים להיאחזות. למרות ניסיונותיהם של הגרעינים המיישבים לעשות חקלאות ולאגור מים, לא היו מספיק שיטפונות או מקורות מים טבעיים שיאפשרו גידולים, מחיר המים היה גבוה והצינור שתוכנן לא הגיע לידי מימוש. ההיאחזות היוותה נטל כלכלי כבד על הסוכנות. לאחר שהיה נראה שאין איום ביטחוני ממשי אחרי מבצע קדש, ביטול ה"מפורז" והקמת כוח חרום של האו"ם, הוחלט להפסיק את התזרים התקציבי. אפשר להניח שהקמתו של מחנה שבטה במקום גם כן תרמה להפחתת הלחץ הביטחוני.
למרות התנגדותם של בן-גוריון שרצה ליישב את אזורי הספר בנגב, של הקיבוץ המאוחד שביקשו גם כן לחזק את התיישבות הנגב ושל הנח"לאים שביקשו לחזור ולשבת באשלים כישוב קבע, ההיאחזות פונתה ב-16 במאי 1958.
בשנת 1979 הוקם במקום יישוב קהילתי שנקרא גם הוא אשלים. בכניסה ליישוב ניתן לראות את שרידי הדיר מתקופת ההיאחזות.
לקריאה נוספת

יאיר דואר (1992), לנו המגל הוא החרב (הקישור אינו פעיל), תל אביב, יד טבנקין.
זאב זיוון (2012), מניצנה עד אילת - סיפורו של הנגב הדרומי 1949–1957, אוניברסיטת בן-גוריון, מכון בן-גוריון לחקר ישראל וציונות.
זאב צור (1983), הקיבוץ המאוחד בישובה של הארץ, כרך ג' 1949–1960, מכון טבנקין.
הערות שוליים

↑  שני יישובי נח"ל הוקמו בנגב הרחוק, חרות, 19 ביוני 1956
שרידי דיר הכבשים מהיאחזות הנח"ל על רקע היישוב החדש. ההיאחזות ישבה על הגבעה המגודרת מצד ימין
בטי מחמודי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביוני 1945 (בת 79) אלמה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  לא בלי בתי 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 צאצאים:  Mahtob Mahmoody 
 פרסים והוקרה:  פרס הקוראים לספר ההולנדי (1992) 
 
בטי מחמודי (באנגלית: Betty Mahmoody‏; נולדה ב-9 ביוני 1945) היא סופרת אמריקאית, הידועה בעיקר בשל ספרה "לא בלי בתי", ובשל הסרט בעל אותו השם המבוסס עליו. היא משמשת כנשיאה וכמייסדת של ארגון "עולם אחד: עבור הילדים", ארגון השואף לקדם הבנה בין תרבויות ולהציע ביטחון והגנה לילדים להורים בני תרבויות שונות.
לא בלי בתי

ספרה "לא בלי בתי" מתאר את חוויותיה בשנים 1986-1984, תקופה בה עזבה את מישיגן, ארצות הברית, ונסעה עם בעלה, אמריקני ממוצא איראני ובתם המשותפת, לאיראן. למחמודי הובטח כי הם ייסעו לביקור קצר, אך משהגיעו הוחזקו היא ובתה במדינה בניגוד לרצונן. מחמודי השאירה את שני בניה מנישואים קודמים בארצות הברית.
על פי הספר, נסעו היא ובעלה, סייד בוזורג מחמודי, ובתם מהטוב, לאיראן באוגוסט 1984. בעלה הבטיח לה שמדובר בביקור בן שבועיים של משפחתו בטהראן, אולם משחלפו שבועיים, סירב בוזורג לאפשר למחמודי ובתם לעזוב את המדינה. מחמודי נלכדה בתוך תרבות עוינת לאמריקאים, במשפחת בעלה העוינת לה, תחת שליטתו של בעלה המתעלל. לפי הספר, בעלה של מחמודי הפריד בינה ובין בתה מאתוב במשך שבועות, הכה אותה ואיים כי יהרוג אותה אם תנסה לברוח.
לבסוף ברחה מחמודי עם בתה. ספרה מתאר את בריחתן לאורך מאות קילומטרים עד לגבול עם טורקיה השכנה, ואת העזרה שקיבלו מאיראנים רבים.
ספרים נוספים

מחמודי קיבצה סיפורים על הורים נוספים שבני זוגם הזרים הפרידו בינם לבין ילדיהם בספרה "למען אהבת ילדי".
בוזורג מחמודי

בשנת 2002 יצא סרט דוקומנטרי בשם "בלי בתי" בהשתתפות בעלה לשעבר של מחמודי, בוזורג מחמודי. הסרט, שהופק על ידי אלקסיס קורוס, פיני ממוצא איראני, מציג התנגדויות לספרה של מחמודי ולטענותיה בו.
ב-23 באוגוסט 2009 נפטר בטהראן בוזורג מחמודי, והוא בן 70. סוכנות הידיעות האיראנית IRNA ציטטה את אחיינו, מג'יד גודסי, שטען כי הוא נפטר בבית החולים כתוצאה מבעיות בכליות ומסיבוכים נוספים.
ארי אבנר

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1925 קובנה, ליטא 
 פטירה:  17 בפברואר 2012 (בגיל 86) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ארי אבנר (כ"ד בתמוז תרפ"ה, 16 ביולי 1925 – כ"ד בשבט תשע"ב, 17 בפברואר 2012) היה מראשוני השידור העברי, חבר האקדמיה ללשון העברית, עורך, מתרגם ומבקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה

אבנר נולד ב-1925 בקובנה בירת ליטא, בנם של העיתונאי והסופר זלמן טראוב והזמרת יוכבד טראוב לוריא. בקיץ 1936 עלה לארץ ישראל עם הוריו, והמשפחה התיישבה בחיפה. בארץ היה אביו מנהל סניף עיתון "דבר" בחיפה. למד בגימנסיה ביאליק בעירו.
היה חבר ב"הגנה". היה מראשוני השידור העברי, בתחנת קול ירושלים, שהפכה לימים לקול ישראל.
משנת תש"ד (1944) ועד פרוץ מלחמת העצמאות למד פילוסופיה, ספרות עברית ולשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנותיה הראשונות של המדינה עבד במשרד החוץ בארץ ובצירות ישראל בבלגרד. בתחילת שנות השישים שימש שליח בלונדון של ארגון "בר" להעלאת יהודי ברית המועצות.
היה ממקימי מפלגת רפ"י של דוד בן-גוריון. שימש כותב הנאומים של ראש הממשלה לוי אשכול. היה יועץ מדיני בשגרירות בלונדון.
אבנר היה ממקימי הטלוויזיה ורשות השידור. שימש כתב, עורך ומגיש חדשות. היה ממקימי מחלקת החדשות של קול ישראל וממובילי דרכה. היה יועץ בכיר למנהלי רשות השידור לדורותיהם.
היה מתרגם, עורך ומבקר ספרות. בין היתר תרגם לעברית סונטות של שייקספיר. שימש עורך ב"אנציקלופדיה יודאיקה" ברוסית. לימד במסלול עריכת לשון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת תש"ן נבחר לחבר האקדמיה ללשון העברית, ופעל ברבות מוועדותיה. היה חבר ועדת המינוח המרכזית וּועדת הדקדוק, חבר ויו"ר של הוועדה למילים בשימוש כללי, ובה שיתף פעולה עם אורי סלע שהכיר בילדותו על סיפון האונייה שהביאתם ארצה, וכן היה חבר בוועדה למונחי משפט. כמו כן היה נציג האקדמיה במליאת רשות השידור.
בשנת 1958 נישא אבנר לעדינה ספיר, צאצאית למייסדי ראש פינה (משפחת בלום), לאחר שנפגשו בניו יורק בזמן שהיא עבדה כמזכירה בקונסוליה הישראלית בניו יורק והוא היה כתב קול ישראל באו"ם. עדינה עבדה כטכנאית רנטגן ונפטרה ביוני 2004; בנם הוא מאמן השחייה ברי אבנר.
ארי אבנר נפטר ב-2012 בירושלים, עיר מגוריו. הותיר את בנו ומשפחתו.
תרגומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מ' באחטין, הדיבר ברומן, תל אביב תשמ"ט (מרוסית)
ג' קונראד, הסוכן החשאי, תל אביב 1981 (מאנגלית)
עיתונות-המחתרת היהודית בוורשה (תרגומים מיידיש), כרכים ראשון ושני, ירושלים תש"מ
הערות שוליים

↑  על אמו ראו: גרשון אלימור, ילדת ההרים, דבר, 5 באוגוסט 1965 (עם גילוי המצבה); על אביו: ש. רזניק, זלמן טראוב, דבר, 14 בנובמבר 1965 (נקרולוג).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301590305171  ISNI: 0000 0000 6875 9890  LCCN: no2024035341  NTA: 317605291  VIAF: 311302450   WorldCat (עם VIAF): 311302450
ארי בן-מנחם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בנובמבר 1928 (בן 95) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  גאופיזיקה, מתמטיקה שימושית
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 מנחה לדוקטורט:  פרנק פרס, הוגו בניוף 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 תלמידי דוקטורט:  מרטין רוזנמן, משה ישראל, משה ורד 
 תרומות עיקריות
 מחלוצי הסייסמולוגיה בישראל
 
ארי בן מנחם (Ari Ben-Menahem; נולד ב-4 בנובמבר 1928) הוא פיזיקאי, מתמטיקאי והיסטוריון של המדע ישראלי, פרופסור אמריטוס לגאופיזיקה ולמתמטיקה שימושית במחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן, מחלוצי הסייסמולוגיה בישראל.
קורות חיים

נולד בברלין למשה בן-מנחם (שלנגר), משורר, סופר ומחנך. עלה לארץ ישראל ב-1934. סיים לימודי תואר שני באוניברסיטה העברית ב-1954. בשנת 1954 היה הראשון שהפעיל מערכת מדידה סייסמולוגית בישראל.
בשנת 1958 עזב ללימודים במכון הטכנולוגי של קליפורניה שם קיבל דוקטורט ב-1961. ב-1964 חזר ארצה ומונה לפרופסור לגאופיזיקה ומתמטיקה במכון ויצמן. היה פרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד, MIT ואוניברסיטת פריז. בין השנים 1975 ל-1990 היה ראש המחלקה לגאופיזיקה. כמו כן מילא את תפקיד הסייסמולוג הראשי בישראל. לאורך השנים פרסם כ-150 מאמרים ושני ספרי לימוד.
בן מנחם חקר תופעות גאולוגיות ואסטורונמיות שהתרחשו בתנ"ך כמו רעידת אדמה, ליקוי חמה, סופרנובה ושביטים, ובעזרת ניתוח לאחור של תופעות אלה ניסה לייצר כרונולוגיה לאירועים תנ"כיים.
בשנת 2009 יצא לאור ספרו המונומנטלי "Historical encyclopedia natural mathematical sciences" בו הוא סוקר את התפתחות המדע מימי היוונים ועד לימינו. הספר הוא בן 6,000 עמודים ויצא בשישה כרכים.
נשוי לבתיה ומתגורר ברחובות.
אחיו אסף בן-מנחם הוא אמן ומשורר.
ספריו

Seismic Waves and Sourcesby Ari Ben-Menahem, Sarva Jit Singh, Courier Dover Publications 1998
Vincit Veritas: A Portrait of the Life and Work of Norman Abraham Haskell, 1905-1970
Historical encyclopedia natural mathematical sciences
קורות חיים ופרסומים

קורות חיים באתר מכון ויצמן
רשימת פרסומים באתר מכון ויצמן
ארנה סיהבו

| --- | --- |

ארנה סיהבו
 לידה:  22 בנובמבר 1889 האימפריה הרוסית (1883–1917) וירולהטי, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית
 פטירה:  12 ביוני 1963 (בגיל 73) פינלנד הלסינקי, פינלנד
 מקום קבורה:  בית הקברות הייטניימי 
 מדינה:  פינלנד 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  צבא פינלנד
 תקופת הפעילות:  1914–1953 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים הפינית מלחמת העולם השנייה (מלחמת החורף, מלחמת ההמשך)
 עיטורים
 הצלב הגדול של מסדר צלב החירות (30 במאי 1953)  מסדר לאקפלסיס  צלב הברזל, דרגה שנייה  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  מסדר שלושת הכוכבים, דרגה ראשונה  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב הכבוד  מסדר החרב - מפקד הצלב הגדול  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  אביר הצלב הגדול של מסדר הכתר האיטלקי  Medal of Merit, 2nd Class, of the Cross of Liberty  אביר הצלב הגדול של הוורד הלבן של פינלנד  Memorial medal of the War of Liberation  Cross of Liberty, 1st Class with star  צלב החירות, דרגה 2  Cross of Liberty, 1st Class  1st Class of the Order of the Cross of the Eagle 
 
ארנה סיהבו (בפינית: Aarne Sihvo;‏ 22 בנובמבר 1889 – 12 ביוני 1963) היה גנרל פיני שהשתתף במלחמת האזרחים הפינית, מלחמת החורף ומלחמת ההמשך. כיהן שתי קדנציות כמפקד העליון של הצבא הפיני.
ביוגרפיה

סיהבו נולד ב-22 בנובמבר 1889 בווירולהטי שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. ב-1910 הוא סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת הלסינקי. ב-1914 הוא הצטרף לתנועת יגר - ארגון של צעירים פינים שהתנגדו לשלטון הרוסי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא עבר את הגבול לגרמניה והתגייס לצבא הקיסרי הגרמני. בנובמבר 1915 הוא חזר לפינלנד כדי לגייס חברים נוספים בתנועת היגר לצבא הגרמני. במאי 1916 הוא חזר לגרמניה ולחם בחזית המזרחית. בתחילת 1918 הכריזה פינלנד על עצמאות, וכמעט מיד פרצה בה מלחמת אזרחים בין הצבא הלבן שנתמך בידי הגרמנים, לצבא האדום שנתמך בידי הסובייטים. סיהבו התגייס למשמר הלבן ופיקד על כוחות במהלך המלחמה. לאחר המלחמה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-3.
סיהבו לא הסתדר בצבא הפיני החדש. מרבית קציני הצבא הפיני היו בעלי אוריינטציה גרמנית חזקה, ותמכו בהפיכתה של פינלנד לממלכה וסאלית של הקיסרות הגרמנית. סיהבו לעומת זאת, תמך ברפובליקה פינית דמוקרטית ועצמאית. ב-1919 הוא נבחר כחבר הפרלמנט הפיני מטעם המפלגה הפרוגרסיבית הלאומית. ב-1920 הוא פרש מהפרלמנט וחזר לצבא. הוא נשלח כנספח צבאי לצרפת ושווייץ. ב-1921 הוא חזר לפינלנד ומילא תפקידי ניהול בכירים. ב-1923 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית. ב-1925 הוא נשלח לאיטליה כראש משלחת קצינים פינים לאקדמיה הצבאית האיטלקית. ב-21 במאי הוא חזר לפינלנד ומונה לממלא מקום המפקד העליון של הצבא הפיני. ב-1928 המינוי שלו הפך לקבוע. הוא כיהן בתפקיד עד תחילת 1933. לאחר מכן שימש כמפקח הכללי של הצבא עד 1938, אז מונה למפקד ההגנה האזרחית. הוא שימש כמפקד ההגנה האזרחית במהלך מלחמת החורף כנגד הסובייטים. ב-1941 הוא עבר לשמש כמפקד הגנת הנ"מ של צבא פינלנד ופיקד עליה במהלך מלחמת ההמשך.
ב-3 ביוני 1946 הוא מונה לקדנציה נוספת בתפקיד מפקד הצבא הפיני, ועזר לשקם אותו לאחר המלחמה. הוא סיים את תפקידו ב-31 במאי 1953 ופרש מהצבא. הוא נפטר בהלסינקי ב-12 ביוני 1963.
אתר (אקולוגיה)

אתר (Site) הוא שטח קטן שבו, מבחינת האורגניזם, יש תנאים פיזיים אחידים במידה רבה; או שטח קטן שבו הגורמים שמשפיעים על האורגניזם אחידים במידה מרובה והפרטים החיים בו נמצאים באינטראקציה ישירה האחד עם השני ומחלקים ביניהם את אותו מאגר של משאבים. וגם - תחום החיים של פרט בוגר אחד.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנה סארינן

ארנה סארינן (בפינית/שוודית: Aarne Saarinen; ‏ 5 בדצמבר 1913 - 13 באפריל 2004) היה יושב ראש  המפלגה הקומוניסטית של פינלנד בין השנים 1966–1982, מחלוצי האירו-קומוניזם, המגמה של מפלגות קומוניסטיות במערב להתנתק מן ההגמוניה של ברית המועצות.
תולדות חייו

סארינן נולד בכפר סמוך להלסינקי בקהילה של פינים שוודים והתחנך בשוודית, עד מעבר המשפחה לבירה בגיל 14, לא ידע כלל פינית. אביו היה סתת שלחם במלחמת האזרחים הפינית (1918) במסגרת "המשמרות האדומים", נמלט לברית המועצות ושב לביתו מאוחר יותר.
החל משנת 1932 היה סארינן פעיל באיגוד המקצועי של מקצועות הבנייה, ב-1934 הצטרף למפלגה הקומוניסטית שפעלה במחתרת. ב-1941 לחם במסגרת צבא פינלנד במלחמת החורף ולאחר מכן לחם גם ב"מלחמת ההמשך" ושב לביתו ב-1944. סארינן שב לפעילות במפלגה הקומוניסטית, שהייתה כעת חוקית. בין השנים 1952–1954 כיהן כמזכיר הכללי של האיגוד הבינלאומי לבנייה ותעשיית עץ ובין השנים 1954–1966 היה יו"ר איגוד פועלי הבניין בפינלנד. בשנת 1962 נבחר כחבר הפרלמנט הפיני.
ב-1966 נבחר למזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הפינית, והוביל אותה לאחר הבחירות לקואליציית מרכז-שמאל בראשות רפאל פאסיו. למרות חברותו בקואליציה סירב לכהן במשרת שר בממשלה. כבר אז החלה להיווצר כנגדו אופוזיציה בתוך מפלגתו שהתנגדה לקו המתון-מדי שהוביל. ב-1968 גינה באופן גלוי את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה לדיכוי "האביב של פראג" ולא חזר בו גם לאחר שננזף על ידי שגריר ברית המועצות בפינלנד. ב-1969 זומן לקרמלין, שם קיבל הטפה מפיו של מיכאיל סוסלוב, אך המשיך להוביל את מפלגתו בדרך של קומוניזם מתון ואוטונומי מתכתיבי מוסקבה, שזכה לכינוי "אירו-קומוניזם". במקביל להפיכתו לדמות ציבורית מרכזית ולידידם של ראש הממשלה פאסיו ונשיא פינלנד אורהו קקונן, גברה והלכה ההתנגדות לדרכו בתוך מפלגתו, שאמנם לא התפצלה מטעמים טקטיים, אך הייתה מפולגת ומפוצלת בין תומכיו לתומכיו הקו הקומוניסטי הנוקשה.
ארנה נייברג

ארנה נייברג (בשוודית: Arne Nyberg;‏ 20 ביוני 1913 – 12 באוגוסט 1970) היה כדורגלן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

נייברג נולד בסאפל, ורמלנד שבשוודיה בשנת 1913. לאורך מרבית הקריירה שיחק בגטבורג עימה זכה באליפות המדינה בשנים 1935 ו-1942. גם לאחר שפרש מכדורגל הוא עדיין עבד במועדון.
במדי נבחרת שוודיה נייברג ערך 31 הופעות וכבש 18 שערים. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-12 ביוני 1935 בתיקו 2–2 נגד פינלנד בסטוקהולם. הוא היה שותף להגעתה למקום הרביעי במונדיאל 1938 והצליח לכבוש במהלכו שלושה שערים. נייברג כבש כל אחד ברבע וחצי הגמר וגם במשחק המקום השלישי נגד קובה, הונגריה וברזיל בהתאמה.
הוא נפטר ב-12 באוגוסט 1970 בגיל 57. בנו, ראלף נייברג, היה גם כן כדורגלן ששיחק בגטבורג וב-1958 זכה עימה באליפות.
תארים

אליפות שוודיה (2): 1935, 1942
מקום רביעי בגביע העולם: 1938
ארי בן

| --- | --- |

ארי בן, 2006
 לידה:  30 בספטמבר 1972 אורהוס, דנמרק 
 התאבד:  25 בדצמבר 2019 (בגיל 47) Lommedalen, נורווגיה 
 שם לידה:  Ari Mikael Bjørshol 
 מדינה:  ממלכת דנמרק, נורווגיה 
 מקום קבורה:  Vår Frelsers gravlund 
 שפות היצירה:  נורווגית, דנית, אנגלית 
 סוגה:  רומן, סיפור קצר 
 יצירות בולטות:  Trist som faen 
 תקופת הפעילות:  1999–2020 (כ־21 שנים) 
 בן או בת זוג:  מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה (24 במאי 2002–2017) 
 צאצאים:  מאוד אנג'ליקה בן, לאה איזדורה בן, אמה טלולה בן 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Royal House Centennial Medal 
 
הנסיכה מרתה לואיז וארי בן בחתונה של הנסיכה השוודית מדלן ב-2013
ארי מיכאל בן (בנורווגית: Ari Mikael Behn;‏ 30 בספטמבר 1972 – 25 בדצמבר 2019) היה סופר, מחזאי ואמן חזותי נורווגי, אשר נודע במיוחד בזכות נישואיו המתוקשרים עם הנסיכה הנורווגית מרתה לואיז בין השנים 2002 ל-2017. הוא היה אזרח פרטי לכל אורך שנות נישואיהם, ללא תואר מלכותי או מעמד מיוחד כלשהו.
ביוגרפיה

הוא נולד בשנת 1972 בשם ארי מיכאל בירשול בעיר ארהוס שבדנמרק להורים נורווגים. לאורך ילדותו משפחתו גרו במקומות שונים ברחבי נורווגיה ומחוץ לנורווגיה עד שהיא השתקעה בשנת 1978 בעיירה הנורווגית מוס. בילדותו פיתח עניין בספרות ובאמנויות. בן למד היסטוריה ודת באוניברסיטת אוסלו, וקיבל שם בהמשך תואר ראשון.
בשנת 1996 שינה את שמו לארי בן כאשר בחר להשתמש בשם המשפחה של סבתו מצד אמו לפני נישואיה.
בשנת 1999 פרסם את אוסף הסיפורים הקצרים "Trist som faen" ("עצוב באופן מחריד"), אשר זכה לשבחי המבקרים והצליח למכור קרוב ל-100,000 עותקים. לאחר נישואיו לנסיכה מרתה לואיז הוא פרסם לאורך השנים ארבעה רומנים, שני אוספי סיפורים קצרים נוספים ומחזה. סגנונו הספרותי שילב לעיתים קרובות אלמנטים אוטוביוגרפיים.
בשנת 2002 יצר סרט תיעודי על מלחמת אפגניסטן והופיע במספר סרטים קומים. בנוסף, בשנת 2011 הוא הנחה את סדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "Ari og Per", ומשנת 2013 ועד מותו הוא היה פעיל כאמן חזותי, ושאב השראה רבה מזרם הנאו-אקספרסיוניזם ומאמנים כמו ז'אן-מישל בסקיה.
חיים אישיים

בן התחתן עם הנסיכה הנורווגית מרתה לואיז ב-24 במאי 2002. לזוג נולדו לאורך השנים שלוש בנות - מוד אנג'ליקה, לאה איזדורה ואמה טלולה. הם חיו לאורך השנים במקומות שונים, כולל לונדון וניו יורק, לפני שהם נפרדו לבסוף ב-2016 והתגרשו ב-2017.
ב-25 בדצמבר 2019 בן התאבד בביתו בלומדאלן בהיותו בן 47. לאורך שנותיו האחרונות בן סבל מאלכוהוליזם והתמודדות עם בעיות נפשיות. בזמן מותו בן היה מערכת יחסים עם עורכת הדין אבה ריש היילמן.
הלווייתו נערכה בקתדרלת אוסלו ב-3 בינואר 2020 והוא נקבר בבית הקברות Vår Frelsers gravlund באוסלו.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 99035729  BnF: cb13607529d (data)  GND: 128456779  ISNI: 0000 0000 7838 0833  LCCN: n00021125  NTA: 22693733X  SELIBR: 232722  SUDOC: 095086838  VIAF: 12479757   WorldCat (עם VIAF): 12479757 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ובנושא נורווגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארוקטה

| --- | --- |
סמל ארוקטהסמל ארוקטה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת מזצ'אט
 מושל:  Judit Szabóné Csizmadia
 שטח:  46.41 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,017 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°43′51″N 20°56′32″E﻿ / ﻿47.7308°N 20.9423°E﻿ / 47.7308; 20.9423 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.Arokto.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ארוקטה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ארוקטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ארוקטה (בהונגרית: Ároktő) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי ארוקטה

בארוקטה התגוררו יהודים בודדים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 5 |  |
| 1880 | 59 | 1,771 |
| 1910 | 33 |  |
| 1920 | 29 |  |
| 1930 | 28 |  |
| 1941 | 20 | 2,409 |
לקריאה נוספת

קדושי מישקולץ והסביבה - הקהילות מהידשנמטי עד מזוקובשד ומאוזד עד סרנטץ', הרב שלמה פסטרנק, 1970, עמוד 186.
אשר ויזר

| --- | --- |

 לידה:  1904 גולוגורי, אוקראינה 
 פטירה:  13 במרץ 1982 (בגיל 78 בערך) 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
אשר (אנשל) וַיזֶר (נכתב גם וייזר) (2 בדצמבר 1904 – 13 במרץ 1982) היה פרשן וחוקר מקרא ולשון ישראלי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד ב-1904 בגולוגורי שבגליציה המזרחית ליהודה ויזר, סוחר, ולמחלה בת משה יצחק מעט. לאחר סיום לימודיו עבד בהוראה ברחבי פולין. עלה לארץ ישראל ב-1934, החל ללמוד מקרא ולשון באוניברסיטה העברית ב-1938.
לימד מקרא ולשון באוניברסיטת בר-אילן ואחר כך כמורה למקרא בגימנסיה הרצליה.
הישגו העיקרי היה פירוש לתנ"ך, שהשלים זמן קצר לפני מותו. ייחודו של הפירוש שהוא מחולק לשני מרכיבים: החלק הלשוני והחלק הענייני שמשלימים זה את זה עד כדי פירוש מלא.
פרסם מאמרים בלשון ומקרא באכסניות שונות, אותם קיבץ בספרו "מקרא ולשון" שיצא ב-1964. ד"ר ברוך בן-יהודה כתב את המבוא לקובץ. כתב ספר "דקדוק הלשון העברית" (תש"ט).
בשנת תשל"ז זכה בפרס הרב קוק לספרות מחקר וספרי עזר תורניים (פרס כבוד).
ספריו

ישעיהו; מפֹרש על ידי אשר ויזר, תל אביב: (דפוס לוריא), תש"ז. (מהדורה ב: (דפוס תרבות), תשי"ג)
דקדוק הלשון העברית, תל אביב: יהודה, תש"ט 1948. (מהדורה ב מתוקנת: תש"י; מהדורה ג מתוקנת: תשי"א; מהדורה מחודשת עם הוספות: תל אביב: ניב, תשכ"ו 1965)
איוב; מפֹרש על ידי אשר ויזר, תל אביב: יהודה, תשי"א. (מהדורה ב: תשי"ב)
תרי עשר; מפֹרש על ידי אשר ויזר, תל אביב: יהודה, תשי"ג.
יחזקאל; מפֹרש על ידי אשר ויזר, תל אביב: יהודה, תשט"ו.
ירמיהו; מפֹרש על יד אשר ויזר, תל אביב: יהודה, תשט"ז.
משלי; מפֹרש על ידי אשר ויזר, תל אביב: יהודה, תשי"ח.
מקרא ולשון: אסופת מאמרים בחקר המקרא והלשון, תל אביב: ניב, תשכ"ה.
פרושי התורה לרבינו אברהם אבן עזרא על-פי כת"י ודפוסים ראשונים; עם מבוא, ביאורים, ציוני מקורות ומקבילות מאת אשר וייזר, 3 כרכים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ו. (התוכן: א: בראשית; ב: שמות; ג: ויקרא–דברים)
הערות על פרוש רש"י לתורה, תל אביב: דון, תש"ם 1979.
תנ"ך: מפורש פירוש חדש עם מבואות; בידי אשר וייזר, 17 כרכים, ירושלים – תל אביב: דביר, תשמ"א 1981.
הגדה של פסח; מפורשת בידי אשר וייזר; עיצב: חיים רון, ירושלים: דביר, תשמ"ג.
ספר המבואות לספרי התנ"ך, תל אביב: דביר, תשמ"ו 1986.
פרקי אבות; מפורשים בידי אשר וייזר, תל אביב: משרד הביטחון, תשמ"ז 1987.
מחקרים במקרא: אסופת מאמרים בחקר המקרא, תל אביב: יסוד, תשמ"ח 1988.
עוללות: פירוש למסכתות ברכות, פאה, דמאי וכלאים, תל אביב: [חמו"ל], תש"ן 1989.
ספריו > בעריכתו

אשר וייזר (עורך), יד ושם: לנשמת ר’ ישראל זבולון בן טובים (שנה למותו), תל אביב: הוצאת בן טובים, תש"ך.
אשר ווייזר וב"צ לוריא (עורכים), ספר קארל: מאמרים בחקר התנ"ך: לזכר צבי קארל ז"ל, ירושלים: קרית ספר (פרסומי החברה לחקר המקרא בישראל), תש"ך 1960.
אשר וייזר וב"צ לוריא (עורכים), ספר קורנגרין: לזכר ד"ר י"פ קורנגרין נשיאה הראשונה של החברה לחקר המקרא, תל אביב: החברה לחקר המקרא בישראל – סניף תל אביב על ידי הוצאת ניב (כתבי החברה לחקר המקרא בישראל), תשכ"ד 1964.
אשר ויזר (עורך), ספר סנהדראי, תל אביב: יסוד, תשל"ב. (קובץ מאמריו ומחקריו של ישראל סנדראי שנדפסו בכתבי עת שונים, דברי הערכה עליו ומאמרי מחקר מאת מחברים שונים)
צבי קארל, תרגום השבעים לתורה; ההדיר: אשר ויזר, ירושלים: החברה לחקר המקרא בישראל בשיתוף עם המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית על ידי קרית ספר, תשל"ט.
הערות שוליים

↑  אשר ויזר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  מאיר מרן, מאצטבת הספרים: ישעיהו מפורש ע"י אשר ויזר, דבר, טור 2, 21 במרץ 1947.
↑  י. ר–י, דקדוק הלשון העברית, חרות, 2 בספטמבר 1949.
↑  י. אמודאי, פרוש לספר מסתורי: איוב מפורש על ידי אשר ויזר, חרות, 8 בדצמבר 1950.
↑  זאב בן-משה (טננבוים), פירוש חדש לתרי־עשר, דבר, 5 במרץ 1954.
↑  ז. דויד, קצרות: מקרא ולשון, דבר, 14 במרץ 1965; ברוך קרוא, התנ"ך מתפרש מעצמו: ספר חדש בחקר המקרא, מעריב, 30 ביולי 1965.
↑  אורי חקלאי, ראשון חוקרי המקרא – בלבוש חדש, דבר, 15 באוקטובר 1976.
↑  ג. קרסל, ספרא וסייפא: "בראשית עשה" – בתרגום לעברית של "תרגום השבעים", מעריב, 10 ביולי 1964.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297371405171  GND: 1219746444  LCCN: n86006445  NTA: 134970713  SUDOC: 252533712  VIAF: 100650081   WorldCat (עם VIAF): 100650081
ארי בן שבתאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בינואר 1954 (בן 70) ירושלים, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, אוניברסיטת פנסילבניה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים  פרס קלרמונט 
 אתר רשמי
 
ארי בן שבתאי (נולד ב-22 בינואר 1954, ירושלים) הוא מלחין ישראלי.
לימודים

ארי בן שבתאי החל ללמוד הלחנה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון בשנת 1979. בהמשך למד באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיים לימודי הלחנה לתואר ראשון אצל מרק קופיטמן. אחרי סיום התואר השני המשיך ללימודי התואר השלישי באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. מוריו שם היו ג'ורג' קראמב וריצ'רד ורניק.
ארי בן שבתאי הוא ראש החוג לתורת המוזיקה, הלחנה וניצוח באקדמיה למוזיקה בירושלים. הוא כיהן כיו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל ובמסגרת תפקידו זה הפיק סדרת תקליטורים "אנתולוגיה של מוזיקה ישראלית לפסנתר".
הוא נמנה עם סגל ההוראה של Muzik, בית ספר גבוה למוזיקה, יצירה והפקה, שם הוא מלמד קורס במוזיקה אלקטרונית.
בן שבתאי משתמש בכתיבתו בטונאליות ובאטונאליות, במודאליות, ברבעי טונים ובשיטת שנים-עשר הטונים ועוד. בין השאר הוא משתמש בשיטת המקצבים של אוליבייה מסייאן.
יצירותיו של בן שבתאי מנוגנות בפסטיבלי מוזיקה בעולם. בחגיגות יובל 3000 לירושלים נוגנה יצירתו "מגרפה" בביצוע תזמורת פיטסבורג עם המנצח לורין מאזל.
יצירות חשובות

"מבוא ואלגרו" לחליל, אבוב, טרומבון, נבל, רביעיית מיתרים וקונטרבס (1979)
שלושה קטעים לקלרינט סולו על פי "הנביא" מאת ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (1979)
"רפסודיה" לכינור סולו (1980)
"מזמור", וריאציות על נושא יהודי-פרסי לשלישיית מיתרים וזמרת או קלרינט (1981)
"אלגיה לאנה פרנק" לתזמורת סימפונית (1983)
"רובעייאת", מחרוזת קטעי קריאה ושירים של עומר ח'יאם למצו-סופרן, קלרינט, בסון, כינור, ויולה, פסנתר וכלי הקשה (1983)
"חזיונות של זמן" לחליל עם הגברת אלקטרונית וכלי הקשה עם השהייה אלקטרונית, (1984)
קרנות ונבלים, חמישה שירי אהבה מצריים (מתורגמים מהירוגליפים) לסופרן, קרן אנגלית, קרן צרפתית, קונטרבס ונבל (1985)
"שלוש רומנסות" לפסנתר סולו (1986)
"יחזקאל", קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת (1988)