stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיולה האי

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1900 אבון, הונגריה 
 פטירה:  7 במאי 1975 (בגיל 75) אסקונה, שווייץ 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  גרמנית, הונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1951) 
 
דיולה האי (שמו הבדוי: סטפן פאבר, בהונגרית: Háy Gyula; אבון, 5 במאי 1900 – אסקונה, שווייץ, 7 במאי 1975) היה סופר, מחזאי, מתרגם, תסריטאי יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (1951). הוא אחיו הגדול של הצייר קארוי לאסלו האי (1907–1961).
ביוגרפיה

דיולה האי נולד במשפחה יהודית כבנם של מור האי (? -1934) ושל גיזלה ויינברגר (1868–1958). בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד דיולה האי ב"קומיסריאט העם לחינוך ציבורי". הוא היגר לגרמניה אחרי נפילת הרפובליקה. תחילה היה צייר ומעצב תפאורות בדרזדן ואחר כך בברלין. הוא חזר להונגריה בשנת 1923, אך שב לגרמניה בשנת 1929. משנת 1932 היה חבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה הבלתי חוקית אז.
הוא זכה להצלחה בימתית בברלין, אך לאחר הצגת הבכורה שם של יצירתו "אלוהים, קיסר, איכר" (1932), הופעות נוספות סוכלו בשל ההפגנות הנאציות. הוא היגר לאוסטריה, משם גורש בשל מעורבותו במרד הסוציאליסטי בשנת 1934. בהזמנתו של אנטולי וסילייביץ' לונאצ'רסקי הוא היגר לברית המועצות בשנת 1935. במוסקבה, בין היתר, כתב תסריטים לסרטים. כתביו פורסמו ברוסית ובשפות אחרות.
הוא חזר להונגריה בתום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945. מחזותיו הוצגו בזה אחר זה. משנת 1948 עד 1950 הוא היה הדרמטורג הראשי של "מפעל הקולנוע מאפילם" (Mafilm) ומשנת 1951 עמד בראש מחלקת המחזאות באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט. האי בירך את בנייתו של גשר קושוט, שמאז פורק, בדרמה בשם "גשר החיים" (1951). בפברואר 1953 הציג הרדיו ההונגרי את דרמת הרדיו הראשונה שלו,"בחוות הרוצחים", שביים אנדרה מרטון.
בשנת 1955 הצטרף למה שכונה קבוצת אימרה נוג' ולחוג פטפי. הפמפלט שלו, "למה אני לא אוהב", שפורסם ב"עיתון הספרותי", ויצר פרודיה נצחית על כל הביורוקרטים הקומוניסטיים בדמותו הדמיונית של החבר קוצֶ'רה (Kucsera), השפיעה על המשך גורלו עד סוף ימיו. במהלך המרד ההונגרי של שנת 1956, לאחר שהכוחות הסובייטים תקפו את המורדים ב-4 בנובמבר, הוא ואשתו קראו את קריאת העזרה המפורסמת ברדיו קושוט ("הצילו! הצילו! הצילו!”). בשנת 1957 הוא נידון לשש שנות מאסר: "כאחד המנהיגים הרוחניים של המרד ...,, ... הוא השתתף בהתארגנות להפלת הסדר החברתי" נאמר בפסק הדין. הוא שוחרר בשנת 1960 באמצעות חנינה.
בשנת 1964 פורסם כרך מהדרמה שלו: (דרמות המלכים), אך לא ניתן היה להעלות לבמה את יצירותיו. בשנת 1963, בהזמנת מועדון PEN (ארגון הסופרים הבינלאומי) האוסטרי, הוא נסע למערב אירופה ועד מהרה עזב את הונגריה לצמיתות. הוא התיישב באסקונה שבשווייץ).
האי עבד גם כמתרגם. הוא תרגם כמה יצירות מאת אנטון צ'כוב, אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי, גרהרט האופטמן, א.ת.א הופמן. הביצועים הגדולים שלו הם טרנספוזיציית הרומן הפיקרסקי "Der abenteuerliche Simplicissimus" של הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן. הדרמות שלו הוצגו בעיקר בגרמנית, אך הופיעו גם באנגלית, רוסית, צ'כית, פולנית, יפנית, רומנית, פורטוגזית, איטלקית וסינית.
"אחרי פרנץ מולנר, הוא היה המחזאי ההונגרי המוכר ביותר והמשוחק ביותר בעולם", כתב עליו גזה הגדוש.
עבודותיו לבמה

מספר הבכורות של הצגותיו שנרשמו במאגר התיאטרון: כמחזאי: 28 ; כמתרגם: 67 .
עבודותיו לבמה > כסופר

טיסהזוג (1945, 1984)
אלוהים, קיסר, איכר (1946, 1983, 2001)
חורבות (1947)
ליל פסק הדין (1948)
גשר החיים (1951–1952)
כוח (1952)
חירות, אהבה (1955)
הסוס / קליגולה (1986, 1990, 1996)
לילות אטילה (1986)
מוהאץ' (1987–1988, 1991-1992, 2012)
Appassionata (1992, 2006)
עבודותיו לבמה > כמתרגם ספרותי

רחמנוב: דמדומים סוערים (1945, 1950, 1955, 1970, 1972, 1975, 1977)
סימונוב: העם הרוסי (1945)
Kornyejcsuk: Constellation (1950, 1952)
צ'כוב: הדוד וניה (1952, 1960, 1962, 1977, 1982, 1991, 1993)
פושקין: העלמה בתחפושת (1954)
צ'כוב: שלוש אחיות (1954, 1965, 1972, 1985, 1987, 2001)
קיפהארדט: מחפשים את שייקספיר (1954–1955)
ליאונוב: טיהור אש (פלישה) (1956)
צ'כוב: שחף (1956, 1960, 1965-1966, 1971, 1982, 1989)
אוסטרובסקי: קריירה (מעידות ארבע רגליים) (1956)
אוסטרובסקי: האמנית ומעריציה (1960, 1970)
אוסטרובסקי: הכלה ללא נדוניה (1963)
אוסטרובסקי: הקורבן האחרון (1964)
Grimmelshausen: Simplicissimus הרפתקני (1964)
האופטמן: לפני השקיעה (1982, 1992)
האופטמן: החולדות (1997)
ברכט: כדורית ואפית או עשיר הוא חבר של עשירים (1964? )
יצירותיו הנוספות

אלוהים, קיסר, איכר (דרמה, 1935, 1940, 1946)
טיסהזוג (דרמה, 1936, 1940)
מראת הפרטיזנים (מחקר, 1943, 1945)
גרמנים (דרמה, 1944-1945)
מכירה סופית (דרמה, 1945)
ליל פסק הדין (דרמה, 1946)
מילה אנושית על הבמה (מחקר, 1947)
צייד הגלים בשבצ'נקו (סיפור קצר, 1947)
חורבות (דרמה, 1947)
גשר החיים (דרמה, 1951)
כוח (דרמה, 1952)
בחוות הרוצחים (דרמה, 1953)
חמש הצגות (הצגות, 1954)
גורלות ומאבקים (מחזה, 1955)
רועה הטווסים (טריקומדיה, 1956)
דרמות מלכים (דרמות, 1964)
קוצ'רה (רומן, 1978)
סרטיו

המורָה (1945)
אש (1948)
אורי מורי (1949)
נישואים מוזרים (1951)
גשר החיים (1956)
טיסהזוג (1991)
לקריאה נוספת

אישטוואן רמניי דיינש : האם אנו מכירים אותם? הונגרים מפורסמים ממוצא יהודי (הוצאת אקס ליבריס, בודפשט, 2000) ISBN 963-85530-3-0
דיולה האי: יליד 1900; אינטרארט, בודפשט, 1990. ISBN 963-01-9976-9
אווה האי : משני צידי המתרס (בודפשט, אוזיריס, 2000)
מיהו מי בספרות ההונגרית? בודפשט, 1999 ISBN 9-638157-91-7
הערות שוליים

↑  Háy Gyula: Született 1900-ban; Interart Kiadó, 1990.
↑  A magyar irodalom arcképcsarnoka
↑  2013. június 1-ji lekérdezés
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463579505171  PLWABN: 9810653055205606  BnF: cb123746241 (data)  GND: 118547313  HDS: 047655  ICCU: UBOV022720  ISNI: 0000 0001 1084 5451  LCCN: n50025026  LNB: 000096953  NKC: xx0023392  NTA: 070539472  SELIBR: 333180  SUDOC: 032784449  VIAF: 113873107   WorldCat (עם VIAF): 113873107 
דיולה האי, ברטולד ברכט, ארנסט לגאל, אלכסנדר אבוש באספת שלום בשנת 1948
לוח זיכרון על קיר בית הולדתם של האחים האי שמשמש כיום סניף הדואר
דואו סונט

דואו סונט (לטינית: Duo sunt, מילולית: "שתיים הן", ידוע גם כ"על שתי הרשויות" ) הוא מסמך שנכתב ב-494 על ידי האפיפיור גלסיוס הראשון כמכתב לאנסטסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
המכתב תיאר שני כוחות עליונים, האחד – "הסמכות הקדושה של הבישופים" (pontificum sacrata auctoritas), ומולו – "כוח מלכותי" (regalis potestas), שאמורים לעבוד בשיתוף פעולה זה עם זה.
מכתב זה בעל חשיבות ראשונה במעלה, כי הוא זה שמיסד את מערכת היחסים בין הכנסייה לשלטון הסֵקוּלָרִי (אנ') במשך אלף שנה כמעט. הרעיון העומד מאחורי המכתב הוא שהקיסר אינו מעל לכנסייה אלא הוא חלק ממנה. כמו כל נוצרי אחר הוא זקוק לשירותי הכנסייה ואין הוא יכול להכתיב לאנשי הכנסייה כיצד לפעול במישור הדתי.
על פי המכתב, גם הכנסייה וגם השלטון האזרחי נחוצים לעולם, אבל יש עדיפות לצד הכנסייתי, האחראי על הנשמה וישועתה. גם הקיסרים זקוקים בתחום זה לסיועם של הכמרים, בשעת סקרמנט הווידוי גם הקיסרים שומעים שהם חוטאים, והכומר יכול, בעזרת מתן מחילה או מניעתה, לאפשר לנשמתם להגיע לגן העדן או לחסום את דרכה לשם.
במכתב נאמר
אימפרטור אוגוסטוס, שתי רשויות בעיקר מחלקות ביניהן את השליטה בעולם הזה, והן, סמכותם המקודשת של הכוהנים וסמכות הביצוע של המלך, אחריותם של הכמרים היא נכבדה יותר, שכן ביום הדין יהיו הם נותני הדין-וחשבון על המלכים. דע איפה בני הרחום, שאף על פי שלך הבכורה (dignitas) כשאתה יושב ושופט בענייני בני תמותה בזכות עמדת הכבוד אשר לך, אשר לענייני אלוהים עליך להרכין ראשך בחסידות (devotus) בפני אלה המשרתים בקודש ושמהם אתה מצפה לאמצעים לישועתך. בזה שאתה שותף לסקרמנטים הקדושים כאשר הם מוגשים כהלכה, אתה מודה שעליך להיות כפוף יותר למעמד הכהונה מאשר למשול בסדרי הדת (ordo religionis). בעניינים אלה עליך לסמוך על פסק-הדין של הכהנים ולא לדרוש שישאלו חוות-דעתך. אם בתחום המשמעת הציבורית (ordo publicae disciplnae) הכוהנים מכירים בסמכותך ככזאת שמוצאה מכוח עליון ונשמעים לחוקיך, שמא יראו כמערערים מהלך תקין של חיי העולם הזה (res mundanae), האם לא מתוך אהבה, שואל אני אותך, על אחת כמה וכמה צריך אתה להישמע לאלה שהופקדו על הענקת מיסתורי הקדושה. בהתאם לכך, בדיוק כפי שלא מועטה הסכנה הנשקפת לכהנים אם הם נמנעים מלדבר כאשר הם חייבים לדבר למען עבודת-אלוהים, כך אין סיכון קטן לאלו - אשר חלילה - צריכים לציית אולם נוהגים בבוז. ואם ראוי כי לבם של המאמינים צריך להיכנע לכל הכהנים אשר מנהלים כראוי את עבודת האלוהיים, מובן מאליו שיש לציית לבישוף של המקום אשר אלוהים ראה בו עליון על שאר הכהנים, ואשר כתוצאה מכך מתכבד בצייתנות מצד הכנסייה כולה בזכות מסירותו.
ראו גם

קיסרופאפיזם
אחת קדושה
גיולה קרודי

| --- | --- |

דיוקן הסופר מאת פרנץ מרטון, 1928. נמצא במוזיאון לספרות ע"ש שנדור פטפי באובודה, בודפשט
 לידה:  21 באוקטובר 1878 נירג'האזה, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 במאי 1933 (בגיל 54) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 תקופת הפעילות:  מ-1897 
 צאצאים:  Zsuzsa Krúdy 
 
גְיוּלה קרודי או דְיוּלה קרודי (בהונגרית: Krúdy Gyula;‏ 21 באוקטובר 1878 – 12 במאי 1933) היה סופר ועיתונאי הונגרי. נחשב לנציג של המגמות המודרניסטיות בפרוזה ההונגרית, הרומנים שלו "החמנית" ו"פרס ליום הנשים" יחד עם הסיפור "חלום החיים" תארו את חיי בודפשט בתחילת המאה ה-20. בספרים אחרים תיאר קרודי את חיי הפרובינציה בהונגריה של סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ביוגרפיה

גיולה קרודי נולד בצפון-מזרח הונגריה, בעיר נירג'האזה, במשפחת בני אצולה זעירה.
אביו, גיולה קרודי, היה עורך דין ואמו, יוליאנה צ'אקאני, עבדה כעוזרת בבית משפחתו. ההורים התחתנו רק אחרי לידת ילדם השמיני, כשלגיולה מלאו 17 שנים.
בילדותו ובנעוריו התעצבה אישיותו תחת השפעת האידיאליים של התחייה ההונגרית וצביונם של החיים והסביבה הרב-תרבותית בפרובינציה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד בבתי ספר בסאטו מארה (סטמר) (כיום בצפון-מערב רומניה), בפודולין (כיום בסלובקיה) ובעיר הולדתו, נירג'האזה. קרודי פרסם עוד מנעוריו כתבות וסיפורים קצרים בעיתונים.
אחרי לימודי התיכון, ביקש קרודי להקדיש את עצמו לקריירה של עיתונאי וסופר, למורת רוחו של אביו שרצה שילמד משפטים. קרודי עבד שנים אחדות כעורך בעיתונים בפרובינציה - בדברצן ובאוראדיה (נאג'ואראד), והחל משנת 1896 התיישב בבודפשט. עבד תקופה כעורך בעיתון "ניוגט".
ב-27 בדצמבר 1899 התחתן בבודפשט, ברובע ארז'בטווארוש, עם הסופרת והמורה היהודיה בלה (אנבלה) שפיגלר, בת של הרב ד"ר גיולה שמואל שפיגלר מבלשגיארמט ושל תרז לבית פולאק. בלה שפיגלר הייתה יותר מבוגרת ממנו וכתבה בכינוי העט "שטנלה". אביו נישל אותו מהירושה והסופר פרנס את אשתו הראשונה ואת שלושת ילדיו, מכתיבת סיפורים ורומנים. הרומנים פורסמו בפרקים ביומונים ובכתבי עת בפיליטון.
קרודי היה כותב פורה, ופקד בקביעות את עולם הבוהמה וחיי הלילה של בירת הונגריה. התחתן פעמיים, ניהל רומנים רבים, היה מעורב לא פעם אחת בפרשיות דו-קרב, אהב מרוצי סוסים ומשחקי קלפים. כסופר הצליח לזכות בתמלוגים נכבדים, אותם היה מוציא במהירות. הירבה לטייל אך רק בתחומי האימפריה.
ספרו, "נעורי סינבד" משנת 1911 הביא לו הצלחה רבה. קרודי השתמש בדמות של סינבד, שחלק את שמו עם אחד מגיבורי אלף לילה ולילה, פעמים חוזרות לאורך הקריירה שלו כיוצר. אלטר אגו אחר של הסופר – קזמייר רזדא (Kazmer Rezeda) – היה גיבורם של כחצי תריסר רומנים, לרבות "הכרכרה האדומה" (1913). הפרוזה של קרודי מצטיינת בליריות מעודנת וביסודות עתירי חלומות שמבליטים את הספק ויחסיות הזמן.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, עם התפרקות האימפריה, הפך קרודי לפסימי ומאוכזב. נישואיו הראשונים התפרקו, והוא נטה להימורים. בשנת 1933, בגיל 55, מת קרודי בבודפשט, כתוצאה מאירוע מוחי.
אחרי מותו נשכחו ספריו, עד שבשנת 1940 פרסם הסופר שנדור מאראי את הספר "סינבד חוזר הביתה" – סיפור אמנותי על ימיו האחרונים של קרודי. יצירה זו עוררה עניין מחודש של קוראים ביצירותיו.
חייו האישיים

מנישואיו לבלה שפיגלר נולדו לו שלושה ילדים: גיולה (נולד ב-1900), אילונה (נולדה ב-1902) ומריה (נולדה ב-1907). בשנת 1919 התגרש מבלה שפיגלר והתחתן ב-12 ביולי 1919 ברובע פרנצווארוש עם אישה בת 17, צעירה בהרבה ממנו, ז'וז'אנה רוז'ה, בתם של יאקאב רוז'ה ורגינה לבית קָלֶמֶן. מנישואין אלו, נולדה להם בת בשם ז'וז'אנה קרודי (1992-1919).
פרסים ואותות הוקרה

1914 - חבר באגודת "שנדור פטפי"
1930 - פרס באומגרטן לספרות
הנצחה

אוסף ספריו בעשרים כרכים פורסם בשנים 1978–1989 הוצאה לאור לספרות יפה Szépirodalmi Könyvkiadó בבודפשט.
נפתחה תערוכה קבועה על חיי הסופר במוזיאון ההונגרי למסחר ולתיירות, הממוקם באובודה, במקום שבו חי הסופר בשלוש שנותיו האחרונות.
מבחר ספריו > רומנים

1900 - Az aranybánya (מכרה הזהב)
1906 - A podolini kísértet (רוח הרפאים מפודולין)
1912 - Francia kastély (הטירה הצרפתית)
1913 - A vörös postakocsi (כרכרת הדואר האדומה)
1914 - Palotai álmok
1917 - Őszi utazások a vörös postakocsin (מסעות סתיו בכרכרת הדואר האדומה)
1918 - Napraforgó (החמנית)
1919 - Asszonyságok díja (הפרס ליום הנשים)
1920 - N.N.
1921 - Mit látott Vak Béla szerelemben és bánatban (מה ראה בלה ואק באהבתו ובצערו?)
1921 - Nagy kópé (שוטר גדול)
1922 - Hét bagoly (שבע ינשופות)
1922 - Az utitárs (החבר לדרך)
1928 - Valakit elvisz az ördög (את מישהו לוקח השד)
1930 - Boldogult úrfikoromban
1931 - A kékszalag hőse (גבור הרצועה הכחולה)
1933 - Purgatórium (פורגטוריום)
1933 - Rezeda Kázmér szép élete (החיים הקסומים של קאזמר רזדה)
מבחר ספריו > סיפורים

1897 - Üres a fészek (הקן ריק) - סיפורים ראשונים
1911 - Szindbád ifjúsága és utazásai (צעירותו ומסעותיו של סינדבאד)
1915 - Szindbád: A feltámadás (סינדבאד:התחייה)
1916 - Aranykéz utcai szép napok (הימים היפים ברחוב אראנקז)
1922 - Őszi versenyek (תחרויות סתיו)
1931 - Az élet álom (חלום החיים)
הערות שוליים

↑  Thomas Storey
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275802205171  PLWABN: 9810651248505606  BIBSYS: 90777012  BNE: XX990257  BnF: cb120177337 (data)  CiNii: DA11408793  GND: 11940351X  ICCU: CFIV005029  ISNI: 0000 0001 2117 1915  LCCN: n50046052  LNB: 000000849  NKC: ola2003175079  NLA: 35726349  NSK: 000349209  NTA: 119614448  RERO: 02-A003477500  SELIBR: 305622  SUDOC: 028316223  VIAF: 22810   WorldCat (עם VIAF): 22810 
הסופר בשנת 1929
גרשון חן

| --- | --- |
הרב גרשון חן
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1888 ה'תרמ"ח רהצ'וב, בלארוס 
 פטירה:  יוני 1978 (בגיל 90 בערך) ה'תשל"ח
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  לובביץ', אולקסנדריה, חיפה, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–1978 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 
הרב גרשון חן (ה'תרמ"ח, 1888 - ו' בסיוון ה'תשל"ח, יוני 1978) היה רב, דיין ופוסק חסיד חב"ד. כיהן כמשגיח בישיבת תומכי תמימים בלובביץ', רב העיר אולקסנדריה באוקראינה, מייסד וראש ישיבה בעיר, דיין בבית הדין הרבני בחיפה ובבית דין רבני חב"ד, רב שכונת שיכון חב"ד בירושלים ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית.
ביוגרפיה

נולד ברוהצ'וב לדוד ונחמה מינה חן. אביו היה בנו של אברהם אהרן בן הרב פרץ חן ומבני משפחת חן. אחיו היה הרב יוסף חן רבו של עמק יזרעאל. למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ' ובהורדשיץ. בה'תרס"ז (1906) מונה על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון בעודו תלמיד בישיבה למשגיח זמני בישיבה בלובביץ'.
בהוראת אדמו"ר הרש"ב למד הוראה הלכתית, והוסמך לרבנות על ידי הרב סעדיה באליטר, הרב יצחק יואל רפאלוביץ', הרב דוד יעקובסון, דוד אביו הרב דוד צבי חן, בנו הרב מנחם מנדל חן והרב שמריהו יהודה לייב מדליה.
בה'תרע"ג נישא לגיסיא בת הרב חיים לייב איטקין שהיה רב העיר אולקסנדריה ונפטר כשנה קודם השידוך. עם נישואיו ירש את תפקיד חמיו, הדבר התפרסם גם בעיתון האח. בה'תרע"ט ייסד באולקסנדריה סניף של ישיבת תומכי תמימים ועמד בראשה.
בט' באב ה'תרצ"ג (1933) עלה הרב חן לישראל והתגורר בחיפה, שם הוסמך על ידי הרב קוק ומונה בהמלצתו לדיין בבית הדין הרבני. בה'תשכ"ב עבר לירושלים ומונה לרב שיכון חב"ד. בה'תשל"ח (1978) נפטר ונקבר בהר הזיתים. לא הותיר אחריו צאצאים.
לקריאה נוספת

אבני חן, פרק כד, ה'תשע"ה, הוצאת ספרים קה"ת, אליעזר ליין ושניאור זלמן ברגר.
30 שנה ושבע סמיכות • מיוחד, באתר שטורעם.נט
הערות שוליים

↑  ראו: רבנות ראשית כרך א', באתר ארכיון המדינה, עמ' 53
↑  לעץ משפחתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529056105171  VIAF: 308262102   WorldCat (עם VIAF): 308262102 
מימין לשמאל: הרב גרשון חן, הרב אליעזר קרסיק והרב שלמה יוסף זוין
דראם ארמני

| --- | --- |
שטר של 100,000 דראם
שטר של 100,000 דראם
 משתמשים:  ארמניה ארמניה
 סמל:  ֏ או դր.
 ISO 4217:  AMD
 יחידות משנה
 1/100:  לומה (լումա)
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  50, 100, 500, 1,000, 2,000, 5,000, 10,000, 20,000, 50,000, 100,000 דראם
 מטבעות בשימוש:  10, 20, 50 לומה   1, 3, 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 דראם
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של ארמניה
 → רובל סובייטי, רובל רוסי 
דראם (בארמנית: Դրամ; סימון לפי תקן ISO 4217: AMD) הוא ההילך החוקי של ארמניה. דראם אחד מתחלק ל-100 לומה. מקור המילה דראם הוא שמו של המטבע דרכמה היווני, משמעות המילה היא ממון, כסף.
היסטוריה

הדראם הראשון המוזכר בהיסטוריה הארמנית היה בין 1199 ל-1375.
ב-1993 שנתיים אחרי קיבלה ארמניה עצמאות מחודשת הוחלט להחזיר את הדראם לשימוש רשמי בארמניה.
לדראם היו שתי גרסאות- אחת שהוצאה לאור בין 1993 ל-1995 והוצאה משימוש לחלוטין ב-2005. הגרסה השנייה הודפסה בין השנים 1998 והוצאה לאחרונה ב-2007.
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור AMD |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
דני פרומצ'נקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בן 75 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  אנה פרומצ'נקו (1979–?) 
 
דן (דני) פרומצ'נקו (נולד ב-31 במרץ 1949) הוא איש עסקים ומוציא לאור ישראלי. ערך והוציא לאור של המגזין "אוטו".
ביוגרפיה

נולד בישראל, לאירנה ויעקב פרומצ'נקו, שהיה מבעלי השליטה בעלית (בנו של אליהו פרומצ'נקו). בצבא שירת כקצין קשר ואחר כך נסע לקנדה ללמוד הנדסת מכונות. בשנות ה-80 היה דני פרומצ'נקו הטכנולוג הראשי של עלית, ובתקופתו פותחו כמה מן המותגים של החברה ובהם "פסק זמן" ו"זיפ".
לאחר שמשפחתו מכרה את החזקותיה בעלית פנה פרומצ'נקו לעסקים פרטיים. בשנת 1986 ייסד יחד עם עוד שלושה שותפים את המגזין "אוטו". כעבור זמן רכש את השליטה המלאה במגזין. בנובמבר 2021 מכר את המגזין לחברת מימון ישיר תמורת 20 מיליון שקל.
בשנת 1988 הקים, יחד עם אחיו אלון, מכון כושר וספא מפואר במלון הייאט ירושלים, שהיה הגדול בארץ באותה עת.
פרומצ'נקו ייסד הוצאה לאור, "אוטו תקשורת ומידע מוטורי", הכוללת בנוסף למגזין "אוטו" מגזינים ומוצרים נוספים ובהם "אוטושטח", "תחבורה ובטיחות", קטלוג שנתי, מדריכים וספרים מוטוריים.
פרומצ'נקו הוא מראשי העוסקים בפיתוח ענף הספורט המוטורי בישראל. בין השאר, הוא ממארגני מרוצי המכוניות באשקלון.
חיים אישיים

מתגורר בסביון, נשוי לאנה ואב לשניים - מיכאל ואליק, המשמש כמנהל השיווק של המגזין "אוטו". אחיו הם אנשי העסקים עמי ואלון פרומצ'נקו. דודו היה התעשיין אבא פרומצ'נקו ואחייניתו היא השחקנית והזמרת רונה פרומצ'נקו.
הערות שוליים

1 2  רפאלה גויכמן, מימון ישיר רוכשת את השליטה במגזין "אוטו" ב-20 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 28 בנובמבר 2021
↑  שוקולד מר מתוק, מעריב, 21 באוגוסט 1987
↑  אבי מורגנשטרן, שוקלד מר מתוק, מעריב, 21 באוגוסט 1987
↑  סיפור עלית - אבא היה מחליט אחרת, חדשות, 7 ביוני 1988
↑  ירון לונדון, פורמולה קסאח, חדשות, 31 בינואר 1986
↑  יוחאי רפאלי, אוטו זה תחביב, חדשות, 20 במרץ 1990
↑  הדס מגן, ‏דני פרומצ'נקו ירכוש את מניותיו של רוני אהרונוביץ במגזין "אוטו", באתר גלובס, 7 בנובמבר 1996
↑  אורלי תורן, לספא נכנסתי בטעות, כל העיר, 19 באוקטובר 1990
↑  הדס מגן, ‏לדני פרומצ'נקו היה שגעון מיוחד למכוניות, והוא מינף אותו לאקזיט של 20 מיליון שקל, באתר גלובס, 12 בפברואר 2022
↑  דניאלה שמי, בני האדם הם חיות אגרסיביות, "העולם הזה", גיליון 2485 מ-17 באפריל 1985, עמוד 34
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010362961005171  VIAF: 69163510116510930815   WorldCat (עם VIAF): 69163510116510930815
ד"ר צ'אן

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1984 (בן 40)
 שם לידה:  אמיר כץ
 מוקד פעילות:  בית שמש, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  היפ הופ, ראפ, R&B, סול, האוס, פופ
 חברת תקליטים:  סאיי רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  מוגלי, ג'ורדי, דנידין, איזי, שי 360, KYD, אבי מסיקה, בוסקילז, עידו שוהם, סמיילי, רון נשר
ד"ר צ'אן (נולד ב-30 באפריל 1984) הוא כינויו הידוע של אמיר כץ, ראפר, זמר, מפיק מוזיקלי, כותב, מלחין, פזמונאי, עורך, יוטיובר ובמאי וידאו קליפים ישראלי. אמיר הוא הבעלים של הלייבל "סאיי רקורדס" וחלק מצמד בעל אותו שם יחד עם הראפר "מוגלי".
ביוגרפיה

נולד בבית שמש כבן אמצעי למשפחה חד הורית. החל ללמוד לנגן על גיטרה בגיל 10 והמשיך בלמידה עצמית של כלי נגינה שונים.
מקור הכינוי "ד"ר צ'אן" או כינויו המורחב "ד"ר צ'אן לי"', וכן שם הלייבל "סאיי רקורדס", הוא מאמנויות הלחימה. מגיל צעיר התאמן כץ באמנות הלחימה "קונג-פו", אמיר שימש כמדריך בבית הספר של אלי איבגי ומחזיק בחגורה שחורה בשיטה משולבת של קרב מגע ו-CLF (אנ'). במאי 2001 ייצג את ישראל במשלחת לאליפות העולם של איגוד World Kobudo Federation, שהתקיימה בצרפת, וזכה במקום שלישי בקרבות מגע מלא עד משקל 70 ק"ג. כץ אימץ את שמות המשפחה של אישים מתחום אמנויות הלחימה בהם ראה דמויות להערצה, ג'קי צ'אן וברוס לי, והתואר "ד"ר" הוצמד לו מאוחר יותר על ידי הראפר אבי בן זקן, המכונה "אוקטובר".
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

בגיל 13 התוודע כץ למוזיקת היפ הופ דרך אלמנט ה"ביטבוקס" שראה בתוכנית טלוויזיה. הוא התאמן להפיק בעצמו צלילים שונים, דרך האזנה למוזיקה זו.
ב-2001 הקים את האולפן הראשון שלו, וב-2004 הקים יחד עם אחיו אלמוג ("מוגלי") את הלייבל "סאיי רקורדס". ב-2007 הוציא כץ, כחלק מהצמד "סאיי רקורדס", את סינגל המועדונים "מה זה כל הקטע". ב-2008 יצא סינגל הבכורה "פרפרים", שהגיע למצעד הבחירות של גלגלצ, וצוין כשיר השבוע ברדיו תל אביב וברדיו ירושלים.
ב-2010 שיתפו פעולה הצמד "סאיי רקורדס" עם יזהר כהן, וחידשו את להיט האירוויזיון "אבניבי". ב-2011 החלו "סאיי רקורדס" בשיתוף פעולה עם צמד המפיקים שוהם וגבריאל. האחים כץ כתבו, הלחינו וביצעו מספר שירים נוספים, בהם "אם תחכי לי", "את", "בלאגן", "אם את רוסיה", "סחי בלטה".
בשנת 2012 הוציא כץ קליפ לשיר "מכורה" מתוך אלבום הסולו הראשון שלו. באותה שנה הפיק וביים קליפ לשיר "דיבור מלוכלך" של KYD וג'ורדי, בעקבות שיתוף פעולה קודם עם KYD.
ב-2014 הוציא כץ את אלבום הבכורה "מציאות אחרת" שמימן באמצעות גיוס הדסטארט. האלבום זכה להצלחה ובשבוע הראשון מכר למעלה מ-4 אלף עותקים.
ב-29 בדצמבר 2015 שירו "אף אחד" נכנס לפלייליסט הערב של גלגלצ.
בערוץ היוטיוב הרשמי של "סאיי רקורדס" למעלה מ-11 מיליון צפיות.
ב-15 בנובמבר 2018 החל ד"ר צ'אן ולוג ביוטיוב אשר מלמד הפקה המוזיקלית, סקירת מוצרי אולפן והפקה, מיקסינג ומאסטרינג.
הערות שוליים

↑  סאי הוא כלי נשק מסורתי מאמנויות לחימה מזרחיות
↑  פרסום במקומון בבית-שמש (ארכיון)
↑  אסף נבו, ‏אבניבי 2009, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2009
↑  דוקטור צ'אן - אלבום בכורה
↑  SaiRecords
דראז'ן בגאריץ'

דראז'ן בגאריץ' (בקרואטית: Dražen Bagarić; נולד ב-12 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בהונקה בעמדת החלוץ.
קריירה

בגאריץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של דינארה קנין ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של רייקה. אחרי שעבר את גיל הנוער, חזר לדינארה מהליגה השלישית. בדינארה הבקיע 7 שערים ב-16 משחקים ובינואר 2012 הצטרף לר.נ.ק. ספליט מליגת העל הקרואטית. ב-21 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בספליט במשחק הליגה נגד קארלובץ.
בקיץ 2013 הושאל לדוגפוליה לאחר שלא מצא את מקומו בספליט. בינואר 2014 חזר לספליט והצליח להשתלב בהרכב הקבוצה. לאחר שאת עונת 2016/2017 התחיל בספליט, ב-28 ביולי 2016 חתם במ.ס. אשדוד. ב-29 בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה. בפברואר 2017 חתם בשחטיור סליהורסק הבלארוסית.
בינואר 2018 חתם בשירוקי ברייג.
ב-10 באוגוסט 2020, בגאריץ' חתם באולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית.
ב-17 בינואר 2021, בגאריץ' חתם בהרמנשטאדט מליגת העל הרומנית.
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, החלוץ הקרואטי דראז'ן בגאריץ' חתם במ.ס. אשדוד, באתר וואלה, 28 ביולי 2016
↑  רועי זריהן, ‏בגאריץ' שוחרר, ניקוליץ' לא יגיע בסוף לאשדוד, באתר ערוץ הספורט, 29 בינואר 2017
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דראז'ן בגאריץ'".
גרשון זק

| --- | --- |

גרשון זק
 לידה:  1909 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  10 ביולי 1989 (בגיל 80 בערך) ישראל 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ישראל 
 השתייכות:   ההגנה   משרד הביטחון
 דרגה:  גנרל 
 תפקידים בשירות
 ראש שירות הים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות
 עיטורים
 פרס ישראל (1986) 
 תפקידים אזרחיים
 מחנך
 
גרשון זק (1909 – 10 ביולי 1989) היה מחנך ישראלי, מקים כפר הנוער הכפר הירוק ומנהלו הראשון, מייסד בית הספר לתיאטרון "בית צבי" וראש "השירות הימי" (לימים חיל הים) במלחמת העצמאות. חתן פרס ישראל למפעל חיים בחינוך לשנת תשמ"ו.