גדעון (ההגנה)
תולדותיה

יחידת "גדעון" הוקמה באפריל 1937 ובראשה עמד שמחה אבן-זהר שמונה על ידי מטכ"ל "ההגנה". את תנופתה הגדולה קיבלה היחידה לאחר מלחמת העולם השנייה עם הירתמות היישוב היהודי למבצעי הבריחה וההעפלה של היהודים ניצולי השואה.
מערכת קשר הרדיו הייתה קיימת עוד בשנות העשרים, אך פרוץ המרד הערבי הגדול (1936–1939) והתרחבות ההתיישבות היהודית ברחבי הארץ יצרו צורך במערכת קשר יעילה שתאפשר העברת ידיעות במהירות רבה. לראשונה מופעל קשר אלחוטי (חד־סטרי, מהחוף לספינה) אל ספינת המעפילים "פוסידון" ב' על ידי ה"גדעונים" (אלחוטני ההעפלה). ספינת המעפילים הראשונה ממנה הופעל קשר דו־מגמי הייתה "אטראטו" א', בנובמבר 1938. הגדעוני על הספינה היה גרישא (צבי) שוטוב.
רשת קשר הרדיו של הגדעונים הייתה אחת משלוש רשתות רדיו עצמאיות שהשתייכו ל"הגנה" והיא פעלה באופן מחתרתי. הרשת נאלצה להתאים את דרכי ההתקשרות שבין הגורמים השונים לאילוצים של פעילות מחתרתית. מבחינה מקצועית האחריות והפיקוד על האלחוטנים היו של שירות הקשר הארצי של "ההגנה", החל מסוף שנת 1945 בפיקודו של יאן (יעקב ינובסקי ינאי) . בשנת 1945 היו לשירות הקשר 24 תחנות בבירות שונות באירופה ובארצות ערב. עם קום המדינה הפכו התחנות האלה ברוב בירות אירופה כתחנות רשמיות של השגרירויות הישראליות (במסגרת התח"ל).
בסוף שנת 1945 הוציא המטה הכללי של ה"הגנה" פקודה על כפיפות "גדעון" לשירות הקשר, וזו לשונה:
הרשת באירופה מתנהלת על ידי המחלקה הכללית בארץ.
באירופה יתמנה מרכז מטעם המחלקה.
למרכז כפיפות כפולה:
מוסד המרכזי המנהל את העניינים באירופה.
למחלקה בארץ.
המוסד המרכזי באירופה יקבע את הצרכים בתחנות, את מקום התחנות, ואת הצרכים ב"גדעונים" לליווי, ואת ענייני ביטחון התחנות.
המחלקה תקיים את התחנות, תקבע את העובדים, תנהל את המעבדות, תנהל את הדרכת העובדים.
כל הגדעונים הנשלחים לאירופה עומדים לרשות המרכז מטעם המחלקה. הוא אחראי לקביעת מקומו של כל אחד מהם לאימונו ולטיפול בו. {המרכז הראשון היה משה ירושלמי (זיק), שכינויו היה "מריו}.
המחלקה מכינה עובדים ומעבירה אותם לחו"ל בהתאם לצרכים הנקבעים על ידי המוסד המרכזי באירופה. {המוסד לעלייה ב'}
על יד המרכז יהיה חבר עובדים לצרכיי אימון, עבודת מעבדות, פיקוח, בהתאם לצורך.
בכל ארץ, בה נמצאת או תקום תחנה, יתמנה על ידי המוסד המרכזי באירופה איש-ממונה על התחנה מבחינה עניינית. עליו הדאגה לקביעת המקום, סדרי הזהירות וכו'.
לעובדי התחנות בארצות כפיפות כפולה:
לממונה בארץ הזאת מטעם המוסד המרכזי.
למרכז המחלקה.
תקציב מרכזי יועמד לרשות המחלקה לתקופה מסוימת, בהתאם לצרכים שייקבעו. תקציב זה יהיה טעון בדיקה במידה שיוטלו על המחלקה תפקידים נוספים. בתחומי התקציב רשאית המחלקה לעבוד מבלי להזדקק לאישורים נוספים.
בשנים 1945–1948 היו חלק ניכר מה'גדעונים' באוניות המעפילים חברי פלמ"ח שהושאלו מיחידותיהם לצורך מילוי המשימה. הם שובצו לתפקידם בהתאם לקביעת 'המוסד', שנעשתה בתיאום עם יעקב (יאן) ינובסקי (ינאי), ראש שירות הקשר הארצי ב'הגנה'. ב־65 ההפלגות של אוניות מעפילים שהצליחו לפרוץ את הסגר הבריטי או שנלכדו בידי הבריטים באותן שנים, פעלו 56 'גדעונים'. באחדות מההפלגות תיפקדו באונייה שני 'גדעונים'. חלק מהם השתתף במהלך התקופה ביותר מהפלגה אחת.
משה ירושלמי היה מפקדם הראשון של ה'גדעונים' באירופה. במחצית 1946 הוא שב ארצה ומונה כמפקד רשת 'גדעון' ואלחוטני ההעפלה בארץ. את מקומו באירופה מילא פרץ ברם, ובהמשך מיכאל (מייק) הררי. ה'גדעונים' עברו קורסים קצרים בטכנאות ובתיקון מכשירים, וצוידו בחלקי חילוף למקרה הצורך. לימים קיבלו מכשיר נוסף כרזרבה.
ההעפלה לארץ, הן לפני מלחמת העולם השנייה והן אחריה, נעשתה באופן בלתי-לגאלי, כשספינות המעפילים של ההגנה הובאו במסגרת המוסד לעלייה ב'. מבצע העפלה זה הצריך יצירת מערכת קשר אלחוטית בין ספינות העפלה, נמלי היציאה, המטה באירופה והמטה בארץ. תחנות האלחוט של הגדעונים פעלו בזמנים שונים באזורים רבים: במזרח התיכון, אירופה ובארצות הברית בעיקר למען יצירת קשר בין ספינות המעפילים לבין הארץ. לפיכך, הגדעונים היו צריכים להתמודד עם האתגרים הבאים:
עקב פעילותן החשאית מוקמו תחנות הרדיו באזורים מבודדים ובסביבה שאינה מתבלטת. מיקומן הבעייתי של התחנות מנע לעיתים מתיחת אנטנות מחוץ לדירות שבהן הן פעלו (טיב הקליטה הוא אופטימלי באופן זה).
תחנות הרדיו מוקמו בדירות קטנות על מנת שלא יעוררו חשד. על אף שעלויות החשמל שנדרשו להפעלת רדיו היו נמוכות, צריכת החשמל באותן דירות היו גבוהות מהצפוי. דירות אלו היו נתונות למעקב בעקבות העלייה בצריכת החשמל.
שידור ממדינות שנתפסו כידידותיות לא התאפשר, לכן תחנות מסוימות שימשו כתחנות קליטה (קליטת מסרים) בלבד. המסרים הגיעו לתחנות אלו מספר פעמים ביום, לעיתים ללא אישור לגבי קליטתם.
רוב הגדעונים פעלו ברשת תחנות הרדיו ביבשה. להלן רשימת התחנות החשאיות ביבשה שפעלו משנת 1942 ועד הקמת המדינה:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר | מדינה | עיר | כינוי | הערות |
| 1 | לבנון | ביירות | רות |  |
| 2 | סוריה | דמשק | שכנתי |  |
| 3 | סוריה | חאלב | מלוניה |  |
| 4 | סוריה | חומס | רבקה |  |
| 5 | עיראק | בגדאד | ברמן |  |
| 6 | מצרים | קהיר | גושן |  |
| 7 | איראן | טהראן | אלון |  |
8: 
| 9 | איטליה | נאפולי | ליאונרד |  |
| 10 | איטליה | מילאנו | ליאונרד |  |
| 11 | איטליה | בארי | ליאונרד |  |
| 12 | איטליה | מראנו (גבול אוסטריה) | ליאונרד |  |
| 13 | איטליה | רומא | ליאונרד |  |
| 14 | צרפת | פריז | יסער |  |
| 15 | צרפת | מרסיי | סידני |  |
| 16 | קפריסין | מחנה ב' | רייס |  |
| 17 | אוסטריה | אינסברוק | קלילה |  |
| 18 | אוסטריה | וינה |  |  |
| 19 | הולנד | הבריגדה היהודית | צבעוני |  |
| 20 | בלגיה | הבריגדה היהודית | יהלום |  |
| 21 | יוון | אתונה | גבריאל |  |
| 22 | גרמניה | מינכן | סם |  |
| 23 | רומניה | בוקרשט | מוריס |  |
| 24 | צ'כוסלובקיה | פראג | פקטה |  |
| 25 | יוגוסלביה | שיבניק | יורם |  |
| 26 | שווייץ | בזל | פנינה | קליטה בלבד |
| 27 | אנגליה | לונדון | נעמה | קליטה בלבד |
| 28 | ארצות הברית | ניו יורק | צמרת | קליטה בלבד |
| 29 | קפריסין | מחנות המעצר |  |  |
| 30 | ארץ ישראל | כללי | ארצי |  |
| 31 | ארץ ישראל | חיפה | חופי |  |