stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת סיוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה של הכנסייה האורתודוקסית, קניין תרבותי 
 על שם:  הר ציון 
 כתובת:  טביליסי 
 מיקום:  טביליסי 
 מדינה:  גאורגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־7
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־7 
 תאריך פירוק:  1226 
 חומרי בנייה:  טוף 
 קואורדינטות:  41°41′29″N 44°48′27″E﻿ / ﻿41.691336°N 44.807492°E﻿ / 41.691336; 44.807492
  (למפת טביליסי מוגדלת) קתדרלת סיוני(למפת טביליסי רגילה) קתדרלת סיוני
 
קתדרלת סיוני
מבט לתקרה
מגדל הפעמונים הנאו-קלאסי של קתדרלת סיוני
קתדרלת הדורמציון סיוני היא קתדרלה גאורגית אורתודוקסית בטביליסי, בירת גאורגיה. היא נקראת גם סיוני של טביליסי כדי להבדילה מכנסיות אחרות ברחבי גאורגיה אף הן נקראות "סיוני".
הקתדרלה ממוקמת בחלק העתיק של העיר. היא נבנתה במאה ה-6. מאז, היא נהרסה על ידי פולשים חיצוניים, ונבנתה מחדש על ידי הגאורגים מספר פעמים. המבנה הנוכחי שלה הוקם במאה ה-13, והתווספו לו מספר שינויים במאות ה-17 וה-19. בתור קתדרלה הגאורגית-אורתודוקסית הראשית, קתדרלת סיוני הייתה מושבה של הקתולים-פטריאכים (ראשי הכנסייה האורתודוקסית) של גאורגיה, עד שהוחלפה בידי קתדרלת סמבה בשנת 2004.
שם הקתדרלה

בהתאם למסורת הגאורגית הימי-ביניימית של נתינת שמות של מקומות על שם ארץ הקודש, נקראה סיוני על שם הר ציון בירושלים.
ארכיטקטורה

קתדרלת סיוני ממוקמת בחלק ההיסטורי של "רחוב סיוני" ("סיוֹניס כּוּצָ'ה) במרכז טביליסי, כאשר החזית המזרחית שלה פונה לעבר הסוללה הימנית של נהר הקורה.
קתדרלת סיוני היא קתדרלה טיפוסית לארכיטקטורה של כנסייה גאורגית מימי הביניים, בעל אפסיס עם מצולעים בולטים בחזית הפונה למזרח. מקורו של הטוף הצהוב, שממנו נבנתה הקתדרלה הוא מבולניסי, עיר מדרום-מערב לטביליסי. מצפון לקתדרלה, במבנה נפרד שבחצר הפנימית שלה, עומד מגדל פעמון בעל שלוש קומות, המתוארך ל-1425. הוא ניזוק בחלקו הגדול בשנת 1795 בידי הפרסים הקאג'ארים לאחר קרב קרצניסי, ושוחזר למצבו הנוכחי בשנת 1939. מצידו השני של הרחוב עומד מגדל הפעמון השני, אף הוא בעל שלוש קומות, שמתאפיין באדריכלות ייחודית. הוא נבנה בשנת 1812 לזכר ניצחון האימפריה הרוסית על האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה, 1806–1812. מגדל זה הוא אחד הדוגמאות העתיקות אדריכלות הרוסית הנאו-קלאסית בעבר הקווקז.
היסטוריה

על פי הרשומות הגאורגיות מימי הביניים המבנה המקורי של הקתדרלה החל להיבנות במיקומו הנוכחי בסביבות שנת 575, על ידי גואראם הראשון מאיבריה, הנסיך ששלט בממלכת איבריה (כארתלי), והושלם בשנת 639 על ידי יורשו אדרנסה. הקתדרלה נהרסה לחלוטין בידי הערבים ונבנתה שוב מההתחלה. האלמנטים הבסיסיים של המבנה הנוכחי מתוארכים למאה ה-13. אף על פי שהמבנה ניזוק קשות, הקתדרלה שרדה את ההתקפות של הפולשים החיצוניים: ג'לאל אד-דין מינגבורנו - השאה הח'ווארזמי הפליט שברח מהמונגולים, הפלישה הטימורית לגאורגיה, הפרסים והסלג'וקים.
בשנת 1657, בישוף טביליסי רבתי, אליסה סאגינאשווילי, שיחזר את כיפת הצריח של הקתדרלה והוסיף את כיפת הצריח הדרומית. בשנת 1710, עוצר כארתלי, הנסיך וחטנג בטונישווילי, ביצע עבודות שיקום של כיפת הצריח וקירות הקתדרלה. בשנים 1850–1860 הקתדרלה קיבלה מראה אחר כאשר האמן הרוסי, גנרל קניאז גיאורגי גגרין (1810–1893), הוסיף סדרת פרסקאות מעניינות וחדשות, במקום הפרסקאות הגאורגיות שאבדו. חלק מהפרסקאות על הקיר המערבי שוקמו על ידי האמן הגאורגי לבאן צוצקירידזה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
קתדרלת סיוני מנהר הקורה, בשנות ה-70 של המאה ה-19
ליתוגרפיה של הפרסקאות בקתדרלת סיוני, גיאורגי גגרין 1847
דמטרה הראשון, מלך גאורגיה

דֶמֶטרֶה הראשון, מלך גאורגיה (בגאורגית: დემეტრე I‏; 1093 לערך - 1156) מבית בגרטיוני, היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת מ-24 בינואר 1125 ועד לשנת 1156, ונודע גם כמשורר.
חייו

דמטרה היה בנו הבכור של המלך דוד הבנאי מאשתו רוסודן מארמניה. כמפקד בצבא הגאורגי, הוא השתתף במספר קרבות יחד עם אביו, ובמיוחד קרב דידגורי (1121) וקרב שירואן (1123).
דמטרה ירש את כס המלוכה עם מות אביו ב-24 בינואר 1125. כשעלה לכס המלוכה תקפו הסלג'וקים את העיר אני, שהייתה באותם ימים בשליטת הממלכה הגאורגית המאוחדת. דמטרה הגיע לפשרה עם הסלג'וקים וויתר על העיר לטובת הסלג'וקים בתנאים של וסאליות.
בשנת 1138 השתלט על העיר גנג'ה (Gəncə, כיום העיר השנייה בגודלה באזרבייג'ן). הוא הביא את שער הברזל של העיר שנכבשה לגאורגיה, ותרם אותו למנזר גלאתי שבכותאיסי. למרות הניצחון, הצליח דמטרה להחזיק בעיר מספר שנים בלבד.
בשנת 1130 חשף דמטרה מזימה של אצילים גאורגים המונהגים על ידי בנו הבכור דוד. המלך אסר את הקושרים והוציא להורג את אחד ממנהיגי הקשר, יואנה אבולטיסדזה, בשנת 1138 (או 1145). דוד מרד בשנית בשנת 1154, והכריח את אביו לוותר על כס המלוכה, ולהפוך לנזיר. למרות זאת, דוד מת לאחר שישה חודשים ודמטרה חזר לכס המלוכה. דוד הניח אחריו בן בשם דמנה, שהיה מוכר בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית כטוען חוקי לכתר.
הרשומות הארמניות מציגות גרסה שונה מזו המסופרת ברשומות הגאורגיות. על פי כותב הרשומות הארמני, ורדן ארוולצי, כי דוד שלט במשך חודש אחד בלבד, ונרצח בידי אציליו, סומבט ואיוון אורבלי, שעשו הסכם סודי עם גיאורגי, אחיו הצעיר של דוד. סטפנוס אורבליאן, צאצא של שבט אורבלי, כתב זמן קצר אחרי ורדן, כי דוד שלט במשך שנתיים, והכחיש כל מעורבות משפחתית ברציחתו של דוד. לדבריו, גיאורגי נשבע לאחיו שישלוט בממלכה רק עד שבנו של דוד, דמנה, יגיע לבגרות, אבל הפר את הבטחתו. הוא טען כי האורבלים היו עדים לשבועתו של גיאורגי, ולכן הובילו את המרידה בשנת 1177, כדי להכתיר את הטוען החוקי לכתר, דמנה, לכס המלוכה.
למרות שדמטרה לא היה מוצלח כאביו דוד הבנאי, נותרה הממלכה הגאורגית כוח פאודלי חזק, עם צבא מאורגן היטב, ובעלת משטר מדיני וחיי תרבות וכלכה מפותחים.
דמטרה מת בשנת 1156 ונקבר במנזר גלאתי.
צאצאיו

דוד החמישי
רוסודן שנישאה להיואס אד-דין סולימאן שאח, השליט הסלג'וקי של ח'ווארזם ועיראק
גיאורגי השלישי, שירש אותו
בת שנישאה לנסיך איזיאסלב השני מקייב (Изяслав II Мстиславич )
פואמות

המלך דמטרה היה מחברם של מספר פואמות, בעיקר בנושאים דתיים, שהמפורסם מביניהם הוא: "את הינך בכרם" ("שֶן חַר וֶנאחשי"), פיוט למרים, אם ישו.
קבוצת משימות החלל

המטה של קבוצת משימות החלל (STG) במרכז המחקר לנגלי של נאס"א בהמפטון, וירג'יניה
שלט על בניין קבוצת משימות החלל ביוני 1961
קבוצת משימות החלל הייתה קבוצת עבודה של מהנדסים של נאס"א שנוצרה ב-1958, שהופקדה על ניהול תוכניות טיסות החלל האנושיות האמריקאיות. בראשותו של רוברט גילרות' ובסיסה במרכז המחקר לנגלי בהמפטון, וירג'יניה, קבוצה זו ניהלה את פרויקט מרקורי ותוכניות ההמשך. לאחר שהנשיא ג'ון קנדי הציב את המטרה בשנת 1961 לתוכנית אפולו - להנחית אדם על הירח ולהחזירו בבטחה לכדור הארץ, נאס"א התפתחה להיות ארגון גדול ונדרש מתקן חדש לביצוע תפקידה של קבוצת משימות החלל, קבוצה זו החליפה מיקום למרכז החלל המאויש (כיום מרכז החלל ג'ונסון), הממוקם ביוסטון, טקסס .
בשנים מאוחרות יותר, נעשה שימוש חוזר במונח " קבוצת משימות חלל" כדי להתייחס לוועדה אד-הוק שמונתה על ידי הנשיא להמליץ על תוכניות טיסה אנושית בחלל, בדרך כלל בראשות סגן הנשיא. לדוגמה, הנשיא ריצ'רד ניקסון מינה קבוצה כזו בפברואר 1969 כדי להתוות אסטרטגיה עתידית לטיסות חלל לאחר תקופת אפולו, בראשות סגן הנשיא ספירו טי אגניו .
היסטוריה

בראש קבוצת משימות החלל, שנוצרה ב-5 בנובמבר 1958, עמד רוברט גילרות' . במקור, קבוצה זאת כללה 45 אנשים, כולל שמונה מזכירות ו"מחשבים", התואר המקצועי של נשים שהריצו חישובים במכונות הוספה מכניות. מתוך 37 המהנדסים שלה, 27 היו ממרכז המחקר לנגלי, ו-10 הוקצו ממרכז המחקר לואיס בקליבלנד, אוהיו. החברים המקוריים של הקבוצה כללו את צ'ארלס דונלן, סגנו של גילות'; מקס פאגט, ראש אגף הנדסה; צ'אק מתיוס, ראש תפעול הטיסה; כריס קראפט, גם במבצעי טיסה; וגלין לוני, שבגיל 21 היה החבר הצעיר ביותר בקבוצה. ראש המשרד לענייני ציבור היה ג'ון "שורטי" פאוורס .
בשנת 1959 הורחבה הקבוצה על ידי הוספת 32 מהנדסים מקנדה, כאשר הוסבו מפרויקט חץ אברו לאחר שבוטל. המהנדסים החדשים הללו כללו את ג'ים צ'מברלין, ג'ורג' האריס, ג'ון הודג', אוון מיינרד, בריאן ארב, רודני רוז וטקווין רוברטס .
לאחר שהנשיא ג'ון פ. קנדי הציב את היעד הלאומי ב-25 במאי 1961, להנחית אדם על הירח עד סוף שנות ה-60 ולהחזירו לכדור הארץ בבטחה, התברר למנהל נאס"א ג'יימס אי. ווב שהארגון הקיים יזדקק לכוח אדם ומתקנים גדולים בהרבה, ולמעשה מרכז ייעודי חדש של נאס"א, לניהול תוכניות טיסות חלל אנושיות בארצות הברית. ווב קיבל את אישור קנדי והקונגרס, ובאוגוסט 1961 מינה צוות לבחירת אתר למרכז החדש. ב-19 בספטמבר, ווב הכריז שמרכז החלל המאויש החדש (Manned Spacecraft Center - MSC) ייבנה ביוסטון, טקסס. האתר נתרם על ידי אוניברסיטת רייס. גילות' החל מיד במעבר של קבוצת המשימות שלו למרכז החדש, תוך שהוא מתכנן את ארגון הצוות שלו ואת המעבר שלו ליוסטון, תוך שימוש בשטחי משרדים ומתקן בדיקה מושכרים זמניים ב-12 אתרים בזמן שהמתקן החדש נבנה. עד ספטמבר 1962, הארגון הועבר ליוסטון והבנייה החלה, ולמעשה סימנה את סופה של קבוצת המשימות. מתקן MSC הושלם בספטמבר 1963.
שימוש חוזר בשם

חוק האווירונאוטיקה והחלל הלאומי הוא חוק שנחקק בשנת 1958. חוק זה למעשה היווה את הקמתה של נאס"א, הנחה גם את נשיא ארצות הברית לעמוד בראש מועצת אווירונאוטיקה וחלל לאומית (לימים מועצת החלל הלאומית ), כולל מזכירי המדינה וההגנה, מנהל נאס"א, יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית, וכל חברים נוספים שהנשיא בחר למנות. על מועצה זו הוטלה המשימה של מתן המלצות על כיוון תוכניות החלל האזרחיות והצבאיות של ארצות הברית. מדי פעם מועצה זו כונתה "קבוצת משימות חלל". הנשיא ג'ון קנדי שכנע את הקונגרס לשנות את החוק על מנת לתת לו את הסמכות למנות את סגן הנשיא ליושב ראש המועצה במקומו. כאשר תוכנית אפולו הגיעה לשיאה ב-1969, הנשיא ריצ'רד מ. ניקסון הנחה את סגן הנשיא ספירו טי אגניו של "קבוצת משימות החלל" להמליץ על כיוון עתידי של תוכנית הטיסה האנושית בחלל של ארצות הברית. סגן הנשיא תמך בתוכנית שאפתנית למערכת תחבורה בחלל, הכוללת חלליות לשימוש חוזר, תחנות קבועות לכדור הארץ וירח, וטיסת אסטרונאוטים למאדים . עם זאת, ניקסון ידע שמצב הרוח בקונגרס האמריקני לא יאפשר מימון מסיבי בדומה לתוכנית אפולו, וקיצץ את התוכניות הללו רק לפיתוח מעבורת החלל, עם הקמת תחנת חלל במסלול כדור הארץ.
הערות שוליים

↑  Compton, W. David; Benson, Charles D. (1983), "Chapter 5: Years of Uncertainty, 1967-1969", Living and Working in Space: A History of Skylab, vol. SP-4208, Washington, D.C.: NASA, p. 101
↑  Murray & Cox (1989), pp. 33-35.
↑  Gainor (2001), pp. 270-276.
הערות שוליים > ביבליוגרפיה

Gainor, Chris (2001). Arrows to the Moon - Avro's Engineers and the Space Race. Burlington ON Canada: Apogee Books. ISBN 1-896522-83-1.
Murray, Charles; Catherine Bly Cox (1989). Apollo: The Race to the Moon. New York: Simon and Schuster. ISBN 0-671-61101-1.
Swenson, Jr., Loyd S.; James M. Grimwood; Charles C. Alexander (1989). This New Ocean: A History of Project Mercury. NASA. אורכב מ-המקור ב-2007-08-23.
לאו ארמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1899 
 פטירה:  1988 (בגיל 88 בערך) 
 
לאו ארמן, 1904 בערך, עם אחיו הגדול וילי, גרמניה
לאו ארמן, שנות הארבעים, שווייץ, עם אשתו טוני
לאו ארמן (בגרמנית: Leo Ermann‏; 5 בפברואר 1899, הולץ (הויסוויילר) – Holz (Heusweiler) – ‏1988, ירושלים) היה סופר יהודי גרמני-ישראלי.
חייו

ארמן היה בנם של סוחר יהודי בזארבריקן, יצרן הטקסטיל גוסטב ארמן והנרייטה לבית וייל. הוא למד בבית ספר תיכון בזארבריקן והשלים הכשרה כפקיד בנק. כמו אחיו הבכור וילי, הוא עבד כנציג מכירות בעסק המשפחתי. ארמן היה נשוי לטוני קצנברג. ב-1935 נולדה בתו הבכורה.
ארמן נכלא במחנה הריכוז דכאו לאחר ליל הבדולח ב-1938. הוא שוחרר לאחר חודש והתאחד עם אשתו ובתו, שנמלטו לבריסל. כשהגרמנים כבשו את בלגיה ב-1940, הם ברחו דרך פריז עד פאתי ליון, שם ניסו להתחמק מרדיפת היהודים בצרפת של וישי. הבת השנייה נולדה שם ב-1941. בשנת 1942, ארמן ובתו הגדולה חצו את הגבול הירוק לשווייץ בעזרת עוזרי בריחה צרפתים, ז'וזף לנסון ובתו תרז נורי. ארמן נכלא במחנה העבודה הדינגן. גם טוני ארמן הצליחה לברוח כעבור חודש עם בתה השנייה. הילדים הלכו לבית ילדים, טוני ארמן הושמה במחנה נשים בבריסאגו. חלק מעוזרי הבריחה שלהם נעצרו בצרפת, גורשו למזרח על ידי הגרמנים ונרצחו במחנות ריכוז.
לאחר תום המלחמה שימש ארמן כמנהל אדמיניסטרטיבי בארגון החינוך היהודי אורט בלוגאנו וכתב מאמרים בכתבי עת שווייצריים. בשנת 1949 עברה המשפחה, אז כבר עם שלוש בנות, לישראל ובהמשך השתכנה בירושלים.
ארמן כתב שירים ורומנים בגרמנית בישראל ופרסם את עשרות ספריו בירושלים, חלקם בהוצאת ראובן מס, חלקם בהוצאה עצמית.
יצירות (מבחר)

Wir finden kein Vergessen. Paris, 1948
Gottes Mühlen. Haifa, 1958
Wo liegt dein Paradies? Jerusalem : Oth, 1961
Novellen. 1965
Schlussakkord und kämpferischer Neubeginn. Gedichte. 1968
Gottesgnade. Jerusalem : L. Ermann, 1970
Der letzte Tanz um Firlefanz. Gedichte. 1972
Publizierte Theorie. Lehrgedichte. 1972
Ein Fenster auf zur Ewigkeit. Gedichte. 1973
Konfusion. Roman. Jerusalem : Mass, 1975
Ein Aufschub als Bewährungsfrist : Gedichte. 1975
Das Logbuch blieb ... Roman. Jerusalem : Mass, 1976
Arztgeschichte und Gedichte. 1977
Ererbt, erlernt, erdacht, erlebt : Gedichte. Jerusalem, 1977
Lehrgedichts-Ausflug. Jerusalem : Mass, 1977
Kleinen Manns Gesellschaftsbild. Reimnovelle. Jerusalem : Mass, 1978
Solang das Brünnlein rauschet. Gedichte. Jerusalem : Mass, 1978
Immer wieder neue Lieder. Gedichte. Jerusalem : Mass, 1978
Als Titel fand sich Band Nummer zwanzig. Frau Kappler vor dem Mikrophone. Jerusalem : Mass, 1978
Die Fliegerjacke oder die bedingt ehrenvolle Tragödie der Heimgekehrten. Roman. Jerusalem : Mass, 1979
Späte Frucht vom Baum der Träume, schnell gepflückt eh' mans versäume. Jerusalem : Mass, 1979
Überreife Lebensernte : Gedichte. 1980
Der ungeschriebene Roman. Jerusalem : Mass, 1982
Die Himmels-Türe : Gedenk-Reime. Jerusalem : Mass, 1984
Besinnliches Reimspiel : späten Alters Tagebuch. 1985
ספרות

ארמן, לאו, בתוך: דב אמיר: חייהם ויצירתם של סופרים גרמנים בישראל: ביו-ביבליוגרפיה, 1980, עמ' 39 (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  Gustav Ermann als Soldat siehe c:File:1890 gustav ermann kaiser soldier saarbrucken Germany.jpg
↑  Der Patriot, der zum Verfolgten wurde. Das Schicksal von Willi Ermann und seiner Familie, bei Yad Vashem
↑  Katzenberg and Ermann families collection, bei USHMM, 28. November 2022
↑  על כליאתו של ארמן בליל הבדולח, באתר יד ושם
↑  על הצלתם של ארמן ומשפחתו על ידי לנסון ונורי, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307150305171  GND: 105383585X  ISNI: 0000 0000 6671 666X  LCCN: n85070810  VIAF: 47227790   WorldCat (עם VIAF): 47227790 
לאו ארמן, שנות השמונים, ירושלים
בלבול: רומן מאת לאו ארמן בהוצאת ראובן מס (1975)
ושוב אתה מרמה את עצמך: רומן מאת לאו ארמן (1974)
פרדי קרוגר

| --- | --- |

פרדי קרוגר
 סוג:  דמות שנוצרה על ידי וס קרייבן
 שם סרט:  סיוט ברחוב אלם
 תוכנית טלוויזיה:  הסיוטים של פרדי
 הופעה ראשונה:  סיוט ברחוב אלם
 הופעה אחרונה:  פרדי נגד ג'ייסון
 מספר הופעות:  8 סרטים כולל הקרוס-אובר ו-2 קומיקסים הממשיכים אותו
 יוצרים:  וס קרייבן
 גילום הדמות:  רוברט אנגלונד ג'קי ארל היילי (רימייק)
 דיבוב:  רוברט אנגלונד
 מידע
 שם אמיתי:  פרדריק צ'ארלס קרוגר
 כינויים:  הרוצח מספרינגווד
 סטטוס:  לא ידוע, ככל הנראה לא פעיל
 גיל:  26 (במותו כבן אנוש) 62 (במותו כיצור)
 גזע:  אדם ומפלצת
 מין:  זכר
 מקצוע:  רוצח המונים רוצח ילדים מטריד ילדים מינית (רימייק)
 נטייה:  רע
 מומחיות:  כניסה לחלומות
 כוחות:  כוח על-אנושי, אלמותיות, אינטלקט וגאון, שליטה על סיוטיהם וחלומותיהם של אנשים, יכולת לשהות הן בעולם האמיתי והן בעולם החלומות, יכולת להבעיר אש מתוך ראשו, דיבוק, יכולות ריפוי, רמאות, מניפולציות, יכולת שהייה בתוך גופם של אנשים בעולם האמיתי
 אזרחות:  אמריקאי
 סיבת המוות:  נשרף מבקבוק תבערה שהושלך לבית שבו הסתתר מהורי קורבנותיו הנערים (פלאשבק מהסרט הראשון) התפוצץ לחתיכות על ידי מגי (פרדי מת: הסיוט האחרון) הועלה באש על ידי הת'ר לנגנקאמפ ודילן פורטר (הסיוט החדש של וס קרייבן) נורה למוות על ידי אש ויליאמס ("פרדי נגד ג'ייסון נגד אש: לוחמי הסיוטים" (אנ'))
 דמויות קשורות
 משפחה:  אמנדה קרוגר (אמא) מר אנדרווד (אבא חורג) לורטה קרוגר (אישה) מגי בורוז (בת)
 אויבים:  נערי רחוב אלם והוריהם ג'ייסון וורהיס   אש ויליאמס
פרדי קרוגר (באנגלית: Freddy Krueger) הוא דמות בדיונית מפלצתית בסדרת סרטי האימה "סיוט ברחוב אלם". בשמונת הסרטים הראשונים בסדרה דמותו מגולמת על ידי רוברט אנגלונד, ואילו בסרט הרימייק לסיוט הראשוני "סיוט ברחוב אלם" משנת 2010 - הדמות מגולמת על ידי ג'קי ארל היילי.
פרדי נולד בשנות ה-40 של המאה ה-20 המוקדמות כתוצאה מאונס שחוותה אמו. דמותו של הרוצח הפכה לאייקון ידוע בשנות השמונים. הדמות מופיעה גם בספרי קומיקס וספרים המושפעים מן הסדרה, בסרט אשר מפגיש אותו עם נבל אחר מסדרת "יום שישי ה-13", ג'ייסון וורהיס. בנוסף דמותו הופיעה כדמות שחקן (אנ') במשחק מורטל קומבט (אנ') משנת 2011.
חייו

פרדריק צ'ארלס קרוגר נולד בשנת 1942, כתוצאה מאונס שחוותה אמו הנזירה, אמנדה קרוגר, בידי כמאה אסירים שאנסו אותה באכזריות במוסד שבו עבדה, בעת שהיא ננעלה בו בערב חג המולד.
ביום שלמחרת, אמנדה נמצאה הרה ופצועה. לאחר המקרה, המוסד נסגר ושמו שונה. מספר חודשים מאוחר יותר, אמנדה ילדה את פרדי. לאחר הלידה, פרדי נמסר לאימוץ, והופקד אצל מר אנדרווד, אלכוהוליסט שהתעלל בו פיזית ומילולית בעת שכרות. מיום היוולדו ועד 1960 פרדי החל להראות התנהגות פסיכופתית, באמצעות הריגת חיות קטנות ועל ידי הריגת אביו המאמץ. לאחר אירועים אלה, פרדי התחתן עם אישה בשם לורטה, והתגורר עמה בבית ילדותו ברחוב אלם. בשנת 1961, נולדה בתו היחידה – קת'רין קרוגר.
חייו > מותו והפיכתו לרוצח חלומות

מיום הולדת בתו ועד 1965 פרדי החל להרוג את ילדי רחוב אלם, ולהחביא את גופותיהם בתחנת הכוח שבה עבד. בשנת 1966 נמצאות הוכחות שמעידות על מעורבותו של קרוגר ברציחות, בין היתר – אפר הגופות או חפצים אישיים של הילדים והוא נעצר. בשנת 1968, שנתיים לאחר מעצרו, פרדי שוחרר מהכלא מפני שצו החיפוש שהוצא לביתו לא נחתם כשורה. הוריהם של הקורבנות הצעירים לא מרוצים מהמצב ולוקחים את החוק לידיהם, כאשר הם רודפים אחר פרדי אל תחנת הכוח, ושם שורפים אותו בעודו בחיים.
לאחר מותו, מקבל פרדי כוחות על טבעיים, משדי החלומות, שמאפשרים לו לחדור לחלומות של ילדי רחוב אלם ולרצוח אותם בשנתם. דמותו, כפי שמופיעה בחלומותיהם של הילדים, מצולקת כולה מכוויות השרפה בה נהרג.
משפחה

אמא - אמנדה קרוגר (נרצחה בכך שפרדי הוציא לה את הלב מהמקום)
אישה - לורטה קרוגר (מתה מחניקה על ידי פרדי)
בת - קת'רין קרוגר (חיה)
בתרבות הפופולרית > שיר

בתוך הסרט "סיוט ברחוב אלם" ולכבוד הסרט עצמו, הולחן ונכתב שיר על דמותו של קרוגר. שיר זה זכה להצלחה רבה כמו הסרט ועד היום מעריצי הסרט עצמו שרים אותו.
One, two, Freddy's coming for you.

Three, four, Better lock your door

Five, six, grab a crucifix.

Seven, eight, Gonna stay up late.

Nine, ten, Never sleep again...
בתרבות הפופולרית > בובה

בינואר 2019 הודיעה חברת Mezco Toyz המתמחה בבובות של דמויות מן התרבות הפופולרית (קומיקס, סרטי קולנוע וטלוויזיה וכדומה), שבמהלך קיץ 2019 תופץ "בובה מדברת" של פרדי קרוגר, בעיצוב מחודש. גודל הבובה, באריזה לאספנים, יהיה 15 אינץ' (כ-38 ס"מ), והיא תשמיע חמישה ציטוטים מפורסמים של פרדי קרוגר מתוך סרטי הסדרה.
הערות שוליים

↑  TV, Comic, Movie and Pop Culture Toys, Mezco Toyz
↑  Brian B., Talking Freddy Krueger Coming from Mezco Toyz This Summer, MovieWeb, ‏25.1.2019
| סיוט ברחוב אלם |
| --- | --- | --- |
| סרטים | סיוט ברחוב אלם (1984) • סיוט ברחוב אלם 2: נקמתו של פרדי (1985) • סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות (1987) • סיוט ברחוב אלם 4: אדון החלומות (1988) • סיוט ברחוב אלם 5: ילד החלומות (1989) • פרדי מת: הסיוט האחרון (1991) • הסיוט החדש של וס קרייבן (1994) • פרדי נגד ג'ייסון (2003) • סיוט ברחוב אלם (2010) |  |
| יוצרים ושחקנים | רוברט אנגלונד • טום ארנולד • פטרישה ארקט • רוני בלקלי • רוזאן בר • קלנסי בראון • ז'ה ז'ה גאבור • ג'וני דפ • ג'קי ארל היילי • קלן לוץ • רוני מארה • ג'ון סקסון • לורנס פישבורן • קייטי קסידי • אליס קופר • וס קרייבן • קלי רולנד • ג'ייסון ריטר |  |
| דמויות | פרדי קרוגר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530149105171  BnF: cb13179251t (data)  LCCN: sh92004229  VIAF: 316438020   WorldCat (עם VIAF): 316438020
סגה מאסטר סיסטם

| --- | --- |


 יצרן:  Sega
 סוג:  קונסולת משחקים
 דור:  תקופת הדור השלישי
 יצא לראשונה:  אוקטובר 1987 
 הפסקת הייצור:  ארצות הברית: 1992
 מעבד:  זילוג Z80 
 מדיה:  מחסניות וכרטיס
 יחידות שנמכרו:  13 מיליון
 המשחק הנמכר ביותר:  Alex Kidd in Miracle World
 מודל קודם:  סגה SG-1000
 מודל אחריו:  סגה מגה דרייב 
 
Sega Master System (מקוצר ל-SMS) הוא דור שלישי של קונסולת משחקים, והוצגה על ידי Sega ב-1985 ביפן, ב-1986 בצפון אמריקה וב-1987 באירופה.
הקונסולה מבוססת על מעבד 8-ביט, Z80 של חברת זילוג. מאסטר סיסטם הצליחה באופן מוגבל בלבד בצפון אמריקה וביפן, כשהמתחרה העיקרית הייתה NES של נינטנדו. היא זכתה להצלחה רבה יותר באירופה, ברזיל ואוסטרליה. בדומה למשחקי וידאו של מערכות אחרות, כמה מהמשחקים שיוצרו עבור SMS, מבוקשים כפריטי אספנות, והנדירים בהם נמכרים ונקנים במחירים גבוהים
לקונסולה יצאו אלפי משחקים, וכמה מהם הפכו לסדרות משחקים מצליחות כמו Alex Kidd in Miracle World, גולדן אקס, Wonder Boy III: The Dragon's Trap וGolden Axe Warrior שהיה התשובה של סגה למשחקי זלדה.
על פי ההערכות, ה-Master System נמכר בין 10 ל-13 מיליון יחידות ברחבי העולם. בנוסף, Tectoy מכרה 8 million גרסאות Master System מורשות בברזיל.
הקונסולה הבאה אחריה מבית סגה הייתה סגה מגה דרייב.
היסטוריה > Mark III

ב-15 ביולי 1983, סגה הוציאה את קונסולת משחקי הווידאו הראשונה שלה, ה-SG-1000, ביפן. ההשקה התבצעה במקביל לאותו יום שבו השיקה מתחרה נינטנדו את ה-Famicom . סגה הוציאה קונסולה נוספת, ה-SG-1000 II, הכוללת מספר שינויים בחומרה, כולל בקרים הניתנים להסרה.
בתקווה להתחרות טוב יותר עם נינטנדו, סגה הוציאה קונסולה נוספת, Sega Mark III, ביפן ב-1985. ה-Mark III היה גרסה מחודשת של ה-SG-1000. הוא תוכנן על ידי אותו צוות, הכולל את הידאקי סאטו ומסאמי ישקווה, שעבדו על ה-II ואחר כך הובילו את הפיתוח של Sega Genesis . לפי סאטו, הקונסולה עוצבה מחדש בגלל המגבלות של השבב הגרפי TMS9918 ב-SG-1000, שלא היה לו כוח לסוגי המשחקים שסגה רצתה לעשות.
היסטוריה > התרחבות לשוק הצפון אמריקאי

למרות שה-SG-1000 לא שוחרר בארצות הברית, סגה קיוו שעסק קונסולות משחקי הווידאו שלהם יסתדר טוב יותר בצפון אמריקה מאשר ביפן. כדי להשיג זאת, הוקמה חברת בת בשם Sega of America בשנת 1986 כדי לנהל את מוצרי הצריכה של החברה בצפון אמריקה. רוזן ונקאיאמה שכרו את ברוס לורי, סגן נשיא המכירות של נינטנדו אוף אמריקה. לורי הוא בחר בשם "סגה אוף אמריקה" עבור החטיבה שלו כי הוא עבד עבור נינטנדו אוף אמריקה ואהב את שילוב המילים. בתחילה, הוטל על Sega of America למתג מחדש את ה-Mark III לשחרור עבור השוק המערבי. Sega of America מיתגה מחדש את ה-Mark III כ-Master System, בדומה לעיבוד המחודש של נינטנדו ל-Famicom ל-Nintendo Entertainment System (NES). גם התוכניות לשחרר קונסולה זולה יותר, ה-Base System, השפיעו על ההחלטה. העיצוב הסופי העתידני של הקונסולה נועד לפנות לטעם המערבי. האריזה של צפון אמריקה הייתה לבנה כדי להבדיל אותה מאריזת ה-NES השחורה, עם עיצוב רשת לבן בהשראת מוצרי המחשב של אפל .
מערכת המאסטר נחשפה לראשונה בצפון אמריקה בתערוכת הקיץ לצרכנות אלקטרוניקה (CES) בשיקגו ביוני 1986. הוא נמכר בתחילה בחבילה עם קונסולת "Power Base", אקדח אור, שני בקרים במארז אחד. הקונסולה הושקה בספטמבר 1986 במחיר של 200$ ($560 בשנת 2023), כולל המשחקים Hang-On ו-Safari Hunt . סגה קיוותה למכור 400,000 עד 750,000 קונסולות בשנת 1986. עד סוף 1986 נמכרו 125,000 קונסולות מאסטר סיסטם, יותר מ-100,000 של Atari 7800 אך הרבה פחות מ-1.1 של נינטנדו . מקורות אחרים מצביעים על כך שיותר מ-250,000 קונסולות נמכרו עד חג המולד 1986.
כמו ביפן, למערכת המאסטר בצפון אמריקה הייתה ספריית משחקים מוגבלת. מוגבלת, בעיקר בגלל נוהלי הרישוי של נינטנדו שהקדימה אותה בשוק האמריקאי, לסגה היו רק שני מוציאים לאור אמריקאיים של צד שלישי, Activision ו-Parker Brothers . הסכמים עם שתי החברות האלה הסתיימו בשנת 1989. סגה טענה כי ה-Master System הייתה הקונסולה הראשונה "בה הגרפיקה על הקופסה למעשה מתאימה לגרפיקה של המשחק", [34] ודחפה את "חווית הארקייד" בפרסומות. מחלקת השיווק שלה נוהלה על ידי שני אנשים בלבד, מה שהעניק לסגה חיסרון בפרסום. כאחת השיטה לקידום הקונסולה, בסוף 1987 שיתפה סגה פעולה עם האסטרונאוט סקוט קרפנטר.
בשנת 1987, על רקע קשיים במכירות בארצות הברית, סגה מכרה את זכויות ההפצה בארצות הברית עבור ה-Master System לחברת הצעצועים Tonka, שלא הייתה לה ניסיון עם מערכות בידור אלקטרוניות. החשיבה בסגה מאחורי העסקה הייתה למנף את הידע של טונקה על שוק הצעצועים האמריקאי, שכן נינטנדו שיווקה את ה-NES כצעצוע. ההכרזה פורסמה זמן קצר לאחר ה-CES בקיץ 1987. במהלך תקופה זו, חלק גדול מהתשתית של Sega of America עבר משיווק והפצה להתמקדות בשירות לקוחות, ולורי עזב את החברה. בגלל מספר החלטות גרועות של המפיצה החדשה, ה-Master System המשיכה להופיע בצורה גרועה בשוק.
ה-Mark III שוחרר מחדש כ-Master System ביפן באוקטובר 1987 תמורת ¥16,800, אך עדיין נמכר גרוע. אף אחד מהדגמים לא הציב אתגר רציני לנינטנדו ביפן, ולפי סאטו, סגה הצליחה להשיג רק 10% משוק הקונסולות היפני.