stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת ויטבסק (סנקט פטרבורג)
אדריכלות

התחנה נעשתה יותר ויותר רעועה ועמוסה ככל שהמאה ה־19 נמשכה, עד שהתקבלה ההחלטה לקרוע את כל העניין ולהתחיל מחדש. הבנייה החלה בשנת 1901 ונמשכה שלוש שנים. סטניסלב ברזוזובסקי הוסיף לתחנה שתי קומות חדשות, חזית מצועצעת במגוון רחב של סגנונות היסטוריים, עם תבליטים דקורטיביים, עם מפרט יוגנדסטיל, חלונות בצורת חצי עיגול חריגה ושתי תכונות רגילות של תחנות רכבת מהמאה ה־19: כיפה בעלת מראה פסבדו-רנסאנס ומגדל שעון.
עם זאת, עיצובו של סימה מינאש (Sima Minash (רו')) פנים אר-נובו מפואר שהפך את הבניין למקושט ביותר מבין תחנות הרכבת של פטרבורג. מינאש היה אחראי על גרם המדרגות, מבואה עם ויטראז'ים ואולמות מרווחים המתהדרים בסדרת לוחות מצוירים המתעדים את ההיסטוריה של הרכבת הראשונה ברוסיה. הקשתות המתנשאות של הבניין ומרחבי הזכוכית הראו את היכרותו של האדריכל עם טכניקות בנייה מתקדמות מהמערב.
בתחנת הרכבת ויטבסק, בניגוד למסופי רכבת אחרים, אין כיכר תחנה לפניה: חזיתה הראשית משקיפה אל פרוספקט זגורודני.
היסטוריה מודרנית

בחריגה מהנוהג הרגיל בשנים הסובייטיות, תחנת ויטבסק שימרה את סככת הרכבות המוגבהת שלה, חמישה רציפים ומעליות המזוודות כמעט ללא פגע, מה שהפך אותה למיקום אידיאלי לצילומי העיבודים הסובייטים של אנה קארנינה, סיפורי שרלוק הולמס וקלאסיקות אחרות מהמאה ה־19.
מצד שני, פרטים ארכיטקטוניים רבים הוסרו מהחזית והאולמות במהלך שיפוצים סובייטים חסרי רגישות. רגע לפני חגיגות הרבע של שנת 2003, התחנה עברה שחזור מדוקדק של חלל הפנים המקורי ועיצוב יוגנדסטיל. מלבד ההעתק של הרכבת הרוסית הראשונה, תחנת ויטבסק כוללת ביתן נפרד עבור הצאר ומשפחתו ופסל חזה שיש של ניקולאי הראשון.
שירותי התחנה עוברים למרכז אירופה, למדינות הבלטיות, אוקראינה, בלארוס והפרברים הדרומיים של סנקט פטרבורג, כמו פושקין ופאבלובסק. התחנה מחוברת לתחנת פושקינסקאיה של הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג.
ראו גם

צארסקויה סלו
פושקין, סנקט פטרבורג
רכבת צארסקויה סלו
לקריאה נוספת

Богданов И.А. Витебский вокзал Ц Царскосельская железная дорога . // Новый журнал. 2002.
הערות שוליים

↑  1

פנים האר-נובו של התחנה.
אנטישמיות שניונית

אנטישמיות שניונית היא צורת אנטישמיות מובחנת שנאמר כי הופיעה לאחר מלחמת העולם השנייה. אנטישמיות שניונית מוסברת לעיתים קרובות כנגרמה על ידי השואה, בניגוד לאנטישמיות שגרמה לה. אחד הניסוחים הנפוצים של המושג, שפורסם לראשונה בספרו של הנריק מ׳ ברודר משנת 1986, "Der Ewige Antisemit" (תרגום: "האנטישמי הנצחי"), נובע מאמירת הפסיכיאטר הישראלי צבי רקס, שהעיר כי: "הגרמנים לעולם לא יסלחו ליהודים על אושוויץ." המונח נטבע על ידי פיטר שנבאך (גר'), חבר באסכולת פרנקפורט של תאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, בהתבסס על התיאוריה הביקורתית שלהם.
אדורנו, בהרצאה משנת 1959 בשם "Was bedeutet: Aufarbeitung der Vergangenheit" (תרגום: "מה שאומר: השלמה עם העבר"), שפורסם בספרו "Eingriffe" משנת 1963. הספר "Neun kritische Modelle" (תרגום: "תשעה מודלים בעייתיים"), מתייחס לכישלון המגמה הגרמנית הרחבה לאחר המלחמה לקשר ולקשר סיבתי בו־זמנית בין יהודים לשואה. לפי הביקורת של אדורנו, בגרמניה התקבלה בקלות דעה לפיה העם היהודי אשם בפשעים נגדו. אשמה יהודית הונחה בהיקפים שונים, בהתאם לגלגוליו השונים של אותה תפיסה אנטישמית, שאחד מהם הוא הרעיון שהיהודים ניצלו (ועודנם) את האשמה הגרמנית על השואה. עוד כתב אדורנו:
לפעמים מוכרזים המנצחים כגורמים למה שעשו המובסים כשעוד היו בשליטה, ובאשר לפשעי היטלר מי שהוכרזו כאשמים הם אלה שהשלימו עם עלייתו לשלטון, ולא אלה שהיללו אותו. האידיוטיות שבכל זה היא למעשה אינדיקציה למשהו שלא ניתן להתמודד איתו נפשית, לפצע, אם כי המחשבה על פצעים צריכה להיות מוקדשת לקורבנות.
בתחילה דיברו חברי אסכולת פרנקפורט על "אנטישמיות של אשמה־הגנה", אנטישמיות שמונעת מהסטת אשמה. נראה כי שיקומם של רבים מפקידי הרייך השלישי נמוכים ואף כמה דרגים גבוהים יותר תרם להתפתחות האנטישמיות השניונית. פקידים אלו שוקמו על אף תרומתם האישית הנכבדת לפשעי גרמניה הנאצית. כמה מחלוקות התפתחו בתחילת גרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, למשל כאשר קונרד אדנאואר מינה את הנס גלובקה לתפקיד ראשות הקנצלר, אף על פי שהאחרון גיבש את חקיקת החירום שהעניקה להיטלר סמכויות דיקטטוריות בלתי מוגבלות והיה אחד הפרשנים המשפטיים המובילים בנושא. חוקי הגזע של נירנברג משנת 1935. לפי אדורנו, חלקים מהציבור הגרמני מעולם לא הכירו באירועים אלו ובמקום זאת יצרו את הרעיון של אשמה יהודית בשואה.
הוצע הסבר חלופי לשטף האלימות האנטישמית שלאחר המלחמה במזרח אירופה. ב־1946 טען הסופר הסלובקי קָארֶל פְרַנְטִישֶׁק קוֹךְ (Karel František Koch) שהתקריות האנטישמיות שהיה עד להן בברטיסלבה לאחר המלחמה הן "לא אנטישמיוּת, אלא דבר גרוע בהרבה - החרדה של השודד שייתכן שיצטרך להחזיר רכוש יהודי", דעה שאישר החוקר הצ'כי־סלובקי רוברט פינסנט (צכ'). ההערכה היא שרק 15% מהרכוש היהודי הוחזר לאחר המלחמה, וההחזר היה "זניח" במזרח אירופה. נכס שלא הוחזר הוערך בשווי מעל 100 מיליון דולר של שנת 2005.
ראו גם

אלימות נגד יהודים במרכז ומזרח אירופה, 1944–46
אלימות נגד יהודים בפולין, 1944–46
פוגרום קיילצה
הצדקה לרצח עם
דניאל גולדהגן
הכחשת השואה
ביקורת על הכחשת השואה
חוקים נגד הכחשת שואה
תיקון לחוק המכון לזיכרון לאומי
טריוויאליזציה של השואה
אשמה קולקטיבית גרמנית
האנטישמיות החדשה
האשמת הקורבן
תאוריית הקורבן
תעשיית השואה
מבחן שלוש ה-D לאנטישמיות
הערות שוליים

↑  EUMC, Antisemitism. Summary overview of the situation in the European Union 2001-2005 (PDF), אורכב מ-המקור (PDF) ב-2009-03-05, נבדק ב-2007-06-23
↑  (1909 Vienna - 1981 Rehovot) (צבי רקס). As Zvi Rix he published an essay "The Great Terror" in the first issue (April 1975) of Immanuel Velikovsky's Kronos: A Journal of Interdisciplinary Synthesis. Cf. Rix-Velikovsky Correspondence April 1962 – Jan 1977 at varchive.org. Gunnar Heinsohn mentions Zvi Rix in his books Was ist Antisemitismus (1988) and Söhne und Weltmacht (2003).
↑  Weinthal, Ben (2007-06-06). "The Raging Bronx Bull of German Journalism". Forward. The Jewish Daily. נבדק ב-2012-01-13. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
1 2  Adorno, Theodor W. (1996). Eingriffe. Neun kritische Modelle (בגרמנית). Frankfurt am Main: Suhrkamp Verlag. ISBN 978-3-518-13303-3.
↑  Andrei S. Markovits (Spring 2006). "A New (or Perhaps Revived) "Uninhibitedness" toward Jews in Germany". Jewish Political Studies Review 18:1-2. Jerusalem Center for Public Affairs. נבדק ב-2007-06-24.
↑  "Restitution of Holocaust-Era Assets: Promises and Reality". Jerusalem Center For Public Affairs. המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. נבדק ב-11 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
הלשכה המרכזית למודיעין ומבצעים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  צרפת 
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1940 
 תאריך פירוק:  27 בנובמבר 1943 
 
הלשכה המרכזית למודיעין ומבצעים (בצרפתית: Bureau Central de Renseignements et d'Action), נודע בראשי התיבות BCRA, היה גוף הביון הצרפתי בימי מלחמת העולם השנייה – קודמו של SDECE, שירות המודיעין הצרפתי.
BCRA נוצרה על ידי המפקד העליון של צרפת החופשית בשנת 1940, ופיקד עליו לראשונה, מייג'ור אנדרה דוואברין, שכונה "קולונל פאסי". דה גול הקים את מערכת המודיעין הצרפתית החופשית שלו לשילוב תפקידים צבאיים ופוליטיים כאחד, כולל פעולות סמויות. הוא בחר בעיתונאי פייר ברוסולט (1903–1944) לעמוד בראש הלשכה Central de Renseignements et d'Action (BCRA). המדיניות התהפכה בשנת 1943 עם מינויו של עמנואל ד'אסטרייה (1900–1969), שר הפנים, שהתעקש על שליטה אזרחית במודיעין הפוליטי.
היסטוריה

לארגון קדם המשרד השני של המטה הכללי הצרפתי, שהייתה סוכנות הביון הצבאית החיצונית הצרפתית מאז 1871.
לאחר תבוסת צרפת בשנת 1940, אורגן שירות המודיעין של משטר צרפת של וישי כמרכז המידע הממשלתי (Centre d’information gouvernemental,‏ CIG), בניהולו של האדמירל פרנסואה דרלאן. לדברי הקולונל לואי ריבט, ראש המשרד השני מאז 1936, זמן קצר לאחר תבוסת צרפת ביוני 1940, הוא, קפטן פול פאיול, וחברים שונים בשירות הביון נפגשו בסמינר של בון-אנקונטרה שליד אגן. בסיועו של הגנרל מקסים ווייגאן, הם תכננו להחיות את המודיעין הצרפתי במסגרת המאבק בכיבוש הגרמני. עד אוגוסט 1942 הגוף נודע בראשי התיבות BMA ובתור Bureau des Menées Antinationales, הלכה לפעולולת נגד לאומיות. ב-1943 אורגנה בחשאי כשירות הביטחון הצבאי על ידי פייר לאוואל ואדמירל דארלן, שנזקקו לארגון כזה כדי לנסות לשמור על ריבונות צרפת של וישי.
בינתיים, ב-1 ביולי 1940, הממשלה הגולה של צרפת החופשית בלונדון הקימה שירות מודיעין משלה. הגנרל שארל דה גול מינה את מייג'ור דוואברין לפקד על הארגון. הסוכנות, שהייתה ידועה בתחילה בשם Service de Renseignements (SR), תשנה את שמה ל-Bureau central de renseignements et d'action militaire (BCRAM) ב-15 באפריל 1941, ושוב תשנה שמה ל-BCRA ב-17 בינואר 1942.
עם ההתפייסות בין הגנרל אנרי ז'ירו לבין שארל דה גול בשנת 1943, הורתה ועדת השחרור הלאומית הצרפתית על מיזוג BCRA ושירותי המודיעין החשאיים של ריבט לגוף חדש: General Directorate for Special Services (צר') (DGSS, Direction générale des services spéciaux, המינהל הכללי לשירותים מיוחדים). לואי ריבט התפטר מתוך התנגדות לארגון החדש.
בשנת 1944 הפך DGSS ל-"Direction générale des études et recherches" (DGER, ה"מינהל הכללי למחקר ולימוד"), שהפך ל"שירות לתיעוד חיצוני וסיכול ריגול" ("SDECE",‏ Service de" documentation extérieure et de contre-espionnage") בשנת 1945 ושימש כסוכנות המודיעין הצרפתית במרבית שנות המלחמה הקרה.
ראו גם

צרפת החופשית
SDECE
מנהלת המבצעים המיוחדים
הערות שוליים

↑  Simon Kitson, The hunt for Nazi spies: Fighting espionage in Vichy France (U of Chicago Press, 2008).
↑  Sébastien Laurent, "The free French secret services: Intelligence and the politics of republican legitimacy." Intelligence and National Security 15.4 (2000): 19-41.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390508305171  BnF: cb11963773z (data)  GND: 4768206-1  LCCN: n99057179  SUDOC: 027639282  VIAF: 168202304   WorldCat (עם VIAF): 168202304
סקובי-דו באי הזומבים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סדרות האנימציה של "סקובי דו מאת ג'ו רובי וקן ספירס
 בימוי:  ג'ים סטנסטרום 
 הופק בידי:  קוזמו אנזילוטי
 תסריט:  גלן ליאפולד 
 עריכה:  פול דאגלס 
 מדבבים:  סקוט אינס בילי וסט מרי קיי ברגמן פרנק ולקר בי. ג'יי. וורד אדריאן ברבו טרה סטרונג קאם קלארק ג'ים קאמינגס מארק המיל
 מוזיקה:  סטיבן בראמסון 
 צילום:  ויקטור ג'יי קמפל
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Warner Bros. Animation Hanna-Barbera Cartoons
 חברה מפיצה:  Warner Home Video
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  22 בספטמבר 1998
 משך הקרנה:  77 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיית זומבים, קומדיית אימה, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  לואיזיאנה 
 סרט הבא:  סקובי-דו ורוחה של המכשפה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סקובי-דו באי הזומבים (באנגלית: Scooby-Doo on Zombie Island) הוא סרט אימה-קומי מונפש לילדים, שהופץ ישירות למדיה הביתית משנת 1998, המבוסס על סדרות האנימציה של סקובי דו ששודרו בבקרי שבת. בסרט, שאגי, סקובי, פרד, ולמה ודפני מתאחדים לאחר הפסקה של כשנה מ"מסתורין בע"מ" על מנת לחקור את האי באו, שעליו נאמר כי הוא רדוף על ידי רוחו של הפיראט מורגן מונסקאר. הסרט בוים על ידי ג'ים סטנסטרום, עם תסריט מאת גלן ליאופולד.
הפופולריות של סקובי-דו גדלה בשנות התשעים בגלל שידורים חוזרים ששודרו ברשת "Cartoon Network". חברת האם של הערוץ, טיים וורנר, הציעה לפתח סרט ישיר לווידאו (DTV) עבור הזיכיון. צוות ההפקה בהאנה-ברברה כלל אמנים ותסריטאים ותיקים רבים. חלק גדול מהמדבבים המקוריים של הסדרה לא שבו לדבב את דמויותיהם מחדש בסרט והם הוחלפו; החריג היה פרנק ולקר ששב לדבב את דמותו של פרד ג'ונס. זה היה גם הראשון מבין ארבעה סרטי וידאו-ישירים של סקובי-דו שהופצו בחו"ל על ידי סטודיו האנימציה היפני "Mook Animation". הפסקול של הסרט כלל גם שירים שבוצעו על ידי להקות הרוק "Third Eye Blind" ו-"Skycycle".
בניגוד לרוב ההפקות של סקובי-דו, הסרט הציג תמות אפלות יותר, והוא בולט בעיקר בשל הצגת יצורים על-טבעיים אמיתיים ולא פושעים בתלבושות. הסרט הופץ ב-22 בספטמבר 1998, וזכה לביקורות חיוביות של מבקרים, ששיבחו את הדרך בה הדמויות השונות הונפשו ואת הדרך שבה הוצגה העלילה. הסרט נעזר בקמפיין לקידום המכירות בסך 50 מיליון דולר, וקיבל חסות מחברות מרובות. מכירות הסרט בקלטות וידאו היו גבוהות, והוא הפך לראשון בסדרה ארוכת טווח של סרטי סקובי-דו במדיה הביתית. שני עשורים לאחר יציאת הסרט פיתחו אולפני האחים וורנר סרט המשך, "סקובי-דו: בחזרה לאי הזומבים", שיצא בשנת 2019.
צוות המדבבים והדמויות

סקוט אינס - סקובי-דו
בילי וסט - שאגי רוג'רס
מרי קיי ברגמן - דפני בלייק
פרנק ולקר - פרד ג'ונס
בי. ג'יי. וורד - ולמה דינקלי
אדריאן ברבו - סימון לנואר
טרה סטרונג - לינה דופרי
קאם קלארק - הבלש בו נוויל
ג'ים קאמינגס - ז'אק
מארק המיל - סנייקבייט סקרוג'
ג'ניפר לי וורן - כריס
אד גילברט - מר בימן
הפקה > פיתוח וכתיבה

הזיכיון של "סקובי-דו", שעד להפצת הסרט היה קרוב לציון 30 שנה, נכנס לתקופה של ירידה בתשואה בראשית שנות ה-90. לאחר סיום האיטרציה השישית של הסדרה, "גור בשם סקובי-דו", הדמות נעדרה מהשידורים של בקרי שבת. בשנת 1991, רכשה " Turner Broadcasting System" את האנה-ברברה, שהייתה אחראית ליצירת דמותו של סקובי-דו, בעיקר כדי לתת תוכניות לערוץ כבלים חדש שישודר 24/7, שבמרכזו סדרות מונפשות: "Cartoon Network". היתרון של הכבלים העניקה לזיכיון פופולריות מחודשת: במהירות, שידורי "סקובי-דו" משכו שיאי רייטינג גבוהים. הסרט לא היה הניסיון הראשון להציג את הרפתקאותיו סקובי-דו באורך מלא; בסוף שנות ה-80 הופקו כמה סרטי טלוויזיה בכיכובו של הדמות. בשנת 1996, "Turner" התמזג עם "Time Warner". על דייוויס דוי, שעמד בראש "האנה-ברברה", הוטל לפתח פרויקטים על בסיס נכסיה הקיימים של האולפן. הבכירים ב"האחים וורנר" הציעו לעבד את דמותו של סקובי-דו, בהתחשב בכך שהוא החזיק בציון Q גבוה, והציעו לעבד אותו לסרט עלילתי ישירות לווידאו.
הצוות שהתאסף כדי לעבוד על ההפקה היו ותיקים מעסקי האנימציה. התסריטאי גלן ליאופולד כתב את התסריטים עבור הזיכיון מאז "הרפתקאות סקובי-דו וסקראפי-דו" בשנת 1979. את הסרט ביים ג'ים סטנסטרום, שעבד על פרויקטים של סקובי-דו החל הסדרה "הרפתקאותיהם החדשות של סקובי וסקראפי-דו" ששודרה בשנת 1983. מכיוון שהסרט נחשב לניסוי חד-פעמי, צוות ההפקה עבד עם מעט פיקוח וחופש יצירתי מוחלט. דוי והתסריטאי גלן ליאופולד פיתחו את הקו הכללי לעלילת הסרט, כאשר ליאופולד זכה לקרדיט הבלעדי על התסריט. חלק גדול מהתסריט נלקח מתסריטו של לאופולד לאחד מהפרקים של "SWAT Kats: The Radical Squadron", שלא הסתיימה הפקתו וטרם שודר. ג'ים סטנסטרום, במאי הסרט, הציע בדיונים ראשוניים שהמפלצות בסרט יהיו אמיתיות; ואילו ליאופולד לא הסכים, וציין כי לאורך כל תולדות הזיכיון התעלומה תמיד נשארה פשוטה ופתירה. סטנסטרום הרגיש שהנוסחה הקבועה עובד בפרק טלוויזיוני בן חצי שעה, אך עשוי להיות מייגע בפרק זמן של סרט קולנועי. לאנס פאלק, שעבד כמתאם מודלים לסרט, הציע לשלב את שני הרעיונות.
הפקה > דיבוב

במקור, המדבב קייסי קאסם התעתד לשוב לדבב את דמותו של שאגי, אך לאחר שהוא נהיה טבעוני, דרישתו של קאסם הייתה שדמותו של שאגי תיהפך לטבעונית בעקבותיו. צוות ההפקה מצא את הבקשה מופרכת, בהתחשב בכך שאכילת כל דבר וכל מאכל הייתה לסימן ההיכר של הדמות במשך עשרות שנים. בנוסף, הם כבר החלו בהפקת הסרט, שכללה סצנה במהלכה שאגי מתפנק על לובסטרים ועוד. צוות ההפקה החליט ללהק מחדש את דמותו של שאגי וליהקו לתפקיד את בילי וסט. בנוסף, אושיית הרדיו, סקוט אינס דיבב את דמותו של סקובי-דו, לאחר שדון מסיק, המדבב המקורי של הדמות, הלך לעולמו בשנת 1997. מרי קיי ברגמן לוהקה לדיבוב דמותה של דפני, ואילו בי. ג'יי. וורד, שדיבבה את דמותה של ולמה בפרק קרוסאובר של ג'וני בראבו, דיבבה אותה אף בסרט זה.
פרנק ולקר היה המדבב היחיד ששב לדבב את דמותו של פרד ג'ונס מהסדרה המקורית. בתחילה, ולקר חשש שהמפיקים יחליפו גם אותו, בהתחשב בכך שהם האמינו שקולו ירד באוקטבה שלמה. המפקח על עבודת הדיבוב המשיך לבקש מוולקר לדבב הקול בטון גבוה יותר. ולקר התעקש שקולו היה זהה, שכן קולו של פרד קרוב לקולו הטבעי. צוות ההפקה חזר וצפה בפרקי "סקובי-דו" הראשונים וגילה שהערכתו של ולקר הייתה זהה פחות או יותר. בוב מילר, מרשת "Animation World Network", הציע שייתכן שהסדרות השונות של "סקובי-דו" ששודרו ב"" הטעו את המפיקים לגבי קולה של הדמות, מכיוון שהפרקים בדרך כלל דחוסים בזמן (או מואצים) במטרה לאפשר יותר מקום לפרסומות, ובכך נותן לכל הפסקול של הסדרה טון גבוה יותר.
הפקה > אנימציה

אולפן האנימציה היפני "Mook Animation" נשכר לעבודה על הסרט; הסרט הונפש והוצג בתבנית מסגרת מלאה של 1.33:1. צוות ההנפשה קיבל מסגרת זמן רחבה יותר לעבוד על הסרט, מכיוון שלא היה להפקה לוח זמנים אמיתי והיא נדרשה רק למסור את הסרט המוגמר למחלקת הווידאו הביתית עם סיום העבודה. המנפישים האמריקאיים באולפן עיצבו מחדש את הדמויות עבור הסרט, והעניקו להם עדכון אופנתי. המנפישים הרגישו שדמויותיהם של פרד ודפני, מיושנים בצורה בולטת; ושינו לזמן קצר את צבע החולצה של שאגי לאדום ונתנו לו נעלי ספורט, אם כי חזרו בו, מכיוון שהרגישו שהתלבושת המקורית שלו נצחית יותר.
צוות המנפישים קיבלה אמון מיוחד מהנהלת האולפן כיוון שעבדו יחד במשך זמן רב, ולכל המעורבים בסרט הייתה תשוקה אמיתית לפרויקט. דרו ג'נטל היה מעצב הרקע הראשי של הפרויקט, כשפלק תרם למפתח הצבעים של הסרט. לעיתים הצוות היה שוכר אמנים עצמאיים במטרה לתרום לעיצובים נלווים. בנוסף, הקבוצה גייסה את עזרתו של איוואו טקמוטו - המעצב המקורי של סקובי-דו, שעדיין עבד בהאנה-ברברה - בייעוץ לסצנות.
הפקה > מוזיקה

המלחין סטיבן ברמסון, הידוע בעבודתו על "עלילות טייני טון", "ג'אג" והסרט "אבודים בחלל", כתב את כל המוזיקה עבור הסרט. בפסקול הסרט ישנם שלושה שירים שהולחנו במיוחד עבורו. השירים "The Ghost Is Here" ו-"It's Terror Time Again", נכתבו על ידי גלן ליאופולד ושניהם בוצעו על ידי "Skycycle". שיר הנושא, "!Scooby-Doo, Where Are You", בוצעה על ידי להקת "Third Eye Blind".
תמות

הסרט הנוכחי ושלושת הסרטים שבאו אחריו היו בעלות תמות אפלות יותר מסדרת האנימציה המקורית, "סקובי-דו, איפה אתה?" וסדרות הספין אוף, ובמהלך שיווקם של הסרטים הודגש כי "הפעם, המפלצות אמיתיות." עם זאת, תסריטאי "סקובי-דו" הכניסו אלמנטים על-טבעיים אמיתיים לזיכיון עוד כבר בשנת 1980, במהלך עונתה השנייה של "סקובי-דו וסקראפי-דו", אולי כדי להימנע מכמה מהתבנית הנוסחתית הקבועה של התוכנית. בפרק הראשון, "מפגש קרוב עם גזע מוזר", הסדרה מתעמקת ראשונה בסוגת המדע בדיוני כאשר שאגי נחטף על ידי חייזרים אמיתיים. בפרק השני, "לילה מתאים לעטלפים", שאגי, סקובי וסקראפי מבלים את הלילה בטירה עם ערפד אמיתי ובסופו של דבר בורחים ממנו. עם זאת, בשני הפרקים לא נעשה שום ניסיון לפענח את זהותם האמיתיות של הדמויות, והדמויות אינן מעירות עד כמה יוצא דופן זה לפגוש מפלצת אמיתית.
אלמנטים על-טבעיים המשיכו להיות משולבים בסדרות "סקאפי-דו" השונות וסרטי הטלוויזיה עד ל"סקובי-דו והזאב הסרבן" (1988). עם זאת, ישנם כמה הבדלים בולטים בין הפקה זו לבין אלה קודמות שנכללו בהם מפלצות אמיתיות. ראשית, פרד, דפנה ולמה נמצאים כולם; לעומת העיבודים הקודמים בהם הם נעדרו לעיתים קרובות. שנית, סקראפי נעדר מהסרט הנוכחי. שלישית, זה היה הסרט הראשון שהתמקד בהפתעתם של החבורה לגלות שקיימות מפלצות שאינן מזויפות.
הפצה

הסרט הופץ באמצעות קלטות וידאו ב-22 בספטמבר 1998 באמצעות "Warner Home Video". בגלל עלות ההפקה, הקלטות נמכרו במחיר 19.95 דולר, מחיר שהיה גבוה יחסית לקלטות באותה התקופה. המכירות של הסרט עלו על ציפיותיהם של האולפנים, על פי מאמר של "בילבורד" משנת 1999. הסרט הופץ על גבי תקליטורי DVD ב-6 במרץ 2001, ולאחר מכן הופץ מחדש בשנת 2008 כפיצ'ר כפול ב-DVD לצד הסרט "סקובי-דו ופלישת החייזרים" (2000).
ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות של מבקרים, וכיום, הסרט מחזיק בציון 86% באתר הביקורות "Rotten Tomatoes". דונלד ליבנזון מ"שיקגו טריביון" תיאר את הסרט כ"שאפתני", וכינה אותו כ"שעשוע נוסטלגי המקים לתחייה את כל אבני הדרך של הסרטים המצוירים המקוריים." ג'ו נומאייר מ"אנטרטיינמנט ויקלי" שיבח את הסרט וכינה אותו "מהיר, כיפי, ומלא קריצות מוכרות, התעלומה מכבדת את המבנה האהוב של התוכנית, אך הכתיבה התעלתה על עצמה." מאמרו של הניו יורק טיימס משנת 1998 מאת פיטר מ. ניקולס שיבח את הסרט כ"עשוי היטב." לין הפלי מ"לוס אנג'לס טיימס כתבה על הסרט שהוא "יותר משעשע ממה שהיית מצפה, למרות האנימציה המוכרת של בקרי שבת."
ביקורות מאוחרות יותר שניתנו לסרט היו חיוביות באופן דומה. מייקל מאלורי ב"לוס אנג'לס טיימס" זקף זאת לזכות הטיפול בדמויות בצורה מודרנית יותר, הכנסת יותר קטעי פעולה ואימה, והשתעשעות באיכות זיוף המפלצות.
סרט המשך

סרט המשך ישיר, שנקרא "סקובי-דו: בחזרה לאי הזומבים", שודר לראשונה במהלך כנס הקומיק-קון שהתקיים בסן דייגו ב-21 ביולי 2019, ולאחר מכן הופץ דיגיטלית ב-3 בספטמבר 2019 והופץ על גבי תקליטורי DVD ב-1 באוקטובר 2019.
הערות שוליים

↑  Carter, Bill (February 19, 1992). "THE MEDIA BUSINESS; Turner Broadcasting Plans To Start a Cartoon Channel". The New York Times. The New York Times Company. Retrieved July 28, 2019.
↑  Cawley, John (December 20, 2006). "The Nine Lives of Scooby-Doo". Animation World Magazine. Retrieved July 27, 2019.
↑  Lander, Mark (September 23, 1995). "Turner To Merge Into Time Warner; A $7.5 Billion Deal". The New York Times. The New York Times Company. Retrieved July 28, 2019.
↑  Jozic, Mike (interviewer); Falk, Lance (interviewee) (February 7, 2017). APNSD! Episode 03: Interview With Lance Falk (Podcast). Retrieved July 27, 2019.
↑  Stailey, Michael (March 21, 2003). "Scooby-Doo on Zombie Island - DVD Review". DVD Verdict. Retrieved March 21, 2003.
↑  Jozic, Mike (interviewer); Falk, Lance (interviewee) (March 8, 2017). APNSD! Episode 04: Interview With Lance Falk (Podcast). Retrieved July 27, 2019.
↑  Miller, Bob (April 1, 2000). "Frank Welker: Master of Many Voices". Animation World Magazine. Retrieved July 27, 2019.
↑  Takamoto, Iwao (2009). Iwao Takamoto: My life with a Thousand Characters. Jackson, Mississippi: University Press of Mississippi. p. 184. ISBN 9781604734775.
↑  IMDb - Scooby-Doo on Zombie Island (1998) (V) - Soundtracks
↑  Mapes, Jillian (October 23, 1998). "Ghosts, Goosebumps Celebrate Halloween". Miami Herald. Retrieved January 28, 2011.
↑  Liebenson, Donald (October 29, 1998). "SELECTION OF HALLOWEEN TITLES FOR PRESCHOOLERS GETS A BOOST". Chicago Tribune. Retrieved July 27, 2019.
1 2  Peter M. Nichols (September 18, 1998). "Home Video; Fall Zombies And Ghosts". The New York Times. Retrieved October 7, 2017.
↑  Anne Sherber (March 6, 1999). "Toy Fair Provides Video Inspirations" (PDF). Billboard: 85. Retrieved October 7, 2017.
↑  Moody, Annemarie (February 12, 2008). "Zombie and Alien Scooby-Doo on DVD Tuesday". Animation World Magazine. Retrieved July 27, 2019.
↑  "Scooby-Doo on Zombie Island". Rotten Tomatoes. Retrieved March 24, 2012.
↑  Donald Liebenson (September 24, 1998). "Barking Up A New Tree". Chicago Tribune. Retrieved October 7, 2017.
↑  Joe Neumaier (September 25, 1998). "EW reviews Scooby-Doo on Zombie Island". Entertainment Weekly. Retrieved October 7, 2017.
↑  Heffley, Lynne (October 29, 1998). "They're Just in Time for Halloween: Seasonal Treats to Delight Kids". Los Angeles Times. Retrieved July 27, 2019.
↑  Mallory, Michael (May 5, 2002). "What Will Scooby Do?". Los Angeles Times. Retrieved July 27, 2019.
↑  WARNER BROS. HOME ENTERTAINMENT PREMIERES ‘BATMAN: HUSH’, ‘TEEN TITANS GO!’, MORE AT SAN DIEGO COMIC-CON 2019 - San Diego Comic-Con Unofficial Blog
באיו לאפורש בלואיזיאנה, שהיוותה השראה למיקום העלילה בלואיזיאנה.
מטריקס רבולושנס

| --- | --- |

פוסטר הסרט השלישי
 בימוי:  לנה וצ'אוסקי, לילי וצ'אוסקי 
 הופק בידי:  ג'ואל סילבר אנדי וצ'אוסקי לארי וצ'אוסקי גרנט היל
 תסריט:  לילי וצ'אוסקי, לנה וצ'אוסקי 
 עריכה:  זק סטינברג 
 שחקנים ראשיים:  קיאנו ריבס לורנס פישבורן קארי-אן מוס הוגו ויבינג נתנאל ליס ג'אדה פינקט סמית' הארי לניקס הארולד פרינו ג'וניור
 מדבבים:  קווין מייקל ריצ'רדסון 
 מוזיקה:  דון דייוויס 
 צילום:  ביל פופ 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  Village Roadshow Pictures Silver Pictures
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 5 בנובמבר 2003
 משך הקרנה:  129 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה מדע בדיוני, סרט מדע בדיוני, סרט פעולה, wuxia film, סייברפאנק, סרט גיבורי-על 
 תקציב:  $110,000,000
 הכנסות:  $427,343,298
 הכנסות באתר מוג'ו:   matrixrevolutions
 פרסים:  זוכה BMI Film Music Award - דון דייוויס
 סרט קודם:  מטריקס רילודד
 סרט הבא:  מטריקס: התחייה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מטריקס Revolutions (מטריקס רבולושנס; במקור: The Matrix Revolutions) הוא סרט אקשן-מדע בדיוני אמריקאי מנובמבר 2003 בבימוי האחיות וצ'אוסקי ובכיכובם של קיאנו ריבס, לורנס פישבורן, קארי-אן מוס והוגו ויבינג. הסרט יצא לאקרנים כחצי שנה לאחר הסרט הקודם לו מטריקס רילודד. הסרט הוקרן בו זמנית בשישים מדינות שונות בליל ההקרנה הראשון שלו (5 בנובמבר 2003).
סרט זה הוא השלישי והאחרון בטרילוגית סרטי "מטריקס". למרות עובדה זו, קו העלילה של המטריקס ממשיך ב-The Matrix Online וב-מטריקס: התחייה.