stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופק הבתים השרופים

מפה המציגה את היקף תופעת הבית השרוף בדרום מזרח אירופה, המבוססת על טרינגהם.
בארכאולוגיה של אירופה הנאוליתית, אופק הבתים השרופים הוא ההיקף הגאוגרפי של תופעה של התנחלויות שככל הנראה נשרפו בכוונה.
זו הייתה מסורת רחבה וארוכת טווח באזור דרום מזרח אירופה ומזרח אירופה, שנמשכה משנת 6500 לפנה"ס (תחילת התקופה הנאולית באזור זה) ועד לשנת 2000 לפנה"ס (סוף התקופה הכלקוליתית בתחילת תקופת הברונזה). נציגה בולטת של מסורת זו היא התרבות הקוקוטנית-טריפיליאנית, שהתרכזה באופק הבתים השרוף הן מבחינה גאוגרפית והן מבחינה זמנית.
עדיין יש דיון במחקר של אירופה הנאוליתית והאנאוליתית אם רוב הבתים השרופים הוצתו בכוונה או לא.
למרות שעדיין יש ויכוחים לגבי הסיבה לשריפת הבית, נראה שהראיות מצביעות על כך שסביר מאוד שזה היה מקרי. יש גם ויכוח מדוע זה היה נעשה באופן מכוון ובאופן קבוע, שכן שריפות אלו עלולות להרוס התיישבויות שלמות. עם זאת, בשנים האחרונות החלה הקונצנזוס להתגבש סביב תאוריית ה"Domicide" (הרס מכוון של בית במטרה לגרום סבל לתושביו) הנתמכת על ידי טרינגהם, סטבנוביץ' ואחרים. מחקרים אחרונים בפליאוגנטיקה מאתרי קבורה המונית עתיקים של קורבנות אפשריים של מגפה, ללא סימנים של טראומה, הניבו DNA של Yersinia pestis (מגפה). ייתכן שניצולי המגפה אשר חזרו גילו את הטכניקה של השמדת בתים מהירה בעזרת אש והשתמשו בה בשביל לעצור את התפשטות המגפה על ידי הריגת החיידקים ונשאי המגפה. דבר זה יחזק את תאוריית ה"Domicide" של טרינגהם, סטבנוביץ' ואחרים.
התיישבויות קוקוטני-טריפיליאנים נשרפו כל 75–80 שנה, והותירו אחריהן שכבות עוקבות המורכבות בעיקר מכמויות גדולות של הריסות מהקירות שנפלו והגגות שהתמוטטו. ההריסות הללו היו ברובן חומר קרמי שנוצר כשהחימר הגולמי ששימש בחיפוי הקירות הומס מהחום העז שהיה הופך אותו לצבע כתום בוהק במהלך השריפה שהרסה את המבנים, בדיוק באותה הצורה שחימר הופך למוצרי קרמיקה במהלך תהליך השריפה בכבשן.בנוסף, הכמות העצומה של הריסות חרס שרופות שנמצאו בכל בית בהתיישבות מעידה על שריפה בעוצמה עצומה שהייתה משתוללת בכל ההתיישבות כדי ליצור את נפח החומר שנמצא.
האם השרפות היו מכוונות או תאונות?

טיעון שריפות כתאונות:בחלק מהאתרים השרופים נמצאו כמויות גדולות של מזון מאוחסן שנהרס חלקית בשריפות ששרפו את הבתים. בנוסף, היה סיכון גבוה לשריפה עקב השימוש בתנורים הפרימיטיביים בבתים אלה. שתי עובדות אלו תומכות בתיאוריה שהבניינים נשרפו בטעות או עקב התקפת אויב, שכן ניתן לטעון שאף אחד לא ישרוף בכוונה את אספקת המזון שלו יחד עם ביתו.
טיעון שריפות מכוונות:כמה היסטוריונים טוענים כי ההתיישבויות נשרפו בכוונה במחזור חוזר של בנייה והרס. הארכאולוגית הסרבית מיריאנה סטבנוביץ' כותבת: "לא סביר שהבתים נשרפו כתוצאה מסדרה של תאונות או מסיבות מבניות וטכנולוגיות כלשהן, אלא שהם נהרסו על ידי שריפה מכוונת וככל הנראה מסיבות בעלות אופי סמלי".
חלק מהניסויים המודרניים של שריפת בתים כוללים את אלה שנעשו על ידי ארתור באנקוף ופרדריק וינטר ב-1977, גארי שאפר ב-1993, וסטבנוביץ' ב-1997 בניסוי שלהם, בנקוף ווינטר בנו דגם של בית נאוליתי רעוע חלקית, ואז הציתו אותו בצורה שתשחזר איך שריפה מקרית הייתה אולי מתחילה משריפה לא מטופחת של אח בישול. לאחר מכן הם אפשרו לאש לבעור ללא מעצורים במשך למעלה משלושים שעות. למרות שהאש התפשטה במהירות לגג הסכך והרסה אותו תוך כדי, בסופו של דבר נשרף פחות מאחוז אחד של החימר בקירות (הפך לחומר קרמי), מה שמנוגד לכמות הגדולה של קירות חרס שרופים שנמצאו בהריסות של ההתנחלויות קוקוטני-טריפיליאנית. בנוסף, השריפה בניסוי הותירה את הקירות כמעט ללא פגע. היה יחסית קל היה לתקן את הגג במהירות, לנקות את האפר, ולגור בבית מחדש. תוצאות אלו אופייניות לכל הניסויים המודרניים שנעשו כדי לנסות לשחזר את שריפת הבתים העתיקים הללו. סטבנוביץ', קרמיקאי ארכאולוג מומחה, מתאר כיצד על מנת להפיק את הכמות הגדולה של הריסות חרס שרופות שנמצאו בהריסות, היה צורך להציב כמויות אדירות של דלק ליד הקירות כדי ליצור מספיק חום כדי להמיס את החימר.
יחסי ארצות הברית – צ'ילה

| יחסי ארצות הברית – צ'ילה |
| --- | --- |
ארצות הברית: צ'ילה


ארצות הברית: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 756,102
אוכלוסייה
346,514,652: 19,820,763
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 16,928
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי ארצות הברית–צ'ילה הם היחסים ההדדיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין ארצות הברית של אמריקה, אשר ראשיתם במהלך המאה ה-19, ואשר השתפרו יותר משנת 1988, וכיום יש ביניהם יחסים מצוינים. בשנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90, ממשלת ארצות הברית שיבחה את הלידה מחדש של הדמוקרטיה בצ'ילה, למרות שסייעה להפיכה הצבאית בצ'ילה בשנת 1973, וסייעה למשטר הצבאי שהיה לאחר מכן, אשר הביא לערעור היציבות במדינה, ולערעור הכלכלה והפוליטיקה.
המשטר בצ'ילה נחשב להכי פחות מושחת והכי דמוקרטי בדרום אמריקה, עם כלכלה בריאה, וצ'ילה היא כאמור בעלת ברית אסטרטגית של ארצות הברית בחצי הכדור הדרומי, יחד עם קולומביה, והיא חתומה על ההסכם בין-אמריקני לסיוע הדדי. דוגמה מובהקת לשיתוף פעולה בין המדינות, כולל את הסכם הסחר החופשי בין צ'ילה לארצות הברית. צ'ילה היא גם היחידה בדרום אמריקה אשר חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, והיחידה באמריקה הלטינית אשר אזרחיה פטורים מוויזה בארצות הברית.
הממשלות מתייעצות לעיתים קרובות בנושאי דיפלומטיה, ביטחון, תרבות ומדע. לאחרונה חתמו הממשלות על הסכמים בנושאי חינוך ואנרגיה ירוקה.
נשיא צ'ילה חורחה אלסנדרי עם הנשיא ג'ון פ. קנדי בשגרירות צ 'ילה בארצות הברית, 1962
הנשיא ג'ורג 'וו. בוש עם נשיאת צ'ילה מיצ'ל בצ'לט במפגש בוושינגטון.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 42% מהצ'יליאנים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 25% מסתייגים ו-32% אינם בטוחים.
שיתוף פעולה

המחלקה ליחסי הציבור האמריקנית משתפת פעולה עם אוניברסיטאות ועם ארגונים לא-ממשלתיים צ'יליאנים במגוון תוכניות, ובכלל זה תוכנית פולברייט תוכניות, סחר בינלאומי, אבטחה, ממשל דמוקרטי באזור, רפורמה משפטית, אכיפת החוק, נושאים סביבתיים, ולימודי אנגלית. המחלקה לענייני ציבור פועלת מדי יום עם התקשורת הצ'יליאנית, והיא גם מסייעת לתקשורת זרה, כולל עיתונאים אמריקנים.
בנוסף, קיים שיתוף פעולה בין המדינות בנושאי סחר חוץ, שירות חקלאי, ומשרד הפיקוח על החי והצומח (APHIS), וקיים שיתוף פעולה הדוק עם מאות חברות בארצות הברית אשר מחזיקות משרדים בצ'ילה.
תוכנית הפטור מוויזה

בפברואר 2014 ממשלת ארצות הברית הודיעה באופן רשמי, כי הוסיפה את צ'ילה לתוכנית הוויתור על ויזה, מה שמאפשר לכל אזרחי צ'ילה לנסוע לארצות הברית ללא ויזה, וכיום, צ'ילה היא המדינה היחידה באמריקה הלטינית המחזיקה בזכות זו, המוענקת בדרך כלל רק לבעלי הברית הקרובים ביותר של ארצות הברית, כגון האיחוד האירופי, יפן ואוסטרליה.
יחסים דיפלומטיים

צ'ילה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-20 קונסוליות באטלנטה, בוסטון, שיקגו, דאלאס, דטרויט, הונולולו, יוסטון, קנזס סיטי, לאס וגאס, לוס אנג'לס, מיאמי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, ניו יורק, אורלנדו, פילדלפיה, פיניקס, סן אנטוניו, סן דייגו, וסן פרנסיסקו. מאידך, ארצות הברית מחזיקה בצ'ילה רק שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי ארצות הברית – מונטנגרו

| יחסי ארצות הברית – מונטנגרו |
| --- | --- |
ארצות הברית: מונטנגרו


ארצות הברית: מונטנגרו
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 13,812
אוכלוסייה
346,514,652: 635,085
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 7,405
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 11,659
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי ארצות הברית–מונטנגרו הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מונטנגרו. לפני 2006, ממשלת מונטנגרו השתתפה ביחסים בין סרביה ומונטנגרו וארצות הברית.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהמונטנגרינים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 48% מסתייגים ו-26% אינם בטוחים.
היסטוריה

היחסים בין ארצות הברית לבין נסיכות מונטנגרו החלו בשנת 1905 ונמשכו עד שסופחה לממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה, חילות האוויר של צבא ארצות הברית הפציצה את פודגוריצה בעקבות הכיבוש הנאצי במונטנגרו.
היסטוריה > ג'וקאנוביץ' ויחסי ארצות הברית-יוגוסלביה

כאשר ג'וקאנוביץ' הופיע לראשונה על הסצנה הפוליטית, הוא היה בעל ברית קרוב של סלובודן מילושביץ'. עם זאת, בשנים עד למבצע כוח מאוחד, הוא נעשה פרו-מערבי. מילושביץ' וחברים אחרים בקואליציה השלטונית שלו נודו על ידי כל הממשלה המערבית, כך שהפך ג'וקאנוביץ' לאחד מהפוליטיקאים היחידים ביוגוסלביה שיצרו איתו קשר בגלוי. הם היו מוכנים להתעלם מהעבר הקומוניסטי של ג'וקאנוביץ', עמדתו הפרו-מלחמתית הראשונית, והראיות הגוברות למעורבויותיו הפליליות ואפשרו לו להיפגש באופן קבוע עם בכירים בממשל קלינטון, כדוגמת מזכירת המדינה מדליין אולברייט, שר ההגנה ויליאם כהן והיועץ לביטחון לאומי, סנדי ברגר וכן ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, שר החוץ הבריטי רובין קוק ומזכ"ל נאט"ו, חאבייר סולאנה לאורך כל התקופה.
היסטוריה > יחסים שלאחר משאל העם

ארצות הברית הכירה במונטנגרו ב-12 ביוני 2006 וקיימה איתה יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-15 באוגוסט. ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בפודגוריצה, בירת מונטנגרו. מגוון של תוכניות סיוע אמריקאיות נמצאות כעת במונטנגרו על מנת לסייע בשיפור האקלים הכלכלי ולחזק את הדמוקרטיה. תוכניות אלה כוללות יוזמות להכנת המדינה עבור הצטרפות לארגון הסחר העולמי ולקדם צמיחה כלכלית מקומית ופיתוח עסקי.
יחסים צבאיים

לארצות הברית ישנה מדיניות פעילה בנוגע לשיתוף פעולה צבאי עם הכוחות הצבאיים של מונטנגרו, בעיקר כדי לשפר את הסטנדרטים של המונטנגרינים, הדרושים כדי להיות חברים בנאט"ו. דעת הקהל במונטנגרו בנוגע לחברות בנאט"ו תוארה כשלילית מאוד, בעיקר בשל הפצצת יוגוסלביה. בחודש אוגוסט 2006, שר ההגנה, דונלד ראמספלד הגיע לביקור רשמי במונטנגרו, המחפשית תמיכה במלחמה בטרור. בעקבות פגישת המזכיר עם ראש ממשלת מונטנגרו, מילו ג'וקאנוביץ', הוכרז כי מונטנגרו הסכימה לסייע למאמצי ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן, אם כי לא נעשו שום התחייבויות ספציפיות לסיוע.
יחסים צבאיים > צי ארצות הברית במונטנגרו

הצי האמריקאי שמר על נוכחות קבועה בחוף מונטנגרו מאז 2003. ארצות הברית שלחה פעמים רבות משחתות לנמל בר עבור אימונים ימיים, תרגילים וסיור קבוע בים התיכון.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
יחסי ארצות הברית–קוסובו
יחסי ארצות הברית – רואנדה

| יחסי ארצות הברית – רואנדה |
| --- | --- |
ארצות הברית: רואנדה


ארצות הברית: רואנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 26,338
אוכלוסייה
346,514,652: 14,439,981
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 14,098
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 976
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: רפובליקה

יחסי ארצות הברית–רואנדה הם היחסים ההדדיים בין רואנדה וארצות הברית.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 76% מהרואנדים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 17% אינם מסכימים ו-7% אינם בטוחים.
היסטוריה

האינטרסים של ממשלת ארצות הברית השתנו באופן משמעותי מאז רצח העם ברואנדה, מתוך דאגה הומניטרית מובהקת, היא התמקדה ביציבות ובביטחון לשותפות חזקה עם ממשלת רואנדה תוך התמקדות בפיתוח בר-קיימא. התוכניות הגדולות ביותר של ממשלת ארצות הברית, הן תוכנית החירום של הנשיא לסיוע לנפגעי האיידס (PEPFAR) ויוזמת הנשיא להפחתת המלריה, שמטרתם להפחית את ההשפעות של המחלות האלה ברואנדה. פעילויות אחרות הן שיפור הצמיחה הכלכלית הכפרית ותמיכה בממשל תקין וביזור. בסך הכל סיוע החוץ של ארצות הברית לרואנדה גדל פי ארבעה במהלך ארבע השנים האחרונות.
מוקד עיקרי של היחסים בין המדינות הוא הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), אשר מטרתה לשפר את הבריאות ואת פרנסתם של הרואנדים, ולהגדיל את הפיתוח הכלכלי והפוליטי במדינה.
המחלקה לענייני ציבור של מחלקת המדינה מפעילה מרכז תרבותי בקיגאלי, אשר מציע גישה ציבורית לפרסומים ומידע בשפה האנגלית על ארצות הברית.
האינטרסים האמריקניים העסקיים היו קטנים; כיום, ההשקעה הפרטית האמריקנית ברואנדה מוגבלת לתעשיית התה, זיכיונות (FedEx, קוקה-קולה, וסטרן יוניון, וMoneyGram) ומשרדי אחזקות קטנים של שירות וייצור. הייצוא השנתי של ארצות הברית לרואנדה, היה מתחת ל-10 מיליון דולר בשנים 1990–1993, ועלה על 40 מיליון דולר בשנים 1994 ו-1995. למרות שהיצוא ירד בשנים שלאחר רצח העם, בשנת 2007 הם נאמדו בכ-17 מיליון דולר, גידול של 20% לעומת 2006.
ביולי 2013, ארצות הברית הזהירה את רואנדה להפסיק מייד את התמיכה בתנועת ה-23 במרץ - מורדים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, לאחר שנמצאו ראיות שאנשי הצבא הרואנדים היו מעורבים.
בנובמבר 2015, ארצות הברית מתחה ביקורת על ההצבעה שנערכה בבית המחוקקים הרואנדי, לאשר את שינוי החוקה כדי לאפשר לשיא פול קגאמה לשרת קדנציה שלישית. דובר מחלקת המדינה לא איים במפורש כי ארצות הברית תפחית בסיוע שלה לרואנדה, אולם הזהיר כי ארצות הברית תשוב לבחון את היחסים.
יחסים דיפלומטיים

רואנדה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-3 קונסוליות בבוסטון, שיקגו ויוסטון. מאידך, ארצות הברית מחזיקה ברואנדה רק שגרירות בקיגאלי.
יחסי ארצות הברית – מולדובה

| יחסי ארצות הברית – מולדובה |
| --- | --- |
ארצות הברית: מולדובה


ארצות הברית: מולדובה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 33,851
אוכלוסייה
346,514,652: 3,012,013
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 16,539
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 5,491

יחסי ארצות הברית–מולדובה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מולדובה.
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2000, ישנם 7,859 מולדובים-אמריקאים המתגוררים בארצות הברית.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 38% מהמולדובים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 15% מתנגדים ו -47% אינם בטוחים.
היסטוריה

ארצות הברית הכירה בעצמאותה של מולדובה ב-25 בדצמבר 1991 ופתחה את שגרירות ארצות הברית בקישינב, במרץ 1992. רפובליקת מולדובה פתחה את השגרירות המולדובית בוושינגטון בדצמבר 1993.
הסכם סחר המספק תעריף יחסי גומלין בין המדינות המועדפות ביותר נכנס לתוקפו ביולי 1992. בחודש יוני 1992 נחתם הסכם חברה פרטית להשקעות פרטיות, המעודד השקעות פרטיות בארצות הברית על ידי מתן הלוואות ישירות וערבויות להלוואות, ובחודש אפריל 1993 נחתם הסכם השקעה דו-צדדי. מערכת ההעדפות הכלליות הוענקה באוגוסט 1995, וחלק מהסכום של ה-Eximbank היה זמין בנובמבר 1995.
בנובמבר 2006 אישר התאגיד האמריקאי מילניום קולג' את תוכנית המדינה הסופית של מולדובה בהיקף של 24.7 מיליון דולר למלחמה בשחיתות. כמו כן, קבע התאגיד כי מולדובה זכאית להגיש בקשה לסיוע קומפקטי מלא וממשלת מולדובה מתכוננת להצעה הקומפקטית שלה.
שגריר ארצות הברית במולדובה, אסיף צ'אודרי, הגיע לתפקידו ב-24 בספטמבר 2008.
השגרירות האמריקאית כוללת בין היתר את השגריר, ג'יימס ד. פטיט וסגנית מפקד המשלחת, ג'ולי סטופט.
ראו גם

יחסי ארצות הברית–רוסיה
יחסי ארצות הברית–בלארוס
יחסי החוץ של ארצות הברית
רמת הכובש

| --- | --- |
שלט בכניסה לרמת הכובששלט בכניסה לקיבוץ רמת הכובש
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎61 מטר
תאריך ייסוד: 1932
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,077 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,061 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) רמת הכובש(למפת נתניה רגילה) רמת הכובש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת הכובש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת הכובש32°13′03″N 34°56′17″E﻿ / ﻿32.217582718432°N 34.9381876403966°E﻿ / 32.217582718432; 34.9381876403966  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון באדום - רמת הכובש בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.rmk.org.il
אחד משמונת בתי הסוכנות שהוקמו בקיבוץ במתכונת של בית ביטחון
מטעי בננות ברמת הכובש, ינואר 1945
רָמַת הַכּוֹבֵשׁ הוא קיבוץ בתחום המועצה האזורית דרום השרון, 7 ק"מ צפונית-מזרחית לכפר סבא ודרומית-מערבית לטירה. אנשי הקיבוץ עלו על הקרקע באוגוסט 1932, לאחר שבע שנות הכשרה בפתח תקווה וכפר סבא.
בשנת 2023 גרו בקיבוץ כ-1,077 נפשות.
הקיבוץ מתפרנס ממפעל לייצור מוצרי גומי ״דורם״, גן אירועים ״גן הפקאן״, חקלאות, יזמות זעירה כמו המלבי של שחר לדוגמא ועבודת חוץ של חלק נכבד מחבריו.
מקור השם

רמת הכובש ירש את שמו מקבוצת "הכובש" שהקומה בגרעין וילנה של תנועת "החלוץ". שם הקבוצה מבטא את רעיונות כיבוש העבודה העברית וכיבוש עצמי לעבודות כפיים.
היסטוריה > יסוד קבוצת ״הכובש״ והקמת הקיבוץ

רמת הכובש נוסד על ידי קבוצת "הכובש", שהוקמה בגרעין וילנה של תנועת "החלוץ" והייתה "קיבוץ העלייה" הראשון של התנועה. פלוגה ראשונה של כ-20 עולים מקבוצה זו עלתה ארצה באוגוסט 1925 והגיעה לפתח תקווה (עמק השבע). לאחר עלייה זו המשיכו לעלות פלוגות נוספות, וכעבוד חודשים אחדים מפאת מחסור במקומות עבודה נשלחו חלק מהחברים להקים פלוגה נוספת של הקיבוץ בכפר סבא. עד תום השנה הראשונה לקיומו גדל קיבוץ "הכובש" והגיע לכ-140 נפש. באוגוסט 1927 היה קיבוץ "הכובש" בין הקיבוצים שייסדו את תנועת הקיבוץ המאוחד, ובעקבות זאת אוחדו פלוגותיו לפלוגה אחת בכפר סבא. קשיי הסתגלות ומחיה גרמו לעזיבה רבה ולצמצום הפלוגה מחד, ומאידך כמעט ופסקה העלייה מגליל וילנה וסביבותיה, ובעקבות זאת הוחלט לצרף אליה את קיבוץ העלייה "שחריה" של "החלוץ".
רמת הכובש נוסד על ידי קבוצת "הכובש", שהוקמה בגרעין וילנה של תנועת "החלוץ" והייתה "קיבוץ העלייה" הראשון של התנועה. שם הקבוצה מבטא את רעיונות כיבוש העבודה העברית וכיבוש עצמי לעבודות כפיים. פלוגה ראשונה של כ-20 עולים מקבוצה זו עלתה ארצה באוגוסט 1925 והגיעה לפתח תקווה (עמק השבע). לאחר עלייה זו המשיכו לעלות פלוגות נוספות, וכעבוד חודשים אחדים מפאת מחסור במקומות עבודה נשלחו חלק מהחברים להקים פלוגה נוספת של הקיבוץ בכפר סבא. עד תום השנה הראשונה לקיומו גדל קיבוץ "הכובש" והגיע לכ-140 נפש. באוגוסט 1927 היה קיבוץ "הכובש" בין הקיבוצים שייסדו את תנועת הקיבוץ המאוחד, ובעקבות זאת אוחדו פלוגותיו לפלוגה אחת בכפר סבא. קשיי הסתגלות ומחיה גרמו לעזיבה רבה ולצמצום הפלוגה מחד, ומאידך כמעט ופסקה העלייה מגליל וילנה וסביבותיה, ובעקבות זאת הוחלט לצרף אליה את קיבוץ העלייה "שחריה" של "החלוץ".
בשנת 1932 כאשר הוברר סופית כי פלוגת קיבוץ "הכובש" בכפר סבא, לא תיכלל בתוכנית "התיישבות האלף" הוצע לחברי הפלוגה להתיישב על שטח של כ-500 דונם בסמוך לכפרים הערביים טירה ומיסכה והעיירה קלקיליה.
הקרקע נקנתה מערביי הסביבה על ידי המוסדות המיישבים, תוך השתתפות של חברי הפלוגה בכסף ובשמירה על השטח שנרכש - פעולה שבשפת הימים ההם נקראה "כיבוש".
אנשי הפלוגה נענו לאתגר מאחר שהובטח להם כי בהמשך יועמדו לרשותם שטחים נוספים שיאפשרו התבססות כלכלית במקום (הבטחה שקוימה במלואה רק בשנת 1948).
אחד המאבקים בשרון, בהם בלטו אז חברי פלוגת "הכובש" ובהמשך חברי רמת הכובש היה המאבק לכיבוש העבודה "עבודה עברית".
הקיבוץ המשיך לגדול ולהתפתח בזכות קבוצות עולים נוספות בעיקר מהכשרת "גרוכוב" בפולין, וקבוצת עולים גדולה מגרמניה (הייקים).
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936- 1939) (המרד הערבי הגדול) סבלה רמת הכובש רבות מהתקפות ירי והתנכלויות מצד כנופיות לאומניות מבין תושבי הכפרים הערבים השכנים, קלקיליה, טירה ומיסכה (מיסקי), וספגה אבדות רבות ובסך הכל איבדה 16 חברים ומתנדבים וספגה נזקים כבדים ברכוש. בשלוש שנים אלו הותקפה רמת הכובש יותר מכל יישוב אחר בארץ, והייתה סמל לעמידה של ההתיישבות היהודית. אחד האסונות הקשים אירע ב-4 באוגוסט 1938, אז נהרגו שבעה מחברי המשק ואדם נוסף כאשר מכוניתם עלתה על מוקש בדרכם חזרה הביתה מפרדסי האזור בהם עבדו, בסיום יום העבודה.
היסטוריה > חיפוש הנשק בקיבוץ

במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-16 בנובמבר 1943 - עת שרתו רבים מחברי וחברות הקיבוץ בהתנדבות בצבא הבריטי ובהמשך בבריגדה - ערכו שלטונות המנדט חיפוש נרחב בקיבוץ אחר נשק בלתי חוקי וחיילים יהודים שערקו מצבא אנדרס. בתגרה המונית שפרצה לקראת סוף החיפוש, בו לא נמצא דבר, עצרו הבריטים 35 איש, רובם ממחלקת פלמ"ח ששהתה בקיבוץ ופצעו 14 אנשים, שאחד מהם, חבר הקיבוץ, מת מאוחר יותר מפצעיו. מהלך החיפוש ותוצאותיו יצרו הד תקשורתי עצום והזדהות כללית של כל היישוב עם חברי רמת הכובש. הבריטים, בתגובה, השביתו את  כל העיתונות היומית של היישוב למשך 11 ימים.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

במאי 1948 מנה הקיבוץ 675 איש, בתוכם 238 חברים, 239 ילדים ו-15 הורים לחברים. הגיל הממוצע היה 39. ענפיו המרכזיים של המשק היו גידולי שדה (בעל ושלחין) לול, רפת, מאפייה מסחרית ופרדסים. במהלך מלחמת העצמאות הותקפה רמת הכובש מאות פעמים - ירי והפגזות לסירוגין - על ידי ערביי הסביבה, כוחות "צבא ההצלה" והחל מה- 30 במאי, כוחות מחיל המשלוח של צבא עיראק. רבים משטחיה החקלאיים הוחזקו על ידי האויב. עשרות חיילי צה"ל, מתנדבים, ומגינים ביניהם 12 מחברי הקיבוץ נהרגו ורבים נפצעו. ילדי הקיבוץ שפונו ממנו ערב הכרזת העצמאות (14 במאי 1948) חזרו אליו רק לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק עם מדינות ערב. מבנים רבים ורוב ענפי החקלאות של הקיבוץ נפגעו וחלקם נהרסו בתקופה זאת.
היסטוריה > קום המדינה ועד למשבר חובות הקיבוצים

עם שוך קרבות מלחמת העצמאות נותר הקיבוץ ישוב ספר והמשיך לסבול משכניו הערבים, בתוך תחומי קווי שביתת הנשק ומחוץ להם. לרוב היו אלה גנבות וחבלות חקלאיות.
המצב השתנה עם הקמתם של שני הקיבוצים אייל וניר אליהו (ב-1949 וב-1950 בהתאמה) מציאות שיצרה רצף התיישבות יהודית והקשה מאוד על הסתננויות ערבים מצדו המזרחי של הקו הירוק.
בשנת 1952, במהלך הפילוג בתנועת הקיבוץ המאוחד, פרשו מהקיבוץ משפחות וחברים שתמכו פוליטית במפלגת מפא"י, סך הכל כ-100 איש אישה וילד, והקימו את קיבוץ עינת יחד עם פורשי קיבוץ גבעת השלושה.
בשנת 1968, הוקם בקיבוץ מפעל לייצור מוצרי גומי בשם ״דורם״. המפעל מוכר מוצרי גומי בארץ ובעולם.
בשנת 1990, נחנך בקיבוץ אולם האירועים ״גן הפקאן״.
היסטוריה > משבר חובות הקיבוצים

רמת הכובש היה בין הקיבוצים הבודדים שלא הסתבך במשבר חובות הקיבוצים במהלך שנות השמונים.
הקיבוץ החל בתהליכי הפרטה בשנות ה-90 של המאה העשרים ועבר תהליך התחדשות משמעותי יותר בשנת 2006, מה שגרם לרבים מבניו ומשפחותיהם לשוב לקיבוץ.
מבני ציבור

בית הספר היסודי האזורי "יחדיו" המשרת את ילדי הקיבוץ ואת ילדי אייל, ניר אליהו, נירית, סלעית וצור נתן.
אולם ספורט.
חדר אוכל הפעיל בכל ימות החול.
מכבסה לשימוש תושבי הקיבוץ.
חדרי הנצחה לצד אולם "יד למגינים".
בית תרבות "מועדון לחבר".
אישים חשובים

שרה לוי-תנאי (1910-2005), כרוגרפית ומלחינה. גרה בקיבוץ בשנים 1940-1945.
סילביה רפאל, סוכנת מוסד שנתפסה בשוודיה. אומצה ע״י הקיבוץ בזמן שהותה בכלא וגרה בקיבוץ תקופה קצרה. לימים הובאה לקבורה בקיבוץ.
פרופסור זאב צחור, במקור ילד חוץ.
מאיר אגסי, סופר ופזמונאי.
מנחם דיגלי, אלוף בצה״ל ומפקד סיירת מטכ״ל בין השנים 1969-1971.
איתי וירוב, אלוף בצה״ל.
איתמר גלילי, מייסד zap, שהקים את המיזם בקיבוץ. הקיבוץ אף היה המשקיע העיקרי במיזם עד למכירתו.
גלריית תמונות

מבנה המקלחות המשותפות בקיבוץ
חדר האוכל בקיבוץ
פנים חדר האוכל
שדרת העצים המרכזית החוצה את הקיבוץ
בית מגורים טיפוסי בקיבוץ
בית התרבות
חזיתו הראשית של בניין בית התרבות
מגדל מים
חדר האוכל
אולם ספורט
לקריאה נוספת

רמת הכובש, תעודות ורשימות, הוצאת הוועד הפועל של ההסתדרות, תל אביב, תרצ"ז
גרשון ריבלין, ימי רמה: פרקי רמת הכובש, מערכות, 1964
מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ רמת הכובש, באתר 'חלון אחורי', 29 בפברואר 2020
מיכאל יעקובסון: סיבוב באולם הספורט בקיבוץ רמת הכובש עם קיר האמנות של יחזקאל קמחי, באתר 'חלון אחורי', 11 בינואר 2020
מיכאל יעקובסון: סיבוב במקלט תת-קרקעי ממלחמת העצמאות בקיבוץ רמת הכובש, באתר 'חלון אחורי', 14 ביולי 2023
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2 3  About Us, High Quality Rubber Products, Duram, ‏2024
1 2  רמת הכובש, גן הפקאן המתחדש, באתר קהילנט
↑  "הכובש" כפר סבא, קובץ הקיבוץ המאוחד, תרצ"ב, עמ' 291-300
↑  "הכובש" כפר סבא, קובץ הקיבוץ המאוחד, תרצ"ב, עמ' 291-300
↑  ירו אל רמת הכובש, דבר, 11 במרץ 1936 
 הלילה היו יריות על רמת-הכובש, דבר, 24 באפריל 1936 
 רמת הכובש, דבר, 27 במאי 1936 
 400 עצים נעקרו ברמת-הכובש, דבר, 29 במאי 1936 
 רמת הכובש תחת אש מרצחים, דבר, 12 ביוני 1936 
 רמת הכובש באש יריות ביום ובלילה, דבר, 19 ביוני 1936 
 ההתקפה שלא הייתה כדוגמתה על רמת-הכובש, דבר, 19 ביולי 1936 
 לווית חנה פרוינד ברמת הכובש, דבר, 19 באוגוסט 1936 
 ההתקפה על רמת-הכובש שלא היה כמוה, דבר, 29 באוגוסט 1936 
 דניאל לוין הובא למנוחות, דבר, 25 ביולי 1938
1 2 3  מרדכי בר און ומאיר חזן (עורכים), עם במלחמה, יד יצחק בן צבי, 2006, עמ' 263
↑  רמת הכובש, אתר גבעתי (על פי ספרו של אריה יצחקי "בעקבות לוחמים")
↑  אסון מחריד ברמת הכובש, דבר, 5 באוגוסט 1938
 הלוויה ברמת הכובש, דבר, 7 באוגוסט 1938 
בדמיך חיי!, דבר, 19 באוגוסט 1938
↑  מעשה התעללות בישוב העברי התנפלות המשטרה על רמת הכובש, דבר, 28 בנובמבר 1943 
 10 שנים לחיפוש הנשק במשק רמת הכובש, דבר, 23 בנובמבר 1953
↑  הותקף שומר השדות של רמת הכובש, דבר, 12 בינואר 1948 
10 אנשי כנופיה נהרגו ורבים נפצעו בהתקפה בשרון, דבר, 30 במרץ 1948 
 מגיני רמת-הכובש עמדו שני ימים במערכה, דבר, 1 באפריל 1948
↑  קרב פנים-אל-פנים ליד רמת-הכובש, דבר, 21 באפריל 1948
↑  נהדפה התקפה קשה על רמת הכובש, דבר, 11 במאי 1948
↑  א. ש., רמת הכובש במערכה, דבר, 27 ביוני 1948
↑  כפר טירה בשרון - פורע שוב, דבר, 30 ביולי 1948 
 צלפים לעבר רמת הכובש, דבר, 9 בנובמבר 1948 
 יעקב ויסברד, דבר, 9 במרץ 1949
↑  אלישע, רמת הכובש וילדיה במבחן הימים., דבר, 4 באוגוסט 1949
↑  Toledano, Gila (1999). "Sara Levi-Tanai". The Shalvi/Hyman Encyclopedia of Jewish Women (באנגלית).
↑  אורות ישראל, הלוחמת (סילביה רפאל) – מאורות אל העבר, באתר web.archive.org, ‏2024-03-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540573505171  LCCN: nr96012172  VIAF: 143521420   WorldCat (עם VIAF): 143521420
יחסי ארצות הברית – קירגיזסטן

| יחסי ארצות הברית – קירגיזסטן |
| --- | --- |
ארצות הברית: קירגיזסטן


ארצות הברית: קירגיזסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 199,951
אוכלוסייה
346,514,652: 7,250,030
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 13,988
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 1,929

יחסי ארצות הברית–קירגיזסטן הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הקירגיזית.