stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוסיאן פרויד
שנות היצירה המאוחרות

ציטוט מוכר של פרויד המתייחס למושא ציוריו:
אני מצייר אנשים... לא בגלל איך או מה שהם, לא בדיוק למרות איך או מה שהם, אלא כמו שהם."
פרויד צייר אמנים עמיתים, בהם פרנק אורבך ופרנסיס בייקון. הוא יצר סדרת דיוקנאות של אמן המיצג לי באורי (Leigh Bowery), וצייר את הנרייטה מוראס שהיוותה השראה לאמנים רבים בסוהו. לקראת סוף חייו יצר סדרת ציורים של הדוגמנית קייט מוס. פרויד היה אחד האמנים הבריטים הידועים שעבדו בסגנון ייצוגי, והיה מועמד לפרס טרנר בשנת 1989..
תהליך היצירה

פרויד נטה לבלות זמן רב בעיסוק בנושא אחד, ודרש נוכחות של מודל הציור אפילו במהלך עבודה על אלמנטים משניים ביצירה. לדוגמה, ליצירתו "עירום", שהושלמה בשנת 2007, נדרשו עשרה חודשים של עבודה, במהלכם המודל ישב באותה הפוזה במשך כל אותו הזמן (למעט ארבעה ערבים), כשכל מפגש ארך בממוצע חמש שעות, כך שנדרשו כ-2,400 שעות כדי להשלים את הציור. בשל אריכות העבודה היו נחוצים יחסי קרבה עם המודלים שלו, שהתפתחו תוך שפרויד הפגין כישורי בידור וחקיינות מצוינים. באשר לקושי להחליט מתי ציור הושלם, אמר פרויד כי ”הוא מרגיש שהוא (הציור) הסתיים כאשר הוא מקבל את הרושם שהוא עובד על ציור של מישהו אחר.”
פרויד נהג להתחיל את יצירתו בציור מקדים של פחם על הבד. לאחר מכן מרח שכבת צבע על שטח קטן של הבד, ועבד בהדרגה כלפי חוץ מנקודה זו. עבור מושא ציור חדש, היה מתחיל בציור הראש כדי ללמוד "להכיר" את האדם, ולאחר מכן צייר את יתר הדמות. הוא נהג להשאיר מקטע של בד חשוף בכוונה עד שהציור היה מוכן, כתזכורת לכך שהעבודה בעיצומה. הציור המוגמר היה מורכב משכבות עבות ועשירות של פיגמנטים, והוכרז על ידו ככזה רק לאחר חודשים של התבוננות אינטנסיבית ביצירה.
חיים פרטיים

פרויד נישא ב-1948 לקיטי אפשטיין, בתו של הפסל הבריטי יעקב אפשטיין, ולהם שתי בנות. לאחר גירושיו, נישא ב-1953 לליידי קרוליין בלקווד. נישואים אלה הסתיימו ב-1959. לפרויד תריסר ילדים נוספים מנשים שונות, ושמועות מייחסות לו עד 40 ילדים..
הערות שוליים

↑  הצייר הבריטי לוסיאן פרויד הלך לעולמו, באתר ynet, 21 ביולי 2011
↑  Lucian Freud, Who Recast Art of Portraiture, Dies at 88, באתר הניו יורק טיימס (באנגלית)
↑  Lucian Freud Bio Killed Amid Much Heavy Breathing, באתר האובזרבר (באנגלית)
1 2  Spurling, John.‏ "Portrait of the artist as a happy man", האינדיפנדנט (באנגלית)
↑  לוסיאן פרויד, באתר גלריית טייט (באנגלית)
↑  What's the point of the Turner Prize?, אתר אינדיפנדנט (באנגלית)
1 2 3 4    Martin Gayford, ‏Lucian Freud: marathon man, The Telegraph, 22 September 2007
↑  סיימון אדג', Lucian Freud the Lothario, בדיילי אקספרס, 16 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499162405171  PLWABN: 9810668634505606  AGSA: 3232  BIBSYS: 14018090  BNE: XX933431  BnF: cb12067662k (data)  CANTIC: a11250203  CiNii: DA05808414  GND: 119231433  ISNI: 0000 0001 1452 6765  LCCN: n50025441  LNB: 000239704  NDL: 01138974  NGV: 10643  NKC: ola2003192312  NLA: 35405587  NTA: 069194734  RKD: 29413  SELIBR: 309922  SNAC: w65j1qdb  SUDOC: 028946030  TePapa: 799  Trove: 941245  ULAN: 500116243  VIAF: 96543154   WorldCat (עם VIAF): 96543154
להקת קין

קין היא להקת רוק ישראלית שפעלה בשנים 1983-1992, והוציאה מלבד מספר תקליטי שדרים אלבום הופעה "כל כך הרבה זמן". הלהקה יצרה חומר מקורי בסגנון רוק מלודי.
היסטוריה

מקימי הלהקה, איציק אשכנזי, נתי גלבוע ויהודה אבוטבול למדו יחד בנתניה. כילדים בשכונות הישנות של נתניה מצאו את מפלטם בנגינת רוק בעיקר בבתים של חברי הלהקה מופיעים מופע סלון עוד לפני שידעו להגדיר מהו. ב-1985 הצטרף ללהקה אורן ויינגרטן שהיה סולן וגיטריסט מוביל בהלקת "פיוז". ב-1986 הוציאו לרדיו תקליט שדרים ראשון שכתב והלחין נתי גלבוע. ההפקה המוזיקלית נעשתה על ידי מיקי גל, הבסיסט של להקת גן עדן.
באותה שנה הצטרף ללהקה יוסי כהן בפסנתר וקלידים. בסוף אותה שנה יצא לרדיו תקליט שדרים שני שכתב והלחין אורן ויינגרטן. השיר היה להיט שהצליח לא רע במצעדים.
בקיץ 1987 שותפה הלהקה בתחרות להקות צעירות בעיר הנוער שהופק מוזיקלית על ידי דני בסן ויזהר אשדות. אשדות שסיים להפיק את התקליט של הזמר אדם צרף את הלהקה כלהקת חימום לסיבוב ההופעות של אדם באותן שנים.
מנהל ההפקה של אדם החתים את הלהקה על חוזה הופעות והלהקה הופיעה ואף החלה להקליט אלבום באולפני העוגן שלא הושלם ונגנז עם התגייסותם של חברי הלהקה לצבא.
ב-1989 שכרו חברי הלהקה בית ישן ברחוב הושע 10 בתל אביב והפכו אותו לאולפן חזרות והקלטות שבו חיו וניגנו בקומונה. מלבד עבודה על חומרים מקוריים ליוותה הלהקה מספר אומנים ביניהם הזמר גבי שושן. כמו כן הפיקו וניגנו חברי הלהקה עם הזמר מני בגר את הסקיצות של אלבומו החמישי "שנת הדובדבן".
בשנת 1990 הרבתה הלהקה להופיעה בתל אביב בעיקר במועדון רוקסן ברמת החיל, עם שולי רמון כזמר. באותה שנה הצטרף ללהקה אייל פלד כבסיסט במקום איציק אשכנזי שפרש.
ב-1991 הצטרף ללהקה שי מיארה כמתופף במקום נתי שעבר לקדמת הבמה כסולן.
אלובמם היחיד אשר יצא לאור, שנקרא "כל כך הרבה זמן" מורכב ברובו מהופעה חיה שהוקלטה על ידי אמנון גוזי ודורון פיקר במועדון רוקסן בשנת 1991. מלבד ההופעה כולל האלבום גם שני שירים שהוקלטו בהפקה משותפת עם איש הסאונד יואב שדמה כאשר בעמדת התופים הצטרף כאורח המתופף מישל עמר. האלבום נערך מוזיקלית (מאסטרינג) על ידי יזהר אשדות. מתוך האלבום יצאו לרדיו מספר שירים ביניהם "נר לרגלך" ו"רוצח".
על אף הצלחת ההופעות, התגברו במהלך המסע המתחים האישיים בין חברי הלהקה. למרות זאת הם הצליחו לעורר את התעניינותה של חברות התקליטים בישראל וקבעו מולן מבחני בד, בתקווה להשיג חוזה הקלטות. למרות העניין הראשוני והאהדה בקרב אנשי חברת התקליטים, המתחים בין חברי הלהקה הכריעו את גורלה לפזר את ההרכב.
לאחר פירוק הלהקה פרשו מרבית חבריה מעשייה מוזיקלית פעילה אך חזרו לשתף פעולה מפעם לפעם בעיקר להקלטות של שירים חדשים.
הערות שוליים

↑  השמיים יכולים לחכות, אתר יוטיוב
↑  במלחמה, אתר יוטיוב
↑  טל פרי, שלבי הבוסר, מעריב, 2 בנובמבר 1988
↑  אייל לוי, להקה, מעריב, 23 ביולי 1990
↑  שולי רמון, אקורד ראשון, מעריב, 4 ביוני 1990
↑  כל כך הרבה זמן, אתר יו טיוב
לודוויג ומריה קנאפ

| --- | --- |

 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (28 באפריל 1968) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  לודוויג ומריה קנאפ
 
לודוויג קנאפ (בגרמנית: Ludwig Knapp) ורעייתו מריה קנאפ (בגרמנית: Maria Knapp) הם חסידי אומות העולם אוסטרים.
בשנת 1944, לודוויג קנאפ ואשתו מריה היו הבעלים של חווה חקלאית ומנסרה בעיירה וייטרה (אנ') במחוז גמונד באוסטריה תחתית.
בני הזוג ראו כמה קשה ליהודים תחת המשטר הנאצי. עסקיהם סבלו ממחסור בעובדים ולכן החליטו להעסיק עובדי כפייה יהודים על מנת להצילם מגירוש.
קנאפ קיבל אישור להעסיק 24 יהודים במנסרה שלו. מכיוון שידע שהזקנים והילדים אינם מסוגלים לעבוד והם פגיעים במיוחד, בחר במכוון בשבעה זקנים וארבעה ילדים. הם דאגו לעובדיהם, למצבם הבריאותי בזמן העבודה וסיפקו להם מזון ובגדים חמים.
באפריל 1945 גילה קנאפ כי השלטונות החליטו לגרש את עובדיו לטרזיינשטט. הוא הבין שבעצם הגירוש הוא חורץ את גורלם. לודוויג ומריה קנאפ רצו להימנע מכך בכל מחיר. הם סיפקו לעובדיהם מזון למשך חודש ואמרו להם להסתתר ביער סמוך. ואז לודוויג נסע עם משפחתו לטיול קצר בווינה.
כשחזר כעבור יומיים, דיווח לגסטפו כי כל העובדים היהודים ברחו בזמן היעדרותו. בחקירתו לא יכול היה להסביר מדוע הצליחו להימלט, אך הוא הציע להצטרף לחיפוש אחר עובדיו ה"נעדרים". הוא הוביל את הגסטאפו לכיוון הלא נכון, כך שכלביהם לא ימצאו אותם.
כשהסכנה חלפה, הזוג קנאפ הובילו את היהודים מהיער והסתירו אותם בביתם עד לסיום המלחמה.
בשנת 1968 העניק יד ושם את אות חסידי אומות עולם לזוג קנאפ.
לותר ברבנק

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1849 לנקסטר, ארצות הברית 
 פטירה:  11 באפריל 1926 (בגיל 77) סנטה רוזה, ארצות הברית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 תחומי עניין:  הורטיקולטורה 
 עיסוק:  הורטיקולטור, אקדמאי, כותב ספרי עיון, ממציא, גנן, גנטיקאי, בוטנאי, eugenicist 
 מדינה:  ארצות הברית
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1986) 
 חתימה:   
 
לותר ברבנק (באנגלית: Luther Burbank;‏ 7 במרץ 1849 - 11 באפריל 1926) היה בוטניקאי וגנן אמריקאי, מחלוצי האגרונומיה.
ב-50 שנות עבודתו הוא הרכיב 618 סוגים חדשים של צמחים.
אני אהיה מרוצה אם בזכותי יהיו בעולם פירות משופרים יותר ופרחים יפים יותר
ביוגרפיה

ברבנק נולד בשנת 1849 במשק ליד לנקסטר שבמסצ'וסטס. אביו היה נשוי 3 פעמים, ולותר היה ה-13 מתוך 15 אחים. בילדותו למד בבית ספר בן כיתה אחת, בו לימדה אחותו החורגת.
בגיל 15 נכנס לאקדמיה של לנקסטר ושם הרחיב את השכלתו. התעניינותו בצמחים התפתחה כתוצאה מן החיים במשק ומן הקריאה המרובה בספרייה הציבורית שבעיר. שם קרא, בגיל 19, את ספריו של חוקר הטבע האנגלי צ'ארלס דרווין. לימים, אמר כי זו הייתה נקודת המִפנה בחייו. מדרווין למד כיצד יכול האדם לפתח סוגים משופרים של צמחים.
כעבור שנים אחדות, ניסה ברבנק הלכה למעשה את העיקרון של דרווין על הברירה הטבעית. בכסף שירש מאביו קנה שטח אדמה והתחיל לגדל בו את "יצירותיו", כפי שכינה את הצמחים שלו. הוא ביקש לגדל תפוחי אדמה גדולים וחזקים יותר. לשם כך זרע תפוחי אדמה, ולאחר שהבשילו בחר את הטובים שבהם. אחר-כך חזר וזרע אותם וקיבל יבול של תפוחי אדמה גדולים וחזקים יותר. המין שטיפח עודנו נקרא על שמו.
בינתיים התיישבו בקליפורניה שלושה מאחיו הגדולים, ובשנת 1875 החליט להצטרף אליהם. הוא מכר את ביתו והעתיק את מעונו לסנטה רוזה. שם הקים משתלה קטנה, גידל בה תפוחי אדמה ומכר אותם כדי לממן את מחקריו. אחר-כך החל לעשות בצמחים רבים את מה שעשה בתפוחי האדמה. הוא אסף סוגים רבים, ובחר את אלה שתכונותיהם היו רצויות ביותר בעיניו. הוא אף יצר צמחים חדשים, כשהכליא בין מינים שונים. לשם כך נדרש לו שטח אדמה גדול. לכן קנה שטחים נוספים והקים חוות ניסיונות שהתפרסמה בעולם. את מחקרו ניהל בשיטות מדעיות, אך תכליתו הייתה מעשית ביותר. אורחים רבים ביקרו במשק והתפעלו ממעשיו.
ברבנק עבד ללא לאות עד ליום מותו ב-11 באפריל בשנת 1926.
לותר הודג'ס

לותר הארטוול הודג'ס (באנגלית: Luther Hartwell Hodges‏; 9 במרץ 1898 – 6 באוקטובר 1974) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה־63 בשנים 1954–1961 וכמזכיר המסחר של ארצות הברית בממשליהם של הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון.
ביוגרפיה

הודג'ס נולד בעיר קאסקייד השוכנת במחוז פיטסילבניה שבווירג'יניה בראשית מרץ 1898. בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו ליישוב ספראיי (שלימים התמזג עם שתי עיירות נוספות ובכך נוצרה העיר עדן שבקרוליינה הצפונית). לאחר שגדל שם, במשך תקופה נכבדת מחייו התגורר במחוז רוקינגהם שבקרוליינה הצפונית. בגיל 17 החל הודג'ס ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם היה חבר באחווה "אגודות הדיאלקטיות והפילנתרופיות", ושב לעדן לאחר תום לימודיו הגבוהים. ב-1923 סייע בהקמת מועדון רוטרי בלייקסוויל, שלימים נודע בשם "רוטרי עדן".
החברה "קרוליינה קוטון" בה עבד לאחר סיום לימודיו האקדמיים נרכשה מאוחר יותר בידי היזם האמריקאי מרשל פילד. הודג'ס המשיך לעבוד בחברה, והתקדם מעובד מפעל זוטר לתפקידי ניהול, עד שפרש מהחברה בשל כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית. בשנות ה-40 של המאה ה-20הוא מונה למועצת החינוך של קרוליינה הצפונית ולנציבות הכבישים והעבודות הציבוריות של המדינה. ב-1945 שימש כיועץ למזכיר החקלאות של ארצות הברית ולצבא ארצות הברית שכבש את גרמניה הנאצית בתום מלחמת העולם השנייה.
הודג'ס התמודד לתפקיד סגן מושל קרוליינה הצפונית ב-1952 ונבחר לתפקיד. ב-1954 התמנה לתפקיד המושל עקב מותו של המושל המכהן ויליאם ב. אמסטיד בעודו מכהן בתפקיד. שנתיים לאחר מכן, לתקופת כהונה מלאה בת ארבע שנים כמושל קרוליינה הצפונית. מכיוון שבמדינהה זו הייתה הגבלת כהונה של תקופה אחת בת ארבע שנים למושלים, להודג'ס הייתה הקדנציה הארוכה ביותר בתפקיד לשינוי החוקה של קרוליינה הצפונית ולהיבחרו של ג'ים האנט לכהונה שנייה ב-1980.
במהלך כהונתו כמושל קידם המושל הודג'ס את התיעוש ואת החינוך. הוא סייע להשיג תמיכה בהקמת "פארק המחקר המשולש" (Research Triangle Park), שנועד לפתח חדשנות ותעשייה לאוניברסיטאות בערים ראלי, צ'אפל היל ודרהאם. בינואר 1961 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי למזכיר המסחר של ארצות הברית, וגם לאחר רצח קנדי המשיך בתפקיד תחת הנשיא לינדון ג'ונסון.
לאחר שהודג'ס סיים את כהונתו ב-1965 כמזכיר מחלקת המסחר של ארצות הברית, שב לצ'אפל היל. הוא מונה ליושב ראש פארק המחקר המשולש. בשנת 1967 היה נשיא רוטרי. באוקטובר 1974 הלך לעולמו בצ'אפל היל ונטמן בבית העלמים אוברלוק שבעדן.
להתראות הולנד

| --- | --- |

 בימוי:  וילי לינדוור 
 הופק בידי:  וילי לינדוור 
 תסריט:  וילי לינדוור 
 מדינה:  הולנד הולנד
 הקרנת בכורה:  2004
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית   הולנדית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 
להתראות הולנד (באנגלית: Goodbye Holland) הוא סרט תיעודי שהופק בשנת 2004 על ידי הבמאי וילי לינדוור (Willy Lindwer), בן של ניצולי שואה מאמסטרדם.
הסרט מביא ראיות ועדויות על שיתוף הפעולה של ההולנדים עם הנאצים בהשמדת רוב יהודי הולנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
הסרט תוקף את הגישה המקובלת שההולנדים היו רק "טובים" במהלך המלחמה, וחושף כיצד חלק מהמשטרה ההולנדית ועובדי ציבור, כמו עובדי רכבות, שיתפו פעולה עם הנאצים להובלת למעלה מ-100,000 יהודים למחנות ההשמדה בפולין. כמו כן נדונה בסרט האנטישמיות הרבה בהולנד שאיפשרה, גם בהעלמת עין וגם בפועל, את אחוז ההשמדה הגדול ביותר של יהודים בקרב קהילות מערב אירופה.
מתוך 107,000 יהודים מהולנד שבאמת גורשו למחנות הריכוז רק כ-5000 נותרו בחיים, שהם כ-4%מסה"כ היהודים שחיו בהולנד. כך שהשיעור האמיתי של מותם של יהודים מהולנד שנעצרו, נגרשו ונרצחו היה קרוב יותר ל-96%.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאונדרה קרוגר

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1976 (בת 48) גלנדייל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר למשפט של ייל  Polytechnic School 
 תפקידים בולטים:  justice of the Supreme Court of California 
 מספר צאצאים:  2 
 
לאונדרה ריד קרוגר (באנגלית: Leondra Reid Kruger; נולדה ב-28 ביולי 1976) היא משפטנית אמריקאית, המכהנת כשופטת בית המשפט העליון של מדינת קליפורניה.
ביוגרפיה

קרוגר נולדה בלוס אנג'לס לאם ממוצא ג'מייקני ולאב יהודי. גדלה בדרום קליפורניה. סיימה לימודים לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן השלימה לימודי תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, שם הייתה עורכת כתב העת Yale Law Journal. התמחתה במשרד הפרקליט הפדרלי של מחוז לוס אנג'לס.
לאחר עבודה במשרד עורכי דין שימשה שנתיים (2002-‏2004) כעוזרת משפטית - תחילה לשופט דייוויד טאטל (David S. Tatel) בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה ולאחר מכן לשופט ג'ון פול סטיבנס בבית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנתיים הבאות עבדה במשרד עורכי דין. ב-2007 שימשה כמרצה אורחת בבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו.
בשנים 2007 עד 2014 עבדה קרוגר במחלקת המשפטים של ארצות הברית. עד 2013 הייתה עוזרת לפרקליט המדינה של ארצות הברית, ובמסגרת זאת הופיעה בפני בית המשפט העליון. שימשה גם כסגנית בפועל של פרקליט המדינה. לאחר מכן הייתה לסגן שני לראש מחלקת הייצוג המשפטי במשרד המשפטים.
בנובמבר 2014 מינה מושל קליפורניה ג'רי בראון את קרוגר לשופטת בית המשפט העליון של קליפורניה. מינויה אושר בסוף דצמבר והיא נכנסה לתפקידה ב-5 בינואר 2015. בגיל 38 בעת מינויה היא השופט השלישי הצעיר ביותר לכהן בבית המשפט. היא האשה האפרו-אמריקאית השנייה לכהן בו.
בבחירות הכלליות בנובמבר 2018 אשררו המצביעים בקליפורניה את המשך כהונתה של קרוגר כשופטת לתקופה של 12 שנים.
קרוגר נשואה ואם לשני ילדים, שאחד מהם נולד לאחר שהחלה בכהונתה כשופטת.
הערות שוליים

↑  מקור: אתר Ballotpedia.
לותר קולץ

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1910 ארנסברג, הרייך הגרמני 
 פטירה:  26 בספטמבר 1990 (בגיל 80) וארנה, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 ענף מדעי:  אנליזה נומרית, מתמטיקה, אנליזה פונקציונלית 
 מקום לימודים:  Marienstiftsgymnasium (1928)  אוניברסיטת מינכן (1929)  אוניברסיטת גטינגן (1931)  אוניברסיטת פרידריך וילהלם (1935)  אוניברסיטת גרייפסוואלד 
 מנחה לדוקטורט:  ארהרד שמידט, Alfred Klose 
 מוסדות:  אוניברסיטת המבורג (1952–1990)  אוניברסיטת פרידריך וילהלם (1934–1935)  Hochschule Hannover (1943–1952)  Karlsruhe University of Applied Sciences (1935–1943) 
 תלמידי דוקטורט:  Frank Natterer, Heinz Unger, Karl-Peter Hadeler, Harry Feldmann, Peter Hempel, Rüdiger Nicolovius, Alfred-Georg Meyer, Hans H. Gloistehn, Helmut Metz, Peter J. Koch, Elsbeth Bredendiek, Hans Ehrmann, Walter Correll, Ingbert Georg Kupka, Burkhard Monien, Bernhard Fleischmann, Wolf Hofmann, Johann Neumann, Jörn Glaser, Herbert von Dein, Heinrich Heinzerling, Henning Flügge, Hein Dietrich Dreves, Frank Lempio, Wilfrid Keller, Jürgen Spieß, Christoph Maas, Gerhard Opfer, Jochen Werner, Bodo Werner, Werner Uhlmann, Werner Krabs, Klaus Glashoff, Claus Peter Ortlieb, Erich Bohl, Johann Schröder, Wolfgang W. E. Wetterling, Heinrich Karl Bauersfeld, Ludwig Elsner, Detlef Rhenius, Günter Bertram, Helmut Krisch, Detlef Wurl, Reiner Hass, Heinrich Voß, Jürgen Sprekels, Julius Albrecht, Hans-Heinrich Böther, Rita Meyer-Spasche, Peter Bruns, Henning-Peter Henningsen, Klaus Roleff 
 
לותר קולץ (בגרמנית: Lothar Collatz; ‏6 ביולי 1910 - 26 בספטמבר 1990) היה מתמטיקאי גרמני.
ביוגרפיה

נולד בארנסברג (אנ'), וסטפאליה. בשנת 1935 קיבל תואר דוקטור על עבודה שעסקה במשוואות דיפרנציאליות ליניאריות. בשנת 1937 הציג את השערת קולץ המפורסמת, שעודנה בלתי פתורה. על שמו נקראת גם נוסחת קולץ-וילנדט למטריצות חיוביות במשפט פרון-פרובניוס. בשנת 1943 מונה לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של הנובר. בשנת 1952 עבר לאוניברסיטת המבורג, שם יסד את המכון למתמטיקה שימושית. מאמרו משנת 1957 (יחד עם אולריך סונוגוביץ) יסד את תורת הגרפים הספקטרלית.
קולץ זכה לתוארי כבוד רבים מאוניברסיטאות ואגודות מתמטיות שונות ברחבי העולם.
הוא נפטר בעת שהותו בכנס מתמטי בווארנה, בולגריה, ב-26 בספטמבר 1990.
לה שן דה ל'אספואר

| --- | --- |


מייסד הארגון אלן דלוש
 תחום:  other voluntary membership organizations (France) 
 מדינה:  צרפת 
 מטה הארגון:  פריז 
 מקום פעילות:  כל העולם
 מייסדים:  פרופ' אלן דלוש
 נשיא:  ד"ר אריק שסון  מנתח כלי דם בבית החולים של פונטוואז
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה)
 https://www.chainedelespoir.org/fr
 
לה שן דה ל'אספואר (בצרפתית: La Chaîne de l'espoir; בתרגום לעברית: "שרשרת התקוה") הוא ארגון חסד צרפתי, שמטרותיו לקדם ולטפל רפואית וחינוכית בילדים אשר בגלל מגבלות טכניות או פיננסיות, אינם יכולים להיות מטופלים בארץ מוצאם.
הארגון הוקם על ידי פרופ' אלן דלוש בשנת 1981, תחת חסותו של הארגון רופאי העולם, ובשנת 1992 הפך לארגון עצמאי.
הארגון בונה בתי חולים, משחזר, ומצייד בתי חולים קיימים במדינות מתפתחות, בסטנדרטים בינלאומיים.
הארגון ערוך להגיב למצבי החירום הנגרמים בעקבות אסונות גדולים, בכך שהוא מעמיד את מומחיותו וקשריו לטובת האוכלוסייה הפגועה. במהלך השנים היה מעורב לה שן דה ל'אספואר בסיוע לנפגעי אסונות בכ-30 מדינות בעולם.
בנוסף, לארגון מטרה לקדם אפשרויות חינוך לילדים עם קשיי למידה, ולפתח תוכניות לתמיכה להרשמה לבתי ספר ולהשתלמיות מקצועיות.
לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו

לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו (גרמנית: Leopold III. von Anhalt-Dessau;‏ 10 באוגוסט 1740 - 9 באוגוסט 1817) היה נסיך אנהלט-דסאו בין השנים 1751–1806, ולאחר מכן דוכס אנהלט-דסאו עד לשנת 1817.
ביוגרפיה

לאופולד נולד ב-10 באוגוסט 1740 בדסאו, ללאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו וגיזלה אגנס מאנהלט-קתן, בתם של לאופולד, נסיך אנהלט-קתן ופרדריקה הנרייטה מאנהלט-ברנבורג.
בשנת 1751 מתה אמו, וזמן קצר לאחר מכן מת אביו, ולאופולד עלה לשלטון במקומו, תוך שדודו דיטריך, נסיך אנהלט-דסאו משמש לו כעוצר. בשנת 1752 התגייס לאופולד לצבא הפרוסי כאביו וכדודו לפניו, אולם לאחר שנכח בקרב קולין בשנת 1757 וראה את זוועות המלחמה, פרש לאופולד מהצבא. בשנת 1756 יצא לאופולד לטיול ברחבי אירופה עם ידידו פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף, וביקר עמו באיטליה, צרפת, שווייץ, הולנד ואנגליה. בשובו הביתה השתמש לאופולד בידע שנצבר במהלך הטיולים, וביצע רפורמות רבות בנסיכות בתחומי החינוך, הבריאות, הרווחה, סלילת כבישים, חקלאות, ייעור ותעשייה. בנוסף הקים לאופולד את ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ, שמהווה את הפארק הגדול ביותר באירופה. במהלך מלחמת שבע השנים שמר לאופולד על נייטרליות, אך אף על פי כן חויב על ידי פרוסיה בתשלום פיצויים בסך 180,000 טאלר, שאותם שילם מכספו הפרטי. בשנת 1758 הגיע לאופולד לבגרות, ותפס לבדו את השלטון. ב-25 ביולי 1767 התחתן לאופולד עם בת דודו לואיזה הנרייטה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט ולאופולדינה מריה מאנהלט-דסאו, ובשנת 1769 קיבל את תואר אביר מסדר העיט השחור. בשנת 1782 נשפט לאופולד על ידי ליגת הנסיכים, בעקבות התנגדותו להגמוניה הפרוסית.
בשנת 1806, זמן קצר לפני פירוק האימפריה הרומית הקדושה, קיבל לאופולד תואר דוכס מפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר ששילם לו על כך סכום גבוה, כפי שעשו נסיכי אנהלט האחרים. בשנת 1807 הצטרף לאופולד לקונפדרציה של הריין, והיה הנסיך האחרון שעשה זאת, אולם אף על פי כן קיבל בשנת 1809 את הנציג הפרוסי פרדיננד פון שיל בצורה יפה. בשנת 1812 מונה לאופולד לעוצר בשם לודוויג אוגוסט, דוכס אנהלט-קתן, ובשנת 1815 אושר מעמדו כדוכס בקונגרס וינה. בשנת 1817 מת לאופולד כשנפל מסוסו, ונכדו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-25 ביולי 1767 התחתן לאופולד עם לואיזה הנרייטה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט ולאופולדינה מריה מאנהלט-דסאו. לזוג נולדו שני ילדים:
בת מתה (1768).
פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו (1769–1814).
בנוסף היו ללאופולד כמה ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות.
לארי קרמר

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1935 ברידג'פורט, ארצות הברית 
 פטירה:  27 במאי 2020 (בגיל 84) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, תיכון וודרו וילסון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  1967–2020 (כ־53 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס איזבל סטיבנסון (2013)  פרס אובי (1993)  PEN/Laura Pels International Foundation for Theater Award  Hull-Warriner Award  star on Playwrights' Sidewalk 
 
לארי קרמר (באנגלית: Larry Kramer;‏ 25 ביוני 1935 – 27 במאי 2020) היה מחזאי, סופר ופעיל זכויות להט"ב אמריקאי.
קרמר היה חולה איידס ופעל למען העלאת מודעות למחלה, ונמנה בין המייסדים של הארגון ACT UP.
ביוגרפיה

נולד ב-25 ביוני 1935 בברידג'פורט שבמדינת קונטיקט שבארצות הברית לעובדת סוציאלית ולעורך דין יהודים.
ב-1953 החל ללמוד באוניברסיטת ייל, שם חווה קשיי הסתגלות ואף ניסה להתאבד. ב-1957 סיים תואר ראשון באנגלית.
בגיל 23 החל לעבוד באולפני קולומביה. המשיך בעבודה בלונדון ביונייטד ארטיסטס, שם כתב את התסריט לסרט נשים אוהבות (ואף היה מועמד לאוסקר על התסריט). עוד בשנות ה-70 החל לכתוב על הומוסקסואליות. באותן השנים לא תכנן להיות מעורב פוליטית, אך החל בפעילות שכזו בשנת 1980, לאור התפשטות מחלת האיידס שטרם קיבלה אז את שמה. באותה השנה הקים את הארגון GMHC משבר הבריאות של הגברים ההומואים', ארגון שמטרתו הייתה לגייס כספים לסיוע לחולי איידס, ולקדם מחקר רפואי בנושא.
ב-1987 הקים את ACT UP (קואליציית איידס לשחרור כוח), קבוצת פעולה ישירה שמטרתה שיפור חייהם של חולי איידס, מימון טיפולים והכרה ממסדית בבעיה. כתוצאה מפעילות זו, נעצר קרמר עשרות פעמים. כשנה לאחר מכן התבשר כי הוא עצמו חולה במחלה. ב-1992 הוביל עם הארגון מחאה בה נסעו מאות לבית הלבן עם אפר יקיריהם שנספו במחלת האיידס, ופיזרו אותו על מדשאות הבית הלבן.
בשנת 1997 תרם לאוניברסיטת ייל מיליוני דולרים, על מנת להקים חוג ללימודי להט"ב. רק ב-2001 אושרה התרומה. את העשור האחרון לחייו הקדיש לפיתוח מנהיגות להט"בית צעירה.
ב-2005 כתב את ספר העיון The Tragedy of Today's Gays.
ב-2014 כתב את התסריט לסרט הלב הרגיל.
קרמר התגורר במנהטן שבניו יורק.
נפטר ב-27 במאי 2020 מדלקת ריאות. הוא הותיר אחריו מחזה בלתי גמור בשם: An Army of Lovers Must Not Die (צבא האוהבים חייב שלא למות).
יצירתו > דרמה

Sissies' Scrapbook, או(Four Friends (1973
A Minor Dark Age (1973)
The Normal Heart (1985)
Just Say No (1988)
The Furniture of Home (1989)
The Destiny of Me (1992)
יצירתו > בדיוני

Faggots (1978)
The American People Volume 1, Search for My Heart (2015)
The American People: Volume 2, The Brutality of Fact (2020)
יצירתו > מבוסס על אירועים אמיתיים

Reports from the Holocaust: The Making of an AIDS Activist (1989, הוצאה מחודשת 1994)
The Tragedy of Today's Gays (2005)
יצירתו > תסריטים

Here We Go Round the Mulberry Bush (1967) - כותב
Women in Love (1969) – כותב ומפיק
Lost Horizon (1973) – כותב
The Normal Heart (2014) – כותב
הערות שוליים

↑  סוכנות הידיעות AP, ‏לארי קרמר, המחזאי שנאבק להכרה וטיפול רפואי לחולי איידס בארה"ב, נפטר בגיל 84, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339815905171  PLWABN: 9810544584305606  BnF: cb14111470m (data)  GND: 120605856  ICCU: CAGV428666  ISNI: 0000 0001 1695 2194  LCCN: n78036842  NKC: utb2009546613  NTA: 072120754  SELIBR: 317582  SUDOC: 223621684  VIAF: 103118671   WorldCat (עם VIAF): 103118671
כמת

בלוגיקה, כַּמָּת הוא סמל המציין את התחולה של המשתנה הצמוד לו. שני הכמתים העיקריים הם:
לכל (נקרא גם כמת כולל), מסומן ב- \forall
קיים (נקרא גם כמת ישי), מסומן ב-  \exists  .
רקע

הלוגיקה המתמטית מאפשרת לנסח פסוקים מתמטיים באופן חד-משמעי. השפה הבסיסית לצורך זה היא תחשיב הפסוקים, שבו מורכב כל פסוק מנוסחאות יסודיות, עם קשרים לוגיים כמו "או", "לא" או "וגם", המחברים ביניהם. שפה זו מוגבלת מטבעה, משום שהיא מסוגלת לטפל רק בטענות המתייחסות לערכים ידועים או משתנים בעלי תוכן קבוע. אפשר לנסח בתחשיב הפסוקים את הטענה "לכל חתול יש זנב", משום שהיא שקולה לפסוק "אם x הוא חתול אז ל-x יש זנב", שאותה אפשר לקרוא לכל x אפשרי בנפרד; אבל כדי לנסח טענות מורכבות יותר (כמו "לכל  \ \epsilon  קיים  \ N כך שאם  \ n>N אז  \ |a_{n}|<\epsilon ") בתחשיב הפסוקים, יש לקודד את רכיבי הטענה באופן מסובך ומסורבל הנוטל ממנה את עוקצה.
בתחשיב הפרדיקטים הפסוקים כוללים בנוסף לקשרים של תחשיב הפסוקים, גם את הכמתים לכל וקיים. אם  \ \varphi (x) הוא פסוק לוגי, שערך האמת שלו עשוי להיות תלוי ב-x, משמעות הפסוק  \ \forall x:\varphi (x) היא שהפסוק נכון לכל ערך אפשרי של x, ומשמעותו של הפסוק  \ \exists x:\varphi (x) היא שקיים ערך של x שעבורו הפסוק נכון. מן המשמעויות האלה גוזרים את ערך האמת של הפסוק החדש בכל מודל של השפה.
גזירה והוכחות פורמליות

בכמתים, כמו בשאר הסמלים והפסוקים של שפה מסדר ראשון, מטפלים בצורה מכנית, תוך התחשבות רק בצורה ולא במשמעות. בבניה פורמלית של פסוק תקני אפשר לצרף כמת רק בשתי הצורות שהוזכרו לעיל, כאשר  \ \varphi  עצמו הוא פסוק תקני. פסוק זה נקרא "תחום הקשירה" של המשתנה x. לפי האקסיומות הכלליות של שפה מסדר ראשון, מותר להחליף את המשתנה בכל משתנה אחר, ובלבד שההחלפה עקבית בכל תחום הקשירה, ושהמשתנה החדש אינו מופיע שם. דהיינו, אין הבדל בין  \ \forall x:(\exists y:x+y=0) לבין  \ \forall z:(\exists y:z+y=0).