stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נארה (קבוצה אתנית)
לקריאה נוספת

"Nara" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: He-N, Otto Harrassowitz Verlag, 2007, ISBN 9783447056076
Richard Pankhurst, The Ethiopian borderlands: essays in regional history from ancient times to the end of the 18th century, The Red Sea Press, 1997, ISBN 9780932415196
Taddesses Tamrat, Church and State in Ethiopia, 1270-1527, Clarendon Press, 1972
הערות שוליים

↑  Nara, Joshua Project
1 2  "Nara" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: He-N, Otto Harrassowitz Verlag, 2007, p. 1144
↑  Taddesses Tamrat, Church and State in Ethiopia, 1270-1527, Clarendon Press, 1972, p. 8
↑  Richard Pankhurst, The Ethiopian borderlands: essays in regional history from ancient times to the end of the 18th century, The Red Sea Press, 1997, p. 26-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283151905171  LCCN: sh85011836
נחום טברסקי

ערך זה עוסק בפעיל ציוני ומו"ל. אם התכוונתם לאדמו"רים מצ'רנוביל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1884 
 פטירה:  10 באוקטובר 1953 (בגיל 68) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
נחום טְבֶרְסקי (ט"ו בחשוון תרמ"ה, 3 בנובמבר 1884, סְקְוִוירַה, פלך קייב, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 10 באוקטובר 1953, תל אביב) היה איש העלייה השנייה, פעיל ציוני במולדובה, אז חלק מהאימפריה הרוסית ומו"ל ארץ-ישראלי. מראשוני הפועל הצעיר ומייסד ביטאונה, חבר הוועד הלאומי, מנהל הוצאת שטיבל בישראל ובעל הוצאת הספרים 'נ. טברסקי'.
קורות חיים

טברסקי נולד בעיירה סְקְוִוירַה (Сквира) שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז קייב אוקראינה), בנם של זאב (וולוול), פעיל ציבור בקישינב (מצאצאי הבעל שם טוב ושושלת האדמו"רים מצ'רנוביל) והינדה בת משה שיכמן. גדל בקישינב. בצעירותו למד לימודי קודש, אך גם השכלה כללית. בהמשך השתתף בהקמת אגודת "צעירי ציון" בקישינב, והספרייה העברית בעיר (יחד עם יוסף שפרינצק). בשנת 1906 עלה לארץ ישראל ועבד כחקלאי בנס ציונה. בעקבות מחלתו עבר להתגורר בירושלים, ייסד את עיתון "הפועל הצעיר" ועבד כמנהל חשבונות. במהלך מלחמת העולם הראשונה נאסר על ידי השלטונות העות'מאניים. הוא הצליח לברוח מהכלא ולעבור את הגבול.
הוא נבחר לכהן בוועד הלאומי מטעם העיר תל אביב, והיה חבר הנהלת בנק הפועלים.
בשנת 1920 שימש טברסקי כציר בוועידת פראג של "צעירי ציון". שימש בתפקיד כציר בקונגרסים הציוניים מהקונגרס ה-11 עד הקונגרס ה-17. בשנת 1924 מונה טברסקי לנהל את סניף הוצאת שטיבל בישראל, ובשנת 1939 הפך לבעליה.
קורות חיים > חיים אישיים ומותו

לטברסקי שלושה ילדים מנישואיו לעדה קיפר: עמיהוד, שרה ורות. בן נוסף, דן, נולד מנישואיו לחוה.
נפטר ב-1953 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב ועל שמו רחוב בעיר.
בנו דן טברסקי, אשר המשיך לנהל את הוצאת הספרים טברסקי, נרצח בפיגוע בדיזנגוף סנטר בתל אביב בערב חג פורים 1996.
שולמית בת אחותו חנה הייתה אשתו של דוד ליבוביץ, הנשק של "ההגנה", מראשי וממייסדי התעשייה הצבאית במחתרת לפני קום המדינה, מפתח ה"דָוִידְקָה".
הערות שוליים

↑  מכתב אל המערכת, הפועל הצעיר, 7 בפברואר 1919
↑  דף לזכר דן טברסקי, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  דוד תדהר (עורך), "שמואל מולדבסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5706.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526368805171  VIAF: 311793658   WorldCat (עם VIAF): 311793658
מרתה בסטיאנלי

מרתה בסטיאנלי (באיטלקית: Marta Bastianelli; נולדה ב-30 באפריל 1987) היא רוכבת אופני כביש איטלקית לשעבר. בסטיאנלי היא אלופת העולם במרוץ הכביש בשנת 2007, ואלופת אירופה במרוץ הכביש בשנת 2018.
קריירה

בסטיאנלי התחילה את הקריירה המקצוענית שלה בסערה, כאשר זכתה בזהב באליפות העולם באופני כביש מקדימה את מריאנה ווס במקום השני ואת ג'ורג'ה ברונזיני במקום השלישי. לאחר ששלוש שנים קודם לכן, זכתה במדליית הכסף באליפות העולם עד גיל 19.
בתחילת יולי 2008, בדיקת החומרים ממריצים של בסטיאנלי נמצאה כחיובית, ונמצאה בשתן שלה פנפולרמין(אנ'). בעקבות כך היא הושעתה מהנבחרת האולימפית של איטליה לאולימפיאדת בייג'ינג והושעתה לכל שנת 2009. בסטיאנלי פנתה לבית הדין לבוררות בספורט, אך הוא הגדיל את העונש לשנתיים השעיה.
בסטינאלי התקשתה לחזור ליכולת שלה אחרי תום ההשעיה, והניצחון הראשון שלה מאז ההשעיה הגיע ב-2013. כאשר ניצחה את הקטע הראשון ואת דירוג הנקודות ב-Tour Languedoc Roussillon(אנ'). ובעונת 2014 לא התחרתה.
בסטינאלי התחילה לחזור ליכולת שאפיינה אותה פעם, כאשר ניצחה במרוצים חד יומיים באיטליה וקטעים בודדים במרוצי קטעים. אך ב-2018 רשמה את אחת מעונות השיא שלה, מנצחת את אליפות אירופה באופני כביש את גנט - וולגם לנשים, את חץ ברבנט ואת Grand Prix de Dottignies.
ב-2019 היא ניצחה את הרונדה ון פלנדרן, ואת מרוץ הקטעים הצ'כי "גרסיה - אורלובה". בנוסף לכך היא הפכה לאלופת איטליה ב-28 ביולי, וניצחה בסוף העונה את גראן פרמיו ברונו בגלי.
לאחר שרכבה במשך שנתיים בקבוצת UAE Team ADQ, הודיעה ביולי 2023 על פרישה מרכיבה מקצוענית.
הערות שוליים

↑  European Championship 2018 - Woman Race, ProCyclingStats.com
מרתה ג'פרסון רנדולף

מרתה "פטסי" רנדולף (באנגלית: Martha "Patsy" Randolph; ‏27 בספטמבר 1772 – 10 באוקטובר 1836) הייתה בתו של תומאס ג'פרסון, נשיא ארצות הברית השלישי.
ביוגרפיה

נולדה בשם מרתה ג'פרסון (Martha Jefferson) במונטיצ'לו, בקרבת שארלוטסוויל שבווירג'יניה באמריקה הבריטית, ונקראה על שם מרתה וושינגטון – אשתו של ג'ורג' וושינגטון. מרתה התחנכה בפילדלפיה שבפנסילבניה ובפריז.
בשל מותה של אמה, מרתה ויילס סקלטון ג'פרסון, והיותו של אביה אלמן, מרתה נחשבה לגברת הראשונה של ארצות הברית בין 4 במרץ 1801 ועד 3 במרץ 1809.
בשנת 1790 מרתה נישאה לתומאס מאן רנדולף הבן, לימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ומושל וירג'יניה ה-21. לשניים נולדו 12 ילדים:
אן קארי רנדולף (1791–1826).
תומאס ג'פרסון רנדולף (1792–1875).
אלן ויילס רנדולף (1794–1795).
אלן ויילס רנדולף (1796–1876). קרויה על שם אחותה הגדולה שנפטרה.
קורניליה ג'פרסון רנדולף (1799–1871).
וירג'יניה ג'פרסון רנדולף (1801–1882).
מרי ג'פרסון רנדולף (1803–1876).
ג'יימס מדיסון רנדולף (1806–1834).
בנג'מין פרנקלין רנדולף (1808–1871).
מריוות'ר לואיס רנדולף (1810–1837).
ספטימה אן רנדולף (1814–1887).
ג'ורג' וית' רנדולף (1816–1867).
ג'פרסון גידלה את ילדיה באחוזת מונטיצ'לו, אותה ירשה מאביה בשנת 1826. בשל קשיים כלכליים מכרה את הבית לג'יימס ט. ברקלי בשנת 1831.
ג'פרסון נפטרה בביתה באחוזת אדג'היל במחוז אלבמארל שבווירג'יניה.
לקריאה נוספת

Jon Kukla, Mr. Jefferson's Women, Vintage Books, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
Cynthia A. Kierner, Martha Jefferson Randolph, Daughter of Monticello: Her Life and Times, University of North Carolina Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
William G. Hyland, Jr., Martha Jefferson: an Intimate Life with Thomas Jefferson, Rowman & Littlefield, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Marie Jenkins Schwartz, Ties that Bound: Founding First Ladies and Slaves, University of Chicago Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
נארודנה אודברנה

נארודנה אודברנה (בסרבית: Народна одбрана) היה ארגון סרבי לאומני שהוקם ב-8 באוקטובר 1908, כתגובה לסיפוח של בוסניה והרצגובינה על ידי אוסטרו-הונגריה. באותו הזמן, עיקר הדאגה של הארגון היה הגנה על הקבוצה האתנית הסרבית באוסטרו-הונגריה. על מנת להשיג את מטרותיו, הפיץ הארגון תעמולה וארגן כוחות צבאיים למחצה.
מבין מייסדיו וחבריו הבולטים של הארגון היו ברניסלב נושיץ' וג'ובאן דוצ'יץ'.
אידאולוגיה

בתחילת המאה ה-20, חיפשו הסרבים איחוד תחת מדינה אחת. בנוסף לממלכת סרביה ונסיכות מונטנגרו, שתי מדינות בעלות אוכלוסייה שמורכבת בעיקרה מסרבים אשר טרם חלקו גבול משותף, סרבים רבים חיו בגבולותיה של אוסטרו-הונגריה השכנה, כמו גם באימפריה העות'מאנית. עם סיפוחה של בוסניה (שבה היה ריכוז גדול של סרבים) על ידי אוסטרו-הונגריה ב 1908 כמו גם משבר הסיפוח שבא בעקבותיו, הביעו הסרבים את הצורך שלהם להגנה תרבותית וטריטוריאלית, דבר אשר גרם להופעתו של ארגון הנארודנה אודברנה.
חוברת משנת 1911 של הארגון מציינת 6 נקודות מרכזיות:
העלאה, מתן השראה, וחיזוק הרגש הלאומי.
רישום וגיוס של מתנדבים.
גיבוש של יחידות מתנדבים והכנתם לפעולה מזוינת.
איסוף של תרומות, כולל כסף ודברים אחרים שדרושים עבור ביצוע המשימה.
ארגון, ציוד, ואימון של קבוצה מהפכנית מיוחדת, שייעודה הוא פעולות צבאיות מיוחדות ועצמאיות.
פיתוח של פעילות להגנה של סרבים בכל מקום.
החוברת מבהירה ששנאה של אוסטרו-הונגריה היא לא המטרה של הקבוצה, אלא תוצאה טבעית של הצורך בעצמאות ואיחוד תחת מדינה אחת.
הוועדה המרכזית של הארגון התמקמה בבלגרד.
מלחמות הבלקן

מיד לאחר הסיפוח של וארדאר מקדוניה לממלכת סרביה, התמודדו המקדונים עם מדיניות של סרביזציה. האוכלוסייה של מקדוניה אולצה להכריז על עצמה כסרבים. אלה שסירבו הוכאו ועונו. לפי דו"ח של הוועדה הבינלאומית לחקירה של הגורמים למלחמות הבלקן, חברי הארגון נארודנה אודברנה ביצעו פשעי מלחמה כנגד האוכלוסייה האזרחית. בסקופיה נערכה ועדה מרכזית של "ההגנה הלאומית". האוכלוסייה של סקופיה כינתה את המפקדה הראשית שלו ה"בית השחור", ברמיזה ל"היד השחורה", ארגון סודי אשר עמד מאחוריהם. ל"בית השחור" נלקחו אנשים שנמצאו לא נאמנים, שם הוכאו.
הערות שוליים

↑  אוסטרו-הונגריה והתנועה הלאומית הסרבית ערב מלחמת העולם הראשונה, באתר אימגו מגזין מאמרים
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדינות ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משוואת אוילר-לגראנז'

בחשבון וריאציות, משוואת אוילר לגראנז' היא משוואה דיפרנציאלית שפתרונותיה הם פונקציות שעבורן הפונקציונל סטציונרי (בנקודת אקסטרמום). המשוואה פותחה על ידי המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר ועל ידי המתמטיקאי האיטלקי-צרפתי ז'וזף לואי לגראנז' בשנות ה-50 של המאה ה-18.
מכיוון שפונקציונל גזיר סטציונרי בנקודות הקיצון המקומיות שלו, משוואת אוילר לגראנז' שימושית במיוחד בפתרון בעיות אופטימיזציה, שהן בעיות שמחפשות את הפונקציות עבורן פונקציונל נתון מקבל את ערכו המזערי או המרבי. הדבר דומה למשפט פרמה בחשבון דיפרנציאלי, לפיו פונקציה גזירה מקבלת ערכים מרביים או מזעריים בנקודת בהן הנגזרת שלה מתאפסת.
במכניקה אנליטית (במכניקה לגראנז'ית ליתר דיוק), עקרון המילטון גורס כי מערכת פיזיקלית תנוע במסלול בו הפעולה תהיה סטציונרית. לכן, תנועתה של מערכת פיזיקלית מתוארת על ידי משוואת אוילר לגראנז' עבור הפעולה שלה. עיקרון זה ידוע בשם "עקרון הפעולה המינימלית". במכניקה קלאסית, משוואת אוילר-לגראנז' שקולה לחוקי התנועה של ניוטון, אולם יש לה את היתרון של השימוש בקואורדינטות מוכללות, ולכן קל יותר לערוך בעזרתה הכללות.
היסטוריה

משוואת אוילר-לגראנז' פותחה בשנות ה-50 של המאה ה-18 על ידי אוילר ולגראנז', בהקשר של התעסקותם בבעיית הטאוטוכרון (בעיה העוסקת במציאת העקום עבורו הזמן הלוקח לגוף להחליק ללא חיכוך תחת השפעת כבידה אחידה, עד לנקודת הקצה, איננו תלוי בנקודת ההתחלה). לגראנז' פתר את הבעיה ב-1755 (יצוין כי לגראנז' לא היה הראשון; הויגנס פתר אותה כבר ב-1659), ושלח את פתרונו לאוילר. יחד פיתחו השניים את השיטה של לגראנז' ויישמו אותה גם במכניקה, מה שהוביל לניסוח הפורמליזם של המכניקה הלגראנז'יאנית. יתר על כן, חליפת המכתבים ביניהם הביאה בסופו של דבר למה שנקרא חשבון וריאציות.
ניסוח

משוואת אוילר-לגראנז' היא משוואה דיפרנציאלית (או מערכת של משוואות כאלה), שפתרונה הוא פונקציה ממשית q, המביאה את פונקציונל מהצורה 
 \displaystyle S(q)=\int _{a}^{b}L(t,q(t),q'(t))\,\mathrm {d} t לערך קיצון. 
כאן  \ q:t\mapsto x=q(t) היא פונקציה ממשית גזירה בקטע  \ [a,b]. מניחים את תנאי השפה  \ q(a)=x_{a},\,q(b)=x_{b}, הקובעים את ערכי הפונקציה בקצות הקטע.
פורמלית, L היא פונקציה ממשית עם נגזרות חלקיות ראשונות רציפות:
{\begin{aligned}L\colon [a,b]\times X\times TX&\to \mathbb {R} \\(t,x,v)&\mapsto L(t,x,v).\end{aligned}}, כאשר TX הוא האגד המשיק של X (המרחב של הערכים האפשריים של נגזרות הפונקציות בעלות הערכים ב-X); ו- q′ היא הנגזרת של  q:
 {\begin{aligned}q'\colon [a,b]&\to TX\\t&\mapsto v=q'(t)\end{aligned}}.
תרגום בעיית הקיצון הזו למשוואה דיפרנציאלית נותן
אם המימד של המרחב X גדול מ-1, מתקבלת מערכת של משוואות דיפרנציאליות, אחת עבור כל רכיב:
דוגמה

בעיה: מהי הפונקציה f בתחום [a,b] שערכיה בקצה נתונים,  \ f(a)=c,f(b)=d, כך שאורך הגרף המתאר את הפונקציה הוא הקצר ביותר? אורכה של עקומה בין שני קצוות נתון על ידי  \ell (f)=\int _{a}^{b}{\sqrt {1+f'(x)^{2}}}\,\mathrm {d} x.
נסמן את האינטגרנד (הפונקציה עליה מחושב האינטגרל) ב-L:  \ L(x,y,y')={\sqrt {1+y'^{2}}}. נחשב את הנגזרות המופיעות במשוואת אוילר-לגראנז':
נציב אותן במשוואה ונקבל:
לכן, הביטוי  \ {\frac {f'(x)}{\sqrt {1+f'(x)^{2}}}} הוא קבוע, ולכן נגזרת הפונקציה המבוקשת  \ y'(x) קבועה. פונקציה שנגזרתה קבועה היא קו ישר, וזוהי הוכחה וריאציונית לעובדה הגאומטרית הידועה, שקו ישר הוא העקום הקצר ביותר המחבר שתי נקודות במישור.
מכניקה קלאסית > חלקיק בשדה כוח משמר

תנועתו של חלקיק הנע בשדה כוח משמר (למשל, שדה כובד) נקבעת על ידי הדרישה שהפעולה תהיה סטציונרית, וזאת לפי עיקרון המילטון. הפעולה עבור מערכת זו מתוארת על ידי:
כאשר  \ x(t) הוא מיקומו של החלקיק בזמן t, ו- \ {\dot {x}} היא הנגזרת של x לפי הזמן, או מהירותו. L הוא הלגראנז'יאן של המערכת - ההפרש בין האנרגיה הקינטית לאנרגיה הפוטנציאלית:
כאשר  \ m היא מסת החלקיק,  \ v_{i} הוא רכיב המהירות ה-i במערכת קואורדינטות קרטזיות, ו- \ U היא האנרגיה הפוטנציאלית המתאימה לכוח המשמר.
במקרה זה, הלגראנז'יאן איננו תלוי בארגומנט הראשון שלו - הזמן. לפי משפט נתר, סימטריה שכזו של הלגראנז'יאן מתאימה לחוק שימור כלשהו. במקרה הספציפי דנן, האינוואריאנטיות של הלגראנז'יאן ביחס לזמן מלמדת על שימור אנרגיה. נמצא כעת את הנגזרות החלקיות:
כאשר הכוח הוא  \ F=-\nabla U, ו- \ p הוא התנע. הצבת אלו במשוואת אוילר-לגראנז' שקיבלנו, תניב מערכת של משוואות דיפרנציאליות מסדר שני עבור הקואורדינטות המתארות את מסלול החלקיק:
בכתיב וקטורי, נקבל כי:  \mathbf {F} (\mathbf {x} (t))=m\mathbf {\ddot {x}} (t) או  \mathbf {F} ={\frac {\mathrm {d} \mathbf {p} }{\mathrm {d} t}}, שהוא החוק השני של ניוטון.
תורת השדות

תורות הנוגעות לשדות, כמו תורת השדות הקלאסית ותורת השדות הקוונטית, עוסקות בקואורדינטות רציפות, וכמו במכניקה קלאסית, יש להן את משוואת אוילר-לגראנז' המתארת את התנועה בשדה:
פונקציות במספר משתנים

הכללת המשוואה לממדים גבוהים יותר מגיעה מתוך התבוננות בפונקציה בעלת n משתנים. אם Ω הוא משטח כלשהו, אז
נמצא בנקודת קיצון אם הפונקציה f מקיימת את המשוואה הדיפרנציאלית החלקית
כאשר n=2 ו-L הוא פונקציונל האנרגיה, ניתן לקבל את בעיית שטח הפנים המינימלי (ראו בועת סבון#היבטים מתמטיים של התופעה).
ראו גם

מכניקה אנליטית ומכניקה המילטונית
חשבון וריאציות
נחום חופרי

| --- | --- |

נחום חופרי ב-2013
 לידה:  5 באפריל 1952 (בן 72) המעפיל, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מפלגה:  מפלגת העבודה הישראלית 
 
נחום חוֹפְרִי (נולד ב-5 באפריל 1952) הוא איש ציבור ומחנך שכיהן כראש עיריית רעננה בשנים 2005–2013. בעבר היה אלוף-משנה בחיל האוויר ומנהל תיכון אוסטרובסקי ברעננה.
ביוגרפיה

נחום חופרי נולד וגדל בקיבוץ המעפיל בעמק חפר. כנער היה ראש קן של תנועת השומר הצעיר.
בצה"ל שירת חופרי כטייס מסוקים בחיל האוויר. במהלך שירותו התקדם לתפקידי פיקוד שונים, בהם פיקוד על שתי טייסות מסוקי קרב, ראש מחלקת ביטחון שדה במטה חיל האוויר, עוזר הנספח הצבאי בוושינגטון ונציג חיל האוויר בארצות הברית. בשנת 1996 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל וסיום לימודיו בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל, היה למנהל בית ספר תיכון "אוסטרובסקי" ברעננה במשך למעלה משבע שנים. בתקופת ניהולו את התיכון עלה אחוז הזכאים לבגרות ל-80%, והיקף הנשירה וההנשרה מבית הספר ירד בעשרות אחוזים. חופרי הוביל להקמת סיירת הורים לסיוע במלחמה באלימות ובסמים, תגבר את כיתות האתגר והמב"ר במיטב המורים וההשקעה, היה הראשון ברעננה שהחזיר את התלבושת האחידה לבית הספר, הכניס את תקן האיכות ISO 9000, והוביל את בית הספר לזכייה בפרס משרד החינוך ובפרסים בינלאומיים ברובוטיקה.
עם יציאתו לשבתון, עבר לקריית שמונה ושימש כנציג עמותת "IVN" לקידום החינוך. לאחר הבחירות בשנת 2003, מונה על ידי ראש העירייה, זאב בילסקי, למנהל אגף החינוך בעיריית רעננה. כמנהל אגף החינוך הפעיל חופרי תוכנית למלחמה באלימות ושימוש בסמים בבתי הספר העל יסודי, והחל בהכנת תוכנית אב לחינוך ברעננה. עוד הוחל במהלך כהונתו הקצרה כראש אגף החינוך במהלך עירוני לצמצום הנשירה ושיפור יכולת בתי הספר לתת פתרונות ראויים לתלמידים בסכנת נשירה.
חופרי, אשר איבד את אחיו איתן במלחמת יום הכיפורים, יזם והקים את פרויקט "נצר אחרון" שבמהלכו מאמצים תלמידי תיכון משפחות ניצולי השואה אשר שכלו את יקיריהן במלחמת השחרור.
ביוגרפיה > כראש עיריית רעננה ואחר-כך

לאחר שזאב בילסקי התמנה לתפקיד יושב ראש הסוכנות היהודית, התמודד חופרי בבחירות מיוחדות לראשות עיריית רעננה, שנערכו ב-31 באוגוסט 2005. הוא גבר בהן על המועמדים האחרים חיים ברוידא ועוזי כהן, ונבחר לראשות העיר.
בבחירות בנובמבר 2008 גבר חופרי ברוב של 71% על המתמודדים האחרים, וסיעתו זכתה בארבעה מושבים מתוך 19 במועצת העירייה.
באוקטובר 2012 פורסם כי בכוונתו של חופרי להתמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה. חופרי שובץ במקום ה-34 ברשימת העבודה, ולא נכנס לכנסת.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו באוקטובר 2013, הפסיד לראש העיר לשעבר זאב ביילסקי.
בספטמבר 2014 החל לנהל את בית הספר השש-שנתי לחינוך סביבתי בעין גדי.
בינואר 2019 הודיע על הצטרפותו למפלגת אחי ישראלי.
חופרי בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מאוניברסיטת תל אביב ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. נשוי ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  ראיון בגלי צה"ל, תוכנית "על אזרחי"
↑  נחום חופרי, אתר מכון מנדל למנהיגות
↑  דורון נחום, חופרי ראש העיר. עוזי כהן הובס, באתר nrg‏, 30 באוגוסט 2005
↑  נמרוד בוסו, התוצאות ברעננה: חופרי ממשיך, באתר mynet‏ רעננה, 12 בנובמבר 2008
↑  זיו גולדפישר, ראש עיריית רעננה יתמודד בפריימריז של העבודה, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2012
↑  נחמן גלבוע, מראשות עיריית רעננה - לניהול בית ספר קיבוצי, באתר mynet‏ קיבוץ, 25 באוגוסט 2014
↑  דניאל סלגניק, רץ לכנסת: נחום חופרי הצטרף למפלגתה של עדינה בר שלום, באתר צומת השרון רעננה, 22 בינואר 2019
משפחת פאלאס

ערך זה עוסק במשפחת אסטרואידים. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
משפחת פאלאס היא משפחת אסטרואידים מסוג B (קבוצת-בת של סוג C - אסטרואידים העשויים בעיקר פחמן). היא מאופיינת בנטיית מסלול גבוהה וממוקמת באמצע חגורת האסטרואידים. היא נצפתה לראשונה ב 1928 על ידי קיוצוגו היראיאמה.
האסטרואיד הראשי במשפחה הוא 2 פאלאס. הוא השלישי בגודלו מבין כל האסטרואידים עם קוטר של 500 ק"מ. יתר חברי המשפחה קטנים בהרבה, כשהגדול מביניהם 5222 יופה (Ioffe) קוטרו 22 ק"מ. רוב החברים הם מהסוג הספקטראלי הנדיר B ולכן מניחים שמוצאם מפאלאס. חבר אחר במשפחה הוא כנראה 3200 פָאֵיטוֹן שהוא אסטרואיד אפולו. פאיטון הוא המקור למטר המטאורים הג'מינידים.
מיקום ומיבנה של משפחת פאלאס. בציר Y מידת נטיית המסלול. בגרף מימין ציר X הוא האקסצנטריות. בגרף משמאל ציר X הוא המרחק מהשמש ביחידות אסטרונומיות
נתוני המסלול הממוצע של המשפחה ניתנים בשתי הטבלאות מטה. הנתונים הם: מרחק ביחידות אסטרונומיות (AU) מהשמש, אקסצנטריות ונטיית מסלול. בטבלה הראשונה מבוצע ניטרול השפעות מחזוריות 'חולפות' (החוזרות כל כמה עשרות אלפי שנים)
|  | ap | ep | ip |
| --- | --- | --- | --- |
| מינימום | 2.71 AU | 0.25 | 32° |
| מקסימום | 2.79 AU | 0.31 | 34° |
בטבלה השנייה מופיעים הנתונים המשקפים את המסלול הממוצע היום ללא ניטרול זה. הראשון לחשב את הניטרול ולהגיע למסקנה שלכל חברי המשפחה מקור משותף היה קיוצוגו היראיאמה.
|  | a | e | i |
| --- | --- | --- | --- |
| מינימום | 2.71 AU | 0.13 | 30° |
| מקסימום | 2.79 AU | 0.37 | 38° |
הערות שוליים

↑  מאמר על מטר הג'מנידים באתר הנשיונל ג'יאוגרפיק http://blogs.nationalgeographic.com/blogs/news/breakingorbit/2010/10/geminids-meteor-shower-driven-by-exploding-clays.html
משפחת פארנזה

סמל המשפחה, כדוכסי פארמה ופיאצ'נצה
פאולוס השלישי ונכדיו אלסאנדרו ואוטאביו פארנזה, ציור מאת טיציאן, 1546
משפחת פארנזה (באיטלקית: Farnese) הייתה משפחת אצולה איטלקית. השפעתה הייתה ניכרת בעיקר בתקופת הרנסאנס האיטלקי. בין האישים הבולטים במשפחה נמנים האפיפיור פאולוס השלישי ונכדיו הקרדינל אלסנדרו פארנזה ואוטאביו פארנזה, דוכס פארמה, הקרדינל אודוארדו פארנזה ואודוארדו פארנזה, דוכס פארמה וכן ג'וליה פארנזה היפה (Giulia la bella), פילגשו של האפיפיור אלכסנדר השישי לבית בורג'ה. המשפחה החזיקה בדוכסות פארמה ופיאצ'נצה בין 1545 ל-1731.
היסטוריה

מקורה של המשפחה בקסטרום פרנטי (Castrum Farneti) ועדות לקיומה ניתן למצוא כבר בשנת 984. אחד מבני המשפחה, פייטרו, נזכר כמגן הגיבלינים בטוסקנה ב-1110. בני משפחה נוספים לקחו חלק במלחמות בטוסקנה עד שב-1319 התיישבו בטושיה שבלאציו ורכשו את העיירה פארנזה. בעקבות בריתות ושיתופי פעולה עם קרדינלים מובילים הצליחו להגדיל את שטחם בלאציו, שהייתה חלק ממדינת האפיפיור. למשל, ב-1368 סייע ניקולו פארנזה לאפיפיור אורבנוס החמישי במלחמותיו נגד הגיבלינים ובתמורה זכה בנחלות בצפון לאציו ובפריווילגיות שהציבו את משפחתו באותו מעמד כמו משפחות רומאיות עתיקות ונכבדות כבית אורסיני ומשפחת קולונה.
במהלך המאה ה-15 הורחבו נחלות המשפחה עד אגם בולסנה. חלק מבני המשפחה היו מצביאים-שכירים ברומא וסיינה, אחד מהם, רנוצ'יו פארנזה (1390–1450) זכה לתואר סנטור רומא. בנו, פייר לואיג'י, נשא לאשה בת משפחתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני, משפחת קסטני, אחת העתיקות והמכובדות ברומא. בתו הייתה ג'וליה פארנזה היפה, שבגיל 19 ונשואה (לאורסינו אורסיני), שימשה כפילגשו של האפיפיור אלכסנדר השישי לבית בורג'ה. אחיה, אלסנדרו, זכה בהשתדלותה לתואר קרדינל ולימים היה לאפיפיור פאולוס השלישי. הוא הורה להקים את ארמון פארנזה במרכז רומא כבית מגורי המשפחה. הארמון קיים עד היום ומשמש את שגרירות צרפת.
את נכדו, שנקרא אף הוא אלסנדרו, מינה האפיפיור לקרדינל בגיל 14. את בנו הבלתי-חוקי פייר לואיג'י, מינה למפקד צבא מדינת האפיפיור (גונפלוניירה) והעניק לו את העיר קסטרו (בלאציו), שטחים לחופי אגם בולסנה ותואר של דוכס. ב-1545 הכתיר את בנו לדוכס פארמה. בנו, אוטאביו, הוכתר ב-1547 בתואר הכפול דוכס פארמה ופיאצ'נצה.
ב-1641 התגלע סכסוך בין אודוארדו פארנזה לבין משפחת ברבריני ובן המשפחה, האפיפיור אורבנוס השמיני. בעקבות הסכסוך נודה אודוארדו מהכנסייה וצבא האפיפיור צר על קסטרו. אודוארדו ארגן קואליציה בהשתתפות דוכס ונציה, פירנצה ומודנה. המלחמה והמצור על קסטרו, שחוללו הרס מוחלט של העיר, נמשכו עד 1644 ולאחר מותו של אורבנוס השמיני הוצתו מחדש וכלו רק ב-1649.
ב-1731 איבדה המשפחה את הדוכסות, כאשר לא נותרו בה יורשים זכרים. בת המשפחה, אליזבטה פארנזה, שנודעה בספרדית בשם איסבל דה פרנסיו, נישאה לפליפה החמישי, מלך ספרד. בנם, קרלוס השלישי, מלך ספרד ירש את הדוכסיות באיטליה.
מרצדס-בנץ T80

| --- | --- |

Mercedes-Benz T80
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מרצדס בנץ
 שנות ייצור:  1936–1939 (הדגם הוצג בשנת 1939)
 יחידות שיוצרו:  1
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מרכב:  six-wheel, mid-engined, 1-seater experimental racing car
 אורך:  8,128 מ"מ
 רוחב:  3,200 מ"מ (כולל כנפיים)
 גובה:  1,245 מ"מ
 משקל:  2,896 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  w16  צילינדרים, 44.5 ליטר, 3,000 כ"ס ב-3,200 סל"ד (מנוע מטוסים מסוג "Daimler-Benz DB 600" (אנ'), מנוע מרכזי)
 מהירות מרבית:  600 קמ"ש
 מעצב:  פרדיננד פורשה
מרצדס-בנץ T80 (בגרמנית: Mercedes-Benz T80) מכונית מרוץ ניסיונית, בעלת 6 גלגלים שנבנתה בשנת 1939 על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס במטרה לשבור את שיא מהירות הקרקע העולמי.
פרויקט בניית הדגם התחיל ב-1936, אך נקטע בשנת 1939 בגלל מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הגיעה "מרצדס-בנץ T80" למהירות של 700 קמ"ש כשהיא מאיצה במהירות הנ"ל לאורך 6 קילומטרים.
מרצדס-בנץ T80

נהג 1
6 גלגלים
מקדם גרר - 0.18
שתי כנפיים קטנות במרכז המכונית סיפקו כוח ויציבות
מנוע מטוסים V-12 צילינדרים, מסוג: Daimler-Benz DB 603
המנוע הופעל על תערובת מיוחדת של מתיל אלכוהול (63%), בנזן (16%), אתנול (12%), אצטון (4.4%), ניטרובנזן (2.2%), אבגס "Avgas" (אנ') (2%), ואתר (0.4%), נעשה שימוש ב-MW (מתנול מים) עבור הקירור וכנגד פיצוצים.
משקל מנוע - 575 ק"ג (יבש)
פרדיננד פורשה בחן את הדגם לראשונה, והגיע למהירות 550 קמ"ש, עם מנוע בעל הספק של 2,000 כ"ס.
גלריה

"מרצדס-בנץ T80"
"מרצדס-בנץ T80"
"מרצדס-בנץ T80"
"מרצדס-בנץ T80"
"מרצדס-בנץ T80"
"מרצדס-בנץ T80"
"מרצדס-בנץ T80"
ראו גם

מרצדס
הערות שוליים

↑  "מרצדס-בנץ T80" mercedes-benz.com/en/mercedes-benz/classic/museum/mercedes-benz-t-80
↑  "מרצדס-בנץ T80" - היסטוריה media.daimler.com/marsMediaSite/en/instance/ko/Mercedes-Benz-T-80--History
↑  "מרצדס-בנץ T80" mercedes-benz-publicarchive.com/marsClassic/en/instance/ko/Mercedes-Benz-T-80-record-car-1939
↑  "מרצדס-בנץ T80" - פרויקט שיא העולם במהירות קרקעית motor1.com/news/252453/mercedes-t-80-world-record-project
↑  "מרצדס-בנץ T80" oldmachinepress.com/2012/10/01/mercedes-benz-t80
↑  "מרצדס-בנץ T80" kolumbus.fi/leif.snellman/reco
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7710039-6
נוזקות בלינוקס

נוזקות בלינוקס כוללות וירוסים, סוסים טרויאנים, תולעים, וסוגי תוכנות מזיקות נוספות, המשפיעות על מערכות ההפעלה ממשפחת לינוקס. לינוקס, יוניקס, ומערכות דמויות יוניקס.
מספר הנוזקות הידועות ללינוקס נמצא בעליה מתמדת, זאת כתוצאה משתי סיבות מרכזיות:
האבטחה של מערכת ההפעלה חלונות ושל מנועי EDR ואנטי-וירוס המיועדים עבורה והאטרקטיביות היחסית של לינוקס שבה פחות נהוג להתקין מערכות הגנה.
עלייה איטית של מנועי אבטחה בלינוקס המגלים נוזקות חדשות שלא היו מוכרות קודם לכן.
גישת משתמש Root

במערכות ההפעלה ממשפחת לינוקס ובמערכות דמויות יוניקס, מיושמת לרוב גישת שני משתמשים. משמעות הדבר היא כי ניתן לגשת למחשב כמשתמש רגיל - מצב בו לא ניתן לערוך שינוי קריטי בקובצי המערכת, ולעומתו - ניתן לגשת בגישת מנהל (root) באמצעות סיסמה - מצב בו ניתן לשנות קובצי מערכת. ברירת המחדל של מערכות הפעלה אלו היא גישת משתמש רגיל, בשל כך נוזקה שהופעלה בהרשאת משתמש שאינו root, תוכל להזיק אך ורק לקובצי המשתמש אך לא לקבצים הקריטיים לליבת מערכת ההפעלה. מצב זה מונע אף את התבססות הווירוס במערכת ומכאן את הפצתו אל מערכות אחרות.
ראו גם

Linux.Wifatch
Linux.Darlloz
Remaiten
Exaramel
מרתה גומז

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1978 (בת 46) חירארדוט, קולומביה 
 מוקד פעילות:  קולומביה 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי הלטיני לאלבום הילדים הלטיני הטוב ביותר (2014) 
 www.martagomez.com
 
מרתה גומז (בספרדית: Marta Gómez; נולדה ב-11 בספטמבר 1978) היא זמרת ופזמונאית קולומביאנית המתגוררת בברצלונה.