stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קשרי לימפה
ראו גם

מערכת הלימפה
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
science/lymph-nodule קשרי לימפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Bujoreanu I, & Gupta V., Anatomy, Lymph Nodes., StatPearls [Internet.], Treasure Island (FL).: StatPearls Publishing, 2023 [Updated 2023 Jul 25]
↑  Reticker-Flynn, N.E & Engleman, E.G., Lymph nodes: at the intersection of cancer treatment and progression, Trends in Cell Biology, 2023 doi: 10.1016/j.tcb.2023.04.001
↑  Hampton, H.R & Chtanova, T., Lymphatic Migration of Immune Cells, Frontiers in Immunology 10, 2019 doi: 10.3389/fimmu.2019.01168
1 2  Schwager, S. & Detmar, M., Inflammation and Lymphatic Function, Frontiers in Immunology 10, 2019 doi: 10.3389/fimmu.2019.00308
↑  Hunter, M.C. et al., Dendritic Cells and T Cells Interact Within Murine Afferent Lymphatic Capillaries, Frontiers in Immunology 10, 2019 doi: https://doi.org/10.3389/fimmu.2019.00520
↑  Ikomi, F., Kawai, Y & Ohhashi, T., Recent Advance in Lymph Dynamic Analysis in Lymphatics and Lymph Nodes, Annals of Vascular Diseases 5, 2012, עמ' 258–268 doi: 10.3400/avd.ra.12.00046
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541045005171  BnF: cb119774123 (data)  GND: 4168369-9  LCCN: sh85079126  NKC: ph166219  TA98: A13.2.03.001 
תרשים סכמטי של קשר לימפה. קשר הליפמה עטוף בקופסית (מעטה בצבע ירוק) דרכה חודרים כלי לימפה ״מביאים״. במרכז הקשר במקום הקרוי ״השער״, מצוי שקע המהווה מקום כניסה של עורק מרכזי, מקום יציאה של וריד מרכזי ושל צינור לימפה ״מוציא״. פנים קשר הלימפה מחולק לשני אזורים עיקריים: קליפה היקפית פנימית לקופסית, ובתוכה ליבה, שנמצאת סביב השער ופנימית לקליפה.
רקמות לימפה אזוריות
רולאטיני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, מנה על בסיס בקר, מנת עוף 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  חציל 
 
רולאטיני (באיטלקית: Rollatini לעיתים Rolletini) הוא מאכל בסגנון איטלקי (נקרא רולטיני די מלנזנה - rollatini di melanzane).
הכנה

מכינים רולאטיני בדרך כלל עם פרוסות דקות של חצילים, אשר מקומחים בקמח חיטה או קלות בפירורי לחם ומכוסים בריקוטה ולעיתים קרובות בגבינות או תבלינים אחרים. אז מגולגלים ונאפים. לחלופין, ניתן להשתמש בבשר עגל, עוף או דגים במקום החציל.
רולאטיני אינה מילה איטלקית ממש. באיטליה המנה ידועה דווקא בשם Involtini (למשל: involtini di melanzane, כלומר אינוולטיני חצילים).
הערות שוליים

1 2  Scognamillo, Sal (2015-03-24). Patsy's Italian Family Cookbook (באנגלית). St. Martin's Press. p. 25. ISBN 9781250039408.
↑  Marchetti, Domenica (7 ביוני 2019). "Involtini di Melanzane - Eggplant Involtini". ITALY Magazine (באנגלית). נבדק ב-13 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
רבקה אלפר

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1902 
 פטירה:  18 ביוני 1958 (בגיל 55) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 שפות היצירה:  עברית 
 
רבקה אַלפֶּר (אלפרוביץ') (חנוכה תרס"ג, דצמבר 1902 – 18 ביוני 1958) הייתה סופרת ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אלפר נולדה בסוף שנת 1902 בעיירה באביצי שבפלך וילנה, בת למשפחת אלפרוביץ'. בגיל צעיר עברה לפלך פולטבה (אוקראינה), ושם גדלה. אביה היה שוחט ומורה עברי ללימודיים כלליים, תחתיו למדה עד מעברה בגיל 14 ללימודים בחרקוב.
בשנת 1926 עלתה לארץ ישראל, בעקבות עליית אחיה ואחותה לפניה, והתיישבה בקבוצת גבעת השלושה. סיפוריה, שחלקם עדיין לא ראו אור, מתארים את קשיי החיים בקיבוץ, ובעיקר את קשייהן של הנשים. כעבור שנתיים עזבה את הקבוצה, אך המשיכה לעבוד בעבודה חקלאית והוכשרה כאורזת. שנים ספורות לאחר מכן נפגעה בידה ונאלצה לחדול מעבודה חקלאית. עבדה במטבח במוצא, ולאחר שהכירה את משפחת לאה ויצחק כהן, כתבה את "המתנחלים בהר" על ימיה הראשונים של מוצא. בשנות השלושים החלה לפעול במסגרת מועצת הפועלות והייתה מורה לספרות ותנ"ך במשקי הכשרה לפועלות. היא עודדה נשים בהתיישבות העובדת, ופעלה להוצאת "דברי חברות" המעלה את לבטי עולמן וקשייהן של הנשים. בשנת תר"ץ הוציאה את ספרה הראשון, "פרפורי המהפכה".
בשנת 1944 הצטרפה למערכת עיתון "דבר הפועלת". בראשית שנות ה-50 ערכה את "ספר האחים" על בניה של רבקה גובר. פרסמה שני ספרים היסטוריים עד לפטירתה: "המתנחלים בהר" לסיפור תולדות משפחות מתיישבים במוצא, וספרה "קורות משפחה אחת" על תולדות משפחת דנין (זוכה פרס הספרות על שם חיים גרינברג לשנת 1957). זמן ניכר הקדישה לחקר תולדות יהודי פקיעין, אך נפטרה בטרם השלמת הכתיבה.
רבקה אלפר נפטרה בקיץ 1958, לאחר מחלה ממושכת.
נקברה בחלקת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.
הותירה בת, מרים.
בשנת 1959 נחנכה על שמה ספריה בקריית גת. מיום השנה הראשון למותה נקבע על שמה פרס ספרות לסופרות ועיתונאיות צעירות מטעם מועצת הפועלות, שהוענק במשך שנים ארוכות.
גיסהּ, אריה חצרוני (האפוטרופוס על עזבונה, במשותף עם זלמן שזר), הוציא במלאת שבע שנים למותה חוברת על חייה, ובשנת תשל"ח פרסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד ביוגרפיה שלה, בשם "כאש עצורה".
ספריה

פרפורי מהפכה: ספור, תל אביב: מצפה ('ספרית פרוזה מקורית'), תר"ץ. (בשם העט "אלה ר")
בכל נפשנו: ... מפי חברות חולדה ורמת הכובש; רשמה וצירפה ר"א, חולדה: חמו"ל, תש"ד.
המתנחלים בהר: מפי אחת הראשונות; הציורים א. גלעדי, תל אביב: עם עובד ('ספרית שחרות'), תש"ד. (מהדורה ב מתוקנת, ערוכה בידי אריה חצרוני: תשכ"ג 1962; מהדורה נוספת: הקדמה: רן אהרנסון, ירושלים: אריאל, תש"ס 2000.)
בנות בניר: קורות משקי-הפועלות וחוות-הלימוד; ליקטה ועיבדה רבקה אלפר, תל אביב: עם עובד, תש"ו.
קורות משפחה אחת; הציורים: צלה בינדר, תל אביב: דבר, תשט"ו. (תולדות משפחת דנין) (מהדורה ב: תשט"ז; מהדורה ג: ירושלים: מ' ניומן, תשכ"ז; מהדורה מצולמת: ירושלים: אריאל, תשנ"ג)
אנשי פקיעין: סיפור; הביא לבית הדפוס אחרי מות המחברת: אריה חצרוני, תל אביב: עם עובד ('ספרית ילקוט'; 'ספריה לעם'); מועצת פועלי חיפה – ועדת התרבות, תשכ"א 1960. (מסכת חיי משפחת זינאתי מפקיעין)
חומרים משלה נמצאים בארכיון גנזים בבית אריאלה בתל אביב.
לקריאה נוספת

יצחק גולדשלג, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; רבקה אלפר (אלפרוביץ), בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 504–505.
אריה חצרוני, רבקה אלפר, קריית גת: חמו"ל, 1965. (דברים לזכרה) ("מוקדש לספריה העירונית על שמה של רבקה אלפר ז"ל בקרית גת")
אריה חצרוני, כאש עצורה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ח. ("סיפור חייה... של... רבקה אלפר (אלפרוביץ), פועלת, סופרת ועיתונאית")
איזה פרליס, 'רבקה אלפר – חלוצה וסופרת', הדאר 57, מ (תשל"ט), 709.
Orian Zakai, "A Uniform of a Writer: Literature, Ideology and Sexual Violence in the Writing of Rivka Alper,"  Prooftexts, Vol. 34, No. 2 (Spring 2014), pp. 232-270
הערות שוליים

↑  "פרס גרינברג" הוענק לרבקה אלפר, דבר, 24 ביולי 1957.
↑  רבקה אלפר אלפרוביץ באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז.
1 2  נשיא המדינה ב"ברית" בביה"ח בילינסון, דבר, 28 ביולי 1963.
↑  פרס רבקה אלפר, דבר, 17 ביולי 1959.
↑  ביקורת: ה. ייבין, "פרפורי מהפכה", דואר היום, 4 ביולי 1930.
↑  ביקורת: ר. ג., "המתנחלים בהר", משמר, 6 ביולי 1944.
↑  ביקורת: י. ס., רבקה אלפר – "בנות בניר", דבר, 11 באוקטובר 1946.
↑  ביקורות: יהושע בר-יוסף, קורות משפחה אחת, דבר, 12 באוגוסט 1955; רבקה גורפיין, "קורות משפחה אחת", על המשמר, 9 בספטמבר 1955.
↑  ביקורות: ב. ווסט, "אנשי פקיעין", דבר, 29 בנובמבר 1960; אברהם ריבלין, סיפורם של יהודי פקיעין, דבר, 13 בינואר 1961.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309012605171  PLWABN: 9811260835605606  BnF: cb15019289c (data)  GND: 120891018  ISNI: 0000 0000 6660 0405  LCCN: nr91002102  SUDOC: 234332263  VIAF: 5208168   WorldCat (עם VIAF): 5208168
רולאן

ערך זה עוסק בפלדין של קרל הגדול. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

פסלו של רולאן בתחנת הרכבת בעיר מץ
 לידה:  737 
 פטירה:  15 באוגוסט 778 (בגיל 41 בערך) Orreaga-Roncesvalles, ספרד 
 מדינה:  האימפריה הפרנקית 
 תפקיד:  Prefect of the Breton March (778) 
 בן או בת זוג:  Aude 
 
רולאן (Roland; בפרנקית: Hruodland; נהרג ב-15 באוגוסט 778) היה אביר קודש (פלדין) של קרל הגדול, מנהיג צבאי היסטורי שנודע בעיקר עקב עיצובו הספרותי ברומנסות, בשירה האפית ובשירים על מעללי גבורה. בפרט בשירת רולאן, היצירה המשמעותית הקדומה ביותר בתולדות הספרות הצרפתית שכתב-היד המוקדם ביותר שלה מתוארך בין 1129 ל-1165.
רולאן ההיסטורי

רולאן מוזכר בספר חיי קרל הגדול מאת איינהרד כמגן גבולות ברטאן עבור קרל הגדול. המחבר מציין כי הוא נהרג בקרב מעבר רונסבו (Roncevaux Pass) על ידי הבסקים. מקורות בלתי אמינים טוענים כי הוא נקבר בבזיליקה של בלאי.
רולאן הספרותי

רולאן היה אחת הדמויות הפופולריות ביותר ברומנסות של ימי הביניים והן טוו לו ביוגרפיה עשירה ומפורטת, עתירה במעשי גבורה שפיארה אותו כאביר נוצרי שנלחם בעיקר נגד הסאראצינים (הערבים). נאמר שהוא היה אחיינו של קרל הגדול ומצביא צבאו. לפי האגדה נספה רולאן בקרב עם הסאראצינים, עקב בגידתו של האביר גנלון (Ganelon). במותו בירך אותו הארכיבישוף טורפין (Turpin), מיד לפני שנהרג אף הוא.
לפי שירת רולאן היה לרולאן חבר-נפש בשם אוליבייה, רולאן התאהב באחות חברו, אוד (Aude או אלדה), אך לא נשא אותה לאשה כיוון שנהרג לפני נישואיו המיועדים. סיפור זה הורחב ברומנסה בת המאה ה-12 Girart de Vienne.
מלחמותיו של רולאן חרגו באגדות מן התיאור ההיסטורי וכך נאמר שנלחם בענקים (למשל ביצירות Historia Caroli Magni, L'Entrée d'Espagne ו-La Spagna מן המאה ה-14). רולאן מופיע עם שלושה מאפיינים: חרב בלתי-שבירה בשם דורנדאל (Durendal); סוס אביר ונאמן בשם ויילאנטיף (Veillantif) וקרן יער בשם אוליפאנט (Olifant).
הפואמה אורלנדו המטורף מאת לודוביקו אריוסטו (1516) נטלה לעצמה חירות לתאר את מעלליו של רינלדו, בן דמותו של רולאן, אשר התחרה עם גיבור הפואמה, שהיה אף הוא מאביריו של קרל הגדול על לבה של אנג'ליקה, נסיכה מוסלמית, מושא אהבתם של אורלנדו, רינלדו ואבירים רבים אחרים. יצירה זו שימשה בסיס ליצירות נוספות, בהן אופרות מאת הנדל, ויולדי ואחרים.
מאז ימי הביניים הפכה דמותו של רולאן (רולנד באנגלית, אורלנדו באיטלקית) לדמות ארכיטיפית של אביר בספרות האבירות, אשר הקשר בינה לבין דמותו המקורית בשירת רולאן תכופות רופף. למשל, "רולנד" נזכר כבדרך אגב במחזה השייקספירי המלך ליר. אזכור זה שימש השראה לפואמה פנטסטית רולנד האציל אל המגדל האפל קרב מאת רוברט בראונינג, שבעצמה הייתה השראה לסדרת המגדל האפל מאת סטיבן קינג – ספרי פנטסיה שגיבורם הוא האקדוחן הנודד רולנד דשיין.
קנגורו אילני עטוי-זהב

| קנגורו אילני עטוי-זהב> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו אילני
מין:: קנגורו אילני עטוי-זהב
שם מדעי
 Dendrolagus pulcherrimus ‏פלנרי, 1993
תחום תפוצה


קנגורו אילני עטוי-זהב (שם מדעי: Dendrolagus pulcherrimus; מוכר גם בכינוי הפפואני וימאנג), הוא מין של כיסאי ססגוני ונדיר בסוג קנגורו אילני, האנדמי ליערות הגשם ברכסי ההרים של צפון גינאה החדשה. לצד קנגורו אילני וונדיוואי והטנקיל, הוא נחשב לאחד מקנגוריי העצים הנדירים בעולם, עם אוכלוסייה של מאות בודדות.
גילוי

בשנת 1988, ארגנו הזואולוגים האוסטרלים טים פלנרי (אנ'), לסטר סרי, וירי קולה ופאוול גרמן, משלחת לאזור החוף הצפוני של פפואה במטרה לחקור את המגוון הביולוגי באזור, שלא היה מוכר עדיין דיו לעולם המערבי. במהלך 5 השנים הבאות, ביקרה קבוצת הזואולוגים בכל פסגה הררית גבוהה באזור הצפוני במטרה לגלות מינים לא מוכרים. בשנת 1990, הגיעה לאוזנם שמועה מפי ציידים פפואנים מקומיים, על יצור בשם "וימאנג" החי ברכס הרי טוריצ'ילי אשר על פי התיאורים דמה לקנגורו אילני. הזואולוגים שהראו למקומיים ספר תמונות של מינים שהתגלו, שמעו מפיהם שהווימאנג דומה מאוד לקנגורו אילני גודפלו שתמונתו הופיעה בספר, אך נבדל ממנו בפניו לבנות. במהלך ראיונות עם ציידים ותושבים מקומיים, הסתבר שרק זקנים ספורים במספר כפרים צפו בפרטים חיים לפני מספר עשורים, והזואולוגים הגיעו למסקנה שהווימאנג הוכחד מהאזור לפני כ-60 שנה. עד אותה עת, היה ידוע על שני מיני קנגורו אילני החיים על הרכס: קנגורו אילני אפרורי, והטנקיל הכהה והנדיר שהתגלה שנה קודם לכן על ידי טים פלנרי.
במהלך 1990, לסטר סרי ופאוול גרמן נסעו לבקר בכפרים באזור הר סאפאו שהוא הפסגה הגבוהה ביותר בכל רכס טוריצ'ילי. הציידים המקומיים סיפרו שלהם שהחיה שאותה הם מחפשים אכן נמצאת ביערות שעל ההר. זמן קצר לאחר שהגיעו להר סאפאו, חלה לסטר סרי במלריה ובקושי הצליח ללכת; למרות זאת, הוא סירב לעצור את המסע, וייעץ לפאוול גרמן לטפס לפסגת ההר בליווי מקומיים במטרה למצוא הוכחה לקיומו של הווימאנג. גרמן יצא לדרך, ולאחר שבוע חזר עם פרט אחד שנראה כמו קנגורו אילני יוצא דופן, והפך לזואולוג המערבי הראשון לכאורה שצפה בווימאנג. הדגימה נשלחה על ידי סרי וגרמן לטים פלנרי, וכאשר הלה פתח את החבילה שהגיעה לידיו, היה ברור לו שזהו הווימאנג האגדי עוד לפני שקרא את המכתב שצרפו עמיתיו, והוא ציין ביומניו שברור לו שמדובר במין חדש ולא בתת-מין של קנגורו אילני אחר. פלנרי העניק לו את השם המדעי: "Dendrolagus pulcherrimus", שפירושו: "ארנב-עצים יפהפה". בבדיקת יומנים של חוקרי טבע נוספים שביקרו בצפון פפואה, הסתבר שהביולוג ג'ארד דיימונד צפה בווימאנג כבר ב-1981 בעת שביקר בהרי פוג'ה המבודדים בצד האינדונזי של גינאה החדשה, אך חשב שמדובר באוכלוסייה של קנגורו גודפלו. אף שבתחילה הווימאנג או בשמו המערבי "קנגורו אילני עטוי-זהב" סווג על ידי זואולוגים מסוימים כתת-מין של קנגורו גודפלו, בסופו של דבר, בשנת 2005 הוא קיבל מעמד של מין נפרד על ידי הזואולוג האוסטרלי קולין גרובס.
כבר בעת גילויו, העריך טים פלנרי על פי עדויות המקומיים שקנגורו עטוי-זהב איבד 95% מהתפוצה ההיסטורית שלו, וכי מדובר באחד המינים הנדירים ביותר של קנגוריי העצים שעשוי לעמוד בפני הכחדה מוחלטת. פלנרי ששמע על מקומיים אשר מחזיקים וימאנגים כחיות מחמד, הציע לאסוף את הפרטים הללו בדחיפות ולהקים אוכלוסייה שבויה, אותה הגדיר כתקווה האחרונה להציל את מין זה מהכחדה מוחלטת.
אנטומיה ומראה

קנגורו אילני עטוי-זהב מתאפיין בגב קמור ועגלגל, במותניים וירכיים רחבות, ובראש וצוואר קצרים. פלג גופו האחורי רחב וכבד יותר מפלג גופו הקדמי. רגליו האחוריות ארוכות במעט מזרועותיו, אם כי אין זה ניכר, ובוודאי שלא כמו הקנגורו הקרקעי. הזרועות עצמן מפותחות היטב וחזקות, ומותאמות לטיפוס ואחיזה בענפים. יש לו אוזניים משולשות וקטנות שאורכן אינו עולה על 5 סנטימטרים, וחרטום רחב וקצר במיוחד עם אף גדול ועגול ושפה שסועה. העיניים קטנות יחסית למינים אחרים. כפות ידיו ורגליו גדולות ורחבות, והן בעלות טפרים ארוכים ומעוקלים עם כריות ספוגיות בצידן הפנימי. העצמות שלו מסיביות וחזקות ומאפשרות לו לבצע נפילה חופשית ממרומי העצים לקרקעית היער מבלי להינזק. הזנב הגלילי שלו ארוך מאוד - אף יותר מאורך הגוף, והוא עבה בצורה אחידה לכל אורכו. ממדי גופו של קנגורו עטוי-זהב אינם ידועים במדויק, אך הוא קטן מקנגורו הואון או מקנגורו גודפלו. אורך ראשו וגופו בסביבות 58–63 ס"מ ואורך זנבו כ-72 ס"מ. המשקל המרבי שלו הוא 7.2 ק"ג.
הפרווה של קנגורו עטוי-זהב עבה וצפופה, והיא בעלת מרקם משי רך. הפרווה של מין זה היא אולי אחת הססגוניות ביותר בקרב קנגוריי העצים, עם ניגודיות חדה ויוצאת דופן: הצלעות, הזרועות והירכיים בצבע אדום מהגוני או ארגמני, אשר עשוי להתכהות לערמון או אף לבורדו, בעוד שהבטן, המפשעה, החזה והגרון בצבע חום-צהבהב חיוור עד לבן. סימן ההיכר המפורסם ביותר של המין אשר העניק לו את שמו, הוא גלימת הזהב המדהימה שלו אשר מקיפה את כל אזור העורף, הצוואר והכתפיים ומשתרעת עד למרכז הגב; לעיתים קרובות הגלימה עשויה להיות כתומה או צהובה בוהקת, בסתירה מוחלטת לפרווה האדומה-מהגונית שסביבה. את גלימת הזהב חוצה פס ערמוני-שוקולדי כהה המשתרע מהקודקוד והעורף עד לזנב; בנוסף, בפלג גופו האחורי והכהה של הקנגורו, ישנם שתי פסי זהב עבים הממוקמים משני צידיו של הפס הגבי הכהה ומשתרעים ממרכז הגב עד לבסיס הזנב. רצועה אדומה מהגונית מפרידה בדרך כלל במרכז הגב בין קצה גלימת הזהב לפסי הזהב האחוריים, אך הם עשויים להתחבר. שלא כמו הזרועות והירכיים הארגמנים והכהים, הרגליים וכפות הידיים בהירות בהרבה וצבען חום קפה או אדמוני דהוי.
החלק האחורי של ראש הקנגורו, מושפע עדיין מגלימת הזהב שמסתיימת בעורף וצבעו נע בין זהוב לכתמתם או צהבהב החיוור במעט מהגלימה; בחלק הקדמי לעומת זאת, הצבע הבהיר מקצין עוד יותר: הפנים מורכבות משכבה דלילה וקצרה של שערות צהובות ואדומות, אשר מקנות להן מראה חיוור של וורדרד-לבנבן. האף קירח משיער לחלוטין ובעל צבע וורוד בולט, וסביב העיניים השחרחרות יש טבעות קירחות וורודות. האוזניים הורודות מחופות בשיער לבן בוהק, והן מייצגות את החלק הבהיר ביותר בגופו של הקנגורו.
זנבו של קנגורו זה בצבע אדום-מהגוני כהה, עם חצאי טבעות צהובות בבסיסו ורצועות לבנות בקצהו שמספרן יחדיו נע בין 3 ל-8; דפוס הטבעות וצבע הזנב עשויים להשתנות מפרט לפרט ולשמש כסימן זיהוי: הדפוס הנפוץ הוא צבע אדום בחציו הראשון של הזנב ובקצהו, כאשר בחציו השני הוא בעל טבעות לבנות וצהובות; דפוסים אחרים הם זנב צהוב כולו עם טבעות אדומות או זנב שחציו אדום וחציו לבן עם טבעות אדומות. הכריות הספוגיות בכפות הידיים והרגליים בצבע ורוד, צהוב או לבן, והטפרים בצבע אדום-אפרפר דהוי.
תפוצה וביולוגיה

קנגורו אילני עטוי-זהב אנדמי לצפון האי גינאה החדשה. הוא מוגבל כיום לאזור מצומצם בגודל 250 קילומטרים רבועים במזרח הרי טוריצ'ילי הנמצאים בצד הפפואני של האי, ולהרי פוג'ה המבודדים בצד האינדונזי של האי. בעבר היה נפוץ לכל אורך רכס טוריצ'ילי, אך בתחילת המאה ה-20 הוא הוכחד ממרביתו כתוצאה מציד אינטנסיבי, ושרד בעיקר סביבות הפסגות הגבוהות במרכז הרכס. בין האוכלוסייה המבודדת בהרי פוג'ה לבין האוכלוסייה בהרי טוריצ'ילי מפרידים לפחות 400 קילומטר; אף על פי כן, משלחות ביולוגים לא מצאו כל עדות לקיומו בהרי באווני, הרי קיקלופים או הר מאנאווה אשר נמצאים בין טוריצ'ילי לפוג'ה; ההשערה היא שהטווח ההיסטורי של המין השתרע באופן רציף מטוריצ'ילי לפוג'ה דרך כל רכסי ההרים הנזכרים, והוא נכחד מהם מסיבה לא ידועה. שרידי מאובנים מצביעים על כך שהוא היה מצוי בתקופה הקדומה גם בחצי האי ראש-ציפור שבקצה המערבי של האי.
בית הגידול של קנגורו אילני עטוי-זהב מורכב מיערות גשם טרופיים ויערות עננים בגבהים של 1,700-600 מטר מעל פני הים. אזור זה מתאפיין בסביבה סבוכה ומיוערת במיוחד, עם רמות יוצאות דופן של משקעים המובילים לקרקע בוצית אשר עשירה בטחב, חזזיות, שרכים ואפיפיטים. המקומות האחרונים שבהם המין שורד, קשים במיוחד לגישה. אין שום מידע זמין אודות האקולוגיה של המין. הסיבה לכך היא שילוב של בית הגידול הבלתי נגיש, הנדירות של המין, והזהירות שלו מפני האדם. על פי מצלמות נסתרות שנפרסו במרומי הרי טוריצ'ילי, נראה שהוא פעיל יום, ומבלה זמן ניכר על האדמה בחיפוש אחר מזון.
ייתכן שהוא חי בקבוצות חברתיות. ככל הנראה, אין לו טורפים טבעיים.
הביולוג ג'ארד דיאמונד שהיה המערבי הראשון שצפה במין זה, נתקל בפרט אחד בגובה של 1,500 מטר בהרי פוג'ה בשעת בוקר מוקדמת; אותו פרט, שהה על ענף נמוך בגובה 2 מטר, ודיאמונד ציין ביומניו שהוא התקרב אליו עד למרחק נגיעה מבלי שהלה הפגין חשש ממנו. מפגש כה קרוב בין האדם לקנגורו עצים בלתי אפשרי במקומות אחרים בגינאה החדשה, אולם הרי פוג'ה הם יוצאי דופן בהקשר זה: כתוצאה מכך שהם אינם מיושבים והילידים הפפואנים אינם נכנסים לתוכם, עולם החי שבהם חי ללא הפרעה במשך מאות שנים, ובעלי החיים שם אינם חוששים מפני האדם.
מצב שימור

קנגורו אילני עטוי-זהב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), בשל ירידה דרסטית בגודל האוכלוסייה, שמוערכת בלא פחות מ-90% במהלך המאה ה-20. הירידה נגרמה בעיקר מציד אינטנסיבי לבשר ולפרווה על ידי הילידים הפפואנים, וכן מצד אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות למטרות חקלאיות. הברית לשימור הטנקיל, אשר הוקמה בשנת 2001 במטרה להגן על הטנקיל הנדיר בהרי טוריצ'ילי, הרחיבה במהלך 2006 את פעילותה להגנה גם על הקנגורו האילני עטוי-הזהב. הברית הקימה תוכנית שימור קהילתית, שכללה העלאת המודעות בקרב המקומיים למצבו הגרוע של המין, ושילוב המקומיים בפעולות השימור. בעקבות מאמצי הברית, כ-30 כפרים הנמצאים סביבות אזור המחיה של הקנגורו האילני עטוי-הזהב, הסכימו להפסיק לחלוטין את הציד ולהתייחס אליו כיונק מוגן. כתוצאה מכך, לחץ הציד הפסיק לחלוטין, וישנן אינדיקציות לכך שהמין מתחיל להתאושש והאוכלוסייה מתייצבת בהדרגה. עם המגמה הזו תימשך, צופה ארגון השימור IUCN שניתן יהיה להוריד את רמת האיום על המין לסכנת הכחדה (EN). ארגון IUCN ממליץ להקים אזורים מוגנים רשמיים באזורי המחיה שלו בטוריצ'ילי ובפוג'ה, ולהרחיב את הפעילות של הברית לשימור הטנקיל.
האוכלוסייה העולמית של קנגורו אילני עטוי-זהב מוערכת בכ-500 פרטים בהרי טוריצ'ילי, בעוד שגודל האוכלוסייה בהרי פוג'ה אינו ידוע, אך סביר שהיא די קטנה. ישנם מספר פרטים החיים בשבייה במתקנים של הברית לשימור הטנקיל.
לקריאה נוספת

Flannery, T. F. "Taxonomy of Dendrolagus goodfellowi (Macropodidae: Marsupialia) with description of a new subspecies." Records of the Australian Museum 45 (1993): 33-42.
הערות שוליים

↑  קנגורו אילני עטוי-זהב באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
סביבת מחיה אופיינית לקנגורו עטוי-זהב.
קתרינה, נסיכת וירטמברג (1783–1835)

קתרינה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית: Katharina von Württemberg;‏ 21 בפברואר 1783 – 29 בנובמבר 1835), הייתה נסיכה גרמנית לבית וירטמברג, ואשתו של ז'רום בונפרטה.
ביוגרפיה

קתרינה נולדה ב-21 בפברואר 1783 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפרידריך, דוכס וירטמברג, שהיה מאוחר יותר מלך וירטמברג, ולאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואוגוסטה, נסיכת בריטניה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אביה ואמה לא הסתדרו ביניהם, ובשנת 1786 נפרדו, וקתרינה נשארה עם אביה. בשנת 1795 עלה סבה פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג לשלטון, ובשנת 1797 עלה אביה לשלטון. באותה שנה התחתן אביה בשנית עם שארלוט, הנסיכה המלכותית, בתם של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1803 כרתה וירטמברג ברית עם צרפת, וכחלק מתנאי ההסכם הוחלט שקתרינה תתחתן עם ז'רום בונפרטה, שהפך בשנת 1807 למלך וסטפאליה, ואכן ב-22 באוגוסט 1807 התחתנו השניים בטירת פונטנבלו. נישואי השניים היו מוצלחים, על אף שז'רום בגד בה בקביעות עם נשים אחרות. בשנת 1813 פורקה ממלכת וסטפאליה, וז'רום וקתרינה מצאו מקלט בפריז יחד עם ז'ולי קלארי - אחותה של דזירה קלארי. לאחר נפילת נפוליאון בשנת 1814 יעץ לה אביה להיפרד מז'רום, כפי שעשתה מארי לואיז, דוכסית פארמה - אשתו של נפוליאון, אולם קתרינה סירבה ויצאה עמו לגלות בטריאסטה. במהלך מאה הימים סייעה קתרינה לז'רום לחבור לנפוליאון, ובשל כך הושמה במעצר בית בווירטמברג, ולאחר נפילת נפוליאון הצטרף אליה גם בעלה.
כעבור זמן קצר שוחררו השניים, והם חיו את שארית חייהם כנסיכי מונטפור באיטליה ושווייץ לסירוגין, וב-29 בנובמבר 1835 מתה קתרינה בלוזאן.
משפחתה

ב-22 באוגוסט 1807 התחתנה קתרינה עם ז'רום בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ז'רום נפוליאון שארל בונפרטה (1814–1847)
מתילדה בונפרטה (1820–1904)
הנסיך נפוליאון בונפרטה (1822–1891)
קרן קוסמית

קרן קוסמית (Cosmic ray) היא חלקיק בעל אנרגיה קינטית שמוצאו מחוץ לכדור הארץ.
הרכב הקרניים הקוסמיות, המתגלות כיום בניסויים, הוא:
פרוטונים (גרעיני מימן-1): 90%
גרעיני אטומים כבדים ממימן (הליום עד אורניום): 9%
אלקטרונים: 1%
אנטי-חומר, לרבות אנטיפרוטונים ופוזיטרונים: פחות מ-1%
פוטונים, לרבות קרני רנטגן וקרני גמא, לרוב אינם נכללים כיום תחת ההגדרה של קרניים קוסמיות.
האנרגיה הקינטית של הקרניים הקוסמיות משתרעת על פני כ-14 סדרי גודל. שטף הקרניים הקוסמיות על כדור הארץ הוא בערך ההופכי לריבוע האנרגיה של החלקיק. לקרניים קוסמיות יש מגוון רחב של מקורות. חלק מהקרניים הקוסמיות נובעות מתהליכים אנרגטיים בשמש והן בעלות אנרגיה קינטית נמוכה יחסית. קרניים קוסמיות אחרות מקורן בעצמים כגון סופרנובות וסביבתם של חורים שחורים בגרעינים גלקטיים פעילים. חלק מאלו מתאפיינות באנרגיות קינטיות עצומות, הנובעות מכך שהואצו למהירות הקרובה מאוד למהירות האור. קרניים קוסמיות כאלו עשויות להגיע ממרחקים של מאות מיליוני שנות אור ואף יותר.