stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטריק הילרי
קריירה פוליטית > שר בממשלה

כשר החינוך היה הילרי אחראי על חשיבה חדשנית במשרדו שעליה הושם דגש תחת מנהיגותו של למס. ב-1963 הוא נשא נאום חשוב בנוגע למדיניותו ובו הוא התווה קווים לרפורמות חינוכיות רבות שהתחוללו במהלך העשור הבא. רפורמות אלו כללו גידול באפשרויות החינוכיות עבור רבים, פתיחתם של בתי ספר מקיפים ושל מכללות טכנולוגיות אזוריות ופתיחת האפשרות לכל הסטודנטים לכל סוגי הבחינות. כשר החינוך, הניח הילרי את היסוד לעבודתם של השרים שבאו אחריו כדי לקדם את הרפורמות והיוזמות שהוא החל בהם.
ב-1965 החליף הילרי את לינץ' פעם נוספת בתפקיד שר התעשייה והמסחר. משרד זה נחשב לאחד החשובים באירלנד שהייתה אז בתנופה כלכלית. הילרי כיהן בתפקיד זה קצת יותר בשנה ואז מונה לשר העבודה הראשון של אירלנד, בתקופה בה מחלוקות בענייני תעשייה החלו לתת את אותותיהם. קיומו של משרד חדש זה היה חלומו של למס במשך כמה שנים והילרי זכה בכבוד להיות השר הראשון בתפקיד זה. להפתעת רבים מחבריו, התפטר למס מתפקיד ראש הממשלה ומנהיג המפלגה בנובמבר 1966. הילרי קיבל מלמס את ההצעה לעמוד בראש המפלגה אך זה דחה את ההצעה. היסטוריונים רבים סבורים שהילרי היה בעדיפות ראשונה להיות מנהיג המפלגה מבחינתו של למס, אך אחרים טוענים שסדר העדיפות שלו היה: ג'ק לינץ', הילרי וג'ורג' קאולי. למרות זאת לא היה הילרי מעוניין לעמוד בראשות הממשלה ובסופו של דבר ירש לינץ' את למס לאחר התמודדות על התפקיד מול קאולי. הילרי המשיך לכהן כשר העבודה עד ל-1969.
לאחר ששוב ניצחה המפלגה בבחירות של 1969, מונה הילרי להיות שר החוץ, אחד מהתפקידים היוקרתיים בממשלה. הוא זכה לחשיפה בינלאומית גבוהה, כשבאירועים שלאחר הריגתם של 14 האזרחים הבלתי חמושים על ידי הצנחנים הבריטים בדרי, אירוע הידוע בכינוי יום ראשון העקוב מדם, הוא נסע לניו יורק כדי לדרוש התערבות של האו"ם בשמירת השלום ברחובות צפון אירלנד. המסע השיג מעט מאוד מעבר למשיכת תשומת הלב העולמית למצב המחמיר בצפון אירלנד. במהלך אותה תקופה נותר הילרי אחד מבעלי בריתו הנאמנים ביותר של לינץ' במאבקו להגעה לפתרון המשבר בדרכי שלום מתוך ידיעה על סכנה לפריצת מלחמת אזרחים. למרות שהוא נחשב לפוליטיקאי נעים הליכות, הראה הילרי את עוצמתו בוועידת המפלגה של 1971, כאשר קווין בולנד, מתנגד למדיניותו של לינץ' בנוגע לצפון אירלנד, תקף בפומבי את מנהיגות המפלגה. בשעה שרבים מתומכיו של בולנד החלו להריע לו במילים "אנו רוצים את בולנד", הילרי, תפס את המיקרופון הקרוב והשיב להם: "אתם יכולים לקבל את בולנד, אך אתם לא יכולים לקבל את פיאנה פול".
בתקופת כהונתו כשר החוץ לא עסק הילרי רבות בסוגיית צפון אירלנד. ב-1972 הוא ניהל את המשא ומתן על חברותה של אירלנד בשוק האירופי המשותף, תהליך שהושלם ב-1973.
הנציבות האירופית

בעקבות הצלחתה של אירלנד להיכנס לשוק האירופי המשותף, תוגמל הילרי להיות האירי הראשון בנציבות האירופית. הוא מונה להיות סגן נשיא הנציבות והאחראי על עניינים חברתיים. בעוד שאירופה זכתה באחד מהפוליטיקאים המוכשרים והמכובדים ביותר של אירלנד, איבד ג'ק לינץ' את אחד בעלי בריתו הקרובים ואת מי שסומן להיות יורשו עם סיום תפקידו כראש ממשלה. כנציב לעניינים חברתיים, הייתה יוזמתו הפוליטית המפורסמת ביותר של הילרי לאלץ את המדינות החברות בשוק האירופי להנהיג שכר שוויוני לנשים. עם זאת, ב-1976 הבהירה לו ממשלתו החדשה של ליאם קוסגרייב מטעם הקואליציה של מפלגת פינה גייל ושל מפלגת הלייבור, כי תקופת כהונתו כנציב לא תוארך. הילרי שקל לשוב לעיסוק ברפואה ואף לעבור יחד עם אשתו (גם היא רופאה) לאפריקה. אך הגורל התהפך כאשר שר ההגנה, פאדי דונגן שיגר מתקפה מילולית קשה לעברו של נשיא אירלנד, קרול או'דלה, לאחר שזה האחרון העביר על פי סמכותו את נוסח הצעת החוק בנוגע להנהגת מצב חירום במדינה לעיונו של בית המשפט העליון, כדי שזה יבדוק שהצעת החוק תואמת את החוקה, לפני חתימתו. כאשר התפטר הנשיא הזועם, נכנע הילרי באי-רצון ללחץ המפלגתי להיות המועמד לתפקיד הנשיאות. הוא מונה לתפקיד ללא בחירות בהיותו המועמד היחיד ונכנס לתפקידו כנשיא אירלנד ב-3 בדצמבר 1976.
נשיא אירלנד > שערוריית המין וביקור האפיפיור

למרות שהוא הוכתר פעם אחת על ידי קוראי המגזין הגרמני, דר שפיגל, כראש המדינה הסקסי ביותר בעולם, מעטים ציפו שהילרי יסתבך בשערוריית מין כנשיא. יחד עם זאת, הפרשה נותרה אחת התעלומות הגדולות בהיסטוריה המודרנית של הפוליטיקה האירית. הפרשה החלה בספטמבר 1979, כאשר נציגי העיתונות הבינלאומית שהגיעו לאירלנד לרגל ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, סיפרו לעמיתיהם האירים שאירופה שטופה בשמועות שלהילרי יש מאהבת שחיה איתו בארמון הנשיאות, שהוא ואשתו עומדים לפני גירושין, ושהוא עומד להתפטר מתפקיד הנשיא. בכל אופן, השמועות היו חסרות בסיס לחלוטין. עם סיום ביקור האפיפיור הודיע הילרי לאומה ההמומה כי אין מאהבת, אין גירושין ואין התפטרות. במציאות, השמועות הגיעו לאוזניהם של אנשים מעטים. המבקרים תהו מדוע הוא בחר להגיב על שמועות שהתרוצצו רק בקרב חוגים מצומצמים בפוליטיקה ובתקשורת. הילרי הגן בכל אופן על צעדו באומרו שהיה חשוב לסיים את הפרשה לטובת מוסד הנשיאות, במקום לתת לשמועות להסתובב ולהתקבל כ"עובדות" בהיעדרה של הכחשה כלשהי. בגישתו זו הוא זכה לתמיכתו של ג'ק לינץ', ראש הממשלה, שעמו הוא התייעץ לפני שהגיע לידי החלטה, בנוסף להתייעצות עם שני מנהיגי מפלגות האופוזיציה.
ב-1981 עלה שמו של הילרי לכותרות כאשר בעצתו של ראש הממשלה, צ'ארלס הוהי, הוא דחה את הזמנתה של המלכה אליזבת השנייה להשתתף בחתונתם של צ'ארלס, נסיך ויילס ושל הנסיכה דיאנה.
הערות שוליים

↑  "Dr. Patrick J. Hillery". Oireachtas Members Database. Retrieved 25 August 2012.
1 2  "A look at Patrick Hillery's career in politics". RTÉ News. 12 April 2008. Archived from the original on 14 April 2008. Retrieved 12 April 2008.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קרול או'דלה | נשיא אירלנד  1976-1990 | הבאה: מרי רובינסון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339973705171  BNE: XX1002175  BnF: cb12433151n (data)  CiNii: DA03972202  GND: 112651488  ISNI: 0000 0000 8111 2629  LCCN: n77003110  NARA: 10582429  NTA: 072700823  RERO: 02-A003372194  SNAC: w6rw6qjr  SUDOC: 145469247  VcBA: 495/182503  VIAF: 32088914   WorldCat (עם VIAF): 32088914
ארקדי תימור

| --- | --- |

 לידה:  1919 דובסרי, הרפובליקה העממית של אוקראינה 
 פטירה:  14 בספטמבר 2005 (בגיל 86 בערך) עינת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
ארקדי תימור (1919 – 14 בספטמבר 2005) היה מפקד חטיבת שריון בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הואשם בשל קשריו עם ישראל בתעמולה יהודית אך לבסוף הומתק דינו. הידע הרחב שרכש הועיל רבות כאשר עלה לישראל ושרת בצה"ל כמהנדס תמיכה טכנית לכלי רכב משוריינים.
פעילותו בצבא האדום

ארקדי תימור נולד בשם אברהם קצבמן בדובסרי שבברית המועצות. בשנת 1939 בהיותו סטודנט בפוליטכניקום הצטרף לצבא האדום ושינה את שמו הפרטי מאברהם לארקדי כדי שיהדותו לא תבלוט. ב-1941 כאשר הצטרפה ברית המועצות למלחמת העולם השנייה הוצב ארקדי ביחידת שריון ונשלח לאזור ממנו יצא הצבא האדום. השתתף בקרב על מוסקבה שם זכה לקידום. הוא מונה למפקד גדוד מיוחד שהורכב מכוח של כשמונים מהנדסים שמטרתם הייתה לפרק את הטנקים והכלים הצבאיים שנפלו בשבי בידי הגרמנים[דרושה הבהרה]. בשנת 1942 נשלח להיות מפקד של פלוגת טנקים שלחמה בלנינגרד, בה נפצע קשה. בקרבות קשים בטוארגה, בפוזנן ובדנציג נפצע שוב אך המשיך בלחימה. ב-1943 הוא זכה גם להוקרה בהגנה על לנינגרד. במאי 1945 פרץ במסגרת חטיבה 219 לברלין והיה מהראשונים שהגיעו לרייכסטאג. הלחימה בברלין הייתה קשה מאוד והצבא האדום ספג אבדות רבות, רק לאחר שמונה ימי לחימה כבשה החטיבה את היעדים שהציבה לעצמה. שיעור האבידות בחטיבה שבה שירת ארקדי תימור היה גבוה מאוד, כל חבריו הקצינים היהודים נהרגו בקרבות, אך החטיבה שלו הצליחה להשיג ניצחון. ארקדי זכה להערכה רבה, במהלך המלחמה הוא נפצע מספר פעמים, וגם שהה בבית חולים צבאי אך מיד כשהחלים מיהר לחזור ליחידה שלו. כל משפחתו נטבחה במלחמה, בידי הגרמנים, שפשטו על דובוסורי ביולי 1941. אביו, אשר גויס לצבא ביולי 1941 לאחר שחרורו מבית-הסוהר כאסיר פוליטי, נפל בקרב באזור רז'ב ב־2 במרס 1943. לאחר המלחמה בשנת 1945 התמנה ארקדי למפקד בית ספר לשריון בדרזדן, בדרגת אלוף-משנה, ופיקד על בית ספר זה בין השנים 1948- 1945.
הקשר שלו לארץ ישראל

כשהיה תימור בגרמניה הוא יצר קשר עם יחידה צבאית שפעלה בארץ במסגרת ההגנה. וסיפק לה ידע רב לגבי כלים צבאים והדרכה כיצד לתחזק אותם. בשנת 1948 עם הקמת מדינת ישראל, הוא וארבעה עשר יהודים נוספים שעבדו בצבא האדום רצו לבקש להצטרף לצבא הישראלי. כל מי שהגיש בקשה זו לשלטונות הרוסיים נעלם כלא היה, ולמזלו של ארקדי, אשתו לחצה אליו לא להצטרף לבקשה והוא ניצל. הם עברו להתגורר לקובנו בו תמיר סיים לימודי הנדסה ועבר כמהנדס במפעל. בשנת 1956 הוא הואשם בתעמולה יהודית והיה אמור להיכנס לכלא ל-15 שנה, אך בגלל עברו הצבאי המפואר הומתק גזר דינו ובפועל הוא נכנס לכלא רק ל-4 שנים. בשנת 1960 לאחר שהשתחרר, הודות למוצאה של אשתו מפולין הם היגרו לפולין ומשם עלה לישראל. הוא שינה את שם משפחתו מקובניץ לתימור, קיבל דרגת אל"ם ושרת בצה"ל. ארקדי תימור היה אחד מהיוצרים של טנק הטירן ששימש את צה"ל במלחמת יום הכיפור ובמלחמת ששת הימים.
פעילותו בישראל

לאחר הקריירה הצבאית שלו בישראל, כתב תימור סדרת ספרים על המלחמה כנגד האויב הנאצי ושמה: "Facing the Nazi Enemy ", כתב את הספר: "My Comrades in Battle ", וגם מספר פרקים בספר: "Jews in the Armies of the World". בנוסף לכך הוא כיהן כעורך בהוצאה לאור רוסית שפרסמה ספרים על המלחמה, היה פרשן רוסי בתחנת הרדיו "קול ישראל", היה חבר בארגון המנציח את יחידות השריון - "יד לשריון", והיה אחד המקימים של המוזיאון הישראלי ללוחמים יהודים במלחמת העולם השנייה, מדינת ישראל העניקה לארקאדי תימור את עיטור לוחמי המדינה.
הערות שוליים

1 2  ארקדי תימור - הלוחם היהודי במלחמת עולם השנייה, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-2
1 2  Abraham (Arkadi) Katzevman (Timor), www.yadvashem.org (באנגלית)
↑  אורי דרומי, כולם קראו לו "אבי הטירן", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455440605171  ISNI: 0000 0003 9653 8034  LCCN: n2012069923  VIAF: 291471091   WorldCat (עם VIAF): 291471091
בריסטול

ערך זה עוסק בעיר בממלכה המאוחדת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל בריסטולסמל בריסטול

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  דרום-מערב אנגליה
 ראש העיר:  Marvin Rees
 שפה רשמית:  אנגלית 
 תאריך ייסוד:  1155
 שטח:  110 קמ"ר
 גובה:  11 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  472,465 (21 במרץ 2021)
  ‑ במטרופולין:  551,066 (2006)
  ‑ צפיפות:  3,639 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  51°27′13″N 2°35′51″W﻿ / ﻿51.453611111111°N 2.5975°W﻿ / 51.453611111111; -2.5975 
 אזור זמן:  UTC
 מועצת העיר בריסטול
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בריסטול(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בריסטול(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בריסטול(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בריסטול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בריסטול (באנגלית: Bristol, ‏האזנהקובץ:En-uk-Bristol.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר ומחוז טקסי בדרום-מערב אנגליה, 169 ק"מ מערבית מלונדון. העיר, שבשנת 2006 התגוררו בה כ-410,000 תושבים, היא השישית בגודלה באנגליה והשמינית בגודלה בממלכה המאוחדת (עד המאה ה-18 הייתה העיר השנייה או השלישית בגודלה).
אחד המאפיינים הבולטים של העיר הוא היותה עיר נמל. מאז סוף המאה ה-20 היא מהווה בנוסף מרכז לתעשיית תעופה וחלל.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים בני כ-60,000 שנה בשיירהמפטון (Shirehampton) וסנט אנס מהווים עדות על התיישבות באזור בריסטול בתקופה הפלאוליתית. גם בתקופה הרומית היה יישוב באזור.
נמל היישוב בריגסטאו (Brycgstow, מילולית "מקום עם גשר") הפך החל מהמאה ה-12 למרכז חשוב לסחר עם אירלנד. התפתחות הנמל הביאה לשגשוג העיר, ובמאה ה-14 הייתה לאחת הערים החשובות באנגליה, לצד לונדון, יורק ונוריץ', ועד שהכה בה המוות השחור, חיו בה בין 15 ל-20 אלף תושבים. במאות ה-17 וה-18 שב והתחזק מעמדה של העיר, כאשר אוניות רבות עברו בנמלהּ, בדרכן עם סחורות ועם עבדים מהמושבות הבריטיות באמריקה. מעמדה החל לדעוך עקב תחרות עם ליברפול, הפסקת הסחר בעבדים והמלחמות עם צרפת.
מרכז העיר נפגע קשות מהפצצות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. בנייתה מחדש של העיר, בעיקר במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, התאפיינה בבנייה זולה בסגנון ברוטליסטי.
כלכלה

נמל בריסטול ממשיך להוות מנוע כלכלי לעיר, והיקף הסחורות העוברות בו מדי שנה עמד בתחילת המאה ה-21 על כ-12 מיליון טונות. בין היתר, עבר דרכו ייבוא של כ-750 אלף מכוניות לבריטניה.
ב-1910 הוקם בסמוך לעיר מפעל של חברת בריסטול אירופליין לייצור מטוסים, ובו הונחה התשתית לחיל האוויר הבריטי, בשלהי מלחמת העולם הראשונה. בהמשך עבר המפעל הסבה לייצור מכוניות יוקרה של רולס-רויס, אך מפעל מטוסים נוסף, בריטיש איירקראפט קורפוריישן, הוקם ב-1960, ובו יוצרו, בין היתר, רכיבים של מטוס הקונקורד.
בעיר פועל גם המפעל הגדול בעולם של כדורים פורחים, ובכל שנה נערך בה פסטיבל כדורים פורחים.
גם לתיירות מקום חשוב בכלכלתה של בריסטול, ומדי שנה מבקרים בה כשבעה מיליון תיירים.
בריסטול היא עיר הולדתו של פול דיראק, ממניחי יסודות מכניקת הקוונטים.
תרבות

העיר ידועה באירועי התרבות שלה. התיאטרון המלכותי הוקם ב-1766, ומאז 1946 פועל בו תיאטרון בריסטול אולד ויק.
המוזיאון העירוני (Bristol City Museum and Art Gallery) כולל תצוגות בנושאי טבע, ארכאולוגיה, זכוכית מקומית וקרמיקה סינית. המוזיאון אחראי גם על שלושה מבנים היסטוריים בעיר: Tudor Red Lodge שנבנה ב-1580; Georgian House, בניין טיפוסי מהמאה ה-18; Blaise Castle House, בניין שנבנה בשנים 1796–1798.
תחבורה

בעיר ישנן שתי תחנות רכבת גדולות, בצפונה ובמרכזה, ורשת הרכבות הבריטית מחברת אותה לכל הערים הגדולות בממלכה. הכביש המהיר M4 מחבר את בריסטול עם לונדון, וכביש M5 מחבר אותה עם ברמינגהאם. בסמוך לעיר פועל נמל התעופה בריסטול.
בכמה מרחובות העיר נהוגים ימים חופשיים מתנועת מכוניות, הנקראים ימי "משחקים בחוץ" (Playing Out). באותם ימים, הרחובות נסגרים לתנועת כלי רכב והילדים מוזמנים לשחק בחוץ בחופשיות. הדבר נעשה ביוזמת אמהות שרצו להעניק לילדיהן את תחושת החופש הזכורה להן מילדותן.
ערים תאומות

הערים התאומות של בריסטול הן:
מוזמביק באירה, מוזמביק
צרפת בורדו, צרפת
הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין
גרמניה הנובר, גרמניה
גאורגיה טביליסי, גאורגיה
צרפת טולוז, צרפת
ניקרגואה פוארטו מורסאן, ניקרגואה
פורטוגל פורטו, פורטוגל
הערות שוליים

↑  מועצת העיר בריסטול, The Palaeolithic in Bristol‏, 24 באפריל 2007
↑  ג'וליה רודס, לזרוק אותם לרחוב, באתר הארץ, 8 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552606805171  BNE: XX458038  CiNii: DA05512280  GND: 4090130-0  ISNI: 0000 0001 2295 5519  LCCN: n80079493  MusicBrainz: 40d758a4-b7c2-40f3-b439-5efbd2a3b038  MusicBrainz: 2412059a-6d04-4344-b82e-ad16368c6e7c  NARA: 10045738  NKC: ge128822  NLA: 35579910  RERO: 02-A022770039  SUDOC: 027303187  VcBA: 494/36070  VIAF: 142803650   WorldCat (עם VIAF): 142803650 
מפת בריסטול 1946
מצרים

ערך זה עוסק במדינת מצרים. אם התכוונתם למצרים בעת העתיקה, ראו .
מִצְרַיִם (בימינו – רפובליקת מצרים הערבית; בערבית מצרית: جمهوريّة مصر العربيّة, גֻמְהוּרִיַּת מַצְר אֶלְעַרַבִּיַּה; בערבית: מִצְר; בתרגום לשפות זרות: הרפובליקה הערבית של מצרים) היא המדינה המאוכלסת ביותר מבין מדינות ערב, והמדינה השלישית המאוכלסת ביותר באפריקה (אחרי ניגריה ואתיופיה). היא גם
ארץ עתיקת יומין, אחד המקומות הנחשבים ל"ערש הציוויליזציה", והמכונה בערבית "אם העולם" (أم الدنيا). מצרים שוכנת בפינה הצפון-מזרחית של אפריקה, לחוף הים התיכון בצפון וים סוף במזרח. בצפון-מזרח גובלת בישראל וברצועת עזה, במערב בלוב ובדרום בסודאן.
על אף שטחה הגדול, מרוכזת כמעט כל אוכלוסייתה בעמק הנילוס, שנמצא במזרחה. זאת, משום ש־98% משטח מצרים הם מדבר שומם. גם בעמק הנילוס הפורה לא יורדים כמעט גשמים, ומקור המים העיקרי הוא נהר הנילוס, העובר לאורכו. נהר הנילוס יוצר דלתה בחלקו הצפוני, מקום השפך לים התיכון. בדלתה זו מרוכזים השטחים החקלאיים. דתה הרשמית של מצרים היא האסלאם, ושפתה הרשמית של המדינה היא הערבית. קיים ברפובליקת מצרים הערבית גם מיעוט קטן אך משמעותי של נוצרים-קופטים, הנחשבים כצאצאים ישירים של המצרים הקדומים.
כמעט כל אוכלוסיית מצרים היא מוסלמית ובפרט בני הזרם הסוני, היא מדינה-חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, כשבליגה הערבית מצרים היא חברה-מייסדת.
מקור השם

השם "מצרים" נזכר בספר בראשית שבתנ"ך כשמו של אחד מבניו של חם (בנו של נח). בהמשך ספר בראשית נזכר השם מצרים כשם של ארץ. מקור השם אינו ברור, במיוחד לאור העובדה שהמצרים הקדמונים עצמם לא השתמשו בו. מצרים הייתה ידועה כ"שתי הארצות", כיוון שנוצרה מאיחוד של שתי ממלכות פרה־היסטוריות (בתקופת נער-מר, הידוע גם כמלך מנס). ייתכן, שזו הסיבה לסיומת הזוגית בשם "מצרים", אם כי סיומת זו הייתה מקובלת ממילא בשמות מקומות. השם הערבי של מצרים הוא "מצר".
התושבים הקדומים במצרים, אשר ישבו בה בתקופת הממלכה הפרעונית, קראו לה בשם כּמת (km.t,‏ 𓆎𓅓𓏏𓊖), שמשמעותו "אדמה שחורה". זאת בשל צבעה השחור של האדמה הפורייה בעמק הנילוס, וכדי להבדילה מ"דשרת", "אדמה אדומה", שהיה הכינוי לאדמת המדבר שמסביב למצרים.
בתקופה הפרעונית נעשה שימוש גם בשם חות-קה-פתח, שפירושו הוא "מקדש או בית הקה של פְּתַח" (שמה המוקדם של העיר מוף, היא ממפיס). השם השתבש בפי היוונים והפך לאגיפטוס, וממנו נגזר שמה של מצרים בשפות המערב, וכן שמם של הקופטים – המצרים הנוצרים.
פוליטיקה > מערכת שלטונית

הרשות המחוקקת – מורכב מבית תחתון בית הנבחרים, שחבריו נבחרים לכהונה של חמש שנים, מתמחה בחקיקה. בחירות נערכו בין נובמבר 2011 לינואר 2012, אשר פוזרו מאוחר יותר. ובית עליון הסנאט שמורכב מ-120 חברים נבחרים ו-60 שממונים על ידי הנשיא.
הבחירות הבאות לפרלמנט הוכרזו שיתקיימו תוך 6 חודשים מיום אשרור החוקה ב-18 בינואר 2014, ונערכו בשני שלבים, מ-17 באוקטובר עד 2 בדצמבר 2015. [143] במקור, היה אמור להיות מוקם לפני הנשיא נבחר, אך הנשיא הזמני עדלי מנצור דחק את התאריך. הבחירות לנשיאות מצרים 2014 התקיים ב-26–28 במאי. הנתונים הרשמיים הראו אחוז הצבעה של 25,578,233 או 47.5%, כאשר עבד אל-פתאח א-סיסי ניצח עם 23.78 מיליון קולות, או 96.9% לעומת 757,511 (3.1%) עבור חמדין סבאחי.
הרשות המבצעת – נשיא מצרים הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת. סעיף 133 לחוקת מצרים משנת 2012 קובע תקופה של 4 שנים של מנדט נשיאותי, אליה ניתן לבחור מחדש את המועמד פעם אחת בלבד. על פי המסמך, כדי להיות זכאי המועמד "חייב להיות מצרי שנולד להורים מצרים, חייב לא לשאת אזרחות אחרת, חייב להיות בעל זכות אזרחית ופוליטית, לא יכול להיות נשוי ללא מצרי", ולא להיות צעיר מגיל 40 גרגוריאני שנים.
משאל עם חוקתי נערך במצרים בין ה-20 ל-22 באפריל 2019, כאשר ההצבעה בחו"ל נערכה בין ה-19 ל-21 באפריל. השינויים המוצעים אפשרו לנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי להישאר בשלטון עד 2030; לפי הנוסח הקודם של החוקה, הוא היה מנוע מלהתמודד בבחירות הבאות, שאמורות להתקיים ב-2022. השינויים אושרו על ידי 88.83% מהמצביעים שהצביעו, עם אחוז הצבעה של 44%.
סעיף 146 מכריז על הנשיא להיות המפקד העליון של הכוחות המזוינים. עם זאת, כדי להכריז מלחמה או לשלוח כוחות מזוינים אל מחוץ לשטח המדינה, על הנשיא להתייעץ עם מועצת ההגנה הלאומית ולקבל את אישור רוב חברי הפרלמנט.
הרשות השופטת – בית המשפט החוקתי העליון הוא הסמכות השיפוטית העליונה. היא לבדה לוקחת על עצמה את הפיקוח השיפוטי לגבי חוקתיות החוקים והתקנות ומתחייבת לפרש את הטקסטים החקיקתיים באופן הקבוע בחוק. כמו כן, בית המשפט מוסמך ליישב סכסוכי כשירות בין הערכאות השיפוטיות והמנהליות.
פוליטיקה > עיר בירה – בירת מצרים החדשה

בירת מצרים החדשה או בשמה הבירה האדמיניסטרטיבית מתוכננת להיות בירתה החדשה של מצרים ונמצאת בבנייה מאז 2015. עיר הבירה נחשבת לאחד הפרויקטים לפיתוח כלכלי, והיא חלק מיוזמה גדולה יותר בשם Egypt Vision 2030.
לבירה החדשה של מצרים טרם ניתן שם. באתר הבירה החדשה יצאה לדרך תחרות לבחירת שם ולוגו חדשים לעיר. חבר מושבעים של מומחים הוקם כדי להעריך את ההצעות שהוגשו לרשימה ולקבוע את הטוב ביותר מבין כל ההצעות. טרם הודיעו ממשלת מצרים על תוצאות רשמיות. באוקטובר 2021, שר התחבורה כאמל אל-וזיר ציין כי העיר עשויה להיקרא מצרים.
העיר החדשה אמורה להיות ממוקמת 45 ק"מ (28 מייל) מזרחית לקהיר ומחוץ לכביש הטבעת השני של קהיר רבתי, באזור לא מפותח ברובו באמצע הדרך לעיר הנמל סואץ. על פי התוכניות, העיר תהפוך לבירה המנהלית והפיננסית החדשה של מצרים, ותאכלס את משרדי הממשלה והמשרדים העיקריים ושגרירויות זרות.
על שטח כולל של 700 קמ"ר (270 מ"ר), היא תמנה 6.5 מיליון תושבים, אם כי ההערכה היא שהמספר עשוי לעלות לשבעה מיליון.
רשמית, סיבה מרכזית לביצוע הפרויקט הייתה להקל על העומס בקהיר, שהיא כבר אחת הערים הצפופות בעולם, כאשר אוכלוסיית קהיר רבתי צפויה להכפיל את עצמה בעשורים הקרובים. בקהיר יש אוכלוסיית מטרו של כמעט 20 מיליון. יש גם שלב אימונים לקראת גביע העולם בקליעה בבירה המנהלית.
פוליטיקה > יחסי חוץ

מצרים חברה בליגה הערבית אותה ייסדה בשנת 1945, ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, ובחלקים נרחבים של המאה ה-20 טיפחה מעגלים דיפלומטיים של פאן-ערביות, אולם בעשור השני של המאה ה-21 משתנה מדיניות החוץ שלה כך שתתאים לבריתות מקומיות המושפעות מהשינויים הגאו-פוליטיים בקרבת מצרים.
עם התחזקות איראן וטורקיה ככוח מקומי עולה בראשית המאה, נכנסה מצרים מצד אחד לברית אנטי-איראנית בשיתוף פעולה עם ערב הסעודית, ובאופן חלקי גם עם ישראל, ומצד שני לברית סביב מזרח הים התיכון, בה משתפת פעולה עם קפריסין ויוון – ובאופן חלקי גם עם ישראל – כנגד התוקפות הטורקית סביב הטריטוריות הימיות במזרח הים התיכון.
הברית המזרח ים-תיכונית מקדמת אינטרסים משותפים של ארבע המדינות בתחומי האנרגיה, התיירות, הסחר והתשתיות. מצרים משתפת פעולה עם מדינות אלו, ובראשן יוון, גם בתיאום צבאי וכן במניעת הגעתם של פליטים לאירופה דרך הים התיכון.
מדרום נמצאת מצרים במחלוקת עם מספר מדינות אפריקאיות סביב ניצול המים של הנילוס. ב-14 במאי 2010 חתמו אתיופיה, טנזניה, אוגנדה, קניה, קונגו, רואנדה ובורונדי על הסכם חדש באוגנדה בעניין חלוקת מי נהר הנילוס, וזאת חרף התנגדותן של מצרים וסודאן, שהן הצרכניות העיקריות של מימיו.
פוליטיקה > יחסי חוץ > מצרים וארצות הברית

היחסים בין ארצות הברית ומצרים ידעו עליות ומורדות במהלך מאה השנים האחרונות, אך נכון להיום היחסים הם אסטרטגיים ואיתנים. למצרים שגרירות בוושינגטון ולארצות הברית שגרירות בקהיר.
בעבר נאלצה ארצות הברית לבוא במגעים מינימליים עם מצרים כאשר זו נשלטה על ידי בריטניה (1882–1945). בתקופת כהונתו של הנשיא גמאל עבד אל-נאצר (1952–1970) במצרים התערערו יחסי המדינות עוד יותר כאשר זה קומם עליו בארצות הברית את הממשל על ידי מדיניותו הפרו-סובייטית והרטוריקה האנטי-ישראלית. עם זאת ארצות הברית סייעה לשמור אותו בשלטון, בין היתר על ידי אילוץ הממלכה המאוחדת וצרפת להפסיק לאלתר את הפלישה שלהם לסיני בשנת 1956. היחסים התחממו בימי אנואר סאדאת (1970–1981) מאז ועד היום תומכת ארצות הברית במצרים צבאית וכלכלית, למרות חיכוכים. ארצות הברית מעניקה סיוע צבאי ואזרחי למצרים, השני בגודלו רק לישראל. בשנת 1989 קיבלה מצרים מעמד של בעלת ברית עיקרית של ארצות הברית שאינה חברה בנאט"ו, יחד עם ישראל ומדינות נוספות. הפיכה הצבאית במצרים והדחתו של הנשיא מוחמד מורסי ביולי 2013, העכירו שוב את היחסים בין שתי המדינות. יום לאחר ההפיכה אמר נשיא ארצות הברית, אובמה שהוא "מודאג מאד" מההפיכה הצבאית, וכי הוא הנחה את הגורמים הרלוונטיים לבחון את השלכות האירועים מבחינת החוק האמריקני בכל הנוגע להמשך הסיוע מצד ארצות הברית לממשלה במצרים.
בהמשך גינה ממשל אובמה את הסנקציות והאלימות שהפעילה מצרים כלפי ארגון האחים המוסלמים ותומכיו, וביטל תרגיל צבאי משותף "כוכב זוהר". הפנטגון עצר מסירת ארבעה מטוסי קרב מדגם F-16 ועשרה מטוסי אפאצ'י מדגם AH-64 אל הכוחות המזוינים המצריים. מיד לאחר מכן הודיע הבית הלבן על השעיה חלקית של הסיוע הצבאי למצרים, והתנה את חידושו ב"התקדמות אמינה לעבר כינון ממשלה אזרחית אשר תיבחר בבחירות דמוקרטיות חופשיות והוגנות".
עם זאת, ביחס לתגובותיהם הנחרצות של מדינות העולם כנגד האירוע, אותו הגדירו מתחילה כהפיכה צבאית לכל דבר, התייחסות ארצות הברית לאירועים הייתה הססנית ומתונה, ובהודעות הממשל נשמרה זהירות כלפי האירועים, בייחוד בנוגע להגדרתם. לאורך כל התקופה נמנעה ארצות הברית מלעסוק בשאלה אם התרחשה במצרים הפיכה צבאית והסתפקה בהודעות גינוי רפויות. ביולי 2013 הודיע תת-מזכיר מחלקת המדינה לקונגרס כי ארצות הברית לא תכריז בפירוש על המצב כהפיכה צבאית. לדברי הבכיר "החוק לא קובע כי יש חובה לקבוע אם התקיימה הפיכה, וזה לא מתאים לאינטרס הלאומי שלנו לעשות קביעה כזו". כחודש לאחר מכן התבטא שר החוץ ג'ון קרי שהצבא לא השתלט על המדינה אלא בסך הכל "שיקם את הדמוקרטיה".
בשנת 2016 הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על רצונו "להילחם" בדיכוי שהשלטון המצרי מקיים לתפיסתו: ”הבה נילחם כדי להבטיח כי אלה הקרויים בעלי בריתנו במזרח התיכון, הסעודים והמצרים, יפסיקו את דיכוי בני עמם, את דיכוי מתנגדיהם, ואת סובלנותם כלפי שחיתות ואי-שוויון”.
לעומת זאת בשנת 2017 נשיא ארצות הברית שנבחר לאחר מכן, דונלד טראמפ, ראה כמטרה עליונה שיתוף פעולה עם המשטר המצרי במאבק מול האסלאם הרדיקלי: ”עידן בניית האומות יבוא אל סופו. גישתנו העכשווית, שצריכה להיות מוסכמת על שתי המפלגות, על בעלי בריתנו מעבר לים ועל ידידינו במזרח התיכון, חייבת להיות עצירת ההתפשטות של האסלאם הרדיקלי. אנו נעבוד שכם אל שכם עם שכנינו במזרח התיכון כולל… א-סיסי נשיא מצרים.