stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עתי"ם
סגירתה

עתי"ם כשלה בלהתאים את שירותיה לעידן האינטרנט ולשינויים שהתחוללו בשוק התקשורת המקומית. במשך שנים לפני סגירתה החלה לקרטע בפעילותה, בין היתר בשל סגירת כלי תקשורת. היו שטענו כי לבעלי הסוכנות, קרי חברות התקשורת הישראליות, היה אינטרס לא לקדם את הסוכנות ולהחלישה, כיוון שהיא בעצם פעלה כמתחרה שלהם. הן רשות השידור והן גלי צה"ל חדלו מלהשתמש בשירותי הסוכנות עקב בעיות תקציב.
בנובמבר 2003 בעקבות חובות של שני מיליון שקל (מתוכם חוב של כ-550 אלף שקל לעובדי החברה שלא קיבלו את מלוא המשכורת שלהם וחוב של כ-750 אלף שקל לסוכנות הידיעות הצרפתית), הוחלט על סגירת החברה בדירקטוריון אשר ייצג את בעלי הסוכנות, "ידיעות אחרונות", "מעריב", "הארץ", "הצופה" והסוכנות הועברה בהחלטת בית המשפט לידי מפרק זמני, עו"ד רונן ברק. מיד אחר כך "ידיעות אחרונות" ו"מעריב" החליטו לא להמשיך בהתקשרות עם עתי"ם, והמפרק הגיש תביעה נגדם על הפרת חוזה. סגירתה נמנעה בעקבות רכישתה בידי צביקה גנות ושאול גולן, בעלי חברת אטלס להפצת עיתונים, תמורת 300 אלף שקל. גולן וגנות התחייבו להפעיל את הסוכנות ולהמשיך להעסיק את העובדים הוותיקים בה. הם מינו את ענת שיחור-אהרונסון, כתבת לעניינים מדיניים ומשפט בסוכנות למנהלתה. בעקבות הרכישה ניסתה החברה להתרחב לתחומים נוספים, וגויסו עובדים חדשים, בהם רפיק חלבי כעורך חדשות, ושודרג אתר האינטרנט של החברה, ואף החלו לתבוע אתרי אינטרנט שהשתמשו בכתבות של הסוכנות ללא רשות. ב-2004 החלה להפיץ ידיעות בשפה האנגלית, באמצעות החברה האמריקאית Federal News Service.
למרות המאמץ לחדש את ימיה, לא הצליחה החברה בבעלות החדשה להתרומם. עובדי החברה לא קיבלו את משכורותיהם בזמן, והם החלו להתאגד כדי לנסות להעביר את בעלות החברה לידיהם ולמצוא משקיע חדש, כדי להמשיך ולהפעיל את החברה. בדצמבר 2006 הפסיקה החברה את פעילותה ו-15 העובדים קיבלו מכתבי פיטורים. חלק מהעובדים המפוטרים הקימו סוכנות ידיעות חדשות בשם "יומא" ביחד עם איש העסקים יובל בן נון, וגויסו אליה כ-15 עיתונאים, אולם החברה הצליחה לגייס רק שני לקוחות מרכזיים, פורטל MSN וערוץ העברית של משרד הקליטה, וכעבור מספר חודשים הפסיקה גם היא לפעול.
ב-2010 הוקמה סוכנות הידיעות תצפית, הפעילה עד היום.
הערות שוליים

1 2  רבע מיליון מילים ליום מעבירה סוכנות עתי"ם למערכות העתונים, למרחב, 9 בפברואר 1971
↑  אבי כצמן, מת חיים בלצן - זקן העיתונאים בישראל, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2002
1 2 3 4 5  רפל בנקלר, מה רצה סוכן הידיעות הסובייטי?, על המשמר, 12 בפברואר 1971
↑  הידיעה הראשונה של סוכנות "עתים", על המשמר, 12 בפברואר 1971
↑  הפצת שירותי רויטר בידי עתי"ם, הארץ, 22 בנובמבר 1951
↑  הסכם סי"ץ–עתי"ם, דבר, 9 בינואר 1959.
↑  הפצת "יונייטד פרס" לידי עתי"ם, דבר, 1 בספטמבר 1969
↑  רשת <<טיקרים>>, הארץ, 24 בינואר 1957
↑  טל לוי ולין, 31.3.1946 נחנך "הטלפרינטר העברי הראשון", באתר הארץ, 31 במרץ 2010
↑  טלפרינטר עברי ראשון במערכת "הארץ", דבר, 1 באפריל 1946
↑  עשור לקיום סוכנות עתי"ם, דבר, 11 בינואר 1961
↑  סוכנות עתי"ם תפתח סניף בחיפה, קול העם, 12 בפברואר 1963
↑  אורלי נוי, מסמכים חושפים: משרד החוץ מימן את סוכנות הידיעות עתי"ם, באתר "שיחה מקומית", 1 במרץ 2017
↑  קבלת פנים ליובל ה-20 של סוכנות עתי"ם, דבר, 12 בפברואר 1971
↑  תנחום גורביץ' מונה למנכ"ל סוכנות הידיעות עתי"ם, באתר הארץ, 18 בפברואר 2003
↑  ספיר פרץ, ‏"בעלי המניות טירפדו אותנו", באתר גלובס, 24 בנובמבר 2003
↑  ענת באלינט, סוכנות הידיעות עתי"ם נסגרה בשל חובות, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2003
דליה טל, ‏עובדי סוכנות עתי"ם הגישו בקשת פירוק: "ההנהלה סגרה את המערכת", באתר גלובס, 12 בנובמבר 2003
↑  יצחק דנון, ‏ביהמ"ש סירב לחייב את "ידיעות אחרונות" ו"מעריב" להמשיך בהתקשרות עם עתי"ם, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2003
↑  יצחק דנון, ‏ביהמ"ש המחוזי אישר למפרק עתי"ם לתבוע את "מעריב" ו"ידיעות אחרונות", באתר גלובס, 8 בדצמבר 2003
↑  ענת באלינט, סוכנות הידיעות עתי"ם נמכרה לחברת אטלס ותמשיך לפעול, באתר הארץ, 21 בינואר 2004
↑  ענת באלינט, רפיק חלבי עוזב את עתי"ם, באתר הארץ, 3 במאי 2005
↑  ענת רואה, עתי"ם מבקשת לתבוע אתרים על פרסום ידיעות ללא תשלום, באתר הארץ, 29 ביוני 2005
כתב גלובס, ‏סוכנות עתי"ם תובעת 5 מיליון שקל מעיתוני ישראל, באתר גלובס, 31 באוגוסט 2005
↑  יעל גאוני, ‏סוכנות הידיעות עתי"ם נסגרה; העובדים נותרו ללא משכורות, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570087305171 
לוגו הסוכנות באנגלית
דיאלוג עם הזמן

מנהרת השאלות
דיאלוג עם הזמן הוא שם תערוכה בנושא זקנה המודרכת על ידי מבוגרים - 'צעירים ברוחם'. מטרת התערוכה היא העלאת המודעות וההבנה לגבי חיי המבוגרים. מלבד התערוכה דיאלוג עם הזמן, בדומה ל"דיאלוג בחשכה" העוסק בעוורים, ו"הזמנה לשקט" העוסק בלקות שמיעה, הוא גם עסק חברתי היוצר מקומות עבודה עבור עשרות אנשים מבוגרים בארץ. התערוכה קיימת במוזיאון הילדים בעיר חולון.
במהלך התערוכה מוביל מדריך מבוגר (70 פלוס) קבוצה קטנה (בדרך כלל עד 12 איש) של מבקרים דרך מתחם הבנוי ממספר חדרים, כשכל חדר מלמד רעיון אחר: מנהרת שאלות, החדר הצהוב, מועדון הזקנה, זקנה יפה, גילנות, טריוויה, חדר הדמויות והסלון בו המבקרים והמדריך יושבים יחד סביב שולחן עגול מנתחים את הביקור ומסיקים מסקנות. משך הסיור כשעה וארבעים דקות.
גלריית תמונות

בניין "דיאלוג עם הזמן"
צילום לפני הכניסה לתערוכה
בחירת זיקנה יפה
מפגש הורים ילדים ונכדים
פנחס נוי (פסיכואנליטיקאי)

פנחס נוי בכנס בלוון, בלגיה, 2008
פנחס נוי (16 ביוני 1930 — 12 בספטמבר 2014) היה פסיכיאטר ישראלי, חבר ומנחה בחברה הישראלית והבינלאומית לפסיכואנליזה, פרופסור באוניברסיטה העברית בה לימד למעלה מ-35 שנה. פרסם שלושה ספרים וכ-60 עבודות בתחומי הפסיכואנליזה של האמנות והיצירתיות, תהליכי החשיבה הראשוניים וביטוייהם, הפסיכודינמיקה של המוזיקה, תהליכי תחזוקת ה"עצמי", והתפיסה הרב-מודלית.
תולדות חיים

פנחס נוי נולד בעיר ברסלאו בגרמניה (כיום ורוצלב בפולין) בשנת 1930, והיה בן יחיד. האב היה סוחר יינות והאם הייתה אחות. מגיל 7 עד גיל 9 חי בפנימייה יהודית בעיירה קאפוט, בעוד אמו למדה בבית הספר לאחיות בבית החולים היהודי בברלין. בליל הבדולח גורש ביחד עם כל ילדי הפנימיה, ועבר לחיות עם אמו בברלין. ביולי 1939 עלה ארצה במסגרת עליית הנוער, והתקבל בבית קרובי משפחתו (דודים ודודות) בתל אביב. חודשיים לאחר עלייתו פרצה מלחמת העולם השנייה; האב נספה בשואה באושוויץ והאם, אשר ניסתה להשלים הסמכתה כאחות בברלין, נשארה שם ונספתה מאוחר יותר. לנוי עצמו נודע על גורל הוריו רק שנים מאוחר יותר.
נוי למד בבית ספר היסודי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב, ובגיל 13 עבר לפנימיה בבית ספר חקלאי בקיבוץ גבעת השלושה. לימודיו התיכוניים נקטעו ב-1948 בשל פרוץ מלחמת העצמאות. הוא היה חבר בפלמ"ח ושירת בזמן המלחמה. עם סיום המלחמה הצטרף למייסדי קיבוץ ארז, הסמוך לרצועת עזה.
בשנים 1950–1956 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים במחזור הראשון, 1958. לאחר מכן התמחה בתחום הפסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה, ובמקביל החל להשתלם במכון הישראלי לפסיכואנליזה בירושלים. ב-1962 מונה למנהל המרפאה הפסיכיאטרית בהדסה, והמשיך בתפקיד זה עד 1968.
בשנים 1967–1968 נסע ללימודי המשך פוסט-דוקטורט בניו יורק, במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים איינשטיין, ובמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק. בתקופה זו החל לפרסם עבודות בחקר הפסיכואנליזה של התהליכים הראשוניים. כן החל לפתח תאוריה על הפסיכודינמיקה של המוזיקה ועל הכישרון האמנותי.
עם חזרתו ארצה החל להרצות במחלקות שונות של האוניברסיטה העברית - חינוך, רפואה, עבודה סוציאלית ופסיכולוגיה, כמרצה מן החוץ בפסיכיאטריה ובפסיכואנליזה. כמו כן פתח קליניקה פרטית, בה עסק בפסיכואנליזה ובפסיכותרפיה. ב-1972 הוסמך כמנחה במכון לפסיכואנליזה. בנוסף להדרכה אישית של משתלמים במכון לפסיכואנליזה, המשיך לפרסם עבודות בעיתונות המקצועית בארץ ובעולם. ב-1976 מונה כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית. בשנים 1976 - 1997 המשיך להרצות באוניברסיטה העברית וכן במחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע והמשיך בפרסומים מדעיים (מעל 60 מאמרים).
נוי כתב את הערך "פסיכואנליזה" באנציקלופדיה העברית. ב-1989–1991 כיהן כיו"ר ועדת ההוראה במכון הפסיכואנליטי. ב-1997 פרש מן ההוראה בשל בעיות בריאות, אך המשיך בעבודתו הטיפולית בקליניקה הפרטית ובכתיבת עבודות מדעיות.
ב-1999 יצא לאור ספרו "הפסיכואנליזה של האמנות והיצירתיות"; הספר תורגם גם לאנגלית, אך הוא לא טיפל בפרסומו. ב-2006 יצא ספרו "הפסיכואנליזה אחרי פרויד", וב-2009 יצא ספרו "פרויד והפסיכואנליזה".
באוקטובר 2009 נפגע באירוע מוחי, הפסיק את עבודתו הטיפולית, ועבודתו המדעית הצטמצמה. ב-2010 פורסמה עבודתו החשובה "Where do Melodies Come From". ב-2013 פורסמה עבודתו האחרונה, "Art and Emotion".
נוי נפטר בספטמבר 2014, ונקבר בהר המנוחות.
תולדות חיים > משפחתו

ב-1956 נשא לאישה את חנה ליכטנר, תלמידת בית הספר לאחיות בתל השומר. נולדו להם שתי בנות. המשפחה חיה בירושלים בשכונת בית הכרם. ב-1988 נפטרה חנה ממחלת הסרטן.
ב-1990 נישא שנית, לדורית שרב, פסיכולוגית קלינית ואם לבת ובן. בני הזוג היו סבים לאחד עשר נכדים.
תחומי מחקר ופרסומים > הפסיכודינמיקה של המוזיקה

נוי שילב בין הידע שלו בפסיכואנליזה על אסכולותיה השונות ובמוזיקה (בעיקר מוזיקה קלאסית), וכתב על כך מספר עבודות בתחום המוזיקה והביטוי הרגשי, הכוללות גם הדגמות מחיי יום יום. נוי בחן בעבודותיו את השפעת המוזיקה על המערכת הרגשית של האדם. הוא הניח שמקורה של המוזיקה והשפעתה הבלתי אמצעית נובעים מן התקופה הטרום-מילולית של האדם – תקופה בה התקשורת בין התינוק לבין סביבתו אינה יכולה עדיין להתנהל באמצעות הדיבור, ולכן הצלילים מהווים מקור חשוב לתקשורת. בהמשך ביסס נוי את השפעתה של המוזיקה על פנייתה אל העולם של "התהליכים הראשוניים" – התהליכים שמאפיינים את העולם הבלתי מודע של האדם (המופיע בין השאר בחלומות). נוי עסק באופן בו המוזיקה מאפשרת לאדם להכיר ברגשות שהמלחין מבקש להביע בפניו, ובנוסף מעוררת בו רגשות גם אם אינם תואמים את הרגשות שהמלחין חש כאשר כתב את יצירתו או הרגשות שרצה להביע בפני המאזין.
נוי הבחין בשלוש דרכים שמלחינים משתמשים בהן כדי ליצור במאזינים היענות רגשית:
הדרך הנרטיבית - המלחין מבקש לספר למאזין סיפור – מצב בו המלה המדוברת או המושרת היא הכלי העיקרי.
הדרך הישירה - המלחין מבקש באמצעות הצלילים להביע ישירות רגש כמו עצבות או שמחה, וזאת מתוך הנחה שיש תגובות אוניברסליות למבנה וצורה של לחן.
הדרך העקיפה - זו גם הדרך המשמעותית יותר, בה אין עוד שאלה מה המוזיקה עושה לאדם אלא מה האדם עושה למוזיקה. ככל שהמאזין נדרש להיות יותר אקטיבי בהאזנה למוזיקה, כן היצירה, לדעת נוי, איכותית יותר. נוי מדגים באמצעות סימפוניה של צ'ייקובסקי, שמתחילה בנעימה שקל להתחבר אליה ולזהותה, אבל בהמשך היצירה סיפוקו של המאזין מתקבל על ידי פעילות אקטיבית שלו לעקוב אחר התפתחות הנעימה, הטרנספורמציות שהיא עוברת, התזמורים השונים ועוד.
ככל שיצירה אמנותית מעוררת פעילות אקטיבית מצד המאזין או הצופה, האדם מפעיל לא רק תפקודים קוגניטיביים (תהליכים משניים) אלא גם תהליכים ראשוניים, כלומר האדם מפעיל אזורים במוח שהם רדומים כל עוד הוא עוסק רק בפעילות קוגניטיבית. בנוסף, ההנאה מן ההאזנה למוזיקה הולכת וגדלה ככל שהמוזיקה מצליחה להפעיל תפקודים שנותנים לאדם תחושה של עצמי בעל ערך. ככל שהמאזין מצליח למצוא את התפתחות קו היצירה, את התפתחות ושינוי הקווים המלודיים וכו', הרי שהמאזין מרגיש את עצמו כמוקד של עשייה, כמוקד של התרחשות שמקנה לעצמיותו משמעות ואף כוח.
מבחר מעבודותיו

Metapsychology as a Multimodal System
Insight and Creativity
Cognitive Dvelopment
A Revision of the Psychoanalytic theory of Affect
The Three Components or Empathy
أ(How music convey emotion (1991
Art and Emotion (2013)
Where do melodies come from?
My Way to Psychoanalysis
ספריו

הפסיכואנליזה של האמנות והיצירתיות, הוצאת מודן, 1999
הפסיכואנליזה אחרי פרויד, הוצאת מודן, 2006
פרויד והפסיכואנליזה, הוצאת מודן, 2009
הערות שוליים

↑  בית-חולים איינשטיין
↑  Revision of the primary process
↑  Development of Musical Ability
↑  A Theory of Art and Aesthetic Experience
↑  "פסיכואנליזה", האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ז, עמוד 961-963
↑  Where do Melodies Come From
↑  Art and Emotion
↑  (1)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287780605171  LCCN: n99266133  VIAF: 12620814   WorldCat (עם VIAF): 12620814
ג'יין אייר (סדרה, 2006)

| --- | --- |

 מבוסס על:  ג'יין אייר מאת שרלוט ברונטה
 בימוי:  סוזנה ווייט 
 תסריט:  סנדי ולש 
 עריכה:  ג'ייסון קרסוקי
 שחקנים ראשיים:  רות וילסון טובי סטיבנס קוזימה ליטלווד
 מוזיקה:  רוברט ליין
 צילום:  מייק איליי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  BBC One 
 חברה מפיצה:  BBC One
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בדצמבר 2006
 משך הקרנה:  240 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית צרפתית
 סוגה:  סדרת דרמה, סדרה המבוססת על ספר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) היא מיני סדרה טלוויזיונית עיבוד לרומן באותו שם מאת שרלוט ברונטה. הסיפור, שזכה למספר רב של עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה, מגולל את קורות חייה של ג'יין אייר, יתומה באנגליה של אמצע המאה ה-19. הסדרה בת ארבעת הפרקים שודרה בבריטניה בערוץ BBC One.
הסדרה נחשבת לעיבוד מוצלח של הרומן, והיא זכתה לשבחי המבקרים וכן זכתה בפרסים ומועמדויות לפרסים.
תקציר עלילה

ג'יין אייר (ג'ורג'י הנלי) היא ילדה הגדלה אצל דודתה, גברת ריד (טרה פיצג'רלד) כקרובת משפחה ענייה. כאישה צעירה ג'יין (רות וילסון) מועסקת על ידי סוכנת הבית של תורנפילד הול כאומנת לילדה אדל (קוזימה ליטלווד). בעל האחוזה הוא מר רוצ'סטר (טובי סטיבנס) והוא מחזר אחרי בלאנש אינגרם היפה (כריסטינה קול).
תקציר עלילה > פרק ראשון

אחרי מותו של מר ריד, דודה של ג'יין, היא נשארת בחסותה של דודתה האדישה והאכזרית. גם בני הדודים מתעללים בג'יין והיא אינה מרגישה בבית בגייטסהד הול. ג'יין מואשמת שיש בה "דם רע" וגברת ריד שולחת את ג'יין לפנימיית לווד. כמו גייטסהד, לווד הוא מוסד קר. חברתה היחידה של גיין מתה, והיא נשארת שוב לבד. בשאיפה להיות עצמאית, ג'יין מתכוונת לעבוד כאומנת.
בגיל 18 היא עוזבת את לווד ומקבלת משרה כאומנת לילדה ב"תורנפילד הול". מתברר שהילדה, אדל, נולדה בצרפת והיא בת חסותו של אדון האחוזה, אדוארד רוצ'סטר. עוד נודע לג'יין שבעל האחוזה נמצא בביתו לעיתים רחוקות. באחד הימים כשהיא בדרכה לתורנפילד הול, ג'יין פוגשת את רוצ'סטר.
לילה אחד, ג'יין מתעוררת ושומעת קולות מחדרו של רוצ'סטר. היא ניגשת לשם ורואה שחדרו עולה באש והוא בסכנת חיים.
תקציר עלילה > פרק שני

אחרי שג'יין מצילה את רוצ'סטר, היא מתחילה לתהות מי גרם לשריפה ומה הם הקולות המוזרים שנשמעים מכיוון המגדל הצפוני. רוצ'סטר לא עונה לשאלותיה, ובבוקר עוזב את האחוזה. אחרי זמן מה הוא חוזר ואיתו חבורה של מכרים וביניהם בלאנש אינגרם ואמה ליידי אינגרם.
אורח בלתי צפוי נוסף מגיע לרוצ'סטר ואינו מתקבל בברכה. אורח זה, מייסון שמו, נפצע באורח קשה באותו לילה. בעוד רוצ'סטר מביא את הרופא, הוא משאיר את ג'יין להשגיח על מייסון במגדל הצפוני. שוב ג'יין שומעת את הקולות המוזרים, וכשהיא מטפלת במייסון היא נחרדת לשמוע רעשים מצדה השני של הדלת.
תקציר עלילה > פרק שלישי

אל תורנפילד הול מגיעה בסי, המשרתת מגייטס הד. היא מספרת לג'יין שדודתה חולה ושהיא מבקשת לראות את ג'יין לפני מותה. כשנדמה שהדודה אינה מזהה אותה, ג'יין שואלת אותה מדוע היא כל כך שנאה את אחייניתה. גברת ריד עונה שהסיבה לכך היא שבעלה אהב את ג'יין יותר מאשר את ילדיו שלו, ואפילו בקש לראותה על ערש דווי. עוד נודע לג'יין מפי גברת על דוד נוסף שלה. דוד זה, אח של אביה, ביקש לטפל בה עוד בהיותה ילדה. אך גברת ריד הודיעה לו שג'יין מתה. למרות זאת ג'יין סולחת לדודתה.
כשהיא נמצאת הרחק מתורנפילד הול, ג'יין מבינה שתורנפילד הוא הבית שמעולם לא היה לה. עם זאת, היא מוטרדת מהשמועות על נישואיו הקרבים של מר רוצ'סטר לבלאנש אינגרם. היא חוששת שתאלץ לעזוב את תורנפילד, המקום האהוב עליה.
רוצ'סטר מנסה לברר מה הם רגשותיה של ג'יין כלפיו, והוא מתגרה בה בלי הרף. לבסוף היא מתוודה על אהבתה לרוצ'סטר עצמו בנוסף לאהבתה לתורנפילד. רוצ'סטר מצהיר גם הוא על אהבתו לג'יין ומציע לה נישואים, והיא מסכימה להינשא לו.
יומיים לפני החתונה ג'יין מגלה שהשמלה שלה נהרסה. רוצ'סטר מייחס לחלום את צל האישה שהיא ראתה בחדרה בלילה. ביום החתונה מתבררת האמת כולה. אשתו של רוצ'סטר, ברתה, מתגוררת במגדל הצפוני. הטירוף שלה עובר בתורשה במשפחתה, והיא נכלאה כדי שלא תסכן את עצמה ואת האחרים. מייסון, שהוא אחיה של ברתה, מגיע ברגע האחרון לכנסייה ומונע את עריכת טקס הנישואים. רוצ'סטר מתעקש על כך שהוא עדיין אוהב את ג'יין ומציע לה שיחיו ביחד "כאח ואחות". בכל זאת ג'יין עוזבת בלילה את ת'ורנפילד.
תקציר עלילה > פרק רביעי

ג'יין נשארת חסרת כל וללא תקווה. היא נשכבת על האדמה ומצפה למותה. הכומר סט. ג'ון ריברס מוצא אותה, מביא אותה לביתו והוא ושתי אחיותיו מטפלים בה. נראה שג'יין אינה זוכרת דבר.
אחרי זמן מה סט. ג'ון ריברס מודיע לג'יין שהיא ירשה סכום כסף גדול מדוד שלה, וגם הוא מספר לה שהם קרובי משפחה. עוד היא מגלה שסט. ג'ון יודע על קורותיה כולל על ימיה בתורנפילד הול.
סט. ג'ון מציע נישואים לג'יין, אך היא לא מסכימה להינשא לו ולחיות איתו כמיסיונרים בחו"ל. היא שומעת את קולו של רוצ'סטר קורא לה, והיא מבינה שמקומה לצידו בת'ורנפילד. כשהיא חוזרת היא מגלה שמת'ורנפילד נותרו רק חורבות ורוצ'סטר חלוש ועיוור. נאמר לה שהבית נשרף, ורוצ'סטר נפגע כשניסה להציל את אשתו ברתה, אך היא נהרגה. רוצ'סטר מזהה את קולה של ג'יין והוא מאושר שהיא חזרה אליו. השניים מתחתנים, ובסצנת הסיום כל המשפחה מתאספת - רוצ'סטר, ג'יין, אדל, שתי האחיות ריברס, שני ילדים קטנים (ילדיהם של ג'יין ואדוארד), והכלב פיילוט - לציור פורטרט משפחתי. סט. ג'ון ריברס בהיותו במרחקים, מצויר בנפרד בצד התמונה.
תקציר עלילה > הבדלים בין הסדרה לרומן

על אף שהסדרה נאמנה ברובה למקור הספרותי, יש בתסריט שינויים אחדים. בסדרה החלק הראשון (בית הספר לווד) והחלק השלישי (סט. ג'ון) הם הרבה יותר קצרים מאשר ברומן. החלק האמצעי של הרומן מפותח יותר, אך גם כאן סצנות אחדות בעלילה שונו והועברו לזמן או מקום אחר. הבריחה של ג'יין מתורנפילד מוצגת כרצף פלאשבק קצר של דקות אחדות. סצנות אחדות נוספו לתסריט המדגישות את התשוקה שבאופיים של ג'יין ושל רוצ'סטר. שוני נוסף הוא בהופעת האישה הצועניה בת'ורנפילד, בעוד שבספר זהו רוצ'סטר עצמו המחופש לצועניה, בסדרה הוא שוכר אישה למלא את התפקיד. רוצ'סטר משתמש גם בלוח סיאנס בסצנה שנכתבה במיוחד לתסריט.
צוות השחקנים

רות וילסון – ג'יין אייר
טובי סטיבנס – אדוארד פיירפקס רוצ'סטר
לוריין אשבורן – גברת פיירפקס
פם פריס – גרייס פול
נד אייריש – ג'ורג'
קוזימה ליטלווד – אדל
איידן מקארדל – ג'ון אשטון
טרה פיצג'רלד – גברת ריד
אלזה מוליין – סופי
רבקה סטייטון – בסי
אנדרו באקן – סט. ג'ון ריברס
אנאבל סקולי – דיאנה ריברס
אמה לונדס – מרי ריברס
ארתור קוקס – קולונל דנט
טים גודמן – סר ג'ורג' לין
דניאל פירי – ריצ'רד מייסון
פרנצ'סקה אניס – ליידי אינגרם
כריסטינה קול – בלאנש אינגרם
קלודיה קולטר – ברתה
בת'ני גיל – אלייזה ריד
ג'ורג'י הנלי – ג'יין אייר הילדה
קרה הורגן – אלייזה ריד
אליסה ארנה – ג'ורג'יאנה ריד
הסטר אודג'רס – הלן ברנס
איימי ובת' סטיל – התאומות דנט
שרלוט וסט-אורם – גברת דנט
לטי באטלר – ליאה
אן ריד – צוענייה
ריצ'רד מקייב – מר ברוקלהרסט
אמה לונדס – מרי ריברס
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | רות וילסון | מועמדות |
| 2007 | פרס באפט"א לטלוויזיה | איפור ועיצוב שיער | אן אולדם | זכייה |
| 2007 | פרס באפט"א לטלוויזיה | מוזיקה מקורית לטלוויזיה | רוב ליין | מועמדות |
| 2007 | פרס באפט"א לטלוויזיה | עיצוב והפקה | גרינוויל הורנר | מועמדות |
| 2007 | Broadcasting Press Guild | השחקנית הטובה ביותר | רות וילסון | מועמדות |
| 2007 | Broadcasting Press Guild | סדרת הדרמה הטובה ביותר | ג'יין אייר | מועמדות |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | עיצוב במיני סדרה או בסרט |  | זכייה |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | ליהוק במיני סדרה או בסרט | די קרלינג | מועמדות |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | צילום במיני סדרה או בסרט | מייק אליי | מועמדות |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | עיצוב תלבושות במיני סדרה או בסרט | אנדראה גאלר וסאלי קריס | זכייה |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | בימוי במיני סדרה או בסרט | סוזאנה וייט | מועמדות |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | עיצוב שיער במיני סדרה או בסרט | אן אולדהם, פיי דה ברמייקר | זכייה |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | עריכה במיני סדרה או בסרט | ג'ייסון קרסוקי | מועמדות |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | Outstanding Sound Mixing for a Miniseries or a Movie | ריצ'רד מנטון, סטיוארט היליקר | מועמדות |
| 2007 | פרסי האמי בפריים-טיים | תסריט במיני סדרה או בסרט | סנדי ולש | מועמדות |
| 2007 | פרס סטלייט | השחקן הטוב ביותר | טובי סטיבנס | מועמדות |
| 2007 | פרס סטלייט | השחקנית הטוב ביותר | רות וילסון | מועמדות |
| 2007 | פרס סטלייט | מיני סדרה או סרט טלוויזיה הטובים ביותר | ג'יין אייר | מועמדות |
| 2007 | פרס גילדת מעצבי התלבושות | מיני סדרה או סרט טלוויזיה הטובים ביותר | ג'יין אייר | מועמדות |
| 2007 | פרס גלובוס זהב | השחקנית הטוב ביותר | רות וילסון | מועמדות |
פקודה (מחשב)

צילום של שורת פקודה במחשב
במחשבים, פקודה היא הוראה למחשב לבצע פעולה מסוימת. למושג זה יש משמעויות אחדות, ספציפיות יותר.
פקודת מכונה

לבו של המחשב הוא המעבד, המבצע רצף של פקודות מכונה (instruction) הניתנות לו. פקודת מכונה היא רצף של סיביות, שהמעבד מבצע בהתאם להן פעולה מתאימה, בדרך כלל פעולה פשוטה ביותר. פקודות המכונה כוללות:
חישובים אריתמטיים במספרים שלמים (חיבור, חיסור, כפל, חילוק).
פעולות בינאריות לוגיות (AND, OR, NOT, XOR).
פעולות הסטת סיביות.
פעולות בקרת זרימה, המשנות את כתובתה של הפקודה הבאה שתתבצע.
העברת אינפורמציה לזיכרון ומהזיכרון.
פעולות מורכבות יותר, כגון הוצאת שורש, אינן מתבצעות באמצעות פקודת מכונה בודדת, אלא באמצעות אלגוריתם המורכב מפקודות מכונה רבות.
לפקודות המכונה מבנה פשוט למדי, הכולל את קוד הפקודה (האופרטור), ואת כתובת הנתונים שעליהם פועלת פקודה זו (האופרנדים).
אוסף כל פקודות המכונה של מעבד מסוים הוא סט הפקודות שלו. כתיבתן של פקודות מכונה נעשית באופן ישיר למדי באמצעות שפת סף, ובאופן עקיף באמצעות שפה עילית, שהמהדר מתרגם אותה לפקודות מכונה.
פקודה בשפת תכנות

שפת תכנות כוללת אוסף של פקודות (statements) שבאמצעותן נכתבת תוכנית בשפה זו. עוצמתן של פקודות בשפה עילית (מרבית שפות התכנות הן שפות עיליות, להבדיל משפת סף) גדולה במידה ניכרת מזו של פקודות המכונה, וכל פקודה בשפה עילית מתרגמת, באמצעות המהדר, לפקודה אחת או סדרה של פקודות בשפת מכונה.
פקודות בשפות תכנות מתחלקות למספר קטגוריות:
פקודת השמה, המשנות ערך של משתנה
פקודות הקשורות לבקרה הזרימה של התוכנית:
פקודת break – יציאה מלולאה
פקודת המשכה (continue) – דילוג אל סוף האיטרציה הנוכחית בלולאה
פקודת חזרה (return) – חזרה מפרוצדורה או פונקציה
פקודת "עבור" (goto)
קריאה לפרוצדורה (או פונקציה שטיפוס ההחזרה שלה הוא בעל ערך יחיד, כדוגמת void)
פקודות מורכבות – עשויות להכיל יותר מפקודה אחת, או בלוק של פקודות:
פקודת תנאי (if)
פקודת switch
פקודת לולאה – "כל עוד" (while), "בעבור" (for), repeat
פקודה מן המשתמש

מערכת הפעלה מקבלת מהמשתמש הוראות לביצוע פעולות שונות. גזור, העתק והדבק הן מהפעולות הנפוצות על ידי המשתמש הביתי במעבד תמלילים.
בממשק משתמש גרפי ניתנות הוראות אלה פעמים רבות באמצעות העכבר. בממשק שורת הפקודה (כדוגמת זה של מערכת ההפעלה DOS) ניתנות ההוראות באמצעות פקודות (command). פקודה בממשק זה מתממשת בשתי צורות:
הפעלת תוכנית הנכללת במערכת ההפעלה.
הפעלת שירות של מערכת הפעלה הנמצא בחלקה של מערכת ההפעלה השוכן דרך קבע בזיכרון המחשב.
דוגמאות לפקודות במערכת ההפעלה DOS:
COPY – העתקה של קובץ
DIR – הצגת רשימה של הקבצים בתיקיה מסוימת.
SORT – מיון של קובץ
CD – החלפה של התיקייה הפעילה.
פיקסי לוט

| --- | --- |

פיקסי לוט, 2014
 לידה:  12 בינואר 1991 (בת 34) לונדון, אנגליה
 שם לידה:  ויקטוריה לואיס לוט
 שם במה:  Pixie Lott 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון איטליה קונטי, Brentwood County High School 
 עיסוק:  זמרת, כותבת שירים
 סוגה:  פופ, סול, R&B
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  מרקורי רקורדס 
 www.pixielott.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטוריה לואיס לוט (באנגלית: Victoria Louise Lott; נולדה ב-12 בינואר 1991) הידועה בשם הבמה פיקסי לוט (Pixie Lott), היא זמרת פופ ושחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

לוט נולדה ברובע ברומלי שבלונדון לאב סוחר מניות ואם עקרת בית. בילדותה הושפעה בעיקר מלהקת טייק ד'את, הזמרת דיאנה רוס וזמרת ה-R&B מריה קארי. אמה נתנה לה את הכינוי "Pixie" (פיה) שהפך לשם הבמה שלה בהמשך. כילדה לוט שרה בכנסיות. בגיל ארבע השתתפה במקהלה והקליטה שיר עם רוג'ר ווטרס. כן השתתפה במחזמר "צ'יטי צ'יטי באנג באנג". היא זכתה במלגה בבית ספר לאמנויות התיאטרון, "איטליה קונטי". בגיל 14 לוט ראתה מודעה בעיתון שבה נכתב "מחפשים דיוות סול ופופ בגילאים 16-25", ומיהרה להרשם. כשנרשמה לאודישנים, שיקרה לוט ואמרה שהיא בת 16 וכך הכירה את מנהלה שהכיר לה הרבה אנשים בתעשיית המוזיקה. בין היתר בחן אותה מפיק המוזיקה ובעל חברת התקליטים אל איי ריד שהתלהב משירתה. לאחר מכן התחילה לוט לעבוד על אלבום הבכורה שלה וחתמה חוזה עם חברת Def Jam היוקרתית.
ב-6 ביוני 2009 יצא סינגל הבכורה של פיקסי לוט, "Mama Do". הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי ושהה בו במשך שבועיים ולמקום החמישי במצעד 100 הגדולים באירופה. ב-7 בספטמבר 2009 יצא הסינגל השני מאלבום הבכורה, "Boys And Girls", שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי ולמקום העשירי ב-100 הגדולים כלל אירופה.
ב-14 בספטמבר 2009 יצא אלבום הבכורה של לוט, "Turn It Up". האלבום הגיע למקום השישי במצעד הבריטי. האלבום הגיע למעמד פלטינה בבריטניה כשמכר שם יותר מ-350,000 עותקים. ב-23 בנובמבר יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "Cry Me Out" שזכה להצלחה פחותה מהסינגלים הקודמים, והגיע למקום ה-12 במצעד הפזמונים הבריטי.
ב-8 במרץ 2010 יצא הסינגל הרביעי מאלבום הבכורה של לוט, "Gravity". בקליפ לסינגל ישנן סצנות של לוט שרה על רצפה לבנה, רוקדת ברקע לבן ובין היתר נראית בפאה שחורה ברקע של עיגול אדום.
שני שירים נוספים של לוט, שלא מופיעים באלבומה אך הופיעו במצעד הבריטי, הם גרסת כיסוי לשיר של קינגס אוף ליאון "Use Somebody", שהגיע למקום 52 במצעד הבריטי, והשיר "I Got Soul" בו השתתפה לוט עם עוד 13 אמנים נודעים, והגיע למקום 10 במצעד הבריטי.
לוט הקליטה גרסה נוספת לשיר "Mama Do" עבור משחק המחשב סימס 3. בגרסה זו לוט שרה ב"סימליש", שפה בדיונית שמדוברת במשחק.
לוט זכתה בטקס פרסי MTV אירופה 2009 בפרס הזמרת הבריטית הטובה ביותר ובפרס "Best Push Artist".
בשנת 2016, שיחק לוט במחזה "ארוחת בוקר בטיפאני" המבוסס על הרומן באותו שם מאת טרומן קפוטה. במחזה, גילמה את הדמות הראשית של הולי גולייטלי; הוא רץ מחודש יוני עד ספטמבר בתיאטרון היימרקט בווסט אנד של לונדון.
בשנת 2017 החלת לשמש כמנטורית בתוכנית המציאות הבריטית "The Voice Kids", כאשר בשתי העונות הראשונות זכו המתמודדים - ג'ס פולי ודניאל דייוויס מהנבחרת שלה.