stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדי אברהמי
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב-יפו. בצעירותה, ועד לסיום בית הספר התיכון, הייתה פעילה בשבט "צבר" של תנועת "הצופים", כחניכה, מדריכה ורכזת הדרכה.
בין השנים 2004–2008 הייתה חברה ב"להקת צופי תל אביב", ובמסגרת הלהקה השתתפה בארבעה מחזות זמר בבימויו של המחזאי והבמאי ירון כפכפי, איתם הופיעה ברחבי הארץ והעולם: "החיים לדוגמה", "ילדים של החיים", "1976" ו"לא שולט בזה".
שירתה בצה"ל בין השנים 2008–2010 בבית הספר לתותחנים במחנה שבטה, כמדריכת תותחנים במדור נט"ר ומדור צפ"ה.
בשנת 2011 החלה בלימודי משחק בבית הספר למשחק ולתיאטרון בית צבי, אותם השלימה בשנת 2014. בשנים אלה הופיעה בתפקידים ראשיים בשמונה הצגות שונות במסגרת תיאטרון בית צבי ותיאטרון הספרייה.
במקביל ללימודי המשחק, החלה לעבוד על אלבום מוזיקלי ראשון, בהפקתם של תמיר קליסקי ואהרון קמיגרוב, ובשנת 2015 הוציאה סינגל ראשון מתוך אלבום בכורה, אולם כחודש לאחר מכן גנזה את האלבום כולו משיקולים אמנותיים.
בשנת 2015 השתתפה במחזמר "שיער" שעלה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של משה קפטן. בשנה זו עלתה גם עם מופע פסנתר ראשון בשם "המסע אל האמת" במסגרת פרויקט בית היוצר. התמודדה גם בעונה השלישית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2016" עם שירה של מירי מסיקה, "בקרקס הזה".
בשנת 2016 השתתפה בסרט "מעבר להרים ולגבעות" של הבמאי ערן קולירין.
בין השנים 2015–2018 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "קול אחד" – הצגת דרמה מוזיקלית בנושא הטרדות מיניות שזכתה בפרס אסיטז' ישראל לשנת 2018 להצגה הטובה ביותר לילדים ונוער. עוד השתתפה בתפקידים ראשיים בהצגת הדרמה "מחושמלים" בתיאטרון "ישראטרון", בהצגת הילדים "ספר הג'ונגל – המחזמר" בבימויו של חנוך רוזן בתיאטרון הספארי, בעיבוד המחודש של אופרת הרוק "מאמי" בבימויו של דניאל אפרת בתיאטרון תמונע ובתיאטרון הספרייה, וכן במופע האומנותי האינטראקטיבי "הטרנספורום" ובמופעים מוזיקליים נוספים.
במקביל לקריירת המשחק, המשיכה אברהמי לעבוד על סינגלים חדשים, ובמרץ 2018 יצא לאור הסינגל הראשון שלה שהפיק מוזיקלית אריאל טוכמן "היא שעמדה", המדבר על הזכות לבחור והזכות האנושית לקום ולעמוד באור, על אף הקשיים ותהפוכות החיים. הסינגל הופץ כשבועיים לפני חג הפסח בסימן "מעבדות לחירות רוחנית" וזכה להדים תקשורתיים רבים ולביקורות חיוביות. בחודש יוני של אותה שנה יצא הסינגל השני, "היי ברוך הבא" שזכה גם הוא לביקורות טובות.
בשנת 2019 הוציאה שני סינגלים נוספים – "תדבר", איתו הופיעה במצעד הגאווה בתל אביב באותה שנה, ובעקבותיו הוזמנה להופיע עם שיריה בפני הקהילה היהודית במועדון הצוזאמן בברלין, ו"מספיק לחשוב!".
בדצמבר 2020 יצא הסינגל החמישי שלה, "תגבירי", ובמאי 2021 הוציאה סינגל נוסף – "זה מתחיל בצעד", שהפיק המעבד המוזיקלי אריאל טוכמן ותוך זמן קצר לשיר הנושא של קרן החלומות על שם תמר אברמוביץ'.
ביוני 2021 העלתה את מופע הבכורה שלה ברחבי הארץ, ובדצמבר 2022 השיקה את אלבום הבכורה שלה "זה מתחיל בצעד".
ב-21 בפברואר 2024 אברהמי השיקה שיר חדש בשם "נשוב הביתה", אותו כתבה והלחינה. השיר הוא חלק מאלבום הבכורה שלה.
דיסקוגרפיה > אלבומים

| אלבום | פרטים |
| --- | --- |
זה מתחיל בצעד:  תאריך יציאה: 15 בדצמבר 2022  חברת תקליטים: הפצה עצמית
דיסקוגרפיה > סינגלים

| סינגל | שנה | מיקומי שיא> היטליסט | אלבום |
| --- | --- | --- | --- |
| "היא שעמדה" | 2018 | – | זה מתחיל בצעד |
| "היי, ברוך הבא" | 2018 | – | זה מתחיל בצעד |
| "תדבר" | 2019 | – | זה מתחיל בצעד |
| "מספיק לחשוב!" | 2019 | – | זה מתחיל בצעד |
| "תגבירי" | 2020 | – | זה מתחיל בצעד |
| "פחדים ושיגעון" | 2021 | – | זה מתחיל בצעד |
| "זה מתחיל בצעד" | 2021 | – | זה מתחיל בצעד |
| "כפתורים" | 2022 | – | זה מתחיל בצעד |
| "האמת" | 2022 | – | זה מתחיל בצעד |
| "להסתכל על החיים מסופם" | 2023 | – | זה מתחיל בצעד |
| "איפה אתה" | 2023 | 100 | זה מתחיל בצעד |
| "הלאה" | 2023 | – | זה מתחיל בצעד |
| "רק ביחד" | 2023 | – | סינגל ללא אלבום |
| "נשוב הביתה" | 2024 | – | זה מתחיל בצעד |
הערות שוליים

↑  "החיים לדוגמה", באתר ירון כפכפי הפקות
↑  "ילדים של החיים", באתר ירון כפכפי הפקות
↑  "1976", באתר ירון כפכפי הפקות
↑  "לא שולט בזה", באתר ירון כפכפי הפקות
↑  עדי אברהמי באתר בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי
↑  שיער המחזמר – הקאמרי, באתר "הבמה"
↑  חיים נוי, קול של קטיפה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בספטמבר 2015
↑  הכירו את עדי אברהמי, מתוך "הכוכב הבא", באתר mako ‏, 29 בינואר 2016
↑  המחזמר "קול אחד", באתר תיאטרון הנפש
↑  עדי אברהמי, באתר איילה ברק ניהול אישי
↑  עמי פרידמן, לו הייתי כורסה בלב ים, באתר ynet, 7 במרץ 2018
↑  עדי אברהמי – היא שעמדה, ראיון בתוכנית "עושים סדר" בערוץ 10, 1 באפריל 2018
↑   יוצאת לחירות, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באפריל 2018
↑  חיים נוי, ביקורת סינגל: היי, ברוך הבא, באתר TheMarker Cafe ‏, 13 ביוני 2018
↑  עדי אברהמי במצעד הגאווה בתל אביב 2019
↑  ערב יצירה ישראלית 2019 צוזאמן ברלין, מתוך ערוץ היוטיוב של צוזאמן ברלין, 27 במאי 2019
↑  חיים נוי, ביקורת סינגל: מספיק לחשוב!, באתר TheMarker Cafe ‏, 13 באוגוסט 2019
↑  יובל אראל‏, פסקול שבועי, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 14 באוגוסט 2019
↑  שחר אמאנו, עדי אברהמי – תגבירי, מתוך אתר "הכותל הישראלי", 30 בדצמבר 2020
↑  "תגבירי": עדי אברהמי בסינגל חדש ומעצים, באתר "ישראלה", 4 בדצמבר 2020
↑  יעקב בר-און, ‏"זה מתחיל בצעד": סינגל חדש לזמרת עדי אברהמי, באתר מעריב אונליין, 9 במאי 2021
↑  שיר הנושא של קרן החלומות ע"ש תמר אברמוביץ' - זה מתחיל בצעד- עדי אברהמי, מתוך ערוץ היוטיוב של יובל אברמוביץ', 18 ביולי 2021
↑  יובל אראל‏, עדי אברהמי – נשוב הביתה, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 21 בפברואר 2024
מכבי יפו

אלברט קיוסו, מייסד אגודת הספורט מכבי יפו
מכבי יפו ב-1950 מספר חדשים לאחר תחילת פעילותה. שלישי משמאל בשורת העומדים פרסיאדו אביגדור, שני משמאל בשורת הכורעים משה מירנדה. שני מימין בשורת הכורעים משה אלמוזלינו
שחקני מכבי יפו בשלהי 1960 לאחר משחק ליגה עם מכבי נתניה. משמאל לימין: יהודה נקסון, משה גיל עד (וולפריד), ציון דגמי, איינשטיין קליש. ראשון מימין המאמן יצחק שניאור, אשר באותה העת אימן בנתניה, ולידו רובי גל
מכבי קביליו יפו או בקיצור מכבי יפו היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר תל אביב-יפו המשחקת בליגה הלאומית. הקבוצה הייתה מזוהה עם קהילת יהודי בולגריה ביפו, שיחקה 32 עונות בליגה הבכירה בישראל; הייתה סגנית האלופה (ב-1962, 1964 ו-1977), סגנית מחזיקת גביע המדינה ב-1957, וכן זכתה בגביע הטוטו לליגת המשנה שלוש פעמים (1992, 1993, 1998). מכבי יפו לא שיחקה בליגה הבכירה בישראל מאז שנת 1999.
בשנת 2000, בעקבות משבר תקציבי, הקבוצה התפרקה בעודה משחקת בליגה א' (אז הליגה הרביעית). בשנת 2008 הקימו אותה אוהדי הקבוצה מחדש כקבוצת אוהדים בשם מכבי קביליו יפו לזכרו של שוער הקבוצה המיתולוגי הרצל קביליו. כיום משחקת הקבוצה בליגה הלאומית.
הקריאה "היידה יפו" ליוותה את הקבוצה מימיה הראשונים, ומאוחר יותר "היידה בי היידה בו היידה מכבי יפו". 'היידה' פירושו 'קדימה' בבולגרית (וכן בשפות בלקניות וסלביות נוספות). ב-1971 הופק השיר "היידה יפו" בביצוע משותף של הזמר איתן הדר וכל השחקנים.
היסטוריה > השנים הראשונות

האגודה הציונית "מכבי יפו" הוקמה ב-1949 על ידי אלברט קיוסו שכיהן כנשיא מכבי בולגריה עד לעלייתו לישראל ב-1943. קיוסו כיהן לאורך שנים כנשיא אגודת מכבי יפו והיה חבר מכבי העולמי ומכבי ישראל. מספר חדשים מאוחר יותר, הוקמה במסגרת האגודה קבוצת הכדורגל מכבי יפו. עם המייסדים של קבוצת הכדורגל נמנו איצקו בן-בסט שגם שימש כיושב ראש האגודה וחבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל, פרסיאדו אביגדור (טופצ'ה), משה אלמוזלינו ומשה מירנדה, שאף שיחקו בקבוצה בשנות ה-50.
אוהדי הקבוצה תרמו כסף וכך בנו מכספם את המגרש של מכבי יפו בשכונת יפו א' (דקר). השם שניתן לו היה "מגרש הפחים". בשנת 1977 נחנך מגרשה החדש, אצטדיון ניסים גאון. בעונת 1954/1955 שיחקה הקבוצה בבית העלייה לליגה הבכירה עם הפועל כפר סבא, הפועל קריית חיים ובית"ר ירושלים. מכבי יפו סיימה מקום ראשון בבית והעפילה לראשונה לליגה הבכירה בישראל.
בשנות ה-50 הייתה מכבי יפו קבוצת תחתית בליגה הבכירה. הישג השיא של הקבוצה באותן שנים היה בעונת 1956/1957 עת הגיעה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה 1–2 להפועל פתח תקווה.
היסטוריה > שנות השישים: השנים המפוארות

בעונת 1961/1962, תחת הדרכתו של המאמן ואסיל ספאסוב, סיימה הקבוצה במקום השני בליגה הבכירה, 2 נקודות מתחת לאלופה הפועל פתח תקווה.
בעונת 1962/1963 סיימה יפו במקום השלישי. עונה זו זכורה במיוחד לאור החלטת ועדת סריג לבטל את הניצחון של מכבי פתח תקווה על מכבי יפו בתוצאה 3–1, לאחר שגילתה כי שחקני יפו מכרו את המשחק לפתח תקווה כדי שלא ירדו ליגה, והחליטה שהמשחק יחשב כתיקו 0–0 ללא נקודות. בסופו של דבר הירידות הוקפאו באותה עונה ולכן פתח תקווה לא ירדה ליגה.
בחודש יוני 1963 נשלחה הקבוצה על ידי מכבי ישראל לייצגה במשחקי מכבי אירופה שנערכו בעיר ליון. הקבוצה ניצחה במשחק הגמר את מכבי בלגיה 0–10 וזכתה במדליית הזהב.
עונת 1963/1964 נחשבת לאחת הגדולות בתולדות המועדון, אשר אומן על ידי המאמן הבולגרי פניוט (נוטקו) ולב. מכבי יפו נלחמה על האליפות מול העולה החדשה הפועל רמת גן. בשני המשחקים בין המועדונים ניצחה יפו (3–1 באצטדיון המכתש ו-1–0 באצטדיון בלומפילד), אך למרות זאת סיימה את העונה במקום השני, נקודה אחת בלבד מתחת להפועל רמת גן שזכתה באליפות. באותה עונה היה ישראל אשכנזי, שחקן מכבי יפו, מלך השערים של הליגה עם 21 שערים.
בהמשך שנות ה-60 חזרה יפו למאבקי תחתית, עד אשר בעונת 1969/1970, תחת המאמן איינשטיין קליש, סיימה במקום ה-15 (מתוך 16), וירדה לליגת המשנה אחרי 14 שנים רצופות בליגה הבכירה.
היסטוריה > שנות השבעים

את שנות ה-70 פתחה מכבי יפו בליגה א' צפון (אז הליגה השנייה בישראל). עונת 1970/1971 נחשבות לאחת מהעונות הטובות ביותר של מכבי יפו בכל הזמנים. יפו אשר אומנה על ידי משה וארון סיימה את העונה במקום הראשון וחזרה לליגה הבכירה אחרי עונה אחת בלבד בליגת המשנה. מאותה עונה זכור בעיקר הניצחון 1–0 על הפועל רמת גן במחזור האחרון, משער שכבש משה אוננה ובישל מנוח אסא, לעיני 20,000 צופים באצטדיון בלומפילד, אשר העלה את יפו לליגה הבכירה והשאיר את הפועל רמת גן (שערב המשחק הייתה במקום הראשון) בליגה א'. באותה עונה בלטו במדי הקבוצה מוצי ליאון, משה אוננה ונתן הירש, שסיים את העונה כסגן מלך השערים. לקראת פתיחת עונת 1971/1972 בליגה הלאומית פוטר משה וארון ובמקומו מונה היוגוסלבי יאנה יאנבסקי אשר ביסס את יפו בליגה הלאומית והיא סיימה במקום החמישי בטבלה.
עם זאת, את רוב שנות ה-70 העבירה מכבי יפו במרכז הטבלה ומטה של הליגה הבכירה. בעונת 1976/1977 חזרה מכבי יפו למאבקי האליפות, בהם לא השתתפה מאז תחילת שנות ה-60. תחת המאמן צ'וצ'קו לוי, סיימה יפו את העונה במקום השני, שלוש נקודות בלבד מהאלופה מכבי תל אביב (אף על פי שניצחה את מכבי תל אביב בשני המפגשים ביניהם באותה עונה, 1–0 בסיבוב הראשון ו-2–0 בסיבוב השני). המקום השני נתן ליפו כרטיס לגביע האינטרטוטו, בו סיימה במקום האחרון בבית עם 5 נקודות מתוך 12 אפשריות.
עונת 1979/1980 נחשבת לאחת העונות המותחות ביותר בישראל במאבק על ההישארות בליגה. במחזור האחרון לעונה שבע קבוצות נלחמו נגד הירידה, וביניהם מכבי יפו. במחזור האחרון הייתה יפו זקוקה לנס: לנצח את היריבה הגדולה מכבי תל אביב, ושבית"ר תל אביב לא תנצח את הפועל תל אביב. מכבי יפו ניצחה באצטדיון גאון 3–0 את מכבי תל אביב, ולאחר שהפועל תל אביב חזרה מפיגור 1–3 וסיימה את המשחק מול בית"ר תל אביב בתיקו 3–3, נשארה מכבי יפו בליגה בזכות הפרש שערים עדיף, בעוד בית"ר תל אביב ירדה לליגה השנייה.
היסטוריה > שנות השמונים: הנפילה

את תחילת שנות ה-80 פתחה מכבי יפו בצורה טובה, כשסיימה בעונת 1980/1981 במקום השלישי בליגה הבכירה, אך מעונה זו החלה ההידרדרות של יפו למאבקי תחתית.
את עונת 1986/1987 סיימה מכבי יפו במקום ה-15 (מתוך 16) בליגה הבכירה, וירדה לליגת המשנה אחרי 16 עונות רצופות בליגה הבכירה בישראל.
שנות ה-80 סימלו את ההתפרקות של מכבי יפו הישנה ואת ההיעלמות שלה ממפת הכדורגל הישראלי. יפו סיימה את כל עונותיה אחרי הירידה לליגה השנייה במרכז הטבלה, ולא הצליחה להילחם על ההעפלה ליגה הבכירה.
היסטוריה > שנות התשעים: עלייה לצורך התרסקות

את שנות ה-90 פתחה מכבי יפו בצורה מבטיחה בליגה השנייה. בעונת 1991/1992 סיימה יפו רק במקום השישי (מתוך 16) אך זכתה בתואר ראשון אי פעם: גביע הטוטו לליגה הארצית.
גם בעונת 1992/1993 זכתה יפו בגביע הטוטו לליגה הארצית. באותה שנה סיימה הקבוצה את העונה במקום הרביעי, מה ששלח אותה למשחקי פלייאוף מול הפועל פתח תקווה, אך היא הפסידה לה פעמיים (0–3 ו-1–2) ונשארה בליגת המשנה.
בעונת 1994/1995 עלתה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה אחרי 8 שנים רצופות בליגת המשנה, לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה הארצית.
עונת 1995/1996 נחשבת לאחת החלשות ביותר של הקבוצה והיא ירדה חזרה לליגה הארצית לאחר עונה אחת בלבד בליגה הראשונה, בה סיימה במקום האחרון בטבלה.
בעונת 1997/1998 סיימה מכבי יפו במקום הראשון בליגה הארצית, עם הפסד אחד בלבד, ועלתה בחזרה לליגה הבכירה. באותה עונה היה אופיר חיים, חלוץ מכבי יפו, מלך השערים של הליגה הארצית עם 26 שערים. בנוסף זכתה הקבוצה בעונה זו בפעם השלישית בגביע הטוטו לליגה הארצית.
עונת 1998/1999 הייתה העונה ה-32 והאחרונה של מכבי יפו בליגה הראשונה בישראל. עונה זו הייתה הגרועה ביותר בתולדות המועדון, ואחת מהגרועות אי פעם של קבוצה ישראלית בליגה הראשונה. יפו סיימה את העונה במקום האחרון עם 2 ניצחונות, 4 תוצאות תיקו ו-24 הפסדים (10 נקודות מתוך 90 אפשריות), ונכנסה לחובות כבדים.
היסטוריה > שנות האלפיים: ההיעלמות הסופית

את עונת 1999/2000 פתחה הקבוצה בליגה השנייה, אך אחרי משחק אחד בלבד (ניצחון 1–0 על הפועל צפרירים חולון) הוחלט בעקבות מצבה הכלכלי של הקבוצה להוריד אותה שתי ליגות, לליגה א' דרום (אז הליגה הרביעית בישראל), שם שיחקה בשם מכבי יפו 2000. הקבוצה סיימה במקום התשיעי בליגה ובתום אותה עונה התפרקה הקבוצה סופית, רוב השחקנים, ההנהלה והצוות המקצועי עברו לא.ס. רמת אליהו שהתאחדה עם מכבי יפו (למעשה א.ס. רמת אליהו תפסה את מקומה של מכבי יפו בליגה א' דרום).
בתחילת שנות ה-2000 מכבי יפו ה"חדשה" (א.ס. רמת אליהו) הציבה לה למטרה לעלות לליגה הארצית, אך נכשלה. את עונת 2006/2007 סיימה א.ס. רמת אליהו במקום האחרון בליגה א' דרום וירדה לליגה ב' (אז הליגה החמישית בישראל).
בשנת 2008 התאחדה הקבוצה עם "הפועל איחוד בני יפו" והייתה לקבוצת מרכז טבלה בליגה ב'. בשנים שלפני האיחוד הקבוצה התאחדה גם עם צעירי יפו וחצרות יפו.
היסטוריה > מכבי קביליו יפו: תחילת הדרך

לקראת עונת 2008/2009, כמה מאוהדי הקבוצה המקורית, בראשות בר כהן, הקימו מחדש את הקבוצה בשם "מכבי קביליו יפו" (על שם שוער העבר הרצל קביליו) במתכונת הדומה לזו הפועלת בהפועל קטמון ירושלים והפועל אוסישקין. הקבוצה מתקיימת בעיקר מתרומות וכן מזכויות אותם רוכשים אוהדי הקבוצה.
הקבוצה פתחה את עונתה הראשונה במחוז תל אביב של ליגה ג'. שחקני העבר הידועים אלון חזן, יוסי אבוקסיס ומשה סיני, שבתחילת דרכו שיחק במכבי יפו, חתמו בקבוצה בימיה הראשונים, אף שבפועל רק אבוקסיס שיחק בקבוצה. שלמה אלקולומברה מונה למאמן הקבוצה, ובמהלך העונה הוא הוחלף על ידי עופר ראובן. ב-20 באוקטובר 2008 זכתה הקבוצה בתואר ראשון, גביע המחוז של ליגה ג' מחוז תל אביב, אחרי שגברה בגמר על 2–1 בני יהוד. ב-29 באפריל 2009 הבטיחה הקבוצה את עלייתה לליגה ב' אחרי ניצחון 2–0 על עירוני בית דגן באצטדיון בלומפילד לעיני 9,000 צופים. משחק זה היה גם משחק הפרישה של הקפטן אביבי זוהר, ולאחר מכן הוא מונה למאמן הקבוצה.
בעונת 2009/2010 שיחקה הקבוצה בליגה ב' דרום א'. לקראת תחילת העונה הקבוצה החלה למכור מנויים למשחקי הבית של הקבוצה בליגה, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה אי פעם מליגה ב' שמוכרת מנויים למשחקיה. לאור יכולת לא מספקת של הקבוצה בתחילת העונה הוחלף זוהר בעוזר המאמן עופר ראובן. ב-27 באוקטובר 2009 זכתה הקבוצה בתוארה השני בהיסטוריה, גביע המחוז של ליגה ב' דרום א', לאחר שניצחה את בני יפו במשחק הגמר. ב-8 בינואר 2010 שיחקה יפו בסיבוב ז' של גביע המדינה נגד הפועל חדרה מצמרת ליגה א' וניצחה 2–1. המשחק שודר בשידור ישיר בערוץ הספורט והיה למשחק הראשון של מכבי קביליו יפו שמשודר בטלוויזיה. ב-8 בפברואר 2010 ניצחה בסיבוב ח' של גביע המדינה את עירוני קריית שמונה שמוקמה ערב המשחק במקום הראשון בליגה הלאומית, והפכה לקבוצה הראשונה מהליגה הרביעית שעולה לשמינית גמר גביע המדינה מאז עשתה זאת הפועל חצור בשנת 1963. בשמינית הגמר פגשה הקבוצה את הפועל תל אביב מצמרת ליגת העל באצטדיון הברפלד והפסידה 0–5. ב-16 באפריל 2010 ניצחה הקבוצה בביתה, לעיני 2,000 צופים, 3–0 את בני יפו, ובכך הבטיחה את המקום הראשון בליגה ב' דרום א' ואת העפלתה לליגה א', והייתה לקבוצה היחידה בישראל שלא הפסידה אף משחק ליגה בעונה זו.
שחקנים > שחקני עבר בולטים

שיאני ההופעות במשחקי ליגה בשורות מכבי יפו הם: מוצי ליאון (399), משה אוננה (379), אלברט לוי (291), ציון דגמי (282), צ'וצ'קו לוי (280) ויוסף סדרינה (263).
בשנים הגדולות של מכבי יפו (בתחילת שנות ה-60 בעיקר) שיחקו במכבי יפו חלק מהשחקנים הגדולים ביותר ששיחקו באותן שנים בישראל ורבים מהם היו שחקני נבחרת ישראל.
בין השחקנים הבולטים בתולדות הקבוצה: צ'וצ'קו לוי, אהרן לוי, מוצי ליאון, מוני ניניו, משה אוננה, דוד אמיגה, שמואל טרבס, פרסיאדו אביגדור (טופצ'ה), משה סיני, הרצל קביליו, בוחוס ג'וג'וסיאן, ישראל אשכנזי, ישראל דניאל, איינשטיין קליש, אלברט לוי, אברהם ארואטי, יוסף סדרינה, משולם זילברשטיין, אלי שכטר, ציון דגמי, עופר דגמי, איציק זוהר ואביבי זוהר, ניסים כהן, בובי קלמי, רפי זוכר, שלמה אלקולומברה, אברהם בוטביקה, אופיר חיים, עמרי אפק, יוסי אבוקסיס, ערן לוי.
כמו כן, מאז הקמת מכבי קביליו יפו שיחקו במדיה מספר שחקנים שהתקדמו לאחר מכן לקבוצות בליגת העל, וביניהם רוסלן ברסקי, ניקו אולסק, מאור קנדיל ואלמוג בוזגלו.
במהלך השנים ערכו 10 שחקנים של מכבי יפו 66 הופעות במדי נבחרת ישראל וכבשו במדיה 11 שערים בינלאומיים. שיאן ההופעות של הקבוצה בנבחרת הוא מוצי לאון עם 26 הופעות ושיאן הכיבושים הוא משה אוננה שכבש בנבחרת שמונה שערים.
אצטדיון הקבוצה

בתחילת דרכה שיחקה הקבוצה במגרש הפחים ביפו. בשנת 1977 הרסו את המגרש ובמקומו בנו את אצטדיון גאון (שמוכר גם כ"אצטדיון מכבי יפו") בשכונת יפו א' (דקר) והכיל כ-4,000 מקומות ישיבה. המגרש שימש את הקבוצה מיום הקמתו עד פירוקה, וגם את א.ס. רמת אליהו עד לשנת 2007. משנת 2007 האצטדיון עבר לידיו של כונס הנכסים של אגודה ציונית מכבי יפו (גוף שלא קיים יותר), אך בשנת 2009 נקנה על ידי עיריית תל אביב-יפו. ב-28 ביולי 2009 עלו דחפורים של העירייה על האצטדיון והרסו אותו סופית. משחקים חשובים אירחה מכבי יפו באצטדיון בלומפילד.
מכבי קביליו יפו שיחקה בחמש עונותיה הראשונות באצטדיון העירוני בחולון, בו יש כ-3,500 מקומות ישיבה. לרוב משחקי הבית של הקבוצה הגיעו בין אלף לאלפיים אוהדים, כאשר למשחק העונה מול הפועל קריית אונו בליגה ב' הגיעו 3,000 אוהדים, ולמשחק העלייה לליגה ב' שנערך באצטדיון בלומפילד הגיעו 9,000 אוהדים.
מעונת 2013/2014 ועד עונת 2019/2020 אירחה הקבוצה את משחקיה באצטדיון שכונת התקווה שבתל אביב. מעונת 2020/2021 ועד עונת 2022/2023 אירחה הקבוצה את משחקיה באצטדיון העירוני רמלה. בעונת 2023/2024 שימש האצטדיון העירוני נס ציונה בתור מגרשה הביתי של הקבוצה. החל מעונת 2024/2025 תארח הקבוצה את משחקיה באצטדיון שכונת התקווה.
הישגים

ליגת העל :
סגנות (3): 1961/1962, 1963/1964, 1976/1977
גביע המדינה :
סגנות (1): 1956/1957
גביע ליגה ב' דרום א' (1): 2009/2010
גביע ליגה ג' תל אביב (1): 2008/2009
הליגה הלאומית:
אליפות (3): 1970/1971, 1994/1995, 1997/1998
ליגה א':
אליפות (1): 2021/2022
ליגה ב':
אליפות (1): 2009/2010
ליגה ג' :
אליפות (1): 2008/2009
גביע הטוטו :
גביע הטוטו לליגת המשנה (3): 1991/1992, 1992/1993, 1997/1998
אלוף האלופים :
סגנות (1): 1976/1977
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020
זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך ג', עמ' 214 - 219, הוצאת ישראגול, 2011
ברוך פורמן, "מכבי יפו, ייסוד ומיסוד: 1948–1958", בתנועה כרך ב' חוברת 3 (2020)
הפלס (יומון)

| --- | --- |
סמליל העיתון
 תדירות:  יומון
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  טבלואיד
 עורך ראשי:  נתן זאב גרוסמן
 תאריכי הופעה:  יולי 2012 – הווה (כ־12 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל
 
עמוד ראשי בעיתון בתאריך כ"ו אב תשע"ח
הפלס הוא יומון חרדי ליטאי, שהחל להופיע ב-13 ביולי 2012. העיתון מזוהה עם דרכו של הרב שמואל אוירבך ומפלגת בני תורה.
שם העיתון משמר את שמו של ירחון הפלס שהופיע בתחילת המאה ה-20 בפולטבה על ידי הרב אליהו עקיבא רבינוביץ'.
הקמת העיתון

העיתון יתד נאמן, המזוהה עם תנועת דגל התורה, נוהל בעשור הראשון של מאה זו על ידי מקורבי הרב יוסף שלום אלישיב. אנשי הרב אהרן לייב שטיינמן טענו כי העיתון איננו נייטרלי. באמצע שנת 2012, לאחר שחלה הרב אלישיב, הביאו אנשי הרב שטיינמן למהפך בשליטה בעיתון. בעקבות כך פוטר נתן גרוסמן, העורך הדומיננטי של העיתון, ובהמשך התפטר גם המנכ"ל יעקב לבין[דרוש מקור]. לאחר פטירתו של הרב אלישיב חל פיצול בציבור הליטאי: בראש קבוצה אחת עמד הרב שטיינמן, ובה תומך לאחר פטירת הרב אלישיב רוב הציבור הליטאי, ובראש הקבוצה השנייה עמד הרב אוירבך.
בעקבות המהפך בשליטה ביתד נאמן הקימו מקורבי הרב אוירבך, ובראשם גרוסמן ולבין, ב-13 ביולי 2012 (כ"ג בתמוז תשע"ב), את "הפלס". הרב אוירבך היה הסמכות הרוחנית של העיתון מיסודו. חברי הוועדה הרוחנית היו הרב ברוך שמואל דויטש והרב צבי פרידמן, לשעבר חברי הוועדה הרוחנית של "יתד נאמן", כשנציג מטעמם מבקר את תוכני העיתון בהתאם לקו האידאולוגי.
הקמת העיתון > חרם המודעות

על רקע הפילוג בציבור הליטאי סובל "הפלס" מחרם מודעות שמפעילים כלפיו גורמים המזוהים עם ההנהלה החדשה של "יתד נאמן". בפברואר 2014 פרסמו רבני הקבוצה המזוהה עם הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי, מכתב נגד העיתון "הפלס" ובו כתבו שהוא מחלל שם שמים ומפיץ שנאה ולכן אסור לפרסם או להתראיין בו. ביוני 2014 פרסם הרב אוירבך מכתב תמיכה בעיתון, וכתב שהוא "מרבה כבוד שמים ועומד על משמר התורה והיהדות... באשר הוא יסודה וקיומה של תורה והרבה גופי תורה תלויים בו".
כחלק מהנסיון לשבור את חרם המודעות, הוקם "ועד ידידי הפלס". במסגרת פעילות הוועד בוצעו מאות שיחות לגורמים הקשורים בחברות שפרסמו ב"יתד נאמן" ולא ב"הפלס" - משרדי הפרסום, שירות הלקוחות, סמנכ"לי השיווק והמנכ"לים, ואף לבני משפחותיהם - ומחו על החרמת "הפלס" ועל הפרסום ב"יתד נאמן". ההתקשרות בוצעה בחלקה דרך קו שנקרא מוקד המאבק, שבו פורסמו שמות החברות ובעלי התפקיד בהן ומספרי הטלפון שלהם. חלק מנציגי החברות פנו למשטרה והתלוננו על הטרדה. ב-25 במרץ 2015 עצרה המשטרה 22 איש בקשר לפעולות אלו.
ב-13 באפריל 2015 הוגש לבית המשפט כתב אישום כנגד מפעיל הקו, אברהם טריגר, בגין שידול להטרדה וקשירת קשר לביצוע פשע. עד אוגוסט 2015 הוגשו בפרשה 18 כתבי אישום. גם לאחר מכן הפיצו פעילי המאבק את מספרי ראשי החברות באמצעות ספרי טלפונים שהונפקו לשם כך.
ב-18 באפריל 2017 נעצרו 28 חשודים, בהם עורך העיתון נתן גרוסמן, מנכ"ל העיתון ובכירים בפלג הירושלמי, בחשד שהפעילו רשת שהטרידה חברות פרסום ובעלי עסקים לפרסם בעיתון.
בעקבות כתבות רבות בעיתון שקראו לתלמידי ישיבות לא להתגייס לצה"ל, וכללו דברי שנאה, הסתה והשמצה נגד חיילי צה"ל, ביקש משרד הביטחון למנוע באופן גורף פרסום מטעם הממשלה בעיתון זה. חוות דעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר, שללה הימנעות גורפת, ודרשה להפעיל שיקול דעת פרטני ביחס לכל מודעה, כגון עד כמה מדובר במידע חיוני.
תפוצה

בחורף תשע"ג (2013) החל העיתון בחלוקה חינם של החלק החדשותי של מהדורת יום שישי, ב-45,000 עותקים בירושלים. בנובמבר 2017 הופסקה חלוקה זו. מהדורה זו מופצת גם בדואר אלקטרוני.
לדברי אנשי העיתון, יש לו כ-4,500 מנויים. על פי סקר TGI משנת 2016, שיעור החשיפה של העיתון במגזר החרדי עומד על 14.1% לעיתוני אמצע השבוע, ו-14% לעיתון סוף השבוע (שהחלק החדשותי שלו חולק חינם בירושלים). על פי סקר TGI ב-2017 ירדה רמת החשיפה לעיתון ל-10.4%, והחשיפה לחינמון ב-11.8%. ב-2018 ירדה החשיפה ל-6.1% ליומון ו-7.1% לחינמון.
מאפיינים

העיתון רואה עצמו כמייצג הקו ההשקפתי של הרב שך והרב אלישיב. הוא מוביל גישה שמרנית בתחומי החינוך וההשקפה התורנית. הוא רואה בלימוד התורה ובישיבות ערך עליון, ומתנגד בנחרצות לכל פשרה בנושא גיוס בני ישיבות לצה"ל. הוא רואה בשלילה גם את פעילותן של מכללות אקדמיות לבוגרי ישיבות חרדיות. הוא מתנגד להתערבות משרד החינוך בתכני הלימוד במוסדות הלימוד החרדיים.
העיתון עוסק בנושאים השקפתיים בצורה דעתנית ופולמוסית. הוא אינו מפרסם תמונות נשים, נמנע בדרך כלל מלציין שם פרטי של אישה ואינו מסקר אירועים בעלי אופי פלילי או מיני דוגמת פרשיות אונס או מקרי רצח.
קיים מדרג של תארים המוצמדים לשמות הרבנים לפי החשיבות המיוחסת להם, כדלהלן: התואר "רבינו הגדול" שמור לרב אלעזר מנחם מן שך, "רבינו מרן" שמור לרב יוסף שלום אלישיב. "ראש הישיבה הגאון הגדול" הוא תוארם של הרב אהרון לייב שטיינמן והרב שמואל אוירבך, עד שהאחרון שודרג ל"רבינו ראש הישיבה הגאון הגדול", ובהמשך ל"מרן ראש הישיבה". "הגאון האדיר" הוא תוארם של הרב חיים קניבסקי הרב חיים גריינימן והרב שמואל וואזנר. "הגאון הגדול" הוא תואר לרבנים הנמנים עם חברי מועצת גדולי התורה שמונו לתפקיד זה עד שנת תשע"ב (אז הורחבה המועצה בניגוד לדעתו של הרב אוירבך), וכן גאב"ד וראב"ד העדה החרדית, המקורבים לפלג "בני תורה" זוכים לתואר זה. ישנם אף רבנים ליטאים בכירים נוספים הזוכים לתואר, בעיקר מרבני בריסק, כמו הרב דוד סולובייצ'יק והרב מאיר סולובייצ'יק, וכן רבנים בולטים המזוהים במוצהר עם העיתון, ובהם הרב דב צבי קרלנשטיין, הרב שמואל דויטש, הרב שמואל מרקוביץ והרב אשר דויטש. כמו כן גם נשיא מועצת החכמים של ש"ס הרב שלום כהן מקבל את התואר הנ"ל. אם מאוזכר בעיתון רב בעל מעמד או נושא משרה תורנית נכבדה יוצמד לשמו התואר "הגאון רבי"; משרה תורנית זוטרה - "הרב הגאון רבי". אברך כולל רגיל יקבל את התואר "הרה"ג" (=הרב הגאון).
מאז אמצע 2019 מזוהה "הפלס" עם מחנהו של הרב אשר דויטש. חלק מתלמידיהם של הרב צבי פרידמן והרב שמואל מרקוביץ, המסתייגים ממנהיגותו, ביטלו את המנוי לעיתון, ומוציאים לאור שבועון עצמאי בשם "המבט", המסקר עמדות מחמירות יותר בתוך הפלג.
מוספים

כל השבוע - מוסף אקטואלי
לקראת שבת - מוסף תורני
עלומים - מגזין לנוער
נופך - מוסף לבית
הפלס לילדים - מוסף לילדים
צוות העיתון

עורך: נתן גרוסמן
הוועדה הרוחנית: הרב ברוך שמואל דויטש והרב צבי פרידמן
עורכת המוסף לבית "נופך": ב.צלר
עורך המוסף האקטואלי "כל השבוע" שלמה וולף
עורך המוסף התורני "לקראת שבת" אברהם חיים שולזינגר