ברית המועצות במלחמת העולם השנייה
פשעי מלחמה נאצים נגד שבויי מלחמה ואזרחים סובייטים

ההיסטוריון הבריטי איאן קרשו הגיע למסקנה שחובתו של הוורמאכט הייתה להבטיח שלאנשים שהיו חלק מהגזע הארי יהיה מרחב מחיה. הוא כתב ש:
המהפכה הנאצית הייתה רחבה יותר מסתם השואה. מטרתה השנייה הייתה לחסל את הסלאבים ממרכז ומזרח אירופה וליצור מרחב מחיה עבור הארים.... רוב שלושת מיליון אנשיהם, מגנרלים ועד חיילים פשוטים, סייעו בהשמדת חיילים ואזרחים סלאבים שנשבו. זה היה לפעמים רצח קר ומכוון של יחידים (כמו יהודים), לפעמים אכזריות והזנחה כללית... מכתבים וזיכרונות של חיילים גרמנים חושפים את הנימוקים הנוראים שלהם: הסלאבים היו 'העדר האסייתי-בולשביקי', גזע נחות ומאיים.
במהלך ההתקדמות הגרמנית המהירה בחודשי המלחמה הראשונים, שכמעט הגיעו לערים מוסקבה ולנינגרד, עיקר התעשייה הסובייטית שלא ניתן היה לפנותה נהרסה או אבדה עקב הכיבוש הגרמני. הייצור החקלאי הופסק, כשקצירי התבואה נותרו עומדים בשדות וגרמו מאוחר יותר לרעב שמזכיר את הרעב הסובייטי (1932–1933). באחד ההישגים הגדולים ביותר של לוגיסטיקת מלחמה, מפעלים פונו בקנה מידה עצום, עם 1,523 מפעלים שפורקו ונשלחו מזרחה לאורך ארבעה מסלולים עיקריים לקווקז, מרכז אסיה, הרי אורל ואזורי סיביר. ככלל, הועברו הכלים, התבנית וטכנולוגיית הייצור, יחד עם השרטוטים וניהולם, צוותי הנדסה וכוח אדם מיומן.
כל ברית המועצות התמסרה למאמץ המלחמתי. אוכלוסיית ברית המועצות הייתה מוכנה לסבול את הקשיים החומריים של המלחמה. בעיקר מכיוון שהסובייטים היו רגילים למחסור ולהתמודדות עם משבר כלכלי בעבר, במיוחד בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ובכל זאת, התנאים היו קשים. מלחמת העולם השנייה הייתה הרסנית במיוחד לאזרחי ברית המועצות מכיוון שהלחימה הייתה בשטחם וגרמה להרס מסיבי. בלנינגרד, תחת מצור גרמני, מתו יותר ממיליון בני אדם מרעב וממחלות. עובדי מפעל רבים היו בני נוער, נשים וקשישים. הממשלה יישמה צנע ב-1941 והחילה אותו על לחם, קמח, דגנים, פסטה, חמאה, מרגרינה, שמן צמחי, בשר, דגים, סוכר וממתקים. מנות נוספות היו יקרות. האיכרים לא קיבלו מנות ונאלצו להסתפק במשאבים מקומיים שאותם עיבדו בעצמם. רוב האיכרים הכפריים נאבקו וחיו בעוני בלתי נסבל, אבל אחרים מכרו כל מה שהיה להם במחיר גבוה ומעטים הפכו למיליונרים, עד שרפורמת מטבעות שנתיים לאחר תום המלחמה חיסלה את עושרם.
למרות התנאים הקשים, המלחמה הובילה לזינוק בלאומיות ובאחדות הסובייטית. התעמולה הסובייטית הפחיתה את הרטוריקה הקומוניסטית הקיצונית, כאשר האנשים התגייסו לאמונה של הגנה על מולדתם מפני הרוע של הפולשים הגרמנים. מיעוטים אתניים שנחשבו כמשתפי פעולה עם הנאצים גלו. הדת, שבעבר נמנעה ממנה, הפכה לחלק ממסע התעמולה של המפלגה הקומוניסטית בחברה הסובייטית על מנת לגייס את הגורמים הדתיים.
ההרכב החברתי של החברה הסובייטית השתנה באופן דרסטי במהלך המלחמה. היה פרץ של נישואים ביוני וביולי 1941 בין אנשים שעמדו לגירוש בגלל המלחמה, ובשנים הבאות שיעור הנישואים ירד בצורה תלולה, כאשר שיעור הילודה הגיע זמן קצר לאחר מכן למחצית. מסיבה זו אמהות עם מספר ילדים במהלך המלחמה קיבלו כבוד והטבות כספיות משמעותיות אם היו להן מספר מספיק של ילדים – אמהות יכלו להרוויח בסביבות 1,300 רובל עבור ילדן הרביעי ועד 5,000 רובל עבור העשירי שלהן.
חיילים גרמנים נהגו למתג את גופותיהן של נשים פרטיזניות שנתפסו - וגם נשים אחרות - במילים "זונה לכוחותיו של היטלר" ולאנוס אותן. לאחר לכידתם, כמה חיילים גרמנים התרברבו בצורה קיצונית על ביצוע אונס ורצח. סוזן בראונמילר טענה כי לאונס היה תפקיד מרכזי במטרה הנאצית לכבוש ולהשמיד אנשים שנחווים בעיניהם, כמו יהודים, רוסים ופולנים. רשימה נרחבת של אונס שבוצעו על ידי חיילים גרמנים נערכה במה שנקרא "הערת מולוטוב" בשנת 1942.
דוגמאות לאונס המוני בברית המועצות שבוצעו על ידי חיילים גרמנים:
סמולנסק: הפיקוד הגרמני פתח בית בושת לקצינים שבו מאות נשים ונערות הונהגו בכוח, לרוב בזרועות ובשיער.
לבוב: 32 נשים שעבדו במפעל בגדים נאנסו ונרצחו על ידי חיילים גרמנים בגן ציבורי. כומר שניסה לעצור את הזוועה נרצח. בנוסף, חיילים גרמנים אנסו ילדות יהודיות, ורצחו אותן לאחר שנכנסו להריון.