stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארונדהטי רוי
אקטיביזם חברתי

מאז כתיבת "אלוהי הדברים הקטנים", הקדישה עצמה לפעילות חברתית וכתיבת פובליציסטיקה. כיום היא משמשת דמות מפתח בתנועות המטיפות לאנטי-גלובליזציה ומבקרת חריפה של הנאו-אימפריאליזם ושל מדיניות החוץ של ארצות הברית. היא מתנגדת גם למדיניות האטום של הודו ולתהליך התיעוש המואץ במדינה.
במאי 2003 נשאה רוי נאום בכנסיית ריברסייד בעיר ניו יורק, בו תיארה את ארצות הברית כאימפריה גלובלית ששומרת לעצמה את הזכות להפציץ כל מדינה אחרת בכל רגע שתחפוץ, ושואבת את הלגיטימציה שלה היישר מאלוהים. באוגוסט 2006 חתמה רוי על מכתבו של הפרופסור סטיב טרביליון, שכינה את פעולותיה של ישראל בלבנון "פשעי מלחמה", ושהאשים את ישראל בהפעלת טרור ממוסד.
רוי פעילה למען זכויות הדלית (קאסטת הטמאים) בארצה. היא פעלה להוצאת ספרו של האינטלקטואל בן הדלית בהימרו רמג'י אמבדקאר, "הקדוש והדוקטור" וחיברה לו מבוא רחב היקף, בו היא תוקפת ומקעקעת את המיתוס של מהטמה גנדי ומוקיעה אותו כגזען.
לאחרונה הצהירה רוי בריאיון לסוכנות רויטרס כי היא אינה שבעת רצון מתוצאות פעילותה הציבורית, ושהיא ניגשת לכתיבת רומן נוסף.
ספרים > רומנים

אלוהי הדברים הקטנים, ארונדהטי רוי; מאנגלית: צילה אלעזר; ייעוץ למונחים הודיים: אופירה גמליאל; תל אביב, זמורה-ביתן, 2000.
המשרד לאושר עילאי (באנגלית: The Ministry of Utmost Happiness)- יצא לאור ביוני 2017 ותורגם לעברית על ידי צילה אלעזר לידיעות ספריםב - 2020.
ספרים > פובליציסטיקה

יוקר המחיה
האלגברה של הצדק האין-סופי
הסוף המושלם יהיה מוות. מאנגלית: דוד שחם, תל אביב: זמורה-ביתן בשותפות עם הד ארצי, תש"ס 1999.
דיבורים על מלחמה. מאנגלית: צילה אלעזר, עדי גינצבורג-הירש, אור יהודה : זמורה-ביתן, תשס"ה 2005.
הערות שוליים

↑  War crimes and Lebanon, באתר עיתון הגארדיאן, 3 באוגוסט 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425970305171  PLWABN: 9810624034705606  BIBSYS: 90988632  BNE: XX1295297  BnF: cb131959009 (data)  CANTIC: a11292210  CiNii: DA11413443  GND: 115693424  ICCU: TO0V261243  ISNI: 0000 0001 1071 6772  LCCN: n89250447  LNB: 000122161  MusicBrainz: 51698125-4cb8-4bb3-9567-bd49409f28ca  NDL: 00680885  NKC: jo2002111818  NLA: 35256087  NLG: 83469  NLK: KAC200304721  NSK: 000229891  NTA: 074155423  RERO: 02-A003767245  SELIBR: 222748  SUDOC: 035547243  Trove: 187899  VIAF: 76457869   WorldCat (עם VIAF): 76457869
ביילו פולה

| --- | --- |
סמל ביילו פולהסמל ביילו פולה

 מדינה:  מונטנגרו מונטנגרו
 מחוז:  ביילו פולה
 ראש העיר:  אלכסנדר זוריץ' (DPS)
 שטח:  924 קמ"ר
 גובה:  578 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  15,883 (2011)
  ‑ צפיפות:  54 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  43°2′24″N 19°45′0″E﻿ / ﻿43.04000°N 19.75000°E﻿ / 43.04000; 19.75000
 אזור זמן:  UTC +1
 www.bijelopolje.co.me
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מונטנגרו מוגדלת) פודגוריצה ניקשיץ' פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי ביילו פולה (למפת מונטנגרו רגילה) פודגוריצה ניקשיץ' פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי ביילו פולה   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ביילו פולה (באותיות קיריליות: Бијело Поље) היא העיר הרביעית בגודלה במונטנגרו, ובירת מחוז ביילו פולה שבצפון-מזרח המדינה. שוכנת על גדת נהר לים (Lim).
העיר משמשת כמרכז המנהלי, הכלכלי, החינוכי והתרבותי של צפון המדינה. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, התגוררו בעיר 15,883 תושבים.
תחבורה

ביילו פולה מקושרת לשאר מונטנגרו ולסרביה השכנה, על ידי הכבישים המהירים E80 ו-E65, שהם חלק מרשת הכבישים האירופית E.
בעיר נמצאת תחנת רכבת, בה עוצרות רכבות הנוסעות בקו בלגרד-בר. נמל התעופה של פודגוריצה מרוחק כ-130 קילומטרים מביילו פולה.
בלאגן על ארבע

| --- | --- |

 בימוי:  קווין ג'ונסון 
 הופק בידי:  ג'ון ה. ויליאמס דניאל סטרלינג
 תסריט:  רוב מיור ג'ון פול מרפי הרלנד ויליאמס
 עריכה:  ג'ודית אלן רוב ניל קווין פבלוביץ '
 מדבבים:  ביג שון פמלה אדלון לוסי הייל 
 מוזיקה:  ג'סיקה וייס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Vanguard Animation 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  תאילנד 8 באוגוסט 2019 ישראל 16 בינואר 2020
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה 
 הכנסות:  10,798,635 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלאגן על ארבע (באנגלית: Trouble, "צרה") הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת לכל המשפחה, מסוגת קומדיה, שבוים על ידי קווין ג'ונסון. בדיבוב המקורי של הסרט מככבים שון "ביג שון" אנדרסן, פמלה אדלון ולוסי הייל. הסרט מוקדש לזכרו של לינוס, כלבו של המפיק הבכיר של הסרט, קונרד ורנון, שנפטר בשנת 2017.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע בדיבוב עברי ב-16 בינואר 2020.
תקציר העלילה

בלאגן הוא כלב שנולד בעריסת זהב. אומץ על ידי משפחת מיליונרים, כבר מגיל צעיר הוא התרגל להטבות הגדולות ביותר. יום אחד הוא מקבל חדשות טרגיות: הבעלים נפטר והוא כבר לא היה מי שידאג לעצמו. נותר לנפשו בעיר, הוא מוצא את עצמו מתמודד עם סכנות שמעולם לא העלה על דעתן שקיימות. עד שבבלאגן ברחובות שבהם הוא הולך לאיבוד, בלאגן מתיידד עם קבוצת בעלי חיים משוטטים, שילמדו אותו כמה לקחים חשובים על הישרדות. בינתיים, גורלו פוגש את זואי, ילדה נחמדה השואפת להיות זמרת.
מדבבים בעברית

את הדיבוב העברי ביים רועי גבע.
דן קיזלר – בלאגן
דקלה הדר – ראוזי
סיון קינר – זואי
דייוויד זיסקינד – נורברט
ספיר דרמון – קלייר
גיא זיידמן – תורמן / גיזמו
סער בדישי – נורם
עמית רייס – סנאי
לורן סביר – גברת וי
ניר רון – ג'יימס
נתי חסיד – סנופ
גדי לוי – קרמל / בעל הבית
דדי זהר – אוטיס / נוטריון
מתי אטלס – סיזר
אילנית גרשון – בלה
ליאור חקון – טיפי
עומר שטיינברג – ג'ייסון מראז
צביקה פורמן – שף
הערות שוליים

↑  Trouble (2019) - Financial Information, The Numbers
↑  Trouble: a aventura de um cão habituado a mordomias, TSF Rádio Notícias, ‏2019-09-19 (בפורטוגזית)
ארמון מדאמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון העיר 
 כתובת:  Piazza Castello 
 מיקום:  טורינו 
 מדינה:  איטליה 
 מידות
 שטח:  0.67 הקטאר 
 קואורדינטות:  45°04′15″N 7°41′09″E﻿ / ﻿45.07094444°N 7.68577778°E﻿ / 45.07094444; 7.68577778
 אתר רשמי
  (למפת טורינו מוגדלת) ארמון מדאמה(למפת טורינו רגילה) ארמון מדאמה
 
האזור האחורי של הארמון, עדין נראה כמצודה
תמונת לילה של האזור האחורי של הארמון
ארמון מדאמה וקאזאפורטה דליי אקאיה (באיטלקית: Palazzo Madama e Casaforte degli Acaja) הם ארמונות בטורינו במכלול המעונות המלכותיים של בית סבויה. הארמון נמצא באחת הככרות המרכזיות של העיר "פיאצה קסטלו" (Piazza Castello). השם של הארמון, המורכב משני שמות: "מדאמה" ו"אקאיה", מבטא רציפות היסטורית לקיומו של מבנה שלטוני במשך תקופה של כאלפיים שנה. בארמון מצויים השלבים הבאים בתולדותיו: שער רומאי עם ארבע כניסות, מצודה קטנה מימי הבינים, מצודת בית אקאיה, ארמונות שתי השליטות - "כריסטין מרי מצרפת" ו"מרי ז'אן-בטיסט דה סבואה - נמור" (באיטלקית: מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור) מבית סבויה, בהיותו מושב הסנאט הוצגה בו גלריית תמונות מלכותית. מאז 1934 הארמון מאחסן את המוזיאון לאמנות עתיקה.
תולדות המקום

מתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, נמצא באתר הארמון השער בחומה הרומאית של העיר, "אוגוסטה טאורינורום" (Augusta Taurinorum), השם ההיסטורי של טורינו ממנו יצא דקומנוס מקסימוס, (decumanus maximus) הרחוב המרכזי בציר מזרח - מערב של העיר הרומית. בשני שערים ששוחזרו במיקום המקורי, היו ארבעה פתחים שהובילו לכיוונים הבאים: כניסה לעיר, יציאה ממנה, לדרך מזרחה ללומברדיה ולדרך לבירה רומא.
מאוחר יותר, מבני העיר הרומית, עברו לבעלות משפחת האצילים, "סבויה-אקאיה", ענף משנה של בית סבויה. בראשית המאה ה-13 הם הפכו את המבנים למצודה (Castello). במאה ה-14 "לודוביקו די אקאיה" בנה מחדש את המצודה בצורת ריבוע, עם חצר פנימית בתוכה, אולם כניסה ומגדלים גליליים בכל אחת מהפינות. אפשר להבחין במבנה זה מאחורי הארמון. המבנה עצמו היה לבית אירוח של בית סבויה.
בשנת 1637 העוצרת לדוכס קרלו אמנואלה ה-II, הדוכסית כריסטין מרי מצרפת, בחרה את הארמון למגוריה. היא החליטה על בניית תקרה לחצר ועל שיפוץ החדרים הפנימיים. לאחר ששים שנה, עוצרת נוספת מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור כינתה את הארמון בשם החיבה "מדאמה" (בצרפתית Madame). היא הזמינה את האדריכל פיליפּוֹ יוּבָרָה לעצב את הארמון בסגנון החדש של הבארוק כאשר ביקשה כי הקירות החיצוניים יצופו באבנים לבנות. האדריכל הספיק לצפות רק את חזית הארמון. הקומה התחתונה של המבנה בנויה מאבני גזית, שמעליהן חלונות גדולים, מחולקים על ידי עמודים עגולים ועמודים מרובעים, לפי הסדר. בחלק העליון של האולם יש "קורדונטה" (Cordonata), מקושטים באגרטלים ובפסלים בשיש לבן.
לאחר מכן היו לארמון שימושים אחדים:
היה למטה של הממשל הצרפתי הזמני בתקופת מלחמות נפוליאון.
במאה ה-19 המלך קרלו אלברטו בחר בארמון למושב הפרלמנט של ממלכת סרדיניה ושל בית המשפט העליון שלה.
משנת 1934 הוא משמש למוזיאון לאמנות עתיקה בארמון מדאמה.
מוזיאון העיר לאמנות עתיקה

ארמון מדאמה מארח את ה"מוזיאון לאמנות עתיקה". במוזיאון אוסף נדיר של עתיקות מ"גאנדארה" ( Gandhara) בצפון פקיסטן ומזרח אפגניסטן, אשר מקורו מחפירות של משלחת איטלקית ב"מקדש בוקטרה" (Butkara Stupa) בפקיסטן. בחורף 2007 נפתחה במוזיאון תערוכה "בעקבות אלכסנדר הגדול מסלוקיה שעל שפת החידקל עד "גאנדארה" בצפון פקיסטן.
ראו גם

הארמון המלכותי של בית סבויה
לקריאה נוספת

Carlo Merini, Palazzi e Curiosit? Storiche Torinesi, Torino, Stamperia editoriale Rattero
הערות שוליים

↑  מתוך הערך דקומנוס: כמעט בכל הערים שנבנו על ידי הרומאים, כמו גם במחנות הצבאיים שלהם, השתמשו בתכנון עירוני כמעט זהה שהיה מבוסס על רשת רחובות סדורה שבמרכזה עוברים שני רחובות ראשיים: "קארדו": ציר צפון-דרום, ו"דקומנוס": ציר מזרח-מערב. בדרך כלל נקרא הרחוב הראשי "דקומנוס" וכאשר היו כמה רחובות כאלה, הראשי מביניהם נקרא "דקומנוס מקסימוס"
| טורינו |
| --- | --- | --- |
| אתרים | מולה אנטונליאנה • המעונות המלכותיים של בית סבויה • ארמון מדאמה • הארמון המלכותי של טורינו • הר הקפוצ'יני • פארק ולנטינו |  |
| ספורט | אולימפיאדת טורינו (2006) • יובנטוס • טורינו (כדורגל) • אצטדיון אליאנץ • סטאדיו דלה אלפי |  |
| שונות | יהדות טורינו • בית סבויה • תכריכי טורינו • פיאט |  |
| בית סבויה |
| --- | --- | --- |
| כללי | בית סבויה • המעונות המלכותיים של בית סבויה • האדריכל פיליפו יוברה |  |
| טורינו | הארמון המלכותי של טורינו • ארמון מדאמה |  |
| פיימונטה | מעון הציד של סטופיניג'י • קסטלו די ריבולי • רג'ה די ונריה ריאלה |  |
| מלכי איטליה מבית סבויה | ויטוריו אמנואלה השני • אומברטו הראשון • ויטוריו אמנואלה השלישי • אומברטו השני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282117105171  GND: 4273219-0  ISNI: 0000 0001 2269 9156  LCCN: sh85097001  NKC: xx0122766  VIAF: 172595551   WorldCat (עם VIAF): 172595551 
חזית הארמון בסגנון הבארוק
ארנולד בישר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בדצמבר 1899 באד הויינהאוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הוצאה להורג:  2 באוגוסט 1949 (בגיל 49) רפובליקת פולין 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  אס אס 
 דרגה:  אובר-שטורמפיהרר 
 
ארנולד בישר (בגרמנית: Arnold Büscher; באד אינהאוזן, 16 בדצמבר 1899 – פולין, 2 באוגוסט 1949) היה קצין אס אס גרמני, פושע מלחמה, האופטשטורמפיהרר (סרן). כיורשו של אמון גת, הוא היה המפקד השני והאחרון של מחנה הריכוז קרקוב-פלאשוב מספטמבר 1944 עד ינואר 1945.
ביוגרפיה

הוריו של ארנולד בישר ניהלו מאפייה ברהמה (Rehme) שכיום נקראת באד אינהאוזן. בסיום בית הספר היסודי, החל להתלמד כסוחר בהמבורג ב-1915. בשנים 1917 עד 1919 במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא, ולאחר מכן עבד בחברת ביטוח. ב-1926 התחתן בהמבורג. בשנות ה-20 הורשע שוב ושוב (נכלא בחלקו) בגין גניבה, קבלת סחורה גנובה, הונאה וזיוף.
ביוגרפיה > באס אס

ב-1931 הפך בישר לחבר באס אס. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עבד במספר מחנות ריכוז, ביניהם פלוסנבירג, בוכנוולד, זקסנהאוזן ונוינגמה.
בישר הפך למפקד מחנה הריכוז פלאשוב לאחר שאמון גת נעצר על ידי הקריפו ב-13 בספטמבר 1944. בישר התנגד למאמציו של אוסקר שינדלר לצרף 300 נשים יהודיות לרשימתו של שינדלר (יהודי שינדלר) לעבודה במפעל החדש של שינדלר בברינליץ, במקום לשלוח אותן לאושוויץ יחד עם יהודים אחרים בפלאשוב. עם זאת, שינדלר הצליח לשלם ולשחד את ריכרד בר, מפקד אושוויץ, כדי שישלח את 300 הנשים היהודיות למפעלו.
ב-23 בינואר 1948 נדון בישר למוות בפולין על פשעים בפאלשוב. הוא נתלה ב-2 באוגוסט 1949.
ראו גם

Stefan Hördler, Christoph Kreutzmüller: Ein KZ-Kommandant aus Rehme. Arnold Büscher (1899–1949). In: Beiträge zur Geschichte der Städte Löhne und Bad Oeynhausen. Band 22. Bielefeld 2013, S. 127–133.
הערות שוליים

↑  Crowe, David M. Oskar Schindler: The Untold Account of His Life, Wartime Activities, and the True Story Behind the List. Westview Press, Cambridge, MA, 2004, 0-465-00253-5, pp. 357–358.
↑  Benz, Wolfgang. Der Ort des Terrors. Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager. (The Place of Terror. History of Nazi Concentration Camps.). C.H. Beck, Munich, 2005, 3-406-57237-1, p. 272.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1214941443  VIAF: 6013159639264843290007   WorldCat (עם VIAF): 6013159639264843290007
בגללך: אוסף שירי אהבה

בגללך: אוסף שירי אהבה הוא אלבום אוסף שאיגד שירים שקטים רומנטיים בולטים שהקליט הזמר אריק איינשטיין. האלבום יצא לאור בשנת 2009 וכלל 2 תקליטורים: הדיסק הראשון הוא אוסף של 20 שירים מכ-30 שנות הפעילות של איינשטיין ב"NMC", ובדיסק השני שני שירים חדשים של איינשטיין שיצאו באותה השנה כסינגלים, נכתבו והולחנו על ידי גיא בוקאטי, איתו עבד איינשטיין בשנים אלו ואף הוציא אלבום האולפן האחרון שהוציא איינשטיין בחייו, "כל הטוב שבעולם" שנתיים לפני כן, ומתוכו נכללים שירים בדיסק הראשון.
רשימת רצועות

| דיסק 1 אוסף שירי אהבה> מס' | דיסק 1 אוסף שירי אהבה> שם | דיסק 1 אוסף שירי אהבה> מילים | דיסק 1 אוסף שירי אהבה> לחן | דיסק 1 אוסף שירי אהבה> ביצוע מתוך האלבום | דיסק 1 אוסף שירי אהבה> משך | דיסק 1 אוסף שירי אהבה>  | דיסק 1 אוסף שירי אהבה>  | דיסק 1 אוסף שירי אהבה>  | דיסק 1 אוסף שירי אהבה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | צער לך (עם יהודית רביץ)   | אברהם חלפי | יוני רכטר | "משירי אברהם חלפי" | 4:13 |  |  |  |  |
| 2. | הכניסיני תחת כנפך  | חיים נחמן ביאליק | מיקי גבריאלוב | "חמוש במשקפיים" | 4:55 |  |  |  |  |
| 3. | עוד נפגש  | אריק איינשטיין | שם טוב לוי | "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה" | 4:18 |  |  |  |  |
| 4. | היא יושבה לחלון  | חיים נחמן ביאליק | מיקי גבריאלוב | "משירי אברהם חלפי" | 3:24 |  |  |  |  |
| 5. | עטור מצחך (עם יהודית רביץ וקורין אלאל)   | אברהם חלפי | יוני רכטר | "משירי אברהם חלפי" | 4:06 |  |  |  |  |
| 6. | יש בי אהבה  | ארקדי דוכין | ארקדי דוכין | "יש בי אהבה" | 4:13 |  |  |  |  |
| 7. | גיטרה וכינור  | שלום חנוך | שלום חנוך | "מוסקט" | 3:15 |  |  |  |  |
| 8. | שיר אהבה סטנדרטי  | אריק איינשטיין | יוני רכטר | "האהבה פנים רבות לה" | 2:37 |  |  |  |  |
| 9. | בגללך  | מיכה שטרית | ארקדי דוכין | "יש בי אהבה" | 5:11 |  |  |  |  |
| 10. | זה בראש שלך  | אריק איינשטיין | שם טוב לוי | "פסק זמן" | 4:53 |  |  |  |  |
| 11. | פשוט אומר לך  | גיא בוקאטי | גיא בוקאטי | "כל הטוב שבעולם" | 3:09 |  |  |  |  |
| 12. | אני אוהב אותך היום  | אריק איינשטיין | מיקי גבריאלוב | "סע לאט" | 3:59 |  |  |  |  |
| 13. | עוף גוזל  | אריק איינשטיין | מיקי גבריאלוב | "על גבול האור" | 4:24 |  |  |  |  |
| 14. | זו אותה האהבה  | אריק איינשטיין | יוני רכטר | "האהבה פנים רבות לה" | 2:47 |  |  |  |  |
| 15. | רוקד את הטנגו לבד  | אריק איינשטיין וגיא בוקאטי | גיא בוקאטי | "כל הטוב שבעולם" | 3:36 |  |  |  |  |
| 16. | רק איתך  | אריק איינשטיין | יצחק קלפטר | "יושב על הגדר" | 3:19 |  |  |  |  |
| 17. | שחורה שלי  | אריק איינשטיין | ארקדי דוכין | "שמש רטובה" | 3:37 |  |  |  |  |
| 18. | איילת אהבים (עם יהודית רביץ)   | נעמי שמר | מאנוס חג'ידאקיס | "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה" | 3:04 |  |  |  |  |
| 19. | ואת חוזרת לשלכת  | מיכה שטרית | מיכה שטרית, טל מטמור, מיקי הררי וטל שגב | "שמש רטובה" | 3:53 |  |  |  |  |
| 20. | אחכה  | עלי מוהר | מיקי גבריאלוב | "אוהב להיות בבית" | 3:12 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 1:16:05 |  |  |  |  |
| דיסק 2 סינגלים> מס' | דיסק 2 סינגלים> שם | דיסק 2 סינגלים> מילים | דיסק 2 סינגלים> לחן | דיסק 2 סינגלים> ביצוע מתוך | דיסק 2 סינגלים> משך | דיסק 2 סינגלים>  | דיסק 2 סינגלים>  | דיסק 2 סינגלים>  | דיסק 2 סינגלים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | כשתחזור (עם שלומי שבת)   | גיא בוקאטי | גיא בוקאטי | סינגל (2009) | 4:01 |  |  |  |  |
| 2. | כולם יודעים  | גיא בוקאטי | גיא בוקאטי | סינגל (2009) | 3:35 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 7:36 |  |  |  |  |
ארנולד אלטרינו

| --- | --- |

ארנולד אלטרינו. ציור שמן מאת יאן ות
 לידה:  1 באפריל 1858 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  16 בינואר 1916 (בגיל 57) מונטרה, שווייץ 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 
ארנולד אלטרינו (בהולנדית: Arnold Aletrino;‏ 1 באפריל 1858 – 16 בינואר 1916; נקרא במקורות שונים גם אהרון או סם אלטרינו) היה סופר וקרימינולוג יהודי-הולנדי, הזכור כיום בעיקר בזכות כתביו בנושא ההומוסקסואליות. הוא היה חבר בקבוצת הטחטיחרס (כלומר, "בני שנות השמונים"), חבורה ספרותית של סופרים ומשוררים צעירים שביקשו לחולל מהפכה בספרות ההולנדית של המאה התשע-עשרה, שאותה ראו כחנוטה ומוסרנית.
ביוגרפיה

ארנולד אלטרינו נולד באמסטרדם לסלומון אלטרינו וסלימה פיניידה, בני הקהילה היהודית-ספרדית בעיר. בהיותו סטודנט לרפואה באמסטרדם התיידד עם פרדריק ון אדן, שעתיד היה להיעשות אחד הפסיכיאטרים המפורסמים בימיו, ומהבולטים בחבורת הטחטיחרס. הוא הצטרף לקבוצה והיה אחד הכותבים הקבועים בכתב העת שהוציאו, דֶה נִיוֶוה חִידְס (De Nieuwe Gids, "המדריך החדש"), שאותו ערך בשנים 1910–1912. הוא סיים את לימודיו ב-1886 ועבד כרופא משפחה וכן רופא של מכבי האש באמסטרדם, וכך בא לראשונה במגע עם השכבות החלשות ביותר באוכלוסייה. ב-1891 נשא לאישה את רחל מנדס דה קוסטה, שהתאבדה כעבור שש שנים. שנה מאוחר יותר נשא לאישה את אמיליה יוליה ("יוּפִּי") ון סטוקום. לא נולדו לו ילדים. בסוף ימיו חלה במחלה קשה שבעקבותיה התמכר למורפין. הוא עבר עם אשתו להתגורר בעיירה שרנה (Chernex) שליד ז'נבה בשווייץ, שם נפטר ב-1916, בגיל 57.
עבודתו

ב-1899 קיבל אלטרינו משרה כמרצה באוניברסיטה בנושאי "אנתרופולוגיה קרימינלית" - התחום שהתפתח לקרימינולוגיה המודרנית. הוא ערך מחקרים ועבודת שדה ובזכותם הגיע לכמה מסקנות מרחיקות לכת, שהיו פורצות דרך לזמנן. הוא היה מראשוני הלוחמים לזכויות ההומוסקסואלים, ויצא להגנתם בקונגרס קרימינולוגי שהתקיים ב-1902. על כך ספג ביקורת רבה, כמי ש"מגן על אי-מוסריות". בין המבקרים היה גם ראש ממשלת הולנד באותה עת. ב-1903 נסע לברלין, וביקר שם בחברתו של מגנוס הירשפלד כמה מקומות מפגש של הומוסקסואלים, ביקורים שאותם תיאר בספרו "הרמפרודיטיות ואוראניזם" (1908). ב-1912 היה בין מייסדי הסניף ההולנדי של הוועדה המדעית-הומניטרית של הירשפלד. אף על פי שהיה מתלמידיו של צ'זרה לומברוזו, שפיתח תאוריות אטוויסטיות של הפשיעה וסבר כי היא עוברת בירושה כ"ניוון" גנטי, הוא התנגד (במאמר שפרסם ב-1897) להשקפתו של לומברוזו על ההומוסקסואליות: אלטרינו טען כי הומוסקסואליות אינה קשורה בפשיעה ובמחלות נפש ויכולה להופיע גם בבני אדם בריאים ונורמטיביים מכל בחינה אחרת. בכתביו המאוחרים הוא קרא ללגליזציה של ההומוסקסואליות והוקיע את רדיפת ההומוסקסואלים בידי הרשויות, וכן התקרב לתאוריה של הירשפלד שראתה בהומוסקסואלים חלק מהמין השלישי.
אלטרינו היה ידידו הקרוב של המשורר והסופר הצעיר יעקב ישראל דה האן, אבל נבהל ונעלב כאשר הלה הקדיש לו את ספרו הראשון, "צינורות", שעסק בהומוסקסואליות – אלטרינו ראה בכך ניסיון לנצל את המוניטין שלו לקידום רומן ביכורים. שתי הדמויות הראשיות ברומן נקראו יוֹפּ וסאם (שמות החיבה של דה האן ושל אלטרינו, בהתאמה), והרומן תיאר מערכת יחסים מינית וסדיסטית ביניהם, וכן מפגשים מיניים של שניהם עם גברים צעירים. אלטרינו ואשתו של דה האן, יוהנה דה האן – ון מארספן, ראו חובה לעצמם לרכוש מן החנויות את המהדורה כולה (שנחשבת עד היום קשה מאוד להשגה). דה האן עיבד בתוך חודשים ספורים את הרומן ופרסם גרסה חדשה ושונה למדי, ללא ההקדשה ובשינוי שמות הגיבורים ופרטים מזהים אחרים. את ספרו הבא בנושא ההומוסקסואליות בחר אלטרינו לפרסם בשם בדוי.
אלטרינו פרסם בימי חייו כמה ספרים ומאמרים רבים בנושאי התמחותו המקצועית, אבל כתב גם ספרות יפה, בדרך כלל בנושאים קדורניים ומהורהרים, בהשפעת הנטורליזם הצרפתי והיכרותו עם השכבות החלשות בחברה ההולנדית.
כתביו (רשימה לא מלאה)

Uit den dood, en andere schetsen‏ (מן המוות, ורישומים אחרים, 1889)
Eenige beschouwingen over den beroepseed der artsen‏ (כמה הרהורים על שבועת הרופאים [עבודת תזה], 1889)
Zuster Bertha‏ (האחות ברטה, 1891)
Martha ‏ (מרתה, 1895)
Novellen‏ (נובלות, 1895)
Twee opstellen over crimineele anthropologie‏ (שני מאמרים באנתרופולוגיה קרימינלית, 1898)
Naar aanleiding van De Ryckères boek "La femme en prison et devant la mort" en van Dr. Cox' biologische studie "Over de aequivalentie van man en vrouw"‏ (בעניין ספרו של דה ריקר "האישה בכלא ולפני מותה" ומחקרו הביולוגי של ד"ר קוקס "על שוויון הגבר והאישה", 1898)
Over ontoerekenbaarheid. Openbare les‏ על האי-אחריות – שיעור פומבי.
Het leven der verpleegster‏ (חיי האחות [הסיעודית], 1900)
Over eenige oorzaken der prostitutie‏ (על כמה מהגורמים לזנות, 1901)
Uit 't leven‏ (מן החיים, 1902)
Handleiding bĳ de studie der crimineele anthropologie‏ (מדריך לימודי לאנתרופולוגיה קרימינלית, 1902)
Opleiding en examen van verpleegsters‏ (הכשרה ומבחן לאחיות, 1904)
Over uranisme [liefde voor hetzelfde geslacht]. Een gerechtelijk-geneeskundige studie‏ (על האוראניזם [אהבה בין בני אותו המין]. מחקר משפטי-רפואי. הופיע בשם הבדוי קרל איהלפלדט, 1905)
Is celstraf nog langer geoorloofd en gewenscht?‏ (האם הכליאה בצינוק עדיין מותרת ורצויה?, 1906)
Line‏ (לינה, 1906)
Stille uren‏ (שעות דוממות, 1906)
Hermaphrodisie en uranisme‏ (הרמפרודיטיות ואוראניזם, 1908)
לקריאה נוספת

וורן ג'והנסון, הערך ארנולד אלטרינו באנציקלופדיה של ההומוסקסואליות
חרט הקמה, הערכים ארנולד אלטרינו וישראל יעקב דה האן, בספר Who's Who in Gay and Lesbian History, בעריכת רוברט אולדריץ' וגארי וות'רספון
שלמה נקדימון ושאול מייזליש, דה האן - הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל, הוצאת מודן, 1985
בנג'מין ראש

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1746 Byberry, מחוז פילדלפיה, אמריקה הבריטית 
 פטירה:  19 באפריל 1813 (בגיל 67) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  Christ Church Burial Ground 
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת אדינבורו  פנימיית וסט נוטינגהאם 
 מעסיק:  אוניברסיטת פנסילבניה 
 בן או בת זוג:  Julia Stockton Rush 
 מספר צאצאים:  13 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 חתימה:   
 
בנג'מין רָאש (באנגלית: Benjamin Rush‏; 24 בדצמבר 1745 – 19 באפריל 1813) היה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית ומחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. הוא היה מנהיג חברתי מפילדלפיה, רופא, פוליטיקאי ורפומטור חברתי, בעל דעות הומניטריות ומחנך וכן המייסד של Dickinson College (אנ'). ראש כיהן בקונגרס הקונטיננטלי, כיהן כרופא הראשי בצבא הקונטיננטלי והפך לפרופסור בכימיה, תאוריה רפואית ויישום רפואי באוניברסיטת פנסילבניה.
ראש היה מנהיגה של תנועת הנאורות בארצות הברית ותומך נלהב של המהפכה האמריקאית. הוא היה מנהיגה של התנועה של פנסילבניה לתיקון החוקה בשנת 1788. הוא היה בולט ברפורמות רבות במיוחד בתחומים של רפואה וחינוך. הוא היה אחד מראשוני המתנגדים לעבדות, תמך בבתי ספר ציבוריים חופשיים ושאף לקדם חינוך לנשים. כמנתח מוביל, לראש הייתה השפעה חשובה על מקצוע הרפואה. הוא שאף לארגן את הידע הרפואי לפי תאוריות בעלות כוח הסבר במקום להסתמך רק על שיטות אמפיריות.
בשנת 1773 הוא כתב מנשר בשם "An Address to the Inhabitants of the British Settlements in America, upon Slave-Keeping." שבו תקף לראשונה, בחריפות, את תופעת העבדות במושבות באמריקה ואת הסחר בעבדים. ראש טען כי מבחינה מדעית, השחורים אינם נחותים מטבעם מבחינה מוסרית או אינטלקטואלית. כל ראיה לנחיתות השחורים הייתה תוצאה של העבדות.
קישורים פנימיים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
בייטרק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מונומנט, מגדל תצפית 
 מיקום:  אסטנה 
 מדינה:  קזחסטן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 באוגוסט 2002
 תאריך פתיחה רשמי:  30 באוגוסט 2002 
 אדריכל:  נורמן פוסטר, Akmyrza Rustembekov 
 מידות
 גובה:  105 מ' 
 קואורדינטות:  51°07′42″N 71°25′50″E﻿ / ﻿51.128333333333°N 71.430555555556°E﻿ / 51.128333333333; 71.430555555556
  (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. בייטרק(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. בייטרק
 
בייטרק (בקזחית: Бəйтерек; "עץ צפצפה גבוה") הוא מבנה מונומנטלי ומגדל תצפית השוכן באסטנה, בירת קזחסטן.
המבנה

בנייתו של המגדל הסתיימה בשנת 2002, והוא הוקם במסגרת תנופת הבנייה המונומנטלית שעוברת העיר מאז שהייתה לבירת קזחסטן, בשנת 1997. המגדל הפך לאחד מסמליה המוכרים ביותר של העיר, ובין היתר, הוא מופיע על כל שטרות הטנגה, המטבע של קזחסטן. המגדל מתנשא לגובה של 105 מטר, ומרפסת התצפית שבראשו שוכנת בגובה של 97 מטר, נתון המסמל את שנת הכרזתה של אסטנה לבירה. צורתו של המגדל מזכירה צורת גזע עץ המסתיים בצמרת שענפיה נישאים אל על ולצדדים. בין הענפים שוכן כדור מוזהב בקוטר של 22 מטרים, שבו שוכנת מרפסת התצפית.
תוכניתו ומראהו של המגדל נועדו להזכיר אגדת עם אודות עץ החיים המיתי וציפור הקסמים, המכונה סימורג (Симург), אשר הטילה את ביצתה בין ענפיו. ממרפסת התצפית נשקף נוף מרחב על העיר, וקבועה בה תבנית טביעת ידו המצופה זהב של נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב. שלט הקבוע ליד טביעת היד, מעודד את המבקרים להניח את ידם בתבנית ולהביע משאלה, וכשהם עושים זאת נשמע המנון קזחסטן. במגדל שוכנים גם אקווריום גדול וגלריה. בקיץ 2006 נשרפו קומותיו העליונות של המגדל, ויש שכינוהו "המאפרה" בשל כך.
גלריה

המגדל על שטר של 10,000 טנגה
המגדל בערך של 50 טנגה, שנטבע בשנת 2007 לציון יובל עשר שנים להכרזת העיר כבירת המדינה
מראה מראש המגדל
הערות שוליים

↑  Wir sind doch nicht Turkmenistan