התרבות הירמוכית
יישובים נוספים > ישראל

למעט הכפר הירמוכי בשער הגולן, כ-20 אתרים נוספים של התרבות הירמוכית זוהו ברחבי ישראל, ירדן ולבנון, רובם בעמק יזרעאל ובעמק הירדן התיכון. שרידים ארכאולוגים שנמצאו בשנת 1939 בתל מגידו בידי ג'פרי שיפטון, ושרידים מתל אל-פארעה הצפוני שנחשפו בידי רולאן דה וו בסוף שנות ה-40 זוהו גם הם כחלק מהתרבות הירמוכית. התיישבות ירמוכית באתר חפירות נוסף שניהל דה וו בשנות ה-50 זוהתה במערות ואדי מורבעאת. ההתיישבות נמצאה במקום מבודד במדבר יהודה, ולדברי פרופ' גרפינקל ככל הנראה לא הייתה זו התיישבות קבע אלא שרידים של ירמוכים שביקרו במקום.
במהלך שנות ה-50 ביצע נחמיה צורי סקרים ארכאולוגיים נרחבים בעמק הירדן התיכון וזיהה שתי התיישבויות נוספות של התרבות - חורבת מנחה (מונחתה) השוכנת דרומית לכנרת, וכעשרה ק"מ דרומית משם בחמדיה. בשנים 1967-1962 נערכו בחורבת מנחה חפירות נרחבות ומקיפות בניהולו של ז'אן פרו ונמצאו ממצאים רבים ההופכים את חורבת מנחה לאתר מפתח נוסף בהבנת התרבות הירמוכית. הוסיף וחפר בחמדיה  ד"ר יעקב קפלן מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1964‏.
במהלך חפירות שערך קפלן בין השנים 1952-1950 ב"גבעת רחוב הבשן" בתל אביב מדרום לנחל הירקון סמוך לשפכו לים, הוא חשף שרידים של התרבות וביניהם  צלמית של 'הוונוס הפרהיסטורית התל אביבית', פסלון נוסף של אישה שהקשרו פולחן פריון וקבר בבור מתחת לרצפת מגורים ובו שרידי שלד אדם.
בסוף שנות ה-60 נמצאו בעיר הקדומה גבל שבצפון לבנון מספר ממצאים הקושרים אליה את התרבות הירמוכית. בתחילת שנות ה-70 בחפירות תחת ניהולו של עמנואל ענתי נמצאו שברי כלי חרס ועליהם עיטורי אידרה הטיפוסיים לתרבות הירמוכית בקיבוץ הזורע בעמק יזרעאל. ענתי, יחד עם מספר חוקרים נוספים שייך את הממצאים ל"תרבות הזורע", שהיא כביכול תרבות נפרדת מהתרבות הירמוכית. עם זאת, לאחר גילויים של התיישבויות ירמוכיות רבות לאחר מכן דעה זו נדחתה, ולדברי גרפינקל, ברי כי מדובר גם כאן בהתיישבות של התרבות הירמוכית.
בין השנים 1983-1976 ניהלו כרמלה ארנון ורות עמירן מהאוניברסיטה העברית בירושלים חפירות בתל קשיון, שבמעלה נחל תבור, בגליל התחתון וחשפו כלי חרס הטיפוסיים לתרבות הירמוכית. במקום נחשפו גם מספר צלמיות דמויות אדם.
בשנת 1981 נתגלו במערת נחל קנה שבמערב שומרון מעט ממצאים מן התרבות הירמוכית. המערה הייתה אתר ייחודי בשל היותה מבודדת משאר האתרים שבהם נמצאו התיישבויות של התרבות הירמוכית באותה העת. משלחת מורחבת יצאה למערה בשנת 1986, ברשות אבי גופר וצבי צוק מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וגילתה בין היתר ממצאים רבים נוספים מן התרבות הירמוכית, ביניהם כלי חרס רבים ומגוונים ומעט כלי צור. כמחצית מכלי החרס שנתגלו באתר היו מעוטרים בחריתה וצבועים בצבע אדום, חלקם נשמרו לגמרי. בין כלי החרס שנמצאו היו קערה עמוקה חסרת ידיות, קנקנים בעלי גוף כדורי וצוואר גבוה, שני פלכים בעלי צורה דו-קונית ואף סיר בישול יחיד במינו השחור מפיח. בין כלי הצור שנמצאו היו להבי-מגל, גרזן, מקבות, מקדח ואזמל.
גופר גם זיהה התיישבות ירמוכית נוספת בחפירות שניהל בין השנים 1997-1986 באתר נחל זהורה II[דרוש מקור]. בחפירות נוספות שנערכו בתחילת שנות ה-90 בניהולו של נמרוד גצוב נחשפה התיישבות ירמוכית בחורבת עוצה.
בשנת 2007 זוהתה התיישבות ירמוכית בחפירות הצלה שנערכו בניהולם של חמודי חלאילה ועמרי ברזילי בביסמון (תל מלאחה), כ-10 ק"מ מדרום לקריית שמונה. בחפירות נחשפו שרידי בנייה וממצא רב המתוארך לתרבות הירמוכית. גודל ההתיישבות שנחשפה כ-20 דונם. בין הממצאים באתר נמצאו עצמות בעלי חיים, אבני שחיקה ומכלול של כלי צור הומוגני, שבו להבי מגל משוננים שינון עמוק וקטומים, ראשי חץ גדולים וגרזנים רבים שלחלקם חורפה (חוד) מלוטשת. החוקרים הסיקו כי הבסיס הכלכלי של תושבי האתר התבסס מחד על ציד וגידול בעלי חיים מבויתים כמו עזים, כבשים, בקר וחזירים, ומאידך על חקלאות, דבר הנלמד מריבוי להבי המגל והגרזנים.
בחפירות נוספות שנוהלו בידי ברזילי בשנת 2010 זוהו שרידים של התרבות הירמוכית גם בארד אל-סמרה על יד קיבוץ יסעור.