stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דראג (לבוש)
הערות שוליים

1 2 3  Eden Sarid, Don't Be A Drag, Just Be A Queen - How Drag Queens Protect Their Intellectual Property Without Law, Florida International University Law Review 10:1, 2014, עמ' 133
↑  Oxford English Dictionary cites Rogers, Bruce (1972), The Queen's Vernacular: A Gay Lexicon, Straight Arrow Books
↑  Senelick, Laurence (2000), The changing room: sex, drag and theatre, Routledge, ISBN 978-0-415-15986-9
↑  עינת עמיר, תופעה: גבר גרב, באתר nana10‏, 9 ביוני 2005
↑  שפמים ונשיכות - סופ"ש דראג לבנטיני
↑  גיילורד רוטשילד וחברים מפרויקט TransDrag בהופעה, 2013
↑  קינג ג'ונג' בהופעה בבית השואבה
↑  גל פרייליך, הוריקן ביאנקה: לערב אחד, היכל התרבות הפך לזירה של דראג חסר מעצורים, באתר ynet, 4 בספטמבר 2021
השחקנית הבריטית אולגה פטרובה בתלבושת דראג גברית עבור תצלום פרסומת לכובעי גברים משנת 1915.
מופע דראג במצעד הגאווה בחיפה, 2022
כביש 6400

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש מקומי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  2.5 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1995
 מיקום
 ערים ראשיות:  ריינה, משהד, נוף הגליל
 נקודת התחלה:  צומת משהד
 נקודת סיום:  כיכר בין כביש זה לשדרות מעלה יצחק
 כבישים מסתעפים:  כביש 79, כביש 754
 מפגשים עיקריים:  צומת משהד
 
 קואורדינטות:  32°43′20″N 35°19′36″E﻿ / ﻿32.7222°N 35.3267°E﻿ / 32.7222; 35.3267
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כביש 6400(למפת הגליל המערבי רגילה) כביש 6400(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 6400(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 6400  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 6400 הוא כביש אורך מקומי שמקשר את המועצות המקומיות ריינה ומשהד לנוף הגליל. וכן בין נוף הגליל לבין מערכת הדרכים הבינעירונית ובפרט לכביש 79 המגיע עד לקריות שבמפרץ חיפה. הכביש הוא דו-מסלולי (שני נתיבים בכל צד).
העבודות לסלילת הכביש החלו במרץ 1998, ונערכו בין היתר כהכנה גם לקראת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
כביש 6400 מתחיל בסמוך לבתי העלמין החדש והישן של נוף הגליל.
הכביש חוצץ בין המועצה המקומית ריינה, לבין שכונות נוף הגליל שעל רכס הר יונה.
בספטמבר 2001 נחנך גשר הר יונה המחבר את שכונות הר יונה עם כביש 6400.
בקצה הכביש במקטע הנפגש עם כביש 79 וכביש 754 בצומת ריינה, נערך בימים אלה פרויקט תשתיתי גדול לבניית שני גשרי רכבת באורך של כ-ק"מ, העוברים בין היתר מעל הצומת. העבודה עליהם ועל הכבישים הסמוכים להם צפויה להימשך כ-3 שנים.
על תוואי חלקו הצפוני של הכביש צפויה לקום מסילת הרכבת הקלה חיפה–נצרת, כמו כן במקטע באורך 0.1 קילומטרים מצומת משהד תוקם תחנת הרכבת הקלה "ריינה". כחלק מהפרויקט מתבצעות חפירות ארכאולוגיות מקדימות במקום. העבודה להשלמת כל פרויקט הרכבת הקלה בקו חיפה-נצרת אמורה להסתיים עד לשנת 2027.
צמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 6400 מצפון לדרום
| 0 | צומת משהד |  | משהד |   כביש 79   כביש 754 |
| 0.2 | צומת ללא שם |  | נוף הגליל | שדרות מעלה יצחק |
| 2.5 | צומת ללא שם |  | נוף הגליל | שדרות מעלה יצחק |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  יצא לדרך פרויקט הענק לשדרוג כביש 79 נצרת - ריינה - סוללים | עמקניוז - חדשות העמק, באתר עמקניוז - חדשות העמק, ‏במאי 2016
↑  דוד חיון, ‏נפתחה חלקית דרך 6400 באיזור נצרת עילית, באתר גלובס, 21 בפברואר 2000
↑  רחל הניג, ‏נצרת: נחנך גשר הר יונה, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2001
↑  חוצה ישראל מתקדמת בתכנון הגישור והתחנות בתוואי הרכבת הקלה 'נופית' | עמקניוז - חדשות העמק, באתר עמקניוז - חדשות העמק, ‏1 בנובמבר 2021
↑  מכרז פומבי מס' 621400 לתכנון וביצוע (Build Design) של מקטע ריינה-ואדי סלינה שלב "אינפרא 1 - "פרויקט רק"ל "נופית", כרך ב' – הכרך ההנדסי, חלק א' – מבוא להנדסה ופרשה טכנית 
פרשה טכנית - מרץ 2022, מאת חברת חוצה ישראל
↑  עדכון מפרויקט רק"ל חיפה־נצרת של חוצה ישראל - TransIsrael, 24 בינואר 2022, בדף של חברת שבתשתיות-ביצוע פרויקטים ברשת החברתית פייסבוק.
↑  הדמיית תחנת ריינה, במרכז צומת ללא שם 0.2 הכניסה להר יונה, בקצה ריינה וצומת משהד
גיבתון סוף

| גיבתון סוף |
| --- | --- |
 גיבתון סוף זכר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון סוף
שם מדעי
 Emberiza schoeniclus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של גיבתון סוף   מקייץ   יציב   חולף   חורף

Emberiza schoeniclus witherbyei
גיבתון סוף (שם מדעי: Emberiza schoeniclus) הוא מין של ציפור במשפחת הגיבתוניים.
בישראל הוא חולף וחורף לא שכיח. ניתן למוצאו בעמק בית שאן, עמק החולה, ומישור החוף, בעיקר בחושות קנים לצד מקורות מים.
שם הסוג Emberiza הוא מגרמנית עתיקה, גיבתון. שם המין הספציפי schoeniclus הוא מיוונית עתיקה, ציפור לא ידועה על שפת המים.
הוא נפוץ ברחבי אירופה וחלק גדול מהאזור הפלארקטי. רוב הציפורים נודדות דרומה בחורף, אך אלו בדרום ובמערב מרחב התפוצה יציבים. הוא נפוץ באגמים, אך גם מקנן בשטחים פתוחים יבשים יותר.
טקסונומיה

גבתון הסוף תואר על ידי חוקר הטבע השוודי קרל לינאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו תחת השם המדעי Fringilla schoeniclus. גיבתון זה ממוקם כעת בסוג Emberiza שליניאוס הציג באותה מהדורה של Systema Naturae שלו. המין הספציפי schoeniclus הוא מהיוונית העתיקה skhoiniklos, מילה ששימשה את המחברים היוונים לציפור לא מזוהה.
ישנם תשעה עשר תת-מינים מוכרים.
משפחת הגיבתוניים מכילה כ-300 מיני אוכלי זרעים, שרובם נמצאים ביבשת אמריקה; אם כי הסוג גיבתון, עם יותר מ-40 מינים, מוגבל לעולם הישן.
גיבתון סוף קשור באופן הדוק לגיבתון סוף יפני ולגיבתון סוף מזרחי, כאשר שלושתם מסווגים לעיתים כבני סוג נפרד, Schoeniclus.
תיאור

גיבתון סוף הוא ציפור בינונית, אורכו 13.5-15.5 ס"מ, עם מקור קטן ומוצק של אוכלי זרעים. לזכר יש ראש וגרון שחורים, פס שפם לבן, חלקים תחתונים בהירים, וגב חום ומפוספס בכבדות. לנקבה ניצוי פחות בולט, עם ראש חום מפוספס ויותר פספוס למטה. השיר של הזכר הוא "סריפ" שחוזר על עצמו.
התנהגות

מזונו מורכב בעיקר מזרעים, אולם את הצעירים הוא מאכיל בחרקים.
התנהגות > רבייה

הרבייה מתחילה בדרך כלל בתחילת אפריל, ומסתיימת בסוף אוגוסט בהתאם למיקום ולגובה. המין הוא מונוגמי. הקן נבנה באמצעות זרדים, דשא וקנים מרופדים בחומרים רכים יותר כמו שיער, אזוב ושורשים, על שיח או קנה. הנקבות מטילות 4–5 ביצים בצבע אפור זיתי, המציגות את הסימנים דמויי השיער האופייניים לאלו של הגיבתונים. תקופת הדגירה היא 12–15 ימים כאשר הגוזלים מואכלים על ידי שני ההורים.
סטטוס

גיבתון הסוף אינו מאוים באופן עולמי ומסווג ללא חשש על ידי ה-IUCN. האוכלוסייה האירופית המשוערת מונה לפחות 4.8 מיליון זוגות, במיוחד בשוודיה, פולין ונורווגיה. עם זאת, על פי הדיווחים מספרי גיבתון הסוף יורדים בנורווגיה, שוודיה וגרמניה.
הערות שוליים

↑  גיבתון סוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  גיבתון סוף, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 145, 350. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Linnaeus, Carl (1758). Systema Naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (בלטינית). Vol. 1 (10th ed.). Holmiae (Stockholm): Laurentii Salvii. p. 182.
↑  Linnaeus, Carl (1758). Systema Naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (בלטינית). Vol. 1 (10th ed.). Holmiae (Stockholm): Laurentii Salvii. p. 176.
1 2  Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds. (2020). "Buntings". IOC World Bird List Version 10.1. International Ornithologists' Union. נבדק ב-29 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 350. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Hoyo, Josep del; Elliott, Andrew; Sargatal, Jordi; Christie, David A (eds.). "Emberizidae". Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions. נבדק ב-13 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה) (נדרשת הרשמה)
↑  Copete, J.L; Christie, D.A. "Reed Bunting". Birds of the World. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  IUCN, Emberiza schoeniclus: BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T22721012A155430396, 2018-08-09 doi: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22721012a155430396.en
גיבתון סוף במגדיר קרוסלי
הפי רוקפלר

מרגרטה לארג' "הפי" רוקפלר (לבית פיטלר, קודם לכן מרפי (באנגלית: Margaretta Large "Happy" Rockefeller‏; 9 ביוני 1926 – 19 במאי 2015) הייתה פילנתרופית שכאשתו של סגן הנשיא נלסון רוקפלר, שימשה כגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1974 ל-1977. היא הייתה קודם לכן הגברת הראשונה של ניו יורק מ-1963 עד 1973, במהלך שלוש הקדנציות האחרונות של בעלה בתפקיד.
בשנת 1991, היא מונתה לנציגה ציבורית לאומות המאוחדות על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ה. וו. בוש. היא גם הייתה נשיאת מועצת המנהלים של המרכז לאמנויות הבמה Saratoga מצפון לאולבני, ניו יורק, בין פרויקטים פילנתרופיים אחרים.
ביוגרפיה > משפחה וחינוך

מרגרטה לארג' פיטלר נולדה בברין מאוור(אנ'), פנסילבניה, ב-9 ביוני 1926.  הוריה היו מרגרטה לארג' הריסון וויליאם וונדרלי פיטלר ג'וניור, יורש של הון חבלים. אמה התחתנה שוב לאחר מכן. מרגרטה הצעירה הייתה ידועה בכינוי שלה, "הפי - מאושרת", שניתן לה בילדותה. היא הייתה נינה של ראש עיריית פילדלפיה אדווין הנרי פיטלר ונינה של גנרל האיחוד ג'ורג' גורדון מיד, המפקד בקרב קרב גטיסברג, ואשתו מרגרטה סרג'נט, בתו של הפוליטיקאי ג'ון סרג'נט.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר שיפלי בברין מאוור, פנסילבניה ב-1944.
ביוגרפיה > נישואים וקריירה > נישואים ראשונים והתנדבות

בחלק המאוחר של מלחמת העולם השנייה, היא הייתה נהגת בשירות ההתנדבות לנשים.
ב-1948 היא נישאה לג'יימס סלייטר מרפי, וירולוג הקשור למכון רוקפלר וחבר קרוב של נלסון רוקפלר. נולדו להם ארבעה ילדים: ג'יימס ב' מרפי, השני, מרגרטה הריסון מרפי, קרול סלייטר מרפי ומלינדה פיטלר מרפי (1960–2005). מלינדה נישאה לפרנסיס מנוטי, בנו המאומץ של המלחין ג'אן קרלו מנוטי.
בשנת 1958, נרשמה הפי לשרת כמתנדב בקמפיין המושל של נלסון רוקפלר. בשנה שלאחר מכן היא הפכה למזכירה הפרטית של המושל החדש, ולאחר מכן התפטרה מצוות משרדו ב-1961. הפי ובעלה התגרשו ב-1 באפריל 1963, מסיבות שה"ניו יורק טיימס" כינה "עוגמת נפש קשה" ושעורך הדין של בעלה לשעבר סיווג כ"הבדלים בלתי ניתנים לגישור".
ביוגרפיה > נישואים וקריירה > נישואים שניים וקמפיין לנשיאות ב-1964

היא נישאה למושל ניו יורק, נלסון רוקפלר ב-4 במאי 1963, בביתו של לורנס ס. רוקפלר בפוקנטיקו הילס, ניו יורק. רוקפלר היה מבוגר ממנה בשמונה עשרה שנים והתגרש מאשתו הראשונה, מרי טודהונטר קלארק, ב-16 במרץ 1962. להפי ולנלסון רוקפלר נולדו שני בנים ביחד: נלסון רוקפלר ג'וניור (יליד 1964), ומארק רוקפלר (יליד 1967).
היו ספקולציות סביב מלינדה פיטלר מנוטי, בתם הצעירה של הפי רוקפלר וג'יימס סלייטר מרפי, כאשר רבים מהמעגל הפנימי של רוקפלר האמינו שהיא בתו של נלסון רוקפלר. ביומנו, חברו הקרוב של רוקפלר, קן רילנד, השתמש בנימה של ידיעת אירוניה כשהזכיר את מלינדה, והכניס את המילה אב חורג במירכאות. אלן, אשתו של וולאס הריסון, האדריכל וידידו הקרוב של נלסון רוקפלר, טענה כי הורתה של מלינדה הייתה סוד גלוי בקרב מקורבי רוקפלר.
נלסון רוקפלר השתתף לראשונה בבחירות לנשיאות ב-1960, ובמהלכן הוא נשאר מושל ניו יורק, והפי נשארה הגברת הראשונה של ניו יורק. לפי ה"אינדיפנדנט", היא הייתה בהריון במהלך הקמפיין של 1964, והפכה ל"אשתו של מועמד מוביל בקמפיין". כפי שכתבה העיתונאית הבריטית ליידי ג'ין קמפבל ב"לונדון איבנינג סטנדרד", כאשר מעורבות מרפי-רוקפלר הפכה לנושא לביקורת תקשורתית לאחר ההודעה על הגשת התביעה של רוקפלר לגירושין מאשתו הראשונה והתפטרותו של הפי מרפי מהצוות שלו, "כבר אנשים השוו את הפי מרפי לדוכסית מווינדזור כשהיא הייתה גברת סימפסון רגילה."  עוד יותר נזק היה הנשורת הפוליטית של רוקפלר. גורם במפלגה הרפובליקנית של מישיגן, הדהד את החששות ברחבי המפלגה, אמר ל"ניו יורק טיימס" כי הנישואים הפוטנציאליים של בני הזוג עשויים לעלות לרוקפלר במועמדות לנשיאות ב-1964. "המהירות של כל הסיפור — הוא מתגרש, היא מתגרשת — והאינדיקציה לפירוק של שני בתים. המדינה שלנו לא אוהבת בתים שבורים".  נלסון החל לרדת בסקרים ופרש מהמירוץ לאחר שהפסיד בכמה פריימריז, כאשר הבחירות עברו לטובת לינדון ג'ונסון לאחר שרוקפלר הוחלף כמועמד הרפובליקני על ידי בארי גולדווטר.
ביוגרפיה > נישואים וקריירה > מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968

בשנת 1968, היא ליוותה את בעלה במסלול מסע הבחירות כשהוא רץ שוב לנשיאות ארצות הברית. Women's Wear Daily ציטט את נורמן נורל, שאת בגדיו היא לבשה במהלך הקמפיין, כמי שקבעה "יש לה את המראה המשפחתי הטוב הזה, ליגת הקיסוס. היא תמיד תיראה כמו שצריך - אף פעם לא מטופשת, אף פעם לא זולה. היא לא מעוניינת בהתרגשות טובה." היא גם לבשה עיצובים של אוסקר דה לה רנטה, ביל בלס, שאנל, גרס, דיור, ולנטינו ודונלד ברוקס. WWD גם ציין שהיא "ידועה בקסם נינוח" ובכנות, כשהאחרונה הייתה עד כדי כך בולטת שלקמפיין שלו ב-1968 היה כלל פנימי שאסור לצטט אותה ישירות. רוקפלר הפסיד במערכה, כאשר ריצ'רד ניקסון כבש את הבית הלבן.
לדברי ריצ'רד נורטון סמית', הביוגרף של נלסון, "ההסברה השקטה של הפי, תחילה עם בעלה" ולאחר מכן עם נשיא הסנאט של מדינת ניו יורק ארל ברידג'ס, סייעו להביא לביטול איסור ההפלות של ניו יורק ב-1970.
ביוגרפיה > נישואים וקריירה > הגברת הראשונה של ניו יורק

בעלה נבחר שוב למושל ניו יורק פעמיים נוספות לאחר מכן. רוקפלר התפטר מתפקידו כמושל ניו יורק ב-1973, לאחר ששירת שלוש קדנציות.
לאחר שגילתה גידולים בבדיקה עצמית, היא עברה ניתוח ב-17 באוקטובר 1974, בניתוח שתואר במסיבת עיתונאים על ידי הרופא שלה, ג'רום אורבן מבית החולים ממוריאל לסרטן ומחלות בעלות הברית, ובעלה. גם הנשיא פורד וגם הנרי קיסינג'ר, אז שר החוץ, התקשרו למשפחות עם איחולים לאחר ההכרזה. על המבצע דווח בפירוט בפרסומים כמו הניו יורק טיימס. לפי WWD, השילוב של הפי רוקפלר ובטי פורד, כמו גם של שירלי טמפל, שפרסמו לציבור על טיפולי הסרטן שלהם סייעו להעלות את המודעות למחלה שזכתה לסטיגמה קיצונית.
ביוגרפיה > נישואים וקריירה > הגברת השנייה של ארצות הברית

לאחר פרשת ווטרגייט ב-1974, ג'רלד פורד מינה את נלסון רוקפלר לשמש כסגן הנשיא שלו. היא הפכה לגברת השנייה של ארצות הברית כאשר בעלה הפך לסגן הנשיא של ג'רלד פורד. לתקופת הקדנציה עברו בני הזוג לוושינגטון הבירה, שם אירחו באחוזה של סגן הנשיא, אך גרו בבית משלהם. במהלך השנים, בני הזוג גם ניהלו מגורים בסיל הארבור, מיין, ונצואלה ומנהטן, שם הייתה להם דירה בשדרה החמישית שתוכננה על ידי ז'אן מישל פרנק. הם גם גרו באחוזה המשפחתית המשתרעת על פני 3,000 דונם בפוקנטיקו הילס, ניו יורק, בשם קיקוויט.
בעלה נפטר בינואר 1979, שנתיים לאחר שעזב את תפקיד סגן הנשיא. היא המשיכה לארח בשדרה החמישית 812, כמו גם באחוזת רוקפלר הבית היפני. בשנת 1982, הפי רוקפלר אירחה אירוע בדירתה בשדרה החמישית עבור הנרי קיסינג'ר, שחגג את פרסום הכרך השני של זיכרונותיו. באותה תקופה, הפי אמרה שהיא וקיסינג'ר היו חברים מאז 1962 בערך.
בשנת 1985, היא השאילה לאו"ם ציור של גרניקה נגד המלחמה של פיקאסו, ולאחר שנה של ניקיון ושימור, הוא תלוי שוב מאז 2022 מחוץ ללשכת מועצת הביטחון.  בשנת 1991, היא מונתה לנציגה ציבורית לאומות המאוחדות על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ה. וו. בוש. היא גם הפכה לנשיאת מועצת המנהלים של המרכז לאמנויות הבמה Saratoga בצפון אולבני, ניו יורק. היא תמכה בביקורים השנתיים של תזמורת פילדלפיה בסין, כמו גם בפארק ארבע החירויות על שם רוזוולט בניו יורק, בשמורת סנטרל פארק ובעמק ההדסון ההיסטורי.
מקום מגוריה ב-Pocantico Hills, Kykuit, ניתן לקרן הלאומית לשימור היסטורי ובשנת 1994 נפתח לציבור. לאחר מכן היא עברה לגור באחוזת הבית היפני.
ביוגרפיה > מחלתה ומותה

רוקפלר החלימה מסרטן השד, לאחר שעברה כריתת שד כפולה בשנת 1974, שבועיים לאחר שבטי פורד, אז הגברת הראשונה של ארצות הברית, עברה כריתת שד בודדת.
הפי רוקפלר מתה ב-19 במאי 2015, בגיל 88, בעקבות מחלה קצרה. היא מתה בביתה בטריטאון, ניו יורק בשנתה. היא הותירה אחריה שישה ילדים.
אוסף אמנות

החל משנת 1982, נלסון רוקפלר תרם חלק גדול מאוסף הציורים של בני הזוג למוזיאון לאמנות מודרנית, בידיעה שהאחוזה תחויב במס כבד. דירתם הייתה מלאה בהעתקים של רבים מהציורים שנתרמו. עם זאת, בעוד שחלק גדול מאוסף הפריטים שלהם נתרם למוזיאונים, הפי נאחזה בפריטים כמו חפצי אמנות ותכשיטים. בשנת 2018, אוסף גדול של חפציהם של הפי ונלסון רוקפלר נמכר במכירה פומבית ב-Sotheby's בשלוש מכירות של כ-450 פריטים, כשהרווח הכולל צפוי לעלות על 6.1 מיליון דולר. המכירה כללה מבחר תכשיטים של הפי כולל קולקציה בהתאמה אישית של Van Cleef & Arpels. המכירה הפומבית כללה גם פריטים מדירתם בשדרה החמישית.
סתרי ממושקף

| סתרי ממושקף |
| --- | --- |
 סתרי ממושקף
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: סתריים
סוג:: סתרי
מין:: סתרי ממושקף
שם מדעי
 Prunella ocularis ‏Radde, 1884
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של סתרי ממושקף

סִתְרִי מְמֻשְׁקָף (שם מדעי: Prunella ocularis) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסתריים.
בישראל הוא חורף נדיר ביותר באזורים הרריים בעיקר בצפון הארץ. בכל חורף נרשמות כמה תצפיות בודדות, בעיקר מהחרמון והגולן.
טקסונומיה ואטימולוגיה

סתרי ממושקף תואר על ידי חוקר הטבע הגרמני גוסטב ראדה בשנת 1884 מפרט שנאסף בהרי טאליש ליד גבול אזרבייג'ן-איראן. הוא טבע את השם המדעי Accentor ocularis.
כיום הוא מסווג תחת הסוג סתרי שהוגדר על ידי חוקר הצפרות הצרפתי לואי וייו בשנת 1816. המין הוא מונוטיפי.
שם הסוג Prunella הוא מגרמנית Braunelle, "חום" עם צורת הקטנה. שם המין הספציפי ocularis, נגזר מהמילה הלטינית ocular, עין.
תפוצה ובית גידול

תפוצתו מוגבלת מאוד. מרומי ההרים באזור האירנו-טורני: ממזרח טורקיה וארמניה, דרך צפון איראן ועד הרי הזגרוס בדרום מערב איראן. הסתרי הממושקף אמנם אינו נודד, אך הוא נוהג לשוטט, ובחורף הוא מעדיף לבלות באזורים נמוכים יותר באיראן ועד לחופי המפרץ הפרסי.
בית הגידול הטבעי שלו הוא ערבות ממוזגות. הוא מקנן באזורי אחו עם שיחי ברברית פזורים בטורקיה, ובאזור הטרנס-קווקזי הוא מעדיף מצוקים סלעיים עם עצי ערער וארז. את קינו הוא בונה מזרדים, עלים וגבעולים; ומרפד אותו בצמר, שיער, עשב וטחב. הקן ממוקם בתחתית שיחים נמוכים. בתטולה 3–4 ביצים.
תיאור והתנהגות

אורכו כ-15 ס"מ. הגוף בגווני חום משתנים. החלקים התחתונים גוון בז'-כתמתם ומפוספסים בעדינות (לפעמים לחזה גוון כתום עז יותר). החלקים העליונים חומים כהים, עם פספוס כהה וצפוף. כמו אצל סתריים אחרים, למין זה יש מקור מחודד של אוכלי חרקים. התנהגותו ערנית ופעילה.
התזונה שלו מורכבת מחרקים וזרעים.
סטטוס

כיוון שטווח התפוצה שלו נחשב רחב ומגמות השינוי באוכלוסייה יציבות, סווג מין זה כללא חשש לפי הרשימה של האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע.
האוכלוסייה האירופית מונה בין 11,000 ל-33,000 זוגות, ומעריכים שהם כ-55% מכלל האוכלוסייה, ומכאן משערכים את האוכלוסייה העולמית בין 40,200 ל-120,900 פרטים.
הערות שוליים

↑  סתרי ממושקף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ערד בן דוד, סתרי ממושקף, אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
↑  Radde, Gustav (1884). Ornis Caucasica. Die Vogelwelt des Kaukasus systematisch und biologischgepgraphisch bescrieben (בגרמנית). pp. 33, 244-245, pl. 14.
↑  Vieillot, Louis Jean Pierre (1816). Analyse d'une Nouvelle Ornithologie Élémentaire (בצרפתית). Paris: Deterville/self. p. 43.
↑  Gill, Frank; Donsker, David, eds. (2019). "Waxbills, parrotfinches, munias, whydahs, Olive Warbler, accentors, pipits". World Bird List Version 9.1. International Ornithologists' Union. נבדק ב-12 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Radde's Accentor, Bird Life international data zone, datazone.birdlife.org
גיבתון סלעים

| גיבתון סלעים |
| --- | --- |
 גיבתון סלעים זכר, ריינלנד-פפאלץ, גרמניה    שירה של זכר, אוברן-רון-אלפ, צרפת
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון סלעים
שם מדעי
 Emberiza cia ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של גיבתון סלעים   מקייץ   יציב   חורף

גִּבְּתוֹן סְלָעִים (שם מדעי: Emberiza cia) הוא מין של ציפור במשפחת הגיבתוניים Emberizidae.
בישראל יציב מקומי ומקנן באזור החרמון, וחורף מצוי בצפון הארץ ומרכזה.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Emberiza הוא מ-Embritz, גיבתון בגרמנית עתיקה. שם המין הספציפי, cia, הוא משם איטלקי מקומי לציפור זו, שהגיע מ-zirlare, "לצייץ".
בעבר, סווג גבתון הסלעים באותו מין יחד עם הגבתון Emberiza godlewskii (אנ'), שתפוצתו ברובה מזרחה לתפוצת גבתון הסלעים. עם זאת, המינים חיים זה לצד זה באופן סימפטרי במרכז אסיה ולא הוכחה רביית כלאיים ביניהם. בנוסף, לא הוכרע איזה מהמינים מהווה תת-מין למין השני. ישנה מחלוקת גם בשאלה לכמה תת-מינים יש לחלק את גבתון הסלעים, ועדיין חלק מהרשויות הטקסונומיות מבחינות בשישה תת-מינים, ואחרות בארבעה:
E. c. cia (קארולוס ליניאוס, 1767) – מרכז ודרום אירופה עד חצי האי הבלקני וצפון טורקיה; גם צפון אפריקה
E. c. hordei (כריסטיאן לודוויג ברם, 1831) (כלול לעיתים תחת E. c. cia) – יוון דרך דרום טורקיה עד ישראל וירדן
E. c. prageri (אלפרד לואיס לאובמן, 1915) (כלול לעיתים תחת E. c. cia) – הקווקז, דרום אוקראינה, מזרח טורקיה ודרום-מערב וצפון איראן
E. c. par (ארנסט הארטרט, 1904) – מצפון-מזרח איראן עד מרכז אסיה וצפון פקיסטן
E. c. stracheyi (פרדריק מור, 1856) – צפון מערב ההימלאיה עד דרום-מערב טיבט ונפאל
E. c. flemingorum (לאוניד פורטנקו, 1930) – מרכז נפאל
תיאור

זה גיבתון גדול, באורך 15–16.5 ס"מ ובמשקל 17–29 גרם, עם כנפיים קצרות יחסית וזנב מוארך. לזכר בלבוש חיזור יש חלקים עליונים ערמוניים, חלקים תחתונים בצבע חום עמוק חלק וראש אפור חיוור המסומן בפסים שחורים.
נקבת גיבתון הסלעים היא גרסה דהויה יותר של הזכר, עם חלקים תחתונים חיוורים יותר, גב אפור-חום וראש עם פחות פספוס. המתבגרים דומים לנקבות, אך עם ראש מנוקד, ללא דגם הפנים האופייני.
התת-מינים הנבדלים ביניהם בעיקר בגווני הניצוי, אם כי תת-המין המתרבה באירופה, אפריקה ומערב טורקיה הוא היחיד בעל פסי כנף לבנים.
אקולוגיה

הוא מקנן בצפון-מערב אפריקה, בדרום אירופה ממזרח למרכז אסיה, והרי ההימלאיה. הוא גם מקנן מקומי במרכז אירופה. הוא נודד חלקית, כאשר אוכלוסיות צפוניות חורפות דרומה יותר, בעיקר בטווח של האוכלוסיות הדרומיות היציבות.
גיבתון הסלעים חובב אזורים צחיחים למחצה, דלים בצמחייה בגובה נמוך עד בינוני. הוא מעדיף צלעי גבעות שטופי שמש עם שטחים סלעיים חשופים ושיחים או עצים פזורים. באופן מקומי הוא מופיע גם במחצבות, כרמים ושטחים אחרים עם חילופין של אדמה חשופה או סלעים ואזורים דלים בצמחייה.
עונת הקינון מתחילה במרץ ומסתיימת באוגוסט, אם כי מדי פעם היא מסתיימת באמצע ספטמבר. את הקן בונה הנקבה. הוא ממוקם על הקרקע, מוגן בסבך צמחייה או בבסיס סלע. התטולה מורכבת בדרך כלל משלוש עד חמש ביצים, והדגירה עליהן מתבצעת על ידי הנקבה. הגוזלים בוקעים לאחר 13–15 ימים. שני ההורים משתתפים בהאכלתם. הם פורחים מהקן לאחר 9–13 ימים נוספים ונעשים עצמאיים כשלושה שבועות לאחר מכן.
המין ניזון בעיקר ממגוון רחב של חסרי חוליות קטנים בעונת הקינון. מחוץ לעונת הקינון התזונה מורכבת בעיקר מזרעי עשבים או צמחים אחרים.
סטטוס

למין תפוצה רחבה ואוכלוסייה גדולה שאף מוערכת במגמת עלייה, ועל כן הוא מסווג במצב שימור "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
באירופה מעריכים שהאוכלוסייה המקננת מונה כ-1,930,000–4,230,000 זוגות, מה שמשתרגם לכ-3,860,000-8,460,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-50% מטווח התפוצה העולמי, כך שהערכה ראשונית של גודל האוכלוסייה העולמית עומדת על כ-7,700,000–16,900,000 פרטים בוגרים, אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו.
גלריה

נקבה, בעלת צבעים דהוים משל הזכר. גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
מתבגר בצבעי מעבר, ללא דגם הראש. גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
פרט צעיר, ניצויו עודנו חום בהיר אחיד יותר. גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
בהמראה. גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
מבט מהגב. גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
דוגמת הפסים על הראש בולטת. גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
עם נמלים במקור; בעונת הקינון תזונתו מתבססת יותר על חסרי חוליות קטנים, במיוחד לשם האכלת הגוזלים
איור של תת-המין E. c. stracheyi
ביצי גבתון סלעים. ניתן להבחין בדוגמא המקושקשת האופיינית לגיבתונים. מאוסף מוזיאון טולוז
הערות שוליים

↑  גיבתון סלעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ליאור כסלו, גיבתון סלעים, באתר תצפית לעולם הטבע
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 106, 145. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Gill, F & D Donsker (Eds). 2018. IOC World Bird List (v 8.1). doi : 10.14344/IOC.ML.8.1.
↑  Dickinson, E.C., J.V. Remsen Jr. & L. Christidis (Eds). 2013-2014. The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. 4th. Edition, Vol. 1, 2, Aves Press, Eastbourne, U.K.
1 2  Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, D. Roberson, T. A. Fredericks, B. L. Sullivan, and C. L. Wood (2018) The eBird/Clements checklist of birds of the world: Version 2018 http://www.birds.cornell.edu/clementschecklist/download, läst 2018-08-11
↑  José Luis Copete, Rock Bunting (Emberiza cia), version 1.0, Birds of the World, 2020 doi: 10.2173/bow.rocbun1.01
↑  Hagemeijer, E.J.M. and Blair, M.J., The EBCC atlas of European breeding birds: their distribution and abundance, לונדון: T. and A. D. Poyser, 1997
1 2 3  Copete, J.L., del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. and de Juana, E. (ע), Rock Bunting (Emberiza cia) in Handbook of the Birds of the World Alive, ברצלונה: Lynx Edicions, 2016
1 2  Rock Bunting (Emberiza cia) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org