stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניו הולנד
היסטוריה > לאחר עידן הולנד

ב-22 באוגוסט 1770, לאחר ששט צפונה לאורך כל החוף המזרחי של אוסטרליה, טען ג'יימס קוק, שכל "החוף המזרחי של ניו הולנד" הוא שטח בריטי. קוק קרא לאותו אזור סאות' ויילס, אך לאחר מכן תיקן לניו סאות' ויילס. עם הקמת ההתנחלות בסידני ב-1788, הבריטים חיזקו את תביעתם לחלק המזרחי של אוסטרליה, שכיום נקרא רשמית ניו סאות' ויילס. בנציבות המושל פיליפ. הגבול הוגדר כקו מרידיאן 135° מזרח (אנ')‏, תוך לקיחת הקו מהמפה של מלכיצדק תבנו, הולנדיה נובה – טרה אוסטרליס, שפורסם ב-Relations de Divers Voyages Curieux (פריז, 1663).
לעיתים קרובות, המונח ניו הולנד היה בשימוש רק לאותו חלק ביבשת שטרם סופח לניו סאות' ויילס. כלומר, הייחוס היה לחצי המערבי של היבשת. ב-1804, הציע הנווט הבריטי מתיו פלינדרס את השמות טרה אוסטרליס או אוסטרליה לכל היבשת, ושמר את השם "ניו הולנד" לחלקה המערבי של היבשת. הוא המשיך להשתמש במונח "אוסטרליה" בהתכתבויותיו, תוך שהוא מנסה לאסוף תמיכה לשם היבשת. פלינדרס הסביר במכתב לסר ג'וזף בנקס כך:
את ההגינות לשם אוסטרליה או טרה אוסטרליס, שהחלתי על כל היבשת של מה שכונה בדרך כלל ניו הולנד, חייב לקבל אישור של האדמירליות והלומדים בגאוגרפיה. זה נראה לי דבר לא עקבי ש[השם שבחר] קפטן קוק [ל]ניו סאות' ויילס צריך להיקלט בניו הולנד של ההולנדים, ולכן חזרתי לשם המקורי טרה אוסטרליס או לארץ הדרומית הגדולה, שבאמצעותה היא הובחנה אפילו על ידי ההולנדים במהלך המאה ה-17; זה נראה כי רק זמן מה לאחר מסעו השני של טסמן הוחל לראשונה השם ניו הולנד, ואז עבר זמן רב עד שעקר את טזויד לנדט בתרשימיו, ולא יכול היה להאריך את מה שעדיין לא היה ידוע באותו הזמן; ניו סאות' ויילס, אם כן, צריכה להישאר מובחנת מניו הולנד; אך מאחר שנדרש לגוף כולו יהיה שם כללי אחד, מאחר שכעת ידוע (אם אין טעות גדולה בחלק ההולנדי) שזו בהחלט ארץ אחת, כך אני שופט, כי אחת פחות יוצאת דופן לכל הצדדים, ובכל המפלגות לא יכולים למצוא את מה שהוחל כעת.
בתחילה, הצעתו נדחתה. הצעתו התקבלו רק ב-1824 על ידי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. הגבול המערבי של ניו סאות' ויילס שונה ל־129° מזרח ב-1825. ב-1826, כדי להקדים התנחלות צרפתית ולתבוע את השטח, בגלל חשיבותו של הדרך לניו סאות' ויילס, הקימו הבריטים את היישוב אלבני בדרום מערב ניו הולנד. המושל ראלף דרלינג מניו סאות' ויילס העמיד את אדמונד לוקייר (אנ') בפיקוד על המשלחת, ונתן לו את ההוראה שאם הוא נתקל בצרפתים, בכל מקום שהוא, היה מתקיף אותם, כדי לסמן להם ש-"הניו הולנד כולה כפופה לממלכת הוד מלכותו הבריטית." ב-1828, הוקמה מושבת סוואן ריבר (אנ'). שם המושבה היה במהרה המונח שייחס את חלקה המערבי של היבשת. השם ניו הולנד עדיין היה קיים כשם היבשת כולה כאשר ב-9 במאי 1829, צ'ארלס פרימנטל (אנ') לקח רשמית בשם המלך ג'ורג' הרביעי את "כל החלק החדש של ניו הולנד שאינו נכלל בתחומי ניו סאות' ויילס." ב-1832, באופן רשמי, שונה שם השטח לאוסטרליה המערבית.
אפילו בסוף 1837, בהתכתבויות רשמיות בין ממשלת בריטניה בלונדון לניו סאות' ויילס, עדיין נעשה שימוש במונח "ניו הולנד" כדי להתייחס ליבשת כולה.
בהולנד, היבשת נקראה בשם Nieuw Holland (ניו הולנד) עד לסוף המאה ה-19. כיום, השם ההולנדי לכך הוא Australië (אוסטרליה).
מקום אחד שבו השם נשאר הוא בטקסונומיה עצמה. מינים אוסטרלים רבים ששמם נקראו במאות הקודמות הם בעלי השמות המדעיים novaehollandiae או novae-hollandiae. דוגמה קלאסית לכך הוא האמו, Dromaius novaehollandiae.
היסטוריה > שינוי שם

לאחר הקולוניזציה הבריטית באוסטרליה, השם ניו הולנד נשמר במשך כמה עשורים, ויבשת הקוטב הדרומית (אנטארקטיקה) המשיכה להיקרא בשם טרה אוסטרליס, לפעמים קוצרה לאוסטרליה. עם זאת, במאה ה-19, הרשויות הקולוניאליות הסירו את השם ההולנדי בהדרגה מיבשת האי והתחילו לקרוא לו בשם חדש שהומצא. בעיקרון, הם לקחו את השם אוסטרליה מיבשת הקוטב הדרומית (אנטארקטיקה), והשאירו לאקונה במונח היבשת למשך כשמונים שנה. אף על פי כן, השם ניו הולנד שרד במשך עשרות שנים, בשימוש באטלסים, בספרות ובדיבור היום-יומי.
בספרות

בספר מסעי גוליבר שכתב ג'ונתן סוויפט, נמצאת דמות שנוסעת לכל מיני מקומות. בחלק הרביעי של הספר, הדמות מגיעה לארץ הויהנהמס, מבלה כמה ימים בחוף הדרום-מזרחי של ניו הולנד, לפני שהיא גורשה על ידי הילידים.
הסופר האמריקאי, אדגר אלן פו, השתמש במונח ניו הולנד כדי להתייחס לאוסטרליה בסיפורו הקצר עטור הפרסים מ-1833, "MS. Found in a Bottle" (אנ')‏:
האלק טס בקצב חישוב מתריס (...) ובוודאי רצנו לאורך חופי ניו הולנד.
ב-1851, כתב הרמן מלוויל, בפרק של מובי דיק שכותרתו "האם גודל הלווייתן פוחת? - האם הוא ימות?":
... הלווייתן הגדול עלול לקחת את כל הציוד, מפני שיש לו מרעה לגור בו, שגדול פי שניים מכל אסיה, אמריקה, אירופה ואפריקה, ניו הולנד וכל איי הים יחד.
ב-1854, הסופר האמריקאי, הנרי דייוויד תורו, השתמש במונח ניו הולנד (הכוונה לטריטוריה של האבוריג'ינים) בספרו וולדן (אנ'), בהם הוא כותב:
אז, נאמר לנו, הניו הולנדר הולך עירום ללא עונש, ואילו האירופי רועד בבגדיו.
ראו גם

טרה אוסטרליס
הערות שוליים

↑  Abbott, J.H.M., William Dampier, Sydney, 1911, pps:55-62.
↑  Dampier, William (1981) A voyage to New Holland : the English voyage of discovery to the South Seas in 1699 edited with an introduction by James Spencer. Gloucester : Alan Sutton. ISBN 0-904387-75-5.
↑  Wharton, W.J.L. (1893-04-07). "Preface". Captain Cook’s Journal. Wimbledon Park. אורכב מ-המקור ב-2020-08-01. נבדק ב-2020-08-10 – via University of Adelaide Library, Electronic Texts Collection.
↑  "Governor Phillip's Instructions 25 April 1787 (UK)". Documenting a Democracy. National Archives of Australia. אורכב מ-המקור ב-2006-06-15. נבדק ב-2020-08-10.
↑  Sir Joseph Banks, 'Draft of proposed Introduction to Captn Flinders Voyages', November 1811; State Library of New South Wales, The Papers of Sir Joseph Banks, Series 70.16; quoted in Robert J. King, "Terra Australis, New Holland and New South Wales: the Treaty of Tordesillas and Australia", The Globe, no.47, 1998, pp.35–55, p.35.
↑  Flinders to Banks, Isle of France (Mauritius), 23 March 1804, Royal Greenwich Observatory, Herstmonceux-Board of Longitude Papers, RGO 14/51: 18 f.172).
↑  Flinders, Matthew. "Letter from Matthew Flinders originally enclosing a chart of 'New Holland' (Australia)". Cambridge Digital Library. University of Cambridge. נבדק ב-18 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "King George's Sound Settlement". State Records. State Records Authority of New South Wales. אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2014. נבדק ב-14 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Western Australian Year Book No. 17, 1979. Australian Bureau of Statistics, Western Australian Office, 1979. ISSN 0083-8772.
↑  Scott, Ernest (1914). "The Naming of Australia". The Life of Captain Matthew Flinders. Cambridge: Cambridge University Press. p. 425. ISBN 9781108040617. נבדק ב-1 בדצמבר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Richards, J., The Secret War: A True History of Queensland's Native Police, 2008, p. 49)
↑  Barth, Cyriaco Jacob zum (1545). Sphere of the Winds. Frankfurt: Astronomia: Teutsch Astronomei, National Library of Australia, nla.obj-230899009.
↑  Cameron-Ash, M. (2018). Lying for the Admiralty: Captain Cook's Endeavour Voyage. Sydney: Rosenberg. p. 19-20. ISBN 9780648043966.
↑  MS. Found in a Bottle
↑  http://www.bartleby.com/91/105.html
↑  (page 8)
מפה של מלכיצדק תבנו מ-1644: מפת ניו הולנד, על בסיס מפה של הקרטוגרף ההולנדי, ג'ואן בלאו (אנ').
מפה של עמנואל בואן (אנ'), מ-1744, של הולנדיה נובה – טרה אוסטרליס.
חלק ממפת ניו הולנד שנעשה על ידי ויליאם דמפייר ב-1699
העתק של איסת' אינדיאמן (אנ') של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC). ה-VOC היה כוח מרכזי מאחורי החיפושים והמיפוי האירופי המוקדם של אוסטרליה (אנ').
עמיר פרץ

עמיר ארמונד פרץ (נולד ב-9 במרץ 1952, י"ב באדר ה'תשי"ב) הוא פוליטיקאי ישראלי. כיהן כיושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל, יו"ר מפלגת העבודה, סגן ראש הממשלה, שר הביטחון, השר להגנת הסביבה, שר הכלכלה והתעשייה, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה, "עם אחד" ו"התנועה", יושב ראש ההסתדרות החדשה וראש המועצה המקומית שדרות.
ראשית חייו

נולד בשם ארמונד פרץ, בבוז'עד שבמרוקו, לדוד ורוחמה פרץ. הוא עלה עם משפחתו לישראל כשהיה בן ארבע, בשנת 1956. אביו היה בעל תחנת דלק וראש קהילה.[דרושה הבהרה] בהגיעה, שוכנה משפחתו במעברת הקסטל, אך במהרה עברה למעברת דורות-רוחמה, לימים שדרות.
פרץ למד בבית חינוך שער הנגב ובתיכון שדרות. בשנת 1970 התגייס לחיל החימוש ועבר קורס קצינים. שירת כקצין חימוש בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת סרן. ב-22 באפריל 1974 הגיע למעבר המיתלה לסייע לטירונים שהסתבכו באימון ונדרס על ידי נגמ"ש. הוא עבר תקופת אשפוז ושיקום שנמשכה כשנתיים, ולאחריה הקים משק במושב ניר עקיבא וגידל פרחים ושום.
פעילות פוליטית מקומית

בשנת 1983 נבחר כמועמד המערך לראשות המועצה המקומית שדרות. בחירתו לתפקיד החזירה את המערך לשלטון בעיר, לאחר שנות שלטון המפד"ל והליכוד. בעת כהונתו כראש המועצה הדגיש את החינוך בעיר ואת שיפור הקשרים עם תושבי הקיבוצים באזור.
חבר הכנסת > העבודה

בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת העבודה וכיהן בין היתר כחבר בוועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון. נודע כחבר באגף היוני של המפלגה והיה חבר ב"מחנה רבין", בחוג הכפר הירוק ובשמינייה.
נמנה עם חברי הכנסת שהצטרפו ליוזמה להקמת "בצלם". בכנסת ה-13 היה יו"ר ועדת העבודה והרווחה ויו"ר הוועדה המשותפת לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. פרץ יזם את החוק לפיצוי נפגעי פרשת הגזזת.
חבר הכנסת > העבודה > בחירות להסתדרות

בשנת 1993 התמודד פרץ במקביל לכהונתו בכנסת על תפקיד מזכיר הסתדרות העובדים הכללית, אך הפסיד לחיים הברפלד. בשנת 1994 הקים עם חיים רמון את "סיעת רם" בהסתדרות וניצחו בבחירות. רמון נבחר למזכיר ההסתדרות ופרץ ליושב ראש האגף לאיגוד מקצועי. בנובמבר 1995 פרש רמון, ובמקומו נכנס פרץ לתפקיד היו"ר. בתפקידו התמודד פרץ עם משבר כספי חריף שהוביל לעיכוב משכורות לעובדי ההסתדרות וסכנת התפרקות כללית. בעקבות זאת נאלץ פרץ לפטר רבים מעובדי הארגון ולמכור נכסים.
בשנת 1997 זכה בבחירות הישירות לראשות ההסתדרות. בכהונתו בתפקיד ויתר על קבלת משכורת. פרץ נקלע לעימותים תכופים עם ממשלות ישראל בעקבות מדיניותן הנאו ליברלית, במיוחד בתקופת שר האוצר בנימין נתניהו. צעד בולט היה השתלטות הממשלה בשנת 2003 על כל קרנות הפנסיה ההסתדרותיות, שריחפה עליהן סכנה של פשיטת רגל, תוך ביטול אחיזתה של ההסתדרות בהן. צעד זה היה אחרון בסדרה של צעדים שהחלו קודם לכהונתו של פרץ, אשר הביאו להתפרקות ההסתדרות מנכסיה.
במקביל פרץ מילא בתפקידים ציבוריים נוספים, בהם יו"ר השדולה למען הנגב, חבר המועצה להשכלה גבוהה ויו"ר מועצת תנועות הנוער בישראל. ב-2 בינואר 2006, חודשיים לאחר שזכה בראשות מפלגת העבודה, פרש פרץ מתפקיד יושב ראש ההסתדרות והעביר את התפקיד לעופר עיני.
חבר הכנסת > מפלגת עם אחד

במקביל לכהונתו כיו"ר ההסתדרות, פרש פרץ מהעבודה ב-25 במרץ 1999 עם חברי הכנסת אדיסו מאסלה ורפיק חאג'-יחיא, וייסד את מפלגת עם אחד. בבחירות לכנסת ה-15, שנערכו באותה השנה, זכתה המפלגה בשני מנדטים, ובבחירות לכנסת ה-16 בשלושה. בשנת 2005 התמזגה מפלגת "עם אחד" עם מפלגת העבודה, כאשר הדוחף העיקרי לאיחוד מצד מפלגת העבודה היה שמעון פרס.
חבר הכנסת > יו"ר מפלגת העבודה

לאחר איחוד "מפלגת עם אחד" עם העבודה, התמודד פרץ על ראשות המפלגה בבחירות שהתקיימו ב-9 בנובמבר 2005, וניצח את שמעון פרס ובנימין בן אליעזר. פרץ זכה גם הודות לשיתוף פעולה עם פעילי ההסתדרות. יריביו במפלגה טענו שניצח בזכות "מפקד הארגזים". פרץ הוביל את המפלגה בבחירות לכנסת ה-17. הוא הדגיש את המצע החברתי של המפלגה, ובפרט את העלאת שכר המינימום. מפלגת העבודה זכתה ב-19 מנדטים ושמרה על כוחה. לאחר משא ומתן קואליציוני, נכנסה מפלגת העבודה לממשלת אולמרט, ופרץ מונה לסגן ראש הממשלה ולשר הביטחון.
בעקבות דרישותיו של פרץ במשא ומתן הקואליציוני לאחר הבחירות, החל מ-1 ביוני 2006 נקבע שכר המינימום בישראל ל-3,585.18 ש"ח, שהם 19.28 ש"ח לשעה, לאדם מבוגר. באפריל 2007 הועלה שכר המינימום ל-19.95 ש"ח לשעה, הורחב סל התרופות, צומצם כוחן של חברות כוח האדם ונחתם צו המחייב כל מעסיק וכל עובד בישראל לשלם בעבור ביטוח פנסיוני לכל עובד.
עמי אילון ואבישי ברוורמן, שלא מונו על ידי פרץ לשרים, הקימו קבוצה של מורדים בפרץ, שכונתה "הבונים", ובה היו גם דני יתום, מתן וילנאי וראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, שלא היה אז חבר הכנסת.
חבר הכנסת > הכנסת ה־18

בבחירות לכנסת ה-18 נבחר פרץ למקום העשירי ברשימת העבודה. הוא היה חבר בין היתר בוועדת החוץ והביטחון וכן יו"ר שותף בשדולה לקידום פתרון של שתי מדינות והפרדה בין ישראל לפלסטינים. הוא התנגד להצטרפות מפלגת העבודה לממשלה בראשות הליכוד, והודיע שלא יצטרף כשר לממשלת בנימין נתניהו. הוא הקים עם איתן כבל, וכן יולי תמיר ואופיר פינס (שפרשו מהכנסת) סיעת "מורדים", בתוך מפלגת העבודה, המתנגדים למהלכיה של הממשלה.
בספטמבר 2011 התמודד על ראשות מפלגת העבודה אך בסיבוב השני הפסיד לשלי יחימוביץ'. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר פרץ במקום השני בפריימריז של מפלגת העבודה והוצב במקום השלישי ברשימתה לכנסת, כשעיקר הדגש התקשורתי בבחירות המקדימות הושם על היריבות בינו לבין יושבת ראש המפלגה יחימוביץ' ביחס למועמדי המפלגה לכנסת ועל דרישתו שקמפיין המפלגה יכלול קו מדיני ברור, בנוסף לקו החברתי-כלכלי. כמו כן דרש הכרזה שמפלגת העבודה לא תצטרף לממשלה בראשות נתניהו. כשבוע לאחר מכן, ב-6 בדצמבר 2012, היום האחרון להגשת הרשימות בבחירות לכנסת התשע עשרה, הודיע פרץ כי יחבור למפלגתה של ציפי לבני, "התנועה", והתפטר מהכנסת. בראשית מרץ 2013 טענה יחימוביץ' כי פרץ חשוד בקניית קולות בפריימריז, אולם חקירה משטרתית בנושא העלתה שאין ראיות לכך.
חבר הכנסת > השר להגנת הסביבה

בבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר מטעם מפלגת התנועה בראשות ציפי לבני. המפלגה הצטרפה לממשלת נתניהו ופרץ מונה לשר להגנת הסביבה. בתקופת כהונתו ניסה לקדם את הצעת החוק להפחתת השימוש בשקיות פלסטיק, והיא עברה בקריאה ראשונה בכנסת. פרץ העביר את החלטת הממשלה לסגירת מכל האמוניה במפרץ חיפה והעתקת המפעל לנגב, פרויקט "סביבה שווה" במגזר הערבי וטיפול בקופי חוות מזור. בנובמבר 2014 התפטר מהממשלה עקב אי התקדמות בתהליך המדיני. מאידך, הבהיר כי הוא נשאר חבר בסיעת התנועה בכנסת.
חבר הכנסת > הכנסת ה־20 וה-21

לקראת הבחירות לכנסת העשרים שוריין ברשימת "המחנה הציוני" מטעם "התנועה". ב-31 במרץ 2015, לאחר פתיחת הכנסת וכוותיק מבין חבריה, כיהן שעות אחדות כיו"ר הכנסת הזמני, עד בחירתו של יולי אדלשטיין. בספטמבר 2015 הודיע פרץ על חזרתו למפלגת העבודה וערך בהמשך מסע חוצה ישראל שנקרא "אפיקים-אפקה-אופקים", אשר ביקש לחבר אזרחים מכל המגזרים. ביולי 2017 התמודד בבחירות המקדימות לראשות העבודה. הוא הוביל בסיבוב הראשון אך הפסיד בשני לאבי גבאי.
פרץ היה יו"ר ועדת המשנה להגנה על העורף של ועדת החוץ והביטחון וחבר בוועדה לקידום מעמד האישה. הוא יו"ר השדולה למעמד האדם העובד בישראל וכן ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-אוסטריה. בפברואר 2017 נבחר לסגן נשיא ארגון הפרלמנטים של מדינות הים התיכון (אנ') וב-2019 נבחר שוב לתפקיד. שובץ במקום השישי ונבחר לכנסת ה-21, כשגם בה היה הוותיק שבחברים.
חבר הכנסת > חזרה לראשות העבודה

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, התמודד פרץ בבחירות על ראשות מפלגת העבודה. הוא ניצח את סתיו שפיר ואיציק שמולי עם 47% מהקולות. פרץ חבר לראש מפלגת גשר, אורלי לוי-אבקסיס, תחת רשימה משותפת בשם העבודה-גשר, כשפרץ בראשה. בבחירות קיבלה הרשימה שישה מנדטים. באוגוסט 2019, גילח פרץ את שפמו, לראשונה לאחר עשרות שנים. במהלך הקמפיין הבחירות, התנגד למה שראה כשותפות בין נתניהו לחמאס, וקרא להפיל את שלטון חמאס בעזה באמצעות מבצע צבאי, שבסיומו תשוב הרשות הפלסטינית לשלוט בעזה לצד כוח רב לאומי.
בבחירות לכנסת ה-23 העבודה-גשר חברה למרצ בראשות ניצן הורוביץ ורצו ברשימה משותפת בשם העבודה-גשר-מרצ. פרץ ואורלי לוי קיבלו את המקומות הראשונים ברשימה, אשר זכתה בכ-7 מנדטים, מתוכם 3 למפלגת העבודה. לאחר השבעת הכנסת ה-23 התפצלה הרשימה לשלושת חלקיה. לקראת הקמת ממשלת ישראל ה-35 חתם על הסכם קואליציוני עם מפלגת כחול לבן על כניסה לממשלת אחדות.
חבר הכנסת > חזרה לראשות העבודה > שר הכלכלה והתעשייה

ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר הכלכלה והתעשייה. ביוני 2020 המליץ על הטלת היטל עד 17.25% על יבוא מלט, לשם הגנה על הייצור בארץ, אך שר האוצר ישראל כ"ץ סרב, כדי למנוע לטענתו עלייה במחירי הדירות. בדצמבר 2020 פורסם כי פרץ החליט לתת לחברת "כתר פלסטיק" מענק בסכום של כ-38 מיליון שקלים מהרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה. מהלך זה ספג ביקורת כי 80% מהחברה בבעלות זרה.
בינואר 2021 נבחרה מרב מיכאלי לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, לאחר שפרץ לא התמודד על התפקיד. לאחר בחירתה דרשה כי פרץ ואיציק שמולי יתפטרו מתפקידיהם בממשלה. פרץ הודיע כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים ומתפטר מהכנסת, אולם ימשיך להחזיק בתפקידו כשר עד להקמת ממשלה חדשה.
בפברואר 2021 חתם פרץ על רפורמה המקלה את מתכונת הבדיקות של המוצרים המיובאים לישראל, החוסכת למשק כ-300 מיליון שקלים.
פרישה מהפוליטיקה

לאחר פרישתו התמודד פרץ על תפקיד יושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל. באוקטובר 2021 פסלה ועדת גילאור את מועמדותו, עקב היותו חסר ניסיון עסקי בחברות ציבוריות והזיקה הפוליטית המשמעותית שבין פרץ לגנץ. עם זאת, אישר היועץ המשפטי לממשלה להצביע על המינוי, והוא אושר על ידי הממשלה. בסוף נובמבר 2024, בתום קדנציה של שלוש שנים, סיים את תפקידו זה.
תדמית ציבורית

כאשר התמודד פרץ על תפקיד יו"ר מפלגת העבודה בשנת 2005, נחשב על ידי הפרשנים לאנדרדוג, אך לאחר בחירתו לתפקיד זכה לסיקור תקשורתי חיובי ואוהד בעיקרו. בהמשך השתנתה הנימה התקשורתית והתרבו הביקורות השליליות כלפיו. אחד הנושאים שהופנו כביקורת כלפיו היה הקושי שלו לדבר באנגלית באופן שוטף, שאותו הפגין בנאום שהיה מושא ללעג. לאחר בחירתו לתפקיד שר הביטחון נמתחה ביקורת על מידת ההתאמה שלו לתפקיד. הביקורת גברה במלחמת לבנון השנייה ולאחר פרסום מסקנות ועדת וינוגרד. פרץ זכה ליחס תקשורתי עוין וללעג עם פרסום תמונה בה הוא צופה דרך משקפת סגורה בפברואר 2007.
עם זאת, עמיר פרץ הוביל את כניסת מערכת כיפת ברזל לשימוש מבצעי. למערכת זו היו הישגים משמעותיים בהגנה על העורף הישראלי בזמן הלחימה ברצועת עזה בין מבצע עופרת יצוקה למבצע עמוד ענן וגם במבצעים הצבאיים מול ארגוני הטרור לאחר מכן. בעקבות זאת פרץ זכה לאזכורים חיוביים בתקשורת כמי שנלחם על אישורה של המערכת כמערכת מבצעית. לאחר הישגיה של המערכת במבצע צוק איתן (2014) נשמעו שוב בתקשורת תשבחות דומות כלפי פרץ.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים גילח פרץ את שפמו, אותו גידל במשך כמה עשורים, והיה לסימן ההיכר שלו. לדבריו הוא עשה זאת מתוך התחשבות בציבור כבדי השמיעה והחירשים אשר מתקשים לקרוא את שפתיו. הוא הסביר שכעת "כל אזרחי ישראל יוכלו לקרוא את השפתיים שלי ולהבין - לא אשב עם נתניהו". בבחירות שלאחר מכן, בחירות לכנסת העשרים ושלוש, הצטרף פרץ לממשלת ישראל השלושים וחמש, ממשלת החילופים הראשונה בה הושבעו שני ראשי ממשלה: בנימין נתניהו ובנימין גנץ. כניסתו של פרץ לממשלה עוררה עליו ביקורת בקרב חלק מאנשי התקשורת.
חיים אישיים

פרץ מתגורר בשדרות. הוא נשוי לאַחְלָמָה ואב לארבעה. ב-2018 חשף שלקה בסרטן במהלך שנת 2017 והחלים ממנו.
לפרץ שני אחים, המבוגרים ממנו, ושלוש אחיות, הצעירות ממנו. אחותו, פלורה שושן, כיהנה כראש מועצת מצפה רמון בשנים 2006–2013.
לקריאה נוספת

יהושע סובול, כאן ועכשיו - עמיר פרץ והמצב הישראלי, הוצאת משכל, 2006.
אילן כפיר, פרץ - ראש לפועלים, הוצאת קוראים, 2006.
יוון תחת שלטון האימפריה הביזנטית

יוון תחת שלטון האימפריה הביזנטית היא תקופה בהיסטוריה של יוון, שהחלה עם נפילתה של האימפריה הרומית כמה דורות אחרי חלוקתה לאימפריה הרומית המערבית ולאימפריה הרומית המזרחית, המכונה האימפריה הביזנטית. תקופה זו הסתיימה עם כיבוש יוון על ידי האימפריה העות'מאנית במאה ה-15.
תרבות ודת

כאשר חולקה האימפריה הרומית לשניים, במאה ה-4 לספירה, נותר החלק המזרחי שלה, המוכר כאימפריה הביזנטית טבוע באופי התרבות היוונית. לאחר החלוקה, יוון נשארה בשליטת קיסרי האימפריה הביזנטית. הקיסר הרקליוס ויתר על התואר הרומי אוגוסטוס בשנת 629. הוא בחר לעצמו את התואר "בסילאוס" (מלך ביוונית), תואר שהמשיך לשמש את קיסרי ביזנטיון במשך 800 השנים הבאות. בנוסף ביטל את מעמדה של הלטינית כשפה הרשמית, לטובת היוונית. היוונית באותה תקופה מכונה יוונית ביזנטית.
בתחילת התקופה הביזנטית, המשיכה השקיעה של הפוליתאיזם היווני-רומאי (אנ') ברחבי האימפריה וביוון בפרט עד להיעלמותו המוחלטת. זאת לאחר שאסר תאודוסיוס הראשון את קיום המשחקים האולימפיים בשלהי התקופה הרומית ביוון. האקדמיה האפלטונית הוקמה מחדש בשנת 410 על ידי פלוטרכוס מאתונה. היא התקיימה עד 529, כאשר נסגרה בפקודת יוסטיניאנוס הראשון.
הנצרות הייתה הדת הרשמית באימפריה. יוון הייתה אחד ממרכזי הנצרות החזקים בתקופה הביזנטית. קונסטנטינופול שבאסיה הקטנה, בירת האימפריה, הייתה מרכז דתי ומדיני. לקיסרים הייתה השפעה על אופי הנצרות האורתודוקסית אשר היוונים היו חלק ממנה. בשנת 733, הכנסייה האורתודוקסית של יוון הפכה לחלק מתחום סמכותה של הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול אחרי שקודם לכן הייתה כפופה לבישופים של רומא (האפיפיורים). תהליך פילוג הכנסייה הנוצרית הוביל לכך שהנוצרים היוונים הביזנטים לא קיבלו את סמכות האפיפיור. פטריארך קונסטנטינופול הוכר כראשון בין ראשי כנסיות המזרח. לאחר תחילת המאה ה-13, חלק מיוון נשלט על ידי שליטים נוצרים-קתולים בעקבות מסע הצלב הרביעי. אירועים אלה אחרים דרדרו את היחסים בין הכנסיות. ניסיונות לאחדן כשלו.
Church of Panagia Chalkeon, סלוניקי
Saints Theodore Tyro and Theodore Stratelates Church, סרס (עיר)
Kapnikarea church, אתונה
מנזר נאה מוני בכיוס
Paregoretissa Church, כנסייה בהורטו, נסיכות אפירוס
טירה ביזנטית בקורפו
ראו גם

יוון הרומית
יוון העות'מאנית
הערות שוליים

↑  ירון דן, ההיסטוריה של ארץ־ישראל, כרך חמישי, חלק ג: השלטון הביזנטי (640-395), עמוד 233
↑  Thessalonica, 1910 Catholic Encyclopedia
↑  Illyria, 1910 Catholic Encyclopedia
↑  Robert Browning (1992). The Byzantine Empire. CUA Press. p. 73. ISBN 9780813207544. נבדק ב-14 באוגוסט 2011. Thessalonica. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Donald MacGillivray Nicol (1993). The last centuries of Byzantium, 1261–1453. ISBN 9780521439916. נבדק ב-14 באוגוסט 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  George Finlay (1856). History of the Byzantine empire from DCCXVI to MLVII. נבדק ב-14 באוגוסט 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rowe 1959, p.118.
↑  לסיבות יציאת מסע הצלב הראשון ראו בערך מסע הצלב הראשון
↑  Interesting Facts about the Acropolis, the Crowning Jewel of Greece's capital, Greek City Times (באנגלית אמריקאית)
↑  יוון: ממלכת ביזנטיון חיה ונושמת בהר אתוס | גילי חסקין – מדריך טיולים
האימפריה הרומית המזרחית לאורך השנים
התמות באימפריה בשנת 717
מפת יוון בשנת 900 לספירה, כולל חלוקה לתמות
אסיה הקטנה והבלקן לאחר חלוקת האימפריה הביזנטית ב-1204
יוון ב-1410.
יוון ב-1450. העות'מאנים כבשו את סלוניקי ב-1430 (אנ'). כמה מאיי הים האגאי וים השיש, שאינם מופיעים במפה, נשארו תחת שלטון ביזנטי עד 1453.
הפרתנון באתונה, הוקם ביוון הקלאסית. הוסב לכנסייה במאה ה-6.
אן קירקפטריק

אן ליילה קירקפטריק (באנגלית: Ann Leila Kirkpatrick; נולדה ב-24 במרץ 1950) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אריזונה בשנים 2023-2019. קודם לכן, בשתי תקופות כהונה לא רצופות, ייצגה את מחוז הקונגרס הראשון, תחילה בשנים 2009–2011 ולאחר מכן בשנים 2013–2017. טרם היבחרה לקוגנרס היה חברת בית הנבחרים המדינתי של אריזונה. במהלך בחירות 2016 לסנאט של ארצות הברית באריזונה הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית מול הסנאטור הוותיק ג'ון מקיין, אך הפסידה לו בפער של כ-13%.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  אמילי קאהן, Kirkpatrick to Challenge McCain in Arizona, באתר Roll Call‏, 26 במאי 2015 (באנגלית)
↑  רועי סמיוני, השריף הגיי, המהגרת וקצין הצבא. הקרב על הקונגרס, באתר ynet, 3 בנובמבר 2016
↑  בוגרס אוורט, How McCain finally decided he couldn't stomach Trump anymore, באתר פוליטיקו, 8 באוקטובר 2016 (באנגלית)
↑   ציוץ של קירסטן ג'יליברנד ברשת החברתית אקס (טוויטר), 31 בדצמבר 2015
↑  דן נוויקי, Kirkpatrick racking up Democratic endorsements, באתר אריזונה ריפבליק, 27 ביוני 2015 (באנגלית)
↑  ביל תיאובולד, Arizona representatives join U.S. House sit-in demanding gun vote, באתר אריזונה ריפבליק, 22 ביוני 2016 (באנגלית)
↑  טוסון אריז, Longtime Arizona Rep. Kirkpatrick won’t seek 2022 reelection, AP, ‏12 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6f8744q  US Congress: K000368
נוסטוק

| נוסטוק |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: Bacillati
מערכה:: Cyanobacteriota
מחלקה:: Cyanophyceae
סדרה:: Nostocales
משפחה:: Nostocaceae
סוג:: נוסטוק
שם מדעי
 Nostoc

נוסטוק, הידוע גם כחמאת טרולים, כוכב נופל, חמאת מכשפות (אין לבלבל אותה עם הפטריות הידועות בכינויין חמאת מכשפות (אנ')), וג'לי מכשפות, הוא הסוג הנפוץ ביותר של אצות כחוליות המצוי במגוון של סביבות מימיות ויבשתיות כאחת. חיידקים אלו עשויים ליצור מושבות המורכבות מסלילים (אנ') של תאים דמויי סליל במעטפת ג'לטינית של פוליסכרידים. הוא עשוי גם לגדול באופן סימביוטי בתוך רקמות הצמחים, וכך לספק חנקן למארח שלו באמצעות פעולתם של תאים שהתמיינו להיות הטרוציסטים. "נוסטוק" הוא סוג הכולל מינים רבים המגוונים במורפולוגיה, תפוצת בתי גידול והתפקוד האקולוגי שלהם. את מושבות ה"נוסטוק" ניתן למצוא באדמה, על סלעים לחים, בתחתית אגמים ומעיינות, ולעיתים רחוקות בבתי גידול ימיים. הם עשויים להימצא גם בסביבות יבשתיות ממוזגות, מדבריות, טרופיות או בסביבות הקוטב.
השם Nostoc נטבע בעת החדשה המוקדמת על ידי פאראצלסוס השווייצרי והוא שילוב של ה-"nostril" מאנגלית ו-"Nasenloch" מגרמנית שמשמעותם "חור אף, נחיר", ככל הנראה בשל הופעתן של מושבות מינים רבים הדומות לרירית האף. כאשר היא גדלה על הקרקע, מושבת "נוסטוק" בדרך כלל אינה נראית לעין, אך לאחר גשם היא מתנפחת למסה בולטת דמוית ג'לי, שבעבר חשבו שמקורה מהשמים, ומכאן השמות העממיים, כמו ג'לי כוכבים, חמאת טרולים, וחמאת מכשפות שהוזכרו לעיל.
מורפולוגיה

"נוסטוק" הם סוג של אצות כחוליות גראם-שליליות המבצעות פוטוסינתזה. למינים רבים של "נוסטוק" יש שכבה חיצונית ורקמה פנימית רחבה עשויה פוליסכרידים (רבי-סוכר), המעניקה להן את המראה הג'לטיני שלהם, וכן עוזרת להגן עליהם מסביבתם ויכולה לסייע בספיגת לחות. תכונה זו מאפשרת למושבות נוסטוק לשרוד מצבי לחץ כמו תנודות בטמפרטורות, בצורת, מתח מלחים, ייבוש, קרינת UV וזיהום על ידי פתוגנים. למינים מסוימים בתוך הסוג השכבה החיצונית כוללת סלילים הטרוציסטים מקבעי חנקן.
סמיכות "נוסטוק" אחד לשני מייצרות מושבות. מושבות אלו יכולות להגיע לקוטר של כמה סנטימטרים. מושבות אלו מורכבות משטיחים או מסות ג'לטיניות שנוצרו על ידי צבר בועיות נספחות שיכולות להופיע במגוון צבעים (בהתאם למין) כגון חום, צהוב או ירוק.
בנוסף, מינים מסוימים של "נוסטוק" מסוגלים להיכנס לשלבים רדומים, המסייעים עוד יותר בהישרדותם בתנאים שליליים, ומאפשרים להם לחדש את חילוף החומרים כשהם מוחזרים למצבם הלח.