פרנסואז סאגאן
קורות חייה

פרנסואז סאגאן נולדה בשם פרנסואז קוארה (Françoise Quoirez) בקאז'ארק, במחוז לוט, והייתה הצעירה מבין שלושה ילדים במשפחה בורגנית. שם עברו עליה שנות חייה הראשונות עד שמשפחתה עברה לליון עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן גדלה בפריז. בשנת 1953 נכשלה בבחינות הכניסה לסורבון, אך לאחר זמן למדה שם, בלי לסיים את לימודיה באופן רשמי.
הרומן הראשון שלה, "שלום לך, עצבות" (Bonjour Tristesse), יצא לאור ב-1954, כשהייתה בת 18, וזכה להצלחה בינלאומית מיידית. הוא מספר על חייה של ססיל, בת 17 רודפת תענוגות, על יחסיה עם חברהּ ועל קשריה עם אביה האלמן, המרבה להחליף בנות זוג. את שם העט שלה לקחה מדמות בספרו של מרסל פרוסט, "בעקבות הזמן האבוד". במאי 1954, זמן קצר לאחר צאתו לאור, זכה "שלום לך, עצבות" בפרס המבקרים (Prix des Critiques) לשנת 1954. בתגובה לזכייה פרסם חתן פרס נובל לספרות, פרנסואה מוריאק, מאמר בעמוד הראשון של העיתון הצרפתי "לה פיגארו". מוריאק שיבח את הרומן מבחינה ספרותית, והישווה אותו ליצירתו של שודרלו דה לאקלו, "יחסים מסוכנים". עם זאת, הסתייג מוריאק מסאגאן וכינה אותה "מפלצת מקסימה בת 18".
בהמשך 1954 נשלחה על ידי העורכת של המגזין Elle למסע באיטליה, מדרום לצפון, שהניב סדרה של כתבות "שלום לך נאפולי", "שלום לך קאפרי", "שלום לך ונציה" וכו'. בשנת 1955 יצאה לניו יורק לשם קידום מכירות לספרה, ושם פגשה את גי שלר, עורך בהוצאת האשט, לו נישאה בשנת 1958, וכעבור כשנתיים התגרשה.
ספרה השני, "חיוך מסוים", יצא לאור בשנת 1956, וזכה אף הוא להצלחה. את הכנסותיה הגדולות ניצלה לחיי תענוגות: בילוי במועדוני לילה ובקזינו ורכישת מכוניות ספורט. היא הפכה לסמל לדור צעיר ונטול דאגות.
ב-14 באפריל 1957 נפצעה קשה בתאונת דרכים, ושקעה בתרדמת למשך זמן מה. בעקבות התאונה התמכרה למשככי כאבים, למשקאות חריפים ולסמים.
בשנת 1960 נשלחה על ידי שבועון החדשות "ל'אקספרס" (L'Express) לקובה, כדי לסקר את ראשית שלטונו של פידל קסטרו, ולצערם של חוגי האינטליגנציה בפריז דיווחה על המגמה הטוטליטרית של שלטון זה. היא חתמה על מנשר ה-121, שבו 121 אנשי רוח צרפתים הביעו תמיכה במלחמת העצמאות של אלג'יריה. כנקמה על כך, ארגון ה-OAS, שלחם למען המשך שליטה צרפתית באלג'יריה, הטמין מטען נפץ בבית הוריה, שגרם נזק לרכוש.
בתחילת 1962 נישאה לרוברט וסטהוף, והתגרשה ממנו בשנת 1963. מנישואים אלה נולד בנה היחיד, דֶני.
בשנות ה-60 התמסרה בעיקר לכתיבת מחזות. המחזה הראשון שלה, "טירה בשוודיה" (Un château en Suède), שבו שיחק פיליפ נוארה, זכה להצלחה רבה. המחזה השני שלה "הכינורות לפעמים" (Les violons parfois) נחל כישלון. המחזה הבא שלה La robe mauve de Valentine, שנכתב עבור דניאל דארייה, זכה לאהדת הקהל. הדיאלוגים המעולים שבמחזותיה זכו אמנם לשבחים, אך הצלחת המחזות עצמם הייתה בינונית. סאגאן העידה על מחזותיה: " זכיתי להצלחה, כישלון, הצלחה, כישלון" ("Généralement, je faisais un succès, un flop, un succès, un flop"). לאחר תקופה זו, חזרה לכתוב רומנים.
באפריל 1971 חתמה על מניפסט ה-343, שנחתם על ידי 343 נשים שהצהירו שעברו הפלה מלאכותית, הצהרה שחשפה אותן לתביעה פלילית.
הדמויות של סאגאן היו למעין מודל הערצה לבני נעורים שהתפכחו מאשליותיהם, כמו, מכמה בחינות, אלה של ג'רום דייוויד סלינג'ר. היא פרסמה תריסרי יצירות במהלך קריירת כתיבה, שנמשכה עד 1996. רבים מספריה היו לסרטי קולנוע. סאגאן שמרה אמונים לסגנון המחמיר של הרומן הצרפתי הפסיכולוגי, גם כשהרומן החדש (nouveau roman) נעשה פופולרי בקרב הקוראים. הדבר ניכר בשיחות בין הדמויות בספריה, שתוארו לא פעם כצופנות נימות של אקזיסטנציאליזם. נוסף לרומנים, מחזות ואוטוביוגרפיה, כתבה פרנסואז סאגאן גם סיפורים קצרים, מילים לשירים ותסריטים.
בשנות ה-80 התיידדה עם נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן. היא נלוותה אל מיטראן באחדים ממסעותיו הנשיאותיים. באוקטובר 1985, במסע עם הנשיא לבוגוטה, איבדה את ההכרה והוחזרה בבהילות לצרפת. בשנת 1988 הורשעה בצריכה והובלה של סמים.
בספטמבר 1991 נפטרה בטרם עת חברתה הקרובה והתומכת פגי רוש. לאחר מכן נפטרו הוריה וכן בעלה לשעבר, רוברט וסטהוף. לצער על אירועים אלה נלוו בעיות בריאות.
בשנות ה-90 הורשעה באשמת שימוש בקוקאין.
בשנת 2002 עמדה לדין בגין הונאת מס שפרנסואה מיטראן היה מעורב בה. היא נידונה לשנה מאסר על תנאי ולקנס כבד. שלטונות המס שמו ידיהם על התמלוגים של סאגאן ועל רכושה, ובכך דנו אותה לקיום קשה ומיוסר בארבע השנים האחרונות לחייה. רק הודות לנדיבותם של כמה ידידים נמצאה לה קורת גג.
פרנסואז סאגאן מתה מקריש דם בריאה באונפלר, קלוואדוס, ב-24 בספטמבר 2004, בגיל 69.
נשיא צרפת ז'אק שיראק אמר, בדברים שנשא לזכרה, "במותה, צרפת מאבדת אחת מן המבריקות והרגישות שבסופריה - דמות חשובה בחיי הספרות שלנו."
דמותה של מרגו טננבאום מהסרט משפחת טננבאום של במאי הקולנוע וס אנדרסון, התבססה בחלקה, על פי השמועה, על פרנסואז סאגאן.