stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ
הנפשות הפועלות > הסנאטורים

| מפלגה |  בעד הרשעה | נכונים להרשעה |  נגד הרשעה | לא ידוע |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  דמוקרטים | 39 | 8 | 0 | 1 |
|  רפובליקנים | 0 | 12 | 37 | 1 |
| עצמאים | 1 | 1 | 0 | 0 |
| סך הכל | 40 | 21 | 37 | 2 |
חברי הסיעה הדמוקרטית בסנאט תומכים פה אחד בהרשעתו של טראמפ, וקובעים כי הראיות ברורות וצלולות. למשל, הסנאטור ריצ'רד בלומנטל מקונטיקט אמר: "הראיות הן דבריו של טראמפ עצמו, שהוקלטו בווידאו. השאלה היא האם הרפובליקנים רוצים לעלות מדרגה ולהתמודד עם ההיסטוריה". הסנאטורית קירסטן ג'יליברנד מניו יורק הצטרפה לבלומנטל וטענה כי "האשמה פשוטה: מדובר בהסתה להתקוממות, והיינו יכולים לנהל משפט בפרק זמן תמציתי משום שהריאיות הדרושות הן ישירות".
בהנחה שכל הסנאטורים הדמוקרטים (ושני הסנאטורים העצמאיים שבשיטתיות חוברים אליהם, ברני סנדרס ואנגוס קינג) יצביעו בעד הרשעת טראמפ, יצטרכו 17 סנאטורים רפובליקנים לחבור אליהם כדי להבטיח העברת ההרשעה ברוב של שני שלישים (67 סנאטורים). אם טראמפ יורשע, הסנאט יוכל לפסול אותו מלמלא כל משרה פדרלית בעתיד באמצעות רוב פשוט בן 51 סנאטורים. באמצע ינואר 2021 הביעו חמישה סנאטורים רפובליקנים את נכונותם להרשיע את טראמפ, והם ליסה מרקאוסקי, סוזן קולינס, מיט רומני, פט טומי ובן סאס. לעומת זאת, הסנאטור לינדזי גרהאם מקרוליינה הדרומית פעל לשכנוע עמיתיו הרפובליקנים להצביע נגד ההרשעה. מנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט, מיץ' מקונל, אמר לעמיתיו כי ההחלטה אם להרשיע את הנשיא היוצא תהיה "הצבעת מצפון", והוסיף כי הוא עצמו עדיין מתלבט האם להצביע בעד ההרשעה או נגדה.
נכון ל-1 בפברואר, 40 סנאטורים (39 דמוקרטים וסנאטור עצמאי אחד, ברני סנדרס) תמכו בהרשעה, 37 סנאטורים (כולם רפובליקנים) התנגדו להרשעה, 21 סנאטורים (8 דמוקרטים, אנגוס קינג העצמאי ותריסר רפובליקנים) הביעו נכונות להרשעה אך לא תמכו או התנגדו, ושתי סנאטוריות (דב פישר וקירסטן סינמה) מיאנו לספק עמדה רשמית או הביעו את עמדותיהן במעורפל.
הליכים קדם-משפטיים > טקס הפתיחה

סעיף 6 של החלק השלישי בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, קובע כי ”לסנאט בלבד הסמכות לשפוט בכל ההאשמות של נושאי משרות ציבוריות.” על פי כללי ההדחה בסנאט שהתקבלו בשנת 1986, הגשת מסמכי ההדחה אל הסנאט משיקה את משפט ההדחה.
ב-13 בינואר חתמה ננסי פלוסי, יו"ר בית הנבחרים, על מסמכי ההדחה. ב-25 בינואר הועברו המסמכים באורח רשמי אל הסנאט. יום אחר כך, ב-26 בינואר, מנהלי בית הנבחרים, בליווי מזכירת בית הנבחרים וקצין משמר בית הנבחרים בפועל, ניהלו את התהלוכה הטקסית ממליאת בית הנבחרים לזו של הסנאט (מהיכל הפסלים הלאומי דרך הרוטונדה של הקפיטול) כדי להעביר את סעיף ההדחה הפיזי אל הסנאט ג'יימי רסקין, המנהל המוביל מטעם בית הנבחרים, הקריא את סעיף ההדחה בפני הסנאט.
הנשיא הזמני של הסנאט בדימוס, צ'אק גראסלי, נשבע לאחר מכן כפקיד הממונה הנוכח במליאה, בשעה שהנשיא הזמני פטריק לייהי השביע אמונים את יתר חברי הסנאט כחבר המושבעים של המשפט. כל סנאטור חתם אז בספר ההשבעה, כל אחד מהם נדרש לשאת שבועה או לחלופין לדקלם הצהרה:
אני נשבע חגיגית שבכל הדברים המשתייכים למשפט ההדחה של דונלד ג'ון טראמפ, נשיא ארצות הברית לשעבר, שכעת תלוי ועומד, אעשה צדק בלתי משוחד על פי החוקה והחוקים, כה יעזור לי האל.
המקור באנגלית
I solemnly swear that in all things appertaining to the trial of the impeachment of Donald John Trump, former President of the United States, now pending, I will do impartial justice according to the Constitution and laws: So help me God.
קצינת משמר הסנאט בפועל, ג'ניפר המינגוויי, הקריאה לאחר מכן בקול את ההכרזה הבאה לציון תחילת המשפט:
שמעו נא! שמעו נא! שמעו נא! כל האנשים מצווים לשתוק, בשם סבל המאסר, בשעה שבית הנבחרים מציג בפני הסנאט ארצות הברית את סעיף ההדחה נגד דונלד ג'ון טראמפ, נשיא ארצות הברית לשעבר.
המקור באנגלית
Hear ye! Hear ye! Hear ye! All persons are commanded to keep silent, on pain of imprisonment, while the House of Representatives is exhibiting to the Senate of the United States articles of impeachment against Donald John Trump, former President of the United States.
זימונו של טראמפ למשפט יצא לפועל באותו היום.
הליכים קדם-משפטיים > ערעורו של ראנד פול על המשפט

הסנאטור הרפובליקני ראנד פול, אחד משני נציגיה של קהיליית קנטקי, כפה על הסנאט ב-26 בינואר הצבעת "טיעון סדר" (Point of order) מתוך כוונה לדחות את האישום של בית הנבחרים, בתואנה כי אין זה חוקתי להדיח נשיא ארצות הברית לשעבר. ההתנגדות נדחתה ברוב של 55 מתנגדים אל מול 45 תומכים, כאשר כל הסיעה הדמוקרטית לצד חמישה סנאטורים רפובליקנים (סוזן קולינס ממיין, ליסה מרקאוסקי מאלסקה, מיט רומני מיוטה, בן סאס מנברסקה ופט טומי מפנסילבניה) הצביעה בעד דחיית ההצעה של פול. הצבעה זו נתפסה כ"הצבעת מבחן", כזו שנתנה עדות מוצקה לכך שהסנאט לא יגיע לרוב בן שני שלישיים הדרוש להדחתו של טראמפ.
הליכים קדם-משפטיים > תזכיר המשפט

על פי הסכם בין מנהיג הרוב צ'אק שומר למנהיג המיעוט מיץ' מקונל, נקבע לוח הזמנים הטרום-משפטי.
בית הנבחרים, באמצעות תשעת מנהלי ההדחה הדמוקרטים, הגיש ב-2 בפברואר כתב קדם-משפט בן 80 עמודים. בתזכיר המפורט נכתב כי טראמפ היה "האחראי היחיד" להסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר, בנימוק המערכה שהוביל קודם לכן לערעור על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. בתזכיר נקבע כי זיכויו של טראמפ ואי-פסילתו מכהונה עתידית במשרה פדרלית (לרבות כהונה פוטנציאלית כנשיא) תפגע קשות באומה האמריקאית: ”הנשיא טראמפ הוכיח מעל לכל ספק שהוא ינקוט בכל שיטה שתשמור או תשיב לעצמו את אחיזתו בכס הנשיאות. נשיא שתוקף באלימות את התהליך הדמוקרטי אין לו אף זכות להשתתף בו.” מנהלי ההדחה גרסו כי סיום כהונתו של טראמפ, ומעמדו החדש כאזרח פרטי, לא היוו עילה לאי-קיום המשפט ולהרשעתו הסנאט, וכתבו: ”אין 'חריג בינואר' להדחה או כל הוראה אחרת בחוקה לכך. נשיא חייב לתת דין וחשבון באופן מקיף על התנהלותו בתפקיד מיומו הראשון עד ליומו האחרון”.
כתגובה, ב-2 בפברואר הגישו עורכי הדין של טראמפ תגובה בת 14 עמודים, שטענה כי הסנאט אינו יכול להצביע בדבר הרשעתו של טראמפ כאשר הוא כבר לא ממלא את התפקיד, כמו גם כי נאומו של טראמפ על הבחירות לנשיאות טרם ההסתערות על הקפיטול היה מוגן בחסות התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. התובעים מטעם בית הנבחרים חזו שטראמפ ישתמש בתיקון הראשון לחוקה כקו הגנה עבורו, שכנגדו טעו מנהלי ההדחה כי התיקון הראשון אינו חל על משפט הדחה, וכתבו: ”התיקון הראשון מגן על אזרחים פרטיים מפני הממשלה; הוא אינו מגן פקידי ממשלה ממתן דין וחשבון על שימוש לרעה בתפקידיהם שלהם עצמם.” תוך ציטוט תיק "ברנדנבורג נגד אוהיו" (אנ') מ-1969, החלטה בולטת של בית המשפט העליון של ארצות הברית לפירוש התיקון הראשון לחוקה, הוסיפו התובעים כי "הנאום של טראמפ אינו מוגן במסגרת התיקון בשעה שהוא 'מכוון להסתה או לייצר פעולה לא חוקית ממשמשת ובאה העשויה להסית או לבוא לידי ביטוי". כמעט 150 משפטנים המתמחים בתיקון הראשון לחוקה וחוקרים חוקתיים מכל הקשת הפוליטית מצאו כי טענת התיקון הראשון של טראמפ "קלת דעת מבחינה משפטית" ולא מהווה הגנה בת קיימא מפני הרשעה
הצגת התזכיר הטרום-משפטי הוצג בפני הסנאט ב-8 בפברואר, ושלב ההגנה במשפט החל יממה לאחר מכן ב-9 בפברואר.
הליכים קדם-משפטיים > תזכיר המשפט > כתב ההגנה של טראמפ

טראמפ, באמצעות עורכי דינו ברוס ל. קסטור הבן, דייוויד שׁוֹאֶן ומייקל ט. ואן דר וין, טען כי ההנהגה הדמוקרטית בבית הנבחרים עוסקת ב"ניסיון אנוכי" לתעל לטובתה את ההסתערות על הקפיטול ואת השלכותיה. הם טענו שבמקום לרפא את האומה או להעמיד לדין מחוקקים שהשתתפו בהסתערות, הדמוקרטים פועלים "לרתום באופן נחרץ את הכאוס של האירוע לרווח פוליטי אישי". באופן לא שגרתי למסמכים משפטיים, עורכי הדין של טראמפ השתמשו ברטוריקה מפלגתית, וכתבו שהדמוקרטים סובלים מ"תסמונת הפרעת טראמפ" (Trump derangement syndrome); ביקשו "להשתיק יריב פוליטי ומפלגת מיעוט" כחלק ממאמץ שנמשך שנים; ו"רעבים לתיאטרון פוליטי שיהווה סכנה לדמוקרטיה הרפובליקנית שלנו ולזכויות היקרות לנו".
כחלק מניסיון להרחיק את טראמפ מתמוכיו שהסתערו על הקפיטול, כתבו עורכי דינו כי "האנשים שסתערו על הקפיטול באופן פלילי עשו זאת על דעת עצמם ומסיבותיהם שלהם, והם ניצבים בפני דין פלילי". עורכי הדין של טראמפ, תוך ציטוט מקורות מפוקפקים כמו אתר הקונספירטיבי "The Gateway Pundit", בנוסף טענו בכתב ההגנה שלהם באופן משולל-בסיס כי מספר היבטים בהסתערות על הקפיטול כללו דמויות המתנגדות לטראמפ ולא כאלה התומכות בו. עוד בכתב ההגנה הוכחש כי טראמפ לא נקט צעדים כלשהם כדי לבלום את האלימות, וטראמפ תואר כמי שנחרד מהאירועים ונטען שהיה "שטף של פעילות בתוך הבית הלבן שהוגבל בידי גורמים נוהליים מורכבים". מנגד, היו מי שטענו ובהם העיתון "וושינגטון פוסט" הליברלי שטענו כי מדובר בשכתוב ההיסטוריה הסותר את השתלשלות האירועים בפועל ב-6 בינואר, כאשר טראמפ התעלם תחילה מבקשות ממנו לרסן את ההמון הזועם, ותואר על ידי גורמים רבים בממשלו ואישים אחרים שהיו עמו בקשר באותו היום כשמח על עצירת ספירת קולות חבר האלקטורים.
עורכי דינו של טראמפ טענו כי הנשיא לשעבר לא הסית את הפורעים וכי הערותיו והרטוריקה שלו לגבי לחימה היו מטפוריים ולא היוו קריאה לאלימות. הם טענו כי טראמפ, בעצרת שקדמה להתסערות על הקפיטול, השתמש במונח קרב (Battle) "במובן הפיגורטיבי" ולא "כדי לעודד מעשי אלימות". עורכי הדין תיארו בנוסף כמה ממעשיו של טראמפ עצמו, כולל שיחת טלפון בה לחץ טראמפ על מזכיר המדינה של ג'ורג'יה בראד ראפנספרגר "למצוא" קולות נוספים עבורו כדי לבטל את ניצחונו של ביידן בג'ורג'יה, כפוליטיים גרידא. עורכי דינו של טראמפ הרחיבו גם את טיעוניהם בדבר חופש הדיבור, וטענו כי לא ניתן היה להרשיעו בשל התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. מיעוט של חוקרים משפט סבור כי התיקון הראשון חל על הליכי הדחה.
כתב ההגנה של טראמפ הציג 15 התייחסויות למאמר שכתב המלומד המשפטי בריאן קאלט (אנ') ב-2001, בו הסיק קלאט כי הדחה של נשיא לשעבר אינה חוקתית. קאלט לעומת זאת השיב כי עורכי הדין של טראמפ העלו "מצג שווא תפל" על עבודתו, וכי למעשה הסיק שישנו "בסיס איתן" להדחות בדיעבד של נשיא, לאחר שהצהיר ודחה טיעונים מנוגדים.
בתמרון חסר תקדים בהיסטוריה של ארצות הברית הצהיר צוות ההגנה המשפטית של טראמפ כי טראמפ, אם יורשע על ידי הסנאט, ינסה לערער על פסק הדין. עורכי הדין של טראמפ טענו כי ההרשעה תהיה "בלתי מורשית" ו"לא מחייבת" — וכי אם טראמפ יתמודד שוב לנשיאות ארצות הברית הוא יערער על כך בבית משפט. בהתחשב בפסק הדין ניקסון נגד ארצות הברית (אנ'), לא ברור אם או באיזו מידה יהיה ערעור על הרשעה בידי הסנאט שפיט. תיק משפטי זה של בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע פה אחד כי השאלה האם הסנאט קיים כיאות הליך הדחה היא שאלה פוליטית (אנ') ולא ניתן יהיה לפתור אותה ברשות השופטת. ב-9 בפברואר השיב בית הנבחרים לכתב ההגנה של טראמפ.
הליכים קדם-משפטיים > מיאונו של טראמפ להעיד

במכתב לעורכי הדין של טראמפ ב-4 בפברואר הזמין מנהל ההדחה הראשי ג'יימי רסקין את דונלד טראמפ להעיד (ולהיות מושא לחקירה נגדית (אנ')) לפני משפט ההדחה או במהלכו. מנהלי ההדחה מבית הנבחרים טענו כי עדותו של טראמפ הכרחית לאחר שהודיע קבל עם ועדה כי הוא חולק על טענות בית הנבחרים כי הסית את ההתקוממות בקפיטול. במכתב נאמר כי מיאונו של טראמפ להעיד יתמוך ב"הסקה שלילית" (Adverse inference) נגד טראמפ. עוד במכתב צוין כי אין כל מחסום בפני נשיא לשעבר לתת עדות במהלך משפט, בנימוק כי הנשיאים ג'רלד פורד וביל קלינטון העידו במהלך תפקידם, ובית המשפט העליון קבע פסק הדין "טראמפ נגד ואנס" (אנ') כי טראמפ אינו היה חסין מפני הליך חוקי בעת כהונתו כנשיא.
עורכי הדין של טראמפ, קסטור ושואן, הגיבו לרסקין באותו יום במכתב נחרץ שדחה את ההזמנה. בתגובתם כינו את בקשת בית הנבחרים לעדות מצדו של טראמפ כ"פעלול של יחסי ציבור", דחו את המשמעות של ההסקה השלילית בגין סירובו של טראמפ להעיד, אמרו כי בית הנבחרים "אינו יכול להוכיח" את טענותיו, קבעו כי משפט ההדחה הוא "הליך בלתי חוקתי", וקבעו כי זה רציני דיו "לנסות ולשחק את המשחקים האלה".
מנהלי ההדחה הודיעו כי לא יזמנו באורח רשמי ומחייב את הנשיא לשעבר טראמפ להעיד, בנימוק כי ישנן עדויות רבות נוספות (כולל עדויות וידאו) התומכות באשמתו. רסקין הצהיר כי "מיאונו המידי של עדות מדבר בעד עצמו ומבסס בבירור הסקה שלילית התומכת באשמתו".
הכנת הטיעונים > תביעה

כהכנה למשפט, בנו הדמוקרטים בבית הנבחרים תיק מפורט נגד טראמפ, והטעימו את מה שטראמפ לכאורה ידע לפני ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר, והשפעת דבריו ומעשיו על תומכיו המתפרעים במטרה להראות כי טראמפ "זימן את ההמון, קיבץ את ההמון והצית את להבת ההתקפה הזו". בשינוי בולט באסטרטגיה, המנהלים סירבו לדון בלוגיסטיקה של התיק, בעוד שבמשפט ההדחה הקודם עשו הדמוקרטים שימוש בכלי תקשורת שונים כדי להסביר את עמדתם לציבור. המנהלים ביקשו גם ליישם את הלקחים שנלמדו במשפט ההדחה האחרון: לא להתנגד לרפובליקנים, להשתמש בסרטונים מרובים ולהעלות טיעונים תמציתיים. המנהלים התכוננו לסיים את טיעוניהם בתוך שבוע, תוך שהם מוותרים על זימון עדים מתוך אמונה שיהיה זה מיותר ויעכב את סדרי העדיפויות של ממשל ביידן למסד חקיקות ולאשרר מינויי מועמדים לקבינט. המנהלים התכוונו להשתמש כראיות בתצהירי ה-FBI בהם הואשמו מאות ממתפרעים בקפיטול, שרבים מהם ציינו את הערותיו של טראמפ כהרשאה להסתער על הקפיטול. בתיקים מסוימים, טראמפ מתואר כ"קושר דה פקטו" להסתערות על הקפיטול והכוח המניע מאחורי ההתקוממות, על פי פעיל "הנערים הגאים" איתן נורדיאן. כפועל יוצא, התובעים מטעם בית הנבחרים הודיעו כי הם מציגים את התיק כ"תביעה פלילית של פשע אלים".
מנהלי בית הנבחרים וצוותם, בסיוע משרד עורכי הדין "Debevoise & Plimpton", ערכו צילומי וידאו ושמע מהעצרת של טראמפ וההסתערות שבאה בעקבותיה על הקפיטול, כמו גם פרטים על הפגיעות בנפש שנגרמו לכוחות אכיפת החוק. המנהלים הסתמכו רבות על תצלומי וידאו וקיוו להציג מצגת טעונה רגשית, כולל הצהרות רבות במהלך הקיץ של טראמפ וגורמים בממשלו לערעור על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, כולל תמליל שיחת הטלפון בין טראמפ לראפנספרגר; התמקדות בערעור על ספירת קולות חבר האלקטורים; והצמדת דבריו, הצהרותיו והתנהלותו של טראמפ במהלך ההסתערות על הקפיטול.
על פי העיתון "ניו יורק טיימס", המנהלים היו מודאגים מלערב חברי קונגרס רפובליקנים שהדהדו את טענותיו של הנשיא בדבר הונאת בחירות כדוגמת פול גוסאר, ובייחוד אלה שהטילו ספק והתנגדותו לספירת קולות חבר האלקטורים, למשל במקרה של ג'וש האולי וטד קרוז. המנהלים ביקשו להבהיר כי לא המפלגה הרפובליקנית עומדת למשפט אלא טראמפ עצמו, במטרה שלא לנכר את הסנאטורים הרפובליקנים ממשפט ההדחה.
הכנת הטיעונים > הגנה

צוות ההגנה המשפטית של טראמפ ציין כי יציג את טיעוני הפתיחה שלהם ביום אחד. ברוס קסטור, דייוויד שואן, מייקל ואן דר וין ו-ויליאם ג'יי ברנן היו סנגוריו של טראמפ. עוד בטרם המשפט הכריז טראמפ כי לא ייגש להעיד בפני הסאנט.
קסטור ושואן אמרו בכוונתם להגן על טראמפ הגנה טכנית בעיקר, וטענו כי הסנאט חסר סמכות לדון נשיא לשעבר לאחר שעזב את תפקידו מכיוון שחוקת ארצות הברית אינה אומרת מפורשות שניתן לעשות כן, מה שלטענתם נותן לרפובליקנים נקודת יציאה משפיטת התנהגותו של טראמפ. קסטור ושואן התכוננו גם להכחיש שטראמפ הסית לאלימות או התכוון להפריע למיסוד ניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות בידי הקונגרס, וטענו כי טענות טראמפ משוללות-הבסיס כי הבחירות "נגנבו" מוגנות על ידי התיקון הראשון לחוקה. בריאיון עיתונאי לפוקס ניוז, קסטור אמר כי יסתמך על תיעודי וידאו, כולל מקרים של פרעות וביזה שהתרחשו בהפגנות Black Lives Matter בפורטלנד ובערים אחרות בהן התרחשה תסיסה על רקע גזעי, והביא את הרטוריקה של הדמוקרטים בדבר אי-שקט כדוגמה לצביעות. עורכי הדין של טראמפ עשו שימוש בקליפים המציגים מנהיגים דמוקרטים רבים המשתמשים באותו ביטוי שטראמפ השתמש בנאומו, "fight like hell" ודומים לו, כולל סרטון של צ'אק שומר נואם מחוץ למשכן בית המשפט העליון ואומר: ”אני רוצה לומר לךָ, גורסץ', אני רוצה לומר לך, קוואנו, אתם שחררתם מערבולת ואתם תשלמו את המחיר. אתם לא תדעו מה יכה בכם לו תמשיכו הלאה עם ההחלטות הנוראיות האלה.” עוד טענו עורכי הדין של טראמפ שהדמוקרטים מהללים את האלימות באמצעות הצגת סרט על אודות ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר.
בערב שלפני טיעוני הפתיחה של צוות ההגנה, נראו הסנאטורים מייק לי, טד קרוז ולינדזי גרהאם נכנסים לחדר בו שהו עורכי הדין טראמפ במטרה להתאמן על הליטיגציה הקרבה ובאה במשפט. קרוז המעיט בערכה של הפגישה, ותיאר אותה כהזדמנות "לחלוק את מחשבותיהם על האסטרטגיה המשפטית של ההגנה". כאשר כתבים התעמתו עם שואן בנוגע לנייטרליות של הסנאטורים כמושבים חסרי-פניות המתייעצים עם צוות ההגנה, הוא אמר כי למשפט לא היה "שום מראית עין של הליך הוגן".
החלטה נוהלית

ב-8 בפברואר הגיעו מנהיגי הסיעות בסנאט, צ'אק שומר ומיץ' מקונל, להסכמה על ההחלטה הנוהלית עבור המשפט, תוך שהם מעניקים למנהלי ההדחה ולעורכי הדין של טראמפ עד 16 שעות לכל צד להציג את טיעוניהם וליצור אפשרות לדיון, ולהצביע על זימון עדים אם מנהלי ההדחה יחפצו בכך. שומר הודיע כי כללי המשפט סוכמו בצוותא עם הדמוקרטים והרפובליקנים בסנאט, כמו גם בשיתוף מנהלי ההדחה והצוות המשפטי של טראמפ. עורך דינו של טראמפ דייוויד שואן, יהודי אדוק, ביקש במקור להשהות את המשפט לקראת השבת, החל מערב יום שישי ב-12 בפברואר, ולחדש את המשפט ביום ראשון, 14 בפברואר. מנהיג הרוב צ'אק שומר (גם הוא יהודי) ויתר הנהגת הסנאט נעתרו לבקשה זו, אך שון נמלך בדעתו מאוחר יותר מבקשתו ואמר כי עורכי דין אחרים בצוות ההגנה המשפטית של טראמפ יוכלו להמשיך במשפט במהלך השבת. לו אכן המשפט היה מושהה בשבת, לוח הזמנים של המשפט שנקבע בטיוטת ההחלטה הנוהלית היה משתנה.
ברוב של 89 תומכים מול 11 מתנגדים, החליט הסנאט לאמץ את כללי הנוהל של המשפט ב-9 בפברואר, והמשפט החל בדיון בן ארבע שעות על חוקתיות ההליך, ואז הצביע הסנאט ברוב פשוט על אישור ההליכים ברוב של 56 מול 44. מנהלי ההדחה מבית הנבחרים החלו את הליטיגציה שלהם ב-10 בפברואר בצוהריים, במהלך 16 שעות שהוקצו להצגת טיעוניהם בפני הסנאטורים. מנהלי ההדחה החלו לטעון לאחר עורכי דינו של טראמפ, שגם הם ניצלו את 16 השעות שלהם למען הצגת טיעוניהם. באותו היום התקיימה ישיבה בת ארבע שעות בה שאלו הסנאטורים שאלות לשני הצוותים המשפטיים, כמו במשפטי הדחה קודמים. לאחר מכן דרשו מנהלי ההדחה להשהות את ישיבה זו ולהצביע על זימון עדים.
חוקתיות המשפט ועימותים

במצגת בת שעתיים שהתקיימה ב-9 בפברואר, טענו מנהלי ההדחה כי לסנאט ישנה הסמכות לדון בהדחתו של טראמפ. קסטור, אחד מעורכי דינו של טראמפ, פתח את טיעון ההגנה במה שרבים מתחו ביקורת כהצגה לא ממוקדת ומבולבלת במשך 48 דקות. קסטור טען כי ההדחה נבעה ממניעים פוליטיים, ומיותרת מכיוון שהמצביעים כבר היו "חכמים דיו" בכך שלא בחרו בטראמפ פעם נוספת לנשיאות, ובכך הודו במפורש טראמפ ועורכי דינו כי ביידן זכה בבחירות חופשיות והוגנות. בתגובה, ג'יימי רסקין השמיע קטעי וידאו מההסתערות על הקפיטול ואת הרטוריקה של טראמפ כדי להדגיש את ההשלכות האפשריות אם נשיאים יוכלו לבצע עבירות בלתי ניתנות לערעור בשבועות האחרונים לכהונתם ללא אחריות חוקתית.
ההצהרה כי ביידן ניצח בבחירות נראתה כערעור הן על טענותיו של טראמפ בכתב ההגנה לפיהן לכאורה הבחירות נגנבו וזוייפו; והן כפועל יוצא מטענות אלה נאומו בעצרת שקדמה להסתערות על הקפיטול היה לכאורה מוצדק שכן טראמפ האמין שהבחירות מיסודן היו חשודות. תחילה טראמפ הבהיר ליועציו כי הוא אינו רוצה שעורכי דינו יאמרו כי ביידן ניצח בבחירות בצורה הוגנת, גם אם לא היה זה מוקד המשפט שלהם. בעקבות זאת, דווח כי טראמפ היה מאוד לא מרוצה מהביצועים של קסטור במשפט. טיעוניו של קסטור זכו לביקורת נרחבת בשל הצהרות מוזרות וחסרות קוהרנטיות כמו ”נברסקה, אתם הולכים לגלות, היא מקום חשיבה-שיפוטית למדי”. בתגובה אמר אלן דרשוביץ, מעורכי דינו של טראמפ בהליך ההדחה הראשון: "אין שום ויכוח. אין לי מושג מה הוא עושה".
בעקבות הדיון בן ארבע השעות בו הציגו שני הצדדים טיעונים לשאלה האם המשפט אינו חוקתי משום שטראמפ כבר לא בתפקיד, ברוב של 56 תומכים מול 44 מתגדים הצביע הסנאט כי משפט ההדחה אכן חוקתי. חמשת הסנאטורים הרפובליקנים שהצביעו במקור עם הדמוקרטים בהצבעת "טיעון הסדר" של ראנד פול הצביעו פעם נוספת בעד חוקתיות המשפט, יחד עם הסנאטור ביל קסידי מלואיזיאנה, שבהצהרה לתקשורת לאחר מכן תיאר את הטיעונים של מנהלי ההדחה כ"מאורגנים, ממוקדים ומשכנעים". היעדר התמיכה הרפובליקנית להמשיך במשפט ההדחה התפרש כסימן המעיד על הסיכויים הרבים של טראמפ להזדכות במשפט. טד קרוז, שהצביע נגד חוקתיות המשפט, אמר לפוקס ניוז עוד באותו היום כי הוא מאמין שהוא חוקתי אך אינו הכרחי.
טיעוני פתיחה והצגתם > תביעה

ב-9 בפברואר תיאר ג'יימי רסקין את האירועים בבית הנבחרים במהלך ההסתערות על הקפיטול. הוא סיפר כיצד אנשים התקשרו ליקיריהם כדי להיפרד, וסיפר כי "הצליל המטריד ביותר ששמע אי פעם בחייו" היה ההמון הזועם שהלם בדלתות מליאת בית הנבחרים. בנוגע לחוקתיות משפט ההדחה של טראמפ אשר כבר עזב את תפקידו, הוא קרא לסנאטורים שלא ליצור "חריג מינואר" לאחריותו של נשיא ארצות הברית.
ב-10 בפברואר החלו מנהלי ההדחה להציג את התיק המשפטי שבנו. הם הציגו צילומים חדשים מההסתערות, כולל צילומי מצלמות גוף של שוטרי משטרת הקפיטול של ארצות הברית. סטייסי פלסקט חשפה כי המתפרעים הגיעו למרחק בן מאה רגל (כ-30 מטרים) מהמקום בו הסתתר סגן הנשיא מייק פנס עם משפחתו, והטעימה את העובדה כי מחוץ לקפיטול נבנה גרדום לצד קריאות "תלו את מייק פנס". פלסקט הוסיפה לטעון כי האדם שחדר למשרדה של יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי היה חמוש בשוקר חשמלי בן 950 אלף וולט, וגרסה כי הפורעים התכוונו לרצוח את פלוסי. פלסקט הצהירה כי חברי הקונגרס נקלעו לסכנה בגלל נאומיו וציוציו של טראמפ. היא ציטטה עדות שניתנה בידי הפורעים עצמם אשר נעצרו בידי כוחות אכיפת החוק, ושאמרו כי היו הורגים כל מי שהיו שמים עליו יד. פלסקט אמרה כי "הם דיברו על התנקשות בחיי סגן נשיא ארצות הברית [...] הם עש וזאת מפני שדונלד טראמפ שלח אותם".
ב-11 בפברואר הציגו מנהלי ההדחה מצגת. דיאנה דיגט טענה כי הצהרות פורעים שנאמרו "לפני, במהלך ואחרי הסתערות מבהירות כי ההתקפה התחוללה עבור דונלד טראמפ, על פי הוראותיו, וכדי להגשים את משאלותיו". טד ליו טען שטראמפ לא הפגין שום חרטה לאחר ההתקפה.
מיד לאחר תום היום הראשון לטיעוני הפתיחה במשפט, הסנאטור מייק לי העלה התנגדות (אנ'). הוא עבר לתקוף חלק מהמצגת של התביעה בה תיארו את שיחת הטלפון של טראמפ אליו ואל הסנאטור טומי טוברוויל, וטען כי תיאור השיחת הטלפון היה שגוי מיסודו. הדבר עורר בלבול רב, שכן דובריהם של לי וטוברוויל איששו את שיחת הטלפון של טראמפ. למרות המצב המסובך, מנהל ההדחה הראשי רסקין הסכים בסופו של דבר להתנגדותו של לי וקרא לכך "מהומה רבה על לא דבר".
טיעוני פתיחה והצגתם > הגנה

ב-12 בפברואר הציגו עורכי דינו של טראמפ — שואן, ואן דר וין, ברנן וקסטור — את טיעוני הפתיחה שלהם. ואן דר וין כינה את סעיף ההדחה "מעשה נקמה פוליטי" שאין הוא חוקתי, המסתכם ב"תרבות הביטול הפוליטית" כלפי טראמפ ותומכיו. הם הציגו סרטון שמראה כי טראמפ בנאומו ביקש במפורש מתומכיו "להשמיע את קולם בדרך שלווה ופטריוטית" (Peacefully & Patriotically), וכי ההאשמה של בית הנבחרים כי טראמפ הסית להתקוממות הייתה "שקר מופרך ומפלצתי".
ואן דר וין טען כי אם אכן ההסתערות על הקפיטול הייתה מתוכננת כפי שטענו תיקים פליליים שהוגשו כנגד פורעים בהסתערות, טראמפ לא יכול היה להסית את מה שכבר תוכנן. שואן טען כי בית הנבחרים לא העניק לצוות ההגנה המשפטית של טראמפ שום הליך הוגן במהלך ההדחה עצמה של בית הנבחרים, וכי בית הנבחרים תמרן צילומים והעביר מידע לא מדויק. הם גם הוספיו לבקר את מנהלי ההדחה על שבתוקף אמרו כי ניתן לבסס ראיה "לפי דיווחים" בעיתונות.
תוך שימוש ב-"Whataboutism" כהגנה משפטית, עורכי דינו של טראמפ הציגו מונטאז' של סרטים המדגים את מה שהם תיארו כצביעות בתגובות הדמוקרטים לרטוריקה של טראמפ. כדוגמות, הציגו עורכי הדין סרטוני וידאו של צ'אק שומר לכאורה מאיים על ברט קוואנו וניל גורסץ', שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית, בעצרת של תנועות בעד הפלות. למחרת הביע שומר התנצלות, דבר שטראמפ מעולם לא עשה. סרטוני הווידאו שהציגו כללו דמוקרטים שהשתמשו במילים "להילחם" ובביטוי "fight like hell" במספר ראיונות, הערות ונאומים, תוך התמקדות בסנאטורית אליזבת וורן.
רבים מהקליפים, בהם כיכבו אישים דמוקרטים בהם מקסין ווטרס, אל גרין, ננסי פלוסי ואלכסנדריה אוקסיו-קורטז, אליזבת וורן וג'ון טסטר וגם הנשיא ג'ו ביידן, הוצאו מהקשרם. השימוש בשם הפעולה "לחימה" על מגוון הטיותיו, נעשה בהקשר של לחימה למען בוחרים כנגד מכשולים בירוקרטיים (כמו בסרטון של טסטר), לחימה עבור עמדות פרוגרסיביות (כמו בסרטון של וורן), או לחימה בנגיף קורונה (כמו בקליפ של שומר). עורכי הדין של טראמפ טענו, באופן כוזב, ששני הציוצים הראשונים של טראמפ במהלך ההסתערות על הקפיטול קראו להרגיע את ההתפרעויות, כשבפועל טראמפ למעשה צייץ לראשונה ציוץ מתריס נגד סגן הנשיא מייק פנס בטרם פרסם ציוץ נוסף שקרא "להישאר שלווים". עורכי הדין גרסו, תוך דבקות בטענה כי הקריאות של הדמוקרטים להדחת טראמפ היו הוכחה למוסר כפול מצדם, כי דמוקרטים וליברלים ביקשו לפגוע בטראמפ פיזית ופוליטית מאז תחילת נשיאותו. בנוסף הם הציגו קטעים מנאומים של טראמפ לאורך השנים אותם התקשורת והדמוקרטים לא הציגו כהלכה, לדברי עורכי הדין, כראיה לכך שהוא תמיד גינה עליונות לבנה ואלימות. הם התעקשו כי דבריו של טראמפ בעצרת הם "רטוריקה פוליטית רגילה" ונגזרת של חופש הביטוי. צוות ההגנה סיים את טיעוניו לאחר פחות משלוש שעות, והמשיך לישיבת שאלות ותשובות.
במהלך הצגת טיעוני ההגנה, הסנאטורים הרפובליקנים טד קרוז, מייק לי, דן סאליבן, מייר בראון, טוד יאנג ומרשה בלקברן נפגשו בפרטיות שוב ושוב כדי לדון ב"סטנדרטים" שלהם למשפט ההדחה. יתרה מזאת, קרוז ולינדזי גרהאם התייעצו שוב ושוב עם עורכי הדין של טראמפ במהלך ההפסקות.
טיעוני פתיחה והצגתם > התפתחויות

הרפובליקנים החמיאו באופן כללי להצגת הטיעונים של מנהלי ההדחה, כאשר ההתמקדות הופנתה להתרעתו של טד ליו כי הוא אינו מודאג מאפשרות שטראמפ ינצח בבחירות נוספות לנשיאות, אלא מהפסד נוסף בהם. מרבית הרפובליקנים אמרו כי הם מאמינים שטראמפ יזוכה, וחלקם חזרו על קביעתם בדבר אי-החוקתיות לכאורה של עצם המשפט. מצגת עורכי הדין של טראמפ זכתה לשבחים על ידי רפובליקנים כמו רון ג'ונסון וג'ון באראסו.
לעומת זאת, הדמוקרטים מתחו ביקורת על הצגת הטיעונים של עורכי הדין של טראמפ, והוקיעו את כתב ההגנה המשווה את הרטוריקה של טראמפ מעט לפני ההסתערות על הקפיטול לתגובות העבר של הדמוקרטים. הסנאטור טים קיין כינה זאת "טיעון בדוי"; מרטין היינריך תיאר זאת "שקילות כוזבת לחלוטין, אני לא זוכר שום אספסוף אלים אחרי אף אחת מההערות הללו"; וגם הסנאטור כריס קונס יצא חוצץ נגד הטיעונים שהציגו עורכי הדין של טראמפ.
על פי דיווחים שונים בעיתונות האמריקאית, שואן איים בערב 11 בפברואר — בלילה שלפני הצגת טיעוני הפתיחה של ההגנה — לנטוש את צוות ההגנה המשפטית של טראמפ בגלל חילוקי דעות בנוגע לשימוש בסרטונים. טראמפ התקשר לשואן ושכנע אותו להישאר.