stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטריימל
שימוש

בדרך כלל נהוג כי רק גברים נשואים חובשים שטריימל. עם זאת, חסידים ירושלמים (הנמנים עם היישוב הישן) מחסידויות תולדות-אהרון ותולדות אברהם יצחק, וחלק מחסידי משכנות הרועים, קרלין, קהל חסידי ירושלים והפלג הירושלמי של חסידות ברסלב, נוהגים לחבוש שטריימל כבר מגיל בר המצווה.
בחסידויות פולין (גור, אלכסנדר, אמשינוב, מודז'יץ, סטריקוב, אשלג ועוד) נהוג לחבוש שטריימל גבוה במיוחד, הקרוי "ספודיק".
ישנן חסידויות בהם הילדים נכדי האדמו"ר (ה"אייניקלך") חובשים כובע פרווה גבוה המכונה "קולפיק".
כיום מרבית חסידי חב"ד אינם חובשים שטריימל, אך חלק מזקני החסידים - בעיקר מירושלים - נוהגים עדיין לחובשו. בתקופת אדמו"ר הזקן ואדמו"ר הצמח צדק חבשו רוב חסידי חב"ד שטריימל ואף אדמו"ר הזקן הקפיד שבמניינו כל מי שיעלה לתורה יחבוש שטריימל לראשו, אך לאחר תקופת הצמח צדק רק מספר מועט של חסידים חבש שטריימל. חבישת שטריימל הייתה מקובלת בחלק מקהילות חב"ד בארץ ישראל, בראשם קהילת חב"ד בחברון ובירושלים. כל אדמו"רי חב"ד חבשו שטריימל למעט האדמו"ר השביעי רבי מנחם מענדל שניאורסון. האדמו"ר החמישי, רבי שלום דובער שניאורסון, בהוראת אביו רבי שמואל שניאורסון חבש שטריימל רק בעיירה לובביץ'; בנו רבי יוסף יצחק שניאורסון חבש ספודיק עד שנגנב ומאז חבש קולפיק. חתנו וממשיכו, הרב מנחם מנדל שניאורסון לא חבש שטריימל מסיבות שונות ומאז לא נוהגים חסידי חב"ד לחבוש שטריימל. למרות זאת חסידים שעברו מחסידויות פולין לחב"ד קיבלו הוראה מהרבי שלא לשנות את לבושם והם עדיין נוהגים לחבוש שטריימל.
במזג אוויר גשום יש שעוטפים את השטריימל בשקית פוליאתילן, כדי להגן עליו בעודו מונח על הראש. אחרים רוכשים שטריימל זול יותר, המכונה "רעגן שטריימל" (שטריימל לגשם), לנסיבות בהן השטריימל עשוי להינזק.
יש עשרות דגמי שטריימלים העשויים מפרוות שונות ומיוצרים במדינות שונות ברחבי העולם. עם הזמן התפתח השטריימל. בתחילה היה השטריימל כובע פרווה נמוך אך עם השנים הוא נעשה לבוש אופנתי שמשתנה לפי טרנדים. הוא התפתח, גבה, התווספו לו צבעי פרוות שונות ושערות הפרווה נוצרות בכוונה תחילה כך שהם עומדות. השינויים הללו הפכו את השטריימל לכובע מהודר ומרשים יותר ובקהילות חסידיות גדולות בארצות הברית אף נוהגים לעיתים חתנים להתפאר בכובעם בכך שהם קונים ממיטב כספם את השטריימל המהודר ביותר.
צער בעלי חיים

בשנת 2009 יזמה חברת הכנסת רונית תירוש הצעת חוק לאסור ייבוא של פרוות בעלי חיים לישראל. זאת כדי למנוע את השימוש בפרוות אמיתיות של בעלי חיים, משום שגזיזת הפרוות הזו כרוכה בצער בעלי חיים ובהרג בעלי החיים השונים. ועדת השרים לענייני חקיקה אישרה את הצעת חוק ביוני 2009. הראשונים שהתנגדו לדבר היו חברי מפלגת יהדות התורה המייצגת את האוכלוסייה החרדית-אשכנזית. מנגד, חברי מפלגת ש"ס לא הביעו התנגדות נחרצת משום שהם מייצגים את הציבור החרדי-ספרדי, שאיננו צורך שטריימל. עקב ההתנגדות, הוסכם להחריג מהחוק המוצע פרוות ארנבות ושועלים המיובאת לישראל ליצור שטריימלים. בפברואר 2010 על פי הצעת שר החקלאות, שלום שמחון, שונה ניסוח החוק ואושר על ידי ועדת השרים לחקיקה כך ש"ייאסר ייצור וייבוא פרוות מכל הסוגים, חוץ מאלה המיועדות לצורכי מסורת". חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס הודיע כי הוא חוזר בו מההבנות שאפשרו את תמיכת מפלגת יהדות התורה בהצעה והחוק נגנז.
באוגוסט 2013, שמואל חיים פפנהיים, שהיה דובר העדה החרדית, קרא לרכוש שטריימלים סינתטיים בלבד, והבהיר כי על הבד"ץ להתנות את מתן הכשרות בתנאים הולמים לבעלי החיים.
ביוני 2021, חתמה השרה להגנת הסביבה, גילה גמליאל, על תיקון ל"תקנות להגנת חיית הבר, התשל"ו- 1976", שאוסר על סחר בפרוות חיית בר, למעט למטרות דת או מחקר מדעי.
אליעזר אדלר (יוצר שטריימלים מוכר בציבור החרדי) נשאל האם הורגים את החיה בשביל השטריימל.
הוא ענה שאת החיה הורגים בשביל המעילים, ואת הזנבות קונים מאלה שמייצרים את אותם מעילים, משום שלזנבות
אין שום ערך. ולכן אין צער בעלי חיים.
לקריאה נוספת

הרב מרדכי ציון, הלכות שטריימל: לימודים, הלכות, הנהגות והדרכות, ספריית חוה תשע"ט (225 עמ')
ח' בהר"ב, מתי ומדוע הפסיקו חסידי חב"ד ללכת עם שטריימל? - סיפורו של השטריימל החב"די, כפר חב"ד, גיליון 1401, י' טבת תשע"א
הערות שוליים

↑  יצחק טסלר, מזנב מבזה לאופנה יקרה: השטריימל, לא מה שחשבתם, באתר ynet, 16 ביוני 2021
↑  דן ארנון, כובעים בראש: על כיסויי ראש בארץ־ישראל ועל מה שמתחתם (עמ' 87), בהוצאת עם עובד, ‏1995
↑  יהודה שורפין, למה חסידים רבים חובשים כובעים מפרווה ("שְׁטְרַיְימֶל")?, באתר בית חב"ד
1 2  נמרוד שרייבר, בלוף השטריימל, באתר זמן ישראל, 17 ביוני 2021
↑  הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 8) (איסור הפקה, ייצור, ייבוא, ייצוא ושייווק של פרוות), התש"ע-2009, באתר הכנסת
↑  תומר זרחין, ועדת השרים אישרה: ייאסר יבוא פרוות כלבים וחתולים, באתר הארץ, 15 ביוני 2009
↑  תומר אביטל, חוק הפרוות: החרדים ימשיכו לחבוש שטריימלים עשויים מפרוות ארנבות, באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2009
עמירם כהן, ראש לשועלים: התנאים המועדפים של השטריימל, באתר TheMarker‏, 8 בפברואר 2010
↑  עמירם כהן ויהונתן ליס, ייאסר ייצור וייבוא פרוות מכל הסוגים, חוץ מאלה המיועדות לצרכי מסורת, באתר הארץ, 7 בפברואר 2010
↑  יהונתן ליס ויאיר אטינגר, ההערכה: החוק נגד ייבוא פרוות ייגנז, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2010
↑  יצחק טסלר, ב"עדה החרדית" יעברו לשטריימל סינטטי?, באתר ynet, 22 באוגוסט 2013
↑  תקנות להגנת חיית הבר, תשל״ו–1976
↑  אילנה קוריאל, סופית: ייאסר סחר בפרוות בישראל, פרט למטרות דת ומחקר, באתר ynet, 9 ביוני 2021
↑  עב"מ עם מלך זילברשלג: שטריימל מאכער, באתר יוטיוב
| לבוש חרדי |
| --- | --- | --- |
| ליטאים | מכנסים ארוכים • חולצה לבנה • חליפה קצרה • מגבעת קנייטש ובשבת עניבה נושאי משרות תורניות לובשים פראק ולעיתים גם הומבורג הנמנים עם חוג חזון איש (ואנשי ירושלים): חליפה ארוכה • מגבעת קנייטש או מגבעת עגולה |  |
| חסידים | בימות החול: מכנסים ארוכים (או קצר עם גרביים ארוכים שחורים, אצל חסידי גור הויזען אין די זאקען) • חולצה לבנה • חליפה ארוכה • מגבעת לבד עגולה או כובע סמט • גרטל בשבתות וימים טובים: מכנסים ארוכים (או קצר עם גרביים ארוכים לבנים) • חולצה לבנה • קפוטה • כובע פרווה (שטריימל או ספודיק אצל חסידי פולין). יוצאים מן הכלל הם חסידי חב"ד הלובשים סירטוק ומגבעת קנייטש |  |
| חסידים ירושלמים | אברקיים • ירמולקה • ג'ובה • קאפטן ירושלמי • געלע קאפטן • גרטל ירושלמי |  |
יהדות חרדית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575368005171  LCCN: sh2020000645 
כובע שטריימל
יצחק שמיר עם שטריימל פורים 1989
סטודיבייקר Big Six

| --- | --- |

Studebaker Big Six
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סטודיבייקר (Studebaker Corporation)
 שנות ייצור:  1918–1926
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל אחריו:  סטודיבייקר פראזדאנט
 בסיס גלגלים:  3,048 מ"מ (בסיס גלגלים קצר)  בסיס גלגלים 3,226 מ"מ (בסיס גלגלים ארוך)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, מנוע קירור מים, 5,800 סמ"ק המפיק 60 כ"ס ב-2,000 סל"ד (1918–1919) 6 צילינדרים, 5,800 סמ"ק המפיק 75 כ"ס ב-2,400 סל"ד (1926)  6 צילינדרים, 3,875 סמ"ק המפיק 36 כ"ס (1926)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 הילוכים
סטודיבייקר Big Six, סדאן, שנת 1925
סטודיבייקר Big Six, סדאן, שנת 1925, קבריולה – מבט לתא הנהג
סטודיבייקר Big Six, (באנגלית: Studebaker Big Six) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1918–1926.
עד שנת 1921 הדגם יוצר בגרסה פתוחה בלבד, (7 מקומות ישיבה), ומשנת 1921 במספר גרסאות אשר כללו: גרסה חצי פתוחה וגרסה סגורה.
גרסאות סטודיבייקר Big Six

EG (בין השנים 1918–1921)
EK (בין השנים 1922–1924)
EP (בין השנים 1925–1926)
תמונות

סטודיבייקר Big Six, סדאן, שנת 1926
סטודיבייקר Big Six, קבריולה, שנת 1920
סטודיבייקר Big Six, סדאן, שנת 1925
סטודיבייקר Big Six, סדאן, שנת 1922
מנוע סטודיבייקר Big Six, סדאן, שנת 1919
ראו גם

סטודיבייקר
סטודיבייקר צ'אמפ
סטודיבייקר Transtar
סטודיבייקר סדרה M
סטודיבייקר אלקטריק
סטודבייקר-גרפורד
סטודיבייקר דיקטטור
סטודיבייקר קופה אקספרס
סטודיבייקר Light Four
סטודיבייקר Light Six
סטודיבייקר לנד קרוזר
סטודיבייקר קומנדר
סטודיבייקר פרזידנט
סטודיבייקר לארק
סטודיבייקר Flight Hawk
סטודיבייקר Silver Hawk
סטודיבייקר Golden Hawk
סטודיבייקר Gran Turismo Hawk
סטודיבייקר סטארליט
סטודיבייקר אוואנטי
פורד טאונוס G93A

| --- | --- |

Ford Taunus G93A
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  פורד טאונוס G73A (הדגם שיוצר בין השנים 1948–1952)
 יצרן:  פורד
 שנות ייצור:  1939–1942, 1948–1952
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  פורד אייפל
 מודל אחריו:  Ford Taunus P1
 מרכב:  סדאן, 2 דלתות
 אורך:  4,080 מ"מ
 רוחב:  1,485 מ"מ
 גובה:  1,600 מ"מ
 משקל:  840–1,040 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,387 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים בטור, 1,172 סמ"ק המפיק 34 כ"ס (מנוע קירור מים) (מנוע פורד סוג "Ford Sidevalve engine")
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות  תמסורת ידנית – 4 מהירויות (יוצר משנת 1950)
 מהירות מרבית:  105 קמ"ש
פורד טאונוס G93A (בגרמנית: Ford Taunus G93A) היא מכונית משפחתית, 2 דלתות, מתוצרת חברת "פורד גרמניה" חברת בת של קונצרן פורד, אשר יוצרה בין השנים 1939–1942, ובין השנים 1948–1952.
הדגם שיוצר בין השנים 1948–1952 היה קרוי "פורד טאונוס G73A".
תצורות

סדאן – 2 דלתות
קבריולה – 2 דלתות (1949–1952)
דרגות גימור

סטנדרט
דה לוקס
ספציאל
תאוצות

תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0–100 קמ"ש היא 57.3 שניות (דגם "De Luxe")
תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0–100 קמ"ש היא 55.3 שניות (דגם "Standard")
תאוצת דגם "פורד טאונוס G93A" בין 0–100 קמ"ש היא 54.9 שניות (דגם "Spezial")
תמונות

פורד טאונוס G93A
פורד טאונוס G93A, שנת 1939
פורד טאונוס G93A שנת 1949
פורד טאונוס G93A שנת 1951
פורד טאונוס G93A
פורד טאונוס G93A קבריולה, שנת 1951 – מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
פורד טאונוס G93A קבריולה
פורד טאונוס G93A קבריולה
פורד טאונוס G93A קבריולה
פורד טאונוס G93A קבריולה, שנת 1951
ראו גם

פורד
טאונוס 12M
פורד טאונוס P2
פורד טאונוס P3
פורד טאונוס P6
טאונוס 20M
הערות שוליים

↑  פורד טאונוס G93Aautobild
↑  דגמי "פורד טאונוס G93A", ו"פורד טאונוס G73A" – מפרט טכני ומידותautomobile-catalog
↑  פורד טאונוס G93Arevolvy
לגונדה 3 ליטר

| --- | --- |

Lagonda 3-Litre, דגם קופה
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Aston Martin (אנ'), שם רשמי: "Aston Martin Lagonda Global Holdings plc"
 שנות ייצור:  1953–1958
 יחידות שיוצרו:  270
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  לגונדה 2.6 ליטר
 מודל אחריו:  Lagonda Rapide (אנ')
 אורך:  4,966 מ"מ
 רוחב:  1,778 מ"מ
 גובה:  1,575 מ"מ
 משקל:  1,600 ק"ג (דגם קופה 2 דלתות)
 בסיס גלגלים:  2,883 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 2,922 סמ"ק המפיק 142 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 8.16:1 (מנוע קירור מים)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  167 קמ"ש
 צריכת דלק:  14.2 ליטר ל-100 ק"מ
לגונדה 3 ליטר (באנגלית: Lagonda 3-Litre) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית Aston Martin (אנ'), שם רשמי: Aston Martin Lagonda Global Holdings plc  אשר יוצרה בין השנים 1953–1958 בבריטניה.
תצורות

4 דלתות סלון, 4–5 נוסעים.
2 דלתות קופה (ספורט-סלון), 4 נוסעים (יוצר משנת 1956).
2 דלתות קבריולה, 4 נוסעים.
תצורות > "לגונדה 3 ליטר"

מנוע קדמי 6 צילינדרים מתוצרת "Lagonda" מסוג "Lagonda straight-6 engine" (אנ').
יחס כוח למשקל – 88.72 כ"ס לטון.
רדיוס סיבוב – 4.56 מטר.
תאוצה בים 0–80 קמ"ש היא 8.1 שניות.
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 12.9 שניות.
דגמי "לגונדה 3 ליטר" נבנו על ידי המהנדס "David Brown" (אנ').
תמונות

"לגונדה 3 ליטר", 4 דלתות סלון, שנת 1954
"לגונדה 3 ליטר", 4 דלתות סלון
"לגונדה 3 ליטר", 4 דלתות סלון, שנת 1955
"לגונדה 3 ליטר", שנת 1956
"לגונדה 3 ליטר", קבריולה
"לגונדה 3 ליטר", קבריולה, שנת 1953
ראו גם

לגונדה LG6
לגונדה 16/65
לגונדה 16/80
לגונדה 2.6 ליטר
הערות שוליים

↑  משנת 1947 בעלי השליטה ב"Lagonda" היא חברת ייצור מכוניות היוקרה הבריטית אסטון מרטין
↑  "לגונדה 3 ליטר" דגם 2 דלתות – מפרט ומידות carfolio.com/specifications/models/car
↑  Michael Sedgwick, Gillies: A-Z of cars 1945-1970. UK: Bay View Books, 1993. 1-870979-39-7.
↑  "לגונדה 3 ליטר" קבריולה bonhams.com/auctions
אנה אדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1899 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בנובמבר 1994 (בגיל 95) בודפשט, הונגריה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פץ' 
 תפקידים:  רופאת שיניים 
 בן או בת זוג:  אימרה דויטש (1925–1944) 
 צאצאים:  אילש דשי 
 
אנה אדלר בהונגרית: Anna Adler;‏ בודפשט, 26 ביולי 1899 – בודפשט, 16 בנובמבר 1994) הייתה רופאת שיניים יהודייה-הונגרייה רופאה ראשית בבית חולים (פוליקליניקה), אחותו של המנתח שאנדור אדלר (1897–1950), אימו של אילש דשי (2018–1931), פרופסור באוניברסיטה אשתו של אימרה דויטש.
קורות חיים

אנה אדלר נולדה כבתם של הרב הראשי אילש אדלר (1868–1924) רבה של בית הכנסת רומבך, חוקר הדת ושל יאנקה (חני) קרמר. אנה אדלר סיימה את בית הספר חטיבת הביניים כשפרצה מלחמת העולם הראשונה. אביה גויס כרב צבאי למחנות הצבא במהלך המלחמה. ב-1916, לאחר מותו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, הפך הארכידוכס קרל ליורש העצר והוכתר למלך הונגריה ב-30 בדצמבר 1916 בכנסיית מתיאש בבודה. בתו של הרב הצבאי, שעדיין למדה בתיכון, קיבלה הזמנה אישית לטקס ההכתרה. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון עם תוצאות מצוינות, אנה התקבלה לאוניברסיטה המלכותית ההונגרית של בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) אולם, בשל החוק המפלה והאנטי יהודי הנומרוס קלאוזוס, היא הפכה תחילה לסטודנטית באוניברסיטה המלכותית ההונגרית של קלוז' פרנץ יוזף שמאוקטובר 1920 עברה לסגד (כאוניברסיטת סגד). אנה נאלצה ללמוד באוניברסיטת ברטיסלאבה שעברה גם היא לעיר פץ'. שם סיימה את לימודיה. ב-14 באפריל 1924 מיהאי פקר העניק לה את התואר דוקטור לרפואה. היא קיבלה את הרישיון שלה שנה לאחר מכן, בתום ההתמחות החובה בבית החולים. לאחר מכן בילתה חודשיים במחלקת רפואת אף-אוזן-גרון וחודש אחד במרפאת השיניים. בין ה-1 במאי 1924 ל-1 במאי 1925 השיגה את ההסמכה שלה בקורס רפואת שיניים של איגוד רופאי השיניים ההונגרי בפוליקליניקה של הרוזן אלברט אפוני, במחלקה של פרופסור ארמין רוטמן, שהייתה גם עבודתה הראשונה. בין השנים 1925 לבין 1931 פעלה בפוליקליניקה קאסאב אלדאר של הקהילה היהודית של פשט בהנהגתו של הרופא הראשי אנדור באואר. בשנים 1926 עד 1980 היא ניהלה גם מרפאה פרטית בביתה בבודפשט.
ב-5 בפברואר 1925, בבודפשט, היא נישאה לאורולוג אימרה דויטש (1896–1944) שניספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן, איתו התקבלה ללשכה הרפואית ב-1936. בתקופת השואה היא ובנה אילש דשי חיו בבנייני הטלאי הצהוב עד נובמבר 1944, ולאחר מכן החביא אותם אחד ממטופליה הנוצרים עד לשחרור. לאחר מלחמת העולם השנייה הגישה אדלר מועמדות לתפקיד מומחה לרפואת שיניים ובין השנים 1945–1951 עבדה כרופאת שיניים במוסד לביטוח עובדים פרטיים (MABI) ולאחר מכן, עם ארגון מחדש, במחלקת השיניים של ה-SZTK. ב-1951 הזמין אותה יאנוש קנדה למכון לרפואת שיניים שהוקם אז, שם עבד כרופאה ראשית עד 1975, בשש השנים האחרונות כפנסיונרית. רבים מחידושיה נכנסו לרפואת השיניים ההונגרית.
בעלה השני, לאו סיני (1899–1973), היה מהנדס, דוקטור למדעים טכניים, עורך פטנטים, נשיא מועצת עורכי הפטנטים, מפרנסי בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה בבודפשט.
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניה במאגר המוזיאון הספרותי פטפי)
יהודית פוראי (2019): "סיפור חייה של רופאת שיניים מסורה". מדעי הבריאות (הונגריה) 63 (3–4)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János : (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים – סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári születési akv. 2195/1899. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-01-22.
↑  "Elhunyt Sinai Leó". Új Élet. 1974-01-01.
פיג'ו 301 (1932)

| --- | --- |

פיג'ו 301, שנת 1932
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיג'ו (Peugeot)
 שנות ייצור:  1932–1936
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  פיג'ו סוג 177  פיג'ו סוג 181
 מודל אחריו:  פיג'ו 302
 חברת אם:  Peugeot
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  4 דלתות, סדאן, 2 דלתות קבריולה, 2 דלתות טנדר
 אורך:  4,000–4,800 מ"מ
 רוחב:  1,440–1,600 מ"מ
 גובה:  1,480–2,150 מ"מ
 משקל:  1,070 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,720 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, קירור אוויר, 1,465 סמ"ק המפיק 31 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות, לא מסונכרנת
 מהירות מרבית:  80–100 קמ"ש (בהתאם לסוג הרכב), 70 קמ"ש – ואן
 קשר:  פיג'ו 201
פיג'ו 301, קבריולה
פיג'ו 301 (1932–1936) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1932–1936. יוצרו 70,497 יחידות.
דגם הפיג'ו 301 התבסס על דגם פיג'ו 201.
דגמים

4 דלתות – סדאן
2 דלתות – קופה
2 דלתות – קבריולה
2 דלתות – טנדר
תמונות

פיג'ו 301, קבריולה, שנת 1934
פיג'ו 301 שנת 1935
פיג'ו 301
פיג'ו 301, קופה, שנת 1936
פיג'ו 301, קופה, שנת 1936
פיג'ו 301, סדאן שנת 1936
לוגו פיג'ו 301 על חזית הרכב
פיג'ו 301 – טנדר
פיג'ו 301 – טנדר
פיג'ו 301 – טנדר
ראו גם

פיג'ו
פיג'ו סוג 177
פיג'ו סוג 181
פיג'ו 201
פיג'ו 302 (1936)
בורגווארד FW 200

| --- | --- |

Borgward FW 200
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Goliath-Werk G.m.b.H.
 שנות ייצור:  1937–1938
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  Goliath-Werke Borgward & Co
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, 2 פעימות, 199 סמ"ק המפיק 6.5 כ"ס (מנוע קירור מים)
 מהירות מרבית:  38 קמ"ש
בורגווארד FW 200 (בגרמנית: Borgward FW 200) הוא טנדר, בתצורת תלת אופן אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1937–1938.
במקביל לבניית דגם ה"בורגווארד FW 200" יוצר דגם "Borgward FW 400", אשר הופעל על ידי מנוע 2 צילינדרים, המפיק 13 כ"ס.
מהירות השיא של דגם "Borgward FW 400" הייתה 50 קמ"ש.
ראו גם

תלת אופן
בורגווארד הנסה 1500
בורגווארד הנסה 2400
בורגווארד איזבלה
בורגווארד P100
בורגווארד RS
בורגווארד B 4500
הערות שוליים

↑  דגמי חברת Goliath-Werke Borgward & Co Preston Tucker & Others: Tales of Brilliant Automotive
↑  Odin, L.C. World in Motion 1939 - The whole of the year's automobile production. Belvedere Publishing, 2015. ASIN: B00ZLN91ZG.בורגווארד FW 200 ]
↑  בורגווארד FW 200 Dreirad Borgward FW 200 in Sachsen-Anhalt
↑  בורגווארד FW 200 goliath-veteranen-club
F89 DKW

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אוטו אוניון 
 מודל קודם:  DKW F8 
 מודל אחריו:  DKW 3=6 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
דגם F89 DKW
דגם F89 DKW, מבט לתא הנהג
דגם F89 DKW
דגם F89 DKW, סטיישן
דגם " L F89 DKW "Schnelllaster, ואן
דגם " L F89 DKW "Schnelllaster, טנדר, שנת 1955
F89 DKW (קרויה גם (Meisterklasse) היא מכונית סופרמיני אשר יוצרה על ידי חברת DKW וחברת Auto Union בין השנים 1954–1959.
על אותה שלדה של ה-"F89 DKW" נבנה טנדר קל, באמצעות מנוע זהה. ("L F89 DKW "Schnelllaster)
ה-"Meisterklasse" פירושו מאנגלית: כיתת אמן.
דגמי F89 DKW

2 דלתות סלון
3 דלתות סטיישן (דלת אחורית – החלון האחורי מורם כלפי מעלה)
2 דלתות קבריולה
ואן "L F89 DKW "Schnelllaster (משנת 1953)
טנדר "L F89 DKW "Schnelllaster (משנת 1953)
F89 DKW נתונים טכניים ומידות

מנוע 2 צילינדרים, 2 פעימות, 684 סמ"ק המפיק 17 כ"ס
מנוע קירור מים
קרבורטור יחיד Solex
מהירות שיא – 100 קמ"ש
תמסורת ידנית 3 מהירויות
תמסורת ידנית 4 מהירויות (אופציונלית לאחר 1953)
F89 DKW נתונים טכניים ומידות > מידות גרסת 2 דלתות סלון

אורך הרכב – 4,200 מ"מ
גובה – 1,450 מ"מ
רוחב – 1,600 מ"מ
בסיס גלגלים – 2,350 מ"מ
משקל – 860 ק"ג
F89 DKW נתונים טכניים ומידות > מידות גרסת 3 דלתות סטיישן

(יוצר משנת 1953)
אורך הרכב – 4,055 מ"מ
גובה – 1,555 מ"מ
רוחב – 1,520 מ"מ
בסיס גלגלים – 2,450 מ"מ
משקל – 900 ק"ג
עד מרץ 1953 היה שימוש נרחב בעץ – בעיקר בחלק האמצעי והאחורי של הרכב
ראו גם

F1 DKW
F4 DKW
F7 DKW
DKW Schnellaster
DKW מונזה
DKW ג'וניור
F102 DKW
אאודי
ראש המטה הכללי (רומניה)

ראש המטה הכללי (ברומנית: Șeful Statului Major General) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של רומניה. הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת רומניה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
תפקיד רמטכ"ל הצבא הרומני נוצר בתקופת הנסיכויות הרומניות המאוחדות, ב-1860, ועבר גלגולים רבים במהלך השנים, כמו רומניה עצמה. הרמטכ"ל הנוכחי הוא גאורגיצה ולאד שנכנס לתפקידו ב-1 בדצמבר 2023.
רשימת ראשי המטה הכללי > הנסיכויות הרומניות המאוחדות (1860–1881)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | גריגורה גרדסקו | 8 בינואר 1860 | 29 בינואר 1860 |
|  | איסטרטיה סמשסקו | 29 בינואר 1860 | 30 במאי 1860 |
|  | יון אמנואיל פלורסקו | 30 במאי 1860 | 1 במאי 1866 |
|  | גאורגה סלאניצ'אנו | 27 באפריל 1877 | 18 באוגוסט 1877 |
|  | קונסטנטין בארוזי | 18 באוגוסט 1877 | 20 באוקטובר 1877 |
|  | שטפן פאלקויאנו | 20 באוקטובר 1877 | 1878 |
|  | גאורגה סלאניצ'אנו | 1878 | 22 בפברואר 1879 |
רשימת ראשי המטה הכללי > ממלכת רומניה (1881–1947)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אלכסנדרו צ'רנאט | 1881 | 1882 |
|  | גאורגה סלאניצ'אנו | 1882 | 15 באפריל 1883 |
|  | שטפן פאלקויאנו | 15 באפריל 1883 | 23 במאי 1884 |
|  | ניקולאה דונה | 23 במאי 1884 | 13 בינואר 1886 |
|  | שטפן פאלקויאנו | 13 בינואר 1886 | 18 ביוני 1894 |
|  | יעקב לחוברי | 18 ביוני 1894 | 1 באוקטובר 1895 |
|  | קונסטנטין בארוזי | 1 באוקטובר 1895 | 1 באוקטובר 1898 |
|  | קונסטנטין פואנרו | 1 באוקטובר 1898 | 1 באפריל 1901 |
|  | אלכסנדרו קרקלטאנו | 1 באפריל 1901 | 1 באפריל 1904 |
|  | ניקולאה טטרסקו | 1 באפריל 1904 | 1 באפריל 1907 |
|  | גריגורה קראיניצ'אנו | 1 באפריל 1907 | 1 בנובמבר 1909 |
|  | יון איסטרטי | 1 בנובמבר 1909 | 31 במרץ 1911 |
|  | ואסילה זוטו | 31 במרץ 1911 | 18 בנובמבר 1911 |
|  | אלכסנדרו אוורסקו | 18 בנובמבר 1911 | 2 בדצמבר 1913 |
|  | קונסטנטין כריסטסקו | 2 בדצמבר 1913 | 1 באפריל 1914 |
|  | ואסילה זוטו | 1 באפריל 1914 | 25 באוקטובר 1916 |
|  | דומיטרו איליאסקו | 25 באוקטובר 1916 | 5 בדצמבר 1916 |
|  | קונסטנטין פרזאן | 5 בדצמבר 1916 | 1 באפריל 1918 |
|  | קונסטנטין כריסטסקו | 1 באפריל 1918 | 28 באוקטובר 1918 |
|  | קונסטנטין פרזאן | 28 באוקטובר 1918 | 20 במרץ 1920 |
|  | קונסטנטין כריסטסקו | 20 במרץ 1920 | 8 במאי 1923 |
|  | אלכסנדרו גורסקי | 8 במאי 1923 | 1 באוקטובר 1923 |
|  | אלכסנדרו לופסקו | 1 באוקטובר 1923 | 21 ביוני 1927 |
|  | ניקולאה סמסונוביץ' | 21 ביוני 1927 | 11 באוגוסט 1932 |
|  | קונסטנטין לזרסקו | 11 באוגוסט 1932 | 30 בנובמבר 1933 |
|  | יון אנטונסקו | 30 בנובמבר 1933 | 11 בדצמבר 1934 |
|  | ניקולאה סמסונוביץ' | 11 בדצמבר 1934 | 1 בפברואר 1937 |
|  | יון סיקיטיו | 1 בפברואר 1937 | 1 בנובמבר 1937 |
|  | שטפאן יונסקו | 1 בנובמבר 1937 | 1 בפברואר 1939 |
|  | פלוראה צנסקו | 1 בפברואר 1939 | 23 באוגוסט 1940 |
|  | גאורגה מיכאיל | 23 באוגוסט 1940 | 6 בספטמבר 1940 |
|  | אלכסנדרו יואניציו | 6 בספטמבר 1940 | 17 בספטמבר 1941 |
|  | יוסיף יעקוביץ' | 17 בספטמבר 1941 | 20 בינואר 1942 |
|  | איליה שטפלאה | 20 בינואר 1942 | 23 באוגוסט 1944 |
|  | גאורגה מיכאיל | 23 באוגוסט 1944 | 12 באוקטובר 1944 |
|  | ניקולאה רדסקו | 12 באוקטובר 1944 | 6 בדצמבר 1944 |
|  | קונסטנטין סנטסקו | 6 בדצמבר 1944 | 20 ביוני 1945 |
|  | קוסטין יונשקו | 20 ביוני 1945 | 27 בדצמבר 1947 |
רשימת ראשי המטה הכללי > הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה (1947–1989)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | קונסטנטין פופסקו | 30 בינואר 1948 | 18 במרץ 1950 |
|  | לאונטין סלז'אן | 18 במרץ 1950 | 26 באפריל 1954 |
|  | יון טוטובאנו | 26 באפריל 1954 | 15 ביוני 1965 |
|  | גאורגה יון | 15 ביוני 1965 | 29 בנובמבר 1974 |
|  | יון קומאן | 29 בנובמבר 1974 | 16 ביוני 1976 |
|  | יון חורטופן | 16 ביוני 1976 | 31 במרץ 1980 |
|  | ואסילה מילאה | 31 במרץ 1980 | 16 בפברואר 1985 |
|  | שטפן גושה | 16 בפברואר 1985 | 28 בדצמבר 1989 |
רשימת ראשי המטה הכללי > רומניה (1989–הווה)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ואסילה יונל | 29 בדצמבר 1989 | 2 במאי 1991 |
|  | דומיטרו צ'יופלינה | 2 במאי 1991 | 22 בינואר 1997 |
|  | קונסטנטין דג'ראטו | 22 בינואר 1997 | 7 במרץ 2000 |
|  | מירצ'ה קלרו | 7 במרץ 2000 | 31 באוקטובר 2000 |
|  | מיכאיל פופסקו | 31 באוקטובר 2000 | 25 באוקטובר 2004 |
|  | אאוג'ן בדלאן | 25 באוקטובר 2004 | 13 בספטמבר 2006 |
|  | גאורגה מארין | 13 בספטמבר 2006 | 31 בדצמבר 2010 |
|  | שטפן דנילה | 31 בדצמבר 2010 | 31 בדצמבר 2014 |
|  | ניקולאיה צ'וקה | 31 בדצמבר 2014 | 28 באוקטובר 2019 |
|  | דניאל פטרסקו | 28 באוקטובר 2019 | 1 בדצמבר 2023 |
|  | גאורגיצה ולאד | 1 בדצמבר 2023 |  |
עמיחי לוין

| --- | --- |

לוין, 2024
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 102   מפקד טייסת 69    ראש מחלקת התקפה אווירית בלהק מבצעי אוויר   מפקד בסיס חצרים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מלחמת חרבות ברזל
עמיחי לוין הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כמפקד בסיס חצרים.
ביוגרפיה

בשנת 2017 מונה למפקד טייסת 102 "הנמר המעופף". בשנת 2020 מונה למפקד טייסת 69 "הפטישים". בשנת 2022 מונה לראש מחלקת התקפה אווירית בלהק מבצעי אוויר.
הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים והיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני באסטרטגיה וביטחון בין לאומי מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

1 2  קורות חייו של מפקד בסיס "חצרים" (בח"א 6), תת- אלוף עמיחי לוין, באתר צה"ל
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Bound 2

Bound 2 הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט בשיתוף הזמר האמריקאי צ'ארלי וילסון (אנ'), מתוך אלבום האולפן השישי שלו, Yeezus. השיר יצא לאור ב-28 באוגוסט 2013, על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם ו-GOOD Music, כסינגל השני מתוך האלבום.
רקע וכתיבה

ב-1 ביוני 2013, וסט חשף את עטיפת אלבום האולפן השישי שלו Yeezus, וחשף תצוגה מקדימה של 13 שניות לשיר "Bound 2", שהיה אחד משלושה שירים מתוך האלבום שהוצגו בתצוגה מקדימה לפני צאתו, כשהשניים האחרים היו "New Slaves" ו-"Black Skinhead". השיר נכתב על ידי וסט, בשיתוף עם כותבים שונים, בהם הזמר ג'ון לג'נד והמפיק מייק דין, והופק על ידי וסט ודין, ביחד עם מפיקים שונים. הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, אשר מכיל בתוכו אלמנטים של מוזיקת נשמה. מבקרים שונים ציינו כי השיר מזכיר את סגנון ההפקה של וסט ביצירותיו הקודמות. השיר בנוי סביב דגימה מתוך השיר "Bound" של להקת הסול Ponderosa Twins Plus One (אנ') ואינטרפולציות מתוך השיר "Aeroplane (Reprise)" של We.