stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייסון גרינווד
חיים אישיים

גרינווד נולד בברדפורד שבמערב יורקשייר, וגדל באזור וויבסי בעיר. למשפחתו רקע בתחום הספורט; אחותו, אשטון, היא אצנית.
ב-30 בינואר 2022 טענה בת זוגו של גרינווד, הארייט רובסון, בחשבון האינסטגרם שלה שגרינווד הכה אותה, דרש ממנה לקיים עמו יחסי מין, ואף הראתה תמונות וסרטון של החבלות הקשות. בתגובה לכך הושעה גרינווד מכל פעילות במנצ'סטר יונייטד, ולאחר מספר שעות נעצר על ידי המשטרה בחשד לאונס ותקיפה.
ב-2 בינואר 2023, כמעט שנה מפרסום אירוע התקיפה, הודיעה המשטרה על סגירת התיק.
המשטרה הסבירה בהודעתה כי סגרה את התיק לאור העובדה שעדת מפתח הפסיקה לשתף פעולה וכי עדויות חדשות באו לידיה של המשטרה. שילוב הגורמים הללו הביא לכך שלא היה סיכוי ממשי להרשיע את גרינווד ועל כן הוחלט לסגור את התיק.
הערות שוליים

↑  Dan O'Toole, The inside story on the making of Mason Greenwood at Manchester United, men, ‏7 במרץ 2019
↑  Mason-Greenwood player profile at Man Utd, www.manutd.com (באנגלית)
↑  Samuel Luckhurst, Manchester United pre season tour squad revealed, men, ‏18 ביולי 2017
↑  Man Utd training ahead of trip to Valencia, www.manutd.com (באנגלית)
↑  Mason Greenwood wins Jimmy Murphy Young Player of the Year, www.manutd.com (באנגלית)
↑  Trafford, Jamie Jackson at Old (2019-05-12). "Cardiff mark top-flight departure with victory at Manchester United". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-07-08.
↑  Man Utd v Astana: Talking points, www.manutd.com (באנגלית)
↑  Fisher, Ben (2019-11-24). "Sheffield United 3-3 Manchester United: Premier League – as it happened". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-07-08.
↑  "Aston Villa 0-3 Man Utd: Bruno Fernandes, Mason Greenwood and Paul Pogba score". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2020-07-09. נבדק ב-2020-07-28.
↑  מערכת ONE, ‏מנצ'סטר יונייטד הודיעה: מייסון גרינווד יעזוב, באתר ONE‏, 21 באוגוסט 2023
↑  מייסון גרינווד הוצג בחטאפה: "בית המשפט קבע שהוא זכאי", באתר וואלה, 6 בספטמבר 2023
↑  Charlotte Duncker, Who is Mason Greenwood? Manchester United player in profile, men, ‏12 במאי 2019
↑  VIDEO: Greenwood scores first goal for England U-21s, Republik Of Mancunia: A Manchester United Blog, ‏19 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑  מערכת ONE, גרינווד: מתנצל על המבוכה שגרמתי, רק אני אשם, באתר ONE, ‏8 בספטמבר 2020
↑  Richard Fay, Mason Greenwood has just proved his Manchester United worth, men, ‏17 בפברואר 2019
↑  Mason Greenwood, Man United's best-kept secret, ESPN.com, ‏17 ביולי 2017 (באנגלית)
↑  אחרי שהושעה ממנצ'סטר יונייטד: מייסון גרינווד נעצר על ידי המשטרה, באתר וואלה, 30 בינואר 2022
מרכז אדוה

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מוסד ללא כוונת רווח
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  פרופ' יוסי דהאן
 מנכ"ל:  ד"ר יעל חסון, מנכ"לית ברברה סבירסקי, מייסדת ומנהלת ראשונה
 דקאן:  ד"ר שלמה סבירסקי, המנהל האקדמי המייסד אתי קונור-אטיאס, מנהלת אקדמית
 מיקום
 מיקום:  ת.ד. 36529, מקוה ישראל 8, תל אביב, 61364 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′44″N 34°46′29″E﻿ / ﻿32.062166666667°N 34.774638888889°E﻿ / 32.062166666667; 34.774638888889
 www.adva.org
 he
 
מרכז אדוה הוא מכון לחקר החברה הישראלית, הדוגל בגישה כלכלית-חברתית סוציאל-דמוקרטית. המרכז נוסד בשנת 1991 על ידי פעילים משלוש תנועות חברתיות: התנועה לשוויון של יהודים מזרחים, התנועה הפמיניסטית והתנועה לשוויון זכויות לאזרחים ערבים.
המייסדת והמנהלת הראשונה של מרכז אדוה היא ברברה סבירסקי, אותה החליפה בשנת 2019 עו"ד נוגה דגן-בוזגלו ולאחר מכן, בשנת 2020, ד"ר יובל ליבנת. החל מינואר 2025 מכהנת ד"ר יעל חסון כמנכ"לית מרכז אדוה. המנהל האקדמי המייסד של מרכז אדוה הוא ד"ר שלמה סבירסקי, אותו החליפה בינואר 2025 אתי קונור-אטיאס. יו"ר הוועד המנהל הוא פרופ' יוסי דהאן.
פעילות

המכון מתמקד בחקר המדיניות החברתית בישראל וניתוחה. הוא מפרסם דו"חות תקופתיים, ומאז 1998 מוציא דו"ח שנתי על תמונת המצב החברתי בישראל. הדו"חות של מרכז אדוה בוחנים את העוני והפערים הכלכליים בין הקבוצות השונות בחברה הישראלית ואת השירותים החברתיים הציבוריים בישראל. המרכז מנתח את המדיניות הכלכלית חברתית בישראל מתוך שאיפה לצמצום פערים כלכליים. הוא עוסק בתחומים של תקציב המדינה, המיסוי והשירותים החברתיים – חינוך, בריאות, דיור, רווחה ותחבורה ומפרסם המלצות למדיניות בהתאם לעמדותיו – חיזוק מדינת הרווחה והגדלת ההוצאה הציבורית על חינוך, דיור, תשתיות ובריאות. חוקרי המרכז המליצו על העלאת מס חברות, לפחות כהוראת שעה, על מנת שמימון ההוצאות של מלחמת לבנון השנייה לא ייפול על השכבות החלשות באוכלוסייה.
בנוסף, המרכז בוחן את המדיניות הממשלתית, ובמרכזה את תקציב המדינה, באמצעות פרויקט ניתוח תקציב המדינה, שיוצא לקראת העברת התקציב, ומתריע על אי-שוויון בחלוקת עוגת התקציב, כמו גם על אפליה תקציבית של קבוצות שונות, בהן ישראלים יוצאי אתיופיה והבדואים בישראל.
פעילות > הטמעת חשיבה מגדרית

מאז 1997 המרכז מקדם את רעיון הטמעת החשיבה המגדרית במדיניות ובתקציבי הממשלה והרשויות המקומיות. העבודה של המרכז משלבת עבודת שטח, מחקר וקידום מדיניות. במסגרת זאת, יזם המרכז, הקמת קואליציה של ארגוני נשים, גופים אקדמיים וארגוני חברה אזרחית לקידום הטמעת חשיבה מגדרית בתקציבים ובמדיניות – "פורום נשים לתקציב הוגן". הפורום החל לפעול באוגוסט 2004. בעקבות פעילות המרכז החליטה הממשלה בשנת 2014 על אימוץ המלצות הוועדה לבחינה מגדרית של תקציב המדינה בישראל, וכן הוחלט על יישום הדרגתי של ניתוח מגדרי של תקציב המדינה והטמעת חשיבה מגדרית בתהליכי התקצוב.
בשנת 2015 הגה מרכז אדוה את תוכנית התקציב המגדרי, הקובעת כי כל משרד ממשלתי יפרט את חלוקת המשאבים השנתית על פי ראייה מגדרית. על פעילות זו כלל מגזין דה מרקר את מרכז אדוה ואת המנכ"לית ברברה סבירסקי ברשימת 100 המשפיעים לשנת 2015.
פעילות > פנסיית חובה

מרכז אדוה היה שותף לקידום חקיקת חוק פנסיה חובה בשנת 2010 וכן לביקורת, לצד פורום החוסכים לפנסיה וארגונים נוספים, על השלכות הפרטת החיסכון הפנסיוני על החוסכים המתבטא בתשלום דמי ניהול גבוהים הנוגסים בכ-30% של הקצבה לחוסכים. כן מבקר המרכז את מערך הייעוץ הפנסיוני הנשלט על ידי בנקים וחברות ביטוח המרכז מקיים סדנאות לחינוך עובדים על חשיבות חיסכון בפרישה ועל היתרונות והחסרונות של אלטרנטיבות שונות.
פעילות > חינוך

המרכז הפיק סדרת מסמכי מדיניות בנושא מערכת החינוך בישראל, בעיות באופן תקצובה ואי השוויון הגבוה המאפיין אותה.
במסמך יעדים לתיקון החינוך שפורסם באוגוסט 2011 מציע המרכז קוים לרפורמה מקיפה.
פעילות > חיזוק מערכת הבריאות הציבורית

מרכז אדוה מנטר את תקצוב מערך הבריאות, את מה שהוא מגדיר כשחיקה בתקציב סל הבריאות ואת מגמות ההפרטה והעלייה בתשלומי משקי הבית על שירותי בריאות ואי השוויון שהן יוצרות.
בשנת 2012 עתר המרכז עם עמותות נוספות בבג"ץ נגד ההיתר להפעיל בבית החולים העתידי באשדוד שירותי רפואה פרטית בתשלום, בטענה כי יפגע בזכות לבריאות של אלה שאינם מסוגלים לשאת בתשלום לעניין בחירת רופא. העתירה נדחתה, בשל טענה לשיהוי העתירה למשך זמן רב לאחר פרסום ההיתר, ובנוסף לא הוכח כי ההיתר אכן יפגע בזכותם של השכבות החלשות, והעותרים חויבו בהוצאות משפט בסך של 45,000 ש"ח.
פעילות > הסכסוך הישראלי-פלסטיני

המרכז מפרסם דו"ח דו שנתי בשם "מחיר הסכסוך". הפרסום קושר בין הסכסוך הישראלי-פלסטיני לצמיחה הכלכלית של ישראל, תקציבה, התפתחותה החברתית, חזונה ומצבה הבינלאומי.
פעילות > אי-שוויון חברתי

המרכז עוסק בפערים בין העשירים לעניים במדינה, וכן בין אשכנזים למזרחים. המרכז פרסם דו"ח המציע פתרון למשבר הדיור בישראל בעזרת דיור ציבורי אוניברסלי. בשנת 2020 פרסם המרכז דו"ח המראה שיפור קל בפערי שכר מגדריים בישראל, עם זאת, הוא מצביע על כך שהפערים המגדריים בשכר לשעה כמעט ולא הצטמצמו בעשור האחרון.
פרסים

בשנת 2006 קיבל המרכז את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג של האגודה לזכויות האזרח.
ביקורת על פעילות המרכז

הכלכלן פרופ' דן בן-דוד כתב כי על-אף שלעיתים עמדותיו זהות לאלו של מרכז אדוה, המרכז "מעגל פינות באופן שיטתי במשך שנים כאמצעי לקידום השקפת עולמו". ביקורת דומה נמתחה מצד עיתונאים כלכליים, לפיה דו"חות המרכז מגמתיים ונוטים להציג את הנתונים באופן שתומך באידאולוגיה החברתית-כלכלית של החוקרים.
הערות שוליים

↑  מינויים חדשים במרכז אדוה!, ‏31.12.2024
↑  אחד הדו"חות הוזכר בדברי השופט אדמונד לוי, בג"ץ 11075/04 דוד גרבי ואחרים נ' שרת החינוך התרבות והספורט – יו"ר המועצה להשכלה גבוהה, עמוד 39
↑  רותי סיני, דו"ח: פערים בשכר, בחינוך, בבריאות ובפנסיה, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2007
רותי סיני, דו"ח מרכז אדוה: עלייה בפריון העובדים, ירידה בחלקם בעוגת ההכנסות הלאומיות, באתר הארץ, 28 באפריל 2007
↑  חיים ביאור, מרכז אדוה:על השכבות החזקות להשתתף במימון המלחמה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2006
↑   ברברה סבירסקי, התקציב המגדרי משנה את חיינו, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2018
↑  שוויון מגדרי ברשויות המקומיות
↑  יעל חסון, מיטל סטרול, שירה פנחס, ולריה סייגלשיפר, הטמעת חשיבה מגדרית במדיניות המוניציפלית: יוזמות והישגים, מרכז אדוה, 2016
↑  ברברה סבירסקי, מה לנשים ולתקציב המדינה, מרכז אדוה, 2002
↑  חפשו את האישה בתקציב המדינה מרכז אדוה, נובמבר 2014
↑  100 המשפיעים - הלובי החברתי באתר themarker‏, 6 בספטמבר 2015
↑  שלמה סבירסקי וברברה סבירסקי, כספי הפנסיה: מביטחון לעובדים לביטחון להון, מרכז אדוה, 2009
↑  שלמה סבירסקי ונוגה דגן-בוזגלו, בידול, אי שוויון ושליטה מתרופפת, מרכז אדוה, 2009
↑  נוגה דגן-בוזגלו, היבטים של הפרטה במערכת החינוך, מרכז אדוה, 2010
↑  שלמה סבירסקי ונוגה דגן-בוזגלו, יעדים לתיקון החינוך, מרכז אדוה, 2011
↑   ברברה סבירסקי, מערכת הבריאות זקוקה לעירוי תקציבי דחוף, באתר TheMarker‏, 1 בספטמבר 2018
↑  בג"ץ 2114/12 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' ממשלת ישראל, ניתן ב־כ"ז באב תשע"ב
↑  חשבון בבקשה: המחיר הכלכלי של האחזקה ביהודה ושומרון, באתר כלכליסט, 1 ביוני 2017
↑  דנה ירקצי‏, רבע מהמשפחות קרובות לעוני, פערי ענק בין העשירונים: תמונת אי השוויון, באתר וואלה, 20 בפברואר 2020
↑  דוד רגב, העשירים מרוויחים פי 14 מהעניים, באתר ynet, 29 בדצמבר 2003
↑  משבר המעמד הבינוני, דוד רגב, עיתון ידיעות אחרונות, 14 בדצמבר 2008
↑  האופציה הציבורית בדיור: דיור ציבורי אוניברסלי כמענה למשבר הדיור בישראל, באתר מרכז אדוה
↑  מרכז אדוה: לשליש מהציבור אין דירה, פערי ענק בין העשירונים באתר מרכז הנדל"ן, 31 במרץ 2019
↑  מרכז אדוה - פערי שכר מגדריים בישראל: תמונת מצב 2020 באתר gendersite‏, 13 ביוני 2020
↑  רשימת מקבלי הפרס באתר האגודה לזכויות האזרח
↑  דן בן-דוד, מדע בדיוני, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2007
↑  אסף צימרינג, די לעגל פינות, באתר העין השביעית, 6 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265361505171  GND: 3072263-9  ISNI: 0000 0000 8619 239X  LCCN: nr93051465  VIAF: 124711298   WorldCat (עם VIAF): 124711298
אבי ריקן

ריקן במדי מכבי תל אביב נאבק בוויליאן מצ'לסי במסגרת ליגת האלופות
אברהם (אבי) ריקן (נולד ב-10 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. כיום מאמן פיתוח שחקנים במכבי תל אביב.
קריירה

ריקן גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ושיחק בה עד שנת 2007, לאחר שהושאל למכבי הרצליה בעונת 2007/2008. בעונת 2008/2009 הושאל להפועל פתח תקווה.
עם חזרתו לבית"ר ירושלים הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2009/2010 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע הטוטו לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על הפועל רעננה. ריקן בישל לעידן ורד את שער הניצחון במשחק. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן מוביל בבית"ר ירושלים, וכבש 11 שערי ליגה.
ב-17 ביוני 2013 חתם לשלוש שנים בקבוצת פ.צ. ציריך השווייצרית. ב-14 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 2–3 על תון במחזור הפתיחה של ליגת העל השווייצרית. את שער הבכורה שלו בציריך כבש בניצחון 1–2 על פ.צ. בזל. ב-21 באפריל 2014 השלים 111 דקות בגמר הגביע השווייצרי, בו זכתה קבוצתו לאחר ניצחון 0–2 על פ.צ. בזל. בסך הכול ערך 28 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, בהן כבש שישה שערים.
ב-18 בספטמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, בהפסד 2–3 לאפולון לימסול הקפריסאית. ב-2 באוקטובר 2014 נפצע במפשעה במשחק מול בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית והושבת לארבעה חודשים. ב-7 בפברואר 2015 חזר למגרשים, ובמשחקו הראשון לאחר הפציעה כבש את השער השלישי בניצחון קבוצתו 1–4 על סנט גאלן. בסך הכל כבש בעונתו השנייה בקבוצה ארבעה שערים ב-21 הופעות בליגה.
ב-23 ביולי 2015 חזר לישראל וחתם לשלוש שנים במכבי תל אביב. כבר בעונת הבכורה שלו העפיל עם הקבוצה לליגת האלופות ולגמר גביע המדינה. הוא רשם הפסד עם מכבי תל אביב בגמר הגביע עונה לאחר מכן, וזכה לראשונה בתואר עם המועדון בעונת 2017/2018, אז זכתה מכבי תל אביב בגביע הטוטו. במהלך אותה עונה, ב-26 בינואר 2018, האריך את חוזהו במכבי תל אביב עד לשנת 2020.
עונה לאחר מכן זכה עם מכבי תל אביב לראשונה באליפות המדינה בפער שיא מהסגנית מכבי חיפה, וכן בגביע הטוטו עונה שנייה ברציפות, ועונה לאחר מכן זכה עמה שוב בתואר האליפות. ריקן האריך את חוזהו בעונה נוספת, ובסיומה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, על אף שלא שותף במשחק הגמר בשל פציעה.
ב-30 ביוני 2021 האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת, וב-27 ביוני 2022 לעונה נוספת. בתום עונת 2022/2023 הודיעה מכבי תל אביב על סיום דרכו בקבוצה.
ביולי 2023 חזר לקדנצייה שנייה בהפועל פתח תקווה. בסיום עונת 2023/2024 נשרה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-11 בספטמבר 2024 הודיע ריקן על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת ישראל

ריקן שיחק בנבחרות ישראל מנבחרת ישראל עד גיל 17 ועד נבחרת ישראל עד גיל 21. ב-6 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת פינלנד.
חיים אישיים

ריקן נשוי ואב לשלושה. מתגורר עם משפחתו בראשון לציון.
תארים

גביע הטוטו: 2009/2010
הגביע השווייצרי: 2013/2014
אליפות: 2018/2019, 2019/2020
גביע המדינה: 2020/2021
גביע הטוטו: 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021
אלוף האלופים: 2019/2020, 2020/2021
הערות שוליים

↑  דותן מלאך, השגריר השוויצרי: המירוץ לצמרת של אבי ריקן, באתר nrg‏, 30 במרץ 2014
↑  רז אמיר, ‏רשמי: אבי ריקן חתם לשלוש עונות במכבי ת"א, באתר ONE‏, 23 ביולי 2015
↑  אבי ריקן האריך חוזה בעונה נוספת, באתר מכבי תל אביב, ‏27 ביוני 2022
זיגפריד יגנדורף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוגוסט 1885 
 פטירה:  5 בספטמבר 1970 (בגיל 85) Sun City, ארצות הברית 
 מדינה:  רומניה, ארצות הברית 
 
גירוש היהודים לטרנסניסטריה מעבר לנהר הדנייסטר
זיגפריד שמעון יגנדורף (Siegfried Jagendorf, ‏1 באוגוסט 1885, צוויניאצ'ה (Zvineace עיירה בצפון בוקובינה כיום Swenjatschyn באוקראינה) – 5 בספטמבר 1970, סאן סיטי בדרום קליפורניה (כיום שכונה בעיר מניפה (אנ')) היה מהנדס מכונות וחשמל יהודי-רומני, אשר בשנים 1941–1944 דאג להעסקתם של יהודים מגורשים במפעלי חשמל ויציקה ששיקם והקים במוגילב שהייתה חלק מטרנסניסטריה אליה גורשו יהודי בוקובינה ובסרביה כחלק משואת יהודי רומניה תחת השלטון הרומני הפשיסטי ובכך ובכך מילט אותם מעבודות כפייה ו"פינויים" (גירוש לתוך טרנסניסטריה לאזורים בהם הרעב והמחלות גרמו לסבל רב ולתמותה נרחבת) ותרם להצלת כ-10,000 יהודים ממוות.
מוצא, השכלה ומשפחה

שמעון יגנדורף נולד בשם שמיאל (סמי Shmiel) והיה בנם הצעיר (לאחר הולדת שלוש אחיותיו) של אברהם יגנדורף ואשתו חנה באסי יגנדורף, לבית אופנברגר. הוא גדל בסביבה יהודית אורתודוקסית. אביו ניהל טחנת קמח ובבעלות משפחתו היה גם עדר בעלי חיים קטן מה שאפשר חיים ברווחה יחסית.
לאחר מספר שנים בהן התחנך במסגרת חינוך דתי מסורתי, למד יגנדורף בבית ספר תיכון במשך ארבע שנים. לאחר מכן השלים הכשרה בן שלוש שנים בהנדסת מכונות במכללה הטכנית והמסחרית של וינה ובהמשך בבית ספר טכני technicum mitteweida (אנ') ליד דרזדן שם התמחה בהנדסה כללית עם התמקדות בייצור כלים. בשנותיו בווינה היה חבר בארגון סטודנטים ציוני. את לימודיו סיים ב-31 במאי 1907 עם דיפלומה בהנדסת חשמל והנדסת מכונות.
ב-9 במאי 1909, התחתן יגנדורף, שבחר בשם הפרטי זיגפריד, עם הינדה (לימים הילדה) פלר, בתו של הבעלים של מפעל לעיבוד דגים ברדאוץ, בוקובינה. לזוג נולדו שתי בנות אדית ואלפרדה שגודלו בחינוך חילוני.
קריירה עד 1938

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת יגנדורף כקצין בדרגת סגן בצבא הקיסרות האוסטרו הונגרית. בין היתר הוביל בנייה של גדר חשמלית שאבטחה קטע מהגבול בין מחוז בוקובינה שהיה חלק מהקיסרות האוסטרו הונגרית לבין רוסיה.
לאחר המלחמה הפך יגנדורף לעובד של סימנס-שוקרט-וורקה ׁ(Siemens-Schuckertwerke) בווינה. בשנת 1922 החל לשמש במסגרת עבודתו בסימנס בתפקיד מנהל סניף המכירות ושירות הלקוחות בצ'רנוביץ בירת בוקובינה שב 1919 לאחר התפרקות הקיסרות הועברה לשליטת רומניה. יגנדורף, שחי עם משפחתו באורח חיים מהמעמד הבינוני-גבוה, קיבל בהמשך אזרחות רומנית.
משנת 1923 עבד יגנדורף במשך ארבע שנים כמנהל כללי של פורסטה, החברה לתעשיית העץ בבוקובינה. לאחר מכן הפך לעצמאי, תחילה עסק במפעל ללבני פחם בווינה, לאחר מכן במפעל רדיו בצ'רנוביץ. שני המיזמים לא צלחו.
מ-1938 ועד הגירוש לטרנסניסטריה

ב-1938, לאחר ה"אנשלוס של אוסטריה", נמלטו הזוג יגנדורף מווינה לרומניה, לעיר רדאוץ אשר בבוקובינה. בנותיהם שהיו נשואות לאמריקאים הצליחו לעזוב את אירופה לארצות הברית עם בעליהן ב-1938 וב-1939. ניסיונותיהם של הזוג במהלך שלוש השנים עד 1941 להגר בעקבות בנותיהם לארצות הברית נכשלו.
ב-12 באוקטובר 1941 גורשו בני הזוג יגנדורף, יחד עם כמעט כל האוכלוסייה היהודית ברדאוץ, בקרונות בקר לטרנסניסטריה, אזור שנכבש על ידי גרמניה ורומניה בתחילת החזית המזרחית שפתחה גרמניה מול ברית המועצות. המשטר הפשיסטי והאנטישמי של הרודן הרומני יון אנטונסקו החליט בעבר "לנקות" את בוקובינה, בסרביה ודורוהוי מיהודים באמצעות גירוש לטרנסניסטריה ומניעה של מזון, מים, מחסה, דלק, ביגוד, סבון ותרופות.
עוד לפני הגירוש הצליח יגנדורף להיות אחד מראשי הקהילה היהודית של רדאוץ, תוך שהפגין שוב ושוב מיומנות בהתנהלות מול השלטונות הרומניים כדי להגן על האינטרסים היהודיים.
התקופה שלאחר המלחמה

לאחר שתבוסתם של הנאצים במלחמה הפכה לצפויה וכשאנטונסקו חיפש שיתוף פעולה עם בעלות הברית, הצליח פילדרמן, להשיג את החזרתם לרומניה ב-7 במרץ 1944 של יגנדורף ושל כמה מעובדיו החשובים ביותר, זמן קצר לפני שחרור טרנסניסטריה על ידי הצבא האדום. בני הזוג יגנדורף הגיעו לבוקרשט דרך צ'רנוביץ, רדאוץ ובוטושאני.
בסוף אוגוסט 1946 עזבו בני הזוג יגנדורף את רומניה במטרה להגר לארצות הברית, אליה הגיעו ב-23 בדצמבר 1946. במטענו לקח איתו את תיקי הוועד היהודי ובית היציקה במוגילב שחילץ ממוגילב עם חזרתו לבוקרשט. יגנדורף שקל להגיש תביעות פיצויים נגד גרמניה בהתבסס על תיק זה. ב-1948 עברו בני הזוג לקליפורניה. יגנדורף מצא עבודה בחברת החשמל פישבך ומור בלוס אנג'לס. שם הגיע לתפקיד של ראש מחלקת החישובים.
זיגפריד יגנדורף מת ב-5 בספטמבר 1970 מאי ספיקת לב בעקבות סרטן.
פולמוס על פועלו של יגנדורף > עדותם של יונס קסלר ומקס שמיד

עדותו של עו"ד יונס קסלר, סגנו של יגנדורף בראשות הוועד היהודי מתייחסת לביקורת על חזרתו המוקדמת של יגנדורף עם אשתו לרומניה לפני השחרור הסופי על ידי הצבא הרוסי שלווה בלחימה וחששות מהעלול לקרות בעת נסיגת הצבא הגרמני והרומני והתקדמות הצבא הסובייטי שאיימו לסכן את היהודים המגורשים. בחורף של סוף 1943 ותחילת 1944, הבינו הרומנים שהלחימה תסתיים בתבוסה עקב התקדמות הצבא הסובייטי. אנשי הממשל הרומני ניסו לצבור נקודות זכות ו"קבלות" על "מעשים טובים" שיאזנו במקצת את פשעי המלחמה שביצעו נגד היהודים על ידי החזרת חלק מהמגורשים. כך הוחזרו מגורשי הרגאט (הטריטוריה המקורית של רומניה עד 1918 - ללא בוקובינה וטרנסילבניה) ובדצמבר 1943 גם המגורשים ממחוז דורוהוי ובודדים מווטרה דורניי וב-4 במרץ 1944 גם היתומים. מפעל "שחרור" זה התבצע הודות לפעילותו הברוכה של ד"ר וילהלם פילדרמן מנהיג יהדות רומניה. במסגרת זאת הוחזרו ב-7 במרץ 1944 גם כמה ממנהיגי גיטו מוגילב וביניהם יגנדורף ורעייתו. ד"ר קסלר לעומת זאת סירב לחזור למרות שנכלל ברשימה. לפי מכתבו לפילדרמן מ-30 בינואר 1944 ראה זאת כחובתו להישאר עם מי שסבל איתם שעה שעה ודקה דקה וצריכים אותו "דווקא עכשיו כאשר האינג' (יגנדורף) - בניגוד לרצונו - עוזב אותנו". מוגילב שוחררה על ידי הסובייטים ב-19 במרץ 1944.
בעדותו של אינג'ינר מקס שמיד מנהל מערך המכונות ותחנת הכוח ב"טורנטוריה" הזכיר את החלטתו של קסלר להישאר בניגוד למי שהיה המנהיג אשר נטש את צאן מרעיתו. קשה לדבריו לתפוס התנהגותו של מנהיג שהפקיר את אנשיו נוכח הסכנות הצפויות ושבתוך אותה המציאות שני אישים שונים קיבלו החלטות כה שונות זו מזו. כן ציין כי השפעתו של ד"ר קסלר שהיה סוציאליסט בעל תפיסה אידיאליסטית בעל אישיות חמה וחביבה ואדם דואג ורחום היא שהביאה את יגנדורף לנקוט בצעדים של סיוע למוסדות הסעד היהודיים במוגילב והגשת עזרה לזקנים, לחולים ולילדים. עזרה שבזכותה נודע שמו של יגנדורף כמי שעומד בראש מפעל העזרה.
פולמוס על פועלו של יגנדורף > עדותו של יצחק ארצי

בספרו דווקא ציוני, מזכיר יצחק ארצי שהיה חבר ב"ועדת העזרה וההצלה" של ההסתדרות הציונית, את פגישתו עם יגנדורף במוגילב בינואר 1944 במאמץ לחלץ מטרנסניסטריה אלפי יתומים. הוא שמע על יגנדורף קודם לכן כאיש שנוי במחלוקת שנחשב מלאך ומושיע שהציל חיי יהודים מצד אחד ומצד שני משתף פעולה. ארצי מתאר את יגנדורף כמי שנטל יוזמה במוגילב שנועדה להקל על המגורשים כשפנה למפקד הרומני המקומי קולונל בליאנו והציע לשקם את מערכת החשמל ההרוסה ולהקים במוגילב מפעל תעשייתי שיספק לאוכלוסייה פריטים נחוצים. לצורך זה דרש מכסה קבועה של עובדים מקרב המגורשים והצליח להעלות את כמות העובדים למאות שזכו לחסינות מפני גירוש למחנות עבודה אחרים. לראייתו של ארצי היה מעין "אוסקר שינדלר" של טרנסניסטריה, אך בניגוד לשינדלר, היה יגנדורף יהודי. לדברי ארצי, נפגש עם זיגפריד יגנדורף במשרדו. שני סדרנים שמרו על הכניסה. יגנדורף היה לבוש בקפידה, כיאה למנהל מפעל. אדם סמכותי, שופע ביטחון עצמי, כאשר סיפר לו ארצי על התוכנית להציל חמשת אלפים ילדים, התרכך יגנדרוף. "מי יודע אם תספיקו לבצע את התוכנית. הצבא האדום כבר עומד בשער", אמר. הוא קיווה שהמפקדים הרומנים לא יתנו יד לפגיעה ביהודים שנותרו בחיים.
בפגישה עם יגנדורף דן גם ארצי, בשליחות חבריו מוטרה דורניי שהקימו בגיטו מוגילב את מחתרת "הנוער הציוני": יצחק (טוטיו) ילון ומילו דרך (גם הם עובדי מפעל היציקה) בהתארגנות לקראת המצב העלול להיווצר במוגילב עם התקדמות הצבא הסובייטי. קבוצה זו שפעלה במחתרת הייתה למעשה בלתי חוקית ותחת חשש מתמיד הן מהמשטרה היהודית והן מהז'נדרמרים הרומניים. ארצי הסביר ליגנדורף עד כמה חשובים טוטיו ומילו לתנועה, בנוסף להיותם עובדים מסורים במפעלו. יגנדורף הבטיח כי לא יאונה להם כל רע. טוטיו ומילו ביקשו מארצי למסור את שמם ליגנדורף כעומדים בראש קבוצה מאורגנת שתעמוד לרשות הנהגת הגיטו אם יחליטו לארגן הגנה כלשהי, בסופו של דבר לא היה צורך בהתארגנות כזאת.
ארצי יצא נבוך מהמפגש. "האם פגשתי גיבור, או משתף פעולה שתרם למאמץ המלחמתי הנאצי? מקץ חמישים שנה אני נוטה לדון את יגנדורף לכף זכות ולא לכף חוב".
ספריו

זיגפריד יגנדורף: הנס של מוגילב. הצלת עשרת אלפים יהודים מהשואה הרומנית. עריכה והערות של אהרן הירט-מנהיימר. מהדורה באנגלית 1991 (כותרת מקורית: Jagendorf's Foundry: Memoir of the Romanian Holocaust 1941–1944. HarperCollins, San Francisco, CA 1991, ISBN 0-06-016106-X), 1997 תרגום לרומנית על ידי מרצ'ל בינר, 2009 תרגום לגרמנית על ידי Ulrike Döpfer. ISBN 8878 241.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Jagendorf's foundry : memoir of the Romanian Holocaust, 1941-1944 / Siegfried Jagendorf ; הקדמה והערות על ידי אהרן הירט-מנהיימר | ספר | Siegfried Jagendorf 1885-1970 (Hirt-Manheimer, Aron, 1948 -) | Hirt-Manheimer, Aron, 1948 - | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2  אותמר אנדריי, מוגילב לא הייתה לתמימים.ניסיונות התנגדות והצלה יהודים במוגילב-פודולסקי, 1941-1944. לזכרונותיו של זיגפריד יגנדורף., באתר www.czernowitz.de, ‏2009
1 2 3 4  אביגדור שחן, בכפור הלוהט - גיטאות טרנסניסטריה, בית לוחמי הגיטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 194-196, 209-210
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  יצחק ילון, מרצל בינר, משה רביב ופרופ' יעקב רנד, ספר הזיכרון של יהודי וטרה דורניי והסביבה, עמותת יוצאי וטרה דורניי והסביבה, 2001, עמ' 217 (עדותו של יצחק ילון), 289-291 (עדותו של מרצל בינר),310 (ארכיון ייגנדורף), 326 (עו"ד ד"ר יונס קסלר נשאר עם המגורשים), 629-630 (עדותו של אינג' מקס שמיד), 327-330 (עדותו של יצחק ילון על מחתרת "הנוער היהודי" בגיטו מוגילב.
1 2 3 4 5 6  הוגו גולד על פי עדותו של הרמן מטש, History of Jews in Bukowina [Volume II, page 77 הפרק מוגילב מתוך כרך 2 של תולדות היהודים בבוקובינה], באתר www.jewishgen.org, ‏1962
↑  תיעוד של זיגפריד יגנדורף (Siegfried Jaegendorf) מתקופת שהותו בגטו Mogilev, באתר @yadvashem (באנגלית)
↑  Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum, collections.ushmm.org
↑  Siegfried Jagendorf, Minuena de la Moghilev - Memorii 1941-1944, בוקרשט: הרפר קולינס ניו יורק, 1997
↑  גלי מיר תיבון, השומר אחי אנוכי? הוועדים היהודיים בגטאות מחוז מוגילב והשלטון הרומני בטרנסניסטריה בתקופת השואה, 1941-1944, באתר מגזין לחקר השואה (דפים לחקר השואה, מאסף ל"א), ‏2018
↑  זיכרונותיו של הרמן מטש
↑  מכונת כתיבה, נבדק ב-2024-06-07 ששימשה את יגנדורף, נמסרה להרמן מטש ונמסרה לארכיון לוחמי הגטאות
1 2 3  יצחק ארצי, מעבר לנהר מתוך ספרו להיות ציוני בהוצאת ידיעות אחרונות, באתר ארגון יהודי בוקובינה, ‏1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263245305171  GND: 119066041  ISNI: 0000 0000 6675 763X  LCCN: n90669119  NTA: 15145809X  SUDOC: 115460926  VIAF: 22943122   WorldCat (עם VIAF): 22943122
פרסי המוזיקה של iHeartRadio

| --- | --- |

 תיאור:  הופעה בפלטפורמות המוזיקה ושידור הרדיו, הכרת אמנים ומאזינים
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  iHeartRadio
 תקופת הפרס:  2014–הווה (כ־11 שנים)
 news.iheart.com/awards
טקס פרסי המוזיקה של iHeartRadio הוא טקס פרסי מוזיקה החוגג מוזיקה שנשמעה לאורך כל השנה ברחבי תחנות הרדיו של iHeartMedia בפריסה ארצית וב-iHeartRadio, פלטפורמת המוזיקה הדיגיטלית של iHeartMedia. האירוע, שנוסד על ידי iHeartRadio בשנת 2014, מכיר את האמנים והמוזיקה הפופולריים ביותר בשנה האחרונה. הזוכים נבחרים לפי נתוני הופעות מצטברים, בעוד שהציבור יכול להצביע בכמה קטגוריות.
אירוע ההשבעה של הטקס נערך ב-1 במאי 2014, באודיטוריום שריין שבלוס אנג'לס. השנתיים הראשונות של הטקס הועברו בשידור חי ברשת NBC; מ-2016 עד 2018, שודר הטקס ב-TBS, TNT ו-TruTV. הטקס השישי נערך ב-14 במרץ 2019 בתיאטרון מיקרוסופט בלוס אנג'לס והיה הראשון ששודר בפוקס.
עקב מגפת הקורונה, בוטל הטקס של 2020. אף על פי כן, הזוכים לאותה השנה נחשפו על ידי iHeartRadio מ-4 בספטמבר עד ל-7 בספטמבר. האמן שזכה במרבית הפרסים בהיסטוריית הטקס הוא טיילור סוויפט, שזכתה ב-12 פרסים במרוצת השנים.
רקע

המועמדויות מבוססות על תוצאות ממצעד ה-iHeartRadio, הכוללות משוב ממאזינים ונתוני הופעות ברדיו ובסטרימינג הדיגיטלי בפלטפורמת ה-iHeartRadio, כולל מכירות, נתוני וידאו מקוונים ונתונים מ-BigChampagne ו-Shazam. התוכנית השבועית iHeartRadio Countdown, מדגישה את 20 שירי הרדיו להיטים עכשוויים המצליחים ביותר במצעד ה-iHeartRadio. בנוסף, כל קטגוריית הצבעה ציבורית (תשע בשנת 2018), כוללת האשטגים חברתיים כמנגנון ההצבעה העיקרי.