stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צי ארצות הברית
אמצעי לחימה

נכון לפברואר 2022 מפעיל צי ארצות הברית 296 כלי שיט. מספר זה כולל את כלי השיט המופעלים על ידי פיקוד התובלה הימית הצבאית (Military Sealift Command‏, MSC), שצוותיהן מורכבים מאזרחים וצוות צבאי מצומצם. הצי מפעיל כ־3,700 כלי טיס וכ־50,000 כלי רכב לא קרביים. ברשות הצי 72,500 מבנים, בשטח כולל של כ־13,000 קמ"ר.
אמצעי לחימה > כלי טיס פעילים

הצי האמריקני מפעיל גם כלי טיס הפועלים מבסיסים יבשתיים ומנושאות מטוסים (נומ"ט).
אמצעי לחימה > כלי טיס פעילים > מסוקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מסוקים
| דגם | תמונה | ארץ ייצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים |  |  |
| HH-60 Rescue Hawk   דגם H   ("נץ הצלה") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1984 | מסוק חיפוש והצלה | HH-60H - 49 |  |  |  |
| MH-53 Sea Dragon   דגם E   ("דרקון ים") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1981 | מסוק רב משימתי | MH-53E - 36 |  |  |  |
| MH-60 Seahawk   דגמים R,S   ("נץ ימי") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1984 | מסוק רב משימתי, מסוק לוחמה נגד צוללות | MH-60R - 166   MH-60S - 234 |  |  |  |
| SH-60 Seahawk   דגמים B,F   ("נץ ימי") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1984 | מסוק לוחמה נגד צוללות | SH-60B - 129   SH-60F - 60 |  |  |  |
| TH-57 Sea Ranger   דגמים B,C   ("סי רנג'ר") |  | ארצות הברית ארצות הברית | משנת 1967 | מסוק אימון | TH-57B - 44   TH-57C - 85 |  |  |  |
בוגרים מפורסמים של הצי

ניל ארמסטרונג - אסטרונאוט, האיש הראשון שצעד על הירח. היה טייס קרב.
ג'ורג' בוש האב - נשיא ארצות הברית וראש ה־CIA. היה טייס הקרב הצעיר ביותר במלחמת העולם השנייה.
ג'ימי קרטר - נשיא ארצות הברית. שירת על צוללות.
ג'רלד פורד - נשיא ארצות הברית. שירת על נושאת מטוסים במלחמת העולם השנייה.
לינדון ג'ונסון - נשיא ארצות הברית. שירת במלחמת העולם השנייה.
ג'ון קנדי - נשיא ארצות הברית. היה מפקד ספינת טורפדו שמספרה 109-PT ופיקד על צוות בן 12 אנשים במלחמת העולם השנייה.
ריצ'רד ניקסון - נשיא ארצות הברית. היה קצין אספקה במלחמת העולם השנייה.
דייוויד פרגוט - הראשון שקיבל דרגת אדמירל בצי (במהלך מלחמת האזרחים).
ג'ון פול ג'ונס - אחד המייסדים הבולטים של הצי. היה מפקד ימי בכיר במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ג'ון קרי - סנאטור מטעם מסצ'וסטס. היה מפקד סירה מהירה במלחמת וייטנאם.
ריצ'רד מרסינקו - מייסד צוות שש של הקומנדו הימי ללוחמה בטרור.
ג'ון מקיין - סנאטור מטעם אריזונה. היה טייס קרב ושבוי מלחמה במלחמת וייטנאם.
ג'ון יאנג - אסטרונאוט. היה טייס קרב.
דייוויד רובינסון - שחקן כדורסל ב־NBA לשעבר (בקבוצת סן-אנטוניו ספרס).
ג'סי ונטורה - מושל מדינת מינסוטה (מתאבק לשעבר).
ביל קוסבי - קומיקאי.
כריס קייל - צלף, השתתף במלחמה בעיראק.
מקורות וקריאה נוספת

קארול אלדן ואלן וסטקוט, ראשית הצי האמריקאני, 'חיל הים', פברואר 1949, עמ' 28–29.
ראו גם

המוזיאון הלאומי של צי ארצות הברית
יושב ראש המטות המשולבים
תוכנית היונקים הימיים של הצי האמריקני
שכר צבאי בארצות הברית במלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

↑  נתוני כוח אדם וספינות באתר הצי
↑  רשימת אוניות הצי' Naval Vessels Register
↑  Ship Battle Forces, באתר Naval Vessel Register.
| צי ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מחלקת הצי של ארצות הברית | מזכיר הצי של ארצות הברית • ראש המבצעים הימיים |  |
| פיקודים מרכזיים | פיקוד כוחות הצי • צי האוקיינוס השקט  • פיקוד אירופה ואפריקה • פיקוד מרכז • פיקוד דרום  • פיקוד הלוחמה המיוחדת • פיקוד הסייבר |  |
| ציים פעילים | הצי השני • הצי השלישי • הצי הרביעי • הצי החמישי • הצי השישי • הצי השביעי • הצי העשירי |  |
| מוסדות הדרכה | האקדמיה הימית של ארצות הברית • מכללת המלחמה של הצי • בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים • בית ספר לטיסה קרבית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287170105171  GND: 14543-9  ISNI: 0000 0001 2155 5249  LCCN: n79059051  MusicBrainz: 22055cb7-91ab-4311-afad-db479cde26cc  NKC: olak2002113094  SNAC: w68m0zj8  SUDOC: 050552066  VIAF: 128926517   WorldCat (עם VIAF): 128926517
פסקול העשור

לוגו מצעד "פסקול העשור".
פסקול העשור היה מצעד לסיכום העשור הראשון של המאה ה-21, שערכו ערוץ 24 ואתר האינטרנט מאקו בשנת 2009.
מתוך כמה מאות שירים שהועמדו להצבעה, נחשפו לבסוף 100 השירים שהגיעו למקומות הראשונים.
רקע

ב-2 באוגוסט 2009 פורסם כי מצעד העשור לשנים 2000–2009 עתיד להיות משודר בערוץ 24 ביחד עם אתר האינטרנט מאקו. במסגרת המצעד, נבחרו "שיר העשור", "זמר העשור", "זמרת העשור", "הרכב העשור" ו"קליפ העשור". בערוץ 24 שידר גל אוחובסקי סדרת תוכניות בה אירח באולפן אמנים בולטים מאותו העשור, ראיין אותם על הקריירה שלהם והקרין וידאו קליפים נבחרים שלהם. המצעד עסק במגמות שונות ותופעות באותו העשור. לרגל הפרויקט, שודרו בערוץ 24 החל מ-1 בספטמבר קליפים שיצאו באותו העשור בלבד. החל מ-26 באוגוסט הקדישו יום שידורים שלם בערוץ 24 אודות אמן מסוים, ביניהם נמנו: עידן רייכל, מירי מסיקה, מאיה בוסקילה, דנה אינטרנשיונל, מרגלית צנעני והראל סקעת.
בסוף אוגוסט הסתיימה ההצבעה. בהמשך לכך, פורסמה במאקו הצהרה רשמית בה נכתב: ”במשך ימים ולילות לוקטו הלהיטים הגדולים מכל השנים האחרונות עד אשר גובשה רשימת 500 שירים שהיוו את פסקול העשור החולף, מי יותר מי פחות. את רשימת ה-500 שמנו באתר כשלב מוקדמות. אתם בחרתם והחלטתם מהם השירים הבולטים ביותר מתוך הרשימה”. ב-1 בספטמבר פורסמה באופן רשמי רשימת "500 הגדולים של העשור" ללא דירוגם, אלא לפי שנים בהן יצאו. ב-6 בספטמבר התארח הזמר מוקי בתוכנית, במסגרתה ביצע את "מדברים על שלום". בהמשך אליו, ביצע הזמר קובי פרץ את "כמה אהבה". ב-8 בספטמבר הגיעה הזמרת סיוון שביצעה מחרוזת שירים מהתקופה בה הייתה חלק ממשפחת תאקט. הזמר שלומי שבן ביצע בתוכנית לראשונה את הסינגל שלו "שרמוטה פוריטנית". הזמרים אילנה אביטל ושימי תבורי ביצעו את הדואט "געגועים לאהבה וחום". הזמר עומר אדם ביצע את "האם להיות בך מאוהב". גם הזמר מוש בן ארי התארח בתוכנית, במסגרתה ביצע את שירו "זיכרון אחד מושלם".
ב-22 בספטמבר הסתיימה ההצבעה לקטגוריה "קליפ העשור". בשבוע העוקב, התארחה הזמרת-יוצרת דנה אינטרנשיונל לריאיון עם אוחובסקי במסגרתו דיברה על חייה המוקדמים ותחילת הקריירה המוזיקלית שלה. הזמר שי גבסו ביצע בתוכנית את "ארים ראשי". ב-4 באוקטובר תוארך "מופע העשור" ל-15 באוקטובר בבריכת הסולטן. כרטיסי המופע נמכרו במהרה עד להכרזת "סולד-אאוט".
ביקורת

לאחר פרסום התוצאות, ספג המצעד ביקורות שליליות ומעורבות בטענה שהייתה התמקדות בעיקר בשנת 2009 ובמוזיקה מזרחית, תוך התעלמות מהמין הנשי.
תוצאות "פסקול העשור" הציתו מחדש מלחמת תרבות עדתי, ועורר נגדו דמויות בולטות בממסד האשכנזי; למשל, הזמרת חוה אלברשטיין התנגדה למצעד ויצאה נגד ”הוולגריזציה בטלוויזיה וברדיו” שהביאה את המוזיקה הישראלית ”לנקודת שפל שלא הייתה כמותה”. דני קפלן העיר שבאופן כללי, בשנים 1995–2005: ”החל טשטוש הדרגתי בהבחנה בין שלושת הז'אנרים המרכזיים של מוזיקה ישראלית ברדיו – שירי ארץ ישראל, מוזיקת פופ־רוק ומוזיקה מזרחית”.
ישי ויסמן שכותב עבור ynet טען: ”מבט מעמיק יותר לרשימת 20 השירים הגדולים מגלה לנו כי מחצית (!) מהם משתייכים לז'אנר הים תיכוני. מדובר במתמטיקה פשוטה: תשעה שירים מסולסלים בין 20 המובילים”. בהמשך לכך, הוסיף: ”עכשיו נגיע לשורש הבעיה. מי שבחר את השירים הם גולשי האתר של ערוץ המוזיקה וגלי צה"ל, ובקיצור צופי ערוץ 24, שככל הנראה מעדיפים מוזיקה מזרחית. לכן האותנטיות של 'פסקול העשור' שקולה לסקר פוליטי בבני ברק, שנועד לבחון את תוצאות הבחירות הארציות, ואילו לשירים הגיע להיבחר לרשימה בדיוק כמו שלברק אובמה מגיע פרס נובל לשלום. החלטורה הזו היא תעודת עניות ונקודת שפל לגוף מדיה שמתיימר להיות ערוץ המוזיקה ה־י־ש־ר־א־לי, ודומה יותר ויותר לתוכנית נישה ים תיכונית ברדיו פיראטי”.
עינב שיף מוואלה! הפנה ביקורת שלילית גם כן ואמר: ”'פסקול העשור' ששודר אמש בערוץ המוזיקה מעיד על חוסר הרלוונטיות של הערוץ כקובע פסקול העשור האמיתי. אבל דווקא במובן של התוצאות הבעייתיות של אותו פס קול, ערוץ המוזיקה הביא את הסיכום האמיתי של העשור האחרון – זה שמעיד על כל הבעיות שיש למוזיקה הישראלית ב-10 השנים האחרונות”.
תוצאות

ב-15 באוקטובר 2009 פורסמו בהופעה חיה בבריכת הסולטן התוצאות הרשמיות של "פסקול העשור". הערב התחיל עם ההכרזה על תואר "זמרת העשור" בו עוטרה שרית חדד, שהופיעה בהמשך עם השיר "כשהלב בוכה" למען החייל גלעד שליט שהיה חטוף באותה התקופה. בהמשך לכך, נודע כי "זמר העשור" הוא אייל גולן שהגיע עם חולצה עליה היה כתוב ”זוהר ארגוב המלך” וביצע את שירו "בדד". בקטגוריית "הרכב העשור" זכה הפרויקט של עידן רייכל. בהמשך לכך, עלה עידן רייכל לבמה להודות למשתתפי הפרויקט, תוך ביצוע השיר "חלומות של אחרים". הבחירה לתואר "קליפ העשור" הייתה צמודה לפי הנתונים שפורסמו, עד שלבסוף הוחלט לבחור בשני מקומות ראשונים: "היא יודעת" של נינט טייב ו-"Attractive" של אטליז. בתורות עלו טייב עם במאי הקליפ שלה, יריב בראל ואטליז עם הבמאים מירב ויובל נתן. לקראת הסיום, הוכרז כי בתואר "שיר העשור" עוטר "ממעמקים" של הפרויקט של עידן רייכל.
תוצאות > סטטיסטיקה

בשנים 1999–2000 דורגו חמישים-ושישה שירים בסך הכול. הזמר, הזמרת וההרכב המובילים היו שלמה ארצי, דנה ברגר ושוטי הנבואה עם ארבעה שירים כל אחד. בשנת 2001 דורגו שלושים שירים בסך הכול. הזמר והזמרת המובילים היו יהודה פוליקר ושרית חדד עם שלושה שירים כל אחד; ההרכב המוביל היה טיפקס עם שני שירים. בשנת 2002 דורגו שלושים-ושישה שירים בסך הכול. הזמר המוביל היה מושיק עפיה עם שלושה שירים; הזמרת וההרכב המובילים היו שרית חדד והדג נחש עם שני שירים כל אחד. בשנת 2003 דורגו ארבעים-ושישה שירים בסך הכול. הזמרים המובילים היו רון שובל, שלום חנוך ושלומי שבת עם שני שירים כל אחד; הזמרות המובילות היו ריטה ושרית חדד עם שני שירים כל אחת; ההרכבים המובילים היו הבילויים, הדורבנים, הפרויקט של עידן רייכל ומשינה עם שלושה שירים כל אחד. בשנת 2004 דורגו שישים-וחמישה שירים בסך הכול. הזמר המוביל היה אהוד בנאי עם שלושה שירים; הזמרות המובילות היו מאיה בוסקילה ושרית חדד עם שני שירים כל אחת; ההרכב המוביל היה שוטי הנבואה עם שני שירים. בשנה זו דורגו בפעם הראשונה שירים בשפה האנגלית, ביניהם: "Alone" של עופר ניסים ומאיה סימנטוב.
בשנת 2005 דורגו חמישים-ושבעה שירים בסך הכול. הזמרים המובילים היו הראל מויאל ועברי לידר עם שלושה שירים כל אחד; הזמרות המובילות היו מירי מסיקה ושירי מימון עם ארבעה שירים כל אחת; ההרכב המוביל היה הפרויקט של עידן רייכל עם חמישה שירים. בשנת 2006 דורגו חמישים-ושנים שירים בסך הכול. הזמרים המובילים היו אביב גפן, אלון דה לוקו, הצל, הראל סקעת, מוש בן ארי וסאבלימינל; הזמרת המובילה הייתה נינט טייב עם ארבעה שירים; ההרכבים המובילים היו ג'ירפות והדורבנים עם שני שירים כל אחד. בשנת 2007 דורגו שישים-ושנים שירים בסך הכול. הזמר המוביל היה עידן יניב עם ארבעה שירים; הזמרות המובילות היו דנה אינטרנשיונל ומסיקה עם שלושה שירים כל אחת; ההרכבים המובילים היו סינרגיה ורן דנקר ועילי בוטנר עם שלושה שירים כל אחד. בשנת 2008 דורגו שישים-וחמישה שירים בסך הכול. הזמרים והזמרת המובילים היו משה פרץ, שלומי סרנגה ועלמה זהר עם שלושה שירים כל אחד; ההרכב המוביל היה הפרויקט של עידן רייכל עם שני שירים. בשנת 2009 דורגו שלושים-ואחד שירים בסך הכול. הזמרים המובילים היו אייל גולן, דור דניאל, משה פרץ, קובי פרץ ורמי פורטיס עם שני שירים כל אחד; הזמרות המובילות היו אחינועם ניני, מירה עווד, מאיה בוסקילה, מרגלית צנעני, אישתאר, רונה קינן, שרית חדד ומיכל אמדורסקי עם שיר אחד כל אחת; ההרכבים המובילים היו הפרויקט של עידן רייכל, הפיל הכחול, מופע הארנבות של ד"ר קספר ומרסדס בנד עם שיר אחד כל אחד.
בסך הכול, נחשב אייל גולן לזמר המוביל (עשרה שירים), שרית חדד לזמרת המובילה (ארבעה-עשר שירים) והפרויקט של עידן רייכל להרכב המוביל (אחד-עשר שירים).
הערות שוליים

1 2  פסקול העשור – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
1 2 3 4  ערוץ 24 וגלי צה"ל מכריזים על "פסקול העשור", באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2009
↑  ערוץ 24 רוצה אותך!, באתר ‏מאקו‏, 26 באוגוסט 2009
↑  פסקול העשור: בוחרים את שיר העשור, באתר ‏מאקו‏, 30 באוגוסט 2009
↑  איך הגענו לרשימת ה-100, באתר ‏מאקו‏, 30 באוגוסט 2009
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  500 הגדולים של העשור, באתר ‏מאקו‏, 1 בספטמבר 2009
↑  מוקי מדבר על צדק, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2009
↑  קובי פרץ והסקורפיונס, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2009
↑  המגה מיקס הגדול של סיוון, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2009
↑  ש שר שרמ שרמוטה פוריטנית, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2009
↑  שימי, אילנה והילדים, באתר ‏מאקו‏, 14 בספטמבר 2009
↑  עומר אדם מסלסל את אביב גפן, באתר ‏מאקו‏, 15 בספטמבר 2009
↑  רק אל תקראו לו שאנטי, באתר ‏מאקו‏, 21 בספטמבר 2009
↑  ההצבעה לקליפ העשור הסתיימה, באתר ‏מאקו‏, 22 בספטמבר 2009
↑  דנה אינטרנשיונל: "בתחילת הדרך לא הייתי טיפוס מיני", באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2009
↑  שי גבסו מרים ראש, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2009
↑  מופע העשור יוצא לדרך, באתר ‏מאקו‏, 4 באוקטובר 2009
↑  אזלו הכרטיסים ל"מופע העשור", באתר ‏מאקו‏, 15 באוקטובר 2009
1 2  ישי ויסמן, פסקול המחסור, באתר ynet, 21 באוקטובר 2009
1 2  עינב שיף‏, עשור לנו לשכוח, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2009
↑  דני קפלן, ניתוח ניאו-מוסדי של עליית מוזיקה מזרחית לייט ברדיו הישראלי בשנים 1995–2010, ישראל: סוציולוגיה ישראלית, 2011, עמ' 136
↑  דני קפלן, ניתוח ניאו-מוסדי של עליית מוזיקה מזרחית לייט ברדיו הישראלי בשנים 1995–2010, ישראל: סוציולוגיה ישראלית, 2011, עמ' 153
1 2 3  שיר העשור: "ממעמקים" בביצוע הפרוייקט של עידן רייכל, באתר ‏מאקו‏, 15 באוקטובר 2009
↑  אייל גולן זמר העשור בדד, נבדק ב-2023-12-14
↑  עכבר העיר אונליין, עידן רייכל, שרית חדד ואייל גולן זכו בפרסים במצעד עשור, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2009
↑  פסקול העשור – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
| --- | --- |
ערך טוב:
אאולוס (כלי נגינה)

אאולוס
נגן מנגן על אאולוס על גבי כד יווני מסוף המאה ה-5 לפנה"ס  בסגנון קדרות הדמות השחורה במוזיאון לארכאולוגיה של קרמיקוס (אנ') באתונה
אָאוּלוֹס (ביוונית עתיקה: αὐλός, בלטינית: tibia) הוא כלי נשיפה חד-קני או דו-קני שהיה בשימוש ביוון העתיקה. האאולוס לרוב נעשה מקנה סוף, עצמות, שנהב ולעיתים מסוגי מתכות שונים כגון נחושת וארד. לאאולוס הנפוץ היו חמישה חורים, כאשר השני (בספירה מחור הפה) היה ממוקם בתחתיתו של החליל, והיה מיועד לאגודל. החור היה יכול לנטות טיפה ימינה או שמאלה, כתלות במיקומו של הקנה ביחס לזוגו. חלילי האאולוס העתיקים ביותר נמצאו בקוילאדה שבתסליה, ומתוארכים לתקופה הנאוליתית (סביב 5000 לפני הספירה). הכלים שנמצאו נחצבו מעצמות, ויש בהם חמישה חורים לאורך הקנה.
אריסטוקסנוס (Aristoxenus), תלמידו של אריסטו, תיאר חמישה גדלים של אאולוס: פדיקוס (אאולוס של ילדים), פרתניוס (אאולוס של גבירות) קיתאריסטריוס (אאולוס לליווי קיתארה), טליוס (אאולוס בעל צליל עמוק) והיפרטליוס (אאולוס בעל צליל עמוק מאוד).
ביוון העתיקה

על פי אפלטון בכתבו "המשתה", לאאולוס ישנו כוח רב - ”שגם את חילולו של אולימפוס מייחס אני למארסיאס שהיה מורהו; - ואם מחלל טוב ישמיע את יצירות מארסיאס או מחללת גרועה – רק הן משרות על האדם השראת קודש, ומפני שהן אלוהיות, יש בהן כדי לגלות מי ומי זקוק לאלים ולקידוש-המיסתורין”. אריסטו מתייחס לאאולוס כ"אורגיאסטי", כלומר שמוליך להשתוללות דתית, והוא מוזכר כדרך קבע כקשור בפולחן הבכחי, הקוריבנטי ופולחנים אקסטטיים דומים. לונגינוס בחיבורו 'על הנשגב' כותב כי צליל החליל מוציא את שומעיו מדעתם, וגורם לכפות רגליהם לרקוע לפי הקצב. נגן האאולוס המומחה יכול לספק את כל אשר יבוקש; הוא יכול לשכך כאב, להגביר שמחה, להצית את האוהב ולרומם את המאמין.
בתרגום השבעים נהגו לתרגם את המילה חליל בצורה: אאולוס, ויש ששיערו כי שם הכלי נובע ממקור שמי. תיעוד ראשון לשימוש יהודי באאולוס מתואר בפפירוס יווני מן המאה השלישית לפסה"נ שעוסק במושבת חיילים יהודים במצרים בה יהודי בשם יעקב בן יעקב מתואר כמנגן בו
שימושי האאולוס

האאולוס תפס חלק ראשי בכל הפעילויות המרכזיות באתונה, העיר בה פותחה האמנות לרמתה הגבוהה ביותר, בפסטיבלים השונים בעיר, בטקסי הקרבת קורבנות, על סיפון כל אניית מלחמה, בסימפוזיון ואף בחתונות ובלוויות. אך על אף שהיה נפוץ כל כך, האאולוס זכה גם להתנגדות גדולה מצד רשויות העיר – החל מהפטרון וכלה באנשי הרוח המובילים – וכך נאסר על אזרחים אתונאים לנגן בו. נגינה באאולוס משמעה חסימת הפה, אולי האיבר החשוב ביותר לאדם ביוון העתיקה. וכך קרה, שרוב נגני האאולוס באתונה היו זרים או עבדים.
בנוסף, היה האאולוס חלק מרכזי בדיתיראמבוס – שירת מקהלה לכבוד האל דיוניסוס, שבה המקהלה הייתה רוקדת במעגלים לליווי האאולוס.
האאולוס באמנות

את האאולוס ניתן למצוא על כדים וכוסות מהמאה ה-5 לפנה"ס. ברייגוס (Brygos) צייר נגנית אאולוס על קיליקס משנת 490 לפנה"ס, ודוריס (Douris) צייר את האאולוס על קיליקס המתוארך לשנת 480 לפנה"ס המתאר סצנה מסימפוזיון – גבר שוכב בנחת בעוד נער מנגן בחליל לכבודו.
במיתולוגיה

נהוג לייחס את המצאת האאולוס לאלה אתנה. המיתוס מספר כי אתנה המציאה את האאולוס ונגנה בו במשתה האלים, אך לאחר שראתה את השתקפותה במים חשבה כי הנגינה בו מעוותת את פניה והשליכה אותו. את האאולוס מצא הסאטיר מארסיאס, שלמד לנגן בו בכישרון כה רב, עד שהזמין את אפולו, אל המוזיקה והאמנות, לתחרות נגינה בה המנצח עושה כעיני רוחו במנוצח. לאחר שלא היה ניתן לקבוע מי מיטיב לנגן, אפולו ציווה שינגנו על כליהם במהופך. אפולו הפך את נבלו וניגן בו, מה שמארסיאס לא היה מסוגל לעשות, ועל כן הוא הפסיד. כיוון שהעז להתחרות באל, קשר אותו אפולו ופשט את עורו מעליו בעודו חי. המיתוס משקף את ההשקפה האתונאית כלפי האאולוס של דיוניסוס והקיתארה (אנ') של אפולו - האאולוס משויך על ידי היוונים לצד הפילוסופי, הרגשי והחברתי של דיוניסוס, אל היין, המחזור והפריון בטבע, ושימש רבות בעת הפולחן אליו. כשם שדיוניסוס עומד בניגוד ישיר לאל אפולו, אל השמש, הנבואה, המוזיקה והאומנות, כך עומד האאולוס, אשר מזוהה עם דיוניסוס, בניגוד ישיר לקיתארה, המשמשת את האל אפולו. הקיתארה נתפשה ככלי המייצג את הסדר וההבנה, ולעומתה האאולוס נתפש ככלי יצרי ומכשף, כלי הפורץ בצליליו את גדר התשוקה ומאיים להפילך בחטא ההיבריס.
הערות שוליים

↑  לעיתים מופיע בשם אאוליס
↑  M. L. West. Ancient Greek Music (Oxford: Clarendon), p. 86
↑  M. L. West. Ancient Greek Music (Oxford : Clarendon . 1992), p. 89-90.
↑  יוסף ליבס, כתבי אפלטון (ירושלים: שוקן, 1999) עמ' 145.
↑  M. L. West. Ancient Greek Music (Oxford : Clarendon . 1992), p. 106-106.
↑  בנימין מזר,אנציקלופדיה מקראית,התשכ"ח - 1968,ירושלים,מוסד ביאליק,עמוד: 757
↑  Simon G, Robin O. Performance culture and Athenian democracy (Cambridge University Press,1999), p. 86.,
↑  אריסטו, פואטיקה. מיוונית: יואב רינון (ירושלים: הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2002) עמ' 17
↑  אהרון שבתאי, המיתולוגיה היוונית: מיתוסים (תל אביב: מפה, 2000), עמ' 33.
↑  לאה דובב, שישה מבטים על ציור-מוזיקה (ירושלים: מוסד ביאליק, 2003), עמ' 46.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295858005171  GND: 4714890-1  LCCN: sh85009532
מרגו מרטינדייל

| --- | --- |

מרגו מרטינדייל, 2016
 לידה:  18 ביולי 1951 (בת 73) ג'קסנוויל, טקסס
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  אוניברסיטת הרווארד  Lon Morris College  Jacksonville High School 
 פרסים והוקרה:  3 פרסי אמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגו מרטינדייל (באנגלית: Margo Martindale; נולדה ב-18 ביולי 1951) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. זוכת פרס אמי לשנת 2011 על תפקידה כמאגס בנט בסדרה "צדק פרטי". היא זכתה פעמיים בפרס אמי מתוך ארבע מועמדויות על גילומה של קלאודיה בסדרה "האמריקאים".
קריירה

היא שיחקה בתפקידי משנה בסרטים: "פסק דין" (1996), "קסם מעשי" (1998), "השעות" (2002), "מיליון דולר בייבי" (2004), "גבר מת מהלך" (1995), "הפירמה" (1993), "השמן של לורנצו" (1992), "חדרו של מרווין", "היתומה" (2009), "האנה מונטנה: הסרט" (2009), "אוגוסט: מחוז אוסייג'" (2013) ועוד.
ב-2004, מרטינדייל הייתה מועמדת לפרס טוני על תפקידה במחזה "חתולה על גג פח לוהט". בשנת 2009 שיחקה בקומדיה "עונה מנצחת" לצד סם רוקוול.
בשנת 2011 החלה לשחק בתפקיד ראשי לצד פטריק וילסון בסדרת הטלוויזיה של CBS "איש מחונן", שלא האריכה ימים וירדה מהאוויר לאחר 16 פרקים. באותה שנה שיחקה בסדרה "צדק פרטי", ובאותה שנה זכתה על תפקידה בפרס אמי לשחקנית המשנה בסדרת דרמה.
בשנת 2013 החלה לגלם את קלאודיה בסדרה "האמריקאים". בשנים 2013 ו-2014 הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה, ובשנים 2015 ו-2016 זכתה לפרס אמי בקטגוריה זו.
באוגוסט 2015 החלה לשחק בסדרת הפשע "סניקי פיט" ברשת אמאזון. ב-2018 שבה לשחק בעונתה השנייה, וב-2019 שבה לשחק בעונתה השלישית והאחרונה.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה "זמן משפחתי" בבימויו של ג'ון קרסינסקי. בשנת 2017 שיחקה בדרמה הקומית "שולחן 19" לצד אנה קנדריק, ושיחקה בסרט "לחיות בקטן" לצד מאט דיימון. בשנת 2018 שיחקה בדרמה הקומית "פתאום משפחה" לצד מארק וולברג. ושיחקה בעונה השנייה של הסדרה "הטובות לקרב". בשנת 2019 שיחקה בדרמת הפשע "קיטצ'ן" בכיכובה של מליסה מקארתי.
בנובמבר 2019 יצא לאוויר פודקאסט בשם "I spy" בהנחייתה של מרטינדייל ובהפקת מגזין Foreign Policy.
בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של רשת Showtime "כבודו" המבוססת על סדרת ישראלית באותו שם שיצרו רוני ניניו ושלמה משיח.
מרטינדייל מדובבת דמות המבוססת על עצמה בסדרת האנימציה למבוגרים של נטפליקס, בוג'ק הורסמן.
פילמוגרפיה > קולנוע

שומר הילד (1988) - סרט טלוויזיה
ימי הרעם (1990)
הרפתקאות רוקטיר (1991)
השמן של לורנצו (1992)
אמה ואלביס (1993)
הפירמה (1993)
לא פראייר של אף אחד 1994)
גבר מת מהלך (1995)
סברינה (1995)
חדרו של מרווין (1996)
פסק דין (1996)
רובי ז'ין וג'ו (1996) - סרט טלוויזיה
טיפול נמרץ (1997)
עין האלוהים (1997)
משימתה של אם (1997) - סרט טלוויזיה
סודות אפלים (1998)
קסם מעשי (1998)
קשר מוחי (1999)
לרכוב עם השטן (1999)
הנחטפת (1999) - סרט טלוויזיה
28 ימים (2000)
סימן חיים (2000)
רצח מושלם בעיירה מושלמת (2000) - סרט טלוויזיה
דברים של בנות (2001) - סרט טלוויזיה
מה שבנות לומדות (2001) - סרט טלוויזיה
השעות (2002)
פרויקט לארמי (2002) - סרט טלוויזיה
חומה מול הים (2003)
הכתם האנושי (2003)
אהבה לא צפויה (2003) - סרט טלוויזיה
הגנב הטוב בעולם (2004)
מיליון דולר בייבי (2004)
מלאכיות מברזל (2004) - סרט טלוויזיה
שיר פשוט (2004) - סרט טלוויזיה
פעמוני כסף (2005) - סרט טלוויזיה
אלופים (2006)
חתונה במהירות מופרזת (2006)
פריז, אני אוהב אותך (2006)
לסגור מעגל (2007)
מדע טילים (2007)
מו (2007)
בובי Z (ב-2007)
מסילות וקשרים (2007)
חגיגה של אהבה (2007)
הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס  (2007)
לגעת בך (2008)
עונה מנצחת (2009)
האנה מונטנה: הסרט (2009)
היתומה (2009)
החבל (2009)
מזויף (2010)
סקרטריאט (2010)
רחוב ראשי (2010)
ווין ווין (2011)
סקלן (2011)
תרבות נגדית (2012) - סרט טלוויזיה
יצורים יפהפיים (2013)
ציפור כחולה (2013)
אוגוסט: מחוז אוסייג' (2013)
יש גן עדן (2014)
סופי והשמש העולה (2016)
זמן משפחתי (2016)
הבוסית (2016)
יום האם (2016)
כל התיכון שלי שוקע אל תוך הים (2016) - דיבוב
וילסון (2017)
שולחן 19 (2017)
מכוניות 3 (2017) - דיבוב
לחיות בקטן (2017)
פתאום משפחה (2018)
קיטצ'ן (2019)
דוד פרנק (2020)
Lazy Susan ‏(2020)
Blow the Man Down ‏(2020)
משפחה בריבוע (אנ') (2022)
חומר דוב ‏ (2023)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

יונה בודדה (1989)
שנות הזהב (1991)
ניו יורק בהסוואה (1994)
חוק וסדר (1996)
רצח מאדום לשחור (1999)
מרחרחים (1999)
ברוכים הבאים לניו יורק (2001)
משפט לילי (2002-2001)
אד (2003)
מדיום (2006-2005)
חוק וסדר: מדור מיוחד (2006)
דקסטר (2008-2006)
הנובוריצ'ים (2009-2008)
מצויד (2009)
מרסי (2010-2009)
החוק של הארייט (2011)
צדק פרטי (2011)
כאוס (2011)
איש מחונן (2012-2011)
Suits‏ (2012)
מבוקש (2012)
סמאש (2013)
הבחורה החדשה (2013)
הסקס של מאסטרס (2013)
המילרים (2014-2013)
האמריקאים (2018-2013)
בוג'ק הורסמן (2020-2014) - דיבוב
מייק ומולי (2015)
האישה הטובה (2016-2015)
סניקי פיט (2019-2015)
חסרי מוח (2016)
סיפורים של ברווזים (2019-2017) - דיבוב
ספר האורחים (2017)
הטובות לקרב (2018)
הפשע: ג'יפסי רוז (2019)
גברת אמריקה (2020)
כבודו (2020)
סיפור פשע אמריקאי: מוניקה לווינסקי (2021)
עדה גרניט: מדענית (2021) - דיבוב
הצופה (2022)
נאשמים (2023)
גברת דייוויס (2023)
ד"ר אודיסאה (אנ') (2024)
כסף מתוק (2024)
הערות שוליים

↑  lorikelley22, I Spy, Foreign Policy (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315013905171  PLWABN: 9810578848205606  BIBSYS: 14059993  BNE: XX5110062  BnF: cb15538313f (data)  GND: 173959210  ISNI: 0000 0001 2128 4768  LCCN: no2008035301  NKC: xx0206102  NTA: 398074070  VIAF: 37228003   WorldCat (עם VIAF): 37228003
רובן פליישר

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1974 (בן 50) ארצות הברית וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  במאי קולנוע, טלוויזיה, קליפים ופרסומות, מפיק וטלוויזיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסליין  בית הספר ג'ורג'טאון 
 יצירות בולטות:  ברוכים הבאים לזומבילנד, זומבילנד 2: ירייה כפולה (בימוי והפקה), ונום, ונום 2, יחידת גנגסטרים (בימוי והפקה)
 פרופיל ב-IMDb
 
רובן סמואל פליישר (באנגלית: Ruben Samuel Fleischer; נולד ב-31 באוקטובר 1971) הוא במאי, ומפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי-אמריקאי. הוא גם עוסק בבימוי והפקת וידאו קליפ של מוזיקה ופרסומות.
ביוגרפיה

פליישר נולד לדוד אליוט וקארן לי פליישר, משפחה יהודית-רפורמית. אביו היה יהודי-אמריקאי, ואמו התגיירה.
הוא למד לתואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת וסליין (אנ'). לאחר מכן עבר לסן פרנסיסקו ועבד כמתכנת HTML.
קריירה

במקביל לעבודתו כמתכנת, השתתף ככותב זוטר בכתיבת סדרת הטלוויזיה "דוסון קריק". לאחר מכן עזב את עבודתו כמתכנת ועבר לבימוי של סרטוני מוזיקה ופרסומות.
קריירה > קולנוע

ב-2009 ביים את סרטו הראשון, "ברוכים הבאים לזומבילנד", שהוקרן לראשונה ב-25 בספטמבר 2009.
ב-12 באוגוסט 2011 יצא סרט נוסף בבימויו, "30 דקות או פחות".
ב-2013 היה במאי ומפיק דרמת הפשע "יחידת גנגסטרים", המספרת על יחידה טקטית מיוחדת של משטרת לוס אנג'לס הלוחמת במשפחות המאפיה המקומיות.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט שהיה בין מפיקיו סטוץ כפול.
ב-5 באוגוסט 2018 ביים את הסרט ונום, סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן המבוסס על דמות קומיקס באותו השם.
ב-2019 ביים והפיק את קומדיית הזומבים זומבילנד 2: ירייה כפולה, שהיה סרט המשך לסרט שביים ב-2009, "ברוכים הבאים לזומבילנד".
בינואר 2019 נמסר כי יביים את הסרט ונום 2, סרט ההמשך לסרט אותו ביים ב-2018, אך ביולי 2019 נמסר כי לא יוכל לביים את הסרט בשל התחייבויות קודמות.
ב-2022 יצא סרט נוסף בבימויו, "מחוץ למפה", שיהיה בהשראת סדרת משחקי המחשב "Uncharted".
בשנת 2025 ביים את הסרט "האשליה 3".
מלבד עבודתו כבמאי, פליישר הפיק שלושה סרטים נוספים: "מחזיקים מעמד שני לילות" (2014), "חנות חדי הקרן" (2017) ו"טריפ רע: מותחים גבולות" (2021).
פליישר ידוע בכך שישנם שחקנים מסוימים שהוא אוהב ללהק לסרטיו, כשלדוגמה השחקנים אמה סטון, וודי הרלסון וג'סי אייזנברג משחקים בשלושה מסרטיו.