stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למ"ש
מחלוקת לגבי הסימן המוסכם

יישום תקינת ISO 31-1 ו-811 NIST לגבי סימן יחידת הלמ"ש טרם הושלם. בעבר, ובפרט בארצות הברית, היה שימוש נפוץ ב-Myr או myr לציון 'מיליוני שנים' (Millions of years). מסימן זה התפתחה היחידה Mya או mya לציון 'לפני מיליון שנים' (millions of years ago) ויחידות אלו עדיין שכיחות בארצות הברית.
ISO שואף להחיל תקן אחיד לשמותיהם של מקדמי היחידות (כדוגמת קילו לאלף, מגה למיליון, גיגה למיליארד וכו'). מכיוון ששמות המקדמים הם בלטינית, נקבע שגם היחידה עצמה תיקרא בלטינית, ובמקרה של שנה: annum. מכאן, מיליון שנה נקראים Mega-annum) Ma), מיליארד שנה Giga-annum) Ga) ואלף שנה Kilo-annum) Ka). היחידות הללו נועדו לתאר גם מרווחי זמן ("במשך 50 Ma") וגם ספירה לאחור ("לפני 50 מיליון שנה"). לכן היחידה Ma מחליפה את Myr ואת Mya כאחד.
תקינה זו אינה מקובלת על הכל. הוועדה הצפון-אמריקאית לסטרטיגרפיה מבדילה בין יחידות ספירה לאחור, אותן היא ממליצה לכתוב ב-Mya, לבין יחידות מרווח זמן, אותן היא כותבת ב-Ma . למשל, מרווח הזמן בין 30 Mya ל-80 Mya יצוין 50 Ma. ארגון הסטרטיגרפיה העולמי מאמץ את הסימן Ma בכל המקרים.
דוגמאות

3 למ"ש שקול ל:"לפני 3,000,000 שנה" או "לפני 3 מיליון שנה".
טירנוזאורוס רקס חי בתקופת הקרטיקון 68–66 למ"ש. עם זאת, מבחינה דקדוקית עדיף הניסוח "טירנוזאורוס רקס חי בתקופת הקרטיקון 68–66 משל"ז (מיליון שנים לפני זמננו)".
ראו גם

יחידת זמן גאולוגית
מדידה וציון של זמן
גיל היקום
שנה גלקטית
למיל"ש
הערות שוליים

↑  רשימת יחידות המדידה המקובלות באתר המכון הלאומי האמריקאי לתקנים וטכנולוגיה
↑  האיגוד האסטרונומי הבינלאומי: יחידות המידה באסטרונומיה
1 2  הארגון הסטרטיגרפי העולמי, מפת התקופות הגאולוגיות עם שימוש ביחידות Ma לציון ספירה לאחור ומרווחי זמן כאחד
↑  טרמינולוגיה של זמן גאולוגי: הקמת תקן לקהילה, עמ' 103. מארי-פייר אוברי וג'ון א. ואן קוברינג Terminology of geological time: Establishment of a community standard. Marie- Pierre Aubry1, John A. Van Couvering et al.http://www.agiweb.org/nacsn/40890_articles_article_file_1641.pdf
↑  רשימת מקדמי היחידות
↑  הוועדה הצפון-אמריקאית לסטרטיגרפיה, הגדרת יחידות המידה
הקטאר

פסל החירות בניו יורק ניצב על כן החסום בריבוע ששטחו הקטאר אחד
הקטאר (סמל: ha) הוא יחידת מידה השווה ל-10,000 מטר רבוע ומשמשת למדידת שטח של משטח כלשהו, לרוב קרקע. השם "הקטאר" הוא הלחם של הקידומת "הקטה" המשמשת להגדלה פי מאה (בעקבות המילה היוונית ἑκατόν - מאה) עם יחידת השטח אר. בשנת 1795, עם הצגתה של השיטה המטרית, נקבעה בה יחידת השטח אר, השווה למאה מ"ר, וממנה נגזרה יחידת השטח הקטאר, שהיא מאה אר. בשנת 1960, עם קביעתה של מערכת היחידות הבין-לאומית, האר וההקטאר לא נכללו בה. הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כוללת את ההקטאר ברשימה של יחידות מידה לא סטנדרטיות שניתן להשתמש בהן עם מערכת היחידות הבין-לאומית.
הקטאר אחד שווה ל:
10,000 מ"ר
0.01 קמ"ר
10 דונם.
יחידות שטח המבוססות על אר

סנטיאר: מאית אר = מטר רבוע (מ"ר) אחד.
אר: 100 מ"ר
דקאר: 10 אר = 1,000 מ"ר = דונם אחד. יחידת השטח דונם מקובלת במדינות האימפריה העות'מאנית לשעבר (טורקיה, ישראל, ירדן, לבנון וסוריה). בשם דקאר היא מקובלת בנורווגיה, וביוון היא קרויה סטרמה.
הקטאר: 100 אר = 10,000 מ"ר = 10 דקאר = 10 דונם. יחידת שטח זו נמצאת בשימוש נרחב בעולם. במדינות האיחוד האירופי זו יחידת המידה הרשמית לציון שטחי קרקע.
דוגמאות

שטחה של כיכר טרפלגר בלונדון הוא כהקטאר אחד, הקטאר הוא גם שטח הדשא (שמסביבו מסלולי הריצה) באצטדיון אתלטיקה תקני.
הכן עליו ניצב פסל החירות בניו יורק חסום בריבוע שאורך צלעו 100 מטר ושטחו, לכן, הקטאר אחד בדיוק.
שטחו של האי סנטה קרוז דל איסלוטה הוא כהקטאר אחד.
הערות שוליים

↑  Table 6. Non-SI units accepted for use with the International System of Units, באתר הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 027609
מגנטיות

מגנטים
שלטי אזהרה המזהירים על שדה מגנטי
מַגְנֶטִיּוּת היא תופעה פיזיקלית לפיה עצם המפיק שדה מגנטי, כגון חומר פרומגנטי, מפעיל כוח דוחה או מושך על עצם אחר המפיק שדה מגנטי. חומרים שמראים תכונות מגנטיות בולטות הם ברזל, כמה מיני מתכות (ניקל וקובלט) והמינרל מגנטיט; אולם, כל חומר מושפע בצורה זו או אחרת מנוכחות שדה מגנטי, רק שברוב המקרים ההשפעה קטנה מכדי להבחין בה ללא ציוד מיוחד.
כוחות מגנטיים הם כוחות יסוד שעולים כתוצאה מתנועה של מטען חשמלי. משוואות מקסוול מסבירות את המקור וההתנהגות של השדות האחראים על הכוחות הללו (ראו גם חוק ביו-סבר) לכן, מגנטיות נראית בכל זמן שחלקיקים טעונים חשמלית נמצאים בתנועה. זה יכול להגרם או מתנועת אלקטרונים בזרם חשמלי, היוצרת אלקטרומגנטיות, או מהתנועה התת-אטומית של אלקטרונים, היוצרת מה שנקרא 'מגנט תמידי'.
מגנטים דו-קוטביים

בדרך כלל, מתייחסים לשדות מגנטיים כדו־קוטביים (דיפולים מגנטיים), בעלי 'קוטב דרומי' ו'קוטב צפוני'; מונחים המתוארכים לשימוש במגנטים כמצפנים, היוצרים אינטראקציה עם השדה המגנטי של כדור הארץ כדי להצביע על צפון ודרום על כדור הארץ.
שדה מגנטי מכיל אנרגיה, ומערכות פיזיקליות יתייצבו לתוך התצורה עם האנרגיה הנמוכה ביותר. לכן, כשמונח בשדה מגנטי, מגנט דו-קוטבי יטה לישר את עצמו בקוטביות מנוגדת לזו של השדה, ובכך מבטל את נטו חוזק השדה ככל האפשר ומוריד את האנרגיה המאוחסנת בשדה למינימום. לדוגמה, שני מוטות מגנט זהים בדרך כלל יתיישרו צפון לדרום הגורמים לאי נטו שדה מגנטי, ויהיו עמידים בפני כל ניסיון לשנות את כיוונם שיצביעו לאותו כיוון. האנרגיה הדרושה לשינוי הכיוון בתצורה הזו נשמרת בשדה המגנטי שנוצר, שהוא כפול החוזק של השדה של כל מגנט. (זו הסיבה שבגללה המגנט המשמש כמצפן יקיים יחסי גומלין עם השדה המגנטי של כדור הארץ להצבעה על צפון ודרום).
מגנטים חד-קוטביים

בפיזיקה קלאסית (או ליתר דיוק משוואת מקסוואל הרביעית) לא קיימים מגנטים חד-קוטביים. בניגוד לחוויה הרגילה, פיזיקה תאורטית חוזה את הקיום של מגנטים חד-קוטביים. פול דיראק ציין ב-1931 את העובדה שהתאוריה החשמלית והתאוריה המגנטית מראות סימטריה מסוימת, על כן כמו שתורת הקוונטים חוזה שמטענים חשמליים חיוביים או שליליים יחידים יכולים להתקיים ללא המטען הנגדי, קטבים מגנטיים צפונים ודרומיים מבודדים אמורים להיות אפשריים. בפועל, לעומת זאת, על אף שניתן בקלות לבודד פרוטונים ואלקטרונים למטענים אלקטרוניים יחידים, מוצאים רק שדות מגנטיים דו-קוטביים, בעלי קוטב דרומי וצפוני. שאלה זו נותרה אחת השאלות הישנות והקשות ביותר בפיזיקה.
השפעה על זרמים

חוץ מההשפעה על מגנטים אחרים, למגנטים יש גם השפעה על זרמים שעוברים לידם, ובכיוון ההפוך - זרמים יוצרים שדה מגנטי. ההשפעה של שדה מגנטי על מטען נע היא מסובכת מעט, ומתוארת על ידי חוק ביו-סבר. התכונה העיקרית של הכח המגנטי היא שהוא פועל בניצב למהירות החלקיק. זרם הוא, בתכלית, אוסף מטענים נעים - ולכן שדה מגנטי משפיע גם על זרם, ופועל גם עליו בניצב לכיוונו. מכיוון שכל מגנט יוצר שדה מגנטי, אם נשים מגנט ליד חומר שזורם בו זרם, נוכל לראות את השפעת המגנט על החומר. כך למשל בנורת ליבון, בה זורם זרם שמגיע מרשת החשמל, וכן בטלוויזיות המשתמשות בטכניקה של שפופרת קרן קתודית (טלוויזיות ה"קופסה" הישנות). במקרה של נורת ליבון, הזרם משנה את כיוונו בתדירות גבוהה - 50 או 60 הרץ, כתלות במערכת חשמל, ולכן גם הכח מתהפך - ומתקבלות רטיטות של התיל בנורה, שמופעל עליו כח בכיוון משתנה. במקרה של הטלוויזיה, אלקטרונים "נזרקים" מהצד האחורי שלה לכיוון הצד של המסך. הצמדת מגנט תגרום לשינוי מסלול האלקטרון בניצב לכיוונו, כלומר על אחד הצירים למעלה-למטה או ימינה-שמאלה (אבל לא קדימה-אחורה, כי זה הכיוון בו הוא נע מראש) ולכן להסטת התמונה.
סוגי מגנטים > אלקטרומגנטים

אלקטרומגנטים הם שימושיים מאוד במקרים שבהם צריך מגנט שניתן לכבות ולהדליק; לדוגמה, מנופים גדולים המשמשים להרמת מכוניות הרוסות.
במקרה של זרם חשמלי העובר דרך חוט, השדה הנוצר מופנה בהתאמה לכלל יד ימין. אם משתמשים ביד ימין כמודל, והאגודל של יד ימין מופנה לאורך החוט מהצד החיובי לשלילי ('זרם קונבנציונלי', ההפך מהכיוון של תנועת אלקטרונים), השדה המגנטי יתעטף מסביב לחוט בכיוון המצוין על ידי האצבעות של יד ימין. כפי שניתן לראות גאומטרית, אם עושים לולאה או סליל של חוט בצורה כזאת שהזרם עובר בצורה סיבובית, כל קווי השדה במרכז הלולאה מופנים לאותו כיוון, ובכך נוצרת מגנטיות דו-קוטבית שכוחה תלוי בזרם שמסבב ללולאה, או הזרם בסליל כפול מספר הסיבובים של החוט. במקרה של לולאה כזאת, אם האצבעות ביד ימין מצביעות בכיוון של הזרם הקונבנציונלי, האגודל תצביע לכיוון של הקוטב הצפוני.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > יסודות מתכתיים פרומגנטיים

בשל הספין של אלקטרונים בלתי-מזווגים, מתכות מסוימות (בעיקר ברזל, קובלט וניקל וסגסוגותיהן) יכולות להפוך למגנטיות כתוצאה מהשדה המגנטי של כדור הארץ, גם בצורתן הטבעית, כמחצבים, כגון עפרת ברזל (מגנטיט). תופעת המגנטיות תוארה לראשונה בסלעים מגנטיים שנוצרו בצורה טבעית במגנזיה שביוון. חומרים אלה בצורתם המתכתית יכולים להיות ממוגנטים כתוצאה מתהליך החישול. מגנטים כגון אלה שימשו בניסויים הראשונים במגנטיות.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > תרכובות > מגנטים קרמיים או פריטיים

מגנטים קרמיים, או פריטיים, נוצרים מתרכובת מודבקת של אבקת תחמוצת ברזל וקרבונטים של בריום או סטרונציום. בשל עלות החומרים הנמוכה ושיטות הייצור, ניתן לייצר בייצור המוני מגנטים זולים (או ליבות פרומגנטיות לא ממוגנטות, לשימוש ברכיבים אלקטרוניים כמו אנטנות רדיו) בעיצובים שונים. המגנטים הנוצרים לא מחלידים, אבל שבריריים וצריך לטפל בהם כבקרמיקות אחרות.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > תרכובות > אלניקו

מגנטי אלניקו מיוצרים על ידי יציקה או סינטור תערובת של אלומיניום, ניקל וקובלט יחד עם כמויות קטנות של יסודות אחרים שמחזקים את תכונות המגנט. סינטור מאפשר מאפיינים מכניים עדיפים ועיצוב של צורות גאומטריות מורכבות, אך תהליכי הייצור מורכבים יותר מאשר יציקה. מגנטי אלניקו יוצרו לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20, ואיפשרו יצירת שדה מגנטי חזק משמעותית מאשר מגנטים מבוססי ברזל. הם עמידים בפני קורוזיה ושומרים על מגנטיות גם בטמפרטורה גבוהה, אך אינם גמישים כמו מגנטים מתכתיים או פריטיים.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > תרכובות > מגנטים מעוצבים בהזרקה

מגנטים המעוצבים בהזרקה הם תרכובת מסוגים שונים של שרף ואבקות מגנטיות, ובכך מתאפשר ייצור של מגנטים בעלי צורות רצויות. התכונות הפיזיקליות והמגנטיות של המוצר תלויים בחומרי הגלם, אבל בדרך כלל חלשים בחוזקם המגנטי ומזכירים פלסטיק בתכונותיהם הפיזיקליות.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > תרכובות > מגנטים גמישים

מגנטים גמישים דומים למגנטים מעוצבים בהזרקה. הם בנויים משרף גמיש או מקשר כגון ויניל, ומיוצרים כרצועות או דפים שטוחים. המגנטים הללו חלשים בחוזקם המגנטי אבל יכולים להיות מאוד גמישים, כתלות במקשר שבשימוש.
מגנטים מהסוג הזה משמשים בין היתר כמצע לדפוס - למשל תמונות על גבי מגנט, או פרסומות.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > מגנטי מתכות נדירות

ליסודות מקבוצת המתכות הנדירות יש עד 14 אלקטרונים בקליפת האלקטרונים f, ולכן יכולים להיות עד שבעה אלקטרונים בלתי-מזווגים, היוצרים מומנט מגנטי חזק. בנוסף, גבישים של סגסוגות של מתכות אלה הם אנאיזוטרופיים, כלומר בעלי כיווניות מרחבית. ניתן לגרום לספין של אלקטרונים אלה להיות בכיוון אחיד על כל המבנה הגבישי. כיוון אחיד זה יוצר שדות מגנטיים חזקים מאוד. משתמשים ביסודות אלה לבניית מגנטים קומפקטיים בעלי חוזק מגנטי גבוה ביישומים שבהם המחיר הגבוה אינו בעיה.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > מגנטי מתכות נדירות > קובלט סמריומי

מגנטי קובלט סמריום (Samarium Cobalt) עמידים מאוד בפני חימצון, עם חוזק מגנטי ועמידות בפני טמפרטורות גבוהות יותר מאלניקו או חומרים קרמיים. מגנטי קובלט סמריום מסונטר שבריריים מאוד, נוטים להיסדק ועלולים להישבר כתוצאה משוק תרמי.
סוגי מגנטים > מגנטים קבועים > מגנטי מתכות נדירות > בור ברזל נאודימיום

למגנטי בור ברזל נאודימיום (Neodymium Iron Boron - NdFeB) חוזק השדה המגנטי הגבוה ביותר, אבל הם נחותים מקובלט סמריום בעמידות בפני חימצון וטמפרטורה. סוג המגנט הזה הוא יקר, הן בשל מחיר חומרי הגלם והן בשל פטנטים המגינים עליהם. מחיר גבוה זה מגביל את שימושם למקרים בהם הצורך במגנטים קטנים וחזקים הוא קריטי. שימוש בציפויי מגן כגון זהב, ניקל, אבץ, שרף אפוקסי, ולוחיות פח יכולים לתת הגנה בפני חלודה וטמפרטורות.
יחידות הקשורות למגנטיות

וולט - יחידת מערכת היחידות הבין-לאומית (SI) למתח חשמלי.
אמפר - יחידת SI לזרם חשמלי.
ובר - יחידת SI לשטף מגנטי, שקולה לוולט-שנייה.
טסלה - יחידת SI לשדה מגנטי (B), שקולה לוובר למטר רבוע.
גאוס - יחידת מערכת היחידות cgs לשדה מגנטי, שקולה ל-‎1×10-4‎ (רבבית) טסלה.
ארסטד(אנ') - יחידת cgs לעוצמת השדה המגנטי (H), שקולה ל-‎1000/4π אמפר למטר.
מקסוול(אנ') - יחידת cgs לשטף המגנטי, שקולה ל-‎1×10-8‎ (מאית-מיליונית) ובר.
ראו גם

מגנט
פרומגנט
פאראמגנט
דיאמגנט
ספין
השדה המגנטי של כדור הארץ
מגנטוספירה
מצפן
אלקטרומגנטיות
היסטרזיס
ננו-חלקיקים מגנטיים
קווי השדה של מגנטים דו-קוטביים
מצפן
מתירות

מתירוּת או אדמיטנס (באנגלית: Admittance) הוא גודל הופכי לעכבה חשמלית (impedance – אימפדנס). מושג המתירות מהווה הכללה של המוליכות החשמלית של נגד עבור מעגלי AC ועבור רכיבים נוספים כמו קבל וסליל. המתירות יכולה להיות מספר מרוכב, ונמדדת ב-SI ביחידות של סימנס (S). לעיתים משתמשים ביחידה השקולה מהוא ( \mho ) ששמה וסימונה הם ההיפוך של יחידת ההתנגדות אוהם.
הגדרה

המתירות של רכיב במעגל מוגדרת כיחס בין פאזור הזרם העובר דרך הרכיב לפאזור המתח הנופל על הרכיב:
הגדרה שקולה היא שהמתירות  Y\!\  היא ההופכית של העכבה  Z\!\ :
עבור עכבה נתונה  Z=R+jX\!\  המתירות תהיה:
המתירות היא גודל מרוכב במקרה הכללי, ולכן מסמנים את החלק הממשי שלה על ידי האות  G\!\  (המוליכות), ואת החלק המדומה שלה על ידי האות  B\!\  (הסוספטנס), כלומר:  Y=G+jB\,
הערך המוחלט של המתירות נתון על ידי:
במקרה של העכבה מתקיים:
כאשר  \Re (Y) הוא החלק הממשי של  Y\!\ , ו- \Im (Y) הוא החלק המדומה של  Y\!\
מתירות של רכיבים

עבור נגד:
עבור קבל:
עבור סליל:
חיבור מתירויות

יש דמיון רב בין חיבור מתירויות לחיבור מוליכויות, פרט לעובדה שבחיבור מתירויות יש לטפל במספרים מרוכבים. חיבור מתירויות הוא הפוך מחיבור עכבות:
חיבור מתירויות > חיבור בטור

חיבור מתירויות בטור שקול לחיבור עכבות במקביל:
המתירות המתקבלת היא:  Y_{\mathrm {eq} }=G_{\mathrm {eq} }+jB_{\mathrm {eq} }\!\ 

כאשר:
חיבור מתירויות > חיבור במקביל

חיבור מתירויות במקביל שקול לחיבור עכבות בטור:
ראו גם

פאזור (אלקטרוניקה)
עכבה חשמלית
הערות שוליים

↑  מַתִּירוּת במילון קשר ואלקטרוניקה (תש"ל), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4128475-6
1983 במדע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1983  במדע |  |
< · 1981 · 1982 — 1983 — 1984 · 1985 · >
כל ערכי השנים במדע במאה ה-20 · כל ערכי השנים במדע במאה ה-21 · פורטל מדע בישראל
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1983.
ביולוגיה

שימוש ראשון בנוגדנים חד-שבטיים לצורכי הרפואה
גילוי הנגיף של איידס
קארי מוליס מפתח PCR
חקר החלל

4 באפריל – טיסה ראשונה של מעבורת החלל צ'לנג'ר
טכנולוגיה

בניית מצלמת וידאו ביתית ראשונה על ידי סוני ו-JVC
21 ביולי – רישום שיא הקור על כדור הארץ - באנטארקטיקה נרשמה טמפרטורה של 89.2 מעלות מתחת לאפס
מדעי המחשב

1 בינואר – תחילת שימוש ב-Internet Protocol והקמת האינטרנט
27 בספטמבר – מוכרז פרויקט GNU לפיתוח מערכת הפעלה חופשית דמוית UNIX על ידי ריצ'רד סטולמן
20 בנובמבר – שחרור גרסה ראשונה של שפת התכנות טורבו פסקל
נובמבר – הפצת הגרסה ראשונה של מעבד התמלילים Microsoft Word
תחילת השימוש בשפת תכנות ++C
פיזיקה

21 באוקטובר – הגדרה מחדש של מטר, יחידת המידה התקנית למדידת מרחק (אורך) במערכת היחידות הבין-לאומית, הגדרתו העדכנית של מטר אחד היא המרחק שעובר האור בריק במשך זמן של 1/299,792,458 שנייה
גילוי בוזוני W ו-Z על ידי קרלו רוביה, וסימון ואן דר מיר
פרסים

פרס נובל
פרס נובל לפיזיקה – סוברהמניאן צ'נדראסקאר (ארצות הברית), על המחקר התאורטי של התהליכים הפיזיקליים הנוגעים למבנה ולהתפתחות של הכוכבים; ויליאם אלפרד פוֹלֶר, פיזיקאי (ארצות הברית), על מחקריו התאורטיים והניסויים של התגובות הגרעיניות הנוגעות ליצירת היסודות הכימיים ביקום.
פרס נובל לכימיה – הנרי טאוב, ארצות הברית, על עבודתו על מנגנוני תגובות העברת אלקטרונים
פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה – ברברה מק'קלינטוק (ארצות הברית), על גילוי הניידות של אלמנטים גנטיים ("הגנים הקופצים" - הטרנספוזונים)
פרס נובל לכלכלה - ז'ראר דברה (צרפת/ארצות הברית) על הכנסת שיטות אנליטיות חדשות לתאוריה הכלכלית, ועל הניסוח הריגורוזי של התאוריה של שיווי משקל כללי.
פרס טיורינג – קן תומפסון ודניס ריצ'י על פיתוחה של תורת מערכות ההפעלה, ובאופן ספציפי ליישום של מערכת ההפעלה יוניקס
נפטרו

17 במרץ – הלדן קפלר הרטליין (Haldan Keffer Hartline), פיזיולוג אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1967) על חלקו בתיאור הסוגים השונים של תאים רגישים לאור בעין והדרך שבה אור משפיע עליהם
20 במרץ – איוואן וינוגרדוב, מתמטיקאי סובייטי, מצא פתרון להשערת גולדבך (נולד ב-1891)
22 במאי – אלבר קלוד, דוקטור לרפואה וחוקר תאים, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1974) על חלקו בתיאור המבנה והפעולה של האברונים בתאים ביולוגיים בעזרת פיתוח השיטות העיקריות של הפרדה וניתוח מרכיבים של תאים חיים (נולד ב-1899)
10 בספטמבר – פליקס בלוך, פיזיקאי יהודי אמריקאי יליד שווייץ, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1952 על פיתוח השיטות למדידה מדויקת של המגנטיות הגרעינית והתגליות שנעשו בעזרת שיטות אלה (נולד ב-1905)
23 בספטמבר – שלום מנדלברוט, מתמטיקאי יהודי-צרפתי יליד פולין, עסק בעיקר באנליזה מתמטית (נולד ב-1899)
7 באוקטובר – ג'ורג' אייבל, אסטרונום אמריקאי, עסק במחקר אסטרונומי, בניהול, ובחינוך למדע (נולד ב-1927)
26 באוקטובר – אלפרד טרסקי, מתמטיקאי, לוגיקן ופילוסוף יהודי-פולני (נולד ב-1901)
18 בדצמבר – ויקטור טרנר, אנתרופולוג בריטי, שהשפיע רבות על לימודי הדתות (נולד ב-1920)
מצה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם שטוח, מצות 
 מוצא:  מצרים 
 מרכיבים עיקריים:  קמח, מים
 
| --- | --- |
 מקרא:  שמות, י"ב, י"ח
 משנה:  מסכת פסחים, פרק ב', משנה ה'
 משנה תורה:  ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק ו'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן תנ"ג
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קנ"ח ספר החינוך, מצווה י'
צלחת מצות עם נוסח הברכה על אכילת מצה.
מצה שמורה שנאפתה בעבודת יד
מצה שמורה לפסח עבודת מכונה
מַצָּה היא מאפה העשוי מבצק של אחד מחמשת מיני דגן שלא החמיץ. המצה מכונה בתורה גם "לחם עוני", כנראה בשל העובדה שהייתה מאכלם של עניים בימות השנה וגם בשל העובדה שהיא ענייה ממרכיבים (קמח ומים). המצות מוזכרות בתורה ובמקורות יהודים שונים, אך שני המקומות המרכזיים שבהם ניתן להן ביטוי רב, הם חג הפסח (המכונה בתורה על שם המאכל: "חג המצות"), וכן בבית המקדש, שבו הייתה המצה אחד המאפים הבאים בתור קורבן מנחה.
אחת ממצוות הפסח היא אכילת מצה בליל הסדר, כזכר ליציאת מצרים, כאמור בשמות: ”וַיֹּאפוּ אֶת הַבָּצֵק אֲשֶׁר הוֹצִיאוּ מִמִּצְרַיִם עֻגֹת מַצּוֹת כִּי לֹא חָמֵץ, כִּי גֹרְשׁוּ מִמִּצְרַיִם וְלֹא יָכְלוּ לְהִתְמַהְמֵהַּ וְגַם-צֵדָה לֹא-עָשׂוּ לָהֶם” (שמות, י"ב, ל"ט). על פי רוב הדעות, אין מצווה באכילת מצה בשאר ימות החג, אך מחמת איסור חמץ, המצה מהווה גם בהם מאכל עיקרי, כתחליף ללחם. כאשר בית המקדש היה קיים, הייתה מצווה מיוחדת באכילת המצה יחד עם קורבן פסח ועם המרור בליל הסדר,(או בפסח שני, חודש לאחר מכן, למי שהיה טמא בליל הסדר, או שלא יכול היה להגיע לירושלים).
אל מצוות המצה ומנהג אפיית המצות הצמידו שונאי ישראל את עלילות הדם המפורסמות לפיהן, היהודים כביכול השתמשו בדם ילדים נוצריים לשם אפיית המצות.
כיום יש נוהגים לאכול מצה בפסח שני שבא חודש לאחר מכן. מנהג זה הוא מנהג סמלי ולא מצווה.
מקור המילה

המצה מוזכרת כ-54 פעמים במקרא. חוקרים רבים, בלשנים ורבנים, התלבטו באשר למקורה. אבן-שושן ובן-יהודה מזכירים כמקור המילה את השורש מצץ בגלל הדגש החזק בצד"י, שניהם עם הסתייגות. גם רבי משה קורדובירו מזכיר את השורש כמקור המילה, ונותן הסבר רעיוני לכך: לפי היהדות, לפני יציאת מצרים היו בני ישראל משוקעים במ"ט שערי טומאה, וה' "מצץ" אותנו משם.
אחרים שיערו שמדובר בשורש מצי, שפירושו הוצאת נוזלים מתוך דבר מה.
השערה נוספת היא שמקורה בשורש נצי, לצד נפילת הנו"ן (זכר לכך נותר בדגש חזק באות צדי: מצּה), הקשור בתעופה ובעשיית דבר מה במהירות, כפי שכתוב על המצות: ”ויאפו את הבצק אשר הוציאו ממצרים עגת מצות כי לא חמץ ולא יכלו להתמהמה וגם צדה לא עשו להם” (שמות, י"ב, ל"ט).
כפירוש למילה מצה מזכירים אבן-שושן ובן-יהודה גם את הפירוש "חומר בלתי מעובד", המצוי בצירוף "עור המצה" במסכת כלים: ”הָעוֹשֶׂה כִיס מֵעוֹר הַמַּצָּה, מִן הַנְּיָר, טָמֵא.” יש הטוענים שמקור המילה ב-μᾶζα היווני שפירושו לחם שעורה, שייתכן שאפשר לקשר למצה, שהיא סוג של לחם, והתגלגל ל-massa בלטינית, אם כי יכולה הייתה להיות השפעה גם בכיוון ההפוך, מעברית ליוונית.
המצות ביציאת מצרים

ימים ספורים טרם צאת בני ישראל ממצרים, מצוּוה משה (שמות, י"ב, ג'–י"א) לומר לישראל לקחת שה ולהקריבו בין הערביים של י"ד בניסן, ואותו לאכול "על מצות ומרורים". מצווה זו נקבעה לדורות, ובכל שנה שבה ניתן להקריב את קורבן הפסח יש לאוכלו יחד עם מצה ומרור. גם למי שאינו יכול להקריב את קורבן הפסח במועדו ניתנה האפשרות להקריבו בפסח שני, בי"ד באייר, וגם אותו יש לאכול על מצות ומרורים.
נראה כי אכילת המצות עם הפסח מתקשרת לאלמנט החיפזון הבולט שבו – את הפסח המקורי ("פסח מצרים") היה צריך לאכול "בחיפזון", ”מָתְנֵיכֶם חֲגֻרִים, נַעֲלֵיכֶם בְּרַגְלֵיכֶם וּמַקֶּלְכֶם בְּיֶדְכֶם”, ואף בפסחים שלאחר מכן ("פסח דורות") שבהם לא היה צורך בכך, נשמרו מאפייני החיפזון, במצווה לצלות את הפסח באש ולא לבשלו, שלא לשבור בו עצם (כנראה לצורך מציצת לשדן, מה שמביא להשהיית האכילה) ושלא להותיר ממנו עד הבוקר. כל זאת כדי לסמל את מהירות היציאה ממצרים, וחוסר הרצון לשהות שם אפילו רגע יותר מדי.
אפשרות נוספת היא לקשר זאת עם היותו של הפסח קורבן, וזה קרב לעיתים עם מצות. על איסור הקרבת חמץ אנו למדים מאוחר יותר (ויקרא, ב', י"א): ”לֹא תֵעָשֶׂה חָמֵץ, כִּי כָל-שְׂאֹר וְכָל-דְּבַשׁ לֹא-תַקְטִירוּ מִמֶּנּוּ אִשֶּׁה לַה'”. ואם כן, יש לקשור את טעם אכילת המצות בקרבן הפסח עם טעם הקרבת המצות בכלל, ונראה שיש בכך משום ענווה והתבטלות כלפי ה'.
עם זאת, קיימת בעיה בהסבר החיפזון, שכן בתורה מופיע עוד לפני היציאה, הציווי על אכילת מצות שבעת ימים. שתי בעיות בסיסיות (התלויות זו בזו) נשאלות לאור זאת: האחת, כיצד ניתן לומר שבני ישראל אפו את הבצק מצות "כי גורשו ממצרים ולא יכלו להתמהמה", אם צֻוו בכך מראש? השנייה, כיצד אומרת התורה שהסיבה לאכילת מצות בפסח היא הבריחה בחיפזון, והלוא הציווי קדם למעשה?
פרשנים שונים התייחסו לכך לאורך ההיסטוריה. תשובה אחת שניתנה על השאלה הראשונה הייתה, שבני ישראל נצטוו על שם העתיד; משום שגלוי וידוע לפניו שייצאו במהירות, ציווה אותם מראש על המצות זכר לחיפזון. ועל השאלה השנייה הייתה התשובה, שבני ישראל נצטוו אז על אכילת מצות רק לילה אחד, ואילו הם אכלו כל שבעת הימים משום החיפזון שבו יצאו. אמנם הסבר זה קצת קשה, מכיוון שהאכילה שבעת ימים כבר כתובה לפני כן, ונראה לכן שפרשנים אלו יסבירו זאת על פי הכלל שאין מוקדם ומאוחר בתורה, והציווי נכתב שם על אף שבפועל נאמר מאוחר יותר.
על כן נראה הפירוש, שבני ישראל נצטוו מראש על החיפזון. וכדרך שבקורבן הפסח נצטוו לעשותו בחיפזון, כך גם נצטוו לאכול מצות שהן מזון של חיפזון. וכך שני הדברים מקוימים: הם אכלו מצות על שום החיפזון, אלא שעל חיפזון זה נצטוו מראש.
עוד יש שפירשו שהטעם העיקרי לאכילת מצה היא משום שהיא נחשבת "לחם עוני" והיא המאכל שאכלו ישראל בעבדות מצרים, שכן הוא קל להכנה והוא אף משביע את האוכלו וחוסך בהוצאות המחיה. טעם זה אף נרמז בתחילת ההגדה "הא לחמא עניא די אכלו אבהתנא בארעא דמצרים". ואלו פירשו את הפסוק "ויאפו בני ישראל את הבצק אשר הוציאו ממצרים עוגות מצות, כי לא חמץ" - כי היה אסור עליהם לאכול חמץ (שכן הם נצטוו על זה כבר בראש חודש ניסן, הרבה לפני היציאה ממצרים), וכטעם מדוע אפו זאת רק עכשיו ולא במצרים - עונה הכתוב "כי לא יכלו להתמהמה וגם צידה לא עשו להם".
חג המצות > מצוות אכילת מצה בפסח

לדעת הכול אכילת מצה בליל הסדר, הלילה הראשון של חג הפסח, היא חובה גמורה, מכוח דרשת חז"ל את הפסוק (שמות, י"ב, י"ח) ”בָּרִאשֹׁן בְּאַרְבָּעָה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ בָּעֶרֶב תֹּאכְלוּ מַצֹּת...”; אמנם הפסוק ממשיך ואומר ”עַד יוֹם הָאֶחָד וְעֶשְׂרִים, לַחֹדֶשׁ בָּעָרֶב”, אך חז"ל הבינו, ככל הנראה מכוח הפסוקים האחרים, שמדובר ב"המשך" בלבד (לא מחויב) של האכילה הראשונה, שהיא המחויבת.
התורה התייחסה בפסוקים רבים למצווה לאכול מצה בפסח. ברוב המקרים מדובר על אכילת מצה "שבעת ימים", בהנגדה לאיסור אכילת חמץ באותם ימים. רוב הפוסקים והפרשנים הבינו, וכן משמע מפשטות דברי חז"ל, שאין זו מצווה ממש לאכול מצה, אלא פועל יוצא של אי-אכילת החמץ. זאת, בדומה לפסוקים המדברים על שבת, במתכונת ”ששת ימים תעבוד... וביום השביעי שבת”, שעבודת ששת הימים היא רשות ואינה מצווה דווקא.
אמנם, היו מעט מהפרשנים (כגון ראב"ע) ומהפוסקים (כגון הגר"א) שהבינו שאכן יש מצווה באכילת מצות כל שבעת הימים, אך דעתם נותרה במיעוט ולא נתקבלה.
חג המצות > כמות המצה שיש לאכול בליל הסדר

כרוב האכילות בהלכה, גם במצוות אכילת מצה קבעו חז"ל כמות מינימלית של כזית (גודל של זית בינוני; כיום מקובלים שיעורים גדולים יותר – כ-17 סמ"ק, כ-28 סמ"ק, ויש המחמירים עד כדי 50 סמ"ק).
בליל הסדר אוכלים כמה פעמים שיעור כזית מצה: פעם הראשונה בברכת מוציא-מצה אוכלים כזית אחד. ויש נוהגים שאוכלים שני שיעורי כזית – אחד למצת המצווה ואחד לברכת "המוציא"; כזית אחד מהמצה השלמה לברכת המוציא והכזית השני מהמצה החצויה למצת מצווה. נוסף על כך יש לאכול עוד כזית מצה במצוות ה"כורך" (שבה אוכלים מצה כרוכה במרור, זכר למנהגו של הלל הזקן בזמן שבית המקדש היה קיים), ובפעם האחרונה לליל הסדר אוכלים עוד כזית (ויש המחמירים – שניים) ב"צָפוּן", הוא האפיקומן שאוכלים בסוף הסעודה, זכר לקורבן הפסח.
הכמות שנאכלת צריכה להיאכל בזמן סביר – "כדי אכילת פרס" (זמן של אכילת חצי כיכר של זמן התלמוד). כמות הזמן המשוערת נתונה במחלוקת בין הפוסקים, והיא נעה בין 2 דקות ל-8 דקות. יש המחמירים ונוקטים את כל השיעורים, ומנסים לאכול שני "כזיתים" מצה לפי השיטה המחמירה (סך הכול 100 סמ"ק), בפרק זמן של 2 דקות. יש להיזהר שחומרה זו לא תביא לידי קולא, שכן אכילה כזו של מצה דקה וקשה מצריכה מאמץ רב, ועלולה להיחשב כפסולה מבחינה הלכתית, שכן אכילה גסה, שאינה בצורה הרגילה, אינה נחשבת כאכילה על פי ההלכה. בנוסף לכך ישנה גם סכנה לילדים וזקנים שמנסים לבלוע את המצה הקשה בלי ללעוס מספיק טוב.
בעקבות חומרה זו ישנם הנוהגים להסתכל על השעון ולמדוד את הזמן, אולם ישנם הטוענים שודאי שאין צורך בכך שהרי ברור שבפרס אחד יש כמה וכמה זיתים כך שכל האוכל ברצף ללא הפסקות גדולות ודאי שאכל בזמן הדרוש.