stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצי האי ערב
יהדות חצי האי ערב

בערב חיו קהילות יהודיות גדולות. מגדולי התנאים חיו או ביקרו בערב כמו רבן יוחנן בן זכאי, רבי חנינא בן דוסא, רבי עקיבא ונראה שאף חברו שמעון התימני שחי בתימן.
בערב הסעודית חיו מספר שבטים יהודיים שחיו חיי נדודים. עם עלייתו של מוחמד והאסלאם היו כמה עימותים איתם. סביר להניח כי שבטים אלה הביאו לראשונה את המונותאיזם לחצי האי.
בתימן היו קהילות יהודיות גדולות. לאחרונה נתגלתה כתובת שבאית קדומה המתוארכת לשנת 600 לפני הספירה, המספרת על מסחר בין תימן לבין ערי ממלכת יהודה. עם עליית הנצרות באפריקה הייתה קיימת ממלכת חימר שבסופה שלטו בה היהודים. יוסף ד'ו נואס היה מלך יהודי שניסה להגן מפני הפלישה הנוצרית מחבש ונכשל, ההגמוניה היהודית דעכה עם נפילת הממלכה היהודית ובתקופת האסלאם, היהודים נחשבו כנתינים הנדרשים לחסות והגנה.
החי

החי ייחודי. בין היתר ניתן למצוא בחצי האי עקרב אנדמי, קופים קדומים ויונקים גדולים כמו ערוד, פרא ויען. בעבר האזור היה גשום ולח ובהתאם היה החי והצומח.
בחצי האי ערב הייתה אוכלוסיית יונקים מגוונת, אך עם תחילת הציד מכלי רכב הלכה והתדלדלה. עדרי צבאים וראמים שמנו מאות פרטים הצטמצמו מאוד, אך הודות למאמצי שימור ממשלתיים במחצית השנייה של המאה ה-20, הצליחו להתאושש. מיני יונקים נוספים החיים בחצי האי הם: ירבועים, שועלים, תנים, גיריות, קיפודים ואף בבונים (באזור עסיר).
אוכלוסיית הציפורים בחצי האי מגוונת ומורכבת מציפורים ילידיות ונודדות. בגלל מיקומו הגאוגרפי חצי האי משמש כנקודת עצירה ומעבר למאות מינים של ציפורים נודדות.
לפי מחקר שנערך בשנת 2012, יש בחצי האי ערב כ-170 מינים של זוחלים, מתוכם יותר מחצי ייחודיים (אנדמיים) לאזור.
הערות שוליים

↑  בחריין נמצאת על אי סמוך לשטח היבשתי של חצי האי, אבל בכל זאת מוגדרת כחלק ממנו, כמדינה בחצי האי ערב.
↑  Lewis Owen, William L. Ochsenwald, Donald August Holm, "Arabian DesertDesert, Arabian Peninsula", Britannica online.
↑  "חצי האי ערב", באתר WWF.
↑  The Conservation status and distribution of reptiles of The Arabian Peninsula, p. vii.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294018905171  BNE: XX451121  BnF: cb11941820r (data)  GND: 4002529-9  LCCN: sh85006293  NKC: ge128674  SUDOC: 027358976  TDVİA: arabistan  VIAF: 258470059   WorldCat (עם VIAF): 258470059 
מפה הולנדית מ-1707 המראה את חצי-האי ערב
בבונים
שלדג סעודי
אביר הטמפלרים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יאן גילו 
 שפת המקור:  שוודית 
 סוגה:  רומן היסטורי 
 הוצאה
 הוצאה:  Norstedts Förlag 
 תאריך הוצאה:  יוני 1999 
 סדרה
 ספר קודם:  הדרך לירושלים 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-91-1-300733-5
 
אביר הטמפלרים (בשוודית: Tempelriddaren) הוא הספר השני בסדרת הספרים על אביר הטמפלרים (טרילוגיית מסעי הצלב) של יאן גילו. ספר זה עוקב אחר דמותו הבדיונית של ארן מגנוסון כאביר טמפלרי בממלכת ירושלים. הספר מתחיל בשנתו ה-27 של ארן ומסתיים ביציאה מארץ הקודש.
ראו גם

טרילוגיית מסעי הצלב
הדרך לירושלים
מורשת ארן
ג'סר א-שורור

| --- | --- |

שוק בעיר העתיקה
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז אידליב
 נפה:  נפת ג'סר א-שורור
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  44,322 (2010)
 קואורדינטות:  35°48′51″N 36°19′14″E﻿ / ﻿35.81426°N 36.32062°E﻿ / 35.81426; 36.32062
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהג'סר א-שורור(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהג'סר א-שורור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'סר א-שורור (בערבית جسر الشغور, בתעתיק מדויק: גִ'סר אלשֻׁע'וּר) היא עיר בצפון-מערב סוריה, במחוז אידליב. העיר, הבנויה על גדות נהר העאסי, נמצאת על הדרך שבין לטקיה במערב (מרחק של 75 ק"מ) ובין חלב במזרח (104 ק"מ). אוכלוסייתה מנתה ב-2010 כ-44,000 נפש.
העיר נמצאת ממזרח להרי אנסריה, בעמק הע'אב (אנ') (ער') הפורה, שהיה בעבר מוצף תדיר על ידי העאסי ויובש בשנות ה-50 במפעל סורי לאומי.
היסטוריה

אזור העיר מיושב זה 10,000 שנה. כ-8 ק"מ מדרום לעיר מצוי תל קרקור אותו נהוג לזהות עם העיר הקדומה קרקר, לידה התחולל קרב קרקר במאה ה-9 לפני הספירה. ראשיתה של העיר עצמה נמצאת בתקופה ההלניסטית עת הוקמה במקום עיר בשם סלוקיה אד בלום (Seleucia ad Belum). הרומאים קראו למקום ניאקובה (Niaccuba) ובנו במקום גשר אבן מעל נהר העאסי. מתקופות אלו כמעט ולא נשמרו שרידים בעיר, למעט חלק קטן מהגשר הרומי ששופץ כליל במאה ה-15 על ידי הממלוכים ומשמש עד היום כאחד משני גשרי העיר מעל הנהר. מהתקופה העות'מאנית המוקדמת נותרו בעיר מספר מבנים, כולל חאן שיירות שנבנה בשנים 1660-1675 ושופץ בשנים 1826-1827. מפעל יבוש הביצות בשנות ה-50 והקמת מיזמים חקלאיים בשנות ה-60 הביאו לפיתוח העיר והאזור שסביבה.
אוכלוסיית העיר, שהיא מוסלמית סונית ברובה, נחשבת כשמרנית וכבעלת עבר של עימותים מול מפלגת השלטון החילונית והלאומנית, מפלגת הבעת'. ב-1980 הופצצה העיר מן האוויר על ידי מטוסי חיל האוויר הסורי לאחר התקוממות של תנועת האחים המוסלמים בעיר, התקוממות שדוכאה סופית בטבח חמאת ב-1982.
היסטוריה > ג'סר א-שורור במלחמת האזרחים הסורית

ביוני 2011, לאחר מספר חודשים של עימותים אלימים בין מפגינים סורים בערים ברחבי סוריה ובין כוחות הביטחון של סוריה בתחילת מלחמת האזרחים של סוריה, החלו אירועים אלימים גם בג'סר א-שורור. על פי גרסת התקשורת הסורית, "כנופיות חמושות" תקפו את כוחות הביטחון הסוריים, הרגו כ-120 חיילים ואזרחים והשתלטו על העיר. תושבי העיר טענו כי אנשי כוחות הביטחון הם שירו בחבריהם בעת שאלו סירבו לירות על מפגינים וחלקם אף ניסו לערוק לשורות המתקוממים. התקשורת העולמית דיווחה כי רוב תושבי העיר נטשו אותה; חלקם להרים שמסביב וחלקם נמלטו אל מעבר לגבול הטורקי הסמוך בעת שכוחות גדולים של הצבא הסורי כיתרו את העיר במטרה להשתלט עליה.
ב-12 ביוני תקף הצבא הסורי את העיר באמצעות מסוקים וכ-150 כלי רכב קרביים משוריינים (כולל טנקים) ודיווח כי השתלט על העיר.
ב-25 באפריל 2015 נכבשה העיר שכונתה "המאחז האחרון של אסד במחוז אידליב" על ידי כוחות המורדים בהנהגת שלוחת אל-קאעידה בסוריה - ג'בהת א-נוסרה. ב-3 במאי, לכל המאוחר, נכבש מתחם בית החולים "אלווטני" הסמוך במתקפה שכללה טנקים, ושימוש במשאית תופת.
הערות שוליים

↑  אנשיל פפר, פליט סורי ל"הארץ": כל מי שיכול לברוח ברח, השוטרים ירו על מי שניסה לחזור, באתר הארץ, 11 ביוני 2011
↑  סוריה: "הצבא טיהר את ג'יסר א-שורור מהתנגדות, באתר וואלה, 12 ביוני 2011
נייתן גלייזר

| --- | --- |

נייתן גלייזר בספרייתו
 לידה:  25 בפברואר 1923 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בינואר 2019 (בגיל 95) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת קולומביה  תיכון ג'יימס מונרו 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  מכללת סמית' 
 תלמידי דוקטורט:  Mustafa Emirbayer 
 פרסים והוקרה:  פרס אניספילד-וולף (1964)  מלגת גוגנהיים (1954, 1966) 
 בת זוג:  רות סלוטקין  סולוחנה רג'וואן
 צאצאים:  3
 
נייתן גלֶייזר (באנגלית: Nathan Glazer;‏ ט' באדר ה'תרפ"ג, 25 בפברואר 1923 – י"ג בשבט ה'תשע"ט, 19 בינואר 2019) היה סוציולוג יהודי אמריקאי, מראשי קבוצת הנאו-קונסרבטיבים ולפני כן האינטלקטואלים של ניו יורק.
קורות חיים

גלייזר, כמו רבים מחבריו אנשי הניאוקון כגון; נורמן פודהורץ, אירווינג קריסטול, קלמנט גרינברג, דונלד קגן ועוד, נולד בניו יורק להורים יהודים יוצאי מזרח אירופה ובמקרה שלו פולין, הצעיר משבעה אחים ואחיות. כפי שסיפר ב-1990, האווירה בביתו הייתה: "סוציאליסטית, אך לא יותר מדי, דתית אורתודוקסית, אך לא יותר מדי, ידידותית לארץ ישראל, אך לא ציונית, דוברת יידיש, אך לא רק יידיש".
הוא למד בסיטי קולג' של ניו יורק (בוגר הקולג' בשנת 1944) ואף היה חבר ועורך ביטאון ארגון הסטודנטים הציוניים שם, "אבוקה". בנוסף היה חלק מחבורת "האינטלקטואלים של ניו יורק". חברים נוספים בקבוצה זו היו אירווינג קריסטול, דניאל בל, אירווינג האו ועוד. הייתה זו חבורה של יהודים בעיקר, בעלי השקפת עולם שמאלית-מרקסיסטית, אך לא דוגמטית קונפורמיסטית. בעיצומו של פולחן סטלין שהקיף את מרחבי השמאל, העזה חבורה זו לפקפק ב"שמש העמים" סטלין, ולתהות הכיצד יכול חזון סוציאליסטי נאצל להוליך למשטר עריצות רצחני כזה של האיש.
בשנת 1943 הוא נישא לאשתו הראשונה רות סטולקין, ונולדו להם שלוש בנות. הוא התגרש ב-1958 ונישא בשנית בשנת 1962 לאשתו השנייה סולוחנה רג'וואן. את לימודי הדוקטורט סיים גלייזר בשנת 1962 באוניברסיטת קולומביה. בשנים 1963–1969 שימש פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כאשר במקביל כיהן כיועץ לענייני רווחה בממשלי ג'ון קנדי ולינדון ג'ונסון. באותה תקופה ניכרה בכתביו התרחקותו ההדרגתית מהשמאל, ממדיניות המלחמה בעוני, בפרט, ומרעיונות הסיוע הממשלתי כפתרון לכל, בכלל. בשנים 1969–1993 שימש גלייזר פרופסור לחינוך באוניברסיטת הרווארד ודעותיו החברתיות הלכו והתייצבו במרכז המפה הפוליטית. בניגוד לחבריו, שהפכו רובם ככולם לרפובליקנים, נשאר גלייזר דמוקרט. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 למשל הוא תמך בג'ון קרי, מועמד הדמוקרטים, שהפסיד לבסוף במירוץ לג'ורג' בוש הבן.
גלייזר היה חבר מערכת "קומנטרי" כשירחון זה היה עדיין שמאלני-ליברלי, בשנים 1944–1953. משנת 1973 היה עורך שותף יחד עם אירווינג קריסטול של הירחון הימני-מרכזי רב ההשפעה, "פאבליק אינטרסט", ועד למותו הוא שימש כעורך שותף של הירחון "ניו ריפבליק", יורשו הימני-מרכזי ורב ההשפעה אף הוא של אותו ירחון.
נפטר ב-19 בינואר 2019.
כתיבתו

בספרו הידוע ביותר, "אחרי כור ההיתוך" (נכתב בשיתוף עם דניאל פטריק מויניהאן, 1963, ה'תשכ"ד, הוצאת MIT), הוא טען לראשונה שניסיונה של ארצות הברית ליצור כור היתוך גזעי ואתני של המהגרים אליה, נכשל. על הספר זכה (יחד עם מויניהאן) בפרס אניספילד-וולף בשנת 1964. בספרו "כולנו רב תרבותיים כיום" (ה'תשנ"ז, 1997, הוצאת אוניברסיטת הרווארד) הוא מודה בצער רב כי תאוריית ה"רב-תרבותיות" היא שניצחה את כור ההיתוך; לדעתו, זה מה שגרם לעצירת השתלבותם של השחורים ושאר המיעוטים בחברה האמריקנית. ספר זה הביא לביקורת רבה עליו מצידה הימני של המפה – השמרנים טענו כנגדו, כי במקום להילחם ב"רב תרבותיות", שגם הוא לכאורה מתנגד לה וטוען שאיננה טובה לחברה האמריקנית, ובמקום לחתור לאידיאל הישן של כור ההיתוך החברתי תרבותי ולשלטון הערכים הליברלים-דמוקרטים, הוא מטיף בעצם להיכנע ל"רב תרבותיות" ולאפשר לכל מגזר לשמור ולחיות על פי התרבות המקורית שלו, מה שיביא להתפרקותה של החברה האמריקנית כולה.
גלייזר לא נטש את השקפתו הציונית ומורשתו היהודית ורבים מספריו עסקו בתחומים אלה, בהם;
"יהדות ארצות הברית" (הוצאת אוניברסיטת שיקגו ה'תשי"ז,1957).
"פניה הרבות של האנטישמיות" (הוצאת הוועד היהודי האמריקני ה'תשכ"ז, 1967) ועוד.
ספריו

The lonely crowd; a study of the changing American character (יחד עם דייוויד רייזמן ורעואל דני), Yale University Press, 1950, Studies in national policy #3
Faces in the crowd; individual studies in character and politics, (יחד עם דייוויד רייזמן), Yale University Press, 1952, Studies in national policy #4
A new look at the Rosenberg-Sobell case., Tamiment Institute, 1953
American Judaism, University of Chicago Press, 1957
Studies in housing & minority groups (יחד עם דייוויס מקנטייר) Berkeley: University of California Press, 1960
The social basis of American communism, Harcourt, Brace, 1961 (Communism in American life)
Negroes & Jews: the new challenge to pluralism: הוצאת הוועד היהודי האמריקאי, 1964
The Characteristics of American Jews, Jewish Education Committee Press, 1965
The Many faces of anti-semitism, הוצאת הוועד היהודי האמריקאי, Institute of Human Relations, 1967
Soviet Jewry, 1969: [papers and presentations]; Academic Committee on Soviet Jewry, 1969
Beyond the Melting Pot: The Negroes, Puerto Ricans, Jews, Italians and Irish of New York City (יחד עם דניאל פטריק מויניהאן), Cambridge, Mass. MIT, 1963, second expanded edition 1970
Affirmative Discrimination: Ethnic Inequality and Public Policy Cambridge, Mass. Harvard University Press, 1975
Ethnicity: Theory and Experience (עורך יחד עם דניאל פטריק מויניהאן) Cambridge, Mass. Harvard University Press, 1975
Prejudice Cambridge, Mass. Harvard University Press, 1982
Ethnic Dilemmas, 1964-1982 Cambridge, Mass. Harvard University Press, 1985
The Limits of Social Policy Cambridge, Mass. Harvard University Press, 1988
We Are All Multiculturalists Now Cambridge, Mass. Harvard University Press, 1997
From a Cause to a Style: Modernist Architecture's Encounter with the American City, Princeton University Press, 2007
דוד הגר (לונדון)

מכתב של האדמו"ר בנוגע לבחורים מתמודדים
הרב דוד הגר (נולד בכ"ח בכסלו ה'תש"כ, 29 בדצמבר 1959) הוא האדמו"ר מויז'ניץ לונדון, ענף של חסידות ויז'ניץ.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לאביו רבי מרדכי הגר, האדמו"ר מויז'ניץ מונסי, ולאמו הרבנית סימה מירל, בתו של האדמו"ר מסקווירא הרב יעקב יוסף טברסקי. הרב דוד הגר נקרא על שם סב-אמו, הרב דוד טברסקי מסקווירא. בצעירותו למד בישיבת טשעבין בירושלים.
לאחר נישואיו, ובשליחות אביו, התיישב בלונדון והנהיג שם את הקהילה המקומית במסירות. מכיוון ובעיר אין רבנים רבים, יהודים רבים אף כאלו שאינם נמנים עם חסידיו, נמצאים עמו בקשר וביתו פתוח לרווחה לכל יהודי העיר, ואף מנדב מכספו לעזרת לנזקקים. הרב הגר עוסק בקירוב רחוקים והחזרה בתשובה. כן מרבה לעסוק בחינוך הצעירים וחיזוק נערים החווים היחלשות רוחנית.
לאחר פטירת אביו, בכ"ט באדר ה'תשע"ח, הוא מונה לאדמו"ר מויז'ניץ-לונדון, במקביל לאחיו שמונו לאדמו"רים בקהילות השונות. לאדמו"ר בתי מדרש באנטוורפן ובבני ברק שתחת נשיאותו, מלבד בית המדרש בלונדון.
בשנת תשע"ח הקים ישיבה קטנה בלונדון, ובשנת תשפ"א הקים גם ישיבה גדולה בשם "בית ישראל". בשנת תשפ"ד נרכש מבנה גדול עבור הישיבה, ברובע אנפילד.
בפברואר 2022 הודיע לחסידיו כי חלה בסרטן ועליו לעבור סדרת טיפולים. לאחר כשנה הבריא מהמחלה.
משפחתו

בשנת ה'תשמ"ח נישא לחנה מרים, בתו של הרב משה טויב מקאלוב.
לזוג 10 ילדים:
מנחם שלמה - נישא למאטל לאה, בת הרב יוסף חיים מוסקוביץ', האדמו"ר משאץ-וויליאמסבורג.
שיינא רחל - נישאה לנפתלי אריה משה, בן דודה הרב אהרן הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ-מונטריאול.
לוי יצחק - נישא למרגלית, בת דודו הרב אברהם דב טברסקי, רב חסידי רחמסטריווקה במונסי.
יעקב יוסף - נישא לשבע רבקה, בת הרב ישראל אברהם אלטר טויב מקאליב-בורו פארק.
חיים מאיר - נישא למלכה איידל, בת הרב חיים יצחק אייזיק כהנא, האדמו"ר מספינקא-לונדון.
יענטא - נישאה לרב חיים מאיר, בן הרב ברוך שטרנבוך - רב חסידי ויז'ניץ בברכפלד וחתן ראש ישיבת ויז'ניץ הרב מנחם ארנסטר.
ישראל - נישא למרגליא, בת דודו הרב מנחם מנדל הגר (קיימישא לייק)
מרגליא - נישאה ליוחנן פיש, נכד דודה הרב ישראל אליעזר פיש, האדמו"ר מביקסאד וויליאמסבורג.
טראנא - נישאה ליעקב יצחק ארנסטר, נכד ראש ישיבת ויז'ניץ הרב מנחם ארנסטר.
חוה - נישאה לרב זאב, בן הרב יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מרחמסטריווקא-ספרינג וואלי.
הערות שוליים

↑  הצצה מיוחדת: שבעת הממשיכים מויז'ניץ ממונסי שיוכתרו לאדמו"רים, באתר בחדרי חרדים, 17 במרץ 2018
↑  מוסדות וויזשניץ לאנדאן שליסט מקח אוף בנין רחבת ידיים אין שטאט ענפילד פאר ישיבה גדולה, באתר בחצרות הקודש
↑  משה ויסברג, התפללו ובקשו רחמים עבור האדמו"ר מויז'ניץ לונדון, באתר כל רגע, 3 בפברואר 2022
| שושלת אדמו"רי קוסוב • ויז'ניץ |
| --- | --- | --- |
| אבי השושלת | יעקב קופיל חסיד |  |
| חסידות קוסוב | מנחם מנדל מקוסוב (אהבת שלום) • חיים מקוסוב (תורת חיים) • יעקב שמשון מקוסוב • משה מקוסוב (לקט עני) • חיים הגר השני • אברהם יהושע העשיל מקוסוב–זלישטשיק • שרגא פייבוש הגר |  |
| חסידות זבלטוב | דוד מזבלטוב (צמח דוד) • יעקב הגר מזבלטוב • מנחם מנדל הגר מזבלטוב |  |
| חסידות רדוביץ' | יוסף אלתר מרדוביץ' • משה מרדוביץ' (וייקח משה) • ישראל מרדוביץ' |  |
| חסידות ויז'ניץ | חמשה דורות ראשונים: מנחם מנדל מוויז'ניץ (צמח צדיק) (דור 1) • ברוך מוויז'ניץ (אמרי ברוך) (דור 2) • ישראל מוויז'ניץ (אהבת ישראל) (דור 3) • בניו אליעזר הגר (דמשק אליעזר) (דור 4) • חיים מאיר מוויז'ניץ (אמרי חיים) (דור 4)  אחרי מותו של 'האמרי חיים' התפלגה החסידות: החסידות בישראל: משה יהושע מוויז'ניץ (ישועות משה) (דור 5), בניו ישראל מוויז'ניץ (דור 6) ומנחם מנדל מוויז'ניץ-מרכז (דור 6) ואחיינו ישראל אליעזר אדלר מדז'יקוב-ויז'ניץ (דור 6) החסידות במונסי: מרדכי מוויז'ניץ מונסי (דור 5), בניו; ישראל מוויז'ניץ מונסי (דור 6) • מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ קיימישא לייק (דור 6) • יצחק יוחנן מוויז'ניץ ויליאמסבורג (דור 6) • דוד מוויז'ניץ לונדון (דור 6) • אהרן מוויז'ניץ מונטריאול (דור 6) • ברוך שמשון מוויז'ניץ בית שמש (דור 6) • יעקב יוסף מוויז'ניץ בורו פארק (דור 7) |  |
| חסידות סערט ויזניץ' | ברוך מסערט-ויז'ניץ (מקור ברוך) (דור 4) • אליעזר מסערט-ויז'ניץ (חכמת אליעזר) (דור 5) • יעקב הגר (דור 6) |  |
| חסידות וישיווה | מנחם מנדל מוישיווה (שארית מנחם) (דור 4) • ברוך הגר (דור 5) • חיים יהודה מאיר הגר (דור 5) • נפתלי צבי הגר (דור 6) |  |
מרדכי יהודה ליב זק"ש

| --- | --- |

הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש
 לידה:  3 במרץ 1906 ו' באדר ה'תרס"ו ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  2 במרץ 1963 (בגיל 56) ו' באדר ה'תשכ"ג ירושלים 
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 2 במרץ 1963 
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב קוק, הרב איסר זלמן מלצר, הרב יעקב משה חרל"פ, הרב אברהם אהרן בורשטין
 צאצאים:  הרב ניסן מאיר זק"ש
 
הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש (לעיתים: זקס; ו' באדר ה'תרס"ו, 3 במרץ 1906 – ו' באדר ה'תשכ"ג, 2 במרץ 1963) היה רב ישראלי, רבן של שכונות קריית משה וזיכרון משה בירושלים, מראשי ישיבת בית זבול, מהדיר ועורך תורני. בתפקידו האחרון שימש כראש מכון התלמוד הישראלי השלם, ראש מערכת 'הש"ס הארץ ישראלי השלם' מועם המכון, ועורך באנציקלופדיה התלמודית.
ביוגרפיה

הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש נולד בירושלים לרב שניאור זלמן זאב, תלמיד חכם ומקובל (נפטר בז' בניסן ה'תשט"ו), ולמאשה (נפטרה בי"ג אלול ה'תשל"ה). למד בישיבת עץ חיים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את ירושלים, ולמד בבתי הספר נצח ישראל בפתח תקווה ותחכמוני בתל אביב. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב, היה מראשוני תלמידי הרב קוק וממקורביו. בגיל 26 נסמך לרבנות בידי רבותיו הראי"ה קוק, הרב איסר זלמן מלצר והרב יעקב משה חרל"פ. כן למד אצל הרב אברהם אהרן בורשטין ("הגאון מטבריג").
בשנת ה'תרצ"ט (1939) מונה לשמש כרבו של בית הכנסת "שירת ישראל". בשנות החמישים החל לעמוד בראש ישיבת בית זבול בשכונת שערי חסד, בנשיאות חותנו הרב חרל"פ, ולצד גיסיו הרב יוסף דוד חרל"פ והרב אברהם שדמי. בקיץ תשי"ג (1953), לאחר כעשרה חודשים בארצות הברית, הוכתר כרבה של שכונת זיכרון משה במקומו של הרב מאיר סטולביץ. הוא שימש בתפקיד זה עד פטירתו. היה בעל השקפה ציונית-דתית. במשך שנים העביר שיעור קבוע במשנה תורה לרמב"ם בהיכל שלמה לשופטי בתי המשפט בישראל.
במקביל לעבודתו הרבנית, החל משנת ה'תרצ"ב, היה מראשוני העורכים התורניים של מכון הארי פישל. עם יציאת ראש המכון הרב פרופ' שאול ליברמן בשנת ה'תש"ב לארצות הברית, מונה הרב זק"ש לעמוד בראש המכון. בהמשך היה מעורכי מוסד הרב קוק, והוציא לאור שישה מכרכי רמב"ם לעם. כן היה מהעורכים הראשיים במכון התלמוד הישראלי השלם, מיסודו של הרב מאיר בר-אילן, ובשנותיו האחרונות אף עמד בראשו. עבודתו הגדולה במסגרת זו הייתה עריכת כרכי שינויי הנוסחאות של התלמוד הבבלי (דקדוקי סופרים השלם) על מסכתות ברכות ושבת. שימש תקופה כחבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית. פרסם ממאמריו מפעם לפעם בכתב העת סיני.
הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש נפטר בירושלים בערב שבת פרשת תרומה, ו' באדר ה'תשכ"ג (2 במרץ 1963), ביום הולדתו ה-57, לאחר מחלה קצרה. בהלווייתו שיצאה מבית החולים שערי צדק הספידוהו הרב אריה לוין, שר הדתות הרב ד"ר זרח ורהפטיג, גיסו הרב שמואל ברוך ורנר ועוד. נטמן בקרבת בני משפחתו בבית העלמין סנהדריה. לאחר פטירתו הוקם "יד מרדכי", מכון הוצאה לאור תורני על שמו.
משפחתו

הרב זק"ש נישא בשלהי שנת ה'תרפ"ב לחיה בריינא, בתו של הרב יעקב משה חרל"פ. היא נפטרה בשנת החמישים לחייה, בי"ט באלול ה'תשי"ט (1959). בני הזוג התגוררו בשכונת מחנה יהודה בירושלים. בין ילדיהם:
הרב ניסן מאיר - רבן של שכונות שערי חסד ורחביה.
הרב זבולון - מראשי ישיבת בית זבול, שימש כרב בשכונת רוממה, ורב בית הכנסת "היכל אבינועם". ההדיר את ספרי אביו וסבו הרב חרל"פ. נפטר בכ"א טבת ה'תשס"ו.
שרה מרים - נישאה לרב סיני אדלר. נפטרה י"ד בתמוז ה'תשמ"א.
הרב יהושע - ראש ישיבת תפארת מרדכי בבני ברק, בסוף ימיו היה לנשיאה. כיהן גם כרב בית הכנסת "אחים ורעים" בפתח תקווה. אביו של הרב מרדכי זק"ש חתן הרב יצחק ברטלר.
טויבא רחל - נישאה לרב חיים פרדס, שימש כאב בית דין בתל אביב וערך סדרה של כתבי המהר"ל מפראג.
ספרים שערך או חיבר

שיטה על מועד קטן - לתלמיד רבינו יחיאל מפריש (את הכרך השני ערך לצד הרב אליהו יצחק פריסמן), מכון הארי פישל תרצ"ז.
פירוש מסכת משקין לאחד הראשונים - מוסד הרב קוק תרצ"ט.
פסקי רבנו אליהו לסדר זרעים (אליהו מנחם מלונדריש) - מוסד הרב קוק תש"א.
דקדוקי סופרים לתלמוד הירושלמי - על מסכת ברכות, מכון הארי פישל תש"ג.
זכר למצות הקהל - דפוס הפועל המזרחי תש"ה.
לקראת שבת – "ההכנה לקראת בואה של שבת המלכה וקבלת פניה ברחוב ובבית היהודי", ירושלים תש"ט.
זמנים – "חדושים ובאורים וגלויי מקורות למנהגי הזמנים והלכותיהם", מוסד הרב קוק תשי"א.
הדביר – קובץ תורני לזכר הרב יצחק אביגדור אורנשטיין (בעריכתו, לצד דב נתן ברינקר), ירושלים תשי"א.
פירוש שישה סדרי משנה שפירש רבינו נתן אב הישיבה – (תרגום מערבית: הרב יוסף קאפח), ירושלים תשט"ו.
פירושי רבנו אליהו מלונדריש ופסקיו – מוסד הרב קוק תשט"ז (תולדות המחבר מאת בצלאל רות).
רמב"ם לעם – ביאור על משנה תורה לרמב"ם, ספרי זמנים כרך 1 (תשי"ז), נשים (תשי"ח) זרעים (מעשר – שמיטה ויובל, תשכ"ב), עבודה (בית הבחירה – תמידין ומוספין, תשכ"ג), קורבנות (תש"ך), קנין (תשי"ט), עם פירוש מחברים אחדים בעריכתו.
ספר המצוות לרמב"ם – (תרגום מערבית: הרב יוסף קאפח), מוסד הרב קוק תשי"ח ותשכ"ו.
חידושי הרמב"ם לתלמוד – על תריסר מסכתות, מכון התלמוד הישראלי השלם תשכ"ג.
קונטרס מנהגי ארץ ישראל – מתקופת השופטים עד האחרונים, ירושלים תשכ"ח.
מילי דמרדכי – כרך א – חידושים תורניים מתורתו, אגרות, מאמרים, דרשות ועוד (ירושלים תשנ"ד). כרך ב – חידושים על ספר משנה תורה לרמב"ם וספר המצוות לרמב"ם (ירושלים תש"ס) בעריכת נכדו הרב יעקב משה חרל"פ ובהוצאת "בית זבול".
ממאמריו

בשדה הספר: יהודה וישראל, הצופה, 21 בנובמבר 1947.
חג השבועות ומנהגיו, הצופה, 19 במאי 1961.
מאי חנוכה?, הצופה, 1 בדצמבר 1961.
דברים משמו על יום העמאות הובאו בחוברת - מי חכם וישמור אלה - שיחות מאמרים ומכתבים ליום העצמאות ממרן רבי יעקב משה חרל"פ ובני ביתו; בהוצאת מכון 'איי הי"ם', ירושלים ה'תשפ"ב - מהדורה שנייה.
לקריאה נוספת

הרב כתריאל פישל טכורש, 'איש האשכולות: ציון לזכרו של הגאון האמיתי ר' מרדכי ליב זק"ש ז"ל', בתוך: אור המזרח [יג א-ב], ניו יורק סיון תשכ"ג, עמ' 31–33.
יצחק גולדשלג, 'הרב ר' מרדכי יהודה לייב זק"ש', בתוך: שנה בשנה, תשכ"ד, עמ' 512–515.
הרב משה צבי נריה, ליקוטי הראי"ה ב, כפר הרואה תשנ"א, עמ' 218–231 (כולל את נוסח הסמיכה המלא של הראי"ה קוק, משנת ה'תרצ"ד).
הערות שוליים

↑  כפי שחותם בהקדמתו לספרו 'זמנים'. https://tablet.otzar.org/#/b/104619/p/1/t/1653944209214/fs/0/start/0/end/0/c
↑  מתפרש: זרע קודש שנשרפו, על שני שני אחים ברוז'ינוי שבליטא, שנשרפו על קידוש השם כדי לְהָזֵם עלילת דם על שאר אחיהם לקהילה.
לפי דעות אחרות מתפרש כזרע קדושי שפיירא, על שם היותם צאצאי הרוגי שפייר במסעי הצלב
↑  ⁨הרב מ. >. ל. זק"ש -פלפלו וסדרן ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 11 ספטמבר 1959 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  הרב משה צבי נריה, מועדי הראי"ה, ירושלים תשע"ה, עמ' 192.
↑  חיים ליפשיץ, שבחי הראי"ה, בית אל תש"ע, עמ' 197
↑  בחוגי החברה, הארץ, 22 באוגוסט 1939
↑  למען הקמת בנין "בית זבול", הצופה, 3 בינואר 1954
↑  הרב מ. ל. זק"ש - רבה של "זכרון משה" ירושלים, הצופה, 12 במאי 1953
↑  בית הכנסת הגדול אהלי יעקב זכרון משה, הצופה, 24 ביולי 1953
↑  מרדכי יהודה ליב זק"ש, מכתבו לקרן השמיטה, שערים, 4 באוגוסט 1958
↑  ד"ר משה א. יפה, שנה בשנה, היכל שלמה תשמ"ד, עמ' 428
↑  על אודות עבודתו זו ראו: שמחה רז, "ספר העבודה" לרמב"ם, הַבֹּקֶר, 9 באוגוסט 1963
↑  בהוצאת הש"ס הארצישראלי השלם, חרות, 16 בינואר 1949; אספת-אבל בהוצאת הש"ס הא"י השלם, חרות, 25 באפריל 1949
↑  ⁨מת הרב מ. זקש⁩ | ⁨הארץ⁩ | 3 מרץ 1963 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  הפרדס לז [ז, לח], ניסן תשכ"ג, עמ' 36.
↑  אגרות הראיה ה, מכון הרצי"ה תשע"ט, עמ' קכה.
↑  לוויית הרבנית זק"ש ע"ה, הצופה, 8 בספטמבר 1958; הרב סיני אדלר, הרבנית רוחמה חיה בריינה ע"ה: שלושים לפטירתה, הצופה, 7 באוקטובר 1958
↑  תיק מפקד התושבים בירושלים תש"ז, עמ' 58.
↑  נשיא הישיבה: הגאון רבי יהושע זק"ש זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 28 בפברואר 2017
↑  ראו גם: בבתי כנסיות אסיפות והרצאות, הצופה, 24 באוגוסט 1945
↑  א. בן-יעקב, ספרית השבת, הד-המזרח, 7 באוקטובר 1949
↑  צבי מאיר רבינוביץ, "זמנים" (חלק 1), הצופה, 23 במרץ 1951; "זמנים" (חלק 2), הצופה, 23 במרץ 1951
↑  ג. קרסל, בקרית סופר וספר: "הדביר", דבר, 2 בדצמבר 1955
↑  ראו: פרופ' ישראל מ' תא-שמע, 'פירוש הרמב"ם לתלמוד – חידה ודרך פתרונה', שנתון המשפט העברי י-טו (תשמ"ח-תשמ"ט), עמ' 299–305. על זיהויים אחדים יצאו עוררין. ראו לדוגמה: הרב פרופ' דוד הנשקה, 'לגלגוליה של שיטת הרמב"ם על שביעית בזמן הזה, אסופות ח, (עורך: מאיר בניהו), יד הרב נסים תשנ"ד, עמ' קע-קעא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301501005171  GND: 1147808864  ISNI: 0000 0000 4298 9559  LCCN: n94099067  NTA: 275873528  VIAF: 18917455   WorldCat (עם VIAF): 18917455
בניין קולנוע קסם

| --- | --- |

בניין קולנוע קסם, בעת ששימש כמשכן הכנסת. 1949
 מידע כללי
 סוג:  בית קולנוע, בית אופרה 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1945
 תאריך פתיחה רשמי:  1945 
 תאריך פירוק:  1988 
 אדריכל:  זכי שלוש 
 מידות
 קומות:  2 
 
 קואורדינטות:  32°04′25″N 34°45′57″E﻿ / ﻿32.07375°N 34.7658°E﻿ / 32.07375; 34.7658
 תבנית:לשוניות2
 
קולנוע קסם עם פתחי הקשתות המשולשות, 1949. בעת טקס קבורת בנימין זאב הרצל בישראל
במגדל האופרה שולבה ארקדה בעלת פתחים המשמרים את הפתחים שהיו קבועים בבניין קולנוע קסם
לוחית זיכרון במגדל האופרה לציון משכנה של הכנסת הראשונה
בניין קולנוע קסם עמד בפינת הרחובות רציף הרברט סמואל ואלנבי, בנקודת ההשקה של טיילת תל אביב עם כיכר הכנסת כיום. הבניין שימש כמשכנו של קולנוע "קסם" מיום הקמתו ב-1945 ועד 1948. בראשית 1949 הופקע הבניין לצרכיה של הכנסת הראשונה, שקיימה בו את דיוניה בשנת 1949, במשך למעלה מתשעה חודשים. מ-1958 ועד 1982 היה הבניין משכנה של האופרה הישראלית. הבניין נהרס ב-1988. המגרש עליו עמד הבניין, והמגרש הסמוך לו שבו עמד מלון סן רמו, אוחדו, ועליהם נבנה מגדל האופרה, שנחנך ב-1993. במגדל זה שלוש קומות מסחריות ועליהן מגדל מגורים.