stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוג'יצ'ה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תה ירוק 
 מוצא:  יפן 
 
הוֹג'יצָ'ה (ביפנית: ほうじ茶, "תה מטוגן") הוא סוג של תה ירוק, המיוצר ביפן. להכנתו משמשים בדרך-כלל עלי תה מהסוג הפשוט - באנצ'ה (לעיתים סנצ'ה או קוקיצ'ה), אשר מטוגן בכלי פורצלן בטמפרטורה של 200 מעלות צלזיוס. הטיגון גורם לתה להפוך לחום ומעניק לו ריח וטעם אופיינים. הודות לטיפול התרמי תכולת הקפאין בתה זה נמוכה וניתן לשתות אותו גם לפני השינה.
הדעה הרווחת היא שההוג'יצ'ה הומצא בשנות העשרים של המאה ה-20 על ידי סוחר מקיוטו, שלא ידע מה לעשות עם מלאי תה הבאנצ'ה שנשאר במחסן, והחליט לטגן אותו. ככלל, ביפן ההוג'יצ'ה אינו זוכה להערכה רבה ומשמש לעיתים רחוקות ביותר בטקס התה היפני. היום מיוצרים גלידה ובירה בטעם באנצ'ה.
להכנת הוג'יצ'ה מוסיפים לעלים מים רותחים ומחכים כ -20 שניות.
ראו גם

באנצ'ה
קוקיצ'ה
סוגי תה ירוק יפני
הערות שוליים

1 2  "History of hojicha" (באנגלית). Hojicha Trading Co. Ltd. נבדק ב-2021-01-30.
↑  Hattori Yukio, ed. (2017). An Illustrated guide to Japanese Traditional Cooking and Annual Events (באנגלית). 京都: 淡交社. p. 89. ISBN 978-4-473-04181-4.
1 2 3  George L. van Driem (2019). The Tale of Tea: A Comprehensive History of Tea from Prehistoric Times to the Present Day (באנגלית). Leiden: Brill. p. 220.
↑  自家焙煎ほうじ茶の店　森乃園.
דין מרטין

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1917 סטאובנוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בדצמבר 1995 (בגיל 78) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Dino Paul Crocetti 
 שם במה:  The King of Cool 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 מקום לימודים:  Steubenville High School 
 סוגה:  מוזיקת פופ, קאנטרי, ג'אז, מוזיקה קלה, ביג בנד, מוזיקת פופ מסורתית 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, MGM רקורדס, רפרייז רקורדס, EMI 
 בן או בת זוג:  Jeanne Martin (1949–1973) 
 צאצאים:  דיין פול מרטין, Deana Martin 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2009)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.deanmartin.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דין מרטין בסרט "ריו בראבו", 1959
דין מרטין (Dean Martin;‏ 7 ביוני 1917 - 25 בדצמבר 1995) היה זמר, קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי ממוצא איטלקי. שיתף פעולה עם ג'רי לואיס כצמד קומיקאים במשך עשור ולאחר מכן היה חלק מחבורת הזמר והמשחק "ראט פאק" יחד עם פרנק סינטרה וסמי דייוויס ג'וניור. בין השירים שהפכו ללהיטים בביצועו ושזכו לגרסאות כיסוי רבות: "That's Amore", "ממבו איטלינו" ("Mambo Italiano"; במקור של רוזמרי קלוני) "כל אחד אוהב מישהו" ("Everybody Loves Somebody"), ווֹלארה (במקור של דומניקו מודוניו) ועוד.
ביוגרפיה

מרטין נולד באוהיו בשם דינו פול קרוצ'טי (Dino Paul Crocetti) לאב שהיגר מאברוצו ולאם שחציה ממוצא נפוליטאני וחצייה סיציליאנית. עד גיל חמש לא דיבר כלל אנגלית ובמשך כל שנותיו בבית הספר לעגו לו על מבטאו הזר. הוא עזב את בית הספר בגיל 16 והחל לעסוק במספר עיסוקים סביב חיי המועדונים, בהם ספק משקאות לא-חוקיים, מחלק קלפי בלק ג'ק ("דילר"), כותב בדיחות וקרופייה (מפעיל רולטה). באותה תקופה היה גם מתאגרף ועבד במפעל פלדה.
קריירה

בראשית שנות הארבעים החל לפתח קריירה כזמר במועדונים ובתי קזינו, עיקר פרסומו והצלחתו באו ממראהו החיצוני האלגנטי ומגישת ה-"cool" ששידר ולא מכישרון הזמרה. המודלים שלו לחיקוי היו פרנק סינטרה ובינג קרוסבי, ולאורך השנים דבק בו הכינוי "מלך הקול" (Cool).
קריירה > עם ג'רי לואיס

עם תום מלחמת העולם השנייה נדמה שהקריירה של מרטין תקועה, הוא לא זכה לחוזה בהוליווד, כפי שקיווה והמשיך להופיע במועדוני לילה. בקיץ 1946 פגש במועדון ניו יורקי את הקומיקאי הבוטה ג'רי לואיס והשניים חברו לצמד. הם הופיעו באטלנטיק סיטי החל מיולי אותה שנה. הם ביצעו מערכוני סלפסטיק מאולתרים בחלקם. המערך הקומי המאפיין את ההופעה היה שדין מרטין שר בעוד לואיס מעיר הערות שנונות בנוגע לשירתו ולתוכן השירים, שובר על ראשו של מרטין צלחות, שופך עליו נוזלים שונים וכדומה; כל זאת בעוד מרטין נותר אדיש לחלוטין למתרחש. הם קיבלו חוזה הופעות במועדון הקופקבנה המפורסם בניו יורק.
ב-1950 הוחתמו מרטין ולואיס על ידי NBC לאירוח תוכנית הטלוויזיה הקומית השבועית "שעת הקומדיה של קולגייט" (The Colgate Comedy Hour) שרצה עד 1955. בתוכנית הם אירחו והופיעו עם בדרנים נודעים כבוב הופ, אבוט וקוסטלו, אדי קנטור, ריי בולג'ר, פגי לי, טוני קרטיס, הארפו מרקס, אתל מרמן, לואי ארמסטרונג, הדי לאמאר, מיקי רוני, הארי בלפונטה ואחרים.
מרטין ולואיס הוחתמו על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט והופיעו במשך התקופה 1949–1956 ב-13 סרטים (רובם בבימויו של נורמן טאורוג). באופן קבוע, הן במערכונים והן בסרטים, מרטין קיבל את תפקיד "האיש הישר" או המאהב הרומנטי ולואיס את תפקיד הקומיקאי הפרוע. כתוצאה מכך זכה לואיס להערכה רבה מצד הביקורת על יכולותיו הקומיות ועל תפקידיו הפרועים ומלאי הדמיון ומרטין נותר בצילו. לפיכך נטש מרטין את הצמד במלאת עשור לפעילותו ויצא לקריירה עצמאית.
קריירת הסולו

בעשור העוקב לפרידתו מלואיס פרחה הקריירה של מרטין בשלושה מישורים. הוא המשיך להופיע במועדוני לילה והמופע שלו היה לאחד המופעים המבוקשים הן בניו יורק והן בלאס וגאס, הוא הקליט תקליטים רבי מכר וכיכב בסרטי קולנוע שזכו לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית. במקביל, הלכה הקריירה של ג'רי לואיס ודעכה.
קריירת הסולו > כשחקן קולנוע

עקב רצונו של מרטין להיות כוכב קולנוע הצטרף ב-1957 כשחקן משנה לסרט "כפירי אריות" עם מרלון ברנדו ומונטגומרי קליפט, על מנת שיוכל ללמוד מהם. ב-1958 שיחק לצד פרנק סינטרה בסרטו של וינסנט מינלי "אחדים באו במרוצה". ב-1959 כיכב במערבון "ריו בראבו" בבימויו של הווארד הוקס לצד ג'ון ויין וריקי נלסון. ב-1963 השתתף בסרט "4 לטקסס" לצידו של פרנק סינטרה. ב-1964 השתתף בקומדיה "נשקני, טיפשון" בבימויו של בילי ויילדר לצד קים נובק. ב-1965 שיחק בקומדיה "נישואין על שרטון" לצידם של פרנק סינטרה ודברה קר. ב-1970 שיחק בסרט האסונות נמל תעופה (1970).
קריירת הסולו > כזמר

מרטין הושפע מפרי קומו, פרנק סינטרה, אלביס פרסלי ובינג קרוסבי, הוא לא ידע לקרוא תוים ולא למד שירה באופן מסודר, אך הסתמך על אישיות כובשת וסגנון אישי. בין 1955 ו-1965 הוציא עשרה אלבומים בחברת קפיטול רקורדס שכולם כללו להיטים. שירו "Everybody Loves Somebody" הדיח את שירם של הביטלס "A Hard Day's Night" מן המקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי ב-1964.
קריירת הסולו > "ראט פאק"

לקראת סוף שנות החמישים הלכו מרטין וסינטרה והתקרבו. סינטרה, שהיה חבר בקבוצת יוצרים שהתרכזה סביב המפרי בוגרט ולורן באקול ונקראה "ראט פאק", ביקש ליצור קבוצה דומה שתתרכז סביבו. הוא צירף אליו את מרטין ואת ג'ואי בישופ, פיטר לופורד וסמי דייוויס ג'וניור, שיחדיו יצרו את חבורת ה"פסגה" (The Summit) או "השבט" (The Clan) אך העיתונות התייחסה אליהם לרוב כאל ה"ראט פאק".
הם הופיעו בלאס וגאס, הופעותיהם היו מלוטשות והביעו חום אנושי, בניגוד לאופי הפרוע של ההופעות של מרטין עם ג'רי לואיס. ההופעות לא כללו גידופים והמשתתפים הביעו הערכה הדדית רבה וגם אירחו חברים נוספים וכוכבות כגון שירלי מקליין, ג'ודי גרלנד ומרילין מונרו. הופעותיהם היו מבוקשות ביותר.
לחבורה היה קשר עם ג'ון פ. קנדי (לופורד היה נשוי לאחותו של קנדי, פרסיליה) והם אף הופיעו בוועידת המפלגה הדמוקרטית בלוס אנג'לס ב-11 ביולי 1960.
ב-1960 כיכבו חברי ה"ראט פאק" בסרט האחד עשר של דני אושן, הגרסה המקורית לסרט משנת 2001 בבימויו של סטיבן סודרברג ובכיכובם של ג'ורג' קלוני, בראד פיט ומאט דיימון. ב-1962 כיכבו שוב ביחד בסרט שלושה סרג'נטים. ב-1963 כיכב שוב עם פרנק סינטרה במערבון "4 לטקסס" וב-1964 בסרט "ימי שיקגו העליזים". באותה שנה שיחק בסרט "לואיזה וששת בעליה" לצידה של שירלי מקלין".
שנות ה-60 וה-70 > המופע של דין מרטין

בשנת 1965 קיבל מרטין מ-NBC תוכנית אישית בשם "התוכנית של דין מרטין" ("The Dean Martin Show") בה הופיע כעצלן, אדיש וחצי-שתוי (על השולחן לצידו ניצבה תמיד כוס ויסקי ממנה היה לוגם, שהייתה מלאה, למעשה, במיץ תפוחים), המוקף בנשים יפהפיות. בתוכנית התארחו ידוענים שזכו להערות מושחזות מפיו של מרטין. לתוכנית לא היה מבנה קבוע והיא התבססה במידה רבה על אלתור הן של מרטין והן של אורחיו. באופן קבוע היה שר דואט בסיום התוכנית עם אחד מאורחיו. רבים מהדואטים היו גרסאות לשירי מחזות זמר ישנים מברודוויי. התוכנית רצה בהצלחה עד 1974.
שנות ה-60 וה-70 > מוזיקה

מרטין היה בעל הון והופיע מדי פעם בלאס וגאס ואטלנטיק סיטי להנאתו, לרוב יחד עם חברים משנות פעילותו האינטנסיבית. כמו כן המשיך להקליט והוציא עשרה תקליטים בין 1967 ו-1978. אחד מהם, ב-1983 היה " The Nashville Sessions" ("הקלטות נאשוויל"), הכיל ביצועים של מרטין לשירי קאנטרי והיה להצלחה מפתיעה.
השנים האחרונות

בשנת 1976 הוביל פרנק סינטרה את מרטין וג'רי לואיס להתפייסות מרגשת על הבמה מול קהל צופים במסגרת מופע צדקה של יום העבודה. ביום הולדתו ה-72 של מרטין, ב-1989 הופיעו שוב יחדיו.
לאחר מות בנו, לא מצא מרטין נחמה בהופעות עם פרנק סינטרה, ופרש מהופעות לאחר יום הולדתו ה-72.
חיים אישיים

ב-1944 גויס לצבא ארצות הברית, הוצב באקרון, אוהיו ושוחרר אחרי שנה בשל כושר לקוי.
ב-1941 נישא לאליזבת אן (בטי) מקדונלד, לה היה נשוי עד 1949 ונולדו להם ארבעה ילדים. מרטין התגרש מבטי בשל התמכרותה לאלכוהול ובשל התאהבותו בג'יין ביגר, לה נישא ב-1949 והיה נשוי לה עד 1973, לו ולג'יין נולדו שלושה ילדים. ב-25 באפריל 1973 נישא מרטין בחטף לקתרין הון (Catherine Hawn) בת ה-26, נישואין אלה הסתיימו בנובמבר 1976.
ב-21 במרץ 1987 התרסק מטוס ה-F-4 פנטום בו טס בנו של מרטין (ושל ג'יין), דין פול, במסגרת שירותו במשמר הלאומי של קליפורניה.
מרטין סבל מנפחת ופרט להופעה ביום הולדתו ה-77 (ב-1994) לא הופיע כמעט בציבור. הוא אובחן כחולה בסרטן ריאות וסירב לקבל טיפולים. הוא נפטר כשלצידו אשתו לשעבר ג'יין. במותו עומעמו האורות בסטריפ של לאס וגאס לאות אבל.
במותו היה הגורם הפרטי בעל המספר הגדול ביותר של מניות תאגיד האלקטרוניקה RCA.
הנצחה

החל ממרץ 2022 ב-HOT8, yes דוקו וב-VOD, מוקרן סרט תיעודי חדש "מלך הקול" שביים טום דונהיו, על חייו של מרטין והקריירה בה הוציא 50 אלבומים, 250 מיליון עותקים.
לקריאה נוספת

Lewis, Jerry and James Kaplan. Dean & Me (A Love Story). Doubleday, New York, 2005. ISBN 0-7679-2086-4
Tosches, Nick. Dino: Living High in the Dirty Business of Dreams, Delta Trade Paperbacks, New York, 1992 (1st edition). ISBN 0-385-33429-X
Smith, John L. The Animal in Hollywood: Anthony Fiato's Life in the Mafia. Barricade Books, New York, 1998. ISBN 1-56980-126-6
הערות שוליים

1 2  אמיר קמינר, דינה מרטין: "לא קשה להיות בת של אגדה", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 21 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320933205171  PLWABN: 9810653398505606  BIBSYS: 90877777  BNE: XX879740  BnF: cb138971374 (data)  GND: 119094916  ISNI: 0000 0003 6859 8232  LCCN: no89005814  LNB: 000197245  MusicBrainz: 5e6c760b-42e0-4df4-a221-0269355da00a  NKC: xx0000736  NLA: 35939740  NLK: KAC201946727  NSK: 000334942  NTA: 071237232  RERO: 02-A005865331  SELIBR: 272437  SNAC: w6x63q6s  SUDOC: 056587635  TePapa: 18201  Trove: 1155562  VIAF: 27252503   WorldCat (עם VIAF): 27252503 
עם ג'רי לואיס (מימין), בתוכנית "קולגייט קומדי"
הייואניה

| הייואניה |
| --- | --- |
שלד של הייואניה  איור של זכר הייואניה מחזר אחרי נקבה
תקופה
קרטיקון עליון, 70–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
סוג:: הייואניה
מינים
 Heyuannia huangi  Heyuannia yanshini
שם מדעי
 Heyuannia

הייואניה (שם מדעי: Heyuannia; מילולית: "מהייואן (אנ')"', בעבר נקרא Ajancingenia ו-Ingenia) הוא סוג של דינוזאור בן משפחת האובירפטוריים שחי בתור הקרטיקון לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורת דלנגשאן (אנ') שבגואנגדונג בסין. הוא נקרא בידי החוקר לו ג'ונצ'נג (אנ') ב-2002 על שם העיר לידה התגלה. ממצאים נוספים שלו התגלו במונגוליה, כשחלקם נחשבים לממצאי אובירפטור. בעבר נקרא אג'נכינגניה ויינגניה.
הייואניה היה דינוזאור באורך 1.5 מטר ומשקל מוערך של 20 קילוגרם. הוא היה בעל כיפת גולגולת נוקשה אך קצרה, טפרים חדים על גפיו הקדמיות וגפיים חזקות שעזרו לו לנוע במהירות. הוא היה חסר שיניים אך בעל מקור גדול ומעוקל דומה למקור תוכי שעזר לו לפצח דברים קשים כמו קונכיות ועצמים נוספים. ככל הנראה הוא היה מכוסה נוצות לאורך גופו.
נמצאו מספר תטולות של הדינוזאור שחי בקובץ גדול ברחבי מדבר גובי וסין הקדומה. הוא היה כנראה אוכל כל מהיר שנע בקבוצות קטנות. דינוזאור זה נכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
דזירה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר בעל אותו שם מאת אנמרי סלינקו
 בימוי:  הנרי קוסטר 
 הופק בידי:  ג'וליאן בלאושטיין 
 תסריט:  דניאל טאראדש 
 עריכה:  ויליאם ה' ריינולדס 
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו ג'ין סימונס מרל אוברון (אנ') מיכאל רני קמרון מיטשל
 מוזיקה:  אלכס נורת' 
 צילום:  מילטון ר. קרסנר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בנובמבר 1954, סן פרנסיסקו
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית שוודית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט רומנטי 
 תקציב:  $2,720,000
 הכנסות:  $4.5 מיליון
 דף הסרט ב־IMDb
 
דזירה (באנגלית: Désirée) הוא סרט אמריקאי של פוקס המאה ה-20 המספר את סיפורה של דזירה קלארי, מי שהייתה ארוסתו של נפוליאון בונפרטה ובהמשך נישאה למצביא ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מאוחר יותר לקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת אנמרי סלינקו. הסרט בוים בידי הנרי קוסטר עם מרלון ברנדו בתפקיד נפוליאון וג'ין סימונס בתפקיד דזירה. הסרט נחשב להצלחה מסחררת והיה מועמד לשני פרסי אוסקר.
עלילה

הסרט מתחיל ב-1794, עת דזירה קלארי מכירה לראשונה את בני משפחת בונפרטה. אחותה ז'ולי נישאת לז'וזף בונפרטה, ודזירה מתארסת עם נפוליאון בונפרטה. בהמשך נפוליאון עוזב את דזירה לטובת ז'וזפין דה בוארנה. דזירה מנסה להתאבד, אולם חייה ניצלים בידי הגנרל ז'אן בטיסט ברנדוט אשר מציע לה להינשא לו. דזירה דוחה את ההצעה, אולם כעבור כמה שנים פוגשת את ברנדוט בשנית ומקבלת אותה. נפוליאון הופך לקיסר הצרפתים, וברנדוט ממונה למרשל צרפת. בהמשך, מקבל ברנדוט הצעה מצד קרל השלושה עשר, מלך שוודיה החולני וחשוך הילדים, לקבל את משרת יורש העצר של שוודיה. ברנדוט נענה להצעה, אולם דזירה בוחרת להישאר בפריז, ולפיכך נוטלת חלק במאורעות שמעצבים את התקופה.
דורותי קוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1897 סאות'אנד-און-סי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1979 (בגיל 81 בערך) 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 
דורותי ג'וזפין קוק (באנגלית: Dorothy Josephine Coke‏; 11 באפריל 1897 – 1979) הייתה אמנית אנגליה, שנודעה בעבודתה כציירת מלחמה של העורף הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה ועבודה

דורותי קוק נולדה באסקס בשנת 1897, ואביה היה סוחר תה.
כשהייתה בת שבע עשרה נכנסה קוק לבית הספר לאמנות סלייד, שם המשיכה ללמוד לאורך כל מלחמת העולם הראשונה וזכתה בפרס על קומפוזיציה של דמויות. בקיץ 1918 הגישה דורותי קוק כמה סקיצות לוועדת זיכרון המלחמה הבריטית אך הצעתה נדחתה. זמן קצר לאחר מכן קנה האמן מיורהד בון שניים מציורי צבעי המים שלה לאוסף מוזיאון המלחמה, הוסיף אותן לאוסף ציורי אוליב מודי-קוק. בשנת 1919 נבחרה לחברה במועדון האמנות האנגלי החדש.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה, דורותי קוק הייתה אמנית פופולרית וידועה. במהלך המלחמה קיבלה משימה מטעם הוועדה המייעצת לאומני המלחמה, לתאר את העבודה שמבצעות נשים בשירותים שונים.
לשם כך בילתה בשירותי ההתנדבות של הנשים, בשירותי העזר, בכוחות הסיוע של חיל האוויר וגם בצלב האדום. אחד מציוריה נכלל בתערוכת "בריטניה במלחמה" במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק שנפתחה במאי 1941. בסוף המלחמה, רכשו שמונה ציורים שציירה דורותי קוק.
במהלך המלחמה, בשנת 1943, היא נבחרה לחברה באגודה המלכותית לצבעי מים, לאחר שהפכה לעמיתה בשנת 1935.
לאחר המלחמה לימדה קוק אמנות במכללת ברייטון לאמנות עד פרישתה בשנת 1967.
גלריה

בזמן תקיפה אווירית
הפסקת מנוחה
תרגול מתגייסות
עובדות במפעל מיכשור, 1941
הערות שוליים

↑  Penny Dunford, A biographical dictionary of women artists in Europe and America since 1850, New York ; London : Harvester Wheatsheaf, 1990, ISBN 978-0-7108-1144-8
↑  War pictures, issued by authority of the Imperial War Museum, London: Walter Judd Ltd, 1919
↑  Miss D J Coke, Imperial War Museums (באנגלית)
↑  Dorothy Coke | Aldrich Collection | Arts and culture, arts.brighton.ac.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 17581  ULAN: 500017386  VIAF: 95787872   WorldCat (עם VIAF): 95787872
הגשר התלוי (נתניה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוג:  גשר תלוי 
 שימוש:  גשר להולכי רגל
 כתובת:  שדרות בן-גוריון, נתניה
 מיקום:  נתניה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – דצמבר 2001
 תאריך פתיחה רשמי:  דצמבר 2001 
 מבנה:  גשר תלוי קשת
 חומרי בנייה:  פלדה
 אדריכל:  אדריכל דורון אֹהלי
 מידות
 אורך:  60 מטר
 רוחב:  3 מטר
 קואורדינטות:  32°16′35″N 34°51′05″E﻿ / ﻿32.27639°N 34.85126°E﻿ / 32.27639; 34.85126
 he
 
הגשר התלוי בנתניה הוא גשר תלוי להולכי רגל מעל שדרות בן-גוריון בעיר נתניה, סמוך למחלף פולג. הגשר מקשר בין שכונת קריית נורדאו לשכונת רמת פולג שבדרום העיר. הוא תוכנן על ידי האדריכל דורון אֹהלי ונבנה על ידי חברת לינום. הגשר נחנך בדצמבר 2001. עלות הפרויקט כ-3.5 מיליון ש"ח.
מבנה הגשר ותיאורו

אורך הגשר כ־60 מטר, ורוחבו כ-3 מטרים. הוא עשוי פלדה, מדרך (שביל ההליכה) מחופה בלוחות בטון וכורכרית. משני צידיו נבנו קירות אבן מגוננים וכפולים, הכוללים רמפת גישה ומדרגות בכל צד.
הגשר תלוי על שתי קשתות מפלדה, הנשענות על יסודות מבטון משני צידי הגשר ועל מבני הגישה אשר בצידי הגשר.
הגשר צבוע בצבע ירוק, והקשתות שלו מוארות בלילה בתאורת לד דקורטיבית, עבודה שבוצעה על ידי חברת MCS.
הערות שוליים

↑  גשר תלוי נתניה באתר חברת רמי בלס מהנדסים בע"מ
↑  גשר פולג באתר חברת MCS
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הוגו אוסטרמן

| --- | --- |

הוגו אוסטרמן
 לידה:  5 בספטמבר 1892 רוסיה הלסינקי, הדוכסות הגדולה של פינלנד
 פטירה:  17 בפברואר 1975 (בגיל 82) פינלנד הלסינקי, אוסימה, פינלנד
 מדינה:  פינלנד 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית צבא הקיסרות הגרמנית פינלנד צבא פינלנד
 תקופת הפעילות:  1915–1945 (כ־30 שנה)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה הפיני (1933-1939) מפקד חזית מפרץ קרליה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים הפינית מלחמת העולם השנייה (מלחמת החורף, מלחמת ההמשך)
 עיטורים
  מסדר הוורד הלבן של פינלנד
 תפקידים אזרחיים
 ייצג את פינלנד בשיחות עם גרמניה הנאצית
 
הוגו ויקטור אוסטרמן (בפינית: Hugo Viktor Österman;‏ 5 בספטמבר 1892 – 17 בפברואר 1975) היה גנרל פיני שלחם בצבא פינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

אוסטרמן נולד בהלסינקי שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד). אביו היה קצין משטרה. הוא למד באוניברסיטת הלסינקי, וערך מספר טיולים ברחבי אירופה. כמו צעירים פינים רבים הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד הקיסרות הגרמנית בתקווה לשחרר את ארצו מהכובש הרוסי השנוא. כאשר זכתה פינלנד בעצמאות חזר אליה והצטרף לתנועת "המשמרות הלבנים". הוא לחם בהצטיינות במלחמת האזרחים הפינית. לאחר המלחמה המשיך לסייע בפיתוח הצבא הפיני הצעיר, ואף מונה בשנת 1933 לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), אולם הוחלף ב-1939 בידי קארל גוסטף אמיל מנרהיים. עם פרוץ מלחמת החורף מונה אוסטרמן למפקד חזית מפרץ קרליה. בתחילה החזית שתחת פיקודו לא הותקפה רבות, אולם לקראת סוף המלחמה ריכזו הרוסים בחזית זו לא פחות מארבעים דיוויזיות. בריאיון לכתבים זרים הוא הצהיר כי "אנו נמשיך עד האיש האחרון ועד הכדור האחרון להגן על ארצנו וביחד עמה על תרבות המערב". אולם בשל הלחץ הכבד הוא נאלץ לבסוף לבקש אישור לסגת, אולם מנרהיים לא נתן לו והחליף אותו בגנרל אריק היינריקס. אולם בסופו של דבר נאלצה פינלנד לבקש שלום בכל מקרה.
חלקו של אוסטרמן במלחמת ההמשך היה זעיר. הוא היה מקורב לרבים מקרב המפלגה הנאצית והאס אס, ונשלח לא פעם לייצג את פינלנד בשיחות עם גרמניה הנאצית. הוא פרש מהצבא בשנת 1946 ונפטר בהלסינקי בשנת 1975.
הערות שוליים

↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 212.
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 213.
↑  גם גרמניה תתקיף את פינלנד, דואר היום, 14 בפברואר 1940
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 214.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124611184  ISNI: 0000 0000 3762 140X  LCCN: n2002105149  SUDOC: 097870064  VIAF: 18161702   WorldCat (עם VIAF): 18161702
האזור הצפון-מזרחי (ברזיל)

| --- | --- |

 מדינה:  ברזיל ברזיל
 על שם:  צפון-מזרח 
 שטח:  1,558,196 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  Pico do Barbado 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  57,374,243 (2022)
 קואורדינטות:  8°45′50″S 38°57′00″W﻿ / ﻿8.764°S 38.95°W﻿ / -8.764; -38.95 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האזור הצפון-מזרחי של ברזיל (בפורטוגזית: Região Nordeste do Brasil) הוא אחד מחמשת האזורים הרשמיים והפוליטיים של ברזיל על פי המכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה. מתוך 26 המדינות של ברזיל, האזור הצפון-מזרחי של ברזיל כולל את תשע המדינות הבאות - מרניאו, פיאאוי, סיארה, ריו גראנדה דו נורטה, פאראיבה, פרנמבוקו, אלגואס, סרז'יפה ובאהיה, יחד עם הארכיפלג פרננדו די נורוניה.
אזור זה, אשר נודע בברזיל גם בכינוי "נורדסטה" (בפורטוגזית: Nordeste, צפון-מזרח), היה האזור הראשון בברזיל שיושב על ידי הפורטוגזים ועמים אירופיים אחרים, ומילא תפקיד מכריע בהיסטוריה של ברזיל.
האזור הצפון-מזרחי של ברזיל משתרע בסך הכל על פני כ-18% משטחיה של ברזיל, וכולל נכון ל-2022 53.6 מיליון תושבים, המהווים כ-28% מכלל אוכלוסיית ברזיל. קרוב לשלושה רבעים מאוכלוסיית האזור הצפון-מזרחי של ברזיל מתגוררים באזורים עירוניים המקובצים לאורך החוף האטלנטי. כ-43.5% מאוכלוסיית האזור הצפון-מזרחי של ברזיל חי מתחת לקו העוני, המוגדר ככל מי שמרוויח פחות מ-2 דולרים ביום.
המטרופולינים הגדולים ביותר

| # | המטרופולין | אוכלוסייה (מפקד 2010) |
| --- | --- | --- |
| 1. | רסיפה | 3,690,547 |
| 2. | פורטלזה | 3,615,767 |
| 3. | סלבדור | 3,573,973 |
| 4. | נאטאל | 1,351,004 |
| 5. | סאו לואיס | 1,331,181 |
| 6. | ז'ואאו פסואה | 1,198,576 |
| 7. | מסייאו | 1,156,364 |
| 8. | תרזינה | 1,150,959 |
| 9. | אראקז'ו | 835,816 |
גלריית תמונות

העיר רסיפה
העיר פורטלזה
הערות שוליים

↑  "Brazil: Metropolitan Areas". citypopulation.de. נבדק ב-1 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282651805171  BnF: cb11934094m (data)  GND: 4089953-6  LCCN: sh85016604  SUDOC: 02726002X  VIAF: 32145856854622920136   WorldCat (עם VIAF): 32145856854622920136
האזורים האסורים לטיסה בעיראק

מפה המציגה את גבולות האזורים האסורים לטיסה בשמיי עיראק
האזורים האסורים לטיסה בעיראק הם אזורים אסורים לטיסה שהוכרזו על ידי ארצות הברית, בריטניה, וצרפת לאחר מלחמת המפרץ שפרצה ב-1991. ארצות הברית הצהירה כי האיסור נועד להגן על המיעוט הכורדי האתני בצפון עיראק והמוסלמים השיעים בדרום שנרדף על ידי משטרתו של נשיא עיראק, סדאם חוסיין. בעקבות האיסור נאסר על ידי מטוסים עיראקים לטוס בתוך האזורים שנקבעו, האיסור נאכף על ידי מטוסים אמריקאים, בריטיים וצרפתיים (אם כי צרפת החליטה לפרוש מתפקידה ב-1996).
מ-1992 ועד פלישת הקואליציה בראשות ארצות הברית לעיראק (מלחמת עיראק) היו בעיראק שני אזורים אסורים לטיסה, הראשון הוקם לאחר מלחמת המפרץ והשתרע על כל שטחי עיראק מצפון לקו רוחב 36 צפון, באוגוסט 1992 הוקם אזור נוסף, הפעם באזור שמדרום לקו רוחב 32 צפון אך כבר ב-1996 הוחלט להרחיב אותו לכל האזור שגם מדרום לקו הרוחב 33 צפון. הכורדים בצפון המדינה זכו לאוטונומיה אפקטיבית והוגנו לאחר הזעזוע שנגרם בעקבות רצח העם באל-אנפל (אנ') שבמהלכו נרצחו עשרות אלפי כורדים.
בניגוד למרבית הפעולות במלחמה, פעולות האכיפה לא אושרו על ידי האו"ם. מזכ"ל האו"ם, בוטרוס בוטרוס ראלי גינה את קביעת אזורי הטיסה האסורים ובראיון שנתן לעיתונאי ג'ון פילגר (אנ') הגדיר אותם כ"בלתי חוקיים" .
חוקיות

ממשלת צרפת, ממשלת ארצות הברית וממשלת בריטניה השתמשו בהחלטה 688 של מועצת הביטחון של האו"ם (אנ') כדי ל"אשר" את חוקיות אזורי הטיסה האסורים בעיראק, עם זאת ההחלטה עצמה לא ציינה במפורש שום סמכות ספציפית בנוגע לאזור אסור בטיסה.
היסטוריה

עם סיום מלחמת המפרץ ולאחר הדאגה לביטחונם של הכורדים שלקח חלק בסדרת המרידות שהתרחשו ב-1991 הוחלט לפתוח ב"מבצע אספקת נוחות" שלמעשה יצר אזור שאסר על מטוסים צבאיים עיראקים לטוס בצפון עיראק, בנוסף לכך במבצע סופק סיוע הומניטרי נרחב לתושבי המדינה. מטוסים אמריקאים ובריטים אוכפו ללא הרף את אזור הטיסה ואף נאלצו לסבול מירי נ"מ שבוצע על ידי הצבא העיראקי מדי יום.
בדרום עיראק נערך מבצע "מעקב דרומי" שמטרתו להגן על האוכלוסיות השיעיות הנרדפות גם שהגיע לשיאו כאשר באוגוסט 1992 הוחלט להקים את האזור השני, שכמו בצפון נועד לצמצם את העליונות האווירית העיראקית על אותן אוכלוסיות נרדפות, כבר בדצמבר של אותה שנה ערערה עיראק על הלגיטמיות של אזור זה כאשר שני מטוסי F-16 שגרו לראשונה שני טילי AIM-120 נגד מיג-25 והפילו אותו לאחר שאותו מטוס שט באזור הדרומי.
ממרץ 2002 ועד דצמבר של אותה שנה עלה מספר הפצצות שהוטלו בשטחי האזור בכ-300%, פקידי משרד ההגנה הבריטי הודו כי עלייה זו נובעת מהעובדה שהבריטים, כמו האמריקאים ושאר המדינות ניצלו את איסורי הטיסה לא רק בשביל להגן על ערביי הביצות ועל השיעים שבעיראק אלא גם בשביל להחליש את מערכות ההגנה האווירית בעיראק כדי להקל על כוחות הקואליציה במקרה ויחליטו לפלוש למדינה.
בנובמבר 2002 הוחרפה המתיחות בין ארצות הברית לעיראק, וזאת לאחר שלדברי ארצות הברית הכוחות העיראקים הזניקו כוחות נ"מ לכיוון האזורים האסורים לטיסה.
למעשה, האזורים חדלו להתקיים עם תחילתה של מלחמת עיראק במרץ 2003 מאחר שהקואליציה השיגה במהירות את העליונות האווירית על המדינה. האזורים הושבתו רשמית מיד לאחר תפיסתו של הנשיא העיראקי, סדאם חוסין. רק שנה לאחר השבת האזורים ובתום תקופת בת 14 שנים חברת התעופה הלאומית של עיראק, עיראקי איירווייז, החלה לחזור לפעילותה.