כלי נשק ליריה בודדת
היסטוריה

כלי הנשק החם הראשונים שהופיעו בשדות הקרב היו בעיקרם קנה אליו הוכנס מטען הודף וקליע הירי נעשה על ידי הצתת המטען באמצעות פתיל, כלי ירי אלו הופיעו תחילה בסין ולאחר מכן התפשט השימוש בהם במזרח התיכון ולאחר מכן באירופה ובשאר העולם. הקפיצה האבולוציונית התרחשה עם כניסת כלי נשק בעלי מנגנון הדק שבאופן קולקטיבי זכו לשם ארקבוז ופיתוח מנגנון בריח פתיל (באנגלית: Matchlock) שהיה המנגנון המכני הראשון להצתת מטען אבק השרפה (התחמיש) של רובים ואקדחים נטעני־לוע, שהומצא באירופה בתחילת המאה ה-15. עד אז אחזו ביד אחת ברובה וביד השנייה קרבו פתיל הצתה בוער אל אגן ההצתה שלו. המנגנון הותיר את שתי הידיים חופשיות לאחוז בכלי הירי, והיורה יכול היה לרכז את מבטו במטרה. מצת הפתיל היה בנוי מזרוע מעוקלת על ציר שנקראה "סרפנטינה". הזרוע אחזה בקצהַ הקדמי פתיל הצתה בעל בעירה איטית. "לחיצה על ההדק" סובבה את הסרפנטינה וקרבה את הקצה הבוער של הפתיל אל אגן ההצתה; אבק השריפה באגן התלקח, והאש התפשטה דרך קדח פנימי אל מטען אבק השריפה הראשי בתוך הקנה והציתה אותו. מנגנון ירי זה נותר בשימוש עד המצאת מצת החלמיש (באנגלית: Flintlock) שנכנס לשימוש במאה ה-17 במקביל לשינויים במנגנון ההדק הופסק השימוש ברובי ארקבוז ורובי מוסקט נכנסו לשימוש.
השלב הבא באבולוציה של כלי הנשק הגיע במעבר בין רובה מיני והמערכת המשופרת רובה טבטייר שסימן את השימוש ברובים בעלי מנגנון ירי המבוסס על טעינה של התחמושת דרך בית בליעה הנמצא בחלקו האחורי של הקנה. צעד נוסף נרשם עם השיפורים שהוכנסו בתחום התחמושת שיצרו תחמיש אחיד של כדורים או פגזים שכוללת מלבד הקליע, גם תרמיל, פיקה להצתה ואבק שרפה מכלול פיתוחים אלו הביאלפיתוח ואימוץ מנגנון הפעולה של טעינה על ידי בריח שהופיע לראשונה ב רובה דרייזה, במנגנון זה בית הבליעה נפתח וננעל על ידי מכלול שנע במסילה והופעל ידנית על ידי היורה על ידי הנעת ידית (בדרך כלל בצד ימין) כדי לנעול כדור בבית הבליעה ולהשתלב עם מנגנון ההדק, לאחר שהנוקר הכה בפיקה והקליע יוצא המקנה היורה מושך את הבריח לאחור פעולה שמוציאה את התרמיל הריק ופותחת את בית הבליעה. בנקודה זו של התפתחות כלי היריה הגיע מנגנון ירי-בודד לשיא הפיתוח ורוב כלי הנשק של תחילת המאה ה-19 היו מסוג "ירי-בודד" אם כי נעשו מספר ניסיונות להגדיל את היכולת של הנשק לירות יותר מכדור אחד על ידי הכנסה לשימוש של כלי נשק מרובי קנה כגון אקדחי דרינגר, אקדחי "קופסאות פלפל" (Pepper-box) ורובה ציד כפול-קנה (Double-barreled shotgun) הם היו למעשה כלי נשק עם מנגנון של ירי בודד שהשתמש במספר קנים נפרדים הנטענים באופן נפרד.
הופעת כלי נשק עם טעינה חוזרת שנכנסו לשימוש נרחב במאה ה 19 עם כניסתם לשימוש של אקדחי תופי ורובים נטענים בעלי מנגנון פעולת מנוף (Lever action) סימנה את המעבר משימוש בכלי נשק בעלי מנגנון ירי בודד לכלי נשק בעלי מנגנון טעינה חוזרת, כלי נשק אלו אפשרו קצב אש גדול בהרבה וכן מרווח ארוך יותר בין טעינות מחדש. אקדחים נטענים הפכו לנשק אישי פופולרי מאוד מאז ייצורם והפצתם לשימוש צבאי, משטרתי ואזרחי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. רובים נטענים נכנסו לשימוש נרחב במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. התפתחות נוספת חלה עם המצאתם וכניסתם לשימוש של אקדחים ורובים נטענים בעל מנגנון טעינה חצי-אוטומטי במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19, נכנסו לשימוש נרחב בתחילת המאה ה-20. במחצית השנייה של המאה העשרים ואחת נמצאים בשימוש כלי נשק נטענים הן בעלי מנגנון טעינה חוזרת מיכאני-ידני והן בעלי מנגנון טעינה חוזרת אוטומטי. במקביל נמשך השימוש והייצוא בכלי נשק ירי-בודד לשימושים מיוחדים בהם יתרונות הנשק הן באמינות והן ברמת דיוק גבוה כגון כלי נשק המשמשים בתחרויות ספורט שונים וכן רובי-צלפים.