stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברגהיין
היסטוריה

הברגהיין הוא גלגולו של מועדון קודם שפעל בשנים 1998 ועד 2003. המועדון החל דרכו כמועדון מסיבות פטיש לגברים בלבד שהתקיימו במקומות שונים עד שנמצא לו מקום קבוע. עם הצלחתו החל לכבד את כניסתם של כל המינים בכל האירועים. המועדון נסגר ב-6 ינואר 2003 באירוע פרידה שנמשך 30 שעות, ומחסן הרכבת בו שכן המועדון נהרס.
המועדון נפתח בשמו החדש "ברגהיין" בשנת 2004, בשל שינוי בחוק הגרמני המחייב תשלום זכויות יוצרים בגין המוזיקה המושמעת בו כנגזרת של כמות הבליינים במועדון (ולא תשלום חד פעמי ליום), התקבלה החלטה לסגור את המועדון בתחילת שנת 2013. לאחר הפגנות וערעורים מצד הנהלת המועדון בוצעו שינויים והקלות בחוק ונכון לאוקטובר 2012 נדחתה ההחלטה.
הקהל והסלקציה

לברגהיין מוניטין של מקום בילוי המאפשר ומעודד נהנתנות קיצונית. הבניין מכיל חדרים חשוכים שהוקצו במיוחד למטרה זו וצילום בכל חלקי המועדון אסור בהחלט.
המועדון מקיים מדיניות סלקציה מדוקדקת בכניסה במטרה למקסם את תחושת החופשיות של הבליינים. ההערכה היא שכ-40% מהממתינים בתור (כ-5,000 איש בסוף השבוע) לא יכנסו. בסופי השבוע התור יכול להגיע לכ-300 איש בשעות השיא ולהמתנה של שעתיים. סביב המבנה ובתוכו מצלמות רבות לסריקת הקהל הממתין.
מיום הקמתו של המועדון המחליט המרכזי בעניין הכניסה הוא סוון מרקרט (Sven Marquardt), צלם אופנה גרמני בעשור החמישי לחייו המכונה גם "איש הברזל" בשל הפירסינגים הרבים המעטרים את פניו.
כשיגיע בליין לראשית התור יקבל את אחת התשובות הבאות: הזמנה להיכנס, בקשה לגשת חזרה לסוף התור (משמעותה סיכוי נוסף להיכנס) ובקשה לעזוב את המקום (ללא אפשרות לחזור לסוף התור).
על אף מדיניות הסלקציה המדוקדקת, אין כניסה מיוחדת לאח"מים או אזורים מוגבלים לסלבריטאים בלבד.
ניתן לצאת מהמועדון ולחזור אליו לאחר הטבעת חותמת על היד ללא תשלום חוזר, אך לאחר מעבר סלקציה מחדש.
שימוש בסמים, אקסהיביציוניזם, וקיום יחסי מין לעיני כל בתוך המועדון מתקבל באדישות. אומנם כל אורח נדרש לבדיקה ביטחונית בכניסה אך בתוך המועדון אין אנשי האבטחה מתערבים בנעשה כלל.
המוזיקה

המוזיקה בעיקרה טכנו, טכהאוס, דטרויט טכנו ומינימל, אבל גם בסגנונות  האוס ואלקטרו האוס.
מערכת הסאונד בברגהיין מתקדמת מאוד, ועוצמתה חזקה מאוד כך שכמעט ולא ניתן לקיים שיחה ברחבה המרכזית.
הערות שוליים

1 2  Panoramabar: Berlin's Underworld | XLR8R
1 2 3 4  Sherburne, Philip (2007-05-09). "The Month In: Techno". Pitchfork Media. נבדק ב-2007-07-04.
↑  Top 100 Clubs, ‏"2009" (באנגלית)
↑  36 Hours in Berlin, ‏"10 דצמבר 2006" (באנגלית)
↑  "Want to smell like techno? There is a Berghain-scented perfume". Only Techno (באנגלית אמריקאית). 2017-09-25. אורכב מ-המקור ב-2017-10-02. נבדק ב-2017-10-02.
↑  Trebay, Guy (2006-03-19). "Life Is a Cabaret?: At Week End, the party never stops". New York Times. ISSN 0362-4331. אורכב מ-המקור ב-2007-08-12. נבדק ב-2007-07-04.
1 2  http://www.deutsche-bank-art.com/art/2005/4/e/1/341.php
1 2 3  Wang, Daniel (2004-10-01). "Ostgut, Berlin: Daniel Wang's scene report from the German capital". Discopia. נבדק ב-2007-07-04.
1 2 3  זאב אברהמי, ביקור בברגהיין בברלין - מועדון הלילה מספר אחת בעולם, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2009
1 2  NICHOLAS KULISH, One Eye on the Door, the Other on His Photography, ‏"2 בספטמבר 2011" (באנגלית)
↑  "Berlin electro club Berghain turns two". The Berlin Paper. 2006-12-16. אורכב מ-המקור ב-2007-07-05. נבדק ב-2007-07-04.
↑  Berghain to remain open in 2013, ‏"15 באוגוסט 2012" (באנגלית)
↑  "New Cassy mix captures Panoramabar". Resident Advisor. 2006-07-09. נבדק ב-2007-07-04.
↑  Top-Ranking Nightclub Berghain Pulsates to Meyer Sound JM-1P Loudspeaker System, ‏מרץ 2011 (באנגלית) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1076128777  MusicBrainz: 8024226c-19e3-4e5a-a51c-f704f7fe61a1  VIAF: 317081202   WorldCat (עם VIAF): 317081202 
שלט Ostgut
חותמת כניסה לברגהיין
שואף כמו עבד

שואף כמו עבד הוא פיוט רשות לנשמת מאת רבי שלמה אבן גבירול, הנאמר בשחרית יומו הראשון של ראש השנה בקהילות הספרדים.
צורה

הפיוט כתוב במשקל הכמותי־קלאסי "המתפשט" (מתפעלים/נפעל מתפעלים/נפעל) חמישה בתים ועשרים צלעיות – 17 מאורגנות לפי וריאציה של המשקל הארוך – נפעל/מפועלים ו-3 לפי שיטת מתפעלים/נפעל – וריאציה של משקל המתפשט. בראש הבתים חתום שמו הפרטי של הפייטן באקרוסטיכון. הפיוט הוא "שיר פרט", כלומר שיר שנושאיו הם "ההתבוננות הפילוסופית או החתירה אל קרבת ה'" (בניגוד לשירים שנושאם כיסופי האומה לגאולה) שאחד ממאפייניו הוא "גשר המעבר" שבראש הבית האחרון: ”נִשְׁמַת מְיַחֶלְךָ / תָּעִיד עֲלֵי לִבּוֹ / לֹא יַעֲשֶׂה עָוֶל / מֵאַחֲרֵי שׁוּבוֹ.” המצביע על כך שהפיוט נועד להיאמר כרשות לתפילת נשמת כל חי. בדורות האחרונים יש שנהגו משיקולים הלכתיים לאומרו לאחר חזרת הש"ץ או לפני ברכת ברוך שאמר.
תוכן

הפיוט פותח בכך ששליח הציבור, או כל יחיד ויחיד בבית הכנסת, מצפה לחסד האל כעבד השואף למתת ידו של אדונו, ומבקש שיבטל את עונותיו. בבית השני מבואר, כי לולא הבטחתו של האל, היה הוא כקברניט שספינתו נטרפה במים, והוא נואש מהצלה. בבית השלישי מבקש שליח המתפלל שיפתח אדונו עבורו את דרך התשובה בטרם יסדיר את תפילתו. בבית הרביעי מתואר או מאוים המתפלל בדמות אדם בימי זקנתו שלא שב בתשובה, ולבו שהיה שוחה עד עתה בים חטאיו, ישחה במי עצבו כלומר בים דמעותיו. הפיוט נחתם בבקשה או הבטחה של המתפלל שנשמתו לא תחטא שנית אחרי ששב אל אדוניו וחזר בתשובה.
בפיוט שני דימויים מרכזיים המופיעים לסירוגין:
עבד ואדונו – בבתים א', ג' (ה').
הים – בבתים ב' (רב החובל המיואש בעת הסערה) וד' (ים החטאים וכן ים הדמעות של החוטא).
החוקרים שיערו כי הרשות נועדה להוות תפילה לחזן, בשל הדימוי לרב החובל, "העריכה", כלומר התקנה של התפילה על ידי שליח הציבור בבית השלישי, ועוד. יחס הפרט אל בוראו בשיר, אופייני לחדשנותו של אבן גבירול, שהיה מהראשונים להתייחס במרכז הפיוט למאוייו של הפרט בשירת הקודש ולא כמושא חובות. כרשויות אחרות של רשב"ג, הפיוט מציג פתרון לשאלה הפילוסופית: מהו הערך של שבחיו את הבורא לאור הפער העצום ביניהם. בפיוטינו, התשובה הניתנת לכך היא תחושת הקרבה והאינטימיות בין האדם לבין האל, אשר מסייעת לו לגשר על פער זה, ולשבור את המחיצה המבדילה ביניהם:
טֶרֶם לְהִתְפַּלֵּל  לָךְ יַעֲרֹך נִיבוֹ
מִשְׁעוֹל תְּשׁוּבָתָךְ תִּפְתַּח לְעֶבֶד קָם
לקריאה נוספת

דב ירדן, שירי הקדש לרבי שלמה אבן גבירול, כרך ראשון, ירושלים ה'תשל"א, שיר ב', עמ' 3–4
זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול – תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס, תשנ"ג, עמ' 323–324
מאיר בקשי, פיוטים לראש השנה, בתוך: שיחו לאמי, ירושלים ה'תשע"ז, עמ' 22
חנן בניהו, מחזור קורן המבואר לראש השנה כמנהג ק"ק ספרדים, ירושלים: קורן, 2016, עמ' 315–317
Selected religious poems of Solomon ibn Gabirol, Philadelphia: THE JEWISH PUBLICATION SOCIETY OF AMERICA,1974, P. 37, 153-154.
הערות שוליים

↑  הגרסה המקובלת בסדורים ואצל זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול – תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס, תשנ"ג, עמ' 330: משעול, עיינו למשל: בית דין, ליוורנו ה'תרי"ח, עמ' 157 וכן לפי כתב יד
↑  לפי כתב יד ולפי הגרסה המקובלת ברוב הסדורים כל הבית בגוף ראשון, עיינו למשל: בית דין, ליוורנו ה'תרי"ח, עמ' 157
↑  לך יערך/ניבו, לא יעשה/עול, מאחרי/שובו.
1 2  דב ירדן, שירי הקדש לרבי שלמה אבן גבירול, כרך ראשון, ירושלים ה'תשל"א, עמ' 3
↑  זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול – תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס, תשנ"ג, עמ' 311, 316
↑  .זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול – תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס, תשנ"ג, עמ' 324
↑  זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול – תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס, תשנ"ג, עמ' 323
↑  Selected religious poems of Solomon ibn Gabirol, Philadelphia:THE JEWISH PUBLICATION SOCIETY OF AMERICA,1974, P. 153.
↑  זאב ז. ברויאר, שירת הקודש של ר' שלמה אבן גבירול – תוכן וצורה, ירושלים: מאגנס, תשנ"ג, עמ' 329–330
למטה: תחילת הפיוט 'שואף כמו עבד' מתוך מחזור קטלוני מהמחצית הראשונה של המאה ה-14
למעלה: חלקו השני של הפיוט, מתוך מחזור קטלוני מהמחצית הראשונה של המאה ה-14 למטה: תחילתו של הפיוט אלהי אל תדינני
יצחק הצרפתי

| --- | --- |
 מקום קבורה:  ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 פטירה:  ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 מקום פעילות:  לימברו/למרינה, לוניל, וורמס וטרוייש
 השתייכות:  ראשוני הראשונים
 תלמידיו:  בנו רש"י
 בני דורו:  רבנו גרשום
 בת זוג:  לאה מרים[דרוש מקור]
 אב:  רבי שרמה בן אליקים[דרוש מקור]
 צאצאים:  רש"י
 מספר צאצאים:  1
 
יצחק הצרפתי, בן המאה ה-11, היה אביו של רש"י, שנקרא "יצחקי" (רבי שלמה יצחקי) על שם אביו.
ביוגרפיה

נולד לשלמה (או שרמה) בן אליקים הצרפתי[דרוש מקור] והתגורר בעיר וורמס ולמרינה שבאשכנז, ולאחר מכן עבר להתגורר בעיר טרוייש (טרואה) בצרפת.
ביוגרפיה > זהותו

בנו מעיד באחד מפירושיו למסכת עבודה זרה שאביו היה מורו, ומזכירו בכינוי "מנוחתו כבוד". החיד"א כותב בספרו "שם הגדולים": ”רש"י, והוא כינוי לרבינו שלמה יצחקי, והוא כינוי לרבינו יצחק. ובמסכת עבודה זרה מזכיר רש"י מפירושי אביו, ודלא כמי שכתב דרבי יצחק אביו לא הוה בר אוריין”. אולם ישנו ספק[דרוש מקור] אם פירוש זה נכתב על ידי רש"י עצמו ויש הסוברים[דרוש מקור] שהרשב"ם כתב אותו והתייחס לאביו ר' מאיר בן שמואל.
בכתבי בני תקופתו[דרוש מקור] מכונה רש"י בשם רשז"ל (רבינו שלמה זכרונו לברכה), ללא י'; ברוב המקרים, בכתבי היד מימי הביניים, מכונה רש"י בשם רבינו שלמה או רבנו שלמה הצרפתי. בכתבי בעלי התוספות (שהיו בחלקם נכדים של רש"י) בנו מכונה "רש"י". וכשהם מביאים מפירושו הם מקדימים לכתוב "פרש"י" (ראשי תיבות של 'פירש רבי שלמה בן יצחק'). הכינוי רש"י הוא מאוחר יותר[דרוש מקור], ומשמעותו שנויה במחלוקת: הפירוש הנפוץ הוא שמשמעותו רבי שלמה יצחקי, על שם אביו. החיד"א, שציטט כתבים מאוחרים בהם חתום רש"י כ"שלמה בן יצחק", הוסיף הסבר לתוספת שם האב שבכינוי "רש"י": ”מצאתי כתוב בקונטרס ישן נושן, שקראוהו רש"י, והוסיפו יו"ד לרמוז שם אביו רבינו יצחק, כדי שלא לומר ר"ש [=עני]”. שינויים דומים נעשו בשמותיהם של רבי שמשון משאנץ ורבי שמשון מקוצי, שנקראו "הש"ר" ולא ר"ש.
הטענה לפיה אבי רש"י נקרא יצחק נתמכת בכתבי יד של תשובות רש"י בהם מצויה חתימתו "שלמה ב"ר יצחק", אולם חקירת מקורותיהם בימינו העלתה[דרוש מקור] שאלו השלמות של מעתיקים מאוחרים ולא הכיתוב המקורי. בנוסף, בתחילת פירושו לתורה כתב רש"י אמרה בשם "רבינו יצחק", וכתב על כך רבי חיים פלטיאל בספרו "פירושי תורה": ”וזאת המימרא דר' יצחק, כל בעלי מדרשים בקשוה ולא מצאו מקומה; אך קבלה היא, שרבנו שלמה אמרה בשם ר' יצחק אביו.” אלא ששלמה בובר מצא את כתב היד של מדרש תנחומא, ובו ציטוט מפי רבי יצחק, שהיה אם כן תנא או אמורא; הציטוט, בתוספת השלמה ממדרש רבה למקום, זהה באופן מדויק לדברים שכתב רש"י בשם רבינו יצחק, ואם כן אין המדובר באביו של רש"י אלא במימרה קדומה שרש"י העתיקה. למרות זאת, ייתכן שרש"י פתח את פירושו לתורה באזכור השם יצחק, על מנת להזכיר את שם אביו.
אם אכן האות י' שבכינוי "רש"י" אינה מתייחסת לאביו רבי יצחק, היו שהציעו שהיא מהווה קיצור למילה ירחי, כשם משפחתו של רש"י, המרמז (לדעה זו) על מוצאה הקדום של המשפחה - מהעיר לוניל שבצרפת, המכונה "עיר הירח" (lune הוא ירח בצרפתית). אברהם גרוסמן משער שאפשר שהמשמעות המקורית של הכינוי הייתה רבינו שיחיה, כפי שכינוהו תלמידיו בסתם. אחרים[דרוש מקור] הציעו שראשי התיבות הן רבינו שלמה יחי, והיו גם שפירשו את הכינוי בדרך של ראשי תיבות בדיעבד כרבם של ישראל.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

אחרית ימיו לא ידועה, אף בסוף פירוש רש"י לתורה, כתב אחד מתלמידיו של רש"י: "נלקח ארון האלוהים קודש קודשים המורה הגדול רבנו שלמה זצ"ל בן הקדוש רבי יצחק הצרפתי זצ"ל...". כיוון שהוזכר בתור "קדוש", ייתכן שנהרג על קידוש השם במסעי הצלב[דרוש מקור], וכנראה נקבר בצרפת.
בפולקלור

על פי האגדה, היו רבי יצחק ורעייתו חשוכי ילדים, ועניים. ר' יצחק מצא אבן טובה גדולה שיכלה לפרנסו כל חייו, הגויים המקומיים היו צריכים את האבן הזו בדיוק לצורך פולחן עבודה זרה, אולם ר' יצחק סירב, כאשר הכריחו אותו לתת את האבן, השליך את האבן מסיפון האונייה, והראה להם כאילו הוא מצטער על המעשה. בעקבות המעשה הנועז, נשמעה בת קול בבית מדרשו של ר' יצחק ואמרה: "הנה לך בן מאיר אל כל ישראל", הוא רש"י.
במהלך הריונה של אשתו כשהלכה ברחוב בוורמייזא, נוצרי שדהר על מרכבה כמעט פגע בה אך האישה פנתה אל הקיר שבשולי הרחוב ונלחצה אליו, ונעשה נס, ובקיר נוצר שקע שבו הסתתרה. ישנה מסורת עתיקה המראה כיום את מיקום השקע בקיר, בוורמייזא. יש אומרים שלאחר מכן חשש רבי יצחק פן יאשימו את אשתו במעשה כשפים, ועבר להתגורר בטרואה.[דרוש מקור]
כמו כן ישנה אגדה אחרת המספרת כי בהיות רש"י בן 33 שנה יצא ל'גלות' בת שבע שנים, כדי לכפר הצער שעבר אביו בעקבות זריקת האבן היקרה. ובאותן שנים שנדד רש"י סיים את פירושו על התורה ורוב הש"ס.
בתרבות

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 יצא לאור סרט קולנוע חרדי בשם: "אוצר של יראת שמיים" (מתוך טרילוגיית הסרטים "חלומות חסידיים" מבית "ניצוצות של קדושה") בבימויו של יגאל הושיאר, אשר עסק בסיפורו של רבי יצחק והאבן הטובה.
משפחת רש"י > מקרא

- גיס
הערות שוליים

↑  שלשלת הקבלה דך מ"ח ב'. סדר הדורות ערך רש"י, ד' אלפים תתס"ה. שם הגדולים מערכת גדולים, אות ש' סעיף ל"ה, ערך רש"י - רבינו שלמה יצחקי
↑  שלשלת הקבלה מ"ח א'
↑  ספר סדר הדורות
↑  פרק חמישי, דף ע"ה
↑  ראו בספר הרי"ף: בין ספרד לאשכנז, עמנואל בן שלום אלאלוף, תשע"ו.
↑  שם הגדולים, מהדורה ראשונה אות ש', שֵם ד', רשי (עמוד ע') באתר כתבים עבריים (היברובוקס). דבריו הובאו גם אצל אברהם גרוסמן, חכמי צרפת הראשונים, עמ' 122, הערה 2.
↑  מדרש תנחומא לפרשת בראשית, סימן יא: ”אמר ר' יצחק: לא היה צריך לכתוב את התורה אלא מ'החדש הזה לכם', ולמה כתב מבראשית - להודיע כח גבורתו, שנאמר: 'כח מעשיו הגיד לעמו, לתת להם נחלת גוים'.”.
בראשית רבה, פרשה א', פסקה ב': ”רבי יהושע דסכנין בשם רבי לוי פתח: 'כח מעשיו הגיד לעמו' - מה טעם גילה הקב"ה לישראל מה שנברא ביום הראשון ומה שנברא ביום השני? מפני עובדי כוכבים ומזלות, שלא יהיו מונין את ישראל ואומרין להם: 'הלא אומה של בזוזים אתם!'. וישראל משיבין אותן ואומרין להם: 'ואתם? הלא בזוזה היא בידכם! הלא כפתורים היוצאים מכפתור השמידום וישבו תחתם! העולם ומלואו של הקב"ה, כשרצה - נתנה לכם, וכשרצה - נטלה מכם ונתנה לנו! הדא הוא דכתיב: 'לתת להם נחלת גוים'.”.
↑  אפשרות זו כותב הרב צבי אלימלך שפירא בספרו "אגרא דכלה" על רש"י פרשת בראשית.
↑  שם הגדולים להחיד"א, מערכת גדולים, אות ש' סעיף ל"ה, ערך רש"י - רבינו שלמה יצחקי.
↑  בספרו חכמי צרפת הראשונים, עמ' 122, הערה 2.
↑  כתב היד מצוי בספריית פארמה באיטליה (נועם אשכולי, קדמא, פרק 12: רש"י)
↑  הרב יחיאל היילפרין בספרו סדר הדורות (ערך ד' אלפים תתס"ה) מביא אגדה זו בנוסח הנ"ל אשר מצא בקונטרס ישן מאוד.
תעשיית המוזיקה

מרכז סוני בלילה, ברלין
המונח "תעשיית המוזיקה" מתייחס בעיקר לחברות ולארגונים אשר אחראיים למציאת כישרונות חדשים והפקתם של האלבומים המוזיקליים (חברות התקליטים, ייצרני התקליטורים, ואולפני ההקלטות), לפרסום (טלוויזיה, סרטים, וידאו קליפ, רדיו, מדיה מודפסת, אינטרנט והופעות), להפצה ולמכירה (קמעונאות, מסחר אלקטרוני), לחברות ההוצאה לאור של המוזיקה, לחברות זכויות היוצרים, לחברות אשר אחראיות לאיסוף התמלוגים (כגון אמ"י) ולקבוצות האינטרס (כגון IFPI (אנ')).
אף על פי שמונח זה מקיף את הפעילות של עסקים וארגונים רבים, כיום התעשייה נשלטת בעיקר על ידי ארבע חברות תקליטים עיקריות – EMI, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, יוניברסל מיוזיק גרופ ו-וורנר מיוזיק גרופ – כל אחת מהן מורכבת ממספר רב של חברות תקליטים קטנות יותר אשר משרתות אזורים ושווקים שונים. רוב המוזיקה הנרכשת כיום בחנויות או אשר מושמעת/מוצגת באמצעי התקשורת העיקריים כמו הרדיו והטלוויזיה נמצאת בבעלותם של ארבעת התאגידים הללו.
היסטוריה > השלבים המוקדמים של מסחור המוזיקה

עד לעשור הראשון של המאה ה-18, תהליך ההלחנה וההדפס של המוזיקה בעיקר נתמך על ידי פטרונות מהאריסטוקרטיה ומהכנסייה. לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-18, מבצעים ומלחינים כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט החלו לחפש הזדמנויות מסחריות לשווק את המוזיקה שלהם והביצועים שלהם לציבור הרחב. לאחר מותו של מוצרט, אשתו (קונסטנצה מוצרט) המשיכה את תהליך מסחור המוזיקה שלו באמצעות סדרת מופעים לזכרו, מכירת כתבי-ידו, ובשיתוף פעולה עם בעלה השני, גיאורג נילסן כתבה את הביוגרפיה של מוצרט.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-19, תעשיית המוזיקה נשלטה על ידי מוציאים לאור של ספרי התווים.
היסטוריה > עידן התקליטים והדיסקים

בעקבות המצאת הפונוגרף בסביבות 1880 עלה חשיבותם של התקליטים ובעקבות כך המונח "תעשיית המוזיקה" החל להתייחס לגורמים אשר אחראיים על הייצור ההמוני של אמצעי המדיה. בהמשך התייחס המונח לתהליכים הכלכליים הכרוכים בהפקה ובמכירה של מוזיקה. לבסוף חברות התקליטים החליפו את המוציאים לאור של ספרי התווים ככוח הדומננטי בתעשיית המוזיקה.
אף על פי שבשנות הארבעים, שנות החמישים ושנות השישים מספר גדול של חברות תקליטים קטנות שלטו בתעשיית המוזיקה, החל משנות השישים המאוחרות החל ריכוז של נתח השוק לכדי קומץ תאגידי ענק אשר שולט ברוב תעשיית המוזיקה. עד סוף שנות השמונים, שש חברות התקליטים הגדולות – EMI, Sony, BMG, PolyGram, WEA ו-MCA שלטו בתעשייה. באמצע שנת 1998 התאגיד PolyGram התאחד לתוך התאגיד Universal Music Group (לשעבר MCA). בשנת 2004 נותרו רק ארבעה תאגידים עיקריים בתעשיית המוזיקה לאחר שהתאגיד Sony התאחד עם BMG (לתאגיד Sony BMG).
היסטוריה > השינויים של המאה ה-21 – דיגיטציה

בדיוק כשם שהרדיו והטלוויזיה עשו זאת לפני כן, עלייתן של טכנולוגיות שיתוף הקבצים הפרו את האיזון בין חברות התקליטים, כותבי השירים, והאומנים המבצעים. אומנים רבים וביניהם מטאליקה ניסו להילחם בתוכנות P2P כגון נפסטר ותוכנות שיתוף קבצים נוספות.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, ספקיות התוכן הגדולות דיווחו על ירידה ניכרת במכירות תקליטורים. לטענת חברות המדיה, הירידה במכירות נבעה באופן ישיר מתופעת שיתוף קבצים הנפוצה ברשת האינטרנט. על מנת לשמר את המודל העסקי עליו הן מסתמכות, חברות המדיה השקיעו משאבים רבים בפיתוח טכנולוגיית ניהול זכויות דיגיטלי (DRM) אשר תמנע העתקה והפצה בלתי מבוקרת של מדיה דיגיטלית כדי למנוע הפצה בלתי חוקית של שירים. טענות רבות הועלו בעד ונגד טכנולוגיית ה-DRM. מערכות ה-DRM נשארו שנויות במחלוקת עד היום.
בשנת 2003, עם עלייתה של iTunes, חנות המוזיקה המקוונת של חברת אפל, כמות ההורדות החוקיות של קובצי המוזיקה באינטרנט עלתה באופן משמעותי.
עד יוני 2008, המכירות המקוונות של מוזיקה דיגיטלית באמצעות רשת האינטרנט הפיקו קרוב לשני מיליארד דולרים רווח, כאשר קובצי השירים ניתנים להורדה באמצעות קרוב ל-500 שירותים מקוונים אשר ממוקמים בלמעלה מארבעים ארצות שונות. המכירות המקוונות של מוזיקה דיגיטלית באמצעות רשת האינטרנט עומדות כיום על קרוב ל-10 אחוזים מסך המכירות של המוזיקה בעולם.
ההכנסה ממכירות התקליטורים הקמעוניות ממשיכה לרדת. חברת המחקר IBISWorld דיווחה ביוני 2008 כי "העתיד הפיננסי של התעשייה נראה עגום," אבל ציינה כי, אף על פי שכמות ההכנסות פחתה, האומנים עצמם סובלים פחות מאשר חברות התקליטים, משום שהם מסוגלים "לעשות את רוב הכסף שלהם ממכירת מוצרים נלווים ומהופעות". לפי חברת המחקר נילסן סאונד-סקאן (Nielsen SoundScan), בשנת 2007 חלה ירידה של 22% במספר התקליטורים שנמכרו בארצות הברית לעומת שנת 2006. אף על פי כן, חלה עליה של 46% במספר המכירות ברשת האינטרנט של שירים בקבצים דיגיטליים לעומת שנת 2006. בנוסף על כך כמות מכירות הרינגטונים ותקליטורי הסינגלים אשר גדלו באופן משמעותי.
ההכנסות של תעשיית המוזיקה העולמית צמחו לראשונה מזה 20 שנה בשנת 2015, מה שסימן את תחילתו של קאמבק. התעשייה ממשיכה במשך 9 שנים רצופות, והגיעה להכנסות של 28.6 מיליארד דולר ברחבי העולם בשנת 2023. באותה השנה, מנויים בתשלום לשירותי הסטרימינג הגיעו לשיא חדש של למעלה מ-667 מיליון משתמשים. בעוד שלארצות הברית וקנדה היה שיעור הצמיחה האזורי הנמוך ביותר של 7.4% בשנת 2023, אזורים אחרים ראו צמיחה גבוהה יותר – אירופה (8.9%), אוסטרליה (10.4%), המזרח התיכון וצפון אפריקה (14.4%), אסיה (14.9%), אמריקה הלטינית (19.4%) ואפריקה שמדרום לסהרה (24.7%).
מבנה עסקי

תעשיית המוזיקה מורכבת מגופים/אלמנטים שונים בהם:
המוזיקאים
הרכבים מוזיקליים
איגודי מוזיקאים
מלחינים (Composers) ופזמונאים (Songwriters)
מוציאים לאור – עוסקים בניצול המסחרי והשיווקי של השירים והקטלוגים המוזיקליים.
ארגוני זכויות יוצרים של מחברים וארגוני זכויות של מבצעים, כגון BMI‏ (אנ'), ASCAP או הארגונים MCPS (אנ') ו-PRS (אנ') בבריטניה)
מפיקים מוזיקליים
חברות התקליטים
מפיצים – חברות (לעיתים קרובות חברות התקליטים עצמן) אשר עובדת לצד חברות התקליטים כדי לקדם ולהפיץ את התקליטים שלהם, בשוק המקומי או בחו"ל.
A&R (קיצור של Artists and Repertoire) – המחלקה בחברת התקליטים אשר אחראית למציאת כישרונות חדשים ולדאוג לפיתוח האומנים.
תמלוגים
מנהלי עסקים (Business managers)
מנהלי להקות
מארגני מופעים
בוקרים (Bookers) – אחראים על הזמנת האולמות בהם יתקיימו ההופעות. הבוקרים עובדים לרוב עבור האולמות עצמם או עבור הלהקות.
רודיס (Roadies) – מתלווים ללהקות במשך סיבוב ההופעות שלהם ואחראיים על ארגון ציוד המופע.
ז'אנרים מוזיקליים
חברות התקליטים אשר אינם תחת השליטה של ארבעת התאגידים הגדולים בדרך כלל נחשבים כחברת תקליטים עצמאית, אפילו אם הם חלק מתאגיד גדול בעל מבנה מורכב. רבים מעדיפים להשתמש במונח "אינדי" על מנת להתייחס לחברות התקליטים העצמאיות אשר אינן תואמות את הקריטריונים של המבנה והגודל של התאגידים. חלק משתמשים במונח זה על מנת להתייחס לכל חברת תקליטים אשר מפיקה מוזיקה שאיננה משתייכת למיינסטרים, ללא קשר למבנה החברה/התאגיד עצמו.
ביקורות על תעשיית המוזיקה

עם השנים ככל שחברות התקליטים הפכו לדומיננטיות יותר בתעשיית המוזיקה, הם זכו לביקורות רבות. במשך עשורים רבים תעשיית המוזיקה הפכה לגורם השפעה משמעותי על התרבות – אותם שירים משודרים בערוצי מוזיקה רבים ברדיו ובטלוויזיה ובעקבות כך נמכרים תקליטורים רבים ברחבי העולם. כתוצאה מכך, מספר מצומצם של חברות תקליטים משפיעים באופן ישיר על התוכן המוזיקלי, המראה, והאופן בו המוזיקה תופץ (כגון DRM, MP3 ו/או תקליטור).
מבקרים רבים טוענים כי חברות התקליטים השולטות בשוק המוזיקה כיום, משחדות את תחנות הרדיו על מנת שישפיעו על התוכן המושמע בהם ובכך ישפיעו ישירות על השווקים שלהם ויקשו על המוזיקאים אשר אינם משתייכים לחברות התקליטים הגדולות להיכנס לשוק. בשנת 2006 חברות התקליטים Warner music, Universal Music Group ו-Sony BMG נאלצו לשלם 27 מיליון דולר למדינת ניו יורק בגין מתן שוחד לחברות רדיו אמריקנית באמצעות מתנות כגון מחשבים נישאים, מצלמות דיגיטליות, וכרטיסים למשחקי היאנקיס בתמורה לכך שהתחנות ישדרו את השירים של האומנים החתומים עימם.
תעשיית המוזיקה לעיתים רבות שולחת מכתבי אזהרה למשתמשי אינטרנט בודדים או שהיא דורשת מהם לשלם קנסות מוגזמים בגין הפרות. לעיתים רבות עורכי הדין של תעשיית המוזיקה מסתמכים בתביעותיהם בעיקר על כתובת ה-IP ממנה בוצעה ההפרה. לפי החלטת בית המשפט ממצא זה לא מספיק כדי להרשיע. משום כך ברוב הפעמים הנתבעים מגיעים להסדר מחוץ לבית המשפט. אף על פי כן, העלות הכרוכה בהתמודדות המשפטית מול תעשיית המוזיקה – תשלום הקנסות ו/או שכר עורכי הדין – יכולה להיות גבוה מאוד.
המשבר בתעשיית המוזיקה

לאחרי צמיחה כלכלית איתנה במהלך שנות השמונים ושנות התשעים של המאה ה-20, בעשור הנוכחי הרווחים של תעשיית המוזיקה נמצאים בירידה מתמדת.
קבוצות האינטרס של אגודת תעשיות התקליטים (IFPI) טוענות שהירידה בכמות המכירות קשורה באופן ישיר לעלייה בכמות הצריבות של העתקים בלתי-חוקיים של תקליטורים ושל ההורדות הפיראטיות של שירים באמצעות האינטרנט.
מסוף שנות התשעים ועד היום תעשיית המוזיקה השקיעה משאבים רבים כדי להרתיע את צרכני המוזיקה מהפצה בלתי-חוקית של מוזיקה. המסר אותו תעשיית המוזיקה מנסה להעביר הוא שגורמי החוק מסוגלים בקלות יחסית להתחקות אחר ולהעניש משתמשי אינטרנט על הפרות של זכויות יוצרים.
הפרסומים באמצעי התקשורת מצד תעשיית המוזיקה יוצאים בעיקר כנגד מגמת העלייה של צריבת ההעתקים הבלתי-חוקיים לתקליטורים וכנגד משתפי הקבצים. באופן המעשי, צריבת העתקים בלתי-חוקיים לתקליטורים ושיתוף קבצים ברשת האינטרנט הם עבירות, אף על פי כך, לא קל להוכיח שהתבצעה עבירה, במיוחד אם ההוכחה היחידה לביצוע העבירה היא רק כתובת IP. קשה במיוחד להוכיח את ביצוע העבירות אם לא נמצא על גבי המחשבים חומר מרשיע.
בעוד שתעשיית המוזיקה רשאית לתבוע אנשים על סמך הפרת זכויות יוצרים, ניתן לקרוא מאמרים רבים בעיתונות ובאינטרנט של מבקרים אשר טוענים כי חברות התקליטים מסרבות להכיר במציאות החדשה ולהתמודד איתה בהתאם ומשום כך הם מבצעות טעות אסטרטגית:
יש הטוענים שבאותה המידה שציבור הצרכנים נאלץ להשלים עם השינויים הטכנולוגיים בשוק במהלך שנות השמונים כאשר התקליטור הפך לאמצעי המדיה המוביל (שינוי אשר הוביל לרווח רב בהרבה לתעשייה בשל העלות המזערית של התקליטורים לעומת התקליטים ואפשר לתעשייה לגרוף רווחים רבים על חשבון הצרכנים אשר רכשו בעבר אלבומים על גבי תקליטי ווניל ונאלצו לקנות את אותם האלבומים שוב על גבי תקליטורים) על התעשייה להשלים עם השינויים הטכנולוגיים הנוכחיים בשוק ולאמץ מודלים עסקיים חדשים.
טעות אסטרטגית נוספת היא שבמיוחד בשנות התשעים, תעשיית המוזיקה התמקדה בקהל יעד צעיר בין הגילאים 13 עד 30 – קבוצת יעד אשר תעדיף בדרך כלל להוציא כספים על מוצרים אחרים מאשר מוזיקה.
תעשיית המוזיקה גם מואשמת בכך שהתרכזה במשך זמן רב מדי במיקסום הרווחים ממכירת התקליטורים והתעלמה לחלוטין מההתפתחות של האינטרנט ואף נלחמה בכל פורטלי המוזיקה המוקדמים באינטרנט. בהמשך תעשיית המוזיקה השקיעה משאבים רבים בפיתוח טכנולוגיות אשר ימנעו העתקת תקליטורים במקביל לעליית טכנולוגיית שיתוף הקבצים וכתוצאה מכך רק גרמה לתוכנות שיתוף הקבצים לשגשג יותר בעיקר משום שקובצי המוזיקה מתוכנות שיתוף הקבצים אינם מכילים הגבלות שימוש. לדוגמה – בשל הגבלות השימוש הקיימות כיום על גבי תקליטורים, תקליטורים חוקיים רבים לעיתים רבות לא יעבדו על נגני התקליטורים הישנים יותר אשר אינם מסוגלים לנגן תקליטור עם הגנה וכמו כן, בשל ההגבלות החדשות, צרכנים רבים אינם מסוגלים כעת ליצור העתקים לצורך גיבוי של התקליטורים שרכשו או להעתיק את השירים מתוך התקליטור שרכשו לקובצי MP3 לצורך השמעה בנגן MP3. היתרון המובהק של תוכנות החלפת הקבצים הוא שלא קיימות הגבלות שימוש המוזיקה על גבי הנגנים השונים - מצב זה מוביל לכך שלהעתקים פיראטים יש ערך רב יותר בעיני הצרכנים מאשר ההעתקים האוריגינלים.