stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים בז'רנו
מקורות נוספים

Heinrich Walter and Eva H. Guggenheimer Jewish Family Nmes and Their Origins: An Etymological Lexicon KTAV Publishing House 1992
Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie,,Bucuresti,Editura Hasefer, 2004 - תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציויליזציה (ברומנית) הוצאה לאור הספר, בוקרשט 2004 (ברומנית)
Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc”, Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין ולוסיאן-זאב הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008. (ברומנית)
Alicia Meyuhas Ginio - Reincuentro e despedida
en Adolfo Sequeira,Enrique Gadea,María Ángeles Alcalá
Díaz,Fernando Sacristán La contratación bancaria
,2007 Libreria Editorial Dykinson Madrid
(אליסיה מיוחס גיניו - פגישה מחדש ופרידה לשלום פרק ב
א. סקיירה,א. גאדאה, מריה אנחלס אלקלא - "החוזה הבנקאי", הוצאת ספרים דיקינסון (משפטית), מדריד, 2007 - בספרדית, ע' 62–63)
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 143 - 144)
Aksel Erbahar - ar, “Bejerano (Becerano), Bekhor Hayyim”, in: Encyclopedia of Jews in the Islamic World, Executive Editor Norman A. Stillman.
הערות שוליים

↑  ב.טרקטין, ל.הרשקוביץ' ע' 94
↑  ]https://www.museojudiobejar.com/en/ אתר מוזיאון דוד מלול בעיר בחאר]
↑  H.W and Eve Guggenheimer עמ' 76
↑  ב.טרקטין, ל.הרשקוביץ' ע'92
↑  אלברט רומנו, אישים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 622.
↑  ב.טרקטין,ל.הרשקוביץ' ע' 93
↑  אליסיה מיוחס גיניו בספר - "החוזה הבנקאי" - בספרדית - ע'62-63
↑  עמ' 229 1977 Haim Vidal Sephiha
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב חיים נחום | רבנים ראשיים של טורקיה | הבא: הרב חיים יצחק שאקי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528347305171  GND: 1337868728  VIAF: 311794856   WorldCat (עם VIAF): 311794856
FOB

איור המחשה לסוגי העסקאות השונות במסחר
FOB (מאנגלית ר"ת: Free on Board; "שחרור על הסיפון") הוא מונח מתחום השילוח הימי או המסחר הבינלאומי שפירושו שהמוכר דואג להעברת הסחורה אל הספינה שתוביל את הסחורה אל הקונה, ויישא בכל ההוצאות של ההובלה והמיסוי, עד שהסחורה מאוחסנת בספינה. הקונה בעסקת FOB, צריך לשחרר את הסחורה מהמכס בנמל היעד, ולטפל בהובלתה מהנמל אל המיקום שיבחר. כללי השילוח הימי לא מגדירים באיזה שלב מועברת הבעלות, וכן אינם מגדירים מי אחראי לביטוח הסחורה בין הנמלים.
כשמדובר בשילוח בין מדינות, היתרון שבעסקאות FOB הוא שכל צד בעסקה מטפל במיסוי ובשינוע בתוך מדינתו.
יורית' ריברס

יורית' דיקינסון ריברס (באנגלית: Eurith Dickinson Rivers;‏ 1 בדצמבר 1895 –  11 ביוני 1967) היה פוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-68 בשנים 1937–1941.
ראשית חייו

יורית' ריברס נולד בסנטר פוינט, ארקנסו. הוא למד ביאנג האריס קולג' בצפון ג'ורג'יה והתיישב בעיר קאירו שבדרום ג'ורג'יה. הוא גם קיבל תואר במשפטים בשלוחת הלמידה מרחוק של אוניברסיטת לה סאל. ריברס שימש כשופט שלום, כפרקליט העיר של קאירו וכפרקליט של מחוז גריידי. מאוחר יותר הוא עבר לעיר מילטאון (כיום לייקלנד), והיה לעורך העיתון Lanier County News.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1924 נבחר ריברס לבית הנבחרים של ג'ורג'יה, וב-1926 לסנאט המדינתי. במהלך תקופה זו הוא היה חבר הקו קלוקס קלאן. בבחירות למשרת מושל ג'ורג'יה של 1928 ו-1930 הוא התמודד ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד. ב-1932 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים של ג'ורג'יה, ועם כניסתו לתפקיד הוא נבחר כיושב ראש הבית, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1933–1937.
ב-1930, נאם ריברס, אז "גראנד טיטן" (Great Titan) בקלאן, בפני קהל במחוז קלארק, וקונן על "פלישת הזרים" המנסים "לגזול את חירות השלטון מידי ההמונים". הכוונה הייתה לרשתות השיווק שאליהם התנגד הקלאן.
מושל ג'ורג'יה

בחירתו של ריברס כמושל ג'ורג'יה הגיעה לאחר מערכת בחירות מקדימות סוערת ב-1936, שבה סוגיית הגזע שימשה כתחליף למשאל עם על הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. מאחר שבג'ורג'יה הייתה אז הגבלת כהונה שלא אפשרה יותר משתי תקופות כהונה רצופות של המושל, לא היה יכול המושל המכהן יוג'ין טאלמדג' להיבחר. טאלמדג', שהתנגד נחרצות לניו דיל ועיכב את יישומו בג'ורג'יה, התמודד אז על מושב בסנאט של ארצות הברית ונתן גיבוי לצ'ארלס ד. רדוויין במרוץ למשרת המושל. ריברס, שכיושב ראש בית הנבחרים של ג'ורג'יה התנגד גם הוא לניו דיל, היה יריבו וניצח לאחר שזכה בכ-60 אחוזים של הקולות, נתון זהה לזה שבגינו הפסיד טאלמדג' בבחירות לסנאט.
בשנתיים הראשונות לכהונתו של ריברס כמושל, העבירה ג'ורג'יה את צעדי החקיקה שנדרשו להבאת מיזמי הניו דיל אליה, וזכתה לשבחים. ריברס הנהיג שנת לימודים בבתי הספר של שבעה חודשים. תחת ממשלו, הורחבה רשת החשמל לאזורים הכפריים של המדינה. ברשימת היקף החשמול באזורים הכפריים, עברה המדינה כתוצאה מכך מהמקום האחרון ברשימת המדינות לראש הרשימה. בתקופת כהונתו של ריברס הוקם המשרד המדינתי לפיצויי אבטלה.
עם תחילת כהונתו, מינה ריברס את היירם וסלי אוונס, בעל תפקיד בקו קלוקס קלאן, כראש הסגל שלו.
כאשר נדונו ארתור פרי וארתור מאק, שני אפרו-אמריקאים, לגזר דין מוות על ידי חבר מושבעים שכל חבריו היו לבנים, פרקליטם ת'ורגוד מרשל, לימים שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ביקש מריברס שתינתן להם הזכות להליך הוגן. תשובתו של ריברס הייתה קרירה: "בנציבות בתי הסוהר אין כל תיעוד למקרה אותו הזכרת במברקך אתמול".
ב-1938 נפוצו שמועות שהנשיא רוזוולט יתמוך בריברס בבחירות לסנאט כיריבו של וולטר פ. ג'ורג', שהתנגד לחוק הרפורמה בבתי המשפט של הנשיא. יועציו של רוזוולט הזהירו אותו מפני הקשרים של ריברס עם הקלאן, ובמקום להתמודד על מושב בסנאט, התמודד ריברס בבחירות לתקופת כהונה שנייה כמושל.
לאחר בחירתו לתקופת כהונה שנייה, נקלע ריברס לבעיות במימון תוכניות העבודות הציבוריות שלו. אף על פי שתקציב המדינה קוצץ ב-25 אחוזים, עלה בידו לשכנע את המחוקקים להקים את רשות הדיור של ג'ורג'יה ולקבל מימון פדרלי לבניית דיור ציבורי. במהלך תקופת כהונתו השנייה, התחוללו במדינה שערוריות פוליטיות והאשמות בשחיתות. רבים מהאנשים שמינה ריברס לתפקידים שונים הואשמו בהתנהלות מושחתת, והאשמות אלו פגעו בשמו הטוב.
ב-1939 דאג ריברס להכרזת חג מדינתי ביום הפרמיירה של הסרט חלף עם הרוח.
שנותיו האחרונות

ב-1946 ניסה ריברס להיבחר שוב כמושל, אך הגיע למקום השלישי בבחירות המקדימות של הדמוקרטים אחרי טאלמדג' ואחרי ג'יימס ו. קרמייקל. לאחר מכן הוא לא נבחר לשום משרה ציבורית. הוא היה בעל תחנת רדיו מצליחה.
יורית' ריברס נפטר באטלנטה ב-11 ביוני 1967. הוא נטמן בבית הקברות העירוני של לייקלנד. הוא היה אחרון מושלי ג'ורג'יה שנולד מחוץ לגבולותיה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 318-319
הערות שוליים

↑  Giaimo, Cara (MArch 22, 2016). The KKK’s War on Chain Stores. Slate.
↑  "Eugene Talmadge, and newly-elected Governor R.D. Rivers shaking hands at inauguration, Atlanta, Georgia, January 12, 1937". Special Collections and Archives, Georgia State University Library. Digital Library of Georgia.
1 2 3  Beasley, David (February 7, 2014). Thurgood Marshall versus Georgia’s Klansman Governor. The History Reader.
↑  Cinema: G With the Wind, Time, Dec. 25, 1939.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193703247  ISNI: 0000 0000 2982 184X  LCCN: n90643392  SNAC: w62f7xcp  VIAF: 73013400   WorldCat (עם VIAF): 73013400
נובו-וולינסק

נוֹבוֹ-ווֹלינְסְק (באוקראינית: Нововолинськ) היא עיר בעלת חשיבות אזורית בדרום-מערב מחוז ווהלין שבאוקראינה. נכון ל-2024 מתגוררים בה 50,100 תושבים, והיא מהווה מרכז תעשייתי חשוב לאזור כולו.
העיר מוזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-15, אולם את מעמדה החוקי כעיר קיבלה רק ב-1957.
לאחר שב-1912 התגלו באזור על ידי הגאולוג הרוסי מיכאיל טטייב מרבצי פחם גדולים. בעקבות מלחמת העולם הראשונה, העיר הועברה לשטחי פולין. בשנת 1938 הוקמה חברת כרייה. בשנת 1939 העיר סופחה לברית המועצות, והחברה הולאמה. עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה התעכבה התקדמות המיזם, ורק ב-23 ביוני 1954 החלה הפקת הפחם בפועל מן המכרות.
מלחמת שכירי החרב

מלחמת שכירי החרב הייתה התקוממות מזוינת של חיילים שכירים ששירתו בצבאה של קרתגו בשנים 240–237 לפנה"ס, ונתמכו על ידי ערים לוביות מורדות שביקשו להשתחרר משליטתה של האימפריה.
המלחמה החלה בעקבות ויכוח על גובה השכר המגיע לצבאות שלחמו במהלך המלחמה הפונית הראשונה תחת קרתגו, בין השכירים לאימפריה המרוששת – שנאלצה לשלם פיצויי מלחמה גבוהים לרפובליקה הרומית ואיבדה חלק ניכר ממושבותיה והכנסותיה. המחלוקת גברה, עד שבשלב מסוים השכירים צרו על תוניס (עיר חסות קרתגית), ואף איימו ישירות על קרתגו עצמה אם לא ייענו דרישותיהם. בשלב זה נאלצה קרתגו להיכנע והודיעה על נכונותה להיענות לדרישות השכירים.
ייתכן והעניין היה מסתיים בכך, אולם שניים מהחיילים השכירים, ספנדיוס היווני ומאתוס הלובי, שכנעו את החיילים הלובים בני המקום שקרתגו עשויה שלא לעמוד בהבטחותיה ואף להתנקם בהם לאחר שיוסר המצור. השניים שהפכו עתה למנהיגים צבאיים שכנעו את שאר החיילים שגויסו מארצות שונות להצטרף למרד. מאוחר יותר הצטרפו גם ערים לוביות שביקשו להשתחרר מעולה של האימפריה.
בתחילה נמצאה קרתגו בנחיתות כמעט מוחלטת מבחינת חיילים, כסף ואספקה למול המורדים. לאחר תבוסות קשות בקרבות הראשונים תחת פיקודו של חנו הגדול, מונה חמלקרת ברקה, שלחם בסיציליה בראש צבא קרתגו (מפקדם לשעבר של שכירי החרב) למפקד העליון. מינוי זה הביא מפנה במלחמה שהביאה בסופו של דבר להכנעתם הסופית של שרידי המורדים על ידי ברקה ב-237 לפנה"ס.
תיאור מהלך הקרבות
רקע

ב-241 לפנה"ס המלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו הסתיימה בתבוסתה המוחצת של האימפריה הקרתגית. כחלק מהסכם השלום עליו אולצה לחתום נאלצה קרתגו לוותר על מרבית מושבותיה בים התיכון, לסגת מסיציליה ולשלם לרומאים פיצויי מלחמה מיידיים של 1,000 טאלנטים של זהב, ועוד 2,000 טאלנטים מדי שנה לתקופה של עשר שנים.
לאחר שנענתה לדרישות הרומאים קרתגו המרוששת מצאה עצמה עתה בדילמה קשה: מרבית צבאה שהשתתף בקרבות מול רומא היה מורכב מחיילים שכירים מחוץ לקרתגו ששירתו בצבאה במשך כ-23 שנה ועתה הצטברו המשכורות המגיעות לסכום גבוה במיוחד שספק אם קרתגו רצתה או אף יכלה לעמוד בו. השכירים בצבאה של קרתגו באו משבטים ועממים שונים מאירופה: איברים, גאלים, בליארים, ליגורים, קמפאנים ויוונים, זאת בנוסף לשכירי החרב הלובים והפרשים הנומידים מצפון אפריקה.
הייתה זו בעיה, מאחר שכ-20,000 שכירי חרב, עמדו לחזור במהרה מליליבאיום שבסיציליה לקרתגו. גיסכון המפקד הקרתגי עסק בפינוים של השכירים דרך הים לחופי צפון אפריקה. בהיותו מודאג ממחנה גדול של צבא שכירים בלתי מאורגן זה שעשוי היה להתמקם סמוך לקרתגו ולהוות איום, ניסה גיסכון לארגן את תעבורת החיילים בצורה מסודרת, כאשר מטרתו הייתה להכניס כל פעם יחידה נפרדת של חיילים לתוך העיר ולשלם את שכרה.
אולם עיכובים מצד הממשלה הקרתגית, והאמונה שהשכירים ישתכנעו לקבל שכר מופחת מהמוסכם, גרמה בסופו של דבר להתאספות של כמעט כל השכירים סמוך לקרתגו.
החשש מהצבא הגדול שהתאסף בשלב זה סמוך לקרתגו הניע את הממשלה האוליגרכית לשכנע את השכירים לעבור לעיר הסמוכה סיכה, 170 ק"מ דרום מערבית לקרתגו, כשהם לוקחים איתם את משפחותיהם וציודם הרב.
בהגיעם לסיכה, השכירים הקימו מחנה בסמוך לעיר והחלו לערוך את חישובי השכר אותם עמדו לתבוע מממשלת קרתגו. כאשר חנו הגדול נפגש עם מפקדי הצבא הוא דחה את דרישותיהם, בטענה שקרתגו לא תוכל בשום אופן לעמוד בתשלום כה מופרז בשל פיצויי המלחמה לרומא.
שכירי החרב שהביעו מורת רוח רבה מהדחייה של דרישותיהם ולא בטחו בחנו, שהצטייר ביניהם כאציל קרתגי יהיר, אדם רודף בצע ומושחת, נתנו יותר אמון במפקדיהם לשעבר אותם שירתו מנאמנות בשנות המלחמה הארוכות בסיציליה. חנו הגדול, אדם שמן הלבוש בבגדי פאר, נשא נאום ארוך בפיניקית שכלל לא הובן על ידי מרבית השכירים שדיברו בשבע שפות שונות. בשלב מסוים החיילים הממורמרים לא יכלו לשאת עוד את חזותו ואת דבריו ותקפו את פמלייתו תוך שהם מאלצים את האציל הקרתגי להימלט על סוסו. תוך זמן קצר התארגנו השכירים, חימשו את עצמם וצעדו בכוח של כ-20,000 איש לכיוון קרתגו כשהם עורכים מצור על העיר תוניס כ-21 ק"מ מהבירה הקרתגית.
הממשלה הקרתגית שחשה מאוימת וחששה מעימות צבאי, הייתה מעוניינת במשא ומתן נוסף עם השכירים. שכירי החרב שחשו נבגדים על ידי מפקדם הנערץ חמלקרת ברקה משום שלא נשלח לנהל עמם משא ומתן מלכתחילה, הסכימו לדון עם גיסכון. מאחר שחשו עתה שהם בעמדת מיקוח טובה מול קרתגו ניפחו את דרישותיהם הכספיות המקוריות, כשהם תובעים (בנוסף) תשלום למגויסים הלובים שלא נמנו על שכירי החרב, לנומידים ואף לעבדים נמלטים ואיכרים מקומיים, שהסתפחו לצבא השכירים המתגבש וכלל לא היו זכאים לתשלום שכר. לקרתגו לא הייתה ברירה אלא להיכנע לדרישותיהם.
מהלך הקרבות

על אף ההסדר המשופר שהוצע עתה למורדים, ספנדיוס ומאתוס לא היו מוכנים להתפשר מאחר שהאמינו שלאחר ששכירי החרב יעזבו את חופי אפריקה קרתגו תחזור בה מהבטחותיה כלפי שאר המורדים. בשנת 240 לפנה"ס גיסכון וקציני צבא קרתגים נוספים נלקחו בשבי על ידי מנהיגי המורדים שפתחו עתה במלחמה גלויה כנגד קרתגו.
האוכלוסייה הלובית שכרעה תחת נטל המיסים הכבד ראתה בכך שהות לנסות ולהשתחרר מעולה של האימפריה והושיטה למורדים עזרה מקומית. לקרתגו היו עדיין מספר שכירי חרב נאמנים בתוך תוניס, והיה באפשרותה לשנע את השכירים שנותרו בסיציליה ולשכור מגויסים טריים.
קרתגו החלה מארגנת צבא המורכב משכירי חרב ואזרחי העיר שהושם תחת פיקודו של חנו. בעוד חנו מקדם את כוחותיו הטילו צבאות המורדים מצור על הערים אוטיקה וביזרטה הנאמנות לקרתגו. חנו הגיע אל אוטיקה והצליח לכבוש את מחנה המורדים ולסיים את המצור, אולם התקפת נגד מצד המורדים תפסה את צבאו לא מוכן, והוא מצא עצמו נצור עם צבאו המוכה באוטיקה. בהמשך נחלץ חנו מהעיר עם צבאו, אולם כשל בלחימה עם המורדים, והמצור נמשך. בעקבות כישלונו של חנו גויס בקרתגו צבא חדש, תחת פיקודו של חמלקרת. הקרב הבא התנהל סמוך לנהר באגרדאס, ובו הביס חמלקרת את צבאו של ספנדיוס. לאחר מכן נחל חמלקרת ניצחון נוסף בסיועו של נארוואס הנסיך הנומידי שערק משורות המורדים.
בעוד המלחמה נמשכת, מונה בתחילה חמלקרת לפיקוד משותף עם חנו, ולבסוף לפיקוד מלא של הצבא הקרתגי. על אף נחיתות מספרית מול כוחות עדיפים ומנוסים של שכירי החרב הצליח ברקה להנחיל להם תבוסות חוזרות ונשנות בזכות עורמתו הצבאית והבנתו הפסיכולוגית את נפש המורדים שגרמה לרבים מהם לחזור ולשרת תחת "המצביא הנערץ".
הקרב האחרון שהתנהל מול המורדים היה קרב משור. בקרב זה פיתה חמלקרת את המורדים הנותרים לתוך עמק צר, כשחייליו חומקים החוצה במהירות מתוך העמק ומדרדרים אבנים גדולות שחסמו את פתחי הכניסה והיציאה מתוכו. המורדים הלכודים לא הצליחו להיחלץ מהמלכודת והחלו גוועים ברעב. בעזרת תגבורות של חנו וגנרל בשם חניבעל (לא חניבעל הידוע בנו של ברקה) הוכרעו לבסוף שרידי המורדים.
מלחמת שכירי החרב שתוארה על ידי הסופר הרומאי פוליביוס נחשבה מלחמה עקובה מדם אפילו בסטנדרטים של אותה תקופה. הלחימה הסלימה כאשר מנהיגי המורדים עינו ורצחו את אסיריהם הקרתגים והביאה לתגובה דומה מצד הצבא הקרתגי. המורדים שברו את רגליהם וזרועותיהם של גיסכון וכ-700 מאנשיו, ראשיהם נכרתו, הם נצלבו והושלכו גוססים לתוך בורות. הקרתגים הגיבו במעשי אכזריות דומים.
מנהיגי המורדים הראשיים ספנדיוס ומאתוס נלקחו בשבי. ספנדיוס נצלב למוות ומאתוס הובל בתהלוכה בתוך קרתגו כאשר הוא כבול ומעונה קשות על ידי האזרחים הזועמים עד למותו.
אזכורים בתרבות

מלחמת השכירים מתוארת ברומן ההיסטורי, "שלמבו", שכתב הסופר הצרפתי גוסטב פלובר ב-1865. בספר מתאהב הגיבור מאתוס בשלמבו ביתו של חמלקרת ברקה. דמותה של שלמבו מתוארת גם בסרט האיטלקי "אהבותיה של שלמבו" (1960), מסוגת סרטי סנדלים וחרבות.
לקריאה נוספת

פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון - ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א (1991)
Dexter Hoyos, Truceless War, Carthages Fight for Survival, 241 to 237 BC, History of Warfare 2007
מריה פדרזה

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1996 (בת 28) מדריד, ספרד
 שם לידה:  מריה פדרזה
 מדינה:  ספרד
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 עיסוק:  שחקנית, בלרינה, דוגמנית
 בן זוג:  חיימה לורנטה (2018–2021)
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה פדרזה (באנגלית: María Pedraza; נולדה ב-26 בינואר 1996) היא שחקנית, בלרינה ודוגמנית ספרדייה, שזכתה להכרה עולמית בזכות תפקידיה בסדרות של נטפליקס: "בית הנייר", "אליטה" ו"טוי בוי". בנוסף לכך, השתתפה בסרט "פוליאמוריה למתחילים" (אנ') (2021), וגילמה את אמנדה.
ביוגרפיה וקריירה

מריה פדרזה נולדה ב-26 בינואר 1996 במדריד, ספרד.
קריירה

היא התגלתה דרך חשבון האינסטגרם שלה על ידי במאי הקולנוע אסטבן קרספו שהזמין אותה להשתתף באודישן לתפקיד הראשי של סרט הביכורים שלו "אהבה" (אנ') בשנת 2017, במסגרתו קיבלה את התפקיד של לורה, והצטרפה לצוות השחקנים שהורכב גם מפול מונן, נטליה טנה, גוסטבו סלמרון ונצ'ו פרנסנה.
הפרויקט השני שלה כשחקנית היה כאשר גילמה את אליסון פרקר, בתו של השגריר הבריטי בספרד, בסדרה הפופולרית "בית הנייר". כאשר נטפליקס רכשה את הסדרה, זכתה פדרזה להכרה והצלחה בינלאומית. בתחילת 2018 הוכרז על השתתפותה בסדרה הספרדית המקורית השנייה של נטפליקס "אליטה", עם מיגל הראן וחיימה לורנטה.
מאז פריצתה בעולם הקולנוע, השתפפה פדרזה במספר סרטים וסדרות טלוויזיות, כמו גם הדגשת יכולותיה כבלרינה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | אהבה (אנ') | לורה |  |
| 2019 | את מי הייתם לוקחים לאי בודד? (אנ') | מרתה |  |
| 2020 | El verano que vivimos | אדלה |  |
| 2021 | פוליאמוריה למתחילים (אנ') | אמנדה |  |
| 2021 | Ego | פאלומה |  |
| 2022 | לרקוד על זכוכית (אנ') | אירנה |  |
| 2023 | אוורנס (אנ') | אסתר |  |
| 2024 | El correo | לטיסיה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Si fueras tú | אלבה רואיז | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2017 | בית הנייר | אליסון פארקר | תפקיד ראשי (חלקים 1–2); 15 פרקים |
| 2018 | אליטה | מרינה נוניו | תפקיד ראשי (עונה 1); 8 פרקים |
| 2019–הווה | טוי בוי | טריאנה מרין | תפקיד ראשי (2 עונות); 21 פרקים |
| 2023 | Urban. La vida es nuestra | לולה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 | Galgos | חימנה דיאז סומאריבה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 2 | Asalto al Banco Central | מיידר | תפקיד ראשי; 5 פרקים נטפליקס |
הערות שוליים

1 2  María Pedraza, IMDb
↑  Poliamor para principiantes, 2021-05-21, נבדק ב-2021-06-24
↑  María Pedraza: de Instagram a debutar como actriz, ELMUNDO, ‏2017-05-05 (בספרדית)
↑  'Amar' a María Pedraza, la estrella de cine que nació en Instagram - CINEMANÍA, web.archive.org, ‏2017-05-06
↑  Esteban Crespo: "'Amar' es una película sobre el paso a la madurez", web.archive.org, ‏2019-08-30
↑  Money Heist (TV Series 2017–2021), IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  Netflix presenta el reparto de Élite, su nueva serie española, web.archive.org, ‏2018-04-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5749276  VIAF: 8152636050720051186   WorldCat (עם VIAF): 8152636050720051186
ליפמוטור

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בהונג קונג (9863) 
 מייסדים:  פו ליקואן, ז'ו ג'יאנגמינג
 תקופת הפעילות:  דצמבר 2015 – הווה (כ־9 שנים)
 מיקום המטה:  האנגג'ואו 
 משרד ראשי:  האנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין
 ענפי תעשייה:  רכב
 הכנסות:  18.14 דולר הונג קונגי (נכון ל־2023) 
 רווח:  4.57 דולר הונג קונגי (נכון ל־2023) 
 מנכ"ל:  Fu Liquan 
  
 www.leapmotor.com
 
Leapmotor (במנדרינית: 零跑) היא יצרנית רכב סינית שהמטה שלה ממוקם בהאנגג'ואו שבסין, והיא עוסקת בעיקר בייצור רכבים חשמליים. היא הוקמה בדצמבר 2015.
היסטוריה

ב-13 ביוני 2018, בתערוכת CES אסיה, ליפמוטור הכריזה על שבב הבינה המלאכותית הראשון מתוצרתה, ונקרא "Lingxin 01". השבב פותח בשיתוף פעולה בין ליפמוטור ו-Zhejiang Dahua והוא מיועד לרכבים אוטונומיים ולשם כך כולל יכולת למידה עמוקה וכוח מחשוב גדול. החברה שילבה אנכית רכיבים בעלי רווחים גבוהים על ידי פיתוח ובניית רכיבים בעצמה כגון מנועים חשמליים, מעבד רכב ותאורת לד.
באוקטובר 2018 הודיעה ליפמוטור על כוונתה להשיק שלושה דגמי מכוניות, ה-T03, ה-S01 וה-C11, כל אחד מהם מבוסס על פלטפורמה אחרת.
ביוני 2019 הושק בסין הרכב הראשון, שנקרא S01, רכב בתצורת קופה 2 דלתות חשמלי, אחרי שאב טיפוס הוצג בתערוכת הרכב בגואנג'ואו ב-2017. באותה עת גייסה החברה 380 מיליון דולר והחלה בבניית מפעל.
ב-11 במאי 2020 הוכרזה המכונית החשמלית השנייה, ה-T03, מכונית מיני עירונית חשמלית, בשלוש גרסאות שונות.
בנובמבר 2020 הושקה המכונית החשמלית השלישית, ה-C11, קרוסאובר חשמלי עם 7 מקומות ישיבה.
ב-11 מאי 2022 השיקה ליפמוטור את הרכב הרביעי שלה, מכונית סדאן חשמלית בשם C01, ולפי הנטען בעלת טווח של 500–717 קילומטרים בהתאם לרמת הגימור.
בישראל

בנובמבר 2024, הושק על ידי היבואן סמלת דגם ליפמוטור החדש ה-C10. 
שי פלדמן, מנכ"ל סמלת: "אנו נרגשים להשיק בישראל את הרכב החשמלי המתקדם LEAP C10 – בשורה למשפחות הישראליות שמחפשות את השדרוג הבא שלהן. הרכב מציע חלל פנימי מרווח שמספק נוחות לכל הנוסעים, בטיחות מקסימלית עם מערכות חדשניות ומתקדמות וביצועים מצוינים, שממקמים את הרכב הטופ הקטגוריה. ה-LEAP C10 מציב את הרף החדש לרכב חשמלי משפחתי, ומביא סטנדרט חדש ישירות לכבישי ישראל".
סמלת העמיקה בחודשים האחרונים את פעילותה בענף הרכב, זאת לאחר שזכתה בזיכיון לייבא לישראל את דגמי מותג  LEAPMOTOR – פרי שיתוף פעולה עם קונצרן סטלנטיס. לפי הודעת היבואנית במהלך שלוש השנים הקרובות צפויים להיות מושקים ארבעה דגמים נוספים, חלקם יגיעו עם מערכת הנעה היברידית.
הערות שוליים

↑  Leo Breevoort, The Big Read: Story of Leapmotor, CarNewsChina.com, ‏2021-11-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  Leapmotor to roll out 3 new models over next 3 years, Gasgoo
↑  Startup LeapMotor kicks off delivery of the S01 all-electric coupe on June 28, Gasgoo
↑  Tate, Leapmotor’s First Coupe EV S01 Start to Deliver China Car News, Reviews and More (באנגלית אמריקאית)
↑  Startup Leapmotor, FAW Car to jointly develop smart EV models, Gasgoo
↑  Meet the Leap C11, a dual-motor e-SUV slated for Guangzhou show premiere, Meet the Leap C11, a dual-motor e-SUV slated for Guangzhou show premiere (באנגלית)
↑  Deralaand, Leapmotor presents electric sedan C01, electrive.com, ‏2022-05-11 (באנגלית אמריקאית)
Leapmotor S01
Leapmotor T03
Leapmotor C11
רוברטו מאנצ'יני

רוברטו מאנצ'יני (באיטלקית: Roberto Mancini; נולד ב-27 בנובמבר 1964) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן כדורגל בהווה.
שימש כמאמן מנצ'סטר סיטי אותה הוביל לזכייה היסטורית באליפות הפרמייר ליג בעונת 2011/2011 (אחרי 44 שנות בצורת) ואיטליה אותה הוביל לזכייה ביורו 2020.
קריירה > כשחקן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
כשחקן התפרסם בעיקר בקבוצת סמפדוריה האיטלקית, שם רשם 555 הופעות ועזר לקבוצה לזכות באליפות הסרייה א', בקופה איטליה ובגביע המחזיקות. ברשותו 36 הופעות במדי הנבחרת האיטלקית. כשחקן, גילה עניין רב וכישרון באימון שחקנים ואף ערך אסיפות קבוצה במחציות של משחקים שונים והיה לעוזרו של סוון גוראן אריקסון כשזה אימן אותו בלאציו.
קריירה > כמאמן

לאחר פרישתו, החל מנצ'יני בקריירת אימון מוצלחת. בין הישגיו הגעה לחצי גמר הגביע הלאומי במדינה בה אימן בין השנים 2002 ל-2011, וכן להצעיד את קבוצותיו 4 שנים ברציפות לגמר קופה איטליה: עם לאציו פעם אחת ועם אינטר מילאנו שלוש פעמים. אימן את אינטר בין השנים 2004–2008 וזכה עם הקבוצה בשלוש אליפויות איטליה, פעמיים בגביע האיטלקי ופעמיים בסופרקאפ האיטלקי. בעונת 2011/2012 זכה להצעיד את קבוצת מנצ'סטר סיטי האנגלית לאליפות הפרמייר ליג באנגליה לאחר 44 שנים בהן הקבוצה לא זכתה בתואר.
בעונת 2012/13 הודחה סיטי בשלב הבתים בליגת האלופות, איבדה את האליפות למנצ'סטר יונייטד והפסידה בגמר הגביע האנגלי. ב-13 במאי 2013, כשנותרו לקבוצה שני משחקים עד לתום העונה, הודיעה מנצ'סטר סיטי על פיטוריו של מאנצ'יני משום ש"המועדון נכשל בהשגת מטרותיו השנה, מלבד העפלה לליגת האלופות בעונה הבאה".
ב-30 בספטמבר 2013 חתם מאנצ'יני על חוזה לשלוש שנים כמאמן גלטאסראיי הטורקית, זאת אחרי שמאמנה לשעבר פתיח טרים פוטר לאחר חוסר הצלחתו בקבוצה. מאנצ'יני הוביל את הקבוצה למקום השני בליגה, ובתום העונה הגיע להסכמה עם ראשי המועדון על התרת חוזהו עקב חילוקי דעות.
ב-14 בנובמבר 2014 חזר המאמן לקדנציה שנייה באינטר מילאנו, זאת לאחר פיטורי המאמן הקודם, וולטר מצארי בעקבות חוסר הצלחתו בקבוצה. באוגוסט 2016 פוטר מאימון הקבוצה.
ב-1 ביוני 2017 הוכרז על מינויו לתפקיד מאמן קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג והיה שותף לאחד ההישגים הגרועים של הקבוצה מאז 2006, כשהקבוצה סיימה במקום החמישי בטבלת הליגה.
באפריל 2018 דווח כי הוא יתמנה למאמן נבחרת איטליה בכדורגל ובמאי נודע כי סיכם עם ראשי התאחדות הכדורגל באיטליה לאמן את נבחרת איטליה בכדורגל. ב-14 במאי 2018 מונה באופן רשמי למאמן נבחרת איטליה וחתם על חוזה לשנתיים. תחת הדרכתו של מאנצ'יני זכתה איטליה ביורו 2020, כשהעפילה לטורניר לאחר שסיימה את שלב המוקדמות במאזן מושלם וזכתה בטורניר עם מאזן של 27 משחקים רצופים ללא הפסד. ב-13 באוגוסט 2023 התפטר במפתיע מתפקידו מאימון הנבחרת האיטלקית.
שימש זמן קצר כמאמן ערב הסעודית.
תארים > כשחקן > סמפדוריה

אליפות איטליה: 1991
הגביע האיטלקי: 1985,1988,1989,1994
הסופר קאפ האיטלקי: 1991
גביע הגביעים: 1990
תארים > כשחקן > לאציו

אליפות איטליה: 2000
הגביע האיטלקי: 1998, 2000
הסופר קאפ האיטלקי: 1998
גביע הגביעים: 1999
הסופר קאפ האירופי: 1999
תארים > כמאמן > פיורנטינה

הגביע האיטלקי: 2000/01
תארים > כמאמן > לאציו

הגביע האיטלקי: 2003/04
תארים > כמאמן > אינטר מילאן

אליפות איטליה: 2005/06, 2006/07, 2007/08
הגביע האיטלקי: 2004/05,2005/06
הסופר קאפ האיטלקי: 2005
תארים > כמאמן > מנצ'סטר סיטי

אליפות אנגליה: 2011/2012
הגביע האנגלי: 2010/2011
מגן הקהילה: 2012
תארים > כמאמן > גלאטסראי

הגביע הטורקי: 2013/14
תארים > כמאמן > נבחרת איטליה

אליפות אירופה: יורו 2020