stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנצחת יצחק רבין

הנצחת יצחק רבין בגן המנהיגים בראשון לציון.
טקס קריאת שמו של בסיס המטכ"ל על שמו של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין במלאת שנה להירצחו. בתמונה: שר הביטחון, יצחק מרדכי, הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק ואלמנתו של ראש הממשלה רבין, לאה רבין, 4 בנובמבר 1996
מצבת הזיכרון ליצחק רבין באתר הירצחו בסמוך לבניין עיריית תל אביב (2006)
לוחית זיכרון בכניסה לחדר המיון של המרכז הרפואי תל אביב (לשעבר "איכילוב"), שאליו הוחש יצחק רבין לאחר שנורה (2011)
פסוק מ"עקידת יצחק" בכניסה לחדר המיון במרכז הרפואי תל אביב (לשעבר "איכילוב"), שאליו הוחש יצחק רבין לאחר שנורה (2011)
כתובת זיכרון לרצח יצחק רבין בסמינר הקיבוצים
יִצְחָק רַבִּין היה ראש ממשלת ישראל אשר נרצח במהלך כהונתו בשנת 1995. לאחר מותו, הונצח רבין בדרכים שונות בישראל וברחבי העולם.
בישראל

הכנסת קבעה את י"ב בחשוון, תאריך הרצח על פי הלוח העברי, ליום הזיכרון הרשמי ליצחק רבין.
בשנת 1995 הוציאה רשות הדואר בול שנושא את דמותו של רבין.
ב-4 בנובמבר 1996, בטקס צבאי במלאת שנה להירצחו, שונה שמו של מחנה מטכ"ל, משכנם של משרד הביטחון, המטה הכללי של צה"ל ומוצב הפיקוד העליון, ל'מחנה רבין – בסיס המטכ"ל 128'. הבסיס ידוע גם בשם "הקריה".
בשנת 1996 תרגמה נעמי שמר לעברית את שירו של וולט ויטמן "הו רב חובל" והלחינה אותו לציון יום השנה לרצח רבין.
בשנת 1997 הוקם מרכז יצחק רבין להנצחת זכרו ולקידום סובלנות ודיון דמוקרטי בחברה הישראלית.
בשנת 1998 הוקמה מכינה קדם-צבאית רבין, במטרה ל"שינוי המציאות והשסעים בחברה הישראלית אחרי רצח רבין".
ברחבי ישראל, נקראו יישובים (צור יצחק), רחובות, שכונות (קריית רבין בחולון, נווה רבין באור יהודה, נאות רבין ביבנה, גני רבין באור עקיבא, שכונת רבין בכרמיאל ובמיתר, בית שאן, ועוד) מבנים, בתי ספר (תיכון "השלום" למדעים ואמנויות מצפה רמון ע"ש יצחק רבין, בית ספר תיכון עירוני מקיף ע"ש יצחק רבין, אילת, בית ספר רבין מקיף ה', ראשון לציון, תיכון אורט על שם יצחק רבין בגן יבנה, בית חינוך תיכון ע"ש יצחק רבין בכפר סבא, בית הספר היסודי ע"ש יצחק רבין בהוד השרון, בית הספר הירוק ע"ש יצחק רבין ביבנה, בית הספר ע"ש יצחק רבין כפר תבור ועוד) גשרים ופארקים על שמו של רבין (פארק יצחק רבין בהרצליה, כרמיאל, במגדל העמק, בסמוך לאשתאול, ומחלף רבין). בשנת 1997 הוקם ברחובות בית כנסת אורתודוקסי על שמו, הקרוי "אוהל יצחק" (ומאז הם מציינים את יום השנה לפטירתו חמש פעמים בשנה - בארבע הפעמים בהן כל היהודים הדתיים קוראים יזכור (תפילת הזיכרון לנפטרים)  לרגל ההתנקשות, לפי התאריך העברי של י"ב לחודש חשון. בית הכנסת הוא ציוני דתי (אורתודוקסי) ומתפללים בו אנשים ונשים בעלי דעות אידאולוגיות ופוליטיות שונות). כמו כן נקראו על שמו תחנת הכוח הגדולה בישראל אורות רבין, כיכר מלכי ישראל שבשוליה הוא נרצח, שני מתחמי משרדים ממשלתיים (הקריה בתל אביב ומגדל המפרש בחיפה), הטרמינל הישראלי של מעבר הגבול עם ירדן מעבר יצחק רבין ושני בתי כנסת.
כביש 6 נקרא על שמו, "דרך יצחק רבין".
מרכז רפואי רבין בפתח תקווה.
בעולם

רחובות, כיכרות ופארקים על שמו של רבין נחנכו בערים רבות ברחבי העולם, לרבות בבון, בברלין, בשיקגו, במדריד, במיאמי, בניו יורק, באודסה, במונטריאול, בפריז, בטולוז, ברומא ובלימה.
באוטווה, בית ספר של הקהילה היהודית נקרא על שמו של רבין.
קטע מהשדרה השנייה במנהטן נקרא "שדרת יצחק רבין".
בוושינגטון הבירה הוקם מכון לחקר מדיניות במזרח התיכון, על שם יצחק רבין.
באוניברסיטת קיימברידג' מתקיים כנס אקדמי שנתי לזכרו של רבין.
חניון לאוטובוסים של תיירים נקרא על שמו בפדובה, איטליה - piazza Rabin.
פארק ופסל  רבין הוקמו בריו דה ז'ניירו, בברזיל.
פארק זיכרון לרבין הוקם בולינגטון, ניו זילנד.
בשנת 2005 הוענק לרבין "פרס ד"ר ריינר הילדברנדט" לזכויות האדם שהעניקה אלכסנדרה הילדברנדט. הפרס ניתן מדי שנה בהוקרה על מחויבות יוצאת דופן שאינה אלימה לזכויות אדם.
רחוב יצחק רבין בקווינס, ניו יורק
אנדרטת זיכרון בולינגטון, ניו זילנד
כיכר יצחק רבין ברחוב לואה שבטולוז
אנדרטה לזכר יצחק רבין בבראשוב, רומניה
הערות שוליים

↑  "חוקים לזכרו של יצחק רבין".
↑  Commemorative Rabin Stamp Israeli Ministry of Foreign Affairs
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  ההסבר מאחורי שמו של בסיס המטכ"ל, באתר צה"ל
↑  "גרסה להדפסה: מדינה שלמה על שם רבין – וואלה! חדשות". walla.co.il. אורכב מ-המקור ב-2014-05-12. נבדק ב-31 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  בית כנסת ע"ש רבין: יש דבר כזה, באתר ערוץ 7, ‏2011-12-08
↑  מכתבו של ד"ר גדי גבריהו, יו"ר בית הכנסת "אהל יצחק" ע"ש יצחק רבין ברחובות, בנוגע לתפילת "אל מלא רחמים" לזכר ראש הממשלה יצחק רבין ז"ל, באתר www.archives.gov.il
↑  תפילה ולימוד הערב בבית הכנסת ע"ש רבין במעמד ראש העיר, רחמים מלול, באתר www.rehovot.muni.il
↑  "Yitzhak Rabin High School".
↑  "Abierta la glorieta de Isaac Rabin". abc.es. נבדק ב-11 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Homepage | The Washington Institute, www.washingtoninstitute.org (באנגלית)
↑  "CU Israel Society Statement – Inaugural Yitzhak Rabin Memorial Lecture". Union of Jewish Students. 14 בנובמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-2015-12-08. נבדק ב-31 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
מוג'אהדין ח'לק

| --- | --- |
 
 מדינה:  איראן 
 מטה הארגון:  Auvers-sur-Oise compound, Camp Liberty, Ashraf-3, Camp Ashraf 
 יושב ראש:  Massoud Rajavi, מריאם רג'אווי 
 תקופת הפעילות:  5 בספטמבר 1965 – הווה (59 שנים) 
 www.mojahedin.org
 
הפגנה של אנשי הארגון מול בניין האו"ם
מוג'אהדין-אה-ח'לק (בפרסית: مجاهدین خلق - מוג'אהדין האומה) הוא ארגון טרור שיעי הפועל באיראן החל משנות השישים של המאה העשרים. בראשית ימיו קיבץ הארגון מתנגדים לשלטונו של השאה מוחמד רזא פהלווי. בשנות השבעים ביצע הארגון מספר פיגועים נגד משטר השאה ונגד מטרות אמריקניות באיראן, שגרמו למותם של מספר אזרחים אמריקנים.
כיום פועל הארגון בעיקר נגד שלטון הרפובליקה האסלאמית של איראן.
אידאולוגיה

מבחינה אידאולוגית קשה להגדיר את המוג'אהדין ח'לק, שכן הארגון ניסה לשלב בין הסוציאליזם לאסלאם תוך הסתמכות חזקה על מנהיגתם, מריאם רג'אווי, עד כדי פולחן אישיות. כלפי חוץ מנסה הארגון להציג עצמו כמפלגה פוליטית מתונה ופרו-דמוקרטית, כדי לזכות בתמיכת המערב.
היסטוריה

לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 לא הורשה הארגון להשתתף בשלטון בשל נטיותיו השמאלניות. רבים מפעיליו נעצרו ואף הוצאו להורג. לבסוף גלה הארגון מאיראן, ומאז תחילת שנות השמונים הוא פועל נגדה ממדינות אחרות.
לאחר המכה שניחתה על הארגון ב-1979, הוא שינה את דרך פעולתו והתמקד בניסיונות להתנקש בבכירי המשטר של הרפובליקה האסלאמית האיראנית. קשה לאמוד את היקפי פעילותו, שכן הארגון והמשטר האיראני גם יחד מוסרים נתונים בלתי מדויקים לצורכי תעמולה (למשל האשמת הארגון ברצח חאיק חובספיאן, בישוף ארמני). רציחתם של מוחמד בהשתי (איש דת וראש בתי הדין האיראניים, שני לרוחאללה ח'ומייני) ובעלי תפקיד רבים בפיגוע בשבעה בתיר וההתנקשות במוחמד ג'וואד בהונאר (ראש הממשלה השני של הרפובליקה האיסלאמית של איראן) מיוחסת לארגון, כמו גם מספר מתקפות גרילה צבאיות כניסיון ההשתלטות על העיר כרמאנשאה ב-1988.
מאז מלחמת איראן–עיראק ועד מלחמת עיראק נתמך הארגון בידי סדאם חוסיין, שסיפק לו נשק כבד, מימון ואימונים צבאיים. הארגון העביר בעקבות כך את מפקדתו מפריז לבגדאד. הארגון נלחם בשורות צבא עיראק במלחמותיה נגד איראן ונגד הכורדים. מאז מלחמת איראן–עיראק מועברת בתוך איראן ביקורת קשה כנגד הארגון, רבים מאשימים את הארגון בבגידה במדינה שכן הם תמכו בהרג איראנים.
סימון כארגון טרור

בשנת 1997 הכריזה ארצות הברית על הארגון כארגון טרור, ב-2000 נכלל ברשימת ארגוני הטרור של החוק למניעת טרור בבריטניה, ובשנת 2002 באיחוד האירופי, וחלק מנכסיו בצרפת הוחרמו. תומכי הארגון טענו כי החלטת האיחוד האירופי ב-2002 נועדה לרצות את המשטר האיראני, לאור העובדה כי הארגון התנער משימוש באלימות בפומבי בשנת 2000. במאי 2008 בית המשפט לערעורים בבריטניה פסק כי החלטת ממשלת בריטניה לכלול את הארגון ברשימת ארגוני הטרור אינה מוצדקת וביוני 2006 בריטניה החליטה להסיר את שמו של הארגון מרשימת ארגוני הטרור. כוחות צבא ארצות הברית בעיראק פירקו את הארגון מנשקו, אך הבטיחו להם הגנה תחת אמנת ז'נבה כך שלא יישלחו חזרה לאיראן.
על פי תחקיר של רשת NBC, הארגון אחראי לשורת רציחות של מדענים באיראן שהיו מעורבים בתוכנית הגרעין האיראנית. בתחקיר נאמר שאנשי המוסד מאמנים את פעילי הארגון בשימוש באופנועים וחומרי נפץ, ובתמורה מעבירים אנשי הארגון לישראל מידע על המתרחש באיראן.
ראו גם

הממשלה האיראנית הגולה
הערות שוליים

↑  Iranian Exiles Aren’t Terrorist Group, British Court Says
↑  תחקיר על המוג'אהדין ח'לק באתר NBC.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312616405171  PLWABN: 9810651445005606  BIBSYS: 7028648  BnF: cb144874585 (data)  CiNii: DA17502284  GND: 84530-9  ISNI: 0000 0001 2184 1448  LCCN: n80018468  NLA: 35244240  RERO: 02-A010234757  SUDOC: 077333713  Trove: 879728  VIAF: 150386077   WorldCat (עם VIAF): 150386077 
תמונת מנהיגת המוג'אהדין ח'לק מריאם רג'אווי, בהפגנת אנשיה מול מטה האו"ם בז'נבה
מרדכי מרדכי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1955 (בן 69)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
 תפקיד:  מנכ"ל משרד הפנים  מנכ"ל משרד התקשורת  מנכ"ל משרד השיכון  יו"ר חברת מקורות
 
מרדכי מרדכי (נולד ב-22 ביוני 1955) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרדי ממשלה שונים, יו"ר ומנהל הרשות לשירותים ציבוריים - מים וביוב ויו"ר חברת מקורות.
ביוגרפיה

מרדכי בעל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית.
מרדכי כיהן בעבר כמשנה למנכ"ל עיריית ירושלים.
בשנת 2000 מונה על ידי שר העבודה והרווחה אלי ישי למנכ״ל המשרד אך כיהן בתפקיד כחודשיים בלבד עד להחלפתו על ידי ממלא מקום השר רענן כהן.
בין השנים 2001 ל-2003 שימש כמנכ״ל משרד הפנים תחת השר אלי ישי.
בשנת 2004 מונה ליו״ר הרשות לשירותים ציבוריים - מים וביוב והוא כיהן בתפקיד עד לשנת 2006.
מרדכי שירת תחת השר אריאל אטיאס, כמנכ"ל משרד התקשורת בין השנים 2006-2009 ובהמשך כמנכ"ל משרד השיכון משנת 2009 עד לשנת 2013.
בשנת 2015 עלה שמו כמועמד מוביל לתפקיד מנכ״ל הרבנות אך הוא הסיר את מועמדותו.
בשנת 2014 מונה לחבר דירקטוריון מקורות, וכמה חודשים לאחר מכן מונה ליו"ר החברה ופרש בסוף שנת 2021. בתקופת כהונתו הוא הוביל מספר רפורמות, בין היתר השלמת מכירת כלל מתקני ההתפלה בישראל לחברות פרטיות.
ב-24 בנובמבר 2024 אושר מינויו בממשלה ליו"ר הרשות השנייה.
הערות שוליים

↑  מקורות חברת מים בע"מ דוח תקופתי לשנת 2020, באתר מאיה (הודעות לבורסה), ‏24 במרץ 2021
↑  מאת זאב קליין, ‏אברהם בן-שושן יהיה מנכ"ל משרד העבודה במקום מרדכי מרדכי, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2000
↑  מינוי מנהל הרשות לשירותים ציבוריים - מים וביוב במשרד הפנים | מספר החלטה 2178, באתר GOV.IL
1 2  גד פרץ, ‏מנכ"ל משרד התקשורת מרדכי מרדכי יסיים בשבוע הבא את תפקידו ויעבור למשרד השיכון, באתר גלובס, 7 במאי 2009
↑  איילה הורביץ, מרדכי מרדכי - מנכ"ל משרד התקשורת החדש, באתר nrg‏, 18 ביוני 2006
↑  מנכ"ל משרד השיכון עוזב את תפקידו - חדשות JDN, באתר JDN - חדשות, המגזר החרדי, כלכלה, דעות - עדכונים שוטפים מהארץ ומהעולם, ‏2013-04-04
↑  ישי כהן, ‏מרדכי מרדכי הסיר את מועמדותו לתפקיד מנכ"ל הרבנות, באתר כיכר השבת, 30 בדצמבר 2015
↑  עמירם ברקת, ‏כפי שנחשף ב"גלובס": מרדכי מרדכי ימונה ליו"ר מקורות, באתר גלובס, 8 ביוני 2014
↑  לי סיביליה‏, מים בכמעט מיליארד שקל: נמצא רוכש למתקן ההתפלה באשדוד, באתר וואלה, 20 באוקטובר 2021
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏יו"ר "מקורות" היוצא מרדכי מרדכי מסכם שבע שנים וחצי בתפקיד, באתר מעריב אונליין, 29 באוקטובר 2021
שוהיי אוטני

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1994 (בן 30) Mizusawa, יפן 
 עמדה:  מגיש, חובט נבחר, השדה החיצון 
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  17
 קבוצות כשחקן
 2013–2017 2018–2023 2023-:  הוקאידו ניפון האם פייטרס לוס אנג'לס איינג'לס לוס אנג'לס דודג'רס
 הישגים כשחקן
 אולסטאר (2021-2024) זכייה ב-MVP של העונה הסדירה ב-MLB (אמריקן ליג (2021, 2023), נשיונל ליג (2024)) זכייה בוורלד סיריס (2024) אליפות העולם בבייסבול לנבחרות (2023) רוקי העונה באמריקן ליג  (2018) ספורטאי השנה של אסושיאייטד פרס (2021)
 
שוהיי אוטני (נולד ב-5 ביולי 1994) הוא שחקן בייסבול יפני המשחק בקבוצת לוס אנג'לס דודג'רס מליגת ה-MLB.
ביוגרפיה

אוטני גדל באושו שבמחוז איווטה. הצטיינותו במשחק הבייסבול בתיכון הביאה להתעניינות מצד קבוצות ה-MLB, אך הוא בחר להישאר ביפן ולהצטרף לקבוצת הוקאידו ניפון האם פייטרס מהליגה הפסיפית, בה שיחק מ-2013 עד 2017. הוא שיחק במקביל כמגיש ובשחקן שדה, נבחר חמש פעמיים למשחק האולסטאר של הליגה, פעמיים למגיש העונה, פעם אחת לחובט השנה וזכה עם הקבוצה באליפות ב-2016.
בדצמבר 2017 חתם בלוס אנג'לס איינג'לס מליגת ה-MLB. בעונתו הראשונה נבחר לרוקי העונה באמריקן ליג, במהלך העונה השיג כחובט 22 הום ראן, ממוצע חבטות של 0.285 ומאזן של 4–2 כמגיש. בעונת 2021 נבחר ל-MVP של האמריקן ליג, הוא נבחר לנבחרת העונה גם כחובט וגם כמגיש ורשם הופעה ראשונה במשחק האולסטאר. את העונה סיים במאזן של 9–2 ו- 3.18 ERA כמגיש, והשיג 46 הום ראן וממוצע של 0.257 כחובט. בעונת 2022 נבחר בפעם השנייה ברציפות למשחק האולסטאר כחובט ומגיש. כמו כן זכה בפרס ESPY לספורטאי השנה ובפרס ה-MVP השני שלו.
בדצמבר 2023 חתם בלוס אנג'לס דודג'רס ל-10 שנים תמורת 700 מיליון דולר. בעונת 2024 היה לשחקן הראשון בתולדות הליגה שהשיג 50 חבטות להום ראן ו-50 גניבות בסיס. את העונה סיים עם 54 הום ראן, 59 גניבות בסיס, ממוצע חבטות של 0.310, 130 RBI, ‏134 ריצות ו-197 חבטות מוצלחות. יחד עם קבוצתו זכה בוורלד סיריס וכן זכה פה אחד בפעם השלישית בתואר ה-MVP, הפעם של הנשיונל ליג.
פרופאן

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Propane
 כתיב כימי:  C₃H₈ 
 מסה מולרית:  44.097 גרם/מול
 מספר CAS:  74-98-6
 צפיפות:  2 ק"ג למ"ק גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  גז
 מסיסות:  47 מיליגרם לליטר
 טמפרטורת היתוך:  -187.7 °C   85.45 K
 טמפרטורת רתיחה:  -42.2 °C   230.95 K
 נקודת הבזק:  -104 °C   169.15 K
 נקודת התלקחות:  470 °C   743.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −104,680 ג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  269.9±0.05 ג'ול למול־קלווין
 NFPA 704:       4 ‏ 2 0 
 
פרופאן (שם מדעי: Propane הוא אלקאן בעל שרשרת של שלושה פחמנים. נוסחת המבנה הכימי שלו היא C3H8. מסתו המולרית היא 44 גרם למול.
בשל תגובת הבעירה האקסותרמית שלו, משמש הפרופאן כמקור חום למנועים ולגרילים וכגז הבישול בבית (ראו שימושים). לרוב, נדחס הפרופאן למצב נוזלי על מנת לייעל את השימוש בו.
הפרופאן נמצא בגז טבעי ומופק לרוב בתהליך זיקוק הנפט.
שמו של הפרופאן נגזר מהשם של החומצה פרופיאונית.
הפרופאן זוהה לראשונה על ידי האדם כמרכיב בבנזין בשנת 1910.
פעמים רבות, נמכר הפרופאן במצב נוזלי ומעורבב עם פרופילן, בוטאן ובוטילן (וליצירת ריחו המוכר של גז הבישול מוסיפים חומר הנקרא אתאנתיול). תערובת זו נקראת גז פחמימני מעובה (באנגלית Liquid Petroleum Gas או LPG).
שימושים

הפרופאן משמש בעיקר כמקור אנרגיה, בגלל האנרגיה הרבה שניתן להפיק משריפתו (כ-2,220 קילוג'אול למול).
שימושים > שימוש ביתי

מבין שימושיו הנפוצים של הפרופאן ישנם שימוש לבישול בשר בגריל, גז בישול בבתים, בשטח, הפרופאן משמש כמרכיב העיקרי של הגזייה לבישול בשטח (לפעמים, הבוטאן משמש כגז העיקרי מכיוון שתכונותיו הכימיות יותר מתאימות לתנאי שטח).
בנוסף לבישול בבית, הפרופאן משמש גם לחימום, לייבוש כביסה, ולשימושים אחרים הצורכים חום.
שימושים > דלק לכלי רכב

כיום, הפרופאן נצרך יותר ויותר להנעת כלי רכב.
הפרופאן מפעיל במדינות מסוימות, קטרים, אוטובוסים, מלגזות, ומוניות. בארצות הברית, 190,000 כלי רכב ו-450,000 מלגזות פועלים על פרופאן להנעה.
שימושים > אחרים

הפרופאן משמש כמרכיב במנגנוני תרסיסים. השימוש בפרופאן לצורך הפעולה הזאת הוגבר מאוד אחרי האיסור על שימוש בגזי ה-CFC.
הפרופאן נמצא גם בתערובת גזים הנקראת "גז ירוק" המניע את הקליעים בחלק מנשקי האיירסופט.
הפרופאן הוא חומר גלם בתעשיית הפטרוכימיה.
בחלק מהלהביורים, הפרופאן הוא חומר הדלק.
מקורות הפקה

הפרופאן לא נוצר כתוצר הרצוי, אלא כתוצר לוואי של שני תהליכים: עיבוד גז טבעי, וזיקוק נפט.
תהליך העיבוד של הגז הטבעי כרוך בהפרדה של בוטאן ופרופאן מהמרכיבים האחרים של הגז הטבעי. בנוסף, מזקקות נפט מפיקות פרופאן בתהליכי הפקת בנזין וסולר.
הסכם שארם

| --- | --- |

טקס החתימה על המזכר בשארם א-שייח'. בתמונה: יו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת (מימין) וראש ממשלת ישראל, אהוד ברק (משמאל) חותמים על המזכר. מאחוריהם עומדים, מזכירת המדינה, מדליין אולברייט, נשיא מצרים, חוסני מובארכ ועבדאללה השני, מלך ירדן, 4 בספטמבר 1999
 נושא:  הסכם שלום
 מטרה:  מימוש הסכם ואי
 חותמים:  אהוד ברק ויאסר ערפאת
 מתווכים:  חוסני מובראכ, עבדאללה השני, מלך ירדן ומזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט
 מקום חתימה:  שארם א-שייח'
 תאריך יצירה:  4 בספטמבר 1999 
 
הסכם שארם, המוכר גם בשם מזכר "ואי המתוקן" (בהתייחס להסכם ואי), הוא מזכר הסכמות בין מדינת ישראל לארגון אש"ף, כנציג הפלסטינים.
המזכר נחתם בתאריך 4 בספטמבר 1999 על ידי ראש ממשלת ישראל אהוד ברק וראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. במעמד החתימה נכחו נשיא מצרים, חוסני מובראכ, עבדאללה השני, מלך ירדן ומזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט.
סעיפי ההסכם

ההסכם מכיל 11 סעיפים אשר עוסקים בנושאים הבאים, על פי סדר הופעתם במזכר:
משא ומתן על מעמד הקבע
העברת שטחים לידי הפלסטינים
שחרור אסירים
פעילות ועדות פיקוח משותפות (על יישום הסכמי אוסלו)
הקמת המעבר הבטוח
הקמת נמל ימי בעזה
סוגיית חברון
סעיף בנושא סוגיית הביטחון
קריאה משותפת לקהילה הבינלאומית להעמיק את תמיכתה בהסכם השלום
הצהרה משותפת ליצירת אווירה חיובית.
הסעיף האחרון (מס' 11 במזכר) הוא סעיף טכני אודות מימוש ההסכם בחגים וכיוצא בזה.
מימוש ההסכם

שבוע לאחר החתימה קבוצה ראשונה של 200 אסירים ביטחוניים השתחררה על פי ההסכם, מרבית המשוחררים היו כאלו שכבר ריצו יותר משני שלישים מתקופת מאסרם. בנוסף בוצעה הנסיגה הראשונה במסגרת ההסכם מ-7% מהשטח ביו"ש, שעד-אז היה נתון לשליטה ישראלית מלאה. השטח עבר לשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית, אבל האחריות הביטחונית המשיכה להיות של ישראל (שטח B).
ב-6 באוקטובר 1999 נחתם "פרוטוקול המעבר הבטוח" בין ישראל והרשות הפלסטינית, שבעקבותיו נפתח המעבר ב-26 באוקטובר. המעבר הבטוח פעל למשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה.
הנסיגה השנייה, בהיקף של 5%, הייתה אמורה להתבצע ב-15 בנובמבר 1999, אך הפלסטינים התנגדו למפות הנסיגה שהוצגו על ידי ישראל
. פריצת הדרך הושגה לאחר עיכוב של כחודשיים, ב-5 בינואר 2000, בעקבות פגישה בין ראש הממשלה, אהוד ברק, ליו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת. ישראל והפלסטינים גם סיכמו על השלב השני של הנסיגה השנייה, בשיעור של 6.1%. שלב זה בוצע ב-21 בינואר 2001.
במזכר סוכם על הגעה להסכם כולל על מצב הקבע (עם תאריך היעד ספטמבר 2000). העקרונות לכך היו אמורים להיות מנוסחים במסגרת הסכם על מצב הקבע (עם תאריך היעד פברואר 2000).
לצורך הגעה להסכם מסגרת התקיים משא ומתן שלא הניב תוצאות עד קיץ 2000. לכן נפגשו הצדדים ביולי 2000 בארצות הברית בחסות נשיא ארצות הברית בפסגת קמפ דייוויד.
הערות שוליים

↑  ידיעה על מזכר שארם-א-שייח` באתר הכנסת
↑  מזכר שארם המלא - באתר הכנסת
↑  שירות גלובס, ‏ארה"ב: הנסיגה השלישית על-פי הסכם שארם תתבצע ללא קשר להסדר הקבע, באתר גלובס, 8 בספטמבר 1999
↑  ישראל והפלשתינים חותמים הערב על ההסכם להפעלת המעבר הבטוח, באתר גלובס, 6 באוקטובר 1999
↑  חגי אטקס, ‏הרשות הפלשתינית: פתיחת המעבר הבטוח - צעד לקראת עצמאות כלכלית, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1999
↑  דני רובינשטיין, אם הם בסגר, שלא ייסעו לחו"ל, באתר הארץ, 5 בינואר 2002
↑  שירות גלובס, ‏דוד לוי: הנסיגה השנייה במסגרת הסכם שארם תתבצע כבר בימים הקרובים, באתר גלובס, 23 בדצמבר 1999
↑  כתב גלובס, ‏הושגה הסכמה על הנסיגה השנייה במסגרת הסכם שארם, באתר גלובס, 5 בינואר 2000
↑  השלד היבש של הבנות שארם א-שייח, באתר הארץ, 4 באפריל 2001
↑  הלכנו לקמפ דייוויד כדי  שלא יגידו שהפלשתינאים מסרבים  למשא ומתן, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2001
שירות "הארץ", ברק: אחזור לפוליטיקה אם יקראו לי; לא מצטער על קמפ דייוויד, באתר הארץ, 2 ביולי 2002
רות פרסול

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1967 (בת 57) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מיל ואלי, מחוז מארין, גיברלטר 
 השכלה:  Western State University College of Law  אוניברסיטת סן פרנסיסקו  Marin Academy 
 
רות מוניקה פרסול (באנגלית: Ruth Monicka Parasol; נולדה בשנת 1967) היא עורכת דין ואשת עסקים אמריקאית, שהקימה את חברת ההימורים המקוונים PartyGaming בשנת 1997 והחזיקה ברוב מניות החברה. בשנת 2010 דורגה על ידי האקונומיסט במקום ה-15 ברשימת הנשים העשירות בזכות עצמן.
קורות חייה

פרסול נולדה בשנת 1967 בסן פרנסיסקו, קליפורניה. אמה היא גונה פרסול, ממוצא שוודי, ואביה הוא ריצ'רד פרסול, ניצול השואה יהודי-פולני שעלה לישראל ושירת בצה"ל. לאחר שהשתחרר מצה"ל השתקע בקליפורניה, למד הנדסת מכונות באוניברסיטה הפוליטכנית, עבד כמהנדס במשך כמה שנים ואז הפך לסוכן נדל"ן.
רות פרסול גדלה בעיר מיל ואלי בקליפורניה. בשנת 1988 קיבלה תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת סן פרנסיסקו, ובשנת 1992 סיימה תואר במשפטים ובחינות הסמכה לעורכת דין ב- Western State College of Law.
עם סיום לימודיה השתלבה בעסקי הנדל"ן של אביה, וכמו כן ניהלה עסק רווחי של שיחות ארוטיות ואתרי פורנוגרפיה באינטרנט.
בשנת 2003 נישאה ליזם רוס דה-ליאון. הם עברו עם ילדיהם לגיברלטר בשנת 2004. הם נפרדו בשנת 2010, וסיימו את הליכי הגירושים ב-2014. פרסול ממשיכה להתגורר בגיברלטר, ונוסעת לעיתים קרובות לישראל, לונדון וספרד.
עסקי ההימורים

בשנת 1997 פרסול הקימה אתר להימורים מקוונים בשם Starluck Casino Online באיים הקריביים. לאחר מכן חברה לאנשי טכנולוגיה שפיתחו את העסק, בהם בן זוגה רוס דה-ליאון. האתר שינה את שמו ל-Party Gaming ובנוסף לו הקימה החברה אתר למשחקי פוקר מקוונים. אתרים אלו הניבו רווחים גבוהים, מעל ל-500 מיליון דולר בשנת 2005.
בשנת 2006 נסגרו האתרים לגישה מארצות הברית עקב חוקים שאסרו על הימורים באינטרנט. בדצמבר 2006 פרסול ובעלה הפסיקו את פעילותם בחברה, ובשנת 2015 מכרו את חלקם בחברה.
פעילויות צדקה

פרסול הקימה בשנת 2004 קרן למטרות צדקה בשם The Parasol Foundation Trust הפועלת מגיברלטר. הקרן העניקה עד שנת 2013 מעל 20 מיליון ליש"ט לעמותות העוסקות בתחומי הבריאות, איכות הסביבה ושימור המורשת התרבותית, וכן בפיתוח כלים טכנולוגיים לשיפור הסיוע החברתי. הקרן שיתפה פעולה, בין השאר, עם ארגון הצלב האדום, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת תל אביב, הטכניון, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, וארגון סיוע לנוער במצוקה של הנסיך צ'ארלס.
יהודה זיסאפל

| --- | --- |

יהודה זיסאפל (משמאל) ואחיו זהר
 לידה:  12 באפריל 1942 
 פטירה:  10 במרץ 2024 (בגיל 81) 
 www.bynet.co.il
 
יהודה זיסאפל (12 באפריל 1942 - 10 במרץ 2024) היה ממקימי תעשיית ההיי-טק הישראלית ומראשיה. נחשב לאחד הפילנתרופים המשפיעים ביותר בישראל, ותרומתו החשובה לחברה נוגעת בתחומים רבים.
היסטוריה

יהודה זיסאפל נולד בתל אביב בשנת 1942 להורים יוצאי פולין, שניהלו חנות נעליים ברחוב הרצל בעיר. מצעירותו ניגן בכינור ואף החזיק בביתו באוסף כינורות עתיקים. בתקופת שירותו הצבאי החל יהודה החל ללמוד הנדסת חשמל בטכניון. הוא השלים את התואר ראשון והשני בהנדסת חשמל מהטכניון, ותואר שני במנהל עסקים בפקולטה לניהול בית הספר למוסמכים, באוניברסיטת תל אביב.
הוא נפצע במלחמת ששת הימים ובתום האשפוז החל יהודה לעבוד במוטורולה ישראל ושימש כמנהל מחלקת הנדסת מערכות בחברה. בשנת 1975 הקים את "ביטקום סוכנויות", חברה פרטית קטנה, ששווקה מוצרי תקשורת. ביטקום, שלאחר מספר שנים שינתה את שמה ל"בינת תקשורת מחשבים", ייצגה יצרנים בינלאומיים חשובים והייתה הראשונה שהשיקה טכנולוגיות תקשורת חדשניות בשוק הישראלי.
בתחילת 1982 הצטרף אליו אחיו זהר זיסאפל, ויחד הם פעלו לייצור ופיתוח מוצרי תקשורת בישראל ליצוא. "רד תקשורת מחשבים", החברה הראשונה שהקימו ביחד, היא הוותיקה בקבוצת רד-בינת. בשנים שבאו לאחר מכן נוספו למסגרת הקבוצה עוד 27 חברות היי-טק עצמאיות שהוקמו כדי לפתח, לייצר ולשווק מגוון רחב של מוצרים בתחום תקשורת הנתונים (בהן גם בינת תקשורת מחשבים).
נכון לשנת 2013, מנתה קבוצת רד-בינת 10 חברות ישראליות העוסקות בתקשורת נתונים. יהודה היה יו"ר רד תקשורת מחשבים, ובכל אחת מחברות הקבוצה משמש לפחות אחד מהם כחבר דירקטוריון.
בדצמבר 1991 הקימו יהודה ורעייתו נאווה, פרופסור לנוירוכימיה באוניברסיטת תל אביב, את חברת התרופות "נעורים" שמייצרת מלטונין בשחרור מושהה לטיפול בנדודי שינה, זאת לאחר מחקרים שערכה נאווה על השפעות המלטונין. כמו כן הקימו האחים זיסאפל את חממת רד ביומד (RAD Bio-Med Incubator Ltd), חממה המספקת מקום, מימון ראשוני ושירותים שונים לפרויקטים בתחום הביו-רפואי.
חוקרים של אוניברסיטת תל אביב מצאו ב-2012 כי האחים זיסאפל וקבוצת רד־בינת יצרו את הקרקע הפורייה ביותר עבור יזמים ישראלים: כ-56 יזמים סדרתיים יצאו מהקבוצות שהקימו האחים.
בנו, רועי זיסאפל, הוא מנכ"ל רדוור, מקבוצת רד-בינת.
זיסאפל נפטר במרץ 2024.
פילנתרופיה, הוקרה ופרסים

האחים, יהודה וזהר זיסאפל, הקפידו על תרומה לקהילה על ידי החברות בהנהלתם: "עמותת רד" של חברת רד תקשורת מחשבים מעניקה מדי שנה מאות מלגות לסטודנטים מצטיינים מעוטי אמצעים המתמחים בהנדסה ובמדעי המחשב. כמו כן, תורמת העמותה כל שנה כ-15 חדרי מחשבים לפנימיות ומוסדות חינוך אחרים לילדים ונוער בסיכון. "עמותת רד" אף עוסקת בהשאלת כלים מוזיקליים לתלמידים מצטיינים. בין השאר השאילה כינור גוארנרי דל גז'ו לכנר אקרט לורנצן, הנגן הראשי של התזמורת הסימפונית ראשון לציון.
בחסות ארגון בוגרי הטכניון, שבראשו עמד יהודה שש שנים, יזמו האחים שני פרויקטים המנצלים את כישוריהם של בוגרי הטכניון כחונכים וכמורים לנוער מעוט יכולת בערים ובקהילות ברחבי הארץ. התוכנית, הקרויה "פועלים מ-3 ל-5" מיועדת לבני נוער ביישובי פריפריה בצפון ובדרום ישראל ונועדה לשפר את כישוריהם המתמטיים. תוכנית "עיר מצוינת", שנחנכה ביוזמת יהודה בעיר בת ים, פועלת להשגת יעדים דומים מתוך התמקדות בבני נוער המתגוררים במרכז ישראל אך לומדים במסגרות חינוכיות החסרות את המשאבים הדרושים לטיפוח מצוינות. פרויקט נוסף שיהודה מקדם, קרוי "מהנדסים מהפריפריה", ומיועד לאפשר לחיילים קרביים בוגרי צה"ל מהפריפריה לשפר את הישגיהם ולהגיע להשכלה אוניברסיטאית מדעית.
בשנת 1994 קיבלו יהודה וזהר זיסאפל את פרס היזמות מבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב. בנימוקים לפרס נאמר כי הוא מוענק "מתוך הכרה בתרומתם החשובה של השניים ליזמות בישראל, לרוח היזמית החדשנית בתחומי הפיתוח, הייצור והייצוא של מוצרים ואספקת פתרונות לבעיות של תקשורת נתונים ועל יזמותם הטכנולוגית המשמשת מופת בישראל וברחבי העולם.
בשנת 2001 העניק לו הטכניון תואר דוקטור לשם כבוד.
בשנת 2003 הונחה בטכניון אבן הפינה למרכז לננו-אלקטרוניקה ע"ש שרה ומשה זיסאפל בטכניון, הודות לתרומתם של האחים.
בשנת 2005 קיבלו יהודה וזהר זיסאפל את פרס ההיי-טק של ישראל מהאגודה הישראלית להון סיכון (IVA),
בשנת 2007 קיבלו יהודה וזהר זיסאפל את פרס המצוינות בניהול עסקים גלובליים ע"ש מקס פרלמן מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2022 העניק הטכניון לאחים יהודה וזהר זיסאפל את אות הטכניון "אות ההוקרה הגבוה ביותר שמעניק המוסד על מפעל חיים למען הטכניון ועל תרומה לקידום האנושות, רווחת העם היהודי ומדינת ישראל".