stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטריק שנהאן
ביוגרפיה > במחלקת ההגנה

ב-16 במרץ 2017 הודיע הנשיא דונלד טראמפ על כוונתו למנות את שנהאן לסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית, התפקיד האזרחי השני בבכירותו בפנטגון ובמחלקת ההגנה של ארצות הברית. טראמפ מינה את שנהאן להנהיג תוכניות להרחבת גודלם של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. שימועי אישור מינויו של שנהאן בסנאט של ארצות הברית נערכו ב-20 ביוני 2017. במהלך השימוע איים הסנאטור ג'ון מקיין, יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט ותומך בהספקת נשק לאוקראינה, לטרפד את מועמדותו של שנהאן בגין תגובתו על השאלה אם על ארצות הברית לספק או לא לספק כלי נשק לאוקראינה. שנהאן, בתגובה, אמר כי אין לו גישה למידע צבאי מסווג כדי לקבל החלטה בעניין. במאי 2018 נועד שנהאן עם מנכ"ל משרד הביטחון אודי אדם בפנטגון.
בוב וורק, סגן מזכיר ההגנה מתקופת כהונת ממשלו של ברק אובמה, נשאר בתפקיד עד לאישור מינויו של שנהאן בסנאט. המינוי אושר על ידי הסנאט באורח רשמי וסופי ברוב של 7–92 ב-18 ביולי 2017, ושנהאן הצהיר אמונים לתפקידו כסגן מזכיר ההגנה ה-33 ב-19 ביולי 2017. על רקע נסיגת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מסוריה בדצמבר 2018, התפטר מזכיר ההגנה ג'יימס מאטיס מתפקידו ב-21 בדצמבר. ב-23 בדצמבר הודיע טראמפ באמצעות "ציוץ" ברשת החברתית "טוויטר" על כוונתו למנות את שנהאן למזכיר ההגנה בפועל במקומו של מאטיס למינוי קבע.
ב-11 בפברואר 2019 ערך שנהאן ביקור באפגניסטן ונועד עם נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי, ראש הרשות המבצעת עבדאללה עבדאללה ועם בכירים אפגנים נוספים. ב-23 בפברואר ביקר בגבול ארצות הברית–מקסיקו יחד עם יושב ראש המטות המשולבים ג'וזף דנפורד ועם מפקד חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית טוד סימונייט לשם משימות משותפות של גופים אלה עם משמר הגבול של ארצות הברית, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית וסוכנויות אחרות.
בשלהי 2019, דווח באמצעי התקשורת כי שנהאן נחקר על ידי משרד המפקח הכללי של הפנטגון, בשל טענות שסנגר שלא כראוי בשם מעסיקו הקודם, חברת בואינג. ב-9 במאי 2019 הודיע הבית הלבן כי הנשיא טראמפ ימנה את שנהאן למזכיר ההגנה באורח רשמי, חרף ספקנות ואף עוינות מצד גורמים ופקידים בתוך מחלקת ההגנה של ארצות הברית. עם זאת, שנהאן הודיע על פרישתו מתהליך המינוי ביוני, בעקבות חשיפת מקרים וטענות אחדים בדבר אלימות במשפחה מצדו של שנהאן כלפי גרושתו ובנו.
הערות שוליים

↑  עמי רוחקס דומבה, ביקור מנכ"ל משרד הביטחון בפנטגון, באתר Israel Defense‏, 30 במאי 2018
↑  רויטרס, ארה"ב התחילה לסגת מסוריה: "דאעש הובס", באתר ynet, 19 בדצמבר 2018
↑  נתן גוטמן, בעקבות הנסיגה מסוריה: שר ההגנה האמריקני ג'יימס מאטיס התפטר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 בדצמבר 2018
↑  רויטרס, טראמפ מינה את סגנו של מאטיס לשר ההגנה בפועל; ייכנס לתפקיד כבר בשבוע הבא, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2018
↑  דן אריקן, ארצות הברית: הנשיא טראמפ עומד למנות את פטריק שנהאן לתפקיד שר ההגנה של ארצות הברית, באתר IsraelDefense‏, 12 במאי 2019
↑  רויטרס‏, בצל המתיחות עם איראן: שר ההגנה בממשל טראמפ לא ימשיך בתפקידו, באתר וואלה, 18 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1174123605  VIAF: 1180154622386444710006   WorldCat (עם VIAF): 1180154622386444710006
פורטונה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  יורם גלובוס   מנחם גולן   מאיר מגן
 תסריט:  אלכסנדר רמתי, וולדיה סמיטיוב ויוסף גרוס על פי סיפור של מנחם תלמי
 שחקנים ראשיים:  אהובה גורן גילה אלמגור פייר בראסר   יוסי בנאי   שמוליק קראוס   מייק מרשל אברהם מור אבנר חזקיהו בומבה צור מרים ברנשטיין-כהן אריס סאן שייקה לוי גברי בנאי ישראל פוליאקוב גבי עמרני יצחק מיכאל שילה
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  יצחק הרבסט
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  סרטי נח
 הקרנת בכורה:  1966
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פורטונה הוא סרט ישראלי-צרפתי בשחור-לבן שצולם בישראל והשתתפו בו גם שחקני קולנוע צרפתיים ואיטלקיים.
עלילת הסרט מתרחשת בישראל של שנות השישים על רקע קוד מוסר נוקשה במשפחת עולים מאלג'יר. הסרט מבוסס על סיפור של מנחם תלמי ויצא לאקרנים בשנת 1966. את הסרט ביים מנחם גולן, וצילם יצחק הרבסט, והוא מלווה מוזיקה שהלחין דובי זלצר ובתוספת קטעים מוזיקליים של אריס סאן.
עלילה

ניסים בוזגלו המגולם על ידי פייר בראסר (Pierre Brasseur ‏ 1972-1905, שחקן קולנוע צרפתי) מתגורר בדימונה ועובד כמנהל עבודה במפעלי ים המלח שבו עובדים גם בניו יוסף (יוסי בנאי), חיים ומשה. באחת השבתות מארח בוזגלו קבוצה של מהנדסים צרפתיים שבאה לייעץ למנהלי המפעל כיצד להתייעל. בתו של בוזגלו, פורטונה (אהובה גורן בתפקידה הקולנועי היחיד) מתאהבת בפייר (מייק מרשל - Mike Marshall ‏ 2005-1944 שחקן אמריקני-צרפתי) אחד המהנדסים הצרפתים. היחידה שמבחינה באהבתה של פורטונה לפייר היא מרגו (גילה אלמגור) גיסתה והיא מעודדת את פורטונה ללכת אחר ליבה.
אלא שפורטונה הובטחה עוד בטרם נולדה לידידו של בוזגלו אדון סימון (סארו אורזי (אנ')). במכתביו לבוזגלו מתאר סימון חיי עושר בפריז והאח חיים תולה תקווה בנישואיו לפורטונה כדרך לברוח מהחיים המשמימים בדימונה ולעבוד כנהג מונית בפריז. כשאדון סימון מופיע לקבל את שהובטח לו הוא מתברר כזקן שמן, קמצן וחסר פרוטה המתגורר בכלל במרסיי.
למרות האכזבה מחליט בוזגלו האב לקיים את ההחלטה ולחתן את בתו עם סימון. ערב החתונה בורחת פורטונה עם פייר לים המלח ובמפלי עין גדי מתעלסת אתו. האח חיים שסיכויו להגיע לפריז תלויים בחתונה רודף אחריהם בג'יפ שלו ופורטונה מתערבת במאבק בינו לבין פייר ומוצאת כך את מותה.
ביקורת

שני אלמנטים ייחדו את הסרט. הראשון, השימוש בשחקן זר על מנת לגלם דמות ישראלית והשני, הסצנה שבה הוצג ערום חלקי (בה מתעלסת פורטונה עם פייר). הסרט זכה להצלחה בינונית וראו אותו כ-630,000 צופים. כמו כן הופץ הסרט בצרפת תחת השם La fille de la mer morte (הנערה מים המוות) ובארצות הברית תחת השם הזהה The Girl from the Dead Sea או בשם Seduced in Sodom (פותתה בסדום).
בתקופה בה הוצג הסרט היחס אל המזרחים היה פטרנליסטי ורוב המבקרים של אותה תקופה ראו את תמונת המשפחה המסורתית הפטריאכלית המתפרקת כתוצאה מהמפגש עם החיים המודרניים כמייצגת נאמנה את המציאות. זאב רב נוף כתב בדבר:
עמנואל בר־קדמא כתב בידיעות אחרונות:
כיום מסווג הסרט בין ראשוני סרטי הבורקס והיחס אליו אמביוולנטי. בספרה הקולנוע הישראלי – היסטוריה ואידאולוגיה מתייחסת אלה שוחט אל הסרט כאל פלקט של דמויות חד־ממדיות ובהן החלוקה בין טוב לרע, תרבותי לפרימיטיבי ברורה. הטוב תמיד שייך למערב או לספרדי שהתמערב והרע והפרימיטיבי הוא מזרחי, וכך היא כותבת:
לעומתה סבור מאיר שניצר בספרו הקולנוע הישראלי כל העובדות כי הסרט מצייר:
פלסטיק פלוס

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  מותג עיצוב
 מייסדים:  אילנה הרשנברג־פלדה והנס פלדה
 תקופת הפעילות:  1982–2009 (כ־27 שנים)
 מיקום המטה:  רחוב שינקין (עד 2002), מאז בפרדס חנה
 מוצרים עיקריים:  אהילים, רהיטים ודקורציות מפלסטיק
 
פלסטיק פלוס הייתה חנות וסדנה לעיצוב תעשייתי, שפעלה ברחוב שינקין בתל אביב בין שנת 1982 לשנת 2002, וכחנות וסטודיו בפרדס חנה עד שנת 2009. החנות הוקמה בידי זוג המעצבים הנס פלדה ואילנה הרשנברג־פלדה בשל מחסור בחנויות עיצוב בארץ, ונחשבה לאחד מסמלי רחוב שינקין בשנות השמונים, בעת הפיכתו מרחוב שקט של בעלי מלאכה למרכז של צעירים וסטודנטים. מוצריה הצבעוניים והפונקציונליים של החנות סימנו את תחילת מגמות הפוסטמודרניזם בעיצוב הישראלי. בשנת 1987 בני הזוג זכו על עבודם בפרס סנדברג לפיתוח של מוזיאון ישראל, ועבודות המותג 'פלסטיק פלוס' נרכשו לאוסף אגף העיצוב של המוזיאון, בו הן מוצגות באופן קבוע.
היסטוריה

החנות הוקמה בשנת 1982 בידי בני הזוג הנס פלדה ואילנה הרשנברג. פלדה, יליד 1955, נולד באמסטרדם ולמד בבית הספר לצילום בהאג בין השנים 1975 עד 1979. בשנת 1980 הגיע פלדה לישראל כחלק מטיול מתוכנן בעולם, ופגש בתל אביב את הרשנברג, ילידת פולין ובוגרת בצלאל שעבדה באותה עת במשרד פרסום, וכן השתתפה בסטודיו העיצוב "טרטקובר וחברים", יחד עם המעצב דוד טרטקובר. באותה תקופה, החל פלדה לעצב אהילי פוליפרופילן, בתחילה לשימוש אישי. בהמשך, פלדה והרשנברג שכללו את אהילי ה "סויץ", שיהפכו בעתיד למוצר הדגל של החנות, והחלו לייצרם באופן סדרתי ולמכור אותם בחנות של חברה ברחוב דיזנגוף בתל אביב.
עם הצלחת המוצרים שאפו בני הזוג להתרחב לחנויות נוספות, אך די מהר נתקלו בבעיית המחסור בחנויות עיצוב בישראל. על כן, בשנת 1982 פתחו בני הזוג חנות משלהם ברחוב שינקין. את השם "פלסטיק פלוס" הם בחרו בשל הערכתם לקלותו של הפלסטיק ולאסתטיקה שלו. בשנת 1985 הקימו הרשנברג ופלדה את קבוצת העיצוב הרב תחומית "קקטוס", שמוצריה נמכרו בחנות. החנות מכרה מוצרים מפלסטיק צבעוני וממוחזר, ופנתה לקהל צעיר ובוהמייני, שהחל להתגורר ברחוב שינקין, בו מחירי הדיור היו עדיין זולים והוא נתפס כ־"מציאה". החנות חולקה לשני חללים, כאשר חלקה האחורי הוקדש לייצור מוצרים והקדמי למכירתם. בשנת 1994 בני הזוג עברו עם שלושת ילדיהם לפרדס חנה, אך המשיכו לתפעל את העסק בתל אביב.
עד 1995 נהנתה החנות מתזרים חיובי שנבע מהתפתחותו של רחוב שינקין, אך בשנת 1996, בשל מחירי השכירות המאמירים, סניפה המקורי של החנות סגר את שעריו. בני הזוג המשיכו לפעול בחלל אחר, צר יותר, ברחוב שינקין עד שנת 2002. ברם, עם הירידה במכירות בשל הצפת השוק במוצרים זולים מאסיה העבירו את הסטודיו לחנות גדולה יותר בפרדס חנה. בפרדס חנה, המשיכו בני הזוג לייצר מוצרי פלסטיק, אך עברו עם הזמן לעיצוב סביבתי התמקד בעיקר בחומרים ממוחזרים, בעיקר במסגרת מותג "רייטרד", הבונה ריהוט, פסלים מתקני שעשועים, ועוד, מחומרי פסולת, כמו צמיגים ישנים. משנת 2009 סגרו את החנויות, וממשיכים לייצר מוצרים מסוימים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2 3 4  יובל סער, מסר בבקבוק, באתר הארץ, 8 במאי 2012
1 2 3 4  ארכיון פלסטיק פלוס באתר הספרייה הלאומית
↑  הילה קובו, כתר פלסטיק: האנשים שהמציאו את שינקין חיים היום בפרדס חנה, באתר nrg
1 2  גלית פוצינסקי, פוסט מודרניזם של העיצוב הישראלי - חנות פלסטיק פלוס בשנקין, באתר בית ונוי, ‏03.04.2013
1 2  מיכל בן ארי, זרעים של פלסטיק, באתר ynet, 27 ביולי 2006
↑  הנס פלדה, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
1 2 3  טלי חרותי-סובר, ‏קודם לקחו את שינקין, עכשיו את פרדס חנה, באתר גלובס, 8 באוגוסט 2005
1 2  אסתר זנדברג, פלסטיק פלוס: בעל הבית השתגע, באתר הארץ, 5 במרץ 2009
1 2  נסגרת החנות "פלסטיק פלוס" ברחוב שינקין בתל אביב, באתר הארץ, 22 במאי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009912174805171  VIAF: 2042162481006437680007   WorldCat (עם VIAF): 2042162481006437680007
פריגית

כיתוב בפריגית
פריגית היא שפה הודו-אירופית שדוברה בפריגיה העתיקה שבאנטוליה. הפריגית דוברה על ידי הפריגים שבאו מתרקיה לאסיה הקטנה בתקופת הברונזה.
השפה הפריגית והשימוש בה מתחלקים לשני חלקים והם: האחד מ-800 לפנה"ס והלאה עד בערך תחילת המאה ה-1 לספירה. השני בערך מהתקופה שבה נגמרה התקופה הראשונה ועד היכחדותה של השפה. השפה התחלקה לשפות מקומיות אשר חלוקתן מתוארת בכתבים של מידאס שהיה מלך פריגיה והמחלקים את האזורים לאזורי צפון אנטוליה, קפדוקיה ומרכז אנטוליה לפי אזורי משנה שונים.
השפה נכחדה באופן מוחלט במאה ה-6 לספירה.
יש המוצאים קשר בין הפריגית לתראקית, לארמנית, למקדונית עתיקה ואף ליוונית בעיקר לפי כתביו של הרודוטוס אשר תיאר קשרים של הפריגים לשפות אלו בכתביו.
פיסה מזכרוני

"פיסה מזכרוני" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. הוא יצא לאור ב-6 באוקטובר 2015, כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלה מלכת השושנים (2015), בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
עם יציאתו היה לשיר הראשון של בן זקן להיכנס לפלייליסט של גלגלצ ואף הגיע למקום שביעי במצעד השבועי של התחנה, בנוסף לכך נכנס השיר למקום הראשון ברשת ג', הראשון ברדיו אמצע הדרך, והשני במדיה פורסט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי אורי בן ארי והופק על ידי דודו קומה. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, בה מדברת בן זקן על בחור אותו היא אהבה. היא מציינת כי אותו הבחור אף דאג לה לאורך כל הזמן אשר הם היו יחד.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

טרם פורסם הווידאו קליפ הנלווה של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את האודיו שלו. באודיו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, ביצעה בן זקן את השיר בשידור חי אותו ערכה באולפן של גלגלצ.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-7.4 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015–2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015–2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015–2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015–2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 1 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 7 |  |
|  ישראל | 99.5FM חמ-אש | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015–2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015–2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015–2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2015–2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 9 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 20 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 28 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  עדן בן זקן - הערוץ הרשמי (2015-09-03), עדן בן זקן - פיסה מזכרוני, נבדק ב-2019-04-10
↑  פיסה מזיכרוני – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  רדיו 90FM - ארכיון המצעדים, באתר www.90fm.co.il (ארכיון)
↑  Media Forest, mediaforest.biz (ארכיון)
1 2  פיסה מזכרוני, באתר שירונט
↑  עדן בן זקן - פיסה מזכרוני, באתר Spotify, ‏6 באוקטובר 2015
↑  גלגלצ, הערוץ הרשמי (2015-12-03), עדן בן זקן - פיסה מזכרוני (חי באולפן גלגלצ), נבדק ב-2019-04-10
↑  http://mediaforest.biz/Charts/YearlyCharts
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godparent" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" ‏•‏‏ "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף

ערעור בחירות מיכאל בן-ארי ועופר כסיף הגיע לבית המשפט העליון בעקבות החלטת ועדת הבחירות המרכזית לקראת הבחירות לכנסת ה-21. הוועדה החליטה לאשר את מועמדתו של מיכאל בן ארי מרשימת איחוד מפלגות הימין, ולפסול את עופר כסיף מרשימת חד"ש-תע"ל. בעקבות החלטות הוועדה הוגשו ערעורים לבית המשפט העליון, אשר פסל את מועמדותו של בן־ארי ואישר את מועמדותו של כסיף. פסילת בן ארי היוותה תקדים ראשון לפסילת מועמדות לכנסת על בסיס סעיף 7א לחוק יסוד: הכנסת. בכך לראשונה נפסלה התמודדותו אדם, ולא של המפלגה כולה, מלהתמודד לכנסת.
רקע

לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את רשימות כ"ך והרשימה המתקדמת לשלום מהשתתפות בבחירות. כ"ך ערערה לבית המשפט העליון וזה קבע כי אין מניעה חוקית להשתתפותה. בשנת 1986 תוקן חוק יסוד: הכנסת ונוסף לו סעיף 7א הקובע שלא תשתתף רשימה בבחירות אם יש במטרותיה או במעשיה שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שלילת אופיה הדמוקרטי או הסתה לגזענות. עוד לפני קיומו של הסעיף, נפסלה "רשימת הסוציאליסטים" בפסק דין ירדור בבחירות לכנסת השישית (1965).
בית המשפט העליון נדרש פעמים לא מעטות לפרש תיקון זה, וקבע מבחן מחמיר לפסילת רשימות לכנסת. כחלק מהמבחנים נקבע שאחד מהקריטריונים לפסילה צריך להיות מרכיב דומיננטי במטרותיה או במעשיה של הרשימה, ושישנן ראיות מכריעות לכך שהרשימה חותרת ליעד כזה. כל זאת כדי למנוע ניצול לרעה של החוק בידי ועדת הבחירות המרכזית, שכל חבריה הם פוליטיקאים, למעט העומד בראשה. כמו כן כדי לוודא שפסילה מתבצעת רק במקרים חריגים וקיצוניים, ולפי רף הוכחה מחמיר מאוד. בית המשפט העליון נדרש להכריע בערעורים על החלטות ועדת הבחירות המרכזית, להפעיל את הסעיף או להימנע מהפעלתו, וברוב מוחלט של המקרים נמנע מהפעלתו.
הרשימות היחידות שאושרה סופית פסילתן בבחירות בשל סעיף זה היו רשימות כ"ך וכהנא חי בבחירות לכנסת ה-12 (ראו פרשת ניימן השנייה) ובבחירות לכנסת ה-13 (1992). מאז 1992 בית המשפט העליון לא אישר את פסילות הוועדה המרכזית (בל"ד ב-2003 וב-2009, רע"ם-תע"ל ב-2009), וכן דחה ערעורים שהוגשו לו בדרישה לפסול את הרשימה המתקדמת לשלום (1988). זאת בנימוק שהפסילות לא עמדו בקריטריונים הראייתיים המחמירים הנדרשים. מיכאל בן-ארי עצמו נבחר בשנת 2012 לכנסת השמונה עשרה, ולא נפסל למרות עברו בתנועת כ"ך. אולם בשנת 2017 תוקן הסעיף (תיקון 46 לחוק יסוד: הכנסת) ונקבע כי פסילת רשימה או מועמד תתאפשר גם לפי התבטאויות בלבד. התיקון הוצע על ידי חברי ישראל ביתנו כדי לאפשר את פסילת חברי מפלגת בל"ד, ובפרט חנין זועבי. זועבי ושאר חברי בל"ד פרשו לפני הבחירות לכנסת ה-21, והוחלפו בנציגים אחרים. לעומת זאת, מיכאל בן-ארי ואיתמר בן-גביר מעוצמה יהודית התמודדו ברשימת איחוד מפלגות הימין.
החלטות ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-21

ב-3 במרץ 2019 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את מועמדותו עופר כסיף, ברוב של 15 קולות אל מול 10 קולות. באותו היום הצביעה הוועדה על פסילת המועמדים מיכאל בן-ארי ואיתמר בן-גביר, שהתמודדו מטעם איחוד מפלגות הימין, ואושרה התמודדותם בבחירות. חברי הוועדה אישרו את התמודדותו של בן ארי ברוב של 16 לעומת 15. הבקשה לפסילתם נומקה בכמה טענות. אורי בכור[דרושה הבהרה] ציין כי איחוד מפלגות הימין הוא רשימה שנוצרה רק לצורך יום הבחירות, ומיד לאחריה הן צפויות להיפרד. לדבריו מדובר בפגיעה בשיטת בחירות ועקרון השוויון בבחירות, משום עקיפה מלאכותית של אחוז החסימה. לאחר מכן עלתה עו"ד אורלי ארז-לחובסקי, בשם המרכז הרפורמי לדת ומדינה ופורום תג מאיר. נימוקיה היו כי השניים היו פעילים ב'כך'. לגבי בן ארי היא ציטטה את דבריו בזכות הטרנספר לאוכלוסייה הערבית. לאחר מכן זומן ענר הלמן כדי להציג את עמדת היועמ"ש לממשלה לפיה יש לפסול את בן ארי.
פסק הדין

סעיף 7א לחוק יסוד: הכנסת פסילתו של מועמד מובאת לאישורו של בית המשפט העליון, ועל יתר החלטות הוועדה ניתן לערער לבית המשפט העליון (לפי סעיפים 63א ו-64 לחוק הבחירות לכנסת). בהתאם לכך, כל החלטותיה של ועדת הבחירות הובאו לדיון בבית המשפט העליון. פסק הדין של בית המשפט העליון קבע כי פסילתו של עופר כסיף תבוטל. בניגוד לכך, מיכאל בן-ארי נפסל מההתמודדות בבחירות ואיתמר בן-גביר אושר להתמודדות. עקב לוח הזמנים הקצר עד לבחירות פורסם פסק הדין בשלושה שלבים: ב-17 במרץ ניתנה ההחלטה המעשית – מי אושר ומי נפסל. ב-21 במרץ פורסמה תמצית הנימוקים להחלטה. ב-18 ביולי ניתן פסק הדין המלא.
ד"ר מיכאל בן-ארי התמודד בבחירות לכנסת ה-21 כמועמד החמישי ברשימת איחוד מפלגות הימין. ברוב של שמונה מתוך תשעה שופטים החליט בית המשפט העליון לפסול את מועמדותו. בפסק הדין פורט כי שופטי הרוב אימצו את חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה לפיה יש במעשיו והתבטאויותיו של ד"ר בן ארי משום הסתה לגזענות כמטרה מרכזית במשנתו. שופטי הרוב הסכימו כי בעניינו של ד"ר בן ארי הוצגה "מסה קריטית של ראיות" משכנעות ומבוססות הכוללות התבטאויות קשות החוזרות על עצמן לאורך השנים. בנוסף, קבעו השופטים כי התבטאויותיו של ד"ר בן ארי התעצמו בשנתיים האחרונות, וכדוגמה הובא עמוד הפייסבוק של בן ארי ובו התבטאויות גזעניות כלפי ערביי ישראל.
לגבי ד"ר כסיף אימץ בית המשפט העליון את עמדתו של היועץ המשפטי לפיה לא הושג הסף הראייתי הנדרש כדי לפסול אותו בטענה שהוא שולל את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, או שהוא תומך במאבק מזוין כנגד ישראל.
פסק הדין > עמדת המיעוט

השופט דוד מינץ סבר כי לצד מניעת השתתפות ד"ר בן ארי יש לפסול את השתתפותם של ד"ר כסיף. בניגוד לעמדת הרוב סבר מינץ כי התבטאויותיו של ד"ר כסיף הן חמורות, קיצוניות, חד משמעיות ומתייחסות למאפיינים דומיננטיים גרעיניים ומרכזיים במשנתו. לדעת מינץ התבטאויות אלו נכנסות לגדר עילת הפסילה בגין פסילת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית וגם לתמיכה במאבק מזוין כנגד ישראל.
השופט נעם סולברג סבר בדעת מיעוט שאין למנוע את השתתפותם של מי מהמועמדים או הרשימות. זאת משום שעל הפרק זכויות יסוד מן המעלה הראשונה. לדעת סולברג שלילת הזכות להיבחר היא מכה אנושה שמשמעה מניעת מימוש זכות יסודית. לדעתו, יש להכיר בכך שהעם, שהוא הריבון, זכאי לבחור מי ייצג אותו בכנסת; הדמוקרטיה הישראלית אמנם זקוקה להגנה, אך היא עדיין חזקה דיה להכיל בקרבה גם את מיכאל בן ארי כחבר כנסת.
בעקבות פסק הדין

עם הפרסום הראשוני על ההחלטה, עוד בטרם פורסמו הנימוקים המלאים, החל דיון ציבורי סביב ההחלטה. מיד לאחר פרסום פסק הדין, הוחלט כי הקמפיין של איחוד מפלגות הימין יהיה ממוקד בהקטנת הכוח של בג"ץ. פרופ' מרדכי קרמניצר תמך בהחלטה לפסול את בן ארי. לעומתו, ד"ר יהודה יפרח מתח ביקורת על ביטול החלטת ועדת הבחירות שהכשירה את מיכאל בן ארי, לעומת ביטול החלטת ועדת הבחירות שפסלה את עופר כסיף, בטענה שהדבר מהווה "יישום מפלה ופוגעני במיוחד של הוראות החוק".
הערות שוליים

↑  תיקון 46 לחוק יסוד: הכנסת באתר הכנסת
↑  דיון בוועדת החוקה של הכנסת על חוק יסוד: הכנסת (תיקון 46) (לקראת הבאה לקריאה ראשונה), 1 במרץ 2017
↑  דניאל דולב, טל שלו‏, בניגוד לעמדת היועמ"ש: אושרה התמודדות מיכאל בן ארי בבחירות, באתר וואלה, 6 במרץ 2019
↑   יותם ברגר, ג'קי חורי, רויטל חובל, העליון פסל את מועמדות בן ארי בבחירות; כסיף מחד"ש ורע"ם-בל"ד יורשו להתמודד, באתר הארץ, 17 במרץ 2019
↑  תגובות סוערות לפסילת בן-ארי: "ברוך שפטרנו", באתר ynet, 17 במרץ 2019
↑  א"ב 1806/19 ח"כ אביגדור ליברמן ואחרים נ' ד"ר עופר כסיף ואחרים, ניתן ב־17 במרץ 2019
↑  א"ב 1806/19 ח"כ אביגדור ליברמן ואחרים נ' ד"ר עופר כסיף ואחרים, ניתן ב־21 במרץ 2019
↑  א"ב 1806/19 ח"כ אביגדור ליברמן ואחרים נ' ד"ר עופר כסיף ואחרים, ניתן ב־18 ביולי 2019
↑  יקי אדמקר‏, בית המשפט עוד יתחרט על ההחלטה: בימין רק ירוויחו מפסילת בן ארי, באתר וואלה, 18 במרץ 2019
↑   מרדכי קרמניצר, פסילת מועמד היא צעד קיצוני שפוגע בזכויות בסיסיות, ומיכאל בן ארי הצדיק זאת, באתר הארץ, 18 במרץ 2019
↑  ד"ר יהודה יפרח, ‏הכרוניקה, יוני 2019, השילוח, 15 ביולי 2019
פינגווין צהוב-עין

| פינגווין צהוב עין |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פינגווינאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פינגוויניים
סוג:: Megadyptes
מין:: פינגווין צהוב עין
שם מדעי
 Megadyptes antipodes ‏פורסטר, 1781
תחום תפוצה


פינגווין צהוב-עין (שם מדעי: Megadyptes antipodes) הוא מין יחיד בסוג Megadyptes שבמשפחת הפינגווינים המצוי באזור האי הדרומי של ניו זילנד.
אזור התפוצה של הפינגווין צהוב-העין כולל את האי הדרומי של ניו זילנד, האי סטיוארט, איי קמפבל ואיי אוקלנד. מושבותיו של הפינגווין צהוב העין בחצי האי אוטגו הן אתר תיירות פופולרי, בהן יכולים התיירים לצפות מקרוב בפינגווינים צהובי-העין.
מיון

פינגווין צהוב העין הוא המין היחיד בסוג Megadyptes. בעבר נחשב כקרוב לפינגווין הזוטר (Eudyptula minor), אך בעקבות מחקר מולקולרי, הוא נחשב כיום כקרוב יותר לפינגווינים מהסוג Eudyptes. ממצאים מה-DNA המיטוכונדריאלי ומה-DNA של גרעין התא מצביעים על כך שמין זה התפצל מאבותיו של הסוג Eudyptes לפני כ-15 מיליון שנים.
הפינגווין תועד לראשונה על ידי ז'ק ברנאר הומברון והונורה ז'אקינו ב-1841. במאורית, הפינגווין מכונה הואיהו.
תיאור

זהו מין גדול יחסית של פינגווין. גובהו כ-62 עד 79 ס"מ. משקלו של הפינגווין משתנה במהלך השנה; הוא עומד על כ-5.5 עד 8 ק"ג לפני נשירת הנוצות, ועל כ-3–6 ק"ג לאחר הנשירה, בעוד הזכרים גדולים מהנקבות. ראשו של הפינגווין צהוב בהיר, וקשתית עינו צהובה בהירה. גרונו וסנטרו חומים-צהבהבים, מקורו ורגליו ורודים. בין עיניו ועל עורפו של הפינגווין יש רצועה בצבע צהוב, שהעניקה לפינגווין את שמו.
תוחלת חייו של הפינגווין צהוב-העין היא כ-20 שנה.
תפוצה

הפינגווינים מקננים בדרך כלל ביערות או באזורי צמחייה נמוכה, לעיתים קרובות המקומות בהם נמצאים צמחי פשתן ותורמוס. אזורי הקינון ממוקמים בדרך כלל במפרצים קטנים, ולעיתים על שיני הסלע במפרצים גדולים יותר.
הפינגווין צהוב-העין הוכרז כנתון בסכנת הכחדה, ואוכלוסייתו כוללת כ-4,000 פרטים. זהו אחד ממיני הפינגווינים הנדירים ביותר בעולם.
בריאות

באביב שנת 2004, התגלה כי כ-60% מגוזלי הפינגווינים צהובי-העין בצפון אוטגו ובחצי-האי אוטגו חולים במחלה בלתי-ידועה. המחלה מקושרת לזיהום של חיידקים מהסוג Corynebacterium, שגורמים דיפתריה לבני אדם. הפתוגן המרכזי של המחלה אינו ידוע. בעיה דומה התגלתה גם באוכלוסייה שבאי סטיוארט.
התנהגות

הפינגווינים מחפשים מזון בעיקר בסמוך למדפים יבשתיים. הם מתרחקים כ-2 עד 25 ק"מ מהחוף, וצוללים לעומק של כ-40 עד 120 מ' בחיפושיהם אחר מזון. ישנם שני סוגים של שיטוטי חיפוש מזון: טיולי בוקר, בהם הפינגווינים מתרחקים כ-25 ק"מ מהמושבה שלהם, וטיולי ערב, קצרים יותר, שנמשכים כ-4 שעות ובהם הפינגווינים מתרחקים כ-7 ק"מ מהמושבה.
דגים מרכיבים כ-90% מתזונתו של הפינגווין. הוא ניזון לרוב ממינים שנמצאים קרוב לקרקעית הים.
הערות שוליים

↑  פינגווין צהוב עין באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פינגוויניים |
| --- | --- | --- |
| פינגווין גדול | פינגווין קיסרי • פינגווין מלכותי |    |
| פינגווין זנב-מכחול | פינגווין לבן-אוזן • פינגווין רצועת-הסנטר • פינגווין אדלי |    |
| פינגווין מצוייץ | פינגווין הסלעים • פינגווין עב-מקור • פינגווין חסון • פינגווין ישר-ציצה • פינגווין לבן-פנים • פינגווין מצויץ מערבי • פינגווין מצויץ צפוני |    |
| פינגווין צהוב-עין (סוג ומין יחיד) | פינגווין צהוב-עין |    |
| פינגווין זוטר (סוג ומין יחיד) | פינגווין זוטר |    |
| פינגווין החגורה | פינגווין מגלן • פינגווין גלאפגוס • פינגווין שחור-רגל • פינגווין הומבולדט |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544134105171 
פינגווין צהוב עין בניו זילנד
פיירלואיג'י בנדטיני

פיירלואיג'י בנדטיני (באנגלית: Pierluigi Benedettini; נולד ב-18 באוגוסט 1961) הוא כדורגלן עבר סן מרינזי ששיחק בעמדת השוער בנבחרת סן מרינו.