stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי ליפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1910 ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  26 באפריל 1991 (בגיל 81) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  פיזיקה וקריסטלוגרפיה
 מקום מגורים:  בריטניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליברפול  האוורדן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מנצ'סטר  אוניברסיטת ליברפול  המכון למדע ולטכנולוגיה של אוניברסיטת מנצ'סטר 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 תרומות עיקריות
 מחלוצי הקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, יחד עם ארנולד ביוורס פיתח את "רצועות ביוורס-ליפסון" ששימוש כלי עזר מתמטי חשוב עד הופעת המחשב
 
הנרי סלומון ליפסון (באנגלית: Henry Solomon Lipson‏; 11 במרץ 1910 – 26 באפריל 1991) היה פיזיקאי בריטי יהודי שהתמחה בקריסטלוגרפיה.
השכלה ומחקר

הנרי ליפסון נולד בליברפול למשפחה של מהגרים יהודים מפולין. אביו, אייזיק ליפסון, היה פועל פלדה במפעלי שוטון (Shotton) במחוז פלינטשייר (Flintshire) שבויילס. אמו, שרה ליפסון, האמינה בכל לבה בחשיבות החינוך לעתיד ילדיה ודאגה כי ילמד בבית הספר התיכון היוקרתי האוורדן (Hawarden) שבעיירה באותו שם בפלינטשייר. ליפסון זכה למלגה ללימוד פיזיקה באוניברסיטת ליברפול, וסיים לימודיו באוניברסיטה בהצטיינות ב-1930. עם סיום לימודיו נשאר כסטודנט למחקר באוניברסיטה, ועל פי הצעת המנחה שלו, שהיה גם המנחה של ארנולד ביוורס (Arnold Beevers) שסיים שנה לפניו, החלו השניים ללמוד את תחום הקריסטלוגרפיה, חקר מבנה גבישים בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, שהפכה בסופו של דבר תחום העניין העיקרי של ליפסון. תחילה קראו ספרות מקצועית ואחר כך נסעו למנצ'סטר על מנת להיוועץ בחתן פרס נובל לפיזיקה, פרופ' ויליאם לורנס בראג, שהקים מרכז קריסטלוגרפיה חשוב באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר (כיום אוניברסיטת מנצ'סטר). בראג, ועוזרו, ו. ה. טיילור (W. H. Taylor), סייעו לשניים בידע ובעידוד.
בעודם בליברפול, ובלא מימון משמעותי, יצרו ליפסון וביוורס בעצמם את רוב ציוד המחקר שלהם. תחילה פענחו השניים את המבנים הסימטריים הפשוטים של כמה מינרלים באמצעות ניסוי וטעייה, ואז ניסו לפענח את המבנה של תצורת הפנטהידריד של נחושת גופרתית (CuSO4). הציוד שהיה בידם, שפופרת קרני רנטגן שייצרו בעצמם, היה פשוט, ולכן מידת הדיוק שאליו יכלו להגיע הייתה מינימלית. בכל זאת הצליחו השניים במאמץ לאתר את מיקומם של אטומי הנחושת והגופרית. להשלמת התמונה הם היו צריכים למצוא את מיקומם של אטומי החמצן. על פי הצעתו של ביוורס נסעו השניים שוב למנצ'סטר ותוך שימוש בספקטרומטר של בראג וביצוע חישובים מייגעים על פי טרנספורם פורייה הצליחו לאתר את כל תשעת אטומי החמצן.
במהלך ביצוע החישובים המייגעים גילו השניים כי הם מבזבזים ימים שלמים כשהם מכפילים ערכי סינוס וקוסינוס בגורם המשרעת. בסופו של דבר הבינו השניים כי עדיף לשמור על רצועות נייר את כל טורי החישובים. מרעיון זה נולד כלי עזר חשוב ששימש קריסטלוגרפים במשך עשרים השנים הבאות, עד להמצאת המחשב, "רצועות ביוורס-ליפסון", שפרסם את שמם בתחום.
מעבדת קוונדיש והמכון הטכנולוגי של מנצ'סטר

ב-1936 הזמין בראג את ליפסון להצטרף אליו לאוניברסיטת מנצ'סטר, וכאשר עזב בראג את אוניברסיטת מנצ'סטר, ועבר למעבדה הלאומית לפיזיקה בלונדון ששכנה בבית בושי (Bushy House) שבטדינגטון (Teddington) שבלונדון, עבר ליפסון אתו. ושוב, כאשר זמן קצר אחר כך מונה בראג לנהל את מעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג', בעקבות מותו הפתאומי של ארנסט רתרפורד, המנהל הקודם, עבר ליפסון אתו. בעת שהותו בטדינגטון נשא ליפסון לאישה את ג'ני רוזנטל (נולדה ב-23 בינואר 1910).
מעשית היה ליפסון מופקד על קבוצת הקריסטלוגרפיה בקיימברידג', ונטל חלק בטיפוח מדענים צעירים. בהיותו בקיימברידג' השתכנע, בעקבות שיחות עם פאול פטר אוואלד, בחשיבות טרנספורם פורייה בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. ליפסון קיבל את התואר השלישי (D.Sc.‏) מאוניברסיטת ליברפול ותואר שני (MA) מקיימברידג' ב-1942, אבל הוא לא באמת השתלב בחברה של אוניברסיטת קיימברידג', וב-1945 עבר למכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר (University of Manchester Institute of Science and Technology או בראשי תיבות UMIST, כיום חלק מאוניברסיטת מנצ'סטר) כראש המחלקה לפיזיקה, במקומו של ו. ה. טיילור (W. H. Taylor), שהחליף את ליפסון בתפקיד האחראי על הקריסטלוגרפיה בקוונדיש. למשרה זו לא היה מעמד או תואר, אבל בהנהלתו היא הפכה במהרה למרכז עולמי למחקר קריסטלוגרפי בעזרת שיטות אופטיות חדשניות לעקיפה באמצעות קרני רנטגן המבוססות על טרנספורם פורייה. על פי רעיון שהעלה לורנס בראג ב-1948, ותוך ניצול האנלוגיה שבין עקיפה באור הנראה לעקיפה באמצעות קרני רנטגן, פיתחו ליפסון וצ'ארלס טיילור (Charles Taylor) את ה-SADI (ראשי תיבות של Small-Angle Diffraction Instrument – מכשיר לעקיפה בזוויות חדות). ב-1954 הוא קיבל מינוי כפרופסור, וכהכרה על תרומותיו לקריסטלוגרפיה התקבל ליפסון כעמית בחברה המלכותית ב-1957. רשמית הוא פרש לגמלאות ב-1977, אבל המשיך להיות פעיל במחלקה.
אקטה קריסטלוגרפיקה

ביולי 1943 נוסד ביוזמתו של ויליאם לורנס בראג הארגון XRAG, ארגון קריסטלוגרפיה בריטי במסגרת מכון הפיזיקה, וליפסון מונה כמזכיר הארגון. באוקטובר 1944 פנה אליו הקריסטלוגרף האמריקני מרטין בורגר (Martin Julian Buerger) בשאלה האם XRAG מעוניינת לשתף פעולה עם ASXRED, הקבוצה המקבילה בארצות הברית, ביסוד כתב עת העוסק במחקר בעזרת עקיפה של קרני רנטגן ועקיפה של אלקטרונים. פנייה זו הובילה להקמת תת-ועדה לנושאי פרסומים של ה-XRAG, שבה היה חבר גם ליפסון, שהחליטה כי עדיף לייסד כתב עת משותף. ביוזמתו של ויליאם לורנס בראג הוחלט בסופו של דבר שכתב העת צריך להיות בינלאומי ושיש להקים ארגון בינלאומי שיהיה אחראי עליו. הארגון, האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה, נוסד ב-1948 וכתב העת שהוציא לאור קרוי אקטה קריסטלוגרפיקה. ב-1955 נקלע כתב העת למצוקה ופאול פטר אוואלד הסכים להיות העורך הראשי בתנאי שיצטרפו אליו שני עורכי משנה, אחד מארצות הברית והשני מבריטניה, לשם כך הוא פנה לליפסון שהסכים. ליפסון שרת בתפקיד עורך המשנה של אקטה קריסטלוגרפיקה במשך שנים רבות.
פעילות חברתית

ליפסון האמין בכל לבו באחריות החברתית של מדענים. הוא היה חבר פעיל ב"מדענים כנגד כלי נשק גרעיניים" (Scientists against Nuclear Arms); היה פעמיים נשיא החברה הספרותית והפילוסופית של מנצ'סטר (Manchester's Literary and Philosophical Society); הרבה לבקר במחלקה הגריאטרית של בית החולים המקומי במשך 15 שנים; היה חבר פעיל בבית הכנסת בעיר; וכיהן כיושב ראש הוועדה האקדמית למען יהדות ברית המועצות. ב-1976 מונה מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
להנרי ליפסון היו שלושה ילדים אן (נולדה ב-1938), סטיבן (1941) וג'ודית (1943). סטיבן המשיך בדרכו של אביו ולמד פיזיקה, והשניים שיתפו פעולה בכתיבת ספר לימוד לאופטיקה. מותה של בתו הצעירה ג'ודית מלויקמיה ב-1990 היה מכה קשה לליפסון. ב-1991 ביקרו בני הזוג ליפסון את בנם, פרופ' סטיב ליפסון, פרופסור לפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון בחיפה. הנרי ליפסון קיבל התקף לב בזמן הביקור, נפטר ב-26 באפריל, ונקבר בישראל. נכדו הוא הוד ליפסון.
מחוות והוקרות

ליפסון היה עמית בחברה מלכותית מ-1957.
מספריו

Crystals and X-rays, Wykeham, 1970, ISBN 0851091504
The determination of crystal structures The Crystalline State, G. Bell, 1953 (with William Cochran)
The Crystalline state 3, G. Bell and Sons, 1968 (with William Cochran)
Crystals and Z-rays, Wykeham, 1970
הערות שוליים

↑  X-ray Analysis Group – קבוצת האנליזה של קרני רנטגן
↑  American Society for X-ray and Electron Diffraction – החברה האמריקנית לעקיפה באמצעות קרני רנטגן ואלקטרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264781405171  BIBSYS: 90181313  BnF: cb12504091d (data)  GND: 115758321  ICCU: MILV059389  ISNI: 0000 0001 2147 0114  LCCN: n83827059  NDL: 00447814  NKC: kup19970000058082  NTA: 070942463  SNAC: w6rs759b  SUDOC: 034268235  VIAF: 108498719   WorldCat (עם VIAF): 108498719 
רצועות ביוורס-ליפסון בתיבת עץ במוזיאון המדע באוקספורד
עלילות בעל וענת

| --- | --- |

לוח מאוגרית שבו מתוארת העלילה של בעל ומות
 מידע כללי
 שפת המקור:  אוגריתית
 סוגה:  כתבים מקודשים
 נושא:  עלילות האלים
 הוצאה
 מקום הוצאה:  אוגרית
 תאריך הוצאה:  מהמאות ה-15 עד ה-12 לפנה"ס
 הוצאה בעברית
 תרגום:  עלילות האלים (צבי ושפרה רין)  האלה ענת (מ.ד. קאסוטו)  אלים וגיבורים (דוד אמיר)
צלמית ברונזה של בעל מהמאות ה-14 עד ה-12 לפני הספירה, שנמצאה בחפירות באוגרית.
האלפבית האוגריתי הוא כתב יתדות, שבו נכתבו האפוסים האוגריתיים.
רשימה של אלי אוגרית
עלילות בעל וענת (ידועות גם בשמות עלילות בעל וכן עלילות בעל ומות) הן אפוס מיתולוגי קדום, המספר את סיפורם של אלי כנען ואוגרית ונחשב למיתוס האוגריתי המרכזי והחשוב ביותר בשירה האוגריתית מהמאות ה-15 עד ה-12 לפנה"ס (תקופת הברונזה המאוחרת). העלילה שופכת אור על אמונותיהם ותפיסותיהם הדתיות של אנשי העיר אוגרית, ועל מחשבותיהם ומנהגיהם של אנשי ארץ כנען.
השירה, שהתגלתה בספריית הכהן הגדול בעיר אוגרית, כתובה על שישה לוחות (ועוד כמה שברים) ברמות שימור שונות. הלוחות מקוטלגים באותיות KTU.1.2 עד KTU.1.11.‏
הדמויות המרכזיות בשירה זאת הן: אל – ראש פנתאון האלים הכנענים המתואר בצלמיותיו כדמות מלך היושב על כיסא; בעל – אל הגשם, הסערה והפוריות; אחותו הנאמנה ענת – אלת המלחמה והציד, שמסייעת לו; האל ים – אל הימים והנהרות; מוֹת – אל השאול והמוות. במרכז העלילה מתרחשת מלחמה והתגוששות בין האלים על שליטה ומלוכה בארץ. האלים בעל וענת אחותו נאבקים באלים ים ומות. כאשר גוברים בעל וענת, הכוחות החיוביים, יש לבני האדם חיים, גשם ופריון, וכאשר גוברים ים ומות, שהם כוחות שליליים חזקים, סובלים בני האדם מבצורת, מעקרות, ממגפות, מהצפת נהרות ונחשולי מים, וממוות. ים נתפס בשירה כאל דמוני במיוחד, שעוזריו הן מפלצות ים נוראות.
תיאור העלילה > ים משתלט על המלוכה

אֵל, ראש פנתאון האלים הכנעני ובורא העולם, רוצה להמליך את אחד מילדיו כמלך הארץ, אך עשתר, אל כוכבי השמים  ואחד המועמדים למלוכה, שמתואר כעריץ, משתלט על כס המלכות. ים, אל הימים והנהרות, מצליח להדיח את עשתר, ושולח שליח לאל כדי שיורה לכושר וחסיס, אל האוּמנות, לבנות לו ארמון בפסגת הר צפון כדי לבסס את מלכותו. מתיאורה של שפש (=שמש), מאור האלים, עולה כי אל מצדד בים וסובר שהוא שליט ראוי, והיא קוראת לעשתר להשלים עם המציאות. לעשתר לא נותר אלא לקונן על מר גורלו.
בהמשך, מפנה ים את כוחו נגד בעל הדד, אל הגשם והחקלאות, הטוען לכתר. בעל בורח אל אספת האלים, וים שולח בעקבותיו שליחים לבקש שיסגירו לידיו את בעל ועבדיו, ומורה לשליחים שלא להשתחוות בפני האלים. האלים שישבו לאכול מבחינים בשליחי ים שעומדים זקופי קומה, עזי מצח וגאים, והם מרכינים את ראשם מפחד, וסופגים בשל כך גערה מבעל. אל מסכים לדברי השליחים שבעל יהיה עבדו של ים. בעל מתקומם ואוחז במאכלת כדי להרגם, אך ענת ועשתרת אחיותיו אוחזות בידיו ומרגיעות אותו, כי אין טעם להרוג את השליחים, באשר חובת האדון עליהם.
תיאור העלילה > בעל משיב מלחמה וגובר על ים

בעל מודיע לשליחיו של האל ים כי בכוונתו להילחם על המלוכה בארץ וים נענה לאתגר. ענת הורגת את מפלצות הים הנוראות ששלח ים: התנין הגדול, לווייתן פתן בריח, ופתן עקלתון בעל שבעה ראשים, ובכך נפתחת מלחמתם של שני האלים. (על פי לוח אחר, בעל היה זה שניצח את עוזרי ים. ראו בהמשך) בתחילת המלחמה מציף ים את הארץ במי מלח והורס את היבולים, אך אחותו, שפש – אלת השמש שעומדת לימין בעל, עוזרת לבעל לייבש את הקרקע.
כושר וחסיס, אל האוּמנויות המוכשר, יוצר לבעל כלי נשק מאגיים שיעזרו לו במלחמתו נגד ים – יגרש ("מגרש") ואימר ("מניע"). יגרש הולמת בכתפיו של ים ואימר בקדקודו בין עיניו וכך הוא נופל לארץ. לאחר שים מוטל לארץ ונלכד, הורג אותו בעל ועל כך נוזפת בו עשתרת, על הפרת אתיקת המלחמה, לפיה אין להרוג שבוי. בעל מוכרז כמלך על כל האלים וכשליטה הבלעדי של הארץ. את הכתרתו חוגג בעל, כנהוג, במשתה של בשר ויין לצלילי נגינה ושירה.
למלחמה באויבים שנותרו מצטרפת ענת. שבע נערותיה מושחות אותה בזפת, היא יורדת מביתה שבהר והורגת באויביו של בעל במקומות שונים: בתחתית ההר, בעמק, בין הערים ואף בהיכלה. היא עושה זאת בלב מלא שמחה ו"בכבד תפוח מצחוק". לאחר ההרג היא מתנקה בטל השמיים ובגשם של אחיה בעל. השירה מתארת בפירוט רב את הטבח של ענת את אויביה. בתיאור ניתן לקרוא כיצד ענת "מבוססת עד ברכיה בדם החיילים וצווארה במעי הלוחמים", ועל כך שהיא תולה את כפות ידיהם של הלוחמים המובסים על חגורתה, ותחתיה את ראשיהם של הלוחמים ככדורים. בשלב מסוים מתעייף בעל מהמלחמות ויושב בהר צפון עם נשותיו. הוא שולח את שליחיו ובהם גפן-ואוגר שיבקשו מענת להפסיק את המלחמות ובתמורה יגלה לה את סודות היקום: "נאום עץ, לחישת אבן, שיחת שמים" ועוד. ענת חוששת שהם באים לבשר לה בשורת איוב, על מותו של בעל, אך הם מרגיעים אותה ומבקשים ממנה את בקשתו "אספי מלחמות מעפרים. שימי אהבות. נסכי שלום".
תיאור העלילה > בניית ארמון לבעל

ענת, שהפסיקה את המלחמות, מגיעה לביקור אצל בעל במרומי הר צפון. לאחר שהיא מבינה שכדי לבסס את שלטונו הוא צריך היכל, היא מנתרת, פורסת כנפיה ועפה אל אביה אל. אל נחבא מפניה עמוק בהיכלו בתוך שבעה חדרים ומאחורי שמונה מנעולים. ענת מאיימת עליו באופן קשה שיעתר לבקשתה וגם מתחנפת לו בבקשה שיבנה ארמון לבעל אך הוא מסרב.
לאחר שפני ענת מושבים ריקם, מנסה כושר-וחסיס את כוחו ופונה הן לאל והן לאשתו אשרה. את האלה הוא מנסה לשחד בכלי פאר שונים מזהב וכסף שיצר במיוחד כדי לפתותה, אך הדבר לא עולה גם בידו. לאחר כל זאת, מחליטים בעל וענת לאחד כוחות ולבוא יחד אל אשרה עמוסי מתנות ולבקש ממנה שתשדל את אל לבנות ארמון. במקביל בעל פועל בחזית אחרת ומטיח קללות כלפי שאר האלים במועצתם על אדישותם כלפיו. לבסוף, אשרה מתרצה וקוראת לשליחה קודש-ואמרר דיג אשרה, לחבוש את חמורה ולהובילה לביתו של אל. אל שמבחין בה מקבלה בשמחה ובהתלהבות ומציע לה לאכול ולשתות. גם אשרה כענת מחניפה לאל על חכמתו הרבה ועם זאת קובעת כי בעל הוא "שופטנו שאין מעליו". אשרה מבקשת מאל לבנות היכל לבעל ולאחר סירוב ראשוני הוא נעתר לבקשתה.
ענת ממהרת לעוף לפסגת צפון ומבשרת לבעל שרצונו התקבל, והוא יכול להתחיל בהכנות לבנות לעצמו בית – בית ארזים ולבנים, המחופה בזהב, כסף ואבנים יקרות. בעל שולח לקרוא לכושר-וחסיס ולאחר כיבודים שונים, מבקש ממנו למהר "חיש" ולבנות לו היכל במרומי צפון. כושר-וחסיס מסכים ואף מציע לו ביוזמתו בית משוכלל עם חלונות, אך בעל מסרב לחלונות כי חושש מבריחה או מחטיפת בנותיו-נשותיו אלת הערפל – פדרי בת אור ואלת הטל – טלי בת רב. כושר-וחסיס לוקח מארזי הלבנון המובחרים, ומדליק אש במשך שישה ימים כדי להתיך את הכסף והזהב ולהפכם ללבנים ומטילים. ביום השביעי, הארמון העשוי מארזים, כסף וזהב מוכן באורח פלא. לאחר סיום הבניה, עורך בעל מסיבה מפוארת של בשרים ויינות אליה מוזמנים האלים ובהם גם שבעים בני אשרה. לאחר ניצחונות רבים בעל מרשה לאל האומנות לפתוח חלונות וארובות בהיכלו, ומזעזע את הארץ בקולו דרך הבקיעים בעננים. בשלב זה, מתוודע לפתע בעל לקיומו של מות הטוען לכתר והמתריס נגדו. חסר אונים חוזר בעל בבכי לביתו.
תיאור העלילה > מוֹת הורג את בעל

בעל שולח את שליחו גפן-ואוגר (בעברית: גפן ושדה) ל"בית החופשית" מקום משכנו של האל מות, אל המוות והשאול אשר יושב בנקיק הסלע, כדי לבשר לו שבנה היכל מופלא מכסף וזהב, ולבקש ממנו להכיר בסמכותו כמלך הארץ. בעל מזהיר את שליחו שלא יתקרב למות יתר על המידה שמא יבלעהו, ועם זאת מצווהו שיכבד את מות וישתחווה לו, כפי שהאלים מדריכים את שליחיהם. מות לא מתרשם מניצחונו של בעל על ים ועוזריו, ושולח להודיע לו את כוחו העוצמתי וההרסני ומאיים לפעור פיו ולבלוע אותו כזית. בעל ירא מפניו ונכנע ללא קרב, ומכריז שהוא עבדו לעולם. מות שמח על ניצחונו שנעשה ללא מלחמה ומורה לבעל לרדת לשאול ל"בית החופשית" משכן המתים, עם כל אשר לו: ענניו, סערותיו, רוחותיו, שתי נשותיו ושבעת נעריו.
שליח מגיע לפני אל ומודיע לו כי בעל מת ואבד מושל הארץ. אל יורד מכסאו, יושב על הארץ ומקיים טקסי אבלות. גם ענת הולכת בכל הארץ ומביטה בכל פעליו של בעל, ולאחר מכן מצטרפת לטקסי האבל, שורטת את עורה ובוכה. שפש יורדת איתה ולבקשת ענת עוזרת לה להעמיס את גופו של בעל על כתפיה, להעלות אותו לפסגת צפון. שם שתיהן מבכות אותו וקוברות אותו. ענת זובחת סדרות של שבעים בעלי חיים שונים: פרים, צאן, איילים, יעלים ויחמורים.
ענת חוזרת אל בית אביה אל, "במוצאי הנהרות בקרב אפיקי התהומות", ולועגת להוריה אל ואשרה, על שלא מנעו את מפלתו של בעל. אל קורא לאשרה להמליך אחד מבניה במקום בעל שנהרג, לבל תיוותר הארץ ללא שליט. אך אשרה הגבירה מסרבת בטענה, שאין להמליך את מי שלא יודע לשלוט. אל מסכים עימה שצריך מחליף בעל שיעור קומה שישווה לבעל. אשרה מציעה את עשתר העריץ, שכבר יש לו ניסיון במלוכה על הארץ, אך בחירתה לא טובה. עשתר שמתיישב על כס המלוכה של בעל בפסגת צפון, מרגיש שאינו ראוי לה ויורד מהכס על דעת עצמו.
תיאור העלילה > ענת נוקמת במות ובעל קם לתחייה

ענת מחפשת את אחיה בעל בכל מקום, כדי להשיבו למלוכה.
היא מוצאת את מות, תופסת אותו בדש בגדו ומפצירה בו להחזיר לה את אחיה (='את מת תנ אחי'). מות מסרב ומתרברב כי בלע את בעל כטלה וכגדי, והוא בתוך לועו, במקום שבו אפילו השמש הזוהרת נעצרת ואין לה דריסת רגל. לאחר שעוברים חודשים ענת שליבה קשור מאוד לבעל, "כלב פרה לעגלתה", פוגשת שוב את מות, והפעם ללא אומר ודברים, היא אוחזת בו, מבקעת אותו בחרב, זורה אותו בכברה, שורפת אותו באש, טוחנת אותו ברחיים, וזורעת את פירוריו בשדה ואת שאריותיו אוכלים העופות.
בזמן זה, אל אבי האלים חלם חלום ובו בעל קם לתחייה, חוזר לרשת את הכס, יורד גשם רב, והשמים ממטירים שמן והנחלים מוליכים נופת. "אל לטפן בעל הלב" שמח על כך, הוא רוקע ברגליו, מחייך וצוחק, מוצא מרגוע בנפשו, ומחליט לתת את המלוכה לבעל באופן סופי. אל פונה לענת, ומבקש ממנה שתשכנע את השמש לחזור ולהאיר, והשמש מסכימה לבקשת ענת, אך מודיעה שהיא תמשיך לחפש את בעל האדיר, אשר קם לתחייה לבסוף. בעל נלחם באויביו בני אשרה שהתמרדו כנגדו והורג בהם, ורק לאחר שהם מובסים לארץ, הוא חוזר לכס מלכותו.
מקץ שבע שנים מות פוגש את בעל, ובא אליו בטרוניות על אשר עשתה לו ענת. מתפתחת מלחמה גדולה ואימתנית ביניהם. הם מנענעים זה את זה כבהמות, מתנגחים כראמים, נושכים זה את זה כפתנים, ושניהם חזקים ללא הכרעה. אך בפעם הזאת מתערבת השמש ונוזפת במות, על מלחמתו בבעל, ומאיימת עליו שאל יהפוך את כיסא מלכותו וישבור את שרביט ממשלתו, האיום מועיל ומות "אהוב אל הגיבור" פוחד ומפסיק את הקרב, ובעל חוזר לכיסא מלכותו. לאחר שמושג השלום, מסופר על בעל שיוצא לציד ראמים בביצות שמך, ועל ענת ובעל שמתעלסים ויולדים צאצא משותף.
גרסאות ופרשנויות שונות

כיוון שהלוחות המקוריים אינם ממוספרים, תוכן השירה ורצף העלילה תלוי במידה רבה בצורת סידורם של הלוחות. בנוסף, הטקסט בלוחות איננו שלם, ולעיתים ישנן שורות מקוטעות או חסרות שצריך לשער את תוכנן. פעולת התרגום מאוגריתית עלולה אף היא לשנות את משמעות התוכן. כמו כן, ניתן לפרש את הטקסט עצמו בדרכים שונות, מכיוון שכדרכה של שירה הוא ניתן בצורה גולמית ואיננו מפורש ומסביר את עצמו. בעוד שקאסוטו הסתמך על סידור הלוחות הראשוני של וירולו, הסתמך אמיר על ה-KTU המאוחר והמעודכן יותר, ובעקבותיו כתוב גם ערך זה.
להלן יוצגו גרסאותיהם של קאסוטו ואמיר. ההצגה כוללת את סדר האירועים ואת הרציונל המארגן של העלילה.
גרסאות ופרשנויות שונות > גרסתו ופרשנותו של מ' ד' קאסוטו

קאסוטו מתייג (בעקבות וירולו) את ששת הלוחות באותיות אב"ו, אב"ה, אב"ב, אב"ג, אבא*, ואב"א. הוא גם מציין שלוחות אב"ה, אב"ב ואב"א, השתמרו בחלקם הגדול. לוח אב"א השתמר כמעט בשלמותו, מלוח אב"ו שרד רק אמצע הלוח, ומלוח אב"ג שרדו רק קטעים.
קאסוטו טוען שבין לוח אב"ו לאב"ה חסר לפחות לוח אחד, שבו צריכה להיות מתוארת המלחמה של ענת באל ים ובמפלצותיו: התנין, נחש העקלתון והנחש בעל שבעת הראשים.
גרסאות ופרשנויות שונות > גרסתו ופרשנותו של מ' ד' קאסוטו > תיאור העלילה

ראשית העלילה בכך שמות, אויבו של בעל, מתנכל להורידו מכיסא מלכותו. אל, ראש הפנתאון, מנבא למות שבתחילה יצליח, אבל בהמשך בעל ינצחו. מות ועוזריו מצליחים להחריב את היכלו של בעל, אף שהאלה ענת מכה בהם. אל מבקש מענת שתפסיק ממלחמתה ותביא שלום. בעל מוצא מחסה בבית אחד האלים שמנחמו בסעודה ובניגונים. ענת שוב נלחמת בבני האדם, מצדדיו של מות שתקפו את היכלה, והורגת בהם. בעל, שחזר לביתו ההרוס, מבקש ממנה להפסיק את המלחמה ולהחזיר את השלום, ולדרוש מאל שייתן רשות לבנות לו היכל. לאחר שידול אמו אשרה הוא מצליח לבנות לו היכל מפואר. מבעד לחלונות הוא מכריז על מלכותו ומזמין את מות לקרב מכריע. הוא נלחם בהצלחה כנגד עוזריו של ים והורג בהם, אבל מות מאיים למחוץ אותו ולהרגו ואף מצליח בכך. ענת נוקמת את נקמתו של בעל, ומכה את מות מכה נוראה, ואז בעל קם לתחייה ובקרב המכריע הוא כופה על מות להכיר בכך שבעל הוא המלך המולך על הארץ. לדעת קאסוטו מלחמה זאת מסמלת את "המריבה העצומה שבין כוחות החיים והקיום ובין כוחות ההרס והכיליון, וסוף שכוחות החיים מנצחים, גם אם הניצחון בא מתוך קשיים נוראיים".
גרסאות ופרשנויות שונות > גרסתו ופרשנותו של דוד אמיר

בגרסתו של אמיר ראשית העלילה היא בכך שים מסלק את עשתר, ומתפנה למאבק בבעל – המסוכן שבמתחריו. אל, מלך האלים, נבהל מים ומוכן להסגיר את בעל לים ל"עבד עולם". בעל לא נכנע, מחזיר מלחמה שערה והורג את ים. לרגל המאורע מכין בעל משתה, אליו מוזמנים בני האלים. בתום הסעודה ענת קוטלת באויבי אחיה וממשיכה להילחם בהם. בעל מבקש שתשכין שלום והוא בתמורה יגלה לה את סודות היקום. כדי לבסס את מלכותו פונה ענת לאל (בגרסה שנייה היא מבקשת את תיווכה של אשרה, ובגרסה שלישית הדבר נעשה בפעילות משותפת של בעל וענת). כושר וחסיס, אל האומנות, מקבל פקודה לבנות את ההיכל, בונה אותו על הצד הטוב ביותר, ובעל מוריד גשם על פני האדמה. לפתע מופיע מות, אלוהי המוות, ובעל חוזר לביתו בבכי מר, לאחר שהתברר לו שהוא חסר אונים למול מות, אהובו של אל. לאחר איום וקריאה תקיפה של מות, נכנע בעל ויורד לשאול עם כל אביזריו, כשאז הטבע קמל ובני האדם מבכים את מותו. לאחר ניסיון כושל להושיב את עשתר על כסאו של בעל, באה ענת אל מות ודורשת להחזיר את אחיה. כאשר מות מגלה לה כי בלע את בעל, היא נוקמת בו וזורה את גופו בשדות. בעל קם לתחייה, השמש מחזירה את מאורה, ומתפתח קרב ענקים בין מות לבעל, שלא מגיע לידי הכרעה סופית.
בעקבות העלילה

כמו בתרבויות אחרות, יצירות מיתולוגיות נוצרו כדי לספק הסברים לתופעות אסטרונומיות, מטאורולוגיות ותופעות טבע חריגות או מחזוריות. על ידי האנשת כוחות הטבע בידי אלים, הצליחו הקדמונים מחברי עלילה זאת, שהיו ברובם עובדי אדמה, אך גם לא מעט דייגים, לתת הסבר מלא ונטול סתירות למחזוריות עונות השנה, לתופעת הבצורות, לשיטפונות מהים ולהצפות מי הנהרות. התגוששות האיתנים בין האלים המייצגים את כוחות הטבע השונים מספקת הסבר לתופעות אלה. בנוסף, המיתולוגיה אפשרה להם לא לפחד מהשינויים ואף להתמודד עם המוות וכיליון החיים. כמו כן, מספקת המיתולוגיה הנחיה מעשית להתמודדות עם התופעות הבלתי נשלטות לכאורה הללו באמצעות פולחן נכון של האלים שיגביר את כוחם של אלי החיים והפריון: בעל, אשרה, עשתרת וירגיע את האלים הזעפנים ים ומות. בכך ניתן יהיה "לשלוט" על תופעות טבע כמו בצורות והצפות ולהבטיח את חזרתם של הספנים והדייגים בשלום, עם שלל פירות הים.
בעקבות העלילה > אלים בצלם האדם

על אף שאלי אוגרית מתוארים כבעלי יכולות חזקות, כמו כוח רב, מהירות, יכולת מעוף, אלמותיות ויכולת של תחייה לאחר המוות (בעל ומות קמים לתחיה), יכולת הסתוות בחיות אחרות, יכולות מאגיות ועוד, במאפיינים פיזיולוגיים ופסיכולוגיים רבים הם עדיין דומים לבני אדם: הם אוכלים, שותים, מקיימים יחסי מין ויולדים. הם בעלי רגשות שניתנים למניפולציה: ניתן לאיים עליהם ולהפחיד אותם וניתן לשחד אותם במתנות או במחמאות. הם מצטערים, מקוננים ובוכים כאשר קורה מאורע מעציב, ושמחים, מחייכים ומאושרים כאשר קורה להם מאורע משמח. הם שואפי כבוד ושררה, ולעיתים חומדים דברים שאינם שייכים להם. יש ביניהם בעלי חוש צדק מפותח וטוב לב שופע, ויש ביניהם תאבי רצח ושפיכות דמים. ניתן בסופו של דבר לסכם כי האלים הם בצלם האדם. גם במיתולוגיות אחרות לאורך ההיסטוריה, כמו המיתולוגיה היוונית, מתוארים אלים "אנושיים", בניגוד לאל הכל יכול שעמו הצדק המוחלט כפי שמקובל בדתות מונותאיסטיות.
בעקבות העלילה > הפוליטיקה של המשפחה האלוהית

לא לחינם מתלבטים אל ואשרה במי לתמוך מבין שני האלים ים ובעל. לשניהם ישנם יתרונות מובהקים והמאבק ביניהם הוא בין שני אלים פרודוקטיביים שמועילים לאנושות, כך שהדילמה במי לבחור היא אמיתית. קרבתה של אוגרית לים התיכון משפיעה ללא ספק על מיתוס זה ועל ההתלבטות בין השניים. בעל הוא אל הגשם, מקור הטל והערפילים, ובו תלויים עובדי האדמה ובני האדם לצורכי החקלאות. לא לחינם נקרא שליחו 'גפן-ואוגר' (=גפן ושדה). לעומת זאת ים הוא אל הים שלו זקוקים הדייגים, ואף הסוחרים שמפליגים בין אוגרית לקפריסין וליוון. ים הוא גם אל הנהרות המושכים מים, ובהם אפשר לשתות, לרחוץ ולהשקות את השדות הסמוכים. אשרה, אלת האדמה, נקרעת ביניהם. מצד אחד הזדקקותה לבעל מובנת – היא זקוקה לגשם, אך מצד שני שליחה 'קודש-ואמרר' הוא דווקא דייג הזקוק לשיתוף הפעולה של ים. עשתר, אל הכוכבים, ניסה בתחילה לשלוט כצופה מלמעלה, אך אינו יכול לעזור מבחינה מעשית לכלכלה של בני האדם הואיל והוא גבוה מדי. מות, אל השאול, נמצא הרחק מתחת לארץ ואין לו כל עניין לעזור לבני האדם, או לשבת על כס המלכות שלהם.
לקח נוסף שמתווה הסיפור הוא שכדי להגיע לשלטון אין לפעול בדרך של עריצות חד-צדדית כעשתר, ולא בדרך של הטלת אימה וכוחניות מופרזת כפי שנהג ים, אלא יש לפעול בדרכים מתוחכמות יותר, ליצור אמצעים טכנולוגיים שיתנו לך יתרון וליצור קואליציה סביבך: לשכנע את מי שזקוק לשכנוע, לשחד את מי שניתן לשחד, ולבסוף לאיים ואף לצאת למלחמה כדי לשבור את כוחם של המתנגדים הגלויים, בעזרת שליחים שיעשו בשבילך את "העבודה המלוכלכת". בסופו של דבר קיימת קואליציה רחבה שתומכת בגלוי בבעל, בשל ההכרה בסגולותיו הטובות. ענת, עשתרת, שפש, כושר וחסיס ואף אשרה ואל שהתלבטו בינו לבין ים, מכריעים שבעל חשוב יותר לאנושות מאשר ים.