stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאיר איפרגן

תאיר (רביבו) איפרגן (נולדה ב-5 באוקטובר 1979) שימשה מנכ״לית משרד העבודה בפועל. לפני כן הייתה מנכ״לית זרוע העבודה.
ביוגרפיה

איפרגן נולדה וגדלה ברמלה. במהלך שירותה הצבאי שירתה כמפקדת פלוגת טירונים (מ"פ). בשנת 2006 סיימה תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2010 סיימה תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה במגזר הציבורי החלה כבוגרת התכנית "עתידים למגזר הציבורי" (בהמשך:"צוערים לשירות המדינה"), והתמחתה במהלך לימודיה בשנת 2004 במשרד ראש הממשלה, אצל היועץ הכלכלי לראש הממשלה. בשנת 2005 התמחתה במשרד הביטחון, באגף הביטחוני-מדיני, בביצוע ניתוחים אסטרטגיים ובליווי קשרי חוץ ביטחוניים.
לאחר סיום התואר הראשון ניהלה פרויקטים במטה לפיתוח הנגב והגליל ולאחר מכן, בשנים 2009–2016, שימשה ראש מטה מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.
בשנת 2014 שימשה ממלאת מקום סמנכ"ל למינהל ומשאבי אנוש במשרד הכלכלה והתעשייה.
בשנת 2016 החלה לנהל את המכון הממשלתי להשכלה טכנולוגית (מה"ט) במשרד העבודה הרווחה והשירותים החברתיים, והצטרפה כעמיתה וחברת רשת בתוכנית "עמיתי מעוז".
בשנת 2021 מינה אותה שר העבודה והרווחה, איציק שמולי, לממונה על זרוע העבודה כממלאת מקום, ובתחילת 2022 מונתה למנכ"לית זרוע העבודה, לאחר ששרת הכלכלה והתעשייה, אורנה ברביבאי קיבלה את המלצת ועדת האיתור בנושא.
איפרגן שימשה במהלך השנים כחברה בדירקטוריונים שונים דוגמת המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה, מועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, המוסד לבטיחות ולגיהות ועוד.
נבחרה על ידי TheMarker לאחת מתוך 100 המשפיעים של ישראל לשנת 2021
ובשנת 2023 לאחת מ-50 הנשים המשפיעות של גלובס.
בשנת 2023 סיימה את תפקידה כמנכל"ית משרד העבודה.
חיים אישיים

איפרגן מתגוררת במזכרת בתיה. נשואה לעו"ד יהודה איפרגן ואם לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  טלי חרותי-סובר, תאיר איפרגן במקום ה-54 בדירוג 100 המשפיעים, באתר TheMarker
↑  לוי-וינריב, אלה (2021-12-14). "האישה החזקה בשוק העבודה בישראל". Globes. נבדק ב-2024-01-12.
סמדר זמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  המכללה האקדמית ספיר 
 מעסיק:  המכללה האקדמית הדסה ירושלים, המכללה האקדמית ספיר, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 www.smadarzamir.com
 
סמדר זמיר (נולדה ב-1981) היא במאית, יזמית ואקטיביסטית לקידום נשים בקולנוע ובטלוויזיה בישראל.
ביוגרפיה

זמיר נולדה בימית, וגדלה בבאר שבע ובערד.
זמיר בוגרת תואר ראשון בקולנוע מטעם המחלקה לאמנויות הקול והמסך במכללה האקדמית בספיר ותואר שני (MA) במגדר מאוניברסיטת בר-אילן. במסגרת לימודיה, זכתה במלגות הצטיינות ביניהן מלגת גולדפרב לתסריט מצטיין עבור סרט הגמר שלה "בין השורות". הסרט מתאר סיפור אהבה שנקטע בגלל פגיעה מינית. הוא שודר בערוץ 2 והוקרן בפסטיבלי קולנוע בארץ ובעולם.
בשנת 2020, יצא סרט ביכוריה התיעודי "על כיסא הבמאי יושבת אישה", בהפקת דרומהפקות. הסרט עוסק בחוויית העבודה והיצירה של במאיות קולנוע עלילתי בישראל. הסרט עלה לגמר פרסי האוסקר הישראלי, זכה בפרס המדיה בפסטיבל וידאו פסט דוקו פסט דאלאס 2021, הוקרן בתחרות התיעודית הרשמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה ועוד.
בשנת 2022, החלה ביצירת הסרט "תחתונים וגופיות", המביא לראשונה את סיפורן של הנשים בעורף בזמן מלחמת יום הכיפורים. הסרט, בהפקת דרומהפקות מופק עבור כאן 11. במהלך שנת 2023, נבחר הסרט להשתתף בחממה הדוקומנטרית של מכון ון ליר.
זמיר לימדה ומלמדת קולנוע ופמיניזם במכללה האקדמית ספיר, מכללת הדסה ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
זמיר היא מנהלת אומנותית ואוצרת תוכניות קולנוע שונות בסינמטקים ובתי תרבות.
במרוצת השנים, פרסמה מאמרים, מסות ושירה בבמות שונות. הייתה עורכת שותפה בגיליון חגיגי – 50 שנה לקולנוע עלילתי של נשים בישראל. מסה פרי עטה ראתה אור באונתולוגיה "בגוף ראשון", ובספר "תמונת מחזור – עיונים בשיח הווסת בישראל".
עשייה ציבורית

זמיר היא ממקימות "פורום הקולנועניות ויוצרות הטלוויזיה בישראל", במסגרתו יזמה והשתתפה בפעולות ובמהלכים שונים לטובת קידום נשים ויצירה של נשים בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
זמיר משמשת כראש צוות פיתוח של תוכנית לימודים בנושא נשים וקולנוע לבתי הספר התיכונים בישראל והיא חברת ועדת ההיגוי לכתיבת תוכנית לימודים חדשה לקולנוע מטעם משרד החינוך.
בוגרת תוכנית מנדל למנהיגות תרבות בנגב.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, הייתה שותפה יוצרת בפרויקט סרטונים לטובת השבת החטופים. הפרויקט, בהפקת אלירן פלד ובבימוי ארי פולמן ויסמין קיני שודר בכאן 11.
חיים אישיים

מתגוררת בערד עם משפחתה.
פרסומים

2014 – "אין חדש", מערבון 9, עמודים 104–106.
2014 – "הרחק מהיעדרו – מסע ברכטיאני לנבכי גילוי העריות", מחברות קולנוע דרום 2014.
2015 – "ימים של דם" בתוך הספר "בגוף ראשון", הוצאת פרדס (עורכת: שלומית ליר) עמודים 39–62.
2015 – "פיה מאריי – קולנוע נגד מוסד האימהות", מחברות קולנוע דרום 2015.
2015 – "המדריך המקוצר מאוד ליצירת קולנוע פמיניסטי", שורה ראשונה.
2017 – "איך הפכתי את הווסת שלי לכלי מחאה אקו- פמיניסטי" בתוך "תמונת מחזור – עיונים בשיח הווסת בישראל", הוצאת המכללה האקדמית ספיר (עורכות: סמדר נוי ואחרות). עמודים 230–248.
2017 – "סופרג'יסטיות על הבד", שורה ראשונה.
עמוס הראל, מדוע הושכח הסרט הראשון שביימה אישה בישראל? - שירה, קולנוע, רעיונות וידידים, באתר הארץ, 13 ביוני 2018
2018 – "הקיר – קריאה פמיניסטית" תקריב מס' 17.
2020 – "חמישים שנות קולנוע עלילתי בישראל" – גיליון חגיגי לרגל חמישים שנות קולנוע נשים עלילתי בישראל, כתב העת סינמטק תל אביב. בתמיכת קרן רבינוביץ, קרן גשר, קרן מקור, ואיגוד התסריטאים (עורכת שותפה).
סרטים לצפייה

"בין השורות" (סרט גמר), באתר יו טיוב
"על כיסא הבמאי יושבת אישה" בערוץ כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי.
הערות שוליים

↑  סמדר זמיר, בוגרת מסלול מגדר בשטח, בימאית | התוכנית ללימודי מגדר, באתר gender.biu.ac.il
↑   Between the Lines/ Smadar zamir (2010) בין השורות /סמדר זמיר, סרטון בערוץ "Smadar Zamir סמדר זמיר", באתר יוטיוב (אורך: 18:07)
↑   כאן דוקו | על כיסא הבמאי יושבת אישה – 26 נשים משתפות סיפורים מכיסא הבמאי, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 01:01:00)
↑  פרסי אופיר 2021: המועמדים, באתר סריטה, ‏2021-08-16 (באנגלית)
↑  על כיסא הבמאי יושבת אישה, באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-39 חיפה
↑  על כיסא הבמאי יושבת אישה, באתר המכללה האקדמית ספיר
↑  רנא אבו פריחה בשיחה עם סמדר זמיר, במאית הסרט "על כיסא הבמאי יושבת אישה", נבדק ב-2024-01-31
↑  In The Director’s Chair Sits A Woman | Jerusalem Women's Film Fest 2021, JWFF 2023 (באנגלית)
↑  על כיסא הבמאי יושבת אישה/ פותח את סינמטק ת"א ב-8.3.2021, נבדק ב-2024-01-31
↑  מפגשים עם במאיות, באתר סינמטק תל אביב (באנגלית אמריקאית)
↑  חממת הקולנוע לפיתוח יצירה תיעודית, באתר מכון ון ליר בירושלים
↑  דורון שולצינר, נבחרת הסדנאות של החוג לפוליטיקה ותקשורת, באתר www.hac.ac.il, ‏29/07/2018
↑  פוקוס מפיקות, באתר המכללה האקדמית ספיר
↑  פוקוס מייסדות, באתר Jerusalem Cinematheque – Israel Film Archive
↑  גיליון חגיגי 50 שנה לקולנוע עלילתי של נשים בישראל, באתר סינמטק תל אביב
↑  בגוף ראשון, באתר פרדס הוצאה לאור
↑  ספר חדש | תמונת מחזור: עיונים בשיח הווסת בישראל – האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר, ‏2017-08-28
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  מרכז מנדל למנהיגות בנגב | עמיתים, באתר negev.mandelfoundation.org.il
↑  Home, BRING THEM HOME NOW (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406452505171
אדולף פניאש

| --- | --- |
אדולף פניאש
אדולף פניאש
 לידה:  29 באפריל 1867 קצ'קמט הונגריה
 פטירה:  14 במרץ 1945  (בגיל 77) בודפשט
 שם לידה:  אדולף פישמן
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 לאום:  הונגרי
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור
 חתימה:   
 
דיוקן של אדולף פניאש כלוח זיכרון ברחוב על שמו ברובע 3 בבודפשט
אחד מציוריו: עיר בשלג. 1920
אדולף פֶנִיאֶש (במקור פישמן, בהונגרית: Fényes Adolf; קצ'קמט, הונגריה 29 באפריל 1867 – בודפשט, 1945 . 14 במרץ) היה צייר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

אדולף פישמן נולד במשפחה יהודית כבנם של הרב שמעון פישמן בעיר קצ'קמט, ושל רגינה ורמן, נכדה של הרב ישראל ורמן, רבה הראשון של הקהילה היהודית בפשט. דודו מוריץ ורמן היה סיטונאי, מראשי הקהילה היהודית בהונגריה, החבר היהודי הראשון באספה הלאומית של הונגריה (הפרלמנט ההונגרי). לאחר מות אביו (1879) עבר אדולף פישמן לבודפשט ובשנת 1886 ושינה את שמו לפניאש. היה לו אח אחד בשם יוז'ף.
פניאש התחיל בלימודי משפטים, אותם זנח ובין השנים 1884 עד 1887 הפך לתלמיד בבית ספר לציור. הוא עבר לויימאר, שם למד בין 1887 ל־1890. התיישב בפריז בשנת 1891, והפך לסטודנט באקדמיה ז'וליאן. מורו שם היה ויליאם אדולף בוגרו. הוא חזר מפריז לוויימר לתקופה של שנתיים וחזר להונגריה, את שנת 1900 העביר באיטליה ובצרפת. משנת 1902 בילה כל קיץ במושבת האמנים של סולנוק ועבד שם. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 הוא היה חבר בוועד המנהל האמנותי. אחרי 1936 הוא צייר פחות ופחות, בשל מחלתו.
למרות היות פניאש יהודי הוא קיבל הקלות ופטור ממשלתי עם כניסת הגרמנים להונגריה בשנת 1944 (מבצע מרגרטה) מהעוצר מיקלוש הורטי (כמו אדה טלץ' וכמה אומנים אחרים). בתקופת שלטון האימים של מפלגת צלב החץ הוא נאלץ לעבור לגטו בודפשט, ושרד את המצור ואת ההוצאות להורג. חודשיים לאחר שחרור הגטו הוא קיבל אירוע מוחי בדירת הסטודיו שלו ולא ניתן היה להצילו בבית החולים. לדברי מקור אחר הוא נפטר מרעב בגטו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני. בקצ'קמט, בסולנוק ובבודפשט (רובע 3) קראו רחוב על שמו.
פעילותו

בשנת 1898 החל לצייר את מחזור ציוריו בשם "חיי אדם עני". ציוריו מתקופה זו הם מהיצירות היפות ביותר של הריאליזם הביקורתי. לאחר סיום הסדרה חיפש דרכים חדשות ופנה למגמת ה"אן פלן אר"(אנ'). ציוריו התאפיינו בצבעים בהירים ובקומפוזיציה פשוטה. התקופה שלאחר מכן מאופיינת בציור בעל אופי מקראי, רומנטי. תקופה די ארוכה לימד במושבת האמנים של סולנוק.
יצירותיו העיקריות

רכילות Pletyka – 1895
ריב Civódás – 1897
חיי אדם עני Szegény ember élete – 1889
משפחה Család – 1900
זקן Öregember – 1901
שלושה מלכים Háromkirályok – 1927
תערוכות

1905 -- הסלון הלאומי Nemzeti Szalon
1912 -- תערוכת אוספים במוזיאון ארנסט Ernst Múzeum gyűjteményes kiállítás
1949 – מרכז תרבות בודפשט Fővárosi Népművelési Központ
1960 – הגלריה הלאומית ההונגרית Magyar Nemzeti Galéria
פרסים

1895 – פרס על ציורו "רכילות" Pletyka című képe a Képzőművészeti Társaság díjazottja
1900 – פרס על ציורו "המשפחה" בתערוכת פריז A Család című képe párizsi kiállítás kitüntetettje
1924 – מדליית הזהב הממלכתית הגדולה Állami nagy aranyérem
1927 – פרס בוורשא על ציורו "שלושה מלכים" Háromkirályok című képe, Varsói képzőművészeti társulat, Diplőme d'Honneur első hely
1929 – פרס גראן פרמיו בברצלונה Barcelonai világkiállításon Gran Premió díj
לקריאה נוספת

הלקסיקון ההונגרי לקורות חיים Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967
ציוריו של אדולף פניאש (באנגלית) Fényes Adolf festményei - TerminArtors.com
Munkásságának korai megítélése Meller Simon: Huszadik század 1906, február
הערות שוליים

↑  לקסיקון לקורות חיים של העיר קצ'קמט (הונגרית)
↑  מוצא המשפחות ורמן, סופר (שרייבר), פישמן
קוץ' (מדינה)

| --- | --- |

 
 קוץ' ב-1951
 ממשל
 שפה נפוצה:  גוג'ראטית 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  15 באוגוסט 1947 
 תאריכי פירוק:  1 בנובמבר 1956 
 ישות קודמת:  Cutch State 
 ישות יורשת:  בומביי 
 
מדינת קוץ' הייתה מדינה הודית מ-1947 עד 1956. בירתה הייתה בהוג' (אנ') (Bhuj).
כיום מהווה שטחה של המדינה את מחוז קוץ' (אנ') (Kutch ורשמית Kachchh) במדינת גוג'ראט שבהודו. זהו המחוז הגדול ביותר בשטחו בהודו.
היסטוריה

מדינת קוץ' הוקמה מתוך המדינה המונרכית קוץ' (אנ') (Cutch או Kutch, וכן Kachchh), שהייתה ממלכה בחבל קוץ' בשנים 1147–1819 (אז נקראה "Kingdom of Kutch", כלומר "ממלכת קוץ'"), ולאחר מכן מדינה נסיכותית בראג' הבריטי בשנים 1819–1947. היא הצטרפה להודו ב-15 באוגוסט 1947, היום בו הפכה הודו למדינה עצמאית.
למרות הצטרפות המדינה להודו, הממשל הפנימי בה נשאר בידי שליטה האחרון, מהארו סרי ויאיראג'י (אנ') עד מותו ב-26 בפברואר 1948, אז עבר לבנו, מהראו שרי מגראג'י. רק ב-1 ביוני 1948 הועבר הממשל הפנימי לממשלת הודו.
עם כניסת חוקת הודו לתוקף ב-26 בינואר 1950, הפכה קוץ' למדינה חלק ג', סיוג שהתייחס לחלקי הנספח לחוקת הודו שהגדיר את מעמד המדינות השונות ואשר המדינות שנכללו בו היו בשליטתה הישירה של ממשלת הודו.
ב-1 בנובמבר 1956, אורגנה מדינת בומבי מחדש במסגרת חוק ארגון מחדש של המדינות, וחלקים ממדינת קוץ' הועברו אליה. ב-1 במאי 1960, מדינת בומביי חולקה על קווים לשוניים לגוג'ראט ומהאראשטרה ומחוז קוץ' הפך לחלק מגוג'אראט.
הערות שוליים

↑  E. Lauterpacht, International Law Reports: Volume 50, Butterworths, 1976, ISBN 978-0-406-87652-2. (באנגלית)
| המדינות והטריטוריות של הודו |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוטר פרדש • אוטראקהאנד • אודישה • אנדרה פרדש • אסאם • ארונאצ'ל פרדש • ביהר • ג'הרקאנד • גואה • גוג'ראט • הימאצ'ל פרדש • הריאנה • טמיל נאדו • טלנגאנה • טריפורה • מאדהיה פרדש • מניפור • מגהלאיה • מהאראשטרה • מיזוראם • מערב בנגל • נאגאלנד • סיקים • פנג'אב • צ'האטיסגאר • קרנאטקה • קרלה • ראג'סטאן |  |
| טריטוריות איחוד | איי אנדמן וניקובר • ג'אמו וקשמיר • דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו • טריטוריית הבירה הלאומית דלהי • לדאק • לקשאדוויפ • פודוצ'רי • צ'אנדיגאר |  |
| מדינות לשעבר | איחוד המדינות המזרחיות • איחוד מדינות פטיאלה ופנג'אב המזרחית • אג'מר • אנדרה • בומביי • בופאל • בילספור • ג'אמו וקשמיר (מדינה) • היידראבאד • וינדהיה פרדש • טרוונקור-קוצ'ין • קוץ' ביהאר • מאדהיה בהרט • מדראס • מייסור • סאורשטרה • פנג'אב המזרחית • קוץ' • קורג |  |
| טריטוריות איחוד לשעבר | ארונאצ'ל פרדש • גואה, דאמאן ודיו • דאדרה ונאגר האוולי • דאמאן ודיו • הימאצ'ל פרדש • טריפורה • מיזוראם • נאגאלנד |  |
קרול בובקו

| --- | --- |

קרול בובקו (1979)
 לידה:  23 בדצמבר 1937 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באוגוסט 2023 (בגיל 85) במפרץ חצי הירח, ארצות הברית 
 מידע כללי
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  בית הספר להנדסה ע"ש ויטרבי של אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  התיכון הטכנולוגי של ברוקלין 
 עיסוק בעבר:  אסטרונאוט
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  1969–1988 (כ־19 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  16 ימים, שעתיים ו־3 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  קרול בובקו
 משימות
 STS-6, STS-51-D, STS-51-J
 ,  ,
 עיטורים
  לגיון ההצטיינות  צלב התעופה המצוינת    מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה   מדליית השירות הראוי לשבח   מדליית על שרות יוצא דופן של נאס"א (פעמיים)    מדליית טיסה בחלל נאס"א (3 פעמים)
 
קרול בובקו (באנגלית: Karol Joseph "Bo" Bobko;‏ 23 בדצמבר 1937 – 17 באוגוסט 2023) היה טייס ואסטרונאוט אמריקאי.
ביוגרפיה

קרול בובקו נולד בקווינס שבניו יורק למשפחה בעלת שורשים מאוקראינה וליטא. בשנת 1959 הוא סיים לימודי תואר ראשון באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1970 הוא קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
לאחר סיום לימודים באקדמיה, בובקו עבר קורס טיס והוצב בבסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון.
שירות בנאס"א

בשנת 1969 בובקו התקבל ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. בהיותו בנאס"א הוא היה חבר בצוות תמיכה של פרויקט אפולו-סויוז.
בובקו היה טייס של צוות במשימה STS-6 שהמריאה בשנת 1983 כאשר על סיפונה פול וייץ, דונלד פטרסון וסטורי מאסגרייב. זו הייתה הפעם הראשונה שצוות מעבורת החלל ביצע פעילות חוץ-רכבית. בשנת 1985 בובקו היה מפקד צוות של  STS-51-D על מעבורת החלל דיסקברי. בהמשך של אותה שנה הוא היה מפקד צוות של STS-51-J שהיה הטיסה הראשונה של מעבורת החלל אטלנטיס.
לאחר הפרישה מנאס"א

לאחר שפרש מנאס"א בובקו נקלט ב-Booz Allen Hamilton. בהמשך הוא עבד בחברות נוספות שעסקו בתחום תעשיית החלל.
נפטר ב-17 באוגוסט 2023.
אלבטרוס סאלווין

| אלבטרוס סאלווין |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אלבטרוסיים
סוג:: אלבטרוס שחפי
מין:: אלבטרוס סאלווין
שם מדעי
 Thalassarche salvini ‏רוטשילד, 1893
תחום תפוצה


אלבטרוס סאלווין (שם מדעי: Thalassarche salvini) הוא עוף ימי גדול הנפוץ ברחבי האוקיינוס הדרומי. בעבר הוא נחשב לתת-מין של האלבטרוס לבן-הכיפה; מחקרים מולקולריים שנערכו באחרונה הראו כי יש לפצל את האלבטרוס לבן-הכיפה לשלושה מינים נפרדים - האלבטרוס לבן-הכיפה, אלבטרוס צ'טהאם (Thalassarche eremita) ואלבטרוס סאלווין. שמו ניתן לו על ידי הלורד וולטר רוטשילד, על שם האורניתולוג האנגלי אוזברט סאלווין.
מאפיינים

אורכו של אלבטרוס סאלווין כ-90 סנטימטרים. ראשו וגבו אפורים; בטנו וישבנו - לבנים. מקורו אפור דהוי עד לקצהו הצהוב. הוא נוהג להתרבות במושבות בשלוש קבוצות איים באוקיינוס הדרומי, באיי קרוזט באוקיינוס ההודי, וכן באיי באונטי ובאיי סנארס שנמצאים דרומית לניו זילנד. הנקבה מטילה ביצה יחידה בחודש ספטמבר. שני ההורים דוגרים עליה עד תחילת חודש נובמבר. הגוזל מתחיל לעוף לאחר ארבעה חודשים.
תפוצת אלבטרוסי סאלווין בים משתרעת מדרום אפריקה ועד אוסטרליה. חלק מן האלבטרוסים אף יגיעו עד חופי דרום אמריקה. אוכלוסייתם העולמית נאמדה בכ-76,000 זוגות ב-1978, וכ-20 שנים אחרי כן (1998) היא הצטמצמה משמעותית על פי ההערכות, ואומדנה היה כ-31,750 זוגות בלבד.
הערות שוליים

↑  אלבטרוס סאלווין באתר הרשימה האדומה של IUCN
| אלבטרוסיים |
| --- | --- | --- |
| אלבטרוס גדול | אלבטרוס מלכותי (אלבטרוס מלכותי צפוני) • אלבטרוס נודד • אלבטרוס טריסטני • אלבטרוס אמסטרדם • אלבטרוס אנטיפודי |  |
| אלבטרוס צפון פסיפי | אלבטרוס שטלר • אלבטרוס נצחי • אלבטרוס גלאפגוס • אלבטרוס שחור-רגל |  |
| אלבטרוס עשון | אלבטרוס עשון • אלבטרוס אפור |  |
| אלבטרוס שחפי | אלבטרוס בולר • אלבטרוס לבן-כיפה • אלבטרוס לבן-ראש • אלבטרוס צ'טהאם • אלבטרוס צהוב-חרטום • אלבטרוס צהוב-חרטום הודי • אלבטרוס אפור-ראש • אלבטרוס שחור-גבות • אלבטרוס סלבין • אלבטרוס קמפבל |  |
רוק ת'רפי

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1996
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית
 חברת תקליטים:  EMI
 חברים לשעבר
 בריאן מיי צ'ארלי ווטס סאם בראון פול רודג'רס לולו אנדי פיירוות'ר
 
רוק ת'רפי (באנגלית: Rock Therapy) היה שמו של הרכב זמני שפעל בשנת 1996. חברי ההרכב היו הגיטריסט בריאן מיי, המתופף צ'ארלי ווטס והזמרים סאם בראון, פול רודג'רס, אנדי פיירוות'ר ולולו.
Reaching Out

ההרכב הוציא לאור סינגל אחד בלבד בשם "Reaching Out". לתהליך הפקת הסינגל סייעו אנשי המרכז לטיפול במוזיקה נורדוף-רובינס, אשר מספק סיוע בתקשור לילדים בעלי צרכים מיוחדים באמצעות מוזיקה.
לאחר הפירוק

8 שנים לאחר מכן, הקימו מיי ורודג'רס (יחד עם המתופף רוג'ר טיילור) את להקת קווין+פול רודג'רס, אשר מהווה לשיתוף פעולה בין להקת קווין לרודג'רס. יחד הוציאו לאור אלבום אולפן, שני אלבומי הופעה, שלושה אלבומי וידאו, שלושה סינגלים ושלושה סינגלים שיווקיים. בשנת 2009 הוחלף רודג'רס באדם למברט, והלהקה הוקמה מחדש תחת השם קווין+אדם למברט.
פרמאונט גלובל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  נאסד"ק (PARA) 
 מייסדים:  שרי רדסטון 
 תקופת הפעילות:  4 בדצמבר 2019 – הווה (4 שנים) 
 חברת אם:  National Amusements 
 חברות בנות:  פרמאונט  סיימון אנד שוסטר  ענני  Westinghouse Licensing Corporation  CBS  Paramount Media Networks  Paramount Networks International  בלאטור 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 בעלות:  National Amusements
 ענפי תעשייה:  מדיה
 מוצרים עיקריים:  סרטים, תוכניות טלוויזיה
 הכנסות:  30,154,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  2,342,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  1,104,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 יו"ר:  שארי רדסטון
 מנכ"ל:  Robert Bakish 
 עובדים:  כ-23,990 (2019)
  
 www.paramount.com
 
Paramount Global, או בפשטות Paramount (בעבר ViacomCBS), הוא תאגיד מדיה אמריקאי אשר נוצר ממיזוג של החברות ויאקום ו-CBS.
הנכסים העיקריים של החברה הם סרטי פרמאונט (אולפנים להפקת סרטים וסדרות אשר מרוכזים בהוליווד, קליפורניה), ערוץ CBS, (רשת הטלוויזיה הנצפית ביותר בארצות הברית ב-2019), וערוצי טלוויזיה אמריקאים ובין-לאומיים אחרים, ביניהם ניקלודיאון, MTV, בט (BET – ערוץ לקהל האפרו-אמריקאים בארצות הברית), קומדי סנטרל ושואוטיים.
לחברה ערוצים נוספים, שירותי סטרימינג (ביניהם Paramount+, Pluto Tv). חברת ההוצאה לאור סיימון אנד שוסטר מהווה מרכיב נוסף בתאגיד, אך זה הצהיר באוקטובר 2020 שבכוונתו למכור את ההוצאה.
אנדרטת ביר-עסלוג'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  34 חיילי צה"ל שנפלו בקרב במקום וסביבו
 מיקום:  הנגב, ליד צומת משאבים
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 תאריך פתיחה רשמי:  1949 
 קואורדינטות:  31°00′57″N 34°45′39″E﻿ / ﻿31.015781°N 34.760795°E﻿ / 31.015781; 34.760795
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) אנדרטת ביר-עסלוג'(למפת צפון הנגב רגילה) אנדרטת ביר-עסלוג'(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת ביר-עסלוג'(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת ביר-עסלוג'
 
אנדרטת ביר עסלוג היא אנדרטה הממוקמת בקרבת קיבוץ משאבי שדה שבנגב. היא הוקמה לזכר 34 חיילי צה"ל שנפלו בקרבות במרחב שסביבה במלחמת העצמאות.
רקע

האנדרטה מנציחה את שמותיהם של נופלים מהגדוד השמיני של הפלמ"ח ומבין תושבי היישובים באזור, שנהרגו בקרבות מדצמבר 1947 ועד דצמבר 1948.
ב-16 בדצמבר 1947 הותקף רכב שנסע מחלוצה, ליד הכפר הבדואי חאלסה. אחד הנוסעים, אהרן שטולץ, נהרג במקום, ונוסע אחר נפצע קשה. כשהגיעו לרביבים התברר שיש לפנות את הפצוע באמבולנס לבית אשל שהיה המקום הקרוב ביותר בו היה רופא יהודי. רכב ובו חברי רביבים עם "מוכתר" הקיבוץ אריה יחיאלי נסע למחנה הבריטי בביר עסלוג'. הבריטים סירבו להקצות אמבולנס לפינוי הפצוע. בינתיים התארגנו ערביי העזאזמה, ופתחו באש על הרכב בדרכו חזרה לרביבים. באש נהרגו שלושה מחברי הקיבוץ.
עם פלישת המצרים במלחמת העצמאות התבססו במקום יחידות מתנדבים מצריים מארגון האחים המוסלמים. לקראת ההפוגה הראשונה הוחלט לכבוש את המקום. ההתקפה בוצעה על ידי הגדוד ה-8 של הפלמ"ח וחברי קיבוץ חלוצה ורביבים. ההתקפה החלה ב-11 ביוני 1948 בשעה 05:30. בהתקפה נהרגו ארבעה לוחמים. בעקבות מידע מודיעיני שבניין המשטרה ממולכד התבססו הלוחמים מחוץ לבניין, אך שני שבויים סיפרו שבבניין מצוי נשק רב, והלוחמים התפתו ונכנסו פנימה. הערבים הפעילו מוקש חשמלי ממרחק והבניין קרס. 11 לוחמים נהרגו במקום.
תפיסת ביר עסלוג' ניתקה את הכוח המצרי בבאר שבע. המצרים ניצלו את ההפוגה ותפסו משלטים בסביבה, ובחסותם בנו "דרך בורמה" מצרית שעקפה את ביר עסלוג' מדרום.
לקראת סוף קרבות עשרת הימים ותחילת ההפוגה השנייה לתוקף, ניסו המצרים לכבוש את המקום. ב-18 ביולי 1948 הם תקפו מספר פעמים בכוחות חיל הרגלים, טנקים ומטוסים, אך נהדפו באבדות כבדות.
היסטוריה

האנדרטה ממוקמת בצד כביש 222, המוביל ממשאבי שדה אל רביבים וצאלים. במקום זה – ביר עסלוג' – ניצבו ערב מלחמת העצמאות כפר בדואי, מחנות צבא בריטיים ותחנה של משטרת המדבר. במקום וסביבו נערכו במלחמה קרבות כבדים, שהסתיימו בכיבוש המרחב כולו על ידי צה"ל במבצע חורב.
האנדרטה המקורית שהוקמה במקום נחנכה ביום השנה הראשון לקרב על בניין המשטרה. היא הוקמה ביוזמת משפחת אחד הנופלים וחברי קיבוץ רביבים שלחמו במקום. הם אספו את אבני הגיר של בניין המשטרה ההרוס והקימו מהן גלעד שצורתו כגזע עץ שנגדע, כסמל לחיים שנגדעו במקום. האנדרטה ניצבה על תילה במשך שנים, אך הלכה והתפוררה. בעקבות זאת הוקמה לידה בשנת 1966 אנדרטה בעלת צורה דומה. בחזית האנדרטה קבוע לוח אבן הנושא את שמות הנופלים ומועדי נפילתם. מול האנדרטה נבנתה רחבה מרוצפת וסביבה הוצב שילוט המתאר את תולדות האירועים במקום.
בשנת 2001 שופצה האנדרטה על ידי קרן קיימת לישראל, משרד הביטחון והמועצה האזורית.
ראו גם

בית הקברות הצבאי ברביבים, בו נקברו רבים מנופלי ההתקפה על המשטרה
הערות שוליים

↑  קורות החיים של טוראי אהרן (שטולץ) שטולצברג, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  שמות חברי הקיבוץ שנהרגו, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  אברהם אדן, עד הדגל דיו, עמ' 199
אן ואן אלסן

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1979 (בת 44) מול, בלגיה 
 מדינה:  בלגיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אן ואן אלסן (נולדה ב־27 בדצמבר 1979) היא דוגמנית, מנחת טלוויזיה ומגישת רדיו בלגית. הוכתרה למיס בלגיה בשנת 2002.
ביוגרפיה

ואן אלסן נולדה בעיר מול שבבלגיה. היא בעלת תואר ראשון בשיווק, ותואר שני בכלכלת עסקים.
ביוגרפיה > מיס עולם

תמונתה התפרסמה לראשונה בעיתון תחת קמפיין "תמונות הקוראים"' לאחר שאחד הקוראים שלח אותה למערכת. הדבר דרבן אותה להתמודד בשנת 2002 בתחרות מיס אנטוורפן בה זכתה. בהמשך זכתה ואן אלסן גם בתחרות מיס בלגיה וייצגה את בלגיה בתחרויות מיס אירופה ומיס תבל.
באותה שנה, במחאה על החלטת בית המשפט הניגרי להוציא אישה להורג בגין לידת ילד מחוץ לנישואין, סירבו ואן אלסן ומתמודדות נוספות להשתתף בתחרות מיס עולם שנערכה בניגריה.
ביוגרפיה > בתקשורת

בשנת 2007 החלה להנחות את התוכנית הדבר הגדול הבא, בגרסתה הבלגית, ומספר תוכניות נוספות בטלוויזיה הבלגית.
בינואר 2008 הופיעה במגזין פלייבוי תחת הסכם שלפיו יתרום המגזין חלק מרווחיו מגיליון זה לאירוע צדקה שנתי המתקיים בבריסל. באותה שנה החלה ואן אלסן גם להגיש תוכנית ברדיו.
אלסן השתתפה בתוכניות שונות בטלוויזיה הבלגית בין השנים 2002–2013, כשחקנית, קריינית ומארחת.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלסן נשואה לשחקן הכדורגל הבלגי גאנטר ואן האנדנהובן.
הערות שוליים

↑  Misstoestanden: Ann Van Elsen (22) gaat niet naar Nigeria, De Standaard (בהולנדית (פלמית))