שינג'יאנג טיין שאן
טומור

אזור אתר המורשת העולמית טומור (מנדרינית תקנית: 托木尔) משתרע על שטח של 3,448 קמ"ר במערב הרכס הדרומי של טיין שאן ומוקף בשטח חיץ של 2,801 קמ"ר. מרכז האזור הוא ב-41°58′06″N 80°21′15″E﻿ / ﻿41.968333°N 80.354167°E﻿ / 41.968333; 80.354167. חלקו הצפוני גבוה מחלקו הדרומי. המקום הגבוה ביותר הוא פסגת טומור בגובה 7,443 מטרים והמקום הנמוך ביותר הוא בגובה 1,450 מטרים, הפרש גבהים של 5,993 מטרים המשתרע על פני מרחק אופקי של כ-70 קילומטרים. באזור 15 פסגות מעל ל-6,000 מטרים, מתוכן חמש מעל ל-6,800 מטרים.
האזור עשיר בקרחונים. יש באזור 670 קרחונים המשתרעים על שטח של 2,706 קמ"ר ונפח של 474 קילומטרים מעוקבים (שלישי בעולם, אחרי האוורסט ו-K2). מתוך 15 הקרחונים המוגדרים גדולים מאוד (מעל לשטח של 300 קמ"ר) שלושה שוכנים באזור, ושניים מתוכם (קרחון טומור וקרחון טוּגֶבִּילִיצִ'י) הם באתר המורשת העולמית. ניתן לצפות בתצורות נוף שנוצרו מפעילות קרחונים: קרקסים קרחונים, רכסי סכין, מורנות ועמקים בצורת U, במקומות רבים.
הנוף עוצב כתוצאה מפעילות של העתקים וסחיפה שמקורה בפעילות של קרחונים ומים והתפתחו עמקים באמצע גובה הרכס. בחלק הנמוך של ההרים על המדרון הדרומי התפתחו תצורות נוף של שכבות אדומות של אבן חול. מקורן בקנוזואיקון בהשקעה מנחלים ואגמים באגנים לפני ההרים של שכבות עבות של משקעים עשירים בתחמוצות ברזל. שכבות אלו עברו תהליכים טקטוניים עזים וסחיפה של נהרות על מנת ליצור צוקים וקניונים. הגרנד קניון של טומור הוא עמק באורך 20 קילומטרים וברוחב של 25 קילומטרים שלאורכו פיסלה הסחיפה צוקים הדומים לערים הרוסות, לטירות ולדמויות בעלי חיים ואנשים.
אזור זה הוא מקור לכמה נהרות גדולים, שמרבית מימיהם (כ-80%) מהפשרת השלגים בקיץ. המדרון הצפוני הוא חלק מאגן הניקוז של הנהר אילי, ומהמדרון הדרומי זורמים חמישה נהרות גדולים יחסית המהווים חלק מאגן הניקוז של הנהר טארים.
אזור זה הוצע כאתר מורשת מהסיבות הבאות:
הוא כולל את הפסגות הגבוהות ביותר ברכס טיין שאן
מקבץ הקרחונים הגדול
בשל ערכים אסתטיים של העמדה זה מול זה של פסגות נישאות מושלגות, קרחונים, קניונים של אבן חול אדומה ומדבריות
בשל היותו אחד מבתי הגידול החשובים ביותר של נמר השלג, בעל חיים המצוי בסכנת הכחדה.
האקלים תלוי בטופוגרפיה ובגובה. המדרון הצפוני מקבל יותר משקעים מהמדרון הדרומי שחלקו העליון צחיח למחצה וחלקו התחתון צחיח. המדרון הצפוני מכוסה שלג-עד מעל גובה 3,700 מטרים, כשהטמפרטורה הממוצעת בגובה זה בחודש הקר ביותר (ינואר) היא 24°- ומתחת לאפס בחודש החם ביותר (יולי). הטמפרטורה הממוצעת במישור שלמרגלות המדרון הצפוני בחודש הקר ביותר היא 12°- ומעל ל-14° בחודש החם ביותר. המדרון הדרומי מכוסה שלג-עד מעל גובה 4,200 מטרים, כשהטמפרטורה הממוצעת בגובה זה בחודש הקר ביותר (ינואר) היא 23°- ומתחת ל-2° בחודש החם ביותר (יולי). הטמפרטורה הממוצעת במישור שלמרגלות המדרון הדרומי בחודש הקר ביותר היא בין 14°- ל-17°- ובין 15° ל-22° בחודש החם ביותר. מרבית המשקעים יורדים בקיץ ובסתיו. המדרון הצפוני מקבל יותר משקעים מהמדרון הדרומי, כ-500–600 מילימטרים לשנה בממוצע באמצע המדרון. באזור האלפיני, בגבהים של 5,000-4,000 מטרים, הכמות גדלה ל-1,000-800 מילימטרים. בהשפעת האקלים המדברי מקבל המישור למרגלות המדרון הדרומי פחות מ-100 מילימטרים בממוצע לשנה. השפעת האקלים המדברי פוחתת עם עליית הגובה, ובגבהים שבין 2,900-2,400 מטרים וסביב 4,200 מטרים יש אזורים שבהם כמות המשקעים עולה על 700 מילימטרים בשנה, ובמקומות מסוימים עולה על 1,000 מילימטרים.
האזור שייך לחלק המערבי של קמרון הָאלִיטָאו של מערכת הקמטים של הרכס הדרומי של טיין שאן. הגוף העיקרי של פסגת טומור הוא קמרון (anticlinorium - קמר גדול שעליו בנויים קמרים קטנים יותר), כאשר הגרעין של הקמר שוכן בהר חאן טנגרי, כשכיוון ציר הקמטים הוא ממזרח למערב. המסלע העיקרי מורכב מסלעים מותמרים וסלעים געשיים מהסילור, הכוללים אבן גיר משוישת, אבן גיר צורנית, שיש עם צפחת נציצים, צפחת כלוריט, לווחה ריוליטית ולווחה קוורצית. כל אלו סוגי סלעים קשים המהווים את ליבת ההרים הגבוהים. הסלעים נתונים להשפעות של חסיפה קרחונית, קפיאה והפשרה, פעילות נהרות ותנועת בלית. שכבות משקעים מהמזוזואיקון ומהקנוזואיקון מצויות על המדרונות הצפוניים והדרומיים, וכוללות קונגלומרטים שמקורם בנהרות ובאגמים המעורבים באבן חול ואבן טין, לעיתים בגוון אדום, היוצרים נוף מגוון של קניונים של שכבות אבן חול אדומה וגבעות נמוכות.
באזור טומור נמנו 1,218 מינים של צמחים וסקולריים השייכים ל-397 סוגים ב-78 משפחות. מתוכם:
שרכאים – תשעה מינים השייכים לשישה סוגים בחמש משפחות (0.74% מכלל המינים).
חשופי זרע – שבעה מינים השייכים לשלושה סוגים בשלוש משפחות (0.57% מכלל המינים).
בעלי פרחים – 1,202 מינים השייכים ל-388 סוגים ב-70 משפחות (98.69% מכלל המינים).
המינים השולטים באזור האלפיני כוללים את המין Potentilla biflora ואת הסוגים Kobresia‏, Carex ועשבים ממשפחות הנוריתיים, הטבוריתיים, הרקפתיים והערבזיים. באזור התת-אלפיני בולטים המינים העמידים לקור דוגמת Stipa capillata‏, Festuca ovina ו-Stipa krylovii. באזור המדברי גדלים עשבים העמידים למחסור במים דוגמת Stipa gobica ו-Stipa plareosa, ושיחים עמידים למחסור במים דוגמת Reaumuria soongorica‏, Nitraria sphaerocarpa ו-Kalidium foliatum.
שלושה מיני צמחים כלולים ברשימה האדומה של מינים בסיכון של ה-IUCN בהם Rhodiola pamiro-alaica ו-Tulipa sinkiangensis. עשרה מינים אסורים במסחר כדוגמת מיני הסחלביים:  Orchis umbrosa ו-Orchis cruenta‏. 26 מינים אנדמיים לרכס טיין שאן מצויים באזור טומור וכוללים את: Calligonum roborovskii ו-Phlomis chinghoensis. מינים משאריים כוללים צפצפה מצויה (Populus tremula) ו-Asparagus officinalis.
בשטח טומור נמנו 136 מינים של בעלי חוליות. מתוכם 87 מסווגים ברשימה האדומה של ה-IUCN כמינים נדירים או בסיכון ושישה הם מינים אנדמיים. 136 המינים משתייכים ל-47 משפחות ב-20 סדרות:
דגים - 13 מינים המשתייכים לשלוש משפחות בשתי סדרות
דו-חיים - שלושה מינים המשתייכים לשתי משפחות בסדרה אחת
זוחלים - שבעה מינים המשתייכים לשלוש משפחות בסדרה אחת, בהם Laudakia stoliczkana, מין של חרדון סלע אסייתי.
עופות - 76 מינים המשתייכים ל-24 משפחות בעשר סדרות. בין המינים: תרנגול שלג ההימלאיה, עיט זהוב, פרס ובז ציידים.
יונקים - 37 מינים המשתייכים ל-15 משפחות בשש סדרות. בין המינים: נמר השלג, שונר צפוני, דוב חום, זאב מצוי, כבש ארגאלי ויעל האלפים.