stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בניטו פרס גלדוס
יצירה > אפיזודות לאומיות

אפיזודות לאומיות (בספרדית: Episodios nacionales) - אוסף של ארבעים ושישה רומנים היסטוריים, המוקדשים לאירועים מכוננים בתולדותיה של ספרד. רומנים אלה נכתבו בין השנים 1872 ו-1912, והם מחולקים לחמש סדרות שבאמצעותן גלדוס מכסה את מרבית האירועים שפקדו את ספרד במאה ה-19, החל במלחמת האזרחים הספרדית ועד לרסטורציה.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מס' סדרה | תיאור הסדרה | שנות פרסום | מס' פרקים |
| 1 | כל הפרקים (למעט אחד) עוקבים אחר הרפתקאותיו של הילד גבריאל דה אראסלי בספרד תחת הכיבוש הצרפתי ובמהלך מלחמת העצמאות הספרדית. הסדרה פותחת בפרק המוקדש לקרב טרפלגר והיא נסגרת בפרק המוקדש לתבוסת הצבאות הצרפתיים באראפילס. | 1873-1875 | 10 |
| 2 | סלבדור מונסאלוד, הדמות הראשית בסדרה זו, מוביל את העלילה המתכתבת עם תקופת מלוכתו של פרננדו השביעי (1814–1820), שלטון הליברלים (1820–1823), והעשור שאחריו, שהתאפיין באבסולוטיזם (1823–1833). | 1875-1879 | 10 |
| 3 | הסדרה מתארת אירועים בזמן המלחמה הקארליסטית הראשונה, אשר הייתה מלחמת אזרחים בספרד בשנים 1833–1840. | 1898-1900 | 10 |
| 4 | הסדרה מתארת את תקופת מלוכתה של המלכה איזבל השנייה. אירועי התקופה משמשים רקע לעלילותיו הרומנטיות והאחרות של המרקיז חוסה גרסיה פחארדו, המספר עליהן בגוף ראשון. | 1902-1907 | 10 |
| 5 | סדרה זו, המוקדשת לראשית המאה העשרים בספרד, מציגה לראשונה דמות ראשית שאינה אדם אמיתי- טיטו, גיבור העלילה/ בניגוד לשאר הסדרות הקודמות, רק שישה פרקים מהסדרה נכתבו ופורסמו. ארבעת הפרקים הנותרים נשארו כטיוטה בלבד. | 1907-1912 | 6 |
יצירה > תיאטרון

במקביל לכתיבת הרומנים שקנו לו את שמו כסופר מרכזי ומשפיע, עסק גלדוס לאורך מרבית חייו המקצועיים גם בחיבור מחזות לתיאטרון, ומכלול יצירתו הדרמטית כולל 23 מחזות. המחזה הראשון פרי עטו, "העושה רע, אל לו לצפות לטוב" (Quien mal hace, bien no espere), עלה על בימות התיאטרון בשנת 1861. האחרון, "אנטון קבליירו" (Antón Caballero), הוצג כשנה לאחר מותו של גלדוס, בשנת 1921.
בין הצלחותיו הגדולות בעולם התיאטרון ניתן למצוא את "אלקטרה" (Electra) בשנת 1901, אשר גרמה לסערה וזעם ברחוב הספרדי השמרני, בשל הקו הליברלי שהציגה; וכן את "קסנדרה" (Casandra) בשנת 1910, אשר נכתבה כמה שנים קודם לכן, במסגרת הרומנים המאוחרים.
יצירה > תיאטרון > מחזות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מחזה | תרגום שם המחזה | שנה |
| Quien mal hace, bien no espere | העושה רע, אל לו לצפות לטוב | 1861 |
| La expulsión de los moriscos | גירוש המוריסקים | 1865 |
| Un joven de provecho | צעיר בעל יתרון | 1867 |
| Realidad | המציאות | 1892 |
| La loca de la casa | המשוגעת של הבית | 1893 |
| Gerona | גירונה | 1893 |
| La de San Quintín | האישה מסן קינטין | 1894 |
| Los condenados | הנידונים | 1895 |
| Voluntad | רצון | 1895 |
| Doña Perfecta | דוניה פרפקטה | 1896 |
| La fiera | חיית פרא | 1896 |
| Electra | אלקטרה | 1901 |
| Alma y Vida | הנשמה והחיים | 1902 |
| Mariucha | מריוצ׳ה | 1903 |
| El abuelo | הסב | 1904 |
| Bárbara | ברברה | 1905 |
| Amor y ciencia | אהבה ומדע | 1905 |
| Zaragoza | סרגוסה | 1908 |
| Pedro Minio | פדרו מיניו | 1908 |
| Casandra | קסנדרה | 1910 |
| Celia en los infiernos | סליה בגיהנום | 1913 |
| Alceste | אלססטה | 1914 |
| Sor Simona | האחות סימונה | 1915 |
| El tacaño Salomón | סלומון הקמצן | 1916 |
| Santa Juana de Castilla | חואנה הקדושה מקסטיליה | 1918 |
| Antón Caballero | אנטון קבליירו | 1921 |
יצירה > השפעות ומאפיינים

גלדוס היה מטייל נלהב, ויצירותיו הביאו לידי ביטוי היכרות מדוקדקת עם ערים שונות בספרד, אשר מתוארות לפרטי פרטים ברומנים שלו, הבולטות ביניהן היו טולדו, וכן מדריד, אשר בה התגורר במרבית חיו. ביקוריו מחוץ לספרד, כדוגמת אלו בבריטניה וצרפת, השפיעו רבות אף הן על יצירתו.
במישור הפילוסופי, גלדוס שאב השראה מהגותו של קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה הגרמני ומן הגישה הפילוסופית שפיתחו תלמידיו הספרדים, שכונתה "קראוסיזם" (krausismo). דוגמה לדמות המגלמת את רוח הקראוסיזם ניתן למצוא, למשל, ברומן "החבר מאנסו" (El amigo Manso) שהתפרסם בשנת 1882. אפיין נוסף של הקראוסיזם שנטען כי השפיע על יצירתו של גלדוס הוא הנטייה לחקר המיסטי והמטאפיזי, העומדים, לשיטתם של חוקרים מסוים, בבסיס התעניינותו של גלדוס בטירוף האנושי ובעיצוב דמויות המשוגעים ביצירות כגון "פורטונטה וחסינטה" (Fortunata y Jacinta), "מיאו" (Miau) ו"הסיבה לאי-ההיגיון" (La razón de la sinrazón).
מן הבחינה האידאולוגית, ניתן לזהות ברבות מיצירותיו של גלדוס ביקורת חריפה על הממסד הדתי ועל השימוש לרעה שעושים חלק מאנשיו בכוח שבידיהם. הגם שהצורך האנושי באמונה ממלא תפקיד מרכזי ברבים מהרומנים של גלדוס, הביקורת הליברלית על הכנסייה ביצירתו עוררה לא פעם את זעמה של העיתונות הקתולית.
יצירה > יצירות שתורגמו לעברית > דוניה פרפקטה

הרומן "דוניה פרפקטה" (בספרדית: Doña Perfecta), נכתב בשנת 1876. הוא שייך לקטגוריית ה"רומנים של תזה" של הסופר הקנארי, ונחשב בעיני מבקריו לאחד מעבודותיו החשובות ביותר. גלדוס עצמו עיבד את הרומן ליצירה תיאטרונית, שהופיעה לראשונה במדריד בראשית 1896. הרומן זכה לגרסאות קולנועיות במקסיקו (1950) ובספרד (1977). הרומן יצא לאור בשפה העברית בשנת 2013, בתרגומו של משה רון בהוצאת 'ספריה לעם'.
הרומן, שגלדוס חיבר כשנתיים לאחר נפילת הרפובליקה הספרדית הראשונה, מנתח באופן חריף את השסע בספרד של המאה ה-19. במסגרת כתיבתו, גלדוס נוגע במספר קטבים בחברה הספרדית- מרכז ופריפריה; דמוקרטיה וסמכותנות, מעמדות וייחוסים; ומאבק בין נאורות ליברלית לבין קנאות דתית. לצד המסגרת הריאליסטית הפוליטית של הרומן ניתן למצוא סיפור אהבה טרגי.
גיבור הרומן הוא דון חוסה (פפה) דה ריי, מהנדס צעיר ממדריד, המתואר כעילוי. פפה מגיע אל העיירה הקטנה אורבחוסה כדי להתחתן עם רוסאריו, בתה של דודתו המכונה "דוניה פרפקטה". משמעות כינוייה של הדודה הוא "גברת מושלמת", והוא מתייחס לאופן בו זו מתאימה את עצמה אל ציפיות הסביבה ומגלמת בהווייתה את המוסכמות החברתיות. פפה ורוסאריו מתאהבים, אך בעוד יחסיו עם ארוסתו פורחים, הוא מתקשה להשתלב בסביבה החברתית של אורבחוסה, ובעיקר בחברתם של דוניה פרפקטה ושל הכומר דון אינוסנסיו. פפה המגיע מהעיר הגדולה הוא ליברל, מלומד ורחב אופקים, המייצג נאורות וקידמה. מולו ניצבים אנשי העיירה הנחשלת, אשר מייצגים עבורו קנאות דתית, אמונות טפלות, ועולם ישן, פרימיטיבי ולא מתקדם. פפה בז לאנשי העיירה באופן מתנשא וקר, בעוד הם רואים אותו כאתאיסט מתנשא וכופר. על אף שמן הטקסט עולה נימה חזקה של ביקורת על מוסדות הדת והשמרנות החברתית המגולמת בדמויותיהם של אנשי העיירה, גלדוס דואג להציג את פפה, המגלם את הנאורות והליברליות, כדמות שאינה חפה מחסרונות.
יצירה > יצירות שתורגמו לעברית > גלוריה

"גלוריה" (בספרדית: Gloria), הוא רומן שנכתב בשני חלקים: הראשון בשנת 1874, והשני בשנת 1877. דומה ל"דוניה פרפקטה", גם רומן זה משתייך לקבוצת ה"רומנים של תזה" של הסופר הקנארי. "גלוריה" מגולל בפני הקוראים דרמה של חוסר סובלנות דתית שסופה טרגי. על אף שהיצירה לא זכתה להצלחה גדולה כזו של "דוניה פרפקטה" והיא אינה נחשבת לאחת מיצירותיו הבולטות של גלדוס, הרומן תורגם לאנגלית, גרמנית ואיטלקית ונפוץ במערב אירופה וארצות הברית. הרומן יצא לאור בשפה העברית בשנת 2012, בתרגומם של רוזה בוראקוף ומנחם ארגוב, בהוצאת "רימונים" ובשיתוף פעולה עם משרד התרבות הספרדי.
גלדוס חיבר את הרומן כ-400 שנים לאחר גירוש ספרד, ועל אף שלא הכיר יהודים באופן אישי, הוא העמיד במוקד העלילה את גיבורתו הנוצרייה—גלוריה—ואת סיפור האהבה הבלתי אפשרי בינה לבין דניאל היהודי. באמצעות דמותו של דניאל גלדוס העמיד בפני הקוראים את עולמם של היהודים הספרדיים—צאצאיהם של אלה שגורשו מחצי האי האיברי ב-1492—עולם שנעדר כמעט לחלוטין מן השיח הספרדי בן-התקופה. סופו הטראגי של סיפור האהבה, המתואר בסגנון ריאליסטי האופייני לגלדוס, משמש את גלדוס לביקורת חריפה על השמרנות הדתית של תקופתו וחוסר הסובלנות הנגזר ממנה. עם זאת, על אף חריפותה, לא מדובר בטקסט המביע תמיכה מפורשת בקשרים בין-דתיים, או בקריאה רדיקלית להתנערות מן הדת על כל גווניה.
הערות שוליים

↑  Gullón Ricardo, Galdós, novelista moderno, Madrid: Taurus, 1987, עמ' 61
↑  Ribbans Geoffrey and Varey John Earl, Dos novelas de Galdós: Doña Perfecta y Fortunata y Jacinta, Madrid: Castalia, 1988, עמ' 22-24
↑  Ortiz-Armengol, Pedro, Vida de Galdós, Barcelona: Crítica, 2000, עמ' 39-42
↑  Casalduero, Joaquín, Vida y obra de Galdós, Madrid: Gredos, 1951. 1974, עמ' 22
↑  Madariaga, Benito Pérez Galdós: biografía santanderina, Santander: Instituto Cultural de Cant, 1979
↑  Berkowitz, H, Chonon, Perez Galdos, Spanish Liberal Crusader, Spanish Liberal Crusad, Madison: University of Wisconsin Press, 1948
↑  Casalduero, Joaquín, Vida y obra de Galdós, Madrid: Gredos. Casalduero, 1951, עמ' 63-67
↑  Ribbans, Geoffrey and Varey, John Earl, Dos novelas de Galdós: Doña Perfecta y Fortunata y Jacinta., )Madrid: Castalia, 1988, עמ' 87
↑  Ortiz-Armengol, Pedro, Vida de Galdós, Barcelona: Crítica. Ortiz-Armengol, 2000, עמ' 180
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266856805171  PLWABN: 9810584358105606  BIBSYS: 90172248  BNC: 000034747  BNE: XX1014802  BnF: cb119191297 (data)  CANTIC: a10409580  CiNii: DA0330654X  GND: 118641573  ICCU: CFIV062471  ISNI: 0000 0001 2138 6297  LCCN: n79058843  LNB: 000004103  NDL: 00472641  NKC: jn19981002058  NLA: 35416818  NLG: 86566  NLK: KAC199633938  NSK: 000064015  NTA: 068227590  RERO: 02-A000134196  SELIBR: 197207  SNAC: w65432n7  SUDOC: 02706493X  Trove: 945162  ULAN: 500038990  VcBA: 495/13306  VIAF: 71395987   WorldCat (עם VIAF): 71395987 
פרס גלדוס בביתו, 1914.
חזית בית ההוצאה לאור שייסד גלדוס. תצלום של כריסטיאן פרנזן (Christian Franzen).
האנדרטה לזכר גלדוס בפארק 'אל רטירו'. עבודתו של האמן ויקטוריו מאצ'ו (Victorio Macho) בשנת 1919
גלדוס בעת כתיבת רומן. צילום: מנואל קומפני (Manuel Compañy).
הדיוקן על ידי רמון קאזס.
כריכת מהדורת הפרק הראשון של ה"אפיזודות הלאומיות" משנת 1935, צבועה בצבעי דגל הרפובליקה הספרדית.
כריכת מהדורה של הגרסה התיאטראלית של "דוניה פרפקטה", לאוסף "La Novela Teatral" (1917)
דמותה של גלוריה, פרי יצירתו של הצייר ססיליו פלה (Cecilio Pla)
מירצ'אה, נסיך רומניה

מירצ'אה, נסיך רומניה (ברומנית: Mircea, Principe al României‏; 3 בינואר 1913 – 2 בנובמבר 1916) היה בנם השלישי והילד הצעיר ביותר של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה ונין של המלכה ויקטוריה דרך אמו. הוא מת בגיל 3 בנובמבר 1916.
לידתו

הנסיך מירצ'אה נולד הבוקרשט ב-3 בינואר 1913, כבן השלישי והילד הצעיר ביותר של פרדיננד, נסיך הכתר של רומניה ושל מריה מאדינבורו, נסיכת הכתר של רומניה. הוא הוטבל ב-2 בפברואר בארמון המלכותי (כיום המוזיאון הלאומי לאמנות). אייטל פרידריך, נסיך פרוסיה הגיע ברכבת לבוקרשט כדי לייצג את אביו. הוא נפגש שם עם המלך קרול הראשון, יורש העצר פרדיננד והנסיך קרול. הסנדקים שלו היו הקיסר הגרמני וילהלם השני, המלך קרול הראשון, המלכה אליסאבטה ומריה פיודורובנה, קיסרית רוסיה. אמו, נסיכת הכתר, נעדרה עקב התקף אפשרי של פלביטיס. במהלך חייו הקצרים, הוא נודע כמסתדר היטב עם אחותו, אילאנה, נסיכת רומניה. האומנת שלו הייתה מרי גרין.
מותו

הנסיך מירצ'אה מת בבופטאה ב-2 בנובמבר 1916 ממחלת הטיפוס בזמן המלחמה כאשר חיילי האויב התקרבו לבוקרשט וקרבות רבים התנהלו בקרבת העיר. משפחת המלוכה נאלצה לקבור אותו במהירות בשטח ארמון קוטרוצ'ן, לפני שהם נסוגו ליאשי, הבירה הישנה של מולדביה, החלק הלא כבוש בצפון-מזרח רומניה. תעודת הפטירה שלו נשרפה חלקית.
בשנת 1920, אחיו הבכור של מירצ'אה, הנסיך קרול, קרא לילד שלו מזיזי למברינו מירצ'אה גריגור, לזכרו של הנסיך מירצ'אה שמת רק ארבע שנים קודם לכן. בשנת 1941, מירצ'אה נקבר מחדש, לבקשת הנסיכה אילאנה, מקוטרוצ'ן לקפלה הקטנה של טירת בראן, קרוב למקום קבורתה של ליבה של מריה.
בינואר 2018, הוכרז כי שרידיו של המלך קרול השני יועברו לארכידיוקסיה החדשה ולקתדרלה המלכותית, יחד עם אלה של אלנה, המלכה האם. בנוסף, גם שרידי הנסיך מירצ'אה יועברו לקתדרלה החדשה.
אטימולוגיה

Mircea הוא שם בלעדי בשימוש רומני שמקורו ב-mir הסלאבי הישן שפירושו "שלום" או "עולם".
הנסיך מירצ'אה נקרא על שמו של מירצ'ה הראשון מוולאכיה, נסיך ולאכיה הרומני מימי הביניים שארגן התנגדות נמרצת לטורקים במאה ה-14, ושחייליו לחמו זה לצד זה עם הסרבים בשדה הקטלני של קוסובו.
הלל הלקין (סופר)

ערך זה עוסק בסופר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 (בן 86 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
הלל דוד הַלְקין (באנגלית: Hillel David Halkin; נולד ב-1939) הוא סופר, חוקר, הוגה דעות, עיתונאי ומתרגם ישראלי-אמריקאי.
קורות חיים

הלל דוד הלקין נולד בארצות הברית לפרופ' אברהם הלקין ולשולמית, בתו של מאיר בר-אילן. דודו הוא הסופר והחוקר שמעון הלקין. בשנת 1970 עלה לישראל והתיישב בזכרון יעקב.
בשנת 1977 פרסם את הספר "מכתבים לידיד יהודי באמריקה: פולמוס ציוני". הספר, המכיל אסופת מכתבים אישיים אל חבר קרוב דמיוני, מנתח את מערכת היחסים בין יהודי ישראל ליהודי התפוצות ואת זהותו של היהודי האמריקאי בן דורנו. הספר פורסם באנגלית ונכלל ברשימת רבי-המכר של "הניו יורק טיימס". כעבור זמן תורגם הספר לעברית ויצא בהוצאת עם עובד.
מגוריו בזכרון יעקב הביאו את הלקין לחקור את ההיסטוריה של המושבה, ובעקבות זאת הוציא לאור את ספרו "מיתה משונה" (A Strange Death) - רומן מתח דוקומנטרי על פרשת ניל"י.
בשנת 2002 הוציא הלקין את ספרו "על גדת הסמבטיון: מסע בעקבות צאצאי שבט מנשה" – פרי מחקרו האישי על השבטים היהודים האבודים, שכלל מספר נסיעות של הלקין לדרום-מזרח אסיה. הספר נכתב במקור באנגלית ותורגם על ידו לעברית. הלקין ממשיך לשמור על קשר עם העולים מ"בני מנשה" בישראל ולמהדורה העברית של הספר הוסיף אחרית-דבר על קורותיהם וקורות המחקר שלו בשנים האחרונות.
הלקין עוסק בתרגום ספרות עברית ויידית לאנגלית. בין תרגומיו מעברית: כתבים משל אורי אורלב, גילה אלמגור, חיים באר, חיים ברנדויין, י"ח ברנר, מתי גולן, שולמית הראבן, גאולה כהן, א. ב. יהושע, חיים סבתו, נאוה סמל, ש"י עגנון, אלי עמיר, מרדכי זאב פיארברג, רומן פריסטר, עמוס עוז, משה קולבק, פנחס שדה, מאיר שלו, שמואל הנגיד ובן-ציון תומר.
בשנת 1987 תרגם מחדש את "טוביה החולב" של שלום עליכם. כן תרגם סיפורים משל מנדלי מוכר ספרים.
הלקין מפרסם בקביעות כתבות ומאמרים בנושאי תרבות, ספרות ופוליטיקה במספר עיתונים בארצות הברית ובישראל, בהם "ניו יורק סאן", "קומנטרי", "ניו ריפבליק" ו"ג'רוזלם פוסט". בעיתון "The Forward" יש לו טור שבועי בנושא שפות יהודיות, תחת שם העט "פילולוגוס". בנוסף, הוא חבר מערכת ה-"Jewish Review of Books".
מספריו

מכתבים לידיד יהודי באמריקה (תרגום מאנגלית: עמי שמיר), תל אביב: עם עובד, תשל"ט [1977].
על גדת הסמבטיון: מסע בעקבות צאצאי שבט מנשה (תרגום: הלל הלקין), אור יהודה: דביר, 2007 [2002].
Yehuda Halevi, New York: Nextbook/Schocken, 2010. ISBN 978-0-8052-4206-5.
A Strange Death, New Milford, CT: The Toby Press, 2010. ISBN 978-1-5926-4280-9("מיתה משונה").
?Melisande!, What Are Dreams - רומן
הערות שוליים

↑  השם הוא ציטוט מרומנסה של היינריך היינה "ג'פרי רודל ומליסנדה מטריפולי".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491753705171  PLWABN: 9810574962105606  BIBSYS: 70065  BnF: cb12546560t (data)  CANTIC: a11866822  CiNii: DA15359113  GND: 1056090766  ISNI: 0000 0000 8363 6311  LCCN: n77004924  NKC: jo2013764113  NLA: 35749667  NTA: 068907893  RERO: 02-A003342079  SNAC: w6pv82fb  SUDOC: 127361871  VIAF: 22255237   WorldCat (עם VIAF): 22255237
מריה גרייפ

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1923 ווקסהולם,, שוודיה 
 פטירה:  5 באפריל 2007 (בגיל 83) רוניג', שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטוקהולם 
 שפות היצירה:  שוודית 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 בן או בת זוג:  הרלד גרייפ 
 צאצאים:  קמילה גרייפ 
 פרסים והוקרה:  הפרס הנורדי לספרות ילדים (1985)  פרס אנדרסן (1974)  ליטריס אט ארטיבוס (2000)  פרס דובלוג (1979)  פרס אסטריד לינדגרן (1972) 
 
מריה גרייפ (בשוודית: Maria Gripe;‏ 25 ביולי 1923 - 5 באפריל 2007) הייתה סופרת ילדים ומדע בדיוני שוודית, הידועה בעיקר בשל כתיבת טרילוגיית הספרים על "הוגו וג'וספין", והספר "ילדי נפח הזכוכית". סגנון הכתיבה שלה שילב אלמנטים מציאותיים לצד מיסטיים וקסומים. בשנת 1974 היא קיבלה את פרס אנדרסן.
ביוגרפיה

גרייפ נולדה כמאיג'ה סטינה וולטר (בשוודית: Maja Stina Walter) ב-25 ביולי 1923, בווקסהולם, שוודיה. אביה היה קפטן בצבא השוודי (דרגה המקבילה לדרגת סרן בצה"ל). כבר בילדותה כתבה ספרים וסיפורים. כאשר הייתה בת שש היא ומשפחתה עברו לעיר אורברו, אחרי כמה שנים עברו שוב, הפעם לסטוקהולם, שם סיימה בית ספר תיכון. לאחר מכן, למדה פילוסופיה והיסטוריה של הדתות באוניברסיטת סטוקהולם.
בשנת 1946 נישאה לאמן (הרלד גרייפ (Harald Gripe), ואימצה את שם משפחתו. הרלד הפך למאייר המרכזי במרבית ספריה. ב-21 במאי 1947, נולדה לזוג הילדה הראשונה והיחידה שלהם, קמילה גרייפ, שהלכה בדרכי אמה, ובחרה להיות סופרת. את רוב חייה המבוגרים חיה גרייפ בעיר נייקופינג.
במהלך חייה כתבה 38 ספרים, ספרה האחרון פורסם בשנת 1997, מאז ועד מותה, כ-10 שנים, לא פרסמה עוד ספרים, מריה גרייפ נפטרה בגיל 83, ב-5 באפריל 2007, בבית אבות שנמצא בעיר רוניג' (אנ') ליד סטוקהולם.
קריירה

גרייפ הייתה סופרת ילדים, בעיקר מסוגת הפנטזיה. כתיבתה התאפיינה בטשטוש הגבול בין המציאות לעולם הקסם והמיתולוגי. ספרה הראשון פורסם ב-1954, כאשר הייתה בת 31, והוא נשא את השם "בעיר הקטנה שלנו" (שוודית: I vår lilla stad).
במהלך חייה כתבה 38 ספרים, שתורגמו ל-30 שפות, הרבה מספריה עובדו לתסכיתי רדיו, שניים הופקו כסדרות בטלוויזיה, וארבעה הופקו לסרטים באורך מלא:
הוגו וג'וספין (שוודית: Hugo och Josefin)‏ (1967)
אלביס! אלביס! (שוודית: Elvis! Elvis!)‏ (1976)
אגנס ססיליה - סיפור נדיר (שוודית: Agnes Cecilia – en sällsam historia)‏ (1991)
הילדים של גלסבלסארן (שוודית: Glasblåsarns barn) הוקרן החל מ-1998
כמו כן רבים מספריה תורגמו לאנגלית: [ צד ימין, בשוודית, בסוגריים באנגלית, ומצד שמאל תרגום לעברית:
Josefin, 1961. (Josephine) - ג’וספין
Hugo och Josefin, 1962. (Hugo and Josephine) - הוגו וג'וספין
Pappa Pellerins dotter, 1963. (Pappa Pellerins dotter) ביתו של פאפא פרלין
Glasblåsarns barn, 1964. (The Glassblower's Children) הילדים של נפח הזכוכית
I klockornas tid, 1965. (In the Time of the Bells) בזמן הפעמונים
Hugo, 1966. (Hugo) - הוגו
Landet utanför, 1967 (The Land Beyond) הארץ שמעבר
Nattpappan, 1968. (The Night Daddy) - אבא'לה של הלילה
Julias hus och nattpappan, 1971. (Julia's House) - הבית של ג'וליה
Elvis Karlsson, 1972. (Elvis and his Secret) - אלביס וסודו
Elvis! Elvis!, 1973. (Elvis and his Friends) - אלביס וחבריו
...ellen dellen..., 1974. (The Green Coat) - המעיל הירוק
Agnes Cecilia - en sällsam historia, 1981. (Agnes Cecilia) - אגנס ססליה.
פרסים

גרייפ זכתה בכמות רבה של פרסים על ספריה, כ-15 פרסים, כולל חלק מהפרסים הנחשבים ביותר בתחום הספרות:
1963 - פרס ע"ש אסטריד לינדגרן (אנ') על "הוגו וג'וספין" (שוודית: Hugo och Josefin)
1966 - פרס מדף לואיס קרול על "ביתו של פאפא פלרין" (אנגלית: Pappa Pellerin's Daughter)
1966   - פרס "ניו יורק - הרלד טריבון פסטיבל האביב" פרס ספר הכבוד עבור "ביתו של פאפא פלרין" (Pappa Pellerin's Daughter)
1972 - פרס אסטריד לינגרן
1974 - פרס אנדרסן - הפרס הכי יוקרתי שניתן לסופרי ספרות ילדים
1977 - פרס ג'אלמר ברגמן
1982 - הפרס הלאומי של משרד התרבות בספרד
1985 - פרס אגודת ספריות בתי הספר הנורדיים לספרי ילדים
הערות שוליים

↑  חייה של גרייפ על פי הניו יורק טיימס, באתר New York Times Book Review
↑  ביבליוגרפיה, באתר הסופרת
↑  הביוגרפיה של מריה גרייפ באתר הסופרת
↑  רשימת ספריה שעובדו לסרטים
↑  אתר על סופרי פנטזיה
↑  רשימת ספריה שעובדו לסרטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499216205171  PLWABN: 9810619055305606  BIBSYS: 90058885  BNE: XX883605  BnF: cb119059414 (data)  CANTIC: a1127881x  CiNii: DA01494766  GND: 119475340  ISNI: 0000 0001 1470 9553  KulturNav: 91f37437-705e-4fe9-a969-12b5a69c4bbb  LCCN: n50031667  LNB: 000016584  NDL: 00441771  NKC: xx0004386  NLA: 35152700  NLG: 85257  NLK: KAC200305535  NSK: 000012376  NTA: 067947077  RERO: 02-A003321080  SELIBR: 188711  SNAC: w63j6wxd  SUDOC: 026903571  Trove: 843763  VIAF: 39378054   WorldCat (עם VIAF): 39378054
מנהיגות אזרחית

| --- | --- |

 פעילות:  ארגון הגג של עמותות ומלכ"רים בישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1986–הווה (כ־39 שנים) 
 www.migzar3.org.il
 
מנהיגות אזרחית הוא ארגון הגג של העמותות והארגונים ללא כוונת רווח (אלכר"ים) בישראל. מנהיגות אזרחית נוסד בשנת 1986 ביוזמת ג'וינט ישראל. הארגון קם בשם "מגזר ההתנדבות והמלכ"רים" ולימים שינה שמו ל"מנהיגות אזרחית - ארגון הגג של העמותות והאלכ"רים בישראל". מנהיגות אזרחית פועלת לייצג עמותות וארגונים ללא מטרת רווח, המגיעים מסקטורים, קהילות ותחומי תוכן מגוונים בחברה האזרחית.
מנהיגות אזרחית, ארגון גג, מייצגת את הארגונים החברתיים בישראל ומשמשת כגורם מרכזי להתמקצעות ולגיבוש אתיקה. הארגון פועל מול הממשל, המקומי והמרכזי, ומסייע לארגוני המגזר השלישי בתחום החקיקה, הסדרה רגולטיבית והגברת שיתופי הפעולה האזוריים. בחזונו שואף הארגון ל"ביסוס החברה האזרחית כגורם משפיע בגיבוש והובלת מדיניות חברתית, סביבתית וכלכלית, יחד עם המגזר הציבורי והמגזר העסקי".
שלושת ערוצי הפעילות

מנהיגות אזרחית פועל בשלושה ערוצי פעילות מרכזיים:
שלושת ערוצי הפעילות > ייצוג ארגוני החברה האזרחית

ייצוג ארגוני החברה האזרחית מול משרדי הממשלה, הכנסת והרגולטורים: מיפוי וריכוז צרכים משותפים, פתיחת ערוצי הידברות ומידע, הסרת חסמים בירוקרטיים ותקציביים. מנהיגות אזרחית נמצא בקשר קבוע עם רשם העמותות, החשכ"ל וראש רשות המיסים.
מנהיגות אזרחית יש מושב קבוע בשולחן העגול הממשקי במשרד ראש הממשלה, השולחן עוסק בממשקים בין מגזריים בישראל, פועל לחיזוק שיתוף הפעולה בקביעת מדיניות וקידום מטרות חברתיות.
ייצוג המגזר השלישי והחברה האזרחית בישיבות של ועדות הכנסת
פעילות להפחתת הנטל הרגולטורי
שלושת ערוצי הפעילות > קידום מדיניות תומכת מגזר סביב סוגיות רוחב משותפות

קידום תדמית חיובית של המגזר השלישי
תגובת הד הוק לנושאים הנוגעים למגזר השלישי
שלושת ערוצי הפעילות > הובלת תהליכים פנים-מגזריים לחיזוק החברה האזרחית

ביסוס שיח פנים-מגזרי, גיבוש והובלת סדר יום משותף ועידוד שיתופי פעולה בתוך המגזר באמצעות עידוד והקמה של קואליציות- לפי תחומי תוכן, סקטוריאליות וגאוגרפיות והקמה ותפעול של "בית העמותות"- מרחב משרדי משותף לעמותות.
בעלי תפקידים בארגון

ועד המנהל מורכב מנציגי העמותות החברות בארגון, המבקשים להוות מדגם מייצג של המגזר השלישי.
שלמה דושי – יו"ר במשותף ומנכ"ל שיתופים.
שמעון סיאני – יו"ר במשותף ומנכ"ל ידידים.
עו"ד אופיר כץ – נציג ציבור
ד"ר הלה הדס – מנכ"לית אנוש – העמותה הישראלית לבריאות הנפש
אורנית בן-ישר– מנכ"לית מחשבה טובה.
אורלי סיבלינגר – מנכ"לית בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים.
אלי דרור – מנכ"ל עמותת אופנים.
אחסן הינו – מנכ"ל אלפנאר.
נתי קאשי – מנכ"ל אח בוגר אחות בוגרת.
ניר משגב – מנכ"ל קהילה לקהילה.
לימור לב – מנכ"לית יעדים לצפון.
דמיאן קלמן – מנכ"ל בקול.
ענבל דור קרבל– מנכ"לית של המרכז הישראלי להתמכרויות.
שלמה ברילנט – מנכ"ל איגוד מנהלי הישיבות והמוסדות התורניים בארץ ישראל.
ענת מופקדי - מנכ"לית אנו - עושים שינוי.
ערן בן-ימיני - מנכ"ל חיים וסביבה.
כיהנו כיושבי ראש בעבר : עו"ד אופיר כץ, יגאל בן שלום, פרופ' דב גולדברגר והלנה גלזר.
מנהלים מקצועיים של הארגון מאז הקמתו
רון ברקאי (2021- נוכחי)
ליאור פינקל-פרל (2015-2021)
אריה רוגל (2013–2015)
אוריאל לדרברג (2012–2013)
גיורא רוזן (2010–2012)
ירון סוקולוב (2005–2010)
שרה זילברשטיין-היפש (1999–2005)
הערות שוליים

↑  השולחן העגול הממשקי
↑  בית העמותות
1 2  אופיר כץ ושות' | משרד עורכי דין – משרד עורכי דין
↑   אפרת נוימן, הרשימה נחשפת: כל העמותות שתוכלו לקבל מהן זיכוי כספי - ואחת שלא העזה לבקש, באתר TheMarker‏, 21 בדצמבר 2015.
ספוטניק (סוכנות ידיעות)

לוגו ספוטניק
ספוטניק היא שירות מולטימדיה בינלאומי של ידיעות, שהושקה ב-10 בנובמבר 2014 על ידי הסוכנות "רוסיה היום" המופעלת ומנוהלת על ידי ממשלת רוסיה. השרות הוקם על פי צו נשיא רוסיה שיצא בדצמבר 2013. ברמה הבינלאומית ספוטניק מחליף את רי"א נובוסטי (שנשאר פעיל ברוסיה) ואת "Voice of Russia" (שפורקה בנובמבר 2014).
השירות מציע ערוצי רדיו "Radio Sputnik" אשר שם לו למטרה "לשדר ב-30 שפות בשנת 2015, כ-800 שעות כל יום, ולכסות 139 ערים ו-34 מדינות", ב-FM,‏ DAB\DAB+ (שידור רדיו דיגיטלי), HD Radio, וגם לטלפונים חכמים והאינטרנט. ערוצי החדשות של ספוטניק מתפרסמים מסביב לשעון באנגלית, ערבית, ספרדית וסינית. אתרי האינטרנט של ספוטניק נושאים מגוון תכנים, כולל אינפוגרפיקה, וידאו, מאמרי תמונות, הזרמת וידאו ושמע חי והצבעה באינטרנט. בנוסף לפרסום החדשות המיידיות, ספוטניק מפרסם גם חומרים אנליטיים וראיונות בלעדיים.
לשירות גם ערוץ טלוויזיה באנגליה.
בפברואר 2020 דווח כי התחנה החלה לשדר בקנזס סיטי.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, האיחוד האירופי הודיע החברה תאבד את רישיון ההפעלה שלהן בשטחו, בעקבות "הפצת מידע כוזב באופן שיטתי אודות הפלישה הרוסית לאוקראינה". לפני כן, הכריזו פייסבוק, גוגל, יוטיוב, טוויטר וטיקטוק על חסימת הגישה לספוטניק משטחי האיחוד.
ראו גם

רדיו אירופה החופשית
הערות שוליים

↑  SPUTNIK NEWS AGENCY AND RADIO, montsame.mn
↑  כתבה בניו יורק טיימס, 13 בפברואר 2020
↑  רוסיה כבשה את העיר חרסון בדרום אוקראינה; פיצוץ ליד תחנת הרכבת בקייב, באתר כלכליסט, 2 במרץ 2022
ג'ושוע ריינולדס

| --- | --- |

דיוקן עצמי מסביבות שנת 1750
 לידה:  16 ביולי 1723 פלימפטון-סנט מוריס, מחוז דבון, אנגליה
 פטירה:  23 בפברואר 1792 (בגיל 68) לונדון, אנגליה
 מקום קבורה:  קתדרלת סנט פול בלונדון 
 לאום:  אנגלי
 מקום לימודים:  Hele's School 
 תחום יצירה:  ציור, תחריטים
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  תומאס האדסון (מורה), מיכלאנג'לו, רפאל, טיציאן, אסכולת ונציה, פטר פאול רובנס, אנתוני ואן דייק, זרם הרוקוקו
 השפיע על:  ויליאם טרנר (תלמיד), סר תומאס לורנס, סר הנרי רייברן
 יצירות ידועות:  Captain Arthur Blake 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  Knight Bachelor 
 חתימה:   
 
סר ג'ושוע ריינולדס RA FRS FRSA, (באנגלית: Sir Joshua Reynolds, ההיגוי במקור: רנולדז, ‏ 16 ביולי 1723 פלימפטון-סנט מוריס, מחוז דבון – 23 בפברואר 1792, לונדון) היה צייר אנגלי רב השפעה. לפי ג'ון ראסל, אחד מגדולי הציירים האירופים במאה ה-18. התמחה בעיקר בדיוקנאות וקידם בציור את ה"גרנד סטייל" בהשראה איטלקית, שעשה אידיאליזציה של הבלתי-מושלם תוך שימוש במטפורות חזותיות מאצילות. ריינולדס היה הנשיא הראשון של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ואחד ממייסדיה. בשנת 1769 קיבל תואר אצולה מהמלך ג'ורג' השלישי. היה חבר בחברה המלכותית בלונדון.