יום הנכבה
ציון היום

כבר בשנת 1949, שנה לאחר הקמת מדינת ישראל, ה-15 במאי צוין בכמה ערים בגדה המערבית (שהייתה באותם ימים תחת שלטון ירדני) במסגרת הפגנות, שביתות וביקורים בקברי הפלסטינים שנהרגו במלחמת העצמאות. אירועים אלו אורגנו על ידי אגודות של סטודנטים, מועדוני תרבות, ועדי פליטים ואף על ידי תנועת האחים המוסלמים. המוזמנים לאירועים האשימו לא פעם את ממשלות ארצות ערב ואף את הליגה הערבית בכך שלא "הצילו את פלסטין". לדברי הסופר והסוציולוג תמיר שורק בסוף שנות החמישים החליטו מרבית ארצות ערב ואף מרבית המדינות המוסלמיות בעולם לציין את יום פלסטין ב-15 במאי ולהכירו כיום של סולידריות בינלאומית עם פלסטין. כבר בשנים הראשונות של מדינת ישראל ולאחר הנכבה החלו פלסטינים רבים לקיים טקסי הנצחה קטנים ומצומצים, כך למשל ב-1958 תלמידים ערבים במספר בתי ספר בישראל ציינו את היום לרגל עשור לאירוע הנכבה חרף ניסיונות הרשויות הישראליות לסכל את קיום הטקסים. הביקורים במקומות בהם שכנו הכפרים הפלסטינים נעשו בחשאי מאז הנכבה אך לאחר אירועי יום האדמה ב-1976 הם הפכו ליותר ויותר גלויים. בעקבות כישלונה של ועידת מדריד ב-1991 הוקמה האגודה להגנת זכויות העקורים הפנימיים (פליטים פלסטיניים שלא גורשו מישראל אך נאלצו להעתיק את מקום מגוריהם) בישראל בכדי לארגן מצעד שיבה לאתר של כפר אחר בכל שנה.
יום הנכבה צוין לראשונה באופן רשמי ברשות הפלסטינית בשנת 1998, במקביל לחגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. האירועים כללו עצרות, תהלוכות, תערוכות, סמינרים ופרסום מאמרים רבים בעיתונות הערבית והפלסטינית אשר דנו במשמעותה ובמקומה של הנכבה בזהות הפלסטינית.
מאז סוף שנות ה-90 נערכים מדי שנה טקסים ו"תהלוכות שיבה" לאתרים בהם שכנו הכפרים שחרבו במלחמת העצמאות. את הטקסים שבהם נוטלים אלפים מערביי ישראל לצד פעילי שמאל רדיקלי מארגנת "הוועדה הארצית להגנה על זכויות העקורים" תחת הכותרת: "יום העצמאות שלהם הוא יום הנכבה שלנו".
יום הנכבה של 2005 צוין בסימן "זכות השיבה" (על אף שבפועל בכל יום נכבה מתקיימים עצרות ונאומים על זכות השיבה, בשנה זו היה דגש על הזכות). באותו יום שודר בטלוויזיה הפלסטינית נאום מוקלט מראש של יו"ר הרשות, מחמוד עבאס וזאת לאור העובדה שעבאס היה באותו יום בביקור ביפן. בנאום טען אבו מאזן כי יש מזימה להעלים מהמפה את המדינה הפלסטינית (”למרות הניסיונות
לדכא אותנו במשך השנים, עמדנו איתן מול המזימות למחוק אותנו ממפת המזרח התיכון. עמנו לא התמוטט כפי ששאפו החמדנים והאימפריאליסטים”).
ביום הנכבה של 2009 וברוח העימות בין פת"ח לחמאס, ששיאו היה בכיבוש הרצועה על ידי חמאס ב-2008 צוין האירוע במרבית עריי הרשות הפלסטינית, ברצועת עזה למשל בעזה נערכו כ-2 עצרות, אחת נערכה על ידי אנשי הג'יהאד האסלאמי, השנייה נערכה על ידי תנועת אש"ף השולטת ביהודה ושומרון והאחרונה נערכה בנוכחות חברי חמאס. ביהודה ושומרון לעומת זאת נערכו מספר אירועים בג'נין, טולכרם ומחנות פליטים פלסטינים בערים נוספות, אירוע בולט היה החלפת שם של כיכר שוק הירקות שבצמוד למחנה הפליטים בלאטה ל"כיכר השיבה".
ב-15 במאי 2011 נערכה עצרת ברמאללה, בעצרת (וביהודה ושומרון כולה) נשמעה צפירה בת 63 שניות (כמספר שנות קיומה של מדינת ישראל). בכיכר מנארה ברמאללה התכנסו לציין את "יום הנכבה", בעצרת זו השתתפו אלפים שהניפו את הדגל הפלסטיני ולצידו דגל שחור. בכיכר התקיימו הופעות ובכירים פלסטינים נאמו בטקס.
לקראת יום הנכבה של 2012 פרסמה ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל הודעה בה קראה הוועדה לציבור הערבי לקיים לצד "יום הנכבה הישראלי" (שמצוין ביום העצמאות עצמו) לראשונה גם את "יום הנכבה הפלסטיני", להודעה התלווה הזמנה לטקס – שהתקיים באזור שרידי הכפר הנטוש אל-לג'ון, שעל חורבותיו הוקם קיבוץ מגידו.
ביום הנכבה של 2013, כמו כל שנה הושמעה צפירה שאורכה היה מספר השנים מאז הנכבה ב-1948, כאשר הפעם אורך הצפירה היה 65 שניות. ברמאללה נערכה צעדה בה השתתפו אלפי פלסטינים, הצועדים צעדו מכיוון קברו של יו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת (הקבר נמצא במתחם המוקטעה) וצעדו עד מרכז רמאללה, כאשר הם לבושים בשחור ומנופפים בדגל הפלסטיני. בנוסף לכך, חלק ניכר מבתי הספר הפלסטיניים ביהודה ושומרון נסגרו מוקדם מהרגיל וחלק מהורים לקחו את ילדיהם לצעדות והטקסים השונים. גם ברצועת עזה נערכו הפגנות, אם כי במתכונת מצומצת יותר. באותה השנה נערך טקס באוניברסיטת תל אביב לציון יום הנכבה. ב-2014 נערך גם טקס כזה באוניברסיטה, במהלכו הוקראו חלק משמות היישובים הפלסטיניים ההרוסים ונשמעו עדויות של פליטים. לטקס ניסו להפריע פעילים של תנועת אם תרצו שערכו הפגנה וניסו להפריע למהלכו התקין של הטקס.
ביום הנכבה של 2016, מאות פלסטינים התכנסו ליד מחנה הפליטים דהיישה, ויצאו לצעדה ובמרכזה מיצג "רכבת השיבה" המדמה את הרכבת שתאסוף את הפליטים הפלסטינים כשישובו חזרה לבתים ולישובים מהם גורשו. על הרכבת נכתבו תחנותיה, ובהן כפרים שנהרסו בנכבה וערים שתושביהם גורשו, והם וצאצאיהם מתגוררים כיום במחנה. לפי מארגני האירוע, המיצג מתבסס על אגדת עם פלסטינית, לפיה הפליטים ישובו לבתיהם מכל העולם ברכבת. הרכבת נסעה לאיטה לכיוון חומת ההפרדה ומחסום 300, שם התקבלה בידי שוטרי מג"ב וחיילים בגז מדמיע, ובהוראה להסתובב ולא לנסות לחצות את המחסום לכיוון ירושלים. בנוסף, נערך טקס באוניברסיטת תל אביב לציון היום. בטקס לקחו חלק כ-200 אנשים ובמהלכו הוקראה רשימת הכפרים הערביים שנהרסו ב-1948, בנוסף לכך גם סטודנטים ערביים שלומדים במקום סיפרו את סיפורם האישי של בני משפחותיהם. בסמוך לאזור הטקס ובמהלכו, נערכה הפגנה של כ-30 פעילי ימין שמחו על קיומו. בעקבות הטקס נערך דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בה התעמתו חברי הקואליציה עם חברי המפלגות הערביות. במקביל, ברצועת עזה נסגרו כ-36 מטות של מוסדות בינלאומיים שפועלים ברצועה. ארגון "קואליציית צעירי האינתיפאדה" הדביקו כרזות על שערי המוסדות, בכרזות נטען כי המוסדות נסגרו בהוראות הארגון.
ב-2018, כמו בשנים קודמות, נערך באוניברסיטת תל אביב טקס לציון יום הנכבה. משתתפי הטקס ביקשו לציין כי הנכבה אינה מאורע נקודתי, שהסתיים ב-1948, אלא מאורע מתמשך עד היום. בתוך כך הזכירו את הרס הכפר אום אל-חיראן שבנגב במטרה לבנות במקומו את היישוב היהודי חירן, ובהמשך גם התברר שנהרגו באותו היום 50 בני אדם ברצועת עזה בידי חיילי צה"ל וכי מעל 1,000 בני אדם נפצעו מירי חי.