stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
על ישראל אמונתו
הערות שוליים

↑  ראו את דברי יום טוב ליפמן צונץ המובאים בידי דניאל גולדשמידט, מחזור ליום כפור, ירושלים תש"ל, מבוא, עמ' לו–לז, באתר אוצר החכמה.
↑  ראו למשל במחזור רבא לחג הסוכות נוסח אשכנז.
↑  כך מפרש הרד"ק בתהלים (פרק סח פסוק לה): "נראה גאותו על ישראל, שנלחם בעבורם באויבים בגאוה ובעוז. וכעין זה כתב הרב דוד שלמה אייבשיץ בחיבורו מגילת סתרים: "עיקר הבריאה היה רק בשביל ישראל שבהם תהיה מגולה מלכותו כמו שאומרים על ישראל מלכותו".
↑  כך כותב השל"ה (תולדות אדם בית חכמה תניינא): "והוא התקון העליון שהוא תקון הכבוד, והיא הגאוה שמתגאה על ידם בסוד "תנו עז לאלקים על ישראל גאותו", על ידי ישראל למטה, הוא מתגאה למעלה".
↑  כביטוי מושאל נעשה שימוש בצירוף זה לתאר כבוד של אדם בעם ישראל, כמו למשל בהקדמת נכד חתנו של נכד המחבר לשו"ת פני יהושע: "נתקבל לכמה קהילות קדושות לכבוד תורתו. על ישראל הדרתו".
פובליוס ולריוס פובליקולה

פובליוס ולריוס פובליקולה (בלטינית: Publius Valerius Publicola) היה מגיסטראט רומאי בן המאה ה-6 לפנה"ס, אשר יחד עם לוקיוס יוניוס ברוטוס סייע בביטול המלוכה הרומית ובהקמת הרפובליקה הרומית. ולריוס כיהן כקונסול ארבע פעמים, והוביל את רומא בתקופת מלחמותיה כנגד האטרוסקים והסאבינים. המידע העיקרי על חייו מגיע מפלוטרכוס וטיטוס ליוויוס, אם כי במחקר המודרני הוא נחשב לדמות אגדית למחצה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

תאריך לידתו של פובליקולה אינו ידוע. הוא היה נצר למשפחת הוולריי אשר הייתה ממוצא סאביני. אביו היה וולוסוס ולריוס, והיו לו שני אחים: מרקוס ולריוס וולוסוס ומאניוס ולריוס מקסימוס. בתקופתו הייתה רומא מונרכיה אשר נשלטה בידי מלכים ממוצא אטרוסקי. על פי פלוטרכוס, הוא התבלט בעושרו ובכוח דיבורו והשתמש בשניהם כדי להיטיב לפשוטי העם ברומא. בשנת 509 לפנה"ס, נאנסה האצילה הרומאית לוקרטיה בידי סקסטוס טארקוויניוס, בנו של מלך רומא לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס. לאחר המעשה, ביקשה לוקרטיה מאביה, ספוריוס לוקרטיוס טריקיפיטינוס, ומבעלה, לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס, לבוא לביתה בחברת ידידים נאמנים. ספוריוס ביקש מוולריוס לבוא עמו, וטראקוויניוס הביא עמו את לוקיוס יוניוס ברוטוס. לוקרטיה התאבדה לנגד עיניהם, ובעקבות כך, פתחו הארבעה במרד כנגד השלטון המלוכני. גרסה זו מופיעה בכל המקורות העתיקים, אם כי היסטוריונים מודרניים מפקפקים באמינות הסיפור.
המלך טארקוויניוס נמלט, והארבעה הכריזו על ביטול המלוכה הרומית וייסודה של הרפובליקה הרומית. ברוטוס הכריז על ייסוד משרת הקונסול, ועל עצמו כקונסול הראשון. ולריוס ציפה להיבחר כקונסול השני, אולם לאכזבתו התמנה קולאטינוס לתפקיד. ולריוס מצדו עזב את הסנאט הרומי והודיע על פרישתו מכל משרה ציבורית. עם זאת, הוא היה בין הראשונים להישבע שבועת אמונים לרפובליקה.
באותה שנה ניסו קבוצת אצילים ליזום ברומא קשר לרציחת הקונסולים והשבת המונרכיה. בין השותפים בקשר היו אף שניים מבניו של ברוטוס. אחד מעבדיהם שמע על תוכניותיהם באקראי, ומיהר לספר על כך לוולריוס. ולריוס נדהם מהמידע, והחליט לפעול ללא כל דיחוי. הוא כלא את העבד בחדר וביקש מאשתו לשמור עליו. בינתיים יצא עם קבוצה גדולה ממשרתיו וחבריו אל ביתם של הקושרים, והשתלט על מגילות שהיו אמורות להישלח אל המלך הגולה, וכן אל הקושרים עצמם. החשודים והמגילות נגררו אל הפורום, ושם הוצגו בפני הקונסולים. ברוטוס דן להורג את שני בניו, אולם לאחר מכן עזב את האזור והורה לקולאטינוס לדון את האחרים. קולאטינוס נטה להסתפק בעונש של גירוש, אולם אז דרשו הקושרים לקבל לידיהם את העבד שהסגיר אותם. קולאטינוס נטה למלא בקשה זו, אולם ולריוס והמון העם הגנו עליו בגופם ודרשו מברוטוס לחזור ולשפוט בעצמו. ברוטוס הגיע, והחליט לערוך הצבעה. ברוב מוחץ, נערפו גם ראשיהם של שאר הקושרים.
ביוגרפיה > קונסול

האירוע גרם לקולאטינוס להתפטר מכהונת הקונסול ולעזוב את העיר, ונערכו בחירות חדשות. ולריוס נבחר כקונסול החדש ברוב מכריע. עם זאת, המלך המודח טארקוויניוס לא אמר נואש, והשיג את תמיכת הערים האטרוסקיות בתביעתו למלוכה. האטרוסקים והרומאים התנגשו בקרב סילבה ארסיה ב-29 בפברואר 509 לפנה"ס. בקרב זה, ולריוס הוביל את חיל הרגלים וברוטוס את חיל הפרשים. הקרב התנדנד ללא הכרעה כל היום, ובין ההרוגים היו ברוטוס, ובנו של המלך, ארונס טארקוויניוס. אגדה המובאת אצל פלוטרכוס וטיטוס ליוויוס מספרת שבלילה, הדהד בשדה הקרב קול של אחד האלים אשר הכריז כי מספר האטרוסקים ההרוגים בקרב גדול באחד ממספר הרומאים ההרוגים (מספר האטרוסקים ההרוגים היה 11,300). הדבר עודד את הרומאים שפתחו במתקפה נוספת אשר הניסה את האטרוסקים. ולריוס נכנס לעיר רומא בתהלוכת ניצחון מפוארת וכן נשא נאום הספד לברוטוס.
עם זאת, הוא עורר עליו את כעס העם בשל כך שהוא משל כעת לבדו בלי עוד קונסול לצדו, ובשל העובדה שהוא גר בבית מפואר במיוחד על אחת הרמות של גבעת הפאלאטיום. האגדה מספרת שכאשר ולריוס שמע על כך, הוא ציווה להרוס את ביתו ועבר לגור בבית ידידיו. כמו כן הורה להפחית מסמלי הכבוד הרגילים של הקונסול. עובדה זו למעשה העניקה לו כוח נוסף, והוא הפך לפופולרי מאוד ברומא. הוענק לו הכינוי "פובליקולה", אשר משמעותו "ידיד העם" או "מכבד העם". ספוריוס לוקרטיוס טריקיפיטינוס מונה כקונסול במקום ברוטוס, אולם הוא מת כעבור כמה ימים ומרקוס הורטיוס פולביוס התמנה במקומו עד הבחירות הבאות. לפני שהגיע מועד הבחירות, דאג ולריוס למלא מחדש את שורות הסנאט אשר נתדלדלו בשל המלחמה, וכן חוקק חוקים שונים, כגון חוק שדן למוות אדם שנכנס לשררה שלא התמנה אליה בידי הציבור, חוק המאפשר לנאשם לערער בפני העם על פסק דין של הקונסולים, ועוד.
בשנת 508 לפנה"ס נבחר ולריוס לקונסול שוב יחד עם טיטוס לוקרטיוס טריקיפיטינוס. באותה שנה הצליח טארקוויניוס הגולה להשיג את תמיכתו של החזק בשליטי האטרוסקים - לארס פורסנה מלך קלוסיום. הצבא הרומי בפיקודם של שני הקונסולים התנגש בצבאו של פורסנה ליד חומות רומא, ושני הקונסולים נפצעו קשה. פורסנה הטיל מצור על רומא ושרר בה רעב כבד. בשנת 507 לפנה"ס נבחר ולריוס שוב כקונסול, וארגן פשיטות על המחנה האטרוסקי. במהלך המצור אציל רומי צעיר בשם גאיוס מוקיוס סקבולה, התגנב לתוך המחנה האטרוסקי וניסה לרצוח את פורסנה עצמו.
הניסיון נכשל, אבל פורסנה, שהסתכסך עם טארקוויניוס, מאס במצור. המלך האטרוסקי הגיע להסכם עם ולריוס, והסיר את המצור בתמורה להחזרת השטחים שהרומאים קרעו מאטרוריה, החזרת שבויי המלחמה, וקבלת העריקים אל העיר. ולריוס שלח עשרה נערים ועשר נערות אל פורסנה כבני ערובה, כאשר אחת מן הנערות הייתה בתו ולריה. הנערות הצליחו להימלט מהשבי האטרוסקי, אולם ולריוס חשש שהדבר יתפרש אצל פורסנה כמעשה תרמית, והחזיר אותן בחזרה.
בשנת 506 לפנה"ס נבחר אחיו של ולריוס, מרקוס, כקונסול לצד פובליוס פוסטומוס טובריטוס. ולריוס עצמו נלחם לצד אחיו בשני קרבות שהתרחשו באותה שנה כנגד הסאבינים. בשנת 504 לפנה"ס הוא נבחר כקונסול, שוב לצד טיטוס לוקרטיוס טריקיפיטינוס. באותה תקופה הייתה מלחמתה של רומא כנגד הסאבינים והליגה הלטינית בשיאה. ולריוס בחש בפוליטיקה הסאבינית, והצליח לגרום לעריקתם של סאבינים רבים בהנהגתו של אטיוס קלאוסוס (אבי שושלת הקלאודיי) לרומא. באותה שנה ולריוס הוביל את הרומים לניצחון, שבמהלכו הושמד הצבא הסאביני לחלוטין. בשנת 503 לפנה"ס, לאחר שערך את תהלוכת הניצחון שלו והעביר את השלטון לקונסולים הנבחרים החדשים, מת ולריוס. הוא נקבר על חשבון הציבור, ונשות רומא התאבלו עליו שנה שלמה.
מורשתו

פלוטרכוס כתב חיבור על חייו בשם "חיי פובליקולה", אשר מהווה חלק מהחיבור "חיי אישים". בחיבור זה משווה פלוטרכוס את ולריוס פובליקולה למחוקק האתונאי סולון. עם זאת, במחקר המודרני הוא נחשב לדמות אגדית למחצה.
בין השנים 1787–1788 פרסמו ג'יימס מדיסון, אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי, אסופה של 85 מאמרים הידועים בשם "כתבי הפדרליסט". הם פרסמו אותם תחת שם העט "פובליוס" כמחווה לפובליקולה. בתקופת מלחמת ארצות הברית–ספרד, פורסם מנשר שקרא לאמריקאים לתמוך בפיליפינים תחת שם העט "פובליקולה".
לקריאה נוספת

טיטוס ליוויוס. תולדות רומא, ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי, מוסד ביאליק: ירושלים, תשל"ב.
פלוטרכוס. חיי אישים, כרך שלישי - אנשי יוון ורומי, תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א' א' הלוי, מוסד ביאליק: ירושלים, תשל"ג, (1973).
הערות שוליים

1 2  כך למשל בתרגום לעברית של כתבי פלוטרכוס מאת א' א' הלוי (מוסד ביאליק, 1973) נכללת הביוגרפיה של פובליקולה בין הביוגרפיות של אישים מיתולוגיים כמו תזאוס ורומולוס.
↑  פלוטרכוס, "חיי פובליקולה", 1.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר ראשון, 58.
↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1989 עמ' 46.
↑  פלוטרכוס, "חיי פובליקולה", 2.
↑  פלוטרכוס, "חיי פובליקולה", 3-7.
↑  פלוטרכוס, "חיי פובליקולה", 9. [s:en:From_the_Founding_of_the_City/Book_2#7 טיטוס ליוויוס, ספר שני 7].
↑  פלוטרכוס, "חיי פובליקולה", 9.
↑  פלוטרכוס, "חיי פובליקולה", 18-20.
↑  פלוטרכוס, "חיי פובליקולה", 23.
↑  השוואת הביוגרפיות
↑  ג'יימס מדיסון, אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי, הפדרליסט, לויתן, 2004.
↑  חובתו של העם האמריקני לפיליפינים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810610721205606  BNE: XX5437336  GND: 1147243387  ISNI: 0000 0000 5722 1008  LCCN: no2014136794  NKC: jn20000701452  SUDOC: 168848244  VIAF: 84036613   WorldCat (עם VIAF): 84036613
פול סטמטס (מסע בין כוכבים)

| --- | --- |

אנתוני ראפ בתפקיד פול סטמטס
 תוכנית טלוויזיה:  מסע בין כוכבים: דיסקברי
 הופעה ראשונה:  24 בספטמבר 2017
 גילום הדמות:  אנתוני ראפ 
 מידע
 גזע:  אנושי
 מין:  זכר
 מקצוע:  מיקולוג, astromycologist, קצין מכונה ראשי, קצין, מדען ראשי
 תואר:  לוטננט
 נטייה:  הומוסקסואל
 חברה בקבוצה:  צי הכוכבים
 אזרחות:  פדרציית הכוכבים המאוחדת 
 דמויות קשורות
 משפחה:  יו קולבר (בעל)
 
פול סטמטס (באנגלית: Paul Stamets) הוא דמות בדיונית בזיכיון "מסע בין כוכבים". הוא מופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: דיסקברי". את סטמטס מגלם השחקן אנתוני ראפ.
דמות זו היא הדמות הראשונה של הומוסקסואל גלוי בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים". סטמטס הוא מדען ומהנדס המשלב פיזיקה ומיקולוגיה לפיתוח מערכת הנעה בדיונית בעלת יכולת לנוע במהירות הגבוהה יותר ממהירות האור.
אודות הדמות

בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", סטמטס מרבה לדבר על פטריות בחלל. דמותו מפתחת את מדע המיקולוגיה העכשווי בעולם האמיתי למושגי מדע בדיוני המוצגים בסדרה. סטמטס מאמין שהיקום מאורגן על ידי נבגים ותפטירויות כ-"אבני הבניין של האנרגיה ברחבי היקום".
שמו הוא הרמז לפול סטמטס (אנ'), מיקולוג אוטודידקט הדוגל בתועלת האקולוגית של פטריות.
תגובות

גופי תקשורת שונים ציינו כי דמות זו יצרה תקדים, הן בעולם הבדיוני של "מסע בין כוכבים" והן במדיה בכללותה, באופן הצגתה של דמות להט"בית.
הערות שוליים

1 2  Holloway, Daniel (9 בינואר 2018). "'Star Trek: Discovery' Showrunners: Death 'Is Not an Ending'". Variety (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Sloat, Sarah (4 באוקטובר 2017). "'Star Trek' Moves Into the Weird, Real Frontier of Space Mushrooms". inverse.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alexandratos, Jonathan (21 בפברואר 2018). "Mycelium Running: The Book That May Reveal Where Star Trek: Discovery Goes Next Season". Tor.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cat, Linh Anh (19 במרץ 2019). "3 Real-Life Inspirations For The 'Star Trek: Discovery' Spore Drive". Forbes (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brend, Yvette (24 בדצמבר 2017). "Star Trek's secret weapon: a scientist with a mushroom fetish bent on saving the planet". CBC.ca. Canadian Broadcasting Corporation. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith, Duncan (28 באוגוסט 2017). "A closer look at Discovery's Lieutenant Paul Stamets". Redshirts Always Die. {{cite web}}:  (עזרה)
| מסע בין כוכבים: דיסקברי |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | בריאן פולר • אלכס קורצמן • על-פי "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | סוניקווה מרטין-גרין • דאג ג'ונס • שזאד לטיף • אנתוני ראפ • מרי וויסמן • ג'ייסון אייזקס • וילסון קרוז • אנסון מאונט • דייוויד אג'אלה |  |
| דמויות ראשיות | מייקל ברנהאם • סארו • פול סטמטס • סילביה טילי • יו קולבר • גבריאל לורקה • אש טיילר • כריסטופר פייק • קליבלנד בוקר |  |
| דמויות משנה | פיליפה ג'ורג'יו • ג'ט רינו • ספוק • ד' נהאן • ווק • ל'רל • סארק • קתרינה קורנוול • הארי מאד |  |
| גזעי חייזרים | וולקנים • קלינגונים • קלפים • רומולאנים • בא'אול • אוריונים • אנדוריאנים |  |
| מושגים | יקום המראה |  |
| פרקים בולטים | Magic to Make the Sanest Man Go Mad |  |
| סדרות בת | מסעות קצרים • עולמות חדשים ומשונים • מדור 31 |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
פול סימור

| --- | --- |
 לידה:  30 בינואר 1928 טולדו שבאוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  5 במאי 1998 (בגיל 70) ג'נסן ביץ' שבפלורידה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.85 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת טולדו
 קבוצות כשחקן
 1946–1947   1947–1948   1948–1960:  טולדו ג'יפס   בולטימור בולטס   סירקיוז נשיונלס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1955)   2 בחירות לחמישייה השנייה של העונה (1954, 1955)   3 בחירות למשחק האולסטאר‏ (1953–1955)
 קבוצות כמאמן
 1956–1960   1960–1961   1965–1966   1968–1969:  סירקיוז נשיונלס   סנט לואיס הוקס   בולטימור בולטס   דטרויט פיסטונס
 הישגים כמאמן
 מאמן במשחק האולסטאר (1961)
פול נורמן סימור (באנגלית: Paul Norman Seymour;‏ 30 בינואר 1928 – 5 במאי 1998) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1947–1960, ואימן בה בין השנים 1956–1969. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת המשחק ב-NBA הם 9.4 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
במשחק השני של סדרת חצי גמר המזרח 1953, אשר נגרר ל-4 הארכות, שיחקו סימור ורד רוצ'ה מסירקיוז נשיונלס 67 דקות – ומאז הם מחזיקים יחדיו בשיא למספר דקות במשחק פלייאוף.
קריירת משחק

סימור נולד וגדל בעיר טולדו שבאוהיו, ובין השנים 1945–1946 למד באוניברסיטת טולדו.
בשנת 1946 החל לשחק כדורסל מקצועי בקבוצת "טולדו ג'יפס" מליגת ה-NBL, ושנה לאחר מכן עבר לבולטימור בולטס מליגת ה-BAA. לאחר 22 משחקים בלבד עזב את בולטימור, אשר זכתה בלעדיו באליפות הליגה, ועבר לשחק עבור סירקיוז נשיונלס אשר השתתפה אז ב-NBL, ובעונת 1949/1950 עברה ל-NBA. בעונות 1953 עד 1955 השתתף במשחק האולסטאר לצד חברו לקבוצה דולף שייס, ובעונות 1954 ו-1955 אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בעונת 1954/1955 קבע שיאי קריירה של 14.6 נקודות ו-6.7 אסיסטים בממוצע למשחק, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה. לאחר 4 משחקים בעונת 1959/1960, שהייתה עונתו ה-13 כשחקן בסירקיוז, פרש סימור ממשחק.
קריירת אימון

לאחר 12 משחקים בעונת 1956/1957, בהיותו שחקן הקבוצה, החליף את אל סרבי כמאמן הראשי של הנשיונלס. לאחר כ-3 עונות וחצי בסירקיוז, במהלכן רשמה הקבוצה מאזן חיובי 155–124 (55.6%), פוטר סימור והוחלף על ידי אלכס האנום.
בעונת 1960/1961 עבר לאמן את סנט לואיס הוקס, והוביל אותה למאזן השני בטיבו בליגה, 51–28, ולהעפלה למעמד הגמר. בסדרת הגמר עצמה הפסידו ההוקס מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 1–4, על אף יכולת מצוינת של קליף הייגן ובוב פטיט אשר קלעו לאורך הסדרה 29.4 ו-28.4 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. לאחר שפתח את העונה העוקבת עם מאזן שלילי 5–9, פוטר סימור מתפקידו.
בעונת 1965/1966 אימן את בולטימור בולטס. בעונת 1967/1968 שימש כעוזר מאמן בדטרויט פיסטונס, ובמהלך העונה העוקבת מונה למאמן הראשי של הקבוצה והדריך אותה למאזן שלילי 22–38. מאזנן הכולל של הקבוצות אותן אימן סימור עומד על 271 ניצחונות ו-241 הפסדים (52.9%) בעונה הסדירה, ו-14 ניצחונות ו-21 הפסדים (40.0%) בשלבי הפלייאוף.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של סימור ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  מחזיקי השיא למספר דקות במשחק פלייאוף, בדף הטוויטר של ה-NBA,‏ 3 במאי 2013
↑  סיכום המשחק בין הנשיונלס לסלטיקס, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 5 במרץ 1979
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הנשיונלס לסלטיקס, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של סימור ב-NBA, באתר basketball-reference.com
פארק טאטשנשיני-אלסק

פארק טאטשנשיני-אלסק (אנגלית: Tatshenshini-Alsek Park) שוכן בקולומביה הבריטית שבקנדה, והוא משתרע על שטח של 9,580 קמ"ר. הפארק הוקם ב-1993 לאחר קמפיין נמרץ על ידי ארגוני שימור אמריקניים וקנדיים, שתבעו לעצור את פעילויות הכרייה והפיתוח באזור, ולהגן על האזור בשל המורשת התרבותית והטבעית שלו. הפארק שוכן בפינה הצפון-מערבית של קולומביה הבריטית והוא גובל באלסקה ובטריטוריית יוקון. הפארק נמצא בין הפארק והשמורה הלאומיים קלואן ביוקון והפארקים גליישר ביי ווראנגל-סנט אליאס. הפארק מהווה חלק מאתר המורשת העולמית קלואן-ורנאגל-סנט אליאס-גליישר ביי-טאטסנהשיני-אלסק שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1979.
היסטוריה

לאורך שתי הנהרות שבפארק ישנם כמה אזורים שבעבר היו בהם כפרי דיג של בני הקלינקיט והטאצ'ונים הדרומיים. בחלק המזרחי של הפארק עובר נתיב מסחר עתיק שהיה בשימוש על ידי שבט הצ'ילקאט במהלך ניהול סחר החליפין עם הטאצ'ונים.
באמצע המאה ה-18 התרחש אסון כאשר התרחש שיטפון לאחר שקרחון שחסם את נהר אלסק במשך שנים נעלם. קיר מים בגובה שבעה מטרים וברוחב 15 מטרים סחף כפר שלם של הטאצ'ונים לתוך המפרץ הסמוך.
בעשור האחרון של המאה ה-19 ייסד אדם בשם ג'ון דלטון את נקודת המסחר הראשונה בעמק טאטשנשיני שבה החלה התפתחות המסחר בפרוות. האירוע הבולט הבא היה הבהלה לזהב בקלונדייק. בזמן מלחמת העולם השנייה נבנה בתוך הפארק הכביש המהיר היינס ביחד עם צינור נפט, ששימשו להעברת אספקה.
טאטשנשיני-אלסק היה אחד מהאזורים האחרונים בקולומביה הבריטית שמופה ונחקר. בשנות ה-30 נערכו מספר מחקרים לגבי ניצול מינרלים, אולם הם לא היו מספיק מקיפים ולא הניבו תוצאות משביעות רצון. בשנות ה-60 נערך מחקר המינרלים הראשון באזור. באזור ההר וינדי קראגי, השוכן באמצע אזור טאטשנשיני, התגלו מרבצי נחושת משמעותיים. באמצע שנות ה-70 החלו שתי חברות עסקיות לנהל בנהרות שיט רפטינג מאורגן. באמצע שנות ה-80 הועלתה הצעה להפוך את פסגת וינדי קראגי למכרה גדול פתוח.
ב-1991 הוקם הארגון טאטשנשיני אינטרנשיונל, שאיגד את חמישים ארגוני השימור הגדולים בצפון אמריקה. לאחר הקמתו הארגון החל להפעיל מערכת לחצים בקנדה ובארצות הברית, ובייחוד על קונגרס ארצות הברית והבית הלבן, ולבסוף אף הצליח לגייס את עזרתו של סגן נשיא ארצות הברית אל גור. בסופו של דבר ראש הממשלה של קולומביה הבריטית הורה לוועדת המשאבים והסביבה להכין סקירה על הנושאים הקשורים לטאטשנשיני-אלסק. ממשלת קולומביה הבריטית החליטה ביוני 1993 להגן על האזור כפארק מסוג A. בעלי האינטרסים בווינדי-קראגי קיבלו פיצוי בסך 103.8 מיליון דולר קנדי על מנת לכסות על הפסדיהם.
ביחד עם הפארקים הלאומיים הסמוכים, האזור כולו מהווה את מתחם הפארקים הבינלאומי הגדול ביותר בעולם. איגוד השימור העולמי העלה את האפשרות להפוך את האזור כולו לאתר מורשת עולמית. אונסק"ו הכריז על מערכת הפארקים כאתר מורשת עולמית ב-1994 בזכות מישורי ושדות הקרח המרהיבים, כמו גם בשל חשיבותם של בתי הגידול של דובי הגריזלי, קאריבואים והמין Dall Sheep בסוג כבש הבית.
קבוצה של ציידי כבשים שהגיעה למקום ב-1999 מצאה חפצי עתיקות ושרידי אדם למרגלות הקרחון. מבדיקות שנעשו התברר כי גיל הגופה, שהשתמרה במצב טוב, הוא כ-550 שנים.
פאונה

בפארק יש אוכלוסיית דובי גריזלי גדולה. אזור ירוק העובר דרך מחסום ההרים והקרח מחבר את האוכלוסיות הגדלות בחוף ובפנים היבשת, ומספק בית גידול מיטבי. הפארק הוא המקום היחיד בקנדה שבו גדל דוב שחור אמריקני. סוג נדיר זה של דוב נמצא רק בתוך הפארק ומעבר לגבול עם ארצות הברית.
בנוסף לדובים, בפארק יש גם אוכלוסיות של יעל ההרים, אייל קורא קנאי (Kenai), זאב מצוי אפור, עיטם לבן-ראש ועיט זהוב, בז (בז נודד ובז ארקטי, וברבור מחצצר (Cygnus buccinator). לאורך קו החוף ניתן למצוא אריות ים ולווייתנים גדולי-סנפיר.
בפארק נמצא גם רכס אלסק, וההר הגבוה ביותר ברכס זה הוא הר פיירווד'ר שגובהו 4.653 ק"מ, והוא הנקודה הגבוהה ביותר בקולומביה הבריטית. הפעילות הטקטונית באזור זה מורגשת היטב. החלקות לאורך ההעתקים באזור זה גורמות לרעידות אדמה בתדירות גבוהה.
פלורה

הפארק מחולק לשלושה אזורים ביוגאוקלימטיים: לבן-צפוני ואשוחית שחורה, אשוחית-ערבה-שדר, וטונדרה. באזור הפארק יש מגוון ביולוגי נרחב, והוא מהווה נקודת מפגש בין ביומות שונות. בראש ובתחתית עמק טאטשנשיני יש יער צפצפה, המאופיין גם באלמונים נמוכים. הפארק הוא בית הגידול של 45 מינים של צמחים וסקולריים מתוך ה-600 שגדלים בקולומביה הבריטית.
אקלים

מזג האוויר בפארק הוא תוצאה של שני כוחות מנוגדים. סופות ציקלון שמקורן ממפרץ אלסקה שבמערב גורמות לירידת כמות משקעים שנתית של 500 עד 2,000 מ"מ ולסופות רוח עזות מעל הרי החוף. האזור הפנימי של הפארק נשלט על ידי מזג אוויר יותר יציב יבש וקור חורפי עז. טמפרטורת המים בקיץ היא בין 4.4 ל-6.6 מעלות.
הנהרות אלסק וטאטשנשיני זורמים דרך הפארק בעמקים בצורת U שנחצבו על ידי קרחונים. העמקים הללו מאפשרים לאוויר קריר ולח מהאוקיינוס לנוע אל עבר פנים היבשת הקר. השינוי המהיר מסביבת אוקיינוס לסביבה פנים-יבשתית יצר מגוון רחב של בתי גידול באמצעות שיטפונות תכופים, תזוזות קרקע ומפולות שלגים, ושינויים בגובה ובמאפיינים הגאולוגיים של הקרקע.
תצלום פנורמי של רכס סקואה ממצפה פרינגל שעל הכביש המהיר היינס. עמק טאטשנשיני מתחיל בצד השמאלי של התמונה, ומתחבר אל עמק אלסק שבפארק קלואן (יוקון) בצד הימני
מפת הפארקים של קולומביה הבריטית. טאטשנשיני-אלסק הוא האזור הצבוע בירוק בפינה השמאלית למעלה
דלתת או'קונור בנהר טאטשנשיני
פיורלה מנויה

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1954 (בת 70) רומא, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  chitarrone 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2005)  "Mia Martini" Critics Award 
 www.fiorellamannoia.it
 פרופיל ב-IMDb
 
פיורלה מנויה (2017)
פיורלה מנואה (באיטלקית: Fiorella Mannoia; נולדה ב-4 באפריל 1954) היא זמרת איטלקייה.
קריירה

מנואה נולדה ברומא. אביו היה פעלולן, והיא שאבה ממנו השראה רבה כילדה. כשהתבגרה הלכה בדרכו, והחלה לעבוד כפעלולנית גם כן.
בשנת 1968 נחלה את הצלחתה הראשונה כזמרת. היא הופיעה בפסטיבל די קסטרוקרו עם השיר "Un bimbo sul leone" של אדריאנו צ'לנטנו. מיד לאחר ההופעה חתמה על חוזה הקלטות עם חברת תקליטים ידועת-שם באיטליה. קריירת השירה המקצועית שלה החלה רק בשנות ה-80 של המאה ה-20. במרוצת השנים השתתפה בפסטיבל סן רמו ארבע פעמים, כשהראשונה נרשמה ב-1981 עם השיר "Caffè nero bollente".‏
אלבומיה המצליחים של מנויה הם Certe piccole voci‏ (1999) ו-Fragile‏ (2001), שהותעדו על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי בתואר פלטינה כפולה, לאחר שנמכרו בכ-200,000 עותקים ברחבי המדינה. בשנת 2004 הגיעה למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי עם אלבום ההופעה Concerti. בשנת 2005 קיבלה את עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה.
שנתיים אחר כך יצא אלבומה המצליח Canzoni nel tempo, ששהה שנה שלמה במצעדים השונים והפך לאלבומה השלישי שזוכה במעמד פלטינה כפולה. בשנת 2009 הוציאה יחד עם נעמי את השיר "L'amore si odia", שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים.
בשנת 2023 נמנתה בין האמנים המשתתפים בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. שירה לתחרות היה "Mariposa", והוא דורג בערב הגמר במקום ה-15.
הערות שוליים

↑  Classifica Commentata del 08 Giugno 1969, David Guarnieri, Hit Parade Italia, 8. Juni 1969
↑  Biografia: Fiorella Mannoia - Almanacco, Mondi.it, abgerufen am 19. August 2015
↑  Mannoia, Fiorella, Eintrag in der Enciclopedia Treccani, abgerufen am 19. August 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14202826f (data)  GND: 123011841  ICCU: TO0V172105  ISNI: 0000 0001 1468 2303  LCCN: n2003072107  MusicBrainz: 19bad456-68df-4be4-a8f3-c016b11799e1  VIAF: 15667717   WorldCat (עם VIAF): 15667717
עונת 1989/1990 בגביע קוראץ'

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  27 בספטמבר 1989
 תאריך סיום:  28 במרץ 1990
 מספר משתתפות:  58 
 זוכה:  ספרד חובנטוד בדאלונה (זכייה שנייה)
 סגנית:  איטליה סקאבוליני פזארו
 → 1988/19891990/1991 ←
 
עונת 1989/1990 בגביע קוראץ' הייתה המהדורה ה-19 של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל אירופיות, שנערכה בין 27 בספטמבר 1989 ל-28 במרץ 1990.
חובנטוד בדאלונה מספרד ניצחה בגמר את סקאבוליני פזארו מאיטליה וזכתה בטורניר הפעם השנייה.
סיבוב ראשון

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת מונפלייה | 227–187 | הונגריה ZTE | 131–96 | 96–91 |
| ישראל הפועל חיפה | 140–161 | איטליה יובקזרטה באסקט | 75–81 | 65–80 |
| אוסטריה וידן | 113–191 | טורקיה אפס פילזן | 66–80 | 47–111 |
| צ'כוסלובקיה ספרטה פראג | 161–163 | שווייץ בלינצונה | 88–83 | 73–80 |
| הונגריה אורוזלאני בניאז | 169–198 | טורקיה פשאבחצ'ה | 81–98 | 88–100 |
| יוון היראקליס | 161–158 | יוגוסלביה הכוכב האדום בלגרד | 99–81 | 62–77 |
| בלגיה מכבי בריסל | 198–186 | גרמניה סטורן קלן | 110–100 | 88–86 |
| בולגריה (1971–1990) ספרטק פלבן | 140–251 | יוגוסלביה ק.ק. זאדאר | 72–119 | 68–132 |
| אנגליה אולדהאם סלטיקס | 186–203 | צרפת מונקו | 88–112 | 98–91 |
| שווייץ ניון | 157–212 | ספרד סרגוסה | 79–96 | 78–116 |
| הונגריה טונגסרם | 173–169 | פינלנד טורפן פיואט | 103–95 | 70–74 |
| קפריסין אכילאס קאימקלי | 118–262 | צרפת שולה באסקט | 64–124 | 54–138 |
| טורקיה בסלנספור | 179–196 | גרמניה ברוזה במברג | 111–92 | 68–104 |
| קפריסין פזופוריקוס לרנקה | 165–218 | יוון פאניוניוס | 88–99 | 77–119 |
| גרמניה שרלוטנבורג | 138–187 | איטליה בנטון טרוויזו | 70–96 | 68–91 |
| ישראל הפועל גליל עליון | 151–152 | יוגוסלביה אולימפיה ליובליאנה | 70–73 | 81–79 |
| פורטוגל איליאבום קלוב | 167–181 | בלגיה מונסו שרלרואה | 84–75 | 83–106 |
| ישראל הפועל חולון | 152–151 | יוון פנאתינאיקוס | 87–71 | 65–80 |
| ספרד אוניקאחה מאלגה | 142–145 | בלגיה קסטורס בריין | 75–80 | 67–65 |
| איסלנד KR רייקיאוויק | 118–105 | אנגליה המל רויאלס | 53–45 | 65–60 |
| שווייץ פריבור אולימפיק | 164–204 | צרפת פו אורטז | 94–102 | 70–102 |
| לוקסמבורג קונטרן | 132–191 | ספרד סנט ז'וזפ ז'ירונה | 80–98 | 52–93 |
| יוון אפולון פטרס | 134–172 | ישראל הפועל תל אביב | 75–79 | 59–93 |
| טורקיה פנרבחצ'ה | 154–178 | יוגוסלביה בוסנה סרייבו | 86–92 | 68–86 |
| אוסטריה טרייסקירכן | 133–176 | גרמניה ריזן לודוויגסבורג | 81–84 | 52–92 |
| צ'כוסלובקיה אינטר ברטיסלאבה | 180–133 | דנמרק וארלוסה | 100–62 | 80–71 |