stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפה גלינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית קפה 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  1934 
 אדריכל:  ג'ניה אוורבוך 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 
 קואורדינטות:  32°06′05″N 34°46′30″E﻿ / ﻿32.101275°N 34.77511389°E﻿ / 32.101275; 34.77511389
 תבנית:לשוניות2
 
כרזת פרסום לאירועי שבוע חנוכה בקפה גלינה, כ"ט בנובמבר, 1947
קפה גלינה היה בית קפה שהוקם ב-1935 על שפת הים במתחם יריד המזרח שפעל בחצי האי הירקוני במהלך שנות ה-30.
המבנה, בסגנון הבינלאומי, תוכנן על ידי האדריכלים ג'ניה אוורבוך, אלזה גדעוני ושלמה גינזבורג. הוא נבנה במבנה סימטרי מעוגל בן שתי קומות, כאשר קומת הכניסה פנתה ליריד המזרח הקומה השנייה פנתה אל הים. המבנה היה מוקף חלונות ראווה ורחבת דשא גדולה בצדו המזרחי עבור יושבי בית הקפה.
במהלך שנות פעילותו של קפה גלינה התקיימו בו ישיבות של הוועד הציבורי של יריד המזרח. בין היתר התארחו בו אישים כמו הנציב העליון ארתור ווקופ, שעל שמו קרוי גשר ווקופ הסמוך.
אילן שחורי, חוקר תל אביב, מספר שבית הקפה היה הכי פעיל בתקופת מלחמת העולם השנייה, "כשהגיעו פועלי הנמל, הם השתלטו על בית הקפה, וזה התאים את עצמו אליהם והיה בתוך זמן קצר מסעדה של פועלי נמל".
בית הקפה פעל עד שנת 1949 ונסגר עם סגירת נמל תל אביב ויריד המזרח. הוא נהרס חלקית, ובמהלך השיפוצים והפיתוח של נמל תל אביב בשנות ה-2000 נהרס כולו לצורך הקמת מתחם שפך הירקון.
הערות שוליים

↑  הקפה הראשון מול הים, באתר נמל תל אביב
↑  יועז סבר, 12 המוסדות הקולינריים המשפיעים בעיר, באתר nrg
שיירת יחיעם

חיילים לפני יציאת שיירת יחיעם
אחד המשוריינים הפוך, לידו מניצולי השיירה
אנדרטת הזיכרון לנופלי השיירה
האנדרטה מ-1969 שעיצב האדריכל חיליק ערד שאחיו היה בין חללי השיירה
שיירת יחיעם - תיאור הקרב
בית הקברות של הכפר הערבי כברי ממנו הותקפה השיירה. עד היום ניתן
לראות קברים שהערבים חפרו בהם והשתמשו בהם כעמדות ירי על השיירה שעברה במרחק מטרים ספורים מהם
שמות הנופלים
משוריין בשיירת יחיעם
מפת הקרב
שיירת יחיעם הייתה שיירת אספקה של חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות שיצאה ב-27 במרץ 1948 מנהריה לקיבוץ יחיעם שהיה מנותק. השיירה נקלעה למארב, והותקפה על ידי כנופיות וכפריים ערבים בסמוך לכאברי. בהתקפה על השיירה נהרגו 47 אנשים.
רקע > יחיעם והדרכים אליו

קיבוץ יחיעם עלה לקרקע בנובמבר 1946, באזור מבודד בין כאברי לתרשיחא, מדרום לנחל געתון. עם פרוץ מלחמת העצמאות נוצרה בעיית אספקה של מזון, מים, כלי נשק, תחמושת וכן חומרי בניין לביצורים לצורך עמידת הנקודה בפני התקפות הערבים. בחורף 1947–1948 התנהלה התחבורה מנהריה ליחיעם בשיירות קטנות, שעברו בסביבה ערבית (בעיקר באזור כאברי), על רקע סכנה ביטחונית לתנועה יהודית בכביש. ב-20 בינואר 1948, הותקף משוריין באזור, במהלך התקפה גדולה על יחיעם, ושישה נוטרים נהרגו. אף על פי שההתקפה של סוף ינואר נהדפה על ידי המגינים, מצבה של יחיעם היה קשה עקב בידודה והמספר הקטן של מגיניה.
תוואי הכביש מנהריה לכברי (בימינו כביש 89) היה שונה מאוד באותה תקופה. הוא היה מפותל עקב התפרסותו הרחבה של הכפר כאברי, ושוחד ששולם למתכנני הכביש על מנת להרחיק את הכביש מחלקות חקלאיות מסוימות (לכן דבק בכביש הכינוי: דרך הבקשיש).
רקע > המודיעין לפעולה

באזור הגליל המערבי היה באותו זמן סיכום על קיום תנועה יהודית בכבישי הגליל המערבי תמורת תיקון צינור המים לעכו וקיום תנועה ערבית באזור נהריה. אולם הסכם זה לא היה על דעת אדיב שישכלי, שהיה מפקד גדוד ירמוך השני בצבא ההצלה באזור.
למפקדה בשבי ציון הגיעו ידיעות וסימנים שצפוי מארב לשיירות על הכביש. המידע המדויק ביותר היה של מודיע מכפר א-סמריה שהתריע במדויק על מארב שצפוי באותו היום שבו ישתתפו כאלף ערבים.
למרות כל האזהרות, החליט בן עמי פכטר, שהיה מפקד גדוד 21 של חטיבת כרמלי ומפקד המרחב, להוציא את השיירה ליחיעם, בשל מצבה הקשה של הנקודה. עם זאת, אבטחת השיירה אורגנה בהנחה שההסכם על אי הפרעה הדדית לא יכובד.
תוצאות > מספר ההרוגים

הלוחמים זוהו בחלקם על ידי קרובי משפחה ומכרים, אך חלקם לא היו במצב המאפשר זיהוי. בדו"ח שחיבר הרב קלר וסגן מפקד גדוד 21 נרשם כי נקברו בנהריה 46 לוחמים (לוחם נוסף נקבר ביחיעם). עם זאת תחקיר מפורט שערכה יחידת אית"ן מצא כי בקרב נהרגו 46 לוחמים. אף על פי כן, נכון לשנת 2020 עדיין מציינים אתרי הנצחה רשמיים 47 הרוגים.
תוצאות > תחקיר האירוע

צמרת ההגנה ערכה תחקיר מקיף על האירוע, ומתחה ביקורת על פכטר שלמרות האזהרות המודיעיניות בחר להוציא את השיירה, וגרוע מכך, שהוא עצמו נהג ברכב השני בשיירה. במהלך האירוע איבד פכטר שליטה על הרכב והתהפך, בעקבות ניסיונו להבין את מצב הקרב ולחלק פקודות לשאר רכבי השיירה, ובכך חסם את הדרך בפני שאר רכבי השיירה, אף על פי שהמשוריין המוביל, פורץ המחסומים, הצליח לפרוץ את כל המחסומים שנקרו בדרכו ולהגיע עד ליחיעם.
במהלך הקרב הארוך לא אורגן כל כח סיוע שיצא לעזרת אנשי השיירה.
תוצאות > במלחמה

אירוע שיירת יחיעם היה החמור מבין שלושה אירועי שיירות שנלכדו במארב באותו שבוע: שיירת יחיעם, שיירת נבי דניאל ושיירת חולדה. שלושת הכישלונות ומחיר הדמים הכבד, הוכיחו ששיטת השיירות נכשלה, ושיש להשתלט על סביבות הדרכים על מנת להבטיח את התחבורה ליישובים המבודדים. לאחר שבוע החל המבצע היזום הראשון של ההגנה במלחמה, מבצע נחשון. במבצע, נכבשה לראשונה הדרך לירושלים ונפתחה הדרך לשלוש שיירות אספקה גדולות.
הנצחה

במקום ההתקפה על השיירה, דרומית לצומת כברי, הוקם בשנות ה-50 עמוד זיכרון על ידי המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון. בשנת 1969 נבנה על יד האדריכל והפסל יחיאל ערד (שאחיו נפל בשיירה) אתר זיכרון הכולל את המשוריינים שהותקפו, מפה ובה תיאור הקרב ואנדרטה נוספת (באנדרטה מצוינים גם לוחמים שנפלו באזור באירועים אחרים).
על שמו של מפקד גדוד 21 בן עמי פכטר, שנהרג בקרב, נקרא המבצע הראשון לכיבוש הגליל המערבי במאי 1948 - מבצע בן עמי, וכן המושב בן עמי, באזור ההתקפה על השיירה. גם המושב נתיב השיירה שבסמיכות למקום קיבל את שמו על שם שיירת יחיעם.
כ־18 מהנופלים היו בני קריית חיים, רובם מחניכי קן השומר הצעיר בקריה. מדי שנה מקיים הקן טקס זיכרון לנופליו ביום נפילת השיירה. רחוב "השיירה" בקריית חיים מזרחית קרוי על שם שיירת יחיעם.
לקריאה נוספת

צדוק אשל (עורך), חטיבת כרמלי במלחמת הקוממיות, הוצאת "מערכות"
עמנואל הראובני, שיירת יחיעם, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"א
אברהם סלע, "צבא ההצלה בגליל במלחמת 1948", בתוך: אלון קדיש (עורך), מלחמת העצמאות תש"ח-תש"ט, דיון מחודש, רמת אפעל : המרכז לחקר כוח המגן, 2004, עמ' 207–267
הערות שוליים

↑  מספר חללים זה על פי תחקיר בנושא שנעשה על ידי יחידת אית"ן. עם זאת, ישנו תיעוד על 47 חללים שנקברו, ראו בהמשך
↑  כך על פי תחקיר אית"ן בנושא, במקורות שונים נכתב כי בשיירה יצאו 89 או 90 לוחמים
↑  עדות ראובן ויצריבר, שהיה נהג הרכב הראשון בשיירה.
↑  כך לפי מקורות ערביים, מובא באתר חוג מדריכי הגליל המערבי
↑  השגיאה במקור. קיבוץ כברי הוקם רק שנה אחר-כך. הכוונה ככל הנראה לכפר הערבי כאברי
↑  מירית פנחס, הגיבורים מקרית חיים: סיפורו של גדוד 21, באתר nrg‏, 19 באפריל 2010 - ראובן ויצריבר מגדוד 21 מספר על השיירה
↑  שיירת יחיעם, באתר קיבוץ יחיעם
↑  אנדרטת יחיעם, באתר יזכור
↑  "זעקי קריה אהובה"
↑  אמציה פלד, רחוב השיירה, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
דריה שועלי

אין תמונה חופשית
דריה שועלי (נולדה ב-1973) היא סופרת, אשת תקשורת ויזמית ישראלית.
ביוגרפיה

שועלי נולדה וגדלה בתל אביב עם אימה, לאחר שהוריה התגרשו כשהייתה בת 3. אביה, אמציה שועלי, ממקימי הימ"מ, נישא מחדש ומנישואים אלה נולדו 9 אחים ואחיות למחצה של דריה.
לאחר שירותה הצבאי במודיעין חיל האוויר למדה לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל החלה לעבוד בתחום התקשורת.
קריירה מקצועית > עיתונאית

לאחר שחרורה הצבאי הגישה שועלי תוכנית ברדיו האזורי, וכתבה למקומון זמן תל אביב. כשעזבה את התפקיד ניסתה להתקבל לתפקיד משכתבת למוסף הכלכלי של עיתון הארץ, אך מכיוון שהתפקיד אויש כבר הוצע לה להשתלב כמתרגמת, ומשם התקדמה, במקביל ללימודיה באוניברסיטה, לתפקיד עורכת חדשות חוץ, בין היתר במהלך פיגועי 11 בספטמבר. לאחר מכן עברה לשמש כסגנית עורכת של מגזין טיים אאוט תל אביב, ובשנת 2004 מונתה לתפקיד ראש מערכת החדשות של אתר וואלה. במקביל יצרה יחד עם שני מלמד את תוכנית המערכונים הנשית "אפידורל" ששודרה ב-yes.
בשנת 2005, לאחר שהייתה אחראית לסיקור החדשותי של ההתנתקות מרצועת עזה ב"וואלה", הקימה את מגזין הנשים "עלמה" מבית ידיעות אחרונות וערכה אותו בשנתו הראשונה.
תחנתה האחרונה בשוק התקשורת הישראלי הייתה כסגנית עורך מוסף הארץ, תפקיד בו החזיקה בשנים 2006–2007. לאחר שעברה להתגורר בארצות הברית תיעדה עבור העיתון את מסעותיה במדינה.
קריירה מקצועית > יזמת

ב-2007 החליטה שועלי לעזוב את עבודתה ב"הארץ" כדי להגשים חלום ולהקים עם חברתה יעל גבעון ועם יריב חבוט, מייסד ישראבלוג, את האתר Sense of Fashion - זירת מסחר בינלאומית למעצבי אופנה צעירים.
ההשקעה הראשונית באתר הייתה 50 אלף דולר של המשקיע היהודי-אמריקני ג'ף פולבר, ובתוך 3 שנים גייסה שועלי 1.5 מיליון דולר. עד ל-2016 גייסה החברה בניהולה 3.5 מיליון דולר, העסיקה 14 עובדים בשתי יבשות, והובילה את שועלי לגור בניו יורק.
ב-2012 ייסדה את חברת Grab It, פלטפורמת מסחר מקוון לעסקים קטנים ובינוניים, ושימשה בה כסמנכ"לית שיווק. בשנת 2013 הצטרפה כמנהלת תוכן שיווקי לחברת dapulse - לימים ענקית התוכנה מאנדיי.
ב-2022 הצטרפה שועלי לצוות הקהילה והתוכן של חברת ההזנק Spacemesh המפתחת מטבע קריפטו הזמין גם לבעלי הכנסה נמוכה ללא ידע טכנולוגי מוקדם או ציוד מתוחכם.
קריירה מקצועית > סופרת ומתרגמת

בשנת 2022 יצא רומן הביכורים שלה, "כליא ברק", המתרחש במהלך מבצע צוק איתן ובמרכזו דמותה של מזל מוריס, חוקרת פרטית מכורה למין. לדבריה של שועלי דמותה של מוריס צפויה לככב בעתיד גם בספר המשך.
עוד קודם לכן תרגמה שועלי מספר ספרים מאנגלית לעברית, וערכה ספרים ותרגומים לעברית:
בשביל הדברים הטובים מאת עידית שכטר פייל (עריכה, 2002)
קפה למה מאת ג'ון סטרלקי (תרגום, 2006)
אינטליגנציה: מבוא קצר מאוד מאת איאן דירי (תרגום, 2006)
הולדת העונג מאת קרול גיליגן (תרגום, 2006)
קזינו רויאל מאת איאן פלמינג (עריכת תרגום, 2006)
מטריקס ופילוסופיה: ברוכים הבאים למדבר של הממשי (עריכת המהדורה העברית, 2007)
הסימפסונים ופילוסופיה: ה"דו!" של הומר (עריכת המהדורה העברית, 2007)
פרח ברים מאת ליה ג'ייקובסון (תרגום, 2009)
הורות ללא רגשות אשם מאת עמוס רולידר (עריכה, 2011)
שבילים ארוכים בישראל מאת יעקב סער ויגיל הנקין (עריכה לשונית, מהדורות 2017 ו-2021)
חיים אישיים

שועלי התחתנה בגיל 24 אולם התגרשה כעבור שנתיים. מאז 2006 היא נמצאת בזוגיות עם העיתונאי והבמאי נועם שיזף והשניים הורים לשני בנים ובת.
אחיה למחצה הוא המשורר והסופר רעואל שועלי, ואחותה למחצה היא הזמרת והמלחינה רות שועלי עוד אח למחצה הוא אביתר שועלי ועוד הוא אימרי שועלי שניהם מרכיבים את צמד הראפ הומוריסטי מלכים א' מלכים ב'
הערות שוליים

1 2  ליאורה שוסטר, עושה כניסה: ראיון חסר עכבות עם דריה שועלי, באתר nrg‏, 28 ביולי 2009
↑  אפידורל (2004), באתר אידיבי
↑  יונתן אמיר, דרך גבר בעלמה, באתר העין השביעית, 1 במרץ 2006
↑  דריה שועלי, ויאומינג, מקצף גל ועננה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2008
↑  רונית הראל, לא יוצאת מהאופנה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2011
↑  מריאנה בננסון, מצעד העשור: דריה שועלי, באתר מצעד העשור: דריה שועלי, ‏2016-01-26
↑  עידו סולומון, "כנשים, אנחנו צריכות לתת הזדמנויות", באתר הארץ, 9 במרץ 2011
↑  Yael Kochman, When fashion meets technology in Israel, blogs.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Don’t be afraid to take on your biggest competitor: How to get users with provocative marketing, VentureBeat, ‏2014-08-15 (באנגלית אמריקאית)
1 2   נטע אחיטוב, "עניין אותי להתעסק עם אישה שהמיניות שלה לא מודחקת ולא ממושטרת", באתר הארץ, 24 במרץ 2022
ספיידרמן 3

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספיידרמן (קומיקס)
 בימוי:  סם ריימי 
 הופק בידי:  אבי ארד סטן לי לורה זיסקין גרנט קרטיס
 תסריט:  תסריט: סם ריימי אייבן ריימי אלווין סרג'נט קומיקס: סטן לי  סטיב דיטקו
 עריכה:  בוב מוראווסקי
 שחקנים ראשיים:  טובי מגוויר קירסטן דנסט ג'יימס פרנקו תומאס היידן צ'רץ טופר גרייס
 מוזיקה:  כריסטופר יאנג 
 צילום:  ביל פופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני מארוול
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 4 במאי 2007   ישראל 3 במאי 2007
 משך הקרנה:  139 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, סרט גיבורי-על, סרט מתח, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  258,000,000‏$
 הכנסות:  890,871,626‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   spiderman3
 פרסים:  סרט הפעולה הטוב ביותר
 סרט קודם:  ספיידרמן 2 (2004)
 סרט הבא:  ספיידרמן 4 (סרט עתידי)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספיידרמן 3 (באנגלית: Spider-Man 3) הוא סרט גיבורי על השלישי בסדרת הסרטים שמבוססת על סדרת הקומיקס "ספיידרמן". הסרט מבית סוני ומארוול קומיקס. את הסרט ביים וכתב סם ריימי והוא יצא לאקרנים בתאריך 4 במאי 2007 בארצות הברית ב-IMAX והבכורה בישראל נערכה ב-3 במאי. ב-2007 היה אמור לצאת הסרט הרביעי בסדרה אך יוצרי הסרט לא הצליחו לעמוד בלוח הזמנים ובחברת סוני החליטו להוציא סדרת סרטים חדשה של ספיידרמן מהתחלה ללא הבמאי הקודם ועם שחקנים ראשיים חדשים על מנת שלא להחזיר את זכויות ההסרטה של הדמות למארוול. הסרט היה לשובר קופות ברחבי העולם כשהוא הכניס 890 מיליון דולר עם תקציב הפקה גדול של 258 מיליון דולר ונחשב לסרט המכניס ביותר בסדרה.
שחקנים ודמויות

טובי מגוויר - פיטר פארקר/ספיידרמן
קירסטן דנסט - מרי ג'יין ווטסון
ג'יימס פרנקו - הארי אוסבורן/הגובלין הירוק
טופר גרייס - אדי ברוק/ונום
ג'יי קיי סימונס - ג'יי ג'ונה ג'יימסון
תומאס היידן צ'רץ - פלינט מרקו/סאנדמן
ברייס דאלאס הווארד - גוון סטייסי
רוזמרי האריס - מיי פארקר, דודתו של פיטר
ג'ו מנגנלו - פלאש תומפסון
שחקנים ודמויות > הופעות אורח

ברוס קמפבל - מארח במסעדה
סטן לי - אדם בכיכר טיימס
וילם דפו - נורמן אוסבורן
דילן בייקר - ד"ר קורט קונורס
תקציב וביקורות

בתום צילומי סרט זה, פג החוזה עליו חתמו השחקנים הראשיים, על פיו הם מתחייבים להופיע בשלושת הסרטים. תקציב הסרט עמד על 258 מיליון דולר, ובכך הפך לבין הסרטים היקרים ביותר בהיסטוריה של הוליווד, אחרי שודדי הקאריביים: סוף העולם, מלחמת הכוכבים עלייתו של סקייווקר, אווטאר והנוקמים מלחמת האינסוף שתקציבו עמד על 356 מיליון דולר. בסופשבוע הראשון להקרנתו גרף הסרט סכום של 145 מיליון דולר בארצות הברית ובכך עקף את השיא של הכנסות לסופשבוע של שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת. נכון לדצמבר 2007 הכניס הסרט כ-891 מיליון דולר ברחבי העולם.
כמו כן, סרט זה לא היה מועמד לאף קטגוריה בטקס האוסקר ה-80, בעוד ששני הסרטים הקודמים בסדרה היו מועמדים במספר קטגוריות ואף זכו בפסלון אוסקר לאפקטים הוויזואליים הטובים ביותר (על "ספיידרמן 2"). דירוגי הסרט ב-IMDb וב- Rotten Tomatoes נמוכים מזה של הסרטים הקודמים. נכון למרץ 2008, הציון ב-IMDb עומד על 6.6 וב-Rotten Tomatoes אחוז הביקורות החיוביות של העיתונאים עומד על 63%.
משחק המחשב

כמו לשני הסרטים הקודמים של ספיידרמן, גם לסרט זה יצא משחק בהפצתה של חברת Activision מספר ימים לפני הבכורה בארצות הברית. המשחק יצא לקונסולות המשחק פלייסטיישן 3, Xbox 360, Wii, PSP, נינטנדו DS, פלייסטיישן 2, GBA וגם לPC
עטיפת המשחק "ספיידרמן 3" למחשב האישי
אנסמבל עיתים

| --- | --- |

 תחום:  תרבות ואמנות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:   תל אביב-יפו
 מייסדים:  רנה ירושלמי 
 מנהל פעילות:  צבי סהר
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־36 שנים) 
  אתר האינטרנט הרשמי של אנסמבל עיתים
 
סרט התעודה של טל אלה "חזרה עם רנה" משנת 2018
אנסמבל עיתים בהקמת כלת פרס ישראל רנה ירושלמי ובניהולו האמנותי של הבמאי והיוצר צבי סהר, הוא קבוצת תיאטרון שפועלת כמעבדה, במטרה לחפש צורות חדשות ולהרחיב את דרכי היצירה האמנותיות בתיאטרון. הקבוצה פועלת בחסות התיאטרון הקאמרי.
תפיסה אמנותית

צבי סהר, הבמאי והמנהל האמנותי של אנסמבל עיתים, ממשיך את מסורת האנסמבל לשאיפה למקוריות בכל פרויקט. כתלמיד של רנה ושחקן באנסמבל צבי ממשיך בדרכו את רוח האנסמבל באמצעות מחקר, עבודת יצירה משותפת, פיתוח אלמנטים חזותיים ושימוש בערוצים עכשוויים.
הפרפורמרים במופעים מגיעים מעולמות שונים: תיאטרון, מוזיקה, צילום, אמנות פלסטית, מחול ובובנאות. כולם לוקחים חלק בתהליך היצירתי בשיתוף הבמאי או הבמאית ותוך כדי כך משכללים את מיומנויות המשחק והמופע שלהם.
הצגות האנסמבל כיום מבוססות על שפת ה-PuppetCinema שאותה פיתח סהר.
הצגותיו "הדרך לעין חרוד", "גוליבר", "פתאום דפיקה בדלת", "מסע בין חלמונים", ו"מתיא" זוכות להצלחה בינלאומית ולשבחי הביקורת.
פרסים והוקרה

בשנת 1992, במסגרת זכייתה של רנה ירושלמי בפרס משה הלוי לאמנות הבמה, ציינו השופטים כי האנסמבל הוא:”מן התופעות האסתטיות המעטות בארץ ובעולם שניתן ליחס להן את התואר 'חשובות'... יחודו של האנסמבל בכך שאינו מטשטש את אישיותו של השחקן הבודד ובנכונות לבחון אמיתות מאובנות שנספחו ליצירות קלאסיות”.
הערות שוליים

↑  פרס ישראל לניסן נתיב ורנה ירושלמי, באתר nrg
↑  שוש אביגל, המלט גמדי, חדשות, 31 באוקטובר 1989
↑  תמי לוביץ, רינה ירושלמי חזרה מגרמניה עם ביקורות מצוינות והזמנה לחזור לשם עם "וויצק" של גיאורג ביכנר, חדשות, 27 בנובמבר 1990
תמי לוביץ, המלט נוסע לגרמניה, חדשות, 31 באוקטובר 1990
↑  שוש אביגל, נוסעות לניו יורק, חדשות, 3 בינואר 1992
↑  שוש אביגל, ירושלמי עשתה את זה שוב, חדשות, 7 באוקטובר 1991
תמי לוביץ, מהמלט לוויצק, חדשות, 12 ביולי 1990
↑  דוד שליט, ‏ותאמר. ותלך, באתר גלובס, 19 ביוני 2003
1 2  יאיר אשכנזי, אולם נחמני 4 ייסגר סופית בגלל סירוב עיריית תל אביב לשפצו, באתר הארץ, 21 ביוני 2016
↑  בתיה גור, סדק במיתוס, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
נילי ברקן, ‏המיתוס לא נשבר, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2002
↑  מיכאל הנדלזלץ, לאן נעלמה המנצחת, באתר הארץ, 27 ביוני 2005
↑  מיכל בעדני, עכבר העיר, התגשמות החלום, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2006
נתי אורנן, עכבר העיר תל אביב, ביער, ביער, באתר הארץ, 19 בינואר 2007
מיכאל הנדלזלץ, אינני יכול להושיט ידי לקוצר ידם, באתר הארץ, 13 בינואר 2007
↑  ציפי שוחט, עכבר העיר, הדיבוק של רנה ירושלמי, באתר הארץ, 18 ביולי 2008
קובי ניב, ‏לדפוק חתונה, באתר גלובס, 15 ביולי 2008
↑  איתן בר-יוסף, עכבר העיר, הרצל של רינה ירושלמי: בלי זקן ועם הרבה סגנון, באתר הארץ, 26 במאי 2010
טל פרי, ‏הרצל יאמר, באתר גלובס, 30 ביולי 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, "הטייפ האחרון של קראפ": זיוף בפרט החשוב ביותר, באתר הארץ, 1 במאי 2012
↑  רון שוורץ, ‏מתים רק פעם אחת, באתר גלובס, 11 ביולי 2013
 מיכאל הנדלזלץ, "המלך הולך למות": יחי המלך דורון, באתר הארץ, 14 ביוני 2013
↑  תמר רותם, "המלך הולך למות" בבימויה של רינה ירושלמי היא זוכת "קיפוד הזהב" ל-2013, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2013
↑  מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, פר גינט: חוויה תובענית, אך משתלמת, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2015
↑  יאיר אשכנזי, הקברט הסאטירי "הפסקת אש" זכה בפרס הצגת השנה בפרינג', באתר הארץ, 19 בנובמבר 2016
↑   ננו שבתאי, בקט היה מאשר את "סוף משחק" של רנה ירושלמי, באתר הארץ, 4 ביוני 2017
↑   יאיר אשכנזי, כלת פרס ישראל רנה ירושלמי ירדה למקלט, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2016
↑  תימורה לסינגר, ‏מסע בין חלמונים: הצגת ילדים שמציתה את הדמיון, באתר גלובס, 5 בינואר 2019
↑  תיאטרון - מתיא - מבעד לעיני ילדים, באתר www.habama.co.il
↑  תימורה לסינגר, ‏“המון חיים אצורים בדפים המתים": פרויקט גנוזים מעיר מכתבים ישֵנים, באתר גלובס, 15 בינואר 2021
↑  יעקב בר-און, ‏"הארכיבאית": הצגה לילית חדשה במכון גנזים בתוך בית אריאלה, באתר מעריב אונליין, 13 בינואר 2023
↑  יואב בירנברג, העזה, מקוריות ופייטנות, חדשות, 10 בספטמבר 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304256905171
אורי מזרחי

אור (אורי) מזרחי (נולדה ב-1993) היא שחקנית כדורשער וספורטאית פאראלימפית ישראלית.
מזרחי נולדה עם לבקנות וסובלת מלקות ראייה מולדת. בגיל 12 החלה להתאמן בבית הלוחם בכדורשער והיא מראשונות החברות בנבחרת ישראל בכדורשער נשים.
לפני אליפות העולם בכדורשער לשנת 2014 נמצא שראייתה משופרת ביחס לקריטריון המשחק והשתתפותה במשחקי האליפות נמנעו. היא פרשה מהנבחרת ולא השתתפה במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016), עד שערערה על ההחלטה בשנת 2019 והוכח בבדיקה חוזרת שראייתה נותרה לקויה באותה מידת לקות. במשחקי הדירוג העולמיים של 2019 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי ובהמשך אותה שנה זכו במדליית כסף באליפות העולם וזכו בקריטריון ההשתתפות למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020), בהם השתתפה.
בשנת 2023 זכתה הנבחרת במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בפורטוגל.
מזרחי גדלה בחולון, למדה חינוך גופני והיא מאמנת כדורשער לילדים ומאמנת של נבחרת העתודה.
הערות שוליים

↑  ליאור ברטל, ‏אורי מזרחי בטוחה בנבחרת הכדורשער לקראת אליפות העולם: "התקרה היחידה היא שלנו", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 בנובמבר 2022
1 2  מיקי שורץ, "חזרתי לעשות את מה שאני אוהבת": המאבק של אורי מזרחי, באתר ynet, 6 בינואר 2021
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |
בית הלל שלוש

| --- | --- |
בית הלל שלוש בשנות השלושיםבית הלל שלוש בשנות השלושים
 מידע כללי
 סוג:  מבנה
 על שם:  הלל שלוש 
 כתובת:  שדרות רוטשילד 9א
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  שנות ה-30 של המאה ה-20
 אדריכל:  הלל שלוש 
 סגנון אדריכלי:  באוהאוס 
 מידות
 קומות:  3 
 
 קואורדינטות:  32°03′48″N 34°46′13″E﻿ / ﻿32.063253689048°N 34.770251482169°E﻿ / 32.063253689048; 34.770251482169
 he
 
בית הלל שלוש, הוא מבנה בשדרות רוטשילד מספר 9א בתל אביב. הבית נבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ושימש כמשרדו וביתו הפרטי של האדריכל הלל שלוש, בנו של יוסף אליהו שלוש. ניצב בסמוך לבית יוסף אליהו שלוש.
הקמת המבנה

ב־1933 חזר הלל שלוש מצרפת, בה למד הנדסה ובניין ערים ובה היה פעיל מקצועית, והשתלב בתנופת הבנייה הגדולה בארץ. עם חזרתו לארץ הקים בשנת 1933 את משרדו בסמוך לבית אביו והחל לתכנן בתל אביב לפי אסכולת הבאוהאוז משרדים, בתי קומות, בתי קפה בסגנון אירופי, את מועדון השייטים על שפת הירקון ועוד. כן ערך תוכניות בניה ברחובות, גבעתיים וישובים אחרים, בהם "עיר הסרטים" באשקלון.
הבית הצר, שבנה בחלקו האחורי והפנימי של בית יוסף אליהו שלוש, נבנה מלבני סיליקט אדומות בצורה ייחודית, חדר אחד בכל קומה: שלוש קומות- שלושה חדרים.
הלל נפטר ב־1971 ועם הזמן עבר המבנה מידי משפחת שלוש ונטמע בשדרת רוטשילד.
המבנה כיום

משנות ה-90 ועד שנות ה-2000 שדרת רוטשילד חוותה עדנה מחודשת אך הבניין עצמו נותר חבוי מעין עד שבשנת 2012 "גילו אותו מחדש" דוד טור ושלומי זידן ופתחו במקום את "קפה אירופה".
גם בצורתו זו המבנה שימר על ייחודיותו (מבנה צר בעל 3 קומות) והותיר זכר לבעלים המקוריים בדמות מעקה מדרגות בו משולבים ראשי התיבות של הלל שלוש. המבנה הוא מבנה לשימור.
לקריאה נוספת

תיק תיעוד – שד' רוטשילד 9א תל אביב, (עיריית ת"א – ארכיון הנדסי – תיק בניין רוטשילד 9א)
בית הלל שלוש כיום, בגלגולו הנוכחי כ"קפה אירופה"
אהרן אמר

אהרן אמר (נולד בינואר 1937) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ במכבי חיפה ובנבחרת ישראל בתחילת שנות השישים. אמר נחשב לאחד מגדולי השחקנים של המועדון ובכדורגל הישראלי בכלל. הוא היה למלך השערים הראשון שיצא ממכבי חיפה. בשנת 1961 נבחר על ידי קוראי העיתון מעריב ל-"שחקן הטוב ביותר השנה". בשנת 1988 הוכתר על ידי מכבי חיפה בתואר "גדול שחקני האגודה בכל הזמנים". הוא נחשב לכוכב הראשון ממוצא מרוקאי בליגה הישראלית.
קורות חייו

אהרן אמר נולד בינואר 1937 בעיר קזבלנקה שבמרוקו. אביו נפטר טרם מלאו לו 13 שנים, ואימו נשארה לבד לגדל אותו ואת שלושת אחיו ושתי אחיותיו. בעיר הולדתו החל את דרכו ככדורגלן ושיחק בקבוצת יוניון ספורטיב מרוקו בצד עבודתו כרפד. בינואר 1956 עלה לישראל והצטרף לגרעין "הבונים" ושובץ בקיבוץ כפר גליקסון שליד בנימינה, שם עבר במטבח, במטעי הבננות ובגן הירק, אך לאחר שבוע עזב את הקיבוץ בהחליטו כי זו לא עבודה שמתאימה לו, ועבר לעיר חיפה שם שהה חודש ימים ואז עזב ועבר למעברת יבנאל ליד טבריה. שם הצטרף לאחיו הגדול דויד, שעבד כשומר במשק, והתגורר אצלו במשך חצי שנה מחוסר עבודה.
לאחר מכן חזר לכפר גליקסון ונשלח משם ללמוד עברית באולפן ברמת השופט במשך שלושה חודשים, וגר במחנה עולים בפרדס חנה. לאחר סיום הלימודים באולפן חזר להתגורר בחיפה בואדי סאליב בדירת חדר קטנה עם שני שותפים.
חיים אישיים

התחתן עם מרים ילידת מרוקו, לשניים נולד בן ומאוחר יותר התגרשו. לאחר מכן אמר התחתן בשנית וב-1982 נולדה לו בת. אחיו דויד טבע באילת בנסיבות מסתוריות. לאחר הפרישה מתגורר בקריית חיים.
תארים כשחקן > תארים קבוצתיים

גביע המדינה: 1961/1962
תארים כשחקן > תארים אישיים

מלך השערים של הליגה הלאומית (1): 1958/1959
דראפט ה-NBA 1984

האקים אולאג'ואן נבחר ראשון בדראפט על ידי יוסטון רוקטס
מייקל ג'ורדן, שנבחר בבחירה השלישית על ידי שיקגו בולס, זכה בפרס רוקי העונה
צ'ארלס בארקלי נבחר בבחירה החמישית בדראפט על ידי פילדלפיה 76'
ג'ון סטוקטון, שנבחר בבחירה ה-12 בדראפט על ידי יוטה ג'אז, הוא מלך האסיסטים והחטיפות של הליגה בכל הזמנים
דראפט ה-NBA 1984 הוא הדראפט שקדם לעונת המשחקים 1984/1985 ב-NBA. טקס הדראפט התקיים במדיסון סקוור גארדן, אולמה של הניו יורק ניקס, ב-19 ביוני 1984. דראפט זה נחשב לאחד הדראפטים הגדולים בכל הזמנים (יחד עם 1996 ו-2003), בשל ריבוי הכוכבים שנבחרו בו. ארבעה שחקני NBA שנבחרו בו (האקים אולאג'ואן, מייקל ג'ורדן, צ'ארלס בארקלי וג'ון סטוקטון) נכנסו להיכל התהילה של הכדורסל, ועוד אחד (אוסקר שמידט) שלא שיחק בליגה. שליש מהשחקנים שנבחרו בסיבוב הראשון נבחרו למשחק האלוסטאר במהלך הקריירה, ו-3 שחקנים זכו יחד ב-7 תוארי MVP של העונה הסדירה.