stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  MVP של העונה הסדירה קווין דוראנט - 2014  ראסל וסטברוק - 2017 MVP של סדרת הגמר דניס ג'ונסון - 1979 שחקן ההגנה של העונה גארי פייטון - 1996 השחקן המשתפר של העונה דייל אליס - 1987 השחקן השישי של העונה ג'יימס הארדן - 2012 רוקי העונה קווין דוראנט - 2008 MVP של משחק האולסטאר לני וילקינס - 1971  טום צ'יימברס - 1987  קווין דוראנט - 2012  ראסל וסטברוק - 2015, 2016  מלך הסלים קווין דוראנט - 2010–2012, 2014  ראסל וסטברוק - 2015, 2017 מאמן העונה סקוט ברוקס - 2010 מנהל השנה זולי וולצ'וק - 1983  בוב ויטסיט - 1994 |  חמישיית העונה הראשונה ספנסר הייווד - 1972, 1973  גאס ויליאמס - 1982  גארי פייטון - 1998, 2000  קווין דוראנט - 2010–2014  ראסל וסטברוק - 2016, 2017  פול ג'ורג' - 2019  שיי גילג'ס-אלכסנדר - 2023 חמישיית העונה השנייה ספנסר הייווד - 1975 ,1974  דניס ג'ונסון - 1980  גאס ויליאמס - 1980  שון קמפ - 1994–1996  גארי פייטון - 1995–1997, 1999, 2002  וין בייקר - 1998  ריי אלן - 2005  ראסל וסטברוק - 2011–2013, 2015, 2018  קווין דוראנט - 2016  כריס פול - 2020 חמישיית העונה השלישית דייל אליס - 1989  גארי פייטון - 1994, 2001  דטלף שרמפף - 1995  פול ג'ורג' - 2018  ראסל וסטברוק - 2019 |  חמישיית ההגנה הראשונה סליק ווטס - 1976  דניס ג'ונסון - 1979, 1980  גארי פייטון - 1994–2002  סרז' איבקה - 2012–2014  פול ג'ורג' - 2019 חמישיית ההגנה השנייה לוני שלטון - 1982  ג'ק סיקמה - 1982  דני וריינס - 1985  נייט מקמילן - 1994, 1995  תאבו ספולושה - 2010  אנדרה רוברסון - 2017 חמישיית הרוקיז הראשונה בוב רול - 1968  אל טאקר - 1968  ארט האריס - 1969  טום בורלסון - 1975  ג'ק סיקמה - 1978  אקסבייר מקדניאל - 1986  דריק מקי - 1988  ג'ף גרין - 2008  קווין דוראנט - 2008  ראסל וסטברוק - 2009  ג'יילן ויליאמס - 2023 חמישיית הרוקיז השנייה גארי פייטון - 1991  דזמונד מייסון - 2001  ולדימיר ראדמנוביץ' - 2002  ג'יימס הארדן - 2010  סטיבן אדמס - 2014  ג'וש גידי - 2022 |  מאמנים במשחק האולסטאר לני וילקינס - 1979, 1980  ג'ורג' קארל - 1994, 1996, 1998  סקוט ברוקס - 2012, 2014 שחקנים במשחק האולסטאר וולט הזארד - 1968  לני וילקינס - 1969–1971  בוב רול - 1970  ספנסר הייווד - 1972–1975  פרד בראון - 1976  דניס ג'ונסון - 1979, 1980  ג'ק סיקמה - 1979–1985  פול וסטפאל - 1981  לוני שלטון - 1982  גאס ויליאמס - 1982, 1983  דייוויד תומפסון - 1983  טום צ'יימברס - 1987  אקסבייר מקדניאל - 1988  דייל אליס - 1989  שון קמפ - 1993–1997  גארי פייטון - 1994–1998, 2000–2003  דטלף שרמפף - 1995, 1997  וין בייקר - 1998  ריי אלן - 2004–2007  רשארד לואיס - 2005  קווין דוראנט - 2010–2016  ראסל וסטברוק - 2011–2013, 2015–2019  פול ג'ורג' - 2018, 2019  כריס פול - 2020  שיי גילג'ס-אלכסנדר - 2023, 2024 |  |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

סיאטל/אוקלהומה סיטי העלתה שישה מספרים לתקרת האולם, כמו גם דגל עם סמל מיקרופון עליו כהוקרה לשדרן בוב בלאקבורן, ששידר את משחקי הקבוצה בין השנים 1967–1992‏:
| מספר | שחקן | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גאס ויליאמס | 1977–1984 | 26 במרץ 2004 |
| 4 | ניק קוליסון | 2003–2018 | 20 במרץ 2019 |
| 10 | נייט מקמילן | 1986–1998 | 24 במרץ 1999 |
| 19 | לני וילקינס | 1968–1972 | 19 באוקטובר 1979 |
| 24 | ספנסר הייווד | 1971–1975 | 26 בפברואר 2007 |
| 32 | פרד בראון | 1971–1984 | 6 בנובמבר 1986 |
| 43 | ג'ק סיקמה | 1977–1986 | 21 בנובמבר 1992 |
| מיקרופון | בוב בלאקבורן | 1967–1992 | — |
איוואן קונייב

| --- | --- |
איוואן קונייב
איוואן קונייב
 לידה:  28 בדצמבר 1897 לודינו, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  21 במאי 1973 (בגיל 75) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1916–1962 (כ־46 שנים)
 דרגה:   מרשל ברית המועצות
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הרובאים ה-37   מפקד דיוויזיית הרובאים ה-2   מפקד ארמיית הדגל האדום השנייה   מפקד המחוז הצבאי טרנס באיקל   מפקד המחוז הצבאי צפון קווקז   מפקד הארמייה ה-19   מפקד החזית המערבית   מפקד חזית קלינין   מפקד החזית המערבית   מפקד החזית הצפון-מערבית   מפקד חזית הערבה   מפקד החזית האוקראינית השנייה   מפקד החזית האוקראינית הראשונה   מפקד קבוצת הכוחות המרכזית   מפקד כוחות היבשה של צבא ברית המועצות   מפקד מחוז צבאי מערב אוקראינה   מפקד כוחות ברית ורשה   מפקד קבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת האזרחים ברוסיה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות (פעמיים)    עיטור לנין (פעמיים)   הדגל האדום (פעמיים)   סובורוב דרגה 1 (פעמיים)   קוטוזוב דרגה 1 (פעמיים)   עיטור הכוכב האדום    אביר מפקד במסדר האמבט
 
איוואן סטפנוביץ' קונייב (ברוסית: Иван Степанович Конев;‏ 28 בדצמבר 1897 - 21 במאי 1973) היה מרשל ברית המועצות ואחד המצביאים הבולטים והמוכשרים ביותר של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. שימש כמפקד עליון של כוחות ברית ורשה בשנים 1955–1960.
ביוגרפיה

קונייב נולד בכפר לודיינו (Лодейно) במחוז קירוב שבמרכז רוסיה למשפחת איכרים. לאחר סיום בית ספר יסודי עבד כחוטב עצים. בשנת 1916 גויס לצבא הצאר, ולאחר סיום קורס תותחנים נשלח לחזית. בשנת 1918, לאחר שרוסיה חתמה על הסכם הפסקת הלחימה עם גרמניה, שוחרר מהצבא. באותה שנה התנדב לצבא האדום. במהלך מלחמת האזרחים לחם באזור סיביר והמזרח הרחוק כנגד כוחות הצבא הלבן - תחילה כקומיסר רכבת משוריינת ולאחר מכן כקומיסר באוגדה של חיל רגלים. בשנת 1921 השתתף בדיכוי מרד קרונשטאדט. לאחר תום המלחמה נשאר בשירות קבע, ובכך היווה מקרה נדיר בו קומיסר, תפקיד שהוא בעיקרו פוליטי, הופך לאיש צבא מקצועי. שירת בתפקיד מפקד רגימנט ולאחר מכן קודם לתפקיד סגן מפקד דיוויזיה. בשנים 1932–1934 למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי במוסקבה. לאחר סיום האקדמיה מונה למפקד דיוויזיית הרובאים ה-37, וב-1937 מונה למפקד דיוויזיית הרובאים ה-2. ביולי 1938 מונה למפקד ארמיית הדגל האדום השנייה במזרח הרחוק. ביוני 1940 מונה למפקד המחוז הצבאי טרנס באיקל, ובינואר 1941 מונה למפקד המחוז הצבאי צפון קווקז.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941 מונה למפקד הארמייה ה-19, עמה לחם באזור סמולנסק, וסייע לבלום את ההתקדמות הגרמנית לכיוון מוסקבה במסגרת קרב סמולנסק. בספטמבר 1941 מונה למפקד החזית המערבית. מרבית כוחות החזית כותרו והושמדו על ידי הצבא הגרמני באזור ויאזמה בראשית אוקטובר 1941, במסגרת מבצע טייפון. בעקבות כישלון זה הודח קונייב מהפיקוד על החזית וכמעט ונשפט על ידי בית דין צבאי (מה שקרוב לוודאי היה נגמר בהוצאה להורג, בדומה לאופן בו סיים את חייו קודמו בתפקיד, גנרל פבלוב). רק התערבותו של גיאורגי ז'וקוב, ששימש באותה עת כמפקד כוחות הצבא האדום במרחב מוסקבה, מנעה מסטלין להוציא אותו להורג.
באוקטובר 1941 מונה קונייב כמפקד חזית קלינין, שכוחותיה הגנו על מוסקבה מכיוון צפון מזרח. בתפקיד זה הצטיין, כאשר הכוח שבפיקודו הצליח להאט ולבלום את ההתקדמות הגרמנית, ולאחר מכן לבצע התקפת נגד מוצלחת, במהלכה שוחררה העיר קלינין. באוגוסט 1942 מונה קונייב שוב למפקד החזית המערבית, וכוחותיו ערכו מספר מתקפות כושלת על האגף הדרומי של מבלט רז'ב הגרמני, במהלכן ספגו אבדות כבדות. במרץ 1943 מונה קונייב למפקד החזית הצפון-מערבית.
במהלך קרב קורסק פיקד קונייב על חזית הערבה (במסגרתה רוכזו כוחות העתודה, שנועדו לשמש כדרג אופרטיבי שני לכוחות הסובייטיים שהגנו על בליטת קורסק). מרבית כוחות החזית הופנו לסייע בבלימת ההתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של הבליטה. הם הצליחו לבלום את ההתקדמות הגרמנית, ולאחר מכן השתתפו במתקפת הנגד הסובייטית (מבצע רומיאנצב), במסגרתה שוחררו הערים בלגורוד וחרקוב מידי הגרמנים. החל מספטמבר 1943 פתחו כוחות החזית במתקפה נוספת, במהלכה הגיעו עד לנהר הדנייפר, צלחו אותו, והקימו ראש גשר גדול בגדה המערבית של הנהר, במסגרת קרב דנייפר.
בינואר - פברואר 1944 הצליחו כוחות החזית האוקראינית השנייה בפיקודו של קונייב ביחד עם הכוחות של החזית האוקראינית הראשונה (בפיקודו של ניקולאי ואטוטין), לכתר ולהשמיד מספר דיוויזיות גרמניות מקבוצת ארמיות דרום באזור צ'רקסי, במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי. בעקבות הצלחת המבצע הועלה קונייב לדרגת מרשל ברית המועצות. בראשית מרס 1944 פתחו כוחות החזית במתקפה חדשה באזור העיר אומן, ותוך מספר שבועות חצו את גבולות ברית המועצות, וחדרו לשטח רומניה, לאחר שהביסו את הארמייה הגרמנית השמינית.
במאי 1944 קיבל קונייב את הפיקוד על החזית האוקראינית הראשונה, וביולי 1944 פתחו כוחותיו במתקפה גדולה בצפון-מערב אוקראינה ובמזרח פולין (מבצע לבוב-סנדומייז'), במקביל למתקפה הסובייטית הגדולה, שנערכה בשטח בלארוסיה (מבצע בגרטיון). הם חדרו לתחומי פולין הכבושה, צלחו את נהר הויסלה באזור סנדומייז', והצליחו לתפוס ראש גשר בגדה המערבית של הנהר ולהחזיק בו, למרות התקפות נגד גרמניות עזות.
בינואר 1945 חידשו כוחות החזית האוקראינית השנייה, בפיקודו של קונייב, את המתקפה בשטח פולין, מראש הגשר שלהם מעבר לוויסלה, במסגרת מבצע ויסלה-אודר, שחררו את החלק הדרומי של פולין, והגיעו לנהר נייסה, לאחר שכבשו את שלזיה. בשלב הסיום של המלחמה, פיקד קונייב על החזית האוקראינית הראשונה, אשר ביחד עם החזית הבלארוסית הראשונה בפיקודו של המרשל ז'וקוב, השתתפה בכיבוש ברלין. במקביל השתתפו הכוחות, שפעלו באגף הדרומי של החזית, בכיבוש החלק הדרומי של גרמניה המזרחית, ובשחרור צ'כוסלובקיה מידי הגרמנים, במסגרת הקרב על פראג.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנים 1945–1946  פיקד קונייב על כוח הכיבוש הסובייטי באוסטריה והונגריה, לאחר מכן היה מפקד כוחות היבשה של צבא ברית המועצות. בשנים 1951–1955 היה מפקד מחוז צבאי במערב אוקראינה (אזור הרי הקרפטים).
בשנת 1955 מונה למפקד עליון של כוחות ברית ורשה. בשנת 1956 פיקד על הכוחות של הצבא שדיכאו את המרד ההונגרי.
בשנים 1961–1962 פיקד על קבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה. בשנת 1962 פרש למעשה משירות צבאי פעיל.
מרשל איוואן קונייב נפטר במוסקבה בשנת 1973 ונקבר בחומת הקרמלין.
במהלך שירותו הצבאי עוטר בעיטורים סובייטים רבים, פעמיים הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. כמו כן עוטר בעיטורים של מדינות זרות - צ'כוסלובקיה, מונגוליה, פולין, ארצות הברית ובריטניה.
חייו הפרטיים

בשנת 1922 התחתן עם אנה וולושינה. מנישואין אלו נולדו שני ילדים- בת מאיה ובן גליי. במהלך מלחמת העולם השנייה ניהל קונייב רומן עם אחת מפקודיו, שהייתה צעירה ממנו ב25 שנה. בעקבות כך התגרש מאשתו הראשונה והתחתן עם המאהבת שלו. מנישואין אלו נולדה בתו נטליה, לימים פרופסור לבלשנות באוניברסיטה צבאית של משרד ההגנה הרוסי. כתבה שני ספרים אודות חייו של אביה.
גלריה

אנדרטה לאיוואן קונייב בעיר  קירוב
בול דואר רוסי לכבוד איוואן קונייב
אליזבת מתורינגיה

| --- | --- |
"מעשי הצדקה של אליזבת מהונגריה", אדמונד בלייר לייטון (שמן על בד, 1895)
"מעשי הצדקה של אליזבת מהונגריה", אדמונד בלייר לייטון (שמן על בד, 1895)
 לידה:  7 ביולי 1207 מצודת שארושפטק, ממלכת הונגריה; על פי מקורות אחרים, פרסבורג
 פטירה:  17 בנובמבר 1231 (בגיל 24) מרבורג, אז חלק מנסיכות תורינגיה, האימפריה הרומית הקדושה
 קדוש עבור:  נצרות קתולית, השיתוף האנגליקני, לותרניזם
 תארים:  אליזבת מהונגריה", אליזבת הקדושה מבית ארפאד
 קאנוניזציה:  28 במאי 1235, פרוג'ה על ידי גרגוריוס התשיעי
 מקום פולחן עיקרי:  אליזבתקירכה (מארבורג)
 חג:  17 בנובמבר, לפני 1969 גם 19 בנובמבר
 תכונות:  ורדים, כתר, סלי אוכל
 פטרונית של:  בתי חולים, אופים, אנשי צוות סיעודי, גולים, חסרי בית, כלות, רוזנות, יצרני תחרה, אלמנות, תורינגיה, הסן
אליזבת מתורינגיה
אליזבת מתורינגיה (בגרמנית: Elisabeth von Thüringen; נולדה ב-7 ביולי 1207), הקרויה גם אליזבת מהונגריה (או בהונגרית: Árpád-házi Szent Erzsébet, אליזבת הקדושה) הייתה נסיכה בממלכת הונגריה שהוכרזה  כקדושה בנצרות הקתולית.
ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-7 ביולי 1207 וחיה במרבית שנותיה (עד מותה בגיל 24) בגרמניה. היא נולדה בשארושפטק (בממלכת הונגריה) כבתם של אנדראש השני, מלך הונגריה ושל גרטרוד ממראניה. בגיל צעיר הובאה לחצר תורינגיה, על מנת שנישואיה הצפויים לנסיך תורינגיה יביאו לברית בין המשפחות. היא נישאה בגיל 14 והתאלמנה מבעלה בגיל 20. את הונה החליטה להעביר לעניים ולבנות בתי חולים, דבר אשר הפך אותה לסמל לצדקה בנצרות לאחר מותה, ארבע שנים מאוחר יותר.
כבר בחג הפנטקוסט ב-1235, ארבע שנים בלבד לאחר מותה, הוכרזה כקדושה. היו להכרזה זו טיעונים הנתמכים במעשי ניסים שכביכול אירעו למאמינים לאחר מותה ובשל פעילות הצדקה שלה, אך למעשה ברקע לכך גם העובדה כי היא באה מאחת המשפחות החשובות באירופה במאה ה-13. דודתה, הדוויג מאנדכט (אנ') הוכרזה אף היא קדושה.
אליזבת הקדושה היא אחת הקדושות החשובות בגרמניה (בעיקר בהסן ובתורינגיה) ובהונגריה. אירועים המציינים תאריכים "עגולים" למותה או היוולדה מצוינים ברוב טקס, אפילו בתקופות שבהן היו מדינות אלו תחת משטר קומוניסטי. כך, למשל, צוין יום השנה ה-750 לפטירתה, ב-1981 בכנסיות גרמניה המזרחית עם המיסה ההמונית הראשונה במדינה זו, שבה השתתפו עשרות אלפים ושהתקיימה ליד קתדרלת ארפורט. גם לרגל יום השנה ה-800 להולדתה, ב-2007, התקיימו בגרמניה תערוכות ואירועים רבים.
בישראל ניתן לראות פסל של אליזבת הקדושה במתחם בית החולים אוגוסטה ויקטוריה.
ראו גם

כנסיית אליזבת הקדושה (מרבורג)
עילם

ערך זה עוסק בממלכה קדומה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מפת עילם
תבליט המתאר את כיבוש שושן בירת עילם בידי אשורבניפל מלך אשור ב-647 לפנה"ס. החיילים האשורים מפילים את החומות ומוציאים ממנה שלל
עֵילָם או אֵלָם (בכתב יתדות: 𒉏 –‏ ELAM) הייתה ממלכה קדומה שהתקיימה בדרום-מערב פרס בין האלף השלישי לפנה"ס, ועד לשנת 539 לפנה"ס, אז נכבשה על ידי הממלכה הפרסית ונטמעה בה.
עילם היה עם לוחם עוד מימי קדם. העילמים נלחמו מלחמות רבות גם נגד האשורים. בימיו של יהויקים רצו העילמים להילחם בכשדים ולמנוע מהם את כיבוש ארצם. שנה אחת לאחר גלות יהויכין, נלחמו הבבלים בעילם, ובמלחמה זו ניצחו הבבלים.
היסטוריה

עילם נחשבת כאחת מהתרבויות העתיקות ביותר בעולם. רוב המידע המצוי בידינו כיום על תולדות העילמים מגיע ממקורות בבליים ואשוריים בעת שנלחמו בהם וכן מהפרסים שהיו יורשיהם. החוקרים מסתמכים על מקורות אלה מכיוון שהכתב העילמי ובעקבותיו השפה העילמית פוענחו בצורה חלקית בלבד, ומפני שהמקורות הכתובים מעילם מעטים יחסית למקורות הבבליים, האשוריים והפרסיים. היסטוריונים וארכאולוגים מחלקים באופן גס את ההיסטוריה העילמית לשלוש תקופות עיקריות:
הממלכה העילמית העתיקה
הממלכה העילמית האמצעית
והממלכה העילמית החדשה
לכל תקופה מאפיינים תרבותיים ייחודיים. הדבר ניכר בעיקר בצורות הכתב שהושפעו מתרבויות מסופוטמיה האחרות.
יש המזהים את עֵילָם המקראי עם ממלכת עילם שבדרום-מערב איראן, אולם הזיהוי אינו מקובל על כל החוקרים. בספר בראשית נזכר, בין בני שם, בנו של נח, עילם, ממנו על פי המקרא יצא עם העילמים.
הממלכה העילמית התיכונה

תקופת הממלכה העילמית התיכונה נפתחת בשנת 1500 לפנה"ס לערך עם עלייתם של השושלות האנשניות (שושלות שקבעו את בירתם באנשאן ופעלו ממנה) לשלטון. מקורן של השושלות נמצא כנראה בהרים שמצפון מזרח למחוז חוזסטאן באיראן של היום. תקופת השלטון של שושלות אלה מתאפיינת בעידוד התרבות העילמית המקומית במיוחד בשושן וסילוקן של השפעות זרות. כמו כן מלכי השושלות לקחו על עצמם את התואר מלכי שושן ואנשאן. אומנם בהתחלה השושלת הראשונה מבין אלה, הקידינוידית, עדיין השתמשה בשפה האכדית ובכתב האכדי, אך השושלות שבאו אחריה, האיגיהלקים והשוטרוקים, השתמשו יותר ויותר בכתב ובשפה העילמים המקומיים ופחות ופחות בכתב ובשפה האכדית הזרים.
תקופת השושלת הראשונה מבין השושלות האנשאניות, השושלת הקידינואית, ידועה לא רק כתקופת פריחתה של התרבות העילמית אלא גם כתקופת השבתה של העוצמה העילמית על כנה. דוגמאות לכך אפשר לראות תחת שלטונו של המלך חומבנומנה (ידוע גם בשם "שלה") שהיה מלכה הרביעי של השושלת הקידינואית והרחיב את גבולותיה של עילם לאין שיעור כאשר ניצחונותיו הצבאיים הונצחו בכך שלקח על עצמו את הכינוי "מרחיב האימפריה". גם בתקופת בנו אונטש גל (אונטש הובאן או תפתי אהר) המשיכה עילם להתחזק, כאשר אונטש גל תפקד כיריב ומתחרה רב עוצמה לשלמאנאסר הראשון מאשור וכמייסדה של העיר דור אונטש (בימינו צ'וגהה זנביל).
מלכי השושלת התחתנו עם בנות המלוכה הכשיות. המלך הכשי כוריגלזו השני כבש את עילם זמנית בשנת 1320 לפנה"ס. מלך כשי אחר כשתיליאש הרביעי לחם בעילם בשנת 1230 לפנה"ס בהצלחה. בשנת 1155 לפנה"ס כבשו העילמים את בבל הכשית ולקחו את מלכם האחרון בשבי לעילם, ובכך פסקה השושלת הכשית להתקיים.
הממלכה העילמית החדשה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הממלכה העילמית החדשה התקיימה מ-1100 עד 540.
בתקופה זאת נאבקה הממלכה באשור, בבבל, במדי, ובפרסים שהחלו להופיע בגבולותיה המזרחיים והצפוניים של עילם.
תקופה זאת היא הקשה לעילם בה נכבשו ערים רבות על ידי אסרחדון ואשורבניפל (מלכי אשור) וגם שושן נכבשה אבל אחר כך חזרה לחיק הממלכה לאחר התפוררות אשור.
בגבול המזרחי העיר אנשן נכבשה על ידי הפרסים.
הידרדרותה של עילם נמשכה עד שבשנת 540 לפנה"ס נכבשה שושן בידי הפרסים ועילם ירדה מעל במת ההיסטוריה.
חוקרים נוהגים לחלק את תקופת שלטון הממלכה העילמית החדשה לשלושה חלקים:
התקופה הראשונה – 1100–770 לפנה"ס תקופה של 430 שנה, מעט ידוע על תקופה זו, ביניהם על ברית לא מוצלחת עם בבל נגד ממלכת אשור.
התקופה התיכונה – 770–646 לפנה"ס תקופה של 124 שנה, פלישת שבטים פרסיים (איראניים) מהצפון, וברית עם מרודך בלאדן (כשדי) בבבל נגד אשור.
תקופת הדעיכה – 646–539 לפנה"ס, תקופה של התפוררות, כנראה בעקבות בצורת ארוכה.
הממלכה העילמית החדשה > הממלכה העילמית החדשה – תקופה א

ידוע מעט מאוד על תקופה זו בת 430 השנה, מ-1100 לפנה"ס ועד 770 לפנה"ס.
ידוע שאוכלוסיית אנשאן הורכבה בחלקה מעילמים. נראה שהיו בריתות בין עילם לבבל נגד אשור. מלך בבל מרבתי בלאסר (984–979 לפנה"ס) היה ממוצא עילמי, וברשומות המלך האשורי שמשי-הדד מוזכר מרד לא-מוצלח של העילמים עם בעלי בריתם המלך הבבלי מרדוך בלאסו-עקבי.
הממלכה העילמית החדשה > הממלכה העילמית החדשה – התקופה התיכונה

תקופה זו בת 124 שנה בשנים 770–646 לפנה"ס. בתקופה זו הייתה פלישה גדולה של שבטים פרסיים הודו-אירופיים. הרשומות האשוריות מבדילות בין ה"מדיים החזקים" – פרתים, בכתיארים ועוד – לבין המדיים הפרסיים. הם נחשבו נתינים של הממלכה האשורית.
במאה השמינית לפנה"ס העילמים ומלכם חומבניגש כפי הנראה נחלו כישלון כשחברו למרדוך-אפלה-אידינה השני במלחמתם למען עצמאות בבל מדי סרגון השני מלך אשור. יורשו שותרוק נקחונתה השני נחל שתי תבוסות בידי חיילי סרגון. בנו של סרגון סנחריב הנחיל תבוסה שנייה למרדוך-אפלה-אידינה השני, כבש את בבל והמליך עליה את בנו אשור-נדין-שומי בשנת 699 לפנה"ס.
שותרוק נקחונתה השני, אחרון העילמים שנשא את התואר מלך אנשאן ושושן, נרצח בידי אחיו חלושו, שכבש את בבל מדי אשור-נדין-שומי (בנו של סנחריב) בשנת 694 לפנה"ס. סנחריב מלך אשור נקם על כך בכיבוש עילם והריסת עריה הראשיות.
חלושו נרצח בידי כותיר-נחונתה שתפס את השלטון לזמן קצר אך הודח בידי חוממננו השלישי שארגן צבא בבלי נגד האשורים, והשתתף בשנת 691 בקרב חלול לצידו של מושזיב-מרדוך הבבלי נגד סנחריב. שני הצדדים טענו שניצחו, אך שנתיים מאוחר יותר סנחריב החריב את בבל וכבש את ערי עילם.
תחת שלטונם של שני מושלי עילם חומה כלדש הראשון (688–681 לפנה"ס) והשני (680–675) היו יחסים מתוחים עם בבל. ידוע ששני המלכים כבשו את ספרוים (מצפון לבבל) ופלשו אליה.
בתחילת שלטונו של אסרחדון באשור (סביבת 680 לפנה"ס) נבוזיר קיטיליסיר, מושל ממוצא עילמי בדרום בבל שמרד באשורים וצר על אור נרדף בידיהם, וברח לעילם. מלך עילם, בפחדו מנקמת האשורים, אסר את המורד ולבסוף המית אותו.
אורטקו מלך עילם ששלט במשך עשור (674–664 לפנה"ס), שמר תחילה על יחסי קרבה עם האשורים, ואף קיבל מאשורבניפל משלוח חיטה בעקבות בצורת. אך הוא נהרג בקרב תוך ניסיון למרוד באשורים, כאשר מלך בבל שמש-שום-אוכין אחיו של אשורבניפל קרא לו לעזרה.
לאחר כיבוש מצרים בידי אשורבניפל בשנת 663 לפנה"ס, אחיו מרד בו בעזרת העילמים ובראשם תמתי-חומבן-אינשושינך שנהרג בקרב על נהר אולי בשנת 653 לפנה"ס (הנהר מוזכר בספר דניאל "בארץ עילם"). שושן נכבשה בידי אשורבניפל והוחרבה. באותה שנה האשורים כבשו חלקים ממדי, והגלו תושבים פרסים אל אנשן, ובכך יצרו מצב של רוב פרסי באוכלוסיית האזור, ואת הגרעין למה שעתידה להיות הממלכה האחמנית.
בלוח "הקינה על שושן" שנחשף ב-1854 בידי הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד נכתב[דרוש מקור]:
שושן עיר הקודש כיסא אלהים, מחסה בסתר, אני כבשתי

באתי בארמנותיה, פיתחתי אוצרותיה כסף וזהב, טוב ושבע העמסתי

ואתוץ את מגדל (זיקורת) שושן, קרני בהק נחושתה שיברתי, ומקדשי עילם הישמתי כלה,

אליהם ואלותיהם לרוח זריתי.

קברות מלכיהם מאז ועד עתה הרסתי ואגלה לשמש, ואגלה את עצמותיהם אשורה,

את ארצות עילם הפכתי ואזרה אותם מלח
הממלכה העילמית החדשה > תקופת הדעיכה של הממלכה העילמית החדשה

בשנים 649–539 לפנה"ס, עילם המשיכה לשמש כמקור כוח ושלטון. ההרס לא היה מוחלט כפי שהציג אשורבניפל, ובמהרה שושן קמה מההריסות תחת שלטון שותר נחונתה בן אִיל. בשנים אלו לא נוצרה ממלכה, אלא שברי ממלכות, אך השליטים בהן קראו לעצמם מלכי שושן ואנזן או אנשן, אף שבתקופה זו הפרסים כבר שלטו באנשן.
הממלכה האשורית החלה להתפורר בסדרה של מלחמות אחים, ובשנת 616 לפנה"ס הפרסים ובראשם כורש מלך מדי ופרס עם בעלי ברית כמו נבופלאסר מלך בבל ניצלו את המצב ומרדו בסנשרישקון מלך אשור, ועד 605 השתלטו על הממלכה כולה. עילם הפכה לחלק מהממלכה המדית.
הנביא יחזקאל אומר בנבואתו "משא מצרים":
כתב עילם

בשנת 2022 הצליחו חוקרים לפענח את הכתב של ממלכת עילם.
ראו גם

List of rulers of Elam בוויקיפדיה האנגלית
הערות שוליים

↑   עילם, דף שער בספרייה הלאומית
1 2 3  עילם נחשבת כאחת מהתרבויות העתיקות ביותר בעולם. רוב המידע המצוי בידינו כיום על תולדות העילמים מגיע ממקורות בבליים ואשוריים בעת שנלחמו בהם וכן מהפרסים שהיו... | By תגליות ארכאולוגיות Archaeological Discoveries | Facebook, באתר www.facebook.com
↑   עופר אדרת, גביעי כסף מקברי מלכים הביאו לפענוח הכתב של אחת התרבויות העתיקות בעולם, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2022
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559967905171  LCCN: n83181686  NDL: 00575957  NKC: ge601535  VIAF: 243355130   WorldCat (עם VIAF): 243355130 
הזיקורת באתר הארכאולוגי צ'וגהא זנביל. נבנה במאה ה-13 לפנה"ס, ונחרב על ידי אשורבניפל בשנת 640 לפנה"ס
שמשי-הדד מלך אשור
אבלה

סוריה באלף השני לפנה"ס, מיקומה של אבלה בתצלום הוא ברביע השמאלי העליון.
תרשים האתר
שרידי הזיקורת באבלה
הארמון המלכותי באבלה
מקדש אשתר
אֶבְּלָה (בשומרית: 𒅁𒆷𒆠 (eb-laki),‏ 𒌈𒆷𒋫 (eb2-la-ta) או 𒌈𒆷 (eb₂-la)), השוכנת בצפון-מערב סוריה של ימינו, ליד חלב, הייתה עיר-מדינה חשובה בשלהי האלף ה-3 לפנה"ס (בערך 3000 לפנה"ס עד 2240 לפנה"ס) וכן בערך בין 1900 לפנה"ס ל-1650 לפנה"ס.
האתר נקרא כיום תל מַרדִיך, והוא נודע בעיקר בשל לוחות אבלה – ארכיונים שבהם מעל 20,000 טבלות של כתב יתדות, בשומרית ובאֶבְּלָאִית, המתוארכות ל-2250 לפנה"ס לערך. טבלות אלה החלו להתפרסם מדעית משנות ה-70 של המאה ה-20 ואילך, התגלו כקשות במיוחד לקריאה ולפענוח, וסבבה סביבן מחלוקת עזה בין החוקרים לגבי תוכנן ופירושן. מוקד המחלוקת היה השאלה, האם הכתוב בטבלות מצביע על קשר למקרא. חוקר איטלקי בשם ג'ובאני פטינאטו טען כי פענח שמות רבים של אישים ומקומות המופיעים במקרא, דוגמת אבראום (אברהם), איסראיל (ישראל), סדום ועמורה, אך כל יתר החוקרים ערערו על הנחות אלה והפריכו אותן במהרה. כיום מקובל לסבור שהטבלות מייצגות תרבות נפרדת.
גילוי ומחקר

ב-1964, החלו ארכאולוגים איטלקים לחפור באזור תל מרדיך. כעבור 4 שנים, ב-1968, הם מצאו פסל המוקדש לאלה אשתר הנושא את שמו של איביט-לים, אחד ממלכי אבלה. גילוי זה תרם למיקום העיר אבלה, אשר על קיומה היה ידוע בעבר מתוך כתבים מצריים ואכדיים. בשנות ה-70 גילתה המשלחת שרידים של חדר בארמון, אשר הוערך כי נבנה בסביבות 2300 לפנה"ס, דהיינו, בשלהי תקופת פעילותה הראשונה של העיר. בין הריסות החדר מצאו החוקרים כ-20,000 לוחות של כתבי יתדות אשר נשתמרו היטב מתחת לאדמה. הכתבים מאופיינים בשפה שמית, הקרויה כיום אבלאית ונכתבה בכתב הדומה לכתב השומרי, מה שמעיד על קרבתה של אבלה לדרום מסופוטמיה, שם התפתח הכתב. בין הכתבים שנמצאו היו גם רישומים של אוצר מילים (מעין מילון), אשר איפשרו לתרגם את הכתבים.
במשך תקופה ארוכה חשבו החוקרים כי החדר שהתגלה שימש כספריית הארמון, אך לאחרונה התגלה כי החדר שימש כארכיון לרישומי אספקת מזון, תשלומי מס, עניינים משפטיים, קשרי מסחר ודיפלומטיה. בנוסף, החדר שימש להעתקת הרישומים. הלוחות הגדולים יותר הוצבו במקור על מדפים, אך עם הריסת הארמון הם נפלו לרצפה. מיקומם של הלוחות עם הימצאם איפשר לחוקרים למקמם מחדש על המדפים לפי אופן סידורם המקורי. במהרה נתגלה כי הלוחות סודרו לפי הנושאים שבהם עסקו.
אבלה באלף השלישי לפנה"ס

השם אבלה, שפירושו אולי "אבן לבנה", מתייחס לאבני הסיד השזורות על אדמת העיר. ההתיישבות הראשונית באבלה התרחשה עוד לפני שנת 3000 לפנה"ס, אך כוחה גדל והגיע לשיאו במחצית השנייה של האלף ה-3 לפנה"ס, בין 2400 לפנה"ס ל-2240 לפנה"ס. אבלה מוזכרת בכתבים מאכד אשר נכתבו בסביבות שנת 2300 לפנה"ס.
רוב הלוחות אשר נמצאו בחפירות באבלה נכתבו כאשר הייתה בשיא כוחה, והם עוסקים בעיקר בנושאים כלכליים. הלוחות מעניקים מידע נרחב על חיי היום-יום באבלה ועל תחומי התרבות, הכלכלה והפוליטיקה באזור צפון סוריה ובמזרח התיכון באמצע האלף ה-3 לפנה"ס. הכתבים עוסקים בעיקר בהכנסות העיר, אך חלקם מהווים מכתבים מלכותיים, מילונים, מסמכים הקשורים לחינוך ומסמכים דיפלומטיים כגון הסכמי-שלום בין אבלה לערים הסובבות אותה.