stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוריא
סוריא לעומת ארץ ישראל > שיטת התוספות והרמב"ם: כיבוש קודם שנכבשה כל ארץ ישראל

בעלי התוספות חולקים על רש"י, ומצטטים את דברי הספרי בסוף פרשת עקב: ”סמוך לפלטרא שלך לא הורשת, ואתה הולך וכובש ארם נהרים וארם צובא?”. דוד היה צריך לכבוש את חלקו של העם היבוסי שהיה סמוך לירושלים, ואת שאר חלקיה של ארץ ישראל עצמה, ובמקום זאת הוא כבש את ארם נהרים וארם צובא.
גם הרמב"ם הסביר באופן דומה. סוריא נמצאת מחוץ לגבולות ארץ כנען. אמנם, אילו דוד המלך היה כובש קודם את כל ארץ כנען ואז כובש את סוריא, אז היא הייתה מתקדשת בקדושת ארץ ישראל. אולם כיוון שכבש את סוריא לפני שסיים את כיבוש ארץ ישראל, היא לא נתקדשה כארץ ישראל:
הארצות שכבש דוד חוץ לארץ כנען, כגון ארם נהרים וארם צובה ואחלב וכיוצא בהן, אף על פי שמלך ישראל הוא ועל פי בית דין הגדול הוא עושה, אינו כארץ ישראל לכל דבר, ולא כחוצה לארץ לכל דבר כגון בבל ומצרים, אלא יצאו מכלל חוצה לארץ ולהיותן כארץ ישראל לא הגיעו. ומפני מה ירדו ממעלת ארץ ישראל? מפני שכבש אותם קודם שיכבוש כל ארץ ישראל, אלא נשאר בה משבעה עממים. ואילו תפס כל ארץ כנען לגבולותיה ואחר כך כבש ארצות אחרות, היה כיבושו כולו כארץ ישראל לכל דבר. והארצות שכבש דוד הן הנקראין 'סוריא'.
באחרונים נדרשו לבאר ההקשר של דעות אלו לאמור בלשון הגמרא כיבוש יחיד, שלכאורה אין קשר בין כיבוש שלא לפי סדר התורה לבין האמור כיבוש יחיד שאותה בוחרת הגמרא לנקוט. וביאר בכך הרב משה שמואל שפירא שבנאמר בגמרא כיבוש יחיד הוא רק לומר שמושג זה הוא 'קריאת שם בעלמא' ואין הכוונה לאמור בדין אלא במציאות, משום שכיבוש דוד לפי דעת הרמב"ם (על כל פנים) הוא כיבוש רבים שהרי דוד עשה כן לאחר שנמלך בחכמי הסנהדרין וזהו מה שאמור ב'דין'. ולכן, מה שמובא בתלמוד כיבוש יחיד הוא ל'מציאות' שדוד כבשה לצורך עצמו, ודבר זה בא לידי ביטוי בכך שכבשה שלא כמצוות התורה אלא לצרכיו האישיים.
כיבוש סוריא על ידי עולי בבל

על פי ההלכה הנפסקת, חלקי ארץ ישראל שלא נכבשו על ידי עולי בבל בעלייתם מבבל לארץ ישראל על ידי עזרא, אין להם קדושת ארץ ישראל.: ”כל שהחזיקו עולי מצרים ונתקדש קדושה ראשונה כיון שגלו בטלו קדושתן. שקדושה ראשונה לפי שהייתה מפני הכיבוש בלבד קדשה לשעתה ולא קדשה לעתיד לבוא. כיון שעלו בני הגולה והחזיקו במקצת הארץ קדשוה קדושה שנייה העומדת לעולם לשעתה ולעתיד לבוא”.
מכך מוכיח רבי חיים סולובייצ'יק כי גם בני ישראל עולי בבל כבשו את סוריא, שאם לא כן, לא הייתה דנה הגמרא בכיבושו של דוד את סוריא אם נחשב לכיבוש או לא, שהרי בבית שני לא כבשו את סוריא, וקדושה ראשונה לא קדשה לעתיד לבוא. ומכאן שעולי בבל כבשו את סוריא, אלא מאחר שלא היו רוב ישראל בכיבוש שני לכן אם כיבוש יחיד שמיה כיבוש, מועיל הכיבוש השני שלא היו רוב ישראל כנלמד מהפסוק והטיבך והרבך מאבותיך, וכמובא בתלמוד ירושלמי דכיבוש חוזר מועיל אפי' כשאין אז רוב ישראל.
דינים הלכתיים

בשלושה הלכות שונות שווה סוריא ל"חוץ לארץ" בדיניה:
עפרה טמא ומטמא מדין טומאת ארץ העמים, אם כי בניגוד לשאר חלקי חוץ לארץ שלפי שיטת רבי יהודה הנשיא אוירה מטמא גם אם נכנס אליה בלא לדרוך על עפרה במטוס או כלי טיס אחר, בסוריא לא גזרו חז"ל על טומאת אוירה, רק על גוש הקרקע.
לעניין הבאת גט, נחשבת סוריא לחו"ל, ומי שמביא גט משם לארץ ישראל צריך להעיד כי נכתב ונחתם בפניו.
מי שמוכר את עבדו לסוריא נחשב הדבר כאילו מכרו לחו"ל, והוא נכלל בקנס שקנסו חז"ל, כי המוכר את עבדו לחוץ לארץ יצא העבד לחירות.
לעומת זאת, יש לסוריא דינים רבים בה היא שווה לארץ:
הקונה חלקת אדמה בסוריא, נחשב הדבר לו כאילו קנה בארץ ישראל, שבה התירו לכתוב שטר בשבת על ידי אמירה לגוי שהיא שבות, ולמרות זאת התירו שבות זאת מפני מצוות ישוב ארץ ישראל כאשר אין ברירה אחרת.
בנוגע לחיוב תרומות ומעשרות הדבר נתון במחלוקת אם כיבוש יחיד נחשב לכיבוש או לא, ולפי הדעה האומרת שכיבוש יחיד נחשב לכיבוש, חייבים פירות סוריא בתרומות ומעשרות.
ברמב"ם בנושא זה ישנה סתירה מסוימת. המעיין ברמב"ם יראה שפסק בדין סוריה שיש לה שם ארץ ישראל לעניין מצוות יישוב ארץ ישראל, ומאידך פסק שבסוריה לא קיים מהתורה חיוב על מצוות התלויות בארץ
סיכום הטעמים - מדוע כיבוש סוריה איננו מועיל

בכל המקומות העוסקים בנושא זה מובאים 7 טעמים לכך:
כיבוש יחיד.
כיבוש שלא כמצוות התורה.
כיבוש שלא לצורך כל ישראל.
כיבוש שלא ביחד עם ישראל, שהוא כיבוש עם שישים ריבוא יוצאי צבא.
כיבוש שלא על פי אורים ותומים המורים לעם מה יעשו.
כיבוש שלא מדעת רוב ישראל
כיבוש שלא מדעת חכמי הסנהדרין
לקריאה נוספת

רבי חיים סולובייצ'יק, חידושי הגר"ח (סטנסיל) סימן קנ"ח עמ' צ"א, דין סוריא בכיבוש שני.
הערות שוליים

↑  בבלי גיטין דף ח ע"ב רש"י (ד"ה כיבוש יחיד): דדוד שלא היו כל ישראל ביחד כדרך שהיו בכבוש יהושע שהיו כולם וכבשוה לצורך כל ישראל קודם חלוקה אבל דוד לא כבש אלא לצורכו.
↑  רמב"ם הלכות תרומות א ג. בהלכה ב הוא מציין את דין "כיבוש יחיד" אולם לא מזכיר את סוריא. בהלכה ג הוא מסביר על סוריא אבל מציין בפירוש שזה לא כיבוש יחיד - זה כיבוש של מלך ישראל על-פי בית הדין הגדול של כל ישראל. ולמרות שהיא כיבוש רבים, היא לא נתקדשה כי לא נכבשה לפי הסדר.
↑  קונטרס הביאורים על מסכת גיטין סימן ל"ב
↑  שם הלכה ה'.
↑  מובא במשנת יעקב על הרמב"ם שם.
↑  דברים ל-ה.
↑  קדושין פ"א ה"ה.
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ח', עמוד א'.
↑  החולק עליו הוא רבי יוסי ברבי יהודה הסבור שאוהל זרוק (נייד) חשוב כאוהל, אך ההלכה נפסקת כרבי יהודה הנשיא.
↑  הרמב"ם במשנה תורה, הלכות שבת פ"ו הי"א
↑  הרמב"ם במשנה תורה, הלכות תרומות פ"א ה"ד
↑  ומשום כך יש להכריח ולהטעים בדעת הרמב"ם שלמד שכבוש דוד היה כיבוש רבים אלא רק שירדה ממעלת ארץ ישראל, משום האמור שדוד כבשה שלא כמצוות התורה וזהו רק מגרע בשלימות הכיבוש אבל אינו מבטל הכיבוש.
↑  תלמוד בבלי מסכת גיטין דף ח., תלמוד בבלי עבודה זרה, דף כא.
↑  הסיפרי, בחומש דברים, סוף פרשת עקב. הובא גם ברמב"ם תרומות פ"א ה"ג. וכן מובא בפירוש הרבינו יונה בעבודה זרה דף כ: וכתב, שמשום שהתורה נמשלת ל'רבים' והוא עשה שלא כמצוות התורה לכן נחשב כיבושו ככיבוש 'יחיד'.
↑  פירוש רש"י על התלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ח: בד"ה כיבוש יחיד
1 2  פירוש רש"י על התלמוד בבלי מסכת עבודה זרה, דף כ: (ד"ה סוריה)
↑  הרמב"ם, א' מהלכות תרומות הלכה ב', משנה תורה, שבתי פרנקל
↑  פירוש הרמב"ן על התורה סוף פרשת עקב,, והובא גם ברמב"ם בהלכות מלכים, פ"ה ה"ו
אית'ן גלבריית'

אית'ן סטיוארט ויליאם גלבריית' (באנגלית: Ethan Stuart William Galbraith; נולד ב-11 במאי 2001 בגלנגורמליי שבצפון אירלנד) הוא כדורגלן צפון אירי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת לייטון אוריינט מהפוטבול ליג הראשונה ובנבחרת צפון אירלנד.
קריירת מועדונים > מנצ'סטר יונייטד

גלבריית' גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים בצפון אירלנד, ובשנת 2017 הגיע אל מחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג. ב-28 בנובמבר 2019 ערך גלבריית' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה האחרונה בהפסד 2-1 לאסטנה במסגרת המחזור החמישי בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2019/2020.
קריירת מועדונים > השאלות

לקראת עונת 2021/2022 הושאל גלבריית' לדונקסטר רוברס מהפוטבול ליג הראשונה. ב-14 באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לשפילד ונסדיי במסגרת המחזור השני בליגה. ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לסלפורד סיטי מהפוטבול ליג השנייה.
קריירה בינלאומית

ב-5 בספטמבר 2019 ערך גלבריית' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צפון אירלנד בכדורגל, בניצחון 1-0 על נבחרת לוקסמבורג במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Under-17 international earns deal at Old Trafford באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האירית, 21 במאי 2018 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אית'ן גלבריית'".
איינר גלילאה

איינר גלילאה אסקטה (בספרדית: Einar Galilea Azaceta; נולד ב-22 באפריל 1994 בויטוריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מלאגה.
קריירת מועדונים

גלילאה שיחק בקבוצות דפורטיבו אלאבס, נ.ק. רודש וסושו, והחל משנת 2019 משחק באיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
בקיץ 2023 חזר לספרד וחתם במלאגה.
השתלת יד

השתלת יד היא הליך ניתוחי, שבו מחובר חלקה של יד (בדרך כלל כף יד), הנלקח מתורם מת, אל גופו של אדם אשר איבד את ידו. ניתוח זה הוא מן המסובכים בניתוחי השתלות האיברים ונערך במקרים מעטים יחסית ובמרכזים רפואיים מעטים בעולם בלבד.
הניתוח

ניתוח השתלת יד נחשב לאחד המורכבים בתחום השתלות האיברים משום שהוא מערב חיבור של מבנים אנטומיים רבים ורקמות מסוגים רבים. חיבור הרקמות נעשה בסדר הבא: קיבוע העצמות, תפירת גידים ורצועות, חיבור העורקים, איחוי עצבים וחיבור הוורידים. משך הניתוח הוא 12 עד 16 שעות (לשם השוואה, השתלת לב אורכת שש עד שמונה שעות).
לאחר ההתאוששות מהניתוח על המנותח לעבור טיפול פיזיותרפי אינטנסיבי על מנת לרכוש תפקוד מוטורי ותחושתי ביד המושתלת. כמו כן עליו ליטול למשך כל חייו תרופות המדכאות את מערכת החיסון על מנת למנוע את דחיית היד המושתלת.
ניתוחי השתלת יד נערכים במקרים מעטים יחסית, מן הסיבות הבאות:
מורכבותו של הניתוח, כמתואר לעיל, המביאה לכך שמרכזים רפואיים מעטים בעולם עורכים אותו ;
היות ההשתלה והטיפול מדכא החיסון שאחריה טיפולים הכרוכים בסיכון מחד, שמאידך אינם נדרשים לשם הצלת חיים (כהשתלת איברים פנימיים), אלא לשם הטבת איכות החיים בלבד ;
התוצאות המוגבלות יחסית המושגות מבחינת השגת תפקוד ותחושה ביד המושתלת.
תולדות השתלות היד

השתלת היד הראשונה בעולם נערכה באקוודור בדרום אמריקה בשנת 1964, אך האיבר המושתל נדחה לאחר שבועיים.
בראשית שנות השמונים חלה התקדמות בעולם בתחום השתלות האיברים בעקבות הכנסתה לשימוש של התרופה מדכאת מערכת החיסון ציקלוספורין, אך במשך שנים לאחר מכן לא חלה התקדמות בהשתלות ידיים.
בספטמבר 1998 הושתלה יד בגבר בבית חולים בעיר ליון שבצרפת. בינואר 1999 הושתלה לראשונה יד בארצות הברית, בניתוח שנערך בבית החולים היהודי (Jewish Hospital) בעיר לואיוויל שבקנטקי. היה זה לאחר שלוש שנים של הכנות שנערכו בבית החולים בשיתוף עם אוניברסיטת לואיוויל, שכללו מחקר בסיסי, ניסויים בבעלי חיים, דיונים אתיים ועריכת פרוטוקול טיפול מפורט. המושתל והיד המושתלת שרדו מאז ועד כה.
ב-1999 נערכו שתי השתלות ידיים בסין. בינואר 2000 נערך לראשונה בליון שבצרפת ניתוח להשתלת שתי ידיים במטופל אחד. באותה שנה נערך ניתוח דומה באינסברוק שבאוסטריה ובמלזיה הושתלו לראשונה בעולם אמה ויד בתינוקת בת חודש (האיבר נלקח מאחותה התאומה, שנפטרה).
עד לסתיו 2008 נערכו בעולם 44 השתלות ידיים, ועד למרץ 2011 נערכו בסך הכל 70 השתלות ב-52 מטופלים במדינות שונות ברחבי העולם, ובהן (מלבד צרפת, ארצות הברית, סין, אוסטריה ומלזיה שנמנו לעיל) גם איטליה, בלגיה, גרמניה, אוסטרליה ומקסיקו. רוב ההשתלות בארצות הברית נערכו בבית החולים היהודי בלואיוויל והיתר נערכו בשבעה מרכזים רפואיים אחרים.
הערות שוליים

↑  מקור: אתר Handtransplant.
השתלת ריאה

השתלת ריאה היא פעולה השתלתית כירורגית שבה מוחלפות הריאות או חלקים מהן בגופו של חולה, בריאות או חלקים מהן מגופו של תורם. פעולה זאת נעשית בדרך כלל במקרים של פגיעות קשות בריאות או מחלות ריאה סופניות. לרוב מושתלת ריאה אחת ולפעמים שתיים. ההשתלה נעשית מתורם חי או מת.
ריאה היא איבר שקשה לשמר זמן רב.
היסטוריה

בשנות ה-40 המוקדמות והמאוחרות, בוצעו ניסויים בבעלי חיים והמסקנה הייתה שתהליך השתלה זה הוא תהליך בלתי אפשרי. בשנת 1963 ביצע רופא באוניברסיטת מיסיסיפי את השתלת הריאה הראשונה. ההשתלה בוצעה לאחר מות ליבו של התורם. האדם שהשתילו בו את הריאה היה בן 57, והתגלה אצלו סרטן מסוג קרצינומה בריאה. לא הייתה התאמת רקמות בין התורם למושתל והמנותח מת אחרי 18 יום, מכישלון כליות, עקב דיכוי מערכת החיסון שלו הייתה עם אזיותרפין, פרדניזון ורדיותרפיה. למרות התאמת הרקמות הלא הולמת, בנתיחה לאחר המוות לא נראו סימני דחייה. מאז פעולה זו עברו יותר מ-40 שנה עם שינויים בטכניקות הכירורגיות, ועד דיכוי קשה יותר של המערכת החיסונית. בשנת 1983 הצליח מנתח מאוניברסיטת טורונטו, להשתיל ריאה בודדת, והחולה שרד שש וחצי שנים.
לאחר פעולה זו משנות ה-90 מבצעים השתלות ריאה ואפילו השתלת שתי ריאות. המצב במקרים רבים משפר את תוחלת החיים, והאדם חי טוב יותר למשך שאר חייו.
25,000 השתלות ריאה בוצעו ברחבי כל העולם, מתוכם 1,500 בילדים.
אינדיקציות להשתלת ריאה

האינדיקציות העיקריות להשתלת ריאה בשנים האחרונות הן מחלת ריאות חסימתית כרונית- COPD, פיברוזיס ריאתי אידיופתי (כל אחת מהסיבות הללו מהווה כ- 30% מהשתלות הריאה בקירוב), ציסטיק פיברוזיס, ומחלות אחרות כגון מחסור באנזים אנטי טריפסין המביא לפיברוזיס ריאתי או יתר לחץ דם ריאתי עורקי.
כל אחת מן המחלות האמורות יש הנחיות ספציפיות באשר לצורך בהשתלה:
במחלת ריאות חסימתית כרונית, קיים אינדקס הקרוי BODE index ואשר כולל מספר פרמטרים (משקל גוף, מידת החסימה הריאתית, קוצר נשימה וכן היכולת לבצע מאמץ) ומשמש לצורך הערכת הפרוגנוזה והתמותה אצל חולים אלו. BODE שהוא בין 7–10 למשל משמש אינדיקציה להשתלה, או לחלופין מבחנים ריאתיים המציגים רמה חסימתית קשה, עליה ברמת הפחמן הדו-חמצני בדם וריבוי של אשפוזים, או היווצרות יתר לחץ דם ריאתי וכשל לבבי למרות טיפול בחמצן.
במחלות כגון ציסטיק פיברוזיס, מצבים הקשורים להצטברות פחמו דו-חמצני בדם (היפרקפניה) ויתר לחץ דם ריאתי מהווים אינדיקציה, בין היתר, להשתלה.
יתר לחץ דם ריאתי אידיופתי- קיימות מספר אינדיקציות להשתלה, כגון חוסר תגובה לטיפול תרופתי, ירידה פונקציונלית משמעותית (מדד NYHA), וכן עליה בלחץ הנמדד בעליה הימנית (מעל 15 מ"מ כספית).
ההמתנה להשתלה תלויה בין היתר במידת חומרת המחלה וביכולת החולה לשרוד לאחר ההשתלה. כיום מקובל בארצות הברית מדד הכולל ניקוד על פי גורמים אלו, אשר נבדק פעמיים בשנה לגבי כל חולה המיועד להשתלה.
קונטרה אינדיקציות להשתלה

אין לבצע השתלות ריאה אצל חולים הסובלים מאיידס, מהפטיטיס C או מהפטיטיס B אקטיבי, או מזיהום אחר שאיננו נשלט. כמו כן עישון סיגריות פעיל, שימוש באלכוהול או בסמים אינם מאפשרים השתלה. מחלות רקע קשות וכן מחלות פסיכיאטריות יכולות גם הן לשמש קונטרה-אינדיקציה להשתלה.
פרוצדורת ההשתלה

במרבית המקרים, השתלה נעשית מן המת, ולרוב אצל אנשים אשר מתו מוות מוחי. ברוב המקרים, ההשתלה היא של שתי הריאות, כאשר השתלה מן החי היא בעלת תפקיד מוגבל אצל מבוגרים [דרושה הבהרה] אולם כן נחשבת כמשמעותית אצל צעירים, (ילדים או נוער) בעיקר כאלו החולים בציסטיק פיברוזיס.
טיפול שלאחר השתלה

טיפול שלאחר השתלה כולל מתן תרופות מדכאות חיסון הכוללות טיפול אינדוקציה ראשוני וטיפול אחזקה להמשך הכולל ציקלוספורין או טקרולימוס, אימוראן או mycophenolic acid precursor, ופרדניזון (סטרואידים). במרבית מן הפרוטוקולים מקובל גם לתת טיפול מניעתי נגד מזהמים שעלולים לפגוע בריאה, כגון Pneumocystis jiroveci וכן הדבקה בנגיף הציטומגלו
פרוגנוזה

80-85% מן המושתלים חיים לפחות שנה. 75% חיים במשך 5 שנים ואף יותר.
הפרוגנוזה הצפויה תלויה במחלה עצמה, בגיל ובאופן ההשתלה- ההישרדות החציונית הכוללת למרבית המקרים היא בין 4–6 שנים לאחר ההשתלה, כאשר השתלת שתי ריאות היא משמעותית עדיפה למשל אצל חולים במחלות ריאה שונות. התמותה שלאחר ההשתלה נגרמת לרוב לאור סיבוכי הניתוח, בעיות בשתל עצמו, וזיהומים. בשנה הראשונה נפוצים בעיקר דחייה אקוטית וכן זיהום ב- CMV, ולאחר השנה הראשונה נפוצים יותר סיבוכים ממזהמים אחרים וכן דחייה כרונית של השתל. זיהום ב- CMV הוא אחד המזהמים השכיחים והטיפול בו נעשה באמצעות מתן גנציקלוביר.
סיבוכים לאחר הניתוח

הריאות במשך הניתוח, ולפני הניתוח, חשופות. לכן, הסיבוך הנפוץ ביותר הוא זיהום כמה שעות אחרי הניתוח לרוב ניתן לשליטה. סיבוך נוסף, פחות נפוץ, הוא התחברות לקויה של נתיבי האוויר הסיבוך האקוטי יותר מבין השלושה האלה הוא שנתיבי האוויר נחסמים, חלקית בגלל רקמה צלקתית.
סיבוכי ההשתלה בין מבוגרים לילדים הם מאוד שונים.
דחייה

חוסר תפקוד ראשוני של השתל עצמו, או Primary graft dysfunction- הוא למעשה סוג של פגיעה חריפה בריאה אשר באה לידי ביטוי במהלך 72 שעות שלאחר ההשתלה, ומאופיינת בתסנינים ריאתיים נרחבים והיפוקסמיה. מידת החומרה של תהליך זה משתנה ועלולה להיות חמורה, והטיפול כולל לרוב אמצעים תמיכתיים בריאה בדומה לטיפול הסטנדרטי בפגיעת ריאה חריפה מסיבות אחרות (acute lung injury).
דחייה של השתל היא המגבלה העיקרית להישרדות ארוכת טווח. דחייה היא תגובה של מערכת החיסון לשתל הזר, והיא נעשית הן במנגנון תאי והן במנגנון הכולל נוגדנים ("מנגנון הומורלי"- מנגנון שטרם הובן עד הסוף במקרים של דחיית השתלת ריאה). דחייה תאית מושפעת על ידי תאי T לימפוציטים, ותגובה הומורלית נעשית על ידי יצירת נוגדנים, כל זאת בתגובה להצגת אנטיגנים זרים על גבי השתל. דחייה מסווגות כדחייה חריפה או כרונית- דחייה חריפה מתווכת על ידי מנגנון תאי, והיא מתרחשת בעיקר ב-6 עד 12 החודשים הראשונים שלאחר ההשתלה. מנגד, דחייה כרונית לרוב מתרחשת לאחר מכן. אצל רבע עד 40% מן החולים המושתלים כיום יש תהליך של דחייה חריפה, למרות הטיפול התרופתי- התסמינים הקליניים לא חייבים להיות קיימים (דחייה שקטה) אולם עלולים לכלול חום נמוך, קוצר נשימה, חוסר חמצן בדם, תסנינים בריאות וירידה בתפקוד הריאות- האבחנה מתבצעת על ידי ביופסיות מהריאה המדגימות חדירה של לימפוציטים מסביב לכלי דם או לעץ הנשימתי (ברונכיאולים). הטיפול בדחייה חריפה כולל מתן סטרואידים במינון גבוה ועדכון הטיפול התרופתי האימונוסופרסיבי, כשלרוב נצפית תגובה טובה לטיפול.
דחייה כרונית היא הגורם הבעייתי העיקרי המשפיע על הישרדות לזמן ארוך, והיא משפיעה על שיעורי התחלואה ועל איכות החיים. דחייה זו באה לידי ביטוי בהגבלה בזרימת האוויר והתהליך המתרחש בריאה נקרא bronchiolitis obliterans syndrome (אשר מודגם רק בחלק קטן מן המקרים בביופסיה). האבחנה נעשית באמצעות הדגמה של ירידה בתפקודי הריאה (Spirometric criteria). הסיכון לתהליך זה מגיע לכדי 50% מהמקרים בתוך 5 שנים, כאשר גורם סיכון לכך הוא דחייה אקוטית שאירעה בעבר, אולם גם זיהומים שונים וכן רפלוקס ושטי תוארו כגורמי סיכון. מצב זה מטופל על ידי העלאת מינון התרופות האימונוסופרסיביות, אולם לא קיים קונצנזוס כיום לגבי הטיפול עצמו.
השתלת ריאה בישראל

בשנת 1992 בוצעה לראשונה בישראל השתלת ריאה, על ידי פרופ' דב שמעון, פרופ' ג'ו בורמן ועמיתיהם במרכז רפואי הדסה.
הערות שוליים

↑  השתלות איברים בישראל, באתר המרכז הלאומי להשתלות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph289374 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ז'וזף דה מסטר

| --- | --- |

ציור מ-1810 מאת קארל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין
 לידה:  1 באפריל 1753 שאמברי, דוכסות סבויה
 פטירה:  26 בפברואר 1821 (בגיל 67) טורינו, ממלכת סרדיניה
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו 
 זרם:  שמרנות, הנאורות שכנגד, מלוכנות
 תחומי עניין:  פילוסופיה מדינית
 עיסוק:  פילוסוף, היסטוריון, דיפלומט, סופר, פוליטיקאי, עורך דין 
 הושפע מ:  פלוטרכוס, אוריגנס, תומאס אקווינס, ג'אמבטיסטה ויקו
 השפיע על:  אוגוסט קונט, שארל מוראס, קרל שמיט, שארל בודלר, סן-סימון
 מדינה:  ממלכת סרדיניה ממלכת סרדיניה
 צאצאים:  Rodolphe de Maistre, Anne Constance de Maistre 
 
ז'וזף-מארי, הרוזן דה מֶסְטְר (בצרפתית: Joseph-Marie, comte de Maistre‏, 1 באפריל 1753 – 26 בפברואר 1821) היה פילוסוף, סופר, פרקליט ודיפלומט צרפתי-איטלקי בן סאבויה, אשר דגל במונרכיזם ובהיירארכיה חברתית נוקשה בשנים שלאחר המהפכה הצרפתית. על אף קשריו האישיים והאינטלקטואליים ההדוקים עם צרפת, מסטר היה כל חייו נתין של ממלכת סרדיניה, שבה שירת כשׂר, סנאטור ושגריר. מסטר היה דמות מפתח באנטי-נאורות, וראה במונארכיה את צורת השלטון היציבה היחידה, והמוסד היחיד שעונה לרצונו של האל. הוא קרא להשיב את בית בורבון לכס המלכות בצרפת, ותמך בהחלת סמכות האפיפיור גם בענייני חול. הוא טען שהדחייה הרציונליסטית של הנצרות היא האחראית הישירה לאנדרלמוסיה ולשפיכות הדמים שהביאה איתה המהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה

מסטר נולד בשנת 1753 בשאמברי בדוכסות סאבויה, שבאותה עת הייתה חלק מממלכת פיימונטה-סרדיניה שנשלטה על ידי בית סבויה. משפחתו הייתה ממוצא צרפתי ואיטלקי. אחיו הצעיר גזבייה (Xavier) היה קצין בצבא וסופר פופולרי (בעברית ראה אור מפרי עטו הספר "מסע סביב חדרי"). מסטר התחנך קרוב לוודאי אצל נזירים ישועים. אחרי המהפכה הוא היה למגינם הנלהב של הישועים, ונטה יותר ויותר לייחס את רוח המהפכה לאויביהם המסורתיים, הינסניסטים. לאחר שסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת טורינו ב-1774, הוא הלך בעקבות אביו, הרוזן פרנסואה-גזבייה דה מסטר, והיה לסנאטור ב-1787.
מסטר היה חבר בלשכה המקומית של הבונים החופשיים בשאמברי מ-1774 עד 1790, ובתחילה דגל ברפורמה פוליטית בצרפת ותמך בנסיונותיהם של המגיסטראטים בפרלמנים בצרפת לאלץ את המלך לואי ה-16 לכנס את אספת המעמדות. מאחר שהיה בעל-אדמות בצרפת, הוא היה רשאי להצטרף לאספה, ויש כמה ראיות לכך שהוא שקל את האפשרות. אבל מסטר נבהל ונרתע מהחלטתה של האספה למזג את האצולה, הכמורה ופשוטי העם לגוף מחוקק יחיד שנהפך לאספה המכוננת. לאחר ליל 4 באוגוסט 1789, הוא הפך למתנגד נחרץ של המאורעות בצרפת.
מסטר נמלט משאמברי כאשר כבש אותה צבא המהפכה הצרפתי, אבל לא הצליח למצוא משרה בחצר המלכות בטורינו וחזר לצרפת כעבור שנה. לאחר שהגיע למסקנה כי אין באפשרותו לתמוך במשטר הצרפתי עקר מסטר שנית, הפעם ללוזאן בשווייץ; שם הוא דן בפוליטיקה ובתאולוגיה בסלון של מאדאם דה סטאל והחל את הקריירה שלו כסופר אנטי-מהפכני. הוא חיבר בין השאר את Lettres d'un Royaliste Savoisien ("מכתביו של מלוכן בן סבויה", 1793),‏ Discours à Mme. la Marquise Costa de Beauregard, sur la Vie et la Mort de son Fils ("מאמר עבור מאדאם המרקיזה קוסטה דה בורגאר על חייו ומותו של בנה", 1794), ו-...Cinq paradoxes à la Marquise de Nav‏ ("חמישה פרדוקסים למרקיזה מנאוו...", 1795).
מלוזאן עבר מסטר לוונציה וממנה לקליארי, לשם העביר מלך פיימונטה-סרדיניה את חצרו ואת הממשל אחרי שצבא צרפת כבש את טורינו ב-1798. היחסים בין מסטר לבין החצר בקליארי לא היו תמיד קלים. ב-1802 הוא נשלח לסנקט פטרבורג ברוסיה כשגריר בחצרו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. תחומי אחריותו הדיפלומטיים לא היו מרובים, והוא היה לחבר קבוע ואהוב בחוגים אריסטוקרטיים; הוא המיר כמה מחבריו לנצרות הקתולית, וכתב שם כמה מכתביו המשפיעים ביותר בתחום הפילוסופיה המדינית. הבחנותיו של מסטר על החיים ברוסיה, המופיעות בזכרונותיו הדיפלומטיים ובמכתביו האישיים, היו בין המקורות ששימשו את טולסטוי כשכתב את "מלחמה ושלום".
לאחר תבוסתו של נפוליאון והשבת פיימונטה וסאבויה לידי בית סאבויה במסגרת קונגרס וינה, מסטר חזר ב-1817 לטורינו ושימש שם כמגיסטראט ושר עד מותו. הוא מת ב-26 בפברואר 1821, ונקבר בכנסייה הישועית של הקדושים המעונים (Chiesa dei Santi Martiri).
עמדות פילוסופיות ומדיניות

בספרו Considérations sur la France ("הרהורים על צרפת", 1797) טען מסטר כי לצרפת שליחות אלוהית בתור המכשיר העיקרי של הטוב והרע עלי אדמות. הוא פירש את המהפכה הצרפתית כמאורע מטעם ההשגחה העליונה, שבו המונארכיה, האריסטוקרטיה ו"המשטר הישן" באופן כללי, תחת שיפנו את השפעת התרבות הצרפתית לטובת המין האנושי כולו, קידמו את הדוקטרינות האתיאיסטיות של הפילוסופים בני המאה ה-18. לטענתו, פשעיו של שלטון הטרור היו התוצאה המתבקשת של מחשבת הנאורות, והעונש האלוהי עליה.
בחיבורו הקצר Essai sur le Principe Générateur des Constitutions Politiques et des Autres Institutions Humaines ("מסה על העיקרון המחולל של חוקות מדיניות ושל מוסדות אנושיים אחרים", 1809) טען מסטר כי חוקות אינן תולדה של תבונת האדם, אלא מקורן באלוהים, אשר מביא להבשלתן בהדרגה. לאחר שהוציא לאור ב-1816 את התרגום לצרפתית, מעשה ידיו, למאמרו של פלוטרכוס "על עיכוב הצדק האלוהי בהענשתם של החוטאים", פרסם מסטר ב-1819 את הספר Du Pape ("על האפיפיור"), הניסוח השלם ביותר של תפיסתו הסמכותנית ביחס לפוליטיקה.
על פי מסטר, כל ניסיון להצדיק את הממשל באמצעות טעמים מקומיים אינו יכול אלא להוביל לוויכוחים ללא פתרון על הלגיטימיות והכדאיות של כל ממשל קיים, ומכך בהכרח ינבעו אלימות ואנדרלמוסיה. לפיכך, טען מסטר, הממשל חייב להיות מבוסס על יסודות משכנעים, אך לא רציונליים, אשר לנתינים אסור להרהר אחריהם. מסטר המשיך וטען כי הסמכות בפוליטיקה צריכה להיגזר מן הדת, ושבאירופה הסמכות הדתית הזו מקורה, בסופו של דבר, באפיפיור.
החידוש בכתיבתו של מסטר לא היה בהגנה על זכויות הדת והמונארכיה כשלעצמה, אלא בטיעוניו בנוגע לצורך המעשי שהסמכות האחרונה תהיה שייכת לאינדיבידואל המסוגל לפעולה מכריעה, כמו גם באופן שבו ניתח את הבסיס החברתי ללגיטימיות של הסמכות הזו. במילותיו שלו, כשנאם בפני קבוצה של אצילים צעירים שהיגרו מצרפת, "עליכם לדעת כיצד להיות מלוכנים. בעבר זה היה אינסטינקט, אבל כיום זהו מדע. עליכם לאהוב את הריבון כפי שאתם אוהבים את הסדר, בכל כוחותיו של השכל". ניתוח בעיית הסמכות והלגיטימיות שלה אצל מסטר מקדים ומבשר כמה מן הסוגיות שהעלו סוציולוגים מוקדמים כמו אוגוסט קונט וקלוד-אנרי דה סן-סימון.
נוסף להתכתבויותיו הענפות, מסטר השאיר אחריו שני ספרים שראו אור לאחר מותו. Soirées de St. Pétersbourg ("ערביות סנקט פטרבורג", 1821) הוא תיאודיציה בצורת דיאלוג אפלטוני, שבה טוען מסטר כי הרע קיים בגלל מקומו בתוכנית האלוהית, שלפיה הקרבתם של חפים מפשע מחזירה את בני האדם אל האלוהים באמצעות מחיית חטאיהם של העבריינים. מסטר רואה זאת כחוק של ההיסטוריה האנושית, חוק שהוא ודאי כשם שהוא מסתורי. Examen de la Philosophie de Bacon ("בחינת הפילוסופיה של בייקון", 1836) הוא ביקורת על הגותו של פרנסיס בייקון, אשר מסטר ראה בו את שורש-כל-רע של החשיבה הנאורה ההרסנית.