stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאקאי 8760
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Thomas Wm Hamilton: Our Neighbor Stars: Including Brown Dwarfs, p. 27
↑  VizieR: LHS 66, LHS Catalogue, 2nd Edition (Luyten 1979)
1 2 3  Ken Croswell: The Brightest Red Dwarf, Sky and Telescope, July 2002, page 38
1 2  Solstation: Lacaille 8760
1 2  P. B. Byrne: Gliese 825 - A new flare star, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 195, p. 143 (1981)
↑  P. B. Byrne & J. G.Doyle: Activity in late-type dwarfs. III - Chromospheric and transition region line fluxes for two dM stars, Astronomy and Astrophysics, vol. 208, no. 1-2, p. 164 (1989)
לאנדרו קסטייאנוס

אנדרס לאנדרו קסטייאנוס סרנו (בספרדית: Andrés Leandro Castellanos Serrano) הוא כדורגלן קולומביאני במשחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מהליגה הבכירה.
קריירת מועדונים

שיחק בין השנים 2000-2010 בקוקוטה דפורטיבו עם הפסקות קצרות בקבוצות פומאס דה קסנרה ודפורטיבו פריירה. ברוב הזמן שיחק כשוער מחליף והשיג את תואר האליפות הראשון שלו ב-2006 כאשר קוקוטה דפורטיבו הדהימה את כולם כשזכתה באליפות הקלאוסורה. הוא אומנם לא היה השוער הראשון של הקבוצה אלא מחליפו של רובינסון ספאטה, אבל היה חלק מהסגל שרשם הישג שיא בגביע ליברטדורס 2007 כאשר קוקוטה, תחת המאמן חורחה ברנל, הגיעה לחצי הגמר והודחה על ידי בוקה ג'וניורס. לטורניר היבשתי של 2008 כבר היה קסטייאנוס השוער הראשון של הקבוצה שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון, אך הודחה בשמינית הגמר על ידי סנטוס.
בינואר 2011 הצטרף לאמריקה קאלי והפך לשוער הבכיר לאחר שהציג יכולת נהדרת במשחקי ההכנה. לאחר כחצי שנה במדי אמריקה ולקראת טורניר הקלאוסורה, עזב קסטייאנוס את אמריקה עקב עיכוב במשכורת שלו שנבעה מהבעיות הכלכליות אליהן נקלעה הקבוצה. קסטייאנוס עזב את האדומים והצטרף ליריבה העירונית, דפורטיבו קאלי, ביולי 2011, לאחר שהשוער הפרגוואי, ויקטור סנטוריון, עזב את הקבוצה.
ב-2012 עבר קסטייאנוס לשחק באינדפנדיינטה מדיין ורשם במדיה את אחד מהטורנירים הטובים בקריירה שלו. היה אחד השוערים המצטיינים בליגה בטורניר האפרטורה של 2012 וספג רק 21 שערים ב-23 הופעות, פחות משער למשחק. הצטיין גם במפגשי הקלאסיקו מול אתלטיקו נסיונל ובאחד אף הדף פנדל. קסטייאנוס הצטיין בפלייאוף והיה מהגורמים העיקריים לכך שמדיין עלתה לגמר מול מיונאריוס בו הפסידה בדו-קרב פנדלים, כאשר קסטייאנוס הודף את אחד מהפנדלים. הוא נבחר במקום השלישי בדירוג השחקן המצטיין של אותו טורניר.
בינואר 2015 עבר לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה, אך שימש שם כשוער מחליף לרובינסון ספאטה, אוו ספאטה שהיה השוער הראשון בקוקוטה דפורטיבו כאשר זו זכתה באליפות. הוא היה שותף לזכייה ההיסטורית של הקבוצה בקופה סודאמריקנה 2015 וכן בגביע סורוגה בנק 2016. בטורניר הקלאוסורה של 2016, שימש כשוער הראשון של סנטה פה ועזר לה לזכות באליפות התשיעית שלה. ב-18 בפברואר 2017 שבר קסטייאנוס את שיאו של אגוסטין חוליו, שוער עבר בסנטה פה, כאשר לא קיבל שער במשך 637 דקות בזמן שקבוצתו לא הפסידה לאורך 19 מחזורים.
נבחרת לאומית

קסטייאנוס זומן לראשונה לנבחרת הלאומית ב-9 בנובמבר 2014 למשחקי הידידות מול ארצות הברית וסלובניה, ובנוסף הוא זומן גם למחזורי הסיום של מוקדמות מונדיאל 2018, אך בכל המשחקים הנ"ל הוא לא שותף. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, והיחידה שלו עד כה, ערך כאשר שיחק במשך 90 דקות במשחק ידידות מול נבחרת קוריאה הדרומית, שנערך בעיר סוואן שבקוריאה הדרומית ב-10 בנובמבר 2017. נבחרתו הפסידה בתוצאה 1:2 לנבחרת המקומית.
תארים

זכה באליפות קולומביה עם קוקוטה דפורטיבו (קלאוסורה 2006)
זכה באליפות קולומביה עם אינדפנדיינטה סנטה פה (קלאוסורה 2016)
זכה בגביע סודאמריקנה עם אינדפנדיינטה סנטה פה (2015)
זכה בגביע סורוגה בנק עם אינדפנדיינטה סנטה פה (2016)
זכה בסופר קאפ הקולומביאני עם אינדפנדיינטה סנטה פה (2015, 2017)
הערות שוליים

↑  El Pais, 5.7.11 Castellanos renuncia al América de Cali
↑  Goal.com, 18.2.17 Castellanos rompe récord de imbatibilidad en Santa Fe
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאנדרו קסטייאנוס".
לוביניצקי (מכתש)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  אסטרונום וההיסטוריון הפולני סטניסלו לוביניצקי
 נתונים ומידות
 קוטר:  44 ק"מ
 מיקום
 מיקום:  קצה הצפון מערבי של ים העננים
 גוף שמיימי:  הירח
 קואורדינטות:  17°48′S 23°48′W﻿ / ﻿17.8°S 23.8°W﻿ / -17.8; -23.8
  (למפת הירח מוגדלת) לוביניצקי(למפת הירח רגילה) לוביניצקי
לוביניצקי הוא מכתש פגיעה הממוקם בצד הקרוב של הירח, בקצה הצפון מערבי של ים העננים. המכתש ממוקם בקרבת מכתש בוליאלדוס הגדול ממנו. המכתש ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 17.8° דרום 23.8° מערב.
קוטרו של המכתש 44 ק"מ ועומקו 800 מטרים.
המכתש נקרא על שם האסטרונום וההיסטוריון הפולני סטניסלו לוביניצקי.
רצפת המכתש מכוסה זרמי בזלת, אשר ככל הנראה חדרו למכתש מן הימה הסמוכה, באמצעות פרצה בקיר המכתש הדרומי.
צפונית למכתש לוביניצקי ממוקם מכתש דארני.
מכתשי לווין

המכתשים הקטנים הממוקמים סביב מכתש לוביניצקי נקראים בשמו ומסומנים באותיות:
| לוביניצקי | קו רוחב | קו אורך | קוטר (בק"מ) |
| --- | --- | --- | --- |
| A | 16.4° דרום | 25.6° מערב | 30 |
| D | 16.5° דרום | 23.4° מערב | 8 |
| E | 16.6° דרום | 27.3° מערב | 37 |
| F | 18.3° דרום | 21.8° מערב | 8 |
| G | 15.3° דרום | 20.2° מערב | 4 |
| H | 17.0° דרום | 21.2° מערב | 4 |
לאנה

ערך זה עוסק במחוז באסטוניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מחוז לאנה (אסטונית: Lääne maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. המחוז ממוקם בחלקה הצפון-מערבי של המדינה וגובל במחוז פרנו בדרום, במחוז ראפלה במזרח ובמחוז האריו בצפון-מזרח. הים הבלטי מפריד בין מחוז לאנה לשני המחוזות המערביים במערב: היו וסארה.
בירת המחוז היא האפסלו.
היסטוריה

עד למאה ה-13 התגבש המבנה המנהלי של אסטוניה. היחידה הקטנה ביותר הייתה פלך (Kihelkond), שכלל כמה כפרים וכמה פלכים יצרו מחוז (maakond). באותה תקופה היה מחוז לאנה מדינה עצמאית ונקרא בלטינית רוטאליה וכן מריטימה, השם הגרמני היה ויק (Wiek).
על פי כתביו של הנריק מליבוניה כללה מריטימה שבעה פלכים.
בתחילת שנת 1220 פלש הצבא השוודי בהנהגת המלך יוהאן הראשון ללאנמה, כבש את מבצר ליהולה, השאיר במקום חיל מצב וכן את הרוזן (יארל) קארל החרש (Karl Döve) ואת הבישוף קארל מאגנוסון. המניע לפלישה השוודית היה מסע הצלב המוצלח של האבירים הגרמנים והדנים בראשית המאה ה-13 באזור.
ב-8 באוגוסט אותה שנה הטילו כוחות צבא מסארמאה ומרוטאליה מצור על המבצר. במהלך "קרב ליהולה" שפרץ במקום הוצת המבצר והכוחות השוודים הושמדו. קרוב ל-500 חיילים שוודים נהרגו, ביניהם גם הרוזן והבישוף.
בעקבות כיבוש האזור בידי המסדר הליבוני הפך המחוז בגבולותיו דאז למרכזה של בישופות אזל-ויק (Ösel-Wiek Bistum), שהייתה רוזנות עצמאית בתוך הקונפדרציה הליבונית. חלקים מטירת הבישוף נשתמרו עד ימינו בהאפסלו.
בתקופה הסובייטית נקרא המחוז "ראיון האפסלו" וב-19 בפברואר 1990 שונה שם המחוז לשמו הנוכחי.
עד אוקטובר 2013 כלל המחוז 12 נפות, מתוכן אחת עירונית ו-11 כפריות. באוקטובר 2013 מוזגו הנפות הכפריות ריסטי (Risti), אורו (Oru) וטאבלה (taebla) לנפת לאנה-ניגולה (Lääne-Nigula).
גאוגרפיה

מחוז לאנה מאופיין בפני שטח מישוריים מאוד וכולל גם שני איים - וורמסי (Vormsi), שהוא הרביעי בגודלו באסטוניה, ואוסמוסאר (Osmussaar) וכן איונים רבים. 
בשנת 2004 הוכרז על שטח של 486 קמ"ר הגן הלאומי מאטסאלו (Matsalu rahvuspark).
שליש מהשטח מכוסה ביערות, ושליש מעובד. רבע מהווה את מישורי ההצפה של האמאיוגי. אוכלוסיית המחוז עוסקת בעיקר בחקלאות ובמרעה.
דמוגרפיה

לפי נתונים מ-2006 הרכב האוכלוסייה במחוז הוא כדלהלן:
אסטונים - 87.7%
רוסים - 9.1%
אוקראינים - 1.4%
אחרים - 1.8%
ממשלת המחוז

בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מפברואר 2008 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי נמה סור (Neeme Suur).
נפות

המחוז מחולק ל-3 נפות. ישנן נפה עירונית (linn) אחת ו-2 נפות כפריות (vald - רשות מקומית) במחוז לאנה.
נפות עירוניות:
האפסאלו
נפות כפריות:
וורמסי (Vormsi)
לאנה-ניגולה (Lääne-Nigula)
נפות כפריות לפני 2013:
האנילה (Hanila)
קולאמאה (Kullamaa)
ליהולה (Lihula) - העיר ליהולה צורפה בשנת 1999 לנפה זו
מארטנה (Martna)
נוארוטסי (Noarootsi)
נבה (Nõva)
אורו (Oru)
רידאלה (Ridala)
ריסטי (Risti)
טאבלה (Taebla)
וורמסי (Vormsi)
חלוקת אסטוניה הנוכחית למדינות בשנת 1214
כרונופיליה

כרונופיליה היא משיכה מינית המוגבלת לאנשים בקבוצת גיל מסוימת והיא סוג של פאראפיליה. את המונח טבע ג'ון מאני, פסיכולוג, סקסולוג וסופר שנוי במחלוקת. המונח לא אומץ במידה רבה בקרב סקסולוגים, ובמקומו הם משתמשים במונחים המתייחסים לקבוצות גיל ספציפיות.
העדפות מיניות מבוססות גיל

פדופיליה היא פאראפיליה אצל בוגרים המתאפיינת במשיכה מינית לילדים שטרם הגיעו לגיל הבשלות המינית.
הבפיליה ואפבופיליה הם מונחים המתייחסים להעדפה מינית של ילדים בגיל ההתבגרות ושל נערים לאחר גיל ההתבגרות. הבפיליה מתייחסת למשיכה מינית לילדים בשנים הראשונות של הבגרות המינית שלהם (בדרך כלל בגילים 11–14), ואפבופיליה מתייחסת להעדפה מינית של מתבגרים, בדרך כלל בגילים 15–19.
טליאופיליה (מיוונית: Teleios, "בוגר מלא", באנגלית: Teleiophilia) הוא מונח שטבע הסקסולוג ריי בלנשרד המתייחס למשיכה מינית לבוגרים צעירים, בדרך כלל בגילים 18–40. המונח מתייחס לכל אדם שחווה משיכה מינית כלפי בוגר (כולל בוגר שנמשך לבוגר), וגם לקטינים ומתבגרים שנמשכים לבוגרים יותר מאשר לאנשים בגילם.
מסופיליה (מיוונית: Mesos, "ביניים", באנגלית: Mesophilia) הוא מונח המייחס למשיכה מינית למבוגרים בגיל העמידה, בדרך כלל בגילים 60–40.
גרונטופיליה מתייחס למשיכה של אדם צעיר לאדם זקן.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריש לימוני

| כריש לימוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש לימוני
מין:: כריש לימוני
שם מדעי
 Negaprion brevirostris ‏פואיי, 1868
תחום תפוצה


כריש לימוני (שם מדעי: Negaprion brevirostris) הוא מין של כריש בינוני ממשפחת הכרישיים, החי בימים טרופיים וסובטרופים שונים וגם בחופים ובשוניות אלמוגים שונות. הכריש הלימוני קיבל את שמו בשל הצבע הצהוב שלו שעוזר לו להסתוות במים החוליים והטרופיים שהוא חי בהם.
מאפיינים

הכריש הלימוני פעיל בלילות אז הוא יוצא לצוד דגים, דיונונים ויצורי ים שונים ואף דגי סחוס, אך אינו נוטה לתקוף אנשים. הוא קרובו לסוג של כריש לימוני חרמשי שהיה בעבר תת-מין שלו ומצוי לחופי אפריקה ואסיה.
אורכו של הכריש עד 2.4-3.1 מטר ומשקלו עד 90 ק"ג. עם זאת נמצאו כרישים באורך 3.43 מטר ובמשקל של 183 ק"ג.
כריש זה נפוץ בעיקר באזור האוקיינוס האטלנטי שבין חופי ניו ג'רזי לחופי ברזיל ובים הקריבי. הם נמצאים גם בחופי מערב אפריקה ובאוקיינוס השקט שליד קליפורניה. כמו מספר מיני כרישים הנקבה משריצה צאצאים חיים שגדלים בשוניות אלמוגים ובמנגרובים לאורך החוף.
הכריש ניצוד לשם שימוש בסנפיריו וכן למאכל והציד מצמצם את אוכלוסייתו.
הערות שוליים

↑  כריש לימוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Lemon Shark, Oceana (באנגלית אמריקאית)
כריש לימוני, באתר ITIS (באנגלית)
כריש לימוני, באתר NCBI (באנגלית)
כריש לימוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
כריש לימוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
כריש לימוני, באתר FishBase (באנגלית)
כריש לימוני, באתר GBIF (באנגלית) בקרת זהויות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575354905171  LCCN: sh2020006704 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריש משי

| כריש משי |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש
מין:: כריש משי
שם מדעי
 Carcharhinus falciformis ‏מילר והנלה, 1839
תחום תפוצה

כריש משי בים סוף
כריש משי המכונה גם כָּרִישׁ חָלָק וכריש חרמש (שם מדעי: Carcharhihus falciformis) הוא כריש ממשפחת הכרישיים.
מאפיינים

אורכו הממוצע הוא 2.5 מטרים (לזכר בוגר), ומשקלו 60 ק"ג. מרקם העור של כריש המשי חלק ומכאן נגזר שמו. סנפיר הגב הראשון שלו קטן יחסית עם התעגלות בשוליו האחוריים. סנפיר הגב השני קטן אף יותר עם קצה אחורי ארוך. סנפירי החזה שלו ארוכים ובצורת מגל.
כריש המשי הוא אחד הכרישים הנפוצים ביותר באזור האוקיינוס, וניתן למצוא אותו במים טרופיים ברחבי העולם. הוא ניזון מדגים ודיונונים. כריש משי מסוכן לאדם ועלול להיות אגרסיבי כלפי צוללים. עם זאת ידוע רק על מקרים מועטים של פגיעות כאלה, ולרוב הוא לא בא במגע עם בני אדם. כריש זה מסווג כפגיע ומוגדר כחיה מוגנת בכל העולם.
כריש המשי הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק המצפה התת-ימי באילת.
מעקב שבוצע על נקבת כריש משי בוגרת, שכונתה "ג'יני" באמצעות משדר לווייני שהוצב על סנפירה ביולי 2021, גילה כי היא ביצעה מסע באורך של 27,666 קילומטרים, בזמן של 546 ימים, כמעט פי 6 משיא התנועה הקודם שהיה מוכר לחוקרים.
הערות שוליים

↑  כריש משי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Save Our Seas Foundation, Silky shark makes record breaking migration in international waters of the Tropical Eastern Pacific, phys.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283482505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כיפה אדומה: הסיפור האמיתי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  טוני ליץ', טוד אדוארדס, קורי אדוורדס 
 הופק בידי:  מוריס קאנבאר  דויד לאבגרין  סו בי מונטגומרי  פרסטון סטוטצמן
 תסריט:  קורי אדוארדס   טוני ליץ'   טוד אדוארדס
 עריכה:  טוני ליץ' 
 מדבבים:  פטריק וורברטון (Wolf W. Wolf) אנדי דיק (Boingo) דיוויד אוגדן סטיירס (Nicky Flippers) אקזיביט (Chief Grizzly) אן האת'וויי (Red Puckett) גלן קלוז (Granny Puckett) ג'יימס בלושי (Kirk Kirkendall) קורי אדוורדס (Twitchy) אנתוני אנדרסון 
 מוזיקה:  ג'ון מרק פינטר   כריסטין וילקינסון
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Blue Yonder Films 
 חברה מפיצה:  The Weinstein Company
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 2005 (ארצות הברית   13 ביולי 2006 (ישראל)
 משך הקרנה:  80 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט פנטזיה, סרט ילדים, סרט מוזיקלי 
 תקציב:  15,000,000‏$
 הכנסות:  110,012,185‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   hoodwinked
 סרט הבא:  כיפה אדומה סוגרת חשבון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כיפה אדומה: הסיפור האמיתי (באנגלית: Hoodwinked!‎) הוא סרט אנימציה ממוחשבת אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005. הסרט מבוסס על אגדת הילדים "כיפה אדומה" ומוצג בגרסאותיהם השונות של גיבורי הסיפור במסגרת חקירה במשטרה.
עלילה

הסיפור על כיפה אדומה מתחיל כשהמשטרה מתחילה לחקור את המקרה, כשכל הידוע להם הוא שסבתא הותקפה על ידי הזאב, צייד חמוש בגרזן פרץ לביתה ושכיפה אדומה התקיפה את הזאב. הסרט מתאר את המקרה מנקודת מבט של כל אחד ואחת מהנחקרים.
עלילה > גרסתה של כיפ פאקט (כיפה אדומה)

כיפה אדומה מספרת על כך שבאותו יום החלה לנסוע באופניים לכיוון בית סבתה, נפלה מרכבל ולאחר מכן ראתה את הזאב ששאל שאלות שונות. כיפה אדומה מתחמקת ומצליחה לבסוף להימלט בעוד הזאב נופל במלכודת שטמנה לו ונופל לנהר. לאחר הרפתקאות נוספות היא הגיעה לבית הסבתא, שם פגשה את הזאב שהתחפש לסבתא. בעוד הזאב התקיף אותה, הסבתא קפצה קשורה מהארון וצייד פרץ לבית דרך החלון כשהוא נראה מאיים להרגן.
עלילה > גרסת הזאב

הזאב טוען שהוא עיתונאי שחקר את מקרה "המתכונים הגנובים" וחשד בכיפה אדומה. כשפגש אותה ניסה לדלות ממנה פרטים, אך היא התחמקה וגרמה לנפילתו לנהר. הזאב מבטיח לתפוס את כיפה אדומה וסבתה ויחד עם עוזרו טוויצ'י הסנאי מגיע לבית הסבתא. בעודו מתחפש לסבתא, כיפה אדומה מגיעה וחושדת שה"סבתא" שלפניה אינה אלא הזאב. לאחר מספר שאלות מתקיף הזאב את כיפה אדומה, הסבתא יוצאת קשורה מהארון והצייד המאיים פורץ מהחלון.
עלילה > גרסתו של קרק (הצייד)

הצייד מתגלה כמוכר שניצלים על מקל החולם להיות שחקן ומנסה לקבל תפקיד בפרסומת בתור חוטב עצים. הבוחן אומר לו שהוא יתקשר אליו. זמן קצר לאחר מכן הוא יוצא למכור שניצלים, אולם אחרי שהוא שר עם הילדים את "שיר השניצל" כל השניצלים נגנבו. הוא מקבל שיחת טלפון מהבוחן המזמין אותו לאודישן חוזר, ומבקש ממנו להתאמן בחטיבת עצים. הצייד מוצא גרזן ומתאמן בחטיבת עצים עד שהוא מוצא עץ ענק אותו הוא מתחיל לחטוב. הוא ממשיך לחטוב את העץ עד הערב עד שהעץ נופל ומתחיל להתגלגל תוך כדי שהוא מעיף אותו לכיוון הבית של הסבתא. הוא נופל דרך החלון לבית הסבתא, מנופף בגרזן וכך נראה כאילו הוא מנסה להרוג אותן.
עלילה > גרסתה של סבתא פאקט (הסבתא)

בגרסת הסבתא מתגלה כי היא לא סבתא "רגילה" אלא חובבת ספורט אתגרי בחשאי. הסבתא יצאה לתחרות סקי בה קבוצת מתחרים ביקשה להרוג אותה. באמצע התחרות כיפה אדומה מתקשרת לסבתא ואומרת לה שהיא באה אליה כדי להביא לה את המתכונים. הסבתא מנתקת, מנסה להתחמק מאלו המבקשים להרע לה, נמלטת וחוזרת הביתה בצניחה. כאשר היא נכנסת דרך הארובה, החוטים של המצנח מסתבכים במאוורר התקרה והיא נשארת קשורה בתוך הארון. כשהזאב מגיע הביתה הסבתא מצליחה להשתחרר ופורצת מתוך הארון אולם היא עדיין קשורה וכיפה אדומה חושבת שהזאב קשר אותה. הם מתחילים להתווכח ובאותו רגע מתפרץ לבית צייד עם גרזן שנראה כרוצה להרוג את כולם.
עלילה > לאחר החקירה

השודד בגלימת כיפה אדומה גונב את סלסלת הממתקים והולך. הנאשמים והחוקרים מגלים יחד כי שודד הממתקים הוא "בוינגו" הארנב והולכים לעצור אותו. הרמזים לכך שבוינגו הוא השודד מתגלים במהלך הסרט: הוא היחידי שהיה עם כיפה אדומה כשהיא נפלה מהרכבל, למעשה הוא זה שחיבל ברכבל כי רצה להשיג את המתכונים וסיפר לזאב על קיצור הדרך לבית של הסבתא. הארנב היה גם זה שהסבתא חתמה לו באתר, עוזריו היו קבוצת הסקי שביקשה להרוג את הסבתא אך כשלה. הארנב אף היה במקום בו כל השניצלים נגנבו מהצייד. בנוסף, הוא סיפק רמז לחוטב העצים: "לא נורא, אולי פעם מישהו יפתח חנות מעדנים גדולה וכולנו נוכל לעבוד בשביל הבחור הקטן הזה", כי הוא גנב את המתכונים כדי לפתוח עסק משלו.
כיפה אדומה מגלה את השודד, נאבקת בו אך נכשלת ונכלאת בקרון רכבל שעלול להתפוצץ בכל רגע. הסבתא, הזאב והצייד מנסים לעזור לכיפה אדומה. הייתה זו לבסוף הסבתא שהצילה את כיפה אדומה לאחר שיגור הרכבל. בוינגו וחבורתו רודפים אחרי סבתא וכיפה אדומה, אך הן עפו בעזרת גלימותיהן מהרכבל, ובוינגו וחבורתו נתפסים על ידי המשטרה.
מאוחר יותר, קירק זכה להצלחה בלהקת יודל. כאשר כיפ, הזאב, סבתא וטוויצ'י מקבלים הצעה מפליפרס להצטרף למוסד לפתירת תעלומות בשם ארגון "עד עצם היום הזה", השלושה מסכימים ואז כיפ אומרת "אני כל כך אוהבת סוף שמח".
קול ודיבוב הדמויות

| דמות | מדבב/ת בגרסה המקורית | מדבב/ת בגרסה העברית |
| --- | --- | --- |
| "כיפ" (כיפה אדומה) | אן האת'וויי | אגם רודברג |
| הזאב | פטריק וובורטון | אלי גורנשטיין |
| הסבתא | גלן קלוז | מיקי קם |
| הצייד | ג'יימס בלושי | יובל זמיר |
| קפיצי ניקי פליפרס הצפרדע | דייוויד אוגדן סטירס | טל פרידמן |
| המפקח גריזלי | אקזיביט | יורם יוספסברג |
| בוינגו | אנדי דיק | אלון אופיר |
| התיש המזמר | בנג'י גיית'ר | מומי לוי |
| הבלש ביל חסידה | אנתוני אנדרסון | שמעון כהן |
| טוויצ'י | קורי אדוארדס | עידו מוסרי |
| דמויות נוספות |  | דב רייזר   איציק סיידוף   מיכאל מורים |
השתתפותו של יובל זמיר בדיבוב הסרט היא הופעת הדיבוב האחרונה שלו לפני מותו ב-2011.
יעקב יהודה

| --- | --- |

 לידה:  1901 (בקירוב) יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 באוקטובר 1986 ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר הזיתים, ירושלים
 מקום לימודים:  ישיבת מאה שערים
 תקופת הפעילות:  1934–1986 (כ־52 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  דגם המשכן  דגם בית המקדש השני  אנדרטה לשבעה עולי הגרדום בצפת  בית הכנסת הגדול (עפולה)
 
הכניסה לביתן הארץ ישראלי בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1939, שבו הוצג דגם המקדש.
האנדרטה לשבעה עולי הגרדום שתכנן יהודה, בבית הקברות העתיק בצפת.
הרב יעקב יהודה (1901 – 9 באוקטובר 1986) היה אדריכל ישראלי, חוקר המקדש ובונה דגם בית המקדש שהוצג בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1939.
קורות חיים

יעקב יהודה נולד בעיר יקטרינוסלב, שהייתה חלק מהאימפריה הרוסית (כיום דניפרו, אוקראינה) בכ' בכסלו ה'תר"ס (1 בדצמבר 1901) למשפחה של יהודים משכילים. בשנת 1910 עברה המשפחה לאודסה, ולאחר מספר שנים התקבל ללימודי אדריכלות באודסה. כמה שנים לאחר מכן עברה המשפחה לשווייץ, שם נתקל יהודה בספר "תבנית ההיכל" של רבי יהודה לאון טמפלו. יהודה נמשך לנושא המקדש, וקרא עליו רבות. בשנת 1922 עלתה משפחתו לארץ ישראל, שם חזר בתשובה והוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשנת ה'תרצ"ב (1932) חתם על חוזה עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב איסר זלמן מלצר והנדבן ישראל רוקח, שיהודה ילמד במשך מספר שנים על המשכן והמקדש כ-8 שעות בכל יום, ויכין דגמים של המשכן, ולאחר מכן של שלושת בתי המקדש. יהודה קיים את ההסכם, ולמד במשך שש שנים על המשכן והמקדש. בין השאר למד בישיבתו של הרב מרדכי לייב רובין בשכונת ימין משה, בישיבת מאה שערים ואצל הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, ואף נסע למקומות מרוחקים כמו ספריית הוותיקן כדי לחקור ולחפש מידע אודות בתי המקדש. בשנת 1934 הציג יהודה דגם של המשכן ביריד המזרח בתל אביב עם אישורם של הרב קוק והרב מלצר, שכתבו עליו:
תבנית המשכן וכליו, ערוכה לפי עיון הפשט והכרעת גדולי הראשונים, בדיוק גדול ובעומק העיון, על ידי האדריכל המומחה, הרב החסיד מר יעקב יהודה, בפיקוחנו.
הדגם הצליח מאוד, וסוקר בהרחבה בעיתונים בארץ ישראל. בין השאר ביקרו בתערוכה מאיר דיזנגוף וחיים נחמן ביאליק, אשר אף כתב על הדגם בעיתון הארץ. בשנת 1939 נסע לארצות הברית להציג את דגם מקדש שלמה בתערוכה העולמית של ניו יורק, שם הוצג בביתן הארץ-ישראלי ותואר בהרחבה בעיתונים בארץ ישראל ובארצות הברית. בין השאר, ביקרו בתערוכה אלברט איינשטיין, הרב יצחק הרצוג, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, הרב שמחה אסף, הרב מאיר בר-אילן, הרב שאול ליברמן, הרב שמואל יצחק הילמן, יהודה אבן שמואל, נלסון גליק ויצחק בן צבי, אשר כתבו לאחר מכן מכתבים ליהודה אודות הדגם. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, התערוכה הופסקה באמצע, ויהודה חזר בחפזה ארצה בלי הדגם. הדגם הוצג מספר שנים בישיבה בניו יורק, ולאחר מכן נעלם.
לאחר מספר שנים נפטרו הרב קוק וישראל רוקח, ויהודה, שנאלץ להפסיק ללמוד ולתכנן את דגמי המקדש, עבר לחדרה והתמנה למהנדס העירוני. בשנת 1942 עבר לטבריה, ויהודה תכנן גם שם מבנים רבים. לאחר מכן, יהודה עבר לצפת, נלחם עם ההגנה במלחמת העצמאות והיה למהנדס העירוני של צפת במשך שנים רבות.
יעקב יהודה תכנן עוד מבנים ברחבי הארץ, ביניהם בית הכנסת בעין הנצי"ב, בית הכנסת הגדול (עפולה) ואנדרטה לשבעה עולי הגרדום בצפת.
לקריאה נוספת

יעקב יהודה, סקירה קצרה לתבנית המשכן וכליו, תל אביב, אייר ה'תרצ"ד
יעקב יהודה, תבנית המשכן וכליו, דפוס גולדברג, ירושלים
יעקב יהודה, המשכן, 1965
זלמן קורן, ועשו לי מקדש, הוצאת פלדהיים, עמוד 144
הרב משה צבי נריה, ליקוטי הראי"ה, עמוד 215
הרב יעקב משה חרל"פ, ברכת מרום, ירושלים, תשנ"ו, אגרת יח
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438337005171  LCCN: n98032120  VIAF: 6706251   WorldCat (עם VIAF): 6706251 
↑  תבנית המשכן, ⁨⁨הארץ⁩⁩, 27 אפריל 1934
↑  ז. דוד, קצרות בתערוכה, ⁨⁨דבר⁩⁩, 6 במאי 1934
↑  הארץ, לקראת יריד המזרח, באתר הספרייה הלאומית, ‏11 באפריל 1934
↑  ביריד המזרח, ⁨⁨הארץ⁩⁩, 24 במאי 1934
↑  חיים נחמן ביאליק, על תבנית המשכן בתערוכה, ⁨⁨הארץ⁩⁩, 30 במאי 1934
↑  בחולו של מועד, ⁨⁨הצופה⁩⁩, 2 ביולי 1939
↑  salomon's tample ,shown in miniature at fair, revivies jewry's dream, מגזין לייף, 15 במאי 1039
↑  והדגם ההוא נעלם, יתד נאמן, י"ב באדר התשנ"ג
↑  משכנו של יהודה, הצופה, ה' באדר ה'תשכ"ו
↑  אברהם רון, חוקר המשכן והמקדש, הצופה, ט' בחשוון ה'תש"ן
לגוב

| --- | --- |

כנסייה בלגוב
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 מחוז:  קיילצה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,554 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  50°46′N 21°5′E﻿ / ﻿50.767°N 21.083°E﻿ / 50.767; 21.083
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.lagow-gmina.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטילגוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטילגוב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהלגוב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהלגוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לגוב (בפולנית: Łagów) הוא כפר במחוז קיילצה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

לגוב נזכר מהמאה ה-11 כאחוזה כנסייתית, ובשנת 1253 הוענקו לו זכויות עיר. מהמאה ה-16 נודע היישוב בשל תעשיית החרסינה שבו, והתקיימו בו מספר בתי חרושת. לאחר מרד ינואר בסוף המאה ה-19 נשלל מעמדו העירוני של היישוב.
יהודי לגוב

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,400 יהודים, כמחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.
בתחילת ספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו בחטיפת יהודיו לעבודות כפייה, ובהטלת תשלומי כופר על הקהילה, תוך רצח בני ערובה. בסוף 1939 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, אליו הובאו כמאה יהודים שגורשו מווינה ומגורשים רבים מראדום. במרץ 1942 נסגר הגטו שביישוב, והוקף בגדר תיל. בשל הצפיפות, המגפות והרעב בגטו, מתו רבים מיושביו. ביולי 1942 גורשו מהגטו 460 צעירים, ולא שבו.
ב-7 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שביישוב אנשי ס"ס ושוטרים פולנים ואוקראינים, ושילחו כ-2,000 מיהודיו בקרונות משא לקיילצה, וממנה למחנה ההשמדה טרבלינקה. בשעת האקציה רצחו השוטרים קשישים, ילדים וחולים יהודים בשטח הגטו. כמה עשרות יהודים שהושארו בגטו לאיסוף רכוש המגורשים נרצחו בהמשך.
יעקב יהושע

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1905 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  26 בדצמבר 1982 (בגיל 77)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקצוע:  מזרחן
 תפקיד:  מנהל המחלקה המוסלמית והדרוזית במשרד הדתות
 בת זוג:  מלכה רוזיליו
 צאצאים:  צילה פטרושקה,  אברהם ב. יהושע,  אורני פטרושקה
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (1978) 
 
יעקב יהושע (1 ביולי 1905 – 26 בדצמבר 1982) היה מזרחן, מנהל המחלקה המוסלמית והדרוזית במשרד הדתות, סופר וחוקר היישוב היהודי הוותיק בירושלים.