stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה דב זינגר
חיבוריו

הרב יהודה דב זינגר חיבר מספר חיבורים תורניים והוציאם לאור, לאחר פטירתו הוהדרו הספרים על ידי בנו הרב יעקב יוסף זינגר. בנוסף הוציא לאור את כתבי היד של סבו הרב משה שמעון הלוי.
זיו המצוות – ביאורי המצוות לפי ספר החינוך
זיו המנהגים – שורשי המנהגים וביאורם
זיו השבת – פירושים וביאורים בגודל קדושת השבת והלכות שבת
הגדה של פסח זיו המנהגים – פירושים על הגדה של פסח
לקריאה נוספת

יעקב בכר, אוהב ישראל באמת – חייו של הרב יעקב יוסף זינגר פרק על חיי אביו, כולל מעל הזמן – גבעת שמואל, סיוון תשע"ו
הערות שוליים

↑  הרב י. זינגר נבחר לרבה של גבעת שמואל, הצופה, 8 בפברואר 1953.
↑  הרב שאול ישראלי, התורה והמדינה – קובץ ד', אלול תשי"ב, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433194405171  ISNI: 0000 0000 5290 650X  LCCN: nr96022228  VIAF: 31895329   WorldCat (עם VIAF): 31895329
חילוף יונים

חילוף יונים מוגדר כהחלפה של יונים בין שני אלקטרוליטים. אולם, המילים חילוף יונים נפוצות יותר בתיאור של מספר תהליכים כגון טיהור שפכים, הפרדה, ונטרול זיהום של תמיסות מימיות או תמיסות שמכילות יונים אחרים כאשר נעשה שימוש במחליף יונים מוצק. בתהליכי חילוף יונים, היונים מוחלפים בין תמיסה ומחליף יונים, מוצק לא-נוזלי או ג'ל. מחליפי יונים נפוצים הם שרף, זאוליט, מונטמורילוניט, חרסית והומוס.
מחליפי יונים הם מחליפי קטיונים עבור קטיונים הטעונים במטען חשמלי חיובי או מחליפי אניונים עבור אניונים הטעונים במטען חשמלי שלילי. ישנם גם מחליפים אמפוטריים שיכולים להחליף אניונים וקטיונים במקביל. אולם, החילוף המקביל של קטיונים ואניונים מבוצע באופן יעיל יותר במגיבים שהם מחליפים יוניים הנקראים מצע מעורב. המצע המעורב מכיל תערובת של מחליפי שרפים אניוניים וקטיוניים.
תהליך חילוף היונים הוא תהליך הפיך, וניתן לטעון או להעמיס על המחליף את היון המבוקש באמצעות שטיפה בכמות גדולה של היונים הללו.
שיטת חילוף היונים משמשת באופן נרחב בטיהור מים ביתי ותעשייתי על מנת להפיק מים רכים. דבר זה מושג באמצעות חילוף קטיוני סידן (Ca+2) ומגנזיום (Mg+2) כנגד נתרן (‎Na+‎) או מימן (‎H+‎).
אולם, התחום שבו חילוף היונים הוא היעיל ביותר מבחינה כלכלית הוא הפרדות יוניות שבהן צריך להפריד תוצר בדרגת טוהר גבוהה, או שיש צורך לחלץ יון המצוי בריכוז נמוך מאוד וכדומה. דוגמה טיפוסית ליישום של התהליך היא הכנת מים טהורים לתעשיות מימיות וגרעיניות.
כרומטוגרפיית חילוף יונים היא שיטה כרומטוגרפיית נפוצה מאוד באנליזות כימיות ובהפרדה של יונים. לדוגמה, בביוכימיה משתמשים בה באופן נרחב כדי להפריד מולקולות טעונות כגון חלבונים.
כמו כן, עושים שימוש נרחב בחילוף יונים גם במזון ובמשקאות חריפים, הידרומטלורגיה, גימור מתכות, תעשיות כימיות ופטרוכימיות, תרופות, סוכר וממתיקים שונים, אדמה ומי תהום, תחום הגרעין, מים תעשייתיים ומרוככים, מוליכים למחצה, כוח, ומגוון רחב של תעשיות אחרות.
דוגמה נוספת היא מחזור "אנטי-פריז" (נוזל מונע קיפאון שבדרך כלל מכיל די אתילן גליקול), שבו מעבירים את הנוזל דרך חומר מחליף יונים ומרחיקים מתכות ומלחים לא רצויים.
ראו גם

ריכוך מים
טואנקו ג'עפר

טואנקו ג'עפר איבני אלמרהום טואנקו עבדול רחמן היה היאנג די-פרטואן אגונג העשירי של מלזיה בשנים 1994–1999 וסולטאן נגרי סמבילאן משנת 1967 ועד מותו ב-2008.
קורות חייו

ג'עפר התחנך במכללת רפליס בסינגפור, ובאוניברסיטאות נוטינגהאם ואוקספורד.
בשנת 1957, לאחר שמלזיה קיבלה את עצמאותה, הוא שימש כדיפלומט.
בשנים 1957–1958 היה המזכיר הראשון של המשלחת הקבועה לאו"ם.
בשנים 1958–1962 היה המזכיר הראשון והקונסול המסחרי של השגרירות בלונדון.
בשנים 1965–1967 כיהן כשגריר בניגריה ובגאנה.
בשנת 1967, לאחר מות אחיו הבכור, הוא קודם לשליט סולטנות נגרי סמבלאן.
מ-1994 עד 1999 היה יאנג די-פרטואן אגונג של מלזיה. במשך חמש שנים לפני כן, הוא החזיק בתפקיד טימבלאן יאנג די-פרטואן אגונג (סגן השליט העליון). בתקופת שלטונו הצליחה מלזיה להתגבר על השלכות המשבר הפיננסי באסיה ולהפוך לאחת המדינות המובילות באזור אסיה-האוקיינוס השקט.
הוא החזיק בדרגת קולונל בצבא המלכותי והיה דוקטור לשם כבוד באוניברסיטאות במלזיה, הפיליפינים, נוטינגהאם, סנטיאגו וברוניי.
יהודה בן נחמיה

| --- | --- |
 רבותיו:  רבי טרפון
 בני דורו:  עקיבא בן יוסף
 
(רבי) יהודה בן נחמיה היה תנא בדור השלישי ורביעי לתנאים, תלמידו של רבי טרפון.
אודותיו

בתלמוד מסופר שרבי טרפון הקשה בבית המדרש קושיא על דברי המשנה בדיני הבאת מנחה חדשה לפני הקרבת שתי הלחם בחג השבועות, שלפני הקרבת קרבן העומר המנחה פסולה, ואילו לאחר הקרבת העומר לא יביא, ואם הביא - כשר. והקשה רבי טרפון מהו החילוק? מיד ענה לו תלמידו יהודה בן נחמיה שהחילוק נובע מאיסור התבואה החדשה להדיוט, ומשהותרה הדין השתנה. רבי טרפון שתק ואילו יהודה בן נחמיה שמח שמחה גדולה (בלשון התלמוד "צהבו פניו") ומשכך אמר לו רבי עקיבא "יהודה יהודה, צהבו פניך שהשבת את זקן, תמהני אם תאריך ימים". ובהמשך הגמרא מספרת בשם רבי יהודה בר אלעאי שאותו הזמן פסח היה, וכשעלה לחג השבועות ושאל היכן יהודה בן נחמיה, נענה "נפטר והלך לו".
מאחר שיהודה בן נחמיה נפטר בין פסח לשבועות, בעקבות זלזולו ברבי טרפון, יש ששיערו כי יהודה בן נחמיה הוא אחד מ-24,000 תלמידי רבי עקיבא שנפטרו בין פסח לשבועות, והוא מהבודדים מתלמידי רבי עקיבא שמתוארת בתלמוד סיבת מותו.
בגרסה הרווחת בתלמוד לא נזכר עליו התואר "רבי" עליו, אך לפי גרסת רש"י הוא כן מתואר בתואר "רבי".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ח, עמוד ב'
↑  למשל הרב אביגדר נבנצל, ספירת העומר - ציפייה והכנה למתן תורה, אמור ה'תשע"ו, ישיבת הכותל.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חילופי בתים

חילופי בתים (Home exchange) היא סוג אפשרות הארחה בה שני הצדדים מסכימים להציע זה לזה אירוח ביתי לתקופת זמן מוגדרת. מכיוון שלא מתרחשת החלפת כספים, מדובר בסוג של סחר חליפין, צריכה שיתופית ושיתוף. חילופי בתים יכול להתרחש בכל סוג של יחידות מגורים, כולל דירות, בתים, קוטג'ים, וכו'. חילופי הבתים יכולים לכלול חילופים של בית שלם או רק חדר בבית/דירה. משך הזמן שבו מבוצעים חילופים הבתים עשוי להשתנות מסוף שבוע ועד לתקופה שאורכת אף מעל לשנה. חילופי הבתים עשויים להתרחש בו זמנית או בתקופות זמן שונות. חילופי בתים מסודרים בדרך כלל באמצעות סוגים ספציפיים של רשתות חברתיות מקוונות, אשר לרוב גובים עמלה מסוימת על כך.
בדומה לכל הסוגים של האירוח הביתי, גם לאפשרות של חילופי בתים ישנם מספר יתרונות על פני האפשרות של לינה בבתי מלון, כאשר יתרונות בולטים כוללים עלויות נמוכות יותר באופן מהותי וקבלת ההזדמנות לחוות דיפלומטיה תרבותית ולהכיר חברים חדשים כתוצאה מהחוויה.
הקיץ הוא באופן מסורתי עונת השיא לחילופי הבתים שכן משפחות רבות יותר מטיילות במהלך חופשות בית הספר.
אזכורים בתרבות

הנושא של חילופי הבתים זכה לפרסום בסרט הקומדיה הרומנטית משנת 2006 "החופשה", בבימויה של ננסי מאיירס, במסגרתו הדמויות של קייט וינסלט וקמרון דיאז מבצעות ביניהן חילופי בתים והדבר מוביל לכך שהן מפתחות יחסים רומנטיים עם ג'ק בלאק וג'וד לאו.
חשבונאות

.
חשבונאות פיננסית היא תחום העוסק ברישום וניתוח האירועים הפיננסיים בהנהלת החשבונות של הישות. תכליתה היא השגת סיכומים ותוצאות, ודיווח המשמעות שלהם לבעלי עניין, כגון מנהלים, בעלי מניות, נותני אשראי, שלטונות המס והציבור הרחב. החשבונאות נלמדת כמקצוע אקדמי בתחום מדעי החברה וקשור לתחום הדיווח הכספי (לדוגמה בורסה ורשויות המס) ולמנהל עסקים.
לצד החשבונאות הפיננסית המיועדת לצורכי חוץ, מערכת החשבונאות משמשות את הארגון גם למטרות פנים ארגוניות, כגון חשבונאות ניהולית לצורכי תמחיר. רואה חשבון לעיתים קרובות עובר על עו״ש של חברות.
פעילות החשבונאות

פעילות החשבונאות מתקיימת בכל מערכת שבה תנועה כספית – בעסק מסחרי, במוסד ללא כוונת רווח ובמוסד ציבורי או ממשלתי. היא משקפת את כל התנועות הכספיות שבוצעו בה על ידי פקידים, מנהלי חשבונות, מחסנאים, קופאים, וכיוצא בזה. רישום התנועות באופן מדויק מאפשר לקבל בכל זמן נתון מידע מהימן לגבי האירועים שהתרחשו ותוצאתם. באופן זה מתקבלת תמונת מצב מעודכנת של העסק או הארגון.
החשבונאות עוסקת במכלול נושאים. המבנה הבסיסי שלה עוסק בפעולות שוטפות: הכנסות והוצאות, קנייה ומכירה, תמחור ותקצוב. מרבית הפעולות נמדדות בערכים כספיים, וכך הן באות לידי ביטוי בדו"חות כספיים הנערכים על פי כללים מקובלים מקומיים ובינלאומיים. הדו"חות הללו מכילים: מאזן, דו"ח רווח והפסד,  דו"ח על השינויים בהון העצמי ודו"ח על תזרימי המזומנים.
החשבונאות עוסקת גם בתחזיות והערכות, המתבססות על נתונים קיימים, בתכנון פיננסי, בניתוח מידע כלכלי, ובמדידות כמותיות (מלאי). מלבד היותה כלי עזר עיקרי בניהול עסקים, החשבונאות מוכרת באופן רשמי על ידי ממשלות ובורסות בעולם כשיטה הקבילה לצורך חישוב והצגה של תוצאות עסקיות ומצב העסק, לצורכי מס ולצורכי מסחר בניירות ערך.
בבסיס החשבונאות נמצא הנהלת חשבונות המתעד את אירועי החשבונאות בעסק. קיים הבדל בין מנהל חשבונות העוסק בהנהלת חשבונות ובין רואה חשבון העוסק בראיית חשבון. מנהל חשבונות הוא בדרך כלל עובד של העסק או התאגיד (אם כי ייתכנו גם שירותי הנהלת חשבונות חיצוניים), בעוד רואה חשבון מבקר את הנהלת החשבונות. בתאגידים גדולים מועסקים רואי חשבון גם בתפקידי חשבים ומנהלי כספים והם אחראיים לנוהלי מחלקת הנהלת החשבונות, ומכינים את הדיווחים הכספיים לביקורת רואה החשבון.
הנהלת החשבונות אחראית על עבודת הנהלת החשבונות השוטפת הכוללת, בין השאר, הנפקת חשבוניות ורישומם, הכנת משכורות, תשלום צ'קים לספקים, גביית חובות, רישומי מלאי, התאמות הבנקים, ומטלות נוספות התלויות באופיו המסוים של העסק. הרישומים נעשים על פי כללים מקובלים, בשיטת החשבונאות הכפולה או החד-צדדית, ובנוסף, מכין מנהל החשבונות את הדיווחים התקופתיים (חודשי או דו-חודשי) לשלטונות המס. בתום תקופה נתונה (בדרך כלל שנת מס, אך רבים עושים זאת בכל רבעון) האחראי על תחום החשבונאות בישות (במקרים רבים מנהל הכספים) מתקן רישומים המצריכים תיקון, ואז הוא מכין את הדוחות הכספיים, ואלו מועברים לביקורת של רואה החשבון, המחווה את דעתו על הדוחות הכספיים, ורק לאחר חוות דעת חיובית, יהיה ניתן להגיש את הדוחות לרשויות המיסים.
שיטת החשבונאות הכפולה היא בפשטות רישום כל הוצאה (חובה) כנגד הנכס שמימן הוצאה זו (זכות), או רישום כל הכנסה (זכות) כנגד נכס שנוצר עקב הכנסה זו (חובה). בדיקת האיזון בעת רישום הפעולות בספרי העסק מבטיחה דיוק בדו"חות, אם כי אין היא מבטיחה את נאותותם.
ביקורת חשבונות

ביקורת חשבונות היא בדיקה של מערכת הניהול החשבונאי אשר מטרתה לוודא, כי הדו"חות הכספיים תקינים וכי התנהלות העסק הגונה וכשרה. ביקורת חשבונות נערכת על ידי מי שהוסמך כרואה חשבון על ידי מועצת רואי חשבון ואשר צבר ניסיון בביקורת חשבונות במשך שנתיים בטרם קיבל רישיון רואה חשבון. ביקורת נערכת על הדו"חות הכספיים של העסק בטרם פרסומם, הדו"חות הכספיים מתפרסמים בגין כל שנה קלנדרית. תאגידים ציבוריים אשר מניותיהם נסחרות בבורסה לניירות ערך נדרשים לפרסם דו"חות ארבע פעמים בשנה, דו"ח שנתי אחד ושלושה דו"חות רבעוניים. הדו"חות הרבעוניים נסקרים על ידי רואה החשבון המבקר, פעולה שמקיפה פחות מפעולת הביקורת.
היסטוריה של החשבונאות

עדויות לרישום מסודר של נתונים הקשורים לפעילות כלכלית מסוימת קיימות כבר בעולם העתיק ובמקרא. פפירוסים וכתובות חרס עתיקים ממצרים העתיקה כוללים תיעוד רישומי מס וניהול מחסני מזון שנוהלו על ידי פקידי השלטון. בתקופת הרפובליקה הרומית (400 לפנה"ס ואילך) כבר הייתה מערכת בנקאית מפותחת והאזרחים נדרשו להציג דו"חות אישיים על נכסיהם והתחייבויותיהם לצורך חישוב המס.
ימיה של החשבונאות המודרנית החלו בהמצאת החשבונאות הכפולה: רישום כפול של כל אירוע פיננסי בצד החובה והזכות, בתקופת הרנסאנס באיטליה. המבשר הגדול של השיטה היה לוקה פאצ'ולי שחי ופעל במאה ה-15, ופרסם ספר שעסק בנושא החשבונאות הכפולה. מטרת השיטה היא "לתת לסוחר מידע מיידי על נכסיו והתחייבויותיו", כך לפי הגדרתו.
בסביבות תקופה זו החלו לעבור מרישומים בספרות רומיות למספרים המוכרים לנו היום - ספרות הודיות-מערביות. המעבר הקל על הרישומים ותרם להתפתחות החשבונאות הכפולה.
השימוש בשיטה זו התרחב בבריטניה עם הקמת מיזמים שעסקו במסחר בינלאומי, דוגמת חברת הודו המזרחית ההולנדית, שהיו צריכות לדווח באופן מעורר אמון על תוצאות הפלגות מסחריות למשקיעיהם.
מקורות החשבונאות

המקורות לשיטה החשבונאית הם כללי חשבונאות מקובלים מקומיים ובינלאומיים. תקינה חשבונאית נקבעת על ידי האיגודים המקצועיים של רואי חשבון בארצות השונות, על ידי איגודים בינלאומיים של רואי חשבון, ארגוני תקינה חשבונאית בינלאומיים, ומוסדות משותפים לאיגודי רואי חשבון ורשויות ניירות ערך בעולם.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התרחשה בישראל תופעה של "יישור קו" עם התקינה הבינלאומית שמקבלת גושפנקה חוקית בכנסת. סטודנטים לחשבונאות לומדים משנת 2007 לפי התקינה הבינלאומית. חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב חייבות לפרסם את דו"חותיהן לפי התקינה הבינלאומית עבור תקופות שהחלו ב-1 בינואר 2008 או מאוחר יותר.
קווי יסוד

החשבונאות מבוססת על עקרונות חשבונאות, מוסכמות והנחות בסיסיות.
הנחות היסוד:
הנחת הישות החשבונאית הנפרדת - כל פעילות כלכלית מתייחסת לישות חשבונאית מוגדרת וספציפית. החברה היא גוף נפרד מבעליה.
הנחת העסק החי (הנחת ההמשכיות) - העסק ימשיך לפעול גם בתקופות החשבונאיות הבאות.
הנחת יחידת המדידה הכספית - כל הדו"חות יוצגו בערכי אותה יחידת מטבע.
הנחת התקופה החשבונאית - קובע כי ניתן לחלק את טווח חיי הישות לתקופות חשבונאיות, ולמדוד ולדווח על הפעילות העסקית בתקופות אלו.
עקרונות החשבונאות:
עקרון העלות ההיסטורית - יש לרשום כל נכס או התחייבות בערכי העלות המקורית שלו. הסיבה לכך היא עקרון המהימנות המקבל משקל רב בתקינה הבין לאומית (מדידת נכס לפי עלותו ההיסטורית אמינה יותר ממדידה לפי הערכת שווי כיום). כך למשל, קרקע שנרכשה לפני עשרים שנה תמורת מיליון ש"ח, ואשר שוויה כיום בשוק עשרים מיליון ש"ח, תוצג במאזן לפי מיליון ש"ח בלבד. התקינה הבינלאומית פתרה נושא זה באופן חלקי, על ידי הוספת האפשרות לבצע הערכות שווי מדי תקופה (במקרים מסוימים), בכך חרגה מעיקרון זה. בשנים האחרונות התקינה הבין לאומית נותנת משקל רב יותר לעקרון ה'רלוונטיות' ולכן עקרון העלות ההיסטורית נפגע לעיתים. עם קבלת התקינה הבינלאומית בישראל הפך עיקרון זה לרלוונטי פחות, בעיקר בכל הנוגע לנדל"ן להשקעה.
עקרון הגילוי המלא (הנאות) - ישנה חשיבות רבה לפירוט ואופן הצגת הדברים בדו"חות הפירמה.
עקרון השמרנות בהצגת הנכסים והרווח - אין להכיר בהכנסה צפויה, בטרם העסק זכאי לה בפועל, אך לעומת זאת, הפסדים יש לרשום כבר בעת צפייתם.
עקרון מימוש ההכנסה - כאשר הסיכונים שבנכס הועברו לידי הקונה או מקבל השירות כשניתן לאמוד את ההכנסה בצורה מדויקת ואם יש התחייבויות עתידיות כנגד הנכס כמו אחריות על תיקונים גם הסכומים האלה ניתן לאמוד אותם בצורה מדויקת. אם בעת מתן השירות או מכירת הנכס יש ספקות משמעותיים לגבי קבלת התקבול המגיע לא ניתן לרשום בספרים הכנסה בכלל. ישנן שתי גישות: גישת הביצוע המושלם הגורסת כי התקבול יירשם עם סיום מתן השירות. וגישת הביצוע היחסי לפיה יש להכיר בהכנסה כסכום יחסי של מחיר השירות כיחס הפעולות שנסתיימו אל סה"כ הפעולות הדרושות לגמר השירות וזה במקרים מאוד ספציפיים ובודדים כמו בתקן של קבלן מבצע, בקבלן בונה לעומת זאת, אין דבר כזה.
עקרון ההקבלה - הכרה בהוצאות הצפויות בעתיד כנגד הכנסות שהוכרו לדוגמה הוצאות חובות מסופקים אף שאין כמובן הוצאה מכירים בהוצאה בספרים כנגד הכנסה שהכרנו בה קודם וכעת יש ספקות לגבי קבלת התקבול.
עקרון המהותיות, עלות מול תועלת - מבחינה כמותית או איכותית, עיקרון זה אומר שאם מדובר בעניין לא מהותי/שולי/לא רלוונטי למשתמשי הדו"חות הכספיים - מותר לסטות מהעקרונות החשבונאיים המקובלים, למשל: חברה בע"מ לא חייבת להמשיך לפרט על קומקום חשמלי (שהוא נכס) בתקופות החשבונאיות העוקבות מכיוון שזה לוקח זמן וכסף, וזה בעצם בניגוד לעקרון הגילוי המלא (הנאות).
עקרון העקביות - המדיניות החשבונאית של ישות צריכה להיות מיושמת בעקביות, יישום לא עקבי של מדיניות חשבונאית של מדידה או הצגה של פריטים שונים בדוחות הכספיים יחייבו הסבר ונימוק מפורט של הישות על שינוי השיטה ולעיתים הצגה למפרע של השיטה החדשה במספרי ההשוואה של שנים קודמות.
עקרון המהות הכלכלית - החשבונאות הפיננסית דוגלת בהכרה במהות כלכלית, זאת בניגוד לרשויות המס ושלטונות החוק הדוגלים בהכרה במהות המשפטית (צורה). עקרון המהות הקודמת לצורה הוא ההכרה כי ישנם פריטים חשבונאיים שאף על פי שיש להם הגדרה משפטית מסוימת, מבחינת המהות הכלכלית שלהם עליהם להיות מסווגים להגדרה אחרת והחשבונאות הפיננסית תעדיף את הגדרת המהות הכלכלית על פני הגדרת המהות המשפטית.
דו"חות כספיים עיקריים

בסוף כל תקופה חשבונאית (לרוב שנה, חצי שנה או רבעון) מופקים שני דו"חות כספיים בסיסיים:
מאזן (נקרא גם דוח על המצב הכספי) - דו"ח על מצב הארגון לנקודת זמן מוגדרת (מצב הנכסים וההתחייבויות של הפירמה לסוף התקופה ביום מסוים).
דוח רווח והפסד - דו"ח על תוצאות פעילות הארגון לתקופת זמן מוגדרת (פירוט הרווח או ההפסד ברמות שונות, עבור התקופה החולפת).
בנוסף לדוחות אלו, עשויה החברה להפיק דוחות משלימים נוספים:
דוח על השינויים בהון העצמי - דוח על השינויים בהון העצמי במהלך התקופה החשבונאית.
דוח על תזרימי המזומנים - דוח על תנועת המזומנים במהלך התקופה החשבונאית.
יש לעמוד על ההבדל המהותי בין דו"ח מאזן לדו"ח רווח והפסד: המאזן הוא מעין "צילום סטילס" של מצב החברה ליום ספציפי, ואילו דו"ח רווח והפסד משקף את תוצאות פעילות החברה לכל אורך התקופה החולפת.
התפתחויות בחשבונאות

עם השתכללות עולם העסקים, ומהירות השינויים העסקיים, עוברת החשבונאות ממדידה בערכי עלות היסטורית, למדידה בערך נוכחי. מדידה זו פחות מדויקת ומאפשרת הטיה של הרישום החשבונאי. שערוריות בהן מעורבים תאגידי ענק ופירמות בינלאומיות של רואי חשבון, מציבות סימן שאלה לגבי המהימנות של שיטות הרישום והדיווח החשבונאי.
שערוריות אלו נבעו בין היתר מאופן השערוך של נכסים והתחייבויות ואופן הצגתם בספרי החשבונות של החברות. שערוך נכסים אלו נעשה על ידי רואי חשבון העוסקים בעבודות כלכליות במחלקות הכלכליות בפירמות ראיית החשבון הגדולות בעולם. מחלקות כלכליות אלו התפתחו עם כניסת החשבונאות הבינלאומית לתוקף ברבות ממדינות העולם, והן עוסקות בשערוכי נכסים והתחייבויות בדוחות הכספיים. יש הטוענים כי אלו הפכו לכלי המאפשר להנהלות החברות לקבל גושפנקה לעיצוב הדוחות הכספיים בהתאם לצורכיהן וזאת תוך הטעיית המשקיעים.
שיטות חשבונאיות אחרות

לצורכי מס מוכרת בישראל לעסקים מסוימים גם חשבונאות חד-צידית, שאיננה ערוכה לפי כללי חשבונאות מקובלים.
הגופים המקצועיים בתחום החשבונאות בישראל

המוסד לתקינה חשבונאית בישראל
לשכת רואי חשבון בישראל
רשות ניירות ערך
מועצת רואי חשבון בישראל
לשכת מנהלי החשבונות בישראל
ראו גם

בנקאות
מימון
לקריאה נוספת

עזי איזביצקי, מבוא לחשבונאות פיננסית (1150 עמודים), הוצאת יבנה, 1972 ,1985
אלי אמיר, חשבונאות למקבלי החלטות: תיאוריה, תקינה, יישומים ותרגילים, דיונון, 2016
עופר אלקלעי, יסודות החשבונאות, אלקלעי ושות', 2021
יהוא בן חנני

| --- | --- |

 אב:  חנני 
 עיסוק:  נביא 
 
יֵהוּא בֶן חֲנָנִי היה נביא שניבא מימי בעשא ועד לימי אחאב ויהושפט. בין השאר ניבא את חורבנו של בית בעשא:
”יַעַן, אֲשֶׁר הֲרִימֹתִיךָ מִן-הֶעָפָר, וָאֶתֶּנְךָ נָגִיד, עַל עַמִּי יִשְׂרָאֵל; וַתֵּלֶךְ בְּדֶרֶךְ יָרָבְעָם, וַתַּחֲטִא אֶת-עַמִּי יִשְׂרָאֵל, לְהַכְעִיסֵנִי, בְּחַטֹּאתָם: הִנְנִי מַבְעִיר אַחֲרֵי בַעְשָׁא, וְאַחֲרֵי בֵיתוֹ; וְנָתַתִּי, אֶת-בֵּיתְךָ, כְּבֵית, יָרָבְעָם בֶּן-נְבָט: הַמֵּת לְבַעְשָׁא בָּעִיר, יֹאכְלוּ הַכְּלָבִים; וְהַמֵּת לוֹ בַּשָּׂדֶה, יֹאכְלוּ עוֹף הַשָּׁמָיִם”
וביקר את התיידדותו של יהושפט עם בית אחאב:
”וַיָּשָׁב יְהוֹשָׁפָט מֶלֶךְ-יְהוּדָה אֶל-בֵּיתוֹ, בְּשָׁלוֹם--לִירוּשָׁלִָם: וַיֵּצֵא אֶל-פָּנָיו, יֵהוּא בֶן-חֲנָנִי הַחֹזֶה, וַיֹּאמֶר אֶל-הַמֶּלֶךְ יְהוֹשָׁפָט, הֲלָרָשָׁע לַעְזֹר וּלְשֹׂנְאֵי ה' תֶּאֱהָב:  וּבָזֹאת עָלֶיךָ קֶּצֶף, מִלִּפְנֵי ה': אֲבָל, דְּבָרִים טוֹבִים נִמְצְאוּ עִמָּךְ:  כִּי-בִעַרְתָּ הָאֲשֵׁרוֹת מִן-הָאָרֶץ, וַהֲכִינוֹתָ לְבָבְךָ לִדְרֹשׁ הָאֱלֹהִים”
יש הסוברים כי יהוא בן חנני הוא בנו של חֲנָנִי הָרֹאֶה שניבא בזמנו של אסא מלך יהודה.
ראו גם

יהוא (שם פרטי)
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק ט"ז, פסוקים א'–ד'.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק י"ט, פסוקים א'–ג'.
↑  בוסתנאי עודד, עולם התנ"ך: מלכים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1994, עמ' 161.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוג עין ורד

תודת היישוב קדומים בשומרון על תרומת חברי החוג מעין חרוד איחוד, עין חרוד מאוחד ורם און להקמת בית הכנסת ביישובם
חוג עין ורד הייתה קבוצה של נאמני ארץ ישראל השלמה של תנועת העבודה, שנקראה על שם מושב עין ורד בו התקיים כינוס היסוד של הקבוצה.
היסטוריה

באפריל 1976 התקיים בעין ורד כינוס של אנשי ההתיישבות העובדת, בעיקר חברי מפלגת העבודה ואוהדיה, שקראה להתיישבות רחבה ביהודה ושומרון, על רקע דיבורים על פינוי קדומים. בין הדוברים בכינוס היו אריאל שרון, מאיר זורע, דן לנר ואריה נחמקין. בכינוס השתתפו גם חברי קיבוצים, הגם שראשי התנועות הקיבוציות הסתייגו מקיום הכינוס. משתתפים בכינוס המשיכו לאחריו בפעילות למען ההתנחלות, וזכו לכינוי "אנשי כנס עין ורד".
בפברואר 1977 התקיים כנס שני בעין ורד ובאפריל, על רקע הבחירות המתקרבות, התקיים כנס של החוג בבאר טוביה בו נאם משה דיין. דני צדקוני כינה את החוג "תרגיל מוצלח של הימין הישראלי לחדור לתנועת העבודה הישראלית ולקעקע אותה בתוך בסיסה".
אנשי עין ורד המשיכו להתכנס גם לאחר המהפך, ולקרוא להתנחלות ביהודה ושומרון. אנשי החוג פעלו במשותף עם התנועה למען ארץ ישראל השלמה וגוש אמונים, ובין השאר השתתפו בהוצאת ביטאון "זאת הארץ" של התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בסוף 1978 יצאו אנשי החוג בקריאה נגד פינוי יישובי חבל ימית והשתתפו בברית נאמני ארץ ישראל. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים השתתפו אנשי עין ורד עם יובל נאמן בהקמת התחייה.
עם אנשי החוג נמנו: יוסף טבנקין, משה טבנקין, אהוביה טבנקין, מאיר הר-ציון ואפרים בן חיים.
במאי 1979 הקימו אנשי "שלום עכשיו" את "חוג פלמחים" כמשקל נגד לחוג עין ורד.
הערות שוליים

↑  התארגנויות קודמות, דבר, 11 בינואר 1982
↑  קריאה להתיישבות רחבה ביו"ש בכינוס מתיישבים מכל הזרמים, דבר, 25 באפריל 1976
↑  א. סדומי, נציגי התנועות הקיבוציות ייעדרו מכינוס עין ורד, דבר, 23 באפריל 1976
הקיבוץ המאוחד יקים 5 ישובים בשנתיים הקרובות, דבר, 12 במאי 1976
↑  הממשלה לא תחליט, דבר, 9 במאי 1976
↑  א. כינרתי, חוג ב.ג. ואנשי כנס עין ורד קוראים לליכוד האקטיביסטים בעבודה, דבר, 22 ביולי 1976
↑  כנס שני של אנשי ההתיישבות העובדת, דבר, 18 בפברואר 1977
↑  דיין התפלמס עם הליכוד בכנס עין ורד, דבר, 27 באפריל 1977
א. כנרתי, דיין יופיע הערב בכנס עין ורד, דבר, 26 באפריל 1977
↑  דני צדקוני, מפלגת המימסד שהצליחה לשוות לעצמה תדמית אנטי ממסדית, דבר, 7 ביוני 1977
↑  תכנית להעלות 12 ישובים ליו"ש, דבר, 5 ביולי 1977
↑  מטה משותף לא"י השלמה, גוש אמונים וחוג עין ורד, דבר, 18 ביולי 1977
משמרת - גוף משותף לא"י השלמה, דבר, 5 בינואר 1978
↑  קראו בזאת הארץ, מעריב, 2 בנובמבר 1978
↑  חוג עין ורד קורא לפעול נגד הורדת ישובי חבל ימית, דבר, 24 בספטמבר 1978
↑  ויתור על הנפט, מעריב, 11 בדצמבר 1978
↑  יהודית נסיהו, להעמיד דברים על דיוקם, דבר, 10 בפברואר 1981
מאיר בראלי, החיזור אחרי ר"ץ, דבר, 9 ביולי 1981
↑  דיון בביתו של יובל נאמן, דבר, 27 במאי 1979
↑  חוג פלמחים תומך בשלום עכשיו, מעריב, 20 במאי 1979
חלום קדחת

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ורג' ר. ר. מרטין
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1982
 מספר עמודים:  380
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2003
 תרגום:  דוד חנוך
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002302823
 
חלום קדחת (באנגלית: Fevre Dream) הוא סיפור ערפדים שנכתב בידי ג'ורג' ר. ר. מרטין ופורסם ב-1982. הסיפור מתרחש במיסיסיפי שלפני מלחמת האזרחים ומתחיל ב-1857. הסיפור תואר כ"ברם סטוקר פוגש את מארק טוויין".
עלילה

אבנר מארש הוא קפטן של ספינת קיטור, אשר סבל מצרות כלכליות כאשר הוא פוגש את ג'ושוע יורק, ג'נטלמן עשיר. הם הופכים להיות שותפים בעסקים, כאשר ג'ושוע זוכה באמונו של אבנר בהבטחה של ספינת קיטור אדירה.
ספינת הקיטור נקראת חלום קדחת, הקרויה על שם החברה הכושלת של אבנר. ג'ושוע ואבנר, מחליטים להיות שותפים כקפטנים של הסירה.
למרות הכל, שאלות רבות מועלות בידי הצוות והנוסעים בנוגע לג'ושוע יורק וחבריו, אשר כמעט לעולם לא יוצאים מהתאים שלהם באור יום.
חשדו של אבנר בנוגע לשותפו המסתורי מתגבר, כאשר הוא מגלה בתאו של ג'ושוע גזירי עיתון המתארים מיתות מסתוריות. הוא מתעמת עם ג'ושוע, שאומר לאבנר שהוא וחבריו הם צידי ערפדים, המשתמשים בחלום קדחת כבסיס המבצעים שלהם.
אחרי מספר אירועים, חשדו של אבנר מתעורר שוב. לבסוף, ג'ושוע אומר לאבנר את האמת, שהוא וחבריו הם ערפדים. ג'ושוע גילה מרקחת אשר עוזרת לו לשלוט בקדחת הדם, הגואלת ערפדים אחרים מהצורך להתקיים מדם. ערפדים אחרים מחשיבים אותו כמלך החיוור, אדון הדם של כל הערפדים.
דאימון ג'וליאן, אדון דם אחר, שומע על מאמציו של ג'ושוע. הוא מחליט לעלות על סיפונה של חלום קדחת עם ערפדים אחרים, ומצליח להתגבר על ג'ושוע. כאדון הדם של כל הערפדים שעל הספינה, הוא מגרש את אבנר מהספינה ומשתלט עליה.
מאמציו של אבנר לכבוש שוב את חלום קדחת עולים בתוהו, ואחרי שהוא מכלה את עושרו בניסיון למצוא את הספינה האובדת הוא נכנע ומחליט להתיישב בעיר הולדתו.
לאחר שהוא מקבל מכתב מג'ושוע, אבנר המבוגר יותר יוצא לעזור לג'ושוע לחסל אחת ולתמיד את ג'וליאן. ג'ושוע נאבק בג'וליאן, ולבסוף מצליח לנצח אותו. ג'ושוע נהיה לבסוף, אדון הדם של כל הערפדים.
יהואחז (מלך ישראל)

יהואחז או יואחז בן יהוא הוא דמות מקראית, לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 814 לפנה"ס עד 800 לפנה"ס.
שמו

רוב ההופעות של מלך זה במקרא הן בצורה "יהואחז", אך במקרה אחד (מלכים ב', י"ד, א') נכתב שמו "יואחז". הממצא האפיגרפי מממלכת ישראל מראה שהרכיב התאופורי המכוון לשם יהוה היה בממלכת ישראל תמיד "יו" ולא "יהו" (שהיה נפוץ בממלכת יהודה). לכן מקובל שמקור התערובת בין הרכיב "יו" ו"יהו" במקרא הוא בפעילותם של מתקני נוסח מאוחרים לתקופת בית ראשון.