stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בין הקירות
תקציר העלילה

באגודו הוא מורה תיכון בבית ספר ברובע ה-20 של פריז. הסרט עוקב אחרי באגדו (המשחק את דמותו שלו בסרט) לאור שנת הלימודים ומציג את התמודדותו עם הכיתה הקשה אותה הוא מנסה ללמד את השפה הצרפתית. התלמידים, שלרוב מסרבים להבין את מטרת השיעור, העוסק בדקדוק הצרפתי הארכאי.
מרבית התלמידים הם בני מהגרים, שלרוב הוריהם אינם דוברים צרפתית, דבר המקשה מאוד על המורים המנסים להבהיר להורים שהתלמידים אינם מגיעים ללימודים ואינם משתפים פעולה. התלמידים מעדיפים את נבחרות מדינות אפריקה השונות על מדינות צרפת, ואף התלמידה הצרפתייה בכיתה מעדיפה שלא להזדהות עם זהותה הצרפתית. הסרט עוקב אחרי קשיי התלמידים בגיל ההתבגרות להתמודד עם סביבתם, אחד עם השני ועם מערכת ההוראה הנוקשה.
פרסים

הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2008, בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר ונבחר למועמד של צרפת לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  רויטרס, הכתובת על קיר הכיתה, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2008
| פרס דקל הזהב |
| --- | --- | --- |
| 1945‏-1960 | יוניון פסיפיק (1945) • (בשנה זו חולקו 11 פרסים) ייסורים, סוף השבוע האבוד, האחו האדום, פגישה מקרית, ניצ'ה נגר, הסימפוניה הפסטורלית, תקוותם האחרונה, גברים ללא כנפיים, רומא עיר פרזות (1946) • הפרס לא חולק (1947) • הפסטיבל לא התקיים (1948) •  האדם השלישי (1949) • הפסטיבל לא התקיים (1950) • מיס ג'ולי (אלף סיוברג), נס במילאנו (ויטוריו דה סיקה) (1951) • בשל מאזן הכוחות, אותלו (1952) • שכר האימה (1953) • השער לגיהנום (1954) • מרטי (1955) • עולם הדממה (1956) • שכנוע ידידותי (1957) • העגורים עפים (1958) • אורפאו נגרו (1959) • לה דולצ'ה ויטה (1960) |  |
| 1961‏-1980 | היעדרות כה ארוכה, וירידיאנה (1961) • משלם ההבטחות (1962) • הברדלס (1963) • מטריות שרבורג (1964) • הפטנט (1965) • על גברים ונשים, גבר ואישה (1966) • יצרים (1967) • חלוקת הפרס בוטלה בשל אירועי מאי 1968 (1968) • והיה אם... (1969) • מ.א.ש (1970) • המקשר (1971) • מקרה מאטי, מעמד הפועלים הולך לגן עדן (1972) • אי ההבנה, הדחליל (1973) • השיחה (1974) • כרוניקה של שנים בוערות (1975) • נהג מונית (1976) • פדרה פדרונה (1977) • קבקבי העץ (1978) • אפוקליפסה עכשיו, תוף הפח (1979) • כל הג'אז הזה, קגמושה (1980) |  |
| 1981‏-2000 | איש הברזל (1981) • יול, נעדר (1982) • הבלדה על נראיימה (1983) • פריז, טקסס (1984) • מסע העסקים של אבא (1985) • המיסיון (1986) • מתחת לשמש השטן (1987) • פלה הכובש (1988) • סקס, שקרים ווידאוטייפ (1989) • לב פראי (1990) • ברטון פינק (1991) • כוונות טובות (1992) • שלום לפילגש, הפסנתר (1993) • ספרות זולה (1994) • מתחת לפני השטח (1995) • סודות ושקרים (1996) • טעם הדובדבן (1997) • נצח ועוד יום (1998) • רוזטה (1999) • רוקדת בחשכה (2000) |  |
| 2001‏-2020 | חדרו של הבן (2001) • הפסנתרן (2002) • אלפנט (2003) • פרנהייט 9/11 (2004) • הילד (2005) • כשהרוח נושבת (2006) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2007) • בין הקירות (2008) • סרט לבן (2009) • הדוד בונמי שיכול לזכור את חייו הקודמים (2010) • עץ החיים (2011) • אהבה (2012) • כחול הוא הצבע החם ביותר (2013) • שנת חורף (2014) • דיפאן (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • הריבוע (2017) • המשפחה שלי (2018) • פרזיטים (2019) • הפסטיבל לא התקיים בשל מגפת הקורונה (2020) |  |
| 2021-היום | טיטאן (2021) • משולש העצבות (2022) אנטומיה של נפילה (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb158568316 (data)  GND: 7655436-3  SUDOC: 130035823  VIAF: 206877451   WorldCat (עם VIAF): 206877451
במערכה

| --- | --- |

כותרת גיליון מס' 1 במערכה מ-14 ביולי 1961
 תדירות:  ירחון
 מו"ל:  ועד העדה הספרדית בירושלים
 עורך ראשי:  עורך ראשי: דוד סיטון
 תאריכי הופעה:  14 ביולי 1961 – 1991 (כ־29 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל
 במערכה, באתר עיתונות יהודית היסטורית
 
במערכה היה ביטאון ליהדות הספרדית שפורסם על ידי ועד העדה הספרדית בירושלים בשנים 1961–1991 בעריכתו של דוד סיטון. במערכה נחשב לממשיכו של "הד-המזרח" שנסגר ב-1951 בשל מחסור במימון.
הבטאון הוקם על ידי קבוצת עיתונאים, עסקנים ופעילים בני עדות המזרח במטרה לשמש לבמה קבועה לקולם של בני העדות השונות, חברי מפלגות ובלתי מפלגתיים, ולקבץ את בני העליות המזרחיות, הוותיקים והחדשים, הנאבקים לשפר תזונתם, תנאי דיורם והבטחת חינוך לילדיהם. בין מטרותיו הרצון להציג פעילויות המהוות מקור עידוד והשראה ולהציג בעיות כלליות ולהפוך את הבטאון למקור מידע ולגשר המחבר בין בני העדות, המרוחקים אחד מהשני, על ידי הפצתו בכל קצות הארץ.
הערות שוליים

↑  דוד סיטון, דבר המערכה, במערכה, 3 ביולי 1962
↑  דוד סיטון, דבר המערכה, במערכה, 14 ביולי 1961
↑  יחזקאל סופר, בינינו לבין עצמנו; בטאון זה למה?, במערכה, 14 ביולי 1961
בתה

ערך זה עוסק בתצורת צומח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בתה בדרום מערב אוסטרליה.
בתה בקייפטאון, דרום אפריקה
בָּתָה היא חברת צמחים (אנ') שעיקר הצומח בה הוא שיחים, עשבים וגאופיטים. תצורת צומח זו שכיחה מאוד באזורים ים-תיכוניים.
אטימולוגיה

השם "בתה" ניתן לתצורה זו על ידי אלכסנדר אייג, מראשוני הבוטנאים בישראל.
מקור המונח העברי הוא בדברי הנביא ישעיהו: ”וְעַתָּה אוֹדִיעָה נָּא אֶתְכֶם אֵת אֲשֶׁר אֲנִי עֹשֶׂה לְכַרְמִי – הָסֵר מְשׂוּכָּתוֹ וְהָיָה לְבָעֵר פָּרֹץ גְּדֵרוֹ וְהָיָה לְמִרְמָס; וַאֲשִׁיתֵהוּ בָתָה, לֹא יִזָּמֵר וְלֹא יֵעָדֵר, וְעָלָה שָׁמִיר וָשָׁיִת. וְעַל הֶעָבִים אֲצַוֶּה מֵהַמְטִיר עָלָיו מָטָר” וברבים: ”וּבָאוּ וְנָחוּ כֻלָּם בְּנַחֲלֵי הַבַּתּוֹת וּבִנְקִיקֵי הַסְּלָעִים”.
לפי המלבי"ם, המונח הוא המקור למילה "בת". לפי חוקי הירושה התנ"כיים הבן קודם לירושת נחלת האב ועליו מוטל "לבנות את בית אביו", לכן המונח "בת" המבטא עזובה, הוא הפכו של המונח "בן" המבטא את חובתו של הצאצא הזכר לבנות את בית אביו.
ראו גם

בתה עשבונית
חורש ים-תיכוני
גריגה
הערות שוליים

↑  ספר ישעיה, פרק ה', פסוקים ו'–ז'.
↑  ספר ישעיה, פרק ז', פסוק י"ט.
↑  פירוש המלבי"ם לספר ישעיהו פרק ה פסוק ו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקברות דה לה אלמודנה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1884 
 שטח:  120 הקטאר
 קואורדינטות:  40°25′10″N 3°38′26″W﻿ / ﻿40.41935°N 3.6405888888889°W﻿ / 40.41935; -3.6405888888889
  (למפת מדריד מוגדלת) בית הקברות דה לה אלמודנה(למפת מדריד רגילה) בית הקברות דה לה אלמודנה
 
בית הקברות דה לה אלמודנה (בספרדית: Cementerio de Nuestra Señora de La Almudena) הוא בית קברות הממוקם במדריד. מספר הקברים במקום מוערך בכ-5 מיליון. היה בית הקברות הראשי של העיר בשנים 1884–1973.
היסטוריה

כבר במהלך שלטונו של קרלוס השלישי רצו להעביר את בית הקברות העירוני מחוץ למרכז העיר. אומנם התוכניות נדחו כל פעם מחדש ובסופו של דבר, בית הקברות החדש במזרח העיר נפתח רק ב-1884. הקיבולת המקורית של המקום הייתה כ-63 מקומות. בתחילת המאה ה-20 הושלמו עבודות בנייה במקום וקיבולת הורחבה ל-885 אלף מקומות. הנקרופוליס הראשי נפתח בשנת 1925. בשנת 1955 בוצעה הרחבה נוספת.
ידוענים הקבורים בבית הקברות

בין הידוענים הקבורים בדה לה אלמודנה: אלפרדו די סטפנו, ניסטו אלקלה סאמורה, ויסנטה אליכסנדרה, סנטיאגו רמון אי קחאל, דולורס איברורי, מנואל ממפאסו ורבים נוספים.
תמונות

כנסייה
מראה כללי
מצבה
קבורה בקיר
בסיס (אריתמטיקה)

במתמטיקה, בסיס (Radix) הוא תחום הספרות הנמצא ביסודה של שיטת ספירה מבוססת מיקום.
הבסיס המקובל לספירה הוא בסיס 10 (הבסיס העשרוני), המשתמש בספרות 0 עד 9. משערים שמקורו של בסיס זה במספר אצבעות הידיים ששימשו כדי להציג מספרים ולחשב אותם. העיקרון בכל שיטת ספירה הוא שערכה של ספרה ברצף כלשהו של ספרות נקבע על פי המיקום שלה ברצף. לדוגמה, בבסיס העשרוני, אנו קוראים לספרה הראשונה משמאל לנקודה העשרונית ספרת האחדות, לשנייה ספרת העשרות, לשלישית ספרת המאות וכו'. בדומה, לספרה הראשונה מימין לנקודה העשרונית אנו קוראים ספרת העשיריות, לשנייה ספרת המאיות וכו'.
בבסיס העשרוני מוצג כל מספר, למעשה, כסכום של חזקות של 10. למשל, המספר 1,035.43 מוצג כך:
אולם אין שום דבר ייחודי במספר 10 דווקא - ניתן לבחור כל מספר טבעי (גדול מ-1) כבסיס לספירה. כך, למשל, בסיס 7 משתמש בספרות 0 עד 6, ומספרים בבסיס זה ניתנים לייצוג באמצעות חזקות של 7. משמעותו של המספר 1,035.437 (האינדקס 7 מציין שזהו מספר בבסיס 7) היא:
העיקרון בספירה באמצעות בסיס מסוים k, הוא שכל המספרים מוצגים באמצעות k ספרות שונות בלבד. לדוגמה, בבסיס 2 (בסיס בינארי) קיימות שתי ספרות - 0,1 שבאמצעותן ניתן לייצג כל מספר. 
במעבר מבסיס כללי K כלשהו לבסיס עשרוני, תיוצג המילה  \ a_{n}a_{n-1}a_{n-2}...a_{0}.a_{-1}a_{-2}...a_{m} כך:
\sum _{i=(m)}^{n}a_{i}\times k^{i}.
באלקטרוניקה ספרתית ובפרט במחשבים משתמשים בדרך כלל בבסיס 2 (בסיס בינארי) בו יש משמעות לספרות 0 ו-1 בלבד, מכיוון שקל יותר לתכנן מעגלים בעלי שתי רמות לוגיות בלבד (המייצגות מתח נמוך ומתח גבוה, בהתאמה).
מכיוון שהיצוג הבינארי של מספרים הוא ארוך ואינו נוח לשימוש אנושי, ומאידך, ההמרה בינו ובין הבסיס העשרוני אינה נוחה, משתמשים מתכנתי מחשבים, בדרך כלל, בבסיס האוקטלי בן 8 הספרות (23)  (0 עד 7) או בבסיס ההקסדצימלי בן 16 הספרות (24)  (מיוצגות על ידי הספרות 0 עד 9 והאותיות A עד F).
הבבלים הקדמונים נהגו להשתמש בבסיס 60 (בסיס סקסגסימלי), ששרידים ממנו מופיעים בחלוקת השעה ל-60 דקות וחלוקת הדקה ל-60 שניות, וכן בחלוקת המעגל ל-360 (60×6) מעלות. כדי להימנע מהצורך בשימוש ב-60 ספרות שונות, הם השתמשו בנוסף בשיטת ספירה משנית, של שני סימנים - אחד לעשרות ואחד ליחידות.
מרבית תכונות המספרים הנחקרות במתמטיקה, כגון ראשוניות, אינן תלויות בבסיס שבו נכתב המספר. תוצאותיהן של ארבע פעולות החשבון אף הן אינן תלויות בבסיס שבו נכתב המספר. תכונות מסוימות, כגון היותו של המספר מספר קפרקר, מספר ליישרל או היותו של המספר שבר בעל הצגה סופית כשבר עשרוני, תלויות בבסיס שבו נכתב המספר (לתכונות כאלה לא מיוחסת חשיבות רבה, משום שאינן עוסקות במאפיין מהותי של המספר, אלא במאפיין התלוי בייצוג מסוים שלו).
המרה בין בסיסי מספרים נפוצים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  עשרוני: | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
|  הקסדצימלי: | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |  A |  B |  C |  D |  E |  F |  10 |
|  אוקטלי: | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 20 |
|  בינארי: | 0000 | 0001 | 0010 | 0011 | 0100 | 0101 | 0110 | 0111 | 1000 | 1001 | 1010 | 1011 | 1100 | 1101 | 1110 | 1111 | 10000 |
בית הקברות בניוארק שעל הטרנט

| --- | --- |

החלקה הצבאית בבית הקברות, ובה צלב הזיכרון הפולני. קרוב למצלמה ניצבת מצבתו של סטניסלב אוסטרובסקי, ומאחוריה מצבות אוגוסט זאלסקי וולדיסלב רצקייביץ'. מעבר להם ניצב שלט זיכרון במקום שבו היה קבור ולדיסלב שיקורסקי. כל הקברים הועברו מהחלקה לפולין
 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1856 
 קואורדינטות:  53°03′54″N 0°47′57″W﻿ / ﻿53.06503°N 0.7993°W﻿ / 53.06503; -0.7993
 he
 
בית הקברות בניוארק שעל נהר הטרנט הוא בית קברות אזרחי בעיר ניוארק שעל נהר הטרנט במחוז נוטינגהאם שבבריטניה. הוא ידוע בעיקר בשל החלקה הצבאית שבו, המהווה מעין בית קברות לאומי פולני בבריטניה.
בית הקברות

בית הקברות ממוקם במרכזה של העיר, והוקם גם על מנת לספק לה שטח ירוק שישמש כפארק עירוני. הוא נחנך בשנת 1856. שטחו המקורי הורחב מספר פעמים. צורתו היא מלבנית בעיקרה והוא משתרע על פני כ-650 מטר מצפון לדרום, ובו שדרה מרכזית.
בית הקברות > החלקה הצבאית

במהלך מלחמת העולם השנייה היו מספר שדות תעופה של חיל האוויר המלכותי ממוקמים באזור שסביב העיר. לבקשת החיל הוקצתה חלקה בבית הקברות שלה לקבורת חללי היחידות שהוצבו בבסיסים אלו. שטחה הנוכחי הוא כ-1.2 דונם.
בשדות התעופה שבקרבת העיר היו מוצבות מספר טייסות שאוישו על ידי אוויראים פולנים. מציאות זו הביאה לקבורת חללים פולנים רבים בחלקה. כיום (2023), מתוך 530 הקברים בחלקה, 391 הם של פולנים, ומהם 343 אנשי צוות אוויר. חללים אלו נפלו ברובם בשנים 1940-‏1944. על קברי החללים בחלקה הוצבו מצבות לוח אנכיות כמקובל בבית הקברות הצבאיים הבריטיים, כאשר המצבות לפולנים מעוצבות בתבנית מחודדת בראשה.
בשנת 1941 נחנך בחלקה צלב זיכרון פולני. בטקס חנוכתו השתתפו ולדיסלב רצקייביץ', נשיא פולין שבגלות, וולדיסלב שיקורסקי, ראש ממשלת פולין הגולה. לאחר מותם (ב-1947 וב-1943, בהתאמה) הם הובאו לקבורה בחלקה הצבאית, בקרבת צלב הזיכרון. ב-1972 וב-1982 נקברו בחלקה אוגוסט זאלסקי (אנ') וסטניסלב אוסטרובסקי (אנ'), הנשיא השני והנשיא השלישי בגלות של פולין.
ריכוז קברי החללים הפולנים בחלקה לרבות קברי ארבעת הנכבדים הפך אותה למעין בית קברות לאומי של פולין בתחומי בריטניה.
ב-1993 הועבר ארונו של שיקורסקי מהחלקה לקבורה בקרקוב שבפולין, ושלט לזכרו הוצב בחלקה. בנובמבר 2022 הועברו מהחלקה לקבורה בוורשה ארונותיהם של רצקייביץ', זלנסקי ואוסטרובסקי.
הערות שוליים

↑  האחרים היו בריטים, קנדים, אוסטרלים וניו זילנדים.
בדחן

ערך זה עוסק במנחה היתולי בטקסים יהודיים. אם התכוונתם לסיפור קצר מאת אייזק אסימוב, ראו .
בַּדְחָן הוא כינוי ושם תואר למי ששימשו כמנחים היתוליים בטקסים יהודיים, חגים וימי מועד אחרים. הבדחנים היו מעין אמנים נודדים, שהיו נוסעים מעיירה לעיירה ומכפר לכפר, מקהילים את הקהל ומשעשעים אותו בדברי בדיחה, בחרוזים ובשירים, הטפות מוסר היתוליות ועוד.
אמנות הבדחן, יותר מאמנויות אחרות, כמעט וכלתה עם השמדת יהדות מזרח אירופה בשואה, ולא התאוששה לאחריה.
מעמד הבדחן

הבדחנים הראשונים נזכרו כבר בסוף ימי הביניים, במאה השלוש עשרה והארבע עשרה. דמות הבדחן התפתחה בהשפעת דמות הליצן (או ליצן חצר) האירופית, כמקבילה יהודית לה.
מעמד הבדחן הלך והתפתח בקהילות ישראל במזרח אירופה, והוא קנה לו כלים אמנותיים מגוונים, דקלום והצגה, אלתור, וזימרה ועוד. בתחילה, כונו הבדחנים 'לצים' או 'גחכנים', אולם בהמשך, בעקבות השיפור במעמדם, כונו בדחנים. בנוסף, נדרשה מהם שליטה מופלאה בטקסטים היהודיים על כל צורותיהם. במאתיים השנים האחרונות שלפני השמדת יהדות מזרח אירופה, הפכו הבדחנים למנחים ולמנהלי הטקסים היהודיים; חופות ולידות, בריתות ופדיונות, טקסי חג הפורים ועוד, נוהלו על ידי הבדחנים, בלוויית תזמורת כליזמרים או בשירה עצמית.
ברוב המקרים היו הבדחנים אנשים עניים ופשוטים, ועל פי רוב כדי למצוא פרנסה הם נאלצו לנדוד מעיר לעיר כדי למצוא את פרנסתם. למרות זאת, היו גם בדחנים בעלי מעמד ועשירים. לעיתים נודו הבדחנים על ידי רבני ונכבדי הקהילה, וזאת משתי סיבות עקריות: בשל עוניים של רוב הבדחנים, הנכבדים היו מושא לעגם וצחוקם; וכמו כן היו רבנים שהתנגדו לשימוש ההומוריסטי שעשו לעיתים הבדחנים בפסוקי תורה או גמרא.
בדחנים ידועים

הבדחן היהודי המפורסם ביותר היה "הרשל'ה מאוסטרופולי", ובדחן ידוע נוסף הוא מוטקה חב"ד.
אליקום צונזר (צונזער; 1835–1913), יליד וילנה, נחשב לגדול הבדחנים של המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים, והוא מאפיין את דמות הבדחן במיטבה. צונזר חיבר עשרות שירים בחרוזים והתאים להם לחנים משלו, שהיה מאלתר לפי טעם הקהל ודרישתו. בעת שמשוררי ההשכלה הראשונים שקדו על שירה עברית שקולה, מנויה וחרוזה, שורר אליקום צונזר את שיריו בלשון יידיש עממית. שלושה דורות של יהודים שרו את שיריו, פיזמו את פזמוניו והתענגו על הלחנים שלו.
אליקום צונזר השכיל לשלב בפזמוני הבדחנות שלו משלים עממיים, מוסר השכל חכם וביקורת חברתית נוקבת. כל החברה היהודית, מכל המעמדות, נהתה אחר יצירתו העממית. והמשורר איציק מאנגר הגדירו כ"הבדחן הגדול, עתרת-תפארת של כל החתונות, מטיף המוסר הגדול וחורז החרוזים הנפלא אשר לעמך ישראל".
בתרבויות שונות מקובלים דמויות בדיוניות של בדחנים ששימשו בסיפורי עם בלבד, כמו ג'וחא בארצות ערב וואן דר מרווה בהולנד.
כיום

בשנים האחרונות רואה הבדחנות עדנה, ובקהילות חסידיות קמים דורות חדשים של בדחנים מוכשרים המופיעים בעיקר בחתונות ובסעודות שבע ברכות, ומשמחים את הקהל בדרך כלל בשפת היידיש.
על פי רוב, הגראמער משמש גם כבדחן, אך ישנם אנשים שמקצועם הוא בדחנות. הבולטים שבהם הם יענקל מילר ממונסי (ניו יורק) ויעקב צוקר מבני ברק.
ראו גם

ליצן חצר
גראמער
רב פורים
לקריאה נוספת

אריאלה קרסני, הבדחן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1998.
בין השמשות (להקה)

| --- | --- |

 סוגה:  מוזיקת רוק
 חברת תקליטים:  וולקומדיה, התו השמיני
 שיתופי פעולה בולטים:  טל שגב, מאיר אריאל
 חברים
 יוני גנוט (שירה, גיטרה, טקסטים ולחנים)  יואב גנוט (שירה)  אלעד גנות (גיטרה חשמלית)  יניב כהן (תופים)  איתי זנגי (מפיק, גיטרה, 2008 - 2012)  דן אקרט (גיטרה בס, 2008 - 2012)  בני וילנר (קלידים, 2008 - 2012)  נטע הירש (חליל וקולות)
 חברים לשעבר
 אביחי טוכמן (גיטרה בס, 1999 - 2008) 
בין השמשות
להקת בין השמשות היא להקת רוק ישראלית שפעלה בין השנים 1999–2012.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1999 על ידי יוני גנוט. הייתה זו להקת הרוק הראשונה שמשתתפיה גדלו במגזר הדתי לאומי בישראל. ההרכב הראשון נקרא "יוני והבודדים" וכלל מוזיקאים מרקע דתי לאומי (בני עקיבא). את אחת ההופעות הראשונות שלהם עשו בסמינריון של תנועת "בת עמי", שם הופיעו כחימום להופעה של דני רובס. ההופעה העצמאית הראשונה שלהם הייתה ב"פסטיבל המעלות", שם החליטו לקרוא לעצמם "בין השמשות". על שם זה סיפר גנוט: "(השם "בין השמשות") מייצג זמן שהוא לא יום ולא לילה, אזור דמדומים של ספיקות ושל תובנות עמוקות. זה המקום שבו הרגשתי שאני מחובר ליצירה שלי".
הגרעין הקשה של ההרכב כלל את יוני גנוט ואלעד גנות. לקראת צאת האלבום התחלף חלק מהגרעין הראשון של ההרכב, והלהקה הפכה להיות להקה מעורבת (דתיים וחילוניים, גברים ונשים). בלהקה היו חברים: יוני גנוט (שירה, גיטרה, טקסטים ולחנים), יואב גנוט (שירה), אביחי טוכמן (גיטרה בס), יניב כהן (תופים), אלעד גנות (גיטרה חשמלית) ונטע הירש (חליל וקולות).
הלהקה הרבתה להופיע במועדונים בתל אביב ובירושלים, בעיקר בתיאטרון תמונע ובצוללת הצהובה. הלהקה הייתה להקת הבית ב"פאב מדרש" והופיעה רבות בערוץ התכלת. הלהקה הופיעה בפסטיבלים ברחבי הארץ (בומבמלה, הקהל, הגיטרה, פסטיבל הכליזמרים בצפת ועוד) ואירחה בין השאר את טל שגב וג'וני שועלי, שהשתתפו בחלק מהפקת האלבום הראשון.
על הטקסטים של הלהקה אמר יוני גנוט: "לשירים שלי יש נגיעה יהודית עמוקה, אך הם לא מזוהים דווקא כ'דוסים'. זו יצירה ישראלית הן בסאונד הנגיש לאוזן הישראלית הסטנדרטית, והן בטקסטים".
האלבום הראשון

בשנת 2002 יצא בחברת "וולקומדיה" אלבומה הראשון של הלהקה שנשא את שם הלהקה, "בין השמשות". ב-2003 יצא האלבום מחדש בחברת "התו השמיני".
רוב הטקסטים באלבום מקוריים, ובניגוד לז'אנר המוזיקה יהודית מקורית שהתחיל להתפתח (עדי רן, אהרן רזאל, המדרגות), הם עסקו בקשת נרחבת של נושאים כגון מסרים חברתיים, בדידות, התמודדות עם אובדן וכאב, שאלות של אמונה וזהות בין העולמות הדתי והחילוני, ותפילה ואהבה לאל.
מהאלבום בלטו השירים "יש שם בלב", "הצד שלך" (עם אהרן רזאל) והשיר "אחת שאלתי" שהגיע למקום הראשון במצעד של ערוץ 7.
האלבום השני והתפרקות

כעבור כמה שנים התחילה הלהקה לעבוד על האלבום השני. העבודה ארכה כחמש שנים, שבמהלכם הצטרפו ללהקה איתי זנגי כמפיק וכגיטריסט, ובני וילנר כנגן קלידים. הכיוון המוזיקלי של הלהקה השתנה והפך להיות יותר רוקיסטי ומחוספס, והטקסטים הבוגרים יותר והנוגים של גנוט קיבלו מעטפת של רוק מתקדם בסגנון שמזכיר לעיתים את פינק פלויד. לקראת יציאת האלבום החליף דן אקרט את אביחי טוכמן כבסיסט.
ב-2008 יצא אלבומה השני של הלהקה שנקרא "שתיקת האדמה". שיר הנושא של האלבום והאווירה הכללית שלו הושפעו מהרומן "החיים כמשל" של פנחס שדה. השירים הבולטים מתוכו היו: "באתי אלייך" - איתו הופיעה הלהקה במופע "חמש שנים לזכרו של מאיר אריאל", ו"בדממה" שלווה בקליפ אנימציה של יוני שלמון. על השיר "בדממה" אמר יוני גנוט בראיון כי השיר נכתב בהשראת השיר מאת ישראל חברוני "המלחמה על צלם אלוקים" ("איש מדבר") מתוך "בוא איתי למדבר".
למרות הביקורות הטובות, לא זכה האלבום להצלחה מסחרית.
כשנה אחרי יציאת האלבום, שחררה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "עוד לא אהבתי די". בסיבוב ההופעות של האלבום השני אירחה הלהקה בין היתר את מאיר בנאי (בערב "ט"ו באהבה" באמפי וואהל בר-אילן), ארז לב ארי ודניאל זמיר.
לאחר הוצאת האלבום השני המשיכה הלהקה להופיע, עד שבשנת 2012 היא התפרקה עקב החלטתו של יוני גנוט להעדיף קריירת סולו.
הערות שוליים

↑   בין השמשות - בדממה, סרטון בערוץ "יוני גנוט - Yoni Genut", באתר יוטיוב (אורך: 05:06)
↑   בדממה - קליפ אנימציה, סרטון בערוץ "yoni salmon", באתר יוטיוב (אורך: 03:55)
↑  יואב פרידמן, צפו בדממה, באתר ynet, 18 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302524905171  MusicBrainz: 2018ff53-0f05-4724-88fb-fe3a7fbcb116  VIAF: 154146979   WorldCat (עם VIAF): 154146979
בדיאס

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  צור
 גובה:  190 מטרים
 קואורדינטות:  33°18′44″N 35°18′02″E﻿ / ﻿33.312222222222°N 35.300555555556°E﻿ / 33.312222222222; 35.300555555556 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבדיאס(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבדיאס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בִּדיָאס (בערבית: بدياس; באנגלית: Bedias) הוא כפר בנפת צור, מחוז דרום לבנון.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר שוכן בגובה כ-190 מ' מעל פני הים, כ-11 קילומטרים צפונית מזרחית לצור, כ-2 קילומטרים מזרחית לבורג' רחאל.
אטימולוגיה

החוקר פאלמר כתב בשנת 1881 שמקור השם בידיאס הוא שם פרטי של אדם (לא ידוע).
היסטוריה

בשנת 1875 מצא כאן ויקטור גרן כפר עם 450 תושבים מתוואלים וציין: "'כפר זה החליף כפר עתיק, כפי שמוכיחים האבנים המסותתות הבנויות בחלק מהמבנים הערביים. חמש דקות צפונית למקום הזה, ומעל הגדה הדרומית של הקסיימה, אשר זורם כאן בגיא עמוק, פגשתי הרבה אבני ריחיים עתיקות, שבורות, וקבר עתיק חצוב בסלע, בעל צורה של קבר פשוט, אבל מכוסה בגוש אבן מעוקל גדול...".
בשנת 1881 ביקרה היישוב משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל (SWP) ותיארה את היישוב: "כפר בנוי מאבן, על ראש רכס, מוקף בעצי זית ואדמה לעיבוד. יש משק זית ליד הכפר. המים האספקה נגזרת מבורות ובארות מים."
אוכלוסייה

בשנת 2014 היו רשומים בבדיאס 1,101 בוגרים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Palmer, E.H., The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer., Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 3
1 2  Conder, C.R.; Kitchener, H.H, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology., כרך 1, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 48
↑  "קסיימה" הוא שמו של נהר הליטאני בחלקו המערבי.
↑  Guérin, V., Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French), כרך Vol. 3: Galilee, pt. 2., Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 56
בת אל גטרר

בת אל גטרר (נולדה ב-4 בפברואר 1988) היא לוחמת טאקוונדו, מרצה ומורה לחינוך גופני ישראלית, אלופת אירופה (סנקט פטרבורג 2010) במשקל של עד 57 ק"ג. ייצגה את ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ביוגרפיה

גטרר גדלה בכוכב יעקב בבית דתי, לה חמישה אחים. אביה אריק עוסק במערכות סולאריות ואמה עקרת בית. בתיכון למדה באולפנת עפרה. החלה ללמוד הגנה עצמית במתנ"ס בנווה יעקב, אצל המאמן חיים שלום כהן. בגיל 9. בעצת מאמנה, בגיל 12 היא החלה להתאמן בטאקוונדו, במועדון אחי יהודה בירושלים. מאז החלה להתחרות באופן מקצועי.
בשנת 2006 גטרר השיגה את ההישג המשמעותי הראשון שלה בזירה הבינלאומית. זאת עם זכייתה במדליית זהב באליפות שוודיה הפתוחה.
בשנת 2007 זכתה במדליית זהב באליפות אוסטריה, ובמדליית ארד באליפויות שוודיה ובלגיה. באליפות העולם שנערכה באותה שנה הודחה בקרב השני.
בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה באיסטנבול בינואר 2008, הייתה גטרר אחת מתוך ארבעה נציגים ישראלים, ונחשבה לבעלת הסיכויים הנמוכים ביותר לסיים את הטורניר בהצלחה, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה. עם זאת, היא הפתיעה וסיימה במקום השלישי, שהקנה לה את הכרטיס לאולימפיאדת בייג'ינג תחת הדרכתה של המאמנת נועה שמידע. לאחר הטורניר היא זכתה במדליית זהב גם באליפויות גרמניה והולנד.
באולימפיאדה עצמה הודחה גטרר בסיבוב הראשון על ידי סגנית אלופת אירופה מרטינה זובצ'יץ' מקרואטיה, בקרב שבו הובילה על מתחרתה עד ל-15 השניות האחרונות.
בנובמבר 2008 זכתה גטרר במדליית זהב באליפות קרואטיה הפתוחה, ובשנת 2009 זכתה במדליית כסף באליפות בלגיה ובאליפות העולם לדוברי צרפתית שנערכה בצרפת. כן סיימה במקום החמישי באליפות ספרד. ב-2010 זכתה שוב במדליית זהב באליפות הולנד.
באליפות אירופה בטאקוונדו שנערכה בסנקט פטרבורג, רוסיה במאי 2010 זכתה גטרר במדליית זהב. הייתה זו הזכייה הראשונה של לוחם או לוחמת ישראלית במדליית זהב באליפויות אלו.
חיים אישיים

גטרר מתגוררת בירושלים, היא סיימה לימודים לתואר ראשון חינוך גופני, ולומדת תואר שני בחינוך גופני.
הערות שוליים

↑  ניר שועלי, טקוונדו: גטרר זכתה באליפות אירופה, באתר nrg‏, 13 במאי 2010
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
בסימן החדקרן

| --- | --- |

כריכת הספר במהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  רוג'ר זילאזני
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  דאבלדיי 
 הוצאה בשפת המקור:  Doubleday (אנגלית)
 תאריך הוצאה:  1975 1991 (מהדורה עברית)
 מספר עמודים:  194 (במהדורה העברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תרגום:  דורית לנדס
 סדרה
 סדרת ספרים:  אמבר (סדרת ספרים)
 ספר קודם:  תותחי אוואלון
 הספר הבא:  ידו של אוברון
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-385-08515-X
 הספרייה הלאומית:  003863410, 000841410
 
בסימן החדקרן (באנגלית: Sign of the Unicorn) הוא רומן מסוגת הפנטזיה, והשלישי בסדרת ספרי אמבר של הסופר רוג'ר זילאזני. הספר יצא לאור לראשונה בפורמט של סיפור בהמשכים בירחון "Galaxy Science Fiction"(אנ'). הספר ממשיך את עלילת סיפורו של קורווין שהשתלט בינתיים על כס המלוכה של אמבר, בהמשך לעלילת הספרים הקודמים בסדרה.