stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגביע הפולני

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1925
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל הפולנית 
 מספר מתמודדים:  68
 מדינות משתתפות:  פולין פולין
 זוכה:  ויסלה קרקוב
 הכי הרבה זכיות:  לגיה ורשה (20)
 מפעל מקביל:  הליגה הפולנית
 אתר רשמי
 
הגביע הפולני בכדורגל (בפולנית: Puchar Polski w piłce nożnej; באנגלית: The Polish Cup) הוא מפעל כדורגל פולני בשיטת גביע שנוסד בשנת 1950, והוא המפעל השני בחשיבותו בכדורגל הפולני, אחרי ליגת העל הפולנית. בשל השתתפות המונית של קבוצות, הטורניר נקרא לעיתים קרובות "הגביע של אלף הקבוצות" (בפולנית: Puchar Tysiąca Drużyn).
המהדורה הראשונה של הגביע הפולני התקיימה ב-1926, אך היא נזנחה במהירות. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 התארגן גביע הכדורגל של נשיא פולין, בו הופיעו קבוצות של המחוזות האזוריים של התאחדות הכדורגל הפולנית.
התחרות למעשה פתוחה לכל מועדון הרשום תחת התאחדות הכדורגל הפולנית, ללא קשר להאם הוא מתחרה בליגה כלשהי במערכת הליגות הלאומית. גם קבוצות מילואים וותיקים זכאיות להשתתף, כאשר קבוצות מילואים הגיעו לגמר פעמיים (וזכתה בו פעם אחת). הגביע נחשב לחשוב, בכיר ופופולרי במיוחד בקרב קבוצות ברמה נמוכה יותר בפולין, מכיוון שהוא נותן להם הזדמנות לשחק עם קבוצות מוכרות יותר. בחלק מהמקרים, הקבוצות הנחותות אף הגיעו לגמר, כאשר הדוגמה המפורסמת ביותר הייתה צ'ארני ז'אגאן, קבוצה מהליגה השלישית בפולין, שהגיעה לגמר 1964/1965, אך בסופו של דבר הפסידה לגורניק זבז'ה.
מועדוני הליגה הנמוכה צריכים להיכנס לסיבובי מוקדמות אזוריים והמנצחים בהם מצטרפים לקבוצות מהליגה הראשונה והשנייה בהמשך התחרות. המוקדמות האזוריות משוחקות בעונה הקודמת, כך שמהדורה אחת של הגביע הפולני למועדונים בדירוג נמוך יותר יכולה להימשך למעשה שתי עונות (אם תאורטית קבוצה מליגה הכי נמוכה הגיעה עד לגמר). כל הגרלה נקבעת על ידי משחק בודד הנערך באצטדיון הביתי של הקבוצה מהליגה הנמוכה. הגמר בעבר היה משחק בודד, אבל בעונות 2002–2006 הוא נערך בשני משחקים. מאז 2007 הגביע חזר לגמר של משחק בודד באצטדיון נייטרלי.
זכיות לפי מועדון

| מועדון | זכיות | סגנות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| לגיה ורשה | 20 | 6 | 1955, 1956, 1964, 1966, 1973, 1980, 1981, 1989, 1990, 1994, 1995, 1997, 2008, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016, 2018, 2023 |
| גורניק זאבז'ה | 6 | 7 | 1965, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972 |
| לך פוזנן | 5 | 6 | 1982, 1984, 1988, 2004, 2009 |
| ויסלה קרקוב | 5 | 6 | 1926, 1967, 2002, 2003, 2024 |
| זגלמביה סוסנוביץ | 4 | 1 | 1962, 1963, 1977, 1978 |
| רוך חוז'וב | 3 | 6 | 1951, 1974, 1996 |
| גאקאאס קטוביצה | 3 | 5 | 1986, 1991, 1993 |
| אמיקה ורונקי | 3 | 1 | 1998, 1999, 2000 |
| ארקה גדיניה | 2 | 2 | 1979, 2017 |
| לכיה גדנסק | 2 | 2 | 1983, 2019 |
| ראקוב צ'נסטוחובה | 2 | 2 | 2021, 2022 |
| שלונסק ורוצלב | 2 | 1 | 1976, 1987 |
| פולוניה ורשה | 2 | - | 1952, 2001 |
| יגלוניה ביאליסטוק | 1 | 2 | 2010 |
| ויסלה פולק | 1 | 1 | 2006 |
| ל.ק.ס לודז' | 1 | 1 | 1957 |
| גוארדיה ורשה | 1 | 1 | 1954 |
| דיסקובוליה גרודז'יסק וילקופולסקי | 1 | 1 | 2007 |
| קרקוביה קרקוב | 1 | - | 2020 |
| זבישה בידגושץ' | 1 | - | 2014 |
| מידז´ לגניצה | 1 | - | 1992 |
| וידזב לודז' | 1 | - | 1985 |
| סטאל ז'שוב | 1 | - | 1975 |
| פוגון שצ'צ'ין | - | 4 |  |
| פולוניה בייטם | - | 3 |  |
| זגלביה לובין | - | 3 |  |
| בלצ'אטוב | - | 2 |  |
| פיאסט גליביצה | - | 2 |  |
| גורניק קונין | - | 1 |  |
| צ'ארני ז'אגאן | - | 1 |  |
| קורונה קיילצה | - | 1 |  |
| ROW ריבניק | - | 1 |  |
| ספרטה לבוב | - | 1 |  |
| סטאל מיילץ | - | 1 |  |
הערות שוליים

↑  קבוצת דיסקובוליה גרודז'יסק וילקופולסקי זכתה, אך התואר נשללה ממנה עקב הרשעתה בשוחד לשם קניית משחקים בטורניר
| טורנירי גביע לאומיים בכדורגל (אירופה) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • ליכטנשטיין • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | ברית המועצות • הגביע היוגוסלבי  • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4226589-7
המגדל האולימפי בייג'ינג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל תצפית 
 כתובת:  הפארק האולימפי 
 מיקום:  בייג'ינג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 בעלים:  בייג'ינג 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2014
 תאריך פתיחה רשמי:  8 באוגוסט 2015 
 קואורדינטות:  40°00′23″N 116°23′16″E﻿ / ﻿40.00651°N 116.38784°E﻿ / 40.00651; 116.38784
 he
 
המגדל האולימפי בייג'ינג (בסינית מפושטת: 北京奥林匹克塔) הוא מגדל תצפית, שהוקם בפארק האולימפי בעיר בייג'ינג, בירת סין. הוא המגדל השני בגובהו בעיר והמבנה הרביעי בגובהו בה.
היסטוריה

הקמת המגדל החלה בשנת 2001, שלוש שנים לאחר תום אולימפיאדת בייג'ינג והסתיימה ב-2014. הוא נחנך ב-8 באוגוסט 2015, יום השנה לפתיחת המשחקים האולימפיים בעיר.
המגדל ניצב על גבי מסד בטון בשטח של 30 אלף מטר רבוע. הוא בנוי מפלדה ומורכב למעשה מחמישה מגדלים נפרדים. המגדל המרכזי הוא הגבוה מהחמישה וארבעת האחרים מקיפים אותו בגבהים ההולכים ועולים ומחוברים אליו בקורות רוחב אלכסוניות. גובה המגדל הנמוך ביותר הוא 186 מטר וגובה המגדל הגבוה ביותר הוא 258 מטר.
כל אחד מהמגדלים מתרחב בראשו במעין חרוט הפוך המכיל מרפסת תצפית סגורה בחלונות זכוכית ובראשו גג שטוח. הגג הנמוך ביותר הוא הצר ביותר והגבוה ביותר הוא הרחב ביותר. במראה עילי נראים ראשי המגדלים כמקבץ טבעות, המתכתב עם חמש הטבעות של הסמל האולימפי. המגדלים עצמם עוצבו בהשראת גבעולי עשב.
במגדל המרכזי מותקנות שתי מעליות המובילות את המבקרים אל ראשו.
המגדל תוכנן על ידי הפירמה China Architecture Design & Research Group, שזכתה בתחרות לתכנונו.
הדיוויזיה ה-101 (ורמאכט)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 בדצמבר 1940 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-101 (בגרמנית: 101. leichte Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר הוסבה מאוחר יותר לדיוויזיית יגר.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בדצמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-35, והועמדה תחת פיקוד אריך מרקס. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-11 וה-17 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן, ובקרב קייב. ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-101, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב על קווקז. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בחצי האי קרים ובאוקראינה, ובאוקטובר 1944 הועברה לסלובקיה, שם סייעה בדיכוי המרד הסלובקי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על שלזיה ובקרבות בגרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
מפקדים

אריך מרקס (10 בדצמבר 1940 - 26 ביוני 1941)
בראונר פון היידרינגן (26 ביוני 1941 - 11 באפריל 1942)
אריך דיסטל (11 באפריל 1942 - 1 בספטמבר 1942)
אריך פוגל (1 בספטמבר 1942 - 12 ביולי 1944)
ולטר אסמן (12 ביולי 1944 - 8 במאי 1945)
הדיוויזיה ה-44 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  האונסלו 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1908 1920 1947 – 1919 1943 1967 (כ־11 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
 
הדיוויזיה ה-44 של הצבא הבריטי (מחוזות הבית) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
היסטוריה > הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות מחוץ לבריטניה. הדיוויזיה כללה יחידות בעיקר מסארי, מידלסקס, סאסקס וקנט.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובספטמבר 1914 נשלחו יחידות הדיוויזיה להודו, על מנת לשחרר שם את חיילי הצבא הסדיר. למרות שהדיוויזיה לא פעלה כגוף אחד, היא הוגדרה בשנת 1915 כדיוויזיה ה-44 (מחוזות הבית ה-1). יחידות נוספות שגויסו נותרו בבריטניה כעתודה, והם הוגדרו כדיוויזיה ה-67 (מחוזות הבית ה-2). עם התגברות המלחמה נשלחו חלק מיחידות הדיוויזיה לחזית המסופוטמית, ויחידות נוספות השתתפו במלחמה האנגלו-אפגנית השלישית. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > בין המלחמות

בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-12.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה בפיקודו של אדמונד אוסבורן, ובאפריל 1940 היא נשלחה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-3. בדיוויזיה לחמה במהלך הקרבות במערב, אולם פונתה יחד עם שאר הכוחות במהלך הפינוי מדנקירק. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בבריטניה כהגנה מפני פלישה גרמנית, כחלק מהקורפוס ה-12. במאי 1942 נשלחה הדיוויזיה למצרים, לשם היא הגיעה ביולי לאחר מסע ארוך דרך כף התקווה הטובה. הדיוויזיה השתתפה בקרב עלם חלפה, ולאחר מכן נותקה החטיבה ה-133 וצורפה לדיוויזיית השריון ה-8 ולאחר מכן צורפה לדיוויזיית השריון ה-10. הדיוויזיה לחמה במהלך קרב אל עלמיין השני כחלק מהקורפוס ה-13, ובמהלך הקרב נותקה החטיבה ה-131 וצורפה לדיוויזיית השריון ה-7 כחטיבה ממונעת. ב-31 בינואר 1943 פורקה הדיוויזיה, אולם החטיבה ה-131 לחמה יחד עם דיוויזיית השריון ה-7 עד כניעת גרמניה הנאצית.
היסטוריה > לאחר המלחמה

ב-1947 הוקמה הדיוויזיה מחדש ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי. ב-1961 צומצמה הדיוויזיה למפקדה מחוזית, וב-1967 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ההררית העשירית (ארצות הברית)

| --- | --- |

 Climb to Glory"   "(טיפוס אל התהילה)
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  פורט דראם, ניו יורק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–הווה (כ־81 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת האזרחים בסומליה מבצע שמירה על היציבות בהאיטי מלחמת אפגניסטן מלחמת עיראק
 פיקוד
 יחידת אם:  הקורפוס המוטס ה-18
 דרגת המפקד:  מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ההררית העשירית (באנגלית: 10th Mountain Division) היא דיוויזיית חיל רגלים קל בצבא ארצות הברית הנמצאת תחת פיקוד הקורפוס המוטס ה-18 ושוכנת בפורט דראם, ניו יורק. הדיוויזיה הייתה היחידה מסוגה וגודלה המאומנת בלוחמה הררית, לכן מעל סמל היחידה נכתב Mountain (הר), המשמר את יעודה ההיסטורי.
הדיוויזיה הוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הצלחות של יחידות הרריות בצבאות באירופה, כמו הלוחמה בפינלנד ובהרי האלפים. במהלך המלחמה שירתה בעיקר באיטליה בקרבות באזורים הגבוהים. לאחר המלחמה פורקה והוקמה מחדש פעמיים למשך מספר שנים, עד שהוקמה מחדש בשנת 1985 באופן סופי כדיוויזיית חיל רגלים קל.
היסטוריית שירות

גלגול ראשון של הדיוויזיה היה כבר בשנת 1918 כדיוויזיית חיל רגלים רגילה לשירות במלחמת העולם הראשונה, אך היא מעולם לא נשלחה אל מעבר לים ופורקה בתחילת 1919. הדיוויזיה הוקמה כיחידה הררית באופן רשמי ב-10 ביולי 1943, לאחר שארצות הברית השתתפה באופן פעיל בלחימה באירופה ולאחר שהפיקוד התרשם מהצלחת הלחימה של יחידות הרריות בצבאות אירופה במהלך המלחמה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה

לאחר תקופת ההקמה ואימוני הלחימה בארצות הברית, נשלחו יחידות הדיוויזיה בשני גלים להשתתף בלחימה באיטליה. הגל הראשון כלל את 'רגימנט הרגלים ה-86' ויחידות הסיוע, אשר הגיע ב-22 בדצמבר 1944 לנאפולי, הגל השני שכלל את 'רגימנט הרגלים ה-85' ו-'רגימנט הרגלים ה-87' הגיע ב-13 בינואר 1945 לנאפולי. הדיוויזיה החלה במהלך ינואר להתקדם צפונה לעבר העיר פיזה, כחלק מהקורפוס ה-4 של הארמייה החמישית (הארמייה הצפונית).
החל מה-16 בפברואר, החלו יחידות הדיוויזיה להיכנס ללחימה באזור קוטיגליאנו והאזורים ההרריים שמסביב. במהלך מרץ הגיעו היחידות לאזור שמדרום לבולוניה, שם הצליחו לכבוש מספר יעדים שמנעו מהצבא הגרמני נתיבי אספקה ותקשורת עם אזור עמק הפו, כך נפתחה הדרך להתקפה של הארמייה החמישית בעמק. כוחות הדיוויזיה החזיקו את היעדים שכבשו במשך כשלושה שבועות למקרה והגרמנים יבצעו התקפת נגד. בשבועות הקרובים המשיכו יחידות הדיוויזיה בהתקדמות לאורך הצד המזרחי של עמק הפו, ב-17 בפברואר הם שברו את קו ההגנה הגרמני באזור העיירה בומפורטו ומשם המשיכו צפונה כשהם נלחמים בכוחות הגרמנים באזור העמק.
ב-30 באפריל, הסתיימה למעשה ההתנגדות הגרמנית באיטליה. לאחר הסכם הפסקת האש וסיום המלחמה באירופה ב-2 במאי, החלה הדיוויזיה בפעילות שמירה וביטחון כשהיא מקבלת את כניעתם של היחידות הגרמניות באזור. ב-20 במאי הצטרפה הדיוויזיה לכוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי במניעת התקדמות כוחות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה באזור צפון איטליה. לאחר מכן הייתה עתידה הדיוויזיה להשלח לחזית הפסיפית להשתתף בכיבוש יפן, אך זו נכנעה עם הפצצת הירושימה ונגסאקי בשתי פצצות אטום ובאוגוסט 1945 הוחזרה לארצות הברית ופורקה ב-30 בנובמבר 1945.
היסטוריית שירות > המלחמה הקרה

לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, הוקמה הדיוויזיה מחדש בשנת 1948 בתור דיוויזיית אימון שעסקה באימון חיילי צבא ארצות הברית בין היתר בתקופת מלחמת קוריאה. בתקופה זו שכנה הדיוויזיה בפורט ריילי (Fort Riley), קנזס והסמל שלה איבד את הכיתוב "Mountain". בשנת 1954 הופעלה הדיוויזיה מחדש כיחידה לוחמת רגלית (לא הררית), היא נשלחה לשרת בגרמניה במסגרת כוח נאט"ו, שם שירתה במהלך ארבע שנים עד שהוחזרה לארצות הברית ופורקה בשנית.
היסטוריית שירות > הקמה מחדש ושנים אחרונות

ב-13 בפברואר 1985 הוקמה הדיוויזיה מחדש בשם "הדיוויזיה ההררית העשירית (חי"ר קל)", היא נקראה כך כדי לשמר את הקשר ההיסטורי לדיוויזיה ששירתה במהלך מלחמת העולם השנייה. כחלק משינויים בהרכב היחידות בצבא ארצות הברית, במקום להתבסס על רגימנטים, הורכבה הדיוויזיה החדשה משתי חטיבות (הראשונה והשנייה). הדיוויזיה העשירית הוגדרה כיחידת חיל רגלים קל ולמעשה לא נחשבה יחידה הררית, אך היא שימרה את השם מטעמים של מורשת היסטורית, מה גם שהיעוד שלה כדיוויזיה קלה לפריסה מהירה איפשר ליחידותיה על בסיס הציוד הקל והאימונים המגוונים לתפקד באופן מוצלח גם בתנאי שטח קשים.
בשנת 1990 כ-1,200 מחיילי הדיוויזיה נשלחו להשתתף במלחמת המפרץ, רוב הכוח (כ-1,000 חיילים) היה מ-"חטיבת הסיוע והאספקה ה-548". במהלך שנת 1992 נשלחו כוחות הדיוויזיה שוב לפעילות מבצעים כחלק ממעורבות ארצות הברית במלחמת האזרחים בסומליה, הם סיפקו מסגרת צבאית באזור ואיבטחו את הכבישים והאספקה. במהלך המעורבות בסומליה השתתפו כוחות הדיוויזיה בין היתר בקרב מוגדישו, כשהם פעלו לחילוץ הכוחות המיוחדים שנלחמו בעיר. הדיוויזיה נותרה בסומליה עד שהיחידות האחרונות שלה חזרו לארצות הברית במרץ 1994. בשנים הבאות השתתפה הדיוויזיה בפעילות שמירה על היציבות בהאיטי ובפעילות של נאט"ו בבוסניה.
החל מסוף שנת 2001, יחידות הדיוויזיה נשלחו לאפגניסטן כחלק מהמלחמה שם, היא שירתה מספר תקופות שירות באפגניסטן עד שנשלחה לשירות מבצעי בעיראק לקראת סוף 2004. במהלך תקופה זו עברה הדיוויזיה שינוי לקראת הפיכתה לדיוויזיה מודולרית על בסיס ארבע חטיבות לוחמות, חטיבת סיוע אווירי וחטיבת סיוע לוגיסטי. בשנים האחרונות, יחידות הדיוויזיה נשלחות לשירות מבצעי באפגניסטן ועיראק לסירוגין ומשתתפות במבצעים השונים שם.
מבנה ויעוד

הדיוויזיה מוגדרת כדיוויזיית חיל רגלים קל להפעלה מהירה. היא מורכבת מארבע חטיבות רגליות שמהוות את הכוח הלוחם של הדיוויזיה. בנוסף לחטיבות אלו, מכילה הדיוויזיה את 'חטיבת התעופה הקרבית העשירית' אשר מסייעת בניוד בעיקר מוסק וסיוע אווירי לחטיבות הרגליות, ו-'חטיבת הסיוע העשירית' אשר משמשת יחידת אספקה, רפואה, חימוש, תחזוקה וכל הצרכים הלוגיסטים של יחידות הדיוויזיה.
לקריאה נוספת

Henry, Mark R. & Chappell, Mike, The US Army in World War II (2): The Mediterranean, Oxford: Osprey Publishing, 2001.
Collier, Paul, The Second World War (4): The Mediterranean, Oxford: Osprey Publishing, 2003.
הערות שוליים

↑  חטיבות אלו מוגדרות 'חטיבות כוח לחימה', כלומר חטיבות ויחידות הסיוע שמתלוות אליהן
| ארצות הברית דיוויזיות צבא ארצות הברית  |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות מוטסות | 11 • 13 • 17 • 80 • 82 • 101 • 108 |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 16 • 19 • 20 • 22 • 25 • 27 • 30 • 40 • 48 • 49 • 50 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 • 2 • 3 • 15 • 21 • 22 • 23 • 24 • 61 • 62 • 63 • 64 • 65 • 66 |  |
| דיוויזיות רגלים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 11 • 12 • 13 • 17 • 19 • 23 (אמריקל) • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 51 • 63 • 65 • 66 • 69 • 70 • 71 • 75 • 76 • 77 • 78 • 79 • 80 • 81 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 102 • 103 • 104 • 106 • 108 • הוואי • תעלת פנמה • הפיליפינים |  |
| דיוויזיות הרריות | 10  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441687505171  LCCN: n81057169  VIAF: 147755374   WorldCat (עם VIAF): 147755374 
חיילי הדיוויזיה בלחימה בצפון איטליה, 4 במרץ 1945.
חייל מהחטיבה הראשונה של הדיוויזיה באפגניסטן, 2007.
המגבית היהודית המאוחדת

בול משנת 1962 שהונפק לרגל 25 שנים למגבית
המגבית היהודית המאוחדת (באנגלית: UJA – United Jewish Appeal) הייתה מפעל גיוס הכספים העיקרי בקרב קהילות יהדות ארצות הברית במשך 60 שנה, מהקמתה בשנת 1939 ועד התמזגותה לתוך איחוד הקהילות היהודיות בשנת 1999. המגבית פעלה לגיוס כספים למען מטרות יהודיות וציוניות בקרב הקהילות היהודיות, והיוותה אחד ממפעלי ההתרמה הגדולים בעולם.
היסטוריה

המגבית היהודית המאוחדת נוסדה בשנת 1939 כאשר אוחדו מספר מגביות של קרנות התנועה הציונית, אשר עסקו בגיוס כספים למען התיישבות בארץ ישראל, עם מערך ההתרמה של הג'וינט, שגייס כספים למען קהילות יהודיות במצוקה. הסכם שנחתם בשנת 1949 קבע שכספי המגבית יתחלקו בין הסוכנות היהודית (כשני שלישים מהסכום) לבין הג'וינט והקהילות המקומיות.
לאחר השואה שימשו כספי המגבית לסיוע רב לשארית הפליטה באירופה, לארגון העלייה לארץ ישראל, הקמת יישובים חקלאיים ועיירות פיתוח, והקמת מפעלי חינוך, תרבות והכשרה מקצועית. לאורך שנות קיום המדינה המשיכה המגבית לתמוך במטרות מעין אלה בישראל, במקביל לסיוע לקהילות יהודיות ברחבי העולם. במהלך מלחמת העצמאות, נוהלה המגבית על ידי הנרי מורגנטאו (הבן) – מזכיר האוצר היהודי של ארצות הברית.
גיוס הכספים התבצע (ועודו מתבצע, במסגרת ארגונית שונה) באמצעות מערך יעיל ומרושת היטב של שלוחות המגבית שפעלו בכל הפדרציות היהודיות ברחבי ארצות הברית וקנדה. דרכי גיוס הכספים רבות ומגוונות, כאשר אחת הנפוצות בהן היא ארגון משלחות לישראל של תורמים בכוח ובפועל לחיזוק ההיכרות והקשר בין יהדות ארצות הברית ומדינת ישראל. משלחות אלה מבקרות בפרויקטים הנתמכים על ידי המגבית כגון מרכזי קליטה, עיירות פיתוח, מוסדות חינוך וכדומה, ונפגשות עם מנהיגים ופוליטיקאים. משלחות אלה, מעבר לתרומתן לגיוס כספים, מהוות חלק חשוב בתעשיית התיירות של ישראל.
בשנת 1999 התמזגה המגבית היהודית המאוחדת עם המגבית המאוחדת לישראל (UIA – United Israel Appeal) שפעלה באופן מקביל בקנדה ועם מועצת הפדרציות היהודיות (CJF – Council of Jewish Federations) – ארגון הגג שאיגד את הפדרציות היהודיות. המיזוג הוא תולדת דרישה של הפדרציות היהודיות המקומיות לייעל את הגופים הארציים מולם הן עובדות ולבטל כפילויות. המיזוג יצר ארגון חדש מאוחד שנקרא "איחוד הקהילות היהודיות" (UJC – United Jewish Communities), ובמסגרתו שולבה תשתית המגבית כזרוע גיוס הכספים. כעבור עשור, ב-2009, שינה הארגון המאוחד את שמו ל"הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה" (JFNA).
לקריאה נוספת

מנחם קאופמן, תפיסת ישראל בעיני ראשי המגבית היהודית המאוחדת, בתוך: ישראל הנכספת, מוסד ביאליק, תשנ"ט 1999, עמ' 181–211.
מנחם קאופמן, "השפעת מלחמת ששת הימים על התפתחותה של המגבית היהודית המאוחדת", יהדות זמננו, 9, תשנ"ה 1995, עמ' 203–226.
ארנסט סטוק, ה"מגבית" והג’וינט, בתוך: הציונות ומתנגדיה בעם היהודי, מוסד ביאליק, תש"ן 1990, עמ' 401–407.
גבריאל שפר, "המגבית היהודית המאוחדת ומדינת ישראל", כיוונים, 7, תש"ם 1980, עמ' 9–26.
הייקה לנגהנס

| --- | --- |

 לידה:  1988 (בת 36 בערך) קייפטאון, דרום אפריקה
 מוקד פעילות:  דרום אפריקה דרום אפריקה שוודיה שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  זמרת-יוצרת ומעצבת גרפית
 סוגה:  דארקווייב אלקטרוני, רוק גותי, דום מטאל, מטאל גותי ומטאל סימפוני
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה, סינתיסייזר
 שיתופי פעולה בולטים:  זמרת בלהקות LOR3L3I  Inferium  The Great Sleep  Draconian  ISON
 heikelanghans.ir
 
הייקה לנגהנס (Heike Langhans; נולדה ב-1988) היא זמרת-יוצרת בסוגות דארקווייב אלקטרוני, רוק גותי, דום מטאל, מטאל גותי ומטאל סימפוני.
חייה

הייקה נולדה בקייפטאון שבדרום אפריקה למשפחה ממוצא גרמני. בצעירותה נמשכה למוזיקה גותית מלנכולית והחלה לעסוק בהלחנה, כתיבה ושירה. לפני שהחלה לעסוק במוזיקה באופן מקצועי עבדה הייקה כמעצבת גרפית, דבר שהיא עושה עד היום.
הייקה הייתה הזמרת של להקת המטאל הסימפוני Inferium מדרום אפריקה בשנים 2005–2010. ב-2006 הקימה את להקת היחיד LOR3L3I המנגנת דארקווייב אלקטרוני גותי. ב-2012 הצטרפה ללהקת הדום מטאל/מטאל גותי השוודית Draconian כזמרת במקום ליסה יוהנסון שעזבה ב-2011. בהתחלה היו לה בעיות להשיג אשרת עבודה בשוודיה, דבר שפגע ביכולת הלהקה להקליט אלבום. עד לקבלת האשרה הופיעה בתור זמרת זמנית בלהקת הרוק הגותי The Great Sleep בדרום אפריקה. בסוף 2013 קיבלה אשרת עבודה והיגרה לשוודיה. בשוודיה החלה לעבוד עם Draconian אך הופיעה גם כזמרת אורחת עבור להקת הדרון הקוסמי השוודית ISON. ב-2015 יצא Sovran, אלבומה הראשון עם Draconian. ב-2020 יצא Under a Godless Veil, אלבומה השני עם Draconian. ב-2022 עזבה את Draconian.
הגביע הצ'כוסלובקי

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1960
 תאריך פירוק:  1993
 מספר מתמודדים:  2 
 מדינות משתתפות:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 הכי הרבה זכיות:  דוקלה פראג/ספרטה פראג (8)
 מפעל מקביל:  ליגת העל הצ'כוסלובקית
 
הגביע הצ'כוסלובקי (בצ'כית: Československý pohár;בסלובקית: Česko-slovenský pohár vo futbale) היה טורניר גביע נוקאאוט של ההתאחדות הכדורגל הצ'כוסלובקית שנערך בין השנים 1960 ועד ל-1993, כאשר צ'כיה וסלובקיה היו חלק מהגוש הצ'כוסלובקי.
היסטוריה

מקורות ותחילת טורניר בצ'כוסלובקיה מקורם בטורנירים לא רשמיים ששוחקו בעונות: 1950/1951, 1951/1952, 1955 ו-1959/1960.
הגביע שוחק כגביע יחיד בצ'כוסלובקיה עד 1968/1969. החל מעונת 1969/1970 ועד עונת 1992/1993, הגביע שוחק בין הזוכות בגביע האזורי הצ'כי (Český pohár) לבין הזוכה בגביע האזורי הסלובקי (Slovenský pohár), שבעצם היוו את "חצי-הגמר" הרשמי לגמר האמיתי שהוא גמר הגביע הצ'כוסלובקי. כיום הגביע הצ'כי המודרני והגביע הסלובקי הם ממשיכי דרכו של הגביע הצ'כוסלובקי.
ספרטה פראג ודוקלה פראג היו המועדונים המצליחים ביותר בגביע זה, כאשר כל אחד מחזיקה ב-8 גביעים צ'כוסלובקים. בסך הכל הניפו קבוצות צ'כיות את הגביע 20 פעמים, וקבוצות סלובקיות 13 פעמים.
גמר הגביע > מחזיקות גביע לפי מועדון

|  | קבוצה | רפובליקה | מספר זכיות | מספר סגנויות | עונות זכייה | עונות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרטה פראג (ספרטק סוקולובו) | צ'כיה צ'כיה | 8 | 5 | 1963/1964, 1971/1972, 1975/1976, 1979/1980, 1983/1984, 1987/1988, 1988/1989, 1991/1992 | 1966/1967, 1974/1975, 1985/1986, 1987/1988, 1992/1993 |
| 2 | דוקלה פראג | צ'כיה צ'כיה | 8 | 2 | 1960/1961, 1964/1965, 1965/1966, 1968/1969, 1980/1981, 1982/1983, 1984/1985, 1989/1990 | 1961/1962, 1967/1968 |
| 3 | סלובן ברטיסלאבה | סלובקיה סלובקיה | 5 | 6 | 1961/1962, 1962/1963, 1967/1968, 1973/1974, 1981/1982 | 1963/1964, 1969/1970, 1971/1972, 1975/1976, 1982/1983, 1988/1989 |
| 4 | ספרטק טרנבה | סלובקיה סלובקיה | 4 | 1 | 1966/1967, 1970/1971, 1974/1975, 1985/1986 | 1990/1991 |
| 5 | באניק אוסטרבה | צ'כיה צ'כיה | 3 | 1 | 1972/1973, 1977/1978, 1990/1991 | 1978/1979 |
| 6 | לוקומטיב קושיצה | סלובקיה סלובקיה | 2 | 1 | 1976/1977, 1978/1979 | 1984/1985 |
| 7 | דאק דונאיסקה סטרדה | סלובקיה סלובקיה | 1 | – | 1986/1987 | – |
| 8 | מ.פ.ק. קושיצה | סלובקיה סלובקיה | 1 | 3 | 1992/1993 | 1963/1964, 1972/1973, 1979/1980 |
| 9 | טי.ג'יי. גוטאוואלדוב | צ'כיה צ'כיה | 1 | – | 1969/1970 |  |
מפעלי הגביע הממשיכים שנוצרו

צ'כיה צ'כיה ← הגביע הצ'כי (החל משנת 1993)
סלובקיה סלובקיה ← הגביע הסלובקי (החל משנת 1993)
ראו גם

ליגת העל הצ'כוסלובקית
הסופר קאפ הצ'כוסלובקי
התאחדות הכדורגל הצ'כוסלובקית
הגביע הסרבי

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2006
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל הסרבית
 מספר מתמודדים:  32
 מדינות משתתפות:  סרביה סרביה
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  הכוכב האדום בלגרד (זכייה שביעית)
 הכי הרבה זכיות:  פרטיזן בלגרד (8 זכיות)
 מפעל מקביל:  ליגת העל הסרבית
 Kup Srbije
 
הגביע הסרבי (בסרבית : Куп Србије, Kup Srbije) הוא גביע הכדורגל הלאומי של סרביה. הזוכה בתחרות מתמודדת במוקדמות ליגת אירופה. משנת 2006 עד 2010 התחרות נודעה כגביע לאב על שם נותנת החסות.
שיאנית הזכיות היא פרטיזן בלגרד עם 7 זכיות. מחזיקת הגביע הנוכחית (2023) היא הכוכב האדום בלגרד.
היסטוריה

טורניר הגביע של סרביה הוא היורש החוקי של גביע סרביה ומונטנגרו ובתורו גביע יוגוסלביה. טורניר הגביע נמשך ארבע עונות עד לפירוק סרביה ומונטנגרו בשנת 2006. הטורניר נשלט על ידי המועדונים הסרביים, כשמועדוני מונטנגרו לא הצליחו להעפיל לגמר. מועדון הכוכב האדום בלגרד היה הדומיננטי והעפיל לגמר בכל ארבע השנים, כשהוא זכה פעמיים והפסידה בגמר בשתי העונות האחרות. למרבה ההפתעה, יריבתה המושבעת פרטיזן בלגרד, לא העפילה לגמר הגביע של סרביה ומונטנגרו.
לאחר שמונטנגרו קיבלה עצמאות מסרביה בשנת 2006 שתי אגודות הכדורגל התחילו לעבוד על ארגון טורניר חדש ונוסד הגביע הסרבי.