stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלעד שליט
ביוגרפיה > הפעילות מהחטיפה ועד שחרורו > 2006

בעקבות חטיפתו של שליט יצא צה"ל למבצע גשמי קיץ, שנמשך לסירוגין כחמישה חודשים ובמהלכו נהרגו 394 פלסטינים. בד בבד התנהלה פעילות דיפלומטית של גורמים בין-לאומיים, בעיקר מצרים, לשחרורו של שליט. בהיותו של שליט גם אזרח צרפת, ניהלה צרפת חזית דיפלומטית. ואולם החוטפים, שפעלו תחת פיקודו של ח'אלד משעל ואנשי ההנהגה הצבאית של חמאס ובהם אחמד ג'עברי, סירבו לשחררו.
בלילה שבין 28 ל-29 ביוני 2006, עצר צה"ל עשרות מראשי חמאס ביהודה ושומרון, כולל 20 חברי פרלמנט ו-8 שרים בממשלה הפלסטינית, בהם מוחמד אבו טיר ושר האוצר עבד א-ראזק. הפעולה תוכננה מראש ובוצעה תוך תכנון עם השב"כ ופרקליטות המדינה. בחמאס טענו שהמעצרים באו כדי לתת לישראל קלף מיקוח על החייל החטוף. בישראל טענו שהמטרה היא להילחם בממשלת הטרור של חמאס, ושכל העצורים יועמדו למשפט על חברות בארגון טרור.
ב-1 ביולי חוטפיו של שליט דרשו לשחרר 1,000 אסירים פלסטינים תמורת שחרורו. ישראל דחתה את הדרישה, חזרה על עמדתה שלא תנהל עסקאות עם טרוריסטים ודרשה את שחרור החייל.
יחד עם ההתנהלות הצבאית, החלו להתגבר חילוקי הדעות בין הפלגים ברשות הפלסטינית. שיאם היה עם הודעתו של אבו מאזן כי "מאמצי המצרים (לשחרור החייל) נתקלים בקשיים, בשל היעדר כתובת בצד של החמאס, ובשל חוסר יכולתם לקבל החלטות". בנוסף, חשפו הפעילויות חילוקי דעות בין ההנהגה המדינית של חמאס, שמנוהלת על ידי אסמאעיל הנייה, ראש הממשלה הפלסטינית, לבין ההנהגה הצבאית של חמאס, שמנוהלת על ידי ח'אלד משעל.
ב-3 ביולי הציבו ארגוני הטרור שחטפו את שליט אולטימטום לישראל, לפיו היא נדרשת לשחרר עד 4 ביולי בשעה 6:00 בבוקר אסירים פלסטינים. עם זאת, לא צוין במדויק מה יקרה אם הדרישות לא תיענינה. לשכת ראש הממשלה דחתה באופן רשמי את האולטימטום. עם פקיעת האולטימטום הודיע ארגון "צבא האסלאם" שלא ימסור עוד מידע על גורלו של שליט.
ב-12 בספטמבר הורה בית המשפט הצבאי לשחרר 18 בכירי חמאס העצורים בישראל.
המדינה עתרה נגד ההחלטה וערעורה התקבל. המדינה טענה כי מעצר אנשי החמאס אינו קלף מיקוח לשחרור שליט אלא חלק מהמלחמה בטרור.
ב-26 בנובמבר הגיעו אהוד אולמרט ואבו מאזן להסכמה על הפסקת אש, לאחר שארגוני הטרור הפלסטינים הסכימו להפסיק את הירי על שדרות בתמורה להפסקת פעולות צה"ל ברצועה. במבצע נהרגו 394 פלסטינים, אך ישראל כשלה בהשגת המטרה העיקרית שלה, שחרורו של שליט. בעקבות לחץ ציבורי ותקשורתי, נכנס אולמרט למשא ומתן בתיווך אבו מאזן ומצרים על שחרור שליט תמורת שחרור אסירים.
ביוגרפיה > הפעילות מהחטיפה ועד שחרורו > פעילות ציבורית לשחרורו

לאחר נפילתם בשבי של אלדד רגב, אהוד גולדווסר וגלעד שליט, בשנת 2006, הקדיש בהופעותיו שלמה ארצי את השיר "אנחנו לא צריכים" לשלושת השבויים הישראלים. לאחר שהוחזרו גופותיהם של רגב וגולדווסר הפך השיר לשיר תפילה לשובו של שליט. בעת ביצוע השיר בהופעותיו של ארצי הוקרנה ברקע תמונתו של שליט, תוך הדגשת המשפט: "ותן לנו לשוב ולראותו, יותר מזה אנחנו לא צריכים". ב-5 ביולי 2010 הופיע ארצי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בפארק אשכול ב"קונצרט זעקה לעולם" לשחרורו של גלעד שליט, ובו השמיע את "אנחנו לא צריכים". בינואר 2011, הקליט גם הזמר אייל גולן שיר לכבודו של גלעד שליט: "מזמור לגלעד". ההכנסות מהשיר הועברו למאבק להחזרתו של שליט. במהלך שהותו בשבי חוברו תפילות למען שחרורו.
בסוף יוני 2010 יצאו הוריו של שליט למסע מביתם במצפה הילה עד לביתו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, וזאת על-מנת להגביר את הלחץ להגיע לעסקה ולשחרר את שליט. במקביל הופצו ברחבי הארץ אלפי סרטים צהובים לתלייה על גבי כלי רכב כצעד הזדהות עם שליט ומשפחתו. בתום 12 ימי צעדה עברו אביבה ונועם שליט להתגורר באוהל מחאה מול משכנו של ראש הממשלה בירושלים ונשארו בו למעלה משנה עד ליום שבו הממשלה אישרה את העסקה לשחרור בנם.
ביוני 2011 הגישה משפחת שליט תביעה בבית המשפט לחקירות פליליות בפריז, בדרישה לפתוח בחקירה פלילית נגד חוטפיו של שליט. ביולי בית המשפט לחקירות פליליות בצרפת מינה שופט חוקר ושופטת חוקרת.
כחלק מהמאבק, יצא ב-2008, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, ספר ילדים בשם "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה". בספר מובא סיפור שכתב שליט בשנת 1997, בעת שלמד בכיתה ה', בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים.
ביוגרפיה > הפעילות מהחטיפה ועד שחרורו > הפולמוס סביב שחרור מחבלים תמורת שחרורו

במהלך שהותו של שליט בשבי הפכה סוגיית שחרורו לסוגיה בוערת ושנויה במחלוקת בקרב הציבור הישראלי. קרובים של קורבנות פיגועי טרור, בהם יעל זאבי, אלמנתו של השר רחבעם זאבי, יצאו בקריאה לממשלה לשחרור שליט תמורת רוצחי יקיריהן. מנגד, קרובים אחרים של קורבנות טרור, בהם זאב ראפ, אביה של הלנה ראפ, יצאו בהתנגדות להסכם שבמסגרתו ישוחררו רוצחי יקיריהם.
במהלך שהותו של שליט בשבי, התקשורת הישראלית סיקרה בהרחבה את סוגיית שליט, והתמקדה באופן תדיר בגורמים שקראו להגעה לפשרה כואבת לצורך שחרורו של שליט - הפגנות למען שחרורו של שליט זכו לסיקור תקשורתי נרחב בישראל, ואביו של גלעד שליט, נועם, זכה להופעות תדירות באמצעי התקשורת בישראל. מנגד, המתנגדים להסכם פשרה כואב לצורך השחרור, שזכו לחשיפה תקשורתית נמוכה יותר, הזהירו כי שחרור המחבלים הפלסטינים עשוי לגרום בעתיד למותם של ישראלים רבים בפיגועים, ובנוסף יגביר את המוטיבציה של ארגוני הטרור הפלסטינים לחטוף חיילים נוספים בעתיד.
את הגישה המצדדת בתשלום מחיר גבוה ייצג, בין השאר, איתן הבר, שאת מאמר המערכת שלו סיים במילים:
הימים והשבועות הבאים יהיו איפוא קשים. אנחנו נחשוק וננשוך שפתיים, נקמץ אגרופים וידיים, דמעה תזלוג בזווית העין - אבל נדע אז כי "תדע כל אם עברייה" שמדינת ישראל תשלם מחירים מטורפים עבור שובו של בנה מבין מלתעות האויבים. כאלה אנחנו.
אחד הקולות נגד שחרור בכל מחיר היה מאמרם של אבי שגיא וידידיה שטרן, שאותו סיימו במילים:
תשומת הלב והרגישות למצוות פדיון שבויים אסור שתקהה. מותר לסכן חיי אדם - אפילו רבים - למען השבויים, ובלבד שתקדם לכך מחשבה רציונלית ששוקלת את היתרונות והחסרונות מנקודת הראות המצרפית של הביטחון הלאומי. גורלם של השבויים הוא אחת מהסוגיות הרבות המונחות על שולחננו הציבורי. יש להעניק לה את הפרופורציות המתאימות לחשיבותה, יחסית לנושאים אחרים שמציבים איומים וסכנות על המדינה. כל אחד מהחיילים השבויים הוא עולם ומלואו. אך היענות לדרישה הציבורית לשחררם "בכל מחיר" עלולה לגרום נזק ליעד-העל שלשם השגתו הם נשלחו לחזית מלכתחילה ולמענו נפלו חבריהם בקרב: ביצור ביטחון המדינה.
פולמוס זה בא לידי ביטוי גם בישיבת הממשלה שבה הוחלט לאשר את העסקה לשחרור שליט, בתמיכתם של 26 שרים ובהתנגדותם של שלושה שרים.
דעת השוללים את השחרור צברה תאוצה ביוני 2014 לאחר שנחשף שזיאד עואד, אחד מן המשוחררים בעסקת שליט, רצח בערב ליל הסדר את ניצב משנה ברוך מזרחי בציר תרקומיא, ובעיקר לאחר טבח שבעה באוקטובר אותו תכנן יחיא סינוואר, גם הוא משוחרר בעסקת שליט. ישראלים נוספים נרצחו בידי מחבלים ששוחררו בעסקת שליט, תוצאות שגררו תגובות קשות על התנהלות הממשלה בבחירתה לקדם את שחרור החייל, שלטענת המתנגדים התעלמה משיקולים מדיניים וביטחוניים בסיסיים.
ביוגרפיה > עסקת שליט

במהלך אוקטובר 2011, חמש שנים וארבעה חודשים לאחר ששליט נפל בשבי החמאס, הושגה עסקה בין ישראל לארגון החמאס אשר במסגרתה שוחרר שליט תמורת 1,027 אסירים פלסטינים וערבים-ישראלים, בהם מאות טרוריסטים שנשפטו למאסרי עולם על ביצוע ותכנון פיגועי טרור ובכללם רצח ישראלים. העסקה הושגה בתיווך מתווכים גרמנים ומצרים ונחתמה במצרים ב-11 באוקטובר 2011.
כחלק מהסכם בין ישראל לחמאס, במהלך השלב הראשון של העסקה, שיצא לפועל ב-18 באוקטובר 2011, שחררה ישראל 450 אסירים ובתמורה ארגון החמאס העביר את שליט לקהיר ומשם הוא הועבר לישראל. במסגרת השלב השני של העסקה, שיצא לפועל בדצמבר 2011, שחררה ישראל 550 אסירים ביטחוניים נוספים.
חרף טענות שעלו בשיח הציבורי, דוד מידן, לשעבר מתאם שבויים ונעדרים, טען שהקמפיין להחזרת גלעד שליט לא השפיע על מחיר העסקה, אלא שהמחיר נשאר קבוע מלכתחילה ועמד על 450 פעילי חמאס. הפער בין מספר זה למספר האסירים ששוחררו בסופו של דבר נעוץ בכך שישראל ביקשה להוסיף מיוזמתה שחרור של פעילי פת"ח כדי לאזן את חיזוק ארגון החמאס שהתלווה לעסקה. מבין הפעילים היו גם רבים שלא נשקף מהם סיכון, ושהיו עתידים להשתחרר בלאו הכי עד שנה לאחר העסקה.
ביוגרפיה > לאחר השחרור

לקראת שחרורו החליט משרד הביטחון, באופן תקדימי, כי שליט יוכר מייד עם שחרורו מהשבי כנכה צה"ל, עם לפחות 20% נכות. שליט היה רב"ט כשנשבה, ובמהלך שהייתו בשבי עלה לדרגת רב-סמל והוכר כחייל בשירות קבע.
לאחר שחרורו מהשבי שב שליט לבית הוריו שבמצפה הילה. שחרורו, שהיה במוקד ההתעניינות בישראל ובעולם, משך למצפה הילה אמצעי תקשורת רבים ואף אזרחים מן השורה. מתוך התחשבות בשליט ולאור הרגישות הציבורית התחייבו שורה של כלי תקשורת להימנע מסיקור אינטנסיבי, שיפגע בפרטיותו של שליט. אף על פי כן, בימים שלאחר שחרורו הופיעו דיווחים רבים על אודותיו. כן ביקרו את שליט בביתו נשיא המדינה שמעון פרס ושגריר צרפת בישראל כריסטוף ביז'ו.
לאחר שובו החל שליט בטיפול רפואי בפציעותיו. ב-4 בנובמבר נותח בידו להוצאת רסיסים שספג בעת החטיפה. במערכת הביטחון החליטו להניח לשליט להתאקלם לאחר שובו מהשבי בטרם החלו בתחקור המקובל עם חזרתם של שבויים.
בפברואר 2012 נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי במפגש שהתקיים בארמון האליזה. ב-18 באפריל 2012 השתחרר שליט מצה"ל בדרגת רב-סמל.
ביוני 2012 קיבל שליט משרה בידיעות אחרונות, כפרשן ספורט עם טור קבוע, לצדו של הפרשן אריק הניג. אביו, נועם שליט, התמודד על מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת התשע עשרה, ונבחר בפריימריז למקום ה־39, הלא ריאלי.
באוקטובר 2013 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וקיימות במרכז הבינתחומי הרצליה. בסוף 2016 החל לעבוד בבנק דיסקונט.
ב־25 ביוני 2018 פרסם ארגון החמאס תמונות וסרטונים חדשים על גלעד שליט מתקופתו בשבי. ביוני 2021 פורסם באל-ג'זירה סרטון נוסף של שליט מתקופת השבי.
שליט נשוי לניצן שבת. השניים מתגוררים באבן יהודה.
ביוגרפיה > גורל חוטפיו

כל חוטפיו של שליט נהרגו במהלך השנים שאחרי חטיפתו.
הראשון שנהרג היה סמי אלחמאידה, ב-2008. אחריו עבדאללה עלי לאבד, אשר נהרג לאחר שטיל נורה למנהרה בה היה. השלישי הוא חאלד אבו בכרה, שנהרג ב-2013 לאחר שמנהרה קרסה עליו, כשבאותו האירוע נהרג גם מוחמד ראשיד דאוד. החמישי, הוא מפקד החוליה, עבד אל רחמן אל מובאשר, שנהרג מקריסת מנהרה ב-2015.
מוחמד סרסק, תושב רפיח שהיה אחד משוביו של שליט והפך לימים לשחקן נבחרת פלסטין בכדורגל, נעצר בינואר 2009 במהלך מבצע עופרת יצוקה על ידי כוחות הביטחון.  ב-10 ביולי 2012, לאחר שפתח בשביתת רעב, הוא שוחרר ממעצר מנהלי בעקבות לחץ בין לאומי על ישראל והוגלה לאירלנד, שם הודה שהחזיק בשליט ותכנן פיגועים.
ראו גם

שבויי צה"ל
"השבוי - מבט מעזה" - ספרו של סלימאן א-שאפעי
גרהרד קונרד - "המתווך הגרמני"
החטיפה לעזה (מלחמת חרבות ברזל)
לקריאה נוספת

גרשון בסקין, לשחרר את גלעד: הערוץ החשאי, אור-יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2013
נסים פרץ

ערך זה עוסק ברב ומקובל, ראש מוסדות בית אל בבני ברק. אם התכוונתם לתא"ל בצה"ל ומנכ"ל "נתיבי ישראל", ראו .
| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1946 ו' בתשרי ה'תש"ז
 פטירה:  21 בפברואר 2012 (בגיל 65) כ"ח בשבט ה'תשע"ב
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 21 בפברואר 2012 
 תחומי עיסוק:  קבלה
 רבותיו:  הרב מרדכי שרעבי
 תלמידיו:  הרב אפרים יצחק ביבי,יוסף אלנקווה הרב יוחנן באנון זצ"ל
 
הרב נסים פרץ (ו' בתשרי תש"ז; 10 באוקטובר 1946 - כ"ח בשבט תשע"ב 21 בפברואר 2012) היה מקובל, מוהל, רב. עמד בראש מוסדות בית אל בבני ברק.
ביוגרפיה

פרץ נולד למימון פרץ אשר עסק בצורפות, ולסוליקה, בשנת תש"ז בעיר דאדס במרוקו (סמוך למארקש), רוב חייו במרוקו היו בעיר סטאט, שם שהו הוריו בהמתנה לעלייה לארץ ישראל.
בעת היותו בן חמש בערך עלו הוריו לישראל, בהגיעם לארץ שוכנו במעברת ירוחם, שם היו מספר צריפים של הצבא ומספר צריפים עבור העולים ממרוקו.
באחד הימים בתקופת שהותם במעברה, נחטף הרב עם עוד כמה מילדי המעברה על ידי הפדאיון הערבים, ולאחר שהצבא שחרר אותם, החליט אבי המשפחה שהוא לא נשאר במקום זה.
המשפחה עברה למעברה התימנית בגן יבנה, שם למד הרב אצל ה'מורי' התימני כי באותה תקופה הם היו המשפחה היחידה ממרוקו באותה מעברה. עד שלאחר זמן מה הביאו לשם משפחות נוספות ממרוקו והקימו בית ספר ליוצאי העדה.
תחילת המסלול הלימודי של הרב

עד גיל 11 שנים למד הרב בבית ספר אזורי, ואחר כך עבר לישיבה פנימייתית תורנית 'שערי שלום' במסמיה, ישיבה זאת הייתה בניהולה של מפלגת 'פועלי אגודת ישראל' (פא"י) כאשר בראשות הישיבה היו עומדים אז הרב צבי הוסטר והרב שלמה לוי. מו"ר היה מקורב אליהם כדרכו ואף לאחר פטירתם הזמינוהו לעמוד בהספד עליהם.
בעת שהותו בבית הספר של פא"י בגן יבנה הציע לו מפקח בשם הרב מונק לבוא ללמוד בישיבה. הוא הסכים ונלקח ללמוד בפתח תקווה בישיבת 'נחלת ראובן' שהייתה נספחת לישיבת 'לומז'ה' .
ישיבה קטנה 'נחלת ראובן', 'אוצר התלמוד'

עם כניסת הרב לישיבת 'נחלת ראובן' שבראשה עמד אז הרב ראובן כץ שהיה הרב הראשי לפתח תקווה. ועוד רבנים חשובים, בהם הרב יוסף ברוכמן. נוכחו ראשי הישיבה שרמתה הלימודית אינה הולמת את יכולתו והחליטו להצמיד לו אברך שילמד איתו חברותא. פרץ הדביק את הפער תוך זמן קצר ותוך שנה מהיכנסו לישיבה הפקידו בידיו קבוצת בחורים שהוא יקדם אותם בלימוד.
הרב יוסף ברוכמן שראה את יכולות התלמיד החדש, עקב אחריו וחזה שמתלמיד זה עתיד לצאת אחד מגדולי תלמידי החכמים של יהדות ספרד.[דרוש מקור]
לאחר שלוש שנים בישיבה זו נדרש פרץ לבחור אם להמשיך בעולם הישיבות או ללמוד בתיכון לתעודת בגרות. בשלב זה משפחתו ומקורביה לחצו עליו להוציא בגרות והרב אכן הלך לישיבה תיכונית שנקראה 'אוצר התלמוד' בראשות הרב אושפיזאי, שם שהה שנה אחת והוציא תעודת בגרות מצוינת.[דרוש מקור]
ישיבה גדולה 'אוצר התלמוד', ותחילת פעילותו בהרבצת תורה

ישיבת 'אוצר התלמוד' נסגרה לאחר כשנה בערך ומיד לאחר מכן נפתחה מחדש באותו בניין על ידי הרב יעקב אריאלי שהיה ראש הישיבה, וכן היה מג"ש שם הרב מיכאל ארליך אביו של האדמו"ר מקוידינוב. לישיבה זו התקבצו תלמידים ממס' ישיבות כמו קול תורה היישוב ועוד.
הרב ובחור נוסף בשם גרשון שוויטלו הצטרפו לישיבה זו (הרב היה בקשר עד סוף ימיו עם הבחור השני שכיום נושא משרה חשובה) עד גיל 21 שאז הישיבה נסגרה.
בתוך אותה תקופה שהרב למד אצל הרב אריאלי, הרב מיכאל ארליך הקים ישיבה לבחורים מכל רחבי הארץ לחזק אותם בלימוד התורה. את הרישום הראשוני לישיבה זו הוא עשה על ידי פרץ שבתקופת בין הזמנים היה מכתת רגליו מחיפה בצפון ועד באר שבע בדרום, ונכנס לבתי ספר ומקבל רשות דיבור בפני ילדי כיתה ח' ומנסה להלהיב אותם בעניין הישיבה הנפתחת ולעזוב את האפשרויות האחרות העומדות לפתחם.
לאט לאט פרץ קיבץ עבור הרב ארליך קבוצת בחורים לישיבה והרב ארליך ביקש ממנו שימשיך לעזור לו. הרב הביע נכונות והיה מגיע כל יום בשעות הערב לאחר גמר לימודיו, היה נוסע באוטובוס ומגיע לישיבה והיה מפתה את הבחורים שהוא יעזור להם בכל נושאי הלימודים ביניהם מתמטיקה ועוד, ובתנאי שילמדו גמרא איתו הוא היה מקדם אותם עוד ועוד. והיה נותן בהם מוסר ועבודת השם.
בהמשך מינה הרב ארליך את הרב פרץ כמגיד שיעור בישיבה והבטיח לו סך מסוים, והרב פרץ נענה לכך ונתן שיעורים תקופה של יותר משנה בישיבה וכל פעם היה מקבל שיק עבור לימודו, אך לישיבה לא היה אפשרות לפרוע את השיקים וכך הצטברו אצל הרב פרץ חבילת שיקים לא פרועים - לאחר זמן לקח את כל חבילת השיקים ואמר לעצמו במי אני נושה?! במורי ורבי! מיד לקח את כל השיקים וקרעם, והודיע לרב ארליך שהוא מוחל לו ואין הוא צריך שכר.[דרוש מקור]
המשגיח בישיבת אוצר התלמוד היה הרב יצחק בן פז (כיום ראש ישיבה בבית וגן) לימים היה לרב פרץ התלבטות האם להמשיך בעזרה לרב ארליך בביסוסה של ישיבתו. כי הרב ארליך טען שאם הרב פרץ לא ימשיך לעזור הישיבה עלולה להיסגר (כפי שאכן קרה לבסוף), או להקדיש את כולו לתורה ועבודה. הרב בן פז החליט לקחת את הרב לשאלת רב אצל הסטייפלער, והוא הכריע שהרב פרץ יעזוב את הרב ארליך, לטובת המשך לימודים בישיבת חברון בירושלים.
נישואיו וממשיכי דרכו

בהגיעו לפרקו נשא הרב לאשה את רחל, בתו של החזן הרב רפאל אבוהב, ממנו למד את מלאכת ה'מילה' ושימש כמוהל שנים רבות עד סמוך לפטירתו. לאחר חתונתו התחיל ללמוד קבלה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, ייסד את מוסדות בית אל וישיבת מסילת ישרים בהם התחנכו אלפי תלמידים, חלקם בתורת הקבלה.
זמן מה לפני פטירתו, הקים את התלמוד תורה ורשת הגנים- 'תורת ישעיהו' המונה מעל 100 תלמידים. הניח אחריו 13 ילדים.
הרב נפטר בבית החולים שיבא-תל השומר ברמת גן לאחר מחלה קשה ב-כ"ח בשבט תשע"ב. כ-20,000 איש ליוו אותו בדרכו האחרונה, הוא נטמן בבית העלמין ויז'ניץ חלקת בית א-ל בבני ברק.
נכון לחודש אוקטובר 2013, בניו הרב שלום, הרב משה חיים והרב אברהם ישראל, משמשים כרבנים במוסדות הרב, ומקדישים את חייהם לפעילות ציבורית. חתנו הגדול הרב שמואל אביטן ידוע כמחברם של ספרים רבים, ביניהם הלכות שמיטה, והגהה מחדש של ספר תרומת הדשן עליו כתב הגהות. חתנו הרב אלישיב קוביוף הקים ישיבה בעיר אלעד, בה לומדים בכל מחזור מעל 120 בחורים.
מפסידן בר מזל

| --- | --- |

דונאלד טראמפ עושרו ומשפחתו
 מידע כללי
 מאת:  סוזאן קרייג וראס ביוטנר
 שפת המקור:  אנגלית
 מקום התרחשות:  ארה"ב
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Penguin Random House LLC
 מקום הוצאה:  ארה"ב
 תאריך הוצאה:  17 בספטמבר, 2024
 מספר עמודים:  528
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9780593298640
מפסידן בר-מזל: איך בזבז דונלד טראמפ את הונו של אביו ויצר את אשליית ההצלחה (באנגלית: Lucky Loser: How Donald Trump Squandered His Father’s Fortune and Created The Illusion of Success) הוא ספר עיון מאת העיתונאים החוקרים סוזאן קרייג ורוס ביוטנר. הספר יצא לאור ב-17 בספטמבר 2024 על ידי הוצאת הספרים Penguin Random House LLC.
הספר מתאר את העושר אותו ירש דונלד טראמפ, את שיטות העבודה הפיננסיות והעסקיות שלו, לצד תובנות לגבי טענותיו על היותו אדם שיצר והקים את האימפריה שלו במו ידיו. הספר גם מתעמק בעושרו והונו של אביו, פרד טראמפ, וכיצד אלו שימשו כמנוף פיננסי עבור בנו. בנוסף הוא מאתגר את הנרטיב על פיו שטראמפ בנה את האימפריה שלו מהלוואה צנועה, במקום להודות שירש מאביו הון של יותר מ-400 מיליון דולר.
המחברים טוענים כי על אף שטראמפ קיבל מאביו תמיכה כלכלית משמעותית הוא הפסיד שוב ושוב כסף על מיזמים, מאחר שניגש אליהם על סמך תחושות הבטן שלו וללא כל בדיקה. לטענתם, ברוב המקרים הוא נחלץ רק בזכות מזל או מאמצים של אחרים. בהמשך הדרך הצליח להשתמש בתוכנית הטלוויזיה The Apprentice ("השוליה") כדי למתג את עצמו מחדש בזמנים קשים כלכלית, דבר שהוביל בסופו של דבר לעלייתו הפוליטית.
רקע

ב-1 באוקטובר 2016 פרסם הניו יורק טיימס מאמר שנכתב בשיתוף קרייג, ובו נטען שדונלד טראמפ דיווח על הפסד של 916 מיליון דולר ב-1995. לפי הטענה, הדבר איפשר לו למעשה להימנע מתשלום מס הכנסה למשך עד שמונה עשרה שנים, בעוד הוא מציג חזות של איש עסקים מצליח ביותר. בראיונות לאחר הפרסום, קרייג הזדהתה ככתבת שקיבלה חלק מרישומי המס של טראמפ מ-1995 בתיבת הדואר שלה, ממקור אנונימי.
ב-2 באוקטובר 2018 קרייג וביוטנר פרסמו בניו יורק טיימס יחד עם עיתונאי נוסף כתבת תחקיר שחשפה את שיטות העסקים ההונאה הרבות והעלמות המס של טראמפ. מטרת כתבת התחקיר הייתה להפריך את הטענות של הנשיא על העושר שיצר בעצמו והישגי היזמות שנוצרו כביכול בעזרת כישרונו כאיש עסקים מוצלח. כתבה זו, הייתה בין הארוכות ביותר שפורסמו אי פעם על ידי העיתון והכילה למעלה מ-100,000 עמודים של מסמכים הן ממקורות ציבוריים והן מגילויים ווידויים חסויים. כפי שפורסם בכתבה, אלה כללו "משכנתאות ושטרי קנייה, רישומי צוואות, דו"חות גילוי פיננסי, רישומים רגולטוריים ותיקים של בתי משפט אזרחיים", עבור מסמכים זמינים לציבור ורישומים פרטיים כגון "דפי חשבון בנק, ביקורות פיננסיות, פנקסי חשבונות, דו"חות על תשלום מזומנים, חשבוניות והמחאות מבוטלות".
בשנת 2019 זכו העיתונאים הסופרים לשני פרסים יוקרתיים. הצוות זכה בפרס פוליצר לדיווח מסביר יחד עם דייוויד ברסטו "על חקירה ממצה של 18 חודשים על כספיו של הנשיא דונלד טראמפ, שהפריכה את טענותיו על עושר עצמי וחשפה אימפריה עסקית רצופת התחמקויות מס." כמו כן כותבי הספר חלקו גם את פרס ג'ורג' פולק לדיווח פוליטי.
ב-22 בפברואר 2024 הכריזו קרייג וביוטנר במאמר באקסיוס שהם יפרסמו ספר בשם מפסידן בר-מזל באמצעות הוצאת הספרים פינגווין רנדום האוס בסתיו 2024. לדבריהם הספר יסתמך על מידע המס החסוי של טראמפ בשווי של למעלה מעשרים שנה כולל החזרי המס שהוא ניסה להסתיר לצד רישומים עסקיים וראיונות עם מקורבים לטראמפ.
תקציר

"מפסידן בר-מזל" מתחיל בתיאור סיפור חייו של פרד טראמפ כאיש עסקים ממולח שהרוויח משוק הנדל"ן של ניו יורק לאחר מלחמת העולם השנייה ובנה מפעל עצום שבנו דונלד יירש מאוחר יותר. הוא מציג ראיות לכך שפרד טראמפ מצא ופיתח שיטות ופרצות חוק שבעזרתן העניק סכומי כסף גדולים לילדיו, בצורה שהיו מוגנים ממס ושעמדו להפוך אותם למיליונרים עוד לפני שיגיעו לגיל 10.
הספר טוען שדונלנד טראמפ ירש מאביו, פרד טראמפ, סכום שווה ערך של כ-400 מיליון דולר. ההיסטוריה הפיננסית של טראמפ כוללת רצף של מיזמים עסקיים כושלים, בהם מלון וקזינו טראמפ פלאזה, חברות תעופה ופרויקטי נדל"ן. המחברים טוענים שהוא נחלץ במכישולונתיו על ידי תמיכה משפחתית או עסקאות כספיות ברות מזל במקריותן.
הספר מציג טענות לפיהן טראמפ עסק באסטרטגיות אגרסיביות של הימנעות ממס, כולל הצהרות מכוונות על הפסדים משמעותיים בעסקיו כדי לקזז את חבויות המס שלו לאורך שנים רבות. פרקטיקות אלה על אף שהן עשויות להיות חוקיות מעמידות בסימן שאלה משמעותי את הדיוק של תיאור הצלחתו הכלכלית של טראמפ. מצד שני, טראמפ אכן נכשל בעסקותיו שוב ושוב, ונאלץ להשקיע זמן משמעותי במציאת פתרונות פינסים להלוואות שהיה עליו לקחת פעם אחר פעם על מנת לשרוד.
"מפסידן בר-מזל" טוען כי לתפקידו של טראמפ ב-"The Apprentice" היה חלק מכריע בהחייאת תדמיתו הציבורית כאיש עסקים מצליח בתקופה שבה מצבו הכלכלי האמיתי היה רחוק מלהיות איתן. התוכנית, בעזרתו של מארק ברנט, מיתגה אותו מחדש, ועזרה לו לייצר רווחים מהפרסונה שלו למרות קשיים כלכליים מתגברים. כל זה נעשה למעשה לא כיוזמה שלו, אלא כתוצאה של מפגש מקרי עם היוצר והמפיק מארק ברנט, שגם הוא נחשף בהפתעה מוחלטת למצבו האמיתי של גיבור הסדרה שלו. על מנת שתוכנית הטלוויזיה לא תפסיד בעצמה כספים עצומים, הוחלט לעצב את הפלטפורמה, את הסט ואת כל המסרים הנובעים, בצורה שיסתירו לחלוטין את העובדות האמיתיות.
הספר מפרט כיצד טראמפ הסתמך על רישוי שמו לעסקים שונים ונהג ולקחת על עצמו כמויות גדולות של חובות, לרוב עם סיכון פיננסי אישי מינימלי. רבות מהעסקאות הללו הובילו לתביעות ותסבוכות כספיות שהוא הצליח להתחמק מהם, לרוב מבלי לממש באופן מלא את החזר ההלוואות.
הספר מציין את אמונתו של טראמפ שאם נכס מסוים יישא את שמו תובטח בכך הצלחתו העסקית ונהירת הלקוחות, שחקני הגולף, או הדיירים שיקנו את דירותיו. אך המציאות לא הפסיקה לטפוח על פניו.
ביקורת ספרותית

הספר זכה לביקורת ספרותית חיובית סוחפת, במיוחד בשל עומק החקירות שלו. הוא זוכה לשבחים כבולט בין הספרים הרבים שנכתבו על דונלד טראמפ, עם נרטיב מוקפד וסוחף שמתעמק בהיסטוריה הפיננסית שלו. הניו יורק טיימס ציין כי הוא מחייב קריאה, ומציע בחינה מוחלטת[דרושה הבהרה] של המיתוס של טראמפ כמיליארדר שיצר את עצמו.
מבקרים כמו ההיסטוריון הכלכלי בראד דלונג ציינו לשבח את היסודיות שבה הספר חוקר את מערכת היחסים המורכבת בין פרד לדונלד טראמפ, תוך הדגשה כיצד הדינמיקה הזו עיצבה את שיטות העבודה העסקיות של דונלד ובסופו של דבר תרמה רבות לעלייתו לנשיאות. הדיווח המפורט, שמחוזק על ידי רישומים עסקיים ומסמכי מס חסויים נתפס ככוחו העיקרי של הספר, מאחר שהוא מעניק לקוראים מבט מבפנים על עסקיו הפיננסיים של טראמפ במשך כמה עשורים.
לפי הוושינגטון פוסט הספר חושף כיצד פרד טראמפ נתן לבנו "ביטחונות כמעט אינסופיים להלוואות, קשרים בבנקאות ובפוליטיקה, ומקור אמין ומעיין בלתי נדלה של מזומנים לרדוף אחרי חלומות ותהילה". תוך שהוא עושה זאת בהסתר ומבלי לוותר באופן מלא על נכסיו שלו. ניוזוויק דיווחה גם כיצד הספר מפרט "איך טראמפ ספג הפסדים גדולים, כמו סגירת בתי קזינו מרובים, ורישומי מס מראים שעסקיו הפסידו יותר ממיליארד דולר בין 1985 ל-1994".
לפי ג'ון קאסידי מהניו יורקר הטענה המשמעותית ביותר שמציבים קרייג וביוטנר היא, שלמעשה מדובר באיש עסקים גרוע שהגיע לאן שהגיע רק בזכות סדרה של מקרים בני מזל ש"יכלה לטייח שורה של כישלונות ועדיין לממן חיים ראוותניים".
יועץ הקמפיין של טראמפ, סטיבן צ'ונג, תייג את הספר כשקרים וטען שהספר הוא "ניסיון נואש להתערב" בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2024.
הערות שוליים

↑  "Donald Trump Tax Records Show He Could Have Avoided Taxes for Nearly Two Decades, The Times Found". The New York Times. 2 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tax documents are 'important window' into Trump". NBC News (באנגלית). 4 באוקטובר 2016. נבדק ב-2021-03-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Drum, Kevin (2018-10-02). "Times Report: Trump Wealth Largely Based on Tax Scams and Bailouts From Dad". Mother Jones. נבדק ב-2024-09-22.
↑  "David Barstow, Susanne Craig and Russ Buettner of The New York Times". Pulitzer.org. 2019. נבדק ב-20 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Polk, Eileen (19 בפברואר 2019). "New York Times Wins Two George Polk Awards". The New York Times. נבדק ב-20 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ABOUT LUCKY LOSER". Peguin Random House. נבדק ב-29 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nazaryan, Alexander (2024-09-18). "How Donald Trump Learned to Pass the Buck". The New York Times. נבדק ב-2024-09-26.
↑  Delong, Brad (2024-09-26). "Lucky Loser review – how Donald Trump squandered his wealth". The Guardian. נבדק ב-2024-09-28.
↑  Mclean, Bethany (2024-09-17). "Donald Trump's financial failures are stunning. 'Lucky Loser' has the receipts". The Washington Post. נבדק ב-2024-09-17.
1 2  '"`UNIQ--templatestyles-00000011-QINU`"'Palmer, Ewan (2024-09-18). "Donald Trump Was 'Black Hole' for His Dad's Money: New Book Author". Newsweek. נבדק ב-2024-09-21.
↑  Peck, Emily (2024-09-17). ""Lucky loser:" New book details how Trump got rich". Axios. נבדק ב-2024-09-17.
סוזאן קרייג מדברת על ספרה באירוע בקלגרי שבאלברטה
שלמה גל (איש המוסד)

| --- | --- |

שלמה גל תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 ביוני 1935 אנטוורפן, בלגיה 
 פטירה:  2 במאי 1994 (בגיל 58) 
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים 
 תקופת הפעילות:  1962–1994 (כ־32 שנים)
 תפקידים בשירות
 ראש יחידת קיסריה
 עיטורים
 עיטור העוז 
 
שלמה גל (15 ביוני 1935 – 2 במאי 1994) היה מבכירי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, זכה לעיטור העוז על פעולתו בקרב על משטרת קלקיליה ב-1956.