stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A Lucky Child
הספר > ראשית חייו

ב-1938 או בתחילת 1939, המלון של בורגנטל הוחרם על ידי משמר הלינקה, מפלגה פשיסטית סלובקית, והמשפחה עברה לקטוביץ בפולין. תומאס היה בן חמש. כאשר גרמניה פלשה לפולין, המשפחה חיפשה מקלט בקיילצה שבפולין, עיר עם אוכלוסייה יהודית גדולה (אז 25,000). כאשר הוקם גטו קיילצה בפקודת השוצפוליציי, בני הזוג בורגנטל לא היו צריכים לעבור דירה, שכן דירת החדר שלהם הייתה באזור שהפך להיות גטו קילצה.
החיים בגטו היו קשים בגלל מחסור במזון ובגלל הפחד שנגרם בעקבות פשיטות גרמניות אקראיות. היו גם מודיעים, מלשינים, שהיו מוכנים לסגיר לגרמנים תושבי גטו בשביל יתרון לעצמם. "לקירות יש אוזניים", נהג בורגנטל האב לומר. הוא עבד כעוזר לטבח ולאחר מכן היה אחראי על "ורקשטאט", מפעל בגטו, ליד חומות הגטו.
באוגוסט 1942, כשהחל חיסול גטו קילצה, אביו של תומאס יצא מהגטו עם מסמכי העובד, עם משפחתו ועם קומץ עובדים, כדי להימנע מגירוש מיידי לטרבלינקה. תושבי הגטו שנותרו בחיים הגיעו למחנה עבודה בחלק קטן מהגטו המקורי. במהלך חיסול המחנה, ילדים הופרדו מאמהותיהם באלימות ונרצחו בבית הקברות היהודי בקיילצה. מונדק צעד אל הקומנדנט ובידו אחז בתומס הצעיר, שפלט "Herr Hauptmann, ich kann arbeiten" – "סרן, אני יכול לעבוד". הקומנדנט הספקן ענה "עוד מעט נראה". תומאס שוב ניצל ממוות.
משפחתו של תומאס הועברה למפעל מסורים בהנריקוב, מחוז שוויינטוקז'יסקי, שם, בזכות הפולנית והגרמנית שלו, התקבל תומאס לעבודה כנער שליחויות למנהל העיר ומפעל טחנת הקמח שוט, גרמני בשם פוס (Fuss). טומי היה מתריע מראש על ביקורי הפתע של פוס, מזהיר את עובדי הטחנה ומציל אותם ממכות. הוא היה עד להכאות ותלייה של עובדי המפעל, אך גם למעשי גבורה ואומץ שהובילו לשכנועו בכך ש"התנגדות מוסרית מול הרוע היא לא פחות אמיצה מאשר התנגדות פיזית."
הספר > מחנות ריכוז

ביולי 1944 גורשה משפחתו של תומאס לאושוויץ. לא הייתה סלקציה עם הגעתם לבירקנאו. קציני האס אס כנראה הניחו שמכיוון שהטרנספורט הגיע ממחנה עבודה, כל הילדים, הזקנים והחולים, שאינם יכולים לעבוד, חוסלו. תומאס חמק ממוות בפעם השלישית.
הוא נכלא ב"מחנה הצוענים" באושוויץ וניצל ממוות פעמים רבות בעזרת אביו. מונדק פיתח אסטרטגיה: טומי עמד סמוך לגבו וקרוב לכניסה לצריף במסדר, אך הסתתר בצריף כשנראה היה שלאחר המסדר תהיה סלקציה, שבה כל מוזלמן וילד יועברו לתאי הגזים.
פעם טומי הצעיר נלכד במשלוח לתאי הגזים, אך הקבוצה שלו הייתה קטנה וטומי ושאר האסירים שנבחרו הועברו לצריף ביניים (שם הוכנסו להסגר אסירים עם גרדת) בעוד קבוצה גדולה נצברה כדי לשולחה להמתה בגז. בתקופה זו הרופא הפולני הצעיר האחראי על צריף ההסגר קרע את הכרטיס של טומי והנפיק כרטיס חדש. כשהאס אס הגיע בוקר אחד לקחת את הקבוצה של טומי לתאי הגזים, טומי לא היה ביניהם.
בתחילת ינואר 1945 פונה אושוויץ בצעדת המוות. מוקדם בצעדה החליטו שומרי האס אס שילדים מאטים את הצעדה וקראו לילדים מתוך אלפי הצועדים "לנוח במנזר". טומי וחבריו הצעירים סירבו להיענות וכך חמקו מהמוות שוב.
הצועדים הועמסו בקרונות משא פתוחים ולאחר יותר מעשרה ימים הגיעו לגרמניה. טומי הגיע עם רגליים קפואות למרפאה בזקסנהאוזן, שם נקטעו שתיים מאצבעות רגליו. זקסנהאוזן שוחרר על ידי הצבא האדום ב-22 באפריל 1945.
הספר > לאחר השחרור

טומי בן ה-11 ראה את נפילת ברלין כשהוא במדים מותאמים אישית במחלקה בלתי רשמית בצבא הפולני. לאחר כניעת גרמניה התגורר בבית יתומים פולני עד שהתאחד עם אמו, שגם היא שרדה, בגטינגן. טומי היגר לארצות הברית והגיע לניו יורק ב-4 בדצמבר 1951. הוא סיים את לימודיו במכללת בת'אני במערב וירג'יניה ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. הוא קיבל תואר שני במשפטים ודוקטורט במדעי המשפט מאוניברסיטת הרווארד. הוא התמסר למשפט הבינלאומי וחש חובה מוסרית להקדיש את חייו המקצועיים להגנה על זכויות אדם.
ניתוח

בניו יורק טיימס ציטט סיימון ברון-כהן סצנה מתוך "ילד בר מזל". בספר נאלץ אסיר לתלות את חברו שניסה להימלט. שומר אס אס הורה לאסיר לשים חבל על צווארו של חברו. ברון-כהן מציינת כי התנהגותו של השומר לא נועדה רק להעניש או להרתיע. השומר בחר בצורת הענישה הספציפית הזו כי רצה ששני החברים יסבלו. "אכזריות לשמה הייתה חלק מהתנהגותם של השומרים הנאצים הרגילים. למרבה הצער, לא חסרות דוגמאות מחרידות..."
בסצנת התלייה האיש שנצטווה לתלות את חברו לא יכול היה לציית כי ידיו רעדו בעוצמה כה רבה מפחד ומצוקה. חברו לקח את החבל, ובמעשה יוצא דופן, נישק את ידו של חברו ואז הניח את החבל על צווארו. תומאס הצעיר, אז בן תשע, היה עד למעשה האבירות הזה ולמעשים חסרי אנוכיות דומים של אסירי גטו קיילצה, מחנה הנריקוב ומחנות הריכוז אושוויץ וזקסנהאוזן. טומי שאב כוח ממעשים עזים וחסרי אנוכיות מול מצוקה. חוויות אלו היו המקור למחויבותו ארוכת השנים לזכויות אדם. אמפתיה או מעשי חמלה מצד שומרי מחנות הריכוז הנאציים כלפי אסירים, במיוחד יהודים, היו נדירים. לדוגמה, שומר אס אס בטרנספורט שבויים הגיש לטומי הצעיר את כוס הקפה שלו כשראה את טומי מביט בה בערגה. בורגנטל מציין שלמרות שהיו נאצים מחויבים רבים, היו גם 'מיטלאופר' או 'חברים למסע' שהצטרפו למפלגה הנאצית מסיבות אחרות, כמו רווח כלכלי.
בשל חמישים השנה שחלפו בין האירועים לבין כתיבת הספר, הסופר מתאר את הסצנות הצורבות בניתוק שהופך את התיאור לפחות טראומטי עבור הקורא. המחבר מציב שאלות חסרות מענה לגבי האופי האנושי.
אליזבת מקראקן, מחברת "An Exact Replica of a Figment of My Imagination", התייחסה ל-A Lucky Child כ"סיפור יוצא דופן... קורע לב ומרגש, הבוחן מה זה אומר להיות אנושי, בכל מובן טוב ונורא".
ציטוטים מתוך A Lucky Child

"התנגדות מוסרית מול הרוע היא לא פחות אמיצה מהתנגדות פיזית."
"מדוע, בעיצומם של כל האירועים הנוראים האלה, יש אנשים שמוצאים את הכוח והאומץ המוסרי להתנגד, או לכל הפחות, לא לבצע את הפשעים המפלצתיים האלה שאחרים מבצעים בקלות?"
"מלבד בדיקת המוסר של אלה שלא הפכו לא מלשינים או לקאפוס, מחנות הריכוז היו מעבדות להישרדות האכזריים".
"מה יש באופי האנושי שנותן לחלק מהיחידים כוח מוסרי לא להקריב את הגינותם וכבודם, ללא קשר למחירים שהם משלמים בעצמם, בעוד שאחרים הופכים חסרי רחמים ורצחניים בתקווה להבטיח את הישרדותם שלהם?"
הערות שוליים

↑  "A Lucky Child". Hachette Book Group. אורכב מ-המקור ב-2012-01-19.
↑  Stephen Nasser (2003). My Brother's Voice: how a young Hungarian boy survived the Holocaust: a true story. Stephens Press. pp. 001–232. ISBN 1-932173-10-2.
↑  Thomas Buergenthal (2007). A Lucky Child. Little Brown. pp. 001–228. ISBN 978-1-61523-720-3.
↑  Wiesel, Elie (1960). Night (באנגלית). תורגם ע"י Stella Rodway. trans. Stella Rodway. Hill and Wang. ISBN 0-553-27253-5. (Personal account of the Holocaust)
↑  Ellen Keohane (2010). "Thomas Buergenthal, former Hague judge and lucky child". Downtown Express - the Newspaper of Lower Manhattan. 20 (39 (September 15–21)): 2319–2332.
↑  Simon Baron-Cohen (2011). "The Science of Evil - Explaining "Evil" and Human Cruelty'". New York Times. June 6.
↑  "Nonfiction Book Review - A Lucky Child: A Memoir of Surviving Auschwitz as a Young Boy". Publishers Weekly.
מיין

ערך זה עוסק במדינה בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיין (באנגלית: ‏Maineקובץ:En-us-Maine.ogg‏Ⓘ‏) היא המדינה ה-23 במדינות ארצות הברית, הנמצאת באזור ניו אינגלנד בצפון-מזרח המדינה. היא גובלת באוקיינוס האטלנטי במזרח ובדרום, ניו המפשייר במערב, ובפרובינציות הקנדיות קוויבק וניו ברנזוויק בצפון-מזרח.
מקור השם

אין הסבר ברור לשם "מיין", אך ככל הנראה חוקרים צרפתים שגילו וחקרו אזור זה ביבשת אמריקה קראו לו על שם המחוז ההיסטורי מֵן (בצרפתית: Maine) שבצרפת. התיעוד הראשון של השם הוא מקיץ 1622. מיין היא המדינה היחידה בארצות הברית ששמה מבוטא בהברה אחת.
גאוגרפיה

מדרום וממזרח למדינה נמצא האוקיינוס האטלנטי, בצפון-מזרח גובלת המדינה בפרובינציה הקנדית ניו ברנזוויק, ומצפון מערבה נמצאת פרובינציית קוויבק. מיין היא המדינה המזרחית ביותר במדינות ארצות הברית היבשתית. העיר המזרחית ביותר בארצות הברית היא איסטפורט שבמדינה.
מיין היא הגדולה במדינות ניו אינגלנד, בשל גודלה ובשל מיעוט אוכלוסייתה (היא שווה בגודלה לכל מדינות ניו אינגלנד האחרות גם יחד), צפיפות האוכלוסין בה נמוכה ביותר. 90% משטחי המדינה הם שטחי יער (דבר המעניק לה את הכינוי "מדינת עץ האורן").
היסטוריה

לפני ההתיישבויות האירופיות, התגוררו במקום שבטים אינדיאנים שקיימו ביניהם מין קונפדרציה רופפת.
ההתיישבות האירופאית הראשונה במיין נוסדה בשנת 1607 על ידי אנשי חברת פלימות. בשנת 1622 הוענק לחברה זיכיון ליישב את הפרובינציה של מיין - אשר כללה את אזורי מערב מיין. אזורי מזרח מיין - צפונית לנהר קנבק נודעו במאה ה-17 כטריטוריית סאגאדאהוק.
בשנת 1652 הפכה הפרובינציה לחלק משטח מושבת מפרץ מסצ'וסטס. לאחר תבוסתם של הצרפתים האקדיים הפך השטח מערבית לנהר פנובסקוט לשטח שבשליטת פרובינציית נובה סקוטיה.
כאשר נוסדה ארצות הברית, הפך כל שטחה של מדינת מיין לשטח מדינת מסצ'וסטס, ונקראה מחוז מיין. אולם בשל גידול האוכלוסייה המהיר שבה, הפכה מיין למדינה ה-23 של ארצות הברית, ב-15 במרץ 1820, יחד עם מיזורי. במסגרת פשרת מיזורי, מיין הייתה מדינה בה העבדות הייתה אסורה, ומיזורי הייתה מדינה בה העבדות מותרת. ב-1842 הוסדר הגבול הצפוני של מיין עם בריטניה, ושורטטו מחוזות חדשים.
בירתה המקורית של המדינה הייתה פורטלנד (שהייתה ונשארה העיר הגדולה ביותר), עד אשר הוחלט בשנת 1832 להעביר את הבירה לאוגוסטה, אך בית המשפט העליון נשאר בפורטלנד.
היסטוריה > מלחמת ארוסטוק

בשנת 1839 הכריז מושל מיין - פיירפילד, מלחמה על אנגליה בשל סכסוך גבולות בין ניו ברונזוויק לבין מיין. מלחמה זו, הידועה בשם מלחמת ארוסטוק הייתה המקרה היחיד בו הכריזה מדינה של ארצות הברית מלחמה על מדינה אחרת שאינה חלק מארצות הברית. הסכסוך הסתיים לבסוף בדרכי שלום ובלא שפיכות דמים.
ממשל ופוליטיקה

מיין היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מדינת מיין, מחוקקת - המורכבת משני בתים: האספה הלאומית של מיין וסנאט מיין, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של מיין. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק. בירת המדינה הנוכחית היא אוגוסטה.
הרשות המבצעת במיין מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך. כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של ארבע שנים, ויכולים להיבחר לשתי קדנציות בלבד. ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות. הבחירות לתפקידים מתקיימות באותו הזמן.
בבית המחוקקים 35 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-151 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים. בחירות נעשות מדי שנתיים, ומחצית מחברי הסנאט מועמדים לבחירה בכל מערכת בחירות. בבית המשפט העליון של מיין שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה של המשפט האזרחי הספרדי.
כיום מחולקת מיין ל-16 מחוזות מנהליים. הגדול שבמחוזות מיין הוא מחוז ארוסטוק (17,690 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סגדהוק (960 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז קמברלנד (כ-281,674 תושבים). עיר הבירה, אוגוסטה, נמצאת במחוז קנבק.
ממשל ופוליטיקה > מערכת פוליטית

מיין ידועה כמדינה בה הציבור מעורה בפוליטיקה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה מיין אחת המדינות היחידות שתמכה במפלגה הרפובליקנית - ובבחירות 1936 עת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט קיבל את קולות כל מדינות ארצות הברית למעט שתיים - היו אלה מיין וכן ורמונט השכנה שלא הצביעו לנשיא.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלה מיין לנטות לכיוון המפלגה הדמוקרטית, ובהמשך תמכה במפלגה הדמוקרטית בחמש מערכות בחירות רצופות - פעמיים עבור ביל קלינטון, בשנת 2000 עבור אל גור, בשנת 2004 תמכה בג'ון קרי (עם 53.6% מהמצביעים), ובשנים 2008 ו-2012 בברק אובמה. עם זאת, במסגרת הפוליטית הפנימית בחרה מיין גם במושלים רפובליקנים מאז ועד 2018. ב-2010 נבחר למושל מיין פול לה-פייג', רפובליקני ואיש תנועת מסיבת התה. ב-2018 נבחרה לתפקיד ג'אנט מילס מהמפלגה הדמוקרטית.
מצביעי מיין תומכים לעיתים קרובות במועמדים שאינם שייכים למפלגות הגדולות. בין השנים 1975–1979 משל במיין ג'יימס לונגלי ובין השנים 1995–2003 משל במיין אנגוס קינג - שניהם חברי מפלגה קטנה. בבחירות 1992 קיבלה מפלגת הרפורמה בראשותו של רוס פרו קולות רבים במיין, ופרו הגיע שני במספר הקולות לביל קלינטון (המועמד הרפובליקאי, הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש הגיע שלישי, על אף העובדה שהתגורר מידי קיץ בבית הנופש שלו בקניבנקפורט). בשנת 2002 זכתה מפלגת הירוקים של ארצות הברית ב-9% מהקולות בבחירות למושל מדינת מיין - יותר מבכל מדינה אחרת בארצות הברית.
בסנאט מייצגים את המדינה סוזן קולינס מהמפלגה הרפובליקנית ואנגוס קינג, חבר עצמאי החובר לדמוקרטים, והיה חבר המפלגה בעצמו עד 1993.
כלכלה

התוצרת המדינתי הגולמי של מיין בשנת 2003 היה 41 מיליארד דולר אמריקאי. ההכנסה הממוצעת לנפש בשנת 2003 הייתה 29,164 $ (מיין היא ה-29 בהכנסה הממוצעת לנפש מבין מדינות ארצות הברית).
התוצרים החקלאיים של מיין כוללים דייג ופירות ים (בייחוד סרטנים) וכן עופות, ביצים, חלב ומוצריו, בקר, פירות יער, תפוחים ומייפל.
מחוז ארוסטוק ידוע בתפוחי האדמה הגדלים בו.
התוצרים התעשייתיים של המדינה כוללים נייר, מוצרי עץ, אלקטרוניקה, מוצרי עור, טקסטיל. כמו כן ענף התיירות מהווה מרכיב חשוב בכלכלת המדינה.
במדינה מספר מספנות של צי ארצות הברית.
דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה > הערים הגדולות

פורטלנד
לוויסטון
בנגור
סאות' פורטלנד
אובורן
השכלה > מכללות ואוניברסיטאות

| --- | --- |
 הסמינר התאולוגי של בנגור  מכללת בייטס  מכללת ביל  מכללת בואדין  מכללת קולבי  המכללה של האטלנטי  מכללת הוסון  מכללת מיין לאומנות  מערך המכללות הקהילתיות של מיין הכולל את: המכללה הקהילתית מרכז מיין  המכללה הקהילתית עמק קנבק  המכללה הקהילתית מזרח מיין  המכללה הקהילתית צפון מיין  המכללה הקהילתית דרום מיין  המכללה הקהילתית מחוז וושינגטון  המכללה הקהילתית מחוז יורק:  האקדמיה הימית של מיין  מכללת סנט ג'וזף, מיין  מכללת תומאס  מכללת יוניטי  אוניברסיטת מיין הכוללת את האוניברסיטאות: אוניברסיטת מיין שבאוגוסטה  אוניברסיטת מיין שבפרמינגטון  אוניברסיטת מיין שבפורט קנט  אוניברסיטת מיין שבמצ'יאס  אוניברסיטת מיין שבאי פרסק  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיין  אוניברסיטת דרום מיין  אוניברסיטת ניו אינגלנד, מיין
ספורט

פורטלנד סי דוגס, קבוצת ליגת הבייסבול הנמוכה.
פורטלנד פיירטס, קבוצת הוקי קרח, החברה בליגת ה-AHL.
לואיסטון מייניאקס, קבוצת הוקי, החברה בליגת ההוקי הצעירה של קוובק (אנ').
תושבי מיין בעלי חשיבות

חניבעל המלין, פוליטיקאי (סגנו הראשון של אברהם לינקולן)
הנרי וודסוורת לונגפלו, סופר
עדנה סנט וינסנט מיליי, סופרת
הנרי נוקס, מזכיר המלחמה הראשון של ארצות הברית
סטיבן קינג, סופר
אדוארד ארלינגטון רובינסון, סופר
סמלי המדינה

| סמלי מדינת מיין> דגל.דגל מיין Flag of Maine | סמלי מדינת מיין> סמל.סמל מיין Seal of Maine | סמלי מדינת מיין> מוטו. | סמלי מדינת מיין> כינוי. |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | "אני מוביל" "Dirigo" | "מדינת עץ האורן" "Pine Tree State" |
| עץ | פרח | ציפור | חיה |
| אורן לבן מזרחי Eastern White Pine | אצטרובל White pine cone | ירגזי אמריקאי שחור כיפה Black-capped chickadee | אייל קורא Moose |
ראו גם

מחוזות מיין
הערות שוליים

↑  "Maine", Religious Landscape Study, Pew Research Center
↑  "U.S. Census Bureau Data". U.S. Census Bureau. 2010. Retrieved 2011-07-13.
1 2  American FactFinder - Results
↑  "Annual Estimates of the Resident Population for Incorporated Places: April 1, 2010 to July 1, 2013". census.gov. May 2014. Retrieved June 3, 2014.
↑  "Table 1. Annual Estimates of the Population of Metropolitan and Micropolitan Statistical Areas: April 1, 2010 to July 1, 2014" (CSV). 2014 Population Estimates. United States Census Bureau, Population Division. March 2015. Retrieved March 26, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552652005171  BNE: XX453003  BnF: cb116642781 (data)  CiNii: DA0481490X  GND: 4114929-4  ISNI: 0000 0004 0427 712X  LCCN: n79005604  MusicBrainz: c45232cf-5848-45d7-84ae-94755f8fe37e  NARA: 10045217  NKC: ge134344  NSK: 000072497  SUDOC: 258593474  VIAF: 148856639   WorldCat (עם VIAF): 148856639 
מפת צפיפות האוכלוסין של מדינת מיין
שלמה חוחלובקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1907 
 פטירה:  4 באפריל 1983 (בגיל 76) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  נען 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שלמה חוחלובקין (31 בינואר 1907, חצי האי קרים - 4 באפריל 1983) היה סופר עברי, משורר, מתרגם ומדפיס ישראלי.
ביוגרפיה

שלמה חוחלובקין, (ברוסית: אדום), נולד ברוסיה של אז, בחצי האי קרים, אך עבר בילדותו לעיר גרישינו, שבחבל הדונבאס, באוקראינה. נדד עם משפחתו, משפחת מדפיסים, לעיר טאגנרוג, ועלה עמהם לארץ ישראל, בשנת 1925.
משפחת חוחלובקין השתקעה בתל אביב, והקימה בית דפוס. שלמה חוחלובקין החל בכתיבת שירים כבר בגיל צעיר. הוא פרסם את ספריו בהוצאה עצמית והדפיסם בבית הדפוס המשפחתי. לבד משיריו וסיפוריו, ניסה שלמה חוחלובקין את ידו גם בתרגומים מרוסית. בין השאר תרגם מבחר משירי מאיקובסקי, וקובץ תרגומים בשם הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי.
שלמה חוחלובקין היה אחיו של בנימין חכלילי, ממייסדי קיבוץ נען ועסקן תרבות בתנועתו, ודודו של ניר חכלילי, מפיק ידוע ומגיש בטלוויזיה הישראלית.
ספריו של חוחלובקין

הכו בתופים, חוברת הומוריסטית לסוכות תש"ו, תל אביב, דפוס צ’ חוחלובקין ובנו, תש"ו 1946.
הבהבים קטנים, לנוער, תל אביב, תריס מואר, 1953.
אמצעי נגד האנטישמיות, ש’ בן-בלוריה, (שלמה חוחלובקין), תל אביב דפוס חוחלובקין 1938.
תרגומים בתור סקיצות, תל אביב, דפוס חוחלובקין 1947.
שירי הליל המוזר, שירים, תל אביב דפוס חוחלובקין 1955.
קורט שירי מאיקובסקי, תרגם ש’ חוחלובקין, תל אביב 1955.
כתמים נבחרים, יפו 1942.
כתבים, שלמה חוחלובקין, הביאו לדפוס וערכו - אסתר חכלילי (חוחלובקין) ובנימין חכלילי, תל אביב 1983.
זוטות, שלמה בן-בלוריה, (חוחלובקין), תל אביב 1947.
גדי שפי

| --- | --- |
אל"ם גדי שפי מפקד שייטת 13 1978.
אל"ם גדי שפי מפקד שייטת 13 1978.
 לידה:  17 בספטמבר 1940 י"ד אלול ה'ת"ש תל יוסף
 פטירה:  12 באפריל 2017 (בגיל 76) פאטאיה, תאילנד
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1958–1981 (כ־23 שנים)
 דרגה:  , אל"ם
 תפקידים בשירות
 צולל ומפקד סירות תקיפה בשייטת 13  מפקד טרפדת ט-203  מפקד ספינת טילים אח"י אילת (סער 2)  מפקד שייטת 13
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה  מבצע ברדס 54-55  מבצע אביב נעורים   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 מסעדן
 
גדי שפי (17 בספטמבר 1940 – 12 באפריל 2017) היה אלוף-משנה בחיל הים הישראלי, שעשה את מרבית שירותו בשייטת 13 והיה מפקדה במשך כשנתיים. עוטר בעיטור המופת על פיקודו במבצע מגבית 16 - פגיעה בספינת טילים מצרית בנמל ע'רדקה במלחמת יום הכיפורים.
ילדות

גד שפי נולד בקיבוץ תל יוסף. הוריו, אריה שצ'ופק מביאליסטוק בפולין וגוטה לבית דיאמנט מפלוטישקי שבליטא עלו לארץ בנפרד וב־1927 נפגשו בקיבוץ תל יוסף. שם נולדו להם שתי בנות: בתיה ורותי. בספטמבר 1940 נולד בן הזקונים, גדי.
בכיתה ח' נשר מהלימודים והצטרף לאביו, ששימש כחונך של קיבוצים צעירים מטעם הסוכנות היהודית. בראשית שנות ה־50 נדדו השניים והתגוררו תקופות ארוכות בעין גדי, בשדה בוקר ובקיבוצים צעירים נוספים. לשפי ניתנה ההזדמנות לעבוד בשדה הפתוח, לרכוב על סוסים ולהכיר את פינותיה הנידחות ביותר של ישראל.
הנער גדי שפי 1953.
הנער גדי שפי על גבי הסוס בקיבוץ 1955.
שירות צבאי

התנדב לשייטת 13, סיים את מסלול ההכשרה ב-1960 ושימש לוחם וקצין ביחידה. באוגוסט 1966, במסגרת פעולות חילוץ ספינת המשמר בכנרת, השתתף בניסיון לחלץ את מטוס המיג 17 שצלל למי הכנרת בקרבת החוף הקרוב לסוריה. בחיפוש תת-מימי חשאי בלילה שבין 17 ל-18 באוגוסט נמצא המטוס על הקרקעית, כ-150 מטרים מצפון לספינת המשמר ובמרחק של כ-150 מטרים מהחוף. הצוללים הצליחו להביא עמם חלקים מהכנף ואת גלגלי המטוס. הטייס לא נמצא. בליל המחרת הם חזרו למקום, אך הסורים הפעילו זרקורים חזקים, הבחינו בסירת הגומי ופתחו באש מסכנת. שפי ועמי אילון צללו. מפקד הסירה מיהר להתרחק לאחר שאסף את עמי אילון, וגדי שפי נשאר לבד במים. כשהובררה הטעות חזרה הסירה על אף האש ואספה גם את שפי.
במלחמת ששת הימים פיקד שפי על כוח סירות הנפץ של השייטת. במסגרת מבצע הנחיתה שתוכנן בחופי סיני הוגדרה לו משימה לשתק את תותחי החוף בפורט סעיד. הנחיתה התבטלה, ויחידת הסירות נשארה ללא משימה בלילה הראשון.
לאחר מלחמת ששת הימים ביצע עם חולית צוללים את מבצע ברזלית, שכלל צלילה בתעלת סואץ ומיקוש מסילת ברזל בגדה המערבית של התעלה. הייתה זו הפעולה הראשונה של שייטת 13 לאחר מלחמת ששת הימים והביצוע המוצלח היה משמעותי מאוד לחיל הים.
בהמשך השתתף בפעולה להפגנת נוכחות ימית ישראלית בתעלת סואץ. כחלק מפעילות זו קיבל משימה להעביר סירות ברטרם לפורט תאופיק, להוריד למים ולהשיטן בתעלת סואץ. המצרים גילו את המתרחש והפגיזו בתותחים את הסירות בעודן על גבי המובילים. הסירות נפגעו ונשרפו אך שפי לא נפגע.
שירות צבאי > קורס חובלים ויחידות אחרות

שפי יצא לקורס חובלים ולאחריו הוסמך לפיקוד על טרפדת ט-203 בבסיס אשדוד. במסגרת בסיס אשדוד פיקד על מוצבי חיל הים באזור תעלת סואץ.
הטרפדות יצאו מהשירות בשנת 1970. לאחר תקופה קצרה כסגן מפקד שייטת 13, עבר בשנת 1971 לשייטת ספינות הטילים וקיבל פיקוד על אח"י אילת.
שירות צבאי > שוב בשייטת 13

בשנת 1972 מונה שאול זיו למפקד שייטת 13 ושפי חזר ומונה פעם נוספת לסגן-מפקד השייטת.
בפברואר 1973 פיקד על כוח מהשייטת שהשתתף במבצע ברדס 54–55, במהלכו פשטו כוחות צנחנים והשייטת על יעדי מחבלים כ-180 ק"מ בעומק לבנון. תחת פיקודו השמיד כוח השייטת מבנה של ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
באפריל 1973 פיקד שפי על כוח שייטת 13 במסגרת מבצע אביב נעורים. הכוח נחת בסירות גומי בביירות ופוצץ בית מלאכה ששימש את ארגון הפת"ח.
במלחמת יום הכיפורים השתתף בפשיטות של שייטת 13 על בסיסי חיל הים המצרי. שפי עוטר בעיטור המופת על פיקודו במבצע מגבית 16 - בו חדר עם זוג "סנוניות" לאזור מעגן ע'רדקה והטביע קומאר מצרי. בתקופה שלאחר המלחמה פיקד על מבצעי פשיטה של שייטת 13 בלבנון.
שירות צבאי > שוב בשייטת 13 > גלריה

גדי שפי לקראת צלילה במפרץ עתלית, 1960.
גדי שפי באימון צלילה בקומנדו הימי הצרפתי, 1964.
סירת ברטרם של שייטת 13 ספגה פגיעה ישירה ועלתה באש, בעודה על הרכב, בפורט תאופיק, 14 יולי 1967
גדי שפי בקורס חובלים, 1968
גדי שפי מקבל דרגת רס"ן מראש מספן הים צבי תירוש, בנוכחות אשתו אהובה והילדים יגאל וכרמל.
גדי שפי (ראשון משמאל) במסדר קבלת הפיקוד על אח"י אילת (סער 2), 1971.
רס"ן גדי שפי על גשר פיקוד אח"י אילת.
שירות צבאי > פיקוד על שייטת 13

ביוני 1976 הועלה לדרגת סא"ל והחליף את צבי גבעתי כמפקד שייטת 13. באותה עת נערכה חקירה בגין גרימת מוות ברשלנות בתאונת אימונים. החקירה לא העלתה אשמה כנגד שפי. בשנת 1977 עלה לדרגת אל"ם.
בתקופת פיקודו ביצעה השייטת מבצעי פשיטה וחבלה בלבנון והשתתפה במבצע ליטני. ביוני 1978 הוטל על השייטת לבצע פשיטה על יעדי מחבלים בדרום לבנון עם חטיבת הצנחנים או בנפרד ממנה. ביוני 1978, במסגרת ההכנות למבצע שלכת, שינה הרמטכ"ל, רפאל איתן, את הכוחות וחלק ממשימות השייטת הועברו לצנחנים כאשר אנשי השייטת משיטים אותם. הדבר היה לאחר אימונים רבים והכנות מדויקות מהשייטת וללא אימון מוקדם של הצנחנים. והשינוי נראה לשפי קשה לעיכול והוא פרש למשרדו בהפגנתיות. המבצע נעשה בליל 8/7 ביוני 1978 וכח השייטת בפיקודו של רס"ן אלי מרק נחל הצלחה רבה. שפי סיים את תפקידו באוגוסט 1978 ומסר אותו לחנינא עמישב.
בתחילת פיקודו של עמישב ארעה תקלה קטלנית באימון בנשק באזור האי טיראן, וחייל משייטת 13 נהרג. הרמטכ"ל איתן החליט להציג עמדה ברורה נגד תקלות קטלניות והשעה את עמישב. שפי פנה אל הרמטכ"ל וניסה לשכנע אותו שאם יש אשמה היא צריכה להיות עליו כי כל התדריכים וההוראות היו עדיין בשמו. הרמטכ"ל איתן לא קיבל זאת. פקודיו ומפקדיו של שפי ראו בו אדם אמין, מנהיג קרבי מהמעלה הראשונה שניתן לסמוך עליו, כזה שאף פעם לא העמיד את עצמו יותר ממה שהיה מגיע לו.
טקס קבלת פיקוד של גדי שפי על שייטת 13, יוני 1976.
סא"ל גדי שפי מפקד שייטת 13.
גדי שפי מקבל דרגת אל"ם מהרמטכ"ל מרדכי גור מימין, מפקד חיל הים מיכאל ברקאי משמאל. 1977.
גדי שפי מפקד שייטת 13 בדרגת אל"ם 1977.
שירות צבאי > סיום שירות

שפי יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. בסיום הלימודים נערכו חילופי פיקוד בחיל הים ושפי החליט להשתחרר משירות הקבע. בשירות המילואים ביקש לעבור טירונות בחיל השריון כדי לשרת במלחמה בצוות של טנק. בקשתו מולאה אך במלחמות ומבצעים הבאים לא נקרא לשירות כזה.
אל"ם גדי שפי במרכז בין קבוצת חניכי מכללה לביטחון לאומי 1978.
הרמטכ"ל רפאל איתן נפרד מאל"ם גדי שפי היוצא לגמלאות, 1980
גדי שפי מארח במסעדה 'שצ'ופק' ברחוב בן יהודה בתל אביב.
חיים אזרחיים

לאחר שחרורו מצה"ל היה מסעדן-שותף במספר מסעדות: 'מסעדת הריף' ביפו, מסעדות 'הבקתה' ו'זיידה' בתל אביב, מסעדת 'התק"ם' ברחוב מונטיפיורי בתל אביב ובמקביל 'מסעדת החוף המערבי' בעיר. המסעדה זכתה להצלחה ”שפי הביא את הרעיון של הערב הברזילאי, שכלל שירים פורטוגליים והרבה מאוד בירה, והיה הצלחה יוצאת מהכלל”. מחוף הים עבר שפי לרחוב בן-יהודה ופתח מסעדה בשם 'שצ'ופק'. שפי הסביר שהמונח לקוח משם של דג שהפולנים אוהבים. כך למעשה ציין את שם משפחתו המקורי. בשנת 2011 מכר את חלקו במסעדה ופרש לביתו. התגורר בגבעת אולגה, בדירת גג המשקיפה אל הים.
חיים פרטיים

שפי פגש בתל אביב את אהובה ממשפחת מדני, שהייתה אז שוטרת במשטרת ישראל ובשנת 1966 נישאו. המשפחה גרה במכמורת, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. הבכור יגאל נעשה איש עסקים ומתגורר בקפריסין. הבת כרמל שפי בן נעשתה מטפלת במוזיקה, הבת השנייה, יפעת שפי מרקוביץ, היא בעלת בית הקפה 'גוטל'ה' באבן יהודה. הבן ארי שפי בעל מכבסה בקיסריה. גדי ואהובה שפי נפרדו בשנת 1986 אך לא התגרשו. אהובה שפי נפטרה ב-24 ביוני 2015 ממחלת ריאות.
חיים פרטיים > תחביבים

שפי אהב מאוד לשיר. הוא ניגן בקרן יער בתזמורת של קיבוץ תל יוסף והמשיך בכך גם כשהמשפחה גרה במכמורת. 

התחביב העיקרי של שפי היו חברים. לאחר שמכר את שצ'ופק הוא טייל בארץ והיו לו חוגים קבועים שעמם נפגש אחת לשבוע: עין הוד בימי שלישי בצהרים, חברים שעמם טייל בימי רביעי וחבר אחר שעמו נפגש בימי שישי.
חיים פרטיים > חברים

שפי היה ממייסדי חבורת הגנרלים בדימוס "איינדה", שנפגשת במשך 45 שנה ביום שישי האחרון של כל חודש. שפי נהג לנפוש תקופות ארוכות בתאילנד.
חיים פרטיים > מורשת

אף כי פועלו של שפי ידוע וכתב הצל"ש שקיבל עם עיטור המופת מדגיש את פיקודו על מבצע מגבית 16, נעשה שפי מוטרד מכך שאחרים מתארים את הקרב אחרת מהידוע לו. שפי טרח למצוא ודרש לפרסם את סיכומי מפקד שייטת 13 שאול זיו שנעשו אחרי המלחמה ולדעתו של שפי לא קיבלו ביטוי מספיק במורשת הקרב של השייטת. השתדלותו נשאה פרי ובהוראת מפקד חיל הים רם רוטברג פורסמו הסיכומים מחדש והופצו למפקדי היחידות הרלוונטיות.
חיים פרטיים > פטירה

גדי שפי נפטר ב-12 באפריל 2017, בעת ששהה בחופשה בפאטאיה שבתאילנד. נתיחה לאחר המוות שבוצעה בתאילנד קבעה כי מדובר במוות טבעי, ככל הנראה מדום לב. נקבר בקיבוץ תל יוסף שבו נולד.
חיים פרטיים > הנצחה

הקרן הקיימת לישראל בתמיכת משפחתו וחבריו של שפי מצאה לנכון להקדיש פינת מנוחה ביער עופר בשם "מעלה גדי".
מאמרים

גדי שפי, מגבית 16 - פעולת שייטת 13 בע'רדקה במהלך מלחמת יום הכיפורים באתר משמר המורשת הימית, יוני 2015.