stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפיק (קיבוץ)
היסטוריה

בשנת 1967 הוקמה באזור הכפר הנטוש ג'יבין (בסמוך לגבול עם סוריה, כ-6 ק"מ ממזרח למיקום קיבוץ אפיק כיום), היאחזות נח"ל בשם נח"ל גולן. במאי 1972 אוזרחה ההיאחזות וישוב הקבע הוקם באזור הכפר הסורי פיק, שנעזב במלחמת ששת הימים, במרחק של כ-10 ק"מ דרומית מערבית להיאחזות נח"ל גולן אשר הפכה לבסיס צבאי רגיל. היישוב האזרחי הוקם על ידי שני גרעינים של חניכי הנוער העובד והלומד: גרעין אתגר וגרעין ארגוב. הגרעינים התיישבו במקום ב-1972.
כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות (מטעים הכוללים תפוחים, שזיפים, אגסים וגידולי שדה). ליישוב רפת חלב וכן לול. היישוב הוא אחד מארבעת היישובים השותפים באתר התיירות והנופש חמת גדר, כמו כן, נמצא ביישוב בית ההארחה "אורחן אפיק".
מקורו של שם היישוב בכפר הסורי פיק ששכן במקום וכן מאזכר את העיר התנ"כית אפק בנחלת שבט אשר.
בשטח שבין הכפר פיק ועד לעיר נווה נערך קרב הירמוך בין הביזנטים והמוסלמים. סמוך לקיבוץ נמצא האתר הארכאולוגי תל סורג.
בשטח הקיבוץ נמצאים מבנים נטושים של מחנה צבאי סורי גדול. בצד המערבי, במקום הצופה על האתר הארכאולוגי סוסיתא והכנרת, נמצא מועדון הקצינים הסורים. במועדון זה ביקר מספר פעמים אלי כהן וממרפסתו צפה על הכנרת. המרפסת מכונה כיום "מרפסת הר נבו" והיא חלק ממיזם שביל אלי כהן ברמת הגולן כפי שמעידות לוחיות הזיכרון הנמצאות במרפסת.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
היאחזות נח"ל גולן בעת הקמתה, 1969
לוחיות זיכרון ב"מרפסת הר נבו"
"מרפסת הר נבו"
תצפית מ"מרפסת הר נבו"
מועדון הקצינים הסורים באפיק
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465733205171
איסור גידול כלב רע

אסור לגדל כלבים מזיקים, מחשש שמא יתקפו ויזיקו לאנשים. בתמונה: תרגול כלבי תקיפה בשירות המשטרה בתפיסת עבריינים, פרנקפורט שבגרמניה
איסור גידול כלב רע הוא איסור הלכתי לגדל ולהחזיק כלב מזיק, מחשש שמא יתקוף ויזיק לאנשים. היתרים לגידול והחזקת כלב קיימים בעיקר אם הדבר הוא לצורך שמירה, ובתנאים מסוימים.
האיסור ומקורו

המשנה במסכת בבא קמא מביאה בעניין הכלב:
לא יגדל אדם את הכלב - אלא אם כן היה קשור בשלשלת
שורש האיסור מובא בתלמוד הבבלי שנלמד מהאיסור הכללי שבתורה של לא תשים דמים בביתך. בתלמוד בבלי מובאת ברייתא בעניין, ושם מוזכרים דברי רבי אליעזר בן הורקנוס כי ”המגדל כלבים כמגדל חזירין”, לעניין כך שיש עליו קללה (אם אינו קשור).
באופן דומה מובא במקום אחר בתלמוד, כי מחמת שעלול הכלב להזיק את באי הבית, על כן:
לא יגדל אדם כלב רע בתוך ביתו
דברים אלו נפסקים להלכה.
בין סוגי הכלבים הנחשבים כ"כלב רע", שיש להם טבע לנשוך או לתקוף: אמסטף, דוברמן פינצ'ר, רוטוויילר, פיטבול, ויש שכתבו שאף כלב שאינו נושך, אלא שנובח על כל מי שאינו מכיר, נחשב "כלב רע".
בדברי חז"ל ומפרשיהם

הגמרא מביאה מאורע רקע בעניין:
מעשה באישה שנכנסה לאפות בבית אחד, נבח עליה הכלב. אמר בעל הכלב לאישה: אל תפחדי ממנו, שכן ניטלו שיניו החדות. ענתה לו האישה: נטולה היא טובתך, ומושלכת על קוצים (כלומר, אין כל תועלת בהרגעה זו), משום שכבר העובר נע ממקומו ומת.
המקור בארמית
ההיא איתתא דעלת למיפא בההוא ביתא, נבח בה כלבא, אמר לה מריה: לא תיסתפי מיניה, שקולי ניביה אמרה ליה: שקילי טיבותיך ושדיא אחיזרי, כבר נד ולד
מאורע זה הוא הרקע לכך שגם כלב שאינו מסוגל להזיק פיזית בתקיפה, אלא רק להבהיל בנביחתו עד כדי גרימת נזק, אף הוא נחשב ככלב המזיק.
על המגדל כלב רע בביתו נאמר בחז"ל:
כל המגדל כלב רע בתוך ביתו - מונע חסד מתוך ביתו, שנאמר 'לַמָּס מֵרֵעֵהוּ חָסֶד' (וברש"י: 'שאינו מניח העניים לבא לפתחו'), שכן בלשון יונית קורין לכלב 'למס' ... אף פורק ממנו יראת שמים, שנאמר 'וְיִרְאַת שַׁדַּי יַעֲזוֹב'
מהרש"א מבאר שמדובר בכלב שאינו רע, ורק נראה ככלב רע, ולכן מן הדין מותר לגדלו אלא שמונע חסד מביתו ופורק ממנו יראת שמיים. בדברי המהר"ל מפראג מבואר "כי כל הנבראים יש בהם הטוב והחסד, חוץ מן הכלב שאין בו טוב, שכך הוא עצם הכלב אצל הכל, ובפרט כלב רע", ולכן המחזיק כלב בביתו - מונע חסד מביתו; וכן ש"הכלב הוא מרוחק מן העולם ... ואינו בכלל העולם שהוא תחת השם יתברך", ולכן החזיקו פורק מעצמו יראת שמיים.
דין העובר על האיסור

כתבו פוסקים, שהמגדל כלב באופן האסור, מנדים אותו עד שיסלק את הכלב. נידוי זה הוא מיידי, ואין נותנים לו ארכה של זמן בית דין (=זמן שבית דין נותנים לאדם לבצע את שהוטל עליו בבית הדין לפני שעוברים להענישו), שכן הכלב עשוי להזיק בכל רגע נתון. אמנם, כיום לא נהוג לנדות עוברי עבירה.
אופני היתר

קיימים מספר אופנים שבהם מותר לגדל ולהחזיק כלבים, חלקם מוזכרים כבר בתלמוד, וחלקם בדברי הראשונים והאחרונים:
קשור - במקור הדין במשנה, נאמר כי אם הכלב קשור בשרשרת (של ברזל), אין איסור לגדלו. קשירת הכלב מועילה גם לכלב נובח (שנביחתו עשויה להבהיל עד כדי נזק), שכן כלב קשור אינו מפחיד, ויש שכתבו שראוי גם להציב שֶלט המודיע על קיומו של כלב באזור, כדי שלא ייבהלו מנביחתו.
עיר סְפר - בברייתא מופיעה הסתייגות המתירה לגדל כלב אף בלא שהוא קשור, אם הוא ביישוב סְפר, שבו מותר לשחרר את הכלב לשוטט בלילה חופשי מחוץ לעיר, על מנת שיתריע מפני פולשים. באחרונים הגבילו את היתר זה בתנאי שהכלב אינו "כלב רע" שעשוי להזיק לבני אדם, או שזהו דווקא משום שאין אנשים מצויים שם בלילה. היתר זה של שחרור כלב ביישוב ספר, מורחב בדברי הפוסקים למקרים מקבילים, בהם:
במקום החוף.
בארצות הגולה, שהיהודים גרים בין הגויים, וכן במובלעת יהודית בתוך שטח של גויים (גם אם אינה בארץ ישראל).
אינו מזיק - בחז"ל נאמר כי מותר לגדל "כלבים כּוּפרים". רש"י הביא שני פירושים למין כלבים אלו: כלבים "ננסיים" או כלבי ציד גדולים, אך שאינם ממין המזיק. וכך גם ציינו הפוסקים להלכה כי כלב שאינו מזיק, כמו כלב קטן מאולף, אינו בכלל האיסור. הפלת עובר נחשבת כנזק לעניין זה, וכלב נובח שעשוי להבהיל אישה עד כדי שתפיל את עוברה מחמת כן, אסור להחזיקו.
כתבו האחרונים, כי אף בתנאים שהותר, כגון לצורך שמירה, לא הותרה החזקת כלבים מרובים יותר מכדי הצורך.
אופני היתר > גידול כלב לאחר שכבר מוחזק בבית

כלב שגודל והוחזק באופן המותר (ראו לעיל בפסקה אופני היתר), אך לאחר מכן בא לסיטואציה שבה אסור לגדלו, כגון כלב שאינו מזיק, וגדל והחל להזיק, נחלקו אחרונים אם מותר להחזיקו ולספק לו מזון.
אופני היתר > גידול כלב לאחר שכבר מוחזק בבית > יורש

מי שקיבל בירושה כלבים שאסור להחזיק ולגדל אותם, עליו לסלק ולמכור אותם. לעומת העובר ומגדל כלבים באיסור שנוקטים נגדו בענישה ללא המתנה עד שימכור את כלביו, אדם היורש כלבים כאלו, נותנים לו ארכת־זמן למכור את כלביו מעט־מעט, שלא יבוא להפסד מכך שימכור את כולם יחד.
אופני היתר > ספק אם מזיק

כלב שספק אם הוא מזיק, כתבו אחרונים שאסור להחזיקו; שאף שרוב הכלבים אינם מזיקים, במקום סכנה חוששים אף למיעוט.
הרג אדם או הזיק בצורה משונה

כלב שהרג אדם, אף אם הוא כלב שלא היה איסור לגדלו (ראו לעיל בפסקה אופני היתר), בזמן שהיו בתי דין סמוכים - דין הכלב בסקילה, כדין שור הנסקל; בזמן הזה שאין בתי דין סמוכים - כתבו ראשונים ואחרונים כי אסור עוד לגדלו. ויש להמיתו. דין זה קיים גם בכלב שתקף והמית בעל חיים שאינו רגיל לתקוף ולהמית אותו, כגון כלב שהמית כבש.
החזקת כלב כחיית מחמד

החזקת וגידול כלב כחיית מחמד, ישנם אחרונים שכתבו כי אינה בכלל ההיתרים שהוזכרו בגידול כלב, והדבר מופיע בדבריהם בין כתופעה בלתי ראויה ומבוזה לבין איסור מושב לצים. אמנם, יש אחרונים שכתבו שגידול כלבים ובעלי חיים אחרים כחיות מחמד אינו דבר שלילי.
בישראל

בעקבות מאורע ב-2004 שבו תקף כלב אמסטף ילדה בת ארבע והרגה, קרא הרב הראשי לישראל הרב יונה מצגר לכנסת לחוקק חוק האוסר על גידול כלב מסוכן במסגרת פרטית בהתאם לאיסור ההלכתי על גידול כלב רע בתוך ביתו של אדם. בהמשך ובעקבות מקרה זה, תוקן החוק להסדרת הפיקוח על כלבים כך שיגדיר מהו "כלב מסוכן" ויטיל הגבלות על גידול וייבוא של כלבים מסוכנים.
ראו גם

לא תשים דמים בביתך
חוק איסור גידול חזיר
לקריאה נוספת

הרב יהושע שיפר, "איסור גידול כלב", בתוך הסביבה בהלכה ובמחשבה, כרך ג', עמ' 253–256
הרב ד"ר אברהם אופיר שמש, "גידול כלבים בראי ההלכה היהודית", בתוך: סיני, גיליון קל"ט, תשס"ז, עמ' קי"ב-ק"ל
הרב יעקב נבון, "גידול כלבים, נזקם והמסחר בהם", בתוך: תחומין, גיליון ט', עמ' 171–190
אסטוניה באירוויזיון לרוקדים צעירים

| --- | --- |
 מדינה:  אסטוניה אסטוניה
 רשת שידור:  ERR
 השתתפות ראשונה:  שוודיה סטוקהולם, 1993
 זכיות:  0
 השתתפויות:  4 (2 גמר)
 היעדרויות:  0
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  הולנד אמסטרדם, 2003
 
אסטוניה השתתפה בתחרות האירוויזיון לרוקדים צעירים 4 פעמים, ב-1993, ב-1997, ב-2001 וב-2003. מאז לא השתתפה יותר בתחרות.
הרקדנים והריקודים שייצגו את אסטוניה באירוויזיון לרוקדים צעירים

| שנה | אמן | ריקוד | כוריאגרף | חצי גמר | גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | סטניסלב ירמקוב ולואנה גיאורג | לא ידוע | לא ידוע | - | לא העפילו לגמר |
| 1997 | מרי סביצקי | לא ידוע | לא ידוע | - | לא העפילה לגמר |
| 2001 | סרגיי אפקין | "Franz Variation from Coppelia" | א. סיינט-לאון | - | - |
| 2003 | מריה סלטסקאג'ה | "Swan Lake" | מ. פטיפה | - | - |
ראו גם

האירוויזיון לרוקדים צעירים
אסטוניה באירוויזיון
אנטוני רמלייטס

אנטוני רמלייטס אי סימון (בקטלאנית: Antonio Ramallets i Simón; לעיתים נודע בשם הספרדי "אנטוניו" (Antonio); ‏4 ביוני 1924 - 30 ביולי 2013) היה שחקן ומאמן כדורגל. רמלייטס שיחק במשך רוב שנות הקריירה שלו בקבוצת ברצלונה. רמלייטס היה השוער שספג את מספר השערים הקטן ביותר לאורך העונה בליגה הספרדית 5 פעמים בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. הוא זכה בפרס ריקרדו זאמורה בשתי מהדורותיו הראשונות, בעונות 1958/59 ו-1959/60, כשוער הטוב בליגה. לצד משחקו בברצלונה שיחק גם במדי נבחרות ספרד וקטלוניה. לאחר פרישתו ממשחק אימן מספר קבוצות, כגון ריאל ואיאדוליד וריאל סרגוסה.
קריירה

בשנות ה-40 שיחק רמלייטס במספר קבוצות בספרד. הוא שיחק במדי אאורופה ב-1941, ולאחר שירות החובה בצבא הספרדי שיחק במדי "סן פרננדו" בעונת 1944/45 ובמדי ריאל ואיאדוליד בעונת 1946/47, שהייתה אז בליגה השלישית. הוא עזר לקבוצה לעלות לליגה השנייה.
בתום עונה זו, בגיל 23, הצטרף לברצלונה. הוא החל כשוער השני בקבוצה, אחרי חואן סמבודיו ולסקו. רמלייטס ערך את הופעת בכורתו במדי ברצלונה בליגה בניצחון 2-1 על סביליה ב-28 בנובמבר 1948. הייתה זו הופעתו היחידה לאותה עונה, עונת 1948/49. כשוולסקו נפצע, רמלייטס החליפו וביסס את מעמדו בקבוצה. בעונות הבאות היה השוער הראשון בקבוצה. רמלייטס היה חבר חשוב בקבוצה שזכתה להצלחות רבות בשנות ה-50, לצד שחקנים כדוגמת ז'ואן סגרה, לאזלו קובאלה, שנדור קוצ'יש, לואיס סוארס וזולטאן צ'יבור. רמלייטס עמד בשער בעונת "חמשת הגביעים" של ברצלונה, עונת 1951/52. הוא היה השוער שסופג את כמות השערים המינימלית בליגה בחמש עונות - 1951/52, 1955/56, 1956/57, 1958/59 ו-1959/60.
בעונת 1960/61 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות, אך קבוצתו הפסידה 3-2 והחמיצה את הזכייה בתואר אלופת אירופה. רמלייטס פרש ממשחק שנה לאחר מכן, בגיל 38. נערך משחק הוקרה לפרישתו ב-6 במרץ 1962 נגד המבורג. ברצלונה ניצחה 5-1, ורמלייטס הדף בעיטה מרשימה של אובה זילר.
הוא ערך במדי הקבוצה 473 הופעות במשך 15 שנים, בסיכום כל המסגרות. הוא זכה עם הקבוצה בשש אליפויות הליגה. מספר זה החזיק כשיא של מספר אליפויות לשחקן במועדון כחמישים שנה, עד שצ'אבי זכה באליפות השביעית שלו. בנוסף לאליפויות, זכה רמלייטס חמש פעמים בגביע הגנרל ופעמיים בגביע ערי הירידים.
הצלחתו במדי ברצלונה זיכתה אותו בזימון לסגל נבחרת ספרד במונדיאל 1950. במונדיאל הגיעה ספרד למיקום שיא בתולדותיה עד אז, מקום רביעי. בטורניר זכה רמלייטס לכינוי "החתול של המרקנה" בשל יכולותיו בשער הנבחרת. מ-1950 ועד 1961 ערך 35 הופעות במדי נבחרת ספרד. בנוסף, שיחק 7 פעמים במדי נבחרת קטלוניה.
לאחר שפרש ממשחק החל לאמן מספר קבוצות בספרד, כל קבוצה במשך עונה. קבוצתו הראשונה כמאמן הייתה ריאל ואיאדוליד בעונת 1962/63 ואחריה ריאל סרגוסה. לאחר שאימן את ריאל מורסיה, שב אל ויאדוליד. הוא אימן את הקבוצות CD לוגרונייס, הרקולס אליקנטה וקבוצת המילואים של אלצ'ה.
תארים > כשחקן

אליפות ספרד (6): 1947/48, 1948/49, 1951/52, 1952/53, 1958/59, 1959/60
הגביע הספרדי (5): 1951, 1952, 1952/53, 1957, 1958/59
קופה אווה דוארטה (3): 1948, 1952, 1953
הגביע הלטיני (2): 1949, 1952
השוער המצטיין בליגה הספרדית (5): 1951/52, 1955/56, 1956/57, 1958/59, 1959/60
תארים > כמאמן

הגביע הספרדי: 1963/64
אפולו מוליך המוזות

"אפולו" בבלט רוס, 1928
אפולו מוליך המוזות (בצרפתית: Apollon musagète) הוא בלט נאו-קלאסי בשתי תמונות, שאיגור סטרווינסקי חיבר בשנים 1927–1928. את הכוריאוגרפיה לבלט יצר ב-1928 ז'ורז' בלנשין בן העשרים וארבע, והמלחין תרם את הלברית. את התפאורה והתלבושות עיצב אנדרה בושאן, ב-1929 יצרה קוקו שאנל תלבושות חדשות. הקמת התפאורה נמסרה לידי אלכסנדר שרוואשידזה, והממונה על התלבושות הייתה מאדאם א. יוקין. פטרונית האמנויות אליזבת ספראג קולידג' הזמינה את הבלט בשנת 1927 לפסטיבל מוזיקה מודרנית, שנועד להתקיים שנה לאחר מכן בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה.
במרכז עלילת הבלט עומד אפולו, אל המוזיקה היווני, ששלוש מוזות באות לבקרו: טרפסיכורה, מוזת המחול והשירה; פוליהימניה, מוזת הפנטומימה; וקליופה, מוזת הפיוט. הבלט מציב את ימי קדם הקלאסיים כנושאו, אף כי העלילה מרמזת לסיטואציה בת-ימינו. היא עוסקת במסורת מתחדשת, שכן השראתה באה לה ממוזיקת בארוק, מוזיקה קלאסית או אפילו מוזיקה בסגנון גאלאנט או רוקוקו. היא כתובה לתזמורת קאמרית של 34 כלי מיתר.
המוזיקה

סטרווינסקי החל להלחין את "אפולו" ב-16 ביולי 1927 והשלים את הפרטיטורה ב-9 בינואר 1928. הוא כתב את המוזיקה להרכב כלי מצומצם, תזמורת מיתרים של 34 כלים: 8 כינורות ראשונים, 8 כינורות שניים, 6 ויולות, 4 צ'לי ראשונים, 4 צ'לי שניים ו-4 קונטרבסים.
ההזמנה מספריית הקונגרס, בחתימת אליזבת ספראג קולידג', הציעה תשלום של $1,000 על היצירה, שנדרשה לכלול לא יותר משישה רקדנים ותזמורת קטנה ולהימשך לא יותר מחצי שעה, אבל הניחה למלחין בחירה חופשית בנושא. סטרווינסקי חשב זה זמן מה לכתוב בלט על פרק מן המיתולוגיה היוונית, והחליט להציב את אפולו, ראש המוזות, כדמות המרכזית ואת מספר המוזות להפחית מתשע לשלוש. למטרה זו בחר בטרפסיכורה, לייצג את מקצב השירה וכושר הביטוי במחוות כפי שהוא מתגלם במחול; קליופה, לשלב שירה ומקצב; ופוליהימניה, לייצג פנטומימה. סטרווינסקי הסביר את המונח המקורי "Apollon Musagète" במשמעות של "אפולו, מוליך המוזות".
סטרווינסקי כתב להרכב הומוגני של כלי קשת, והשתמש בניגודי דינמיקה כתחליף לניגודים בגוני צליל, ששימשו אותו בפולצ'ינלה. הבלט שואב את השראתו מן המסורת המפוארת של המוזיקה הצרפתית במאות ה-17 והה-18, בעיקר זו של לולי, מקור שסטרווינסקי חזר אליו כשהלחין את הבלט אגון בשנת 1957. המבוא מתחיל במקצבים מנוקדים בסגנון של אוברטורה צרפתית. היצירה מסתמכת על תא רתמי בסיסי, המוצג בראשית היצירה, שסטרווינסקי משנה אותו על ידי תת-חלוקות של ערכים רצופים, שמורכבותם גדלה והולכת. סטרווינסקי שינה את הפרטיטורה במידת מה ב-1947. ב-1963, רמז על כוונתו להכניס שינויים נוספים, בעיקר ניקוד כפול ברבים מן הקטעים במקצב מנוקד בסגנון הבארוק.
בלט

גרסת הבלט הראשונה של "אפולו מוליך המוזות" מאת סטרווינסקי, שהוזמנה במיוחד לפסטיבל וושינגטון, הוצגה ב-27 באפריל 1928, עם כוריאוגרפיה של אדולף בולם, שגם רקד את תפקיד אפולו. אדולף בולם גייס להקת רקדניות להצגת הבכורה במדינה, שחסרה באותה תקופה מאגר זמין של רקדניות בעלות הכשרה קלאסית. רות פייג', ברניס הולמס (המורה לבלט של ג'ין קלי), ואליז ריימן היו שלוש המוזות והנס קינדלר היה המנצח. סטרווינסקי לא גילה עניין בהופעה בארצות הברית, והכוריאוגרפיה של בולם נשכחה עם הזמן. הוא שמר על הזכויות לפרטיטורה באירופה בשביל סרגיי דיאגילב, שהפקת הבלט רוס שלו, עם כוריאוגרפיה של בלנשין בן ה-24, עלתה על הבמה בתיאטרון שרה ברנרד בפריז ב-12 ביוני 1928. סטרווינסקי ניצח על ההצגה. הקונצרטמייסטר היה מרסל דאריו.
בהתאם לרצונו של סטרווינסקי, היה סגנון הריקוד קלאסי בעיקרו, וסטרווינסקי ראה בעיני רוחו את "אפולו מוליך המוזות" כבלט לבן, כלומר, בלבוש לבן ומינימלי. בלנשין אמר לאחר מכן, שכאשר שמע את המוזיקה של סטרווינסקי יכול היה לראות רק לובן צח הצלילות, הרוגע, אפילו שלווה, של המוזיקה משווים לה ריחוק בל-יתואר מן הריגוש הססגוני של הבלטים האחרים של סטרווינסקי. להימנעות מכל קונפליקט בהתרחשות, מכל עלילה, כוונה פסיכולוגית או הטיה רגשית, סייעו גם התלבושות הלבנות כליל של הרקדנים והיעדר תפאורה מורכבת על הבמה.
את התפאורה והתלבושות להפקה של בלנשין עיצב הצייר הצרפתי אנדרה בושאן. קוקו שאנל סיפקה תלבושות חדשות ב-1929. אפולו לבש טוגה מעוצבת מחדש בחיתוך אלכסוני, עם חגורה וקישורים. המוזות לבשו טוטו מסורתי. התפאורה הייתה בארוקית: שני אתרים גדולים, עם אי אילו סלעים ומרכבת אפולו. במחול צפה ועלתה נטייה אקדמית משהו, במתיחות ובניתורים של הגוף, אבל בלנשין עיגל את זוויות הזרועות והידיים להגדיר תחת זאת את סוגת הבלט הנאו-קלאסי.
ההתרחשות כללה את הולדת אפולו, מגעיו עם שלוש המוזות, קליופה (פיוט), פוליהימניה (פנטומימה) וטרפסיכורה (מחול ושירה), ועלייתו כאל אל הר פרנסוס. בצוות המקורי היו סרז' ליפר כאפולו, אליס ניקיטינה כטרפסיכורה (לסירוגין עם אלכסנדרה דנילובה, לובוב צ'רניצ'בה כקליופה, פליה דוברובסקה כפוליהימניה וסופי אורלובה כלטו, אמו של אפולו.
להפקה המחודשת עם מיכאיל ברישניקוב כאפולו בשנת 1979, הוא השמיט את הווריאציה הראשונה של אפולו ויצר כוריאוגרפיה חדשה לסיום הבלט. הגרסה החדשה הזאת הסתיימה לא בעליית אפולו אל הר פרנסוס אלא בהעברת "תמונת הטווס" של המוזות בערבסקות של עלייה לגובה לצד אפולו, שהתרחשה במקור קצת קודם, אל התנוחה האחרונה. בבימוי של 1980 לניו יורק סיטי בלט, הוחזרה הווריאציה הראשונה של אפולו.
סוזן פרל שחזרה את תמונת הלידה בשביל להקתה בשנת 2001, וכמוה עשו ארתור מיצ'ל להופעה של להקתו, תיאטרון המחול של הרלם, ב"בלנשין מקיר לקיר", בתיאום עם חגיגות המאה לבלנשין של סיטי בלט, ואיאן ווב למחווה של בלט סרסוטה למופע של נורייב בפברואר 2015 (בבימוי סנדרה ג'נינגס).
בלט > צורה

הדמויות הן אפולו ושלוש מוזות: קליופה, מוזת הפיוט; פוליהימניה, מוזת הרטוריקה; וטרפסיכורה, מוזת המחול. הנושא הוא: "אפולו מוליך המוזות" מדריך את המוזות באמנויותיהן ומוליך אותם אל הר פרנסוס. הבלט מתחלק לשני "תמונות חיות":
"תמונה" ראשונה:
פרולוג: הולדת אפולו
"תמונה" שנייה:
וריאציה של אפולו
אפולו ושלוש המוזות (פה ד'אקסיון)
וריאציה של קליופה (האלכסנדרין)
וריאציה של פוליהימניה
וריאציה של טרפסיכורה
וריאציה שנייה של אפולו
פה דה דה
קודה
אפותיאוזיס (התעלות)
ביצועי בכורה נוספים

תיאטרון הבלט האמריקאי העלה לראשונה את הבלט ב-1943 במטרופוליטן אופרה בניו יורק
הבכורה של ניו יורק סיטי בלט הייתה ב-15 בנובמבר 1951, במרכז העירוני למוזיקה ודרמה של ניו יורק.
ביצוע הבכורה של הבלט המלכותי היה ב-15 בנובמבר 1966, עם דונלנד מקלירי כאפולו, סווטלנה בריוסובה כטרפסיכורה, מוניקה מייסון בפוליהימניה וג'ורג'ינה פרקינסון כקליופה.
את ההופעה הראשונה של הבלט של בלנשין באוסטרליה הגיש הבלט האוסטרלי ב-3 במאי 1991. קארין פון ארולדינגן, לשעבר אמנית מובילה בניו יורק סיטי בלט, ביימה את הבלט בשביל הלהקה. בליל הבכורה רקד סטיבן הית'קוט את תפקיד אפולו עם ג'סטין מיילס כקליופה, מירנדה קוני כפוליהימניה וליזה פאוואן כטרפסיכורה.
הביצוע הראשון של הבלט בבלט המלכותי של ברמינגהאם התקיימה ב-24 בספטמבר 2003 בהיפודרום של ברמינגהאם.
הפרטיטורה של סטרווינסקי שימשה את מרגרט סקוט ביצירת הגרסה שלה ל"אפולו מוליך המוזות" בשביל גילדת הבלט בשנת 1951, את צ'ארלס ליסנר בגרסת 1962 שלו לבלט קווינסלנד, ואת רובין גרוב בהפקה שלו מ-1967 ללהקת הבלט הוויקטוריאנית.
ההופעה הראשונה של יצירת בלנשין בדרום אמריקה הייתה בפרו, עם הבלט הלאומי של פרו ב-8 בספטמבר 2017. אליז בורן, לשעבר רקדנית סולו בבלט ניו יורק סיטי, שרקדה בעצמה את תפקיד פוליהימניה בהדרכת בלנשין, ביימה את הבלט ללהקה.
מידע נוסף

בלנשין קיצר בשנות ה-50' את שם הבלט ל"אפולו", שינוי שגם סטרווינסקי ראה בעין יפה. על אף הדעה המקובלת על הקשר של בלנשין וסטרווינסקי ליוון העתיקה, לאור עבודתו של בלנשין עם סטרווינסקי ביצירותיו הבאות, אורפיאוס ואגון, המוזיקה ל"אפולו" נכתבה בהזמנת ספריית הקונגרס. "אורפיאוס" יכול להיחשב להמשך של "אפולו", אבל "אגון" הוא בלט צורני נטול-עלילה, ששמו ביוונית יוצר הקשר.
הקלטות

בהתחשב בהשפעת מגפת הקורונה העולמית על אמנויות הבמה, הוציא ניו יורק סיטי בלט הקלטה בהשתתפות טיילור סטנלי, טיילר פק, בריטני פולאק ואינדיאנה וודוורד, שצולמה בשנת 2019.
הערות שוליים

↑  בוזי והוקס
↑  צ'ארלס מ. ג'וזף, "Stravinsky Inside Out", הוצאת אוניברסיטת ייל, לונדון, עמ' 62,  isbn=9780300075373 ‏ 1 באוקטובר 2008
↑  קטלוג ז'ורז' בלנשין
↑  מלבורן, אוסטרליה, "העידן", "בלט נטול קישוטים" 14 ביוני 2007
↑  קטלוג ז'ורז' בלנשין
↑  חדשות ניו יורק סיטי תיאטר: ניו יורק סיטי בלט יזרים שידורי בלט ללא תשלום בחודשי אפריל ומאי 21 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583419905171  BnF: cb13959317w (data)  LCCN: n87133976  MusicBrainz work: 5778e65f-8177-415e-9fc8-7c7cede6e84c  VIAF: 181903453   WorldCat (עם VIAF): 181903453 
פאלקו קפוסטה כ"אפולו"
אפתאיזם

הפילוסוף הצרפתי בן המאה ה-18 דני דידרו, השיב כאשר נאשם בהיותו אתאיסט, כי פשוט לא אכפת לו אם אלוהים קיים או לא.
אַפָּתֵאִיזְם (הלחם בסיסים של אפתיות ותאיזם/אתאיזם) ידוע גם כאתאיזם פרגמטי או אתאיזם מעשי, היא אדישות או חוסר עניין כלפי נושא האמונה או חוסר אמונה באל.
אפתאיסטים רואים בשאלה האם קיים אל שאלה לא משמעותית ולא רלוונטית, ואין להם עניין לקבל או להכחיש את קיומו. הם גם אינם דוחים את האפשרות שקיים אל על הסף, אך קיום האל או אי-קיומו לא ישנה את התנהגותם וארחות חייהם. לפיכך, העיסוק בשאלה מבחינתם חסר תוחלת.
הגדרה

אפתאיזם יכול לנבוע מסיבות שונות וללבוש צורות שונות:
היעדר מוטיבציה דתית - אמונה באל לא רלוונטית להתנהגות מוסרית, דתית או כל סוג אחר של פעולה הנובעת מקיום האל.
התעלמות מודעת מהנושא.
אדישות - העדר כל עניין בבעיות של האלים והדת.
חוסר מודעות לנושא האלוהות.
צורות שונות של אפתאיזם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
צורות שונות של אפתאיזם > הנטורליזם המתודולוגי

צורה של אפתאיזם מעשי עם השלכות כלפי הקהילה המדעית הוא הנטורליזם המתודולוגי - "אימוץ או הנחה שבשתיקה של הנטורליזם המתודולוגי במסגרת השיטה המדעית עם או בלי לקבל ולהאמין בכך באופן מוחלט."
צורות שונות של אפתאיזם > אפתאיזם אגנוסטיקני

אפתאיזם אגנוסטיקני אוחז כי אין שום אפשרות להוכיח או להפריך קיומו של אל או אלים, וגם אם הם קיימים אין להם עניין בגורלם של בני האדם. לפיכך, קיומם האפשרי הוא בעל השלכה מועטת על חייהם האישיים של בני האדם, ומשכך העניין התאולוגי בהם אמור להיות מועט.
היסטוריה

היסטורית, אתאיזם פרקטי נחשב בדרך כלל ככשל מוסרי, בורות מכוונת וחילול הקודש. הטענה נגדה הייתה כי זו גישה הדוגלת שאלוהים, אתיקה ואחריות חברתית לא קיימים; שחבריה זנחו את החובה וחיבקו את הנהנתנות.
לדברי הפילוסוף הצרפתי אטיין בורן, "אתאיזם פרקטי הוא לא הכחשה של קיים האל, אלא התעלמות מוחלטת ממנו; זו גישה לא מוסרית שאינה באה לשלול את תוקפו של החוק המוסרי, אלא פשוט מורדת נגד עצם קיומו". בתגובה לוולטיר, כתב הפילוסוף הצרפתי דני דידרו: "זה מאוד חשוב לא לבלבל בין רוש לפטרוזיליה; אבל ההבדל בין להאמין באל או לא משמעותי קצת פחות."
טיעונים אפתאיסטים נפוצים

אפתאיסטים מצדיקים את גישתם באחת או כמה מהגישות הבאות:
טיעונים אפתאיסטים נפוצים > היעדר מוטיבציה דתית

על פי טיעון זה, מוסר הוא חלק מהווייתה של החברה האנושית ולא נסמך על דת דווקא. אפתאיסטים מכירים בכך שדת יכולה לספק נחמה עבור אנשים רבים ברחבי העולם, אך היא אינה חלק הכרחי בגיבוש המוסר האנושי.
טיעונים אפתאיסטים נפוצים > אין זה משנה (Indifference)

על פי טיעון זה, כל הדתות שוות ערך. השימוש במושג זה בהקשר זה מופיע אצל קאנט בביקורת התבונה הטהורה. קאנט טוען כי indifferentism מייצג צורה קיצונית של ספקנות הטוענת כי אין קרקע רציונלית לקבלת כל עמדה פילוסופית שהיא. טענה זו נקשרת לעיתים קרובות עם מוסר רלטיבי.
האנציקלופדיה הקתולית מייחסת indifferentism לאתאיזם, מטריאליזם, פנתאיזם ואגנוסטיציזם, כמו גם לפלורליזם דתי, כמו בזה בו דגל רוסו.
טיעונים אפתאיסטים נפוצים > חוסר ראיות

טיעון זה מגישה יותר מדעית ויש בו ביקורת על אמונה עיוורת - אמונה שאינה נסמכת על ראיות לוגיות. לפי טיעון זה, אם האל או האלים היו רוצים שאנשים יאמינו בהם, הם היו מוכיחים את קיומם על ידי ניסים, ומסבירים את תוכניותיהם או, לחלופין, היעדרן. הרי הם כל יכולים, לפיכך, אם באמת היו רוצים שבני האדם יאמינו בהם הם היו שולחים סימן אלוהי, ולא משאירים את הנושא לפרשנות. זהו טיעון פופולרי באנטי-תאיזם; הפילוסוף מאט דלחאנתי עושה בו שימוש רב.
כיוון שלא נראה להם שאכפת לאל (ים) אם יאמינו בהם או אם לאו, אפתאיסטים לא רואים סיבה להאמין בהם כל עוד אירוע מסוים לא הוכיח להם אחרת, וייתכן שאף אם אירוע מסוג זה יתרחש.
ראו גם

חילוניות
אתאיזם אגנוסטי
אגנוסטיות
איגנוסטיות
נונתאיזם
פוסט-תאיזם
הערות שוליים

↑  John Tyrrell (1996). "Commentary on the Articles of Faith". אורכב מ-המקור ב-2007-08-07. To believe in the existence of a god is an act of faith. To believe in the nonexistence of a god is likewise an act of faith. There is no verifiable evidence that there is a Supreme Being nor is there verifiable evidence there is not a Supreme Being. Faith is not knowledge. We can only state with assurance that we do not know.
↑  Herrick, Jim (1985). Against the Faith. London: Glover & Blair. p. 75. ISBN 0-906681-09-X.
↑  Borne, Étienne (1961). Atheism. New York: Hawthorn Books. ISBN 0-415-04727-7.
↑  Rees, D.A. (1954) "Kant, Bayle and Indifferentism," The Philosophical Review, 63(4)
↑  Fox, J. (1910) "Religious Indifferentism," The Catholic Encyclopedia.
| אי-דת |
| --- | --- | --- |
| אתאיזם | אתאיזם מדיני • אתאיזם שלילי וחיובי • אתאיזם אגנוסטי • אתאיזם יהודי • אנטי-תאיזם • דמוגרפיה |  |
| אגנוסטיות | תאיזם אגנוסטי • אתאיזם אגנוסטי |  |
| נונתאיזם | אנטי-תאיזם • הומניזם חילוני • אפתאיזם • פוסט-תאיזם • דאיזם • אנטי-דתיוּת |  |
| דת פארודית | מפלצת הספגטי המעופפת • החד-קרן הוורודה הבלתי נראית • יום חמישי האחרון • קנקן התה של ראסל |  |
רשימת מדינות לפי אי-דת