stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודודנדרון
חלוקה לתתי-סוג

מאחר שהשם רודודנדרון כולל מינים רבים, ישנה חלוקה משנית ענפה לתתי-סוג, מינים ותת-מינים. מקובל לחלק את מיני הרודודנדרון לארבעה תתי-סוג גדולים ולארבעה קטנים:
תת-סוג Rhododendron (רודודנדרון): מינים אלו מתאפיינים בעלים קטנים או מכוסים קשקשים בתחתיתם. בתת-סוג זה כמה מאות מינים. לרוב מוכללים מיני הרודודנדרון הטרופיים (כ-300 מינים) בתת-סוג זה, אך יש המחשיבים אותם כתת-סוג נוסף.
תת-סוג Hymenanthes (הימנאנתס): מינים אלו מתאפיינים בעלים גדולים או שאינם מכוסים קשקשים בתחתיתם. בתת-סוג זה כ-140 מינים.
תת-סוג Pentanthera (פנטנתרה): אזליאה נשירה. כ-25 מינים.
תת-סוג Tsutsusi (צוצוסי): אזליאה ירוקת-עד. כ-15 מינים.
תת-סוג Azaleastrum (אזליאסטרום): חמישה מינים.
תת-סוג Candidastrum (קאנדידאסטרום): מין אחד - Rhododendron albiflorum.
תת-סוג Mumeazalea (מומאזליאה): מין אחד - Rhododendron semibarbatum.
תת-סוג Therorhodion (תרורודיום): מין אחד - Rhododendron camtschaticum.
מחקרים גנטיים שנעשו לאחרונה הובילו לחלוקה מחודשת לתתי-סוג, לביטול הסוג Ledum ולהכללתו בתוך תת-הסוג "רודודנדרון". כיום מוצעים שינויים מרחיקי לכת אף יותר, בכללם איחוד תת-הסוג הימנאנתס לתת-הסוג פנטנתרה.
מיני הרודודנדרון מוכלאים בינם לבין עצמם פעמים רבות על ידי בני-אדם במטרה ליצור פרחים יפים ומתאימים יותר לגינון. לעיתים אף קורות הכלאות טבעיות בין המינים במקומות בהם צומחים כמה במקביל. קיימים מעל 28,000 זנים תרבותיים שפותחו בשיטות כאלה.
חלק מהמינים מהווים מינים פולשים בארצות שהובאו אליהן כצמחי תרבות ומתרבים על חשבון הפלורה המקורית. לדוגמה, המין רודודנרון פונטי (Rhododendron ponticum) שמוצאו בטורקיה, מהווה בבריטניה מין פולש שקשה להדבירו מכיוון ששורשיו יכולים להצמיח גבעולים חדשים.
רעילות

חלק ממיני הרודודנדרון רעילים לבהמות מרעה. מינים אלה מכילים את הרעלן גראיאנוטוקסין באבקניהם ובצופם. אדם שיאכל דבש המופק מפרחים אלה יסבול מהזיות ומשלשולים, ובמקרים קיצוניים - מוות. פעמיים במהלך ההיסטוריה פלשו צבאות זרים לאזור פונטוס, בו גדלים מינים רעילים אלו. בשני המקרים, האוכלוסייה המקומית מיקמה כוורות דבורים קטלניות במקומות נוחים, והניחה לחיילים הרעבים לשדוד את הדבש, ובכך להביא לסיום הפלישה. את אחד המקרים מתאר ההיסטוריון האתונאי קסנופון. כאחד-עשר מקרי הרעלה, הדומים במאפייניהם לאלו המתועדים על ידי קסנופון, אירעו באיסטנבול בשנות ה-80.
המינים החשודים ברעילות הם רודודנרון פונטי ורודודנדרון לוטאום (Rhododendron luteum), שניהם נפוצים באסיה הקטנה. מינים אלה רעילים במיוחד לסוסים, חיות מסוימות מתות בתוך שעות מזמן עיכול הצמח. בעלי חיים נוטים שלא לאכול צמחים אלה כאשר קיים מזון חלופי בסביבה.
הערות שוליים

↑  Goetsch, L. A., Eckert, A. J. & Hall, B. D. (2005). The molecular systematics of Rhododendron (Ericaceae): A Phylogeny based upon RPB2 gene sequences. Sys. Bot. 30(3): 616-626.
↑  סיכום ממצאי המחקר של Goetsch-Eckert-Hall
↑  Nurhayat Sütlüpmar, Afife Mat and Yurdagül Satganoglu Poisoning by toxic honey in Turkey. Archives of Toxicology. Volume 67, Number 2, pages 148-150, February, 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536336005171  GND: 4246954-5  LCCN: sh85113765  NDL: 00573559  NKC: ph269137 
רודודנדרון פונטי
יהושע גלוברמן

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1905 קלינקביצ׳י, בלארוס 
 נהרג:  8 בדצמבר 1947 (בגיל 42) לטרון, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  יגור 
 תאריך עלייה:  1925
 השתייכות:   ההגנה
 תקופת הפעילות:  1931–1947 (כ־16 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד מחוז תל אביב  מפקד החי"ש
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול   מלחמת העצמאות
 הנצחה
 בט"ר ניצנים (מחנה יהושע)  רחוב בחיפה  בית ספר בית יהושע בנשר  מחנה צה"ל במתחם הקריה בשרונה (בעבר)
 
קברו של יהושע גלוברמן, בחלקה הצבאית של בית הקברות ביגור
יהושע גלוברמן (30 בינואר 1905 – 8 בדצמבר 1947) היה בכיר ב"הגנה", מפקד החי"ש. נהרג במארב ערבי בתחילת מלחמת העצמאות והועלה לדרגת אלוף לאחר מותו.
ביוגרפיה

נולד בכ"ד בשבט תרס"ה לברכה-אסתר ולרב שלמה (הוסמך לרבנות על ידי הרב דוד פרידמן מפינסק) בקלינקוביצ'י הסמוכה לעיר מאזיר (קלינקביצ'י (אנ') בבלארוס המודרנית), אז חלק מן האימפריה הרוסית. כבר כנער ארגן נערים יהודים חברי תנועת החלוץ הצעיר לעזרה לאנשי החלוץ בהגנה עצמית בזמן פרעות 1919. המשיך בפעילותו בתנועת החלוץ גם תחת השלטון הבולשביקי, ועל כן סולק מהגימנסיה וגורש מעיירת הולדתו לגלות בלנינגרד. בשנת 1924, בגיל 19, ארגן צעירים יהודים להגנה עצמית, נאסר בסוף אותה שנה בגין פעילותו הציונית ונידון לגלות ומאסר של שלוש שנים בסיביר. אביו, שחשש לחיי בנו בגלות בסיביר, השתדל למענו אצל ידידתו יקטרינה פשקובה, אשתו הראשונה של הסופר מקסים גורקי ופעילה בארגון "הצלב האדום הפוליטי". כך התאפשר לו לצאת את רוסיה, ולאחר ששוחרר בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. לאחר כשנה עלו גם הוריו ארצה.
עבד בעין חרוד ובמחצבה בירושלים, ולאחר מכן התיישב בקיבוץ יגור, שבו עסק בפלחה ובמכונאות, אך עם הזמן הגביר את עיסוקו בנושאי ביטחון.
ביוגרפיה > שרות בהגנה

השתתף בקורס מפקדי ההגנה בשנת 1931 והתמנה למפקד קיבוץ יגור. משנת 1936 היה חבר במטה ההגנה. בין תפקידיו: עיצוב תורת הלחימה של החי"ש (יחד עם צבי איילון), מפקד כוחות החי"ש בצפון הארץ ולאחר מכן מפקד החי"ש הארצי. כמו כן, שימש ראש לשכת ההדרכה ואחראי לחינוך הגופני המורחב (חג"ם) ולגדנ"ע.
בשנת 1938 התמנה לתפקיד מפקד פלוגות השדה (פו"ש) בצפון. במסגרת זו השתתף במרץ אותה שנה בעליה לחניתה, שהייתה מגדולי מבצעי ההתיישבות של "חומה ומגדל". לאחר מכן שימש כמפקדו של היישוב החדש.
בשנת 1946 היה גם מפקד אזור תל אביב, ובמסגרת תפקידו זה פיקד על מבצעי הורדת מעפילים רבים.
באפריל 1947 התמנה למפקד מחוז תל אביב של "ההגנה".
ב-5 בדצמבר 1947 נסע לירושלים כדי להתרשם מהפיקוד בעיר ועל מנת להכין תוכנית להגנתה. שלושה ימים לאחר מכן (ו' בכסלו) יצא ברכב פרטי בראש שיירה חזרה לתל אביב, כדי לקבל את הפיקוד על החטיבה שלימים נקראה "גבעתי". השיירה נעצרה על ידי הבריטים בלטרון והרכב המשיך מערבה. בסמוך לכפר הערבי מסמיה נתקל בערבים חמושים על הכביש שירו לעברו. גלוברמן נפגע מן הירי ונהרג במקום. נטמן בחלקה הצבאית בבית הקברות של קיבוץ יגור.
בינואר 1950, לאחר הקמת צה"ל, הוענקה לו דרגת אלוף.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הותיר אחריו את רעייתו, בריינה (נפטרה ב-1987), ושתי בנות: אילנה ולאה.
הנצחה

ב-17 בדצמבר 1947, מספר ימים לאחר הירצחו, עת נערך טקס הנפת דגל עברי בשרונה לאחר התפנות הבריטים, הוסב שם המקום על שמו ל"מחנה יהושע".
על שמו בט"ר ניצנים של מערך מגל ליד ניצנים.
בית הספר בית יהושע בעיר נשר שנקרא על שמו בשנת 1961.
רחוב בחיפה בשכונת סביוני דניה.
מרוץ הכרמל לזכרו שהיה מהמרוצים הגדולים בארץ בשנות ה-50, מרוץ שליחים תחרותי מעל 80 ק"מ שהתחיל ביגור הקיף את הכרמל והסתיים ביגור והשתתפו בו קבוצות מיגור ומקיבוצים אחרים.
לקריאה נוספת

יהושע גלוברמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1949
מרדכי נאור (עורך ראשי), לכסיקון כוח המגן, 1992, עמוד 104
בוגנר נחום, מחשבה צבאית ב"הגנה", יוחנן רטנר, יהושע גלוברמן, יצחק דובנו (יואב), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998
הערות שוליים

↑  איך נרצח יהושע גלוברמאן, הצופה, 9 בדצמבר 1947
↑  דיוויד סלע, 70 שנים אחרי, באתר ישראל היום, 22 בדצמבר 2017
↑  אלי אלון, סיפורו של מרוץ הכרמל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310630505171  BnF: cb137529792 (data)  ISNI: 0000 0001 1862 8152  VIAF: 97418942   WorldCat (עם VIAF): 97418942 
שלט הרחוב על שמו של יהושע גלוברמן
ג'רמי דוד קרק

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1943 דרום אפריקה 
 פטירה:  24 במאי 2018 (בגיל 74) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  אפידימיולוגיה ובריאות הציבור
 עיסוק:  פרופסור לאפידימיולוגיה
 מקום לימודים:  בית ספר תיכון לבנים וסטוויל 
 מוסדות:  בית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית והדסה
 בת זוג:  רות קרק
 צאצאים:  רונית קרק 
 
ג'רמי דוד קרק (באנגלית: Jeremy David Kark; 9 בספטמבר 1943 –  24 במאי 2018) היה אפידמיולוג ישראלי יליד דרום אפריקה ופרופסור לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור בבית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית והדסה. קרק היה גם פרופסור כבוד (אורח) במרכז למחקר מדיניות בריאותית באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה.
קורות חיים

ג'רמי דוד קרק נולד בשנת 1943 בדרום אפריקה ביישוב הכפרי פוללה, שבמחוז קוואזולו-נטאל. הוריו, פרופסור סידני קרק וד"ר אמילי קרק, היו שניהם רופאים וחלוצים בתחום הרפואה הקהילתית. סידני ואמילי קרק הקימו בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 תוכנית חדשנית לה קראו (Community Oriented Primary Care (COPC ומרכז בריאותי ראשון ששימש כמודל בבריאות קהילתית בדרום אפריקה ובעולם. המרכז הרפואי הוקם בפוללה, באזור כפרי של שבט הזולו בזולולנד, שם גדל ג'רמי קרק בחיק משפחתו עד שנת 1946. קרק למד בבית הספר התיכון לבנים ווסטוויל (Westville Boys' High School) שבעיר דרבן, ועבר עם משפחתו לצ'פל היל, צפון קרוליינה, ארצות הברית בשנת 1957. בשנת 1958 הקים אביו פרופסור סידני קרק את המחלקה לאפידמיולוגיה של בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת צפון קרוליינה שבצ'פל היל. בשנת 1959 עלו הוריו של קרק לירושלים, שם פעלו להקמת המחלקה לרפואה חברתית של האוניברסיטה העברית והדסה. קרק סיים את לימודי התיכון בצ'פל היל, צפון קרוליינה בשנת 1960, ובהמשך עשה עלייה והצטרף למשפחתו בירושלים (הוא כבר ביקר בישראל קודם לכן בשנת 1953 כילד ביחד עם הוריו שהוזמנו להדסה כיועצים בבריאות הציבור למשך שנה; קרק למד אז למד בגימנסיה העברית שברחביה בירושלים).
קרק התחיל בגיל 17 את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1964 קרק זכה בפרס מימונידס על שם הרמב"ם לסטודנט מצטיין לרפואה. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1968 וקיבל את התואר דוקטור לרפואה (MD). הוא השלים תואר שני ברפואה חברתית (Master of Public Health) בין השנים 1972–1974 בבית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית בירושלים. בין 1974 ל-1977 עשה קרק תואר שלישי, דוקטורט (PhD) באפידמיולוגיה בהנחיית פרופסור ג'ון קאסל (Professor John Cassel), באוניברסיטת צפון קרוליינה שבצ'פל היל, ארצות הברית.
קרק היה נשוי לפרופסור רות קליינר קרק, אותה הכיר לראשונה ב-1960 עם עלייתו לישראל, והם חיו בירושלים, בשכונת בית הכרם, במשך 58 שנים. הורים לפרופ' רונית קרק, פרופ' סלעית קרק והמוזיקאי גיא קרק. ושבעה נכדים. קרק נפטר במאי 2018.
קריירה אקדמית ורפואית

קרק שירת בצבא ההגנה לישראל בשנות ה-60 עד ה-80. בתחילת שירותו הצבאי היה רופא בגדוד צנחנים, ועבר גם הכשרה בצניחה. בעת מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, התגייס קרק לגדוד קציני מילואים של הצנחנים ואף שהה במסגרת זאת עם סיום המלחמה שלושה חודשים כרופא צבאי ג'בל עתקה במצרים. בין 1976 ל-1980 שירת קרק בצבא הקבע כראש ענף בריאות הצבא של חיל הרפואה בצה"ל בדרגת סגן אלוף. משנת 1980 ועד 1995 היה ראש היחידה האפידמיולוגית של חיל הרפואה בצה"ל. במסגרת תפקידו כראש ענף יזם קרק הקמת מאגרי מידע רפואיים לאוכלוסייה של מעל שני מיליון מועמדים לשירות ביטחון בצה"ל, ומאגר ביולוגי חשוב בצה"ל. אלו משמשים בסיס למחקרי אורך השוואתיים חשובים ביותר עד להווה.
בשנת 1980 הצטרף קרק כאקדמאי בדרגת פרופסור חבר למחלקה לרפואה חברתית, בית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית, בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה. בשנת 1993 מונה קרק לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 1991 כיהן קרק בתור ראש היחידה לאפידמיולוגיה של בית החולים הדסה. בשנים 1994–2001 ניהל קרק את תחום מחלות לב וכלי דם במרכז הלאומי לבקרת מחלות. בארץ כמו כן שימש כמנהל התוכנית הבינלאומית למוסמך בבריאות הציבור בבית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית באוניברסיטה העברית-הדסה (IMPH) בשנת הלימודים 2006–2007.
קרק תרם רבות למחקר הרפואי. הוא יזם והיה שותף למחקרים ארוכי טווח (אורכיים) רבים, כגון פרויקט ה-Jerusalem Lipid Research Clinic LRC באפידמיולוגיה של קרדיולוגיה, סרטן, סוכרת וגורמי סיכון קוגניטיביים ומחקרים על מנבאים לסרטן ותמותה ספציפית לגילאים בבגרותם של מעל לשני מיליון אנשים, עם תקופת מחקר שנמשכה מעל ארבעה עשורים. מחקרו בישראל בתקופת מלחמת המפרץ בשנת 1991 הוכיח את השפעת הלחץ על מוות בטרם עת. מחקריו החלצויים על הקשר בין דתיות, חילוניות ובריאות הציבור השוו אוכלוסיות בקיבוצים דתיים וחילוניים, וגילו שיעורי תמותה נמוכים יותר בקרב קיבוצים דתיים (עבור גברים ונשים כאחד), מה שמרמז על אפקט מגונן.
קרק פרסם את מחקריו המדעיים בלמעלה מ-300 מאמרים מדעיים, כולל בכתבי עת רפואיים, בריאותיים ואפידמיולוגיים חשובים כמו The New England Journal of Medicine, ו-The Lancet.
קריירת ספורט

קרק היה חבר בנבחרת ישראל בקריקט במשך שנים רבות, וייצג את ישראל במשחקי המכביה העשירית בשנת 1977. בשנת 1960 במשחק בין נבחרת ירושלים (אותה ייצג קרק) ותל אביב, זכה ב-199 נקודות (כולל 16 שישיות (אנ')), ושבר את השיא של כל הזמנים בקריקט בישראל. בלימודי התיכון והאוניברסיטה התחרה בענפי ספורט שונים, כולל קריקט, רוגבי ושחייה. בשנות נעוריו בדרבן, דרום אפריקה, הוא היה סגן קפטן ובהמשך קפטן של קבוצות הקריקט הרוגבי של Westville Boys High School. בין השנים 1958 עד 1960 כשגר במדינת צפון קרוליינה בארצות הברית, קרק ייצג את נבחרת השחייה של צפון קרוליינה בסגנון חתירה, והיה סגן הקפטן של הנבחרת. בהמשך הוא זכה במקום ראשון בחתירה בתחרויות ימק"א בישראל בשנת 1962 בשחיית 50 מטר גברים.
פרסים והנצחה

בשנת 2018, זכה קרק בפרס מפעל החיים של איגוד רופאי בריאות הציבור בישראל על "תרומה יוצאת דופן לקידום האפידמיולוגיה ובריאות הציבור, על ההשראה ועל העמדת דורות של אפידמיולוגים בישראל."
בשנת 2018, לאחר פטירתו של קרק, הקימה זוגתו פרופסור רות קרק את "פרס ג'רמי ד. קרק למורשת מצוינות אקדמית." (באנגלית: The Jeremy D. Kark Legacy Prize for Academic Excellence). פרס זה מוענק מדי שנה לסטודנט/ית מצטיין/ת של המחזור בתוכנית הלימוד הבינלאומית אשר סיים/ה בהצטיינות (אקדמית ומחקרית) תואר מוסמך בבריאות הציבור (IMPH) בבית הספר לבריאות הציבור ורפואה קהילתית של האוניברסיטה העברית-הדסה בירושלים.
זוכי הפרס מאז הקמתו:
2018 - ד"ר לוז אנג'לה טורס לופז (מקולומביה)
2019 - ד"ר סטלה נג'רי קנג'ה (מקניה)
מבחר מאמרים מדעיים

Boker, L. K., Twig, G., Klaitman-Meir, V., Derazne, E., Shina, A., Levine, H., & Kark, J. D. (2020). Adolescent characteristics and incidence of pre-malignant disease and invasive tumors of the cervix. International Journal of Gynecologic Cancer, ijgc-2019.
Furer, A., Afek, A., Sommer, A., Keinan-Boker, L., Derazne, E., Levi, Z., ... & Kark, J. D. (2020). Adolescent obesity and midlife cancer risk: a population-based cohort study of 2· 3 million adolescents in Israel. The Lancet Diabetes & Endocrinology, 8(3), 216-225.
Twig, G., Yaniv, G., Levine, H., Leiba, A., Goldberger, N., Derazne, E., Ben-Ami Shor, D., Tzur, D., Afek, A., Shamiss, A. and Haklai, Z., (2016). Body-mass index in 2.3 million adolescents and cardiovascular death in adulthood. New England Journal of Medicine, 374(25), pp. 2430–2440.
Ben-Dov, I.Z., Kark, J.D., Ben-Ishay, D., Mekler, J., Ben-Arie, L. and Bursztyn, M., (2007). Predictors of all-cause mortality in clinical ambulatory monitoring: unique aspects of blood pressure during sleep. Hypertension, 49(6), pp. 1235–1241.
Guallar, E., Sanz-Gallardo, M.I., Veer, P.V.T., Bode, P., Aro, A., Gómez-Aracena, J., Kark, J.D., Riemersma, R.A., Martín-Moreno, J.M. and Kok, F.J., (2002). Mercury, fish oils, and the risk of myocardial infarction. New England Journal of Medicine, 347(22), pp. 1747–1754.
Kohlmeier, L., Kark, J.D., Gomez-Gracia, E., Martin, B.C., Steck, S.E., Kardinaal, A.F., Ringstad, J., Thamm, M., Masaev, V., Riemersma, R. and Martin-Moreno, J.M., (1997). Lycopene and myocardial infarction risk in the EURAMIC Study. American Journal of Epidemiology, 146(8), pp. 618–626.
Kark, J. D., Shemi, G., Friedlander, Y., Martin, O., Manor, O., & Blondheim, S. H. (1996). Does religious observance promote health? mortality in secular vs religious kibbutzim in Israel. American Journal of Public Health, 86(3), 341-346.
Kark, J. D., Goldman, S., & Epstein, L. (1995). Iraqi missile attacks on Israel: The association of mortality with a life-threatening stressor. Jama, 273(15), 1208-1210.
Salomaa, V., Riley, W., Kark, J.D., Nardo, C. and Folsom, A.R., (1995). Non–insulin-dependent diabetes mellitus and fasting glucose and insulin concentrations are associated with arterial stiffness indexes: the ARIC study. Circulation, 91(5), pp. 1432–1443.
תזות

Kark JD. The distribution of serum uric acid in a sample of Israel Defense Forces recruits (1973-4) by several demographic, psychometric and somatic variables. Master of Public Health thesis. Hebrew University, Jerusalem, 1977
Kark JD. The relationship of serum vitamin A and serum cholesterol to the incidence of cancer in Evans County, Georgia. Doctoral dissertation (PhD.), University of North Carolina, Chapel Hill, N.C., 1977
ראו גם

שירותי בריאות בישראל
יהודית סגל שטולצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במאי 1904 מליטופול, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בדצמבר 1990 (בגיל 86) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גדנסק לטכנולוגיה 
 תקופת הפעילות:  1933–1957 (כ־24 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  תכנון בית הכנסת הגדול בחדרה; תכנון קריית מאיר בתל אביב
 
יהודית סגל שטולצר (בגרמנית: Judith Stolzer-Segall;‏ 20 במאי 1904 – 1 בדצמבר 1990) הייתה אדריכלית ישראלית. בין שאר עבודותיה, השתתפה וזכתה בתחרות אדריכלית לתכנון בית הכנסת הגדול בחדרה למרות ההתנגדויות לתכנון בית כנסת על ידי אישה.
תולדות חייה

יהודית סגל נולדה בעיר מליטופול בליטא. ילדותה ונעוריה עברו עליה בברלין אותה נאלצה לעזוב עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. עבר עם משפחתה לעיר קובנה שם למדה בגימנסיה העברית בשנים 1921–1924. מעיון בתעודת הבגרות הכתובה בשפה העברית ובשפה הליטאית, ניתן לדעת שהייתה תלמידה מוכשרת בתחומים ההומאניים וגם בריאליים.
שלטה בכמה שפות - רוסית, ליטאית, צרפתית, גרמנית ולטינית.
בלטה בכישרון ציור ובהתאם לכישוריה החליטה ללמוד אדריכלות. היה זה צעד בלתי שגרתי שכן בתקופה זו נדיר היה לראות נשים במקצוע זה. את לימודי האדריכלות עשתה בדנציג, אליה עברו הוריה בשנת 1924 ובה שימש אביה כמנהל הבנק היהודי קופת עם וכראש הקהילה היהודית. באותה שנה נרשמה לסמסטר חורף במחלקה לאדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה בדנציג-לנגפור.
בשנת 1927 סיימה את תשעת הסמסטרים והחלה בעבודת ההתמחות אותה עשתה במשרד בנייה, ובו הייתה שותפה בהכנת תוכנית עבור תחרות לתכנון בית כנסת בעיר דנציג-לנגפור.
בסיום לימודיה הוענקה לה תעודה מקצועית - דיפלומה - ופרויקט הגמר שלה היה תכנון "בית מפגש" - (מה שכונה בעיירות המרפא באירופה - קזינו).
אחרי סיום לימודיה עבדה כאדריכלית במשרדו של ארתור מגייס (Megies) בדנציג.
בחודש נובמבר 1929 עברה לברלין בה עבדה במשרדו של האדריכל היהודי לאו נכטליט (Leo Nachtlicht), אחד מאדריכלי האוונגרד של תקופה זו.
המשבר הכלכלי אשר פקד את ארצות הברית בשנת 1929, השפיע גם על שוק העבודה והבנייה באירופה. יהודית פוטרה מהמשרד בו עבדה ועברה לעבוד במשרד הבנייה של הקהילה היהודית בברלין. בין השאר עבדה על שני פרויקטים של בתי כנסת.
באוגוסט 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלתה לארץ ישראל. את דרכה לישראל עשתה דרך טריאסט.
בהגיעה לישראל עבדה במשרדה של לוטה כהן וכן במשרדו של זאב רכטר ובמשרדו של אוסקר קאופמן.
בחודש הראשון לשהותה בארץ זכתה בפרס ראשון בתחרות לעיצוב בית למתיישבים, ובדצמבר אותה שנה זכתה בפרס רביעי עבור הצעת התכנון שלה למעונות עובדים ז'.
מירה ורהפטיג, כותבת בספרה (בשפה הגרמנית) :הם הניחו את אבן הפינה — חייהם ועבודתם של יהודים דוברי גרמנית בפלשתינה, 1918-1948:
(יהודית) הייתה בין הארכיטקטים שהניחו את אבן הפינה לאוונגרד בארכיטקטורה בתל אביב. ... כיהודים הם גורשו מן האיגודים המקצועיים, נשלל מהם הרשיון, ולבסוף נעשה ניסיון למחות לחלוטין את שמם מן ההיסטוריה. מטרתם של אלו מהם אשר עלה בידם להגיע לפלשתינה הייתה לעצב "אוטופיה עליי אדמות" במולדתם החדשה.
בשנת 1941, בגיל 37, נישאה לד"ר אויגן שטולצר, איתו עבדה במשרדו של האדריכל אוסקר קאופמן.
בשנת 1957, בגיל 53, חזרה לגרמניה עם בעלה. כעבור שנה הוא נפטר ונקבר ברומא.
בשנת 1959 עברה למינכן שם נפגעה בתאונת דריסה. בעקבות התאונה נותרה מרותקת למיטתה עד יום מותה בשנת 1990.
ארבע שנים אחרי פטירתה, נתגלתה מזוודה במרתף בית האבות היהודי במינכן בו התגוררה יהודית עד מותה. המזוודה שהייתה שייכת ליהודית הכילה חפצים אישיים, דרכונים, תעודות, רישומים, מסמך קורות חייה מודפס במכונת כתיבה, תצלומים וכן צילום בית הכנסת בחדרה.
עיון במסמכים שנתגלו במזוודה מאפשר ללמוד ולהכיר את יהודית. עיון בספר הכתובות אשר נמצא במזוודתה מתאר שקיימה קשרים עם חוגים פציפיסטיים. התכתבה עם סופרים, משוררים ועם אמנים בעלי מעורבות פוליטית. לאחר עזיבתה את הארץ היא לא שבה לעסוק במקצוע האדריכלות. בקורות חייה מציינת סגל את שהייתה בפלשתינה במשפט אחד בלבד!
מיזמים שתכננה בישראל

ספטמבר 1933- עיצוב בית למתיישבים
1934 - בית גדול לדר' שטיין בראשון לציון
1935 - בית הכנסת הגדול בחדרה
בשנת 1933 הוכרזה תחרות אדריכלית למבנה בית הכנסת. בתחרות זו, בה השתתפו 41 מתכננים, זכתה האדריכלית יהודית סגל. בניין בית הכנסת נבנה בין השנים 1936–1940 והוא נחנך בשנת 1941, שנת היובל לייסוד חדרה. המבנה נבנה כולו מבטון והוא משלב מוטיבים של הסגנון הבינלאומי. המבנה הוקם על פי תוכניתה של האדריכלית, למרות הביקורת על התוכנית וההתנגדות למסירת בניית בית כנסת בידי אישה. ההסכמה למסירת העבודה לידיה הושגה מכיוון שאביה של יהודית היה איש דתי ושימש כראש הקהילה היהודית בעיר דנציג. זכייה זו אפשרה לה לפתוח משרד עצמאי בתל אביב בשותפות עם האדריכל דר' אויגן שטוצלר, אשר לימים היה לבעלה.
שכונת קריית מאיר , בתל אביב, 1937
שכונה ובה כ-170 דירות עבור הפקידות של קופת עם, שנקראה אחר כך קריית מאיר, על שמו של מאיר דיזנגוף. שכונת קריית מאיר היא למעשה גן ענק ובו משולבים מבני מגורים בסגנון הבינלאומי (באוהאוס), יחד עם עצי ירק ופרי. זוהי עבודתם של יהודית שטולצר ואדריכל הגנים הידוע יחיאל סגל. שלום פחטר, אשר יזם את הקמת מפעל "השיכון העצמי" כבר בשנת 1933, ערך תחרות לבחירת מתכנני השכונה. במקום הראשון זכתה יהודית שטולצר-סגל שהייתה אחת האדריכליות המפורסמות בארץ של ראשית שנות השלושים. התוכנית של שטולצר סגל הייתה פשוטה בתכלית: הקמת 13 בתים תלת קומתיים בסגנון החדיש הבינלאומי. בכל בית 12 דירות. בעשרה מהבתים המשותפים היו 2 כניסות ובאחרים 6 כניסות. כך נבנו לבתי השכונה 26 כניסות זהות, שבילים הובילו מבית לבית ובמרכז בשטח של כ-11 דונם יועד לגינה ססגונית.
1942-1943 - הוילה של הקבלן א. דיסקין בירושלים
1950-1957 - בית ההסתדרות בירושלים, אותו תכננה יחד עם בעלה. זהו בניין מורכב בן שש קומות עם אולמות ספורט ומשרדים. תכנון בניין זה איפשר לבני הזוג חופש כלכלי, והשניים עזבו את ישראל ונסעו לגרמניה
1951-1958 - בית מועצת הפועלות בירושלים . **המבנה כולל מועדון, גן ילדים וסדנאות
גלריה

בית הכנסת הגדול במוזיאון החאן בחדרה
קריית מאיר הבניין הארוך (מראה פינת דובנוב-מאנה, תל אביב)
בניין ההסתדרות, רחוב שטראוס, ירושלים
לקריאה נוספת

מוזיאון "החאן" לתולדות חדרה: קטלוג. עורכת נינה רודין ; [צילומים - קובי חקון, נינה ויוחאי רודין]. הוצאת "מוזיאון החאן", 2001, מסת"ב מסת"ב 965-90350-0-X (הספר בקטלוג ULI)
נשים יוצרות בישראל 1920–1970, בעריכת רות מרקוס ואחרים, הקיבוץ המאוחד, 2008, עמודים 157–159
בונות ארץ חדשה: אדריכליות וארגוני נשים בתקופת המנדט, סיגל דוידי
German and Austrian Women Architects in Mandatory Palestine (English and German), Sigal Davidi
הערות שוליים

↑  Frauen in der Architektur vor 1945 | archthek | Ulrich B�choldt, Bau- und Architekturhistoriker, www.kmkbuecholdt.de
 Frauen in der Architektur
↑  עדינה מאיר-מריל, בית הכנסת הגדול בחדרה, בתוך: חדרה וסביבתה, אריאל 95-96 ספטמבר, 1993, עמוד 117
↑  הבניין במזרח הקרוב ,אוגוסט 1935 ,עמ' 8
↑  הבניין במזרח הקרוב ,אוגוסט 1935 ,עמ' 9
↑  תל-אביב (במעונות עובדים ז'), דבר, 19 בדצמבר 1933
↑  Sie legten den Grundstein – Leben und Wirken deutschsprachiger Architekten in Palästina 1918-1948, Ernst Wasmuth Verlag, Berlin 1996, ISBN 978-3-8030-0171-9
↑  נשים יוצרות בישראל, 1970-1920, (עורכת), רות מרקוס, סדרת מגדרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008, אדריכליות בונות הארץ מאת: עדינה מאיר מריל: עמוד 157- 159
↑  נשים יוצרות בישראל, 1970-1920, (עורכת), רות מרקוס, סדרת מגדרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008, אדריכליות בונות הארץ מאת: עדינה מאיר מריל עמוד 157
↑  בכפר (חדרה), דבר, 22 בפברואר 1935
↑  כרונולוגיה -תולדות האמנות, בעריכת אליעזר פרנקל, עמוד 622
↑  http://www.mytour-il.co.il/page.asp?page_parent=860 היכן שיתפו פעולה האדריכלית יהודית סגל-שטוצלר(צ"ל שטולצר) ואדריכל הגנים יחיאל סגל ויצרו יחד נווה מדבר עירוני
↑  Haus der Gewerkschaft, Jerusalem, 1950-57 (zusammen mit Eugen Stolzer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1196154686  VIAF: 2141157040164867040005   WorldCat (עם VIAF): 2141157040164867040005
יואב יצחק (עיתונאי)

| --- | --- |

יואב יצחק, 2017
 לידה:  1957  (בן 68 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  מעריב, העולם הזה, חדשות מחלקה ראשונה, גלובס 
 קישורים חיצוניים
 www.news1.co.il
 
יואב יצחק (נולד ב-1957) הוא עיתונאי חוקר ישראלי ובעליו של אתר האינטרנט "חדשות מחלקה ראשונה".
ביוגרפיה

יצחק החל את דרכו העיתונאית ככתב בורסה בשנות ה-80. בשל אחת מחשיפותיו אז אסר עליו מנכ"ל הבורסה לניירות ערך להיכנס לבניין. האיסור הוסר לאחר שיצחק עתר לבג"ץ. שימש ככתב ב"מעריב", ב"גלובס", ב"העיר", ב"העולם הזה" ועוד. החל מ-15 בינואר 1989 פרסם ב"מעריב" סדרת כתבות ביקורתיות על קונצרן "כלל". בתגובה הכריז הקונצרן חרם מודעות על העיתון. בהמשך לכך פרסם יצחק את הספר "עגל הזהב: הסיפור המלא על קונצרן ’כלל (ישראל)’ ומנהליו משנת היווסדו (1962) ועד 1991".
בשנת 2000 זכה בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'. בשנת 2011 הקים יצחק אגודת עיתונאים עצמאית.