stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצטרולב
מבנה

אצטרולב מורכב מלוח עגול, המכויל במעלות (בדומה למד זווית), ומזרוע מסתובבת המחוברת למרכזו. כאשר סימון ה-0° מיושר עם האופק, וכוכב כלשהו (או כל גוף שמימי אחר, שמיקומו ידוע) "נראה" בקצה הזרוע, נמדדת הזווית (במעלות) אל הכוכב (מכאן השם "אסטרו" - כוכב + "לב" - לקחת).
על המעגל חרוטים קווי הקואורדינטות שמייצגים הטלה סטריאוגרפית של הספירה השמימית, כפי שהם במקום ידוע כלשהו על פני כדור הארץ. מעל מערכת הגריד הזו מסתובבת ה"רטה", שהיא מסגרת עם סימונים שנקודותיה מסמלות כוכבי שבת. לאחר שהמכשיר מכויל לשעה הנוכחית, ניתן לקרוא את מיקום הכוכב מהגריד. ניתן לבצע גם את ההפך ולהתאים את האצטרולב למיקום הידוע, ולדעת, לפי החישוב, מה השעה.
היסטוריה

האצטרולב הומצא ככל הנראה על ידי היפרכוס (המאה ה-2 לפנה"ס). תלמי היה הראשון שתיאר הטלה סטריאוגרפית (במאה ה-2). האצטרולב הגיע לעולם המוסלמי במאה ה-8 או ה-9 ועל כן מקור שמו הוא בערבית.
האצטרולב חזר מחדש לאירופה דרך ספרד המוסלמית במאה ה-11 (המגלים הנוצריים המוקדמים של האסטרונומיה הערבית היו גרברט מאורילק והרמנוס קונטרקטוס).
הרקע המתמטי בוסס על ידי אל-באטאני בחיבורו "כיתאב אז-זיג'" (920 בקירוב), שתורגם ללטינית על ידי אפלטון טיבורטינוס (De Motu Stellarum).
הסופר האנגלי ג'פרי צ'וסר (סביבות 1343–1400) כתב חיבור על האצטרולב עבור בנו.
במאה ה-15, בונה המכשירים הצרפתי ז'ן פוסוריס (סביבות 1365–1436) התחיל למכור אצטרולבים בחנותו בפריז, כמו גם שעוני-שמש ידניים והמצאות מדעיות נוספות של התקופה.
האצטרולב המתכתי הראשון הידוע במערב אירופה תוכנן ונבנה על ידי האסטרונום היהודי רבי אברהם זכות (1452–1514) בליסבון שבפורטוגל. האצטרולבים המתכתיים היו מדויקים בהרבה מאלה העשויים עץ.
ב-2014 התגלה אצטרולב בספינה שטבעה מול חופי עומאן, אשר נוצר בין 1496 ל-1501 ונחשב לעתיק ביותר בעולם עד לגילויים חדשים ב-2024.
"האצטרולב של סודרה (Sodré)", נמצא בקרבת האי אל-חאלניה בהריסות הספינה אסמרלדה ששימשה במסעו השני של הצי של מגלה הארצות וסקו דה גאמה להודו, בשנת 1502.
בשנת 2024 פורסמו בכתב העת Nuncius תגליות אודות איצטרולב עתיק שנמצא במוזיאון בעיר ורונה שבאיטליה. ד"ר פדריקה ג'יגנטה, מהפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת קיימברידג', מצאה שהאיצטרולב הוא מהמאה ה-11, ושהיה בשימושם של איסלאמים לפי שורות מתוך תפילות מוסלמיות ושמות של חלק מהן החרוטים במכשיר, יהודים לפי כיתוב העברית שבו, ונוצרים אירופאים לפי המספרים המופיעים בכל צדדיו. בנוסף, היא זיהתה את הכלי ככלי שנוצר באל-אנדלוס, אזור בחצי האי האיברי שהיה תחת שליטה מוסלמית בין השנים 711 -1492.
ראו גם

הספירה הארמילרית
מנגנון אנטיקיטרה
שעון אסטרונומי
פלנטריום
אל-בירוני
הערות שוליים

↑  האצטרולב נמצא באוסף המוזיאון הבריטי; מוצג לפרטיו בסרטון
↑   הארץ, כשהירח בירכתיים פנה ימינה: האצטרולאב העתיק בעולם נמצא לחופי עומאן, באתר הארץ, 19 במרץ 2019
↑  יוגב ישראלי, נדיר מסוגו: נחשף אצטרולב מהמאה ה-11 עם כתובות בעברית ובערבית, באתר ynet, 5 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294947805171  BnF: cb119316440 (data)  GND: 4003304-1  LCCN: sh85008890  NDL: 00576833  NKC: ph137440  TDVİA: usturlap
צב אליגטור מצוי

| צב אליגטור מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים נשכניים
סוג:: צב אליגטור
מין:: צב אליגטור מצוי
שם מדעי
 Macrochelys temminckii ‏טרוסט, 1835

צב אליגטור מצוי (שם מדעי: Macrochelys temminckii) הוא מין של צב ממשפחת הצבים הנשכניים, ואחד מצבי המים המתוקים הכבדים ביותר בעולם. שמו של צב האליגטור ניתן לו בשל לסתותיו החזקות, צווארו דמוי הקפיץ ושלושת הרכסים האופייניים שעל גב שריונו, המעניקים לו מראה דומה לגב של אליגטור.
טקסונומיה

צב האליגטור והצב הנשכן המצוי משתייכים למעשה לשני סוגים נפרדים, צב האליגטור משתייך לסוג צב אליגטור (Macrochelys), בעוד שהצב הנשכן המצוי משתייך לסוג צב נשכן (Chelydra). בעבר הסברה השלטת הייתה כי הסוג Macrochelys כולל מין יחיד, אולם בעקבות מחקר נתגלה כי מדובר למעשה בשלושה מינים נפרדים: צב אליגטור מצוי, צב אליגטור סוואני (Macrochelys suwanniensis) וצב אליגטור אפלאצ'י (Macrochelys apalachicolae), כולם חיים רק בדרום ארצות הברית.
מורפולוגיה

צב האליגטור מאופיין בשריון עבה שעל חלקו הגבי שלושה רכסים של קשקשים גדולים המבדילים אותו מהצב הנשכן המצוי, שלו שריון חלק יותר. ראשו של הצב גדול וכבד ועיניו מוקפות "ריסים" בשרניים בצורת כוכב ותבניות מעגליות צהובות שמטרתן לשבור את קווי המתאר של העיניים ולשמור על הצב מוסווה. חלקו הפנימי של הפה מוסווה ועל קצה הלשון ישנו גידול דמוי תולעת המשמש את הצב לפיתוי טרף. צבעו של הצב אפור, חום, שחור או ירוק זית וגופו בדרך כלל מכוסה אצות.
צב האליגטור מגיע לבגרות מינית במשקל 8 ק"ג ובאורך של כ-33 ס"מ, אך ממשיך לגדול במשך כל חייו. פרט יחיד יכול להגיע לאורך שריון של 35–80.8 ס"מ ולמשקל של 8.4–80 ק"ג. הזכרים בדרך כלל גדולים מהנקבות ופרטים השוקלים מעל 45 ק"ג הם בדרך כלל זכרים מבוגרים מאוד. משקלו של צב האליגטור הגדול ביותר שנמדד שנוי במחלוקת. לפי עדות שלא אומתה, ב-1937 נמצא בקנזס צב אליגטור במשקל 183 ק"ג. בנוסף, צב בן 16 שנים במשקל 113 ק"ג נשלח מאקווריום בשיקגו לאקווריום בטנסי ב-1999 כחלק מתוכנית ריבוי ומת שם. פרט נוסף במשקל 107 ק"ג חי בגן החיות ברוקפילד בפרוורי שיקגו.
בצבי אליגטור בוגרים ניתן להבדיל בין הזכרים לנקבות על פי מיקום פתח הביב ביחס לשריון ועל פי עובי בסיס הזנב. בזכר בוגר הביב ממוקם מעבר לקצה השריון, בעוד שבנקבה הוא ממוקם בדיוק בקצה השריון ואף קרוב יותר לפלסטרון (החלק הגחוני השטוח של שריון הצב). בסיס הזנב עבה יותר בזכר ביחס לנקבה משום שהוא מכיל את איברי הרבייה החבויים.
בניגוד לטענות לפיהן לצב האליגטור אחת הנשיכות החזקות בעולם החי, עוצמת נשיכתו נמדדה בכ- 158\pm 18 ק"ג-כוח. עוצמה זו חלשה אפילו מעוצמת הנשיכה של מספר מיני צבים אחרים, ושווה בערך לעוצמת הנשיכה של האדם בהשוואה למשקל הגוף. עם זאת, תועדו מקרים בהם נשיכה של צב אליגטור קטעה אצבעות של בני אדם. מעולם לא תועד מקרה של מוות כתוצאה מצב אליגטור.
תפוצה

צב האליגטור מצוי בעיקר בגופי מים בדרום-מזרח ארצות הברית. תפוצתו נפרשת מצפון-מערב פלורידה מערבה עד מזרח טקסס וצפונה עד צפון-מזרח קנזס, מיזורי, דרום-מזרח איווה, מערב אילינוי, דרום אינדיאנה, מערב קנטקי ומערב טנסי. צבי האליגטור מצויים בנהר מיזורי צפונה לפחות עד סכר "גאבינס פוינט", הסכר הדרומי ביותר על נהר מיזורי בינקטון, דקוטה הדרומית. פרטים הנודדים לעומק היבשה יהיו בדרך כלל נקבות מקננות.
תזונה

צבי האליגטור הם טורפים אופורטוניסטים הניזונים מטרף שהם לוכדים וגם מפגרים. תזונתם הטבעית כוללת בעיקר דגים, פגרים של דגים (המושלכים חזרה למים על ידי דייגים) ושל חיות אחרות, רכיכות ודו-חיים, אך הם עשויים לאכול גם נחשים, חסילונים, תולעים, עופות מים, צמחי מים וצבים אחרים. לעיתים הם עשויים לטרוף גם מכרסמים שוכני מים כמו נוטריות, אונדטרות ואף ללכוד יונקים קטנים עד בינוניים כמו סנאים, אופוסומים, דביבונים וארמדילים שמנסים לשחות לגדה.
צבי האליגטור בדרך כלל צדים בלילה ובמהלך היום מעדיפים לארוב לטרף במים העכורים. הצב שוכב חסר תנועה על הקרקעית כשפיו פעור והלשון דמוית התולעת מחקה תנועות של תולעת וכך מושכת טרף אל פי הצב. כאשר הטרף מתקרב מספיק הצב סוגר את פיו במהירות ובעוצמה ולוכד אותו. צבי אליגטור צעירים תופסים דגים קטנים בשיטה זו, אך צבים בוגרים זקוקים לכמויות מזון גדולות יותר ונדרשים לחפש מזון באופן פעיל יותר. צבי אליגטור בוגרים תועדו הורגים וטורפים אליגטורים אמריקאיים צעירים, אולם אלו אינם מהווים מקור מזון שגרתי עבור הצבים.
בשבייה, צבי האליגטור יאכלו כמעט כל סוג של בשר שיסופק להם, כגון בשר עוף, בשר בקר או בשר חזיר, אך יסרבו לאכול בעת חשיפה לטמפרטורות קיצוניות.
מחזור חיים ורבייה

צב האליגטור מגיע לבגרות בגיל 12 שנים בערך. ההזדווגויות מתרחשות אחת לשנה, בתחילת האביב באזור התפוצה הדרומי של הצב ומאוחר יותר באביב באזור התפוצה הצפוני. הנקבה בונה קן ולאחר כחודשיים מטילה בו 10–50 ביצים. מינם של הצאצאים נקבע לפי הטמפרטורה בה מודגרות הביצים. הקן בדרך כלל נחפר לפחות 45 מטרים מגדת המים על מנת למנוע את הצפתו. משך ההדגרה נע בין 100 ל-140 ימים והצאצאים בוקעים בתחילת הסתיו.
בשבייה, צבי האליגטור חיים בין 20 ל-70 שנים, אולם הערכות לגבי תוחלת חייהם בטבע נעות בין 80–120 שנים ואף יותר.
בטיפול האדם

צבי אליגטור נרכשים לעיתים במסגרת הסחר בחיות אקזוטיות ומגודלים כחיות מחמד. בשל גודלם וצורכיהם המיוחדים, הם מתאימים לגידול על ידי מגדלי צבי מים מנוסים בלבד.
הצבים מעדיפים לאכול דגים חיים אותם הם תופסים בשיטתם האופיינית, אך מוכנים לאכול גם בשר מסוגים שונים או ירקות עלים. האכלת הצבים באופן ידני מסוכנת. בנוסף, ידוע כי טמפרטורות קיצוניות פוגעות בתיאבון של הצבים עד כדי סירובם לאכול עד אשר תוחזר הטמפרטורה לטווח המתאים להם.

בשל גודלם, החזקת פרטים בוגרים בעייתית. ניתן לאחוז צבים קטנים בצדי השריון בביטחון יחסי, אך פרטים גדולים יש לאחוז בשתי ידיים, כאשר יד אחת אוחזת בשריון באזור שמעל הראש, והיד השנייה אוחזת בשריון באזור שמעל הזנב. נשיכתם של צבי האליגטור עלולה לקטוע אצבעות, ידיים (תלוי כמה הצב גדול וכמה הנשיכה חזקה), ולגרום לפציעות אחרות, לכן במדינות מסוימות בארצות הברית שבהן צבי האליגטור אינם חיים באופן טבעי (כגון קליפורניה) החזקתם כחיות מחמד אסורה.
מין פולש

מספר צבי אליגטור שוחררו או ברחו למקורות מים בצ'כיה ובגרמניה. בבוואריה צב אליגטור פצע ילד אך לא נתפס. בשתי המדינות ישנם חוקים האוסרים על החזקת צבי אליגטור ללא היתר, ושתיהן חברות באיחוד האירופי שבו ישנם חוקים נגד מינים פולשים.
מצב שימור

בשל לכידה של הצבים לצורכי מסחר במסגרת הסחר בחיות אקזוטיות, ציד לבשר והרס בתי הגידול הטבעיים שלהם, מדינות מסוימות הטילו איסורים על לכידת צבי האליגטור בטבע. ה-IUCN הגדיר את המין כמין בסכנה והחל מה- 14 ביוני 2006 המין זכה להגנה בין-לאומית כאשר נכלל באמנת וושינגטון, אשר מטילה הגבלות על הוצאת צבי האליגטור מארצות הברית ועל סחר בין-לאומי בהם. כיום, צב האליגטור נמצא בסכנה במספר מדינות בארצות הברית, ביניהן קנטקי, אינדיאנה, אילינוי ומיזורי, בהן הוא מוגן על פי חוק. בקנזס המין מוגדר כ"זקוק לשימור".
הערות שוליים

↑  צב אליגטור מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבים נשכניים |
| --- | --- | --- |
| צב נשכן | צב נשכן מצוי • צב נשכן מרכז-אמריקאי • צב נשכן דרום-אמריקאי |  |
| צב אליגטור | צב אליגטור מצוי  • צב אליגטור אפלאצ'י  • צב אליגטור סוואני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293916805171 
לצב האליגטור לשון דמוית תולעת המשמשת לפיתוי טרף
ראשו של הצב
אחיזה נכונה של צב אליגטור גדול
בית אגיון

| --- | --- |

בית אגיון בזמן בנייתו (בשמאל הצילום), 1938
 מידע כללי
 סוג:  מעון רשמי 
 על שם:  אדוארד אגיון 
 כתובת:  סמולנסקין 9, טלביה
 מיקום:   ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1936–1938 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1938 
 אדריכל:  ריכרד קאופמן 
 
 קואורדינטות:  31°46′24″N 35°13′03″E﻿ / ﻿31.7734409°N 35.2173935°E﻿ / 31.7734409; 35.2173935
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית אגיון(למפת ירושלים רגילה) בית אגיון(למפת הרי ירושלים רגילה) בית אגיון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית אגיון
 
בֵּית אַגיוֹן (מכונה גם בית ראש הממשלה או הבית בבלפור) הוא מבנה בשכונת טלביה בירושלים המשמש כביתו של ראש ממשלת ישראל החל משנת 1974. הבית נמצא ברחוב סמולנסקין 9, פינת רחוב בלפור, על גבול שכונת רחביה.
המבנה מחופה באבן ירושלמית, ומורכב ממספר גושים רבוּעים, המחוברים יחדיו. במרכזו חדר מדרגות בעל טור חלונות, אשר פונים לחזית המבנה. לבית אגף בעל צורה מעגלית דמוית ספינה, הבולטת מחזיתו (עיצוב אופייני לסגנון הבינלאומי), וכן חצר פנימית (פטיו; אלמנט שאינו מקובל בסגנון הבינלאומי, אולם מקובל בבנייה המוסלמית). על פי ההערכות, החצר נוספה לבית לבקשת משפחת אגיון.
מאז שנת 2021 ראשי ממשלות ישראל לא גרים במעון הרשמי.
היסטוריה

המבנה נבנה עבור סוחר יהודי-יווני בשם אדוארד אגיון, מעשירי אלכסנדריה באותם הימים. הוא תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן ונבנה בין השנים 1936–1938. המבנה המקורי היה בית דו קומתי ובו תריסר חדרים. בשנת 1941 התגורר בבית פטר השני מלך יוגוסלביה לכחודשיים. בשנת 1947 נדרשה המשפחה על ידי השלטונות הבריטים לפנות זמנית את ביתה, בשל הקמת אזור ביטחון בסביבה. בזמן מלחמת העצמאות איפשר אגיון להשתמש במקום כבית חולים ללוחמי האצ"ל.
בשנת 1952 רכשה מדינת ישראל את הבית כדי שישמש כמעונו הרשמי של שר החוץ. אדוארד אגיון עבר עם משפחתו להתגורר בחיפה. השר משה שרת היה הבכיר הראשון שהתגורר בו. לאחר המעבר של משה שרת אל הבית, בוצעו בפנים המעון עבודות חידוש ושיפוץ, אותן תכננו האדריכלים דורה גד ויחזקאל גד.
בשנת 1974 החליטה ממשלת ישראל להעביר את בית ראש הממשלה מבית יוליוס ג'ייקובס, שהיה באותה עת במצב תחזוקתי רעוע, לבית אגיון, כאשר ראש הממשלה הראשון להתגורר בבית זה היה יצחק רבין ביוני של שנת 1974 ועד התפטרותו ב-1977. בהמשך התגוררו בבית ראשי הממשלה הבאים: מנחם בגין, יצחק שמיר ושמעון פרס. לאחר פרישתו של בגין עמד הבניין ריק כשנה, במהלכה ביצעה דורה גד עבודות נוספות לרענון פנים הבית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנתה חומה סביב הבית משיקולי אבטחה, וחלק מרחוב בלפור נסגר לתנועה. במהלך שנות ה-90 שופץ המקום לאורך מספר חודשים, ועל כן התגורר ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, ברחוב רחל המשוררת בשכונת בית הכרם.
בעקבות עלייה בעומס התנועה באזור, בהוצאות הנסיעה והאבטחה, בכוח האדם שיש לשכן, ובהיעדר אולם כנסים בבית אגיון, אישרה ממשלת ישראל את פרויקט אלמוג להקמת מעון חדש לראש הממשלה בשנת 2009. ההחלטה בוטלה לאחר כחודשיים, בעקבות ביקורת ציבורית על עלות הפרויקט. ב-15 בדצמבר 2013 הוחלט להקים ועדה שתבחן שוב את האפשרות להקמת המבנה. במאי 2014 אישרה הממשלה את הפרויקט מחדש, אך ביצועו מתעכב.
בשנת 2013 סופח למתחם המאובטח של מעון ראש הממשלה בית זלמן שוקן הסמוך. רחוב סמולנסקין נחצה לשניים, כשחציו הקרוב יותר לבית ראש הממשלה סגור לכניסה, מגודר ומאובטח.
ב-2017 נבנתה סככה בין חומת הבית לחומת קולג' טרה סנטה, כאמצעי אבטחה נוסף. הסככה נבנתה בלא היתר, שטחה 312 מ"ר וגובהה כ-6 מטר, ולא ניתן להיכנס לרחוב סמולנסקין מבלי לעבור מתחתיה.
עם סיום כהונתו של בנימין נתניהו כראש הממשלה ביולי 2021, נסגר הבית לדרישת השב"כ לערוך בו שיפוץ נרחב לצורכי אבטחה. בשל כך התגורר ראש הממשלה נפתלי בנט בביתו הפרטי ברעננה. עם כניסתו של לפיד לתפקיד הוחלט להשתמש בבית וילה חנא סלאמה הסמוך, כמעונו של ראש הממשלה כיוון שמרבית הליקויים התשתיתים בבית אגיון שצוינו בדוח מבקר המדינה טרם תוקנו. עם חזרתו של נתניהו לתפקיד ראש ממשלת ישראל בסוף שנת 2022, הוחלט כי ימשיך להתגורר בביתו הפרטי ברחוב עזה, הסמוך לבית אגיון, כיוון שבית אגיון היה בשיפוצים מקיפים.
מעמדו הרשמי של בית ראש הממשלה

בית ראש הממשלה הוא המעון הרשמי של ראש ממשלת ישראל, המנוהל על ידי משרד ראש הממשלה. מלבד מגורים לראש הממשלה ומשפחתו, משמש המקום כמשרד ונערכים בו אירועים ממשלתיים שונים, כדוגמת פגישות עבודה ואירוח מנהיגים זרים הבאים לביקור בישראל.
על פי החלטת הכנסת, המדינה מממנת את הוצאות בית ראש הממשלה, כמו גם את הוצאות בית המגורים הפרטי של ראש הממשלה, כדוגמת ראש הממשלה הנוכחי בנימין נתניהו והוצאות ביתו הפרטי בקיסריה, וגם במקרה של ראש הממשלה לשעבר נפתלי בנט, לו בית פרטי ברעננה, הכוללות את כל ההוצאות הנדרשות לתפקודו התקין לצורך מילוי תפקידו כראש ממשלה, בתקופת כהונתו. לבית המגורים הפרטי, ניתן מימון להוצאות אבטחה בלבד. מימון ההוצאות נעשה בהתאם להוראות נוהל פנימי של משרד ראש הממשלה, בהתאם למסגרת המוגדרת בתקציב המדינה.
החוק אינו קוצב את משך הזמן הנדרש לפינוי המעון על ידי ראש ממשלה המסיים את תפקידו. בשנת 1999, כאשר אהוד ברק החליף את בנימין נתניהו בתפקיד, נתניהו מסר את המעון למחליפו כשישה שבועות לאחר חילופי התפקידים. בשנת 2009 ראש הממשלה היוצא אהוד אולמרט פינה את הבית כשבוע וחצי לאחר שהוחלף בתפקיד ראש הממשלה. בשנת 2021 מסר בנימין נתניהו את הבית כארבעה שבועות מכינון הממשלה החדשה.
יחסי העבודה בבית אגיון

בבית אגיון הועסקו עובדי משק בית אחדים. בתקופה שבה התגוררה במעון משפחת נתניהו הוגשו תביעות אחדות לבית הדין לעבודה שעניינן הפרה של דיני העבודה ובפרט התעמרות בעבודה, ובחלק מהתביעות נפסקו פיצויים לעובדים:
בפברואר 2016 קיבל בית הדין האזורי לעבודה בירושלים בראשות השופטת דיתה פרוז'ינין את תביעתו של מני נפתלי נגד משרד ראש הממשלה ופסק פיצויים לנפתלי בסך 170 אלף שקל, כולל הוצאות משפט, בין השאר בגין העסקה פוגענית. בפסק הדין נכתב, בין השאר: "העדויות הרבות שהוצגו בפני בית הדין מצביעות על כך שבמעון שררו תנאי העסקה פוגעניים בגין התנהגותה של נתניהו ויחסה אל העובדים שכלל דרישות מוגזמות, העלבות, השפלות והתפרצויות זעם".
במאי 2016 פסק בית הדין האזורי לעבודה בירושלים שעל משרד ראש הממשלה לשלם לגיא אליהו פיצוי בסך 120 אלף ש"ח, מהם 65 אלף ש"ח עקב העסקה פוגענית ועוד 55 אלף ש"ח עקב הפרות שונות של דיני העבודה.
ביוני 2024 פסק בית הדין האזורי לעבודה בירושלים שעל משרד ראש הממשלה לשלם פיצויים לשלושה עובדים לשעבר במעון ראש הממשלה:
ליוסף קורסון, שף המעון בשנים 2015–2020, נפסקו פיצויים בסך 380 אלף ש"ח.
ליאיר יצחקי, שעבד במעון בשנים 2015–2021, נפסקו פיצויים בסך 265 אלף ש"ח.
לאהרון נאור, שעבד במעון בשנים 2015–2021, נפסקו פיצויים בסך 250 אלף ש"ח.
לקריאה נוספת

אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, ירושלים: יד בן צבי, 2006
דוד קרויאנקר, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, כתר הוצאה לאור, 2002
משה חננאל, הירושלמים, הוצאת ארץ הצבי, תשס"ז
דותן גורן, אדוני בית ראש הממשלה, סגולה 136, אוקטובר 2021, עמ' 38–49
ראו גם

מיזם שירה
פרויקט אלמוג
בית הנשיא
כנף ציון
הערות שוליים

↑  בנט ימשיך לגור ברעננה, באתר ערוץ 7, 3 ביוני 2021
↑  איתמר אייכנר, ליד המעון הרשמי: לפיד יתגורר במתחם מאובטח בבלפור, באתר ynet, 28 ביוני 2022
↑  ביני אשכנזי‏, השיפוץ על חשבונכם: 10 שנות חידלון בפרויקט מעון רה"מ עלו לציבור כ-56 מיליון שקלים, באתר וואלה, 2 באפריל 2024
↑  רכישת בתים של ה"ה אגיון ושוקן בירושלים, באתר ארכיון המדינה, מזהה פיזי ג-5439/17
↑  מיומנו של משה שרת ראש הממשלה ושר החוץ, מעריב, מעריב של חג, 24 באפריל 1974
↑  רן שחורי, דורה גד - הנוכחות הישראלית באדריכלות פנים, אדריכלות ישראלית, 1997, עמ' 54-55
↑  עליזה וולך, לקנות מיטה לראש הממשלה, דבר, 5.11.1984, עמוד 9
↑  מורן אזולאי, ועדה תקבע אם יוקם "בית לבן" ישראלי, באתר ynet, 15 בדצמבר 2013
↑   צבי זרחיה, מוטי בסוק, הממשלה אישרה רכישת מטוס לראש הממשלה ולנשיא ובניית מעון לראש הממשלה, באתר TheMarker‏, 4 במאי 2014
↑  תני גולדשטיין, כך השתלט מעון ראש הממשלה על מבנה היסטורי השוכן לצידו, באתר זמן ישראל, 25 בנובמבר 2019.
↑   נמרוד בוסו, השכנים של נתניהו: "בית ראש הממשלה משתלט באופן לא חוקי על הרחוב", באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2017
↑   מיכאל האוזר טוב, שב"כ: ביקשנו מבנט שלא לעבור למעון בבלפור כדי לבצע בו התאמות ביטחוניות, באתר הארץ, 21 במרץ 2022
↑  איתמר אייכנר, לפיד כבר בדירה במתחם בבלפור: תיעוד מבפנים, ומה מצפה לו בשבוע הקרוב?, באתר ynet, 2 ביולי 2022
↑  המעון החלופי: יאיר לפיד יתגורר 200 מטרים מבלפור, באתר ערוץ 7, 28 ביוני 2022
↑  כיכר השבת, ‏מסתמן: נתניהו ורעייתו לא יוכלו לחזור לבית בבלפור, באתר כיכר השבת, 13 בנובמבר 2022
↑  אטילה שומפלבי, מתי עזב אולמרט את המעון בבלפור ב-2009?, באתר ynet, 19 ביוני 2021
↑  מיכאל האוזר טוב, משפחת נתניהו עזבה את מעון ראש הממשלה בבלפור בתום 12 שנים, באתר הארץ, 11 ביולי 2021.
↑  "תביעתו של מני נפתלי נגד שרה נתניהו התקבלה: יפוצה ב-170 אלף ש"ח", באתר גלי צה"ל, 10 בפברואר 2016
↑  בית דין אזורי לעבודה בירושלים, סע"ש 38335-03-14 מנחם נפתלי נגד משרד ראש הממשלה ואחרים, ‏ניתן ב-10 בפברואר 2016
↑  חן מענית, ‏משפחת נתניהו במתקפה על השופטת: "פוגענית, מוטה וחד-צדדית", באתר גלובס, 31 במאי 2016
↑  יעל פרידסון, שלושה עובדים לשעבר במעון רה"מ יפוצו במאות אלפי שקלים בגין התעמרות והפרת זכויות, באתר הארץ, 21 ביוני 2024;
סע"ש 64556-02-23 יוסף (ג'ו) קורסון ואחרים נגד משרד ראש הממשלה, ניתן ב-16 ביוני 2024
הפגנת תמיכה במנחם בגין, ליד בית אגיון
יצחק וסרלאוף

יצחק שמעון וסרלאוף (נולד ב-14 באוגוסט 1992, ט"ו באב ה'תשנ"ב) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת "עוצמה יהודית". כיהן כשר הנגב, הגליל והחוסן הלאומי.
ביוגרפיה

יצחק וסרלאוף נולד בעיר העתיקה בירושלים לרב יששכר, רב ואיש חינוך, ראש הישיבה התיכונית "אהבת חיים" בכוכב השחר. הוא למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר", ובמקביל שימש מדריך ובהמשך קומונר בסניף בני עקיבא בעיר העתיקה. בגיל 17 מונה לסגן יו"ר צעירי מפלגת האיחוד הלאומי.
למד בישיבת ההסדר במעלות, התגייס במרץ 2012 לחטיבת גולני, ושירת כלוחם בפלוגה ב׳ של גדוד 12. לאחר תום שירותו הצבאי, המשיך ללמוד בישיבת ההסדר בבית שאן. בשנת 2014 החל ללמוד בכולל בישיבת "אורות אביב" בשכונת שפירא, בראשות הרב אחיעד אטינגר. בשנת 2018 נסגר הכולל, ווסרלאוף עבר ללמוד בישיבה הגבוהה "עוז ואמונה" בדרום תל אביב, אותה הקים יחד עם הרב אטינגר, שנרצח בהמשך בפיגוע ליד אריאל. לאחר הרצח הקים את עמותת "אחיעד", הפועלת למען הקניית צביון דתי לשכונות נווה שאנן ופלורנטין באמצעות הפעלת גרעין תורני, ולמען שינוי סדר העדיפויות הלאומי כך שמשאבים רבים יותר יופנו לשכונות אלה.
וסרלאוף פעיל במאבק לגירוש המסתננים האפריקאיים מדרום תל אביב. החל מהבחירות לכנסת העשרים ואחת שובץ ברשימת "עוצמה יהודית", והתמודד לכנסת כחבר ברשימות השונות בהן לקחה מפלגתו חלק. בשנת 2022 הנחה את האזכרה השנתית לזכרו של הרב מאיר כהנא ודיבר בשבחו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש שובץ במקום החמישי ברשימת הציונות הדתית – עוצמה יהודית, שזכתה ב-14 מנדטים; וסרלאוף נבחר לכנסת והושבע ב-15 בנובמבר 2022. בממשלת ישראל השלושים ושבע מונה לשר לפיתוח הנגב והגליל. הוא צעיר חברי הכנסת העשרים וחמש וצעיר שרי הממשלה.
ב-19 בינואר 2025 התפטר מהממשלה, יחד עם יתר השרים ממפלגתו, יום לאחר שאושר בממשלה ההסכם חמאס–ישראל שמפלגתו התנגדה לתנאיו, והתפטרותו נכנסה לתוקף יומיים לאחר מכן.
חיים אישיים

נשוי למוריה, משפטנית באגף ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים, לזוג נולדו שלושה ילדים. המשפחה מתגוררת החל מיולי 2023 בצפון תל אביב.
וסרלאוף הוא סטודנט למשפטים בקמפוס אור יהודה של הקריה האקדמית אונו.
הערות שוליים

↑  מתוך אתר עמותת 'אחיעד'
↑  שר בן 30: יום ההשבעה של יצחק וסרלאוף, השר הצעיר בממשלה, נבדק ב-2022-12-30
↑   איתי רום, וסרלאוף לא כהניסט, בכלל לא, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2023
↑  מורן אזולאי, בן גביר ושריו התפטרו מהממשלה בגלל עסקת החטופים, באתר ynet, 19 בינואר 2025
↑   ציוץ של אבישי גרינצייג ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 בנובמבר 2022
| חברי הכנסת המכהנים בכנסת העשרים וחמש |
| --- | --- | --- |
(חברי הכנסת ששמותיהם מודגשים מכהנים גם כשרים או כסגני שרים בממשלת ישראל השלושים ושבע)
| סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  | סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (61 חברי הכנסת)  |  |
| הליכוד (32) | נתניהו • לוין • אוחנה • ברקת • דיכטר • ישראל כ"ץ • קרעי • ביטן • אדלשטיין • רביבו • דיסטל-אטבריאן • ואטורי • דנינו • גוטליב • מילביצקי • ביסמוט • סעדה • דלל • גמליאל • אופיר כץ • גולן • אילוז • קלנר • עטייה • הלוי • מלקו • שקלים • שטרית • פסל • גואטה • בוארון • עבד |  |
| ש"ס (11) | דרעי • מלכיאלי • ארבל • אזולאי • אבוטבול • בוסו • טייב • בצלאל • מישרקי • מלול • מושיאשוילי |  |
| יהדות התורה (7) | גפני • טסלר • אשר • אייכלר • פינדרוס • רוט • ברוכי |  |
| הציונות הדתית (6) | סופר • סטרוק • רוטמן • וולדיגר • טל • סולומון |  |
| הימין הממלכתי (4) | סער • אלקין • השכל • בוסקילה |  |
| נעם (1) | מעוז |  |
| סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) | סיעות האופוזיציה (59 חברי הכנסת) |  |
| יש עתיד (23) | לפיד • מאיר כהן • אלהרר • מירב כהן • שטרן • מיקי לוי • בן ארי • בן ברק • סגלוביץ • טופורובסקי • שיר • להב-הרצנו • בליאק • רון כץ • צרפתי הרכבי • מזרסקי • סאקס פרידמן • דבורה ביטון • טור-פז • דוידסון • שירי • מירון • ירון לוי |  |
| המחנה הממלכתי (8) | גנץ • איזנקוט • תמנו • טרופר • מיכאל ביטון • כהנא • פרקש-הכהן • שוסטר |  |
| עוצמה יהודית (7) | בן גביר • וסרלאוף • אלמוג כהן • אליהו  • פוגל • סון הר-מלך • קרויזר |  |
| ישראל ביתנו (6) | ליברמן • פורר • סובה • ניר • מלינובסקי • עמאר |  |
| רע"מ (5) | עבאס • טאהא • אל-הואשלה • ח'טיב-יאסין • חוג'יראת |  |
| חד"ש-תע"ל (5) | עודה • טיבי • תומא סלימאן • כסיף • עטאונה |  |
| העבודה (4) | מיכאלי • לזימי • קריב • רייטן |  |
| הרוב הלאומי (1) | רול |  |
מלך הפלאפל

| --- | --- |

מתוך המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  2002 
 סוגה:  משחק דפדפן
 פיתוח:  דובי גרמייז, נדב גל ורפי ברקוביץ'
 הוצאה לאור:  ימבה מדיה 
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  אדובי פלאש 
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  משחק דפדפן, Microsoft Windows, משחק מובייל 
 
 www.falafelgame.com
 
מלך הפלאפל הוא משחק דפדפן ישראלי פופולרי שנוצר בשנת 2002, שבו על השחקן לנהל דוכן פלאפל. למשחק יצא גם משחק קופסה.
המשחק נוצר כתרגיל מסכם במסגרת קורס "סדנת משחקי מחשב ורשת" של שלושה סטודנטים במסלול אמנות המדיה הדיגיטלית בבית הספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה: דובי גרמייז (אחראי על התכנות), נדב גל (אנימציה) ורפי ברקוביץ' (תסריט וסאונד). המשחק נכתב בפלאש.
משחקיות

מטרת השחקן במשחק להכין כמה שיותר מנות פלאפל בזמן נתון, לפי דרישת הלקוחות. לשחקן ארבעה מגשים בעמדה, המכילים: חומוס, כדורי פלאפל, סלט ירקות וצ'יפס. את הכנת המנה מתחיל המשתמש בהרמת פיתה מערימת הפיתות שבדוכן, ולאחר מכן עליו לקחת את הכמות המתאימה מכל רכיב - בכל זמן נתון ישנה דרישה משתנה לכמות של כל מרכיב, המצוינת בשלט ועליו מספר, לצד המרכיב הרלוונטי. שימוש ברכיבים במגש מפחית את כמותם, וניתן בכל שלב למלא את המגש המתאים בעזרת עובד המטבח הנמצא בצד השמאלי של המסך. כמו כן, על הרכיבים יכולים להופיע זבובים, אותם ניתן להעלים בשימוש בתרסיס הנמצא בצד הימני של המסך.
ככל שמתקדם המשחק, קצב בקשת המנות עולה ותור הלקוחות מתארך. ככל שלקוח ממתין, מד העצבים שלו עולה. בכל פעם שהשחקן מגיע ל-100 נקודות, הוא יכול לנגן באמצעות טייפ שיר שמרגיע את הלקוחות ומאפס את מד העצבים שלהם. ברגע שאצל אחד הלקוחות מתמלא מד העצבים, המשחק מסתיים.
הערות שוליים

↑  אילן יצחייק, עלו ברשת: הנבחרים של 2002, באתר ynet, 29 בדצמבר 2002
↑  מלך הפלאפל - ₪58, באתר www.kodkod.co.il
↑  מלך הפלאפל, באתר האוניברסיטה הפתוחה
↑  הגר בוחבוט, בורחים למציאות: הקסם של משחקי ה"עבודה", באתר ynet, 28 במאי 2020
יחסי חוף השנהב – ישראל

| יחסי ישראל – חוף השנהב |
| --- | --- |
ישראל: חוף השנהב
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: חוף השנהב
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 322,463
אוכלוסייה
10,023,983: 32,323,746
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 78,789
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 2,437
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה
שגרירים
: באקה דאסיס
יחסי חוף השנהב – ישראל הם היחסים הבילטרליים שבין חוף השנהב וישראל. כיום שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מלאים. חוף השנהב מחזיקה בשגרירות ברמת גן וישראל מחזיקה בשגרירות באביג'אן.