stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה איש כסית
פילמוגרפיה

לול - תוכנית הטלוויזיה במספר מערכונים, הבולטים שבהם: זבזדובה, ספורטאית רוסיה שלוקחת הורמונים גבריים, במערכון "אני אישה"
כץ וקרסו (1971) – בני (צעיר בליין)
שלום, תפילת הדרך (1973)
הבית ברחוב שלוש (1973) – חייל
עיניים גדולות (1974) – אוהד מתפרע במשחק הכדורסל
צ'רלי וחצי (1974) – גדליה
חגיגה לעיניים (1975)
עברית בסימן טוב (1975) – שליח
יהיה טוב סלומוניקו (1975)
איש רחל (1976)
גבעת חלפון אינה עונה (1976) – הטבח יוסיפון
יופי של צרות! (1976) – אלפונסו הספר
הצילו את המציל (1977) – בחור בחוף הים
הגונב מגנב פטור (1977) – גדליה
בדרנית בחצות (1977)
שרגא קטן (1978) – פקיד המג"ד
שלאגר (1979) – מאבטח של מאפיונר
טעות במספר (1979) – מעסה במלון
עם ישראל חי (1981) – אופנוען
חמסין (1982)
ספיחס (1982) – רס"ר פלכטר
סבבה (1983) – רס"ר פלכטר (מפקד בסיס סבבה)
ספר נשים (1984) – מוריס הקופאי הפרסי
קרובים קרובים (1984) – בפרק "ניכוי במקור"
פעם אחת (1984)
רחוב סומסום (1985)
התזמורת (1985)
שוברים (1985) – בן חור
מניו יורק באהבה (1985) – ריקרדו
זהו זה! (1986)
הטוב, הרע והלא נורא (1986) – בתפקיד הראשי של האסיר בוכמן.
לול (סרט) (1988) – סרט שמרכז את קטעי השירים והמערכונים הנבחרים מתוך תכנית הטלוויזיה לול, ששודרה בארבעה חלקים בערוץ הראשון.
הערות שוליים

↑  משה איש כסית הורשע בהחזקת שרידי חשיש, דבר, 27 בדצמבר 1977
↑  ירון פריד, 1987, ירון פריד מפתח תחביב עיתונאי מורבידי במקצת, באתר הארץ, 27 במאי 2009
↑  יוחאי וולף, Japan In Dishpan, גלגל מסתובב: רגעי החסד של שמוליק קראוס, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2012
↑  טל פרי, למוישלה באהבה, מעריב, 27 בנובמבר 1988
↑  טל פרי, אמנים למען קרן ע"ש משה איש כסית, מעריב, 11 בספטמבר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341626305171  VIAF: 525149366046185600850   WorldCat (עם VIAF): 525149366046185600850
אובארי

| --- | --- |

 מדינה:  לוב לוב
 מחוז:  מחוז אל חייא
 חבל ארץ:  פזאן
 גובה:  468 מטרים
 קואורדינטות:  26°35′00″N 12°46′00″E﻿ / ﻿26.583333333333°N 12.766666666667°E﻿ / 26.583333333333; 12.766666666667 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לוב מוגדלת) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תוניסיה אלג'יריה ניז'ר צ'אד סודאן מ. הים התיכוןאובארי(למפת לוב רגילה) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תונ. אלג'. ניז'ר צ'אד סו. מ. הים התיכוןאובארי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוּבּארי או אַוְבַּארי (בערבית: أوباري) היא עיירת נווה מדבר דוברת טוארג-ברברי ובירת מחוז ואדי אל חייא, באזור פזאן בדרום־מערב לוב. נווה המדבר נמצא ב"אידהאן אובארי", שבחלק הלובי במדבר סהרה. היא הייתה בירת הבלדייה (המחוז) לשעבר בשם אובארי, בדרום מערב המדינה.
גאוגרפיה

אובארי נמצאת בעמק טארגה, שוכנת בין רמת מסאק שטפאט וימות החול, חוליות ואגמים של אידהאן אובארי. צמחים מקומיים כוללים עשבי ביצות בקווי החוף של אגמים הניזונים ממי מעיינות טבעיים, ודקלי תמר מצוי.
ההתיישובת בנווה המדבר אובארי היא המרכז השני של אנשי קֶל אג'ר טוארג, אחרי גאט. הכפרים הסמוכים כוללים את גרמה וגאראן.
אובארי ממוקת באחד האזורים שטופי השמש והיבשים ביותר בעולם. עם אקלים מדברי חם (סיווג אקלים Köppen BWh) עם חורפים קצרים וחמים מאוד אבל קיץ ארוך וחם במיוחד. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא מהנמוכות ביותר שנמצאו על פני כדור הארץ עם 8 בלבד מ"מ (0.31 ב) ועשרות שנים רבות עלולים לעבור בקלות מבלי לראות גשם כלל. לאובארי יש שמש קבועה ללא הגבלה ושמים בהירים בכל ימות השנה ובכל עונות השנה. עננים נדירים ביותר מעל אדמה יבשה זו. טמפרטורות גבוהות ממוצעות עולות על 40° מיוני עד ספטמבר.
NC186 הוא שדה נפט בדרום מערב אובארי, המופעל על ידי רספול.
מלחמות אזרחים בלוב

במהלך מלחמת האזרחים בלוב 2011, העיר נכבשה על ידי כוחות מועצת המעבר הלאומית ב-22 בספטמבר 2011.
ב-19 בנובמבר 2011, סייף אל-אסלאם קדאפי וכמה מקורבים נתפסו ונעצרו כ-50 קילומטרים מערבית לאובארי בזמן שהם ניסו לברוח לניז'ר השכנה. לאחר מלחמת האזרחים השנייה, בעלות על העיר נתבעה על ידי שבטי טוארג וטובו עצמאיים.
הערות שוליים

↑  Fahim, Kareem; Gladstone, Rick. "NATO Extends Libya Bombing Campaign". New York Times. נבדק ב-22 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Gaddafi's son Saif al-Islam captured in Libya". BBC. 19 בנובמבר 2011. נבדק ב-19 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb177262013 (data)  VIAF: 2005152563099015560009   WorldCat (עם VIAF): 2005152563099015560009
אמנות מודרנית

אמנות מודרנית, או מודרניזם, הוא כינוי לאמנות שנוצרה משלהי המאה ה-19 ועד לשנות השבעים של המאה ה-20. אמנות מודרנית מתאפיינת בגישה לפיה יצירות אמנות בתחומים אלה אינן חייבות להדמות לאובייקט המופיע בהן, משום שהמצאת הצילום הפכה יעד זה למיושן. במקום זאת החלו אמנים לעסוק בניסיונות חדשניים להצגת העולם, וברעיונות חדשניים על הטבע, החומרים ומטרות האמנות, מתוך גישות אסתטיות שונות.
לא הכול התרגלו למהפכה זו בדרכה של האמנות, שמצריכה הסתגלות של הצופה. יצירה קוביסטית, לדוגמה, עלולה להיות בלתי מובנת לצופה בה, אם הוא לא מכיר את הז'אנר של היצירה, ואת הסיבות להיווצרותו. כך הדבר גם ביצירה דאדאיסטית או סוריאליסטית. הכרת הז'אנר של היצירה, והבנת הסיבות לקונוונציות שלו, יכולים לשמש כעוגן פרשני.
אחד התאורטיקנים המרכזיים של האמנות המודרניסטית היה האמריקאי קלמנט גרינברג שראה את האמנות המופשטת כדרך לחדד את הנושא העיקרי של האמנות - תהליך יצירתה כדיאלוג בין האמן-היצירה-והצופה.
זרמים וגישות באמנות המודרנית

פוסט-אימפרסיוניזם
פוינטיליזם
תנועת הנאביס
סימבוליזם
אר נובו
הזצסיון הווינאי (Vienna Secession)
יוגנדסטיל (Jugendstil)
נאו אימפרסיוניזם
אר דקו
אקספרסיוניזם
הגשר
הפרש הכחול
פוביזם
קוביזם
פוטוריזם
אמנות מופשטת
מופשט לירי
מופשט גאומטרי
סופרמטיזם
אקספרסיוניזם מופשט
דאדא
סוריאליזם
אוונגרד רוסי
קונסטרוקטיביזם
סופרמטיזם
באוהאוס
דה-סטיל
ליריקה קונספטואלית
שלילת האמנות המודרנית

יצירות של אמנות מודרנית מהוות לעיתים נושא ללעג, ואפילו לשנאה, מכיוונם של אנשים הרואים באמנות הקלאסית את הדרך האחת והיחידה ליצירה אמנותית בעלת ערך.
בשנת 1937 הציגו הנאצים במינכן (ולאחר מכן בערים נוספות בגרמניה ובאוסטריה) תערוכה בשם "אמנות מנוונת" (Entartete Kunst). התערוכה נועדה להציג את כל מה שמושחת, מנוון וסוטה באמנות המודרנית, והוצגו בה יצירות של טובי האמנים המודרניים של המחצית הראשונה של המאה ה-20, ובהם אנרי מאטיס, פבלו פיקאסו, מקס ארנסט, פיט מונדריאן, אדוורד מונק, מארק שאגאל, וסילי קנדינסקי ועוד. התצוגה נחשבה לבלתי מוסרית, ולכן נאסר על ילדים לצפות בה.
בשנת 1994 עלה להצגת בכורה המחזה "אמנות" מאת המחזאית הצרפתייה יסמינה רזה, שהנושא המרכזי בו הוא אדם שקונה "חתיכת בד צבועה לבן" בהון עתק. המחזה תורגם לכ-35 שפות, כולל עברית.
בתחילת 2004 יצא לאור בעברית ספרו של הסאטיריקן אפרים קישון, "נקמתו המתוקה של פיקאסו", המהווה סאטירה ביקורתית על האמנות המודרנית. "אני לא סתם חושב שהאמנות המודרנית היא רמאות, אני פשוט יודע זאת", אמר קישון בראיון בגלי צה"ל. הספר ספג ביקורת ממספר אמנים ישראלים, בהם הצייר יאיר גרבוז, שכינה אותו "טקסט ילדותי ואלים".
לקריאה נוספת

Brettell, Richard R., Modern Art 1851–1929: Capitalism and Representation (Oxford History of Art), Oxford University Press, 1st Edition, 1999. מסת"ב 978-0192842206
Avital, Tsion, Art versus Nonart: Art out of Mind, Cambridge University Press, 2003. מסת"ב  978-0521824651
Susie, Hodge, Why Your Five Year Old Could Not Have Done That: Modern Art Explained, Thames and Hudson, 2012.  מסת"ב 978-0500290477
העלמות מאביניון, ציור שמן על בד של פיקאסו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עמרם בלוי

| --- | --- |

 לידה:  1900 ירושלים, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  5 ביולי 1974  (בגיל 74 בערך) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 5 ביולי 1974 
 השתייכות:  נטורי קרתא
 בן או בת זוג:  רות בלוי 
 
עמרם בלוי (בלויא; 1900 – ט"ו בתמוז תשל"ד, 5 ביולי 1974) היה מנהיג ומייסד נטורי קרתא. נודע בגישתו הבדלנית ובהתנגדותו חסרת הפשרות לציונות ולמדינת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. אביו, יצחק שלמה בלוי (1857–1943) בנו של עמרם בלוי (1900-1829), היה יליד עיירה קטנה ליד פרשבורג, שעלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1869, למד בישיבת עץ חיים ועבד בבית היתומים דיסקין. אמו, שיינא אסתר (שיינדל), הייתה בת הרב ישעיה אורנשטיין ונכדת הרב משה ריבלין, דור חמישי בירושלים למשפחה שעלתה לארץ-ישראל בשלהי המאה ה-18. הוריו של בלוי נמנו עם קהילת הפרושים בירושלים. אחיו היה משה בלוי, ממנהיגי אגודת ישראל לפני קום המדינה.
ביוגרפיה > פעילותו הציבורית בתקופת המנדט

את פעילותו הציבורית החל בשנות העשרים לחייו, עם תחילת תקופת שלטון המנדט בארץ ישראל. היה פעיל בוועד העיר ירושלים של העדה החרדית שהתפלגה בתקופה זו מוועד העיר ליהודי ירושלים ובצעירי אגודת ישראל.
ב־1921 נעשה בלוי מעורב בחברת רמתיים צופיים, חברת גאולת אדמות שהוקמה על ידי עקיבה יוסף שלזינגר. בלוי נבחר בסמוך להקמת החברה לאחד מחמשת חברי הוועד המנהל של החברה.
ממאי 1926 ערך עמרם את השבועון "קול ישראל", שייצג את דעת צעירי אגודת ישראל, וכתב בו כשבע שנים. בלוי התנגד לרב אברהם יצחק הכהן קוק, שכיהן כרבה של ירושלים וכרב הראשי, ובעת שנאם בטקס הנחת אבן פינה לשכונת עץ חיים'בירושלים גידף אותו בפומבי. בנוסף, שפך על הרב קוק מי ביוב כשביקר בבית הכנסת החורבה.
בלוי עמד מאחורי פשקווילים שפורסמו בגנותו של הרב קוק. בעקבות פרסומים אלו, הוציאו ב־1933 בתי הדין האשכנזים של ירושלים פסק שבו כונה בלוי 'מומר לעבירת ביזוי תלמידי חכמים', הוטל עליו נידוי והציבור נקרא להחרים את עיתונו של בלוי 'קול ישראל'.
בתקופה זו היה מעורב בלוי במעשים פליליים שעליהם הועמד למשפט, נקנס ונאסר, כדוגמת ניסיון למניעת מכירת תוצרת תנובה מנימוקי כשרות (על רקע טענה לבציר שנעשה בשבת) באמצעות איומים ושידול לחרם, והפרעה לאירוע ז' באדר של החברה קדישא שנערך בבית כנסת בשכונת מאה שערים. בנוסף הורשע בלוי על חסימת מכונית הקונסול הצרפתי שעברה בשבת במאה שערים (לאחר שזיהה אותו בטעות כיהודי), ועל שכרות בשמחת תורה.
ב־1934 היה בלוי בין היחידים בירושלים שהפר שביתת מסחר שהוכרזה על ידי מוסדות היישוב במחאה על קיצוץ מכסות העלייה. לצורך כך דאג בלוי לעקירת דלת החנות ממקומה, כך שלא תוכל להיסגר.
ב-1935 פרש עם הרב אהרן קצנלנבוגן מאגודת ישראל, בשל שיתוף הפעולה שלה עם המוסדות הציונים, והקים את "חברת חיים", שאף הוציאה עיתון בשם זה. ב-1938 פרסמה הקבוצה כרוז נגד כופר היישוב שעליו חתמה בשם "נטורי קרתא" ומאז דבק בהם כינוי זה. ב-1940 ניתק את יחסיו עם אחיו משה, על רקע ההבדלים האידאולוגיים ביניהם.
ב־1937 עמד בלוי בראש קבוצה שהפריעה למהלך הבחירות להנהגת קהילת ירושלים שנערכו בבית הכנסת זיכרון משה וגרמה נזק לרכוש, בלוי נקנס על אירוע זה.
בלוי ניסה לשדל רבנים שונים לצאת נגד ההשתתפות בכנסת ישראל.
ביוגרפיה > לאחר הקמת מדינת ישראל

לאחר הקמת מדינת ישראל התפרסם בלוי בעקבות ההפגנות הסוערות שהוביל נגד חילולי שבת, ניתוחי מתים, פתיחת בריכת ירושלים במתכונת מעורבת ועוד. הוא נעצר פעמים רבות בידי משטרת ישראל, הורשע פעמים אחדות עקב התפרעות, ואף נידון למאסר. בלוי ניהל מערכת הסברה בקרב הציבור החרדי נגד השתתפות בבחירות לכנסת והשתתפות במערכות השלטון, וכן נגד קבלת תקציבים ממשלתיים לישיבות ולמוסדות חינוך.
בעודו יושב בכלא, הגיע מועד חתונת שניים מבניו. לאחר שכנועים הסכים שירות בתי הסוהר לאפשר לו להשתתף בחתונה, אך הוא סירב לחתום על מסמך שהוא מתחייב לשוב לכלא, בנימוק שזו הכרה בלגיטימיות של מדינת ישראל. כתוצאה מכך נשאר בסופו של דבר בכלא במהלך החתונות.
בלוי נפטר בט"ו בתמוז תשל"ד ונקבר בהר המנוחות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

עמרם התארס ב־1915 עם הינדה ובר, אחותו של הרב משה ובר. הינדה התחייבה במעמד האירוסין ליטול על עצמה את פרנסת המשפחה, והם נישאו ב־15 במאי 1918. לבני הזוג נולדו ארבעה בנים ושש בנות. הינדה נפטרה בערב יום הכיפורים תשכ"ד (27 באוקטובר 1963).
כוונתו של עמרם בלוי להתחתן עם הגיורת רות בן-דוד (שמה הקודם: מדליין פיריי) עוררה בשנת 1963 סערה ציבורית בקרב אנשי נטורי קרתא והעדה החרדית, בשל היות הכלה המיועדת קתולית לשעבר וצעירה ממנו באופן ניכר (בת 45 אז). תלמידיו ובניו ראו במעשה זה פחיתות כבוד עבורו. רבני העדה החרדית התנגדו לנישואין בנימוק שלמנהיג במעמדו אסור לשאת גיורת והטילו עליו חרם. בלוי נאלץ להעתיק את מגוריו לתקופה מסוימת לבני ברק, ובה נערכו נישואיו לרות בן-דוד ב-1965.
לקריאה נוספת

רות בלוי, שומרי העיר, ירושלים 1979
יואל קרויס, משנתו של רבי עמרם - לדמותו של המנהיג הקנאי, ירושלים תשע"ב
קימי קפלן, עמרם בלוי - עולמו של מנהיג נטורי קרתא, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2017 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
הערות שוליים

↑  לגבי שנת לידתו ישנם סתירות, ראה קפלן, עמ' 100.
1 2  קימי קפלן, חרדים־קנאים וערבים – מציאות ודימוייה, זמנים 135, קיץ 2016, עמ' 39‏, JSTOR 26899802
↑  בעוז ותעצומות - אוטוביוגרפיה של הרב שלמה גורן (בעריכת אבי רט), הוצאת "ידיעות ספרים", ה'תשע"ג, עמ' 66.
↑  לפי בלוי אלו היו רק מים, ראו: קפלן, עמ' 110
↑  מנודים לשמים, דואר היום, 5 בפברואר 1933
↑  הסערה בירושלים החרדית, דבר, 14 בפברואר 1933
↑  דין מנהלי תעמולת החרם נגד תנובה, דבר, 23 בינואר 1933
↑  הנאשמים בתעמולה נגד "תנובה" נמצאו חייבים, דבר, 8 בפברואר 1933
↑  משפט עמרם בלוי, הצופה, 10 בינואר 1938
↑  שבתון המחאה היה כללי בישוב - בעיר ובכפר, דבר, 24 במאי 1934
↑  ירושלים - "החיים", הצופה, 25 בדצמבר 1938
↑  מנחם פרידמן, החברה החרדית, עמ' 89-88
↑  בחורי "אגודת ישראל" פורעים בתחנת בחירות לקהלת ירושלים, דבר, 28 בדצמבר 1937
↑  ירושלים - עמרם בלוי נידון לקנס של 3 לא"י ולתשלום ערבות של 25 לא"י, הצופה, 17 בינואר 1938
↑  קנאי מאגו"י איים על הרבי מבלז, המשקיף, 12 במאי 1944
↑  התנגשות בין חרדים בירושלים ובין המשטרה הצבאית, דבר, 17 בדצמבר 1953
שוב נעצר עמרם בלוי, דבר, 22 בנובמבר 1954
עמרם בלוי נעצר שוב לאחר הפגנה סוערת, דבר, 5 בינואר 1955
עמרם בלוי נעצר שוב, דבר, 10 ביוני 1956
↑  עמרם בלוי וחבריו הורשעו ונידונו לענשים קלים, דבר, 13 בפברואר 1958
↑  עמרם בלוי למאסר 21 יום, דבר, 30 בנובמבר 1954
עמרם בלוי ובנו נדונו למאסר ארבעה חודשים, דבר, 3 באפריל 1958
↑  קפלן, עמ' 266
↑   הספר עמרם בלוי: עולמו של מנהיג נטורי קרתא מאת פרופ' קימי קפלן, סרטון בערוץ "יד יצחק בן-צבי", באתר יוטיוב (אורך: 02:09)
↑  מנהיג נטורי קרתא תקיף בדעתו לשאת את הגיורת רות בן-דוד, דבר, 14 ביולי 1965
↑  עמרם בלוי נשא את רות בן-דוד, דבר, 3 בספטמבר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310718205171  BnF: cb17776206v (data)  GND: 1101609273  ISNI: 0000 0000 6845 9521  LCCN: nr96000959  VIAF: 97419309   WorldCat (עם VIAF): 97419309 
יחד עם רות בברית מילה בבית משפחת אביכזר בירושלים 1972
מפגין בפורים 1956 נגד העדלאידע

מפגין יחד עם משה הירש נגד חנות בשם ארוס
אליהו לנדא (ראש ישיבה)

הרב אליהו לנדא, 2021
הרב חיים אברהם אליהו לנדא (נולד בכ"ו בתמוז ה'תרצ"ח) הוא מראשי ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל בכפר חב"ד.
ביוגרפיה

נולד בבני ברק, לחיה מינא ולרב העיר הרב יעקב לנדא. למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה, בישיבת פוניבז' ולאחר מכן בישיבת תומכי תמימים בלוד. עוד לפני נישואיו מונה לשמש כר"מ בישיבות אחי תמימים בראשון לציון ותומכי תמימים המרכזית בלוד וכפר חב"ד. גם לאחר פטירת אביו, עזר לאחיו בניהול מערכת הכשרות עד לפטירת אחיו[דרוש מקור].
מראשי ישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד.
הרב לנדא אב לשישה. אחיו הוא הרב משה יהודא ליב לנדא. בעבר היה חבר במערכת הכשרות של הכשר הרב לנדא.
הרב לנדא הוא מראשי המתנגדים בחב"ד להסדר הגיוס שחתמו רבנים חב"דיים עם צה"ל, שלפיו יותר לתלמידי חב"ד ללמוד שנה במרכז חב"ד בניו יורק תמורת התחייבות על גיוסם עד גיל 24.
הערות שוליים

↑  "בשם כולם, אנו מבקשים מחילה" COL
↑  הגר"א לנדא ראש ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, חרדים10
↑  יין לנדא בהכשר הרב לנדא
↑  ביקורת חריפה בחב"ד על ההסכם עם הצבא בעולמם של חרדים; ראשי הישיבות נגד ההסכם; נאומו המלא של מרן הגאון ראש ישיבת כפר חב"ד רבי אלי' לנדא קובע בתקיפות הבית דין אינם בעלי בתים על התמימים! בעולמם של חרדים; הגר"א לנדא במתקפה נגד מנהלי ישיבות ובית דין רבני חב"ד, חרדים10
מדוזה (מיתולוגיה)

| --- | --- |

מדוזה מאת הצייר האיטלקי קאראווג'ו, אחרי 1590.
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 אב:  פורקיס 
 אם:  קטו 
 אחים:  סתינו, אוריאלה 
 בן או בת זוג:  פוסידון 
 צאצאים:  קריסאור, פגסוס 
 
פרסאוס ומדוזה מאת הפסל בנוונוטו צ'ליני, 1545
ראשה הכרות של מדוזה, מאת פטר פאול רובנס, 1618
מֵדוּזָה (ביוונית: Μέδουσα, בתעתיק לעברית מֵדוּסָה) הייתה דמות נשית מפלצתית במיתולוגיה היוונית, שהמביט בה ישירות היה הופך לאבן. פירוש שמה ביוונית הוא "שומרת", "מגינה".
על פי סיפורי המיתולוגיה, מדוזה הייתה אחת משלוש הגורגונות, שהיו מפלצות מיתיות בעלות ידי מתכת, ניבים חדים, עיניים כחולות ושיער העשוי מנחשים חיים וארסיים. אחיותיה של מדוזה, סתינו ("האדירה") ואריאל ("הנודדת למרחוק") היו בנות אלמוות, אך מדוזה עצמה הייתה בת תמותה, ואכן, בסופו של דבר, ראשה נכרת על ידי הגיבור פרסאוס.
הגרסה הנודעת ביותר של המיתוס מספרת שמדוזה הייתה נערה יפהפייה, בעלת תלתלי זהב ועיניים כחולות שמצאה חן בעיני פוסידון, אל הים, שאנס אותה במקדשה של אתנה (אלת החוכמה ותכסיסי המלחמה) וכך טימא את המקדש. בין פוסידון לאתנה שררה יריבות רבת שנים, עוד מהזמן שבו העדיפו האתונאים את אתנה כאלה הפטרונית של עירם, על פני פוסידון. כשגילתה האלה שמקדשה חולל, היא קיללה את מדוזה, והפכה אותה למפלצת המוכרת, ששיערה נחשים ושהמביט בה מתאבן. לאחר מכן, מדוזה גורשה אל מעבר לאדמות ההיפרבוראניות, שבהן שרר אור שמש נצחי.
גורלה של מדוזה נחרץ כשהמלך פולידקטס הטיל על פרסאוס להביא לו את ראשה של מדוזה. לעזרתו של פרסאוס נחלצו אתנה והרמס, שליח האלים, שהעניקו לו, בין היתר, סנדלים מכונפים, מגל ומגן עם מראה בצידו הפנימי. על ידי הסתכלות בהשתקפותה של מדוזה במגן שלו יכול היה פרסאוס להתקרב אליה בבטחה, וכך הוא ערף את ראשה. מצווארה הכרות של מדוזה בקעו צאצאיה מפוסידון: הסוס המכונף פגסוס והענק כריסאור. פרסאוס השתמש בראשה של מדוזה כדי להציל את אנדרומדה מהמפלצת שאיימה עלייה, להרוג את פולידקטס ועל פי מספר גרסאות, גם לאבן את הטיטאן אטלס. לאחר מכן, העניק פרסאוס את הראש הכרות לאתנה, שהטביעה אותו על שריון חזה. על פי המיתולוגיה היוונית ראשה של מדוזה הוחבא והוסתר במקדש רומי עתיק באי קורסיקה. בחקר ארכאולוגי שנערך באי ניתן להבחין בעדויות אדריכליות לכך שנמצאות במנזר סנט הארלי שככל הנראה הוקם על יסודות המקדש הרומי העתיק. במרבית משטחי הפסיפס ופסלי המנזר ניתן להבחין במדוזה כמוטיב עיצובי חוזר ובכך מצדיק את סיפורי המיתולוגיה ומבסס את החקר הארכאולוגי שנערך במנזר.
בימי קדם נהגו לטבוע את ראשה של מדוזה, לרוב עם נחשים מתפתלים במקום שיער ועם לשון מגיחה מבין הניבים, על דלתות בתים, קירות, מצבות, מטבעות, מגנים ושריונות חזה, מתוך תקווה להדוף את הרשע ולהשאירו מחוץ לטווח סכנה.
שמה של מדוזה הוענק, בין היתר, לספינה צרפתית מפורסמת ששקעה אל מול חופי סנגל ב-1816 (שמה הוא לה מדוז ואף צויר עליה ציור בשם רפסודת המדוזה מאת תאודור ז'ריקו), וכן לאסטרואיד 149 שהתגלה בשנת 1875. ראשה של מדוזה משמש גם כאחד מסמליו הרבים של בית האופנה ורסצ'ה.
המדוזה מופיעה גם כמפלצת בעולם הצללים של ממלכות נשכחות בספר "The last treshold" ועובדת בשביל דרייגו קוויק. בכמה ממשחקי קאסלבניה היא מופיעה כ"בוס".
כיום מדוזה מסמלת נפגעי אלימות מינית. על פי הגרסה המוכרת, מדוזה הייתה קורבן לאונס ובעקבות כך הפכה למפלצת.
הנפגעים נוהגים לקעקע את דמותה של מדוזה על גופם כסימן הזדהות עם סיפורה.
טוונטה (כדורגל)

פ.צ. טוונטה (FC Twente) היא קבוצת כדורגל הולנדית, המייצגת את העיר אנסחדה, הנמצאת במזרח הולנד על גבול גרמניה, באזור טוונטה (Twente). הקבוצה נוסדה בשנת 1965 ומשחקת בליגת העל ההולנדית. הקבוצה זכתה באליפות אחת ובשלושה גביעים.
התלבושת המסורתית של המועדון כוללת מכנסיים וחולצה אדומים, וצווארון לבן - כצבעי סמל המועדון.
היסטוריה

קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל ההולנדית. הקבוצה נוסדה בשנת 1965 כתוצאה מאיחוד של הקבוצות מועדון ספורט אנסחדה אשר זכה באליפות הולנד בשנת 1926 ואנסחדסה בויס. ההצלחות הראשונות של המועדון החלו מיד לאחר המיזוג של 1965, תחת המאמן קיס רייוורס. טוונטה סיימה שלישית ב-1969, רביעית ב-1970, חמישית ב-1971, שלישית ב-1972 ושוב ב-1973.
את עונת 1973/1974 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה ההולנדית - דבר אשר הקנה לה את הזכות להשתתף בגביע אופ"א לראשונה בהיסטוריה. לאחר שבחצי הגמר גברה באופן מפתיע על יובנטוס החזקה, העפילה הקבוצה לגמר הטורניר בו הפסידה לבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית. הפעם הראשונה שהקבוצה המאוחדת זכתה בתואר כלשהו הייתה בשנת 1977 כאשר זכתה בגביע ההולנדי כשניצחה בגמר 0–3 את זוולה.
בסיום עונת 2000/2001 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע ההולנדי לאחר שגברה בגמר על פ.ס.וו. איינדהובן בתוצאה 1–3. בעונת 2002/2003 המועדון היה על סף פשיטת רגל אך נרכש על ידי הבעלים הנוכחי - יופ מונסטרמן שייצב את המועדון, ואף הוביל אותו אל גמר הגביע בשנת 2004. בעונת 2008/2009 הקבוצה הגיעה למקום השני, במרחק של 11 נקודות מהאלופה א.ז. אלקמאר. בנוסף, הגיעה גם לגמר הגביע, בו הפסידה להירנפיין, ושלב 32 האחרונות בגביע אופ"א, שם הודחה על ידי אולימפיק מרסיי. העונה שלאחר מכן הייתה עונת השיא של המועדון המאוחד, כאשר הוא זכה באליפות לראשונה בתולדותיו לאחר שהפסיד רק פעמיים לאורך העונה כולה. בנוסף לזכייה באליפות, הקבוצה גם השלימה דאבל כשזכתה גם במגן יוהאן קרויף - הסופר קאפ ההולנדי. העונה הבאה הייתה אף היא טובה כשהקבוצה סיימה במקום השני בליגה וזכתה בגביע ההולנדי בפעם השלישית, כשהפכה יתרון של 0–2 לאייאקס לניצחון 2–3, כולל שער ניצחון בהארכה של מארק יאנקו. כמו כן, בשנה זו זכתה הקבוצה פעם נוספת בסופר קאפ ההולנדי. לאחר מכן לקבוצה היו בעיות כלכליות והיא ירדה מגדולתה.
בסיום עונת 2017/2018 ירדה הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה בפעם הראשונה אחרי 34 שנים, לאחר שסיימה במקום האחרון.
בעונת 2018/2019 זכתה באליפות ליגת המשנה וחזרה לליגה הראשונה.
לאחר שהקבוצה רשמה עונה טובה בעונת 2021/2022 וסיימה במקום הרביעי בליגה, טוונטה העפילה לסיבוב השלישי של הקונפרנס ליג. זו הייתה הפעם הראשונה שהמועדון העפיל למפעל אירופי מזה שמונה שנים.
גם בעונת עונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה למוקדמות הקונפרנס ליג אך הודחה בשלב סיבוב הפלייאוף.
סגל הקבוצה

נכון ל-15 בספטמבר 2024
תארים והישגים

הליגה ההולנדית:
אליפות (1): 2009/2010
סגנויות (3): 1973/1974, 2008/2009, 2010/2011
הגביע ההולנדי:
זכיות (3): 1976/1977, 2000/2001, 2010/2011
סגנויות (4): 1974/1975, 1978/1979, 2003/2004, 2008/2009
מגן יוהאן קרויף (הסופר קאפ ההולנדי):
זכיות (2): 2010, 2011
סגנויות (1): 2001
￼ליגת המשנה :
זכיות (1) 2018/2019
￼גביע אינטרטוטו:
זכיות (1) 2006
גביע אופ"א:
סגנויות (1): 1974/1975
סארונג

גבר לבוש בסארונג
סארונג הוא לבוש מסורתי לגברים ונשים בדרום-מזרח אסיה,בתת היבשת ההודית, בצפון אפריקה, במזרח אפריקה, במערב אפריקה ובאיים פאסיפיים רבים. זהו הלבוש הכמעט יחידי במיאנמר ובסרי לנקה.
מורכב מפיסת אריג צבעונית ודקה, ומקופל באזור המותניים כך שהוא נתלה כחצאית.
הסארונג לפעמים נצבע בשיטת בטיק, לפעמים בהדפס ולפעמים ארוג, ומוחזק במקומו בקשירה, באמצעות קשר, ולעיתים בסיכה או אף בחגורה.
ריצ'רד ראונדטרי

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1942 ניו רושל, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  24 באוקטובר 2023 (בגיל 81) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1970–2023 (כ־53 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל  תיכון ניו רושל 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס NAACP לשחקן יוצא מן הכלל בקולנוע  פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV (1994) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד ארנולד רָאוּנְדְטְרִי (באנגלית: Richard Arnold Roundtree;‏ 9 ביולי 1942 – 24 באוקטובר 2023) היה שחקן אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו כבלש הפרטי ג'ון שאפט בסרט "שאפט" משנת 1971 ובארבעה מסרטי ההמשך שלו, "הניקוד הגדול של שאפט" (1972), "שאפט באפריקה" (1973), סרט ההמשך משנת 2000 וסרט ההמשך משנת 2019, כמו כן גם בסדרת הטלוויזיה "שאפט" (1973-1974). הוא ידוע גם בזכות הופעתו בכמה סדרות טלוויזיה, כולל "שורשים", "דור ההמשך" ו"עקרות בית נואשות". הסרט האחרון בו הופיע הוא סרט הקומדיה "תלמה" שיצא ב-2024.
ראונדטרי, שנחשב ל"גיבור הפעולה השחור הראשון", זכה להערכה על השפעתו על עלייתם של שחקנים אפרו-אמריקאים מובילים בפרויקטים הוליוודיים, בזכות הופעותיו המצליחות בז'אנר. תפקידו של שאפט כדמות נועזת, בטוחה בעצמה וכריזמטית השפיע גם על הצגות קולנועיות של גברים שחורים וגבריות שחורה, בניגוד לגברים שחורים בסרטים שקדמו ל"שאפט", שהוצגו לעיתים קרובות כבעלי מזג נוח או כמשרתים.
ראשית חייו וחינוך

ריצ'רד ארנולד ראונדטרי נולד ב-9 ביולי 1942 בניו רושל, ניו יורק, לג'ון ראונדטרי וקתרין ווטקינס. ראונדטרי למד בבית הספר התיכון בניו רושל, שם סיים את לימודיו בשנת 1961. לאחר מכן למד באוניברסיטת דרום אילינוי בקרבונדייל, אילינוי, אך לבסוף פרש מהקולג' בשנת 1963, כדי להתחיל את קריירת המשחק שלו.
חיים אישיים ומוות

ראונדטרי היה נשוי וגרוש פעמיים והיה לו חמישה ילדים. הוא התחתן עם מרי ג'יין גרנט בשנת 1963; לזוג נולדו שני ילדים לפני שהתגרשו בשנת 1973. הוא יצא עם השחקנית והאישיות הטלוויזיונית קתי לי קרוסבי זמן קצר לאחר מכן. ראונדטרי התחתן מאוחר יותר עם קרן מ. צ'רניה בשנת 1980; נולדו להם שלושה ילדים יחד לפני שהתגרשו בשנת 1998. בשנת 1993 אובחן אצל ראונדטרי סרטן השד, והוא עבר לאחר מכן כריתת שד כפולה וכימותרפיה. ראונדטרי נפטר מסרטן הלבלב בביתו בלוס אנג'לס ב-24 באוקטובר 2023, בגיל 81.
הערות שוליים

1 2  Richard Roundtree, star of the 1970s 'Shaft' film franchise, has died at 81, Los Angeles Times, ‏2023-10-25
1 2 3 4 5  Chris Koseluk, Richard Roundtree, Suave Star of ‘Shaft,’ Dies at 81, The Hollywood Reporter, ‏2023-10-25
1 2  'Shaft' star Richard Roundtree, considered the first Black action movie hero, has died at 81, WHYY
↑  Chris Koseluk, Richard Roundtree, Suave Star of ‘Shaft,’ Dies at 81, The Hollywood Reporter, ‏2023-10-25
1 2  Opinion: After ‘Shaft,’ Black Americans in film were never portrayed the same way | CNN, web.archive.org, ‏2023-10-29
↑  Armando Tinoco, Remembering Richard Roundtree: A Career In Photos From ‘Shaft’ To ‘Roots’ To ‘Being Mary Jane’ & ‘Family Reunion’, Deadline, ‏2023-10-25
↑  Akuji Gets Shaft (Star), GameSpot
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648523905606  BIBSYS: 1021613  BNE: XX1320419  BnF: cb138992298 (data)  GND: 139594353  ISNI: 0000 0000 7825 7085  LCCN: no96018109  MusicBrainz: f21fca08-116a-4877-8143-172a4d06403e  NLA: 35364465  NLK: KAC2020N6136  NTA: 073577472  SNAC: w6gf8768  SUDOC: 193170418  Trove: 926558  VIAF: 101317681   WorldCat (עם VIAF): 101317681 
ראונדטרי בתור "ג'ון שאפט" ב-1973
ראונדטרי ב-2007