stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמצעי הלחימה של צה"ל
אמל"ח זרוע הים

חיל הים הישראלי מצויד במערכות שיט משוכללות הכוללות ספינות טילים, סירות משמר וצוללות.
כדי להגן על חופי ישראל מפני מחבלים ומבריחים מפעיל צה"ל ספינות סיור ומשמר קטנות ומהירות. הספינות הוותיקות מדגם "דבור" ו"דבורה" מפנות אט אט את מקומן לספינות מתקדמות יותר מדגמי "שלדג" ו"סופר-דבורה סימן 3". ספינות אלה חמושות בעמדת טייפון עם תותח אוטומטי 25 מ"מ וטילי Spike ER וכן בתותחי אורליקון 20 מ"מ, מקלע כבד M2 בראונינג, מקלעי מאג ופצצות עומק (נגד צוללים). לצידן מפעיל חיל הים ספינות משמר קטנות מדגמי נחשול וצרעה, המיועדות למים רדודים ושטחים צפופים כגון נמלים. כמו כן מפעיל מערך הבט"ש את הפרוטקטור - כלי שיט בלתי מאויש.
בנוסף לספינות המשמר מפעיל חיל הים ספינות טילים גדולות, המהוות את עיקר כוחו של הצי, כיום מדגמי סער 4.5,  סער 5 וסער 6. ספינות אלה מצוידות בטכנולוגיות מתקדמות וחימושן העיקרי הוא טילים ובעיקר טילים נגד ספינות כגון הגבריאל וההרפון. ספינות הסער 5 ו-6 כוללות מנחת מסוקים (שעליו משרתים מסוקי העטלף (AS565) ו-SH-60 סיהוק). חלק מספינות הטילים כוללות תותח אוטו מלרה 76 מ"מ וחלק מערכת פלנקס המבוססת על M61 וולקן. ספינות הטילים של חיל הים מצוידים במערכות הגנה מפני טילים נגד ספינות וטילי חוף-ים. מערכות אלה כוללת אמצעי לוחמה אלקטרונית וכן מערכות הגנה אקטיבית המיירטות את האיום בהן "נוקמני" - פלנקס (המבוסס על תותח ה-M61A1 וולקן) וטילי ברק 1, ברק 8 וברק MX. ספינות חיל הים חמושות גם במשגרי טורפדו ופצצות עומק נגד צוללות וצוללים.
בנוסף לסירות וספינות, חיל הים מפעיל צי צוללות קטן. מטרת הצוללות היא לבצע משימות מודיעין צבאי ועל פי הערכות, גם להוות אפשרות תגובה גרעינית ("מכה שנייה"). כיום מפעיל חיל הים צוללות מסדרת דולפין ומסדרת דולפין AIP שיוצרו בגרמניה ונמכרו לישראל במחיר מסובסד.
שייטת 13, יחידת הקומנדו הימי של צה"ל, מפעילה כלי שיט מהירים מדגמי מורנה וזהרון, נשק קל הכולל רובי קלאצ'ניקוב ורובי M4A1 קרבין, רובה SIG MCX, תת-מקלעים מיקרו-עוזי ומיקרו-תבור X95-SMG, רובי צלפים ואקדחים. שייטת 13 מפעילה אמצעים מיוחדים נוספים, רובם מסווגים.
קורבטה מדגם סער 6 משגרת מיירט ברק MX
ספינת טילים מדגם סער 5
ספינת טילים מדגם סער 4.5
תותח אוטומטי אוטו מלרה 76 מ"מ
שיגור טיל ים-ים מסטי"ל מדגם סער 4.5
אח"י תנין - צוללת מסדרת דולפין AIP
ספינת בט"ש סופר-דבורה סימן 2
ספינת בט"ש סופר-דבורה סימן 3
הערות שוליים

↑   "כמו אקדח רימונים". הכירו את המטול החדש בשדה הקרב, באתר צה"ל, 29 באוגוסט 2024.
↑  יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'מאג משופר, קסדה חדשה, אפוד ומפצח קירות: כך מכינים את לוחמי החי"ר לחמאס וחיזבאללה, באתר ynet, 9 במרץ 2019.
↑  בארט MRAD בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
↑  בארט MRAD בקליבר 0.338 לפואה מגנום.
↑  הטווח היעיל של הבארט M82A1 למטרת דמות.
↑  יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'טנק "בלתי שביר", עם קסדות טייס ומסכי מולטי טאץ': ה"ברק" הגיע לצה"ל | תיעוד, באתר ynet, 19 בספטמבר 2023.
↑  יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'משוחרר! צה"ל נפרד מהטנק שחצה את התעלה, באתר ynet, 24 באפריל 2014.
מטוס קרב F-4 פנטום שנרכש מארצות הברית.
תת-מקלע עוזי שזכה להצלחה עולמית
סדרת טנקי המרכבה (סימן 1 – סימן 4). המרכבה נחשבת לאחד מטנקי המערכה הטובים והמתקדמים בעולם, והיא פיתוח וייצור של משרד הביטחון, צה"ל וכלל התעשיות הביטחוניות בישראל.
פרויקט הלביא לפיתוח מטוס קרב ישראלי, שהופסק ובוטל.
לוחמי חיל הרגלים עם נשקם האישי בתפילה בכותל המערבי
צלף (משמאל) וקלע סער של חיל ההנדסה הקרבית חמושים ברמינגטון M-24,‏ M4A1 קלעים וחליפות הסוואה.
צלף לטווח ארוך עם רובה צלפים ברק 338.
צלף עם רובה צלפים M24 צה"לי משודרג עם מעצה מודרני
צלף לוט"ר אילת עם בארט REC10 - רובה צלפים חצי-אוטומטי
צלף קומנדו עם בארט MRAD.
דחפור די-9 בשירות צה"ל (דחפור מדגם Caterpillar D9R עם שריון ישראלי) הוא כלי הצמ"ה העיקרי של חיל ההנדסה הקרבית.
תותח מתנייע M-109 "דוהר" יורה פגזים באימון
רונדל חיל האוויר הישראלי
ספינות הטילים וסירות הקומנדו הימי של חיל הים במבצע חשיפה מלאה.
קורבטת טילים מסדרת סער 5 וצוללת מסדרת דולפין, 2018.
קורבטת טילים מסדרת סער 6.
מסלול כבידתי

תחנת החלל הבין-לאומית במסלול כבידתי סביב כדור הארץ, בגובה 400 ק"מ
בפיזיקה, מסלול כבידתי (באנגלית: Orbit, לפי האקדמיה: תְּסִבָּה, כתיב מלא תסיבה) הוא מסלול תנועה של גוף בהשפעת האינטראקציה הכבידתית עם גוף אחר או מערכת גופים אחרת. את המסלול הכבידתי של גוף ניתן להסביר ולחשב במסגרת המכניקה הקלאסית, לפי חוק הכבידה העולמי שנתגלה ונוסח על ידי אייזק ניוטון, הקובע כי כל שני גופים בעלי מסה נמשכים זה לזה ביחס ישר למכפלת מסותיהם, וביחס הפוך לריבוע המרחק ביניהם. תורת היחסות הכללית, מציעה הסבר אלטרנטיבי, לפיו המסלול הכבידתי של גוף הוא בעצם מסילה גאודזית (המסלול האפשרי הקצר ביותר בין שתי נקודות במרחב עקום), ונובע מעיקום המארג הגאומטרי של המרחב־זמן בהשפעת פיזור המסה והאנרגיה בו.
מסלולו של כוכב לכת סביב כוכב, או זה של לוויין טבעי או מלאכותי סביב כוכב לכת, הוא דוגמה למסלול כבידתי.
היסטוריה

לפני גילוי חוק המשיכה האוניברסלי על ידי ניוטון, תנועת הכוכבים הוסברה על ידי האסטרונומים הקדומים במספר אופנים, למשל כפעולה של האלים.
בתקופה ההלניסטית נפוץ המודל הגאוצנטרי לפיו כל כוכבי השמים נעים במעגל סביב כדור הארץ.
המודל הגאוצנטרי לא הצליח להסביר את תנועת הכוכבים הנצפית בצורה טובה ולשם כך נוספו למודל אפיציקלים, מסלולים מעגליים משניים למסלול המעגלי של הכוכבים סביב כדור הארץ.
בשנת 1543 פרסם ניקולאוס קופרניקוס ספר המציג את המודל ההליוצנטרי, לפיו כוכבי הלכת סובבים סביב השמש.
יוהאנס קפלר גילה את חוקי קפלר לפיהם כוכבי הלכת סובבים סביב השמש במסלולים אליפטיים.
אייזק ניוטון גילה את כוח הכבידה האוניברסלי והסביר באמצעותו את תנועת הכוכבים. בפרט, הראה שחוקי קפלר נגזרים מתאוריית הכבידה שלו.
ב־1915 פרסם אלברט איינשטיין את תורת היחסות הכללית בה הציג הסבר חלופי לתופעת הכבידה, המייחס את נתיב תנועת גופים לעיקום המרחב-זמן בהשפעת פיזור המסה והאנרגיה בו.
ישנם הבדלים בין התחזיות של תורת היחסות ובין אלו של הפיזיקה הניוטונית, אך אף על פי שתורת היחסות הוכחה כמדויקת יותר עדיין רווח השימוש בפיזיקה הניוטונית לחישוב מסלולי הכוכבים, שכן במהירויות שאינן מתקרבות למהירות האור היא מדויקת למדי ומשוואותיה פשוטות בהרבה לטיפול.
מסלולי כוכבי הלכת

במערכת השמש, כוכבי לכת, כוכבי לכת ננסיים, אסטרואידים (כוכבי לכת קטנים), כוכבי שביט, ופסולת חלל נעים במסלולים אליפטיים, עם אקסצנטריות שונה, שבאחד ממוקדיהם נמצאת השמש. הגופים המסיביים יותר ינועו במסלול כבידתי קבוע למדי סביב השמש, כאשר גופים חופשיים משניים, הנתונים להשפעת כוח הכבידה וקשורים לאחד מכוכבי הלכת במערכת, ובהם לוויינים טבעיים או מלאכותיים, ינועו במסלול המקיף את כוכב הלכת. כוכבי שביט ינועו במסלולים אליפטיים סביב השמש עם אקסצנטריות קיצונית. מאחר שכוכבי שביט עשויים בעיקר מקרח, תהליכי התכה, תוצר השפעת הקרינה מן השמש, עשויים להביא להיסחפותם לעבר השמש ובכך לשינוי מסלולי הכבידה שלהם. גופים קטנים אחרים במערכת השמש נתונים להשפעת כוחות מורכבים שונים ועשויים גם הם לשנות את מסלולם הכבידתי.
בשל הפרעות כבידה הדדיות, מסלולי כוכבי הלכת עשויים להשתנות לאורך זמן.
כאשר אובייקט מקיף אובייקט אחר, הפריאפסיד היא הנקודה בה שני האובייקטים קרובים ביותר זה לזה ואפואפסיד היא הנקודה בה הם רחוקים ביותר אחד מהשני. (מונחים ספציפיים יותר משמשים לגופים ספציפיים. לדוגמה, פריגיאה (perigee) ואפוגיאה (apogee) הם החלקים הנמוכים ביותר והגבוהים ביותר של מסלול סביב כדור הארץ, ואילו הפריהליון והאפהליון הן הנקודות הקרובות ביותר והרחוקות ביותר של מסלולו סביב השמש).
במסלול אליפטי, מרכז המסה של המערכת שסביבו נע הכוכב הוא במוקד אחד של האליפסה, ואין דבר נוכח במוקד האחר. כשכוכב לכת מתקרב לפריאפסיד, מהירות הכוכב תגדל ואילו כשכוכב לכת מתקרב אל האפואפסיד, מהירותו תקטן.
ראו גם

מכניקה קלאסית
תורת היחסות הכללית
טיסה מסלולית
שיטת החתכים הטלואים
קטגוריה:מסלולים סביב כדור הארץ
לקריאה נוספת

Abell; Morrison; Wolff (1987). Exploration of the Universe (fifth ed.). Saunders College Publishing.
Linton, Christopher (2004). From Eudoxus to Einstein. Cambridge: University Press. ISBN 0-521-82750-7
Swetz, Frank; et al. (1997). Learn from the Masters!. Mathematical Association of America. ISBN 0-88385-703-0
Andrea Milani and Giovanni F. Gronchi. Theory of Orbit Determination (Cambridge University Press; 378 pages; 2010). Discusses new algorithms for determining the orbits of both natural and artificial celestial bodies.
הערות שוליים

↑  הערך: תְּסִבָּה<סבב | סיבוב; סיבה>, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  תְּסִבָּה, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550832505171  GND: 4238276-2  LCCN: sh85095317  LNB: 000159137 
יוהאנס קפלר
שני גופים בעלי מסה שונה, מקיפים מרכז כבידתי משותף. הגדלים היחסיים ואופן ההקפה דומים לפלוטו וירחו כארון
חיל העזר האווירי לנשים

| --- | --- |

כרזה של חיל העזר האווירי לנשים (1939–1945)
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  28 ביוני 1939 – 1 בפברואר 1949 (9 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
חיל העזר האווירי לנשים (באנגלית: The Women's Auxiliary Air Force; בראשי תיבות: WAAF) היה חיל הנשים של חיל האוויר המלכותי של בריטניה במלחמת העולם השנייה. החיל נוסד ב-1939 ובשיא כוחו, ב-1943, שירתו בו כ-180,000 חיילות, וכ-2,000 חיילות התגייסו מדי שבוע.
"חיל אוויר לנשים" התקיים בין 1918 ל-1920, וביוני 1939 הוקם ה-WAAF. גיוס החובה לנשים החל רק ב-1941, וחל רק על נשים לא נשואות בין הגילאים 20 ל-30 ולהן ניתנה בחירה בין זרועות שונות, לרבות חיל העזר לנשים (ATS), שסייע לצבא היבשה, וה-WAAF, או עבודה במפעל או במשק.
נשות ה-WAAF לא שירתו כצוותי אוויר. השימוש בנשים כטייסות הוגבל לשירות ה-ATA, שירות התובלה שהיה בעיקרו אזרחי. הנשים לא השתתפו בקרב, אך היו חשופות לכל הסכנות ב"חזית הבית" כאשר עבדו במתקנים צבאיים. הן שירתו במערך הרפואה, כנשות צוות של בלוני נ"מ, בשירותי הסעדה, מטאורולוגיה, רדאר, תובלה, טלפוניה וקשר. רבות מהן עבדו כמפענחות צפנים ותצלומי אוויר, ושירתו במערך המודיעין של חיל האוויר. תפקידים אלו היו חיוניים לשליטה במערכות האוויר הגדולות של המלחמה, הן בתחנות המכ"ם והן בחדרי המבצעים, במיוחד במהלך הקרב על בריטניה, בהנחיית צוותי אוויר אל מול גלי התקיפה של הלופטוואפה. משנת 1943 לקחו הנשים חלק חשוב במבצע קורונה, מבצע ששילב הונאה צבאית ולוחמה אלקטרונית. רבות מהמעורבות במבצע היו יהודיות שנמלטו מגרמניה הנאצית.
משכורתן של חיילות ה-WAAF הייתה שני שלישים ממשכורתו של גבר ששירת ב-RAF.
עם סוף המלחמה שוחררו אלפי נשים מן השירות. ב-1949 קובצו מחדש מאות הנשים שנותרו בחיל ל"חיל האוויר המלכותי לנשים" (WRAF).
מתנדבות היישוב

היישוב ראה עצמו כחלק מן המאבק כנגד גרמניה, והקריאה לנשים לשרת ולהתגייס, כשם שרבים מן הגברים התגייסו, נשמעה החל מתחילת המלחמה, על אף התנגדותם של גורמים דתיים.
בינואר 1942 התגייס לחיל העזר לנשים שסייע לצבא היבשה מחזור ראשון של 60 נשים, שאומנו במחנה סרפנד. בסך הכול שירתו במהלך המלחמה ב-ATS כ-3,500 נשים. רק באמצע שנת 1943 החל הגיוס ל-WAAF, ובמהלך המלחמה שירתו בו כ-800 נשים.
לאחר תחילת גיוס הנשים ב-1943, התקדם הגיוס בעצלתיים ללא עידוד המוסדות הלאומיים, ובכל זאת התגייסו כ-800 ארצישראליות ששימשו בתפקידי פקידות ובעוד מגוון של תפקידים (מכשירניות, מרכזניות, אלחוטאיות, צלמות, מפעילות טלפרינטרים, נהגות אמבולנס, אחיות, סייעות רפואיות, ואף מקפלות מצנחים). בין בוגרות ה-WAAF, הנדבנית גיטה שרובר וחנה סנש .
ראו גם

חיל העזר לנשים
חיים בין השורות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  נואה באומבאך 
 הופק בידי:  וס אנדרסון פטר ניומן
 תסריט:  נואה באומבאך 
 עריכה:  טים סטריטו
 שחקנים ראשיים:  ג'ף דניאלס לורה ליני ג'סי אייזנברג אוון קליין
 מוזיקה:  דין וורנהאם
 צילום:  רוברט יאומן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי סוני 
 חברה מפיצה:  סרטי סמואל גולדווין
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוקטובר 2005 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  81 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סיפור התבגרות, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ברוקלין 
 תקציב:  1,500,000‏$
 הכנסות:  11,098,131‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   squidandthewhale
 פרסים:  מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית תסריט מקורי
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיים בין השורות (באנגלית: The Squid And The Whale) הוא סרט דרמה אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2005.
תקציר העלילה

הסרט מתאר את משבר הגירושין במשפחה, ואת התוצאות הרות הגורל של התהליך על שני הילדים במשפחה.
רשימת שחקנים

ג'ף דניאלס - ברנרד ברקמן
לורה ליני - ג'ואן ברקמן
ג'סי אייזנברג - וולט ברקמן
אוון קליין - פרנק ברקמן
אנה פקווין - לילי
ויליאם בולדווין - איוון
האלי פייפר - סופי גרינברג
קן ליונג - מטפל בבית ספר
דייוויד בנגר - קארל
אדם רוז - אוטו
פיטר ניומן - מר גרינברג
פגי גורמלי - גברת גרינברג
גרטה קליין - גרטה גרינברג
מריאן פלנקט - גברת למון
אלכסנדרה דדריו - נערה יפה
בית לוחמי הגטאות

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת השואה, מאבק היהודים לחיים, וגבורת המרד
 על שם:  יצחק קצנלסון
 כתובת:  קיבוץ לוחמי הגטאות
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יצחק צוקרמן, צבי שנר, חברי קיבוץ לוחמי הגטאות
 מנהל:  יגאל כהן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 תאריך פתיחה רשמי:  1949 
 
 קואורדינטות:  32°57′38″N 35°05′43″E﻿ / ﻿32.96052778°N 35.09527778°E﻿ / 32.96052778; 35.09527778
 אתר www.gfh.org.il
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית לוחמי הגטאות(למפת הגליל המערבי רגילה) בית לוחמי הגטאות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לוחמי הגטאות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית לוחמי הגטאות
 
בית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק קצנלסון למורשת השואה והמרד הוא מוזיאון להנצחת השואה מאבק היהודים לחיים בשנות המלחמה והגבורה היהודית בהבטיה השונים, השוכן בקיבוץ לוחמי הגטאות בגליל המערבי. בית לוחמי הגטאות היה למוזיאון הראשון בעולם להנצחת שואת יהודי אירופה וגבורתם.
את המחשבה על הקמת המוסד לתיעוד והנצחת מאבק היהודים הגה יצחק צוקרמן (אנטק) כבר בשנת 1946 בפולין ושיתף אותו עם חברי הגרעין המייסד של קיבוץ לוחמי הגטאות שהתארגן בלודז'. המטרה הייתה הקמת קיבוץ, ישוב חי, ובתאומות סיאמית עמו מוסד לתיעוד ומרכז חינוכי שיספר את סיפור מאבק היהודים בימי השואה ובמרכזו מרד הגטאות. בזכרונותיו מתאר צבי שנר, מנהל בית לוחמי הגטאות מראשית קיומו את חזונו של צוקרמן עוד בטרם עלייתו לישראל:
מפגישותי אתו למדתי שיצחק ניחן בתחושה היסטורית עמוקה, אותה תחושה אשר הכתיבה לו את הכרעותיו בשנות השואה. ובכל שיחותינו, העניק לי יצחק את ההכרה שהמפעל שהוא רוצה להקים, ושאנו נקראים לתת לו יד, שורשיו בשנות השואה. הוא שיכנע אותנו, כי אנחנו נמלא את צוואתם של אלו שנספו משום ששרשינו מחוברים אל אותה תנועה רחבה שהייתה ביטוי לרצון-העם להשאיר עדות. כאן חייב אני להסתייג ולומר ששום ארכיון, כולל הארכיון שלנו, לא היה בשביל יצחק מטרה בפני עצמה; לא גנזך ראה יצחק במפעל כי אם לקח; לא את אבק-ההיסטוריה ביקש כי אם לקח לעתיד.
יצחק צוקרמן היה ההוגה והיוזם את הקמת המוסד. צבי שנר מונה להיות מנהלו הראשון.
מבנים

בית לוחמי הגיטאות כולל:
המבנה הראשון ששימש את ראשית המוסד היה אחד מהמבנים שנותרו מהמחנה הצבאי הבריטי שפעל במקום. בחדר אחד שוכן הארכיון הראשוני. בחדר השני, שוכן בית התינוקות הראשון של הקיבוץ.
מבנה המוזיאון החדש - ביולי 1958 הוקם ועד ציבורי בראשות יוסף שפרינצק, להקמת מבנה חדש של בית לוחמי הגיטאות. ביום הזיכרון לשואה ולגבורה במאי 1959 נחנכה הקומה הראשונה של הבניין החדש של המוזיאון.
אמפיתיאטרון - בשנים הראשונות לקיומו עשה הקיבוץ שימוש במדרון הגבעה עליה נבנה בית לוחמי הגטאות כאמפי טבעי עבור עצרות הזיכרון. בתחילת 1960 הוחלט על הקמת אמפיתיאטרון בנוי במקום. האמפיתיאטרון נחנך בשנת 1966 והוא כולל כ-7000 מקומות ישיבה ועוד כאלפיים מקומות על הדשא.
מבנה ספרייה, ארכיון ומשרדים - בשנת 1978 הוחלט על הרחבת מבנה המוזיאון להוספת אגף בתכנון נעמי יודקובסקי שיכלול חדר לזכר הנוער ותנועת החלוץ בשואה, וכן ספרייה, חדרי עבודה והרחבת הארכיון.
מוזיאון "יד לילד" - הוקם בשנת 1996 בתכנונו של האדריכל רם כרמי ועוצב על ידי אורי אברמסון.
היסטוריה

קיבוץ לוחמי הגטאות, שהוקם בידי ניצולי השואה, שחלקם יוצאי המחתרות בגטאות ויוצאי יחידות פרטיזנים, ראה עצמו מחויב להנצחת לוחמי הגטאות ומאבקם של היהודים לחיים ולכבוד אנושי תחת הטרור הנאצי. את חגיגת העלייה הקרקע הם החליטו לקיים ביום הזיכרון למרד גטו ורשה, באפריל 1949, ולקיים עצרת לציון שואת העם היהודי ומרד הגטאות. הייתה זו העצרת הציבורית הראשונה בישראל להעלאת זכר השואה, ולימים הייתה למסורת רבת שנים. ביום זה הם הצהירו מייסדי הקיבוץ וראשי הקיבוץ המאוחד על תוכניתם להקים את "בית יצחק קצנלסון" שיכלול מרכז חינוכי, ארכיון שיאצור ויתעד את מאבק היהודים לחיים בימי השואה וכן הוצאת ספרים שתפיץ את הידע על השואה בציבור הרחב. ייעוד נוסף לארכיון שהחל את ימיו היה הנצחת יצירתו ומורשתו של יצחק קצנלסון, משורר, מורה לתנ"ך, "מקונן השואה".
לאחר שנה, קיים הקיבוץ שוב טקס זיכרון  - שכעת נהיה למסורת "עצרת הזיכרון לשואה ולגבורה" - בו הונחה אבן פינה ונחנך בית יצחק קצנלסון, שמטרתו לשמש "מקלט למורשת השואה והמרד", ויועד להיות בעיקרו ארכיון. הארכיון, שכלל שלושה חדרים: חדר שהציג ספרים על השואה, חדר על יצחק קצנלסון וחדר עם פריטים מימי השואה, נפתח אז לקהל באופן יום יומי ומשך אליו מתעניינים וחוקרים ובכך היה המוסד הראשון בישראל שיוחד לחקר השואה. בסוף אפריל 1950, קיים "בית לוחמי הגיטאות", למשך שבוע, תערוכה על ימי השואה והמרד. במשך שנת 1950 התפתח המקום, הצטרפו אליו ההיסטוריונים נחמן בלומנטל, יוסף קרמיש, ישעיה טרונק וי. שנער ונאסף חומר רב. שישה מחברי הקיבוץ, בהם יצחק צוקרמן, עבדו בבית, היסטוריונים מהדור הראשון שהיו גם עדים חיים לימי השואה.
ביום הזיכרון למרד באפריל 1951 שוב נפתחה התערוכה לקהל הרחב והפעם היא לא נסגרה אלא הושארה כתערוכה מתמדת ובכך היה בית לוחמי הגיטאות למעשה למוזיאון השואה הראשון בעולם. באוגוסט 1951 הוצג בבית לוחמי הגיטאות תערוכה של יצירותיה של אסתר לוריא. בתחילת 1952 הציג בית לוחמי הגיטאות תערוכה במוזיאון העירוני בחיפה. באפריל עברה התערוכה לבית ספר שבח בתל אביב ולאחר מכן עברה לגבעת ברנר. בתחילת 1953 נסגרה התערוכה בבית לוחמי הגטאות לצורך הרחבתו, והיא נפתחה מחדש עם התצוגה המורחבת לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כאשר היא מדביקה לעצמה את התואר "מוזיאון". בשנת 1953 הוקמה אגודת שוחרי בית לוחמי הגיטאות.
המוזיאון קרוי על שם המשורר והמחנך יצחק קצנלסון שעסק בחינוך בגטו ורשה, הותיר כתבים מכוננים מימיו במחנה הריכוז בויטל שבצרפת ובמרכזם הפואימה האלמותית "השיר על העם היהודי שנהרג" ונספה באושוויץ. משפחתו של קצנסון תרמה את תרומת נחלת משפחת יצחק קצנלסון בתל אביב לטובת הקמת המקום.
עם השנים התרחב המקום והוא בן שלוש קומות של תצוגות ושתי קומות מרתף לאכסון הנכסים הארכיוניים. לצד המבנה הראשי הוקם מרכז לימודי על שם יצחק צוקרמן ורעייתו ושותפתו להנהגת מרד גיטו וורשה צביה לובטקין.  בשנת 1996 הסתיימה הקמתו של מבנה "יד לילד" שיועד לספר את סיפורם של הילדים היהודים בימי השואה. אחר כך הוקם מזרחית למבנה הראשי "בית אנגר" כמרכז סמינרי ומקום מושבו של "המרכז לחינוך הומניסטי".
בנובמבר 2024 פורסם שהמוזיאון בסכנת סגירה בעקבות מלחמת חרבות ברזל, המבנה ספג פגיעות רקטות מלבנון, ומבקרים לא מגיעים.
אופי המוזיאון > יד לילד

מוזיאון "יד לילד" מותאם במיוחד לביקורם של ילדים ונוער מגילאי 10 ומעלה. את הקמת האתר הייחודי הגה יצחק צוקרמן, לאחר שילד בגטו ורשה ביקש ממנו שישיג לו מורה לכינור. צוקרמן פגש ברבות הימים את המורה, שלא ידע לספר לו על גורל הילד, שהיה לדבריו כישרוני במיוחד בנגינה. בצוקרמן גמלה ההחלטה להקים מוזיאון לזכרם של מיליון וחצי הילדים שנספו בשואה, לספר את סיפורם ולהעיד על כישרונותיהם. לאחר פטירתו יזם וקידם את הקמת האגף זאב איבינסקי על פי צוואתו.
"יד לילד" בנוי במבנה מעוגל, בתפיסה של התחלה וסיום, על מנת לא לשכוח את חיי הילדים שהיו. חלק מהבניין בנוי מתחת לאדמה וחלק מעל, הבניין אותו רואים על פני האדמה בנוי כגזע עץ כרות המסמל את חייהם של הילדים בשואה, שנלקחו מהם ביחד עם חלומותיהם ושאיפותיהם. על תכנון המבנה זכה רם כרמי בפרס רכטר לשנת 1999.
מוצגים בו באמצעים אורקוליים, סיפורים אמיתיים של ילדים שהיו בשואה, המובאים מנקודת המבט של אותם ילדים מאז, או מפי מבוגרים המספרים כיצד שרדו את השואה כילדים, על מנת לקרב את הילדים והנוער של ימינו אליהם. כמו כן מוצגת בו המחשה של חיי המחנות המותאמת לילדים. אולם מרכזי במבנה מוקדש לפועלו של המחנך יאנוש קורצ'אק.
המוזיאון מפעיל תוכניות חינוכיות מגוונות במרכזן סיפורו של הילד היהודי בשואה, מלווה בסדנת אומנות\יצירה לצורך עיבוד החוויה. כחלק מהעשייה מוצגת הצגת היחיד "ריקוד השמחה והעצב", על פי סיפרה של לאה פריד.
הוצאה לאור

בקיץ 1951 הוציא בית לוחמי הגיטאות את הגיליון הראשון של הדפים לחקר השואה והמרד. החל משנת 1953 הוציא בית לוחמי הגיטאות ספרים רבים על השואה, בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד, ועם אוניברסיטת חיפה ויד ושם.
רשימה חלקית מאד של ספרי ההוצאה:
בנימין אנוליק, רוץ אל השער בני, לוחמי גטאות, 2002.
מרים נוביץ', רצח הצוענים בימי הנאצים, בית לוחמי הגטאות, 1969.
צבי שנר (עורך), הפתרון הסופי: תעודות על השמדת יהודי אירופה בידי גרמניה הנאצית (עם מידע משלים), תל אביב: בלה"ג והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1960.
צבי שנר (מבוא, עריכה, הערות), הקומנדנט מאושוויץ מעיד: רשימותיו של רודולף פרדיננאד האס, תל אביב: בלה"ג והקיבוץ המאוחד, 1964.
צבי שנר, במשמרת, תל אביב: בלה"ג והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985. (פוסט מורטום)
שרה שנר, הילדים מרחוב מאפו, תל אביב: בלה"ג והקיבוץ המאוחד, 1958.
שרה שנר, ילדה במלונה, תל אביב: בלה"ג והקיבוץ המאוחד.
שרה שנר, מאבקו של הגטו, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1962.
שרה שנר, הילדים שלנו: סיפורה של הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים בפולין, הוצאת ביחד, 2007.
שרה שנר, ואל המנוחה לא באתי..., בית לוחמי הגטאות, 1986. (אוטוביוגרפיה)
יצחק צוקרמן, שבע השנים ההן, תל אביב: בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1990.
יצחק צוקרמן, בגיטו ובמרד, בית לוחמי הגטאות.
יצחק צוקרמן ומשה בסוק (עורכים), ספר מלחמות הגטאות, תל אביב: בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1956.
צביה לובטקין, בימי כיליון ומרד, תל אביב: בלה"ג והקיבוץ המאוחד, 1979.
חווקה פולמן-רבן, לא נפרדתי מהם, בית לוחמי הגטאות.
טוביה בוז'יקובסקי, בין קירות נופלים, תל אביב: בלה"ג והקיבוץ המאוחד, 1970.
נחמה רהב, הטנק שהביא את החופש, בית לוחמי הגטאות וקיבוץ דליה, 1998.
טלי שנר, המלך מתיא בארץ ישראל: מסע בעקבות קורצ'אק בארץ התקווה, בית לוחמי הגטאות, 2009.
שמואל בורנשטיין, פלוגת הד"ר אטלס, בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1981.
גוסטה דוידזון, יומנה של יוסטינה, תל אביב: בלה"ג והקיבוץ המאוחד, 1951.
צבי דרור, (מראיין ועורך), דפי עדות (4 כרכים), תל אביב: קיבוץ לוחמי הגטאות, בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1984.
מרדכי טננבוים-תמרוף, דפים מן הדליקה, תל אביב: בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984.
אלה ליברמן-שיבר, (אבי הורביץ, עורך), חיים על קו הקץ, בית לוחמי הגטאות, 1992.
יצחק קצנלסון, כתבים אחרונים, תל אביב: בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1969.
כתבי יאנוש קורצ'אק בשיתוף יד ושם.
Miriam Novitch, Spiritual Resistance 1940-1945, Art From Concentration Camps, Lohamey HaGetaot & bUnion of American Hebrew Congregations, 1978.
לקריאה נוספת

שרון גבע, כל השאר הוא אלמוות, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ויד טבנקין, 2023.
משה שנר, בראשית הייתה השואה, ירושלים: מאגנס, 2013.
ראו גם

בית טרזין
מכון משואה
מוזיאון יד מרדכי
הערות שוליים

↑  צבי שנר בתוך: צביקה דרור (מראיין ועורך), דפי עדות ד', תל אביב: קיבוץ לוחמי הגטאות, בית לוחמי הגטאות, הקיבוץ המאוחד, 1984, עמ' 1398-1419
↑  צבי שנר, בתוך: צבי דרור (מראיין ועורך), דפי עדות ד', תל אביב: קיבוץ לוחמי הגטאות, בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1984. עמ' 1399.
↑  ועד ציבורי להקמת בית לוחמי הגיטאות, דבר, 31 ביולי 1958
↑  בנין חדש למוזיאון בקיבוץ לוחמי הגטאות, דבר, 3 במאי 1959
↑  מאיר הראובני,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'שליחותו של בית אחד, למרחב, 25 בדצמבר 1959
↑  אמפיתיאטרון ליד מוזיאון השואה, דבר, 24 בפברואר 1960
↑  אמפיתיאטרון נחנך בגליל המערבי, דבר, 28 בינואר 1966
↑  אמפיתיאטרון ענק יוקם בקיבוץ לוחמי הגיטאות, מעריב, 11 באוגוסט 1965
↑  יורחב מוזיאון לוחמי הגיטאות, דבר, 13 בדצמבר 1978
↑  משה שנר, עיצוב זיכרון לאומי טראומטי: המקרה של מסורת יום השואה ועצרת הזיכרון בקיבוץ לוחמי הגטאות, דברים 13, 2020, עמ' 317-356
↑  יום הזכרון למרד גטו ווארשה, על המשמר, 11 באפריל 1949
↑  ירמיהו שמואלי,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'נאמין כגיבורי הגיטאות שהנצחון יהיה לנו, על המשמר, 20 באפריל 1950
↑  ב-19 באפריל עצרת זיכרון בקיבוץ מורדי הגיטאות, על המשמר, 17 במרץ 1950
↑  בית יצחק קצנלסון, על המשמר, 15 באפריל 1951
ראו גם: מ. אונגרפלד,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'ערים ואמהות בישראל, הצופה, 1 באוגוסט 1952, המונה את בית לוחמי הגיטאות כמוסד יחיד בישראל לחקר השואה.
↑  תערוכת ימי השואה והמרד, על המשמר, 28 באפריל 1950
↑  בית יצחק קצנלסון בקיבוץ לוחמי הגיטאות, על המשמר, 23 בינואר 1951
בבית יצחק קצנלסון, על המשמר, 30 במרץ 1951
↑  תערוכת השואה והמרד תיפתח בלוחמי הגיטאות ביום השנה ה-8 למרד, על המשמר, 21 במרץ 1951
↑  תערוכה בבית לוחמי הגיטאות, על המשמר, 11 ביוני 1951
↑  תערוכת אסתר לוריה בבית יצחק קצנלסון, על המשמר, 31 ביולי 1951
↑  השואה והמרד בספרות ובאמנות, דבר, 28 במרץ 1952
↑  נפתחה תערוכת השואה והמרד, דבר, 22 באפריל 1952
↑  ננעלה תערוכת השואה והמרד, על המשמר, 28 ביולי 1952
↑  מוזיאון השואה והמרד, על המשמר, 7 באפריל 1953
↑  מדינת ישראל - משרד הפנים, דבר, 26 בינואר 1954
↑  הדר רשתי,'"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"'‏בצל המלחמה: מוזיאון השואה בקיבוץ לוחמי הגטאות בסכנת סגירה, באתר ‏מאקו‏, 13 בנובמבר 2024
↑  צבי שנר, בתוך: צבי דרור (מראיין ועורך), דפי עדות ד', עמ' 1401.
↑  נפתחה תערוכת ציורים בגיטאות, דבר, 7 בפברואר 1960
↑  אדריכל פרופ' רם כספי, אתר פרס ישראל
↑  שיחה על ספרות השואה והמרד, על המשמר, 22 ביולי 1951
↑  בית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק קצנלסון בפעולתו, על המשמר, 30 בספטמבר 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258660505171  GND: 1006935-5  ISNI: 0000 0001 2105 9421  LCCN: n2008003742  NKC: zmp20231175345  VIAF: 145645426   WorldCat (עם VIAF): 145645426 
תמונה מהאמפיתיאטרון וברקע אמת עכו
צבי שנר ושרה נשמית שנר בחדר עבודתם בבלה"ג
אדולף אייכמן בעת משפטו
דגם מחנה טרבלינקה שיצר ניצול המחנה יעקב ויירניק ב-1959. צילם אור גואטה 2006.
יד לילד, בתכנון האדריכל רם כרמי, הצמוד למוזיאון
בנין "קריאה בהרפתקה" חלק מהמוזיאון "יד לילד"