stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרייט איסטרן (אונייה)
ההשקה

השקת "גרייט איסטרן" תוכננה ל-3 בנובמבר 1857. גודלה של האונייה הציב בעיות טכניות עצומות. לפי מקור אחד, שקל גוף האונייה 19,000 טונות והיה אפוא העצם הכבד ביותר שהסיע האדם ממקומו עד אז. ב-3 בנובמבר נאסף קהל רב כדי לצפות בהשקת האונייה, ביניהם אנשי-מעלה כמו הנסיך פיליפ, רוזן פריז, אנרי, דוכס אומאל ושגריר סיאם בבריטניה. ההשקה, מכל מקום, לא צָלחה, כי האונייה נתקעה על מסילות ההשקה. זאת ועוד, שני פועלים נהרגו וכמה נפצעו, מה שנראה בעיני אחדים כסימן של חוסר מזל לאונייה החדשה. ברונל קבע תאריך להשקה מחודשת בינואר 1858, וקיווה לנצל בניסיון הבא את עזרת הגאות. השקת האונייה ב-30 בינואר נדחתה בשל רוחות חזקות, ורק למחרת היום בסביבות השעה עשר בבוקר, כשנחלשה הרוח, הושקה האונייה בהצלחה.
התקנת "גרייט איסטרן" לשיט, אחרי השקתה, ארכה שמונה חודשים. עלות ההתקנה (600,000 דולר) הדאיגה משקיעים רבים, משום שהיא נוספה לכמעט 6 מיליון הדולר שהושקעו בבנייתה. החברה נקלעה לחובות, ומשקיעים רבים דרשו למכור אותה. לאחר כשנה נמכרה האונייה הלא גמורה במחיר 800,000 ליש"ט לחברה בשם Great Eastern Ship Company. ההפסד של חברת Eastern Steam Navigation הסתכם ב-3 מיליון ליש"ט.
מנהלי החברה החדשה החליפו את שם האונייה מ-"לווייתן" (Leviathan) – שמה המקורי – ל"גרייט איסטרן". זאת ועוד, הם החליטו כי יהיה משתלם יותר מבחינה מסחרית להפעיל אותה בקו סאות'המפטון – ניו יורק, ועל כן נעשו בה שינויים אחדים שהעיקרי שבהם הוא הקטנת קיבולת הפחם שנשאה.
ההתקנה לשיט הסתיימה באוגוסט 1859, ולציון האירוע נערכה סעודה חגיגית למוזמנים ובהם מהנדסים, מחזיקי מניות, חברי פרלמנט, 5 רוזנים ואנשי-מעלה אחרים. בתחילת ספטמבר 1859 הפליגה האונייה מן המעגנה אל התעלה האנגלית, לעיני קהל רב. איתרע מזלה, וליד הייסטינגס התפוצץ אחד מדודי הקיטור שלה וחמישה אנשי צוות נהרגו; הגורם להתפוצצות היה שסתום שהושאר בטעות במצב סגור אחרי בדיקת לחץ של המערכת. האונייה המשיכה אל פורטלנד ביל (Portland Bill) ומשם אל הוליהֶד (Holyhead), אף שמשקיעים אחדים סברו כי תוכל להרוויח יותר כסף אם תהיה אטרקציה לתיירים בתמזה. "גרייט איסטרן" נחלצה בשלום מהסערה הגדולה של 1859 (אנ'), ואחר כך הועברה אל סאות'המפטון לעונת החורף. בתחילת 1860 שוב התחלפו הבעלים, אחרי שהחברה נקלעה להפסדים גדולים ושווייה של האונייה פחת בחצי. חבר המנהלים התפטר והוחלף על ידי קבוצה שלישית של בעלי שליטה מחזיקי מניות.
חבר המנהלים החדש גייס הון נוסף של 50,000 דולר כדי לסיים במהירות את בניית האונייה, ואף יזם תחרות בין ערי הנמל של צפון אמריקה מי תזכה להיות הנמל אותו תפקוד "גרייט איסטרן" בקביעות. העיר פורטלנד במיין בנתה מזח מיוחד לאונייה בהשקעה של 125,000 דולר. העיר ניו יורק – שהקדימה להכין מקום חנייה עבור האונייה הענקית ליד רציף מעץ – היא שנבחרה בסופו של דבר.
המשך שירותה, 1862–1884

ב-17 באוגוסט 1862 יצאה "גרייט איסטרן" מנמל ליברפול בדרכה לניו יורק, כשהיא נושאת 820 נוסעים וכמה אלפי טונות של מטען. האונייה נחלצה מסערה אליה נקלעה בדרכה, ובליל ה-27 באוגוסט הגיעה לחופי ניו יורק. שוקע האונייה באותה הפלגה היה 9 מ', ובשל החשש שמא הוא גדול מכדי מעבר בטוח בסֶנְדִי הוּק (אנ'), בחר רב החובל בנתיב הבטוח יותר דרך לוֹנג אַיילנד סַאוּנְד (אנ'). בשעה 2.00 בצהריים, כאשר חלפה על פני מוֹנטוֹק פּוֹינְט (אנ'), פגעה האונייה בסלע לא מסומן במפות (שלימים ייקרא סלע גרייט איסטרן) שהזדקר עד כ-8 מטרים מתחת לפני המים. הסלע ניקב את המעטפת החיצונית של האונייה, כשהוא מותיר אחריו קרע עמוק באורך 25 מ' וברוחב 2.7 מ'. חישובים שנעשו אחר כך הראו שהסלע היה גדול מספיק כדי לחדור למעטפת הפנימית, אבל הלוחות החיצוניים והחיזוקים הרוחביים החסונים מנעו זאת. אנשי הצוות סברו כי האונייה עלתה על שרטון חול, ולאחר בדיקת השיפוליים המשיכה "גרייט איסטרן" אל ניו יורק. בעת שהותה בנמל הסתבר כי היא נוטה מעט לצד ימין, וצולל הורד למים כדי לבדוק את הגוף. הבדיקות נמשכו כמה ימים, ובסופן התברר כי במעטפת הלוחות החיצונית של האונייה נבקע חור גדול. התיקון היה מסובך, משום שלא נמצא בעולם מבדוק יבש שיכול להרים את האונייה. גוף האונייה תוקן על ידי מסגרים בתוך קופרדם (cofferdam), אבל עלותו לחברה הסתכמה ב-350,000 דולר והוא אף עיכב בכמה חודשים את שובה של האונייה לבריטניה. "גרייט איסטרן" ערכה הפלגה אחת נוספת לניו יורק ובחזרה ב-1863, ואחר כך הושבתה עד 1864 בשל עלויות התפעול הגבוהות שלה.
בינואר 1864 הועמדה האונייה למכירה פומבית. ארבעה דירקטורים מהנהלת החברה הציעו סכום של 125,000 דולר וזכו, וכך השיגו שליטה על כלי השיט. הם הניחו לחברת האונייה לפשוט את הרגל, וכך הפרידו את האונייה מחברת הספנות הלא פעילה כעת. "גרייט איסטרן" הוחכרה לסיירוס ווסט פילד (אנ'), איל הון אמריקאי שתכנן להשתמש בה להנחת כבלי טלגרף תת-מימיים. בעלי האונייה פיתחו מודל עסקי שלפיו הם ישאילו את "גרייט איסטרן" כאונייה להנחת כבלים בתמורה למניות בחברות הכבלים, וכך הבטיחו שאם "גרייט איסטרן" תצליח במשימתה, האונייה הלא-רווחית תוכל להשיא רווחים אישיים לכל אחד מארבעת בעליה.
המשך שירותה, 1862–1884 > הנחת כבלי טלגרף

במאי 1865 הפליגה "גרייט איסטרן" אל שירנס כדי לטעון את כבל הטלגרף הטרנס אטלנטי (אנ'). בתמורה לשימוש באונייה ביקשו הבעלים 250,000 דולר במניות חברת הטלגרף, אבל רק בתנאי שהנחת הכבל תצליח. כדי לפנות מקום ל-22,450 קילומטרים של כבל, הוסבו כמה מהתאים וחדרי האוכל של האונייה למחסנים גדולים. ביולי הניחה האונייה את קצה הכבל התת-מימי ליד האי ולנטיה (אנ'), ומשם עשתה את דרכה מערבה במהירות של 6 קשרים. העבודה נמשכה ללא תקלות במשך שבועות אחדים,  אבל קצה הכבל אבד באמצע האוקיינוס בשל תקלה, ואילץ את האונייה להניח כבל חדש ב-1866. הקצין הראשון של האונייה, רוברט הלפין (אנ'), הצליח למצוא את קצה הכבל האבוד, והכבל השלם חובר אל החוף בהארטס קונטנט, בניופאונדלנד (אנ') ב-27 ביולי 1866.
הלפין מונה לרב החובל של "גרייט איסטרן", והאונייה המשיכה להניח כבלים נוספים. בתחילת 1869 הניחה האונייה מספר כבלים תת-ימיים ליד ברסט. בהמשך השנה היא צוידה להנחת כבלים תת-מימיים באוקיינוס ההודי; חלק הארי מומן על ידי הממשלה הבריטית ועל ידי בנקים בהודו, שקיוו על ידי כך לעקוף את הכבלים היבשתיים הלא יעילים שקישרו את בריטניה עם הודו. לקראת העבודות באקלים חם, נצבעה האונייה בלבן כדי להקטין את התחממות מחסני הכבלים. "גרייט איסטרן" יצאה מבריטניה בדצמבר 1869, הגיע לבומביי (כיום מומביי) אחרי הפלגה של 83 יום. עם הגיעה לנמל עורר גודלה העצום של האונייה התעניינות ציבורית עצומה, והקפטן הציע למכור כרטיסים בשווי 2 רופי לאדם כדי לסייר באונייה, והתמורה חולקה לצוות. האונייה יצאה מבומביי לפני תחילת עונת המונסונים, המשיכה צפונה כדי להניח כבל בין בומביי ועדן. אחר כך הניחה כבל נוסף מעדן אל האי ג'בל א-טייר, שם נפגשה עם אונייה אחרת, ויחד הניחו את הכבל אל סואץ וממנה אל אלכסנדריה. שירותה של "גרייט איסטרן" כאוניית כבל הסתיים עם השקתה של אוניית הכבל הייעודית הראשונה בעולם, "פרדיי" (אנ'), ב-1874.
1885–1890: השבתת האונייה וגריטתה

"גרייט איסטרן" הותקנה מחדש להובלת נוסעים, אך למרות כל המאמצים הפעלתה לא הניבה רווחים. תעלת סואץ נפתחה ב-1869, אך היא לא יכלה לעבור בה בשל גודלה העצום, והשיט הארוך סביב אפריקה לא איפשר לה להתחרות באוניות הקטנות ממנה. על כן נשארה עומדת בנמל מילפורד, למגינת לבם של שלטונות הנמל. הועלו הצעות רבות מה לעשות באונייה, ועל פי מקור אחד רבים מיושבי הפאבים הציעו למלאה באבק שריפה ולפוצץ אותה. האונייה ניצלה בסופו של דבר, אחרי שמהנדס המעגנות פרדריק אפלבי (Appleby) הצליח לבנות סביבה מעגנה. באחת-עשרה שנות עגינתה במילפורד הצטברה על תחתית האונייה כמות עצומה של אצות ובלוטי ים. חוקר הטבע הנרי לי (אנ') ערך מחקר מקיף בנושא, ולפי חישוביו הגיע משקל הַצִּמְדָה ל-300 טונות לערך. ב-4 בנובמבר 1885, על פי החלטת בית המשפט, הועמדה האונייה למכירה פומבית בלויד'ס אוף לונדון. ההצעות החלו ב-10,000 ליש"ט, והאונייה נמכרה בסופו של דבר תמורת 26,200 ליש"ט למר מטוס (Mattos), סוחר מן הסיטי.
אחרי זמן קצר האונייה החליפה שוב ידיים, ובעליה החדשים הפכוה למיוזיק הול ואולם ספורט. אחר כך נקנתה על ידי רשת חנויות הכלבו Lewis's (אנ'), שהשתמשה בה כשלט חוצות צף ששייט במעלה ובמורד נהר מרזי. ב-1886 הפליגה האונייה לליברפול כדי להשתתף בתערוכה הבינלאומית לסחר ימי, מסחר ותעשייה שנערכה בעיר (אנ'). ב-1888 הועמדה שוב למכירה פומבית, הפעם כגרוטאה; ההכנסות מן המכירה היו 16,000 ליש"ט. רבים מחלקי הציוד של האונייה – רהיטים, מנורות, פאנלים דקורטיביים ושאר חפצים – נקנו על ידי אספנים פרטיים, נוסעים לשעבר ואנשי הצוות.
האונייה נגרטה על ידי חברת הנרי באת' ובנו ליד מעגנת סלוין (Sloyne) בין רוק פרי (אנ') וניו פרי (אנ'), בשפך הנהר מרזי. עבודות הגריטה החלו ב-1889 ונמשכו שנה וחצי.
1885–1890: השבתת האונייה וגריטתה > חלקי האונייה ששרדו לימינו

ב-1928 חיפש מועדון הכדורגל של ליברפול תורן להנפת דגלים באצטדיון אנפילד ורכש לשם כך את התורן העילי של "גרייט איסטרן", שעודו ניצב שם. ב-2011 התגלו במהלך סקר גיאופיסי חלקים משדרית האונייה ותחתיתה על גדת הנהר במקום בו נגרטה.
ב-1859, במהלך הפלגות המבחן, ארעה התפוצצות שהעיפה לים את אחת מארובות האונייה. הארובה נמשתה ונרכשה על ידי תאגיד המים של וויימאות' ומלקומב רגיס בדורסט, שהסבה אותה למסנן. לימים הועברה הארובה למוזיאון הימי בבריסטול (M Shed), ואחר כך נמסרה לתצוגה באוניית המוזיאון "גרייט בריטיין".
בספרות ובתרבות הפופולרית

"גרייט איסטרן" היא נושא השיר "Ballad of the Great Eastern" של זמר הרוק סטינג, הנכלל באלבום The Last Ship (אנ') מ-2013.
ההפלגה הטרנס-אטלנטית של "גרייט איסטרן" משמשת רקע לרומן ההרפתקאות Une ville flottante ("העיר השטה") מאת ז'ול ורן שראה אור ב-1871.
הפלגת הבכורה ב-1867 מליברפול לניו יורק משמשת רקע לרומן בן שמונת הכרכים Ὀ Μέγας Ἀνατολικός (The Great Eastern) של הסופר היווני אנדריאס אמביריקוס (אנ'). הספר ראה אור ב-1990–1992, כחמש-עשרה שנים לאחר מותו של הסופר.
אוניית הקיטור "גרייט איסטרן" ואיזמברד ברונל עומדים במרכז הרומן The Great Eastern מאת האוארד א' רודמן (אנ') (2019), שבו מתמודדים קפטן אחאב (אנ') וקפטן נמו זה מול זה.
The Great Eastern היה שמו של תסכית קומי ששודר בתחנת הרדיו CBC מ-1994 עד 1999.
במשחק הווידאו Anno 1800 (אנ') מ-2019 של חברת Unisoft Blue Byte ניתנת למשחק ההזדמנות לבנות את "גרייט איסטרן".
לקריאה נוספת

Cadbury, Deborah (2003). Seven Wonders of the Industrial World. Fourth Estate.
Dugan, James (1953). The Great Iron Ship. New York, Harper.
Emmerson, George S. (1981). S.S. Great Eastern. David & Charles.
Gillings, Annabel (2006). Brunel. Haus Publishing.
Griffith, D. and A. Lambert (2000), Brunel's Ships. Naval Institute Press.
Kelly, Andrew and Melanie, editors (2006), Brunel – In Love With the Impossible. Bristol Cultural Development Partnership.
Rolt, L. T. C. (1957). Isambard Kingdom Brunel. Longmans.
Tyler, David Budlong (1939). Steam Conquers the Atlantic. D. Appleton–Century.
Verne, Jules (1871). A Floating City. Harper. (Account of his 1867 voyage on Great Eastern).
Wallace, William A. (2014). The Great Eastern's Log: Containing Her First Transatlantic Voyage and All Particulars of Her American Visit. Europaischer Hochschulverlag GmbH & Co.
ז'ול ורן, העיר השטה. תרגם ועיבד ג. בן-חנה [גדליהו אמיתי]. תל אביב, י' שמעוני, [1960]. 116 עמ'.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Dugan (1952), pp.36-39, 41-49.
↑  Wilson (1994), p. 203.
↑  Rolt (1957), p. 9.
1 2 3 4  Dugan (1952), pp. 3-6.
↑  "המגיד", 20 בנובמבר 1857; "המגיד", 23 בדצמבר 1957. העתקה באתר "שפת הים" – ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב.
↑  Rolt (1957), p. 313.
↑  דגם של מנוע האונייה שמור באוספי מוזיאון המדע בלונדון.
↑  Main, Thomas (7 August 1893). "The Progress of Marine Engineering: From the Time of Watt Until the Present Day."
↑  Griffith and Lambert (2000), p. 147.
↑  Rachel Conley (2014).
1 2 3 4  Dugan (1952), pp. 9-17.
↑  Dugan (1952), p. 35.
↑  Dugan (1952) pp. 49, 50–68.
↑  Dugan 49
1 2 3 4 5 6 7  Dugan (1953), pp. 222, 223, 224, 240.
↑  Dugan (1952) pp. 81–84.
↑  Dugan (1952) pp. 84, 85.
↑  Dugan (1952), pp. 88-90.
1 2 3  Dugan (1952) pp. 97, 98.
↑  Dugan (1952), pp. 108–123.
↑  Dugan (1952) pp. 130–141.
1 2 3  Dugan (1952), pp. 139, 145.
↑  Brander, Roy. "The RMS Titanic and its Times: When Accountants Ruled the Waves". Elias Kline Memorial Lecture, 69th Shock & Vibration Symposium. Retrieved 26 August 2008.
1 2 3  Dugan (1952), pp. 160–164, 207.
1 2  Dugan (1952), pp. 167. 172–188.
↑  Taylor, Richard (June 2021). "The Halpin Memorial Medal". Orders & Medals Research Society Journal. 60 (2): 146.
↑  Dugan (1952) pp. 208–217.
↑  Dugan (1952) p. 241.
↑  Dugan (1952) p. 246.
↑  "Sale of the Great Eastern". The Cornishman. No. 381. 5 November 1885. p. 5.
↑  S. R. Hill (2016). The Distributive System: The Commonwealth and International Library: Social Administration, Training, Economics and Production Division. p. 101 ff.
↑  Brindle, Steven (2013). Brunel: The Man Who Built the World. Orion Publishing Group. p. 121 ff.
↑  Graves-Brown, Paul; Harrison, Rodney; Piccini, Angela (2013). The Oxford Handbook of the Archaeology of the Contemporary World. Oxford University Press. p. 250 ff.
↑  Hall, David; Dibnah, Fred (2013). Fred Dibnah's Age Of Steam. Ebury Publishing. p. 89 ff.
↑  "New display on Brunel's SS Great Eastern". Liverpool Museum. Retrieved 22 March 2022.
↑  "LIVERWEB – An A to Z of Liverpool FC – G". liverweb.org.uk. Archived from the original on 20 December 2004.
↑  Presenter: Tony Robinson (10 November 2011). "Brunel's Last Launch". Time Team Special. Channel 4.
חתך אורך ומבט על של "גרייט בריטיין", 1857.
"גרייט איסטרן" בבנייתה במילווֹל. תצלום מאת ג'וזף קאנדול, 18 באוגוסט 1855.
איזמברד ברונל על רקע שרשרות ההשקה הכבדות של "גרייט איסטרן". תצלום מאת רוברט יוּלֶט, 1857.
קריקטורה מאת ואטס פיליפס השמה ללעג את ניסיונות ההשקה הכושלים של "לווייתן", לימים "גרייט איסטרן". ינואר 1858.
"גרייט איסטרן", ליתוגרפיה מאת צ'ארלס פארסונס, 1858.
"גרייט איסטרן" בנמל ניו יורק. תצלום מאת ג'ורג' סטייסי, 1860.
חדר האוכל המהודר של "גרייט איסטרן", תצלום מ־1886—1887.
המכונה להנחת כבל הטלגרף התת-מימי על סיפונה של "גרייט איסטרן". תצלום מ-1865, מאוסף המוזיאון הימי הלאומי בגריניץ'
שושלת (סדרת טלוויזיה, 2017)

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 מבוסס על:  אופרת הסבון "שושלת" מאת ריצ'רד ואסתר שפירו
 סוגה:  אופרת סבון
 יוצרים:  ג'וש שוורץ סטפני סאבאג' סאלי פטריק
 בימוי:  בראד סילברלינג 
 שחקנים:  אליזבת גיליס נטלי קלי ג'יימס מקיי רוברט כריסטופר ריילי סאם אדגוק רפאל דה לה פואנטה אלן דייל גראנט שואו ניקולט שרידן אנה ברנדה קונטררס
 פסקול:  פול לאונרד-מורגן טרוי נוקה
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  אטלנטה 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  108 (נכון ל־16 בספטמבר 2022) 
 הפקה
 מפיק:  ג'פרי דונר
 מפיקים בפועל:  ריצ'רד שפירו אסתר שפירו ג'וש שוורץ סטפני סאבאג' בראד סילברלינג סאלי פטריק
 חברת הפקה:  CBS Television Studios
 הפצה:  CBS Television Distribution
 עורכים:  ברנדי ברנדבורן
 אתר צילומים:  אטלנטה, ג'ורג'יה
 צלמים:  אקסבייר גרובט
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה
 מוזיקה:  דני לוקס 
 אורך פרק:  40-43 דקות
 שידור
 רשת שידור:  The CW
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  11 באוקטובר 2017 – 16 בספטמבר 2022
 קישורים חיצוניים
 www.cwtv.com/shows/dynasty/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שושלת (באנגלית: Dynasty) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת אופרת סבון המהווה עיבוד מחודש לסדרה באותו השם ששודרה בשנות ה-80 של המאה ה-20. בסדרה, שהופקה ונכתבה על ידי היוצרים ג'וש שוורץ וסטפני סאבאג', מככבים אליזבת גיליס, ג'יימס מקיי, גרנט שואו, נטלי קלי, רוברט כריסטופר ריילי, סאם אדגוק, רפאל דה לה פואנטה, אלן דייל וניקולט שרידן.
הפיילוט עבור הסדרה, שהוכרז באופן רשמי בספטמבר 2016, הוזמן רשמית במאי 2017, הפעם כסדרה מלאה. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-11 באוקטובר 2017 ברשת "The CW" ושודרה יום לאחר מכן בשירות הזרמת המדיה נטפליקס. ב-8 בנובמבר 2017, רשת "The CW" החליטה להרחיב את עונתה הראשונה של הסדרה לכדי עונה מלאה של 22 פרקים. ב-3 בפברואר 2021, הסדרה חודשה לעונה חמישית, שעלתה לשידור ב-20 בדצמבר 2021; וב-12 במאי 2022, נמסר כי היא תהיה עונתה האחרונה.
בישראל, הסדרה משודרת דרך השירות של נטפליקס.
רקע עלילתי

עלילת הסדרה מתחילה כאשר פאלון קרינגטון, יורשת החברה המשפחתית, מגלה שלמורת רוחה, אביה המיליארדר בלייק מאורס לקריסטל, אישה ממוצא היספני העובדת עבור החברה המשפחתית. כאשר מזימתה של פאלון להפריד בין בני הזוג מתנקמת בה ועולה לה בקידום בחברה המשפחתית, היא מחליטה לשתף פעולה עם ג'ף קולבי, הנמסיס של בלייק ועובדו לשעבר, ויוצאת לדרך עצמאית. בינתיים, הגעתו של האחיין האופורטוניסטי של קריסטל, סאם, שנכנס לרומן עם אחיה של פאלון, סטיבן, מאיים לחשוף את עברה המפוקפק של קריסטל, ובעקבות מותו של מאהבה לשעבר של קריסטל, משפחת קרינגטון יוצרת חזית מאוחדת מול עיני הציבור, אך הדברים באחוזת קרינגטון אינם נשארים הרמוניים לאורך זמן.
העיבוד המחודש מעדכן מספר אלמנטים מהסדרה המקורית, בין היתר העברת רקע התרחשות העלילה מדנוור, קולורדו לאטלנטה, ג'ורג'יה; מזעור חשיבות עניין ההומוסקסואליות של סטיבן בעיני בלייק; ושינוי מינה של סאמי ג'ו רודפת הבצע מאישה לגבר הומוסקסואל. בנוסף, בעיבוד המחודש, הן קריסטל והן אחיינה הם ממוצא היספני, והנהג הפרטי של משפחת קרינגטון, מייקל קולהיין, ומשפחת קולבי הם אפרו-אמריקאים.
צוות הדמויות והשחקנים > דמויות ראשיות

פאלון קרינגטון (אליזבת גיליס) - מנהלת חברת האנרגיה המשפחתית ויורשת הון האנרגיה של אטלנטה.
סיליה מצ'אדו / קריסטל פלורס-קרינגטון (נטלי קלי) - אמם החורגת החדשה של פאלון וסטיבן, אשר מסתירה עבר מפוקפק. מתה בסוף העונה הראשונה.
בלייק קרינגטון (גראנט שואו) - מיליארדר המנהל חברת אנרגיה משפחתית ומצליחה, ואביהם של פאלון, סטיבן ואדם.
סטיבן קרינגטון (ג'יימס מקיי) - אחיה הבכור למחצה, ההומוסקסואל והשקול יותר של פאלון. בעונה השנייה מתגלה שסטיבן הוא למעשה בנו הביולוגי של אנדרס מרומן שניהל עם אלקסיס.
מייקל קולהיין (רוברט כריסטופר ריילי ) - הנהג הפרטי של משפחת קרינגטון והמאהב לשעבר של פאלון.
ג'ף קולבי (סאם אדגוק ): יורש משפחת קולבי ויריבו העסקי של בלייק.
סמואל ג'וזיה "סאמי ג'ו" ג'ונס (רפאל דה לה פואנטה ) - אחיינה הסורר של קריסטל ובן זוגו של סטיבן במהלך העונות הראשונות.
ג'וזף אנדרס (אלן דייל ) - רב המשרתים של משפחת קרינגטון.
אלקסיס קרינגטון-קולבי (ניקולט שרידן/אליזבת גיליס/איליין הנדריקס) - גרושתו של בלייק ואמם המנוכרת של סטיבן, פאלון ואדם.
קריסטל ג'נינגס-קרינגטון (אנה ברנדה קונטררס/דניאלה אלונזו) - האישה שנתנה לסיליה מצ'אדו את זהותה. בהמשך, לאחר מותה של קריסטל פלורס, קריסטל הופכת לאשתו החדשה של בלייק.
קירבי אנדרס (מדיסון בראון) - בתו הסוררת של ג'וזף.
אדם קרינגטון (סאם אנדרווד) - בנם הבכור של בלייק ואלקסיס, שנחטף מעריסתו בינקותו. ידוע גם בשם הבדוי ד"ר מייק האריסון.
ליאם רידלי (אדם הובר): סופר שנישא לפאלון בנישואים פיקטיביים ואף מתגרש ממנה באותה הצורה. בהמשך הם מתאהבים ומתארסים זה לזה. לבסוף הם מתחתנים ומביאים בת לעולם.
דומיניק דוורו (מייקל מישל) - אחותו למחצה של בלייק ואמם של ג'ף ומוניקה.
צוות הדמויות והשחקנים > דמויות משנה

מת'יו בלייזדייל (ניק וקסלר) - מאהבה לשעבר של קריסטל ומהנדס שמצא את מותו בפיצוץ מסתורי.
קלאודיה בלייזדייל (בריאנה בראון) - אשתו של מת'יו ומהנדסת לשעבר.
מוניקה קולבי (ואקימה הוליס) - אחותו של ג'ף.
אהרון סטנספילד (מייקל ביץ') - מפקד המשטרה המקומית וחברו הוותיק של בלייק.
איריס מצ'אדו (אלנה טובר) - אחותה של קריסטל ואמו של סאם.
קורי רקס (קיי. ג'יי. סמית') - בת זוגו לשעבר של מייקל.
טד דינארד (מייקל פטריק ליין) - בן זוגו לשעבר של סטיבן.
לאולה קולהיין (ארנטיה ווקר) - אמו של מייקל.
ג'יימס קולהיין (דריל בוקר) - אביו של מייקל.
אלחנדרו "דייגו קלסטאנה" סילבה (לואיס פרננדז) - אביו של סאם.
תומאס קרינגטון (ביל סמיטרוביץ') - אביו של בלייק.
ססיל קולבי (חכים קיאה-קזים) - ראש האימפריה המשפחתית של משפחת קולבי ואביהם של ג'ף ומוניקה.
מליסה דניאלס (קלי רתרפורד) - אשתו של הסנטור פול דניאלס ומאהבתו לשעבר של סטיבן.
ריק מוראלס (ג'יי. ר. קאסיה) - עיתונאי וחבר ותיק של קריסטל.
האנק סאליבן (ברנט אטונלו) - מאהבה של אלקסיס, שמתחזה לאדם קרינגטון, בנם הבכור והאובד של בלייק ואלקסיס.
איידה סטון (קת'רין לאנסה) - סוחרת עתיקות שסוחטת את מייקל וג'ף.
טוני (צ'ייס אנדרסון) - הגנן בבית משפחת קרינגטון ובעל ברית מכפייה של אלקסיס, הסוחטת אותו באופן תדיר.
ונסה (ג'ייד פייטון) - זמרת צעירה, בתה החורגת של דומיניק ואחותם החורגת של ג'ף ומוניקה.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון | ממוצע צופים (במיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 22 | 22 | 11 באוקטובר 2017 | 11 במאי 2018 | 1.00 |
|  | 2 | 22 | 22 | 12 באוקטובר 2018 | 24 במאי 2019 | 0.80 |
|  | 3 | 20 | 20 | 11 באוקטובר 2019 | 8 במאי 2020 | 0.59 |
|  | 4 | 22 | 22 | 7 במאי 2021 | 1 באוקטובר 2021 | — |
|  | 5 | 22 | 22 | 20 בדצמבר 2021 | 16 בספטמבר 2022 | — |
הפקה

אליזבת גיליס (מימין) וגראנט שואו (משמאל) המגלמים את הבת והאב  (בהתאמה).
הפקה > ליהוק

הראשונה ללהק לצוות השחקנים הייתה נטלי קלי, שלוהקה לדמותה של קריסטל קרינגטון בינואר 2017, ובעקבותיה לוהקו אליזבת גיליס כפאלון קרינגטון, יורשת החברה המשפחתית, סם אדגוק בתור נער השעשועים ג'ף קולבי, ורוברט כריסטופר ריילי כנהגם הפרטי של משפחת קרינגטון, מייקל קולהיין בפברואר 2017. במרץ, השחקנים הבאים שלוהקו היו גראנט שואו כמו אביה של פאלון, בלייק קרינגטון, ורפאל דה לה פואנטה כסאם ג'ונס, גרסה גברית והומוסקסואלית של דמותה של סאמי ג'ו קרינגטון מהסדרה המקורית. שאר חברי צוות השחקנים הראשיים הם ג'יימס מקיי, שמגלם את אחיה הבכור של פאלון, סטיבן קרינגטון, ואלן דייל כרב המשרתים של משפחת קרינגטון, ג'וזף אנדרס. בין הדמויות המשניות נמצאים ניק וקסלר כמאהבה לשעבר של קריסטל, מת'יו בלייזדייל, בריאנה בראון כאשתו של מת'יו, קלאודיה, ואקימה הוליס כאחותו של ג'ף, מוניקה קולבי. בנובמבר 2017, ניקולט שרידן לוהקה לתפקיד משני בדמותה של גרושתו של בלייק, אלקסיס קרינגטון, ולאחר מכן היא קודמה לתפקיד ראשי בעונה שתיים.
ביוני 2018, קלי הודיעה ל-"E! Nwes" שהיא לא תחזור לגלם את דמותה של קריסטל בעונה שתיים. באוגוסט 2018, הרשת הודיעה שהשחקנית אנה ברנדה קונטררס תגלם את דמותה של "'קריסטל פלורס האמיתית" בעונה השנייה. מדיסון בראון לוהקה לדמותה של בתו של אנדרס, קירבי. במאי 2018, הרשת הודיעה לעיתונות שהסדרה תציג את אחותו למחצה של בלייק, דומיניק דוורו, אמם של ג'ף ומוניקה, בעונה השנייה. בנובמבר 2018, אושר שמקיי לא ישתתף בתפקיד ראשי לאחר ארבעת הפרקים הראשונים של העונה השנייה, אך יחזור מאוחר יותר בתפקיד קטן יותר בהמשך העונה. ב-25 בפברואר 2019, שרידן הודיעה שהיא עוזבת את הסדרה על מנת לבלות זמן רב יותר עם אמה החולה סופנית בלוס אנג'לס. במרץ 2019, השחקן סאם אנדרווד הופיע לראשונה בסדרה כבנם בכורם של בלייק ואלקסיס, אדם קרינגטון. במקביל, אליזבת גיליס, שכבר גילמה את דמותה של פאלון לקחה על עצמה לגלם את דמותה של אלקסיס באופן זמני לאחר עזיבתה של שרידן לקראת סוף העונה השנייה, על מנת לתת זמן למפיקים למצוא שחקנית מחליפה מתאימה לשרידן. ב-22 במרץ 2019, הוכרז שהשחקנית מייקל מישל לוהקה לדמותה של דומיניק דוורו.
הפקה > פסקול

פרק הפיילוט כולל פלאשבק של סטיבן הצעיר בעודו מנגן על פסנתר את נעימת הנושא של הסדרה המקורית מאת ביל קונטי. 15 שניות מהגרסה המעודכנת של נעימת הנושא המקורית הוצגו לראשונה בפתיח הסדרה בפרק השלישי, "אשמה היא רגש של אנשים חסרי ביטחון", ויתרה מכך נעימת הנושא מופיעה רק בעוד מספר פרקים. המלחין פול לאונרד-מורגן עבד עם טרוי נוקה כדי לקבל "תחושת רוק של שנות ה-80" עבור הנעימה, במטרה להתאים אותו לפסקול של לאונרד-מורגן שנוצר הסדרה. הנעימה החדשה הוקלט עם תזמורת באולפני "קפיטול הקלטות" שבהוליווד, יחד עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בראשותו של נגן החצוצרה טום הוטן.
שידור

הסדרה עלתה לשידור לראשונה ברשת "The CW" בארצות הברית ביום רביעי, 11 באוקטובר 2017, במקביל לבכורת העונה השנייה של דרמת הנעורים ריברדייל. נטפליקס רכשה את זכויות השידור הבינלאומיות הבלעדיות עבור הסדרה, מה שהופך אותה לזמינה כסדרה מקורית בכל הפלטפורמות שלה, פחות מיום לאחר השידור המקורי בארצות הברית. החל מפרקה הארבעה העשר של עונתה הראשונה, משבצת השידור של הסדרה הועבר לימי שישי. העונה השנייה של הסדרה עתידה להתחיל את שידוריה ב-12 באוקטובר 2018.
לזלי מונובס, ראש חברת CBS, אמרה ב-2017: "בבעלותנו נמצאים 100% מ[שושלת], וכבר נתנו לנטפליקס את זכויות השידור ב-188 מדינות... אז זה אומר ש'שושלת' נהיית רווחית עוד לפני שהיא אפילו עולה לשידור". נשיא רשת "The CW", מארק פדוביץ', אמר בינואר 2018: "אני מאוכזב מהמדרוג, קיוויתי שהמדרוג יהיה גבוה יותר, אבל אני שמח לאור ערכי ההפקה שג'וש, סטף וסאלי הנחילו. יהיו עוד שינויים בהמשך, אני נרגש שניקולט [שרידן] משתתפת... אני מצפה שניקולט וליז [גיליס] באמת ישתעשעו עם המצב הזה של אם ובת, ואני חושב שזה יוסיף קצת תוכן לסדרה."
ביקורת > מדרוג

| עונה | משבצת שידור | מספר פרקים | תאריך שידור מקורי> הפרק הראשון | תאריך שידור מקורי> צופים (במיליונים) | תאריך שידור מקורי> הפרק האחרון | תאריך שידור מקורי> צופים (במיליונים) | עונת שידורים | מדד נילסן> ממוצע הצופים (במיליונים) | מדד נילסן> דירוג | מדד נילסן> מדרוג 18–49 (מדרוג) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עונה 1 | יום רביעי, שעה 21:00 (פרקים 1-13) | 22 | 11 באוקטובר 2017 | 1.26 | 11 במאי 2018 | 0.56 | 2017-18 | 1.00 | 145 | 0.3 |
| עונה 1 | יום שישי, 20:00 (פרקים 14-22) | 22 | 11 באוקטובר 2017 | 1.26 | 11 במאי 2018 | 0.56 | 2017-18 | 1.00 | 145 | 0.3 |
| עונה 2 | יום שישי, 20:00 | 22 | 12 באוקטובר 2018 | 0.64 | 24 במאי 2019 | 0.53 | 2018-19 | 0.80 | 141 | 0.2 |
| עונה 3 | יום שישי, 21:00 | 20 | 11 באוקטובר 2019 | 0.45 | 8 במאי 2020 | יפורסם בהמשך | 2019-20 | יפורסם בהמשך | יפורסם בהמשך | יפורסם בהמשך |