תחנת הרכבת עזה
היסטוריה

הקמת התחנה החלה על ידי העות'מאנים במרץ 1917, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הרקע להקמת התחנה היה המאבק על השליטה בארץ ישראל, במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ עד המלחמה והייתה שותפה לברית מעצמות המרכז לבין בריטניה ששלטה בתחילת המלחמה במצרים והייתה חברה בברית מדינות ההסכמה. החל מאוגוסט 1916 (קרב רומני) נחלו הבריטים (בסיוע חיל המשלוח המצרי) ניצחונות והדפו לאחור את העות'מאנים מחצי האי סיני לעיר עזה תוך שהם כובשים, בדרכם, את אל עריש (דצמבר 1916), רפיח (ינואר 1917) ודיר אל בלח (פברואר 1917). כישלון הבריטים לכבוש את עזה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני גרם לטורקים לחזק את קו עזה באר שבע ואת עמדותיהם בעורף קו זה. מפקד הגזרה של הצבא העות'מאני היה פרידריך קרס פון קרסנשטיין והוא פעל במרץ לחיזוק קו החזית ובמסגרת זו מונה, במרץ 1917, היינריך אוגוסט מייסנר לבנות מסילת רכבת מנחל שורק לעזה:
...סיכמתי עם מייסנר פשה שינצל את החומרים של קטע המסילה התקנית המפורקת קסיימה - עוג'ה - באר שבע כדי לסלול מסילה שתקשר בין א-תינה לבין דיר סונייד ומאוחר יותר להוג' כדי להקל על דחיפת האספקה לחזית ...
סלילת המסילה ארכה מספר חודשים והיא נבנתה ברוחב התואם לתקן הטורקי (105 ס"מ). הטורקים השתמשו במסילה מספר חודשים ספורים בלבד מכיוון שלאחר כיבוש באר שבע וקרב עזה השלישי פרצו הבריטים צפונה וכבשו את אזור המסילה. המסילה פורקה ובפסים נעשה שימוש במקומות אחרים. הבריטים, שבנו במהלך המלחמה מסילה בצפון סיני, המשיכו אותה, דרך רצועת עזה ודרך תחנות דיר סניד ומג'דל צפונה לאורך החוף עד תחנת הרכבת לוד. העות'מאנים לא הספיקו לבנות תחנה בעזה והבריטים הם שהקימו אותה. התחנה נבנתה לצרכים צבאיים מצפון מזרח לשטח הבנוי של העיר. במאי 1929 ביקש ראש עיריית עזה מהנציב העליון להעביר את התחנה לנקודה קרובה יותר לעיר.
עם הקמת הרכבת המנדטורית הונהג בתחנה שירות רכבת סדיר לנוסעים צפונה עד חיפה דרך לוד, ודרומה למצרים. בנוסף שימשה התחנה להעברת סחורות. התחנה שימשה גם למפגש רכבות וחיוג רכבות באמצעות משולש מסילות.
בשנים 1936–1938, בזמן המרד הערבי הגדול התרחשו מספר תקריות וניסיונות חבלה בתחנה וסביבתה. החל מחודש אפריל 1946 ובמשך שנת 1947, ידעה הרכבת המנדטורית רצף של חבלות במסילותיה ובמתקניה, שבוצעו על ידי האצ"ל, לח"י, הפלמ"ח. במאי 1947 הודיעה הרכבת המנדטורית על הפסקת קו הרכבת ממצרים מהתחנה צפונה, ותחנת הרכבת עזה הפכה לתחנת הקצה שלו.
בעקבות מלחמת העצמאות ניתק הקשר המסילתי בין ישראל ורצועת עזה, ולאחר מלחמת סיני המצרים אף פירקו את המסילה בקטע שמצפון לתחנה.
ב־28 בפברואר 1955 תקף צה"ל את אזור התחנה, במסגרת מבצע חץ שחור, פעולת תגמול שנערכה ברצועת עזה. במסגרת המבצע פשטו שתי פלוגות צנחנים על מחנה של הצבא המצרי שהיה צמוד לתחנה, השמידו מבנים ותקפו את הכוח שהיה במקום. אבדות הצנחנים הסתכמן בשמונה הרוגים, ומספר ההרוגים של המצרים הגיע ל-28.
לאחר מלחמת סיני, בה כבשה מדינת ישראל את רצועת עזה למשך ארבעה חודשים, ב-13 בנובמבר 1956, נערכה נסיעה מיוחדת של רכבת משא מלוד עד תחנת הרכבת בעזה. גם בעת נסיגת צה"ל מעזה במרץ 1957, נעשה שימוש ברכבת משא שיצא מרפיח דרך עזה לכיוון ישראל.
מיד אחרי מלחמת ששת הימים חודשה תנועת הרכבות בתחנה, ותוך פחות מחודש חודשה המסילה מהתחנה דרומה עד לצפון סיני. בשנים 1972–1973 פעל קו נוסעים תל אביב-עזה, עבור פועלים מרצועת עזה וגם לנוסעים מתל אביב שהמשיכו מעזה לסיני. הרכבת יצא בבוקר מעזה וחזרה בערב מתל אביב. הקו חדל לפעול לאחר שישה חודשים, עקב מיעוט נוסעים והעלות הגבוהה של הפעלותו. בספטמבר 1973, הכריז שר תהחבורה שמעון פרס על תוכנית לסלילת שלוחה של מסילת רכבת מתחנת הרכבת עזה לנמל עזה להעברת סחורה ברכבות משא מהנמל למרכז הארץ.
בסוף 1973, בעקבות מלחמת יום הכיפורים וסגירת קו הרכבת לסיני דרך עזה, נסגרה התחנה באופן סופי.