stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלוויזיה אינטראקטיבית

טלוויזיה אינטראקטיבית היא הפיכת הטלוויזיה למכשיר דו כיווני, כאשר המידע איננו זורם רק מן הטלוויזיה אל הצופה אלא הצופה הופך להיות פעיל בתהליך העברת המידע - כלומר הצופה הופך ל"משתמש".
הגדרה

הטלוויזיה עובדת על טכנולוגיה של שידור - ישנו גוף ש"משדר" תכנים  אל מקלטי טלוויזיה. הרעיון של טלוויזיה אינטראקטיבית הוא שהמשתמש יוכל לשלוט בתכנים המשודרים ובשלב מתקדם גם להשפיע עליהם. בימינו השליטה נעשית יותר ויותר גדולה. אם בעבר השליטה של המשתמש הוגבלה רק לכיבוי/הפעלה של המכשיר, קביעת הווליום ובחירת ערוץ, כיום בעקבות כניסת טכנולוגיות כגון VOD ו-"TiVo" המשתמש יכול לצפות באיזה תוכן הוא מעוניין לצפות באיזו שעה שהוא חפץ, להריץ קדימה ואחורה ולעצור. בנוסף על כך המשתמש יכול אף להשפיע על תכנים מסוימים כגון משחקים, תפריטים ואף לבצע הזמנות תכנים דרך הטלוויזיה.
בימינו, מעורבותו של המשתמש גדלה ככל שעובר הזמן וגם בעתיד צפויים להיות שינויים רבים בעקבות הרעיון של מיזוג הטלוויזיה והאינטרנט.
היסטוריה

מאז כניסתה הראשונה של הטלוויזיה לבתים פרטים בשנות ה-40 ניסו אנשי מדע להפוך את הטלוויזיה לכמה שיותר תחת שליטתו של המשתמש על אף סלידתם של אנשי רשתות הטלוויזיה שהיו מרוצים מכך שהם קובעים את לוח השידורים. 
ניסיונות ראשונים לטלוויזיה אינטראקטיבית שונה (לא רק כבלים) היו בשנות ה-90 כאשר הסדרה "החלטה רצחנית" הגרמנית ניסה לבצע מהלך מהפכני בטלוויזיה - הצופה היה יכול לבחור באיזה נרטיב לצפות: הסדרה שודרה בשני ערוצים במקביל והצופה היה יכול ל"זפזפ" באופן עצמאי בין הערוצים כאשר בכל ערוץ מגולם הנרטיב מנקודת מבטה של דמות אחרת.
היו גם ניסיונות פחות אוונגרדיים לטלוויזיה אינטראקטיבית: בערוץ הילדים בשנת 94 שודרה התוכנית "הוגו" כאשר הצופה משתמש בטלפון על מנת לשלוט בדמות שפועלת בטלוויזיה עצמה.
כניסת הרשת האלחוטית Wi - Fi ותשתית טלוויזיה דיגיטלית אפשרו גישה קלה ונוחה יותר לשירותים שונים שהטלוויזיה האינטראקטיבית מציעה כמו: TIVO, VOD, תפריטים אינטראקטיביים ועוד.
לאט לאט האינטרנט משתלב עם הטלוויזיה האינטראקטיבית ותוך מספר שנים ניתן יהיה לצפות בטלוויזיה שונה לחלוטין ממה שהכרנו בשנות ה-90.
לקריאה נוספת

Albert Abramson, The History of Television, 1942 to 2000, Jefferson, NC, and London, McFarland, 2003, ISBN 0786412208
Arthur Lugmayr,Samuli Niiranen,Seppo Kalli Digital Interactive TV and Metadata: Future Broadcast Multimedia (Signals and Communication Technology), Springer-Verlag, 2004
יבגניה מורוזובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907 
 פטירה:  1 בפברואר 1997 (בגיל 90 בערך) 
 מדינה:  רוסיה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (2 בפברואר 2005) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יבגניה מורוזובה
 
יבגניה מורוזובה (ברוסית: Евгения Морозова); הייתה מתנגדת לנאצים וחסידת אומות העולם מבלארוס.
פעילותה בתקופת המלחמה

יבגניה מורוזובה, הייתה בשנות השלושים לחייה, התגוררה עם שני ילדיה, מיכאל בן ה-10 וגלינה בת ה-3 במינסק, עיר הבירה של בלארוס. עוד לפני המלחמה, פגשה מורוזובה בד"ר אהרון לוין, שהיה רופא ילדים ידוע. אחרי כיבוש מינסק והקמת גטו מינסק באוגוסט 1941, נכפה על משפחת לוין לעבור לשם. בסתיו 1941, סופיה, הילדה הבכורה במשפחת לוין, התגנבה אל מחוץ לגטו והלכה לביתה של מורוזובה. הילדה סיפרה למורוזובה על התנאים הנוראים שבהם חיה המשפחה בגטו וביקשה את עזרתה. מורוזובה, שהייתה מוכנה לעזור לחבריה היהודים, אספה בגדים חמים ואוכל ושלחה אותם עם סופיה בחזרה לגטו. בין סתיו 1941 ל-1942, עזרה מורוזובה למשפחת לוין לשרוד בגטו בעזרת משלוח מזון באופן קבוע. כשהחלו הנאצים במבצע הרצח במרץ 1942, פאינה לוין ואחיה הקטן, מישה נרצחו. סופיה וגלינה ביקשו ממורוזובה להסתיר אותם וכך עשתה. אחרי שכמה שכנים הלשינו עליה, הגיע שוטר בלארוסי לביתה ודרש ממנה להסגיר את שתי הבנות היהודיות. מורוזובה הצהירה כי הן לא יהודיות אלא אחייניות שלה. בהמשך נקרא בנה של מורוזובה, מיכאל, למטה המשטרה כדי לאשר אילו מהגרסאות נכונה. מיכאל התעקש על כך ששתי הבנות הן קרובות משפחה. שתי האחיות הסתתרו בביתה של מורוזובה ממרץ ועד דצמבר 1942. לאחר מכן דאגה להשיג עבורן מסמכים מזויפים כדי למקם אותן כילדות רוסיות בבית יתומים. במשך כל זמן שהותן שם עד לשחרור מינסק ב-3 ביולי 1943, המשיכה מורוזובה לשלוח להן אוכל באמצעות בנה מיכאל.
לאחר המלחמה

בשנים שלאחר המלחמה האחיות שמרו על יחסים קרובים עם מורוזובה וילדיה. החל משנת 1990 מיכאל, בנה של מורוזובה, חי עם אשתו היהודייה בישראל.
מורוזובה נפטרה במינסק בשנת 1997.
בפברואר 2002, הוכרה יבגניה מורוזובה על ידי מוסד "יד ושם" כחסידת אומות העולם.
יום (נהר)

| --- | --- |

נהר יום מגשר בפרה
 מידע כללי
 אורך:  787 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  430 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  23,615.59 קמ"ר
 מוצא:  כפר בון יואן, תאילנד
 גובה מוצא הנהר:  347 מטרים
 יובלים:  Ngao River, Rong Mueang Noi, Khlong Mae Ramphan, Nam Ngim, Nam Khuan, Mae Mok, Nam Mae Kham Mi 
 שפך:  נאן 
 מדינות באגן הניקוז:  תאילנד תאילנד
 
 זרימתו של היום ושל הנהרות הסמוכים לו עד לאוקיינוס ההודי
 
נהר יום (בתאית: แม่น้ำยม) הוא נהר בתאילנד. הוא מתחבר בהמשך אורכו לנהר נאן ולנהרות נוספים בתאילנד. הנהר מספק מקור פרנסה לתושבים רבים בתור ספק דגים. נהר יום עובר בפארק הלאומי המוגן התאילנדי, מאה יום.
סקירה כללית

שטח הניקוז הכולל של נהר יום ויובליו הוא 23,615.59 קמ"ר (9,285 מיילים רבועים), אגן הניקוז של הנהר מכונה "אגן יום". נהר יום הוא חלק מאגן הניקוז של נהר נאן ושל נהר הצ'או פראיה.
סכר גדול ושנוי במחלוקת תוכנן בנהר בשנת 1991, למרבה מזלם של המתנגדים, הפרויקט ננטש. הוויכוח על הקמת הסכר נפתח שוב בשנת 2011. נכון לשנת 2012, מתנהל דיון על בניית שני סכרים קטנים יותר על נהר יום באזור המדובר במקום סכר הענק שתוכנן.
הערות שוליים

↑  State of Water : Thailand
↑  Floodgates reopen in dam debate, בנגקוק פוסט, 14 באוגוסט 2011
↑  Study to decide Yom River fate, בנגקוק פוסט, 30 ביולי 2012
נקודת המוצא של נהר יום
חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו

| --- | --- |

חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו
 לידה:  11 בנובמבר 1926 גואנחואטו, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 נרצח:  24 במאי 1993 (בגיל 66) גוודלחרה (מקסיקו), המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 תפקיד:  archbishop of Guadalajara (15 במאי 1987)  bishop of Cuernavaca (28 בדצמבר 1982)  חשמן (28 ביוני 1991)  בישוף דיוקסי (21 במרץ 1970) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
הקרדינל חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו (בספרדית: Juan Jesús Posadas Ocampo; נולד ב-11 בנובמבר 1926 בסלווטיירה, גואנאחואטו - נרצח ב-24 במאי 1993 בגוודלחרה, חליסקו) היה בישוף מקסיקני של הכנסייה הקתולית, ששימש כארכיבישוף גוודלחרה וכקרדינל של הכנסייה הרומית-קתולית.
פוסאדס אוקאמפו הועלה לדרגת קרדינל על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בקונסיסטוריה מ-28 ביוני 1991.
מותו

ב-24 במאי 1993, פוסאדס אוקאמפו, יחד עם שישה אנשים נוספים, נרצחו בחניון של נמל התעופה הבינלאומי גוודלחרה. הוא היה בתוך מכוניתו וספג 14 קליעים. מחקירה ממשלתית הגיעו למסקנה כי הוא נקלע לקרב יריות בין קרטלים יריבים על סחר בקוקאין וזוהה בטעות כראש קרטל סמים. על פי דיווחי סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקאי, הקרדינל זוהה בטעות כחואקין גוסמן לוארה, "אל צ'אפו", ראש קרטל סינלואה. איש מעולם לא נענש על ההרג עצמו, אף כי הוגשו אישומים הקשורים לרצח. חואן פרנסיסקו מורילו דיאז "אל גוארו חאיבו" ואדגר ניקולאס וייגאס "אל נגרו", חברי קרטל טיחואנה, זוהו כמי שהגו את ביצוע הרצח.
אף על פי שהוזמן על ידי קרטל טיחואנה, רבים מחברי יחידת ההתנקשות היו למעשה חברים בכנופיית הגבעות "לוגאן" של סן דייגו, שהוכשרו על ידי קרטל טיחואנה כמתנקשים. בנחמין ארלנו-פליקס הסגיר שני חברים בכנופיה: חואן אנריקה וסקונז ורמון טורס מנדז. טורס נהרג בזמן שהיה במעצר וחיכה למשפט. וסקונז נידון לתשע שנות מאסר על אישומי אחזקת נשק במקסיקו.
אף על פי שהרצח בוצע במקסיקו, ארצות הברית האשימה תשעה חברים מחוליית ההתנקשות "לוגאן" בנוגע לרצח. שלושה חברים נוספים הודו בסופו של דבר באשמה ונידונו לעונשי מאסר של 18–22 שנה.
מותו > פתיחה מחודשת של התיק

התיק נפתח מחדש לאחר שהנשיא ויסנטה פוקס עלה לשלטון בשנת 2000 וסיים שבעה עשורים של שלטון מפלגה אחת. פוקס נכנס לתפקיד והבטיח לסגור תיקי רצח. המשנה לתובע הכללי, מריה דה לה לוז לימה מלווידו, ציטטה כי היו הפרות חריגות חמורות בחקירות הקודמות, כולל עיוות ראיות של המשטרה והיעלמותם של למעלה מאלף מסמכי מפתח. מאז, לדבריה, היא קיבלה איומי מוות, בתה המתבגרת הוחזקה באיומי אקדח ושני ילדיה האחרים נורו במכוניתם.
כיוונים חדשים הופיעו לאחר פתיחת התיק, כולל עדות של חבר ילדות של פוסאדס. לדבריו, פוסאדס אמר לו שהוא זומן למעונו של הנשיא קרלוס סלינס וקיבל איומים רק שבועות לפני מותו. פרננדו גוסמן, מחוקק שמרנן, אמר: "יש הוכחות רבות המובילות אותנו למסקנה שאנחנו עומדים בפני פשע בביצוע מדינה, מאורגן ובהשתתפות כוחות ביטחון הפנים." גוזמן היה מקורב לחקירה מאחר שייצג את אשתו של נהגו של פוסאדס, שנהרגה גם בהתקפה. לדבריו החוקרים פסקו את מעורבותם של קרטלי סמים, לפחות כפי שהוצג המקרה על ידי ממשלת סלינס. התאוריה החדשה לפיה ייתכן שהרצח מהווה הוראה על ידי חברי ממשלת סלינס מבוססת על טענות כי עוזר בכיר בממשלת סלינס הזהיר את פוסאדס לסתום את פיו על מידע שחשף קשר בין פוליטיקאים בכירים לסחר בסמים ובזנות. איש לא טען כי הנשיא סלינס היה מעורב באופן אישי.
בסביבות יום השנה העשירי לרצח, דחקו בכירי הכנסייה בנשיא פוקס במכתב לשמור על דבריו ולוודא שהמקרה נפתר. ממשיך דרכו של פוסאדס, הקרדינל חואן סנדובל, משוכנע שהרצח היה מניע פוליטי. הוא, עורך דינו וגוזמן גם דיווחו על איומים במוות ופנו לנציבות הבין-אמריקאית לזכויות אדם בבקשה להגנה.
ב-15 באוגוסט 2006 הודיעו גורמים במשרד המשפטים האמריקניים כי סוכני הסמים הפדרליים בארצות הברית עצרו את לורד הסמים המקסיקני פרנסיסקו חאבייר ארלנו פליקס, מנהיג קרטל טיחואנה האחראי לחפירת מנהרות מורחבות להברחת סמים מתחת לגבול ארצות הברית. בהודעה לעיתונות שהוזכרו לעיל אמרו גורמים רשמיים ב-DOJ כי חאבייר ארלאנו פליקס הואשם במקסיקו בשנת 1993 בקשירת קשר להתנקש בחייו של הקרדינל חואן פוסאדס אוקמפו.
בתרבות הפופולרית

ברומן "כוחו של הכלב" מאת דון ווינסלו, דמות האב פראדה מבוססת על חלקים מחייו ומותו של חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו.
בסדרה של נטפליקס "אל צ'אפו", בעונה 1, פרק 4, מוצג כיצד הקרדינל פוסאדס נרצח על ידי קושרים מטעם הממשלה הפדרלית.
בסדרה של נטפליקס "נרקוס: מקסיקו" מוצג האירוע בשדה התעופה בעונה 3, פרק 4.
הערות שוליים

↑  Golden, Tim (25 במאי 1993). "Cardinal in Mexico Killed in a Shooting Tied to Drug Battle". World. The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.S. intelligence agency finally releases dispatch on Mexico cardinal assassination at airport". Chron. 14 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  López-Dóriga, Joaquín. "Los Agujeros Oscuros en el Asesinato del Cardenal Posadas Ocampo". Radio Fórmula, 11 June 2001.
1 2  "Season 4 – Slide 34". History Channel. נבדק ב-14 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steinhauer, Jennifer; McKinley Jr., James C. (17 באוגוסט 2006). "U.S. Officials Arrest Suspect in Top Mexican Drug Gang". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349759005171  GND: 132063506  ISNI: 0000 0000 3026 6556  LCCN: n94070011  SNAC: w68n205v  VIAF: 10996407   WorldCat (עם VIAF): 10996407
יולשווה

יולשבה (בסלובקית:Jelšava, בהונגרית: Jolsva) היא עיר במרכז סלובקיה במחוז באנסקה ביסטריצה.
תולדות העיר

העיר הוזכרה לראשונה בשנת 1243 כמקום בו התיישבו גרמנים והונגרים. במהלך המאה ה-14 המקום היה מרכז חשוב של תעשיית הפלדה. בשנת 1556 העיר הייתה נצורה על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית. היא הייתה תחת שלטון טורקי מספר פעמים, שוחררה סופית בשנת 1686 ועברה לשליטת משפחת בוצ'קאי. בשנת 1894 בעיר הוקם מפעל לייצור מגנזיט ועיר חוברה למסילת ברזל.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה האזור הפך להיות חלק של צ'כוסלובקיה ורוב ההונגרים עזבו אותה. בשנת 1938 בעקבות בוררות וינה הראשונה הוא עבר להונגריה עד לשנת 1945. בשנת 1993 הוא הפך להיות חלק של סלובקיה.
בהתאם לנתונים של שנת 2001 בעיר התגוררו 3,287 תושבים, מהם 84.4% היו סלובקים.
העיירה היא עיר תאומה של טוטקומלוש (הונגריה) ושצ'קוצ'יני (פולין).
קהילה יהודית

הקהילה הוקמה במהלך המאה ה-19. בשנת 1895 הוקם בית הכנסת. בשנת 1921 הקהילה מנתה 222 יהודים שהיו כ-8% מיהודי העיר. בשנת 1944 העיר נכבשה על ידי הגרמנים. בתחילת יוני 1944 יהודים הועברו למקום ריכוז במישקולץ ומשם, ב-13 ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.
חואן השני, מלך קסטיליה

חואן השני, מלך קסטיליה (6 במרץ 1405 - 20 ביולי 1454), היה מלך קסטיליה בין השנים 1406–1454.
ביוגרפיה

חואן השני נולד בטורו ב-6 במרץ 1405, והיה בנם של אנריקה השלישי, מלך קסטיליה וקתרין מלנקסטר, בתם של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר וקונטסטנס מקסטיליה, דוכסית לנקסטר, בתו של פדרו הראשון, מלך קסטיליה.
ב-25 בדצמבר 1406 מת אביו אנריקה השלישי, מלך קסטיליה, וחואן ירש את השלטון, אולם, אמו קתרין מלנקסטר ודודו פרננדו הראשון, מלך אראגון כיהנו כעוצרי הממלכה. בשנת 1416 מת דודו, ובשנת 1418 מתה אמו, וחואן תפס את השלטון. אולם, חואן היה מלך חלש והשלטון היה מרוכז בידי ידידו אלוורו די לונה, שנלחם במוסלמים וייצב את השלטון ביד ברזל, תוך שהוא נלחם בתוקף באצולה. באותה שנה התחתן חואן עם מריה מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה.
עם עלותו לשלטון ביטל חואן את חוקי ויאדוליד משנת 1411 שהגבילו מאוד את היהודים, ונתן להם יותר חופש וסובלנות.
בשנת 1445 מתה אשתו של חואן, והוא התחתן עם איזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבלה מבארסלוש. איזבלה שהייתה מקורבת לחוגי האצולה, הסיתה את חואן נגד אלוורו, עד שנעצר, נשפט והוצא להורג. בעקבות כך, שבו המהומות ואי הסדר לשרור בממלכה.
ב-20 ביולי 1454 מת חואן השני, ובנו אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

מנישואיו של חואן למריה מאראגון, מלכת קסטיליה, היו לו 4 ילדים:
קתרינה (1422–1424)
לאונור (1423–1425)
אנריקה (1425–1474)
מריה (1428–1429)
מנישואיו של חואן לאיזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, היו לו 2 ילדים:
איזבלה (1451–1504)
אלפונסו (1453–1468)
בנוסף היו לחואן ילדים לא חוקיים.
ראו גם

מלכי אראגון
יבגניה טטלבאום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 ביולי 1991 (בת 33) חרקוב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 משקל:  49 ק"ג 
 גובה:  1.58 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה צורנית
 מועדון:  הפועל יובלים
 מאמן:  טטיאנה צים
 
יבגניה טטלבאום (נולדה ב-31 ביולי 1991) היא שחיינית צורנית ישראלית. יצגה את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) בדואט עם אנסטסיה גלושקוב.
ביוגרפיה

טטלבאום נולדה בחרקוב שבאוקראינה הסובייטית. בגיל חמש החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית ובגיל תשע עברה לתחום השחייה הצורנית.
בשנת 2009, בהיותה בת כ-18, עלתה טטלבאום לבדה לישראל במסגרת פרויקט נעל"ה וקיבלה מלגה ממשרד העלייה והקליטה.
קריירה

בארץ השתלבה בנבחרת השחייה הצורנית ולאולימפיאדת לונדון (2012) נסעה כמחליפה לצמד אנסטסיה גלושקוב ואינה יופה שהשתתפו בה. לאחר האולימפיאדה בלונדון פרשה יופה מהענף ולאחר שגלושקוב חזרה מחופשת לידה הצטרפה טטלבאום אליה כדי להתחרות בתחרויות הזוגות. באליפות אירופה שנערכה בשנת 2014 סיים הצמד במקום ה-12.
במרץ 2016 השתתף הצמד בתחרות המיון בריו לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ודורג במקום ה-12 מה שהספיק לקריטריון הבינלאומי לאולימפיאדה זו. באפריל אותה שנה השתתפו באליפות אירופה וסיימו במקום תשיעי ובכך השיגו את הקריטריון הישראלי. ביחד עם אנסטסיה גלושקוב היא סיימה את האולימפיאדה במקום ה-20.
טטלבאום מתגוררת בירושלים ובמקביל לאימוניה משמשת כמאמנת לשחייניות צורניות צעירות.
הערות שוליים

↑  ynet ספורט, הכירו את יבגניה טטלבאום, באתר ynet, 20 במאי 2016
↑  אורן קורנפלד‏, שחייה צורנית: גלושקוב וטטלבאום השיגו את הקריטריון הבינלאומי לריו, באתר וואלה, 6 במרץ 2016
↑  אסי ממן, ‏היסטוריה לגלושקוב: השיגה את הקריטריון לריו, באתר ONE‏, 13 במאי 2016
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | שני בלוך • שלומי חיימי |  |
|  אתלטיקה | דניאל גואדי • מאור טיורי • מארו טפרי • טסמה מוגס • דונלד סנפורד • לונה צ'מטאי-סלפטר • חנה קנייזבה-מיננקו • דמיטרי קרויטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | לינדה בולדר •  ירדן ג'רבי • גילי כהן • שגיא מוקי • גולן פולק • שירה ראשוני •  אורי ששון |  |
|  גולף | לטיסיה בק |  |
|  היאבקות | אילנה קרטיש |  |
|  הרמת משקולות | איגור אולשנצקי |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (יקטרינה לבינה, קרינה ליחבר, אידה מיירין, יובל פילו, אלונה קושבצקי) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | רון אטיאס |  |
|  טניס | דודי סלע |  |
|  טריאתלון | רון דרמון |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | קרן זיבנר • יעקב טומרקין • אנדראה מורז • גל נבו • עמית עברי • זיו קלונטרוב • זוהר שיקלר |  |
|  שחייה צורנית | אנסטסיה גלושקוב • יבגניה טטלבאום |  |
|  שיט | נינה אמיר • מעיין דוידוביץ' • גיל כהן • אייל לוין • דן פרויליך • שחר צוברי |  |
חזיר (כלי שיט)

חזיר של חיל הים הישראלי
חזיר (באיטלקית: Maiale) הוא כינוי לדגם של טורפדו מאויש - כלי שיט קטן, המשמש להובלת לוחמי קומנדו ימי, בשיט מעל המים, בגובה המים או מתחת למים, אשר היה בשירות השייטת העשירית האיטלקית (אנ') בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עם הקמתה של יחידת הקומנדו הימי של חיל הים הישראלי, שייטת 13, עשתה היחידה שימוש בכלים אלו שנרכשו מאיטליה, ובהמשך השתמשה בדגמים משופרים מתוצרת ישראל.
בשירות שייטת 13 הישראלית

מתחילת שנות ה-50 השתמשה שייטת 13 של חיל הים הישראלי ב"חזירים" באחדים ממבצעיה, שהידועים שבהם הם:
פעולת פורט סעיד: בלילה הראשון של מלחמת ששת הימים חדרו לוחמים של שייטת 13 לנמל פורט סעיד על גבי שני חזירים שהורדו מהמשחתת "אח"י יפו". לאחר שסיימו את פעולתם בנמל בלא שמצאו מטרות צבאיות חזרו אל סירת האם ("ציפור"), והטביעו את החזירים.
מבצע בולמוס 5: ב-19 במאי 1969, כחודש לפני "מבצע בולמוס 5" בראס עדבייה, ערך כוח של 8 לוחמי שייטת 13, שהגיע ליעד בשני חזירים, סיור מקדים בראס עדבייה, לשם איסוף מודיעין.
מבצע בולמוס 6 - הפשיטה על האי גרין: בליל 20 ביולי 1969 פשטו לוחמי שייטת 13 בשיתוף סיירת מטכ"ל על האי גרין, יעד מבוצר בקצה מפרץ סואץ. כוח הרתק של הפעולה הגיע ליעדו באמצעות חזיר.
מבצע אסקורט: בליל 7 בספטמבר 1969 פשטו 8 לוחמים של שייטת 13 על שתי הטרפדות המצריות במעגן הצי המצרי ראס סאדאת, דרומית לעיר סואץ. שמונת הלוחמים הגיעו אל הספינות באמצעות שני חזירים והטביעו אותן באמצעות מטעני עלוקה. הפעולה הוכתרה בהצלחה אך במהלך הנסיגה פעל מעצמו מנגנון ההשמדה העצמית של אחד החזירים (בגלל ליקוי שהתגלה במבנה ההנדסי של המוקש), וכתוצאה מכך נהרגו שלושה לוחמים ורביעי נפצע.
מבצע ליידי: פשיטה של ארבעה לוחמים משייטת 13 על נמל פורט סעיד במהלך מלחמת יום הכיפורים בלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973. הלוחמים הגיעו אל היעד בשני חזירים, שהורדו מנחתת הטנקים אח"י "אשקלון". בפעולה הוטבעו ארבעה כלי שיט מצרים. שני לוחמים של שייטת 13 הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
בשנת 1979 נכנס לשימוש דגם מתקדם של "חזיר" שנקרא "רם", ושימש להובלת לוחמים. שימוש מבצעי ראשון בדגם זה נעשה לשם טיבוע אוניית מחבלים בשם "טארק" במעגן צור, ב-26 באפריל 1979.
ראו גם

צוללת רטובה
טורפדו מאויש
אריה
לקריאה נוספת

זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 221-211
הערות שוליים

↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 718
↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 1080-1078
חליל אלטינטופ

חליל אלטינטופ (בטורקית: Halil Altıntop, נולד ב-8 בדצמבר 1982 בגלזנקירכן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר טורקי-גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. אלטינטופ ערך 38 הופעות והבקיע שמונה שערים במדי נבחרת טורקיה. אחיו התאום הוא כדורגלן העבר חמיט אלטינטופ.
קריירה בינלאומית

אלטינטופ ערך את הופעת הבכורה בנבחרת טורקיה במרץ 2005, בניצחון 5-2 על נבחרת גיאורגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, כאשר נכנס כמחליף. את שער הבכורה הבקיע ביוני 2005, גם כן במוקדמות מונדיאל 2006, בניצחון 6-0 על נבחרת קזחסטן. למרות ניצחונות אלו, טורקיה לא העפילה למונדיאל 2006 עצמו. אלטינטופ השתתף עם טורקיה גם בטורניר מוקדמות יורו 2008 בו הבקיע שני שערים. טורקיה העפילה ליורו 2008 עצמו, אך אלטינטופ לא נכלל בסגל הסופי לטורניר. אלטינטופ השתתף גם בטורניר מוקדמות מונדיאל 2010 בו הבקיע שער אחד, אך לא הצליח להעפיל עם טורקיה למונדיאל 2010. הופעתו ה-38 והאחרונה של אלטינטופ במדים הלאומיים נערכה בנובמבר 2011 במסגרת פלייאוף העלייה ליורו 2012 מול נבחרת קרואטיה. אלטינטופ וטורקיה כשלו בפלייאוף זה, ולא העפילו ליורו 2012. לאחר מכן, אלטינטופ לא זומן עוד לנבחרת, בה הבקיע שמונה שערים ב-38 הופעות.
חליל קלאסי

חליל בארוק בעל מפתח בודד, על פי דגם של תומאס לוט, פריז, בסביבות 1740
חליל קלאסי הוא שמם הכולל של חלילים אירופיים אשר יוצרו בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. חלילים אלו היו החלילים מרובי המפתחות המערביים הראשונים, אשר זכו לתפוצה כלל אירופאית רחבה.
החליל הקלאסי הוא למעשה תוצר אבולוציוני של חליל הבארוק, הידוע גם כטרברסו. כלי זה היה בעל שישה חורים לאצבעות וחור אחד נוסף שהיה מכוסה, ונפתח באמצעות מפתח (קלאפה). החליל היה בנוי לפי הסולם רה מז'ור, אם כי לא בכוונון מושווה; היו בו שתי טרצות גדולות נמוכות מאוד - פה דיאז ודו דיאז. על מנת לנגן את כל רצף הצלילים הכרומטי, היה צורך להשתמש ב"אצבועי מזלג", כלומר, אצבועים שבהם משני צדיו של חור בלתי מכוסה, יש רצפים של חורים מכוסים. אצבועי מזלג דרשו לרוב תיקון של גובה הצליל, ויצרו גון צליל שונה, וכהה במעט מן הצלילים שאינם באיצבועי מזלג.
חליל קלאסי בעל שישה מפתחות ורגל רה
מטרת תכנונו של החליל הקלאסי היא ליצור אחידות בגון הצליל, ולקרבו אל הכוונון המושווה. לשם כך נוספו לדגמים הראשונים של החליל הקלאסי שלושה מפתחות, ולפיכך גם קידוח של שלושה חורים חדשים בחליל. חורים אלו יצרו את הצלילים פה, סול דיאז וסי במול. כמו כן נעשו גם שינויים קלים בגופו של החליל עצמו ובחורים הקיימים, על מנת להתאים אותם למצב החדש.חלילי המפתחות הראשונים החלו להיות מיוצרים באופן נרחב בעיקר באנגליה, שם זכו לתפוצה רחבה יחסית, וחלקם מצאו את דרכם מאנגליה ליבשת. דגם זה החל להיות נפוץ כבר בשנות ה-70 של המאה ה-18, אם כי היו חלילנים מקצועניים שהעדיפו להשתמש בחליל בעל מפתח אחד, בעיקר מחוץ לאנגליה. בפורטרטים של חלילנים ידועים מן התקופה (למשל, החלילן פרנסואה דוויאן, שצויר בסוף המאה ה-18), ניתן להבחין כמעט תמיד שהם אוחזים בחליל בעל מפתח אחד.
כחלק מהתפתחותו של החליל הקלאסי, נעשו ניסיונות להגדיל את מנעדו של החליל בטון שלם כלפי מטה על לצליל דו, ובכך להוסיף לו שני חורים ושני מפתחות נוספים. ידוע שבעבור חליל מדגם זה כתב מוצרט את הקונצ'רטו לחליל ונבל - מן היצירות הידועות הראשונות בה מופיע הצליל דו ראשון בחליל. היו שנמנעו מלהשתמש בפטנט זה מאחר שהוא מעוות את האינטונציה של החליל ומשנה את האיזון שלו. עם זאת, חלילים בעלי רגל דו החלו להיות נפוצים מאוד בעיקר בגרמניה ובאנגליה.
החל מסוף המאה ה-18 החל להופיע חליל בעל שני מפתחות נוספים בגוף החליל. מפתח אחד נקדח בעבור חור חדש אשר יצר את הצליל דו. מפתח שני נקרא "פה ארוך"; מאחר ששימוש במפתח פה יחיד באצבע הרביעית של יד ימין לא היה מתאפשר כאשר אצבע זו הייתה עסוקה בלסתום חור (בשביל צלילים כמו רה ומי במול), נוצר מפתח חדש לשימוש בזרת של יד ימין, אשר החליף את "פה קצר" בעת הצורך. בחליל זה נעשו גם שינויים נוספים בצורת פיית הנשיפה ובקדח של הצינור (למשל, הוספת טבעת מתכת במפרק הראש), בעיקר על מנת להגדיל את עוצמת הצליל.
הדגם של החליל בעל ששת המפתחות (או שמונת המפתחות, אם הייתה לו רגל דו) היה נפוץ זמן רב, גם כשהחל להופיע החליל הרומנטי בעל המנגנון המסובך, שלו תשעה עד שישה עשר מפתחות, והוא למעשה גלגול של החליל הקלאסי. החליל בגרסתו המודרנית הוצג לראשונה בשנת 1851 על ידי בונה החלילים תאובלד בהם. חלילו של בהם החליף את כל דגמי החלילים המבוססים על חורים סגורים (דהיינו החליל הקלאסי והחליל הרומנטי) בצרפת, שנים ספורות לאחר הופעתו. באנגליה הוא נעשה פופולרי מיד אחר כך, ובגרמניה רק בתחילת המאה ה-20.
כיום זוכה החליל הקלאסי לעדנה בביצועים אותנטיים של מוזיקה מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. לרוב דגמים שלו נבנים מהעתקים היסטוריים, אם כי ישנם חלילים קלאסיים שהשתמרו במצב המאפשר נגינה עליהם.
ראו גם

טרברסו
התפתחות החליל המודרני
חליל קלאסי בוויקיפדיה האנגלית
זרימה שכבתית

קווי הזרם בזרימה למינרית בצינור, ניתן לראות שכבות הזורם מחליקות זו על זו.
במקרה של לוח הנע בזורם, אחת השכבות נעה עם הלוח הנע בעוד שהשכבה הצמודה ללוח נח נותרת סטטית.
זרימה שכבתית (נקראת גם זרימה למינרית) היא תופעה המתרחשת כאשר זורם נע בשכבות מקבילות ללא הפרעה בין השכבות. זרימה שכבתית מאופיינת כמשטר זרימה מסודר בו הגאומטריה בלבד מכתיבה את כיוון הזרימה. במהירויות נמוכות הזורם נע ללא ערבוב בשכבות סמוכות אשר מחליקות אחת ביחס לשניה. לא קיימות מערבולות בשדה הזרימה או זרמים צולבים המאונכים לכיוון הזרימה. בתחום מכניקת הזורמים, זרימה שכבתית מאופיינת בקצב ערבוב נמוך יחסית לזרימה טורבולנטית.
רקע היסטורי

המדען הבריטי אוסבורן ריינולדס (1842-1912) היה לראשון שחקר לעומק, והבחין בצורה כמותית בין זרימה למינרית לזרימה טורבולנטית, בהמשך ביצע ריינולדס אנליזה ממדית שבעקבותיה גילה (1883) גודל חסר מימד שלימים יקרא על שמו, מספר ריינולדס.
מספר ריינולדס

מספר ריינולדס מוגדר כיחס בין כוחות האינרציה לכוחות הצמיגות הפועלים על הזורם ומשמש כפרמטר חשוב אשר בעזרתו נעשית הבחנה בין זרימה למינרית לזרימה טורבולנטית במקרים בהם קיימת מהירות יחסית בין זורם למשטח.
מספר ריינולדס מוגדר כך:
עבור גאומטריות שונות ישנו ערך גבול למספר ריינולדס אשר תחתיו הזרימה היא למינרית ומעליו טורבולנטית, ערך גבול זה אינו קבוע ותלוי בפרמטרים שונים כמו חספוס המשטח או הפרעות בשדה הזרימה.
דוגמה : לרוב עבור זרימה בצינור בעל חתך עגול  Re>2000 מעיד על זרימה טורבולנטית, למרות זאת בניסוי מבוקר על ידי מאמצים לשמור את הזרימה נטולה מהפרעות ושימוש במשטח חלק מאוד הצליחו לשמור על זרימה למינרית עבור  Re=100000
זרימה למינרית וזרימה טורבולנטית - השוואה

זורם הנע בערוץ סגור כדוגמת צינור או בין שני לוחות שטוחים ימצא באחד משני משטרי זרימה כתלות במהירות הזרימה (ובעוד פרמטרים, ראה מספר ריינולדס) : זרימה למינרית או זרימה טורבולנטית. זרימה למינרית מתרחשת במהירויות נמוכות יחסית, כאשר מעלים במידה נדרשת את מהירות הזרימה משטר הזרימה משתנה וזרימה טורבולנטית המאופיינת כזרימה כאוטית, בעלת ערבוב יעיל ואשר נוצרות בה מערבולות מופיעה. בשפה לא מדעית, זרימה למינרית מתוארת כזרימה "חלקה" לעומת זרימה טורבולנטית המתוארת כזרימה "מחוספסת".