stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בתיה ברנר
עבודתה כחלוצה

בתיה פנתה, עם הגיעה לארץ ישראל, ובעצתו של אחיה הגדול, הסופר י.ח. ברנר, לעבודת חקלאות. עבודה זו תאמה את הרוח החלוצית שאפיינה את אנשי העלייה השנייה, ועלתה בקנה אחד עם האידאולוגיה של בתיה. אחיה בנימין, מספר בספרו על החלטתה: "בתיה העלמה העדינה המתהלכת כפייה בבגדי מלמלה, כיוון ששמעה על הפועלים ועל החיים בקבוצה, על עבודת האדמה, מיד כבש הרעיון הזה את לבה, ובמהרה עברה אל קבוצת בן-שמן, שנוסדה לא מכבר, לחיות בה". גם בהספד שהספיד אותה, ציין בנימין את דביקותה השלמה של בתיה ברעיון העבודה, שהיה עבורה צו מוסרי ראשון של התנהגות. קו נוסף באידאולוגיה שלה הייתה הצמחונות, מתוך רצון לא לפגוע בכל אשר נשמת-חיים באפו.
בתיה עברה כמה תחנות שבהן עבדה, ועם ייסודה של עין חרוד, באה אליה עם חבריה מכנרת. בעלייה לגבעת קומי (שממוקמת במקום ייסודה של עין חרוד), נכחה בסכסוך בין חבריה המתיישבים לבין ערבים מקומיים, ושם נזרקה עליה אבן, שהשאירה צלקת במצחה.
בעין חרוד חייתה בתיה עד לפטירתה.
תחנות עבודתה העיקריות, עד הגיעה לעין חרוד (שהייתה התחנה הסופית) הן: חולדה, קבוצת הפועלות בבן-שמן (שם עבדה עם ברל כצנלסון), קבוצת "השומר" בתל-עדשים, וקבוצת כנרת (שם התיידדה עם רחל המשוררת, שהייתה מבוגרת ממנה בארבע שנים).
אליעזר משה סלוצקין מסכם את עבודתה של בתיה בכנרת: "תנאי החיים בכנרת דאז היו קשים ביותר, אפשר לומר כמעט לא-אנושיים, ועבודת החברות קשה הייתה במיוחד. היה עליהן לבשל אוכל להרבה אנשים - ללא מצרכים, לכבס, לנקות ולארגן את כל השירותים - ללא תנאים מינימליים לכך. אף פעם לא שמעת תרעומת מפיה של בתיה, תלונה על קושי, אנחה; תמיד הייתה עושה כל עבודה תוך דבקות במשימה, תוך הרגשת קדושה כלפי העבודה...".
בעין חרוד הייתה מראשוני ענף הלול, והתמידה בעבודתה עד גיל זקנה. בשנים האחרונות לחייה עברה לעבוד במחסן-הבגדים, בהטלאת בגדי החברים.
ידידותה עם רחל המשוררת

בתיה התיידדה, כאמור, עם רחל המשוררת, כששהתה בקבוצת כנרת. בעיזבונה של בתיה נמצאו שמורים 6 מכתבים שכתבה לה רחל. אין תאריכים על המכתבים, והמביא לדפוס של הקובץ שבו הם נמצאים, הוסיף הערה, כי הם נכתבו, כנראה, בין השנים 1924–1931. חליפת מכתבים בין בתיה לרחל המשוררת, מגלה יחסים חמים מצדה של רחל, וכמיהה לשוב ולהיפגש עם בתיה. במכתב הרביעי גם נזכרות צנצנות הדבש ששלחה בתיה אל רחל, והן חוזרות ומופיעות בעלילת הספר של נורית גרץ.
רחל, נתנה במתנה את ספר שיריה הראשון, "ספיח", לבתיה, וכתבה עליו את ההקדשה הבאה, שהיא סתומה במקצת:
"האוכל לבגוד בך", בתיה, בתיה !?.
בספרה של נורית גרץ על רחל המשוררת, מופיעה בתיה כדמות משנית בעלילה, והיא נזכרת מספר פעמים בספר. גרץ משתמשת במכתבים שכתבה רחל לבתיה, כדי לספר את סיפור היחסים בין השתיים. בזמן מחלתה של רחל, מהרהרת רחל בבתיה: "אבל בתיה שלחה לה צנצנת דבש מעין חרוד, העוזרת הניחה אותה על השולחן עם צלוחית וכפית ומדי פעם היא טועמת. 'לדבש יש כוחות מרפא, הוא מכיל בתוכו את האנרגיה של האדמה והצמחים". ובהמשך: "ולפעמים היא הייתה סופרת את כל מה שלא עשתה ובוודאי גם לא תעשה והשוותה עם החברים שלה: 'נוח הקים את המשתלה שלו, לדבורה יש משפחה וגן ירקות ופרה, ובתיה רודה דבש מהכוורות בעין חרוד, ומה אני?'...".
בקורתו של י.ח. ברנר על עיסוקה בכתיבה

בתיה ניחנה בכישרון כתיבה, אך פרסמה בחייה רק רשימות מועטות, ובעיזבונה לא נמצאו דברים נוספים שכתבה. בקובץ לזכרה, מצטט הכותב, אליעזר משה סלוצקין (חברה הוותיק של בתיה מימי קבוצת כנרת) את ברל כצנלסון שאמר: "דואב הלב על כשרון ביטוי מיוחד במינו שהולך כאן לאיבוד. ואין אני יודע איך להשפיע עליה שתכתוב". רשימה אחת שכתבה, בשם "צעדים ראשונים", שכן התפרסמה, מסכמת את ניסיונותיה הראשונים בחיים הקולקטיביים במסגרת הקבוצה. שתי רשימות נוספות שכתבה, מובאות בסוף הקובץ שהוצא לזכרה לאחר מותה. ברשימה השנייה, מספרת בתיה, כי ביקורתו של אחיה הגדול, י.ח. ברנר, על עצם עיסוקה בכתיבה, הביאה לכך שנמנעה מלהמשיך בכתיבה:
"פעם, כאשר ניסיתי לבטא את הרשמים החדשים שלי בכתב, נכנס אחי לחדר ותפסני בקלקלתי.
'מה את עושה? כותבת הביתה?'
'לא, כותבת לעצמי, כך סתם...'
'כך סתם לא צריך לכתוב! ישנם די כאלה שכותבים סתם. צריך ללמוד לחלוב ולדעת לאפות לחם בטבון. ללחם וחלב זקוקים גם אלה שכותבים סתם...'
עוד זכורים לי דבריו אלה כלשונם ביידיש, לשון-אמא, בה דיברנו בינינו".
קיימת גם גרסה נוספת לסיפור על התייחסותו של י.ח. ברנר לניסיונות הכתיבה של אחותו, אך רוח הדברים דומה.
בכך, תמו כנראה ניסיונותיה של בתיה לעסוק בכתיבה.
לקריאה נוספת

רוחמה אלבג, אל הבית: בדרכים בעקבות ספרים, תל אביב, מכון מופ"ת, 2022, פרק 6 - "בחורף" בסוף הקיץ: אל נובי-מליני, עיירתו של יוסף חיים ברנר, עמ' 153-180.
בנימין ברנר, גדולה הייתה הבדידות, עם עובד, 1978.
נורית גרץ, ים ביני לבינך, רומן היסטורי, הוצאת כנרת, 2015.
עין חרוד - הקיבוץ המאוחד, בתיה ברנר - לזכרה, חוברת זיכרון ביום השלושים למותה, דפוס מרחביה, 14.1.1976.
תמי קמינסקי, בדרכן: נשות עין חרוד, 1921-1948, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ויד טבנקין, 2019.
צפרירה שחם-קורן, חסד נעורים, הוצאת יד טבנקין ויד יצחק בן-צבי, 2018. בעיקר הפרק "להטליא בגדי כוהנים (בתיה ברנר)", עמ' 243–251.
חוה שטרן לבית ברנר, סיפורים ופרקי זיכרונות מן העיזבון, הוצאת המשפחה, 2012.
אניטה שפירא, ברנר: סיפור חיים, עם עובד/ אופקים, 2008.
הערות שוליים

↑  בנימין ברנר, גדולה היתה הבדידות, תל אביב: עם עובד, 1978
↑  דיון יותר מעמיק בשאלת הרווקות בקיבוץ מובא בספרה של תמי קמינסקי, בדרכן: נשות עין חרוד, 1921-1948, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ויד טבנקין, 2019, הפרק "חיים ללא זוגיות", עמ' 122-127.
↑  אניטה שפירא, ברנר - סיפור חיים, תל אביב: עם עובד/ אופקים, 2008, עמ' 270
↑  בנימין ברנר, גדולה היתה הבדידות, תל אביב: עם עובד/אופקים, 1978, עמ' 11
↑  אסף ענברי, הספר האדום, ראשון לציון: ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2022, עמ' 25-26
↑  בנימין ברנר, גדולה היתה הבדידות, תל אביב: עם עובד/אופקים, 1976, עמ' 29
↑  עין חרוד - הקיבוץ המאוחד, בתיה ברנר - לזכרה, חוברת זיכרון ביום השלושים למותה, דפוס מרחביה, 14.1.1976, עמ' 8
↑  עין חרוד - הקיבוץ המאוחד, בתיה ברנר - לזכרה, חוברת זיכרון ביום השלושים למותה, דפוס מרחביה, 14.1.1976, עמ' 10
↑  עין חרוד - הקיבוץ המאוחד, בתיה ברנר - לזכרה, חוברת זיכרון ביום השלושים למותה, דפוס מרחביה, 14.1.1976, עמ' 4
↑  בקובץ הנזכר בעמ' 10, וגם במאמר-זיכרון שכתבה: בתיה ברנר, "למות חיים שטורמן", בספר חברות בקיבוץ (קובץ ראשון), הוצאת הקיבוץ המאוחד, עין חרוד, תש"ד (1944).
↑  בקובץ הנזכר, כותבת בתיה על עבודתה עם ברל כצנלסון: "עבודתי עם ברל בבן-שמן, הייתה נדמה לי, בסוף 1913 או תחילת 1914. עבדנו בהרכבת זיתים. הוא הרכיב ואני קשרתי את ההרכבות. עבדנו גם בכיסוי בורות לנטיעת שקדים....בכנרת עבדתי עם ברל בגן הירקות. כל שיחה אתו בעבודה הייתה בשבילנו, עובדות הגן, שיעור...", שם, עמ' 5.
↑  א. סלוצקין, " עם בתיה", בקובץ בתיה ברנר - לזכרה, עמ' 17-16.
↑  צפרירה שחם-קורן, "להטליא בגדי כוהנים (בתיה ברנר)", חסד נעורים, יד טבנקין ויד יצחק בן-צבי, 2018, עמ' 243-251
↑  עין חרוד- הקיבוץ המאוחד, בתיה ברנר - לזכרה, חוברת זיכרון ביום השלושים למותה, דפוס מרחביה, 14.1.1976, עמ' 6-7
↑  רחל, ספיח: שירים, תל אביב: הוצאת דבר, 1927
↑  ההקדשה מופיעה על עמוד השער הפנימי של הספר "ספיח". הספר נלקח מספרייתה של בתיה, אחרי מותה בשנת 1975, על ידי אחייניותיה (בנותיו של אחיה מאיר) : שושנה חזנולד וחוה שטרן, ונמצא בידי בני המשפחה.
↑  נורית גרץ, ים ביני לבינך, כנרת, 2015, עמ' 128
↑  נורית גרץ, ים ביני לבינך, כנרת, 2015, עמ' 129
↑  עין חרוד - הקיבוץ המאוחד, בתיה ברנר - לזכרה, חוברת זיכרון ביום השלושים למותה, דפוס מרחביה, 14.1.1976, עמ' 17
↑  עיקרי הרשימה שכתבה בתיה ברנר, "צעדים ראשונים" מסוכמת בקובץ הנזכר, עמ' 30.
↑  בתיה ברנר, "גדוד העבודה", בקובץ הנזכר, עמ' 30-29.
↑  בתיה ברנר, אכן ! "לא ישנו חמישים שנה", בקובץ הנזכר, עמ' 32-30.
↑  בתיה ברנר, אכן! "לא ישנו חמישים שנה", בקובץ הנזכר, עמ' 30.
↑  לברנר היתה אחות, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2003
ההקדשה שהקדישה רחל המשוררת לחברתה, בתיה ברנר, על ספר שיריה הראשון, "ספיח" (1927).
בתיה ברנר בשנותיה האחרונות בקיבוץ עין חרוד
דריה הניג שקד

דריה הניג שקד (נולדה ב-24 בספטמבר 1978) היא מייסדת WeAct Ventures, משקיעת הון סיכון, יזמת חברתית הלוחמת לשוויון, צדק חברתי ונוכחות נשית במוקדי השפעה. כאקטיביסטית בתחום השוויון המגדרי, יזמה את מדד סופרסונס לניהול מתקדם והצביעה על מיעוט נשים בהנהגה העסקית והפוליטית כדבר המשתקף בהחלטות מדיניות כלכליות וחברתיות ופוגע בהם.
מייסדת קהילת WEACT לקידום יזמות בעולם החדשנות. ראש קרן השקעות, התומכת במיזמים שמובילות נשים. הניג שקד עוסקת בהנגשת הון ליזמיות ובקידום מנהיגות נשית. עסקה בניהול ביטוח סיכוני סחר חוץ, שת"פ ממשלתי-פרטי, ייזום פרויקטים חברתיים, פיתוח עסקי, ניהול פילנתרופיה, שיווק, קשרי חוץ, ייעוץ תקשורתי, וניהול לוגיסטי.
ביוגרפיה

הניג שקד זכתה בילדותה פעמיים באליפות ישראל בקפיצות ראווה על סוסים. שירתה כקצינה בחטיבת פיקוד צפון בדובר צה"ל. מיד לאחר שירותה הצבאי ובמקביל ללימודיה באוניברסיטה, עבדה במשרדי הממשלה במשך שבע שנים. עבדה כיועצת תקשורת במשרד ראש הממשלה, במשרד המשפטים ובמשרד הבינוי והשיכון. בתקופת כהונתו של ברק כראש ממשלה עסקה בתהליך היציאה מלבנון. בתקופת כהונתו של שרון כראש ממשלה וכהונתו של הרצוג כשר הבינוי והשיכון הייתה אחראית במסגרת המשרד על ישובם מחדש של המפונים בעקבות תוכנית ההתנתקות. בנוסף עבדה בשירותי הביטחון.
עורכת דין מוסמכת. בעלת תואר בוגר במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. התמחות בפרקליטות מחוז מרכז בתחום המשפט הפלילי. בוגרת תוכנית המנהלים, אוניברסיטת סינגולריטי, קליפורניה. בוגרת תוכנית מנהלות, אוניברסיטת סטנפורד.
מ 2006 עד 2016 שמשה בתפקידים בכירים ובכללם סמנכ"לית, בקרן ההשקעות החברתיות ויטאל קפיטל של איש העסקים איתן סטיבה. הקרן מנהלת השקעות בסכום כולל של 350 מיליון דולר, כמעט כולן ביבשת אפריקה. מטרת הקרן לסייע לאוכלוסיות מעוטות אמצעים, בעיקר באפריקה ובאסיה באמצעות השקעה בחקלאות ובייצור מזון, דיור, מי שתייה, בריאות, רווחה, ובדגש על דיאלוג עם האוכלוסייה המקומית . במסגרת זו עסקה הניג שקד בפרויקטים בתחום הבינוי, בתי חולים, אנרגיה חלופית וחקלאות.
ב-2016, לאחר פטירתו של אביה, עברה עם בעלה ושלוושת ילדיהם לסיליקון ואלי.
בנובמבר 2016 ייסדה את WeAct Ventures- Women Entrepreneurs Act - משלחות של יזמיות ישראליות לסיליקון ואלי שמטרתן ליצר רשת קשרים וכלים הדרושים ליזמיות להצמיח מיזמים באמצעות המשאבים הקיימים בסיליקון ואלי. הקבלה למשלחות הייתה קשורה בהוכחת היתכנות המיזם של היזמיות. נבחן הערך הכלכלי והחברתי של המיזמים. המשלחות זכו להצלחה רבה וסיקור תקשורתי רב. במשלחת השלישית אף בחרה הניג שקד להשקיע כלכלית בסטרטאפים של היזמיות שהשתתפו בה. במקביל ליוזמה שלה להפגיש בין יזמיות ישראליות לבין משקיעים אמריקנים בעמק הסיליקון היא סייעה וייעצה גם לנשות עסקים מהעולם, שביקשו ליישם את הרעיון גם במדינותיהן.
הניג שקד הקימה בפייסבוק את קהילת weact, פלטפורמה המהווה עבור אלפי נשים הנמצאות בה, מרכז הזדמנויות ייעוץ ושיתוף המתאפיין בסולידריות ושיתופי פעולה.
הניג שקד זיהתה כי מכוון שבעולם ההשקעות יש הומוגניות גברית יש ליזמיות פחות סיכוי לקדם את הסטרטאפ שלהן. גברים משקיעים ביזמים גברים ומעסיקים גברים בשל נטית האדם להעדיף את הדומה לו והדבר מנציח שוק שכמעט כולו גברי. החזון של הניג שקד היה שינוי הדרגתי של מצב זה והנעת מהלך של חינוך השוק מחדש. כדי לקדם את חזונה נפגשה עם מאות דמוית מרכזיות בסיליקון ואלי והציגה בפניהם את תוכניתה ליצור קרן המשקיעה בקרנות המשקיעות ביזמיות ואת היתרונות הכלכליים של תוכניתה. היא הצביעה על כך שעל פי מחקרים, לקרנות בהובלת נשים, וכן לגוון מגדרי בקרנות, יש יתרון כלכלי. בהמשך שונה המודל מ-fund to fund למודל פיננסי המשקיע ביזמיות באופן פרטני - גוף השקעות בשם Stride Ventures.
הניג שקד מנכ"לית Stride Ventures לקידום שוויון מגדרי בחדשנות ובהשקעות. במסגרת גוף השקעות זה היא משקיעה בקרנות השקעות שהקימו נשים במטרה להשקיע ביזמיות. משקיעות ההון בסיליקון ואלי עובדות כמעט תמיד בקרנות הון סיכון בהן הן מהוות מיעוט זניח. גוף ההשקעות של הניג שקד משקיע כלכלית במשקיעות מנוסות שמייסדות קרן עצמאית משלהן. הגוף השקיע ב-7 קרנות הון סיכון שמובילות נשים, ב-22 קרנות וחברות ומנהל את כספם של כ-40 שותפים מוגבלים (LP).
בסוף 2022 חזרה עם משפחתה לישראל. מ-2023 בתקופת ניסיון ההפיכה המשפטית הייתה ממובילי המאבק נגד ניסיון זה ושימשה כסגנית מנכ"ל מטה המחאה.
הערות שוליים

↑  עשרה הדברים שמניעים את היזמים והיזמות שראיינו, באתר Startup for Startup
1 2   דריה הניג שקד, מגיע לנו ג'סינדה ארדרן ישראלית, באתר TheMarker‏, 6 ביולי 2020
↑  דריה הניג שקד, באתר Supersonas - נוכחות נשית, נקודה • Supersonas - נוכחות נשית, נקודה
↑  פרק 77 - זה בסדר לקחת סיכונים ולהיכשל - דריה הניג שקד by עושים שינוי - שיחות עם אנשים שממציאים את עצמם בכל פעם מחדש, באתר Spotify for Podcasters (באנגלית)
↑  המשפיעות ברדיו תל אביב: המשפיעות עם דריה הניג שקד, יום שני, 28 ביוני, 2021 on Apple Podcasts, באתר Apple Podcasts (באנגלית אמריקאית)
1 2  יזמיות ישראליות ינסו למצוא משקיעים בעמק הסיליקון, באתר כלכליסט, 4 ביולי 2017
↑  איתן סטיבה: משקיע האימפקט שהפך לאסטרונאוט, באתר אייס, 6 בספטמבר 2023
↑  משלחת יזמיות ישראליות יוצאת לסיליקון וואלי
↑  אמיר בוגן, המשקיעה הישראלית מעמק הסיליקון שמשקיעה בנשים שמשקיעות בנשים, באתר ynet, 14 באפריל 2021
↑  [עושים עסקים הגשר לסיליקון ואלי – דריה הניג שקד], באתר Spreaker (באנגלית)
↑  Spotify, open.spotify.com
↑  האנשים שמאחורי המחאה, באתר 100-2020.webflow.io
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דריה הניג שקד".
ישראל משה זיו

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1889 מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  14 בפברואר 1972 (בגיל 82) לונדון רבתי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר העל-עממי מנצ'סטר  אוניברסיטת מנצ'סטר 
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (18 בינואר 1966–14 בפברואר 1972) 
 בן או בת זוג:  רבקה זיו (15 ביוני 1910–?) 
 פרסים והוקרה:  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1969) 
 
הלורד ישראל משה זיו (באנגלית: Israel Moses Sieff;‏ 4 במאי 1889 – 14 בפברואר 1972), איש עסקים בריטי ופעיל ציוני.
שנים ראשונות

זיו נולד, גדל והתחנך בעיר מנצ'סטר שבצפון-מערב אנגליה. הוא נשא לאשה את רבקה, בתו של מיכאל מרקס, ממייסדי בית המסחר מרקס אנד ספנסר וכך הפך לגיסם של הארי סאקר (שנשא לאשה את מרים, אחות-אשתו) ושל הלורד סיימון מרקס, כולם תומכים נלהבים ברעיון הציוני. החל מפברואר 1917 היה חבר בוועדה המדינית הציונית בלונדון יחד עם האישים וולטר רוטשילד, ג'יימס דה רוטשילד, הרברט סמואל, הרי סאקר, הרברט בנטוויץ', חיים ויצמן ונחום סוקולוב. נציגי הוועדה, נשאו ונתנו עם נציגי הממשלה הבריטית לקראת כיבוש המזרח התיכון במלחמת העולם הראשונה על ידי בריטניה על מנת להגדיר מקום לבית לאומי לעם היהודי, תוצאת המגעים הייתה הצהרת בלפור. במיוחד התחבר באותה תקופה הלורד זיו עם חיים ויצמן, רבקה התחברה עם אשתו של ויצמן, ורה.
בארץ ישראל

בסוף שנות העשרים קנתה משפחת הלורד זיו 800 דונם בתל מונד מ"חברת מטעי ארץ ישראל". ב-1935 עברו ישראל ורבקה זיו לווילה רחבת ידיים שהקימו בלב פרדסי תל מונד, סמוך לווילה של אלפרד מונד, הלורד מלצ'ט. וילה זיו נבנתה בסגנון הבינלאומי בתכנונו של האדריכל ריכרד קאופמן. הבית היה מוקף גן ובו בריכת שחיה ומגרש טניס.
רבקה זיו הייתה אשת חברה, והיו"ר הראשונה של ויצו, עבור הארגון היא קיימה בבית מסיבות ואירועי צדקה בהם נכחו כל סלתה ושמנה של החברה הארצישראלית. הבית הפך למעון האירוח הרשמי ביישוב והתקיימו בו אירועים רשמיים בהשתתפות הפקידות הבריטית הגבוהה.
במרתף הבית היה "סליק" של ההגנה ובו מפעל לייצור נשק שכונה "סלע". אירועי החברה הנוצצים של בני הזוג משכו קצינים ובכירי ממשל במנדט הבריטי שלא ניחשו מה מתרחש תחת רגליהם.
זיו נע בין ארץ ישראל ואנגליה, הוא נשא בתפקיד נשיא צוות החשיבה לתכנון פוליטי-כלכלי (אנ') מ-1931 עד 1939 ובין 1964 ל-1967 היה יו"ר מרקס אנד ספנסר.
ב-18 בינואר של 1966 הוענק לישראל זיו תואר ברון זיו של ברימטון שבמחוז ברקשייר והוא התמנה ללורד לכל ימי חייו.
בניגוד לבעלה שבילה זמן רב באנגליה שהתה רבקה בבית באופן קבוע עד מותה ב-1966. בשנת 1972, לאחר מותו של הלורד, נמכר הבית למשפחה ישראלית.
על שמו נקרא היישוב נווה זיו.
מכון זיו

בנם הראשון של ישראל ורבקה זיו, דניאל, נפטר באורח טרגי ב-1933. להנצחת זכרו הקימה המשפחה את "מכון דניאל זיו למחקר מדעי" ברחובות, לראש המכון התמנה חיים ויצמן (לימים היה "מכון זיו" למכון ויצמן למדע). בנם השני הוא הלורד מרקוס זיו.
אחר צהריים אחד, בקיץ, יצאתי לטיול בהייד פארק עם ד"ר ויצמן. ויצמן עזר לנו מאוד בעת מותו של בננו דניאל. הוא הכיר את הנער היטב... משיחה על נושא זה [חלופות לאנרגיית נפט], שהיה חביב עליו כל כך, עברנו לדון בענייני מדע בכלל... וכך שוב אל דניאל האהוב שלנו, שאמרו לו פעם כי אם ילך בדרך המדע ישיג לעצמו מעבדה משלו. לפתע אמר ויצמן: "אם ברצונך להנציח את דניאל, מדוע לא תקים מוסד מדעי על שמו? זה הדבר היחיד שהיה רוצה. אני אהיה המנהל הראשון."
לקריאה נוספת

Memoirs, Weidenfeld and Nicholson, 1970
מונואמין אוקסידאז

| --- | --- |

 שיוך:  oxidoreductase, oxidoreductase, acting on the CH-NH2 group of donors, oxygen as acceptor 
 מזהים
 קוד MeSH:  D08.811.682.664.750 
 מזהה MeSH:  D008995 
 
מונואמין אוקסידאז (בקיצור MAO) הוא אנזים המהווה קטליזטור לחימצון של קבוצה של מוליכים עצביים המכונים מונואמינים (למשל נוראדרנלין, דופאמין וסרוטונין) ונמצאים בגבול הממברנה של המיטוכונדריה ברוב צורות התאים בגוף. כמו כן מסוגל ה-MAO לחמצן אמינים ראשוניים, שניוניים ושלישוניים.
סוגים של MAO

ישנם שני סוגי MAO-A : MAO ו-MAO-B. שני סוגי ה-MAO חיוניים בעיכוב פעולתם של מוליכים עצביים מונואמיניים כגון סרוטונין ודופמין. את שניהם ניתן למצוא בנוירונים (תאי עצב) ובאסטרוגליה.
עם זאת, ישנם גם הבדלים ביניהם:
MAO-A – נמצא בעיקר בנוירונים.
MAO-B – נמצא בעיקר בטסיות הדם.
השפעה

למונואמין אוקסידאז יש חשיבות גדולה בוויסות רגשות. כמויות גדולות או קטנות של מונואמין אוקסידאז מזוהות עם מחלות נפשיות כמו דיכאון, דחף לביצוע עבירות ופוביות.
מונואמין אוקסידאז מווסת את תהליך ההפקה של מוליכים עצביים קטכולאמינים מקבוצת המונואמיניים. מוליכים עצביים אלו כוללים את האדרנלין, הנוראדרנלין והדופמין.
מונואמין אוקסידאז הנמצא בדם מנטרל אמינים שמקורם במזונות כמו שוקולד וגבינה, כדי למנוע מהם לגרום לעליה מסוכנת בלחץ הדם.
שימוש תרופתי

בתרופות המעכבות את פעולתו של אנזים זה (MAO inhibitors או בקיצור MAOI) נעשה שימוש בטיפול בדיכאון.
גנטיקה

זוג הגנים האחראיים על המונואמין אוקסידאז (MAOA ו־MAOB) בגוף נמצאים סמוך זה לזה בזרוע הקצרה של כרומוזום X.
הגן של MAOA נמצא בגן Xp11.
הערות שוליים

1 2  Berger, Andrea, (2011). Self-regulation: Brain, cognition, and development. Human brain development series., (pp. 61-90). Washington, DC, US: American Psychological Association
1 2  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
דורית מנובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בת 54 בערך) ישראל 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת הרווארד 
 תפקידים:  רופאה, מנכ"לית בית חולים 
 
דורית טקס מנובה (נולדה בשנת 1970) היא רופאה ישראלית, מנהלת רפואית של המרכז הרפואי מעיני הישועה בבני ברק.
ביוגרפיה

מגיל צעיר נמשכה לעולם הרפואה, ואף התנדבה במד"א. למדה בתיכון שמעון בן צבי בגבעתיים.
מנובה למדה רפואה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב במסגרת עתודה אקדמית.
בצה"ל שירתה בחיל האוויר כרופאה מוטסת בבסיס הטכני של חיל האוויר בחיפה, היא התמחתה ברפואה פנימית במרכז הרפואי תל השומר והמשיכה בקריירה צבאית כמפקדת המרכז לבדיקות תקופתיות. ב-2010 השתחררה טקס מנובה מצה"ל בדרגת רס"ן.
טקס מנובה סיימה תואר שני במנהל מערכות בריאות (MHA) עם התמחות-על במנהל רפואי מאוניברסיטת בן-גוריון (2011).
טקס מנובה בוגרת תוכנית מנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד, במסגרת תוכנית הבכירים של קרן וקסנר.
קריירה

אחרי שפרשה מצה"ל ב-2010 החליטה להתמחות במינהל רפואי בבית החולים וולפסון בחולון. חלק נוסף של ההתמחות היה בהמשך, בקופת חולים לאומית, כמנהלת המחלקה לאיכות הרפואה. כשרק החלה את שלב ההתמחות בלאומית, קיבלה הצעה ממי שהיה אז מנהל בית החולים הכללי של שיבא, פרופ' ארי שמיס, להצטרף אליו כסגניתו.
בין השנים 2012 ל-2017 מנובה כיהנה כסגנית מנהלת בית החולים הכללי שיבא תל השומר.
ב-2017 מונתה כמנהלת בית החולים אסותא רמת החייל תפקיד אותו מילאה עד שנת 2020.
בשנת 2020, לאחר פרישתו של פרופ' מוטי רביד, מונתה למנהלת רפואית של המרכז הרפואי מעייני הישועה, לאחר פרישתו של פרופסור מוטי רביד.טקס מנובה היא האישה הראשונה המכהנת כמנהלת רפואית בבית חולים חרדי בישראל.
מנובה חברה בפורום הישראלי לבטיחות המטופל ובחברה הישראלית לאיכות ברפואה.
חיים אישיים

מנובה מתגוררת ברמת אפעל, מנהלת אורח חיים חילוני, היא נשואה ואמא לשלושה.
הערות שוליים

1 2 3   יובל בן משה, חרדה לבריאותם, באתר הארץ, 7 במרץ 2021
1 2  באתר בית החולים שיבא
1 2 3  הילה ויסברג, ‏"יש לנו תדמית של רפואה פרטית שפוגעת בנו", באתר גלובס, 30 באוגוסט 2019
↑  איתי גל, שר הבריאות: "העומסים בבתי החולים - כי לא התחסנתם לשפעת", באתר ynet, 26 בדצמבר 2016
↑  דורית טקס-מנובה, "מישהו נרדם בשמירה על מערכת הבריאות", באתר ynet, 2 בפברואר 2015
↑  פוסט בפייסבוק של אסותא
↑  ד"ר דורית טקס מנובה נבחרה למנהלת הרפואית של מעייני הישועה, באתר ערוץ 7, ‏3 בדצמבר 2020
↑  מנהלת רפואית חדשה למעיני הישועה - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2020-12-03
↑  שני אשכנזי, ‏אחרי הביקורת הקשה: המנהל הרפואי של מעייני הישועה התפטר, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2020
↑   רוני לינדר, המועמדת המובילה להחלפת פרופ' מוטי רביד במעייני הישועה: ד"ר דורית טקס מנובה, באתר TheMarker‏, 11 באוקטובר 2020
↑   רוני לינדר, לראשונה אישה תנהל בי"ח חרדי: ד"ר דורית טקס מנובה מונתה למנהלת מעייני הישועה, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2020
↑  פוסט בפייסבוק של אסותא
והיב סייף

והיב מחמוד סייף (בערבית: وهيب محمود سيف; נולד ב-28 בדצמבר 1966) הוא ראש המועצה המקומית יאנוח-ג'ת.
ביוגרפיה

נולד למחמוד וזכייה וגדל בכפר יאנוח-ג'ת. למד בבית ספר יסודי יאנוח-ג'ת ובתיכון במעלות-תרשיחא.
בשנת 1984 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים עד לשנת 1987.
בשנים 1987–2000 עבד כקבלן לעבודות בנייה ופיתוח. בשנים 2000–2001 שימש כעוזר של ראש המועצה, שייח' אבו ראיד יוסף קארוט.
בשנים 2005–2008 שימש כחבר מועצה מקומית יאנוח-ג'ת. בתקופת כהונתו של ראש המועצה השייח' אבו מאהר ג'דאללה סעד.
בשנת 2008 התמודד לראשות המועצה מול מעד'א חסבאני וניצח עם 50.63 לעומת 49.37 לחסאבני. בפברואר 2010 הודח מתפקידו על ידי שר הפנים אלי ישי לאחר שלא הצליח להעביר את תקציב המועצה בהיעדר רוב מבין חברי המועצה.
בשנת 2011 נסע לעבוד כמנהל פרויקטים בחברת קבלנית לבנייה באנגולה עד לשנת 2015.
בשנת 2015 שב לישראל ועבד כקבלן עצמאי.
בשנים 2018–2024 שימש בשנית חבר מועצה מקומית יאנוח-ג'ת.
בבחירות שנערכו בפברואר 2024 התמודד לראשות המועצה ונבחר עם 81.94% מהקולות לאחר שהיה מועמד יחיד. באפריל 2024 נבחר למזכיר פורום הדרוזים והצ'רקסים.
הוא נשוי לזליחה ואב לארבעה. מתגורר ביאנוח-ג'ת.
הערות שוליים

↑  نتعرّف على رؤساء البلدات الدّرزيّة المنتخَبين, مجلة العمامة
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 5875, עמ' 753
↑  שר הפנים ישי הדיח את ראש מועצת ינוח גת מתפקידו, באתר פורטל הכרמל
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12209, התשפ"ד, 18 במרץ 2024, עמ' 5860
↑  יאסר גדבאן נבחר ליו"ר פורום הדרוזים והצ'רקסים, באתר פורטל הכרמל
פרנק פלג

ערך זה עוסק בפסנתרן. אם התכוונתם לחוקר מקרא, ראו .
| --- | --- |

פרנק פלג ליד הפסנתר, תמונה משנות השישים
 לידה:  24 בספטמבר 1910 פראג 
 פטירה:  20 בדצמבר 1968 (בגיל 58) חיפה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  פסנתרן, מנצח, מלחין, מרצה, נגן צ'מבלו
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר, צ'מבלו
 פרופיל ב-IMDb
 
טקס באקדמיה למוזיקה בירושלים. במרכז: פרנק פלג
פרנק פֶּלֶג (פּוֹלַק) (24 בספטמבר 1910 – 20 בדצמבר 1968) היה פסנתרן, מנצח, מלחין ומרצה ישראלי, אשר נודע כנגן הצ'מבלו הראשון בארץ.
פלג התמחה בנגינת יצירותיו של באך בצ'מבלו ובמוזיקה של המאה ה-20, ובעיקר זו של ארנולד שנברג בפסנתר. כמו כן, כתב גם כן מוזיקה לתיאטרון ולסרטי קולנוע.
חייו

פרנק פולק נולד בסתיו 1910 בפראג, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (לימים בירת צ'כוסלובקיה).
מגיל צעיר הופיע כסולן בקונצרטים בנגינה בפסנתר ובצ'מבלו. הוא למד פסנתר, קומפוזיציה וניצוח באקדמיה הצ'כית למוזיקה, וניצח על תזמורת האופרה בפראג עד עלייתו ארצה, בעקבות יוזמתו של ברוניסלב הוברמן, בשנת 1936.
לאחר קום המדינה יזם את הקונצרטים הקאמריים במוזיאון תל אביב לאמנות ושימש כמנהל מדור המוזיקה במשרד החינוך והתרבות עד 1952.
בעת מילוי תפקיד זה הפסיק זמנית את הופעותיו ועיסוקו בהוראה. בריאיון עיתונאי נתן ביטוי לבעייתיות של מעמד מורי המוזיקה בישראל ושל רמת המוזיקאים, היוצאים מישראל לחו"ל ומציגים שם את עצמם כ"כוכבים מתל אביב", תואר שלעיתים אין דבר מאחוריו. בין תלמידיו הייתה נעמי שמר.
בשנת 1951 התיישב פלג בחיפה, בעקבות הזמנתו של ראש העיר דאז, אבא חושי, והקים את התזמורת הסימפונית חיפה, שעימה הופיע פעמים רבות כסולן. פרנק פלג היה במשך שנים מספר מנצח ומנהל מוזיקלי של תזמורת הטכניון. כמו כן שימש כמנהל המוזיקלי הראשון של תיאטרון חיפה.
בשנת 1956 יצא פלג לפולין כנציג הראשון של ישראל. בהגיעו לפולין התבקש במפגיע לנגן "מוזיקה מודרנית", דווקא, לאחר שלבסוף הוסר האיסור על השמעת מוזיקה כזאת מעבר למסך הברזל. במהלך הביקור נפגש פלג עם יהודים רבים, מהם שהצהירו על יהדותם בגלוי ובגאווה ואחרים, שלחשו עליה בסתר.
פלג השתתף בתוכנית הרדיו הפופולרית ביותר של קול ישראל, "שלושה בסירה אחת" (1956–1959). בעיקר שיתף פעולה עם דן אלמגור ורביעיית מועדון התיאטרון בכתיבת הלחנים לשירים סטיריים, ובהם "אז מה אם אנחנו מרחובות", "ארבע זה מספר מזל", המערכון המוזיקלי "הזמר העברי" וכן שיר הסיום לרגל הפסקת שידור התוכנית - "שיר הקברנים".
פרנק פלג יצא נגד הגישה האומרת, שביצוע יצירות באך מחייב דבקות קפדנית בסגנון המאה ה-17. את גישתו זו העביר ל-15 נגנים מעולים, משתתפי סמינר בינלאומי בסנט מוריץ שבשווייץ, אליו הוזמן באביב 1963. פלג תמך בגישה נבונה יותר לביצוע יצירות באך והתנגד לגישה הדבקה בכל מחיר בביצוע אותנטי ובנגינה על צ'מבלי קרובים ככל האפשר למקור מתקופת באך, תוך התעלמות מן החידושים שהוכנסו מאז בכלי.
פרנק פלג נפטר בחיפה מהתקף לב ונטמן בבית הקברות חוף הכרמל. הוא הותיר אחריו את רעייתו, שתי בנות ונכדים.
לאחר פטירתו הוחלט במשרד החינוך להעניק פרס על שמו לפעילות אמנותית רבת שנים ברמה גבוהה. בנוסף, נקרא רחוב על שמו בשכונת דניה שבחיפה.
מלחניו

"היה היה פלמ"חניק", "בורמה", "פריז", "גרמניה", "על האי הבודד", שבוצעו על ידי להקת בצל ירוק.
"בעלת הבית", בוצע על ידי גדעון זינגר ויעקב בן-סירא.
"שיתפוצץ",בוצע על ידי רחל אטאס.