stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף טוב עלם

ערך זה עוסק בתלמיד חכם ופייטן צרפתי. אם התכוונתם לתלמיד חכם ספרדי בעל אותו השם, ומחבר הפירוש "צפנת פענח" על אבן עזרא, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  980? 
 פטירה:  1050? (בגיל 70 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ?–1050 
 
הרב יוֹסֵף (ב"ר שמואל) טוּב עֶלֶם (בר"ת: ריט"ע; מכונה לעיתים הגדול; שם משפחתו הוא תרגום מצרפתית: Bon fils;‏ סביבות 980 – 1050 בערך) היה פוסק ופייטן צרפתי בולט, שחי ופעל בתחילת המאה ה-11. על פי חתימתו באחד מפיוטיו, גר בעיר לימוז'.
חייו

לא ידוע רבות על אודות הביוגרפיה שלו, אך נודע כי מוצאו מנרבונה שבפרובאנס וכי חי בלימוז', ולפי המובא בספר "שיבולי הלקט", היה בר פלוגתא של רבי אליהו הזקן בעניין ה"קרובות".
חייו > יצירתו

רוב חיבוריו אבדו, אך היה לו פירוש על המקרא ועל התלמוד הבבלי, ופירושו לתלמוד מצוטט לעיתים בפירושי ראשונים שונים על התלמוד, ביניהם בפירוש רש"י לתלמוד. כמה מתשובותיו נשתמרו אצל חכמי אשכנז. עסק בהעתקה, עריכה ופרסום של ספרי חכמים שקדמו לו, ביניהם "הלכות גדולות", "קובץ תשובות הגאונים" ו"סדר תנאים ואמוראים". על פי ספר יוחסין השלם, חיבר גם את סדר עולם זוטא. חיבר גם סדר "תיקון שטרות" העוסק בנוסח השטרות השונים.
ספרו של הרב יוסף טוב עלם על המקרא שאבד מצוטט בספר "מנחת שי".
חייו > מפיוטיו

קרובת "אלהים בצעדך הכות פתרוס" לשבת הגדול, סדרת פיוטים מסוג קדושתא הכוללת סדר הלכה "אלהי הרוחות לכל בשר". קרובה זו נאמרת במנהג אשכנז המזרחי, והראשונים דנים בדינים שבסדר ההלכה בכמה וכמה מקומות.
סיומה של קרובה זו הוא הפיוט המפורסם "חסל סידור פסח":
| --- | --- |
חֲסַל סִדּוּר פֶּסַח כְּהִלְכָתוֹ כְּכָל מִשְׁפָּטוֹ וְחֻקָּתוֹ כַּאֲשֶׁר זָכִינוּ לְסַדֵּר אוֹתוֹ כֵּן נִזְכֶּה לַעֲשׂוֹתוֹ: זָךְ שׁוֹכֵן מְעוֹנָה קוֹמֵם קְהַל עֲדַת מִי מָנָה בְּקָרוֹב נַהֵל נִטְעֵי כַנָּה פְּדוּיִם לְצִיּוֹן בְּרִנָּה
מעריב "וירד אביר יעקב", הנאמר בשני מנהגי אשכנז בליל ראשון של שבועות.
מעריב "אוחזי בידם ארבעה מינים", הנאמר בשני מנהגי אשכנז בליל ראשון של סוכות.
קרובה לשבועות "אמרות יי אמרות טהורות".
מחזור קרובות לכל ימי הפסח.
כמה פיוטי מערכת יוצר, חלקם בענייני שעבוד מלכיות.
היוצר לשבת הגדול "אאמיר מסתתר במעון חביון" היה מיוחס לו, אבל שולמית אליצור הוכיחה שהוא באמת מיצירתו של ר' יוסף אבן אביתור.
לקריאה נוספת

אברהם גרוסמן, חכמי צרפת הראשונים, ירושלים תשס"א, עמ' 73–81
אסתר מלחי, "ר' יוסף טוב-עלם - דמותו ויצירתו", מכלול כו, תש"ע, עמ' 7–24
הערות שוליים

↑  הלכות תפילה, סימן כח
↑  ראו: תוספות על תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קט"ו, עמוד ב', בפסקה למה; רש"י בכתובות י"ד ע"א, מרדכי, על מסכת בבא בתרא, סימן ת"צ; "הגהות מיימוניות" על משנה תורה לרמב"ם, הלכות חמץ ומצה, פרק ז, אות א'; אבודרהם, הלכות ברכות, תחילת שער ד'
↑  ראו למשל שו"ת מהר"ם מרוטנבורג, דפוס לבוב, סימן תעד (תכג), ראו אודותיה גם: תקנות הקהילה; סידור רש"י סימן קע"ב, מחזור ויטרי סימן ש"כ
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף פ"ה, עמוד ב', תוס' ד"ה דתהויין.
↑  מנחת שי על ספר דברים, פרק י', פסוק י"ב: "ועתה ישראל מה ה' אלהיך שאל מעמך – כתב בעל הטורים שיש בפסוק מאה אותיות כנגד מאה ברכות וכן בערוך ערך מאה... וכן כתב הרמב"ן בפירושו על ספר יצירה דף כ"ג שכן כתב המקובל הרב ר' י"ט בספר הנקרא כתם פז בשם הרב ר' אליהו המקובל דמלת שואל מלא וחשבון מאה יש בפסוק זה עכ"ל... עוד ראיתי מי שרצה להוסיף וא"ו על מלת ללכת שבפסוק כדי להשלים המנין וכתב שכן הוא בספר רבי יוסף טוב עלם ואין לסמוך על זה כלל ועיקר".
↑  סדר עבודת ישראל, נוסח פולין, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 711 ואילך.
↑  מחזור לחג השבועות, רעדלהיים תקצ"ב, דף ג ע"א ואילך.
↑  דניאל גולדשמידט, מחזור סוכות, ירושלים תשמ"א, עמ' 5 ואילך.
↑  נדפס אצל יונה פרנקל, מחזור שבועות, ירושלים תש"ס, עמ' 273 ואילך.
↑  שולמית אליצור, "בין יוסף ליוסף: לזהות מחברו של יוצר קדום", תרביץ עא [א–ב] (תשרי–אדר תשס"ב), עמ' 67–86, באתר אוצר החכמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268922505171  ISNI: 0000 0001 1856 1584  LCCN: nr91003559  NTA: 272611077  SUDOC: 122063651  VIAF: 34309352   WorldCat (עם VIAF): 34309352 
חסל סידור פסח, נוסח אשכנז, שרים בנימין הרטמן ויצחק אונגר, הוקלט בבני ברק בבית משפחת אונגר, ב-25 באפריל 1978.
מאיה קגנסקיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 קייב, אוקראינה הסובייטית 
 פטירה:  16 באפריל 2011 (בגיל 72 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייב 
 שפות היצירה:  רוסית 
 
מאיה קָגַנסקָיָה (ברוסית: Майя Каганская; ‏ 1939, קייב – 16 באפריל 2011, ירושלים) הייתה סופרת, מבקרת ספרות ואשת רוח רוסייה-ישראלית שכתבה ברוסית.
ביוגרפיה

קגנסקיה נולדה בעיר קייב שבאוקראינה הסובייטית (אז חלק מבברית המועצות). למדה באוניברסיטת קייב בלשנות וספרות.
לאחר סיום לימודיה עסקה בסיקור עיתונאי של ספרות ותיאטרון בעיתון הקומסומול.
בשנת 1967 נשלחה במשימה עיתונאית לסקר ולצטט אישים נגד ישראל, ועקב כך התפטרה והחליטה לעלות לישראל.
קגנסקיה החליטה כך למרות האהבה הגדולה שרחשה לתרבות הרוסית, כתוצאה מרצונה להשתייך לעם היהודי ובה בעת גם עקב האנטישמיות שפשתה בקרב המשכילים הרוסים, ובמיוחד בעקבות השפעתו של אלכסנדר סולז'ניצין. קגנסקיה הייתה מסורבת עלייה במשך שבע שנים, עד 1976, אז עלתה לישראל והתיישבה בירושלים. היא פרסמה מאמרי ביקורת ספרות בעיתונים כל העיר והארץ.
קגנסקיה כתבה כ-500 מסות ברוסית, שמתוכן כ-30 תורגמו לעברית, רובן בידי ידידה פטר קריקסונוב.
לפני מותה עסקה בכתיבת תולדות חייו היצירתיים של זאב ז'בוטינסקי ברוסית עבור מכון ז'בוטינסקי.
קגנסקיה נהגה להתבטא בבוטות ובזלזול כלפי התרבות הישראלית, וחשבה אותה לפרובינציאלית. בפרט היא נהגה להתבטא כנגד "האוריינטליזציה החזקה של ישראל" והשפעתם התרבותית והחברתית של המזרחים והערבים. היא הביעה את סלידתה ממקימי המדינה ומתנועות הפועלים וראתה בתנועה הקיבוצית תנועה פרו-סטליניסטית.
יש הטוענים כי קגנסקיה הייתה בעלת דעות קרובות לימין, ולכן "מודרת" מן השיח המרכזי בתקשורת ובתרבות הישראלית.
הייתה נשואה לסופר זאב בר סלע. בתה, אילנה גומל, כיהנה בעבר כראש המחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
מאיה קגנסקיה נפטרה בירושלים ב-2011.
ביוגרפיה > פרסים

פרס על שם רוז אטינגר לפרסום רוסי ,1982
פרס הסוכנות היהודית לעיתונות עברית
ספרה בעברית

דמדומי אלים (Сумерки богов) מאיה קגנסקיה; עברית: פטר קריקסונוב, תל אביב: ספרי עליית הגג, 2005 – מסות על סופרים רוסים נבחרים, כמו דוסטויבסקי, בולגקוב, סולז'ניצין, צווטאייבה, נבוקוב ועוד.
לקריאה נוספת

הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 229–254, ראיון עם מאיה קגנסקיה ממרץ 1989.
יעקב אגמון, שאלות אישיות - מבחר ראיונות - ריאיון עם מאיה קגנסקיה בתאריך 8/8/1991, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994, עמ' 304 - 314
Каганская Майя, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
הערות שוליים

↑  ספי שפר, אנשים הקשיבו לי - יבגני יבטושנקו בתאטרון ירושלים, כותרת ראשית, 14 בדצמבר 1988
↑  עמרי הרצוג, מצבים עצבניים / הבלתי אפשרי / קגנסקיה והאלים, באתר הארץ, 6 באפריל 2005
↑  שולמית לן, ‏גלות המשוררים באם כל הפרובינציות, באתר גלובס, 14 באוגוסט 2001.
↑  מאיה נגד סולז'ניצין | המולטי יקום של אלי אשד
↑  גיל הראבן, "עולמות נפרדים, בריתות חדשות", בכתב העת "פנים - הקרן לקידום מקצועי", גיליון 1, ינואר 1997, באתר הסתדרות המורים – על הקיטוב הפוליטי בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309588405171  PLWABN: 9810705007205606  BIBSYS: 2037986  BnF: cb15884649v (data)  CiNii: DA03880909  GND: 1058935925  ISNI: 0000 0000 8152 0382  LCCN: n85009364  LNB: 000066342  NTA: 073254290  RERO: 02-A013497406  SUDOC: 243860412  VIAF: 71730224   WorldCat (עם VIAF): 71730224
Joe's Garage

Joe's Garage: Acts I, II & III (הגראז' של ג'ו, מערכות I,‏ II ו- III) הוא אלבום אולפן משולש של פרנק זאפה הנחשב לאחד הטובים שיצר אמן זה. האלבום כולל את היצירה "Watermelon in Easter Hay" (מילולית: "אבטיח בשחת של חג הפסחא"), יצירה בת 9 דקות ו-5 שניות, בה מפגין זאפה את אומנות הגיטרה הווירטואוזית שלו, כמו גם את מיטב היצירתיות המוזיקלית. היצירה היא קינה ארוכה ונוגעת ללב על אובדן התמימות ואובדן חופש הדיבור, והיא בולטת על הרקע של הציניות וגסות הרוח המופגנים בחלקים ארוכים מיתר התקליט, כמיטב המסורת של זאפה.
האלבום המשולש הוא אלבום קונספט, מעין אופרת רוק (שאותה, טען זאפה, יש לשחק כפי שמשחקים במחזה בית ספר גרוע) המספרת את סיפורו של ג'ו, גיטריסט מוכשר, החי בעולם בו נאסר על אנשים לנגן ולשמוע מוזיקה. האלבום מתייחס במילותיו לנושאים רבים, לרבות תופעת המעריצות המזדנבות, הסיינטולוגיה, פטישיזם, להקות נוער, מחלות מין, תרבות ה"זבל" האמריקנית המתבטאת בתחרויות "חולצה הרטובה", ביקורת מוזיקה, יחס חברות המוזיקה הגדולות אל האמן, אך מעבר לכול האלבום הוא מחווה לחופש הדיבור ולאהבת המוזיקה על כל צורותיה.
אייק ויליס הופיע באלבום כקולו של "ג'ו", הצעיר המסתבך בעסקי המוזיקה. זאפה שר את הקטעים של "הבוחן המרכזי" (Central Scrutinizer), קול מכני, הפותח את השירים בקטע המקדם את הסיפור, ומציג את השיר בהתייחס לעלילה, בדומה לתפקיד המקהלה היוונית, והרודף אחר ג'ו באופן המזכיר את ציד המכשפות של שנות ה-50.
התקליט יצא במקורו בשני חלקים, הראשון היה תקליט יחיד שכלל את "המערכה הראשונה" ולאחר מכן תקליט כפול שכלל את "המערכה השנייה" ו"המערכה השלישית". כל שלושת החלקים יצאו מאוחר יותר בקופסת CD בחברת "רוקידיסק".
זאפה תכנן גרסה קולנועית לתקליט במהלך שנות ה-80, לאור הצלחתן של יצירות כ"טומי" או "החומה", אך זו לא יצאה לפועל.
הסיפור

ג'ו היה ילד טוב אשר כיסח את הדשא של שכניו, עד שגילה את מוזיקת הרוק. הוא בילה את כל זמנו בנגינת מוזיקה בקול רם בחניה המקורה של ביתו, והשכנים היו מזעיקים את המשטרה. הוא איבד את חברתו, מרי, נערה קתולית אשר יצאה בעקבות להקת רוק בשם "טואד-או", כמעריצה מזדנבת, ושכבה עם חברי הלהקה באוטובוס שהסיע אותם ממקום למקום. לבסוף הם נטשו אותה במיאמי, כשהיא תשושה ועייפה.
מרי מנסה לגייס כסף לחזור הביתה באמצעות השתתפות בתחרות "החולצה הרטובה". ג'ו שומע על עלילותיה, ובתגובה שוכב עם נערה העובדת במזנון המבורגרים בשם לוסיל, ומקבל מחלת מין, אך הוא טוען שקיבל אותה ממושב האסלה. במצוקתו הוא פונה אל הדת, ומשלם הרבה כסף ל"ל. רון הובר" (פרפרזה על ל. רון האברד) ממציא כנסיית האפליאנטולוגיה (פרפרזה על הסיינטולוגיה), הסוגדת למכשירים חשמליים ביתיים. הוא מאובחן כפטישיסט של מכשירים ביתיים, ועל מנת להשיג את סיפוקו המיני מגיע אל מועדון "הארון" שם יכולים בני אדם ליצור קשר מיני עם מכשירי חשמל ביתיים.
ג'ו משמיד, בהתלהבותו המינית, רובוט יקר מסוג XQJ-37, ומושלך לכלא, שם הוא נאנס בידי חבורה של מנהלי חברות מוזיקה צעירים שנאסרו אף הם. משהוא יוצא הוא מגלה כי המוזיקה נאסרה. משהוחלט כי שילם את חובו לחברה הוא מקבל עבודה במפעל לייצור מאפינים (בשם "Utility Muffin Research Kitchen", כשם חברת התקליטים של זאפה). בעודו מבצע את העבודה המונוטונית של ציפוי המאפינים בקרם, על סרט נע, הוא חולם על צלילי גיטרה נפלאים (Watermelon In Easter Hay).
ניתוח היצירה

בתקליט מבקר זאפה את החיים בארצות הברית, את הרדיפה אחר הכסף, את הגבלת חופש הדיבור, את שעבוד האישה והפיכתה לחפץ. זאפה משתמש בלשון בוטה וגסה ביותר, אך לא באופן החורג מגסות הרוח הרגילה שלו. עם כל זאת, התקליט הוא שיר הלל למוזיקה, ולאהבת המוזיקה. שיר הפתיחה של התקליט פונה אל כל מי שניסה להקים להקת רוק בחניה המקורה בביתו, וחלם על ההצלחה. הדרך אל המוזיקה הטהורה רצופה במכשולים. מנהלי חברות תקליטים חמדנים, שכנים חובבי שקט, חברה אטומה ומצנזרת, הרודפת אחר הכסף וההצלחה. אך בסופו של דבר, המוזיקה הטהורה היא הדבר שיש לשאוף אליו, מוזיקה כה טהורה, עד שבסוף התקליט, כאשר ג'ו עובד ליד קו הייצור, נותר רק קול המוזיקה בראשו, ואיש אינו מסוגל לשמוע את המוזיקה מלבדו. דמותה של מרי מבטאת היטב את המסר בשיר "Packard Goose", כאשר היא אומרת - "מידע אינו ידע. ידע אינו חוכמה, חוכמה אינה אמת, אמת אינה יופי, יופי אינו אהבה, אהבה אינה מוזיקה. המוזיקה היא הכי טובה."
אך בשביל שהמוזיקה תהיה אכן, "הכי טובה", היא צריכה להיות חופשית מכל מגבלה. התקליט חוזה חברה עתידית בה בשם ערכים שמרניים נאסר הביטוי המוזיקלי החופשי. זאפה הקדים את זמנו בעניין זה. בשנת 1985 ניהל זאפה מאבק מתוקשר כנגד טיפר גור, אשתו של הסנאטור אל גור, אשר הקימה אגודה בשם "Parents Music Resource Center" (מרכז המידע המוזיקלי להורים), שמטרתה למנוע את חשיפת הנוער למוזיקה בעלת תכנים בוטים, לאחר ששמעה את בתה בת ה-12 שומעת את שירו של פרינס "Darling Nikky" העוסק במין ובאוננות. זאפה יצא כנגדה וכנגד אגודתה, ואף הופיע בפני הסנאט של ארצות הברית אשר דן בנושא, והצהיר כי ההצעה שהציעה אגודתה של גור מגבילה את חופש הביטוי במידה שאינה תואמת את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
ביקורות

האלבום התקבל אצל מעריצי זאפה בהתלהבות. זאפה היה אז בשיא כושרו היצירתי, והצליח ליצור יצירה ארוכה ומורכבת זו רק חצי שנה לאחר צאת האלבום הכפול "שייח' ירבוטי". אך גם לאחר מספר שנים, ואף לאחר מותו של זאפה, שומר האלבום על רלוונטיות, ועל קהל שומעיו.
דון שיואי, כתב, בשנת 1995 עבור מגזין הרולינג סטון כי:
"אם פני השטח של האופרה הזו מכוסים בבדיחות זולות ומיש מאש מוזיקלי, נשמתה מאותרת בצער קיומי עמוק. סולו הגיטרה שזאפה מנגן בדמיונו של ג'ו בוער ביופי נואש, הורס. על כל פגמיו, 'המוסך של ג'ו' הוא אפוקליפסה עכשיו של זאפה."
סטיב יואי, כתב עבור Allmusic כי:
"'המוסך של ג'ו' נחשב באופן כללי כאחת מהיצירות הקונספטואליות הטובות של זאפה לאחר שנות השישים... זאפה נשען בכבדות על מה שכינה 'זנורכוניה', סולואים של גיטרה שהוקלטו מראש ונעשה בהם שימוש על גבי הקלטות בקצב שונה, ליצירת מקריות מוזיקלית אקראית. גישה כזו מבטיחה גם רגעים איטיים, אך המבקרים אוהדים את היצירה יותר בשל התוכן הקונספטואלי שלה... על אף פגמיו, יש באלבום מספיק תוכן כדי להפוך אותו לאחת מהיצירות המוזיקליות החשובות של זאפה בשנות השבעים, ולאחת מהאמירות הפוליטיות החשובות שלו, אף אם אינו ממוקד מספיק כדי להגיע לרמתן של יצירותיו הקודמות של זאפה עם 'אמהות ההמצאה'".
התייחסות מאוחרת

האלבום זכה למעמד מיוחד בין אלבומי זאפה, עד כדי כך ששלושה מהאלבומים שיצאו אחר מותו של זאפה מחומר ארכיוני שהשאיר אחריו נקראו בשמות המהווים מחווה ל"מוסך של ג'ו" - Joe's Corsage" ,"Joe's Domage" ו- "Joe's XMASage". השיר "נערות קתוליות", בו משתמש זאפה במבחר של ביטויים פורנוגרפיים, נבחר להיות בין השירים באלבום "Have I Offended Someone"? שיצא לאחר מותו של זאפה, בשנת 1997 וכלל את אלו משיריו של זאפה שנחשבים לבעלי מילים פוגעניות במיוחד.
רשימת המשתתפים > מוזיקאים

פרנק זאפה - גיטרה מובילה, קולות
וורן קוקורולו - גיטרת קצב, קולות
דני ואלי - גיטרת סלייד, קולות
אייק ויליס - סולן
פיטר וולף, טומי מארס - קלידים
ארתור בארו - גיטרה בס, גיטרה, קולות
פטריק או'הרן - בס
ויני קוליוטה - תופים
אד מאן - כלי הקשה, קולות
דייל בוזיו, אל מאלקין - קולות
ג'ף הולי - סקסופון טנור
ארל דאמלר - סקסופון בריטון
ביל נגנט - סקסופון בס
קרייג סטיוארט - הרמוניקה
רשימת המשתתפים > צוות השחקנים

הבוחן המרכזי, לארי, ל. רון הובר, האב ריילי ובאדי ג'ונס - פרנק זאפה.
ג'ו - אייק ויליס.
מרי - דייל בוזיו.
גב' בורג - דני ואלי.
הקצין בוציס - אל מאלקין.
סיי-בורג - וורן קוקורולו ואד מאן.
ג'ון הקירח - טרי בוזיו.
מקהלת מטבח המחקר של מאפין התועלת - אל מאלקין, וורן קוקורולו, דייל בוזיו, ג'ורדי הורמל, ברברה איזאק, ועובדי ווילג' רקורדס בתקופת ההקלטה.
רשימת השירים > Act I

"Central Scrutinizer" – 3:28
"Joe's Garage" – 6:10
"Catholic Girls" – 4:26
"Crew Slut" – 6:31
"Fembot in a Wet T-Shirt" – 4:45
"On the Bus" – 4:19
"Why Does It Hurt When I Pee?" – 2:36
"Lucille Has Messed My Mind Up" – 5:43
"Scrutinizer Postlude" – 1:35
רשימת השירים > Act II

"A Token of My Extreme" – 5:30
"Stick It Out" – 4:34
"Sy Borg" – 8:56
"Dong Work for Yuda" – 5:03
"Keep It Greasey" – 8:22
"Outside Now" – 5:50
רשימת השירים > Act III

"He Used to Cut the Grass" – 8:35
"Packard Goose" – 11:34
"Watermelon in Easter Hay" – 9:09
"A Little Green Rosetta" – 8:15
אג"ח להמרה

איגרת חוב להמרה (באנגלית Convertible bond) היא איגרת חוב המשלבת בתוכה רכיב של אופציה, ובכך מקנה לבעליה בנוסף לזכות לקבלת קופונים תקופתיים, את הזכות להמיר את איגרת החוב למניות רגילות של הגוף שהנפיק אותה על פי תנאי המרה שנקבעו מראש.
אג"ח להמרה מונפקות בדרך כלל על–ידי חברות, כך שניתן להמיר אותן למניות של החברה שהנפיקה את האיגרות. 
ייתכנו גם מקרים בהם מנפיק האג"ח אינו החברה עצמה, אלא גוף אחר. כך לדוגמה הנפיקה ממשלת ישראל בשנות ה-90 אג"ח מסוג "ברקן", שהיו ניתנות להמרה למניות של חברות ממשלתיות. איגרות חוב להמרה מאפשרות למשקיע "ליהנות מכל העולמות", קרי ליהנות מעליות בערך המניה, מבלי להיות חשוף לרמת הסיכון הגבוהה. בפשטות: אג"ח להמרה היא מעין הלוואה סחירה הניתנת להמרה במניות ומהווה מוצר המשלב ביטחון יחסי של אג"ח (גם אם לרוב בתשואה נמוכה מאג"ח "רגילה") עם אפשרות או הזדמנות לרווח גבוה על ידי ההמרה למניות.
מושגים בתחום אג"ח להמרה

פרמיית ההמרה: זו התוספת באחוזים המשולמת עבור רכישת המניה על–ידי המרת איגרת החוב בהשוואה לרכישה ישירה של המניה.
יחס המרה או שער המרה: איגרות חוב להמרה ניתן להמיר על פי יחס המרה שנקבע מראש ופורסם בתשקיף על ידי מנפיק האג"ח. יחס ההמרה קובע את כמות האג"ח שאפשר להמיר במניה אחת. יחס ההמרה (בישראל) נקוב באחוזים, כאשר כל 100% מייצגים מניה אחת.
החברה המנפיקה עשויה לכלול בתשקיף עלייה של שער ההמרה בתאריך עתידי. עלייה כזו עשויה במקרים מסוימים לדרבן משקיעים להמיר את האיגרות שברשותם למניות, משום שערך האג"ח עומד לרדת.
מחיר רצפה: זהו שווי האג"ח להמרה ללא מרכיב ההמרה, או אלטרנטיבית המחיר המינימלי אליו יכולה איגרת החוב להמרה להגיע, והוא מבטא בדרך כלל את ערכה המותאם של איגרת חוב רגילה (לא להמרה) מאותו סוג. כלומר, השווי של איגרת חוב רגילה המחושב על פי תזרימי המזומנים העתידיים שצפויים לנבוע מאיגרת החוב עד סוף חייה. כאשר חלה ירידה חדה בשער המניה, ייתכן ומחיר האג"ח להמרה יגיע למחיר הרצפה. עבור המשקיע יש חשיבות רבה למחיר זה, המבטא למעשה את מקסימום ההפסד שיכול להיגרם לו מההשקעה באג"ח להמרה.
שווי מנייתי: זהו שוויה של האיגרת כמניה, והוא נגזר מחלוקת שער המניה בשער ההמרה.
אג"ח להמרה מנייתית היא אג"ח שנושאת בדרך כלל תשואה שלילית לפדיון. תשואה שלילית לפדיון היא אחד המאפיינים הבלעדיים לאג"ח להמרה. תשואה שלילית לפדיון מסמנת למשקיע שבידו אג"ח במסלול המנייתי, או בשמה המקצועי אג"ח להמרה מנייתית.
אג"ח להמרה קונבנציונלי: אג"ח להמרה יחשב לקונבנציונלי במידה והוא ניתן להמרה למספר קבוע של מניות (או תשלום מקביל במזומן, על פי החלטת המנפיק). קרי, באג"ח להמרה קונבנציונלי יחס ההמרה אינו משתנה (למעט בגין התאמות אנטי דילוליות).
מועד ההמרה: מועד הנקבע מראש במסגרת תשקיף הנפקת האג"ח להמרה. במועד ההמרה יוכל מחזיק האג"ח להמרה להחליט האם להמירה למניות ובכך להפוך לבעל מניות בחברה, או להמשיך ולהחזיק בה כאיגרת חוב ולהמשיך ליהנות מהקופונים הנקובים בה.
אג"ח קונצרניות מול אג"ח להמרה

אג"ח להמרה שמונפקת על ידי חברה היא סוג של אג"ח קונצרנית. קיימים כמה הבדלים מהותיים בין אג"ח להמרה לאג"ח קונצרנית שאינה ניתנת להמרה:
אג"ח להמרה מונפקות כמעט תמיד ללא ביטחונות ("שעבוד סמלי"), כיוון שאופציית ההמרה מהווה פיצוי.
הסדרות המונפקות של אג"ח להמרה הן קטנות יחסית, כתוצאה מאי רצונם של בעלי המניות לדלל את החזקתם בחברה.
ההתייחסות אל אג"ח להמרה בהיבטים מסוימים היא כאל מניות ולא כאל אג"ח.
אג"ח להמרה מאופיינות בתנודתיות גבוהה יותר.
אג"ח להמרה אינן מדורגות ברוב המוחלט של המקרים.
מסלולי ההשקעה באג"ח להמרה

המסחר באג"ח להמרה יכול להתבצע באחד משני מסלולים, זאת בהתאם לפרמיית ההמרה של האג"ח:
המסלול האג"חי - במצב בו פרמיית ההמרה למניה היא יחסית גבוהה, תסחר האג"ח להמרה במסלול האג"חי שלה. קרי, במצב זה כדאיות ההמרה של האג"ח למניות נמוכה בשל פרמיית ההמרה הגבוהה והמשקיע יעדיף להמשיך ולהחזיקה כאג"ח. במסלול האג"חי מתנהגת האג"ח להמרה כאיגרת חוב רגילה לכל דבר (אג"ח סטרייט) המניבה תשואה תקופתית למשקיע. מחיר האג"ח להמרה שנסחרת במסלול האג"חי פחות חשוף לשינויים במחיר המניה, זאת מאחר שהשוק כמעט ואינו מתמחר את אופציית ההמרה במחיר האג"ח.
המסלול המנייתי - כאשר מחיר המניה עולה משמעותית, פרמיית ההמרה יורדת ובכך עולה סבירות המרת האג"ח להמרה למניות. במצב זה עובר המסחר באג"ח להמרה למסלול המנייתי, דבר הגורם לאג"ח להמרה להיות חשופה לשינויים במחיר המניה בשוק, זאת בשל עלית שווי רכיב האופציה להמרה. אג"ח שנסחרת במסלול המנייתי שלה נושאת בדרך כלל תשואה שלילית לפדיון.
המעבר בין שני המסלולים מתבצע במהלך חיי האג"ח להמרה במידה וקיימים שינויים חדים בשער המניה.
תמחור אג"ח להמרה

ניתן להסתכל על אג"ח להמרה כעל שילוב של שני מרכיבים: האחד הוא אג"ח קונצרנית, שתנאיה זהים לתנאי האג"ח להמרה. המרכיב השני הוא אופציה Call למימוש למניה. המשקיע משלם את סכום שני המרכיבים הללו.
מודלים פשוטים דוגמת מודל בלק ושולס לא יכולים לתמחר את השווי של אג"ח להמרה. הערכת השווי דורשת ניסיון בשימוש במודלים גמישים יותר (כמו המודל הבינומי), ולא תמיד קיימות שיטות ברורות. גם לא תמיד אפשר להשיג את כל המידע הנדרש לבניית המודל המתאים: הערכות החברה לגבי ההסתברות לקבל עסקאות מהותיות, סבירות לביצוע המרה כפויה כשזה כדאי מבחינה פיננסית לחברה ועוד. מידע מסוג זה קיים בידי החברה ולעיתים אף בידי גופים מוסדיים שיכולים לדרוש את המידע מהחברה, אך לא ביד המשקיעים הפרטיים. כמו כן, במקרים רבים קיים קושי לשני הצדדים, החברה המנפיקה והמשקיעים, בקביעת פרמטרים סטטיסטיים נכונים הנדרשים לצורך החישוב, כמו סטיית התקן המתאימה או ריבית ההיוון המשקפת את הסיכון הכרוך בהשקעה.
פדיון חלקי

כמו רוב איגרות החוב הקונצרניות, גם אג"ח להמרה נפדות בדרך כלל לשיעורין. הסיבה לכך היא פשוטה: לאפשר לחברה לפדות את חובה באופן הדרגתי. בעוד באג"ח קונצרניות אין בעיה מיוחדת עם פדיונות חלקיים, הרי שבאג"ח להמרה הדבר מאוד בעייתי, הן בהיבט של הערכת שווי האיגרת, והן מבחינת חוסר היכולת לחזות מראש את אורך חייה.
כאשר האיגרת נמצאת במסלול המנייתי, שוויה למשקיע הוא השווי המנייתי. אם במהלך מסלול זה חל פדיון חלקי, הרי שהוא יתבצע בשווי המתואם של האיגרת. אם המשקיע יסכים לפדיון, הרי שעל הסכום הנפדה הוא יפסיד את ההפרש בין השווי המנייתי לשווי המתואם.
שיקולי חברות בהנפקת אג"ח להמרה

שיקולי החברה המנפיקה
הגנה בפני איבוד שליטה - על ידי הנפקת אג"ח להמרה בשער המרה גבוה, מונעים בעלי השליטה הנוכחיים דילול הון מיידי שהיה נגרם אילו החברה הייתה מנפיקה מניות ולא אג"ח להמרה.
הגנה מפני הקטנת הרווח למניה - אילו הנפיקה החברה מניות ולא אג"ח להמרה, הרווח השנתי המידי לא היה גדל אך לעומת זאת היו מתווספים בעלי מניות שהיו גורמים לירידה ברווח למניה. דבר זה היה גורם לעליה במכפיל רווח המניה (מכפיל מוגדר כיחס בין מחיר המניה לרווח למניה) ובזאת היה גורם לירידת ערך המניות.
הנפקת מניות עתידית במחיר גבוה - על ידי קביעת שער המרה גבוה, החברה תמכור בעתיד את מניותיה (במידה ותבוצע המרה של האג"ח), במחיר גבוה יותר מהמחיר שהייתה משיגה אילו הנפיקה ישירות מניות.
ניצול מחיר הון זול - הנפקה באמצעות אג"ח להמרה מוזילה את מחיר ההון לחברה, יותר מאשר בעת גיוס הון על ידי אג"ח בלבד.
הנפקה במכרז כבר גרמה לכך שכסף גויס בריבית השואפת לאפס. פועל יוצא מכך הוא הפחתת עלויות המימון של החברה המנפיקה.
עדיפות על פני הנפקה רגילה של אג"ח - חברה המעוניינת להנפיק אג"ח רגילות נדרשת על פי הוראות הבורסה להיות בעלת הון עצמי של 10 מיליון ש"ח לפחות, ולהנפיק סכום מינימלי של 6 מיליון $. הנפקת אג"ח להמרה יכולה להיות כמינימום של 2 מיליון $ בלבד.
הימנעות מהנפקה רגילה של מניות - ישנן חברות החוששות מאי הצלחה של הנפקה ישירה של מניות (בגלל מצבן הפיננסי הירוד, תנאי שוק לא נוחים וכדומה), ומנפיקות ני"ע הניתנים להמרה. בניירות ערך אלה, המשקיע חש "ביטחון" מסוים עקב קיומו של המסלול לפדיון, יחד עם הסיכוי לנצל עליה בשער מניות החברה.
שיקולי המשקיע ברכישה
לאג"ח להמרה יש יתרון חשוב מבחינת המשקיע כיוון שהן מבטיחות לו את ההכנסה השוטפת מריבית כמו אג"ח רגילה, וכן את האפשרות להרוויח מעלית שער מניות ההמרה. אג"ח אלה, המונפקות על ידי חברה בעלת איתנות פיננסית, שלגביה לא קיים חשש לפשיטת רגל, מבטיחות למשקיע גבול תחתון לירידת מחירה, שכן יש לה שווי או ערך מתואם שבו תיפדה, בעת הפדיון. לעומת זאת, אין לאג"ח להמרה גבול עליון לעליית מחירה, כיוון שמחיר המניה יכול לעלות בעקבות צמיחת החברה ואז שווי האג"ח להמרה יעלה גם הוא, בהתאם לשער ההמרה.
אולם קיימים גם חסרונות:
האפשרות הזו של המשקיע ליהנות מצמיחת החברה יחד עם הבטחת הצמדה, כרוכה בוויתור מצידו על ריבית/תשואה גבוהה יותר שהיה יכול לקבל אילו השקיע ברכישת אג"ח רגילה. עקב ההטבה הגלומה באפשרות ההמרה, הריבית המשולמת על האג"ח להמרה, נמוכה מהריבית המשולמת על אג"ח רגילה (בלי מסלול המרה).
סיכון נוסף שקיים בעת רכישת אג"ח להמרה הוא סוג השעבוד שבו מובטחת האג"ח. בדרך כלל, הביטחונות שניתנים כנגד האג"ח להמרה פחות טובים מביטחונות הניתנים למשקיעים באג"ח רגילות. לעיתים אין ביטחונות כלל, או שיש שעבוד שוטף או צף על נכסי החברה או שעבוד בדרגה הנמוכה מזו הקיימת לסוגי חוב אחרים של החברה. יוצא מכך שבעל האג"ח להמרה אינו בהכרח נושה מובטח, בעת פירוק החברה, לעומת מצבו העדיף של בעל אג"ח רגילה.
אג"ח להמרה בישראל

בישראל אג"ח להמרה נחשבות ליעד השקעתי פופולרי. ייתכן שאחת הסיבות לכך היא, שהציבור בישראל נמנע בעבר מהשקעה ישירה במניות, שלא כמו בארצות הברית, שם ההשקעה במניות מוטמעת ונפוצה. סיבה נוספת אפשרית היא העדפתם של מנפיקים שלא למכור לציבור מניות ישירות על מנת למנוע דילול מיידי בהחזקתם, ולכן כפועל יוצא מונפקות איגרות חוב להמרה.
ראסטפארי

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות
 מקור השם:  היילה סלאסי, קיסר אתיופיה 
 הושפע מ:  יהדות, נצרות אתיופית ודתות אליליות אפריקניות
 
רסטמן בברבדוס חובש את כובע הראסטות בצבעים האופייניים שחור, אדום, ירוק וצהוב עם תג קנאביס מעל תג המציג את היילה סלאסי, קיסר אתיופיה
ראסטפארי היא תנועה דתית ופוליטית שמקורה בג'מייקה, בשנות ה-30 של המאה ה-20. התנועה משלבת את הנצרות הפרוטסטנטית, תפיסות מיסטיות, ותודעה פוליטית פאן אפריקאית. מקור השם ראסטפארי הוא שילוב שמו לפני הכתרתו של קיסר אתיופיה היילה סילאסי - טפארי מקונן, והתואר ראס- נסיך.