stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איטלו זבבו
הערות שוליים

↑  בעברית נהוג לתעתק את שם משפחתו "סבבו", אך כתיב זה אינו משקף את ההגייה הנכונה של שמו.
↑  רות אלמוג,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'לחגוג את יומו של ליאופולד בלום נעים ונוח הרבה יותר מאשר לצלוח את הספר שבלום הוא גיבורו, באתר הארץ, 10 ביוני 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268497505171  PLWABN: 9810588008305606  BIBSYS: 90158821  BNC: 000207433  BNE: XX909921  BnF: cb11925808f (data)  CANTIC: a1084210x  CiNii: DA00330242  GND: 118758012  ICCU: CFIV007334  ISNI: 0000 0001 2320 6587  LCCN: n79021228  LNB: 000222854  NDL: 00458150  NKC: jn20000605227  NLA: 35481436  NLG: 67826  NLK: KAC199636816  NSK: 000035160  NTA: 06895915X  SELIBR: 199515  SNAC: w6bz6thh  SUDOC: 027409236  Trove: 968714  VcBA: 495/12212  VIAF: 49232071   WorldCat (עם VIAF): 49232071 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זהרת אל מדא'אן

זהרת אל מדא'אן (בערבית: زهرة المدائن, "פרח הערים") הוא שיר של זמרת המוזיקה לבנונית פיירוז שנכתב בידי סעיד אקי והולחן בידי האחים רחבאני.
השיר הוא שיר קינה שנכתב בשנת 1967 לאחר מלחמת ששת הימים ומבכה את נפילתה של ירושלים לאחר הניצחון הישראלי. השיר מדבר בשבחה של העיר ויופייה, עם דגש על היסטוריה מגוונת ורב-דתית ומבטא תפילה לחזרתה לידיים ערביות.
השיר הוא אחד מהשירים הראשונים בערבית שעסקו בירושלים, הוא זכה להצלחה עצומה בעולם הערבי והיה להמפורסם ביותר מבין שיריה של פיירוז העוסקים בסכסוך הישראלי-ערבי.
רקע

האחים רחבאני הם בעלה וגיסה של פיירוז, הם הלחינו את השיר ורבים מיצירותיהם עוסקות בלאומיות פלסטינית. את השיר הם כתבו בתגובה לתחושת השפל וההלם לאחר תבוסתן של מדינות ערב במלחמה. השיר יצא זמן קצר לאחר המלחמה ובוצע לראשונה בפסטיבל הארזים ב-1967.
השיר הוכתר על ידי מחמוד דרוויש כאחד השירים החשובים שנכתבו למען המאבק הפלסטיני ואת האחים רחבאני ופיירוז כאמנים המשמעותיים ביותר עבור המאבק.
קומפוזיציה

מבחינה מוזיקלית הלחן נחשב בסגנון קלאסי של האחים רחבאני, השיר נפתח בכינורות אשר נחשבים כלים אופיינים למוזיקה של שנות ה-60 בכלל והאחים רחבאני בפרט.
מבחינה מלודית המקצב נע בין מוזיקת כנסיות ערבית קלאסית למוזיקה דרמטית ולוחמנית. הפתיח נשמע כמעין המנון ובהמשך מצטרפת מקהלה המלווה בקולות גברים ונשים.
מבחינת הכתיבה, השפה כתובה בסגנון ערבי קלאסי. התוכן רובו מבטא געגוע לירושלים לאחר כיבושה וישנם אזכורים רבים למקומות פולחן דתיים, למסגדים, לישו ולאמו מרים הקדושה.
ירין אורון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בנובמבר 2012 (בן 12) הרצליה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 
ירין אורון (נולד ב-1 בנובמבר 2012) הוא שחקן ומדבב ישראלי, הזוכה בפרס "תגלית השנה" בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער בשנת 2021.
ביוגרפיה

אורון נולד בהרצליה, הבכור מבין שלושה אחים, בנם של לימור ואיל. אחותו אדלי היא שחקנית.
התפרסם לראשונה ב-2020 בתפקיד סוף סטרטינר (בנה של שוני סטרטינר) בעונה השנייה של "קופה ראשית", לצד דורית לב-ארי. משנת 2021 שיחק בסדרה "לבד בבית" בתפקיד נבו צור, ובשנת 2023 השתתף בסדרה "בני מצווה". בשתי הסדרות הוא משחק את אחת הדמויות הראשיות בסדרה, אחד מבני המשפחה.
ביוגרפיה > דיבוב

בשנת 2022 דיבב בסדרה אייבי + בין את "טרוור" חבר של אייבי ובין.
אורון השתתף כפרזנטור בפרסומת לנט"ל.
פרסים

בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער הראשונה, בשנת 2021, זכה בפרס "תגלית השנה". באותה תחרות היה מועמד בסבב המועמדויות הראשון לפרס השחקן הטוב בסדרה קומית על תפקידיו בסדרות "לבד בבית" ו"משפחה באוטו", אך לא עלה לגמר.
חיים אישיים

אורון מתגורר עם משפחתו בנס ציונה.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  רגע ההכרזה המרגש🏆בטקס הענקת פרסי הטלוויזיה לילדים ונוער של האקדמיה, בעמוד הפייסבוק של Trendy Kids Israel, 26 באוגוסט 2021
1 2  ירין אורון, באתר אישים - קולנוע, טלוויזיה ורדיו
↑  חבצלת דמארי,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'הכוכבים שעוזרים לילדים להתמודד עם לחץ וחרדה, באתר ynet, 4 בדצמבר 2024
↑   יש לי אותי כשאני בלחץ בתקופת המלחמה - עם ירין אורון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:52)
↑  שגיא בן נון‏, הסדרות "פלמ"ח" ו"צוות הצלה" מובילות במועמדויות בפרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער, באתר וואלה, 28 ביוני 2021
↑  העולים לגמר בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ה־ 1, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
נחלה (תנועה)

| --- | --- |

 שמות קודמים:  נאמני ארץ ישראל
 פעילות:  יישוב ארץ ישראל השלמה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  הרב משה לוינגר ודניאלה וייס
 יושב ראש:  דניאלה וייס
 מנהל פעילות:  צבי אלימלך שרבף
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־20 שנה)
 נוצר מתוך:  גוש אמונים
 
"נחלה – תנועה להתיישבות" או תנועת נחלה היא תנועה שהוקמה בשנת תשס"ה (2005) על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, ממנהיגי גוש אמונים, במטרה ליישב את ארץ ישראל השלמה על ידי הסברה, הקמת מאחזים, עצרות עם ועבודה ציבורית. היא רואה את עצמה כתנועת ההמשך של גוש אמונים. בתחילת דרכה הייתה התנועה מורכבת משני חלקים – "נאמני ארץ ישראל" ו-"נוער למען ארץ ישראל", לאחר כמה שנים נקבע השם "נחלה – תנועה להתיישבות". פעילות התנועה מתרכזת בעיקר בשטחי יהודה, שומרון ועזה, ומעט בגליל.
פעילי התנועה תוארו במספר כתבות בעיתונות כאנשי ימין קיצוני.
רקע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התנועה נוסדה על ידי על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס בעקבות פינוי גוש קטיף.
המאבק בהקמת מדינה פלסטינית > המשא ומתן בין ממשלת ישראל לרשות הפלסטינית בחסות ממשל אובמה

ב-21 במרץ 2013 נאם נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה בבנייני האומה מול אלפי סטודנטים ישראלים, ואמר בין השאר כי "לפלסטינים מגיעה מדינה משלהם", וכי הוא מחויב לרעיון שתי המדינות. מספר חודשים לאחר מכן החל להתנהל בוושינגטון משא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית בחסות ממשלו של אובמה ומזכיר המדינה ג'ון קרי.
בתגובה החלה תנועת נחלה בקמפיין ציבורי תחת הכותרת "מדינה אחת לעם אחד".
ב-22 ביוני קיימה תנועת נחלה שבת במבשרת אדומים (E-1), שטח אסטרטגי בין מעלה אדומים לירושלים, בקריאה לבנות שכונה גדולה במקום. על פי הערכות רבות, בנייה יהודית במקום יכולה לעזור במניעה של הקמת מדינה פלסטינית שבירתה מזרח ירושלים. כ-1,000 איש שהו במקום במהלך השבת. במוצאי השבת הגיעו שרים, ח"כים ואנשי ציבור למקום, לעצרת תמיכה.
ב-2 באוקטובר התקיים כנס בבנייני האומה בהשתתפות כ-5,000 איש, יחד עם שרים, חברי כנסת, רבנים, ראשי רשויות ביו"ש ואנשי ציבור נוספים, בקריאה להפסיק את המשא ומתן. בכנס דיברו: הרב חיים דרוקמן, הרב דב ליאור, הרב שמואל אליהו, יריב לוין, ציפי חוטובלי, זאב אלקין, איילת שקד, יולי אדלשטיין, אורית סטרוק, גרשון מסיקה, הרב אלי בן דהן, נפתלי בנט, דוידי פרל, בני קצובר, אריה אלדד, ראשי תנועת נחלה הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, ואישים נוספים.
ב-12 בנובמבר הורה ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו להקפיא את המכרז שפרסם משרד השיכון בראשות השר אורי אריאל לבניית שכונה חדשה במבשרת אדומים.
בתנועת נחלה החליטו שהדרך להיאבק בהקמתה של מדינה לפלסטינים ובנסיגה משטחי יהודה ושומרון היא קריאה לבנייה נרחבת בשטח, והחלו להשקיע מאמצים בקידום בנייה במבשרת אדומים, ובקריאה לחזור להקים התנחלויות חדשות ביהודה ושומרון.
ב-13 בפברואר 2014 קיימה התנועה יחד עם עשרות ארגונים נוספים צעדת המונים ממעלה אדומים אל מבשרת אדומים, בקריאה להפסיק את המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, להקים שכונה במבשרת אדומים ולחזור להקים התנחלויות חדשות. כ-15,000 איש השתתפו בצעדה[דרוש מקור]. בסיום הצעדה התקיימה עצרת בהשתתפות עשרות ח"כים ושרים, רבנים ואנשי ציבור מהימין, ביניהם: הרב דב ליאור, שר השיכון אורי אריאל, שר החוץ זאב אלקין, שר התחבורה ישראל כ"ץ, שר החקלאות יאיר שמיר, סגן השר הרב אלי בן דהן, סגן שר הביטחון דני דנון, סגנית שר התחבורה ציפי חוטובלי, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, דניאלה וייס מראשי תנועת נחלה, ראש עיריית מעלה אדומים בני כשריאל, ראש מועצת שומרון גרשון מסיקה, ד"ר מיכאל בן ארי, ועוד. תנועת בני עקיבא נטלה חלק בצעדה, ובסיומה הכריז סמנכ"ל התנועה אמיר סנדלר כי "ארץ ישראל היא לא פוליטיקה, ארץ ישראל היא הלב שלנו".
המאבק בהקמת מדינה פלסטינית > תוכנית השלום של טראמפ

על רקע הכנתה של תוכנית שלום בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית בממשל טראמפ, הקימה תנועת נחלה, ב-20 בינואר 2019, מאהל מחאה מול בית ראש הממשלה בירושלים תחת הכותרת "משמרת לכבודה של ארץ ישראל", בקריאה להדוף כל תוכנית מדינית אמריקאית הכוללת נסיגה משטחי יו"ש, ומנגד לאמץ את תוכניתו של ראש ממשלת הליכוד לשעבר יצחק שמיר להקמת התנחלויות חדשות בשטחי יהודה ושומרון וליישב בהם כ-2 מיליון יהודים.
ב-4 בפברואר פרסמו תנועת נחלה ופעילי ה"משמרת לכבודה של ארץ ישראל" מסמך עליו חתמו עשרות שרים וחברי כנסת מהימין בו הם מתחייבים לפעול למימוש תוכנית שמיר ולביטולה של ההכרזה שתי מדינות לשני עמים, והחלפה באמירה: מדינה אחת לעם אחד. בין החותמים על המסמך: יולי אדלשטיין, יואב גלנט, צחי הנגבי, איילת שקד, יריב לוין, מירי רגב, ישראל כ"ץ, ציפי חוטובלי, בצלאל סמוטריץ', אמיר אוחנה, הרב אלי בן דהן, אופיר אקוניס, גלעד ארדן, גילה גמליאל, איתמר בן גביר, ניר ברקת, יהודה גליק, אורית סטרוק, נפתלי בנט וגדעון סער.
ב-6 במרץ התקיימה צעדת לפידים של כ-500 איש משער יפו לכיוון מאהל המחאה מול בית ראש הממשלה.
ב-2 באפריל יצאו שיירות רכבים ממספר מקומות ברחבי הארץ לעבר מאהל המחאה, שם התקיימה עצרת בהשתתפות מספר ראשי רשויות ביו"ש – ראש מועצת גוש עציון שלמה נאמן, ראש מועצת בית אל שי אלון, ראש מועצת מטה בנימין ישראל גנץ, ראש מועצת קריית ארבע אליהו ליבמן, וראש מועצת שומרון יוסי דגן.
ב-10 ביוני התקיימה הפגנה בגן העצמאות בירושלים תחת הכותרת "לא לתוכנית טראמפ!". בהפגנה דיברו אליקים העצני ובנו בועז העצני, ראשי תנועת נחלה דניאלה וייס וצבי אלימלך שרבף, ראש "ועד מתיישבי השומרון" בני קצובר, יו"ר "פורום קפה שפירא" גלי בת חורין, הרב עוזי שרבף ועוד. בהפגנה נטען כי תוכנית טראמפ היא "סוכריה שעטופה ברעל", כלומר ניסיון לפתות את מדינת ישראל ואת ההתיישבות להחיל ריבונות על 30% משטחי יהודה ושומרון בתמיכת ארצות הברית, בתמורה להקמת מדינה פלסטינית בשאר השטח.
ב-30 ביוני קיימה התנועה יחד עם "גרעין התיישבות ביהודה" וראש מועצת קריית ארבע אליהו ליבמן עצרת במעלות חלחול, היושבת על ראס אל-הווא, פסגה בגובה 1,013 מטר מעל פני הים, בסמוך לצומת העוקפים שבין גוש עציון לקריית ארבע. שטח שעל פי תוכנית טראמפ יימצא בתוך גבולות המדינה הפלסטינית העתידית. ביום שלמחרת התכוון ראש הממשלה נתניהו להחיל ריבונות על חלקים מיהודה ושומרון כחלק מתוכנית טראמפ. בעצרת השתתפו קרוב ל-1,000 איש. הם קראו לא להחיל ריבונות חלקית, לדחות את התוכנית ולאשר הקמת יישוב חדש במקום.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-3 ביולי, עלו במהלך הלילה כ-20 משפחות מגרעין יהודה ומתנועת נחלה יחד עם עשרות בני נוער והתנחלו בראש מעלות חלחול. בבוקר שלמחרת הם פונו על ידי כוחות הביטחון.
בעקבות המשבר הפוליטי בישראל נדחה שוב ושוב ביצוע התוכנית עד שלבסוף הגיעה כהונתו של טראמפ כנשיא ארצות הברית לסיומה והתוכנית נגנזה.
עצרת הימין הגדולה בכיכר רבין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקראת בחירות 2015 קיימה תנועת נחלה עצרת תחת הכותרת "מתאחדים למען ארץ ישראל".
ביום ראשון, 15 במרץ 2015, התכנסו בכיכר רבין עשרות אלפי אנשים בקריאה להצביע למפלגות הימין בבחירות הקרובות וכן בקריאה להמשך בנייה ביהודה ושומרון. בעצרת השתתפו ראש הממשלה בנימין נתניהו, יו"ר מפלגת הבית היהודי נפתלי בנט, יו"ר מפלגת יחד אלי ישי, שר התחבורה ישראל כץ, השר לעניינים אסטרטגיים יובל שטייניץ וכן חברי הכנסת מירי רגב, זאב אלקין ובני בגין.
הקופה הלאומית לבניין ארץ ישראל

ב-21 בספטמבר 2015 התקיים אירוע ההשקה של "הקופה הלאומית לבניין ארץ ישראל". באירוע השתתפו שרים, חברי כנסת, ראשי רשויות ואנשי ציבור רבים מהימין, ביניהם: ישראל כ"ץ, מיקי זוהר, שרן השכל, אורי אריאל, יואב קיש, הרב אלי בן דהן, יוסי דגן, אבי רואה, מלאכי לוינגר ודניאלה וייס, לצד נציגים מתנועות הנוער בית"ר, בני עקיבא, עזרא ואריאל. את האירוע הנחה ד"ר אבשלום קור.
"הקופה הלאומית" הוקמה על ידי תנועת נחלה בהשראת הקופסה הכחולה של קק"ל, שבזכותה נרכשו קרוב למיליון דונם מאדמות ארץ ישראל לטובת הקמתה של מדינת ישראל, ועוד כ-3 מיליון דונם לאחר הקמת המדינה. מטרת הקופה הלאומית היא לאסוף כספים מציבור נרחב בארץ ישראל, ובעזרתם לרכוש קרקעות מבעליהן הפלסטינים לטובת התיישבות וחקלאות יהודית ביהודה, בשומרון ובבקעת הירדן, ובכך לחזק את האחיזה היהודית באזורים אלו. תנועות נוספות כמו רגבים, קוממיות ומטות ערים הצטרפו לתנועת נחלה בקריאה להקמת הקופה הלאומית. כדי ליצור הקשר לקופסה הכחולה של קק"ל, נבחר עבור קופות אלו הצבע כחול.
מאז השקת הקופה הלאומית חולקו יותר מ-15,000 קופות בבתי אב שונים ברחבי הארץ. אחת לכמה חודשים נאספים הכספים שהצטברו ובעזרתם נרכשות קרקעות.
"הקופה הלאומית" פועלת גם בחו"ל ואוספת כספים לגאולת קרקעות ביהודה ושומרון. חלק מהקהילות מקיימות מפגני תמיכה בהתיישבות ביהודה ושומרון.
היציאה למרחבים וגרעיני ההתיישבות

לאחר שנגנזה תוכנית טראמפ עקב מערכות בחירות חוזרות ונשנות בישראל ותום כהונת טראמפ בארצות הברית ב-2021, החליטו בתנועת נחלה לעסוק ביתר שאת בחיבור תושבי יהודה ושומרון לשטחים שמחוץ ליישובים הקיימים, כדי למנוע הצעה של תוכניות חלוקה נוספות, על פיהן ימסרו המרחבים הפתוחים לטובת הקמת מדינה פלסטינית.
בתנועה החלו בגיבוש גרעיני משפחות להתיישבות המיועדים לעלייה לקרקע והקמת יישובים חדשים. הגרעינים פועלים, בין היתר, לחבר את תושבי היישובים הסמוכים לשטח המיועד לאכלוס, כדי להעלות כמה שיותר משפחות ולדרוש מהממשלה לאשר את הקמת היישוב.
עד כה הוקמו 22 גרעיני משפחות, בהם: מעלות חלחול שבין קריית ארבע לגוש עציון, אורי-עד שעל יד קדומים, גופנה שעל יד נחליאל, מעלה יהונתן שעל יד רבבה, נווה בניה שעל יד כוכב יעקב, שיר ציון שעל יד מצפה יריחו, מעלות אליהו שעל יד הבסיס הצבאי הנטוש חמאם אל-מליח בבקעת הירדן ואביתר, שבין צומת תפוח למגדלים.
למעט בעלייה האחרונה של גרעין אביתר לאחר הפיגוע בצומת תפוח ב-2 במאי 2021 בו נרצח תלמיד ישיבת איתמר, יהודה גואטה, פונו הגרעינים מהמקום בימים הראשונים שלאחר העלייה לקרקע.
במקביל להקמת הגרעינים החלו חברי התנועה להעביר שיחות, הרצאות וחוגי בית ביישובי יהודה ושומרון, ולהקים מטות הסברה.
בנובמבר 2020 יצא לאור עלון בשם "טובה הארץ – עלון לנוער ארצישראלי", המחולק ביישובי יהודה ושומרון, ובישיבות, אולפנות, תיכונים, סניפי תנועות נוער ובתי כנסת ברחבי הארץ. העלון עוסק בסוגיות אקטואליות ועיוניות בציונות, ארץ ישראל, הקמת יישובים, גאולת קרקעות, חקלאות, וסוגיות נוספות.
מבצע "מקימים יישובים חדשים"

בתמוז תשפ"ב, יולי 2022, יזמה תנועת "נחלה" בשיתוף ארגוני ימין נוספים מבצע בשם "מקימים יישובים חדשים", להקמת יישובים חדשים ביהודה ושומרון, ולשינוי מדיניותה של ממשלת ישראל שנמנעת ממתן אישורים להקמת יישובים מאז הסכמי אוסלו. טרם העלייה לקרקע, גויסו למעלה מ-5,000,000 ש"ח במימון המונים ייעודי שקיימה התנועה לצורך המבצע. היישובים שקמו נחשבים מאחזים בלתי חוקיים.
העלייה לשטח נערכה בכ"ב בתמוז תשפ"ב לשש נקודות בו זמנית, הנמצאות כולן על "אדמות מדינה": יחי"ש ציון ליד פסגות, גופנה ליד נחליאל (אין לבלבל עם העיר היהודית העתיקה בשם זה, שעל חורבותיה שוכן כיום הכפר ג'יפנה), מעלה יהונתן ליד רבבה (על שם יוני נתניהו), נקודה נוספת ליד ברוכין, גבעה 26 ליד קריית ארבע (על גבעה זו שכן מאחז שהקים נתנאל ('נתי') עוזרי, ונהרס על ידי צה"ל בשנת 2003), ונקודה נוספת ליד קריית ארבע. סך המשתתפים בעליות אלו הוערך ב-10,000 איש. נקודות נוספות יועדו לעלייה לשטח בשלבים הבאים של המבצע.
לרגל המבצע, נכתב והושק השיר "קומי נקודה טובה", שאת מילותיו כתב צור ארליך, וביצעו אותו אהרן רזאל והראל טל.
המבצע זכה לברכתו של איחוד רבני תורת הארץ הטובה ולברכתם של עשרות רבנים נוספים, וכן לתמיכתם של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', איתמר בן גביר ושמחה רוטמן, עדי מינץ ואישי ציבור נוספים, ומאידך גונה על ידי ארגון שלום עכשיו, שראה בו "פשע מטורף" ו"מבצע מטורלל" וקרא לפעיליו להגיע לשטח למנוע את ההתיישבות. למרות הקריאה, לא הגיעו פעילי שלום עכשיו לנקודות עצמן, והסתפקו בהפגנות סמליות של עשרות משתתפים, במעבר חשמונאים (בסמוך למודיעין עילית) ובנקודות נוספות.
הנקודות פונו ביום המחרת, אך במשך זמן-מה התקיימה בהן פעילות הכוללת הפנינג לנוער וילדים, התוועדויות, תפילות ושיעורי תורה, בהשתתפות מאות אנשים.
את המאחז יחי"ש ציון שליד פסגות אייש מאז המבצע גרעין בני נוער. במקום הוקמו כמה מבנים שפונו ונבנו מחדש מספר פעמים. בהמשך עלתה משפחה לגור במקום.
רמת ארבל

בשנים האחרונות התגייסה תנועת נחלה להקמת יישוב חדש בגליל, רמת ארבל. ביולי 2022 עלו למקום שתי המשפחות הראשונות. היישוב הוקם על אדמות יהודיות ואף אושר על ידי ממשלת ישראל ביולי 2002, אך כל זאת לא הפריע ליחידת האכיפה הארצית של רשות מקרקעי ישראל לפנות את המבנים היבילים מהמקום. בעקבות מאבקן של המשפחות בשילוב ידיים עם תנועת נחלה אישרה הממשלה מחדש את הקמת היישוב ביולי 2023.
אביתר

אביתר הוא יישוב שהוקם על ידי תנועת נחלה ליד כפר תפוח במאי 2021 לאחר פיגוע ירי בצומת תפוח בו נהרג יהודה גואטה ז"ל ונפצעו שניים נוספים. היישוב נקרא על שם אביתר בורובסקי שנרצח בפיגוע אחר בצומת תפוח באפריל 2013, מאז נעשו מספר ניסיונות להקים את היישוב. ביישוב נבנו עשרות מבנים, בהם בית מדרש וגן ילדים, ונסלל אליו כביש אספלט. חברי כנסת רבים ביקרו ביישוב, ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן העביר אליו את לשכתו והתקיימו בו מספר אירועים גדולים בקריאה להסדיר את הקמת היישוב.
ביוני 2021 נחתם הסכם בין שר הביטחון בני גנץ למתיישבים לפיו יתפנו התושבים מבתיהם, תוך הבטחה כי צה"ל יישאר לשמור על המקום. כן הובטח כי יתבצע סקר קרקע על ידי המנהל האזרחי, ואם יתברר שמדובר באדמות מדינה יוסדר היישוב. באוקטובר 2021 הסתיים סקר הקרקעות ונמצא כי אכן מדובר באדמות מדינה, אך הסדרת היישוב שהובטחה לתושבים עוד לא התקיימה.
במרץ 2023, בפגישה עם גורמי ביטחון, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לדחות את הסדרת היישוב לאחרי תקופת חג הרמדאן המוסלמי מחשש להסלמה ביטחונית, חרף ביקורת התושבים ותנועת נחלה.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל ובמהלכה חזרו התושבים ליישוב והישיבה הוקמה מחדש. בב' באדר א' תשפ"ד, 11 בפברואר 2024, התקיימה הכנסת ספר תורה לישיבה.
ביוני 2024 אושרה בקבינט המדיני-ביטחוני הסדרת היישוב אביתר, יחד עם 4 יישובים נוספים.
קריאה להתיישבות ברצועת עזה

לאחר מתקפת הפתע מרצועת עזה בשמחת תורה תשפ"ד יצאה תנועת נחלה בקמפיין ואף בהיערכות מעשית לקראת הקמת התיישבות יהודית ברצועת עזה.
ב-28 בינואר 2024 קיימה התנועה בשיתוף מועצה אזורית שומרון כנס בבנייני האומה בירושלים תחת הכותרת "חוזרים לעזה – רק התיישבות תביא ביטחון" בו השתתפו למעלה מחמשת אלפים אנשים, בהם שנים עשר שרים וחמישה עשר חברי כנסת. במהלך הכנס קראו הנואמים לראש הממשלה לשוב וליישב את חבל עזה. לדבריהם, התיישבות יהודית בעזה היא צורך ביטחוני שיבטיח שטבח שמיני עצרת לא יקרה שנית. הכנס זכה לתהודה רבה והתגובות לו היו מעורבות.
ביום העצמאות תשפ"ד קיימה התנועה את 'צעדת עזה' בקריאה לשוב וליישב את רצועת עזה. עשרות אלפי אנשים השתתפו בצעדה שהתקיימה בעיר שדרות.
קריאה לגירוש

בתגובה לפרסום תוכנית טראמפ לפינוי רצועת עזה הצהירה התנועה: "עזה אינה קלף מיקוח ואינה נכס להעברה בין ידיים – לא לידי ארצות הברית ולא לשום גורם אחר. היא חלק בלתי נפרד מארץ ישראל ותמיד תישאר בידינו. זה לא רק עניין של זכות היסטורית אלא של חיבור עמוק וערכי לעם היהודי. הדרך לכך היא המשך המלחמה, כיבוש, גירוש ערביי עזה והתיישבות יהודית".
ראו גם

גוש אמונים
הרב משה לוינגר
דניאלה וייס
אביתר (יישוב)
פראנקוס

אדריכלים ואנשי רוח יהודים איטלקים, סלוניקי 1905
פראנקוס (גם "סניורס פראנקוס"; "גבירים אירופאים") היה כינוי ליהודים ממוצא איברי ואיטלקי, נתיני מדינות מערב-אירופאיות שהתיישבו בערי נמל שונות ברחבי האימפריה העות'מאנית והיוו אליטה חברתית וכלכלית במקומות מושבם. יהודים עשירים אלו היו ניכרים ומובדלים הן בלשונם והן במלבושם; עמדתם הכלכלית, היותם פילנתרופים והשכלתם העלו אותם לכעין דרגת אצילים. ”יודעי דעת ומביני מדע ומשכילים בכל חכמה”.
אטימולוגיה

הפראנקוס (Señores Francos, בתרגום לעברית: "גבירים אירופאים") נקראו על שם מוצאם ממדינות מערב-אירופאיות: צרפת, הולנד, בריטניה אך בעיקר איטליה שהייתה ארץ מוצאם של רוב בני הפראנקוס. לעיתים כונו "יהודים פרנקים" (Ebrei franchi), "היהודים האיטלקים", "אטלקים וספרדים", "פורטוגזים", "לועזים" ו"סיפ'רי" (סניורס פראנקוס).
למונח "פראנקוס" הייתה משמעות נוספת: תושבים הפטורים ממס וגם "בני חורין" (כלומר חופשיים).
היסטוריה

החל מהמאה ה-16 התגבשו קבוצות של צאצאי אנוסים מחצי האי האיברי ויהודים איטלקים בקהילות ברחבי מערב אירופה. קבוצות סוחרים עשירים אלו החלו בפעילות כלכלית ותרבותית ענפה ומרושתת היטב ברחבי אירופה ובאימפריה העות'מאנית.
סוחרים יהודים אלו יצאו מחצי האי האיברי למעלה ממאה שנה לאחר גל הגירוש השני (1492) כאנוסים (נוצרים חדשים) אשר התיישבו בעולם החדש ובמערב אירופה, שם שבו ליהדות באופן גלוי. האנוסים לשעבר באו בעיקר מפורטוגל, שבה נכפתה הנצרות על הפליטים מגורשי ספרד שעקרו לשם. אבותיהם נטמעו בחברת העלית הנוצרית קודם שהיגרו מארצם למערב אירופה שם קנו להם מעמד והשפעה מרובה בערי הנמל החשובות: אמסטרדם, המבורג, בורדו ולונדון וכן בוונציה ובליבורנו שבצפון איטליה. ערים אלו נהיו עם השנים לבסיס הכלכלי והדיפלומטי לקהילות החדשות של הפראנקוס בערים לחופי הים התיכון ובבלקן שבאימפריה העות'מאנית. באותה קבוצה של אנוסים לשעבר ששבו ליהדות ונודעו כ"פורטוגזים", נטמעו גם קומץ ממגורשי ספרד הוותיקים שהתיישבו מלכתחילה בארצות מערב אירופה הנוצריות. אלה כונו "פוננטינים" (מערביים).
בשנת 1593 הכריז פרדיננדו דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה על ה"ליוורנינה" במסגרת המוטו פרופריו (אנ') ובה קריאה ליהודים להתיישב בליוורנו ובפיזה. הכרזה זו העניקה ליהודים פורטוגזים ואיטלקים זכויות מרחיקות לכת בתחום המסחר, הבנקאות ופולחן דתי והביאה להגירה של סוחרים עשירים יוצאי חצי האי האיברי אל העיר והקמתה של אחת הקהילות היהודיות העשירות באירופה.
מיוצאי חצי האי האיברי ויהודים איטלקים נוצרה קבוצה אתנית-מעמדית של סוחרים עשירים בעלי זהות יהודית איטלו-איברית.
הפראנקוס ייסדו קהילות בסלוניקי, איסטנבול, חלב, איזמיר, תוניס, אלכסנדריה וערים נוספות, והביאו עימם חינוך מערבי, קשרים כלכליים ענפים ורוח של מודרניזציה. הפראנקוס היוו קבוצה נבדלת בתוך הקהילות היהודיות ונהנו מזכויות יתר (קפיטולציות), הטבות במכס, וחיו לרוב תחת חסות המעצמות האירופאיות. ברוב מקומות מושבן של הקונסוליות הצרפתיות והאיטלקיות בלבנט התרחשה עיקר התיישבותם החל משנת 1673.
הפראנקוס היוו מעמד אריסטוקרטי סגור רם-מעלה, נישואים בינם לבין יהודי המקום כמעט שלא התקיימו, פעילותם למען השכלה מודרנית לבניהם, אורח חייהם והפטור שקיבלו ממיסים עוררו עליהם לא אחת תרעומת מצד רבני הקהילה. במרוצת הזמן השתלבו בני הפראנקוס בקרב הקהילות היהודיות המקומיות; חלק ניכר מפרנסי ונשיאי הקהילה באו מקרבם. הפראנקוס שמנו לרוב לא יותר מכמה עשרות משפחות בכל קהילה, תרמו תרומה ניכרת לכלכלה המקומית והשפעתם על יחסי המסחר הבינלאומי והשכלתם של בני המקום הייתה עצומה.
בולטים במיוחד בתוך בני הפראנקוס היו היהודים האיטלקים יוצאי עיר הנמל ליבורנו שכינוים היה "ליבורנזים", "גורנים", או "גראנה", שמות שמקורם בשפות האיטלקית והערבית והעידו על מוצאם.
פעילות כלכלית ופילנתרופית

הפראנקוס שהיגרו לרגל עסקיהם והשתקעו בערים שונות לחופי הים התיכון, הקימו בנקים, בתי מסחר ובתי חרושת ועסקו בבנקאות, סחר ימי בינלאומי ובדיפלומטיה במסגרת שיתוף הפעולה שלהם עם חברות אירופאיות; מקצתם נשאו תוארי אצולה ועיטורי כבוד שהעניקו להם ממשלות שונות ביניהם הממשל העות'מאני, היווני והאיטלקי. פעילותם הפילנתרופית כללה הקמת בתי חולים, מוסדות צדקה, בתי כנסת ומוסדות לימוד בהם בתי מדרש, בתי ספר למקצועות הנדסיים ולימוד שפות.
החל מסוף המאה ה-19 החלו לקחת חלק בהנהגת הקהילות המקומיות כחברי ועד מנהל, נשיאים וראשי קהילה. מקצת בני הפראנקוס שימשו רבנים ראשיים דוגמת הרב יצחק לומברוזו בתוניס.
שפה השכלה ותרבות

הפראנקוס ברובם דיברו איטלקית אך גם צרפתית, אנגלית ושפות מערב-אירופאיות נוספות אותם רכשו מבית או על ידי לימוד במסגרת פעילותם הכלכלית. ידיעתם שפות זרות שימשה אותם במסחר הבינלאומי, בבנקאות ובפיתוח קשרים עסקיים ודיפלומטיים. לבושם היה לרוב כמנהג בני איטליה: חליפות מסוגננות וכובע קפולט תוך הקפדה על זקן גזור ומוקפד דבר שגרם לעיתים למחאות מצד רבני הקהילה המקומית.
תרבותם המערבית והשכלתם הביאה לשיתוף פעולה עם חברת כל ישראל חברים בהקמת רשת מוסדות חינוך בעלי זיקה חילונית, בהם למדו בעיקר עברית, שפות זרות ומקצועות טכניים. עשירי הפראנקוס שלחו את בניהם ללמוד מקצועות שונים באוניברסיטאות באיטליה וצרפת. אחד מבני משפחת אלאטיני, הגביר משה (מואיז) אלאטיני, התפרסם במיוחד בשל פעילותו כרופא.
מקצת בני הפראנקוס שימשו כנבחרים בבתי מחוקקים ברחבי האימפריה העות'מאנית.
היהודים יושבי ארץ הקדם מחולקים לשתי מפלגות: אלה הנקראים בשם פראנקען (פראנקוס) אשר מקור מחצבתם מיהודי צרפת, בריטניה, איטליה וכדומה, והיהודים ילידי הארץ (ראיאס); אצל הראשונים ישנם כמה אנשים, אנשי שם אשר יוכלו להיות נבחרי המדינה.
שפה השכלה ותרבות > מעמד משפטי

לפראנקוס שהיוו קבוצה של סוחרים יהודים ממוצא איברי ואיטלקי היה מעמד משפטי מיוחד כבני חסות של המעצמות האירופאיות. בני הקבוצה נהנו מזכויות שונות ואלה עוגנו מבחינה משפטית על ידי הסכמים שונים. בתחילת המאה ה-19 ביקש הקונסול האוסטרי אנטון קאטאפנו להחיל את המעמד גם על יהודים אשכנזים שהתיישבו בגליל והיו נתיניו.
היחסים עם הקהילות היהודיות המקומיות

היחסים בין היהודים הפרנקים למקומיים נעו בין תחושות של ניכור וריחוק תרבותי לשיתוף פעולה על רקע דתי-הלכתי וארגון מוסדות קהילתיים משותפים. לעיתים הפראנקוס חשו תחושה של פטרונות כלפי אחיהם בעיקר על רקע תרבותי וכלכלי; הגביר קמונדו ציין לגבי היהודים הספרדים-העות'מאנים: ”יש להביא לשינוי באורח החיים של היהודי הספרדי (העות'מאני) בהשקפתו, במנהגיו, בנימוסיו ובשפתו.”
אורח חייהם המערב-אירופאי, השכלתם, סרובם להשמע להנחיות הרבנים בענייני הלכה ומעל לכל: הפטור שקיבלו ממיסים עוררו עליהם לא אחת את כעס הרבנים המקומיים.