stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס נורת'קוט (צייר)
הערות שוליים

↑  הציור
↑  Allan Cunningham, The Lives of the Most Eminent British Painters, Sculptors, and Architects, vol 2 p.308
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439876305171  AAG: 1689  AGSA: 9997  BnF: cb149571488 (data)  GND: 135631270  ISNI: 0000 0000 8133 5187  KulturNav: aafc24d5-37bb-4723-a800-f3e1bab2a4d5  LCCN: n86143755  NGV: 3579  NKC: mzk2009532711  NLA: 35391327  NLK: KAC202322127  NTA: 133461580  RKD: 59980  SELIBR: 381716  SNAC: w61r6vdq  SUDOC: 094379351  Trove: 936183  ULAN: 500003564  VIAF: 54417213   WorldCat (עם VIAF): 54417213
ג'ירולאמו פרסקובלדי

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1583 פרארה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  1 במרץ 1643 (בגיל 59) רומא, מדינת האפיפיור 
 מוקד פעילות:  דוכסות פרארה, מדינת האפיפיור 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק, בארוק 
 סוגה:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק, בארוק 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב, צ'מבלו 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ירולאמו אלסנדרו פרסקובלדי (באיטלקית: Girolamo Alessandro Frescobaldi; הוטבל באמצע ספטמבר 1583, נפטר ב-1 במרץ 1643) היה מוזיקאי איטלקי, אחד מחשובי המלחינים של מוזיקה לכלי מקלדת בשלהי תקופת הרנסאנס ובראשית תקופת הבארוק. אין כל ראיה לקשר בין פרסקובלדי מפרארה לאציל הפלורנטיני הנושא אותו שם.
חייו

פרסקובלדי נולד בפרארה. הוא למד אצל נגן העוגב ומלחין המדריגלים המפורסם לוצאסקו לוצאסקי בפרארה וסבורים שהושפע גם מקרלו ג'זואלדו, ששהה בפרארה באותו זמן. פטרונו גואידו בנטיווליו עזר לו להתקבל לעבודה כנגן עוגב בכנסיית סנטה מריה אין טראסטוורה ברומא באביב 1607. פרסקובלדי נסע עם בנטיווליו לארצות השפלה ואחר התמנה לנגן עוגב בכנסיית סאן פייטרו ברומא, בשנת 1608, משרה בה נשאר עד מותו. משנת 1628 עד 1634 היה נגן עוגב בחצר בני מדיצ'י בפירנצה.
פרסקובלדי מת ברומא בגיל 59.
יצירות והשפעה

פרסקובלדי כתב מספר רב של יצירות לעוגב ולצ'מבלו, ביניהן טוקטות, קפריצ'י, פנטזיות, קנצונות, ריצ'רקארי (שם גנרי לכל יצירה כלית קונטרפונקטית), מחולות ווריאציות. בין יצירותיו המוכרות ביותר "פרחים מוזיקליים" Fiori musicali משנת 1635, קובץ יצירות לעוגב שנועדו לביצוע בטקס המיסה. בין 1615 ל-1637 פרסם שני ספרי טוקטות, המכילים את "מאה פרטיטות" (כלומר, מאה וריאציות קצרות על באס נתון), אחת מיצירותיו הווירטואוזיות והנסיוניות ביותר. המוזיקה הווקאלית שלו, הכוללת מספר רב של מיסות, מוטטים ומדריגלים, והמוזיקה האינסטרומטאלית, מוכרות פחות, על אף "הכרך הראשון של קנצונות לנגינה בכל כלי שהוא", שיצא לאור בשנת 1628.
פרסקובלדי היה מחלוצי תפיסת הטמפו המודרנית, שהחליפה את המושגים הישנים יותר של טקטוס קבוע המתבטא ב"תיווי לבן" מסורתי; ביצירותיו למקלדת של פרסקובלדי משתנה מהירותה של הפעמה הבסיסית ביצירה, מה שהיה באותם ימים קונספט חדשני ופורץ דרך.
השפעת המוזיקה של פרסקובלדי על מלחינים מאוחרים יותר, ביניהם יוהאן יאקוב פרוברגר ויוהאן סבסטיאן באך, הייתה רבה וחשובה. (ידוע, שברשותו של באך היה עותק של "פרחים מוזיקליים" של פרסקובלדי).
לקריאה נוספת

Frederick Hammond: Girolamo Frescobaldi. Cambridge MA: Harvard University Press, 1983. ISBN 0-674-35438-9
FREDERICK HAMMOND (1–7, bibliography), ALEXANDERSILBIGER (8–15, work-list): 'Frescobaldi, Girolamo Alessandro, §1: Ferrara, Rome and Flanders, 1583–1608', Grove Music Online (Accessed 04 December 2006), <http://www.grovemusic.com/shared/views/article.html?section=music.10219.1>
ג'ון פלקסמן

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1755 יורק, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  7 בדצמבר 1826 (בגיל 71) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  הכנסייה הקדושה סנט פנקראס 
 תחום יצירה:  פיסול, עיצוב גרפי, אמנות דקורטיבית, אמנות חזותית, book design 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 
ג'ון פלקסמן (באנגלית: John Flaxman‏; 6 ביולי 1755 – 7 בדצמבר 1826) היה פסל ושרטט בריטי, ודמות מובילה בנאו-קלאסיות הבריטית והאירופית. בתחילת דרכו עבד כדוגמן במפעל כלי החרס של וודג'ווד. הוא בילה מספר שנים ברומא, והיה יצרן פורה של אנדרטאות.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הוא נולד ביורק. אביו, שנקרא גם הוא ג'ון (1726–1803), היה ידוע היטב כמייצר ומוכר יציקות גבס של דמויות או עיטורים לעיצוב פנים של מבנים. שם הנעורים של אשתו היה לי, ונולדו להם שני ילדים, ויליאם וג'ון. בתוך שישה חודשים מלידתו של ג'ון, חזרה המשפחה ללונדון. אמו נפטרה כשהיה בן תשע, ואביו נישא בשנית. הוא למד מעט, ובעיקר היה אוטודידקט. הוא היה מצייר את הדוגמאות מהמלאי המסחרי של אביו, ולמד שפות קלסיות במטרה להבין אותם.
לקוחות של אביו עזרו לו בהשאלת ספרים, בייעוץ, ובהמשך בהזמנות של עבודות. משמעותי במיוחד היה תרומת הצייר ג'ורג' רומני ואיש הדת, אנתוני סטיבן מאתיו ואשתו גברת מתיו, שבביתם פלקסמן הצעיר נהג לפגוש את החברה של גילו - האמנים ויליאם בלייק ותומאס סטות'ארד, שהפכו לחבריו הקרובים ביותר.
בגיל 12 זכה בפרס הראשון של החברה לאמנויות על מדליון, שהציג בגלריה של החברה החופשית לאמנים. בגיל 15 זכה בפרס שני באגודת האמנויות המלכותית. באותה שנה, 1770, הוא נכנס לאקדמיה כסטודנט וזכה במדליית הכסף, של האקדמיה בשנת 1772, בעוד הפרס הראשון הוענק על ידי הנשיא, סר ג'ושוע ריינולדס לאמן אחר.
הוא המשיך לעבוד בחריצות, גם כסטודנט וגם כמציג באקדמיה, עם ניסיונות ציור מדי פעם. לאקדמיה הוא תרם מודל שעווה של נפטון (1770); ארבעה דגמי פורטרט בשעווה (1771); חזה מטרקוטה, דמות שעווה של ילד, דמות היסטורית (1772); דמות קומדית. בתקופה זו הוא קיבל עבודה מחבר של משפחת מתיו ליצור את פסלו של אלכסנדר הגדול, אך הוא לא הצליח להשיג הכנסה קבועה מחוזים פרטיים.
ביוגרפיה > מפעל וודג׳ווד

משנת 1775 הוא הועסק על ידי הקדר ג'וזאיה וג'ווד ושותפו בנטלי, שאביו עשה עבודות מסוימות עבורם, דוגמאות ותבליטים לשימוש בחברה ליצור כלי חרסינה מפורסמת זו. הנוהל המקובל היה לעצב את התבליטים בשעווה על גבי ציפחה או על גבי זכוכית לפני שהם עברו לייצור. תחריטים באוסף האגרטלים היוונים הקדומים של סר ויליאם הילטון היו בעלי השראה חשובה על יצירתו.
העיצובים שלו כללו את אפותאוסיס של הומרוס (1778), ששימש מאוחר יותר לאגרטל. הרקולס בגן ההספרידס (1785); מגוון גדול של תבליטים קטנים (1776–1778) הוכיחו את עצמם במיוחד. וכן מדליוני דיוקן וערכת שחמט.
ביוגרפיה > עבודות פיסול

בשנת 1780 פלקסמן החל גם להרוויח כסף בפיסול אנדרטאות קבורה. האנדרטאות המוקדמות שלו כללו את אלה לתומאס צ'טרטון בכנסיית סנט מרי רדקליף בבריסטול (1780), לגברת מורלי בקתדרלת גלוסטר (1784), ולכומר תומאס וגברת מרגרט בול בקתדרלת צ'יצ'סטר (1785).
בהמשך הקריירה של פלקסמן תבליטים מהסוג הזה היוו את עיקר תפוקתו ונמצאים בכנסיות רבות ברחבי אנגליה. דוגמה אחת, האנדרטה לג'ורג' סטיבנס, במקור בכנסייה העתיקה של סנט מאטה, נמצאת כעת במוזיאון בקיימברידג'. יצירתו המונומנטלית הטובה ביותר זכתה להערצה בזכות הפאתוס והפשטות שלה, והשילוב של סגנון יווני אמיתי לעיצוב וקומפוזיציה קצבית עם רוח של רוך ותמימות ביתית.
ביוגרפיה > נישואים

בשנת 1782, בן 27, התחתן פלקסמן עם אן דנמן, שאמורה הייתה לסייע לו לאורך כל הקריירה. היא הייתה משכילה, ובת לוויה מסורה. בדרך כלל בילו את חופשת הקיץ כאורחי המשורר ויליאם היילי, בארתאם בסאסקס.
ביוגרפיה > איטליה 1787–1794

בשנת 1787, חמש שנים לאחר נישואיהם, פלקסמן ואשתו יצאו לרומא, במסע במימון חלקי של וודג׳ווד. פעילותו בעיר כללה פיקוח על קבוצת עובדים שהיו מועסקים על ידי וודג׳ווד, אם כי הוא כבר לא עשה שום עבודה עבור הקדר בעצמו.  ספרי השרטוטים שלו מראים כי בזמן שהוא למד לא רק אמנות קלאסית, אלא גם אמנות ימי הביניים והרנסאנס.
בהיותו ברומא הוא הפיק את האיורים הראשונים עבור הספרים שעבורם הוא עתיד להתפרסם, וקידמו את השפעתו בכל רחבי אירופה, והביאו את גתה לתאר אותו כ"אליל כל הדילטנטי": עיצוביו ליצירותיו של הומרוס (פורסמו בשנת 1793), ליצירותיו של אייסכילוס (הוזמנו על ידי ליידי ספנסר), וליצירותיו של דנטה (פורסמו לראשונה בלונדון ב-1807), כולם נחקקו על ידי פירולי. פלקסמן יצר מאה ואחד עשר איורים לקומדיה האלוהית של דנטה, ששימשה השראה לאמנים כמו גויה ואנגר, ושימשו כמקור אקדמי לתלמידי אמנות במאה ה-19.
במקור הוא התכוון להישאר באיטליה קצת יותר משנתיים, אך נשאר כשבע שנים ועסק בפיסול שיש קלסי.
ביוגרפיה > חזרה לאנגליה

במהלך המסע הביתה, פלקסמן ואשתו נסעו למרכז וצפון איטליה. בשובם שכרו בית ברחוב בקינגהאם, כיכר פיצרוי. מיד לאחר שובו פרסם הפסל מחאה נגד התוכנית (שכבר נחשבה על ידי הצרפתים ובוצעה שנתיים לאחר מכן על ידי נפוליאון) להקים מוזיאון מרכזי עצום לאמנות בפריס שיכלול יצירות שנבזזו מרחבי אירופה. למרות זאת, מאוחר יותר הוא ניצל את שלום אמיין כדי לנסוע לפריז ולראות את האוצרות הגנוזים שנאספו שם.
עוד בהיותו ברומא, שלח פלקסמן דגמים למספר אנדרטות קבר, כולל אחת בתבליט עבור המשורר ויליאם קולינס בקתדרלת צ'יצ'סטר, ואחת ללורד מנספילד במנזר וסטמינסטר.
ביוגרפיה > חייו המאוחרים 1797–1826

בשנת 1797 הוא התמנה לעמית של האקדמיה המלכותית לאמנויות. הוא הציג עבודות באקדמיה מדי שנה, והציג מדי פעם אנדרטה ציבורית, כמו אלה של פסקוולה פאולי (1798) או קפטן מונטג (1802) עבור מנזר וסטמינסטר, של סר ויליאם ג'ונס מיוניברסיטי קולג' באוקספורד (1797–1801), של נלסון עבור קתדרלת סנט פול, אך לעיתים קרובות יותר אנדרטאות לכנסיות, עם נושאים סימבוליים או איורים של טקסטים מקראיים.
הוא פרסם תוכנית להצבת אנדרטה גרנדיוזית בגריניץ' היל, בדמות בגובה 61 מטר, לכבוד הניצחונות הימיים של בריטניה.
בשנת 1800 הוא נבחר לאקדמאי מלא, ובשנת 1810 האקדמיה מינתה אותו לתפקיד שנוצר במיוחד כפרופסור לפיסול. הוא היה מורה יסודי ונבון, והרצאותיו נדפסו לעיתים קרובות בין תלמידיו: אדוארד הודג'ס ביילי, באותה תקופה יצר אנדרטאות חשובות כגון עבור משפחת קוק-ירבורו בכנסיית קמפסל, יורקשייר, לסר ג'ושוע ריינולדס בסנט פול (1807); לקפטן וובה בהודו (1810), ללורד קורנוואליס באי הנסיך מוויילס (1812) ועוד.
בסביבות תקופה זו היה ויכוח רב על היתרונות של הפסלים מהפרתנון באתונה, שהובאו לבריטניה על ידי לורד אלגין, ומכאן נודעו בכינויו שיש אלגין. כאשר פלקסמן ראה אותם לראשונה בבית אלגין בשנת 1807, הוא יעץ נגד שיקומם. אבל הצהיר בעד רכישתם על ידי הממשלה. הפסלים נקנו בסופו של דבר בשנת 1816.
בשש השנים האחרונות לחייו עיצב פלקסמן קישוטים לחזיתות ארמון בקינגהאם.
בשנת 1820 נפטרה אשתו של פלקסמן. אחותה הצעירה, מריה דנמן, ואחותו שלו, מריה פלקסמן, המשיכו לחיות איתו, והוא המשיך לעבוד קשה. בשנת 1822 העביר באקדמיה הרצאה לזכר חברו הוותיק, קנובה, שמת.
פלקסמן נפטר, בן 71, ב־7 בדצמבר 1826.
הערכה

מרבית דגמיו בוצעו על ידי עוזרים. דגמי הגבס שלו, נוצקו מעיצובים שלו בחימר, מראים לעיתים קרובות טיפול רגיש יותר. בתחילת הקריירה שלו, פלקסמן עשה את עבודותיו בצורת דגמים קטנים שעוזריו היו מגדילים בעת ייצור גרסאות השיש המוגמרות. במקרים רבים, בעיקר עם האנדרטה ללורד האו, הדבר הוכח כבעייתי, ובעבודותיו המאוחרות יותר הוא הפיק גרסאות טיח בגודל מלא לעבודותיו.
המונומנטים המסובכים של פלקסמן, כמו השלושה במנזר וסטמינסטר והארבעה בקתדרלת סנט פול, נחשבים "כבדים" מדי. אבל המונומנטים הפשוטים שלו בתבליט הם איכותיים יותר. הוא הבין היטב את ההבדל בין התבליטים לפסלים. הקומפוזיציות שלו נלמדות בצורה הטובה ביותר מתוך רישומי הסטודיו שלו, אשר אוסף מקיף שלהם נשמר בגלריה פלקסמן ביוניברסיטי קולג' לונדון.
הערות שוליים

1 2 3  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Flaxman, John". Encyclopædia Britannica. 10 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 489–491.
↑  The Wedgwood Museum − Learning − John Flaxman Jr (1755-1826), www.wedgwoodmuseum.org.uk
↑  Whinney, Margaret (1971). English Sculpture 1720–1830. Victoria and Albert Museum Monographs. London: Her Majesty's Stationery Office.pp. 140
↑  Whinney, Margaret (1971). English Sculpture 1720–1830. Victoria and Albert Museum Monographs. London: Her Majesty's Stationery Office.pp. 144
↑  UCL, John Flaxman Collection, UCL CULTURE (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308930105171  PLWABN: 9810589428605606  AGSA: 3218  BNE: XX881817  BnF: cb12152293h (data)  BPN: 48384018  GND: 118533770  ISNI: 0000 0001 2095 6665  KulturNav: 31721659-821f-45e0-ae91-69a36e9a2d2b  LCCN: n50004058  NGV: 9  NKC: xx0237634  NLA: 35088387  NLG: 167479  NTA: 070312796  RKD: 28250  SELIBR: 187001  SNAC: w64m9dn5  SUDOC: 030021391  TePapa: 762  Trove: 823025  ULAN: 500115449  VcBA: 495/101552  VIAF: 17260670   WorldCat (עם VIAF): 17260670 
ג'ון פלקסמן, כלי שח
ג'ון פלקסמן, פרט מאנדרטה של שרה מורלי
ג'ון פלקסמן, אנדרטה לארל האווה, כנסית סנט פול
הגלריה של ג'ון פלקסמן, יוניברסיטי קולג' לונדון
גד בן דרור

גד בן דרור (2008)
גד בן דרור (נולד ב-10 בספטמבר 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום יו"ר עמותת אדי המקדמת תרומת איברים בישראל.
ביוגרפיה

גד בן דרור הוא בנם של דבורה מכנס ושמואל בן דרור, שהיה הקפטן הראשון של נבחרת ישראל בכדורגל ואף כבש את השער הראשון בתולדותיה בשנת 1948. בן דרור סיים את לימודיו בתיכון אורט סינגאלובסקי בתל אביב בשנת 1979 לאחר שלמד הנדסה במסגרת לימודי כיתות יג'-יד'. בעל תעודת הנדסאי חשמל. בשנת 1979 התגייס לחיל האוויר כהנדסאי והוכר כספורטאי מצטיין. לבן דרור תואר בכלכלה.
בן דרור הגיע ממשפחה של כדורגלנים (שהבולטים שבהם: גד ועודד מכנס, ישראל בן דרור, אמנון בן דרור ואילן בן דרור). גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה וזכה במסגרת קבוצת הנוער בגביע המדינה לנוער, ובגיל 16 צורף לקבוצת הבוגרת של המועדון. בן דרור היה שחקן מכבי פתח תקווה בין השנים 1986–1976, ועלה עמה מהליגה השנייה לליגת העל. בן דרור שימש כקפטן קבוצת מכבי פתח תקווה כמעט לאורך כל הקריירה שלו, והחל לשמש בתפקיד זה עוד בטרם מלאו לו 20 שנים.
בשנים 1981–1978 הוא נמנה עם סגל נבחרת ישראל, ובמדיה הופיע ב-2 משחקים רשמיים. בין מאמניו ניתן למנות את: משה מאירי, נחום סטלמך, זאב זלצר ויוסף מרימוביץ'. בשנת 1986 פרש מכדורגל מקצועני עקב פציעות חוזרות כשבראשן פציעה ברצועה הצולבת הקדמית, וסיים קורס מאמנים במכון וינגייט בשנת 1990. בנוסף אימן קבוצות ילדים ונוער במכבי פתח תקווה וגם שימש כמאמן בליגה למקומות עבודה.
בן דרור היה ממקימי קבוצת הוותיקים של פתח תקווה, שזכתה בגביעים רבים ובאליפות ליגת הוותיקים, והייתה לאחת מהקבוצות הדומיננטיות בשנים 1995–2005 שבהן שימש כקפטן הקבוצה.
היה ממקימי היישוב ברקן בשומרון והתגורר ביישוב בין השנים 1981 - 1994. בשנת 1994 עבר לפתח תקווה. עם הפרישה מכדורגל החל לעבוד בחקלאות בברקן ובשטחי הגידול המשפחתיים בפתח תקווה. הקים חברות לבנייה והגנה על בתים כנגד רעידות אדמה.
בן דרור ממלא בהתנדבות משנת 2004 את תפקיד יו"ר עמותת אדי לקידום השתלת איברים בישראל. העמותה הוקמה על ידי הוריו דבורה ושמואל, בשנת 1978 על שם אחיו אהוד שנפטר באותה שנה בעודו ממתין לתרומת כליה. בצוואתו ביקש אהוד לקדם את תרומת האיברים בארץ. כמו כן פעל לקידום חקיקת "חוק מוות מוחי-נשימתי, התשס"ח-2008" שמטרתו לאפשר ולעודד לאנשים מאמינים לתרום איברים, ובנוסף פעל לקידום "חוק השתלת איברים, התשס"ח-2008" שמטרתו לקדם את תרומת האיברים בקרב כלל האוכלוסייה.
בן דרור תורם ומארגן מדי שנה מופע התרמה במסגרת העמותה, כשהתרומות משמשות למטרות הנצחת אנשים שנפטרו ובני משפחותיהם נתנו את הסכמתם לתרומת איברים. הוא ארגן וייסד בהתנדבות בשנים 2002-2005 דואתלון בפתח תקווה ע"ש אחיו אדורם בהשתתפות אלפי בוגרים ובני נוער. הדואתלון היה הראשון שהתקיים בעיר והיווה חלק מהליגה השנתית של הטריאתלון בארץ.
בן דרור נשוי לאמירה, אב לשלושה בנים.
ג'רמי בורינג

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1979 (בן 45) סלאטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jeremy Danial Boreing 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מעסיק:  The Daily Wire 
 תפקיד:  מנכ"ל משותף של The Daily Wire
 מספר צאצאים:  1
 jeremyboreing.com
 
ג'רמי דניאל בורינג (באנגלית: Jeremy Danial Boreing; נולד ב-5 בפברואר 1979) הוא תסריטאי, במאי, מפיק ופרשן פוליטי אמריקאי. הוא היה חבר בחברת ההפקות Coattails Entertainment יחד עם קורט שמפר, ג'ואל מור וזאקרי לוי בשנים 2006–2010. בורינג היה המפיק והתסריטאי המשותף (לצד מור) בסרט המותחן הפסיכולוגי "התפתלות" משנת 2007, כמו גם בסרט הקומדיה של ג׳ף מיזושימה, "!Etienne" משנת 2009. לאחר פירוקה של החברה, בורינג הקים יחד עם ביל ויטל את אולפן הסרטים העצמאי Declaration Entertainment. הוא גם היה בעל טור באתרי האינטרנט השמרניים NewsBusters וחדשות ברייטברט; בורינג הוא מייסד, תורם ומנכ"ל משותף של אתר החדשות והדעה השמרני The Daily Wire. במרץ 2022, בורינג פתח קו סכיני גילוח מבוסס מינוי בשם Jeremy's Razors, שבא להתחרות באופן גלוי מול Harry's Razors, הספונסר לשעבר של Daily Wire. כמחאה נגד המקפיין של חברת הרשי בהשתתפות הפעילה הטרנסג'נדרית פאיי ג'ונסטון לכבוד יום האישה הבינלאומי, בורינג השיק את Jeremy's Chocolates במאי 2023.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בורינג נולד בסלטון, טקסס, למשפחה נוצרית והחל את הקריירה שלו בתיאטרון המקומי ככותב ומפיק. בשנת 2002, בורינג פגש את שותפו לכתיבה העתידי ג'ואל מור, חבר של חבר, אשר עזר להעביר את הספה של מור עם הטנדר שלו. בסופו של דבר עשה בורינג את המעבר ללוס אנג'לס באמצע שנות ה-2000 כדי לעבוד כמפיק סרטים ותסריטאי. עבודתו הראשונה בהוליווד הייתה עם זאקרי לוי, חבר נוסף מלאבק, ואריק מקורמק עבור פיילוט טלוויזיוני תחת החברה של מייקל סי פורמן Big Cattle Productions.
ביוני 2006, בורינג הצטרף לקורט שמפר, מור ולוי כדי להקים את Coattails Entertainment, חברת הפקת סרטים. הוא הפיק וכתב את הסרט באורך מלא הראשון של החברה, "התפתלות", יחד עם מור שגם כיכב בסרט וביים אותו לצד אדם גרין. בשנת 2009, הוא הפיק את סרט הקומדיה של ג׳ף מיזושימה, "!Etienne".
ביוגרפיה > שיתוף פעולה עם בן שפירו

בשנת 2013, בורינג ובן שפירו הקימו את כלב השמירה של התקשורת האמריקאית השמרנית וארגון האקטיביזם Truth Revolt.
בשנת 2015 בורינג ושפירו הקימו את The Daily Wire והחלו להפיק את הפרקים הראשונים של הפודקאסט "המופע של בן שפירו" מחצרו של בורינג. בורינג, המשמש כמנכ"ל משותף, מכונה בהומור ה-god-king של The Daily Wire על ידי הצוות והמעריצים.
בורינג היה תורם פעיל מאחורי הקלעים של PragerU, המפיקה סרטוני אינטרנט שמרניים. לדברי המייסד השותף של PragerU, אלן אסטרין, בורינג "הביא את הסגנון הוויזואלי האופייני של האתר לאחר שאצלם אחד בא אליהם בטענות על שימוש הוגן; הפתרון שלהם היה להשתמש באיורים במקום זאת".
בורינג שימש כמנהל בפועל של Friends of Abe, ארגון תקשורת בעל פרופיל נמוך עבור שמרנים בהוליווד, שהוקם על ידי גארי סיניז. במהלך כהונתו כמנהל, בורינג סירב לתת לשירות הכנסות הפנים גישה לחלק באתר האינטרנט של הארגון אשר מזהה את החברים בו, מאחר שגישה כזו אינה נדרשת על פי החוק הפדרלי.
בנובמבר 2021, Bentkey Services, החברה בה בורינג משמש כמנכ"ל, הגישה תביעה נגד מנדט החיסון של OSHA (הנהגת בטיחות וגיהות בתעסוקה) שתחת הנשיא ג'ו ביידן בבית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית(אנ'). בית המשפט העליון חסם את המדיניות בפסיקה 3–6 בינואר 2022.
ביוגרפיה > שיתוף פעולה עם טים פול

באפריל 2022, בורינג והיוטיובר טים פול רכשו שלט חוצות בכיכר טיימס שעליו נכתב "הדמוקרטיה מתה באפלה. זו הסיבה שאנחנו שופכים עליכם אור. טיילור לורנץ עשתה דוקסינג ל-Libs of TikTok". בתגובה, לורנץ כינתה את שלט החוצות "כל כך אידיוטי שזה מצחיק".
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | אודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Miles from Home | תסריטאי | סרט קצר |  |
| 2007 | התפתלות | תסריטאי |  | כתב לצד ג'ואל מור ואף גילם תפקיד קטן |
| 2009 | !Etienne | מפיק |  |  |
| 2009 | Byron Phillips: Found | תסריטאי | סרט קצר |  |
| 2014 | The Arroyo | במאי, תסריטאי ומפיק |  |  |
| 2022 | כלואה | מפיק | סרט של The Daily Wire |  |
| 2022 | אימה בערבה | מפיק | סרט של The Daily Wire |  |
lady ballers ]מפיק שחקן
הערות שוליים

1 2 3 4  Nguyen, Tina (9 בדצמבר 2018). "'Let's Make You Famous': How Hollywood Invented Ben Shapiro". ואניטי פייר. ארכיון מ-20 בדצמבר 2018. נבדק ב-28 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bond, Paul (3 במאי 2023). "Candy Wars: The New Battlefront Over 'Woke' Business". Newsweek. נבדק ב-4 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tan, Huileng (3 מרץ 2023). "Hershey says it stands by its International Women's Day campaign featuring a trans woman even after calls to boycott the company". Insider. נבדק ב-4 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Kharakh, Ben (21 בינואר 2008). "Fresh Faces Bring Old School Suspense". Starpulse.com. ארכיון מ-14 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Kozlowski, Carl (11 בינואר 2010). "The Life and Faith of 'Chuck' Star Zac Levi: The star of the hit show gives us a fascinating glimpse into being a Christian in Hollywood". RelevantMagazine.com. ארכיון מ-31 באוקטובר 2012. נבדק ב-19 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Film: Etienne!". The Hollywood Reporter. Vols. 409–410. Hollywood Reporter Incorporated, 2009. (pg. 309)
↑  "Leaning Right in Hollywood, Under a Lens". The New York Times. 22 בינואר 2014. ארכיון מ-21 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kalmbacher, Colin. "Law & Crime". נבדק ב-17 בינואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Choi, Joseph. "Ben Shapiro's media company sues Biden administration over vaccine mandate". The Hill.
↑  Hirsch, Lauren (14 בינואר 2022). "What's next for business after the Supreme Court's vaccine mandate ruling?". New York Times. נבדק ב-17 בינואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Allsop, Jon (27 באפריל 2022). "Piers Morgan, Donald Trump, and the doomed transatlantic culture wars". Columbia Journalism Review (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Arroyo". Rotten Tomatoes. ארכיון מ-25 באוגוסט 2019. נבדק ב-23 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142453552  ISNI: 0000 0000 9793 5646  VIAF: 145018934   WorldCat (עם VIAF): 145018934
גג'וונדגי

| --- | --- |
סמל גג'וונדגיסמל גג'וונדגי
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת סיקסו
 מושל:  Miklós Nagy
 שטח:  12.32 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  219 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°25′51″N 20°58′30″E﻿ / ﻿48.4308°N 20.974980555556°E﻿ / 48.4308; 20.974980555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://selyeb.hu/gagyvendegi
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גג'וונדגי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גג'וונדגי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גג'וונדגי (בהונגרית: Gagyvendégi) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גג'וונדגי קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-284 תושבים בשנת 1990 עד 204 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-28%).
בגג'וונדגי חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 14 |  |
| 1880 | 13 | 327 |
| 1910 | 10 |  |
| 1920 | 9 |  |
| 1930 | 7 |  |
| 1941 | 5 | 412 |
ג'ירו רוסה

| --- | --- |
 מדינות:  איטליה איטליה
 סוג:  מרוץ קטעים
 חודש:  סוף יוני/תחילת יולי
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1988
 מרוצים עד כה:  33
 מנצח ראשון:  איטליה מריה קאנינס
 מוביל במספר הניצחונות:  איטליה פביאנה לופריני (5 ניצחונות)
 מוביל מנצחי הקטעים:  הולנד מריאנה ווס (32 קטעים)
 מנצח אחרון:  הולנד אנמיק ואן פלוטן
 שנת מרוץ אחרונה:  2022
 
הג'ירו רוסה (באיטלקית: Giro Rosa; שם רשמי: Giro d'Italia Femminile) הוא מרוץ אופני כביש לנשים והגרסה הנשית של מרוץ הג'ירו ד'איטליה. המרוץ נוסד בשנת 1988 ונודע בשם ה-"Giro Donne" עד שנת 2013.
היסטוריה

המרוץ נוסד בשנת 1988, אז ניצחה בו מריה קאנינס המקומית. המנצחת הלא איטלקית הראשונה במרוץ הגיעה שנתיים אחרי היווסדו של המרוץ, ב-1990, כשקתרין מרסל הצרפתית ניצחה. ב-1991 ו-1992 לא התקיים המרוץ. ב-2001, הרוכבת הבולגרית זינאדיה שטאחורסאקיה ניצחה, אך בשל פרשת אימרוץ בה הייתה מעורבת, התואר נשלל ממנה והניצחון הועבר לניקול בראנדי השווייצרית, שניצחה את המרוץ גם שנתיים לאחר מכן, ב-2003, וגם ב-2005. כיום המרוץ מאורגן על ידי חברת RCS, שהיא החברה המארגנת גם של הג'ירו ד'איטליה. אך המרחקים והמסלולים במרוץ לא תואמים את זה של מרוץ הגברים, שכן הג'ירו רוסה הוא מרוץ קטעים של 10 או 9 ימים, בניגוד למרוץ הגברים, שכולל 21 קטעים. אך בדומה למרוץ הגברים, צבעי החולצות דומים, כשהמובילה בג'ירו רוסה לובשת חולצת ורודה.
כיום הג'ירו רוסה נחשב למרוץ הנשים בקטעים היוקרתי והארוך ביותר בסבב, וגם נחשב לגרנד טור היחידי בענף הנשים. מ-2013 המרוץ עבר להיות מכונה ה-"Giro Rosa" לאחר שעד שנה זו כונה ה-"Giro Donne". שיאנית הניצחונות במרוץ היא פביאנה לופריני המקומית שניצחה חמש פעמים בשנים 1995–1998 ו-2008. שיאנית ניצחונות הקטעים היא מריאנה ווס, שניצחה 32 קטעים. ווס גם ניצחה את המרוץ בשנים 2011, 2012 ו-2014.
מ-2016, המרוץ הוא חלק מסבב ה-UCI World Tour לנשים.
מנצחות

| שנה | רוכבת |
| --- | --- |
1988: איטליה מריה קאנינס
1989: איטליה רוברטו בונאמוני
1990: צרפת קתרין מרסל
1993: סלובקיה לנקה אילאווסקה
1994: איטליה מיקלה פאניני
1995: איטליה פביאנה לופריני
1996: איטליה פביאנה לופריני
1997: איטליה פביאנה לופריני
1998: איטליה פביאנה לופריני
1999: ספרד חואנה סומאריבה
2000: ספרד חואנה סומאריבה
2001: שווייץ ניקול בראנדי
2002: רוסיה סבטלנה בובנחובה
2003: שווייץ ניקול בראנדי
2004: בריטניה ניקול קוק
2005: שווייץ ניקול בראנדי
2006: ליטא אדיתה פוצ'ינסקאיטה
2007: ליטא אדיתה פוצ'ינסקאיטה
2008: איטליה פביאנה לופריני
2009: גרמניה קלאודיה האוסלר
2010: ארצות הברית מארה אבוט
2011: הולנד מריאנה ווס
2012: הולנד מריאנה ווס
2013: ארצות הברית מארה אבוט
2014: הולנד מריאנה ווס
2015: הולנד אנה ואן דר ברחן
2016: ארצות הברית מייגן גווארנייר
2017: הולנד אנה ואן דר ברחן
2018: הולנד אנמיק ואן פלוטן
2019: הולנד אנמיק ואן פלוטן
2020: הולנד אנה ואן דר ברחן
2021: הולנד אנה ואן דר ברחן
2022: הולנד אנמיק ואן פלוטן
2023: הולנד אנמיק ואן פלוטן
הערות שוליים

↑  הרוכבת הבולגרית זינאדיה שטאחורסאקיה ניצחה, אך בשל פרשת אימרוץ בה הייתה מעורבת, התואר נשלל ממנה
ג'ירו דל'אמיליה

| --- | --- |

 מדינות:  איטליה איטליה
 סוג:  חד-יומי
 חודש:  אוקטובר
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1909
 מרוצים עד כה:  107
 מנצח ראשון:  איטליה אברארדו פאווסי
 מוביל במספר הניצחונות:  ממלכת איטליה קוסטנטה ג'יררדנגו (5 ניצחונות)  איטליה פיורנצו מני
 מנצח אחרון:  סלובניה טאדיי פוגאצ'אר
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
ג'ירו דל'אמיליה (באיטלקית: Giro dell'Emilia) הוא מרוץ אופניים חד-יומי שמתקיים באיטליה מאז 1909, במחוז אמיליה-רומאניה. המרוץ הוא בדרג Pro.1 ב-UCI ProSeries.