stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבול איראן–עיראק
היסטוריה > עיראק קולוניאלית ועצמאית (1920–הווה)

במהלך מלחמת העולם הראשונה הצליח המרד הערבי, שנתמך על ידי בריטניה, לסלק את העות'מאנים מרוב המזרח התיכון. כתוצאה מהסכם סייקס–פיקו האנגלו-צרפתים משנת 1916 השיגה בריטניה את השליטה בווילאייטים העות'מאניים מוסול, בגדאד ובצרה, אותם ארגנה לעיראק המנדטורית ב-1920. הגבול העות'מאני-איראני לשעבר נשמר, ויצר את הגבולות בין איראן לעיראק ולטורקיה, הרפובליקה החדשה שהוקמה ב-1923. עיראק קיבלה עצמאות ב-1932.
איראן ערערה על הגבול ב-1934 בפני חבר הלאומים, כאשר תוקף הסכם ארזורום ופרוטוקול קונסטנטינופול הוטלו בספק. הסכסוך הוכרע בשנת 1937, בהתאם לקווים הכלליים של הגבול הישן, למעט האזור שמסביב לעיירה האיראנית אבאדאן, שם הועבר הגבול מהגדה המזרחית לדרך העמק, כפי שנעשה בסביבות ח'וראמשהר עשרים שנים קודם לכן.
הערעור אמנם פתר את התלונות הגדולות של איראן, אך היא לא הצליחה להגיב לסוגיית חופש הניווט בשט אל-ערב. הנושא התעורר בעשורים הבאים, כאשר עיראק אימצה מדיניות חוץ אסרטיבית יותר בשנות ה-70 בעקבות עלייתו של סדאם חוסיין. בשנת 1969 ביטלה איראן את האמנה משנת 1937, וכתוצאה מכך התעוררו התנגשויות בין המדינות בשנים 1974–1975. כנקמה תמכה עיראק בבדלנים ערבים בפרובינציית ח'וזסתאן העשירה בנפט, ואיראן תמכה במורדים הכורדים בעיראק. בהסכם אלג'יר, הסכם שלום שנחתם ב-6 במרץ 1975, התחייבו שני הצדדים לתחום את הגבול, הן ביבשה והן בשט אל-ערב, בהתבסס על הסכם ארזורום ופרוטוקול קונסטנטינופול. הסכם נוסף נחתם בבגדאד באותה שנה, המאשר את הסכם אלג'יר, יחד עם מפות המסמנות את הגבול.
היחסים התקררו שוב ב-1979, כאשר סדאם חוסיין נכנס רשמית לתפקידו והשאה האיראני הופל במהפכה האיראנית והוחלף בתאוקרטיה שיעית תחת האייתוללה רוחאללה ח'ומייני. ב-1980 פלשה עיראק לאיראן, והובילה למלחמת איראן–עיראק בת שמונה השנים. כמעט כל המלחמה הקרקעית נערכה בסמיכות לגבול הבינלאומי, אם כי הסכסוך הביא לקיפאון ולאחר סיום הלחימה לא בוצעו שינויים בגבול. היחסים כוננו מחדש ב-1990 והשתפרו משמעותית מאז הפלת סדאם חוסיין ב-2003.
מעברי גבול

ישנם ארבעה מעברי גבול בין איראן לכורדיסטן העיראקית: פרוויז (בסולימאניה/כרמאנשאה), חאג'י אומרן (במחוז ארביל), בשמק (בכורדסתאן/סולימאניה), ומ-2016 בסייראן באן בסולימאניה.
ישנם מעברי גבול בין שאר חלקי עיראק לאיראן בחוסרווי/מנזריה, מהראן/זורבטייה, חזבה/אל שייב, שלמצ'ה וסומר/מנדלי.
ראו גם

יחסי איראן–עיראק
מלחמת איראן–עיראק
גבול איראן–טורקיה
גבול כווית–עיראק
מרים זנדבנק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 ביולי 2004 (בגיל 77 בערך)
 מוסדות:  בית חולים בילינסון  בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל-אביב 
 
מרים זנדבנק (1927 - 17 ביולי 2004) הייתה דרמטולוגית, פרופסור לדרמטולוגיה בבית ספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ראש החוג למחלות עור ומין באוניברסיטת תל אביב, מנהלת מחלקה למחלות עור ומין בבית החולים בילינסון.
זנדבנק הייתה מחלוצי תחום ה"דרמטופתולוגיה" בישראל
ביוגרפיה

זנדבנק נולדה בשנת 1927 בתל אביב.
זנדבנק התחילה את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית, בהר הצופים. עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקה את לימודיה והתגייסה לפלמ"ח.
בסיום מלחמת העצמאות נסעה לז'נבה להמשיך את לימודי הרפואה, ובשנת 1955 סיימה את לימודי הרפואה.
בין השנים 1955–1958 עבדה כרופאה בבית החולים קפלן ברחובות.
בין השנים 1958–1963 התמחתה ברפואת עור ומין בבית החולים בילינסון במחלקתו של יצחק קצנלנבוגן.
בין השנים 1963–1985 הייתה זנדבנק רופאה בכירה, וכיהנה כסגנית מנהל המחלקה.
בין השנים 1986–1992 ניהלה זנדבנק את מחלקת עור ומין, בבית החולים בילינסון, החליף אותה פרופ' מיכאל דוד. במקביל מונתה לפרופסור בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, ולראש החוג למחלות עור
בשילוב לעבודתה של זנדבנק בבית החולים בילינסון, ניהלה את המרפאה למחלות עור ומין במרפאת קופת חולים כללית בקריית שמונה.
מתלמידיה: פרופ' אריה אינגבר.
זנדבנק נפטרה בשנת 2004.
משפחה

זנדבנק נישאה לאוריאל (1927–2002), לזוג נולדו 2 ילדים.
מספריה

"פרקים בדרמטולוגיה" - מיכאל דוד, מרים זנדבנק, אריה איגבר, הוצאת דיונון, שנת 1990, 225 עמודים
ראו גם

דרמטולוגיה
הערות שוליים

↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' מרים זנדבנק עמודים 51-52 פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין בית החולים האוניברסיטאי הדסה (slideserve.com/sancha)
↑  דרמטופתולוגיה - הסבר hospitals.clalit.co.il/rabin/he/departments-and-clinics/dermatology/Pages/dermatopathology
↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' מרים זנדבנק עמוד 42 פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין בית החולים האוניברסיטאי הדסה (slideserve.com/sancha)
↑  אוריאל זנדבנק myheritage.co.il/names
↑  "פרקים בדרמטולוגיה" -מיכאל דוד, מרים זנדבנק, אריה איגבר הוצאת דיונון, שנת 1990, אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311193505171  ISNI: 0000 0004 0281 0664  VIAF: 299188025   WorldCat (עם VIAF): 299188025
מרדכי-מוטל צ'צ'יק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בנובמבר 1914 רוסיה
 פטירה:  27 בפברואר 2003 (בגיל 88)
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ליון צרפת
 תפקידים:  מנהל מחלקה פנימית ג'  מייסד ומנהל היחידה הנפרולוגית בבתי החולים העירוניים בתל אביב
 מחלקות ובתי חולים:  בית החולים הדסה תל אביב
 
מרדכי (מוטל) צ'צ'יק (11 בנובמבר 1914 – 27 בפברואר 2003) היה רופא ישראלי, פנימאי, נפרולוג, מנהל מחלקה פנימית ג' בבית החולים הדסה תל אביב, הקים בשנת 1965 את היחידה הנפרולוגית בבית החולים "הדסה תל אביב" אשר שירתה את כל שלושת בתי החולים העירוניים-ממשלתיים (איכילוב, הדסה, בית יולדות הקריה). היה הנפרולוג הראשון של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים של תל אביב.
ביוגרפיה

צ'צ'יק נולד ברוסיה ב- 1914 ועלה לארץ ישראל בשנת 1925 עם משפחתו. למד בבית הספר לבנים אחד העם ואת לימודיו התיכוניים עשה והשלים בגימנסיה העברית רחביה בירושלים. עוד כתלמיד התנדב ל"הגנה" ושירת כקשר במפקדה בירושלים.
למד רפואה במונפלייה וליון, צרפת. בתום לימודיו חזר לארץ ישראל.
בספטמבר 1939, בתחילתו של מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי, תחילה כרופא אזרח, ובהמשך סיים קורס קצינים ושירת כרופא צבאי. במסגרת המערכה במזרח אפריקה צורף ליחידת הגרילה בפיקודו של צ'ארלס וינגייט שפעלה באתיופיה שם נרקמו יחסי ידידות בינו לבין יורש העצר בן הקיסר היילה סילאסי בסוף 1944 הועבר לעזה ולאחר מכן צורף לדיוויזיה המוטסת השישית (ה"כלניות") שחנתה בדרום הארץ. סיים את שירותו בדרגת סרן.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כקצין רפואה בחזית הדרום בדרגת רב-סרן.
לאחר שירותו התמחה בבית החולים הדסה תל אביב ברפואה פנימית במחלקתו של הפרופ' גאורג צונדק. כיהן כעשר שנים כסגן מנהל מחלקה פנימית.
בשנת 1964 יצא לקליבלנד שבארצות הברית להשתלמות בנפרולוגיה, מקצוע רפואי שעד לתקופה ההיא לא היה קיים בבתי החולים העירונים בתל אביב, ובעולם היה בחיתוליו.
בסוף שנת 1965 התמנה למנהל מחלקה פנימית ג', ובנוסף הקים וניהל את היחידה לנפרולוגיה בבית החולים "הדסה", יחידה ששירתה את כל שלושת בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב.
בשנת 1980 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו, היה במשך מספר שנים רופא של בית הספר התיכון תיכון חדש, בתל אביב.
בשנת 1996 הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
מתלמידיו: פרופ' דוד מודעי.
צ'צ'יק היה נשוי לשושנה ואב לשלושה. התגורר ב"שיכון הקצינים" בתל אביב. נפטר ב-27 בפברואר 2003 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
מפרסומיו המדעיים

ממאמריו של צ'צ'יק מ. (אתר pubmed)
לקריאה נוספת

"רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: מרדכי (מוטל) צ'צ'יק, עמוד 358
הערות שוליים

↑  מרכז רפואי עירוני ממשלתי ביה"ח ע"ש איכילוב, ביה"ח "הדסה", בית היולדות ע"ש אשרמן, ת"א יפו, "ספר השנה 1971-1972", הוצאת המחלקה ליחסי ציבור של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים, העורך: אריה תורג'מן, עמודים 96–98
↑  ד"ר צ'צ'יק מרדכי - יקיר תל אביב לשנת 1996 (קורות חיים) / עיריית תל אביב
↑  "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799" נסים לוי, יעל לוי, איתי בחור הוצאה לאור, מרץ 2012, עמוד 358 "צ'ציק (מוטל) מרדכי"
↑  יקירי תל אביב-יפו לשנת תשנ"ו (1996) - ד"ר מרדכי צ'צ'יק
↑  דני רכט, נווה דוד (שיכון הקצינים), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
שור הבר

ערך זה עוסק בחיה מסוג פר. אם התכוונתם לחיה עצומת מימדים במיתולוגיה היהודית, ראו .
| שור הבר |
| --- | --- |
  השוואה של שור הבר לפרה ולאדם
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
סוג:: פר
מין:: שור הבר
שם מדעי
 Bos primigenius ‏בויאנוס, 1827
תחום תפוצה


שור הבר או בקר בר הידוע גם כאורוקס (שם מדעי: Bos primigenius) הוא מין שנכחד בסוג פר. היה נפוץ בכל אירופה ובאזורים רבים באסיה ובאפריקה, ומשערים שממנו פותחו כמה מגזעי הבקר המשמשים את האדם.
אורכו של שור הבר היה כשלושה מטרים וגובהו הגיע ל-1.8 מטר. צבעו היה שחור ולאורך גבו נמתח פס לבן.
לפי הממצא הארכיאו-זואולוגי השור התקיים בתחומי ארץ ישראל עד שלהי תקופת הברזל, בידי המדע שפע ראיות על קיומו במרחב המערב אסייתי של שור הבר. בתנ"ך מוזכר הוא כבעל חיים מוכר עד תקופתו של דוד המלך, ומאוחר יותר בספרי הנביאים[דרוש מקור]. במונומנטים אשורים מתואר המרדף והציד אחריו בזמן השושלות הקדומות. יוליוס קיסר ראה ותיאר אותו בגרמניה ביער הרקניה, ועד ימי הביניים לא נכחד מאירופה, על פי עדויות אחרונות שור הבר נכחד כליל מן העולם בשנת 1627 בפולין.
גודלו ועצמתו של שור הבר הרשימו את האדם מאז ימי קדם, האדם הקדמון נהג לצוד אותו כדי לאכלו והוא גם מופיע בציורי מערות, בסמל מולדובה ובסמלה של מקלנבורג.
ניסיון השבתו לטבע

ממשלת רוסיה ניסתה להשיבו לטבע על ידי הכלאה של ביזון אירופי עם פרה (ראה על כך בערך ביזון אירופי).[דרוש מקור]
שור הבר בארץ ישראל

שורי הבר חיו בארץ ישראל בתקופות קדומות, שרידיו נתגלו בכרמל,ובעמק הירדן. שרידיהם נמצאו באתרים רבים בחבל הים תיכוני לאורך עידני התקופות הפרהיסטוריות.
אולם מספר הממצאים הארכאו-זואולוגיים הולך ופוחת לאחר מכן והאחרון שבהם הוא משלהי תקופת הברזל בתל חשבון שבעבר הירדן.
זיהוי מקראי

קיימת סברה ששור הבר הוא למעשה התאו המקראי והמין המכונה היום תאו הוא בעצם המין המכונה בלשון חז"ל "כוי". כמו כן, קיימת סברה אחרת שהשור הוא הראם המקראי, שכן הוא מופיע בתקבולת עם הפר (דברים לג יז; ישעיהו לד ז; תהילים כט ו).
ראו גם

בקר הבית
בקר מצרי
יאק הבר
הכחדה
הערות שוליים

↑  שור הבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Ella Tsahar ואחרים, Distribution and Extinction of Ungulates during the Holocene of the Southern Levant (ארכיון)
1 2  זהר עמר, רם בוכניק וגיא בר-עוז, זיהוי החיות הטהורות שבמקרא לאור מחקר הארכאו-זואולוגיה, קתדרה 132 (תשס"ט), עמ' 54-33 (ארכיון)
↑  מילון העברית המקראית, ערך "ראם", עמ' 977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4143377-4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שורי בר כפי שצוירו במערת לאסקו בצרפת, 17,000 שנה לפני זמננו
סבונניים

| סבוננאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: סבונניים
שם מדעי
 Sapindaceae ‏ז'יסייה, 1789

סבונניים (שם מדעי: Sapindaceae) היא משפחה של עצים, שיחים או מטפסים מעוצים, ולעיתים רחוקות גם צמחים עשבוניים, המשתייכת לסדרת הסבוננאים (Sapindales). המשפחה קוסמופוליטית וכוללת 143 סוגים וכ-1,900 מינים. המשפחה נחשבה לבעלת תפוצה כלל-טרופית עד לצירופן של שתי משפחות מאזורי האקלים הממוזג: אדריים (Aceraceae) וערמוניים (Hippocastanaceae), שהפכו לסוגים בתוך משפחת הסבונניים, לסוג אדר (Acer) ו-Aesculus בהתאמה. לאחרון אין נציגים בישראל, והראשון מיוצג על ידי שני מיני בר נדירים, העצים: אדר סורי הגדל בגליל ואדר קטן-עלים הגדל בחרמון. משפחת הסבונניים מיוצגת על שני מינים מאוזרחים ופליטי תרבות בלבד, האחד נפוץ מאוד בעולם ובישראל ובעל פוטנציאל פלישה ובעולם דודונאה דביקה וליבן משולש.
בישראל מיוצגים הסבונניים על ידי 2 מינים מקומיים, אדר סורי, האנדמי לישראל ולסוריה ואדר קטן-עלים, הגדלים בגליל ובחרמון. כמו כן שני מינים הם פליטי תרבות, דודונאה דביקה שהיא בעלת פוטנציאל פלישה אגרסיבית וליבן משולש, הנדיר למדי.
המשפחה כוללת מינים בעלי ערך כלכלי רב, המשמשים לצורכי נוי, לתעשיית העץ בזכות עצה איכותית, להפקת שמנים מזרעים, ולייצור גליקוזידים לתעשיית התרופות. בין עצי הפרי נמנים הליצ'י, שפירותיו אכילים וגם הזרעים טעימים לאחר קלייה. פירותיהם של מיני הסבונן, המוכרים בשוק כ"ענבי סבון", משמשים לכביסה.
המשפחה מאופיינת בהיעדר מוהל בעצים ובשיחים. מוהל מתוך תעלות הפרשה אינו קיים, אך לעיתים קיים מוהל שמקורו בעצה (לדוגמה, במיני אדר), שקוף ואינו משחיר. עלי לוואי לרוב נעדרים. העלים על פי רוב מסורגים מורכבים, ולעיתים קצה הציר של העלה המורכב מסתיים במעין יתד בולט. הפרחים לרוב שעירים. הפירות לרוב מחולקים לשלוש אונות או מכונפים.
מורפולוגיה כללית

משפחת הסבונניים כוללת עצים, שיחים או מטפסים מעוצים, לעיתים קרובות באמצעות קנוקנות המתפתחות מהתפרחות. לעיתים רחוקות, המשפחה כוללת גם צמחים עשבוניים (לדגומא, ליבן משולש). במינים המטפסים, לרוב נמצא שרף חלבי שנעדר בעצים ובשיחים. עיתים קיים מוהל שמקורו בעצה (לדוגמה, במיני אדר), שקוף ואינו משחיר. שרף זה מופיע כלטקס חלבי שאינו ארומטי, כאשר בחומר הטרי לרוב אין ריח חזק בעת כתישה.
עלי לוואי לרוב נעדרים, או לעיתים רחוקות ישנם מינים עם עלי לוואי מדומים או זעירים. בסיסי הפטוטרות לרוב נפוחים.
העלים בדרך כלל נגדיים לעיתים רחוקות מסורגים, מורכבים בצורות שונות: מנוצים-זוגיים (עלה מנוצה-זוגי הוא עלה מורכב שבו העלעלים מסודרים בזוגות לאורך הציר המרכזי, ומסתיים בשני עלעלים, ללא עלעל סופי בקצה העלה) או מנוצים פעמיים. לעיתים קצה הציר של העלה המורכב מסתיים במעין יתד בולט.
העלים לעיתים רחוקות כפניים (עלה מעין כף-יד המחולק למספר עלעלים היוצאים מנקודה משותפת, ללא ציר), תלתניים (עלים בעלי שלושה עלעלים) או חד-עליים או פשוטים. עלה מורכב חד-עלעל שבו יש רק עלעל אחד, נראה כמו עלה פשוט אך מבחינה מורפולוגית הוא עלה מורכב שבו כל שאר העלעלים נעדרים.
טרפי העלים או העלעלים משוננים או תמימים, בחלק מהמינים קיימות בלוטות לא סדירות (כגון ב-Dodonaea viscosa שתפוצתה כלל-טרופי).
התפרחות אמיריות או חייקיות מסוג אשכול או מכבד או תפרחת מסוג thyrse שבה הציר הראשי מתפתח כתפרחת בלתי מסוימת (כמו אשכול או מכבד), בעוד שהצירים הצדדיים צומחים כתפרחות מסוימות. במקרים נדירות יותר, תפרחות חיקיות או פרחים יחידים צומחים ישירות מגזע העץ או מענפיו העבים.
הפרחים לרוב חד-מיניים תפקודית, כאשר אבקנים עקרים או צלקות עקרות מופיעים לעיתים קרובות. הצמחים עשויים להיות חד-ביתיים או דו-ביתיים.
הגביע מורכב מ-4 או 5 עלים, ולעיתים רחוקות מ-3 או 8 עלים.
הכותרת מורכבת מ-4 או 5 עלים חופשיים, ולעיתים רחוקות 0 או 6, והעלים לרוב בעלי ציפורן. מצעית הפרח בעלת דיסקוס מפותח או מצומצם לזוג בלוטות.
האבקנים חופשיים, במספר 4 עד 14, אך לרוב במערך יחיד של 8. הם לרוב מחוברים בתוך הדיסקוס, ולעיתים נמצאים על פני הדיסקוס, כאשר הזירים לרוב שעירים.
השחלה עילית, מורכבת מ-2 עד 8 עלי שחלה שמאוחים לחלוטין או רק בבסיסם והיא בעלת מגורה אחת עד שלוש, ולעיתים נדירות שמונה מגורות. בכל מגורה 1 עד 2 ביציות, הביציות הפוכות (anatropous); עמוד שחלה אחד. השחלה עשויה להיות מחולקת לשניים או יותר אונות, או לא מחולקת כלל. עמוד שחלה מנוון (pistillode) קיים בדרך כלל בפרחים נקביים.
הפרי הוא בית גלעין, ענבה, הלקט או כנפית, ולעיתים קרובות מחולק לשתי אונות או שלוש, או מכונף. הפרי עשוי להיות מורכב מעלה שחלה אחד או שניים בשלים, כאשר עלי שחלה מנוונים נראים לעיתים בבסיסו.
הזרעים ללא אנדוספרם, לעיתים קרובות עם עטי. הזרעים לעיתים עם מעטפת זרעים בשרנית עֲטִי (Aril) — מעטה עסיסי או שומני הגדל מעוקץ הביצית ועוטף את הזרע כולו או את חלקו, או עם קליפת פרי בשרנית (sarcotesta), כמו בפירות ליצ'י ורמבוטן.
בציר של אשכול הפירות, לעיתים נותרים 'גבעולים' קטנים ייחודיים כאשר הפרי נושר, כגון בסוג הכלל-טרופי Allophyllus.
מיני התרבות ונוי בישראל

ברשימה זאת מספר מיני תרבות ונוי: אדר (Acer), אונגנדיה הדורה (Ungnadia speciosa), אטלאיה המיגלאוקה (Atalaya hemiglauca), אריטרה מפושקת (Arytera divaricata), אריתרופיסה מכונפת (Erythrophysa alata), דיפלוקלבה רבת-פרחים (Diplokeleba floribunda), כסנתוקרס חוזררי (Xanthoceras sorbifolium), ליצ'י סיני (Litchi chinensis), נפליון לביד (Nephelium tomentosum), נפליון ערב (Nephelium lappaceum), סבונן מעונב (Sapindus saponaria), ערמונית הודית (Aesculus indica), ערמונית הסוסים (Aesculus hippocastanum) וערמונית סמוקה (Aesculus x carnea).
מלבד אלה מינים אחרים זכו לפרק שלם.
דבשן דו-זוגי

דבשן דו-זוגי (Melicoccus bijugatus) הוא עץ פרי נדיר מאוד בישראל, שמגיע לעיתים לגובה של עד 18 מטרים. הצמח מותאם במיוחד לאזורים בעלי אקלים טרופי רטוב, וגדל היטב באזורים לחים עם עונות גשומות ויבשות לסירוגין. תחום התפוצה הטבעי של דבשן דו-זוגי כולל את קולומביה, ונצואלה, וחלקים נוספים בצפון אמריקה הדרומית. לאורך השנים הוא התפשט צפונה למרכז אמריקה (קוסטה ריקה, אל סלבדור), לפלורידה בצפון אמריקה, וכן לאיי גלאפגוס בדרום אמריקה, לאיים הקריביים, ולמקומות נוספים באוקיינוס השקט. רוב האזורים הללו מתאפיינים באקלים טרופי לח או סובטרופי, עם עונות יבשות ורטובות המאפשרות לצמח לשגשג בצורה מיטבית.
שימושים: עץ זה, המוכר בשם ליים ספרדי (Spanish lime), משמש למגוון שימושים:
מזון לבעלי חיים: הפירות והחלקים האחרים של העץ משמשים כמזון לבעלי חיים.
דלק: העץ מספק חומר גלם לשימוש כדלק.
רפואה עממית: נעשה שימוש בחלקי העץ ברפואה העממית למטרות שונות.
שימושים סביבתיים: העץ תורם לייצוב הקרקע ומספק צל לבעלי חיים בסביבה.
מזון לבני אדם: הפירות של העץ אכילים ומוערכים בזכות טעמם. באזורים מסוימים משתמשים גם בעץ לייצור רהיטים ושימושים נוספים.
מאפיינים: עצים דו-ביתיים (כל פרט נושא פרחים זכריים בלבד או פרחים נקביים בלבד) או פּוֹלִיגַמִיים (קיימים פרטים שנושאים פרחים חד-מיניים (זכריים או נקביים) וגם פרחים דו-מיניים (בעלי איברי רבייה זכריים ונקביים). העלים מנוצים ל-2 זוגות של עלעלים. העלים בעלי צינור מכונף או בלתי מכונף. העלעלים יושבים קירחים, אליפטיים או אזמלניים, מחודדים, ואורכם 5 עד 10 ס"מ.
התפרחות הן מכבדים (אשכול מסועף) מוארכים ומרובי פרחים הממוקמים בקצוות הענפים. ואורכם עד 10 ס"מ. הפרחים סימטריים, קטנים, ריחניים וצבעם ירקרק או לבן. הגביע שסוע ל-4 או 5 אונות. הכותרת בעלת 4 או 5 עלי כותרת. הדיסקוס שסוח בעל 4 או 5 אונות; אבקנים 8, הזרים חופשיים. השחלה בעלת 2–3 מגורות, בכל מגורה ביצית אחת או שתים. עמוד השחלה קצר והצלקת בעלת 2 או 3 אונות.
הפרי הוא בית-גלעין כדורי, שקוטרו 2.5 ס"מ או יותר. קליפתו חלקה וירוקה וציפתו הבשרנית צהבהבה ומקיפה זרע. הזרע הוא עטי בשרני גדול.
תנאי גידול: דבשן דו-זוגי נדיר מאוד בישראל והוא אינו מתאים לאקלים הים-תיכוני. עץ זה דורש אקלים טרופי או סובטרופי, כמו זה הנמצא בדרום פלורידה, הקריביים, ומרכז אמריקה. באזורים אלה הוא גדל היטב, במיוחד היכן שיש חום ולחות קבועים, עם רמות משקעים גבוהות של כ-900 עד 3000 מ"מ בשנה. הוא משגשג בטמפרטורות שנעות בין 27 ל-35 מעלות צלזיוס.
דבשן דו-זוגי מעדיף חצי-צל או אור מלא, אך הוא רגיש מאוד לקרה ולתנאי שרב חמים במיוחד, ולכן יש לו התאמה מיטבית לגידול באזורים ללא כפור. תנאים גשומים ולחים (טרופיים וסובטרופיים) מתאימים יותר להתפתחותו. כמו כן, הוא רגיש לקרקעות גירניות ולמליחות. הדבשן רגיש לקרקעות גירניות ולמליחות, אך הוא גדל היטב בקרקעות מנוקזות היטב עם טווח pH של 5.5 עד 7.8, המתאים לקרקעות בעלות חומציות מתונה עד מעט אלקלית.
הריבוי מתבצע בשתי דרכים עיקריות:
זרעים בסתיו - תהליך זה דורש זמן רב, והעץ יתחיל להניב פירות רק לאחר כ-8 עד 10 שנים.
ייחורים באביב ובקיץ - ייחורים הם שיטה מועדפת בשל קצב הגידול המהיר יותר, כאשר העץ מתחיל להניב פירות בתוך 3 עד 5 שנים.
דימוקרפוס לונגן

דימוקרפוס לונגן (Dimocarpus longan), הידוע גם כ"עץ לונגן", הוא עץ פרי גבוה שמגיע לגובה של 9 עד 12 מטרים, ומוצאו באזורים הטרופיים העונתיים היבשים, מהתת-היבשת ההודית ועד דרום סין וחצי-האי הצפון-מערבי של מלזיה. עץ זה שייך למשפחת הסבונניים (Sapindaceae) והוא קרוב משפחה של עץ הליצ'י, אך נבדל ממנו בכמה תכונות מורפולוגיות, כמו בעלי גביע מרועפים, בנוכחות עלי כותרת, ובפרי בעל גבשושיות שטוחות.
העלים של דימוקרפוס לונגן מורכבים-מנוצים, עם 2 עד 5 זוגות של עלעלים דמויי אליפסה או אזמל, שהקודקוד שלהם קהה, ואורכם נע בין 7.5 ל-30 ס"מ. העלעלים חלקים ומבריקים, עם עורקים בולטים במקצת. הפרחים קטנים, בצבע צהבהב-לבן, ומסודרים במכבדים (אשכולות מסועפים) חיקיים או אמיריים.
הפרי ענבה עסיסית, בקוטר של עד 2.5 ס"מ, צבעו לרוב צהבהב-חום, והקליפה החיצונית שלו דקה. הציפה הלבנה והעסיסית עוטפת זרע יחיד ומבריק, שצבעו חום כהה. הפירות של הלונגן נאכלים טריים, מיובשים או מבושלים, והם פופולריים בתרבויות אסייתיות רבות. מבנה הפרי דומה במאפיינים לליצ'י, וקליפתו של הלונגן ניתנת להסרה בקלות יחסית.
דימוקרפוס לונגן הוא עץ שגדל באור מלא, עמיד בקרה, אך רגיש לשרב, גיר ומליחות. הוא מתאים לגידול באזורים הרריים, בעמקים ובשפלה, וגדל על קרקעות קלות, בינוניות ומנוקזות. הריבוי מתבצע באמצעות זרעים בסתיו. בישראל, מין זה מכונה גם "איפוריה לונגן".
דודונאה דביקה

דודונאה דביקה (Dodonaea viscosa) היא שיח או בן שיח שמוצאו מהאזורים הטרופיים והסובטרופיים. היא גדלה בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים. לצמח זה יש מגוון שימושים: הוא משמש כמזון לבעלי חיים, כרעל, כצמח מרפא, וכן כמזון לחרקים. בנוסף, לצמח יש שימושים סביבתיים וחברתיים והוא מנוצל להפקת דלק ולעיתים אף כמקור למזון. דודונאה טריזנית (Dodonaea viscosa subsp. cuneata) המוכרת היא תת-מין של דודנאה דביקה ומוצא במזרח ודרום-מזרח אוסטרליה. דודונאה הצרה (Dodonaea viscosa subsp. angustissima) המוכרת היא תת-מין של דודונאה דביקה שמוצאה בעיקר באזורי מדבר או בתי גידול של בתות יבשות. דודונאה דביקה מאופיינת בעלים תמימים וחסרי אונות, בעוד שלדודונאה קטנת-אונות יש עלים צרים עם אונות בולטות, קטנות ועגולות, ודודונאה מחולקת מאופיינת בעלים שסועים לאונות רבות וצרות המזכירות נוצה.
דודונאה מחולקת

דודונאה מחולקת (Dodonaea multijuga) היא שיח שיח זקוף המגיע לגובה של עד 1.5 מטר שמוצאו באזורי אקלים סובטרופי מדרום-מזרח קווינסלנד ועד ניו סאות' ויילס. העלים של צמח זה מחולקים לאונות מרובות, עם שערות קצרות על הגבעולים והעלים, אשר מעניקות להם מרקם מחוספס. העלים מחולקים ל-17 עד 29 אונות צרות, בדרך כלל באורך של 0.4 עד 0.7 ס"מ. הפרחים הם חסרי עלי כותרת ומופיעים בקבוצות, והפרי הוא הלקט מכונף בעל 3 כנפיים.
דודונאה קטנת-אונות

דודונאה קטנת-אונות (Dodonaea lobulata) היא שיח דו-ביתי קטן עד בינוני, שמוצאו מאזורי אקלים סובטרופי בדרום ובדרום-מזרח אוסטרליה. לשיח גבעולים מרובים, דקים ומתפשקים. הגבעולים הקטנים הם מזוותים עד מצולעים במקצת ודביקים. העלים מסורגים, פשוטים, צרים, בעלי אונות בולטות, קטנות ומעוגלות. אורכם 5.5 ס"מ ורוחבם 1.5 ס"מ. העלים שטוחים עד קעורים בצידם העליון, מבריקים ולעיתים קרובות דביקים. הפרחים ערוכים באגדים חיקיים, בזוגות או בשלשות. הפרי הוא הלקט בעל 3 או 4 כנפיים, המשתלשל כלפי מטה, אורכו 1.4 ס"מ עד 2.1 ס"מ ורוחבו 1.5 ס"מ וצבעו ורוד עד אדום-חום.
הרפוליה נטויה

הרפוליה נטויה (Harpullia pendula) - היא עץ רחב-עלים, ירוק-עד, דו-ביתיים או פוליגמיים שתחום תפוצתו בעיקר בבתי גידול טרופיים לחים בצפון-מזרח ומזרח אוסטרליה. מין זה הידוע בשם העממי Tulipwood התאזרח בפלורידה שם הוא מגודל בעיקר כעץ נוי בשל הצל האטרקטיבי שלו והאיכויות הדקורטיביות, ומשגשג באקלים טרופי וסובטרופי. הוא נחשב לעץ עמיד יחסית לתנאים יבשים, מה שהופך אותו לפופולרי בגנים ובאזורים עירוניים והוא אינו מדווח כמין פולש בפלורידה. הרפוליה נטויה אוקלם בשנות 1950.
העלים מסורגים ומנוצים-זוגיים, העלעלים תמימים, באורך של כ-10 ס"מ, מוארכים או דמוי ביצה, ההולכים ומתחדדים, ואורכם כ-10 ס"מ. הפרחים נכונים וערוכים באשכולות או במכבדים חיקיים בקרבת קצות הענפים. הגביע עם 5 עלי הגביע מרועפים, הכותרת עם 4 או 5 עלי הכותרת על פי רוב בעלי ציפורן. הדיסקוס על גבי מצעית הפרח הוא קטן, האבקנים שמספרם 5 עד 8 בולטים מתוך הפרח. השחלה עשויה 2 מגורות, בכל אחת 2 ביציות. הפרי הוא הלקט נפוח שנפתח בשני קשוות, כאשר רוחבו עולה על אורכו, קליפתו אדמדמה וגלדנית (דפנותיה עבות וקשות כעין העור). הזרעים גדולים וצבעיהם חום כהה.
הרפוליה נטויה היא עץ אור מלא, רגיש לקרה, לשרב, לגיר ולמליחות. הוא גדל היטב בקרקעות שונים בשפלה. הריבוי נעשה באמצעות זרעים באביב.
הרפוליה עצית

הרפוליה עצית (Harpullia arborea) היא עץ רחב-עלים, ירוק-עד, דו-ביתי שתחום תפוצתו בעיקר בבתי גידול טרופיים לחים, מאסיה הטרופית (הודו) ועד דרום-מערב האוקיינוס השקט, כולל קווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה וטונגה, מדינת איים בדרום האוקיינוס השקט. במזרח אוסטרליה, היא משמשת כעץ רחוב בערים רבות. הרפוליה עצית הובאה לישראל בשנת 1997.
הגזע חלק וצבעו אפור, הצמרת מעוגלת וצפופה, והעלווה מבריקה. העלים מנוצים, באורך של כ-30 ס"מ, כאשר בכל עלה ישנם 6 עד 12 עלעלים תמימים ומוארכים, המתחדדים בקצותיהם, באורך של כ-13 ס"מ וברוחב של כ-3 ס"מ. הפרחים קטנים ולא בולטים, סימטריים, צבעם צהבהב-ירוק, והם ערוכים באשכולות בקרבת קצות הענפים ומשתלשלים כלפי מטה. הפרי הוא הלקט נפוח שנפתח לשני קשוות, כאשר רוחבו עולה על אורכו, קליפתו אדמדמה וגלדנית (הדפנות עבות וקשות כעין עור). הזרעים גדולים ומבריקים בצבע שחור.
הרפוליה עצית היא עץ לאור מלא, מהיר צמיחה וחסכוני במים, כאשר השקיה נוספת בשנותיו הראשונות מאיצה את צמיחתו. העץ עמיד בקרה, וגדל היטב ברוב סוגי הקרקעות, בתנאי שהן מנוקזות, עם עדיפות לאזורים לחים, בשפלה, במישור החוף ובהעמקים. הריבוי נעשה באמצעות זרעים באביב.
כרבל לביד

כרבל לביד (Alectryon tomentosus) הוא עץ נוי שמוצאו ממזרח אוסטרליה. חלקיו הצעירים שעירים. העלים מסורגים, מנוצים. העלעלים דמוי ביצה מוארכים, מחודדים, משוננים כעין המשור. צידם העליון חלק ומבריק, צידם התחתון שעיר קטיפתי, אורכם מגיע ל-10 ס"מ או יותר ורוחבם 2 עד 4 ס"מ. ציר העלה והעורקים של העלעלים שעירים וצבעם כצבע החלודה. הפרחים חסרי עלי כותרת, על מצעית הפרח דיסקוס קטן ובעל אונות. הפרי הוא הלקט נפתח מעוצה מכוסה לבד. הזרעים חומים מבריקים, בעלי עטי אדום. כרבל לביד הוא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב, ובגיר, רגיש למליחות. גדל היטב בהר בעמק בשפלה ובבקעה ועל קרקעות שונים. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו.