stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משבר האופיואידים בארצות הברית
היסטוריה > הרואין

אופיאטים כגון מורפין נמצאים בשימוש בארצות הברית החל מן המאה ה-19, והיו בשימוש בזמן מלחמת האזרחים בארצות הברית. אופיאטים נודעו אז בתור "סם פלא" אשר יכול לשמש בטיפול במגוון מחלות, לרבות הקלה בתסמיני שיעול. חברת התרופות באייר החלה לשווק הרואין בצורה מסחרית בשנת 1898. בשנות ה-20 של המאה ה-20, תכונותיו של הרואין כסם ממכר במיוחד קיבלו הכרה, ורופאים העדיפו שלא לרשום למטופליהם אופיאטים. בשנת 1924 הקונגרס העביר חוק שאסר על מכירה, ייבוא, או ייצור של הרואין (אנ').
בשנות ה-50, התמכרות להירואין הייתה נפוצה בקרב אמני ג'אז, אך לא נפוצה בחוגים אחרים, שראה בכך תופעה מאיימת. הפחד המשיך גם לשנות ה-60 וה-70, אף על פי שהייתה אז בשיח הציבורי התייחסות לקנאביס וסמים פסיכדליים, שהיו בשימוש רחב בפסטיבלים למוזיקה כגון וודסטוק.
התמכרות להרואין החלה להגיע לחדשות ולשיח הציבורי בשנות ה-70, כאשר הזמרת ג'ניס ג'ופלין מתה ממנת יתר. במהלך מלחמת וייטנאם וכן לאחריה, חיילים מכורים שבו לארצות הברית מווייטנאם, שם הרואין היה זמין ובהישג יד. ההתמכרות להרואין הפכה נפוצה בקרב משפחות עם הכנסה נמוכה באותה תקופה. בשנת 1971, הקונגרס בארצות הברית פרסם דו"ח על השימוש הנרחב של חיילים המשרתים בווייטנאם, אשר לפי ממצאיו 10%-15% מן החיילים היו מכורים להירואין. הנשיא ניקסון הכריז ששימוש בסמים הוא "אויב הציבור מספר אחד". עד לשנת 1973, היו 1.5 מקרי מוות ממנות יתר על כל מאה אלף איש.
באמצע שנות ה-80, החלה מגפת סמים נוספת של שימוש בסם קראק (שאינו אופיואיד) שהכתה בערי ארצות הברית. שיעורי המוות מקראק היו חמורים יותר משל אופיואידים, שני מקרי מוות על כל 100,000 בני אדם. עובדה זו גרמה לסגן הנשיא, ג'ורג' בוש ועוזריו דחפו למעורבות של ה-CIA והצבא, במה שמכונה "המלחמה בסמים".
היסטוריה > שיווק מסחרי של תרופות אופיואידיות

תרופות אופיואידיות מודרניות כגון ויקודין ופרקוסט נכנסו לשוק התרופות בשנות ה-70, אולם רופאים חששו לרשום אותן למטופליהם. עד לשנות ה-80, רופאים מטפלים הונחו להימנע מלרשום אופיואידים למטופלים עקב טבעם הממכר. בינואר 1980, התפרסם מכתב בירחון הרפואי של ניו אינגלד (New England Journal of Medicine; (אנ')), אשר כותרתו הייתה "התמכרות אינה נפוצה בקרב מטופלים בתרופות נרקוטיות" (Addiction Rare in Patients Treated with Narcotics; (אנ'). מכתב זה קיבל תשומת לב רבה, והביא לשינוי גישה ביחס לתרופות אופיואידיות. קבוצת חוקרים בקנדה, טענה לאחר מכן כי המכתב הזה תרם תרומה מסוימת למשבר האופיואידים. הירחון הרפואי של ניו אינגלד פרסם ב-2017 הפרכה לאותו מכתב מ-1980, וציין בעיות במתודולוגיה שלו ובמסקנותיו. מחבר המכתב המקורי, ד"ר הרשל ג'יק, טען כי הוא מעולם לא התכוון להצדיק שימוש נרחב באופיואידים.
השיווק המסחרי של אוקסיקונטין באמצע שנות ה-90, התמקד בהפחתת החשש מהתמכרות לאופיואידים. חברת פרדו, אשר קידמה את אוקסיקונטין באגרסיביות, הרוויחה משיווק של אוקסיקונטין בלבד כ-30 מיליארד דולרים לאורך השנים. פרדו אירחה למעלה מארבעים כנסי חסות במספר ערים באזור מדינות הדרום של ארצות הברית, תחת הסיסמה "שותפים נגד כאבים", ונתנה תמריצים כספיים למשווקיה בכנסים, תוך שהיא הנחתה אותם לומר כי הסכנה להתמכרות לתרופות אופיואידיות היא מתחת לאחוז אחד מן המשתמשים. ב-2016, שיעורי המוות מאופיואידים בניו המפשייר, ווירג'יניה המערבית, היה גבוה במיוחד: 30 מתים על כל מאה אלף איש בניו המפשייר, ו-40 מתים על כל מאה אלף איש בווירג'יניה המערבית.
בתחילת שנות ה-2000, לאחר חקירה מאומצת של משרד המשפטים במדינת וירג'יניה המערבית, הוגש כתב אישום נגד פרדו ומעורבים נוספים בגין הטעיה מכוונת של הציבור בשימוש בתרופה. עם זאת, בשנת 2006 התיק נסגר בפשרה בה חברת פרדו שילמה 600 מיליון דולרים, סכום קטן ביחס לרווחים העצומים שהפיקה מן התרופה. שלושת מנהלי החברה הבכירים לא נענשו כלל, מלבד תשלום קנסות אישיים בסכומים מצטברים של מעל 30 מיליון דולרים. החברה המשיכה בשיווק של אוקסיקונטין שנים לאחר מכן. בשנים 2006–2015, מוערך כי חברות התרופות הוציאו יותר מ-900 מיליון דולרים על שתדלנות פוליטית על מנת לקדם מטרות פוליטיות שונות.
סוגי חומרים > הרואין

4%–6% מקרב אלו העושים שימוש יתר באופיואידים, פונים לעבר שימוש בהירואין. 80% מן המכורים להרואין בארצות הברית, החלו להשתמש בהרואין עקב השימוש באופיואידים. הסיבה לכך שרבים עוברים מאופיואידים להרואין, היא שהרואין מהווה חלופה זולה וזמינה יותר למשתמשים רבים מאשר אופיואידים. בתחילה אנשים מתמכרים לתרופות שהם מקבלים במרשם רופא ולאחר שאינם מסוגלים להשיג תרופות אלה הם עוברים לקבל הרואין או סמים אחרים ברחוב. נשים מצויות בסיכון גבוה יותר למנת יתר של הרואין מאשר גברים.
השימוש בהרואין גובר עם השנים: הערכות הן ש-374,000 אמריקאים השתמשו בהרואין בשנים 2002–2005. ב-2014 לעומת זאת, הערכות הן שלמעלה מחצי מיליון אמריקאים היו מכורים להרואין. ב-2016, קרוב למיליון אמריקאים דיווחו על שימוש בהרואין.
סוגי חומרים > אוקסיקודון

אוקסיקודון הוא האופיואיד הנפוץ ביותר לשימוש פסיכואקטיבי בארצות הברית. נכון לשנת 2018, העריכו במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית כי 11 מיליון אמריקאים בשנה עושים שימוש לא-רפואי באוקסיקודון.
אוקסיקודון הוצג לראשונה בשוק האמריקאי במאי 1939. בשנת 1995 אושרה לשימוש והושקה בארצות הברית התרופה אוקסיקונטין, המיוחדת בכך שהיא משתמשת בשחרור מושהה של אוקסיקודון, על ידי חברת פרדו שבבעלות משפחת סאקלר. נטעןכי במידה רבה, האוקסיקונטין הוא המחולל של משבר האופיואידים בארצות הברית. חברת פרדו מימנה מחקרים ורופאים שטענו כי ניתן להשתמש בתרופה ללא חשש מהתמכרות במגוון רחב של מחלות. עם זאת, במהרה גילו המשתמשים כי ניתן לרסק את הטבליות המיועדות לשחרור מושהה, ואז לשאוף ואף להזריק את החומר לצורך קבלת תחושה הדומה למורפין. למעשה, אפילו במחקרים פרטיים שערכה פרדו בעצמה, נמצא כי ניתן להפיק ללא קושי אוקסיקודון מן הטבליות של אוקסיקונטין.
הביקוש לאוקסיקונטין בקרב משתמשי סמים היה אדיר: התובע המחוזי של מחוז מזרח קנטאקי, ג'וזף פמולארו, אמר כי האוקסיקונטין התפשט במדינתו כמו "ארבה", וכן כי "אפשר להשאיר שקית מלאה קוקאין ברחוב ואף אחד לא ייגע בה, אבל תשימו כדור של אוקסיקונטין בתוך רכב משוריין, ומישהו יפוצץ את הרכב כדי לקחת את האוקסיקונטין". אותו פמולארו אגב, נשכר לעבודה על ידי חברת פרדו מעט לאחר מכן.
בשנת 2007, שילמה פרדו 600 מיליון דולרים בקנסות, לאחר שנתבעה בגין פרסומן של טענות שגויות לגבי הסיכונים הכרוכים באוקסיקונטין. ב-2010, שינתה פרדו את הנוסחה של אוקסיקונטין, כך שיהיה קשה במיוחד להפיק אוקסיקודון מן הטבליות של אוקסיקונטין. מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) אישר שינוי של הסיווג של התרופה, כעמידה יותר בפני התמכרות מן הגרסה הקודמת, אשר אפשרה 'לפרוץ' בקלות את מנגנון השחרור המושהה (ה-'Contin') של אוקסיקודון. לאחר מכן, ירד השימוש באוקסיקונטין.
ביוני 2017, דרש ה-FDA מיצרני התרופה Opana ER (אוקסימורפון, Oxymorphone; (אנ')) להפסיק לשווק אותה, היות שהסיכונים והנזקים הנובעים מתכונותיה הממכרות, עולים על התועלת הרפואית שיש בתרופה.
סוגי חומרים > הידרוקודון

הידרוקודון (Hydrocodone) היא התרופה האופיואידית השנייה בשכיחותה מבין התרופות האופיואידיות אשר ניתנו במרשם כמשככי כאבים, ואחת מן התרופות היותר ממכרות. בשנת 2011, הגיעו 97,000 מטופלים לחדרי מיון עקב שימוש יתר או שימוש לא רפואי בתרופה. בשנת 2012, מנהל המזון והתרופות האמריקאי אישר שינוי של הסיווג של התרופה, כעמידה בפני התמכרות, והכיר בפוטנציאל הממכר של התרופה. הידרוקון משווקת תחת מותגים שונים, כגון נורקו (Norco) לורתאב (Lortab) וויקודין (Vicodin). הידרוקודון משולבת לעיתים גם בתרופות שאינן אופיואידיות, אפילו בסירופ נגד שיעול.
ישנם נתונים סטטיסטיים לפיהם הידרוקודון מדורגת 4 בדירוג התרופות בהן נעשה שימוש-יתר בארצות הברית, ואחראית ליותר מ-40% ממקרי החירום הרפואיים אשר נגרמו על רקע אופיואידים. הידרוקודון הייתה תרופת המרשם האופיואידית הנפוצה ביותר בשנים 2007–2015, ו-98% מכל ההידרוקודון בו נעשה שימוש בכל העולם, נצרך בארצות הברית.
סוגי חומרים > פנטניל

פנטניל הוא משכך כאבים מסוג אופיואיד סינתטי, החזק פי 50–100 יותר ממורפין, ופי 30–50 חזק יותר מהרואין. גם כמות קטנה בשיעור של 2 מ"ג של פנטניל יכולה לגרום למוות. למעשה, הפנטניל כל כך חזק, שבארצות הברית נרשמו מקרים בהם שוטרים או פרמדיקים הגיעו לזירת אירוע לטפל באדם שצרך מנת יתר של פנטניל, והגיעו למצב של מנת יתר בעצמם, כתוצאה מכך שנגעו או שאפו כמות מזערית של פנטניל בטעות. כתוצאה מכך, המנהל לאכיפת הסמים בארצות הברית, הוציא הנחיה לפיה שוטרים לא יבצעו בדיקה לזיהוי חומר הסם במקום הזירה כאשר יש חשש כי מדובר בפנטניל, אלא לאסוף דגימות אטומות ולשלוח לבדיקה במעבדה.
בשנת 2016, עלה מספר מקרי המוות כתוצאה מפנטניל בארצות הברית בשיעור של 540% (ביחס ל-2015). עליה זו של מקרי מוות כתוצאה מפנטניל ב-2016, היוותה כמעט את כל העלייה שנרשמה אותה שנה כתוצאה ממנת יתר בארצות הברית. פנטניל מהול בהרואין היווה בעיה חמורה במספר ערים גדולות בארצות הברית, לרבות פילדלפיה, דטרויט ושיקגו. אלו הצורכים פנטניל מהול בהרואין מצויים בסכנה מוגברת למנת יתר, היות שהם צורכים סם חזק יותר מכפי שהתכוונו. הסם היווה גורם לעלייה במקרי המוות בקרב משתמשי הרואין ומשככי כאבים במרשם, וכן הפך שכיח יותר יותר. הזמר פרינס הוא מקרה המוות הידוע ביותר כתוצאה משימוש בפנטניל.
לפי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, ההערכה היא שמקרי המוות הקשורים באופיאטים מצויים בהערכת חסר, בין היתר היות שמקרי מוות הקשורים בשימוש של אופיואידים סינתטיים כמשככי כאבים אינם נמנים בספירה זו. לפי המרכז לבקרת מחלות, חלק ניכר מן העלייה הדרמטית במספר מקרי המוות הקשורים באופיואידים בארצות הברית, קשור בייצור לא חוקי של פנטניל.
מקרים של מנת יתר כתוצאה מפנטניל, תרמו רבות לנזקים הרבים שנגרמו במשבר האופיואידים בארצות הברית. בניו המפשייר, שני שלישים ממקרי המוות כתוצאה מסמים היו עקב שימוש בפנטניל, ומרביתם לא היו מודעים לכך שהם צרכו פנטניל. ב-2017, התרחשה הצטברות של מקרי מוות רבים כתוצאה מפנטניל, כאשר משתמשים רבים רכשו פנטניל מסוחרי סמים מתוך מחשבה כי מדובר בזנקס.
ב-2012, חברת תרופות בשם אינסיס (Insys Therapeutics; אנ׳ (אנ')) יצרה תרופה מבוססת פנטנטיל בשם סאבסיס לטיפול בכאבים מתפרצים של חולי סרטן. עם זאת, חברת אינסיס שיחדה רופאים שיירשמו את התרופה לחולים רבים כטיפול כמשכך כאבים, גם לא על רקע סרטני כלל. החברה אף הונתה חברות ביטוח בשם הרופאים, תוך שנציגי החברה התחזו לעובדים במרפאות מטעם הרופאים, והטעו את חברות הביטוח לגבי המצב הרפואי האמיתי של המטופלים, על מנת לגרום לחברות הביטוח לאשר את המימון של השימוש בתרופה. לאחר חשיפת התרמית, החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל, ומייסד החברה, ג'ון קאפור, בנוסף למנהלים בכירים נוספים בחברה, קיבלו עונשי מאסר. קאפור הוא המנהל הבכיר ביותר בתעשיית התרופות שהורשע וקיבל עונש מאסר בפועל בגין חלקו במשבר האופיואידים.
תביעות והסדרים משפטיים

כנגד מספר חברות תרופות מרכזיות המייצרות תרופות אופיואידיות, הוגשו תביעות ייצוגיות בהיקפים גדולים, ונוהלו הליכים משפטיים שונים. להלן כמה דוגמאות:
חברת פרדו פארמה הגיעה להסדר עם מספר מדינות וקהילות בארצות הברית על חלקה בגרימת משבר האופיואידים בסכום של 8.3 מיליארד דולרים. המשפחה מאחורי חברת פרדו, משפחת סאקלר, הואשמה ציבורית אישית באחריות למשבר (ראו פירוט בערך). עם זאת, החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל בעקבות התביעות הרבות.
חברת טבע הישראלית נתבעה גם היא, בין היתר בשל רכישתה של אקטוויס, ששיווקה גם היא תרופות אופיואידיות. ב-2019 הגיעה להסכם פשרה אשר טרם נחתם בסכום השווה ל-23.5 מיליארד דולרים.
לאחר פרסום הדוחות הרבעוניים לרבעון הראשון לשנת 2022 מנכל החברה קאר שולץ הודיע כי הוא צופה הסדר פשרה מלא עם כלל המדינות בארצות הברית עד לסוף שנת 2022. עוד ציין המנכל בשיחתו עם המשקיעים כי הוא צופה את עלות ההסדר לחברה בשיעור כולל של כ-15 עד 17 מיליארד דולר.
כנגד חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון נפסק בבית משפט כי עליה לשלם של 572 מיליון דולר באוקלהומה. הסכום הופחת לאחר מכן ל-465 מיליון דולר, ובנובמבר 2021 הפך בית המשפט העליון של אוקלהומה את פסק הדין וקבע שחוקי המטרד לציבור במדינה אינם כוללים מטרד מצד חברות יצור, הפצה, שיווק או מכירה. בהליך אחר, ג'ונסון אנד ג׳ונסון, טבע וחברות נוספות נתבעו בתובענה ייצוגית ענקית שהוגשה על ידי מספר מדינות ומחוזות בהם לא הושגה פשרה, בסכום של חמישים מיליארד דולרים. ביולי 2021 נקבע בהסדר פשרה שחברת ג'ונסון אנד ג'ונסון ושלוש חברות הפצה ישלמו קנס בסך 26 מיליארד דולר.
חברת אינסיס ששיווקה פנטניל מסוכן על ידי הונאת ביטוח ושוחד לרופאים על מנת שירשמו את התרופה, פשטה רגל ומנהליה נכנסו לכלא.
חברת הייעוץ מקינזי ושות' ייעצה לפרדו פארמה. בפברואר 2021 הסכימה מקינזי לשלם 573 מיליון דולר כדי ליישב אישומים נגדה על רקע סיועה לפרדו ללבות את מגפת ההתמכרות לאופיואידים בארצות הברית. מקינזי הגיעה להסכם עם יועצים משפטיים של 47 מדינות וטריטוריות בתוך ארצות הברית, לאחר שתביעות נגדה חשפו מסמכים רבים שהוכיחו כי ייעצה לפרדו כיצד לשווק את האוקסיקונטין, וסייעה לה לבלום מאמצים של סוכני אכיפה להפחית את השימוש באופיואידים. בנוסף, שימשה מקינזי כחלק מצוות שבחן איך לסתור את המסרים הרגשיים של אמהות שילדיהם מתו ממנת יתר מהתרופה.
השלכות כלכליות

לפי מחקר משנת 2011, העלות הכלכלית של שימוש באופיואידים בעלי מרשם שלא לצורך רפואי עלתה 53 מיליארד דולר בשנת 2006 לבדה. מתוך סכום זה 42 מיליארד (79%) נבע מאובדן בפריון העבודה, 8.2% מיליארד (15%) על עלויות למערכת המשפט והאכיפה, 2.2$ מיליארד (4%) לעלויות לטיפול במכורי ו-994 מיליון דולר לסיבוכים רפואיים (2%). עם זאת מדובר בהערכת חסר, היות המחקר לא כלל נזקים שנגרמו עקב פגיעה באיכות החיים או אובדן החיים למכורים ולמשפחותיהם.
מחקר של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) מצא כי נזקי משבר האפיאודים גרמו לנזקים כלכלים בגובה של 1.2 טריליון דולר בשנת 2017 לבדה. רוב הנזק הכלכלי נבע מפגיעה באיכות החיים עקב הפרעות לתפקוד בגלל האופיואידים או אובדן חיים עקב מנות יתר של אופיואידים.
בשנת 2022 פרסמה הוועדה הכלכלית המשותפת של הקונגרס האמריקני (JEC) ניתוח על בסיס שיטות המחקר של - CDC, לפיו בשנת 2020 מגפת האופיואידים עלתה לארצות הברית סכום של כמעט 1.5 טריליון דולר, עלייה של 37% בעלות לעומת-2017.
ראו גם

משבר האופיואידים בישראל
קופראי

| קופראי |
| --- | --- |
 דגימת ההולוטיפ, שור צעיר בפארק הזואולוגי של פריז, 1937
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) ייתכן שנכחד
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
סוג:: פר
מין:: קופראי
שם מדעי
 Bos sauveli ‏Urbain, 1937
תחום תפוצה


קופראי (שם מדעי: Bos sauveli) הוא מין בקר בר שוכן יער הנפוץ בעיקר בצפון קמבודיה, ועם אוכלוסיות קטנות יותר בדרום לאוס, וייטנאם המערבית, ובמזרח תאילנד. מין זה נודע לזואולוגים בשנת 1937, ונחשב מאז לאחד מהגילויים הגדולים ביותר של הזואולוגיה עד גילויה של הסאולה בשנת 1993 (אף היא סוג של בקר נדיר מאוד).
תיאור

הקופראי נחשב כקרובם של שור הבר והגאור. בין הפרסתנים הגדולים, הקופראי יכול להתקרב לגודל דומה של תאו אסייתי. מידות בקר זה הוא 2.1-2.3 מטר לאורך הראש והגוף, לא כולל זנב באורך של מטר נוסף, ו-1.7-1.9 מטר בגובה הכתף. משקל המין נע בין 680–910 ק"ג. דיווחים לא מאומתים של משקל של כ-1,700 ק"ג מווייטנאם נחשבים למפוקפקים, שכן הם עולים בהרבה על המשקל המצוי עבור המין.
לקופראי יש גוף גבוה אך צר, רגליים ארוכות וגב קמור. צבע המין הוא אפור, חום כהה או שחור. קרני הנקבה הן בצורת נבל ובעלי התפתלות כלפי מעלה, כמו לאנטילופה. קרני הזכר הן רחבות ומקומרות קדימה ולמעלה, והן מתחילות להישחק בקצוות בגיל שלוש שנים. לשני המינים יש נחיריים מחורצות וזנבות ארוכים.
הקופראי חי בגבעות נמוכות, ומיוערות באופן חלקי, וניזון בעיקר עשבים. הוא פעיל יום, אוכל בשטח הפתוח בלילה ותחת מעטה היער במשך היום. הם חיים בעדרים של עד 20 פרטים, בדרך כלל רק של פרות ועגלים, אך גם שוורים במהלך העונה היבשה.
מצב

הערכה היא שישנם פחות מ-250 קופראי שנותרו בעולם. מספרים נמוכים אלה מיוחסים לציד בלתי מבוקר על ידי מקומיים וחיילים, בשיתוף עם מחלות שעברו מבקר ואובדן בית הגידול.
קופראי לא נצפה מאז 1983, ומספר חיפושים אחר בעלי החיים העלה חרס. דו"ח IUCN של שנת 2008 מסווג את הקופראי כמין הנמצא בסכנת הכחדה (וייתכן שנכחד מהעולם).
אין אוכלוסייה בשבי. הפרט היחיד שהיה בגן חיות מערבי נשלח לגן החיות בווינסן שבפריז בשנת 1937 (תמונתו מופיעה למעלה); הוא שימש כהולוטייפ עבור אשיל אורבן. הפרט מת בתחילת מלחמת העולם השנייה.
קשר למינים אחרים

מחקר שפורסם על ידי אוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-Journal of Zoology הלונדוני הצביע על כך כי השוואת רצפים של המיטוכונדריה מראה כי הקופראי יכול להיות הכלאה בין זבו ובנטנג, אך מחברי המחקר ביטלו את השערתם, לאחר שגולגולת קופראי מסוף הפליסטוקן או תחילת ההולוקן נמצאה. מחקר גנטי מאוחר יותר תומך במסקנה זו שהקופראי איננו בן-כלאיים.
הערות שוליים

↑  קופראי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  חיפוש אחר החיה הלאומית של וייטנאם, 4 במאי 2006 כתבה באתר http://www.wildcattleconservation.org
↑  שמירת טבע בצפון תאילנד, באתר www.gotravel.co.il
↑  קופראי, באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Wildlife Extra, Petside (באנגלית אמריקאית)
↑  תמונה של הפרט בגן החיות, באתר ויקיפדיה האנגלית
↑  Northwestern biologists demote Southeast Asia's 'forest ox', EurekAlert! (באנגלית)
↑  G. J. Galbreath, J. C. Mordacq, F. H. Weiler (2007) An evolutionary conundrum involving kouprey and banteng: A response from Galbreath, Mordacq and Weiler. Journal of Zoology 271 (3), 253–254.
השוואה בין זכר ונקבה של קופראי לאדם ממוצע
אליהו קפשאלי

| --- | --- |
 לידה:  1490? הרקליון 
 פטירה:  1555? (בגיל 65 בערך) 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1555 
 רבותיו:  רבי אברהם מינץ, רבי ישראל מפירושא
 בני דורו:  רבי מאיר קצנלנבוגן
 
 תפקידים נוספים:  חכם באשי 
 
רבי אליהו קפשאלי בן אלקנה (1490, הרקליון, כרתים - נפטר בסביבות 1550), היה החכם האחרון במשפחת קפשאלי, והנודע שבהם.
נותרו ממנו כתבים רבים; אחד מהם הוא 'סדר אליהו זוטא', שבו הוא מתאר את הלכי הרוח באזור בו חי לאורך מספר שנים. רבי אליהו חתום גם על חלק מתקנות קנדיאה, ונמנה עם עורכי התקנות.
קורות חייו

נולד בקנדיה שבאי כרתים לר' אלקנה, שהיה מתלמידי מהר"י מינץ בפדובה.
בכתביו לא נזכרה שנת הולדתו במפורש, אך מתוך כתביו ניתן לשער זאת: בספרו "סדר אליהו זוטא" נכתב על אירוח אנשים שגורשו מספרד על ידי אביו ושם כותב הרב קפשאלי: ”וזה היה בערב ט' באב משנת הרנ"ג”; בהתייחס לכך שיצא ללמוד בפדובה בגיל 25, יוצא שנולד בשנת רמ"ה בערך.
בילדותו למד תורה מפי אביו, ואחר כך נשלח ללמוד בישיבת פדובה המפורסמת, אליה הגיע ביום כ"ז בכסלו ה'רס"ט. מספר ימים לאחר הגעתו נפטר ראש הישיבה מהר"י מינץ, ובנו רבי אברהם מונה לכהן תחתיו. את עיקר תורתו קיבל מפי רבי ישראל מפירושא (רבי ישראל ב"ר יחיאל אשכנזי), שהיה תלמיד חבר של מהר"י מינץ.
בשלב מסוים עבר לוונציה, שם המשיך ללמוד מפי רבי ישראל מפירושא, ומפי אחי אמו, רבי מנחם בן שמואל דלמדיגו. בשנת רע"ד עזב את ונציה וחזר למקום הולדתו קנדיה, שם התמנה לראש הקהל. בשנת רפ"ח מונה לכהן כרב הכולל של כל קהילות קנדיה, ותיקן תקנות חשובות. הרב קשפאלי לא היה נוטל שכר עבור משרתו, והיה מחלק מכספו למטרות צדקה ולפדיון שבויים.
בשנת 1523 כתב קפשאלי את ספרו הגדול "סדר אליהו זוטא" בעת שהיה בהסגר עקב מגפת הדבר בעירו קנדיה. הספר כולל עשרות סיפורים ואנקדוטות קצרות המבוססים על אירועים היסטוריים שהתרחשו בספרד, באיטליה ובאימפריה העותמאנית.
רבי אליהו קפשאלי היה בעל השכלה כללית רחבה, והוא החזיק ברשותו ספרייה גדולה וענפה בה היו בין השאר כתבי יד יהודיים נדירים. במהלך השנים הכתבים התגלגלו, וכיום הם מצויים בספריית הוותיקן ברומא, ומהווים את אחד האוספים החשובים ביותר של כתבי יד יהודיים. בין השאר מצוי שם כתב יד עתיק ומפורסם של הספרא עם ניקוד בבלי.
לרבי אליהו קפשאלי לא היו ילדים.
חיבוריו

סדר אליהו זוטא (מהדירים: אריה שמואלביץ', מאיר בניהו, שלמה סימונסון), יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית והמכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב, תשל"ו.
אברהם שושנה, מאה שערים לרבינו אליהו ב״ר אלקנה קפשאלי, יוצא לאור לראשונה מכתב יד יחיד בצירוף הערות וביאורים, מבוא ומפתחות ותולדות
נועם וחובלים - תשובה על חיבורו שלרבי דוד ויטאל 'הצלת הרועה מיד הזאב' נדפסה על ידי מאיר בניהו בספר זאבים טורפים את בנימין, להגנה על רבי בנימין זאב מארטה (ה'בנימין זאב'), אוניברסיטת תל אביב, תש"נ.
לקריאה נוספת

מאיר בניהו, רבי אליהו קפשאלי איש קנדיאה: רב מנהיג והיסטוריון, ירושלים, תשמ"ג. (צפייה חלקית באתר אוצר החכמה)
מאמר על משפחת קפשאלי, באתר אנציקלופדיה יודאיקה (באנגלית).
הערות שוליים

1 2 3   עלי יסיף, היתה יהודית אחת ושמה פלומבא, באתר הארץ, 24 ביוני 2024
↑  ראו עליו: אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, באתר היברובוקס
↑  כמו שמעיד על עצמו בספרו מאה שערים שער פד: "ואף אחר שנישאתי, אלו היה מזכני ה' בבנים הייתי מנהיגם ומדריכם במנהג זה, דאין זה כי אם בית אלקים וזה שער שיכנס הבן ביראת שמים. אלא שעונותי או מזלי הם הגורמים לי ואנכי הולך ערירי".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259291105171  BnF: cb12414106n (data)  GND: 115484809  ISNI: 0000 0000 8115 700X  LCCN: n84036815  NTA: 155824317  RERO: 02-A003075767  SUDOC: 03325639X  VIAF: 37005942   WorldCat (עם VIAF): 37005942
מרטין מונאט

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1913 
 פטירה:  1944 (בגיל 30 בערך) 
 
מרטין לודוויג מונאט (בגרמנית: Martin Ludwig Monath; שמו שונה מאוחר יותר למרטין ויטלין, והיה ידוע גם בשמות הבדויים פול וידלין או ויקטור) (5 בינואר 1913 – אוגוסט 1944) היה לוחם התנגדות טרוצקיסטי יהודי-גרמני.
ביוגרפיה

מונאט נולד בברלין. הוריו, ברוך (ברנהרד) ואמילי מונאט, עברו מטרנופול לברלין בשנת 1904. בשנת 1931, הצטרף מונאט לתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית השומר הצעיר והפך לחבר בהנהגה הארצית של התנועה בגרמניה.
בסביבות שנת 1940, הצטרף למפלגה הקומוניסטית המהפכנית (בלגיה) יחד עם אברהם ליאון וארנסט מנדל.  בקיץ 1943, מונת הפך לחבר במזכירות האירופאית הזמנית של האינטרנציונל הרביעי, והיה אחראי על "העבודה הגרמנית".
בשנת 1943 בפריז, יחד עם פול וקלרה טלמן, החל להוציא לאור את העיתון "ארבייטר אונד סולדט" (עובד וחייל) עבור חיילים גרמנים בצרפת. באוגוסט 1944, מונת נעצר ונרצח על ידי הגסטפו.
הערות שוליים

↑  Flakin, Nathaniel (2019). Martin Monath: A Jewish Resistance Fighter Among Nazi Soldiers. Pluto. p. 8.
↑  Stutje, Jan Willem (2009). Ernest Mandel: A Rebel's Dream Deferred. Verso. p. 25. ISBN 9781844673162.
↑  Prager, Rodolphe. "The Fourth International during the Second World War". marxists.org. Revolutionary History. נבדק ב-18 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thalmann, Clara und Paul (1977). Revolution für die Freiheit: Stationen eines politischen Kampfes. Association. p. 334–43.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010000228005171  GND: 1168870151  ISNI: 0000 0005 0134 4507  LCCN: no2020052832  SUDOC: 233803386  VIAF: 3153153954895305680005   WorldCat (עם VIAF): 3153153954895305680005 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרטין מונאט".
היסטוריה של ארגנטינה

ההיסטוריה של ארגנטינה נחלקה על ידי היסטוריונים לארבע תקופות עיקריות:
ההיסטוריה המוקדמת (עד למאה ה-16)
התקופה הקולוניאלית הספרדית (1530–1810)
תקופת יצירת האומה הארגנטינאית (1810–1880)
ההיסטוריה של ארגנטינה המודרנית (בערך משנת 1880).
התיישבות האדם בשטחי רפובליקת ארגנטינה של זמננו היא המאוחרת ביותר מבין אזורי יבשת אמריקה, עקב מיקומה בדרום היבשת, ונראה כי רק לפני כ-13 אלף שנה היא הגיעה אל החלק הדרומי של פטגוניה.
התיעוד הכתוב הראשון המוכר לנו לחיים באזור החל עם הגעתם של ראשוני המתיישבים הספרדים אל ריו דה לה פלטה במסעו של חואן דיאז די סוליס בשנת 1516. אירוע זה סימן את תחילת השליטה הספרדית באזור.
בשנת 1776 הקימה ממלכת ספרד את מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה באזור בו נמצאות כיום ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי ובוליביה. בירת מלכות המשנה שכנה בבואנוס איירס. במהפכת מאי, בשנת 1810, מרדו התושבים באימפריה הספרדית ובשנת 1816 הכריזו על הקמת הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה. הספרדים הובסו בשנת 1824, ובין השנים 1853–1861 הוקמה הרפובליקה הפדרלית של ארגנטינה.
פרהיסטוריה

התיישבות האדם בשטחי רפובליקת ארגנטינה של זמננו, החלה כפי הנראה לפני יותר מ-10 אלף שנה. השריד העתיק ביותר המוכר של התיישבות אנושית בארגנטינה הוא מערת הידיים (Cueva de las manos) הנמצאת בפטגוניה באזור פריטו מורנו, ובה ציורי קיר והטבעות של טביעות ידיים. הציור העתיק ביותר ביניהם הוא כנראה בן יותר מ-9,000 שנה.
שרידי פעילות של התרבויות הקדומות ביותר באזור, אשר עשו שימוש בכלים, התגלו בצפון-מערב ארגנטינה על מורדות הרי האנדים, והם מתוארכים למאה ה-18 לפנה"ס.
לכ-56% מהאוכלוסייה האינדיאנית בארגנטינה הנוכחית יש שורשים לאבות קדומים מהיישובים המקוריים.
תקופת שלטון האינקה

עד הקולוניאליזם האירופאי. ילידי דרום אמריקה (או בשמם המקומי: דִיאָגִיטָה-קָאלָאצָ'אקִי) בצפון ארגנטינה חיו על גבולות אימפריית האינקה המתרחבת.
האזורים, שהיום שולטת בהם מדינת ארגנטינה היו מאוכלסים בידי שבטים אינדיאנים שונים מצפון לדרום, כאשר ביניהם שבטי דייגים שהתגוררו באזור ארץ האש, שבטים נודדים שחיו ברחבי שטחי הפמפס והפטגוניה, שבטים הרריים דוגמת האראוקן (Araucan) או המפוצ'ה (Mapuche) שחיו לאורך שרשרת אנדים, הגווארני באזורי הג'ונגלים שבגבול פרגוואי, ובאזור הצפון שבט הקילמס (Quilmes). במרבית השטחים הייתה ההתיישבות דלילה ביותר, כאשר הרמה הטכנולוגית הפשוטה של שבטים אלה לא אפשרה להם פיתוח אינטנסיבי של מקורות המזון שלהם שיאפשר התרבות גדולה של האוכלוסייה.
יוצאי דופן בתמונה הזאת היו ההתיישבויות של אימפריית הטיוואנאקו והיורשת שלה, אימפריית האינקה, שחדרו אל גבולות האזור המוכר כיום כארגנטינה מצד הגבול הבוליביאני שמצפון. הם לא הקימו מרכזי התיישבות גדולים ועל פי המחקרים הארכאולוגיים נראה שהם הסתפקו בהקמת מוצבי חוץ לשמירת גבולות הממלכה ולגביית מס עובד מהשבטים המקומיים.