stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרכון לפימליקו
תקציר העלילה

לונדון לאחר מלחמת העולם השנייה, חלק מהבתים עדיין לא שוקמו ומדי פעם מתגלות פצצות גרמניות שלא התפוצצו.
תושבי רובע פימליקו סובלים כשאר הבריטים מגזירות הממשלה. הכל ניתן בהקצבה תמורת תלושים - מזון ובגדים וכולם רוטנים נגד הממשלה. השוק השחור פורח במסתורים. בפימליקו מתגלה פצצה שלא התפוצצה אבל עד שמפוצצים אותה היא מתפוצצת לאחר שהילדים גלגלו לעברה גלגל מתכת כבד.
בהתפוצצות נפער בור גדול אליו יורד מר פמברטון (סטנלי הולוויי) ומגלה שם לתדהמתו אוצר גדול של מטבעות זהב ותכשיטים יקרים וכן איגרת גדולה.
ההיסטוריונית פרופסור האטון ג'ונס (מרגרט רתרפורד) מאשרת כי המסמך אמיתי ובו מוסר אדוארד הרביעי, מלך אנגליה את הבניין הזה וסביבתו לשארל הראשון, דוכס בורגונדיה שביקש מקלט באנגליה לאחר שהוכרז כמת בקרב על נאנסי ב-1477. היות שהצו הזה לא בוטל הרי רובע פימליקו נחשב לשטח של דוכסות בורגונדיה, תושביו הם בורגונדיים ולא חלים עליהם חוקי בריטניה ובעיקר חוקי הההקצבה.
בשלב ראשון מגיעים לפימליקו כל סוחרי השוק השחור ובעקבותיהם אזרחים שעטים על הסחורה. אדי רנדל (הרמיוני באדלי) מקבלת למכירה גרבי משי שהיו עד אז מצרך רק של השוק השחור. תושבי פימליקו עורכים נשף וקורעים את פנקסי ההקצבה בפניו של המפקח בשפורד (מייקל הורדרן). מנהל סניף הבנק מר ניקס נותן הלוואות לכל מי שמבקש.
למקום מגיע סבסטיאן דה שרולה (פול דופואה) שמוכיח שהוא נצר לדוכס מבורגונדי ורק הוא יכול להרכיב ממשלה. פמברטון נבחר לראש ממשלה, ניקס לשר האוצר ומולי ריד (ג'יין הילטון) לשרת הפנים.
מתפתח רומן אהבה בין הדוכס מבורגונדי ושירלי פמברטון (ברברה מארי).
הממשלה אובדת עצות הם מוציאים את פימליקו מחוץ לתחום ומי שרוצה להיכנס או לצאת חייב לעבור דרך תחנת מכס ולהחתים דרכון. התושבים לא מרשים לרכבת התחתית לעבור בתחומי פימליקו. לבסוף מכריזה הממשלה מצור על פימליקו, מגדרים את הרובע ומפסיקים את אספקת המים והחשמל. הילדים מפונים משם (כמו בימי מלחמת העולם השנייה). המזון עומד לאזול והתושבים חושבים להיכנע. העניין מתפרסם ביומני הקולנוע ובתקשורת ואלפי אזרחים מגיעים וזורקים להם אוכל מעל גדרות התיל. הם מתחברים למקור מים חיצוני, הליקופטר מזרים להם חלב (תזכורת למצור על ברלין) ומוצנחים להם חזירים למאכל.
הממשלה הבריטית אובדת עצות לבסוף מציע שר האוצר ניקס הצעה לממשלה שהתושבים ילוו לממשלה את האוצר שנמצא בפימליקו. ההצעה מתקבלת והתושבים שמחים לחזור למצבם הקודם כי בראש ובראשונה הם בריטים אבל זכותם היא להיות גם בורגונדיים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סטנלי הולוויי | ארתור פמברטון | בעל חנות |
| בטי וורן | קוני פמברטון | אשתו |
| ברברה מארי | שירלי פמברטון | בתו |
| מרגרט רתרפורד | פרופ' האטון-ג'ונס | היסטוריונית |
| מייקל הורדרן | בשפורד | מפקח משטרה |
| הרמיוני באדלי | הדי רנדל | בעלת חנות בגדים |
| ריימונד הנטלי | ניקס | בנקאי |
| ג'ון סלייטר | האגיס | מוכר דגים |
| ג'יין הילטון | מולי ריד |  |
| פול דופואה | סבסטיאן דה שרולה | דוכס בורגונדי |
דיוויזיית הסקי הראשונה (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  לוחמה הררית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1943 – מאי 1945 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית הסקי הראשונה (בגרמנית: 1. Skijäger-Division) הייתה יחידת חי"ר הררי של הוואפן אס אס / כוחות היבשה של הוורמאכט הגרמני שאומנה להשתמש במגלשיים לתנועה במהלך החורף.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בחזית המזרחית בסתיו 1943 כהכנה למבצעי החורף הקרובים, והייתה בסדר גודל של חטיבה. היא הורחבה לדיוויזיה מלאה בקיץ 1944. הדיוויזיה לחמה אך ורק בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, כולל בנסיגה לנהר הוויסלה ובמהלך הנסיגה לסלובקיה, דרום פולין וצ'כיה, שם נכנעה לצבא האדום במאי 1945.
מפקדים

גינטר פון מנטויפל, 1 באפריל 1943 - ספטמבר 1943
מרטין ברג, 13 במאי 1944 - 2 באוגוסט 1944
גוסטב הונדט, 3 באוקטובר 1944 - 15 בנובמבר 1944
עמנואל פון קיליאני, 15 בנובמבר - 7 בדצמבר 1944
גוסטב הונדט, 8 בדצמבר 1944 - ינואר 1945
הנס שטיטס, ינואר - פברואר 1945
גוסטב הונדט, פברואר - אפריל 1945
ברונו ויילר, אפריל - מאי 1945
הערות שוליים

↑  דיוויזיית הסקי ה-1 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4329167-3
דמיאנו קונגו

דמיאנו קונגו (באיטלקית: Damiano Cunego; נולד ב-19 בספטמבר 1981) הוא לשעבר רוכב אופני כביש איטלקי. קונגו הוא מנצח ג'ירו ד'איטליה 2004, כשבאותו המרוץ גם ניצח ארבעה קטעים. קונגו גם ניצח שלוש פעמים את מרוץ ההכנה של הג'ירו, הג'ירו דל טרנטינו ב-2004, 2006 ו-2007, מה שמציב אותו בתור שיאן הניצחונות במרוץ. במהלך הקריירה שלו הצטיין קונגו גם במרוצים חד יומיים, כשניצח שלוש פעמים את המונומנט ג'ירו די לומברדיה (2004, 2007, 2008) ואת מרוץ אמסטל גולד ב-2008. בשני הגרנד טורס האחרים, ניצח קונגו את קטגוריית הרוכב הצעיר בטור דה פראנס ב-2006 ושני קטעים בוואלטה אספניה ב-2009. בנוסף לכך הוא סגן אלוף העולם ב-2008 ואלוף העולם עד גיל 19 ב-1998.
קונגו גם זכור וידוע בשל יכולותיו המגוונות, הוא נחשב למטפס מצטיין, אך היה גם ספרינטר לא רע ביחס לשאר היריבים שלו.
ביוגרפיה

קונגו נולד בצ'רו ורונזה, ונטו. הוא החל בתור רץ שדה והחל לרכוב על אופניים כשהיה נער, כישרונו בתחום התגלה על ידי ג'וזפה מרטינלי, שעבד גם עם מרקו פנטאני. הוא התחרה באליפות העולם עד גיל 19 ב-1999 שנערכה במדינתו, איטליה, בורונה, וזכה במדליית זהב, מקדים את רוסלאן קאיומוב הרוסי ב-5 שניות ואת כריסטוף קרן הצרפתי ב-37 שניות.
ביוגרפיה > סייקו–לונגוני ספורט (2002–2004)

ב-2002 הצטרף קונגו ל"סייקו–לונגוני ספורט" האיטלקית, אחת מהקבוצות האיטלקיות הבולטות בענף. הישגו הבולט באותה עונה היה ניצחון במרוץ החד יומי, "Giro d'Oro". ב-2003 כבר ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כשנבחר לג'ירו ד'איטליה. הוא שימש כפועל של ג'ילברטו סימאוני וסייע לו לנצח את המרוץ, כשקונגו עצמו מסיים במקום ה-33. לאחר הג'ירו הוא ניצח את "טור ימת צ'ינגהאי" בסין.
ביוגרפיה > למפרה–קאיפיטה (2005–2014) > 2007: ניצחון שני בג'ירו דל טרנטינו ושלישי בג'ירו דל לומברדיה

ב-2007, סיים קונגו שביעי במרוץ קריטריום אינטרנשיונל בצרפת ושביעי בוואלטה אל פאייס ואסקו, לאחר מכן ניצח בפעם השלישית את מרוץ ג'ירו דל טרנטינו, לאחר שניצח קטע 1 ו-2 במרוץ. עם ניצחונו במרוץ הפך קונגו לשיאן הניצחונות בו. לאחר מכן סיים שביעי בלייז'–בסטון–לייז', 9 שניות מהמנצח דנילו די לוקה. הוא זינק שוב לג'ירו ד'איטליה כמוביל קבוצתו ופתח את הג'ירו עם מקום רביעי בנגד השעון לקבוצות ביחד עם קבוצתו. אך בקטע השלישי, שהיה מישורי ומתאים לספרינטרים, חווה קשיים, כשסיים במקום ה-164 וסיים 42 שניות אחרי המנצח אלסנדרו פטאקי. בקטע הרביעי סיים קונגו שלישי, כשהפסיד לדנילו די לוקה המנצח וריקרדו ריקו בספרינט הסיום. בקטע ה-12 סיים קונגו במקום החמישי, 19 שניות אחרי די לוקה שניצח את הקטע. אחרי 12 קטעים מוקם במקום ה-6, 2:10 אחר די לוקה. בקטע 13, שהיה נגד השעון, סיים קונגו תשיעי, בעקבות כך עלה למקום הרביעי הכללי אך פערו מדי לוקה גדל ל-2:40 דקות. בקטע ה-15 ירד קונגו למקום החמישי לאחר שאיבד זמן, והפער שלו מדי לוקה שהוביל עמד על 3:23 דקות. הוא חזר למקום הרביעי בקטע ה-17 על חשבונו של אדי מאצ'וליני, בן קבוצתו לשעבר. בסופו של דבר חזר קונגו למקום החמישי וסיים את הג'ירו במקום הזה, בפער של 3:49 דקות מדי לוקה שניצח את המרוץ והראה עליונות על כל שאר יריביו, כולל קונגו.
בהמשך העונה ניצח קונגו את הקטע הרביעי בטור של גרמניה. הוא זינק לוואלטה אספנייה אך לא התבלט ופרש לפני הקטע ה-16. לקראת סוף העונה ניצח את מרוץ גראן פרמיו ברונו בגלי וסיים חמישי בג'ירו דל'אמיליה, אך גולת הכותרת שלו בסוף העונה הגיעה כשניצח בפעם השנייה את המונומנט ג'ירו די לומברדיה, לאחר שגבר על ריקרדו ריקו בספרינט הסיום.
ביוגרפיה > ניפו ויני–פאנטיני (2015–2018)

קונגו עזב את למפרה לאחר 10 שנים לטובת ניפו ויני–פאנטיני מדרג הפרו קונטיננטל, השני בחשיבותו. כנראה בשל העובדה שלא היה יכול להתחרות עוד על ניצחונות בגרנד טורים ובשל יכולתו שירדה במהלך השנים מפאת גילו. בעונת 2015 עצמה, סיים תשיעי בקלאסיקת וולטה לימבורג, שלישי בג'ירו דל'אפנינו וחמישי בג'ירו דל טרנטינו, 1:13 דקות מריצ'י פורט המנצח. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה ופרש במהלך הקטע ה-18, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הגיעה בקטע ה-8, כשסיים תשיעי. לקראת סוף העונה התחרה כהרגלו במרוצים חד יומיים ותוצאותיו הבולטות היו מקום שמיני בטרה ואלי וארזינה, מקום שישי במילאנו–טורינו ורביעי בג'ירו דל'אמיליה.
ב-2016 התוצאה הבולטת הראשונה שלו הייתה מקום שישי ב-Gran Premio Città di Lugano. הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה בפעם האחרונה בקריירה שלו ובפעם ה-11 שלו בסך הכל. במהלך המרוץ התחרה בעיקר על החולצה הכחולה של מוביל קטגוריית ההרים, אך לבסוף סיים שני בקטגוריה עם 134 נקודות, כשמיקל נייבה מנצח בה עם 155 נקודות. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה בקטע ה-10, כשסיים חמישי לאחר שהיה חלק מקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום, וסיים 2:04 דקות מג'וליו צ'יקונה, מנצח הקטע. קונגו סיים את הג'ירו במקום ה-44.
ב-2017 ניצח את הקטע השישי בטור ימת צ'ינגהאי, וסיים שישי כללי את המרוץ. ב-2018 לא השיג קונגו תוצאות בולטות, תחילה תכנן לפרוש לאחר השתתפות בג'ירו ד'איטליה 2018, אך לבסוף לא קיבלה קבוצתו הזמנה למרוץ ולכן פרש לאחר אליפות איטליה, שאותה לא סיים, כשהוא בן 36.
הערות שוליים

↑  הניצחון נשלל מאולריך בהמשך השנים
↑  במקור קונגו סיים את המרוץ במקום ה-12, בפער של 19:19 דקות מפלויד לאנדיס שניצח, אך הניצחון נשלל מלאנדיס לאחר פרשיית אימרוץ ובעקבות כך קונגו הועלה מקום, בעוד שאוסקר פריירו הוכר כמנצח המרוץ
↑  במקור קונטדור ניצח
↑  Cunego to retire after 2018 Giro d'Italia, cyclingnews.com
↑  DAMIANO CUNEGO TO RETIRE SOON AFTER NEXT YEAR’S GIRO D’ITALIA, trifind.com
קונגו, טור דה פראנס 2008
דרבוקה

| --- | --- |

 סיווג:  כלי הקשה
 קבוצה:  דרבוקה 
 
דרבוקה
דרבוקה (לפעמים נקרא  בשיבוש גם טרבוקה) היא סוג של תוף יד. הדרבוקה היא כלי הקשה מהמזרח התיכון. בניגוד לדעה הרווחת לגבי מקור השם דרבוקה,  המילה אינה גזורה כלל ועיקר מהפועל בערבית צ’רב (ضرب) שפרושו "היכה",  הפועל הוא דרבכ (دربك), והוראתו: הכה בתוף או תופף.  
הדרבוקות היו עשויות מחרס ועליו מתוחה פיסת עור, אך עם הזמן החלו להופיע דרבוקות שגופן עשוי מתכת וראשן פלסטיק. הדרבוקות נפוצות גם היום במזרח התיכון ולאחרונה גם בשאר העולם.
בין הסוגים השונים של הדרבוקות ניתן למצוא את הדרבוקה הטורקית, הדוהולה המצרית גדולת הממדים, וגרסאות נוספות של הדרבוקה נמצאות במדינות רבות באגן הים התיכון, כולל ארמניה, יוון, בולגריה והונגריה.
במצרים הדרבוקה נקראת "טַ֫בְּלַה" בסוריה נקראת "דִרְבַּ֫כֶּّה" ובעיראק נקראת "דנבּכּ".
הדרבוקה היא כלי נגינה פופולרי במדינות רבות ובהן ישראל, ולו בשל הקלות שבה ניתן לנגן עליה וללמוד מקצבים פשוטים.
שני הצלילים העיקרים שאפשר להפיק מדרבוקה הם צליל עמוק הנוצר ממכה במרכז התוף וצליל גבוה הנוצר ממכה בדפנות הדרבוקה. פרט לאלה, ניתן להפיק צלילים ממכות על החרס או המתכת.
הערות שוליים

↑  ערביט, דרבוכה באתר ערביט, באתר ערביט, ‏4.10.19
| כלי נגינה מרכזיים במוזיקה המזרחית |
| --- | --- | --- |
| כלי נשיפה | נאי • בנסורי • זורנה | דרבוקה |
| כלי פריטה בעלי צוואר | עוד • סאז • טאר • בגלמה • בוזוקי • ג'ומבוש | דרבוקה |
| כלי פריטה ללא צוואר | קאנון • סנטור | דרבוקה |
| כלי קשת | קמנג'ה • קמנצ'ה • רבאב | דרבוקה |
| כלי הקשה | דף • דרבוקה • תוף מרים • טאבלה | דרבוקה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543916005171  GND: 7523943-7  LCCN: sh88003602  MusicBrainz: c1002eda-e0b7-48e4-a181-05abddb9b872 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דמיטרי קוזלוב

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1886 כפר בניז'ני נובוגורד, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  6 בדצמבר 1967 (בגיל 81) מינסק, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  Eastern Cemetery 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1915–1954 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל לייטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-44 מפקד הקורפוס ה-1 מפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז מפקד חזית עבר הקווקז מפקד חזית הקווקז מפקד חזית קרים  מפקד הארמייה ה-24
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
        
 
דמיטרי טימופייביץ' קוזלוב (ברוסית: Дми́трий Тимофе́евич Козло́в; 23 באוקטובר 1886 - 6 בדצמבר 1967) היה גנרל סובייטי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קוזלוב נולד ב-23 באוקטובר 1886 בכפר במחוז ניז'ני נובוגורד שהשתייך אז לאימפריה הרוסית. ב-1915, הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, לחם במלחמת העולם הראשונה בשנת 1917 עבר הכשרה בבית הספר לקצינים והועלה לדרגת פראפורשצ'יק (מקבילה לסגן משנה בצה"ל).
ב-1918 הצטרף לצבא האדום ולחם בשורותיו כמפקד גדוד במלחמת האזרחים ברוסיה. הוא טיפס בסולם הפיקוד ובדצמבר 1922 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-22, והחזיק בתפקיד עד ספטמבר 1924 עת הועבר למפקד רגימנט הרגלים ה-109. ביולי 1928 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-46, עד נובמבר 1930 עת מונה למפקד בית הספר למקצועות חיל רגלים בקייב. בינואר 1931 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-44, וב-26 בנובמבר 1935 הוענקה לו דרגת פודפולקובניק (לפני כן לצבא האדום כלל לא היו דרגות). בדצמבר של אותה שנה הוצב כמדריך באקדמיה הצבאית על שם מיכאיל פרונזה. בספטמבר 1939 מונה לראש קורס קצינים עד 29 בדצמבר של אותה שנה, עת מונה למפקד הקורפוס הראשון.
הוא לחם עם הקורפוס בקרבות כנגד פינלנד במלחמת החורף, וב-29 באפריל 1940 הועלה לדרגת פולקובניק. ב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל לייטננט, וביולי מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי אודסה. ב-18 בדצמבר מונה למפקד העליון של כוחות ההגנה האוויריים, והחזיק בתפקיד עד 14 בינואר 1941. ב-29 בינואר מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מבצע ברברוסה ביוני 1941, היה קוזלוב מפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז. ב-23 באוגוסט של אותה שנה מונה למפקד חזית עבר הקווקז. החזית שלו הייתה הכוח הסובייטי העיקרי בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, ובמהלכה כבשה את איראן בשיתוף פעולה עם כוחות בריטיים על מנת למנוע את התייצבותה של איראן במלחמה לצד מדינות הציר.
ב-30 בדצמבר 1941 פורקה החזית שלו והוא מונה למפקד חזית הקווקז. החזית שלו השתתפה בקרב קרץ' ונחלה הפסד צורב מול כוחות הוורמאכט. בשל הקרב, נאלצה החזית לפנות את חצי האי קרץ' ולסגת אל חצי האי קרים, וב-28 בינואר 142 שונה שמה לחזית קרים. קוזלוב השתתף עם החזית שלו בקרבות על חצי האי קרים, אולם נחל כישלון צורב נגד הגרמנים. כתוצאה מהכישלון הסובייטי, הארמייה ה-11 של הוורמאכט יכלה להתרכז בהמשך מצור סבסטופול. ב-19 במאי 1942 פורקה החזית וחייליה הועברו אל חזית צפון הקווקז. ב-4 ביוני 1942 הורד לדרגת גנרל מאיור. ב-29 באוגוסט של אותה שנה הועבר לפקד על הארמייה ה-24. הארמייה שלו סופחה לחזית סטלינגרד והשתתפה עמה בשורת מתקפות כושלות על הארמייה השישית הגרמנית בתחילת קרב סטלינגרד.
ב-1 באוקטובר מונה לסגן מפקד חזית וורונז'. ב-19 בינואר 1943 הוחזרה לו דרגת גנרל-לייטננט, ובמאי של אותה שנה מונה לנציג הפיקוד העליון בחזית לנינגרד. בספטמבר של אותה שנה מונה לסגן מפקד חזית עבר הבאיקל ובתפקיד זה נשאר עד סוף המלחמה והשתתף במבצע סערת אוגוסט.
ביוגרפיה > אחריתו

עם פירוקה של חזית עבר הבאיקל לאחר המלחמה, מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי עבר הבאיקל. הוא פרש מהצבא ב-1954, ונפטר במינסק ב-6 בדצמבר 1967 בגיל 81.
ההערכה מחדש
לקריאה נוספת

אברהם בן-צבי, מטרומן ועד אובמה: עלייתם וראשית שקיעתם של יחסי ארצות הברית–ישראל, ידיעות ספרים, 2011
Philip Gordon, Review: The Crisis in U.S.-Israeli Relations: Are Washington and Jerusalem Drifting Apart? Foreign Affairs, Vol. 95, No. 6, (2016), pp. 132–138, Council on Foreign Relations
Galen Jackson, The Showdown That Wasn't: U.S.-Israeli Relations and American Domestic Politics, 1973–75, International Security (2015) 39 (4): 130–169.
הערות שוליים

↑  Christa Case Bryant, Obama-Netanyahu tensions: Not as bad as 5 other US-Israel low points - 1975 ‘reassessment’ of America’s ties with Israel, The Christian Sceince Monitor, ‏27 בספטמבר 2012
↑  אברהם בן צבי, 6: הנרי קיסינג'ר וגבולותיה של השותפות האסטרטגית, 1969–1977, מטרומן ועד אובמה: עלייתם וראשית שקיעתם של יחסי ארצות הברית–ישראל, תל אביב: ידיעות ספרים, 2011, עמ' 130–131
1 2  Reassessment of Washington-Israel Relationship Begins - March 18, 1975, Center for Israel Education (CIE)
1 2  בן צבי, מטרומן ועד אובמה, ידיעות ספרים, 2011, עמ' 135
↑  אברהם בן צבי, The United States and Israel: The Limits of the special Relationship, ניו יורק: California University Press, 1993, עמ' 96–98
↑  בן צבי, The United States and Israel: The Limits of the special Relationship, הוצאות אוניברסיטת קליפורניה, 1993, עמ' 99
↑  יצחק רבין, דב גולדשטיין, פנקס שירות, תל אביב: ספריית מעריב, 1979, עמ' 260
↑  בן צבי, מטרומן ועד אובמה, ידיעות ספרים, 2011, עמ' 137
דמוקרטיה אסלאמית

הדמוקרטיה האסלאמית היא אידאולוגיה פוליטית המבקשת ליישם עקרונות אסלאמיים למדיניות ציבורית במסגרת דמוקרטית. התאוריה הפוליטית האסלאמית קובעת שלושה מאפיינים בסיסיים של דמוקרטיה אסלאמית: מנהיגים חייבים להיבחר על ידי העם, בכפוף לחוקי שריעה ומחויבים להתאמן ב"שורה", צורה מיוחדת של ייעוץ של הנביא מוחמד, אשר ניתן למצוא בחדיתות שונות. מדינות הממלאות את שלוש התכונות הבסיסיות הן אפגניסטן, איראן ומלזיה. מנגד, סעודיה, קטר ואיחוד האמירויות הערביות הן דוגמאות למדינות שאינן מקיימות את עקרונות הדמוקרטיה האסלאמית למרות היותן מדינות אסלאמיות, שכן מדינות אלו אינן מקיימות בחירות. הביטוי של הדמוקרטיה האסלאמית שונה במדינות הרוב המוסלמיות, שכן פרשנויות השריעה משתנות ממדינה למדינה, והשימוש בשריעה הוא מקיף יותר במדינות שבהן השריעה מהווה את הבסיס לחוקי המדינה.
תומכי דמוקרטיה האסלאמית סבורים כי מושגי הליברליזם והדמוקרטיה כבר היו קיימים בעולם האיסלאמי של ימי הביניים, והח'ליפות בתקופת הראשידון נתפסת על ידם כדוגמה מוקדמת למדינה דמוקרטית. לדעתם ההתפתחות הדמוקרטית בעולם האסלאמי נעצרה לבסוף בעקבות הפיצול הסוני-שיעי.
נקודת מבט שיעית

על פי ההבנה השיעית, מוחמד בשם יורשו (כמנהיג, כאשר מוחמד הוא הנביא האחרון), חתנו ובן דודו עלי. לכן, שלושת הראשונים של ארבעת הנבחרים "מודרכים בצדק", והח'ליפים מוכרים על ידי סונים ונחשבים לזרמים, על אף ש"נבחרו" על ידי אחדים באיזשהו דיון מקובל (שהשיעים אינם מקבלים נציג החברה המוסלמית באותה תקופה). הקבוצה השיעית הגדולה ביותר - סניף טוולברס - מכירה בסדרה של 12 אימאמים, שהאחרון שבהם (מוחמד אל-מהדי, האימאם הנעלם) עדיין חי והשיעים מחכים להופעתו מחדש.
מאז המהפכה באיראן, המדינה השיעית הגדולה ביותר, שולטת המחשבה הפוליטית של שיאן-שיעה על ידי האיתוללה רוחאללה ח'מיני מייסד המהפכה ומנהיגה. ח'מיני טען, כי בהיעדר האימאם הנסתר ודמויות אחרות הממונה על אלוהות (שבהן מוטלת הסמכות הפוליטית האולטימטיבית), אין למוסלמים רק את הזכות, אלא גם את החובה להקים "מדינה אסלאמית". לשם כך עליהם לפנות לחוקרי ההלכה האסלאמית (פק'ה), המוסמכים לפרש את הקוראן ואת כתביו של האימאמים. חומייני מבדיל בין האסכולה הקונבנציונלית לבין האסכולה הדינמית, שלדעתו גם נחוצה.
חומייני חילק את המצוות האסלאמיות או את הקאם לשלושה ענפים:
המצוות העיקריות (בפרסית: حكم اوليه)
המצוות המשניות (בפרסית: حكم ثانويه)
מצוות המדינה (בפרסית: حكم حكومتي)
רשימה זו כוללת את כל המצוות הנוגעות לעניינים ציבוריים, כגון חוקות, ביטוח לאומי, ביטוח, בנק, דיני עבודה, מיסוי, בחירות, קונגרס וכו'. חלק מהקודים הללו אינם יכולים להצביע בקוראן או במפורש בקוראן ובאופן כללי אלא אם כן יש התנגשות של כללים, שבהם אחד החשובים יותר מקבלים העדפה (הפרה לכאורה, אך לא טבועה, של כלל).
משנכנס לשלטון והכיר בצורך בגמישות רבה יותר, שינה ח'ומייני כמה תפקידים קודמים, עמד על כך שהמשפטן השליט אינו צריך להיות אחד המורים המלומדים ביותר, כי שלטון השריעה כפוף לאינטרסים של האסלאם (מסלאחה - 'אינטרסים נוחים' או 'רווחת הציבור'), לבין "ממשלת האלוהים" כפי שפירשו אותם המשפטנים השולטים, אשר יכלו לעקוף את השריעה אם יהיה צורך לשרת אותם אינטרסים. הממשלה האיסלאמית, שהיא ענף של הממשל המוחלט של נביא האלוהים, היא בין הצווים העיקריים של האסלאם, ויש לה עדיפות על כל צווים "משניים".
הנקודה האחרונה נעשתה בדצמבר 1987, כאשר ח'מיני פרסם פסק הלכה התומך בניסיון של הממשלה האסלאמית להעביר הצעת חוק להגנת עובדים שלא בהתאם לשריעה. הוא קבע כי במדינה האיסלמית, תקנות ממשלתיות יהיו כתקנות עיקריות, וכי למדינה האיסלמית יש זכות מוחלטת (פרסית: ولايت مطلقه) לחוקק את מצוות המדינה, תוך מתן עדיפות על "כל פקודות משנה כמו תפילה, צום ועלייה לרגל".
מפסק ההלכה שפרסם נאמר בין היתר:”
אילו היו סמכויות השלטון לשקר רק במסגרת של צווים אלוהיים משניים, ייעוד הממשלה האלוהית והאפוטרופסות השלטונית המוחלטת (ויליאט-י מוטלעקה-יי מובאודה) לנביא האסלאם (שלום עליו וצאצאיו) היו למעשה ללא משמעות ותוכן. ... אני חייב לציין, שהממשלה המהווה סניף של הממשל המוחלט של נביא האלוהים היא בין הצווים העיקריים של האסלאם, ויש לה קדימות על כל פקודות המשנה כגון תפילה, צום ועלייה לרגל (חאג ')”.
חריגות אחרות מחוקי השריעה הקפדניים נצפו במדינה הרוב השיעית הגדולה ביותר:
”... המערכת הפיננסית בקושי היה האסלאמיזציה; נוצרים, למשל, אינם כפופים למס מסים ומשלמים על פי התכנית המשותפת. ביטוח נשמר (למרות סיכוי, הבסיס מאוד לביטוח צריך תיאורטית להיות מחוץ לכל החוזים). החוזים שנחתמו עם זרים מקבלים את כל העניין.”