stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ג'ררד
חייו

ג'ררד נולד בננטוויץ' ולמד בבית ספר בעיירה הסמוכה וילסטון. בשנים 1562–1568 הוא למד את מקצוע הרפואה כמתמחה של הרופא־ספר אלכסנדר מסון. בשנת 1569 הוא התקבל לאיגוד הרופאים־ספרים. למשך מספר שנים הוא עבד כרופא של ספינה. בספרו הוא סיפר על טיול ברחבי אירופה שישנם המייחסים אותו לתקופת עבודתו כרופא של ספינה בעוד אחרים מייחסים אותו לטיול שקיים, אם בכלל, לפני שהתחיל להתמחות ברפואה.
החל בשנת 1577 ניהל ג'ררד גינה בלונדון, עבור ויליאם ססיל, הברון הראשון של ברלי, לו הוא הקדיש את ספרו. ג'ררד היה אספן של זני צמחים אותם קיבל ממכרים ורבי חובלים וגינתו הכילה יותר מאלף זנים של צמחים. הוא ניסה לגדל בגינתו צמחים שנאספו ממקומות שונים ברחבי העולם וציין בספרו אלו הוא הצליח לגדל ואלו לא התאימו לאקלים באנגליה. קנה סוכר, למשל, הוא מציין שלא הצליח להתאים לאקלים הקר של אנגליה. ג'ררד היה הראשון לגדל באנגליה את העגבנייה, אולם דעתו על הצמח כרעיל, למרות שידע שהוא נאכל בספרד ובאיטליה, הייתה מהגורמים לכך שהעגבנייה לא נכנסה לשימוש באנגליה ובארצות הברית עד תחילת המאה ה-19.
ג'ררד לא הצליח להשתלב בחבורת הבוטנאים בני דורו שהתרכזו ברחוב ליים בלונדון, ובמקום זאת נסמך על פטרונו ופנה לכתיבה פופולרית, דבר שהביא לו תהילה לה לא זכו הבוטנאים האחרים שהתרכזו בכתיבה מדעית ולא פופולרית.
בשנת 1596 הוא פרסם רשימה של צמחים נדירים שהוא ביית בגינה שלו בהוברן ובשנת 1597 פרסם מדריך צמחים שזכה לפרסום רב והיה מדריך הצמחים הנפוץ ביותר בתקופתו. מהדורה מעודכנת של המדריך יצאה בשנת 1633.
מדריך הצמחים של ג'ררד מבוסס על תרגום של רמברט דודואנס שהוכן על ידי אדם בשם פריסט עבור המדפיס המלכותי. לאחר שפריסט מת לפני סיום התרגום הועבר התרגום לידי ג'ררד אשר ארגנו מחדש והוסיף מידע מניסיונו האישי וגם של אשתו. בספרו הוא כתב ש"ד"ר פריסט מהקולג' הלונדוני שלנו הכין (כך שמעתי) תרגום של המהדורה האחרונה של ספרו של דודואנס והתכוון לפרסמו, אולם בעקבות מותו תרגומו מת ביחד איתו". הדעות חלוקות לגבי היקף העבודה העצמאית של ג'ררד בספר ועד כמה יש להאשימו בפלגיאט. בספר יותר מ-1,800 שרטוטים, אולם רק 16 מהם הוכנו על ידי ג'ררד. הספר מתאר את הצמחים ומביא פולקלור לגביהם, אולם מתייחס בקיצור רב לסגולות הרפואיות של הצמחים, יחסית לספרים אחרים של בני דורו. ג'ררד כתב על צמחים רבים שכלל לא הכיר, על סמך שמועות וכך כלל בספר עובדות רבות שאינן נכונות. לפני שהספר הודפס עבר עליו מתיאס דה לובל אשר תיקן בו, לדבריו, יותר מאלף שגיאות. אולם ג'ררד החליט בשלב מסוים שלא להתייחס להערותיו וכך הספר הודפס עם שגיאות רבות.
הערות שוליים

1 2  Charles E Raven, English Naturalists from Neckam to Ray, 1945, page 204
↑  Anna Parkinson, Nature's Alchemist: John Parkinson, Herbalist to Charles I, 2007, page 115
↑  John Gerard, Gerard's Herball, Read Books, 2008, page ix
1 2  Michael J. O'Dowd, The history of medications for women: materia medica woman, Informa Health Care, 2001, page 160
↑  Deborah E. Harkness, The Jewel house: Elizabethan London and the scientific revolution, Yale University Press, 2007, page 51
↑  Andrew F. Smith, The tomato in America: early history, culture, and cookery, University of Illinois Press, 2001, page 17
↑  Deborah E. Harkness, The Jewel house: Elizabethan London and the scientific revolution, Yale University Press, 2007, page 19
↑  Claire Kowalchik, William H. Hylton, Anna Carr, Rodale's Illustrated Encyclopedia of Herbs, Rodale, 1998, page 325
↑  Duane Isely, One Hundred and One Botanists, Purdue University Press, 2002, page 47
↑  Anna Parkinson, Nature's Alchemist: John Parkinson, Herbalist to Charles I, 2007, pages 118-119
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261500405171  BIBSYS: 90559866  BNE: XX1659226  BnF: cb10396137m (data)  Botanist: J.Gerard  GND: 12905688X  ICCU: PUVV266426  ISNI: 0000 0000 8147 6342  LCCN: n50016283  NLA: 35119587  NSK: 000485529  NTA: 115032266  RERO: 02-A003289459  RKD: 31009  SELIBR: 289330  SUDOC: 084570482  Trove: 832135  ULAN: 500062230  VcBA: 495/119470  VIAF: 67535040   WorldCat (עם VIAF): 67535040
בידהיה דווי בהנדארי

בידהיה דווי בהנדארי (בנפאלית: विद्या देवी भण्डारी; נולדה ב-19 ביוני 1961) היא פוליטיקאית עבר נפאלית שכיהנה כנשיאת נפאל ומפקדת הצבא בשנים 2015–2023. היא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד. קודם לכן, כיהנה בהנדארי כסגנית יו"ר המפלגה הקומוניסטית, שרת הסביבה, שרת ההגנה (האישה הראשונה במדינה אשר מחזיקה בתפקיד) ויו"ר איגוד הנשים של נפאל. ב-28 באוקטובר 2015 נבחרה בהנדארי לנשיאות הצבעה פרלמנטרית, שקיבלה 327 קולות מתוך 549. בשנת 2016 נבחרה על ידי מגזין פורבס למקום 52 ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם.
בעקבות המשבר הפוליטי במדינה, ביולי 2021 בית המשפט העליון הורה לנשיא למנות את שר באהדור דאובה לראש הממשלה ודבר בוצע באופן מיידי.
ביוגרפיה

בהנדארי נולדה בשנת 1961 בדרום מזרח נפאל. העשייה הציבורית של בהנדארי החלה כאשר הצטרפה בגיל 17 לאגף הצעירים של המפלגה הקומוניסטית. כשהייתה בהנדארי סטודנטית, היא הצטרפה לתא סטודנטים שמאלני. בשנת 1994 בהנדארי נבחרה לפרלמנט הנפאלי, ונבחרה אליו שוב בשנת 1999. בשנת 2013 נבחרה לראשות המפלגה.
ג'ון גו רי

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1932 Asan, קוריאה הדרומית 
 פטירה:  30 באפריל 2018 (בגיל 86) ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 ספורט
 ענף ספורט:  טאקוונדו 
 
רי ג'ון גו (באנגלית: Rhee Jhoon Goo; בקוריאנית: 이준구; ‏7 בינואר 1932 – 30 באפריל 2018), נודע בדרך כלל כג'ון רי (Jhoon Rhee) היה מאסטר דרום קוריאני של טאקוונדו שהוכר כ"אבי הטאקוונדו האמריקני" משום שהביא את אמנות הלחימה הזו לארצות הברית. רי היה בדרגת דאן 10.
ביוגרפיה

רי נולד בקוריאה, בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה. הוא החל להתאמן באמנויות לחימה מאז היותו בן 13, בלי ידיעתו של אביו. רי התאמן באמנויות לחימה בהדרכתו של Nam Tae Hi והוסמך ב-Chung Do Kwan, בית הספר הראשון שלימד טאקוונדו. במהלך שנות השישים התיידד לי עם ברוס לי - מערכת יחסים שתרמה לשניהם כאמני לחימה. ב-1973 השתתף רי בסרט אמנויות הלחימה היחידי שלו When Taekwondo Strikes.
רי היה ידוע בוושינגטון די. סי. בשל השתתפותו בפרסומת לטלוויזיה עם זמריר של Nils Lofgren שהציגה את הסיסמה: "אף אחד לא מציק לי". ב-2000, רי היה הקוריאני-אמריקני היחידי ששמו נכלל בין 203 המהגרים המוכרים של הארץ בידי פורום ההגירה הלאומי ושירותי ההגירה והאיזרוח.
רי הוכנס להיכל התהילה של הטאקוונדו ב-2007. הוא רשום שם כ-"חלוץ הטאקוונדו האמריקני" והן כ-"חלוץ הטאקוונדו ברוסיה". רי נכלל כחלוץ בארצות הברית (בשנות החמישים, שנות השישים ושנות השבעים) ברשימת מאסטר Choi Chang Keun של חלוצי הטאקוונדו.
הוא יצר את "בלט הלחימה" (Martial Ballet), שהוא פורם (קאטה, סדרת תנועות המדמות קרב) של אמנות לחימה שמבצעים עם מוזיקה. בלט הלחימה מבוצע בידי אנשים שונים בדרכים שונות והוא נכלל במערך הלימודים של בית ספרו של רי.
נפטר ב-30 באפריל 2018 בארלינגטון שבווירג'יניה לאחר מחלה.
הערות שוליים

1 2  "רב אמן ג'ון רי שב הביתה כדי לכהן כפרופסור באוניברסיטת יונגסן, סיאול טיימס
↑  קאנג שין-וו,רב-האמן בטאקוונדו מרצה באוניברסיטת יונסיי, קוריאה טיימס, 1 באוקטובר 2008
↑  הפרק "פילוסופיה" באתר של ג'ון רי
↑  ההיסטוריה המודרנית של הטאקוונדו
↑  תומאס נילסון, ביחד עם ברוס לי: חלוץ הטאקוונדו ג'ון רי נזכר בידידותו עם "הדרקון", חגורה שחורה, מאי 1996, עמ' 39–43
↑  פרסים והוקרה לשנת 2007, היכל התהילה של הטאקוונדו
↑  מסמך ההכרה בג'ון רי, היכל התהילה של הטאקוונדו
↑  חלוצי הטאקוונדו
↑  Associated Press, Grandmaster Jhoon Rhee, ‘father of American taekwondo,' dies at 86, New York Daily News
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6326 2770  LCCN: n50054822  NTA: 073605700  Trove: 957048  VIAF: 276330691   WorldCat (עם VIAF): 276330691
ג'ון גארנר

ג'ון נאנס גארנר השלישי (באנגלית: John Nance Garner III; ‏22 בנובמבר 1868 - 7 בנובמבר 1967) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933–1941) וקודם לכן יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (1931–1933).
ביוגרפיה

גארנר נולד בסמוך לעיר דטרויט שבטקסס לג'ון נאנס גארנר השני ולשרה לבית גסט. הוא החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ואנדרבילט ולאחר מכן למד משפטים ובשנת 1890 הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר אוּואלד. בשנים 1893–1896 הוא שימש בתפקיד המנהלי הבכיר לארגון מערכת המשפט במחוז. המועמדת המובילה כנגדו לתפקיד, מרייטה ריינר, נישאה לו בשנת 1895. בשנים 1898–1902 כיהן גארנר בבית הנבחרים של טקסס ובתקופה זו הוא זכה לכינוי "קקטוס ג'ק", בשל תמיכתו בקקטוס שהועמד לבחירה כצמח הלאומי של טקסס.
בשנת 1902 נבחר גארנר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז מגוריו בטקסס. הוא נבחר לתפקידו זה 14 פעמים רצופות וכיהן בו עד 1933, עת נבחר לסגן נשיא ארצות הברית. משנת 1929 כיהן כיו"ר האופוזיציה מטעם המפלגה הדמוקרטית ובשנת 1931 נבחר לשמש יו"ר בית הנבחרים. לאורך שנות כהונתו בבית הנבחרים שימשה רעייתו כמזכירתו האישית.
בשנת 1932 התמודד גארנר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו הוסרה על ידו לבסוף בתמורה להבטחת המועמד המוביל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לבחור בו כמועמד למשרת סגן הנשיא. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, בעקבות בחירתם לתפקיד במערכות הבחירות של 1932 ו-1936. בשנת 1939 היה גארנר פעיל במאבק לביטול האמברגו על משלוח נשק לבריטניה וצרפת. גארנר טען שמשלוח נשק לבעלות הברית תראה לגרמניה שאין לה סיכוי לנצח במלחמת העולם השנייה וכך תמנע את כניסת ארצות הברית למלחמה.
במהלך כהונתם השנייה היו דעותיהם של גארנר ורוזוולט חלוקות במספר נושאים ויחסיהם נפגעו כתוצאה מכך. בין חילוקי הדעות נכללו נכונותו של גארנר להתערב באופן ממלכתי בשביתת איגוד עובדי תעשיית הרכב, התנגדותו למינוי שופטים נוספים לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנגדותו להתערבות הממשל האמריקני בעבודת הקונגרס.
גארנר התמודד בשנת 1940 כנגד רוזוולט על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. נוסף על חילוקי הדעות המהותיים שנתגלעו ביניהם על עבודת הממשל, יצא גארנר כנגד התקדים שביקש רוזוולט ליצור ולהתמודד בפעם השלישית על משרת הנשיא. רוזוולט ניצח הן בבחירות המפלגתיות והן בבחירות לנשיאות, בעוד גארנר פרש מפעילות פוליטית ושב לטקסס שבה ניהל חברה לאחזקת נדל"ן. בכירים במפלגה הדמוקרטית, דוגמת הארי טרומן וג'ון פיצג'רלד קנדי, המשיכו להיוועץ בו לאורך השנים.
הערות שוליים

↑  גארנר ־ סגן הנשיא של ארצות הברית, המשקיף, 1 בדצמבר 1939
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb165572275 (data)  GND: 1197076484  ISNI: 0000 0000 2991 8158  LCCN: n91085097  NARA: 10571984  SNAC: w6nh5dxv  US Congress: G000074  VIAF: 75495458   WorldCat (עם VIAF): 75495458
בירוקרטיה

כותבי בקשות בפתח בית המשפט, המציעים לבאי בית המשפט סיוע במילוי הטפסים הדרושים להליכי המשפט. תל אביב, 1964.
בִּירוֹקְרַטְיָה (בעברית: מִשׂרָדָנוּת, מילולית: שלטון מנהלים; נגזרת מהמילה היוונית κράτος, קרטוס, שלטון, ומהמילה הצרפתית bureau, "בִּירוֹ", משרד) היא צורת ניהול משאבי אנוש היוצרת תאום (השואף להיות רציונלי) במערכת. צורה זו מסודרת ומאורגנת בחוקים ברורים רשמיים ומוחלטים וקיים בה פיקוח רצוף על ביצועיה שלה ושל החברים בה.
כנגזרת לכך, בירוקרטיה היא גם כלל עבודת הניירת או העבודה המשרדית בארגון, ולרוב מתארת עודף מטריד של עבודה מסוג זה. ככינוי גנאי לעודף פנקסנות וטופסולוגיה, היא מייחסת מצב קפקאי של שתלטנות פקידים המופנית כלפי הציבור שהם אמורים לשרת.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילוניו את חידושו שָׂרֶרֶת תחת "בירוקרטיה", אולם חידושו זה לא נקלט.
הבירוקרטיה בראי הסוציולוגיה

סוציולוגים רבים התייחסו לבירוקרטיה (קרל מרקס, הגל, ג'ון סטיוארט מיל ועוד), אך הראשון שבחר בה כשיטת הניהול התאורטית הטובה ביותר עבור החברה נחשב לסוציולוג הרציונליסטי מקס ובר.
ובר ניסח את עקרונות הבירוקרטיה באופן תאורטי, בעזרת המודל הטהור של הבירוקרטיה. לצד הגדרותיו, ובר התריע כי בירוקרטיה מקצועית עלולה לדאוג לאינטרס האישי שלה על חשבון האינטרס הציבורי וכן התריע כי "שלטון הפקידים" עלול לחתור תחת השלטון הריבוני. לצד זאת, וובר גם ביקר את הבירוקרטיה מתוך טענה שהיא עלולה להוביל לאובדן יחס אנושי, ופעולה מתמדת המתמקדת אך ורק במטרה מבלי לקחת בחשבון גם את הדרך.
על פי תפישת הבירוקרטיה של ובר, מודל זה שבבסיסו חתירה של כל פרט לקידום האינטרס הפרטי שלו (הנגזר ממעמדו ומתפקידו במערכת) ומערכת הרותמת אינטרסים אלו על מנת לקדם את האינטרס המערכתי, מאפשר יכולות פיקוח וניהול של כוח עבודה, ועל כן נעשה בו שימוש רב במסגרות שונות ורבות, בייחוד מוסדות ממשלתיים וכלכליים גדולים.
למודל זה מצטרפים מאפיינים נוספים של ההתנהלות הבירוקרטית, כגון תקשורת מנותבת – מערכת כללים פורמלית להעברת מידע והוראות בין חלקי המערכת, על בסיס חלוקת העבודה והאחריות בה (לדוגמה: האיסור על עקיפת סמכות).
התוצאה של המודל הבירוקרטי היא יצירתם של מוסדות בעלי שוק עבודה פנימי, בו מערכת עצמאית של יחסי העסקה הפועלת לטווחי זמן ארוכים מבחינת העובד (המועסק לרוב לתקופות זמן ארוכות ביותר). מערכות בירוקרטיות הופכות עם הזמן למורכבות יותר ויותר, ומכילות בדרך כלל תת-מערכות שונות של התנהלות בתוך עצמן.
במערכת זו מתרחבים הכללים ומגדירים תחומים הולכים וגדלים של הפעילות האנושית. כך נוצרים נהלים שונים המגדירים פעילויות רבות באופן פורמלי ומדויק, הופכים להיות יותר ויותר עצמאיים ובלתי-תלויים באנשים המפעילים אותם. בתהליך זה, המכונה הצרנה (פורמליזציה) נעשים הכללים לקוד התנהגות עליון ובלתי ניתן לערעור. הפורמליזציה שואפת ליצור התנהגות שאינה תלויה בתודעתו ורגשותיו של האדם.
מלבד התכונות הבסיסיות של הבירוקרטיה, ההופכות אותה למערכת יציבה וקבועה באופן יחסי, מבנה הקידום במערכות אלו לרוב מהווה גורם משמר בתוכן. מצב זה נוצר משום שקיימות אפשרויות קידום רבות (שכן ישנם שלבים רבים בהיררכיה), בטוחות (שכן נאמנות וצייתנות, שאינן תלויות בכישרון או במזל, הן הקריטריונים העיקריים לקידום), ושונות (שכן קיימים תחומי התעסקות רבים ושונים), משום שערכו של תואר כלשהו במערכת בירוקרטית נמוך יותר מחוץ למערכת המסוימת בה הוא נרכש, ומשום ששיטת התגמול הופכת לחיובית יותר עם ההתקדמות (פרסים במקום ענישה).
מכיוון שמערכת בירוקרטית מכילה עולם פנימי יציב וקבוע באופן יחסי, הן מבחינת החוקיות שלו והן מבחינת הרכבו האנושי, קיימת נטייה ליצור 'משפחתיות' ותחושת נאמנות בקרב העובדים (לדוגמה, באמצעות שימוש בעיתונות פנימית).
אפיון נוסף של מערכת בירוקרטית הוא בהיותה סגורה יחסית לזרימת מידע, דבר היוצר מעטה של סודיות סביב פעולותיה.
הגדרה נוספת של אנתוני דאונס, מונה 4 מאפיינים לבירוקרטיה: ארגון גדול (הבכירים מכירים פחות מחצי משאר הסגל), רוב העובדים במשרה מלאה ותלויים במשכורת, מינוי וקידום עובדים מתבסס על הצלחה בתפקיד ולא על תכונות אחרות (מין, מוצא, קשרים), ותפוקת הארגון לא נמדדת בכסף.
ביקורת

למרות שיסוד השיטה הבירוקרטית הוא היעילות, מקובל להאמין כי היא מובילה במקרים רבים לחוסר יעילות רב ("דיספונקציונליות"), מכמה בחינות כמו:
ביקורת > מבנה

מבחינה מבנית- קיימות טענות רבות על-פיהן המבנה הבירוקרטי אינו מסוגל להתמודד עם המציאות באופן הטוב ביותר, כלומר, מבנה זה נתפש פעמים רבות כמסורבל, איטי, ורחב מדי מכדי להיות יעיל. כמו כן, חוסר ביצירתיות ביכולת ההתאמה הנדרשת למצבים משתנים נחשב לחיסרון בולט של הבירוקרטיה אל מול שיטות ניהול אחרות.

דוגמאות לטענות כאלו הן:
העיקרון הפיטרי
המודל של סלזניק
ביקורת > תפקוד

מבחינת תפקוד בעלי התפקידים במציאות, נהוג לטעון כי אופיים האנושי סותר לעיתים את הדרישות הנוקשות של המערכת הפורמלית, ועל כן מתעוררות בעיות תפקודיות. הטענה המרכזית בתחום זה היא שצמצום העובד לתחום הצר המוגדר על ידי תפקידו ויצירת עולם פורמלי של כללים נוקשים סביבו מונע ממנו להשיג את מטרות המערכת כולה (איתה אין הוא מזדהה) ביעילות, והוא לרוב מפתח אדישות כלפיהן הפוגעת בתפקודו.

דוגמאות לטיעונים כאלו הן:
חוק פרקינסון
המודל של מרטון
המודל של גולדנר
מכיוון שהבירוקרטיה מתבססת על אינטרסים פרטיים של כל החברים בה, לעיתים אינטרסים אלו מביאים את בעלי התפקידים השונים לקדם את המטרות שלהם גם באופן הפוגע במטרות המערכת.
מלבד חוסר היעילות, קיימות טענות ערכיות רבות כלפי טיבה הפורמלי של הבירוקרטיה. לרוב נטען כי הבירוקרטיה שוללת את אנושיותם של עובדיה ואת מחשבתם העצמית בזכות אופייה המקבע.

דוגמה לטעונים כאלו הם טיעוני המרקסיזם, כחלק מרעיון ביטול העבודה. בנוסף, ניתן למצוא טיעונים נגד הבירוקרטיה בתאוריה של יהודה שנהב הרואה בה אידאולוגיה שרירותית הפועלת נגד טובתם של רבים.
טעון נוסף הוא שמכיוון שאין חשיבה ערכית אקטיבית של המוסדות הבירוקרטיים, ניתן להשתמש בהם למטרות מזיקות (כדוגמה נהוג לציין את הביקורת כלפי השימוש בבירוקרטיה ברייך השלישי).
כמו כן, קיימת הטענה כי ההתנהלות הבירוקרטית אינה דמוקרטית מטיבה, ועל כן פוגעת בדמוקרטיה ובדפוסי החשיבה הדמוקרטיים (כדוגמת כלל הברזל של האוליגרכיה).
הביקורת כלפי הבירוקרטיה הפכה לנפוצה ביותר, עד הפיכת המונח למלת גנאי. תהליך ביקורת הבירוקרטיה מחוזק בזכות המגע המתמיד של אוכלוסיות רחבות בארגונים בירוקרטים, ובזכות תיאורים שליליים להם זוכה הבירוקרטיה ביצירות אמנות רבות (מהמפורסמות שבהן: יצירותיו של פרנץ קפקא וניקולאי גוגול).
ראו גם

מבנה ארגוני - מונחים
הערות שוליים

↑  בִּירוֹקְרַטְיָה/בְּיוּרוֹקְרַטְיָה, באתר snopi.com
↑  יסודות המנהל הציבורי, יחידות 3–4, עמוד 14, האוניברסיטה הפתוחה
↑  ראובן אלקלעי, מלון עברי שלם, כרך 3, הוצאת גליל, 1994
↑  עו"ד אביטל בן־שלמה ועו"ד אריאל ארליך, "האינטרס הציבורי או האינטרס הפקידותי" השילוח גיליון 13 עמודים 31 - 35, פברואר 2019 (לא נכלל במהדורה המקוונת)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292686905171  BNE: XX524624  BnF: cb13318326r (data)  GND: 4008822-4  LCCN: sh85018047  NARA: 10636611  NDL: 00564928  NKC: ph119049
בל תאחר

בל תאחר הוא איסור לעכב את זמן הבאתם של קורבנות או מתנות עניים שהאדם חייב להביאם. מקור האיסור בפסוק: ”כִּי תִדֹּר נֶדֶר לַה' אֱלֹהֶיךָ לֹא תְאַחֵר לְשַׁלְּמוֹ, כִּי דָרֹשׁ יִדְרְשֶׁנּוּ ה' אֱלֹהֶיךָ מֵעִמָּךְ וְהָיָה בְךָ חֵטְא” (ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק כ"ב).
הדברים שאסור לעכבם

הפסוק עוסק באופן ישיר בקורבן שהאדם נדר להביאו, או הנודר להביא דבר לאוצר המקדש, שאיננו מיועד להקרבה. חז"ל למדו מלשון הפסוק שמדובר בכל דבר המיועד "לה' אלהיך", ובכל דבר ש"דרוש ידרשנו ה' אלהיך מעמך". לפיכך הרחיבו את האיסור גם לקורבנות שהאדם לא נדר להביאם, אלא שהתורה חייבה אותו בהם, כגון מי שחייב קורבן חטאת כתוצאה מחטא שעשה, או מי שבהמתו ילדה בכור. כמו כן האיסור כולל מתנות עניים, כדוגמת הנודר צדקה, או החייב לקט שכחה ופאה, וכן תרומות ומעשרות
האיסור בל תאחר נאמר בין בנדר בין בנדבה. בין על מי שנדר להביא קורבן וטרם קבע ("הפריש") איזו בהמה יביא, ובין על מי שכבר קבע בהמה מסוימת וטרם הביא אותה למקדש.
משך הזמן שנחשב כאיחור

מצוות עשה להביא את הקורבנות לבית המקדש כבר ברגל הראשון מאז שנדר, בעת העלייה לרגל. אולם, נחלקו התנאים האם גם איסור "בל תאחר" קיים כבר ברגל הראשון שלא הביא את קרבנו. הדעה העיקרית (תנא קמא) היא שרק אדם שעיכב את קרבנותיו במשך שלושה רגלים עובר על איסור בל תאחר. אולם, לדעת רבי מאיר גם אדם שלא הביא את קרבנו עובר על איסור בל תאחר כבר אחרי רגל אחד, לדעת רבי אליעזר בן יעקב עוברים על האיסור לאחר שני רגלים. רבי שמעון סבר שאין עוברים על האיסור אלא אם עברו שלשת הרגלים לפי סדרם בתורה, כלומר פסח, שבועות וסוכות (ואם נדר לפני שבועות, למשל, לא יעבור איסור עד שיעברו חמישה רגלים). רבי אלעזר ברבי שמעון חלק על הקביעה שהאיסור תלוי במספר הרגלים, וסבר שעוברים על האיסור רק לאחר חג הסוכות.
להלכה, נחלקו הראשונים כמי יש לפסוק. הרמב"ם הכריע כדעת תנא קמא שעוברים רק לאחר שלושה רגלים, אך אין חשיבות לסדר החגים. אולם, ראשונים רבים פסקו בניגוד לדעת הרמב"ם, והכריעו כרבי שמעון שיש חשיבות לסדר הרגלים, ועוברים רק לאחר שלושה רגלים כסדרם. הסיבה לכך היא הכלל הלכה כסתם משנה והעובדה שהמשנה בתחילת מסכת ראש השנה (פרק א', משנה א') סוברת כרבי שמעון. רבי אליעזר ממיץ פסק כרבי אליעזר בן יעקב שעוברים על האיסור לאחר שני רגלים.
לפי התלמוד הבבלי, לאחר עיכוב של שלוש רגלים, כל יום נוסף של עיכוב נחשב כעבירה נוספת בפני עצמה. המאירי הסביר כי כל יום נחשב לעבירה חדשה דווקא משום שאסור להקריב את הקרבן בלילה (כי קרבנות קרבים דווקא ביום), ולכן כל יום הוא הזדמנות חדשה להביא את הקרבן. לדעתו, בדברים שניתן לקיימן בלילה (כמו צדקה), לא תהיה עבירה חדשה בכל יום.
משך הזמן שנחשב כאיחור > בצדקה

האמורא רבא קבע, שהדיון בין התנאים לגבי משך הזמן נאמר רק לגבי קורבנות, מפני שניתן להביאם בבית המקדש בלבד, והתורה איננה מצפה מן הנודר קורבן ללכת מיד לבית המקדש ולהביאו, ולפיכך רק עיכוב ממושך נחשב כעבירה על האיסור לאחר. בצדקה, לעומת זאת, האיסור חל מיד, מפני שהעניים מצויים וניתן לתת להם את הצדקה ללא שהות.
הראשונים נחלקו מה הדין לשיטת רבא כאשר העניים אינם מצויים, ומדוע לשיטתו הברייתא אמרה שגם בצדקה הזמן הקובע הוא שלשה רגלים, וביססה את דבריה על גזירת הכתוב. לדעת הרמב"ם והר"ן, אם אין עניים מצויים כלל לא עוברים על בל תאחר, אפילו אחרי שלשה רגלים, והברייתא כללה צדקה רק כי צדקה כלולה באיסור, אף על פי שזמנה שונה. לעומת זאת, דעת התוספות שאם אין עניים מצויים, חייב לאחר שלושה רגלים לטרוח ולחפש עניים, ואם לא, עובר על איסור בל תאחר לאחר שיעברו שלשה רגלים, ככל שאר הדברים המנויים בברייתא. אולם, הרשב"א חולק וסובר שגם בצדקה אין עוברים על האיסור כלל עד שיעברו שלושה רגלים, שכן מקור הדין הזה הוא בפסוק, ואינו תלוי בסברא. לדידו, רבא לא התכוון לומר אלא שבצדקה חייבים ממצוות עשה לתת את הצדקה מיד (לעומת הקרבנות שבהם העשה הוא רק לאחר הרגל הראשון), אך איסור הלאו של בל תאחר אינו חל עד הזמן הקצוב בתורה.
האישים שעליהם חל האיסור

מי שירש קורבן מאביו, ולא נדר בעצמו, אף שהוא מחויב להביא את קרבנו של אביו, אינו עובר על האיסור אם איחר.
האמורא רבי זירא התלבט בדינה של אשה, מאחר שאין עליה חובה לעלות לרגל, ולכן אפשר שהתורה איננה מצפה ממנה לבוא למקדש במיוחד לשם הבאת קורבן שהתחייבה בו. התלבטות זו נוגעת גם לזקן וחולה וכל אלו הפטורים מלעלות לרגל. הגמרא מכריעה, שאמנם האשה פטורה ממצוות עולת ראיה, אבל גם היא צריכה לבוא לירושלים בשלוש הרגלים כדי לשמוח ולאכול את שלמי השמחה, ולכן האיסור לעכב את חובותיה למקדש מוטל גם עליה.
כשעבר על האיסור ואיחר

בית הדין אינו מעניש את מי שעבר על איסור זה בעונש מלקות (שהוא העונש הרגיל למצוות לא תעשה), מפני שהעבירה נעשית באופן פסיבי, וזהו לאו שאין בו מעשה. גם הקורבן אינו נפסל בגלל האיחור. אולם, לאחר שעבר זמן הבאת הקורבן והאדם עבר על האיסור, רשאים בית הדין לכפות אותו להביא את הקרבן.
הערות שוליים

↑  בתלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ד', עמוד א' הוזכרו מעשרות בלבד, ולדעת התוספות שם (ד"ה ומעשרות) הכוונה לכל סוגיהם ואף לתרומה. לדעת בעל טורי אבן שם מדובר על מעשר שני בלבד, שיש חובה להביאו לירושלים.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ד', עמוד ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ד, הלכה י"ג. אולם, רבי אפרים הכהן בשו"ת שער אפרים, סימן לב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום), סבור שגם הרמב"ם התכוון לפסוק כרבי שמעון.
↑  ריטב"א, ראש השנה ד. ד"ה אמר רב חסדא; המאירי, בית הבחירה ראש השנה ד. ד"ה אחד, באתר אוצר החכמה וה: ד"ה אעפ"י; פסקי הרי"ד, ראש השנה ד. ד"ה ולרגלים, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום); רשב"א, נדרים ג: ד"ה הכי גרסינן.
↑  ספר יראים, מצווה שצג, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ו', עמוד ב', וכן פסק הרמב"ם בספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ד, הלכה ט"ו.
↑  בית הבחירה ראש השנה ו: ד"ה עברו, באתר אוצר החכמה. ובספר יראים, מצווה שצג מפורש שלא כדברי המאירי.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ו', עמוד א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות מתנות עניים, פרק ח', הלכה א'; ר"ן, ראש השנה א: (ברי"ף) ד"ה וצדקה; וכן משמע מפסיקת שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רנ"ז, סעיף ג', וכן כתב הש"ך שם, ס"ק ה.
↑  תוספות, מסכת ראש השנה, דף ד', עמוד א', ד"ה צדקות.
↑  חידושי הרשב"א, ראש השנה ד. ד"ה וצדקות.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ו', עמוד ב'.
↑  תוספות ד"ה הא
↑  בגמרא ההכרעה איננה מוחלטת, אך זוהי מסקנת הרמב"ם בספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ד, הלכה י"ד.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ד, הלכה ט"ו.
בור פוטנציאל סופי

בור פוטנציאל סופי (באנגלית: Finite potential well) הוא מונח ממכניקת הקוונטים המהווה הרחבה רעיונית של בור הפוטנציאל האינסופי, במסגרתה החלקיק תחום בבור, אך לבור יש קירות בעלי פוטנציאל סופי. שלא כמו בבור הפוטנציאל האינסופי, ישנה הסתברות גדולה מאפס למצוא את החלקיק מחוץ לבור; הפרשנות הקוונטית למודל זה שונה מהפרשנות הקלאסית, בה אם האנרגיה הקינטית של החלקיק נמוכה ממחסום האנרגיה הפוטנציאלית אז לא ניתן למצוא אותו מחוץ לבור. בפרשנות הקוונטית, ישנה תמיד הסתברות שונה מאפס למצוא את החלקיק מחוץ לבור גם כאשר קלאסית הוא לא יכול להיות שם (ראו גם מנהור קוונטי).
חלקיק בבור חד-ממדי סימטרי

עבור המקרה החד-ממדי על ציר ה-x, משוואת שרדינגר הבלתי תלויה בזמן היא:
-{\frac {\hbar ^{2}}{2m}}{\frac {d^{2}\psi }{dx^{2}}}+V(x)\psi =E\psi    (1)
כאשר:
עבור המקרה של חלקיק בבור חד-ממדי באורך L, הפוטנציאל הוא  V_{0} מחוץ לבור, ואפס בתוכו, כלומר עבור x בין  -L/2 ל- L/2. פונקציית הגל חייבת להיות מורכבת ממספר פונקציות גל שונות בתחומים שונים של ציר ה-x – מחוץ לבור או בתוכו. לפיכך, פונקציית הגל תוגדר כך:
חלקיק בבור חד-ממדי סימטרי > בתוך הבור

בתוך הבור מתקיים  V(x)=0 ולכן משוואה 1 הופכת ל:
אם נסמן:
אז המשוואה הופכת למשוואה:
זוהי משוואה דיפרנציאלית שפתרונותיה הם מהצורה:
לכן,
A ו־B יכולים להיות מרוכבים, ו־k הוא מספר ממשי.
חלקיק בבור חד-ממדי סימטרי > מחוץ לבור

בתחום שמחוץ לבור הפוטנציאל קבוע, כלומר  V(x)=V_{0}, ומשוואה 1 הופכת למשוואה:
ישנן שתי משפחות של פתרונות, האחת מתאימה למצב בו החלקיק קשור לפוטנציאל, כלומר מצב בו האנרגיה E קטנה מ־ V_{0} ‏( E<V_{0}), והשנייה מתאימה למצב בו החלקיק חופשי, כלומר מצב בו האנרגיה E גדולה מ־ V_{0}‏ ( E>V_{0}).
עבור חלקיק חופשי,  E>V_{0}, ואם נסמן:
נקבל את המשוואה:
שלה אותה צורת פתרון כמו בתוך הבור:
ערך זה יתמקד במצב בו החלקיק קשור לפוטנציאל, כלומר כאשר  E<V_{0}. נסמן:
ונקבל את המשוואה
שפתרונה הכללי הוא סכום של אקספוננטים:
בדומה לכך, בתחום השני שמחוץ לבור נקבל:
כדי למצוא את הפתרון לבעיה ספציפית, יש לציין את תנאי השפה ולמצוא את ערכי הקבועים A,‏ B,‏ F,‏ G,‏ H ו-I עבורם מתקיימים התנאים האלה.