stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בניו זילנד
זהות מגדרית

טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית רשאים לשנות את מגדרם המשפטי בניו זילנד במסמכי זהות רשמיים. אדם רשאי לשנות את שמו ומינו החוקי אם יספק ראיות רפואיות לכך "שרכש מבנה גופני התואם את זהותו המגדרית". במקור, הכרה משפטית בשינוי מגדר הייתה זמינה רק עבור מי שעברו ניתוח להתאמה מגדרית. עם זאת, ביוני 2008 קבע בית המשפט לענייני משפחה של ניו זילנד (אנ') כי "לא תמיד קיים צורך בחיוב העברת ניתוחים מלאים להתאמה מגדרית" עבור הכרה משפטית בשינוי מגדר במסמכי זהות.
ניתוחים להתאמה מגדרית בניו זילנד מתרחשים בעיקר בבתי חולים פרטיים או מעבר לים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 ניו זילנד כונתה כ-"מנהיגה עולמית" עבור ביצוע הניתוחים עם עלות נמוכה יחסית וגישה ציבורית נינוחה. עם זאת, בשנת 2014 המנתח המומחה היחיד שביצע את הניתוחים במדינה פרש לגמלאות ובכך, טרנסג'נדרים שהזדקקו לניתוחים מסוג זה נותרו במצב של חוסר אונים. לאורך השנים מספר מתוכם בחרו להצטרף לרשימת ההמתנה לניתוחי התאמה מגדרית במימון ציבורי שמוגבלים ל-4 בלבד כל שנתיים (שלושה ממין זכר לנקבה, ואחד ממין נקבה לזכר) או ביצעו אותם מחוץ לשטח המדינה. באוקטובר 2018 הודיעה הממשלה הניו זילנדית על כוונתה להגדיל את מספר הפעולות למימון ציבורי של הניתוחים. באותה תקופה היו כ-111 אנשים ברשימת ההמתנה, כלומר, חלקם עלולים להמתין בפועל עד 50 שנה עד שיגיעו לתורם.
ועדת זכויות האדם של ניו זילנד (אנ') ציינה בדו"ח שלה לשנת 2004 על מעמד זכויות האדם בניו זילנד בכך שאנשים טרנסג'נדרים מתמודדים עם אפליה במספר היבטים של חייהם, בעוד שהחוק הקיים אינו ברור לגבי המצב המשפטי של איסור אפליה על בסיס זהות מגדרית במדינה. נכון ליוני 2023, חוק זכויות האדם 1993 אינו אוסר במפורש על אפליה על רקע זהות מגדרית אף על פי שישנם מאמינים הקובעים כי העילה מוגנת על פי סעיפי חוקים שאוסרים על אפליה על רקע "מין" או "נטייה מינית". מספר בתי משפט במדינות אחרות קבעו לאורך השנים שטרנסג'נדרים מוגנים מאפליה על רקע קטגוריית "מין" ו-"מגדר" אך ישנה גם פסיקה בינלאומית בנושא שמעידה על כך שלא.
ועדת המשפטנים הבינלאומית (אנ') והשירות הבינלאומי לזכויות אדם (אנ') יצרו בבשנת 2007 את מסמך "עקרונות יוגיאקרטה" (אנ') כדי להחיל את דיני זכויות האדם הבינלאומיים על העילות של זהות מגדרית ונטייה מינית. הראשון והחשוב ביותר, הוא שזכויות אדם זמינות לכלל בני האדם ללא קשר למה היא זהותם המגדרית, בעוד שמדינות צריכות לתקן את המעמד החקיקתי שלהן כדי "להבטיח את עקביות המדינה עם ההנאה האוניברסלית מכלל זכויות האדם" לאזרחים שלה. דו"ח זה הציג שאנשים טרנסג'נדרים היו "אחת הקבוצות המודרות ביותר" בניו זילנד נתון שהוביל את ועדת זכויות האדם לפרסם חקירה מקיפה בשם "להיות מי שאני" ב-2008 שתיארה מספר מהחששות המפורטים להלן.
ב-10 באוגוסט 2018, הוועדה הנבחרת של המנהל הממשלתי דנה בהצעת החוק רישום לידות, פטירות, נישואים ומערכות יחסים 2021 (אנ'), שהוצגה לראשונה ב-10 באוגוסט 2017 וכוללת רפורמה בחוקי ניו זילנד שנוגעים להכרה משפטית בשינויי מגדר. הוועדה המליצה לאפשר למבוגרים בעלי דיספוריה מגדרית לשנות את מגדר שלהם על ידי הגשת הצהרה סטטוטורית (אנ') לפיה בכוונתם להמשיך ולהזדהות כאדם מהמגדר הנבחר שיצהירו ולהבין את ההשלכות של הבקשה, בעוד לא תידרש התערבות רפואית לשם כך. בני 16–17 יוכלו לבצע את הפעולה בהסכמת האפוטרופוס שלהם לצד אישור מאיש מקצוע בתחום הבריאות שמצהיר שהם מבינים את ההשלכות של בקשתם ושהשינוי המגדרי אותו יעברו יהיה לטובתם. ההמלצות עתידות להיכנס לתוקף ביולי 2023.
שירות צבאי

לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת באופן גלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד.
טיפול המרה

ביולי 2018 שר הבריאות דייוויד קלארק (אנ') כינה את הפרקטיקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה כ-"מתועבות". באוגוסט 2018 הודיע שר המשפטים אנדרו ליטל (אנ') שניתן לשקול איסור טיפולי המרה כחלק מרפורמה בחוק זכויות האדם משנת 1993. ועדת זכויות האדם, איגוד היועצים של ניו זילנד (אנ') וכל ארגון רפואי ניו זילנדי דווחו כמי שתומכים בהפללת הפרקטיקה הפסאודו-מדעית. עצומה לחקיקת הפללה של ביצוע הפרקטיקות הושקה באמצע יולי ואספה כ-10,000 חתימות תוך שבוע. באמצע אוגוסט 2018 הוצגו בפני הפרלמנט הניו זילנדי שתי עצומות לאיסור ביצוע של טיפול המרה, עם סך כולל של כ-20,000 חתימות. הצעת חוק לאיסור טיפול המרה הוגשה לפרלמנט באוקטובר 2018 שמטילה 6–12 חודשי מאסר וקנס של 5,000 ל-10,000 דולר ניו זילנדי למורשעים.
בשנת 2019 בדקה הוועדה לבחירת שופטים עתירות לאסור על ביצוע של טיפול המרה בחוק. באותה תקופה, ראש הממשלה ג'סינדה ארדרן הביעה דאגה לגבי "ההשפעות שיכולות להיות לטיפול המרה על בני נוער פגיעים". בנובמבר 2019 לא הצליחה הוועדה לבחירת שופטים להמליץ על איסור וסיכמה בדבריה כי: "אנו מאמינים שצריך לעשות עבודה נוספת לפני שמתקבלת החלטה לאסור על כך. בפרט, יש לחשוב כיצד להגדיר טיפול המרה, מה האיסור ועל מי יחל וכיצד להבטיח כי זכויות הנוגעות לחופש הביטוי והדת יישמרו".
דיווחים בשנים האחרונות הראו שביצועי טיפול המרה הוגדרו כ-"נפוצים" בניו זילנד, שכללו בין היתר תרגולים של גירוש שדים, גמילה מסמים ואמצעים נוספים. בסקירה בולטת משנת 2016, שישה מומחים בהם הפסיכיאטר האמריקאי ג'יי מייקל ביילי (אנ') הצהירו שישנן מעט ראיות מדעיות שתומכות ביעילותו של טיפול המרה. מחקרי מעבדה זמינים שמדדו את תגובות העוררות המינית של גברים שטענו ששינו את נטייתן החד-מינית שלהם באמצעות הפרקטיקות, עדיין הציגו תגובות עוררות מינית לגברים ולא לנשים, בעוד שאנשים שעשויים לטעון ששינו את נטייתם המינית באמצעות הפרקטיקות, לעיתים קרובות עקב לחץ חברתי או תחושת בושה, נטייתם המינית ההומוסקסואלית נשארה זהה.
בפרלמנט הנוער ה-9 של ניו זילנד (אנ'), חבר הפרלמנט שנאל לאל (אנ') קרא לאיסור על ביצוע טיפול המרה בחוק בניו זילנד. בשנת 2019 לאל הקים את הקבוצה "Conversion Therapy Action Group" כדי לפעול למען הפללתם של טיפולי המרה בחוק והצעת תמיכה בקורבנות. לאל פעל יחד עם המפלגה הירוקה של אאוטארו ניו זילנד (אנ') כדי להעביר עצומה של 150,000 חתימות בנושא.
בסוף יולי 2021 שר המשפטים קריס פאפוי (אנ') הציג הצעת החוק לאיסור על ביצוע של טיפולי המרה בניו זילנד (אנ'). הצעת החוק יוצרת שתי עבירות פליליות חדשות למקרים החמורים ביותר של פגיעה או כאשר ישנו סיכון מוגבר לפגיעה בעודה קובעת עונש מאסר של חמש שנים על מי שיבצעו את הפרקטיקה הפסאודו-מדעית. ב-6 באוגוסט 2021 הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה בתמיכת כלל המפלגות בפרלמנט הניו זילנדי פרט למפלגה הלאומית של ניו זילנד מטעם האופוזיציה, שקראה להוספת הוראות שמגנות על הורים מפני העמדות לדין. אגף הצעירים של המפלגה לא הסכים עם עמדת נציגי המפלגה ותמך בחקיקה. הוועדה הנבחרת לשימוע בהגשות ציבוריות בנושא הצעת חוק קיבלה למעלה מ-100,000 הגשות בעקבות הקמפיין המקוון של לאל, מספר ששבר את שיא מספר ההגשות לוועדה בנושא מסוים עד לאותה העת. בתחילת פברואר 2022 המפלגה הלאומית נטשה את עמדת ההצבעה הקודמת על הצעת החוק בקריאתה הראשונה בעוד המנהיג החדש של המפלגה, כריסטופר לוקסון (אנ'), אפשר לחברי הוועדה מטעמה להצביע על פי מצפונם. הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ואחרונה ב-15 בפברואר 2022 והפכה לחוק.
תרומת דם

עם הקמת שירות הדם של ניו זילנד (אנ') בשנת 1998, תקופת הדחייה עבור תרומת דם מאת גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) עמדה על 10 שנים, אך הצטמצמה ל-5 שנים בשנת 2009 בעקבות סקירה עצמאית של קריטריונים לתרומת דם בשנים 2007–2008 שלא מצאה שום הבדל משמעותי בסיכון של תרומות דם מאת "MSM" לתקופת דחייה של 5 שנים לעומת 10 שנים.
בשנת 2014, שירות הדם צימצם את תקופת הדחייה מ-5 שנים לשנה אחת בעקבות המלצת רשות הבטיחות של ניו זילנד לתרופות ומכשירים רפואיים. ההמלצה נבעה בעיקר ממידע חדש על אי-העברת HIV באוסטרליה שכבר הייתה לה מדיניות של תקופת דחייה של שנה בקרב תרומות דם מאת "MSM". תקופת הדחייה של שנה בניו זילנד החלה ב-15 בדצמבר 2014. ב-14 בדצמבר 2020 שירות הדם הפחית את התקופה ל-3 חודשים. תקופת דחייה זו מוגדרת בדומה לתקופת דחייה של 3 חודשים עבור מספר קטגוריות התנהגותיות אחרות הנושאות סבירות גבוהה יותר להידבקות ב-HIV לא מזוהה, כגון אנשים העוסקים בעבודת מין ואנשים שהתגוררו במדינה בה יש סיכון גבוה (של 1% או יותר) לשכיחות HIV.
תנאי מחיה

ניו זילנד מכונה לעיתים קרובות כאחת המדינות בעלות תנאי המחיה הטובים ביותר עבור להט"ב בעולם, וכוללת סצנת להט"ב רחבה בעיקר בעיר הבירה ולינגטון. באוקלנד, ידועים ברים הומוסקסואלים, מסעדות, מועדונים, פסטיבלים ומקומות נוספים שפונים לאזרחי להט"ב מקומיים ותיירים זרים כאחד. מחוץ לאוקלנד קיימות סצנות להט"ב גלויות אם כי קטנות יותר בטאורנגה, כרייסטצ'רץ', דנידין והמילטון.
אירועי גאווה נערכו לראשונה ברחבי המדינה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. מצעד הגיבורים (אנ'), שנערך בין השנים 1992–2001 היה אירוע גאווה שבו השתתפו למעלה מ-100,000 איש מדי שנה ובשיאו משף למעלה מ-200,000 צועדים בשנים 1999 ו-2001. הזכויות המשפטיות של אזרחי להט"ב ניו זילנדים החלו להשתפר משמעותית מאז קיימו של המצעד, ובשנת 1999 הודיעה ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ני שיפלי, שתיקח חלק במהלכו. מנהיגת האופוזיציה וראש הממשלה בין השנים 1999–2008 הלן קלארק השתתפה במצעד מספר פעמים בעבר ומתחה ביקורת על חברי הממשלה על שלא השתתפו בקיומו במשך השנים קודם לכן. מצעד הגיבורים חזר להתקיים בשנת 2013 תחת הכותרת פסטיבל הגאווה של אוקלנד לראשונה מזה 12 שנים. במהלכו, הוצג מצעד לאורך פונסונבי רואד (באור יום ולא בשעות הלילה) וכן מסיבת סיום גדולה בפארק ויקטוריה.
אירוע גאווה בולט נוסף ברחבי ניו זילנד הוא פסטיבל Big Gay Out שהוא אירוע משפחתי שמתקיים מדי שנה באוקלנד בפארק קויל בפרוור המוגרים של פוינט שבלייר (אנ') מאז שנת 2000. מספר המשתתפים בציונו עלה בהתמדה בשנים האחרונות וכלל את השתתפותם של ראש ממשלת ניו זילנד ג'סינדה ארדרן, מנהיגי אופוזיציה ופוליטיקאים רבים אחרים. בשיאו משך כ-15,000 משתתפים בשנים 2013, 2014 ו-2021.
תנאי מחיה > פוליטיקה

מספר פוליטיקאים שמוגדרים כלהט"ב כיהנו בפרלמנט של ניו זילנד לאורך השנים. הראשון שנבחר היה כריס קרטר שהפך לחבר הפרלמנט ההומוסקסואל הגלוי הראשון אשר "יצא מהארון" זמן קצר לאחר הבחירות הכלליות של 1993 (אנ'). עם זאת, קרטר איבד את כסאו בפרלמנט בבחירות 1996 (אנ') אך זכה בו שוב בבחירות 1999 (אנ') והפך לשר הקבינט הגלוי הראשון של ניו זילנד בשנת 2002. קרטר התאחד באיחוד אזרחי עם בן זוגו הוותיק מזה 33 שנים ב-10 בפברואר 2007, בטקס האיחוד האזרחי הראשון של שר בקבינט או חבר פרלמנט מאז שנחקקה ההכרה באיחודים אזרחיים בין זוגות מאותו המין בניו זילנד בדצמבר 2004.
טים ברנט (אנ') היה חבר הפרלמנט השני שנבחר כהומוסקסואל גלוי בבחירות הכלליות של 1996. בשנת 1997 ברנט וקרטר הקימו תא במפלגת הלייבור עבור ייצוג של מצביעי להט"ב בתוכה. מרילין וורינג מטעם המפלגה הלאומית מוגדרת כחברת הפרלמנט הלסבית הראשונה שנבחרה בגלוי בשנת 1975 אם כי לא באופן רשמי. מריאן סטריט (אנ') הייתה חברת הפרלמנט הלסבית הגלויה השנייה שנבחרה בבחירות 2005 (אנ') בעודה כיהנה עד 2014 בין היתר כשרת התאגיד לפיצוי תאונות ושרת השיכון בין 2007–2008. בין 1995-1993 כיהנה בנוסף כיושבת ראש מפלגת הלייבור. כריס פינלייסון (אנ') הפך לחבר הפרלמנט ההומוסקסואל הגלוי הראשון מטעם המפלגה הלאומית שנבחר לפרלמנט בבחירות 2005 וכיהן בו כחבר עד שנת 2019. במהלך כהונתו פינלייסון היה השר למשא ומתן על אמנת וייטנגי בין 2008–2017, השר לאומנויות, תרבות ומורשת בין 2008–2014 וכיהן כתובע הכללי של ניו זילנד בין 2008–2017. חבר הפרלמנט דארן היוג'ס (אנ') התפטר מתפקידו בפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור ב-2011 לאחר שעבר להתגורר בממלכה המאוחדת מאז שנבחר לראשונה בגיל 24 וכיהן בין השנים 2002–2011. חברת הפרלמנט קלודט האויטי (אנ') כיהנה בין השנים 2013 ל-2014 מטעם המפלגה הלאומית. חבר הפרלמנט פול פוסטר-בל (אנ') שכיהן כחבר בין השנים 2013–2017, הצהיר על היותו הומוסקסואל ב-2016. קווין הייג (אנ') כיהן כחבר פרלמנט ממפלגת הירוקים בין השנים 2016-2008.
צ'ארלס שאובל (אנ') הצטרף לגרנט רוברטסון (אנ') כחבר פרלמנט הומוסקסואל גלוי מטעם מפלגת הלייבור בין השנים 2013-2006. רוברטסון כיהן כסגן מנהיג מפלגת הלייבור בין 2013-2011, כשר האוצר, הספורט והפנאי מאז 2017 והשר האחראי על ועדת רעידות האדמה מאז 2019. לאחר הבחירות הכלליות בניו זילנד 2020, 10% מחברי הפרלמנט הניו זילנדי הזדהו בגלוי כלהט"ב, נתון שהכתיר את ניו זילנד כמדינה בעלת השיעור הגבוה ביותר של נציגי פרלמנט "מחוץ לארון" ברחבי העולם עד לאותה העת. ג'ורג'ינה בייר הפכה לראש העיר הטרנסג'נדרית הראשונה בעולם כאשר הפכה לראש עיריית קרטרטון בין השנים 1995–1999. בבחירות הכלליות של 1999, הפכה בייר לחברת הפרלמנט הטרנסג'נדרית הראשונה בעולם בעודה פרשה מן החיים הפוליטיים ב-14 בפברואר 2007.
טוקלאו, ניואה ואיי קוק

אף על פי שישנה הכרה בנישואים חד-מיניים בניו זילנד מאז 2013, ההכרה לא חלה על שטחי טוקלאו, ניואה או איי קוק שמוגדרות כמושבות של המדינה תחת ההגנה של צבא ניו זילנד כחלק מהיותן טריטוריות ומדינות חסות שמרכיבות את ממלכת ניו זילנד, בשל בתי המחוקקים הנפרדים ביניהן. נכון ליוני 2023, פעילות הומוסקסואלית בהסכמה עדיין מוגדרת כעבירה פלילית בניואה ועלולה לשאת עונש מאסר עד 10 שנים למורשעים דה יורה על רקע סעיפי חוק העונשין שעברו בירושה מתקופת הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית ברחבי המושבות ונשארו במקומם, אף על פי שהחוק דווח לאורך השנים כלא נאכף בפועל. טוקלאו ואיי קוק ביטלו את סעיפי ההפללה הקולוניאליים בחוקי העונשין בשטחן נגד קיום פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בשנים 2003 ו-2023 בהתאמה.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1986 עבור גברים, חוקי מאז ומעולם עבור נשים)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (16):  (מאז 1986 עבור גברים, שווה מאז ומעולם עבור נשים)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 1993)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים:  (מאז 1993)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה):  (מאז 1993)
חוקים נגד פשעי ודברי שנאה הכוללים נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי:  (מאז 2002)
נישואים חד-מיניים:  (מאז 2013)
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור):  (מאז 2002)
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים:  (מאז 2013)
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים:  (מאז 2013)
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות:  (מאז 2004)
הכרה משפטית בשינוי מגדר:  (מאז 1993)
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא:  (מאז 1993)
הכרה בנטייה מינית/זהות מגדרית כעילה לקבלת מקלט מדיני: 
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק:  (מאז 2022)
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: (לא חוקי עבור זוגות הטרוסקסואלים גם כן, פונדקאות אלטרואיסטית חוקית)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם: / (לאחר 3 חודשים של דחייה מאז 2020)
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באוקיאניה
זכויות להט"ב באיי קוק
זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
זכויות להט"ב בטוקלאו
זכויות להט"ב בניואה
ג'ואל אולדריץ' מטסון

ג'ואל אולדריץ' מטסון (באנגלית: Joel Aldrich Matteson;‏ 8 באוגוסט 1808 –  31 בינואר 1873) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי העשירי בשנים 1853–1857. ב-1855 הוא היה המושל הראשון שנכנס להתגורר במעון מושל אילינוי.
לאחר תום כהונתו הוא היה במשך שנים נשיא חברת הרכבת שיקגו ואלטון. שנות חייו האחרונות עמדו בצל האשמות על שחיתות בפרשת הונאה על איגרות חוב.
ראשית חייו

ג'ואל אולדריץ' מסטון נולד בווטרטאון שבמחוז ג'פרסון שבמדינת ניו יורק, לשם עבר אביו מוורמונט שלוש שנים קודם לכן. אביו היה חוואי והעניק לבנו חינוך אנגלי טיפוסי. מסטון הצעיר צבר את הונו הראשון כסוחר זוטר בפרסקוט, קנדה, עוד לפני שהגיע לבגרות. הוא שב לביתו, החל בלימודים, לימד בבית ספר, ביקר בערים המרכזיות של החוף המזרחי, ביצע שיפורים בחווה שהוענקה לו על ידי אביו, ערך ארבעה מסעות לדרום ארצות הברית, עבד שם בסלילת מסילות ברזל, חווה סערה במפרץ מקסיקו, ביקר באזור כריית הזהב בצפון ג'ורג'יה, ושב דרך נאשוויל, סנט לואיס ואילינוי לבית אביו, ואז נשא לאישה את מרי פיש. ב-1833 לאחר שמכר את חוותו, הוא עבר, יחד עם אשתו וילדו, לאילינוי וקיבל חלקת אדמה ממשלתית במחוז קנדל שבאילינוי. באותה עת לא היו לו יותר משני שכנים בטווח של 16 ק"מ מחוותו, ורק שלושה או ארבעה בתים בינה לבין שיקגו. מטסון החזיק חווה גדולה. בזמן בו הוא הוא בנה את ביתו התגוררה משפחתו הרחק משם. באותו זמן הוא התגורר בסככה וחייו היו בסכנה עקב נחשים שפלשו למקום מגוריו.
ב-1835 רכש מטסון שטחי אדמה ממשלתית רחבים. במהלך הבהלה לקרקעות שהתחוללה בשיקגו ב-1836 והתפשטה לכל רחבי המדינה, הוא מכר את קרקעותיו ועבר לעיר ג'ולייט. ב-1838 הוא היה לקבלן במסגרת מלאכת הכרייה של תעלת אילינוי ומישיגן. עם השלמת עבודתו ב-1841, כאשר הזמנים היו קשים, הוא קיבל את שכרו באיגרות חוב מדינתיות. כאשר כל העבודות הציבוריות למעט התעלה הופסקו, הציעה המדינה למכירה 700 טון של ברזל למסילות רכבת, שאותם הוא רכש במחיר מציאה. את הברזל הוא שלח למכירה בדטרויט, ובכך זכה לרווח נכבד, שהספיק לו כדי לשלם את כל החובות שהוא צבר בעקבות מיזם התעלה, ואף נותר לו רווח של כמה אלפי דולרים. המיזם הבא בו הוא שלח את ידו היה מנפטת צמר בג'ולייט, שנחלה הצלחה, ולאחר שהרחיב אותה היא הייתה למפעל גדול.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1842 נבחר מטסון לראשונה לסנאט של אילינוי, אך בשל אי-סדרים בבחירות, נמצא שהסנאטור המכהן מטעם המחוז ג'ון פירסון, נבחר לייצג את המחוז. בחירתו של מטסון בוטלה, אך פירסון, בצעד אבירי החליט שלאור הנסיבות הוא לא ראוי לייצג את המחוז בסנאט והתפטר. באותו יום הועבר חוק לעריכת בחירות חדשות ועשרה ימים לאחר מכן נבחר מסטון מחדש ושב לאייש את מושבו בסנאט המדינתי. מתוקף המוניטין שלו כאיש עסקים ידוע, הוא נבחר כיושב ראש ועדת הכספים של הסנאט, תפקיד בו הוא שימש במשך שתי תקופות כהונה ומחצה של הסנאט. בנוסף לעסקי הצמר שלו, כאשר חודשה עבודת כריית התעלה לאחר שלצורך כך התקבלה הלוואה חדשה של 1.6 מיליון דולר, הוא שב לעבודת הקבלנות שלו במיזם, ושב לעסוק בסלילת מסילות הרכבת.
מושל אילינוי

ב-20 באפריל 1852 נערכה בספרינגפילד הוועידה המדינתית של המפלגה הדמוקרטית, ומטסון נבחר כמועמד המפלגה למשרת מושל אילינוי מבין שבעה מועמדים. כמועמד לסגן המושל נבחר גוסטב קורנר. מנגד העמידו הוויגים את אדווין ב. וב ואת דקסטר א. נווולטון. בבחירות הכלליות זכה מטסון ב-80,645 קולות מול 64,408 הקולות של וב. מטסון לא היה מצוי בהלכי הפוליטיקה. כישוריו התרכזו יותר בכיוון של יכולות ניהול. תקופת כהונתו כמושל לא עמדה לרוב בסימן של ניהול נבון של המפלגה, או של קידום של עקרונות ממשל משמעותיים, כאלו בתחום הסחר והניהול העסקי, שאליהם הוא נכנס בעובי הקורה כמי שהנהיג את תושבי אילינוי. כפוליטיקאי הוא פעל לאור עקרונות הצדק והליברליזם, ובחייו הפרטיים ובפעילותו הציבורית שמו לא הוכתם אז בשל פגם כלשהו.
האירוע המשמעותי ביותר במהלך תקופת כהונתו של מטסון כמושל היה ביטולה ב-1854 של פשרת מיזורי על ידי הקונגרס של ארצות הברית בהנהגתו של סטיבן דאגלס, כאשר הועבר חוק לארגונן של טריטוריית קנזס וטריטוריית נברסקה. מספר רב של חברי המפלגה הוויגית בצפון, עקב תחושות המרירות כלפי המפלגה הדמוקרטית, נסחפו באופן טבעי לגישה שהתנגדה לעבדות, ועל רקע זה התגבש הגוף שנקרא באופן זמני "מפלגת אנטי-נברסקה", בעוד שחסידיו של דאגלס נודעו בשם "הדמוקרטים של נברסקה" או "הדמוקרטים של דאגלס". היה זה במהלך השלב המקדים ליצירתה של המפלגה הרפובליקנית בו דרך כוכבו של אברהם לינקולן כמועמד סיעת "אנטי-נברסקה" כחבר הסנאט של ארצות הברית, בעוד שג'יימס שילדס, הסנאטור המכהן, נבחר כמועמד הדמוקרטים. בכל אופן, לאחר כמה סבבי הצבעה שנערכו ב-1855 בבית המחוקקים המדינתי, פרשו השניים מן המרוץ, ובמקומם נבחרו ליימן טרמבול מטעם סיעת "אנטי-נברסקה", ומטסון נבחר כמועמד הדמוקרטים. בסבב ההצבעה ה-11 זכה טרמבול ברוב ולפיכך הוכרז כמנצח. עוד לפני תום כהונתו של מטסון כמושל, התארגנו הרפובליקנים באופן מלא כמפלגה ארצית, וב-1856 הם הציגו את מועמדותם של מועמדים רבים בבחירות המדינתיות והארציות, בהם הם נחלו הצלחה באילינוי, אך לא ברמה הארצית.
ב-1855 העביר בית המחוקקים של אילינוי שני צעדי חקיקה חשובים. הראשון היה יצירתה של מערכת חינוך חינם במדינה, והשני היה העברתו של חוק על משקאות חריפים למשאל עם, שבסופו של דבר לא אישר אותו.
במהלך ארבע שנות כהונתו של מטסון כמושל עלתה הכנסת אילינוי ממיסים פי שלושה מכמעט 138 מיליון דולר לכמעט 350 מיליון דולר. החוב הציבורי ירד מיותר מ-17 מיליון דולר לקצת פחות מ-13 מיליון דולר. באותה עת הופחת שיעור המיסים והמדינה שבה לשלם את הריבית על חובותיה. פריסת רשת הרכבות התרחבה מאורך כולל של פחות מ-400 מילים לכ-3,000 מילים. אוכלוסיית שיקגו כמעט והוכפלה והיקף הסחר בה גדל פי יותר מארבעה.
שנותיו האחרונות

לאחר תוקם כהונתו כמושל שימש מטסון במשך שנים כנשיא חברת הרכבות שיקגו ואלטון. בשנים 1856–1859 הוא היה מעורב במסגרת זו בפרשת הונאה באיגרות חוב, ובעקבות חקירה של בית המחוקקים של אילינוי הוא נאלץ להשיב לקופת המדינה סכום של 224,000 דולר, סכום שאותו הוא מימן ממכירת בתיו בספרינגפילד ובקווינסי.
ג'ואל אולדריץ' מטסון נפטר בשיקגו ב-31 בינואר 1873. הוא נטמן בבית הקברות אוקווד שבג'ולייט.
לקריאה נוספת

Robert P. Howard, rev. by Peggy Boyer Long and Mike Lawrence, Mostly Good and Competent Men, 2nd Edition (University of Illinois Press and Illinois State historical Society 1988, pp. 98-107.
הערות שוליים

↑  Illinois governors in trouble, A history of corruption at the top By Erika Holst, Thursday, Feb. 26, 2015
↑  “The Great Canal Scrip Fraud.” The Magazine of Illinois 16, no. 9 (Nov. 1977): 30-34.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118992837X  ISNI: 0000 0000 5424 5098  LCCN: nr93019426  SNAC: w6vt20gw  VIAF: 19551223   WorldCat (עם VIAF): 19551223
מגדלי Beyond

תבנית:מבנה
מגדלי Beyond (בִּיוֹנְד) הם צמד גורדי שחקים עתידיים אשר יהוו חלק מפרויקט גדול הנבנה במתחם הסיטי של גבעתיים. הפרויקט יכלול מגדל דרומי אשר ישמש למשרדים, מגדל צפוני למגורים, מרכז מסחרי ושטחים ציבוריים נוספים.
היסטוריה

בשנת 2019 החלו עבודות הבנייה על הבניין הדרומי שיוקם בשלב הראשון של הפרויקט. הבניין, שעתיד להיות הגבוה מבין השניים, יכלול 72 קומות על שטח של 130 אלף מטרים רבועים שיוקצו למשרדים ויתנשא לגובה של 307.46 מטרים. הוא יהיה המגדל הראשון בישראל שיחצה את קו 300 המטרים וצפוי להיות גורד השחקים הגבוה בישראל, עד אשר יושלמו עבודות הבנייה על מגדל הספירלה בתל אביב שיהיה גבוה ממנו ב-28.5 מטרים.
במסגרת השלב השני, יוקם המגדל הצפוני, בו יבנו 64 קומות שיכללו בסך הכל כ-500 דירות קטנות אשר יועמדו להשכרה ארוכת טווח ויהיו מיועדות למשקי בית קטנים כמו זוגות צעירים, דיירים יחידים ואוכלוסיית הגיל השלישי. כמו כן, יוקמו מרכזי קניות ופנאי, קליניקות רפואיות, מרכז ספורט, פארק עילי וחניון גדול שיכלול מקומות חניה לאופניים ועמדות הטענה לרכבים חשמליים.
הפרויקט יתפרש על שטח כולל של 300 אלף מטרים רבועים.
עבודות הבנייה צפויות להסתיים בשנת 2026 עם השלמת השלב השני ואכלוסם של צמד המגדלים.
המגדלים תוכננו ועוצבו על ידי משרד ברעלי לויצקי כסיף אדריכלים ויזמיות הפרויקט הן חברת תדהר, חברת יוניון, חברת הבת של קק"ל הימנותא ועו"ד דורון כוכבי.
בספטמבר 2024, עם השלמת הקומה ה-60 עבר בגובהו המגדל הדרומי את מגדל עזריאלי שרונה והפך למגדל הגבוה בישראל. עם זאת, התואר יועבר באופן רשמי כשיגיע לגובהו הסופי בתחילת שנת 2025.
ראו גם

גורד השחקים הגבוה בישראל
מגדל השחר
מגדל Hi Tower
הערות שוליים

↑  על פי היתר בנייה עדכני וחתום שנשלח מעיריית גבעתיים
↑  הילה ציאון, גבעתיים: יוקם מגדל שלם עם 500 דירות עבור השכרה ארוכת טווח, באתר ynet, 10 בנובמבר 2022
קודאק

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (KODK) 
 מייסדים:  ג'ורג' איסטמן, Henry A. Strong, Henry A. Clark 
 תקופת הפעילות:  1884–הווה (כ־141 שנים)
 חברות בנות:  קודאק ישראל  Kodak (Germany)  קודאק קנדה  קודאק יפן  Kodak (France) 
 מיקום המטה:  רוצ'סטר 
 משרד ראשי:  ארצות הברית רוצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  צילום, ציוד אופטי
 מוצרים עיקריים:  מצלמות דיגיטליות   מצלמות וידאו   מדפסות   סרטי צילום   נייר צילום
 שווי שוק:  586.92 מיליון דולר (22 בינואר 2025)
 הכנסות:  1,117,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2023) 
 רווח תפעולי:  −561,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2010) 
 רווח:  −687,000,000 (נכון ל־2010) 
 מנכ"ל:  ג'ף קלארק 
 עובדים:  97,222 (נכון ל־2019) 
  
 www.kodak.com
 
חברת איסטמן קודאק (Eastman Kodak Company) היא חברה אמריקאית, אשר מייצרת חומרים וציוד לצילום, ציוד דפוס דיגיטלי וכימיקלים. החברה ידועה הוא ידוע בעיקר בזכות מוצרי הצילום, אותם הפכה לראשונה למוצר המוני.
במהלך רוב המאה ה-20, קודאק החזיק בעמדה דומיננטית בענף הצילום, ופיתחה מספר חידושים טכנולוגיים בתחום באמצעות השקעה רבה במחקר ופיתוח, במעבדות המחקר שלה. החברה גם ייצרה כמה מדגמי המצלמות הפופולריים ביותר של המאה ה-20. קודאק נכנסה לקשיים כלכליים בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 כתוצאה מהתחרות הגוברת מצד פוג'יפילם. בנוסף כשלה במעבר מצילום מסורתי לצילום דיגיטלי, למרות שקודאק היא שפיתחה את המצלמה הדיגיטלית הראשונה בעלום. הניסיונות לגוון את תחום הפעילות שלה בשנות ה-2000 נכשלו. הם כללו תפנית אגרסיבית לצילום דיגיטלי, דפוס דיגיטלי והדמיה רפואית. שינויים אלו לא הצליחו לשפר את מצבה הכספי של החברה, ובינואר 2012, קודאק הגישה בקשה להגנת פשיטת רגל (צ'פטר 11) בבית המשפט לפשיטת רגל של ארצות הברית במחוז הדרומי של ניו יורק.
בספטמבר 2013, החברה יצאה מפשיטת רגל, לאחר שהסדירה את החובות שלה, ביצעה ארגון מחדש ומכרה או סגרה מספר תחומי פעילות. מאז, קודאק ממשיכה לספק מוצרים ושירותי דפוס דיגיטליים מסחריים, סרטי צילום לקולנוע ולסטילס. החברה גם העניקה רישיון למותג Kodak למספר מוצרים המיוצרים על ידי חברות אחרות.
היסטוריה > הקמת החברה

בשנת 1880 נכנס ג'ורג' איסטמן לשותפות עם הנרי סטרונג וב-1 בינואר 1881 ייסדו את חברת Eastman Dry Plate Company. בתחילה מכרה החברה לוחות צילום ממתכת וצלחות זכוכית לפיתוח תמונות. אך איסטמן ביקש לפתח שיטה חדשה ויעילה יותר לצילום על סרט גלילי. ב-1 באוקטובר 1884, החברה התאגדה מחדש כחברת Eastman Dry Plate and Film Company. בשנת 1885, איסטמן רשם פטנט על מתקן המחזיק סרט צילום, יחד עם ויליאם ווקר, אשר מאפשר למצלמות לאחסן תמונות מרובות במצלמה בו זמנית (במקום שימוש בלוחות שאותם היה צריך להחליף אחרי כל צילום). באותה שנה, איסטמן גם רשם פטנט על סוג של סרט נייר שהוא כינה "סרט אמריקאי". איסטמן המשיך להתנסות בפיתוח טישות צילום ושכר את הכימאי הנרי רייכנבך כדי לשפר את הסרט. ניסויים אלו יגיעו הביאו לרישום פטנט נוסף בשנת 1889, על סרט ניטרוצלולוזה. בנובמבר 1889, שמה של החברה שונה לחברת איסטמן ו-10,000 מניות הונפקו תמורת 100 דולר. וב-23 במאי 1892, שונה שמה ל-Eastman Kodak.