stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועדה לבחירת שופטים
תפקידי הוועדה > תהליך בחירת השופטים

תהליך בחירתם של השופטים מוסדר בכללי השפיטה (סדרי העבודה של הוועדה לבחירת שופטים), התשמ"ד–1984. תהליך זה כולל:
הגשת מועמדות לכהונה על ידי המבקש להתמנות לשופט.
המבקש ממלא שאלון ובו קורות חייו וניסיונו. כמו כן עליו לצרף שמות ממליצים.
המבקש מוזמן לראיון בפני ועדת משנה הכוללת שלושה חברי ועדה שמחליטים האם המועמד ימשיך לקורס.
אם המועמד עבר קורס של המרכז להכשרה ולהשתלמות שופטים, נכללת חוות הדעת מהקורס בבקשה.
אם המבקש הוא שופט בערכאה נמוכה יותר מהערכאה אליה הוא מבקש להתמנות, הוא מתבקש לצרף עשרה פסקי דין מהשנתיים שקדמו לבקשתו.
הנהלת בתי המשפט פונה אל הממליצים לצורך קבלת חוות דעתם על המועמד.
פרסום המועמדות ב"רשומות" (ראו דוגמה), ולאחריו תקופת המתנה בת 45 יום לפחות, שבה רשאי כל אזרח לפנות לוועדה טרם הדיון, בהסבר מנומק מדוע אין לבחור במועמד מסוים.
ועדת משנה של הוועדה לבחירת שופטים, ובה שלושה חברים לפחות (ולפחות שופט אחד, עו"ד אחד וח"כ אחד) מראיינת את המועמד. אורך הראיון כ-20 דקות.
הוועדה לבחירת שופטים מתכנסת ומחליטה על אישור המינוי או דחייתו. בוועדה הדיון נעשה מול התקנים החסרים ומול מספר המועמדים לכל תקן. החלטת הוועדה למנות שופט בכל הערכאות, להוציא לבית המשפט העליון, מתקבלת ברוב רגיל מבין החברים הנוכחים בפגישה. במינוי שופטי בית המשפט העליון בלבד – על פי חוק שיזם גדעון סער ושנחקק ב-2008 – דרוש רוב של 7 מ-9 חברי הוועדה או שניים פחות ממספר הנוכחים בפגישה (6 מ-8, 5 מ-7) מאז חקיקת החוק, מינויי השופטים מחייבים הסכמה בין הדרג הפוליטי לדרג המקצועי. זאת כיוון שהן הדרג הפוליטי והן הדרג המקצועי יכולים להטיל וטו על מינויים שהם מתנגדים להם.
בשנת 2009 חוללה הוועדה שינוי מהותי בהליך מינוי שופטים בישראל, וקבעה כי המועמדים יעברו מבחני התאמה וקורס, כמו כן הם ילוו בפסיכולוג שיבחן את התאמתם המנטלית (זאת, בניגוד לדעתה של נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש). הקורס מועבר על ידי שלושה שופטים מכהנים (שניים מבית המשפט המחוזי ואחד מבית המשפט העליון, לעיתים שופטים בדימוס), ולצידם שני פסיכולוגים תעסוקתיים, והוא כולל סימולציות משפטיות שונות וריאיון עם פסיכולוג במשך חמישה ימים. מאז 2016 צורף אל השופטים גם עורך דין מטעם לשכת עורכי הדין.
בנובמבר 2017, במסגרת תוכנית התחקירים והראיונות "עובדה", נחשפו הצופים להתנהלותם של חלק מחברי הוועדה לבחירת שופטים ולחיכוכים ביניהם. בעקבות שידור הכתבה שיגרה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות מכתב לנשיאי בתי המשפט, ובו מתחה ביקורת על התנהלות חלק מהשופטים ועל פוליטיזציה של הליך המינוי והסכנות הגלומות בכך.
בינואר 2019 נחשפה פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד מיני, במסגרתה נחקר חשד לפיו אפי נוה, יושב ראש לשכת עורכי הדין, השתמש לכאורה בהשפעתו על הוועדה על מנת למנות ולקדם שופטים תמורת שוחד מיני. התיק נסגר על ידי הפרקליטות בנימוק שאין סיכוי סביר להרשעה.
בשנת 2022 אישרה הוועדה לבחירת שופטים כי יתקיים שימוע פומבי למועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון. הפומביות תחול על מעמד הראיונות של המועמדים בפני ועדת המשנה. ראיונות אלו, על פי ההצעה, יועברו לציבור בשידור חי בטלוויזיה.
בחירתם של שופטי תעבורה מוסדרת בכללי השפיטה (סדרי העבודה של הועדה לבחירת שופטים – שופט תעבורה), התשמ״ז–1986.
מינויים של שופטים מותנה, בנוסף לבחירתם על ידי הוועדה לבחירת שופטים, באישור טקסי על ידי נשיא המדינה. על כן, כל עוד השופט לא מונה בפועל על ידי נשיא המדינה ומינוי זה (על ידי הנשיא) לא התפרסם ברשומות, השופט עדיין לא מונה והוועדה רשאית לחזור בה מהמלצתה.
תפקידי הוועדה > הדחת שופטים

תפקיד נוסף של הוועדה הוא הדחת שופטים. הצעה לסיום כהונתו של שופט יכולה להגיע משר המשפטים, מנציבות תלונות הציבור על שופטים, או מנשיא בית המשפט העליון, ולקבלתה נדרש רוב מיוחס של שבעה מחברי הוועדה. בכל שנות קיומה של הוועדה הדבר נעשה פעם אחת, במקרה של השופטת הילה כהן (היו מקרים נוספים של שופטים שפרשו מרצונם אך לא הודחו על ידי הוועדה, כדוגמת אליעזר מלחי).
כינוס הוועדה

בהתאם לסעיף 7(א) לחוק בתי המשפט, על שר המשפטים לכנס את הוועדה כאשר ראה שיש למנות שופט. הוועדה פועלת לפי כללי השפיטה (סדרי העבודה של הוועדה לבחירת שופטים), התשמ"ד-1984.
בשנת 2005 נטען שציפי לבני נמנעה מלכנס את הוועדה כאשר לא היה רוב למינוי רות גביזון לבית המשפט העליון. בתחילת שנת 2007 עתר בן-ציון ציטרין לבג"ץ בדרישה ששרת המשפטים, ציפי לבני, תכנס את הוועדה לצורך בחירת שופטים. דרושה דומה הועלתה כלפי השר יעקב נאמן בשנת 2011.
במסגרת הרפורמה המשפטית בשנת 2023 נמנע שר המשפטים, יריב לוין, לכנס את הוועדה עד לקבלת הרפורמה. כתוצאה משיתוק פעילות הוועדה בשנת 2023 הלך וגדל בשנה זו מספר התקנים הלא מאוישים בבתי המשפט, ובכלל זה בחירת שני שופטים לבית המשפט העליון, ובחירת נשיא לבית המשפט העליון. לאחר שהוועדה לא כונסה במשך 15 חודשים ובעקבות מלחמת חרבות ברזל, כונסה הוועדה בנובמבר 2023, לראשונה מאז הקמת ממשלת ישראל ה-37, והחלו תהליכים מקדמיים לבחירת שופטים ובחירת נשיא לבית המשפט העליון. בספטמבר 2024 הורה בית המשפט העליון ללוין לפרסם את רשימת המועמדים לתפקיד נשיא בית המשפט העליון ולאחר מכן לכנס את הוועדה. ב-26 בינואר 2025 התכנסה הוועדה לבחור נשיא לבית המשפט העליון. שלושת נציגי הקואליציה החרימו את הישיבה כשהיה ידוע שאין להם רוב נגד בחירת עמית, והוא נבחר לנשיא. השר לוין הודיע להנהלת בתי המשפט שאיננו מכיר ביצחק עמית כנשיא בית המשפט העליון.
קואליציות בוועדה

הרכב הוועדה, שבו נציגים לרשות השופטת, לממשלה, לכנסת וללשכת עורכי הדין, הביא לשיתופי פעולה מגוונים בין מרכיבי הוועדה לאורך השנים. עד שנות התשעים של המאה העשרים התקבלו רוב החלטותיה של הוועדה פה אחד, לעיתים מתוך הסכמה למינויו של מועמד אחד בתמורה לתמיכה במועמד אחר. בתחילת שנות השמונים נטען כי נציגי הלשכה בוועדה שיתפו פעולה עם ארבעת נציגי הקואליציה וממשלת בגין מול השופטים. במהלך חלק משנות התשעים נטען כי השופטים שלטו בוועדה באמצעות שיתוף פעולה עם נציגי הלשכה, ובימי ממשלת נתניהו הראשונה באמצעות שיתוף פעולה עם שר המשפטים צחי הנגבי.
לעיתים נציגי לשכת עורכי הדין שיתפו פעולה עם הפוליטיקאים בוועדה ולא עם השופטים. למשל, פורסם כי עו"ד פנחס מרינסקי היה מקורב לשר יעקב נאמן, ועו"ד רחל בן ארי נחשבה בשנת 2011 למקורבת לנשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש. בהמשך העשור פורסם כי נרקמה ברית בין השרה איילת שקד ליו"ר לשכת עורכי הדין אפי נווה ועו"ד אילנה סקר.
תולדות הקמת הוועדה > מינוי שופטים עד הקמת הוועדה

עד חקיקת חוק השופטים היה שר המשפטים ממנה את השופטים, ורק מינוים של שופטי בית המשפט העליון היה טעון את אישור הממשלה והכנסת.
כאשר קמה מדינת ישראל עזבו את הארץ השופטים הערבים והבריטים שמונו על ידי שלטונות המנדט, אך במרבית בתי המשפט נותרו שופטים יהודים שאפשרו את המשך פעולתם של בתי המשפט כבר למחרת הכרזת העצמאות. בבית המשפט העליון כיהן באותה עת שופט יהודי אחד בלבד, גד פרומקין. שר המשפטים הראשון פנחס רוזן החליט שלא להמשיך את כהונתו של פרומקין. מונו חמישה שופטים חדשים, והממשלה הזמנית ומועצת המדינה הזמנית אישרו את מינויים ביולי 1948. חמשת השופטים מונו לפי מפתח מפלגתי: הנשיא משה זמורה ויצחק אולשן היו מזוהים עם מפא"י, מנחם דונקלבלום היה מזוהה עם הציונים הכלליים, הרב שמחה אסף ייצג את הדתיים, ואילו שניאור זלמן חשין מונה משום שנחשב בטעות לרוויזיוניסט ומונה בהמלצת התנועה הרוויזיוניסטית אף שלא היה כזה, ולמעשה היה חבר בהגנה. במחקר שערך ניר קידר נטען שלמרות שלשופטים לא היה תפקיד פורמלי בהליך המינוי, בפועל – גם לפני הקמת הוועדה לבחירת שופטים בשנת 1953 – היה לדעתם משקל מכריע, ושר המשפטים רוזן פעל תוך התחשבות בדעתם.
בשנת 1949 חיבר המשפטן לאו כהן הצעת חוקה שבה נאמר בסעיף 72 כי השופטים יתמנו על ידי נשיא המדינה בהתאם להמלצת שר המשפטים, ושר המשפטים יתבסס על המלצות ועדה לבחירת שופטים שבה יהיו עשרה חברים – רק שלושה מתוכם פוליטיקאים. הצעת החוקה נדונה בוועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת הראשונה, אך לא קודמה.
תולדות הקמת הוועדה > הקמת הוועדה

בפברואר 1951 עבר בכנסת בקריאה ראשונה חוק השופטים שהוצע על ידי שר המשפטים פנחס רוזן. בהצעת החוק נקבעו בין היתר דרכי מינוים של שופטים. הוצע כי את השופטים ימנה נשיא המדינה, לפי הצעת שר המשפטים, בהתאם להמלצתה של ועדה בת תשעה חברים. בינואר 1953 הועלה החוק שוב. כאשר הציג שר המשפטים פנחס רוזן את הצעת החוק במליאת הכנסת לפני הקריאה הראשונה, הוא הסביר את הצורך בשינוי השיטה כך:
”החוק מחייב גם להבא את שיטת מינויים של השופטים ומעדיף אותה על שיטת בחירת השופטים. מינוי שופטים הוא עניין למומחים, ולמומחים בלבד, ואסור שענין זה ייהפך לעניין פוליטי. השופט שלנו אזרח הוא ככל האזרחים, וזכותו וחובתו ליצור לעצמו דעה פוליטית ולהצביע על-פיה בבחירות פוליטיות; אך היותו שופט אינה עולה יפה עם פעילות מפלגתית או פוליטית כלשהי; והדברים מן המפורסמים הם שאינם צריכים ראיה”.
במסגרת דיוני ועדת החוקה בהצעת החוק הביע מנחם בגין מתנועת החרות רצון להקטין ככל האפשר את תפקיד הפוליטיקאים בהליך המינוי. לדבריו ”אנחנו באים להבטיח את אי-תלותם של השופטים, ולשם כך עלינו להבטיח במידת האפשר גם את אי-תלותם של ממניהם. ההצעה שהובעה זה עתה על ידי חבר הכנסת שפירא [הצעה זו הייתה הרכב הוועדה שהתקבל בסופו של דבר], יש בה הרבה מן ההליכה לקראת הדרישה הזאת ...[אבל] אני בא להציע תיקון הרכב ועדת המינויים מכפי שהוצע על ידי מר שפירא, ואני מציע את ההצעה הבאה: ארבעה שופטים, שני חברי כנסת, שני עורכי-דין ושר המשפטים...אני מציע לחברי...ללכת צעד נוסף לקראת הכוון של אי-תלות הוועדה”.
בחוק שעבר בכנסת בקריאה שלישית ב-20 באוגוסט 1953 נקבע לעניין המינויים כי חברי הוועדה יהיו תשעה והיא תוכל למנות שופטים כל עוד מספר חבריה אינו פוחת משישה. עוד נקבע כי שר המשפטים יוכל בהתייעצות עם נשיא בית המשפט העליון למנות נשיאים ונשיאים תורניים של בתי משפט מחוזיים ושלום. שר המשפטים יוכל גם, בהתייעצות עם נשיא בית המשפט העליון, למנות לכהונה זמנית בפועל שופטים לבתי המשפט השונים מתוך מאגר השופטים הקיימים. כך למשל שר המשפטים יוכל למנות שופט מחוזי לכהונה בפועל של שופט עליון לזמן של עד שנה אחת.
ועדות בחירה נוספות

במקביל לוועדה לבחירת שופטים פועלות מספר ועדות בחירה נוספות לתפקידי שיפוט, הפועלות באופן דומה.
ועדות בחירה נוספות > הוועדה לבחירת דיינים

הוועדה לבחירת דיינים מופקדת, בהתאם לחוק הדיינים, התשט"ו-1955, על בחירת הדיינים למערכת בתי הדין הרבניים. הוועדה מוסמכת גם לסיים כהונתו של דיין, לדון בנבצרות של דיין מחמת מצב בריאותי, ולאשר בקשת דיין לפרישה מוקדמת. שר המשפטים מכהן על פי חוק כיושב ראש הוועדה, אך בממשלה ה-34 הועברו סמכויותיה של שרת המשפטים איילת שקד בעניין זה לשר האנרגיה, יובל שטייניץ.
חברי הוועדה:
שלושה נציגי הממשלה ובראשם השר לשירותי דת
שני חברי הכנסת
שני הרבנים הראשיים לישראל
שני דיינים מבית הדין הרבני הגדול (בדרך כלל נהוג לבחור את הוותיקים שבהם)
שני עורכי דין, שנבחרים בבחירות חשאיות על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין
שתי טוענות רבניות, אחת שממונה על ידי שר המשפטים או השר שממונה בהסכמתו ואחת שממונה על ידי שר הדתות.
חברי הוועדה כיום:
| חבר הוועדה> נציגי הממשלה | חבר הוועדה> נציגי הממשלה | סיעה> נציגי הממשלה | סיעה> נציגי הממשלה | תפקיד> נציגי הממשלה |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מיכאל מלכיאלי |  | ש"ס | השר לשירותי דת יו"ר הוועדה |  |  |
|  | אורית סטרוק |  | הציונות הדתית | שרת ההתיישבות |  |  |
|  | דודי אמסלם |  | הליכוד | השר לשיתוף פעולה אזורי, שר במשרד המשפטים והשר המקשר בין הממשלה לכנסת |  |  |
| נציגי הכנסת | נציגי הכנסת | נציגי הכנסת | נציגי הכנסת | נציגי הכנסת |  |  |
|  | פנינה תמנו |  | המחנה הממלכתי | חברת הכנסת |  |  |
|  | אליהו ברוכי |  | יהדות התורה | חבר הכנסת |  |  |
| נציגי הרבנות הראשית | נציגי הרבנות הראשית | נציגי הרבנות הראשית | נציגי הרבנות הראשית | נציגי הרבנות הראשית |  |  |
|  | הרב קלמן בר | הרב קלמן בר | הרב קלמן בר | הרב הראשי האשכנזי לישראל |  |  |
|  | הרב דוד יוסף | הרב דוד יוסף | הרב דוד יוסף | הרב הראשי הספרדי לישראל |  |  |
| נציגי בית הדין הרבני הגדול | נציגי בית הדין הרבני הגדול | נציגי בית הדין הרבני הגדול | נציגי בית הדין הרבני הגדול | נציגי בית הדין הרבני הגדול |  |  |
|  | פנוי | פנוי | פנוי | דיין בבית הדין הרבני הגדול | דיין בבית הדין הרבני הגדול | דיין בבית הדין הרבני הגדול |
|  | הרב אברהם שינדלר | הרב אברהם שינדלר | הרב אברהם שינדלר | דיין בבית הדין הרבני הגדול |  |  |
| נציגי לשכת עורכי הדין | נציגי לשכת עורכי הדין | נציגי לשכת עורכי הדין | נציגי לשכת עורכי הדין | נציגי לשכת עורכי הדין |  |  |
|  | יצחק גורדון | יצחק גורדון | יצחק גורדון | עורך דין |  |  |
|  | יעל דולב | יעל דולב | יעל דולב | עורכת דין |  |  |
| טוענות רבניות | טוענות רבניות | טוענות רבניות | טוענות רבניות | טוענות רבניות |  |  |
|  | רחל דותן | רחל דותן | רחל דותן | טוענת רבנית |  |  |
|  | רויטל דהן | רויטל דהן | רויטל דהן | טוענת רבנית |  |  |
ועדות בחירה נוספות > ועדה לבחירת שופטים צבאיים משפטאים

הוועדה מופקדת, בהתאם לחוק השיפוט הצבאי, תשט"ו-1955, על מינוי השופטים הצבאיים המשפטאים.
חברי הוועדה:
שר הביטחון, יושב ראש הוועדה
שר המשפטים
נשיא בית המשפט העליון
שופט בית המשפט העליון שיבחר חבר שופטיו
עורך הדין שתבחר המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין
הרמטכ"ל
ראש אכ"א
נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
שופט צבאי-משפטאי של בית הדין הצבאי לערעורים שיקבע נשיאו.
חברי הוועדה כיום:
| חבר הוועדה> נציגי הממשלה | חבר הוועדה> נציגי הממשלה | סיעה> נציגי הממשלה | סיעה> נציגי הממשלה | תפקיד> נציגי הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ישראל כ"ץ |  | הליכוד | שר הביטחון יו"ר הוועדה |
|  | יריב לוין |  | הליכוד | סגן ראש הממשלה שר המשפטים |
נציגי בית המשפט העליון
|  | יצחק עמית | נשיא בית המשפט העליון | נשיא בית המשפט העליון | נשיא בית המשפט העליון |
|  | נעם סולברג | שופט בית המשפט העליון | שופט בית המשפט העליון | שופט בית המשפט העליון |
נציגי לשכת עורכי הדין
|  | נדב ויסמן | נדב ויסמן | נדב ויסמן | עורך דין |
נציגי צה"ל
|  | רב-אלוף הרצי הלוי | רב-אלוף הרצי הלוי | רב-אלוף הרצי הלוי | ראש המטה הכללי של צה"ל |
|  | אלוף דדו בר כליפא | אלוף דדו בר כליפא | אלוף דדו בר כליפא | ראש אגף כוח האדם של צה"ל |
נציגי בתי הדין הצבאיים
|  | אלוף אורלי מרקמן | אלוף אורלי מרקמן | אלוף אורלי מרקמן | נשיאת בית הדין הצבאי לערעורים |
|  | תא"ל נועה זומר | תא"ל נועה זומר | תא"ל נועה זומר | המשנה לנשיאת בית הדין הצבאי לערעורים |
ועדות בחירה נוספות > הוועדה לבחירת קאדים

הוועדה למינוי קאדים מופקדת, בהתאם לחוק הקאדים, התשכ"א-1961, על מינוי הקאדים למערכת בתי הדין השרעיים. הליך בחירת הקאדים מוסדר בכללי הקאדים (סדרי דיון ועבודה של הועדה למינוי קאדים), התשנ״ו–1996, שנקבעו על ידי ועדת המינויים. סדרי הבחינות, המהוות חלק מתנאי הכשירות לכהונת קאדי, נקבעו בתקנות הקאדים (סדרי בחינות בכתב), התשס"ד-2003(הקישור אינו פעיל, 3.12.2022).
הוועדה מוסמכת גם לסיים כהונתו של קאדי, לדון בנבצרות של קאדי מחמת מצב בריאותי, ולאשר בקשת קאדי לפרישה מוקדמת. שר המשפטים מכהן כיושב ראש הוועדה.
חברי הוועדה:
שר המשפטים – יו"ר הוועדה
שר נוסף. כאשר אין שר מוסלמי, רשאית הממשלה לבחור סגן שר מוסלמי
שלושה חברי הכנסת, לפחות שניים מהם מוסלמים, שאותם בוחרת הכנסת בבחירות חשאיות
שני קאדים מבית הדין השרעי לערעורים
שני עורכי הדין, מהם לפחות אחד מוסלמי, שנבחרים בבחירות חשאיות על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין.
חברי הוועדה כיום:
| חבר הוועדה> נציגי ממשלת ישראל ה־37 | חבר הוועדה> נציגי ממשלת ישראל ה־37 | סיעה> נציגי ממשלת ישראל ה־37 | סיעה> נציגי ממשלת ישראל ה־37 | תפקיד> נציגי ממשלת ישראל ה־37 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | יריב לוין |  | הליכוד | סגן ראש הממשלה שר המשפטים יו"ר הוועדה |
|  | אורית סטרוק |  | הציונות הדתית | שרת ההתיישבות |
נציגי הכנסת ה־25
|  | ינון אזולאי |  | ש"ס | חבר הכנסת |
|  | אחמד טיבי |  | חד"ש-תע"ל | חבר הכנסת |
|  | מנסור עבאס |  | רע"ם | חבר הכנסת |
נציגי בית הדין השרעי לערעורים
|  | עבד אלחכים סמארה | עבד אלחכים סמארה | עבד אלחכים סמארה | נשיא בית הדין השרעי לערעורים |
|  | איאד זחאלקה | איאד זחאלקה | איאד זחאלקה | קאדי חבר בית הדין השרעי לערעורים |
נציגי לשכת עורכי הדין
|  | יסמין ברהום | יסמין ברהום | יסמין ברהום | עורכת דין |
|  | וואל חלאילה | וואל חלאילה | וואל חלאילה | עורך דין |
ראו גם

ועדת השתיים
לקריאה נוספת

אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך א: עקרונות יסוד, עמ' 137-130
שמעון שטרית, על השפיטה - מערכת הצדק במשפט, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2004, הפרק "מינוי שופטים – אמות המידה והליכי הבחירה", עמ' 266–306
יצחק זמיר, בית המשפט העליון, הוצאת שוקן, 2022, הפרק "מינוי שופטים", עמ' 189–201
ביאורים

↑  שר המשפטים פנחס רוזן אמר בדיון בקריאה ראשונה בהצעת חוק השופטים, בשנת 1953: "חידוש אחר שחוק זה מחדש בפרשת מינויי שופטים הוא שמינויים אלה נעשים לתפקיד מתפקידי נשיא־המדינה. אי־תלותם של השופטים תמצא את ביטויה גם בכך, שאין מקבלים מינוי מידי הרשות המבצעת — לא בהשתתפות הרשות המחוקקת ולא בלעדיה — אלא מידי הנשיא. מאחר שלפי הקונסטיטוציצה שלנו אין הנשיא פועל אלא לפי הצעה ובחתימת קיום של אחד משרי הממשלה, הרי למינויי שופטים זקוק הוא להצעת שר־המשפטים, והצעת שר־המשפטים אינה ניתנת אלא על־פי המלצת ועדת־מינויים, שקיומה והרכבה קבועים עכשיו בחוק, ובה מיוצגים הרשות המבצעת — הממשלה, הרשות המחוקקת — הכנסת, הרשות השופטת — על ידי שופטים, וכן מקצוע המשפט — התביעה הכללית, עורכי־הדין ומדע המשפט." ובאותו עמוד: "החוק מחייב גם להבא את שיטת מינויים של השופטים ומעדיף אותה על שיטת בחירת השופטים. מינוי שופטים הוא עניין למומחים, ולמומחים בלבד, ואסור שעניין זה ייהפך לעניין פוליטי. השופט שלנו אזרח הוא ככל האזרחים, וזכותו וחובתו ליצור לעצמו דעה פוליטית ולהצביע על-פיה בבחירות פוליטיות; אך היותו שופט אינה עולה יפה עם פעילות מפלגתית או פוליטית כלשהי; והדברים מן המפורסמים הם שאינם צריכים ראיה."
↑  עמית כיהן כחבר הוועדה גם מ-1 במרץ 2021 ועד 29 בפברואר 2024
↑  סולברג כיהן כחבר הוועדה גם מ-9 באוגוסט 2023 עד 17 באוקטובר 2023
אורנה שמעוני

אורנה שמעוני, לאחר טקס חלוקת מדליות למנצחות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר), פברואר 2013. שמאל: נועה פלדמן, מרכז: נסטיה קורוטקוב (מנצחת), ימין: אדוה בראון
אורנה שמעוני (נולדה ב-31 במרץ 1941) היא פעילה חברתית ישראלית. הייתה פעילה מרכזית בתנועת המחאה "ארבע אמהות", יוזמת האנדרטה באי השלום, לאחר הטבח בנהריים. יוזמת בית איל.
ביוגרפיה

שמעוני נולדה בקיבוץ תל יוסף לשרה וראובן לוין. היא עברה עם משפחתה לקיבוץ בית השיטה בעקבות הפילוג בתנועה הקיבוצית ב-1951. היא שירתה בצבא כקצינה בבה"ד 12 וכעוזרת קצין אג"ם בחטיבה 80 של הצנחנים. אחיה הבכור, שמואל לוין, טייס במילואים נהרג בשנת 1977 בתאונת אימונים. לאחר נישואיה לעוזי, עברה עמו להתגורר בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. בעלה נפטר בשנת 1992.
הטבח בנהריים

לאחר הסכם השלום עם ירדן, ביקשה שמעוני להקים ב"אי השלום" פארק לנוער ישראלי וירדני שוחר שלום, בשיתוף קק"ל. אולם במרץ 1997, השתנתה התוכנית, לאחר הטבח בנהריים שבו נרצחו שבע תלמידות מבית שמש מירי של חייל ירדני יזמה ויצרה שמעוני את הקמת אנדרטת ההנצחה. במקביל הפכה לאחת הפעילות המרכזיות בתנועת "ארבע אמהות" שהוקמה בעקבות אסון המסוקים שהתרחש בפברואר 1997.
בית איל

בספטמבר 1997 נהרג בן הזקונים שלה, סגן איל שמעוני ליד מוצב ריחן שבלבנון. לזכרו יזמה שמעוני את הקמת בית איל בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד, מרכז לשילוב בעלי צרכים מיוחדים עם כל רובדי הקהילה, בפעילות של- בריאות, חינוך, תרבות, ספורט והנצחה. במרכז תצוגת הנצחה לכ-1,570 חללי כל המלחמות בלבנון ונרצחי פעולות האיבה ממחבלים שחדרו מלבנון.
שמעוני הייתה פעילה גם במאבק למען החזרת גלעד שליט ועל רקע זה אף הותקפה.
בשנת 2013 בריאיון לפורום "רצועת הביטחון מלחמה ללא שם" הסבירה שמעוני מדוע מלחמת לבנון הראשונה הסתיימה בשנת 2000. שמעוני קראה למלחמה זאת "מלחמת לבנון הארוכה".
כיום שמעוני פעילה במאבק להשבת הבנים הנעדרים ברצועת עזה יחד עם משפחתו של הדר גולדין.
בספטמבר 2024 פתחה שמעוני בשביתת רעב מול הכנסת, למען השבת החטופים שנחטפו לעזה בשבת השחורה. אליה הצטרפו בהמשך שובתי רעב נוספים, ביניהם, דוד אגמון והרב אבידן פרידמן.
שמעוני היא אם לחמישה ילדים.
פרסים והישגים

בשנת 2021 זכתה שמעוני בפרס אות הנשיא למתנדב.
הערות שוליים

1 2  באי השלום, אתר קק"ל
1 2  יעקב לזר, בבית איל נבנתה תצוגת הנצחה לכ-1,300 חללי לבנון, הזמן הירוק, 28 בפברואר 2013
↑  נועם שליט: מוחה על הפגיעה בפעילה אורנה שמעוני, באתר "מגזין", 3 ביולי 2011
↑  אורנה שמעוני בפניה להנהגה: "השבת הבנים היא משימה לאומית, אל תחמיצו את שעת הפיוס. הערבות ההדדית היא נשק לאומי... בצעו את הערבות. העם כולו יזקוף קומתו... | By הדר שלי | Facebook, באתר www.facebook.com
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  גלעד כהן, אם שכולה פתחה בשביתת רעב למען החזרת החטופים: "רוצה שהמונים יבואו", באתר ynet, 20 בספטמבר 2024
↑  דניאל רוט, ""שכחנו שיש שם 101 אזרחים": אורנה שכלה את בנה בלבנון ושבתה רעב למען החטופים", i24news, 22.09.2024.
↑   ניר חסון, אחד ועוד אחת: קבוצת שובתי הרעב למען החטופים הולכת וגדלה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2024
↑  הנשיא ריבלין: אחד הדברים האחרונים, הוא להעניק את 'אות הנשיא להתנדבות', חדשות הארץ, 16 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435816205171  VIAF: 57148874364849620483   WorldCat (עם VIAF): 57148874364849620483 
הגן שהוקם לזכר הילדות, עם שמותיהן, יוזמה יצירה ותחזוקה של אורנה שמעוני
בית איל
רשות התקשורת הפדרלית

| --- | --- |
 

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  Federal Communications Commission Office of Inspector General 
 תאריך הקמה:  19 ביוני 1934 
 סוכנות קודמת:  רשות הרדיו הפדרלית 
 מטה מרכזי:  Sentinel Square III 
 עובדים:  1,899 
 www.fcc.gov
 
רשות (ועדת) התקשורת הפדרלית (באנגלית: The Federal Communications Commission, בראשי תיבות: FCC) היא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית, שנוצרה בעקבות חקיקה של הקונגרס האמריקאי, שאת חבריה ממנה נשיא ארצות הברית. הרשות עוסקת בשישה תחומים – פס רחב, תחרותיות, ספקטרום תדרים, מדיה, הגנה על הציבור (מבחינת תוכני שידור) וביטחון לאומי. הרשות הוקמה בשנת 1934 מכח חוק התקשורת האמריקאי, אשר הפך את רשות הרדיו הפדרלית לרשות התקשורת הפדרלית, ונטל מידי רשות המסחר הבין-מדינית תפקידי רגולציה של תקשורת קווית.
תחום שיפוטה של הרשות הוא על חמישים מדינות ארצות הברית, מחוז קולומביה ונכסים אמריקאיים. הרשות גם עובדת בשיתוף פעולה עם גופים דומים במדינות אחרות בצפון אמריקה. נכון לשנת 2012, הועסקו בה 1,898 עובדים פדרליים, ותקציבה הוערך כ-354.2 מיליון דולר. משרדי הרשות שוכנים בדרום מערב וושינגטון בשיטת חכירה ל-20 שנה החל משנת 1996.
היסטוריה

בשנת 1934 אישר הקונגרס את חוק התקשורת, אשר ביטל את רשות הרדיו הפדרלית והעביר סמכויות בנושא רישוי רדיו לרשות התקשורת הפדרלית החדשה וכלל בהם סמכויות טלקומוניקציה אשר היו שייכות לרשות המסחר הבין-מדינית. חלק שני של החוק מתמקד בתקשורת במונחים שאולים מחקיקת רישוי מסילות הברזל וחלק שלישי מכיל סעיפים דומים מחוק הרדיו של שנת 1927. בשנת 1940 הוציאה הוועדה דו"ח בנושא רשתות שידור, אשר עסק בהתפרקות רשת NBC והקמת ABC, הגביל את שעות השידור של הרשתות והבהיר את מעמדן של הרשתות בנושא העסקת אמנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוועדה מצאה כי מיקמה תחנות שידור רבות בסמיכות האחת לשנייה, דבר שיצר הפרעות שידור. בזמן זה, התגלה כי ערוצי התג"ם (2 עד 13), אינם מתאימים לשידור ארצי. כתוצאה מכך, הוועדה חדלה לתת רישויי בנייה חדשים לתחנות שידור באוקטובר 1948 בצפייה ש"הקפאה" זו תימשך שישה חודשים. אולם, בשל התחלת השימוש בשיטת תא"ג וטלוויזיה צבעונית, ההקצאה מחדש של תחנות החלה רק בשנת 1952. לאחר מכן גדל מספר התחנות מ-100 לכ-550 בחמש השנים הבאות, כאשר התחנה הראשונה נבנתה בדנוור שהייתה העיר הגדולה ביותר ללא כל תחנת טלוויזיה. הדו"ח השישי של הוועדה משנה זו גם ויסת את הערבוב שנוצר משידור בשיטות תא"ג ותג"ם.
מערכת היחסים בין הרשות לחברת הטלפון והטלגרף האמריקאית (AT&T) השתנתה במשך השנים. במשך שנים, התייחסו הרשות ופקידי הממשל לחברה כאל מונופול. הרשות פיקחה על תעריפי הטלפוניה כדי להגביל רווחים ולהבטיח שוויון תעריפי. בשנות השישים, אישרה הרשות לחברות תקשורת בינלאומיות להציע שירותים מיוחדים. בשנות השבעים מגמה זו הורחבה ושירותים נוספים לציבור. בשנת 1982 נתבעה חברת AT&T על הצעות מחיר נמוכות מדי בהיותה מונופול, ושנתיים לאחר מכן, הרשות החליטה לחתור לעבר תחרות בשוק זה.
בשנת 1996, הקונגרס חוקק את חוק הטלקומוניקציה, אשר ביקש ליצור תחרות נוספות בשירותי הטלפוניה הארצית באמצעות שימוש בתחנות ממסר. מדיניות זו הצליחה בצורה מועטה ביותר ויצרה ביקורת רבה. התפתחות האינטרנט, תקשורת דרך כבלים ותקשורת אלחוטית העלו שאלות האם חקיקה נוספת דרושה כדי לקיים תחרות בפס רחב. בין השנים 2009 ו-2011, ובתמיכת הרשות, החלה חקיקת חוק הרדיו הקהילתי. בעשור הראשון של המאה ה-21, באמצעות חוק אכיפת יושרה בפס רחב ועוד לפניו, החלה מדיניות צנזורה של תכנים לא ראויים לשידור (כמו תקרית חשיפת השד של ג'נט ג'קסון בזמן הסופרבול בשנת 2004).
מבנה ארגוני של הרשות > הנהלה

הרשות מנוהלת בידי חמישה חברי ועד הממונים על ידי נשיא ארצות הברית ומאושרים על ידי הסנאט ארצות הברית לתקופה של חמש שנים. אחד מהם ממונה ליושב ראש הוועד. לא יכולים להיות יותר משלושה חברי ועד מאותו שיוך מפלגתי, ולאף אחד מהם אין ניגוד עניינים הנוגע לגופים בתחומי הפיקוח של הרשות.
חברי הוועד הנוכחים הם:
ג'סיקה רוזנוורלס (יו"ר), המפלגה הדמוקרטית, 2012-2027
ברנדן קאר, המפלגה הרפובליקנית, 2017-2028
ג'פרי סטארס, המפלגה הדמוקרטית, 2019-2027
נתן סימינגטון, המפלגה הרפובליקנית, 2020-2024
אנה גומז, המפלגה הדמוקרטית, 2023-2026
מבנה ארגוני של הרשות > ענפי הרשות

הרשות מחולקת לשבעה אגפים ועשרה מטות.
מבנה ארגוני של הרשות > ענפי הרשות > אגפים

האגף לענייני ממשל וצרכנות. האגף מיישם את מדיניות הצרכנות והנגישות של הרשות.
אגף האכיפה. האגף מטפל באכיפת חוק התקשורת של 1934, נוהלי הרשות, תחרותיות וכו'.
האגף הבינלאומי. האגף מטפל במדיניות הטלקומוניקציה הבינלאומית כמו הקצאת תדרים.
אגף המדיה. האגף יוצר, ממליץ ומנהל את המדיניות ותוכניות הרישוי הקשורים במדיה דיגיטלית כמו טלוויזיה בכבלים, ערוצי ברודקאסט ושידורי רדיו בארצות הברית.
אגף התקשורת האלחוטית. האגף עוסק בכל תחומי השידור האלחוטיים הנייחים והניידים.
אגף התחרות בתקשורת הקווית.
אגף הביטחון הלאומי ובטיחות הציבור.