stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לטביה
היסטוריה > שורשיו של העם הלטבי

התרבות הלטבית המוכרת כיום מורכבת ומושפעת בבסיסה משתי תרבויות עיקריות וידועות בהיסטוריה הלטבית, התרבות הליבונית והתרבות הלטגלית.
העם הליבוני היה ברובו על שפת הים הבלטי באזור המוכר כיום כמפרץ ריגה. התרבות הליבונית הייתה מורכבת ומושפעת משתי תרבויות, פינית ובלטית. התרבות הפינית השפיעה על שפתם הליבונית, שהיא שפה אוראלית פינית שדומה לאסטונית, לפינית ולהונגרית. מנהגיו של העם הליבוני היו דומים יותר לעמים הבלטים שישבו באותם הזמנים (תחילת האלף השני) באזור לטביה וליטא העכשווי.
כיום כמעט שאין עדויות לתרבות ולעם הליבוני ולשפתו, פרט לכמה מוזיאונים קטנים ברחבי לטביה ו-12 כפרים קטנים אשר מוגדרים כליבוניים ברחבי לטביה, כדוגמת הכפר יאונציאמס בפאתי ריגה, והשפה מדוברת בפי כ-200 איש בלבד.
התרבות השנייה אשר השפיעה באופן משמעותי על התרבות הלטבית היא התרבות הלטגלית, תרבות של עם אשר התיישב ברוב האזור המזרחי של לטביה כיום. העם הלטגלי היה מושפע גם בשפתו הלטגלית וגם בתרבותו מהתרבויות הבלטיות באזור בלבד ומעט מאוד מהצפוניות. בניגוד לליבונים, ללטגלים יש עדויות רבות ושפתם עדיין מדוברת בפי 200,000 איש ברחבי לטביה וברוסיה בגבול הלטבי. השפה הלטגלית נחשבת כיום כבת או אחות לשפה הלטבית והדמיון ביניהן עצום. כמו כן דרכיהם ומנהגיהם של הלטגלים דומים מאוד לאלו של הלטבים.
היסטוריה > שלטון רוסי וסובייטי

שטח לטביה הנוכחית היה ברובו בשליטת המסדר הליבוני שהוקם בתחילת המאה ה-13. במהלך המאה ה-16 התרחשה באזור מלחמת ליבוניה, שבסיומה חולק רוב שטחן של המדינות הבלטיות של היום בין שוודיה לבין איחוד פולין-ליטא. בעקבות מלחמת הצפון השתלטה האימפריה הרוסית על השטחים שהיו בשליטה שוודית, ובהמשך המאה ה-18 שטחים שהיו חלק של איחוד פולין-ליטא סופחו גם הם לרוסיה. במשך שנים נהנה שטח זה מאוטונומיה משמעותית לעומת שטחים אחרים של האימפריה הרוסית. בחצי השני של המאה ה-19, בעקבות פעילות ועדה שבה השתתף בין היתר אנטולי גסמן, שונו חוקים רבים, והממשל באזור התקרב לשיטה שהייתה הנהוגה ברחבי רוסיה.
לאחר שקרסה האימפריה הרוסית בעקבות מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר זכתה לטביה לעצמאות מחודשת לאחר שנים רבות של שליטה רוסית. עצמאות זו לא האריכה ימים. לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, בעקבות הסכם מולוטוב-ריבנטרופ, חולקו רוב מזרח אירופה וצפון-מזרחה בין גרמניה הנאצית וברית המועצות. בשנת 1940 פלשו הסובייטים אל לטביה וכבשו אותה, ושנה לאחר מכן היא נכבשה בידי גרמניה הנאצית. במשך שנתיים הייתה לטביה תחת משטר נאצי, כחלק מנציבות הרייך אוסטלנד, עד כיבושה מחדש ב-1943 על ידי הצבא האדום.
עם הכיבוש מחדש הוקמה רפובליקה סובייטית שנקראה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית. במשך השנים סבל העם הלטבי מהשלטון הסובייטי ופיתח שנאה של ממש נגד השלטון ונגד הרוסים שקיבלו עידוד מהשלטון להתיישב בלטביה[דרוש מקור]. בסוף שנות השמונים של המאה העשרים החלו פעולות לאומיות בכמה מהרפובליקות של ברית המועצות. תנועת העצמאות הלטבית קיבלה גירוי והחלה במאבק נגד השלטון הסובייטי עד הכרזת העצמאות של לטביה ב-21 באוגוסט 1991, וכך הוקמה הרפובליקה של לטביה (בלטבית: Latvijas Republika).
היסטוריה > הרפובליקה הנוכחית

לאחר הכרזת העצמאות חזרו הסמל והדגל לשימוש לטבי רשמי ונוצר יחס שלילי כלפי הרוסים ברחבי המדינה. הרשויות הקשו מאוד על הרוסים לקבל את הזכות להתיישב בלטביה ולקבל אזרחות ודרשו מהם לעבור מבחנים רבים בשפה הלטבית על השפה, התרבות וההיסטוריה הלטבית על מנת לקבל את הזכות הזו. במשך השנים הראשונות של העצמאות גם היו רעיונות, קריאות ואהדה רבה מצד העם הלטבי לגרש את כל האזרחים והתושבים הרוסים חזרה לרוסיה, אך מעשים אלה סוכלו על ידי לחץ רב של רוסיה באו"ם. לטביה התקבלה לאו"ם והחלה לשפר ולהדק יחסיה עם מערב אירופה וצפון אמריקה על ידי יצירת קשרים חדשים ויחסי מסחר. הדבר הוביל להורדת התלות ברוסיה לאפס מרצון ולהתנתקות ממנה.
עם השנים יחסים אלו התהדקו כאשר לטביה נכנסה לברית נאט"ו ולאיחוד האירופי.
פוליטיקה

ה"סאימה" (Saeima) הוא הפרלמנט של לטביה, המונה 100 מושבים ונבחר בבחירות ישירות כל ארבע שנים. הסאימה בוחר את הנשיא, וזה ממנה ראש ממשלה שיחד עם ממשלתו מהווים את הרשות המבצעת של הממשל. ראש המדינה הוא הנשיא ובידיו נמצאות רוב סמכויות השלטון. בנוסף, ביכולתו לפזר את הפרלמנט ולהכריז על בחירות מוקדמות.
פוליטיקה > יחסי חוץ > המדינות הבלטיות

אחד הקשרים החשובים ביותר של לטביה הוא עם שאר המדינות הבלטיות – אסטוניה וליטא – אשר גובלות בה מצפון ומדרום בהתאמה. רוב הייצוא של לטביה הוא למדינות אלו וגם חלק מכובד מהייבוא למדינה הוא ממדינות אלו. מדי שנה נערכת "פסגת הבלטיות" באחת משְלוש המדינות, ובפסגה נפגשים שלושת הנשיאים והשרים החשובים, כגון שרי החוץ ושרי הביטחון. בפסגה זו הם נוהגים לתכנן פעילויות צבאיות וכלכליות משותפות. אחד ההחלטות הצבאיות העיקריות הוא "חיל האוויר הבלטי": שילוב של שלושת חילות האוויר הבלטיים במטרה להגן על הנתיבים האוויריים של המדינות. עם השנים גם נאט"ו עזרה והשתתפה בתוכנית זו.
פוליטיקה > יחסי חוץ > יחסי לטביה-ישראל

לאחר הכרזת העצמאות של לטביה, הכירה בה ישראל ב-4 בספטמבר 1991. לישראל יש שגרירות בריגה וללטביה יש שגרירות בתל אביב ושלוש קונסוליות: בחיפה, אשדוד ואילת. בשנת 2008 ביקר נשיא לטביה ואלדיס זאטלרס בישראל. בביקור זה נפגש עם ראש הממשלה אהוד אולמרט, ציפי לבני ואהוד ברק. הפגישה הרשמית האחרונה הייתה בביקורו של שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן ביולי 2010 בריגה עם הנשיא הלטבי ואלדיס זאטלרס, ראש הממשלה ואלדיס דומברובסקיס, שר החוץ ובכירים נוספים בממשל הלטבי.
מחוזות

מאז קבלת העצמאות מברית המועצות, חלוקת המחוזות בלטביה עברה שינויים משמעותיים מספר פעמים. החל משנת 2021 לטביה מחולקת ל-36 מחוזות המכונים "נובדס" (novads). לשבע ערים יש מעמד ארצי נפרד:
דאוגבפילס
ילגבה
יורמלה
לייפאיה
רזקנה
ריגה
ונטספילס
כלכלה

לאחר פירוק ברית המועצות והקמת מדינה עצמאית בוצעו רפורמות נרחבות בכלכלה. בשנת 1999 לטביה נכנסה לארגון הסחר העולמי.
כלכלת לטביה התאוששה מהמשבר הפיננסי של שנת 1998 ברוסיה, בעיקר בזכות הקפדת הממשלה על משמעת פיסקלית והמעבר ההדרגתי ליצוא למדינות האיחוד האירופי, מה שהקטין את התלות המסחרית ברוסיה. רוב החברות, הבנקים ונכסי הדלא-ניידי עברו הפרטה. לטביה הצטרפה לארגון הסחר העולמי בפברואר 1999 ולאיחוד האירופי במאי 2004. הגירעון המסחרי הגדול הוא הדאגה הכלכלית העיקרית כעת. עד למשבר הכלכלי ב-2008 לטביה זכתה לאחת הצמיחות הגבוהות ביותר באירופה שהגיע בממוצע של 8.4% לשנה.
בעקבות המשבר הכלכלי ב-2008, קרן המטבע הבין-לאומית אישרה מתן סיוע כספי ללטביה בשווי 1.68 מיליארד יורו, ומחירי הנדל"ן בלטביה צנחו ב-45% ממחירם לפני המשבר, דבר המציב את לטביה במקום הראשון בנפילת מחירי הנדל"ן. האבטלה (בדומה לליטא) עלתה ל-17.8%, והכלכלה כולה הצטמצמה ב-18%. נתונים אלו הציבו את לטביה כאחת המדינות שנפגעו בצורה הקשה ביותר מהמשבר באירופה.
כתוצאה מהמשבר הכלכלי, אחוז הבלתי מועסקים גדל מכ-5.4% בשנת 2007 לכ-22% באפריל 2010. עם זאת, החל מקיץ 2010 התאוששה הכלכלה. בשנת 2010 דורגה לטביה במקום הראשון בעולם בעליית מחירי הנדל"ן, כאשר רשמה עלייה של 21.18%.
בשנת 2014 לטביה עברה לשימוש באירו.
בנוסף לתעשיות המסורתיות, במדינה מתפתחות תעשיות מתקדמות בתחום אלקטרוניקה ומחשוב. בין החברות בתחום חברת Joom למסחר אלקטרוני וחברה שפיתחה תוכנה Zabbix.
בשנת 2016 התקבלה לטביה לארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
תחבורה

בשטח המדינה קיימות מסילות רכבת באורך כולל של כ-2,263 ק"מ, שמהן כ-258 ק"מ מחושמלות. תנועת הרכבות החלה כבר בשנת 1860 ורכבת חשמלית פועלת משנת 1966.
נמל תעופה ראשון נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20. החל משנת 1937 החלו לפעול טיסות מסחריות סדירות. נכון לעתה, נמל התעופה בין-לאומי היחיד הוא נמל התעופה הבין-לאומי ריגה.
הנמלים הראשיים של המדינה נמצאים בריגה וונטספילס. כמו כן פועלות מעבורות המקשרות את נמלי נוסעים עם ערים לחופי הים הבלטי.
אורך הכבישים הכולל מגיע לכ-20 אלף ק"מ. 15 כבישים הוגדרו כבעלי חשיבות ארצית. כמו כן דרך המדינה עוברים חמישה כבישים בעלי חשיבות כלל אירופית.
גאוגרפיה

חלק נכבד משטחה של לטביה מכוסה יערות, ולמדינה יש גם יותר מ-12,000 נחלים קטנים ומעל 3,000 אגמים. רוב שטח המדינה הוא מישורים פוריים עם מעט גבעות במזרח. הנקודה הגבוהה ביותר במדינה היא "גאיזינקלנס" (Gaizinkalns), בגובה 312 מטר.
לשון הים הרדודה שנקראת מפרץ ריגה נמצאת בצפון-מערב המדינה. הבירה ריגה נמצאת לחופי מפרץ זה, בשפך נהר הדאוגבה (Daugava). ערים מרכזיות נוספות הן דאוגבפילס (Daugavpils) שנמצאת במעלה הנהר ולִיֶפאיה (Liepāja) שנמצאת על החוף הבלטי.
האקלים הבלטי הוא ימי ממוזג, הקיץ קריר והחורף מתון יחסית ומושלג. באזורים המרוחקים מהחוף, הטמפרטורות קיצוניות יותר והאקלים קרוב יותר לאקלים יבשתי לח.
דמוגרפיה > לאומים

בלטביה חיים, נכון לשנת 2018, 1.91 מיליון תושבים; לעומת כ-2.7 מיליון תושבים בשנת 1989 (כשהייתה עדיין חלק מברית המועצות). התושבים מתחלקים ללאומים הבאים: 62.2% לטבים, 25.2% רוסים, 3.2% בלארוסים, 2.2% אוקראינים, 2.1% פולנים, 0.3% צוענים, 0.2% יהודים, ו-0.1% גרמנים ו-0.1% אסטונים.
דמוגרפיה > דתות

האוכלוסייה בלטביה מתחלקת לאמונות הבאות:
79% נוצרים: 34.2% לותרנים, 24% קתולים, 17.8% אורתודוקסים ו-1.6% אדוקי האמונה הישנה
21% – ללא דת
בלטביה כ-4,721 יהודים.
דת הדייבטוריבה, הטוענת לשורשים היסטוריים במיתולוגיה הקדם-נוצרית, התפתחה בלטביה ומרוכזת בה.
דמוגרפיה > שפות

לטבית, שהיא אחת מהשפות הבלטיות, היא השפה הרשמית היחידה, אך גם רוסית נפוצה. בלטביה מדוברות גם בלארוסית, אוקראינית, ליטאית, פולנית, יידיש, עברית, אסטונית, גרמנית, ליבונית, לטגלית ואנגלית.
יהודי לטביה

בלטביה היה ישוב יהודי כבר במאה ה-16. היהודים התרכזו בעיירות בתחום המושב, שבהן הותר להם לשבת, וכן בערים הראשיות, כדוגמת ריגה, דאוגבפילס, באוסק וילגבה. בתחילת המאה ה-20 חיו בלטביה כ-200,000 יהודים.
רוב היהודים עסקו במסחר והיו מבוססים מבחינה כלכלית ברובם.
בשואת העם היהודי פעלו רבים מבני העם הלטבי בשיתוף פעולה עם הגרמנים, רצחו ופרעו ביהודים שלא הצליחו להימלט או להגר קודם לכן. רוב יהודי לטביה שנותרו נרצחו בבורות ההריגה, בגטאות וביערות כדוגמת טבח יער רומבולה. בשנת 1943 כבר נותר בלטביה רק שריד מיהדות לטביה המפוארת, כ-5,000 יהודים בשלושה גטאות ובמספר מחנות עבודה.
לאחר המלחמה, חזרו חלק מהיהודים שהספיקו להימלט, וגילו שרוב בני משפחתם נספו והיו אף משפחות שלא נשאר להן זכר.
יוצא דופן היה יאניס ליפקה, חסיד אומות העולם אשר הציל כ-60 מיהודי ריגה והסביבה.
בשנות ה-70 נטע עץ בשדרות "חסידי אומות העולם" ביד ושם.
ב-14 ביוני 1941 הוגלו רבים מאזרחי לטביה לסיביר, כחלק מהטרור הסטליניסטי, בהם גם יהודים. בעקבות הגליה זאת נמנעו יהודים רבים מלברוח מהכיבוש הנאצי לרוסיה, מכיוון שעדיין לא היה ברור איזו מהסכנות גדולה יותר. בנוסף, היעדרות של בני משפחה בוגרים מנעה את בריחתם של ילדים וזקנים שלא יכלו לעבור את תלאות הדרך לבדם. היהודים שנותרו בשנת 1941 בלטביה, נרצחו ברובם המוחלט בשואה. הקהילה היהודית ששרדה את השואה מנתה בעיקר את אלה מהם ששרדו את הגולאגים וחזרו ללטביה לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948, הוגלו לסיביר בשנית חלק מהאנשים שחזרו משם קודם.
בשנת 1970 מנו היהודים ברפובליקה כ-36,600 איש. עד שנת 1987 עלו כשליש מהם למדינת ישראל. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2018, התגוררו בלטביה 4,721 יהודים שהם כ-0.2% מאוכלוסיית לטביה.
בפברואר 2022 אישר הפרלמנט הלטבי להקצות 40 מיליון אירו לשימור המורשת היהודית במדינה, להנצחת השואה ולתמיכה בקהילה היהודית ובניצולי השואה.
מייגן 2.0

| --- | --- |
 בימוי:  ג'רגאד ג'ונסטון
 הופק בידי:  ג'ייסון בלאם ג'יימס ואן אליסון ויליאמס
 תסריט:  אקלה קופר
 שחקנים ראשיים:  אליסון ויליאמס ויולט מק'גרו ג'נה דייוויס בריאן ג'ורדן אלוורז איוואנה סחנו אריסטו אתארי ג'מיין קלמנט
 מדבבים:  Jenna Davis 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  בלאמהאוס הפקות אטומיק מונסטר Divide/Conquer
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 27 ביוני 2025
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט מדע בדיוני, סרט מתח 
 סרט קודם:  "מייגן" (2022)
 www.m3ganmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מייגן 2.0 (באנגלית: M3GAN 2.0) הוא סרט מדע בדיוני ואימה אמריקאי שבוים על ידי ג'רארד ג'ונסטון, על פי תסריט מאת אקלה קופר. הוא המשך רציף ל"מייגן" משנת 2022, ואליסון ויליאמס ווילוט מק'גרו שבות לגלם את תפקידיהן, שאליהם מצטרפים איוואנה סחנו, טים שארפ, אריסטו אתארי וג'מיין קלמנט. ג'ייסון בלאם וג'יימס ואן שבים כמפיקים בפועל תחת חברות ההפקה "בלאמהאוס הפקות" "אטומיק מונסטר".
ב-27 ביוני 2025 הוא עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית.
עלילה
שנתיים לאחר מסע ההרג של מייגן, יוצרתה ג'מה מחליטה להחזיר אותה לחיים כדי לעצור את אמיליה – נשק צבאי שנבנה על ידי קבלן ביטחוני שגנב את הטכנולוגיה של מייגן
שחקנים

אליסון ויליאמס – ג'מה, מהנדסת רובוטיקה והיוצרת של הבובה-הטכנולוגית, מייגן.
ויולט מקג'רו – קיידי
אמי דונלד – מייגן
ג'נה דייוויס מדבבת את דמותה של מייגן.
בריאן ג'ורדן אלוורז
איוואנה סחנו
אריסטו אתארי
ג'מיין קלמנט
הפקה > פיתוח

בנובמבר 2022 דיווח "הניו יורק טיימס" כי לאור ההכנסות הגבוהות של "מייגן" מתכוונים בחברת "סרטי יוניברסל" להפיק סרט המשך. בינואר 2023 נודע כי ג'רארד ג'ונסטון אישר את התוכניות להפיק סרט המשך על פי רעיון של ג'יימס ואן. לאחר מכן נמסר כי אקלה קופר ישוב לכתוב כתסריטאי.
ב-18 בינואר 2023 לוהקו אליסון ויליאמס וויולט מק'גרו אשר שבות לגלם את תפקידיהן. ב-1 במאי 2024 לוהקו ג'נה דייוויס, בריאן ג'ורדן אלוורז וג'ן ואן אפס שאף הם שבים לגלם את תפקידיהם. ב-16 ביולי 2024 לוהקו טים שארפ, אריסטו אתארי וג'מיין קלמנט למצבת השחקנים, והחלו צילומיו, ובאוקטובר 2024 הסתיימו צילומי הסרט.
הפצה

ב-27 ביוני 2025 עתיד הסרט לעלות לאקרנים.
הערות שוליים

↑  M3GAN 2.0, 2025-06-27, נבדק ב-2025-02-24
↑  .Hollywood Horror Blockbuster: Two Leading Producers Will Soon Join Forces, The New York Times. Retrieved, ‏.Barnes, Brooks (November 16, 2022)
↑  Jones, Tamera, James Wan Already Knows Where a 'M3GAN' Sequel Could Potentially Go, collider, ‏(January 5, 2023)
1 2  D'Alessandro, Anthony (18 בינואר 2023). "M3GAN 2.0 To Happen In 2025". Deadline Hollywood. ארכיון מ-18 בינואר 2023. נבדק ב-18 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (16 ביולי 2024). "M3GAN 2.0 Rolls Cameras With Timm Sharp, Aristotle Athari, Jemaine Clement & More". Deadline Hollywood. נבדק ב-16 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mantilla, Ryan Louis (16 ביולי 2024). "M3GAN 2.0 Cast Adds New & Returning Actors, Photo Celebrates Production Start". ComingSoon.net. נבדק ב-16 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Francisco, Eric (18 באוקטובר 2024). "M3GAN 2.0 Surprises, Wolf Man Gets Trailer at New York Comic Con". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-18 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grobar, Matt (16 במאי 2024). "Universal Dates Five Nights At Freddy's 2, The Woman In The Yard, Drop; Pushes The Black Phone & M3GAN Sequels". Deadline Hollywood. ארכיון מ-19 במאי 2024. נבדק ב-16 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
100 קילומטר

"100 קילומטר" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. הוא יצא לאור ב-2 ביולי 2024 בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק.
באותו היום בו יצא "100 קילומטר" הוציאה בן זקן גם את "מסיבת הרווקות".
רקע והכרזה

את השיר כתב והלחין רותם חן להפקה מוזיקלית של משה בן אברהם ואופק יקותיאל שעבדו עם עדן בן זקן על אלבומה דם שלי (2024). "100 קילומטר" הוא בלדת פופ מזרחי העוסקת באהבה נכזבת למרחקים, בדומה לשמו של השיר. בן זקן משתמשת במוטיבים של בכי במטרה להביע את תחושותיה.
לפני יציאתו של השיר, הודיעה בן זקן שבכוונתה להוציא שני שירים חדשים, אחד שקט ואחד קצבי. במצעדים זכה להצלחה "100 קילומטר", כאשר דורג במקום השביעי במדיה פורסט עם 109 השמעות בסך הכול בשבוע יציאתו. השני מביניהם, "מסיבת הרווקות" לא זכה להצלחה ולא דורג במצעד.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 7 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 2 ביולי 2024 | סטרימינג • הורדה דיגיטלית | שרית • הליקון ארומה |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  עדן בן זקן - הערוץ הרשמי (2024-07-02), עדן בן זקן - מאה קילומטר (Prod. By Moshe & Ofek), נבדק ב-2024-07-13
↑  מאה קילומטר, 2024-07-02, נבדק ב-2024-07-13
↑  מסיבת הרווקות, 2024-07-02, נבדק ב-2024-07-13
↑  מאיה גדש, ‏אחד שקט, אחד קצבי: עדן בן זקן בשני שירים חדשים, באתר מעריב אונליין, 2 ביולי 2024
1 2  niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) • תדע שאני פה |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "עם בליוובל" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" • "אדם אדם" ‏•‏‏ "לאיפה שתלך" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godmother" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" • "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
מגדה גבלס

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1901 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 התאבדה:  1 במאי 1945 (בגיל 43) פיהררבונקר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Johanna Maria Magdalena Behrend 
 מדינה:  גרמניה, גרמניה הנאצית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 בן או בת זוג:  Günther Quandt (4 בינואר 1921–1929)  יוזף גבלס (19 בדצמבר 1931–1 במאי 1945) 
 מספר צאצאים:  7 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב המפלגתי 
 
מגדה גבלס
יוהנה מריה מגדלנה "מגדה" גבלס (Johanna Maria Magdalena "Magda" Goebbels;‏ 11 בנובמבר 1901 – 1 במאי 1945) הייתה אשתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס וכונתה "הגברת הראשונה של הרייך השלישי". חברה אדוקה במפלגה הנאצית, וחברה ותומכת פוליטית של אדולף היטלר. גבלס שימשה סמל לפוריות, ל"אם האידיאלית" ולסמל פמיניסטי בגרמניה הנאצית. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, השתתפה בהרעלת ששת ילדיה ושמה קץ לחייה יחד עם בעלה.
ילדותה

מגדה נולדה בשנת 1901 בברלין, לאוגוסטה ברנד בת ה-22, אם יחידנית ולבן זוגה המהנדס אוסקר ריטשל, שנישאו באותה שנה והתגרשו ב-1904. אוגוסטה נישאה מחדש לסוחר היהודי ריכרד פרידלנדר Richard Friedländer שגם עמו הייתה מיודדת טרם לידת הבת, אותה גם אימץ בהמשך. ביוני 1938  (עוד לפני ליל הבדולח) נאסר פרידלנדר לעבודות פרך במחנה בוכנוואלד ושם גם נספה בפברואר 1939. לימיים הוברר ואומת,  ב-2016, שפרידלנדר היה רשום בארכיב משרד האוכלוסין בברלין, כיהודי וכאביה הביולוגי של מגדה, וכי הליך האימוץ נדרש כנראה רק לעדכון רישומיה כילדה "לגיטימית", נוכח נישואיהם המאוחרים של הוריה.
המשפחה עברה לגור בבריסל, עד שנאלצה לעזוב את בלגיה בשנת 1914 כפליטים, כיתר אזרחי גרמניה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, המשפחה עברה לברלין, שם התגרשה האם בשנית, בעוד לבת מגדה לא הייתה בעיה להתיידד עם בת כיתתה, פליטה יהודייה שהכירה מבלגיה, ליזה ארלוזורוב, ובהמשך גם עם אחיה, חיים ארלוזורוב, לימים מראשי התנועה הציונית, שעמו פיתחה קשר משמעותי שנותק רק עם עלייתו לפלשתינה.
נישואים ראשונים ובן משותף עם גינטר

בגיל 17, בדרכה חזרה מבית הספר ברכבת, פגשה מגדה את גינטר קוונדט (אנ'), תעשיין בן 34 שהחזיק מאוחר יותר בחלק נכבד ממספר חברות גדולות, בהן BMW, והשניים התחתנו בינואר 1921. ב-1 בנובמבר באותה שנה נולד בנם היחיד הרלד קוונדט, שהיה בנה היחיד של מגדה ששרד את המלחמה (והרעלת ששת אחיו למחצה והתאבדות אמו). הוא לחם בחזית כטייס בלופטוואפה ונתפס על יד כוחות בעלות הברית בשנת 1944 בהיותו חייל. הרלד מת ב-22 בספטמבר 1967, בתאונת מטוס באיטליה, ולימים התגיירה בתו ונישאה ליהודי גרמני. גינטר בילה זמן מועט עם מגדה, דבר שגרם לה לתסכול רב. ישנן עדויות כי בהיותה בת 23 היא נמשכה לבנה החורג בן ה-18, הלמוט קוונדט, שמת בפריז מזיהום התוספתן בשנת 1927. באותה שנה יצאו מגדה וגינטר לטיול בן שישה חודשים בארצות הברית, שם התאהב בה אחיינו של נשיא ארצות הברית הרברט הובר. לאחר גירושיה מקוונדט בשנת 1929, הוא אף נסע לגרמניה, לבקש את ידה של מגדה, אירוע שהסתיים בתאונת דרכים שבה נפצעה קשה.
נישואים שניים והקמת משפחה עם יוזף גבלס

מגדה, צעירה, יפה וללא הכרח לעבוד (לאור הסכם גירושין נדיב), הלכה בעצת ידיד לכינוס המפלגה הנאצית, שם התרשמה מנאומו הסוחף של יוזף גבלס, שהיה גאולייטר של ברלין, ומונה לימים כשר התעמולה. בהמשך, הצטרפה מגדה, ב-1930 למפלגה הנאצית, חרף מוצאו היהודי של אביה, ריכרד פרידלנדר (כפי שאומת ב-2016 במרשם התושבים בברלין) וידידותה בהמשך עם חבריה ללמודים, ליזה וחיים ארלוזורוב. תחילה לעבודה התנדבותית, עד שקודמה לתפקידי מטה ומזכירתו של גבלס.  אף שיש הטוענים כי נמשכה יותר להיטלר עצמו, נישאו גבלס ומגדה ב-19 בדצמבר 1931, בטקס בו שימש היטלר כעד. בהמשך אף התקרב למגדה ואף נהג לשבת עימה לשיחות ליליות, עם התינוקת הלגה על ברכיו, ולאחר ניסיון כושל להרעילו בינואר 1933, ביקש היטלר ממגדה להכין את כל ארוחותיו.  לבני הזוג, שתוארו בתעמולה כמשפחה גרמנית אידיאלית, נולדו 6 ילדים. כל השישה הורעלו ב-1945 בבונקר בברלין, בגלולות ציאניד שניתנו להם לאחר שהורדמו.
בניגוד לתדמית "המשפחה המושלמת" שלהם, היו לגבלס מספר רב של רומנים, המפורסם בהם עם השחקנית הצ'כית לידה בארובה. גבלס אף שקל להתחתן עם בארובה, אך לאחר שמגדה ביקשה מהיטלר רשות להתגרש, הורחקה ממנו השחקנית כדי לא לפגוע בתדמית המשפחה המושלמת. פרידתם הכפויה העציבה גם את גבלס, ומנגד יש הגורסים כי גם מגדה עצמה ניהלה רומן מהצד עם הנאצי הבכיר קארל האנקה.
מלחמת העולם השנייה

מגדה, כמו בעלה, זכתה להטבות חברתיות ואישיות רבות עקב קרבתה להיטלר, והיא הביעה תמיכה ונאמנות ציבורית ללא סייג לשניים שלא ידעו מאומה על עברה. באופן פרטי, הביעה לא אחת חששות מתוצאות המלחמה, במיוחד לאחר שהמצב בחזית הרוסית החל להחמיר. בנובמבר 1942, בעת שהאזינה עם מספר חברים לנאומו של היטלר ברדיו, היא כיבתה את המקלט בכעס ואמרה "אלוהים אדירים, איזה שטויות!". ב-1944 היא אף אמרה על היטלר: "הוא כבר לא מקשיב לקול ההיגיון. הוא מאמין לאלו שאומרים לו את שהוא רוצה לשמוע". כשנשאלה על האנטישמיות של בעלה, ענתה כי "כך הפיהרר רוצה, ויוזף חייב לציית". אין כל עדות כי ניסתה לעזור לאביה היהודי, ריכרד פרידלנדר, לחמוק ממחנה העבודה בבוכנוואלד שבו נספה  ב-1938 (עוד לפני ליל הבדולח).
בתחילת המלחמה תמכה מגדה והשתתפה באופן נלהב בתוכנית התעמולה של בעלה, ומלאה תפקידים רשמיים נוספים כאירוח ובידור נשות ראשי מדינה אחרים, תמיכה בכוחות הלוחמים וניחום אלמנות מלחמה. מגדה ניסתה לעמוד בדמות האמא הפטריוטית, הוכשרה כאחות, עבדה גם בחברת האלקטרוניקה הגרמנית טלפונקן, לשם התעקשה להגיע באוטובוס, כמו עמיתותיה לעבודה.
עם החמרת מצבה של גרמניה הנאצית בחזיתות השונות החמיר גם מצבה הבריאותי של מגדה. היא סבלה מדיכאונות ואושפזה בתחילת 1944 בסנטוריום. בעקבות קשר ה-20 ביולי סבלה מהתמוטטות עצבים והבטיחה בטלפון להיטלר שהיא מוכנה להקריב עבורו את חייה "אם הרוסים יגיעו לשערי ברלין". לקראת סוף המלחמה החלה לסבול מהפרעה ניאורולוגית בלתי ניתנת לריפוי, שאינה מסכנת חיים, אך גורמת לכאב רב. הדבר גרם לאשפוזה מספר פעמים.
המתת ילדי הזוג גבלס, והתאבדות הוריהם

ב-22 באפריל 1945, בעוד הצבא האדום מתקדם לברלין, עברה כל משפחת גבלס לגור בפיהררבונקר. המקלחת והשירותים האישיים היחידים בבונקר היו של היטלר עצמו - והוא שמח להתחלק בהם עם מגדה וילדיה. ב-28 באפריל כתבה מגדה מכתב פרידה לבנה הרלד, שהיה שבוי מלחמה בקנדה באותו זמן. במכתב זה, השריד היחיד בכתב ידה של מגדה, היא כותבת כי על אף רצונו של הפיהרר, החליטה להישאר בבונקר, להתאבד ולהרוג את 6 ילדיה, וזאת מאחר ש"העולם ללא היטלר והתנועה הנאצית אינו שווה דבר", וכן מאחר ש"הילדים טובים מדי לעולם הקרב ובא ללא היטלר". בעדותו האחרונה של גבלס, הוא מצהיר כי על מגדה וילדיהם להישאר ולהתאבד עמו בבונקר. את הרעלת ילדיו הוא הצדיק בכך ש"אם היו מבוגרים מספיק, היו גם הם בוחרים להתאבד".
ב-30 באפריל 1945 התאבד היטלר עם אשתו הטרייה אווה בראון, בעוד הסובייטים ממשיכים לכבוש את העיר. למחרת ב-1 במאי הרדימו מגדה ובעלה את ילדיהם באמצעות מורפין, ולאחר מכן הרעילו אותם על ידי שבירת גלולות ציאניד בפיהם. הדעות חלוקות האם מגדה בעצמה הרגה את ילדיה, או שד"ר לודוויג שטומפפגר סייע בהריגתם. מגדה דיברה על המתת הילדים למעלה מחודש לפני ביצוע הרצח, ואף סירבה למספר הצעות, בהן של אלברט שפר, למלט את הילדים מברלין. חבּוּרות על גופת המבוגרת שבהם, הלגה, בת ה-12, העידו כי היא התעוררה ונאבקה טרם מותה.
לאחר הרעלת הילדים יצאו מגדה ויוזף גבלס מחוץ לבונקר והתאבדו. לא ברור האם בבליעת גלולות ציאניד ואז נורו בידי חייל אס אס, כהוראות יוזף, או האם ירה תחילה במגדה ואז בעצמו. לאחר מותם שפכו עליהם דלק, ואז הוצתו אך נשרפו חלקית נמצאו ב-2 במאי על ידי כוחות הכיבוש הסובייטי, צולמו, ופורסמו ברבים. גופות ילדיהם נקברו בחשאי על ידי הרוסים, ורק ב-1970, נשרפו ואפרם פוזר בנהר האלבה.
ראו גם

מרגרטה הימלר - אשתו של ראש האס אס ושר הפנים הנאצי, היינריך הימלר.
גרטרוד שולץ-קלינק - מנהיגת תנועת הנשים במפלגה הנאצית, רעייתו של אוגוסט הייסמאייר
אמי גרינג - אשתו של מפקד הלופטוואפה ושר התעופה הנאצי, הרמן גרינג
לקריאה נוספת

נשות הצמרת הנאצית, אנה מריה זיגמונד, ספריית פועלים, תשס"ו.