stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יקטרינבורג סיטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז עסקים ראשי
 מיקום:  יקטרינבורג
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית
 
 קואורדינטות:  56°50′34″N 60°35′22″E﻿ / ﻿56.842778°N 60.589444°E﻿ / 56.842778; 60.589444
 he
 
יקטרינבורג סיטי, יוני 2016
יקטרינבורג סיטי (ברוסית: Екатеринбург-Сити) הוא מרכז עסקים הנמצא בבנייה במרכז העיר יקטרינבורג. פרויקט המתחם הוצג לראשונה בשנת 2006. על פי הפרויקט הראשוני, שטח המתחם כלל בית מלון («Hyatt Regency Ekaterinburg»), ארבעה מגדלים - "איסט", "אוראל", "טטישצ'ב" ו"דה גנין", וכן גלריה מקורה עם שורות קניות ומדרחוב. פרויקט זה פותח על ידי חברת האדריכלים הצרפתית Valode & Pistre בהנחיית ז'אן פיסטר. המשקיע חברת המטלורגיה של הרי אורל.
במקביל, החלה הקמתם של מספר בניינים רבי קומות בסביבתו הקרובה - גורד השחקים המגורים "דה לוקס" (לימים שינה את שמו ל"מהפכת פברואר") של מרכזי העסקים" דמידוב "ו"פרזידנט", שלמרות שלא היה קשור לפרויקט "יקטרינבורג סיטי", משלימים את הפנורמה שלה ולעיתים קרובות משויכים לה. גורד שחקים נוסף - "בליי דום" נבנה באזור זה עוד בשנים 1978–1982. בשנת 2008 רכשה חברת המטלורגיה של הרי אורל את מרכז העסקים דמידוב, על מנת לשלב אותו בתשתית המאוחדת של "יקטרינבורג סיטי".
השטח הכולל של מתחם העסקים יעמוד על 750 אלף מ"ר. יצוין כי לא יותר מ-35% מהשטח מוקצים לבנייה על מנת להשאיר כמה שיותר מקום לגינון, מדרכות ושטחים ציבוריים.
על פי הפרויקט הראשוני, יקטרינבורג סיטי הייתה אמורה לאחד יותר מ-400 אלף מ"ר של שטחי מסחר וקמעונאות, משרדים, בתי מלון, מרכזי בילוי, בתי קפה ומסעדות. תוכנן לבנות 12 אובייקטים: ארבעה בנייני משרדים, פארק עסקים, בדגש על נציגי עסקים קטנים ובינוניים, מה שנקרא גלריית הקניות ושני מלונות. שטח הרובע היה אמור להיות חמישה דונם.
ההנחה הייתה כי עבודות ההקמה צריכות להסתיים בשנת 2014, אולם בפברואר 2009 הופסקה הבנייה והשלמתה נדחתה ללא הגבלת זמן. עלות הפרויקט מוערכת במיליארד יורו. הבנייה התחדשה באוגוסט 2010.
ראו גם

מגדל איזט
גורד שחקים ויסוצקי
הערות שוליים

↑  https://ekbneboskreb.ru/ekcity
↑  https://ural-n.ru/p/sovremennye-zdaniya-ekaterinburga.html
| רוסיה מרכזי העסקים של רוסיה |
| --- | --- | --- |
| המחוז הפדרלי המרכזי | מוסקבה סיטי • מרכז הסחר העולמי • סברבנק סיטי • קרוקוס סיטי |  |
| המחוז הפדרלי הצפון-מערבי | מרכז לאחטה |  |
| המחוז הפדרלי הדרומי וצפון קווקז | וולגוגרד סיטי • גרוזני סיטי |  |
| המחוז הפדרלי של אורל וסיביר | יקטרינבורג סיטי • אירקוטסק סיטי |  |
טוני וילסון

| --- | --- |

בתוכנית After Dark ב-1988
 לידה:  20 בפברואר 1950 פנדלטון, סלפורד, אנגליה
 פטירה:  10 באוגוסט 2007 (בגיל 57) וייתנגטון, מנצ'סטר, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  צ'ורלטון קאם הרדי, מנצ'סטר
 ידוע בשל:  פקטורי רקורדס, מדצ'סטר, מועדון ההסיינדה
 השכלה:  תואר ראשון באנגלית (אוניברסיטת קיימברידג')
 מקצוע:  עיתונאי, מנחה טלוויזיה, מנחה רדיו, אמרגן
 
אנתוני הווארד "טוני" וילסון (באנגלית: Anthony Howard "Tony" Wilson; ‏20 בפברואר 1950 – 10 באוגוסט 2007) היה בעל חברת תקליטים, מגיש רדיו וטלוויזיה, מנהל מועדון לילה, אמרגן ועיתונאי אנגלי.
וילסון היה האיש שעמד מאחורי כמה מהלהקות המצליחות ביותר שיצאו ממנצ'סטר. הוא היה אחד מחמשת המייסדים של חברת התקליטים פקטורי רקורדס והמייסד והבעלים של מועדון ההסיינדה. וילסון היה ידוע כ"מר מנצ'סטר" בגלל התרומה שלו לקידום התרבות במנצ'סטר לאורך הקריירה שלו.
ביוגרפיה

וילסון נולד ב-20 בפברואר 1950 בפנדלטון, סלפורד שבמחוז לנקשייר לדוריס קנופר ולסידני וילסון, ועבר למארפל, סטוקפורט שבמחוז צ'שייר בגיל חמש. וילסון החל את הקריירה המקצועית שלו ב-1968 בגיל 17 כמורה לאנגלית ודרמה בבית ספר באולדהאם. לאחר מכן, הוא סיים את לימודיו באנגלית באוניברסיטת קיימברידג'.
קריירה כמנחה

לאחר סיום לימודיו ב-1971, וילסון החל להתלמד ככתב חדשות ב-ITN לפני שעבר למנצ'סטר ב-1973 והחל לעבוד בערוץ גרנדה. מאוחר יותר הוא החל להנחות את תוכנית התרבות, המוזיקה והאירועים של גרנדה, So It Goes. במשך שנות ה-70 וה-80 הוא היה אחד מהמנחים המרכזיים של החדשות האזוריות של גרנדה.
הוא הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות אחרות, כולל The Other Side of Midnight, World in Action, After Dark ועוד.
קריירה מוזיקלית

מערובתו של וילסון במוזיקה הפופולרית החלה בהנחיית התוכנית So it Goes. וילסון לא אהב את סצנת המוזיקה של אמצע שנות ה-70 אשר נשלטה על ידי רוק פרוגרסיבי ורוק אולמות. ביוני 1976 הוא ראה את הסקס פיסטולס ב-Lesser Free Trade Hall במנצ'סטר, חוויה אשר תיאר כ"לא פחות מאשר התגלות". הוא הזמין אותם לפרק האחרון של העונה הראשונה של So it Goes.
הוא היה המנהל של כמה להקות, כולל A Certain Ratio ו-The Durutti Column, והיה אחד הבעלים של חברת התקליטים פקטורי רקורדס, ביתם של ה-Happy Mondays, ג'וי דיוויז'ן וניו אורדר. הוא גם הקים וניהל את מועדון ההסיינדה ואת הבר Dry Bar, אשר היוו חלק מרכזי מסצנת המוזיקה והתרבות של מנצ'סטר.
הוא לא הרוויח כסף רב מפקטורי רקורדס ומההסיינדה, למרות הפופולריות העצומה והחשיבות התרבותית של שניהם.
ב-2002 יצא הסרט "אנשי המסיבות" על חייו ועל סצנת המוזיקה במנצ'סטר. סטיב קוגן שיחק את וילסון בסרט. לאחר שהסרט הופק, וילסון כתב עיבוד ספרותי לתסריט. הוא שיחק את עצמו בתפקיד קטן בסרט A Cock and Bull Story שבו הוא מראיין את סטיב קוגן. הוא גם היה מפיק שותף בסרט הביוגרפי על איאן קרטיס, קונטרול. בסרט הזה קרייג פרקינסון שיחק את דמותו של וילסון. הוא נפטר כמה חודשים לפני יציאת הסרט.
מערכות יחסים

וילסון היה נשוי פעמיים, ללינדסיי ריד ולהילרי. להילרי ולו נולד בן בשם אוליבר ובת בשם איזבל. ב-1990 הוא החל מערכת יחסים עם איווט לייבסי, מיס אנגליה ומיס בריטניה לשעבר. הם היו יחד עד מותו ב-2007.
מחלה

לאחר שווילסון חלה בסרטן הכליה והסיר כליה אחת ב-2007, הרופאים המליצו לו לקחת את התרופה סוטנט. התרופה עלתה 3,500 פאונד בחודש. וילסון הזדהה כסוציאליסט וסירב לשלם על ביטוח בריאות פרטי מתוך עיקרון. מכיוון שלא היה לו ביטוח בריאות, שירות הבריאות הלאומי לא הסכים לממן את התרופה. כמה מחבריו של וילסון מתעשיית המוזיקה הקימו קרן כדי לעזור לו לממן את הטיפול הרפואי שלו.
מוות ומורשת

בתחילת 2007, וילסון עבר ניתוח חירום כדי להסיר את אחת מכליותיו. למרות הניתוח, הסרטן התפשט. וילסון נפטר מהתקף לב בבית החולים כריסטי שבמנצ'סטר ב-10 באוגוסט 2007 בגיל 57. בעקבות החדשות על מותו, הדגל הבריטי בבית העירייה של מנצ'סטר הורד לחצי התורן.
הערות שוליים

↑  "Tributes paid to 'Mr Manchester'". BBC News. 11 באוגוסט 2007. נבדק ב-17 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Taylor, Paul (10 באוגוסט 2007). "Wilson put city on the map". Manchester Evening News. נבדק ב-17 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ferguson, James (16 באוגוסט 2007). "Tributes to the former town teacher—also known as Mr Manchester". Oldham Advertiser. p. 3. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sean O'Hagan (3 באפריל 2002). "Guardian interview on the release of 24 Hour Party People". London: Film.guardian.co.uk. נבדק ב-25 באוקטובר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  About.com Music Careers: Tony Wilson Retrieved on 9 August 2008
↑  BBC NEWS | UK | England | Manchester | Friends fund Wilson's cancer drug, news.bbc.co.uk
↑  BBC NEWS | England | Manchester | Obituary: Tony Wilson, news.bbc.co.uk
↑  Crook, Amanda (2010-04-20). "'Wilson extraordinary' - Yvette". men. נבדק ב-2017-08-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15517063h (data)  GND: 133152545  ISNI: 0000 0000 8352 8011  LCCN: nb2010028032  MusicBrainz: c90528f0-75e7-435f-82e8-dfbdcf8824d3  NDL: 00909158  VIAF: 5236396   WorldCat (עם VIAF): 5236396 
בתוכנית After Dark בחג הפסחא, 1991
יהודי מדרס (פאראדסי)

| --- | --- |

בית הקברות בצ'נאי
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 צ'נאי, קוצ'ין
 שפות
 לאדינו, מלאיאלאם יהודית, טמילית
 דת
 יהדות
 קבוצות אתניות קשורות
 יהדות פורטוגל, יהדות ספרד
 נוסח תפילה
 נוסח הספרדים
פָּארַדֵסִי הוא כינוי שניתן ליהודים שהתיישבו בדרום הודו במאה ה-15 וה-16 לאחר גירוש ספרד ופורטוגל. פירוש המילה בשפה המלאיאלאם הוא "זרים". כינוי זה ניתן גם לסוחרים מוסלמים מהמזרח התיכון שהתגוררו באזור.
קהילת הפארדסי במדרס הייתה קהילה קטנה שהתבססה בעיקר על סחר ביהלומים ובאבני חן. היא התקיימה כמאה שנה.
היסטוריה

חברת הודו המזרחית הבריטית הקימה תחנות מסחר מבוצרות במקומות שונים לאורך החוף המזרחי של הודו שכללו נמל, מחסנים ומפעלים. אחת התחנות הללו היא פורט סנט ג'ורג' (אנ') שהוקמה בשנת 1639. סביב כפר הדייגים מדרספטנאם שהיה קיים במקום התפתחה העיר הקולוניאלית שכונתה בקיצור מדרס. שמה הוחלף לצ'נאי בשנת 1996.
מסחר ביהלומים ובאבני חן ועיבודם היה אחד העיסוקים שלא נאסרו על יהודי אירופה. היהודים היו פעילים מאוד בתחומים אלה לאורך נתיבי הסחר באוקיינוס ההודי, במצריים, במגרב ובחופי דרום אירופה.
כאשר סוחרי היהלומים היהודים גורשו מליסבון ומאנטוורפן על ידי האינקוויזיציה, הם התיישבו באמסטרדם והפכו אותה למרכז היהלומים של אירופה. באמצע המאה השבע עשרה הם סייעו במימון חברת הודו המזרחית ההולנדית שפתחה קו מסחרי להודו.
יהודים אלה היו מעורבים גם בסחר ביהלומי גולקונדה (אנ'), אבנים יקרות ואלמוגים מהודו לאירופה. חברת הודו המזרחית הבריטית שמחה להשתמש בהון, בקשרים ובידע היהודי לפיתוח מסחר היהלומים שלה. בשל יחסיהם הטובים עם שליטי גולקונדה, הפארדסי התקבלו בהדרגה כאזרחים מכובדים בפורט סנט ג'ורג'. אחד היהודים הראשונים שקיבל אישור להתיישב במדרס ולסחור בה היה ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה) (אנ') מאמסטרדם. הוא רכש מכרות בגולקונדה ושכנע את הרשויות הבריטיות להתיר ליהודים נוספים להתיישב במדרס. בהדרגה התיישבו במדרס יהודים פורטוגזים מאמסטרדם, מלונדון, מליבורנו שבאיטליה ומהאיים הקריביים. בשנת 1687 הוקם גוף שכונה מושבת הסוחרים היהודים של מדרספטאם (Colony of Jewish Traders of Madraspatam) בניהולם של חיימה דה פאיבה, פדרו פריירה, אנטוניו פורטו ופרננדו מנדס הנריקס.
בתי המסחר של הפארדסי גדלו והתרחבו. בין המומחים הגדולים ביותר במדע היהלומים שכלל חיתוך, ליטוש והערכת שווי, היה יצחק סארדו אבנדאנה ששימש יועץ מדעי למרבית החברות המסחריות במדרס.
חברת הודו המזרחית השתמשה בשירותיהם של דיפלומטים מקרב הפארדסי להרחבת הקשרים המסחריים שלה. הידוע מבניהם, אברהם נווארו, השתתף במשלחת מיוחדת לסין וניהל את המשא ומתן עם שליט האימפריה המוגולית לקבלת היתר סחר עבור האימפריה הבריטית.
ב-29 בספטמבר 1688 הוקם גוף בשם Corporation of Madras שתפקידו לפקח על פעילותו של מושל מדרס. גוף זה הוקם בצו המלך ג'יימס השני על פי דגם הממשל ההולנדי בהודו המזרחית. בראש גוף זה עמדו ראש העיר, 12 חברי מועצת העיר ו-60 נציגים של תושבי העיר. בין 12 חברי מועצת העיר היו נציגים של הקבוצות האתניות השונות כולל שלושה יהודים פורטוגזים.
בתי כנסת ובתי קברות

הקהילה הספרדית באמסטרדם בנתה את בית הכנסת ואת בית העלמין הראשונים במדרס בשנת 1500 ברחוב Coral Merchant Street.
בשנת 1644 חיים פאביה בנה את בית הכנסת השני של מדרס ואת בית העלמין היהודי צ'נאי (אנ') בקצה הדרומי של רחוב מינט.
דעיכת קהילת הפארדסי במדרס

לקראת אמצע המאה ה-18 בעלי החברות הגדולות התחילו להעביר את חברותיהם המצליחות ללונדון וקהילת היהודים הפורטוגזים במדרס הלכה והצטמצמה.
בית הקברות היהודי פורק על ידי הממשל המקומי בשנת 1934 והמצבות, יחד עם השער הועברו לפארק המרכזי של מדרס. בית העלמין שוקם בשנת 2016 על ידי קרן יצחק ורוזה, משפחת הנריקס דה קסטרו.
ראו גם

יהודי ספרד בהודו
יהודי קוצ'ין
בית הכנסת במדרס
צ'נאי
הערות שוליים

↑  Diamond Trade and Industry | Encyclopedia.com
↑  Chapter Eight - The Jewish Connection
↑  Editora-eSefarad.com, THE PORTUGUESE JEWISH COMMUNITY OF MADRAS, INDIA, IN THE SEVENTEENTH CENTURY
↑  18th century Jewish cemetery lies in shambles, craves for attention, The New Indian Express
↑  The Jewish Community of India
תוכנית של פורט סנט ג'ורג' והעיר מדרס ב-1726, מקום קבורת היהודים הוא המיקום של בית הכנסת השני של מדרס ובית הקברות היהודי צ'נאי. קבר ברטולומיאו רודריגס בגן ארבעת האחים
יהדות מסינה

|  יהדות מסינה  |
| --- | --- |

  מגן דוד בארמון שבמסינה   

 יצירות יהודיות 

   מטבע הוא יצירתו של גִדְעוֹן Gaudio     מטבע פרידריך השני  

 יהדות מסינה 

   שני יהודים    
 יהדות נפת מסינה 

 אברהם אבולעפיה   הקים בית מדרש במחוז מסינה  קישור חיצוני:בית מדרש בנפת מסינה   
אברהם אבולעפיה:   Abraham Abu-l`Afiyat     Abd el Aziz ben Ali al Kabisis   
תלמידי בית המדרש   של אברהם אבולעפיה בנפת מסינה 
נטרונאי:  Rabbi Natronay 
אברהם בן שלום:  Rabbi Abraham   the son of Shalom 
נתן בן סעדיה הדעת:  Rabbi Nathan   the son of Sa'adiah Hadad 
סעדיה בן יצחק סיג'ילמסי:  Rabbi Sa'adiah   the son of Yitzhaq Sigilmasi 
יעקב בן אברהם:  Rabbi Jacob   ben Abraham 


יהדות מסינה היא קהילה יהודית היסטורית בעיר מסינה אשר באי סיציליה, השייך היום לאיטליה. את ההיסטוריה של יהודי מסינה אפשר לחלק לשתי תקופות: התקופה הראשונה עד לגירושם בשנת 1493 והתקופה השנייה בה המלכים ניהלו ניסיונות כושלים להחזירם לאי סיציליה בסוף המאה השבע עשרה - תחילת המאה השמונה עשרה.
קהילת יהודי מסינה עד הגירוש בשנת 1493

התיעוד המוקדם ביותר לקיומה של קהילה יהודית במסינה נמצא במכתב משנת 594 בתקופת האפיפיור גרגורי הראשון. יהודי מסינה נלחמו לצד המוסלמים להגנת העיר בזמן הפלישה הנורמנים לסיציליה בשנת 1061 דבר המעיד על כך שהקהילה היהודית השתלבה בצורה טובה מאוד בחברה המוסלמית בסיציליה. בשנת 1129, המלך הנורמני רוג'ר הראשון פרסם צו המתיר ליהודים ולנוצרים במסינה לעסוק במסחר. מידע רב על יהודי מסינה נמצא בגניזה בבית הכנסת בן עזרה בפוסטאט (קהיר). הנוסע בנימין מטודלה מספר על קהילה יהודית בת 200 משפחות שחיה במסינה בתקופתו של המלך וויליאם השני (1171). הוא מציין כי מסינה הייתה נמל המוצא של עולי הרגל לירושלים. בשנת 1221,פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך סיציליה פרסם שני חוקים בנושא היהודים והפרוצות, שתי קבוצות שוליים שלדעתו היו עלולות להשחית את הנוצרים. בהתאם לחוקים אלא עליהם ללבוש בגים מיוחדים, ובנוסף לכך היהודים נדרשו לגדל זקן ועל הפרוצות נאסר להתגורר בתוך חומות העיר.
בשנת 1243, יהודי מסינה היוו גורם מרכזי בסחר הימי בים התיכון שעסק בייצוא אלמוגים, כותנה, עורות וגבינות לאלכסנדריה במצרים ובייבוא של טרקוטה, אורז, אינדיגו ופשתן. לאורך כל התקופות, עד לגירושם, יהודי מסינה פעלו כסוחרים, מעבדי עורות, עובדי מתכת וצורפים והיו מעורבים בכל תחומי תעשיית המשי, אך היו ביניהם גם רופאים, דיפלומטים ומלומדים רבים. רבות מתעשיות אלה נעלמו מהאי סיציליה לאחר גירוש היהודים בשנת 1492
בשנת 1310, מלך סיציליה פרדריק השני מבית אראגון אסר על יהודי מסינה לרכוש או להחזיק בעבדים נוצרים, לכהן בתפקידים ציבוריים, לשמש כרופאים או רוקחים עבור נוצרים או להתיידד עמם. אקלים זה של חוסר סבלנות שימש רקע לפוגרומים ולעלילת הדם שנרקמה בשנת 1347 בה הואשמו יהודי מסינה בהריגת תינוק נוצרי. מספר יהודים הוצאו להורג בעריפת ראש וראשיהם הוצגו בפומבי.
בתקופתו של המלך פרדריק השלישי, היהודים נהנו מכל הפריבילגיות, הפטורים והזיכיונות שהוענקו לעיר. בסוף שנת 1450 פריבילגיות אלה הורחבו לכל יהודי סיציליה. בין הפריבילגיות נזכיר את ביטול מוסד השופט העליוןשמונה על ידי המלך (Supreme Dienchelele שיבוש של המונח דיין כללי), אשר הוקם בשנת 1396 ובוטל סופית בשנת 1447 ופטור משמירה בשבת. יחד עם זאת הם חויבו בתשלום מיסים והיטלים רבים ובמיוחד תשלומים לצורך קבלת פטור מגזרות ואיסורים בתחום הלבוש, בניית בתי כנסת וניהול טקסים שונים. בהסתמך על רשימות המיסים, קהילת מסינה הייתה הקהילה הגדולה באי סיציליה.
בתחילת המאה החמש עשרה, מסינה הייתה מושבו של בית המשפט העליון לערעורים של יהודי סיציליה. בשנת 1439 מונה משה חפץ(בונווליו Bognavoglia) לאב בית הדין (נגיד). הוא התפרסם בכך שבשנת 1430, כנציגן הנבחר של שבע עשרה קהילות יהודיות בסיציליה, הופיע לפני המלך אלפונסו החמישי והצליח לשכנע אותו לבטל גזירות שנגזרו על היהודים וביניהן חובת נוכחות בדרשות בכנסייה שמטרתן לשכנעם להמיר את דתם ל"דת האמיתית".
גירוש יהודי מסינה

סיציליה הייתה תחת שליטת המלכים מבית אראגון משנת 1282 ועד שנת 1516 כאשר עברה לשליטתה הישירה של ספרד. ב-31 במרץ 1492, המלכים הקתוליים, פרדיננד השני מאראגון ואיזבלה מקסטיליה, חתמו על צו המורה על גירוש כל היהודים מהאזורים אשר בשליטתם. הצו פורסם בסיציליה ב-18 ביוני 1492. קהילת יהודי מסינה הייתה הקהילה העשירה ביותר אשר השתלבה בצורה הטובה ביותר בחיי המסחר בסיציליה. גירוש היהודים היה צפוי לפגוע קשה בכלכלתה של סיציליה בכלל ושל מסינה בפרט, לכן הוגשו פניות רבות למשנה למלך פרננדנו דה אקונה (Viceroy Fernando de Acuña) כדי שישתדל אצל המלכים הקתוליים לבטל את הגזירה. הנזקים שהוזכרו היו ירידה ברווחים ממיסים על מזון, משקעות ובגדים, פגיעה בשוק ההשכרה, עליה בביקוש לסחורות מסוימות וירידה בהיצע בגלל מחסור בכוח אדם. בעקבות פניות אלה המשנה למלך ביקש מהמלך פרדיננד הארכה של חצי שנה לביצוע הגירוש כדי שיוכלו להתארגן,(למעשה כדי לסחוט סכומי כסף רבים נוספים מהיהודים) תוך הדגשה שכל הסיבות בגינם הוחלט על הגירוש בספרד אינן ישימות לסיציליה. נטען שהנוצרים החדשים מקרב היהודים אינם מקיימים בחשאי עורך חיים יהודי ואינם מנסים להמיר את דתם של הנוצרים. כמוכן נטען שיהודי סיציליה אינם עוסקים במתן הלוואות נשך לנוצרים. גירוש היהודים הסתיים במחצית השנייה של שנת 1493 עם עזיבתם של כ-37,000 איש
חזרת היהודים למסינה

מסופר שבשנת 1695, תחת שלטונו של קארלוס השני מבית הבסבורג הספרדי, מלך סיציליה בין השנים 1665-1700' הגיעו למסינה באוניות הדוכס הגדול שלושה יהודים ובעקבותיהם הגיעו יהודים נוספים מארצות שונות. הוקצו להם מגורים באזור סגור בקצה הרובע טרנובה (Quartiere Terranova) אך נראה שהקהילה לא שגשגה. ניסיון נוסף, שנחל כישלון נעשה על ידי קרל השישי קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מלך סיציליה בין השנים 1720–1735, אשר הוציא צו המאפשר ליהודים להתגורר במסינה ולסחור באופן חופשי לא רק במסינה אלא בכל סיציליה. קרלוס השלישי (מלך ספרד, נאפולי וסיציליה בין השנים 1735–1759) ניסה גם הוא לשכנע יהודים להתיישב בסיציליה ובנאפולי. אף משפחה לא הסכימה להתיישב במסינה. בנאפולי, התיישבו משפחות אחדות, אשר גורשו כעבור שבע שנים בלץ הכמורה.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם התיישבו יהודים בודדים בפלרמו. בשנת 1965 חיו בסיציליה כולה כ-50 יהודים.
הרובע היהודי במסינה

הרובע היהודי (La Giudecca) של מסינה שהתקיים החל מראשית ההתיישבות היהודים במסינה ועד לגירוש היהודים בשנת 1493, היה ביטוי למעמדה המיוחד של הקהילה בקרב הקהילות היהודיות האחרות. בניגוד לגטאות בהם יהודי צפון איטליה הוכרחו לגור על ידי השלטונות, יהודי מסינה בחרו לגור ברובע זה מרצונם והיו חופשיים להיכנס ולצאת ממנו. הרובע נמצא מצפון למרכז העיר, בין הקתדרלה לבין נהר פורטליני באזור הידוע בשם פרפורטו (Paraporto). השער הראשי של הרובע, Porta Giudecca, אפשר יציאה מחומות העיר. הרובע נהרס ברעידת אדמה ב-5 בפברואר 1783 (Calabrian earthquakes) אשר זרעה מוות והרס בעיר מסינה. חומות הנמל נפרצו על ידי הצונמי, בתים נמחקו מעל פני האדמה, הדומו ניזוק קשה ומרבית הבניינים ההיסטוריים הפכו לאיי חורבות.
תיאור קצר של הרובע, זמן קצר לפני הגירוש, נמצא במכתבו של רבי עובדיה מברטנורא אשר מספר על קהילה של כארבע מאות יהודים המרוכזת סביב בית הכנסת, בית המטבחיים והמקוואות. הקהילה בחרה כל שנה את נציגיה בוועדת מיסים בת תשעה חברים, במועצה הכללית ובגוף האדמיניסטרטיבי שהיה מורכב משנים עשר חברים.
התיישבות היהודים במסינה חודשה לזמן קצר בשנת 1695, אך בניגוד לתקופה הקודמת, הוקצה לקהילה אזור סגור ברובע טרנובה (Quartiere Terranova). הרובע שכן בדרומו של הרובע היהודי העתיק לה ג'יודקה. הרובע נהרס בחלקו (בין השנים 1680–1683) על מנת לאפשר את בניית המבצר החדש שהצטרף למצודה הקיימת בהגנה על הארמון המלכותי ועל העיר עצמה נגד פולשים מבחוץ ומורדים מבפנים.
גם אזור זה נהרס ברעידת האדמה בשנת 1783.
הערות שוליים

1 2  The Jews Of Messina, www.dieli.net
↑  Giuseppe Campagna, The Sicilian Jews in the Maritime Trade in the Second Half of the 15th Century, Humanities, 2018-01-01
↑  קהילת יהודי מסינה, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  Bonavoglia, Moses de' Medici | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  LA JUDAICA DI MESSINA, web.archive.org, ‏2007-09-28
יוז'ף אבלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1811 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  3 במאי 1897 (בגיל 86 בערך) סגד, הונגריה 
 תפקידים:  רופא 
 
יוז'ף אַבֶּלֶס, (בהונגרית: Abelles József; פשט,1811 – סגד, 3 במאי 1897) היה רופא ראשי של מחוז צ'נאד, דמות ציבורית ביהדות הונגריה במאה ה-19.
קורות חייו

יוז'ף אבלס נולד במשפחה יהודית בפשט כבנם של הסוחר מוזס (משה) אבלס ושל יאנקה אופנר. הוא היה רופא ממתמחה בעיר מאקו. ב-10 בדצמבר 1868 התקיים המושב המקדים הראשון של הקונגרס של יהודי הונגריה – רשמית, "הקונגרס הארצי של יהודי הונגריה וטרנסילבניה" – שהביא לקרע ביהדות הונגריה. אבלס היה נציג מחוז צ'נאד ונפת מאקו באספה האוניברסלית היהודית שנפתחה רשמית ב-14 בדצמבר. הוא סיים את התמחותו בתחילת שנות ה-70 ולאחר מכן עבר לסגד. לאחר השיטפון הגדול של 1879 בסגד, הוא עבר לעיר קאפושוואר עם קרוב משפחתו, הרב הראשי שאנדור רוזנברג, עמו עבר מאוחר יותר לעיר ארד. הוא בילה שוב את השנים האחרונות לחייו בסגד. בשנת 1897 הוא מת מדלקת ריאות. לאבלס היה אוסף עשיר ויקר ערך של מדליות ועתיקות, שכלל מדליות אימפריאליות הן מהתקופה הברברית (מאזור מאקו) והן מהתקופה של האימפריה הרומית. מאוחר יותר הועבר האוסף שלו למוזיאון בסגד.
עבודתו המרכזית

עבודת דוקטורט. Dissertatio inaug. path. de morbis aetatum vitae humanae. פשט, 1835.
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891. (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. I. kötet Aachs–Bálint Rezső. Budapest, 1939. 15. hasáb (פאל גויאש: חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים)
ראו גם

שאנדור דרנאי: עבודות דוקטורט רפואיות הונגריות ישנות 1772–1849. כרך א' בודפשט, Borda Antiques, 1998
הערות שוליים

↑  Szegedi állami halotti akv. 546/1897. folyószám
↑  Egyenlőség, 1888. december 9., 6. old.
↑  Makó monográfiája 6: Makó története 1920-tól 1944-ig. Könyvkultúra és sport
יבפאטי קולובראט

פסל יבפאטי קולובראט 2009. אבן, בגוון ברונזה, שחור מתכת, יציקה מאת א. קורז'ב.
מיכאיל פרסניאקוב. יבפאטי קולובראט. 2009, ציור שמן בבד.
יבפאטי קוֹלוֹבְרַאט (ברוסית: Евпатий Коловрат; סביבות 1200 בכפר פרולובו - 11 בינואר 1238 בריאזאן) היה בויאר מריאזאן, ווייבוד ולוחם רוסי, גיבור מנסיכות ריאזאן ואגדות המאה ה-13, שנאבק, בפלישותיו של באטו חאן.
קולובראט ביקר בצ'רניגוב בזמן המצור על ריאזאן, שהתרחש מה-16 ועד ה-21 בדצמבר 1237.
כששמע על כך מיהר קולובראט חזרה לעיר הולדתו וגילה אותה חרבה ואת מרבית תושביה הרוגים. אז הוא אסף 1,700 איש מאנשיו ומבין ניצולי המצור ויצא לרדוף את באטו חאן במטרה לנקום את הרוגי המצור. אך כוחותיו הותקפו על ידי חיל המצב של צבא באטו חאן ופרץ קרב עקוב מדם. באטו חאן שלח תגבורת לחיל המצב בפיקוד שלישו, חוסטוברול. השליש הבטיח ללכוד את קולובראט חי וקרא לאחרון לדו-קרב.
כאיש בעל כוח יוצא דופן, קולובראט שיסף את יריבו לשניים באמצעות חרבו ותקף את שאר החיילים המונגולים תוך שהוא טובח בהם ללא רחם. הכוחות הנותרים נסוגו והצליחו להרוג את קולובראט מרחוק באמצעות מרגמות אבנים. כמחוות כבוד כלפי האומץ של קולובראט, באטו חאן השיב את גופתו של הגיבור לידי חייליו הנותרים ואיפשר להם לשוב עמו לביתם.
הנצחה

הוקם פסל לזכרו בעיר ריאזאן
שוברת קרח של חיל הים הרוסי קיבלה את השם "יבפאטי קולובראט"
דמותו במדיה התרבותית

גבורתו וכוחו של קולובראט זכו להוקרה בספרות ובאמנויות
דמותו במדיה התרבותית > ספרות

1824 - ניקולאי יאקזיקוב - השיר "יבפאטי"
1859 - לב מיי - "השיר על הבויאר יבפאטי קולובראט"
1912 - סרגיי יסנין -Песнь о Евпатии Коловрате» שיר על יבפאטי קולובראט
1912 - סרגיי יסנין - Сказание о Евпатии Коловрате, о хане Батые, Цвете Троеручице, о Чёрном Идолище и Спасе нашем Иисусе Христе» "סיפור על יבפאטי קולובראט, החאן באטו, צבע שלוש הידיים, האליל השחור ועל מושיענו ישוע המשיח"
1941 - סרגיי מרקוב - כרוניקה על יבפאטי קולובראט
1942 - ואסילי יאן - הפרק "יבפאטי הפראי" בספר "באטו"
1947 - ואסילי ריאחובסקי - הסיפור "יבפאטי קולובראט"
דמותו במדיה התרבותית > מוזיקה

2015 יורי בלואוסוב Легенда о Коловрате - האגדה על קולובראט
2016 להקת "איוואן צארקביץ'" — השיר "קולובראט" - "Коловрат"
2003 - אלכסיי קרסאווין —השיר "יבפאטי קולובראט"
2007 - להקת "קיבורג" - השיר "יבפאטי קולובראט"
2010 - ויקטור ויקטורוב - מילים מאת גנאדי פופוב - קנטטה ב-5 פרקים "יבפאטי קולובראט"
להקת "מאיה דרזקאיה פראבדה" - השיר "יבפאטי קולובראט"
להקת "ווזבראשצ'ניה" - השיר "קולובראט"
להקת "פוט סולנצה" (דרך השמש) - השיר " Ни шагу назад
2014 להקת GjeldRune - השיר "קולובראט"
2018 -להקת "פרוחוז'י" השיר "יבפאטי קולובראט"
דמותו במדיה התרבותית > קולנוע

1985 - סרט מצויר קצר סובייטי - Сказ о Евпатии Коловрате -, מאוחר יותר הופק כסרט מצויר באורך מלא
2017 - ג'אניק פאיזייב ואיוואן שורחובצקי - ביימו את הסרט העלילתי "האגדה של קולובראט" - בתפקיד הראשי שיחק איליה מלאקוב
ראו גם

קרב קולומנה
אגדת קולובראט
הערות שוליים

↑  Евпатий Коловрат // Гражданская война в США — Йокота / [под общ. ред.; 1976—1980, т. 3).
כוח הביטחון של קוסובו

כוח הביטחון של קוסובו (באלבנית: Forca e Sigurisë së Kosovës; בסרבית: Косовске безбедносне снаге/Kosovske bezbednosne snage) הוא כוח הביטחון הלאומי של קוסובו, עליו מוטלת משימת ההגנה על המדינה וניהול מבצעי הגנה אזרחית בקוסובו. המשימות העיקריות הן מבצעי חיפוש והצלה, נטרול חומרי נפץ, שירותי כבאות וסילוק חומר מסוכן. עם זאת, הכוח מצויד בנשק קל וישנן תוכניות ממשלתיות להפיכת הכוח לצבא לאומי.
היסטוריה

בחודש מרץ 2008, נאט"ו יזמה את הקמת כוח קוסובו וחיל ההגנה של קוסובו (KPC) לצורך כוח הביטחון. לכוח הותר לשאת נשק קל וממשלת קוסובו והקהילה הבינלאומית תכננו להתאים את הכוח לסטנדרטים של נאט"ו. הכשרת אנשי הכוח החלה בתחילת יוני 2008, כאשר מומחים של ברית נאט"ו הגיעו לקוסובו כדי להנחות את התהליך ובתחילת דצמבר 2008, החל גיוס של מועמדים בגילי 18–30 שנים.
הערות שוליים

↑  המדינה הצעירה באירופה מקימה צבא, באתר ynet, 18 באוקטובר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאקאב שלגו

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1849 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  29 ביוני 1918 (בגיל 68) הרובע החמישי של בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Weiss Jakab 
 תפקידים:  פסיכיאטר, רופא 
 
יאקאב שלגו (במקור עד 1885 יעקב וייס, בהונגרית: Salgó Jakab;‏ פשט, 16 באוגוסט 1849 – בודפשט, 29 ביוני 1918) היה רופא, פסיכיאטר יהודי-הונגרי, מומחה לרפואה משפטית. מחקריו ופרסומיו היו חלוציים ומן הראשונים בפסיכיאטריה ההונגרית.