stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטריאליזם דיאלקטי
רעיונות מרכזיים > כל פעילות היא פעילות חברתית

התורה המרקסיסטית מניחה כי התנהגות האדם ואורח מחשבתו לעולם קיימים במרחב חברתי. כל פעילות אנושית מתייחסת לנעשה על ידי בני אדם ומשפיעה עליהם. לכך יש שני מובנים:
כל פעילות משפיעה על שלושה גורמים: הטבע (=החומר, האובייקט), האדם הפועל (הסובייקט) והחברה. כמובן שאין האדם מבין את מכלול ההשפעה שיש לפעילותו, אך הוא מסוגל לתפוס חלקים גדולים ממנה או לא להבינה כלל.
הפעילות תלויה בחברה, בחוקיה ובמבנה החברתי שלה. רק אדם שנמצא בלא בני אדם נוספים בקרבתו ובלא השפעה על בני אדם ושל בני אדם עליו, אינו יצור חברתי. אין זה רלוונטי לעסוק באדם כזה כיוון שהוא כמעט אינו בנמצא. טענה זו מתקיימת גם על פני השטח, בצורת ההתנהגות של האדם, וגם בתודעתו ובתפיסתו את הפעילות ומטרותיה.
רעיונות מרכזיים > הוויה מעצבת תודעה (מעצבת הכרה)

משפט זה מבטא את עיקרי המטריאליזם הדיאלקטי, הטוען כי הפרקסיס בו חי האדם קובע את תפיסותיו והבנתו את העולם, ולמעשה את משמעותו. משפט זה מתקיים גם אם אין האדם מכיר בכך או מבין זאת.
את משמעות משפט זה ניתן להתחיל להבין על ידי החלוקה שמקיים מרקס בין שני מרכיבי החברה:
בסיס החברה הכולל את שיטות הייצור, אמצעי הייצור ושיטת חלוקת המשאבים. הבסיס הוא המעמד החומרי של החברה, ומושפע הן מהטכנולוגיה הקיימת ועושרה של החברה והן מתהליכים היסטוריים שעברו עליה. הבסיס נקרא גם יחסי הייצור.
מבנה העל של החברה המכיל את החוקים, המוסדות, התרבות והנורמות. מבנה העל מבטא את תודעת האדם ואופני חשיבתו.
המטריאליזם הדיאלקטי יוצא מנקודת הנחה כי מבנה העל מעוצב על ידי הבסיס ואינו ניתן להפרדה ממנו. המטריאליזם הדיאלקטי מהווה שינוי תודעתי מהתורות החברתיות שקדמו לו, בכך שהוא מודד את החברה בעיקר דרך הבסיס ולא דרך בניין העל.
לפעולת הפרקסיס על האדם כמה שלבים תודעתיים:
ראשית, קולט האדם בחושיו את הרשמים השונים מן המציאות בה הוא פועל. כשרשמים אלו מפוצלים וחסרי חוקיות.
האדם משליך מעולמו הסובייקטיבי על חוויית המציאות באופן ראשוני, על ידי מכלול של רגשות ותחושות הנוצרים בו בעקבות המפגש עם המציאות. שלבים אלו מהווים את ההכרה החושית של האדם.
לאחר מכן מזהה האדם חוקיות וסדר בתפיסה החושית, הבאים לכדי יצירת פרדיגמה מחשבתית. פרדיגמה זו היא הפרקסיס בו חי האדם.
בשלב האחרון האדם מגיב לפרדיגמות שנוצרו בהכרתו ויוצר התייחסות סובייקטיבית אליהן על ידי קביעת דעה ועולם ערכי. שני שלבים אלו מכונים ההכרה הרציונלית.
בתהליך זה מתבטא הכלל על פיו הוויה קובעת תודעה (הכרה). זהו תהליך דו כיווני, שכן תודעת האדם מעצבת בחזרה את הווייתו, על ידי כך שהאדם פועל ומשנה את המציאות בהתאם להכרתו.
המטריאליזם הדיאלקטי שואף לחקר ההשפעה ההדדית של המציאות החיצונית, הנמדדת על ידי תחומי המדע הרגילים (מדעי הטבע, מדעי החיים, מדעי החברה), ושל התודעה האנושית, הנבחנת בהסתכלות סוציולוגית-פילוסופית.
המטריאליזם הדיאלקטי כפוף לחוקיו הוא, שכן הוא עצמו פרדיגמה מחשבתית.
רעיונות מרכזיים > סטיכיה

המטריאליזם הדיאלקטי גורס כי גם כשפועל האדם פעילות תכליתית, אין הוא מכוון לכל תוצאות מעשיו (הן ברמה האישית והן ברמה ההיסטורית). כמו כן, האדם מעוצב מגורמים במציאות שאינו מתייחס אליהם באופן אקטיבי. עיצוב בלתי מכוון של אדם או מציאות מכונה בשפה המרקסיסטית סטיכיה. לדוגמה: אדם עובד בשדה על מנת לגדל מזון. תוצר נוסף לפעילות זו (מלבד המזון) הוא פיתוח שריריו. זו לא כוונתו, ולכן זוהי תוצאה סטיכית של גידול המזון.
מודעות לעיצוב העולם אינה מספיקה: רק כאשר תהליך מכוון והופך למושא הפעילות הוא חדל להיות סטיכי. בדוגמה הקודמת: האדם יכול לדעת כי שריריו יתפתחו, אך לא בשל כך הוא מגדל מזון.
ראו גם

מונחים בסוציולוגיה
מונחים בפסיכולוגיה חברתית
מטריאליזם היסטורי
מנצ'סטר הצפונית

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אינדיאנה אינדיאנה
 מחוז:  ואבש
 תאריך ייסוד:  13 בפברואר 1846 
 על שם:  מנצ'סטר 
 שטח:  9.36 קמ"ר
 גובה:  235 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,277 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  628 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  41°01′14″N 85°46′21″W﻿ / ﻿41.02056°N 85.77250°W﻿ / 41.02056; -85.77250
 אזור זמן:  UTC -6
 www.nmanchester.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מנצ'סטר הצפונית(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מנצ'סטר הצפונית(למפת אינדיאנה רגילה) אינדיאנפוליס פורט ויין אוונסוויל סאות' בנד בלומינגטון פישרס כרמל מישיגן ימת מישיגן  אילינוי קנטקי א ו ה י ו מנצ'סטר הצפונית(למפת אינדיאנה מוגדלת) אינדיאנפוליס פורט ויין אוונסוויל סאות' בנד בלומינגטון פישרס כרמל מישיגן ימת מישיגן  אילינוי קנטקי א ו ה י ו מנצ'סטר הצפונית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מנצ'סטר הצפונית (באנגלית: North Manchester) היא עיר במחוז ואבאש במדינת אינדיאנה בארצות הברית.
היסטוריה

משרד דואר במקום הוקם בשנת 1838 ובשנת 1846 היישוב קיבל הכרה. הוא נקרא על שם של מנצ'סטר שבאנגליה.
אוניברסיטה עירונית פועלת משנת 1889. בתחילת המאה ה-20 בעיר פעל מפעל לייצור מכוניות של חברת DeWitt Motor Company. בשנת 1968 מרטין לותר קינג עשה את הנאום האחרון שלו באוניברסיטה של העיר.
מספר בניינים בעיר נכללו ברשימת אתרים בעלי חשיבות היסטורית.
בהתאם למפקד אוכלוסין של שנת 2010 בעיר מתגוררים 6,112 תושבים מהם 96% הם אמריקאים לבנים וכ-1.1% הם אפרו אמריקאים.
מיכאל שיר

ערך זה עוסק במיכאל שיר הסופר והעורך. אם התכוונתם למיכאל (מייקל) שיר העיתונאי והמורה דרך, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1923 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  13 באפריל 2006 (בגיל 82) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 
מיכאל שיר בשנת 1955 לערך
מיכאל שיר  (22 במאי 1923, ורשה, פולין – 13 באפריל 2006, תל אביב) היה סופר עברי, עורך וסופר לילדים. מייסד ועורך עיתון הילדים "אצבעוני".
ביוגרפיה

מיכאל שיר (שירטשאק) היה בנם של הבלשן דוד שיר והעיתונאית מרים שיר. אמו כתבה ופרסמה שירים וסיפורים לילדים, בשם העט שלה, "הדודה מרים". סבו, יהודה ליב וולמן, היה פובליציסט, עיתונאי וסופר ידוע, ופרסם יצירותיו ביידיש ובעברית.
מיכאל היה בן שנתיים כשהועלה עם ההורים לארץ ישראל, והמשפחה השתקעה בתל אביב. הוא גדל התחנך ולמד בעיר תל אביב, ובה גם סיים את לימודיו בגימנסיה נורדיה.
שיר היה ברוך כישרונות, הוא החל לכתוב שירים וסיפורים כבר בילדותו, אך בד בבד גילה כישרון בולט למקצועות הטכניים. בתום לימודי התיכון שלו הוא יצא לבית הספר הטכני הגבוה בלונדון, אנגליה, וסיים בו את לימודיו בתואר של מהנדס אלקטרוניקה. הוא חזר ארצה והתגייס לחיל האוויר הצעיר, ושירת בו כקצין אלקטרוניקה עד שנת 1955.
בשנת 1955 ייסד את עיתון הילדים "אצבעוני", שהיה מפעל חייו. במשך כל שנות הופעתו של העיתון היה מיכאל שיר העורך והכותב הראשי בו. הוא גם ניסה כוחו במהדורות לועזיות של עיתוני הילדים שלו. כך למשל הוציא באנגלית את "אצבעוני", עיתון ילדים בערבית, בשם "סינדבאד", ועיתון לילדים בגרמנית בשם "גראסהופר". הוא גם ייסד הוצאת ספרים קטנה בשם "אצבעוני", שבה הוציא לאור את מרבית ספריו.
הכותר "אצבעוני" ניתן לעיתון הילדים שלו לזכרו הנערץ של ח"נ ביאליק, שמיכאל שיר הקטן, בעודו ילד, זכה לשמוע סיפורים מפיו. כמחוות כבוד קרא לעיתונו על שם שירו הידוע של המשורר הגדול.
נטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת. הותיר אחריו את רעייתו הפסלת שושנה, את שלושת ילדיהם נירה אלווד, טלילה שיר רוזנבוים, רמי שיר  עורך אצבעוני ואת  בתו מיכל שיר  שנולדה לו מחוץ לנישואין מגרציה אשר /שיר. מיכל היא חברת כנסת מטעם יש עתיד.
מספריו

שירים לאלמונית, ציורים - אשר עין-דור, תל אביב, 1976.
הרוזנת, פרשת אהבה וריגול, תל אביב, 2005.
סיפורי גמדים, ספרייה חינוכית, בעריכת מיכאל שיר, תל אביב, 1965.
נשר הזהב, תל אביב, 1964.
מרבד הקסמים, תל אביב, 1966.
מעשה באצבעון קטן, תל אביב, 1968.
מסיפורי טבעת הפלאים, תל אביב, 1966.
לעלמה בכחול, ציורים - אשר עין-דור, תל אביב, 1981.
לך באהבה, ציורים - אשר עין-דור, תל אביב, 1972.
הרפתקאות אצבעוני, תל אביב, 1967.
ארמון הזכוכית, תל אביב, 1966.
8 בערב בטלוויזיה, שבועון הטלוויזיה, 1968.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "מרים שיר (שירטשאק-וולמאן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2554
↑  דוד תדהר (עורך), "יהודה ליב וולמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1742
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426711705171  GND: 1128628805  ISNI: 0000 0000 7028 0643  LCCN: no2005121307  VIAF: 97521237   WorldCat (עם VIAF): 97521237
מותה האטי של לוסיאנה ב'

| --- | --- |

עטיפת הספר בגרסתו העברית
 מידע כללי
 מאת:  גיירמו מרטינס
 שפת המקור:  ספרדית
 הוצאה
 הוצאה:  Planeta Argentina
 הוצאה בשפת המקור:  2007
 תאריך הוצאה:  2014
 מספר עמודים:  205 (בגרסה העברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תרגום:  מואיז בן הראש
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003630072
מותה האִטי של לוסיאנה ב' (בספרדית: La muerte lenta de Luciana B) הוא ספר מתח מאת הסופר הארגנטינאי גיירמו מרטינס שיצא לאור בשנת 2007. תרגום לעברית של הספר יצא לאור בשנת 2014.
עלילת הספר

אל המְּסַפֵּר, שהוא סופר ומרצה לספרות (שמו אינו נמסר לקורא), מטלפנת לוסיאנה, ומבקשת להיפגש בעניין של חיים ומוות. לוסיאנה עבדה אצל המספר, עשר שנים קודם לכן, במשך חודש אחד, כקלדנית שהקלידה ספר שהכתיב לה. המספר נזקק לשירותיה משום שידו הייתה נתונה בגבס, ועל עבודתה המליץ בפניו המו"ל שלו, שידע שהיא פנויה למשך חודש, משום שהמעסיק הקבוע שלה בתפקיד זה, הסופר קלוסטר, נמצא בחו"ל לחודש.
המספר פוגש את לוסיאנה, ומגלה שיופייה, שכבש את לבו, פחת מאוד במשך השנים. לוסיאנה מספרת לו שבמהלך השנים אבדה ארבעה מיקיריה: תחילה חברהּ טבע בים, שנים אחדות לאחר מכן מתו שני הוריה מפטריות רעל, ולבסוף נרצח אחיה. הוא סבורה שלכל המיתות הללו גרם קלוסטר, כנקמה על מות בתו היחידה הקטנה, מוות שאותו הוא מייחס לשרשרת אירועים שהחלה בתביעה על הטרדה מינית שהגישה נגדו לוסיאנה. היא שוטחת בפני המספר את בקשתה: שיעביר לקלוסטר את בקשת הסליחה שלה, על מנת שרצף המיתות ייפסק, משום שהיא חוששת שסבתה ואחותה הן הבאות בתור.
המספר נפגש עם קלוסטר, ומציג לו את סיפורה של לוסיאנה, שאותו העלה על הכתב. קלוסטר אינו חולק על העובדות הבסיסיות שהציגה לוסיאנה, אך בעוד שהיא הסבירה כל מיתה כנובעת מרצון הנקמה של קלוסטר ויזומה על ידו, הוא מציג הסבר פשוט לכל פרט מעורר חשד שהציגה לוסיאנה, ואת המיתות הוא מציג כרצף אקראי של אירועים, שלרוע המזל פקדו את לוסיאנה. אם יש יד מכוונת לאירועים, הוא טוען, זו יכולה להיות ידה של לוסיאנה עצמה, לא פחות משזו יכולה להיות ידו.
המספר אינו יודע באיזה משתי הגרסאות לבחור, אך בשובו משהות קצרה מחוץ לעיר מתברר לו שבהמשך לגל הצתות של חנויות רהיטים ברחבי העיר, עלתה באש גם חנות רהיטים שמעליה שכן בית האבות שבו התגוררה סבתה של לוסיאנה, וכתוצאה מכך נספו 14 מדיירי בית האבות, ובהם סבתה של לוסיאנה.
המספר, הרואה בכך הוכחה לנכונות חששותיה של לוסיאנה, ניגש אל קלוסטר, ומשכנע אותו להגיע לפגישת פיוס עם לוסיאנה. השניים מגיעים לביתה של לוסיאנה, ואת השער פותחת להם ולנטינה, אחותה של לוסיאנה הצעירה ממנה בעשר שנים. המספר נדהם לגלות עד כמה יופייה של ולנטינה דומה לזה של לוסיאנה עשר שנים קודם לכן, ואף עולה עליו. בעודם עולים אל הבית, הם שומעים כיצד לוסיאנה קופצת אל מותה. בדלת הם מוצאים פתק שהשאירה, ובו נאמר: "לפחות שהיא תינצל".
בלוויה של לוסיאנה מתברר למספר שבין קלוסטר לוולנטינה קיים קשר הדוק, שבוודאי החל קודם לכן.
על הספר

בנוסף לעלילת המתח שבספר, עולה בו גם סוגיית הסיבתיות לעומת האקראיות. בעוד לוסיאנה רואה סיבתיות מובהקת במיתות שפקדו אותה, קלוסטר מציג זאת כרצף של אירועים אקראיים, שאינו שונה מרצף של ארבע פעמים "עץ" בסדרה של הטלות מטבע.
הספר הוא יצירה ארס פואטית – בין המספר לקלוסטר יש דיון נרחב בתהליך הכתיבה, וכן בשאלת השפעתה של המציאות על כתיבתו של קלוסטר, ושאלת השפעתה של כתיבתו של קלוסטר על המציאות. יש בספר אף התייחסות עצמית – לקראת פגישתו עם קלוסטר כותב המספר את סיפורה, שהוא חלק מהספר שלפנינו.
מכון ירושלים לדיינות

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°47′50″N 35°12′03″E﻿ / ﻿31.79719444°N 35.20080556°E﻿ / 31.79719444; 35.20080556
 he
 
מכון ירושלים לדיינות הוא ארגון המאגד מספר פעילויות ומוסדות ביניהן כולל אברכים "אוהל יוסף", בית דין לממונות "נתיבות חיים" בהכוונת הרב נפתלי נוסבוים, "בית הוראה" עבור המעוניינים להיוועץ בעניינים הלכתיים, תפעול אתר "דין", מכון מחקר תורני, ועוד. בראש המכון עומדים הרב יוסף פליישמן, אב בית דין "נתיבות חיים", והרב אשר פלג, המכהן גם כדיין.
כולל האברכים ממוקם צמוד לבית הדין, על מנת להכשיר את האברכים הלומדים בו להוראה, כחלק מפעילות זו, אברכים מהכולל משתתפים בחלק מהדיונים כשימוש והנחשבים שביניהם אף יושבים כדיינים בהרכבים השונים.
משרדי המכון נמצאים בירושלים אך למכון שלוחות נוספות כמו הכולל לדיינות שבקריית יערים.
המכון גם מוציא לאור ספרי הלכה, מהמפורסמים שבהם היא סדרת הספרים "עומקא דדינא". וכן עלון בשם "עלון המשפט" שבו נידונים נושאים שונים בחושן משפט.
אתר דין

באתר "דין", רבני האתר מספקים מענה הלכתי לכל דורש, במגוון שפות, בכל תחומי ההלכה: דיני ממונות, הלכות אישות, כשרות המזון, שמירת שבת, שימוש במכשירים ואביזרים טכנולוגיים ועוד. השאלות ממוינות לפי נושאים, ונשלחות לרבנים המומחים בתחומן. כאשר נשלחות למערכת האתר שאלות מורכבות ביותר הדורשות מאמץ מחקרי מרוכז, רבני האתר נועצים בפוסקים חשובים ומדענים רלוונטיים, ומפרסמים את התשובות עם ריכוז של עיון הלכתי, ועם הפניות למקורות השונים, עבור ציבור הקוראים.
השאלות והתשובות נאספות באתר, וכך נרקם מאגר הלכתי, המכיל עשרות אלפי תשובות הלכתיות.
בנוסף האתר מכיל מאגר פרסומי מאמרים הלכתיים מקיפים בנושאי אקטואליה שונים.
באתר ניתן להוריד קבצים של חוזים והסכמים שונים שנערכו כדי להתאימם לכללי ההלכה היהודית (עם הקפדה מדוקדקת על דיני ריבית וכיוצא באלו). בין המסמכים ניתן למצוא: שטר היתר עסקה, צוואה הלכתית וצוואה של שני שותפים לחלוקה מחיים, הסכם שכירות, הסכם שותפות תיווך ושטר הלוואה עם ערב קבלן.
הערות שוליים

↑  עומקא דדינא, באתר אוצר החכמה
↑  כתובת האתר היא  din.org.il
↑  כולל עברית, אנגלית, צרפתית ויידיש
↑  מאגר מאמרים באתר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011533075005171  LCCN: no2019116442   WorldCat (עם LCCN): no2019-116442
מכון טולוז ללימודים פוליטיים

| --- | --- |

 Institut d'études politiques
 תקופת הפעילות:  4 במאי 1948 – הווה (76 שנים)
 תלמידים
 :  1,380 (נכון ל־2007) 
 מיקום
 מיקום:    
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  43°36′20″N 1°25′54″E﻿ / ﻿43.605636°N 1.431664°E﻿ / 43.605636; 1.431664
 http://www.sciencespo-toulouse.fr/
  (למפת טולוז מוגדלת) מכון טולוז ללימודים פוליטיים(למפת טולוז רגילה) מכון טולוז ללימודים פוליטיים he
 
המכון ללימודים פוליטיים של טולוז (בצרפתית: Institut d'études politiques de Toulouse) המכונה גם "סיאנס פרו טולוז", הוא מוסד צרפתי להשכלה גבוהה שנוסד בשנת 1948, העוסק במדעי המדינה וביחסים בינלאומיים. המוסד ממוקם בעיר טולוז שבדרום צרפת.
על פי משרד החינוך הלאומי הצרפתי, המוסד הוא אחד מעשרות מוסדות הלימוד בצרפת שזכו להיות מוגדרים כ״גרנד אקול״ - מוסד אקדמי שכדי ללמוד בו צריך לעבור בחינה בנוסף לתעודת הבגרות. מטרתו של בית הספר היא להכשיר את מנהלי האומה הבאים במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי.
מנהלי המוסד

1948 - 1955 : פול קוזינט
1955 - 1980 : פול אורליאק
1980 - 1995 : אנדרה קבניס
1995 - 2000 : כריסטיאן חן
2000 - 2010 : לור אורטיז
2010 - 2016 : פיליפ ריימבו
מאז 2016 : אוליבייה ברוסאר.
הערות שוליים

↑  "Olivier Brossard nommé Directeur de Sciences Po Toulouse". 3 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269222405171  BnF: cb118643779 (data)  GND: 1086837797  ISNI: 0000 0001 2242 5542  LCCN: n83062517  RERO: 02-A000194103  SUDOC: 026386321  VIAF: 156660589   WorldCat (עם VIAF): 156660589
מנתי גאורגי

| --- | --- |

 משתמשים:  הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה
 כינוי:  מנתי
 יחידות משנה
 1/100:  קופייקה
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  בין 50 ו-5,000 מנתי ולאחר מכן שטרות של עד 5 מיליון מנתי
 מטבעות בשימוש:  אין
 
מנתי גאורגי (בגאורגית: ქართული მანეთი, כּארתוּלי מַנֶתי) היה ההילך החוקי של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, בשנים 1919 עד 1922. הוא החליף את הרובל הרוסי, והיה שווה ערך ל-100 קופייקות. בשנת 1922 הוחלף שוב לרובל הרוסי.
המנתי הודפס בשטרות בלבד, שערכם נע בתחילה בין 50 ו-5000 מנתי (עם כיתוב בצרפתית וברוסית כ"רובל"); ולאחר מכן הגיע הסכום ל-שטרות של 5 מיליון מנתי.
מטריונה אדמוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1893 בלארוס 
 פטירה:  8 במרץ 1986 (בגיל 92) 
 מדינה:  בלארוס 
 מקצוע:  nursemaid, אומנת 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (25 ביולי 2005) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מטריונה אדמוביץ'
 
מטריונה אדמוביץ' (ברוסית: Матрена Адамович;‏ 6 באוגוסט 1893 – 8 במרץ 1986) הייתה נוצרייה אורתודוקסית, שעבדה כמטפלת בילדים, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים

מטריונה אדמוביץ' התגוררה בבלארוס. בצעירותה לא למדה בבית ספר והחלה לעבוד מגיל צעיר, בעיקר כמטפלת בילדים.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

לפני פלישת גרמניה הנאצית לבלארוס ביוני 1941, מטריונה עבדה כמטפלת בבית משפחת נחום וריבה פינקלשטיין בעיר מינסק כמטפלת לשתי בנותיהן זויה (Zoya) ואניה (Ania). עם פלישת גרמניה, המשפחה היהודיה והמטפלת נמלטו מזרחה, אך לא יצאו מגבולות מחוז המשנה אורשה שבצפון בלארוס, שכן נחום פינקלשטיין, לא חשב שהגרמנים יגיעו כל כך רחוק. באורשה, גויס נחום לצבא האדום ובאוגוסט 1941 הוכרז כנעדר. האם ריבה, גויסה גם היא לצבא, כך שכאשר הגרמנים כבשו את האזור ב-16 ביולי 1941, מטריונה נשארה לבדה לטפל בשתי הבנות. מטריונה החליטה ללכת עמן לכפר גורבטסביצ'י (בבלרוסית: Гарбацэвічы) שבנפת בוברויסק של היום) שם התארחו אצל משפחת מינצ'וקוב, אולם גורשו מיד עם הגעת הגרמנים לכפר. מטריונה מצאה עבורן מסתור אצל משפחת פיליפוב, אך לאחר כשבוע נאלצו לנוס גם משם משום שהגרמנים השתמשו בביתה הגדול של המשפחה להקמת מטה .S.S. עם זאת, משפחת פיליפוב ביקשה מאניסיה, אם משפחת וסילצ'ונוק (Vasilchonok) לתת להם מחסה. אניסיה הסכימה להסתיר את מטריונה ושתי הבנות והן שהו תחת חסותה במשך שלוש שנים. אף על פי שמטריונה סיפרה לכולם ששתי הבנות הן בנותיה, תושבים רבים בכפר לא האמינו בעיקר בשל חזותן היהודית של הבנות, שבלטה במיוחד אצל אניה. משפחת וסילצ'ונוק הגנה עליהן מפני חשדות התושבים. לתקופה מסוימת הסתתרו זויה ואניה במרתף הבית תחת ערימת תפוחי אדמה. בשל המחסור במזון, בני משפחת פיליפוב סייעו לכל אורך התקופה גם הם, בכך שהביאו למסתתרות שאריות אוכל של חיילי ה-S.S. ששהו כאמור בביתם, ובנוסף נרתם לעזרה באספקת מזון גם סנדקם של ילדי משפחת וסילצ'ונוק.
במהלך התקופה אניה הצטרפה אל כוחות הפרטיזנים ונהרגה במהלך פעילותם לאחר כמה חודשים.
בשנת 1944 מטריונה יצאה מן הבית על מנת לחפש מלח, לשם תיבול המזון חסר הטעם. היא נתפסה על ידי חיילים גרמנים שהסיעו אותה ברכבם לכפר למעצר. עם הגעתה למטה ה-S.S. מטריונה בכתה בכי חזק מאוד, שנשמע על ידי אולגה וסילצ'ונוק, בת ה-16. אולגה הזעיקה את בני משפחת וסילצ'ונוק והם התגייסו להצילה מעבודות הכפייה שיועדו לה על ידי הנאצים. הם חששו שמטריונה המבוגרת שצלעה ברגל אחת, לא תשרוד את העינויים והעבודות הקשות. אולגה התנדבה להציע לחיילים הנאצים להחליף את מטריונה בעבודות הכפייה. היא טענה בפניהם כי היא תוכל להועיל להם יותר. החיילים נענו לבקשתה ומטריונה הושלכה מהרכב במשיכת צווארונה.
לאחר המלחמה

זויה התאחדה עם אמה לאחר המלחמה והן חזרו למינסק. בשנים הראשונות לאחר המלחמה החיים במינסק היו קשים ביותר בשל ההרס הכבד ששרר בכל מקום וזויה ואמה התגוררו בצריף דל.
מטריונה אדמוביץ' עבדה כמטפלת של בתה של זויה בשנות ה-60, וגרה עם משפחתה של זויה עד יום מותה.
הכרה והנצחה

מטריונה אדמוביץ' הוכרזה כחסידת אומות עולם ב-25 ביולי 2005. שמה חקוק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות עולם ביד ושם בירושלים.
הערות שוליים

1 2  דף חסיד אומות עולם מטריונה אדמוביץ' באתר יד ושם
↑  על פי תיק חסידי אומות עולם, יד ושם, מספר M.31.2/10637
מחדריוני

מחֶדריוֹני (בגאורגית: მხედრიონი) הייתה קבוצה חצי-צבאית וארגון פוליטי בגאורגיה שמילאה תפקיד חשוב בהתרחשויות שהיו בגאורגיה עם הכרזתה על עצמאותה ובמלחמת האזרחים של גאורגיה. משנת 1995 הוצא מחדריוני מחוץ לחוק אולם מאוחר יותר נרשם הארגון כמפלגה פוליטית בשם "ארגון הפטריוטים".
אחד מתוצאות הטרגדיה של 9 באפריל הייתה התמקצעות מהירה של קבוצות חצי-צבאיות שהחשובה מביניהן הייתה מחדריוני שהונהגה על ידי שודד בנקים לשעבר, ג'אבא יוסליאני. מחדריוני נוסדה לראשונה בשנת 1988. כתוצאה מאירועי 9 באפריל היא הצליחה לגייס מתנדבים רבים. תרמה לכך העובדה שרוב הנפגעים באירועים אלה היו נשים.
יוסליאני טען כי המודל שעל פיו הקים את הארגון על פי מודל ה"לשכארי" בעזרת מתנדבים, כפי שהיה לפני הסיפוח הרוסי של גאורגיה בשנת 1801.
הערות שוליים

↑
ג'ונתן וולת'י (2005), גאורגיה מתחייה לאומית למהפכת הוורדים: מעבר מאוחר בברית המועצות לשעבר, עמ' 60, ISBN 0754645037, (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנתר

ערך זה עוסק במערכת ארטילריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| --- | --- |

משגר המנתר וטיל
 מידע בסיסי
 ייעוד:  מערכת ארטילריה
 ארץ ייצור:  ישראל 
 יצרן:  התעשייה האווירית לישראל
 עלות יחידה:  כ-100,000 ש"ח
 מאפיינים כלליים
 משקל:  63 ק"ג
 ממדים
 אורך:  1.8 מטר
 קוטר:  150 מילימטר
 ביצועים
 טווח:  כ-50 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 הנחיה:  מבוססת לייזר או GPS
 
מנתר (באנגלית: Jumper) היא מערכת ארטילריה אוטונומית לזרוע היבשה תוצרת מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל (IAI) המבוססת על טילי קרקע-קרקע.
המערכת, שנחשפה לראשונה ב-2009, מורכבת ממשגר (ממדיו 1.4 מטר לרוחב, 1.4 לאורך ו-2 מטר לגובה) ובו 8 זבילי טילי קרקע-קרקע ויחידת תקשורת בקרה וניהול. המשגר פועל באופן אוטונומי לפי פקודות מיחידת הבקרה, ללא צורך התערבות מפעילים אנושיים.
הטילים עצמם הם באורך 180 ס"מ, קוטר 150 מ"מ ומשקל 63 ק"ג. הם מצוידים בהנחיית GPS ומערכת ניווט אינרציאלית, כמו כן הם יכולים להתביית על כתמי לייזר. הטיל מנוהג בידי 4 כנפוני היגוי בזנבו. טווח הטיל כ-50 ק"מ.
המערכת מיועדת לשימוש הכוחות המתמרנים בלוחמת היבשה (חיל רגלים, חיל שריון וחיל הנדסה) שצריכים סיוע אש טקטי מדויק. המערכת נועדה להתגבר על הצורך בסיוע חיצוני (מחיל אוויר וחיל תותחנים), דבר שדורש זמן תגובה, זמינות אמצעים ושיתוף פעולה מחי"א והארטילריה, שלא תמיד מתאפשר. המפקד בשטח יוכל לשלוח את פרטי המטרה ונקודות הציון שלה ליחידת הבקרה, והמערכת תשגר אליה טיל מדויק.
המערכת נחשבת לזולה יחסית, כאשר מחיר טיל בודד הוא כ-100,000 ש"ח. היא נבחנת על ידי צה"ל.
מן ולואר

מן ולואר (בצרפתית: Maine-et-Loire) הוא מחוז בחבל פיי דה לה לואר שבצרפת ובירתו היא אנז'ה.
היסטוריה

בעבר היה כלול מרבית שטחו של המחוז ברוזנות ואחר כך דוכסות אנז'ו. לאחר המהפכה הצרפתית היה המחוז אחד מ-83 המחוזות שהוקמו ב-4 במרץ 1790. הוא קרוי על שם המחוז ההיסטורי מן ועל שם נהר הלואר, הארוך בנהרות צרפת שחוצה את המחוז.
גאוגרפיה

המחוז נמצא בחבל פיי דה לה לואר והוא גובל במחוזות איל ווילן, מאיין וסארת מצפון, אנדר ולואר ממזרח, ויין, דה-סוור וואנדה מדרום והלואר האטלנטי ממערב.
הערים הגדולות בנוסף לאנז'ה הן סומיר, שולה וסגרה. הנוף במחוז מגוון כשבצפון ובדרום גבעות מיוערות ובמרכז עובר עמק הלואר. בנוסף לנהר הלואר זורמים במחוז עוד נהרות רבים. כ-64 אחוזים מהקרקע במחוז מנוצלים לגידולים חקלאיים מגוונים, כשהבולטים בהם כרמי גפן היין, פטריות מאכל, תפוחי עץ וענבי שועל.
תיירות

המחוז ידוע בטירות המרובות מימי הביניים, במערות ששימשו בעבר למגורים וביינות המיוצרים בו כדוגמת "יין אנז'ו".
גלריה

טירת אנז'ה באנז'ה
העיר סומיר על נהר הלואר
טירת Montreuil-Bellay
מינוטאור (סדרת משגרים)

מינוטאור (באנגלית: Minotaur) היא סדרת  משגרים אמריקאים, שפותחה מהטילים הבליסטים הבין-יבשתים LGM-30 מיניטמן ו-LGM-118 Peacekeeper. השיגור הראשון בוצע בשנת 1994. הסבה בוצע בנורת'רופ גראמן בהתאם לחוזה עם חיל האוויר של ארצות הברית. בסך הכול פותחו 5 דגמים לשיגור לוויינים לטיסה תת-מסלולית, מסלול לווייני נמוך ו-מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי. מספר שלבים משתנה בהתאם לדגם.
היסטוריה

הדגם הראשון בסדרה יצאה בשם "טאורוס". הוא פותח על בסיס טיל LGM-118 Peacekeeper. המשגר כולל 4 שלבים. לאחר השיגור הראשון בשנת 1994 היו מספר שיגורים כושלים ומשגר עבר מיתוג מחדש תחת שם "מינוטאור סי". זה הדגם היחיד שניתן לשימוש לשיגורים מסחריים. המשגר יכול להביא מטען במשקל 1,458 ק"ג למסלול לווייני נמוך או כ-1,000 ק"ג למסלול מסונכרן-שמש.
שיגורי "מינוטאור 1" החלו בשנת 2000. דגם זה פותח מטיל LGM-30 מיניטמן. השיגורים מבוצעים מבסיס חיל האוויר ונדנברג ונמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי בווירג'יניה. המשגר יכול להביא מטען במשקל 580 ק"ג למסלול לווייני נמוך. בסך הכול בוצעו 12 שיגורים.
שיגורי "מינוטאור 2" החלו בשנת 2000. דגם זה פותח מטיל LGM-118 Peacekeeper. השיגורים מבוצעים ממספר אתרים. המשגר יכול להביא מטען במשקל 1,735 ק"ג לטיסה תת-מסלולית. בסך הכול בוצעו 6 שיגורים.
פיתוח "מינוטאור 3" לא הסתיים. דגם זה פותח מטיל LGM-30 מיניטמן. השיגורים מתוכננים להתבצע מבסיס חיל האוויר ונדנברג. המשגר יכול להביא מטען במשקל 3,000 ק"ג לטיסה תת-מסלולית. הוחלט להפסיק את הפיתוח ולנצל לשיגוים תת-מסלוללים גרסת "מינוטאור 4 קל".
שיגורי "מינוטאור 4" החלו בשנת 2010. דגם זה פותח מטיל LGM-118 Peacekeeper. השיגורים מבוצעים מבסיס חיל האוויר ונדנברג ונמל החלל הפסיפי - אלסקה. המשגר יכול להביא מטען במשקל 400 ק"ג לטיסה תת-מסלולית.
שיגור "מינוטאור 5" בוצע בשנת 2013. דגם זה פותח על בסיס משגר "מינוטאור 4" תוך הוספת שלב רביעי. השיגור בוצע מנמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי עם לוויין LADEE. המשגר יכול להביא מטען במשקל 342 ק"ג לתמרון מעבר ירחי.
מיכאל שיונברג

מיכאל שיונברג כריסטנסן (בדנית: Michael Schjønberg Christensen, נולד ב-19 בינואר 1967) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי באסביירג, הנובר 96, עמה זכה בגביע הגרמני, אודנסה בולקלוב וקייזרסלאוטרן, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בעונת 1997/98. לשיונברג 44 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף זכה בגביע המלך פהד 1995, והשתתף בנוסף ביורו 1996, מונדיאל 1998 ויורו 2000. לאחר פרישתו שיונברג פתח בקריירת אימון, והוא מאמנה של פ.צ. סוונדבורג מליגת המשנה הדנית.