קרל קולר (גנרל)
הערות שוליים

↑  ריד, 2005; תקרא לי מאייר; עמוד 811; "במשך זמן-מה נהג גרינג לפרוק את האשמה שחש בגין הכישלונות ההגנתיים של הלופטוואפה על ישונק, יחד עם שאר צרותיו. עם התדרדרות יחסיהם ניסה ישונק לעזוב את תפקידו כראש המטה הכללי ולעבור למשרה פעילה יותר במסגרת צי אווירי כלשהו, אולם היטלר סירב לשמוע על כך. ההתעללות שספג הן מהיטלר והן מגרינג לאחר הפשיטות האוויריות ב-17 באוגוסט הייתה הקש האחרון מבחינתו, ולמחרת היום הוא הלך בעקבותיו של אודט, וירה בעצמו למוות. במכתב ההתאבדות שהותיר אחריו כתב כי לא יכל לעבוד יותר תחת גרינג. ההצהרה הרשמית הודיעה כי מת כתוצאה מדימום בקיבה. גרינג מינה במקומו את גנרל גינטר קורטן, קצין יעיל ואמין אשר הביא רוח חדשה לשורות הלופטוואפה לאורך השנה הבאה, ובסיועו של עוזרו החדש, הלויטננט-גנרל הבווארי וחסר הרגש, קרל קולר".
↑  באומבך, 1960; המערכה באוקיינוס האטלנטי; עמוד 96; "באותה העת התראתי פעמים רבות עם דניץ, אשר, מוזר לומר, הורחק מכל הדיונים שעסקו בהתנהלות הלחימה האווירית-ימית. אך באותה תקופה הוא עדיין לא הצליח להגיע לאוזנו של היטלר בכל הנוגע לבעיות היסוד של ניהול מלחמה. הוא הגיע לשם, לבסוף, ואפילו שכנע אותו למנות את ראש המטה הכללי האחרון של הלופטוואפה, גנרל קולר, על אף שעד אז חיל האוויר שלנו כבר הושמד כליל".
↑  ריד, 2005; תקרא לי מאייר; עמוד 844; "באותה העת הפתיע גרינג את כולם כאשר מינה את ראש ענף הכשרות הטיסה, גנרל ורנר קרייפה המנומס, על פני סגנו של קורטן, קרל קולר, אשר מילא את התפקיד מאז מותו של מפקדו. עם זאת, מאחר שהוא סירב לחזור למאורת הזאב על מנת להציג את קרייפה בפני היטלר, הוא פקד על קולר להמשיך בתפקידו, ולאורך ששת השבועות הבאים היו, הלכה למעשה, שני ראשים למטה הכללי, מתכונת משונה אשר לא סייעה בדבר בכדי להקל על מצב הבלבול הכללי ששרר בלופטוואפה".
↑  זוכנווירת, 1970; רייכסמרשל הרמן ו. גרינג; נפילתו של גרינג; עמוד 206; "ה-20 באפריל 1945 היה יום הולדתו האחרון של היטלר. גם גרינג נמצא בין אלו אשר הגיעו לפיהררבונקר בכדי לברכו. במהלך הישיבה הצבאית שהחלה מיד לאחר מכן, הציע גרינג לשלוח דמות בכירה כלשהי מפיקוד הלופטוואפה, את עצמו או את ראש המטה הכללי, דרומה יותר, מאחר שהתקדמות בעלות הברית איימה לנתק את צפון גרמניה. היטלר השיב, ”אם כך, תלך. אני צריך את קולר כאן”. השניים נפרדו זה מזה ללא רגשות רבים".
↑  זוכנווירת, 1970; רייכסמרשל הרמן ו. גרינג; נפילתו של גרינג; עמוד 208; "קולר העביר את הפיקוד לידיו של כריסטיאן בצפון, ונסע דרומה על מנת לפגוש את גרינג".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 894; "הימלר וגרינג הלכו לדרכיהם הנפרדות מהפיהררבונקר. גרינג נסע לכיוון ורדר, אולם נקלע לפשיטה אווירית של חיל האוויר המלכותי ונאלץ למצוא מחסה במקלט ציבורי, בו שעשע את הסובבים אותו עם בדיחות שונות על עצמו, זאת בניסיון לשחק את הדמות הילדותית עד הסוף, ולבחון, בהצלחה, את אהדתם כלפיו. לאחר מכן, כפי שאמר בעצמו, ”המשכנו לכיוון הגבעות”. הוא עלה על שיירת רכבים ב-02:20 בלילה אשר המשיכה לאורך אחת הדרכים האחרונות שנותרו לכיוון בוואריה במהירות רבה, ולא עצר אפילו להכיר בהצדעתו של קולר, אשר נותר מאחורה בכדי להתמודד לבדו מול היטלר בשם הלופטוואפה".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 896; "הפיצוצים הרעידו אפילו את הפיהררבונקר, אשר שכן עמוק באדמה והיה מרופד באדמת הסחף הרכה שנחה מסביבו. היטלר, אשר נזכר ללא ספק בימיו בתעלות במלחמת העולם הראשונה, התקשר לקולר, בהיעדרו של גרינג, ודרש כי יפעל על מנת להשתיק את התותחים הסובייטים. קולר השיב כי כבר החל להשתמש בתותחי מגדל הנ"מ בטירגארטן בניסיון לפגוע בסוללות האויב ליד מרצאן".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 896; "במצב רוח נרגש החל היטלר לשלח שלל של פקודות לא הגיוניות, בעודו צורח בזעם כאשר דרישותיו הבלתי אפשרויות לא בוצעו. הוא התקשר לקולר ודרש לדעת מדוע לא הייתה ברשותם הגנה אווירית. היכן נמצאו מטוסי הסילון? קולר אמר לו כי כל המטוסים היו מקורקעים בשל מחסור חמור בדלק והתקפות האויב על שדות התעופה. ”אז אנחנו כבר לא צריכים אותם”, התעצבן היטלר בתגובה ”חיל האוויר הפך למיותר. צריך לתלות את כל צמרת ההנהגה של הלופטוואפה מיד!”.
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 896; "מאוחר יותר באותו היום, מתוך אמונה באפשריותה של מתקפת-נגד, התקשר לקולר שוב וציווה עליו, תחת איומי מוות, לבסס את כל חיילי הלופטוואפה הנותרים, וביניהם את משמרו הפרטי של גרינג אשר הגן באותה העת על קארינהאל, לכדי מבנה צבאי חדש. המשמר הפרטי, אשר הרכיב בזמנו דיוויזציה שלמה שהייתה חמושה במלאי כפול של כלי נשק מודרניים, התפזר לפני זמן רב, וכעת היה לא יותר מגדוד שנותר בין הריסות האחוזה. במהלך הלילה הצליח קולר לאסוף בין שנים עשר לחמישה עשר אלף חיילים, אשר היו שווים בערכם המספרי לדיוויזציה, אף על פי שברובם, לא היו מאומנים או חמושים".
↑  שיירר, 1960; דמדומי האלים: ימיו האחרונים של הרייך השלישי; החלטתו הגדולה האחרונה של היטלר; עמוד 1112; "”כל גנרל אשר יורה לחייליו לסגת”, צרח היטלר על גנרל קולר, אשר נותר מאחורה בכדי לייצג את חיל האוויר, ”יאבד את חייו בתוך חמש שעות. אתה בעצמך תערוב על כך בראשך, כי כולם, עד האחרון, יושלכו לשדה הקרב”".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 899; "קולר התקשר לגרינג, אשר הגיע לאוברזלצברג ב-11:00 בבוקר, בכדי לדווח על התמוטטות העצבים שחווה היטלר ועל התעקשותו להישאר בברלין. גרינג אמר לו לעזוב את העיר ולהגיע אליו, פקודה אותה מילא. הוא טס דרומה והגיע בצהרי ה-23 באפריל. לפני שעזב שוחח קולר עם יודל, אשר מסר לו את הפרטים המלאים בנוגע להתפרצותו של היטלר, בנוסף להחלטתו כי גרינג היה צריך לקבל על עצמו את המנהיגות בדרום, ולנהל משא ומתן עם האויב. קולר דיווח על כל האמור בפני גרינג, שאמר כי ראה את התנהגותו של היטלר בתור ”תרגיל מלוכלך”, אשר הציב אותו בעמדה לא פשוטה. הוא ביקש ממנו דיווח על המצב הצבאי הנוכחי, אותו מסר לו קולר בעזרתן של מפות".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 900; "עם זאת עדיין היסס גרינג בנוגע ללקיחת צעד כה גדול. קולר הציע לו לשלוח הודעה להיטלר, בה ייבקש את אישורו. גרינג הסכים מיד וכתב טיוטה מנוסחת היטב בעזרתם של לאמרס וקולר".
↑  זוכנווירת, 1970; רייכסמרשל הרמן ו. גרינג; נפילתו של גרינג; עמוד 210; "במשך זמן מה, כל אנשי הסגל של גרינג (וביניהם רייכסלייטר בוהלר) הושמו תחת מעצר, יחד איתו. אפילו ראש המטה הכללי של הלופטוואפה, גנרל קולר, העד המרכזי באירועים הללו, נעצר לתקופת זמן קצרה באותו מקום".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 902; "בורמן לקח על עצמו את המשימה והורה לשני מפקדי השוצשטאפל באוברזלצברג, פרנק וברדו, לעצור את גרינג בגין בגידה ולהכניס אותו ואת אנשיו למשמורת, בנוסף לקולר ולאמרס".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמוד 917; "עד לאותה העת הוא הצליח לזכות בחיבתתם של שומרי השוצשטאפל, וסכנת המוות כי יירו בו למוות שככה. קולר, חזרה בברכטסגאדן, דאג לבטיחותו של גרינג, אף על פי שקיבל ממנו הודעות כעוסות בהן דרש לדעת מדוע לא פעל לשחרורו".
↑  ריד, 2005; סוף הדרך; עמודים 917–918; "קולר החרים טירה לשימושו האישי בפישהורן, אגם זלר, אשר הייתה שייכה, באופן אירוני, לאחיו של הרמן פגליין, אשר סירב לארח בה את גרינג".
↑  זוכנווירת, 1970; רייכסמרשל הרמן ו. גרינג; נפילתו של גרינג; עמוד 212; "קולר דאג להעביר את גרינג לפישהורן, בגדה הדרומית של אגם זל, מאחר שחשש כי החיילים הרוסים יכבשו את מאוטרנדורף".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502540105171  PLWABN: 9810556763405606  GND: 118713817  ISNI: 0000 0001 0971 9749  LCCN: n88605371  SNAC: w6p00gq7  VIAF: 52484268   WorldCat (עם VIAF): 52484268 
השחקן הגרמני הנס ה. שטיינברג (אנ') גילם את דמותו של גנרל קרל קולר בסרט הנפילה מ-2004 בבימויו של אוליבר הירשביגל (אנ').