stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים
מהות החוק

על פי סעיפי החוק, התגמול הגבוה ביותר שמותר לשלם לבכיר בחברה פיננסית יעמוד על לא יותר מפי 35 מהתגמול לעובד בעל השכר הנמוך ביותר בחברה. בהגדרת "עובד" נכללים גם עובדי קבלן המועסקים ישירות על ידי החברה, או המועסקים על ידי נותן שירות המועסק על ידי החברה.
בתיקון עקיף לפקודת מס הכנסה שנכלל בחוק, תקרת השכר שתזכה את החברה בניכוי הוצאות שכר לצורך תשלומי המס תעמוד על 2.5 מיליון ש"ח בשנה (כלומר על השכר שמעבר לתקרה זו חייבת החברה במס חברות, ששיעורו בשנת 2016 הוא 25%).
על בכירים שחוזי ההתקשרות עימם ייחתמו מעתה והלאה, יחול החוק מידית עם פרסומו ואילו על בכירים שכבר מועסקים על ידי החברות, החוק יחול חצי שנה מיום פרסומו על-מנת לאפשר לחברות להיערך ליישומו.
החוק אינו חל על המנהלים הבכירים בשלוש חברות כרטיסי האשראי, שנמצאו בשליטת הבנקים - ישראכרט בבעלות בנק הפועלים (99%), לאומי קארד בשליטת בנק לאומי (80%) וכאל שבבעלות בנק דיסקונט (72%) והבנק הבינלאומי (כ-28%), וזאת משום ששלוש החברות לא הוגדרו לצורך החוק כ"תאגידים בנקאיים", אלא כ"תאגידי עזר בנקאיים".
תגובות לאחר אישור החקיקה

עם אישורו של החוק ציין יו"ר ועדת הכספים של הכנסת ח"כ משה גפני כי: "זו הפעם הראשונה שאנו, חברי הכנסת, אומרים אמירה חברתית חשובה, שהשכר המופרז של ראשי החברות הפיננסיות הוא הזוי ולא מוסרי". בעניין זה, ציינה ח"כ שלי יחימוביץ' כי "זהו אולי החוק המוסרי ביותר שאושר אי פעם בכנסת ישראל".
עוד בטרם פרסומו של החוק, עתרו איגוד הבנקים בישראל ואיגוד חברות הביטוח לבג"ץ. טענתם הייתה שלחוק שכזה אין תקדים בעולם וכי הגבלת השכר צפויה לפגוע לא רק במנהלי הבנקים אלא בכל דרגי הביניים, דוגמת מנהלי החטיבות והאגפים ששכרם יחתך בהתאם וחלקם יעדיפו לעבור לעבוד בחברות שלא יהיו כפופות למגבלה. עוד טען האיגוד, כי מגבלת השכר תפגע בתמריצי המנהלים להשיא את רווחי הבנק לטובת המשקיעים, בהם חוסכי הפנסיה, כיוון שהתגמול המשתנה (הבונוסים) ייעלם. בסוף ספטמבר 2016 דחה בג"ץ את מרבית העתירה, וקבע כי החוק הוא חוקתי.
ב-21 באפריל 2016 הגיש המשנה למנכ"לית בנק לאומי דני צידון מכתב התפטרות. עם הגשת המכתב ציין צידון: "החלטתי לפרוש נובעת מאופן חקיקת חוק שכר הבכירים. חוק זה שעל סבירותו תעיד ההיסטוריה של ישראל בשנים הקרובות משדר מסר, שהוא נורא בעיני, כאילו המערכת הפיננסית הינה אויב הציבור ולכן היא מותרת בפגיעה. מערכת פיננסית איתנה, מקצועית וחדשנית הינה תנאי לקיומה של כלכלה בריאה וצומחת. מערכת כזו לא תצמח בערוגת החוק הנוכחי".
בהתאם לחוק קבע בנק לאומי ששכר מנכ"לית הבנק, רקפת רוסק עמינח, ושכר יו"ר הדירקטוריון, דוד ברודט, יהיה החל מינואר 2017 2.5 מיליון ש"ח. גם בנק דיסקונט הגביל את שכר בכיריו כך שיעמוד במגבלות החוק.
השלכות בפועל

בשנת 2020 פורסם מאמר של ד"ר מני עבודי, פרופ' דן עמירם, ד"ר עודד רוזנבאום, וד"ר אפרת שוסט, הבודק את השפעת החוק בפועל על ביצועי הבנקים הגדולים. החוקרים התייחסו לחוק כאל "ניסוי טבעי", שמאפשר לבדוק באופן אמפירי את ההשפעה של הגבלת שכר הבכירים.
הממצא הראשון של המחקר נגע לרגע שהגבלת השכר נכנסה לחוק, בעת הדיון בוועדת הכספים. בחלון של שלושה ימים (מיום לפני הדיון עד יום אחריו) מניות החברות המושפעות על ידי החוק רשמו תשואה חיובית של 1.8% בממוצע. עלייה כזו מיתרגמת לתוספת של עשרות מיליוני שקלים לשווי של החברות. המשמעות היא שהמשקיעים חשבו שלחוק צפויה השפעה חיובית על ביצועי החברות בהמשך.
המשך המחקר בדק את ביצועי החברות בפועל בשנים 2014–2015 (לפני החוק) לעומת השנים 2017–2018 (אחרי החוק). בכל ששת המדדים שנבדקו (תשואה על הון עצמי, תשואה על נכסים, יחס שווי שוק לשווי בספרים, שיעור רווח נקי, צמיחת הכנסות, ותשואה למניה) נרשם שיפור בתקופה השנייה לעומת הראשונה. המסקנה הייתה שהחוק לא גרם להרעה בביצועים.
גם פרסומים בעיתונות הכלכלית הגיעו למסקנה שהחוק לא פגע בביצועי הבנקים, וגם לא גרם לעזיבת בכירים או לבעיות באיוש משרות ניהול בכירות בבנקים.
הערות שוליים

↑  רוני זינגר, הכנסת אישרה הלילה את החוק להגבלת שכר הבכירים בבנקים ובביטוח, באתר כלכליסט, 29 במרץ 2016
↑   מוטי בסוק, כחלון: במה מנהלי הבנקים וחברות הביטוח טובים יותר ממפקדי הטייסות ומנתחי הלב והמוח?, באתר TheMarker‏, 15 במרץ 2016
↑  אביב לוי, ‏חגיגת שכר בבנקים: קינן ורוסק-עמינח עם כ-8 מיליון שקל, באתר גלובס, 29 בפברואר 2016
↑   צבי זרחיה. כץ ויחימוביץ' שוב מציעים להגביל בחוק שכר בכירים בחברות ציבוריות, באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2013
↑  הצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי–התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג), התשע”ד-2014, ה"ח הממשלה 883 מ-21 ביולי 2014
↑  עמרי מילמן, ועדת הכספים אישרה: תקרת השכר תעמוד על לא יותר מ-2.5 מיליון שקל בשנה, באתר כלכליסט, 16 במרץ 2016
↑  מורן אזולאי, "רק" פי 44: אושר חוק הגבלת שכר הבכירים, באתר ynet, 29 במרץ 2016
↑  תלם יהב, בג"ץ אישר את חוק שכר הבכירים, באתר ynet, 29 בספטמבר 2016
↑   מיכאל רוכוורגר, החברות אשר החוק להגבלת שכר הבכירים אינו חל עליהן - אף שהן בבעלות הבנקים, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2016
1 2  וואלה!, ‏הגבלת שכר הבכירים במוסדות הפיננסיים אושרה בכנסת, באתר גלובס, 29 במרץ 2016
↑  רחלי בינדמן ורעות שפיגלמן, איגוד הבנקים שכר את עו"ד רלי לשם להגיש בג"ץ נגד הגבלת השכר, באתר כלכליסט, 28 במרץ 2016
↑  בג"ץ 4406/16 איגוד הבנקים בישראל נ' הכנסת, ניתן ב־29 בספטמבר 2016
טל כספין, ‏בג"ץ דחה את העתירות, חוק שכר הבכירים יכנס לתוקף ב-2017, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 בספטמבר 2016
↑   מיכאל רוכוורגר, המשנה למנכ"לית לאומי מתפטר: "חוק שכר הבכירים משדר שהמערכת הפיננסית - אויב הציבור", באתר TheMarker‏, 21 באפריל 2016
↑  עירית אבישר, ‏בנק לאומי: שכר המנכ"לית והיו"ר יירד ל-2.5 מיליון שקל ב-2017, באתר גלובס, 28 בספטמבר 2015
↑  רעות שפיגלמן, הגיע תור בכירי דיסקונט - עלות שכרם הוגבלה ל-2.5 מיליון שקל בשנה, באתר כלכליסט, 28 בספטמבר 2015
↑  מני עבודי, דן עמירם, עודד רוזנבאום, ואפרת שוסט, השפעותיו של החוק להגבלת שכר מנהלים בתאגידים פיננסיים, חידושים בניהול 9, 2021, עמ' 30-40
↑   גיא רולניק, אפילו החוקרים הופתעו כשגילו את עוצמת המספרים: זה מה שקרה כשחגיגת השכר של הבנקאים נעצרה במהירות ובהפתעה, באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2021
↑   אלי אמיר, המנכ"לים לא בורחים, הבנקים משגשגים: כך חלפו חמש שנים תחת חוק שכר בכירים, באתר TheMarker‏, 1 באפריל 2021
זיל 117

זיל 117
| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  (ZiL (Zavod imeni Likhachova
 שנות ייצור:  1971–1978
 יחידות שיוצרו:  50 
 הרכבה:  רוסיה רוסיה
 מודל אחריו:  זיל 115
 חברת אם:  זיל
 סיווג:  מכונית מנהלים (לימוזינה)
 מרכב:  4 דלתות
 אורך:  5,725 מ"מ
 רוחב:  2,068 מ"מ
 גובה:  1,520 מ"מ
 משקל:  2,880 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,330 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע V8 צילינדרים, 6,959סמ"ק המפיק 300 כ"ס (מנוע זיל 114), יחס דחיסה 1:9.0
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (מאפריל 1975)
 מהירות מרבית:  190-201 קמ"ש
 
זיל 115 (ZIL-115) היא מכונית מסוג לימוזינה, מתוצרת יצרנית הרכב זיל (ברוסית: "Zavod imeni Likhachova"), מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1971–1978.
האב טיפוס הראשון הוצג ב- 1969 בתערוכת המכוניות הבינלאומית ב- מוסקבה.
סך הכל יוצרו כ- 50 יחידות.
דגם ה- "זיל 117" היה זמין לחברי ה-פוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית בלבד. בנוסף שימש כרכב ליווי של שיירת ראשי המדינה, וגרסת הקבריולה - רכב שרד של ראשי המדינה במצעדים הצבאיים ב- כיכר האדומה ב- מוסקבה.
דגמי זיל 117

4 דלתות
2 דלתות - קונברטייבל
4 דלתות - קונברטייבל
גרסאות זיל 117

(בכל הגרסאות - הגה כוח כסטנדרט)
זיל 117
זיל 117V - בעלת 2 דלתות קונברטייבל, (יוצרה בשנים 1973-1979)
זיל 117VE - דומה לדגם הזיל 117V, בתוספת למערכת ההצתה המוגנת
תמונות

זיל 117
זיל 117
זיל 117
ראו גם

זיל
זיל 118, (הדגם קרוי גם : ZiL-118 Yunost)
זיל-3250
זיס 101
זיל 111
זיל 114
זיל 115
זיל-130
זיל 4104
זיל-4112R
לימוזינה
חיפש אתונות ומצא מלוכה

שאול נמשח למלך על ידי שמואל, ציור משנת 1873
יצא לחפש אתונות ומצא מלוכה הוא פתגם עממי המבוסס על סיפור משיחת שאול למלכה הראשון של ממלכת ישראל המאוחדת על ידי שמואל הנביא, שמתואר בספר שמואל א', פרקים ט' ו–י'. הפתגם מתאר אדם שעסק בעניינים פעוטים ומגיע במפתיע לגדולה, כמו שאול, שבעת שהלך לחפש את האתונות שאבדו לאביו. פגש את שמואל שמשח אותו למלך.
הסיפור המקראי

בספר שמואל א', פרק ח' מסופר שזקני ישראל פנו אל שמואל בבקשה להמליך עליהם מלך כפי שיש לכל העמים האחרים. שמואל התפלל לאלוהים ונענה כי עליו לשמוע בקול הזקנים.
באותו זמן, קיש בן אביאל משבט בנימין איבד אתונות, ושלח את שאול בנו בליווי נער לחפש אותן. שאול חיפש באזור הגובל בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים, בין שילה לרמה (עירו של שמואל הנביא), אך לא מצא אותן. הוא הציע לנערו לשוב אל ביתם, ונערו שכנע אותו לשאול בעצתו של שמואל הנביא, שנמצא ברמה.
בפגישתם, הודיע שמואל לשאול שהאתונות כבר נמצאו והוא אינו צריך לעסוק בחיפושן. בנוסף הוא הודיע לו שאלוהים בחר בו למלך ישראל, ושמואל מושח את שאול למלך.
וכך שאול, שיצא מביתו רק כדי לחפש את האתונות שאבדו לאביו, זכה במלוכה.
בספרות

סופרים אחדים, בהם אשר ברש, שאול טשרניחובסקי ובן ציון לוריא, מעלים ביצירותיהם את השאלה האם טוב לאדם להגיע במפתיע לגדולה ולזכות בדבר יקר מבלי שחיפש אותו.
הערות שוליים

↑  אלי אשד, שיח העידנים של אשר ברש - שאול המלך והאתונות, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2012-08-20
↑  בְּעֵין-דּוֹר / שאול טשרניחובסקי - פרויקט בן־יהודה
↑  המלך / שאול טשרניחובסקי - פרויקט בן־יהודה
↑  שאול ובנימין בן ציון לוריא, באתר www.booksefer.co.il
זיל 4104

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  (ZiL (Zavod imeni Likhachova
 שנות ייצור:  1978–1983
 הרכבה:  רוסיה רוסיה
 מודל קודם:  זיל 114
 מודל אחריו:  זיל 41042, זיל 41047
 חברת אם:  זיל
 סיווג:  מכונית מנהלים (לימוזינה)
 מרכב:  2 דלתות, 4 דלתות
 אורך:  6,339 מ"מ
 רוחב:  2,068 מ"מ
 גובה:  1,500 מ"מ
 משקל:  3,400 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע V8 צילינדרים, 7,700 סמ"ק המפיק 315 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 
זיל 4104 גרסת קונברטייבל
זיל 4104 גרסת סדאן
זיל 4104 (ברוסית: ЗИЛ-4104) היא מכונית מפוארת, מסוג לימוזינה, מתוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1978–1983.
הזיל 4014 נבנתה בתנאים של סודיות גמורה, הדגם היה שמור במוסכים סגורים של ה-ק.ג.ב.
גרסאות זיל 4104

4 דלתות - סדאן
2 דלתות - קונברטייבל (קבריולה, גג פתוח)
דגמים זיל 4104

דגם זיל 4104 - דגם בסיסי
דגם זיל 4105 - דגם משוריין המבוסס על דגם זיל 4104
דגמים זיל 4104 > מודלים אשר נגזרו ממודל זיל 4104

דגם זיל גרסת 41042 - גרסת אמבולנס, גרסת סטיישן, מכונית קבורה לחברי מפלגה חשובים, (הדגם היה קרוי: זיל 115A)
דגם זיל גרסת 41044 - גרסת קונברטייבל (בסיס גלגלים קצר יותר)
דגם זיל 41045
דגם זיל 41046 - יוצרה בשנים 1983–1985, הדגם היה מבוסס על דגם הזיל 4104
דגם זיל 41048 (בקרת אקלים אוטומטי)
דגם זיל 41051 - גרסה משוריינת של דגם 41045
תמונות

זיל 4104
זיל 4104 קונברטייבל
זיל 4104 קונברטייבל בזמן מצעד צבאי בכיכר האדומה
רכבי זיל 4104 קונברטייבל בזמן מצעד צבאי בכיכר האדומה לציון 70 שנה למלחמת העולם השנייה
זיל 4104 קונברטייבל בזמן מצעד צבאי בכיכר האדומה
זיל 41041
זיל 41045
ראו גם

זיל
זיל 118, (הדגם קרוי גם : ZiL-118 Yunost)
זיל-3250
זיס 101
זיל 111
זיל 114
זיל 115
זיל 117
זיל-4112R
לימוזינה
זיל 111

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  (ZiL (Zavod imeni Likhachova
 שנות ייצור:  1958–1967
 הרכבה:  רוסיה רוסיה
 מודל קודם:  זיס 110
 מודל אחריו:  זיל 114 (משנת 1967)
 חברת אם:  זיל
 סיווג:  מכונית מנהלים (לימוזינה)
 מרכב:  4 דלתות
 אורך:  6,137 מ"מ - דגם זיל 111, 6,190 מ"מ - דגם זיל 111g
 רוחב:  2,033 מ"מ - דגם זיל 111, 2,045 מ"מ - דגם זיל 111G
 גובה:  1,637 מ"מ
 משקל:  2,610-2,815 ק"ג (גרסת סדאן)
 בסיס גלגלים:  3,760 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע V8 צילינדרים, 5,980 סמ"ק המפיק 200 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות
 מהירות מרבית:  170 קמ"ש
 
זיל 111 (ברוסית: ЗИЛ-111) היא מכונית סלון מפוארת, (לימוזינה) מתוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר יוצרה בין השנים 1958–1967. סך הכול יוצרו 112 יחידות. דגם המיניבוס זיל 118 בוסס על דגם הזיל 111, כולל מפרט המנוע שנלקח מהזיל 111 (בשנים 1965–1970).
היסטוריה חברת זיל

חברת זיל החלה את דרכה כמפעלי הרכב של משפחת ריאבושקינסקי העשירה, שהקימה את המפעל ב-1915 ותכננה לייצר סדרת רכבי FIAT-15 Ter, ברישיון פיאט האיטלקית, אבל התוכנית סוכלה על ידי הלאמת המפעלים בידי השלטון הסובייטי.
ב-1925 חברת הרכבים המוסקבאית הולאמה ונקראה בשם "מפעל הרכבים הממלכתי מ' 1". ב-1927 מונה איוואן אלכסייביץ' ליחאצ'וב למנהל המפעל ובתקופתו החלו התפוקה והייצור לשגשג. ב-1933 הוקמו מפעלי זיס מאיחודן של מפעלי רכב באזור מוסקבה (כמו מפעל הרכבים של ירוסלבל) על ידי השלטון הקומוניסטי, והדגם הראשון של מכונית נוסעים היה הזיס 101, בהשראת דגמי פאקארד האמריקניים.
זיל 111

סגנון הגוף של הזיל 111 דמה לסגנון רכב אמריקאי שהיה קרוי פאקארד. המנוע מנוע V8 צילינדרים, 5,980 סמ"ק בהספק של 200 כ"ס ותיבת הילוכים אוטומטית, 2 מהירויות.
השם "זיל" נקשר עם מכוניות מפוארות וחזקות לבכירי המשטר הסובייטי, שיוצרו בסדרות קטנות מאוד. זיל היה זמין לחברי הפוליטביורו בלבד.
מאביזרי הרכב המפואר: שטחי צמר, אביזרי עץ, מערכת אוורור, חימום, ורדיו הנשלטים מהאגף האחורי.
שליט קובה פידל קסטרו קיבל במתנה דגם של זיל 111D. עבור נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר עיצבו גרסה מיוחדת של דגם זיל 111.
בספר השיאים של גינס הוגדרה הזיל 111 כמכונית הגדולה (ארוכה) ביותר בעולם.
דגמים זיל 111

זיל 111
זיל 111A (הדגם צויד במערכת מזוג אוויר)
זיל 111V - גרסת קונברטייבל
זיל 111G - גרסה משופרת של דגם זיל 111
זיל 111D - גרסת קונברטייבל
גרסאות זיל 111

זיל 111 (יוצר משנת 1958–1962)
זיל 111G (יוצר משנת 1962–1967)
תמונות

זיל 111
זיל 111
זיל 111
זיל 111
זיל 111 קונברטייבל - על בול של ברית המועצות
זיל 111V קונברטייבל
זיל 111V קונברטייבל
זיל 111
זיל 111 D
זנאיד בונפרטה

זנאיד לטיציה ז'ולי בונפרטה, נסיכת קאנינו ומוסיניינו (בצרפתית: Zénaïde Laetitia Julie Bonaparte, Princess of Canino and Musignano‏; 8 ביולי 1801 - 8 באוגוסט 1854) הייתה בתם של ז'וזף בונפרטה וז'ולי קלארי.
ביוגרפיה

זנאיד נולדה ב-8 ביולי 1801 כבתם של ז'וזף בונפרטה בנו של קרלו בואונפרטה ואחיו של נפוליאון בונפרטה, וז'ולי קלארי אחותה של דזירה קלארי מלכת שוודיה. הייתה לה אחות קטנה בשם שרלוט. ב-1804  הכתיר עצמו דודה נפוליאון בתואר "קיסר צרפת", והעניק לזנאיד ואמה את התואר "נסיכות קיסריות". ב-1806 מינה נפוליאון את אביה לכמלך נאפולי ומלך סיציליה. ב-1808 הוא העביר את תפקידו לז'ואקים מירא ומינה את ז'וזף למלך ספרד. ב-1814 הציע נפוליאון לז'וזף לחתן את זנאיד עם פרננדו השביעי, מלך ספרד המודח מבית בורבון. ההצעה נדחתה בידי ז'וזף. לאחר נפוליאון הובס בקרב ווטרלו וגלה לאי סנט הלנה, יצא אביה לגלות בארצות הברית והתיישב באחוזה בניו ג'רזי. זנאיד ליוותה אותו בתחילה, אולם בהמשך חזרה לאירופה לשהות עם אמה. בסופו של דבר נישאה זנאיד ב-29 ביוני 1822, בבריסל, נישאה לדודנה שארל לוסיאן בונפרטה, בנו של דודה לוסיאן בונפרטה. את אחותה שרלוט השיאו הוריה לנפוליאון לואי בונפרטה, בנו של לואי בונפרטה. בני בונפרטה האמינו כי הם עתידים לחזור לשלטון בצרפת, ועל כן ניסו לאחד את המשפחה כמה שאפשר.
חרף העובדה שנישואיה היו פוליטיים בעיקרם, הרי שהיא ובעלה הסתדרו היטב והקשר ביניהם היה חם. בעלה היה אורניתולוג ידוע, וקרא לסוג יונת זנאידה על שמה. היא ילדה לו 12 ילדים. היא מתה בנאפולי ב-8 באוגוסט 1854 בגיל 53.
משפחתה

זנאיד ילדה לשארל לוסיאן בונפרטה 12 ילדים:
ז'וזף לוסיאן בונפרטה (1824-1865)
אלכסנדרה גרטרוד זנאיד בונפרטה (1826-1828)
לוסיאן בונפרטה (1828-1895)
ז'ולי שרלוט בונפרטה (1830-1900)
שרלוט הונורין ז'וזפין פאולינה בונפרטה (1832-1901)
ליאוני סטפני אליס בונפרטה (1833-1839)
מארי דזירה אז'יני ז'וזפין פילומנה בונפרטה (1835-1890)
אוגוסטה בונפרטה-גריבלדי (1836-1900)
נפוליאון שארל בונפרטה (1839-1899)
בתילד אלויס לאון בונפרטה (1840-1861)
אלברטינה מריה תרזה בונפרטה (1842)
שארל אלברט בונפרטה (1843-1847)
ז'ונתן בורלה

ז'ונתן בורלה (בצרפתית: Jonathan Borlée; נולד ב-22 בפברואר 1988) הוא אתלט בלגי, המחזיק בשיא בלגיה בריצת 400 מטר.
בורלה נולד בוולווה-סן-למבר שבבריסל. אחותו אוליביה, הגדולה ממנו בשנתיים, אף היא אצנית, המתחרה בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. אחיו התאום קווין ואחיו הצעיר דילן מתחרים, כמוהו, בריצת 400 מטר. את השלושה מאמן אביהם, ז'אק בעצמו אתלט מצטיין סגן אלוף אירופה בריצת 200 מטר (1983). בעוד שקווין הגיע להישגים גבוהים יותר באליפות העולם ובאליפות אירופה, ז'ונתן הוא שהשיג תוצאות טובות יותר, והוא מחזיק בשיא בלגיה.
הישגים ספורטיביים

הישגו המשמעותי הראשון של בורלה בקנה מידה לאומי היה כשהיה בן 18, כשניצח בריצת 200 מטר באליפות בלגיה באולם שנערכה בגנט ב-2006. שנה מאוחר יותר ניצח בריצת 400 מטר בתחרות זו.
בשנת 2008 היה שותף לכמה הישגים מרשימים של נבחרת השליחים הבלגית ל-400X4 מטרים. הנבחרת, שכללה בתחילה אותו, את אחיו, את סדריק ואן ברנטגם ואת קריסטוף ביינס, שיפרה את השיא הבלגי בן 27 השנים בלמעלה משנייה, והעמידה אותו על 3:02.51 דקות. עם זאת, תוצאה זו הייתה חלשה במאית השנייה מהתוצאה הדרושה לשם השתתפות באולימפיאדת בייג'ינג (2008). ביינס הוחלף בנילס דוארינק, ובתחרות נוספת בה השתתפו, שיפרו את השיא פעם נוספת, ל-3:02.13 דקות, מה שהבטיח את השתתפותם במשחקים בבייג'ינג.
באולימפיאדה עצמה המשיכה רביעיית השליחים הבלגית לשבור את השיא הלאומי. לשלב הגמר עלתה במקום השישי, בתוצאה 3:00.67 דקות, ובגמר עצמו סיימה במקום החמישי, בתוצאה 2:59.37 דקות. בורלה התחרה גם בריצת 400 מטר ליחידים. הוא העפיל לשלב חצי הגמר, קבע שיא אישי חדש (45.11 שניות), וסיים חמישי במקצה שלו, בתוצאה ה-16 בטיבה בשלב חצי הגמר.
לאחר האולימפיאדה עברו האחים בורלה לארצות הברית, והחלו להתאמן באוניברסיטת מדינת פלורידה שבטלהאסי. באליפות ה-NCAA סיים ז'ונתן במקום הראשון בריצת 400 מטר, תוך שהוא שובר את שיאו הלאומי של קווין, ומעמיד אותו על 44.78 שניות. השניים היו שותפים לזכייתה של נבחרת השליחים של אוניברסיטת מדינת פלורידה במדליית הזהב במירוץ השליחים. זמן קצר לאחר מכן אובחן שבר מאמץ בעצמות שורש הרגל שלו, והוא נעדר בשל כך מאליפות העולם שנערכה ב-2009 בברלין. אחיו סבל מאותה פציעה ממש שבועות ספורים לאחר מכן.
בראשית 2010 התאוששו האחים מפציעותיהם וחזרו לכושר. באליפות העולם באולם שנערכה בדוחה אותה שנה, השתתפו רק במירוץ השליחים. הם היו שותפים לזכייתה של הנבחרת הבלגית במדליית הכסף, שגם קבעה שיא לאומי חדש באולם - 3:06.94 דקות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה אותה שנה, קבע בשלב חצי הגמר שיא לאומי חדש בריצת 400 מטר, 44.71 שניות, אך נחלש בגמר וסיים במקום השביעי. אחיו קווין הוא שזכה במדליית הזהב במירוץ זה. נבחרת השליחים בה היו חברים השניים זכתה במדליית ארד.
הישגים ספורטיביים > 2011

באליפות העולם שנערכה בטגו ב-2011 סיים במקום החמישי בתוצאה של 45.07 שניות, וקווין זכה במדליית הארד בתוצאה של 44.90 שניות. נבחרת השליחים בה היו חברים סיימה במקום החמישי.
הישגים ספורטיביים > 2012

בתחרות שנערכה בתחילת מאי, קבע בורלה שיא אישי בריצת 200 מטר של 20.31 שניות. באליפות אירופה באתלטיקה השתתף בורלה בריצה ל-200 מטר וסיים במקום הרביעי בתוצאה של 20.99 שניות, 4 מאיות השנייה רחוק ממדליית הארד. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים פעמיים במקום השישי, בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.83 שניות, שתי מאיות השנייה איטי מאחיו קווין שסיים חמישי. בשלב המוקדמות קבע בורלה שיא לאומי חדש בתוצאה של 44.43 שניות. ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:01.83 דקות.
הישגים ספורטיביים > 2013

באליפות בלגיה באתלטיקה שנערכה ביולי זכה בורלה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא עונתי של 20.38 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה סיים בורלה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בשיא עונתי של 44.54 שניות. בנוסף לכך סיים במקום הרביעי עם נבחרת השליחים ל־400 מטר.
הישגים ספורטיביים > 2014

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך העפיל בורלה לשלב הגמר אך הוא לא השתתף בו לבסוף.
הערות שוליים

↑  ז'ונתן בורלה – פרופיל אתלט, באתר World Athletics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14177716
זרקאלו

| --- | --- |
 תדירות:  רבעון 
 שפה:  רוסית 
 מדינה:  ישראל 
 
זֵרקַאלוֹ (מרוסית: Зеркало, "ראי"), הוא כתב עת ספרותי ישראלי ברוסית המופץ ארבע פעמים בשנה בישראל, רוסיה ובמדינות נוספות. העורכת שלו היא אירינה ורובל-גולובקינה. יצאו שני קבצים של "זרקאלו" בעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-2001 ובהוצאת עם עובד ב-2005. בין מייסדיו ועורכו הראשון היה הסופר אלכסנדר גולדשטיין.
קבצים בעברית

זרקאלו: ראי לספרות רוסית עכשווית / בעריכת אירינה ורובל-גולובקינה; עריכת התרגומים: שלומית אביאסף ודינה מרקון. הקבוץ המאוחד, (2001). ISBN 9650201637
זרקאלו: יצירה רוסית עכשווית בשיח הישראלי / בעריכת אירינה ורובל-גולובקינה וניר ברעם. תל אביב: עם עובד, תשס"ה. ISBN 9651317531
בקטלוג ULS
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זקרוצ'ים

זקרוצ'ים (בפולנית: Zakroczym) היא עיירה במחוז נובידבור מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

זקרוצ'ים נזכרת לראשונה בשנת 1065, ובשנת 1422 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הוחרבה העיירה בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בשנת 1795 סופחה העיירה לפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית.
יהודי זקרוצ'ים

יישוב יהודי בזקרוצ'ים מתועד מהמאה ה-15, ובמהלך המאה ה-18 גדל באופן משמעותי. בתחילת המאה ה-19 נבנה בעיירה בית כנסת, וקודש בה בית עלמין. מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו כמה בתים של יהודים בעיירה כתוצאה מהפגזת הצבא הגרמני, ומספר יהודים בה הותקפו בידי החיילים שעברו במקום.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל, ופעלו בה בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב. בשנים אלה נמנו בעיירה 1,865 יהודים, כ-40% מתושביה. בשנים 1934 ו-1936 נערכו ביהודי העיירה פרעות מצד האוכלוסייה הפולנית המקומית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופגזה העיירה, ורוב בתיה נהרסו, תוך הרג של עשרות יהודים בה, והימלטות היתר. עם שוך הקרבות שבו לעיירה מאות בודדות של יהודים. בינואר 1940 החלו מעשי התעללות ורצח ביהודי העיירה, תוך חטיפתם לעבודות כפייה מזדמנות. מעת לעת גירשו הגרמנים יהודים מהעיירה למחנות בסביבתה.
באמצע נובמבר 1941 גורשו כל יהודי העיירה לגטו נובידבור מזובייצקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. בד בבד, הרסו הגרמנים עד הייסוד את בית הכנסת ואת בית העלמין היהודי בעיירה.
חוק שכר שווה לעובדת ולעובד

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  21 במרץ 1996
 תאריך חקיקה עברי:  א' בניסן תשנ"ו
 גוף מחוקק:  הכנסת השלוש עשרה
 תומכים:  8
 מתנגדים:  0
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1581, עמ' 230
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הכלכלה והתעשייה
 מספר תיקונים:  5
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, התשנ"ו-1996 הוא חוק ישראלי שנועד לקדם שוויון ולמנוע אפליה בין המינים בכל הנוגע לשכר או לכל גמול אחר בעבודה. קדם לו חוק בשם זהה שנחקק ב-1964, והוחלף על ידי חוק זה.
לנוכח בעיית ההפרדה בתעסוקה אשר נגזרת מההנחה התרבותית שמקצועות 'נשיים' מזוהים עם תחומי החינוך והרווחה, ואילו מקצועות 'גבריים' מזוהים עם התחום העסקי והפיננסי, בעיה זו באה לידי ביטוי גם בפערי השכר בין סוגי המקצועות.
הרקע לחקיקת החוק והיסטוריה חקיקתית

בשנת 1954 נחקק חוק עבודת נשים שעיגן בפעם הראשונה בחקיקה את הנאמר במפורש במגילת העצמאות לגבי שוויון חברתי בכלל במדינה יהודית ודמוקרטית ובכלל זה שוויון בין המינים. בחוק זה מוגדרים מונחי היסוד ואבני המחלוקת לגבי זכויותיהן של נשים בעבודה. בעיקר עוסק החוק בזכויותיה של האישה במקום עבודתה בהקשרים של לידה, פיטורים, עבודות אסורות, עבודת לילה, הזכות להיעדר מהעבודה ועוד.
בשנת 1964, וכהמשכו של חוק עבודת נשים, נחקק לראשונה "חוק שכר שווה לעובדת ולעובד". החוק קבע במפורש כי "המעביד ישלם לעובדת שכר שווה לשכרו של עובד באותו מקום עבודה בעד אותה עבודה". חוק זה ניסח את העיקרון הכללי שאמור היה להנחות את המעסיקים ובכללם המדינה. העיקרון הכללי לא הספיק ומעסיקים רבים, ובכללם המדינה, המשיכו באפליה המגדרית ללא כל הפרעה, תוך תשלום שכר שונה לגברים ולנשים בגין אותה עבודה.
בשנת 1988 נחקק חוק שוויון הזדמנויות בעבודה. שנים רבות של אפליה ותביעות של נשים כנגד מעסיקיהם דחקו את המחוקק לשנות ולעבות את חוק שכר שווה לעובדת ולעובד משנת 1964 עד שב-1996 נחקק "חוק שכר שווה לעובדת ולעובד" שהחליף את החוק המקורי, ונחשב כאבן דרך במאבק בהפליה בין גברים ונשים במקום העבודה .
סוגיות מרכזיות בחוק > הוראות החוק

מטרת החוק מופיע בסעיף 1 שלו: "חוק זה נועד לקדם שוויון ולמנוע אפליה בין המינים בכל הנוגע לשכר או לכל גמול אחר בקשר לעבודה". סעיף 2 לחוק קובע את הזכות לשכר שווה: "עובדת ועובד המועסקים אצל אותו מעסיק באותו מקום עבודה, זכאים לשכר שווה בעד אותה עבודה, עבודה שווה בעיקרה או עבודה שוות ערך".. החוק מורה כי בשלושת המקרים אין להפלות ויש לשלם אותו שכר עבודה, אבל בפועל רק מקרים מהסוג הראשון ("אותה עבודה") נדונו בבתי הדין לעבודה מאז שהוחלף החוק בשנת 1996, כך שייתכן שהמקרים השני והשלישי הם בגדר "אות מתה". המשך הסעיף קובע שהוראה זו רלוונטית גם ל"כל תוספת, טובת הנאה, קצובה, מענק, תנאים נלווים, תשלום לכיסוי הוצאות, תשלומים בשל החזקת רכב, שימוש בטלפון, מכסת שעות נוספות, רכישת ספרות מקצועית, ביגוד, שימוש ברכב, או כל תגמול אחר בכסף או בשווה כסף, במישרין או בעקיפין, והכל אף אם אינם שכר עבודה".
בהמשך החוק מוגדרים ומפורטים התבחינים לעבודה שווה, עבודות שוות בעיקרן או שוות ערך: "יראו עבודה כשוות ערך לחברתה, אף אם הן אינן אותן עבודות או עבודות השוות בעיקרן זו לזו, אם הן בעלות משקל שווה, בין היתר מבחינת הכישורים, המאמץ, המיומנות והאחריות הנדרשים לביצוען ומבחינת התנאים הסביבתיים שבהם הן מבוצעות". יחד עם זאת ברור למחוקק כי ישנם הבדלים בין העובדים ובכללם ייתכנו גם הבדלים שבין נשים וגברים בתפוקה ובאיכות העבודה, בוותק של העובד/ת, כישוריו, השכלתו והכשרתו וכך נאמר:
"אין בדברים אלו כדי למנוע הפרש בשכר או בגמול אחר המתחייב מאופייה או ממהותה של העבודה הנדונה ובכלל זה תפוקת העבודה, איכות העבודה, הוותק בעבודה, ההכשרה או ההשכלה, או מיקומו הגאוגרפי של מקום העבודה, והכל כשאין בכך משום אפליה מטעמי מין".
סוגיות מרכזיות בחוק > סמכות בית הדין למנות מומחה להגדרת עבודה שוות ערך

בגלל המורכבות של המונחים המגדרים את החוק, בעניין עבודה שווה, אישר החוק לבית הדין לעבודה, במסגרת הדיון במחלוקת שבין המעסיק לעובד, למנות מומחה לניתוח עיסוקים מטעמו של בית הדין. תפקיד המומחה הוא לחוות את דעתו לעניין השאלה האם העבודות שבמחלוקת בין המעסיק לעובד הן עבודות שוות בעיקרן או עבודות שוות ערך.