stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיביל באואר
השגים ותארים

בין השנים 1921–1926 קבעה באואר 23 שיאי עולם חדשים וזכתה ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית במשחה ל-100 מטר גב.
בשנת 1967 זכתה באואר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב (ויקיפדיה הגרמנית)
סטוקטון (קליפורניה)

.
סטוקטון (באנגלית: Stockton) היא עיר ובירת מחוז סן חואקין שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. סטוקטון נמצאת בצפון-מרכז המדינה, על שפת נהר הסן חואקין. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2014, אוכלוסיית העיר מונה 300,899 תושבים.
סטוקטון נוסדה על ידי קרלוס מריה וובר בשנת 1849, כאשר קליפורניה הייתה עדיין חלק ממקסיקו, לאחר שרכש שטח אדמה לצורך כך. העיר נקראת על שם רוברט סטוקטון (אנ')‏ (1795–1866), קצין מעוטר במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובהמשך סנאטור אמריקאי. כאשר נוסדה, הייתה הקהילה הראשונה בקליפורניה ששמה לא התבסס על מקור ספרדי או אינדיאני.
נמל הים של סטוקטון, נבנה במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה, ומשמש כשער לצפון מרכז המדינה. הנמל סיפק גישה נוחה למסחר ולתחבורה למכרות הזהב הדרומיים. אוניברסיטת הפסיפיק (UOP) (אנ'), שנוסדה בשנת 1851, היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בקליפורניה, וממוקמת בעיר סטוקטון מאז 1923. בשנת 2012 הגישה העיר סטוקטון את הבקשה לפשיטת הרגל העירונית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, לאחר כניסה לחובות עתק שלא יכלה לכסות. היו לכך מספר גורמים, ביניהם ניהול פיננסי כושל של העיר בשנות התשעים, הטבות נדיבות לעובדי העיר המאוגדים, והמשבר הכלכלי של שנת 2008. לאחר 3 שנים של שיקום כלכלי מרשים, סטוקטון יצאה בהצלחה מפשיטת רגל בפברואר 2015.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ערים תאומות

לסטוקטון 7 ערים תאומות:
יפן שיזואוקה, יפן
ניגריה הסבה, ניגריה
איטליה פארמה, איטליה
הפיליפינים אילוילו, הפיליפינים
מקסיקו אמפלמה, סונורה, מקסיקו
הרפובליקה העממית של סין פושאן, הרפובליקה העממית של סין
קמבודיה באטאמבאנג, קמבודיה
סכר סנאר

| --- | --- |

 סוג:  סכר 
 סוכר את:  הנילוס הכחול 
 קואורדינטות:  13°32′50″N 33°38′07″E﻿ / ﻿13.54729444°N 33.63524444°E﻿ / 13.54729444; 33.63524444
  (למפת סודאן מוגדלת) אומדורמאן ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד אריתריאה אתיופיה הרפובליקה המרכז אפריקאית  דרום סודאןסכר סנאר(למפת סודאן רגילה) אומדורמאן ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד ארית- ריאה  אתיופיה רמ"א דרום סודאןסכר סנאר
 
סכר סנאר (בערבית: خزان سنار) הוא סכר לצורכי השקיה על הנילוס הכחול, ליד סנאר במחוז אל-ג'זירה בסודאן, כ-200 קילומטר דרומית לח'רטום.
מבנה

אורך הסכר הוא 3,025 מטר, וגובהו המקסימלי הוא 40 מטר. הסכר תוכנן על ידי המהנדס הסקוטי מורדוך מקדונלד.
הבנייה החלה בשנת 1914 אך הופסקה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הבנייה חודשה בשנת 1919 אך הופסקה בשנת 1921, לאחר שעלות הבנייה התייקרה מעבר לתקציב שתוכנן. העבודות חודשו בדצמבר 1922 לאחר שהושג מימון נוסף. הבנייה הסתיימה בשנת 1925 והסכר נחנך בינואר 1926.
הסכר נועד לאגור מים לגידול כותנה ואגר 800 מיליון ממ"ק מים ששימשו להשקיית כמיליון דונם של כותנה וזרעי שמן.
הערות שוליים

↑  Clarence Winchester, Wonders of World Engineering, Conquest of the Desert, 1938, pages=289–295
↑  פתיחת סכר מכואר בסודאן, דואר היום, 24 בינואר 1926
↑  פרסום דין וחשבון רשמי על המצב בסודאן, הארץ, 26 בדצמבר 1927
↑  הנילוס וכיבושו להשקאה, הארץ, 13 באפריל 1949
↑  מפעל אל־גזירה בסודאן, הארץ, 4 בדצמבר 1960
↑  סודאן בין אנגליה למצרים, דבר, 16 בנובמבר 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590567005171  VIAF: 315166539   WorldCat (עם VIAF): 315166539
סכר קבן

| --- | --- |
סכר קבן
סכר קבן
 מיקום:  סמוך לעיר אלזי בדרום-מזרח טורקיה
 סוג:  סכר, תחנת כוח הידרואלקטרית 
 סוכר את:  נהר פרת
 אורך:  1,097 מטר
 גובה:  210 מטרים
 נפח סכר:  15,585,000 מ"ק
 ייצור חשמל:  1,330 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  1966–1975 (כ־9 שנים)
 שטח אגם:  675 קמ"ר
 נפח אגם:  31 קמ"ק
 קואורדינטות:  38°48′25″N 38°45′25″E﻿ / ﻿38.806944°N 38.756944°E﻿ / 38.806944; 38.756944
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורסכר קבן(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורסכר קבן
 
סכר קבן (בטורקית: Keban Barajı) הוא סכר על נהר פרת כ-7 ק"מ מדרום למקום מפגשו עם נהר מורט ובסמוך לעיר אלזי בדרום-מזרח טורקיה. הבניה החלה בשנת 1965 והסכר נחנך בשנת 1974 כחלק מפרויקט דרום-מזרח אנטוליה הכולל, בין היתר, את הקמתם של 22 סכרים, והיה הראשון בין הסכרים הגדולים שהוקמו במסגרת הפרויקט.
גובהו של הסכר 210 מטר מיסודותיו ו-163 מטר מקרקעית העמק בו הוא ניצב. הסכר הביא להצפת שטח של 675 קמ"ר ויצר אגם שנפח מימיו 31 קמ"ק בעמקי הנהרות פרת ומורט. תחנת הכוח ההידרואלקטרית שבסכר מסוגלת לייצר חשמל בהיקף של 1,350 מגה-ואט, ותפוקת האנרגיה השנתית היא 6 מיליארד קוט"ש.
ראו גם

פרויקט דרום-מזרח אנטוליה
סכר אטאטורק
הערות שוליים

↑  DEVLET SU ISLERI, Keban Barajı (ארכיון)
סויוז 29

סויוז 29 (ברוסית: Союз-29) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-15 ביוני 1978 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6.
צוות > צוות המראה

ולדימיר קובליונוק - מפקד
אלכסנדר איוואנצ'נקוב - מהנדס טיסה
צוות > צוות נחיתה

ואלרי ביקובסקי - מפקד
גרמניה המזרחית זיגמונד יאן - מהנדס טיסה
צוות > צוות גיבוי

ולדימיר ליאחוב - מפקד
ואלרי ריומין - מהנדס טיסה
תיאור טיסה

"סויוז 29" שוגרה ב-15 ביוני 1978 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת מס' 2. החיבור לתחנת החלל התבצע ב-17 במרץ. עד אז לא הייתה התחנה מאוישת במשך 96 ימים. הקוסמונאוטים חידשו את פעילות התחנה והפעילו מחדש את כל המערכות הנדרשות לשהיית האנשים. הם תיקנו ליקויים במערכות תחנת החלל, בעיקר במערכת העגינה השנייה כדי לאפשר חיבור חללית נוספת. התיקון בוצע בעזרת חלקים שהובאו מכדור הארץ. לאחר סיום התיקונים החלו הקוסמונאוטים בביצוע מחקרים שונים בהתאם לתוכנית. לצורך בדיקה חיצונית של תחנת החלל וביצוע תיקונים בוצעה יציאה מתחנת החלל.
הקוסמונאוטים שהגיעו על סיפון "סויוז 29" חזרו לכדור הארץ על סיפונה של סויוז 31 ב-2 בנובמבר 1978.
"סויוז 29" נותרה מחוברת לתחנת החלל ושימשה חללית חירום.
החללית "סויוז 29" התנתקה מתחנת חלל "סליוט 6" כאשר על סיפונה ואלרי ביקובסקי ו-זיגמונד ורנר פאול ייאן (גרמניה המזרחית). היא חזרה לכדור הארץ ב-3 בספטמבר 1978.
סוזוקי איגניס

| --- | --- |

Suzuki Ignis, שנת 2017
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סוזוקי מוטור
 שנות ייצור:  2000–2008  2016 ועד היום
 הרכבה:  יפן, הונגריה (דור ראשון)  יפן, הודו (דור שני)
 מודל קודם:  Suzuki Cultus 
 מודל אחריו:  סוזוקי סוויפט 
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')  Front-engine, four-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  3.615 מ"מ (דור ראשון (דור ראשון - HT51S, HT81S)  3,770 מ"מ (דור ראשון HR51S, HR81S)  3,700 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,595 מ"מ (דור ראשון - HT51S, HT81S)  1,640 מ"מ (דור ראשון HR51S, HR81S)  1,660-1,690 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,540 מ"מ (דור ראשון - 3 דלתות HT51S, HT81S)  1,585 מ"מ (דור ראשון - 5 דלתות HT51S, HT81S)  1,605 מ"מ (דור ראשון HR51S, HR81S)  1,595 מ"מ (דור שני)
 משקל:  955-1,085 ק"ג (דור ראשון)  885-945 ק"ג (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,360 מ"מ (דור ראשון)  2,435 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 1,328 סמ"ק המפיק 93 כ"ס (דור ראשון - HT51S, HT81S)  4 צילינדרים 1,490 סמ"ק המפיק 99 כ"ס (מנוע "סוזוקי" מסוג "M15A") (דור ראשון - HT51S, HT81S)  4 צילינדרים 1,328 סמ"ק המפיק 88 כ"ס (דור ראשון HR51S, HR81S)  4 צילינדרים 1,490 סמ"ק המפיק 110 כ"ס, ב-6,500 סל"ד (דור ראשון HR51S, HR81S)  4 צילינדרים 1,242 סמ"ק המפיק 90 כ"ס, ב-6,600 סל"ד (מנוע "סוזוקי" מסוג "K12C") (דור שני)  4 צילינדרים 1,300 סמ"ק (מנוע דיזל)  (דור שני)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות (דור ראשון, דור שני)  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות (דור ראשון)  תמסורת רציפה  - CVT  (דור שני)  תמסורת חצי אוטומטית - 5 מהירויות (אנ') (דור שני, הודו ואינדונזיה)
 מהירות מרבית:  185 קמ"ש (מנוע 1,490 סמ"ק דור ראשון)  165-170 קמ"ש (דור שני)
 צריכת דלק:  4.6-5.0 ליטר ל-100 ק"מ (דור שני)
 
סוזוקי איגניס (באנגלית: Suzuki Ignis) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר יוצרה בין השנים 2000–2008 בתצורת סופרמיני, ואשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום בתצורת קרוסאובר קומפקטי.
דורות "סוזוקי איגניס" > דור ראשון (יוצר בין השנים 2000-2006)

דגמי: HT51S, HT81S
יוצר ביפן
3 דלתות האצ'בק
5 דלתות האצ'בק
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.9 שניות (מנוע 1,328 סמ"ק)
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 8.9 שניות (מנוע 1,490 סמ"ק)
דורות "סוזוקי איגניס" > דור ראשון (יוצר בין השנים 2001-2008)

דגמי: HR51S, HR81S
יוצר ביפן ובהונגריה בעיר אסטרגום
יוצר על ידי שברולט (ג'נרל מוטורס) בין השנים 2001-2008
יוצר על ידי סוזוקי מוטור בין השנים 2003-2008
הנעות: 4x2, 4x4
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.1 שניות (מנוע 1,328 סמ"ק)
דורות "סוזוקי איגניס" > דור שני (מיוצר משנת 2016 ועד היום)

דגם FF21S
מיוצר ביפן ובהודו
5 דלתות הצ'בק
הנעות: 4x2, 4x4
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.8-12.2 שניות
תמונות

"סוזוקי איגניס" -  דור ראשון
"סוזוקי איגניס" -  דור ראשון (II)
"סוזוקי איגניס" - דור שני, שנת 2016
"סוזוקי איגניס" - דור שני, שנת 2016
לקריאה נוספת

"סוזוקי איגניס" - סקירה (carbuyer.co.uk/reviews/suzuki/ignis/suv/review )
סוזוקי איגניס - מבחן דרכים (מגזין אוטו, 26 בדצמבר 2016)
הערות שוליים

↑  סוזוקי איגניס web.archive.org/web
↑  "סוזוקי איגניס" topgear.com/car-reviews/suzuki/ignis
↑  "סוזוקי איגניס" web.archive
↑  "סוזוקי איגניס" web.archive
↑  "סוזוקי איגניס" usatoday30.usatoday.com/money/autos/2001-10-22-cruze
↑  "סוזוקי איגניס" אתר סוזוקי ישראל
↑  סוזוקי איגניס autoexpress.co.uk/Suzuki/Ignis
↑  "סוזוקי איגניס" globalsuzuki.com/automobile/lineup/ignis/index
סוזי אורבך

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1946 (בת 77) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  בית הספר נורת' לונדון  אוניברסיטת ויין 
 מעסיק:  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 בן או בת זוג:  ג'נט וינטרסון 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2014, 2013) 
 
ד"ר סוזי אורבך (באנגלית: Susie Orbach; נולדה ב-6 בנובמבר 1946) היא פסיכולוגית קלינית, פסיכותרפיסטית, פסיכואנליטיקאית, עיתונאית וסופרת, פמיניסטית ומבקרת חברתית ממוצא יהודייה-בריטית. מחלוצות הטיפול בהפרעות אכילה בממלכה המאוחדת ובין הראשונים שהכירו בהפרעות אכילה בקרב נשים כמשקפות תופעה פסיכולוגית-תרבותית הנגזרת מתפקידן במסגרת התא המשפחתי המערבי, כאחראיות על תזונה וטיפוח רגשי. חיברה ארבעה ספרים בנושא ועשרות מאמרים, הקימה מרכזי טיפול בנשים, יזמה קמפיינים, פעילה בארגונים ושותפה לכנסים בתחום. בנוסף, כתבה גם שלושה ספרים על הפסיכולוגיה של נשים ופרסמה באופן נרחב מאמרים בסוגיות פסיכולוגיות וחברתיות שונות.
ביוגרפיה

סוזי אורבך נולדה ב-1946 וגדלה בפרבר צפון-מערבי בלונדון שבאנגליה, להורים ממוצא יהודי. אביה, מוריס אורבך (Maurice Orbach), היה חבר פרלמנט בריטי (מטעם מפלגת הלייבור) וחבר ארגון ידידי ישראל במפלגת הלייבור, ואמה, אמריקאית במוצאה, הייתה מורה. אורבך זכתה במלגת לימודים לבית הספר North London Collegiate School (אנ'), שם למדה עד גיל 15.
ב-1991 סיימה דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית מטעם אוניברסיטת המדינה של ויין.
אורבך ניהלה מערכת יחסים זוגית עם עמיתה הפסיכואנליסט ג'וזף שוורץ (Joseph Schwartz), אבי שני ילדיה, שהסתיימה לאחר שלושים שנה. לדברי הסופרת ג'נט וינטרסון, שותפתה-לחיים בהווה, אורבך מגדירה את עצמה פוסט-הטרוסקסואלית.
אורבך בעלת קליניקה בלונדון, בה היא מטפלת ביחידים וזוגות.
פעילות אקדמית

אורבך שימשה כפרופסור שלא מן המניין ב-The New School for Social Research בניו יורק ובבית הספר לכלכלה של לונדון במשך עשר שנים. היא כיהנה כיו"ר ה-Relational School בבריטניה וביולי 2004 הוענק לה תואר דוקטור של כבוד מאת אוניברסיטת אסקס. אורבך עמדה בראש ארגון "Anybody", הקורא להכרה ולגיטימציה של שונות גופנית. היא מייסדת-שותפה וחברה בצוות ה-Antidote, גוף הפועל לקידום והכרה של אוריינות רגשית. כמו כן, היא גם מייסדת-שותפה של ארגון הפסיכותרפיסטים ויועצים בתחום האחריות החברתית Psychotherapists and Counsellors for Social Responsibility. אורבך מעבירה הרצאות ומשתתפת בתשדירים באופן נרחב בעולם ואף כותבת בעיתונים רבים כגון "הגרדיאן" הבריטי.
קריירה

בשנת 1976 הקימה אורבך, ביחד עם לואיס אייכנבאום (Luise Eichenbaum), את המרכז הטיפולי לנשים ה-"Woman's Therapy Center" בלונדון וב-1981 את מרכז ההדרכה ה-"Woman's Therapy Center Institute" בניו יורק.
אורבך שמשה כיועצת לבנק העולמי, לשירותי הבריאות הלאומיים ולחברת "יוניליוור". כמו כן, יזמה ועמדה מאחורי הקמפיין של חברת "דאב" - מסע ההסברה של חברת דאב ליופי אמיתי.
במסגרת פעילותה בארגון "Anybody", ובשיתוף עם ה-"Woman's Therapy Center Institute" בניו יורק, אורבך ועמיתות השיקו קמפיין עולמי נרחב, בשם "Endangered Bodies", אשר יוצא כנגד התרבות ההרסנית הגורמת לנשים ולנערות לשנוא את גופן. במרץ 2011 הארגון "Endangered Species" קיים סדרה של מפגשים בינלאומיים בלונדון, ניו יורק, בואנוס איירס, סאו פאולו ומלבורן. המטרה הייתה לגייס בכירים בממשלה, מוסדות חינוך, תאגידים רב-לאומיים, תעשיית האופנה ואמצעי תקשורת מרכזיים, לחבור ליצירת תרבות ויזואלית חדשה. תרבות אשר מעריכה, ואף מעצימה, את היופי הראשוני והשוני בקרב נשים ונערות, כדי לעזור להן לגדול בתחושת ביטחון בדימוי העצמי והגופני. בארגון מתוכננים מפגשים נוספים, והקמפיין ממשיך בשמו החדש – Endangered Bodies: A Local Global initiative.
אורבך חברה גם בוועדת ההיגוי של הקמפיין הקורא לאימוץ דימוי גוף חיובי, קמפיין אשר הושק במרץ 2010, בעקבות יוזמה משותפת של לין פת'רסטון (Lynne Featherstone) וג'ו סוונסון (Jo Swinson). תכליתו של הקמפיין לוודא הוגנות ושקיפות בפרסום, ולאפשר לנשים בעלות מבנה גוף ומידות שונות להופיע בכתבי עת, פרסומות, תשדירים ועל המסלולי תצוגת אופנה. מטרת הקמפיין להטמיע בבתי ספר את נושא אוריינות המדיה ולחנך לבניית דימוי גוף חיובי, על מנת לספק לילדים חלופות חיוביות לשימוש בדימויי הגוף, על ידי אימוץ אורח חיים יותר אקטיבי ופחות בעל אופי מיני.
מפרסומיה > "Bodies"

בספר (2009) "Bodies" - אורבך מציגה תאוריה חדשה לגבי האופן שבו אנו רוכשים דימוי עצמי גופני. הספר כולל סיפורי מקרה של קטועי גפיים וילדים אשר אומצו או גדלו במשפחות אומנות. אורבך מותחת ביקורת על תעשיות היופי, הדיאטה, "הסטייל" ותעשיית התרופות, כמו גם על אורח החשיבה המודרני בנושא של "השמנת יתר". שנותיה הרבות כפסיכותרפיסטית גיבשו בה את התובנה, כי האופן בו אנו רואים ומעריכים את גופנו, משקף ומשפיע על היחס לעצמנו, לדימוי העצמי שלנו. הגוף הוא המדד לערכנו. לשיטתה של אורבך, בעבר גופנו שימש אותנו ליצור מוצרים. כעת, בתקופה "המודרנית המאוחרת", אנו עסוקים בליצור את גופנו, הגוף הפך להיות המוצר. בעבר, הגוף האנושי עוצב על פי אופי הפעילות שנשא, כיום אנו פעילים פחות, אך עסוקים יותר, בלעצב את "הגוף המושלם". אורבך מפנה ביקורת כלפי הכוחות המובילים אותנו ל"שנאת הגוף". ומדגישה כי הקפיטליזם ימשיך לשגשג אם נתנכר לגופנו.
ספריה הנוספים, המתייחסים למזון ולגוף, הם: (Hunger Strike" (1986) ,"On Eating" (2002".
תחום עיסוק חשוב נוסף של סוזי אורבך מתייחס לדינמיקה של מערכות יחסים.
מפרסומיה > "Bittersweet"

הספר (Bittersweet" (1987", אשר שמו שונה מאוחר יותר ל-"Between Women" - נכתב גם הוא ביחד עם לואיס אייכנבאום. הספר מתמקד בחברויות, מערכות יחסים בעבודה ופרשיות אהבה בין נשים. הוא מתאר את החיבור הרגשי שעשוי להירקם בין נשים ואת הניסיון למסד חיבורים רגשיים שונים. אחד הרעיונות אשר פותח במשותף עם אייכנבאום בספר הוא הרעיון של "separated attachment". בשונה מהרבה מושגים מתחום הפסיכואנליזה, פשוטו כמשמעו: אדם חייב להיות בעל אישיות עצמאית ומגובשת, על מנת שיוכל להיקשר לאדם אחר, להיות מסוגל לאהוב ולשנוא אותו. ריחוק רב לא יאפשר עומק רגשי או תחושת חיבור חזקה בין בני הזוג. קרבה גדולה מדי תצמצם את מרחב התמרון של מערכת יחסים רגשית.
מפרסומיה > "Understanding Women"

בספר (Understanding Women" (1983" אורבך ואייכנבאום מציגות תאוריה בתחום הפסיכולוגיה של נשים, בהסתמך על עבודתן במרכז לטיפול בנשים ("Women's Therapy Center") וטובעות לראשונה את הקונספט 'הילדה הקטנה שבתוכי' – "The little girl inside". הן טוענות שתרפיה פמיניסטית משמעותה לגרום לאישה לאהוב את "הילדה הקטנה שבתוכה" - שהפטריארכיה לימדה אותה לשנוא ולפחד ממנה - במטרה לאפשר לה לגדול ולצמוח לאישה עצמאית. אישה כזאת תהיה מסוגלת להכיל את צרכיה ולשלב בהצלחה טיפוח עצמי, לצד טיפוח צורכי אחרים. הן מדגישות את מרכזיותן של יחסי אימהות-בנות והשפעתם על "העצמי" המתפתח של בנות. באופן תת-מודע מעבירה האם לבת את רגשות השנאה העצמית ואת האופן בו היא מדחיקה את צרכיה, אותם למדה להכחיש על מנת לשרוד. הבת המזדהה עם אמה ועם תפקידה לטפח אחרים, מוותרת על הצרכים שלה ולומדת להיענות לצורכי אחרים (כמענה לצרכיה שלה, להתעלם מ"הילדה הקטנה שבתוכה"). אורבך ואייכנבאום כותבות על הקושי של נשים לקבל את גופן, מיתוס התלות הרגשית, הדילמה של המיניות הנשית והניסיון להבין ו"לתקן" חוויות של היקשרות והפרדות בעולמן של נשים. עוד הן דנות בתהליכי טיפול ובאתגרים העומדים בפני המטפל (תרפיסט) ומציגות גישות חדשות בפסיכותרפיה של נשים.
מפרסומיה > "The Impossibility of Sex"

הספר (The Impossibility of Sex" (1999" נכתב מזווית שונה. זהו אוסף של סיפורים בדויים מתחום התרפיה, שנכתבו מפרספקטיבה של המטפל. הסיפורים נשזרו בתאוריות ובדיון במושגי מפתח מתחום הפסיכולוגיה, לצד דיון גלוי לב בניסיון עבודתו של המטפל. על אף שמדובר במקרים בדויים, הם משקפים את המציאות האמיתית של לבטים יומיומיים, הרהורים והתנסויות בחוויית המטפל.
עיתונות

במשך כעשר שנים היה לאורבך טור בעיתון הגרדיאן. כתיבתה בטור נסבה סביב "רגשות" בחיים הציבוריים והפרטיים. התכנים של הטור לוקטו ועובדו לשני כרכים ששמם: "מה באמת קורה פה" (What's Really Going On Here) ו"לקראת אוריינות רגשית" (Towards Emotional Literacy). אורבך ממשיכה לכתוב בעיתונים וכתבי עת, פעילה ומקדמת במרץ קמפיינים בחזיתות רבות.
ספריה

Fat is a Feminist Issue (1978)
Fat is a Feminist Issue II (1982)
Understanding Women: A Feminist Psychoanalytic Approach (1983) (written with Luise Eichenbaum)
What Do Women Want? Exploding the Myth of Dependency (1983) (written with Luise Eichenbaum)
Hunger Strike: The Anorectic's Struggle as a Metaphor for Our Time (1986)
Bittersweet: Love, Competition & Envy in Women's Friendships (1987), published as Between Women in US (written with Luise Eichenbaum)
What’s Really Going on Here (1995)
Towards Emotional Literacy (1999)
The Impossibility of Sex (1999)
On Eating (2002)
Bodies (2009)
Fifty Shades of Feminism (2013)
מאמרים שכתבה

Susie Orbach, A Plague on the Pursuit of Slenderness, Daily Mail September 3 rd 2003
Susie Orbach, How We Get a Body, BBC Radio 4 February 14 th 2003
Susie Orbach. Let Them Eat Cake, Children in Scotland, November 2002
Susie Orbach, Hungry for Change, The Guardian April 3 rd 2002
Susie Orbach, The Fight For our Bodies, The BBC Interactive Essay, January 2002
Susie Orbach, When it helps to be hungry, The Times January 3 rd 2002
Susie Orbach, Give Us Back Our Bodies, The Observer, June 24 th 2001
Susie Orbach, Body Image is a Social Issue, Emma January 2001
Susie Orbach, A Culture of Body Fascism, Zest July 2000
Susie Orbach, Podium, The Independent June 22 nd 2000
Susie Orbach, Body Politics, The Guardian June 21st 2000
Susie Orbach, Eating Problems, NetDoctor June 2000
Susie Orbach, Cast off the shackle of thinness, The Australian July 28th 1999
Susie Orbach, The thin end of the wedge, The Guardian October 23rd 1997
Susie Orbach: Full of pain, starved of the right treatment, Independent May 11th 1994
Susie Orbach: Preface, The Spare Tyre Songbook, The Spare Tyre Theatre Company, Virago Press, London, 1987
Susie Orbach: A review of The Hungry Self, by Kim Chernin, New Society, London June 1986
Susie Orbach: Starving for Love, Company, London May 1986
Susie Orbach: The Imperfect Image, The Sunday Times Magazine, London March 9th 1986
Susie Orbach: Why Women Deny Their Bodies, New Statesman, London 14th February1986.
ראו גם

מגדר
פמיניזם
הפרעות אכילה
שומן
לקריאה נוספת

מאיה מאור. יחסי אימהות בנות כזירה של כינון הזהות והתנגדות של נשים שמנות. אוניברסיטת תל אביב. (2010).
סוזי אורבך. לא עוד דיאטה: השמנה מהיבט נשי. (תרגום מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש). תל אביב: מודן הוצאה לאור בע"מ. (1997).
סוזי אורבך, לואיס אייכנבאום. מה רוצות נשים: ניפוץ מיתוס התלות.(תרגום מאנגלית: נורית פרז). תל אביב: מודן הוצאה לאור בע"מ. (1985).
Susie Orbach. Bodies. London: Profile Books LTD. (2009)
Luies Eichenbaum, Susie Orbach. Understanding women: a feminist psychoanalytic approach. New York Basic Books. (1983)
הערות שוליים

↑  משלחת ידידי ישראל בלייבור אורחת,העבודה', דבר, 14 בינואר 1971
↑  האתר של The New School for Social Research
↑  אתר ה-Relational School
↑  אוניברסיטת אסקס בבריטניה
1 2  "אניבדי" הקמפיין הקורא להכרה ולקבלת השונות הגופנית בין בני האדם והיוצא כנגד מגבלות הייצוגים הגופניים של נשים בחברה העכשווית.
↑  כתבה בעיתון הגרדיאן הבריטי על הקמפיין של Antidote לאוריינות רגשית.
↑  האתר של Psychotherapists and Counsellors for Social Responsibility
1 2 3  לואיס אייכנבאום היא פסיכולוגית קלינית, פסיכותרפיסטית, סופרת ופמיניסטית.
↑  המרכז הטיפולי לנשים בלונדון
↑  מרכז ההדרכה והטיפול לנשים בניו יורק
↑  אתר הארגון העולמי "Endangered Bodies"
↑  סוזי אורבך מספרת על הקמפיין Endangered Species
↑  הקמפיין הקורא לאימוץ דימוי גוף חיובי בבריטניה.
1 2 3 4 5 6 7  סוזי אורבך. לא עוד דיאטה: השמנה מהיבט נשי.(1997).
1 2 3  מאיה מאור. יחסי אימהות בנות כזירה של כינון הזהות והתנגדות של נשים שמנות. (2010).
↑  חרדת הגוף (body anxiety) ושנאת הגוף – מכרסמות בביטחון העצמי של נערות ונשים, גופן אינו משהו שהן אוהבות, מקבלות, אלא משהו לריב איתו, להתקוטט איתו. הן גדלו באווירה שבה חוסר שביעות רצון ביחס לגוף, והצורך לשנות אותו, הם הנורמה.
↑  סוזי אורבך. (Bodies (2009.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  סוזי אורבך, לואיס אייכנבאום. מה רוצות נשים: ניפוץ מיתוס התלות. (1985).
↑  "התנועה לשחרור האישה" שהוקמה בארצות הברית בשנת 1963 הצליחה להביא לשינויים מרחיקי לכת במעמד האישה בחברה. התנועה הצליחה לחוקק חוקים רבים לשיפור מעמד האישה, אך עיקר הצלחתה הוא בשינוי התודעה כלפי האישה והנשיות.
↑  סוזי אורבך ולואיס אייכנבאום. (Understanding women (1983.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280630005171  BIBSYS: 90105961  BNE: XX1027981  BnF: cb12016470c (data)  CANTIC: a11044755  GND: 120075644  ISNI: 0000 0001 2102 2178  LCCN: n82101242  NDL: 00472552  NKC: jx20100623005  NLA: 35756264  NLK: KAC201111358  NTA: 069083444  SUDOC: 028301145  TePapa: 64789  VIAF: 71402776   WorldCat (עם VIAF): 71402776
סויוז 35

סויוז 35 (ברוסית: Союз-35) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-9 באפריל 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן המטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6.
צוות > המראה

לאוניד פופוב - מפקד
ואלרי ריומין - מהנדס טיסה
צוות > נחיתה

ואלרי קובסוב - מפקד
הונגריה ברטלן פרקש - קוסמונטוא חוקר
צוות > צוות גיבוי

ויאצ'סלב זודוב - מפקד
בוריס אנדרייב - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

"סויוז 35" שוגרה ב-9 באפריל 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 31 בעזרת משגר סויוז U.
החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת קבועה הרביעית. העגינה בוצעה ב-10 באפריל לתא העגינה הקדמי. עגינה מוצלחת סימנה חידוש פעליות סדירה של תחנת החלל וחידוש טיסות עליה לאחר תקלה שהתרחשה בשנת 1979 במדחף חללית סויוז 33.
לאחר העגינה הצוות עבר לתחנת החלל ולאחר התארגנות החל בביצוע תוכנית מדעית. בימים הראשונים הקוסמונאוטים תיקנו ציוד פגום בעזרת חלקים שהגיע ביחד איתם בחללית.
במהלך שהיית הקוסמונאוטים בתחנת החלל סאליוט 6 הם קלטו מספר חלליות מאוישות. צוות הקוסמונאוטים שהגיעו לתחנת החלל בחללית סויוז 36 (ואלרי קובסוב (ברית המועצות) וברטלן פרקש (הונגריה)). לאחר שהות בתחנת החלל הם חזרו לכדור הארץ בחללית "סויוז 35" שהתנתקה מתחנת החלל וחזרה עם קוסמונאוטים וחומר מדעי שנאסף מאז עגינתה בתחנת החלל.
ב-11 באוקטובר הקוסמונאוטים ריומין ופופוב חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז 37.
סנדליים

| סנדליים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סוליתאים
תת־סדרה:: Pleuronectoidei
משפחה:: סנדליים
שם מדעי
 Bothidae ‏רגן, 1910

סנדליים (שם מדעי: Bothidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים שקיבלו את שמם על פי דברי רש"י על מסכת ברכות: "שלא יהא סנדל - שלא תתעבר אשתו ולד אחר, ויהיה פוחת צורתו של ראשון, ודומה לדג של ים ששמו סנדל, הכי אמרינן במסכת נדה: סנדל דומה לסנדל של ים, ומתחלתו ולד היה אלא שנרצף, משל לאדם שסטר את חבירו והחזיר צורתו לאחוריו".
אלו דגים שטוחים בעלי עיניים הפונות לאותו צד בבגרותם וסנפירים מוארכים ומחודדים בקצוות והם בעלי עיניים גדולות וקצוות סנפירים מגודלים ובעלי קוצים. דגים אלה מוסווים אך חלקם גם מקושטים מאוד. הם חיים במים מלוחים רדודים וגם באוקיינוסים העמוקים. אורכם משתנה מ-4.5 ס"מ ל-1.5 מ'.
דגים אלו הם דגי מאכל משובחים במקרים רבים, כמו אצל המין Paralichthys olivaceus.
מיון

משפחה סנדליים (Bothidae)
סוג Arnoglossus
סוג Asterorhombus
סוג Bothus
סוג Chascanopsetta
סוג Crossorhombus
סוג Engyophrys
סוג Engyprosopon
סוג Grammatobothus
סוג ומין יחיד Japonolaeops dentatus
סוג ומין יחיד Kamoharaia megastoma
סוג Laeops
סוג Lophonectes
סוג Monolene
סוג Neolaeops microphthalmus
סוג Parabothus
סוג Perissias taeniopterus
סוג Psettina
סוג Taeniopsetta
סוג Tosarhombus
סוג Trichopsetta
ספרות מודרניסטית

ספרות מודרניסטית היא הסיפורת, השירה והדרמה המודרניסטית שנכתבה החל מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בעיקר באירופה ובצפון אמריקה. המודרניסטים שברו במודע את החוקים המסורתיים של הספרות והתנסו בצורות כתיבה חדשות, כאמרתו של עזרא פאונד "עשה את זה חדש" (Make it new). הספרות המודרנית הייתה מצד אחד הקצנה של הרומנטיקה, כאשר ה"אני" הסובייקטיבי של היוצר עמד במרכז, ומצד שני של הקלאסיציזם, כאשר היוצר הפנה עורף ל"אני" והעמיד במרכז את העולם האובייקטיבי.