stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קשר דייגים

קשר דייגים
קשר דייגים הוא שיטה לחיבור חבלים רטובים, לחים או רכים. הקשר נחשב לחזק, אך לא בטיחותי. הוא נוצר על ידי יצירת קשר בוהן על כל חבל, בעזרת החבל השני אותו רוצים לחבר. שמו בא משימושו בדיג, בו דייגים חיברו חבלים ארוכים בעלי קרסים והניחו אותם בקרקעית. קשר זה מתאים למשימה של חיבור חבלים במים, מכיוון שאינו תלוי בחיכוך החבלים אחד בשני, אלא בחיכוך החבל על עצמו.
1. קשר בוהן ראשון
2. קשר בוהן שני
3. מתיחה
ראו גם

קשר דייגים כפול
רביעיית בורודין

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 www.borodinquartet.com
 חברים
 רובן אהרוניאן 
 
רביעיית בורודין היא רביעיית מיתרים שנוסדה בשנת 1945 בברית המועצות. היא אחת הרביעיות הוותיקות הפעילות עד ימינו; בשנת 2005 ציינה הרביעייה 60 שנות פעילות מוזיקלית. חברי הרביעייה הנוכחיים הם רובן אהרוניאן (כינור ראשון), אנדריי אברמנקוב (כינור שני), איגור ניידין (ויולה) וולדימיר בלשין (צ'לו).  בין חבריה הקודמים ניתן לציין את רודולף ברשאי, שהיה ויולן הרביעייה בין השנים 1945 ו-1953.
במקור נקראה "הרביעייה הפילהרמונית של מוסקבה" ומאוחר יותר, ב-1955 הסבה שמה ל"רביעיית בורודין", על שם אלכסנדר בורודין, מאבות המוזיקה הקאמרית הרוסית.
בנוסף להופעותיה של הרביעייה, הרבו חבריה גם להקליט יצירות בחברות הקלטות נודעות כגון מלודיה, טלדק, וירג'ין וצ'אנדוס. לפרסום רב זכו הקלטות הרביעייה למכלול רביעיות המיתרים של דמיטרי שוסטקוביץ', אשר נועץ בחברי הרביעייה בהלחנתן, וכן לחמישיית הפסנתר בלה מז'ור אופוס 81 מאת אנטונין דבוז'אק, בשיתוף פעולה עם הפסנתרן סביאטוסלב ריכטר.
ברפרטואר היצירות של הרביעייה כלולות בין היתר גם רביעיות המיתרים של בטהובן, וכן של מלחינים ידועים פחות כגון מייצ'יסלאב ויינברג וניקולאי מיאסקובסקי.
קנסטרה

| --- | --- |

קנסטרה ממינאס ז'ראיס
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה מחלב נא, גבינה מחלב פרה 
 מוצא:  ברזיל 
 
קנסטרה (בפורטוגזית: Canastra) היא סוג של גבינה מפורסמת מברזיל. שמה בא מהאזור שבו היא מיוצרת, רמה המכונה Serra da Canastra, הממוקמת באזור הדרום-מערבי של מדינת מינאס ז'ראיס. האקלים, הגובה, המרעה והמים של אזור זה הם ספציפיים לייצורה ומסיבה זו המעדן הזה מיוצר רק בקומץ ערים, תחת ייצור מפוקח. בשנת 2008 גבינת קנסטרה נחשבה לחלק מהמורשת תרבותית בלתי מוחשית של ברזיל.
מאפיינים

גבינת הקנסטרה מיוצרת מחלב פרה גולמי (לא מפוסטר) והיא בעלת טעם מתובל עדין ובעלת גוף מלא. היא נצרכת בשלושה סוגים של התיישנות: טריה, חצי מיושנת ומיושנת לחלוטין. השלב הטרי פירושו תקופה של ארבעה ימים וההתיישנות המלאה ארבעים יום.
באופן מסורתי, קנסטרה מתבגרת למשך 21 יום (חצי מיושנת), אך חלק מהיצרנים משאירים אותה להתבגרות ארוכה עוד יותר (כאמור מלאה), עד 40 יום, כאשר הטעם שלה בהתיישנות זו דומה לזה של גרנה פדנו. בעבר, הגבינה נעשתה לאירועים מיוחדים כמו ביקורים של בני מלוכה וראשי מדינה.
צריכה

מומלץ לשלב אותה עם יין אדום, בירה כהה וממרח גויאבה. בשנת 2008, הגבינה הזו הוכרזה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית של ברזיל.
ראו גם

רשימת גבינות
הערות שוליים

↑  "Queijo da Serra da Canastra - Slow Food Brasil". Slow Food Brasil (בBrazilian Portuguese). נבדק ב-2017-04-21.
↑  "Bens Culturais Registrados". portal.iphan.gov.br. נבדק ב-2017-04-21.
רוברט חראן

| --- | --- |

רוברט חראן
 לידה:  5 בספטמבר 1962 (בן 62) יוגוסלביה ואראז'דין, יוגוסלביה
 מדינה:  קרואטיה 
 השתייכות:   הצי הקרואטי
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי הקרואטי ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים
 
רוברט חראן (בקרואטית: Robert Hranj;‏ נולד ב-5 בספטמבר 1962) הוא אדמירל קרואטי המשמש כראש המטה הכללי (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של קרואטיה.
ביוגרפיה

חראן נולד בוואראז'דין ב-5 בספטמבר 1962. הוא למד באקדמיה הצבאית הקרואטית ובמכללת המלחמה של הצי בארצות הברית. בין 1994–1998 שרת כנספח צבאי בארצות הברית. בין 2009–2012 שימש כנציג קרואטיה בוועדה הצבאית של נאט"ו והוועדה הצבאית של האיחוד האירופי. לאחר מכן מונה למפקד הצי הקרואטי. ב-1 במרץ 2015 מונה לסגן ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים. ב-1 במרץ 2020 הוא מונה לראש המטה הכללי.
קרב מונט סורל

קרב מונט סורל (קרב הר סורל, קרב גבעה 62) היה מבצע מקומי במלחמת העולם הראשונה שבוצע על ידי שלוש דיוויזיות של הארמייה השנייה הבריטית נגד שלוש דיוויזיות של הארמייה הרביעית הגרמנית בבליטת איפר, ליד איפר, בלגיה, מ-2 עד 13 ביוני 1916.
כדי להסיט משאבים בריטיים מהכוח שנצפה מצטבר על הסום, הקורפוס ה-13 (ממלכת וירטמברג) ודיוויזיית הרגלים ה-117 תקפו קשת של רמה שהוגנה על ידי הקורפוס הקנדי. הכוחות הגרמנים כבשו את הגבהים בהר סורל ובטור טופ, לפני שהתבצרו במדרון הרחוק של הרכס. בעקבות מספר התקפות והתקפות נגד, שתי דיוויזיות של הקורפוס הקנדי, שנתמכו על ידי הדיוויזיה הקלה ה-20 וקבוצות מצור וסוללות הוביצר של הארמייה השנייה, כבשו מחדש את רוב עמדותיהן הקודמות.
רקע

מבלט איפר, ממוקם 3 ק"מ (1.9 מייל) מזרחית לאיפר, בלגיה ו-1,100 מטר (1,200 יארד) מגבעה 60 (אנ'), הקרב על הר סורל התרחש לאורך רכס בין הוג (אנ') וזילביק (אנ'). פסגת הר סורל, הסמוכה Tor Top (גבעה 62) וגבעה 61 התנשאה ב-30 מטר בערך. גבוה מהקרקע הנמוכה בזילביק, מה שמאפשר לכוח הכובש תצפית מצוינת על הבליטה, העיירה איפר ודרכי הגישה. הפסגות היו החלק היחיד של פסגת רכס איפר שנותר בידי בעלות הברית.
בצפון צרפת נצברו אנשים ומשאבים לקראת המתקפה על הסום הבריטית-צרפתית הגדולה. הצבירה בסום לא נעלמה מעיניהם של OHL (גר'), פיקוד הצבא העליון הגרמני. הארמייה הגרמנית השנייה, שהחזיקה את הגזרה מצפון לסום, צפתה על ההכנות למתקפה כבר מאז סוף פברואר 1916. מחוסר משאבים בגלל ההשקעה הגדולה בקרב ורדן, הגרמנים יכלו רק לבצע פעולות מקומיות להסטת משאבים בריטיים מהסום.
ב-28 במאי 1916, בשינוי תפקידים פתאומי, מונה לוטננט גנרל אדווין אלדרסון (אנ') לתפקיד הטקסי של המפקח הכללי על הכוחות הקנדיים באנגליה והוחלף על ידי לוטננט גנרל ג'וליאן בינג כמפקד הקורפוס הקנדי.
שלבים מוקדמים > הכנות גרמניות

ב-20 במאי 1916, מפקד הקורפוס ה-13 הגרמני, הגנרל תאודור פון ואטר, הוציא פקודות כי על חיילי הקורפוס "לכבוש מהאויב את עמדות התצפית השולטות האחרונות שלו על שטחים ניכרים מיד מאחורי שדה הלחימה הראשי". נערך דיון בשאלה האם הקרקע בין מון סורל לטור טופ עמידה מספיק, ומפקד הדיוויזיה ה-27, גנרל מיור פרנץ פרידריך גראף פון פפייל אונד קליין אלגוט (גר'), חזה שהיא לא עמידה, תוך שימת לב לתוצאה של פעולות הבלוף (14–15 בפברואר, 2 במרץ 1916). ואטר קבע שהנסיבות היו שונות, קו חדש מוגן בשני האגפים, היה מרוחק מהריכוז העיקרי של ארטילריה כבדה בריטית וקנדית ולא נצפה בקלות מהאגף מכיוון הר קמל. לא סופקו כוחות נוספים למתקפה, שההכנות לקראתה ארכו שישה שבועות. הייתה הקפדה יתרה על שמירת ההכנות בסוד, ונאמר לכוחות שהם עומדים להיות מועברים ועליהם לחזק את ההגנות לפני יציאתם. החפירות הורחבו לאט קדימה ואז חוברו לרוחב, ויצרו עמדת זינוק עם כמות חריגה של חפירות.
הארטילריה של הקורפוס תוגברה בתותחים מקורפוס המילואים ה-23 וקורפוס המילואים ה-26 על האגפים ומקורפוס הצי על החוף והורכבו מרגמות חפירות קלות, בינוניות וכבדות רבות. ב-1 ביוני הודיעו לחיילים על הסיבה האמיתית להכנות וגם קיבלו הודעה על ניצחון ימי גדול בים הצפוני (קרב יוטלנד). הכוחות נעו בליל 1–2 ביוני והתגודדו בתעלות ובחפירות, שלא התגלו, במהלך הבוקר. מצפון לדרום היו שני גדודים של רגימנט הרגלים ה-121 ושני גדודים מרגימנט הרגלים ה-125 הדיוויזיה ה-26 וגדוד של רגימנט הרגלים ה-120 של הדיוויזיה ה-27. רגימנט הגרנדירים ה-119 ורגימנט הרגלים ה-127 של הדיוויזיה היו בעתודה; רגימנט המילואים ה-11 של הדיוויזיה ה-117 הושאל לחפות על האגף הדרומי של הקורפוס ה-13 (וירטמברג). בצד הצפוני, הדיוויזיה ה-117 הייתה אמורה להשתמש בשני הרגימנטים הנותרים שלה, כדי לבצע הסחה ולתפוס את הוג' במידת האפשר. היקף התקיפה הוגבל לכיבוש קו הברזל (יעד ראשון) ולאחר מכן קו הזהב (מטרה שנייה), התקדמות של כ-460 מטר (500 יארד).
שלבים מוקדמים > הכנות קנדיות

בינג בדק את הגנות הקורפוס הקנדי וציין שהעמדות הגרמניות התעלמו מהן ועמדו בסכנה מתמדת של אש גרמנית. בינג הורה למייג'ור גנרל מלקולם מרסר (אנ'), מפקד הדיוויזיה הקנדית ה-3, לתכנן את לכידת העמדות הגרמניות המסוכנות יותר במתקפה מקומית. באמצע מאי, סיור אווירי ליד הר סורל הצביע על כך שהכוחות הגרמניים מכינים מתקפה. משקיפים של גיס התעופה המלכותי (RFC) ציינו את קיומן של יצירות הדומות באופן מוזר לעמדות הקנדיות הרבה מאחורי הקווים הגרמניים. כמו כן, נצפו הגרמנים שועטים קדימה, מה שמרמז על התקפה קרבה.
המתקפה > 2 ביוני

בבוקר 2 ביוני החל הקורפוס ה-13 (וירטמברג) בהפצצה ארטילרית כבדה נגד העמדות הקנדיות. 90 אחוז מגדוד הסיור הקדמי הקנדי נפגעו במהלך ההפגזה. מרסר ומפקד הבריגדה הקנדית ה-8, בריגדיר גנרל ויקטור ויליאמס (אנ'), ערכו בדיקה של קו החזית כשההפגזה החלה. מרסר נפצע שלוש פעמים ומת ב-3 ביוני; ויליאמס נפצע בפניו ובראשו ונלקח בשבי. בשעה 13:00 בצהריים פוצצו פלסים גרמנים ארבעה מוקשים ליד התעלות הקדמיות הקנדיות ושישה גדודי חי"ר תקפו, עם חמישה גדודים נוספים בתמיכה ושישה בעתודה.
כאשר תקפו הכוחות הגרמניים, בעיקר נגד עמדות שהחזיקה הבריגדה הקנדית ה-8, ההתנגדות בקווי החזית הייתה "מינימלית". במשך מספר שעות קריטיות היו הדיוויזיה הקנדית ה-3 והבריגדה הקנדית ה-8 חסרות מנהיג ורמת ההגנה שלהן הייתה בהתאם. בריגדיר-גנרל אדוארד ספנסר הואר ניירן (אנ') מפקד הארטילריה של הדיוויזיה השלישית (לאהור), קיבל בסופו של דבר את הפיקוד הזמני על הדיוויזיה הקנדית ה-3. הכוחות הגרמניים הצליחו לכבוש את הר סורל ואת גבעה 61. לאחר התקדמות של עוד 1,100 מטר (1,200 יארד), חיילי הקורפוס ה-13 התחפרו. למרות שהדרך לאיפר הייתה פתוחה, אף קצין גרמני לא נטל יוזמה וחרג מההוראות כדי לנצל את ההצלחה הגרמנית.
המתקפה > 3 ביוני

בינג ארגן בחיפזון התקפת נגד בשעות המוקדמות של 3 ביוני. בשל האבידות בדיוויזיה הקנדית ה-3, שתי חטיבות של הדיוויזיה הקנדית ה-1 נמסרו זמנית תחת פיקודו של הואר-ניירן, המפקד הזמני של הדיוויזיה הקנדית ה-3. התקפת הנגד תוכננה לשעה 2:00 לפנות בוקר בליל 3 ביוני 1916. בשל המרחקים שהיו צריכים לעבור היחידות הנכנסות, הקשיים בתקשורת וירי הארטילריה הגרמנית, הזמן המוקצה להרכבה התברר כבלתי מספק וההתקפה נדחתה לשעה 7:00 בבוקר. האות לתקיפה היה אמור להיות שש רקטות ירוקות בו זמנית. כמה רקטות לא נפלו ולא התפוצצו, מה שהוביל להתקפה לא מסונכרנת. ארבעת הגדודים התוקפים ספגו אבדות רבות כשהם התקדמו מעל קרקע פתוחה לאור יום. התוקפים לא הצליחו להשיב לעצמם שטח אבוד אך סגרו 550 מטר (600 יארד) פער בקו וקידמו את החזית הקנדית בערך ב-910 מטר (1,000 יארד) מהעמדות אליהן נסוגו לאחר ההתקפה הגרמנית.
המתקפה > 4–8 ביוני

מפקד חיל המשלוח הבריטי, גנרל דאגלס הייג, ומפקד הארמייה השנייה, הגנרל הרברט פלומר, האמינו כי יש צורך לגרש את הגרמנים מהעמדות שלכדו. לאור ההכנות למתקפה בסום, הייג לא רצה להסיט יותר כוחות מהנדרש. התמיכה הוגבלה למספר יחידות ארטילריה נוספות וחטיבת חי"ר מהדיוויזיה ה-20 (הקלה). הוצע כי מתקפת הנגד הבאה תתבצע עם חיל הרגלים הזמין, תוך שימת דגש על שימוש בכמויות גדולות של ארטילריה.
יחידות הארטילריה הנוספות החלו מיד לפעול בפגיעה בגיבוש הגרמני, על ידי הפגזת קווי החזית והתמיכה שלהן וחיפוש אחר סוללות עוינות. הגרמנים הפתיעו את הקנדים בפיצוץ ארבעה מוקשים גדולים מתחת לתעלות של הדיוויזיה הקנדית ה-2 המכסים את השלוחה בפאתי המזרח של חורבות הוג. פלוגה של גדוד 28 (צפון מערב) הקנדי הושמדה בפיצוצים. הקנדים הצליחו להחזיק בעמדתם ולמנוע מהגרמנים להגיע לקו התמיכה שלהם אך בינג החליט בסופו של דבר להשאיר את שוחות הוג בידיים גרמניות ולהתרכז בהחזרת הר סורל וטור טופ. כדי להניא את הגרמנים מהתקפות נוספות על האגף השמאלי של הקורפוס הקנדי, הגיעה חטיבת הפרשים הבריטית ה-2 שהושאלה לקורפוס הקנדי ככוח התקפת נגד.
המתקפה > 9–14 ביוני

בינג הורה למפקד הדיוויזיה הקנדית ה-1, מייג'ור-גנרל ארתור קורי, לארגן התקפה זהירה נגד העמדות הגרמניות במונט סורל וטור טופ. בשל האבידות שספגו במהלך מתקפת הנגד הכושלת ב-3 ביוני, קורי ריכז מחדש את הגדודים החזקים שלו לשתי חטיבות מורכבות. ארבע הפגזות אינטנסיביות של שלושים דקות כל אחת בוצעו בין 9 ל-12 ביוני כדי להונות את הגרמנים כך שיצפו להתקפות מיידיות, שלא התרחשו. במשך עשר שעות ב-12 ביוני הופגזו כל העמדות הגרמניות בין גבעה 60 ל-Sanctuary Wood‏. תשומת לב מיוחדת ניתנה לאגפי הקורפוס הקנדי, שמהם ניתן לצפות אש מקלעים.
למחרת בבוקר ספגו הגרמנים 45 דקות נוספות של הפגזה ארטילרית כבדה לפני שהקנדים התקדמו מאחורי מסך עשן. מאמינים שהגרמנים הופתעו ברובם מכיוון שהם גילו התנגדות מועטה והקנדים הצליחו לקחת כ-200 שבויים. למעט החפירות בהוג, הגרמנים חזרו לקווים המקוריים ותוך קצת יותר משעה הסתיימה ההסתערות. ב-14 ביוני, הגרמנים פתחו בשתי התקפות נגד אשר נהדפו, ולאחר מכן הם קידמו את התעלה שלהם עד ל-150 מטר (490 רגל) מהקנדים אך לא ביצעו תקיפות נוספות.
לאחר הקרב > הפעולות הבאות

הקורפוס הקנדי נשאר במישור איפר בניהול הגנה פעילה עד תחילת ספטמבר, אז הועבר הקורפוס לסום. בעקבות הקרב ובעקבות מותו של מרסר, נאלץ מפקד הקורפוס הקנדי, ג'וליאן בינג, להתייחס לנושא הרגיש מבחינה פוליטית של מינוי מפקד חדש לדיוויזיה קנדית ה-3. סם יוז, שר המיליציה וההגנה הקנדי, טלגרף לבינג והתעקש כי בנו, מפקד הבריגדה הקנדית ה-1, בריגדיר-גנרל גארנט יוז, יקבל את הפיקוד. לזעמו של השר, בינג קידם במקום את מפקד הבריגדה הקנדית ה-2, בריגדיר-גנרל לואיס ליפסט, איש קבע בריטי מוערך מאוד לפני המלחמה, לתפקיד. השר מחה והתעמת עם בינג באוגוסט 1916 אך הוא לא התרצה, והתעקש ש"אין לו שום דבר נגד גארנט יוז, פשוט היה אדם טוב יותר לתפקיד". השינוי בפיקוד בין לוטננט-גנרל אדווין אלדרסון וג'וליאן בינג שימש לביצוע שינויים נוספים. למורת רוחו של יוז ולשמחתם של החיילים הקנדיים, החל רובה רוס הקנדי הבלתי אמין להיות מוחלף בלי אנפילד הבריטי ומקלע הקולט במקלעי ויקרס ולואיס.
לאחר הקרב > נפגעים

הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג) ספגה 3,436 נפגעים, הדיוויזיה ה-27 (וירטמברג), עם רגימנט המילואים ה-11 ספגה 1,389 נפגעים והדיוויזיה ה-117 ספגה 940 נפגעים, בסך הכול 5,765 אבדות. בין 2 ל-14 ביוני, הקורפוס הקנדי ספג 8,430 אבדות.
הנצחה

השתתפות הקורפוס הקנדי בקרב על הר סורל מונצחת באנדרטת Hill 62 (Sanctuary Wood).
בשנת 2011 הוצבה ב'רכס התצפית' גם אנדרטה מיוחדת לגדוד 15 להנצחת המקום בו לחמה היחידה במהלך הקרב. זה נמצא 15 מ' (49 ft) ממערב לצומת של Schachteweidestraat ו-Zandvoordestraat בצד הדרומי של הכביש.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Nicholson 1964, p. 148.
↑  Nicholson 1964, p. 147.
↑  Nicholson 1964, p. 162.
↑  Nicholson 1964, p. 198.
↑  Nicholson 1964, p. 146.
↑  Edmonds 1993, p. 243.
↑  Edmonds 1993, pp. 243–244.
↑  Edmonds 1993, p. 244.
↑  Davies 1997, pp. 94–96.
↑  Godefroy 2009, p. 177.
1 2 3  Granatstein 2004a, p. 81.
↑  Nicholson 1964, pp. 148–149.
↑  Godefroy 2009, p. 188.
↑  Baker 1996.
1 2  Godefroy 2009, p. 190.
↑  Nicholson 1964, p. 150.
1 2 3 4  Nicholson 1964, p. 151.
1 2  Nicholson 1964, p. 152.
1 2  Granatstein 2004a, p. 84.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Nicholson 1964, p. 153.
1 2 3 4 5 6  Granatstein 2004b, p. 92.
↑  Nicholson 1964, p. 154.
↑  Mcculloch 1998, p. 55.
↑  Mcculloch 1998, p. 56.
↑  Granatstein 2004a, pp. 85–86.
↑  Edmonds 1993, pp. 245, 242.
↑  Holt & Holt 2014, pp. 96–98, 114.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537332105171  LCCN: sh2002003830 
בורות ומקלטים שנהרסו; לפני המלחמה, רוב השטח היה מיוער
שוחות גרמניות נהרסו על ידי ארטילריה
קשר הצלה

קשר הצלה
קשר הצלה, הוא חיבור החבל לעצמו, בצורה שנוצרת לולאה לא מתהדקת. הקשר עתיק היומין אשר מוכר בשם Bowline (השם  באנגלית - bowline הוא הלחם של bow - חרטום, line - חבל), שימש למתיחת מפרשים מרובעים לכיוון חרטום הספינה, הוא פשוט, אמין וניתן להתרה בקלות.
הקשר נפוץ בימאות, בפרט במפרשיות, נועד גם לחילוץ והצלה ומאפשר קשירה ביד אחת. מכאן כינויו בעברית: קשר הצלה. למניעת התרופפות והתרת קשר לא מתוח החשוף לטלטולים, נוהגים לאבטח את הקצה (הזנב) בקשר נוסף.
ללולאה של חבל הצלה שימושים רבים, בין היתר ליצירת לולאות למתיחה, בניית סולמות מחבלים, לעיגונים לחבל בגלישת מצוקים או טיפוס הרים או להרמת עצמים לגובה.
קשר הגת והפרוזדור

| --- | --- |

 שיוך:  מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב 
 אספקה עורקית:  הענף של קשר הגת והפרוזדור מהעורק הכלילי הימני 
 מזהים
 לטינית (TA98):  nodus sinuatrialis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.1.06.003 
 TA2 (2019):  3953 
 FMA:  9477 
 קוד MeSH:  A07.541.409.819 
 מזהה MeSH:  D012849 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0037189 
 
קשר הגת והפרוזדור (Sinoatrial node; נקרא לרוב בקיצור SA node ובעברית ה‌סינוס) הוא הקוצב הראשי בלב. קשר הגת והפרוזדור מייצר עצמונית פוטנציאלי פעולה חשמליים שעוברים דרך מערכת ההולכה החשמלית של הלב ובכך גורמים להתכווצותו. קשר הגת והפרוזדור ממוקם בעלייה הימנית, בשריר הלב, בסמוך לפתח הווריד הנבוב העליון. רוחבו של הקשר הוא שלושה מילימטרים, אורכו חמישה עשר מילימטרים ועוביו מילימטר אחד.
קשר הגת מייצר את פוטנציאלי הפעולה עצמונית, אך קצב ההיווצרות שלהם (וכך גם קצב הדופק) מושפע מעצבים המעצבבים את קשר הגת ומשפיעים על פעילותו. העצבים המעורבים שייכים לשתי מערכות: המערכת הפאראסימפטטית פועלת על ידי העצב התועה, שגרויו מפחית את קצב יצירת הזרמים בקשר (ובכך את הדופק). המערכת הסימפתטית פועלת על ידי עצבי השדרה T1-4, וגירוי סימפטטי מגביר את קצב הסינוס.
אספקת הדם לקשר מגיעה באמצעות העורקים הכליליים: ברוב האנשים דרך העורק הימני הכלילי (ב-60–70 אחוז מהמקרים) ובחלקם דרך העורק השמאלי הכלילי (ב-20–30 אחוז מהמקרים, בדרך כלל על ידי העורק הכותר).
בדרך כלל, בתפקוד לב תקין, קשר הגת והפרוזדור מייצר את פוטנציאל הפעולה הראשוני בלב, הגורם להתכווצות הלב. זאת, כיוון שקשר הגת מייצר זרם מהר יותר משאר תאי הלב, וכשהזרם מתפשט במערכת ההולכה הוא מונע מהתאים האחרים הזדמנות ליצור פוטנציאל פעולה נוסף. קצב הלב המתקבל במצב זה נקרא קצב סינוס. עם זאת, לא רק קשר הגת והפרוזדור אלא גם תאי הולכה אחרים בלב יכולים ליצור פוטנציאל פעולה.
מספר גורמים עלולים לגרום תפקוד לקוי של קשר הגת והפרוזדור. המוכר ביותר הוא ירידה באספקת הדם לקשר, לרוב עקב מחלת לב איסכמית, עד כדי איסכמיה ומוות של תאים בקשר. תוארה גם פגיעה דלקתית בקשר הגת, המערבת את מערכת החיסון. כתוצאה מפגיעה בקשר הגת עלולות להופיע הפרעות קצב שונות ואף תסמונת הסינוס החולה.
ראו גם

מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב
הערות שוליים

↑  ד"ר אהוד קדמון, הפרעות קצב לב (אריתמיה): הסוגים, האבחון והטיפולים, באתר שירותי בריאות כללית, ‏16 ביוני 2023
↑  Hiroshi Kadowaki, Hiroshi Akazawa, Sick Sinus Syndrome: More Than a Needle-in-a-haystack Manifestation of Immune Checkpoint Inhibitor-associated Myocarditis, Internal Medicine (Tokyo, Japan) 61, 2022-07-15, עמ' 2101–2102 doi: 10.2169/internalmedicine.9033-21 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.1.06.003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קרל ליצמן

| --- | --- |

קרל ליצמן
 לידה:  22 בינואר 1850 נויגלובסוב, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  28 במאי 1936 (בגיל 86) נויגלובסוב, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  "האריה מבז'זיני"
 צאצאים:  Karl-Sigismund Litzmann 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1867–1919 (כ־52 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים 
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-39 מפקד דיוויזיית המשמר השלישית  מפקד קורפוס המילואים ה-40
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת-פרוסיה  מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 פור לה מריט (29 בנובמבר 1914) 
 
קרל ליצמן (בגרמנית: Karl Litzmann‏; 22 בינואר 1850 – 28 במאי 1936) היה גנרל גרמני אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה היה פוליטיקאי במסגרת המפלגה הנאצית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ליצמן נולד בעיירה נויגלובסוב שבברנדנבורג ב-22 בינואר 1850. ב-1870 התגייס ליצמן לצבא הפרוסי ובאותה שנה השתתף במלחמת צרפת–פרוסיה. ב-1895 הוא כבר החזיק בדרגת אוברסט, וב-1898 קודם לדרגת גנרל-מיור. בין 16 ביוני 1901 ל-26 באוגוסט 1907 הוא פיקד על הדיוויזיה ה-39. בין השנים 1902–1905 הוא שימש כמנהל אקדמיית המלחמה הפרוסית. ב-1905 הוא פרש מהצבא בשל חילוקי דעות עם המטכ"ל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, חזר ליצמן לצבא, וב-18 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד דיוויזיית המשמר השלישית. הדיוויזיה שלו הועברה כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה. הדיוויזיה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז' ולאחר מכן במתקפת הקרפטים. במהלך קרב לודז' ביצעה הדיוויזיה שלו הגנת גבורה ליד בז'זיני, ועל כך זכה ליצמן לכינוי "האריה מבז'זיני" וקיבל את הפור לה מריט. ב-1915 קיבל ליצמן פיקוד על קורפוס המילואים ה-40 ופיקד עליו במהלך הקרב השני על האגמים המזוריים. על חלקו בכיבוש קובנה, הוספו עלי אלון לעיטור הפור לה מריט שלו. וילהלם השני, קיסר גרמניה הציע לו תואר אצולה אולם הוא דחה אותו.
ביוגרפיה > אחריתו

ליצמן היה מזועזע מהתבוסה הגרמנית הצורבת במלחמת העולם הראשונה ומתנאי השלום הנוקשים של חוזה ורסאי, ותמך בקבוצות ימין לאומניות ומלוכניות. הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו ב-1927 ובה טען שהאשמה בתבוסה היא השיטה הפרלמנטרית שהונהגה בקיסרות הגרמנית. הוא דחה את רעיונות רפובליקת וויימאר וטען שהתקומה הלאומית הגרמנית דורשת חזרה ל"רוח ביסמרקיאנית". הוא ניבא שמנהיג חדש יבוא ויציל את העם הגרמני ממצוקתו על ידי השבת המלוכה.
כבר ב-1929 חזר בו ליצמן מדעותיו המלוכניות והצטרף למפלגה הנאצית. המוניטין שלו כגיבור מלחמה סייע מאוד לתעמולת המפלגה. ב-1932 הוא נבחר ללנדטאג הפרוסי. בנובמבר של אותה שנה הוא נבחר גם כאחד מנציגי המפלגה הנאצית ברייכסטאג. ב-6 בדצמבר הוא נשא נאום ברייכסאג בו תקף בחריפות את נשיא גרמניה פאול פון הינדנבורג ודרש ממנו למנות את היטלר כקנצלר גרמניה. ב-15 בדצמבר הוא ויתר על מקומו ברייכסטאג. בבחירות שנערכו ב-5 במרץ 1933 הוא נבחר מחדש לרייכסטאג, אך ויתר על מקומו ב-2 באפריל. ביולי הוא הצטרף למועצת המדינה הפרוסית של הרמן גרינג. בנובמבר של אותה שנה הוא נבחר לרייכסטאג בפעם השלישית, והפעם החזיק בתפקיד עד מותו ב-28 במאי 1936 בגיל 86.
ב-1939 קראו הנאצים לעיר לודז' ליצמנשטאט (Litzmannstadt) על שמו של ליצמן.
בנו של ליצמן, קרל-זיגמונד ליצמן הצטרף לאס אה ובהמשך נעשה לגנרלקומיסר של נציבות הרייך אוסטלנד. נכדו ולטר ליצמן הצטרף ללופטוואפה ולאחר מכן לחיל האוויר של צבא העם הלאומי והגיע לדרגת אוברסט. נכדתו אורסולה ליצמן התפרסמה כצלמת.
קרל לורץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1851 ווינטרלינגן, גרמניה
 פטירה:  1928 (בגיל 77 בערך)
 תפקידים:  רופא 
 בת זוג:  רוזין וולפר  מריה בולאץ
 
קרל לורץ' (1851–1928) היה רופא, מנהל בית החולים הגרמני ביפו (1880-?), רופא בבית החולים שער ציון ביפו (1891-?)
ביוגרפיה

לורץ' נולד בווינטרלינגן שבגרמניה, הגיע לארץ ישראל סמוך להגעת הטמפלרים. טיפל בחולים בירושלים.
בשנת 1874 היה סניטר בבית החולים הגרמני ביפו. אשתו לעתיד רוזין וולפר הייתה בעלת אמצעים ולורץ' יצא ללימודי רפואה בארלנגן. בשנת 1878 לאחר סיום לימודיו, ולאחר נישואיו פתח לורץ' מרפאה בבית לחם.
בשנת 1880 הציע ללורץ' מייסד תנועת הטמפלרים  כריסטוף הופמן לנהל את בית החולים הגרמני ביפו. לורץ' עבר עם משפחתו ליפו.
בית החולים מוקם בתחום המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו.
בעת מסע וילהלם השני לארץ ישראל, וביקורו של הקיסר ביפו, העניק הקיסר ללורץ' עיטור.
בשנות התשעים של המאה התשע עשרה נפתח בית חולים שער ציון בשכונת מנשייה (יפו), ולורץ' התחיל לטפל בחולים יהודים, במסגרת בית החולים.
בשנת 1916 העניקה ממשלת גרמניה ללורץ' את התואר "Sanitätsrat"
ביוני 1918 העבירו שלטונות המנדט הבריטי את משפחת לורץ' (לורץ', רעייתו השנייה מריה לבית בולאץ וילדיהם) עם כל הגרמנים  שהתגוררו ביפו להלואן שליד קהיר במצרים. כעבור כשנה חזרו ליפו, לבקשת האוכלוסייה הערבית והיהודית, אך במשך כשנה נאסר עליו לעבוד כרופא.
לורץ' נפטר ב-1928.
בית החולים הגרמני ביפו

ד"ר כריסטיאן גוטלוב דוד זנדל, אביו של תיאודור זנדל, רופא המושבה הטמפלרית ביפו ייסד את בית החולים הגרמני ביפו וב-1867 שימש כיועץ למשה מונטיפיורי בתכנון פרויקטים שונים שיזם בארץ באותה עת.
זנדל היה מנהלו של בית החולים הגרמני ביפו,
לורץ' היה מנהלו השני של בית החולים הגרמני ביפו.
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: לורץ, קרל עמוד 263
↑  תואר כבוד אשר הוענק לרופאים וקציני רפואה על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. (פירוש Sanitätsrat - יועץ רפואי
↑  "ההתיישבות הגרמנית בארץ-ישראל בשלהי התקופה העותמאנית", א. כרמל, חיפה, 1990, עמוד 26
↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: זנדל, גוטלוב, עמוד 216
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קשר הפרוזדור והחדר

| --- | --- |
 שיוך:  מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב 
 אספקה עורקית:  atrioventricular node branch of right coronary artery, עורק כלילי ימני 
 מזהים
 לטינית (TA98):  nodus atrioventricularis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.1.06.004 
 TA2 (2019):  3954 
 FMA:  9478 
 קוד MeSH:  A07.541.409.147 
 מזהה MeSH:  D001283 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0004247 
 
מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב. קשר הפרוזדור והחדר מסומן בספרה 2.
קשר הפרוזדור והחדר (באנגלית: Atrioventricular node או AV node, לעיתים מכונה "קוצב ה-AV" או "הקוצב המשני") הוא חלק ממערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, שתפקידו הוא לקשר חשמלית בין העליות לחדרים. הקשר ממוקם בחלקה האחורי התחתון של המחיצה הבין-פרוזדורית, בסמוך לפתח הסינוס הכלילי. הקשר מקבל את הדחף החשמלי שמקורו במצב תקין הוא בקשר הגת והפרוזדור (SA node) ולאחר השהיה קצרה מעביר אותו אל החדרים דרך אלומת הפרוזדור והחדר (סיב ההולכה על שם היס). מאלומת הפרוזדור והחדר ממשיך הדחף החשמלי דרך צרור ההולכה הימני והשמאלי ומשם אל סיבי ההולכה הסופיים ואל תאי שריר הלב עצמם שיתכווצו כתוצאה מכך.
אספקת דם

קשר הפרוזדור והחדר מקבל אספקת דם מענף של העורקים הכליליים המכונה "Atrioventricular nodal branch". ב-80–90 אחוזים מהמקרים ענף זה הוא חלק מה-Right coronary artery ‏(RCA) ואילו ביתר המקרים הוא חלק מה-Circumflex artery. הדבר מקושר לדומיננטיות של כל אחד מעורקים אלו אצל כל אדם ואדם. באנשים שהקיר האחורי של הלב מוזן אצלם על ידי העורק הכלילי הימני ("Right dominant"), גם הקשר יוזן על ידי הסתעפות של העורק הימני ואילו באנשים שה-Circumflex הוא המזין את הקיר האחורי אצלם ("Left dominant"), גם הקשר יוזן על ידי הסתעפות שלו.