stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משל שני הבנים
פרשנות

במשל זה, הנמשל לאב הבנים הוא למעשה אלוהים. שני הבנים מייצגים שני טיפוסים של מאמינים, הראשון הוא אותו טיפוס שטוען שהוא דתי ומאמין (כמו הכוהנים וזקני העם), אך כשמגיע הזמן להוכיח את אמונתו במעשים, למעשה לעשות את רצון אביו (אלוהים), לקיים רצונו ומצוותיו, הוא לא עושה כך, על אף הצהרתו כלפי חוץ שכך יעשה. השני הוא אותו טיפוס של אדם שלכאורה אינו מאמין או לפחות אינו מצהיר בגלוי על אמונתו ודתיותו, דוחה את רצון אביו בתחילה (כמו פשוטי העם לרבות החוטאים שביניהם, שהאמינו לדברי יוחנן מטביל) אך בסופו של דבר כן עושה את רצון אביו (אלוהים).
ישו מוכיח במשל זה את אלה שראו את עצמם כמוסריים (הכוהנים, הפרושים וזקני העם, ראשי הדת); ואילו אלה הנחשבים כחוטאים, כגון גובי המס (מוכסים) והזונות, קיבלו והאמינו למסר והלימוד של יוחנן המטביל ושבו בעקבות זאת בתשובה. המשל הזה דומה בנושא למשל המוכס והפרוש.
ראו גם

משל הפרוש והמוכס
ישו
הברית החדשה
משלי ישו
כתבי ברטולט ברכט

ברטולט ברכט (1954)
להלן רשימה ניתנת למיון של כתבי ברטולט ברכט, ורשימה ביבליוגרפית של תרגומי כתביו לעברית.
כל כתבי ברטולט ברכט

ברכט הוציא מתחת ידיו עשרות מחזות ומאות שירים, וכן מספר יצירות פרוזה ותסריטי קולנוע ועשרות כתבים תאורטיים.
כל כתבי ברטולט ברכט > מחזות לא גמורים

| שם עברי | שם גרמני מקורי | סוגה ספרותית | שנות חיבור | שנת בכורה | מוזיקה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חניבעל | Hannibal | טרגדיה | 1922 |  |  | עיבוד לטרגדיה (1835) מאת כריסטיאן דיטריך גראבה. |
| יסטה ברלינג | Gösta Berling |  | 1922-1924 |  |  | עיבוד לרומן "אגדת יסטה ברלינג" (1891) מאת סלמה לגרלף. |
| נפילתו של האגואיסט יוהאן פאטצר | Der Untergang des Egoisten Johann Fatzer |  | 1926-1930 | 1976 |  |  |
| בית ממכר לחמים | Der Brotladen |  | 1929-1930 | 1967 |  |  |
| מכלום יוצא כלום | Aus Nichts wird Nichts | מחזה לימודי | 1929-1930 |  |  |  |
| החיים האמיתיים של יעקב גהרדה | Das wirkliche Leben des Jakob Geherda |  | 1935? |  |  |  |
| גוליית | Goliath | אופרה | 1937 |  | הנס אייזלר | ע"פ ספר שמואל. |
| חיי קונפוציוס | Leben des Konfutse |  | 1940-1941 |  |  |  |
| מחול המוות של זלצבורג | Der Salzburger Totentanz |  | 1948-1951 |  |  |  |
כל כתבי ברטולט ברכט > שירה (רשימה חלקית)

את שירו הראשון כתב ברכט בשנת 1913, ועד מותו בשנת 1956 הוציא תחת ידו מאות שירים. את חלקם כתב עבור יצירותיו התיאטרליות, את חלקם כתב ע"פ דרישה, ורק מיעוט מהם פרסם בעצמו והיו לשלושה ספרי שירה.


הלחנות לשירים עבור הבמה מפורטות לעיל. ברכט עצמו כתב לחנים פשוטים לשיריו הראשונים. עשרות רבות משיריו הולחנו, לרוב בדיעבד, כלידר על ידי הנס אייזלר ופאול דסאו. שירים רבים אחרים הולחנו כפזמונים על ידי מלחינים ופזמונאים שונים לשימוש בהפגנות של השמאל. קורט וייל והנס אייזלר הלחינו שירים אחדים, בנוסף לשירים שהלחינו עבור הבמה, להרכבים קלאסיים שונים. השיר "על האביב" (1938) הולחן הן על ידי פאול הינדמית והן על ידי קרל אורף. הבלדה "מסע-צלב של ילדים" (1941) הולחנה בין השאר על ידי בנג'מין בריטן. ייחודי הוא מקרהו של "שיר הנהרות", אשר הוזמן על ידי הבמאי ההולנדי הקומוניסט יוריס איוונס (1898-1989) עברו סרטו הדוקומנטרי "שיר הנהרות" (1954) והולחן על ידי דמיטרי שוסטקוביץ'.
| שם עברי | שם גרמני מקורי | שנות חיבור | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מחזור הדרשות למשפחה | Die Hauspostille | 1919-1927 | ספר שירה, פורסם בשנת 1927. |
| פזמונים שירים מקהלות | Lieder Gedichte Chöre | 1918-1933 | ספר שירה למוזיקה של הנס אייזלר, פורסם בשנת 1934. |
| מתוך מקראה לתושבי-הערים | Aus einem Lesebuch für Städtebewohner | 1926-1927 | קובץ שירים. |
| שירי סוונדבורג | Svendborger Gedichte | 1926-1938 | ספר שירה, פורסם בשנת 1939. |
| אלגיות הוליווד | Hollywood Elegien | 1942 | נכתבו עבור הנס אייזלר ששילבם בספר-הלידר שלו "Hollywooder Liederbuch" משנת 1943. |
כל כתבי ברטולט ברכט > פרוזה (רשימה חלקית)

| שם עברי | שם גרמני מקורי | סוגה ספרותית | שנות חיבור | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ברגן מרים ידיים: מעשיית שודדי-ים | Bargan läßt es sein: Eine Flibustiergeschichte | סיפור קצר | 1919-1921 |  |
| סיפורי מר קוינר | Geschichten vom Herrn Keuner | קובץ סיפורים קצרים | 1926-1956 |  |
| החיה | Die Bestie | סיפור קצר | 1928 |  |
| האינטלקטואל | Der Tui-Roman | רומן סאטירי | 1930-1942 | בלתי גמור. |
| רומן בגרוש | Der Dreigroschenroman | רומן | 1933-1934 | עיבוד המחזמר "אופרה בגרוש" לכדי רומן. |
| שיחות של פליטים | Flüchlingsgespräche | דיאלוגים | 1936-1944 |  |
| עסקיו של האדון יוליוס קיסר | Die Geschäfte des Herrn Julius Caesar | רומן אפי | 1937-1938 | בלתי גמור; חלק מהטקסט עובד לכדי הסיפור הקצר "קיסר והלגיונר שלו" (1942) שנכלל בקובץ "סיפורים מלוח השנה". |
| הישישה הבלתי מכובדת | Die unwürdige Greisin | סיפור קצר | 1939 | נכלל בקובץ "סיפורים מלוח השנה". |
| מעגל הגיר האוגסבורגי | Der Augsburger Kreidekreis | סיפור קצר | 1940 | מאוחר יותר עובד לכדי המחזה "מעגל הגיר הקווקזי". נכלל בקובץ "סיפורים מלוח השנה". |
| סיפורים מלוח השנה | Kalendergeschichten | קובץ סיפורים קצרים | 1948-1949 | שזור בקטעי שירה. |
כל כתבי ברטולט ברכט > תסריטי קולנוע

| שם עברי | שם מקורי | במאי | סוגה | אורך | שנה וארץ | מוזיקה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תעלומותיה של מספרה | Mysterien eines Frisiersalons | אריך אנגל | קומדיית סלפסטיק אילמת | 33 דקות | 1923, רפובליקת ויימאר | / | בין השחקנים: מקס שרק. |
| קוהלה ואמפה, או: למי שייך העולם? | ?Kuhle Wampe, oder: Wem gehört die Welt | סלאטן דודוב | סרט פרולטריון שחור-לבן | 74 דקות | 1932, רפובליקת ויימאר | הנס אייזלר | בין השחקנים: ארנסט בוש, הלנה וייגל. |
| גם תליינים מתים! | !Hangmen Also Die | פריץ לאנג | סרט מלחמה | 134 דקות | 1943, ארצות הברית | הנס אייזלר |  |
כל כתבי ברטולט ברכט > כתבים תאורטיים (רשימה חלקית)

משנת 1918 ואילך הוציא ברכט תחת ידיו עשרות כתבים תאורטיים. הם הופיעו לראשונה כחיבורים דידקטיים, כמסות, כהערות להפקות תיאטרון, כמכתבים, כראיונות או כשיחות רדיו. חלק הארי שלהם עוסק בתיאטרון, אם בביקורת ובניתוח היסטורי ואם בגיבוש רעיונותיו המהפכניים של ברכט עצמו על אודות התיאטרון האפי. להלן הידועים שבהם.
| שם עברי | שם גרמני מקורי | שנות חיבור | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| התיאטרון המודרני הוא התיאטרון האפי | Das moderne Theater ist Das epische Theater | 1930 | במקור הערות להפקת האופרה "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני". |
| משפט בגרוש: ניסוי חברתי | Der Dreigroschenprozeß: Ein soziologisches Experiment | 1931 | נכתב בעקבות פרשיית הסרט "אופרה בגרוש" משנת 1931 בבימויו של גאורג וילהלם פאבסט. |
| מה-טי: ספר התפניות | Me-ti: Buch der Wendungen | 1935-1939 | לא גמור. |
| על שימוש במוזיקה בתיאטרון האפי | Über die Verwendung von Musik für ein episches Theater | 1935 |  |
| על ליריקה לא-מחורזת עם ריתמוס בלתי-קבוע  | Über reimlose Lyrik mit unregelmäßigen Rhythmen | 1938 | נכתב להסברת שירתו של ברכט. |
| תמונת רחוב: מודל בסיסי לתיאטרון האפי | Die Straßenszene: Grundmodell eines epischen Theaters | 1938 |  |
| קניית הפליז | Der Messingkauf | 1939-1940 | כתוב בצורת דיאלוגים. לא גמור. |
| אורגנון קטן לתיאטרון | Kleines Organon für das Theater | 1948 |  |
תרגומים לעברית > יצירות לבמה

התנ"ך, תרגם יונתן שאבי. בתוך: הו!, גיליון 11, יוני 2015, עמ' 175-180.
בעל, רמת גן: הוצאת המרכז הישראלי לדרמה, תרגם שמעון לוי, 1984.
תופים בלילה, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם אליקים ירון, 1982.
חתונה מבית טוב, ת"א: נאמנות התיאטרון הלאומי "הבימה", תרגם אהוד מנור, 1975.
החתונה, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם אברהם עוז, 1988.
הקבצן או הכלב המת, תרגם שמעון לוי. בתוך: מאזנים, גיליון 5, כרך ע"ב, פברואר 1998, עמ' 25-27.
ג'ונגל הערים, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגמה גבי אלדור, 1985.
בג'ונגל הערים, תרגם שמעון בוזגלו, 2012.
חיי אדוארד השני מלך אנגליה, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם גיורא מנור, 1984.
אדם הוא אדם, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם אמנון אחי נעמי, 1988.
אדם הוא אדם, תרגם יצחק לאור, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2016.
אופרה בגרוש: פזמונים ומזמורים, ת"א: הוצאת יחדיו, תרגם אברהם שלונסקי, 1933. הוצאת ספרית פועלים, 1960.
אופרה בגרוש, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם אהוד מנור, 1977.
עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני, זמורה ביתן, תרגם אברהם עוז, 1987.
אופרה בגרוש, תיאטרון האוניברסיטה, חיפה, תרגם אברהם עוז, 1999.
מותו של האגואיסט יוהאן פאצר, תרגם דורי פרנס, עיבד יותם גוטל, בתוך: "תיאטרון", גיליון 49-50, ינואר 2022, עמ' 95-165.
יוהנה הקדושה של בתי המטבחיים, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגמה מרים קיני, 1986.
שבעת חטאי-המוות, ת"א: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תרגם גדעון תמיר, 1991.
אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם תום לוי, 1983.
אשת הדייג קארר, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגמה שלומית בן-דורי, 1980.
חיי גלילאו, הוצאת אור-עם, תרגם אברהם עוז, 1982.
אמא קוראז' וילדיה, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם רפאל אליעז, 1970.
משפט לוקולוס, הוצאת סטודיו למשחק, תרגם נסים דיין, 1969.
קניית הפליז, תרגם דורון תבורי, בתוך: "תיאטרון", גיליון 32, 2012, עמ' 62-70.
הנפש הטובה מסצ'ואן, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגמה לאה גולדברג, 1970.
אדון פונטילא ומאטי משרתו, הוצאת ספרי תרשיש, תרגם ט. כרמי, 1962.
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם דוד אבידן, 1984.
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם אברהם עוז, 1998.
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי, ירושלים: תיאטרון החאן, תרגום יותם גוטל, 2023.
שיחות של פליטים, תל אביב: הוצאת שוקן, תרגם רוני רייך, 1996.
חזונות סימון מאשאר, ת"א: הבימה, תרגם נסים אלוני, 1957.
מעגל הגיר הקווקזי, הוצאת אור-עם, תרגם נתן זך, 1983.
שלושה מחזות: אמא קוראז'; הנפש הטובה מסצ'ואן; אופרה בגרוש, הוצאת עם עובד, תרגם שמעון זנדבנק, 1986.
האמצעים שיש לנקוט; המחזה הלימודי של באדן-באדן על ההסכמה; האומר כן / האומר לא; היוצא מן הכלל והכלל, הוצאת שוקן, תרגם אהרן שבתאי, 2004.
תרגומים לעברית > פרוזה

סיפורי מר קוינר, הוצאת עם עובד, תרגמה אילנה המרמן, 2005.
רומן בגרוש, הוצאת זמורה ביתן, תרגם צבי ארד, 1983.
סיפורים מלוח השנה, הוצאת ספרית פועלים, תרגמה רוני לובייניקר, 1989.
תרגומים לעברית > שירה

מבחר שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרית פועלים, תרגם מרדכי אבי-שאול, 1959.
גלות המשוררים: מבחר שירים 1914-1956, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תרגם ה. בנימין, 1978.
מסע צלב של ילדים, הוצאת תרשיש, תרגם רפאל אליעז, 1966.
בתוך: הגרזן הפורח: מבחר שירה גרמנית מודרנית, ירושלים: הוצאת כתר, תרגם וערך שמעון זנדבנק, 1985.
בתוך: סוף העולם: מבחר מן השירה האקספרסיוניסטית הגרמנית, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תרגם וערך אשר רייך, 2013.
תרגומים לעברית > הקלטות שמע

שירי ברטולד ברכט (1965), הליקון, "סדרת נוסטלגיה", 2000. HL 02-94135.
לקריאה נוספת

יצחק לאור (עורך), ספר ברכט, מטעם 27, ספטמבר 2011.
גדעון עפרת, על האסתטיקה של התיאטרון האפי : "האורגנון הקטן" לברטולד ברכט, ת"א: הוצאת ב. צ’ריקובר, 1969.
Brecht on Theatre: The Development of an Aesthetic, New York: Hill and Wang, edited and translated by John Willett, 1964.
Ronald Hayman, Brecht: A Biography, London: Weidenfeld & Nicolson, 1983.
Jan Knopf, Brecht-Handbuch, Stuttgart: J. B. Metzlersche Verlagsbuchhandlung, 1980.
לקריאה נוספת > מהדורות רשמיות בגרמנית

Gesammelte Werke in 20 Banden, Frankfurt am Main : Suhrkamp Verlag, 1967.
Bertolt Brechts Arbeitsjournal, Frankfurt am Main: Suhrkamp Verlag, 1973.
Die Stücke von Bertolt Brecht in einem Band, Frankfurt am Main: Suhrkamp Verlag, 1978.
Die Gedichte von Bertolt Brecht in einem Band, Frankfurt am Main: Suhrkamp Verlag, 1981.
הערות שוליים

↑  הרשימה על תאריכיה נסמכת על: Jan Knopf, Brecht-Handbuch.
↑  כתבה בעיתון "די וולט" בעקבות בכורת המחזה.
↑  בתרגום עברי: כריסטופר מארלו, אדוורד השני (אור יהודה: דביר, מאנגלית מאיר ויזלטיר, 2009).
↑  בתרגום עברי: ג'והן גיי, אופרת הקבצנים (ר"ג: מרכז ישראלי לדרמה, מאנגלית אהוד מנור, 1985).
↑  Jan Knopf, Brecht-Handbuch, p. 118.
↑  בתרגום עברי: מקסים גורקי, האם (ת"א: ספרים טובים, מרוסית שמאי מנדל, 1949).
↑  בתרגום עברי: ויליאם שקספיר, מדה כנגד מדה (ת"א: ספרית פועלים, מאנגלית ט. כרמי, 1979).
↑  בתרגום עברי: ג'והן מילינגטון סינג', הרוכבים אל הים (ת"א: גמיר, מאנגלית שמעון לוי, 1987).
↑  בתרגום עברי: הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן, קוראז' הנודדת (ירושלים: כרמל, מגרמנית עדו אברבאיה, 2015).
↑  בתרגום עברי: ירוסלב האשק, החייל האמיץ שווייק (ת"א: זמורה ביתן, מצ'כית רות בונדי וחיים איזק, 1980).
↑  ראה הערך בקטלוג המקוון ליצירות בריטן.
↑  בתרגום עברי: ויליאם שקספיר, קוריולנוס (ורשה: שטיבל, מאנגלית דוד פרישמן, 1924); מאנגלית ישראל אפרת, בתוך: ויליים שקספיר, טרגדיות (ת"א: עם הספר, 1960).
↑  בתרגום עברי: מולייר, דון ז'ואן (ת"א: הקיבוץ המאוחד, מצרפתית נתן אלתרמן, 1965).
↑  בתרגום עברי: קרלו גוצי, הנסיכה טורנדוט (ת"א: הקיבוץ המאוחד, מאיטלקית נתן אלתרמן, 1976).
↑  בתרגום עברי: סלמה לגרלף, גסטה ברלינג (ת"א: כתבים, תרגם אמנון סופרמן, 1954).
↑  (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  בג'ונגל הערים
משל השוטה העשיר

המשל של השוטה העשיר על ידי רמברנדט, 1627.
משל השוטה העשיר אחד ממשלי ישו המופיע בבשורת לוקס י"ב 16–21. המשל מתארת את איוולת והאשליה באמונה שעושר עשוי להבטיח שגשוג או חיים טובים.
המשל תואר ביצירות אומנות שונות על ידי אמנים כמו רמברנדט.
הרקע למשל

המשל שישו סיפר, הוא תגובה לבקשתו של אחד מהמאזינים בקרב קהל שומעיו, שפנה לישו וניסה לגייס אותו כמתווך לסיוע כנגד אחיו במחלוקת שקשורה לחלוקת הירושה במשפחה: בתגובה ישו מזהיר את שומעיו מפני בצע הכסף, ומדגיש שחיי האדם אינם תלויים ברכושו ובקנייניו.
וַיֹּאמֶר אֵלָיו אֶחָד מִן־הָעָם רַבִּי אֱמָר־נָא אֶל־אָחִי וְיַחֲלֹק אִתִּי אֶת־הַיְרֻשָּׁה׃ 14 וַיֹּאמֶר אֵלָיו בֶּן־אָדָם מִי שָׂמַנִי עֲלֵיכֶם לְשֹׁפֵט וְלִמְחַלֵּק׃ 15 וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם רְאוּ וְהִשָּׁמְרוּ לָכֶם מִבְּצֹעַ בָּצַע כִּי חַיֵּי הָאָדָם אֵינָם תְּלוּיִם בְּהַרְבּוֹת קִנְיָנָיו׃
סיפור המשל

ישו מגיב בספרו את המשל הבא:
וַיִּשָּׂא מְשָׁלוֹ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם לֵאמֹר שְׂדֵה אִישׁ עָשִׁיר אֶחָד עָשָׂה תְּבוּאָה הַרְבֵּה׃ 17 וַיַּחְשֹׁב בְּלִבּוֹ לֵאמֹר מָה־אֶעֱשֶׂה כִּי אֵין־לִי מָקוֹם לֶאֱסוֹף אֶת־תְּבוּאָתִי׃ 18 וַיֹּאמֶר אֶת־זֹאת אֶעֱשֶׂה הָרֹס אֲסָמַי וּבָנֹה גְּדוֹלִים מֵהֶם וְאֶכְנְסָה שָׁמָּה אֶת־כָּל־יְבוּלִי וְטוּבִי׃ 19 וְאֹמַר לְנַפְשִׁי נַפְשִׁי יֶשׁ־לָךְ טוֹבָה הַרְבֵּה לְשָׁנִים רַבּוֹת הִנָּפְשִׁי אִכְלִי שְׁתִי וְשִׂישִׂי׃ 20וְהָאֱלֹהִים אָמַר לוֹ אַתָּה הַכְּסִיל בְּעֶצֶם הַלַּיְלָה הַזֶּה יִדְרְשׁוּ מִמְּךָ אֶת־נַפְשֶׁךָ וַאֲשֶׁר הֲכִינוֹתָ לְּךָ לְמִי יִהְיֶה׃ 21 זֶה חֵלֶק הָאֹצֵר לוֹ אֹצָרוֹת וְלֹא יַעְשִׁיר בֵּאלֹהִים׃ 22 וַיֹּאמֶר אֶל־תַּלְמִידָיו לָכֵן אֲנִי אֹמֵר לָכֶם אַל־תִּדְאֲגוּ לְנַפְשְׁכֶם מַה־תֹּאכְלוּ וְלֹא לְגוּפְכֶם מַה־תִּלְבָּשׁוּ׃
פרשנות

כדוגמה לתאוות בצע, מספר ישו את המשל על האיכר העשיר, אשר במשל זה מתואר באופן שלילי ביותר. על ידי החלפת אסמיו הקיימים, שאותן החליט להרוס, ולבנות במקומם אסמים חדשים גדולים יותר, הוא יימנע משימוש ("בזבוז של") בקרקע חקלאית למטרות אחסון, ובכך ימקסם (יגדיל מאוד) את הכנסתו. בהזדמנות זו הדבר גם יאפשר לו להמתין לעליית מחירי התבואה לפני מכירתה.
אוגוסטינוס הקדוש העיר על כך שהחקלאי "תכנן למלא את נפשו בעודף זללנות מיותרת ומופרזת מתוך גאווה והתעלמות מכל אותם עניים, חסרי כל, שקיבתם ריקה. הוא לא הבין שבטנם הריקה של העניים מהווים "מחסנים הרבה יותר בטוחים" (במובן הרוחני לפני השופט במרומים) מאותם אסמים שרצה לבנות".
שיחתו של האיכר עם עצמו, בבשורת לוקס, נושאת אופי שלילי, תוך שימוש תדיר בגוף ראשון בהתאם לאופיו האנוכי. התייחסות למושגים שקשורים לאני שלו, לרכוש שלו, לנפש שלו, לטוב שלו וכו' מופיעים בקטע זה 11 פעמים. ארלנד ג'י הולטגרן מעיר על כך שהמשל "מספק דוגמה לכל מה שלא צריך להידמות אליו". אדם שזהותו קשורה ברכושו/ה או במעמדו/ה, ו/או בהישגיו/גיה — והוא מונע על ידי השאיפה של רכישת אותם דברים - יכול בנקל לסיים את חייו מבלי להיות מודע לקריאתו של אלוהים ולצורך להתייחס לצורכיהם של זולתו".
לא מן הנמנע שאותו עשיר גם התעלם מן הדרישות של התורה להקדיש ממונו לקדוש ברוך הוא ולעשר את כל תבואתו להביאם ללויים והכוהנים במקדש. מי שבוטח בעושרו סופו שייפול, כמאמר משלי יא, וכן עדיפה יראת ה' על אוצרות אין קץ משלי ט"ו.
כסילותו של האיכר מתבטאת בעיקר בעובדה שעושר אינו יכול לשמש בבחינת הבטחת העתיד: יום הדין יגיע מוקדם יותר ממה שהוא מצפה.
תיאורים אמנותיים

המשל הזה היה מתואר על ידי מספר אמנים, כולל רמברנדט, יאן לאוקן, ג'יימס טיסו ודוד טנירס הבן.
ראו גם

ישו
הברית החדשה
בשורת לוקס: פרק י"ב
משלי ישו
הנסים של ישו
הערות שוליים

↑  Joel B. Green, The Gospel of Luke, Eerdmans, 1997, ISBN 0-8028-2315-7, pp. 487-491.
↑  Arthur A. Just, Luke, InterVarsity Press, 2003, ISBN 0-8308-1488-4, p. 208.
↑  Arland J. Hultgren, The Parables of Jesus: A Commentary, Eerdmans, 2002, ISBN 0-8028-6077-X, pp. 104-109.
↑  ויקרא כ"ז: 30

"וְכָל-מַעְשַׂר הָאָרֶץ מִזֶּרַע הָאָרֶץ, מִפְּרִי הָעֵץ--לַיהוָה, הוּא: קֹדֶשׁ, לַיהוָה."
↑  משלי יא 28:

"בּוֹטֵחַ בְּעָשְׁרוֹ, הוּא יִפּוֹל "
↑  משלי ט"ו 16:

"טוֹב-מְעַט, בְּיִרְאַת יְהוָה-- מֵאוֹצָר רָב, וּמְהוּמָה בוֹ. "
↑  John Clifford Purdy, Parables at Work, Westminster John Knox Press, 1986, ISBN 0-664-24640-0, pp. 41-43.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538883605171  LCCN: sh85113915
סוריא אל-ג'נוביה (עיתון)

| --- | --- |
 תדירות:  שבועון 
 סוגה:  חדשות
 מייסד:  מוחמד חסן אל-בודיירי
 עורך ראשי:  עארף אל-עארף   כאמל אל-בודיירי
 תאריכי הופעה:  ספטמבר 1919 – אפריל 1920 (כ־214 ימים)
 שפה:  ערבית
 מערכת:  ירושלים
 מדינה:  המנדט הבריטי פלשתינה (א"י)
 
סוּרִיא אל-ג'נוּבִּיה (בערבית: سوريا الجنوبية, מילולית: סוריה הדרומית) היה עיתון שיצא לאור בירושלים החל מספטמבר 1919 על ידי עורך הדין מוחמד חסן אל-בודיירי, ונערך על ידי עארף אל-עארף.
הוא היה העיתון הערבי הפוליטי הראשון שנוסד בארץ ישראל אחרי מלחמת העולם הראשונה, ושימש שופר לחוגי הנוער הלאומני-קיצוני. העיתון שימש שופר ל"אגודה המוסלמית-נוצרית", שהייתה מפרסמת בו את החלטותיה וכוונותיה. בין הכותבים בעיתון היה גם אמין אל-חוסייני. עורך העיתון, כאמל אל-בודיירי (אנ'), היה חבר "המועדון הערבי" ("א-נאדי אל-ערבי"), שאל-חוסייני היה נשיאו וסיסמתו הייתה "ארצנו לנו". מפגשי הארגון נערכו לעיתים קרובות במשרדי העיתון ונתקיים ביניהם קשר הדוק.
באותה תקופה, המונח "סוריה הדרומית" התייחס לעמדה פוליטית שתמכה בלאומנות הפאן-ערבית של סוריה הגדולה, שהייתה קשורה לממלכה שהובטחה לשושלת ההאשמית מחג'אז על ידי הבריטים במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, הנסיך ההאשמי פייסל ניסה להקים מדינה פאן-סורית או פאן-משריקית כזו (כלומר ממלכה מאוחדת שהייתה צריכה לכלול את כל סוריה המודרנית, כמו גם את הר הלבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן).
העיתון דגל ברעיון הפאן-סורי הזה לצד עמדות פוליטיות לאומניות פאן-ערביות ופלסטיניות. עם היעלמותה של ממלכתו הסורית של פייסל, רעיון הפאן-סוריות איבד תמיכה, והעיתון התמקד בלאומנות פלסטינית והתנגדות לשלטון הבריטי ולעלייה יהודית, עד למניעת הפצתו על ידי השלטונות הבריטיים באפריל 1920, בזמן מאורעות תר"פ.
ב-2 במרץ 1920, כחודש לפני פרוץ המאורעות, פורסם בעיתון מאמר שהזהיר: "אם לא יקשיבו למחאותינו בעל פה... במקום העט נשתמש בסכינים, ובמקום הדיו - בדם".
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, עמ' 471: "ספטמבר 1919 – מחודש זה הוציאו החברים הירושלמיים ב"מועדון הערבי" ("אל־נאדי
אל־ערבי") את העיתון "סוריה הדרומית"".
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, עמ' 277, 404.
1 2  אליהו אילת, עלייתו של המופתי, מעריב, 30 באפריל 1967
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 61.
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מונירו רוואניפור

| --- | --- |

 לידה:  24 יולי 1952 (בת 72) בושהר, איראן
 מדינה:  איראן 
 שפות היצירה:  פרסית 
 תחום כתיבה:  רומנים, סיפורים קצרים
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 
מונירו רוואניפור (בפרסית: منیرو روانی‌پور; באנגלית: Moniro Ravanipour; נולדה ב-24 ביולי 1952 בבושהר שבאיראן) היא יוצרת וסופרת אמריקאית-איראנית אשר יצירותיה הספרותיות השאירו חותם בולט על הספרות הפרסית. יצירותיה מאופיינות בריאליזם מאגי ובדמויות נשיות מורכבות. רוואניפור ידועה בכתיבתה הביקורתית אשר חושפת מגוון נושאים חברתיים ופוליטיים מורכבים עליהם לא נהוג לדון באיראן רבים מסיפוריה עוסקים בכפר הנידח והקטן בדרום איראן שבו נולדה.
בשנת 2001 הועמדה רוואניפור לדין באיראן בגין לקיחת חלק בתעמולה אנטי-איראנית וחלקים מעבודותיה הוסרו ממדפי חנויות ספרים במדינה האיראנית על ידי המשטרה. עם זאת, היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים ביניהם הרומן הטוב ביותר בפסטיבל המפרץ הפרסי ופרס לוח הזהב באיראן.
ביוגרפיה

רוואניפור נולדה בכפר ג'ופרה במחוז בושהר שבדרום איראן, על שפת המפרץ הפרסי. למקום הולדתה הייתה השפעה משמעותית על קריירת הכתיבה שלה. היא גדלה במשפחה שרובה עסק בכתיבת ספרים ובבית שררה אווירה פוליטית ותרבותית והשפיע מאוד על תחום הספרות והיצירה.
בצעירותה הייתה נערה כפרית, שהחליטה לשבור את המנהג הישן הנוגע לחינוך נשים. היא עזבה את הכפר בו נולדה ועברה לעיר שיראז על מנת ללמוד באוניברסיטה. בניגוד לרבים מבני גילה הצליחה לשפר את מעמדה החברתי כאישה והפכה לסופרת. היא למדה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת פהלוי בשיראז ובשנת 1978, עם תחילת המהפכה האיראנית, התקבלה לתוכנית לימודים באוניברסיטת טהראן, שם למדה תואר שני בפסיכולוגיה.
רוואניפור נשואה לבאבכ תח'תי (בנו של המתאבק הידוע ע'לאם-רזא תח'תי), אותו הכירה בשנות ה-80 במסגרת השתתפותה בשיעורי כתיבה, ויש להם ילד משותף. במהלך חיי הנישואים הפכה רוואניפור לסופרת מצליחה ומוכרת. היא התמודדה עם אתגרים לא פשוטים שזימנה לה המהפכה האסלאמית. רכוש המשפחה נגזל על ידי המשטר החדש, חלק מבני משפחתה נרצח ואף היו תקופות שהם היו צריכים לברוח ולא יכלו לחזור לבתיהם. נוסף על כך נעצרה בשנת 1983 בשיראז על ידי השלטונות האיראניים כחלק מגל של מעצרים המוניים של מתנגדי משטר ושהתה בכלא זמן קצר.
בשנת 2006 היגרה עם משפחתה לארצות הברית ומאז היא מתגוררת עם בעלה ובנם בלאס וגאס במדינת נבאדה. תהליך ההגירה היה קשה עבורה אך לדבריה היה שווה את כל הקושי.
קריירה

בתחילת דרכה עסקה רוואניפור מעבר לכתיבה באמנות הבמה: ריקוד, שירה תיאטרון וקולנוע. בתקופת לימודיה לתואר הראשון הצטרפה לקבוצת התיאטרון של האוניברסיטה והשתתפה במספר הצגות כמו: "אבוזאר ע'פרי", "המורה", "Sizwe Banzi Is Dead", "יחי המועצות" ועוד.
רוואניפור נחשבת כאחת הכותבות המוערכות ביותר באיראן שלאחר המהפכה. היא משתמשת בסיפורת (סיפורים הקצרים וברומנים) עם גוונים אוטוביוגרפיים ככלי שבאמצעותו היא מבטאת את רגשותיה, רצונותיה ומבקרת את הפער בין המינים.
נקודת המפנה החשובה בקריירת הכתיבה שלה הייתה המעצר בשנת 1983. בעת שהייתה בכלא הבטיחה לעצמה שאם תשוחרר –תיקח את נושא כתיבה בצורה רצינית יותר, ותפעל שתפורסם ויכירו אותה וכך היה.
היא החלה את הקריירה הספרותית שלה כסופרת בשנת 1989, כאשר פרסמה אוסף סיפורים קצרים ראשון בשם "כניזו". מאוחר יותר פרסמה את הרומן הראשון שלה "הטובע" והפכה לסופרת מובילה באיראן. בשנות ה-90 פרסמה שני רומנים נוספים ("לב פלדה", "צוענייה ליד האש") ומספר קובצי סיפורים קצרים. חשוב לציין כי היא המתינה לקבלת אישור פרסום אוסף הסיפורים הקצרים הראשון שלה 7 שנים ו-10 שנים המתינה לאישור פרסום הרומן השלישי שלה. יתרה מכך, רבים מספריה אסורים לפרסום באיראן.
בשנת 1993, כשעדיין התגוררה באיראן, הקימה סדנה לכתיבה יוצרת בשם "הצוענים". היא ממשיכה להעביר סדנאות כתיבה יוצרת באופן מקוון גם בשהותה ארצות הברית ורוב תלמידיה הם איראנים המתגוררים ברחבי העולם. מאז שעברה לגור בארצות הברית, למדה להכיר את עצמה טוב יותר והחלה לפרוח כיוצרת וסופרת החופשיה לכתוב על כל נושא שעולה בדעתה.
הנושאים המופיעים ביצירותיה הספרותיות

כתביה של רוואניפור מגישים לקורא נקודת מבט חדשה על מעמד הנשים בחברה ועל פעילותן הספרותית בפרט. דרך דמויות הנשים הגיבורות המופיעות ביצירותיה, שרובן עוסקות בכתיבה, משחזרת רוואניפור אירועים אמיתיים שחוותה במהלך חייה. באמצעות הנשים הדוברות היא מעבירה את תחושותיה, רגשותיה ודעותיה האישיות על האתגרים שניצבו בפניה לאורך השנים.
ביצירותיה הבדיוניות היא מתבססת בעיקר על זיכרונות ילדותה. רוואניפור מקדישה תשומת לב ייחודית לנשים מכפר הולדתה ג'ופרה ומציגה את התמודדותן עם אי-צדק אזרחי. קיימת השערה שהיא דבקה בתפיסה פמיניסטית המציגה את הנשים כמורדות ולא כקורבנות. היא נתפסת כסוכנת שינוי ומתוך כך, שואפת להביא לשיפור חייהן של הנשים בקהילה שלה בסוגיות הכוללות דיכוי נשי, מסורות נישואים לא שוויוניות, חסכים בחייהן המודרניים וכדומה. כמו כן, יצירותיה עמוסות באלמנטים אוטוביוגרפיים האופייניים לנשים האיראניות העכשוויות המסתירות את זהותן האישית בשל מגבלות חברתיות.
הנושאים שעליהם היא אוהבת לכתוב הם: מאבקיו של האדם, התאהבותו, מאמצי ההישרדות שלו, התנגדותו לעריצות החברה, שלטון, משפחה וטבע. נושאים נוספים המופיעים בכתביה הם: השפעת המהפיכה האיראנית, אלימות, מהות הדיקטטורה והשפעתה על החברה האנושית, יחסים חברתיים וחינוך.
השקפת עולמה

רוואניפור הושפעה בכתביה בעיקר מילדותה בכפר ג׳ופרה, מכותבים איראניים כמו מחמוד דולתאבאדי, הושנג גלשירי, סעדי ומסופרים זרים כמו מקסים גורקי, פיודור דוסטויבסקי ואנטון צ'כוב. היא רואה את עצמה כאישה שבחרה להיות סופרת בתקופה שקיימת בארצה מלחמה, אבטלה, רעב ואומללות שהיוו מרכיב מרכזי בחייה היום-יומיים.
היא תומכת בתנועות נגד הצנזורה באיראן ומבקרת את הממשלה באופן תמידי. לראייתה, אחד מתפקידיה כסופרת הוא לשנות מחשבות ותפיסות ולהתייצב בפני הקיצונים והקנאים הנמנעים מהשינויים. מתוך כך, היא מנסה למצוא באופן בלתי פוסק רעיונות חדשים שבאמצעותם תוכל לקרוא תיגר על השלטון באיראן. שלטון שלדעתה, מחזיק באזרחים כבני ערובה. מנקודת מבטה הבעיה העיקרית באיראן היא שהאזרחים מסרבים לחשוף בפני העולם את הקשיים שאיתם הם מתמודדים ובוחרים להסתתר. כל עוד מצב זה לא ישתנה, האזרחים יישארו בתוך מעגל של טעויות שתחזורנה על עצמן שוב ושוב.
בבנושא סוגיית הנשים היא טוענת כי כתיבה והוצאה לאור של יצירות ספרותיות הם צעדים חיוניים עבור הנשים וזאת כדי להשמיע את קולן ולהוכיח את יכולותיהן שהודחקו במשך שנים רבות. הכתיבה עשויה לעזור להן במציאת זהותן האמיתית, היא מאמינה שהנשים צריכות לחפש את האיזון בין המודרנה לבין המסורת העתיקה.
רוואניפור מתנגדת בחריפות לזווית הראייה הרווחת והמיושנת לפיה נשים אינן יכולות לתרום לספרות. היא הצליחה לגרום לנשים איראניות להאמין בעצמן ולהעריך את תרומתה לתחום הפרסי באמצעות יצירותיה המציגות את הנשים הסופרות כגיבורות.