stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיאנשיה
היסטוריה

ישנם טקסטים סיניים עתיקים רבים שיכולים להיות מסווגים כשיאנשיה, כגון הקלאסיקה של הרים וימים מתקופת המדינות הלוחמות, או אגדת הנחש הלבן.[דרוש מקור] רומנים של שיאנשיה זכו לפופולריות בתקופת הרפובליקה של סין, אבל היה זה הרומן מ-1932, "אגדת הסייף של הרי שו" שעורר את הפופולריות המודרנית של הז'אנר.[דרוש מקור]
בשנות ה-2010 וה-2020, רומנים רבים של וושיה ושיאנשיה דנו בנושאים כמו נאו-ליברליזם וחלופות למה שנתפס כסדר עולמי עומד שהביאו לידי קסם ו/או ארגונים דתיים.
היסטוריה > סרטים וטלוויזיה

אולי אחד מסרטי השיאנשיה המצליחים ביותר היה הסרט ההונג קונגי משנת 1983 "Zu Warriors from the Magic Mountain", שאחריו הגיע הסרט The Legend" of Zu" מ-2001. עיבודים קולנועיים אחרים לרומנים התקבלו היטב, כמו הסרט הרומנטי "Once Upon a Time" (אנ') משנת 2017 ו-"Jade Dynasty" (אנ') מ-2019.
עיבודי טלוויזיה לרומני שיאנשיה, כגון "The Untamed", ‏"Ashes of Love" (אנ'), ‏"The Journey of Flower" (אנ') ו-"Eternal Love" (אנ'), שפורסמו בעשור השני של המאה ה-21, זכו לפופולריות רבה וצברו קהל מעריצים רחב אף מחוץ לסין.
בסך הכל, תוכניות טלוויזיה רבות יותר מסרטים בכל הנוגע לעיבודים לשיאנשיה.
קשר עם ז'אנרים אחרים

שיאנשיה מושווה לעיתים קרובות לז'אנר הוושיה (武侠, "גיבור לחימה"), והשניים חולקים קווי דמיון רבים - שניהם מתרחשים בסין עתיקה מעין-היסטורית, עם גיבורים אנושיים גדולים מהחיים ומאבקים בין טוב ורע. ההבדל העיקרי הוא שבשיאנשיה יש בדרך כלל נושאים מטאפיזיים הרבה יותר. לז'אנר יש התמקדות כבדה יותר בצמיחה רוחנית ושליטה בכוחות-על, במרדף אחר קיום נצחי, גורלות וגלגולי נשמות, ריבוי מחוזות מציאות ואינטראקציה עם יצורים ורוחות אגדיות. וושיה, לעומת זאת, מעוגנת בעולם האנושי עם מעט אלמנטים על טבעיים, והיא מדגישה בעיקר אמנויות לחימה, נקמה אישית, ציד אוצרות, צדק חברתי, פוליטיקה רדיקלית ומאבקי כוח.
קיימות גם גרסאות אחרות של פנטזיה גבוהה סינית דומה; שׂוֵ'אנְחְווָאן (玄幻, "פנטזיה מסתורית") מתייחס בדרך כלל ליצירות פנטזיה בעלות קסם גבוה, אשר מוותרות על אלמנטים טאואיסטים ויש להן תפאורה פחות מציאותית; וצִ'יהָאן (奇幻, "פנטזיה מוזרה"): יצירות סיניות המתרחשות במסגרת פנטזיה מפורשת בסגנון מערבי, אם כי בדרך כלל שומרות על השפעה מיתולוגית סינית.
ראו גם

פילוסופיה סינית
מיתולוגיה סינית
Guzhuang - תחפושת בסגנון סיני עתיקה, המשמשת בדרך כלל ב- שיאנשיה ווושיה
הערות שוליים

↑  "General Glossary of Terms". WuxiaWorld. נבדק ב-14 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nguyen, Deanna (2021-12-13). "Donghua Chinese Animation to Watch First on Funimation". Funimation Blog (באנגלית אמריקאית). Funimation. נבדק ב-2023-05-08.
↑  Ni, Zhange (2020-01-02). "Xiuzhen (Immortality Cultivation) Fantasy: Science, Religion, and the Novels of Magic/Superstition in Contemporary China". Religions. 11 (1) – via MDPI.
↑  Yin, Yijun (2019-10-15). "The Chinese E-Publishers Making an Epic Journey to the West". Sixth Tone. נבדק ב-6 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chew, Matthew Ming-tak (2020). "Discovering the digital Stephen Chow: The transborder influence of Chow's films on the Chinese Internet in the 2010s". Global Media and China. 5 (2): 124–137. doi:10.1177/2059436420928058. ISSN 2059-4364.
↑  "Popularity and Future of Xianxia Fantasy Dramas Assessed at TV Forum". stvf.com. Shanghai Television Festival. 2016-06-09. נבדק ב-6 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bai, Jeremy (2020). Understanding Chinese Fantasy Genres: A primer for wuxia, xianxia, and xuanhuan (באנגלית). Independently published. ISBN 979-8577559489.
בית אריה קלנג

| --- | --- |


חזית המבנה, 2024
 מידע כללי
 סוג:  גלריות וסדנאות אמנות
 על שם:  אריה קלנג, ממייסדי העיר אשדוד
 כתובת:  רחוב יאיר שטרן 2
 מיקום:  רובע א',  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 מנהל:  דורית אללי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2013–2015 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  12 בינואר 2016
 אדריכל:  קנפו כלימור אדריכלים 
 מידות
 קומות:  3
 
 קואורדינטות:  31°48′47″N 34°38′43″E﻿ / ﻿31.813085344196°N 34.645364343438°E﻿ / 31.813085344196; 34.645364343438
  (למפת אשדוד מוגדלת) בית אריה קלנג(למפת אשדוד רגילה) בית אריה קלנג(למפת השפלה רגילה) בית אריה קלנג(למפת השפלה מוגדלת) בית אריה קלנג
 
בית אריה קלנג הוא בית אמנים באשדוד הקרוי על שמו של אריה קלנג, ממייסדי העיר ומיקיריה. בית האמנים ממוקם למרגלות גבעת יונה ובצילו של מגדלור אשדוד, ברחוב אברהם (יאיר) שטרן שברובע א' בעיר. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים דוד קנפו ותגית כלימור.
פעילות

בית אריה קלנג נפתח בינואר 2016, עם התערוכה "שבת אחים" של האוצרת יעל ויזל. בכך, החליף את בית האמנים הישן שפעל באותו רחוב.
הבית פועל לקידום אמנים מקומיים; פועלת בו חנות המזכרות "תוצרת אשדוד" כמוסד ללא כוונת רווח, בה נמכרים תוצרים של אמנים בני העיר בלבד. יתרת ההכנסה של החנות מושקעת בקידום ילדים לחינוך אמנותי. הבית מזכה אמנים בני העיר לארח ערבי השקה ליצירותיהם ללא תשלום.
בקומה התחתונה של הבית, פועלת אגודת האמנים העירונית, שבעבר שכנה בקניון לב אשדוד.
בבית אריה קלנג נערכות כחמש תערוכות בשנה.
מאז קיץ 2022, פועל בבית האמנים מרכז המבקרים העירוני של אשדוד.
מוסדות

אגודת אמני אשדוד
תיירות אשדוד
איגוד ערים לאיכות הסביבה אשדוד וחבל יבנה
גלריה

אולם התערוכות
הכניסה למבנה – מודל תלת־ממדי של סמליל החברה לתיירות של עיריית אשדוד, שהמטה שלה ממוקם במבנה
תצפית מחלון פנורמי על עורף נמל אשדוד ורצועת חוף אשדוד
תוצרת אשדוד – חנות המזכרות
החלל המרכזי ובית הקפה
אנדרטה לזכר שולי אביטל
המרפסת – מעליה מבנה פלדה המציג את שנת ההקמה של אשדוד, 1956
מרכז המבקרים של אשדוד
מסך אינטראקטיבי – גלריה של אנשי העיר
רובעי אשדוד
מצודת אשדוד ים
יקירת העיר אשדוד, רבקה שמיאן, בהדרכת קבוצה באולם הקולנוע של מרכז המבקרים
ראו גם

קריית התרבות ע"ש צבי צילקר
מוזיאון אשדוד לאמנות
המוזיאון לתרבות הפלשתים ע"ש קורין ממן
מוזיאון גבורה ותהילה
הערות שוליים

1 2  בית אריה קלנג, אשדוד, באתר בר חסון
↑  אירוע הפתיחה של בית האמנים ע"ש אריה קלנג ז"ל
↑  כך נראה היום בית האמנים הישן באשדוד, באתר אשדוד נט, ‏2 במרץ 2019
1 2 3 4  דפנה יעקובוס רנצר, עכבר העיר, ניחוחות של התחדשות: הצמיחה האמנותית של אשדוד, באתר הארץ, 13 בינואר 2017
↑  קשת רוזנבלום, בית האמנים באשדוד: בנייה ירוקה בתום המלחמה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2014
↑  שמואל סרדינס, שהחיינו מרכז מבקרים חדש וחווייתי נחנך באשדוד וידאו, באתר אשדוד נט, ‏19 ביולי 2022
↑  מרכז המבקרים אשדוד, באתר למטייל
תערוכת "שבט אחים" (אוצרת: מיכל קרסני), בנושא החוסן הישראלי בצל טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק עד הלום • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף בני ברית • מסוף ביג • מערכת להסעת המונים בנפת אשקלון |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • הקריה האקדמית של אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
קטגוריה ראשית
סמליל החנות "תוצרת אשדוד"
ג'יימס רודיי

| --- | --- |

רודיי בכנס קומיק-קון 2009
 לידה:  4 באפריל 1976 (בן 48) טקסס, ארצות הברית
 שם במה:  ג'יימס רודיי
 שם לידה:  James David Rodríguez 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  William Howard Taft High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס רודיי רודריגז (באנגלית: James Roday Rodriguez; נולד ב-4 באפריל 1976) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע, במאי ותסריטאי אמריקאי שזכה לעיקר פרסומו בזכות כיכובו בסדרה הקומית "בניחוש חוקר"בתור המדיום שון ספנסר.
ביוגרפיה

נולד בשם ג'יימס דייוויד רודריגז (James David Rodriguez) בסן אנטוניו, טקסס שבארצות הברית, לאב ממוצא מקסיקני ולאם ממוצא בריטי. אביו ג'יימי "ג'ים" רודריגז הוא ותיק חיל האוויר, ואמו היא דברה קולינס.
בוגר תיכון טאפט בסן אנטוניו. לאחר מכן, התקבל לאוניברסיטת ניו יורק ולמד תיאטרון וסיים עם תואר ראשון באמנויות הבמה. מגיל 22 ועד שנת 2020 אימץ את שם הבמה ג'יימס רודיי (James Roday).
קריירה

בתחילת דרכו, רודיי השתתף במספר הפקות תיאטרון רבות ושונות, הבולטות הן "שלוש אחיות" בתפקיד אנדריי, ב"הלילה השנים עשר" בתפקיד סבסטיאן, וב"השערורייה המינית בשיקגו" בתפקיד לואי, הצגה שהפיק בחברת התיאטרון שלו. לאחר מכן, כיכב בשנת 2003 בסרט, Rolling Kansas. בשנת 2005 שיחק בקומדיית האקשן "הדיוק'ס קורעים את האזרד" בכיכובם של ג'סיקה סימפסון ושון ויליאם סקוט כבילי קריקט, ובסרט Beerpast. מאחורי הקלעים, הוא כתב ביחד עם שניים מחבריו: טוד הרנאן וג'יימס דה מונקו את התסריט עבור Skinwalkers. בנוסף גם היה שותף בכתיבת התסריט של הסרט Driver.
רודיי גם השתתף במסך הקטן במספר סדרות ותוכניות טלוויזיה. בין היתר השתתף במספר פרקים ב-Miss Match של NBC כניק פיין. ובעונה הראשונה של הסדרה First Years כאדגר רוס. רודי לא המשיך לשחק בסדרות אלה וכשל פעם אחר פעם להתקבל לסדרות טלוויזיה וסרטים נוספים.
לבסוף מזלו השתנה כשהשתתף בפיילוט של סדרה קומית בשם "בניחוש חוקר" ב-7 ביולי 2006 עבור רשת USA Network. פיילוט זה זכה להצלחה והופק ממנו עונה שלמה, כשרודי מקבל את התפקיד הראשי כשון ספנסר ומאז משחק בה כבר 8 עונות. סדרה זו ורודיי זכו להצלחה רבה הן בארצות הברית והן בחו"ל, הצלחה זו הובילה למספר פרסים ומועמדויות בתחום הטלוויזיה. בנוסף לכיכוב בסדרה הוא גם כתב מספר פרקים ומעורב מקצועית ברוב פרקי הסדרה. הוא כיכב בסדרה עד פרקה האחרון בעונתה השמינית ב-2014.
רודיי גם השתתף והיה לאורח הכבוד במופע ה-WWE של במופע יום שני של לוחמי ה-Raw ביחד עם חברו ושותפו בסדרה בניחוש חוקר, ב-25 בינואר 2010. לאחר מכן גם השתתף במופע נוסף של ה-WWE, בספיישל Tough Enough. c. ב-12 במרץ 2012 הופיע שוב בתוכנית Raw של ה-WWE על מנת לקדם פרק בסדרה בניחוש חוקר שבו מופיע המתאבק דה מיז בתפקיד אורח. כמו כן באותו ערב שימש ככרוז מיוחד בקרב של דה מיז נגד CM פאנק.
בשנת 2015 שיחק בסרט "האהבה תנצח", קומדיה רומנטית בכיכובה של ג'סיקה אלבה. באוקטובר יצא סרטו "רוטב", קומדיית אימה בכיכובם של סאטון פוסטר ושרה סילברמן.
בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ברשת ABC.
ב-2017 כיכב בסרט הטלוויזיה "Psych: The Movie", וב-2020 בסרט ההמשך "Psych 2: Lassie Come Home" (שניהם מבוססים על הסדרה בה כיכב, "בניחוש חוקר").
בשנת 2023 ביים שני פרקים מתוך הסדרה "קרוסאובר" בדיסני פלוס. בשנת 2024 ביים את הפרק השביעי של הסדרה "פוטנציאל גבוה" (אנ') ברשת ABC.
חיים אישיים

בשנים 2006–2014 היה בזוגיות עם עמיתתו לסדרה ב"ניחוש חוקר", השחקנית מגי לוסון.
רודיי הוא גם במאי אמנותי ב"Red Dog Squadron" - חברת תיאטרון בלוס אנג'לס. חברה אותה הקים ביחד עם שותפו בראד ריידר.
מועמדויות ופרסים

היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר ברשתות הלוויין על משחקו בסדרה "בניחוש חוקר" בשנת 2006.
היה מועמד לפרס השחקן הבולט בקומדיה בפרס "NCLR ALMA" על משחקו בסדרה "בניחוש חוקר" בשנת 2008.
היה מועמד לאמי בקטגוריית השחקן הטוב בסדרת טלוויזיה מוזיקלית או קומדיה בסדרה "בניחוש חוקר" בשנת 2009.
דורג במקום ה-62 ברשימת 100 האנשים היפים ביותר של מגזין פיפל.
הערות שוליים

1 2  http://www.latina.com/entertainment/tv/exclusive-psych-star-james-roday-explains-why-he-changed-his-latino-last-name-holly
↑  Martinez, Kiko. "Psych out". Hispanic Magazine. אורכב מ-המקור ב-2009-02-10. נבדק ב-17 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.tvguide.com/news/psych-roday-hill-37531.aspx
↑  Tarnoff, Brooke (9 בפברואר 2010). "'Psych' Star James Roday Is a Big, Fat Liar". PopEater. נבדק ב-30 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810608956605606  BNE: XX1518510  BnF: cb15038706d (data)  GND: 1025478428  ISNI: 0000 0000 7824 7442  LCCN: no2006049281  NKC: pna2006322501  NTA: 331419386  VIAF: 44584961   WorldCat (עם VIAF): 44584961
מוקד 11

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 מבוסס על:  "Celebrity Call Center" (בריטניה)
 סוגה:  מציאות תיעודית
 בימוי:  ליה חפץ
 משתתפים:  ראו בהמשך
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  עמית סטרטינר עירית זוטא
 מפיקים בפועל:  גל רובינשטיין
 חברת הפקה:  יולי אוגוסט הפקות
 עורכים:  עידית מיסטריאל ליה חפץ
 בעלי תפקידים נוספים:  ליהוק: אושר סול שמחי
 אורך פרק:  29-32 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  24 בינואר 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
מוקד 11 היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המבוססת על הפורמט הבריטי "Celebrity Call Center", במסגרתה ידוענים משמשים כיועצים במוקד טלפוני. התוכנית משודרת החל מ-24 בינואר 2024 בכאן 11.
פורמט

בכל שבוע מתקשרים למוקד אנשים על מנת לקבל עצה לגבי התלבטויות מחייהם בנושאי זוגיות, קריירה, רוחניות, הורות ועוד. את שיחותיהם מקבלים ידוענים ישראלים המשמשים כיועצים במוקד טלפוני מיוחד.
כל אחד מהיועצים מקבל שיחות שהותאמו עבורו, כאשר הפונים אינם יודעים מי צפוי לייעץ להם. במהלך השיחות עולים וצפים סיפוריהם האישיים של היועצים הקשורים לנושא הפנייה.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 24 בינואר 2024 | 4 באפריל 2024 |
משתתפים

| משתתף/ת | פרקים> 1 | פרקים> 2 | פרקים> 3 | פרקים> 4 | פרקים> 5 | פרקים> 6 | פרקים> 7 | פרקים> 8 | פרקים> 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שי אביבי | משתתף |  | משתתף | משתתף | משתתף |  |  | משתתף | משתתף |
| ליאור דיין |  |  |  | משתתף | משתתף |  |  | משתתף | משתתף |
| אורלי זילברשץ |  | משתתפת | משתתפת | משתתפת | משתתפת |  | משתתפת |  | משתתפת |
| מאיה בצלאל עסיס |  |  |  |  | משתתפת |  | משתתפת |  | משתתפת |
| נורית גפן | משתתפת |  |  | משתתפת |  | משתתפת |  |  | משתתפת |
| ריטה |  | משתתפת |  |  | משתתפת |  | משתתפת | משתתפת |  |
| יגאל גואטה |  | משתתף |  |  |  |  | משתתף | משתתף |  |
| אנה ארונוב | משתתפת |  | משתתפת |  |  |  |  | משתתפת |  |
| נעמי לבוב |  |  |  |  | משתתפת | משתתפת |  | משתתפת |  |
| דורין אטיאס | משתתפת | משתתפת | משתתפת |  |  | משתתפת | משתתפת |  |  |
| הראל סקעת |  |  |  | משתתף |  | משתתף | משתתף |  |  |
| אסתר רדא |  |  | משתתפת |  |  | משתתפת | משתתפת |  |  |
| אברהם טל | משתתף | משתתף | משתתף |  |  | משתתף |  |  |  |
ביקורת

רועי אבן מאתר "tvbee" הטיל ספק באותנטיות התוכנית וכתב: ”כל טלפון ב'מוקד 11' נועד בכלל בשביל שהידוען ימצא תירוץ לדבר על חייו האישיים”.
נעמה רק מאתר "TimeOut" נתנה לתוכנית ביקורת חיובית ושיבחה את ליהוק המשתתפים: ”עבודת הליהוק כאן פשוט מעולה”.
מאיה פולק מעיתון "מקור ראשון" נתנה לתוכנית ביקורת חיובית וכתבה שהיא ”ניקוי ראש אידיאלי עם צרות של אחרים”.
הערות שוליים

↑  רייטינג: הגיבורים בקשת 12 הביסו את הפטריוטים, איילה חסון הופתעה, באתר אייס, 25 בינואר 2024
↑  נתוני המדרוג של 29 בינואר 2024, באתר עמוד הטלגרם של רן בוקר
↑  נתוני המדרוג של 30 בינואר 2024, באתר עמוד הטלגרם של רן בוקר
↑  רייטינג: הכוכב הבא התפוצצה, הפטריוטים והצינור בקרב על הסגנות, באתר אייס, 7 בפברואר 2024
↑  רייטינג: חיים אתגר בשליטה, גמר אוטו אוכל עקף את הפטריוטים?, באתר אייס, 14 בפברואר 2024
↑  רייטינג: קשת 12 בשליטה, הפטריוטים ניצחה את ינון מגל?, באתר אייס, 21 בפברואר 2024
↑  רייטינג: עובדה בשליטה, כאן 11 סגרה שבוע חלומי על חשבון הפטריוטים, באתר אייס, 8 במרץ 2024
↑  במרחק נגיעה: צמצום הפערים של רשת על קשת | רייטינג, באתר מעריב אונליין, 22 במרץ 2024
↑  רועי אבן, ‏דורין אטיאס ענתה לכם לטלפון? עדיף שתנתקו, באתר ‏מאקו‏, 25 בינואר 2024
↑  נעמה רק, ‏כולנו צריכים חבר עכשיו. וספציפית כולנו צריכים את שי אביבי, באתר "Time Out ישראל", 25 בינואר 2024
↑    מאיה פולק, ‏בכאן 11 יצרו את הסדרה שאת רוצה לצפות בה רגע לפני שאת נרדמת בלילה, בעיתון מקור ראשון, 21 בפברואר 2024
אורבן גדול-פה

| אורבן גדול-פה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: צ'נופסידיים
סוג:: Neoclinus
מין:: אורבן גדול-פה
שם מדעי
 Neoclinus blanchardi ‏ז'ראר, 1858

אורבן גדול-פה (שם מדעי: Neoclinus blanchardi) הוא מין דג ממשפחת הצ'נופסידיים החי במערב אוקיינוס השקט.
מאפיינים

האורבן גדול-פה יכול להגיע לאורך 30 ס"מ והוא בעל ראש גדול עם לסת מגודלת ביותר שיכולה להתמתח. העיניים גדולות והגוף קצר. הדג מסתתר רוב זמנו במאורות אך יוצא לצוד בערבים. לדג סנפירי חזה גדולים אך שאר הסנפירים קטנים ודמויי-רעמה קוצנית והזנב דק מאוד. האורבן הוא יצור טריטוריאלי התוקף מסיגי גבול ובעת הצורך יתמודד עם הפולש באמצעות פיו המנופח הנפרש כמו מניפה ואיתו הוא דוחף את יריביו בפה, בדומה להיפופוטם.
דגים אלה חיים במים רדודים סמוך לקרקעית מעומק 3 ועד 73 מטר. הם חיים לחופי קליפורניה מסן פרנסיסקו לחצי האי באחה קליפורניה.
הערות שוליים

↑  אורבן גדול-פה באתר הרשימה האדומה של IUCN
מחזה סאטירים

שחקן במחזה סאטירים, מוזיאון הלובר.
מחזה סאטירים הוא מחזה (קומי בדרך כלל) שהוצג ביוון העתיקה. מחזות אלה לא כללו בהכרח דמויות של סאטירים או דמויות מהמיתולוגיה היוונית, אולם לרוב היה זה מחזה בוטה, המציג תמות של שתיית יין וכן סצנות בעלות רמיזות מיניות בוטות. בדיוניסיה האתונאית נהגו כותבי המחזות להגיש לתחרות ארבעה מחזות: שלוש טרגדיות ומחזה סאטירים אחד.
מחזה הסאטירים לא נחשב כקומדיה, אלא היה סגנון נפרד – אחד משלושת הסגנונות של המחזה התיאטרלי שהוצג בתיאטרון היווני, יחד עם הקומדיה והטרגדיה.
היסטוריה

מקורו של מחזה הסאיטרים במחזה של פראטינאס מפליוס (שנת 500 לפנה"ס לערך). עם הגיעו לאתונה שינה המחזאי דיתיראמבוס שהושר לרוב על ידי מקהלה של אנשים שלבשו לרוב לבוש של סאטירים, והפך את שירתם לצורה של מחזה. ההצלחה של מחזה היתולי זה הייתה רבה, ובעקבות הפופולריות שלו, החלה הדרישה של הקהל שמחזה הסאטירים ישתתף אף הוא בתחרויות הדיוניסיה יחד עם הטרגדיות – בעיקר משום שנתן לקהל סיום שמח יותר לחגיגות, לאחר צפייה בשלוש טרגדיות.
הנושאים שהוצגו במחזות נלקחו מהמיתולוגיה היוונית. העלילה לרוב התרחשה ביערות, במטרה לקשר את העלילה לאל היין דיוניסוס ולטקסים שנערכו לו במסגרת המיסתריות הדיוניסיות.
מספר חברי המקהלה בהצגה נע בין 12 ל-15, בדומה לחברי המקהלה בטרגדיות.
מחזה הסאטירים היחיד ששרד עד ימינו הוא הקיקלופים של אאוריפידס. כמו כן שרדו מספר מקטעים ממחזהו של סופוקלס "הסאטירים העוקבים".
גנבי הציד

המחזה "גנבי הציד" (Wilddiebe) הוא קומדיה קלה שחוברה על ידי בנימין זאב הרצל והוגו ויטמן (מחבר הפיליטונים הידוע של העיתון הווינאי החשוב "נויא פרייא פראסא"). המחזה עוסק בסיפור על אהבה ועל גירושין. הוא הוצג לראשונה בווינה ב-19 במרץ 1889, ולאחר מכן בורגרתיאטר, בברלין, בברסלאו (ורוצלב), בפראג ובהמבורג. המחזה הוצג כ-57 פעמים במשך 15 שנים, מ-19 במרץ 1889 עד ל-24 באוקטובר 1904 (3 חודשים לאחר מותו של הרצל), ביותר מ-50 ערים ברחבי המדינות הדוברות גרמנית
תוכן המחזה

המחזה "גנבי הציד" הוא קומדיה קלה, העוסקת בסיפור של אהבה וגירושין. גיבורי המחזה הם שלושה גברים העסוקים בהנאות החיים, שניים מהם אצילים ואחד בורגני השייך למעמד הביניים. שלושת הגברים חשים שקודים בסיסיים של התנהגות אינם חלים עליהם. הם עסוקים בחיפושים אחר נשים יפות. בהתאם לכללים המקובלים במחזות דומים, השלושה עוברים על הבמה תסבוכות מרובות עד לסוף הטוב, שבו האישה הנעזבת חוזרת לבעלה האציל בזרועות פתוחות, למרות שכבר הספיקה להתגרש ממנו.
בניגוד לקומדיות אחרות של הרצל, שנושאיהן היו הרגליה הצבועים של הבורגנות, ניאוף ותאוות בצע, במחזה "גנבי הציד" החליט הרצל לפתור בעיות כגון אלה, בכך שנתן לגיבורי המחזה להתאהב אהבה אמיתית ורומנטית אהבה שתגרום להם לחדול מהרגלי ההוללות
הצלחת המחזה

בניגוד למחזותיו האחרים של הרצל, המחזה נחל הצלחה גדולה, שהאירה לו פנים גם מבחינה כספית.
הערות שוליים

1 2  עמוס א, הרצל, עם עובד, 1976
↑  ביין א, תאודור הרצל ביוגרפיה, הספרייה הציונית על יד הנהלת ההסתדרות הציונית, 1976. (באנגלית)
↑  משב בלסם, ביקורת על המחזה "גנבי הצייד" עיתון הארץ, ‏3.5.10
הוד רוממותו (מחזה)

הוד רוממותו (נקרא גם "הוד מעלתו" ו"הממון"; במקור בגרמנית: Seine Hoheit) הוא מחזה מאת בנימין זאב הרצל, שנכתב בשנת 1886 והועלה לראשונה ב-1888.
תוכן המחזה

המחזה הוא סאטירה המשקפת את החברה הכוחנית המודרנית של בעלי ההון, העומדת בניגוד למעמד הפועלים, שאנשיו עובדים בעסקים המצויים בבעלות החברה הבורגנית. הרצל בחר לעסוק בתכנים אלה בעקבות שינויים כלכליים ומדיניים שחלו באירופה של העת החדשה. שינויים אלה הביאו לחיזוקה של החברה הבורגנית, ולהפיכתה למעמד המשפיע ביותר. במחזה, הרצל ביקש לתאר את הניגודים החברתיים שנוצרו כתוצאה משינויים אלה.
הצלחתו של המחזה

באוקטובר 1886 סיים הרצל לכתוב את המחזה, ולאחר כשנתיים, בשנת 1888, הועלה המחזה בפעם הראשונה ב-12 בפברואר בתיאטרון הגרמני בפראג, שם זכה לאהדת הקהל. חלק מהביקורות האוהדות נכתבו על ידי הבמאי היינריך טוולס, אולם המחזה ירד אחרי שלוש הצגות בלבד. אהדה זו הסבה להרצל גאווה וסיפוק עצמי רבים. כעבור שבועות אחדים, ב-18 במרץ, הועלה המחזה על הבימה בברלין, ובכך הוגשם חלומו של הרצל. לצד הצלחתו הבימתית, המחזה היה מושא לביקורת חריפה, שהתמקדה באופן המשחק.
המחזה "הוד רוממותו" נחל הצלחה בימתית רבה, וכתוצאה מכך פרסומו של הרצל הלך וגדל. הצלחת המחזה העניקה להרצל הכרה והערכה רבה, ובעקבות כך נפתחו עבורו הזדמנויות חדשות שסייעו לו בהמשך הקריירה.
הערות שוליים

1 2  עמוס, איילון, תרגום: ג. אריוך ועמוס אילון, הרצל: ביוגרפיה, עם עובד, תשל"ז 1976, עמ' 103-104
↑  ארנסט פוול, The Labyrinth of Exile: A Life of Theodor Herzl, הרפר וקולינס, 1989, עמ' 116 בגוגל ספרים
↑  עמוס, איילון, תרגום: ג. אריוך ועמוס אילון, הרצל: ביוגרפיה, עם עובד, תשל"ז 1976, עמ' 34-36
↑  עמוס, איילון, תרגום: ג. אריוך ועמוס אילון, הרצל: ביוגרפיה, עם עובד, תשל"ז 1976, עמ' 104
וירלאנה טקאץ'

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1952 (בת 72) ניוארק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  במאית תיאטרון
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  בנינגטון קולג'  בית ספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה 
 
וִירְלאנָה טְקאץ' (באנגלית: Virlana Tkacz; נולדה ב-23 ביוני 1952) היא במאית תיאטרון אמריקאית.
יסדה את חבורת התיאטרון Yara Arts Group, הפועלת במסגרת התיאטרון הנסיוני La MaMa Experimental Theatre Club בניו יורק. היא השלימה תואר ראשון במכללת בנינגטון, ותואר שני באמנות (בימוי תיאטרון) באוניברסיטת קולומביה. בשיתוף עם קבוצת Yara יצרה כשלושים יצירות תיאטרון מקוריות, על בסיס שברי שירה עכשווית ושירים, מזמורים, אגדות, ומיתוסים מסורתיים. יצירותיה משלבות הקרנת וידאו ומוזיקה, ומתבוננות ביחס האדם לזמן ולתודעה.
הפקות תיאטרון

יצירות התיאטרון של טקאץ' בוצעו בניו יורק, בקייב, בחרקיב, בלביב, בפסטיבלים בינלאומיים, ובמרכזי תרבות כפריים.
שלוש מיצירותיה של טקאץ' מבוססות על שירתו של אולה לישהה, והן נקראות "ברבור", "עורב שחור", ו"גשר חלומות" (Swan, Raven, Dream Bridge).
בשנת 1996 החלה טקאץ' לעבוד עם אמנים בוריאטים מסיביר. היא יצרה איתם שש יצירות תיאטרון, שמתבססות על חומרים מסורתיים, והן בוצעו בניו יורק, באולאן אודה בתיאטרון הלאומי הבוריאטי, בכפרים במחוז אגא-בוריאט, ובפסטיבל לתיאטרון נסיוני בקייב. בשנת 1997 הובילה קבוצת אמנים אמריקאים ובוריאטים במסע מחקר למחוז אגא-בוריאט, ושם אספה סיפורים עם, שירים, ואגדות, ששולבו לאחר מכן ביצירתה Flight of the White Bird. בשנת 1999 חזרה על כך במחוז אוסט-אורדה בוריאט ושילבה את החומרים ביצירה בשם Circle. היצירה בוצעה גם בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בשפות מונגוליות, באולן בטור.
בשנת 2005 עבדה טקאץ' על תרגום השירה האפית הקירגיזית Janyl Myrza מן המאה ה-17, שעוסקת באשה לוחמת. בעקבות זאת חיברה יצירה תיאטרונית בשם Janyl, שבוצעה עם אמנים מקבוצת Yara ועם התיאטרון הנודד של קירגיזסטן, בניו יורק ובבישקק, בירת קירגיזסטן.
בשנת 2002 הוענקה לטקאץ' מלגת פולברייט לחוקרים בכירים שאפשרה לה לשהות במכון לתיאטרון בקייב, ובשנת 2008 הוענקה לה מלגה נוספת, שאפשרה לה לשהות בבישקק. טקאץ' העבירה סדנאות תיאטרון במכון הקיץ של הרווארד במשך 11 שנים, והרצתה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל ובבית הספר לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק.
תרגום וחיבורים עיוניים

מאז 1989 עובדת טקאץ' עם המשוררת האמריקאית וואנדה פיפס על תרגום שירה מאוקראינית. תרגומיהן שימשו בסיס לרבות מיצירות התיאטרון שלה, וראו אור בכתבי עת ספרותיים אמריקאיים ובאסופות שונות. בשנת 2008 פורסמו התרגומים שהופיעו ביצירות התיאטרון באסופה דו-לשונית תחת הכותרת "באור אחר" (In a Different Light). טקאץ' ופיפס זכו במשותף בפרס Agni Translation Prize, בשבעה מענקים לתרגום מטעם מועצת האמנויות של מדינת ניו יורק, וכן בפרס הקרן הלאומית לתרגום תיאטרון על עבודתן על הדרמה השירית Forest Song. הן מתרגמות גם יצירות מסורתיות, כגון סיפורי עם, שירים, ושירה אפית. בשנת 2005 זכתה טקאץ' במלגה לתרגום שירה מטעם ההקדש הלאומי לאמנויות, על עבודתה על תרגום השירה העכשווית של סרהי ז'דאן.
לאחר שעבדה עם אמנים ממוצא בּוּרְיָטִי, החלה טקאץ', בשיתוף עם פיפס ועם סאיאן ז'מבאלוב, לתרגם ממונגולית בוריאטית. על תרגומיהם של לחשים שאמאניים זכו בפרס התרגום של קרן וויטר בינר, ובשנת 2002 ראה אור ספרם Shanar: Dedication Ritual of a Buryat Shaman, והוא יצא מחדש בשנת 2015 בשם Siberian Shamanism.
טקאץ' פרסמה מאמרים בנושא תולדות התיאטרון בכתבי העת Theatre History Studies, Journal of Ukrainian Studies, Canadian Slavonic Papers, ו- Canadian-American Slavic Studies, ועל יצירתה שלה בכתב העת American Theatre. בשנת 2010 ערכה יחד עם אירנה מקאריק ספר מקיף על עולם האמנות בקייב בשנות ה-20 של המאה ה-20, בשם Modernism in Kyiv: Jubilant Experimentation, בהוצאת אוניברסיטת טורונטו.
בשנת 2007 העניק לה נשיא אוקראינה דאז ויקטור יושצ'נקו תואר "אמנית נכבדה של אוקראינה".
שלומי קונסטנטיני

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1955 (בן 69) תל אביב
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  נוירוכירורגיה
 תואר:  פרופסור מן המניין קליני
 תפקידים:  מנהל המחלקה נוירוכירורגית ילדים
 מחלקות ובתי חולים:  בית חולים דנה-דואק לילדים, המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי
שלמה קונסטנטיני (נולד ב-24 בנובמבר 1955) הוא נוירוכירורג ישראלי, פרופסור מן המניין קליני בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ומנהל המחלקה הנוירוכירורגית בבית חולים דנה-דואק לילדים, מרכז רפואי תל אביב.