stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדיאה (מירון סימה)
תיאור

מירון סימה יצר את ההדפס "מדיאה" בשנת 1956. דמותה מעוצבת על פי דמותה של השחקנית חנה רובינא. כבר בשנת 1937 יצר סימה אלבום הדפסים ובו עשרה הדפסי אבן שנקרא "חנה רובינא בחיים ועל הבמה". כאן רובינא היא מתוארת בתפקידה בהפקת המחזה "מדיאה" מאת אוריפידס בתיאטרון הבימה בשנת 1955. ההדפס הוצג בשנת 1959 בתערוכת יחיד של חיתוכי עץ שהציג סימה בבית הנכות הלאומי בצלאל בירושלים.
ההדפס נוצר בטכניקה של חיתוך עץ צבעוני בן חמישה צבעים והופיע במהדורה של 35 עותקים. מדיאה מתוארת כאן לובשת שמלה אדומה, המתמזגת עם הרקע. שיערה מעוצב בתסרוקת תלתלים פרועה. ברקע התיאור מופיע מעין פסל או דמות המתוארת מאחור. מדיאה מתוארת כאן כמסתייגת מן הסיטואציה או הדמות. ראשה פונה בצדודית (פרופיל) לשמאל, בעוד  ידיה, שתנוחתן אקספרסיבית מאוד, פונות אל צידו הימני של הפורמט. סימה השתמש כאן בהטבעה של טקסטורה של עץ על גבע ההדפס. בתקופה זו הרבה סימה לעשות שימוש בחומרים שונים כשבלונות לשם הדפסת טקסטורות שונות בעבודותיו.
תצלום היצירה הופיע על כריכת המונוגרפיה על סימה "מדרזדן לירושלים" (1987), בקטלוג התערוכה "חיתוך העץ בישראל" (1986) שהוצגה בסדנת ההדפס ירושלים, במונוגרפיה "לראות בחשכה: מירון סימה" (2003) ובספר "100 שנות אמנות ההדפס בישראל" (2015).
עותקים מן ההדפס נמצאים באוספים של  המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, מוזיאון תל אביב לאמנות ובאוספים נוספים.
הערות שוליים

↑  ראו: עפרת, גדעון, לראות בחשכה: מירון סימה, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003, עמ' 165.
↑  ראו: עפרת, גדעון, לראות בחשכה: מירון סימה, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003, עמ' 166-165.
↑  בר אור, גליה, מדרזדן לירושלים, משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 1997
↑  עפרת, גדעון, חיתוך העץ בישראל 1986-1920, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1986
↑  עפרת, גדעון, לראות בחשכה: מירון סימה, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003
↑  עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015
מהג'נגסוכוס

| מהג'נגסוכוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 70–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
משפחה:: Mahajangasuchidae
סוג:: מהג'נגסוכוס
מין:: Mahajangasuchus insignis
שם מדעי
 Mahajangasuchus

מהג'נגסוכוס (שם מדעי: Mahajangasuchus; משמעות השם: "תנין מאהאז'אנגה") הוא סוג של זוחל נכחד דמוי-תנין, אשר חי במהלך תור הקרטיקון במדגסקר לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו. זוחל דמוי-תנין זה היה טורף באורך של 4 מטרים בקירוב.
הסוג תואר ממאובנים שהתגלו בתצורות מיווארנו (אנ'), בצפון-מדגסקר ונחשפו בידי ד"ר דייוויד קראוזה ומשלחתו בשנים 1993 עד 1995. השרידים כללו לסת תחתונה, חוליות צוואר רחם, חוליות גב וזנב, מספר צלעות ועצמות חזה, האגן וכמה עצמות גפיים וכן שרידי אוסטאודרם ושיניים בודדות. שרידים נוספים שהתגלו כללו גולגולת חלקית. במקור חלק משרידיו נחשבו לשייכים לדמוי-התנין הקדום Miadanasuchus.
סוג זה תואר ב-1998 בידי החוקרים Buckley ו-Brochu על שם האזור בו בתגלה. הוא הכיל מין יחיד - Mahajangasuchus insignis, שפירושו: "יוצא דופן".
לתנין זה היו לסתות חזקות ונוקשות דומות מעט ללסתות רוטווילר מאשר לתנין. היו לו שיניים חזקות אימתניות שנועדו ללנשוך בחוזקה טרף ושרירי צוואר חזקים לאותה מטרה. היה זה טורף יבשתי בעל גפיים ארוכים וחזקים וזנב ארוך.
הסוג היה קרוב בעיקר לקפרוסוכוס - "תנין חזיר הבר" האימתני מיבשת אפריקה.
איור אפשרי
לני בן בשט

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1978 (בן 46)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי, מלחין, מעבד ועורך מיקסים
 סוגה:  פופ, מוזיקת עולם, מוזיקה אלקטרונית
 כלי נגינה:  תופים, קלידים, סינטיסייזר ומחשב
 שיתופי פעולה בולטים:  מיקה קרני, אבישי כהן, ריף כהן
 
לני בן בשט (נולד ב-23 באפריל 1978) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי, והבעלים של הסטודיו LennyTunes ביפו. היה חבר בלהקות קנאק/פופ והבילויים.
הערות שוליים

↑  עכשיו תהיו עבדים שלנו, באתר אטמי אוזניים, ‏19.4.10
1 2  עינב שיף‏, בא בימים, באתר וואלה, 26 בינואר 2010
↑  מגדלור – פזמונט
↑  פשוט וטוב, באתר יוסמיוסיק, ‏2006-05-22
↑  רן רימון, ‏עמוק וחשוף, באתר גלובס, 29 ביולי 2007
↑  ואז בא לנו, באתר יוסמיוסיק, ‏2010-01-26
↑  ריטה - בואי אמא (מתוך הסרט: בן חוזר הביתה) Rita, באתר YouTube
↑  חרסונסקי מיוזיק, עיון ביקורת, ריף כהן, Dans mon quartier, אוגוסט 2012
↑  GANDAGANA, YouTube
↑  עומר סלוק, שיר בשבוע: אבישי כהן - תיבת הזמרה, באתר רעש, ‏2016-10-07
↑  אור סיגולי, פרסי אופיר 2019: רשימת המועמדים המלאה, באתר סריטה, ‏22 ביולי 2019
↑  רובן להב ויוסי בבליקי, סלון לים התיכון - לני בן בשט, באתר רדיו מהות החיים, ‏5.9.2019
↑  LennyTunes - The Bellydance Superstars, SoundCloud
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303716505171  ISNI: 0000 0004 0299 6665  MusicBrainz: 0222bef8-d231-46b4-af6c-3054ab625a5c  VIAF: 299094613   WorldCat (עם VIAF): 299094613
מוזיאון אפרו ברזיל

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 מיקום:  סאו פאולו 
 מדינה:  ברזיל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2004
 תאריך פתיחה רשמי:  2004 
 קואורדינטות:  23°35′02″S 46°39′33″W﻿ / ﻿23.583805555556°S 46.659083333333°W﻿ / -23.583805555556; -46.659083333333
 www.museuafrobrasil.org.br
 he
 
מוזיאון אפרו-ברזיל (Museu Afro Brasil) הוא מוזיאון להיסטוריה, אמנות ואתנוגרפיה המוקדש למחקר, שימור ותצוגה של חפצים ויצירות הקשורות לתחום התרבותי של אנשים שחורים בברזיל. זהו מוסד ציבורי המוחזק על ידי המזכירות לתרבות של מדינת סאו פאולו ומנוהל על ידי אגודת Museu Afro Brasil . המוזיאון ממוקם בפארק Ibirapuera, פארק עירוני מרכזי בסאו פאולו .
המוזיאון שנפתח בשנת 2004, מכיל כ-6000 פריטים ויצירות כולל ציורים, פסלים, תמונות, מסמכים וארכיונים שנוצרו בין המאה ה-15 לימינו. פריטי המוזיאון כוללת יצירות רבות מתחום התרבות האפריקאית ואפרו-ברזילאי, החל נושאים ונושאים כמו דת, עבודה ואמנות ועד לתפוצות אפריקה ועבדות. הוא מתאר את המסלול ההיסטורי וההשפעות האפריקניות בברזיל ואת בניית החברה הברזילאית. המוזיאון מציע גם מגוון רחב של פעילויות תרבותיות וחינוכניות, תערוכות זמניות, ומכיל תיאטרון וספרייה מיוחדת.
ביתן Manoel da Nóbrega, שתוכנן על ידי אוסקר נימאייר ב-1959, שוכן במוזיאון.
גלריה

Artur Timóteo da Costa
Study of the Craniums
Joaquim José da Natividade
Bandeiras da Procissão de Cristo
Santa Ifigênia
Jacques Etienne Arago
עניישה של עבדים
האלה האפריקאית אטי
ראו גם

אפרו-ברזילאים
עבדות בברזיל
ביטול העבדות בברזיל
דמוגרפיה של ברזיל
מירון אוריאל

ערך זה עוסק בסופר, מתרגם ועיתונאי ישראלי. אם התכוונתם לאמן ופסל ישראלי, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 ביוני 1935 פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 פטירה:  13 במאי 2006 (בגיל 70) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שפות היצירה:  עברית 
 
מירון אוּריאל (אוקסנברג) (15 ביוני 1935 – 13 במאי 2006) היה סופר, מתרגם, עיתונאי ועורך ישראלי. עיקר כתיבתו היה עשרות פרסומים של ספרות קלה, תחת שמות עט רבים. כמו כן פרסם מספר ספרי עיון בשמו.
ביוגרפיה

מירון אוריאל נולד באביב 1935, בן יחיד לשחקן התיאטרון יוסף אוקסנברג ולרעייתו השחקנית עזובה אפשטיין.
שירת בצה"ל כצפן בחיל הקשר ובתפקיד זה השתתף במלחמת סיני.
פרסם ספרים בשמות עט:
ספרי גנגסטרים ומערבונים (ובהם הסדרות "בוק ג'ונס", "מרשל שיפינג" ו"אף בי איי") בשם העט "ארצ'י ברמן" (או "ארצ'יבלד ג' ברמן"), וסדרת "תום מיקס" בשם העט "קלייד מורטון".
סדרת "גיבורי ישראל" ובה סיפורים לילדים על גיבורי התנ"ך וההיסטוריה היהודית בשם העט "ליאור עשת".
חוברות "טרזן" בהוצאת "הפיל", שגיבורן נלקח מספרי "טרזן" מאת אדגר רייס בורוז.
סדרות על נערות ישראליות: "סמדר", "רחל" ו"שולמית".
סדרת ספרי "סטאלג" בשמות העט "ויקטור בולדר", "קים רוקמן", "מדלין רושמון", "קולונל מרטין רוזנברג" ועוד.
תרגם ספרים רבים לעברית, בהם תרגום מאנגלית של ספרים מאת איאן פלמינג, אליסטר מקלין, אגתה כריסטי, ארל סטנלי גרדנר, פיטר צ'ייני, סומרסט מוהם, הרולד רובינס ואחרים ותרגום מצרפתית של ספרים מאת אונורה דה בלזק, גי דה מופסן ורומן גארי.
בסוף שנות ה-60 הצטרף למערכת השבועון "לאשה", ובמשך שנים רבות היה סגן עורך שם.
אוריאל נפטר ב-2006, סמוך למלאת לו 71. נקבר בבית העלמין ירקון.

הותיר את אשתו, מרים אוריאל (מדריכה לילדים במצפה הכוכבים בגבעתיים), ושני ילדים.
הערות שוליים

↑  מירון אוריאל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  אסטרו-לאב, פורטל האסטרונומיה למורים, תלמידים וחובבים: מצפה הכוכבים בגבעתיים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306751605171  ISNI: 0000 0000 6915 6418  LCCN: nr2001019086  VIAF: 14696100   WorldCat (עם VIAF): 14696100 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוזיאון אסירי המחתרות - עכו

| --- | --- |
 מבצר (כלא) עכו בתמונה מראשית שנות החמישים, בהיותו בית חולים פסיכיאטרי לאחר קום המדינה,  טרם הפיכתו למוזיאון אסירי המחתרות
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה צבאית
 כתובת:  רח' ההגנה 10, עכו
 מיקום:  עכו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  משרד הביטחון
 מנהל:  ערן מוזס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1963
 תאריך פתיחה רשמי:  1963 
 קואורדינטות:  32°55′25″N 35°04′10″E﻿ / ﻿32.9236°N 35.0694°E﻿ / 32.9236; 35.0694
 המוזיאון באתר משרד הביטחון
 he
 
מבט פנורמי של עכו העתיקה מגג מוזיאון אסירי המחתרות
מוזיאון אסירי המחתרות - עכו הוא מוזיאון הנצחה לזכרם ופועלם של חברי המחתרות העבריות בתקופת המנדט הבריטי, שנכלאו בכלא עכו. המוזיאון מספר את המאורעות ההיסטוריים שהתרחשו במקום, וממחיש את חייהם של אסירי המחתרות ואת הפריצה לכלא עכו באמצעות חיזיון אור-קולי. באתר מוקדשים חדרי הנצחה לתשעת הנופלים בפריצה ולתשעת עולי הגרדום.
המוזיאון משוכן במבצר עכו אשר נבנה בתקופה העות'מאנית. המבצר שימש בתקופת השלטון העות'מאני כבסיס צבאי, מעון מושל עכו ואף בית סוהר.
ראשוני אסירי המחתרות שנכלאו במקום, בשנת 1912, היו חיים שטורמן וצבי ניסנוב, חברי ארגון השומר.
עם כיבושה של עכו בידי הבריטים, בשנת 1918, הפך המקום לבית הסוהר המרכזי בארץ ישראל לתקופת המנדט הבריטי. בתחילה עיקר אוכלוסיית הכלא הייתה מורכבת מאסירים ערבים, רובם פושעים פליליים. בשנת 1920 נכלא במקום זאב ז'בוטינסקי יחד עם 19 מחבריו שהיו מגיני ירושלים במאורעות תר"פ. תא כלאו של ז'בוטינסקי פתוח למבקרים במוזיאון. בתקופת המנדט הבריטי לכל אורכה נכלאו בכלא עכו מאות מחברי המחתרות, ההגנה, אצ"ל ולח"י.
שמונה מעולי הגרדום מצאו את מותם בתליה בכלא עכו: שלמה בן-יוסף, דב גרונר, יחיאל דרזנר, אליעזר קשאני, מרדכי אלקחי, מאיר נקר, אבשלום חביב ויעקב וייס.
ביום 4 במאי 1947 פרצו לכלא עכו לוחמי האצ"ל ושחררו 41 מחבריהם שהוחזקו במקום. בפריצה נפלו תשעה לוחמים ובהם דב כהן גונדר "שמשון" מפקד הפעולה.
לאחר קום המדינה שימש המקום כבית חולים פסיכיאטרי.
ב-1963, במלאת 25 שנים להוצאתו להורג של איש האצ"ל שלמה בן-יוסף, נחנך במקום מוזיאון אסירי המחתרות.
ביולי 1981, לאחר שהושג הסכם עם ועד העובדים, פונה בית החולים ובכלא הוקם מוזיאון אסירי המחתרות. עוד משמש המקום כיעד לעולי רגל בהאים. לאחר 15 שנות מחקר בעזרת מומחים מהטכניון, שומר המבנה, וכחלק מכך שוחזר מראהו הפנימי לזה של שנת 1920, ומעטפתו החיצונית הושבה לצורתה בעת המאבק במנדט הבריטי ב-1947. העבודות, במימונו של המרכז הבהאי העולמי, החלו בשנת 2003 והסתיימו ביוני 2004.
כיום משמש המבנה כמוזיאון אסירי המחתרות, אחד מעשרת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון מציג את סיפורם של אסירי המחתרות העבריות בתקופת המנדט הבריטי - "ההגנה", אצ"ל ולח"י, בהתמקדות על שנתיים ספציפיות מתקופת המנדט, 1946–1947. כמו כן, המוזיאון מספר על חיי היום יום של האסירים, העבודות, התאים בכלא, התנאים ואת סיפור הפריצה מכלא עכו.
המוזיאון מופעל על ידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. מול המוזיאון ממוקמת אנדרטת פורצי כלא עכו שנבנתה בצורת לפיד-אש. האנדרטה הוקמה לצורך הנצחת שמותיהם של לוחמי האצ"ל והלח"י שנהרגו בעת הפריצה לכלא ובעקבותיה.
ראו גם

כלא עכו
הפריצה לכלא עכו
מוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים
הערות שוליים

↑   נחנך מוזיאון אסירי המחתרות בעכו, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1963
↑  הסכם על סגירת בית החולים בעכו, דבר, 15 ביולי 1981
↑  פונה בית החולים לחולי נפש בעכו, דבר, 19 ביולי 1981
↑  Holy place restored and open to pilgrims
מוזיאון גוגנהיים בילבאו

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון אומנות
 כתובת:  Abando, Bilbao
 מיקום:  בילבאו 
 מדינה:  ספרד 
 בעלים:  קרן סלומון ר. גוגנהיים 
 מפעיל:  קרן סלומון ר. גוגנהיים 
 מבקרים בשנה:  530,967 (נכון ל־2021)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1997
 תאריך פתיחה רשמי:  18 באוקטובר 1997 
 אדריכל:  פרנק גרי
 קואורדינטות:  43°16′08″N 2°56′03″W﻿ / ﻿43.26883°N 2.934099°W﻿ / 43.26883; -2.934099
 http://www.guggenheim-bilbao.es
 he
 
פסל ה"כלבלב" של ג'ף קונס בכניסה למוזיאון. על הפסל שתולים פרחים חיים
מוזיאון גוגנהיים בילבאו (בספרדית: El Museo Guggenheim Bilbao) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית בבילבאו שבספרד. המוזיאון נחנך ב-18 באוקטובר 1997 על ידי מלך ספרד חואן קרלוס הראשון, עם תערוכה של 250 יצירות אמנות עכשווית. הוא מציג תערוכות קבועות ומתחלפות של יצירות אמנים ספרדים ובינלאומיים והוא אחד ממספר מוזיאונים השייכים לקרן סולומון ר. גוגנהיים ואחד המוזיאונים הגדולים בספרד. תכנון בניין המוזיאון נחשב כאחת העבודות החשובות ביותר שהושלמו מאז 1980 בסקר האדריכלות העולמי של 2010 בקרב מומחי אדריכלות.
היסטוריה

המוזיאון, שהוקם בשנת 1997, ידוע במיוחד בעיצובו ובצורתו, פרי תכנונו של האדריכל פרנק גרי. מאז הקמתו נחשב לאחד המבנים הייחודיים ביותר בעולם בתכנונם ובעיצובם אשר נבנו בסגנון הדה-קונסטרוקטיביזם.
הבניין, המחופה בעיקר בטיטניום, נבנה על גדות נהר הנרביון. הוא תוכנן כך שיזכיר בצורתו ספינה, כסמל המשקף את מיקומו בעיר נמל. מיד עם בנייתו הפך את העיר למוקד תיירות עולמי, אשר מושך כמיליון תיירים מדי שנה. סביב המוזיאון עומדים פסלי-ענק מאת אמנים מודרניים, שהמפורסם מביניהם הוא ה"כלבלב" של ג'ף קונס. על אף שהמבנה נחשב כהצלחה אדריכלית גדולה, מבקרי אמנות רבים טוענים כי בדומה למוזיאון גוגנהיים ניו יורק, הוא גונב את ההצגה מיצירות האמנות המוצגות בו.
לפני הקמת המוזיאון, העיר בילבאו הייתה שקועה במשבר, עקב שקיעת התעשייה בחלקה השני של המאה ה-20. המוזיאון שינה את מצבה הסוציו-אקונומי של העיר, הוריד את האבטלה לשיעור נמוך, והביא לפיתוח של ענף התיירות בעיר.
המוזיאון הוקם באתר שבקרבתו שכן בעבר נמל בילבאו, ובעקבות ההקמה הועבר הנמל לאתר קרוב יותר למפרץ ביסקאיה שבאוקיינוס האטלנטי.
מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי

האדריכל פרנק גרי מתכנן גם את השלוחה החדשה של מוזיאון גוגנהיים לאמנות מודרנית ועכשווית באבו דאבי שבאמירויות המפרץ הפרסי. גוגנהיים החדש של אבו דאבי ישכון במרכז התרבותי של האי סעדיאת. על פי התכנון, מדובר בגדולה מבין כל השלוחות הקיימות ברחבי העולם. עבודות הבנייה אמורות להסתיים בסביבות שנת 2023, ובמוזיאון יוצגו אוספים קבועים של אמנות מודרנית לצד תערוכות מתחלפות מאוסף קרן סלומון ר. גוגנהיים העולמית.
ראו גם

מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי
מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ניו יורק
מוזיאון הסובלנות, ירושלים
הערות שוליים

↑  Matt Tyrnauer, Architecture in the Age of Gehry, Vanity Fair, June 30, 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265610705171  BIBSYS: 99006876  BNE: XX114466  BnF: cb135589733 (data)  CANTIC: a10831381  GND: 5210044-3  ISNI: 0000 0004 1775 8168  LCCN: n95006602  LNB: 000022205  MusicBrainz: bbaa0873-3afc-42f7-b336-e7efbfda34ee  NKC: ko20241234015  SELIBR: 357018  SUDOC: 052502554  ULAN: 500304557  VIAF: 128744734   WorldCat (עם VIAF): 128744734
מוזיאון למבורגיני

| --- | --- |

מבט מבחוץ
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון רכב
 כתובת:  Via Modena, 12,  - Sant'Agata Bolognese, Via Modena 12, 40019 Sant'agata Bolognese, Via Modena 12, 40019 Sant'Agata Bolognese 
 מיקום:  Sant'Agata Bolognese 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  24,655 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  2001 
 מידות
 שטח:  1,235 מ"ר (נכון ל־2015) 
 קואורדינטות:  44°39′32″N 11°07′29″E﻿ / ﻿44.65894°N 11.124783°E﻿ / 44.65894; 11.124783
 אתר רשמי
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמוזיאון למבורגיני(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמוזיאון למבורגיני
 
מוזיאון למבורגיני (באיטלקית: Museo Lamborghini) הוא מוזיאון רכב שממוקם בסנט'אגתה בולונייזה (אנ') שבאיטליה. המוזיאון הוקם בשנת 2001 על ידי חברת למבורגיני ומוצגים בו רכבי החברה.
המוזיאון

המוזיאון נמצא בעיר סנט'אגתה בולונייזה, שבה ממוקם המטה של למבורגיני. עיר זו נמצאת בסמוך לעיר מרלנו, שבה נמצא מטה פרארי, ובסמוך לבולוניה, שבה נמצא מטה מזראטי. קומת הקרקע של המוזיאון מוקדשת לכלי רכב היסטוריים, והמפלס העליון מציג דגמים אחרונים, סדרה של מכוניות קונספט ומספר מכוניות מרוץ.
בשנת 2019 נפתח מחדש המוזיאון אך בצורה שונה כמוזיאון MUDETEC‏ (Museo delle Tecnologie).
הערות שוליים

↑  Lamborghini Media Center : Lamborghini Museum erneuert: Eröffnung des Technologiemuseums MUDETEC in Sant‘Agata Bolognese, media.lamborghini.com
מורנוזאורוס

| מורנוזאורוס |
| --- | --- |
 איור אפשרי  מורנוזאורוס בהשוואה לאדם
תקופה
יורה תיכון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: קריפטולידיים
סוג:: מורנוזאורוס
מין:: Muraenosaurus leedsii
שם מדעי
 Muraenosaurus ‏סיילי, 1874

מורנוזאורוס (שם מדעי: Muraenosaurus; מילולית: "לטאת מורנה") הוא סוג של זוחל ימי גדול ממשפחת הקריפטולידיים, אשר חי באמצע תור היורה, לפני 160–164 מיליון שנה בערך. מאובני הזוחל נמצאו בידי החוקר הבריטי הארי סיילי ב-1874 בין סלעי משקע בדורסט שבאנגליה, שם נמצאו זוחלי ים רבים. משמעות שמו הוא מהמילה "Muraena", שפירושה צלופח, עקב מראה הצוואר המפותל שלו.
המורנוזאורוס דמה במראהו לקימרוזאורוס שנמצא באותו האזור וחי בתקופה דומה, היה בעל צוואר ארוך עם 44 חוליות (מתוך 66 בכל הגוף) וראש קטן בעל לסתות מלאות שיניים דקות ומחודדות. גפיו הקדמיות של המורנוזאורוס היו ממוקמות גבוה יותר על גופו ביחס לגפיו האחוריות, מה שייתכן שסייע לגמישות בעת מרדף במים. אורכו הכולל הגיע לחמישה עד שישה מטרים.
המורנוזאורוס חי בימים הרדודים של אירופה, שם צד דגים שונים ורכיכות וכדי לעכלם בלע אבני גסטרוליתים. הוא עצמו היה צריך להיזהר מטורפי ים גדולים יותר כמו הפליוזאורוס או כרישים דמויי עמלץ קטלניים.
מגדלור קורדואן

מגדלור קוֹרְדוּאׇן (צרפתית Phare de Cordouan) הוא מגדלור הניצב על שרטון קורדואן מול שפך הז'ירונד, באקיטן שבצרפת. המגדלור תוכנן על ידי המהנדס לואי דה פואה (Louis de Foix) (צר') ונבנה בין השנים 1584-1611‏ בסגנון הרנסאנס. בסוף המאה ה-18 המבנה הוגבה והותאם להתפתחות הטכנולוגית בידי המנדס ז'וזף טלר (Joseph Teulère). זהו המגדלור הפעיל העתיק ביותר בצרפת, והוא זכה למספר כינויים, בהם "ורסאי של הים" (Versailles de la mer), "מגדלור המלכים" (Phare des rois) ו"מלך המגדלורים" (Roi des phares). מאז 1862 המגדלור מוגדר כמונומנט היסטורי והוא היה המגדלור הראשון בצרפת שזכה במעמד זה. בשנת 2021 הוכרז המגדלור כאתר מורשת עולמית.
מיקום

המגדלור שוכן בקצהו המזרחי של שרטון קורדואן העשוי אבן גיר בהירה, 7 ק"מ אל תוך האוקיינוס האטלנטי, מול שפך הז'ירונד, שרוחבו 12 ק"מ. מסביב לשרטון קורדואן שרטונים בלתי יציבים העשויים חול אשר הנעים בהתאם למשטר הגאות והשפל, זרמי הים וסערות. מצפון ומדרום לשרטון קורדואן שוכנים שני המעברים אל שפך הז'ירונד. המעבר הדרומי רדוד ויציב מאחר שהוא שוכן בשכבת סלע היסוד. הוא מאפשר מעבר לסירות קטנות יחסית ואינו מואר בלילה. המעבר הצפוני עמוק מהדרומי ועומקו מגיע ל-15 עד 30 מטרים. הוא יציב רק בבסיסו, ומאפשר מעבר לספינות גדולות ותעבורה מסחרית. מעבר זה מואר בלילה.
המבנה

המבנה נח על גבי 2,000 קורות עץ אלון, אשר שוקעו אל תוך הסלע, ואשר תומכות בשכבת אבן המהווה את שכבת המסד של המגדלור. מכיוון צפון-מזרח מוליך אל המבנה רציף באורך של 270 מטרים המכונה "הפיירה" (Le Peyrat). המגדלור מוגן על ידי מבנה עגול המכונה "הטבעת" (L’Anneau), המתנשא לגובה של 7.50 מטרים. הוא בנוי מאבן ומלט שחוזקו בפלדה מכוסה בעופרת. בצידו המזרחי של מבנה זה שוכן פתח הכניסה אל המגדלור המוגן בשתי דלתות עבות מעץ אלון. הפתח מוליך אל גרם מדרגות שעולה אל משטח הבסיס העגול, שבמרכזו ניצב המגדלור.
המגדלור עצמו נישא לגובה של 63 מטרים מעל משטח הבסיס, או 67 מטרים מעל מסלע השרטון. ניתן לחלק את המגדלור ל-5 קומות או רגיסטרים הנחים זה על גבי זה. שני הרגיסטרים הראשונים הוקמו בשלב הראשוני של בניית המגדלור, בעוד שהיתר נוספו במאה ה-18. ברגיסטר הראשון המקביל לקומת המסד קבועה דלת מסוגננת הפונה מזרחה ובה אלגוריה של האוקיינוס. ברגיסטר זה שוכנים המטבח ואזור המגורים של שומרי המגדלור, כמו גם האזור הטכני השולט על פעילות המגדלור. ברגיסטר השני הכולל את הקומות הראשונה והשנייה שוכנת קפלה, שכיפתה נמצאת ברגיסטר השלישי. הרגיסטר הרביעי כולל את הקומות הרביעית עד השביעית, וצורתו כשל גליל ההולך ונעשה צר. הרגיסטר החמישי והאחרון הוא משכנה של המנורה, וחלונותיו עשויים מזכוכית לבנה, ירוקה ואדומה. מעליו קרניז עם גרגוילים אשר תומך בכיפת מתכת ושבשבת רוח מפלדה.
פנים המגדלור מעוטר בעושר בעמודים טוסקניים ואלגוריות ומוטיבים צרפתיים אומנותיים מהמאות ה-16 עד ה-18. במרכזן של כל התקרות/רצפות קבוע אוקולוס שמאפשר קשר בין הרגיסטרים.
היסטוריה

קודם להקמת המגדלור הנוכחי, שכן באתר מגדל הגנתי קטן בהרבה, שמקורו אינו ידוע במדויק, אך הוא מתוארך למאה ה-13 או ה-14. מגדל זה כונה "מגדל הנסיך השחור" או "מגדל אנגליה", מאחר שנבנה או שופץ בידי נסיך ויילס אדוארד המכונה "הנסיך השחור". בסוף המאה ה-16 כבר עמד מגדל זה בהריסותיו ולא יכול היה למלא את תפקידו. הקמת המגדלור החדש החלה ב-1584 בידי המהנדס לואי דה פואה, אך העבודות נדחו בשל מאבקים ובעיות מימון. אנרי הרביעי, מלך צרפת חידש את התמיכה בהקמה וב-1611, לאחר מותם של המלך והמהנדס, הבנייה הסתיימה והמגדלור החל לפעול. מגדלור זה היה נמוך מהמגדלור הנוכחי וכלל רק את שלושת הרגיסטרים התחתונים, ולרגיסטר השלישי שבו שוכנת כיום כיפת הקפלה הייתה צורת חרוט. חלקו העליון של מגדלור זה נפגע כבר ב-1617 בסופה, אך עבודות השיפוץ החלו רק ב-1663, בתקופת לואי הארבעה עשר.
התנאים הקשים להם נחשף המבנה המשיכו וגרמו לו נזקים, ובמאה ה-18 הוחלט על שיפוצו. העבודות הופקדו בידיו של המהנדס ז'וזף טלר. טלר הציע להגביה את המבנה ב-48 מטרים והצעתו התקבלה ב-1787. עבודות ההקמה החלו שנה לאחר מכן והמבנה זכה בצורתו הנוכחית. ב-1823 הותקנה במגדלור מערכת אופטית חדשנית אשר הומצאה על ידי הפיזיקאי הצרפתי אוגוסטן ז'אן פרנל, והמגדלור זכה בפרסום עולמי. עדשות אלה הוחלפו בעדשות הנוכחיות ב-1854. ב-1862 סווג המגדלור כמונומנט היסטורי, והיה למגדלור הראשון בצרפת שזכה במעמד זה. ב-1907 החלה המנורה לפעול על גז במקום שמן בו נעשה שימוש עד אז, וב-1948 הוסבה לחשמל. מאז 2006 התאורה במגדלור פועלת באופן אוטומטי. ב-2021 הוכרז המגדלור כאתר מורשת עולמית.
גלריה

בסיס המגדלור בתוך מבנה הטבעת
תקריב של הרגיסטר השני
המגדלור לפני הגבהתו במאה ה-18. מאחור נראה מגדל הנסיך השחור
מראה ממרומי המגדלור: שונית קורדואן בעת השפל והרציף המוליך אל המגדלור
גרם המדרגות בתוך המגדלור ואוקולוס ברצפת הרגיסטר
הערות שוליים

↑  POP : la plateforme ouverte du patrimoine
↑  René Faille, Cordouan, les Baleines, Chassiron, Éditions Patrimoines et médias, 1993
↑  67 מטרים ולא 70.5 מטרים כיוון שהמגדלור "שקוע" בתוך הטבעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4398242-6  VIAF: 247813316   WorldCat (עם VIAF): 247813316 
חתך רוחב של המגדלור
מוזיאון מגריט

| --- | --- |

מלון לוטו, ביתו של מוזיאון מגריט
 מידע כללי
 סוג:  biographical museum 
 על שם:  רנה מגריט 
 כתובת:  ,1000 Brusselsue de la regence Place royale / Koningsplein 1
 מיקום:  בריסל
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 מייסדים:  Fonds René Magritte 
 מפעיל:  המוזיאון המלכותי לאמנות יפה של בלגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2009
 תאריך פתיחה רשמי:  2009
 קואורדינטות:  50°50′33″N 4°21′32″E﻿ / ﻿50.8424182°N 4.358796°E﻿ / 50.8424182; 4.358796
 www.musee-magritte-museum.be
 he
 
מוזיאון מגריט (בצרפתית: Musée Magritte; בהולנדית: Museum Magritte) הוא מוזיאון בבריסל, בלגיה, המוקדש ליצירתו של האמן הסוריאליסטי הבלגי, רנה מגריט. זהו אחד המוזיאונים המרכיבים את קבוצת המוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה.
על המוזיאון

המוזיאון נפתח לקהל ב־30 במאי 2009. הוא מאכלס את אחד האוספים הגדולים ביותר של אמנות סוריאליסטית בעולם.
המוזיאון שוכן במלון לוטו הנאו-קלאסי מהמאה ה־18 (בית עירוני) בכיכר המלכותית,
והוא מהווה חלק מקומפלקס אדריכלי שנבנה לאחר שרפת ארמון קודנברג ב־1731. במשך מאות שנים, בעלים רצופים הפכו אותו לבית מלון, לחנות תכשיטים ולבסוף למוזיאון.
המוזיאון מחולק לחמש מפלסים ובכל אחד מוצגת תקופה אחרת בחייו של מגריט. הוא מציג כ־200 ציורים, רישומים ופסלים מקוריים, כולל הציורים "השיבה" (The Return), "שהרזאד" (Scheherazade)
ו"אימפריית האור" ( The Empire of Light).
מיצב קבוע רב תחומי זה הוא הארכיון הגדול ביותר של מגריט, רוב העבודות הגיעו ישירות מאוסף אלמנתו של האמן, ג'ורג'טה מגריט, ומאירן המואר, שהייתה האספנית העיקרית של יצירותיו.
המוזיאון כולל גם את הניסויים של מגריט בצילום משנת 1920 ואילך ואת הסרטים הסוריאליסטיים הקצרים שהוא עשה משנת 1956 ואילך.
המוזיאון מציג עצמו גם כמרכז התייחסות עולמי לידע על האמן, ופיתח מרכז מחקר מקוון שמספק גישה מקוונת לארכיונים המתייחסים לחייו ולעבודתו של הצייר.
הערות שוליים

↑  Home – Royal Museums of Fine Arts of Belgium, www.fine-arts-museum.be
↑  Home – Magritte Museum, www.musee-magritte-museum.be
↑  La Libre.be, Une place encore plus… royale, LaLibre.be, ‏2014-11-23 (בצרפתית)
↑  The Empire of Lights by Magritte also known as L'Empire des Lumieres, www.aaronartprints.org
↑  Valery Oisteanu, MAGRITTE, PAINTER-PHILOSOPHER, The Brooklyn Rail, ‏2010-07-08 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16114467q (data)  ISNI: 0000 0001 2104 3147  LCCN: no2009146394  SUDOC: 138029962  VIAF: 122468594   WorldCat (עם VIAF): 122468594