stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדליהו לחמן
הערות שוליים

↑  לאן לכוון את הילדים, מעריב, 14 במרץ 1963
↑  מכתבו של מנהל ביה"ס התיכון, מעריב, 21 בספטמבר 1970
↑  מנחם שמואל, ידלין: חינוך חובה חינם לכיתות י' לא יוגשם בשנת הלימודים הבאה, מעריב, 27 בנובמבר 1974
↑  פרוטוקול ועדת השמות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301691105171  ISNI: 0000 0000 7048 2173  VIAF: 97538892   WorldCat (עם VIAF): 97538892
מן המיצר

| --- | --- |
200x
 פעילות:  סיוע לנפגעי תקיפה מינית במגזר החרדי
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  ירושלים, ישראל
 מקום פעילות:  רחבי ישראל
 מייסדים:  עו"ד רבקה שורץ
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים)
 אתר הבית
 
עמותת מן המיצר - סיוע לנפגעי עבירה במגזר החרדי הוא ארגון המעניק בהתנדבות ייעוץ ולווי לנפגעים ונפגעות תקיפה מינית בתחום המשפטי והנפשי. הארגון הוא וולנטרי ופועל משנת 2012, נושא את קולם בפני החברה הישראלית בכלל והחברה החרדית בפרט, בפני רשויות החוק ומערכת המשפט.
מטרות

עורכי הדין ב"מן המיצר" מעניקים לווי וייצוג משפטי לנפגעי עבירה במגזר החרדי ומלווים אותם בשלבי ההליך המשפטי לשם קידום זכויותיהם מול הרשויות בהליך הפלילי, הן בהליך הנזיקי מול הפוגע והן בלווי מול רשויות הרווחה והביטוח הלאומי, בלווי בוועדות לקביעת מצב נפשי, תוך שמירה על אינטרס הנפגע, על כבודו ושמירת שמו הטוב, עם דגש על צרכיו כחרדי.
תוצאות והשפעה

ארגון 'מן המיצר', מעלה את נושא המלחמה בעבירות מין במגזר החרדי, לשיח הציבורי. באמצעות כנסי מודעות ומוגנות לקהל הרחב.
'מן המיצר' בחברה החרדית

'מן המיצר' פועלים בשיתוף פעולה עם ארגוני הסיוע הנפשי השונים ומעמידים לרשות הנפגעים סיוע ולווי רגשי ונפשי, על מנת לקבל כלים כיצד להתמודד עם הפגיעה, כמו גם כלים שיאפרו לנפגעים להתמודד לאורך ההליכים המשפטיים, באם יבחרו לפתוח בכאלה.
ארגון 'מן המיצר' שם אל ליבו את העובדה כי דווקא במגזר החרדי, חסרה מודעות לזכויות נפגעי העבירה, ברוב המקרים אין הנפגע מודע כלל לעובדה שיש לו זכות כלשהי להתערבות בהליך המשפטי והוא מוצא את עצמו מושלך בין הכיסאות, ללא ייצוג הולם, כאשר גם אם הוא נחשף לזכויותיו כנפגע, הוצאות עו"ד הן מעבר ליכולתו, והוא מוותר עליהן לטובת טיפול בלעדי, של מערכת האכיפה והתביעה במדינת ישראל.
ארגון מן המיצר מלווה ברבנים, אשר שמו לנגד עיניהם את טובת הנפגעים והיא בלבד, הם מעניקים תמיכה וסיוע לנפגע בכל שלב וזאת עד להבאת השקט לנפשם של הנפגעים.
תוך שימת דגש על טובת הנפגע, בין אם יבחר בהליך משפטי ובין אם יבחר בלווי מקצועי, ייעוץ וטיפול רגשי ונפשי בלבד. מטרת הארגון להגן על נפש הנפגע, בלבד.
פעילות

הגברת מודעות - העמותה פועלת להגברת התודעה הציבורית על ידי השתתפות בכנסים ודיונים בנושא ושיתופי פעולה עם גופי ממשל.
כלים מקצועיים - 'מן המיצר' נותנים הכוונה מקצועית, טיפולים נפשיים וליווי של הנפגעים
תהליכי חקיקה וסיוע משפטי  - 'מן המיצר' מעניקים לנפגעים סיוע משפטי, ופועלים בוועדות למען חקיקה בתחום הפגיעות המיניות.
אלי אברבנאל

ערך זה עוסק בשופט. אם התכוונתם לכדורגלן, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 65 בערך) רחביה ירושלים ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תפקידים בולטים:  משנה לפרקליט המדינה, שופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, פרקליט מחוז ירושלים
 
אלי אברבנאל (נולד ב-1960) הוא משפטן ישראלי המכהן כשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים. שימש גם כמשנה לפרקליט המדינה לענייני פלילים וכפרקליט מחוז ירושלים.
ביוגרפיה

אברבנאל נולד ביוני 1960 בשכונת רחביה בירושלים, בה גדל והתחנך, להורים מוזיקאים, קלוד ושרה, ממקימי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בשנת 1978 סיים את לימודיו התיכוניים ב"גימנסיה רחביה" בירושלים. משם המשיך לשירות בצה"ל. ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית, שנה לאחר מכן הוסמך כעורך דין. ב-2005 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנים 1984 עד 1985 התמחה בבית משפט השלום בירושלים. בשנים 1985 עד 1986 התמחה בפרקליטות מחוז ירושלים, ובנובמבר 1986 הוסמך כעורך דין. בשנים 1986 עד 2004 עבד כפרקליט בפרקליטות מחוז ירושלים. בשנים 2004 עד 2012 שימש כפרקליט מחוז ירושלים. בשנת 2013 החליף אברבנאל את עו"ד יהושע למברגר בתפקיד המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים.
אברבנאל עמד בין היתר בראש צוות התביעה במשפט שהתנהל נגד ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט וראש לשכתו שולה זקן בפרשות ראשונטורס טלנסקי ומרכז ההשקעות. בתפקידו כמשנה לפרקליט המדינה הביא להחמרה במדיניות הענישה בעבירות הונאה וזיוף בבחירות לכנסת.
בחודש דצמבר 2016 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי ירושלים.
אברבנאל מתגורר בירושלים ונשוי לדקלה, אב לשלושה. אחיו הוא איש העסקים איקה אברבנאל.
הערות שוליים

↑  תקדין
↑  משרד המשפטים: הנחיית המשנה לפרקליט המדינה אודות החמרת הענישה בעבירות הונאה וזיוף בבחירות לכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515457505171
תיאודור לביא

| --- | --- |

תיאודור לביא בזמן משפט אייכמן, 1961 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1905 טורנו סוורין,  ממלכת רומניה 
 פטירה:  1983 (בגיל 78 בערך) 
 מדינה:  רומניה, ישראל 
 
תיאודור לבנשטיין-לביא (Theodor Löwenstein-Lavi;‏ 1905, טורנו סוורין - 1983) היה היסטוריון, עיתונאי, מורה ופעיל ציוני יהודי רומני. בהכשרתו היה פסיכולוג ומחנך. נחשב לאחד התאורטיקנים העיקריים של הציונות ברומניה. התיישב בישראל בשנת 1957 אחרי שהיה מספר שנים אסיר ציון בימי השלטון הקומוניסטי.
חייו ופעילותו ברומניה

תיאודור לבנשטיין נולד בטורנו סוורין בשנת 1905. את שמו, תיאודור, קיבל לזכרו של הרצל. אחרי לימודי תיכון בעיר הולדתו, למד פסיכולוגיה וסיים דוקטורט בחינוך (פדגוגיה) בפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט. את עבודת הדוקטורט בתחום הפסיכו-פדגוגיה תחת הדרכתו של פרופ' ג'ורג'ה ג. אנטונסקו.
בין שתי מלחמות העולם היה לביא פעיל בעיתונות היהודית ובעיתונות הספרותית ברומניה וכתב לפעמים בשמות עט כמו "ליביו תיאודורו" או "בנימין לוי".
את תחילת הקריירה העיתונאית בתקשורת היהודית עשה בשנת 1920 בעיתון "Mântuirea" (הגאולה). אחר כך עד שנת 1939 כתב והיה לעורך ראשי בעיתון "השמונאה" (Hasmonaea), ביטאון הנוער הציוני.
לבנשטיין היה פעיל גם בכתבי-העת ספרותיים ""Adam" ("אדם"), "Știri literare" ("חדשות ספרותיות"), "Vremea" ("הזמן"), "Cuvântul liber" ("המילה החופשית") ‏ וגם ב- "Ecoul evreiesc (ההד היהודי). ב-1929-1927 היה העורך הראשי של כתב העת Știri din lumea evreiască (חדשות מן העולם היהודי). פרסם מאמרי בקורת ספרותית, מסות על אסתטיקה, מאמרים פוליטיים. עבד גם כמנהל בית ספר יהודי בבוטושאן ואחר כך, עד שנת 1940 כיהן כמנהל בית הספר היהודי "לוקה מויסה" בפלוישט. וילהלם פילדרמן מינה אותו למנהל המכון להכוונה מקצועית שליד "איחוד היהודים הילידים". באותה תקופה למד לבנשטיין בקורס של הרב יעקב נימירובר על ההיסטוריה של עם ישראל ובסמינר של הרב חיים ברזיס על המתודולוגיה של חקר תולדות היהודים. בהמשך ניהל לביא את מחלקת התרבות של ההסתדרות הציונית ברומניה ונחשב לתאורטיקן של התנועה.
בגלל החרפת האווירה העוינת כלפי היהודים בפלוישט עברו משפחתו, ואחר כך הוא עצמו, לגור בבוקרשט. גם שם ניהל, לתקופה קצרה, בית ספר של הקהילה היהודית.
בימי הדיקטטורה הפשיסטית-צבאית ברומניה (1940–1944) לימד לבנשטיין היסטוריה יהודית במכללת אוֹנסקו (Onescu) שאולתרה על ידי היהודים בבוקרשט כמוסד אקדמי יהודי אחרי שנאסרה גישתם למוסדות ההשכלה הגבוהה הרומניים.
בשנת 1934 פרסם לבנשטיין ספר בשם "תולדות הציונות" ברומנית, ספר שפורסם שוב בשנת 1945. כמו כן פרסם את הקובץ "ישראל בעמים: תרומת היהודים בכל תחומי הפעילות" (1939) (עם נחום קיצלר) וכתב מונוגרפיה על תאודור הרצל, שפורסמה ב-1945. בשנים 1948-1944 לביא ערך את כתב העת "Viața evreiască (החיים היהודים).
ד"ר לבנשטיין נעצר בתחילת שנות החמישים בגלל פעילות ציונית והוחזק במעצר ובבתי סוהר שונים בשנים 1950–1955. לאחר שחרורו עלה לישראל בשנת 1957 ועִברת את שם משפחתו ל"לביא". את התקופה בה נרדפו הציונים ברומניה תיאר בספר "N-a fost pisica neagră" (החתול לא היה שחור) שהופיע בשנת 1968 בירושלים.
חייו ופעילותו בישראל

בישראל לביא לימד היסטוריה של עם ישראל ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. בשנת 1960 היה אחד מעדי התביעה במשפט אייכמן.
לביא כתב מחקרים היסטוריים רבים, כחוקר של מוסד יד ושם, בחלקם יחד עם תלמידו, ד"ר ז'אן אנצ'ל. הוא הקים באוניברסיטה העברית מרכז לחקר ההיסטוריה של יהדות רומניה.
בין ספריו שפרסם ביד ושם היה הספר "יהדות רומניה במאבק על הצלתה" (1965). לביא היה גם העורך של הכרכים על יהדות רומניה והונגריה שפורסמו במסגרת "פנקס הקהילות" של יד ושם.
אחרי פרישתו לגמלאות המשיך לעבוד בהתנדבות במרכז לחקר ההיסטוריה של יהדות רומניה והקים אוסף לפרסומים, תעודות ומכתבים.
למשך מספר שנים בשנות ה-1970 הוציא לאור את כתב העת "תולדות", שגיליונו הראשון הוקדש לסוגיית גישתו של מירצ'ה אליאדה כלפי היהודים.
ביבליוגרפיה ביקורתית של כל כתביו נמצאת בעריכה במרכז דינור לחקר ההיסטוריה היהודית שליד האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2012 פורסם ברומניה בעריכת מיכאלה גליגור ומרים קאלויאנו הספר "תיאודור לביא בהתכתבות" ובו 136 מכתבים צן התקופה 1958–1983 מהארכיון של האוניברסיטה העברית בירושלים, המרכז לחקר יהדות רומניה.
(Mihaela Gligor și de Miriam Caloianu, Theodor Lavi în corespondență (Cluj-Napoca, Presa Culturală
(Clujeană, 2012
הנצחה

רחוב בירושלים נקרא על שמו.
דמותו במדיה האמנותית

לביא הוא אחת הדמויות ברומן "סודות" מאת קורינה (תחת השם "פרופסור שריד").
כתביו

1929Şcoala şi orientarea profesională (בית הספר ובחירת המקצוע)-
Corelaţia între obiectele de învăţământ în şcoala primară -1931 (הקשר בין מקצועות הלמידה בבית הספר היסודי)
(עבודת דוקטורט)
1935 - Elemente de pedagogie sexuală.Psihologia şi pedagogia adolescenţei (יסודות פדגוגיה מינית. פסיכולוגיה וחינוך בגיל ההתבגרות)
1934 מבוא לציונות (עם מקדמה מאת אברהם לייב זיסו)
1939 - Israel in lume.Contribuţia evreilor la toate domeniile de activitate (עם קיצלר) ישראל בעמים. תרומת היהודים לכל תחומי הפעילות
1940 -Antologie sionistă אנטולוגיה ציונית
Heine trece Rinul 1945
1946 ?Ce vrea poporul evreu (מה רוצה העם היהודי?)
1959 Istoria masacrului evreilor din Basarabia şi Transnistria (תולדות הטבח ביהודים בבסרביה וטרנסניסטריה)
1960 - עדויות על מאבק היהודים ברומניה על זכויותיהם בימי מלחמת העולם השנייה
ערכים באנציקלופדיה העברית
1979 Nu a fost pisica neagră (Amintirile unui Asir Ţion din România)
הערות שוליים

↑  Tesu Solomovici, Israel
↑  קורינה הסופרת, הערות המחברת מחוץ לדפי הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264698605171  BnF: cb14483787m (data)  GND: 103159874X  ISNI: 0000 0004 0173 9333  LCCN: nr90011953  NTA: 308002377  VIAF: 296563745   WorldCat (עם VIAF): 296563745
תקרית נאנקינג

תקרית נאנקינג (בסינית: 南京事件, באנגלית: The Nanking Incident) התרחשה במרץ 1927 במהלך כיבוש נאנג'ינג (אז נאנקינג) על ידי הצבא המהפכני הלאומי (NRA) כחלק ממבצע ״המשלחת הצפונית״. ספינות מלחמה זרות הפציצו את העיר כדי להגן על תושבי חוץ מפני התפרעויות וביזה. כמה ספינות היו מעורבות בתקרית, כולל ספינות של הצי המלכותי הבריטי ושל הצי האמריקאי. נחתים ומלחים נחתו בעיר לצורך פעולות הצלה. גם חיילים סינים מהפלג הלאומני והפלג הקומוניסטי, במסגרת הצבא הסיני הלאומני, השתתפו במהומות ובביזה של רכוש בבעלות זרה בנאנג'ינג.
רקע

נאנקינג בשנת 1927 היה ״נמל חופשי״ למסחר מערבי, כחלק מחוזה עם המעצמות הגדולות עוד מהתקופה האיפריאלית. תושבים זרים אירופאים יכלו להתגורר בו ברבעים מיוחדים. הנמל ממוקם על חופו הדרומי של נהר היאנגצה, שהוא נתיב מים גדול המפריד בין צפון ודרום סין. מאחר שהאינטרסים הזרים בסין היו ברובם אמריקאיים ואירופיים, הוצבו שייטות של ספינות חילי הים הזרים שפיטרלו לאורך היאנגצה כדי להגן על אזרחיהן בערים השונות. הצי המלכותי הבריטי הפעיל את השייטת בסין תחת פיקודו של אדמירל סר רג'ינאלד טירווהט ואוניות חיל הים של ארצות-הברית פיטרלו נהר היאנגצה; שתי השייטות האלה תפקדו במשך כ-80 שנה עד מלחמת העולם השנייה.
התקרית

ב-23 במרץ 1927, כשהצבא המהפכני הלאומני עמד להגיע לנאנג'ינג, נתן המפקד הצבאי ששלט במקום, פקודה לכוחותיו לסגת מהעיר. חלק מחייליו שלא יכלו לסגת בזמן החלו לפגוע בנכסים של תושבים אירופאיים ותקפו שני זרים שהיו בדרכם.
מוקדם בבוקר של 24 במרץ, הצבא המהפכני הלאומני החל להיכנס לנאנג'ינג ללא התנגדות כלשהי. לאחר מכן הם נכנסו לקונסוליות בריטיות, אמריקאיות ויפניות כדי לחפש חשודים שחשבו שהסתתרו בפנים. אבל מיד לאחר מכן החלו חיילים במדים ותושבים סינים מקומיים בהפרות סדר בקנה מידה גדול נגד הגורמים הזרים: שריפת בתים ותקיפת הקונסוליות הבריטיות, האמריקניות והיפניות. כמו כן הרגו את סגן נשיא אוניברסיטת נאנקינג, האמריקאי ד"ר ג'ון אליאס ויליאמס, וכמעט התנקשו בקונסול היפני. הארמייה השישית של הצבא המהפכני עם אחוז גדול של חיילים קומוניסטים, בזזו באופן שיטתי את בתיהם ועסקיהם של תושבי החוץ, והרגו מספר אזרחים זרים. צלפים סינים צלפו לעבר הקונסול האמריקאי וחיילי המארינס ששמרו עליו, מה שאילץ אותם לברוח ל"גבעת סוקוני " שבה היו לאזרחים אמריקאים מקלט מוגן. במהלך המהומה הזאת הכריז חייל סיני, "אנחנו לא רוצים כסף, אנחנו רוצים להרוג".
בתגובה, שלח חיל הים הבריטי צי גדול של אוניות מלחמה, שולות מוקשים, ספינות תותחים ועוד לכיוון נאנקינג. במקביל הגיעו חמש משחתות אמריקניות להגנה על האזרחים ברובע הזרים בנאנקינג.
בשעה 3:38 אחר הצהריים, החיילים והמפגינים הסינים נסוגו בעקבות הירי וההפגזות מספינות המלחמה. לאחר ההפגזה, חולצו אזרחים זרים שהסתתרו בגבעת סקוני, על ידי מלחים אמריקאיים. שתי הספינות האמריקאיות ירו 67 פגזים בנקודה זו ואלפי כדורי רובים ומקלעים.
לאחר24 במרץ, ננקינג הייתה שרופה והרוסה, מלאה במכתשי פצצות מהקרב. מוקדם בבוקר המחרת, הרימו שתיים מהאוניות את העוגן כדי לצאת מהאזור, כשעל סיפונן אזרחים מפונים שהיו זקוקים להגנה. אבל שהחלו לצאת מהנמל, צלפים ירו מגדות הנהר ופגעו בהן. האמריקאים השיבו באש תותחים והשתיקו את התוקפים אחרי כמה דקות.
שלוש שעות מאוחר יותר, כששתי הספינות שטו על הנהר, הן הותקפו שוב. הפעם, שתי האוניות היו בין סילבר איילנד לפורט שינג-שאן. אש רובים נשמעה לראשונה, ואנשי צוות האוניה הכינו את המקלעים שלהם. כמה יריות החטיאו את האוניות, אך אחת מהן פגעה בסופו של דבר בבקרת האש של האוניה, שלא גרמה לנפגעים. תותחי האוניה ירו לעבר המצודה הסינית שממנה נפתחה האש ושיתקו אותה.
מאוחר יותר שלחו היפנים, האיטלקים והצרפתים ספינות מלחמה, להגנת ולפינוי אזרחיהם בנאנג'ינג.
ב-26 במרץ, מפקד הצבא הסיני, צ'נג צ'יאן, החזיר את הסדר בנאנג'ינג וריסן את החיילים מהמשך פעולות איבה נגד הכוחות הזרים, תוך שהוא מבקש מהצלב האדום לתווך להפסקת אש עם ספינות חיל הים. ב-27 במרץ, עם 70 פליטים נוספים, אוניית הקרב ״פרסטון״ עזבה את נאנקינג ופנתה במורד הנהר.
בסוף אותו יום הסתיימו כל מעשי האיבה. כ-40 בני אדם נהרגו בסך הכל. לפחות מלח בריטי אחד נהרג, והיה רק פצוע אמריקאי אחד. הכוחות האמריקניים המעורבים בתקרית נאנקינג קיבלו את מדליית השירות ביאנגצה. שלושה אנשי חיל הים האמריקני, ששמרו על תקשורת קונסולרית מגג הבניין, והיו תחת אש מתמשכת קיבלו אותות הצטיינות.
לאחר מעשה

הממשלה הלאומנית פרסמה הודעה המאשימה את העריקים מהצבא של ג'אנג זונגצ'אנג שהם שהתחילו את ההתקפות על הקונסוליות הזרות, וגם האשימה את החיילים הקומוניסטים בתוך הצבא הסיני על ביצוע מעשי זוועה אשר יוחסו בטעות לקוומינטאנג.
מפקד צבא המהפכה הלאומית צ'יאנג קאי שק חשד שהמפלגה הקומוניסטית של סין ויועצים סובייטים בממשלת ווהאן הלאומנית השתמשו ברגשות האנטי-אימפריאליסטיות כדי לעורר את האירוע בנאנג'ינג. הם קיוו לחזק את מעמד הקומוניסטים אבל פגעו בקוומינטנג. לכן, אירוע נאנג'ינג הוביל את ציאנג קאי שק בנחישות לטהר באלימות את הקומוניסטים מהקוומיטנג בשאנגחאי ב-12 באפריל 1927 אירוע הידוע בשם ״טבח שאנגחאי״. למעשה באופן רשמי הסתיים שיתוף הפעולה של הקומוניסטים והלאומנים, במהלך ״המשלחת הצפונית״ והחלה את מלחמת האזרחים הסינית.
בשנת 1928, הואנג פו, שר החוץ של הממשלה הלאומנית החדשה בנאנג'ינג, הגיע להסכם עם ארצות הברית ובריטניה כדי להסדיר את הפיצויים על הנזקים שנגרמו בזמן תקרית נאנג'ינג, והקומיטאנג הסכים להתנצל ולשלם פיצוי משמעותי לשתי המדינות. הסכום המדויק לא נחשף כדי להציל את כבודם של הסינים. אף כי הקוומינטאנג סבל מהפסד כלכלי כתוצאה מהסכם זה, קיבלה הממשלה הלאומנית הכרה בינלאומית ופיתחה יחסים דיפלומטיים פורמליים עם שתי מעצמות העל בפעם הראשונה לאחר קרבות ״המשלחת הצפונית״.
הערות שוליים

1 2 3 4  Beede, R. Benjamin (1994). The War of 1898, and U.S. interventions, 1898–1934: An Encyclopedia. Hoboken: Taylor & Francis Publishing, p.355
1 2 3 4  Tolley, Kemp (2000). Yangtze Patrol: The U.S. Navy in China. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 1-55750-883-6., pp. 150-160
↑  "Foreign News: NANKING". TIME. April 4, 1927. Retrieved April 11, 2011.
↑  IJN Gunboat NARUMI: Tabular Record of Movement, Japanese Gunboats, Bob Hackett, Sander Kingsepp and Peter Cundall. Retrieved March 24, 2012
ספינת המלחמה האמריקאית נואה, שהשתתפה בתקרית בנאנקינג
המשחתת הבריטית וידאקטיב, מאוניות הצי שפעלו בתקרית בנאנקינג
המשחתת האמריקאית פרסטון, שהותקפה על הנהר בזמן התקרית בנאנקינג
נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות

נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות היא יחידה במשרד המשפטים הממלאת פונקציה של נציב קבילות הציבור נגד מייצגי המדינה במערכת המשפט בישראל, ובהם עורכי דין בפרקליטות המדינה, התביעה המשטרתית, תביעה מוניציפלית ועורכי דין פרטיים הפועלים במסגרת מיקור חוץ מטעם משרדי הממשלה והרשויות המקומיות. הנציבות פועלת מכוח חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, שחוקק על ידי הכנסת באוגוסט 2016, וממשיכה חלק מהפעילות של נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, שקדמה לה.
ב-19 בדצמבר 2021 מינה שר המשפטים גדעון סער את מנחם פינקלשטיין לעמוד בראשות הנציבות. המינוי לא יצא מיד לפועל בשל כהונתו של פינקלשטיין בוועדת הבדיקה הממשלתית לאירוע בריחת האסירים הביטחוניים מבית הסוהר גלבוע. שר המשפטים גדעון סער נתן ארכה לפינקלשטיין לעיכוב בכניסתו לתפקיד, ובמקביל מינה ממלאת מקום. לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע העניק שר המשפטים יריב לוין ארכה נוספת לפינקלשטיין, אך לא האריך את כהונתה של ממלאת המקום, כך שעד ה-1 באפריל 2023, אז נכנס פינקלשטיין לתפקיד, הייתה המשרה בלתי מאוישת. פינקלשטיין אייש את התפקיד בפועל ב-1 ביוני 2023.
רקע להקמת הנציבות

בעקבות ביקורת מצד גורמים שונים על התנהלות מערך התביעה המשטרתית והפרקליטות הודיע היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, על הכוונה להקים גוף רשמי שיפקח על פרקליטות המדינה, שיפעל כיחידה עצמאית במשרד המשפטים. ב-16 ביוני 2013 נחתם מסמך עקרונות על ידי שרת המשפטים ציפי לבני והיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, להקמת נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, וזו החלה לפעול ב-1 באפריל 2014, בראשות השופטת בדימוס הילה גרסטל.
הנציבות כללה שני אגפים עיקריים:
אגף ביקורת, שתפקידו לבצע ביקורת מערכתית, יזומה ושיטתית על התנהלות הגופים המבוקרים, תוך איתור כשלים וצווארי בקבוק מערכתיים ותוך הצעת תהליכי שיפור ופיתוח הן ברמות היחידתית והמערכתית.
אגף תלונות פרטניות, שתפקידו לברר תלונות פרטניות שהוגשו אליו לגבי הגופים המבוקרים. האגף יטפל בתלונות ופניות שביוזמת הנציבות, שר המשפטים או היועץ המשפטי לממשלה, או תלונה של כל אדם הרואה עצמו נפגע בשל התנהגותו של פרקליט או תובע.
ארגון פרקליטי המדינה הודיע כי לא ישתף פעולה עם הנציבות החדשה, ובחודש ספטמבר 2014 הכריז על סכסוך עבודה בקשר להקמת הנציבות. בתחילת חודש יוני 2015 הגיעה שרת המשפטים איילת שקד, שנכנסה לתפקידה, להסכמה על הקפאת הביקורת הפרטנית שמבוצעת על ידי הנציבות, ועל מינוי ועדה בראשות השופט בדימוס אליעזר גולדברג שתבחן את פעילות הנציבות ואת הצורך בביקורת פרטנית. בחודש אוקטובר 2015 פרסם גולדברג את מסקנותיו, ובהן נאמר כי "מנסחיו של מסמך העקרונות שביקשו לשלב יחד את שני סוגי הביקורת, יצרו 'ייצור כלאיים', בלתי מוכר בעולם הביקורת", אך כי יש להקים בחקיקה נציב לתלונות ציבור על פרקליטים, על מנת לאפשר לציבור להגיש תלונות, שתיבדקנה במקרים מסוימים בעלי חשיבות ציבורית ולאחר שיוענקו הגנות שונות שיש להעניק למבוקרים כנהוג בסוגי ביקורת אחרים (כדוגמת סודיות ההליך). כמו כן הוסיף גולדברג כי ניתן יהיה להגיש תלונות גם על היועץ המשפטי לממשלה, וכי הביקורת המערכתית על הפרקליטות תבוצע במסגרת גוף אחר שיפעל במסגרת חוק הביקורת הפנימית.
בעקבות המלצות אלה הגישה הממשלה לכנסת את הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו-2016, וזו אושרה בכנסת ב-3 באוגוסט 2016, ובה הוסדרה פעילותה של נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, כהמשכו של אגף תלונות פרטניות בנציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות.
ב-12 באוגוסט 2016 מונה השופט דוד רוזן לראש הנציבות החדשה. ב-30 בדצמבר 2021, פרש רוזן ולתפקיד התמנתה עו"ד ליעד צדר כממלאת מקום. ב-1 באפריל 2023 החלה כהונתו של השופט מנחם פינקלשטיין בראש הנציבות והוא החל לאייש את התפקיד בפועל ב-1 ביוני 2023.
תפקיד הנציבות

כל אדם הרואה עצמו נפגע ממעשה של מייצג המדינה בערכאות רשאי להגיש תלונה לנציבות. גם לשר המשפטים וליועץ המשפטי לממשלה נתונה סמכות להגיש תלונה לנציבות. לאחר הגשת תלונה על הנציב לבררה, אך קיימת סדרה של תנאים שבהתקיים אחד מהם אין לברר את התלונה. בין תנאים אלה:
התלונה היא קנטרנית או טורדנית על פניה או עוסקת בזוטי דברים.
התלונה מעוררת חשש ממשי לביצוע עבירה פלילית; תלונה כזו תועבר בידי הנציב לטיפול היועץ המשפטי לממשלה.
התלונה היא על מעשה שמתקיים (או התקיים) בשלו הליך משפטי, ובכלל זה הליך אזרחי, הליך פלילי החל משלב החקירה, או הליך משמעתי.
התלונה נוגעת להפעלת שיקול דעת משפטי.
הנציב סבור כי הממונה על הנילון או כל גורם אחר, הוא הגורם המתאים לבירור התלונה.
הנציב רשאי לברר את התלונה בכל דרך שימצא לנכון והוא אינו כפוף לסדרי דין או לדיני הראיות. מצא הנציב שהתלונה הייתה מוצדקת, יודיע על כך למתלונן, לנילון ולממונה עליו. הנציב רשאי להמליץ לפני הנילון ולפני הממונה עליו על הצורך בתיקון ליקוי שהעלה הבירור ועל הדרך והמועד לתיקונו. מצא הנציב שהתלונה לא הייתה מוצדקת, יודיע על כך למתלונן, לנילון ולממונה עליו, ויציין את נימוקיו.
בראיון עיתונאי שהעניק דוד רוזן לפני סיום תפקידו ביקר רוזן את החוק הנוכחי המגביל פרסום החלטות וטיפול בתלונות בדיונים שמתנהלים, ומגביל את הפניות לנציבות רק לאדם שנפגע במישרין. לדבריו האפקטיביות של הגוף בתקופת כהונתו הגיעה באמצעות פרשנות מרחיבה של החוק, פרשנות אותה שלל בג"ץ במספר תביעות שנוהלו כנגד החלטות שנתן. ואמר שעדיף לסגור את גוף הביקורת באם החוק לא יתוקן.
ראו גם

נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות
נציבות תלונות הציבור על שופטים
מבקר המדינה
נציבות תלונות הציבור
הערות שוליים

↑  ניצן שפיר, ‏נציב חדש לגוף הביקורת על גופי התביעה: השופט בדימוס מנחם פינקלשטיין, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2021
↑  קלמן ליברמן, 19 באפריל 2023
↑  מסמך העקרונות להקמת נציבות הביקורת
↑  חוות הדעת של השופט בדימוס גולדברג בעניין גוף ביקורת
↑   רויטל חובל, דו"ח שהוכן עבור שרת המשפטים ממליץ לאפשר ביקורת על הפרקליטות – ואף על היועמ"ש, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2015
↑   עידו באום, המסקנה מדו"ח גולדברג: נציבות הביקורת על הפרקליטות תיאלץ להתפצל, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2015
↑  הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו-2016, ה"ח הממשלה 1040 מ-28 במרץ 2016
↑  גלי גינת וטל שלו‏, אושר חוק נציבות הביקורת על הפרקליטות: "אין איש מעל החוק", באתר וואלה, 3 באוגוסט 2016
חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, ס"ח 2574 מ-11 באוגוסט 2016
↑   חן מענית ונטעאל בנדל, נציב הביקורת על הפרקליטות ל"הארץ": "אם החוק לא יתוקן, עדיף לסגור את הנציבות", באתר הארץ, 16 באוגוסט 2021
↑  יובל יועז, "בערוב ימיי, אני לא הולך לעשות למישהו הנחות", באתר זמן ישראל, 17 באוגוסט 2021
ז'ק נריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בפברואר 1951 (בן 73) ביירות, לבנון לבנון 
 תאריך עלייה:  1968
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1971–1992 (כ־21 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין באגף המודיעין  נספח צה"ל בצרפת
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 סופר, דירקטור, חוקר בכיר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה
 
ז'ק (יעקב) נריה (נולד ב-9 בפברואר 1951) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה שכיהן כנספח צה"ל בצרפת וכיועצו המדיני של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין. סופר, דירקטור, וחוקר בכיר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
ביוגרפיה

נריה נולד בבית החולים האמריקאי בביירות, לבנון, לאב יליד רוסיה, ולאם ילידת רודוס. הוא חונך בפנימיות נוצריות.
אביו נפטר בהיותו ילד, ובהיותו כבן 17 עלה נריה לישראל. החל את לימודיו באוניברסיטת חיפה כעתודאי להיסטוריה של ארצות האסלאם.
בשנת 1971 התגייס לצה"ל, ולאחר שעבר קורס קצינים הוצב בצנזורה הצבאית. במהלך מלחמת יום הכיפורים הועבר למחלקת המחקר באגף המודיעין, שם שירת במהלך השנים הבאות. במחלקה זו, שהייתה לימים לחטיבה, התקדם עד לדרגת סגן-אלוף, וכיהן במגוון תפקידים כגון ראש המחלקה הבסיסית, ראש ענף מצרים, וראש ענף סוריה-לבנון.
בשנת 1987 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לנספח צה"ל בצרפת, בלגיה ולוקסמבורג. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1990.
עם שובו לארץ, מונה לעוזר ראש אגף המודיעין להערכה, תפקיד אותו מילא עד לשחרורו מצה"ל בשנת 1992. מיד לאחר שחרורו החל נריה לשמש כיועצו המדיני של ראש הממשלה יצחק רבין. במסגרת תפקידו זה, לקח חלק במשלחות הישראליות למשא ומתן עם סוריה, לבנון וירדן, ומאוחר יותר שימש גם כחבר במשלחת ליישום הסכמי אוסלו.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 שימש בשורת תפקידים ציבוריים, ובהם ראש המחלקה ליחסים בינלאומיים בהסתדרות העובדים הכללית החדשה, יועץ לשר האנרגיה לנושא קשרים בינלאומיים, ויושב ראש הקרן ההומניטרית בישראל. כמו כן שימש דירקטור בחברות ובמיזמים שונים.
לאורך השנים כתב מעל ל-120 מאמרים על אודות ההתרחשויות במזרח התיכון עבור המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, בו הוא משמש כיום כחוקר בכיר. כמו כן כתב שלושה ספרים. נריה מרצה במסגרות שונות והשתתף בין היתר בסדרה התיעודית "אויבים" של תאגיד השידור הישראלי.
לנריה תואר ראשון בהיסטוריה של ארצות האסלאם, תואר שני בלימודי המזרח התיכון, ותואר שלישי בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים

נריה נשוי ואב לחמישה.
ספריו

ג'וליה (2014, סגול הוצאה לאור)
בין רבין לערפאת: יומן מדיני 1993–1994 (2016, סגול הוצאה לאור)
עלייתו ונפילתו של באשיר ג'ומייל: סיפור שקיעתה של ישראל בביצה הלבנונית (2018, הוצאת סטימצקי)
הערות שוליים

↑  ראיון של ד"ר ז'ק נריה על חוויותיו ונסיונו כקצין וכדיפלומט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007514965305171  LCCN: n2015060781  SUDOC: 233730885  VIAF: 310739894   WorldCat (עם VIAF): 310739894
טום וג'רי
המופע של טום וג'רי (1975)

המופע של טום וג'רי (באנגלית: The Tom and Jerry Show) הוא סדרת טלוויזיה מונפשת שהופקה עבור "Saturday-morning cartoon" (אנ') על ידי הפקות האנה ברברה בשיתוף עם מטרו גולדווין מאייר ב-1975 לרשת ABC.