stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וקו וידודו
היסטוריה פוליטית > ראש העיר של סורקארטה

וידודו נבחר ב-2005 לראש עיריית סורקארטה. בתחילה פקפקו רבים ביכולתו של איש עסקים קטן להתמודד עם בעיותיה של העיר עם חצי מיליון תושבים (המכונה על ידי תושביה - סולו), אולם כבר לאחר שנה בתפקיד החל וידודו לקדם יוזמות בתחומים שונים, בהן: בניית שווקים מסורתיים, בניית טיילת, פיתוח פארקים ושמירה על השדרות העירוניות, מיצוב העיר כמרכז תרבותי ותיירותי, פיתוח פארק תעשייתי גדול ותוכנית ביטוח רפואי לתושבי העיר. וידודו צבר אהדה בקרב התושבים הודות לסגנונו הפתוח ותוך שמירה על כללי מנהל תקין, כמו איסור על בני משפחתו לגשת למכרזים של העירייה. כמו כן, צבר פופולריות על ידי שימוש בצעדים פומביים, כגון במקרה בו חברת החשמל הלאומית החשיכה את רחובות העיר כתוצאה מחוב בסך מיליון דולר של העירייה. וידודו הגיע אישית למשרדי חברת החשמל ושילם את החוב באמצעות שטרות ומטבעות תוך ביקורת פומבית על חברת החשמל על צעדיה שאינם שוקלים את טובת הציבור. הפופולריות לה זכה הביאה את שמו לתודעה הלאומית והוא צוין על ידי מספר אמצעי תקשורת אינדונזיים לאומיים כדמות מבטיחה.
ב-2012, לאחר שנבחר כמושל ג'קרטה, זכה וידודו במקום השלישי בבחירת "ראש העיר המצטיין בעולם" (לאחר ראשי העיר של בילבאו ופרת'). בנימוקי הפרס נכתב: "בעת ששימש כראש העיר של סורקארטה - ידועה גם בשם סולו - הפך ג'וקו וידודו עיר מוכת-פשע למרכז אזורי לתרבות ולאמנות, שהחל למשוך תיירות בינלאומית. מסעו כנגד השחיתות הקנה לו את המוניטין של הפוליטיקאי הישר ביותר באינדונזיה. ג'וקו וידודו נמנע מלקבל שכר בעת כהונתו כראש העיר בסורקארטה."
היסטוריה פוליטית > מושל ג'קרטה

ב-2010 ו-2011, עוד בטרם מפלגתו בחרה בו כמועמד, כבר החל שמו לעלות בסקרים כמועמד למושל ג'קרטה. הוא התמודד בבחירות למושלות מחוז ג'קרטה בשנת 2012, מטעם המפלגה הדמוקרטית האינדונזית - מאבק (אנ') ונתמך גם על ידי מפלגת התנועה לאינדונזיה הגדולה (אנ'). בסיבוב הבחירות הראשון, שנערך ביולי 2012, זכה וידודו ל-43% מהקולות והקדים את המושל המכהן, פאוזי בובו, שזכה ב-32% מהקולות. בסיבוב השני של הבחירות, שנערך בספטמבר 2012, זכה וידודו ב-54% מהקולות לעומת 46% של בובו. כביטוי לרצונו לגשר על מתחים על רקע אתני ודתי בחר וידודו לרוץ למשרת המושל עם בסוקי צ'אהאיא פורנאמא (אנ'), נוצרי ממוצא סיני, כמועמד למשרת סגן המושל (לאחר היבחרו לנשיאות החל צ'אהאיא לכהן כמושל). וידודו זכה בשל הבטחתו לפוליטיקה חדשה, והוא נבחר בהיותו בן 50.
וידודו נחשב אחד המושלים הפעילים שהיו לג'קרטה. הוא יישם את מדיניותו הקודמת מסורקארטה, שנקראה "בלוסוקאן", ועיקרה היה סיורים תכופים ומתוקשרים בשכונות המטרופולין, לעיתים קרובות, באזורים עניים, בשווקים ובסמטאות. בסיורים אלו נהג להתלבש בפשטות ולשוחח עם העוברים והשבים על בעיותיהם; על יוקר המזון, בעיות הדיור והתחבורה. סיורים אלו שסוקרו בתקשורת הביאו לו פופולריות רבה בג'קרטה ובאינדונזיה כולה. גם אנשי המעגל הקרוב הקרוב אליו המשיכו איתו מתקופת כהונתו כראש עיר בסורקארטה, כולל סגנו צ'אהאיא.
זמן קצר אחרי בחירתו ב-2012 יצא וידודו בתוכנית ביטוח בריאות חדשה (כונתה KJS). התוכנית הפכה במהירות לפופולרית ביותר, אך במקביל, יצרה מחלוקת. הביקוש הרב לשירותים הרפואיים הביא לתורים ארוכים ולתופעה של תשלום לאנשים שנשכרו על מנת שימתינו בתור במקום המטופל האמיתי. תופעות אלו הביאו לביקורת על וידודו ועל הפרלמנט האזורי של ג'קרטה על כך שקידמו תוכנית פופוליסטית שלא תוכננה היטב. וידודו הגן על התוכנית וטען שהיא טובה אך נדרשת סבלנות ליישומה המוצלח.
כמו כן, קידם וידודו את בניית מערכת הסע ההמונים בג'קרטה. למערכת, שבנייתה נדחתה זמן רב, נערך טקס מפואר של תחילת העבודות באוקטובר 2013. בנושא החינוך קידם וידודו תוכנית של תמיכה בסטודנטים מעוטי יכולת על ידי סיוע ברכישת ספרי לימוד וביגוד. בתקופת כהונתו נסגרו שני שווקים מסורתיים שגרמו לעומסי תחבורה כבדים והועברו לבניינים סמוכים. ב-2013 נפתחו חמישה שווקים מסורתיים חדשים וב-2014 נפתחו ארבעה נוספים. בשווקים אלו לא נגבית שכירות מבעלי הדוכנים אך הם נושאים בעלות התחזוקה, המים והחשמל. כמו כן, עסק וידודו בבעיית ההצפות הקיימת בג'קרטה. הוא קידם שלושה פרויקטים: שניים של הרחבת מאגרים ואחד של נהר פסנגרהאן. הפרויקטים הללו חייבו פינוי אוכלוסייה שישבה על גדות המאגרים והנהר. מיזמי הפינוי והרחבת גופי המים בוצעו וב-2014 ירדה רמת ההצפות בג'קרטה.
וידודו הפעיל מספר מנגנונים להגביר את רמת השקיפות בממשל: הוא הפעיל נוהל שנקרא "Lelang Jabatan" (מכרז משרות ממשל) ובו לכל משרה שהוצעה במנגנון העירוני יכלו לגשת כל עובדי הממשל בתנאי שכישוריהם מתאימים ולאחר שעברו מבחן מסוים. תוצאות המכרז פורסמו ברבים. וידודו וסגנו פרסמו ברבים את שכרם החודשי ואת הביצוע הזמני של התקציב. כמו כן, הוא עודד מנגנונים של תשלום מיסים באמצעות המרשתת ושימושים דומים בנושאי רכש, תקציב ותזרים מזומנים. בנוסף, כל הישיבות בהן נטלו חלק וידודו וסגנו בסוקי, צולמו והועלו לערוץ היוטיוב של העיר. פעולותיו בנושאי התקציב הביאו לעלייה בתקציב העיר מ-41 טריליון רופיה אינדונזית ב-2012 ל-72 טריליון רופיה ב-2014.
היסטוריה פוליטית > בחירה כנשיא אינדונזיה

לאחר שמגוואטי סוקרנופוטרי, מנהיגת מפלגת האופוזיציה, בחרה בו כמועמד המפלגה לנשיאות. יצאו וידודו וסגנו המיועד, יוסוף קאלה, למסע בחירות ברחבי אינדונזיה. במיוחד בלט הביקור בפרובינציית פפואה המערבית שקיומה נתון במחלוקת. הפופולריות לה זכה בעת ששימש כראש עיריית סורקארטה וכמושל ג'קרטה סייעה לו לצבור אהדה בכל רחבי המדינה. לאחר שזכה במירב הקולות בסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות, שנערך ב-14 במרץ 2014, התמודד וידודו ביולי 2014 בסיבוב השני מול קצין צבא ותיק, פראבוו סוביאנטו. ב-22 ביולי 2014 הוא הוכרז כנשיאה הנבחר של אינדונזיה לאחר שזכה ב-53% מהקולות ולאחר שגבר על יריבו שפרש מהמרוץ עוד בטרם הושלמה ספירת הקולות.
וידודו הוא הנשיא האינדונזי הראשון שאינו מגיע מהאליטה הצבאית או הפוליטית במדינה. הפרשן הפוליטי האינדונזי, סלים סעיד, הציג את נקודת הראות הפופולרית לגבי וידודו: "מישהו שהוא השכן שלנו, שהחליט להיכנס לפוליטיקה ולרוץ לנשיאות". לאחר ניצחונו אמר וידודו כי כמי שגדל תחת שלטון "הסדר החדש" הרודני והמושחת, הוא לא ציפה שאדם בעל רקע מהמעמד הנמוך יוכל להפוך לנשיא. הניו יורק טיימס דיווח כי וידודו אף אמר: "עכשיו, זה בהחלט דומה לאמריקה, נכון? יש את החלום האמריקאי, והנה כאן יש לנו את החלום האינדונזי".
בצוע מיזמי פתוח בתקופת נשיאות ג'וקו וידודו > סכר ומאגר מים בג'אתיגדה

מתוך רעיון שנהגה בתקופת סוקרנו להקים סכר ליצור חשמל בג'אתיגדה נזקקה אינדונזיה להזיז 28 כפרים ב-4 תת-נפות בנפת סומנדאנג במחוז ג'אווה המרכזית, דבר שהשפיע על חייהם של 16 אלף אזרחים. מיליון שדות יצרניים בשטח מצורף של 14,000 הקטאר (140 אלף מ"ר), היו אמורים להיות מוצפים. הבצוע החל בשנת 2007. המיזם לווה בהפגנות נגד הפגיעה בחברה, בסביבה ובתרבות, משום שעשרות אתרי תרבות מהמאה השמינית לספירה הנוצרית מתקופת ממלכת פאג'אג'אראן היו אמורים לטבוע. לפי מפגינים היה מספר האתרים שאמורים לטבוע 48 והמספר נכתב על שלט. ב-31 באוגוסט 2015 הוצף במים השטח שנועד למאגר ג'אתיגדה. המאגר נועד גם לספורט מים ונופש, ולאספקת מים מתוקים להשקיית 90 אלף הקטאר (900 אלף מ"ר) שדות יצרניים ב 3 נפות: צ'ריבון, אינדראמאיו, מאג'אלנגכא. המיזם נועד ליצר גם 110 מגאוואט חשמל. עלות המיזם הייתה 467 מיליון דולרים של ארצות הברית, שהיו שווי ערך ל-6.5 טריליון רופיה אינדונזית. גם לאחר השלמת הקמת המאגר המשיכה המחאה להתקיים. המקומות שהוצפו והמאגר נראים בסרטון ובו שיר מחאה בשפה הסונדנזית, HALIMUN JATIGEDE שמשמעותו: "ערפל ג'אתיגדה", שלבי בניית הסכר והמקומות שהוצפו נראים בסרטוני שני שירי מחאה נוספים בסונדנזית, אחד מהשירים קדם ליצירת המאגר. נפח המאגר הוא 980 מיליון מטרים מעוקבים. הסכר מתוכנן להיות בגובה 110 מטרים ובאורך 1,715 מטרים. השלמת הסכר מתוכננת לשנת 2019.
בצוע מיזמי פתוח בתקופת נשיאות ג'וקו וידודו > שדה התעופה באי מיאנגאס

באוקטובר 2016 חנך ג'וקווי את שדה התעופה מיאנגאס.
בצוע מיזמי פתוח בתקופת נשיאות ג'וקו וידודו > הג'יפ הקרבי הטקטי P6 ATAV

פותח החל משנת 2016, גם הוא מתוצרת אינדונזית.
בצוע מיזמי פתוח בתקופת נשיאות ג'וקו וידודו > הטרקטורון FIN KOMODO בגרסה אזרחית

לאחר שמאז שנת 2006 יצרה אינדונזיה 2 דגמים שנועדו לשימוש צבאי או כרכב חילוץ, החלה אינדונזיה ליצר טרקטורון בגרסה אזרחית בשנת 2017. נפח מנועו: 250 סמ"ק.
חיים אישיים

וידודו נישא לאשתו איריאנה ב-1986 ויש להם שלושה ילדים; גיבראן רקבומינג (נולד ב-1988), קהיאנג איו (נולדה ב-1991) וקייסאנג פנגרפ (נולד ב-1995).
וידודו ידוע כמעריץ מושבע של מוזיקת מטאל, במיוחד של הלהקות: מטאליקה, Lamb of God, לד זפלין ונפאלם דת'.
הערות שוליים

↑  Iñaki Azkuna, Mayor of Bilbao, Spain awarded the 2012 World Mayor Prize, באתר World Mayor, ‏8 בינואר 2013
↑  Joko Widodo (Jokowi) Governor of Jakarta, באתר World Mayor, ‏1 בפברואר 2013
↑  ג'ו קוקרן, ‏A Child of the Slum Rises as President of Indonesia, New York Times, July 23, 2014
↑  "פתוח מאגר ג'אתיגדה יחסל קרן 6.5 טריליון רופיה"
↑  סרטון חדשות במאלאית אודות חנוכת שדה התעופה במיאנגאס על ידי ג'וקווי: https://www.youtube.com/watch?v=qDP5ffICZBk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810619470305606  GND: 1069359149  ISNI: 0000 0003 7126 0611  LCCN: n2011203788  NLA: 50043357  SUDOC: 180563122  VIAF: 250779999   WorldCat (עם VIAF): 250779999
תחנת מרקוני (מטרו רומא)

| --- | --- |

  נגיש לאנשים בעלי מוגבלות מוטורית
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  26 באפריל 1994
 מיקום
 מיקום:  V.le G. Marconi / V. Ostiense, I-00142 Roma
 מדינה:  איטליה איטליה
 קואורדינטות:  41°50′58″N 12°28′32″E﻿ / ﻿41.84944°N 12.47556°E﻿ / 41.84944; 12.47556
 אתרים סמוכים:   אוניברסיטת רומא טרֵה
 תחנות סמוכות:  בזיליקת סן פאולו, תחנת EUR מאליינה
 מידע על התחנה
 סוג התחנה:  עילית
 בעלים:  ATAC
 רציפים:  2 רציפים צדדיים
 קווים העוברים בתחנה:    קו B
  (למפת רומא מוגדלת) תחנת מרקוני(למפת רומא רגילה) תחנת מרקוני he
 
מרקוֹני היא תחנה עילית בקו B של המטרו של רומא. היא ממוקמת ברובע אוסטיאנזה, בנקודה שבה דרך אוסטיאנזה עוברת מתחת לשדרת גוּגליאֵלמו מרקוני, שממנו התחנה לוקחת את שמה. היציאות ממוקמות בשני מפלסים נפרדים, העליון בשדרת מרקוני והתחתון בדרך אוסטיאנזה.
היסטוריה

תחנת מרקוני נכנסה לשירות ב-26 באפריל 1994 במקביל להפעלה מחדש של מסילות קו הרכבת B  .
בעבר שם זה היה שייך לתחנה אחרת באותו הקו אשר משקיפה על פארק סנטרל לייק, עם הקמת התחנה החדשה שם זה נלקח ושמה של התחנה הקיימת שונה לEUR פאלאספורט.
שירותים

מכונת כרטיסים אוטומטית
שירותים
תחבורה ציבורית העוברת בסמוך לתחנה

תחנת אוטובוס ATAC מרקוני (MB)
הערות שוליים

↑  "Nuova fermata". anno XV (149). Salò: Editrice Trasporti su Rotaie. ISSN 0392-4602. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
קראסקו

| --- | --- |
סמל קראסקו

שער בֵּל-וֶרְדֶה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פיימונטה פיימונטה
 נפה:  קונאו
 בירת העיר:  קראסקו 
 שטח:  81.2 קמ"ר
 גובה:  288 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,465 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  94 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  44°39′00″N 7°52′00″E﻿ / ﻿44.65°N 7.8666666666667°E﻿ / 44.65; 7.8666666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.comune.bovezzo.bs.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקראסקו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןקראסקו(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריקראסקו(למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריקראסקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קראסקו (באיטלקית: Cherasco) היא עיר בפרובינציית קונאו שבחבל פיימונטה, 50 ק"מ דרום-מזרח מטורינו ו-40 ק"מ צפון-מזרח לקונאו. אוכלוסייתה הגיעה בסוף 2004 ל-7,624 נפש.
בעיר יש מוזיאון על שם ג'ובאני בטיסטה אדריאני (Giovanni Battista Adriani) בארמון "סלמטוריס" (Salmatoris), בו מוצגות תערוכות אמנות חשובות. בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה, יוצאת צרפת שעסקה בתעשיית המשי של העיר.
תולדות העיר

העיר הוקמה בשנת 1243 לפי יוזמתו של מנפרדי לנצ'ה (Manfredi Lancia) שהשתייך לצועריו של הנסיך לבית אלרמיצ'י (Aleramici). בתקופת האימפריה הרומית הייתה במקום מצודה בשם "קלרסקום" (Clerascum), לידה החליט הצוער לייסד את העיר. העיר עברה במהרה לשליטה של קארלו ד'אנג'ו (Carlo d'Angiò), בחסות של גיבלינה (ghibellina) יחד עם הערים אסטי, אלבה וקיירי. בשנת 1347 היא עברה לשליטת בית סבויה.
משנת 1559 עברה על העיר תקופה של פריחה. מסביב לעיר נבנתה חומה. כאשר היו מהומות בפיימונטה, העיר הזמינה את חצר הדוכס להתאכסן בה. אז גם נבנה ה"שער בלה-ורדה", סמל העיר. בשנת 1631 נחתם בעיר הסכם שלום בין נסיכות בית סבויה, ג'וליו מזרינו האימפריה הרומית הקדושה, מנטובה וספרד אליהם הצטרפו השליטים לבית מונפראטו ולבית גונזגה.
בשנת 1796 נכנס נפוליאון בונפרטה לעיר וחתם על שביתת נשק עם המפקד הפיימונטזי של העיר. בעקבותיה נחתם הסכם שלום בפריז.
יהדות קראסקו

במרכז העיר מצוי הגטו הקטן של העיר, גטו שלא מנה יותר מעשרים וחמש משפחות. מספר זה מקורו ממסמך בו נרשם כי בהתאם למכסה שהוטלה על העיר לאספקת שמיכות לצבא נפוליאון: כל משפחה התבקשה לתת שמיכה אחת. בספרים נרשם כי היהודים נתנו 25 שמיכות. הגטו נוסד בשנת 1730 והוא מצוי בין הרחובות מרקוני (Marconi) וויטוריו אמנואלה. ברחוב האחרון, במספר 48, הייתה אחת הכניסות לגטו. מאז המאה ה-16 יש יהודים בעיר. בשנת 1547 הגיע לעיר בנקאי בשם דבנדטי (Debenedetti) והקים בה מוסד למתן הלוואות. אחריו הגיעו פליטים מצרפת שמצאו בעיר מקום נוח למגורים. הם עסקו בטקסטיל - בעיקר בתעשיית המשי - ובקרמיקה. מספרם הגיע ל-100.
בית הכנסת היהודי הוא בבעלות פרטית. אפשר לתאם את הביקור בו עם קהילת יהודי טורינו. בית הכנסת הוקם במקום זה בשנת 1797. יש להניח כי קודם היה במקום אחר. ארון הקודש והתיבה המתומנת הם מהמאה ה-18. בבית הכנסת עדיין מפוזרים ספרי תפילה. ליד אולם התפילה יש חדרון קטן ובו ספסלים ושולחנות לימוד. החדרון שימש את ילדי הקהילה.
בשנת 1847 פרסם המלך קרלו אלברטו צו, האוסר על ייצור נקניקיות מבשר בקר. הקצבים של העיר ברה הסמוכה לקראסקו היו מודאגים, שכן אחד ממוצריהם הנמכרים ביותר הייתה נקניקיה מבשר בקר הנקניקיה של ברה (אנ') (Salsiccia di Bra), שנמכרה ליהודי קראסקו (Cherasco). הקצבים פנו למלך קרלו אלברטו. על פי המסופר המלך נעתר, ואישר להמשיך לייצר ולמכור את הנקניקיה. הנקניקיה נמכרת גם במאה ה-21. את הנקניקיות נוהגים לאכול במצב נא, אך ניתן להכינן גם מטוגנות, על גריל ובצורות הכנה נוספות.
ערים תאומות

לעיר כמה ערים תאומות:
ישראל קריית גת, ישראל
צרפת ויאר-סיר-ואר (אנ'), צרפת
גרמניה מקמי (אנ'), גרמניה
רומניה צ'פה (אנ'), רומניה
הונגריה פילישצ'אבה (אנ'), הונגריה
לקריאה נוספת

יעקב פינקרפלד, בתי הכנסת באיטליה, מוסד ביאליק, ירושלים, תשי"ד
In Piedmont Sixteen Synagogues, בהוצאת הקהילה היהודית בטורינו.
Annie Sacerdoti,Guida All'Italia Ebraica,Marietti, Casale Monferrato,1986
הערות שוליים

↑  Bra Sausage, Atlas Obscura (באנגלית)
| מחוז פיימונטה |
| --- | --- | --- |
| בירת המחוז | טורינו |  |
| ניב מקומי | פיימונטית |  |
| נפות | אלסנדריה • אסטי • ביאלה • ורבנו-קוזיו-אוסולה  • ורצ'ילי • טורינו • נוברה • קונאו |  |
| ערים | איווריאה • אלסנדריה  • אסטי • ביאלה • ורצ'ילי • מונדובי • סאלוצו • קארמניולה • קונאו • קזאלה מונפראטו • קראסקו |  |
| אתרים יהודיים | יהדות פיימונטה • יהדות אסטי • יהדות קזאלה מונפראטו |  |
| אתרי טבע | נהר טנרו • נהר בורמידה • נהר צ'רבו • אגם אורטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540303505171  LCCN: nr95003716  VIAF: 139280267   WorldCat (עם VIAF): 139280267 
צעדה במדי סרדיניה
מייקל פורמנק

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1958 (בן 66) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה 
 סוגה:  ג'אז, ג'אז אוואנגרדי
 כלי נגינה:  קונטרבס
 חברת תקליטים:  אנג'ה רקורדס 
 amibotheringyou.com
 
מייקל פורמנק (באנגלית: Michael Formanek; נולד ב-7 במאי 1958) הוא בסיסט ג'אז אמריקאי. הוא מזוהה עם סצנת הג'אז בניו יורק.
קריירה

בשנות ה-80 ניגן פורמנק לצד פרדי האברד, ג'ו הנדרסון, דייב ליבמן, פרד הרש ואטילה צולר. אלבום הבכורה שלו כמנהיג הרכב, Wide Open Spaces, יצא ב-1990, השתתפו בו הסקסופוניסט גרג אוסבי, הכנר מארק פלדמן, הגיטריסט ויין קרנץ והמתופף ג'ף הירשפילד.
במהלך שנות התשעים הוציא פורמנק כמה אלבומים נוספים. בין היתר גם הקליט בטריו עם הירשפלד והסקסופוניסט טים ברן (שהשתתף גם באלבומו השני, Extended Animation), הוביל ספטט וניגן עם ההרכב של ברן, Bloodcount.
פורמנק הרבה להקליט גם כמוזיקאי סשן, והופיע באלבומים של ג'יין אירה בלום, אורי קיין, ג'יימס אמרי, לי קוניץ, קווין מהוגאני, ה־Mingus Big Band, סקוט פילדס, ניו יורק ג'אז קולקטיב, דניאל שנידר וג'ק וולרת.
דיסקוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: כתוב כרשימה ארוכה מדי.
| שנה | שם | חברת הקלטות | הערות | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1977 | San Francisco Samba | Screwgun | עם ארט פפר |  |
| 1987 | Movies | Enja | עם פרנקו אמברוסטי |  |
| 1988 | Movies, Too | Enja | עם פרנקו אמברוסטי |  |
| 1990 | Wide Open Spaces | Enja | כמנהיג הרכב |  |
| 1991 | Burnin' at Backstreet | Fresh Sound | עם צ'ט בייקר |  |
| 1992 | Extended Animation | Enja | כמנהיג הרכב |  |
| 1992 | Serious Hang | Muse | עם ג'ק וולרת' |  |
| 1993 | Art and Aviation | Arabesque | עם ג'יין אירה בלום |  |
| 1993 | Loose Cannon | Soul Note | כמנהיג הרכב |  |
| 1995 | Lowlife: The Paris Concert | JMT | עם טים ברן |  |
| 1995 | Poisoned Minds: The Paris Concert | JMT | עם טים ברן |  |
| 1995 | Memory Select: The Paris Concert | JMT | עם טים ברן |  |
| 1996 | Unwound | Screwgun | עם טים ברן |  |
| 1997 | Saturation Point | Screwgun | עם טים ברן |  |
| 1997 | Urlicht / Primal Light | Winter & Winter | עם אורי קיין |  |
| 1998 | Discretion | Screwgun | עם טים ברן |  |
| 1998 | Ornery People | Little Brother | כמנהיג הרכב; עם טים ברן |  |
| 1999 | Gustav Mahler in Toblach | Winter & Winter | עם אורי קיין |  |
| 1999 | Pariah's Pariah | Winter & Winter | עם גארי תומאס |  |
| 1999 | Relativity | Enja | עם מרטי ארליך ופיטר ארסקיין |  |
| 2001 | Marionettes on a High Wire | OmniTone | עם באיקידה קרול |  |
| 2003 | Gustav Mahler: Dark Flame | Winter & Winter | עם אורי קיין |  |
| 2010 | The Rub and Spare Change | ECM | כמנהיג הרכב; עם קרייג טבורן, טים ברן וג'רלד קליבר |  |
| 2011 | Insomnia | Clean Feed | עם טים ברן |  |
| 2012 | Small Places | ECM | כמנהיג הרכב; עם קרייג טבורן, טים ברן וג'רלד קליבר |  |
| 2014 | Thumbscrew | Cuneiform | עם תומאס פוג'יווארה ומרי הלבורסון בהרכב Thumbscrew |  |
| 2016 | Convallaria | Cuneiform | עם תומאס פוג'יווארה ומרי הלבורסון בהרכב Thumbscrew |  |
| 2016 | The Distance | ECM | כמנהיג הרכב; עם אנסמבל קולוסוס |  |
| 2018 | Theirs | Cuneiform | עם תומאס פוג'יווארה ומרי הלבורסון בהרכב Thumbscrew |  |
| 2018 | Ours | Cuneiform | עם תומאס פוג'יווארה ומרי הלבורסון בהרכב Thumbscrew |  |
| 2018 | Time Like This | Intakt | כמנהיג הרכב; עם רביעיית אלוז'ן |  |
| 2019 | Even Better | Intakt | כמנהיג הרכב |  |
| 2020 | The Anthony Braxton Project | Cuneiform | עם תומאס פוג'יווארה ומרי הלבורסון בהרכב Thumbscrew |  |
| 2020 | Pre-Apocalyptic | Out Of Your Head | כמנהיג הרכב |  |
| 2021 | Attention Spam | Screwgun | עם טים ברן |  |
| 2021 | 5 | Screwgun | עם טים ברן |  |
| 2021 | Never is Enough | Cuneiform | עם תומאס פוג'יווארה ומרי הלבורסון בהרכב Thumbscrew |  |
| 2021 | Dyads | Out Of Your Head | כמנהיג הרכב; עם פיטר פורמנק |  |
| 2021 | Imperfect Measures | Intakt | כמנהיג הרכב |  |
| 2022 | Multicolored Midnight | Cuneiform | עם תומאס פוג'יווארה ומרי הלבורסון בהרכב Thumbscrew |  |
| 2022 | Were We Where We Were | Circular File Records | כמנהיג הרכב; עם שלישיית דורמה |  |
| 2023 | As Things Do | Intakt | כמנהיג הרכב; עם רביעיית אלוז'ן |  |
ארבה

ערך זה עוסק בלהקת חגבים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| ארבה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חגבאים
תת־סדרה:: ארבה
ארבה מלחך עץ בסודאן.
חגב סודני מדברי. למעלה במופע כחרק בודד, למטה במופע כחלק מנחיל
ארבה היא צורת התקהלות של חגבים נודדים, הנעים בקבוצות ענקיות, הנחשבות למזיקות לחקלאות. מתוך כ-8,000 מיני חגבאים ידועים רק כ-12 מינים המתאגדים ללהקות ארבה.
מאפייני הארבה

הארבה יכול להתרבות במהירות רבה בהיווצר תנאים מתאימים ולנדוד בלהקות.
הם נעים בנחילים (אנ'), זו קבוצה שאין בין הפרטים בה קשר ארגוני, במקום זה הם נעים כמקשה אחת כל פרט במחשבה על עצמו. פושטים על שדות ובמהירות רבה מכלים יבולים. הם מסוגלים לאכול כמעט כל סוג של מזון (אף כי בדרך כלל הם לא ניזונים מזיתים ותמרים).
מיני ארבה עיקריים:
Locusta migratoria - חגב נודד.
Nomadracis septemfasciata - חגב אדום.
Chortoicetes terminifera - חגב אוסטרלי.
Melanoplus spretus - מין של חגב שהיה נפוץ באזור מערב ארצות הברית וקנדה, ונכחד בסוף המאה ה-19. היה ידוע ביכולת ההשרצה יוצאת הדופן שלו.
Schistocerca gregaria - חגב סודני מדברי. מין הארבה המפורסם ביותר. נפוץ במזרח התיכון, בצפון אפריקה ובהודו.
החגב המדברי יכול לעבור מהמורות ומכשולים רבים. לעיתים, כאשר גופותיהם של הפרטים הראשונים בנחיל מהווים מצע לחבריהם. יש לו גם יכולת מסוימת לצלוח מים. החגב המדברי רגיש לקור, אך גם חום גבוה מדי, מעל 50 מעלות לערך, יכול לגרום למותו. בשל ההזדקקות שלו לחום אין הצאצאים שלו מגיעים לבגרות מינית במזרח התיכון, ולכן בין פשיטה לפשיטה מארץ מוצאו, סודאן, יש תקופות רגיעה.
הזחל מגיח מהביצה כעבור 15–40 יום להטלה, ואחר כך עובר כמה שבועות של תהליך התבגרות.
עד היום מהווה הארבה איום חמור על החקלאות, במיוחד במדינות המתפתחות, בהיעדר ידע בהדברה וציוד מתאים.
המעבר מחגב לארבה

התהליכים הגורמים למעבר החגבים ממופע בודד למופע להקתי (נחיל ארבה), הם נושא למחקר מדעי במספר מקומות בעולם. הסבר אפשרי הוא גשמי חורף חריגים בסביבה מדברית היוצרים צמחייה עשירה, אשר גורמת לנקבות הארבה להטיל כ-150 ביצים בשנה במקום כ-40 ביצים בשנה רגילה. לחגבים שבוקעים בעת תופעת הארבה צבע שחור עם כתמים צהובים לעומת החגב המתבודד שצבעו נע בין ירוק לחום כתלות בגילו ובתנאי הסביבה. חגבי הארבה הם יצורים חברתיים הפעילים ביום, בניגוד לחגב המתבודד הפעיל בלילה. כאשר מספר רב של חגבים שוכן באזור אחד רגליהם נוטות להתחכך בשל הצפיפות, וגרוי זה מעלה את רמת הסרוטונין בגוף וכתוצאה מכך גורם להתנהגות חברתית. תופעת הארבה מתרבה במהירות ומשנה את התנהגותם של חגבים בודדים רבים. צאצאיהם של חגבים אלה כבר יבקעו מהביצים כארבה לכל דבר. החוקרים הראו שכאשר מעבירים ביצים של נקבת החגב לקצף של נקבת הארבה, החגבים הבוקעים הם מסוג ארבה. התופעה עובדת גם בכיוון ההפוך - כאשר מעבירים ביצים של נקבת הארבה לקצף של נקבת החגב, יבקעו זחלים שיהיו לחגבים בודדים.
הארבה בתרבות > ארבה ביוון העתיקה

לפי כתבי אפלטון, סוקרטס השמיע את הרעיון המיתולוגי לפיו הארבה מוצאו מבני אנוש. כאשר המוזות הביאו לראשונה את השיר לעולם, היו כאלה שכל כך התפעמו מיופיו שחדלו מלאכול ולשתות ומתו. המוזות הפכו אותם לארבה, המזמזם שיר כל חייו.
הארבה בתרבות > ארבה בתנ"ך ובמסורת היהודית

מכת הארבה היא השמינית מעשר המכות בהן הוכו המצרים. במקומות שונים מוזכרות תפילה ותענית להתגוננות מארבה. בספר דברים מוזכר הארבה כעונש על חטאים. בספר יואל מתוארת באופן ציורי מכת ארבה שגרמה לנזקים עצומים בחקלאות, ומתואר אבל גדול ותפילות מחמת המחסור.
במקרא מזוהים עשרה מיני ארבה שונים: ארבה, גובי, גזם, חגב, חנמל, חסיל, חרגל, ילק, סלעם, צלצל.
דרך עתיקה לגירוש הארבה, המוזכרת כבר בתנ"ך היא ביצירת רעש והכאה על פחים, אך כיום היא נחשבת למטרד, בהיותה מפריעה לסימון שיטתי של שטחי הרביצה של הארבה לשם הכחדתו.
הארבה יוצא דופן בין השרצים בהיותו כשר לאכילה על פי ספר ויקרא. הסוגים הכשרים הם "כל אשר לו כרעים מעל לרגליו לנתר בהם על הארץ" (ויקרא יא, כא)
עם זאת, מסורת על סוגי ארבה כשרים שאפשרה את אכילתם לא רווחה ביהדות אשכנז. בצפון אפריקה ובעיקר בתימן, היו שאכלו ארבה. כפי שמתאר החוקר פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן:
וכפי שמתאר זאת "אוצר הדינים והמנהגים":
"בכל ארצות המזרח נוהגים לאכול את החגבים צלי ומבושל, בבוא הארבה בגבולם מציתים אש ועושים מדורות להעלות העשן והארבה ייחנק על ידי העשן וייפול לארץ וילקטו ממנו חמרים חמרים. גם מייבשים את החגבים בחום השמש וטוחנים מהם קמח ומערבים בצוף דבש לטעום לחיך."
פולמוס התחולל כאשר הרב חיים בן עטר, ה"אור החיים", פסק במאה ה-18 לאסור את אכילתם.
הארבה אינו בשרי ופטור משחיטה - בדומה לדגים.