stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וונבולניצה
יהודי וונבולניצה > בית הקברות היהודי

האנדרטה בבית הקברות היהודי
כיום נותרו בבית הקברות היהודי רק מספר שברים בודדים מהמצבות.
בשנת 1993, שרה טרגרמן-ריטרסקי (1917-2011), שאביה ואחיה נרצחו בטבח של מרץ 1942, הקימה אנדרטה (51°17′44″N 22°09′35″E﻿ / ﻿51.2955°N 22.1597°E﻿ / 51.2955; 22.1597) לזכר האירוע. על האנדרטה כיתוב בפולנית ובעברית. הכיתוב בפולנית הוא הקדשה לזכרם הנצחי של הקורבנות ולאחד הגברים שקם מבין הגופות, התחנן על חייו ובתמורה נורה למוות. הכיתוב בעברית הוא הקדשה לקורבנות משפחת טרגרמן, אותם היא נשאה לבית הקברות וקברה בידיה: האב דוד ואחיה אברהם הירש, רפאל מרדכי ופסח נח.
וילהלם בוגר

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1906 זופנהאוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  3 באפריל 1977 (בגיל 70) ביטגהיים - ביסינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 תקופת הפעילות:  מ-1932 
 מעסיק:  גסטפו 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
וילהלם פרידריך בוגר (בגרמנית: Wilhelm Friedrich Boger; ‏19 בדצמבר 1906, זופנהאוזן – 3 באפריל 1977), המכונה "הנמר מאושוויץ", היה מפקח משטרה גרמני ואיש סגל מחנה הריכוז אושוויץ בירקנאו. נודע לשמצה בשל פשעיו המחרידים באושוויץ יחד עם מפקדו האוסטרי, מפקד הגסטפו באושוויץ, מקסימיליאן גרבנר.
ביוגרפיה

בוגר נולד בעיירה זופנהאוזן שבמחוז שטוטגרט, גרמניה. אביו היה סוחר והוא הצטרף לתנועת הנוער ההיטלראי בנעוריו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1922 
החל להתלמד בעיסוק אביו במשך שלוש שנים, ובשנת 1925 החל לעבוד בפקידות. בשנת 1929 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית. היה חבר בשורות האס אס הכללי משנת 1930. לאחר שפוטר מעבודתו בשנת 1932 הצטרף לאס אס וביולי 1933 למשטרה הפוליטית בשטוטגרט. בין השנים 1936–1937 עבד בבית הספר לאימון שוטרים. מונה לתפקיד מפקח משטרה לאחר שעבר את בחינות כוח המשטרה בשנת 1937, אף על פי שנלקח למעצר בשנת 1936 בגין יחס לא הולם לנחקר.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נשלח לעמוד בראש המשטרה המחוזית בעיר צ'חאנוב, ולאחר שלושה שבועות נשלח להקים ולפקח על תחנת שיטור גבול בעיר אוסטרולנקה. בשנת 1940 הצטרף לכוח המשטרתי בדרזדן, משם נשלח לחזית ונפצע בשנת 1942. תשעה חודשים לאחר מכן נשלח למחנה אושוויץ. תחילה שירת כמפקד מחלקה (צוגפיהרר) ולאחר מכן כסגן משנה (אונטר-שטורמפיהרר) בגסטפו של אושוויץ. הגסטפו במחנה היה כפוף למשרד הראשי לביטחון הרייך ותחומי האחריות הראשיים שלו היו: ניהול רישום על אסירים במחנה, קליטת אסירים למחנה, ניהול הביטחון במחנה, לחימה במרידות במחנה וחקירת אסירים. מ-23 בדצמבר 1943 עד פינוי המחנה היה אחראי על אגף החקירות ותשאול האסירים כהאופט-שטורמפיהרר (דרגה מקבילה לסרן). אגף זה נקרא בפי האסירים "בלוק המוות" או "בלוק העינויים" - בלוק 11.
וילהלם בוגר המציא את "נדנדת בוגר", אמצעי לצורך חקירה בעינויים שתואר כלהלן: "הייתה זאת קורת ברזל באורך מטר שנתלתה מהתקרה על ידי שרשראות"[דרוש מקור], סיפרה פראו בראון שהעידה נגדו במשפטי אושוויץ בפרנקפורט. כך תיארה את השימוש בקורה
:
"אסיר היה מוכנס ל"חקירה", מופשט ומכופף על גבי הקורה, פרקי כף ידו נכפתו לקרסוליו. שומר מצדו האחד של החדר היה דוחף אותו, או אותה, הלוך וחזור לאורך תא החקירה. בוגר היה שואל "שאלות", תחילה בנימה שקטה, לאחר מכן בנביחה, ולבסוף בשאגה. בכל נדנוד של האסיר, שומר נוסף חמוש במוט ברזל היה הולם באחוריו. ככל שהנדנודים הלכו וגברו, והאסיר המייבב התעלף והוער רק כדי להתעלף בשנית, המהלומות נמשכו - עד שנשארה רק עיסה מדממת מול עיניהם. רוב האסירים נהרגו מהעינוי; חלק מוקדם יותר וחלק מאוחר יותר מהאחרים. בסופה של החקירה נשארה רק ערימה של עצמות, בשר חשוף ושומן שנגררו החוצה".
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

פשעיו המחרידים בגסטפו באושוויץ נמשכו עד לפינוי המחנה בינואר 1945. לאחר מכן נמלט מאנשי הצבא האדום במשך חמישה חודשים ושהה בבית הוריו בלודוויגבורג, עד שנעצר ביוני 1946. הוא היה אמור להיות מוסגר לפולין לצורך העמדה למשפט, אך הצליח להימלט במהלך השנה. משנת 1948 עד אמצע 1949 עבד כחקלאי בחווה ליד שטוטגרט. הוא נעצר לזמן קצר בעיר רייבנסבורג בגין אותו יחס לא הולם שנתן לנחקר שלו משנת 1936 ושוחרר במהרה. חי עם משפחתו תחת זהותו האמיתית בהמינגן. בהמשך מצא עבודה כמפקח על סחורה במפעל מטוסים בעיר הולדתו זופנהאוזן, בו עבד תקופה וקודם לתפקיד משרדי עד שנתפס באוקטובר 1958 בגיל 57. כאשר מכריו או שכניו שאלו אותו על מעשיו במחנה אושוויץ, אמר שאין לו שום רגשי אשם. עבר דה-נאציפיקציה. בית המשפט בשטוטגרט קבע שבוגר "אינו מותיר רושם של איש מחוספס ואכזר, אלא של אדם רציונלי, מפקח משטרה מלומד ומשרת אזרחי"[דרוש מקור], הפסיק את החקירה בגינו והעביר אותה לידי הממשלה.
בשנת 1959 נעצר בפעם האחרונה והואשם בפשעי מלחמה שביצע באושוויץ. ב-20 באוגוסט 1965 התווסף שמו לרשימת המורשעים במשפטי אושוויץ בפרנקפורט באשמת סיוע וביצוע רציחות של יהודים. לאחר סדרה של עדויות מפי ניצולים ועדי ראייה אחרים, נשפט לבסוף למאסר עולם בגין הרשעה בחמישה מקרי רצח, רצח קולקטיבי ב-109 מקרים ובגין סיוע לרצח בשאר המקרים.
הוא מת בגיל 71 בכלא בייטיגהיים-ביסינגן שבבאדן-וירטמברג ב-3 באפריל 1977, 19 שנים לאחר מעצרו ותחילת משפטו.
הערות שוליים

↑  ראו: Calitreview.com / Kessler, Jascha, "The Boger Swing: Frau Braun and The Tiger of Auschwitz, באתר Calitreview.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119367033  ISNI: 0000 0000 1338 7356  VIAF: 15578666   WorldCat (עם VIAF): 15578666
וילהלם ביטריך

| --- | --- |

וילהלם ביטריך
 לידה:  26 בפברואר 1894 ורניגרודה, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  19 באפריל 1979 (בגיל 85) וולפראטשהאוזן, גרמניה המערבית גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   אובר-גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית האס אס ה-2   מפקד דיוויזיית האס אס ה-8   מפקד דיוויזיית האס אס ה-9  מפקד קורפוס הפאנצר אס אס ה-2
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   אות הפציעה (שחור)
 
וילהלם ביטריך (בגרמנית: Wilhelm Bittrich,‏ 26 בפברואר 1894 – 19 באפריל 1979) היה קצין בכיר בוואפן אס אס בדרגת אובר-גרופנפיהרר אשר פיקד בין היתר על קורפוס הפאנצר אס אס ה-2 בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב הארדנים.
לאחר המלחמה נשפט כפושע מלחמה ונידון ל-5 שנות מאסר.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

וילהלם ביטריך נולד ב-26 בפברואר 1894 בורניגרודה שבסקסוניה לאביו שהיה פקיד ולאחר מכן סוכן.
ב-30 ביולי 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס ביטריך לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לגדוד היגר מגדבורג ה-4. ב-10 בספטמבר 1914 הועבר ביטריך לגדוד היגר המילואים ה-19, לאחר מכן הועבר לגדוד היגר ה-8, ולאחר מכן הועבר לרגימנט הרגלים ה-77. עם יחידות אלה הוא נלחם בחזית המערבית ובחזית האיטלקית, וזכה בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וב-15 באוקטובר 1915 הועלה ביטריך לדרגת לויטננט. ב-1916 ביטריך לשירות האוויר הגרמני והוכשר כטייס, ועד סוף המלחמה הוא לחם כטייס קרב.
לאחר המלחמה הצטרף ביטריך לפרייקור, ובשנת 1923 הצטרף לרייכסווהר, שבו שירת כמדריך טיסה.
ב-1 בדצמבר 1931 הצטרף ביטריך למפלגה הנאצית, וממרץ עד יוני 1932, שירת בארגון האס אה. ב-1 ביולי 1932 הצטרף ביטריך לאס אס, ומילא בו תפקידים שונים. ב-1 באוקטובר 1936 הועלה ביטריך לדרגת אס אס שטורמבאנפיהרר, וב-30 בינואר 1938 הועלה הבא לדרגת אס אס אובר-שטורמבאנפיהרר, ומונה למפקד הגדוד השני ברגימנט דויטשלנד, ופיקד עליו במהלך האנשלוס - סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית במרץ 1938. ב-1 במאי 1938 מונה ביטריך למפקד הגדוד הראשון ברגימנט דר פיהרר, וב-30 במאי 1939 הועלה לדרגת אס אס שטנדרטנפיהרר, ומונה לקצין מטה ברגימנט האס אס לייבשטנדרטה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, השתתף ביטריך עם רגימנט האס אס לייבשטנדרטה במערכה בפולין תחת פיקודו של יוזף דיטריך. בינואר 1940 מונה ביטריך למפקד רגימנט דויטשלנד, ופיקד עליו במהלך הקרב על צרפת, וב-1 בספטמבר 1940 הועלה לדרגת אס אס אוברפיהרר. ב-15 באוקטובר 1941 מונה ביטריך למפקד דיוויזיית האס אס ה-2, והשתתף עימה בקרב על מוסקבה, וב-19 באוקטובר 1941 הועלה לדרגת בריגדפיהרר. מקיץ 1942 עד פברואר 1943 פיקד ביטריך על דיוויזיית האס אס ה-8 והשתתף עימה בפעולות לחימה כנגד הפרטיזנים בברית המועצות. ב-15 בפברואר 1943 הוטל על ביטריך להקים את דיוויזיית האס אס ה-9, שעליה פיקד בקרבות באוקראינה, ולאחר מכן בצרפת, וב-1 במאי 1943 הועלה לדרגת גרופנפיהרר. ב-1 ביולי 1944 מונה ביטריך למפקד קורפוס הפאנצר אס אס השני, ופיקד עליו בקרבות בנורמנדי, בארנהם ומאוחר יותר בהונגריה, וב-1 באוגוסט 1944 הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה הוסגר ביטריך לצרפת באשמה שציווה להוציא להורג 17 חברי ההתנגדות בנים, אולם זוכה, לאחר שהתברר שלא היה אחראי על כך. בשנת 1953 הועמד ביטריך לדין בשנית ונשפט לחמש שנות מאסר על תליות, ביזה והצתה, אך זוכה בשנת 1954 שוב על ידי בית המשפט הצרפתי בבורדו ושוחרר. אמנם יש לציין, שביטריך לא נשפט על פשעי מלחמה שבוצעו תחתיו במהלך הלחימה בחזית המזרחית.
לאחר שחרורו התגורר ביטריך עם אשתו בעיר וולפראטשהאוזן, עד למותו ב-19 באפריל 1979.
השבתת הממשל בארצות הברית

| השבתה | ימים | עובדים ששוחררו | עלות לממשלה | נשיא | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 | 1 | 1,600 | $700,000 | קרטר |  |
| 1981 | 1 | 241,000 | $80–90 מיליון | רייגן |  |
| 1984 | 1 | 500,000 | $65 מיליון | רייגן |  |
| 1986 | 1 | 500,000 | $62 מיליון | רייגן |  |
| 1990 | 3 | 2,800 | $2.57 מיליון | ג'ורג' וו. בוש |  |
| 1995 | 7 | 800,000 | $400 מיליון | קלינטון |  |
| 1995–1996 | 21 | 284,000 | $400 מיליון | קלינטון |  |
| 2013 | 16 | 800,000 | $24 מיליארד | אובמה |  |
| 2018 | 3 | 692,900 |  | טראמפ |  |
| 2018–2019 | 35 | 800,000 | $11 מיליארד | טראמפ |  |
בפוליטיקה האמריקנית, השבתת הממשל (באנגלית: Government shutdown) היא מצב שבו הקונגרס נכשל בהעברת אשרור תקציב לפעולות הממשלה. אם ההקצבות הזמניות או השנתיות אינן מעוגנות בחוק, מתרחש "פער מימון", ולכן הממשל הפדרלי של ארצות הברית מתחיל כתוצאה מכך בהשבתת פעילויות ממשל, לרבות שחרור כוח אדם ממשלתי לחופשה ללא תשלום וקיצוץ פעילויות ושירותים של סוכנויות פדרליות שאינם בגדר פעילויות חירום. תוכניות שתוקצבו על פי חוקים שאינם נסמכים על חוקים מנדטוריים (כמו ביטוח לאומי) עשויות לסבול אף הן "פער במימון", בהיעדר אשרור לתקציב כולל.
לקריאה נוספת

, CRS Report for Congress, September 20, 2004
הערות שוליים

↑  "Government Shutdown? US Government Info/Resources". About.com. 1999-10-24. נבדק ב-2007-06-03.
↑  Berman, Mark; Rein, Lisa (21 בדצמבר 2018). "What will happen if the government shuts down: Late paychecks, closed museums and more". The Washington Post. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   ישראל פישר, הממשל האמריקאי משותק אחרי שחברי בית הנבחרים והסנאט לא הגיעו להסכמה, באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2013
↑   חמי שלו, שביתת הממשל האמריקאי: החדר האטום של הציבור השמרני, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2013
↑  H.R.6157 - Department of Defense and Labor, Health and Human Services, and Education Appropriations Act, 2019 and Continuing Appropriations Act, 2019
↑  H.R.5895 - Energy and Water, Legislative Branch, and Military Construction and Veterans Affairs Appropriations Act, 2019
↑  משבר החומה: לקראת השבתת הממשל הארוכה אי פעם - טראמפ לא נסוג
↑  "This Is Now The Longest Government Shutdown in US History". Time (באנגלית). נבדק ב-2019-01-12.
↑  Shutdown of the Federal Government: Causes, Effects, and Process, CRS Report for Congress, September 20, 2004, Table 1, page 6
↑  "A Brief History Of Federal Government Shutdowns". Outside The Beltway. 8 באפריל 2011. נבדק ב-28 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matthews, Dylan (25 בספטמבר 2013). "Wonkblog: Here is every previous government shutdown, why they happened and how they ended". The Washington Post. נבדק ב-29 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shutdown #18 Since the Modern Budget Process Was Established in 1974
↑  Curry, Tom (29 בספטמבר 2013). "Chances of averting government shutdown appear slim". NBC News. נבדק ב-1 באוקטובר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ANDREW TAYLOR (2013-10-17). "Gov't reopens after Congress ends 16-day shutdown". Associated Press. נבדק ב-2013-10-17.
↑  טראמפ והקונגרס סיכמו: הפסקה זמנית בהשבתת הממשל, באתר ynet, 25 בינואר 2019
נאום הנשיא ברק אובמה במהלך השבתת הממשל באוקטובר 2013 - וידאו
נאום הנשיא דונלד טראמפ במהלך השבתת הממשל בינואר 2019 - וידאו
ויליאם קיסאם ואנדרבילט

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1849 ניו דורפ, ארצות הברית 
 פטירה:  22 ביולי 1920 (בגיל 70) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Vanderbilt Family Cemetery and Mausoleum 
 תפקיד:  נשיא  נשיא 
 בן או בת זוג:  Alva Belmont (20 באפריל 1875–1895)  Anne Harriman Vanderbilt (25 באפריל 1903–?) 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
ויליאם קיסאם ואנדרבילט (באנגלית: William Kisam Vanderbilt‏; 12 בדצמבר 1849, ניו דורפ, סטטן איילנד – 22 ביולי 1920, פריז) היה בן בולט למשפחת ואנדרבילט האמריקנית, ומגדל סוסים.
ביוגרפיה

הוא היה בנו השני של ויליאם הנרי ואנדרבילט, ממנו ירש 55 מיליון דולר, ועד 1903 היה פעיל במידה חלקית בניהול חברת הרכבות המשפחתית. בניו, ויליאם קיסאם ואנדרבילט הבן (1878–1944) והרולד סטרלינג ואנדרבילט (1884–1970), היו האחרונים שפעלו בתחום זה לאחר שהרולד הפסיד במאבק על חברת הרכבות המשפחתית לחברת הרכבות המרכזית של ניו יורק בשנות ה-50.
אשתו הראשונה הייתה אלווה ארסקין סמית', לה נישא ב-20 באפריל 1875. מוצאה היה ממשפחה בעלת עבדים באלבמה, והיא הייתה אם ילדיו ובעלת תפקיד חשוב בכפייה על בתם קונסואלו להינשא לדוכס התשיעי ממרלבורו. זמן קצר לאחר מכן נפרדו ואנדרבילט ואשתו, והיא נישאה לאוליבר בלמונט.
ב-1903 הוא נישא לאן הרימן, בתו של הבנקאי אוליבר הרימן, שהייתה אלמנתם של הספורטאי סמואל סטיבנס סנדס ולואיס מוריס רתרפורד הבן, בנו של האסטרונום לואיס מוריס רתרפורד, שמת בשווייץ ב-1903. היו לה שני בנים מנישואיה הראשונים ושתי בנות מנישואיה השניים, אך היא וואנדרבילט לא הצליחו להביא ילדים לעולם. לאחר מות אחיו קורנליוס ב-1899 הוא נחשב בדרך כלל לראש המשפחה.
בדומה לבני המשפחה האחרים הוא בנה מספר בתי מגורים גדולים. הבתים שלו היו מארבל האוס (1892), שתוכנן על ידי ריצ'רד האנט מוריס בניו פורט שברוד איילנד, ואידל האואר (1900) בלונג איילנד. האנט תכנן גם את אחוזתו של ואנדרבילט בשדרה החמישית 660.
הוא היה שותף בבעלות על היאכטה Defender, שזכתה באליפות אמריקה ליאכטות בשנת 1895. הוא היה גם אחד מהמייסדים של התיאטרון החדש בניו יורק, ואף כיהן כנשיאו.
ואנדרבילט היה אחד ממייסדי מועדון הג'וקי. הוא החזיק בבעלותו מניות במועדון, היה נשיא מועדון המרוצים "Sheepshead Bay Race Track" בברוקלין, ובעליה של אורוות מרוצים מצליחה. ב-1896 הוא בנה את בורסת הסוסים האמריקנית בפינת רחוב 50 וברודוויי שבמנהטן. ב-1911 הוא השכיר (ולבסוף מכר) את המבנה לארגון שוברט, שהפך אותה לתיאטרון וינטר גארדן.
לאחר גירושיו מאלווה הוא היגר לצרפת, בנה ארמון והקים את אורוות סוסי המרוץ Haras du Quesnay, וחוות הרבעה ליד דוביל באזור גידול סוסי המרוץ שבנורמנדי תחתית. אחד מן הסוסים שהיו בבעלותו היה "מאסקט", חבר היכל התהילה האמריקני של מרוצי הסוסים, שנרכש מחוות קאסלטון שבקנטקי תמורת שירותי הסייסות בחווה בצרפת. סוסיו של ואנדרבילט השתתפו בשורת מרוצים חשובים בצרפת, ובחלקם זכו בפרסים.
ואנדרבילט מת בפריז ב-22 ביולי 1920. גופתו הוחזרה לארצות הברית ונקברה בחלקה המשפחתית בבית הקברות המוראביאני שבסטטן איילנד.
במלחמת העולם השנייה הוחלט לקרוא על שמו של ואנדרבילט את אחת מאוניות המשא מסדרת ליברטי.
לקריאה נוספת

Case, Carole - The Right Blood: America's Aristocrats in Thoroughbred Racing (2000) Rutgers University Press ISBN 0-8135-2840-2
וילהלם בוש

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1832 וידנזאל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 בינואר 1908 (בגיל 75) Mechtshausen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Heinrich Christian Wilhelm Busch 
 מדינה:  ממלכת הנובר, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  סקסוניה התחתונה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן, אוניברסיטת הנובר, האקדמיה לאמנות של דיסלדורף, האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  מקס ומוריץ 
 חתימה:   
 
וילהלם בוש בפורטרט עצמי
וִילְהֶלם בּוּשׁ (בגרמנית: Wilhelm Busch;‏ 15 באפריל 1832 – 9 בינואר 1908) היה צייר, משורר, סאטיריקן ומאייר קריקטורות גרמני. נודע במיוחד בזכות סיפורו המאויר בחרוזים מקס ומוריץ. בסגנון איוריו נחשב לאבי ה"קומיק-סטריפ" של ימינו.
ביוגרפיה

בוש נולד בעיר וידנזאל שליד הנובר בגרמניה. הוא נשלח על ידי אביו ללמוד הנדסת מכונות, אך פנה לבסוף ללמוד ציור בדיסלדורף ולאחר מכן באנטוורפן ובמינכן.
נטייתו המקורית הייתה ציורי שמן, אך במהרה גילה כישרון גדול לאיורי קריקטורות, שאותן ליווה בחרוזים שנונים ומבדחים. כישרונו זה הביא אותו בגיל 27 להשתתף בקביעות בשבועון היתולי בשם Fliegende Blätter. מדי שבוע היה שולח למערכת העיתון את איוריו המשעשעים, מלווים בחרוזים עוקצניים ולגלגניים, אינו נרתע מביקורת חברתית ומשחיטת פרות קדושות.
יצירתו

סיפורו המפורסם ביותר של בוש, מקס ומוריץ, פורסם אף הוא בהמשכים באותו שבועון. הסיפור, רווי הומור שחור, מתאר בחרוזים מלווים באיורים מבדחים את תעלוליהם של צמד נערים מרושעים המתעללים בבני כפרם. הסיפור הופיע כספר לראשונה בשנת 1865, תורגם מאז לשפות רבות והפך פופולרי ברחבי העולם כולו.
פרט למקס ומוריץ, פרסם בוש עוד חרוזים מאוירים באותו שבועון בסגנון דומה.
בוש כתב גם מספר פואמות בסגנון דומה לסיפוריו המאוירים, אך בערוב ימיו התמקד בכתיבת שירים נטולי איורים ובעלי נימה רגשנית ונוגה יותר. כמו כן צייר בוש למעלה מאלף ציורי שמן שנמכרו רק לאחר מותו.
בוש מת בהרי הרץ בשנת 1908.
ספריו

הצפרדע ושני הברווזים (1861. תר' מנחם לביא, 1942)
הטוחן ומנקה-הארובות (1863)
מקס ומוריץ (1865. תר' אהרן לובושיצקי בשם שמעון ולוי, ורשה 1898; חווה כרמי בשם מַכּס ומוריץ זוממי המזימות, 1938; אנדה עמיר-פינקרפלד בשם גד ודן: שישה תעלולים של שני שובבים, 1939; אורי סלע בשם ספר-התעלולים של מקס ומוריץ, 1965 [הופיע גם כתקליט]; אוריאל אופק בשם מקס ומוריץ: תעלולים מסופרים בחרוזים ובציורים, 1984) – שבעה פרקים על צמד פוחחי כפר (יש אומרים שבוש הכירם אישית), הממררים את חיי כולם, עד שהם באים על עונשם.
בת-הטוחן הנועזה (1867)
הַנְס הוּקֶבַּין: עורב ביש-מזל (1868)
ימימה השובבה (1875)
הרפתקאות בחור צעיר (1875. תר' אברהם אבן-שושן [עם עוד 'סיפורים עליזים'] בשם בארץ השובבים, 1941)
מר ומרת קנופף (1876)
הלנה החסודה (1879)
הקוף פִּיפְּס (1879. תר' יוסף בכר, 2008)
סיפורים מוזרים (1880. תר' אורי סלע [חלק] בשם סיפורים מוזרים על חתולים ועכברים ורקיקים מסוכרים וכל מיני דברים, 1977)
פּליש ופּלום (1882)
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "וילהלם בוש: שני ילדים רעים", בספר ילדים גדולים (כרך 3, עמ' 34-25), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
הרמוניות ספריות

הרמוניות ספריות הן משפחה של פונקציות של שני משתנים: הזוויות θ ו-φ בקואורדינטות ספריות (כדוריות).
הרמוניות ספריות חשובות ליישומים תאורטיים ומעשיים רבים, בעיקר בפיזיקה. דוגמאות ליישומים אלה הם אורביטלים באטום ופתרון בעיות אלקטרוסטטיות עם סימטריה כדורית. ניתן להשתמש בהן לייצוג צורתו של שדה כבידה, צורה של גאואיד וצורת שדה מגנטי בגופים פלנטריים, וכן באפיון קרינת הרקע הקוסמית. בגרפיקה ממוחשבת תלת-ממדית, הרמוניות ספריות ממלאות תפקיד מיוחד במגוון רחב של נושאים הכוללים תאורה לא ישירה והכרת צורות תלת-ממדיות.
מתמטית, ההרמוניות הספריות הן כלי לפתרון משוואת לפלס בקואורדינטות כדוריות. כאשר מחפשים פתרון למשוואה, שצורתו היא מכפלה של פונקציה שתלויה רק במרחק מראשית הצירים ושל פונקציה שתלויה רק בזוויות, ניתן לקבל משוואות דיפרנציאליות לחלק הרדיאלי (התלוי רק במרחק) ולחלק הזוויתי. ההרמוניות הספריות הן פתרון המשוואה הזוויתית, והן אוסף אורתוגונלי של פונקציות.
היסטוריה

הרמוניות ספריות נחקרו לראשונה בהקשר של הפוטנציאל הניוטוני הנובע מחוק הכבידה העולמי בשלושה ממדים. ב-1782, פייר סימון לפלס בספרו "מכניקה שמיימית" עסק בבעיה של קביעת הפוטנציאל הכבידתי  \mathbb {R} ^{3}\to \mathbb {R}  בנקודה כלשהי x, שיוצרות אוסף של מסות נקודתיות mi המוצבות בנקודות xi, שנתון על ידי:
 V(\mathbf {x} )=\sum _{i}{\frac {m_{i}}{|\mathbf {x} _{i}-\mathbf {x} |}}.
כל אחד מהאיברים בסכום לעיל הוא הפוטנציאל הניוטוני היחידני שיוצרות אחת מהמסות הנקודתיות. כמעט באותו זמן, ומעט לפני לפלס, אדריאן-מארי לז'נדר חקר את הפיתוח של הפוטנציאל הניוטוני היחידני של מסה נקודתית לחזקות של המרחק r של הנקודה x מהראשית ושל המרחק  r_{1} של הנקודה  x_{1} מהראשית. הוא גילה שאם r ≤ r1, אז:
 {\frac {1}{|\mathbf {x} _{1}-\mathbf {x} |}}=P_{0}(\cos \gamma ){\frac {1}{r_{1}}}+P_{1}(\cos \gamma ){\frac {r}{r_{1}^{2}}}+P_{2}(\cos \gamma ){\frac {r^{2}}{r_{1}^{3}}}+\cdots 
כאשר γ היא הזווית בין הווקטורים x ו-x1, והפונקציות  P_{i}:[-1,1]\to \mathbb {R}  הן פולינומי לז'נדר (ראו גם פיתוח לפלס למולטיפולים אלקטרוסטטיים). שימו לב שאם הנקודה x מוגדרת להיות הראשית אז r=0, כך שקיבלנו את הביטוי הרגיל לפוטנציאל של מסה נקודתית. חשיבות פיתוחו של לז'נדר היא שהוא המפתח לתיאור הפוטנציאל של התפלגויות מסה כלליות, בין אם הן בדידות ובין אם הן רציפות. בעקבות כך, במאמרו מ-1782 לפלס חקר את המקדמים הללו תוך שהוא משתמש בקואורדינטות כדוריות כדי לייצג את הזווית γ בין x1 ל-x.
ב-1867, ויליאם תומסון ופטר גונטרי טייט הציגו את ההרמוניות הספריות המרחביות בחיבור משותף, שבו גם טבעו את המונח "הרמוניות ספריות" עבור הפונקציות הללו. ההרמוניות המרחביות היו פתרונות פולינומיים הומוגניים  \mathbb {R} ^{3}\to \mathbb {R}  למשוואת לפלס:
 {\frac {\partial ^{2}u}{\partial x^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}u}{\partial y^{2}}}+{\frac {\partial ^{2}u}{\partial z^{2}}}=0.
באמצעות חקירה של משוואת לפלס בקואורדינטות כדוריות, תומסון וטייט פיתחו את ההרמוניות הספריות של לפלס.
הפיתוח של טורי פורייה במהלך המאה ה-19 אפשר את הפתרון של מגוון בעיות פיזיקליות בתחומים מלבניים, כמו משוואת החום או משוואת הגלים במיתר או בתוף מלבני. בעיות אלו נפתרו באמצעות פיתוח הפונקציות לטור של פונקציות טריגונומטריות. בדיוק כשם שהפונקציות הטריגונומטריות בטור פורייה מייצגות את אופני התנודה הבסיסיים של מיתר תונד, הסתבר שההרמוניות הספריות מייצגות את אופני התנודה הבסיסיים של תנודות משטח כדורי, כמו למשל בלון כדורי הנתון במתיחות משטחית (כוח מתיחות ליחידת אורך, בדומה למתח פנים בנוזלים) קבועה מסוימת - כלומר רק כאשר פני הבלון יהיו בצורת אחת מההרמוניות הספריות אז כל נקודה על הבלון תבצע תנודה מחזורית בתדירות זהה מסוימת  \omega . רבים מההיבטים של התורה של טורי פורייה, כמו למשל האורתוגונליות של אופני תנודה, ניתנים להכללה באמצעות פיתוחים להרמוניות ספריות במקום לפונקציות טריגונומטריות.
השכיחות של השימוש בהרמוניות ספריות בתחום הפיזיקה בתחילת המאה ה-20 הציבן כמועמדות טבעיות חשובות לפתרון חלק מהבעיות שצצו בתקופת חבלי הלידה של מכניקת הקוונטים. ההרמוניות הספריות (המרוכבות)  S^{2}\to \mathbb {C}  מופיעות שם כפונקציות העצמיות של ריבוע אופרטור התנע הזוויתי
 -i\hbar \mathbf {r} \times \nabla ,
כך שהן מייצגות אורביטלים אטומיים שונים.
מבוא

משוואת לפלס בקואורדינטות כדוריות היא
עבור הפרדת משתנים  \ f(r,\theta ,\varphi )=R(r)\Theta (\theta )\Phi (\varphi ) החלק הזוויתי של משוואת לפלס מקיים:
באמצעות הפרדת משתנים מקבלים ממשוואה דיפרנציאלית חלקית זו שתי משוואות דיפרנציאליות רגילות:
עבור  m ו- \lambda  מרוכבים כלשהם. מכיוון ש- d\mathbb {\theta } =-{\frac {d(\mathbb {cos\theta } )}{\mathbb {sin\theta } }} ניתן לזהות את האופרטור  {\frac {d}{d\theta }} עם האופרטור  -\mathbb {sin\theta } {\frac {d}{d(\mathbb {cos\theta } )}}, ולכן אם נציב  x=\mathbb {cos\theta }  ו- \mathbb {sin^{2}\theta } =1-x^{2} נקבל את המשוואה הדיפרנציאלית הבאה עבור  \Theta (x):
{d \over dx}\left[(1-x^{2}){d\Theta  \over dx}\right]+\left(\lambda -{\frac {m^{2}}{1-x^{2}}}\right)\Theta (x)=0
וזוהי "משוואת לז'נדר" עם  \lambda =l(l+1) עבור  l מרוכב כלשהו (מכיוון שלמשוואה  \lambda =l(l+1) תמיד קיים פתרון, הנחה זאת לא מגבילה את הכלליות). מכך נובע שהפתרון לחלק הזוויתי ניתן להצגה כמכפלה של פונקציות טריגונומטריות ופולינומי לז'נדר הנלווים:
כאשר  Y_{\ell }^{m} נקראת הרמוניה ספרית ממעלה  \ell  וסדר m ו- P_{\ell }^{m} הוא פונקציית לז'נדר הנלווית (ידועה גם כפולינומי לז'נדר הנלווים). הפקטור N הוא קבוע נרמול והזוויות θ ו-φ מייצגות את זווית הגובה ( \ 0\leq \theta \leq \pi , היא שווה לאפס בקוטב הצפוני של הכדור, ל  \pi /2 בקו המשווה של הכדור ולפאי בקוטב הדרומי שלו) ואת הזווית המישורית  0\leq \phi \leq 2\pi . הקואורדינטות הספריות שמשמשות בערך זה עקביות עם אלה המשמשות פיזיקאים אך שונות מאלה המשמשות מתמטיקאים.
כאשר פותרים את משוואת לפלס על פני השטח של כדור (על הספירה שלו), תנאי השפה המחזוריים על φ ותנאי רגולריות בקטבים, מבטיחות שהמעלה  \ell  והסדר m הם מספרים שלמים המקיימים  \ell  ≥ 0 ו-|m| ≤  \ell . תנאי הרגולריות בקטבים הכרחי לצורך הקביעה כי l  מספר שלם, שכן למשוואת לז'נדר נקודות סינגולריות רגולריות ב- x=\pm 1, ורק כאשר  \lambda  הוא מהצורה  l(l+1) עבור l שלם כלשהו מובטח כי פתרון המשוואה בשיטת פרובניוס ייתן טור חזקות סופי של x (כלומר פולינום) המתכנס אל הפתרון עצמו.
ברם, אם הפונקציה f מוגדרת רק עבור θ ≤ θ0, אז ההרמוניות הספריות הקטועות שיתקבלו היו מוגדרות לכל סדר שלם, אך למעלה שאיננה מספר שלם. הפתרון הכללי למשוואת לפלס הוא צירוף ליניארי של הרמוניות ספריות מוכפלות בפתרון הרדיאלי  \ R(r):
כאשר  f_{\ell }^{m} ו-  f_{\ell }^{m'} הם קבועים. האיברים בסכום הראשון שואפים לאפס כאשר r שואף לאינסוף, בעוד שהאיברים בסכום השני שואפים לאפס בראשית.
אורתוגונליות ונרמול

ישנם מספר נרמולים שונים הנמצאים בשימוש עבור הרמוניות ספריות. בפיזיקה וסייסמולוגיה, פונקציות אלה מוגדרות בדרך כלל כ:
כך שהן אורתונורמליות ביחס למכפלה פנימית:
כאשר הדלתא היא דלתא של קרונקר המקיימת: δaa = 1, δab = 0 אם a ≠ b ו-dΩ = sinθ dφ dθ.
בחקר הגאודזות והניתוח הספקטרלי משתמשים בנרמול אחר:
שמקיים
בחקר המגנטיות, משתמשים בחצי-נרמול שמידט
שמקיים
גם במכניקת הקוונטים משתמשים לעיתים קרובות בנרמול זה, והוא נקרא על שם הפיזיקאי הישראלי יואל רקח.
כאשר משתמשים בזהות הבאה (ראו פונקציות לז'נדר הנילוות)
ניתן להראות שכל ההרמוניות המנורמלות מקיימות
כאשר הכוכבית מסמנת לקיחת צמוד מרוכב. משוואה זו נובעת גם מהיחס בין ההרמוניות הספריות עם מטריצת D של ויגנר (ראו: Wigner D-matrix#Relation with spherical harmonic functions).