stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארסנל
ארסנל נשים

קבוצת כדורגל הנשים של המועדון היא ארסנל נשים (לשעבר ארסנל ליידיס), שהוקמה ב-1987, והפכה למקצוענית למחצה בשנת 2002. מאמן הקבוצה הנוכחי הוא ג'ונס אידוול. ארסנל נשים היא הקבוצה המצליחה ביותר בכדורגל הנשים האנגלי; היא האלופה ומחזיקת הגביע הנוכחית; כמו כן, זכתה הקבוצה בגביע אופ"א לנשים בעונת 2006/2007. על אף שהלכה למעשה מועדון הגברים וקבוצת הנשים מתנהלים בנפרד, יש ביניהם קשר; ארסנל נשים זכאית לשחק פעם אחת בעונה באצטדיון האמירויות, ואת שאר משחקי הבית שלה היא עורכת בבורהאמווד שבמחוז הרטפורדשייר.
קשר עם הקהילה

המועדון הקים בשנת 1985 תוכנית לאחריות חברתית בשם "ארסנל בקהילה" (Arsenal in the Community), הכוללת פרויקטים במגוון תחומים מלבד ספורט. המועדון מעניק מימון למספר מטרות צדקה, ובשנת 1992 הקים את "קרן הצדקה של ארסנל" המגייסת כספים לאותן מטרות. כמו כן, המועדון הקים קבוצת חובבים וידוענים המסייעת גם כן בגיוס כספים.
סטטיסטיקה ושיאים

דייוויד אולירי הופיע במדי המועדון ב-722 משחקים בין 1975 ל-1993, והוא מחזיק בשיא ההופעות לשחקן. טוני אדמס, הקפטן לשעבר, נמצא במקום השני עם 669 הופעות. דייוויד סימן מחזיק בשיא ההופעות לשוער עם 563 משחקים.
תיירי הנרי הוא מלך השערים של המועדון עם 229 שערים, מתוכם כבש 226 בין 1999 ל-2007. בינואר 2012 חזר למועדון לכ-3 חודשים ובתקופה הזאת הבקיע שלושה שערים שהעלו את שיאו ל-229. באוקטובר 2005 שבר הנרי את שיאו של איאן רייט, שעמד על 185 שערים. רייט עצמו שבר את שיאו מ-1939 של קליף באסטין, שעמד על 178 שערים. הנרי הוא גם מלך שערי הליגה של המועדון עם 174 שערים, לאחר ששבר את שיאו של באסטין בפברואר 2006.
מספר הצופים הגבוה ביותר במשחק בית של ארסנל היה 73,707 מול לאנס, במשחק שנערך באצטדיון ומבלי ב-25 בנובמבר 1998 במסגרת ליגת האלופות. מספר הצופים הגבוה ביותר במשחק שנערך בהייבורי הוא 73,295, והוא נקבע במשחק נגד סנדרלנד שנערך ב-9 במרץ 1935. מספר הצופים הגבוה ביותר באצטדיון האמירויות היה 60,161, והוא נקבע במשחק נגד מנצ'סטר יונייטד שנערך ב-3 בנובמבר 2007.
המועדון גם מחזיק בשיא העונות הרצופות בליגה העליונה (99, נכון לעונת 2024/25) וכן ברצף משחקי הליגה הארוך ביותר ללא הפסד (49 בין מאי 2003 לאוקטובר 2004). רצף זה כלל גם את כל 38 המשחקים של עונת האליפות ב-2003/2004. המועדון היחיד שעשה זאת מלבד ארסנל היה פרסטון נורת' אנד, שבעונת 1888/1889 לא הפסיד בכל 22 המשחקים שנערכו.
המועדון קבע שיא בליגת האלופות במהלך עונת 2005/2006 כאשר לא ספג שער במשך עשרה משחקים רצופים, ובכך שבר את השיא של מילאן שעמד על שבעה משחקים. רצף אי-הספיגה נמשך עד למשחק הגמר נגד ברצלונה, שבו ספג השוער מנואל אלמוניה שער מרגליו של סמואל אטו. המשחק הסתיים בתוצאה 2 – 1 לטובת ברצלונה.
ההעברה היקרה ביותר בתולדות המועדון היא רכישתו של דקלן רייס תמורת כ־105 מיליון יורו ב-15 ביולי 2023.
תארים והישגים > אנגליה

הליגה הראשונה או הפרמייר ליג :
אליפות (13): 1930/1931, 1932/1933, 1933/1934, 1934/1935, 1937/1938, 1947/1948, 1952/1953, 1970/1971, 1988/1989, 1990/1991, 1997/1998, 2001/2002, 2003/2004
סגנות אליפות (11): 1925/1926, 1931/1932, 1972/1973, 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003, 2004/2005, 2015/2016, 2022/2023, 2023/2024
גביע ה-FA :
זכייה (14): (שיא) 1929/1930, 1935/1936, 1949/1950, 1970/1971, 1978/1979, 1992/1993, 1997/1998, 2001/2002, 2002/2003, 2004/2005, 2013/2014, 2014/2015, 2016/2017, 2019/2020
סגנות (7): 1926/1927, 1931/1932, 1951/1952, 1971/1972, 1977/1978, 1979/1980, 2000/2001
גביע הליגה :
זכייה (2): 1986/1987, 1992/1993
סגנות (6): 1967/1968, 1968/1969, 1987/1988, 2006/2007, 2010/2011, 2017/2018
מגן הצדקה/מגן הקהילה :
זכייה (17): 1930, 1931, 1933, 1934, 1938, 1948, 1953, 1991 (בשותפות), 1998, 1999, 2002, 2004, 2014, 2015, 2017, 2020, 2023
סגנות (7): 1935, 1936, 1979, 1989, 1993, 2003, 2005, 2020
לארסנל יש היסטוריה ארוכה של מיקומים בחלק העליון של טבלת הליגה, ולאורך השנים המועדון סיים מתחת למקום ה-14 רק שבע פעמים. כמו כן, ארסנל הוא אחד מחמשת המועדונים שהצליח לזכות פעמיים ברציפות בגביע ה-FA.
תארים והישגים > אירופה

ליגת האלופות :
סגנות (1): 2005/2006
הליגה האירופית :
סגנות (1): 2018/2019
גביע אירופה למחזיקות גביע :
זכייה (1): 1993/1994
סגנות (2): 1979/1980, 1994/1995
גביע אופ"א
סגנות (1): 1999/2000
גביע ערי הירידים
זכייה (1): 1969/1970
הסופר קאפ האירופי
סגנות (1): 1994
כדורגלנים בולטים בתולדות המועדון

בטבלה שלהלן מפורטים שמותיהם של חלק מהכדורגלנים הידועים ביותר בתולדות ארסנל. לרובם יש למעלה מ-225 הופעות או למעלה מ-100 שערים במדי המועדון. המיון הראשוני הוא לפי מספר הופעות.
ראו גם: רשימת כדורגלני ארסנל שיש להם ערך בוויקיפדיה
לקריאה נוספת

ניק הורנבי, קדחת המגרש, הוצאת עגור, 1992, הודפס בעברית ב-1994
Maidment, Jem (2006). The Official Arsenal Encyclopedia. Hamlyn. ISBN 0600615499.
Soar, Phil & Tyler, Martin (2000). The Official Illustrated History of Arsenal. Hamlyn. ISBN 0-600-60175-7.
Spurling, Jon (2004). Rebels for the Cause: The Alternative History of Arsenal Football Club. Mainstream. ISBN 0-575-40015-3.
יוהנס פופיץ'

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1884 לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  2 בפברואר 1945 (בגיל 60) כלא פלצנזה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Eduard Johannes Popitz 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת לוזאן  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מעסיק:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תפקיד:  שר 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב המפלגתי 
 
הרמן אדוארד יוהנס פופיץ' (בגרמנית: Hermann Eduard Johannes Popitz) (2 בדצמבר 1884 - 2 בפברואר 1945) היה מדינאי גרמני אשר השתתף בקשר העשרים ביולי נגד אדולף היטלר.
פועלו ברייך הגרמני

יוהנס פופיץ' נולד ב-2 בדצמבר בשנת 1884 בברלין, היה נשוי לאישה בשם קורנליה סלוט, ונולדו לו ממנה בת ושני בנים. שמו של אחד מהם היה היינריך פופיץ. הוא למד מדע המדינה באוניברסיטאות של לוזאן, לייפציג, ברלין והאלי וקיבל דוקטורט במשפט ציבורי.
בשנת 1906 נכנס לשירות המדינה, משנת 1907 היה עוזר ממשלתי בקלן, ובשנים 1914 עד 1919 שירת במשרד הפנים הפרוסי. במארס 1919 התמנה לחבר במועצת המפלגה ומונה למנהל משרד האוצר של הרייך. מאז 1921 - שר הרייך של משרד האוצר. מאז 1925 - מזכיר המדינה במשרד האוצר של הרייך.
פופיץ' היה עורך דין מנהלי וכיהן במשרד האוצר של הרייך הגרמני החל משנת 1919. בשנת 1925, מונה למזכיר המדינה. הקנצלר פרנץ פון פאפן מינה את יוהנס למפקח הרייך במשרד האוצר הפרוסי.
במקביל לשירות המדינה, הרבה לעסוק בהוראה באוניברסיטת ברלין ובאקדמיה הממלכתית, מאז שנת 1922. היה פרופסור כבוד לדיני מיסים ומדעי כלכלה. בשנת 1932 נכנס לממשלתו של הגנרל קורט פון שלייכר כשר בלי תיק ולנציב הרייך במשרד האוצר הפרוסי. הוא הצטרף ל-NSDAP וזכה בתג מפלגת הזהב. הוא תמך בעורך-הדין השמרן וחוקר מדע המדינה הנודע קרל שמיט.
הוא היה שלילי כלפי הפדרליזם, כולל בתחום המס (הוא כינה את צורת הממשל הפדרלית "פיקציה"). הוא ניסח את "חוק הפופיטים" הכלכלי, הקובע כי עם הזמן צריכה להיות נטייה למרכז גביית הכנסות (במדע המדינה זה תואם את מה שמכונה "חוק ברוס" - "הפדרליזם הוא רק שלב מעבר בדרך לאחדות ממשלתית").
חבר באופוזיציה האנטי-נאצית

היה פעיל במפלגה הנאצית. ב-21 באפריל 1933, מנהיגי המפלגה הנאצית מינו את פופיץ' לשר האוצר הפרוסי החדש. החל משנת 1938, עבד יחד עם הנס אוסטר מהמשרד לענייני חוץ ומודיעין. הוא יצר קשרים רבים עם חוגים באופוזיציה הצבאית. פופיץ שירת במשרדי ממשלה בדרגות גבוהות, אך בכל זאת נסחף למעגלים באופוזיציה למשטר ובהמשך תמך פופיץ' בניסיון ההפיכה. בין השנים 1939–1940 ניסח חוק יסוד זמני של המדינה. בפגישה עם היינריך הימלר, ניסה לברר מה תהיה עמדתם של חברי האס אס לגבי ניסיון הפיכה בהיטלר.
בהדרגה, היחסים של פופיץ' עם המשטר הנאצי התדרדרו באופן משמעותי. הוא הגיב בחריפות לליל הבדולח, מחה נגד הרדיפה ההמונית של יהודים והתפטר, מה שלא התקבל.
פופיץ' תמך בשיקום המונרכיה וראה ביורש העצר ווילהלם כמועמד לכתר. לכן הצטרף לקונספירציה נגד היטלר. הוא עבד בצמוד עם ראש העיר לשעבר של לייפציג, קרל פרידריך גרדלר, והשתתף בפעילות חברת הדיונים סרדה, שכללה נציגי תנועת האופוזיציה השמרנית להיטלר. הוא הכין טיוטת חוקה זמנית, שאמורה להיכנס לתוקף לאחר הפלת שלטון היטלר, אשר שיקפה נטיות סמכותיות. הקונספירטורים ראו בפופיץ' כאחד המועמדים האפשריים לתפקיד שר האוצר בממשלת גרמניה הנאצית. חלק מהקונספירטורים תפסו את פופיץ' בתור דמות שנויה במחלוקת. יחד עם זאת, הוא נועד להיות שר החינוך והתרבות במקרה שההפיכה תצליח.
בשנת 1943, הוא נפגש עם ראש האס-אס היינריך הימלר, והזמין אותו לתמוך בקושרים ולקיים שלום נפרד במערב. המתווך במגעים בין הימלר לפופיץ' היה עורך הדין קרל לנגבן. הימלר לא נתן תשובה חיובית, אך לא עצר את פופיץ', אלא רק הורה לפקח עליו. באותה עת, ההנהגה הנאצית כבר לא סמכה על פופיץ', על אף שנשאר שר האוצר של פרוסיה. בשנת 1943 כתב יוזף גבלס ביומנו: "היטלר בטוח לחלוטין שפופיץ' הוא האויב שלנו. הוא כבר עוקב אחריו, אם יש לו חומרים מפלילים במידת הצורך; ברגע שפופיץ' בוגד בעצמו, המלכודת נסגרת."
מותו

לאחר ניסיונות התנקשות כושלים רבים, ב-20 ביולי 1944 עצר הגסטפו את פופיץ' למרות קשריו עם היינריך הימלר. ב-3 באוקטובר 1944 גזר עליו מוות בית הדין העממי לצדק. עם זאת, פופיץ', כמו גודדלר, לא הוצא להורג מיד. הוא נעצר והכין מסמכים אנליטיים בנושאים כלכליים. ב-2 בפברואר 1945 נתלה בכלא פלצנזה.
לקריאה נוספת

Finanzausgleichsprobleme. ברלין, 1927
Der künftige Finanzausgleich zwischen reich - Ländern und Gemeinden. קיל, 1955.
הערות שוליים

1 2 3 4  JOHANNES POPITZ, THE GERMAN RESISTANCE MEMORIAL CENTER
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271460505171  PLWABN: 9810588487105606  BIBSYS: 90758244  BnF: cb169823595 (data)  GND: 118741497  ISNI: 0000 0000 8266 1275  LCCN: n85043727  NKC: jo20191028373  NTA: 070963444  SUDOC: 111880602  VIAF: 74648436   WorldCat (עם VIAF): 74648436
התלקחות ספונטנית

התלקחות ספונטנית או בעירה אנושית ספונטנית היא מונח עבור מקרים של אנשים שעלו באש לכאורה ללא שיוצתו. חקירות שונות ניסו לנתח מקרים של התלקחות ספונטנית והגיעו למגוון השערות לגבי גורם ההתלקחות. צריכת אלכוהול של המוצת, תהליכים כימיים שונים וגם הסברים פסאודו-מדעיים הוצעו כפתרון לתופעה. הקונצנזוס המדעי לגבי התלקחויות ספונטניות הן שברוב המקרים ישנו מקור הצתה חיצוני שמסיבה כזו או אחרת נעלם מעיני העדים להתלקחות.
סקירה

המונח התלקחות ספונטנית הוצע לראשונה בשנת 1746 על ידי פאול רולי במאמר שפרסם במגזין פרוטוקלים פילוסופיים. גאווין ת'ורסטון כתב במגזין הבריטי לרפואה כי "התופעה מושכת לא רק את תשומת לבם של אנשי הרפואה אלא גם את תשומת לבם של ההדיוטות". בספר שכתב לארי א. ארנולד בשנת 1995, בשם ablaze! (תרגום חופשי: עולה באש) הוא טען כי במשך שלוש מאות השנים האחרונות נרשמו למעלה מ-200 דיווחים על התלקחות ספונטנית ברחבי העולם.
סקירה > מאפיינים

הנושא זכה לסיקור ב"עיתון הרפואה הבריטי" בשנת 1938. המאמר ציטט מספר רפואי שנכתב ב-1823, אשר קבע כי המקרים המתועדים של התלקחות ספונטנית חלקו במאפיינים הבאים:
הקרבנות היו אלכוהוליסטים כרוניים.
הקרבנות היו לרוב נשים.
הגוף לא הוצת באופן ספונטני אלא בעקבות מגע עם חומר דליק.
כפות הידיים והרגליים נשרו אצל רבים מהקרבנות.
האש גרמה לנזק מועט לדברים בהם הגוף נגע.
הבעירה הותירה שאריות אפר שמנוני ומצחין. אלכוהוליזם התקשר רבות להתלקחות ספונטנית, מאחר שהדעה הרווחת הייתה שהתלקחות ספונטנית נגרמת מאלכוהול בגוף הקרבן.
חקירה משפטית

פרויקט נרחב של מחקר שנמשך במשך שנתיים מ-1984 עד 1986 נערך על ידי החוקר המדעי ג'ו ניקל והמשפטן ג'ון פ. פישר. הדו"ח שלהם סיכם מעל שלושים מקרים של התלקחות ספונטנית. החקירה העלתה כי הקרבנות היו תמיד בקרבת מקורות הצתה סבירים: נרות, מנורות, אח וכן הלאה. לרוב המדווחים התעלמו ממקורות אלו כדי להוסיף על מסתוריות ההתלקחות. החוקרים גם גילו שרוב הקרבנות היו חסרי זהירות או חסרי יכולת להגיב כראוי להתלקחות. כאשר לא נגרם נזק רב, החומר המצית היה בבגדיו או בגופו של הקרבן. במקרים בעלי הרס נרחב היו מקורות הצתה נוספים בסביבה, כמו מילויי כיסאות, כיסויי רצפה וכדומה. החוקרים תיארו כיצד שומן מומס בגוף ניצת, ובמהלך הבעירה שומן נוסף בגוף נמס ושימש כדלק נוסף. זה מכונה "אפקט הפתילה".
על פי החקירה של ניקל ופישר, חפצים קרובים לקרבן נשרפו וגרמו לאש להתפשט יותר ויותר. במקרים בהם לא היו חפצים דליקים קרובים הבעירה הייתה קטנה וממוקדת. עם זאת, כמו עם תעלומות אחרות, ניקל ופישר הזהירו מפני "הסבר יחיד ופשטני לכל מקרי המוות שנגרמו מהתלקחויות ספונטניות" והאמינו בחקירה פרטנית של כל מקרה לגופו.
הסברים חלופיים

השערות שונות ניסו להסביר כיצד תיתכן התלקחות ספונטנית ללא מקור בעירה חיצוני. רבים פקפקו על האפשרות של התלקחות ספונטנית על טבעית. בנימין רדפורד, סופר המדע, הטיל ספק בסבירות של תופעה כזו. "אם התלקחות ספונטנית היא תופעה אמיתית (ולא פשוט קשיש שהתקרב לאש)," שאל, "מדוע היא לא מתרחשת לעיתים קרובות יותר? יש כמה מיליארדים של אנשים בעולם, ואנחנו בכל זאת לא רואים אף אחד מהם עולה בלהבות כשהוא הולך ברחוב, משחק כדורגל או שותה קפה."
הסברים חלופיים > הסברים טבעיים

שאיפה של זרחן בצורות שונות עלולה לגרום להיווצרות של פוספין גז עם נקודת התלקחות נמוכה.[דרוש מקור]
כמעט בכל המקרים של התלקחות ספונטנית הקרבנות היו אנשים בעלי ניידות נמוכה ובריאות לקויה.
סיגריות. קרבן שגוסס מסרטן עשוי לעשן ולשמוט את הסיגריה בעווית המוות שלו, מה שגורם להתלקחות.
"אפקט הפתילה"; חומר בוער או חם גורם להמסת שומנים בגוף ולהצתתם, מה שממס שומנים נוספים וגורם לבעירה.
מכת ברק.
אלכוהול בגוף עשוי להתלקח מסיבות כימיות שונות.
המוות נגרם מסיבה טבעית ומסיבות שונות תואר כהתלקחות ספונטנית.
הסברים חלופיים > הסברים על טבעיים

הוצע כי חלקיק תת-אטומי מיוחד גורם להתלקחות הגוף בשל גורמים שונים.
יש סברה כי רוחות רפאים נקמניות יכולות לגרום להתלקחויות ספונטניות.
מקרים בולטים

הנרי ת'ומאס, בן 73, נמצא שרוף בסלון של האחוזה שלו בוויילס הדרומית בשנת 1980. כל גופו נשרף, למעט ראשו וחלקים מרגליו. גם מחצית מכסאו נשרפה. החוקרים קבעו שמותו נגרם כתוצאה מ"אפקט הפתילה".
מרי ריזר נמצאה שרופה בביתה בפלורידה ביולי 1951. החוקרים לא הבינו כיצד גופה נהפך כמעט כולו לאפר, בעוד החדר בו נמצאה לא הכיל כמעט עדויות לשריפה.
בדצמבר 2010 הדוקטור קיארן מקלוגין תיעד את מותו של מיכאל פהרטי באירלנד כ"נובע מהתלקחות ספונטנית. "אף הסבר אחר אינו מתאים לאירוע", כתב הדוקטור.
התלקחות ספונטנית בתרבות

בפרק השמיני בעונה ה-2 של הסדרה NCIS ישנו קרבן שמשוער כי מותו נגרם בשל התלקחות ספונטנית.
בפרק ה-17 בעונה ה-6 של הסדרה תיקים באפלה סקאלי משערת שמותו של אדם נגרם כתוצאה מבעירה ספונטנית.
בפרק "התלקחות ספונטנית" בסדרה סאות' פארק ישנו אדם שמת מהתלקחות ספונטנית.
בסדרת משחקי הסימס ישנו סיכוי נמוך עבור דמות במשחק למות מהתלקחות ספונטנית.
בסרט ספיינל טאפ אחד מחברי הלהקה לשעבר מת מהתלקחות ספונטנית.
בפרק החמישי של סדרת הקומדיה והמדע בדיוני ננס אדום אחד מחברי הצוות הוזה על אדם שמת מהתלקחות ספונטנית.
בפרק העשירי של העונה השישית של הסדרה Riverdale ישנו קרבן המתואר כמי שמת כתוצאה מהתלקחות ספונטנית.
ראו גם

בעירה ספונטנית
יאן סחפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1898 
 פטירה:  1945 (בגיל 46 בערך) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  נציבה מוניציפלית 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (30 באפריל 2006) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יאן סחפ
 
יאן סחפ (בהולנדית: Jan Schep;‏ 1898 – 1945) היה חסיד אומות העולם מהולנד שגורש למחנות ריכוז עקב פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה ונספה.
חייו והרקע שלו

יאן סחפ נולד ב-18 בנובמבר 1898 בעיר לקרקרק (Lekkerkerk) שבהולנד. בשנת 1919 הוא התיישב בעיר זייסט (Zeist) שבהולנד, ליד רוטרדם והיה פקיד בכיר בעירייה.
פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה

לאחר כיבוש הולנד ובלגיה באביב 1940 רצתה הממשלה הגרמנית רישום נפרד של כל היהודים. בשנת 1943 דרשו הגרמנים להנפיק תעודות זהות חדשות. בתעודה החדשה נרשמו פרטים מזהים רבים כגון כתובת, מקצוע, שם בן הזוג, השתייכות דתית, גובה, צבע שיער ונדרשה חתימה בטביעת אצבע. רק עם תעודה זו היה אפשר להסתובב חופשי ולקבל כרטיסי מזון. אגף מרשם התושבים בעירייה היה אחראי להנפקת התעודות הללו. תעודות זהות של יהודים מסופקות עם "J". עתידה של יהדות הולנד היה בסכנה מוחלטת, בשל העובדה שכעת כל המידע הנחוץ על חייהם, עתה פתוח לעיניי הגרמנים. היות שלסחפ הייתה נגישות מידית למידע הרב על תושבי עירו (בשל היותו פקיד בעיריית זייסט), יכול היה לשנות ולזייף תעודות זהות של אזרחים, בעיקרם יהודים על מנת להצילם.
מיד עם קבלת ההוראה להנפקת תעודות זהות חדשות התארגנו באופן לא פורמלי כמה פקידים בעיריית זייסט והקימו מנגנון מחתרתי סודי, שתפקידו היה להנפיק תעודות זהות מזויפות לכל המסתתרים בתחומי העיר, יהודים ולא יהודים כאחד. בסביבות שנת 1942 סחפ הצטרף למחתרת, ועד מהרה הוא עמד בראש המנגנון המחתרתי והיה זה שאישר בחתימתו האישית כל אחת מן התעודות המזויפות הללו.
אנשי המנגנון דאגו גם להוציא מכרטסת מרשם התושבים תעודות של אזרחים שנרדפו בידי הנאצים ולהעלימם מעיני רודפיהם. גברת פול (Pool), מזכירתו של יאן סחפ, הייתה עדה לפגישה שהתקיימה בבית הוריה. בפגישה חילק סחפ תעודות מזויפות לכמה אנשים, בכללם יהודייה צעירה בשם אווה דננבאום (Denneboom) לבית נתנס (Nathans). אווה באה על מנת לקבל מספר תעודות מזויפות לה ולשתי בנותיה- צביה ושולמית. יאן מסר לאווה תעודות זהות חדשות עם שמות בדויים - צביה הפכה להיות וילי (Willy) ושולמית הפכה להיות יאני (Jannie) למשפחת ואן-רמרדן (Van-Remmerden). התעודות המזויפות העניקו להן זהות חדשה והצילו את חייהן.
חשיפת פעולותיו ומותו

ב-15 באוגוסט 1944 חשפו הגרמנים את הפעילות המחתרתית לזיוף התעודות. סחפ נחקר ונאסר בידי הס"ס והועבר למחנה המעבר ווכט (Vught) שבהולנד, ובספטמבר 1944 נשלח למחנה אורניינבורג (Oranienburg) שבגרמניה. עם התקרבות כוחות בעלות הברית הוצא לצעדת המוות לכיוון ברגן-בלזן. על פי מסמך של הצלב האדום משנת 1950, סחפ מת בברגן-בלזן בין ה-4 באפריל 1945 ל-31 במאי 1945 (כלומר, ייתכן שמת לאחר שהמחנה כבר שוחרר על ידי הצבא הבריטי). גופתו לא נמצאה מעולם.
לאחר המלחמה

אחרי המלחמה נמצאו תעודות זהות מזויפות רבות שאושרו בחתימתו של סחפ, ונמצאו מסמכים רבים המדגישים את תפקידו המרכזי. כמו כן נמצאו עדויות שסחפ גם סייע בחיפוש מקומות מסתור לנמלטים. על סמך חומר הראיות בתיק, החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם, בישיבתה מיום 30 באפריל 2006, להעניק ליאן סחפ את התואר של חסיד אומות העולם. התואר הוענק לבניו יאן והנק סחפ ב-27.10.2006.
הערות שוליים

↑  הענקת תואר חסיד אומות העולם לסחפ, באתר יד ושם
מריה סילבה קרוס

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1915 בנלופ-קאסאס וייחאס, ספרד 
 פטירה:  23 באוגוסט 1936 (בגיל 21) Laguna de la Janda, ספרד 
 שם לידה:  María Silva Cruz 
 מדינה:  ספרד 
 
מריה סילבה קרוס (בספרדית: Maria Silva Cruz;‏ 20 באפריל 1915 – 23 באוגוסט 1936) הייתה אנרכיסטית ספרדייה וגיבורת מרד קאסאס וייחס בספרד. הייתה ידועה בכינוי "לה ליברטריה" (המשחררת).
הערות שוליים

↑  "Silva Cruz, Maria, 1915-1936". Libcom. 2 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  1-Silva Cruz, María - La Libertaria, CNT PUERTO REAL
↑  "Biografía de María Silva Cruz 'La Libertaria'". Portal Libertario Oaca (בספרדית). 12 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Seidman, Michael (2011). The Victorious Counterrevolution. University of Wisconsin Press. pp. 18. ISBN 9780299249632.
↑  Fopiani, Ana Maria (11 בינואר 2012). "Muere a los 76 años el hijo de 'La Libertaria' sin saber dónde fue enterrada su madre". El Mundo (בספרדית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "¡¡Maria Silva Cruz "Libertaria" a los Registros Civiles!!". CGT Andalucia. 23 בספטמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-2012-04-24. נבדק ב-2017-07-25. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4674897  CANTIC: a11665786  ISNI: 0000 0000 5978 3450  LCCN: n2009028277  VIAF: 88386805   WorldCat (עם VIAF): 88386805 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מריה סילבה קרוס".
טים מקארתי

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1949 (בן 75) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין 
 מעסיק:  השירות החשאי של ארצות הברית 
 תפקיד:  chief of police 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 
טימותי (טים) ג'יי מקארתי (באנגלית: Timothy J. McCarthy;‏ נולד ב־20 ביוני 1949) הוא סוכן השירות החשאי של ארצות הברית לשעבר הידוע בעיקר בזכות חלקו בהגנה על הנשיא רונלד רייגן במהלך ניסיון ההתנקשות בחייו ב־30 במרץ 1981.
במהלך ניסיון ההתנקשות הגן מקארתי על חיי הנשיא, חצץ בגופו בינו לבין המתנקש ג'ון הינקלי ג'וניור וספג קליע בחזה, אך התאושש מפציעה זו.
לאחר ניסיון ההתנקשות, טים מקארתי הולל כגיבור וקיבל את "פרס הגבורה של NCAA" בשנת 1982.
ביוגרפיה

טימותי מקארתי נולד ב־20 ביוני 1949, וגדל בשכונת אשברן בשיקגו. הוא למד בבית הספר "סנט דניס" ובתיכון הקתולי "ליאו" ולאחר מכן באוניברסיטת אילינוי באורבנה־שמפיין. בקולג' שיחק מקארתי בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אילינוי אך נפצע בשנתו השנייה ללימודים, פציעה אשר גדעה את האפשרות לפתח קריירה כשחקן מקצועי.
בשנת 1971 סיים את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה והצטרף לשירות החשאי של ארצות הברית בשנת 1972. הוא שירת תחילה כחוקר פלילי מטעם השירות החשאי בשיקגו במשך שמונה שנים ובשנת 1979 הועבר לחטיבת ההגנה הנשיאותית של השירות החשאי בוושינגטון די. סי., שם שירת תחת הנשיאים ג'ימי קרטר, רונלד רייגן וג'ורג' בוש האב. משנת 1989 ועד פרישתו באוקטובר 1993 היה מקארתי היה הסוכן הממונה על חטיבת השירות החשאי בשיקגו.
ניסיון ההתנקשות ברייגן

ב־30 במרץ 1981 פתח המתנקש ג'ון הינקלי ג'וניור באש לעבר הנשיא רונלד רייגן בצאתו מכנס במלון "וושינגטון הילטון" שבו נשא הנשיא נאום. תוך 1.7 שניות ירה הינקלי כשש יריות. עם הישמע הירי דחף הסוכן ג'רי פאר במהירות את רייגן לתוך הלימוזינה הנשיאותית ואילו מקארתי מיהר ושם את עצמו בקו האש של היורה תוך שהוא חוצץ בגופו בינו לבין רייגן. הקליע הרביעי פגע בחזהו של מקארתי וחדר את ריאתו הימנית, את הסרעפת ואת האונה הימנית של הכבד.
מקארתי לא היה אמור להיות בתפקיד באותו יום. ברגע האחרון קיבל השירות החשאי בקשה מהבית הלבן לשלוח סוכן נוסף במטרה לספק הגנה נוספת לרייגן בכנס במלון "וושינגטון הילטון" שבו נאם. מקארתי ועמיתו הטילו מטבע כדי להכריע מי יישלח למשימה ביום החופשי שלו. מקארתי הפסיד ונשלח להגן על רייגן.
מקארתי פונה לבית החולים האוניברסיטאי ג'ורג' וושינגטון שם נותח. הוא היה הראשון מבין הפצועים בהתנקשות ששוחרר מבית החולים.
קריירה לאחר השירות החשאי

במאי 1994 מונה מקארתי למפקד משטרת אורלנד פארק, אילינוי.
בשנת 1998, התמודד בבחירות המקדימות למשרת המועמד הדמוקרטי למזכיר המדינה של אילינוי נגד ג'סי ווייט משיקגו, והסנטור פני סוורנס מדקטור, אילינוי. סוורנס הוסר מפתק ההצבעה לבסוף לאחר שלא עמד בסף החתימות הדרוש להצגת מועמדות. ווייט ניצח בבחירות המקדימות עם 55% מהקולות לעומת מקארתי שהשיג 45% מהקולות.
במרץ 2016 הוענק לו "פרס מפקד המשטרה" על ידי איגוד מפקדי המשטרה של אילינוי. מיולי 2016 עד אפריל 2017 היה מקארתי למנהל בפועל של הכפר אורלנד פארק באילינוי. לאחר מכן כיהן כסגן נשיא של חברת מערכות אבטחה.
ב־1 ביולי 2020 הכריז מקארתי על פרישתו ביום 1 באוגוסט 2020.
חיים אישיים

מקארתי נשוי ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  All-Time Honors Award Winners, The Official Site of the NCAA
1 2 3 4 5 6  Tim McCarthy: From Walk-on to Starter to Hero, University of Illinois Athletics (באנגלית)
1 2 3 4 5  Joseph Tybor, Secret Service Hero Bucks Odds In Political Run, Chicago Tribune, ‏21 באוקטובר 1997 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Mike Nolan, Orland Park police Chief Tim McCarthy, the Secret Service agent shot while protecting President Reagan, to retire after 26 years, Chicago Tribune, ‏1 ביולי 2020
1 2  Proctor, Clare (1 ביולי 2020). "Timothy McCarthy, who took a bullet for President Reagan, to retire as Orland Park police chief". Chicago Sun-Times. נבדק ב-2 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Orland Park Chief Tim McCarthy Named State's Police Chief of the Year for 2016, Orland Park, IL Patch, ‏2016-03-26 (באנגלית)
↑  Reagan Assassination Attempt (YouTube). Discovery UK. 2010-12-13.
1 2  Office of Inspection. "Reagan Assassination Attempt Interview Reports" (PDF). United States Secret Service. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-21. נבדק ב-11 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chief of Police". Village of Orland Park. נבדק ב-30 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
מקארתי (מימין התמונה) רגעים לפני ניסיון ההתנקשות ברייגן (במרכז התמונה מנופף).
עבד א-סלאם פרג

| --- | --- |

 לידה:  1954 אל-בחירה 
 הוצאה להורג:  15 באפריל 1982 (בגיל 28 בערך) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר 
 עיסוק:  תאולוג, מהנדס חשמל
 
 הקמת הג'יהאד האסלאמי המצרי
 
מוחמד עבד א-סלאם פרג (בערבית: محمد عبد السلام فرج; 1954 – 15 באפריל 1982) היה מייסדו ומנהיגו של ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי.
נולד במחוז אל-בחירה שבדלתת הנילוס. אביו של פרג היה פעיל בתנועת האחים המוסלמים. פרג למד הנדסת חשמל באוניברסיטת קהיר. עבד כחשמלאי וגר בפרבריה המערביים של קהיר.
בהשפעת הגותם של סייד קטב, מודודי ואבן תימיה, כתב פרג את הספר "המצווה המוזנחת", שבו טען כי הג'יהאד הוא הכלי היחיד לכינון מדינת הלכה אסלאמית והכריז על שלטון סאדאת כשלטון כופר שיש להסיר מהשלטון לאלתר, גם באמצעים אלימים. פרג דחה מכל וכל את גישת האחים המוסלמים בדבר קירוב לבבות והנחלת האסלאם באמצעות חינוך, וטען כי רק באמצעות מאבק אלים של "המיעוט המאמין" ניתן יהיה לכונן מדינת הלכה אסלאמית.
הוצא להורג ב-1982 בקהיר בגין חלקו המרכזי בתכנון ההתנקשות בנשיא מצרים אנואר סאדאת.
ראו גם

הג'יהאד האסלאמי המצרי
המצווה המוזנחת
לקריאה נוספת

עמנואל סיוון, קנאי האסלאם, תל אביב: עם עובד, 1986.