stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכבי קרקוב
היסטוריה > ספורט מוטורי

בתחילת שנות ה-30 בקרקוב היה הספורט המוטורי ענף פופולרי ובמיוחד רכיבה על אופנועים.
בשנת 1932 זכה הנריק שרייבר דהרו בתחרות של אופנועים כבדים (מעל ל-500 סמ"ק) במסלול לאורך של 210 קילומטר בו השתתפו 25 רוכבים.
בהלווייתו של המנהיג הציוני ד"ר יהושע טהון, שהתקיימה בקרקוב ב-1936, השתתפה בתהלוכת ההלוויה חוליה של רוכבי אופנועים ממועדון מכבי קרקוב. הרוכבים לבשו בגדים לבנים ועטו על שרוולם סרטי זרוע שחורים. המחווה המיוחד הזו זכה לסיקור בעיתונות הפולנית.
הנצחה

בשנת 1959, התקיים כינוס היובל של מכבי קרקוב. לרגל האירוע הגיעה לארץ משלחת מיוחדת מפולין בראשות ס. פיליפקיביץ', יו"ר ה"ק.או.ז.פ.נ.". שהעניק אות-הצטיינות מטעם המועדון לד"ר ה. לזר כהוקרה לתרומתו לכדורגל הפולני.
בשנת 1972, לזכר ארגונם האהוב ולזכר כל חבריהם שהלכו לעולמם, ובראשם מייסדה ונשיא הכבוד של מכבי קרקוב, נטעו החברים הנותרים חורשה במקום סמלי, על גבעה במודיעים ההיסטורית, והקימו שם מצבה בקרבת קברות המכבים הראשונים.
ראו גם

יהודים וספורט
לקריאה נוספת

The maccabees of sport- jewish sport in krakow, muzeum historyczne miasta krakowa
הערות שוליים

↑  ש. לזר, 75 שנה להקמת מכבי קראקוב, מעריב, 25 בנובמבר 1984
↑  מכבי קרקוב, מועדון ספורט נשכח, באתר הארץ, 12 ביולי 2005
↑  Polish men's water polo championship, (בפולנית)
↑  גלעד ויער לזכר מכבי קרקוב, דבר, 4 באפריל 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 156485898   WorldCat (עם VIAF): 156485898
פחד יצחק (אנציקלופדיה)

עמוד השער של הכרך הראשון שהודפס ב"שנת וכתוב ישר דברי אמת לפ"ק" (=ה'תק"י)
"פחד יצחק" היא אנציקלופדיה הלכתית מאת הרב והרופא האיטלקי יצחק לַמפּרוֹנטי. זוהי האנציקלופדיה העברית הראשונה המסודרת בסדר אלפביתי. הכרך הראשון של האנציקלופדיה (אותיות א–ב) נדפס על ידי למפרונטי בשנת ה'תק"י (1750) בוונציה. בשנת ה'תקי"ג (1753) נדפס הכרך השני (אותיות ג–ד). שאר החלקים עד האות מ' נדפסו לאחר מותו על ידי בנו שלמה, תחילה בוונציה ולאחר מכן בליבורנו. שארית כתב היד הודפסה במאה ה-19 על ידי חברת מקיצי נרדמים, בפיקוחם של הרב יעקב פריימן ובנו אברהם חיים פריימן. האנציקלופדיה כוללת ביאורים למושגים ומונחים בספרות התלמוד, המדרש והספרות הרבנית עד המאה ה-17 וכן ביוגרפיות קצרות, "סדר דורות" (גנאלוגיה), אגדות, פתגמים ורשימות ביבליוגרפיות. בערכים מסוימים הוא הוסיף בפרסום ראשון מכתבי יד שאלות ותשובות הקשורים לערך מרבנים בתקופתו.
מבנה הספר וכתיבתו

בימיו של למפרונטי הייתה האנציקלופדיה, כניסיון לרכז את הידע האנושי בסדר אלפביתי, בראשיתה. האנציקלופדיה האלפביתית הראשונה יצאה בוונציה בשנים 1701–1706. ב-1757, שבע שנים לאחר יציאת הכרך הראשון של "פחד יצחק", הוציא פיוואטי (Pivati), משפטן מפדובה, אנציקלופדיה בשם "מילון חדש" (באיטלקית: Nuovo Dizionario). הצנזורה האיטלקית כינתה גם את ספרו של למפרונטי באותו שם, "מילון" ("דיציונריו"), כשייך לאותה סוגה חדשה. ר' יעקב סארוואל, שפיקח על ההדפסה לאחר מותו של למפרונטי, כתב בהקדמתו:
כי ראיתי תועלת החיבור הגדול הזה, כמוהו לא נהיה מעולם וששתי על כל הון כי דבר אשר התפארו בו חכמי האומות בעשותם חבורים כאלה, היא הייתה בעמי.
מטרתו של למפרונטי הייתה סידור וארגון המידע לצרכים הלכתיים מעשיים. לבסיס זה התלוו תוך כדי כתיבת הערכים גם סטיות לכיוון האגדה והקוריוזים. למפרונטי נטוע בקהילתו וכותב עבורה, לכן למשל הוא דן במשמעותן של מילים באיטלקית וההשלכות המשפטיות וההלכתיות שלהן (למשל האם "אפאלטו" פירושה חכירה או גם קבלנות במונופול, פרשנות ממנה נגזרות הלכות שונות). למפרונטי גם מתעד את קורות קהילתו, בערך חליצה, למשל, הוא מפרט חליצות שנערכו לאורך שנים רבות ורושם את שמות בעלי העניין, כולל עדים ודיינים ולפיכך פורש רשימה של יהודי פרארה. כך הוא מפרט גם בערך "נטבע", מקרי התאבדות וכאשר הוא דן בחכמים שביקרו בעיר, הוא מזכיר את מועד ביקורם.
מבנה הספר וכתיבתו > סדר הערכים

בסידור הערכים לפי סדר א-ב, למפרונטי לא נקט בשיטה שערכי משנה באים יחד בהמשך לערך מרכזי אלא כל ערך משנה סודר לפי סדר הא-ב כערך נפרד, והוא אף הוסיף מילים אחדות מתחילת הערך לשם הערך. משום כך ערכים שונים מפרידים בין ערכי משנה של אותו ערך. לדוגמה: בין ערכי המשנה של הערך מגו - "מגו נגד יתומים קטנים אם אמרינן" ו"מגו שאם היה טוען טענה זו" מופיעים הערכים "מגופה", "מגורה" ו"מגורשת". למפרונטי מרבה בהפניות ("רמיזות") מערך לערך ויש ערכים שכוללים רק רמיזות לערכים אחרים.
מבנה הספר וכתיבתו > מבנה הערכים

מבנה הערכים אחיד למדי. למפרונטי פותח בהגדרה קצרה של הערך, לאחריה הוא מביא לפי סדר כרונולוגי את הנאמר בקשר לנושא בשני התלמודים, הבבלי והירושלמי, לאחר מכן דברי ראשונים, לאחריהם הרא"ש, הרי"ף והמרדכי, רש"י, הרמב"ם, הרמב"ן, רבי יוסף קארו והרמ"א. לאחר דברי החכמים הללו הוא מביא שאלות ותשובות לפי סדר כרונולוגי עד דורו, דן בהם וקובע את דעתו. כמעט בכל ערך הוא פוסק ומכריע הן בתחום ההלכה ובפרט בתחום הרפואה, שם הוא מוסיף גם ידע חדש ומקורי. בשל צורת כתיבה זו מהווה הספר ביבליוגרפיה של הספרות הרבנית העיקרית.
בנוסף לרפואה דן למפרונטי באופן ספורדי גם במדעים אחרים ומביא מקורות מספרות מדעית איטלקית בת זמנו. לפי שלל המקורות, ספרייתו של למפרונטי הייתה רחבה ומגוונת ביותר והוא אף מזכיר מספר פעמים ששלח מכרים במיוחד על מנת להביא לו ספרים נחוצים. כך למשל במונח "אוזניים לכותל" הוא דן באקוסטיקה המשובחת של ארמון חדש בזמנו במנטובה וכותב "אני המחבר הייתי שם וניסיתי, שמעתי שכיוצא בזה נמצא בהרבה מקומות באיטליה וחוצה לה ודבר זה קל להבין למי שיש לו ידיעה בחכמת ההנדסה" ומביא מראי מקום לשני חיבורים באיטלקית. חוסר המתח בין מדע והלכה בא לידי ביטוי פעמים רבות, מתוך הסתמכות ללא התנצלות על ספרי מדע אמפירי חדשים לזמנו כמקור לפסיקה. למשל, בתשובה לעניין אסטרונומי מסוים הוא כותב "אף כי באמת ראיתי שרוב קושיותיו בזה נולדו לו מחסרון הספרים שיש בגלילותינו מחכמי אומות העולם שהעמידו היום כמה מהדברים".
כתבי היד והמהדורות > כתבי היד

למפרונטי כתב את "פחד יצחק" בשתי מהדורות: מהדורה קמא (=מהדורה ראשונה) ב-120 כרכים, ומהדורה בתרא ב-35 כרכים. כתב היד של שתי המהדורות נשתמר. בשנת 1845 נרכש כתב היד של מהדורה קמא מן הקהילה היהודית בפרארה על ידי מלך צרפת לואי פיליפ והופקד בספרייה הלאומית של צרפת בפריז ונקרא "כתב יד פריז".
יצחק ברוך הלוי, הביוגרף של למפרונטי מספר כי הקהילה היהודית בפרארה, שהצטערה על מכירת הספר, רכשה ממשפחת למפרונטי מהדורה נוספת של כתב היד, הכוללת תיקונים ותוספות, והפקידה אותה ב"תלמוד תורה" של העיר תוך הנחיה שלא יימכר לעולם. מהדורה זו נקראת "מהדורה בתרא" (=מהדורה אחרונה).
כתבי היד והמהדורות > מהדורות הדפוס

המהדורה קמא הופיעה בדפוס בשלמותה ב-13 כרכים במשך 138 שנים: הכרך הראשון של האנציקלופדיה (אותיות א–ב) נדפס על ידי למפרונטי בשנת ה'תק"י (1750) בוונציה. בשנת ה'תקי"ג (1753) נדפס הכרך השני (אותיות ג–ד). שאר החלקים עד אות מ' נדפסו לאחר מותו על ידי בנו שלמה, תחילה בוונציה, לאחר מכן בליבורנו והושלמה על ידי חברת מקיצי נרדמים משנת 1888 ואילך. מהמהדורה בתרא נדפס רק חלק בשני כרכים בהוצאת צבי קאנאל (תל אביב תרצ"ה; ירושלים תש"ב).
בשנת 1885 התחיל הרב יואל זליג זלקינד להוציא לאור בוורשה את המהדורה קמא עם תוספת "בית יואל" שהיא הרחבה וביאור נרחב של "פחד יצחק" כלשונו בהקדמה לספר: "הערות והארות, תיקונים וחידושים, והוספות מהלכות רבות, ועניינים שונים ונחוצים, הנוגעים להלכה ולמעשה ונתבררו כל הדינים בטעמם ונימוקם מש"ס והרבה ספרים עתיקין וחדתין (=ישנים וחדשים) מהם הרבה יקרי המציאות (=נדירים)". הוא הוציא לאור כרך אחד בלבד.
כתבי היד והמהדורות > מהדורה קמא ובתרא משולבת

בשנת ה'תשכ"ב (1962) הוציא מוסד הרב קוק, בעריכת שמואל אשכנזי וברוך מרדכי הכהן מהדורה משולבת של האנציקלופדיה הכוללת את "מהדורה קמא" ואת "מהדורה בתרא". במהדורה זו נערכו כמה שינויים מהמקור: הערכים מסודרים בסדר א-ב של שם הערך בלבד וערכי משנה באים לאחר הערך הראשי ; חשיפת המקורות של למפרונטי ובעקבות זאת המובאות שמביא למפרונטי לא הועתקו מהאנציקלופדיה אלא מובאות כלשונן במקור, תוך הצבעה על המקור ועל ההבדלים בהערות; הערכים נערכו לשונית, חולקו לפסקאות וראשי התיבות הרבים פוענחו על מנת להקל על הקורא. ממהדורה זו יצאו לאור עד עתה (תשע"ו) חמישה כרכים בלבד עד ערך "גת".
לקריאה נוספת > מהדורות דפוס זמינות

ספר פחד יצחק השלם כולל ומקיף כל ערכי התורה שבעל פה בסדר אלף-בית מרבנו יצחק ב"ר שמואל לאמפרונטי מפירארה כמו שנדפס ראשונה מאות א עד מ באיטליא בשנות תק"י–ת"ר ומאות נ עד ת על ידי החברה מקיצי נרדמים בשנות תרכ"ד–תרמ"ח בתוספת מהדורה בתרא על פי כתב היד שבגנזי קהלת ישראל בפירארה בסוף כל חלק. בהשגחת הרב יעקב פריימאן אב"ד בק"ק ברלין ובנו הרב אברהם חיים פריימאן בירושלים, ירושלים: הוצאת א.ח. פריימאן, תרצ"ו.
רבי יצחק למפרונטי, פחד יצחק – מהדורא קמא ובתרא בעריכת שמואל אשכנזי, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ב.
לקריאה נוספת > מחקרים ומאמרים

משה אביגדור שולוואס, למפרונטי, בתוך: אנצקלופדיה לתולדות גדולי ישראל (ערך: מרדכי מרגליות), כרך ב, עמ' 922.
דוד מרגלית, 'ערכים רפואיים שבאנציקלופדיה ההלכתית "פחד יצחק"', קורות (שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע) ב, 38–60.
אפרים אלימלך אורבך, 'רבי יצחק למפרונטי וחיבורו "פחד יצחק"', מחקרים במדעי היהדות א (תשנ"ח), 385–390.
דוד מלכיאל, הסמבטיון ועשרת השבטים בספר פחד יצחק לרבי יצחק למפרונטי, פעמים, (כולל ההדרת קטע מכ"י פריס ותרגומו לעברית, הספריה הלאומית 532 Heb. (ע' 167-180) ) 94-95, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשס"ג, עמ' 159-180 (מידע בקטלוג רמב"י)
David Gianfranco Di Segni, 'Il problema dello storione secondo Rabbi Yitzchaq Lampronti nella Ferrara del ’700,' Zakhor 4 (2000), 115-125. (באיטלקית)
David Joshua Malkiel, 'Ebraismo, tradizione e società: Isacco Lampronti e l’identità ebraica nella Ferrara del XVIII secolo,' Zakhor 8 (2005), 9-42. (באיטלקית)
David Joshua Malkiel, 'Empiricism in Isaac Lampronti’s "Pahad Yishaq",' Materia Giudaica 10,2 (2005), 341-351.
David Joshua Malkiel, 'The burden of the past in the eighteenth century: authority, custom and innovation in the "Pahad Yitzhak",' Jewish Law Annual 16 (2006), 93-132.
הערות שוליים

↑  דוד מרגלית, 'ערכים רפואיים שבאנציקלופדיה ההלכתית "פחד יצחק"', קורות (רבעון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע) ב, 38–60.
↑  אפרים אלימלך אורבך, 'רבי יצחק למפרונטי וחיבורו "פחד יצחק"', מחקרים במדעי היהדות א (תשנ"ח), 386-7.
↑  אפרים אלימלך אורבך, 'רבי יצחק למפרונטי וחיבורו "פחד יצחק"', מחקרים במדעי היהדות א (תשנ"ח), 388.
↑  אפרים אלימלך אורבך, 'רבי יצחק למפרונטי וחיבורו "פחד יצחק"', מחקרים במדעי היהדות א (תשנ"ח), 385.
↑  קריאה באזני אחב"י יושבי רוסיא ופולין, הצפירה, 30 בדצמבר 1884
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405489905171  VIAF: 7385153289966532770005   WorldCat (עם VIAF): 7385153289966532770005
מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני

שייח' מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני (בערבית: محمد بن جاسم بن محمد آل ثاني; 17 בינואר 1881 – 8 באפריל 1971) היה אמיר קטר בפועל בשנים 1913–1914, בנו של שייח' ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני נולד בשנת 1881 בדוחה, בירת קטר. היו לו 18 אחים ואחיות, ואילו הוא עצמו היה השביעי מבין בני אביו.
ביוגרפיה > הקמת אום סלאל מוחמד

מוחמד הגיע לאום סלאל מוחמד בתקופת השלטון העות'מאני, הוא אהד את השלטון ושיפץ את מגדלי ברזאן (برج برزان – ברג' ברזאן), ששימש בסיס עות'מאני במלחמת העולם הראשונה, שסייע לניצחון בחצי האי ערב. לאחר כיבוש האזור על ידי בריטניה, ותבוסתה של האימפריה העות'מאנית, האזור נשאר נטוש יחסית ומוחמד גר במגדל. היו בידיו אדמות רבות שרכש מידי העות'מאנים. הוא מכר אותן לאנשים אחרים בקטר והקים את אום סלאל מוחמד.
ביוגרפיה > ילדיו

אשתו של מוחמד הייתה עאישה בנת אחמד, בתו של בן דודו. היו למוחמד 26 ילדים בסך הכול, 12 בנים ו-14 בנות.
שייח' ג'אסם בן מוחמד בין ג'אסם אאל ת'אני
שייח' אחמד בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' עבדאללה בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' סמיר בן מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני
שייח' ע'אנם בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' ת'אני בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' עבד א-רחמאן בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' ח'אלד בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' ח'ליפה בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' מנצור בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' פאלח בן מוחמד אאל ת'אני
שייח' ג'אבר בן מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה פאטימה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה סארא בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה לולוואה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה ח'סה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה שייח'ה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה נורה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה שרפה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה סארא בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה מרים בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה מוזה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה רוודה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה חמדה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה עאליה בנת מוחמד אאל ת'אני
שייח'ה סעידה בנת מוחמד אאל ת'אני
ביוגרפיה > מותו

תאריך מותו המדויק התגלה רק בשנת 2016. הוא מת בשנת 1971 באום סלאל מוחמד, העיר שהקים, ושם נקבר.
ראו גם

אום סלאל מוחמד
קטר (מדינה)
משה לוי (קצין תותחנים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1933 ו' בכסלו תרצ"ד רוסה, בולגריה
 נהרג:  21 במרץ 1977 (בגיל 43) ב' בניסן תשל"ז
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1977 (כ־24 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 338  מפקד גדוד 404  מפקד אגד ארטילרי 282  קצין אג"ם של פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 
משה לוי (24 בנובמבר 1933 – 21 במרץ 1977) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על אגד ארטילרי 282 במלחמת יום הכיפורים.
לוי, בנם של רחל ואלברט, נולד בעיר רוסה שבבולגריה. עלה עם משפחתו ב-1948 ולמד בתיכון מונטיפיורי בתל אביב. לאחר מכן למד בטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן. ביולי 1953 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. במלחמת סיני שימש מפקד סוללה. בתחילת שנות השישים שימש סגן מפקד גדוד 402. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 338, גדוד מרגמות 120 מ"מ ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבה 5. לאחר מכן פיקד על קורס קציני תותחנים ובמלחמת ההתשה פיקד על גדוד 404. ב-1971 מונה לסגן מפקד אגד ארטילרי בסיני. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 282 של אוגדה 210. האגד הוקם במסגרת שלדית זמן קצר לפני המלחמה. תחת פיקודו סייע האגד בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן. שימש סגן מפקד אוגדה ובתפקידו האחרון בשירות שימש קצין אג"ם של פיקוד הדרום. במהלך שירותו היה גם בשליחות ביטחונית באירופה.
ב-1977 נהרג בתאונת דרכים. הותיר אחריו אישה ובת, נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
אלירן פלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במאי 1992 (בן 32) ד' באייר ה'תשנ"ב 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלירן פלד (נולד ב-7 במאי 1992) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1992 לאם שפית ולאב יזם נדל"ן, כבכור מחמישה ילדים.
בגיל 14, החל לעבוד בתעשיית הקולנוע בתפקידים זוטרים בסטי צילום. בשנת 2006, החל ללמוד במגמת הקולנוע בתיכון תלמה ילין. בשנת 2011, התגייס ושירת כקצין חובשים, תפקיד בו הקים את מדור טכנולוגיות ייעודיות לרפואה בחיל הרפואה, מה שהקנה לו אות הצטיינות.
קריירה כבמאי

לאחר שחרורו בשנת 2015, החל ללמוד בחוג לקולנוע עם הרחבה למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודיו, הפיק כ-14 סרטים קצרים שהוצגו בפסטיבלים ברחבי העולם.
בשנת 2020, הפיק, כתב וביים את סרט האנימציה "להתאהב ברקס" ביחד עם מעין אנגלמן, שהפך לסרט הישראלי הראשון שזכה בפסטיבל האנסי. במקביל, הסרט הוקרן במעל 100 פסטיבלים ונמכר לשידור באירופה. הסרט זכה גם בפרס פיצ' פוינט בפסטיבל ירושלים והופק בתמיכת מפעל הפיס, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, קרן הקולנוע הישראלי, קרן מקור ומשקיעים פרטיים.
בשנת 2021, החל בצילומי סרט הביכורים "המנצחים", שהוא קופרודוקציה ישראלית אירופאית שכתב ביחד עם יונתן בלומנפלד. הסרט הוא מיוזיקל תקופתי אודות האופוריה הציבורית בימים שלאחר מלחמת ששת הימים, בהשתתפות דניאל ליטמן, עמית פרקש, יעל שטולמן, יואב רוטמן, דור הררי, שרון אלכסנדר ואחרים. הסרט יצא בפברואר 2024 בהפצה של חברת יונייטד קינג ובתמיכה של קרן רבינוביץ', רשת 13, קרן כדר ומשקיעים פרטיים. הסרט היה בין עשרת הסרטים הישראלים הנצפים ביותר בבתי הקולנוע בישראל לשנת 2025, נבחרת לאחד מ-4 הסרטים הישראלים הטובים של השנה בסיכום השנתי של עיתון "ידיעות אחרונות", ואחד מ-5 הסרטים הישראלים הטובים של השנה בסקר המבקרים של אתר "סרט".
פלד יצר את הסדרה "הבלתי חשובים" ביחד עם עידו הרטמן, אותה גם פלד ביים. הסדרה זכתה בפרס פיאט יפטא לדוקו מבוסס ארכיון, ולמועמדות לפרס האקדמיה על העונה הראשונה והשנייה. בשנת 2023, עלתה לשידור העונה השלישית של הסדרה. בשנת 2024 עולה העונה הרביעית. העונה השלישית של הסדרה הייתה מעומדת ל-4 פרסים אקדמיה כולל פרס הסדרה התעודית הטובה ביותר ופרס הבימוי בסדרה תעודית.
באוקטובר 2023, יזם את האתר BRING THEM HOME DIY, והפיק את מיזם עדויות משפחות החטופים- שהפך בהמשך לפרויקט "מחזירים אותם הביתה" של כאן 11.
בשנת 2024 הפיק וביים את "המשפט האחרון של קפקא"  סרט דוקו אנימציה באורך מלא (בתמיכת כאן 11), הסרט השתתף בפסטיבל חיפה 2024 במסגרת התחרות הרשמית וזכה בפרס חבר השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר. נימוק השופטים: : "המשפט האחרון של קפקא" עוקב באופן מבריק ומרתק אחר סיפור בעל משמעות תרבותית, חברתית, היסטורית ואנושית. בעזרת עשיה קולנועית סוחפת, פסקול נבון, אנימציה שנארגת באופן מושלם בתוך הצילומים, והרבה הומור, הסרט משכיל לקחת את הצופים למסע מורכב שמראה לנו איזה סיפור מטורף וקפקאי יכולים להיות החיים".  הסרט יוקרן בבתי קולנוע בישראל לקראת שידור בכאן 11 במהלך 2025.
נכון לאפריל 2024, פלד מפתח סרט קולנוע עלילתי אודות ביקורה של מרלין דיטריך בישראל בשנת 1960, וכן גרסה באורך מלא ל"להתאהב ברקס".
חיים אישיים

מתגורר במרכז הארץ, נשוי ואב לשניים
הערות שוליים

↑  רנה גרט-זנד, מואיז הקטן חוזר לקולנוע רקס, באתר זמן ישראל, 27 ביוני 2020
↑  להתאהב ברקס: זכייה ראשונה לסרט ישראלי בפסטיבל אנסי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏22 ביוני 2020
↑  יוני בינרט, לא נפסיק לשיר: איך המיוזיקל השתלט על הקולנוע מחדש?, באתר ynet, 11 בדצמבר 2021
↑  החלו צילומי הסרט המוסיקלי הישראלי "המנצחים" עם עמית פרקש, באתר אידיבי סרטים
↑  הסרטים הישראליים של השנה: מקומות 1-5, באתר Seret.co.il | אתר סרט
↑  הכירו את "אויבת המדינה" מספר 1, באתר ערוץ 7, ‏2018-05-02
↑   עידו דוד כהן, הפרק החדש של "הבלתי חשובים" הוא הצהרת עצמאות של התאגיד, באתר הארץ, 15 במרץ 2023
↑  מה ראינו השנה: הרבה דוקו רציני. כי אנחנו רציניים. כדאי גם לכם, באתר "Time Out ישראל", 23 בדצמבר 2022
↑  לא בלתי חשובה: איך שינתה מרלן דיטריך את היחס לשואה בישראל, באתר "Time Out ישראל", 27 בינואר 2022
יחסי איטליה–טורקיה

| יחסי איטליה–טורקיה |
| --- | --- |
איטליה: טורקיה


איטליה: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 783,562
אוכלוסייה
59,243,674: 87,580,421
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,061: 12,651
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי איטליה–טורקיה הם היחסים בין איטליה לטורקיה. שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד מדינות הים התיכון ומקיימות יחסים דיפלומטיים פעילים.
היסטוריה

טורקיה, אז האימפריה העות'מאנית, שלחה את משלחתה הדיפלומטית הראשונה לאיטליה בשנת 1856, זמן קצר לפני הקמת ממלכת איטליה, על ידי שליחת השגריר רוסטם פאשה. מאז הייתה לטורקיה נוכחות מתמדת באיטליה באמצעות שגרירותם ברומא והקונסוליות במילאנו ובנאפולי.
בשנת 1902 התרחש משבר דיפלומטי בין איטליה לאימפריה העות'מאנית. המשבר החל בעקבות אי הצלחת העות'מאנים למנוע התקפות של ערבים טורקים על סירות איטלקיות. כאשר האימפריה העות'מאנית סירבה לנקוט באמצעי זהירות למניעת התקפות אלה לאחר איומים איטלקיים חוזרים ונשנים, הפגיזו ספינות מלחמה איטלקיות את פורט מידי החל מה-31 באוקטובר. ב-10 בנובמבר, האימפריה העות'מאנית הסכימה לנקוט בצעדים כדי לבלום את הפיראטיות כמו גם לשלם פיצויים, תוך סיום המשבר.
בשנים 1911–1912, איטליה והאימפריה העות'מאנית נלחמו במלחמה על המחוזות הטורקיים של טריפוליטנה וקירניאקה, שבהם זכתה איטליה לאחר ניצחונה במלחמה.
הנוכחות של איטליה בטורקיה מורכבת כיום משגרירות באנקרה, קונסוליה כללית באיסטנבול וקונסוליה באיזמיר, יחד עם קונסוליות כבוד באנטליה, בורסה, גזיאנטפ, איסקנדרון ונבשהיר, ונציג קונסולרי באסקישהיר.
ב-2019 שר החוץ האיטלקי, לואיג'י די מאיו, גינה את המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית, והצהיר כי המתקפה נגד הכורדים הכורדים בסוריה היא "פסולה" וקרא לסיום מיידי של הלחימה. איטליה הצטרפה לאמברגו נשק נגד טורקיה, אף על פי שהייתה בעבר ספקית הנשק העיקרית של טורקיה.
שתי המדינות צפויות לארח ביחד את יורו 2032.
השפעות בין תרבותיות

איסטנבול היא ביתו של אחד ממכוני התרבות האיטלקיים שנפתחו ברחבי העולם על ידי משרד החוץ האיטלקי. המכון, בין פעילויות תרבות אחרות, מציע קורסים באיטלקית, המוצעות גם על ידי מספר אוניברסיטאות טורקיות, כמו אוניברסיטת אנקרה ואוניברסיטת איסטנבול.
איזמיר ואנקרה מארחות בהתאמה את מרכז התרבות האיטלקי "קרלו גולדוני" ועמותת הידידות האיטלקית "קאסה איטליה". שתי האגודות הללו עוסקות בארגון אירועים לקידום התרבות האיטלקית וקורסי לימוד השפה האיטלקית.
בטורקיה קיימים מספר בתי ספר איטלקיים, כאשר רובם הגדול נמצא באיסטנבול. בתי ספר איטלקיים בטורקיה כוללים גנים, בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכונים.
הגירה

ההערכה היא כי באיטליה חיים 30,000 עד 40,000 טורקים.
סטורוז'ינץ

סטורוז'ינץ (באוקראינית: Сторожинець, ברומנית: Storojineţ, בפולנית: Storożyniec, ביידיש: סטראָזשניץ) היא עיר במחוז צ'רנוביץ, אוקראינה הנמצאת כ-20 ק"מ דרום מערבה מעיר המחוז צ'רנוביץ.
היסטוריה

היישוב הוזכר לראשונה במסמך שנכתב על ידי רומן השני שמתוארך ל-18 בפברואר 1448, ייעודו של היישוב היה הגנה על הגבול ליד הנהר סירט.
ב-1774 בוקובינה ואיתה סטורוז'ינץ עברה לידה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בראשית המאה ה-19 בעיר החלו להתיישב אוסטרים וגרמנים, החלו להיפתח בתי ספר ששפת ההוראה בהם הייתה גרמנית, רומנית ואוקראינית.
החל מהחצי השני של המאה ה-19 התחיל גידול דמוגרפי של העיר, בשנת 1898, לרגל חגיגת היובל ל-50 שנות שלטונו של הקיסר פרנץ יוזף, הועלתה קהילת השוק סטורוזינץ לדרגת עיר. החלטה אימפריאלית זאת בוצעה הודות להשפעתו ולתבונתו הרבה של דר' איזידור כץ, יהודי שכיהן בתפקיד ראש העיר החל משנות התשעים של המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה ואחריה.
ד"ר איזידור כץ, התיישב בסביבות 1890 כעורך דין בסטורוז'ינץ, שהוגדרה בתקופה זו כ"קהילת שוק". היישוב, שכבר גרו יהודים רבים, סבל יותר מכל מתנאים סניטריים ירודים. הדירות היהודיות היו מורכבות כמעט בכל מקום מבתים קטנים חד-מפלסים בני חדר אחד, או לעיתים רחוקות משני חדרים ומטבח, שבהם חיו משפחות גדולות במשך היום וישנו בלילה. למרות שעקרת הבית היהודייה בכל מקרה הייתה קשובה לשמור על ביתה נקי מאוד, אבק מהרחובות ולכלוך היו מכשול אמיתי למטרה זו. בגלל זה, מגפות התרחשו לעיתים קרובות ושיעור התמותה בחלק זה של סטורוז'ינץ, שבו חיו היהודים כמו בגטו, היה גבוה למדי.
לאחר בחירתו של ד"ר כץ לראשות העיר, שכר את ד"ר זוסמן קופפרברג הרפואי כרופא קהילתי. תפקידו הראשון של האחרון היה שיפור התנאים הסניטריים במקומות משותפים, בחצרות וכולל במבנים במגזר היהודי של היישוב. כבישים ושבילים נוקו על ידי עובדי הקהילה, ותשומת לב מיוחדת הופנתה לאמצעים סניטריים (בתי שירות פרטיים ומשותפים). תאורת הרחובות הורחבה וכדי להעניק יותר ביטחון לתושבים, הורכבה משטרה קהילתית.
מנהלי משרדי הממשלה השונים הממוקמים בסטורוז'ינץ תמכו באופן מלא במאמציו של ד"ר איזידור כץ. זרם משמעותי של סוחרים, ברובם יהודים, בעלי מלאכה, רופאים ועורכי דין, וכן עובדי ממשלה, שביניהם גם יהודים, הגדיל את מספר התושבים.
לאחר הכרזת סטורוז'נץ כעיר החל ד"ר כץ ליישם את תוכניותיו להמשך פיתוח העיר. במהלך יותר מ-20 שנות הנהגתו, העיר התקינה רשת מים מרכזית לאספקת מים, קווי ביוב תת-קרקעיים ומערכת ביוב, תחנת חשמל עירונית ותאורת חשמל משותפת לבתים ולרחובות העיר. נבנו בית המטבחיים הקהילתי, מרחץ האדים, בתי הספר לבנים ולבנות וה"ראטהאוס" (בניין העירייה). העיר התפתחה ונעשתה מודרנית. כמו כן נבנה בית מרחץ מודרני, ששירת את כלל אוכלוסיית העיר.
סטורוזינץ הייתה מקום מושבם של הנהלת המחוז, בית משפט מחוזי, הנהלת מחוז רכבת, משרד מס הכנסה, בית חולים מחוזי ושירותים ממשלתיים אחרים. יהודים תפקדו כשופטים ובתפקידים גבוהים במשרדים אחרים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לידיה של ממלכת רומניה.
ב-1940 העיר נכבשה על ידי הצבא האדום, אך לאחר כשנה נכנסו לעיר שוב כוחות רומניים יחד עם כוחות גרמניים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
אוכלוסייה

אוכלוסיית סטורוז'ינץ לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1880 | 4,852 |
| 2 | 1930 | 8,611 |
| 3 | 1941 | 6,610 |
| 4 | 1959 | 8,425 |
| 5 | 1970 | 10,963 |
| 6 | 1979 | 12,390 |
| 7 | 1989 | 14,546 |
| 8 | 2001 | 14,693 |
| 9 | 2008 | 14,469 |
| 10 | 2009 | 14,491 |
| 11 | 2010 | 14,462 |
| 12 | 2011 | 14,508 |
| 13 | 2012 | 14,505 |
בסטרוז'ינץ הייתה עד למלחמת העולם השנייה ושואת יהודי רומניה נוכחות יהודית גבוהה. על פי מפקד האוכלוסין של האימפריה האוסטרו-הונגרית מ-1880 התגוררו בעיר 1,601 יהודים שהיוו 32.8 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לקראת 1910 מספר היהודים הגיע ל-4,832 שהיוו 48.3 אחוזים מכלל האוכלוסייה שכללה גם רותנים (כינוי לסלאבים מזרחיים)(אנ'), רומנים, גרמנים ופולנים.
בין מלחמות העולם התגוררו בעיר כ-2,500 יהודים, שהיוו כרבע מכלל אוכלוסיית המקום לאחר שרבים עזבו לצ'כיה ואוסטריה בתחילת מלחמת העולם הראשונה.על פי מפקד האוכלוסין של רומניה ב-1930, התגוררו בעיר 2480 יהודים שהיוו 28.5 אחוז מכלל האוכלוסייה.
יהודי סטורוז'ינץ

קיימת עדות כי כבר במחצית המאה ה-17 הייתה בסטרוז'ינץ נוכחות יהודית.