stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יו שירר

יו לוסון שירר (באנגלית: Hugh Lawson Shearer; ‏18 במאי 1923 - 5 ביולי 2004) היה ראש ממשלת ג'מייקה השלישי, בין השנים 1967 ל-1972, איש מפלגת הלייבור של ג'מייקה (JLP).
שנים ראשונות

נולד במחוז טרלוני, אזור מטעי בננות וקנה סוכר. ב-1941 הצטרף למערכת שבועון איגוד העובדים Jamaican Worker. ב-1943 היה ליד ימינו של אלכסנדר בוסטמנטה, מייסד מפלגת הלייבור שאך נוסדה. ב-1947 היה לסגנו של בוסטמנטה בראשות איגוד עובדי התעשייה BITU.
ב-1955 נבחר למועצה המחוקקת וכיהן עד בחירות 1959, בהן הפסיד את מושבו. עם קבלת העצמאות ב-1962 התמנה על ידי בוסטמנטה לכהן כנציג ארצו לאומות המאוחדות. ב-1967 נבחר שירר לפרלמנט ועם מותו של ראש הממשלה, דונלד סנגסטר, פחות מחודשיים לאחר כניסתו לתפקיד, נבחר להחליפו בראשות הממשלה.
בראשות הממשלה

בתחילת כהונתו היה ראש ממשלה פופולרי ומקובל על שכבות הציבור. אולם ב-15 באוקטובר 1968 חולל סערה כאשר אסר על שיבתו של ההיסטוריון והפעיל הפוליטי הפאן-אפריקני וולטר רודני מגיאנה לג'מייקה (בה לימד באוניברסיטת איי הודו המערבית) והכריז עליו אישיות בלתי רצויה (persona non grata). זאת כיוון שעסק, לדברי הממשלה, בהתססת מעמד הפועלים נגד המעמד הבינוני, חתרנות על ידי הקמת קבוצות "כוח שחור" כגון "הפנתרים השחורים" בג'מייקה ובמדינות הקריבים וזיקה לברית המועצות וקובה. הדבר גרם לפריצת "מהומות רודני" שהתחוללו ביומיים שלאחר מכן. עם הוודע באוניברסיטה דבר מניעת כניסתו של רודני, התבצרו סטודנטים בקמפוס מונה בפרברי הבירה ולאחר מכן יצאו בהפגנה לכיוון בנייני הפרלמנט ובית ראש הממשלה בקינגסטון. הפגנה הפכה עד מהרה להתכנסות המונים שהצטרפו אליה לאורך רחובות הבירה. ההפגנה פוזרה על ידי הפעלת אלימות משטרתית מופרזת שגרמה למותם של מספר מפגינים. הדיכוי האלים של ההפגנה נתן את האות לפריצתן של מהומות שכללו ונדליזם וביזה ברחבי האי ולמחאה רחבה של מובטלים, עניים עירוניים ומיעוטים נגד בעלי רכוש. אף שהאירועים דוכאו תוך יומיים, השפעותיהם על הפוליטיקה הפנימית היו נרחבות. ניצני מודעות מעמדית וגזעית נגד בעלי הרכוש והכוח שקיננו בקרב סטודנטים לפני המהומות הפכו לאחריהן לתנועה חברתית רחבה שסיכנה, בעיני שירר, את יציבותה של המדינה הצעירה. ממשלת שירר, ששריה היו כולם מרקע אריסטוקרטי, הוציאה צוים שהוציאו מחוץ לחוק התארגנויות של "הכוח השחור" ואסרה הפצה של ספרות קומוניסטית. האופוזיציה מצידה האשימה את שירר אישית בהפעלת האלימות המשטרתית. כשחור-עור הציגו אותו הרדיקלים כמשתף-פעולה עם בעלי ההון הלבנים ולפיכך גרוע יותר מהם.
שירר ביקש לפתח ברית אסטרטגית עם ארצות הברית ופיתח את כלכלת ג'מייקה באמצעות השקעות מערביות זרות במכרות ומפעלי עיבוד אלומינה ובוקסיט וכפרי נופש תיירותיים. בתקופתו הוכנה ובוצעה תוכנית להקמה מואצת של בתי ספר ופותחה התשתית התחבורתית באי. כן ביקש שירר למצב את מעמדה הבינלאומי של ג'מייקה ובאמצעות קשריו באו"ם הצליח למקם את נציבות האו"ם לחוק הים (UNCLOS) בעיר מונטגו ביי. עם זאת לא איחה ממשלו את הקרעים המעמדיים ולא השכיל לחבור לכוחות החדשים שהתעוררו במדינה. בפרט נכשל שירר בהתמודדות מול יריבו הכריזמטי, מנהיג מפלגת העם הלאומית (PNP), מייקל מנלי, שגייס לצידו את המעמדות הנמוכים ויצר קשרים עם אנשי הרסטאפארי. בבחירות 1972 ניצל מנלי את התסיסה החברתית והמעמדית שליוותה מאז 1968 את שלטונו של שירר וזכה בבחירות ברוב של כמעט 70%‏.
לאחר הכהונה כראש ממשלה

בשנת 1974 איבד שירר את ראשות המפלגה לטובת אדוארד סגה. בשנות שלטונו של סגה, 1980-1989, כיהן שירר כשר חוץ וסגן ראש ממשלה. לאחר בחירות 1989 שב שירר לנהל את מעוז כוחו, איגוד עובדי התעשייה.
הערות שוליים

↑  The Rodney riots in Jamaica: The background and significance of the events of October 1968, The Journal of Commonwealth & Comparative Politics. Volume 21, Issue 2, 1983
↑  Remembering the 'Rodney Riots'
↑  Terry Lacey, Violence and Politics in Jamaica, 1960-70 pp. 94-100
↑  היסטוריה של הבחירות הכלליות בג'מייקה, ועדת הבחירות המרכזית של ג'מייקה
| ראשי ממשלת ג'מייקה |
| --- | --- | --- |
| ראש השרים | אלכסנדר בוסטמנטה • נורמן מנלי (פרימייר, 1959-1962) |  |
| ראשי ממשלה | אלכסנדר בוסטמנטה • דונלד סנגסטר • יו שירר • מייקל מנלי • אדוארד סיאגה • מייקל מנלי • פ. ג'. פטרסון • פורשיה סימפסון-מילר • ברוס גולדינג • אנדרו הולנס • פורשיה סימפסון-מילר • אנדרו הולנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132676710  ISNI: 0000 0001 0984 8794  LCCN: n79108788  SNAC: w6qm3nxn  SUDOC: 113813996  VIAF: 70097157   WorldCat (עם VIAF): 70097157
טבח פרספוליס

הריסותיה של פרספוליס
טבח פרספוליס הוא הכינוי המקובל למעשה טבח שביצע אלכסנדר הגדול מלך מוקדון באנשי העיר פרספוליס במהלך כיבוש האימפריה הפרסית.
רקע

העיר פרספוליס, נבנתה בשנת 515 לפנה"ס בידי כורש הגדול. המלך דריווש הראשון הגדיל אותה והפך אותה לעיר הבירה של ממלכת פרס האחמנית יחד עם שושן.
בשנת 334 לפנה"ס, החל אלכסנדר הגדול מלך מוקדון בכיבוש האימפריה הפרסית. הוא הביס את המלך דריווש השלישי בקרב גאוגמלה, שלאחריו נמלט המלך אל המחוזות המזרחיים. אלכסנדר התקדם במהירות בלב האימפריה הפרסית, סטראפ בבל, מזאוס, נכנע בפני אלכסנדר ובתמורה אלכסנדר לא בזז את בבל ואף הותיר את מזאוס בתפקידו. היחס הנוח שהעניק אלכסנדר למזאוס, עודד את אבוליטס (Abulites) מושל שושן להיכנע אף הוא ללא התנגדות. אלכסנדר נכנס לשושן, בדצמבר שנת 331 לפנה"ס, והשתלט שם על האוצר המלכותי הפרסי, שכלל סכומי כסף עצומים. גם הפעם לא בזז אלכסנדר את העיר.
התנגדות עיקשת יותר ציפתה לאלכסנדר מצד אריוברזנס מושל פרסיס, המחוז שבו שכנה פרספוליס. אריוברזנס הובס ונהרג בקרב השערים הפרסיים, ואלכסנדר המשיך ללא הפרעה אל פרספוליס. מושל העיר טירידטס לא רצה לקחת סיכון, ולכן הודיע לאלכסנדר שיקבל את מרותו אם יגיע לעיר לפני דריווש. אלכסנדר הגיע לפני כן ביוני 330 לפנה"ס.
הטבח

אלכסנדר התקרב לעיר במהירות, אף על פי שיש המעריכים שעשה בכך שגיאה טקטית והיה עליו להמשיך לרדוף אחרי דריווש. תושבים נמלטו מהעיר בהמוניהם. כאשר הגיעו קרוב לעיר נחשפו אלכסנדר וחייליו לזוועה שזעזעה אותם.
אלכסנדר פגש קבוצה של אנשים מעוררי חמלה שלאסונם יש רק מקבילות מעטות בהיסטוריה... הם נראו יותר כמו רוחות רפאים מעולם אחר ולא היה להם מאפיין אנושי חוץ מקולם. הם גרמו לאנשים לבכות יותר משבכו הם עצמם.
היו אלו שבויים יוונים שנלקחו מהמושבות היווניות באסיה הקטנה. על פי תיאורי קורטיוס ודיודורוס, הם נכלאו במחנות ריכוז, והועסקו בעבודות בנייה בפרספוליס. הם סבלו מכות, השפלות ורעב. כל אחד מהם למד מקצוע, ולאחר מכן נכרתו ממנו כל האיברים שלא היו נחוצים לו לשם ביצוע אותו מקצוע. על פי דיודורוס מספרם היה 800, על פי קורטיוס, 4,000. אלכסנדר היה אחוז כאב וכעס, הוא העניק להם מתנות, מזון ובגדים וארגן את חזרתם למושבות שמהן נשבו.
על פי דיודורוס, אלכסנדר הזועם כינה את פרספוליס "העיר המתועבת ביותר מבין ערי אסיה". אלכסנדר חרג ממנהגו בממפיס בבל ושושן, והתיר לחייליו לבזוז את העיר ואף את סביבותיה. כל הגברים נטבחו, והנשים והילדים נמכרו כעבדים וכשפחות. דיודורוס מציין שכה גדולה הייתה תאוות החיילים להרג ולביזה, עד שרצחו זה את זה במאבק על שלל. גם אלכסנדר שלח ידו בביזה, על פי המקורות באחד מסיוריו בעיר הוא נתקל בפסל בדמותו של חשיארש הראשון (קסרקסס), שפלש ליוון בשנת 480 לפנה"ס. אלכסנדר פנה אל הפסל בלשון פיוטית, כמו פונה אל המלך עצמו, ושאל אותו: "האם עלי לעבור הלאה ולהשאיר אותך כאן שרוע על הרצפה, גמול על התקפותיך נגד היוונים, או שמא עלי להרים אותך בשל נדיבותך ומידותיך הטובות בתחומים אחרים?" הוא השאיר את הפסל על הרצפה. יש המייחסים לסיפור זה משמעות עמוקה יותר, וסוברים שהוא מדגיש שני ניגודים בתעמולה של אלכסנדר, הראשון הרצון להיראות כמגן היוונים ואויבם של מלכי פרס. והשני הרצון לשוות לעצמו תדמית של "מלך אסיה" היינו יורשם של מלכי פרס.
אלכסנדר, רוקן את כל אוצר הזהב הפרסי המלכותי. מדובר היה בכספי מיסים ושלל מלחמה שנצברו במשך שנים בידי מלכי פרס. על פי דיודורוס, השלל כלל 120,000 טלנטים כסף, במונחים מודרניים שני מיליארד דולר. פלוטרכוס מציין (בהגזמה רבה) שנדרשו 10,000 פרדות ו-5,000 גמלים כדי לשאת את הזהב.
הצתת הארמון

אלכסנדר חנה כארבעה חודשים בפרספוליס, במהלכם התנהג בפזרנות והוללות על חשבון האוצר הפרסי. פלוטרכוס, ודיודורוס, מספרים שלילה אחד במהלך אחד המשתאות, קמה תאיס, פילגשו האתונאית של הגנרל תלמי, והכריזה:
שהחגיגה הזאת שהיא מבלה בה ביום הזה בארמון המפואר של הפרסים, היא גמול על כל הקשיים שסבלה מהם בנדודים ברחבי אסיה. ואולם תהיה זו הנאה גדולה בהרבה אם ייצאו כולם לשרוף את ביתו של קסרקסס, האיש שהעלה את אתונה באש. והיא עצמה מוכנה להצית את הבערה לעיניו של אלכסנדר, כדי שיידעו הדורות הבאים שהנשים בפמלייתו הטילו עונש כבד יותר על הפרסים בשם יוון מאשר כל מפקדיה הגדולים בים וביבשה.
הצעתה התקבלה במחיאות כפיים סוערות, ואלכסנדר נסחף בהתלהבות הכללית. לטענת קורטיוס רופוס, חלק מהחוגגים השיבו: ”למה לא לנקום את נקמת יוון ולשרוף את כל העיר?” החוגגים התארגנו בתהלוכה לכבוד האל דיוניסוס, כשבראש התהלוכה עמדו אלכסנדר ותאיס מנופפים בלפידים בוערים, מסביבם נגנו אנשים בחלילים ושרו שירי תהילה. אלכסנדר השליך את הלפיד הראשון על הארמון העתיק בפרספוליס, ותאיס את השני. לטענת פלוטרכוס אלכסנדר התחרט מהר מאוד והורה לכבות את האש. אם כי סופרים אחרים מוסרים שהארמון בער כל הלילה. בדיקות ארכאולוגיות שנערכו בידי אריך שמידט מראות שהשריפה הייתה יסודית וכילתה היטב את הארמון, לפיכך ככל הנראה הוא אכן בער כל הלילה ואולי אף לאחר מכן. השריפה התפשטה ככל הנראה גם לשאר העיר וכילתה את רובה.
גרסה דומה נמסרת גם אצל אתנאיוס שמצטט אותה בשם קלייטרכוס. היסטוריון שלא התלווה למסע אלכסנדר אולם היה בן דורו ושוחח אם אנשים שכן התלוו אליו. אם כי אריאנוס, הנחשב למקור האמין ביותר לאותה תקופה, טוען, שהצתת הארמון הייתה מעשה מתוכנן שהתקיימו עליו דיונים רבים בין קציניו של אלכסנדר. כמקור לדבריו מביא אריאנוס את זיכרונותיו של תלמי בן לאגוס, לימים מלך מצרים. אם כי חלק מהחוקרים כיום מעריכים שזיכרונות אלו בעייתיים בקטע זה משתי סיבות. הראשונה היא שתלמי שלט על ממלכתו מתוקף היותו יורשו של אלכסנדר, ובוודאי לא ירצה לתאר את מיטיבו כהולל שיכור הנסחף בהתלהבות המונית. השנייה היא שתלמי נישא מאוחר יותר לתאיס, וייתכן שהיא עוד הייתה בחיים בזמן כתיבת זכרונותיו (הוא כתב אותם בערך כשהיה בן 80). ובוודאי לא ירצה להעליב אותה.
הצתת הארמון > הצתת יצירת תורת זרתוסטרה

| --- | --- |
 :  ראו גם – זורואסטריות
לפי ההיסטוריון הרומי פליניוס הזקן אלכסנדר השמיד ושרף גם את "המנונות", יצירת תורת זרתוסטרה המקורית שהייתה כתובה על 12,000 עורות פרה באותיות זהב תוך הרס ארמונות המלוכה בפרספוליס, כך שנותרו רק מספר קטעים בודדים. טענה זו תואמת את עדותו של ההיסטוריון אל-בירוני מהמאה ה-11 הטוען ב"דברי ימי העמים העתיקים" כי אלכסנדר שרף מסמכים היסטוריים חשובים. במסורות זורואסטריות אלכסנדר מתואר לרוב כרוח רעה אכזרית ומשמידה שנשלחה בידי אהרימן.
המניעים

מעשי טבח מסוג זה היו מקובלים למדי בעת העתיקה, ואלכסנדר לא ביצע מעשה יוצא דופן. עם זאת הטבח נחשב לחריג במהלך הקריירה של אלכסנדר, כיוון שאלכסנדר התייחס לרוב אל העמים הכבושים כאל נתיניו, ולפיכך לא הרשה לחייליו לבזוז ולרצוח בערים שבהן עברו. עד אז ביצע אלכסנדר רק שני מעשים דומים בתבאי ובעזה וגם אז משיקולים אסטרטגיים או כי המגינים לחמו עד האיש האחרון. אלכסנדר לא שנא פרסים, והתנגד לגילויי גזענות בצבאו. הוא אימץ לעצמו תארים פרסיים, דרש מנתיניו מחוות פרסיות ובהמשך אף שילב פרסים בצבאו (למורת רוחם של מוקדונים רבים). בשל כך מעלים רבים את השאלה מדוע ביצע אלכסנדר את הטבח? ויתרה מכך מדוע שרף את הארמון בעוד מבנים פרסיים אחרים (דוגמת קברו של כורש הגדול) דאג לטפח?
חלק מהחוקרים המודרניים סבורים שהיה זה "תעלול פרא", הנובע משכרות ותו לא, ולא מייחסים לו משמעות מדינית עמוקה יותר. מרבית המקורות מייחסים את הטבח לזעמו של אלכסנדר על ההתעללות בשבויים. אם כי טענה זו מעלה שאלה, מדוע אשמים אזרחים חפים מפשע במעשה? הן ניכר שאלכסנדר שלט בחייליו בעת הטבח, שכן הוא לא נתן שיבזזו את הארמון והאוצר. יתרה מכך, ממצאים ארכאולוגיים מאותה תקופה מראים שאכן הועסקו עובדים זרים בפרספוליס, וחלקם מן הסתם הועסקו בכפייה, אולם נראה כי תנאי חייהם היו סבירים בהחלט. כמו כן קטיעת איברים (במיוחד אפים ואוזניים) היה עונש שניתן בפרס רק למורדים במלכות, אלכסנדר עצמו נהג כך כלפי בסוס.
חוקרים אחרים מציעים טענה לפיה התלאות הרבות שעברו על אלכסנדר במהלך חצייתו את רכס הרי זגרוס, וכן קרב השערים הפרסיים הקשה, התישו והכעיסו את אלכסנדר והוא פרק זעמו על אוכלוסיית פרספוליס. דעה זו בעייתי משתי סיבות, ראשית כל אצל אריאנוס מתואר כיצד המצביא הוותיק פרמניון מנסה לסנגר על תושבי פרספוליס באוזני אלכסנדר. ומדוע שיעשה זאת? הן התלאות שעבר רבות לא פחות? כמו כן, אלכסנדר כבר לחם בקרבות קשים בהרבה, ועדיין משל ברוחו. לפיכך מעלים חלק מהחוקרים השערה שאלכסנדר רצה להרגיע את הרוחות ביוון גופה. ביוון, לא היו מרוצים מהשלטון המוקדוני, ורק שנה לפני כן בשנת 331 לפנה"ס פתחה ספרטה במרד, שייתכן שגם אתונה לקחה בו חלק. אלכסנדר, רצה איפה להזכיר ליוונים את העוולות העתיקות של הפרסים, ולשוות לעצמו דמות של נוקם נקמת יוון. גם דעה זו נתקלת בביקורת, כיוון שפרספוליס הייתה בירה שולית יחסית לשושן, ויתרה מכך ידועה פחות ליוונים. לפיכך אילו רצה אלכסנדר לספק תעמולה, הלא היה עדיף לו להצית במקום זאת את שושן או אחמתא, ולא כך נהג בהן. לפיכך מסיקים חוקרים אחרים שאלכסנדר כבר התקשה לשלוט בחייליו העייפים והצמאים לשלל ולביזה, שנאלצו לרסן את עצמם בממפיס, בבל ושושן, ועל כן הניח להם לבזוז ולרצוח באופן מבוקר, כשהוא מציג זאת כנקמה על הפלישה ליוון.
לקריאה נוספת

זאב רובינזון, האשה והמסורת על שריפת פרספוליס, זמנים חוברת 15, עמ' 61–71.
דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז
ג'. ב. ברי, תולדות העולם הקלאסי, כרך שני.
ביל יני, אלכסנדר הגדול - לקחים מפועלו של המצביא הבלתי-מנוצח בהיסטוריה, 2012, הוצאת מודן - (מהדורה ראשונה בשנת 2010)
קלושה פאול, אלכסנדר הגדול, ת"א, מ. מזרחי, 1963.
י. מודז'ייבסקי, אלכסנדר מוקדון, הדר, 1960.
פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי יוון; תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי; הביוגרפיות סולון, תימיסטוקליס ואלקיביאדיס – תרגמן והוסיף להן הערות מ"ה בן שמאי, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשל"א.
E. Badian, Darius III, Harvard Studies in Classical Philology, Vol. 100 (2000), pp. 241-267
Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu
Arrian, The Campaigns of Alexander, translated by Aubrey de Sélincourt, Penguin Classics, 1958 and numerous subsequent editions.
Quintus Curtius Rufus. "Historiarum Alexandri Magni Libri Qui Supersunt" (בלטינית).
הערות שוליים

↑  אריוברזנס באתר ליוויוס
↑  לעניין תפקידו של טירידטס ראו: יני, עמ' 121.
↑  קורטיוס, 5.5.2.
↑  רובינזון, עמ' 67.
↑  תיאור כיבוש מחוז פרסיס באתר ליוויוס
↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 69.
↑  קורטיוס, 5.5.5.
1 2  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 70.
↑  .Badian (1968), p. 443
1 2  קלושה, עמ' 54.
1 2  פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר" 37.
1 2  רובינזון, עמ' 64.
↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 71.
↑  יני, עמ' 123.
↑  יני, עמ' 124.
↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 72.
↑  רובינזון, עמ' 69.
↑  פרספוליס באתר toiran.com
↑  אתנאיוס, "משתה החכמים", ספר שלוש עשרה, 576e.
↑  קלייטרכוס באתר ליוויוס
↑  על מהימנותו של אריאנוס ראו: Peter Green Alexander of Macedon 356 - 323, university of california press, p 569
↑  אריאנוס, ספר שלישי, 18.
↑  רובינזון, עמ' 61.
↑  ראובן קשאני. (2001). יהודי פרס, בוכרה ואפגניסטן. עמ' 11.
↑  "Al-Beruni and Persepolis". Acta Iranica. Leiden: Brill. 1: 137–150. 1974. ISBN 978-90-04-03900-1.
↑  Biruni (2004).  Edward Sachau (ed.). The Chronology of Ancient Nations. Kessinger Publishing. p. 484. ISBN 0-7661-8908-2. p. 127
↑  מסורות זורואסטריות אודות אלכסנדר הגדול באנציקלופדיה איראניקה
↑  .N. G. L. Hammond, The Macedonian Imprint on the Hellenistic World in Peter Green's (ed), Hellenistic History and Culture, University of California Press, 1993
↑  ברי, עמ' 709.
↑  יני, עמ' 122.
↑  קלושה, עמ' 53.
↑  קלושה, עמ' 53-54.
↑  David S. Potter, IG II² 399; Evidence for Athenian Involvement in the War of Agis III, The Annual of the British School at Athens, Vol. 79 (1984), pp. 233-235
↑  רובינזון, עמ' 66.
↑  רובינזון, עמ' 67.
| מלחמותיו של אלכסנדר הגדול |
| --- | --- | --- |
| אזורים גאוגרפיים | חבל הבלקן • אסיה הקטנה • סוריה-ארץ ישראל-מצרים • מסופוטמיה • פרסיס • באקטריה • סוגדיאנה • תת-היבשת ההודית • גרוסיה | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| קרבות וכיבושים | * המערכה הבלקנית של אלכסנדר הגדול: המצור על תבאי כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול: קרב גרניקוס • המצור על מילטוס • המצור על הליקרנסוס • קרב איסוס • המצור על צור • המצור על עזה • קרב גאוגמלה • קרב השערים הפרסיים    כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה: המצור על הסלע הסוגדיאני  הפלישה להודו: קרב הידספס • המצור על עיר המאלים | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| נושאים בביוגרפיה של אלכסנדר | אלכסנדר הגדול באגדות היהודיות • אלכסנדר הגדול באגדות הפרסיות • אופיו של אלכסנדר הגדול | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| יוונים ומוקדונים | פיליפוס השני • אולימפיאס • אריסטו • הפאיסטיון • פרמניון • פילוטאס • פרדיקס • תלמי הראשון • סלאוקוס הראשון • ליסימכוס • אנטיגונוס מונופתלמוס • אנטיפטרוס • קליטוס השחור • ניקנור • פוליפרכון • •אלקטס •מלאגרוס • פאיתון • קרטרוס • בלקרוס • אגיס השלישי | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| פרסים ושכירי חרבם, הודים ואחרים | דריווש השלישי • ממנון • בסוס • פורוס • ארטבזוס • פרנבזוס • אריוברזנס • מזאוס • אאוטופרדטס • ספיטמנס • אוקסיארטס • ארסמס | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
מוקדונים חוגגים בפרספוליס; תחריט מעשה ידיו של גוסטבו סימוני
תאיס מציתה את הארמון, ציור מאת יהושע ריינולדס, 1781, שמן על קנבס
תאיס ואלכסנדר במשתה
יו קארת'י

| --- | --- |

קארת'י, הטור של בריטניה 2018
 לידה:  9 ביולי 1994 (בן 30) פרטסון, בריטניה
 גובה:  193 ס״מ 
 משקל:  63 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  מטפס
 קבוצה נוכחית:  EF Education–EasyPost
 קבוצות עבר:  קאחה–רוראל (2015–2016)
 הישגי שיא:  גרנד טורס וואלטה אספניה: קטע אחד (2020)
 
יו ג'ון קארת'י (באנגלית: Hugh John Carthy; הוא רוכב אופני כביש מקצועי בקבוצת EF Education–EasyPost. קארת'י ניצח קטע וסיים שלישי כללי בוואלטה אספניה 2020.
קריירה

קארת'י החל את קריירת הרכיבה שלו בקבוצת Rapha Condor הבריטית מדרג הקונטיננטל. ב-2014, ניצח קארת'י בקטע הפרולוג ב-Mzansi Tour וסיים שישי כללי. קארת'י סיים שישי גם בטור של יפן, וניצח בו את קטגוריית הרוכב הצעיר וההרים, אך ההישג הכי גדול של קארת'י במרוץ הגיע בטור דה קוריאה, כשניצח את הקטע השביעי וניצח את הדירוג הכללי, כשהוא מנצח לראשונה בקריירה שלו מרוץ קטעים. לאחר מכן סיים רביעי באליפות בריטניה עד גיל 23 בנגד השעון.
קריירה > קאחה–רוראל (2015–2016)

ב-2015, הפך קארת'י למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת קאחה–רוראל הספרדית. בעונה זו ערך הופעת בכורה במרוץ וורלד טור כשהתחרה בוואלטה אל פאייס ואסקו, וסיים במקום ה-85. בהמשך העונה סיים תשיעי ב-USA Pro Challenge ותשיעי ב-Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon.
ב-2016, סיים תשיעי בוולטה אה קטלוניה, 1:01 דקות פער מנאירו קינטנה המנצח. לאחר מכן התחרה בשני מרוצים חד יומיים, ג'ירו דל'אפנינו וגראן פרמיו מיגל אינדוראין, בשניהם הגיע קארת'י במקום השמיני. בהמשך העונה ניצח את הוואלטה אסטוריאס, מרוץ בן שלושה קטעים, לאחר שניצח את הקטע הראשון במרוץ. קארת'י המשיך לבלוט בספרד, כשסיים שישי במרוץ החד יומיPrueba Villafranca-Ordiziako Klasika. קארת'י נבחר לסגל קבוצתו, קאחה–רוראל, שזכתה בכרטיס חופשי לוואלטה אספניה וערך הופעת בכורה באחד ממרוצי הגרנד טור. התוצאה הטובה ביותר של קארת'י במרוץ הייתה מקום 39 בקטע ה-9, והוא סיים במקום ה-125 הכללי.
קריירה > Cannondale-Drapac Pro Cycling Team

ב-2017, הצטרף קארת'י ל-Cannondale-Drapac Pro Cycling Team מדרג הוורלד טור. הוא ערך הופעת בכורה בג'ירו ד'איטליה, סיים במקום ה-92 הכללי והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 21 בקטע ה-4.
עונת 2018 נפתחה אצל קארת'י בקולומביה, כשסיים במקום ה-18 בטור של קולומביה ובמקום ה-13 בוולטה אה קטלוניה. בהמשך העונה ערך השתתפות שנייה ברציפות בג'ירו וסיים במקום ה-77. לאחר מכן סיים במקום ה-18 בטור דה רומאנדי ומשם עבר להתחרות בארצות הברית, כשסיים חמישי בטור של יוטה, 2:42 דקות מספ קוס המנצח, ושלישי בקולורדו קלאסיק, 22 שניות מגאווין מאניון המנצח. בטור של בריטניה קארת'י סיים במקום ה-14.
ב-2019, פתח את העונה עם מקום שלישי ב-Tour Cycliste International du Haut Var, 5 שניות מטיבו פינו המנצח ומקום 12 בטור של חבל הבסקים, 5:25 דקות מיון איסאגירה המנצח. קארת'י נבחר בפעם השלישית ברציפות לסגל קבוצתו לג'ירו, הפעם התבלט הרבה יותר משתי הפעמים הקודמות ושימש כמוביל הקבוצה לצד ג'ו דומברווסקי. קארת'י סיים שמיני בקטע ה-9, רביעי בקטע ה-15 וחמישי בקטע ה-16. הוא סיים במקום ה-11 הכללי, 16:36 דקות מריצ'רד קאראפאס המנצח ושלישי בקטגוריית הרוכב הצעיר, כשדומברווסקי סיים במקום ה-12 כללי. בטור דה סוויס, ניצח קארת'י את הקטע ה-9 והאחרון במרוץ לאחר בריחת סולו של יותר מ-90 קילומטרים, קארת'י גם ניצח את קטגוריית ההרים במרוץ עם 60 נקודות, כשהקטע ה-9 אותו ניצח, היה ההררי ביותר במרוץ וכלל שלוש עליות בקטגוריה HC. קארת'י גם זינק לוואלטה אספניה, אך היה מעורב בתאונה בקטע ה-6 של המרוץ ביחד עם מוביל הקבוצה ריגוברטו אוראן, ונאלץ לפרוש לפני תחילת הקטע ה-7.
קריירה > Cannondale-Drapac Pro Cycling Team > 2020: שלישי בוואלטה אספניה

קארת'י פתח את 2020 בטור דה לה פרובאנס, בקטע ה-3 והמכריע של המרוץ, שהסתיים בחלק מהדרך לעליית המון ונטו, סיים שלישי ובסופו של דבר רביעי כללי, 1:38 דקות מנאירו קינטנה המנצח. בהמשך העונה התחרה בטור דה פראנס לראשונה, בקטע ה-9 של המרוץ היה חלק מקבוצת הבריחה ביחד עם בן קבוצתו דניאל מרטינס. בעוד קארת'י סיים תשיעי את הקטע, שזו הייתה התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ, מרטינס ניצח את הקטע. קארת'י סיים במקום ה-37 את הטור. לאחר מכן התחרה קארת'י גם בוואלטה אספניה, הוא היה אמור לשמש שם כפועל של מרטינס, אך בפועל הוא נראה הרבה יותר טוב מהקולומביאני שפרש לבסוף לפני תחילת הקטע ה-4. המרוץ נפתח עם שלושה קטעים גבעתיים, בשלושתם קארת'י סיים בעשירייה הראשונה, שביעי בקטע ה-1, ושמיני בקטעים 2 ו-3. גם בקטע ה-6 קארת'י סיים שמיני, ועלה למקום השני הכללי, 18 שניות מריצ'רד קאראפאס, כשהוא חולף על פני פרימוש רוגליץ' ודן מרטין. בקטע ה-8 קארת'י סיים חמישי, 33 שניות מרוגליץ' שניצח את הקטע, ונעקף חזרה על ידיו ועל ידי מרטין וחזר למקום הרביעי, 44 שניות מקאראפאס. בקטע ה-12, שנחשב לקטע הקשה ביותר במרוץ והסתיים על העלייה המיתולוגית מעבר אנגלירו, קארת'י ניצח את הקטע, מקדים ב-16 שניות את אלכסנדר ולאסוב וקאראפאס, כשהוא הופך לבריטי הראשון לנצח על העלייה. הוא חזר למקום השלישי הכללי, 32 שניות מקאראפאס, כשהוא מוריד את מרטין למקום הרביעי. קארת'י שמר על המיקום הזה עד תום הוואלטה, והספיק לסיים רביעי בקטע ה-14 שהיה נגד השעון ובקטע ה-17. בסופו של דבר הוא סיים בפער של 1:15 דקות מרוגליץ' שניצח את הוואלטה, ובפער של 51 שניות מקאראפאס.
יונדאי קונה N

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יונדאי N
 שנות ייצור:  2021-הווה
 הרכבה:  דרום קוריאה דרום קוריאה וייטנאם וייטנאם
 חברת אם:  יונדאי מוטור
 סיווג:  מכונית ספורט/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  יונדאי-קיה B-SUV
 אורך:  4,165–4,215 מ"מ
 רוחב:  1,800 מ"מ
 גובה:  1,565–1,575 מ"מ
 משקל:  1,233-1,556 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-282 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים
 מהירות מרבית:  240 קמ"ש
 קשר:  פולקסווגן טירוק R
יונדאי קונה N ׁ(באנגלית: Hyundai Kona N) היא מכונית ספורט במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי יונדאי N משנת 2021. היא הוצגה באפריל 2021.
היא מהווה כגרסת הספורט ליונדאי קונה.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-280 כ"ס ומומנט מרבי של 40 קג"מ בין 1,950 ל-4,600 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 5.5 שניות והמהירות המרבית עומדת על 240 קמ"ש.
גלריה

מבט אחורי
הערות שוליים

↑  ביצועים: 2021 יונדאי קונה N נחשף עם 280 כ"ס, באתר קארטיוב, ‏27 באפריל 2021
| יונדאי N |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אלברט ביארמן - מנכ"ל ונשיא החברה |  |
| כלי רכב | יונדאי i30 N • יונדאי ולוסטר N • יונדאי i30 פאסטבק N • יונדאי i20 N • יונדאי קונה N • יונדאי אלנטרה N |  |
| אחר | יונדאי מוטור (חברת האם) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונת פירות מריאנה

| יונת פירות מריאנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יוניים
סוג:: Ptilinopus
מין:: יונת פירות מריאנה
שם מדעי
 Ptilinopus roseicapilla ‏לסון, 1831

יונת פירות מריאנה הידועה גם בשמות המקומיים: "mwee’mwe"‏, "totot" ו-"Paluman totut" (שם מדעי: Ptilinopus roseicapilla) היא מין של עוף ממשפחת היוניים, החי בטבע רק באיי מריאנה הצפוניים שבהאוקיינוס השקט ובאי גואם.
יונה זו בינונית בגודלה והיא מגיעה לאורך של עד 24 ס"מ. היונה בעלת צבעים מפוארים הכוללים גב וכנפיים ירוקים בחלק החיצוני ואפורים בחלק הפנימי, ראש אפור-ירקרק עם גוונים סגולים בבסיס המקור ומעליו והמקור צהוב. החזה והבטן ירוקים ועליהם ישנם זוג כתמים כתומים גדולים לאורך הגפיים, פס כתום בחלק התחתון הקדמי של הזנב ופס סגול מתחת החזה הלבן. יונה זו היא אוכלת פירות בעיקרה ועוזרת בהפצת הפירות של צמחי גואם.
בעונת הרבייה היונה מקננת על ענפים נמוכים ובקן מטילה ביצה אחת, אשר מקבלת בבקיעתה טיפול דומה משני ההורים.
יונה זו נחשבת לסמל לאיי מריאנה והיא גם מהווה את הציפור הלאומית שלהם. כמו כן היא נבחרה לייצג את קמע הקבוצה במשחקי התחרות  "Micronesian Games" של 2006.