stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספקטרוניקס
הערות שוליים

↑  מפעל למערכות כיבוי אש אוטומטי מוקם בשדרות, דבר, 24 באפריל 1973
↑   דרור רייך, האיש שצייד את הכוחות האמריקאים במזה"ת במערכות כיבוי אש יקבל 130 מיליון ש', באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2015
↑  חברת הנפט הבריטית SHELL אישרה לשימוש את סדרת הגלאים החדשים של ספקטרוניקס, באתר TheMarker‏, 14 בנובמבר 2004
↑  אבי בליזובסקי, אמרסון רוכשת את ספקטרוניקס הישראלית תמורת 99 מיליון דולר, באתר Chiportal ‏, 29 ביוני 2015
ליה שמטוב

ליה שמטוב (נולדה ב-25 במאי 1958) היא ראש נציגות הסוכנות היהודית באוזבקיסטן וקזחסטן. בעבר כיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו וכחברת מועצת העיר נוף הגליל.
ביוגרפיה

שמטוב נולדה בצ'רנוביץ, אוקראינה. בשנת 1958, לאחר שסיימה לימודים תיכוניים בעיר וקיבלה תעודת בגרות, היא החלה ללמוד באוניברסיטת צ'רנוביץ' בפקולטה להנדסת אלקטרוניקה. בעקבות פתיחת שערי ברית המועצות, הפסיקה את לימודיה ועלתה לישראל. בשנת 1980 הגיעה עם הוריה למרכז הקליטה בנוף הגליל, ועד היום היא תושבת העיר.
חייה הפוליטיים

באמצע שנות ה-90 החלה שמטוב לעסוק בפעילות פוליטית, והצטרפה לליכוד. בשנים 1998–2003 כיהנה כחברת מועצת העיר בנוף הגליל, במהלך כהונתה זו חברה לאביגדור ליברמן ונמנתה עם מייסדיה של מפלגת ישראל ביתנו. בשנת 2003 נבחרה בשנית למועצת נוף הגליל. מונתה לתפקיד מחזיקת תיק שיפור פני העיר. היא כיהנה בוועדה המקומית לתכנון ובנייה ושימשה כיושבת ראש הוועדה לאיכות הסביבה במועצת העירייה. במשך מספר שנים כיהנה גם בתפקיד סגנית ראש המועצה. בתקופה זו זכתה נוף הגליל בפרס לרשות מקומית מטעם המועצה לישראל יפה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הצטרפה לפוליטיקה הארצית. שמטוב הוצבה שמטוב במקום ה-11 ברשימת מפלגת ישראל ביתנו לכנסת. בבחירות עצמן, זכתה המפלגה ב-11 מנדטים והיא נבחרה לכנסת. ב-2009 התמודדה פעם נוספת לכנסת ה-18 במקום ה-11 של רשימת ישראל ביתנו ונבחרה לקדנציה נוספת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הכריזה כי בכוונה לא להתמודד בשלישית ברשימת ישראל ביתנו, וכי היא מתכוונת להתמודד במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 לראשות העיר נוף הגליל כנציגת המפלגה, בתמיכתו של אביגדור ליברמן. בבחירות למועצה זכתה רשימת ישראל ביתנו במנדט אחד בלבד, ושמטוב, שלא זכתה בראשות העירייה, נבחרה למועצת העיר וכיהנה כחברת מועצת העיר עד תום הקדנציה בשנת 2018.
בשנת 2019 החלה לכהן כראש משלחת הסוכנות היהודית לאוזבקיסטן וקזחסטן.
פעילותה הפרלמנטרית

הייתה יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ה-17, חברה בוועדת הכנסת, חברה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברה בוועדת העלייה הקליטה והתפוצות, חברה בוועדת המדע והטכנולוגיה וחברה בוועדת המשנה לסחר בנשים.
שימשה כחברה בשדולות רבות בכנסת. בכנסת ה-17 היא כיהנה כיושבת ראש של השדולה למאבק בהשלכות תוכנית ויסקונסין, השדולה למאבק למען עובדי הקבלן והשדולה למען הנכים הכלליים בישראל והייתה חברה בשדולות נוספות.
בכנסת השמונה עשרה היא כיהנה כיושבת ראש של שמונה שדולות בהן היא החברה היחידה: השדולה למען רווחת תושבי חיפה והצפון, השדולה הירוקה בכנסת, השדולה למען שימור התרבות ושפת היידיש, השדולה למען עסקים ירוקים, השדולה למען בריאות האישה והילד, השדולה למען המאבטחים, השומרים וממוני הביטחון, השדולה לגאולת הקרקע לטובת העם היהודי והשדולה למען חיזוק הקשרים והיחסים עם הנוצרים האוונגליסטיים. כן כיהנה כיושבת ראש השדולה למען הגליל והנגב, בה היה חבר איתה גם ישראל חסון. כן כיהנה כחברה בשלוש שדולות נוספות. ביוני 2012 מונתה לתפקיד סגנית יו"ר הכנסת וכיהנה בתפקיד זה עד תום הכנסת ה-18.
פעילותה הפרלמנטרית > פרשת איילים-ישראל ביתנו

לפי אחד מסעיפי כתב האישום כנגד סטיבן לוי וראשי איילים, הסכימו אנשי איילים לתת תפקיד לשמטוב, בתמורה להעברת תקציבים לעמותה.
חיים אישיים

שמטוב נשואה לנחום והיא אם לשני ילדים.
הערות שוליים

↑   שוקי שדה, הכנסת פתחה בהליכי השעייה ללוביסטית אורית לרנר, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2017
| יושבי ראש ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת העלייה והקליטה (1977-1999) | גאולה כהן • רוני מילוא • עוזי ברעם • מרים גלזר-תעסה • מיכאל קליינר • עמנואל זיסמן • נעמי בלומנטל |  |
| יושבי ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות (החל מ-1999) | נעמי בלומנטל • צבי הנדל • קולט אביטל • מיכאל נודלמן • ליה שמטוב • דני דנון • יואל רזבוזוב • אברהם נגוסה • דוד ביטן • עודד פורר |  |
יעקב יצחקי

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1846 ה'תר"ו דרבנט, דאגסטן
 פטירה:  11 ביוני 1917 (בגיל 70) ה'תרע"ז ירושלים, מִנְהֶלֶת שטחי האויב הכבושים 
 כינוי:  יעב"ץ, בהררי"ץ
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 ביוני 1917 
 תחומי עיסוק:  מחקר ההיסטוריה של עם ישראל
 חיבוריו:  אהל יעקב
 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
 חתימה:   
 
הרב יעקב יצחקי (כונה לעיתים היעב"ץ או בהררי"ץ - בן הרב יצחק; 1 בספטמבר 1846, י' באלול ה'תר"ו – 11 ביוני 1917, כ"א בסיון ה'תרע"ז) היה הרב הראשי ואב בית דין של דאגסטן, חוקר של ההיסטוריה של עם ישראל, ומייסד המושבה באר יעקב, הנקראת על שמו.
ביוגרפיה

נולד בדרבנט שבדאגסטן לרב יצחק בן יעקב ולנעמה, אביו שימש כרבם ומנהיגם של יהודי קווקז בין השנים 1817–1846 למד תורה מאביו וכן למד בבית הספר הריאלי לימודי חול ואת השפה הרוסית. אך עם זאת, התנגד בהמשך לתנועת ההשכלה. בשנת 1868, כשמלאו לו 22 שנה, התמנה על ידי אביו ובהסכמת נכבדי העדה, לרב ראשי ואב בית דין למדינות דאגסטן. במהלך כהונתו הוא עמד בקשרים עם רבנים שונים בתקופתו, ובמיוחד הרבה להחליף אגרות עם גדולי הרבנים ברוסיה, פולין, טורקיה, פרס, כורדיסטן וארץ ישראל וכן עם קהילות באירופה ועם משה מונטיפיורי.
הרב יצחקי הטיף לקהילתו לעלות לישראל ורבים עלו אליה ביוזמתו. בשנת ה'תרס"ז, לאחר ארבעים שנות כהונה כרבה הראשי של דאגסטן, התפטר מתפקידו ועלה לארץ ישראל עם אשתו ושני בניו. ילדיו האחרים: דוד, מאיר, חנה ונפתלי - נשארו בקווקז. לפני העלייה, יצר קשר עם מנחם אוסישקין, מנהל הוועד המרכזי של חובבי ציון באודסה על מנת לרכוש קרקע לקהילתו בארץ ישראל.
בשנת ה'תרס"ח (1908) הניח אבן פינה וייסד את המושבה באר יעקב שנקראה על שמו. הוא ואשתו חסידה התיישבו בירושלים, ושם המשיך בלימוד תורה ובכתיבה. במלחמת העולם הראשונה סבל ממצוקת רעב וממחלות, ושני בניו נלקחו לשירות עבודה בצבא הטורקי. בז' בסיוון ה'תרע"ז - 1917 נפטרה רעייתו כשהייתה בת 69, ושבועיים אחר כך נפטר גם הוא, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
כתביו

תחומי התעניינותו היו מגוונים: ספרות, מדעי היהדות, תאולוגיה כללית, היסטוריה וארכאולוגיה. הוא היה חבר בחברת "מרבי-השכלה" שבפטרבורג, כתב ופרסם מאמרים בעיתונות של אות התקופה, בהם: "המגיד", "המליץ", "הלבנון" ו"המאסף", וכן בכתבי עת אחרים. דבריו, בין השאר, נכתבו עבור האנשים שהתעניינו בחקר צפונות העדה היהודית שבהרי הקווקז.
חלק גדול מכתביו ואגרותיו אבד, אך המעט שנשאר שופך אור על חיי יהודי הקווקז. אגרותיו ששרדו נמסרו לארכיון האוניברסיטה העברית בירושלים.
באיגרתו "קדמות היהודים ההרריים" הוא כותב: "אני לא מתיימר לכסות את הקורות ומחכה שיעורו החוקרים בקיאים ומומחים שיגלו תפוצות, לתועלת בני העדה ועם ישראל ויצא חבל עב וחזק אשר קצהו האחד אחוז וקשור את הגולה אשר הגלה שלמנאסר מלך אשור בשנת 720 לפני הספירה, וקצהו השני נמשך עד ימינו אלה."
האקדמיה המזרחית ללשונות ביקשה ממנו לחבר ספר "דקדוק לשון טאט", לשם כך ערך מסעות תחקיר בקרב עדתו ואסף חומר רב ופרסם אותו בעיתונות.
כתביו > אהלי יעקב

חיבורו המרכזי הוא "אהלי יעקב". במהלך כתיבת הספר הוא דבק במסורת של בני עדתו, וכהיסטוריון הוא ניפה את דבריהם וניסה להביא רק את העובדות המבוססות. בספרו עוסק יצחקי בעשרת השבטים ועל השתייכות העדה, לטענתו, למספר שבטים שהוגלו מארץ ישראל. בחיבורו הוא מזהה את דאגסטן כממלכת מדי ולא פוסח על השפעתה הרבה של העדה היהודית ההררית על התגיירות העם הכוזרי. יצחקי מגלה שמילים נוכריות רבות הנמצאות בתלמוד לקוחות מהשפה הטאטית המדוברת על ידי הטאטים, ושהרבה מחכמי העדה השתתפו בחיבור התלמוד והביאו מלשונם לתוכו.
את החומר לכתביו אסף וליקט יצחקי בנביאים, בתלמוד, במדרשים ובספרי מסעות עתיקים ונדירים. לשם השגת החומר הדרוש לו נסע יצחקי מספר פעמים ברחבי קווקז, ביקר בבתי עלמין, בדק את המצבות ותאריכיהן, בדק את החורבות ובא בקשרים עם השכנים המוסלמים.
משפחתו

לרב יעקב יצחקי צאצאים ונכדים, נינים ובני נינים ברוסיה, בחבל הקווקז ובארץ ישראל.
לקריאה נוספת

משה יוספוב, היהודים ההרריים בקווקז ובישראל
משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 289)
הערות שוליים

↑  לעיתים כינה את עצמו במכתביו יצחקוביץ', כדי להתאים לנמענים אירופאים.
1 2  מאיר בניהו (ע), ספונות, כרך שמיני, ירושלים: מכון יד בן צבי, תשכ"ד, עמ' מה-מו
↑  דוד תדהר, 2456 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  דייויד סלע, רדיו חזק: חבורת האספנים שנהנית לשפץ מקלטי רדיו, פטיפונים ותיבות נגינה, באתר ישראל היום, 29 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310582205171  BnF: cb17704337g (data)  GND: 1053151004  ISNI: 0000 0000 6855 4422  LCCN: nr2007007293  VIAF: 97229744   WorldCat (עם VIAF): 97229744
צילה אורליאן

מרת צילה סורוצקין באירוע משפחתי
צילה אורליאן (סורוצקין) (1912 - 1998) הייתה מחנכת ומורה בבית יעקב בפולין, מתלמידותיה של שרה שנירר. בשואה בהיותה באושוויץ הנהיגה קבוצה של בנות חרדיות ונודעה במנהיגותה ובאומץ לבה, עבדה כאחות במרפאה במחנה וניצלה את תפקידה להצלת יהודים. לאחר המלחמה עלתה לישראל והתגוררה בירושלים, נישאה לרב אלחנן סורוצקין והייתה מפקחת ראשית ומחנכת בחינוך העצמאי.
ביוגרפיה

צילה נויגרשל-אורליאן למדה בבית יעקב הראשון שנוסד בקרקוב אצל שרה שנירר. היא נישאה לאברהם אורליאן אחיו של הרב יהודה לייב אורליאן מי שמונה לעמוד במקומה של שנירר לאחר פטירתה. לאחר שסיימה את לימודיה הייתה מורה בבית יעקב בעיר ביילסקו-ביאלה. הגיעה לאושוויץ ב-1942 בהיותה אחות מוסמכת, משכילה ודוברת גרמנית רהוטה מונתה להיות האחות הראשית במרפאות שונות באושוויץ, והצילה עשרות רבות של יהודים על ידי הערמות, זיופים ושקרים שונים לרופאים הנאצים. יחד איתה במרפאה הייתה גם תלמידתה טילי רינדר, כבת 18, בהירה ונאת מראה, שכונתה "המלאך הלבן" של אושוויץ.
כך כותבת עליה פרל בניש בספרה הרוח שגברה על הדרקון, עמ' 299:
אפילו בבירקנאו, ממלכת האופל, בה מלך השטן בשעות היום והאימה שלטה בלילה, הניסו כוכבים בודדים באורם הבהיר הרבה מן העלטה. מתוך כל דרי אותו גיהנום, רק צילה אורליאן לבדה נקראה בשמה, ולא במספר. כולם- החל מן האסיר העלוב ביותר; קציני הס.ס.; ד"ר קהניגל (מפקד בלוק 10); וכלה במפקד המחנה, ד"ר מנגלה - כולם פנו אליה בכבוד: "אורליאן".
במקרה מסוים עליו כותבת בניש, קבוצה של עשרים נשים נשלחו למוות על ידי מנגלה עצמו, והועברו לבלוק 25 שכונה "בלוק המתים", שם "המתינו" עד שיצטבר מספר נשים המצדיק את הפעלת התנורים, לאחר כיום צילה וטילי פעלו לשחרורן. לימים סיפרה אורליאן שניגשה לרופא הראשי אוברשארפיהרר ד"ר קליין, ואמרה לו כי חלה טעות והנשים האלה עומדות להחלים וכדאי לשחררן, ד"ר קליין סירב, אף שהפצירה בו שוב ושוב. לאחר מספר דקות היא ניגשה למזכירה של הד"ר ואמרה לה שהוא הורה לשחרר את כולן, המזכירה שראתה אותה משוחחת עם קליין חתמה על מכתבי השחרור. במקרה אחר הצילה את פסיה שרשבסקי שהמתינה למותה, לאחר שהפצירה ברופאה האסירה היהודייה ד"ר אנה לכתוב שהיא אחות לה זקוקה המרפאה.
עשר מתלמידותיה-חברותיה, שהגיעו ממחנה פלאשוב לאושוויץ  נודעו בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה"). עשר הבנות היו בגילאים 16–24, תמכו זו בזו וכולן שרדו את השואה. לאחר המלחמה שהתה במחנה העקורים ברגן-בלזן והייתה בין מנהיגות הקבוצה שהזדהתה עם פועלי אגודת ישראל ושנקראה קבוצת חפץ חיים, ריכזה את קבוצות בית יעקב באזור הבריטי ושימשה כמורה בבית יעקב במחנה.
עלתה לישראל ב-5.1947  ונישאה לרב אלחנן סורוצקין מראשי החינוך העצמאי בנו של הרב זלמן סורוצקין (לפני השואה היה רב בזלודק, שכל בשואה את אשתו ושני ילדיו הקטנים). מונתה למפקחת של החינוך העצמאי לבנות, בני הזוג התגוררו בירושלים, ולא היו להם ילדים.
לקריאה נוספת

הרוח שגברה על הדרקון
שאוני בלבכן
הערות שוליים

↑  מעיין כפיר, האישה שניצחה את הדרקון הנאצי: לזכרה של פרל בניש, אתר הידברות
↑  דייזי בנשימול, גדולים יותר ממלאכים, באתר "aish"
↑  הרוח שגברה על הדרקון עמ' 296.
↑  פרופ' מרדכי ברויאר המעין.
↑  ראיון עם אסתר פרבשטין, ראש המרכז ללימודי השואה במכללה ירושלים, באתר www.yadvashem.org
עלה

ערך זה עוסק באחד מחלקי הצמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עלים שונים
עלה הוא איבר בצמח, המשמש בעיקר לקליטת אור בתהליך הפוטוסינתזה. לעיתים לעלה תפקידים נוספים; באזדרכת מצויה, למשל, משמשים העלים גם כקוטלי חרקים.
מבנה

העלה מורכב מטָרָף (lamina, blade), פְּטוֹטֶרֶת (petiole) ועֲלֵה לְוַאי (stipule):
הטרף מהווה את חלקו הרחב והשטוח של העלה. סידור הרקמות בתוך הטרף מותאם לקליטת אור ובחלק מהעלים ניתן לראות את העורקים בבירור.
הפטוטרת היא החלק הצר של העלה המחבר את החלק הרחב לענף או לגבעול הראשי של הצמח. בין הפטוטרת לגבעול נמצא לרוב ניצן חיקי (Axillary buds) ולעיתים צומח מבסיס הפטוטרת גם עלה לוואי (stipule). בעלים מנוּצִּים (אנ') הוגדרה אף פטוטרת כבסיס העלעל, בין צירו הראשי של העלה לטרף העלעל.
קיימות צורות שונות לעלים. לדוגמה באשור העלים "משוננים", ואילו בבצל העלים "בשרניים". גם מבנה העלים בענף עצמו משתנה מצמח לצמח. בצמחים רבים העלים יוצאים מהענף באופן סימטרי, עלה אחד מצד ימין ובדיוק מולו עלה בצד שמאל; עלה מסוג זה קרוי מנוּצֵה. כשכל אחד מהעלים מורכב בעצמו מעלעלים קטנים וסימטריים, אזי מדובר בעלה מנוצה פעמיים. קיימים אף עלים מנוצים שלוש וארבע פעמים.
צבעי העלים משתנים לעיתים. למשל עלי ליצ'י, הם אדמדמים בהיותם ניצנים, ולאחר גדילתם מקבלים צבע ירוק. צבעם הירוק של רוב העלים בעולם הצומח מוענק להם על ידי הצבען (פיגמנט) כלורופיל. תרכובת זו קולטת את אור השמש ומביאה להתנעתה של שרשרת העברת אלקטרונים (ראו: מטבוליזם), תהליך המלווה בהפקת אנרגיה שאותה מנצל התא לצרכיו.
היות שחלקים אחרים של הצמח (גזע, פרח, שורש) אינם ירוקים ואינם מכילים כלורופיל, הרי שהללו זקוקים לאנרגיה (ולגלוקוז) המופקים בעלים לשם קיומם. כלורופיל אינו הצבען היחיד הקיים בעלים; צבענים כגון קרוטן (בעל צבע כתום; קרוטן קרוב בהרכבו לוויטמין A) ואנתוציאנין (בעל צבע אדום-סגול) קולטים אף הם את אור השמש, אך במקום להשתתף באופן פעיל בפוטוסינתזה הם מעבירים את האנרגיה שלהם לכלורופיל.
צורת העלים היא במקרים רבים פשרה בין "שאיפה" לשטח פנים גדול ככל האפשר, לשם קליטת האור בתהליך הפוטוסינתזה, ובין הימנעות מאיבוד מים כתוצאה מהתאיידות, זאת במיוחד בסביבות שבהן האקלים חם ושחון. במדבר, למשל, שבו קיימת קרינת שמש רבה מחד וסכנה גדולה להתייבשות מאידך, הסתגלו רוב הצמחים לתנאים באמצעות הקטנה דרסטית של שטח הפנים של העלים שלהם; בצמחי מדבר, כגון קקטוסים ושיחי קוצים למיניהם, כמעט ולא קיימים העלים הרגילים אותם ניתן לראות במקומות אחרים.
המבנה האנטומי

לעלה מספר חלקים חשובים:
קוטיקולה – היא שכבה יחסית אטומה למים ואטומה לגזים, ומונעת בעיקר התנדפות מים מהעלה.
האפידרמיס - רקמת תאים שקופים הצמודים זה לזה, המאפשרים מעבר אור.
המזופיל - היא השכבה שמהווה את עיקר נפח העלה ומתמחה בפוטוסינתזה.
צינור עצה – צינור הובלה המוביל מים ומינרלים לעלה.
צינור שיפה – צינור הובלה המוביל בעיקר את תוצרי הפוטוסינתזה.
שלכת

.
בעצים נשירים מכילים תאי העלים קולטנים הרגישים לטמפרטורת הסביבה ולכמות קרינת השמש. בסתיו, כשהטמפרטורה יורדת והימים מתקצרים כך שאין מספיק אור לפוטוסינתזה, מופסק ייצור הכלורופיל בעלים, הכלורופיל הקיים מתפרק והצבענים האחרים נחשפים, דבר הגורם לעלים לאבד את צבעם הירוק ולהפוך צהובים-אדומים. בשיאו של הסתיו נושרים העלים מצמחים אלו, תופעה הקרויה שלכת. עצים שאינם משירים את עליהם נקראים ירוקי עד.
את השלכת מווסתת שורה של הורמונים צמחיים, ביניהם אוקסינים, חומצה אבציסית ואתן (C2H4, ידוע בשם אתילן). השלכת היא צעד הסתגלותי, המאפשר לצמח לשרוד בתנאים הקשים של החורף. המטבוליזם של הצמח בחורף מוקפא כמעט לחלוטין, דבר המאפשר לו לשרוד למשך כמה חודשים ללא ביצוע פוטוסינתזה.
בעצים מסוימים חלה פריחה מסיבית דווקא בחודשי החורף, כשהעץ ערום מעליו. בפרחים שבהם נעשית האבקה באמצעות הרוח מהווה חוסר העלים יתרון, שכן הללו אינם מפריעים בדרכה של הרוח אל הפרחים. גם בפרחים שבהם נעשית האבקה באמצעות חרקים ועופות מהווה חוסר העלים יתרון, שכן עתה הם מזוהים ביתר קלות על ידי המאביקים והגישה אליהם קלה יותר.
הגוונים של עלי השלכת נחשבים לאחד מהסממנים העיקריים של עונת הסתיו. במקומות מסוימים בעולם - באזור החוף המזרחי של ארצות הברית וקנדה, למשל - התפתחה "תיירות שלכת" ענפה, במסגרתה נוהרים אלפים רבים של תיירים במשך כמה שבועות בתחילת הסתיו כדי לחזות בצבעי השלכת העזים באזורים אלו.
גם לעלים ירוקי עד יש שלכת. עלים אלו חיים בדרך כלל בין שלוש לארבע שנים, כעבור תקופה זו העלים נושרים מן העץ, אך תמיד יישארו עלים על העץ והשלכת אינה מתרחשת בבת אחת על כל העלים.
ישנם עצים כמו התפוח והאגס שבהם השלכת מתרחשת בחורף, כמו גם אלון התבור. בקיץ שיחי הרותם עומדים בשלכת. באזורים שבהם גשום כל השנה ויש מספיק אור, כמו האזורים הטרופיים, אין השלכת מתרחשת.
מורפולוגיה

ניתן להבחין בשני סוגי עלים בעלי פטוטרת:
עלה פשוט (simple leaf) הוא עלה אשר פטוטרתו נושאת טרף שלם שאינו מחולק, ובמקרים בהם הוא כן מחולק, החלוקה אינה מגיעה עד העורק הראשי של העלה וכל חלק מכונה אונה.
עלה מורכב (compound leaf) הוא עלה אשר טרפו מחולק למספר עַלְעַלִּים, שיוצאים מציר משותף (העורק המרכזי). ניתן להבחין בשני מבנים בסיסיים של עלים מורכבים:
עלים מנוצים (pinnate) הם עלים בהם העלעלים (5 או יותר) ערוכים בזוגות לאורך הציר המרכזי, בדומה לנוצה.
עלים מאוצבעים (palmate) הם עלים בהם העלעלים יוצאים מנקודה משותפת בקצה הפטוטרת בדומה לאצבעות כף היד.
ניתן להבחין בין עלה לבין עלעל כיוון שלעלעל, בניגוד לעלה, אין ניצן מעל נקודת החיבור שלו לציר. למרבית הצמחים החד-פסיגיים יש עלים פשוטים, בעוד לדו-פסיגיים יש עלים פשוטים או מורכבים.
מיון מורפולוגי של עלים מתואר בתרשים הבא:
גלגולי עלים

עלים בצמח יכולים להתפתח למספר צורות בעלות ערכים אדפטיביים. דוגמאות לכך הן:
קשקשים: עלים קטנים ומנוונים שבדרך כלל צבעם חום, או שהם חסרי צבע. שכיחים בעיקר בניצנים, גבעולים תת-אדמתיים וענפים רותמיים.
חפים: עלים שבחיקם מתפתחים פרחים או תפרחות. לרוב הם שונים בצורתם או גודלם מעלה רגיל. חפים בולטים וצבעוניים מבליטים את הפרח או התפרחת, מה שמקנה לצמח יתרון בתחרות על האבקה.
קוצים: יכולים להיות גלגול של עלה שלם או אחד מחלקיו, ומשמשים כמו קוצי גבעול כמנגנון הגנה.
קנוקנות: יכולות להיווצר מעלה שלם או מאחד מחלקיו.
בשרניים (סוקולנטים): עלים שאוגרים מים בתאי פרנכימה בעלי וקואולה גדולה. אופייניים לבתי גידול צחיחים או בעלי מליחות גבוהה, וכן למשפחות צמחים מסוימות.
אוגרים: עלים המשמשים כמאגר חומרי תשמורת. יכולים להיות מרכיבים של איברי אגירה כגון בצל.
טורפים: עלים המפרישים חומרי משיכה לחרקים, חומרים ריריים מדביקים, ואנזימים מעכלים. חומרים אלו מסייעים לצמח ללכוד טרף כלשהו שבאמצעותו הוא מקבל תוספת משמעותית של תרכובות חנקניות. זו איננה דרך הזנה הטרוטרופית.
ראו גם

מורפולוגיה של הצמח - מונחים
הערות שוליים

↑  ד"ר אסף רוזנטל, ‏סתיו: מתי השלכת אדומה ומתי צהובה?, באתר "הידען"
↑  Peter H. Raven, Ray F. Evert, Susan E. Eichhorn, Biology of plants , 7th ed. New York: W.H. Freeman and Company, 2005
↑  אברהם פאהן, אנטומיה של הצמח, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987
↑  נעמי פינברוך-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי-בר בארץ-ישראל , ירושלים: כנה, 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560518205171  BnF: cb11944141h (data)  GND: 4007051-7  LCCN: sh85075608  NARA: 10637883  NDL: 00562740  NKC: ph200874 
תרשים של עלה פשוט
עלי שלכת יבשים
שלכת אדומה של עץ ספיון השעווה בפתח תקווה
סתיו באנגליה
שלכת בהיידלברג שבגרמניה
עלווה בשלכת
מיון מורפולוגי של עלים
טטיאנה מזרסקי

טטיאנה (טניה) מזרסקי (ברוסית: Татьяна (Таня) Мазарская; נולדה ב-8 בספטמבר 1976) היא פוליטיקאית המכהנת כחברת הכנסת מטעם סיעת יש עתיד. בשנים 2018–2021 הייתה סגנית וממלאת-מקום ראש עיריית כרמיאל.
ביוגרפיה

מזרסקי נולדה בברית המועצות. בשנת 1993, בעודה בת 17, עלתה לישראל לבדה במסגרת עליית הנוער. הוריה עלו לישראל כחמש שנים לאחר מכן, בשנת 1998.
בוגרת תואר ראשון ושני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת חיפה.
מאז 2003 גרה בכרמיאל. בשנים 2004–2008 ריכזה תוכניות בסוכנות היהודית, ב־2009 החלה להדריך במכון ללימודי יהדות ובשנים 1018–2012 ניהלה את סניף לאומית שירותי בריאות בעיר כרמיאל.
ב-2018 התמודדה בבחירות למועצת העיר כרמיאל במסגרת רשימתו של משה קונינסקי "רק כרמיאל", אשר בה ניצבה במקום השני. כאשר קונינסקי נבחר לראשות העירייה, ורשימתו זכתה בחמישה מושבים במועצת העיר, נכנסה מזרסקי למועצה וכיהנה כממלאת מקום ראש העירייה וכסגניתו. בתפקידה זה החזיקה מזרסקי בתיקי החינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי, הנוער, קליטת תושבים חדשים ושירות לתושב.
בשלוש מערכות הבחירות שבהן התמודדה מפלגת יש עתיד במסגרת רשימת כחול לבן (2019–2020) שובצה מזרסקי במקומות הסמליים 80, 74 ולבסוף 69 (הרשימה זכתה ב-35 מנדטים בבחירות הראשונות מבין אלה וב-33 בשתי מערכות הבחירות הבאות). בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה־18 של רשימת יש עתיד, שזכתה ב-17 מנדטים. עם זאת, לאחר כניסתה של יש עתיד לממשלת ישראל השלושים ושש והפסקת חברותו בכנסת של יואל רזבוזוב במסגרת החוק הנורווגי, מזרסקי החלה לכהן כחברת הכנסת העשרים וארבע.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצבה במקום ה-19 ברשימת יש עתיד. המפלגה זכתה ב-24 מנדטים ומזרסקי שבה והייתה לחברת כנסת, וכיהנה מטעם יש עתיד בוועדת הבריאות, בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בוועדה המיוחדת לפניות הציבור ובוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל. לצד זאת היא משמשת בתפקיד ראשת קבוצות הידידות הפרלמנטריות ישראל–אוזבקיסטן וישראל–פינלנד.
חיים אישיים

גרושה ואם לבן. מתגוררת בכרמיאל.
הערות שוליים

↑  טטיאנה מזרסקי, באתר הכנסת
↑  אתר הכנסת, אתר הכנסת - דף מידע על חברת הכנסת טטאינה מזרסקי, באתר הכנסת
↑  טטיאנה מזרסקי - כל הפרטים אודות חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, באתר יש עתיד
| חברי הכנסת המכהנים בכנסת העשרים וחמש |
| --- | --- | --- |
(חברי הכנסת ששמותיהם מודגשים מכהנים גם כשרים או כסגני שרים בממשלת ישראל השלושים ושבע)
| סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (68 חברי הכנסת)  | סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (68 חברי הכנסת)  |  |
| הליכוד (32) | נתניהו • לוין • אוחנה • ברקת • דיכטר • ישראל כ"ץ • קרעי • ביטן • אדלשטיין • רביבו • דיסטל-אטבריאן • ואטורי • דנינו • גוטליב • מילביצקי • ביסמוט • סעדה • דלל • גמליאל • אופיר כץ • גולן • אילוז • קלנר • עטייה • הלוי • מלקו • שקלים • שטרית • פסל • גואטה • בוארון • עבד |  |
| ש"ס (11) | דרעי • מלכיאלי • ארבל • אזולאי • אבוטבול • בוסו • טייב • בצלאל • מישרקי • מלול • מושיאשוילי |  |
| הציונות הדתית (7) | סופר • סטרוק • רוטמן • וולדיגר • טל • סולומון • סוכות |  |
| יהדות התורה (7) | גפני • טסלר • אשר • אייכלר • פינדרוס • רוט • ברוכי |  |
| עוצמה יהודית (6) | בן גביר • וסרלאוף • אלמוג כהן • פוגל • סון הר-מלך • קרויזר |  |
| הימין הממלכתי (4) | סער • אלקין • השכל • בוסקילה |  |
| נעם (1) | מעוז |  |
| סיעות האופוזיציה (52 חברי הכנסת) | סיעות האופוזיציה (52 חברי הכנסת) |  |
| יש עתיד (24) | לפיד • מאיר כהן • אלהרר • מירב כהן • שטרן • מיקי לוי • בן ארי • בן ברק • סגלוביץ • טופורובסקי • שיר • רול • להב-הרצנו • בליאק • רון כץ • צרפתי הרכבי • מזרסקי • סאקס פרידמן • דבורה ביטון • טור-פז • דוידסון • שירי • מירון • ירון לוי |  |
| המחנה הממלכתי (8) | גנץ • איזנקוט • תמנו • טרופר • מיכאל ביטון • כהנא • פרקש-הכהן • שוסטר |  |
| ישראל ביתנו (6) | ליברמן • פורר • סובה • ניר • מלינובסקי • עמאר |  |
| רע"מ (5) | עבאס • טאהא • אל-הואשלה • ח'טיב-יאסין • חוג'יראת |  |
| חד"ש-תע"ל (5) | עודה • טיבי • תומא סלימאן • כסיף • עטאונה |  |
| העבודה (4) | מיכאלי • לזימי • קריב • רייטן |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליאס ח'ורי

ערך זה עוסק בסופר לבנוני. אם התכוונתם לעורך דין ישראלי בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1948 אשרפייה, לבנון 
 פטירה:  15 בספטמבר 2024 (בגיל 76) ביירות, לבנון 
 מדינה:  לבנון 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלבנונית, אוניברסיטת סורבון נוול 
 שפות היצירה:  ערבית, אנגלית, צרפתית 
 
אליאס ח'ורי (בערבית: الياس خوري; 12 ביולי 1948 – 15 בספטמבר 2024) היה סופר, מחזאי, מבקר, אינטלקטואל ופעיל פוליטי לבנוני.
פרסם עשרה רומנים, אשר תורגמו למספר שפות זרות וכתב שלושה מחזות. ערך את מוסף התרבות בעיתון הלבנוני היומי "א-נהאר" ולימד באוניברסיטת ניו יורק.
ביוגרפיה

אליאס ח'ורי נולד למשפחה נוצרית אורתודוקסית ממעמד-הביניים ברובע הנוצרי בביירות. ב-1967, עת נוצר קיטוב באינטליגנציה הלבנונית עם עלייתה של אופוזיציה בעלת גוון לאומי קיצוני ופרו-פלסטיני, ח'ורי נסע לירדן. בירדן ביקר במחנה פליטים פלסטיני והתגייס לפת"ח, הארגון הגדול ביותר בתנועת השחרור הפלסטינית. ח'ורי עזב את ירדן ב-1970 לאחר אירועי "ספטמבר השחור" בהם ארגוני הטרור הפלסטינים בממלכה נפגעו קשות. הוא נסע לפריז כדי להמשיך בלימודיו. בפריס כתב דיסרטציה (חיבור מדעי המוגש לשם קבלת תואר דוקטור) על מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1860. לאחר שובו ללבנון עסק במחקר עבור "מרכז המחקר של הארגון למען שחרור פלסטין" בביירות. היה פעיל במלחמת האזרחים הלבנונית שפרצה ב-1975, אז נפגע קשה ואיבד את מאור עיניו באופן זמני.
מעורבותו הראשונה של ח'ורי בנוף הספרות הערבית הייתה כחבר דֵסק (צוות) העריכה בעיתון "מוואקיף", אליו הצטרף בשנת 1972. חבר נוסף שהצטרף אחר כך למערכת העיתון הוא המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש.
בשנים 1975–1979 ערך את "שֻאוּן פִלסטינייה" (شؤون فلسطينية, "עניינים פלסטיניים") יד אחת עם מחמוד דרוויש ובשנים 1981–1982 ערך את "אל-כרמל". בשנים 1983–1990 היה העורך הראשי של מדור התרבות ב"אל-סַפיר". את מוסף התרבות של "א-נהאר" הוא עורך מאז הופעתו מחדש עם סיום מלחמת האזרחים.
בין 1993 ל-1998 ניהל את "תיאטרון ביירות".
ח'ורי לימד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, באוניברסיטה האמריקאית בביירות, באוניברסיטה הלבנונית, באוניברסיטה הלבנונית-אמריקאית ובאוניברסיטת ניו יורק. הוא זוכה פרס הרומן הערבי לשנת 2008.