stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנסאל C-160
עיצוב המטוס > שדרוגים ושיפורים

הדור השני של ה-C-160, אשר יוצר במהלך שנות ה-80, כלל, בין היתר, מכל דלק נוסף, בדיקות תדלוק אווירי ואוויוניקה משופרת. בעוד שהיו שינויים ניכרים במכשור, כולל מערכות הניווט והטייס האוטומטי, הדור השני של ה-C-160 שמר על מאפייני ההפעלה המקוריים, זאת כדי להקל על הכשרת צוות האוויר לגרסה החדשה. הדור השני של מטוסי C-160 תוכנן גם להתאים לשימושים נוספים כגון סיור ימי וכיבוי אש אווירי.
ה-C-160 תפקד היטב כמטוס רב-תכליתי, לכן נותר בשירות מבצעי שנים ארוכות. בתקופה שבין תחילת ייצורו לשנת 1999, הוכנסו במטוס כ-2000 שינויים ושדרוגים במבנה המטוס ובציודו. שינויים רבים נעשו לאורך השנים באוויוניקה של המטוס, מערכות GPS ומערכות ניווט אינרציאליות בלייזר, טייס אוטומטי מודרני ומערכות ניהול צוות.
שיפורים נוספים כללו שריון קוולאר, מערכות ניהול לוחמה אלקטרונית, מכשירי מוץ/אבק, מערכות התרעה על התקרבות טילים ומערכת למניעת התנגשות באוויר. צרפת וגרמניה נקטו בצעדים שונים להארכת תוחלת החיים של המטוס מעבר ל-55 שנים, עד 2018. בשנים 2003–2004, גרמניה חתמה על חוזים לשדרוג מערכות ההגנה העצמית של הלוחמה האלקטרונית ומערכות ההתרעה מפני התקרבות לטילים במטוס.
גרסאות המטוס > מטוסי דור שני

משנת 1981 ואילך, יוצרו מטוסי C-160 חדשים לחיל האוויר הצרפתי. גרסה זו כונתה C-160NG (בצרפתית Nouvelle Generation). למטוס זה מכל דלק חמישי באמצע הכנף מעל גוף המטוס, דלת המטען בצד שמאל הוסרה. חלק ממטוסי סדרת הייצור הראשונה C-160F הווסבו לגרסת NG ושמם נקרא לאחר ההסבה C-160R (Renové).
לצד השינויים הללו, בשנת 1989, שולבה בחיל האוויר הצרפתי גרסת C-160G Gabriel, מטוס מודיעין אותות שקל לזהותו בגלל האנטנות שהותקנו עליו.
עד תחילת שנות ה-2000, נעשה שימוש גם בגרסת C-160H Astarté, (Avion Station Relais de Transmissions Exceptionelles), מילולית, "תחנת ממסר מוטסת לשידורים מיוחדים". מטוס זה שימש לתקשורת עם צוללות גרעיניות צרפתיות בלב ים.
מפעילים > מפעילים צבאיים > טורקיה

בחיל האוויר הטורקי הופעלו 20 מטוסים שנרכשו מגרמניה. נכון לשנת 2023 רק שני מטוסי C-160 נותרו בשירות.
מפעילים > מפעילים אזרחיים > אוסטרליה

שלושה מטוס C-160D נקנו מגרמניה על ידי חברה אזרחית בניו סאות' ויילס, בספטמבר 2022 וקיבלו רישום אוסטרלי VH-RFW, VH-RPR, VH-TIT. בכוונת החברה להסב את המטוסים הללו לכיבוי אש אווירי.
ביבליוגרפיה

Aid, Matthew M., and Cees Wiebes. Secrets of Signals Intelligence During the Cold War. Routledge, 2001.מסת"ב 0-7146-5176-1ISBN 0-7146-5176-1.
Blumschein, P. Transall C-160 Life Extension and Avionics Programs. NATO - RTO MP-44, 1999.
Chant, Chris. Compendium of Armaments and Military Hardware. Routledge, 1987.מסת"ב 0-7102-0720-4ISBN 0-7102-0720-4.
ביאורים

↑  The C-160G was designed to, while flying at altitudes between 7,000 and 10,000 meters, intercept communications and radar emissions within a radius of 800 kilometres.
הערות שוליים

↑  "Transall – Strategy behind a tactical aircraft" (אורכב 03.04.2015 בארכיון Wayback Machine) Flight International, 1979.
↑  "Terma Signs $16 Million Contract With EADS For C-160 EW/Protection Suites.(Brief Article)". Defense Daily. Access Intelligence. 18 בנובמבר 2003. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2016. נבדק ב-4 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fiszer, Michal (1 במאי 2004). "Luftwaffe Transalls receiving modernized countermeasures suites.(EUROPEAN REPORT)(Northrop Grumman Corp. bags a contract)". Journal of Electronic Defense. Horizon House Publications. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2016. נבדק ב-4 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Chillon, Jacques; Dubois, Jean-Pierre & Wegg, John (1980). French Post-War Transport Aircraft. Tonbridge, UK: Air-Britain. ISBN 0-85130-078-2. pp. 116-126
↑  "Mali: lancement de l'opération Serval, Ministère de la Défense" (בצרפתית). Defense. 12 בינואר 2013. ארכיון מ-15 בינואר 2013. נבדק ב-2 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  LEDA is a German acronym for Lebensdauerverlängernde Maßnahme, translating to 'life extension measures'.
↑  Mackenzie, Christina. "France to Upgrade C-160 Transalls." (אורכב 28.02.2013 בארכיון Wayback Machine) Aviation Week, 5 June 2009.
↑  Timo Braam, Alexander Bräutigam. "Transall C-160 erfliegt eine Millionste Flugstunde." (אורכב 03.04.2015 בארכיון Wayback Machine) Luftwaffe.de, 5 October 2011.
↑  Hoyle, Craig. "Europe's Transall turns 50." (אורכב 03.03.2013 בארכיון Wayback Machine) Flight Global, 25 February 2013.
↑  Stevenson, Beth. "Germany to join multinational tanker effort." (אורכב 08.12.2015 בארכיון Wayback Machine) Flight International, 2 December 2015.
↑  "LTG 63 fliegt noch bis 2021 mit Transall." (אורכב 22.08.2016 בארכיון Wayback Machine) Luftwaffe.de, 14 December 2015.
↑  KS (2021-12-15). "Transall ist nun Geschichte: LTG 63 aufgelöst". www.flugrevue.de (בגרמנית). נבדק ב-2021-12-15.
↑  "16Right - Australian Aircraft Register Search".
↑  "Drei C-160 Transall der Luftwaffe fliegen künftig in Australien". 9 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
C-160 נוחת בשדה בשנת 1985
יחידת הכוח (APU) ותא הגלגלים בצידו השמאלי של מטוס C-160, בשירות הלופטוופה בשנת 2008
טרנסאל של חיל האוויר הגרמני בתערוכה אווירית בברלין בשנת 2016
C-160 מבצע גישה תלולה לנחיתה, 2005
זוג מטוסי C-160 של חיל האוויר הצרפתי בטיסה בשנת 2006
רכב קרבי מועמס לתוך C-160 דרך הכבש האחורי, 2010
טרנסאל C-160R של חיל האוויר והחלל הצרפתי, 2013
טרנסאל C-160D של חיל האוויר הטורקי נוחת בסלון האווירי RIAT 2008. זהו מטוס התמיכה של צוות האווירובטיקה של חיל האוויר הטורקי.
השוואת גדלים בין מטוסי תובלה צבאיים (מלמעלה למטה): טרנסאל C-160, לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס, C-130J-30, אמבראר C-390 מילניום, איירבוס A400M ובואינג C-17 גלובמאסטר III
רוט פיינהובן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1942 האג, הולנד 
 פטירה:  9 בדצמבר 2024 (בגיל 82) 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה, איכות חיים, מדעי החברה, אושר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם 
 מוסדות:  אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם  אוניברסיטת אוטרכט 
 
רוּט פֵיינהוֹבֶן (בהולנדית: Ruut Veenhoven;‏ 26 בנובמבר 1942 – 9 בדצמבר 2024) היה סוציולוג הולנדי, מחלוצי המחקר המדעי של האושר.
ביוגרפיה

פיינהובן נולד בהאג. הוא קיבל תואר שני בסוציולוגיה מאוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם בשנת 1969. בשנות ה-60 היה עורך של עיתון סטודנטים ובין השאר עשה סקר בין הסטודנטים על איכות ההוראה של המרצים. בשנת 1984 קיבל מאותו המוסד דוקטורט על עבודה בנושא "מצב האושר", בה עשה סינתזה של 245 מחקרים על האושר. על בסיס עבודתו הקים מאגר מידע של מחקרים על אושר.
בשנים 1970–1990 היה פעיל בדרישה ללגליזציה של הפלות. בעקבות התעסקותו בנושא זה, שהיה שנוי במחלוקת, הוא החליט שלא להיכנס לעבוד בממשלה, וחזר לאוניברסיטה.
ב-9 בדצמבר 2024 נפטר רוט ויינהובן ממיאלומה נפוצה.
מחקר

בשנת 1990 פרסם פיינהובן מאמר בו יצא נגד התיאוריה ש"האושר הוא יחסי" ולא תלוי בתנאי החיים של האדם. הוא טען שתנאי חיים לא נעימים פוגעים בתחושת האושר, ועל כן שיפור בתנאי החיים משפר את תחושת האושר לאורך זמן. כן טען שקשיי עבר אינם גורמים לתחושת אושר יותר גבוהה בעיתות רווחה ושאנשים באופן כללי הם בעלי השקפה חיובית על חייהם ולא נייטרלית. הוא טען שתאוריית "האושר הוא יחסי" נובעת מבלבול של אושר כולל שיש בו מרכיב התלוי במילוי צרכים ביו-פיזיולוגיים, עם שביעות רצון, הנובע מהשוואה עם מה שהאדם חושב שהיה אמור להיות.
במאמר משנת 2000 חילק פיינהובן את המדדים השונים של איכות החיים לארבע קבוצות על פי שני מדדים: הזדמנויות אל מול תוצאות, וחיצוניות אל מול פנימיות. בהתאם הוא התייחס לארבעה מדדים שונים של איכות חיים:
התאמת הסביבה לחיים (Livability of environment), הזדמנות חיצונית
היכולת של האדם לחיות (Life-ability of the person), הזדמנות פנימית
תועלת של החיים (utility of life), תוצאה חיצונית
הערכה של החיים (Appreciation of life), תוצאה פנימית
פיינהובן טען שלמעט הערכת החיים, שניתן לכמתה על סולם יחיד של אושר, שאר המדדים אינם ניתנים לכימות במדד יחיד, ובהתאם לכך לא ניתן לתת מדד כולל לאיכות חיים.
הערות שוליים

1 2  What did the terminally ill professor of happiness learn about happiness? ‘I know that I’m happy, but I don't really know why’ - Erasmus Magazine, Erasmus Magazine, ‏18 בדצמבר 2023
↑  Veenhoven, R. Is happiness relative?. Soc Indic Res 24, 1–34 (1991). https://doi.org/10.1007/BF00292648
↑  Ruut Veenhoven, The Four Qulities of Life, Journal of Happiness Studies. 1. 1-39., 2000 10.1023/A:1010072010360
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368705905171  PLWABN: 9810536377105606  BNE: XX1181585  BnF: cb12036463h (data)  GND: 17041762X  ISNI: 0000 0001 0907 0329  LCCN: n80034255  NKC: ntk20241218366  NLA: 35711964  NTA: 068489471  ORCID: 0000-0002-5159-393X  ResearcherID: F-5052-2013  SUDOC: 028551664  Trove: 1053246  VIAF: 61562866   WorldCat (עם VIAF): 61562866 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רמזור (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  אדיר מילר
 כותבים:  אדיר מילר, רן שריג
 בימוי:  רני סער (עונה 1) אוהד פרח (עונות 2–4)
 שחקנים:  אדיר מילר ליאור כלפון נירו לוי יעל שרוני ליאת הר לב יובל וין
 פרסים:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – הסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2010   פרס אמי הבינלאומי – הסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2010 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  51
 הפקה
 מפיק:  אלעד קופרמן, גיא לוי
 חברת הפקה:  קופרמן הפקות
 צלמים:  בועז יהונתן יעקב, דנור גלזר
 אורך פרק:  30 דקות בממוצע
 שידור
 רשת שידור:  FOX CTC
 רשת שידור בישראל:  קשת (ערוץ 2) ערוץ ההומור ש.ח ערוץ 24 ש.ח ערוץ ביפ
 תקופת שידור מקורית:  24 במרץ 2008 – 3 ביולי 2014
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
רמזור הייתה קומדיית מצבים ישראלית אשר שודרה במקור החל מ-24 במרץ 2008 ועד לסיומה ב-3 ביולי 2014 במשך 4 עונות ו-51 פרקים בערוץ 2 במסגרת "שידורי קשת". התוכנית נוצרה על ידי אדיר מילר, שגם היה שותף בכתיבת התסריט לצד רן שריג. הסדרה מתמקדת בזוגיות, חיי נישואין ובחברות גברית, תוך הקצנה קומית של התלאות הנלוות להם.
הסדרה זכתה בזמן שידורה ובשנים שלאחר מכן להצלחה רבה ואף למעמד של סדרת קאלט. בשנת 2010 זכתה הסדרה ב"פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה" בקטגוריית "הסדרה הקומית הטובה ביותר", ואף הייתה לסדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה שזכתה בפרס אמי הבין-לאומי האמריקאי בקטגוריית "הקומדיה הטובה ביותר". זכויות הסדרה נמכרו לרשת FOX האמריקנית ולערוץ CTC ברוסיה.
ב-5 ביוני 2022 שודר בסדרה "צומת מילר" פרק איחוד של שחקני רמזור.
דמויות > דמויות ראשיות

אמיר "מירי" רוזנר (אדיר מילר): גר בגבעתיים עם בת זוגו טלי וכלבתה, ירדנה. אמיר כלל לא מחבב את הכלבה ירדנה, ואף ניתן לראות מקרים בהם הוא מראה שנאה כלפיה (לדוגמה בעונה הראשונה בפרק 11, בו הוא מגיע הביתה מהעבודה ואומר לה ללכת כשהיא יושבת בקרבתו). אמיר עובד כבמאי כוריאוגרף בחברה להפקת אירועים. בסוף העונה השנייה אמיר וטלי נישאים ובתחילת העונה השלישית טלי נכנסת להריון, וההריון מלווה אותה בעונה זו. בסוף העונה השלישית טלי יולדת את בתם הבכורה, ירדנה, אשר קרויה על שם הכלבה של טלי שנדרסה בפרק האחרון בעונה זו. טלי מכנה את אמיר בכינוי "מירי", וחפר נוהג לכנות אותו "גיסנו".
אייל "איצקו" איצקוביץ' (ליאור כלפון): בתחילת הסדרה נשוי ללילך ואב לדניאל בת השבע. איצקו מנהל את חנות הטריקים של אביו ומתבלט בקמצנותו. בעונה הרביעית לילך מתגרשת ממנו. בפרק האחרון של העונה הרביעית הם חוזרים, ומתחילים זוגיות חדשה. חפר נוהג לכנות אותו "גיסנו".
חפר גורי (נירו לוי): רווק הולל. מרבה לדבר בגוף שלישי, ותורם משלל עצותיו לשני חבריו, שלעיתים קרובות מסבכות אותם במקרים שלא רצו כלל להגיע אליהם. רווק נצחי שנהנה מחיי הרווקות ומכך שמחליף בנות זוג, בסוף העונה הראשונה ובעונה השנייה נכנס לקשר רציני עם שירי "סרטים" שממנה מתקשה להיפרד למרות רצונו, במהלך העונה השנייה מכיר את דליה מלקין, לכאורה אלמנה עשירה, ובעונה השלישית חוזר לחיי הרווקות.
לילך איצקוביץ'-יפה (יעל שרוני): אשתו הקרה, הקשוחה והאכזרית של איצקו, שהכירה אותו בתיכון במגמה הספרותית. לילך נולדה בדרום גבעתיים והיא עיתונאית ממולחת בעיתון "מעריב", העוסקת בנושאים חברתיים. לרוב מתייחסת לאיצקו כ"סמרטוט" ולא מעריכה אותו ואת הדברים הקשורים אליו כלל, למרות שניתן לראות לעיתים רחוקות מקרים אחדים בהם היא מראה כלפיו מעט חיבה ודאגה. למרות שחבריו ומכריו הסובבים אותו נוהגים לקרוא לו ״איצקו״, לילך קוראת לו תמיד בשמו אייל. לילך מרבה להסתובב עם אוזניית הבלוטות' על אוזנה, וכך היא מדברת עם אנשים. בעונה הרביעית התגרשה מאיצקו, ונשארה בדירתה עם בתה דניאל, אך חזרה לאיצקו בסוף העונה הרביעית.
טלי רוזנר (לשעבר דביר) (ליאת הר לב): אשתו של אמיר. טלי פגשה את אמיר במהלך עבודתו כבמאי של הופעה שהייתה לטלי במסגרת עבודתה בארקיע. עבדה כדיילת אוויר בארקיע עד העונה השלישית. בעונה השלישית היא נכנסת להריון ובסוף העונה השלישית נולדה בתה הבכורה, ירדנה, אשר קרויה על שם כלבתה שמתה בפרק האחרון כאשר נדרסת בטעות כשאיצקו ולילך שומרים עליה.
דניאל איצקוביץ' (יובל וין): בתם של איצקו ולילך (בת ה-7 בתחילת הסדרה). בעלת נפש בוגרת, חוצפנית ועקשנית, נוהגת לראות חדשות ומעריצה את איש החדשות והעיתונאי דני קושמרו.
דמויות > דמויות משנה

אילנה רוזנר (תחיה דנון): אמו של אמיר רוזנר. אוהבת לעשן סמים.
סנאית (אמה רובין) (עונות 1–2): חברתה של טלי מהעבודה. אוהבת לאכול. מנגנת על טובה.
שירי "סרטים" (שירה קצנלנבוגן) (עונות 1–2): חברתו של חפר מסוף העונה הראשונה עד תחילת העונה השנייה. נוטה להיעלב בצורה מוגזמת, ומכאן בא כינויה ״סרטים״.
דליה מלקין (רינה פדווה) (עונות 2–3): חברתו של חפר מסוף העונה והם בקשר רציני. הם נפרדים בעונה השלישית.
זיסו (אוהד פרח) (עונות 2–4): חברם של אמיר, איצקו וחפר. נראה בעונה השנייה במגרשי הכדורסל ושואל אם הם רוצים לעלות לשחק ותמיד נענה בסירוב, בעונה השלישית נראה יחד עם קבוצת רוכבי אופניים ושואל האם הם רוצים לרכב וגם פה נענה בסירוב של אמיר בשלל תירוצים, בעונה הרביעית נראה במרינה כצוללן המציע לשלושה לצלול איתו. אוהד פרח הוא גם במאי הסדרה.
גיורא (יגיל מריסין) (עונה 1): עובד בחנות של איצקו.
ירדנה רוזנר (הילי/דניאלה אור) (עונה 4): התינוקת של אמיר וטלי, שנולדה בסוף העונה השלישית. היא נקראת ירדנה על שם הכלבה של טלי שנדרסה בפרק שבו טלי יולדת אותה. רוב המקרים של אמיר בעונה הרביעית והאחרונה קשורים אליה. פרק הסיום של הסדרה עסק ביום הולדתם המשותף של ירדנה ואמיר.
שפרה (שפרה ציפרין) (עונה 3–4): סבתו של אמיר רוזנר. בעלת זיכרון גרוע (סנילית). שוכחת את שמותיהם של האנשים הקרובים לה. קוראת תמיד לירדנה "חנהל'ה" כי כך רצתה לקרוא לה בפרק האחרון על שם אחותה שנפטרה ואמיר וטלי לא הסכימו. נוהגת לספר סיפורים על השואה, ולהתבטא במשפטים כמו: "בוז לספר הלבן".
עו"ד בני שטיין (אלון גל) (עונה 4): עורך דין שמייצג אך ורק נשים גרושות, מרצה אותן ומביס את הגברים שלהן. לילך שוכרת אותו בעקבות גירושיה מאיצקו. בפרק האחרון איצקו נעזר במשה דץ על מנת לנקום בו, על כך שהרס את חייו. באותו פרק יצא שטיין עם לילך, אך לאחר שהתברר שהוא ניצל אותה בשביל כתבה בעיתון היא נפרדת ממנו וחוזרת לאיצקו.
נפתלי דביר (שלום כורם) (עונות 2–4): אביה של טלי. מרבה לקרוא את מדור הספורט בעיתון.
שושי "שושקה" דביר (אסתי קוסוביצקי) (עונה 2–4): אימה של טלי.
סקירת הסדרה

הסדרה שודרה בערוץ 2 במסגרת "שידורי קשת". פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-24 במרץ 2008 והשיג 22.8% אחוזי רייטינג, ממוצע הצפייה של העונה הראשונה הוא 19%.
העונה השנייה החלה ב-4 באוגוסט 2009 ופרק הבכורה של העונה שודר ללא הפסקת פרסומות והשיג בעקבות כך 24.8% אחוזי רייטינג. העונה השנייה השיגה נתוני צפייה מוצלחים מהעונה הראשונה וממוצע הצפייה שלה עומד על 23.6%.
העונה השלישית עלתה ב-26 במאי 2011 והפכה לעונה הנצפית ביותר של הסדרה ולסדרה הישראלית הנצפית ביותר בשנים האחרונות (מאז שודרו "שמש" ו"מרחק נגיעה"). שישה פרקים מתוך העונה השלישית קיבלו מעל 30% אחוזי רייטינג כשהפרק הנצפה ביותר בעונה ובסדרה בכלל היה פרק סיום העונה השלישית ששודר ב-10 בספטמבר 2011 עם 35.1% כאשר בדקת השיא היו 38.7% רייטינג.
העונה הרביעית והאחרונה החלה ב-3 באפריל 2014 ופרק הבכורה זכה לרייטינג של 33.5%. פרק סיום הסדרה שודר ב-3 ביולי 2014 וזכה ל-30.5% אחוזי רייטינג. העונה כללה 13 פרקים וממוצע של 28% אחוזי רייטינג. העונה הרביעית דורגה במקום ראשון בין הדרמות הנצפות ב-2014.
| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון | ממוצע צפייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 13 | 24 במרץ 2008 | 8 ביולי 2008 | 19% |
|  | 2 | 13 | 13 | 4 באוגוסט 2009 | 9 בנובמבר 2009 | 23.6% |
|  | 3 | 12 | 12 | 26 במאי 2011 | 10 בספטמבר 2011 | 33.9% |
|  | 4 | 13 | 13 | 3 באפריל 2014 | 3 ביולי 2014 | 28% |
במהלך שידור הסדרה קנסה הרשות השנייה את זכיינית השידור, "קשת", בגריעה של 4 דקות פרסומת (שערכן כ-500,000 ש"ח) בגין שילוב פרסומת סמויה בסדרה.
במאי 2014 התלוננו "קבוצת הקול הנשי" ו"ידיד" בפני הרשות השנייה על שאמהות חד-הוריות כונו באחד מפרקי הסדרה "שרמוטות".
בחו"ל

זכויות הסדרה נמכרו לרשת FOX האמריקאית, בה שודרה הסדרה מפברואר 2011 בשם Traffic Light, ופותחה על ידי התסריטאי בוב פישר. כעבור שלושה חודשים החליטה FOX לבטל את הסדרה לאחר עונה אחת בת 13 פרקים, עקב רייטינג נמוך.
הגרסה הרוסית של הסדרה משודרת בערוץ הבידור המוביל ברוסיה CTC במשך 11 עונות.
הסדרה זכתה בפרס אמי הבינלאומי לסדרה הקומית הטובה ביותר, בטקס שנערך בנובמבר 2010.
ראו גם

צומת מילר (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  אייל לוי, "רמזור" הכי קרובה ל"סיינפלד", באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2009
↑  מערכת תכניות קשת, ‏"רמזור" היא הסדרה הישראלית האהובה בכל הזמנים, באתר ‏מאקו‏, 22 במאי 2015
↑  דוד ורטהיים‏, רייטינג יומי: בייבי בום, באתר וואלה, 4 באפריל 2014
↑  רועי ברק, ‏קשת נקנסה ב-4 דקות פרסום בגין תוכן שיווקי ב"רמזור", באתר גלובס, 7 בספטמבר 2011
↑  ערן סויסה, האמהות החד-הוריות נגד "רמזור", באתר ישראל היום, 19 במאי 2014
↑  עמית קוטלר, פיילוט ל"רמזור" יצולם עבור רשת FOX בארצות הברית, באתר ynet, 23 בינואר 2010
↑  אופיר בר זהר, הזכויות להפקת רמזור נמכרו לרוסיה; שווי העסקה – 50 אלף יורו לעונה הראשונה, באתר TheMarker‏, 17 בנובמבר 2010
↑  אכן, גאווה ישראלית: "רמזור" זכתה בפרס האמי הבינלאומי, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2010
↑  "רמזור" של אדיר מילר זכתה באמי הבינלאומי, באתר nrg‏, 23 בנובמבר 2010
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2009 – "Red Band" | פרס האקדמיה לטלוויזיה – סדרה קומית  2010 – רמזור | הבא: 2011 – עבודה ערבית |
יצחק בן בשט

| --- | --- |

אל"ם יצחק בן בשט בעת מינויו למפקד חטיבת שגיא, אוגוסט 2018
 לידה:  15 בדצמבר 1979 נווה צוף (חלמיש) 
 נהרג:  12 בדצמבר 2023 (בגיל 43) כ"ט בכסלו ה'תשפ"ד שג'אעייה, רצועת עזה 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר תבור
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  בנבה
 בת זוג:  אדר
 צאצאים:  4
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1997–2023 (כ־26 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד יחידת אגוז  מפקד גדס"ר גולני  מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי  מפקד חטיבת שגיא  מפקד חטיבת פארן  מפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים  מפקד חטיבת יפתח  מפקד חפ"ק מח"ט גולני במלחמת חרבות ברזל
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
יצחק בן בשט (15 בדצמבר 1979 – 12 בדצמבר 2023) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. כיהן כמפקד חטיבת יפתח, מפקד חטיבת פארן, מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי ומפקד גדס"ר גולני. נהרג כמפקד בכיר בחטיבת גולני בקרב בשג'אעייה במלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

בן בשט נולד לעדנה ורפי וגדל בנווה צוף.
למד בישיבת בני עקיבא נחלים ובמכינה קדם-צבאית קשת יהודה (מחזור ז'), ולאחר מכן התגייס לצה"ל, שובץ בחטיבת גולני, והתקבל ליחידת אגוז. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידת אגוז ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלוגת טירונים של אגוז בבא"ח גולני. לאחר מכן שימש מפקד פלוגה מסייעת בגדוד 51. בהמשך עבר לשרת ביחידת שלדג, ושימש במספר תפקידי פיקוד. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע צוק איתן. במהלך המבצע החליף זמנית את מפקד היחידה, יונתן רום, לאחר פציעתו.
בינואר 2015 הועלה לדרגת סא"ל, מונה למפקד גדס"ר גולני, ושימש בתפקיד עד 22 ביוני 2016. לאחר מכן שימש מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2016–2018. ב-22 באוגוסט 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא. במהלך תפקידו, ב-28 בנובמבר 2018, החטיבה נסגרה, והוקמה במקומה תחת פיקודו חטיבת פארן. בתפקיד זה שירת עד 18 באוגוסט 2020. לאחר מכן מונה למפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים בין השנים 2020–2021. ב-8 באוגוסט 2021 מונה למפקד חטיבת יפתח, תפקיד שמילא עד ספטמבר 2023.
לאחר סיום תפקידו, היה בתהליך פרישה משירות קבע. עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר, נסע לעוטף עזה עם אלוף-משנה במילואים יאיר הירש, ויחד חילצו משפחות מבתיהן.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, התנדב לפקד על החפ"ק של מח"ט גולני, יאיר פלאי, במסגרת הלחימה ברצועת עזה. בן בשט נפל בקרב בשג'אעייה שבמזרח רצועת עזה, יחד עם עוד תשעה לוחמים.
היה נשוי לאדר ואב לארבעה. התגורר במושב שדה יעקב שבעמק יזרעאל.
הערות שוליים

↑  יואב זיתון ואלישע בן קימון, אלוף-משנה יצחק בן בשט נהרג בתקרית הקשה בשג'אעיה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2023
↑  זוכרים את הנופלים באתר מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא
↑  אמיר בוחבוט‏, הקרב שכמעט גבה את חייו של מפקד יחידת אגוז, באתר וואלה, 25 בספטמבר 2015
↑   כרמל ליבמן, הכירו את "עוצבת פארן" - החטיבה הסדירה החדשה של צה"ל, באתר צה"ל, 28 בנובמבר 2018
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 25 בינואר 2022
↑  מתוך ההספד של אלוף יניב עשור
1 2  ב. ניסני, ‏האל"מ הרביעי: אלוף משנה יצחק בן בשט ז"ל נפל בקרב בשג'אעיה, באתר כיכר השבת, 13 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012673593305171 
יצחק בן בשט כמפקד חטיבת פארן, נובמבר 2018
נשואים פלוס

| --- | --- |

משפחת באנדי, משמאל: באד, פגי, אל וקלי.
 שיר הנושא:  Love and Marriage
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  מייקל ג'. מוי רון לוויט
 שחקנים:  אד אוניל קייטי סגל כריסטינה אפלגייט דייוויד פאוסטינו אמנדה בירס  דייוויד גאריסון (עונות 1–4) טד מק'גינלי (עונות 5–11)
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 מספר עונות:  11
 מספר פרקים:  259
 הפקה
 חברת הפקה:  ELP קומיוניקיישנס, הטלוויזיה של סרטי קולומביה, טנדם הפקות 
 הפצה:  Mill Creek Entertainment, Veronica Omroep Organisatie, הולו, Sony Pictures Television, Sony Pictures Home Entertainment, Xfinity Streampix 
 אתר צילומים:  Sony Pictures Studios, אולפני סאנסט גוור 
 מוזיקה:  ג'ונתן וולף 
 אורך פרק:  23 דקות
 שידור
 רשת שידור:  FOX
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 3  ערוץ הילדים  ערוץ ביפ  yes Comedy ערוץ הקומדיות הקלאסיות
 תקופת שידור מקורית:  5 באפריל 1987 – 9 ביוני 1997
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
נשואים פלוס (באנגלית: Married... With Children) הייתה סדרת קומדיית מצבים סאטירית אמריקאית פופולרית, שבמרכזה משפחה וולגרית וכושלת. משפחת באנדי היא משפחה אמריקנית לא מתפקדת, עלובה, ענייה אך בזבזנית, קלת דעת, קסנופובית, מניפולטיבית, אלימה ובעלת מזל ביש, המתגוררת בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי. זוהי התוכנית הראשונה ששודרה בפריים טיים ברשת FOX האמריקנית. הסדרה שודרה במשך 11 עונות, מ-5 באפריל 1987 ועד ל-9 ביוני 1997 ונחשבת כקומדיית המצבים (הלא מצוירת) הארוכה ביותר של רשת FOX, וכאחת מסדרות הקאלט המצליחות בעולם. הסדרה שודרה בכ-37 מדינות ברחבי העולם ולה גרסאות בשפות שונות.
בישראל, הסדרה האמריקאית שודרה החל משנת 1992 בערוץ 3, אשר שידר גם את עונותיה האחרונות. בהמשך שודרה הסדרה במלואה גם בערוץ הילדים ברצועת "6+". מאוחר יותר שודרה הסדרה במלואה בערוץ ביפ, ומשנת 2011 היא שודרה בשידורים חוזרים בערוץ yes Comedy. כיום היא משודרת בערוץ הקומדיות הקלאסיות.
התוכנית

"נשואים פלוס" עסקה בחייה של משפחת באנדי, משפחה שהציגה אנטי טייפ למשפחות האמריקניות הטיפוסיות והנחמדות שהוצגו עד אז בתוכניות הטלוויזיה: אל באנדי, מוכר נעליים כושל ומדוכא המתרפק על סיפורי ההצלחה שלו כשחקן פוטבול מצליח מימיו בתיכון על שם פולק; אשתו פגי באנדי, עקרת בית עצלנית, מפונקת וחסרת השכלה; בתם קלי באנדי, בחורה יפה, מופקרת וטיפשה ובנם באד באנדי, רודף שמלות, חכם ולא פופולרי.
וכדי לבדל את עצמה מהמשפחות האמריקניות הטיפוסיות והנחמדות שהוצגו אז בטלוויזיה, התכנית אף נקראה לפני עלייתה לאוויר "לא משפחת קוסבי".
שיר הפתיחה של הסדרה הוא "Love and Marriage" ("אהבה ונישואים") של פרנק סינטרה. לרוב בכותרות הסיום מתנגנת גרסה אינסטרומנטלית לשיר זה (שהיא בעצם חלק מביצועו המקורי של סינטרה).
בתחילת דרכה זכתה "נשואים פלוס" לביקורות שליליות. היא נחשבה כקומדיה ברמה נמוכה שהתבססה רק על "הומור שירותים" ועל הערות מיניות. כמו כן טענו מבקרים שהתוכנית היא בעלת דמויות חד-ממדיות שאינן אלא פרודיה על דמויות מוכרות.
חרף זאת, הצופים חיבבו את התוכנית במהרה, אולי משום שלמרות הביקורות, היא עסקה בנושא שלא יוצג בטלוויזיה האמריקנית. הרעיון של זוג נשוי לא באושר ולא בעושר, שחיי שני השותפים לו הם כישלון גמור, טרם נראה עד אז, והסדרה ביססה עצמה על לעג לייצוג המשפחה האמריקנית הטיפוסית הנחמדה. מרכיב חשוב נוסף בתוכנית, ומה שייתכן שגם עזר להישרדותה, היה שבסופו של דבר כל בני משפחת באנדי היו באים זה לעזרת זה ונשארו ביחד למרות כל הקשיים.
בסופו של דבר ההומור בתוכנית והמשחק בה השתכללו בעיני המבקרים, שאף שיבחו אותה על כך שהציגה ביקורת חברתית בנושאים שנויים במחלוקת כמו גזענות, זכויות נשים ומתירנות מינית בצורה שהייתה נגישה לכל צופה. באופן כללי, התוכנית ידועה בהומור שנון, קיצוני, ציני, ואף גס. כל אלו הופכים אותה לתוכנית הנגישה לכל צופה בעוד היא מערבת נושאים יומיומיים בצורה קומית.
הסדרה זכתה למעריצים רבים וידועה כאחת מסדרות הקאלט המצליחות בעולם.
התוכנית אף הייתה מועמדת לפרסים רבים, כולל פרסי אמי וגלובוס הזהב, אולם לא זכתה בהם.
בישראל הסדרה זכתה לפופולריות רבה, כאשר שודרה בשנים הראשונות של הטלוויזיה בכבלים. בעקבות ההצלחה, בפברואר 1996 ביקרו בישראל דייוויד פאוסטינו (באד) וכריסטינה אפלגייט (קלי), והתארחו במספר תוכניות טלוויזיה.
הסדרה הסתיימה לאחר 11 שנים ללא סוף דרמטי מפני שפוקס וסוני חשבו שייתכן והסדרה תחודש; מאחורי הקלעים היו ריבים בלתי פוסקים בין אד אוניל לאמנדה בירס שהחלו לאחר השנה השלישית, במהלך אחד מהם איים עליה אוניל שידבר עם ההפקה וידרוש את פיטוריה מכיוון שאינו מסוגל לעבוד לצדה.
בעקבות ההצלחה האדירה של הסדרה, הופקו לה גרסאות מקומיות גם בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, קרואטיה, הונגריה, פולין, רוסיה, ספרד, אנגליה וישראל.