stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארמייה ה-47 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1943 (כשנתיים)
 מקים היחידה:  פיקוד צבאי עבר הקווקז
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה ה-47 (ברוסית: армия ‏я‏-47) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה באוגוסט 1941 לפי פקודת מפקד מחוז צבאי "עבר הקווקז" על בסיס היחידות שהיו במחוז. מטרת הארמייה הייתה שמירת הגבול עם איראן. בהמשך של אותה שנה היא השתתפה בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן.
בינואר 1942 הארמייה ה-47 הועברה לחצי האי קרים. לאחר קרבות קשות היא עזבה את חצי האי קרים. במאי 1942 היא נכללה בכוחות של חזית צפון הקווקז. עד לאביב 1943 היא לחמה במרחב נובורוסיסק. ב-1 באוגוסט 1943 הארמייה ה-47 הועברה לגזרת חזית וורונז'. במסגרת חזית זה היא החלה בשחרור אוקראינה הסובייטית. באביב 1944 היא הועברה לגזרת החזית הבלארוסית הראשונה. בהיותו חלק של חזית זה היא עברה את הבוג המערבי ונכנסה לשטח פולין.  באוגוסט 1944 היא לחמה בקרבת וורשה. במהלך שנת 1945 היא התקדמה מערבה והשתתפה בקרב ברלין. ביוני 1945 היא נכללה בקבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה. במהלך פברואר 1946 היא פורקה.
מפקדים

וסילי נוביקוב (יולי 1941 - אוקטובר 1941)
קונסטנטין ברונוב (אוקטובר 1941 - פברואר 1942)
סטפן צ'רניאק (פברואר 1942)
קונסטנטין קולגנבו (פברואר 1942 - מאי 1942)
גריגורי קוטוב (מאי 1942 - ספטמבר 1942)
אנדריי גרצ'קו (ספטמבר 1942 - אוקטובר 1942)
פיודור קמקוב (אוקטובר 1942 - ינואר 1943)
קונסטנטין לסלידזה (ינואר 1943 - מרץ 1943)
אלכסנדר ריז'וב (מרץ 1943 - יולי 1943)
פיוטר קוזלוב (יולי 1943 - אוגוסט 1943)
פאבל קורזון (אוגוסט 1943 - ספטמבר 1943)
פיליפ ז'מצ'נקו (ספטמבר 1943 - אוקטובר 1943)
ויטלי פולנוב (אוקטובר 1943 - מאי 1944)
ניקולאי גוסב (מאי 1944 - נובמבר 1944)
פרנץ פרחורוביץ' (נובמבר 1944 - יוני 1945)
מחנה הפליטים ג'נין
הערות שוליים

1 2  Tartir, Alaa; Seidel, Timothy (2018-12-22). Palestine and Rule of Power: Local Dissent vs. International Governance (באנגלית). Springer. ISBN 978-3-030-05949-1. ארכיון מ-2023-02-01. נבדק ב-2021-12-25.
↑  "WestBank Jenin Camp". UNRWA (באנגלית). ארכיון מ-2020-07-08. נבדק ב-2020-07-07.
↑  "Jenin Camp". UNRWA (באנגלית). ארכיון מ-2020-08-06. נבדק ב-2020-07-06.
↑  "Jenin camp 'horrific beyond belief'" (באנגלית בריטית). 2002-04-18. ארכיון מ-2021-12-25. נבדק ב-2021-12-25.
↑  אתר משרד החוץ
↑  "Jenin: IDF Military Operations". Human Rights Watch. 14, No. 3 (E) (May 2002). ארכיון מ-14 בספטמבר 2008. נבדק ב-21 בספטמבר 2008. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Israel, the Occupied West Bank and Gaza Strip, and the Palestinian Authority Territories Jenin: Idf Military Operations (באנגלית). Human Rights Watch. ארכיון מ-2023-02-01. נבדק ב-2021-12-25.
↑  Bennet, James (2002-08-02). "DEATH ON THE CAMPUS: JENIN; U.N. Report Rejects Claims Of a Massacre Of Refugees". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. ארכיון מ-2019-12-11. נבדק ב-2021-12-25.
↑  Bennet, James (2002-04-13). "MIDEAST TURMOIL: THE OFFENSIVE; Jenin Refugee Camp's Dead Can't Be Counted or Claimed". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. ארכיון מ-2021-12-25. נבדק ב-2021-12-25.
↑  "Jenin camp situation 'horrendous'" (באנגלית בריטית). 2002-04-15. ארכיון מ-2021-12-25. נבדק ב-2021-12-25.
↑  "Four Palestinians killed in clashes during Israeli raid". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-08-16. ארכיון מ-2021-12-25. נבדק ב-2021-12-25.
↑  "Israeli forces kill four Palestinians, wound dozens in Jenin raid". Al Jazeera (באנגלית). 2022-09-28. ארכיון מ-2022-09-28. נבדק ב-2022-09-28.
↑  קובי רוזן, עשרה מחוסלים: נקבע מות מחבל נוסף.., באתר כיכר השבת, ‏2023-01-29
↑  כתבי ישראל היום, "נמנע פיגוע גדול": חילופי אש בג'נין, תשעה מחבלים נהרגו - בישראל נערכים להסלמה, באתר ישראל היום, 26 בינואר 2023
↑  יואב זיתון, אלישע בן קימון, עינב חלבי, פשיטה גדולה בג'נין, צה"ל תקף עם רחפן: 4 מחבלים נהרגו, עוד עשרות נפצעו, באתר ynet, 20 בספטמבר 2023
↑  "Jenin Camp". ארכיון מ-2020-08-06. נבדק ב-2020-07-06.
↑  "Jenin camp braces for defending Gilboa Prison fugitive". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2021-12-25. נבדק ב-2021-12-25.
↑  Alpher, Yossi (2022-02-15). Death Tango: Ariel Sharon, Yasser Arafat, and Three Fateful Days in March (באנגלית). Rowman & Littlefield. ISBN 978-1-5381-6208-8. ארכיון מ-2023-02-01. נבדק ב-2021-12-25.
↑   הגר שיזף, בלי מים וחשמל, בפחד מוות: שבוע אחרי שהחל המבצע של צה"ל, מחנה הפליטים ג'נין הפך שומם, באתר הארץ, 30 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327600805171  LCCN: n2008065041  VIAF: 156166405   WorldCat (עם VIAF): 156166405
קרב ג' בשבט

קרב ג' בשבט התרחש כחלק ממלחמת העצמאות ביום ג' בשבט ה'תש"ח (14 בינואר 1948). הקרב נפתח עם התקפה גדולה על גוש עציון על ידי הכנופיות שבאזור, שנעזרו בערבים ובדואים שבאו מירושלים ועד באר שבע, בפיקודו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני. ניסיונם לתפוס את מרכז הגוש ולבתר את ארבעת יישובי הגוש לשניים נכשל, וההתקפה כולה נהדפה תוך גרימת אבדות כבדות לתוקפים.
רקע היסטורי

אירועי המלחמה בגוש עציון קיבלו תנופה משמעותית מדצמבר 1947 עד אמצע ינואר 1948. בגוש עציון היו באותה עת 4 יישובים: כפר עציון, עין צורים, משואות יצחק (שלושתם של הפועל המזרחי) ורבדים (השומר הצעיר). בשבוע הראשון של דצמבר 47' תקפו הערבים טנדר נוטרים. נוטר אחד נפגע ובתגובה פשטו קורס מכ"ים על מאהל בדואי בסביבה. ב-7 בדצמבר נשדדה מכונית יהודית שיצאה מגוש עציון. ב-10 בדצמבר ערבים יידו אבנים על יהודים באזור בית אומר.
ב - 11 בדצמבר 1947 התרחש אסון שיירת העשרה, בו נהרגו שישה מתושבי הגוש. ב-12 בחודש ביצעו אנשי קורס מ"כים פעולת תגמול על אוטובוס ערבי. ב-11 בינואר 1948 שמו הערבים מארב לשיירה מירושלים ונפתח קרב בין הכיתה המאבטחת למארב הערבי. למחרת פגעו הערבים בשיירה מגוש עציון, שיירת השניים, בה נהרגו חבר רבדים ונוטר מירושלים. ב-14 בינואר לפנות בוקר יצאו לוחמי החי"ש לפעולת תגמול. הם פגעו במכוניות וברחו מהמקום במהירות.
החל מדצמבר 1947 שהו בגוש כ-100 לוחמים מפלוגה ג' של גדוד מכמש מהחי"ש הירושלמי ופלוגת פלמ"ח שמנתה 55 לוחמים. אולם רוב הלוחמים לא היו מאומנים ולא ערוכים לקרב. אנשי החי"ש היו סטודנטים ברובם, לא היוו יחידה אורגנית ורק 35 מהם אומנו קודם לכן. גם בקרב לוחמי הפלמ"ח, 26 היו עדיין טירונים.
מספר ימים לפני 14 בינואר, דיווח המודיעין של ההגנה על ריכוזי ערבים זרים (לא תושבי הגוש). ההערכה הייתה כי יש בין 200 ל-300 ערבים מגויסים המתכוונים לתקוף את הגוש. מטרת הערבים הייתה להשמיד את ארבעת הקיבוצים ולחסל את היישוב היהודי בגוש עציון. למרות הידיעות הרבות שזרמו אל הש"י, הפיקוד העליון לא העריך נכון את גודל ההתקפה.
ההתקפה

עבד אל-קאדר אל-חוסייני שלח לגוש גדוד שמנה כ-400 לוחמים מאומנים וחמושים, אליהם נוספו ערביי הסביבה בעלי נשק אישי. התוכנית הייתה לחסום את הדרכים מפני הגעת תגבורת יהודית, כיבוש כפר עציון, השתלטות על חרבת זכריה כדי לבתר את הגוש ולהשתלט על הכביש המרכזי, ולבסוף לכבוש את 3 היישובים הנותרים. עבד אל-קאדר אל-חוסייני, שמטהו היה בחרבת סוויר, סייר עם הג'יפ שלו בין היחידות ותיאם את הפעולות. ערבים רבים מהר חברון הגיעו לגוש, חלקם כדי להשתתף בקרבות וחלקם על מנת לבזוז לאחר הכיבוש. הגיעו גם נשים וילדים עם שקים וסלים כדי לאסוף את הביזה.
הערבים ארבו לחקלאים מעין צורים, ירו עליהם וכשאלה נמלטו לקיבוץ, פנו הערבים לתקוף את חרבת זכריה. הם כבשו את ההר הרוסי וכשניסו להתקדם לעבר כפר עציון, נורו לעברם מטחי יריות והם נסוגו. הם ניסו לכתר את הקיבוץ משלושה כיוונים, אך כשהתקרבו למרחק קצר נורתה עליהם אש חזקה והרחיקה אותם.
בינתיים שלח מפקד גוש עציון עוזי נרקיס שהיה במפקדתו בכפר עציון מברקים בהולים למפקדי הפלמ"ח והחי"ש בירושלים ובקש מהם לדרוש מהצבא הבריטי להתערב ולבלום את ההתקפה. לימים סיפר כי: ”כמות המסתערים מצד דרום מעמק הברכה הייתה עצומה ולא ראיתי בחיים כל כך הרבה ערבים הולכים ביחד. עצרו אותם כמה מאות מטרים מהגדר של כפר עציון”.
חרבת זכריה הייתה הנקודה האסטרטגית החשובה ביותר, שכן כיבושה יפצל את הגוש לשניים ויקל על כיבושו. זה היה כפר קטן שתושביו נטשו אותו לאחר קרב שיירת העשרה, מחשש לנקמה יהודית (זה היה הכפר הערבי הראשון שניטש במלחמת העצמאות). בחרבת זכריה התמקמו שתי כיתות של החי"ש ופיקד עליהן מפקד פלוגה ג' של גדוד מכמש מהחי"ש, מנחם ריצ'מן ("ריצ'י"). הערבים הגבירו את התקפותיהם על חורבת זכריה במטרה לכבוש את החורבה כדי לבתר את הגוש. אנשי החי"ש ביקשו מעוזי נרקיס אישור לסגת מחרבת זכריה בטענה שנגמרה להם התחמושת. לא ברור אם קבלו אישור לנסיגה אבל לאור ההתקפה החלה נסיגה מהחורבה. אריה עמית (טפר) יצא עם כוח חי"ש ופלמ"ח מעין צורים ורבדים, פגש את הנסוגים בדרך והכריח אותם לשוב ולתפוס שוב את הנקודה השלטת. הוא חימש אותם ואיים עליהם כי אם יסוגו, אנשי הפלמ"ח יירו עליהם.
לוחמי החי"ש חזרו ותפסו את העמדה והערבים החלו להתקדם לעברם. הם ירו עליהם צרורות והטילו רימונים, והערבים נעצרו. מפקד העמדה יהושע מרכס נהרג. כעת התברר כי כוון ההתקפה העיקרי היה על חרבת זכריה ושאר ההתקפות היו הסחה. אריה טפר התקשר לעוזי נרקיס וביקש רשות להתקפת נגד. נרקיס השיב לו: "עשה מה שאתה יכול".
התקפת הנגד של אריה טפר

טפר יצא עם 3 כיתות שבכל אחת מהן עשרה לוחמים: כיתה אחת נשארה בחרבת זכריה, כיתה אחת בפיקוד יאיר גרונר הוא השאיר לחיפוי ברכס השולט, וכיתה בפיקודו יצאה לתקוף את הערבים שחיפו על חבריהם תוקפי חרבת זכריה. טפר גילה כי הערבים ישבו לנוח ולאכול. מתחת לחרבה הוא ראה כ-300 ערבים מאורגנים בשתי שורות עם דגלים ירוקים מוכנים להסתערות הסופית על החרבה. טפר ואנשיו תקפו אותם בהפתעה באש רובים ומקלע. הערבים נמלטו בבהלה כשהם משאירים עשרות הרוגים. בינתיים חוסייני שלח כוח להתקפת נגד, אך טפר כבר ביצע נסיגה טקטית קלה לאורך ציר ההסתערות. הערבים הסתערו ותקפו עמדות ריקות. בינתיים הוא סימן לגרונר והכיתה המחפה יצאה להסתערות על אותם ערבים. הכיתה של גרונר תקפה בעוצמה חזקה את התוקפים הערבים והם נסוגו, אולם כיתתו של גרונר רדפה אחריהם גם אל השדה הפתוח, שם ניתכה עליהם אש צולבת. גרונר נעמד וצעק לפקודיו לסגת, ואז נורה בחזהו ונהרג. טפר והכיתה של גרונר נשארו עד החשיכה וחזרו לכפר עציון.
תוצאות ההתקפה

מהצד היהודי נהרגו שלושה לוחמים, אחד נפצע קשה ושמונה נפצעו בינוני וקל. הבריטים ידעו על המתרחש אך לא התערבו כלל. מפקד משטרת חברון, המיש דוגין, אמר כי נודע לו על ההתקפה רק בצהריים כשראה ערבים חוגגים בחברון. הערבים אמרו לו שכפר עציון ורבדים הושמדו. הכוח הבריטי ליד בית לחם הודיע לו כי הם בכוננות.
ערביי הסביבה התאכזבו מתוצאות ההתקפה וחששו מתגובה יהודית. הוועד הערבי העליון הואשם בהזנחת אנשיו. קרנה של משפחת אל חוסייני ירדה והערבים לא הסתמכו יותר על הכוחות המקומיים, אלא על "צבא ההצלה". 
מן הצד היהודי, יגאל ידין אמר על קרב זה: "היה זה אחד הניצחונות הגדולים שלנו, ניצחון אדיר בנסיבות הימים ההם ויחסית לדלוּת כוחנו". יגאל אלון כתב כי התקפת הנגד נחשבת כמוצלחת ביותר בכל המלחמה.
הערבים ניסו להסתיר את המפלה הקשה. אנשי הש"י אספו מידע על כ-100 הרוגים ו-104 פצועים שנפגעו בקרב ופרסמו את שמותיהם בשידור רדיו של "קול ההגנה" בערבית. הגוש לא הותקף יותר עד 12 באפריל 1948. בשל התבוסה ביטל עבד קאדר אל חוסייני את תוכניותיו לתקוף יישובים יהודים והתרכז בהתקפות על הדרכים.
בינתיים דיווח עוזי נרקיס על הרוגים ופצועים ודרש שיגיעו אמבולנסים במהירות. לאחר שנהדפה ההתקפה, נותר הגוש במצוקת נשק ותחמושת. החשש להתקפה נוספת בזמן הקרוב הייתה אחת הסיבות המרכזיות לשליחת אנשי הל"ה לגוש. הפצועים פונו למחרת לירושלים, אך למרות זאת נשאו הל"ה ציוד רפואי לטיפול בפצועים.
לקריאה נוספת

דב קנוהל, גוש עציון במלחמתו, הוצאת הסתדרות הציונית – ההוצאה לאור, 1954
אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות, כרך ב, עמ' 271–279, הוצאת זמורה-ביתן, 1989.
יוחנן בן-יעקב, מחלקת ההר, פרשת הל"ה, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008
לוחית זיכרון ליהושע מרכס על קיר טחנת הקמח בנחל השופט
חג האוטיסטים הבין-לאומי

חג האוטיסטים הבין־לאומי הוא חג אשר מוקדש לאנשים על הספקטרום האוטיסטי שצוין לראשונה בשנת 2005 ומצוין מאז, בכל שנה, ב-18 ביוני. החג מכיר בגאווה אוטיסטית, ומכיר בחשיבותם של האוטיסטים בחברה.
החג נוסד בידי אספים לחופש, קבוצת אוטיסטים שמטרתה ללמד את הציבור הרחב אודות הקהילה האוטיסטית.
החג זכה לתשומת לב ציבורית, שכן הוא מהווה חידוש לאנשים רבים, שהתייחסו בעבר לאוטיזם כאל מצב הגורם סבל וחוסר אונים. העובדה שלאוטיזם יש גם צדדים חיוביים שראוי לחגוג אותם התקבלה בקרב הקהילה המדעית, במיוחד בקרב חוקרים כפרופסור סיימון ברון-כהן. כתב העת ניו סיינטיסט דן בכך במאמר שפורסם בחג האוטיסטים הבין־לאומי הראשון ושכותרתו הייתה "גאים להיות אוטיסטים".
האמונות של תומכי חג האוטיסטים

יוזמי חג האוטיסטים הבינלאומי מאמינים שאין מבנה מוח מסוים שהוא אידיאלי, ולכן עדיף על פני מבני מוח אחרים. הרעיון שיש מבנה מוח אידיאלי גורם להרבה פסיכיאטרים להניח שכל חריגה ממנו דורשת "מרפא" על מנת להתאים אותו למבנה המוח הניורוטיפיקלי. חלק מתומכי החג מאמינים שמחפשי המרפא לאוטיזם מבצעים סוג של טיהור אתני. כל התומכים מאמינים שהמינימום הנדרש הוא התחשבות גדולה יותר בחברי הקהילה האוטיסטית כבאינדיבידואלים ייחודיים.
אנשי תנועת הזכויות האוטיסטית מציינים שגם ההומוסקסואליות סווגה בעבר כמחלת נפש ונהגו לטפל בה באמצעות טיפול הורמונלי להפחתת היצר. סיווג זה הופסק רק בעקבות מחאות פוליטיות מצד הארגונים ההומוסקסואליים.
אחת מצורות הבטוי המסורתיות של התנועה ההומוסקסואלית היא מצעד הגאווה. חג האוטיסטים הבין־לאומי מקווה ליצור תהליך חינוך דומה, שמטרתו היא קידום זכויות האדם של האוטיסטים ומציאת מקום מתאים בחברה המודרנית עבור קולותיהם וכישוריהם הייחודיים.
מושג

ארגונים ברחבי העולם מציינים את חג האוטיסטים עם אירועים שמטרתם ליצור קשרים בין אוטיסטים, וכן להוכיח לאנשים נוירוטיפיקלים (שאינם על הספקטרום האוטיסטי) כי אוטיסטים הם אנשים ייחודיים, שיש להתייחס אליהם בכבוד ולא לראות בהם מקרים לטיפול.
גאווה אוטיסטית מציינת כי אנשים אוטיסטים תמיד היו חלק חשוב בחברה האנושית. להיות אוטיסט הוא סוג של גיוון עצבי. כמו בכל צורות המגוון העצבי, רוב האתגרים העומדים בפני אנשים אוטיסטים נובעים מעמדות של אנשים אחרים לגבי אוטיזם ומהיעדר תמיכה והתאמות (יכולת), ולא מהמצב האוטיסטי עצמו. לדוגמה, לפי לארי ארנולד וגוון נלסון, ארגונים רבים הקשורים לאוטיזם מקדמים רגשות של רחמים כלפי ההורים, במקום לטפח הבנה אמיתית של המצב והצרכים של הילדים והמשפחות. פעילים אוטיסטים תרמו לשינוי בעמדות, תוך שינוי התפיסה שאוטיזם הוא סטייה מהנורמה שצריך לטפל בה או לרפא אותה. ארגוני סנגור עצמי של אוטיסטים, המונהגים ומנוהלים על ידי אוטיסטים, מהווים כוח מפתח בתנועה לקבלה אוטיסטית ולגאווה אוטיסטית.
מקור

AFF דגמה את החגיגה על פי תנועת גאווה להט"ב . לדברי קאבי ברוק, המייסד השותף של Autism Rights Group Highland, "הדבר החשוב ביותר שיש לציין ביום זה הוא שהוא אירוע קהילתי אוטיסט: מקורו ועדיין מובל על ידי אנשים אוטיסטים עצמם". לדבריו, היום אינו מיועד לארגוני צדקה או גופים אחרים לקדם את עצמם או להשתיק את קולם של אנשים אוטיסטים. סמל האינסוף הקשת נבחר לייצג את היום, והוא מסמל את "המגוון האינסופי של הווריאציות והאפשרויות בחברה".
התפתחות

ככל שהחג האוטיסטים המשיך להתפתח, תומכיו החלו לפעול במתכונת מקצועית יותר. בשנת 2018 הפכה "Autistic Pride" לארגון צדקה רשמי, ובמסגרת פעילותו נערך אירוע החג שהשתתפו בו למעלה מ-700 איש ואישה.
במהלך מגפת הקורונה, כאשר קיום אירועים פיזיים הפך לבלתי אפשרי, תומכי החג האוטיסטי שיתפו פעולה במסגרת "ברית הגאווה האוטיסטית" ויצרו חגיגה מקוונת שאירחה דוברים ודוברות מארבע יבשות.  חג האוטיסטים 2020  היה מרתון בן אחת עשרה שעות שהתארח ביוטיוב והאירוע חזר על עצמו גם ב-2021.
באוסטרליה, חג האוטיסטים אורגן באופן רשמי לראשונה בשנת 2023 בשיתוף עם עיריית סידני. הארגון פרסם לוגו רשמי לאירוע, הכולל שלושה סמלי אינסוף קונצנטריים בצבעי שיפוע של אדום וירוק, תוך הימנעות מכוונת מהכחול המזוהה עם אוטיזם מדבר.
אירועים

במהלך השנים התקיימו אירועים של חג האוטיסטים במקומות שונים בעולם, במטרה לקדם אישור עצמי, זהות, כבוד ושוויון עבור אנשים אוטיסטים.
| שָׁנָה |  | מתארח על ידי |
| --- | --- | --- |
| 2023 | חג האוטיסטים לונדון | ג'וזף רדפורד והאימפריה האוטיסטית |
| 2023 | Bath Spa חג האוטיסטים | AutWell |
| 2023 | Pic-Nique des Fiertés Autistes (פריז) | Réseau CLE Autistes |
| 2023 |  | חג האוטיסטים בגאווה (קינגסטון על האל) |
| 2023 | יום חג האוטיסטים מלבורן | יום חג האוטיסטים (אוסטרליה) |
| 2022 | חג האוטיסטים לונדון | ג'וזף רדפורד והאימפריה האוטיסטית |
| 2021 | ברית חג האוטיסטים באינטרנט | ברית חג האוטיסטים |
| 2020 | חגיגת חג האוטיסטים באינטרנט | חג האוטיסטים 2020 |
| 2019 | פיקניק חג האוטיסטים בבית צ'רלטון בלונדון (AIM) | מפגשים של אוטיסטים כוללים (AIM) |
| 2019 | חג האוטיסטים איסטבורן | קבוצת התמיכה של איסטבורן אספרגר |
| 2019 | פיקניק חג האוטיסטים שנתי חמישי בלונדון הייד פארק | ג'וזף רדפורד |
| 2019 | קריאת חג האוטיסטים | צדקה לקריאת חג האוטיסטים |
| 2019 | חג האוטיסטים ברייטון | אדרי ואן דר מיר |
ראו גם

תרבות אוטיסטית
קהילה אוטיסטית
יום המודעות העולמי לאוטיזם
הערות שוליים

↑  "Playlist: All across the autism spectrum". New York: ted.com. 18 ביוני 2013. נבדק ב-2014-06-18. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Saner E (2007-08-07). "It is not a disease, it is a way of life". The Guardian. London. ארכיון מ-20 באוגוסט 2007. נבדק ב-2007-08-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shapiro, Joseph (26 ביוני 2006). "Autism Movement Seeks Acceptance, Not Cures". NPR. נבדק ב-2007-11-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baron-Cohen S (2000). "Is Asperger syndrome/high-functioning autism necessarily a disability?". Dev Psychopathol. 12 (3): 489–500. doi:10.1017/S0954579400003126. PMID 11014749.
↑  "Autistic Pride Day celebrated on June 18". The Scottish Strategy for Autism. אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2016. נבדק ב-12 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Autistic Pride Reading, "1st Annual Newsletter December 2018 (אורכב 11.03.2022 בארכיון Wayback Machine)", 4 December 2018. Accessed 17 January 2021.
↑  NIDHI (10 ביוני 2021). "Autistic Pride Day Theme 2021 Date Pride Events, Flag". Result29.in. נבדק ב-2021-06-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Autistic Pride Online Celebration 2020 (באנגלית), אורכב מ-המקור ב-2020-06-28, נבדק ב-2021-10-19
1 2  Pride Day, Autistic. "What is Autistic Pride?". Autistic Pride (בAustralian English). נבדק ב-13 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pride Day, Autistic. "Autistic Pride Day - Symposium". Autistic Pride (בAustralian English). נבדק ב-13 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Staff, AU-TI Media (2020-08-18). "Where, When and What day is Autistic Pride Day normally held on?". au-ti.com (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-24 באוקטובר 2021. נבדק ב-2022-04-06. {{cite web}}:  (עזרה)
בחג האוטיסטים הראשון בשנת 2005 נעשה שימוש בדגל עם סמל אינסוף קשת בענן, שנוצר על ידי Aspies For Freedom.
דגל הגאווה האוטיסטית בגאווה היא מצעד מחאה ביולי 2021.
מרי-קלייר קינג

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1946 (בת 78) וילמט, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גנטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  מכללת קרלטון (1966)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1972)  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (1976) 
 מנחה לדוקטורט:  אלן וילסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון (1 ביולי 1995)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  Clarivate Citation Laureates (2022)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2021)  פרס ויליאם אלן (2020)  פרס שאו במדעי החיים ורפואה (2018)  פרס הנסיך מחידול (2018)  מדליית מנדל (2018)  פרס דן דוד (2018)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2018)  פרס שאו במדעי החיים ורפואה (2018)  המדליה הלאומית למדעים (2014)  פרס ההישג המיוחד ע"ש אלברט לסקר (2014)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (2013)  פרס פרל מייסטר גרינגרד (2010)  פרס דר א"ה היינקן לרפואה (2006)  פרס ויצמן לנשים במדע (2006)  פרס גרובר בגנטיקה (2004)  Marion Spencer Fay Award (2004)  Komen Brinker Award for Scientific Distinction (1999)  AACR-G.H.A. Clowes Award for Outstanding Basic Cancer Research (1994) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 גילוי גן ה-BRCA האחראי לצורות תורשתיות של סרטן השד
 
מרי-קלייר קינג (באנגלית: Mary-Claire King; נולדה ב-27 בפברואר 1946) היא גנטיקאית אמריקאית. קינג היא פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת וושינגטון, שבסיאטל. היא גילתה את גן ה-BRCA האחראי לצורות תורשתיות של סרטן השד, בעבודת הדוקטורט שלה הוכיחה כי בני האדם והשימפנזים זהים ב-99% מהגנים. הייתה חלוצה בשימוש רצפי DNA לחקירות בנושא חטיפות ילדים ואימוצם על רקע דיכוי ורדיפות פוליטיות בדרום אמריקה ובארצות אחרות. קינג היא חברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. היא זכתה בפרסים רבים בהם פרס וויצמן לנשים במדע (2006), המדליה הלאומית למדעים (2014) ופרס שאו במדעי החיים ורפואה (2018) והיא, בין השאר, דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

מרי קלייר-קינג נולדה בעיר וילמט על יד שיקגו, במדינת אילינוי, בארצות הברית. אביה, הרווי קינג, היה מנהל כוח אדם בחברה "סטנדרד אויל אוף אינדיאנה". אמה הייתה עקרת בית. שמה היה קלאריס לבית גייטס, אך נולדה למעשה כקלאריס כהן, ואביה היה יהודי בשם לואיס כהן. קינג למדה בתיכון ניו טריר ואחר כך למדה מתמטיקה בקרלטון קולג', בנורת'פילד, מינסוטה, וסיימה שם את לימודיה בהצטיינות בשנת 1966. לאחר מכן, סיימה תואר שלישי באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בביוסטטיסטיקה. בברקלי עבדה יחד עם אלן וילסון בניסיון לעקוב אחרי האבולוציה של האדם דרך גנטיקה וביולוגיה-מולקולרית. במחקר זה גילתה כי בני האדם והשימפנזים זהים ב-99% מהגנים.
בשנת 1975 פנתה קינג לכיוון אחר בגנטיקה - מחקר אחר גורם גנטי הגורם לסרטן השד. קינג הוכיחה כי 5% מהמקרים של סרטן השד הם גנטיים. בשנת 1984 הפכה לפרופסור לאפידמיולוגיה, ובשנת 1989 פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1990, מיקדה קינג את מחקרה וגילתה את הגן הספציפי האחראי על סרטן השד - BRCA1. בשנת 1995 עברה קינג לסיאטל, בעקבות מינויה לראש מעבדה במחלקה לחקר הגנטיקה.
מחקריה > מחקריה בתחום אבולוציית האדם

בעת עבודתה יחד עם אלן וילסון במעבדה, הוטלה עליה המשימה להשוואת הגנום של בני האדם והשימפנזים. התוצאות הראו זהות של 99% בין הגנום של בני האדם לבין הגנום של השימפנזים. מחקר זה עורר עניין רב בקרב הקהילה המדעית והיווה את התזה לדוקטורט שלה ואף הופיע על שער המגזין "Science" בשנת 1975.
מחקריה > מחקריה בתחום סרטן השד

פרופ' קינג אחראית על גילוי הגנים האחראיים על תורשת סרטן השד - BRCA1 ו-BRCA2. פרופ' קינג עסקה, בין היתר, גם במחקר שחקר את הגנטיקה של נשים יהודיות ממוצא אשכנזי, אשר שכיחות סרטן השד אצלן גבוהה. בריאיון לעיתון "הארץ" שנערך עם קינג, אמרה כי ההחלטה לעבור ממחקר בתחום אבולוציית האדם למחקר סרטן השד התרחשה במקרה:
"ראיתי מודעה, שמחפשים עוזר מחקר בגנטיקה של סרטן השד. לא ידעתי כלום על סרטן, אבל חשבתי לעצמי שסרטן זה בעצם אבולוציה בקנה מידה קטן, כך שאולי זה דווקא מתאים לי. הרי מה זה תא סרטני? תא שקרתה בו מוטציה אקראית"
פרסים ואותות הוקרה

פרס קלאוס (Clowes) במחקר בסיסי מהארגון האמריקאי לחקר הסרטן (1994)
2005 - חברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
2006 - פרס גרובר בגנטיקה לשנת 2004 מקרן גרובר
2006 - פרס ויצמן לנשים במדע - מטעם מכון ויצמן למדע ברחובות (ישראל) - הקדישה את הפרס למלגות עבור מדעניות ישראליות
2006 - פרס הייניקן לרפואה מהאקדמיה המלכותית ההולנדית לאומנות ומדע
מדליית כבוד במחקר קליני מ-ACS (American Cancer Society)
פרס הקהילה האמריקאית לאונקולוגיה קלינית בעבור מדע בסיסי (Basic research)
מדליית אוניברסיטת קליפורניה
2014 - פרס לסקר עבור הישג מיוחד בתחום הרפואה (2014)
2014 - המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית
פרס דן דוד (2018)
פרס שאו במדעי החיים ורפואה (2018)
2020 - פרס ויליאן אלאן - - מטעם החברה האמריקאית לגנטיקת האדם
קינג קיבלה 13 תוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות הרווארד (2003), ייל, קולומביה, פרינסטון, בראון, לוון (2006), אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת ניו יורק, דארטמות' קולג', ומהקולג'ים קרלטון, סמית' ובארד (2006)
הוכתרה לאשת השנה במגזין גלמור,
הייתה חברה בוועד המייעץ למכונים הלאומיים לבריאות; בוועדה הלאומית לסרטן השד בפאנל הנשיא. קינג היא נשיאה לשעבר של הקהילה האמריקאית לזכויות אדם.
פעילותיה למען זכויות אדם

במקביל לעבודתה המדעית, קינג פעלה רבות לקידום חקירות בנושא זכויות אדם באמצעות בדיקות DNA. בזכות מאמציה אותרו הילדים החטופים בארגנטינה בזמן המלחמה המלוכלכת והתגלו הפרות נוספות של זכויות אדם ברחבי העולם.
קינג השתמשה בשיטה שפיתחה בעבור הוכחת מקור האדם הראשון – השוואת רצפים גנטיים – על מנת להוכיח קרבה משפחתית בין הילדים החטופים בארגנטינה לבין הוריהם ('אמהות פלסה דה מאז'ו') ומשפחותיהם. שיטה זו נקראת כיום 'גנטיקה משפטית'.
קשריה עם ישראל

בישראל פועלים המרכזים MEBCS (המרכז ללימודי סרטן השד במזרח התיכון) ו-IBCS (המרכז ללימודי סרטן השד בישראל) הפועלים יחד עם NYBCS (המרכז ללימודי סרטן השד בניו יורק) שבראשו עומדת פרופ' קינג. פרופ' קינג פועלת רבות לקידום שיתופי פעולה מחקריים בין רופאים ישראלים ופלסטינים וקידמה מחקר העוסק בשכיחות סרטן השד בישראל.
הערות שוליים

1 2 3  Elizabeth H. Oakes, Encyclopedia of World Biography, Infobase publishing, 2007, עמ' 399-400
1 2  אוניברסיטת תל אביב, תעודת ההוקרה לפרופ' קינג לתואר דוקטור של כבוד לפילוסופיה באוניברסיטת תל-אביב
1 2 3  פסטיבל המדע הבין לאומי, פסטיבל המדע העולמי, האתר הרשמי
↑  J.Siegel-Itzkovich 2014
↑  Peter Gruber Foundation Genetics News, 2004 Press Release
↑  באתר Eurokalert
↑  [ttps://web.archive.org/web/20080413102701/http://www.knaw.nl/cfdata/heineken/laureates_detail.cfm?winnaar__id=54 Royal Netherlands Academy of Arts and Sciences, Heineken Prizes]
↑  קרן לאסקר, אתר קרן לאסקר
↑  ASHG Honors Mary-Claire King{
↑  Harvard Public Health NOW
1 2  פרק, אליס, ראיון שנערך יחד עם פרופ' קינג בעיתון "טיים" (אנגלית)
↑  Breast Cancer Research Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3099 828X  LCCN: n93801099  ORCID: 0000-0001-9426-1743  SNAC: w6sc9qq8  VIAF: 36136530   WorldCat (עם VIAF): 36136530
סדרה דיקובן אזרחי

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1942 (בת 82) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מכללת ולסלי  אוניברסיטת ברנדייס 
 מעסיק:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  ירון אזרחי  ברנרד אבישי 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
סדרה דיקובן אזרחי (באנגלית: Sidra DeKoven Ezrahi; נולדה ב-31 באוקטובר 1942) היא פרופסור אמריטה לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.