stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר תבור
היסטוריה > התקופה הביזנטית וימי הביניים

בשל חשיבותו של הר תבור במסורת הנוצרית, הוא הפך למוקד עלייה לרגל החל מהמאה הרביעית. על פי תיאורי נוסעים, היו עליו במאה השישית שלוש כנסיות, ובמאה השמינית ארבע כנסיות ומנזר. בתקופה הערבית, בשנת 947, התחולל לרגלי התבור קרב בין פלגים יריבים שהתחרו על השליטה בארץ ישראל מטעם ח'ליפות בית עבאס.
בתקופה הצלבנית החליף הר תבור ידיים פעמים אחדות בין נוצרים למוסלמים. בשנת 1099 ביצרו הצלבנים את סביבת הכנסייה והמנזר שבראש ההר, להגנה על עולי הרגל מפני תקיפות המוסלמים. ב-1212 נכבש ההר בידי הסולטאן האיובי אל-מלכ אל-עאדל, שהקים עליו מבצר גדול יותר. ב-1229 הוא נכבש שוב בידי הנוצרים, וב-1263 כבש השליט הממלוכי ביברס את המבצר והחריב את המבנים שעל ההר.
היסטוריה > העת החדשה

ב-1799, בעת מסע נפוליאון בארץ ישראל, נערך בעמק מדרום לגבעת המורה קרב שבו גבר כוח צרפתי של 4,000–5,000 חיילים בפיקוד נפוליאון והגנרל קלבר על כוח עות'מאני של 20,000–25,000 חיילים. אף שלא התרחשה בקרב שום לחימה ליד הר תבור עצמו, מטעמים תעמולתיים בחר נפוליאון לכנות את הקרב בשם "קרב תבור" על שם ההר המפורסם שמצפון-מזרח לגבעת המורה.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 ישב בהר תבור ובסביבתו השבט הבדואי עַרַבּ אֶ-צֻבֵּיח. חלק מבני השבט הועסקו על ידי תושבי היישובים היהודיים השכנים, כפר תבור ואילניה, אך הסתכסכו עמם בשל גנבות.
בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, פעלה באזור ההר יחידת פלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט. בלילה שבין 10 ל-11 ביולי 1938 פשטו לוחמי היחידה על הכפר דבורייה, אך לא עלו על ההר עצמו. ב-4 באוקטובר, בעקבות הטבח שביצעו מורדים ערביים ביהודי טבריה, פשטה היחידה שנית על דבורייה. לוחמי היחידה רדפו אחר חשודים במעלה ההר, וניהלו עמם קרב יריות קצר.
במלחמת העצמאות השתתפו יחידות מבני השבט בצבא ההצלה של קאוקג'י, ובין השאר השתתפו בקרב בית קשת. בראשית מאי 1948 כבשה חטיבת גולני את ההר. בני השבט ערב א-צביח ברחו לסוריה ולירדן, מלבד פלג אחד מהשבט, חמולת א-שִׁבְּלִי, שאנשיו שיתפו פעולה עם ההגנה ונשארו בתחומי ישראל. לאחר המלחמה הפך המאהל שלהם במורדות המזרחיים לכפר קבע, ערב אל-שבלי, כיום חלק מהיישוב שבלי - אום אל-גנם.
בקיץ 2019 פרצה בהר שרפה שכילתה כ-7,000 דונם של חורש. כשנה לאחר מכן פרצה בהר שרפה נוספת שבערה למעלה מיממה.
מסורות ואמונות > במסורת היהודית

שמו נזכר במקרא בגבול נחלותיהם של שלושה משבטי ישראל, נפתלי, יששכר וזבולון. על ההר התכנס צבאו של ברק בן אבינועם למלחמה נגד סיסרא, שר צבאו של יבין מלך חצור. מאוחר יותר, בתקופת בית שני, הייתה סביבת הר תבור מוקד לקרבות בין הרומאים ליהודים. אגדת חז"ל הזכירה את התבור בין ההרים שביקשו שעליהם תינתן התורה, אך הר סיני זכה בכך, כי רק בו לא נהגה עבודה זרה, ולעתיד לבוא יצורפו ארבעה הרים, ובהם הר תבור, ועל ראשיהם יועמד הר המוריה ועליו יבנה בית המקדש השלישי.
בזכות צורתו הבולטת והיותו נצפה למרחוק, שימש התבור במקרא סמל לעוצמה. ירמיהו הנביא מציג את הר תבור כביטוי לכוח רב, בתארו את בואו של נבוכדנצר מלך בבל להכות את מצרים: ”כְּתָבוֹר בֶּהָרִים, וּכְכַרְמֶל בַּיָּם יָבוֹא” (ספר ירמיהו, פרק מ"ו, פסוק י"ח).
בתיאור בריאת העולם בספר תהלים, נכתב: ”צָפוֹן וְיָמִין אַתָה בְרָאתָם, תָּבוֹר וְחֶרְמוֹן בְּשִׁמְךָ יְרַנֵּנוּ” (ספר תהלים, פרק פ"ט, פסוק י"ג). הפסוק מבטא את עוצמת ה' ומעשה הבריאה, באשר שמו וגדולתו נישאים מראש ההרים הבולטים.
מנגד, נודע התבור כאחד ההרים שעליהם זבחו ישראל לאלילים, כפי שנרמז בנבואתו של הושע הנביא: ”כִּי-פַח הֱיִיתֶם לְמִצְפָּה, וְרֶשֶׁת פְּרוּשָׂה עַל תָּבוֹר” (ספר הושע, פרק ה', פסוק א').
מסורת זו השתמרה גם במדרשים, ולפיה נפסל התבור כמקום מתן תורה בשל כך, ככתוב בבראשית רבה:
אמר ר' יוסי הגלילי: בשעה שבא הקדוש ברוך הוא ליתן תורה בסיני, היו ההרים רצים ומדיינין אלו עם אלו, זה אומר: עלי התורה ניתנת, וזה אומר: עלי התורה ניתנת; תבור בא מבית אלים וכרמל מאספמיא, זה אומר: אני נקראתי! וזה אומר: אני נקראתי!
אמר הקדוש ברוך הוא: "לָמָּה תְּרַצְּדוּן הָרִים גַּבְנֻנִּים"? (תהלים, ס"ח, י"ז) כולכם הרים, אלא כולכם גבנונים; כולכם נעשתה עבודה זרה על ראשיכם; אבל סיני, שלא נעשתה עבודה זרה עליו -"הָהָר חָמַד אֱלֹהִים לְשִׁבְתּוֹ " (שם)
תלמוד מתואר שאורכו של הר התבור הוא כארבע מאות פרסאות (פרסה אחת שווה ל-960 מטר).
ההר מוזכר כהשוואה לגודלו העצום של ראם בן יום אחד.
למרות זאת, מסורות אחרות מציינות את הר תבור כאחד ההרים שעליהם עתיד להיבנות בית המקדש באחרית הימים. דברי הנביאים מציינים "הרים" (ולא הר אחד) כמקום המקדש - ”וְהָיָה בְּאַחֲרִית הַיָּמִים נָכוֹן יִהְיֶה הַר בֵּית-ה' בְּרֹאשׁ הֶהָרִים” (ישעיהו, ב', ב'), והמדרש מפרש זאת: ”עתיד הקדוש ברוך הוא להביא סיני ותבור וכרמל ולבנות בית המקדש עליהם” (פסיקתא דרב כהנא כ"א, כ'–כ"א).
ועוד בעקבות נבואת ישעיהו –
”מַה-נָּאווּ עַל-הֶהָרִים רַגְלֵי מְבַשֵּׁר” (ישעיהו, נ"ב, ז') – ”ללמדך שעתיד הקדוש ברוך הוא להוריד ירושלים בנויה מן השמים ולהעמידה על ארבעה ראשי הרים, על הר סיני ועל תבור ועל חרמון ועל כרמל” (ילקוט המכירי ישעיהו, נ"ב, ז').
מסורות ואמונות > המסורת הנוצרית

על פסגת ההר שתי כנסיות נוצריות. על פי המסורת הנוצרית, בהר תבור התרחשה ההשתנות של ישו, שבמהלכה טיפס עם כמה מתלמידיו לראש הר גבוה, ושוחח שם עם משה ואליהו הנביא אשר בישרו לו על מותו הקרב (הבשורה על-פי מתי י"ז, הבשורה על-פי מרקוס ט' והבשורה על-פי לוקאס ט'). שלוש הבשורות הסינופטיות אינן מזהות את ההר עליו התרחש האירוע בשמו, והוא זוהה לראשונה כהר תבור במאה ה-5.
בין השנים 1919–1924 נבנתה כנסיית ההשתנות הקתולית על פסגת ההר. האדריכל שתכנן את הכנסייה, כמו גם כנסיות אחרות בישראל, הוא אנטוניו ברלוצי, ששאב את השראתו מכנסיית שמעון סטיליטס שבצפון-מערב סוריה. כנסייה זו נבנתה מעל שרידי כנסייה ביזנטית מהמאה החמישית–שישית, ומכנסייה צלבנית מהמאה ה-12 שנבנתה עבור טנקרד, נסיך הגליל. הכנסייה שייכת למשמורת ארץ הקודש של המסדר הפרנציסקני, ונזיריו גרים במנזר הסמוך לכנסייה שהוקם בשנת 1873. על סלע סמוך לכניסה, המכוסה כיום בסורג, חקוקה כתובת עתיקה ביוונית ולידה צלב. בקרבת מקום נמצאים שרידיו של מנזר סן סלווטור (monastère St Salvador) שהוקם על ידי הבנדיקטינים ב-1101.
צפונית-מערבית לכנסייה הקתולית, שוכן מנזר ההשתנות היווני-אורתודוקסי, ובו כנסייה המוקדשת לאליהו, שהוקמה בשנות ה-60 של המאה ה-19.
תיירות

הר תבור שוכן בסמוך לכביש 65, בקטע העובר בין עפולה ומחלף גולני. הדרך העולה להר צרה, תלולה ומפותלת מאוד. שער המנזר בפסגת ההר מכונה "שער הרוחות" (באב אל-הווא). לפני כ-1,600 שנה נדרשו כ-4,300 מדרגות כדי להגיע אל פסגת ההר.
קיימים שני מסלולים: מסלול ארוך, מהכפר שבלי, שאורכו כחמישה קילומטר ומסלול טבעתי קצר בפסגת ההר של 2.5 קילומטר. השביל המקיף את ההר עובר בחורש ים תיכוני מפותח. צבע הסימון מתחלף לירוק בחלק המזרחי. מאחורי המנזר אפשר לראות את שרידי הביצורים מימי המרד הגדול. בשביל הטבעתי ניתן לצפות דרומה על פני עמק יזרעאל, הרי הגלבוע והרי השומרון, מערבה לעבר הר הכרמל, מזרחה לעבר הרי הגולן והגלעד וצפונה על פני הגליל התחתון ולעבר הרי הגליל העליון. בימים שיש בהם ראות טובה ניתן לראות גם את הר החרמון. שביל ישראל עולה להר תבור מכיוון צומת גזית וכפר שבלי, מקיף את הפסגה בשביל הטבעתי ויורד לעבר דבורייה.
מדי שנה, בסביבות חודש אפריל, עורכת המועצה האזורית הגליל התחתון את מרוץ הקפת התבור על שם האלוף יצחק שדה. בהתאם לרישיונות משרד הפנים נערך בהר, בעונות המתאימות, ציד של חיות קטנות. עוד משמש ההר כבסיס לפעילות גלישה אווירית.
החל מ-24 ביולי 2011 מוארת כנסיית ההשתנות באורות הצפה הנראים מהסביבה.
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל – חיפה, העמקים, הגליל, החרמון, הוצאת תור – ירושלים, 1941 הדפסה שלישית – 1948
מיכאל זהרי, נופי הצומח של ארץ ישראל – סיורים מונחים ללימוד האקולוגיה של הצומח בארץ, הוצאת עם עובד – תל אביב, 1980
עמנואל הראובני, פסגות – טיולים לפסגות הרים ואל נקודות תצפית, כנרת – בית הוצאה לאור, 1993
מדריך ישראל, "גליל תחתון וארץ כנרות".
יעקב שורר, טיולי ישראל צפון, כתר הוצאה לאור, 2003
מאיר בן דב, "ביצורי הר תבור", קרדום ד' (20), (1982), עמ' 56–58
ענישה

.
ענישה היא הדרך של מסגרת חברתית כלשהי – מדינה, ארגון או קבוצה, להתמודד עם מי שמעשיהם חורגים במידה משמעותית מהנוהגים או הנורמות שנקבעו באותה חברה או ארגון, ומעוגנות בחוק או בתקנון של החברה, או קיימות באופן לא פורמלי. בתחום החינוך, ענישה יכולה להתממש כתגובה לחריגה מגבול מסוים, אותו הציב המחנך.
מהות הענישה היא פגיעה מדודה כלשהי באנשים שחרגו מנורמות המסגרת החברתית, ובאה בתגובה לפשע או להפרת הנורמות. מקובל לחשוב, שבהיעדר ענישה, תדורדר כל חברה אנושית לכאוס מוחלט.
בפסיכולוגיה התנהגותית (על פי גישת פרדריק סקינר) מוגדר עונש כגירוי שבא בעקבות תגובה, ומפחית את תדירותה (עד להכחדה).
חיזוק היא הפעולה ההפוכה מענישה ומטרתה היא לעודד ולהגביר התנהגות רצויה.
ההבדל בין ענישה להתעללות

הן בענישה והן בהתעללות ישנה פגיעה במושא הפעולה. ההבדל העקרוני בין ענישה להתעללות הוא הסיבתיות. ענישה היא תגובה לביצוע עבירה, בעוד שהתעללות נובעת אך ורק משרירות רצונו של המתעלל. ענישה מתיימרת להיות אובייקטיבית, ולטובת הכלל, בעוד שבהתעללות, הפוגע אינו מחפש צידוק אובייקטיבי לפגיעה במושא ההתעללות. לעיתים קרובות הגבול בין ענישה להתעללות הוא דק מאוד ותלוי בנסיבות.
סמכות הענישה

במובן הרחב, ענישה יכולה להתבצע גם ללא סמכות (לעיתים אדם נוטל לעצמו את סמכות הענישה), אך במובן המקובל ברוב החברות האנושיות, ענישה מוגדרת רק ככזו המבוצעת על ידי גורם מוסמך.
שתי מסגרות ארגוניות מובהקות שלהן ניתנה סמכות ענישה הן:
ענישה שיפוטית: במסגרת בתי המשפט לסוגיהם, בהתאם לכללי המשפט הפלילי.
ענישה משמעתית: על ידי גורמים שלהם ניתנה סמכות ענישה ככלי לשמירת המשמעת.
ענישה שיפוטית היא פורמלית יותר מן הענישה המשמעתית, ובדרך כלל הזמן החולף מרגע ביצוע העבירה עד לזמן ביצוע העונש בפועל ארוך בהרבה.
ענישה משמעתית בדרך כלל מבוצעת מיד לאחר, או בסמוך למועד ביצוע העבירה. ההחלטה על ביצוע ענישה משמעתית תהיה במידה מסוימת שרירותית ואינה מחייבת הנמקה מרובה (בניגוד לענישה שיפוטית).
מקרים פרטיים של ענישה משמעתית הם: ענישה במסגרת המשפחתית, ענישה בבתי ספר, ענישה בבתי כלא וכן במסגרות צבאיות או אף דתיות.
בית דין למשמעת משלב את שני כלי הענישה: המסגרת היא מסגרת שיפוטית מיוחדת למטרה זו, והמטרה היא שמירת המשמעת.
מטרות הענישה

הענישה אמורה להרתיע את מפר הכללים מלחזור ולבצע את מעשהו פעם נוספת, ואף לשמש כדוגמה להרתעת עבריינים פוטנציאליים אחרים.
סיבה נוספת לענישה היא תחושת הצדק האינטואיטיבית הגורסת שיש לפגוע בעבריין במידה השקולה למידת הנזק שגרם לחברה. נוהג מקובל הוא שבדרך כלל חומרת העונש יחסית לחומרת העבירה. אם כי נתון זה משתנה ממקום למקום ומתרבות אחת לאחרת, וזאת כיוון שפשע, בדומה למוסר שונה מחברה אחת לאחרת.
לענישה שיפוטית יכולות להיות מטרות שונות. מטרות אפשריות הן:
גמול – שיקול מרכזי לענישה. ניסיון להתאים את העונש למעשה, ללא קשר לתוצאותיו. לחברה יש חובה להעניש את העבריין, בלי חשיבות למידת ההצלחה של מטרתו (רצח וניסיון לרצח למשל). זו נורמה מרכזית ממנה נגזרים כל האיסורים. תפיסה דאונטולוגית מבוססת על כך, שהענישה נגזרת מהפרת חובותיו החברתיות של האדם. מטרת הענישה תהיה החזרת האיזון שהופר כתוצאה מהפרת החובה. מדובר למעשה בצורה מוסדית של נקמה.
מניעה – מניעה פיזית מביצוע עבירות פליליות. האמצעי הנהוג כיום הוא כליאה של העבריין, אשר מרחיקה אותו מן החברה ומונעת ממנו להפר נורמות חברתיות. דוגמה נוספת היא שלילת רישיון נהיגה בשל עבירת תנועה, אשר מונעת מן הנהג העבריין לבצע עבירות תנועה נוספות. במדינת קליפורניה קיים כלל משפטי, המכונה "Three strikes you're out" – לאחר שלוש הרשעות בעבירה מאותה סוג, ייגזר עליו עונש חובה של מאסר עולם (בלי תלות בנסיבות המקרה וללא מקום לשיקול דעת שיפוטי), ובלי אפשרות לחנינה. המצדדים בכללים מעין זה מצדיקים אותו בכך שהוא משרת את רציונל המניעה בצורה הטובה ביותר.
תועלתנות – מדגישה את המימד ההרתעתי. התפיסה התועלתנית גורסת כי תפיסת הגמול פגומה, משום שהיא מבוססת על שיקולים ערכיים ומוסריים, שאינם מעניינה של המדינה. על פי התועלתנים, המטרה היחידה של הענישה היא יצירת הרתעה שתמנע נזק לבני החברה ותאפשר להם להפיק את מירב האושר מחייהם.
שיקום – בתקופה מסוימת הושם דגש רב על שיקום העבריינים והחזרתם לפעילות תקינה וחוקית בחברה. השופט גזר את העונש במרווח (דוגמה: בין שנתיים ל-8), וזאת על פי מידת שיקומו של הנאשם, כפי שיקבעו אותה ועדות מנהליות המראיינות את העבריינים, ובהתאם להישגיהם בלימודים, גמילה מסמים, השתלבות בכלא ועוד. חשיבותו של השיקול השיקומי ירדה, מפני שרמת הפשע עלתה. כיום השיקול העיקרי הוא הגנה על החברה. בארצות הברית קיימים מדריכים לעונשים, לפיהם נקבעים גובהי העונשים, לפי שיטת "ניקוד". שימוש בנשק חם והרשעות קודמות מהווים סיבה להחמרה. בישראל לא קיימת שיטה כזו.
מטרת הענישה המשמעתית היא שמירה על התנהגות צייתנית בהקשר לכללים שרירותיים שנקבעו מראש או להוראות חדשות כלשהן. הפרת כלל שנקבע תגרור ענישה שמטרתה מניעת הפרה עתידית של כללים. אי-ציות להנחיה חדשה דינו בדרך כלל זהה להפרת כלל קיים. ענישה משמעתית יוצרת אצל האדם הנענש זיקה שבין אי-ציות לבין עונש, ומטרתה למנוע ממנו את הרצון להפרה עתידית.
לעיתים קרובות עוצמת הענישה המשמעתית גדולה בהרבה מחומרת ההפרה, דבר המקטין את הסיכוי לאי-ציות עתידי על ידי שימוש בפחד כגורם מניע.
סוגי ענישה

צורות הענישה העיקריות לפי צורת סיווג זו:
ענישה גופנית – זו ענישה על ידי גרימת כאב – כגון הלקאות או עינויים. דוגמאות קיצוניות, הקיימות אף בזמננו, לענישה פיזית הן: קטיעת איברים והוצאה להורג.
ענישה על ידי התשה גופנית – כגון מניעת שינה, כפיית עבודות פרך, או כפיית  פעילות גופנית אחרת כלשהי.
ענישה נפשית – כגון השפלה, הפחדה, מסירת אינפורמציה שגויה אך מאיימת, יצירת חוסר ודאות מכוון לגבי עתיד הנאשם, וכו'. סוג מסוים של ענישה נפשית הוא פגיעה פיזית באנשים הקרובים למושא העונש, כשהמטרה היא לפגוע בעצם בו – גם אם הוא אינו נמצא כלל באזור או במדינה שבה מעוניינים להענישו.
שלילת חירות – כגון כליאה, ריתוק וכו'. הגליה היא מקרה פרטי מיוחד של שלילת חירות, בהיותה שלילת חירותו של אדם להימצא במקום שאליו הורגל.
קנס כספי.
מניעת הטבות כספיות או אחרות, כגון מניעת קידום.
חומרת העונש (ענישה שיפוטית)

חומרת העונש גדלה, בדרך כלל, בהתאם לחומרת העבירה.
במסגרת הענישה השיפוטית נקבעת חומרת הענישה בשלושה שלבים, ומהווה נושא לדיון ער בקרב מומחים ובציבור הרחב:
שלב החקיקה : בשלב זה נקבע לכל עבירה עונש מרבי. טווח הענישה שנקבע בחוק מותיר מקום רב לשיקול דעתו של השופט, ולכן עולה לדיון שאלת חומרת הענישה בהקשר זה בשני מקרים:
דרישה להטלת עונש מינימום על עבירות מסוימות, כלומר צמצום שיקול הדעת של בית המשפט.
דרישה לביטולו של עונש המוות, הנחשב לקיצוני מדי.
שלב השפיטה: זהו השלב של הטלת העונש על כל מקרה ספציפי של עבירה. שלב זה עולה לדיון פעמים רבות במערכת המשפט עצמה, כאשר מוגש ערעור על חומרת העונש או על קולת העונש. גם בציבור עולה נושא זה לדיון פעמים רבות, בעיקר בפי אלה התובעים החמרת הענישה על עבירות מסוימות.
שלב ביצוע העונש: בעת ביצוע העונש יש מקום נרחב לשיקול דעת של הגורם המנהלי המממש את העונש. בהקשר זה עולה לדיון שאלת תנאי הכליאה, שיש הטוענים שהם נוחים מדי, בזמן שאחרים טוענים שהם ירודים עד כדי פגיעה בכבוד האדם. גם סוגי ענישה אחרים, כגון עבודות שירות, מהווים נושא לדיון ציבורי. דוגמה לוויכוח בעניין ביצוע העונש ראו בערך יגאל עמיר.
ביקורת על השימוש בענישה כאמצעי חינוכי

אף על פי שעונש מביא להפחתה בהתנהגות מסוימת, ישנן מספר נקודות ביקורת על שימוש בו כשיטת חינוך:
שינוי ההתנהגות זמני, ומתרחש רק ליד המעניש.
העונש יוצר אנטגוניזם ותחושות קשות מצד הנענש כלפי המעניש, אשר לעיתים גורמים לפגיעה קשה ביחסים ובכך להתנהגויות בוטות אחרות.
העונש אינו מציע חלופה התנהגותית (העונש אומר מה לא לעשות, אך לא מכוון אותנו למה ראוי לעשות).
היסטוריה של הענישה

בתנ"ך, העונש הראשון ניתן לאדם וחוה שהימרו את פי האלוהים ואכלו מעץ הדעת. עונשם היה סילוקם מגן עדן.
עונש מוקדם אחר המתואר בתנ"ך – ענישתו של קין, בעוון רצח אחיו, על ידי הגלייתו ממקום מושבו והפיכתו ל"נע ונד".
היסטוריה של הענישה > ענישה ביוון העתיקה

בימי יוון העתיקה העונש המקובל היה בדרך כלל עבודות שירות, כמו במקרה של הרקולס שעונשו היה שלוש שנות עבודה במתפרה לצידן של נשים כהשפלה לכוחו הרב. במקרים חריגים של פשע חמור במיוחד כמו בגידה, הוציאו להורג, או שילחו לגלות. עונש ההגליה היה חמור מאוד ובדרך כלל אדם שהוגלה מת בגלות מחוסר יכולת לקיים את עצמו. עונש מיוחד היה האוסטרקיסמוס (ידוע בעברית כמשפט החרסים), אחת לשנה, אזרחי אתונה בחרו ללא כל האשמה או משפט, אדם שסר חינו בעינם, ורשמו את שמו על שברו של חרס ומי ש"זכה" במירב הקולות היה יוצא לגלות למשך 10 שנים.
היסטוריה של הענישה > ענישה בימי הביניים

הענישה בימי הביניים הייתה קשה. עונשי מוות בשיטות שונות ומשונות כגון העלאה על המוקד, תלייה, סקילה, מוות בעינויים וכו', היו נפוצות מאוד.
ענישה באמצעות השפלה בוצעה בשיטות כגון זפת ונוצות וקשירה אל עמוד הקלון.
באירופה, שיטות הענישה הושפעו מאוד מהממסד הדתי הנוצרי, ובמדינות האסלאם, מן הממסד הדתי המוסלמי.
היסטוריה של הענישה > ענישה מודרנית

בזמנים מודרניים העונשים הנהוגים הם, קנס, עבודות שירות, מאסר בבית הסוהר ואף הוצאה להורג. סוג העונש משתנה ממדינה למדינה וכן בהתאם לחומרת הפשע. בשנים האחרונות התחזקו התיאוריות הרואות ברוב הענישה הפלילית יותר נזק מאשר תועלת (בעיקר "אבוליסיוניזם"), אולם אלו עדיין נתפסות כתיאוריות עתידיות ולא מעשיות מספיק בימינו.
ענישה אצל בעלי חיים

ענישה יכולה להיות קיימת גם אצל בעלי חיים מסויימים החיים בקבוצות, ומשמשת להשלטת רצון מנהיג הקבוצה או הלהקה, או כסנקציה עקב הפרת הנורמות הנהוגות בקבוצה. [דרוש מקור]
מהות העונש יכולה לנוע בין נידוי מהקבוצה, לבין פגיעה פיזית של ממש שיכולה לגרום אפילו למוות.
עונש טבעי

בנוסף להענשה כצעד יזום על ידי גורם הדן במעשה ומחליט להעניש, מקובלת התייחסות לעונש טבעי – תוצאה הנובעת באופן טבעי ממעשה שלילי מסוים. זלילה של ממתקים, למשל, מביאה לעונש טבעי בדמות עששת והשמנה.
ראו גם

ענישה בצה"ל
הענישה בהלכה
ענישה קולקטיבית
צדק מאחה
הצבת גבולות
ענישה של בעלי חיים
לקריאה נוספת

יעקב בזק, "הענישה הפלילית: דרכיה ועקרונותיה", דביר, תשנ"ח 1998.
שלמה גיורא שוהם (ואחרים), "עבירות ועונשים: מבוא לפנולוגיה: על תורת הענישה והשיקום, מניעת פשע ואכיפת חוק", אח, 2009 תשס"ט.
Smith, Philip, "Punishment and culture", University of Chicago Press, 2008.
יניב ואקי "הלימה בין מידת הענישה למידת הוודאות בהרשעה" המשפט 26, 79 (2009).
אברהם טננבוים "הגישה האבוליסיוניסטית: האם הגיעה העת לבטל את הענישה הפלילית?, שערי משפט ב(5), תשס"א, עמ' 261–284.
הערות שוליים

↑  אורן גזל-אייל ורות קנאי, בחירת עונשי מוצא - שיטה ויישום
↑  הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 92 ) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשס"ו 2006
↑  ס' 40א-40טו לחוק העונשין, התשל"ז–1977.
↑  ס' 40א לחוק העונשין, התשל"ז–1977.
↑  אורן גזל אייל, חריגה ממתחם העונש ההולם, ספר דורית ביניש, 2017, עמ' 539
↑  שרה שמעוני, שרית סגל וורדה שרוני, משמעת בכיתה: היבטים פסיכולוגיים וחינוכיים, מכון מופ"ת, 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550912605171  BnF: cb11978167s (data)  GND: 4057785-5  HDS: 048699  LCCN: sh85109115  NARA: 10642273  NKC: ph139096
סידן גלוקונאט

| --- | --- |

 Calcium gluconate ball-and-stick.png
 שם IUPAC
 calcium (2R,3S,4R,5R)- 2,3,4,5,6-pentahydroxyhexanoate
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  430.064 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון A 
 מזהים
 קוד ATC:  A12AA03, D11AX03 
 מספר CAS:  299-28-5
 PubChem:  9290
 ChemSpider:  8932
 
סידן גלוקונאט (באנגלית: Calcium gluconate) הוא תוסף מינרלים ותרופות. הנוסחה המולקולרית C12H22CaO14, כתרופה משתמשים בו בהזרקה לווריד לטיפול בסידן נמוך בדם, אשלגן גבוה בדם ורמות רעילות של מגנזיום. תוספת סידן בדרך כלל נדרש רק כאשר אין די סידן בתזונה. ניתן להוסיף תוספת לטיפול או למניעת אוסטאופורוזיס או רככת. ניתן ליטול אותו גם דרך הפה ולא מומלץ להזרקה לשריר.
במינונים רגילים השימוש נחשב בטוח בעת היריון והנקה. סידן גלוקונאט מיוצר על ידי ערבוב של חומצה גלוקונית עם סידן פחמתי או סידן הידרוקסיד.
סידן גלוקונאט נכנס לשימוש רפואי בשנות העשרים. הוא מופיע ברשימת תרופות חיוניות של ארגון הבריאות העולמי, התרופות הבטוחות והיעילות ביותר הדרושות במערכת הבריאות. זמינותו של סידן גלוקונאט גבוהה.
שימושים רפואיים > סידן נמוך בדם

תמיסת 10% סידן גלוקונאט (הניתנת דרך הווריד) היא השיטה הנפוצה ביותר לטיפול בסידן נמוך בדם. צורה זו של סידן לא נספגת כמו סידן לקטט, והיא מכילה רק 0.93% יון סידן. לכן, במקרה של היפוקלצמיה חריפה וחמורה, ניתן לטפל בה עם סידן כלורי.
שימושים רפואיים > אשלגן גבוה בדם

סידן גלוקונאט משמש כחומר הגנה מונע מחלות לב בקרב אנשים עם רמות אשלגן גבוהות בדם, כאשר אלטרנטיבה אחת היא שימוש בסידן כלוריד. אלטרנטיבה זו מומלצת כאשר רמות האשלגן גבוהות (> 6.5 מ"מ/ליטר) או כאשר הא.ק.ג. מראה שינויים כתוצאה מאשלגן גבוה בדם.
שימושים רפואיים > מנת יתר של מגנזיום סולפט

זה משמש גם לטיפול נגד מנת יתר של מלחי אפסום, אשר ניתנת לרוב לנשים שנמצאות בהיריון והנקה על מנת למנוע התקפים. מגנזיום סולפט כבר לא ניתן לנשים בהריון שחוות צירים מוקדמים על מנת להאט או להפסיק את התכווצויותיהן (כיום משתמשים בטוקוליטיקה במקום בגלל יעילות טובה יותר ופרופילי תופעות לוואי). עודף מגנזיום סולפט עלול להוביל לרמות רעילות של מגנזיום סולפט בדם. רעילות זו, מביאה לדיכוי דרכי הנשימה וגם לאובדן רפלקסים בגידים עמוקים (היפרפלקסיה).
שימושים רפואיים > כוויות מחומצה הידרופלואורית

תכשירי ג'ל של סידן גלוקונאט משמשים לטיפול בכוויות שנגרמו מחומצה הידרופלואורית. הסיבה לכך היא שסידן גלוקונאט מגיב עם חומצה הידרפלואורית ליצירת סידן פלואורי בלתי מסיס ובלתי רעיל.
שימושים רפואיים > דום לב

על אף שנעשה שימוש בסידן תוך ורידי בדום לב, השימוש בו אינו מומלץ. מקרים של דום לב בהם עדיין מומלץ לכלול אשלגן גבוה בדם הם סידן נמוך בדם כמו שעשוי להופיע בעקבות עירוי דם ומנת יתר של חוסם תעלות סידן. יש סיכוי ששימוש כללי יכול להחמיר את התוצאות. אם משתמשים בסידן באופן יומיומי הסידן הכלורי הוא הצורה המומלצת.
תופעות לוואי

תופעות לוואי של סידן גלוקונאט כוללות בחילה, עצירות ובטן כועסת. הזרקות תוך ורידיות מהירות של סידן גלוקונאט עלולות לגרום להיפרקלצמיה, מה שעלול לגרום להפרעות קצב לב וירידה בלחץ הדם. זריקות תוך שריריות עלולות להוביל לנמק מקומי ולהיווצרות מורסה.
חברה ותרבות

דווח על מחסור בסידן גלוקונאט רפואי בנובמבר 2012 ונובמבר 2015 בארצות הברית.
ראו גם

חומצה לקטית
אשלגן
מגנזיום
לקריאה נוספת

"מלחי סידן". האגודה האמריקאית לרוקחי מערכת הבריאות. נשמר בארכיון מהמקור ב־18 בינואר 2017. הוחלף 8 בינואר 2017.
מלר, י., קסטנבאום, ר. ש., גלינסקי, ד., & שני, ש. (1984). השינויים ברמות ההורמונים המווסתים סידן בסרום של זקנים, בזמן ריפוי שבר. Gerontology/גרונטולוגיה, (29/30), 77-77.
יעל זילברמן (רוקחות), & Zilberman, Y. (1985). האינטראקציה של חמרים ותרופות המשפיעים על תנועת סידן בתא עם שחרור סרוטונין מתרומבוציטים. מוציא לאור לא ידוע.
Martin, T. J., Kang, Y., Robertson, K. M., Virji, M. A., & Marquez, J. M. (1990). Ionization and hemodynamic effects of calcium chloride and calcium gluconate in the absence of hepatic function. Anesthesiology, 73(1), 62-65.
הערות שוליים

↑  The American Society of Health-System Pharmacists, calcium salt, ‏8 בינואר , 2017
↑  British national formulary: BNF 69, British Medical Association, 2015, ISBN 9780857111562
↑  Spencer, H.; Scheck, J.; Lewin, I.; Samachson, J., Comparative absorption of calcium from calcium gluconate and calcium lactate in man, The Journal of Nutrition
↑  Faine; Miller, The Calcium Quandary, Emergency Physicians Monthly
↑  Calcium gluconate Pregnancy And Breastfeeding Warnings, calcium salts, ‏18 בינואר 2017
↑  Omu AE, Al-Harmi J, Vedi HL, Mlechkova L, Sayed AF, Al-Ragum NS, Magnesium sulphate therapy in women with pre-eclampsia and eclampsia in Kuwait, Med Princ Pract
↑  Roblin I, Urban M, Flicoteau D, Martin C, Pradeau D, Topical treatment of experimental hydrofluoric acid skin burns by 2.5% calcium gluconate, J Burn Care Res
↑  el Saadi MS, Hall AH, Hall PK, Riggs BS, Augenstein WL, Rumack BH, Hydrofluoric acid dermal exposure, Vet Hum Toxicol
↑  Yui-Ming Lam; Hung-Fat Tse; Chu-Pak Lau, Continuous Calcium Chloride Infusion for Massive Nifedipine Overdose, Chest
↑  FDA Drug Shortages, ‏21 בנובמבר 2015
עפרוני פסגות

| עפרוני פסגות |
| --- | --- |
 עפרוני פסגות ממחוז אלמטי בקזחסטן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עפרוניים
סוג:: עפרוני מלנוקוריפה
מין:: עפרוני פסגות
שם מדעי
 Melanocorypha bimaculata ‏Ménétries, 1832
תחום תפוצה


ביצת עפרוני פסגות, אוסף מוזיאון טולוז
עפרוני פסגות (שם מדעי: Melanocorypha bimaculata) הוא מין של עוף ממשפחת העפרוניים שבסדרה ציפורי שיר. בישראל הוא חולף, בעיקר בחורף ובאביב. נצפו גם פרטים יציבים ברמת הגולן ובערבה.
תיאור הציפור

עפרוני הפסגות דומה לעפרוני ענק אך נבדל מעט בגודלו. אורך גופו 16–18 ס"מ, מקורו גדול, עבה וכבד, ראשו עם פס גבה לבן ורחב, פס עין כהה ופס כהה נוסף מתחת לעין, ולחלקים העליונים שולי נוצות בהירים יותר. צבע תת-הכנף חום אפרפר והזנב קצר וקצהו לבן. בצידי החזה ישנם כתמים כהים. החלקים העליונים חומים ומפוספסים והחלקים התחתונים אפרפרים לבנים.
מזון

עפרוני פסגות אוכל זרעים, צמחים וחרקים.
אזורי קינון

עפרוני פסגות מקנן באזורים של מישורים סלעיים צחיחים (בספר-המדבר) ועל צלעות ההרים. לעיתים הוא מקנן גם בשדות מעובדים כמו עפרוני הענק, אך לרוב בגובה רב יותר. בישראל: נדיר באביב ובסתיו, בעיקר בחלקים המזרחיים של הארץ, ובחורף נדיר ביותר בערבה.
מקום מומלץ לצפייה: שדות חקלאיים בערבה באביב.
קולות

הקריאה של עפרוני כוללת פטפוט יבש בנוסח "טריפ, טרופ" המזכיר עפרונן קצר אצבעות, אך גס ומגוון יותר. משמיע גם "טצ'ר" צורמני. השירה דומה לשירת עפרוני ענק, אך מעט נמוכה ונוקשה יותר. היא כוללת פטפוט מהיר, יבש ומתגלגל (ללא סלסולים), חד-גוני יותר ודל יותר בחיקויים, וצלילים רכים מזה של שירת עפרוני ענק.
הערכת סיכון

עד לשנות ה-80 הייתה אוכלוסייה קבועה מקייצת ומקננת של עפרוני פסגות בצפון רמת הגולן שמנתה כ-50 זוגות. המין התחיל להיכחד כמקנן בישראל במהלך שנות ה-90 כתוצאה מהרס שטחי הקינון על-ידי הקמת מטעים ומחצבות, ומאז שנות ה-2000 לא נצפו יותר ניסיונות קינון של המין בישראל. כיום הוא נצפה כחולף נדיר בעונות הנדידה, שכיח מעט יותר באביב, ופרטים מעטים חורפים בערבה.
הערות שוליים

↑  עפרוני פסגות באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  מגדיר הציפורים של ישראל - עפרוני פסגות, באתר פורטל צפרות
1 2  עופות בסכנת הכחדה- עופות בסכנת הכחדה > רשימת מינים > עפרוני פסגות, באתר aves.redlist.parks.org.il
1 2  תצפית סיורי צפרות- מגדיר ציפורי ארץ ישראל - ציפורי שיר - עפרוני פסגות, באתר www.tatzpit.com
1 2  הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, הציבור המאוחר