stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אידוי
מאכלים נפוצים המבושלים באידוי

ג'יאוזי
שיאולונגבאו וסוגים נוספים של באוזי
קוסקוס
אורז דביק
מוצ'י
אידלי
מאנדו
צ'וואנמושי
הערות שוליים

↑  Steaming Food: A healthy and delicious way to cook | Caraway, www.carawayhome.com (באנגלית)
↑  Ranita Ray, The Art Of Steaming! Here Is Why You Must Try It, Slurrp (באנגלית)
↑  Shireen Jamooji, Here's Why Steaming Food Is The Most Healthy Cooking Technique, Slurrp (באנגלית)
| טכניקות בישול |
| --- | --- | --- |
| יבש | אפייה • צלייה • קלייה • עישון |  |
| מבוסס מים | בישול לבן • הרתחה • חליטה • שליקה • אידוי • נזיד |  |
| מבוסס שמן | טיגון עמוק • הקפצה |  |
| מבוסס אלכוהול | פלמבה (שילהוב) |  |
| מבוסס חומץ או מלח | כבישה • החמצה |  |
| בעזרת כלים | אמבט מרים • סיר לבישול איטי • בישול במיקרוגל • סיר לחץ • מנגל • הקצפה |  |
| גסטרונומיה מולקולרית | ספריפיקציה • סו-וויד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534188805171  GND: 4148741-2  LCCN: sh85127736  NKC: ph471361 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליעזר סילבר

ערך זה עוסק בנשיא אגודת הרבנים של אמריקה. אם התכוונתם לראש ישיבת דרך חכמה, ראו .
| --- | --- |
הרב אליעזר סילבר בצעירותו
הרב אליעזר סילבר בצעירותו
 לידה:  15 בפברואר 1882 כ"ג בשבט ה'תרמ"ב אובלאי, ליטא 
 פטירה:  7 בפברואר 1968 (בגיל 85) ט' בשבט תשכ"ח סינסינטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  ? – 7 בפברואר 1968 
 
הרב אליעזר סילבר (כ"ג בשבט תרמ"ב – ט' בשבט תשכ"ח) היה נשיא אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה. התפרסם בפעולות ההצלה שלו במלחמת העולם השנייה. מילא תפקידים רבניים שונים בניו יורק, בפנסילבניה, במסצ'וסטס ובאוהיו.
תולדות חייו

נולד באובלאי (אבעל ביידיש) שבליטא, כאחד משני בניו של הרב בונם צמח (1844–1917) ומלכה סילבר. אביו היה בן לשושלת רבנית בת מאות שנים, ושימש כרב באובלאי ובעוד עיירות בליטא. הוא למד עם אביו חמש שנים עד הגיעו לגיל שש עשרה. בגיל זה שלחו אביו לדווינסק, שם למד עם רבני העיר – הרב מאיר שמחה הכהן ("האור שמח"), והרב יוסף ראזין ("הרוגאטשובר"). בשנת תרנ"ח שלחו אביו לווילנה, שם למד עם גדולי התורה שהיו בעיר זו, וכן בקיבוץ החכמים שלמדו עם הרב חיים עוזר גרודזנסקי. בשנת תר"ס עבר לעיר בריסק שם למד אצל הרב חיים מבריסק ומשם חזר ללמוד בווילנה. קיבל סמיכה לרבנות מהרב חיים עוזר גרודזנסקי שאף סייע לו לקבל שחרור מהצבא. בשנת 1906 נישא לבתיה לבית וואלק וכשנה לאחר נישואיהם היגרו לארצות הברית, כדי לברוח מהאנטישמיות של רוסיה הצארית. הם התיישבו בניו יורק, שם הרב סילבר עבד כאיש מכירות בענף הביגוד ובהמשך כסוכן ביטוח.
לאחר זמן קצר הוא קיבל משרה רבנית בהאריסבורג שבפנסילבניה. גדולתו בתורה הכניסה אותו למעגל הפנימי של החוגים הרבניים המובילים בצפון אמריקה. בשנת 1912, הוא היה חלק ממשלחת רבנים שביקשה מהנשיא ויליאם הווארד טאפט, לבטל את ההסכם עם רוסיה בגלל הרדיפות של היהודים שם.
בשנת 1914 נסע לאירופה לבקר את אביו ואת רבותיו. מלחמת העולם הראשונה שפרצה אז אילצה אותו להישאר שם במשך תשעה חודשים, לאחר שהשלטונות ברוסיה סירבו להכיר בתעודותיו האמריקאיות. לאחר שובו לארצות הברית ייסד בהמלצת הרב חיים עוזר גרודזנסקי את ארגון "עזרת תורה" שהגיש סיוע למוסדות תורניים ורבנים פליטים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1925 מונה לרב העיר ספרינגפילד שבמסצ'וסטס ובסביבות 1931 מונה לרב העיר סינסינטי שבאוהיו, שם הוא נשאר עד מותו.
הרב סילבר שימש כגזבר וסגן נשיא אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה, ובשנת 1929 נבחר לנשיאה. כן היה נשיא אגודת ישראל של אמריקה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הקימה אגודת הרבנים את ועד ההצלה עבור יהודי אירופה, והרב סילבר מונה לנשיאו. הוועד גייס כ-5 מיליון דולר והשיג פטור על מכסות הגירה לרבנים. באמצעות פטור זה הוברקו 2,000 חוזי עבודה לרבנים באירופה, על מנת שיוכלו להגר לארצות הברית.
הרב סילבר פעל בערוצים מגוונים, חוקיים ובלתי חוקיים על מנת להציל אנשים רבים ככל האפשר ולהביאם לארצות הברית, לקנדה ולארץ ישראל.
בחודש אוקטובר 1943, כאשר קנה המידה של זוועות הנאצים נעשה ברור יותר ויותר, היה הרב סילבר מהעומדים בראש מצעד הרבנים שאורגן על ידי הלל קוק. במצעד זה צעדו יותר מ-400 רבנים בוושינגטון, עד מדרגות הקפיטול, בדרישה לפעולה נחרצת יותר על ידי ממשלת ארצות הברית להציל את יהודי אירופה.
לאחר מלחמת העולם הקים הרב סילבר את בית הספר "החפץ חיים" בסינסינטי. הוא שימש במשך 40 שנה כרב קהילת כנסת ישראל בסינסינטי.
בנו הרב דוד, היה רב העיר האריסבורג. חתנו הוא הרב יהודה גרשוני. נכדתו, בת הרב דוד, נשואה לרב דוד חי הכהן.
ספריו

אליעזר זילבר, ענפי אר"ז חלק א', ברוקלין, תש"ך, באתר היברובוקס
אליעזר זילבר, ענפי אר"ז חלק ב', ברוקלין, תשכ"ה, באתר היברובוקס
אליעזר זילבר, צמח אר"ז, ברוקלין, תשל"ח, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  על פי הקדמתו לספרו "ענפי אר"ז
↑  מרדכי גליקמן-פרוש, איש ההלכה והמעשה, ירושלים תש"ז
↑  ראו היום בו צעדו הרבנים (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272406205171  GND: 1024401286  ISNI: 0000 0000 7106 1362  LCCN: n82122491  SNAC: w6rr5f83  VIAF: 97317174   WorldCat (עם VIAF): 97317174
אישיות חשובה מאוד

"אולם וי איי פי" (לשעבר "אולם משפחת המלוכה") בתחנת הרכבת המרכזית בניז'ני נובגורוד
אישיות חשובה מאוד (או אָחָ"ם; באנגלית: VIP, ראשי תיבות של Very Important Person) הוא מונח בינלאומי המתייחס לאישיות ציבורית ידועה הנהנית מזכויות יתר עקב חשיבותה או מעמדה, כגון שחקן, דיפלומט או איש עסקים.
המונח נכנס לשימוש בעולם המערבי בשנות ה-30 וה-40 של המאה העשרים.
במונח נעשה שימוש מושאל בעולם העסקים כדי לציין שירותים יוקרתיים הניתנים ללקוחות, כגון מתקני VIP בשדות תעופה או "כרטיסי VIP" לאירועים שונים. בעולם הרפואה מתאר המונח "תסמונת VIP" מצב שבו גורמת האישיות החשובה להחלטות לא מקצועיות של הרופא המטפל בה, המצוי תחת לחץ מנוכחותה.
ראו גם

אישיות בלתי רצויה
אליפות יפן הפתוחה בטניס

| --- | --- |

 מיקום:  יפןטוקיו, יפן
 מקום הטורניר:  קוליסאום ארייאקה
 משטח:  קשה/ פתוח
 האתר הרשמי
 הסבב העולמי לגברים (ATP)
 קטגוריה:  סדרת 500 של סבב ה-ATP
 הגרלה:  48S / 24Q / 16D
 סך פרסים:  832,000‏$
 הסבב העולמי לנשים (WTA)
 קטגוריה:  דרג 3 (עד 2008)
 הגרלה:  32M / 32Q / 16D
 סך פרסים:  175,000‏$
אליפות יפן הפתוחה בטניס היא טורניר טניס הנערך באצטדיון קוליסאום ארייאקה שבעיר טוקיו בירת יפן. באליפות זו נערכו עד שנת 2008 תחרויות לנשים (תחרות בסבב ה-WTA) ולגברים (תחרות בסבב ה-ATP). משנת 2009 נערכת בו תחרות הגברים בלבד. בין האלופים המפורסמים של הטורניר בעבר : איוון לנדל, סטפן אדברג (4 זכיות וסגנות אחת), ג'ון מקנרו, פיט סמפראס (3 זכיות), אנדרה אגאסי ורוג'ר פדרר. בין האלופות המפורסמות : קימיקו דאטה (4 זכיות וסגנות אחת), אי סוגיאמה, מוניקה סלש ומריה שראפובה.
אלופי עבר > יחידים

| שנה | אלוף | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 | אוסטרליה קן רוזוול | אוסטרליה ג'ון ניוקומב | 1-6, 4-6 |
| 1974 | אוסטרליה ג'ון ניוקומב | אוסטרליה קן רוזוול | 6-3, 2-6, 3-6 |
| 1975 | מקסיקו ראול רמירז | ספרד 1939 מנואל אורנטס | 4-6, 5-7, 3-6 |
| 1976 | ארצות הברית רוסקו טאנר | איטליה קוראדו באראצוטי | 3-6, 2-6 |
| 1977 | ספרד (1977) מנואל אורנטס | אוסטרליה קים ורוויק | 2-6, 1-6 |
| 1978 | איטליה אדריאנו פאנאטה | ארצות הברית פה דו פרה | 3-6, 3-6 |
| 1979 | ארצות הברית טרי מור | ארצות הברית פה דו פרה | 6-3, 6-7, 2-6 |
| 1980 | צ'כוסלובקיה איוון לנדל | ארצות הברית אליוט טלטשר | 6-3, 4-6, 0-6 |
| 1981 | הונגריה באלאז טארוצ'י | ארצות הברית אליוט טלטשר | 3-6, 6-1, 6-7 |
| 1982 | ארצות הברית ג'ימי אריאז | צרפת דומיניק בדל | 2-6, 6-2, 4-6 |
| 1983 | ארצות הברית אליוט טלטשר | אקוודור אנדרס גומז | 5-7, 6-3, 1-6 |
| 1984 | ארצות הברית דייוויד פייט | ארצות הברית טרי מור | 3-6, 5-7 |
| 1985 | ארצות הברית סקוט דייוויס | ארצות הברית ג'ימי אריאס | 1-6, 6-7 |
| 1986 | הודו ראמש קרישנאן | שוודיה יוהאן קארלסון | 3-6, 1-6 |
| 1987 | שוודיה סטפן אדברג | ארצות הברית דייוויד פייט | 6-7, 4-6 |
| 1988 | ארצות הברית ג'ון מקנרו | שוודיה סטפן אדברג | 2-6, 2-6 |
| 1989 | שוודיה סטפן אדברג | צ'כוסלובקיה איוון לנדל | 3-6, 6-2, 4-6 |
| 1990 | שוודיה סטפן אדברג | ארצות הברית ארון קריקשטיין | 4-6, 5-7 |
| 1991 | שוודיה סטפן אדברג | צ'כוסלובקיה איוון לנדל | 1-6, 5-7, 0-6 |
| 1992 | ארצות הברית ג'ים קורייר | הולנד ריצ'רד קרייצ'ק | 4-6, 4-6, 6-7 |
| 1993 | ארצות הברית פיט סמפראס | ארצות הברית ברד גילברט | 2-6, 2-6, 2-6 |
| 1994 | ארצות הברית פיט סמפראס | ארצות הברית מייקל צ'אנג | 4-6, 2-6 |
| 1995 | ארצות הברית ג'ים קורייר | ארצות הברית אנדרה אגאסי | 4-6, 3-6 |
| 1996 | ארצות הברית פיט סמפראס | ארצות הברית ריצ'י רנברג | 4-6, 5-7 |
| 1997 | הולנד ריצ'רד קרייצ'ק | צרפת ליונל רו | 2-6, 6-3, 1-6 |
| 1998 | רומניה אנדרי פאבל | זימבבואה ביירון בלק | 3-6, 4-6 |
| 1999 | גרמניה ניקולס קיפר | דרום אפריקה וין פריירה | 6-7(5), 5-7 |
| 2000 | הולנד שנג סחאלקן | אקוודור ניקולס לאפנטי | 4-6, 6-3, 1-6 |
| 2001 | אוסטרליה לייטון יואיט | שווייץ מישל קרטושוויל | 4-6, 2-6 |
| 2002 | דנמרק קנת' קארלסן | שוודיה מגנוס נורמן | 6-7(6), 3-6 |
| 2003 | גרמניה ריינר שוטלר | צרפת סבסטיאן גרוז'ן | 6-7(5), 2-6 |
| 2004 | צ'כיה יירי נובאק | ארצות הברית טיילור דנט | 7-5, 1-6, 3-6 |
| 2005 | דרום אפריקה וסלי מודי | קרואטיה מריו אנצ'יץ' | 6-1, 6-7(7), 4-6 |
| 2006 | שווייץ רוג'ר פדרר | בריטניה טים הנמן | 3-6, 3-6 |
| 2007 | ספרד דויד פרר | צרפת רישאר גאסקה | 1-6, 2-6 |
| 2008 | צ'כיה תומאס ברדיץ' | ארגנטינה חואן מרטין דל פוטרו | 1-6, 4-6 |
| 2009 | צרפת ז'ו-וילפריד צונגה | רוסיה מיכאל יוז'ני | 6–3, 6–3 |
| 2010 | ספרד רפאל נדאל | צרפת גאל מונפיס | 6–1, 7–5 |
| 2011 | הממלכה המאוחדת אנדי מארי | ספרד רפאל נדאל | 3–6, 6–2, 6–0 |
| 2012 | יפן קיי נישיקורי | קנדה מילוש ראוניץ' | 7–6(7–5), 3–6, 6–0 |
| 2013 | ארגנטינה חואן מרטין דל פוטרו | קנדה מילוש ראוניץ' | 7–6(7–5), 7–5 |
| 2014 | יפן קיי נישיקורי | קנדה מילוש ראוניץ' | 7–6(7–5), 4–6, 6–4 |
אלופי עבר > יחידות

| שנה | אלופה | יריבה בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | ארצות הברית בטסי נגלסן | יפן נאוקו סאטו | 1-6, 6-3, 3-6 |
| 1980 | רומניה מריאנה סימיונסקו | אוסטרליה נרידה גרגורי | 4-6, 4-6 |
| 1981 | גרמניה מארי פינטרובה | ארצות הברית פם קאסייל | 6-2, 4-6, 1-6 |
| 1982 | פרו לאורה גילדמאייסטר | פרו פילאר ואסקס | 6-3, 4-6, 0-6 |
| 1983 | יפן אצוקו אינואואה | ארצות הברית שלי סולומון | 2-6, 7-5, 1-6 |
| 1984 | שווייץ ליליאן קליידיס | ארצות הברית שון פולץ | 4-6, 2-6 |
| 1985 | ארגנטינה גבריאלה סאבטיני | ארצות הברית לינדה גייטס | 3-6, 4-6 |
| 1986 | קנדה הלן קלסי | ארגנטינה בטינה פולקו-ויללה | 2-6, 2-6 |
| 1987 | בולגריה (1971–1990) קטרינה מאלייבה | ארצות הברית ברברה גרקן | 2-6, 3-6 |
| 1988 | ארצות הברית פטי פנדיק | ארצות הברית סטפני רי | 3-6, 5-7 |
| 1989 | יפן קומיקו אוקמוטו | אוסטרליה אליזבת סמיילי | 4-6, 2-6 |
| 1990 | שוודיה קטרינה לינדקוויסט | אוסטרליה אליזבת סמיילי | 3-6, 2-6 |
| 1991 | ארצות הברית לורי מקניל | בלגיה סאבינה אפלמנס | 6-2 ,2-6 ,1-6 |
| 1992 | יפן קימיקו דאטה | בלגיה סאבינה אפלמנס | 5-7, 6-3, 3-6 |
| 1993 | יפן קימיקו דאטה | הולנד סטפני רוטייר | 1-6, 3-6 |
| 1994 | יפן קימיקו דאטה | ארצות הברית איימי פרייז'ר | 5-7, 0-6 |
| 1995 | ארצות הברית איימי פרייז'ר | יפן קימיקו דאטה | 6-7, 5-7 |
| 1996 | יפן קימיקו דאטה | ארצות הברית איימי פרייז'ר | 5-7, 4-6 |
| 1997 | יפן אי סוגיאמה | ארצות הברית איימי פרייז'ר | 6-4, 4-6, 4-6 |
| 1998 | יפן אי סוגיאמה | ארצות הברית קורינה מוראריו | 3-6, 3-6 |
| 1999 | ארצות הברית איימי פרייז'ר | יפן אי סוגיאמה | 2-6, 2-6 |
| 2000 | צרפת ז'ולי האלאר-דקוז'י | ארצות הברית איימי פרייז'ר | 7-5, 5-7, 4-6 |
| 2001 | ארצות הברית מוניקה סלש | תאילנד טמארינה טנאסוגארן | 3-6, 2-6 |
| 2002 | ארצות הברית ג'יל קרייבאס | קרואטיה סילביה טאליה | 6-2, 4-6, 4-6 |
| 2003 | רוסיה מריה שראפובה | הונגריה אניקו קאפרוש | 6-2 ,2-6 ,6-7(5) |
| 2004 | רוסיה מריה שראפובה | ארצות הברית מאשונה וושינגטון | 0-6, 1-6 |
| 2005 | צ'כיה ניקול ואידישובה | צרפת טטיאנה גולובין | 6-7(4), 2-3, גולובין פרשה |
| 2006 | צרפת מריון ברטולי | יפן איקו נאקאמורה | 6-2, 2-6, 2-6 |
| 2007 | צרפת וירז'יני רזאנו | ארצות הברית ונוס ויליאמס | 6-4, 6-7(7), 4-6 |
| 2008 | דנמרק קרוליין ווזניאקי | אסטוניה קאיה קאנפי | 2-6, 6-3, 1-6 |
אישיות משפטית
הערות שוליים

↑  בג"ץ 4593/05 בנק המזרחי המאוחד בע"מ נ' ראש הממשלה, ניתן ב־20 בספטמבר 2006
↑  עש"ר (ארצי) 6277-06-13, טופ קוואליטי סולושנס (טי.קיו.אס.) בע"מ — מדינת ישראל, משרד הכלכלה – מנהל ההסדרה והאכיפה, פסקאות 28–29 (ניתן ב-21 ביולי 2013)
↑  רע"א 46\94 אברמוב נ' הממונה על מרשם המקרקעין, פ"ד נ(2) 202 (פסקאות 4–6)
↑  Salomon v. Salomon & Co.
Ltd. [1897] A.C. 22 (H.L
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538621505171  BnF: cb11972101d (data)  GND: 4177269-6  LCCN: sh85100169
איטה קאליש

| --- | --- |

איטה קאליש
 לידה:  15 באפריל 1897 אוטבוצק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  10 בינואר 1994 (בגיל 96) נען, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  נען 
 
איטה קאליש קמינר (15 באפריל 1897, פולין – 10 בינואר 1994,(הקישור אינו פעיל, מאי 2023) קיבוץ נען, ישראל) הייתה סופרת ואשת רוח, נכדתו של שמחה בונים קאליש, האדמו"ר מוורקא, בתו של מנחם מנדל קאליש, האדמו"ר מאוטבוצק. יצאה בשאלה והפכה סמל לאשה חזקה ועצמאית, ולתהליכי החילון שהתחוללו ביהדות מזרח אירופה רק בראשית המאה העשרים.
יציאה בשאלה

אחרי שעזבה את בית הוריו של בעלה, היא מכרה טבעת שהייתה ברשותה ושכרה חדר בדירה בוורשה ברחוב קרמליצקה 15, יחד עם שתי אחיותיה, נעמי ורחל שיצאו בשאלה יחד איתה ולימים עלו לארץ-ישראל. בסלון שיצרה דנו ביצירות ספרותיות בנות זמן וכן בספרות עברית וספרות יידישאית. המקום שימש מרחב תרבותי לאנשים שהתמודדו עם המעבר מהעולם החסידי הישן לעולם החילוני החדש. בוורשה התרועעה עם סופרים יהודים של אותה תקופה, ביניהם אסתר שומיאטשר, פרץ הירשביין, משה ברודרזון ורעייתו. מקום עבודתה הראשון היה ארגון היאס, שעזר ליהודים להגר לארצות הברית ולהתאקלם בה, שהשתייך לבונד. היא למדה רדיולוגיה, אך לא עסקה במקצוע זה מעולם.
בתחילה ניפגשה עם בתה מדי שלושה חודשים. המפגש התקיים בעיירה רחוקה שבני משפחת קמינר עברה אליה עקב המהפכה הקומוניסטית. המפגש האחרון בבית זה היה גורלי. בערב שבת לקחה את בתה ונסעה איתה ברכבת לוורשה. על כך אמרה לה בת החמש : "אמא את גנבת אותי".
בשמונה השנים הבאות היא חיה עם בתה בברלין. היא קיבלה בעקבות בוררות בבית הדין בוורשה משמורת חוקית על בתה. לאחר מכן, בשל הצעת עבודה שקיבלה, היא עברה לפריז, שם נפגשו עם הסופר והמשורר דוד פוגל ואשתו אילקה. ב-5 באפריל 1933, כשלושה חודשים אחרי עליית הנאצים לשלטון, הפליגה עם בתה לארץ ישראל. היא הייתה אז כבת 30.
פועלה בארץ

בארץ עבדה בהתאחדות עולי גרמניה ולאחר מכן בסוכנות הידיעות "פאלקור" של הסוכנות היהודית, בהזמנת משה שרת, מנהלו. סוכנות ידיעות זאת תרמה ידיעות עיתונאיות רבות לעיתונים יהודים ברחבי העולם. ב-1948 עברה לעבוד במחלקה לזכויות אזרח, עד פרישתה לגמלאות ב-1967. במסגרת עבודתה במשרד הפנים הייתה מזכירתו של שר הפנים ישראל בר יהודה בשנים 1955-1959.
בארץ המשיכה להשתתף וליצור חוגים חברתיים שעירבו סופרים ועיתונאים. את שיחותיה עם חיים הזז שפגשה בירושלים תיעדה בספר "שיחות עם הזז". מדי פעם כתבה מאמרים לעיתון דבר.
לא נישאה שוב, גרה כל חייה ועבדה בתל אביב.
בתה זינה נישאה לדוד כפרי, מאנשי הנוער העובד, וגרה בקיבוץ נען.
איטה קאליש נפטרה ב-10 בינואר 1994, נקברה בקיבוץ נען ליד בתה וחתנה.
ספריה וכתביה

האוטוביוגרפיה של איטה קאליש ראתה אור לראשונה ביידיש, בשם "א רבישע היים אין אמאליקן פוילן", בשנת 1960. שלוש שנים לאחר מכן הודפסה מהדורה שנייה. הדפסת מהדורה זו צוינה באירוע מיוחד בקיבוץ נען, קיבוצה של בתה, עליו פורסם בעיתון.
הספר ראה אור בתרגום של המחברת לעברית ובגרסה מורחבת ב-1976, בשם "אתמולי". הספר שופך אור על החברה היהודית בפולין בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. כתיבתה מצטיינת ביכולת לתאר בפרטים קטנים, תוך המחשה חיה, רוויית הומור, את החצר של האדמו"ר מאוטבוצק וכן את עולמם של האנשים אשר החליטו לברוח מהדת. על פי החוקרת פולה היימן, סיפור חייה היה יוצא דופן בשל השבר המוחלט שנוצר בינה לבין המסורת של משפחתה. בנוסף, בספר תיארה בצורה עסיסית את הנפשות הפועלות בסצנת הכתיבה היהודית הברלינאית ואת חיי בתה בלימודיה. בכתבות שכתבה בעיתונים בארץ עסקה לעיתים קרובות בענייניהן של נשים המתחבטות בענייני משפחה ועלייה. היא כתבה על חברים וכן הספידה מכרים. סגנון כתיבתה היה כמקובל באותה תקופה, והיא השתמשה בגוף נסתר על מנת לתאר נשים ואת התהליכים שהן עברו: "'שם, אצל הגרמנים' - סיפרה בהצביעה על המספר - המקועקע על זרועה — שם קפצתי לתוך הנהר הגדול יוט־יוט, בקיץ ובחורף ...פקדו עלי לקפוץ ולהוציא מן הנהר חפצים שונים שזרקו אחרי. כמו לכלב ...אבל את יודעת— '? המשיכה בלחש — את יודעת — לא הלכתי לסלקציה ...!אבל למען השם' - הפצירה בי שוב - אל תספרי לבעלי. אסור שהוא יידע."
ספריה וכתביה > אתמולי

בספר "אתמולי" תיארה את חייה בחצר האדמו"ר מאוטבוצק, הספר פורש גלריה עשירה של דמויות מבני משפחתה, על ימיהם וגורלותיהם. הספר מתאר חיים עשירים, (חצרות האדמו'רים היו בדרך כלל גם עשירות מבחינה כספית ורמת החיים המתוארת מתקרבת למלכותית, "מרכבה רתומה לשני סוסים אבירים" בגדי פאר, מזון משובח ובשפע, משרתים ומשרתות עד שכל אלה הופכים לעולם נעלם). ועוד מתארת קאליש פרשיות חיים שיש בהן הרבה חדווה ועצב, תאוות חיים, מנהגי אכילה, שמחות ויגונות, גם גחמות גורליות ומריבות קטנוניות, וכמו כן מביא אנקדוטות אודות האנשים שאכלסו את אותו עולם שעלה בעשן השואה.
פרק יוצא דופן עוסק בתיאור דמותו של סבה ר' שמחה בונם הוורקאי:
"הליכותיו ומנהגיו התמוהים והמוזרים היו לאגדה בעודו בחיים. בהיותו צעיר לימים עזב את אשתו ואת ילדיו בוורקה ועבר עם קובץ נאמניו לאוטובוצק הסמוכה לווארשה; בנה לעצמו חווילה גדולה בעבי היער, המשתרע על פני שטח נרחב, עד עיר בירתה של פולין; חי בפרישות וכפה על עצמו את הנזירות. פרט לחסידיו ולמקורביו לא הורשה איש - אף אשתו וילדיו בכלל זה - לדרוך על סף חווילתו שלא בהסכמתו. וכשטענו חסידים ותיקים - מה יאמרו עליו הבריות ואיך ישפטהו העולם השיב סבי: "העולם? מיהו העולם? אני הוא העולם!". (עמ' 21). לימים יעזוב האיש את חווילתו ויעלה לארץ ישראל.
וכנגד הדרמות הללו מביאה קאליש בספרה גם אנקדוטות משעשעות:
"לגבי ר' יצחק הוורקאי מייחסים את הסיפור המפורסם על קמצוץ הטבק. פעם ביום חורף קר בא לעיר הבירה הפולנית לשם עניין ציבורי יהודי. באישון הלילה, בשכבו על מיטתו התאווה לקמצוץ טבק הרחה. בחדר שרר קור עז, והיה הרבי ר' יצחק שוכב על יצועו וטוען עם עצמו:" תאב אני מאד לקמצוץ-טבק, מאד, מאד. תאמר, אקום מעל המיטה ואגש אל השולחן לקחת קמצוץ טבק, הרי זו כניעה ליצר; תאמר, אשאר במיטה ולא אקום הרי זו עצלות. מיד קם ממיטתו על אף הקור שחדר לעצמות, ניגש אל השולחן, אך - בטבק לא נגע"(עמ' 57).
הספר זכה להתעניינות בקרב עמיתיה הסופרים וכן מצד חוקרים וחוקרות שרואים בו מסמך ייחודי המתאר את החיים בחצר החסידית במאה העשרים. כמו כן הספר משמש עדות מהימנה לתהליכי החילון שעברו יהודים באירופה, ועל היחס לנשים בחברה. בין המהדורה הראשונה של הספר ביידיש לבין התרגום לעברית ישנו הבדל משמעותי: ב"אתמולי" בעברית כללה גם את פרשת עזיבתה את בית אביה האדמו"ר, ובכך הציגה תמונה שלמה יותר של סיפור חייה. ש"י עגנון כינה אותה בחיבה יי'טלה, וכתב לה כך על ספרה ביידיש:
כל האנשים והנשים עליהם השלום שבספר חיים דרך התיאור שלך. חבל שלא כתבת עוד, או שאולי כתבת ולא הדפסת, על כן הקשיבי למה שאומר לך יהודי זקן (שהוא גם סופר זקן): פרסמי כל שתחת ידך.
אורי צבי גרינברג כתב לה אחרי פרסום הנוסח העברי:
לכבוד הגברת איטה קאליש, בת מגזע יוחסין, שלום! קראתי את ספרך, הקשיבי נא לדברי: כל זמן שסיפרת סיפור מבית אבא - שזה מכיל את רובו של הספר - הצלחת בכוח אמת-הלב לתת ביטוי לחיים שלמים וטהורים ויפים בטבעיות - וממילא הגעת בכך להישג ראוי לשמו של יצירה ממוארית שלמה. משעברת את הסף של בית אבא והגעת אל מעבר מזה, אל ה'מודרנה' היהודית וההווי שלה, שוב אין זה המשך של טבע בית יהודי נורמלי, אלא התפוררות, הפקר, וממילא ההפך ממה שיש בנפשך. ואינו ממילא אמנות. ראוי שתקשיבי למה שאמרתי בזה. הישארי בדבקות ספרותית לשורש בית אבא.
ספריה וכתביה > שיחות עם הזז

בספר "שיחות עם הזז" פרסמה קטעי שיחות שערכה עם הסופר חיים הזז, שאותו הכירה בביתו של אהרון זאב אשכולי בירושלים. ביתו היה בית ועד לחכמים בו נפשו לשיחות ש"י עגנון, הפסל זאב בן-צבי, מרדכי נרקיס, רקודה פוטאש, והצייר מרדכי ארדון. היא מספרת שהזז היה השקט שבחבורה וימים רעים עברו עליו, מצוקה כלכלית ובדידות. בסופי השבוע היה נוסע לאשתו בתל אביב. 

היא שוחחה עמו ארוכות ורשמה אחר כך בסתר את שיחותיהם. הוא נהג לומר לה שישנו חן גם בשיחות חולין ורכילות. הוא היה אז כבן שלושים ושמונה והיא צעירה ממנו בחמש שנים. הם אכלו יחדיו במסעדות, הלכו להצגות והתארחו בביתו זה של זו. היא סיפרה כי הלכו יחד ליום הולדתו של המשורר שאול טשרניחובסקי. הזז הותיר אצלה חותם ושיתף אותה בלבטיו.
צאצאיה ומשפחתה

בתה זינה נישאה לדוד כפרי פרומרמן, מאנשי הנוער העובד, גרה בקיבוץ נען והלכה לעולמה ב-1981.
איטה קאליש ניחנה בנשמה אמנותית ותקשורתית והעבירה את תכונותיה אלו לרבים מבני משפחתה, ביניהם אחייניותיה השדרנית תמר לוטן מחלוצות הטלוויזיה החינוכית, נינתה השחקנית והסאטיריקנית עינב גלילי. נכדתה נעמי נישאה לקריקטוריסט דודו גבע. אחיה ואחיותיה רחל, דוד, צביה ונעמי עלו לארץ ישראל. אחותה נעמי נפטרה אחרי שנים מעטות, ורחל גידלה עם ילדיה את מנחם, בנה של נעמי.
כתביה > ספרים

א רבישע היים אין אמאליקן פוילן, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, 1963.
אתמולי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1970.
שיחות עם הזז, תל אביב: מנורה, 1976.
הדים לתמול: תגובות ורשמי סופרים ואנשי שם על ספרי, תל אביב, תשל"ז.
כתביה > כתבות בעיתון דבר

איטה קאליש, "אשאר כאן ויהי מה!", דבר, 4 במרץ 1960
איטה קאליש, "מנעי בשורה זו מאחיך", דבר, 11 באוגוסט 1958
איטה קאליש, "מי יתן ונמצא שלוה נפשית", דבר, 25 ביולי 1958
איטה קאליש, "אבא, אתה תשוב אלינו "?, דבר, 27 ביוני 1958
איטה קאליש, "הקופצת למים", דבר, 30 ביולי 1962
איטה קאליש, "החזירו לי את אבא", דבר, 16 באוגוסט 1965
לקריאה נוספת

"איטה קאליש: סיפור אישי של חילון", בתוך: אבריאל בר-לבב, רון מרגולין, שמואל פיינר (עורכים), תהליכי חילון בתרבות היהודית כרך א, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2013, עמ' 36–63.
פולה היימן, האשה היהודייה בסבך הקידמה: מקומה וייצוגה בעת החדשה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, עמ' 56–58.
הערות שוליים

↑  המצבה בבית הקברות של קיבוץ נען
↑   עופר אדרת, בת האדמו"ר שהפכה לסמל למרדנות וחילוניות, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2013
↑  "איטה קאליש: סיפור אישי של חילון", בתוך: אבריאל בר-לבב, רון מרגולין, שמואל פיינר (עורכים), תהליכי חילון בתרבות היהודית כרך א, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2013, עמ' 36-63.
↑  פולה היימן, האשה היהודייה בסבך הקידמה: מקומה וייצוגה בעת החדשה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, עמ' 56-58.
↑  הגרשיים בגוף הציטוט
↑  איטה קאליש, אתמולי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1970, עמ' 76.
↑  קאליש, אתמולי, עמ' 71-74.
↑  זיווה טבנצ'יק, מחברה מסורתית לחברה מודרנית על פי ספרה של איטה קאליש: אתמולי, 1996.
↑  היימן, האשה היהודייה בסבך הקידמה, עמ' 57.
↑  קאליש, אתמולי, עמ' 75.
↑  קאליש, אתמולי, עמ' 79.
↑  המצבה של זינה בביתר הקברות בקיבוץ נען
↑  אבריאל בר-לבב, תהליכי חילון בתרבות היהודית.
↑  "הנשים בחייו של הזז", דף המידע של חנות הספרים של איתמר, מס' 193.
↑   עופר אדרת, בת האדמו"ר שהפכה לסמל למרדנות וחילוניות, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2013.
↑  "על פני הארץ", דבר, 26 בדצמבר 1963.
↑  היימן, האישה היהודייה בסבך הקידמה, עמ' 56-58.
↑  היימן, האישה היהודייה בסבך הקידמה, עמ' 58.
↑  איטה קאליש, "הקופצת למים", דבר, 30.7.1962.
↑   עופר אדרת, בת האדמו"ר שהפכה לסמל למרדנות וחילוניות, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2013
↑   עופר אדרת, בת האדמו"ר שהפכה לסמל למרדנות וחילוניות, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2013
↑  איתמר לוי, "הפיוט שברכילות", דף המידע של איתמר, מס' 193.
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309664705171  GND: 141422882  ISNI: 0000 0000 6876 4120  LCCN: nr96043788  VIAF: 97526250   WorldCat (עם VIAF): 97526250 
איטה קאליש בנעוריה