stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס אקסבייר
גרסאות חלופיות של הדמות > אולטימייט פרופסור אקס

לפרופסור אקס קיימת גרסה מחודשת בהמשכיות של יקום אולטימייט מארוול. אולטימייט פרופסור אקס לא שונה בהרבה מהפרופסור המקורי. אקסבייר בגרסה זו הוא הטלפת החזק ביותר ביקום מארוול, ממקימי האקס-מן ופטרונם. בשונה מגרסתו המקורית, אולטימייט אקסבייר הצהיר בנוגע למוטציה שלו כבר בהתחלה ויש לו יכולות טלקינזיס מועטות. הוא עוזב את אשתו מוירה מק'טאגרט ואת בנו דייוויד ומחליט ללכת בעקבות חלומו של מגנטו לחברה מוטאנטית, אך מגנטו מפנה לו עורף וגורם לו לשיתוק באמצעות חתיכת מתכת. בגרסה זו, אהובותיו לשעבר כוללות את מיסטיק ואמה פרוסט.
גרסאות חלופיות של הדמות > אמלגם קומיקס

באמלגם קומיקס, המאחד בין דמויות משתי חברות קומיקס, צ'ארלס אקסבייר אוחד עם דוקטור פיית של חברת DC קומיקס ודוקטור סטריינג' של חברת מארוול קומיקס כדי ליצור את הדמות דוקטור סטריינג'פיית. הוא גם אוחד עם הצייד ממאדים כדי ליצור את דמותו של מיסטר אקס, מנהיג ה-JLX.
גרסאות חלופיות של הדמות > חיל דדפול

בגיליון השני לאירועי המבוא של "חיל דדפול", דדפול מבקר ביקום שבו פרופסור אקס הקים בית יתומים לצעירים במצוקה הכולל את קידפול (גרסה צעירה של דדפול), סייקלופס, וולברין, קולוסוס, סטורם משמשת כמנהלת וחיה משמש כמורה. ביקום זה, פרופסור אקס חש חיבה לאמה פרוסט, מנהלת בית יתומות בהן נמצאות ג'ין גריי ורוג.
גרסאות חלופיות של הדמות > אקס-מן נואר

צ'ארלס אקסבייר הוא פסיכיאטר שמנהל את "בית הספר לצעירים הפכפכים במיוחד ע"ש אקסבייר". הוא לוקח תחת חסותו בני נוער בסיכון ובמקום לשקם אותם הוא מלמד אותם את דרכי הפשע משום אמונתו כי הפסיכופתיה היא השלב הבא באבולוציה ההתנהגותית האנושית. עובדה זו גרמה לסילוקו מאיגוד הפסיכולוגים האמריקאי. נוסף על כך, הוא מופלל בידי ראש הבלשים אריק מגנוס ברצח תלמידו וורן, לאחר שאקסבייר סירב לצרף את האקס-מן לאחווה של מגנטו.
אזכור במדיות נוספות > סרטי קולנוע

דמותו של אקסבייר הופיעה בתשעת סרטי האקס-מן "אקס-מן", "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון", "אקס-מן המקור: וולברין", "אקס-מן: ההתחלה", "הוולברין", "אקס-מן: העתיד שהיה", "אקס-מן: אפוקליפסה" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה". בארבעת הסרטים הראשונים ובשישי גילם את דמותו השחקן פטריק סטיוארט, ובסרטים החמישי, השמיני והתשיעי גילם אותו ג'יימס מק'אבוי. בסרט השביעי, המתרחש בשתי תקופות זמן, מגלמים את דמותו גם סטיוארט וגם מק'אבוי. סטיוארט שב לגלמו בסרטים "לוגאן" ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" של היקום הקולנועי של מארוול.
בסרט הראשון, אקסבייר וחבורתו (המונה בתחילה את סייקלופס, ג'ין גריי וסטורם) נחלצים לעזרתם של וולברין ורוג. שני המוטאנטים נרדפים בידי סייברטות', חבר אחוות המוטאנטים של מגנטו, שרוצה להשתמש ביכולותיהם המיוחדות כדי להפר את האיזון בין מוטאנטים לבני אדם ולאלץ את הגן המוטאנטי על האנושות כולה. בסרט השני, אקסבייר וחבורתו מותקפים בידי הקולונל ויליאם סטרייקר, שמעוניין להשתמש באקסבייר ובמכשיר סרברו כדי לאתר מוטאנטים ברחבי העולם ולהרוג אותם. חברי אקס-מן צריכים לאחד כוחות עם אחוות המוטאנטים של מגנטו כדי לעצור בעדו. בסרט השלישי, אקסבייר מנסה לעזור לג'ין גריי להשתלט על אישיות אפלה שחבויה בתוכה ושולטת בה, "הפניקס". מתברר כי אקסבייר שתל בג'ין גריי בעבר מחסום מנטלי כדי למנוע מאישיותה האפלה לפרוץ החוצה, וכעת היא נלחמת להשתחרר. בסרט "אקס-מן המקור: וולברין", אקסבייר מופיע בקצרה כאשר וולברין עוזר לקבוצת ילדים להימלט, וזאת לאחר שנחטפו במסגרת פרויקט נשק אקס, והוא מציע להם מקום מפלט. בסרט "אקס-מן: ההתחלה", אקסבייר הצעיר לומד להכיר לראשונה את אריק לנשר (מגנטו לעתיד) ואוסף קבוצת צעירים המונה את אלכס סאמרס, הנרי מק'קוי, שון קאסידי ורייבן דארקהולם, בתקופת משבר הטילים בקובה. בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", המתרחש בשנות ה-70, אקסבייר הצעיר שרוי בדיכאון בגלל מצבו הבריאותי, וזאת לאחר שמגנטו גרם לשיתוקו ב"אקס-מן: ההתחלה". נראה כי הוא לוקח תרופות שנוצרו על ידי מק'קוי על מנת לאפשר לו ללכת אך במחיר איבוד כוחותיו. בהמשך הסרט, הוא מוותר על השימוש בתרופות על מנת לאתר את רייבן ולמנוע ממנה להרוג את ממציא זקיפי הסנטינל בוליבר טראסק.
כמו כן, מק'אבוי מופיע בהופעת אורח ללא קרדיט ב"דדפול 2".
אזכור במדיות נוספות > סדרות אנימציה

פרופסור אקסבייר הופיע לראשונה במדיום הטלוויוני בסדרת האנימציה "גיבורי העל של מארוול" משנת 1966, בפרק שעסק בסאב מרינר. הוא הופיע לצד חמשת חברי האקס-מן המקוריים. למרות ששמותיהם ואישיותיהם נותרו כפי שתוארו בקומיקס, הקבוצה לא נקראה בשם "אקס-מן", כי אם "בני ברית לשלום".
בתחילת שנות ה-80, אקסבייר הופיע במספר הופעות אורח בסדרת האנימציה "ספיידרמן וחבריו המדהימים". ב"אקס-מן: סדרת האנימציה" של שנות ה-90, אקסבייר הופיע כחלק מרשימת הדמויות הראשיות שמככבות בסדרה. הוא משתמש בסדרה בכיסא מרחף בדומה לזה שמספקת לו לילנדרה בקומיקס. באותן שנים, אקסבייר הופיע גם בשני פרקים ב"ספיידרמן: סדרת האנימציה" בהם הופיעו חברי האקס-מן.
בשנות ה-2000 הופיע אקסבייר בסדרות "אקס-מן: אבולוציה", המביאה את הרפתקאות האקס-מן בצעירותם, ו"וולברין והאקס-מן". בסדרה זו, אקסבייר נעלם באופן מסתורי בתחילת הסדרה. חברי האקס-מן מוצאים אותו כשהוא שרוי בתרדמת באי ג'נושה ותחת טיפולו של מגנטו. לאורך כל הסדרה, חברי האקס-מן מקבלים ממנו הנחיות טלפתיות לאחר שהתעורר בעתיד דיסטופי שבו זקיפי הסנטינל שולטים בכולם. לבסוף, עתיד זה נמנע, אך הוחלף בעידן אפוקליפס.
ממלכת פרוסיה

ממלכת פרוסיה (בגרמנית: Königreich Preußen) הייתה ממלכה גרמנית, שהתקיימה כמדינה עצמאית בשנים 1701–1871, והחל מאיחוד גרמניה המשיכה להתקיים כחלק הארי של הקיסרות הגרמנית, בשנים 1871–1918, כאשר מלכה מכהן גם כקיסר גרמניה. הממלכה נוצרה כתוצאה משדרוג מעמדה של ברנדנבורג-פרוסיה – שהיוותה איחוד בין דוכסות פרוסיה לנסיכות הבוחר מברנדנבורג.
היסטוריה > פרידריך וילהלם הראשון

פרידריך וילהלם היה אדמיניסטרטור מוכשר ונמרץ, אשר חולל רפורמות מקיפות בתחומי השלטון השונים, ושכלל וייעל את הצבא הפרוסי לכדי כוח משמעותי העומד בשורה אחת עם צבאות המעצמות האירופיות. הוא ביטל את שירות החובה והחליפו במס שהוטל על שכבות הביניים, הקים בתי ספר יסודיים ועודד התיישבות במזרח פרוסיה, אזור ששמם לאחר מגפה ב-1709. על אף ההשקעה הגדולה בפיתוח הצבא, 80 אחוזים מהתקציב הוקצבו למטרה זו, לא היה פרידריך וילהלם מן הששים אלי קרב. פרוסיה בהנהגתו השתתפה רק במלחמה אחת, מלחמת הצפון הגדולה, וגם זאת באופן מינורי. בין יוזמותיו בענייני צבא מצויה הקמת יחידת עילית שכונתה ענקי פוטסדאם, רגימנט שכל חייליו התנשאו לגובה 1.85 מטרים לפחות. המלך, שגובהו היה כמטר וחצי, השקיע רבות ביחידת הענקים שלו. אנשים גבוהי קומה גויסו לרגימנט מכל רחבי אירופה, וקיבלו שכר גבוה במיוחד. לעיתים היה פוקד על אנשי הרגימנט לצעוד לפניו בסך להנאתו ולהפגת דיכאונותיו, ואף הורה להם לצעוד בחדר המיטות שלו.
מסירותו לענייני הצבא, תוך זלזול בצרכי החיים האזרחיים ומנעמיהם, התבטאה גם בהפיכת הגן המלכותי לוסטגארטן למגרש מצעדים צבאי. גם ברמה האישית הוא נחשב לאדם גס וצר-אופקים, הוא לא גילה עניין במנעמי השלטון וזלזל באמנויות ובמדעים, למעט מדעי הצבא. התנהגות זו הביאה לכינויו "המלך החייל".
פרידריך וילהלם גם פרסם תקנות דקדקניות ומחמירות לפקידי השלטון, שהתפרסו על 35 פרקים ו-297 סעיפים. כך למשל נקבע כי פקיד ציבור שייעדר מישיבת ועדה, ייקנס בסכום השווה לשישה חודשי עבודה, ואם יחזור על העברה יסולק מן השירות. את חתירתו הנמרצת לקיצוץ בהוצאות הציבוריות החיל המלך גם על עצמו: הוא לא התחמק מתשלום מסי הצריכה שקבע, והורה שלא יישארו נרות דולקים שלא לצורך בארמונו. בתום מלכותו נמצאה קופת הממלכה בעודף גדול.
פרידריך וילהלם נהג בתקיפות רבה בבנו בכורו פרידריך, המכונה פריץ (לימים המלך פרידריך השני), שאותו ביקש לחנך כקצין פרוסי נוקשה. הילד הולקה פעמים רבות, למשל כאשר נפל מסוס או כאשר עטה כפפות ביום קר. כאשר ניסה הנסיך להימלט לאנגליה יחד עם חברו הרמן פון קאטֵה, הוציא פרידריך וילהלם את פון קאטה להורג מול עיני בנו, ואת פרידריך העמיד למשפט צבאי בעוון בגידה והשליכו למאסר.
בשנת 1740 מת פרידריך וילהלם בברלין, ובנו פרידריך השני, מלך פרוסיה עלה לשלטון במקומו.
היסטוריה > פרידריך השני

מיד לאחר המלכתו החל לעסוק במרץ בענייניה של מדינתו, כאשר הוא מצליח למנוע מאופיו האידיאליסטי-פילוסופי להפריע במלאכת השלטון היומיומית. באותה התקופה כללה פרוסיה שטחים באזור גרמניה של היום בעיקר, והייתה למעשה בעלת ברית של בריטניה. מספר חודשים לאחר עלייתו לשלטון פתח המלך במלחמה מול אוסטריה, שנשלטה באותה עת בידי הארכי-דוכסית מריה תרזה. הוא כבש את שלזיה והצליח להשאיר את חבל הארץ בידיו במהלך המלחמות השלזיות ומלחמת הירושה האוסטרית. בתמורה נתן פרידריך השני למריה תרזה מערכת הגנתית מפני כוחותיהם של הממלכה הצרפתית, הספרדית והבווארית כאחד. שלזיה היא חבל ארץ עשיר במיוחד במשאבים. המלחמות אותן ניהל פרידריך הוכיחו את גאוניותו האסטרטגית והקנו לשמו את התואר "הגדול", תואר הולם למנהיג אשר הפך את ממלכתו למעצמה רבת חשיבות במפה הפוליטית של אירופה.
לאחר שוך המלחמות החל עידן של שלום בממלכה והמלך פרש לטירת סנסוסי (Sans souci; בצרפתית, שהייתה שפת החצר בתקופתו: "ללא דאגות") אותה תכנן לעצמו בפרברי העיר פוטסדם שבצפון המדינה. בטירה זו הרבה לעסוק בתחומים האהובים עליו דוגמת נגינה בחליל והלחנת יצירות לכלי זה. הוא ריכז סביבו אנשי רוח דוגמת וולטר והתרכז בשיפור הצבא הממלכתי וזאת הן על ידי הגדלת מספר החיילים מ-80,000 ל-195,000 והן על ידי חקר וחיבור מאמרים העוסקים בתורות לחימה וניהול כח צבאי.
בתחום האזרחי חיזק פרידריך השני את האקדמיה הפרוסית למדעים, ערך רפורמות מהותיות במערכת המשפט הפרוסית, הגביל את כוחה של הצנזורה הממלכתית, אסר על ביצוע עינויים בשעת חקירה ונהג בסובלנות דתית כלפי הנוצרים הקתולים במדינה.
עידן השלום תם לאחר 11 שנים של שקט כאשר שכנותיה של פרוסיה החלו מתאגדות כנגדה. פרידריך, אשר זיהה את העוינות הזו, מיהר לחתום על הסכם וסטמינסטר, הסכם הגנה הדדי עם בריטניה. בשנת 1756 החלה מתגבשת חזית מאוחדת הכוללת את אוסטריה, רוסיה, צרפת, שוודיה וסקסוניה, אשר שאיפתן הייתה לצמצם את שטח הממלכה הפרוסית לתחומי מדינת ברנדנבורג הזעירה. בסתיו של שנה זו יצא פרידריך למלחמת שבע השנים באומרו כי "אין זה חשוב שיקראו לי תוקפן, היות שממילא כבר התאחדה כל אירופה נגדי". המלחמה נפתחה במפלות פרוסיות רבות, הבירה ברלין נפלה בידי האוסטרים, ובמהלך המלחמה ננטש פרידריך על ידי האנגלים (במהלך אחד הקרבות אף כמעט נהרג מכדור רוסי שנבלם על ידי קופסת טבק מוזהבת בכיס בגדו העליון). אולם לאחר שבע שנות לחימה יצא פרידריך כאשר ידו על העליונה. המלחמה הממושכת שבאה לאחר שנות שלום רבות שינתה את אופיו של המנהיג הפרוסי. הוא נהיה מתבודד וקמצן, וכמעט שלא נראה בפומבי, אך הדבר לא גרע מהערצתו בידי ההמון הפרוסי.
לאחר 1763 עסק פרידריך בשיקום ממלכתו הפגועה. בשטחים אשר קיבלה פרוסיה לאחר חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 יושבו תושבים גרמנים, ביצות רבות יובשו ושטחיהן הוסבו לשטחי חקלאות פוריים בהם גודלו גידולי שדה שונים. קבלת השטחים לידיו איפשרה לפרידריך להסב את תוארו מ"מלך בפרוסיה" ל"מלך פרוסיה", וזאת מכיוון שכעת הייתה הממלכה כולה בבעלותו (ראו הסבר גם בערך פרוסיה). המלך עודד הקמת תעשייה זעירה המבוססת על ייצור משי, חרסינה, וסוכר וחתם על הסכמי סחר עם מדינות שונות, בהן גם ארצות הברית. הכלכלה הפרוסית נשלטה על ידי המלך, אשר הנהיג מונופול על ענפים מסוימים דוגמת קפה ועגבניות כדי להאדיר את ההכנסות מהם.
נוסף על השיפור הכלכלי הנהיג המלך רפורמות נוספות במערכת המשפט וכן הקים מערכת המאפשרת חינוך חובה במדינה.
לאחר שהשיב לממלכתו את עוצמתה הכלכלית שהתערערה בעת המלחמה, נפטר פרידריך השני בשנת 1786, ואת מקומו כמלך פרוסיה ירש אחיינו פרידריך וילהלם השני.
היסטוריה > פרידריך וילהלם השלישי

לאחר עלותו לשלטון ניסה פרידריך וילהלם לקצץ את הוצאות בית המלוכה, פיטר את שריו של אביו וניסה להנהיג רפורמות במדינתו.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות פרוסיה לא הצטרפה לקואליציה השלישית, אך הלחץ של רעייתו ודיפלומטים זרים דחפו את פרידריך למלחמה באוקטובר 1806. פרידריך כרת ברית עם רוסיה ומדינות נוספות המכונה הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. ב-14 באוקטובר 1806 הובסו כוחותיו של פרידריך בקרב ינה וקרב אאורשטדט וצבאו רוסק לחלוטין. פרידריך ומשפחת המלוכה גלו לממל שבפרוסיה המזרחית, ברחמיו של אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה.
גם אלכסנדר סבל מתבוסות מידי נפוליאון, ובחוזה טילזיט ב-1807, הוכרז שלום בין שתי המדינות. בהסכם שלום בין פרוסיה לצרפת, איבדה פרוסיה את כל הטריטוריות שקיבלה מחלוקת פולין, את כל הטריטוריות ממערב לאלבה וכן נאלצה לשלם כסף רב ולתת לצרפת שליטה בנקודות מפתח בממלכה. כתוצאה מהסכם שלום קשוח זה, פרוסיה איבדה יותר מ-60% משטחיה. לאור התבוסה המוחצת, גובש בהוראתו של פרידריך וילהלם צוות חשיבה לרפורמה בצבא הפרוסי בראשותו של גרהרד פון שרנהורסט ובהשתתפותם של אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו וקארל פון קלאוזביץ. הרפורמות שהציעו סייעו למודרניזציה של הצבא ולשיקומו המהיר.
לאחר תבוסותיו של נפוליאון ברוסיה ב-1812, פנה פרידריך וילהלם כנגד צרפת. וחתם על ברית עם רוסיה בקליטש, אף על פי ששהה באותה עת בברלין המוחזקת בידי צרפת. הכוחות הפרוסיים נחלו הצלחות נגד הגרנד ארמה של נפוליון ב-1813 וב-1814. פרידריך עצמו נסע אל צבאם העיקרי של הנסיך שוורצנבורג, אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בקונגרס וינה מדיניאיו של פרידריך הצליחו להשיג טריטוריות חשובות לשטחה של פרוסיה, ששטחיה חזרו אליה עם תבוסת נפוליאון. אף על פי שהם לא הצליחו לספח את סקסוניה שרצו בה. בעקבות המלחמה, פרידריך הוביל ריאקציה במדינתו. אף על פי שב-1813, הכריז כי יכתוב חוקה חדשה למדינתו.
בשנת 1840 מת פרידריך וילהלם, ובנו הבכור פרידריך וילהלם הרביעי עלה לשלטון במקומו.
היסטוריה > פרידריך וילהלם הרביעי

עם עלייתו לשלטון בשנת 1840, עצר פרידריך וילהלם את מדיניות הרסטורציה של אביו, וכן גם את המתיחות עם הכנסייה הקתולית, שלהם ויתר בכמה נקודות חשובות. גזרי דין מוות רבים בוטלו, והוגי דעות ליברליים רבים שוחררו ממעצר. רק הצנזורה על העיתונות נותרה על כנה.
בשנת 1842 השתתף פרידריך וילהלם בכינוס חשוב שהחליט על בניית הקתדרלה של קלן, שהייתה סמל חשוב לאחדותה של גרמניה, ואף היה בין מניחי אבן הפינה. פרידריך וילהלם היה פטרון של האמנויות, והביא לבנייה של כמה מבני כנסייה בסגנון הנצרות המוקדמת בפארק סנסוסי בפוטסדם, שחיקו כנסיות דומות ברומא (למשל כנסיית סן קלמנטה ומגדל הפעמונים של כנסיית סנטה מריה בעיר). מדרום לעיר קובלנץ בנה את ארמון שטולצנפלס בסגנון נורמאני, ובאחוזת משפחתו בהוהנצולרן בנה טירה בסגנון נאו גותי.
ב-26 ביולי 1844 ניסה היינריך לודוויג צ'ך (Tschech), עובד מדינה לשעבר שלא התקבל בחזרה לשירות המדינה והרגיש נבגד בשל כך, להתנקש ביריות אקדח במלך פרידריך וילהלם ובאשתו בחצר הארמון בברלין, אך בני הזוג לא נפגעו.
בשנת 1847 כינס פרידריך וילהלם גוף שנקרא "בית הנבחרים המאוחד" (Vereinigter Landtag), אשר העלה את הדרישה לחוקה. המלך סירב לבקשה, כפי שטרח להבהיר בנאומו בפתיחתו של בית הנבחרים, שבו שלל מכל וכל, באופן תקיף ביותר, החלפה של הסדר הישן בשיטת ממשל חוקתית. כמו כן יצא חוצץ נגד זכותם של הנבחרים להתבטא ולהשמיע את דעתם, בהסבירו כי המלך מולך בפרוסיה לפי חוק אלוהי, ואינו יכול או רשאי למשול לפי דעת רוב כלשהו. בכך עורר עליו את חמתם של כל החוגים הפוליטיים, אף השמרניים ביותר. בית הנבחרים הזה התפזר עוד לפני מהפכת מרץ 1848 והחוקה שנתקבלה בעקבותיה.
היסטוריה > מהפכת 1848

כאשר פרצה מהפכת מרץ 1848 (אביב העמים בגרמניה), הסכים פרידריך וילהלם לוויתורים מסוימים, לא מעט בהשפעת מקורבו פרידריך שטראוס. ב-18 במרץ ביטל את הצנזורה על העיתונות והבטיח לנסח חוקה כלל-גרמנית.
האוכלוסייה הברלינאית, אשר יצאה אל ארמון המלך להודות לו ולעודדו לצעדים נוספים, נבהלה למראה כוחות הצבא שחנו לפני הארמון, והתפתחה מהומה. המלך הורה לכוחותיו להשליט סדר. שתי יריות נורו בשגגה ולא פגעו באיש, אך הכניסו את ההמון לפאניקה מוחלטת. שמועות נפוצו על טבח רב-נפגעים שעורך הצבא באוכלוסין, והתפתחו קרבות רחוב קשים ברחבי ברלין.
למחרת נסוג הצבא, וב-21 במרץ עבר המלך ברחובות העיר, לבוש בצעיף שחור-אדום-זהוב (צבעי הדגל המסורתי הכלל-גרמני) והודיע על הסכמתו לאחדותה ולחירותה של גרמניה. אלא שבסתר כתב לאחיו, הנסיך וילהלם: "היה עליי לענוד אתמול את צבעי הרייך, על מנת להציל את הכול. אם יצליח המהלך... אפשוט אותם שוב!". מכאן שפרידריך וילהלם התכוון להשיב למהפכה במהפכת-נגד, כאשר ישתנו יחסי הכוחות. מחקרים חדשים מצביעים על השיקול הקר שהפעיל פרידריך וילהלם, בהסכימו לוויתורים זמניים שאיפשרו לו לשמר את השלטון האבסולוטי בפרוסיה.
את האספה הלאומית הפרוסית (Preußische Nationalversammlung), אשר החליפה את בית הנבחרים המאוחד, הרחיק פרידריך וילהלם אל הספר ולבסוף פיזר אותה בנובמבר 1848.
ב-6 בדצמבר 1848 הודיע המיניסטריון לענייני ברנדנבורג, שהיה אנטי-מהפכני, על חוקה חדשה לפרוסיה, שבה הונהג אמנם פרלמנט, אבל מירב הכוח השלטוני נותר אצל המלך. פרידריך וילהלם סמך את ידו על החוקה, אשר אמורה הייתה לעבור אשרור מחודש בידי כל אחד מצאצאיו בעתיד, עם עלייתו לכס המלכות. בסתר ציווה להוסיף לחוקה נספח סודי, שבו קרא לכל אחד מממשיכי דרכו לסרב להכיר בחוקה. מלכי פרוסיה אחריו, וילהלם הראשון ופרידריך השלישי, התעלמו מנספח זה, ווילהלם השני אף העלה אותו באש.
ב-3 באפריל 1849 הביאה משלחת מטעם האספה הלאומית של פרנקפורט לפרידריך וילהלם את כתר קיסר גרמניה, אלא שהוא סירב לקבלו בטענה שזהו "כתר ביבים". הניסיון הזה נודע בשם "איחוד הרייך מלמטה". לאחר גל מהומות נוסף במאי 1849, אשר דוכא בידי כוחות צבאיים בפיקוד פרוסי, בא הקץ למהפכה הגרמנית של מרץ 1848.
מעט מאוחר יותר הציע מקורבו של המלך, הגנרל יוזף מריה פון רדוביץ, פתרון מדיני של "גרמניה קטנה" (ללא אוסטריה), אך עם קשר פוליטי הדוק יותר לאוסטריה, פתרון מהסוג שגם המלך יכול היה להסכים לו. אלא שהאוסטרים וכן יועצים שמרניים רבים של המלך דחו זאת מכל וכל, ובוועידת אולמיץ הרוסית-אוסטרית-פרוסית הוכשלה התוכנית סופית, ובמקומה הוקמה מחדש הקונפדרציה הגרמנית.
היסטוריה > חוקת פרוסיה משנת 1850

פיזורה השקט של האספה הפרוסית הלאומית והחוקה הכפויה מלמעלה סימלו את סוף המהפכה בפרוסיה, אשר דוכאה בהצלחה. החוקה, שנכפתה על ידי השלטונות, הבטיחה לפחות שינויים מסוימים.
שני בתי הפרלמנט שנקבעו בחוקה נתכנסו לראשונה ב־26 בפברואר 1849. בגלל שיטת הבחירה שלטה האצולה בבית הראשון. הבית השני הזדרז לאשרר את החוקה, וב־27 באפריל 1849, שישה ימים מאוחר יותר, הזדרז המלך לפזרו, בניגוד להבטחותיו, והנהיג שיטת בחירה המבוססת על שלושה מעמדות, שהונהגה בצו חירום. שיטת הבחירה החדשה הבטיחה את שליטת המלוכה בבית הנבחרים. החוקה המתוקנת, ששופרה לטובת הכתר, נכנסה לתוקפה ב־2 בפברואר 1850. בשנת 1853 שמר המלך לעצמו את הזכות לקבוע את זהותם של חלק ממושבי הפרלמנט בעצמו. חוקת פרוסיה משנת 1850 נותרה על כנה עד למהפכת נובמבר בשנת 1918.
בשנת 1850 סופחו הדוכסויות הדרומיות הוהנצולרן-זיגמרינגן והוהנצולרן-הכינגן לפרוסיה כמחוזות חדשים.
בשנת 1857 סבל פרידריך וילהלם מכמה מקרי שבץ, שהביאו בין השאר לפגיעה ביכולת הדיבור שלו, ומנעו ממנו לטפל עוד בענייני השלטון. אשתו אליזבת לודוויקה, נסיכת בוואריה דאגה שאחיו וילהלם הראשון יתמנה לעוצר הממלכה במקומו, ב־7 באוקטובר 1858.
לאחר מכן יצאו בני הזוג לנסיעה ארוכה ברחבי אירופה, ששיאה היה ביקור אצל האפיפיור. בשנת 1861 מת פרידריך וילהלם הרביעי לא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו וילהלם הראשון.
היסטוריה > וילהלם הראשון

לא פעם היו חילוקי דעות בין המלך לפרלמנט הליברלי, אולם וילהלם היה מלך נייטרלי שהתערב בפוליטיקה פחות מאחיו. בשנת 1862 מינה וילהלם את אוטו פון ביסמרק לקנצלר פרוסיה. על פי החוקה הפרוסית הקנצלר נשא באחריות כלפי המלך, ולא לפרלמנט, וביסמרק התייחס אל מלכו כאל אדון פיאודלי.
ביסמרק, קנצלר פרוסיה, הצליח להביא לאיחוד גרמניה באמצעות מהלכים צבאיים, ומהלכים מדיניים שנלוו אליהם. בשנת 1864, בעקבות מחלוקת ארוכת שנים בנוגע לשאלת השתייכותן של הטריטוריות שלזוויג והולשטיין שהיו תחת שלטון דני, עמדה בפני ביסמרק הזדמנות להתערבות צבאית, בעקבות חילופי שלטון בממלכת דנמרק. בפברואר 1864 החליט ביסמרק לפתוח במלחמת שלזוויג השנייה נגד דנמרק בשיתוף פעולה של פרוסיה עם אוסטריה. במלחמה זו, נכבשו ונלקחו אזורים אלה מידי דנמרק. הסכם שלום נחתם בווינה ב-30 באוקטובר 1864.
לאחר שנתים, בשנת 1866 התקיימה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, שבה ניצחה פרוסיה. העילה למלחמה הייתה סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק. מדינות האזור שהיו חברות בקונפדרציה הגרמנית הצטרפו למלחמה, מיעוטן תמכו באוסטריה ורובן בפרוסיה, המדינה החזקה והמשפיעה באזור, שניצחה במלחמה. תוצאת ניצחונה של פרוסיה הייתה יצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, על ידי פרוסיה ומדינות האזור השונות. בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו.
שלא כקודמתה, "הקונפדרציה הגרמנית", הייתה עתה הקונפדרציה הצפון-גרמנית מדינה של ממש. שטחיה חפפו את שטחי הקונפדרציה צפונית לנהר מיין כולל את חבל פרוסיה המזרחית ואת דוכסות שלזוויג אך ללא שטחי אוסטריה, בוואריה, וירטמברג, באדן וחלקה הדרומי של הדוכסות הגדולה של הסן, והיא איחדה את צפונה של גרמניה תחת הנהגתה של פרוסיה באמצעות איחוד המכס (Zollverein) והסכמי שלום חשאיים עם מדינות הדרום (שנחתמו יום לפני החתימה על שלום פראג).
תוצאות המלחמה והקמת הקונפדרציה, שימשו אבן יסוד לכינונה של החוקה הגרמנית באותה השנה. חוקה זו העניקה לקנצלר החדש אוטו פון ביסמרק סמכויות רבות שכן היא הפכה אותו ל"אחראי" אך לא חייבה אותו לתת דין וחשבון בפני הבונדסטאג והעבירה לידיו את הסמכויות על התקציב הצבאי (לאחר המשבר החוקתי אליו נקלע וילהלם הראשון בשנת 1862).
בשנים הבאות גברה המתיחות בין פרוסיה לבין צרפת, שהייתה מעוניינת בפיצוי על כך שנעתרה לבקשת פרוסיה ולא התערבה לטובת בעלת בריתה אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. למתיחות נילווה גם סכסוך בנוגע לירושת הכתר הספרדי. ביולי 1870 פתחה צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה. מדינות דרום גרמניה, שראו את צרפת כמדינה התוקפנית ויוזמת המלחמה, הצטרפו אל פרוסיה במלחמתה. בקרב סדאן ניצחה פרוסיה את צרפת בניצחון מוחץ, שבעקבותיו נשבו 100,000 חיילים ואף נפוליאון השלישי עצמו. בעקבות הניצחון בקרב ובמלחמה, נפל שלטון נפוליאון השלישי בצרפת; מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית ומדינות דרום גרמניה, הצטרפו אל פרוסיה על-מנת להקים לראשונה את מדינת הלאום הגרמנית. בעקבות התבוסה נאלצה צרפת למסור לידי גרמניה את החבלים אלזס ולורן שבמזרח צרפת ושילמה לה פיצויי מלחמה.
מחוזות פרוסיה

בתחילה הייתה מורכבת ממלכת פרוסיה מדוכסות פרוסיה ומנסיכות הבוחר מברנדנבורג, שעליהם התווספו בשנת 1653 דוכסות פומרניה, ובשנת 1720 פומרניה השוודית. בשנת 1740 סיפח פרידריך הגדול את שלזיה, ובחלוקת פולין הראשונה קיבלה פרוסיה את פרוסיה המערבית. בין השנים 1792–1795 סיפחה פרוסיה מפולין את פרוסיה הדרומית, פרוסיה המזרחית החדשה ושלזיה החדשה, אך איבדה אותם בשנת 1807 לטובת דוכסות ורשה, ובקונגרס וינה בשנת 1815 קיבלה בחזרה רק את חלקה המערבי של פרוסיה הדרומית, שהפך לדוכסות הגדולה של פוזן.
בקונגרס וינה קיבלה פרוסיה שטחים נרחבים במערב גרמניה, ולפיכך אורגנה הממלכה בעשר פרובינציות:
פרובינציית ברנדנבורג, ובירתה פוטסדאם.
פרובינציית פרוסיה המזרחית, ובירתה קניגסברג.
פרובינציית פרוסיה המערבית, ובירתה דנציג.
פרובינציית פומרניה, ובירתה שטטין.
הדוכסות הגדולה של פוזן, ובירתה פוזן.
פרובינציית שלזיה, ובירתה ברסלאו.
פרובינציית סקסוניה, ובירתה מגדבורג.
פרובינציית וסטפאליה, ובירתה מינסטר.
פרובינציית ייליך-קלווה-ברג, ובירתה קובלנץ.
הדוכסות הגדולה של הריין התחתון, ובירתה קלן.
בשנת 1822 אוחדו פרובינציית ייליך-קלווה-ברג והדוכסות הגדולה של הריין התחתון לפרובינציית ריינלנד, ובירתה קובלנץ, ובשנת 1829 אוחדו פרובינציות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית לפרובינציית פרוסיה, ובירתה קניגסברג, אך בשנת 1878 פוצלו הפרובינציות בחזרה. בשנת 1848 הפכה הדוכסות הגדולה של פוזן לפרובינציית פוזן, בעקבות מרידות ומהומות של הפולנים באזור. בשנת 1849 צורפו נסיכויות הוהנצולרן-זיגמרינגן והוהנצולרן-הכינגן לממלכת פרוסיה, ובמרץ 1850 אוחדו ליצירת פרובינציית הוהנצולרן, ובירתה זיגמרינגן.
בשנת 1866 הצטרפו ממלכת הנובר, נסיכות הבוחר מהסן, דוכסות נסאו והעיר החופשית פרנקפורט לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובסוף המלחמה סופחו לממלכת פרוסיה, וכן סופחו שטחי שלזוויג-הולשטיין, ובכך נוצרו 3 פרובינציות חדשות:
פרובינציית הנובר, ובירתה הנובר.
פרובינציית הסן-נסאו, ובירתה קאסל.
פרובינציית שלזוויג-הולשטיין, ובירתה קיל.
מלכי פרוסיה

פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה (1701–1713)
פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה (1713–1740)
פרידריך השני, מלך פרוסיה (1740–1786)
פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה (1786–1797)
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה (1797–1840)
פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה (1840–1861)
וילהלם הראשון, קיסר גרמניה (1861–1888)
פרידריך השלישי, קיסר גרמניה (1888)
וילהלם השני, קיסר גרמניה (1888–1918)
ראו גם

פרוסיה
הקיסרות הגרמנית
איחוד גרמניה
מלכי פרוסיה
הערות שוליים

↑  פרדריק טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 - 9 בנובמבר 1989 (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תל אביב תשס"ט, 2008. עמ' 34
↑  Frederick II Biography, Biography
1 2 3  Friedrich Wilhelm II. König von Preußen באתר האגודה להיסטוריה של ברלין
↑  ספר החוקים הפרוסי (בגרמנית)
1 2  Der neue König macht wenig besser und vieles schlimmer באתר preussenchronik.
1 2  Friedrich Wilhelm II. Preußen Der dicke Lüderjahn באתר preussenchronik.
| מדינות הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הקיסרות הגרמנית |
| --- | --- | --- |
| ממלכות | פרוסיה • בוואריה • סקסוניה • וירטמברג |  |
| דוכסויות גדולות | באדן • הסן • מקלנבורג-שוורין • מקלנבורג-שטרליץ • אולדנבורג • סקסוניה-ויימאר-אייזנך |  |
| דוכסויות | אנהלט • בראונשווייג • סקסוניה-אלטנבורג • סקסוניה-קובורג-גותה • סקסוניה-לאוונבורג (עד 1876) • סקסוניה-מיינינגן |  |
| נסיכויות | שאומבורג-ליפה • שוורצבורג-רודולשטדט • שוורצבורג-זונדרסהאוזן • ליפה • רויס הקו המבוגר • רויס הקו הצעיר • ולדק-פירמונט |  |
| ערים חופשיות | ליבק • המבורג • ברמן |  |
| שטחים אחרים | אלזס-לורן • מושבות גרמניות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013002917205171  PLWABN: 9810547738105606  BnF: cb113529929 (data)  GND: 4047194-9  HDS: 006637  ISNI: 0000 0001 1198 8585  LCCN: n79104278  SUDOC: 125686862  VIAF: 137143200   WorldCat (עם VIAF): 137143200 
טקס הכתרתו של פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה.
התרחבותה של ממלכת פרוסיה:פרידריך הראשון בסגול, פרידריך וילהלם הראשון באדום, פרידריך השני בירוק, פרידריך וילהלם השני בכחול
פרוסיה בשנת 1806
פרוסיה בשנת 1815
התרחבות פרוסיה לאורך זמן
וילהלם מוכתר לקיסר גרמניה באולם המראות בארמון ורסאי.
הקייזר וילהלם השני
משתנים מקריים בלתי-תלויים ושווי-התפלגות

תרשים המראה התפלגות אחידה
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, משתנים אקראיים הם בלתי-תלויים ושווי-התפלגות (independent and identically distributed; בראשי תיבות: IID) אם לכל המשתנים המקריים אותה התפלגות הסתברות והם בלתי תלויים הדדית. המושג הוגדר לראשונה בסטטיסטיקה ויש לו חשיבות רבה בתחומים שונים כגון כריית מידע, למידת מכונה ועיבוד אותות.