stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוניס
סיפור העלילה

לסיפור אדוניס מספר גרסאות, אך גרעין העלילות דומה: הוריו של אדוניס היו סמירנה ואביה קינירס מלך קפריסין. סמירנה לא כיבדה את האלה אפרודיטה, והאלה הנזעמת גרמה לה להתאהב באביה ולשכב עמו בלי ידיעתו. משך כל ההריון שמרה הבת על הסוד, אך כשכבר לא יכלה גילתה אותו לאביה. משגילה את התועבה, כעס קינירס כל כך, עד שסילק את סמירנה המבוהלת מהארמון ורדף אחריה בחרב שלופה. אפרודיטה הפכה את סמירנה לעץ מור, ועץ זה התבקע וממנו נולד אדוניס הקטן.
אפרודיטה מסרה את אדוניס לאלה פרספונה. לאחר שנים מספר התחרטה על כך אפרודיטה ורצתה את אדוניס בחזרה, אך פרספונה לא רצתה למסור אותו. הוויכוח נפתר במשפט שערכה המוזה קאליופה (בחלק מהגרסאות היה זה זאוס שערך את המשפט), שחילקה את השנה לשלושה חלקים שווים – בחלק הראשון על אדוניס להיות עם פרספונה, בחלק השני עם אפרודיטה ובשלישי יוכל להיות היכן שיחליט בעצמו. הילד, שגדל עם פרספונה, רצה תמיד להישאר אתה בחלק השלישי של השנה. הדבר לא מצא חן בעיני אפרודיטה, ובעזרת חגורתה הקסומה אילצה את אדוניס להישאר אתה גם בחלק השלישי של השנה, ובסופו של דבר שייכה לעצמה גם את החלק של פרספונה. פרספונה הזועמת הלכה לארס, מאהבה של אפרודיטה, וסיפרה לו שאפרודיטה מעדיפה את אדוניס על פניו. בהתקף קנאה הביא ארס לפציעתו של אדוניס בידי חזיר בר, פציעה ממנה דימם אדוניס למוות בזרועות אפרודיטה.
מדמו אשר טפטף לארץ יצרה אפרודיטה פרח שינציח את זכרו – הכלנית (למרות זאת, סוג הפרח הקרוי על שם אדוניס הוא הדמומית). לזכר מות אדוניס, במועד קבוע בשנה, מי נהר איברהים הנשפכים לים התיכון ליד גבל, בלבנון של היום, מאדימים מדמו של אדוניס.
בפולחן > מקור

השם היווני Ἄδωνις (בתעתיק: Ádōnis, הגייה יוונית: [ádɔːnis]) נגזר מהמילה הכנענית adōn ("אדון" בעברית). מילה זו מקבילה למילה אדוני (אֲדֹנָי), המשמשת להתייחסות לאלוהי התנ"ך.
רוב החוקרים המודרניים חושבים שסיפורם של אפרודיטה ואדוניס נגזר מסיפור מסופוטמי קדום על איננה (אישתר) ותמוז (שומרית: דּוּמוּזִיד, "ילד טוב").
ההתייחסות היוונית המוכרת ביותר לאדוניס באה משיר של המשוררת סאפפו מלסבוס (בערך 630–570 לפנה"ס), בו מקהלת נערות צעירות שואלת את אפרודיטה מה הן יכולות לעשות כדי להתאבל על מות אדוניס. אפרודיטה עונה שעליהן להכות על שדיהן ולקרוע את הטוניקות שלהן. פולחן אדוניס תואר גם כמתאים לפולחן האל הפיניקי בעל.
התאריך המדויק בו השתלב פולחן אדוניס בתרבות היוונית עדיין שנוי במחלוקת. ההשפעה המשמעותית של תרבות המזרח הקרוב על הדת היוונית הקדומה בכלל, ועל פולחן אפרודיטה בפרט, מתוארכת למאה השמינית לפנה"ס, כאשר יוון הארכאית הייתה בשולי האימפריה האשורית החדשה.
בעיר אידליון, בסביבות המאה ה־8 לפנה"ס נבנה על האקרופוליס המזרחי מקדש שהוקדש ל"ואנאקס" (שמשמעות שמו "אדון", והוא היה בן הזוג של וַנַסַּה, ה"גבירה") מהפנתאון האטאו־קיפרי (הפנתאון של תושבי קפריסין הקדומים), שנחשב (לפחות במסאוריה) לאדון החיות, וזוהה עם אדוניס, כנראה בתקופה ההלניסטית ובתקופה הרומית; מדובר במקדש הקדום ביותר לאדוניס, שגם המשיך לפעול עד התקופה הרומית.
בפולחן > פסטיבל אדוניס

אדוניס היה דמות מרכזית בפולחן הנשים ביוון העתיקה. במסגרת פסטיבל בן יומיים, שכונה "הגנים של אדוניס", שתלו נשים, בשיא הקיץ, זרעי צמחים שונים בעציצים. לאחר מכן הן טיפסו על סולמות לגגות בתיהן, שם הניחו את הזרעים בחום השמש. זרעים אלו נבטו במהירות רבה בשל החום אך גם קמלו במהירות מאותה הסיבה – קמילה שסימלה את מותו בטרם עת של אדוניס.
בזמן שחיכו שהצמחים יקמלו, הנשים הבעירו קטורת לאדוניס והתאבלו בקול על מותו. ברגע בו הצמחים קמלו, הן קרעו את בגדיהן והכו על שדיהן במפגן צער ציבורי. אחר כך נשאו את "פסל דמות" (אנ') אדוניס יחד עם כל הצמחים הנבולים כמסע לוויה. הפסטיבל הסתיים בהשלכת פסל הדמות והצמחים לים.
לקריאה נוספת

אדוניס, אלגיה על מותו של ג'ון קיטס, מאנגלית – יעקב אורלנד, תל אביב, 1976.
מעין מזור, אלים, גיבורים ומיתוסים ביוון העתיקה, האוניברסיטה המשודרת – בהוצאת משרד הביטחון ומודן, 2014.
West, M. L. (1997), The East Face of Helicon: West Asiatic Elements in Greek Poetry and Myth, Oxford, England: Clarendon Press (באנגלית)
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אדוניס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה הראשונה); בלטינית: אדוניס, במלעיל (ההטעמה בהברה השנייה).
↑  Stephanie L. Budin, A Reconsideration of the Aphrodite-Ashtart Syncretism, Numen 51, 2004, עמ' 122
↑  גיא דרשן, אחר המבול, מוסד ביאליק, עמ' 68
1 2  West (1997) p. 530–531
↑  West (1997) p. 57
↑  Pamela Gaber, The History of History: Excavations at Idalion and the Changing History of a City-Kingdom, Near Eastern Archaeology 71, 2008, עמ' 59–60 doi: 10.1086/nea20361348
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329037905171  PLWABN: 9810553924705606  GND: 118643886  LCCN: no2014051867  NKC: jo2016908860  NLA: 59712820  SUDOC: 028684338  VIAF: 308240680   WorldCat (עם VIAF): 308240680
בסחור המעלות (סרט, 1946)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של אתל לינה ווייט
 בימוי:  רוברט סיודמק
 הופק בידי:  דור שארי
 תסריט:  מל דינלי
 עריכה:  גרנט סמית'
 שחקנים ראשיים:  אתל ברימור דורותי מקגוויר רונדה פלמינג
 מוזיקה:  רוי ווב
 צילום:  ניקולס מוסורקה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בפברואר 1946
 משך הקרנה:  84 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בלשי, סרט דרמה, פילם נואר, סרט אימה 
 תקציב:  750,000 דולר
 הכנסות:  2,500,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בסחור המעלות (באנגלית: The Spiral Staircase) הוא סרט אימה, פשע ופילם נואר אמריקאי משנת 1946 בבימויו של רוברט סיודמק, עם דורותי מקגוויר, אתל ברימור ורונדה פלמינג בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "Some Must Watch" של אתל לינה ווייט (אנ') משנת 1933. העלילה היא על צעירה אילמת בעיירה בורמונט בתחילת המאה ה-20 השרוייה בפחד בגלל רוצח סדרתי שחונק נשים בעלות מום.
אתל ברימור הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
חלק מהסרט מתנהל בחושך לאור נר על גרם מדרגות לולייני כשעינו של הרוצח (עינו של הבמאי סיודמק) עוקבת.
ב-1964 עובד הספר לסרט טלוויזיה בהשתתפות אליזבת מונטגומרי וליליאן גיש, ב-1975 הופק רימייק בכיכובה של ז'קלין ביסט וב-2000, סרט טלוויזיה בכיכובה של ניקולט שרידן.
תקציר העלילה

הלן (דורותי מקגוויר) היא בחורה צעירה ונאה שעובדת כבת לוויה של גב' ווארן (אתל ברימור) בעיירה בורמונט. גב' ווארן היא אישה חולה ששוכבת במיטה כל היום. מטפלת בה האחות ברקר (שרה אלגוד) שהיא אינה סובלת אותה.
בבית הגדול גרים גם בנה אלברט (ג'ורג' ברנט), מזכירתה בלאנש (רונדה פלמינג), ובנה סטיב (גורדון אוליבר), הטבחית גב' אוטס (אלזה לנקסטר) ובעלה (ריס ויליאמס).
הלן איבדה את כושר הדיבור בגיל שמונה לאחר שראתה את הוריה נשרפים. רופא העיירה ד"ר פארי (קנת סמית') רוצה להעבירה לבוסטון כדי שתקבל טיפול שיחזיר לה את כושר הדיבור. הוא רוצה להוציא אותה מהעיירה לאחר שכמה צעירות נרצחו שם והוא שם לב שכולן סבלו ממום כלשהו בדומה להלן.
אלברט ניהל יחסים עם בלאנש היפה אבל לאחר שאחיו החורג סטיב הצעיר ממנו חזר מאירופה, הוא התחיל לנהל יחסים אתה. בלנש לא רוצה את שניהם ומבקשת לעזוב ביחד עם הלן. היא יורדת בגרם המדרגות הספירלי למרתף כדי לאסוף את חפציה ולא חוזרת משם. הלן יורדת לחפש אחריה לאור נר ומוצאת אותה חנוקה. באותו רגע יורד אחריה סטיב והיא חושדת שהוא הרוצח וכולאת אותו במחסן.
היא עולה ופוגשת את אלברט שעוקב אחריה ומודה שהוא הרוצח הסדרתי ששואף לשלמות בעולם ולכן רוצח נשים בעלות מום. מכאן מתחיל מרדף מותח בבית. הלן מנסה להתקשר לד"ר פארי אך לא מסוגלת להוציא מילה מהפה. לבסוף יוצאת גב' ווארן מחדרה ויורה למוות באלברט ומתמוטטת.
הלן משחררת את סטיב ומנסה שוב להתקשר לד"ר פארי ומצליחה לראשונה לדבר למרכזן ולבקש את מספר הטלפון של הרופא.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דורותי מקגוויר | הלן |  |
| אתל ברימור | גב' ווארן |  |
| רונדה פלמינג | בלאנש | מזכירה |
| אלזה לנצ'סטר | גב' אוטס | עוזרת בית |
| ג'ורג' ברנט | אלברט ווארן |  |
| גורדון אוליבר | סטיב ווארן |  |
| קנט סמית' | ד"ר פארי | רופא |
| שרה אלגוד | גב' ברקר | אחות |
| ריס ויליאמס | מר אוטס | אב הבית |
ג'ואן גרינווד

| --- | --- |

ג'ואן גרינווד
 לידה:  4 במרץ 1921 צ'לסי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  28 בפברואר 1987 (בגיל 65) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Joan Mary Waller Greenwood 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1938)  St Catherine's School 
 בן או בת זוג:  אנדרה מורל (1960–1978) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואן גרינווד (באנגלית: Joan Greenwood; ‏4 במרץ 1921 - 27 בפברואר 1987) הייתה שחקנית אנגלייה. קולה הצרוד היה סימן ההיכר שלה, וב-1995 דורגה על ידי המגזין "אמפייר" במקום ה-63 ברשימת 100 השחקניות הסקסיות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע.
ביוגרפיה

נולדה בצ'לסי, לונדון ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). לגרינווד הייתה קריירה ארוכה על במת התיאטרון. בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה הופיעה בתיאטרון של דונלד וולפיט.
בהפקה של פרנק דאנלופ למחזה "אובלומוב" המבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר הרוסי איוון גונצ'רוב, היא גילמה את דמותה של אולגה, ושיחקה לצידו של ספייק מיליגן. ההצגה עלתה לראשונה ב"ליריק תיאטר" בלונדון ב-6 באוקטובר 1964. גרינווד תוארה כ"מודל לנדיבות ולסובלנות". בביוגרפיה של מיליגן כתוב עליה "היא הייתה היחידה מבין המשתתפים שמיליגן לא הצליח לגרום לה לצחוק באמצע ההצגה, אף על פי שהשתדל מאוד. היא הייתה יפהפייה, וגילמה את דמות האשה האומללה של אובלומוב ביושר מוחלט".
גרינווד זכורה מהופעותיה על מסך הקולנוע בסרט "חשיבותה של רצינות" משנת 1952, ובתפקיד סיבלה בקומדיה השחורה של אולפני אילינג "דם כחול". היא השתתפה בשתי קומדיות נוספות של אולפני אילינג "ויסקי בלי סוף" ו"האיש בחליפה הלבנה". עוד כיכבה בסרטים "Stage Struck" ‏(1958), "אי התעלומות" המבוסס על ספרו של ז'ול ורן (1961), ובסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס" (1963). סרט הקולנוע האחרון שלה היה "דוריט הקטנה" שהוסרט בשנת מותה, היא גילמה את דמותה של מרת קלנם, אמו הקפדנית של ארתור קלנם.
בטלוויזיה הבריטית הופיעה בתפקיד ליידי קרלטון, בעלת הבית המוזרה שמחברת רומנים, בסיטקום "Girls On Top".
ב-1960 הופיעה גרינווד בתפקיד הראשי במחזה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן, שהוצג ב"אוקספורד פלייהאוס". לצידה שיחק אנדרה מורל בתפקיד בראק. הם התאהבו, ונישאו בסתר בג'מייקה. הם חיו יחד עד למותו ב-1978. לבני הזוג היה בן אחד, ג'ייסון, שאף הוא שחקן.
תפקידה האחרון בקולנוע היה בסרט "דוריט הקטנה", עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. הסרט יצאה לאקרנים לאחר מותה.
היא מתה בביתה בלונדון מהתקף לב חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-66.
פילמוגרפיה

ויסקי בלי סוף (1949) Whisky Galore‏ (aka: Tight Little Island)
דם כחול (1949) Kind Hearts And Coronets
האיש בחליפה הלבנה (1951) The Man In The White Suit
חשיבותה של רצינות (1952) The Importance Of Being Earnest
מונפליט (1955) Moonfleet
זרקורי במה (1958) Stage Struck
אי התעלומות (1961) Mysterious Island
טום ג'ונס (1963) Tom Jones
ברברלה (1968) Barbarella - Queen Of The Galaxy
ילדי המים (1978) Water Babies
כלבם של בני בסקרוויל (1987) The Hound of the Baskervilles
דוריט הקטנה (1988) Little Dorrit
הערות שוליים

↑  Scudamore, Pauline (1985). Spike Milligan: A Biography. London: Granada. ISBN 0-246-12275-7. pp.215-216
↑  נסים דיין, צידו הבהיר של הירח, חדשות, 15 בדצמבר 1988
יפתח אילן, דיקנס הישן והטוב - "דוריט הקטנה" (בריטניה, 1988), במאית: כריסטין אדזארד, שחקנים: אלק גינס, דרק ג'קובי, שרה פיקרינג, ג'ואן גרינווד, סיריל קיינאק, כל העיר, 3 במרץ 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425096305171  BIBSYS: 90825704  BNE: XX1439496  BnF: cb13894700q (data)  CANTIC: a1235997x  GND: 142001619  ISNI: 0000 0001 1809 6926  LCCN: n86143621  NLA: 35227192  SNAC: w6z357qr  SUDOC: 052197298  Trove: 873154  VIAF: 10033310   WorldCat (עם VIAF): 10033310
9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא

| --- | --- |
 בימוי:  Adam Wishart 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  BBC One 
 חברה מפיצה:  אפל TV פלוס 
 הקרנת בכורה:  1 בספטמבר 2021 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא (באנגלית: 9/11: Inside the President's War Room) הוא סרט תיעודי משנת 2021 על התקפות ה-11 בספטמבר בבימויו של אדם וישארט, ששודר ברשת Apple TV+ ו-BBC One. הסרט התיעודי בוחן את השעות מיד לאחר ההתקפות מזווית ראייתו של הנשיא ג'ורג' וו. בוש והסובבים אותו. שחרור הסרט תוזמן לציון יום השנה ה-20 לפיגועים.
הסרט התיעודי כולל ראיונות עם הנשיא ג'ורג' וו. בוש, סגן הנשיא דיק צ'ייני, היועצת לביטחון לאומי קונדוליזה רייס, מזכיר המדינה קולין פאוול, ראש סגל הבית הלבן אנדי קארד, דן ברטלט, דבורה לואר, ג'וש בולטן, ארי פליישר, קארל רוב, טייס Air Force One מארק טילמן, המשפטן טד אולסון (שרעייתו ברברה אולסון נהרגה בפיגועים) ואחרים.
מרואיינים ומשתתפים

ג'ף דניאלס, קריין
קולין פאוול, מזכיר המדינה של ארצות הברית
ג'ורג' וו. בוש, נשיא ארצות הברית
דיק צ'ייני, סגן נשיא ארצות הברית
קונדוליזה רייס, היועצת לביטחון לאומי
אנדרו קארד - ראש סגל הבית הלבן
ארי פליישר - דובר הבית הלבן
טד אולסון, עובד מחלקת המשפטים של ארצות הברית
ברברה אולסון, צילום ארכיון
קארל רוב, יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית
פיטר ג'נינגס
בן סליני
מרי מטלין
קארן יוז
אן קומפטון
ג'ניפר מילרווייז דייק
ריצ'רד קיל
צ'נטל גררו
ביקורת

ג'יימס ג'קסון מהטיימס העניק לסרט התיעודי 4/5 כוכבים, וכתב כי "נוכחותו של הנשיא לשעבר בוש לבדה גרמה לתסקיר האחרון של שעה אחר שעה של 11 בספטמבר לבלוט בין כל כך הרבה אחרים, גם אם זה הרגיש כמו החשבון של קרן מורשת בוש ביום המכונן שלו". ג'ק סיל מהגרדיאן העניק לו 5/5 כוכבים, ואמר שהסרט התיעודי "נותן את התחושה של להיות בחדר בצורה שהיה רק למעט סרטים תיעודיים אי פעם". דייוויד לואיס מהסן פרנסיסקו כרוניקל תיאר את הסרט כ"סרט דוקומנטרי מרתק" וכתב: "זה אולי לא הסרט הכי מאוזן שתראו אי פעם, אבל העריכה ונכסי הצילום עוצרי נשימה והוא יכול להיות האחרון הפעם האחרונה שכל כך הרבה פקידי ממשל במרכז הטרגדיה הזו הוקלטו לסרט אחד".
הערות שוליים

↑  Bosselman, Haley (8 ביולי 2021). "'9/11: Inside the President's War Room' Documentary Narrated by Jeff Daniels to Premiere on Apple TV Plus and BBC". Variety. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hilliard, Wesley (8 ביולי 2021). "Apple partners with the BBC to bring '9/11: Inside the President's War Room'". Apple Insider. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jackson, James (1 בספטמבר 2021). "9/11: Inside the President's War Room review — suddenly Dubya seems like a man of action". The Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Seale, Jack (31 באוגוסט 2021). "9/11: Inside the President's War Room review – astonishing and petrifying". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lewis, David. "Review: New Apple TV+ 9/11 documentary looks at attacks from President Bush's point of view". Datebook | San Francisco Arts & Entertainment Guide (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-10-20.
| פיגועי 11 בספטמבר |
| --- | --- | --- |
| רקע | ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר • פעולות החילוץ בתאומים • השפעות הפיגועים • תאוריות הקשר • הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר |  |
| חטיפות המטוסים | טיסה 11 של אמריקן איירליינס • טיסה  175 של יונייטד איירליינס • טיסה 77 של אמריקן איירליינס • טיסה 93 של יונייטד איירליינס |  |
| אמנות ותרבות | 9/11 ההבדל הקטן • Tears in Heaven ‏• האדם הנופל • התייר ממגדלי התאומים • האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר • האנדרטה הלאומית לטיסה 93 • האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים (ירושלים) • הנפת הדגל בגראונד זירו • מגדלי התאומים (סרט) • טיסה 93 (סרט) • 11 בספטמבר (סרט) • פסטיבל הסרטים טרייבקה • צייטגייסט • הספירה • 9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא |  |
| שונות | מרכז הסחר העולמי • מגדל החירות • מגדלי התאומים • גראונד זירו |  |
יחסי דנמרק–קולומביה

| יחסי דנמרק–קולומביה |
| --- | --- |
דנמרק: קולומביה


דנמרק: קולומביה
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 1,138,910
אוכלוסייה
5,983,727: 53,021,775
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 363,540
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,550: 6,856
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

שגריר דנמרק ינס גוטפרדסן (מימין) מגיש כתב האמנה לנשיא קולומביה גוסטבו פטרו, 2024
יחסי דנמרק–קולומביה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לקולומביה.
סקירה כללית

הקשרים בין המדינות כוננו ב-18 במאי 1935, ומתקיים ביניהן שיתוף פעולה במגוון רב של תחומים. בשנת 2014 פתחה דנמרק את שגרירותה בבוגוטה.
נציגויות דיפלומטיות

דנמרק מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה ו-2 קונסוליות בברנקייה וקאלי.
קולומביה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
יהודה אידלסון

| --- | --- |

הרב יהודה אידל אידלסון תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 באפריל 1874 נבהרדק, בלארוס 
 פטירה:  11 בינואר 1943 (בגיל 68) מיאמי, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בינואר 1943 
 
הרב יהודה אידל אידלסון (לעיתים: יהודה אידיל אידילסאהן; או: אידעלסאָן; באנגלית: Idel Idelson; י"ד בניסן ה'תרל"ד, 1 באפריל 1874 – ח' בשבט ה'תש"ג, 11 בינואר 1943) היה רב ודרשן ליטאי-אמריקאי. רב בדנוור ובג'רזי סיטי ומרבני ניו יורק. רבו של בית הכנסת ברחוב אלדרידג' בניו יורק.
ביוגרפיה

נולד בנובהרדוק בערב פסח ה'תרל"ד לרב חיים חייקל בן ר' משה זלוצובסקי (זלאצאווסקי) ולשרה איטקה בת ר' אברהם יצחק. אביו היה למדן ומלמד ואמו הגיעה ממשפחה מיוחסת, נכדתם של הרב חיים סנדר מנעשוויז ושל הגביר הלמדן ר' דוד זאוויליס מסלונים.
בגיל 12 נסע ללמוד בישיבת מיר שבה היה תלמידו ומקורבו של רבי חיים לייב טיקטינסקי ולאחר שנות לימוד אחדות עבר ללמוד בישיבת איישישוק ובגיל שש עשרה למד תקופה אצל הרב אליהו משה לוין רבה של ז'ולודק הסמוכה ללידא. אחר כך נסע ללמוד בווילנה. נישא להדסה בתיה בת הרב שבתי יעקב בלוך בן ר' אברהם יצחק מסלצניק הסמוכה לווילנה. לאחר נישואיו נסע להשלמת לימודיו בכולל הפרושים בקובנה, בקובנה למד הלכה והחל להתמחות בדרשנות. עם סיום לימודיו נסמך לרבנות בידי רבי צבי הירש רבינוביץ, רבה של העיר; רבי משה דנישבסקי, רב הפרבר סלובודקה; ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין מנובהרדוק, ה"ערוך השולחן".
הוא קיבל הצעות רבנות ממספר עיירות, אך באותו זמן התדרדר מצבו הכלכלי של כולל הפרושים, והאחראים על המוסד שלחו אותו לארצות הברית לצורך גיוס כספים. הוא הגיע לארצות הברית ב-1900 ובמשך שנה סבב בערים שונות והתרים עבור כולל הפרושים בקובנה. לאחר שנה הוצעה לו משרת רבנות בעיר דנוור שבקולורדו והוא החליט להשתקע בעיר עם משפחתו. הוא הניח את התשתית לקהילה האורתודוקסית בעיר, והקים את כל המוסדות והארגונים הדרושים לניהולה: מוסדות חינוך, מערכת כשרות, ביקור חולים וכדומה. הוא גם פעל בקרב הקהילה לחיזוק ההקפדה על שמירת שבת.
בתקופת כהונתו הייתה תיירות מרפא גדולה בהיקפה לדנוור, רבים מחולי השחפת שבאו לעיר היו עניים יהודים שהתגלגלו ברחובות העיר ורבים מהם מתו. הרב אידלסון פעל להקמת סנטוריום שכלל בית חולים ובית הבראה עבורם, לצד מקומות תעסוקה לתקופת המחלה. הוא עמד בראש הוועד של הסנטוריום במשך שנתיים וגייס עבור כך תרומות בסכומים גדולים.
הוא כפה הסדרי כשרות קבועים על בעלי האיטליזים בעיר, חלקם התנגדו והביאו לעיר את הרב יעקב דוד וילובסקי (רידב"ז) כדי לבטל את התקנות, אך לאחר שהגיע לעיר הביע את תמיכתו בהסדריו של הרב אידלסון.
בשנת 1917, תרע"ז, עקר לג'רזי סיטי והתמנה כרב בבית הכנסת "אגודת שלום" ברחוב ברגן בעיר. גם בג'רזי סיטי סייע בהקמת מוסדות הקהילה היהודית ונמנה עם מייסדי בנין הקהילה בשדרות ברגן. בשנת 1919, תרע"ט, נפטרה אשתו והותירה אותו ואת בתם דבורה רחל. הוא כיהן במשרתו בג'רזי סיטי במשך שבע שנים. ב-1921 נישא בשנית לחיה דאבא בת טוביה וולף.
בשנת 1924, תרפ"ד, התמנה כרב ואב"ד קהילת "מגדל ציון" ברובע הברונקס שבניו יורק. הוא היה שותף להקמת אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה, חבר פעיל בוועד הרבנים דניו יורק, שותף לייסוד ארגון "עזרת תורה" וועד ההצלה, ומיוזמי "ועד הכשרות הכללי בניו יורק". לאחר שבע שנים (1931) התמנה כרב "קהל עדת ישורון" שמרכזו בבניין המפואר של בית הכנסת ברחוב אלדרידג' בעיר. במשרתו זו כיהן עד פטירתו בח' בשבט ה'תש"ג, 11 בינואר 1943, לאחר שהות של חודשיים במיאמי שבפלורידה בשל מחלת לב ממנה סבל. הוא הובא לקבורה בניו יורק.
משפחתו

בתו היחידה דבורה רחל נישאה לשמואל אינזלבוך, בנו של הרב אליהו אינזלבוך. היא הייתה פעילה מרכזית בהסתדרות הציונית הדסה, עמדה במשך עשור בראש הקרן הקיימת של הדסה ועם הקמת מדינת ישראל התמנתה כיו"ר המחלקה לתעמולה חלוצית בקרב הנוער האמריקאי בהדסה.
נינו הוא הכימאי התאורטי פרופ' דוד טנור ממכון ויצמן למדע.
הערות שוליים

↑  לפי משה צינוביץ, "מיר": תולדות ישיבת מיר, תל אביב תשמ"א, פרק ט: מתלמידי הגרחל"ט, עמ' 46–47.
↑  מתלמידיו הקרובים של רבי ישראל מסלנט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527104205171  VIAF: 24489149   WorldCat (עם VIAF): 24489149 
חולי שחפת בבית ההבראה של אגודת הסעד היהודית (J.C.R.S)
חיים דנון

| --- | --- |

דנון, פברואר 2018
 לידה:  31 במרץ 1946 (בן 78)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  בית הספר הריאלי
 השתייכות:   צה"ל
 תקופת הפעילות:  1964–1970 (כ־6 שנים)
 דרגה:    סגן אלוף
 תפקידים בשירות
 מג"ד 57  סמח"ט 679
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 בעלים ויו"ר של חברת קומסקו בע"מ
 
חיים דנון (נולד ב-31 במרץ 1946) הוא איש עסקים ישראלי, בעלים ויו"ר של חברת קומסקו בע"מ.
ביוגרפיה

דנון נולד בתל אביב. אביו היה איש צבא קבע. בילדותו למד בבית ספר כצנלסון שבגבעתיים, ממנו עבר לבית ספר משה הס בתל אביב, ולתיכון עירוני ט'. בכיתה י' הצטרף לפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה, אותה סיים בשנת 1964.
ביוגרפיה > שירות צבאי

באוגוסט 1964 התגייס דנון לחיל השריון שם עבר מסלול ייחודי והוסמך לקצונה תוך תשעה חודשים מגיוסו. לאחר סיום קורס הקצינים הדריך כשנה בקורס מפקדי טנקים, ולאחר מכן מונה למפקד מחלקה בחטיבה 7, שם בחודשים מרץ – אפריל 1966 עבר את טבילת האש הראשונה שלו במהלך הקרב על המים.
ב-1966 החל דנון קורס מפקדי פלוגות, אולם כחודש לאחר תחילת הקורס נשלח עם עוד שלושה קצינים לאנגליה על מנת ללמוד את מערכות טנק הצ'יפטיין אותו רצה צה"ל לרכוש. הקצינים הוכשרו על הצ'פטיין במשך מספר חודשים, ועם חזרתם הקימו יחידה סודית שכללה ארבעה טנקים, במסגרתה בוצעו שורה של ניסויים.
ביוגרפיה > מלחמת ששת הימים

בתקופת הכוננות שקדמה למלחמת ששת הימים התברר כי הבריטים לא יאפשרו שימוש מבצעי בטנק. חיילי היחידה צוותו לפלוגת צנטוריונים שהוקמה וצורפה לחטיבה 10, כשדנון בתפקיד סגן מפקד הפלוגה. הפלוגה השתתפה בכיבוש נבי סמואל ובהמשך עלתה על תל אל פול כאשר הטנק של דנון מוביל את הכח. לאחר כיבוש תל אל פול המשיכו לכיבוש רמאללה.
ביוגרפיה > בין המלחמות וראשית הקריירה

עם תום המלחמה פוזרה יחידת הניסוי של הצ'יפטיינים ודנון מונה למפקד פלוגה בגדוד 53 שהוקם בסיני בפיקודו של יצחק בן שוהם כחלק מחטיבה 7. בין השנים 1967–1970 הוחזר דנון מספר פעמים להכנות לקליטת הצ'פטיינים בצה"ל, כולל כתיבת חומרי ההדרכה. לקראת סוף 1969 התקבלה הודעה מבריטניה על ביטול עסקת המכירה, ודנון, שאמור היה להתמנות למפקד פלוגת הצ'יפטיינים הראשונה בצה"ל, החליט שלא להאריך את שירותו. דנון השתחרר משירות הקבע ב-15 באוגוסט 1970.
ב-16 באוגוסט 1970, יום לאחר שחרורו, החל לעבוד בחברת בלקווד הודג' ישראל, שיבאה ציוד מכני הנדסי מתוצרת טרקס, כעוזר למנהל המכירות. לאחר כשנה מונה למנהל המכירות. במקביל, החל בלימודי כלכלה ומינהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, אותם סיים בשנת 1975.
בדצמבר 1970 צורף להקמת חטיבת מילואים חדשה – חטיבה 679, כסגן מפקד גדוד 57. מפקד הגדוד בהצבת חירום היה אביגדור קהלני, ובעת פעילות בט"ש היה דנון מפקד הגדוד בפועל. בשנת 1972 מונה משה הראל למפקד הגדוד ודנון המשיך כסגנו.
ביוגרפיה > אחרי המלחמה

עם ייצוב המובלעת הסורית, הוצב הגדוד של דנון באזור תל ענתר. במהלך שבעת החודשים הבאים התנהלה מלחמת התשה מול הסורים, כשהגדוד בפיקודו תפס גזרות שונות בתל ענתר, תל שמס וחלס. בזמן זה הגדוד שוקם והגיע לתקן של 36 טנקים, תוך אימונים והכשרת חיילי החרמ"ש של החטיבה כטנקיסטים. גדוד 57 בפיקודו של דנון היה גדוד המילואים האחרון שעזב את רמת הגולן. דנון פיקד על הגדוד מיום הלחימה הראשון ועד הירידה מרמת הגולן.
בחופשות אליהן יצא במהלך שהות הגדוד במובלעת עסק דנון בביקורי הפצועים והמשפחות השכולות של חללי הגדוד. בחופשתו הראשונה נודע לו על נפילתו של חברו לחדר בפנימייה הצבאית, עמיחי בוכוול.
ב-1982 מונה לסגן מפקד חטיבה 679, תפקיד אותו מילא עד 1995. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן אלוף.
בשנת 1982 מונה למנכ"ל קומסקו. בשנת 1993 רכש את הבעלות על החברה. ב-1996 הוביל בנייה של מרכז לוגיסטי על קרקע שקנתה החברה בצור יגאל. המרכז הופעל ביוני 2003.
בספטמבר 2023, לרגל מלאות יובל שנים למלחמת יום כיפור, התפרסמה האוטוביוגרפיה של דנון, שכתב יחד עם הסופר יניב מגל וראתה אור בהוצאת מטר, תחת הכותרת "נהג התקדם - מנהיגות ויוזמה בשדה הקרב ובעסקים". עיקר הספר מוקדש לתיאור מסלולו בחיל השריון וחלקו בקרבות בגולן ב-1973.
פעילות עסקית

מאז 2017 דנון הוא יו"ר חברת קומסקו. החזיק תקופה מסוימת בבעלות על 50% מחברת סמיקום ו-50% מחברת יוניברסל מוטורס ישראל. תקופה מסוימת החזיק גם ב-12% ממניות חברת קרסו מוטורס.
פעילות ציבורית

דנון משמש כיו"ר עמותת חטיבה 679. הוא הוביל את הקמת העמותה והאנדרטה (ביוזמת לוי מן), ארגון עצרות הזיכרון, שמירת הקשר עם משפחות ההרוגים ועם הלוחמים, והנחלת מורשת החטיבה. העמותה יזמה והקימה את מצפור חטיבה 679 על הר שיפון, הצופה על שדה הקרב בו נלחמה את קרבות הבלימה.
בנוסף משמש דנון כיו"ר עמותת יד רס"ן עמיחי בוכוול ז"ל, וכן כיהן כיו"ר עמותת הידידים של בית החולים קפלן.
לקריאה נוספת

אורי אור, אלה האחים שלי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003. (ראו אינדקס בעמ' 251)
חיים סבתו, תיאום כוונות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1999 (מבוסס על זכרונות לוחם בחטיבה במלחמה).
חגי בן ארצי, מגלת הגבורה במלחמת יום הכפורים: סיפורה של חטיבה 679 (ממחנה "יפתח"), הוצאת ספריית בית אל ירושלים 2018
חיים דנון עם הסופר יניב מגל, נהג התקדם - מנהיגות ויוזמה בשדה הקרב ובעסקים, הוצאת מטר 2023