stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיר דדון
הערות שוליים

1 2 3    ריקי רט, ‏הלך נגד הרוח: המסע המדהים של אמיר דדון, בעיתון מקור ראשון, 13 בספטמבר 2018
↑  רעות ברזילי, ‏עשור לקריירה - אמיר דדון על הדרך הארוכה לפסגה, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2020
↑  מצעד העשור של רשת גימל: ומה עם שלמה ארצי?, באתר יוסמיוסיק, ‏30 בספטמבר 2019
↑  אמיר דדון בהופעה: אור גדול על הבמה, באתר ynet, 21 ביוני 2012
↑  נחום מוכיח, פותח דיסטורשן: כל ההתמכרויות של אמיר דדון, באתר nrg‏, 6 במרץ 2014
↑  אור ברנע, השני של אמיר דדון: "רציתי להוכיח כבר בראשון", באתר ynet, 3 במרץ 2013
1 2  ניר יהב‏, אמיר דדון: "היו לי ימים לא קלים לפני הופעות, הייתי בחרדות וטירוף", באתר וואלה, 2 בינואר 2018
↑  עמי פרידמן, אמיר דדון: "הבת שלי שואלת למה אני לא שר שירים שמחים", באתר ynet, 4 בדצמבר 2018
↑  אריאל פייגלין, אחרי שנתיים: אמיר דדון חוזר עם שיר חדש - 'מעגל החיים', באתר ערוץ 7, 1 באוגוסט 2023
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏6-12 באוגוסט 2023
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏אמיר דדון חוזר לפרויקט צמאה בסינגל חדש, באתר "סרוגים", 10 בספטמבר 2023
↑  אריאל פייגלין, אחרי המפגש בביה"ח: אמיר דדון והכנר מרדכי שנוולד הגיעו לגלגלצ, באתר ערוץ 7, י"ז בטבת תשפ"ד
↑  יובל הראל, אמיר דדון – גבעה אחת, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 6 בפברואר 2024
↑  אריאל פייגלין, אוהב ואמיר דדון שורפים קרשים: "אני אומר לך אמא, בזמן האחרון אני כמו חי ומת", באתר ערוץ 7, 28 בפברואר 2024
↑  מאיה גדש, ‏״במקום שנגמרות המילים, באה המוזיקה״: אמיר דדון בסינגל חדש, באתר מעריב אונליין, 3 ביוני 2024
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השבועי, באתר מדיה פורסט, יש לבחור את השבוע ה-24 של שנת 2024., ‏16 ביוני 2024
↑  יוני פרוים, הבת של אמיר דדון נכנסת לעולם הדוגמנות: "הוא מקור ההשראה שלי. זה כיף, אבל הפרטיות קצת נפגעת", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300720205171  ISNI: 0000 0004 0246 1636  MusicBrainz: 6ff14ed8-7d2c-40c2-b089-1a35d7eeab36  VIAF: 298197424   WorldCat (עם VIAF): 298197424
אלעד צורי

| --- | --- |

צורי כמפקד חטיבה 7 במלחמת חרבות ברזל (2024)
 לידה:  20 במאי 1982 (בן 42) בוסתן הגליל, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-אוגוסט 2000
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 53   מפקד גדוד 74   רע"ן תכנון אופרטיבי באגף המבצעים   מפקד חטיבת הראל   מפקד חטיבה 7
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע עלות השחר  מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
אלעד צורי (נולד ב-20 במאי 1982) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשרת כמפקד חטיבה 7. הוא מעוטר צל"ש אלוף.
ביוגרפיה

צורי נולד במושב בוסתן הגליל. לאחר שהתגייס לצה"ל באוגוסט 2000, עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. היה גנן קק"ש (מפק"צ בהשלמת קציני שריון).
שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה. פיקד על פלוגה א' בגדוד 82 במהלך מלחמת לבנון השנייה, על לחימתו עוטר בצל"ש אלוף. בשנת 2016 מונה למפקד גדוד 53 בחטיבה 188. בשנים 2017–2019 פיקד על גדוד 74 באותה החטיבה. בשנת 2019 מונה לראש ענף תכנון אופרטיבי באגף המבצעים. ב-2021 מונה למפקד חטיבת הראל והועלה לדרגת אלוף-משנה. בספטמבר 2022 הוחלט על מינויו למפקד חטיבה 7, תפקיד אליו נכנס ב-13 ביולי 2023. פיקד על חטיבה 7 במלחמת חרבות ברזל ובמבצע חיצי צפון.
מלחמת לבנון השנייה

ערב פרוץ מלחמת לבנון השנייה שימש צורי מפקד פלוגה א' בגדוד 82. לאחר חטיפת החיילים בגזרת הלבנון, צוות טנק מפלוגתו של צורי קיבל פקודה לתקוף את נתיב הבריחה של המחבלים. תוך כדי תנועתו עלה הטנק על מטען, וכל חברי הצוות נהרגו. טנק נוסף בפיקודו של צורי נכנס ללבנון - הטנק נע תחת אש, נפגע פעמים מספר מירי נ"ט, אך המשיך לעלות לעמדות ולבצע ירי מדויק ואינטנסיבי לעבר מקורות הירי. בהמשך הלחימה הפלוגה הוכפפה לגדס"ר צנחנים וקיבלה משימה להוביל את הגדוד לכיבוש הכפר מארון א-ראס. בפאתי הכפר נתקל הגדוד במארב נ"ט. מהירי נפגע צורי בפניו ובידו ואיבד את יכולת הראייה שלו לזמן מה. למרות זאת, הוא המשיך לפקד על הטנק ולירות לעבר מקורות האש, ולחלץ אנשי צוות פגועים של טנק הסמוך לו. אלעד צורי התפנה לקבל טיפול רפואי רק לאחר יומיים. על לחימתו הוענק לו צל"ש אלוף מטעם מפקד פיקוד הצפון גדי איזנקוט.
מלחמת חרבות ברזל

ב-7 באוקטובר 2023, עם פרוץ מתקפת הפתע על ישראל, גדודי החטיבה היו פרוסים בגבול לבנון סוריה ובדרום הר חברון. גדוד 77 היה גדוד השריון של אוגדת עזה. צורי קפץ מביתו ולחם בקרבות ה-7 באוקטובר בבארי. במהלך היתקלות עם מחבלים נהרג קצין האג"ם שלו שהיה סמוך אליו. במהלך קרבות הבלימה נהרגו 14 מלוחמי גדוד 77.
לקראת שלב התמרון הקרקעי, הוקם צוות קרב חטיבתי בפיקודו של צורי. הצק"ח בפיקודו היה היחיד שלחם ברציפות במשך למעלה משנה ברצועת עזה, תחילה תחת אוגדה 36 בעזה ובהמשך תחת אוגדה 98 בקרבות רבים. לקראת מבצע חיצי הצפון יצא הצק"ח להתארגנות ורענון, ושבה להילחם בתמרון הקרקעי בלבנון.
הצק"ח בפיקוד צורי הוביל את הפריצה לעיר עזה. בהמשך הוביל את כיבוש בית החולים שיפא והריסת המנהרות במתחם בית החולים. במהלך המבצע חולצו גופותהן של נועה מרציאנו ויהודית וייס.
בנובמבר 2023 צק"ח 7 עבר תחת פיקוד אוגדה 98, ולחם במשך ארבעה וחצי חודשים בח'אן יונס, בהם פשטה על מפקדות חמאס, לרבות חמ"ל המודיעין הצבאי של הארגון. הצק"ח השתתף בקרבות ומבצעים רבים בהם מבצע יד זהב לשחרור 2 חטופים, במבצע כתר המערב, בקרב ג'באליה השני בו פגעו במאות מחבלים והחזירו 3 גופות חטופים, מבצע ארנון לשחרור 4 חטופים, קרב שג'אעייה השלישי, ומבצע בחאן יונס לפגיעה במחבלי חמאס וחילוץ 5 גופות חטופים.
באמצע ספטמבר 2024 לאחר כ-10 חודשים של לחימה ממושכת ברצועת עזה, עלה צק"ח 7 תחת אוגדה 98 לצפון ישראל והשתתף בתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל. הצק"ח הוביל את התמרון יחד עם חטיבת הקומנדו וחטיבת הצנחנים, הצק"ח נלחם והשמיד יעדים של ארגון הטרור חזבאללה במרחבי הכפרים כפר כילא, מרכבא ואל-ח'יאם. לאחר כניסת הפסקת האש המשיך הצק"ח בסריקה והשמדת מטרות אויב במרחב.
חיים אישיים

צורי בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ומוסמך מאוניברסיטת חיפה בביטחון לאומי. הוא מתגורר בבוסתן הגליל, נשוי לשני, פיזיותרפיסטית שיקומית, ואב לשלושה בנים.
גלריה

אלעד צורי ליד מקום מציאת גופת החטופה נועה מרציאנו, בית החולים שיפא, עזה, 2023
מח"ט 7 בחצי הצפון, דרום לבנון, 2024
צורי כמח"ט 7 עם אורי גורדין ודן גולדפוס במבצע חיצי הצפון, דרום לבנון, 2024
דן גולדפוס, אורי גורדין ואלעד צורי במבצע חיצי הצפון, דרום לבנון, 2024
מח"ט 7 במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

↑  סרן אלעד צורי, באתר www.gvura.org
↑   אל"ם אלעד צורי נכנס לתפקידו כמפקד חטיבה 7, באתר צה"ל, 13 ביולי 2023
↑  אלה המפקדים הבכירים שצפויים להוביל את צה"ל בעשור הבא | עכשיו 14, באתר www.now14.co.il
↑   "הצלחנו להוציא 3 גופות חזרה לשטח הארץ, זו זכות גדולה עבורנו", באתר צה"ל, 25 במאי 2024
1 2 3   הילה קורח, "אבא גיבור": אחרי 4 חודשים של לחימה, המח"ט התאחד עם המשפחה, באתר חדשות 13, 11 בפברואר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קתדרלת מילאנו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 על שם:  חג הולדת מרים 
 כתובת:  Piazza del Duomo, 20122 Milano (MI), Italia, Piazza Duomo 
 מיקום:  מילאנו
 מדינה:  איטליה איטליה
 מבקרים בשנה:  2,140,786 (נכון ל־2022)
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1386–1965 (כ־579 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1386 
 חומרי בנייה:  שיש 
 אדריכל:  סימונה דה אורסניגו 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית
 מידות
 גובה:  108.5 מטר
 גובה פנימי:  45 מטר
 שטח:  11,700 מטר רבוע
 מידע טכני
 קיבולת:  40,000 איש (עמידה)
 
 קואורדינטות:  45°27′50″N 9°11′26″E﻿ / ﻿45.463968°N 9.190578°E﻿ / 45.463968; 9.190578
 www.duomomilano.it/it/
  (למפת מילאנו מוגדלת) קתדרלת מילאנו(למפת מילאנו רגילה) קתדרלת מילאנו
 
הדואומו - חזית מערבית וחזית צפונית (מאי 2009)
הקתדרלה, מבט מכיכר הקתדרלה (Piazza del Duomo)
לוח המציין את הנחת אבן הפינה ב-1386
פסל ה"Madonnina" המפורסם בקצה הצריח הראשי
ציור של הקתדרלה מ-1865
קבר הארכיבישוף Alberto da Intimiano
פרטי חלון מבחוץ
בתוך הדואומו
צריחי הקתדרלה לאור הירח המלא
קתדרלת מילאנו, צילום ישן, מבט מדרום מערב
קתדרלת מילאנו - החזית המערבית וצריח המדונינה
קתדרלת מילאנו (באיטלקית: Duomo di Milano) היא קתדרלה גותית מפורסמת, גדולה ומורכבת הנמצאת במילאנו שבאיטליה. קתדרלת מילאנו היא הקתדרלה הקתולית השנייה בגודלה, רק קתדרלת סביליה גדולה ממנה (בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא איננה קתדרלה). אורכה הוא 157 מטר, גובה אולם התווך שלה הוא 45 מטר וגובהה בשיא (פסל המדונה המפורסם) הוא 108.5 מטרים. כ-40,000 איש יכולים לעמוד בתוכה. החלונות הגדולים של בית המקהלה נחשבים לגדולים בעולם.
הקתדרלה היא אחד המבנים הגותיים הבולטים ביותר באיטליה, אשר סגנונה קרוב הרבה יותר לגותיקה הצרפתית מאשר לאדריכלות האיטלקית של תקופתה.
אדריכלות ואמנות

מבחוץ נראית קתדרלת מילאנו קלה ואוורירית, כאילו היא עומדת להמריא, וזאת הודות לתמיכות הדואות המשופעות בעלות 2 החלקים והמספר הרב של הצריחונים (פינקלס) המזדקרים ממנה כמו חצים. הבניין העצום בנוי מלבנים ומצופה בשיש מהמחצבות שתרם ג'אן גאליאצו ויסקונטי. התיקונים והתחזוקה של המבנה מורכבים מאוד.
גג הקתדרלה פתוח לתיירים תמורת תשלום וממנו אפשר לראות על נקלה את יער הצריחונים המזדקרים מהקתדרלה, אך גם להבחין בפרטי פיסול שאחרת לא היה ניתן להעריכם.
מבנה הקתדרלה הוא בעל 5 אגפים: ספינה ראשית (Nave) בגובה 45 מטר (הקמרונות הגותיים השלמים הגבוהים בעולם, למעט 48 המטרים של קתדרלת בווה שלא הושלמה) ו-2 מעברים מכל צד, המחולקים בידי 40 עמודים. מבנה זה משקף את מבנה החזית בעלת 5 השערים. גם לבית הרוחב (Transept) יש מעברים. הקתדרלה היא בצורת צלב אופייני ומעל מקום המצלב בנויה כיפה מתומנת שעליה צריח שבראשו עומד פסל המדונה הקדושה המפורסם, ומתנשא לגובה 108.5 מטר.
אדריכלות ואמנות > מונומנטים מרכזיים ומראות

פנים הקתדרלה כולל כמות עצומה של מונומנטים ויצירות אמנות. אלה כוללים את:
הסרקופג של הארכיבישוף אלברטו דה אינטימיאנו (Alberto da Intimiano), שמעליו ניצב צלב מלוחיות נחושת.
הסרקופגים של הארכיבישופים אוטונה ויסקונטי (Ottone Visconti) וג'ובאני ויסקונטי (Giovanni Visconti) שנוצרו בידי אמן מקמפיאונה במאה ה-14.
הסרקופג של מרקו קארלי (Marco Carelli) שתרם 35,000 דוקאטי להאיץ את בניית הקתדרלה.
שלושה מזבחות שבנה פלגרינו פלגריני (Pellegrino Pellegrini), שכוללים את יצירת האמנות Visit of St. Peter to St. Agatha jailed מאת פדריקו זוקארי.
בצד הימני של בית הרוחב, המונומנט לג'אן ג'אקומו מדיצ'י די מאריניאנו (Gian Giacomo Medici di Marignano) הנקרא "Medeghino" מאת לאונה לאוני (Leone Leoni) ומזבח השיש מהרנסאנס הנמצא בסמוך ומקושט בפסלי ברונזה בציפוי זהב.
בחזית המאוזוליאום לשעבר נמצאת יצירת האמנות הידועה ביותר של הקתדרלה: פסל ברתולומאוס הקדוש מאת מרקו ד'אגראטה (Marco D'Agrate).
מזרח הכנסייה הוא יצירת מופת מהרנסאנס המאוחר וכולל בית מקהלה, מקדש מאת פלגריני, שני דוכנים להטפה עם עמוד בצורת פסל אדם (Telamon) מצופים בנחושת וברונזה ושני עוגבים גדולים. מסביב למקהלה יש שני שערים לחדר תשמישי הקדושה, מספר ציורי פרסקו ופסל מהמאה ה-15 של האפיפיור מרטין ה-5 מאת ג'קופינו דה טראדאטה (Jacopino da Tradate).
בית הרוחב מכיל את הפמוט הרב-קני Trivulzio Candelabrum, בעל 2 חלקים. הבסיס (שמיוחס לניקולס מוורדון (Nicolas of Verdun), המאה ה-12) שמעוצב עם אנסמבל של גפנים, ירקות וחיות דמיוניות; וקנה הגביע, מאמצע המאה ה-16.
במעבר השמאלי נמצא המונומנט של ארצ'ימבולדי מאת אלסי ודמויות רומנסקיות המתארות את השליחים בשיש אדום ואגן טבילה נאו-קלאסי מאת פלגריני.
נורה אדומה וקטנה בכיפה מעל האפסיס מסמנת את הנקודה שבה הונח אחד מהמסמרים אשר שימשו לצליבתו של ישו.
אדריכלות ואמנות > ממדים וגדלים אופייניים

אורך: 157 מטרים (515 רגל).
רוחב בטרנספט: 92 מטרים (302 רגל).
רוחב פנימי של הספינה הראשית: 16.75 מטר
שטח: 11,700 מטר רבוע.
גובה פנימי של הספינה הראשית: 45 מטרים (148 רגל) (קמרונות הקתדרלה הגבוהים בעולם, אחרי קתדרלת בווה, ראו רשימת הקתדרלות בעלות הספינות הראשיות הגבוהות ביותר).
גובה העמודים: 24.5 מטר.
גובה פנימי של אזור המצלב: 65.5 מטר.
גובה הצריח המרכזי: עם הפסל - 108.5 מטרים (356 רגל), ללא הפסל - 106.5 מטר.
נפח: 440,000 מטר מעוקב.
ממדי החלונות של האפסיס: 20.75 על 8.5 מטר.
הקתדרלה יכולה להכיל 40,000 איש.
הדואומו בספרות

הסופר והעיתונאי האמריקאי מארק טוויין, תיאר בספרו את הדואומו במילאנו בספרו מסע תענוגות לארץ הקודש:
איזה פלא! כה גדולה, כה חגיגית, כה עצומה! ועדיין כה עדינה, כה אוורירית, כה חיננית! עולם מלא של משקל מוצק, ועדיין זה נראה כמו... הזייה של קרח שיכולה להיעלם בנשימה! ... הדלת המרכזית מתוך חמשת דלתותיה הגדולות מוקפת בקישוטים קלילים של ציפורים ופירות וחיות וחרקים, שסותתו בגאוניות רבה בתוך השיש כך שהם נראים כמו יצורים חיים-- והדמויות הן כה רבות והעיצוב הוא כה מורכב, כך שאפשר ללמדו במשך שבוע ללא מיצוי העניין בו... בכל מקום בו ניתן למצוא נישה או עמדה בבניין גדול זה, מהפסגה לבסיס, יש פסל שיש, וכל פסל הוא נושא למחקר בפני עצמו... גבוה מעל, על הגג הנישא, שורות על גבי שורות של צריחונים מסותתים ומקושטים במעשי תשבץ נובעים גבוה לאוויר, ומבעד מרקמם העשיר רואים את השמיים שמאחוריהם... למעלה על הגג...נובעים מאריחי השיש הרחבים שלו, היכן שטורי הצריחים, נראים גבוה מאוד וקרובין, אך מצטמצמים במרחק... אנחנו יכולים לראות, כעת, שהפסל על כל אחד מהם הוא בגודל אדם גדול, למרות שכולם נראו כמו בובות מהרחוב... אומרים שהקתדרלה במילאנו היא שנייה רק לזאת של פטרוס הקדוש ברומא. אני לא מבין איך היא יכולה להיות שנייה למשהו הנעשה בידי אדם.
הדואומו בתרבות הפופולרית

בסרט Rocco e i suoi fratelli של לוקינו ויסקונטי מ-1960 המתרחש במילאנו יש סצנה שבה הגג של הדואומו משמש כרקע.
אנשים המדברים בניב המילאנזי משתמשים בביטוי "Fabbrica del Duomo" (או בניב "Fabrica del Dom") כתואר המשמש לתיאור משימה ארוכה ביותר, מורכבת מדי ולעיתים אפילו בלתי אפשרית להשלמה, וזאת עקב הזמן הארוך של מאות שנים שלקח להשלים את הדואומו. לעיתים ביטוי זה נאמר בהומור ולעיתים לא.
על פסל המדונה אשר בראש הקתדרלה נכתב השיר הפופולרי במילאנזית "Madonina".
גלריה

האפסיס
קיבוריום שיצר פלגרינו טיבאלדי
קתדרלת מילאנו, צילום ישן, מבט מצפון מערב
מאורעות תל חי

ההתיישבות היהודית בגבולו הצפוני של הגליל העליון, שהחלה בסוף המאה ה-18 והתעבתה במהלך מלחמת העולם הראשונה, יצרה את אצבע הגליל: הסכם סייקס–פיקו (1916) (קו ירוק) ייעד את אצבע הגליל להיות תחת שליטה צרפתית לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית. בפועל, לאחר שהכוחות הבריטים נסוגו מהאזור בראשית 1919, לא קיימו בו הצרפתים נוכחות צבאית מתמדת, הלאומנים הסורים שאפו לספחו לממלכה הערבית של סוריה, ושבטים מקומיים פעלו בו אף הם. הוא הפך לשטח הפקר ומריבה עד סימונו הסופי של הגבול בהסכם ניוקומב-פולה (1924) (קו כחול), והוא התוואי המוכר כיום כגבול הבינלאומי בין ישראל, סוריה ולבנון.
איור של תל חי
אנדרטת האריה השואג
מאורעות תל חי היו חלק מפרעות תר"פ – סדרה של התנכלויות והתנפלויות של כנופיות ערבים ובדואים, אשר החלו בסתיו תר"פ 1919, עם נסיגת הכוחות הבריטיים מהאזור, על ארבעת היישובים היהודיים – המושבה מטולה, קיבוץ כפר גלעדי, הקבוצה בתל חי, וקבוצת מייסדי המושב בחמארה, על כפרי הנוצרים, על יחידות הצבא הצרפתי בגליל הצפוני, ויחידות הצבא הבריטי – התקפת הבדואים על צמח ב-24 באפריל 1920, וזאת כחלק מהמאבק של הממלכה הערבית של סוריה לעצמאות. קרב מייסלון, בו הובסו הסורים על ידי כוחות המנדט הצרפתי ובגינו נדחתה עצמאותם ברבע מאה היה למיתוס בן זמנו של מיתוס הקרב בתל חי ומקביל לו בתוכנו.
בשיא המאורעות התחולל ב-1 במרץ 1920 הקרב על תל חי, שהפך לסמל, והסתיים במותם של שמונה יהודים ובהם יוסף טרומפלדור. ההתקפות גרמו לנטישה זמנית של ארבעת היישובים, עד סתיו תרפ"א 1920.
רקע

תל חי הייתה חצר מוקפת מבנים – נקודת התיישבות יהודית באצבע הגליל, אשר הוקמה על ידי קבוצת חלוצים ב־1916, במקביל להקמת קיבוץ כפר גלעדי. השכנים הבדווים והנוצרים תקפו לא פעם את היהודים וישוביהם.
קרקעות תל חי היו אמורות להיות בשליטה צרפתית לפי הסכם סייקס–פיקו, לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית. עם סיום המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, המלכתו של פייסל על הממלכה הערבית של סוריה, והחתירה הצרפתית להפלתו ולהשתלטות על סוריה ולבנון הידרדר מצב הביטחון בשטחי החפיפה, השטח ממנו נסוגו העות'מאנים המובסים, בין שטח הממשל הצבאי הבריטי לאזור ההשפעה הצרפתי, שהיו לשטח הפקר, בהם גם אצבע הגליל.
עם נפילתו מאש הבדווים של שניאור שפושניק, אחד מחלוצי תל חי, ביקש ישראל שוחט, מנהיג ארגון השומר, מיוסף טרומפלדור לעלות לגליל, לבחון את מצבן של ארבע נקודות ההתיישבות ולדווח לו. בשלהי 1919 עלה טרומפלדור למקום ונותר שם עד נפילתו בקרב.
הדיונים בהנהגת היישוב על הגנת אצבע הגליל ערב המאורעות

החלוצים בנקודות אלו ביקשו עזרה ממנהיגי היישוב העברי בשל המצב הביטחוני הקשה. עניין זה הובא לדיון בפני הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל בין 21 ל-25 בפברואר 1920. בדיון התגלעה מחלוקת בשאלה, האם לפנות את האזור מהמתיישבים, או לשלוח עזרה בצורת אנשים, ציוד ומזון. זאב ז'בוטינסקי טען בעד פינויים, ואילו חברי מפלגות הציונות הסוציאליסטית, בהם דוד בן-גוריון, יצחק טבנקין ואחרים, התנגדו לכך. לבסוף הוחלט על תגבור האזור ושליחת סיוע לתושבים.
מורשת וזיכרון

מספר שבועות לאחר נטישתם חזרו תושבי תל-חי וכפר גלעדי ליישוביהם והוקמה מצבה לזכר טרומפלדור ושבעת הלוחמים שנהרגו.
לאחר שחזרו תושבי היישובים ליישוביהם התנהל ויכוח אצל מי ייקבר טרומפלדור, בכפר גלעדי או בתל-חי. הסכסוך יושב בכך שטרומפלדור נקבר בבית הקברות כפר גלעדי - תל חי, בין תל-חי ובין כפר גלעדי. השביל בו הועברו הפצועים וההרוגים לכפר גלעדי, שוחזר ונקרא "שביל הפצועים". לאורכו מוצבים סלעים ועליהם פרטים על המאורעות. השביל מתחיל בחצר תל חי, מטפס לעבר הכביש, עובר מתחתיו ומסתיים בבית הקברות בכפר גלעדי.
בשנת 1928 החל הפסל, אברהם מלניקוב, אחד הפסלים הבולטים ביותר באותה תקופה, לפסל את אנדרטת "האריה השואג", לזכר הקרב על תל-חי. האנדרטה נחנכה ב-1934 ונבנתה במימון ההסתדרות הכללית, הוועד הלאומי וסר אלפרד מונד (לורד מלצ'ט).
טרומפלדור היה במותו מופת לזרמים שונים בתנועה הציונית. על שמו של טרומפלדור נקרא גדוד העבודה וההגנה על שם יוסף טרומפלדור ותנועת הנוער שהוקמה על ידי זאב ז'בוטינסקי נקראה "בית"ר" – "ברית הנוער העברי על שם יוסף תרומפלדור" (השם נועד לאזכר גם את ביתר מעוזו של בר-כוכבא ומכאן הכתיב הלא מקובל). על סיפור תל-חי, חיבר ז'בוטינסקי את שיר תל-חי ואת שיר אסירי עכו.
עמידת הגבורה של טרומפלדור וחבריו בתל-חי הותירה רושם רב בארץ ומחוצה לה. יום למחרת נפילתם בקרב, ב-2 במרץ 1920, פורים, בוטלה צעדת העדלאידע בתל אביב בזמן שאלפים ציפו לה ברחובות. באביב 1920 הקריא אבא חושי בוועידת “השומר הצעיר” בלבוב את השיר שחיבר בנושא "בַּגָּלִיל, בְּתֵל חַי, טְרוּמְפֶּלְדּוֹר נָפַל". אותה תקופה נכתב, לזכרו של טרומפלדור, גם השיר "קדרו פני השמיים" ומעט מאוחר יותר "ליל י"א באדר" של אנדה עמיר-פינקרפלד והשיר "בגליל" ("עלי גבעה שם בגליל") שזכה לנוסחים אחדים.
גבורת טרומפלדור וקרב תל חי באים באים לידי ביטוי בדברי ברל כצנלסון, במבוא לספר "מאורעות תרצ"ו", שנכתב על ידי ברכה חבס. שם השווה כצנלסון את גבורת המתיישבים מול הטרור הערבי בשנים 1936–1939, לגבורת מגיני תל חי: "דוֹר המצוֹר והבּצרוֹן, אשר קלט חצים ולא נסוֹג, אשר לא הפקיר שוּם נקוּדה ולא נתן לפַנוֹת שוּם מקוֹם ישוּב...דוֹר זה רשאי לוֹמר ליוֹסף טרוּמפּלדוֹר ולאהרן שֶר, אנשי תל-חי: לא בּיישנוּכם. לא ערירים הלכתם".
תל-חי היא סמל לגבורה גם במאה ה-21. דרומית לתל-חי הוקמה לאחר מלחמת העצמאות העיירה קריית שמונה – לזכר שמונת הנופלים בתל-חי. מדי שנה בי"א באדר מתקיים טקס אזכרה ממלכתי לטרומפלדור וחבריו. בשנת 2021, לציון 101 שנים לנפילתו של טרומפלדור וחבריו נחשף מכתב בכתב ידו של טרומפלדור, בו התריע על המצב הקשה בתל חי.
מזה עשרות שנים, תנועת הנוער של בית"ר עולה לאתר זה עם אלפי חניכיה כדי להזכיר ולחנך על סיפור הגבורה של טרומפלדור ומגיני תל חי .
במלאת מאה שנים להולדתו של טרומפלדור, כתב עליו פרופ' יגאל עילם: ”לו הייתי מתבקש לנקוב בשמו של אדם אחד, גיבור אמיתי אחד, משכמו ומעלה בכל ההיסטוריה הציונית והיישובית שלנו לא הייתי מהסס: טרומפלדור, זה האיש. המיתולוגיה שלנו לא טעתה בזיהוי. היא בחרה באיש הנכון”.
מורשת וזיכרון > קביעת גבולות הארץ

הטענה הרווחת בציבור הישראלי אז הייתה שההתיישבות קבעה את גבולות הארץ, כאשר בין היתר משמש קרב תל חי כהוכחה לכך שההיאחזות בקרקע היא שהביאה את המעצמות להכליל את אצבע הגליל בתחומי ארץ ישראל.
אך יש מן החוקרים הטוענים שהשפעת פרשת תל חי הייתה חסרת משמעות בקביעת גבולות הארץ, שנקבעו במשא ומתן בין הבריטים לצרפתים עד לקביעת גבולות המנדט ב-1924. ההיסטוריון של הסכסוך שאול אריאלי מסביר שבפועל, תל חי וכפר גלעדי לא עלו כלל בדיונים על הגבולות. לטענתו אצבע הגליל נכללה בתחומי פלשתינה המנדטורית בשל מטולה, אותה זיהו בריטניה וצרפת עם דן המקראית. אריאלי מסביר כי גרעין האמת בטענה נוגע אך ורק ביחס להצעת תוכנית החלוקה, שאז נקבעו תחומי החלוקה לפי ההתיישבות בארץ.
מורשת וזיכרון > יזכור

ברל כצנלסון חיבר לזכרם תפילת יזכור אשר פורסמה תחילה בכתב העת קונטרס. היא היוותה את הבסיס לתפילת היזכור של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ראו גם

הקרב על תל חי
זלמן בלחובסקי
ירחמיאל צימבל
לקריאה נוספת

בן-ציון דינור (עורך), ספר תולדות ההגנה, חלק א, ירושלים: הוצאת הספרייה הציונית שליד ההסתדרות הציונית ומערכות, 1964.
נקדימון רוגל, תל חי: חזית בלי עורף, תל אביב: הוצאת הדר, 1979.
מרדכי נאור, "היום שבו נפלה תל-חי, להגן או לעזוב...", "דרך ארץ – עם חי בנופיו", בעריכת עירית זהרוני, קצין חינוך ראשי – "במחנה", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ה, 1984, עמוד 272–279
נקדימון רוגל, פרשת תל-חי – תעודות להגנת הגליל העליון בתר"ף (1919–1920), ירושלים: הספרייה הציונית, 1994.
יעל זרובבל, בין "היסטוריה" ל"אגדה": גלגולי תל חי בזיכרון העממי, בתוך רוברט ויסטריך ודוד אוחנה (עורכים), מיתוס וזיכרון: גלגוליה של התודעה הישראלית, הוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, ירושלים, 2005
מרדכי נאור (עורך), איש תל-חי זלמן בלחובסקי: פרשת תל-חי לאחר כתשעים שנה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ט 2009.
אורי איתיאל, יוסף טרומפלדור, מאי 2020.
יעל זרובבל, אמיר גולדשטיין, ליאת אושרי (עורכים), תל חי 1920–2020: בין היסטוריה לזיכרון, הוצאת יד יצחק בן צבי והמכון לחקר הציונות וישראל, 2020
הערות שוליים

↑  ושניים נוספים בימים שקדמו לקרב
↑  זאב ז'בוטינסקי, דברים בוויכוח באספה העשירית של הוועד הזמני, ד'-ו' באדר תר"פ
↑  "הוכוח על הגנת תל-חי ביישוב - מתוך הפרטיכל של ישיבת הוועד הזמני אור ליום ג' אדר תר"פ בתל אביב", דבר, גיליון 1164, 22 במרץ 1929
↑  מן הימים האחרונים. (מפי הרופא החבר ד"ר ג. גרי), קונטרס, כ"ט, כ"ב באדר תר"ף (12 במרץ 1920), עמ' 6.
↑  זרטל, ע. (2002), האומה והמוות, עמ' 31.
↑   שולמית לסקוב, טרומפלדור : סיפור חייו, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  מולי ברוג, אשמת תל חי: שורשי הטראומה והמיתוס, קתדרה לתולדות ארץ ישראל ויישובה 174 טבת תש״ף, יד יצחק בן-צבי, 2020, עמ' 69-94 (מידע בקטלוג רמב"י)
↑  מולי ברוג, אור חדש על מגיני תל חי, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל 195-196, הוצאת ספרים אריאל, תשע״א, עמ' 122-134 (מידע בקטלוג רמב"י)
↑  לשיר נוסחים אחדים. נוסחו המוכר שונה במקצת מהנוסח שהתפרסם בכתובים ב-1935. השיר באתר "זמרשת"
↑  הוי נוחה, נוחה חברנו/ ושכב לנצח שם./ כמוך גם חיינו/ נקריב בעד העם. השיר באתר "זמרשת"
↑  השיר באתר "זמרשת"
↑  נוסח ברוידס/ולבה באתר "זמרשת", נוסח ברוידס/נרדי באתר "זמרשת"
↑  "עדות לדור" -פּתיחה לספר "מאוֹרעוֹת תרצ"ו", ברל כצנלסון, פרויקט בן-יהודה
↑  יורי ילון, "האוכל אוזל, אבל אנו נשארים": המכתב האמיץ של טרומפלדור, באתר ישראל היום, 23 בפברואר 2021
↑   רות בקי־קולודני, חידת טרומפלדור, באתר הארץ, 16 בפברואר 2013
↑  ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2021
↑  ברל כצנלסון, (יזכור), קונטרס, כ"ט, כ"ב אדר תר"ף, עמ' 1.
↑  (זאב) שַרף
↑   תום שגב, "תל חי 1920–2020": הזדמנות מצוינת להתבונן מחדש במיתוס הגבורה הציוני, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2020
בול לציון יובל לאירועי תל חי
מתיישבים-לוחמים על המרפסת בתל-חי בתחילת 1920
"שביל הפצועים" מתל חי לכפר גלעדי
אבני זיכרון במקום בו היה קברם הזמני של טרומפלדור וחבריו בכפר גלעדי
סלע עם הסבר ב"שביל הפצועים"
מיקלוש רוז'ה (מלחין)

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1907 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  27 ביולי 1995 (בגיל 88) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1918 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  הונגרית, אנגלית, גרמנית 
 חברת תקליטים:  MGM רקורדס 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1944)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1959)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1947)  פרס סזאר למוזיקה הטובה ביותר שנכתבה לסרט (1978) 
 www.mrs.miklosrozsa.info
 פרופיל ב-IMDb
 
מיקלוש רוז'ה (במקור רוזנברג, בהונגרית: Rózsa Miklós; בודפשט, 18 באפריל 1907 – לוס אנג'לס, קליפורניה, 27 ביולי 1995) היה מלחין יהודי-הונגרי-אמריקאי, זוכה פרס אוסקר שלוש פעמים. הוא ידוע בכמעט מאה פסקולים שלו, אך הוא תמיד היה מחויב למוזיקה הקלאסית. רוז'ה קיבל את פרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע על המוזיקה שלו עבור בכבלי השכחה של היצ'קוק (1946), החיים הכפולים של ג'ורג' קיוקור (1948), ובן חור של סם צימבליסט.
ביוגרפיה

מיקלוש רוז'ה נולד במשפחה יהודית לדיולה רוז'ה (עד 1897 רוזנברג) (1878–1943), מנהל מפעל נעליים, ורגינה ברקוביץ'. סבו וסבתו מצד אביו היו מור רוזנברג (1844–1900), סוחר, וקטלין הרצוג. וסבו וסבתו מצד אמו היו אנטל ברקוביץ' ופאני רוטר (1851–1910). רוז'ה סיים לימודי הנדסה כימית באוניברסיטה לייפציג, ולמד במקביל גם בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג. הוא נסע לפריז עם שני תארים ועבד בשנת 1935 כמנהל אמנותי של אנסמבל מחול בלונדון.
בשנת 1936 כתב שם את פרטיטורת המוזיקה לסרטים הראשונה שלו, לסרט בהפקת זולטאן קורדה שביים ז'אק פיידר (אנ') "האביר ללא שריון". הוא התיישב בהוליווד בשנת 1940. עד מהרה הפך לאחד מכותבי מוזיקת רקע וליווי הידועים ביותר לסרטי קולנוע בהוליווד ובעולם. יצירותיו זכו בפרס האוסקר שלוש פעמים (1945, 1947, 1959).
המוזיקה המלודית של רוז'ה שימשה ביצירות מופת במגוון רחב של ז'אנרים, החל מהמתח של מותחני היצ'קוק וכלה בפאר חגיגי של הפקות על ועד לליריקה עמוקה שהגיחה מאחורי הרציונליות, או עצבות כואבת של המלודרמה הגדולה. הגיוון שלו הושמע אולי בצורה המושלמת ביותר ב- Moonfleet של פריץ לאנג. זהו קוריוז בתולדות הסרטים והמוזיקה שבילי וילדר קיבל השראה מהיצירה של מיקלוש רוז'ה "תחרות הכינור", שלא נכתב לסרט בכלל בשנת 1970 ועליה ביסס את סרטו "חייו הפרטיים של שרלוק הולמס".
המוזיקה של רוז'ה בסרט בכבלי השכחה (באנגלית: Spellbound) נתנה השראה למלחין הסרטים הנודע לאחר מכן ג'רי גולדסמית' כדי להתחיל לכתוב מוזיקה לסרטים בעצמו. רוזיה גם לימד את גולדסמית' באוניברסיטה במשך זמן מה.