stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח אברהם שטרן (יאיר)
רקע > הימים לפני הרצח

הבולשת הבריטית השקיעה זמן ומאמצים רבים על מנת למצוא את מקום היחבאו של שטרן. הוא דחה שתי הצעות להסתירו עד סוף המלחמה – הצעה אחת הגיעה בשם התנועה הרוויזיוניסטית, שאף הציעה לנקום את דם נרצחי דיזנגוף 30, והצעה אחרת הגיעה מפי גיסו, נחמיה ברוש (אחיה של רוני, אשתו), שהיה מפקד ב"הגנה". הוא נימק החלטתו כך:
אין ראש מחתרת יכול לקיים בידו את זכות המנהיגות אם יעדיף את ביטחונו האישי על צרכי התנועה.
בשלהי חייו החליף שטרן את מקום מגוריו לעיתים קרובות, מתוך חשש שיתפסוהו. הוא התחבא, בין השאר, בשלוש דירות שונות. ב-30 בינואר פורסמה תמונתו של שטרן בעיתונים ועל לכידתו הובטח פרס של אלף לירות ארץ-ישראליות. שלושה ימים אחר כך פורסמו בעיתונים תמונתו יחד עם תמונותיהם של חמישה מחברי הארגון, בהם בנימין זרעוני וחנוך קלעי. לבל ייתפס, הוצע לשטרן לעבור במשאית בבגדי אישה לירושלים, ולהסתתר בזהות בדוייה בבתי אונגרין שבירושלים כתלמיד ישיבה. שטרן התנגד לרעיון זה והעדיף להישאר בתל אביב, עקב רצונו להמשיך בארגון התנועה, והתכנית לא יצאה אל הפועל. עם זאת, אשתו של יאיר, רוני, אמרה כי באחד הפתקים שכתב לה בימים האחרונים טרם מותו, הוא ביקש ממנה שתשאיל לו בגדים כדי שיוכל להתחפש לאישה. ארגון "ההגנה" הציע לשטרן להתחבא באחד הקיבוצים וארגון "האצ"ל" הציע לו להסתתר בכפר סבא, אך שטרן סירב מאותה הסיבה. כדי שהבריטים לא ירדפוהו, הפיצו חברי הלח"י שמועה שלפיה שטרן ברח לחוץ לארץ.
בשלושת השבועות האחרונים לחייו התגורר שטרן בדירתם של טובה ומשה סבוראי, ברחוב מזרחי ב' (לעתיד רח' שטרן שבהמשך שד' וושינגטון) 8 בשכונת פלורנטין בתל אביב, לאחר זמן מה שלא מצא מקום מגורים. דירתם נחשבה כפסולה מטעמי ביטחון, מכיוון שמשה סבוראי היה אסיר נמלט באותם ימים והיה לדמות מבוקשת על ידי המשטרה. טובה סבוראי התחזתה לאישה חולה אשר בעלה נעדר לעיתים קרובות מביתם, וחיסיה שפירא, שהייתה המקשרת של שטרן, התחזתה לעוזרת של טובה, הדואגת לסידורים השוטפים של תחזוק הבית. שטרן נהג להעביר את זמנו בקריאה, בניסוח רעיונות פוליטיים שהרהר לגביהם ובמענה על דואר שקיבל בעזרת המקשרת שלו חיסיה.
לפי תאורי משפחת סבוראי, התקרב שטרן בתקופה זו אל היהדות. מאז שפורסמו תמונותיו בעיתונים ועל גבי לוחות המודעות, הוחלט שיפסיק לצאת לטיוליו הליליים על אף החושך ששרר ברחובות בתקופה זו של מלחמה. כמו כן שוּנה מקום היחבאו בתוך הבית. בכל פעם שנשמעה דפיקה על הדלת היה נכנס שטרן למטבחון, ועתה הוחלט שמוטב שייכנס לארון הבגדים וטובה סבוראי תסגור את דלת הארון אחריו.
לרוני אשתו כתב באיגרת קצרה:
לא יכולתי ולא רציתי ללכת בדרך אחרת מזו שהלכתי בה. אינני מתחרט אף לרגע קט, ולעולם לא אצטער על כך.
בתרבות

בעונה החמישית של הסדרה היהודים באים, פורסמה סדרת מערכונים המתארים את תקופתו של שטרן כמפקד הלח"י, וגם את הרגעים שקדמו לרצח, כשאת שטרן מגלם יוסי מרשק.
לקריאה נוספת

נחמיה בן-תור, ספר תולדות לוחמי חירות ישראל (לח"י), כרך א', הוצאת "יאיר", 2010.
יאיר שטרן, יאיר בן יאיר, הוצאת ידיעות ספרים, 2022.
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה בעיתון דבר מ-30 בינואר 1942.
↑  ראו לדוגמה בעיתון הארץ מ-3 בפברואר 1942.
↑  בן-תור, עמ' 272.
↑  בן-תור, עמ' 275.
1 2  בן-תור, עמ' 277.
1 2 3 4 5  יצחק שרגיל, הרצח בדירת-הגג, באתר ynet, 10 בדצמבר 2009
↑  מאצ"ל ללח"י, משה וטובה סבוראי, 1989.
↑  בן-תור, עמ' 278.
↑  בן-תור, עמ' 279.
1 2 3 4 5  בן-תור, עמ' 280.
1 2  ימיו האחרונים של יאיר - אברהם שטרן
1 2  בן-תור, עמ' 281.
↑  אייל לוי, ‏המבוקש: סיפור רציחתו של אברהם שטרן (יאיר), מנהיג לח"י, באתר מעריב אונליין, 11 בפברואר 2017
↑  בן-תור, עמ' 282.
↑  בן-תור, עמ' 283.
↑   היהודים באים עונה 5 | יאיר שטרן חלק א' - מתוך פרק 7, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 04:12)
החדר בו נרצח שטרן, ניתן לראות כתם דם על הרצפה. כמו גם את חור הקליע בצד ימין של מסגרת החלון, שטרן הסתתר בארון הבגדים (מימין)
קברו של אברהם שטרן, בבית הקברות נחלת יצחק
ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1463 מירנדולה, Duchy of Mirandola 
 פטירה:  17 בנובמבר 1494 (בגיל 31) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 מקום קבורה:  Museum of San Marco 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בולוניה, אוניברסיטת פדובה, אוניברסיטת פרארה, סורבון 
 זרם:  הומניזם
 תחומי עניין:  תאולוגיה, אפיסטמולוגיה
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 הושפע מ:  אפלטון ונאופלאטוניזם, אריסטו, אבן רושד, מרסיליו פיצ'ינו, רבי חסדאי קרשקש, אליהו דלמדיגו והקבלה, דנטה אליגיירי יוחנן אלימנו
 השפיע על:  מקיאוולי, ג'ורדנו ברונו, יוהאנס קפלר, ארסמוס מרוטרדם
 מדינה:  Duchy of Mirandola 
 יצירות ידועות:  הנאום על כבוד האדם, Heptaplus, Disputationes adversus astrologiam divinatricem, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ג'ובאני פיקו דֶי קונטי דלה מירנדולה א דלה קונקורדיה (באיטלקית: Giovanni Pico dei conti della Mirandola e della Concordia) (מירנדולה (אנ'), נפת מודנה, 24 בפברואר 1463 - פירנצה, 17 בנובמבר 1494) היה הומניסט ופילוסוף איטלקי מפורסם בתקופת הרנסאנס.
חייו

נולד במירנדולה כבן הזקונים של הרוזן ג'אן פרנצ'סקו הראשון ושל ג'וליה בויארדו. למד בבולוניה (1477–1478), בפרארה (1479) ובפדובה (1480–1482), שם למד עם אליהו דלמדיגו, שבין היתר לימד אותו עברית וערבית ותרגם לו מערבית את כתבי הפילוסוף אבן רושד. כמו כן סיפקו לו דלמדיגו ויהודי מומר בשם פלביוס מיתרידטס ספרי קבלה כגון ספר יצירה, ספר הזוהר וספריו של אברהם אבולעפיה.
בשנת 1484 עבר לפירנצה, שם התיידד עם לורנצו דה מדיצ'י, ועם אנשי הרוח אניולו פוליציאנו (אנ') (אמברוג'יני) ומרסיליו פיצ'ינו והתקבל על ידי מורו וחברו פיצ'ינו כחבר באקדמיה האפלטונית (אנ'). שם גם המשיך בלימודי קבלה, הפעם מפיו של הפילוסוף היהודי יוחנן אלימנו תושב פירנצה. ב-1486 פרסם ברומא את חיבורו "Conclusiones philosophicae, cabalisticae et theologicae". הוא זומן להעיד בפני ועדה שכינס האפיפיור אינוקנטיוס השמיני כדי לבחון האם הוא כופר, ובעקבות זאת נדון למאסר והאפיפיור הוציא בולה אפיפיורית המוקיעה אותו ואוסרת לפרסם את כתביו. פיקו דלה מירנדולה נמלט לצרפת וחזר לפירנצה רק לאחר שלורנצו דה מדיצ'י ערב לו. בפירנצה חי תחת עינו הפקוחה של ג'ירולמו סבונרולה ונפטר בשנת 1494, בגיל 31.
רעיונו ההגותי העיקרי היה כי כל האמיתות הפילוסופיות והתאולוגיות (היהדות, הנצרות והאסלאם, הפילוסופיה היוונית (הן זו של אריסטו והן זו של אפלטון), המדע הערבי, הכישוף והקבלה) נובעות למעשה מאותו מקור קדום ומבטאות אותה אמת עצמה. בנוסף, מייצג פיקו את תפיסת ההומניזם מן הרנסאנס ולאחר מכן, לפיה האדם ניצב במרכז העולם והוא בעל חופש רצון עצמאי. מאמרו המכונן הנאום על כבוד האדם מוכר כמניפסט של עידן הרנסאנס.
פיקו זכה לכבוד רב כאשר נקרא על ידי מיכלאנג'לו "אדם כמעט אלוהי".[דרוש מקור] הוא השפיע על ניקולו מקיאוולי שבא לשמוע את הרצאותיו בפירנצה והייתה לו גם השפעה על האסטרונום יוהאנס קפלר, בעקבות דיוניו על האסטרולוגיה והאלכימיה.
הוא מוזכר גם בזכות הזיכרון המופלא שניחן בו: בני תקופתו העידו על כך שהכיר בעל-פה את כל "הקומדיה האלוהית" של דאנטה ושאף היה מסוגל לדקלמה מן הסוף להתחלה.[דרוש מקור]
תפיסת עולמו

כאמור, מפעל חייו של פיקו היה האחדת כל האמיתות הדתיות, המדעיות והמיסטיות לאמת אחת כללית וחובקת כל. בגיל 23 חיבר 900 "תזות" (היגדים). הוא ביקש להתווכח עם המלומדים הקתוליים בוותיקן על 900 התזות שחיבר אך איש לא הסכים להתווכח עמו, עקב החשש שבוויכוח יובעו דברי כפירה, וראשי הכנסייה לא רצו להאשים אציל נכבד בכפירה אך גם לא לאפשר הבעת דברים כאלה בפומבי. לאחר שהוקע ככופר חיבר פיקו את "הנאום על כבוד האדם" על מנת לשכנע את ראשי הכנסייה להתווכח עמו, אך נפטר בגיל 31 מהרעלה, לפני שהספיק לשאת את הנאום, שהתפרסם רק לאחר מותו כמסה בפירנצה הסובלנית יחסית.
בנאום ניסח פיקו את המניפסט של ההומניזם, לפיו האדם ניצב מול הבריאה כשותף לאל ובידו הבחירה לעשות כל שביכולתו וברצונו, ללא גזרה מוקדמת או כבלים כלשהם. במסה זו היה פיקו מבשר ראשון של הפקת מסקנה  מעשית מן התפיסה ההומניסטית האוניברסלית של כבוד האדם: מסקנה פוליטית בדבר "זכויות האדם". פירותיו הפוליטיים של מהלך זה יבשילו וינוסחו כ-300 שנה מאוחר יותר, במגילות זכויות האדם של המהפכה הצרפתית או הצהרת העצמאות האמריקאית.
במסגרת 900 התזות שחיבר, קיימות 47 תזות על אודות הקבלה ("הוכחת הדת הנוצרית על סמך יסודות החכמה העברית"), שבהן הניח פיקו - שלמד את הקבלה היהודית מהיהודים דלמדיגו, מיתרידטס ואלימנו - את המסד לתחום הדעת של הקבלה הנוצרית. הוא מנסה למצוא בקבלה ביסוס ליסודות תאולוגיים נוצריים ובמיוחד לשילוש הקדוש.
פיקו הוא דמות חשובה בהיסטוריה של התקבלות המאגיה בזרם המרכזי של הפילוסופיה המערבית יחד עם מורו וחברו פיצ'ינו. לפי חלק מהתזות ולפי "הנאום", גם תורותיו של "הרמס טריסמגיסטוס" (הכישוף, האסטרולוגיה, האלכימיה וכדומה) מקורן הוא אותה אמת קדומה העומדת בבסיס כל הדתות והפילוסופיות ולכן הן כשרות והעוסק בהן דומה לעוסק בכתבי הקודש.
בתרבות

דמותו של פיקו נמצאת במרכזו של הרומן הבדיוני "השומר האחרון" (L'ultimo Custode, 2009) שכתב קרלו א. מרטילי (Martili).
לקריאה נוספת

חיים וירשובסקי, מקובל נוצרי קורא בתורה, הוצאת מוסד ביאליק
חיים וירשובסקי, שלשה פרקים בתולדות הקבלה הנוצרית, הוצאת מוסד ביאליק
Fransis Yates, Giordano Bruno and the Hermetic Tradition chap. 5 – Pico Della Mirandolla and the Cabbalistic Magic
The Black Keys

| --- | --- |

The Black Keys מופיעים בפסטיבל South by Southwest
 מקום הקמה:  אקרון 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  אינדי רוק בלוז רוק גראז' רוק
 חברת תקליטים:  אלייב נטורלסאונד רקורדס, וורנר רקורדס, פאט פוסום רקורדס, Nonesuch Records 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי להופעת רוק (2013)  פרס גראמי להופעת הרוק הטובה ביותר על ידי קבוצה או צמד עם קולות (2011)  פרס גראמי לאלבום רוק (2013)  פרס גראמי לאלבום מוזיקה אלטרנטיבית (2011)  פרסי המוזיקה הבריטית  VMA 
 theblackkeys.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דן אורבך (אנ') פטריק קרני (אנ')
 
הבלאק קיז בהופעה בלאס וגאס, 2011
דן אורבך בהופעה של הבלאק קיז בלונדון, 2012
הבלאק קיז בהופעה במדיסון סקוור גארדן
בניו יורק, 2012
The Black Keys (בעברית: הקלידים השחורים) היא להקת רוק אמריקאית, המורכבת מהצמד דן אורבך (אנ') (שירה וגיטרות) ופטריק קרני (אנ') (תופים). הלהקה נוסדה בעיר אקרון שבאוהיו בשנת 2001.
הלהקה, שהושפעה ממוזיקת הרוק והבלוז של שנות ה-70 ומאמנים כמו ג'ימי הנדריקס וג'יימס בראון, נחשבת כיום לאחת מלהקות האינדי רוק המצליחות ביותר.
דיסקוגרפיה

The Big Come Up, 2002
Thickfreakness, 2003
Rubber Factory, 2004
Magic Potion, 2006
Attack & Release, 2008
Brothers, 2010
El Camino, 2011
Turn Blue, 2014
Let's Rock, 2019
Delta Kream, 2021
Dropout Boogie, 2022
Ohio Players, 2024
מסכת ביצה

מזון שהוכן לפני יום טוב כדי להיאכל בשבת למחרת יום טוב. בסידור נראית הברכה לעירוב תבשילין.
מַסֶּכֶת בֵּיצָה היא המסכת השביעית בסדר מועד, והיא נקראת על שם המילה הראשונה שבה: "ביצה שנולדה ביום טוב". במפרשים הקדמונים נקראת גם "מסכת יום טוב", זאת מכיוון שהמסכת עוסקת בהלכות המיוחדות ליום טוב.
מטבע הדברים המסכת עוסקת גם ביחסי שבת ויום טוב באופני חיבור והתנגשות ביניהם, ביצה שנגמרה במעי התרנגולת ביום טוב ונולדה בשבת ולהפך, דין עירוב תבשילין, ואופי התפילה כשיום טוב חל בשבת.
מכיוון שהכלל הוא "אין בין שבת ליום טוב אלא אוכל נפש בלבד" (משנה מגילה, א, ה) – כלומר רק מלאכות הנצרכות לאכילה הותרו ביום טוב, משמשת מסכת זו כהרחבה להלכות שבת, וחלק מהסוגיות במסכת זו מרחיבים נושאים מסוימים ממסכת שבת בפרט בהלכות מוקצה שנאמרה בהם גם חומרה מיוחדת ביום טוב.
במסכת נידונות בדרך אגב גם הלכות ביטול, תערובות, והלכות סמיכה.
בתלמוד הירושלמי על מסכת זו, נידונות הגדרות שונות בהלכות שבת שאינן מופיעות בתלמוד הבבלי. בדפוס וילנא של התלמוד הבבלי יש במסכת 39 דפים ועמוד אחד (חצי דף).
מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בענייני שבת (מסכתות שבת ועירובין), פסח, שקלים ויום הכיפורים (מסכת יומא), הגיע תור שלוש הרגלים. ומכיוון שענייני פסח כבר נדונו במסכת פסחים, ובשבועות נותרו לדיון רק ענייני יום טוב, ראוי היה שמסכת ביצה תסודר לפני מסכת סוכה. אך מפאת ריבוי המצוות בחג הסוכות, סודרה מסכת סוכה לפני מסכת ביצה.
מפרשי המסכת

התוספות למסכת זו נכתבו בבית מדרשו של מהר"ם מרוטנברג, רבו של הרא"ש.[דרוש מקור] המהר"ץ חיות כותב שהתוספות על מסכת זו פעמים מעתיקים לשון רש"י[דרוש מקור].
בנוסף לפירושי הראשונים הנפוצים, יש על מסכת ביצה מספר חידושי ראשונים ייחודיים: חידושים מבנו של הרמב"ן, חידושי הרא"ה, וחידושי רבי מנחם המאירי (בנוסף לבית הבחירה).
פרקי המסכת

בֵּיצָה (עשר משניות) – פרק זה עוסק במחלוקות שבין "בית שמאי" ל"בית הלל" ביום טוב.
יוֹם טוֹב (עשר משניות) – פרק זה עוסק בהלכות יום טוב שחל בערב שבת. מלאכות "אוכל נפש" מותרות ביום טוב עצמו לצורכי אותו יום, אך אסור להכין מיום טוב אוכל לשבת שבאה אחריו.
אֵין צָדִין (שמונה משניות) – הפרק השלישי דן בדיני בעלי חיים ביום טוב; - מתחיל בצידה, ומשם לשחיטה וּכֵּלֶיה, ומכנגד דין הנבילה ביום טוב, אופן חלוקת הבשר, ומשם לדיני מקח וממכר ביום טוב.
הַמֵּבִיא (שבע משניות) – הפרק הרביעי, עוסק בתחילתו באיזה עצים מותר לקחת להסקה ביום טוב. בהמשך הפרק מדובר על איסורים החלים ביום טוב.
מַשִּׁילִין (שבע משניות) – הפרק החמישי והאחרון, עוסק בקדושת החגים וקובע שההבדל היחיד בין יום טוב לשבת הוא רק במלאכות הקשורות ב"אוכל נפש", כלומר מלבד העיסוק בהכנת אוכל ביום טוב, שאסור בשבת, כל איסורי השבת חלים אף ביום טוב.
בסך הכל יש במסכת 42 משניות.
סוגיות ידועות במסכת

שני ימי יום טוב, האם חלה עליהם קדושה אחת, או שמא חלות עליהם שתי קדושות נפרדות
כל מקום שאסרו חכמים מפני מראית העין אפילו בחדרי חדרים אסור
כל דבר שבמניין צריך מניין אחר להתירו
המחלוקת על הסמיכה ביום טוב
ראו גם

נולד (מוקצה)
יום טוב
מלאכת יום טוב
מתוך שהותרה לצורך הותרה שלא לצורך
בורר ביום טוב
מוקצה ביום טוב
שחיטה ביום טוב
הערות שוליים

↑  חידושי רבנו נחמן בן הרמב"ן - ביצה, באתר אוצר החכמה.
↑  חידושי המאירי על ביצה, באתר היברובוקס
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ה' - מסכת ביצה, דף ו'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ט'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ה'
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
מסכת ביצה מהתלמוד הבבלי, דיהרנפורט תקפ"ג (1823)
נחום פרצוביץ

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  מרץ 1923 כ"ח באדר תרפ"ג טרוק, ליטא ליטא
 פטירה:  20 בנובמבר 1986  (בגיל 63) י"ח בחשוון תשמ"ז ירושלים
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת רמיילס  ישיבת מיר (בלארוס) 
 מקום פעילות:  ירושלים ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בנובמבר 1986 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 תחומי עיסוק:  חינוך
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 רבותיו:  רבי ברוך בער לייבוביץ ורבי אלחנן וסרמן
 צאצאים:  צבי פרצוביץ 
 חותנים:  הרב חיים שמואלביץ
 חתנים:  הרב אשר אריאלי
 
הרב נחום פרצוביץ (כ"ח באדר תרפ"ג, מרץ 1923 - י"ח בחשוון תשמ"ז, 20 בנובמבר 1986) היה ראש ישיבת מיר בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בטרוק לחיה קישא ולרבי אריה צבי פרצוביץ, שהיה נכדו של הרב שלמה הכהן מווילנה, בעל ה"חשק שלמה". למד תורה מפי רבותיו רבי ברוך בער לייבוביץ ורבי אלחנן וסרמן. בתקופת השואה שהה יחד עם תלמידי ישיבת מיר בשאנגחאי שבסין. היה מכונה בישיבה "נחום טרוקר" על שם מקום לידתו.
בשנת תשי"א נישא לעטל בת הרב חיים שמואלביץ ראש ישיבת מיר. משנת תשכ"ה החל לכהן כראש ישיבת מיר. במשך השנים העמיד תלמידים רבים, מהם רבנים וראשי ישיבות בארץ ובעולם.
בשנותיו האחרונות התרופף מצבו הבריאותי, אך למרות זאת מסר את שיעוריו מדי יום ביומו.
נפטר בי"ח בחשוון תשמ"ז (1986) ונטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות. ספריו יצאו לאור לאחר פטירתו בשם "חידושי רבי נחום" ו"שיעורי רבי נחום". דרך לימודו מתאפיינת בדקדוק בפשט המילים המופיעות בתלמוד ובראשונים.
כתביו

הספר חידושי ר' נחום נערך מתוך סרטי ההקלטה של שיעוריו היומיים. הספר נדפס עוד לפני סדרת הספרים המקבילה "שיעורי רבי נחום", מכיוון שהרב פרצוביץ עצמו ייחס חשיבות מיוחדת לשיעוריו היומיים וסבר שהם העיקר. גדולי תלמידיו הגיהו את הספר, ובראשם הרב בערל אייזנשטיין, שכיהן כראש ישיבת קרית מלך. במקומות שלא היו סרטי הקלטה נערך הספר על פי כתבי תלמידים שנחשבים מדויקים.
בספר צועד הרב פרצוביץ' לפי שיטת בריסק, ומסביר את הגמרא לאור לשונה ולשון הראשונים, כשהוא משתדל לא להוסיף פרשנות עצמאית. הוא מצטט בספר רבות מדברי רבותיו רבי ברוך בר לייבוביץ ורבי אלחנן וסרמן, וכן חותנו רבי חיים שמואלביץ. בחידושים על מסכת בבא בתרא הוא ממעיט מלהביא מדבריו של רבי ברוך בער.
סדרת הספרים נדפסה על מסכתות יבמות, גיטין, בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא.
עוד נדפסה הסדרה "שיעורי רבי נחום", המבוססת על השיעורים הכלליים שנתן על מסכתות בבא מציעא, בבא בתרא, גיטין ויבמות, בעריכת תלמידו הרב אליעזר צבי סילבר.
ב"ישורון" כרך כ"ב (ניסן תש"ע) נדפס קונטרס "חזון נחום", הכולל משיעוריו ודברי הספד עליו.
בשנת תשע"ה יצא לאור על ידי נכדו הרב מאיר שולביץ הספר "בנין נחום" מתורתו ולזכרו.
כתביו > משפחתו

בנו הרב צבי, מראשי ישיבת מיר ברכפלד
בנו הרב רפאל, ראש כולל מיר בביתר עילית ומחבר הספר "מנחת רפאל" על מסכת בבא מציעא ומסכת סוכה
חתנו הרב חיים מנדל ברודסקי, ראש ישיבה בטורונטו
חתנו הרב יצחק הלמן, ר"מ בישיבת מיר
חתנו הרב אשר אריאלי, ר"מ בישיבת מיר
כתביו > מתלמידיו

הרב דב ברל אייזנשטיין, ראש ישיבת קריית מלך לשעבר, מעורכי ספריו "חידושי רבי נחום"
הרב משה הבלין, רב העיר קריית גת וראש ישיבת תומכי תמימים במקום.
הרב עזריאל לוי, עורכו הראשי של ש"ס עוז והדר
הרב אביגדר נבנצל, רב הרובע היהודי
הרב אליהו ברוך פינקל, מראשי ישיבת מיר לשעבר.
הרב חיים קמיל, ראש ישיבת אופקים לשעבר.
הרב שמואל יעקב בורנשטיין ראש ישיבת חברון גאולה וישיבת קריית מלך לשעבר.
הרב יונה רכניצר, ראש ישיבת טשרנוביל
הרב שבתי רפפורט, ראש המכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן
הרב אליעזר צבי סילבר ראש ישיבת דרך חכמה ומחבר סדרת הספרים דרך אליעזר ועורך שיעורי ר' נחום
הרב אברהם אוירבך, ראש ישיבת קרלין
הרב אפרים צוקרברג, ראש ישיבת תפארת צבי
לקריאה נוספת

הרב נחום פרצוביץ פורום אוצר החכמה
נבחרת אל סלוודור בכדורגל

נבחרת אל סלוודור בכדורגל, הידועה בכינוייה "לה סלקטה" (הנבחרת), היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אל סלוודור. הנבחרת היא בעלת שני תארים חשובים במרכז אמריקה שכן היא המדינה הראשונה במרכז אמריקה ששלחה נבחרת לגביע העולם בכדורגל במונדיאל 1970, וכן הנבחרת הראשונה שעשתה זו בפעם השנייה, במונדיאל 1982.
הדירוג הנוכחי של נבחרת אל סלוודור ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-83 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,297.99 – ירידה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 49 נמדד לראשונה באפריל 2012, והדירוג הנמוך ביותר 169 נמדד לראשונה בנובמבר 2006. הנבחרת העפילה פעמיים לגביע העולם בכדורגל במונדיאל 1970 בו הפסידה לנבחרת בלגיה בתוצאה 3-0, לנבחרת מקסיקו בתוצאה 4-0 ולנבחרת ברית המועצות בתוצאה 2-0. בפעם השנייה בה העפילה הנבחרת לגביע העולם בכדורגל, במונדיאל 1982 שלחה הנבחרת 20 שחקנים (2 פחות מהמותר שהוא 22 מסיבה שאינה ידועה עד היום) עם המאמן מארויסיו "פיפו" רודריגז לספרד שם במשחק הראשון נוצחה הנבחרת על ידי נבחרת הונגריה בתוצאה 10-1 שזו תוצאת ההפסד הגדולה ביותר בתולדות המונדיאל. במשחק הבא כבר שיחקה הנבחרת יותר טוב והפסידה רק 1-0 לנבחרת בלגיה. במשחק השלישי הפסידה לאלופת המונדיאל היוצאת, נבחרת ארגנטינה בתוצאה 2-0.
נבחרת הכדורגל של אל סלוודור ידועה בחלקה במלחמת הכדורגל שהתחילה לאחר משחק מוקדמות למונדיאל 1970 נגד נבחרת הונדורס. לאחר המשחק פלשו כוחות צבא מאל סלוודור להונדורס ב-14 ביולי 1969. הסיבה למלחמה אינה נטועה בתוצאת המשחק, שבסופו של דבר לאחר כל משחקי הגומלין ניצחה אל סלוודור, אלא בבעיית הגבול בין המדינות שהייתה בעיה קשה שחיכתה לפתרון.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אורוגוואי 1930: לא נרשמה
הממלכה האיטלקית 1934: לא נרשמה
צרפת 1938: פרשה
ברזיל 1950: לא נרשמה
שווייץ 1954: לא נרשמה
שוודיה 1958: לא נרשמה
צ'ילה 1962: לא נרשמה
אנגליה 1966: לא נרשמה
| מקסיקו 1970 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 9 |
גרמניה 1974: לא העפילה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
| ספרד 1982 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 13 |
מקסיקו 1986: לא העפילה
איטליה 1990: לא העפילה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
צרפת 1998: לא העפילה
קוריאה הדרומית יפן 2002: לא העפילה
גרמניה 2006: לא העפילה
דרום אפריקה 2010: לא העפילה
ברזיל 2014: לא העפילה
רוסיה 2018: לא העפילה
קטר (מדינה) 2022: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 2/22 | 6 | 0 | 0 | 6 | 1 | 22 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות CONCACAF/גביע הזהב

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אל סלוודור 1963 | מקום שני | 7 | 3 | 3 | 1 | 17 | 7 |
| גואטמלה 1965 | מקום רביעי | 5 | 2 | 1 | 2 | 7 | 9 |
הונדורס 1967: לא נרשמה
קוסטה ריקה 1969: הושעתה
טרינידד וטובגו 1971: פרשה
האיטי 1973: לא העפילה
| מקסיקו 1977 | מקום שלישי | 5 | 2 | 1 | 2 | 8 | 9 |
| הונדורס 1981 | מקום שני | 5 | 2 | 2 | 1 | 2 | 1 |
| 1985 | מקום רביעי | 4 | 2 | 1 | 1 | 7 | 2 |
| 1989 | מקום חמישי | 6 | 0 | 2 | 4 | 2 | 8 |
ארצות הברית 1991: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו 1993: לא העפילה
| ארצות הברית 1996 | סיבוב ראשון | 2 | 1 | 0 | 1 | 3 | 4 |
| ארצות הברית 1998 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 0 | 6 |
ארצות הברית 2000: לא העפילה
| ארצות הברית 2002 | רבע גמר | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 5 |
| ארצות הברית מקסיקו 2003 | רבע גמר | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 7 |
ארצות הברית 2005: לא העפילה
| ארצות הברית 2007 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 6 |
| ארצות הברית 2009 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 3 |
| ארצות הברית 2011 | רבע גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 8 | 8 |
| ארצות הברית 2013 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 4 | 8 |
| ארצות הברית קנדה 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 1 | 2 |
| ארצות הברית 2017 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 4 | 6 |
| ארצות הברית קוסטה ריקה ג'מייקה 2019 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 4 |
| ארצות הברית 2021 | רבע גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 6 | 4 |
| ארצות הברית קנדה 2023 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 3 | 4 |
| ארצות הברית קנדה 2025 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 19/27 | 74 | 22 | 20 | 32 | 81 | 103 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
ליגת האומות של CONCACAF

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית 2019-2020 | ב | עלתה לדרג א | 6 | 5 | 0 | 1 | 10 | 1 |
| ארצות הברית 2022-2023 | א | שלב הבתים | 4 | 1 | 2 | 1 | 6 | 5 |
| ארצות הברית 2023-2024 | א | ירדה לדרג ב | 4 | 0 | 1 | 3 | 2 | 6 |
| ארצות הברית 2024-2025 | ב | עלתה לדרג א | 6 | 5 | 0 | 1 | 12 | 6 |
| ארצות הברית 2026-2027 | א |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 20 | 11 | 3 | 6 | 30 | 18 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל משחקי מרכז אמריקה והאיים הקריביים

מדליית זהב: 1954, 2002
שיאי שחקנים

נכון ל-26 במרץ 2024
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | שנים |
| 1 | דרווין סרן | 93 | 5 | 2012–הווה |
| 2 | אלפרדו פאצ'קו | 85 | 7 | 2002–2013 |
| 3 | דניס אלאס | 83 | 3 | 2001–2012 |
| 4 | לאונל קרקמו | 82 | 0 | 1988–2000 |
| 5 | מרווין גונסאלס | 81 | 1 | 2002–2011 |
| 6 | רודיס קוראלס | 78 | 17 | 1999–2011 |
| 6 | רמון סאנצ'ס | 78 | 2 | 2003–2012 |
| 6 | אלכסנדר לארין | 78 | 7 | 2012–2022 |
| 9 | אוסאל רומרו | 77 | 16 | 2007–2013 |
| 10 | גיירמו ריברה | 76 | 15 | 1988–2000 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| דירוג  | שחקן  | שערים  | הופעות  | יחס  | שנים  |
| 1  | ראול דיאס ארסה  | 39  | 72  | 0.54  | 1991–2000  |
| 2  | מאגיסו גונזאלס  | 26  | 62  | 0.42  | 1976–1998  |
| 3  | רודולפו סלאיה  | 23  | 53  | 0.43  | 2008–2019  |
| 4  | חואן פרנסיסקו בראזה  | 19  | 40  | 0.48  | 1953–1969  |
| 4  | חוסה מריה ריבאס  | 19  | 47  | 0.4  | 1979–1989  |
| 4  | נלסון בוניאה  | 19  | 60  | 0.32  | 2012–הווה  |
| 7  | רודיס קוראלס  | 17  | 78  | 0.22  | 2001–2011  |
| 8  | לואיס רמירס ספאטה  | 16  | 58  | 0.28  | 1971–1989  |
| 8  | אוסאל רומרו  | 16  | 78  | 0.21  | 2007–2013  |
| 10  | מיגל קרוז  | 15  | 14  | 1.07  | 1935–1950  |
| 10  | אליסאו קינטאנייה  | 15  | 71  | 0.21  | 2006–2012  |
| 10  | גיירמו ריברה  | 15  | 76  | 0.2  | 1988–2000  |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
דרווין סרן שיאן ההופעות (93) בנבחרת אל סלוודור בכל הזמנים.
מולי סאנדן

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1992 (בת 32) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Molly My Marianne Sandén 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  שוודית 
 כלי נגינה:  פסנתר אפרייט 
 חברת תקליטים:  EMI, וורנר מיוזיק גרופ 
 בן או בת זוג:  דני סאוסדו (2013–2019) 
 פרסים והוקרה:  ALIS Award (2019)  P3 Guld Award for Best Pop Recording (2020)  Guldmicken (2020)  blog award (2012)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 www.mollysanden.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מולי סאנדן (בשוודית: Molly My Marianne Sandén; נולדה ב-3 ביולי 1992, סטוקהולם, שוודיה) היא זמרת שוודית, שייצגה את ארצה באירוויזיון הילדים 2006 בבוקרשט, רומניה. היא אחותם הגדולה של פרידה ומימי סאנדן.