stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צל עץ תמר ואור ירח
יצירת השיר ופרסומו

השיר חובר על ידי אפרים פישל וינשטיין (1923–2004), יליד פולין שעלה לארץ ישראל כילד ב-1934. וינשטיין כתב אותו כשיר פרטי, במטרה להרשים את בת זוגו, רבקה יֶזֶ'בסקי, שנישאה לו בסוף אותה שנה. על כתב היד המקורי של ויינשטיין מופיע השם "בצל עץ תמר". במקור נכתבו לשיר ארבעה בתים ופזמון.
השיר הולחן על ידי גיסו של ויינשטיין (בעלה של אחותו מלכה), חיים קוֹבְּרִין (1912–1983), רופא פנימאי יליד ויטבסק (רוסיה הלבנה) שעלה ארצה ב-1933 והתיישב בטבריה, והתפרנס גם מעבודת הערב שלו ככנר בבתי קפה. לחנו של קוברין נכתב לראשונה על כתב היד המקורי. הלחן הוא בסגנון טנגו, וכך גם הביצועים המוקדמים של השיר.
קיימת הקלטה של השיר בשם "כינור קסמים" בביצועו של הזמר איזי גרשוני, יוצא להקת החישטרון. על פי חוקר המוזיקה הישראלית דודי פטימר, ביצוע זה הוקלט בשנת 1952, והוא ככל הנראה הביצוע הראשון שהוקלט. גרשוני ביצע בגרסתו את שני הבתים הראשונים בלבד.
הביצוע המפורסם הראשון של השיר הוא של הזמרת לילית נגר (בעיבודו של משה אושרוביץ). ביצועה של נגר הוקלט על גבי תקליטון "מקולית" מס' 260 בשם "נַגֵּן נַגֵּנָה" בשנת 1954. גם לילית נגר ביצעה שני בתים בלבד (הבית הראשון ואחריו הבית הרביעי). שני הביצועים שמורים באוסף קול ישראל שבספריה הלאומית. המגדר במילותיו המקוריות של ויינשטיין, "הקסמתיני" ו"עזבתיני", השתנה בביצועה של נגר ל"הקסמתני" ו"עזבתני". מאז התקבע שינוי זה גם בביצועים מאוחרים יותר של זמרים גברים.
בשנות השבעים הפך השיר לחלק מהרפרטואר המזרחי. רוב הביצועים החל מתקופה זו כוללים את כל ארבעת הבתים. הזמר שלום נחום ביצע את השיר בתקליט "ממרחקים" משנת 1976. הביצוע המפורסם ביותר הוא של הזמר זוהר ארגוב, אשר חידש את השיר לאלבומו השלישי, "היו זמנים" (1981). מאז נחשב השיר לקלאסיקה במוזיקה המזרחית.
בשיר "פועל במה", החותם את האלבום אהוד בנאי והפליטים (1987), מופיעה השורה "עכשיו שאול שר צל עץ תמר ואור ירח".
בתוכנית "כוכב נולד 9" בשנת 2011 ביצע את השיר המתמודד לירון רמתי.
בפברואר 2012 חידשה הזמרת קרולינה את השיר לאלבומה "זוהר" בסגנון אלקטרוני. גרסה זו הגיעה במצעד השנתי תשע"ג (2013) למקום 16 ובמצעד השבועי למקום השלישי.
ביוני 2013 חידש הזמר עידן חביב את השיר לפרסומת של חברת סלקום. ב-2015 חידש הנער עוזיה צדוק את השיר, במסגרת תוכנית הריאליטי "בית ספר למוזיקה". אמיליה אוזון ביצעה גרסה לשיר במסגרת תוכנית כישרונות במולדובה בגיל 7, מבלי לדעת אף מילה בעברית וזכתה במקום הראשון.
ב-2020 הושר השיר בתוכנית "זהו זה!" על ידי גידי גוב, שלמה בראבא, דב גליקמן, אבי קושניר ומוני מושונוב.
לפי רון ויינשטיין, בנו של אפרים, מחבר השיר, מילות השיר שונו במהלך השנים: המילים 'נגן נגן נא' שונו ל'נגן נגנה', המשפט 'מערפילי עבר תופיע' שונה ל'מערפילי עפר תופיע' והמשפט 'ישמע ירח את סודי במרום' השתנה ל'ישמע ירח את קולי במרום'.
על פי רישומי אקו"ם, יש לשיר 119 גרסאות (נכון לשנת 2022).
השיר תורגם לערבית בידי ג'ודת עיד ואכרם עודה ובוצע בתוכנית "אדבר איתך" של תזמורת המהפכה.
איתור שמות המחברים

אובדן שמות המחברים נמשך עד שנות האלפיים, וכך בין השנים 1999 ל-2014 ציין מאגר היצירות של אקו"ם את השם "שלמה פיינטוך-אפרת" כמחבר המילים ואת המלחין, שזהותו לא נודעה, כ"נחלת הכלל".
בעקבות גרסאות הכיסוי הרבות, יואב גינאי, מגיש התוכנית "מה יהיה" ברשת ב' פנה בתוכניתו ב-2 באוגוסט 2013 לציבור המאזינים בבקשה לקבל פרטים אודות המחבר. בעקבות הפנייה נעתרה לילית נגר להתראיין לתוכנית. על פי עדותה, בעקבות הצלחת הלהיטים "לימון לימונרו" ו"אל תיקח הכול ללב", שהקליטה בחברת התקליטים "מקולית" בתחילת שנות ה-50, חיפשה החברה שירים נוספים לתקליטה הבא של נגר. מייסד ומנהל החברה, שלמה פיינטוך, המכונה "סְלים", התוודע באותה התקופה לשיר "נגן נגנה", והציע לנגר להקליט אותו. במהלך פגישה שלה עם פיינטוך (ככל הנראה בשנת 1953), פגשו השניים את בובי פנחסי, המנהל המוזיקלי של להקת החישטרון, שנתן להם את תווי השיר תמורת 5 לירות. נגר ידעה שהשיר כבר היה קיים, אבל לטענתה הוא לא הוקלט קודם לכן, והיא מעולם לא ידעה מי כתב אותו. על גבי התקליטון שבו הוקלט ביצועה של לילית נגר, לא הופיעו שמות המחברים, אלא רק פרטי המעבד "אפרתי" (הכוונה כנראה למעבד יעקב אפרתי, שעיבד שירים רבים שהוקלטו ב"מקולית"), וכן מנצח התזמורת, משה אושרוביץ (המכונה "פיסי"). צוות התוכנית "מה יהיה" פנה לאושרוביץ, אבל גם הוא לא ידע מי חיבר את השיר.
בעקבות מחקר של אתר זמרשת בשיתוף רון ויינשטיין, בנו של אפרים מחבר השיר, נודעו קורות השיר וזהותם של ויינשטין וקוברין. השיר נכתב במקור כשיר פרטי ואישי ולכן מעולם לא נרשם באקו"ם ולא נדרשו עבורו תמלוגים.
ויינשטיין הציג את כתב היד המקורי של אביו, שבו הופיעו הקרדיטים לאביו ולמלחין חיים קוברין. בכתב היד הופיע הלחן המקורי של השיר כפי שביצעו לילית נגר ואיזי גרשוני.
בעלי האתר זמרשת זיהו את הכינוי "סְלים" (עליו סיפרה נגר בריאיון), כשלמה פיינטוך, מנהל חברת התקליטים "מקולית".
כשבוע לאחר מכן, ב-9 באוגוסט 2013, שוב בתוכנית הרדיו של גינאי, נחשפו תוצאות עבודת התחקיר של "זמרשת". בתוכנית, ראיין גינאי את רון וינשטיין, ארנה בר-אילן (נכדתו של קוברין), ואת יאיר אבן-זוהר מצוות זמרשת. בתוכנית פורסמו לראשונה שמות המחברים המקוריים.
הליך הבוררות

בשנת 2014, בעקבות העניין הציבורי, פתחה אקו"ם בהליך בוררות בראשות השופט בדימוס תיאודור אור.
בהליך הבוררות נפסלה עדות השמיעה המקורית מ-1999 של גלעד בן-ש"ך, עורך מוזיקלי בקול ישראל, לפיה המחבר הוא "שלמה פיינטוך-אפרת" והלחן הוא "נחלת הכלל".
בהליך הבוררות נבחנו מספר כיוונים נוספים לזהות המחברים, ובהם עדותו של חוקר המוזיקה דודי פטימר, שאיתר בארכיון הספרייה הלאומית את ביצועו של איזי גרשוני. על גבי התקליט של גרשוני נכתב: "מילים: יערי, מנגינה: ניקוליב". סברתו של פטימר הייתה כי כיתוב המחבר "יערי" מתייחס לאברהם יערי או לאחיו הצעיר, הסופר יהודה יערי, אך לא נמצאה כל עדות לכך. בנוסף, פטימר סבר כי הכיתוב "ניקוליב" מתייחס למלחין והפסנתרן הרוסי ליאוניד ניקולאייב (אנ'). פטימר מצא עדות שלפיה קיימים תווים תואמים של קטע בשם "מאגיה" (Магия) מאת ניקולאייב, אך לעדות זו אין סימוכין. בהליך הבוררות לא נקבעה נכונות העדות של פטימר לגבי אמיתות זהות המחבר "יערי" והמלחין "ניקוליב" והן נשארו עמומות.
הליך הבוררות הסתיים בשנת 2014, ובסופו נטה השופט אור באופן חד משמעי לגרסתו של רון ויינשטיין. בנוסף נקבע כי ויינשטיין וקוברין יירשמו באקו"ם כמחברי השיר, וכי יוחזרו ליורשי המחברים כלל התמלוגים מאקו"ם מאז שנת 1999, שבה נרשמו שמות המחברים השגויים.
הערות שוליים

↑  בני לוי, צל עץ תמר בן 20, באתר מגזין רוקדים, ‏2011
↑  חיים קוברין באתר זמרשת; חיים קוברין באתר Geni.
↑  נגן נגנה באתר הספרייה הלאומית.
↑  כינור קסמים באתר הספרייה הלאומית.
↑   צל עץ תמר ואור ירח, בביצוע שלום נחום, סרטון  באתר יוטיוב.
↑  ארגוב חידש גם את "שיר לירושלים", שבמקור שרה לילית נגר, ובפיו השיר הפך לקלסיקת מוזיקה מזרחית.
↑  ילדה רומניה קטפה את המקום הראשון עם "צל עץ תמר" של זוהר ארגוב, אתר רשת, 20 בינואר 2017
↑   "זהו זה!", 2020, פרק 8: צל עץ תמר, סרטון  באתר יוטיוב.
↑   סיפור של שיר, פרק 6: "צל עץ תמר", כאן 11, סרטון  באתר יוטיוב.
↑  דף היצירה "צל עץ תמר" באתר אקו"ם
התקליט "נגן נגנה" בביצוע לילית נגר
התקליט "כינור קסמים" בביצוע איזי גרשוני
עידית חכמוביץ

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1955 יגור, ישראל 
 פטירה:  20 בינואר 2015 (בגיל 59) יגור, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1971–2015 (כ־44 שנים)
 
קברה של עידית חכמוביץ ביגור
עידית חכמוביץ' (10 ביוני 1955 – 20 בינואר 2015) הייתה משוררת, פזמונאית ומלחינה ישראלית, חברת קיבוץ יגור.
ביוגרפיה

עידית חכמוביץ' נולדה וגדלה ביגור, בת שלישית לאהובה ויעקב חכמוביץ'. אביה, יליד בסרביה שברומניה, הצטרף לקיבוץ יגור בשנת 1940. היא למדה בבית הספר היסודי ביגור. בכיתה ט' הפסיקה לימודיה ועברה לעבוד בבית ילדים בקיבוצה. 
בנעוריה החלה לכתוב שירים. בהיותה בת 16 כתבה את "שיר שבת" שבוצע לראשונה על ידי מקהלת הקיבוץ המאוחד בכנס בבית השיטה.
את שירותה הצבאי עשתה כמורה-חיילת בכפר הנוער שפיה. שירה הראשון שהתפרסם ברדיו היה "אישה", שהולחן על ידי מתי כספי בביצוע חני ליבנה. בהמשך כתבה את השיר "הייתי אומרת" שגם אותו הלחין מתי כספי בביצוע גלי עטרי. שני השירים בוצעו גם על ידי מתי כספי עצמו.
שיריה הרבים זכו ללחנים וביצועים מגוונים. בן הזמרים שהקליטו שיריה: מתי כספי, גלי עטרי, חני ליבנה, הגבעטרון, הפרברים, אורנה ומשה דץ, דורית ראובני, רוחמה רז, גיתית שובל, יואב יצחק, דני בסן ואחרים. 
בין המלחינים שהלחינו את שיריה: סשה ארגוב, מתי כספי, נחום היימן, מוני אמריליו, אורי הרפז, אורי קריב ואחרים. חלק משירים שכתבה (מילים) הלחינה היא בעצמה.
בשנת 1993 השתתף שיר שכתבה (מילים) "בית בקצה הקשת" בתחרות קדם-אירוויזיון (לחן - אורי הרפז, זמרת - דורית ראובני) וזכה במקום השני בנקודת השיפוט האחרונה, בתל אביב, ובמקום השישי הכללי. את השיר "ארץ השירים שלי", שכתבה והלחינה, הקדישה לזכרה של נעמי שמר ושיריה, את השיר עיבד צבי שרף ומבצעת להקת "דומיננטה".
שירים נוספים של חכמוביץ שהתפרסמו הם: "נעורי זהב" שמבצעת מקהלת הגבעטרון, "קסם כלנית לעד" שנכתב לפי הזמנה לחג ה-25 של כרמיאל. בביצוע חני ליבנה, "ערב שבת" בביצוע אורנה ומשה דץ, "ונאהב לתמיד" בביצוע הפרברים ועוד.
הרבתה לכתוב ולהלחין שירים לאירועי תרבות שונים ביגור. השיר "מראה מקום" שכתבה (מילים ולחן) ב-1982 לחג שנת ה-60 של יגור (יָגוּר נוֹתֶנֶת לִי מָקוֹם לָנוּחַ), כמעט הפך להמנון מקומי של יגור. עידית שימשה במשך כמה שנים בתפקיד עורכת ביטאון הקיבוץ, "דפי יגור", ושנים שימשה ספרנית בספריית בית הספר האזורי "כרמל זבולון" ובספריית יגור. ב-2010 כתבה עידית חכמוביץ ביחד עם אפרים סידון את קטעי הקריינות לסרט הטבע ארץ בראשית.
בשנת 2012 יצאו לאור דיסק וספר שיריה הראשון "הייתי אומרת" ובו מיטב שיריה. הספר מעוטר בצילומיה של הצלמת מיכל מלכין, אף היא בת קיבוץ יגור.
חכמוביץ נפטרה ב-20 בינואר 2015 ממחלת הסרטן בגיל 59. היא הובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוצה יגור.
וירג'יניה וולף

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1882 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 התאבדה:  28 במרץ 1941 (בגיל 59) לואיס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  אדליין וירג'יניה סטיבן
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Monk's House 
 מקום מגורים:  Monk's House 
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה, פרוזה 
 זרם ספרותי:  מודרניזם
 יצירות בולטות:  אל המגדלור, חדר משלך, אורלנדו, גברת דאלוויי, הגלים 
 תקופת הפעילות:  1904–1941 (כ־37 שנים) 
 הושפעה מ:  וולטר סקוט, אמילי ברונטה, תומאס בראון, ג'ורג' אליוט, דניאל דפו, תומאס דה קווינסי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  לאונרד וולף (10 באוגוסט 1912–28 במרץ 1941)   ויטה סאקוויל-ווסט 
 חתימה:   
 
אדליין וירג'יניה וולף (באנגלית: Adeline Virginia Woolf;‏ 25 בינואר 1882 – 28 במרץ 1941) הייתה סופרת,
מבקרת ספרות ופמיניסטית אנגלייה. נחשבת לאחת הסופרות המודרניות החשובות של המאה ה-20, ולחלוצת זרם התודעה בספרות. בין ספריה הבולטים: "גברת דאלוויי" (1925), "אל המגדלור" (1927), "אורלנדו" (1928) ו"חדר משלך" (1929).
ביוגרפיה

נולדה בשם אדליין וירג'יניה סטיבן (Adeline Virginia Stephen) בלונדון. אמה הייתה ג'וליה ג'קסון דקוורת'(אנ'), בת למשפחת ג'קסון, שבבעלותה הוצאת ספרים מכובדת. אביה, לזלי סטיבן (Leslie Stephen), היה מבקר ספרות, מייסד "המילון של הביוגרפיה הלאומית" (Dictionary of National Biography), ועורך כתב העת הספרותי (Cornhill Magazine). שני הוריה היו נשואים בשנית, ובבית בשכונת דרום קנזינגטון שבלונדון גדלו ילדים משלוש מערכות נישואים, אלו הקודמות של שני הוריה ועוד שלושה אחים מאותם הורים. עד גיל שלוש לא הצליחה לדבר כהלכה.
במשך שבע עשרה שנות נישואי הוריה הייתה אמה עסוקה בעיקר במילוי צרכיו של בעלה. וירג'יניה האמינה כי היא ואחיה הצעיר "נרמסו עוד ברחם אמם תחת משקל הכרכים של המילון החשוב". אביה השפיע על עיצוב דמותה הרוחנית, עודד אותה לקרוא והעמיד לרשותה את ספרייתו, אך גם סבל מהתקפי חרדה, והיה מוטרד בענייני פרנסת המשפחה. האם ג'וליה קרסה תחת העול, ונפטרה בשנת 1895. מות האם היה כדברי וולף "האסון הגרוע ביותר שיכול לקרות", אך האסון המתמשך יותר היה הקדרות הכאוטית שירדה על הבית. שני אחיה למחצה, ג׳ורג׳ דאקוורת(אנ') (המבוגר ממנה ב-13 שנה) וג׳רלד דאקוורת(אנ') (המבוגר ממנה ב-11 שנה) התעללו מינית בה ובאחותה ואנסה בל. ההתעללות המינית החלה כשוולף הייתה בת שש ונמשכה עד שהייתה בת 24.
ב-1894 סבלה וולף מהתמוטטות עצבים בפעם הראשונה. יש הסבורים שסבלה לאורך חייה מהפרעה דו־קוטבית. סטלה דקוורת', אחותה למחצה, לקחה את מקומה של האם, אך מתה שנתיים לאחר מכן. אביה מת מסרטן ב-1904. לאחר מות אביה עברה וולף לגור יחד עם שני אחיה בבית אחותה ואנסה בל בבלומסברי. בשנת 1907 הצטרפה אל קבוצת בלומסברי שפעלה עד שנות ה-30 של המאה ה-20 והשפיעה רבות על האומנות והספרות באירופה. אחיה הצעיר והאהוב טובי מת בשנת 1906.
לאחר לידת בנה הראשון של אחותה ונסה, פלירטטה וירג'יניה עם קלייב בל, בעלה. "מה רצתה, בעצם? היא לא הייתה מאוהבת בקלייב כלל. אם אמנם הייתה מאוהבת באדם, הרי בוונסה הייתה מאוהבת".
בשנת 1905 החלה לכתוב למוסף הספרותי של "הטיימס", The Times Literary Supplement. משנה זו החלה לפרסם מאמרים, שהצטברו לאורך חייה לכ-500.
את שם המשפחה וולף קיבלה ב-1912 כשנישאה לתאורטיקן הפוליטי לאונרד וולף.
חייהם החברתיים של הזוג וולף היו עשירים מאוד. יומניה מלאים בתיאורים מפורטים וצבעוניים של מפגשים מגוונים, נסיעות, התארחויות, נופים ויחסים אנושיים מורכבים עם סביבתם הסוערת. עם זאת חלתה וולף לעיתים קרובות, פיזית ונפשית. היא סבלה מכאבי ראש, מחלות עונתיות וחום גבוה במשך ימים, ובתקופות רבות הייתה מושבתת לגמרי מפעילות. ב-1912 ניסתה להתאבד, ובמאי 1936 לא הרשה לה רופאה לכתוב יותר מארבעים וחמש דקות ביום. בינואר 1938 ביקרו בני הזוג וולף אצל זיגמונד פרויד בהמפסטד.
בספטמבר 1939 ניזוק ביתם של הזוג וולף בהפצצות הגרמניות על לונדון, והם לא יכלו להגיע אליו. וולף המשיכה להיאבק בדיכאון, ובני הזוג נסעו לברייטון כדי להיוועץ ברופא נוסף בדבר מצבה. ב-28 במרץ 1941 התאבדה וירג'יניה וולף כאשר מילאה כיסיה באבנים והטביעה עצמה בנהר אוס(אנ') ליד ביתה בסאסקס.
היא השאירה מכתב האומר:
יקר מכול, אני בטוחה שאני משתגעת שוב. אני מרגישה, שלא נוכל לעבור שוב תקופה נוראה שכזו כמו בפעמים קודמות. והפעם לא אחלים עוד. אני מתחילה לשמוע קולות, ואינני מצליחה להתרכז. על כן אני עושה מה שנראה לי המעשה הטוב ביותר - - - מה שאני מבקשת לומר הוא זה, שאני חייבת לך את כל האושר שידעתי בחיי. - - - אינני חושבת, כי יכלו שניים להיות מאושרים יותר משהיינו אנו. ו'.
יצירה ספרותית

וולף נחשבת לאחת מהסופרות החשובות של המאה ה-20, ולאחת מהחלוצות השימוש ב"זרם התודעה" ככלי נרטיבי בכתיבת רומן.
ב-1915 פרסמה את ספרה הראשון, "המסע אל החוץ". בשנת 1919 פורסם "לילה ויום", רומן ריאליסטי המתרחש בלונדון, שמנגיד את חייהן של שתי חברות, קתרין ומרי. ב-1922 פרסמה את "חדרו של יעקב" המבוסס על מותו של אחיה טובי.
עם פרסומם של "אל המגדלור"(אנ') ב-1927 ו"הגלים"(אנ') ב-1931, ביססה וולף את מעמדה כאחת הסופרות המודרניות המובילות. בעבודות אלה פיתחה טכניקה החושפת את ההווי הנשי ומציאת חלופות לתפיסת המציאות הגברית השלטת באותה תקופה. בשנת 1925 פרסמה את הרומן "גברת דאלוויי", המתאר בצורה סטירית יום בחייה של גיבורת הספר (קלאריסה דאלווי) ודרך יום זה את מחשבותיהם של קבוצת אנשים במהלך יום בחייהם.
וולף עסקה רבות בסוגיות פמיניסטיות, ובמסגרת זאת פרסמה את הספר "אורלנדו" (Orlando, 1928), רומן פנטזיה העוקב אחרי קריירה של גיבורה ביסקסואלית וטרנסג'נדרית בחצרה של המלכה אליזבת הראשונה. ייתכן שכתיבת ספר זה התבססה, באופן חלקי לפחות, על ידידותה הקרובה של וירג'יניה עם ויטה סקויל וסט, אשת הדיפלומט הרולד ניקולסון. היחסים ביניהן אמנם לא הגיעו לידי קשר מיני, אך היו רוויים בארוטיקה עדינה. "נוכחותה מוצאת חן בעיני, ויופייה. כלום אני מאוהבת בה? אבל מה היא האהבה? היא "מאוהבת" בי (ראוי לשים זאת במירכאות), וזה מרגש, מחניף, מעניין".
ספר פמיניסטי נוסף שכתבה היה "חדר משלך" (A Room of One's Own, 1929) בו עסקה במכשולים ובדעות הקדומות המופנות כלפי נשים סופרות, ובצורך של נשים בהון עצמי כדי שתוכלנה לעסוק באמנות. הפרק האחרון בספר דן באפשרות של חשיבה ביסקסואלית. בשנת 1938, עם עליית הפשיזם באירופה, כתבה את המסה "שלוש גיניאות" (Three Guineas), שדנה בקשר שבין הזכות לחינוך ולתעסוקה לנשים לבין קידום השלום, החירות והצדק.
יצירות המתייחסות לווירג'יניה וולף

ב-1962 עלה לראשונה על במות ברודוויי מחזהו עטור התהילה של אדוארד אלבי, "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". המחזה משתמש בשמה של הסופרת כאלוזיה לתכניה האינטלקטואליים-מיניים החתרניים, שמקבלים ביטוי טעון ביחסים בין הדמויות במחזה. בשנת 1966, זיכה סרט קולנוע בשם זה את אליזבת טיילור בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1992 החלה הקרנתו של הסרט "אורלנדו", בבימויה של סאלי פוטר, המבוסס על יצירתה של וולף בשם זה מ-1928. בתפקיד האציל הבריטי האנדרוגני, גיבור הסרט, מככבת השחקנית טילדה סווינטון, ובתור המלכה אליזבת הראשונה מופיע השחקן קוונטין קריספ.
ב-2002 יצא לאקרנים הסרט "השעות", המבוסס על חייה של וולף ועל ספרה "גברת דאלוויי". הסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר, וניקול קידמן קיבלה את הפרס על תפקידה בסרט כווירג'יניה וולף. הסרט נעשה על פי ספרו זוכה פרס פוליצר של מייקל קנינגהם מ-1998. הוא ספג ביקורת בקרב שוחרי וירג'יניה וולף על כך שלא תיאר במדויק את חיי וולף ופועלה.
ב-2018 יצא לאקרנים הסרט ויטה וירג'יניה (אנ'), המתאר את הקשר בין וולף לבין ויטה סאקוויל־וסט (אנ'), בכיכובן של ג'מה ארטרטון ואליזבת דביקי.
מספריה שתורגמו לעברית

אורלנדו: ביוגרפיה (1928, Orlando: A Biography )
תרגום צבי ארד, מחברות לספרות, תשכ"ד; זמורה, ביתן, מודן, 1974
תרגום שרון פרמינגר, ידיעות ספרים, 2007
אל המגדלור (1927, To the Lighthouse )
תרגום מאיר ויזלטיר, מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, תשל"ו 1975
תרגום ליה נירגד, ידיעות ספרים, 2009
בין המערכות (1941, Between the Acts )
תרגום אהרן אמיר, זמורה, ביתן, מודן, תשמ"א 1981
תרגום שרון פרמינגר, ידיעות ספרים, 2011
הגלים (1931, The Waves )
תרגום מאיר ויזלטיר, זמורה-ביתן, תשמ"ב 1982
תרגום ליה נירגד, ידיעות ספרים, 2008
חדר משלך (1929, A Room of One's Own )
תרגום אהרן אמיר, שוקן, תשמ"א 1981
תרגום יעל רנן (הבאה לדפוס - ריקי אופיר), ידיעות ספרים, 2004
חדרו של ג’ייקוב (1922, Jacob's Room) - תרגום ניצה בן-ארי, זמורה-ביתן, תשמ"ו 1986
חירות של רגע: פרקי יומן, מקוצר וערוך על ידי אן אוליביה בל, תרגמה אלינוער ברגר, כתר, 2011
לילה ויום (1919, Night and Day) - תרגום אביבה ברושי, זמורה-ביתן, תשנ"ה 1995
מות העש: מסות, רשימות ומאמרים, תרגמה כרמית גיא, כתר, 2008
מכלול סיפורים קצרים - תרגום ברוריה בן ברוך בעריכת סוזן דיק, כתר, תשנ"א
המסע אל החוץ (1915, The Voyage Out) - תרגום אביבה ברושי, זמורה-ביתן, תשנ"ג 1993
גברת דאלוויי (1925, Mrs. Dalloway )
תרגום רנה ליטוין, זמורה, ביתן, מודן, תשל"ה 1974
תרגום שרון פרמינגר, ידיעות ספרים, 2008
פלאש: קורות חייו (1933, Flush: A Biography )
תרגם חנוך קלעי, דביר, תשל"ג
תרגמה ליה נירגד, ידיעות ספרים, 2010
פרשווטר (1923, Freshwater) - מחזה. תרגום יהודה ויזן, דחק לספרות טובה, עמדה, תש"ע 2010
שלוש גיניאות (1938, Three Guineas) - תרגום אהרן אמיר, שוקן, תשמ"ה 1985
השנים (1937, The Years) - תרגום אדם זרטל (ערך יחיעם פדן), זמורה, ביתן, מודן, תש"ם 1979
רישום של העבר (1976, Moments of being) - מאנגלית אנה הרמן, זמורה, ביתן, מודן, 2011
איך לקרוא ספר (How should one read a book 1925), תרגום סמדר גונן, נהר ספרים, 2022
הוילון של גברת לוגטון (1965, Nurse Lugton's Curtain) - ספר ילדים. תרגום יהודה ויזן, איורים טליה דריגס, קרן, 2024.
מחשבות על שלום בשעת תקיפה אווירית, הוצאת פרדס 2024, תרגמה אולגה סונקין.
מספריה שתורגמו לעברית > מאמריה

על הרומאנים 'המנהרה' ו'אורות מסתובבים' מאת דורות'י ריצ'רדסון (מאנגלית: אביעד שטיר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
יהודים – מקטע, יומן, מכתב. (מאנגלית: אריאל קריל, יהודה ויזן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ד', 2014.
לקריאה נוספת

קוונטין בל, וירג'יניה וולף: ביוגרפיה, תרגום מאנגלית לאה דובב, הוצאת שוקן, 1988. (הספר בקטלוג ULI)
מירי גלעד, מסע אל חוויית הרגע: בחיי היומיום וביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר, הוצאת רסלינג, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
אורן גל, שברים במראה: שבר ומשבר בספרות האירופית המודרנית (הפרק: וירג'יניה וולף - צורה: שאלה של הגדרה), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014, עמ' 64–76. (הספר בקטלוג ULI)
Virginia Woolf, A Writer's Diary, Hogarth Press, 1959 (הספר בקטלוג ULI)
Hermione Lee, Virginia Woolf, Chatto & Windus, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
Louisa A. Desalvo (ed.), Mitchell Alexander Leaska (ed.), The Letters of Vita Sackville-West to Virginia Woolf, Hutchinson, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
אליסיה חימנס ברטלט, חדר לא שלך, הוצאת חרגול מודן, 2022
אילת נגב, "וירג'יניה וולף: אני בטוחה שאני משתגעת שוב", בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: מישכל, 1995. גרסה דיגיטלית מפרויקט בן־יהודה.
סיפורת
דבורה נגבי, וירג'יניה: רומן ביוגרפי, הוצאת עם עובד, 2019.
הערות שוליים

1 2  אליס שלוי, וירג'יניה וולף, אנציקלופדיה העברית ט"ו, עמ' 890–891
1 2 3 4 5  קוונטין בל, וירג'יניה וולף, שוקן ירושלים, 1988
↑  Williams, Lucia CA. "Virginia Woolf’s history of sexual victimization: a case study in light of current research." Psychology 2014 (2014).
↑  וירג'יניה וולף, תרגום: אלינוער ברגר, חירות של רגע /פרקי יומן/, כתר, 2010 (1984 בשפת המקור)
↑  Nigel Nicolson, Portrait of a Marriage, Bantam books, 1973
↑   שמעון זנדבנק, על שתי מסות של וירג'יניה וולף, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2023
↑   גילי איזיקוביץ, ראיון עם הסופרת אליסיה חימנס ברטלט, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269971105171  PLWABN: 9810577891605606  BIBSYS: 90068620  BNC: 000037827  BNE: XX1686942  BnF: cb11929398t (data)  CANTIC: a10179483  CiNii: DA00351810  GND: 118635174  ICCU: CFIV016490  ISNI: 0000 0001 2095 9604  LCCN: n79041870  LNB: 000023208  MusicBrainz: b6349539-7ff8-4ed1-b53a-5988ba6e1b66  NDL: 00461439  NKC: jn19990009273  NLA: 35619284  NLG: 61137  NLK: KAC199630555  NSK: 000007410  NTA: 068472773  RERO: 02-A000177333  SELIBR: 137658  SNAC: w6qg9gvk  SUDOC: 027199746  Trove: 1016905  ULAN: 500330927  VcBA: 495/2  VIAF: 39385478   WorldCat (עם VIAF): 39385478
תזמורת המהפכה

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  2004
 מייסד:  זהר שרון, רועי אופנהיים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  תל אביב-יפו, ישראל
 אולם קונצרטים:  המשכן לאמנויות הבמה (תל אביב)
 מנצח:  רועי אופנהיים
 https://www.rev-orch.com
 
תזמורת המהפכה היא אנסמבל מוזיקלי ישראלי בהובלת זהר שרון ורועי אופנהיים המעלה פרויקטים מוזיקליים בשילוב אמנויות הבמה.
היסטוריה

תזמורת המהפכה נוסדה בשנת 2004 על ידי שני סטודנטים מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, זהר שרון ורועי אופנהיים. לדברי אופנהיים "המטרה של התזמורת היא לתת במה ליוצרים ישראלים ולהיות מעבדה ניסיונית למבצעים ולמלחינים צעירים". "אנחנו רוצים לתפוס את התזמורת לא כז'אנר, אלא ככלי נגינה שאפשר לעשות אתו כל מיני דברים, ממש כמו גיטרה חשמלית. אנחנו נראים כמו תזמורת, אבל חושבים כמו הרכב רוק. אנחנו רוצים לנגן מוזיקה שאנחנו יצרנו, בלי תווית של סגנון מסוים. חשוב לנו לשבור את הקונצפט המוכר של קונצרט, לפתוח אותו לדיון מחודש. לכן הפרויקט הנוכחי שלנו משלב מוזיקה עם אנימציה".
זהר שרון משמש בתור מלחין הבית ומנהל אמנותי ורועי אופנהיים משמש בתור מנצח ומנהל אמנותי. מלבדם, חלק מנגני האנסמבל אינם קבועים והם בוגרים של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובתל אביב. האנסמבל מונה בהופעותיו בין 12 ל-40 נגנים.
התזמורת היא עמותה רשומה הנתמכת על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב-יפו, ומקיימת סדרה שנתית של מופעים במסגרת "סדרת המהפכה" בבית האופרה בתל אביב ובהיכל אמנויות הבמה הרצליה, והחל מ-2025 גם באודיטוריום חיפה.
בשנים 2008–2010 אימצה העיר ראשון לציון את התזמורת תחת חסותה של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ולאחריה עברה התזמורת לחסות עיריית תל אביב.
תזמורת המהפכה העלתה פרויקטים על במות שונות, בהם המשכן לאמנויות הבמה במסגרת מופעי קלאסי רוק ומופעי "סדרת המהפכה" הנתמכת על ידי סנו - דיתי ואלכס לנדסברג - סנו ומיכל ויובל רכבי, במות פסטיבל ישראל, צלילים במדבר, פסטיבל ירושלים לאומנויות, פסטיבל האביב הבינלאומי בראשון לציון וכמו כן ביצעה עיבודים ליצירות מאת מיכאל וולפה ואילן מוכיח לצד מוזיקה מאת מלחינים צעירים. התזמורת הופיעה עם אמנים מובילים במוזיקה הישראלית כמו ירמי קפלן ואביתר בנאי.
כחלק מהחזון הבינתחומי של התזמורת, היא מופיעה בשיתופי פעולה ייחודיים עם תיאטראות כגון הקאמרי וחיפה, וגופי מחול כגון ורטיגו, לצד מופעים המשלבים וידאו, קולנוע ומשחק.
בחו"ל הופיעה התזמורת בין היתר ברויאל אלברט הול, לונדון, בפסטיבל Sibfest ובפסטיבל התיאטרון הבינתחומי של טביליסי.
זהר שרון ורועי אופנהיים זכו בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב לשנת 2024 על פועלם במסגרת התזמורת. זהר שרון זכה בפרס נבון לשנת 2024 לשימור וטיפוח תרבויות ישראל מטעם משרד התרבות על יצירתו המוזיקלית העשירה בתזמורת בכלל.
דיסקוגרפיה

2013: עברי לידר ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה (עם עברי לידר)
2015: הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה (עם הדג נחש)
2015: בילי שוורץ - פסקול המחזמר בהשתתפות תזמורת המהפכה.
2022: ג'ונגל בחוץ - שיר עם גידי גוב, תרגום לעברית של It's a jungle out there של רנדי ניומן.
2024: אדבר איתך - קליפ בעברית וערבית של תזמורת המהפכה בהשתתפות אכרם עודה ודיקלה.
2024: נור דרוויש ותזמורת המהפכה, הכניסיני תחת כנפייך
2024: גרשווין - גרסת המהפכה - אלבום עיבודים ליצירות הגדולות של המלחין האמריקאי הגאון וכן פנטזיות בהשראתו שהלחינו ועיבדו מאיה בלזיצמן, גיא מינטוס ויונתן אלבלק. ההקלטה מתוך הופעה חיה.
2024: החבדניקים - פסקול המחזמר, בהשתתפות תזמורת המהפכה.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, פנטסיה לאנימטור ותזמורת, באתר הארץ, 28 במאי 2006
↑  Reut Barnea, הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט לשימור וטיפוח תרבויות ע״ש יצחק נבון לשנת 2024, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2025-01-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602328505171  MusicBrainz: 7a83dbac-fdc0-43c0-8a2f-3d582da286b5  VIAF: 26145304382978571411   WorldCat (עם VIAF): 26145304382978571411
יבהן חצ'רידי

יֶבְהֶן גריגורייביץ' חצ'רידי (באוקראינית: Євген Григорович Хачеріді; נולד ב-28 ביולי 1987) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא יווני ששיחק בעמדות המגן.
נולד בעיר מליטופול שבמחוז זפוריז'יה. אביו הוא בן לקהילת יוונים פונטים, שחיים בדרום אוקראינה מתקופת ימי הביניים. אמו של הכדורגלן - אוקראינית.
קריירה

חצ'רידי החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל אולקום בעיר הולדתו. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2005 קודם לקבוצה הבוגרת. בשנת 2006 הושאל לקבוצת ווהלין לוצק, בה שיחק עונה אחת. בתום עונת 2006/2007 רכשה קבוצת וולהין לוצק את כרטיס השחקן של חצ'רידי, רק כדי למכור אותו כעבור כמה חודשים לדינמו קייב. בספטמבר 2008 ערך חצ'רידי את משחק הבכורה שלו במדי דינמו קייב. בעונת 2008/2009 חצ'רידי הפך לשחקן מההרכב הקבוע של דינמו קייב. במאי 2018 עזב את דינמו וחתם בקבוצה היוונית פאוק סלוניקי.