stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיגועי 11 בספטמבר
השפעות הפיגועים > השלכות כלכליות

הפיגועים זעזעו את המערכת הכלכלית בארצות הברית והשפיעו אף על שוקי העולם. הבורסה לניירות ערך בניו יורק לא נפתחה באותו בוקר ונשארה סגורה עד 17 בספטמבר. עם פתיחתה, נפל מדד הדאו ג'ונס ב-684 נקודות, או 7.1%, וקבע שיא של ירידה שלילית ביום אחד. עד לסוף השבוע ירד הדאו ב-14.3%, שהייתה בזמנו הירידה הגדולה ביותר בשבוע אחד בהיסטוריה. בתרגום לדולרים, מניות ארצות הברית הפסידו ערך של 1.4 טריליון דולר בשבוע אחד. הדולר האמריקאי איבד אחוז גדול מערכו ביחס למטבעות בולטים אחרים דוגמת האירו, הלירה שטרלינג והין היפני. גם בבורסות בעולם נרשמה צניחה חדה במדדים בעקבות הפיגועים.
בניו יורק, 430,000 חודשי עבודה ומשכורות בסך של 2.8 מיליארד דולר אבדו בשלושת החודשים שלאחר הפיגועים – משרדים נסגרו, יוזמות הוקפאו, והצמיחה האטה. ענפי הייצוא היו הנפגעים החמורים ביותר. התוצר המקומי הגולמי של העיר איבד 27.3 מיליארד דולר מערכו בשלושת החודשים האחרונים של 2001 ובמשך כל 2002. 18,000 עסקים קטנים במנהטן תחתית נהרסו או עברו מקום, בעיקר אלו שהיו קרובים למרכז הסחר העולמי. כתוצאה מכך, מקומות עבודה בעיר אבדו. 2,960,000 מטר רבוע של אזורי משרדים ועסקים במנהטן תחתית נפגעו או נהרסו.
השלטון הפדרלי העביר לעיריית ניו יורק 11.2 מיליארד דולר לסיוע מיידי כבר בספטמבר 2001, ובתחילת 2002 הועברו לעיר עוד 10.5 מיליארד דולר בשביל פיתוח כלכלי ובנייה מחדש של האתרים שנהרסו. כ-400,000 איש איבדו את מקום עבודתם בעיר ניו יורק כתוצאה מהפיגועים, ואף ענף התיירות נפגע קשות. פגיעה משמעותית נרשמה גם בענף הביטוח עקב הפיצויים העצומים שחברות הביטוח נאלצו לשלם, שהגיעו לעשרות מיליארדי דולרים. בעקבות הפיגועים האמירו מחירי הביטוח ברחבי העולם. ענף התעופה שחווה קשיים כלכליים לפני המתקפה נפגע עוד יותר לאחר שחברות התעופה נאלצו לשלם פיצויים למשפחות הקורבנות שהיו על המטוסים, ולהחזיר לנוסעים, שלא יכלו לטוס עקב סגירת המרחב האווירי של ארצות הברית, את כספם.
הפיגועים גם הובילו בעקיפין למלחמותיה של ארצות הברית באפגניסטן ובעיראק, ולעוד הוצאות נוספות הקשורות לביטחון הפנים. כל הוצאות הביטחון מסתכמות בלפחות חמישה טריליון דולר.
השפעות הפיגועים > השלכות בריאותיות

למעלה מ-2,500 חומרים רעילים התפזרו באוויר בעקבות קריסת מגדלי מרכז הסחר העולמי. בחמשת החודשים שלאחר מכן המשיכו ענני האבק שנוצרו לזהם את האוויר באזור הקריסה. הנפגעים העיקריים מכך היו עובדי החילוץ וההצלה ואזרחים שגרו או עבדו בסמוך לאזור האסון.
מחקר שפורסם לאחר המתקפה תיאר שרבים מן הניצולים סובלים משיעול טורדני ומבעיות במערכת הנשימה.
לאורך השנים התברר כי ניצולי המתקפה ואנשי כוחות ההצלה שפעלו בזירה סובלים ממגוון של בעיות פיזיות ונפשיות כמו פוסט טראומה, חרדה, דיכאון ועוד.
בשנת 2017 פורסם כי מעל 7,000 איש שנחשפו לחומרים הרעילים שהתפזרו באוויר כתוצאה מהאסון, חלו בסוגים שונים של מחלת הסרטן.
בשנת 2018 פורסמו שני מחקרים נוספים שמעידים על הקשר בין ענן האבק להתפתחות הסרטן אצל מי שהיה בסביבה.
אחרית דבר

כבר ביום המתקפה, הבטיח ראש העיר של ניו יורק, רודולף ג'וליאני, לבנות את המגדלים מחדש באומרו "קו הרקיע (של העיר) יחזור להיות שלם שוב". איגוד מנהטן התחתונה ("Lower Manhattan Development Corporation – LMDC") הוקם בהוראת ג'וליאני ומושל מדינת ניו יורק, ג'ורג' פאטקי, והוטלה עליו המשימה לתכנן את בנייתו המחודשת של מרכז הסחר העולמי. עם השנים ספג האיגוד ביקורת על כך שביצע מעט מאוד על אף התקציב הגדול שקיבל. ביולי 2004 התקיים טקס הנחת אבן הפינה של פרויקט מגדל החירות. הקמתו של בניין המשרדים הראשון בפרויקט הסתיימה בשנת 2006. הבניין החדש החליף את בניין מס' 7 של מרכז הסחר העולמי שכמו רבים אחרים התמוטט ביום המתקפה.
בניית מגדל החירות הושלמה בשנת 2014 כאשר הוא המגדל הגבוה ביותר בארצות הברית כשהוא מתנשא לגובה של 1,776 רגל (541.3 מטר), כשנת הכרזת העצמאות של ארצות הברית. שלושה מגדלים נוספים היו צפויים להיבנות באתר בין השנים 2007 ו-2012 אולם בעקבות המשבר הכלכלי העולמי שפרץ לקראת סוף שנות ה-2000, תהליך הבנייה התעכב ועשוי להגיע לסיומו רק בשנת 2036[דרוש מקור].
האגף בפנטגון שהתמוטט ביום המתקפה, נבנה ואוכלס מחדש בתוך כשנה.
אחרית דבר > הנצחה

אחת ההנצחות הראשונות לפיגועים הגיעה בדמותם של 88 זרקורים שהותקנו במקום בו עמדו מגדלי התאומים ויצרו שתי אלומות אור אנכיות שהופנו לשמיים. ההנצחה קיבלה את השם "מחוות האורות" והתקיימה לראשונה בין 11 במרץ 2002 ל-14 באפריל של אותה שנה. החל משנת 2003 מתקיימת הנצחה זו בכל יום השנה לפיגועים.
האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר ממוקמת באתר בו עמדו מגדלי התאומים. האנדרטה, בעיצובו של האדריכל הישראלי-אמריקאי מיכאל ארד, נחנכה בשנת 2011. המוזיאון הסמוך לה נפתח בשנת 2014.
אנדרטת הזיכרון לפיגוע בפנטגון נחנכה ביום השנה השביעי לפיגועים, ב-11 בספטמבר 2008. האנדרטה כוללת פארק ובו 184 ספסלים (כמספר הקורבנות) שמופנים לעבר בניין הפנטגון.
אנדרטת הזיכרון הלאומית לטיסה 93 נמצאת סמוך לעיירה שנקסוויל שבפנסילבניה, מקום התרסקות המטוס. בתחילה הייתה אנדרטת זיכרון זמנית שממוקמת כ-500 מטר ממקום ההתרסקות. האנדרטה כללה גדר באורך 40 רגל (כ-12 מטר) שהמבקרים באתר יכולים לשים עליה חפצים שונים דוגמת דגלים ופרחים. באתר מוצבים גם ספסלים שעליהם חקוקים שמותיהם של הנוסעים ואנשי הצוות שנהרגו בהתרסקות. האנדרטה הקבועה נפתחה לאחר 14 שנה של תכנונים ופיתוח, ב-10 בספטמבר 2015. האנדרטה כוללת קיר עם שמות הנספים, ומגדל בגובה 28 מטר, המכיל 40 פעמוני רוח.
אנדרטאות זיכרון רבות אחרות נבנו במקומות שונים ברחבי ארצות הברית. כמו כן מספר מלגות וקרנות צדקה על שמם של ההרוגים בפיגועים הוקמו על ידי משפחות ההרוגים ועל ידי ארגונים ואישים פרטיים.
בשנת 2002 הופץ סרט תיעודי בשם 9/11 שבוים והופק על ידי האחים ז'ול וגדעון נודה, שתיעדו בעצמם את האירוע "מבפנים".
אנדרטאות ושאר אתרי הנצחה הוקמו גם במדינות אחרות, כגון האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים שבעמק הארזים בישראל.
להקת התראש מטאל האמריקאית סלייר כתבה את השיר "ג'יהאד" העוסק בפיגוע מנקודת מבטו של המחבל מוחמד עטא ומציג אותו כרוצח שפל ותת אנושי וגם כעיוור שהולך אחרי האסלאם ללא שום חשיבה על מעשיו. השיר יצא באלבום Christ Illusion ב-2006.
בפתח תקווה הוקמה אנדרטה בשם "שער התקווה" ובה שני מגדלים קורסים ועליהם מצוירת קשת כסימן לתקווה.
באשדוד הוקם גלעד לזכר ארבעת ההרוגים הישראלים במתקפה.
בבאר שבע האירוע מונצח בשכונת נווה זאב בכיכר מגדלי התאומים, באמצעות פסל מברזל המציג את קווי המתאר של שני רבי קומות זהים, גבוהים, צרים וחלולים המשקפים את מגדלי התאומים. לצד הכיכר 2 זוגות מגדלים רבי קומות זהים.
האלבום "Thin Air" של המוזיקאי הבריטי פיטר האמיל נסוב סביב קריסת מגדלי התאומים, כמו גם קריסת השפע והאדנות אותם ייצגו.
האלבום "American Life" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה נוצר בעקבות כמיהתה לקבל תשובות לשאלותיה ומענה הולם לפיגועי 11 בספטמבר, כמו גם למלחמת עיראק שאירעה לאחר מכן ב-2003. את הקונספט שלו, ביססה על החלום האמריקאי ש"התנפץ" לאחר הפיגועים, והיה אידיאל לאורך זמן עבור רבים.
במלאת 20 שנה לאסון שודר הסרט התיעודי "9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא", החושף את נקודת המבט של הסגל הנשיאותי ביום האסון.
תאוריות קשר

כמעט כל אירוע מסדר גודל דומה מייצר תאוריות קונספירציה שונות ולכאורה הסתרת האמת בידי השלטון. אירועי 11 בספטמבר לא היו יוצאי דופן. האירועים נחקרו היטב על ידי רשויות השלטון האמריקני והוכח שאנשי אל-קאעידה עמדו מאחורי תכנון הפיגועים וביצועם. למרות עובדה זו, הופצו תאוריות קשר רבות בנוגע לאחראים כביכול לפיגועים. בתאוריות קונספירציה אלו יש מרכיבים אנטישמיים, אנטי-ישראלים ואנטי-אמריקנים, והן זוכות לאהדה ולפופולריות רבה בארצות שעוינות את המערב. עם זאת, גם בארצות הברית עצמה עולות שאלות לגבי מה שאירע באסון. כיום, 51% מתושבי ניו יורק מאמינים שהתרחיש שציירה ממשלת ארצות הברית בנושא הוא שגוי או מפוברק במידה מסוימת. לפי סקרי ערוץ החדשות CNN, למעלה מ-36% מהצופים מאמינים שקיים סוג מסוים של טיוח ממשלתי בנושא.
תאוריית קשר לגבי אירועי 11 בספטמבר מוצגת בסרט הדוקומנטרי "9/11 ההבדל הקטן", המעלה שאלות לגבי ההסברים המקובלים לאירועי 11 בספטמבר ומעלה אפשרות שהפיגועים הם תוצאה של מבצע דגל כוזב אמריקאי, שהצביע על מעורבותם כביכול של גורמי טרור. לפי תאוריה זו, הטלת האחריות לפיגועים על ארגון אל-קאעידה ביססה עילה מספקת לפתיחת חזית מלחמתית עם אפגניסטן, שנועדה לפי הטענה לשקם את כלכלת ארצות הברית, ובנוסף, היוותה עילה מוצדקת לממסד האמריקני על כל שלוחותיו לבצע חיפוש בכל אדם אשר יחפוץ, אף ללא צו מבית המשפט הפדרלי. הסרט מציג לכאורה ראיות לכך ששום מטוס מסוג בואינג לא התנגש בבניין הפנטגון, ושלא ייתכן שהתנגשות המטוסים בלבד היא שריסקה את מגדלי התאומים. תאוריות אלו גרמו לכך שב-16 במאי 2006 הציגה ארצות הברית לתקשורת את קלטת הווידאו של מצלמת אבטחה של תחנת דלק הסמוכה לבניין הפנטגון, על פי צו בית משפט. בקלטת ניתן לראות הבזק לבן המייצג את המטוס מעט לפני הפיצוץ, אך יש הטוענים [דרוש מקור] שהוא נראה יותר כמו טיל שיוט.
תאוריית קשר אחרת, הנפוצה מאוד בעולם המוסלמי, היא שמאחורי הפיגוע עמדו היהודים וישראל. ב-11 בספטמבר נעדרו מעבודתם במגדלי התאומים יהודים דתיים רבים משום התארכות תפילת שחרית באמירת "סליחות". לפי תאוריה זו, קיבלו היהודים התראה מוקדמת על הצפוי להתרחש. בעיתון המצרי "אל-אהראם" התפרסמו טענות רבות למעורבותו של המוסד בפיגועים: היעדר יהודים שנפגעו בהם, לטענת העיתון, מכירה כללית של מניות שבוצעה בידי יהודים יומיים קודם, ההשערה שרק ארגון כמו המוסד, מרושת היטב בארצות הברית ויכול היה לחדור כך את הביטחון האמריקני ועוד. טענות דומות, כולל מניין משוער של היהודים שנעדרו מעבודתם באותו יום וכן מידע על ישראלים שנעצרו בארצות הברית בעקבות הפיגוע, הושמעו בידי מקורות ערביים רבים, חלקם רשמיים.
בניגוד לתאוריית הקשר, בין ההרוגים היו 4 אזרחי ישראל, וכ-270 עד 400 יהודים.
ראו גם

טרור בארצות הברית
גראונד זירו
מגדלי התאומים (סרט)
האדם הנופל
הנפת הדגל בגראונד זירו
מתקפת האנתרקס
מעורבות ערב הסעודית בפיגועי 11 בספטמבר
פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד
טבח שבעה באוקטובר
לקריאה נוספת

ג'ים דווייר, קווין פלין, 102 דקות – הסיפור שטרם סופר על מגדלי התאומים, הוצאת עברית, תרגמה מאנגלית: אינגה מיכאלי
ד"ר פנחס נרקיס (2003). תאומי הטרור – הלחימה בטרור בארץ, בארצות הברית ובעולם, הוצאת אסטרטגיות וטקטיקה
ביאורים

↑  בארצות הברית נהוג לכתוב תאריכים כאשר החודש קודם ליום, ולכן 11 בספטמבר יכתב 9/11 
 ולא 11/9 כמקובל בישראל וברוב מדינות העולם המערבי.
↑  המדינה הנוספת היחידה שעשתה זאת מלבד ישראל וארצות הברית הייתה אירלנד
↑  במקביל, אושרו הצהרות סיכום נפרדות של חד"ש ושל תע"ל, אשר גינו גם הן את המתקפה. הצהרה של רע"מ שגינתה את המתקפה והתנגדה לקריאות שעלו כנגד כלל המוסלמים וכנגד ההנהגה הפלסטינית, נפסלה.
בית השלום (חברון)

| --- | --- |
בית השלום, מרץ 2019
 מידע כללי
 סוג:  התנחלות 
 מיקום:  חברון 
 
 קואורדינטות:  31°31′36″N 35°06′48″E﻿ / ﻿31.52671389°N 35.11322778°E﻿ / 31.52671389; 35.11322778
 beithashalom.com
  (למפת הר חברון מוגדלת) בית השלום(למפת הר חברון רגילה) בית השלום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית השלום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית השלום
 
בית השלום
בית השלום הוא בניין בבעלות יהודית, על ציר ציון - הדרך המחברת בין קריית ארבע למערת המכפלה ושכונת אברהם אבינו ביישוב היהודי בחברון, בשכונת א-ראס בחברון. משרד הביטחון כינה את הבניין הבית האדום ובאמצעי התקשורת כונה לעיתים בית המריבה.
המבנה בן ארבע קומות ושטחו הכולל 1,138 מ"ר. נכון ליולי 2022 גרות בו 13 משפחות ונעשים בו שיפוצים להכשרת 27 יחידות דיור.
במרץ 2007 נכנסו יהודים לבניין לאחר שרכשו אותו מפאיז רג'בי, ובדצמבר 2008 הם פונו בכוח על ידי משטרת ישראל, לאחר שנדחתה עתירה נגד הפינוי שהגישו לבג"ץ. לאחר הפינוי נותר הבית בידי כוחות הביטחון עד להכרעת מערכת המשפט ועל גגו עמדה מאוישת של צה"ל. ב-13 בספטמבר 2012 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הבית נרכש כחוק וחייב את המדינה להשיב את הבית לרוכשיו בתוך 30 יום. שר הביטחון אהוד ברק הנחה להעביר את הבית לידי הרוכשים היהודים, אולם בית המשפט המחוזי החליט לעכב את המהלך עד להחלטת בית המשפט העליון בערעור. ב-11 במרץ 2014 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של רג'בי ואישר שהבית נרכש כדין. באפריל 2014 אוכלס הבניין ביהודים לאחר ששר הביטחון אישר זאת.
ב-12 במרץ 2019 הרג כוח צה"ל מחבל חמוש שחדר לבית השלום.
הסכסוך המשפטי סביב הבית > טענות הצדדים

פאיז רג'בי ועבד אלקאדר שאוור, שני פלסטינים שהבניין היה שייך להם והוחזק על-ידם, חתמו בשנת 2004 על עסקת מכר למכירת הבניין עם איוב ג'אבר, פלסטיני אף הוא, "איש קש" שייצג בעסקה את הקונים בפועל: טל בניה והשקעות קרני שומרון ואגודת מחדשי היישוב היהודי בחברון. עד ל-19 במרץ 2007 החזיקו במבנה רג'בי ושאוור. לטענת רג'בי, הוא חזר בו מהעסקה עם ג'אבר, משום שלא שולמה לו יתרת התמורה עבור המכר, והעסקה בוטלה. הקונים בפועל טענו כי העסקה הושלמה והזכויות במבנה עברו בשלמותן אליהם והמכירה תועדה בקלטת שמע. מחלוקת זו נידונה בבית המשפט המחוזי בירושלים.
המימון לרכישת המבנה, בסך מיליון דולר, התקבל ממוריס אברהם, מיוצאי קהילת יהודי חלב בניו יורק. הוא סיפר כי משפחתו עלתה לארץ ישראל, התיישבה בחברון וגורשה מהעיר במאורעות תרפ"ט. הוא אמר בריאיון כי מצא עניין בבית זה עקב היותו על ציר המתפללים בין קריית ארבע לבין מערת המכפלה, ובכך הוא מבטיח את שלום המתפללים בדרכם למערה.
הסכסוך המשפטי סביב הבית > כניסה ראשונה לבית וקביעת בג"צ

ב-19 במרץ 2007, בעוד רג'בי מחזיק בפועל במבנה, נכנסו למבנה כ-150 אנשים מטעם הקונים, ברובם תלמידי ישיבה, יחד עם ציוד. רג'בי הגיש תלונה למשטרה על הכניסה למבנה. הוא טען שהיא נעשתה ללא הסכמתו ולוותה באלימות, שאת מהותה לא פירט, ובשימוש בכלי פריצה. הקונים הכחישו זאת וטענו שכניסתם נעשתה מכוח זכותם הקניינית. הם הגישו מסמכים התומכים בטענה כי עסקת המכר הושלמה, אולם בפרקליטות טענו כי יש ספק לגבי המקוריות של חלקם. גם בגרסתו של רג'בי במשטרה נמצאו סתירות.
ב-17 באפריל 2007 עתר רג'בי לבג"ץ, בבקשה שיורה למדינה לסייע לו בפינוי המתיישבים מהמבנה. בתגובה הודיעה המדינה ב-18 בנובמבר 2007 כי לאחר השלמת חקירת המשטרה הוחלט כי על משטרת ישראל לסייע בפינויים של המתיישבים מהמבנה בשל קיום "פלישה טרייה" אליו. בעקבות זאת עתרו הקונים לבג"ץ, שיורה למדינה להימנע מהפינוי. ב-16 בנובמבר 2008 פסק בית המשפט כי המדינה רשאית לפנות את המבנה ולהעביר אותו לחזקתה, עד להכרעה בשאלה למי החזקה על הנכס.
הפינוי והתגובה לפינוי

שר הביטחון, אהוד ברק, נועד עם ראשי מועצת יש"ע ועם מנהיגי היישוב היהודי בחברון, בניסיון להגיע לפינוי שקט של הבית. ברק הציג את עמדתו כי "אזרחים חייבים לקבל את מרות המדינה. לא ניתן לגורמים קיצוניים לערער את סמכות המדינה ויסודותיה". ב-3 בדצמבר 2008 הכריז מפקד פיקוד המרכז, האלוף גדי שמני, על האזור כשטח צבאי סגור ולמקום הובאו שלוש פלוגות יס"מ. למחרת נערך דיון בין שר הביטחון לראשי מועצת יש"ע בניסיון בלתי מוצלח להגיע לפשרה. בעת הדיון נכנסו כוחות משטרה מתוגברים למבנה ופינו אותו תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות. במאבק האלים נפצעו כ-20 איש מהמפונים והמפנים.
הפינוי והתגובה לפינוי > הדיון הציבורי בעקבות פסיקת בג"ץ

היהודים שנכנסו לבית טענו כי פסיקת בג"ץ נובעת ממניעים פוליטיים ואין לה תוקף מוסרי. מאות תומכים הגיעו לבית האדום כדי להיאבק בניסיון לפנות את יושבי הבית, בהם גם חבר הכנסת ניסים זאב. התומכים שהו במקום כשבועיים. המאבק על הבית האדום עורר מחדש גם את המאבק על בית שפירא ועשרות בני נוער נכנסו לתוכו, אך פונו בתוך זמן קצר. 48 חברי כנסת חתמו על מכתב אל שר הביטחון, אהוד ברק והשר לביטחון פנים, אבי דיכטר, שבו קראו להימנע מהפינוי לפחות עד הבחירות.
בימים שלפני הפינוי אירעו בעיר התנגשויות בין יהודים וערבים, שכללו השלכת אבנים הדדית. במהומות נפצע קשה נער יהודי מפגיעת אבן בראשו. "הארץ" תיאר כך את האירועים בלילה שבין 1 ו-2 בדצמבר: "התפרעות קשה של מתנחלים הלילה (שלישי) בחברון. מאות מתנחלים ופעילי ימין התגודדו אחרי חצות סמוך לבית המריבה, יידו אבנים על פלסטינים, ניפצו שמשות של מכוניות וחלונות בבתים, וחיללו פעם נוספת קברים בבית העלמין המוסלמי הסמוך". ישראל הראל כתב בעקבות זאת: "קשה היה לעכל את המחזה, התחוור, שהפעם, כ-20 שנה לאחר פרוץ אינתיפאדת האבנים של הערבים, צעירים יהודים, לא להאמין, משליכים אבנים על כוחות הביטחון שלהם ועל אזרחים, שכניהם הערבים". בקרב המתנחלים נתגלע עימות פנימי, כאשר ראש מועצת יש"ע, דני דיין, תקף את ראש מועצת קדומים לשעבר, דניאלה וייס, באומרו: "דניאלה וייס גורמת נזק למאבק על בית השלום, והיא עלולה לגרום נזק חמור ביותר לעצם אחיזתנו ביהודה ושומרון".
הפינוי והתגובה לפינוי > בעקבות הפינוי

להפתעת גורמי הביטחון, רבים ממנהיגי המתנחלים לא פעלו למניעת הפינוי ואף לא גינו אותו באופן הגורף הרגיל. חבר הכנסת אריה אלדד הסביר זאת באומרו "אינני יכול להיות חלק באירוע שמובילים אותו אנשים הקוראים בשידור חי למותם של חיילי צה"ל". דברים ברוח דומה כתב ישראל הראל.
בעקבות הפינוי התפרעו פעילי ימין וחסמו כבישים בכניסה לירושלים ובאזור המרכז. כוחות של משטרת ישראל ביצעו מעצרים ופינו את המפגינים. במקביל החלו התפרעויות של פעילי ימין בחברון שבהן הוצת וניזוק רכוש של פלסטינים תושבי העיר. תושב קריית ארבע שעבר בסמוך נקלע לעימות עם פלסטינים וירה לעברם. מהירי נפצעו שניים מהם. נגד היורה הוגש כתב אישום, אולם הפרקליטות משכה אותו לאחר שסירבה למסור לידי ההגנה חומר סודי שהיה ברשותה.
ראש הממשלה, אהוד אולמרט, הכריז כי "כל ניסיון של גורמים אלימים לפגוע באוכלוסייה הפלסטינית – ייתקל בתגובה חריפה ומיידית". פעילי ימין אשר פונו מאזור חברון איימו כי יחזרו ליישב את "בית השלום".
שר המשפטים, דניאל פרידמן, תקף במהדורת "יומן" של ערוץ 1 את צה"ל, ואמר: "היה ברור מה שהולך לקרות לאחר הפינוי, ואני מאוד מצטער על כך שכוחות הביטחון לא היו ערוכים למנוע את הפוגרום שנעשה בפלסטינים על ידי מתפרעים יהודים".
לעומתו טען השר לביטחון פנים, אבי דיכטר: "לא היה פוגרום של יהודים בפלסטינים בחברון, ומי שמשתמש במושג 'פוגרום' מתכוון להכפיש. חברון אינה בוערת, אין אינתיפאדה יהודית".
ראש ישיבת הר עציון, הרב אהרון ליכטנשטיין כתב בעקבות האירועים:
הפינוי והאירועים סביבו הציתו דיון ציבורי נרחב, במערכת הפוליטית ובאמצעי התקשורת. למרות טענות ראש הממשלה, אהוד אולמרט, על פינוי מוצלח וענייני, היו שטענו שביצוע הפינוי היה נגוע בשיקולים פוליטיים, בעיקר בקשר לפריימריז שנערכו באותו יום במפלגת העבודה שבראשה עמד שר הביטחון אהוד ברק.
אשרור הרכישה

ב-13 בספטמבר 2012 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הבית נרכש כחוק וחייב את המדינה להשיב את הבית לרוכשיו בתוך 30 יום. בנוסף, חייב בית המשפט את המוכר, שטען כי החוזה בוטל בין היתר כי לא התבצעה מכירה גמורה, לשלם 50,000 ש"ח הוצאות משפט. ראג'בי ערער וב-11 במרץ 2014 דחה בית המשפט העליון את ערעורו. בית המשפט קבע כי הסכם המכירה לא בוטל ויוכרז כתקף ברגע שישלמו הקונים את יתרת הסכום. בנוסף הטיל בית המשפט על המערער לשלם 30 אלף ש"ח הוצאות משפט. ב-13 באפריל 2014 החל אכלוס הבניין ביהודים והרב דב ליאור קבע את המזוזה במתחם.
ראו גם

בית התקומה
גיבורי האולימפוס

| --- | --- |

 הגיבור האבוד  דם האולימפוס  אות אתנה  בית האדס  בן נפטון  יומני החצוי 
 מידע כללי
 מאת:  ריק ריירדן 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  פנטזיה, סיפורת לילדים 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי הייפריון 
 תאריך הוצאה:  2010 
 סדרה
 ספר קודם:  פרסי ג'קסון והאולימפיים 
 הספר הבא:  גורלו של אפולו 
 
גיבורי האולימפוס (באנגלית: The Heroes of Olympus) היא סדרת המשך לסדרה  "פרסי ג'קסון והאולימפיים". ספרי הסדרה עוסקים במיתולוגיה היוונית והרומית והיא נכתבה על ידי ריק ריירדן. הספר הראשון בסדרה, "הגיבור האבוד", יצא לאור בארצות הברית ב-12 באוקטובר 2010, וזכה להכרה רבה. בהמשך יצאו גם הספרים הבאים בסדרה – "בן נפטון", "אות אתנה", ו"בית האדס". הספר "דם האולימפוס" שיצא באוקטובר 2014, חתם את הסדרה.
הנבואה הגדולה השנייה

הסדרה עוסקת בהתממשות הנבואה הגדולה השנייה אשר מוזכרת לראשונה בסוף הסדרה הקודמת פרסי ג'קסון.
שבעה חצויים יענו לאתגר.

עולם ומלואו יסער או יבער.

נדרים לקיים עד כלות הנשימה,

בשערי המוות תגעש מלחמה.
במחנה היווני הנבואה הגדולה השנייה נחשבת כנבואה הראשונה של האורקל מדלפי החדשה (רייצ'ל אליזבת דר) וכנבואה חדשה. לעומת זאת, במחנה הרומאי הנבואה נקראת "נבואת השבעה" (The Prophecy of Seven) היא נחשבת כעתיקה ובת אלפי שנים. והיא מוכרת בלטינית, והשורות האחרונות בה, כפי שג'ייסון מדקלם אותן בספר הראשון, הן:
Per a denique spiritus ut servo an scramentum

Quod foes ut ianua nex addo ornamentum
החצויים מנבואת השבעה

ג'ייסון (יאסון) גרייס – בן יופיטר, במקור מהמחנה הרומי.
פרסי ג'קסון - בן פוסידון, במקור מהמחנה היווני.
אנבת' צ'ייס – בת אתנה, במקור מהמחנה היווני.
פייפר מקלין – בת אפרודיטה, במקור מהמחנה היווני.
ליאו ואלדס – בן הפייסטוס, במקור מהמחנה היווני.
פרנק ז'אנג – בן מארס, במקור מהמחנה הרומי.
הייזל לבסק – בת פלוטו, במקור מהמחנה הרומי.
אליהם מצטרפים גם ניקו די אנג'לו בן האדס, גליסון הדג' הסאטיר ופראיטורית המחנה הרומי ריינה רמירס-אריאנו, כדמויות משנה חשובות.
הספרים

|  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  > דמויות |  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  > הגיבור האבוד |  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  > בן נפטון |  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  > אות אתנה |  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  > בית האדס |  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  > דם האולימפוס |  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  > סה"כ |  חלוקת הפרקים בכל ספר בסדרה לפי מספר הפרקים המתמקדים בכל דמות  >  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרסי ג'קסון | – | 20 | 12 | 18 | – | 50 |  |
| אנבת' צ'ייס | – | – | 15 | 20 | – | 35 |  |
| ג'ייסון גרייס | 20 | – | – | 8 | 12 | 40 |  |
| פייפר מקלין | 18 | – | 12 | 4 | 9 | 43 |  |
| ליאו ואלדז | 18 | – | 13 | 8 | 9 | 48 |  |
| פרנק ז'אנג | – | 16 | – | 8 | – | 24 |  |
| הייזל לבסק | – | 16 | – | 12 | – | 28 |  |
| ריינה רמירס-אריאנו | – | – | – | – | 12 | 12 |  |
| ניקו די אנג'לו | – | – | – | – | 16 | 16 |  |

| סה"כ פרקים | 56 | 52 | 52 | 78 | 58 | 296 |  |
| סה"כ דמויות | 3 | 3 | 4 | 7 | 5 | 9 |  |
סדרת הספרים החדשה כתובה בגוף שלישי, וכל כמה פרקים מתמקדת בדמות אחת מרכזית. זאת בניגוד לסדרת הספרים הקודמת, שבה הסיפור סופר בגוף ראשון על ידי פרסי ג'קסון.
הספרים > הגיבור האבוד

הספר עוסק במסע החיפושים של ג'ייסון, פייפר וליאו להצלת האלה הרה.
בספר זה גם מתגלה שפרסי נעלם ממחנה החצויים שלושה ימים לפני ובמהלך חיפושיה של אנבת' אחריו הרה מגלה לה בחלום שנער עם נעל אחת מהגרנד קניון יעזור לה למצוא את פרסי. אנבת' חושבת שהנער עם הנעל האחת הוא פרסי, אבל כשמגיעה לגרנד קניון מסתבר שזה ג'ייסון. היא מביאה את ג'ייסון למחנה. במחנה מתגלה כי ליאו הוא הבן של הפייסטוס ואף יכול ליצור אש בעזרת ידיו. זהו כוח חשוב ונדיר במיוחד, אך נחשב גם למסוכן מאוד. במחנה מגלים גם כי פייפר היא בתה של אפרודיטה. אף שאינה מרוצה מכך בהתחלה, מגלה שקיבלה מאמה את היכולת לדבר דיבורי הקסמה ולגרום לאנשים לעשות כרצונה. גם זה כח נדיר, אף בקרב ילדי אפרודיטה. במחנה מגלים שג'ייסון הוא בנו של זאוס. ג'ייסון, פייפר וליאו הולכים להציל את הרה, המאמן הדג' ואת אבא של פייפר, שמוחזק בידי אנקלדוס. בסוף הספר מתברר שפרסי נמצא במחנה הרומאי.
הנבואה של ספר זה:
בן הברק מהאדמה הישמר,

נקמת הענקים מהשבעה תתעורר,

הכבשן והיונה את הכלוב ישברו,

ובזעמה של הרה את המוות יעוררו.
הספרים > בן נפטון

הספר עוסק במסע החיפושים של פרסי, הייזל ופרנק לשחרור אל המוות תנטוס ולשיחרור עיט הלגיון הרומאי. בספר זה נפתר המתח לגבי מקום הימצאו של פרסי, אף שהוא אינו זוכר שום דבר ממחנה החצויים למעט דמותה של אנבת' (ומדי פעם עוד כמה פרצופים). בספר זה אנחנו גם מכירים את פרנק ואת הייזל, שני חצויים רומאיים מתוך השבעה בנבואה הגדולה. מתגלה שפרנק הוא בן מארס, וכן נצר של פוסידון ובעל יכולת לשנות צורה, והייזל היא בת פלוטו שהקריבה את עצמה בשנות הארבעים וניקו די אנג'לו (אחיה למחצה) החזיר אותה לחיים. בסוף הספר, פרסי מתקבל להיות פראיטור [כמחליף של ג'ייסון הנמצא במחנה החצויים], פרנק והייזל ביחד. הספר מסתיים בהגעת ארגו 2 אל המחנה הרומי.
הנבואה של ספר זה:
כאשר מארס שולח את החצויים למסע החיפושים, הוא נותן להם נבואה ישירה מהרגיל:
לכו לאלסקה.

מצאו את תנטוס ושחררו אותו.

חזרו עד השקיעה בעשרים וארבעה ביוני או שתמותו.
במהלך המסע, כאשר הם בעליית הבית של ביתו של פרנק, אלה ההרפיה מצטטת את תחילתה של נבואה "אמיתית" בלטינית:
צפונה לאלים כתר הלגיון נחבא

בנפילה מקרח בן נפטון יטבע...
היא מוסיפה "שרוף. השאר שרוף".
הספרים > אות אתנה

עוסק במפגש בין שבעת החצויים ובמסעם לרומא. בתחילת הספר מסופר לנו על הפגישה בין הרומאיים לחצויים ממחנה החצויים ובין פרסי לאנבת'. בהמשך מתגלה כי ליאו שהיה נתון בשליטת אידולון (יצור שיכול להשתלט על הגוף של הקורבן), תקף את מחנה יופיטר ושבעת החצויים מסתלקים משם בעוד הרומאים הכעוסים רוצים נקמה. במהלך הספר מתגלה לנו כי הר האולימפוס סגור מכיוון שהאלים סובלים מפיצול אישיות בין הצד הרומי שלהם לצד היווני, וכי המלחמה בין מחנה רומא למחנה החצויים רק מחמירה את המצב. ובנוסף מגלים כי גם פרסי וג׳ייסון היו תחת השפעת אודילואנים והם נלחמים זה בזה. פרסי ואנבת' אשר מאושרים לשוב ולהיות יחד מגלים שאנבת' חייבת לצאת למסע בעקבות "אות אתנה" והיא חייבת לעשות זאת לבד. במסעה היא מגלה את עקבותיו של פסל אתנה פרתנוס, הנשמר על ידי העכבישה הענקית ארכנה. היא מצליחה להונות את ארכנה ולהביס אותה. חבריה מוצאים אותה ומנסים לחלץ אותה ואת הפסל לסיפון הארגו 2. אבל בכוחותיה האחרונים ארכנה טווה קור שנכרך לאנבת' סביב הקרסול והיא נופלת לתהום טרטרוס. פרסי מסרב להפרד ממנה שוב ונופל יחד איתה. ברגעים האחרונים הוא מבקש מניקו לפגוש אותם שוב בשערי המוות, שכן יש לסגור אותם משני הצדדים בו-זמנית.
הנבואה של ספר זה:
בדד מתהלכת בת החכמה,

ברומא בוער אות אתנה הרמה.

תאומים מחניקים נשימת המלאך,

אשר הסוד למוות עד בידיו מונח.

זהוב וחיוור ניצב אסון הענקים,

אשר יחולץ בכאב מתוך כלא החוטים.
גם את הנבואה הזו אמרה אלה (ההרפיה).