stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה רוט
חייה

רוט נולדה במנילה שבפיליפינים לאב ממוצא קווקזי ואם ממוצא פיליפיני. היא הבכורה במשפחתה ולה שני אחים צעירים. רוט מתארת חיים בעוני ומספרת כי בילדותה לא היה די אוכל להאכיל את כל בני ביתה. בגיל צעיר היגרה יחד עם בני משפחתה לארצות הברית. באותה תקופה הוטלו מגבלות על כניסת מהגרים מאסיה לארצות הברית, כאשר רק בשנת 1965 נחקק "חוק ההגירה והאזרחות של ארצות הברית" שאיפשר למהגרים מאסיה לקבל אזרחות אמריקאית, ולכן נאלצה משפחתה של רוט לעבור מסע הגירה מפרך דרך הונדורס וגואטמלה עד להגעתה ללוס אנג׳לס, קליפורניה. שורשי זהותה המורכבת של רוט קשורים בקושי ובסבל הנטוע במרכיבי גזע, אתניות ומגדר. הקריירה המקצועית שלה בפסיכולוגיה משקפת את מסעה האישי ואת עניינה בגמישות קוגניטיבית.
דרכה המקצועית

רוט למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד. כדי לפצות על המחסור בהיבטים חברתיים בקורסים בתוכנית זו, היא החליטה לקחת שיעורים בחוג לסוציולוגיה ובסופו של דבר סיימה תואר ראשון כפול - בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה. היא המשיכה בלימודים לתואר שני בפסיכולוגיה ולמדה בבית הספר קלרמונט שבקליפורניה ללימודי פסיכולוגיה קוגניטיבית, אך מהר מאוד הבינה שאין לה עניין רב בתחום זה. היא צברה ניסיון בעבודה קלינית ולאחר מכן התקבלה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל. בסיאטל הייתה אז אוכלוסייה גדולה ממוצא אסייתי, דבר שעניין את רוט כנושא למחקר. כמו כן היא נחשפה למחקריה של מורתה שירלי פלדמן אודות נשים ותקיפה מינית, בעקבותיה פיתחה רוט את אחד מתחומי העניין העיקריים שלה - בריאות נפשית של בני ובנות מיעוטים. בשנת 1983 קיבלה דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית.
באותן שנים הקימה רוט קליניקה פרטית ופיתחה תוכנית מיוחדת של טיפול קבוצתי בבולימיה. ב-1986 הוציאה ספר העוסק בהפרעות אכילה ובחוויות של טראומה, מתוך התנסותה בקליניקה.
בשנת 1989, קיבלה רוט תפקיד כפרופסור אורחת באוניברסיטת הוואי. שם, בשיתוף פעולה עם קבוצת חוקרים וחוקרות ממספר דיסציפלינות - כולל סוציולוגיה, מחקר אתני, ולימודי אמריקה הלטינית, היא פרסמה ספר העוסק בגזענות שנקרא "racially mixed people in america" (1992).
בצד עבודתה בקליניקה פרטית, עובדת רוט כיועצת לאכיפת החוק ומספקת שירותים כגון הערכות פסיכולוגיות רשמיות ועד-מומחה. מבחינת מחקר היא עוסקת בחקר טראומה, זהויות רב-גזעיות, הפרעות אכילה, פסיכולוגיה רב-תרבותית וטיפול פמיניסטי. היא כיהנה כפרופסור עמית ללימודי האתיקה האמריקנית באוניברסיטת וושינגטון, אך עזבה את התפקיד משום שחשה "מוגבלת על ידי הסביבה האקדמית", לדבריה. בעבר כיהנה גם כנשיאה של האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה של מדינת וושינגטון (WSPA) וכיו"ר של המועצה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA) לקידום הפסיכולוגיה למען אינטרסים ציבוריים. בנוסף הייתה גם חברה במועצת המנהלים של האגודה למחקר פסיכולוגי של סוגיות מיעוט אתניות (חטיבה 45). כיום היא חברה פעילה באגודה האסייתית-אמריקאית לפסיכולוגיה (AAPA).
עבודתה והשפעתה > מגילת הזכויות לאנשים ונשים ממוצא מעורב

בשנת 1993 כתבה רוט את מגילת הזכויות לאנשים ונשים ממוצא מעורב וערכה שני ספרים עטורי פרסים בנושאי עירוב-אתני וגזענות. בעקבות כתיבתה זו, בשנת 2000 שונה הפורמט של מפקד האוכלוסין האמריקני. עד אז הייתה התעלמות מאפשרות קיומו של עירוב אתני כאשר ניתנה אפשרות לסמן זהות אתנית אחת בלבד. עבודתה ופרסומיה של רוט הובילו להוספת האפשרות לסמן בשאלת המוצא יותר ממוצא אחד וכך בעצם לראשונה ניתנה הכרה רשמית לזהות מעורבת בארצות הברית.
עבודתה והשפעתה > טראומה אורבת

רוט טבעה לראשונה את המונח Insidious Trauma, שפירושו "טראומה המקננת בחשאי", "טראומה ערמומית" או "טראומה אורבת". רעיון זה מרחיב את המונח המוכר "טראומה" כחוויה המתבססת על אירוע או אירועים מסוימים, ומתייחס להשפעותיה של מציאות יומיומית של דיכוי על הנפש. הכוונה היא לפרקטיקות דכאניות מתמשכות ומצטברות, אשר אינן מתבטאות בהכרח באלימות באופן גלוי או באיום על הקיום הגופני של אדם ברגע נתון, ובכל זאת הן בעלות השפעות נרחבות על רווחתם הנפשית הבסיסית של האנשים והנשים הסובלים מהן. המשגה זו של טראומה מאפשרת התבוננות על האופן בו חוויות ציבוריות, כלל-חברתיות, באות לידי ביטוי במופעים פרטיים של מצוקה, כלומר בחוויות פרטיות של נשים ואנשים.
על פי רעיון זה, טראומה אורבת בצורת איום פסיכולוגי או סמלי בעל השפעה ארוכת טווח על נשים ואנשים החשופים להשפלה ולהדרה שיטתית ומתמשכת מצד מוקדי כוח ושליטה ממוסדים. כך למשל המקור לטראומה עשוי להיות קיום בעוני, חשיפה לגזענות, סקסיזם, הומופוביה, או לכל צורה של יחסי כוח חברתיים.
להמשגה זו של רוט חשיבות רבה, שכן היא מאפשרת הכרה בגורמים חברתיים קולקטיביים לסבל פרטי. ההבנה של רוט מציגה את מקורם של סימפטומים פתולוגיים כנטועים בתנאי החיים של אדם או אישה ולא באישיותו/ה האינדיבידואלית. כתיבה משלימה על רעיונות משיקים ומרחיבים למושג Insidious Trauma ולרעיונות אחרים של מריה רוט, נמצא אצל כותבות וחוקרות נוספות, אשר המרכזיות שבהן הן אפי זיו, אשר טבעה את המושג "טראומה עיקשת", ולורה בראון.
מפרסומיה

The Multiracial Child Resource Book
Love's Revolution: Racial Intermarriage
Filipino Americans: Transformation and Identity
The Multiracial Experience: Racial Borders as the New Frontier
Racially Mixed People in America
Diversity and Complexity in Feminist Therapy
Bulimia: A Systems Approach To Treatment
Multiracial Oath of Responsibility
Bill of Rights for People of Mixed Heritage
50 Experiences of Racially Mixed People
Ecological Framework for Identity Development(הקישור אינו פעיל, 1.11.2021)
הערות שוליים

1 2 3 4  Florence Truong, Maria Primitiva Paz Root - Psychology's Feminist Voices(הקישור אינו פעיל)
↑  Bill of Rights for Racially Mixed People
↑  אפי זיו, טראומה עיקשת, מפתח: כתב עת לקסיקלי למחשבה פוליטית
↑  Laura S. Brown, Not Outside the Range: One Feminist Perspective on Psychic Trauma, Cathy Caruth (ed.) / Trauma - Explorations in Memory
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604969305171  BnF: cb13496706k (data)  GND: 1145581862  ISNI: 0000 0000 2523 4381  LCCN: n85363620  NTA: 108477266  SUDOC: 085971715  VIAF: 54301864   WorldCat (עם VIAF): 54301864
מרוקו במלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה, מרוקו, שהייתה באותה עת פרוטקטורט של צרפת, נשלטה על ידי צרפת של וישי בין 1940–1942, אחרי כיבוש צרפת עצמה בידי גרמניה הנאצית. אחרי מבצע לפיד, בו השתלטו בעלות הברית על צפון אפריקה, שבה מרוקו להיות תחת שליטת בעלות הברית והשתתפה במבצעים שונים נגד גרמניה.
רקע > צפון מרוקו

במהלך המלחמה, צפון מרוקו נשלטה בידי ספרד, באמצעות משטר בובות שראשו היה המשנה למלך. בדומה ליתר ספרד, גם צפון מרוקו נותרה נייטרלית במלחמת העולם השנייה.
רקע > דרום מרוקו

ביוני 1940 נכנעה צרפת לגרמניה וחולקה לשני אזורים: בצפון, כולל פריז, כיבוש גרמני ישיר, ובדרום הוקמה צרפת של וישי, ממשלת בובות. בידי ממשלת וישי הופקדו המושבות של צרפת.
בדרום מרוקו נותר השלטון בידי אנשי וישי. עובדה זו גרמה לאכיפת הגבלות קשות נגד היהודים, בהתאם לחוק מעמד היהודים שהתקבל בצרפת.
אחרי נחיתת בעלות הברית בנובמבר 1942, נותר השלטון הקולוניאלי על כנו, אולם הוא עבר לתמוך בצרפת החופשית. בינואר 1943 נערכה בדרום מרוקו גם ועידת קזבלנקה, במסגרתה נפגשו וינסטון צ'רצ'יל ופרנקלין דלאנו רוזוולט. לאחר הכיבוש בידי בעלות הברית, עשו התנועות הבדלניות במרוקו מאמץ לצבור כוח, תוך שהן נתקלות בהתנגדות מצד כוחות צרפת. במהלך תקופה זו, גויסו מקומיים רבים למלחמה לצד בעלות הברית, כחלק מצבא צרפת.
החיים במהלך מלחמת העולם השנייה

העבדות התקיימה במרוקו גם במהלך היותה מדינת חסות של צרפת, ומרוקאים עשירים רבים החזיקו בעבדים, לרבות משפחת המלוכה. ערי העוני המשיכו לגדול בקרבת הערים הגדולות. פליטים אירופאים רבים שהגיעו למרוקו נתקלו בעוני קשה, ורבים מהם בתנאים גרועים. במערכת החינוך, היו מוסדות נפרדים ללימוד צרפתים ומרוקאים. כ-90% מאוכלוסיית מרוקו הייתה אנאלפביתית במהלך מלחמת העולם השנייה.
החיים במהלך מלחמת העולם השנייה > אנטישמיות

לפני מלחמת העולם השנייה, היהודים במרוקו חיו בעוני. רובם התגוררו ברבעים נפרדים שנקראו מלאח, והיו בעלי מעמד חברתי נמוך, כאשר בין 1939–1940 לא הותר להם להצטרף לכוחות הלוחמים, אלא לעבוד רק בתעשיית המלחמה, בהוראת שארל נוגס, ששימש כמושל מרוקו. ב-1940, אחרי כינון שלטון וישי, נאסר על היהודים לעבוד כרופאים, מורים או עורכי דין. כמו כן היהודים שהתגוררו מחוץ לרובע היהודי נדרשו לעבור להתגורר במלאח. כמו כן, הופצה תעמולה נגד היהודים במטרה לעודד החרמה שלהם, ופמפלטים הוצמדו לכניסות לחנויות בבעלות יהודים. כ-7,700 יהודים שניסו לברוח לארצות הברית או לארץ ישראל, נתפסו והושמו במחנות ריכוז, וחלקם הועברו למחנות עבודה.
אחרי שחרור מרוקו בידי בעלות הברית, התעוררה התקווה שחוקי וישי יבוטלו, אולם גנרל שארל נוגס עודד את בעלות הברית להמשיך את חוקי וישי במרוקו.
החיים במהלך מלחמת העולם השנייה > תנועות בדלניות

התנועות הבדלניות במרוקו צברו תאוצה במהלך המלחמה. הלאומנים במרוקו הקימו את "מפלגת הרפורמה הלאומית" ו"תנועת האחדות המרוקאית", שהתאחדו במהלך המלחמה והפיצו תעמולה פאשיסטית. נחיתת בעלות הברית ב-1942 עודדה את הלאומנים שקיוו שהן יסייעו לעצמאות מרוקו. לאחר שנמצא שהלאומנים קיבלו מכתבים מאברהים אל ווזאני, לאומן במרוקו הספרדית שתמך במדינות הציר, דחו בעלות הברית את עצמאות מרוקו ושמרו על שלטון צרפת. ב-11 בינואר 1944, קבוצת בדלנים יצרה הכרזת עצמאות למרוקו אותה הציגה בפני תושבים צרפתים. ב-18 בינואר הסכים גם הסולטאן מוחמד החמישי לדרישות הבדלנים לעצמאות. הרשויות הצרפתיות פעלו נגד מנסחי המסמך, ועצרו רבים, אולם פעולתם זו עוררה את התמיכה המרוקאית בעצמאות. מאחורי הקלעים, הבריטים מימנו פעילויות בדלניות רבות בדרום ובצפון מרוקו, בניסיון למנוע את השתלטות גרמניה על המדינה, אולם עצרו את המשך התמיכה מ-1944.
החיים במהלך מלחמת העולם השנייה > חיילים מרוקאים בשירות צרפת

הגומיה היו מקומיים מרוקאים ששירתו כחיילים בצבא צרפת, ובהתאם, נלחמו בתחילה למען ממשלת וישי, ובהמשך למען צרפת החופשית. 53% מחיילי צבא צרפת שהגיעו מהמושבות היו מרוקאים וצפון-אפריקאים. לאחר נחיתת בעלות הברית, נעזרו האמריקאים ביכולות הטיפוס שלהם.
הגומיה לחמו נגד כוחות גרמניה בתוניסיה והצליחו לחלץ 10,000 שבויי מלחמה. בהמשך הם השתתפו גם בפלישה לסיציליה ולקורסיקה. הנסיגה הגרמנית מקורסיקה אפשרה שימוש בשדות התעופה באי לצורך הפצצות באיטליה ובצרפת. חיילים מרוקאים כבשו גם את האי אלבה ששימש את הגרמנים כבסיס אווירי וימי. בנוסף, הלחימה שלהם בהרי אורנצ'י סייעה לבעלות הברית לשבור את קו היטלר, ובהמשך ההשתלטות על כביש מספר 6 באיטליה תרמה לכיבוש רומא. ביולי המשיכו וכבשו את סיינה מידי הגרמנים. 10,000 חיילים מרוקאים וצפון אפריקאים הצליחו לשחרר את מרסיי באוגוסט 1944.
לאחר שהצליחו לדחוק את הגרמנים בקרב מונטה קאסינו, קיבלו החיילים 50 שעות פעילות חופשית, ללא ענישה על פשעים שיבצעו. בזמן זה הם אנסו, בזזו ורצחו רבים במה שמכונה באיטליה "מרוקינאטה"(אנ').
החיים במהלך מלחמת העולם השנייה > תעמולה

הגרמנים, הבריטים והצרפתים הפעילו תעמולה במרוקו לאורך המלחמה. החל מ-1939, באמצעות שידורי רדיו מברלין ומשטוטגרט, החלה גרמניה הנאצית לשדר תעמולה במרוקו. תעמולה זו שמה דגש על הברית בין גרמניה למוסלמים, וכללה תכנים אנטישמיים רבים. מ-1943, ה"לשכה המרוקאית לערביי המגרב" החלה להפיץ את העיתון "אל מגרב אל ערבי", כדי להפיץ תעמולה נאצית.
מהצד הבריטי, ה-BBC החל לשדר חדשות מלחמה במרוקו ב-1939, תוך נקיטת עמדה פרו–בריטית. השידורים מלונדון עשו מאמץ להציג את בריטניה ככזו שמחפשת את תמיכת האוכלוסייה המרוקאית. ב-1942, החלו השידורים הבריטיים לכלול דיאלקטים מרוקאים.
גם צרפת השתמשה בתעמולה, בעיקר בקרב החיילים בני האוכלוסייה המקומית. עיתונים שונים ניסו לטפח איזושהי תחושה לאומית בקרב החיילים המרוקאים, והם הציגו תמונות רבות כדי לשמור על נגישות למי שלא ידעו קרוא וכתוב.
אירועים צבאיים > מבצע לפיד

כ-90 אלף חיילי בעלות הברית שהפליגו מנמלים בווירג'יניה ובבריטניה, נחתו אמפיבית במרוקו ובאלג'יריה ב-8 בנובמבר 1942. מטרת הנחיתה הייתה לאלץ את כוחות וישי לשתף פעולה עם בעלות הברית, תוך מתן האפשרות לנוע בחופשיות בצפון אפריקה.
הסולטאן מוחמד החמישי קיבל את כוחות בעלות הברית, ורבים מהחיילים הצרפתים ערקו כדי להצטרף לשורות הנוחתים. למרות התנגדות חלקית של וישי, כוחות בעלות הברית השתלטו על קזבלנקה ואספי עד 11 בנובמבר, אז נחתמה הפסקת אש. ההסכם קבע שכוחות וישי יילחמו לצד בעלות הברית, לפי ההסכם החל מ-13 בנובמבר. הכניעה הצרפתית גרמה לגרמניה להשתלט על שארית צרפת ולשלוח כוחות להילחם בבעלות הברית בצפון אפריקה.
יחידות רפואה היו בכמות דלה מאוד ערב הנחיתה. רק 20 אמבולנסים היו כשירים לשימוש ובפעולות כירורגיות באותו הלילה היו רק שלוש מנורות להדלקה. האמריקאים הצליחו לרכוש מקרר אחד מסוחר מרוקאי כדי לקרר את האספקה. מכיוון שהיו כשלים גם בתובלה, לקח זמן רב בין יציאת האספקה ועד ההגעה לכוחות בחזית. עובדות אלו גרמו לאמריקאים להפיק לקחים ובפלישה לאיטליה הם חילקו בצבא הצרפתי ובחיילים המרוקאים קציני רפואה עם תיק עזרה ראשונה, כדי לאפשר טיפול ראשוני גם במקרה של עיכוב האספקה.
האמריקאים הקימו גם בתי חולים שדה, שנחתו עם הכוחות במרוקו, ושהו 18 מייל מאחורי החזית, כדי לספק טיפול רפואי לחיילים פצועים.
אירועים צבאיים > ועידת קזבלנקה

בינואר 1943 נפגשו בקזבלנקה וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, ופרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, בוועידה שנשמרה בחשאי, כדי לדון במטרות המלחמה. בוועידה אומצה המדיניות של חתירה לכניעת גרמניה ללא תנאי.
לפי רוזוולט, מטרת החלטה זו הייתה "להרוס את הפילוסופיות באותן מדינות שמבוססות על כיבוש והכנעה של עמים אחרים".
במהלך הוועידה נפגש רוזוולט גם עם הסולטאן מוחמד החמישי, והפציר בו לפעול כדי לקדם עצמאות למרוקו מצרפת ומספרד.
מוחמד החמישי

הסולטאן מוחמד החמישי שלט במרוקו במהלך המלחמה. הוא נבחר לשלוט על ידי הצרפתים שהאמינו שהוא השליט הנוח ביותר מבין כל אחיו.
תחת שלטון וישי, למוחמד החמישי היו סמכויות מצומצמות ביותר בקשר לחוקי האפליה של צרפת, אולם הוא הביע את מורת רוחו מהם בשיחות עם פקידים צרפתים. עם זאת, הוא כן הצליח למנוע את השימוש בטלאי לסימון היהודים, וכן התעקש שהחוקים יחולו רק על מי שהזדהו כיהודים בדתם, בניגוד להגדרה הגזעית של גרמניה הנאצית. כמו כן, הוא הזמין יהודים לסעודה שערך ב-1941, מבלי לבקש אישור מצרפת.
אחרי נחיתת בעלות הברית, הנשיא רוזוולט כתב למוחמד החמישי כי לדעתו בעלות הברית צריכות להיות כפופות בחסד למרוקו. במכתב כתב:
”הגעתם של הכוחות האמריקאים לארצכם בשיתוף פעולה עם כוחות המעצמה המגנה היא רק אות לכוונה האמריקאית לסייע בהגנה על ריבונותכם ובהגנה על ארצכם מפני אויב משותף שכוחו יושמד.”
אחרי המלחמה

ארצות הברית ומדינות אחרות הוסיפו להתערב בענייני הפנים של מרוקו גם אחרי המלחמה, והמדינה צפתה בניצול המשאבים שלה במהלך המלחמה הקרה. בשנת 1951, כבר היו במרוקו חמישה בסיסי חיל אוויר אמריקאים. ב-1953 גורש הסולטאן מוחמד החמישי לגלות בקרואטיה ולאחר מכן במדגסקר, אחרי שסירב לאכוף מספר חוקים צרפתיים. שנתיים אחר כך הותר לו לחזור בשל האלימות שהתפרצה בזמן גלותו.
ב-2 במרץ 1956, נחתם הסכם חדש בין צרפת למרוקו וביטל את הסכם פאס שהפך את מרוקו למדינת חסות צרפתית, וב-7 באפריל קיבלה עצמאות מלאה אחרי שצרפת עזבה את האזור.
נור-פה דה קאלה

| --- | --- |
סמל נור-פה דה קאלהסמל נור-פה דה קאלה

 מדינה:  צרפת צרפת
 מחוזות בחבל לשעבר:  נור (Nord) פה דה קאלה (Pas de Calais)  13 רבעים, 156 קנטונים, 1,546 קהילות
 בירת החבל לשעבר:  ליל (לשעבר)
 תאריך ייסוד:  4 ביוני 1960 
 על שם:  נור, פה-דה-קאלה 
 שטח:  12,414 קמ"ר
 תאריך נטישה:  31 בדצמבר 2015 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל לשעבר:  4,060,741 (2013)
  ‑ צפיפות:  325 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  50°28′00″N 2°43′00″E﻿ / ﻿50.466666666667°N 2.7166666666667°E﻿ / 50.466666666667; 2.7166666666667 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת נור-פה דה קאלה מוגדלת) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין בלגיה פיקרדי תעלת למאנשנור-פה דה קאלה(למפת נור-פה דה קאלה רגילה) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין בלגיה פיקרדי תעלת למאנשנור-פה דה קאלה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נור-פה דה קאלה (בצרפתית: ‏Nord-Pas de Calaisקובץ:Fr-Nord-Pas-de-Calais.ogg‏Ⓘ‏) היה אחד מ-26 חבלי הארץ (régions) של צרפת על פי החלוקה המנהלית שנהגה בה עד לסוף שנת 2015. משנת 2016 החבל הוא חלק מהחבל החדש או-דה-פראנס.
החבל ממוקם בצפון הקיצוני של המדינה והיה מורכב משני מחוזות (départements) - נור ("צפון") ופה דה קאלה ("מצר קאלה", הוא מצר דובר). עיר הנציבות שלו הייתה ליל, והוא גבל בבלגיה מצפון וממזרח, תעלת למאנש ממערב, ובמחוז פיקרדי בדרום. עד סוף המאה ה-20 נשא את השם "נוֹר". בעבר היה לחלק מארצות השפלה הדרומיות, עד אשר הפך סופית לחלק ממדינת צרפת ב-1713.
דמוגרפיה

צפיפות האוכלוסייה בחבל נור-פה דה קאלה גבוהה מאוד (כ-331 נפשות לקמ"ר). מתגוררים בו כ-4 מיליון תושבים שהם 7% מאוכלוסיית צרפת. הוא החבל הרביעי בצרפת מבחינת גודל האוכלוסין.
גאוגרפיה

לאזור כ-140 ק"מ של חוף, המשמש כשער כניסה לבריטניה ולים הצפוני. מצפון נמצאת בלגיה, מדרום-מערב החבל-לשעבר פיקרדי ומדרום-מזרח רמת ארדן של החבל-לשעבר שמפאן-ארדן.
בקצהו נמצאת העיר קאלה, שהיא הנקודה הקרובה ביותר באירופה לאי הבריטי, כאשר ביניהם מפריד מצר דובר.
שטחים חקלאיים נרחבים בו מיועדים לגידול תפוחי אדמה ולמעלה משליש מאספקת תפוחי האדמה של צרפת מגיעה מנור-פה דה קאלה.
היסטוריה

תחילה היה לשטחם של הבלגים, שבט קלטי אשר ישב באזור. בהמשך נכבש יחד עם צפון צרפת על ידי הרומאים. ב-55 לפנה"ס הפליג יוליוס קיסר לכבוש את אנגליה מלשון הקאפ בלאן נז, כיום במחוז פה דה קאלה. לאחר מפלת הרומאים במאה ה-5 אזור זה נכלל בנויסטריה - אחת משלוש הטריטוריות שהרכיבו בזמנו את צרפת.
במשך מלחמת מאה השנים נכנעה קאלה לאנגלים לאחר מצור ארוך. במשך המצור, שישה מנכבדי העיר התנדבו להיתלות כדי לחוס על חייהם של שאר התושבים. למרות שלבסוף קיבלו חנינה, אומץ לבם הווה השראה לפסל שועי העיר קאלה של אוגוסט רודן שהושלם ב-1888. העיר נשארה תחת שליטת האנגלים עד שחזרה לידיים צרפתיות אך ב-1558.
בשנת 1477, לאחר סיום מלחמת צרפת-אנגליה והתחלת דעיכתה של דוכסות בורגונדיה ששלטה באזור עם מותו של שארל הראשון, ביקש לואי האחד עשר לכבוש את האזור שהיה למעוז כלכלי. תוכניותיו כשלו כאשר יורשת בורגונדיה, מארי דה בורגון התחתנה עם מקסימיליאן הראשון מבית הבסבורג, אליו עברו כל שטחי הבורגונדיה. במהרה הפך האזור לשטח שנחשק על ידי מלכויות אירופה, והיה לזירת קרבות נוראה ועקובה מדם בין הצבאות השונים עד שנת 1713, כשהאזור נקבע כשטח צרפת באמנת אוטרכט.
הערות שוליים

↑  מצגת ארגון מגדלי תפוחי האדמה הצרפתי, יצור לשנת 2007, עמ' 10
| חבלי צרפת |
| --- | --- | --- |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית מ-2016 | או-דה-פראנס • אוברן-רון-אלפ • אוקסיטניה • איל-דה-פראנס • אקיטן החדשה • בורגון-פראנש-קונטה • ברטאן • גראנד אסט • נורמנדי • סאנטר-עמק הלואר • פיי דה לה לואר • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה |  |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית עד סוף 2015 | אוברן • איל-דה-פראנס • אלזס • אקיטן • בורגון • ברטאן • לורן • לימוזן • לנגדוק-רוסיון • מידי-פירנה • נור-פה דה קאלה • נורמנדי עילית • נורמנדי תחתית • סאנטר • פיי דה לה לואר • פואטו-שראנט • פיקרדי • פראנש-קונטה • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה • רון-אלפ • שמפאן-ארדן |  |
| חבלים מעבר לים | גוואדלופ • גיאנה הצרפתית • מרטיניק • ראוניון • מיוט |  |
| קולקטיבים מעבר לים | פולינזיה הצרפתית • סן-פייר ומיקלון • ואליס ופוטונה • סן ברתלמי • סן מרטן |  |
| טריטוריות מעבר לים | הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת (ארץ אדלי • איי אפארסה • סן פול ואמסטרדם • איי קרגלן • איי קרוזה) |  |
| מעמד מיוחד | קלדוניה החדשה • קליפרטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552494805171  BnF: cb11865113r (data)  GND: 4116167-1  ISNI: 0000 0001 2370 0614  LCCN: n80153263  MusicBrainz: 58e07dd8-21c9-46fe-b5a7-4f916eaae30a  NKC: ge494543  SUDOC: 02639586X  VIAF: 152447398   WorldCat (עם VIAF): 152447398
נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורגל

נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורגל הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת צ'כוסלובקיה. הנבחרת נוהלה על ידי התאחדות הכדורגל של צ'כוסלובקיה.
הישגיה הבולטים של הנבחרת היו שתי העפלות לגמר גביע העולם בכדורגל (בשנים 1934 ו-1962), וכן זכייה באליפות אירופה בכדורגל בשנת 1976.
בשנת 1993 פורקה צ'כוסלובקיה, דבר שהוביל לסיום פעילותה של הנבחרת.
בעקבות פירוק המדינה הכריזו על עצמאותן מדינות צ'כיה וסלובקיה, שהקימו נבחרות כדורגל מקומיות.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אורוגוואי 1930: לא נרשמה
| הממלכה האיטלקית 1934 | מקום שני | 4 | 3 | 0 | 1 | 9 | 6 |
| צרפת 1938 | סיבוב שני | 3 | 1 | 1 | 1 | 5 | 3 |
ברזיל 1950: לא נרשמה
| שווייץ 1954 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 7 |
| שוודיה 1958 | סיבוב ראשון | 4 | 1 | 1 | 2 | 9 | 6 |
| צ'ילה 1962 | מקום שני | 6 | 3 | 1 | 2 | 7 | 7 |
אנגליה 1966: לא העפילה
| מקסיקו 1970 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 7 |
גרמניה 1974: לא העפילה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
| ספרד 1982 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 2 | 4 |
מקסיקו 1986: לא העפילה
| איטליה 1990 | רבע גמר | 5 | 3 | 0 | 2 | 10 | 5 |
ארצות הברית 1994: לא העפילה*
| סה"כ | 8/15 | 30 | 11 | 5 | 14 | 44 | 45 |
‏*‏המדינה התפרקה לצ'כיה ולסלובקיה במהלך טורניר המוקדמות, אך הוחלט שימשיכו להיות מיוצגות על ידי הנבחרת המאוחדת עד תום הטורניר
כל אליפויות אירופה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת 1960 | מקום שלישי | 2 | 1 | 0 | 1 | 2 | 3 |
ספרד 1964: לא העפילה
איטליה 1968: לא העפילה
בלגיה 1972: לא העפילה
| יוגוסלביה 1976 | מקום ראשון | 2 | 1 | 1 | 0 | 5 | 3 |
| איטליה 1980 | מקום שלישי | 4 | 1 | 2 | 1 | 5 | 4 |
צרפת 1984: לא העפילה
גרמניה 1988: לא העפילה
שוודיה 1992: לא העפילה
| סה"כ | 3/9 | 8 | 3 | 3 | 2 | 12 | 10 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שחקנים מפורסמים

איבו ויקטור
אנטונין פוץ'
זדנק נהודה
יוזף ביקאן
יוזף מסופוסט
פרנטישק פלניצ'קה
אולדז'יך ניידלי
אנטונין פננקה
ראו גם

נבחרת צ'כיה בכדורגל
נבחרת סלובקיה בכדורגל
משפט נילסן-שרייר

בתורת החבורות, משפט נילסן-שרייר קובע שכל תת-חבורה של חבורה חופשית היא חופשית בעצמה.
טענה מקבילה לחבורות אבליות, שכל תת-חבורה של חבורה אבלית חופשית היא אבלית חופשית, הוכחה על ידי ריכרד דדקינד. יאקוב נילסן הוכיח ב-1921 שהמשפט נכון לכל תת-חבורה נוצרת סופית. אוטו שרייר הוכיח את המשפט במלואו בהביליטציה שלו ב-1926.
להוכחת המשפט נחוצה אקסיומת הבחירה, וקיימים מודלים של ZF ללא אקסיומת הבחירה בהם המשפט לא נכון. בהינתן אקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF), המשפט גורר גרסה חלשה של אקסיומת הבחירה, לקבוצות סופיות.
להבדיל מתת-החבורות, שכולן חופשיות, חבורת מנה של חבורה חופשית עשויה להיות כל חבורה שהיא.
הוכחה

הוכחה קצרה המבוססת על טופולוגיה אלגברית נמצאה על ידי ריינהולד בר ופרידריך לוי.
תהי  \langle X\rangle  חבורה חופשית. נסתכל על המולטיגרף עם צומת אחד ועם  |X| קשתות המחברות את הצומת לעצמו. זהו מרחב טופולוגי המתקבל מלקיחת  |X| מעגלים והדבקתם זה לזה בנקודה אחת משותפת לכל המעגלים. החבורה היסודית של המולטיגרף היא  \langle X\rangle  - כל לולאה המקיפה את אחת הקשתות פעם אחת היא יוצר (נובע ממשפט ואן קמפן). כל תת-חבורה של החבורה היסודית היא חבורה יסודית של מרחב כיסוי.  קל לראות שכל מרחב כיסוי של מולטיגרף הוא גם מולטיגרף. מכאן שאם נוכיח שהחבורה היסודית של מולטיגרף היא תמיד חופשית, נקבל את משפט נילסן-שרייר.
נבחר עץ פורש של המולטיגרף (להוכחת קיומו נחוצה אקסיומת הבחירה, אם הגרף אינסופי) ונמשוך את ענפיו לתוך השורש באופן רציף. פורמלית, אנחנו מסתכלים על העתקת המנה של מרחב המנה של המולטיגרף מודולו העץ הפורש (כל הנקודות על העץ מזוהות כנקודה אחת). באופן כזה נקבל מולטיגרף שקול הומוטופית למולטיגרף המקורי שיש לו צומת אחד. החבורה היסודית נשמרת תחת שקילות הומוטופית וכבר קבענו שהחבורה היסודית של מולטיגרף עם צומת אחד היא חבורה חופשית, ומכאן שכל חבורה יסודית של מולטיגרף היא חופשית.