stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלג'רנון סידני
כתביו > מאמרים על הממשל > צורות הממשל

הדיון של סידני על צורות הממשל הלגיטימיות יוצא מההנחה (המנוגדת לזו של פילמר) שאלוהים לא קבע עבור בני האדם מהי צורת הממשל הטובה, אלא הותיר בידם את האפשרות להחליט בעצמם, בהסכמה ובהתאם לנסיבות בהם הם חיים, מהי צורת הממשל הטובה ביותר עבורם. בהתאם, סידני עצמו משאיר את השאלה "מהי צורת הממשל הטובה ביותר?" פתוחה, אף כי פרשניו מצאו במאמרים על הממשל העדפה ברורה לממשל דמוקרטי או דמוקרטי למחצה וסלידה ממונרכיה. בכל מקרה, התבונה וההיגיון הבריא מורים שעל הממשל להיות בידיים של בעלי המידות הטובות ביותר - האנשים בעלי הכישרון והיכולת הטובים ביותר לניהול את ענייני הציבור.
הטענה שעל הטובים ביותר לשלוט מסייעת לסידני בטיעון נגד העברת השלטון בירושה, שכן יכולות ויתרון מוסרי - ולא לידה - הם הבסיס לבחירה בשלטון. עם זאת, קיים לכאורה קושי ליישב טענה זו עם התמיכה בממשל פופולרי המכונן בהסכמה. סידני נדרש לבעיה זו בין השאר כיוון שפילמר ומלוכנים אחרים טענו שאריסטו, המזוהה עם רעיון המידה הטובה, העדיף מלוכה כצורת הממשל הטובה ביותר. לטענה זו השיב סידני שפילמר מעוות את דבריו של אריסטו וכושל בפרשנותו. לפי סידני, אריסטו לא אמר שהמלוכה היא צורת הממשל הטובה ביותר, אלא שעל המלך להיות הטוב ביותר מכל בני האדם. יוצא מכך שאין להמליך אדם כמונרך יחיד, אלא אם אותו אדם הוא נעלה על כל השאר במידותיו הטובות ובתבונתו: "בהראותו מי מתאים להיות מונרך ואת מי ניתן להמליך, מבלי להפר את משפט הטבע, הוא [אריסטו] מראה מי לא יכול להיות מונרך". סידני מודה שקיימת אפשרות תאורטית לקיומו של אדם כזה, אך המכלול של טיעונו מצביע על כך שזוהי אפשרות רחוקה ובעלת סבירות נמוכה, שחובת ההוכחה היא על המלך, ושמכל מקום המונרכים הקיימים באירופה אינם עונים על דרישות התפקיד.
לפי סידני יש סיבה לוגית לכך שממשלים עממיים מצליחים יותר ממונרכיות: ממשל עממי נסמך על המידות הטובות של האזרחים, ולכן הוא מטפח אותן; מונרכיות לא נסמכות על האזרחים והן תלויות בחולשה של העם ולכן הן לא מטפחות את המידות הטובות אלא את השחתתן. סידני מביא דוגמאות היסטוריות רבות, אותן הוא שואב בעיקר מהתנ"ך, מיוון העתיקה ומההיסטוריה הרומית, כדי להוכיח את טענתו. שני מקורות מרכזיים לידיעותיו הם הכתבים של טיטוס ליוויוס והדיונים של מקיאוולי. מבחן מרכזי בו הוא משתמש כדי להעריך הצלחה של ממשלים מדיניים הוא הצלחה במלחמה, שמהווה לתפיסתו גם מדד לחלק מהמידות הטובות של האזרחים. הוא מנסה להוכיח ששיטת הממשל הרפובליקנית ושיטות ממשל מעורבות כהלכה מצליחות טוב יותר בשימור שלום ובעשיית מלחמה.
סידני חידש את הדיון על צורות ממשל בכך שהוסיף לצורות שמונה אריסטו גם את צורת הממשל הפרדלית, אותה הוא זיהה בשווייץ ובפרובינציות המאוחדות. במאה השמונה-עשרה, מונטסקייה פיתח את הדיון על שיטת ממשל זו, באופן שהשפיע על הפדרליזם בארצות הברית, תוך הכרה בתרומתו של סידני לפיתוח זה.
כתביו > מאמרים על הממשל > זכות המרד

בדומה ללוק, הטיעון של סידני לגבי זכות האזרחים למרוד בשלטון מסמך על תאוריית המלחמה הצודקת (אנ') של הוגו גרוטיוס. גרוטיוס דן ב"על חוק המלחמה והשלום" בעיקר ביחסים בינלאומיים, תחום בו כל מדינה נמצאת מחוץ לתחום החוק הפוזיטיבי (אנ') של המדינות האחרות. החידוש של סידני (ובאופן עצמאי גם של לוק) הוא השימוש ברעיון זה בהקשר של עניינים פנימיים שבין האזרחים לבין השלטון, כדרך להצדקה של מרד ומרי אזרחי כנגד שלטון שסרח. סידני טען שמונרכים אבסולוטיים מעמידים עצמם מחוץ לגבולות החוק, כך שמרד כלפיהם מוצדק באותו האופן שבו מוצדקת מלחמה כנגד כוח חיצוני:
אם החוקים של האל ואלו של בני האדם הם חסרי השפעה, כאשר השלטון חופשי להפר אותם וכאשר התאווה של אלו החזקים מידי עבור בתי המשפט של הצדק לא יכולה להיות מוגבלת באמצעים אחרים, אז המרדות, מהומות ומלחמות הן מוצדקות על פי החוקים של אלוהים ובני האדם.
המקור באנגלית
If the laws of God and men are therefore of no effect, when the magistracy is left at liberty to break them; and if the lusts of those who are too strong for the tribunals of justice, cannot be otherwise restrained than by sedition, tumults and war, those seditions, tumults, and wars, are justified by the laws of God and man.
לפי סידני האפשרות למרוד במלוכה אבסולוטית אינה רק זכות, אלא חובה של האזרחים. בנוסף, הוא כותב במפורש שחובה זו מתקיימת במצב הנוכחי, באופן שקל לפרש כקריאה ברורה למרד בצ'ארלס השני. לפי סידני, לפרלמנט האנגלי יש את הזכות להמליך מלכים ולפטרם מתפקיד זה. המלך כפוף לאלוהים, לעם, ולפרלמנט, שכנציג של העם יש לו את הזכות לשפוט את המלך על פי חוק. אם המלך לא מציית להחלטה של הפרלמנט, עליו להיות מוכן לנקמה מצד אלו שבהם הוא בגד. סידני היה מודע לכך שבאנגליה למלך יש זכות חוקתית לכנס ולפזר את הפרלמנט, כך שבפועל גם אם לפרלמנט הייתה זכות לפטר את המלך, המלך יכול היה למנוע זאת. כתגובה למצב זה כתב סידני שהכוח לכנס ולפזר את הפרלמנט אינו של המלך במובן הפשוט: מלכים יכולים לעשות זאת, אך כאשר הם בוגדים בעם, כל אזרח שחש בסכנה יכול לפעול כדי לכנס אספה של אזרחים. טיעונים אלה שימשו כנגד סידני במשפטו.
השפעה ומורשת

לאחר מותו זכה סידני למוניטין של מרטיר רדיקלי, ולוחם למען חירות האדם. לעובדה שסידני מת בעבור עקרונותיו הייתה השפעה רבה על התקבלותו בקרב קוראים באנגליה ובקולוניות אמריקה הצפונית. המאמרים על הממשל היה אחד הטקסטים המשפיעים ביותר על התפתחות המחשבה המדינית. לפי ג'ונתן סקוט, "באנגליה, לעבודה של סידני [המאמרים] הייתה השפעה רבה מזו של לוק בחצי הראשון של המאה השמונה עשרה, וכך גם בצרפת ובאמריקה בחצי השני". בפוליטיקה האנגלית המחשבה של סידני השפיעה במיוחד על עיצוב העקרונות של המפלגה הוויגית, אך עד סוף המאה היא הפכה להנחת מוצא משותפת של וויגים וטורים כאחד. למאמרים הייתה השפעה על מגוון רחב של הוגים, פוליטיקאים, ואנשי ספרות, כגון מונטסקייה, ז'אן-ז'אק רוסו, אדמונד בורק, בנג'מין פרנקלין, תומאס ג'פרסון, פרסי שלי, קולרידג', לורד ביירון וג'ון קיטס.
הכלכלן פרידריך האייק פתח את ספרו "חוקת החירות" באפיגרף עם ציטוט של אלג'רנון סידני:
לא על המושלם אנו תוהים, שהרי היטב אנו יודעים שאין כדבר הזה; אלא מחפשים אנו את החוקה האנושית הכרוכה באי־נעימויות המועטות ביותר, או לפחות באלו שקל יותר למחול עליהן.
השפעה ומורשת > השפעה באמריקה

ההשפעה של סידני על המושבות באמריקה החלה עוד לפני מותו, דרך קשריו עם ויליאם פן, שניהל עבורו קמפיין בחירות לפרלמנט ב-1679. פן קיבל מצ'ארלס השני בעלות על הפרובינציה של פנסילבניה, וסידני היה מעורב בכתיבת החוקה של הפרובינציה מ-1682. לחוקה זו הייתה השפעה כמאה שנים מאוחר יותר על גיבוש חוקת ארצות הברית. מידת ההשפעה של סידני על הנוסח הסופי של החוקה של פנסילבניה היא נושא במחלוקת בקרב היסטוריונים. שתי העדויות המרכזיות לכך שהייתה לו השפעה רבה הם מכתב של פן לסידני מ-1681 והערה של בנג'מין פרנקלין מ-1769, לפיה סידני ולוק היו אחראים לכתיבת ה"צ'רטרים" של קרוליינה ופנסילבניה (במקרה של לוק ההתייחסות היא לחוקה היסודית של פרובינציית קרוליינה, שבכתיבתה הוא היה מעורב).
פן היה אחראי גם להזמנת שני העותקים הראשונים של המאמרים על הממשל ב-1700 לאמריקה, זמן קצר אחרי שהודפסו באנגליה. עותקים נוספים הגיעו למושבות, ומחקרים הראו שרק שני ספרים (מכתבי קאטו (אנ') מאת טרנצ'רד וגורדון ושתי מסכתות על ממשל מדיני של ג'ון לוק) היו נפוצים יותר בספריות אמריקאיות בתחילת המאה השמונה-עשרה. פרנקלין היה אחד מאלה שהזמינו את הספר מאנגליה. ב-1754 הוא ציטט ממנו בהרחבה במאמר שכתב כתמיכה בתוכנית אולבני (אנ') ליצירת ממשל מאוחד של שלוש עשרה המושבות. באותו מאמר הוא ציטט גם את המוטו של סידני שהפך ב-1775 למוטו של מדינת מסצ'וסטס.
כאשר החלה להתעורר התסיסה במושבות כנגד שלטון האימפריה הבריטית, במיוחד לאחר חוק הבולים של 1765, החלו אישים אמריקאים להיעזר בכתביו של סידני לצורך גיבוש עמדתם. ב-1765 מנה ג'ון אדמס את סידני כאחד מהמלומדים שמהם יכולים האמריקאים ללמוד "בנושאים של כוח וזכות, כך שלא נובל מכוסי עיניים להרס חסר תקנה". ב-1770 הוא ציטט מסידני בנאום המפורסם שלו להגנה על חיילים בריטים שהואשמו בטבח בוסטון: "אם להשתמש במילותיו של אדם דגול וראוי, פטריוט וגיבור, חבר נאור של המין האנושי, ומרטיר למען החירות; כוונתי היא לאלג'רנון סידני, שמינקותו ביקש פרישה רגועה תחת עץ החירות, עם לשונו, עטו וחרבו: 'את החוק (אומר הוא) אף תשוקה לא יכולה לערער. הוא נטול חשקים ופחד, תאווה וכעס...'". לאשתו, אביגייל אדמס, הוא כתב ב-1777: "מי לא היה מעדיף להיות אמיץ, אפילו אם אומלל, למען החירות? מי לא היה מעדיף להיות סידני ולא מונק (אנ')?"
גם תומאס ג'פרסון הושפע מכתביו של סידני. במכתב להנרי לי הוא כתב על הצהרת העצמאות של ארצות הברית, שכל סמכותה נובעת מ"יצירת ההרמוניה בין הסנטימנטים של היום, בין אם הם באים לידי ביטוי בשיחות, במכתבים, במאמרים כתובים, או בספרים היסודיים על צדק ציבורי, כמו אריסטו, קיקרו, לוק, סידני וכו'". ג'פרסון כלל את המאמרים של סידני בסילבוס שיצר ללימודי משפטים.
סידני המשיך להיות דמות מוכרת בלימודי פילוסופיה פוליטית במהלך המאה ה-19. בשנים 1885–1945 הוא נשכח, והתמעט העניין בו. בחצי השני של המאה ה-20 החל להתעורר עניין מחודש בכתביו. העניין בו גבר החל מ-1985, ומאז התעשרה מאוד הספרות על חייו וכתביו.
השפעה ומורשת > הנצחה

בעקבות ההערצה בארצות הברית לאלג'רנון סידני הפך השם "סידני" (והקיצור "סיד") לפופולרי בארצות הברית. קיימים בארצות הברית מחוזות, ערים ורחובות על שמו, בעיקר בניו אינגלנד ובמערב התיכון.
בעקיפין, העיר סידני בניו סאות' ויילס, אוסטרליה, והעיר סידני בנובה סקוטיה, קנדה, חבות את שמן לאלג'רנון סידני. במרץ 1783 קיבל תומאס טאונסנד תואר ברון מג'ורג' השלישי. הוא בחר לעצמו את השם סידני (באיות Sydney) כאות כבוד לאלג'רנון. טאונסנד קיבל בהמשך את התואר ויקונט סידני הראשון, והיה למזכיר הפנים של הממלכה המאוחדת. ב-1785 מושל נובה סקוטיה קרא לעיר הקנדית על שמו. ב-1788, מושל ניו סאות' ויילס, ארתור פיליפ, קרא לעיר האוסטרלית על שמו. כך, באופן לא ישיר, נושאות שתי הערים את שמו של אלג'רנון.
ראו גם

רוברט פילמר
אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון
ג'ון לוק
לקריאה נוספת

Algernon Sidney, Court Maxims, (Cambridge University Press: 1996)
Algernon Sidney, Discourses Concerning Government, ed. Thomas G. West (Liberty Fund: 1996)
דבריו של סידני לפני מותו, באתר האוסף הדיגיטלי של אוניברסיטת מישיגן (באנגלית)
A Just and Modest Vindication of the proceedings of the Two last Parliaments - חיבור שפורסם על ידי ויליאם ג'ונס, ואשר סידני תרם לכתיבתו, באתר האוסף הדיגיטלי של אוניברסיטת מישיגן (באנגלית)
Blair Worden, 1985, "The Commonwealth Kidney of Algernon Sidney", Journal of British Studies 24(1): 1-40
Edward Dumbauld, "Algernon Sidney on Public Right", University of Arkansas at Little Rock Law Review 10 (2): 317-338
Jonathan Scott, Algernon Sidney and the English Republic, 1623-1677, (Cambridge University Press: 1988)
Jonathan Scott, Algernon Sidney and the Restoration Crisis, 1677–1683, (Cambridge University Press: 1991)
Alan Craig Houston, Algernon Sidney and the Republican Heritage in England and America, (Princeton University Press: 2014
קופסה

קופסה ריקה עשוית־קרטון
קופסה או תיבה היא מכולה וכלי קיבול המשמשת לאחסון או להעברת תוכן.
קופסות בנויות בדרך כלל מחומרים עמידים, כגון עץ, מתכת, קרטון, פלסטיק, כתלות בשימוש לו הן מיועדות. גודל הקופסה יכול להשתנות, ממספר סנטימטרים (למשל קופסת גפרורים) עד מטרים בודדים (למשל מכולות). לקופסות בדרך כלל צורת תיבה גאומטרית - פאותיה הן מלבנים, אך ישנן קופסות במגוון צורות, כגון קובייה, גליל מעגלי או אליפטי. לתיבות דקורטיביות או תיבות לאחסון יש לעיתים מכסה, אשר ניתן לפתוח בעזרת משיכה, הזזה, הברגה או הרמה. המכסה עשוי להיות מאובזר בצירים, אבזם או מנעול.
שימושים

ארכיונים מאחסנים תיקי מסמכים בקופסות קרטון, הנושאות סימני זיהוי ותיוג. פריטים אשר נמצאים בקופסות מחומרים קשיחים עשויים להישמר זמן רב יותר מאשר בקרטון, לכן נהוג להשתמש בקופסות אלו למטרת אחסון לתקופות ארוכות כמו במקרים מסוימים של קפסולת זמן.
קופסות קרטון הן אמצעי אריזה מקובל לאריזת תכולת דירה לצורך מעבר דירה.
מוצרי מזון ומוצרי צריכה רבים נמכרים כשהם ארוזים בקופסות ממותגות, ביניהם ממתקים, דגני בוקר, פסטה, אבקת כביסה, רדיד אלומיניום הארוזים בקופסאות קרטון, גבינות, ארוחות מנה חמה בקופסאות פלסטיק.
בקבוקי יין יוקרתיים נמכרים בתיבות עץ, לעיתים בריפוד קש.
תכשיטים נארזים בקופסות מרופדות, לעיתים עשויות עץ או מצופות קטיפה.
מגירה היא קופסה המורכבת על מסילות בתוך רהיט.
ראו גם

ארגז
משחק קופסה
קופסה שחורה
קלפי
תיבה להחזרת ספרים
יוחנן הגדי

יוחנן הגדי (ביוונית: Ἰωάννης Γαδδίς) היה בנו של מתתיהו החשמונאי, אחיו של יהודה המכבי ואחד ממנהיגי מרד החשמונאים שפרץ בשנת 167 לפנה"ס.
לא ידוע לנו הרבה על יוחנן, והוא הפחות מפורסם מבין חמשת בני מתתיהו: הוא לא עמד בראש הנהגת העם (כמו יהודה, יונתן ושמעון אחיו), ולא נהרג בקרב הרואי (כמו אלעזר אחיו). נראה ששמו השני של יוחנן, גדי, מרמז על מזל טוב. יוחנן מוזכר ראשון ברשימת חמשת בני מתתיהו בספר מקבים א, וייתכן שיש ללמוד מכך שהוא היה הבכור בין האחים.
יוחנן היה מהמפקדים הבכירים במרד החשמונאים. על פי ספר מקבים ב, בקרב מול ניקנור, חילק יהודה את הצבא לארבעה ראשים ואת כל אחד משלושה מאחיו הציב בראש מחלקה ובה אלף וחמש מאות איש. במקור היווני כתוב "יוסף" בין "שמעון" ו"יונתן", אולם נראה שנפלה בו טעות ומדובר ביוחנן. אולם ייתכן והמילה "אחיו" משמעותה כאן קרוביו וידידיו של יהודה. גם בזמן מאוחר יותר, בתקופת הנהגתו של יונתן, מכונה יוחנן "ראש החיל".
לאחר מות יהודה המכבי בקרב אלעשה מול בכחידס (מראשי צבאו של דמטריוס הראשון), מינה העם את יונתן אחיו למנהיג תחתיו. בכחידס רצה להרוג את יונתן, ויונתן ברח למדבר תקוע. לאחר מכן שלח יונתן את יוחנן הגדי אל הנבטים כדי להפקיד אצלם את הרכוש הרב שהיה עמו, אולם בני השבט הערבי "יַמְרִי" או "אמראיוס", שישבו במידבא, תפסו את יוחנן ואת הרכוש שהוביל, והרגו אותו.
לאחר זמן לא רב נקמו אחיו של יוחנן, יונתן ושמעון, את מותו מיד בני ימרי. נודע להם שבני ימרי עושים משתה נישואין גדול, והם יוצאים לקראת הכלה, שהייתה בת של אחד מראשי השבטים האחרים באזור. הם ארבו לחבורת מלווי החתן בסתר אחד ההרים, וכשאלה הגיעו, מלווים בכלי נגינה, בתופים, בנשק וברכוש רב – קמו עליהם אחי יוחנן מן המארב, המיתו רבים מהם (לפי יוסף בן מתתיהו היה מספר ההרוגים ארבע מאות איש), הבריחו את האחרים ולקחו את השלל.
הערות שוליים

↑  בכתבי היד ביוונית של ספר מקבים א: "גַּדִּיס" או "קַדִּיס". "גַּדִּי" בתרגומים של אברהם כהנא, א. ש. הרטום, אברהם שליט ואוריאל רפפורט. בתרגום יצחק זעקיל פרנקל (1830): "יוחנן הַקַּדְּשׁי".
↑  ספר מקבים א, פרק ב, פסוקים ב-ה.
↑  ספר מקבים ב, פרק ח, פסוקים כא-כב.
↑  ספר מקבים א, פרק ט, פסוקים לה-לו.
↑  ספר מקבים א, פרק ט, פסוק לו.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר יג, פרק א, פסקה ב, סעיף 11.
↑  ספר מקבים א, פרק ט, פסוקים כג-לו.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר יג, פרק א, פסקה ד, סעיף 21.
↑  ספר מקבים א, פרק ט, פסוקים לז-מב.
בורחה ואיה

בורחה ואיה בלונגה (באנגלית: Borja Valle Balonga; נולד ב-9 ביולי 1992) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקיצוני באלקורקון.
קריירה

ואיה נולד בעיר פונפרדינה שבספרד, ושיחק בקבוצת פונפראדינה המקומית. ב-9 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה באותה עת בליגה החמישית.
ב-29 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, ששיחקה באותה עונה בליגה השנייה כשעלה כמחליף בהפסד קבוצתו 0–1 לוסקה. ב-12 במרץ 2011 כבש את שער הבכורה שלו, שהיה גם שער ניצחון, בניצחון קבוצתו 2–1 על אלבסטה (כדורגל).
ב-26 בינואר 2012 הושאל לסלטה ויגו ב'. חצי שנה לאחר מכן הושאל לאורנסה מליגה השלישית וב-6 ביוני 2013 חתם בקבוצה.
ב-21 במאי 2014 עבר לריאל אוביידו, גם היא מהליגה השלישית. הוא כבש תשעה שערים במהלך העונה וסייע לה לעלות לליגה השנייה.
ב-21 ביוני 2016 חתם לשלוש עונות בדפורטיבו לה קורוניה מהלה ליגה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 באוגוסט בתיקו 0–0 עם ריאל בטיס.
ב-18 בינואר 2017 הושאל לאלצ'ה מהליגה השלישית עד לתום העונה.
ב-14 באפריל 2018 כבש את שער הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון קבוצתו 3–2 על אתלטיק בילבאו. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה השנייה.
הערות שוליים

↑  Zamora–Ponferradina (1–0); La Opinión de Zamora, 9 May 2010 (in Spanish)
↑  Camacho oxigena al Huesca (Camacho gives oxygen to Huesca); Marca, 29 January 2011 (in Spanish)
↑  La Ponferradina vuelve a ganar 17 jornadas después (Ponferradina win again after 17 rounds); Marca, 12 March 2011 (in Spanish)
↑  Borja Valle se va cedido al Celta B a petición propia (Borja Valle goes on loan to Celta B at his own request); Diario de León, 26 January 2012 (in Spanish)
↑  Borja Valle e Iván gonzález, nuevos jugadores del CD Ourense. (Borja Valle and Iván González, new players of CD Ourense) (אורכב 06.07.2015 בארכיון Wayback Machine); GaliFutbol, 17 August 2012 (in Spanish)
↑  Oficial: Ourense, Borja Valle firma a título definitivo (Official: Ourense, Borja Valle signs permanently) (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine); Todo Mercado Web, 6 June 2013 (in Spanish)
↑  El Oviedo ficha a Borja Valle (Oviedo sign Borja Valle); La Nueva España, 21 May 2014 (in Spanish)
↑  Borja Valle, nuevo jugador del Real Club Deportivo (Borja Valle, new player of Real Club Deportivo); Deportivo La Coruña, 21 June 2016 (in Spanish)
↑  Empate a nada en el Villamarín (Draw blank at the Villamarín); Marca, 26 August 2016 (in Spanish)
↑  Acuerdo para que Borja Valle juegue cedido en el Elche (Agreement for Borja Valle to play on loan at Elche); Deportivo La Coruña, 18 January 2017 (in Spanish)
↑  La puesta de largo de Borja Valle (The coming of age of Borja Valle); El Desmarque, 14 April 2018 (in Spanish)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בורחה ואיה".
י"ב 528

| --- | --- |
סמל היחידה ההיסטורי בשנות השבעים
סמל היחידה ההיסטורי בשנות השבעים
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל מיקום מקורי: הר צפרא, אזור שארם א-שייח', חצי האי סיני מיקום אחרון: בסיס עובדה
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  יחידת בקרה אווירית (בתקופת סיני) יחידת הדרכה ואימוני בקרה אווירית (בתקופת בסיס עובדה)
 בסיס האם:   בח"א 29 (סיני)  בח"א 10 (עובדה) פיקודית: יב"א דרום 509 (סיני)  מפקדת יחידות הבקרה (עובדה)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1970 – 1979 (סיני) 2003 – 2020 (בסיס עובדה)
 התמזגה לתוך:  ביבו"פ 528 – בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  מכ"ם ח"א AN/TPS-43 (S-Band) מכ"ם ח"א AN/TPS-44 (אנ') (L-Band) מכ"ם ימי Kelvin Hughes 19 (X-Band)
 פיקוד
 דרגת המפקד:    סגן-אלוף
ציור סמל היחידה על קיר הבונקר של י"ב 528
מכ"ם AN/TPS-43 נייד מהסוג שהופעל ביחידה
י"ב 528 (יחידת בקרה 528) הייתה יחידה של מערך הבקרה האווירית חיל האוויר הישראלי בדרום סיני. היחידה נסגרה בשנת 1979, כחלק מפינוי חצי האי סיני, כתוצאה מהסכם השלום עם מצרים.
בשנת 2003 נפתחה מחדש בבח"א 10 בעובדה ושימשה כמרכז ההדרכה של מערך הבקרה ופיקוח הטיסה כולו. בעת תרגילים של חיל האוויר כמו דגל כחול או תרגילים משותפים עם חיילות אוויר של מדינות אחרות, ניהלה היחידה את תחום הבקרה האווירית. בשנת 2020, התמזגה לתוך מסגרת חדשה שהיא ביבו"פ 528 – בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה.
פעילות היחידה

הבסיס היה ממוקם על מצוק שרוחבו 20 מטרים ואורכו 150 מטרים בפסגת הר צפרא, כ-19 ק"מ דרום־מערבית לשדה אופיר. בי"ב היה מוצב מכ"ם מדגם AN/TPS-43 וכן מכ"ם מדגם AN/TPS-44, שניהם בעלי כושר גילוי מטוסים במרחק של עד 300 ק"מ. בבסיס הוצב קרון מבצעים שבו שתי עמדות בקרה וצג מכ"ם, קרון שירות טכני, שני גנרטורים, שני קרונות שינה (לבנים ולבנות), קרון מטבח, חדר אוכל וקרון שק"ם – מועדון. הגישה אל ההר ברכב הייתה תלולה וקשה מאוד. בסיס האם של חיילי היחידה היה בסיס חיל האוויר אופיר בשארם א-שייח', במרחק כ-30 ק"מ מההר. חיילי הבסיס עלו להר למשמרות של 24 שעות. בכל עת שהו בבסיס היחידה לא יותר משלושים חיילים, כולל קצינים (בקרי טיסה ומפקדי היחידה), עוזרי בקר, מוכמות (חיילות שעקבו אחר תצוגת המכ"ם, דיווחו לבקרים ותקשרו עם יחידות הבקרה האחרות ועם יחידת ההוקים שהגנה על האזור מתקיפה אווירית), טכנאי קשר, טכנאי גנרטורים וטבח. בנוסף שהו על ההר אנשי מודיעין. קווי טלפון של מרכזיית חיל האוויר אל הבסיס היו מוגבלים ולא אמינים.
מלחמת יום הכיפורים

ב-5 באוקטובר 1973, ערב יום הכיפורים, שררה השלווה הכללית שאפיינה את החיים בבסיס. אמנם ערב קודם החיילים הדביקו נייר דבק על החלונות ובאותו יום באחת בצהריים הם ראו שנחתו בבסיס אופיר שני מטוסי נורד שהחזירו את אנשי הקבע שהיו בביתם. באחת וחצי התקשרה אחת החיילות להוריה והתבשרה כי אביה נקרא למילואים. שיחה זו נקטעה באמצע וזאת הייתה השיחה האחרונה שיצאה מצפרא.
ביום הכיפורים איישו את יחידת הבקרה 2 בקרים-קצינים וכ-20 חיילים: 5 מוכמות, שני עוזרי בקר, 5 טכנאי קשר ומכ"ם, 3 טכנאי גנרטורים והנהג. המפקד התורן היה אמור לעבוד יחד עם שני קציני בקרה: מפקד תורן ובקר יירוט תורן.
עם תחילתה של מלחמת יום הכיפורים פתח חיל האוויר המצרי במתקפה רחבה על בסיסי צה"ל רבים. י"ב 528 הייתה מעורבת, כיחידת בקרה, בקרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים, שבו הפילו שני מטוסי F-4 פנטום של חיל האוויר הישראלי שבעה מטוסי מיג של חיל האוויר המצרי שתקפו את האזור. בתקיפה זו הופצצה סוללת ההוק ויצאה מכלל פעולה. חייל אחד נהרג ומספר חיילים נפצעו.
בהמשך אותו יום, בערך בשעה 21:00, שיגר מפציץ מדגם טופולב 16 שני טילי שיוט רוכבי מכ"ם מדגם "קלט" לעבר היחידה. חיילי הי"ב שהבחינו ברשף הטילים המתקרב סברו שאלה הם מסוקי סער מצריים, דווחו על תנועת "מסוקים" בקשר וניסו להפנות אליהם מטוס פנטום שהיה בפטרול. בחלוף כדקה טיל אחד התפוצץ באוויר. הטיל השני ניהג עצמו אל האנטנות, התפוצץ והרג חמישה חיילים, שנשלחו למשמרת באנטנות ובגנרטורים. לאחר הפיצוץ, נותק הקשר עם הי"ב.
כאשר ראו אנשי חיל האוויר הישראלי ששהו בשדה אופיר את האש שאחזה ביחידת הבקרה על ההר, הם הניחו שהיחידה נכבשה על ידי כוח קומנדו מצרי מוסק. למוצב נשלח כוח של חיל השריון ובו ארבעה טנקים, כדי "לכבוש" אותו מחדש. מטוסי קורנס שפטרלו באזור התבקשו לסייע לטנקים על ידי ירי על השביל לפניהם כדי לסכל מארב לטנקים העולים בהר. הטנקים הישראליים היו טנקי טירן, טנקי שלל שהוכנסו לשירות בצה"ל. הטנקים הגיעו לשער הבסיס בשעה 1:00 לערך רמסו את שער הבסיס ופתחו באש. בשל צורתם זיהו אותם חיילי היחידה כטנקים מצרים וירו לעברם. חיילי השריון סברו שהם מותקפים בידי הקומנדו המצרי שכבש את ההר והשיבו אש, שממנה נהרגו שני חיילי מילואים מיחידת האבטחה במקום. חילופי האש המבולבלים הסתיימו לבסוף כאשר שמע מפקד היחידה – סרן אבי אמיתי (שהגיע ליחידה בשעה 6 בערב) את הטנקיסטים מדברים עברית הבין שהקרב מתנהל בין כוחות צה"ל שטועים בזיהוי הדדי. הוא יצא עם גופייה לבנה ו"נכנע" לכוחות השריון הישראלי.
שעתיים מאוחר יותר אכן ניסו המצרים לבצע מהלך נוסף לכיבוש החוף בשארם א-שייח', תוך תקיפה חוזרת של יחידת הבקרה בטילים, אך נהדפו על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי וכוחות חיל הים הישראלי.
המצרים לא הצליחו לחדור את קו הגבול באותן שתי התקפות ולאחר מכן ויתרו לחלוטין על תקיפות נוספות בחזית שארם א-שייח', שהפכה לחזית היחידה של צה"ל שלא נפרצה במלחמת יום הכיפורים.
היחידה נסגרה בשנת 1979, כחלק מפינוי חצי האי סיני, כתוצאה מהסכם השלום עם מצרים.
פתיחת היחידה מחדש

ב־2002 הוחלט להעביר את מרכז ההסמכה המתקדם ובקרי י"ב 503 לבסיס עובדה, והיחידה קיבלה את השם י"ב 528.
ביולי 2020 הוסבה היחידה לבית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה.
מפקדי היחידה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסי סוריה | 1970 |  |
| סגן יואל ברמן | 1970–1971 |  |
| סרן מוטי שגיא | 1971–1973 |  |
| סרן אבי אמיתי | 1973–1974 |  |
| רס"ן שמואל פרסוק (שחר) |  ? |  |
| רס"ן פנחס מגור |  ? |  |
| רס"ן יורם פלדמן |  ? |  |
| סא"ל מוטי שמואלי | 2003–2005 | הקים מחדש את היחידה בבסיס עובדה, לאחר מעבר הגרעין המבצעי מ-י"ב 503 |
| סא"ל ר' | 2005–2007 | היה שותף להקמת מרכזי ההדרכה ביחידה – בקרה אווירית ופיקוח טיסה |
| סא"ל זוהר כרמי | 2007–2010 | בתקופתו נקלט סימולטור חדיש לבקרה אווירית |
| סא"ל ע' | 2010–2012 | בתקופתו נקלט מרכז הדרכה לפיקוח טיסה |
| סא"ל הראל אבני | 2012–2015 |  |
| סא"ל ש' | 2015–2017 | בתקופתו נקלט סימולטור פיקוח טיסה חדיש |
| סא"ל נ' | 2017–2019 |  |
| סא"ל ר' | 2019–2020 | היה מפקדה האחרון של י"ב 528 ו ב-2020 הקים את בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה |
ראו גם

המתקפה האווירית המצרית ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים
קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים
לקריאה נוספת

בסימן 40 שנה למלחמת יוה"כ: מערך הבקרה זוכר את חלליו , באתר חיל האוויר הישראלי.
אל הר צפרא כבר לא עלינו עוד, באתר חיל האוויר הישראלי.
37 שנים למלחמת יום-הכיפורים: השריונר וטכנאי המכ"ם שירו זה על זה, נפגשים לראשונה, באתר חיל האוויר הישראלי.
הערות שוליים

↑   דני שלום, ‏רוח רפאים מעל קהיר – חיל האויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), כרך א', עמוד 70, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר.
1 2 3   התקיפה האווירית שפתחה את מלחמת יום כיפור פרק 14א טיל הורס יחידת בקרה בשארם אל שייך, סרטון בערוץ "TenMinToTwo", באתר יוטיוב, ערוץ של ד"ר יוסף ברגר.
↑  בקו אווירי, לפי מדידה בתוכנת Google Earth Pro.
↑   שמואל גורדון, ‏30 שעות באוקטובר – החלטות גורליות: חיל האוויר בתחילת מלחמת יום כיפור, ספרית מעריב, 2008, עמוד 275., באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑  שלומי אבידר, "מערך הבקרה: העיניים של המדינה", הוצאת משרד הביטחון, שנת 1998, עמ' 244–248, ISBN ISBN 9650509682 או מסת"ב 9789650509682
↑  ליהי חנן, ‏גוזרים את הסרט: נפתח בית הספר החדש לבקרה אווירית ופיקוח טיסה, באתר חיל האוויר הישראלי, 20 ביולי 2020.
1 2 3 4  שלומי אבידר, "מערך הבקרה: העיניים של המדינה", הוצאת משרד הביטחון, שנת 1998, עמ' 320, ISBN ISBN 9650509682 או מסת"ב 9789650509682
↑  יעל בר, ‏יש בי אהבה והיא תנצח, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 ביוני 2014.
↑  נופר בליט, ‏המתקדם בעולם: מאמן פיקוח הטיסה בעובדה , באתר חיל האוויר הישראלי, 28 בנובמבר 2018.
אנדרטה לזכר חמשת אנשי יחידת הבקרה ההרוגים, באתר ההנצחה שהקימה היחידה ביער המגינים ליד קיבוץ חולדה
גברת קרש ומר מערוך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דתיה בן דור
 איורים:  נדיה עדינה רוז
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תאריך הוצאה:  2005
 סדרה
 סדרת ספרים:  "דתיה כתבה ומספרת"
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002498240
גברת קרש ומר מערוך הוא סיפור לילדים מאת דתיה בן דור
הספר יצא לאור בעברית, בשנת 2005.
פרסום הסיפור

הסיפור נכתב בשנת 1982 לסדרה "פרפר נחמד" של הטלוויזיה החינוכית ובוצע בשני פרקים מתוכה בידי אפי בן ישראל ועוזי חיטמן. בשנת 1984 פורסם הסיפור בספר "ספורים לפרפר נחמד". בשנת 2005 פורסם הסיפור בספר "גברת קרש ומר מערוך", בסדרה "דתיה כתבה ומספרת", שהופץ בצירוף תקליטור בו מסופר הסיפור מפי הסופרת, בליווי איוריה של נדיה עדינה רוז.
הסיפור אומץ על ידי מערכת החינוך כספור הנלמד בעיקר במסגרת נושא החנוכה ומומחז כהצגה בחגיגות החנוכה בגנים ובבתי הספר.