קורבן (יהדות)
ביאורים

↑  ראו להלן על קורבנו של קין. כמה הלכות בתורה הנקשרות לכך: הווידוי על הקורבן (ויקרא, ה', ה'). השבת הגזל כתנאי לקורבן (ויקרא, ה', כ"ג). איסור הבאת קורבן מאתנן זונה. החובה לבנות מזבח שאבניו לא סותתו בברזל, כביטוי לסלידת התורה מרצח, "כי חרבך הנפת עליה ותחללה" (שמות, כ', כ"א).
↑  יש מפרשים שירדה אש משמיים ששרפה ו"קיבלה" את קורבנו של הבל (רש"י), ויש מפרשים שמאותה שעה זכה הבל להצלחה מיוחדת במעשיו (נצי"ב).
↑  תיישים, ראו ספר בראשית, פרק ל"א, פסוק י'
↑  פרים שמנים, ספר ישעיה, פרק ל"ד, פסוק ז'
↑  מלך כוזר, דמות סיפרותית שבפיה שם רבי יהודה הלוי את השאלות לחכם היהודי.
↑  לא נוכחות פיזית, אלא מתן חשיבות למקום.
↑  שריפה זו איננה נחשבת כ"הקטרה" של קורבן, שהרי אין להקריב קורבן מחוץ למקדש, אלא זהו כעין סילוק פסולת. הדבר מתבטא בכך שהתורה קבעה ששריפה זו תהיה ב"בית הדשן", המקום שאליו מפנים בדרך כלל את האפר שהצטבר על המזבח.
↑  למשל, כאשר אדם ייעד בהמה לקורבן אשם ולאחר מכן לא היה בה צורך (כגון שהיא אבדה והוא הקריב אחרת במקומה ולאחר מכן נמצאה הראשונה). במקרה זה הבהמה יוצאת למרעה עד שיתרחש בה מום כלשהו, וניתן יהיה למכור אותה ("לפדות"), והכסף שיתקבל בתמורה נכנס לקופה כללית לנדבת "קיץ המזבח".
↑  בהקשר זה, "קיץ" הוא כינוי לפירות עונת הקיץ, שבאים לקינוח סעודה (תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף י"ב, עמוד ב').
↑  דין זה קיים גם במקצת מהקדשים הקלים, ראו להלן.
↑  במקרה של בכור הבעלים הם הכהנים, ומותר לתת מבשרו גם לאשת כהן, כמו תרומה.
↑  יש (כגון הרמב"ם), שפירשו שזו בליטה היוצאת מן הכבד, כעין בוהן. לעומתם, סברו אחרים (למשל, רש"י על ויקרא ג, ד) שזוהי הסרעפת, המחיצה המבדילה בין אברי הנשימה לבין אברי העיכול
↑  בתורה נאמרה מצוות הסמיכה בקורבן עולה (ויקרא, א', ד'), קורבן שלמים (ויקרא, ד', ב') וקורבן חטאת (ויקרא, ד', ד'). בקורבן אשם, לעומת זאת, לא הוזכרה הסמיכה. בתלמוד הבבלי (מסכת זבחים, דף י"א, עמוד א') למדו על סמיכת האשם מן ההשוואה ("היקש") לחטאת, בפסוק: "כחטאת כאשם תורה אחת להם" (ויקרא, ז', ז').
↑  פרט לפר העלם דבר של ציבור ושעיר המשתלח. משנה, מסכת מנחות, פרק ט', משנה ז'
↑  הדבר מתבקש בחטאת, שבה רק מעט מן הדם נלקח באצבעו של הכהן, ואילו בשאר הקורבנות לא הכרחי שיישאר דם.
↑  אף על פי שבנושאים אחרים כל בני ביתו של הכהן נחשבים ככהנים, כגון אכילת תרומה, ספר ויקרא, פרק כ"ב, פסוקים י"א–י"ג.
↑  במובן זה יש לו עדיפות על אשת כהן ובת כהן, שאוכלת תרומה אך לא קדשי קדשים.
↑  הערת הרב קאפח: "שכלו, תבונתו, לימודו ורמת מושגיו".
↑  פרט לבהמה שטרם מלאו לה שמונה ימים, ראו להלן.
↑  הפחה, השליט הפרסי.
↑  על פי הפסוק: "לא תביא אתנן זונה ומחיר כלב בית ה' אלהיך". הפרשנות המסורתית מסבירה שהכוונה לבהמה שהוחלפה בכלב, כאמור (משנה, מסכת תמורה, פרק ו', משנה ג'). ההסבר לאיסור זה הוא, שהכלב שימש לציד או לפגיעה באנשים, ולפי פירוש אחר – לפריצות מינית, והיה מקובל להביא את הבהמה שנקנתה בו ככפרה, והתורה באה לשלול את הדבר (רמב"ן ומשך חכמה (לרבי מאיר שמחה מדווינסק) בפירושיהם לפסוק זה). רבי יצחק אברבנאל פירש את הפסוק אחרת, ש"כלב" הוא גבר המיועד לזנות, וזהו איסור מקביל ל"אתנן זונה" (ובהתאמה לתוכן הפסוק הקודם, אודות איסור "קדש" ו"קדשה").
↑  דם זה פסול גם אם יאספנו מן הרצפה לכלי.
↑  אם נזרק על המזבח פעם אחת – הקורבן כשר, גם אם לכתחילה חובה לתת ממנו מספר "מתנות" על המזבח (משנה, מסכת זבחים, פרק ד', משנה א', לדעת בית הלל). אם ניתן על המזבח, אך לא במקום המיועד לו – דינו שנוי במחלוקת אמוראים, האם בעליו יצאו ידי חובה (תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף כ"ו, עמוד ב' – דף כ"ז, עמוד א'.
↑  יש אומרים שרק דיבור פוסל, ולא מחשבה בלבד (רש"י על מסכת זבחים, דף מ"א, עמוד ב', ד"ה כגון).
↑  בערך פיגול מפורטים סוגי המחשבה הפוסלים את הקורבן
↑  הרמב"ם בחיבורו "משנה תורה" ריכז את הסוג הראשון, בהמות הפסולות להקרבה, בחטיבה נפרדת, "הלכות איסורי מזבח", לעומת קורבנות שנפסלו תוך כדי ההקרבה, שהלכותיהן הובאו ב"הלכות פסולי המוקדשין".
↑  מושג זה משמש לכמה אתרים במקדש ומחוצה לו (ראו תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף ק"ד, עמוד ב'. זה המדובר כאן היה ממזרח למזבח (ספרא ויקרא דיבורא דנדבה פרק ט, ג), והוא מיוחד לשריפת קורבנות פסולים בלבד.
↑  נוסחן הסופי של ברכות אלו אכן התגבש רק לאחר החורבן, כשהסנהדרין הייתה ביבנה, ובהתאמה למצב החדש של החורבן, שחייב ניסוח שונה של ברכות שונות.