stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילות ביתא ישראל
הערות שוליים

↑  חיים רוזן, השימוש באילנות יוחסין בקרב ביתא ישראל - לדמותו של גיבור היסטורי בספרות ובמסורות
↑  Teshome G. Wagaw, For our soul: Ethiopian Jews in Israel ,p.11
↑  מדרש עשר גלויות, ספר הליקוטים ג', עמודים א' - ז'
↑  Wuhib Bayou, Bete Israels (Falashas) Part 1 -
↑  Wuhib Bayou, Bete Israels (Falashas) Part 1 -
↑  שושנה בן-דור, הקשרים של יהודי אתיופיה עם המלך תיוודרוס, עמודים 70 - 71.
↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 173
↑  אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, גזית, תש"ג, עמ' 88
↑  לנהר גוזן המוזכר אין קשר לנהר גוזן המוזכר במקרא (מלכים ב', י"ז, ו'; י"ח, י"א; דברי הימים א', ה', כ"ו) כמקום שאליו הוגלו חלקים מעשרת השבטים ראו מנחם ולדמן, מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי, משרד הביטחון, תשמ"ט, עמ' 294, הערה 8
1 2  Michael Kleiner, "Gafat history" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: D-Ha, Otto Harrassowitz Verlag, 2005, ISBN 3447052384, p. 652
↑  Quirin, p. 135
↑  Quirin, p. 141
↑  Quirin, p. 171
↑  Quirin, p. 284, n. 64
↑  H. Gundert, Biography of the Rev. Charles Isenberg, Missionary of the Church Missionary Society to Abyssinia and Western India from 1832 to 1864 ,part V
↑  יצחק גרינפלד, תאמרת עמנואל - מבשר התחייה של יהודי אתיופיה, עמוד 65.
גיא נהר בהרי סאמיאן
קורפוס האס אס ה-13

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס ואפן אס אס
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  7 באוגוסט 1944 – 8 במאי 1945 (275 ימים)
 מקים היחידה:  הרמן פרייס
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
קורפוס האס אס ה-13 (בגרמנית: XIII. SS-Armeekorps) היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם בברסלאו ב-7 באוגוסט 1944, על בסיס הקורפוס ה-35, והועמדה תחת פיקוד הרמן פרייס. ב-4 בספטמבר 1944, הועבר הקורפוס לחזית המערבית, כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות G, ולחם עימה בקרב מץ. ב-24 באוקטובר 1944 מונה מקס זימון למפקד הקורפוס, ופיקד עליו בקרבות השונים עד סוף המלחמה.
מפקדים

גרופנפיהרר הרמן פרייס (7 באוגוסט 1944 - 24 באוקטובר 1944)
גרופנפיהרר מקס זימון (24 באוקטובר 1944 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > קרב מץ

בקרב מץ כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
חטיבת הפאנצר ה-106
דיוויזיית הפולקסגרניר ה-553
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17
דיוויזיית הפולקסגרניר ה-462
סדר הכוחות > מבצע נורדווינד

במהלך מבצע נורדווינד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17
קפריצ'יו ספרדי

קפריצ'יו ספרדי, אופ. 34, הידוע גם כקפריצ'יו אספניול, הוא השם המערבי המקובל לסוויטה התזמורתית בת חמשת הפרקים, המבוססת על מנגינות עממיות ספרדיות, שהלחין המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב בשנת 1887. הבכורה של היצירה התקיימה ב-31 באוקטובר 1887, בסנקט פטרבורג בניצוחו של המלחין. רימסקי-קורסקוב התכוון במקור לכתוב את היצירה לכינור סולו עם תזמורת, אך מאוחר יותר החליט שיצירה תזמורתית מלאה תעשה צדק טוב יותר עם הלחנים העשירים ביצירה. השם בשפת המקור, רוסית, הוא Каприччио на испанские темы (בתרגום מילולי: קפריצ'יו לנושאים ספרדיים).
מבנה

ליצירה חמישה פרקים, המחולקים לשני חלקים הכוללים שלושה פרקים ראשונים ושני פרקים אחרונים.
הפרק הראשון, אלבורד, הוא ריקוד חגיגי ומרגש, בדרך כלל מוזיקה גליציאנית (אנ') מסורתית כדי לתאר את זריחת השמש. הקטע כולל הקלרינט עם שני סולואים, ובהמשך כולל כינור סולו עם סולו דומה לזה של הקלרינט.
הפרק השני, Variazioni, מתחיל במנגינה בקטע הקרן. וריאציות של מנגינה זו חוזרות לאחר מכן על ידי כלים וחלקים אחרים של התזמורת.
הפרק השלישי, אלבורדה, מציג את אותו נושא כמו הפרק הראשון. למעשה, שתי התנועות כמעט זהות, אלא שלתנועה זו יש תזמור והרמוניה שונה.
הפרק הרביעי, Scena e canto gitano ("סצנה ושיר צועני"), נפתח בחמש קדנצות- תחילה על ידי הקרנות והחצוצרות, לאחר מכן כינור סולו, חליל, קלרינט ונבל, מנגנים בליווי כלי הקשה שונים. לאחר מכן הוא מלווה בריקוד במקצב שלושה רבעים, המוביל את לפרק האחרון.
הפרק החמישי והאחרון, Fandango asturiano, הוא גם ריקוד אנרגטי מהשפעת הפרק הראשון. היצירה מסתיימת החזרה של הנושא השלישי, אלבורדה.
הופעה מלאה של הקפריצ'יו אורכת כ-16 דקות פחות או יותר.
מבנה > תזמור

היצירה מתוזמרת לפיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות יער, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, טימפני, משולש, מערכת תופים, מצלתיים, תוף מרים, קסטנייטות, נבל וכלי קשת.
התייחסויות

היצירה זוכה לשבחים על התזמור שלה, הכולל קטע כלי הקשה גדול וטכניקות וניסוחים מיוחדים רבים, כמו למשל בפרק הרביעי כאשר הכנרים, הכנרים והצ'לן מתבקשים לחקות גיטרות (חלקי הכינור והוויולה מסומנים " כמעט גיטרה"). למרות השבחים הביקורתיים, רימסקי-קורסקוב התעצבן מכך שההיבטים האחרים של היצירה זוכים להתעלמות. באוטוביוגרפיה שלו הוא כתב:
הדעות שגובשו הן על ידי המבקרים והן על ידי הציבור, כי הקפריצ'יו הוא יצירה מתוזמרת להפליא - שגויות. הקפריצ'יו הוא הרכב מבריק לתזמורת. שינוי הגוונים, הבחירה המוצלחת של עיצובים מלודיים ודפוסי פיגורציה, המתאימים בדיוק לכל סוג של כלי, קדנזות וירטואוזיות קצרות לכלי סולו, קצב כלי ההקשה וכו', מהווים כאן את עצם החיבור ולא שלה. לחוד או לתזמור. הנושאים הספרדיים, בעלי אופי ריקודי, העניקו לי חומר עשיר להפעלת אפקטים תזמורתיים רב-צורניים. בסך הכל, הקפריצ'יו הוא ללא ספק יצירה חיצונית גרידא, אבל מבריקה לחלוטין על כל זה. זה היה קצת פחות מוצלח בחלק השלישי שלה (אלבורדה, במי מז'ור), שבו הברנז'ה קצת מטביעים את העיצובים המלודיים של כלי הנשיפה; אבל זה קל מאוד לתקן, אם המנצח ישים לב לזה וימתן את המדדים של גוני הכוח בכלי הנחושת על ידי החלפת הפורטיסימו בפורטה פשוט, היצירה תקבל רובד שונה לגמרי.
שימוש בסרטים

היצירה מנוגנת במהלך הקרדיטים הפותחים וכמוזיקת הרקע של הקרנבל הספרדי במהלך סרטו של יוזף פון שטרנברג "השטן הוא אישה" (1935), זוכה על המסך כמוזיקה המבוססת על "קפריצ'יו ספרדי" של רימסקי-קורסקוב ומנגינות ספרדיות עתיקות.
קטעים נשמעו בסרט הבדיוני משנת 1947 של רימסקי-קורסקוב, שיר שחרזדה (Song of Scheherazade).
הקלטה של הפילהרמונית של סלובקיה, שהוצגה בסרט הר ברוקבק (2005).
הקלטה של סימפוניית הרדיו של מוסקבה בסרט נשים על סף התמוטטות עצבים (1988).
תזמורת מבצעת את הפתיחה של היצירה בסדרה שריפות קטנות בכל מקום (2020).
ביצועים בולטים

התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו של אטאאולפו ארגנטה (1957).
הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של לורין מאזל ( 1959).
הפילהרמונית הצ'כית בניצוחו של קארל אנצ'רל (1964).
התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו של צ'ארלס מקקראס (1990).
הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין (1959).
תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי (1965).
הסופרן האנגלייה שרה ברייטמן הקליטה את "Capriccio Espagnol" וביצעה אותו במספר מסיבובי ההופעות שלה.
הערות שוליים

↑  מידע על קפריצ'יו ספרדי
↑  מידע על מבנה היצירה
↑  התייחסות על היצירה
↑  18 Parte 01 - Overture - Capriccio Espagnol, Scena Y Gitano, Fandango Asturiano - Sarah Brightman, נבדק ב-2024-03-09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13917921g (data)  MusicBrainz work: 18d5c524-e250-4b8d-b773-4f724fe636c2
קודש וחול ביהדות

ביהדות, התואר קדוש (מילה נרדפת למובדל), הוא הבחנה של דבר הנבדל מענייני החומר והשלילה. שיא הקדושה הוא האל שהוא נבדל במהותו מכל העולם הזה, והוא בדרגת הבדלה שאין שני לה. פן נוסף של קדושה הוא דבר שהובדל על ידי האל או לשם האל. הדבר המובדל יכול שיהיה קבוצה אתנית (עם ישראל), גזעי (כהנים), אדם (בכור), בעל חיים (בכור בהמה טהורה), פרי (תרומות ומעשרות), זמן (שבתות וחגים), מעשה (תפילה, תלמוד תורה), מקום (בית המקדש) או חפץ (ספר תורה).
אל קדוש

ביהדות, הדרגה הגבוהה והאבסולוטית ביותר של הקדושה היא קדושתו של אלוהים.  רעיון זה מופיע במצווות "לֹא יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים עַל פָּנָי",  איסור עבודה זרה, איסור עשיית צלמים, ואיסור נשיאת שם ה' לשווא. רעיון זה מופיע בכמה פסוקים במקרא: "מִי כָמֹכָה בָּאֵלִם ה' מִי כָּמֹכָה נֶאְדָּר בַּקֹּדֶשׁ נוֹרָא תְהִלֹּת עֹשֵׂה פֶלֶא"; "וְאֶל מִי תְדַמְיוּנִי וְאֶשְׁוֶה יֹאמַר קָדוֹש", וכך מודגש בפיוט יגדל: "אֵין לוֹ דְמוּת הַגּוּף וְאֵינוֹ גוּף, לֹא נַעֲרֹךְ אֵלָיו קְדֻשָּׁתוֹ.
במקורות מופיעה פעמים רבות קדושתו של הבורא, בדרך כלל כציווי לבני ישראל להיות קדושים גם הם מכוח היותם "בנים" לה'. בספר ויקרא: "וַיְדַבֵּר ה' אֶל-משֶׁה לֵּאמר: דַּבֵּר אֶל-כָּל-עֲדַת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם קְדשִׁים תִּהְיוּ כִּי קָדוֹשׁ אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם".
שמו של אלוהים אף הוא נקרא קדוש, מחמת פרישותו והסתרתו מידיעת בני האדם. בתפילת שמונה עשרה - מזכירים בברכה השלישית: "אַתָּה קָדוֹשׁ וְשִׁמְךָ קָדוֹשׁ וּקְדוֹשִׁים בְּכָל יוֹם יְהַלְּלוּךָ סֶּלָה".
קדושה בבני אדם > עם ישראל

עם ישראל נבחר להיבדל מיתר האומות ונאסר עליו ללכת בחוקותיהם. לפיכך בני ישראל נקראים גם הם קדושים, מכוח קרבתם אל הבורא ומשום היותם פרושים מן העבירות על ידי קיום מצוות התורה.
במדרש אף מופיע שקדושת ישראל עדיפה מקדושת המלאכים: "ישראל נקראו קדושים ומלאכי השרת נקראו קדושים... ולא ידעת איזה מקודש זה מזה, כשהוא אומר "קודש ישראל לה' ראשית תבואתֹה", אתם מקודשים לפני יותר ממלאכי השרת".
בני ישראל נצטוו להתנהג בקדושה ועל ידי כך להיות קדושים בפסוק: "וַיְדַבֵּר ה' אֶל-משֶׁה לֵּאמר: דַּבֵּר אֶל-כָּל-עֲדַת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם קְדשִׁים תִּהְיוּ כִּי קָדוֹשׁ אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם".
במשמעות הציווי ישנם שני פירושים עיקריים:
פירוש רש"י - פרישות מהעבירות - "קדשים תהיו. הוו פרושים מן העריות ומן העבירה; שכל מקום שאתה מוצא גדר ערוה אתה מוצא קדושה".
פירוש הרמב"ן - פרישות אף מדברים המותרים - "הפרישות היא המוזכרת בכל מקום בתלמוד, שבעליה נקראים פרושים... והעניין כי התורה הזהירה בעריות ובמאכלים האסורים, והתירה הביאה איש באשתו ואכילת הבשר והיין; א"כ ימצא בעל התאוה מקום להיות שטוף בזמת אשתו או נשיו הרבות, ולהיות בסובאי יין בזוללי בשר למו, וידבר כרצונו בכל הנבלות, שלא הוזכר איסור זה בתורה, והנה יהיה נבל ברשות התורה, לפיכך בא הכתוב, אחרי שפרט האיסורים שאסר אותם לגמרי, וצוה בדבר כללי שנהיה פרושים מן המותרות".
קדושה בבני אדם > שבט לוי

שבט לוי נבחר להיבדל מתוך יתר שבטי ישראל ולזכות בתפקידים מיוחדים לו. בעקבות חטא העגל, בו חטא כל עם ישראל חוץ משבט לוי, פחתה הקדושה מהבכורים וניתנה לבני שבט לוי.
כל בני שבט לוי, מלבד אהרון וצאצאיו, נקראים לויים. הלוויים אחראים על שמירת המקדש והר הבית, וכן היו שרים בעת הקרבת הקרבנות.
פרטי קדושתם מבוארים ברמב"ם (ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק י"ג, הלכה י"ב): ”ולמה לא זכה לוי בנחלת ארץ ישראל ובביזתה עם אחיו מפני שהובדל לעבוד את י"י לשרתו ולהורות דרכיו הישרים ומשפטיו הצדיקים לרבים שנאמר יורו משפטיך ליעקב ותורתך לישראל לפיכך הובדלו מדרכי העולם לא עורכין מלחמה כשאר ישראל ולא נוחלין ולא זוכין לעצמן בכח גופן אלא הם חיל השם שנאמר ברך י"י חילו והוא ברוך הוא זוכה להם שנאמר אני חלקך ונחלתך.”
קדושה בבני אדם > בני אהרון

מתוך שבט לוי, ניתנה קדושה מיוחדת לאהרון וצאצאיו. אהרון ובניו ובני בניו בכל הדורות הם הכהנים, הממלאים תפקידים קדושים יותר מתפקידי כלל שבט לוי. הכהנים מקיימים את רוב עבודת הקרבנות בבית המקדש, ונקראים משרתי ה'.
המשנה במסכת זבחים (יד, ד) אומרת: "עד שלא הוקם המשכן, היו הבמות מותרות, ועבודה בבכורות. משהוקם המשכן, נאסרו הבמות, ועבודה בכהנים". בזמן הקמת המשכן היו רק חמישה כהנים - אהרן וארבעת בניו - אך התורה מציינת בפירוש: "לְמַעַן אֲשֶׁר לֹא יִקְרַב אִישׁ זָר אֲשֶׁר לֹא מִזֶּרַע אַהֲרֹן הוּא לְהַקְטִיר קְטֹרֶת לִפְנֵי ה'", כלומר: הבחירה באהרן נצחית. בנוסף לבחירת אהרן ישנה בחירה בכל שבט לוי לתפקיד עזרה לכהנים ושמירת מקום המקדש.
הפרשנים נותנים סיבות שונות להעברת הכהונה אל אהרן וזרעו. יש מסבירים, כי החלטת אלוהים לרכז את הכהונה במשפחה יחידה היא כדי שאבי המשפחה ילמד את בניו עבודות הכהונה, והבנים יגדלו תוך בית שכולו בנוי ומשוקע מסביב לרעיון עבודות הכהונה - וכך יצליחו בעבודת הכהונה. בתוספתא מבואר הרעיון שריכוז עבודת שימוש המלך בקבוצת אנשים מצומצים נחשב כשבחו של מלך.
תרגום הירושלמי מסביר שאהרן נבחר בזכות יוכבד ומעשיה, שהצילה ילדי ישראל הזכרים מגזר דין מוות שהטיל פרעה על העבריים. המדרש רבה מסביר שמפני שקהת זכה להיות מטועני הארון ואהרן בעצמו היה הבכור מבין נכדיו זכה לעבודת הכהונה ולהיקרא קודש קודשים. בנוסף, יש פרשנים שהסבירו שאהרן הכהן בעצמו - ובניו אחריו - נבחרו לעבודת הכהונה מאת בריאת העולם. הספורנו בפירושו על הפסוק ולעמוד לפני העדה לשרתם מסביר שאחת ממטרות בחירת שבט לוי הייתה להקניט את העדה על השתתפותם בחטא העגל.
ביהדות, יש מצווה מן התורה לקדש את זרעו של אהרן לכל דבר שבקדושה. מצווה זו נמנית במניין המצוות.
קדושת הזמן > שבת

הקדושה מאוזכרת לראשונה בתנ"ך, בהקשר של השבת: בראשית ב: ג וַיְבָרֶךְ אֱלֹהִים אֶת-יוֹם הַשְּׁבִיעִי, וַיְקַדֵּשׁ אֹתוֹ:  כִּי בוֹ שָׁבַת מִכָּל-מְלַאכְתּוֹ, אֲשֶׁר-בָּרָא אֱלֹוהִים לַעֲשׂוֹת.
השבת היא יום מקודש ומובדל מכל הימים וכך הוא היחס בחז"ל: ”כל השומר את השבת כאילו מקיים את כל התורה כולה. וכל המחלל את השבת כאילו כפר בכל התורה כולה”, ”שקולה שבת כנגד כל המצוות”.
נוסף על קדושת היום העצמית, יש מצווה לקדש את היום, היינו להבדיל אותו מכל הימים. ביטוי לכך ניתן למצוא במצוות קידוש השבת בדברים, ובשמירת שבת. מטרת מצווה זו היא כדי להבדיל את האדם מענייני העולם, ובכך ליצור שייכות רעיונית עם הבדלת השבת.
קדושת הזמן > מועדי קודש

נוסף על יום השבת, קידש האל זמנים מיוחדים בשנה, כחלק ממערכת היחסים בינו לבין עם ישראל. החגים בנויים לפי סדר ההיסטוריה והעתיד העולמי על פי השקפת היהדות, כאשר פסח מציין את יציאת מצרים, חג השבועות מתקשר לקבלת התורה, ראש השנה הוא כנגד יום הדין הגדול, יום הכיפורים הוא כנגד העולם הבא וחג הסוכות הוא כנגד ימות המשיח.
תפילות קדושה

הקדושה קיימת גם בנוסח התפילה, ונאמרת שלוש פעמים ביום.
חילול הקודש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חילול הקודש (יהדות) הוא חילול הקודש ביהדות.
הערות שוליים

1 2  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוקים א'–ב'.
↑  מסכת אבות דרבי נתן (נוסחא ב') פרק מ"ד.
↑  ספר יואל, פרק ב', פסוק י"ז
↑  ספר המצוות לרמב"ם, מצוות עשה, ל"ב
↑  ברמח"ל ובכתבי האר"י דנו מדוע קבע הקב"ה את חג הסוכות לאחר ראש השנה ויום הכיפורים. לפי הסדר הכרונולוגי הוא אמור לבוא בין שבועות לר"ה
מבנה בית המקדש
קרל אלמנדינגר

| --- | --- |

גנרל קרל אלמנדינגר
 לידה:  3 בפברואר 1891 אבצגמינד, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  2 באוקטובר 1965 (בגיל 74) אלוואנגן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, הקיסרות הגרמנית, גרמניה המערבית 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1945 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-5   מפקד דיוויזיית היגר ה-5   מפקד הקורפוס ה-5   מפקד הארמייה ה-17
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
קרל אלמנדינגר (בגרמנית: Karl Allmendinger;‏ 3 בפברואר 1891 – 2 באוקטובר 1965) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

אלמנדינגר נולד ב-3 בפברואר 1891 באבצגמינד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-122 (וירטמברג ה-4 - פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר אלמנדינגר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1929 מונה למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1932 הועבר אלמנדינגר למחלקת ההדרכה במשרד המלחמה, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוגוסט 1934 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-1 של הרייכסווהר, וב-15 באוקטובר 1935 לראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה אלמנדינגר לדרגת אוברסט, ב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-35, וב-10 בנובמבר 1938 מונה לראש אגף 10 בOKH.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 באוקטובר 1939 מונה אלמנדינגר לראש מטה הקורפוס ה-5, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה הרביעית, ובשלב השני כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל מיור, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה 5. במהלך מבצע ברברוסה לחם אלמנדינגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-39 וה-5 לסירוגין במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-17 ביולי 1941 קיבל אלמנדינגר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה הוחזקה הדיוויזיה בעתודת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן פעלה במסגרת יחידת האבטחה האחורית. ב-5 בנובמבר 1941 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הרגלים הקלה ה-5, והועברה למנוחה תחת פיקוד הארמייה הראשונה כחלק מהקורפוס ה-8 בחזית המערבית.
בפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוס ה-10, וביוני 1942 פרש אלמנדינגר לחופשה קצרה, שבמהלכה הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-5. ביולי חזר אלמנדינגר לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באוגוסט 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 בדצמבר 1942 קיבל אלמנדינגר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-4 בינואר 1943 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-1 באפריל 1943 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1 ביולי 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-5, שהיה חלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולחם עמו בקרבות בגשר קובאן ובחצי האי קרים.
ב-1 במאי 1944 מונה אלמנדינגר למפקד הארמייה ה-17 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-9 במאי קיבל אישור לפנות את המבצר של סבסטופול לאחר התקפות רוסיות כבדות. ב-25 ביולי 1944 פרש אלמנדינגר מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקאי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

אלמנדינגר שוחרר מהשבי בסוף שנת 1947. לאחר שחרורו התגורר אלמנדינגר באלוואנגן עד למותו ב-2 באוקטובר 1965.
קנט אנדרסון

ערך זה עוסק בשחקן כדורגל. אם התכוונתם למתאבק, ראו .
ברנט קנט אנדרסון (בשוודית: Bernt Kennet Andersson; נולד ב-6 באוקטובר 1967) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת החלוץ.
אנדרסון היה שחקן מפתח בנבחרת שוודיה בעת שזו הגיעה למקום השלישי במונדיאל 1994.
קריירת משחק

אנדרסון החל את הקריירה בקבוצת אסקילסטונה מעיר הולדתו. בשנת 1989 נרכש על ידי גטבורג, במדיה שיחק שלוש עונות. בעונתו האחרונה בקבוצה, עונת 1991, כבש אנדרסון 13 שערי ליגה ב-16 משחקים בלבד, שהקנו לו את תואר מלך השערים של ליגת העל השוודית. במדי גטבורג זכה אנדרסון בשתי אליפויות וגביע אחד.
בסיום העונה נרכש אנדרסון על ידי מכלן הבלגית. הוא לא הצליח לשחזר את הצלחתו גם בבלגיה, ובאמצע עונתו השנייה בקבוצה חזר לליגה השוודית, כשחתם בקבוצת נורשפין. בחצי עונה בלבד, בה רשם 13 הופעות ליגה, כבש אנדרסון שמונה שערים. לאחר סיום העונה עבר לצרפת, שם שיחק שתי עונות, במדי ליל וקאן. לאחר שכבש 20 שערים ב-63 הופעות בליגה הצרפתית, עבר אנדרסון לאיטליה, שהייתה לתחנה המשמעותית בקריירה שלו.
תחילה שיחק במדי בארי, ממנה עבר לבולוניה 1909 לאחר עונה אחת בלבד. בשנת 1998, במדי בולוניה, זכה אנדרסון בתואר האירופי הראשון בקריירה שלו, גביע האינטרטוטו. שנה אחר כך, לאחר שלוש עונות במדי בולוניה, עבר אנדרסון ללאציו, אותה אימן אז בן ארצו סוון גוראן אריקסון. הוא זכה עם הקבוצה בתואר הסופר קאפ האירופי, למרות שישב על הספסל ולא שותף בניצחון 1-0 על מנצ'סטר יונייטד. הוא לא הצליח להתבלט במדי לאציו, ולאחר חצי עונה בה רשם שתי הופעות ליגה בלבד, ללא שערים, חזר לבולוניה לעונה וחצי נוספות.
לקראת עונת 2000/2001 עבר אנדרסון לפנרבחצ'ה הטורקית, שם שיתף פעולה עם מלך שערי הקבוצה חיים רביבו הישראלי, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה השלים זכייה באליפות טורקיה. לאחר עונה אחת נוספת, פרש אנדרסון ממשחק פעיל בגיל 35. שנתיים אחר כך, הוא שב לשחק לעונה אחת נוספת, במדי גרדה מהליגות הנמוכות בארצו.
קריירת משחק > נבחרת שוודיה

אנדרסון שיחק במדי נבחרת שוודיה לראשונה בשנת 1990. שנה אחר כך הוא כבש את השלושער היחיד שלו במדי הנבחרת, כשכבש את שני השערים הראשונים ואת השער האחרון בניצחון 6-0 על אוסטריה במשחק ידידות. הוא ייצג את נבחרתו בטורניר יורו 1992 שאותו אירחה שוודיה, והעפיל עימה עד לשלב חצי הגמר, בו הפסידה 3-2 לגרמניה. שערו היחיד בטורניר נכבש באותו משחק, דקה לסיומו.
במונדיאל 1994, אותו סיימה שוודיה במקום השלישי, היה אנדרסון למלך שערי הנבחרת בטורניר, כשכבש חמישה שערים. הוא היה השוודי הראשון, והיחיד עד כה בהיסטוריה שכובש חמישה שערים בטורניר מונדיאל. הוא סיים עם שער אחד בלבד פחות ממלכי השערים של הטורניר, חריסטו סטויצ'קוב ואולג סלנקו. בשלב הבתים כבש אנדרסון את שער היתרון של הנבחרת מול ברזיל, במשחק שהסתיים בשוויון 1-1. הוא כבש צמד בשמינית הגמר בניצחון 3-1 על ערב הסעודית, ואת שער השוויון לזכות נבחרתו בדקה ה-115 בתוך ההארכה, במשחק רבע הגמר מול רומניה. שערו של אנדרסון השווה את התוצאה ל-2-2, ושלח את המשחק להכרעה בפנדלים. אנדרסון עצמו כבש את הפנדל השני לזכות נבחרתו, בדרך לניצחון ולהעפלה לחצי הגמר. הוא חתם את הופעותיו המוצלחות עם שערה האחרון של נבחרתו בניצחון 4-0 על בולגריה במשחק על המקום השלישי.
אנדרסון ייצג את נבחרתו בטורניר יורו 2000 בו לא כבש, ולאחריו סיים את דרכו הבינלאומית עם 83 הופעות, בהן כבש 31 שערים. הוא ממוקם שישי בטבלת גדולי הכובשים של נבחרת שוודיה בכל הזמנים.
תארים > תארים קבוצתיים

אליפות שוודיה (2): 1990, 1991
הגביע השוודי: 1990/1991
גביע האינטרטוטו: 1998
הסופר קאפ האירופי: 1999
אליפות טורקיה: 2000/2001
גביע העולם: 1994 (מקום שלישי)
תארים > תארים אישיים

מלך השערים של ליגת העל השוודית: 1991 (13 שערים)
סטטיסטיקות

| נבחרת שוודיה> שנה | נבחרת שוודיה> הופעות | נבחרת שוודיה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1990 | 4 | 1 |
| 1991 | 8 | 5 |
| 1992 | 6 | 4 |
1993: 0
| 1994 | 17 | 7 |
| 1995 | 10 | 5 |
| 1996 | 8 | 3 |
| 1997 | 9 | 4 |
| 1998 | 3 | 1 |
| 1999 | 8 | 1 |
| 2000 | 10 | 0 |
| סה"כ | 83 | 31 |
קפריסין הבריטית

קרבות רחוב בעיר ניקוסיה בשיא  המתיחות באי הקפריסאי, 1956
קפריסין הבריטית (באנגלית: British Cyprus) הייתה הישות המדינית באי קפריסין תחת שלטון האימפריה הבריטית. כפרוטקטורט בין השנים 1878 ל-1914; כשטח כיבוש צבאי בין השנים 1914 ל-1925, וכמושבת כתר מ-1925 ועד קבלת עצמאותה ב-1960.
פרוטקטורט

קפריסין הייתה חלק מן האימפריה העות'מאנית. העות'מאנים, שהובסו במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ביקשו את תמיכתה של בריטניה בקונגרס ברלין. בתמורה הם חתמו איתה ב-4 ביוני 1878 על הסכם סודי, שנודע לאחר מכן כ"חוזה קפריסין", אשר העביר את האי לשלטון חסות בריטי. הבריטים זכו לשליטה רחבה באי וניהולו, באופן בלתי-פורמלי, ותחת פיקוח של האימפריה העות'מאנית. בריטניה ראתה בקפריסין נכס אסטרטגי להגנה על תעלת סואץ – הנתיב החשוב ביותר להודו, הקולוניה החשובה ביותר שלה.
כיבוש צבאי ומושבת כתר

בעקבות הכרזת מלחמת העולם הראשונה הצטרפה האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז ב-5 בנובמבר 1914. בתגובה, הכריזה בריטניה על סיפוח מיידי ומלא של האי לאימפריה הבריטית, תחת שלטון צבאי. לאחר ששליטת בריטניה באי אושררה גם בהסכם סוור (1920) וגם בהסכם לוזאן (1923), הכריזה בריטניה על האי כמושבת כתר ב-1 במאי 1925.
כמושבת כתר התמנו לאי מושלים כלליים אזרחים, במקום הנציבים הצבאיים שמשלו באי לפני כן. את האי ניהלה מועצה מחוקקת שבה היו חברים תשעה יוונים-נוצרים, שלושה מוסלמים ושישה פקידים בריטים. למושל הייתה שמורה זכות וטו על כל החלטה של המועצה. ככלל, החברים המוסלמים הצביעו תמיד לצד הבריטים.
ב-1928, על אף חמישים שנים של שלטון בריטי באי, לא ניכרה כמעט בכלל השפעה תרבותית בריטית. בתי הספר המוסלמים חינכו את תלמידיהם ברוח האסלאם וכיוונו את העילית ללימודים בקושטא. בתי הספר היווניים היו שייכים לכנסייה היוונית אורתודוקסית וחינכו את העילית ללימודים באתונה. שפה העילית הייתה צרפתית ולא אנגלית.
בתקופה זו, מאוגוסט 1946 ועד נובמבר 1949, פעלו באי מחנות מעצר עבור מעפילים יהודים לארץ ישראל.
ה"אנוסיס" - הצעת איחוד קפריסין ויוון

ב-1948 הציע פבלוס, מלך יוון, לספח את קפריסין ליוון. ב-1950 ערכה הכנסייה היוונית אורתודוקסית משאל עם בקרב תושבי האי ו-97% מן המצביעים (שהיו יוונים נוצרים, האוכלוסייה הטורקית-מוסלמית לא השתתפה במשאל) הצביעו בעד סיפוח ליוון. רעיון ה"אנוסיס" ("איחוד", ביוונית Ένωσις) הפך לדרישה מן הקהילה הבינלאומית והוכר כתביעה מבריטניה באומות המאוחדות. במקביל החלו פעולות צבאיות של המחתרת היוונית-נוצרית אאוקה (EOKA) כנגד מטרות בריטיות באי וכנגד מוסלמים ממוצא טורקי, שהשיבו מלחמה.
מצב החירום בקפריסין

בין השנים 1955 עד 1959 הכריזו הבריטים על מצב חירום באי (באנגלית: Cyprus Emergency; ביוונית: Απελευθερωτικός Αγώνας της Κύπρου - "מאבק השחרור של קפריסין") בעקבות פעילות צבאית של מחתרת אאוקה מחד ושל חמושים מוסלמים ממוצא טורקי בתמיכת טורקיה מאידך. כמו כן הצטרפה למאבק האלים גם המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד הקומוניסטית (AKEL) כצד נוסף בעימות. הסכסוך שכוון בעיקר לקבלת עצמאות מבריטניה היה גם בעל אופי בין-עדתי עוצמתי, ואף שדוכא בהצלחה בידי כוחות בריטיים הביא לבסוף לעצמאות קפריסין.
ממשלת בריטניה נכנסה במשא ומתן המורדים, בעוד המושל ג'ון הארדינג נקט במקביל בצעדים מחמירים כדי לשפר את המצב הביטחוני ולמגר את ארגון אאוקה. עוצר הוטל לעיתים קרובות, נפתחו מחנות מעצר, התבצעו מעצרים לא מוגבלים ללא משפט והוטל עונש מוות על מי שנשא נשק או חומר העשוי לשמש בהכנת פצצה. חלק מההוצאות להורג עוררו זעם רב בקפריסין ובעולם. הארדינג ניסה להגיע למשא ומתן עם הארכיבישוף מקאריוס השלישי, אשר היה מתון יחסית, ומשזה נכשל, הגלה את מקאריוס מהאי. ב-21 במרץ 1956 ניסה ארגון אאוקה להתנקש בחייו של הארדינג, אולם פצצת הזמן שהונחה מתחת למיטתו לא התפוצצה. בעקבות כך הציע הארדינג פרס של 10,000 לירות שטרלינג על ראשו של גאורגיוס גריבס, מנהיג אאוקה. אל מול הביקורת הגוברת בבריטניה ובעולם כנגד המדיניות הברוטלית שלו שנתפסה כלא-יעילה, התפטר הארדינג מהתפקיד ב-22 באוקטובר 1957. מכאן נפתחה הדרך להחזרת הארכיבישוף מקריוס ותחילת משא ומתן שהוביל לבסוף להסדר לפיו יוון וקפריסין לא תאוחדנה, עקב הפגיעה שיש בכך כנגד האוכלוסייה המוסלמית, אולם קפריסין תוכל לזכות בעצמאות כישות דו-לאומית.