stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענוג הוא הלילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרנסיס סקוט פיצג'רלד
 איורים:  Edward Shenton 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  דרום צרפת 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 הוצאה בשפת המקור:  Charles Scribner's Sons
 תאריך הוצאה:  1934
 מספר עמודים:  322
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד (ספרייה לעם)
 תאריך:  1973
 תרגום:  אסתר כספי
 סדרה
 ספר קודם:  גטסבי הגדול 
 הספר הבא:  הטייקון האחרון 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003961103, 001033371, 002040608, 002570654
 
ענוג הוא הלילה (באנגלית: Tender is the Night) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי פרנסיס סקוט פיצג'רלד. היה זה הרומן הרביעי שלו והאחרון שסיים במלואו. שם הספר לקוח מן הפואמה "אודה לזמיר" מאת ג'ון קיטס. מדובר ברומן פסיכולוגי מעמיק ורב-מישורי שבמרכזו עומדת פרשת התדרדרותו של פסיכואנליטיקאי אמריקאי צעיר ואידיאליסטי על רקע הניוון של חברת השפע באירופה בין שתי מלחמות העולם. בעיניו של פיצג'רלד ספר זה מהווה את פסגת יצירתו. ביצירה זו, כמו בכל ספריו, העלילה איננה העיקר אלא הערותיו המבריקות, תובנותיו והבחנותיו הדקות על נפש האדם ועל תקופתו, הנובעות ממנה. יחד עם עולם הדימויים העשיר של יצירתו. ביצירה זו ישנם מאפיינים מובהקים מן האקזיסטנציאליזם.
בשנת 1932 אושפזה אשתו של פיצג'רלד, זלדה סאייר פיצג'רלד, בשל מחלת הסכיזופרניה בבולטימור שבמרילנד. הסופר שכר את אחוזת "לה פיי" בפרבר של טוסון כדי לעבוד שם על הספר הזה, סיפור עלייתו ונפילתו של דיק דייבר, פסיכואנליטיקאי צעיר ומבטיח ואשתו, ניקול, שהיא גם מטופלת שלו. היה זה הרומן הראשון של פיצג'רלד לאחר תשע שנים, והאחרון שישלים. במהלך עבודתו על הספר הגיע פעמים אחדות לחסרון כיס ונאלץ ללוות מן המו"ל והסוכן שלו ולכתוב סיפורים קצרים לכתבי עת מסחריים. שנות ה-30 הראשונות של המאה ה-20, שבהן הגה פיצג'רלד וכתב את הספר, היו השנים האפלות ביותר של חייו, והרומן, שלא במפתיע, משקף אותן ביסודות הקודרים שבו.
שתי גרסאות של הרומן קיימות בדפוס. הראשונה, שיצאה לאור ב-1934, עושה שימוש בהבזקי-זיכרון (Flashbacks); הגרסה השנייה, המתוקנת, בעריכת ידידו של פיצג'רלד, המבקר הנודע מלקולם קאולי על סמך הערות לעיבוד שהניח פיצג'רלד, ערוכה כרונולוגית ויצאה לאור לראשונה לאחר מות הסופר, ב-1948. מבקרי ספרות העלו השערה, לפיה התעורר הצורך בגרסה המתוקנת של מקאולי עקב הסקירות השליליות שנכתבו לגבי מבנה הזמנים בגרסה הראשונה של הספר.
ב-1998 הציבה "הספרייה המודרנית" את "ענוג הוא הלילה" במקום ה-28 ברשימתה ל-100 הרומנים הטובים ביותר שנכתבו בשפה האנגלית של המאה ה-20.
תקציר עלילה

דיק וניקול דייבר הם בני זוג מן החוג הנוצץ, ששוכרים וילה בדרום צרפת ומקיפים עצמם בחוג ידידים, רובם אמריקאים. באתר הנופש שוהות גם רוזמרי הויט, שחקנית צעירה, ואמה. רוזמרי נסחפת אל חוג ידידיהם של הזוג דייבר; היא מתאהבת בדיק וניקול מאמצת אותה כחברה קרובה. דיק משתעשע תחילה באפשרות לנהל רומן עם רוזמרי, רעיון שהוא מגשים לבסוף כעבור שנים.
אירועים שונים, משכרות ועד רצח, מתרחשים בחיי הזוג דייבר וידידיהם ומסבכים אותם. בהמשך נחשפת היסטוריית היחסים בין דיק דייבר לאשתו, שאותה קיבל לטיפול עקב נוירוזה קשה ומורכבת, שמקורה ביחסיה הסבוכים עם אביה המתעלל. דיק נושא לאישה את ניקול, על אף התנגדות מצדדים שונים, וכספה משמש לקניית שותפות לדיק במרפאה שווייצרית ולמימון אורח חייהם הפזרני עד קיצוניות. עם הזמן, דיק מתדרדר לשתיינות ולתקריות עם המשטרה, ושותפו קונה ממנו את חלקו במרפאה. האיזון בין בני הזוג משתנה באופן דרסטי - ככל שדיק נחלש ומתערער, ניקול מתחזקת והולכת. דיק נקלע למצבים מביכים עם ילדיו ועם ידידים, ובסופו של דבר ניקול מתגרשת ממנו ונישאת לטומי ברבאן, שעמו ניהלה פרשת אהבים. אחותה של ניקול, שהתנגדה מלכתחילה לקשר ביניהם, משום שראתה בדיק טפיל שלטש עיניו אל ירושתה של ניקול, מסכמת לבסוף, "זה מה שהוא חונך לעשות".
חיבור הספר

פיצג'רלד התחיל לעבוד על רומן חדש סמוך מאוד למועד פרסומו של גטסבי הגדול באפריל 1925. תוכניתו המקורית הייתה לספר את סיפורו של פרנסיס מלארקי, טכנאי הוליוודי צעיר, המסייר בריביירה הצרפתית עם אמו השתלטנית. פרנסיס היה אמור להתרועע עם קבוצה של גולים אמריקאים עשירים, מבריקים ומקסימים (על פי ג'רלד ושרה מרפי וכמה מידידיהם), קשר המפורר אותו בהדרגה ובסופו של דבר, מביא אותו להריגת אמו. פיצג'רלד התכוון במקור לקרוא לרומן "היריד העולמי" אבל שקל גם את "הטיפוס שלנו" ואת "הנער שהרג את אמו". הדמויות המבוססות על הזוג מרפי נקראו במקור סת ודינה פייפר, ופרנסיס היה אמור להתאהב בדינה - מצב שיאיץ את תהליך התפוררותו.
פיצג'רלד כתב כמה פרקים לגרסה זו של הרומן בשנים 1925 ו-1926, אבל לא הצליח לסיים אותו. כמעט כל מה שכתב הגיע בסופו של דבר אל היצירה הגמורה בצורה שונה. הגעתו של פרנסיס אל הריביירה עם אמו, וכניסתו לעולמו של הזוג פייפר, הומרה בסופו של דבר להגעתה של רוזמרי הויטס עם אמה וכניסתה לעולמם של דיק וניקול דייבר. דמויות שנותרו בגרסה המוקדמת הזו נשארו ברומן הסופי, בייחוד אייב ומרי נורת' (במקור גרנט) והזוג מק-קיסקוס. אירועים אחדים, כמו הופעת רוזמרי וסצנות מוקדמות על חוף הים, ביקורה באולפן הסרטים בריביירה וסעודת הערב בווילה של הזוג דייבר, הופיעו כולם בגרסה המקורית, אבל עם פרנסיס בתפקיד הנוכרי פעור-העיניים, שבהמשך תמלא אותו רוזמרי. כמו כן, הפרק שבו דיק השיכור מקבל מכות ממשטרת רומא, נכתב גם הוא בגרסה ראשונה זו (עם פרנסיס כקורבן המוכה); תיאור זה התבסס על מקרה אמיתי, שקרה לפיצג'רלד ברומא ה-1924.
תרגומים לעברית

הספר יצא לאור לראשונה בעברית בסדרת ספרייה לעם של עם עובד בשנת 1973, בתרגומה של אסתר כספי. בשנת 2016 יצא הספר בתרגום חדש של חוה כפרי בהוצאת אוריון. תרגום זה מוער וכולל מבוא על התקופה, על "הדור האבוד" ועל הקשר בין סקוט וזלדה פיצג'רלד לדמויות גיבורי הספר, דיק וניקול דייבר.
פ' סקוט פיצג'רלד, ענוג הוא הלילה, תורגם מאנגלית בידי אסתר כספי, תל אביב: עם עובד (ספרייה לעם), תשל"ד 1973. (הדפסה מחודשת: תשס"ז 2007)
פ' סקוט פיצג'רלד, ענוג הוא הלילה, תרגום מאנגלית: חוה כפרי, חולון: אוריון הוצאת ספרים, 2016.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה

ב-1962 הופק הסרט ענוג הוא הלילה המבוסס על הסרט.
ב-1985 שודרה ב-BBC מיני-סדרה המבוססת על הספר לפי תסריט שכתב דניס פוטר, ובכיכובם של מרי סטינבורגן ופיטר שטראוס בתפקידי ניקול ודיק.
הערות שוליים

↑  100 Best Novels « Modern Library, www.modernlibrary.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12048654s (data) 
עטיפת הספר "ענוג הוא הלילה" שיצא לאור בהוצאת אוריון בשנת 2016 בתרגומה של חוה כפרי.
פלינדרס פיטרי

| --- | --- |

פלינדרס פיטרי בציור של לודוויג בלום
 לידה:  3 ביוני 1853 צ'רלטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 ביולי 1942 (בגיל 89) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, אגיפטולוגיה
 מקום מגורים:  אנגליה, מצרים, ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
 מקום קבורה:  בית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 תלמידי דוקטורט:  אדוארד ר. איארטון 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עמית האקדמיה הבריטית  Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  Hilda Petrie 
 צאצאים:  John Flinders Petrie, Ann Flinders Petrie 
 הערות:  מגלה אסטלת ישראל
 תרומות עיקריות
 חפירות במצרים, ארץ ישראל, תל חסי, תל ג'מה, אבי הארכאולוגיה המדעית המודרנית
 
פרופסור סר ויליאם מתיו פלינדרס פיטרי (באנגלית: Sir William Matthew Flinders Petrie; ‏3 ביוני 1853 – 28 ביולי 1942) היה אגיפטולוג אנגלי, חבר בחברה המלכותית וחלוץ המתודולוגיה של הארכאולוגיה השיטתית המודרנית. הוא היה הראשון שהחזיק בתואר "אגיפטולוג" בממלכה המאוחדת, וחפר ברוב האתרים החשובים במצרים, לרבות נאוקרטיס, טאניס, תבאי ואתרים רבים במחוז פיום. הוא חפר גם באתרים בארץ ישראל. פיטרי היה הראשון שניסח את עקרונות הארכאולוגיה המודרנית: עקרון ההשתכבות היחסית – סטרטיגרפיה, ועקרון הכרונולוגיה הקרמית – טיפולוגיה. אחד הגילויים החשובים ביותר שלו הוא אסטלת ישראל, כתובת מצרית המזכירה את השם "ישראל". זהו האזכור החוץ־מקראי הקדום ביותר שנמצא לשם זה. פיטרי ראה גילוי זה כחשוב ביותר בכל שנות עבודתו.
תולדות חייו > שנות ילדותו ונעוריו

פיטרי נולד בשנת 1853 בעיר צ'רלטון שבמחוז קנט (כיום בדרום-מזרח לונדון רבתי) באנגליה. הוא היה נכדו של קפטן מתיו פלינדרס, שסקר, חקר ומיפה את חופי אוסטרליה. פיטרי גדל בבית אנגליקני דתי, קיבל את השכלתו בלימודים בבית, ולא קיבל כל חינוך פורמלי. אביו לימד אותו כיצד לסקור ולחקור באופן שיטתי שטחים גאוגרפיים ובכך הניח בו את היסודות לקריירת המחקר הארכאולוגי שבה עסק משך כל חייו הבוגרים.
פיטרי התעניין עוד בילדותו בארכאולוגיה וזכה לעידוד לכך ממשפחתו. אמו ידעה שש שפות וניסתה להנחיל לו ידע זה. בגיל שמונה למד דקדוק אנגלי, צרפתי, לטיני ויווני. כתוצאה מעומס הלימוד סבל פיטרי הצעיר מהתמוטטות בריאותית חריפה, ולימים אמר שלאחר מכן לא יכול היה ללמוד דקדוק של שום שפה בעולם. לאמו היו אוספים קטנים של מטבעות, מינרלים ומאובנים, ומהם התעוררה בו תשוקת האיסוף. אביו היה מודד מוסמך ומהנדס חשמל שגדל במושבת כף התקווה הטובה (כיום בדרום אפריקה). מאביו ירש פיטרי את החיבה למדעים מדויקים ולמדידות, וכן את יחס הבוז למנהגיה המקובלים של אנגליה. כבר בגיל שמונה הביע את דעתו בנושא ארכאולוגיה כששמע שאת הווילה הרומאית שהתגלתה באי וייט חופרים בצורה בלתי מקצועית. את האדמה, טען פיטרי הילד, יש להסיר לאט לאט כדי לגלות את הממצאים שבה וכיצד הם מרובדים. בעקבות התמוטטות בריאותו, אסרו עליו הרופאים את הלימוד במשך שנתיים, אך גם בהגיעו לגיל עשר לא חודשו לימודיו. פיטרי היה אוטודידקט, וניצל את זמנו הפנוי לקרוא מכל הבא ליד. הוא הרבה לבקר בחנויות באזור מגוריו אשר מכרו מטבעות שיובאו מכל קצווי העולם בידי מלחים מצי הסוחר הבריטי. (בגיל שבעים אמר שכבר מגיל שמונה הוא "חי את הארכאולוגיה"). לאחר שבגר למד פיטרי מתמטיקה בקורס לשומעים חופשיים שנערך באוניברסיטת אוקספורד.
תולדות חייו > שנות ילדותו ונעוריו > ראשית דרכו

פיטרי עשה את צעדיו הראשונים בעבודה מדעית ארכאולוגית בתחילת בגרותו. הוא מדד וסקר אתר רומי בריטי שנמצא בקרבת ביתו, ולאחר מכן יצא לטיולים ארוכים ברגל ברחבי אנגליה. הוא מדד, רשם ומיפה כ-150 בניינים היסטוריים שמצא בטיוליו בניסיון להבין את הגאומטריה שלהם. בשנת 1872, בגיל 19, מדד את השרידים של סטונהנג', והציע את תוכניתו לחברת חובבי עתיקות, אך אלה סירבו לקבלה. לאחר שנים פגש אותו אחד ממנהלי החברה, שאמר לו: "איני רואה כל סיבה לכך שלא תהיה לאחד מאיתנו". תשובת פיטרי הייתה: "איני רואה כל סיבה לכך שאהיה לאחד מכם".
תולדות חייו > שנות ילדותו ונעוריו > עיצוב דמותו כארכאולוג

דמותו של פיטרי עוצבה עוד בילדותו ואופיינה בתשוקה לתגליות ולדעת, בדרך מחשבה חופשית ומקורית ובנטייה לפעול באופן מעשי במקום לדון בדברים באופן תאורטי. בהשכלתו היה פיטרי בעל שפע ידיעות מקוטעות ומגוונות ללא גיבוש דיסיציפלינרי-מדעי. בספרו האוטוביוגרפי כתב: "תשוקה לתגליות ירשתי מסבי, אף כי הוא עסק בתגליות במרחב ואילו אני בתגליות בזמן". בשנות השבעים לחייו כתב: "כל אשר עשיתי היה שם מלכתחילה, זה כל כך נכון, אנו יכולים לפתח רק מה שנולד במוחנו. מטבעי הייתי כבר בארכאולוגיה".
עבודתו כארכאולוג > נסיעתו הראשונה למצרים

בדצמבר 1880 נסע פיטרי למצרים במטרה למדוד את הפירמידה הגדולה של גיזה שנבנתה על יד פרעה ח'ופו והייתה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק, וכן את שתי הפירמידות הצמודות לה. החלטתו של פיטרי למדוד את הפירמידות נבעה מההתנגדות שלו ושל אביו לתאוריות של פיאצי סמית (Charles Piazzi Smyth – אסטרונום סקוטי) על מהות הפירמידות. פיאצי, שמדד את הפירמידות בשנות ה-60 של המאה ה-19, טען שהפירמידה הגדולה של גיזה נבנתה ביחידת אינץ' מיוחדת שניתנה על ידי אלוהים לישראל, וכי אדריכלי הפירמידות הונחו על ידי אלוהים. פיטרי ואביו היו ידידיו של סמית ובתחילה שיתפו איתו פעולה, אך במשך הזמן החלו להתנגד לתאוריות שלו. כהכנה לנסיעה למצרים בנו פיטרי ואביו כלי מדידה מתאימים, פיטרי ניסה אותם על מבנים בכיכר טרפלגר ובקורנוול. הנסיעה, שמומנה מכספי המשפחה, תוכננה לדצמבר 1879 ואביו היה אמור להצטרף אליו, אבל לאחר דחיות נסע פיטרי לבדו. הוא הקים מחנה בקבר עתיק בקרבת מקום לפירמידות וחי בצמצום רב, אכל מזון משומר ובישל על פתילייה. היה לו הרגל לשוטט בחדרים הלוהטים של פירמידת ח'ופו רק עם גופייה ותחתונים ורודים, ובכך עורר את חמתם של התיירים.
עד למדידות שנעשו על ידי פיטרי רווחו תורות מסתוריות, שראו בפירמידה רמזים לחזון אחרית הימים (פיטרי קרא את כל התאוריות כהכנה למדידות). מדידותיו, שנמשכו שנתיים, שמו קץ לכל התאוריות האלה. פיטרי פרסם דין וחשבון הכולל את כל תוצאות המדידות שערך. הדוח הוכן בצורה מתודולוגית ומדויקת, ועד היום משמש כמקור מידע לפירמידה. בנוסף מצא פיטרי ליד הפירמידה של חאפרו מחנה פועלים גדול ובו מבני מגורים לכ-4,000 פועלים.
מדידותיו של פיטרי היו המדידות המדעיות הראשונות של פירמידה זו. עבודתו נחשבת עד היום למדויקת מאוד. כעבור עשרות שנים בוצעה מדידה חוזרת על ידי מחלקת המדידות המצרית. מדידה זו נעשתה בעזרת המכשירים המשוכללים של המאה ה-20, התוצאות היו דומות לתוצאות המדידות שנעשו על ידי פיטרי.
בתקופת הסקר שעשה בגיזה, ניצל פיטרי את העובדה שהפירמידה באבו ראוואש נמצאת רק 8 ק"מ צפונית לגיזה והלך לסקור את האתר. מהפירמידה הגדולה נשאר רק התא בלב הפירמידה, ובעקבות סקירתו הוא הגיע למסקנה שהפירמידה הושלמה בעבר, ולאחר מכן נהרסה. בשנת 1882 סייר במצרים העליונה בתבאי שם ביקר ב"מדינת האבו".
בזמן עבודתו החל פיטרי להתעניין בעתיקות מצרים, במיוחד בכלים הפשוטים היומיומיים שנמצאו באתרים ואשר עד זמנו איש לא התעניין בהם. באחד ממכתביו כתב: "אני משער כי סוגי הכלים במצרים השתנו מדי פעם, ואם נאסוף מספיק דוגמאות, נוכל לקבוע מהם השינויים, ונביא לכך שבעזרת מראה של כלי (הנמצא באתר) נוכל לקבוע את תיארוכו בשנות מלכותם של מספר מלכים". רעיון זה פותח לאחר מכן על ידי פיטרי והיה חלק מהשיטות הארכאולוגיות המודרניות בחפירת אתרים.
עבודתו כארכאולוג > המשך חפירותיו באזור הדלתה

לאחר סיום החפירה בטאניס, עבר פיטרי לחפירות של אתרים אחרים באזור הדלתה. בין השנים 1884–1886, חפר פיטרי בנאוקרטיס, תל נֱבֱּשֶה, ודָפַנֶה. נאוקראטיס הייתה מושבה יוונית קדומה, שרבים חיפשו את מקומה ללא הצלחה. פיטרי הצליח לאתר את מקומה, וחפר בה בשנת 1885 ביחד עם שני תלמידיו שהפכו לאחר מכן לארכאולוגים ידועים בעצמם: פרנסיס ל' גריפית וארנסט גרדנר. ממצאיו בנאוקרטיס כללו פסלי גברים מהתקופה הארכאית והיוונית הקלאסית, וכתובות על חרס ביוונית מהמאה ה-7 לפנה"ס. הוא מצא את דפנה וחפר בה בשנת 1886. דפנה היא שם האתר של העיר תַּחְפַּנְחֵס הנזכרת בספר ירמיהו מג, אליה ברחו הגולים היהודים לאחר הריגת גדליה בן אחיקם במצפה. פיטרי גילה שם שרידי מבצר עתיק שיועד לסוחרים יוונים. כל החפירות האלה מומנו על ידי החברה לחקר מצרים.
עבודתו כארכאולוג > סיורים דרומה

בשנת 1886 עזב פיטרי את החברה לחקר מצרים, ובכך אזלו מקורות המימון שלו. את זמן ההמתנה למימון חדש החליט לנצל בסיורים במצרים העליונה. פיטרי נסע למצרים ב-1887 במטרה לערוך סיורים לאורך הנילוס ולסקור את האתרים שבדרך. הוא תכנן גם לצלם את האתרים ובכך למלא את ההבטחה שנתן לחברה המלכותית בלונדון. הוא יצא למצרים ביחד עם חברו פרנסיס גריפית, שם הם שכרו סירה קטנה ושטו בה לאורך הנילוס כשהם לנים באוהלים. בהגיעו לדחשור, הנמצאת מדרום לקהיר, סקר את הפירמידה הנטויה, משם עבר לתבאי והגיע עד אזור אסואן. בדרכו לאסואן עבר בשט אר-ריגל, שם תיעד כתובות סלע שנכתבו על ידי עוברי אורח מתקופות הממלכה הקדומה והממלכה החדשה.
 דרומה לאסואן, על האי סהל באזור מצוקי האשדות הראשונים מצא פיטרי כתובות סלע מצריות נוספות, ובעזרת סולם חבלים טיפס לראותן אחת הכתובות הייתה אסטלת הרעב. פיטרי וגריפית תיעדו במסעם כ-200 כתובות. אחת הכתובות שתועדה הייתה כתובת באי יב שלא נתגלתה קודם לכן למרות היותה במקום מרכזי ביותר. הכתובת תיעדה שישה מלכים שונים מהשושלות ה-5 וה-6 וכן מלכים מהשושלות ה-11 וה-12. כאשר חזר לאסואן קיבל מברק המבשר לו ששניים מידידיו הסכימו לספק לו סכום כסף כדי לאפשר לו להמשיך לחפור. בעקבות כך הוא עזב את אזור אסואן ונסע למחוז אל-פיום.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בפיום

בין השנים 1888–1890, חפר פיטרי במחוז אל-פיום. המחוז נמצא בתחום נווה המדבר של פיום במזרח המדבר המערבי. הוא חפר שם באתרים הבאים: חווארה, אָרְסינוֹאֶה – היא קרוקודילופוליס, בִּיָאהמוּ, קאהוּן, גוּרוֹבּ ואל לַחוּן. פיטרי חזר לאזור למספר עונות חפירה נוספות, חפר שוב בחלק מהאתרים שחפר בהם בעבר וכן באתרים נוספים: הרקליאופוליס מגנה, סָדְמָנְט, הַראגָה וריקה.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בפיום > חווארה

באתר בחווארה חפר פיטרי בין השנים 1888–1889, ושוב בין השנים 1910–1911. באתר נחפרו מתחם הפירמידה של אמנמחת השלישי, ובתי קברות מתקופות הממלכה התיכונה, התקופה המאוחרת והתקופה הרומית. נמצאו קברים עם מומיות של תנינים ובתוכם פפירוסים יווניים. אחד הממצאים המיוחדים שנמצאו בקברים מהתקופה הרומית הם 81 לוחות שעליהם מצוירים דיוקנאות בצבעי שעווה המחוממת ומותכת על משטח. ציורים אלה נקראים דיוקנאות המומיות מפיום. על המומיות היו הקדשות שסיפרו שדיוקנאות אלה נשמרו במשפחות הנקברים במשך דורות עד שהוכנסו לקבר (בעונת החפירות של 1910 מצא פיטרי עוד 70 דיוקנאות). פיטרי שלח שישים דיוקנאות למוזיאון המצרי בקהיר. לאחר מכן גילה שאוצר המוזיאון, הצרפתי גסטון מַסְפַּרוֹ, לא העריך את חשיבותם והשאיר אותם בחצר המוזיאון מוזנחים ונתונים לפגעי מזג האוויר. כאשר נודע הדבר לפיטרי הוא כעס מאוד ודרש אותם בחזרה, והכריח את מספרו לבחור 12 דיוקנאות להצגה במוזיאון ואת יתרת 48 הדיוקנאות להחזיר לו. דיוקנאות אלה מוצגים עתה במוזיאון הבריטי בלונדון.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בפיום > ארסינואה – קרוקודילופוליס

ארסינואה שכנה בשטח בו שוכנת היום העיר המצרית המודרנית פיום (בירת המחוז אל-פיום). באתר נמצאו שרידים מהתקופות התלמאית והרומית. העיר נקראה על שמה של ארסינואה השנייה אשתו של תלמי השני. פיטרי חפר מקדש מהתקופה התלמאית שהוקדש לאלים הורוס וסובק. הממצאים באתר כללו פסל מהתקופה הרומית, ומתקן להטבעת מטבעות מהמאה ה-4.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בפיום > בִּיָאהמוּ

פיטרי חפר וגילה במה מוקפת קיר ששימשה כבמה לשני פסלים מונוליתיים גדולים עשויים חלמיש של המלך אמנמחאת השלישי מהשושלת ה-12. באתר נמצאו שברים של הפסלים.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בפיום > אל-לחון וקאהון

באל-לַחוּן נמצאת הפירמידה של המלך סנוסר השני מהשושלת ה-12. אתרים אלה נחפרו על ידי פיטרי בשלוש עונות חפירה נפרדות. האתרים נחפרו בעונה של 1889–1890, חפירה שנייה 1913–1914, ושוב בעונה של 1919–1920. באתרים של אל-לחון וקאהון נמצאו כפרי הפועלים אשר בנו את הפירמידה. פיטרי חפר את הכפרים ומצא בהם חפצי בית רבים. הממצאים כוללים כמות גדולה של פפירוסים מתקופת הממלכה התיכונה. הטקסטים של הפפירוסים עוסקים בגינקולוגיה ובמתמטיקה, כולל הפפירוס היחיד שנמצא במצרים העוסק בווטרינריה. כן נמצאה מסכה של מרפא מתקופה הממלכה התיכונה, וכן קברה השלם של בת המלך סַטַטורִיונֶט.
בעת חפירת קברי המשפחה המלכותית של המלך שנוסרת השני מצא פיטרי, בתוך גומחה באחד הקברים שנבזזו על ידי השודדים, כתר זהב. כאשר שטף את העפר מהגומחה מצא את ראש הקוברה שקישט את הכתר. פיטרי תיאר זאת כך: ”עין אחת הייתה חסרה, שטפתי את העפר ושמרתי כל רסיס זעיר של אבן חן. במהרה הופיע כדור אבן אדום קטנטן, לא יותר מראש סיכה – הייתה זו העין החסרה. אבל תושבת הזהב הייתה חסרה, זכרתי ששטפתי קודם חרוז של זהב, מצאתיו שוב, וכך הייתה לפני עין שלמה.” תיאור זה מדגיש עד כמה היה פיטרי יסודי והתעניין בפרטי פרטים.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בפיום > גוּרוֹבּ

האתר נחפר על ידי פיטרי במספר עונות חפירה. עונה ראשונה בין השנים 1903–1904 ושנייה בין השנים 1919–1921. האתר כולל בית קברות שהיה בשימוש מהתקופה הקדם-שושלתית ועד תקופת הביניים הראשונה, ארמון, מקדש ועיר מתקופת הממלכה החדשה, ובית קברות מתקופת הממלכה החדשה והתקופה התלמאית. הממצאים באתר כללו כלי בית וכלי קבורה באיכות משובחת מתקופת הממלכה החדשה, כגון: גביש בדולח, וקמע בצורת לב עשוי משרף. שני עותקים ממכתב שנשלח למלך אמנחותפ הרביעי לפני ששינה את שמו לאחנתון.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בארץ ישראל – שנת 1890

פיטרי שהה בארץ ישראל בשתי תקופות נפרדות. בפעם הראשונה הגיע לארץ ישראל בשנת 1890, בתקופת שלטון האימפריה העות'מאנית. הוא הוזמן על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל (שנקראה אז הקרן לחקר פלשתינה) במטרה לחפש ולמצוא את לכיש.
עבודתו כארכאולוג > החפירות בארץ ישראל – שנת 1890 > החפירות בתל חסי ובעיית זיהויה של לכיש

פיטרי הגיע לארץ ישראל במטרה לחפור את לכיש המופיעה במקרא, לא תל ספציפי. הבעיה הראשונה שבה נתקל הייתה בעיית זיהויה של לכיש. הראשון שניסה לזהות את לכיש היה אדוארד רובינסון, שב-1839 סקר את תלי השפלה וזיהה את לכיש בגבעה הסמוכה לחורבת אום ליקיס, וזאת בגלל צליל שמה ומיקומה על הדרך לעזה. זיהוי זה נתמך על ידי חוקרים מאוחרים יותר. בין השנים 1872–1877 נעשה סקר ארכאולוגי ראשון בארץ ישראל במסגרת סקר ארץ ישראל המערבית בראשות קלוד קונדר והורשיו קיצ'נר. הם התלבטו בזיהוי לכיש בין אום ליקיס, תל חסי ותל אֶ דֻוֵיר (היום תל לכיש). כאשר פיטרי הגיע לארץ לחפור את לכיש, הוא החל לחפור בח'רבת אום ליקיס, אך מצא בה רק ממצאים מהתקופה הרומית ואילך. הוא עבר לחפור בח'רבת עג'לון וגם בה לא מצא ממצאים מוקדמים מהתקופה הרומית. פיטרי סייר באזור והגיע לתל חסי. בתל הוא מצא חרסים, ובעקבות ניסיונו הרב במצרים זיהה את קדמוניותם. בעקבות כך החליט לקבל את הזיהוי של קונדר שהעיר הקדומה לכיש נמצאת בתל חסי. באפריל 1890 החלה החפירה, שנמשכה שישה שבועות. פיטרי הנהיג חידושים מתודולוגים בתחום הארכאולוגיה של השדה, הוא יצר חתך ארכאולוגי וצייר אותו, הנהיג רישום שיטתי של ממצאים. פיטרי הבחין לראשונה בתופעת התל, והבין שהתל אינו גבעה טבעית אלא הצטברות שרידים מעשה ידי אדם. הוא ניסה להפיק לקחים מכל ממצא שעלה בידו לגלות. הבנת מהותו של התל סייעה בידו לבנות שיטות של עבודת שדה ושל הסקת מסקנות. בעקבות שיטותיו אלה נחשבת חפירה זו כחפירה המדעית המודרנית הראשונה בארץ ישראל.
החפירה התנהלה בתקופת השלטון העות'מאני, שהיה לרוב עוין וחשדן כלפי כל עבודה מדעית הקשורה לחפירה באדמה, והקשה מאוד על הארכאולוגים בקבלת הפירמן המאשר להם לחפור. בגלל ריחוק תל חסי מירושלים, נהנה פיטרי מחופש פעולה יחסי בחפירה. בחפירות נחשפה חומת לבני בוץ עבה מאוד. הוא חפר 79 בורות בדיקה, ותיארך את הממצאים ל-1700 לפנה"ס. פיטרי קרא לתקופה: "התקופה האמורית". הזיהוי של פיטרי נשאר תקף עד מציאת מכתבי לכיש בשנת 1935 (על ידי ג'יימס לסלי סטרקי, תלמידו של פיטרי), אשר זיהו את לכיש בתל אֶ דֻוֵיר.
עבודתו כארכאולוג > החפירות במערב תבאי וגילוי אסטלת ישראל

פיטרי הגיע בשנת 1895 לאזור לוקסור שבמרכז מצרים לשתי עונות חפירה. הוא חפר באתרים בשנים 1895–1896. החפירות שלו כללו סדרת מקדשים של מלכים מתקופת הממלכה החדשה שנקברו בעמק המלכים. המקדשים ניצבו בחלקם מעל בית קברות מתקופת הממלכה התיכונה. נמצאו באתר גם קברים ואתרי תפילה מתקופת הביניים השלישית, שנבנו מסביב ומעל השרידים של המקדשים מתקופת הממלכה החדשה. באתר נמצאו גם שרידי הרעמסאום שהוא מקדש של המלך רעמסס השני ושרידי מקדשו של מרנפתח.
מתחת לחדר האחסון ברעמסאום נמצאו קברים מצוירים וארגז של פפירוסים מתקופת הממלכה התיכונה. הממצאים כוללים פסל של אישה מבית המלכות מתקופת שלטונו של רעמסס השני, כלים עשויים ברזל, קערה מארד וקסדה שתוארכה על ידי פיטרי לפלישה האשורית במאה ה-7 לפנה"ס וכן הממצא החשוב ביותר – אסטלת ישראל.
עבודתו כארכאולוג > החפירות במערב תבאי וגילוי אסטלת ישראל > גילוי אסטלת ישראל

בתחילת 1896 היו פיטרי וצוותו עסוקים בחפירות במקדש באזור זיכיון החפירה שלהם בלוקסור. המקדש שכן מצפון למקדש הקבורה של אמנחותפ השלישי. על גבי לבני המקדש שהם חפרו הופיע רק שמו של אמנחותפ השלישי, עובדה שהפתיעה את החוקרים. לא נראה לארכאולוגים שלמלך אחד יש שני מקדשי קבורה. פיטרי המשיך בחפירה והתעלומה נפתרה. התברר שהמקדש נבנה על ידי פרעה מרנפתח, בנו ויורשו של רעמסס השני. התברר שכמעט כל המקדש שבנה מרנפתח נבנה מאבני בניין בשימוש משני שנלקחו ממקדשו של אמנחותפ השלישי. בתוך המקדש נמצא פסל של מרנפתח. זה היה הדיוקן הראשון של מרנפתח שנמצא. בנוסף נמצאו ליד פסלו של מרנפתח שתי אסטלות מפוארות שהיו מופנות לכיוון הקיר. אחת מהן מגולפת בצורה יפה, מראה את אמנחותפ השלישי בעת קרב עם נוביה ואשור. האסטלה השנייה עשויה מאבן שחם שחורה בגובה של יותר משלושה מטרים, הגדולה ביותר שנמצאה עד אותו מועד. הטקסט שעל האסטלה מפאר את הישגי הבנייה של אמנחותפ השלישי ומפאר את המקדש שבו הוצבו האסטלות בעבר. כאשר הצליחו להפוך את האסטלה לצדה השני, התגלתה כתובת המפארת את ניצחונו של מרנפתח על הלובים וגויי הים. צוותו של פיטרי כלל בלשן גרמני בשם וילהלם שפיגלברג, שניגש מיד לתרגם את הכתובת. הוא הופתע למצוא תבנית של שם עם או שבט שנוצח על ידי מרנפתח אשר הופיע בצורה הבאה :"I.si.ri.ar". היה זה פיטרי אשר קלט מיידית את משמעות השם ותרגמו לישראל. תגובתו של שפיגלברג הייתה : "האם לא יהיה הכומר מרוצה?". בעת ארוחת הערב של המשלחת אמר פיטרי כי לדעתו גילוי זה יהיה הגילוי הידוע ביותר מכל תגליותיו עד כה. זה היה הציון הראשון של השם "ישראל" בטקסט מצרי. כאשר הגיע המידע לעיתונות האנגלית הוא קיבל מיד פרסום בכותרות העיתונים.
עבודתו כארכאולוג > תל אל-יהודיה

בשנת 1905 החל פיטרי לחפור באתר בדרום הדלתה, הנקרא תל אל-יהודיה. מקור שמו של התל הוא במקדש יהודי שנמצא באתר ונקרא "מקדש חוניו". האתר ידוע היום גם בשם "לאונטופוליס", שם יווני לעיר מאוחרת ששכנה על התל. הממצאים העיקריים באתר כוללים: סוללה גדולה הנקראת "חלקלקה", ששימשה למטרות צבאיות או דתיות, שתוארכה על ידי פיטרי לתקופת הביניים השנייה; בית קברות גדול ששימש לקבורה בתקופת הביניים השנייה, הממלכה החדשה, ותקופת הביניים השלישית; ארמון של רעמסס השלישי הידוע במיוחד בריצוף הצבעוני העשוי פיאנס. מקדש יהודי לאל, שנוסד על ידי הכוהן הגדול חוניו בתקופת תלמי הרביעי במאה ה-3 לפנה"ס; מגוון כלי קרמיקה חרוטים בעיטור מיוחד הכולל דגמים גאומטריים שונים. כלים אלה נמצאו לראשונה באתר זה. משפחת כלים אלו קיבלו את השם כלי תל אל-יהודיה ומתוארכים לתקופת הברונזה התיכונה II. הכלים נמצאו בקברים. מקור הכלים בכנען.
עבודתו כארכאולוג > המשך החפירות בארץ ישראל – שנים 1926–1938

בשנת 1926 עזב פיטרי את מצרים ועבר לעבוד בארץ ישראל. הוא לא חזר למצרים, אלא חפר בדרום ארץ ישראל ובצפון סיני וערך סקרים ארכאולוגיים בעבר הירדן. פיטרי בחר באתרים בדרום ארץ ישראל בגלל קרבתם למצרים, ושליטת המצרים באזורים אלה עד לפלישת הפלשתים במאה ה-12 לפנה"ס.
בין השנים 1926–1938, בתקופת המנדט הבריטי, חפר פיטרי בארבעה אתרים. בבואו היה כבר בן 73 והוא המשיך לעבוד עד גיל 85. בין השנים 1935–1937 חפר ב"תל אבו סלימה" שליד שיח' זוויד אשר נמצאת בצפון סיני ליד רצועת עזה. פיטרי חשף שרידי יישוב קדום ומצודה עשויה לבני טיט מיובשות בשמש. שהתקיים בין המאה ה-14 לפנה"ס למאה ה-1 לפנה"ס, וזיהה את היישוב כ"אנתדון". זיהוי זה לא היה מקובל על הארכאולוגים יוחנן אהרוני ורוני רייך (הועלתה טענה שפיטרי אהב להדביק שם מצלצל לכל מקום בו ננעצה אתו).
בשנת 1938 ערך פיטרי סקר ארכאולוגי של יישובים פרהיסטוריים בעבר הירדן. לאחר שחלה העביר את המשך עריכת הסקר למשה שטקליס.