stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פליסיטי קנדל
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Felicity Kendal". Strictly Come Dancing. BBC Online. 2000. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Shakespeare Wallah". Merchant Ivory Productions. נבדק ב-15 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  McGibbon, Rob (10 בפברואר 2012). "Felicity Kendal: The Good Life portrayed me as sweetness and light, but I can be difficult and very short-tempered". Daily Mail. Associated Newspapers Ltd. נבדק ב-15 בדצמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kendal, Felicity (1998). White Cargo. University of Michigan, US: Michael Joseph. ISBN 0718143116.
↑  "Meet Jennifer Kendal". Good Wrench. 2000. אורכב מ-המקור ב-2009-10-25. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC Radio 4 Extra - Desert Island Discs Revisited, The Good Life, Felicity Kendal". BBC. נבדק ב-15 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Greenstreet, Rosanna (27 במרץ 2010). "Q&A: Felicity Kendal". The Guardian. Guardian News and Media. נבדק ב-15 בדצמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Felicity Kendal and Simon Callow to Star in U.K. Tour of Classic Comedy Chin-Chin" by Mark Shenton, Playbill, 16 July 2013
↑    Charles Spencer, ‏Relatively Speaking, Wyndham's Theatre, review, The Telegraph, 21 May 2013
↑  "Hay Fever review – hysteria rules as Felicity Kendal does Coward" by Michael Billington, The Guardian, 28 August 2014
↑  "Win tickets to Noel Coward's Hay Fever!", 774 ABC Melbourne, 8 October 2014
1 2  Hardy, Rebecca (2 באוקטובר 2010). "'I've never felt sexier': Felicity Kendal on men, her new tattoos – and why she can't wait to sizzle on Strictly". Daily Mail. Associated Newspapers Ltd. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Garvey, Anne (26 באוקטובר 2006). "Felicity Kendal's good (Jewish) life". The Jewish Chronicle. אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-15 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Felicity Kendal interview with Saga Magazine". www.saga.co.uk. אורכב מ-המקור ב-2014-10-24. נבדק ב-15 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Past Winners". Rear of the Year.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317480805171  BNE: XX4823389  BnF: cb140667517 (data)  ISNI: 0000 0001 1935 849X  LCCN: n88116725  MusicBrainz: 4ff10e95-772e-40b3-a2d7-5747104eba4f  NKC: xx0162698  SUDOC: 139214275  VIAF: 69135379   WorldCat (עם VIAF): 69135379
אהרן קליימן

| --- | --- |

קליימן, 2018
 לידה:  27 ביולי 1939 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  17 ביוני 2021 (בגיל 81) ישראל
 ענף מדעי:  היסטוריון של יחסים בין-לאומיים
 תאריך עלייה:  1969
 מקום לימודים:  דוקטור לפילוסופיה מבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים (SAIS) של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  תואר שני מבית הספר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה בלימודי המזרח התיכון  תואר ראשון מאוניברסיטת רוזוולט
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 בת זוג:  אדריאן קליימן
 מספר צאצאים:  4
אהרן קליימן (27 ביולי 1939 – 17 ביוני 2021) היה היסטוריון ישראלי של יחסים בין-לאומיים, שפיתח את תחום היחסים הבינלאומיים בישראל ומחוצה לה. קליימן חקר מגוון רחב של תחומים במדע המדינה כולל היסטוריה, מכירת נשק וגאופוליטיקה. הוא היה פרופסור ליחסים בין-לאומיים בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, ראש הקתדרה לדיפלומטיה על שם ד"ר נחום גולדמן, והמנהל המייסד של התוכנית לתואר שני בלימודים דיפלומטיים על שם אבא אבן.
קליימן כתב וערך 24 ספרים, מונוגרפיות ואוספים דוקומנטריים באנגלית ובעברית, וחיבר למעלה מ-30 פרקי ספרים, בנוסף למאמרי כתב עת. הוא גם היה עורך בכיר של כתב העת "Israel Journal of Foreign Affairs".
ביוגרפיה

אהרן קליימן נולד בשנת 1939 בארצות הברית.
הוא התחנך בשיקגו, ולמד בתיכון יהודי, ששילב לימודי קודש וחול, ובכלל זאת ספרות אנגלית, לטינית, היסטוריה ועוד. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת רוזוולט (אנ').
בשנת 1960 הגיע לראשונה לישראל, במסגרת "שנת הכשרה", במהלכה התנדב בקיבוץ יבנה ולמד בישיבת כרם ביבנה.
בשובו לארצות הברית המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קולומביה, וקיבל לתואר מוסמך ב-1964. בשנת 1969 השלים את עבודת הדוקטורט בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים (אנ') (SAIS) של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, עם התמחות בלימודים בינלאומיים ותת-התמחות בלימודי המזרח התיכון. בהסתמך על מקורות ראשוניים בגנזך המלכותי בלונדון, הדיסרטציה שלו - קבלת החלטות בוועידת קהיר בשנת 1921 - עסקה ביסודות המדיניות הבריטית במדינות ערב ובארץ ישראל עם תום מלחמת העולם הראשונה, בעת כהונתו של וינסטון צ'רצ'יל כשר המושבות, והיא יצאה לאור כספרו הראשון.
פרסם עשרות ספרים ומאמרים. גם לאחר יציאתו לפנסיה המשיך להרצות בכנסים בינלאומיים, ערך את כתב העת המקצועי Israel Journal of Foreign Affairs, היה חבר במועצה הישראלית ליחסי חוץ, ועמד בראש החטיבה לגאו-פוליטיקה בארגון המקצועי בתחומי מדעי המדינה The International Political Science Association.
בשנת 1969 עלו לישראל קליימן, אשתו אדריאן, ובתם בת השנה. קליימן ואשתו הם הורים לארבעה ילדים- עליזה, עמרם, איתמר ויכבד.
קריירה אקדמית

בשנת 1969 נענה להצעה מאוניברסיטת תל אביב להצטרף כמרצה במחלקה למדעי המדינה, ולבסוף להיות ראש החוג. הוא לימד מגוון רחב של קורסים לתואר ראשון ותואר שני והנחה סטודנטים רבים לתואר שלישי במשך יותר מ-50 שנה. קליימן יזם את "השולחן העגול – פורום השגרירים", המקיים מפגשים תקופתיים בין שגרירים בישראל לסטודנטים במחלקה, תוך יצירת גשר ביניהם וחשיפת סטודנטים לדיפלומטים מישראל ומהעולם. בנוסף, הקים את "הפורום הבינלאומי" - פורום א-פוליטי, הפתוח לסטודנטים, לסגל ולציבור הרחב, לטיפול בסוגיות ליבה ביחסי החוץ של ישראל ובזירה הבינלאומית. בשנת 2001 הקים קליימן ועמד בראש "התוכנית בלימודי דיפלומטיה על שם אבא אבן" ללימודי תארים מתקדמים.
קליימן מונה לראש הקתדרה על שם נחום גולדמן בלימודי דיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1997-2009.  הוא היה עמית מחקר במרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה ובמרכז JCSS – Jaffee Center למחקרים אסטרטגיים (כיום INSS) באוניברסיטת תל אביב.
היה גם פרופסור במחלקה לממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון בירת ארצות הברית, (1979-1980; 1984-1985), והמשיך ללמד בה קורסי קיץ במשך 30 שנה. בנוסף, היה מרצה אורח באוניברסיטאות שיקגו (1994-1995), דנבר (1997), מישיגן (אן ארבור) (2000-2001), קליפורניה (UCLA) (2005-2006), בראון (2008) וטריניטי קולג' (אירלנד) (2010).
הוא גם היה תומך ופעיל ב"Track 2 Diplomacy"‏, פגישות לא רשמיות בין נציגים ישראלים לנציגים ממדינות ערב והרשות הפלסטינית דרך ערוץ אקדמי.
עם פרישתו בשנת 2007 הקים קליימן את החוג לפוליטיקה וממשל במכללה האקדמית אשקלון.
מחקריו

מחקריו עוסקים בנושאים של תהליכי קבלת החלטות, השפעת מצבי חירום על משטרים דמוקרטיים ויישוב סכסוכים בינלאומיים.
פרופ' קליימן התמקד בשלושה תחומי מחקר באשר לתורת היחסים הבינלאומיים ולמדיניות החוץ של ישראל:
בהיותו חסיד הגישה הריאליסטית בפוליטיקה בין האומות, האמין כי כמו בטבע, גם ביחסים בין מדינות קיימת דינמיקה מתמדת של מאזן – מאזן כוח והשפעה, הבאה לידי ביטוי מובהק בעלייתן ובירידתן של מעצמות. כיוון שתהליכי ערעור היציבות ואיזון חוזר מתבצעים באיטיות, לשיטתו, הדרך הנבונה ביותר עבור מדינה ועבור המדינאי היא להטיל את כובד משקלם לטובת שמירה על המאזן תוך בלימת שחקן כלשהו, אשר מאיים על היציבות, ושואף להגמוניה, קרי: לעליונות עד כדי בלעדיות. בהקשר זה הסיט את הדגש בתורת מאזן הכוחות הקלאסי מהתמקדות בניסיון למדוד ולכמת במדויק את יחסי הכוח והעוצמה בין שני שחקנים או יותר. לשיטתו, בכדי להעריך את תקפות תורת מאזן הכוחות במאה העשרים ואחת, במקום ב"מאזן" (Balance) - "האם אכן שורר מאזן של 50:50 או לא?" - יש לדון ב"איזון" כוח (Balancing) כתהליך בלתי פוסק עם מתן דגש על האמצעים המגוונים העומדים לרשות המדינאי ("ארגז הכלים"), בכדי להשיג ביטחון לאומי, ובכללם: בריתות, פיתוח כלכלי, התחמשות ומרוצי נשק.
כפועל יוצא מעיסוקו רב השנים בקשרי החוץ של מדינת ישראל, פרסם מחקרים בשני אפיונים "בולטים" בדיפלומטיה: 1) השימוש, במה שהגדיר כ"דיפלומטיה שקטה" – דיסקרטית, בונה, מושכלת, ומתנהלת בערוצים שונים מאחורי הקלעים, בשונה מדיפלומטיה "סודית" או "חשאית", שלרוב חותרת לערעור היציבות. 2) חשיבותו הגוברת של הייצוא הביטחוני עבור ישראל מבחינה מדינית, כלכלית-תעשייתית וצבאית-ביטחונית. במחקרים אלה הקפיד לציין את היתרונות הקיימים בשימוש בכלים אלה ואת הסיכונים שבהישענות-יתר עליהם.
במהלך כל שנות מחקריו המשיכה ללוות אותו השאלה בדבר מעמדה של ישראל בעולם - "בין ישראל לעמים": כיצד העם היהודי או המדינה היהודית יכולים לא רק לשרוד במערכת מגוונת של אומות, אלא אף להשתלב בה. בניגוד לדעה הרווחת, הבחין קליימן במורשת דיפלומטית עשירה, שורשיה במקורות היהודיים: החל מאברהם אבינו במשאו ומתנו עם הקב"ה על סדום, דרך המפגש בין יעקב לעשו ומנהיגותו המדברית של משה. דגש רב ניתן במחקרו ל"שתדלנות" היהודית – מעין דיפלומטיה ללא מעמד ריבוני - לאורך הגלות, בעת שקהילות יהודיות בנות חסות של פריץ או של מלך נאלצו לסמוך על שליחים מיוחדים מטעמן, ללא טריטוריה, מדינה או צבא, בכדי להסיר את רוע הגזרה.
מבחר מפרסומיו > אוספים תיעודיים

American Zionism. A Documentary History (with Adrian L. Klieman), Fifteen volumes. Garland Publishing, 1991
The Rise of Israel. A Documentary Record from the Nineteenth Century to 1948, Fourteen volumes. Garland Publishing, 1987
Letters and Papers of Chaim Weizmann. Vol. 23 (edited and annotated, with introductory chapter). Transaction Books and Israel Universities Press. 340 pp., 1980
Letters and Papers of Chaim Weizmann. Vol. 18 (edited and annotated, with introductory chapter). Transaction Books and Israel Universities Press. 513 pp., 1979
מבחר מפרסומיו > מאמרים באנציקלופדיות

האנציקלופדיה Encyclopedia of World Biography, ערכים על שמעון פרס, יצחק רבין, יצחק שמיר, אריאל שרון, עזר ויצמן
"Arms Sales", pp. 47-79. Political Dictionary of the State of Israel, Susan Hattis Rolef (Ed.), MacMillan, 1987
מילון פוליטי של המזרח התיכון במאה העשרים, יעקב שמעוני ואביתר לוין (עורך), 1972. אינטרסים ומדיניות בריטים במזרח התיכון, עמ' 79–84 ואינטרסים ומדיניות רוסית במזרח התיכון, עמ' 330–333
הערות שוליים

↑  ‏How Israel's Economy Got Hooked on Selling Arms Abroad, ‏Thomas L. Friedman, ‏ The New York Times‏, December 7, 1986
↑  Glenn Frankel‏, ‏Israeli Economy Depends on Nation's Role as Arms Exporter, ‏December 12, 1986, ‏Washington Post
↑  "Does Israel Still Need the Costly Lavi Fighter?". Chicago Tribune.
↑  "Aharon Klieman | C-SPAN.org". www.c-span.org.
1 2  ‏First Among the Nations? A Cautionary against Triumphalism in Israeli Foreign Policy, ‏Klieman Aharon, ‏ 2 January 2021, ‏Israel Journal of Foreign Affairs ‏ doi:10.1080/23739770.2021.1892311, volume 15, pages 3–20
↑  ‏Aaron S Klieman in the 1940 Census, ancestry
↑  רשימת ספרים של אהרן קליימן, בגוגל ספרים
↑  הספרים של אהרן קליימן, באתר "סימניה"
↑  וואלה! כסף‏, מגזין חדש: ג'רוזלם סטרטג'יק טריביון, באתר וואלה, 31 באוקטובר 2021
↑  ‏Prof. Aharon Klieman, Tel Aviv University
1 2  Navon, Emmanuel. "Aharon Klieman (1939–2021)". Israel Journal of Foreign Affairs. 15 (2): 299–301. doi:10.1080/23739770.2021.1969624., (1-9-2021)
↑  ערב עיון לזכרו של פרופ' אהרן קליימן ז"ל, באתר אוניברסיטת תל אביב
1 2 3  "America, the Balance of Power, and the Post-1945 World Order". 27 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Aharon Klieman". www.acpr.org.il.
↑  ‏GU Hosts Visiting Israeli Professor for Year, ‏The Hoya
↑  John, Anthony Wanis-St. "Back-Channel Negotiation: International Bargaining in the Shadows". Negotiation Journal. 22 (2): 119–144. doi:10.1111/j.1571-9979.2006.00091.x., December 27, 2006
↑  לימודי ממשל במכללה האקדמית אשקלון, באתר המכללה האקדמית אשקלון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263868105171  PLWABN: 9810685598305606  BIBSYS: 90243185  BnF: cb12990363k (data)  CiNii: DA03788713  GND: 11106242X  ISNI: 0000 0001 0924 582X  LCCN: n81103868  NLA: 35275398  NTA: 074038397  SELIBR: 229644  SUDOC: 087569531  VIAF: 91976426   WorldCat (עם VIAF): 91976426
רקווה (קליפורניה)

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  דל נורטה
 גובה:  38 מטרים
 קואורדינטות:  41°32′48″N 124°03′59″W﻿ / ﻿41.546667°N 124.066389°W﻿ / 41.546667; -124.066389
 אזור זמן:  UTC -8
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רקווה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רקווה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטרקווה(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטרקווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רקווה (באנגלית: Requa בשפת יורוק: Rekwoi) היא קהילה לא מאוגדת במחוז דל נורטה בקליפורניה שבארצות הברית. היא שוכנת על הגדה הצפונית של הנהר קלאמת, כקילומטר מהשפך שלו לאוקיינוס השקט, בגובה של 38 מטרים.
רקווה היא יישוב קטן על הגדה הצפונית של הנהר קלאמת. במקום התיישבו אירופאים בשנת 1851 לאחר שהגיעו לאזור מחפשי זהב. רקווה היא מילה בשפתם של בני היורוק שפירושה "שפך הנחל", שמו של כפר אינדיאני שקדם ליישוב הנוכחי (Rekwoi) כקילומטר וחצי במעלה הזרם מרקווה של ימינו.
סניף דואר פעל ברקווה בשנים 1970–1878, הוא נסגר זמנית ב-1883 והועבר מקום ב-1895 וב-1898.
ב-20 במאי 2012 הייתה רקווה היישוב הראשון ביבשת אמריקה הצפונית שחווה ליקוי חמה טבעתי מאז 10 במאי 1994.
רקווה הייתה משכן של אחד מכמה מפעלים לעיבוד אלתית עבור חברת Klamath Packing & Trading Co. שנוסדה בשנת 1881. בשיאה, החברה דיווחה על יותר מ-10,000 דגי אלתית שעובדו ביום, והחזיקה בשיא של 17,000 דגי אלתית ביום אחד ב-1912.
חלק מאדמת רקווה הוא חלק ממערכת הפארקים רדווד, וכולל תצפית מעולה על שפך הנהר קלאמת, המאפשרת הזדמנויות לצפייה, בין היתר, בלווייתנים ובציפורים.
הערות שוליים

↑  Capace, Nancy (1999). Encyclopedia of California. North American Book Dist LLC. Pages 388-389. ISBN 9780403093182
↑  "Scenic Drives - Redwood National and State Parks (U.S. National Park Service)". www.nps.gov.
Whistlejacket

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ורג' סטובס
 תאריך יצירה:  1762
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  259 ס״מ 
 גובה:  325 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  NG6569 (הגלריה הלאומית) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית, לונדון
 
Whistlejacket הוא ציור בצבעי שמן של הצייר האנגלי ג'ורג' סטובס, שנוצר בשנת 1762. בציור, שאורכו 292 ס"מ ורוחבו 246.4 ס"מ, מוצג סוס מרוצים של צ'ארלס ווטסון-ונטוורת' המתרומם על שתי רגליו האחוריות, ללא רקע נוסף מלבד צלליות עם דיוק מרבי לגבי האנטומיה של הסוס. העיתון "אינדפנדנט" הגדיר את היצירה "פרדיגמת יופי ללא דופי של סוס ערבי גזעי". יורשיי ונטוורת' החזיקו ביצירה עד לשנת 1997 שבה היא נמכרה לגלריה הלאומית תמורת 11 מיליון ליש"ט.
סטובס היה נודע בכישוריו בציוריי חיות. הוא הוזמן על ידי המרקיז ונטוורת' לביתו שביורקשייר לצורך ציור הסוס בשנת 1762. זאת הפעם הראשונה שהצייר נדרש לצייר סוס בממדים כאלו גדולים ללא רקע, וייתכן כי דרישה זו נעשה לפי בקשתו של המרקיז.
בניגוד לציורים של סוסים אחרים, כדוגמת ציוריו של פטר פאול רובנס, ביצירה זו אין רוכב על הסוס והמיקוד הוא בחיה עצמה. הסוס מביט לעיניי הצופה, המקנה לו נופך רומנטי. הייחודיות ביצירה היא קריאת תיגר על "היררכיית הסגנונות" שבה ציור חיות נחשב לבעל חשיבות נמוכה.
אודות היצירה

סטובס למד אנטומיה ביורק, ובשנת 1756, הוא חקר אנטומיה של סוסים מתים בלינקולנשייר למשך 18 חודשים. ב-1766, הצייר פרסם ספר הנקרא "אנטומיה של סוסים" שכולל את רישומיו ממחקריו. אפילו לפני פרסום הספר, עבודותיו של סטובס נחשבו למדויקות ביותר והקנו לו שם בתחום, וכפועל יוצא נוצר ביקוש רב ליצירותיו.
צ'ארלס ווטסון-ונטוורת' היה חבר המפלגה הוויגית ולימים ראש ממשלתה של הממלכה המאוחדת. כמו כן, הוא היה אדם עשיר אפילו ביחס לפולטיקאי שבימים אלו נחשב למעמד חברתי גבוה. בשנת 1762, ווטסון-ונטוורת' ביקש מסטבוס לצייר כמה מסוסיו, וביניהם Whistlejacket.‏ כמו כן, הוא היה אספן אומנות, בעיקר ממסע שהוא עשה לאיטליה בסוף שנות ה-40 של המאה ה-18. חרף זאת, תחביביו העיקריים היו מרוץ סוסים והימור.
הארכיון של ווטסון-ונטוורת' קובע שאין שום מסמך רשמי של בקשה לצייר את Whistlejacket, אולם ניתן למצוא ראייה מקבלה שסטבוס הוציא ב-30 בדצמבר 1762 על תשלום על שני ציורים שאחד מהם תואר כ"ציור של סוס גדול כמו החיים".
לפי הביוגרפיה של סטבוס, שנכתבה על ידי אוזיאס האמפרי, כאשר הצייר כמעט השלים את הציור, Whistlejacket התנהג באלימות מפני שראה בציור כסוס יריב. סיפור זה ככל הנראה לא אמיתי, והוא מדמה בבירור את סיפורו של פליניוס הזקן על זאוקסיס ופראסיוס.
הערות שוליים

↑  "George Stubbs, Painter, by Judy Egerton", Independent (באנגלית)
↑  Egerton (1998), 240
↑  Egerton (1998), 243–244
↑  Egerton, 245.
↑  Landry, 149–150, 153–155, 156
↑  Egerton (1998), 242–243
↑  Egerton (1998), 243
↑  Egerton (1998), 246
↑  Landry, 152–153, 156
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 223154 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פאטמה זוהרה זאמון

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1967 (בת 58) Bordj Menaïel, צרפת 
 מדינה:  אלג'יריה אלג'יריה
 מקום מגורים:  פריז 
 
פאטמה זוהרה זאמון (בצרפתית: Fatma Zohra Zamoun; נולדה ב-19 בינואר 1967) היא סופרת, יוצרת סרטים ומחנכת פרנקו-אלג'יראית.
ביוגרפיה

זאמון נולדה בבורג' מנאייל בצפון אלג'יריה. לאחר שסיימה תואר ראשון באמנות באלג'יר (1985-1988), היא נסעה לפריז, שם היא סיימה תואר בקולנוע בסורבון בשנת 1995. היא מחלקת את זמנה בין אלג'יר לפריז, ועוסקת בכתיבה יצירתית, ציור וקולנוע.
Z'har, משנת 2009, הוא סרטה העלילתי הראשון של זאמון, והוא עוסק באלימות שהתרחשה באלג'יר בשנות ה-1990. ב-2005 היא הופקה את הסרט התיעודי הקצר La Pelote de Laine, וגם חיברה מספר ספרים, ביניהם Comment j'ai fumé tous mes livres ‏(2006). ב-2011, היא הפיקה שני סרטים, Combien tu m'aimes, סיפורו של עאדל הקטן המתמודד עם הגירושים של הוריו, וחי עם סבתו.
עבודות

1995: Photos de voyages, סרט תיעודי
1996: Leçon de choses, סרט תיעודי
1999: À tous ceux qui partent, רומן
2003: Le Vingtième Siècle dans la peinture algérienne, ספר עיון
2004: La Maison de Roy Azdak, סרט תיעודי
2005: La Pelote de laine, סרט תיעודי
2006: Comment j'ai fumé tous mes livres, רומן
2009: Z'har (Un)Lucky, סרט ניסיוני
2009: Le Docker noir, סרט תיעודי
2012: Combien tu m'aimes, סרט עלילתי
הערות שוליים

1 2  "Fatma Zohra Zamoun" (בצרפתית). Africultures. נבדק ב-15 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Zamoum Fatma Zohra". Africine.org. נבדק ב-15 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Z'har". Africine.org. נבדק ב-15 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Z'har" (בצרפתית). Les films maghrébins. נבדק ב-15 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kedach ethabni (Combien tu m'aimes)" (בצרפתית). Africine.org. נבדק ב-15 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 9024836  BnF: cb13526482k (data)  GND: 173299660  ISNI: 0000 0000 5334 9872  LCCN: nr95018164  SUDOC: 050366300  VIAF: 49382446   WorldCat (עם VIAF): 49382446
ערי טרף

| --- | --- |

 מבוסס על:  Mortal Engines 
 בימוי:  Christian Rivers 
 הופק בידי:  דבורה פורטה, פיטר ג'קסון 
 תסריט:  פיטר ג'קסון, פיליפה בויינס, פראן וולש 
 עריכה:  Jonno Woodford-Robinson 
 שחקנים ראשיים:  רוברט שיהאן (Tom Natsworthy) הירה הילמאר (Hester Shaw) קארן פיסטוריוס סטיבן לאנג ג'ואל טובק קולין סלמון ארון ג'קסון הוגו ויבינג פטריק מאלאהייד רג'-ג'ין פייג' 
 מוזיקה:  Junkie XL 
 צילום:  Simon Raby 
 מדינה:  ניו זילנד, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Bad Robot Productions, Cruise/Wagner Productions, סרטי יוניברסל, סקיידאנס, פרמאונט, MRC 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, סרטי יוניברסל 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 2018 
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סטימפאנק, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט הרפתקאות, סרט דיסטופי 
 מקום התרחשות:  אסיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   mortalengines
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ערי טרף (באנגלית: Mortal Engines; בתרגום מילולי: "מנועים קטלניים") הוא סרט הרפתקאות פוסט-אפוקליפטי בבימויו של כריסטיאן ריברס על פי תסריט שנכתב על ידי פראן וולש, פיליפה בויינס ופיטר ג'קסון. מבוסס על רומן באותו השם מאת פיליפ ריב. זו קופרודוקציה אמריקאית-ניו זילנדית, המתרחשת בעולם פוסט-אפוקליפטי סטימפאנק שבו כל הערים נעות על גלגלים ממונעים וטורפות אחת את השנייה. בסרט מככבים הוגו ויבינג, הרה הילמר, רוברט שיהאן, ג'יהאי, רונן ראפטרי, ליילה ג'ורג', פטריק מלאהייד וסטיבן לאנג.
הסרט יצא לאקרנים בניו זילנד ובישראל ב-6 בדצמבר 2018 ובארצות הברית ב-14 בדצמבר 2018.
עלילה

טום הוא תושב לונדון בן עשרים שרק פעם אחת חי מחוץ לעיר המגורים שלו ורגליו לא נגעו מעולם בדשא, בוץ או קרקע. הטעימה הראשונה שלו מהעולם החיצוני מגיעה די במפתיע: הוא נקלע בדרכה של הסתר שו רעולת הפנים שניסתה להרוג את תדאוס ולנטיין, איש חזק שהיא מאשימה ברצח אימה. יחד, הסתר וטום נזרקים לבסוף מעיר המגורים שלהם כאשר כעת עליהם לדאוג לעצמם.
שחקנים ודמויות

הרה הילמר - הסתר שו
רוברט שיהאן - טום נטסוורת'י
הוגו וויבינג - תדאוס ולנטיין
קארן פיסטוריוס - פנדורה שו
ג'יהאיי - אנה פאנג
רונאן רפטרי - בוויס פוד
ליילה ג'ורג' - קת'רין ולנטיין
פטריק מלאהידה - מגנוס קרום
סטיבן לאנג - שרייק
רגה ז'אן פייג' - קפטן חורה
יוסון אן - מייג'ור צ'ן
אנדרו ליס - הרברט מליפנט
הערות שוליים

↑  "'Mortal Engines' is in UK cinemas December 8th". אורכב מ-המקור ב-2018-10-09. נבדק ב-8 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yee, Lawrence (24 בנובמבר 2016). "Peter Jackson's 'Mortal Engines' to Open in December 2018". Variety. ארכיון מ-2016-11-26. נבדק ב-26 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mortal Engines". נבדק ב-2018-10-20.
↑  "First photos and trailer: It's city-eat-city in Peter Jackson's 'Mortal Engines'". ארכיון מ-2018-06-04. נבדק ב-2018-06-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5887027  LCCN: no2018122741  VIAF: 25153713826758662013   WorldCat (עם VIAF): 25153713826758662013
קייסוקה אוסאקו

קייסוקה אוסאקו (ביפנית: 大迫 敬介; נולד ב-28 ביולי 1999 באיזומי שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בקבוצת סאנפרצ'ה הירושימה מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים

בשנת 2015 הגיע אוסאקו אל מחלקת הנוער של סאנפרצ'ה הירושימה מליגת העל היפנית. ב-19 בפברואר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון על צ'יאנג ראי יונייטד בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות האסיאתית לעונת 2019. ב-23 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד שימיזו אס-פולס במסגרת המחזור הראשון לעונת 2019. ב-10 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות האסיאתית, בניצחון 2-0 על דאיגו במסגרת שלב הבתים של הטורניר. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הבוגרת ערך אוסאקו 44 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית

אוסאקו נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר קופה אמריקה 2019 שנערך בברזיל. ב-17 ביוני 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 4-0 לנבחרת צ'ילה במסגרת הטורניר.
הערות שוליים

↑  SAMURAI BLUE (Japan National Team) Squad, Schedule - CONMEBOL Copa America Brazil 2019 (6/14–7/7) באתר JFA, ‏ 24 במאי 2019 (באנגלית)
↑  Japan v Chile game report באתר הרשמי של CONMEBOL, ‏ 17 ביוני 2019 (באנגלית)
| נבחרת יפן – קופה אמריקה 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 קוגיושה •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 נ. אואדה •  6 ווטנאבה •  7 שיבסאקי •  8 איטו •  9 מאדה •  10 נקאג'ימה •   11 מיושי •  12 קוג'ימה • 13 א. אואדה •  14 הארה • 15 סוגה • 16 טומיאסו • 17 מאטסומאטו • 18 אוקזאקי • 19 איוואטה • 20 אבה • 21 קובו • 22 טאטסוטה • 23 אוסאקו • מאמן: מוריאסו |  1 קוואשימה •  2 קוגיושה •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 נ. אואדה •  6 ווטנאבה •  7 שיבסאקי •  8 איטו •  9 מאדה •  10 נקאג'ימה •   11 מיושי •  12 קוג'ימה • 13 א. אואדה •  14 הארה • 15 סוגה • 16 טומיאסו • 17 מאטסומאטו • 18 אוקזאקי • 19 איוואטה • 20 אבה • 21 קובו • 22 טאטסוטה • 23 אוסאקו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוסאקו •  2 סאקאי •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 יושידה •  6 אנדו •  7 קובו •  8 מיושי •  9 מאדה •  10 דואן •   11 מיטומה •  12 טאני • 13 הטאטה •  14 טומיאסו • 15 האשיוקה • 16 סומה • 17 טנאקה • 18 אואדה • 19 האיאשי • 20 מצ'ידה • 21 סקו • 22 סוזוקי • מאמן: מוריאסו |  1 אוסאקו •  2 סאקאי •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 יושידה •  6 אנדו •  7 קובו •  8 מיושי •  9 מאדה •  10 דואן •   11 מיטומה •  12 טאני • 13 הטאטה •  14 טומיאסו • 15 האשיוקה • 16 סומה • 17 טנאקה • 18 אואדה • 19 האיאשי • 20 מצ'ידה • 21 סקו • 22 סוזוקי • מאמן: מוריאסו | יפן |
פדרו אלונסו

| --- | --- |

אלונסו בשנת 2020
 לידה:  21 ביוני 1971 (בן 53) ויגו, מחוז פונטוודרה, גליסיה, ספרד
 שם לידה:  Pedro González Alonso 
 מדינה:  ספרד ספרד
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות דרמטיות 
 פרופיל ב-IMDb
 
פדרו אוצ'ורו גונזלס אלונסו לופז (בספרדית: Pedro Ochoro González Alonso Lopez; נולד ב-21 ביוני 1971) הוא שחקן, סופר ואמן ספרדי, המוכר בעיקר בשל גילום דמותו של ברלין בסדרת הטלוויזיה הספרדית "בית הנייר".