stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באטמן: ארקהם נייט
אפשרויות משחק חדשות

הבאטמוביל
שליטה מרחוק על הבאטמוביל
מעבר בין דמויות: לבאטמן יש מגוון עוזרים ושותפים שעוזרים לו במהלך המשחק, וביניהם נמצאים נייטווינג, רובין וקאטוומן. בזמן קרב או התגנבות השחקן יכול להחליף את השליטה בין הדמויות ולהפעיל מהלכים חדשים.
סטאן-קיק (בעיטת הימום): בכל המשחקים הייתה אפשרות לבלבל את האויבים בעזרת העפת הגלימה עליהם ואז להרביץ להם בקלות יתרה (זו הייתה האפשרות היחידה בשביל סוג ספציפי של אויבים) בעזרת המהלך החדש הזה אפשר מיד לאחר הבלבול, לתת בעיטה לאויב.
Fear Takedown: במשחק באטמן מקבל חליפה המאפשרת לו לבצע את המהלך, ולתקוף חבורה של פושעים במהירות שיא בזמן שהם מבוהלים. אפשר להפיל שלושה אויבים בכל מהלך אבל אפשר לשדרג את המהלך לחמישה.
פרקי ארקהם

בנוסף לעלילה הראשית, המשחק מכיל מספר מצבי משחק שונים שאורכם הוא בין חצי שעה לשעה. על מנת לשחק בפרקים אלו, השחקן צריך לרכוש חבילת הרחבה למשחק. בכל מצב משחק, השחקן שולט על דמות אחרת ונאלץ להתגבר על אויבים שונים ולפתור חידות. עלילות "סיפורי ארקהם" לוקחות חלק לפני ואחרי העלילה הראשית:
הארלי קווין: חלק זה מתרחש לפני העלילה הראשית. השחקן שולט בדמותה של הארלי קווין ועליו להבריח את פוייזן אייבי מהכלא בבלודהייבן, תוך שהיא מתחמקת (או תוקפת) שוטרים ולבסוף נלחמת בנייטווינג.
הברדס האדום: חלק זה מתרחש לאחר העלילה הראשית. לאחר שארקהם נייט חוזר למוטב, הוא מאמץ את זהות הברדס האדום ויוצא להתנקש במסיכה השחורה.
עניין של משפחה: חלק זה מתרחש לפני העלילה הראשית. באטגירל ורובין חודרים לפארק שעשועים נטוש במטרה לחלץ את ג'יימס מגורדון מידיהם של הג'וקר והארלי קווין.
נקמתה של אשת החתול: חלק זה מתרחש לאחר העלילה הראשית. השחקן שולט באשת החתול, שרוצה לנקום באיש החידות על שכלא אותה במהלך עלילת "ארקהם נייט".
נעילת משטרת גות'אם: חלק זה מתרחש לאחר העלילה הראשית. הפינגווין, שנכלא על ידי באטמן באירועי המשחק, מנסה לברוח מכלאו ועל נייטווינג לעצור אותו.
היפוכו של המטבע: חלק זה מתרחש לאחר העלילה הראשית. בחלק זה רובין צריך לעצור את אימפריית הפשע של דו- פרצוף לאחר שהאחרון ברח מהכלא.
צוות מדבבים ראשי

קווין קונרוי - ברוס ווין/באטמן, תומאס אליוט/האש
ג'ון נובל - ג'ונתן קריין/הדחליל
טרוי בייקר - ג'ייסון טוד/הברדס האדום/ארקהם נייט, הארווי דנט/דו-פרצוף
ג'ונתן בנקס - ג'יימס גורדון
אשלי גרין - ברברה גורדון/אורקל/באטגירל
מת'יו מרסר - טים דרייק/רובין
סקוט פורטר - דיק גרייסון/נייטווינג
גריי דהליסל - סלינה קייל/קאטוומן, ויקי וייל
מרטין ג'רוויס - אלפרד פניוורת'
טרה סטרונג - הארלין קווינזל/הארלי קווין
נולן נורת' - אוסוולד קבלפוט/הפינגווין
וולי ווינגרט - אדווארד ניגמה/איש החידות
מארק המיל - הג'וקר
טסיה ולנזה - פמלה אייזלי/פויזן אייבי
לורן לסטר - קירק לנגסטרום/מן-באט
ג'יימס הורן - ג'ק ריידר
דוואן ר. שפארד האב - אהרון קאש
המשכיות וטריוויה

במשימה הצדדית של האש "גנב הזהות" במשחק באטמן: ארקהם סיטי, האש בורח מארקהם סיטי עם עורות אנושיים שהוא גנב. במשחק הנוכחי, באטמן נקרא למגדל ווין כאשר הוא מגלה כי האש (שחיבר את העורות למסיכה ועכשיו מתחזה לברוס ווין) פרץ למגדל וגונב סודות מברוס ווין. באטמן מגיע למקום וחושף את זהותו בפני האש. בזמן שהאש מעכל את הגילוי, באטמן תוקף ומעלף אותו.
במשימה הצדדית של עזראל "הצופה בכנפיים" במשחק הקודם באטמן: ארקהם סיטי, באטמן מדבר עם עזראל שאומר לו כי: "אתה הוא זה שיסגור את השערים של הגיהנום (ארקהם סיטי) ויקרו אירועים שאתה לא יכול להשתלט עליהם ובגללם גות'האם תישרף, ואתה תישרף איתה" ומכאן אפשר להסביר את הסמל של המשחק שעולה באש. הנבואה של עזראל הייתה נכונה כי באטמן (שבסוף המשחק זהותו תתגלה לכל העולם כברוס וויין) יפעיל את פרוטוקול "Knightfall" (מה שמהווה אזכור לקשת הסיפור באטמן: נפילתו של אביר, Knightfall באנגלית, שבה ביין שובר את הגב של באטמן ועזראל מחליף את ברוס בתפקידו של באטמן) שגורם לפיצוץ אחוזת וויין וברוס וויין יישרף גם כן, אך לא היה ידוע אם ברוס וויין ביים את מותו או שבאמת נשרף עד שהופיע במשחק יחידת המתאבדים: להרוג את ליגת הצדק, שם נהרג בידי הארלי קווין.
בחבילת הרחבה למשחק ארקהם סיטי בשם "נקמתה של הארלי קווין" אפשר לראות ליד כל הפסלים של הג'וקר במשחק ובעוד מספר מקומות שלט של פרויקט קדמוס שידוע ביקום DC בזכות כל פרויקטי השכפול (לדוגמה סופרבוי, שנוצר כשכפול של סופרמן ולקס לות'ור וטרי מקג'ינס, הבאטמן מהעתיד) ולפיכך אפשר לומר שאולי הארלי תשלב את ה-D.N.A שלה ושל הג'וקר בשביל ליצור את הג'וקר העתידי. חלק מהשחקנים שיערו שהג'וקר ביים את מותו (בפעם השנייה במשחק), אך זה התברר לבסוף כלא נכון אך הג'וקר באמת מת. במשחק הנוכחי הג'וקר מת אך עקב חשיפה גדולה לגז הפחד של הדחליל הג'וקר "השתחרר" מתת-המודע של באטמן ואנו רואים אותו במהלך כל המשחק. בתחילת המשחק ברמה הקשה כששורפים את הג'וקר הוא מתחיל לצרוח ולצחוק, מה שמעיד שהוא לא מת בארקהם סיטי וגורדון שרף אותו בזמן שהוא עוד חי.
איש החידות חטף את קאטוומן כנקמה עבור כליאתו בארקהם סיטי בידי באטמן.
בסוף המשחק "באטמן: ארקהם אסיילום" ניתן לראות את ידו של הדחליל עולה מן המים ואוחזת בקופסת עץ המכילה את סם "הטיטאן". ניתן לשער שבעזרת הסם הוא סינתז את גז הפחד במשחק הנוכחי.
מתברר שג'ייסון טוד היה נעול באחד החדרים בארקהם אסיילום ועונה על ידי הג'וקר בזמן המשחק הראשון, אך במשחק עצמו לא ניתן להגיע אל חדר זה.
במשחק זה נורה פריז מופשרת לאחר עשרות שנים של הקפאה קריוגנית בעקבות מחלתה (בתקופה זו ויקטור ניסה למצוא תרופה למחלתה ובעקבות תאונה הפך למיסטר פריז). לאחר אירוע ה-DLC, השניים מחליטים להפליג אל עבר הלא נודע תוך ידיעה שנשארו להם ימים ספורים לחיות. ניתן לשער שאחרי אירועי המשחק השניים מתו.
אחת מחבילות ההרחבה במשחק נותנת לשחקן אפשרות לשחק בתור באטגירל בתקופה שלפני שברברה שותקה ולהציל ביחד עם רובין את אביה מהג'וקר והארלי קווין. זהו משחק "ארקהם" היחידי בו ניתן לשחק בתור ברברה גורדון.
לכבוד צאת הסרט "באטמן" של מאט ריבס, המשחק קיבל עדכון חינמי ובו השחקנים יכולים ללבוש את תחפושתו של באטמן (רוברט פטינסון) מאותו הסרט.
הערות שוליים

↑  Jake Fillery, Batman: Arkham Knight – How To Get Robert Pattinson’s Batman Outfit, Game Rant, ‏2023-12-16 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 5a081b2e-2937-495e-8821-a40e79cd08d4
מרו (הר געש)

ערך זה עוסק בהר בטנזניה. אם התכוונתם להר המיתולוגי בהינדואיזם ובבודהיזם, ראו .
| --- | --- |
הר מרו (אוקטובר 2002)
הר מרו (אוקטובר 2002)
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש
 גובה:  4,566 מטר
 מדינה:  טנזניה טנזניה
 מיקום:  ליד ארושה
 רכס הרים:  מבודד
 מספר הר געש:  =0202-16
 העפלה ראשונה:  1904
 קואורדינטות:  3°14′S 36°45′E﻿ / ﻿3.233°S 36.750°E﻿ / -3.233; 36.750
  (למפת טנזניה מוגדלת) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי מרו(למפת טנזניה רגילה) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי מרו
מֶרוּ (Meru) הוא הר געש פעיל בצפון טנזניה (התפרצותו האחרונה התרחשה ב-1910). ההר שוכן כ-70 ק"מ מערבית לקילימנג'רו, בסמוך לעיר ארושה. גובהו 4,562 מ' מעל פני הים, והוא ההר השני בגובהו במדינה, אחרי הקילימנג'רו, והחמישי בגובהו ביבשת אפריקה.
פסגתו של ההר נקראה בעבר "פסגת הסוציאליסט", שם שהוענק לה בתקופת שלטונו הסוציאליסטי של ג'וליוס נייררה, אך כיום השם אינו בשימוש, והשלט המצוי בפסגת ההר אינו מציין את שמה הקודם. הפסגה נכבשה לראשונה בשנת 1904 על ידי מטפס ההרים הגרמני פריץ ייגר. הטיפוס עליו נחשב קשה יותר מאשר הטיפוס על הקילימנג'רו, כיוון שמחנה הבסיס האחרון רחוק מהפסגה. הטיפוס אורך בין שלושה לארבעה ימים.
ההר כולו מהווה חלק מהפארק הלאומי ארושה.
תומאס בליימי

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1884 וואגה וואגה, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
 פטירה:  27 במאי 1951 (בגיל 67) מלבורן, אוסטרליה
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ולמטה של צבא פקיסטן 
 השתייכות:  אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  1906 – 1946, 1950 (כ־40 שנה)
 דרגה:   פילדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות הקרקע של בעלות הברית בדרום מערב האזור הפסיפי  מפקד צבא אוסטרליה (1942–1945)  מפקד הקורפוס הראשון (1940–1941) 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מערכת גליפולי  הקרב על פוזייר  הקרב על האמל  קרב אמיין  הקרב על תעלת סיינט קוונטין  מלחמת העולם השנייה הקרב על יוון  הקרב על כרתים  המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה  קרב שביל קוקודה  קרב מפרץ מילן  קרב לאה-סלמאואה  קרב רכס פיניסטר  המערכה בבוגנוויל  המערכה בבריטניה החדשה  קרב בורנאו
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית  אביר מפקד מסדר האמבט  Knight Bachelor  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  אות השירות המצוין (בריטניה)  מפקד מסדר ג'ון הקדוש  צלב השירות המצוין (ארצות הברית)
 
פילדמרשל סר תומאס אלברט בליימי (באנגלית: Sir Thomas Albert Blamey;‏ 24 בינואר 1884 – 27 במאי 1951) היה גנרל אוסטרלי במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, והאוסטרלי היחיד שהגיע לדרגת פילדמרשל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בליימי נולד ב-24 בינואר 1884, לריצ'רד, מהגר אנגלי שהיגר לאוסטרליה מקורנוול בשנת 1862, ולמרגרט. והיה בן שביעי מתוך עשרה.
בליימי למד בבית הספר של וואגה וואגה, שם השתתף בנבחרת הפוטבול האוסטרלי והיה חבר בתנועת נוער של הצבא האוסטרלי. הוא עבר לתיכון וואגה וואגה בגיל 13, והנהיג את תנועת הנוער במשך שנתיים.
בליימי החל את חיי הקריירה שלו ב-1899 כמורה בבית ספר באגם אלברט. בנובמבר 1906 התגייס בליימי לצבא האוסטרלי, וב-8 בספטמבר 1909 הוא התחתן עם קרוליין מילארד, ממנה נולדו לו שני בנים.
בשנת 1910 הוא הועלה לדרגת קפטן, ובשנת 1911 היה לאוסטרלי הראשון שהתקבל ללימודים במכללה הצבאית הבריטית. בשנת 1912 הוא נסע לאימונים בהודו הבריטית, ובמאי 1914 הוא נסע לבריטניה, שם הצטרף לרגימנט משמר הדרגונים ה-4 האירי המלכותי. זמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לדיוויזיה ה-43 (וסקס), וב-1 ביולי אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בליימי בכוח הקיסרי האוסטרלי הראשון (AIF). באמצע 1914, בליימי היה חבר בדיוויזיה ה-43 (וסקס). בנובמבר הוא נסע למצרים עם הנרי שובל כדי להצטרף לחיל המשלוח האוסטרלי, שם מונה בסופו של דבר לקצין המודיעין של הדיוויזיה האוסטרלית ה-1 בקרב גליפולי. במהלך הנחיתה במפרץ אנזא"ק, הוא נשלח להעריך את הצורך בחיזוק כוחו של הקולונל מקאי. הוא אישר את הצורך, ולכן נשלחו כוחות התגבורת לשם.
בליל 13 במאי 1915, בליימי, במסגרת תפקידו כקצין מודיעין, הוביל סיור מאחורי קווי הטורקים לאתר עמדות בכרמי זיתים שסיכנו את הכוחות בחוף. כוח אויב של שמונה טורקים התקרב ליד רכס אורן, אחד מהם עמד לדקור את אחד החיילים האוסטרלים, ולכן בליימי ירה בו באקדחו. בקרב שלאחר מכן נהרגו שישה מהטורקים. בליימי פרש עם הסיור שלו לקווים האוסטרלים מבלי שמצא את העמדות. חקירות שנערכו לאחר מכן בשטח מאובטח העלו כי העמדות נמצאות הרבה יותר דרומה מכפי שהניח.
ביולי 1915 בליימי מונה לקצין אג"ם, ובספטמבר של אותה שנה הוא קיבל דרגה זמנית של לוטננט קולונל והצטרף לדיוויזיה האוסטרלית ה-2 שהוקמה במצרים כראש מטה הדיוויזיה. המפקד, מייג'ור גנרל ג'יימס גורדון לג'ה, העדיף קצין אוסטרלי מכיוון שהרגיש שקצין בריטי לא כל כך קשור לחיילים. עם זאת, לאחר הגעת הכוחות האוסטרלים לצרפת בשנת 1916 הוא חזר מהדיוויזיה השנייה לדיוויזיה ה-1 כראש המטה, ובתפקיד זה היה מעורב בקרב על פוז'ייר.
בליימי נחשב כמפקד חטיבה אפשרי, אך מעולם לא פיקד על גדוד, שנחשב בדרך כלל כתנאי מוקדם לפיקוד [על חטיבה. לכן מונה למפקד גדוד הרגלים ה-2 ב-3 בדצמבר 1916. ב-28 בדצמבר, בליימי, כמפקד הגדוד הבכיר, מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-1. ב-1 בינואר 1917 הוא קיבל את עיטור אות השירות המצוין, וב-9 בינואר יצא לחופשה והעביר את הפיקוד לידי לוטננט קולונל איוון מקאי. אולם כאשר נודע למטה הכללי של חיל המשלוח הבריטי על שימוש זה של בוגר מכללה למטה, הוא הזכיר לקורפוס אנזא"ק ה-1 כי "לא כדאי לשחרר קצינים כאלה לפיקוד על גדודים, אלא אם כן הוכיחו שהם לא שווים לתפקידם במטה".
לבעקבות כך בלאמי חזר למטה הדיוויזיה ה-1. לוטננט גנרל סר ויליאם בירדווד קידם את בליימי לדרגת קולונל מלא. בליימי שימש גם כמפקד החטיבה ה-2 בתקופת מנוחה מה-27 באוגוסט עד ה-4 בספטמבר 1917. ב-8 בספטמבר אושפז כשהוא מקיא ומשתעל. הוא נשלח לאנגליה שם אושפז בבית החולים הכללי הלונדוני השלישי לטיפול בפסוריאזיס, ולא חזר לתפקידו עד 8 בנובמבר 1917. בתחילת 1918 קיבל את תואר עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ובמאי אותה שנה אוזכר שוב בשדרים.
ב-1 ביוני 1918 ירש לוטננט גנרל ג'ון מונש את בירדווד כמפקד הקורפוס האוסטרלי, ובליימי הועלה לדרגת בריגדיר ומונה לראש מטה הקורפוס. הוא מילא תפקיד משמעותי בהצלחת הקורפוס האוסטרלי בחודשי המלחמה האחרונים. הוא נשאר מעוניין בחדשנות טכנולוגית. הוא התרשם מהיכולות של דגמי הטנקים החדשים ולחץ על השימוש בהם בקרב האמל, שם מילא תפקיד חשוב בהצלחת הקרב.
ביוגרפיה > בין המלחמות

בשנת 1919 שב בליימי לאוסטרליה, שם מונה לסגן ראש המטה הכללי בשנת 1920. אחד מהישגיו היה הקמת חיל האוויר המלכותי האוסטרלי במאי 1920. בשנים 1922–1925 שימש כנציג אוסטרליה במשרד המלחמה בלונדון. לאחר שחזר לאוסטרליה, הצטרף למשטרה כמפכ"ל המשטרה במדינת ויקטוריה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1936.
בשנת 1938 השלים בליימי את הכנסתו על ידי שידורי רדיו על פוליטיקה בינלאומית. הוא נחרד מרדיפת הנאצים כלפי היהודים. מאוחר יותר הוא קיבל אחריות על גיוס חיילים חדשים. ככזה, הוא הניח את הבסיס להרחבת הצבא במקרה של מלחמה עם גרמניה או יפן, שאותו ראה כבלתי נמנע.
בשנת 1935 קיבל בליימי את עיטור Knight Bachelor. באותה שנה נפטרה אשתו, וב-5 בדצמבר 1939 התחתן עם מעצבת האופנה בת ה-35 אולגה אורה פרנסוורת'.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר כניסת אוסטרליה למלחמה וההחלטה על הקמת כוח אימפריאלי שני באוסטרליה, מונה בליימי למפקד הדיוויזיה ה-6 שהוקמה באותה העת, והיוותה את גרעין ה-AIF, ב-13 באוקטובר 1939 תוך העלאתו לדרגת לוטננט גנרל. בתקופה שבין מלחמות העולם המירה אוסטרליה את צבאה למערכת מיליציה טהורה, שיחידותיה לא הורשו להישלח לחו"ל. בליימי היה אחראי בתפקידו כראש AIF ישירות לראש הממשלה ושר ההגנה רוברט מנזיס, והיה אמור לשמור את הפיקוד על AIF, שצמח מאוחר יותר ל-300,000 איש, במהלך המלחמה.
מינואר 1940, החלקים הראשונים של הדיוויזיה ה-6 נשלחו לארץ ישראל להתכונן לפריסתם בצרפת לצד חיל המשלוח הבריטי. לאחר שהוחלט להקים פיקוד של קורפוס ודיוויזיה שנייה עבור AIF, ויתר בליימי על הפיקוד על הדיוויזיה ה-6 באפריל ומונה למפקד הקורפוס האוסטרלי ה-1, שאת מפקדתו פתח ביוני. כאן היה כפוף לראש פיקוד המזרח התיכון, הגנרל ארצ'יבלד וייוול. בשל התבוסה המהירה של הצרפתים והבריטים בצרפת במהלך המערכה הגרמנית במערב כמו גם כניסתה של איטליה למלחמה, חיילי בליימי נשמרו כעתודה במזרח התיכון והשתמשו בהם נגד האיטלקים בלוב החל מדצמבר 1940.
במרץ 1941 נשלחו בליימי ושתי דיוויזיות מכוחו ליוון כחלק מ"מבצע זוהר" בפיקודו של הנרי מייטלנד וילסון, כאשר הפלישה הגרמנית קרבה ובאה. על שירותו במערכה היוונית, בה זכתה לשבחי מנהיגותו הנבונה, קיבל את צלב המלחמה היווני מדרגה ראשונה. בסוף אפריל מונה לסגן ראש פיקוד המזרח התיכון (מיולי כיהן בתפקיד קלוד אוקינלק) ובספטמבר הועלה לדרגת גנרל.
בתחילת 1942, בשל האיום היפני, הוא קיבל הוראה לחזור לאוסטרליה לקחת פיקוד בחזית זו. הוא מונה כאן על ידי המפקד הראשי האמריקאי בדרום מערב האוקיינוס השקט, דאגלס מקארתור, כמפקד הכללי של כוחות היבשה, מבלי שזכה להשפעה רבה על ניהול המבצעים. בספטמבר 1942 הוא נשלח על ידי מקארתור לפורט מורסבי בפפואה באופן אישי להוביל את המערכה בגינאה החדשה. בנוסף, החל מ-1943 הוא פיקד על הפעילות בבריטניה החדשה ובאיי שלמה בצפון וב-1945 על שחרור בורנאו (מבצע אבוב).
ב-2 בספטמבר 1945 הוא חתם על הסכם הכניעה היפני עבור אוסטרליה על סיפון USS מיזורי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר שהציע להתפטר זמן קצר לאחר תום המלחמה, שוחרר מתפקידו בסוף 1945. מכיוון שמעולם לא הסתדר עם ממשלת הלייבור בראשותו של ג'ון קרטין וגם מתח ביקורת רבה בצבא, הוא השתחרר מהצבא בתחילת 1946 ללא הכרה נוספת בהישגיו. לאחר מכן התיישב במלבורן והתמסר לעסקים, כתיבה ועניינים ותיקים.
לאחר בחירתו מחדש של מנזיס ב-1950, הועלה לדרגת פילדמרשל כאוסטרלי הראשון שהועלה לדרגה רמה זו ועד כה היחיד. זמן קצר לאחר מכן הוא חלה קשה ומת ב-27 במאי 1951 בבית חולים במלבורן מדימום מוחי. בהלווייתו הממלכתית השתתפו כ-300 אלף איש.
הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג'

הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג' (באנגלית: Prince Adolphus;‏ 24 בפברואר 1774 – 8 ביולי 1850) היה ילדם העשירי ובנם השביעי של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושל רעייתו שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. הנסיך אדולפוס נשא את התואר דוכס קיימברידג' משנת 1801 ועד מותו. כמו כן שימש הנסיך אדולפוס כמשנה למלך בממלכת הנובר בשם אחיו ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי בעת שאלה מלכו בממלכה המאוחדת.
נכדתו של הנסיך אדולפוס, מרי מטק, הייתה מלכה רעיה של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
קורות חיים

הנסיך אדולפוס נולד בארמון בקינגהאם שבלונדון. בצעירותו לימדו את אדולפוס מורים פרטיים בארמון, ובקיץ 1786 נשלח לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה (יחד עם אחיו ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר, שקיבל את התואר דוכס קמברלנד בשנת 1799, והנסיך אוגוסטוס, שקיבל את התואר דוכס סאסקס בשנת 1801).
בשנת 1791, עם סיום לימודיו, נשלחו הנסיכים אדולפוס וארנסט להנובר לצורך רכישת השכלה צבאית. הנסיכים למדו תחת מפקד צבא הנובר, המרשל פון פרייטאג. בשנת 1794 קיבל הנסיך אדולפוס דרגת קולונל (אלוף-משנה), ובשנת 1798 דרגת לפטננט ג'נרל (אלוף). בשנת 1803 מונה הנסיך אדולפוס לתפקיד המפקד הכללי של הלגיון הגרמני של המלך, ובשנת 1813 קיבל דרגת מרשל (רב-אלוף).
ב-6 ביוני 1786 העניק המלך ג'ורג' השלישי לנסיך אדולפוס תואר אביר מסדר הבירית, וכן העניק לו, ב-17 בנובמבר 1801, את התארים דוכס קיימברידג', רוזן טיפררי וברון קלודן.
החל מספטמבר 1805 שירת הנסיך כמפקד רגימנט קולדסטרים של חיל הרגלים (Coldstream Regiment of Foot Guards) והחל מינואר 1824 כיהן כמפקד רגימנט מספר 60 של חיל הרגלים (רגימנט הרובאים של נסיך יורק).
נישואי הנסיך

לאחר מותה של הנסיכה שארלוט מוויילס בשנת 1817 התבקש הנסיך אדולפוס למצוא כלה לאחיו הגדול, דוכס קלרנס (לימים המלך ויליאם הרביעי) על מנת להבטיח שיהיו יורשים לכתר המלוכה (הנסיכה שארלוט, נכדתו של המלך ג'ורג' השלישי הייתה הצאצאית היחידה מבין נכדיו של המלך, שנולדה בתוך הנישואים ויכלה לרשת את הכתר, וזאת אף שלמלך היו 12 בנים שהגיעו לבגרות). הנסיך אדולפוס בחר באדלייד מסקסוניה-מיינינגן ככלה, ולאחר שאחיו הבכור התחתן, יכול היה הנסיך למצוא כלה לעצמו.
הנסיך התחתן עם דודניתו מדרגה שנייה, הנסיכה אוגוסטה. טקס הנישואים נערך ב-7 במאי בקאסל שבנסיכות הבוחר מהסן ולאחר מכן בארמון בקינגהאם ב-1 ביוני 1818.
משנה למלך

בין השנים 1816–1837 כיהן הנסיך כמשנה למלך בהנובר בשם שני אחיו הבכורים - ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי. ב-20 ביוני 1837 עלתה לשלטון בממלכה המאוחדת אחייניתו של הנסיך אדולפוס, המלכה ויקטוריה, לכן פסק איחוד הכתרים שנמשך 123 שנים בין הממלכה המאוחדת וממלכת הנובר, מאחר שעל פי חוקי הירושה של ממלכת הנובר, אישה לא יכלה לרשת את הכתר.
בעקבות המלכתה של ויקטוריה הומלך בהנובר דוכס קמברלנד ונקרא ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר. משהתייתר תפקיד המשנה למלך, שב הנסיך אדולפוס לממלכה המאוחדת.
הנסיך אדולפוס נפטר ב-8 ביולי 1850 בבית קיימברידג' שבשכונת פיקדילי שבלונדון. הנסיך נקבר בקיו, ולאחר מכן הועבר ארונו לקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור.
תארים

הנסיך אדולפוס הפך לחבר במועצת המלכה בשנת 1802.
תוארו המלא בעת מותו היה "מארשל השדה, הוד מעלתו המלכותי, הנסיך אדולפוס פרדריק, דוכס קיימברידג', רוזן טיפרארי, ברון קאלודן, אביר מסדר הבירית, חבר במועצת המלכה המכובדת, אביר הצלב גדול של מסדר האמבט המכובד, אביר הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש המכובד, אביר הצלב הגדול של מסדר גואלף המלכותי.
שלט אצולה

| --- | --- |

 התקנים
 מגן:  שלט האצולה של בית הנובר, שלוש תגיות 1 ו-3 לבבות אדומים, 2 צלב אדום
שלט האצולה של הנסיך אדולפוס היה שלט האצולה המלכותי של בית הנובר, כאשר עליו שלוש תגיות - הראשונה והשלישית מכילים שני לבבות, והאמצעית מכילה צלב בצבע אדום. לאחר מותו אימצה את שלט האצולה שלו נכדתו, הנסיכה מרי אדלייד.
צאצאים

לנסיך היו שלושה ילדים:
| שם | תאריך לידה | תאריך פטירה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג' | 26 במרץ 1819 | 17 במרץ 1904 | נישא בשנת 1847 לשרה לואיזה פיירברד'ר |
| הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג' | 19 ביולי 1822 | 4 בדצמבר 1916 | נישאה בשנת 1843 לפרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. |
| הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' | 27 בנובמבר 1833 | 27 באוקטובר 1897 | נישאה בשנת 1866 לפרנסיס, דוכס טק; אחת מבנותיהן הייתה הנסיכה מרי מטק, לימים רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי וסבתה של המלכה אליזבת השנייה. |
הערות שוליים

↑  
Field Marshal His Royal Highness The Prince Adolphus Frederick, Duke of Cambridge, Earl of Tipperary, Baron Culloden, Knight of the Most Noble Order of the Garter, Member of Her Majesty's Most Honourable Privy Council, Knight Grand Cross of the Most Honourable Military Order of the Bath, Knight Grand Cross of the Most Distinguished Order of Saint Michael and Saint George, Knight Grand Cross of the Royal Guelphic Order
| דוכסי קיימברידג' |
| --- | --- | --- |
| בית סטיוארט | ג'יימס סטיוארט (1664–1667) • אדגר סטיוארט (1667–1671) |  |
| בית הנובר | ג'ורג' השני (1706–1727) • הנסיך אדולפוס (1801–1850) • הנסיך ג'ורג' (1850–1904) |  |
| בית וינדזור | הנסיך ויליאם (2011 ואילך)   |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5427723  BnF: cb14549574h (data)  GND: 116008636  ICCU: MUSV023347  ISNI: 0000 0000 6310 3307  LCCN: n2002047654  NLA: 35628446  NTA: 260363006  RKD: 448854  SNAC: w68p64p3  SUDOC: 158020839  Trove: 1021203  VIAF: 51929589   WorldCat (עם VIAF): 51929589
הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן

הדוכס ארתור, רעייתו לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה ושלושת ילדיהם
הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן (באנגלית: Prince Arthur, Duke of Connaught and Strathearn; ‏1 במאי 1850 – 16 בינואר 1942) היה בנם של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. בין השנים 1911 ל-1916 שימש כמושל הכללי של קנדה, העשירי מאז איחוד קנדה. הנסיך ארתור היה הסבא רבא של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה המכהן ושל מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק המכהנת.
ילדותו

הנסיך ארתור ויליאם פטריק אלברט נולד ב-1 במאי 1850 בארמון בקינגהאם שבלונדון, ילדם השביעי ובנם השלישי של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת המכהנת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. הוא הוטבל ב-22 ביוני על ידי הארכיבישוף מקנטרברי כאשר בין סנדקיו היו וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה (לעתיד קיסר גרמניה) וארתור ולסלי, הדוכס וולינגטון, שעל שמו היה קרוי.
שירות צבאי

הנסיך ארתור חונך כמו אחיו הבוגרים על ידי מורים פרטיים וכבר מגיל צעיר התעניין בקריירה צבאית. בגיל 16 הוא הצטרף לאקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ' ושנתיים לאחר מכן הוסמך כסגן בחיל ההנדסה הבריטי. הקריירה הצבאית של ארתור הייתה ארוכה ומוצלחת וכללה שירות בדרום אפריקה, קנדה, אירלנד, מצרים והודו. תקוותו להפוך למפקד הצבא הבריטי לא התגשמה אך הוא מונה למפקד הצבא האירי בשנת 1900 ובשנת 1902 הפך לפילדמרשל. בשנת 1874 קיבל מאמו את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן ורוזן ססקס.
נישואים וילדים

ב-13 במרץ 1879 נישא הדוכס ארתור ללואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, נינתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואחייניתו הגדולה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה. לזוג נולדו שלושה ילדים:
מרגרט (1882–1920) - נישאה לגוסטב אדולף, נסיך הכתר של שוודיה אך מתה לפני עלייתו לכס המלוכה. סבתם של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה הנוכחי ושל מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק הנוכחית.
ארתור (1883–1938) - נישא לנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף, נכדתו של המלך אדוארד השביעי. כיהן כמושל הכללי של דרום אפריקה.
פטרישיה (1886–1974) - נישאה לשלישו של אביה, האדמירל אלכסנדר רמזי.
המשפחה התגוררה בפארק באגשוט שבמחוז סארי, והשתמשה בבית קלארנס כמעונה בלונדון.
המושל הכללי של קנדה

ב-6 במרץ 1911 מינתה הממשלה הבריטית את ארתור לתפקיד המושל הכללי של קנדה. ארתור היה חבר בית המלוכה הראשון לכהן בתפקיד זה ובתקופת כהונתו התקדמה קנדה לעבר עצמאותה מבריטניה. הדוכס, רעייתו ובתם הצעירה פטרישיה התגוררו בבית רידו, משכן המושל באוטווה ושתי הנסיכות הפכו לדמויות פופולריות מאוד בחברה הקנדית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש ארתור כמקשר בין הממשלה הבריטית לקנדית ועודד אימון נכון של הכוחות הקנדים שיצאו לאירופה להילחם. הוא השקיע רבות בארגוני צדקה וביקר בבתי חולים צבאיים בעוד שרעייתו התנדבה בצלב האדום ובארגונים אחרים.
חייו המאוחרים

בשנת 1916 שבה המשפחה לבריטניה והדוכס חזר לשירות צבאי פעיל. רעייתו לואיזה מרגרטה, שהייתה חולה לעיתים תכופות בקנדה, מתה במרץ 1917. בשנת 1928 פרש ארתור מהחיים הציבוריים ובשנת 1942 מת בפארק באגשוט בגיל 91, לאחר שהיה בנה האחרון של המלכה ויקטוריה שנותר בחיים. נכדו אלסטייר ירש את תאריו. על שמו קרוי אי הנסיך פטריק.
כדורגלניות שכבשו 300 שערים בקריירה

נכון ל-2024 73 שחקניות בכדורגל נשים כבשו 300 שערים או יותר במהלך הקריירה שלהן.
לפי הקונפדרציה

| הִתאַחֲדוּת | מדינות | שחקנים |
| --- | --- | --- |
AFC: 2
| אופ"א | 27 | 61 |
CONMEBOL: 4
CAF: 2
CONCACAF: 4
OFC: 1
| סַך הַכֹּל | 40 | 74 |
ראו גם

רשימה של כדורגלניות נשים עם 100 שערים בינלאומיים או יותר
מלכי שערים בנבחרות כדורגל לאומיות
כדורגלנים שכבשו 500 שערים בקריירה