stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השביתה במפעל אתא
השביתה

בשנת 1956 מפעל "אתא" ספג הפסדים. מנכ"ל המפעל, הנס מולר, רצה להתייעל והחליט לפטר לראשונה עובדים רבים ולהקפיא את השכר במפעל. בשל כך, באפריל 1956 החלו סכסוכי עבודה. עובדי המפעל דרשו תוספת שכר. הסכסוך בין עובדי המפעל להנהלת המפעל נמשך למשך שנה, והיו שותפים לו אף פעילי מפלגות כגון מפא"י ומפ"ם, עד שב-10 במאי 1957 פרצה שביתה מהגדולות והארוכות שידעה ישראל בהיסטוריה שלה, בה פועלים עזבו את בית החרושת והתאספו לאספה כללית. בשביתה זאת, מספר אנשים נאמו בפני הקהל ופועל תלה שלט על שערי המפעל אשר הכריז על שביתה.
החלו גם סכסוכי עבודה בין הנהלת המפעל, בראשות מולר, לבין העובדים, שיוצגו על ידי מועצת הפועלים החזקה של חיפה.
את השביתה הנהיג יוסף אלמוגי, ראש מועצת פועלי חיפה, ובהמשך עבר הטיפול בה לראשי ההסתדרות. קרן השביתה של ההסתדרות העניקה סיוע כספי לשובתים, ובנוסף התקבלו תרומות מוועדי עובדים ומאזרחים. השביתה עוררה הדים רבים בארץ ואף נידונה בממשלת ישראל. אחד המשפטים שאלמוגי אמר בעת המחאה היה: "זרקו לנו כפפה מורעלת ואנו נחזירה". ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, ואחדים משרי הממשלה, בהם שר העבודה מרדכי נמיר ושר המסחר והתעשייה פנחס ספיר פעלו ליישוב הסכסוך.
ב-23 ביולי הסכימו השובתים לבוררות שיקיים בן-גוריון, אך למחרת חזר בו בן-גוריון מיוזמה זו. ב-18 באוגוסט הסכימו הצדדים לסכסוך העבודה על סיומו, בהסכם קיבוצי לשנתיים, שכלל צמצום הפיטורים והעלאת שכר קטנה, אך החזרה לעבודה סדירה התעכבה עקב התנגדות העובדים להחלטת מנכ"ל המפעל לפטר שני עובדים שנהגו באלימות במהלך השביתה. עיכוב זה הסתיים בהתפטרות שני העובדים, וב-26 באוגוסט התחדשה העבודה במפעל, שלושה וחצי חודשים לאחר שהחלה השביתה.
הערות שוליים

↑  גד ליאור, לאן התגלגלו מכונות התפירה של מפעל העם ואיך שולבו בבגדים עתיקות שמצא משה דיין?, באתר ynet, 5 במרץ 2021
↑   שביתת עובדים במפעל הטקסטיל "אתא", באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1957
↑  הועד הפועל של ה"הסתדרות" החליט על מו"מ ישיר עם "אתא", חרות, 9 באוגוסט 1957
↑  קרן השביתה המרכזית תיחלץ לעזרת שובתי "אתא", דבר, 1 ביולי 1957
↑  תרומה סולידארית מאום-אל-פחם, קול העם, 17 ביוני 1957;
תרומות לקרן השביתה של פועלי "אתא", הצופה, 14 באוגוסט 1957
↑  השביתה הגדולה במפעל ”אתא”, קריקטורה מאת דוש, ”מעריב”, 1957, באתר web.nli.org.il
↑  נתכנסנו לאישור שביתה ב"אתא", מעריב, 27 ביולי 1956
↑  תזוזה ליישוב סכסוך העבודה ב"אתא", למרחב, 1 ביולי 1957, המשך;
ספיר נפגש עם ראשי 'אתא', מעריב, 4 באוגוסט 1957
↑  ועד פועלי "אתא" הסכים לבוררות של ב. ג., הארץ, 24 ביולי 1957,המשך
↑  ד. בן־גוריון הודיע על הסתלקותו מטיפול בחיסול השביתה ב"אתא", דבר, 25 ביולי 1957
↑  הסבם בין הרוב בוועה"פ ובין הנהלת 'אתא' לחסול הסכסוך, על המשמר, 19 באוגוסט 1957המשך;
חוסל סכסוך "אתא", חרות, 19 באוגוסט 1957;
מתחדשת העבודה במפעלי "אתא", הארץ, 20 באוגוסט 1957, המשך
↑  סכסוך חדש פרץ ב"אתא*, הארץ, 21 באוגוסט 1957;
שביתת "אתא" נמשכת, הצופה, 22 באוגוסט 1957
↑  היום תתחדש העבודה ב"אתא" שני פועלי "אתא" הודיעו על התפטרותם, שערים, 25 באוגוסט 1957
↑  שביתת "אתא" הגיעה לקיצה, חרות, 26 באוגוסט 1957;
הופעלו רוב המחלקות ב"אתא", הַבֹּקֶר, 26 באוגוסט 1957;
"אתא" חזר לתפקודו המלא, הצופה, 28 באוגוסט 1957
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • מתקפת הפתע על ישראל ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
הנסיך אויגן מסבויה

| --- | --- |

הנסיך אויגן מסבויה
 לידה:  18 באוקטובר 1663 פריז, ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 פטירה:  21 באפריל 1736 (בגיל 72) וינה, ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג
 מקום קבורה:  קתדרלת יוחנן המטביל בטורינו  Prince Eugene Chapel 
 מדינה:  דוכסות סבויה 
 השתייכות:  האימפריה הרומית הקדושה האימפריה הרומית הקדושה
 תקופת הפעילות:  1683–1736 (כ־53 שנים)
 דרגה:  גנרלפלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד צבא בית הבסבורג   ראש מועצת המלחמה של האימפריה הרומית הקדושה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699)   מלחמת תשע השנים   מלחמת הירושה הספרדית   המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718)   מלחמת הירושה הפולנית
 עיטורים
 אביר במסדר גיזת הזהב 
 הנצחה
 הסיירת הכבדה פרינץ אויגן של הקריגסמרינה   דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן".
 
אויגן פרנץ, הנסיך מסבויה-קריניאן (בצרפתית: Eugène de Savoie-Carignan, בגרמנית: Eugen von Savoyen‏; 18 באוקטובר 1663 – 21 באפריל 1736), היה אציל יליד צרפת אשר שימש כראש מועצת המלחמה של האימפריה האוסטרית, ונודע כאחד ממצביאיו המזהירים של בית הבסבורג, שניצח את האימפריה העות'מאנית במספר מערכות. השתתף במלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) בתחילת המאה ה-18, במלחמת תשע השנים, במלחמת הירושה הספרדית, במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית ובמלחמת הירושה הפולנית.
בתקופתו הייתה אוסטריה למעצמה כלל-אירופית. כן נודע כפטרון של האמנויות.
על שמו קראו הנאצים את הסיירת הכבדה "פרינץ אויגן" של הקריגסמרינה ואת דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן".
ביוגרפיה > ילדותו

הנסיך אויגן נולד בפריז ב-18 באוקטובר 1663, לאוג'ניו מאוריציו, רוזן סואסון, בנו של טומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו, ולאולימפיה מנצ'יני, בתם של מיקלה לורנצו מנצ'יני וג'רונימה מזריני, ואחייניתו של הקרדינל מאזארן. אויגן היה דודנם של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ולודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, וכן של לואי השני, נסיך דה קונדה ולואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום.
בשנת 1673 מת אביו, ואילו אמו, שאף הייתה פילגש זמנית של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הייתה עסוקים בתככי בית המלוכה, וכמעט ולא גידלה את ילדיה. בשנת 1680 הועלו טענות כנגד אמו שהיא הרעילה את אביו, ובשל כך היא נאלצה לברוח מצרפת.
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת וויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה החליטו לגדלו לקריירה דתית, והעניקו לו חסות על שני מנזרים. אויגן רצה בקריירה צבאית וביקש פיקוד על רגימנט, אולם בקשתו נדחתה בשל דמותו הכחושה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה צבאית

ביולי 1683 נודע לו על מותו של אחיו, לואיג'י ג'וליו, נסיך סבויה. הוא נפצע קשה בקרב נגד 40,000 טטרים מקרים בפטרונל באוסטריה, ומת מפציעתו כמה ימים לאחר מכן. אויגן עזב בחשאי את פריז, והלך לפזאו שם נפגש עם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וביקש ממנו לפקד על רגימנט הדרגונים שהיה בפיקודו של אחיו.
אויגן קיבל באוסטריה דרגת קצונה, אולם הרגימנט כבר היה בפיקודו של דונט יוהאן הייסלר פון הייטרסהיים, ופתח במתקפה נגד האספקה העות'מאנית לווינה, שהייתה נצורה על ידי העות'מאנים. במהלך קרב וינה לחם אויגן, שהחזיק בדרגת לוטננט קולונל, לצד בן דודו לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן. לאחר שהוכיח את עצמו בקרב, הוא נהנה מחסות הספרדים ומקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה.
ב-14 בדצמבר 1683 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט דרגונים, ובשנים שלאחר מכן הוא לחם בשירות ממלכת ספרד או דוכסות סבויה. כאשר הוא נסע למדריד בשנת 1685, הוא קיבל את תואר אביר מסדר גיזת הזהב, אולם ניסיונותיה של אמו להשיאו לגברות הספרדיות נכשלו, ובסופו של דבר, הוא נשאר בשירותי בית הבסבורג האוסטרי.
אויגן השתתף בקרבות השלב הראשון של המלחמה הטורקית הגדולה. ב-16 באוקטובר 1685 הוא הועלה לדרגת גנרלוואכטמייסטר, וב-31 בינואר 1688 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. בשנת 1690 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-25 במאי 1693 הוא הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. במהלך המצור על בלגרד בשנת 1688 הוא נפצע, ובשל כך לא השתתף בקרבות לאחר מכן, ורק בשנת 1690 הוא חזר לפקד על יחידה גדולה. לאחר תבוסתו של ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה נגד הצרפתים בקרב סטרדהאויגן חיפה אויגן על נסיגת כוחות בית סבויה, ובשנת 1693 הוא השתתף בקרב מארסלייה. בשנת 1696 הוא פיקד על הצבא הקיסרי בצפון איטליה, אולם עזב את הארץ בהתאם לחוזה ויג'באנו.
ביוגרפיה > סיום המלחמה עם העות'מאנים

בשנת 1697 המליץ ארנסט רידיגר פון שטארמברג לתת לאויגן את הפיקוד הכללי בהונגריה, ואכן ב-5 ביולי 1697 מונה אויגן למפקד העליון בהונגריה. אויגן ארגן מחדש את הכוחות ושיקם את כוח הלחימה הירוד. המוניטין שלו כמפקד הצדיק את הניצחון המכריע בקרב זנטה (בוויוודינה) ב-11 בספטמבר 1697, שם הוא הצליח להשמיד את הכוח העיקרי של הצבא העות'מאני במעבר הנהר. מיד לאחר מכן הוא כבש את סרייבו, שנהרסה כמעט לחלוטין בשריפה. התוצאה המיידית לניצחונותיו הייתה הסכם קרלוביץ בשנת 1699, שבו סיפחה אוסטריה את רוב שטחי הונגריה, טרנסילבניה וסלאבוניה, ובכך התחזק מעמדה כמעצמה גדולה.
בתחילת שנת 1700 הוא מונה כחבר במועצה הסודית של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומאז הוא היה אחד האנשים החשובים ביותר באימפריה.
ביוגרפיה > המלחמה העות'מאנית-ונציאנית (1714–1718)

בהתעקשותו של אויגן התחדשה המלחמה בעות'מאנים, והוא פיקד על הכוחות במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718). המלחמה הייתה בעיקרה עניין של שמירת כוחו של בית הבסבורג בדרום מזרח אירופה. אויגן זכה בניצחון בקרב פטרווארדאיין, וב-17 באוגוסט 1717 כבש את בלגרד, לא על ידי תקיפה יבשתית כצפוי, אלא באמצעות גשר סירות מכיוון הנהר. בשלום פוז'ארוואץ (1718) הוקמה ממלכת סרביה ההבסבורגית, שכללה את צפון סרביה, אזור הבנאט ומערב ולאכיה. אויגן היה בשיא המוניטין שלו, ופרידריך הגדול קרא לו מאוחר יותר את הקיסר האמיתי.
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר המלחמה חזר אויגן לתפקידו במשרד המלחמה, ובנוסף, הוא היה באופן רשמית מושל ארצות השפלה האוסטריות בין השנים 1716–1724. עם זאת, הוא לא מילא תפקיד מכריע, ואף על פי שדעתו כובדה על ידי הקיסר, היחסים האישיים ביניהם נשארו רחוקים למדי. כמו כן, אויגן שרד תככים רבים בחצר הקיסרית, אף על פי שאיבד הרבה מכוחו הפוליטי. בנוסף, הוא גם לא הצליח להתאים את הארגון הצבאי לנסיבות המשתנות, ואף בענייני חוץ, הוא לא הצליח למנוע את ההתקרבות לצרפת, וחיפש שוב ליצור את הברית עם בריטניה והולנד.
במהלך מלחמת הירושה הפולנית פיקד אויגן על הצבא הקיסרי על הריין. אולם, בשל מצבו הבריאותי הגרוע, הוא נכשל במניעת כיבוש פיליפסבורג על ידי הצרפתים. באותה העת יוהאן כריסטוף בארטנשטיין פעל להחלפתו של אויגן, ואילו הקיסר חתר להשגת שלום שלא בידיעתו.
אויגן מת מדלקת ריאות ב-21 באפריל 1736, ואחייניתו אנה ויקטוריה, נסיכת סבויה ירשה את הונו, שכלל ארמונות יקרים, אחוזות, כסף מזומן ונכסים בנקאיים, וכן אוספי אמנות וגן חיות עם חיות מרחבי העולם בשווי של 1.8 מיליון גילדן. אחייניתו מכרה בהדרגה את רוב הרכוש או שמכרה אותו במכירה פומבית.
הר קאילאש

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  6,638 מ' 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מיקום:  Ngari Prefecture, הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין
 רכס הרים:  Gangdise Shan 
 קואורדינטות:  31°04′01″N 81°18′46″E﻿ / ﻿31.066944444444°N 81.312777777778°E﻿ / 31.066944444444; 81.312777777778
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהר קאילאש(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהר קאילאש
 
הר קאילאש (בטיבטית: གངས་རིན་པོ་ཆེ) הוא הר בטיבט, הנמצא ברכס הרי ההימלאיה, הנחשב לאחד המקומות הקדושים ביותר להינדים ולבודהיסטים. בודהיסטים מחשיבים את ההר למרכז היקום (כל בודהיסט שואף להגיע לפסגת ההר), ועבור ההינדים ההר הוא משכנו של האל שיווה.
ההר מהווה גם את המקור לכמה מן הנהרות הארוכים ביותר באסיה כגון האינדוס, הסוטלי והברהאמפוטרה.
מדי שנה, אלפי עולי רגל מגיעים להר ושוהים לרגליו או מקיפים אותו. השביל סביב הר קאילאש הוא באורך 52 ק"מ. אין שום תיעוד ידוע של אדם שטיפס לפסגת ההר, והדבר נאסר על ידי רשויות הרפובליקה העממית של סין בגלל קדושת ההר.
הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס

דיוקנו של הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס, מעשה ידי לואי גופייה משנת 1793.
הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס (באנגלית: The Prince Augustus Frederick, Duke of Sussex; ‏27 בינואר 1773 - 21 באפריל 1843) היה בנו השישי של המלך ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושל רעייתו, שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך אוגוסטוס פרדריק נולד בארמון בקינגהאם. הוא הוטבל באולם המועצה הגדולה של ארמון סנט ג'יימס ב-25 בפברואר 1773 על ידי פרדריק קורנווליס, הארכיבישוף מקנטרברי.
את חינוכו קיבל ממורים פרטיים בארמון, ובקיץ 1786 נשלח לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה יחד עם אחיו, הנסיך ארנסט והנסיך אדולפוס.
אוגוסטוס, שסבל מאסתמה לא השתתף בחינוך הצבאי שניתן לאחיו בהנובר, ואף שקל להפוך לכומר של הכנסייה האנגליקנית.
ביוגרפיה > נישואיו הראשונים

בעת טיול באיטליה פגש אוגוסטוס את ליידי אוגוסטה מריי, בתו השנייה של רוזן דנמור הרביעי. בני הזוג נישאו ברומא ב-4 באפריל 1793. טקס נישואים רשמי, שני, נערך בכנסיית סנט ג'ורג' בכיכר הנובר שבלונדון ב-5 בדצמבר 1793. הטקסים נערכו בלי ידיעתו והסכמתו של המלך.
באוגוסט 1794 ביטל בית משפט את הנישואים מאחר שהם עומדים בניגוד לחוק הנישואים המלכותיים 1772 מאחר שלא אושרו על ידי המלך. הנסיך המשיך להתגורר עם ליידי אוגוסטה עד שנת 1801 עת הוענק לו מענק פרלמנטרי בסך 12,000 ליש"ט. לליידי אוגוסטה ניתנה המשמורת על ילדיהם ומענק של 4,000 ליש"ט לשנה לגידול הילדים.
בעקבות הפרידה העניק המלך לאוגוסטוס את התארים דוכס סאסקס, רוזן אינוורנסו וברון ארקלו, וכן את התואר אביר מסדר הבירית ב-27 בנובמבר 1801.
בשנת 1816 נבחר אוגוסטוס לתפקיד נשיא האגודה המלכותית לאמנויות.
ביוגרפיה > נישואיו השניים

אוגוסטוס נישא בשנית ב-2 במאי 1831 לסיסילה לטיטיה בגין, בתם הבכורה של ארתור גור, רוזן אראן ואליזבת אנדרווד, ואלמנתו של סר ג'ורג' בגין. גם נישואים אלה נערכו בלא הסכמת המלך. ליידי אוגוסטה מוריי נפטרה שנה קודם לכן. ביום נישואיה שינתה סיליה לטיטיה את שם משפחה ל"אנדרווד" ברישיון מלכותי, אולם לא הוענק לה התואר "דוכסית סאסקס" אבל בשנת 1840 הוענק לה התואר "דוכסת אינוורנס" על ידי המלכה ויקטוריה.
ב-29 בינואר 1831 מינה המלך ויליאם הרביעי את אוגוסטוס, אחיו הצעיר, לתפקיד הצייד הראשי ושומר פארק סנט ג'יימס והייד פארק.
בין השנים 1830–1838 כיהן אוגוסטוס כנשיא החברה המלכותית.
אוגוסטוס והנסיכה ויקטוריה (לימים המלכה ויקטוריה) היו ביחסים קרובים, ובעת נישואיה לנסיך אלברט היה זה אוגוסטוס שליווה אותה אל הטקס.
אוגוסטוס נפטר בארמון קנזינגטון בשנת 1843. בצוואתו ביקש שלא תערך לו הלוויה ממלכתית, והוא נקבר בבית הקברות קנסל גרין ב-5 במאי 1843.
רעייתו, דוכסית אינוורנס, המשיכה להתגורר בארמון קנזינגטון עד מותה בשנת 1873, ונקברה לצד הנסיך אוגוסטוס.
במותו של הנסיך בלא יורשים זכרים התארים שהוענקו לו נכחדו.
צאצאיו

מנישואיו ללידי אגוסטה מריי (נישאו ב-4 באפריל 1793; הנישואים בוטלו בשנת 1801):
אוגוסטוס ד'סטה (1794–1848);
אוגוסטה אמה ד'סטה (1801–1866); נישאה לתומאס ויילד, ברון טרורו; לא נולדו להם ילדים.
מנישואיו השניים לא היו לו צאצאים.
שלט אצולה ותוארי כבוד

הנסיך אוגוסטוס פרדריק היה גרנד מאסטר של ה-Premier Grand Lodge of England של הבונים החופשיים מאז שנת 1813, ושל ה-United Grand Lodge of England בין השנים 1813–1843.
כמו כן הנסיך אוגוסטוס היה אביר במסדר הדרדר.
שלט אצולה ותוארי כבוד > שלט אצולה

מהיותו בנו של המונרך, נשא הנסיך אוגוסטוס את שלט האצולה המלכותי, כאשר ההבדל היחיד היה בתגי הסמל - בתג האמצעי שני לבבות, ובתגים החיצוניים צלב.
הערות שוליים

↑  תגים בסמל המלכותי של הממלכה המאוחדת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258180505171  PLWABN: 9810651538605606  BNE: XX5495485  GND: 100563880  ISNI: 0000 0000 8077 4831  LCCN: n82220757  NLA: 47753271  RERO: 02-A024741304  RKD: 448468  SNAC: w69s1wcm  TePapa: 53406  Trove: 1489076  ULAN: 500087945  VcBA: 495/5444  VIAF: 59434926   WorldCat (עם VIAF): 59434926 
הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס, בלבושו כאביר מסדר הדרדר.
הקורפוס ה-43 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 באפריל 1940 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-43 (בגרמנית: XXXXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם בהנובר ב-15 באפריל 1940, וכמפקדו מונה הרמן פון שפק. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, והשתתף עמו בקרב סמולנסק. במהלך הקרבות סביב מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית. באוגוסט 1943 הועבר הקורפוס לגזרה הצפונית, שם פעל כחלק מהארמייה ה-16, כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ובהמשך כחלק מקבוצת ארמיות קורלנד. באפריל 1945 הועבר הקורפוס לסלובקיה, שם פעל כחלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות אוסטמארק עד סוף המלחמה.
מפקדים

הרמן פון שפק (15 באפריל 1940 - 31 במאי 1940)
פרנץ במה (31 במאי 1940 - 17 ביוני 1940)
גוטהרד היינריצי (17 ביוני 1940 - 20 בינואר 1942)
גרהרד ברטולד (20 בינואר 1942 - 1 בפברואר 1942)
קורט ברנקה (1 בפברואר 1942 - 28 ביוני 1942)
יואכים פון קורצפלייש (28 ביוני 1942 - 15 באוגוסט 1942)
קורט ברנקה (15 באוגוסט 1942 - 23 בינואר 1943)
קרל פון אופן (23 בינואר 1943 - 25 במרץ 1944)
אהרנפריד בגה (25 במרץ 1944 - 3 בספטמבר 1944)
קורט ורסוק (3 בספטמבר 1944 - 20 באפריל 1945)
ארתור קילמר (20 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > המערכה על צרפת

במהלך המערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-88
הדיוויזיה ה-96
הדיוויזיה ה-292
סדר הכוחות > מבצע ברברוסה

במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-131
הדיוויזיה ה-144
הדיוויזיה ה-252
המשרד לבניית מכונות כלליות של ברית המועצות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות 
 תחום שיפוט:  ברית המועצות ברית המועצות
 משרד אחראי:  מועצת השרים הסובייטית
 סוכנות אם:  ממשלת ברית המועצות
 תאריך הקמה:  2 באפריל 1955
 סוכנות קודמת:  הוועדה המיוחדת לטכנולוגיה ריאקטיבית
 תאריך פירוק:  14 בנובמבר 1991
 סוכנות מחליפה:  סוכנות החלל הרוסית (RKA)
 מנהל:  סרגיי אפאנסייב 
 מטה מרכזי:  מוסקבה, ברית המועצות
 עובדים:  1,200
 תקציב:  לא ידוע
 www.roscosmos.ru
 
המשרד לבניית מכונות כלליות של ברית המועצות (ברוסית: Министерство общего машиностроения СССР) היה המשרד הממשלתי בברית המועצות שהיה אחראי לאיחוד ותיאום בין כל ארגוני המדע והמפעלים והחברות הממלכתיות שעסקו בפיתוח טילים ומערכות עבור תוכנית החלל הסובייטית. למעשה תפקד המשרד כסוכנות החלל הסובייטית ומתוכה למעשה הוקמה בשנת 1992 סוכנות החלל הרוסית.
המשרד הוקם לראשונה ב-2 באפריל 1955 כמשרד לבניית מכונות כלליות, שהתקיים עד 14 בנובמבר 1991 עת פורק והוחלף לאחר מכן על ידי סוכנות החלל הרוסית.
היסטוריה

שורשי המשרד נובעים מהקמת גופים קודמים לתיאום בתעשיית הטילים, כאשר בשנת 1921 הוקמה המעבדה לגז דינמי שעסקה בפיתוח מנועי טילים. ב-31 באוקטובר 1933 נוסד המכון הריאקטיבי שעסק בפיתוח טילים ארוכי טווח שהיוו למעשה את הגרעין למשרד שעתיד היה לתאם בין כל מפעלי פיתוח הטילים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה ב-13 במאי 1946 הוועדה המיוחדת לטכנולוגיה ריאקטיבית של ממשלת ברית המועצות אך כל הארגונים הללו התעסקו למעשה בפיתוח טילים ומנועי טילים ולא היה גוף ממשלתי שעסק בפיתוח טילים ומשגרים עבור תוכנית החלל, כשהגוף הממשלתי הראשון שהחל לעסוק בתחום זה הוקם בשנת 1955 בתור המשרד לבניית מכונות כלליות (Минобщемаш).
המשרד שיתף פעולה באופן הדוק עם האקדמיה הסובייטית למדעים ופעל למעשה בתור סוכנות החלל הסובייטית. השר הראשון היה פיוטר ניקולאייביץ' גורמיקין. במאי 1957 המשרד אוחד עם המשרד לתעשייה צבאית ובשנת 1959 מונה ולדימיר צ'לומיי למהנדס הראשי של המשרד לבניית מכונות כלליות בתחום תעשיית החלל, הטילים והתעופה.
ב-2 במרץ 1965 הסובייט העליון הורה להקים את המשרד מחדש ולשר מונה סרגיי אפאנסייב שכיהן כשר לבניית מכונות כלליות עד שנת 1983.
באותה תקופה כיהן קרים קרימוב כראש המחלקה הראשית השלישית במשרד (כשב-1966 היה למנהל הוועדה הממלכתית לטיסות מאוישות, תפקיד שמילא עד שנת 1991).
ב-1983 מונה אולג בקלאנוב לשר. ב-1988 הוא הוחלף על ידי ויטאלי דוגוז'ייב שאף הוא לא החזיק מעמד זמן רב וב-1989 הוחלף על ידי אולג שישקין שהיה השר האחרון לענייני בניית מכונות כלליות.
ב-14 בנובמבר 1991 המשרד לבניית מכונות כלליות פורק וב-25 בפברואר 1992 נשיא רוסיה בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להקמת סוכנות החלל הרוסית (Российское космическое агентство).
פרויקטים

המשרד היה מעורב במיזמי החלל השונים של ברית המועצות, ובהם פיתוח תחנות החלל מסדרת תוכנית סאליוט ומיר, פרויקט בניית מעבורת החלל הרוסית בוראן, פיתוח משגר הלוויינים הכבד אנרגיה, וכמו כן היה שותף יחד עם משרד ההגנה של ברית המועצות באחזקת ותפעול קוסמודרום בייקונור.
השרים לבניית מכונות כלליות

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פיוטר גורמיקין | 2 באפריל 1955 | 1959 |
| 2 | סרגיי אפאנסייב | 14 במאי 1965 | 1983 |
| 3 | אולג בקלאנוב | 1983 | 1988 |
| 4 | אולג בקלאנוב | 1983 | 1988 |
| 5 | ויטאלי דוגוז'ייב | 1988 | 1989 |
| 6 | אולג שישקין | 1989 | 14 בנובמבר 1991 |
ראו גם

תוכנית החלל הסובייטית
רוסקוסמוס
סרגיי אפאנסייב, השר לבניית מכונות כלליות בשנים 1965–1983.
הפלה תרופתית

הפלה תרופתית היא הפלה מלאכותית הניתנת לביצוע עד שבוע 7 של ההריון (49 יום מהווסת האחרונה), באמצעות תרופה בלבד.
טיפול תרופתי להפסקת הריון אושר בישראל על ידי משרד הבריאות בספטמבר 1999, וניתן לקבל אותו רק בבית חולים, אחרי אישור של הוועדה להפסקת הריון. ההפלה התרופתית מתבצעת באשפוז יום, ללא צורך בהרדמה מלאה, אלא באמצעות מתן תרופות בלבד. בניגוד לגרידה (הפלה כירורגית) - מדובר בתהליך שאיננו ניתוחי, אלא כזה שמנגנון הפעולה שלו מדמה תהליך של הפלה טבעית.
לעיתים נעשה שימוש בהפלה תרופתית כהפלה לא בטוחה, ללא השגחה רפואית. במקרים אלו נעשה שימוש בתרופות ללא מרשם הגורמות להפלה, או תרופות מרשם שהושגו באופן בלתי-חוקי.
השלבים בהפלה התרופתית

הטיפול כרוך בתשלום, אך קופות החולים בישראל מממנות את התרופה במקרים הבאים:
אישה עד גיל 33
עובר בעל מום גופני
המשך ההיריון עלול לסכן את חיי האישה או לגרום לה לנזק גופני או נפשי.
הפלה תרופתית מתבצעת בכמה שלבים:
תחילה האישה נוטלת טבליה בשם מיפג'ין (Mifegyne) בבית החולים. הטבליה חוסמת את פעולת ההורמון פרוגסטרון, שתפקידו לתמוך ולקיים את ההיריון. היא משוחררת לביתה בתום השגחה של שעתיים. יש נשים שכדור זה לבדו מספיק בשביל פליטת ההריון.
לאחר 36-48 שעות, האישה שבה לבית החולים כדי ליטול שתי גלולות מסוג ציטוטק (Misoprostol) . גלולות אלו גורמות לפתיחת צוואר הרחם, לכיווץ שריר הרחם ולפליטת תוכנו. היא משוחררת לביתה בתום השגחה של שלוש שעות.
לאחר 14-21 יום מהשלב הראשון, חוזרת האישה לבית החולים לשם ביצוע ביקורת ובדיקת אולטרה סאונד, על מנת לוודא שכל תוכן ההיריון נפלט.
הצלחת ההפלה התרופתית עומדת על 95% מהמקרים. הפלה כושלת מתבטאת בדימום מוגבר שלא נפסק או נחלש לאחר 12 ימים, או במקרים בודדים, בהימצאות שק הריון או המשך הריון בבדיקת הביקורת. במקרים המעטים שבהם השיטה התרופתית לא נחלה הצלחה, יש צורך בהליך כירורגי להשלמת התהליך.
יתרונות וחסרונות

בשיטה התרופתית האישה אקטיבית בתהליך ולא פאסיבית, וזאת מכיוון שהטיפול אינו מצריך הרדמה מלאה או הליכים טראומתיים ופולשניים כדוגמת ניתוח או החדרת מכשירים לנרתיק ולרחם. התהליך אינו חודרני ולכן לא קיים חשש לזיהום (סיכון של 1% בלבד), או לגרימת ניקוב דופן הרחם.
יחד עם זאת, בטווח הקצר קיים סיכוי לתופעות לוואי כדוגמת דימום, בחילות או כאבי בטן, כדוגמת אלו המלווים וסת חזקה במיוחד; ניתן לסייע בהפחתת הכאבים באמצעות תרופות לשיכוך כאבים.
התוויות נגד

על פי ארגון הבריאות העולמי קיימות התוויות נגד מוחלטות מעטות בלבד להפלה תרופתית:
תגובה אלרגית קודמת לאחת מן התרופות
פורפיריה
תת פעילות בלוטת יותרת הכליה
הריון חוץ רחמי
בנסיבות הבאות נדרשת זהירות מוגברת בביצוע הפלה תרופתית:
במידה והאשה נמצאת בטיפול בקורטיקו-סטרואידים לאורך זמן
אם האשה סובלת מהפרעות בקרישת דם
אם האשה סובלת מאנמיה קשה
אם לאשה מחלת לב ידועה או גורמי סיכון למחלת לב (למשל, יתר-לחץ דם ועישון)
שימוש בתרופה במקרה של הפלה טבעית

ניתן להשתמש בתרופה, גם במקרים של הפלה נדחית. הפלה נדחית היא סוג של הפלה טבעית, בה העובר מפסיק להתפתח, כגון מקרה של ביצית שדופה, אך תוכן שק ההריון לא יוצא באופן טבעי. במקרים כאלה ניתן לעשות הפלה תרופתית. במקרים כאלה, אין צורך באשפוז ובאישור ועדה. האשה מקבלת רק את התרופה שפותחת את צוואר הרחם, וגורמת לפליטה של שק ההריון. גם במקרה זה יש צורך בבדיקות לודא כי כל שק ההריון יצא בשלמותו.
ראו גם

מניעת הריון
הפלה מלאכותית
גלולת חירום למניעת היריון