stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שניאור זלמן שניאורסון (פריז)

| --- | --- |

 לידה:  1898 
 פטירה:  2 ביולי 1980 (בגיל 82 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונטיפיורי 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 ביולי 1980 
 שם השושלת:  משפחת שניאורסון 
 אב:  מנחם מנדל שניאורסון מרעפקא 
 צאצאים:  הדסה קרליבך 
 
הרב שניאור זלמן שניאורסון (ט"ו באלול ה'תרנ"ח - י"ח בתמוז ה'תש"ם) היה רב חסידי, מצאצאי אדמו"ר הצמח צדק, שהיה גם עסקן שניהל פעילות מסועפת להצלת אלפי ילדים יהודים בזמן השואה ולחינוכם בשנים שלאחריה. בשנותיו האחרונות התגורר בניו יורק, ועמד בראש ישיבת 'שבט יהודה'.
ביוגרפיה

נולד בהומל בשנת תרנ"ח לרב מנחם מענדל וליבע לאה שניאורסון שכיהן כרב ברעפקא. מצד אביו הוא דור רביעי לאדמו"ר הצמח צדק בן אחר בן.
למד בגימנסיה עד לשנת תרע"ד אז עזב על מנת ללמוד בישיבת תומכי תמימים בליובאוויטש. התגורר מספר שנים בפולטבה ושימש כגזבר ועד רבני רוחני. לאחר מכן עבר לחרקוב שם התגורר במשך חצי שנה. בתרפ"ג שימש כמזכיר זמני של האדמו"ר מחב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון. בתרפ"ד עבר לרוסטוב משם ללנינגרד ומשם למוסקבה.
לאחר שהאדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון עזב את ברית המועצות, היה שולח דרכו כספי תמיכה ליהודי רוסיה. עסק בייסוד חדרים ומקוואות ונאסר מספר פעמים בגין פעולות אלו.
שימש כרב בלוקניע.
בשנת תרצ"ה קיבל היתר יציאה מרוסיה ותכנן להגר לארצות הברית, כעבור זמן בהוראת אדמו"ר הריי"צ עבר לפריז שם התמנה לרב. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה דאג להצלת אלפי ילדים באמצעות הסתרתם במנזרים ובבתי יתומים, כשבמקביל דאג לשמור על יהדותם.
כאשר ניצל את כל אפשרויות ההסתרה במקומות מסתור, החליט לפתוח מחנה חשאי בפרבר 'עראני' הסמוך לפריז, שם התנהלה קבוצה נוספת של נערים שנזדקקה להתחבא לעיתים קרובות ביערות הסמוכים.
באותה תקופה ניהל ישיבה במחנה פליטים בסמוך למרסיי בה למדו תלמידים שחלקם היו פליטים מישיבת "עץ חיים" שהוקמה בכפר הבלגי "היידע". ביניהם היו האחים הרב חיים אריה זילברשטיין והרב שמואל מאיר זילברשטיין, הרב חיים מנחם טייכטל, הרב דוד משה ליברמן, הרב אהרן מרדכי זילברשטרום והרב נחום אברהם יעקובוביץ.
עם סיום המלחמה, דאג להוצאת הילדים מבתי המחסה והמנזרים ונלחם לצורך השבתם לחיק העם היהודי. במסגרת פעולות אלו אף דאג להעניק חינם זוג תפילין חדשות לכל נער יהודי שחפץ בכך.
על מנת לדאוג לחינוך יהודי כשר לנערים ששרדו את השואה, הקים רשת מוסדות ענפה, כשבניהולם סייעו הבחורים הבוגרים שנמנו על חברי הקבוצה, הרב אהרן מרדכי זילברשטרום והרב חיים מנחם טייכטל.
כאשר הרבנית חנה שניאורסון, אמו של הרבי מליובאוויטש הצליחה לצאת את גבולות ברית המועצות ונתקעה בדרך לפריז עקב מחסור באשרת כניסה, סייע בהשתכנותה בפריז.
גם לאחר סיום פעולותיו עם ילדי השואה, נותר לכהן כרב בפריז, ובשנת ה'תש"ך היגר לניו יורק שם עמד בראשות ישיבת "שבט יהודה".
בח"י תמוז תש"מ נפטר. הוא נטמן בבית הקברות מונטיפיורי בניו יורק.
הערות שוליים

↑  שארית הפליטה ורבניה בצרפת לאחר השואה, באתר אוצר התורה
↑  ‏דבורה לאה אלטשולר‏ (Q29348543)
↑  ‏יהודה לייב מנוחין‏ (Q88731308) - יש דעות שהוא היה צאצא של לוי יצחק מברדיטשוב. אך לא ידוע כיצד | בנו יצחק אייזיק מנוחין התחתן גם עם משפחת שניאורסון מופיע ב-עץ משפחת שניאורסון ענף זלמנסון
↑  קיצור תולדות חב"ד עמוד 97 ועמוד 142
↑  מכונה 'לייב רבש"ס'
↑  ‏לוי יצחק שניאורסון (פודוברנקה)‏ (Q83736572) - בנו הראשון של ברוך שלום.
↑  ‏מרדכי שניאורסון‏ (Q108597132)
↑  בעלה משולם רייך
↑  בעלה דן לנדא
↑  נפטרה בכסלו תרי"ב (קיצור תולדות חב"ד עמודים 142‏–143 | צילום קבר זלטא)
↑  ‏מנחם מנדל שניאורסון מרעפקא‏ (Q93431272)
↑  ‏ברוך שניאור שניאורסון‏ (Q83736519)
↑  לעץ משפחת אשתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9961 3412  LCCN: no2018131766  VIAF: 430153895170502410004   WorldCat (עם VIAF): 430153895170502410004
לב קיסליוב

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1936 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  12 באפריל 2008 (בגיל 71) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  ביולוגיה מולקולרית, molecular biochemistry 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  Faculty of Biology and Soils, Moscow State University (1959) 
 מוסדות:  Engelhardt Institute of Molecular Biology (1959) 
 פרסים והוקרה:  VA Engelhardt Gold Medal  מסדר הדקל האקדמי (2006)  פרס בלז פסקל (1996)  פרס ברית המועצות (1979) 
 בן או בת זוג:  Ludmila Y. Frolova 
 
לב קיסליוב  (ברוסית: Лев Львович Киселёв ‏; (14 באוגוסט 1936 - 12 באפריל 2008) היה ביוכימאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום ביולוגיה מולקולרית.
קורות חיים

לב קיסליוב נולד בשנת 1936 במוסקבה למשפחה יהודית מעורבת. אביו היה ביולוג לב זילבר, אמו הייתה ממוצא רוסי. בשנת 1940 אביו של קיסליוב נעצר בפעם השלישית ונשלח למחנות גולאג. המשפחה התגוררה בקרבת מוסקבה. בשנת 1941 חברי המשפחה עם קרובי משפחה של האם נלקחו על ידי הנאצים לעבודות כפיה בגרמניה. הם שרדו וחזרו לברית המועצות בשנת 1945 הודות מאצים של לב זילבר ששוחרר ממעצר בשנת 1944.
לאחר סיום בית ספר קיסליוב החל לימודים באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1959. הוא לא התקבל ללימודי תואר שלישי עקב התעניינותו בגנטיקה.
קיסליוב החל לעבוד במכון לביולוגיה מולקולרית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. במסגרת המכון הוא סיים עבודת תואר שלישי ופוסט-דוקטורט. בשנת 1976 הוא מונה למנהל מעבדה.
בשנת 1990 קיסליוב נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 2000 קיבל מעמד של חבר בפועל של האקדמיה.
בשנת 1991 קיסליוב הקים כתב עת "ביולוגיה מולקולרית" ובהמשך היה עורך הראשי.
קיסליוב פעל בתחומים שונים של ביולוגיה מולקולרית. הוא חקר מבנה חבלונים, תופעות שקשורות להתפתוח סרטן, גנום האדם ובתחומים נוספים.
בשנת 1979 לקיסליוב הוענק פרס ברית המועצות, בשנת 2004 מדליית זהב על שם אנגלגרדט של האקדמיה הרוסית ובשנת 2006 הוא התקבל למסדר הדקלים של האקדמאים הצרפתי.
קיסליוב כתב ספר על חייו אביו.
קיסליוב נפטר בשנת 2008 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לאוניד בונימוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1947 (בן 77) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מערכת דינמית, תורה ארגודית, dynamical systems, מתמטיקה, תורת הכאוס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1973) 
 מנחה לדוקטורט:  יעקב סיני 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה 
 תלמידי דוקטורט:  Jan Rehacek, Alexander Grigo, Alex Yurchenko, Mark Bolding, Dmitry Michael Kreslavskiy, Gianluigi del Magno, Milena A. Khlabystova, Shankar Venkatagiri, Longmei Shu 
 פרסים והוקרה:  עמית המכון לפיזיקה 
 
לאוניד בונימוביץ'  (ברוסית: Леонид Абрамович Бунимович ‏; נולד ב-1 באוגוסט 1947, מוסקבה) הוא מתמטיקאי סובייטי-אמריקאי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בתחום חקר מערכות דינמיות ותורת הכאוס. אחיו של לאוניד הוא אלכסנדר בונימוביץ', מורה, מחבר ספרי לימוד וחבר מועצת הער מוסקבה.
קורות חיים

לאוניד בונימוביץ' נולד בשנת 1947 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו אברם בונימוביץ' היה פרופסור באוניברסיטת מוסקבה ואמו הייתה מורה למתמטיקה.
לאחר סיום בית ספר בונמוביץ' למד באוניברסיטת מוסקבה אותו סיים בשנת 1967 ובשנת 1973 סיים עבודת תואר שלישי.
לאוניד בונימוביץ' עבד במספר מוסדות מחקר במוסקבה ובקייב. תקופה מסוימת הוא עבד במכון לחקר אוקיינוגרפיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות והשתתף במסעות מדעיות על אוניות המכון. בשנת 1985 הוא סיים פוסט-דוקטורט.
בשנת 1989 בונימוביץ' הוזמן לארצות הברית והעביר כמה קורסים באוניברסיטאות. בשנת 1990 הוא התחיל לעבוד באוניברסיטת בילפלד בגרמניה.
החל משנת 1991 בונימובי'ץ מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
בונימוביץ' מתמחה בחקר מערכות דינמיות ובמיוחד בביליארד דינמי. הוא פרסם מעל ל-130 מאמרים בתחום התמחותו.
הערות שוליים

↑  תיאור חייו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454844805171  BnF: cb169070514 (data)  dblp: 74/5919  GND: 104216557  ISNI: 0000 0001 0969 7017  LCCN: no96000539  MGP: 22248  NKC: ntk2018988536  NTA: 146104315  SUDOC: 077147979  VIAF: 49656817   WorldCat (עם VIAF): 49656817
קאנאווה (נהר)

| --- | --- |
נהר קאנאווה, צבוע בכחול מודגש, כשהניו ריבר שמזין אותו מדרום-מזרח, צבוע בכחול דהוי.
נהר קאנאווה, צבוע בכחול מודגש, כשהניו ריבר שמזין אותו מדרום-מזרח, צבוע בכחול דהוי.
 מידע כללי
 אורך:  156 ק"מ
 אגן ניקוז:  21,885.4 קמ"ר
 מוצא:  הרי חיבור נהרות ניו ריבר (הרי האפלצ'ים) וגאלי(אנ')
 גובה מוצא הנהר:  889 מטרים
 יובלים:  Coal River, Lens Creek, Kellys Creek, Cabin Creek (West Virginia), Loop Creek, Twomile Creek, Smithers Creek, Witcher Creek, Campbells Creek (West Virginia), Paint Creek, Elk River, Armstrong Creek, ניו ריבר, Pocatalico River, Gauley River, Davis Creek 
 שפך:  נהר אוהיו
 מדינות באגן הניקוז:  מערב וירג'יניה ארצות הברית ארצות הברית
 
נהר קָאנַאוַוה (באנגלית: Kanawha River) הוא יובל של נהר אוהיו, באורך של כ-156 קילומטרים במדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית. הנהר מהווה את נתיב המים הפנימי הגדול ביותר בווירג'יניה המערבית, ואגן הניקוז שלו, ששטחו 21,885.4 קמ"ר, היה אזור תעשייתי משמעותי של המדינה מאז תחילת המאה ה-19.
ראשית הנהר בעיירה גאלי ברידג'(אנ') בצפון-מערב מחוז פאייט(אנ'), כ-56 קילומטרים מדרום מזרח לצ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית), במפגש הנהרות ניו ריבר (הרי האפלצ'ים) וגאלי(אנ'), 3.2 קילומטרים ממפלי קאנאווה(אנ') לכיוון מעלה הזרם. גובה המפלים כמעט 7.3 מטרים, והם מהווים מחסום לתנועת דגים במשך יותר ממיליון שנה. הנהר זורם בדרך כלל לצפון-מערב, במסלול מפותל ברמת אלגני(אנ') דרך מחוזות פאייט, קאנאווה(אנ'), פוטנם(אנ'), ומייסון(אנ'), ועובר דרך הערים צ'ארלסטון וסנט אלבנס(אנ'), ומספר רב של קהילות קטנות יותר. הוא מצטרף לנהר אוהיו בפוינט פלזנט(אנ').
היסטוריה > ראשית התקופה הקולוניאלית

על פי דיווחים של מיסיונרים צרפתיים, עד סוף המאה ה-16 חיו במרכז מערב וירג'יניה כמה אלפי הוּרוֹנִים בני שבט ה-וָואיְינְדוֹט(אנ'), במקור מאזור האגמים הגדולים. הם הושמדו חלקית, ושרידיהם גורשו מהאזור במאה ה-17, על ידי פלישת שבטי ה-אִירוֹקוּאָה (בהיגוי הצרפתי, או להבדיל בהיגוי האמריקאי - אִירוֹקוֹי) ממערב ניו יורק של ימינו. דיווחים אחרים מציינים שהשבט הידוע כ-קונוי, או קנאווה(אנ'), נכבש או גורש על ידי שבט הסנקה הגדול(אנ'), אחד מהקונפדרציה האירוקית(אנ'), כפי שהסנקה התפארו בפני פקידים קולוניאליים של וירג'יניה בשנת 1744. האירוקוי ושבטים אחרים, כגון שוני(אנ') והילידים מדלאוור, שמרו על מרכז מערב וירג'יניה כשטח ציד. הוא היה למעשה לא מאוכלס כאשר האנגלים והאירופאים החלו להגיע לאזור.
היסטוריה > מקור השם קאנאווה

"Ka(ih)nawha" נובע מהדיאלקטים האִירוֹקוֹיים של האזור שפירושם "דרך מים" או "דרך קאנו" - מעין מטאפורה ל"ציר תחבורה" בשפה המקומית. העיצור הסדקי של ה-"ih" (נחל או נהר בשפת האירוקוי המקומית) נשר כשהגיעו מתיישבים ובעלי אחוזות. יש הטוענים שזה בא מהמילה של אומת השוֹנִי(אנ') שפירושה "מים חדשים". מקורות אחרים טוענים שהקאנאווה נקראה על ידי מתיישבים לבנים על שם האי "קונוי" - (ראו לעיל שבט קונוי), שהיה ביתם של האינדיאנים מאומת הפיסקָטַאוֵוי(אנ'). מקורות אחרים טוענים ששמו נגזר מהשם שניתן לו על ידי אומת ה-דלאוור או הלאנאפ(אנ') שפירושו "מקום של אבנים לבנות".
לנהר היו גם שמות חלופיים היסטוריים, איותים חלופיים ושגיאות כתיב, כולל "נהר ווד" עבור היובַל הידוע כיום בשם הניו ריבר, בעקבות שמו של קולונל אברהם ווד(אנ'), חוקר אנגלי מווירג'יניה, האירופאי הראשון שידוע שחקר את הנהר באמצע המאה ה-17.
היסטוריה > החל מהמאה ה-18

האדם הלבן הראשון שנדד דרך וירג'יניה עד לנהר אוהיו (מלבד כאסיר של האינדיאנים), היה מתיו ארבוקל(אנ'), שחצה בסביבות 1764 את היבשת לאורכו של עמק נהר קאנאווה והגיע אל (מה שייקרא מאוחר יותר) פוינט פלזנט. ילידים ומתיישבים אירופאים ראו בניו ריבר ובנהר קאנאווה כנהר אחד. תומאס ג'פרסון היה בין כותבי הכרוניקה המוקדמים הללו וכינה את שניהם כנהר "הקאנאווה הגדול" בהערות שלו על מדינת וירג'יניה.
חוקרים ראשונים השתמשו ב-קאנאווה כציר תנועה מערבה. משפחת מוריס החלוצה התיישבה בשנת 1774 ב-סידר גרוב של ימינו(אנ'), שליד צ'ארלסטון, והקימה מעגן סירות ששירת את החוצים מערבה. בשנת 1819, עלתה ספינת הקיטור "רוברט תומפסון" לנהר קאנאווה מנהר אוהיו, במטרה לבדוק האם היא יכולה להגיע עד לצ'ארלסטון, ולהתגבר על מפלי קאנאווה. ההפלגה הגיעה רק עד לשרטונות שבסמוך לרד האוס(אנ'), במחוז פוטנם של היום, שם ניסו במשך יומיים במאמץ שווא לעבור את המכשולים, והספינה חזרה לנהר אוהיו. הקצינים דיווחו לאספת וירג'יניה על תוצאת מסע הניסוי, והגוף הזה תיקצב לראשונה, ב-1820, תקציב לשיפור המעבר בנהר. באותה שנה הספינה "אלברט דונאלי", שנבנתה עבור יצרני מלח, הממוקמים לאורך קו המלח (Kanawha Saltines) של הנהר, עלתה לצ'ארלסטון, והתנועה בנהר לאחר מכן גדלה בהתמדה.
כישלונה של ספינת הקיטור "רוברט תומפסון" לעלות על הנהר, והצלחתה של ה"דונלי" להגיע לצ'ארלסטון לאחר מכן, היו אירועים בעלי חשיבות כה רבה, עד שהאספה הכללית של וירג'יניה, סיפקה במושב הבא שלה בשנים 1820–1821, את כל התקציב הנדרש. השיפור של הנהר, היה כזה, שניתן היה להבטיח גובה של שלושה מטרים של מים כל השנה למפלי קאנואה.
החל משנת 1829, מדינת וירג'יניה החלה בפיצוץ ובחפירה של שרטונות בנהר קאנאווה, כולל השרטון שבסמוך לקהילת רד האוס, שיצר "נפילה" של כ-3 מטרים, ועצר בזמנו את הספינה "רוברט תומפסון".
משלוחים גדולים של פחם לאחר שנת 1855, מביאים לדרישות דחופות למתקני ניווט טובים יותר. בשנת 1860 ננקטו צעדים להרחבת מערכת הסכרים, אך הם הושעו עקב מלחמת האזרחים. מטענים בין צ'ארלסטון לגליפוליס(אנ'), שפעלו מדי שבוע, החלו ב-1845 בשירות יומי, שנמשך עד לאחר מלחמת האזרחים.
לאחר הקמתה של מערב וירג'יניה בשנת 1863, המדינה לקחה את האחריות על נהר קאנאווה, ומינתה את "קאנאווה בורד", כדי להמשיך את השיפור הזה, ולגבות אגרה כפי שעשו חברת ג'יימס ריבר(אנ') וקאנאווה. רק בשנת 1870 החלה העבודה על מערכת רגילה של "לוקרים" וסכרים עד לפעולת הקונגרס.
עשרה סכרי Chanoine על נהר קאנאווה הושלמו בשנת 1898, כדי לספק תחבורה ומים לאורך כל השנה על נהר קאנאווה, מבומר(אנ') לפוינט פלזנט, מרחק של 144 קילומטרים. מערכת זו הוחלפה בתחילת שנות ה-30 על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית עם ארבעה סכרי עילוי גבוהים עם שערי גלילה גרמניים. המערכת בגליפוליס נבנתה על נהר אוהיו, בעוד שהמערכות ב-וווינפילד(אנ'), מרמט(אנ') ולונדון(אנ') נבנו על נהר הקאנאווה אגב יצירת חשמל הידרואלקטרי ויכולת מעבר על קרח. החל משנת 1989 בוצעו שיפורים בשלושה מהלוקרים והסכרים הללו, בתוספת תאי לוקרים. הנהר ניתן כעת לשַיִיט מנהר אוהיו עד לדיפווטר(אנ'), קהילה לא מאוגדת מדרום מזרח למונטגומרי(אנ'), (כולן בווירג'יניה המערבית) וכ-32 קילומטרים במעלה הנהר מצ'ארלסטון. תעשיות כימיות ופחם המשגשגות לאורך גדותיו, מספקות חלק נכבד מהכלכלה המקומית.
הידרולוגיה ואקולוגיה

בנוסף לנהרות ניו ריבר וגאלי שיוצרים למעשה את נהר קאנאווה, מצטרפים אליו בהמשך הזרימה לכיוון ה-אוהיו ריבר הנהרות הבאים: בצ'ארלסטון ה-אלק ריבר(אנ'), בסנט אלבנס נהר הפחם ( Coal River)(אנ'), ובפּוֹקה נהר הפוקטליקו(אנ').
המאגרים העיקריים באגן הניקוז של נהר קאנאווה כוללים את: אגם קלייטור(אנ') ואגם בלוסטון(אנ') על הניו ריבר; אגם סאמרסוויל(אנ') על נהר גאלי; ואגם סאטון(אנ') על נהר האלק. ביחד, יש להם קיבולת של 14 אחוז מהזרימה השנתית הממוצעת בצ'ארלסטון.  המאגרים על נהרות ניו ריבר וגאלי הפחיתו את השיטפונות שזמן חזרתם הוא אחד ל-מאה שנים באקלים המאה ה-20, בכמחצית, באזור מפלי קאנאווה.
מפלי קאנאווה הם הגבול במעלה הזרם של כמה מיני דגים המאכלסים את אגן הניקוז של נהר אוהיו. מעל המפל, באגן הניקוז יש בסך הכל פחות מיני דגים, מספר גבוה יחסית של מינים שלא נמצאו בשום מקום אחר בעולם, וכמות דומה של מינים לא ילידים וילידים.
כלכלה

אגן הניקוז של הנהר מכיל מרבצים משמעותיים של פחם וגז טבעי. נכון לשנת 1998, כ-7 אחוזים מהפחם שנכרה בארצות הברית, הגיע מאגן הניקוז של נהר קאנאווה. תעשייה כימית המשגשגת לאורך גדות הנהר, מספקת חלק משמעותי מהכלכלה המקומית.
בתקופות הקולוניאליות, המפלס התנודתי בטורבולנטיות הנהר מנעה את השימוש בו לתחבורה. הסרת סלעים בנהר התחתון בשנות ה-40 של המאה ה-20 אפשרה שייט, שהורחב במעלה הנהר על ידי בניית לוקרים וסכרים על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית החל משנת 1875. עד 1898 הפך הפרויקט את הקנאווהה לנהר הראשון בשליטה מלאה של מערכת שֵיְיט הנהרות בארצות הברית. כאמור, הנהר ניתן כעת לתנועת דוברות עד לדיפווטר, כ-32 קילומטרים במעלה הנהר מצ'ארלסטון.
ביאורים

↑  לצפייה במפת החיבור בין שני הנהרות, כאשר הניו ריבר מגיע מדרום מזרח, והגאלי מכיוון צפון לחצו כאן. למעשה מבחינה גאוגרפית, אין כל סיבה לקרוא להמשך נהר ניו ריבר מנקודה זו ואילך בשם אחר (קאנאווה). הסיבות לכך הן היסטוריות, תרבותיות ומסורתיות - ראו להלן. סימוכין כאן.
↑  לצפייה בנקודת המיפגש עם האוהיו ריבר לחצו כאן.
↑  ראו ביאור בעניין זה בפתיח הערך.
↑  המתיישב הראשון, ולטר קלי, נהרג על ידי האינדיאנים שנה קודם לכן. ווליאם מוריס, ראש המשפחה, בנה במקום גם מצודה, כנסייה ובית ספר והיו למתיישבים הקבועים הראשונים בעמק.
↑  עמק קנאווהה היה עשיר מאוד במלח. מי מלח הוא החומר שממנו מייצרים מלח. במקומות מסוימים, לחצים גאולוגיים אילצו תימלחת מלח כל הדרך אל פני השטח, ויצרו בריכות מלח ומעיינות פעילים. המלח היה חשוב מאוד לחלוצים. ייצור מלח היה אמצעי חשוב להתפרנס עבור רבים מתושבי עמק קנאווה, כשהייצור הגיע לשיא ב-1846 עם יותר משלושה מיליון חביות בשנה. תעשיית המלח נעלמה למעשה מהעמק לאחר מלחמת האזרחים, בשל שילוב של גורמים, כולל תחרות חוץ מוגברת וייצור יתר שהביאו לייבוש רבות מהבארות. סימוכין ראו: כאן תחת כותרת המשנה Salt.
↑  מדובר בסכרים מטלטלים שניתן להגביה בזמנים של ירידת מים ליצירת בריכה, ולהוריד כאשר הזרימה בנהר מספיק עמוקה לשייט - אודות סכרים אלה, ראו כאן.
↑  לצפייה בקטע הנהר שבין דיפווטר למונטגומרי, לחצו כאן.
↑  לצפייה במפת הנהר מ-מפלי קאנאווה, שבקצה הדרום מזרחי של המפה (צד ימין למטה), בומר, דרך סידר גרוב(הגדילו מעט) ועד למבואותיה הדרום מזרחיים של צרלסטון (בצד השמאלי העליון של המפה) ראו כאן. לצפייה בהמשך התוואי לכיוון נהר אוהיו, ראו בביאור הבא.
↑  לצפייה במפת קטע הנהר מהעיר צ'ארלסטון, ועד החיבור לנהר אוהיו בפוינט פלזנט ראו כאן.
הערות שוליים

↑  Kanawha River Watershed - Fast facts:, WV. Gov
↑  Kanawha River, Britannica Encyclopedia
1 2 3  Katherine S. Paybins et al., 2000., Water Quality in the Kanawha-New River Basin: West Virginia, Virginia, and North Carolina, 1996-98, U.S.G.S. Circular 1204
1 2  Conoy people, Britannica Encyclopedia
1 2  Robert Jay Dilger & James Marshall, Kanawha County History, West Virginia University, February 21, 2002.
↑  “KANAWHA”, Kanawha Consulting
1 2  Kanawha River, West Virginia Explorer
↑  Kanawha River Mainstem, WV. Gov
1 2  The New River: Fact or Fiction: Was the New River Named the New River Because it was a New River?, National Parl Service - New River Gorge - National River West Virginia
↑  Joseph C. Jefferds, 1981, Captain Matthew Arbuckle: A Documentary Biography, Google books
↑  The Morris Clan of Kanawha Valley: An American Family By Accident, Billdraper.net
↑  The Old Lock & Dam System On The Kanawha, My West Virginia Home In Photos
1 2  Kanawha River, Main Frame History
↑  Red House Shoal, The West Virginia Encyclopedia
↑  Winfield Project, Kanawha River, West Virginia, Hydropower Reform Coalition
↑  Local Notice to Mariners - Mississippi River System, U.S. Department of Homeland Security United States, Coast Guard, Notice No. 08/24, February 21, 2024, p.22
↑  Terence Messinger and C.A. Hughes, Environmental Setting and its Relations to Water Quality in the Kanawha River Basin, U.S.G.S. Water-Resources Investigations Report 2000-4020
↑  David W. Moody et al., 1986, National Water Summary 1985: Hydrologic Events and Surface-Water Resources, U.S.G.S. Water Supply Paper 2300
↑  Terence Messinger and Douglas B. Chambers, 2001, Fish Communities and their Relation to Environmental Factors in the Kanawha River Basin, West Virginia, Virginia, and North Carolina, 1997-98, U.S.G.S. Water-Resources Investigations Report 2001-4048
↑  Kemp, Emory 2000. The Great Kanawha Navigation. University of, Pittsburgh Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538498005171  LCCN: sh85071450  NARA: 10038833  VIAF: 315526906   WorldCat (עם VIAF): 315526906
ז'אן ז'ירו

| --- | --- |

ז'אן ז'ירו, 2008
 לידה:  8 במאי 1938 נוז'אן-סור-מארן, צרפת
 פטירה:  10 במרץ 2012 (בגיל 73) פריז, צרפת
 שם לידה:  ז'אן אנרי גסטון ז'ירו
 מדינה:  צרפת 
 לאום:  צרפת צרפתי
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 שם עט:  Gir, Mœbius 
 עיסוק:  קומיקסאי
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות יישומיות דופררה 
 שפות היצירה:  צרפתית אנגלית
 תחום כתיבה:  קומיקס סיפורת
 סוגה:  פנטזיה מדע בדיוני הומור
 יצירות בולטות:  "אוכמניות" "The Incal"
 תקופת הפעילות:  1956–2012 (כ־56 שנים) 
 הושפע מ:  Jean-Paul Appel-Guéry 
 בת זוג:  קלודין קונין איזבל צ'מפבל
 צאצאים:  הלן ז'ירו ז'וליין ז'ירו רפאל ז'ירו נאוסיקה ז'ירו
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 2011)  אביר מסדר האמנויות והספרות (ערך בלתי־ידוע)  Sproing Award (2000)  פרס אינקפוט (1986)  היכל התהילה של ויל אייזנר (1998)  היכל התהילה של ג'ק קירבי (1997)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2011)  הפרס הגדול של העיר אנגולם (1981)  פרס הילד הצהוב (1999)  היצירה הזרה הטובה ביותר שפורסמה בספרד (2012)  פרס הדמיון הגדול  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
  אתר האינטרנט הרשמי של ז'אן ז'ירו
 
ז'אן אנרי גסטון ז'ירו (בצרפתית: Jean Henri Gaston Giraud;‏ 8 במאי 1938 – 10 במרץ 2012) היה צייר, סופר, קומיקסאי, תסריטאי, קריקטוריסט ומעצב צרפתי. מגדולי הקומיקסאים בעולם, ובין המשפיעים שבהם. ביצירותיו הביע סגנונות ציור שהיו חדשים לעולם הקומיקס בפרט ולעולם האמנות בכלל, ושילב ז'אנרים יוצאי דופן כמו סוריאליזם, ריאליזם חדש, אמנות מופשטת ואמנות פסיכדלית (אנ'). כמו כן, הוא היטיב בכשרון רב גם ביצירות ה"גנריות" יותר, כמו בקומיקס המערבונים המפורסם שלו "אוכמניות".
במהלך הקריירה שלו חילק את עבודותיו לשני ז'אנרים עיקריים תחת שני שמות עט - בשם "גיר" ("Gir") כתב קומיקס מערבונים שזכה להצלחה עצומה ברחבי העולם, ואילו בשם "מוביוס" ("Mœbius") פרסם קומיקס מדע בדיוני ופנטזיה שאופיין בסגנון אמנותי חדשני ויוצא מן הכלל אותו פיתח ז'ירו במשך השנים.
ז'ירו נחשב לאחד מהקומיקסאים המשפיעים בדורו ובהיסטוריה של הקומיקס הצרפתי-בלגי, וכונה על ידי רבים כאמן רצועות הקומיקס האירופאיות המשפיע ביותר מאז ארז'ה. היצירות המפורסמות ביותר שלו הן בין היתר "אוכמניות" (נוצרה יחד עם הסופר ז'אן מישל שרלייה), המציגה את אחד האנטי-גיבורים הראשונים בקומיקס המערבי. תחת שם העט "מוביוס" הוא יצר עשרות חוברות, רצועות וספרי קומיקס העוסקים במדע בדיוני ופנטזיה בסגנון ציור סוריאליסטי מאוד ואף מופשט, בהן עיני החתול, המחר הארוך וארזך. במהלך חייו שיתף פעולה עם אישיוּיוֹת תרבות מובילות, ביניהן גם הקולנוען אלחנדרו חודורובסקי, אשר עמו יצר את הגרסה המוקדמת לעיבוד הקולנועי של חולית והקומיקס "The Incal" שזכה לתשואות.
בנוסף לתרומתו הענפה לתעשיית הקומיקס העולמית, ז'ירו היה מעורב עד מאוד בתעשיית הקולנוע ובפרט תעשיית המדע הבדיוני והפנטזיה; הוא לקח חלק חשוב בסרטי מדע בדיוני רבים במשך שנות הקריירה שלו, בהם הנוסע השמיני, טרון והאלמנט החמישי.
ראשית חייו

ז'ירו נולד בנוז'אן-סור-מארן, צרפת, ב-8 במאי 1938, כבן יחיד לריימונד ז'ירו, סוכן ביטוח, ופולין וינצ'ון, שעבדה בסוכנות של בעלה. כאשר היה בן שלוש התגרשו הוריו והמשמורת עליו עברה בעיקר לסבתו וסבו שגידלו אותו בפרברי פריז. הקרע בין אמו לאביו יצר אצל ז'ירו הצעיר טראומה נפשית מתמשכת שלטענתו הובילה אותו לשימוש בשמות עט במקום שמו האמיתי. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר ז'ירו להתגורר חלקית אצל אמו, בעוד שאת אביו לא ראה עד גיל 15.
ז'ירו, ילד מופנם וביישן, מצא נחמה לאחר מלחמת העולם באולם קולנוע קטן אשר פעל בפינת הרחוב בו התגוררה אמו, וסיפק לו בריחה מהאווירה העגומה ששררה בצרפת בזמן השיקום מהמלחמה. באולם הקטן הוקרנו לעיתים קרובות מערבונים אמריקאים, וז'ירו, שנהג לפקוד את המקום בכל זמן פנוי שמצא, פיתח תשוקה עזה לז'אנר, יחד עם חברו ושותפו לדרך ז'אן קלוד מז'יר.
לקראת גיל 10 החל ז'ירו לצייר קומיקס להנאתו בעת לימודיו בפנימיית סנט ניקולאס שבמערב פריז, רחוק מביתו הקודם. בפנימייה הוא נחשף למגזיני קומיקס בלגיים כמו טינטין וספירו. בשנת 1954, כאשר היה בן 16 בלבד, החל ז'ירו ללמוד בבית הספר לאמנויות יישומיות דופררה, שם יצר רצועות קומיקס מבדרות עבור חבריו. מוריו השמרנים של ז'ירו לא ראו בעין יפה את רצועות אלו. בזמן לימודיו במכללה הוא התיידד עם כמה אמנים צעירים שגם הם יהפכו בעתיד ליוצרי קומיקס מוערכים, וביניהם ז'אן קלוד מז'יר, אשר הכיר אותו עוד קודם לכן, ופט מלט. ידידותו עם מז'יר בלטה במיוחד, לא מעט בגלל התשוקה המשותפת שלהם למדע בדיוני, מערבונים והמערב הפרוע. ז'ירו פיתח עמו חברות לכל חייהם, ובמשך השנים כינה אותו "ההמשך של הרפתקאות החיים". בשנת 1956 עזב ז'ירו את בית הספר לאמנות בלי שסיים את לימודיו כדי לבקר את אמו במקסיקו, שם התחתנה בשנית עם מקומי. ז'ירו נשאר במקסיקו במשך 9 חודשים והתחיל את לימודיו מחדש רק כשחזר לצרפת.
המדבר המקסיקני, השמיים הכחולים והמישורים רחבי הידיים וה"אינסופיים", השאירו בז'ירו רושם עצום, שכן הוא הוקסם מהחוויה האמיתית של מה שנהג לראות בסרטי המערבונים. חוויותיו במדבר הותירו בו זיכרונות בל נשכחים, שהשפיעו על כמעט כל עבודה מאוחרת שלו. לאחר שובו לצרפת החל לעבוד כאמן קבוע במשרה מלאה עבור המו"ל הקתולי "Fleurus presse", יחד עם ידידו מז'יר.
בשנים 1959–1960 היה אמור ז'ירו להתגייס לצבא צרפת, ולשרת באלג'יריה הצרפתית כחלק ממלחמת העצמאות של אלג'יריה. הוא הצליח לחמוק מחובת הגיוס בזכות היותו המגויס היחיד בעל רקע מוצק באמנות וגרפיקה. במקום לשרת בחזית, גויס ז'ירו לאייר את כתב העת הצבאי "5/5 Forces Françaises". על כן, הוא נשלח לאלג'יריה לתקופה ארוכה על מנת לאייר קריקטורות של מבצעים שונים בחזית, ובכך נחשף בפעם השנייה בחייו לתרבות שונה ואקזוטית מזו שהכיר בצרפת. בדומה לביקורו במקסיקו, הוא ספג את החוויה וניצל את הניסיון שצבר שם לעבודותיו העתידיות. שהותו הצבאית באלג'יריה עשתה עליו רושם כביר, והותירה את עקבותיה בקומיקס המאוחר שלו, ובייחוד אלו שכתב בשם "מוביוס".
קריירה > קומיקס מערבונים

כבר בגיל 18 צייר ז'ירו את הקומיקס ההומוריסטי הראשון שלו, אשר היה מושפע עד מאוד מהקומיקס הפופולרי לאקי לוק. הקומיקס, שהיה באורך שני עמודים בלבד, נשא את השם "Frank et Jeremie" ופורסם במגזין המערבונים "המערב הרחוק" הצרפתי. הקומיקס הושפע מאוד מסרטי מערבונים ומהתרבות האמריקאית, ולכן זכה לשם "קומיקס מערבי", כינוי שילווה את סגנונו של ז'ירו בהמשך. הקומיקס היה לעבודה העצמאית הראשונה שביצע ז'ירו עבור תשלום. עורך המגזין, ז'אק דיומה, חשב שז'ירו הצעיר ניחן בכישרון לקומיקס הומוריסטי, אך לא לקומיקס ריאליסטי ורציני. לכן הוא הציע לז'ירו לאייר קומיקס בסגנון "פרנק וג'רמי" הצרפתי. עם זאת, ז'ירו בחר שלא להישמע לו, סירב להצעה, ועזב את העיתון.