stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסגת גיילן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קלאודיוס גלנוס 
 גובה:  1,520 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי סולוואי 
 קואורדינטות:  64°22′00″S 62°26′00″W﻿ / ﻿64.3667°S 62.4333°W﻿ / -64.3667; -62.4333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת גיילן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת גיילן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גיילן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גיילן
 
פסגת גיילן  (באנגלית: Galen Peak) היא הר בהרי סולוואי בחלקו הדרומי של האי בראבאנט שבארכיפלג פאלמר, למול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בצידו הדרומי של קרחון היפוקרטס, ובמרחק 6 קילומטרים ממערב למפרץ בולז.
אוכף אלוזור מפריד בין הפסגה לבין הרי סטריבוג.
הפסגה מתנשאת לגובה של 1,520 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש בין השנים 1899–1897.
הפסגה מופתה בשנת 1959 מצילומי אוויר שצולמו על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, והיא נקראת על שם גיילן (Galen) - שמו האנגלי של הרופא הרומאי הנודע ביותר בתקופתו - קלאודיוס גלנוס, שכתב ספרים רבים בנושא רפואה, ניתוחים, ואנטומיה.
לקריאה נוספת

Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי.
↑  לפי מקור אחר גובהה של הפסגה 925.
↑  לפי ספרו של Damien Gildea ב"לקריאה נוספת" גובה הפסגה 1,540 מטרים מעל פני הים.
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
ציבי גבע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  נובמבר 1951 (בן 72) קיבוץ עין שמר, ישראל ישראל
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל  ניו-יורק סטודיו סקול 
 תקופת הפעילות:  1987–2016 (כ־29 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, מיצב
 הושפע על ידי:  רפי לביא
 
ציבי גבע (נולד בנובמבר 1951) הוא צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גבע נולד בקיבוץ עין שמר לאדריכל יעקב (קובה) גבר ולציירת פרנקה גבר. אחיו הבכור הוא האמן אביטל גבע. בגיל 16 נרשם גבע למכון אבני. בשנים 1976–1979 למד במדרשה לאמנות ברמת השרון. בשנת 1984 זכה במלגת לימודים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל שאיפשרה לו ללמוד בשנים 1985–1987 ב"ניו יורק סטודיו סקול", בניו יורק.
משנת 1989 משמש גבע פרופסור לאמנות באוניברסיטת חיפה.
במהלך מבצע עמוד ענן, נעשה שימוש ראשון בכספת במוזיאון אשדוד לאמנות כדי להגן על 15 מיצירותיו.
תערוכות

בנוסף לתצוגות המציגות את עבודותו, גבע אצר ואוצר תערוכות שונות במהלך השנים. בין התערוכות:
2006-2007 – "שפת ההר" במוזיאון חיפה לאמנות.
2014 – "עשור לתואר השני באמנות יצירה" באוניברסיטת חיפה. בין המציגים ניתן למצוא את מרב סודאי, ניר דבוראי, טליה רז, דורון וולף, שחר סריג, תמר שפר, שי עיד אלוני, אנג'לה קליין ועוד.
2019 – "פרא – תערוכת יחידה" של מרב סודאי.
2020 – "שוב לא שקט" של אורית טוכמן.
2020 – בעבודה על תערוכת ציוריו של תומר בן חורין.
חיים אישיים

גבע הוא אב לשלושה, חי ועובד בתל אביב.
גלריה

ללא כותרת, 2002
ברזל, גובה 140 ס"מ, אורך 110 ס"מ
‏Blinds, ‏2003
הצבה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (2009)
ללא כותרת, 2005
אוסף בנק דיסקונט
קיר, 2009
מיצב מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
מראה בתערוכה "בילאדי, בילאדי – עבודות 1983- 1985", נמל יפו (2009)
מראה בתערוכה "בילאדי, בילאדי – עבודות 1983- 1985", נמל יפו (2009)
מראה בתערוכה "אובייקט, מעבר", מוזיאון אשדוד לאמנות (2012)
מראה בתערוכה "אובייקט, מעבר", מוזיאון אשדוד לאמנות (2012)
תערוכות יחיד

| --- | --- |
 1979 – ציבי גבע, גלריה הקיבוץ, תל אביב  1979 – ציבי גבע, גלריה שרה גילת, ירושלים  1982 – דצמבר 82, גלריה הקיבוץ, תל אביב  1983 – עבודות חדשות, גלריה שרה גילת, ירושלים  1984 – ציבי גבע, גלריה ג'ולי מ. תל אביב  1984 – ציבי גבע, תצוגה מיוחדת, מוזיאון ישראל, ירושלים  1984 – זרמים: ציבי גבע, ICA, בוסטון  1985 – ציבי גבע, גלריה ג'ולי מ. תל אביב  1988 – ציבי גבע: ציורים, מוזיאון תל אביב לאמנות  1989 – ציבי גבע, גלריה ג'ולי מ. תל אביב  1990 – ציבי גבע, גלריה אנינה נוזיי, ניו-יורק  1990 – המקלט וציורים נוספים 1985–1988, גלריה ג'ולי מ. תל אביב  1992 – ללא, גלריה ג'ולי מ. תל אביב, גלריה בוגרשוב, תל אביב  1993 – ציבי גבע, גלריה אנינה נוזיי, ניו-יורק  Blinds – 1994, גלריה ג'ולי מ. תל אביב  1994 – ציבי גבע – עבודות 1988–1994, המשכן לאמנות, עין-חרוד  1995 – ציבי גבע, גלריה אנינה נוזיי, ניו-יורק  1995 – החלון הצפוני הגדול של כיתה, גלריה ג'ולי מ. תל אביב  1997 – עבודות, גלריה ג'ולי מ. תל אביב  1998 – ציבי גבע: דצמבר 1982– דצמבר 1998, גלריה הקיבוץ, תל אביב  1998 – ציורי כאפיה ובלאטה, גלריה אמברוזינו, מיאמי, פלורידה  1999 – כאפייה, Espacio Aglutinador, הוואנה, קובה  1999 – קיץ, הגלריה לאמנות קיבוץ בארי  2000 – עבודות, גלריה לאמנות, קיבוץ ראש הנקרה:  2001 – מים נוראים, גלריה אנינה נוסיי, ניו יורק  2001 – Rage, גלריה עכשיו, ברלין  2002 – סבכה, גלריה הגר, יפו  2002 – הימים הנוראים, תיאטרון תמונע, תל אביב  2002 – Background, גלריה כברי; גלריה לאמנות קיבוץ לוחמי הגטאות  2003 – תוכנית אב, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה  2003 – ציפורי ארצנו, גלריה קו 16, תל אביב  2003 – מה אכפת לציפור, גלריה גורן לאמנויות, המכללה האקדמית עמק יזרעאל  2004 – גלריה אנינה נוסיי, ניו-יורק  2005 – אחרי, גלריה אנינה נוסיי, ניו-יורק  2006 – Mount Analogue, הגלריה של המדרשה לאמנות, תל אביב  2006 – פרחים אחרים, הגלריה החדשה, בית גבריאל בכנרת  2007 – טבע דומם, גלריה ארמנו טדסקי, רומא  2008 – תל דברים, מוזיאון תל אביב לאמנות  2009 – בילאדי, בילאדי – עבודות 1983- 1985, מחסן 2, נמל יפו  2009 – אינאיך הלאה, מוזיאון הרצליה  2010 – העבודות האחרות, גלריה פראט, תל אביב  2010 – שיר על הארץ, גלריה סאן גלו ארטסטיישן, פירנצה  2010 – ציבי גבע – עבודות חדשות, גלריה אנינה נוסיי, ניו יורק  2011 – ציבי גבע, הזוכים אלפיים ועשר, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן  2011 – כאפייה, קיר אמן, מרכז פרס לשלום  2012 – הציפור שבפנים עומדת בחוץ, הורקנוס אורקה, מסינה, סיציליה  2012 – עבודות חדשות, הסטודיו באלפסי, תל אביב  2012 – אובייקט, מעבר, מוזיאון אשדוד לאמנות, מרכז מונארט, אשדוד  2015 – מיצג, הביתן הישראלי לבינאלה לאומנות, ונציה.
הוראה

1979 – מדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
1989 – אוניברסיטת חיפה, המחלקה לאמנות
החל מ-2011 – המדרשה לאמנות בית ברל.
פרסים ומלגות

1984 – קרן התרבות אמריקה-ישראל, מלגת שרת להשתלמות בחו"ל
1985 – פרס קולינר לאמן צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1994 – פרס שרת המדע והאמנויות לאמנות פלסטית
1996 – פרס ישראכרט לאמנות, מוזיאון תל אביב לאמנות
1997 – פרס סנדברג לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2001 – פרס ע"ש ז'נט וג'ורג' ג'אפין, קרן התרבות אמריקה-ישראל
2003 – פרס מוזיאון חיפה לאמנות ע"ש אפטוביצר
2004 – פרס קרן אווה ומנדל פונדיק לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות
2010 – פרס מפעל חיים המשרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב.
הערות שוליים

↑  קובה גבר, באתר מקום שמור
↑  פרנקה גבר, באתר מרכז מידע לאמנות ישראלית/מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  Associated Press, Museums hide art to protect it from rockets, ynet, ‏21 בנובמבר 2012
↑  תערוכת העשור, אוצר ציבי גבע, באתר הבמה, נותנים במה לתרבות
↑  חגית פלג רותם, אורית טוכמן דואר: ציור שמתחולל במקום שהמילים נגמרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272301  NLI: 987007261769305171  BnF: cb17086203t (data)  GND: 122101626  ISNI: 0000 0000 7866 0595  LCCN: nr2003038620  RKD: 478784  SUDOC: 192305573  ULAN: 500341442  VIAF: 71337852   WorldCat (עם VIAF): 71337852
פלמיירס

סוסיאדדה אספורטיבה פלמיירס (בפורטוגזית: Sociedade Esportiva Palmeiras), המוכר כפלמיירס, הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר סאו פאולו שבברזיל. פלמיירס היא הקבוצה הברזילאית שזכתה במספר הרב ביותר של תארים לאומיים: היא זכתה 11 פעמים בליגת העל הברזילאית, ארבע פעמים בגביע הברזילאי ופעם בגביע האלופות הברזילאי. כמו כן, זכתה פלמיירס 24 פעמים באליפות סאו פאולו, הישג שני לזה של קורינתיאנס (26 זכיות) בלבד.
קהל האוהדים של פלמיירס (כ-12 מיליון איש) הוא השלישי בגודלו במדינת סאו פאולו והרביעי בברזיל (אחרי פלמנגו, קורינתיאנס וסאו פאולו).
בשנת 2012 ירדה פלמיירס לסדרה ב' של אליפות ברזיל (ליגה ב') לאחר שהגיעה למקום ה-18 בליגת העל. זו הפעם השנייה שפלמיירס יורדת ליגה - פעם הקודמת הייתה בשנת 2002 (לאחר שנה היא חזרה לליגת העל לאחר שהייתה אלופת ליגה ב' בשנת 2003). גם הפעם, כמו בפעם הקודמת בה ירדה ליגה, חזרה פלמיירס לליגה הראשונה לאחר עונה אחת בלבד בליגה ב', ולאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה.
היסטוריה

מועדון פלמיירס נוסד ב-26 באוגוסט 1914 על ידי מהגרים איטלקיים ושמו המקורי היה  "סוסיאטה ספורטיבה פלסטרה איטליה" (באיטלקית: Società Sportiva Palestra Italia). אי לכך, מייצגת הקבוצה באופן מסורתי את הקהילה האיטלקית בסאו פאולו. צבעי פלסטרה איטליה היו אדום, לבן וירוק כצבעי דגל איטליה. עם הזמן יצא האדום מכלל שימוש והירוק והלבן נשארו כצבעים הרשמיים.
בעקבות מלחמת העולם השנייה בה הכריזה ברזיל מלחמה נגד מדינות הציר נאלץ המועדון להחליף את שמו. המועדון פלמיירס אימץ את שמו הנוכחי ב-14 בספטמבר 1942. המגרש הביתי הראשון של פלמיירס היה "אצטדיון פלסטרה איטליה", אשר נבנה ב-1902 על ידי יצרנית הבירה "אנטארקטיקה" (היום חלק מחברת אמבֵּב) ונקנה ב-1920 על ידי פלסטרה איטליה. בשנת 2010 נהרס האצטדיון ועל השטח בו עמד נבנה אליאנץ פארקה, אצטדיון מודרני חלופי, בתכולה של 43,000 מקומות ישיבה.
יריבויות

היריבה הגדולה ביותר של פלמיירס היא קורינתיאנס, יריבתה העירונית. היריבות ביניהן, אשר נקראת "פאוליטסה דרבי", נחשבת לבין הגדולות ביותר בליגה הברזילאית.
לפלמיירס יריבות גדולה גם עם סאו פאולו, יריבה עירונית נוספת. המשחקים בין שתי הקבוצות נקראים ה"צ'וקי רי" - (הלם המלך).
לקבוצה גם יריבות עם סנטוס, אשר פועלת בעיר הסמוכה לסאו פאולו. המשחקים בין שתי הקבוצות נקראים ה"קלאסיקו דה סאודד" (קלאסיקו הערים).
תארים > בינלאומיים

גביע ריו: 1951
גביע ליברטדורס: 1999, 2020, 2021
גביע מרקוסור: 1998
תארים > לאומיים

ליגת העל הברזילאית - 7 פעמים: 1972, 1973, 1993, 1994, 2016, 2018, 2022.
טורניר רוברטו גומס פדרוזה (אוחד עם ליגת העל): פעמיים - 1967, 1969
טאסה ברזיל (אוחד עם ליגת העל) - פעמיים: 1960, 1967
ליגה ב' הברזילאית (סדרה ב' של האליפות הברזילאית): 2003
טורניר ריו-סאו פאולו - 5 פעמים: 1933, 1951, 1965, 1993, 2000.
הגביע הברזילאי: 1998, 2012, 2015, 2020
גביע האלופות הברזילאי: 2000
תארים > מדינה

אליפות סאו פאולו - מקום ראשון 24 פעמים: 1920, 1926, 1927, 1932, 1933, 1934, 1936, 1940, 1942, 1944, 1947, 1950, 1959, 1963, 1966, 1972, 1974, 1976, 1993, 1994, 1996, 2008, 2020, 2022, 2023. מקום שני 24 פעמים.
שחקנים מפורסמים

ברזיל אדמיר ד'אגיאה
ברזיל דז'למה סאנטוס
ברזיל ואוה
ברזיל ואגנר לאב
ברזיל איטליה מזולה
ברזיל לאאו
ברזיל קאפו
ברזיל רוברטו קרלוס
ברזיל רוקה ז'וניור
ברזיל ריבאלדו
ברזיל אלסון
ברזיל גבריאל ז'סוס
ברזיל לואיס אדריאנו
ברזיל גוסטבו סקארפה
ברזיל  פליפה מלו
ברזיל וברטון
הערות שוליים

↑  סקר מספר אוהדים מאת מכון איבופה, פורסם ב-esporte.uol.com.br ונבדק ביולי 2010. (בפורטוגזית)
↑  הודעה על איחוד התארים הברזילאים באתר CBF (בפורטוגזית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no98131442  VIAF: 153927120   WorldCat (עם VIAF): 153927120
פסגת גמבקורטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,840 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס נפטון 
 קואורדינטות:  84°02′00″S 56°03′00″W﻿ / ﻿84.0333°S 56.05°W﻿ / -84.0333; -56.05
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גמבקורטה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גמבקורטה
 
פסגת גמבקורטה (באנגלית: Gambacorta Peak) היא פסגה ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,840 מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 7 קילומטרים ממזרח להר קשק.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

רכס נפטון (ובו הפסגה) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם הפסגה) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של קפטן פרנסיס מ. גמבקורטה (Francis M. Gambacorta), שהיה רב החובל של אוניית צי ארצות הברית ויאנדוט (USS Wyandot), אשר, בתחילת השנה הגיאופיזית הבינלאומית הביאה את הצוות שבנה את תחנת אלזוורת', ואת הציוד הנדרש. פריקת הציוד באתר התחנה, על מדף הקרח פילכנר, החלה ב־29 בינואר 1957.
לקריאה נוספת

• Edmund Stump, , PP 229 - 230
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6  מידע היסטורי על רכס נפטון
| רכס פורסטל |
| --- | --- | --- |
| רכסים | שלוחת אבלה |  |
| הרים | הר לצ'נר |  |
| פסגות | דירדאל • ואטס • פיירל |  |
| מצוקים | מצוק קמפ • סלע קואל |  |
| נונאטאקים | אקרמן • בלאנט • ואנגאד |  |
| קרחונים | צ'יימברס |  |
| שדות שלג | מידיאן • סאלי |  |
| מסיב דופק |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אדג' |  |
| עמקים | עמק דייוויס (אנטארקטיקה) |  |
| הרים | אינגלנד • ווקר • נויברג |  |
| נונאטאקים | בראון • ראושיו |  |
| אגמים | אגם פורלידס |  |
| מצוקים | מצוק פורלידס |  |
| מצוקי בוייד | נונאטאק קוקס • סלע רנקין |  |
| אתרים נוספים בהרי פנסקולה |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | קרחון אקדמי |  |
| מפלי קרח וזרמי קרח | מפל הקרח אמונדסן • זרם הקרח פאונדיישן |  |
| רמות | מישור אירקווי |  |
| הרים וגבעות | גבעות הימלברג • מסיב פורד • פסגות קסטר |  |
| נונאטאקים ומצוקים | סלעי אדג' • נונאטאק פרל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 233857300   WorldCat (עם VIAF): 233857300
צפירה עוגן

ד"ר צפירה עוגן
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
צפירה קטינסקי-עוגן (לעיתים: צפירה ברוך) (כ"א באלול תרע"ט, 16 בספטמבר 1919 – ט"ו בניסן תשע"א, 19 באפריל 2011) הייתה מוזיקולוגית, ד"ר לספרות עברית, סופרת ומחנכת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, בתם הצעירה של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק. למדה בגימנסיה הרצליה ובבית המדרש למורים. בשנות ה-30 הייתה קשרית ב"הגנה" ופעילה בש"י. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייסה לצבא הבריטי, ובמשך ארבע שנים הייתה סרג'נט מייג'ור (רס"רית) בחיל העזר לנשים במצרים.
השתלמה במוזיקה בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. במשך שנים רבות הייתה מחנכת ומורה למוזיקה בתל אביב. רוב חייה התגוררה בבניין המשפחתי שבנה אביה ברחוב שינקין בתל אביב.
מאז שנות ה-50 פרסמה בשבועוני הילדים סיפורים קצרים ורשימות על מוזיקה. כמו כן פרסמה מספר ספרים בתחום תולדות המוזיקה וסיפורי ילדים.
הייתה נשואה ליהושע בלום, וכעבור זמן התגרשו. חלק מספריה יצאו תחת השם צפירה ברוך. מנישואיה הראשונים נולדה בתה נעמי קורדובה. ב-1965 נישאה למשורר יצחק עוגן, שהתאלמן ב-1964 מאשתו הראשונה, השופטת לאה עוגן.
בסוף שנות ה-50 התגייסה לצה"ל בדרגת רב-סרן, והקימה יחידה שהעניקה השכלת יסוד לחיילים שלא סיימו בית ספר יסודי. במלחמת יום הכיפורים, בהיותה כבת 54, שבה והתגייסה ושימשה כקצינת קשר עם משפחות הנעדרים.
בשנת 1996, בגיל 77, הגישה את הדוקטורט שלה בספרות באוניברסיטת בר-אילן על שירת החשק העברית בספרד.
בשנת 2003 יצרה אחייניתה, פרופ' יעל קציר, את הסרט התיעודי המשפחתי "שבעה על אמא", שבו הייתה צפירה עוגן אחת הדמויות המרכזיות. בשנת 2009 יצרה קציר את הסרט "צפירה מלכת שיינקין", על צפירה עוגן.
נפטרה בשנת 2011, בגיל 91. נקברה לצד בעלה, יצחק עוגן, בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.
ספריה

הנדל: אזרח העולם, תל אביב: מ. ניומן, תשי"ד 1954
הגדה של מוזיקה, ירושלים: שוקן, תשי"ח 1957
הסוד של רחל ואלי, ועוד סיפורים, תל אביב: רשפים, תשמ"א 1981
צלילי הקסם, ועוד סיפורים, תל אביב: רשפים, תשמ"ז 1987
רישומי ענק היונה: מאת אבן חזם - בשירת-החשק העברית בספרד, תל אביב, תשל"ז
תשתיות מן המקרא ומשירת החשק הערבית בשירת החשק העברית בספרד, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשנ"ו 1996
הערות שוליים

↑  צפירה עוגן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306818805171  GND: 1219946710  ISNI: 0000 0000 6694 1242  LCCN: n88232250  VIAF: 23704256   WorldCat (עם VIAF): 23704256
קבוצת הארמיות ה-15

| --- | --- |

קבוצת הארמיות ה-15
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  הרולד אלכסנדר   מארק קלארק
קבוצת הארמיות ה-15 הייתה קבוצת ארמיות של בעלות הברית, שלחמה בזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

קבוצת הארמיות ה-15 הוקמה בשנת 1943 באלג'יריה, והועמדה תחת פיקוד הרולד אלכסנדר. קבוצת הארמיות השתתפה בפלישה לסיציליה, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית השביעית והארמייה הבריטית השמינית. לאחר מכן לחמה קבוצת הארמיות בזירה האיטלקית, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית החמישית והארמייה הבריטית השמינית. ביולי 1944 כבשה קבוצת הארמיות את רומא, ובדצמבר 1944 החליף מארק קלארק את אלכסנדר בפיקוד על קבוצת הארמיות. לאחר סיום המלחמה, הפכה קבוצת הארמיות למפקדת הכוחות האמריקניים באוסטריה.
סדר הכוחות

סדר הכוחות בקבוצת הארמיות ה-15, אוגוסט 1944-אפריל 1945
קבוצת הארמיות ה-15 - (גנרל סר הרולד אלכסנדר)
הארמייה הבריטית השנייה - (לוטננט-גנרל סר אוליבר ליס)
הקורפוס הבריטי החמישי (לוטננט-גנרל צ'ארלס קייטלי)
דיוויזיית השריון הבריטית הראשונה - (מייג'ור גנרל ריצ'רד האל)
דיוויזיית הרגלים הבריטית הרביעית - (מייג'ור-גנרל אלפרד דאדלי וורד)
דיוויזיית הרגלים ההודית הרביעית - (מייג'ור-גנרל ארתור הולוורת'י)
דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-46 - (מייג'ור גנרל ג'ון הוקסוורת')
דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-56 - (מייג'ור גנרל ג'ון יילדהם וייטפילד)
חטיבת הטנקים הבריטית ה-25
הקורפוס הקנדי הראשון - (לוטננט-גנרל א. ל. מ. בארנס)
דיוויזיית הרגלים הקנדית הראשונה - (מייג'ור גנרל כריסטופר ווקס)
דיוויזיית הרגלים הניו זילנדית השנייה - (לוטננט-גנרל ברנרד פרייברג)
דיוויזיית השריון הקנדית החמישית - (מייג'ור גנרל ברט הופמייסטר)
החטיבה ההררית היוונית השלישית - (לוטננט גנרל תראסיוולוס צאקאלוטוס)
חטיבת השריון הבריטית ה-21
הקורפוס הפולני השני - (לוטננט גנרל ולדיסלב אנדרס)
דיוויזיית הרגלים הקרפטית השלישית - (מייג'ור גנרל ברוניסלב דוך)
דיוויזיית הרגלים קרסובה החמישית - (רב-גנרל ניקודם סוליק)
חטיבת הטנקים ה-2
הקורפוס הבריטי העשירי - (לוטננט-גנרל סר ריצ'רד מקרירי)
דיוויזיית הרגלים ההודית העשירית - (מייג'ור גנרל דניס ריד)
חטיבת השריון הבריטית ה-9
צבא שיתוף פעולה איטלקי - (לוטננט גנרל פאולו ברארדי)
הארמייה האמריקאית החמישית - (לוטננט גנרל מארק קלארק)
הקורפוס האמריקאי השני - ( מייג'ור גנרל ג'פרי קיז)
דיוויזיית הרגלים ה-34 - (מייג'ור גנרל צ'ארלס ל. בולטה)
דיוויזיית הרגלים ה-88 - (מייג'ור גנרל ג'ון אי. סלואן)
דיוויזיית הרגלים ה-91 - (מייג'ור גנרל ויליאם ג'י לייבסיי)
הקורפוס האמריקאי הרביעי - (מייג'ור גנרל ויליס קריטנברגר)
דיוויזיית השריון הדרום אפריקאית השישית - (מייג'ור גנרל אוורד פול)
דיוויזיית הרגלים ה-85 - (מייג'ור גנרל ג'ון ב. קולטר )
דיוויזיית הרגלים ה-92 - (מייג'ור גנרל אדוארד אלמונד)
צוות קרב רגימנט הרגלים ה-442 - (קולונל וירג'יל ר. מילר)
דיוויזיית הרגלים הברזילאית הראשונה - (מייג'ור גנרל מסקרנהס דה מוראיס )
הדיוויזיה ההררית העשירית - (מייג'ור ג'ורג' פרייס הייז )
הקורפוס הבריטי ה-13 - (לוטננט-גנרל סידני קירקמן)
דיוויזיית הרגלים הבריטית הראשונה - (מייג'ור גנרל צ'ארלס לוון)
דיוויזיית השריון הבריטית השישית - (מייג'ור גנרל הורטיוס מאריי)
דיוויזיית הרגלים ההודית השמינית - (מייג'ור גנרל דאדלי ראסל )
עתודת קבוצת הארמיות
דיוויזיית השריון האמריקאית הראשונה - (מייג'ור גנרל ורנון פריצ'רד)
תנועת ההתנגדות האיטלקית
קבוצת הארמיות הראשונה

| --- | --- |

קבוצת הארמיות הראשונה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קבוצת ארמיות
 בסיס האם:  דובר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1944
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  עומר בראדלי ג'ורג' פטון לסלי מקניר ויליאם סימפסון ג'ון דוויט
קבוצת הארמיות הראשונה (באנגלית: First United States Army Group בראשי תיבות: FUSAG) הייתה קבוצת ארמיות של צבא ארצות הברית, אשר הוקמה לקראת מבצע פורטיטיוד, ומטרתה הייתה להטעות את הגרמנים ולגרום להם לחשוב כי בעלות הברית מתכננות נחיתה בפה-דה-קאלה, ובכך להפחית את מוכנותם לקראת הפלישה לנורמנדי. כיוון שיועדה להטעיה בלבד, הקבוצה כללה יחידות אמיתיות ומומצאות גם יחד.
היסטוריה

כהכנה לקראת הפלישה לנורמנדי, חפצו בעלות הברית להפחית את המוכנות של כוחות הוורמאכט בגזרת נורמנדי. לשם כך ניזום מבצע הונאה צבאית בשם "מבצע פורטיטיוד", אשר נחלק לשתי גזרות, "צפון" ו"דרום". מבצע פורטיטיוד צפון, נועד לגרום לגרמנים להאמין שבעלות הברית מתכננות התקפה על נורווגיה, בעוד מבצע פורטיטיוד דרום, אשר כונה גם מבצע כספית, נועד לגרום להם להאמין שהן פותחות בהתקפה בפה-דה-קאלה.
לצורך מבצע כספית, הוקמה בלונדון בשנת 1943 קבוצת הארמיות הראשונה, אשר התפרסמה יותר בראשי התיבות של שמה באנגלית: FUSAG. כמפקד הראשון של הקבוצה מונה עומר בראדלי, אולם בהמשך הועבר בראדלי יחד עם כל קציני המטה כדי לפקד על קבוצת הארמיות ה-12, ובמקומו מונה ג'ורג' פטון. אייזנהאואר בחר בפטון לפקד על קבוצת הארמיות הראשונה בין היתר מפני שהגרמנים ראו בו את המצביא הטוב ביותר של בעלות הברית המערביות, והמוניטין שלו חיזק את הנחת הגרמנים כי הוא ינהיג את המתקפה. באופן רשמי באותה תקופה היה פטון מפוטר בשל "תקרית הסטירות". המטה הכללי של הקבוצה היה בדובר בדרום מזרח אנגליה, מול פה-דה-קאלה.
שתי ארמיות דמה הוקמו והוכפפו לקבוצה. הארמייה הרביעית של הצבא הבריטי הוצבה בסקוטלנד, והגרמנים האמינו שמטרתה היא נורווגיה. בחודשים שקדמו לפלישה הוחלפו שדרים אלחוטיים בדרגת הצפנה נמוכה, ויצרו את הרושם שהארמייה אמיתית. כמו כן הוקמו בידי המטכ"ל האמריקני הארמייה ה-14, אשר כמפקדה מונה ג'ון לוקס (לימים מפקד הארמייה ה-15), והארמייה התשיעית שלימים הפכה לאמתית. הקבוצה כללה קורפוסים ודיוויזיות מבוימים ואמתיים כאחד. היא כללה טנקי דמה שנעשו מעיסת נייר וגומי, מפקדות מדומות, נחתות דמה, ומטבחי שדה שפלטו עשן. בנוסף, מספר ההפצצות והסיור על קאלה היו כפולות ממספרן בשמי נורמנדי.
הקבוצה המשיכה "להתקיים" גם לאחר שהפלישה החלה והגרמנים כבר הבינו את המצב לאשורו. היא "פורקה" רק לקראת סוף שנת 1944.
סדר כוחות

הארמייה הרביעית (בריטניה)
הדיוויזיה המוטסת ה-2 (בריטניה) - מזויפת
הקורפוס ה-7 (בריטניה) - אמיתי
הדיוויזיה ה-55 (ארצות הברית) - מזויפת הוצבה כביכול באיסלנד
הדיוויזיה ה-80 (בריטניה) - הייתה עוד בתהליכי אימונים
פלוגות הריינג'רס ה-7 ה-9 וה-10 (ארצות הברית) - מזויפות
הקורפוס ה-2 (בריטניה) - אמיתי
הארמייה ה-14 (ארצות הברית)
הדיוויזיה המוטסת ה-9 (ארצות הברית) - מזויפת
הדיוויזיה המוטסת ה-21 (ארצות הברית) - מזויפת
הקורפוס ה-33 (ארצות הברית) - מזויף
הדיוויזיה ה-11 (ארצות הברית) - אמיתית מבחינה היסטורית, בפועל לא קיימת
הדיוויזיה ה-48 (ארצות הברית) - מזויפת, לאחר המלחמה הוקמה באמת
דיוויזיית השריון ה-25 (ארצות הברית) - מזויפת
הקורפוס ה-37 (ארצות הברית) - מזויף
הדיוויזיה ה-17 (ארצות הברית) - אמיתית מבחינה היסטורית, בפועל לא קיימת
הדיוויזיה ה-59 (ארצות הברית) - מזויפת
הארמייה התשיעית (ארצות הברית) - בהמשך הוקמה במציאות
קווין פאנטר

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1993 (בן 31) הברונקס, ארצות הברית 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.93 מטרים
 מכללה:  הקולג' הקהילתי סטייט פייר (2012–2014) אוניברסיטת טנסי (2014–2016)
 דראפט:  לא נבחר, 2016
 קבוצות כשחקן
 2016–2017 2017 2017–2018 2018 2018–2019 2019 2019–2020 2020–2021 2021–2024 2024–:  לאווריו אנטוורפ ג'יינטס רוזה ראדום א.א.ק. אתונה וירטוס בולוניה אולימפיאקוס הכוכב האדום בלגרד אולימפיה מילאנו פרטיזן בלגרד ברצלונה
 הישגים כשחקן
 2 ליגת האלופות בכדורסל (2018, 2019)  אליפות הליגה האדריאטית (2023)  הגביע האיטלקי בכדורסל (2021)  הסופר קאפ האיטלקי בכדורסל (2020)  הגביע היווני בכדורסל (2018)  חמישיית העונה השנייה ביורוליג (2023)  חמישיית העונה השנייה ביורוקאפ (2022)  MVP של פיינל פור ליגת האלופות בכדורסל (2019)  מלך הסלים של ליגת האלופות (2018)  חמישיית העונה בליגת האלופות (2019)  2 בחירות לחמישיית העונה בליגה האדריאטית (2022, 2023)
 
קווין אקסבייר פאנטר הבן (בסרבית: Кевин Ксавиер Пантер Џуниор, באנגלית: Kevin Xavier Punter Junior; נולד ב-25 ביוני 1993) הוא כדורסלן סרבי יליד-ארצות הברית המשחק בברצלונה מליגת העל הספרדית בכדורסל והיורוליג.
קריירת מכללות

לאחר שסיים את בית ספר התיכון שיחק פאנטר כדורסל מכללות בקולג' הקהילתי סטייט פייר במיזורי מ-2012 עד 2014, ובאוניברסיטת טנסי מ-2014 עד 2016. בשנתו האחרונה בטנסי העמיד פאנטר ממוצעים של 22.1 נקודות למשחק ו-3.4 ריבאונדים למשחק. אף על פי שהחמיץ חמישה משחקים במשחקי אזור ה-SEC, הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-SEC לאחר שסיים עם במקום השלישי בנקודות ובמקום הרביעי באחוזי עונשין (85.3%).