stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דה אדג'
הערות שוליים

1 2  דה אדג' ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים", באתר רולינג סטון
| U2 |
| --- | --- | --- |
בונו • דה אדג' • אדם קלייטון • לארי מולן ג'וניור • דיק אוונס • איבן מקורמיק
| אלבומי אולפן | Boy •  October • War • The Unforgettable Fire • The Joshua Tree • Rattle and Hum • Achtung Baby • Zooropa • Pop • All That You Can't Leave Behind • How To Dismantle An Atomic Bomb • No Line on the Horizon • Songs of Innocence • Songs of Experience • Songs of Surrender |  |
| אוספים ומיני-אלבומים | Three • Wide Awake in America • Please: PopHeart Live PE • The Best of 1980-1990 • 7 • The Best of 1990-2000 • Exclusive • The Complete U2 • Live from Under the Brooklyn Bridge • U218 Singles • Wide Awake in Europe |  |
| אלבומי הופעות ואלבומים אחרים | Under a Blood Red Sky  • Original Soundtrack 1 |  |
| סינגלים | "New Year's Day" • "Sunday Bloody Sunday" • "Pride (In the Name of Love)" • "With or Without You • "One" • "Beautiful Day" |  |
| אוספי וידאו קליפים וסרטים | U2 Live at Red Rocks: Under a Blood Red Sky • Rattle and Hum • From the Sky Down |  |
| סיבובי הופעות והופעות | October Tour • War Tour • The Unforgettable Fire Tour • לייב אייד • A Conspiracy of Hope • The Joshua Tree Tour • Lovetown Tour • Zoo TV Tour • PopMart Tour • Elevation Tour • Super Bowl XXXVI halftime show • Vertigo Tour • 360° • Innocence + Experience Tour • The Joshua Tree Tour 2017 • Experience + Innocence Tour • The Joshua Tree Tour 2019 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407866005171  BIBSYS: 6029601  BnF: cb138935885 (data)  GND: 134598105  ISNI: 0000 0001 1476 9951  LCCN: no97040280  MusicBrainz: a94e530f-4e9f-40e6-b44b-ebec06f7900e  NKC: ola2002152369  NLK: KAC2020R5042  NSK: 000441991  NTA: 071855068  RERO: 02-A020305679  SELIBR: 50612  SNAC: w6p11ncj  SUDOC: 119836459  VIAF: 87558772   WorldCat (עם VIAF): 87558772
דיוניסיו אגואדו

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1784 מדריד, ספרד 
 פטירה:  29 בדצמבר 1849 (בגיל 65) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Dionisio Aguado y García 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 
דיוניסיו אַגוּאַדוֹ (בספרדית: Dionisio Aguado‏; 8 באפריל 1784 – 29 בדצמבר 1849) היה נגן גיטרה קלאסית ומלחין ספרדי.
ביוגרפיה

נולד במדריד, למד עם מיגל גרסיה. ב-1825 ביקר אגואדו בפריז, שם פגש והתחבר עם חברו לדירה פרננדו סור.
עבודתו הגדולה של אגואדו "Escuela de Guitarra" היא מדריך ללימוד נגינה בגיטרה. המדריך עדיין מודפס היום. ב"אסקולה" מתאר אגואדו את שימושו בציפורני האצבעות ביד ימין בנוסף לשיטותיו האחרות לנגינת גיטרה.
עבודותיו האחרות של אגואדו כללו "Trois Rondos Brillants" (Opus 2), "Le Menuet Affandangado" (Opus 15), Fandango Varie" (Opus 16), Rondo In A Minor. עבודותיו המתקדמות יותר דורשות יכולות וירטואוזיות ומתיחות ביד שמאל אשר כמעט בלתי אפשריות.
אגואדו חזר למדריד ב-1838 ונפטר בגיל 65.
דיק בארנט

| --- | --- |

בארנט בעונת 1961/1962
 לידה:  2 באוקטובר 1936 (בן 87) גארי שבאינדיאנה, ארצות הברית 
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטר
 מספר:  5, 12, 54
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של טנסי
 דראפט:  בחירה רביעית, 1959 סירקיוז נשיונלס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 2024
 קבוצות כשחקן
 1959–1961   1961–1962   1962–1965   1965–1973:  סירקיוז נשיונלס   קליבלנד פייפרס (ABL)   לוס אנג'לס לייקרס   ניו יורק ניקס
 הישגים כשחקן
 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1970, 1973)   בחירה למשחק האולסטאר (1968)
 
ריצ'רד "דיק" בארנט (באנגלית: Richard "Dick" Barnett; נולד ב-2 באוקטובר 1936) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1959–1974. בעונת 1968 השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ובעונות 1970 ו-1973 זכה באליפות ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס. לאורך קריירת המשחק העמיד ממוצעים של 15.8 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.. נבחר לחבר היכל התהילה של הכדורסל בשנת 2024.
נעורים ומכללות

בארנט נולד וגדל בעיר גארי שבאינדיאנה. בשנת 1955 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון תאודור רוזוולט" עד משחק גמר אליפות התיכונים של אינדיאנה, שבו הפסידה הקבוצה ל"תיכון קריספוס אטקס" שאותה הוביל אוסקר רוברטסון. בין השנים 1955–1959 למד באוניברסיטת המדינה של טנסי, וזכה עם קבוצת הכדורסל שלה ב-3 אליפויות "ליגת המכללות הקטנות" (NAIA) בעונות 1957–1959. ב-4 עונותיו בקבוצה קלע 23.4 נקודות בממוצע למשחק, ועזב אותה כקלע המוביל בתולדותיה עם 3,009 נקודות בסך הכול.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA ‏1959 נלקח בארנט בבחירה הרביעית, על ידי סירקיוז נשיונלס. בשתי עונותיו בסירקיוז קלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק, והעפיל עם קבוצתו לשלב הפלייאוף. בעונת 1961/1962 עבר לקבוצת קליבלנד פייפרס מ"ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL), וזכה עמה באליפות הליגה.
לקראת עונת 1962/1963 חזר ל-NBA, כאשר חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. בסיום אותה עונה הפסיד עם הלייקרס בגמר ה-NBA מול בוסטון סלטיקס (2–4), כמו גם בעונת 1964/1965‏ (1–4). ב-3 עונותיו בקבוצה קלע 16.8 נקודות למשחק.
באוקטובר 1965 הועבר בארנט בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לבוב בוזר, ונשאר בקבוצה במשך 9 עונות עד פרישתו בשנת 1974. בעונת 1965/1966 קלע שיא קריירה של 23.1 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת 1967/1968 השתתף בפעם היחידה בקריירה במשחק האולסטאר.
בעונת 1969/1970 סייע לניו יורק לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשהשלים חמישייה פותחת חזקה לצד חברי היכל התהילה לעתיד וולט פרייזר, ביל בראדלי, דייב דבושר וויליס ריד. לאורך אותו הפלייאוף היה בארנט הקלע השני בקבוצתו, עם ממוצע של 16.9 נקודות למשחק, ובסדרת הגמר מול הלייקרס אף שדרג את תפוקתו ל-18.6 נקודות למשחק. בעונת 1972/1973 היה שותף לזכייתה השנייה של הקבוצה באליפות ה-NBA, אך הפעם כשחקן ספסל שולי יחסית. באוקטובר 1973, לאחר 5 משחקים בעונת 1973/1974, נחתך מסגל הקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 37. בעת פרישתו ניצב במקום ה-17 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 15,358 נקודות.
לאחר קריירת המשחק

לאחר פרישתו ממשחק שימש במשך 3 עונות כעוזר מאמן בניקס, תחת רד הולצמן. לאחר מכן עבר לימודי דוקטורט בהוראה, והיה מרצה לניהול ספורט באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק.
במרץ 1990 הופרשה גופייתו עם המספר "12" על ידי הניקס. באפריל 2007 הוצג בהיכל התהילה של כדורסל המכללות, יחד עם מאמנו בקבוצת האוניברסיטה ג'ון מקלנדון.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של בארנט ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  ביוגרפיה, באתר הרשמי של בארנט
↑  טנסי סטייט מפרישה את גופייתו של בארנט, באתר הקבוצה, 14 בפברואר 2005
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1959, באתר basketball-reference.com
↑  הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, נכון ל-1974, באתר basketball-reference.com
1 2  דיק בארנט, באתר היכל התהילה של כדורסל המכללות
↑  מספרי גופיות שהופרשו על ידי הניקס, באתר הרשמי, 6 באוגוסט 2014
דיק דייל

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1937 בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  16 במרץ 2019 (בגיל 81) לומה לינדה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Anthony Monsour 
 שם במה:  Dick Dale 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 מקום לימודים:  תיכון קווינסי, תיכון וושינגטון 
 סוגה:  מוזיקת גלישה, רוק אנד רול, רוק אינסטרומנטלי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, חצוצרה 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, HighTone Records 
 www.dickdale.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דיק דייל (באנגלית: Dick Dale;‏ 4 במאי 1937 – 16 במרץ 2019) היה גיטריסט אמריקאי שנחשב לממציא סגנון "רוק הגלישה". הוא היה ידוע כגיטריסט וירטואוז, ודורג במקום ה-74 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים ביותר בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
ביוגרפיה

נולד בשם ריצ'רד אנטוני מנסור בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו הוא ממוצא לבנוני ואמו ממוצא פולני-בלרוסי.
כילד הוא העריץ את זמר הקאנטרי האנק ויליאמס, ובעקבות כך לימד את עצמו לנגן ביוּקולֶיְלִי.
נפטר ב-16 במרץ 2019.
סגנון נגינה

דייל היה ידוע בסגנון הנגינה הייחודי שלו. הוא נהג לנגן בגיטרה הפוכה, בפריטת טרמולו מהירה ובשימוש רב בסולמות מזרח-תיכוניים.
דייל התפרסם בשימוש בציוד של חברת פנדר, והשתמש במגבר הראשון של 100 וואט שיוצר על ידה. כמו כן עשה שימוש רב באפקט ה-Reverb לגיטרה.
דיסקוגרפיה > אלבומים נבחרים

(Surfers' Choice (1962
(King of the Surf Guitar (1963
(Checkered Flag (1963
(Mr. Eliminator (1964
(Summer Surf (1964
(Rock Out With Dick Dale and His Del-Tones: Live At Ciro's (1965
(The Tigers Loose (1983
(Tribal Thunder (1993
(Unknown Territory (1994
(Calling Up Spirits (1996
(Spacial Disorientation (2001
הערות שוליים

↑  Stone, Rolling (2015-12-18). "100 Greatest Guitarists". Rolling Stone (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-08-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14042001c (data)  GND: 135009855  ISNI: 0000 0000 7841 0641  LCCN: n91101086  MusicBrainz: cc6115aa-379c-4133-9f46-5743a4a341d0  NKC: xx0065037  SUDOC: 234773588  VIAF: 76516023   WorldCat (עם VIAF): 76516023
דגל צי הסוחר הישראלי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  14 במאי 1948‏
 קבלת מעמד רשמי:  21  במאי 1948
 מוטיבים עיצוביים:  דגל צבע תכלת כהה, סגלגל לבן מוזח לתורן, בתוכו מגן דוד תכלת
 דגלים היסטוריים   :     דגל צי הסוחר של פלשתינה-א"י תחת המנדט הבריטי   1927 - 1948
דגל צי הסוחר הישראלי הוא דגלה הימי האזרחי של ישראל. זהו דגל רשמי המונף על כלי שיט אזרחיים הרשומים בישראל (צי הסוחר הישראלי). הדגל הוא דגל תכלת כהה עם סגלגל לבן קרוב לתורן ובתוכו מגן דוד כחול.
מעמד חוקי

הדגל אושר ב-21 במאי 1948. מעמדו הרשמי של דגל הצי המסחרי מעוגן ב"חוק הספנות (כלי שיט), תש"ך-1960" אשר המשיך את "פקודת אניות (לאומיות ודגל), תש"ח-1948". הפקודה והחוק ציינו את שיוכו הלאומי של כלי השיט המניף את הדגל כישראלית וכמו כן את חובת ההנפה של הדגל בכניסה וביציאה מנמלי ישראל ומנמלים זרים או על פי דרישת כלי שיט של חיל הים הישראלי או משטרת ישראל.
עיצובו של הדגל

על פי התוספת לחוק הספנות:
הדגל-ארכו 180 ס"מ, רחבו 120 ס"מ, רקעו תכלת כהה עם סגלגל לבן במרחק 15 ס"מ משלש הצלעות הקרובות למוט. הסגלגל-צירו הארוך 90 ס"מ, צירו הקצר-60 ס"מ ובאמצעיתו מגן דוד עשוי ששה פסי תכלת, 3 ס"מ רחבם, המצטרפים לשני משולשים שווי שוקיים שבסיסיהם מקבילים לצלעות האורך של הדגל, כל משולש-בסיסו 30 ס"מ וכל אחד משוקיו 45 ס"מ.
דגל צי הסוחר של פלשתינה תחת המנדט הבריטי

עם תחילתו של המנדט הבריטי בשנת 1920 נוצר הצורך לתקנן דגל ייחודי לספינות צי סוחר הרשומות בפלשתינה-א"י וב-16 בדצמבר 1927 נכנסה לתוקפה תקנה 917 המחייבת ספינות ואוניות הרשומות בפלשתינה-א"י (בנמל יפו, שהיה הנמל הפעיל היחיד עד נובמבר 1933, עת נפתח נמל חיפה) להניף דגל צי סוחר של "פלשתינה תחת המנדט הבריטי". אוניות שהיו רשומות בנמלים זרים הניפו דגלי מדינת נמל הבית שלהן, גם אם היו בבעלות חברות עבריות הרשומות בפלשתינה-א"י. אכיפתה של התקנה החלה ככל הנראה רק עם רישומה של האונייה הר כרמל שהייתה בבעלות חברה עברית בשם לויד ימי ארץ ישראלי, בחודש מאי 1935.
עיצובו של דגל צי הסוחר המנדטורי היה נס אדום (דגל אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) מוטבע בעיגול לבן עם הכיתוב PALESTINE.
ביום ה-15 במאי 1948, עם סיומו של המנדט והקמת מדינת ישראל, בוטל הדגל  בידי האדמירליות הבריטית. לבקשת הסוכנות היהודית הסכימה האדמירלות שאניות ישראליות הנמצאות בלב ים ימשיכו לשאת את הנס האדום עד הגעתן לנמל הבית שלהן. בהמשך חזרה בה האדמירלות מהסכמתה בכל הנוגע לאניות המשייטות בימים מרוחקים ונמצאות מרחק שבועות רבים מחופי ישראל, והודיעה שאניות אלה אינן זכאיות עוד להגנת הצי המלכותי הבריטי, שכן רישומן הבריטי אינו בתוקף עוד.
הספינה הראשונה אשר החליפה את הדגל הבריטי בזה הישראלי הייתה האנייה קדמה אשר עגנה בנמל מרסיי ביום הכרזת העצמאות, למרות שהייתה רשומה תחת דגל בריטי. עקב מחלוקת בין רב החובל של הספינה לבין צוותה, הפליגה הספינה לחופי ישראל תחת דגל צי הסוחר הישראלי אולם נכנסה בשעריו תחת הדגל הבריטי עד לרישומה המחודש בישראל.
ראו גם

דגל נוחות
דגל עברי
דגל ישראל
דגל חיל הים הישראלי
הערות שוליים

1 2  קדמה (1) באתר המוזיאון הימי הלאומי בחיפה
↑  זאב הים, עמ' 222.
↑  חוק הספנות (כלי שיט), תש"ך-1960, פרק שמיני, סעיפים 85 - 88
↑  דגל ימי אזרחי, המנדט הבריטי בפלשתינה-א"י (1927 - 1948) באתר דגלי העולם (באנגלית)
| דגלי ישראל |
| --- | --- | --- |
| ישראל | דגל ישראל |  |
| דגלי צה"ל | דגל צה"ל • דגל הרמטכ"ל • דגל חיל הים • דגל חיל האוויר |  |
| דגלים שונים | דגל צי הסוחר • נס הנשיא |  |
| דגלים היסטוריים | דגל עברי |  |
דגל צי הסוחר הישראלי
צי הסוחר בתקופת  המנדט הבריטי הפליג תחת דגל פלשתינה (א"י)
דגל צי הסוחר על בול משנת 1958 בעיצובה של מרים קרולי
דיק באווטה

| --- | --- |

באווטה, 2013
 לידה:  10 בדצמבר 1939 (בן 84) ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  שופט
 גובה:  1.83 מטר
 מכללה:  מכללת סנט פרנסיס
 היכל התהילה:  נבחר כשופט בשנת 2015
ריצ'רד "דיק" באווטה (באנגלית: Richard "Dick" Bavetta; נולד ב-10 בדצמבר 1939) הוא שופט כדורסל אמריקאי, אשר שימש כשופט בליגת ה-NBA בין השנים 1975–2014. מחזיק בשיא המשחקים לשופט ב-NBA, עם 2,635 משחקים. לכל אורך קריירת השיפוט לא החמיץ אף משחק אליו הוקצה.
בשנת 2015 הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל, כשופט.
נעורים ותחילת הקריירה

באווטה נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק, ולמד במכללת סנט פרנסיס שבברוקלין. לאחר שסיים את לימודיו במנהל עסקים, עבד כברוקר בוול סטריט עבור בנק ההשקעות "האחים סלומון". במקביל החל לשפוט משחקי כדורסל ב"ליגת וול סטריט" ובמשחקי ליגות תיכונים בניו יורק. בשנת 1966 עבר לשפוט משחקים ב"ליגת הכדורסל המקצוענית המזרחית" (EPBL) אשר הפכה בהמשך לליגת ה-CBA.
קריירה כשופט ב-NBA

החל מאמצע שנות ה-60 ניסה באווטה להתקבל כשופט בליגת ה-NBA, אך נדחה שוב ושוב בשל מבנה גובו הצנום וכושרו הגופני הלקוי. בשנת 1975 הצטרף בסופו של דבר ל-NBA, כמחליפו של השופט הוותיק מנדי רודולף. ב-2 בדצמבר 1975 ערך את הופעת הבכורה שלו כשופט ב-NBA, במשחק בין ניו יורק ניקס לבוסטון סלטיקס במדיסון סקוור גארדן. בעשר עונותיו הראשונות זכה לדירוג "הערכת ביצועים" נמוך מהממוצע, והוביל את כל שופטי הליגה הן בשריקות לעבירות טכניות והן בהרחקות שחקנים מהמגרש.
על מנת לשפר את ביצועיו החל באווטה לשפוט במקביל בליגות לא-מקצועניות, ללמוד ביסודיות את ספר החוקים של ה-NBA ולשפר את כושרו הגופני. במהלך שנות ה-80 קודם לעמדת "שופט ראשי", אשר הקנתה לו את הסמכות לאשר או לבטל החלטות של יתר השופטים במשחק. בעונת 1985/1986 שפט לראשונה במשחקי הפלייאוף. החל משנות ה-90 כבר שפט משחקי פלייאוף באופן קבוע, וזכה לדירוגי הערכת ביצועים גבוהות במיוחד.
ב-8 בפברואר 2006 שפט באווטה במשחקו ה-2,135, ובכך שבר את שיאו של ג'ייק אודונל כשופט בעל מספר המשחקים הרב ביותר בתולדות ה-NBA. בסיום אותו משחק, בין הניקס לנטס, סיפר כי "הסוד שלו" הוא לגרוב 5 זוגות גרביים בכל משחק. על מנת לשמור על כושרו הגופני הגבוה היה באווטה רץ כ-13 קילומטרים (8 מייל) בכל בוקר.
ב-19 באוגוסט 2014, לאחר 39 שנים כשופט ב-NBA, הודיע באווטה על פרישה.
קריירה כשופט ב-NBA > אירועים בולטים

במהלך משחק בין פילדלפיה 76' לבין בוסטון סלטיקס בנובמבר 1984, שבר השופט ג'ק מאדן את אפו, ובאווטה נאלץ להמשיך לשפוט את המשחק לבדו. בהמשך אותו משחק, אשר שודר בכל רחבי ארצות הברית, הרחיק באווטה את כוכבי הקבוצות ג'וליוס ארווינג ולארי בירד לאחר שהתקוטטו ביניהם.
במהלך משחק בין הפייסרס לבין הניקס בשנת 1999 חבט ג'יילן רוז בפניו של באווטה בשוגג, כאשר ניסה לפגוע בפטריק יואינג. על אף הפציעה המשיך באווטה לשפוט את המשחק, ורק בסיומו עבר ניתוח לטיפול באפו השבור.
באווטה היה אחד משלושת השופטים במשחק השישי של סדרת גמר המערב 2002 בין הלייקרס לבין הקינגס. במהלך ובסיום אותו משחק הועלו טענות רבות כנגד השיפוט, שהיה מוטה לכאורה לטובת הלייקרס אשר ניצחו במשחק ובסדרה. בעקבות שערוריית השיפוט מנה כתב ESPN, ביל סימונס, את "הצגות השיפוט הגרועות ביותר בפלייאוף" ב-4 העונות האחרונות; בכל שבעת המשחקים היה באווטה אחד השופטים. בשנת 2008 טען שופט העבר טים דונהי, אשר נמצא אשם בהטיית משחקים מכוונת, כי שניים מבין שלושת השופטים במשחק הנ"ל הטו את המשחק לטובת הלייקרס בשל "אינטרסים אישיים", מבלי לנקוב בשמות שני השופטים.
ב-16 בדצמבר 2006 שפט באווטה במשחק בין הנאגטס לבין הניקס, בו פרצה תגרה המונית בין שחקני הקבוצות. עשרה מהשחקנים המעורבים בתגרה הורחקו מהמגרש, ושבעה מהם הושעו בהמשך לסך של 47 משחקים.
במהלך סוף-שבוע האולסטאר 2007 התחרה באווטה בן ה-67 מול שחקן העבר צ'ארלס בארקלי (בן ה-44) בתחרות ריצה, כחלק מאירוע הראווה. אורך המרוץ היה אורכם של שלושה מגרשים וחצי. בארקלי ניצח במרוץ בפער קטן, על אף שרץ לאחורנית לקראת הסיום, ועל אף ניסיון נואש של באווטה, אשר זינק אל קו הסיום עם ראשו קדימה ונפצע קלות בברכו.
הערות שוליים

1 2  באווטה מודיע על פרישה, באתר הרשמי של ה-NBA,‏ 20 באוגוסט 2014
↑  פרופיל, באתר היכל התהילה
↑  Bavetta proves he's officially capable, באתר USA Today,‏ 19 בפברואר 2004
1 2  באווטה שובר את שיא המשחקים לשופט ב-NBA, באתר ESPN,‏ 9 בפברואר 2006
↑  באווטה: אלוף הרצפים, באתר nbra.net,‏ 7 בפברואר 2006
↑  קריירה קשה, על המגרש ומחוצה לו, באתר הרשמי של ה-NBA],‏ 2 באפריל 2014
↑  Only stupid question is one not asked, באתר ESPN,‏ 6 ביוני 2002
↑  משחק 6 בין הלייקרס לבין הקינגס במרכז פרשיית דונהי, באתר ESPN,‏ 11 ביוני 2008
↑  משתתפי הקטטה בין הניקס לנאגטס מושעים ל-47 בסך הכול, באתר ESPN,‏ 20 בדצמבר 2006
↑  אולסטאר 2007: באווטה מול בארקלי, באתר הרשמי, 19 בפברואר 2007
דובשנית סוס

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  דובשנית
 אזור מוצא:  מרכז אירופה (גרמניה)
 מוצא:  גרמניה 
 מרכיבים עיקריים:  דבש, קמח 
 
דובשנית סוס (בגרמנית: Honigkuchenpferd , מילולית: סוס דובשנית) היא דובשנית בצורת סוס שמקורה באזור גרמניה. בתקופות עברו נמכרה בירידים וכיום, בדומה ללחם זנגביל, נמכרת בתקופת חג המולד ובפרט בשווקי חג המולד. בשפה הגרמנית נפוץ ביטוי המתייחס למאפה זה: "לחייך כמו דובשנית סוס", שפירושו לקרון מאושר.
הערות שוליים

↑  Ho­nig­ku­chen­pferd, www.duden.de, הגדרה מילונית (בגרמנית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד לביא (זמר)

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1988 (בן 36) באר שבע, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  פסקול הסדרה ״ריקוד האש״
 
הופעה במרפסת, מוזיקה בבית, ירושלים
דוד לביא (נולד ב-17 בפברואר 1988) הוא זמר, מפיק מוזיקלי ושחקן ישראלי. הגיע למקום השני בעונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
ביוגרפיה

דוד לביא נולד בבאר שבע, וגדל במושב בני דרום בבית דתי. הוא החל לשיר בתקופת בית הספר היסודי. בגיל צעיר יצא בשאלה, אך המשיך לשמור על קשר הדוק עם משפחתו. מאוחר יותר עבר להתגורר בירושלים וגר עם סבתו. למד בתיכון הימלפרב בירושלים. בגיל 17 החל לכתוב שירים ולהלחין אותם. במהלך שירותו הצבאי התקבל ללהקה צבאית, אך בחר שלא ללכת אליה, ולבסוף שירת בקריה בתל אביב בחיל האוויר.
באוגוסט 2015, מספר ימים לאחר פיגוע הדקירה במצעד הגאווה בירושלים, יצא מהארון כהומוסקסואל.
ה'י"ח

ה'י"ח (5018)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-10 בספטמבר 1257 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 30 באוגוסט 1258. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
ה'י"ט

ה'י"ט (5019)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-31 באוגוסט 1258 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 19 בספטמבר 1259. שנה מסוג זשה, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
דוג'ה

צעדת הדוג'ה של ונציה, המאה ה-16
ארמון הדוג'ה בוונציה
דוג'ה (באיטלקית: Doge) הוא תואר איטלקי למנהיג, צבאי או אחר, מן המקור הלטיני DUX (שממנו צמחו גם התארים דוצ'ה ודוכס) בימי הביניים ותקופת הרנסאנס. התואר הוענק במקור למנהיגים נבחרים של מדינות במספר רפובליקות-מלוכניות באיטליה, כגון ונציה, ג'נובה, אמאלפי וסנאריקה.
עם כיבוש איטליה על ידי נפוליאון ב-1797, הופסק השימוש בתואר ונשלל מעמדו.
בעת החדשה, השתמשו פוליטיקאים איטלקים רבים, בהם בניטו מוסוליני במושג דומה מאוד בשם "דוצ'ה".
הדוג'ה של ונציה

במשך יותר מאלף שנים שלט ברפובליקה של ונציה דוג'ה אשר נבחר לתפקיד לתקופת חיים והיה מוגדר כ"ראשון בן שווים". בדרך כלל הדוג'ה הנבחר היה ממכובדי וזקני ונציה. הדוג'ה היה השליט העליון של הצבא, הכנסייה והמדינה ברפובליקה. עם זאת הדוג'ה היה מחויב בבקרה ודיווח שוטפים על פעולותיו למועצה הגדולה של ונציה והשתכר משכורת צנועה יחסית למעמדו. כמו כן, חל איסור על הדוג'ה למנות את בני משפחתו לתפקידים לצידו או לבחור לעצמו יורש.
משרת הדוג'ה נוסדה בתחילת המאה ה-8 והחליפה את הטריבונים אשר שלטו בלגונה הוונציאנית באותה תקופה. הדוג'ה נבחר על ידי ועדה של 41 חברים שנבחרה בעצמה מתוך חברי המועצה הגדולה של ונציה בשיטה מורכבת ביותר, אשר נועדה לצמצם השפעת אינטרסים זרים על הליך הבחירה. הדוג'ה הוכתר בטקס חתונה עם הים האדריאטי על ידי השלכת טבעת זהב אל הגלים.
הדוג'ה התגורר בארמון הדוג'ה, אשר צופה על הכניסה לתעלה הגדולה של ונציה ועל כיכר סן מרקו המרכזית. הארמון היווה את המרכז המסחרי ושלטוני של הרפובליקה ובו התכנסה המועצה הגדולה של אצילי העיר, נערכו משפטים ונקבעו גזרי דין.
אזכור ידוע לדוג'ה ולתפקידו כשופט העליון ברפובליקה הוונציאנית, מופיע במחזהו של שייקספיר, "הסוחר מוונציה". במחזה זה משמש הדוג'ה כשופט בסצנת השיא במחזה ובורר במחלוקת בין שתי הדמויות המרכזיות - אנטוניו, הסוחר הוונציאני, ושיילוק, המלווה בריבית היהודי.
הדוג'ה של ג'נובה

בג'נובה נוסד מוסד הדוג'ה לראשונה בשנת 1339 עם מינויו של סימון בוקנגרה לתפקיד. חייו של בוקנגרה אף הונצחו במחזהו של ורדי, הנקרא על שמו. בדומה לוונציה, גם בג'נובה נבחר הדוג'ה בשיטה מורכבת על ידי חברי המועצה הגדולה של הרפובליקה. אולם סמכויותיו של הדוג'ה בג'נובה היו מוגבלות יותר והחל משנת 1528 אף קוצרה כהונת הדוג'ה לשנתיים בלבד. עם זאת התפקיד משך מאבקי כוח רבים בין משפחות האצולה בעיר, אשר לעיתים אף הסלימו לגילויי אלימות ואף לקרבות של ממש.
דוד לאזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוקטובר 1902 קרקוב שבגליציה, אוסטריה 
 פטירה:  27 בנובמבר 1974 (בגיל 72) תל אביב, ישראל 
 כינוי:  "ד. דיוקנאי"
 מדינה:  אוסטריה, ישראל
 מעסיק:  הארץ, "הזמן" של יצחק גרינבוים, ידיעות אחרונות ומעריב
 סוג כתב:  עורך המוסף הספרותי ב"מעריב"
 פרסים והוקרה:  זוכה פרס סוקולוב לשנת 1960
 
דוד לאזר (7 באוקטובר 1902 – 27 בנובמבר 1974) היה עיתונאי, עורך המוסף הספרותי ב"מעריב", זוכה פרס סוקולוב לשנת 1960.
קורות חיים

דוד לאזר נולד בקרקוב שבגליציה, האימפריה האוסטרו הונגרית, לאביו שמעון מנחם לאזר, שהיה עיתונאי ועורך ב"המגיד" ובשנים 1904–1914 הוציא לאור את "המצפה", ואמו בריינדל. הוריו דיברו איתו עברית מילדותו. הוא למד במחזור הראשון של בית הספר העברי בקרקוב ולאחר מכן בגימנסיה הממשלתית. בגיל 13 הצטרף לשומר הצעיר והשתתף בכינוסים של התנועה בווינה במאי 1918 ובטרנבה באוגוסט 1918.
באותה שנה פרסם מאמר ראשון בשבועון של אביו, ועם סיום לימודיו בגימנסיה במאי 1921 החל לעבוד כחבר מערכת בעיתון היומי הציוני בפולנית Nowy Dziennik ("נובי דזֶ'ניק") בקרקוב. משנת 1934 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה לעורך בפועל של העיתון, ופרסם בו מאמרים כמעט מדי יום. בנוסף הוא פרסם מאמרים ב"הײַנט" ("היום"), שיצא בוורשה, ב-"Chwila" ("כווילא"; פולנית: "רגע"), שיצא בלבוב, בשבועון של משה סנה, "אופיניה" וב"דער טאָג" שיצא בניו יורק.
תרגם לפולנית את Ulrike Woytich ליעקב וסרמן (בשם "Zemsta losu",‏ 1931) ואת "אמיל והבלשים" לאריך קסטנר (1933).
במקביל לעבודתו בעיתון למד באוניברסיטת קרקוב פילוסופיה, ספרות ולשונות המזרח, ובשנת 1931 קיבל דוקטורט על עבודה בנושא "ההשפעות המזרחיות בספרות הרומנטית הפולנית".
בקיץ 1937 ביקר לאזר בארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו לווילנה, ומשם ברח דרך רוסיה, איראן ועיראק לארץ ישראל, שאליה הגיע בראשית 1941.
בארץ ישראל הוא כתב סדרת מאמרים ב"הארץ". ב-1945 ערך את העיתון "הזמן" של יצחק גרינבוים. בהמשך עבר לעבוד ב"ידיעות אחרונות" והיה בין עובדי העיתון שעזבו כדי להקים את "מעריב". במעריב" כתב דיוקנאות של אישים שונים תחת שם העט "ד. דיוקנאי" וערך את המוסף הספרותי. בשנת 1960 זכה בפרס סוקולוב על ספריו "ראשים בישראל" ו"מסע לארץ אבזקאדי".
באוקטובר 1967 היה יו"ר חבר השופטים בתחרות הכתבה הטובה ביותר על מלחמת ששת הימים. במשך תקופה מסוימת היה המזכיר של הוועד הישראלי של ארגון הסופרים הבינלאומי.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי וברוך אדלר.
במותו ציווה את גופתו למדע.
ספריו

ראשים בישראל / דוד לאזר (ד. דיוקנאי), 2 כרכים, תל אביב: עמיחי, תשי"ד-תשט"ו. (אוסף דיוקנאות שכתב במעריב.)
מסע לארץ אבזקאדי, תל אביב: מסדה, תשי"ח. (תיאור מסע בארץ הבסקים.)
פגישות משני עברי המסך, רמת גן: מסדה, 1968. (פגישות עם סופרים, אמנים ואנשי מדע בשולי מסעות משני עברי "מסך הברזל".)
מסה ומריבה: פיליטונים ספרותיים, תל אביב: המנורה, תשל"א 1971.
לחסד ולשבט: פיליטונים ספרותיים, תל אביב: המנורה, תשל"ג. (ספר שני. המשכו של ספרו: "מסה ומריבה".)
L’opinion française et la naissance de l’Etat d’Israël, 1943-1949 / David lazar; préface de René Rémond, Paris: Calmann-Lévy, 1972. (בצרפתית)
ספריו > תרגום ועריכה

ידידי היער / מאת דוניה רוזן (תרגם מכתב יד ד' בן-שם [=דוד לזר]), ירושלים: קרני, תשי"ד.
מיתולוגיה: אגדות יוון ורומא / יאן פאראנדובסקי (Parandowski); תרגם לעברית דוד לאזר, תל אביב: כתבים, תשי"ד.
מדינת היהודים / מאת בנימין זאב הרצל (תרגום דוד לאזר), ירושלים: עופר, תש"ו.
אבי נחום סוקולוב / פלוריאן סוקולוב (תרגום: אסתר בלומנצויג; עריכה: דוד לאזר), ירושלים: הספרייה הציונית על-יד הנהלת ההסתדרות הציונית, תש"ל. (נכתב על ידי בנו של סוקולוב, בפולנית.)
הערות שוליים

↑  מ. אונגרפלד, על המצפה, דבר, 25 ביולי 1969.
↑  בין הבאים, דבר, 18 ביולי 1937
↑  מי הם חתני פרס סוקולוב לעיתונאות, דבר, 25 בפברואר 1960.
↑  נקבעו הפרסים לכתבות על מלחמת ששת הימים, דבר, 4 באוקטובר 1967.
↑  ד"ר דוד לאזר ז"ל, בתוך מאזנים, כרך 2, עמ' 80.
↑  עמנואל בן-גריון (ברדיצ'בסקי), הפגישות משני עברי המסך: מסעות דוד לאזר בין מיצקיביץ לבין דירנמאט, מעריב, 7 ביוני 1968; אנדה עמיר, פגישות, דבר, 23 באוגוסט 1968.
↑  מרדכי אבישי, קסם של תרבות וספר, מעריב, 3 במאי 1974.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264224805171  PLWABN: 9810574407805606  GND: 1192864646  ISNI: 0000 0001 1051 1099  LCCN: no94024281  SUDOC: 158078721  VIAF: 31573214   WorldCat (עם VIAF): 31573214