stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב מארלי: One Love
הערות שוליים

↑  Chris Willman, Hans Zimmer and the Scores and Songs of ‘Emilia Pérez’ and ‘Wild Robot’ Lead Winners’ List at 2024 Hollywood Music in Media Awards, Variety, ‏2024-11-21 (באנגלית אמריקאית)
מרחב איילון

| --- | --- |
 
בניין מטה מחוז תל אביב ע"ש רב ניצב דוד קראוס, בו שוכן מטה מרחב איילון
 פרטים
 כינוי עבר:  מרחב יפתח
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 סוג:  מרחב גאוגרפי משטרתי
 בסיס האם:  דרך שלמה 18, תל אביב יפו
 פיקוד
 יחידת אם:   מחוז תל אביב
 דרגת המפקד:    תת ניצב
 מפקד נוכחי:  חיים בובליל
מרחב איילון (לשעבר מרחב יפתח) הוא אחד משלושת המרחבים במחוז תל אביב של משטרת ישראל.
מרחב איילון חולש על הערים חולון, בת ים ואזור וכן על שכונות דרום תל אביב ואזור התחנה המרכזית.
בתחום המרחב פועלות יחידות משמר הגבול במחוז תל אביב, בהן יחידת שחר 101 תל אביב וסמ"ג תל אביב וכן הוקמה זרוע מבצעית תל אביב במג"ב מרכז.
מטה המרחב שוכן בבניין מטה מחוז תל אביב בדרך שלמה 18, בין פינת רחוב אמץ 11 לבין פינת רחוב קיבוץ גלויות.
בדצמבר 2022, לאחר עבודת מטה, ופתיחת תחנות חולון ובת ים חזר מרחב יפתח החל  לשמו ההיסטורי – מרחב איילון.
מפקד מרחב איילון הנוכחי הוא תנ"צ חיים בובליל.
תחנות

למרחב איילון התחנות הבאות:
| תחנה | כתובת | יישובים בגזרת התחנה |
| --- | --- | --- |
| חולון | פיכמן יעקב 18, חולון | חולון, ואזור |
| בת ים | דוד רזיאל 9 בת ים | בת ים |
| תל אביב דרום - לשעבר תחנת השכונות | דרך בר לב 100, תל אביב | משרתת את שכונת התקווה, שכונת הארגזים, שכונת עזרא, יד אליהו, ביצרון, רמת ישראל,נווה אליעזר כפר שלם  ונחלת יצחק |
| שר"ת | רחוב המסגר 12 תל אביב | משרתת את אזור התחנה המרכזית, נווה שאנן, שכונת הרכבת ושכונת שפירא. |
| יפו | דרך סלמה 18 תל אביב ושוכנת במבנה המרחב | תחום גזרה הוא מדרך אילת בצפון ועד לרחוב שמחה הולצברג בדרום ומחוף הים במערב ועד לדרך חיל השריון במזרח. התחנה אחראית על השכונות: פלורנטין, נווה עופר, קריית שלום, לב יפו, יפו העתיקה, עג'מי, יפו ג, יפו ד ובית המעצר תל אביב. |
פלוגת אביב

אביב היא יחידת מג"ב הפועלת במרחב יפתח, וכפופה פיקודית למג"ב ומקצועית למשטרת המחוז. פעילותה המרכזית של היחידה היא צמצום עבירות הרכוש, האלימות והסמים בתחום גזרת התחנה המרכזית החדשה והישנה בתל אביב.
יחידת אביב הוקמה בחודש אוגוסט 2006 בעקבות החלטת השר לביטחון לאומי ומפכ"ל המשטרה במסגרת תוכנית ארוכת טווח לשיפור תחושת הביטחון.
כתבה בעיתון מעריב בשנת 2008 חשפה שאנשיה פועלים במסווה בתחומי העיר ת"א ומכונים "המסתדהים" כאשר הם מחופשים לעובדים זרים ולתושבי שטחים כדוגמת המסתערבים שפועלים באיו"ש.
הערות שוליים

↑  מערכת ניוזים, מרחב יפתח במחוז ת"א משנה את שמו וייקרא מעתה - מרחב איילון, באתר ניוזים - מרכז, ‏4 בדצמבר 2022
↑  מילן מועלם, "לעשות הכל שאיילון לא ייסגר": תנ"צ בובליל מסכם שנה סוערת, באתר עכשיו 14, 11 בספטמבר 2023
↑  אבי אשכנזי, מסתערבי מג"ב פועלים גם ברחובות תל אביב, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2008
מרחב ירקון

| --- | --- |
 
בניין מטה מרחב ירקון ברחוב ראול ולנברג באזור תעשייה עבר הירקון
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 סוג:  מרחב גאוגרפי משטרתי
 בסיס האם:  ראול וולנברג 10, תל אביב יפו
 פיקוד
 יחידת אם:   מחוז תל אביב
 דרגת המפקד:    תת ניצב
ערך זה עוסק במרחב משטרתי. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה, ראו .
מרחב ירקון הוא אחד משלושת המרחבים של מחוז תל אביב של משטרת ישראל. מרחב ירקון חולש על מרכז וצפון העיר תל אביב, הרצליה, רמת השרון, כפר שמריהו ורשפון.
מטה המרחב שוכן ברחוב ראול וולנברג 10, באזור תעשייה עבר הירקון (רמת החייל).
היסטוריה

עד שנת 1970 חולק מחוז תל אביב של המשטרה לשלוש נפות. הנפה הצפונית הייתה הגלגול המוקדם של מרחב ירקון. מטה הנפה הצפונית שכן ברחוב יהודה הלוי 6, במבנה ששימש כתחנת משטרה מרכזית בימי משטרת המנדט. באמצע שנת 1961 עבר מטה הנפה הצפונית לרחוב דיזנגוף 223, ליד מטה המחוז. בשנות ה-70 הקיף מרחב הירקון את האזור מנחל הירקון בצפון עד דרך סלמה בדרום.
מאמצע שנות ה-70, שכן המרחב בבניין המטה הארצי של משטרת ישראל בתל אביב, ברחוב הרכבת.
מרחב ירקון ניצב בעבר במרכזה של סדרת טלוויזיה ישראלית בשם זה. התסריט והבימוי נכתבו על ידי חיים בוזגלו והסדרה זכתה בפרס אופיר בשנת 1999.
תחנות

בתחום המרחב יש שלוש תחנות:
| תחנה | כתובת | תחום אחריות |
| --- | --- | --- |
| לב תל אביב | תחנת רכבת סבידור מרכז בתל אביב | מרחוב אילת בדרום ועד שדרות נורדאו ופנקס בצפון תל אביב |
| תל אביב צפון | ראול וולנברג 10, רמת החייל, תל אביב. | משדרות נורדאו ורחוב פנקס בדרום ועד המשתלה, תל ברוך ורמת אביב בצפון תל אביב |
| גלילות | שפיים 1, הרצליה | היישובים הרצליה, רמת השרון, כפר שמריהו ורשפון |
הערות שוליים

↑  שינויים במעמדם של יחידות משטרה, דבר, 28 בספטמבר 1970
↑  בנימין מוריץ מתבקש, חרות, 25 באוקטובר 1951
↑  חפצים הנמצאים במשטרה, דבר, 14 בדצמבר 1945
↑  מטה הנפה הצפונית בת"א - למעון חדש, דבר, 13 ביולי 1961
↑  העלאות במרחבים, מעריב, 6 באוקטובר 1970
↑  דנקה הרניש, יש יותר אמון במשטרה, דבר, 27 ביוני 1973
↑  נצ"מ ש. חרון נתמנה מפקד מרחב הירקון, דבר, 20 בינואר 1978
↑  להעברת ציוד משרדי מרחב הירקון, דבר, 21 במאי 1975
↑  תערוכה של שטיחים וכלי כסף, מעריב, 13 בדצמבר 1978
↑  אלמוני פרץ למשטרה והצית תיקים פליליים, דבר, 23 במרץ 1977
↑  ארצי חלפון, מרחב ירקון: כרוניקה של פרידה ידועה מראש, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 25 באוגוסט 2008
אייר (סרט, 2023)

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  בן אפלק 
 הופק בידי:  דיוויד אליסון, מאט דיימון, פיטר גובר, בן אפלק, Jon Weinbach, ג'ייסון מייקל ברמן 
 תסריט:  Alex Convery 
 עריכה:  ויליאם גולדנברג 
 שחקנים ראשיים:  בן אפלק (פיל נייט) מאט דיימון (Sonny Vaccaro) 
 צילום:  רוברט ריצ'רדסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני אמזון, Mandalay Pictures, סקיידאנס 
 חברה מפיצה:  אולפני אמזון, אולפני האחים וורנר 
 הקרנת בכורה:  5 באפריל 2023 
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אייר (באנגלית: Air) הוא סרט דרמת ספורט ביוגרפי אמריקאי משנת 2023, בבימויו של בן אפלק. הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים, הקשורים במקורו של אייר ג'ורדן, קו נעלי כדורסל, ומתארים את הניסיון של חברת נייקי לעשות עסקה עם הכדורסלן מייקל ג'ורדן.
בסרט מככבים מאט דיימון, בן אפלק, ג'ייסון בייטמן, מרלון ויינס, כריס מסינה, כריס טאקר וויולה דייוויס.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-18 במרץ 2023, והוא יצא לאקרנים ב-5 באפריל 2023. הסרט זכה לביקורות חיוביות לרוב, והכניס כ-90 מיליון דולר ברחבי העולם.
שחקנים

מאט דיימון בתפקיד סוני ואקארו
בן אפלק בתפקיד פיל נייט
ג'ייסון בייטמן בתפקיד רוב שטרסר
כריס מסינה בתפקיד דייוויד פאלק
מת'יו מאהר בתפקיד פיטר מור
מרלון ויינס בתפקיד גורג' רייבלינג
ג'יי מוהר בתפקיד ג'ון פישר
ג'וליוס טנון בתפקיד ג'יימס ר. גורדון האב
כריס טאקר בתפקיד הווארד וויט
ויולה דייוויס בתפקיד דלורי ג'ורדן
דמיאן יאנג בתפקיד מייקל ג'ורדן
גוסטב סקושגורד בתפקיד הורסט דסלר
ברברה סוקובה בתפקיד קתה דסלר
ג'ואל גרטש בתפקיד ג'ון אוניל
מייקל אוניל בתפקיד ג'ו דין
אל מדריגל בתפקיד טים
דן בוקטינסקי בתפקיד ריצ'רד
ג'סיקה גרין בתקפיד קתרינה סינץ
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרסי אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו | 19 בדצמבר 2023 | האנסמבל הטוב ביותר | אייר | מועמדות |  |
| פרסי אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו | 19 בדצמבר 2023 | השימוש הטוב ביותר במוזיקה | אייר |  מקום שני |  |
| פרס גלובוס הזהב | 7 בינואר 2024 | הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי | אייר | מועמדות |  |
| פרס גלובוס הזהב | 7 בינואר 2024 | השחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה | מאט דיימון | מועמדות |  |
| פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | 14 בינואר 2024 | אנסמבל המשחק הטוב ביותר | אייר | מועמדות |  |
| פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | 14 בינואר 2024 | התסריט המקורי הטוב ביותר | אלכס קונברי | מועמדות |  |
| פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | 14 בינואר 2024 | העריכה הטובה ביותר | וויליאם גולדנברג | מועמדות |  |
| פרס Black Reel | 16 בינואר 2024 | הופעת המשנה הטובה ביותר | ויולה דייוויס | מועמדות |  |
| פרס Black Reel | 16 בינואר 2024 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | צ'ארלס אנטואנט ג'ונס | מועמדות |  |
| פרס Black Reel | 16 בינואר 2024 | עיצוב השיער והאיפור הטוב ביותר | קרלה פארמר | מועמדות |  |
| פרס בחירת הקהל | 18 בפברואר 2024 | ההופעה הקולנועית של השנה | ויולה דייוויס | מועמדות |  |
| פרס גילדת הכותבים של אמריקה | 14 באפריל 2024 | התסריט המקורי הטוב ביותר | אלכס קונברי | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  San Diego Film Critics, 2023 San Diego Film Critics Society Award Winners, San Diego Film Critics Society, ‏2023-12-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  Horton, Adrian (2024-01-08). "Golden Globes 2024: the full list of winners". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-02-15.
↑  Critics Choice Awards 2024: All the Winners, TIME, ‏2024-01-15 (באנגלית)
↑  Valerie Complex, Black Reel Awards Nominations: ‘The Color Purple’ And ‘Rustin’ Dominate, Deadline, ‏2023-12-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Taylor Swift, 'Barbie' and 'Grey's Anatomy' Score at 2024 People's Choice Awards: See the Full List of Winners, Peoplemag (באנגלית)
↑  2024 Writers Guild Awards: ‘The Holdovers,’ ‘American Fiction,’ ‘Succession’ Among Winners, The Hollywood Reporter, ‏2024-04-15 (באנגלית אמריקאית)
מירי גלעד

מירי גלעד
מירי גלעד (נולדה ב-1950) היא משוררת וחוקרת ספרות.
ביוגרפיה

מירי גלעד ילידת קיבוץ ניר עם שבנגב הצפוני, סמוך לרצועת עזה. הוריה היו בין מקימי הקיבוץ, אליו הגיעו מבסרביה (מולדובה היום) כחניכי תנועת גורדוניה הציונית.
לפני גיוסה לצבא עסקה בהדרכת נוער במסגרת 'שנת שירות'. בתום שירותה הצבאי למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת באר שבע. סיימה תואר שני בהצטיינות בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, בעבודה על קריאה פמיניסטית בסיפורי הקיבוץ של עמוס עוז.
סיימה דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בהדרכתה של פרופ' ז'ולייט חסין. את עבודת הדוקטורט עיבדה לספר: "מסע אל חוויית הרגע בחיי היומיום וביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר" בהוצאת רסלינג, 2013.
במשך שני עשורים עסקה בהוראה בבתי-ספר תיכוניים ובמכללות. בשנים האחרונות מרצה במוסדות תרבות שונים, בארגונים ובהשתלמויות מורים הרצאות העשרה בנושא ספרות ותרבות.
מירי גלעד נשואה לאהוד – מנהל פרויקטים בתעשייה האווירית ואם לשלושה;
מתגוררת באורנית.
אודות ספריה

לְרַקֵע תמונות, עקד, 1980
הספר מבוסס על עבודה אקדמית שכתבה גלעד לתואר הראשון שעסקה בקשר בין שירה מודרנית לצילום. זהו ספר משותף למירי גלעד ולבעלה אהוד גלעד, בו היא כתבה את השירים בהשראת צילומיו של אהוד.
שעה אחת ביום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997 (הדפסה שנייה 2008)
אביה, שמשפחתו נרצחה בבסרביה-מולדובה, היה ממייסדי קיבוץ ניר עם. שתי חוויות תשתית אלו – אובדנה האלים של המשפחה באירופה, והקשר לאדמת הנגב מוצאים את ביטויים העז בשירי הספר.
שיריה של גלעד נובעים, בעיקרם, מהתבוננות בטבע, ויוצרת תמונות המעצבות חוויות אנושיות והיסטוריות מגוונות הלובשות, לא אחת, ממדים רליגיוזיים.
הספר זכה בפרס ספרי ביכורים מטעם משרד החינוך והתרבות והמועצה הציבורית לתרבות ואמנות.
רגע על פני האדמה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011
מסע אל חוויית הרגע בחיי היומיום וביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר, הוצאת רסלינג, 2013
מקום הולדתי נוקש על גבי, קשב לשירה, 2016
דבר אחר על החיים, ספרי עיתון 77, 2023
השדה והכוכבים מסעו של יחיד בחבלי ״היחד״ הוצאת כרמל 2024
מאמרים

גלעד מירי, מכמיהה להתבוננות ועד התגלות. קשת החדשה, חוב' 8 (קיץ 2004), עמ' 113–122 (דיון משווה ביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר).
מירי גלעד, האובייקט - מכמיהה להתבוננות ועד התגלות : דיון משווה ביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר (רמת גן, תשס"ד 2003) <דיסרטציה-אוניברסיטת בר-אילן>
על המחברת ויצירתה:
זיוה פלדמן, אישה יוצרת: נוף השומרון ומקומו בשירת נשים. מחקרי יהודה ושומרון, קובץ 13 (2004), עמ' 319–328 (דיון ביצירתן של מירי גלעד, אסתר זילבר-ויתקון ומירה קדר).
יאיר רוה, ומה שלום השירה? בוכים אבל יורים, תרבות מעריב, 10 באוקטובר 1997, עמ' 8.
על "שעה אחת ביום":
דרור אידר (דרור כהן), כשהאדם נמלט אל העלים. הארץ, תרבות וספרות, ב' בניסן תשנ"ט, 19 במארס 1999, עמ' ב-14.
מרים גודאל, אבנים במקומן הנכון. מאזנים, כרך ע"ד, גל' 6 (2000), עמ' 59–60.
משה גולצ'ין, שעה אחת ביום. דימוי, גל' 17 (1999), עמ' 67.
רות לאופר, יפה, יפה מדי. עתון 77, גל' 213 (1997), עמ' 9.
בדאור שמוליק, מילים מתפרצות, הקיבוץ, 11 בספטמבר 1997, עמ' 21.
עודד פלד, תנועת הנרקיסים, מעריב, 17 ביולי 1998.
על "רגע על פני האדמה":
רפי וייכרט. מול כל הים. עיתון 77, גל' 359 (טבת-שבט תשע"ב, ינואר-פברואר 2012), עמ' 13.
לירן שמריז. רגע על פני האדמה. מאזנים, כרך פ"ה, גל' 2 (סיון תשע"א, יוני 2011), עמ' 52–53.
תמרה אבנר, צניעות הקיום, מוסף שבת – לתורה, הגות ספרות ואמנות, המוסף לספרות של מקור ראשון, 10 ביוני 2011.
על "מסע אל חוויית הרגע בחיי היומיום וביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר":
סבינה מסג, הרגע שבו הספרות נקשרת לאדמה, באתר הארץ, 16 ביוני 2013.
רבקה שאול בן צבי, המסע הלירי אל משוררי הפרוזה, מוסף שבת בעיתון מקור ראשון, 31 במאי 2013.
על "מקום הולדתי נוקש על גבי"
שלומית כהן-אסיף, כל כך הרבה יופי כואב יש בשיריה של מירי גלעד, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2016
בכל סרלואי, לא חוגגת את השברים, מוסף "שבת" של מקור ראשון, 8 באוקטובר 2017
טלי וויס, ריאיון עם המשוררת מירי גלעד, בכתב העת "קפל", גיליון מספר 6, ינואר 2018
יערה בן -דוד, מירי גלעד: מקום הולדתי נוקש על גבי, קשב לשירה 2016, עיתון 77, גיליון 394, ניסן-אייר תשע"ז, אפריל-מאי 2017
על "דבר אחר על החיים"
זיוה שמיר, על שורשי חיים שנגדעו (מירי גלעד, "דבר אחֵר על החיים"), באתר מב"ע (מחקרים בספרות עברית), נובמבר 2023
לקריאה נוספת

מירי גלעד, סוף המסע, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 423-422, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  עודד פלד, תנועת הנרקיסים, מעריב, 17 ביולי 1998.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261599505171  VIAF: 6523583   WorldCat (עם VIAF): 6523583
מעיין בלום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוגוסט 1976 (בן 48)  תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 עיסוק:  יוצר, תסריטאי
 מקום לימודים:  תלמה ילין ניסן נתיב
 פרופיל ב-IMDb
 
מעיין בלום (נולד ב-13 באוגוסט 1976) הוא שחקן טלוויזיה, קומיקאי, יוצר ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

בלום נולד וגדל בתל אביב, בילדותו למד בבית ספר לאומנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון וסיים את לימודיו ב-1994. לאחר סיום התיכון, למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב וסיים שלוש שנות לימודים.
בלום לומד לתואר שני בפסיכולוגיה.
בתחילת דרכו כנער, השתתף בתוכנית הטלוויזיה "תופסים ראש" של ערוץ 1. בשנת 2008 שיחק בלום בסדרה "גם להם מגיע" יחד עם ליאור אשכנזי, ענת מגן-שבו ועוד. באותה השנה יצר את סדרת המערכונים "מקום לדאגה" ושיחק דמויות שונות.
בנוסף גם התארח בתוכנית "הלילה עם ליאור שליין". בשנים 2010–2013 שיחק תפקיד ראשי בסדרה המוקומנטרית של yes, "המשרד", המבוססת על סדרת טלוויזיה בריטית באותו השם, שם גילם את יריב שאולי לצד דביר בנדק. באותה שנה שיחק בדרמה הקומית "אבודים באפריקה", שם שיחק את ארון וקסלר, בנו הלא יוצלח של אדי וקסלר (צחי גראד).
בשנים 2011-2012 גילם דמויות שונות בתוכנית "קאמבק" של קומדי סנטרל. באותה השנה שיחק גם את זבולון הורביץ בסדרה "השנים הכי יפות" ששודרה בערוץ 2 ובסדרת הרשת "אלוהים והשטן: שותפים".
בשנת 2013 חזר לשחק בעונתה השנייה של "אבודים באסיה" ב-yes.
בשנת 2014 שיחק במספר פרקים בסדרת הדרמה של HOT, "מתים לרגע", שם גילם את יפתח, אח של יסמין שהתחזה לעורך דין. בהמשך השנה, החל לשחק בסדרת הנוער "כוכב הצפון". באותה שנה שיחק בסרטה של תמר ירום, "פנסיון פראכט" לצידו של צחי גראד.
בשנת 2015 שיחק בקומדיית המצבים "שחקן זר" בערוץ 2, בתור הסוכן של הכדורגלן אדיר (מאור שוויצר). בנוסף בשנת 2015 שיחק בסרט הקומדיה "איביזה" לצד מאור שוויצר, דר זוזובסקי ואחרים. בשנה זו גם שיחק את תפקיד הצייר בסדרת האמנות ההומוריסטית של החינוכית "כאן ואומן", לצידו של טל פרידמן.
החל משנת 2014 משתתף בתוכנית המערכונים של הערוץ הראשון ולאחר מכן כאן 11 "היהודים באים", שם מגלם את: אחיו של יוסף, חיים יבין, אבישי רביב, אדוניה, יובל שטייניץ, אריק שרון ועוד שלל דמויות.
בשנת 2016 שיחק בהצגה "חשש לאירוע" של אנסמבל קבוצת עבודה בבימויו של יגאל זקס. באותה השנה גילם את מיכאל במחזה "איש הכריות" בבימויו של ארז דריגס.
בשנת 2017 שיחק בסדרה "צפוף" בתפקיד מנכ"ל גוגל (תפקיד אורח).
בשנים 2017-2018 גילם את מרקוס ב"אקדמיית החממה", העיבוד האמריקאי לסדרת הנוער "החממה".
בשנת 2018 השתתף בסרטו של הבמאי אבי נשר, "סיפור אחר" ובהצגה "צעצועים" של אנסמבל קבוצת עבודה.
בשנת 2019 השתתף בסדרה "תיק נעדר" בתפקיד זאב אבני המשודרת בערוץ כאן 11. באותה שנה השתתף גם במיני-סדרה "הנערים" של HBO וקשת אינטרנשיונל.
באותה שנה החל לשחק בסדרה שב"ס בתפקיד ניתאי הראל בעלה של מפקדת הכלא.
בשנת 2020, החל להשתתף כפאנליסט בעונה החמישית של תוכנית הסאטירה המשודרת בתאגיד השידור הישראלי, "עד כאן!". באותה השנה השתתף ב"אנדרדוגס" בתור "ופל", הכלב של שר האוצר, והתחיל לשחק בסדרת הנוער "הבאר" את ארנון זימרי.
בשנת 2021 שיחק בעונה השנייה של תוכנית המערכונים "מצולמים", ושיחק בסדרה "מותק בול באמצע" את לייזי אוח, וכן גילם את ירין בסדרה "ישמח חתני". באותה שנה שיחק גם בסרטו של גורי אלפי "עוד סיפור אחד" בתור אדם לפיד, בחור רווק ורומנטיקן המנסה למצוא את אהבת חייו.
בשנת 2022 השתתף בפרק בודד של הסדרה "צומת מילר" בעונה הרביעית, בתור "אבי המגמד".
ביוגרפיה > קריירת כתיבה

בלום נמנה עם בצוותי הכתיבה של סדרות טלוויזיה ישראליות רבות, בהן "המובילים", "מצב האומה", "קומי קומי", "הרצועה" של ערוץ ביפ, ו"מקום לדאגה" ו"גם להם מגיע".
בשנת 2013 כתב עם ימי ויסלר את סדרת האימה הקומית, "המגפה", אודות דיירי אחוזה מפוארת הנדבקים במגפה המתפשטת בבניין.
חיים אישיים

בלום נמצא בזוגיות עם תמי גבע.
הערות שוליים

1 2 3 4  מעיין בלום: "היום אני ממליץ לא להתעמת עם מג"ב והמשטרה. פשוט להתרחק"
↑  "אבא שלי היה הומלס. הוא ישן בחוץ בקור של מינוס 20 מעלות, מאוד דאגתי לו"
↑  רחלי רוטנר, רייטינג, צמד רעים: על "מקום לדאגה", באתר nrg‏, 29 ביולי 2008
1 2 3  הגיע זמן התיאטרון
↑  נועם כהן, ‏"הסצינה הראשונה שצילמנו הייתה סצינת סקס. אי אפשר להתכונן, פשוט נושמים וצוללים לזה", באתר ‏מאקו‏, 27 באוקטובר 2021
↑  אור רביד, ‏המפגינה שנעצרה בחשד לנשיכת שוטר: "שברו לי שתי שיניים, לא נשכתי", באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2023
ביטום

ביטום (בפולנית: Bytom, מבוטא: [ˈbɨtɔm] בגרמנית: Beuthen מבוטא: [boyten]) היא עיר מחוז בשלזיה בדרום פולין, הסמוכה לעיר קטוביץ ושייכת לאיחוד המטרופוליני של שלזיה עילית.
העיר שייכת לפרובינציית שלזיה מאז החלוקה לפרובינציות של 1999, לפני כן הייתה שייכת לפרובינציית קטוביץ. אוכלוסיית העיר מונה כ-165,263 נפש (נכון ל-2019). ב-1742 הפכה העיר לחלק מממלכת פרוסיה ומאז הייתה תחת שלטון גרמני לאורך תקופות הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית עד שב־1945 נכבשה בידי הצבא האדום והועברה לשלטון פולני.
סמל העיר מורכב משני חצאים, כמחצית ממנו הוא העיט הצהוב על רקע כחול של שלזיה עילית ומחציתו השנייה מתארת כורה פחם, אחד ממקורות הפרנסה של העיר.
היסטוריה > המאה 11 עד המאה 18

ביטום היא אחת הערים העתיקות בשלזיה עילית, וככל הנראה הוקמה במאה ה-11 כמבצר על ידי המלך בולסלאב הראשון. במאה ה-12 היא שימשה כמצודה במחוז קרקוב כשהתיעוד הראשון לעיר בשם ביטום הוא משנת 1136.
לאחר פיצול פולין ב-1138 היא הוכפפה למחוז הוותיקים (אנ') כיוון שהייתה בשטח פולין זוטא, עד שב-1177 הועברה למחוז שלזיה ונותרה בו מאז ועד היום.
ב-1254 היא קיבלה לראשונה את הזכויות העירוניות שלה מהנסיך ולאדיסלאב משלזיה, והקימה את כיכר השוק הראשונה שלה. העיר ביטום הרוויחה כלכלית ממיקומה בנתיב סחר המקשר בין קרקוב לבין שלזיה ממזרח למערב, ובין הונגריה לבין מוראביה ופולין רבתי מצפון לדרום. בשנת 1281 הפכה ביטום לדוכסות עצמאית אחרי שהתפצלה מדוכסות אופולה (עד שב-1498 הן אוחדו מחדש), וב-1289 תחת הדוכס קזמיר השני הפכה ביטום לחלק מממלכת בוהמיה.
במאות ה-14 וה-15, בזכות מכרות העופרת והכסף המקומיים, הפכה ביטום למרכז של תעשיית הכרייה, כמו גם למרכז מלאכה ומסחר, מה שתרם להתפתחות מהירה של העיירה ולשינוי דמוגרפי עקב הגעה של גרמנים רבים, והחל מ-1450 ניתן לראות את השימוש בשמה הגרמני של ביטום "בויטן". בשנת 1526 עלתה לשלטון בממלכת בוהמיה שושלת הבסבורג האוסטרית מה שהגביר את השפעתה של השפה הגרמנית בממלכה. במאות ה-16 וה-17 המשיכה העיר להתפתח ובשנת 1697 הפך אזור בויטן יחד עם העיר עצמה למדינה חופשית, עד שב-1742 במהלך המלחמות השלזיות הפכה לחלק מממלכת פרוסיה.
היסטוריה > 1742–1918

לאחר מלחמת שלזיה הראשונה רובה של שלזיה נפל לידי ממלכת פרוסיה, וב־1816 הוקם מחוז בויטן. במחצית הראשונה של המאה ה-19 באמצעות התיעוש והכרייה חוותה העיר תקופה של גאות כלכלית, במקביל הפכה בויטן/ביטום לאחד המרכזים העיקריים להתנגדות הפולנית נגד הגרמניזציה וארגונים חברתיים, פולטיים ותרבותיים פולניים החלו לקום בה בזה אחר זה, במיוחד במהלך אביב העמים. אך למרות ההתעוררות הלאומית הפולנית המשיכה בויטן להיות חלק מהאימפריה הגרמנית גם לאחר איחוד גרמניה ב-1871. במקביל המשיכה העיר להתפתח כשב-1894 נפתח קו החשמלית הראשון, ב-1898 נפתח בעיר גן החיות (שנסגר ב-1957), וב-1899 נפתחה הספרייה העירונית. בתחילת המאה ה-20 היו בבויטן חמש כנסיות קתוליות, כנסייה פרוטסטנטית, בית כנסת, בית ספר תיכון, חטיבת ביניים, פנימייה לבנים, שני בתי יתומים, מכרות פחם וברזל, מחצבות שיש ואבן חול, תעשיית ריהוט, מבשלת בירה ועוד.
היסטוריה > 1919–1945

ב־20 במרץ 1921 בעקבות אמנת ורסאי נערך משאל העם של שלזיה עילית, משאל עם בנושא חלוקת השטח בין גרמניה לפולין, 59.4 אחוזים הצביעו עבור הישארות בגרמניה ו-40.6 אחוזים עבור העברת השליטה לפולין. ובאופן חריג שלא תאם לכתוב באמנת ורסאי, האזור חולק בין שתי המדינות. בויטן, ש-75% אחוז מתושביה הצביעו בעד המשך השתייכות לרפובליקת ויימאר, נותרה בגרמניה, אך הפכה לעיר הגבול הדרום-מזרחית של שלזיה עילית. והמיעוט הפולני בה המשיך להתמיד במאבק למען הזהות הפולנית ועל כן בתקופה שבין מלחמות העולם, הייתה בויטן אחת משתי ערים גרמניות (לצד מריאנוורדר כיום קוודזין), בהן הותרה לפעילות גימנסיה פולנית, ובשנת 1923 אף הוקם בבויטן סניף של מפלגת איחוד הפולנים בגרמניה (אנ'), מפלגה שייצגה את המיעוט הפולני.
ב-1933 התחלף השלטון בגרמניה והמפלגה הנאצית עלתה לשלטון, באוקטובר 1938 גירשו הגרמנים כ-6,000 יהודים שהיו אזרחים פולנים מרחבי גרמניה דרך בויטן.
היסטוריה > 1945 – היום

ב-27 בינואר 1945 נכבשה בויטן על ידי הצבא האדום, בניין העירייה נהרס ולאחר תום המלחמה בעקבות תבוסת גרמניה הועברה העיר לפולין כתוצאה מועידת פוטסדאם. אוכלוסייתה הגרמנית גורשה ברובה על ידי הצבא הסובייטי והוחלפה על ידי אוכלוסייה פולנית. עם זאת, מספר גדול של אנשים ממוצא גרמני עדיין חיים בעיר שנקראת מאז "ביטום".
תחת השלטון של הרפובליקה העממית של פולין החלה כריית מרבצי פחם מסיבית מתחת לעיר, ההשלכות של כרייה זו מהוות עד היום אחת מהבעיות המרכזיות של ביטום, כאשר היא מתמודדת עם שקיעת קרקע ובניינים באופן פתאומי וניתן לצפות ברחבי העיר בבניינים רבים שהתפרקו או ששקעו. אירועי השקיעה קשים לחיזוי כיוון שהתיעוד של כריית הפחם לא נעשה בצורה מסודרת, מה שמוביל לסיכון גבוה ולמיעוט משקיעים בעיר ועל כן מספר המובטלים גבוה בהתאמה (בסביבות ה-30%). אך העיר מנסה להמשיך ולהתפתח באמצעות שיפוץ מבנים ובניית מרכזי קניות חדשים.
בשנת 2017 הכריזה אונסק"ו על מכרה הכסף ההיסטורי בטרנובסקיה גורי שחלקו נמצא בביטום כאתר מורשת עולמית.
כלכלה

מסחר הוא עמוד התווך העיקרי במשק של ביטום. בהיותה עיר עם מסורת ארוכת שנים של מסחר, ממלאת ביטום את תפקידה הפוסט-תעשייתי עם הקמה של שטחי מסחר שמרוכזים בעיקר סביב רחוב התחנה וכיכר השוק.
בשנת 2007, ביטום יחד עם 13 ערים שכנות הקימו את האיחוד המטרופוליני של שלזיה עילית, שהוא המרכז העירוני הגדול ביותר בפולין.
תחבורה

בעיר פועלים שירותים סדירים של אוטובוסים וחשמליות המחוברות לרשת החשמליות האזורית של שלזיה עילית, הנסיעה בחשמלית מבויטן לקטוביץ הסמוכה אורכת כ-45 דקות.
בנוסף יש מסילת רכבת שמובילה לקטוביץ ומשם לכל רחבי פולין.
ספורט > עד 1945

המועדון המצליח של ביטום נקרא בויטן 09 כיוון שנוסד ב-1909, הוא שיחק בליגת הכדורגל הגרמנית הבכירה של שלזיה עד 1941, ובשלזיה עלית לאחר מכן והשתתף שש פעמים בסיבוב הגמר באליפות גרמניה.
ספורט > מ-1945

מועדון הכדורגל פולוניה ביטום הוא מועדון הכדורגל הבכיר בעיר והוא זכה באליפות פולין בכדורגל בשנים 1954 ו-1962, בפעם האחרונה הופיע בליגת העל הפולנית בשנים 2007 עד 2011.
מועדון הכדורגל שמבורסקי ביטום שמשחק כיום בליגה השלישית זכה באליפות פולין ב-1980.
לעיר יש גם קבוצת הוקי קרח נחשבת שנקראת גם כן פולוניה ביטום שזכתה באליפות הוקי הקרח הפולנית בשנים 1984, 1986, 1988, 1989, 1990 ו-1991, ובאליפות הנשים בהוקי קרח ב-2010, 2011, 2012, 2013, 2016, 2017, 2018, 2019 ו-2020.
מועדון נוסף בולט הוא מועדון הג'ודו של ביטום, ממנו מגיע האלוף האולימפי ולדמר לגיין.
הקהילה היהודית

הקהילה היהודית של בויטן לפני השואה מנתה כ-4,000 נפש. לאחר השואה הוקם בביטום "הקיבוץ העובד" בו התרכזה שארית הפליטה לפני העלייה לארץ ישראל.
בית הכנסת בביטום נחנך ב-2 ביולי 1869 ושירת את הקהילה היהודית עד 1938 אז הועלה באש באירועי ליל הבדולח.
במהלך מלחמת העולם השנייה חוסלה הקהילה היהודית של בויטן כאשר בפברואר 1942 נשלחו יהודי הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
כיום קיימת בביטום קהילה קטנה שמסונפת לקהילה היהודית בקטוביץ, יש אנדרטה לזכר הקהילה היהודית שהושמדה בשואה במקום בו עמד בית הכנסת שנשרף בליל הבדולח.
ערים תאומות

גרמניה רקלינגהאוזן, גרמניה
הערות שוליים

↑  Späthumanismus in Schlesien, Berlin, New York: DE GRUYTER, 1994-01-23, ISBN 978-3-11-093243-0
↑  Zeitschrift für Elektrotechnik und Elektrochemie, Meyers grosses Konversations-Lexikon. Ein Nachschlagewerk des allgemeinen Wissens. Sechste, gänzlich neu bearbeitete und vermehrte Auflage. VIII. Band. Von Glashütte bis Hautflügler. 908 Seiten. Mit vielen Abbildungen, Bildertafeln, Karten und Plänen. Verlag des Bibliographischen Institutes, Leipzig und Wien. 1904. Preis pro Band 10 Mk 11, 1905-01-06, עמ' 31–31 doi: 10.1002/bbpc.19050110116
↑  Local history | Virtual Shtetl, sztetl.org.pl
↑  E. Witting, Chemische Untersuchung der Schwefelquellen zu Fistel im Reg. Bez. Minden, Archiv der Pharmazie 27, 1828, עמ' 21–28 doi: 10.1002/ardp.18280270107
↑  Ardeschyr Hagmaier, Heute akquirieren – sofort profitieren, Wiesbaden: Gabler Verlag, 2012, עמ' 186–198, ISBN 978-3-8349-3049-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557374605171  GND: 4088232-9  LCCN: n50058496  MusicBrainz: ceeef01c-d698-4cd7-891b-13cef9ca745b  NKC: ge128872  VIAF: 162801252   WorldCat (עם VIAF): 162801252 
בויטן ב-1910
הכיכר המרכזית של ביטום ב-1945
כנסיית השילוש הקדוש בעיר
מרכז הקניות "אגורה" בלב העיר
תמונת פנורמה של הכיכר הראשית של ביטום
חשמלית בביטום