stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכוכב הכחול (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גור בנטביץ'
 הופק בידי:  גור בנטביץ'  אלון אבוטבול  זהר דינר
 תסריט:  גור בנטביץ'  זהר דינר  אורלי ליברמן
 שחקנים ראשיים:  אלון אבוטבול   זהר דינר   נירית כצנשטיין
 מוזיקה:  "גונג"  "המהפכה המיותרת"
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  ישראל (1995)
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 planetgur.com/planet.htm
 דף הסרט ב־IMDb
 
סלוגן הסרט
הכוכב הכחול הוא סרט קולנוע ישראלי, אשר בוים על ידי הבמאי והתסריטאי גור בנטביץ', ויצא לאקרנים בשנת 1995.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיר תל אביב, על רקע פתיחת התחנה המרכזית החדשה.
הסרט עוסק בסיפורו של בחור צעיר בשם מולי (אלון אבוטבול), אשר מגיע לתחנה המרכזית הישנה בתל אביב על מנת לצאת משם באוטובוס לטיול בקהיר, אך תרמילו נגנב.
מאותו הרגע מתחיל מולי במעין מסע סוריאליסטי אשר כולל ביקורים לא צפויים במספר אתרים, חלקם בדיוניים, ברחבי ישראל ובמפגש עם טיפוסים משונים. במהלך המסע פוגש מולי את זהר (זהר דינר) ואת נירית (נירית כצנשטיין), נקלע למאורות סמים, ובסופו של דבר מוצא את עצמו בכוכב הכחול.
הפקה

בסרט משולבים קטעי אנימציה, חלקם פסיכדליים, והוא מלווה בקטעי מוזיקה פסיכדלית ואוונגרדית של הלהקות "גונג" ו"המהפכה המיותרת". עלילתו של הסרט איננה ליניארית, ואף מעורפלת לעיתים, והתחושה שהסרט מעביר היא של בלבול והזיה.
הסרט עוסק, אף אם באופן עקיף, בחוויות הקשורות לשימוש בסמים. בסרט לא מוצגים סמים באופן מובהק, אך הדמויות עוסקות לאורך כל הסרט בניסיון להשיג פקעות של פרח בדיוני בשם "אירוס מלכישוע מצוי", על מנת להכין מהן סם כלשהו. סם זה, לאחר צריכה נכונה שלו, הוא זה שמעביר את המשתמש בו אל "הכוכב הכחול" – אותו מקום לא מוגדר אליו שואפות הדמויות בסרט להגיע.
זהר דינר מופיע גם בשני סרטים נוספים של בנטביץ', "משהו טוטאלי" ו"לרדת מהעץ", שוב בתור דמות בשם "זהר", אשר חולקת מאפיינים דומים עם הדמות שגילם ב"כוכב הכחול".
עם הזמן, הפך הסרט לסרט פולחן, והוקרן בימי שישי בחצות בסינמטק תל אביב במשך תשע שנים. כמו כן, הוקרן הסרט בסינמטקים ובבתי קולנוע שונים ברחבי ישראל, וצבר קהל מעריצים נאמן. יוצרי הסרט מיצבו אותו כ"סרט שוליים", והוא זכה לפרסום מפה לאוזן ובאמצעות כרזות וסטיקרים בעלי אופי פיראטי ומחתרתי.
בינואר 2024 התקיימה הקרנה מיוחדת בסינמטק לזכרו של קשת קסרוטי שנרצח במסיבה בנובה כחלק מאירועי טבח ה-7 באוקטובר. בהקרנה השתתפו יוצר הסרט גור בנטוביץ ואמו של קשת, נטליה.
ראו גם

סמים בקולנוע הישראלי
הערות שוליים

↑  הכוכב הכחול – סינמטק תל אביב
פיודור ברוני

| --- | --- |

פיודור ברוני, צילום מאת אנדריי דנג, 1865
 לידה:  10 ביוני 1799 מילאנו, הרפובליקה הצ'יסאלפינית 
 פטירה:  11 בספטמבר 1875 (יוליאני) (בגיל 76) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Vyborgskoe Catholic cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 צאצאים:  Yuli Fedorovich Bruni 
 
פיודור ברוני (ברוסית: Фёдор Бруни‏; 10 ביוני 1799 – 30 באוגוסט 1875) היה אמן רוסי ממוצא איטלקי שפעל בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה

אביו, אנטוניו, היה צייר ומשחזר אמנות איטלקי שווייצרי, שעבר לרוסיה בשנת 1800 כדי לעבוד על פרויקט עבור הצאר.  בגיל עשר נרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל אלכסיי יגורוב, אנדריי איוואנוב וואסילי שבייב.  הוא סיים את לימודיו בשנת 1818.
אביו, שהאמין שחינוך לאמנות רוסי אינו מספיק, שלח אותו ללימודים נוספים באיטליה. בגיל עשרים ושתיים יצר את יצירתו הגדולה הראשונה ("מות קמילה"), שהוצגה בגבעת הקפיטולין ברומא. עשר שנים מאוחר יותר, כשהציור הוצג בסנקט פטרסבורג בפעם הראשונה, הוא זיכה אותו בתואר אקדמאי. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 הוא החל בציור מונומנטלי תנכ"י, אך לפני השלמתו הוא נקרא לסנט פטרסבורג כדי לעבוד על פרויקט בקתדרלת סנט אייסק וללמד באקדמיה. הוא הגיע ב-1836 והפיק כמה יצירות גם עבור קתדרלת קאזאן בסנקט פטרסבורג.
בשנת 1838, הוא הצליח לחזור לרומא כדי לסיים את עבודתו על ״משה והנחש״. שנתיים לאחר מכן, הציור הושלם והועבר לסנקט פטרסבורג שם הוא הוצג באחד האולמות של ארמון החורף. זהו הבד הגדול ביותר המוצג במוזיאון הרוסי.  בפעם השלישית חזר לרומא מ-1841 עד 1845, הוא הפיק עשרים וחמש סקיצות שיהוו את הבסיס לפרסקאות בקתדרלת איסק הקדוש. חלק מהציורים בוצעו על ידי ברוני עצמו, אחרים על ידי אמנים שונים בהנחייתו. העבודה הושלמה ב-1853 והמסמכים המקוריים מאוחסנים כעת במוזיאון הרוסי.
ב-1849 הוא הפך למנהל של גלריה במוזיאון ההרמיטאז' ונשלח פעמיים לאירופה לרכוש ציורים לאוסף. שש שנים מאוחר יותר, הוא הפך לרקטור של המחלקה לפיסול וציור באקדמיה.  ניקולאי לומטב ופאבל פלשאנוב היו בין תלמידיו.
אולם ככל שהתבגר, הוא נעשה מתבודד. אפילו התרחק מתלמידיו ונעלם לשבועות בכל פעם. במאמציו לקיים את המסורת האקדמית, הוא החל להביע בגלוי את סלידתו מאמנים צעירים יותר ונאלץ להתפטר ב-1871 בגלל התנהגותו.
עד מותו, הוא היה פרופסור לשם כבוד באקדמיה לאמנויות יפות של פירנצה ובאקדמיה של סן לוקא ברומא.
גלריה

הציור נחש הנחושת משנת 1841
הערות שוליים

↑  ЭСБЕ/Бруни, Федор Антонович — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית)
↑  Kenneth, Fidelio Bruni, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
↑  Russian Museum website
↑  Русские художники. Бруни Федор Антонович., www.artsait.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810656608605606  BnF: cb14970703p (data)  GND: 1193579279  ISNI: 0000 0001 1597 9061  LCCN: n85324732  RKD: 12848  SIKART: 4029139  ULAN: 500120876  VcBA: 495/62368  VIAF: 13768021   WorldCat (עם VIAF): 13768021
Balorda nostalgia

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אולי
 יצא לאור:  12 בפברואר 2025
 פורמט:  קלטת שמע, הורדת מוזיקה, הזרמת מוזיקה 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה:  איטלקית
 אורך:  3:17
 חברת תקליטים:  אפיק רקורדס
 כתיבה:  אולי
 לחן:  אולי, ג'בלי, פיירפרנצ'סקו פאסיני
 הפקה:  ג'בלי
 
"Balorda nostalgia" (ב-IPA: "baˈlorda nostalˈdʒiːa", בעברית: "נוסטלגיה טיפשית") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האיטלקי אולי. את השיר הוציאה ב-12 בפברואר 2025 לאור חברת התקליטים אפיק רקורדס כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. השיר ניצח בפסטיבל סן רמו, ונבחר לייצג את איטליה באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ. אולם ב-22 בפברואר פרש אולי מהאירוויזיון. תאגיד השידור האיטלקי הודיע כי המקום השני של הפסטיבל, לוצ'ו קורסי, ייצג את איטליה באירוויזיון עם השיר "Volevo essere un duro" במקום אולי.
פסטיבל סן רמו 2025

תאגיד השידור האיטלקי RAI ארגן את המהדורה ה-75 של פסטיבל סן רמו, שנערכה החל מ-11 ועד ל-15 בפברואר 2024. כמקובל מאז 2015, לזוכה ניתנה הזכות הראשונה לסרב לייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון הקרובה. ב-1 בדצמבר 2024 הוכרז כי אולי ישתתף בפסטיבל, ושם השיר עמו יתחרה נחשף ב-18 בדצמבר. אולי זכה בתחרות, לאחר שסיים במקום הראשון בהצבעת הקהל ובמקום השני בהצבעת העיתונאים ושופטי הרדיו בשלב ההצבעה הסופי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 1 |  |
הערות שוליים

↑  "Sanremo 2025, Olly con Balorda nostalgia: il preascolto". Sky TG24. 12 בפברואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Esposito, Cecilia (13 בינואר 2025). "Olly a Sanremo con un brano che "Parla di una nostalgia che sento di aver provato, o forse no"". TV Sorrisi e Canzoni. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Italy 2025: 'Sanremo' lineup revealed". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2024-12-01. נבדק ב-2024-12-01.
↑  "Sanremo 2025: vince Olly! Classifica finale e premi assegnati" [Sanremo 2025: Olly wins! Final ranking and prizes awarded] (באיטלקית). Radio 105. 2025-02-16. נבדק ב-2025-02-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 4f39a497-96a6-4a56-ae52-d4677a6b2a11
אחריות ציבורית

אחריות ציבורית הנה עקרון לפיו אדם הנמצא בתפקיד ציבורי צריך לתת דין וחשבון לציבור, ולהפגין אחריות באופן מילוי תפקידו. ממלא תפקיד ציבורי אחראי כלפי הציבור על התחומים שבאחריותו. הוא אחראי באופן אישי על מה שעשה או לא עשה במילוי תפקידו. הרעיון בבסיסה של האחריות הציבורית הוא של נאמנות ציבורית. נבחר הציבור הוא הנאמן של הציבור, שאחת מחובותיו היא האחריות הציבורית.
משמעות האחריות הציבורית

האחריות הציבורית היא אמצעי להשגת מטרה של התנהגות נאותה של אנשי ציבור. לחובת האחריות הציבורית שלושה עקרונות – שקיפות, דיווחיות-מסירת דין וחשבון, ונשיאה באחריות. ללא האחריות הציבורית עשוי משטר דמוקרטי להפוך למשטר אוטוקרטי, להתנהל בצורה שרירותית, ולהמעיט בזכויות האדם.
האחריות הציבורית כוללת הן את הצלחת איש הציבור בתפקידו והן התנהגות מכובדת וראויה עליה חייב איש הציבור להקפיד. ההתנהגות נמדדת בשלושה מישורים – ראשית היא צריכה להיות על פי חוק, שנית היא צריכה להיות מתוך שיקול דעת – אסור לאיש הציבור לשרת אינטרס אישי, לפעול במצב של ניגוד עניינים ולהפעיל את סמכותו כדי לשרת אינטרסים של מקורבים לו באופן אישי או אינטרסים של מגזר צר שהוא מקורב אליו. עליו לשקול רק שיקולים ענייניים, לא לחרוג ממתחם הסבירות ולפעול באופן מידתי. ושלישית על איש הציבור לפעול באופן ראוי, כלומר ביושר, הגינות וצדק ומתוך שאיפה שהתנהגותו תוכל לשמש מודל לחיקוי.
אחריות איש הציבור מובילה מדיווח שלו לציבור, אל הביקורת מטעם הציבור וממנה היא עשויה להביא לנקיטת פעולות נגדו. מטרת פעילות אלו להעניש בגין ההתנהגות הפסולה כדי להתריע ממנה וכן לתקן את הדורש תיקון.
המפתח לאחריות ציבורית הוא הציבור. ממשל אחראי הוא תוצר פעילותם ומעורבותם של אזרחים אחראיים אשר לוקחים את חיי הציבור ברצינות, דואגים להתעדכן בסוגיות החשובות לחייהם, דנים בסוגיות אלה בפומבי ומהווים בקר של פעולות הממשל.
אחריות מיניסטריאלית (מוסדית)

הדוגמה המובהקת ביותר של אחריות ציבורית היא אחריות מיניסטריאלית. אחריות מיניסטריאלית היא האחריות של חבר ממשלה (שר או ראש ממשלה) לכל הנעשה בתחום שתחת אחריותו. אחריות מיניסטריאלית היא נדבך חשוב במשטר דמוקרטי. היא מסמלת את חובת הדיווח והאחריות של החבר הממשלה בפני הפרלמנט ובפני הציבור. במדינות בהן מוטמעת תרבות של אחריות מיניסטריאלית נהוג שראש הממשלה ו/או השר מתפטרים במקרה של מחדל חמור בתחום לו הם אחראים. זאת אפילו כשהתוצאות אינן חמורות, על מנת לשמור על אמון הציבור בממשלה.
ישנה אחריות מיניסטריאלית אישית (ישירה או עקיפה) ואחריות מיניסטריאלית כוללת:
אחריות מיניסטריאלית (מוסדית) > אחריות מיניסטריאלית אישית

מתייחסת למעשה, משגה או מחדל של שר או של ראש הממשלה. במקרה זה השר/ראש הממשלה אחראי למעשים ולהחלטות שלו באופן אישי, כלומר הוא נושא באחריות אישית לאופן שבו קיבל החלטות, הפעיל שיקול דעת ופעל או הורה לפעול. במקרה של מחדל נתפס חבר ממשלה כנושא באשמה. בדרך כלל, הביטוי של נטילת אחריות מיניסטריאלית אישית היא התפטרות מהתפקיד הציבור.
האחריות האישית יכולה להיות אחריות אישית ישירה הקשורה למחדל של חבר הממשלה עצמו, או עקיפה כלומר מחדל שנעשה על ידי הכפופים לו. משמעות האחריות האישית העקיפה היא קיום אחריות על תפקוד הכפופים לחבר הממשלה – כחלק מתפקידו עליו לעקוב, לפקח על הכפופים לו ולוודא שהם ממלאים את הוראותיו.
האחריות האישית מתייחסת בראש ובראשונה שאלה האם נושא התפקיד פעל לפי החוק. מעבר לכך נבחנת האחריות האישית באופן שבו בעל תפקיד, נבחר או ממונה, פועל ומתפקד בשלושה מישורים:
1. המישור הניהולי-המוסדי (פרסום הנחיות, דאגה לקיום מנגנוני פיקוח ובקרה, מינויים ראויים).
2. מישור קבלת ההחלטות (תהליכי קבלת החלטות ראויים וסדירים)
3. המישור הערכי על פיו על נושא המשרה חובת נאמנות לאינטרס הציבורי וחובת הזהירות.
בנוגע לדרג הממונה ישנו גם היבט של מישור מקצוע – האם לאדם יש הכשרה וניסיון שמתאימים למילוי התפקיד.
אחריות מיניסטריאלית (מוסדית) > אחריות מיניסטריאלית כוללת

מתייחסת לאחריותו של ראש ממשלה/שר לכל מעשה או מחדל הקשור לתחום עליו הוא ממונה, גם אם נעשו שלא בידיעתו ושלא בהסכמתו. במסגרתה על חבר הממשלה לתת דין וחשבון על התנהלות הגוף או המוסד עליו הוא ממונה.
אחריות מיניסטריאלית (מוסדית) > אחריות ממשלתית משותפת

משמעותה של אחריות זו היא שראש ממשלה ושרים אחראים כגוף אחד על כל ההחלטות והפעולות שמבצעת הממשלה וכן על פעולותיו של כל אחד מהשרים בה. השרים מקבלים עליהם את החלטות הממשלה, ואין באפשרותם לחלוק עליהן אם אושרו על ידי הממשלה בהצבעה. חבר ממשלה שאינו מסכים עם דרכה יכול להתנגד להחלטה בתוך הישיבות אך לא בפומבי, או לחלופין לפרוש מהממשלה
אחריות מיניסטריאלית (מוסדית) > אחריות ציבורית של ראש ממשלה

ראש ממשלה אחראי למעשיה של הממשלה ולמחדליה, הרבה מעבר לאחריות המשותפת המוטלת על כל אחד מחברי הממשלה. הוא מרכיב את הממשלה, קובע את סדר יומה ויוזם את החלטותיה העיקריות. המידע הנמסר לו רחב, מפורט ויסודי יותר מהמידע הנמסר לשרים, לכן אחריותו רחבה וחלה גם על מעשי ממשל שלא היו לרצונו ואף על מעשים שנעשו שלא בידיעתו.
אחריות ציבורית בישראל

בישראל, אחריות ציבורית אינה מעוגנת בחוק או במשפט אך קיים חוזה בין השלטון לציבור לפיו על ממלא תפקיד ציבורי להשתמש בסמכויותיו באופן האחראי, השקול והשקוף ביותר לטובת הציבור. מדובר בהיבט הנורטיבי של אחריות ציבורית, על פיו מי שממלא תפקיד ציבורי צריך להפגין אחריות לציבור (responsibility) באופן מילוי תפקידו, והוא גם אחראי בפני הציבור (accountable) על התחומים שתחת אחריותו. הוא אחראי באופן אישי על מה שעשה או לא עשה במילוי תפקידו.
בישראל אין תרבות של לקיחת אחריות ציבורית על מחדל ואין בדרך כלל התפטרות בעקבותיו. נטילת האחריות הפוליטית מצומצמת לשאלת האחריות החוקית והפלילית, ללא התייחסות רחבה יותר לשאלת הדבר האחראי והראוי לעשותו. קיימת נסיגה לאחור בנוגע ללקיחת אחריות ציבורית בישראל, כאשר בעבר נבחרי הציבור כיבדו את זכותם של מנגנוני הפיקוח הדמוקרטיים (רשויות החוק, מבקר המדינה, ועדות חקירה ועוד) לתבוע מהם לשלם במשֹרתם על כישלון. שחיקת האחריות הציבורית בישראל באה לידי ביטוי גם בהתכחשות לה, בהתחמקות ממנה ובניסיון לכפור בעצם חשיבותה, כשההתכחשות לה הפכה מכזו המופיעה במקרים נקודתיים לתופעה רחבה יותר. יש הטוענים כי הציפייה ללקיחת אחריות ציבורית מוצגת על ידי שוחרי טובתו של מי שכשל כטהרנות וצדקנות
כאמור, האחריות המיניסטריאלית אינה מעוגנת בחוק. חוק יסוד: הממשלה אינו קובע במפורש את קיומה של אחריות מיניסטריאלית של השר בפני הכנסת. החוק מציין את קיומה של אחריות משותפת של הממשלה בפני הכנסת, ואת אחריותו של השר בפני ראש הממשלה לתפקידים שעליהם הוא ממונה. ועדות החקירה בישראל תרמו לעיצוב הנורמה של אחריות מיניסטריאלית. תרומתן גם בהליך הפומבי שהן מקיימות. במהלכן נדרשים נבחרי הציבור להסביר באופן פומבי את שיקול הדעת שלהם ואת הפעולות שהם עשו או לא עשו. ועדות החקירה בישראל לא התייחסו בדרך כלל במסקנותיהן לאחריות מיניסטריאלית כוללת אלא לאחריות מיניסטריאלית אישית. המלצותיהן מתחלקות להמלצות אישיות ולהמלצות מערכתיות. קיימת בישראל מסורת על פיה מסקנות ועדות החקירה, ובעיקר מסקנותיה האישיות מיושמות על ידי הממשלה, עם זאת בשנים האחרונות ההמלצות אינן מיושמות. כך למשל התקבלו כל המלצות ועדת אור שקבעה כי מפקדים ובעלי תפקידים נוספים צריכים לעזוב את תפקידם, אריק שרון התפטר בעקבות ועדת סברה ושתילה, ובעקבות המלצות ועדת אגרנט התפטרו ראש אמ"ן, הרמטכ"ל ואלוף פיקוד דרום. לעומת זאת ההמלצות המערכתיות והאישיות של ועדת גלבוע, שהתפרסמו במאי 2023 לא התקבלו על ידי הממשלה .
אחריות ציבורית על פי ההלכה

במאמרו משנת 2012 "מנהיגות וקבלת אחריות בהלכה" כותב הרב יובל שרלו כי ביהדות יש ציפייה מאדם המתמנה לתפקיד ציבורי לראות את אחריותו כחלק בלתי נפרד מחובתו הדתית. נביאי היהדות וחכמיה התבטאו פעמים רבות בחומרה כנגד מנהיגים שלא מילאו את תפקידם, וגרסו כי תנאי הכרחי לאחריות הציבורית הוא תפיסת התפקיד כשרות ציבורי ולא כשררה. על פי התורה, קיימת סכנה כי מנהיג הציבור ישכח שנועד להיות משרת ציבור, וכי יראה את עצמו במרכז, ואת הציבור כנועד למלא את צרכיו במקום להפך. התורה קובעת למלך ולשלטון קוד אתי קפדני, המונע שחיתות שלטונית. על פי העקרונות היהודיים על מנהיג שנכשל להודות פומבית בכישלונו, לקחת אחריות על תוצאות מעשיו ולשלם את המחיר עליהן, להתרחק ממוקדי הכוח וההשפעה ולהתנהג בענווה. אם לא יעשה כן לא יוכל לחזור לתפקידו. מוטלת עליו גם האחריות ליצור מערכות שלא יאפשרו לו ליפול שוב, לספק הוכחה מוחלטת של עזיבת תחומי הכישלון ולהטות את המדיניות לכיוון נגדי כדי לשקם את הנפילה.
לקריאה נוספת

אביגדור קלגסבלד, מדריך לוועדות חקירה, סדרת אתגרי הדמוקרטיה, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "האם ועדת חקירה רשאית להטיל אחריות על אדם?", עמ' 48–53.
הערות שוליים

↑  בין אחריות לאשמה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 29 בפברואר 2024
1 2 3  פרופ' עופר קניג, אחריות מיניסטריאלית: התפטרויות שרים כנטילת אחריות ציבורית, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 08 בנובמבר 2023
1 2 3  רפאל כהן־אלמגור, אורי ארבל־גנץ, אסא כשר, אחריות ציבורית בישראל, הקיבוץ המאוחד, 2012
1 2 3  אחריות מיניסטריאלית בראי ועדות החקירה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 08 במרץ 2007
↑   נעה שפיגל, הפוליטיקאים בישראל לא נוהגים לקבל אחריות, ונתניהו לוקח את השיטה צעד קדימה, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2023
↑  האחריות האישית של ממונה כוללת פיקוח על הכפופים לו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 באוקטובר 2023
↑  ד"ר דנה בלאנדר, פרופ' עמיחי כהן, ד"ר עמיר פוקס, דוח ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון – כל מה שחשוב לדעת, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 08 במרץ 2024
↑  סמכויות, אחריות ותפקידי הממשלה – סיכום, באתר טקסטולוגיה, ‏19 באוגוסט 2011
↑  אזרחות לבגרות – רשויות מדינת ישראל, באתר קמפוס אורט
↑  רפאל כהן־אלמגור, אורי ארבל־גנץ, אסא כשר, אחריות ציבורית בישראל, הקיבוץ המאוחד, 2012, עמ' 192
1 2   משה נגבי, מדוע המושג "אחריות ציבורית" לא קיים בישראל, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2013
↑  ד"ר דנה בלאנדר, שוב, לא לוקחים אחריות, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 29 באוקטובר 2023
↑  ד"ר דנה בלאנדר, האחריות הציבורית למחדלי המלחמה: מדוע לא צריך לחכות לוועדת חקירה?, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 05 בנובמבר 2023
↑  פודקאסט עוד יום. בין אחריות לאשמה. דקה 22:00 עד 25:30
↑  הרב יובל שרלו, מנהיגות וקבלת אחריות בהלכה, באתר ישיבת אורות שאול, ‏2012
פסיכואנליטיקאי

פסיכואנליטיקאי הוא פסיכיאטר, פסיכולוג קליני, מטפל באמנויות, או עובד סוציאלי שרכש הכשרה בפסיכואנליזה - טכניקה טיפולית המנסה להתחקות אחרי מבנה האישיות ושורשי התסמינים שמבטא המטופל, הנוצרים על פי התאוריה בעקבות חסימות רגשיות ונפשיות.
בישראל ניתן לקבל טיפול פסיכואנליטי אצל אנשי מקצוע מורשים בלבד (פסיכולוגים קליניים מומחים, מטפלים באומנויות, עובדים סוציאליים ופסיכיאטרים) אשר עברו הכשרה פסיכואנליטית מוסדרת. ניתן לקבל טיפול פסיכואנליטי גם אצל מתמחים הנמצאים במהלך הכשרתם. כדי שאיש מקצוע טיפולי יוכל לקרוא לעצמו פסיכואנליטיקאי, עליו לסיים הכשרה פסיכואנליטית הכוללת לימודים תאורטיים, הדרכות ואנליזה לימודית ארוכה.
בישראל קיימים מסלולי הכשרה בפסיכותרפיה פסיכואנליטית באוניברסיטאות, וכן שני מכונים להכשרה פסיכואנליטית. האחד הוא "המכון הישראלי לפסיכואנליזה" של "החברה הפסיכואנליטית בישראל", שהוקם ב-1933 על ידי מקס אייטינגון (שהיה אחד מתלמידיו של פרויד) ומשכנו בירושלים. מכון זה קיבל הכרה של החברה הפסיכואנליטית הבינלאומית. מכון נוסף הוא "מכון תל אביב לפסיכואנליזה בת זמננו", שפועל בתל אביב. בנוסף, בשנות ה-80 החלה לפעול בארץ קבוצה של אנשי מקצוע בתחום הפסיכואנליזה, המכשירה פסיכואנליטיקאים על יסודות משנתו של הפסיכואנליטיקאי והפסיכיאטר ז'אק לאקן.
למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע. קיימת גם ביקורת על האפקטיביות הנמוכה של הטיפול הפסיכואנליטי.
לקריאה נוספת

פטריק קייסמנט, "ללמוד מן המטופל", הוצאת זמורה ביתן - על עבודתו כפסיכואנליטיקאי
הערות שוליים

↑  תהליך הקבלה, תנאים להצגת מועמדות, באתר החברה הפסיכואנליטית בישראל
↑  Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x
↑  Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37
↑  Evan Mayo-Wilson et al, Psychological and pharmacological interventions for social anxiety disorder in adults: a systematic review and network meta-analysis, The Lancet Psychiatry 1, 2014-10, עמ' 368–376 doi: 10.1016/S2215-0366(14)70329-3
↑  Xinyu Zhou et al, Comparative efficacy and acceptability of psychotherapies for depression in children and adolescents: A systematic review and network meta-analysis, World Psychiatry 14, 2015-06, עמ' 207–222 doi: 10.1002/wps.20217
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563326105171  BNE: XX534669  BnF: cb119753141 (data)  GND: 4176201-0  LCCN: sh85147692  NKC: ph124789 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דן שומרון

מיצב לזכר דן שומרון בפארק עוצבות השריון בלטרון
תדרוך סנטורים מארצות הברית, 1986, משמאל לימין: דובר צה"ל תא"ל אפרים לפיד, הרמטכ"ל רב-אלוף משה לוי, סגן הרמטכ"ל אלוף דן שומרון, ראש ענף תקשורת בינלאומית ביחידת דובר צה"ל סא"ל רענן גיסין
דן שומרון (5 באוגוסט 1937, כ"ח באב ה'תרצ"ז – 26 בפברואר 2008, כ' באדר א' ה'תשס"ח) היה הרמטכ"ל ה-13 של צה"ל, בין השנים 1987–1991.
ביוגרפיה > שירותו כרמטכ"ל

ב-19 באפריל 1987 הועלה לדרגת רב-אלוף ומונה לרמטכ"ל ה-13 של צה"ל. הוא החליף בתפקיד את משה לוי, וכיהן בתפקידו עד שנת 1991, בה הוחלף על ידי אהוד ברק. בתקופת כהונתו התמודד צה"ל עם המערכה ברצועת הביטחון בדרום לבנון, ועם האינתיפאדה הראשונה, אשר פרצה בתחילת כהונתו. בין המבצעים אשר התקיימו במהלך כהונתו היו מבצע הצגת תכלית - ההתנקשות בחייו של אבו ג'יהאד, מבצע עלם חמודות שבו נחטף לישראל השיח' עבד אל-כרים עובייד, מבצע כחול וחום, פשיטה על מפקדת ארגונו של אחמד ג'יבריל ומבצע חוק וסדר - פשיטה על בסיסי מחבלים בעיירה מיידון. לקראת סוף כהונתו פרצה מלחמת המפרץ. אף שצה"ל לא התערב בלחימה היה עליו להתמודד עם התקפות טילי הסקאד העיראקיים על העורף האזרחי ועם האיום האפשרי של הפעלת נשק לא קונבנציונלי עיראקי נגד מדינת ישראל. שומרון לא צידד בגישה כי על ישראל להשתתף באופן פעיל במלחמה וגרס כי עליה לגלות איפוק, החלטה שעל פי מחלקת ההיסטוריה של צה"ל התבררה בדיעבד כנכונה.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

אחרי שחרורו באפריל 1991 כיהן בין השאר כיו"ר התעשייה הצבאית. שומרון הביע תמיכה במפלגת הדרך השלישית של אביגדור קהלני.
ב-17 באוקטובר 2006 נענה דן שומרון לבקשת הרמטכ"ל, רב-אלוף דני חלוץ, לחקור את התנהלות המטה הכללי בימי מלחמת לבנון השנייה. כשהציג את ממצאיו בוועדת החוץ והביטחון בכנסת אמר בין היתר כי "המלחמה נוהלה ללא מטרה" ו"ראש הממשלה נתן הנחיה להפסיק את ירי הרקטות על ישראל, אך הצבא לא תרגם זאת למטרה צבאית."
שומרון נפטר ב-26 בפברואר 2008 בבית החולים איכילוב בתל אביב, כתוצאה משבץ מוחי בו לקה שלושה שבועות קודם לכן. שומרון נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול והותיר אחריו את רעייתו השנייה דליה שומרון, אחות, בת ושני נכדים.
הנצחה

ב-2011 נחנך בכוכב הירדן מצפור על שמו.
על שמו נקרא "מכון כנרת למחקר קשרי חברה, ביטחון ושלום" במכללה האקדמית כנרת.
ב-20 ביוני 2011 נחנך מיצב לזכר דן שומרון בפארק עוצבות השריון בלטרון.
ב-13 ביולי 2011 הוחלט בצה"ל על שינוי שמו של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ל"מחנה שומרון" על שם רא"ל דן שומרון.
באוקטובר 2013 נקרא על שמו רחוב בעיר חולון (סמוך לשד' משה דיין וקריית בן-גוריון). כמו כן נקראו על שמו רחובות בערים נתניה (מסתעף מרחוב רפאל איתן) והרצליה (מדרום לרחוב הבריגדה היהודית) וכן גם בקריית קריניצי שברמת גן.
בפתח תקווה יש גן גדול על שמו.
לקריאה נוספת

אביגדור שחן, מבצע כדור הרעם הוא מבצע אנטבה, ראשון לציון, 1993. (הספר בקטלוג ULI)
אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, פרק חמישי: מהירות בהבנת שדה הקרב, חטיבת שריון 401 בקרבות הגנה בסיני 6–7 באוקטובר 1973, עמודים 85–102. (הספר בקטלוג ULI)
יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: "ספרית מעריב", תשנ"ג-1993.
רון פונדק, ציר סקרנות, צומת ודאות, כנרת-זב"ם-דביר, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
זאב דרורי, מנהיגות שקטה - דן שומרון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
שמעון גולן, טילים על ישראל, הוצאת צה"ל/ המחלקה להיסטוריה, משרד הביטחון ומודן, 2020.