stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוליווד החדשה
ביבליוגרפיה

Biskind, Peter (1998). Easy Riders, Raging Bulls: How the Sex-Drugs-And Rock 'N Roll Generation Saved Hollywood. Simon and Schuster. ISBN 978-0-684-85708-4.
Biskind, Peter (1990). The Godfather Companion: Everything You Ever Wanted to Know About All Three Godfather Films (HarperPerennial)
Belton, John (1993). American Cinema/American Culture. New York: McGraw/Hill.
Berliner, Todd (2010). Hollywood Incoherent: Narration in Seventies Cinema. Austin, TX: University of Texas Press.
Cook, David A. “Auteur Cinema and the film generation in 70s Hollywood”, in The New American Cinema. Ed. by Jon Lewis. NY: Duke University Press, 1998, pp. 1–37
Harris, Mark (2008). Pictures at a Revolution: Five Movies and the Birth of the New Hollywood. New York: The Penguin Press.
Harris, Mark. Scenes from a Revolution: The Birth of the New Hollywood. Canongate Books, 2009.
James, David E. Allegories of Cinema: American Film in the Sixties. NY: Princeton University Press, 1989, pp. 1–42
Kael, Pauline. "Bonnie and Clyde", in For Keeps. Ed. by Pauline Kael. NY: Plume, 1994, pp. 141–57.
Kael, Pauline. "Trash, Art, and the Movies", in Going Steady: Film Writings 1968–69. NY: Marion Boyers, 1994, pp. 87–129
Kanfer, Stefan, "The Shock of Freedom in Films", Time Magazine, Dec 8, 1967, Accessed 25 April 2009,
King, Geoff (2002). New Hollywood Cinema: An Introduction. London: I.B. Tauris. ISBN 9781860647499.
Kirshner, Jonathan. Hollywood's Last Golden Age: Politics, Society, and the Seventies Film in America. Ithaca: Cornell University Press, 2012. ISBN 978-0801478161
Krämer, Peter (2005). The New Hollywood: From Bonnie and Clyde to Star Wars. Wallflower Press. ISBN 978-1-904764-58-8.
Langford, Barry (2010). Post-classical Hollywood: Film Industry, Style and Ideology Since 1945. Edinburgh University Press. ISBN 978-0748638574.
Monaco, Paul (2001). The Sixties, 1960–69, History of American Cinema. London: University of California Press.
Schatz, Thomas (1993). "The New Hollywood".  In Jim Collins, Hilary Radner and Ava Preacher Collins (ed.). Film Theory goes to the Movies. New York: Routledge. pp. 8–37.
Thompson, Kristin; Bordwell, David (2003). Film History: An Introduction (2nd ed.). McGraw–Hill.
ראו גם

קולנוע הוליוודי קלאסי
הגל החדש הצרפתי
הערות שוליים

↑  directorsseries (8 במאי 2017). "Francis Ford Coppola's "One From The Heart" (1982)". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kreps, Daniel; Kreps, Daniel (2 ביולי 2016). "Michael Cimino, 'The Deer Hunter' Director, Dead at 77". {{cite web}}:  (עזרה)
הרובוט שנעלם

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 נושא:  רובוט 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  מרץ 1947 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Astounding Science Fiction, גיליון מרץ 1947
 סדרה
 סיפור קודם:  הוכחה 
 סיפור עוקב:  הקונפליקט שיכול להימנע 
 
הרובוט שנעלם (באנגלית: Little Lost Robot) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם לראשונה במרץ 1947 ב-Astounding Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1970 בספר "אני, רובוט".
אלמנטים מהסיפור הרובוט שנעלם הופיעו בסרט "אני, רובוט", אשר עלילתו מבוססת על סיפורי הרובוטים של אסימוב.
עלילה

בבסיס היפר-אטומי, תחנת מחקר צבאית על אסטרואיד, מדענים עובדים על פיתוח מסע בין כוכבי- נושא שנחקר והתפתח בכמה מסיפוריו של אסימוב ומוזכר בספרי האימפריה והמוסד. אחד החוקרים, ג'רלד בלק, מאבד את עשתונותיו, ומקלל את הרובוט הפוזיטרוני נסטור (NS-2), ופוקד עליו "תיעלם מפה". הרובוט מציית לפקודה ומסתיר את עצמו על ידי כניסה לחדר עם עוד 62 רובוטי נסטור. לאחר מכן התחנה הצבאית מזמינה מומחים מיו אס רובוטים ואנשים מכניים, סוזן קלווין הרובופסיכולוגית הראשית, והמנהל המתמטיקאי פיטר בוגרט, כדי למצוא אותו.
הסיבה לדחיפות מציאת הרובוט היא שהחוק הראשון של הרובוטיקה שוּנה אצל נסטור. אצל כל הרובוטים החוק הוא "לא יפגע רובוט באדם, ולא יניח, על ידי חוסר מעשה, שאדם ייפגע". עם זאת, רובוטי הנסטור עובדים בסביבה מלאת קרינה, בה עובדים גם בני אנוש. הקרינה אינה פוגעת בטווח הקצר, אך הרובוטים חוששים שבני האנוש ישכחו לצאת מהחדר, וייפגעו על ידי הקרינה. לכן, הם "מצילים" אותם ומוציאים אותם מהחדר. כדי למנוע זאת, החוק הראשון אצל רובוטי הנסטור שונה ל"לא יפגע רובוט באדם" בלבד, מה שמונע מהם את הצורך להציל בני אדם מפגיעה שנגרמת להם מהסביבה. אם בני אנוש יגלו שמייצרים רובוטים עם שינוי של החוק הראשון, תקום מחאה כנגד הרובוטיקה, כתוצאה מתסביך פרנקנשטיין. ד"ר קלווין מוסיפה דחיפות למשימה, בתארה שהשינוי מאפשר לרובוט לפגוע בבני אדם בכוונה תחילה, למשל אם ישחרר משקולת מעל האדם, בידיעה שהוא יכול לתפוס אותה לפני שתפגע באדם, ואז להימנע מתפיסתה (מאחר שהחוק הראשון שלו מאפשר לו לפגוע בבני אדם בחוסר מעשה).
לאחר כמה ראיונות עם כל רובוט בנפרד ומספר ניסויים שהסתיימו במבוי סתום, ד"ר קלווין מתחילה לפחד שהרובוט פיתח תסביך עליונות שעשוי לאפשר לו לפגוע בבני אדם באופן ישיר. ד"ר קלווין מוצאת דרך להערים על הרובוט כך שיגלה את עצמו: היא מעמידה את עצמה בסכנה, ומזהירה את הרובוטים שיש קרינת גמא שהורסת רובוטים בינה לביניהם, כך שהם לא יוכלו להציל אותה גם אם ינסו.
ברגע שהמבחן מתחיל, רק הרובוט ששונה עושה צעד קדימה בניסיון להציל אותה, משום שהוא זיהה, בזכות הכשרתו כפיזיקאי, שהקרינה בינו לבינה היא קרינת אינפרא אדום שאינה מזיקה לרובוטים, ולא קרינת גמא המזיקה לרובוטים, כך ששאר הרובוטים אמורים לנסות להציל אותה והוא אמור לחקות אותם. אך שאר הרובוטים אינם מבחינים בין סוגי הקרינות ואינם יודעים שהקרינה היא קרינה לא מזיקה, כך שהם לא מנסים להציל אותה והרובוט ששונה נבדל מהם בניסיונו להצילה. הרובוט שזוהה מסביר לד"ר קלווין שהדרך היחידה להוכיח שהוא טוב יותר מבני האדם היא להצליח להיעלם, והוא מנסה לתקוף את ד"ר קלווין, כך שהיא לא תחשוף שהוא התגלה. בלק ובוגרט מפעילים את קרינת הגמא והורסים את הרובוט לפני שהוא פוגע בד"ר קלווין.
העיטים אצילי הנפש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  דצמבר 1957 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Super-Science Fiction גיליון דצמבר 1957
 
העיטים אצילי הנפש (בתרגום אחר: הנשרים אצילי הנפש; באנגלית: The gentle vultures) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזיק אסימוב בשנת 1957 ופורסם בספר מחר כפול תשע. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1972 ושוב בשנת 2005; יצא בעברית גם כחלק מקובץ כתבי אייזיק אסימוב חלק 4 ב-2014.
עלילה

ההוריאנים, חייזרים פרימטים קטנים, גילו במסעותיהם בחלל שגזעי פרימטים אינטליגנטיים אחרים נגררים למלחמות גרעיניות והורסים את עצמם. ההוריאנים מסייעים לתרבויות אלה, מנקים את הרדיואקטיביות מארצותיהם ומשנים אותם גנטית כך שיהיו שלווים יותר. בתמורה, על הגזע המשוקם לשלם להוריאנים באנרגיה, מחצבים או כוח עבודה.
ההוריאנים מגיעים לכדור הארץ בזמן המלחמה הקרה, ומקימים בסיס על הירח בעודם מחכים לפרוץ המלחמה האטומית ולהשמדת התרבות הארצנית. להפתעתם הדבר לא קורה והם חוששים שבני כדור הארץ יגלו את המסע בחלל בלי שיעברו הינדוס גנטי ויהיו משועבדים להוריאנים.
בייאושם חוטפים ההוריאנים בן אנוש כדי לנסות להבין מדוע המלחמה לא מתחילה. בן האנוש מאשים את ההוריאנים בהיותם 'עיטים' (במובן "עופות דורסים הניזונים מנבלות") - מאחר שבמקום למנוע את המלחמה ואת ההרס שיבוא בעקבותיה הם ממתינים כדי לשקם את הניצולים, רק כדי לנצלם. ההוריאנים מבינים שכדי שהמלחמה תתחיל הם צריכים להתחיל אותה - על ידי ירי פצצה אטומית; אבל ההוריאנים פציפיסטים ולא יכולים לחשוב על הרג יצורים חיים, אפילו למען מטרה נעלה של שמירה על התרבות הגלקטית, ועל כן הם עוזבים את האנושות במנוחה.
הערות שוליים

↑  כך בתרגום הספר. בשם הסיפור המקורי המונח הוא Vultures, עוף אוכל נבלות בדומה לנשר, לעומת העיט, שהוא עוף טורף
גנקוטסואו - הרוזן ממונטה כריסטו

| --- | --- |
 
 סוגה:  מדע בדיוני, מותחן דרמה

 מאנגה
 יוצר:  מאהירו מאאדה ויורה אריווארה (ע"פ אלכסנדר דיומא)
 מאייר:  מאהירו מאאדה
 הוצאה:  Kodansha
 התפרסם לראשונה במגזין:  Afternoon
 קהל יעד:  סיינן
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  3

 אנימה
 אורך פרק:  25 דקות
 במאי:  מאהירו מאאדה
 תסריטאי:  נאטסוקו טאקאשי טומוהירו יאמאשיטה
 אולפני אנימציה:  Madhouse
 רשת שידור:  Animax TV Asahi
 מדבבים בשפה העברית:  לא שודר בישראל
 תקופת שידור מקורית:  5 באוקטובר 2004 – 29 במרץ 2005
 מספר העונות:  1
 מספר הפרקים:  24
גנקוטסואו - הרוזן ממונטה כריסטו (יפנית: 巌窟王, רומאג'י: Gankutsuō - גאנקוצואו; בתרגום חופשי: "מלך המערה") היא מאנגה וסדרת אנימה יפנית מסוגת המדע הבדיוני, המבוססת על הספר הקלאסי של אלכסנדר דיומא האב - הרוזן ממונטה כריסטו משנת 1844. הסדרה המהווה מעין גרסה עתידנית לספר יצאה בשנת 2004, ובעקבותיה יצאה מאנגה תחת אותו הכותר, המשכתבת את סיפורה.
השם גאנקוצואו נבחר לאנימה מכיוון שתחת השם הזה התפרסם לראשונה הספר "הרוזן ממונטה כריסטו" ביפן בשנת 1904.
עלילה > רקע

הסדרה מתרחשת בעיקר בפריז של המאה ה-51, תקופה בה בני-האדם מתגוררים על הירח ונוסעים בחלל בחופשיות. למרות היכולת לנוע במכוניות מרחפות, אצילים רבים מעדיפים לרכב על סוסים לשם ספורט ולהילחם בדו-קרב באמצעות חרבות ושריונות, אם כי השריונות הם בסגנון המכה הנפוץ בסדרות אנימה. ישנו קשר דיפלומטי בין כדור הארץ לבין כוכבי-לכת שכנים. היקום מחולק לארבעה רבעים, וכדור-הארץ ממוקם ב"חלל המזרחי".
עלילה > המאנגה

המאנגה יצאה לאחר האנימה. היא נבדלת מהאנימה בכך שהיא הרבה יותר אפלה מהאנימה הצבעונית, וגם יותר גרוטסקית, כלומר בעלת תיאורים גרפיים הרבה יותר מוקצנים, כמו עיוותים בפנים של דמויות שמפחדות או נטרפת עליהן דעתן. המאנגה משנה מספר תרחישים שהיו באנימה, אבל הסיפור הכללי נשאר זהה. למשל וילפור, שבאנימה הוזרק לו רעל למוח שהחזיר אותו לילדות, מקבל במאנגה סוף הרבה יותר אלים.
המאנגה, כמו האנימה מתחילה אותו הדבר, גם כן בפסטיבל בלונה, אבל במקום לספר את הסיפור פעם נוספת, החליט היוצר מאהירו מאאדה, לענות על סוגיות שהאנימה לא התייחסה אליהן, או נתנה להן הסבר לא מספיק רחב. קודם כל היא עוקבת אחרי הרוזן, ולא אחרי אלבר כמו שעשתה האנימה. כבר בתחילתה היא חושפת בפנינו מה היה בכלא "מצודת איף" שם שהה אדמונד דנטס לפני שהפך לגנקוטסואו. מצודת איף, השוכנת במציאות ובספר ליד מרסיי, שוכנת ב"גנקוטסואו" במיקום מרוחק ולא ידוע במעמקי החלל החיצון. היא מתקן כליאה אוטומטי, שהאסיר משמש כמנגנון המפעיל אותו. מכונות כבלו את דנטס ולא אפשרו לו לזוז, או להתאבד, צינור האכלה היה מכניס מזון דל לפיו כדי שלא ימות ברעב וימשיך לסבול. בשלב מסוים ניסה אדמונד לישון, כדי לא להרגיש את הסבל, אך המכונות החלו לגרום לו כאב רב, ולהעיר אותו כדי שלא יישן. בסביבות 10 שנים, חי כך עד שנמלט.
הדמויות

כל הדמויות ב"גנקוטסואו - הרוזן ממונטה כריסטו" מבוססות על דמויות בעלות אותם שמות (עם שינויים מטעם ההגייה היפנית) מהספר של דיומא "הרוזן ממונטה כריסטו" עליו מבוססת הסדרה, שנכתב במקור בצרפתית. כל הדמויות מלבד גנקוטסואו עצמו, שהמציא מאהירו אמאאדה, יוצר הסדרה.
הדמויות > דמויות מרכזיות

הרוזן ממונטה כריסטו (בצרפתית Le Count de Monte Cristo) - לשעבר אדמונד דנטס, טייס חלל מצטיין (בספר המקורי מלח) שהופלל על ידי שלושה אנשים שחמדו כל אחד משהו אחר שהיה לו (פרננד, דנגלאר וקדרוס), והושלך לכלא לכל חייו על ידי אדם רביעי (וילפור). במשך כעשור שהה במצודת איף הנוראה, וברח בעזרת כוחו של "גנקוטסואו" אל החופש. הופיע פתאום בחלל המזרחי, ומשוטט בו חופשי מהחוק ומכל האדם. מטרתו לנקום בכל אלה שפשעו נגדו, ולהרוס את חייהם. הוא משתלב היטב בחיים הפריזאים ונכנס לחייהם של אויביו, והורס אותם אט אט. הרוזן רואה במוות כעונש קל עבור הרשעים. הוא אדיש כשהוא חוזה במוות, ואין לו בעיה "לשחק" בחייהם של אנשים שגורלותיהם נתונים בידיו.
גנקוטסואו (ביפנית 巌窟王 - מלך המערה) - ישות דמונית החיה בתוך הרוזן ממונטה כריסטו, במקום אדמונד דנטס. גנקוטסואו הוא הכוח המניע מאחורי הנקמה של אדמונד דנטס באלה שהפלילו אותו. גנקוטסואו ודנטס נפגשו במצודת איף, וגנקוטסואו הציע לו שישתלט עליו בתמורה לכך שינקום את נקמתו. בגלל שגנקוטסואו נמצא בגופו, לרוזן יש עור בצבע תכלת, עיניים בצבעים שונים, וכאשר גנקוטסואו נעשה דומיננטי, מופיע על המצח של הרוזן סמל של שתי עיניים שזוהר חזק בצבע ורוד. כשגנקוטסואו משתלט לגמרי על גוף הרוזן, שלושה זוגות עיניים, כל זוג בצבע אחר, מכסים את כל פניו של הרוזן. גנקוטסואו הוא הסיבה שהרוזן לא אוכל, אלא בכל ארוחה הוא רק בולע טבלייה של חומר המקיים את השד בגופו.
הוויקונט אלבר דה מורסרף (בצרפתית Viscount Albert de Morcerf) - הדמות הראשית של האנימה, בנו של הגנרל פרננד דה מורסרף. מאורס ליוז'יני דנגלאר, אך אינו מודה שהוא אוהב אותה עד שאירוסיהם מתבטלים. אלבר הוא נאיבי מאוד. הוא פוגש את הרוזן בקרנבל בלונה, ושם מציל אותו הרוזן מידי חוטפים. גם לחברו הטוב ביותר, פרנץ, הוא אינו מקשיב כשהוא מזהיר אותו שוב ושוב להתרחק מהרוזן.
הברון פרנץ ד'פינה (בצרפתית Baron Franz d'Epinay) - חברו הטוב ביותר של אלבר דה מורסרף. הכיר את אלבר בלוויה של אביו. גדל יחד עם אלבר ויוז'יני. מוצאו הוא כנראה מלונה. בעל גישה יותר בוגרת משל אלבר. אין לו בעיה לסכן את חייו למען חברו הטוב, והוא עושה זאת מספר פעמים.
הדמויות > בני לוויה של הרוזן

הדייהה טפלנה (Haydée Tebelin) - חוצנית יפהפייה ועדינה, נגנית נבל מחוננת, שהייתה נסיכה בכוכב "יואניניה" (בספר המקורי יוונייה מקונסטנטינופול). הייתה בתו של הפחה עלי טפלנה, שנבגד ונרצח בידי אדם ששירת בצבאו. אותו האדם מכר אותה ואת אמה לעבדות. נקנתה בידי הרוזן ממונטה כריסטו ומפתחת כלפיו רגשות אהבה עמוקים. היא מנסה להניא אותו מהנקמה שלו, אך יחד עם זאת בוערים בה רגשי הנקמה כלפי האדם שהרס את חייה.
ג'ובאני ברוטצ'יו (Giovanni Bertuccio) - איש שחור, משרת נאמן של הרוזן ויד ימינו. משמש כמשרת וגם כשומר ראש. בספר המקורי היה סוכן הבית של הרוזן, ואביו המאמץ של בנדטו, שגדל להיות אנדריאה קוולקנטי.
בטיסטין (Baptistin) - משרת נוסף של הרוזן. בספר של דיומא, משמש כחדרן בביתו. באנימה, סייף מעולה, שהרוזן נוהג להתאמן איתו בחרב.
עלי - חוצן, אילם, בעל כוחות מיוחדים כמו טלקינזיס, ריפוי ושליטה בחיות. לפי הספר הוא היה ערבי שנענש ונכרתה לשונו, והרוזן קנה אותו רק לאחר שנכרתה, כי "תמיד רצה משרת אילם" לדבריו.
הדמויות > משפחת מורסרף

הגנרל פרננד דה מורסרף (General Fernand de Morcrerf) - לשעבר פרננד מונדגו. גנרל צבא פריז הלוטש עיניו אל הנשיאות. נחשב גיבור, אך למעשה הוא פחדן ויש לו תיבת שרצים מלאה סודות אפלים. נשוי למרסדס ואבא לאלבר. שירת ביואניניה תחת הפחה, אביה של הדייהה, בגד בו ורצח אותו ומכר את הדייהה ואמה לעבדות. עוד הרבה קודם שירת יחד עם דנגלאר ואדמונד דנטס. למרות שדנטס החשיב אותו כחברו, הוא התחרה מולו על לבה של מרסדס. כשאדמונד ניצח גברה קנאתו של פרננד, והוא חבר לדנגלאר כדי שאדמונד ייאסר.
הרוזנת מרסדס דה מורסרף (Mercédès de Morcerf) - נולדה בכפר קטלוני והייתה ארוסתו של אדמונד דנטס. התחתנה עם פרננד מונדגו בעקבות החדשות בדבר מותו של דנטס. אמא אוהבת ומגוננת לאלבר, מאוהבת עדיין באדמונד דנטס, וחושדת כי הרוזן ממונטה כריסטו הוא בעצם אהובה האבוד.
הדמויות > משפחת דנגלאר

הברון ג'וליאן דנגלאר - (Baron Jullian Danglars) - בעבר שירת בספינת חלל עם אדמונד דנטס ופרננד מונדגו. כיום הבנקאי החזק ביותר בצרפת. חמדן ותאב בצע מעל לכל, ולא אכפת לו גם אם קרוביו נפגעים מחמדנותו. רואה בנישואי בתו יוז'יני רק כעוד כלי להגדלת עושרו. היה חבר טוב של פרננד דה מורסרף, ועזר לו במימון הקמפיין שלו לנשיאות, עד ששמע אודות התקרית של פרננד ביואניניה. כתוצאה מכך הפסיק לממן אותו, וחזר בו מההחלטה לתת את יד בתו לבנו. באופן סמלי לחמדנותו, בוחר גנקוטסואו להעניש אותו באמצעות "מגע זהב" עד רגע מותו.
מאדאם ויקטוריה דנגלאר (Madame Victoria de Danglars) - בספר שמה הברונית הרמיין דנגלאר. אשתו של דנגלאר ואמה של יוז'יני. יש לה מאהב ששמו לוסיין, ומשפחתה יודעת על כך. מה שהם לא יודעים שגם וילפור היה המאהב שלה, ושהיא האמא האמיתית של אנדריאה קוולקנטי. שלא כמו בעלה, יש לה גבולות בקשר למה היא מוכנה לעשות בשביל כסף. יש לה סוס שמחירו בשוק גבוה מאוד, אך אינה מוכנה למכור אותו. בעלה לעומת זאת מכר אותו למונטה כריסטו כשהציע לו מספיק כסף.
מדמואזל יוז'ני דנגלאר (Eugénie de Danglars) - בתם של בני הזוג דנגלאר, פסנתרנית מחוננת שחלומה הגדול הוא לנגן רסיטלים באולמות גדולים וחשובים. חברת ילדות של אלבר ופרנץ, התארסה לאלבר, אך האירוסים בוטלו על ידי אביה. יוז'יני שונאת את היחס של אביה כלפיה, וטוענת בצדק שיוותר עליה בלי לחשוב פעמיים אם זה ישתלם לו כלכלית. מאוהבת באלבר, ומודה בכך שכשהיא מנגנת בפסנתר, היא נשמעת הכי טוב כשהיא מנגנת לכבודו. ע"פ האנימה, כתבה לכבודו את המנגינה של שיר הפתיחה "We Were Lovers".
הדמויות > משפחת וילפור

ג'ראר דה וילפור (Gérard de Villefort) - השופט בעל הסמכות העליונה בפריז. פסיקותיו ידועות לכל כנוקשות שאין בהן ממידת הרחמים כלפי הנאשמים. מקפיד שיקראו לו בתואר "התובע הכללי" ותמיד בעל מבט זועף ונחרץ. מאחורי החזות המחוספסת הזו, מסתתר אדם פאסיבי, שמנסה באופן תמידי להשתחרר מצלו של אביו נוארטייה. וילפור הוא אלמן שנישא בשנית לאלואיז. אב לשלושה: ולנטין (מאשתו הראשונה) אדואר (מאלואיז) ובנדטו/אנדריאה קוולקנטי (ילד בלתי חוקי שלו ושל ויקטוריה דנגלאר). לצורך הגנה עצמית, שפט שלא בצדק את אדמונד דנטס למאסר במצודת איף, על אף שהיה דנטס חף מפשע. על כן מוחק לו גנקוטסואו את המוח וכולא אותו באופן דומה.
אלואיז דה וילפור (Héloïse de Villefort) - אשתו השנייה של ג'ראר, אמא לאדואר ואמא חורגת לוולנטין. מקנאה בבתה החורגת, על שהיא יורשת את כל הונם של הורי אמה המנוחה שהיו אצילים, ותירש גם את הונו של חותנה, נוארטייה, כשימות. אלואיז עצמה איננה אצילה, ולכן לה אין שום רכוש להוריש לבנה היחיד, אדואר. היא מגלה עניין רב ברעלים, ומגדלת פרחים רעילים רבים בחממה שבחצרה. הרוזן ממונטה כריסטו נתן לה טבעת עם סיכה רעילה, כפי שהייתה ללוקרציה בורג'ה ובכך נתן לה מוטיבציה להרוג את בני ביתה, כך שבנה יירש את רכושם. כשבעלה מגלה את מזימתה, הוא מאשפז אותה בבית משוגעים באנימה, או רוצח אותה במאנגה. בספר המקורי של דיומא, היא מתאבדת.
ולנטין דה וילפור {Valentine de Villefort) - בתו של ג'ראר מנישואיו הראשונים. מאורסת באופן רשמי לפרנץ, אך לא נראה כי יש להם רגשות אחד כלפי השני חוץ מידידות. היא מאוהבת במקסימיליאן מורל, שהוא חייל פשוט. לכן אביה אינו מסכים לאהבתם. היא פחות מחבבת את אביה, ואוהבת יותר מכל את סבא שלה, נוארטייה המשותק, והיא היחידה שמטפלת בו ודואגת לו. בגלל שהיא עשירה ויורשת בלעדית של שלושה בעלי הון (הורי אמה שנפטרו וסבה שזמנו לא רב) היא מעוררת את קנאתה של אלואיז, אמה החורגת, ששמה רעל חזק בלימונדה אותה היא שותה ונופלת למשכב. בפרק האחרון של הסדרה המתרחש 5 שנים אחרי שיא הסיפור, אנו יודעים שהיא שרדה ונישאה למקסימיליאן.
אדואר דה וילפור (Edouard de Villefort) - הבן של ג'ראר ואלואיז דה וילפור. ילד קטן, מפונק וחצוף. אמו רצחה את רוב בעלי הירושה בביתם בתקווה שיירש את הון המשפחה, אך נכשלת. בספר המקורי של דיומא, אמו הרעילה אותו למוות לפני שהתאבדה, אחרי שבעלה גילה את מעשיה.
נוארטייה (Noirtier) - ישיש, אבא של ג'ראר דה וילפור (וילפור שינה את שם משפחתו כדי להתנתק ממנו). בעברו היה בכיר בממשלת צרפת, אך כיום משותק ואילם. הוא מתקשר בעזרת עיניו בלבד. עוצם אותן לומר "כן", וממצמץ בהן כדי לומר "לא". יחסי שנאה שוררים בינו לבין בנו, אבל נכדתו ולנטין מטפלת בו ומסוגלת להבין את מחשבותיו. יודע את הסוד של גאנקוטסואו, וחושף אותו בפני פרנץ ד'פינה אחרי שזה מוצא את המפתח למחשבותיו.
הדמויות > דמויות נוספות

מקסימיליאן מורל (Maximilien Morrel) - חייל ביחידת השרירנים של הצבא הצרפתי. מתגורר במרסיי. הוא וולנטין דה וילפור מתאהבים זה בזו, וקשה לו לסבול את העובדה שאצילים אינם אוהבים את ארוסותיהם, אלא מתחתנים עמן רק לצורכי חיזוק קשרי הוריהם. פרנץ מוכן לוותר למענו על ולנטין, אך וילפור האב מסרב לכך. כשמתגלה שיש מרעיל בבית וילפור, וכשולנטין נפגעת, מחליט מקסימיליאן להבריחה מביתה בעזרתו של שטו-רנו, ולהביאה למרסיי, שם יטפל בה ויינשא לה. בספר המקורי של אלכסנדר דיומא, מורל הוא הבן של בעל האוניות שהעסיק את אדמונד דנטס לפני כליאתו, ולכן רואה הרוזן במקסימיליאן כמו בן. למען אושרו הוא עושה מאמצים להציל את וולנטין ממוות. הוא מביים את מותה, וכולם מתאבלים עליה כולל מקסימיליאן, שרוצה לסיים את חייו. הרוזן מניא אותו מלעשות זאת ומבטיח לו שייתן לו סיבה לחיות. בסוף הספר מביא הרוזן את וולנטין ואת מקסימיליאן לאי מונטה כריסטו, מאחד ביניהם, ואז עוזב ומשאיר להם מכתב בו הוא מוריש להם את כל הונו העצום.
רוברט בושמפ (Robert Beauchamp) - עיתונאי רכילות נחשב מאוד בפריז. מנסה לראיין את הרוזן ממונטה כריסטו, אך מגלה שכשהוא מקליט אותו, קולו נמחק מן ההקלטה, וכשהוא מצלם אותו, דמותו מעורפלת בתמונות. קדרוס משכנע אותו לפרסם את הסיפור שסיבך את הגנרל מורסרף.
לוסיין דבר'ה (Lucien Debray) - חבר של אלבר. המאהב של ויקטוריה דנגלאר. ישן איתה באותה מיטה. מזכיר בכיר בממשלת צרפת, המספק לפרנץ גישה לאגפים המסווגים של הספרייה הממשלתית, וכך הוא מקבל מושג אודות השם "גנקוטסואו".
ראול דה שטו-רנו (Raoul de Château-Renaud) - חבר משותף של אלבר ומקסימיליאן מורל. מקסימיליאן הציל את חייו במהלך שירותם הצבאי. שטו-רנו אוהב מכוניות ועוזר למקסימיליאן להבריח את ולנטין מביתה, לאחר שמתברר לכולם שחייה בסכנה כל עוד היא בבית.
פפו (Peppo) - נערה צעירה העובדת אצל לואיג'י ומפה בלונה. מפתה את אלבר ומובילה אותו אל לואיג'י ומפה מחד, ומנסה מאידך להגן עליו כשרוצים השודדים להרוג אותו. אלבר מתאהב בפפו, עד שכשהרוזן משחרר אותו, הוא מספר לו שהיא הייתה פעם גבר. בשלב מאוחר יותר היא מגיעה לעבוד כמשרתת בבית מורסרף, ומכרכרת סביב אלבר. בעצם היא נשלחה בידי ומפה לרגל אחרי אלבר, אך היא עדיין מחבבת אותו מאוד.
לואיג'י וואמפה (Luigi Vampa) - השודד הכי מסוכן בלונה (רומא לפי המקור). המשטרה מארגנת את סיוריה כך שלא תיתקל בו. חוטף את אלבר דה מורסרף, והרוזן ממונטה כריסטו משחררו מידיו. אינטליגנט ונראה כל הזמן קורא ספרי פילוסופיה ומצטטם. בסוף מתגלה שהיה עובד של הרוזן, וחטף את אלבר לפי הוראתו, כדי שירכוש הרוזן את אמונו. בספר המקורי הוא לוכד גם את דנגלאר, וגובה ממנו פרנק בעבור מנת אוכל. דנגלאר מביע חרטה על מעשיו, משתחרר מידי ומפה בידי אדמונד דנטס (שחשף לדנגלאר את זהותו) ונמחל.
גספר קדרוס (Gaspard Caderousse) - היה חבר של אדמונד דנטס, דנגלאר ומונדגו, והיה מאלה שקשרו קשר נגד אדמונד, אך שלא כמו שני חבריו שהרוויחו מהעניין, הוא נשאר עני. הוא סוחט את הגנרל דה מורסרף שיפרסם את דבר העבירה שעשו יחד אם לא "יסתום לו את הפה בזהב" כדבריו. בספר של דיומא, נאשם בפלילים, נכלא והיה שותפו לתא של אנדריאה קוולקנטי. שניהם ברחו יחד וקדרוס ניסה לשדוד את ביתו של הרוזן ממונטה כריסטו, ומשנתפס על חם ויצא מהבית, ארב לו אנדריאה ודקר אותו למוות. בדקותיו האחרונות נחשפו בפניו פניו האמיתיות של הרוזן - אדמונד דנטס.
הסגנון הייחודי של הסדרה > ציור וצביעה

הסדרה "גנקוטסואו" משתמשת בכמה מאפיינים חדישים בסוגת האנימציה בכלל ובאנימה יפנית בפרט. כל הסדרה מצוירת ביד, אך נצבעה במחשב. כדי לצבוע את הבגדים של הדמויות, נעשה לראשונה שימוש בטקסטורות של פוטושופ, מה שגורם גם ליצירת אשליה שהבגדים זזים כשלובשיהם זזים. נעשה בה שילוב של תלת-ממד ואנימציה יפנית מסורתית. כל פרט בסדרה צבוע בצורת טקסטורה, ולא בצבע יחיד, כולל שיער של הדמויות. הדבר מקנה לסדרה צבעים חיים המעצימים את חוויית הצפייה ומושכים את העין.
הסגנון הייחודי של הסדרה > הפסקול

היות שהסדרה מבוססת על קלאסיקה צרפתית, הפסקול של הסדרה מקנה לה אווירה אירופאית, וזה בא לידי ביטוי בכמה אופנים.
בתחילת כל פרק, מוצגים קטעים מהפרק הקודם, בליווי קריינות בצרפתית רהוטה, שלמעשה הקריין הוא גנקוטסואו, השוכן בתוך הרוזן ממונה כריסטו, ומספר את אירועי הפרק מהזווית שלו. את הרוזן הוא מכנה "ידידי", ואת אלבר "הנפש התמימה". גם בפעמים המעטות שגנקוטסואו מדבר מתוך הרוזן בזמן פרק, הוא מדבר צרפתית ולא יפנית.
הקו המוזיקלי בסדרה מחולק לשני סוגים: אחד הוא רצועות מוזיקה מקוריות שנכתבו עבור הסדרה על ידי המוזיקאי הבריטי ג'ון גא'קס בורנל, והמוזיקאי היפני קסמאצו קוג'י. הסוג השני הוא יצירות קלאסיות מוכרות שעובדו לסדרה. לדוגמה יוז'יני, שהיא פסנתרנית, נשמעת מנגנת את יצירתו המפורסמת של שומאן "חלום" ברסיטל שהיא מופיעה בו, ומקדישה אותו לאלבר. כמו כן קטעים מסימפוניית מנפרד של צ'ייקובסקי מלווים רבות מסצנות המתח והדרמה הכי עוצמתיות בסדרה, כולל בשיאה שבפרק 23.
ביקורת

הסדרה התקבלה בשבחים רבים בין המבקרים. היא הוכתרה כסדרה הטובה ביותר לשנת 2004, וצוין אודותיה, כי מכל הסיפורים המערביים שעובדו לסדרות אנימה, רק "גנקוטסואו" הצליחה לשמור נאמנה על אופי הספר המקורי, ואף לשדרג אותו בעזרת הווריאציה העתידנית והסוף השונה, שהוא במהותו מותח יותר ומכיל יותר פעולה מהדרך בה בחר דיומא לסיים את ספרו.
המוסד: ברית ואף מילה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המוסד הסגור, המוסד
 בימוי:  אלון גור אריה, מוטי אבירם
 הופק בידי:  אלעד פלג, חגי ארד, אהרון פאר
 תסריט:  אלון גור אריה, נעים יעקבסון
 עריכה:  איל סיבי
 שחקנים ראשיים:  צחי הלוי, נעם יעקבסון, צוריה נעים, שלומית סוסובר
 מוזיקה:  אלון גור אריה, שרון לוי, בועז שחורי
 צילום:  עידו ברלד, אמיל סוויד, יוחאי עצמון רייטמן
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  דרומהפקות
 שיטת הפצה:  אינטרנט
 הקרנת בכורה:  11 בדצמבר 2024
 משך הקרנה:  8 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה, סרט קצר, סרט המשך
 סרט קודם:  המוסד
 סרטים בסדרה:  המוסד הסגור, המוסד
המוסד: ברית ואף מילה הוא סרט קצר ישראלי מסוגת קומדיה, המבוסס על הסרט "המוסד הסגור", ו"המוסד" של אלון גור אריה. הסרט בוים ונכתב על ידי אלון גור אריה ונעם יעקבסון. הסרט מספר על עלילות סוכן המוסד גיא מורן כשהוא מתעמת עם ליצן באירוע ברית מילה אליו מוזמן ראש הממשלה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קולנוע תמוז בשומרון ב-11 בדצמבר 2024 כחלק מתוכנית סרטים קצרים. ב-27 בדצמבר הוקרן כחלק מ"טרילוגיית המוסד הסגור" במשבצת הפולחן של סינמטק תל אביב וב-28 בדצמבר 2024 הפך לזמין לצפייה דרך יוטיוב.
סרט זה הוכרז בתור "המוסד SHORTS", (כמו Pixar Shorts) והוא הסרט השלישי מתוך הסדרה שמבוססת על המוסד הסגור המקורי.
תקציר העלילה

סוכן המוסד גיא מורן מאבטח הפעם אירוע ברית מילה אליו מגיע גם ראש הממשלה. ליצן חמוש בארנב חי מאיים להסתנן דרך מעגלי האבטחה ולהשמיד את הסדר המופתי בו מתנהלת מדינת ישראל.