stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי יצחק רבינוביץ
לקריאה נוספת

זאב אריה רבינר, לדמותו של הרמי"א רבינוביץ, בתוך: שו"ת דעת מרדכי, ח"ב, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט
'רבינוביץ, ר' מרדכי-יצחק-אייזיק ב"ר דובער רבינר', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 91 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1289).
מצואורה טקאנובו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מצוּאוּרה טקאנוֹבּוּ (ביפנית: 松浦 隆信 תעתיק בכתב לטיני: Matsuura Takanobu) ‏ (1529 – 1 באפריל 1599) היה סמוראי ושליט פיאודלי יפני (דאימיו) בתקופת סנגוקו בתולדות יפן. הוא היה השליט העשרים-וחמישה ממשפחת האצולה של בית מצואורה ששלטה בהאן של היראדו. אין לטעות בינו לבין אחד מצאצאיו באותו שם שהיה הדאימיו השלישי של ההאן של היראדו תחת שוגונות טוקוגאווה.
מצואורה טקאנובו היה בין השליטים הפיאודליים החזקים ביותר באי קיושו והיה בין הראשונים להרשות מסחר עם האירופאים בייחוד עם הפורטוגזים, שבעזרתם צבר הון מייבוא של כלי נשק מערביים. הוא היה גם מארח ופטרון לישועים שדרכם קיווה לגרום להרחבת היקף הסחר עם הפורטוגזים והסוחרים האירופאים האחרים.
ביוגרפיה

אביו, מצואורה אוקינובו, מת ב-1541, ובמשך שנתיים היו מאבקים פנימיים בתוך המשפחה, עד שב-1543 הוכרז טקאנובו רשמית כיורש ושליט היראדו. בהדרכתו של הסמוראי יסומאסה טויוהיסה (Yasumasa Toyohisa), שהיה בן-דודו של השליט הקודם של היראדו הורחב תחום השליטה של משפחת קוטדה (Koteda) שהיו וסלים של משפחת מצואורה והוא כלל את מרבית שטח האי איקיצוקי (生月), ואת האיים טאקושימה (Takushima), אוג'יקה (Ojika) ונושימה (Noshima), וחלקים מהאי היראדו. ב-1545 הוא הגיע להסכם עם הפיראט הסיני (ווקאו) וָאנְג גְ'ה (汪直). בתקופה זו היה לוָאנְג גְ'ה צי בן כמאה ג'ונקות ופרט לשוד ים הוא עסק גם במסחר ובליווי אוניות סוחרים בתשלום. וָאנְג גְ'ה התיישב בהיראדו והמסחר הבלתי חוקי שניהל הצי שלו עם סין של שושלת מינג העשיר גם את משפחת מצואורה. ב-1570 סחרו יורשיו של וָאנְג עם שנים עשר האיים מתוך 36 האיים עליהם שלט מצואורה טקאנובו.
בספטמבר 1549 הגיע המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר להיראדו מקגושימה, עיר נמל בדרום קיושו שבה נחת לראשונה כשהגיע ליפן, לאחר שנאסר עליו להטיף בה. קבלת הפנים שהעניקו לו הסוחרים הפורטוגזים שבנמל שכנעו את מצואורה טקאנובו בחשיבותו של האיש והוא דאג לארח אותו. חאווייר שהה בהיראדו חודש ימים, ובתקופה קצרה זו הצליח לשכנע כמאה מתושבי האי להמיר את דתם לנצרות. הוא המשיך בדרכו לקיוטו כשהוא משאיר לכומר הישועי קוסמה דה טורס לטפל בקהילה שבאי.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-16 היה מצואורה טקאנובו מעורב בתחרות עזה עם יריבו ממשפחת אומורה, המומר לנצרות אומורה סומיטדה. השניים התחרו על משיכת המסחר הפורטוגזי לנמליהם. יריבות זה נמשכה במשך כ-30 שנים, וזמן רב אחרי שטקאנובו פרש מתפקידו כדאימיו, והסתיימה בניצחונה של משפחת אומורה כאשר הפורטוגזים החליטו על נגסאקי שבתחום שלטונו של אומורה כנמל הבית שלהם, החלטה שהתחזקה כאשר אומורה העביר את נגסאקי לבעלותם של הישועים ב-1580.
מצואורה היה תחילה סבלני לתנועת הקירישיטן (שמה של הכנסייה הקתולית ביפן) שהביאו המיסיונרים ליפן (קוטדה יסומאסה שהיה וסל שלו היה לסמוראי הראשון שהתנצר ב-1551). המצב השתנה ב-1558 לאחר שבהשפעת ההטפות של האב הישועי גספר דה ויללה (Gaspar Vilela) הרסו יפנים נוצרים שלושה מקדשים בודהיסטים והם השליכו או שרפו חפצי קודש ממקדשים אלו. המאמינים הבודהיסטים קראו לכהן ממקדש הזן של יסומנדקה בהיראדו, ובהשפעת הטפותיו השליך ההמון אבנים על הכנסיות הנוצריות והפיל צלב מראש אחת הכנסיות. בשל האלימות הדתית הורה מצואורה על גירוש גספר דה ויללה למרות מחאותיו של קוטדה. עם זאת, הצליחו הישועים שנשלחו במקום דה ויללה להמיר את דתם של כל תושבי האי טאקושימה ואת מרבית התושבים של האי איקיצוקי. יוצא דופן היה קאטו סאמון (Kato Saemon) ששלט על נפת מוטופורה באיקיצוקי, והיה מתנגד חריף לנצרות. בין השאר הוא הורה לנתיניו שלא להתחתן עם נוצרים. השפעת הישועים בשלב זה הייתה כה גדולה עד שלבקשתם אילץ מצואורה את קאטו לפרוש לנגסאקי.
ב-1568 הוא פרש מתפקידו לטובת בנו, מצואורה שיגנובו. גם נכדו היה קרוי מצואורה טקאנובו והוא הוטבל לנצרות ב-1591 ועתיד היה לרשת את סבו כדאימיו השלישי של ההאן של היראדו תחת שוגונות טוקוגאווה. מצואורה טקאנובו מת ב-1599.
הערות שוליים

↑  Donald Frederick Lach, Asia in the making of Europe: The century of discovery, Volume 2, University of Chicago Press, 1994, ISBN 0226467325 Page 667
1 2  Stephen R. Turnbull,  The Kakure Kirishitan of Japan: A Study of Their Development, Beliefs and Rituals to the Present Day, Routledge, 1998, ISBN 1873410700, Pages 25-32
↑  Robert J. Antony,  Elusive Pirates, Pervasive Smugglers: Violence and Clandestine Trade in the Greater China Sea, Hong Kong University Press, 2010, ISBN 9888028111 pages 62-63
↑  James Murdoch,  A History of Japan, Volume 2, Routledge, 2004, ISBN 0415154162, Page 54
מרדכי יפה

ערך זה עוסק ברבי מרדכי יפה בעל ה"לבוש". אם התכוונתם לרבי מרדכי יפה מלעכוויטש, מייסד חסידות לעכוויטש, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1530 פראג, ממלכת בוהמיה 
 פטירה:  מרץ 1612 (בגיל 82 בערך) פוזנן, רפובליקת פולין 
 כינוי:  בעל הלבושים 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  ? – מרץ 1612 
 רבותיו:  רמ"א, שלמה לוריא, מתתיה בן שלמה דלקרוט 
 
שער "לבוש מלכות" במהדורה שהודפסה בפראג, 1623
הרב מרדכי יפה (ה'ר"צ, 1530 לערך פראג – ג' באדר ב' ה'שע"ב, מרץ 1612 פוזנא), המכונה "בעל הלבושים" או "בעל הלבוש", היה רב, פוסק ומפרש "השולחן ערוך", מחבר ספרי הלכה יסודיים ומחכמי בוהמיה ופולין.
ביוגרפיה

רבי מרדכי יפה נולד בשנת ה'ר"ץ (1530) בפראג, למשפחה המיוחסת כצאצאי רש"י. אביו, רבי אברהם יפה (ר' אברהם מביהם), היה תלמידו של רבי אברהם בן אביגדור ובהמשך רבה של בוהמיה כולה. רבי מרדכי למד תורה אצל הרב שלמה לוריא (מהרש"ל) ורבי משה איסרליש (הרמ"א) בלובלין ובקרקוב. לאחר נישואיו שב לפראג והקים בה ישיבה, אך בשנת 1561 גורשו היהודים מפראג ומבוהמיה כולה והוא עבר לאיטליה.
באיטליה התגורר רבי מרדכי למעלה מעשר שנים במנטובה ובוונציה, והשתלם במתמטיקה, באסטרונומיה, בפילוסופיה ובמדעים נוספים. המסורת מספרת כי לימודי הקבלה אצל רבי מתתיהו דלקרוט היו בשנות מגוריו באיטליה, וכי התגורר בביתו. באחד הימים ישב רבי מרדכי שקוע בלימודו בבית רבו ולא הבחין כי ילד קטן שניצב לידו בירך על המזון, ולא ענה "אמן" אחר ברכתו. רבו, שביקש להעמידו על חשיבות עניית "אמן", נידה אותו למשך חודש שלם.
בין השנים 1572–1578 שב רבי מרדכי לפולין, והתמנה לרבה של העיר הורודנה במקומו של רבי נתן שפירא שנפטר בשנת 1577. בהורודנה בנה רבי מרדכי בית כנסת מפואר. בעקבות מחלוקת בעיר עבר רבי מרדכי בשנת 1588 ללובלין, ובשנת 1590 לקרמניץ.
בשנת 1592 עזב המהר"ל את רבנות פראג, ורבי מרדכי מילא את מקומו. לאחר ששב המהר"ל לפראג בשנת 1599 התמנה רבי מרדכי לרבה של פוזנא שבפולין, בה כיהן עד יום מותו, ג' באדר ב' ה'שע"ב (1612).
מספריו ניכרת בקיאותו הרבה ושליטתו הרחבה. עסק בפרשנות המקרא, בהלכה, בדרשנות, בפילוסופיה, במדעים ובקבלה. יחסו ללימוד "חכמות חיצוניות" היה חיובי, והוא חלק בעניין זה בתקיפות על רבו המהרש"ל ששלל לימוד זה וראה בו ביטול תורה. רבו בקבלה היה רבי מתתיהו דלקרוט, מחבר ספר "צל העולם", ודרכו כשיטת הקבלה הספרדית הקדם-לוריאנית. בין תלמידיו נמנים רבי יששכר בר איילנבורג, מחבר ספר "באר שבע" ורבי יעקב קופלמן, מחבר הפירוש "אהל יעקב" על ספר העיקרים.
ספריו

התפרסם בשל סדרת ספריו המונומנטלית "הלבושים" (או: "לבוש מלכות"), עשרה ספרים שכל אחד מהם נושא שם "לבוש ...", על פי פסוק במגילת אסתר: ”וּמָרְדֳּכַי יָצָא מִלִּפְנֵי הַמֶּלֶךְ בִּלְבוּשׁ מַלְכוּת תְּכֵלֶת וָחוּר וַעֲטֶרֶת זָהָב גְּדוֹלָה וְתַכְרִיךְ בּוּץ וְאַרְגָּמָן וְהָעִיר שׁוּשָׁן צָהֲלָה וְשָׂמֵחָה” (מגילת אסתר, פרק ח', פסוק ט"ו). עשרת הלבושים הם:
לבוש התכלת - על שולחן ערוך חלק אורח חיים עד הלכות שבת.
לבוש החור - על שולחן ערוך חלק אורח חיים מהלכות שבת עד הסוף.
לבוש עטרת זהב - על שולחן ערוך חלק יורה דעה.
לבוש הבוץ והארגמן - על שולחן ערוך חלק אבן העזר.
לבוש עיר שושן - על שולחן ערוך חלק חושן משפט.
לבוש האורה - חיבור על פירוש רש"י לתורה ופירוש הרא"ם על רש"י.
לבוש פינת יקרת - פירוש על ספר מורה נבוכים לרמב"ם.
לבוש אדר היקר - חיבור על הלכות קידוש החודש במשנה תורה לרמב"ם, ועל ספר "צורת הארץ" לרבי אברהם בן חייא הנשיא.
לבושי אור יקרות - פירוש על חיבורו הקבלי של רבי מנחם רקנאטי על התורה. שלשת האחרונים נדפסו בכרך אחד, בשם "לבושי אור יקרות".
לבוש ששון ושמחה - דרשות, סיפרו היחיד שלא נדפס.
חמשת ספרי ה"לבוש" על ספר "שולחן ערוך" נועדו לבאר את טעמי ההלכות שהובאו בו. ה"לבוש" היה לספר הלכה פופולרי ונפוץ בקרב יהודי אשכנז במשך שנים, אך במשך השנים נדחק הצידה מפני הגהות אחרות שנכתבו על השולחן ערוך. הספר נחשב לספר הלכה יסודי ופוסקי הלכה מסתמכים עליו.
הבחירה בשם "הלבוש" הוסברה על ידי הרב יפה כחלק מראיית התורה כלבוש לאדם. זאת על פי פרשנותו של רבי מאיר, שלפיה הלביש אלוהים את אדם וחוה בגן העדן ב"כותנות אור", כאשר כותנות האור הללו הן דברי התורה. ה"חפץ חיים" בספרו "נדחי ישראל" מביא כי רבי מרדכי כינה את ספריו "לבושים" בשל מעשה שהיה: רבי מרדכי היה יפה תואר, ואחת מנשות האצולה הנוצרית חשקה בו. היא הזמינה אותו לביתה לצורכי עסקים, נעלה אותו בביתה, ודרשה ממנו להיענות לה לדבר עבירה. רבי מרדכי סירב בתוקף, ומאחר שסירבה לשחררו נמלט מביתה דרך פתחי הביוב, ונתלכלכו כל בגדיו. ולכן זכה אחר כך מן השמים לחיבור הלבושים..
האגדה מוסיפה עוד, כי בעקבות המעשה התפלל רבי מרדכי שבמשך עשרה דורות יהיו צאצאיו מכוערים, על מנת שלא יבואו לניסיון בו עמד, וכי בקשתו התמלאה. רבי לוי יצחק בנדר, מזקני חסידי ברסלב, סיפר כי בישיבתו למד תלמיד שהיה יפה תואר, ואילו אביו של התלמיד הזה היה גוץ ומכוער ביותר. כששאלו בני הישיבה את אותו תלמיד כיצד יצא כל כך יפה לאב כה מכוער, סיפר התלמיד שהוא הדור ה-12 לרבי מרדכי יפה, ולכן יצא יפה לאחר שעשרת הדורות שלפניו נולדו מכוערים.
את מבואו ל"לבוש" בחר רבי מרדכי לפתוח במילים "אמר התופר" ("תופר הלבושים"). בהקדמתו הוא מספר כי ביקש בתחילה לחבר ספר שיכלול את כל ההלכות הנובעות מה"טור" ונושא כליו "בית יוסף", אך משבא לאיטליה וביקש להתחיל במלאכה הודפס ספר "שולחן ערוך". מאחר שכן, ביקש רבי מרדכי לחבר ספר שיכלול את שינויי המנהגים של האשכנזים מול ה"שולחן ערוך", אך הקדימו הרמ"א בכך. מאחר שכן, בחר לחבר ספר שיבאר את שורשי וטעמי ההלכות שנפסקו בשולחן ערוך.
לספר ה"לבושים" התחברו מספר פירושים, הידועים שבהם הם "אליה רבה" ו"אליה זוטא", שהתחברו בידי רבי אליה שפירא מפראג, שנולד קרוב ל-40 שנים לאחר פטירת רבי מרדכי יפה. כמו כן, רבי אברהם אזולאי חיבר הגהות לספר.
מרדכי יצהר בוימל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1980 (בן 44)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
מרדכי יצהר בוימל (נולד ב-21 בספטמבר 1980, י"ב בתשרי תשמ"א) הוא מוזיקאי, מלחין, זמר וחזן ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. גדל באפרת לשרה ויוסי בוימל, עולים מארצות הברית. למד בתלמוד התורה "ברקאי" בקריית ארבע.
לאחר מכן למד בישיבת ישיבת נתיבות יוסף במצפה יריחו אצל הרב שבתי סבתו. לאחר מכן המשיך בישיבה הגבוהה "מאור טוביה" במצפה יריחו במשך שנתיים.
בהמשך למד בישיבת עתניאל. התגייס לחטיבת גולני לגדוד 51. לאחר הצבא למד בישיבת ההסדר בצפת.
לומד ומלמד בגיטרה, "סאז" טורקי, "עוד" וכלי הקשה. משמש כחזן בשבתות ובימים טובים בסגנונות שונים. נמנה עם הז'אנר של מוזיקה יהודית.
הוציא שלושה דיסקים. הדיסק הראשון נקרא "השביל המיוחד שלי", יחד עם המפיק המוזיקלי ערן קליין. ההפצה הייתה על ידי חברת הינדיק הפקות.
הדיסק השני נקרא "האש בתוכי שבוערת". באלבום הוא מארח מספר אומנים, בהם: ניר מוצרי, אילן קינן, משה שלו, דביר כהן, עוזיאל סבתו, יצחק מאיר, משה בוימל, אביחי פז גרינוולד, דני מגד, גלעד אפרת, אסף זמיר, ביני לנדאו, סיני תור. בדיסק מופיע השיר "דרך מיוחדת", בדואט עם דביר כהן, סולן להקות דיוואן הלב ומיתרי דוד. האלבום גויס באתר הדסטארט. המפיק הוא ערן קליין.
הדיסק השלישי נקרא "shalom for jeruslem", והוא חיבר אותו בהיותו נגן ברחובות ירושלים במשך שנתיים. זהו אוסף שירי ירושלים מוכרים בביצוע הסאז הטורקי.
בנוסף היה שותף במרבית השירים בדיסק "אגדלך" של פורת נוב.
כיום חבר בלהקת החתונות "חסידשע טארב".
חלק גדול משיריו הם ניגונים ופיוטים מן המזרח. למד במשך שנתיים אצל זיו יחזקאל מוזיקה ערבית קלאסית ומקאמים.
חיים אישיים

נשוי לנטע ואב לחמישה. מתגורר ביישוב תקוע.
סינגלים

ביצע דואט יחד עם אילן קינן בשיר "משתנה".
ביצע את השיר "הרחמן" ואירח את סיני תור וביני לנדאו, ואת הנגן משה שלו. השיר זכה להצלחה ברשתות החברתיות.
ביצע בדיסק של אביחי פז גרינוולד את השיר "ושמחת בחגך".
ביצע דואט יחד עם יצחק מאיר בשיר "אם אשכחך".
דואט השלום בדרכו של הרב מנחם פרומן "דרך מיוחדת".
שירת שכם - הלחין וביצע יחד עם ירמיהו את שירו של הרב הלל אליהו ליברמן שנרצח על ידי מחבלים בשכם.
הערות שוליים

↑  הדיסק 'האש שבתוכי בוערת' באתר הדסטראט
↑  אתר ערוץ 7
↑  דף הפייסבוק של מרדכי יצהר בוימל
↑  שר דואט איתו בשיר "משתנה" באלבום "האש שלי בוערת. ראו  האש בתוכי שבוערת עם אילן קינן 2, סרטון  באתר יוטיוב
↑   הרחמן - מרדכי יצהר מארח את סיני תור וביני לנדאו, סרטון  באתר יוטיוב
↑  ערוץ היטיוב
↑  מרדכי יצהר מארח את יצחק מאיר: אם אשכחך, אתר ערוץ 7
↑  אתר קול ברמה
↑  אתר ישראלי
↑  אתר כיכר השבת
↑  ערוץ היטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290834505171  VIAF: 298143760   WorldCat (עם VIAF): 298143760
מילובאן ג'ילאס

מילובאן ג'ילאס (בסרבית: Милован Ђилас;‏ 12 ביוני 1911 – 20 באפריל 1995) היה פוליטיקאי קומוניסט ביוגוסלביה. היה מראשי צבא הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו, שר בממשלת יוגוסלביה וסגן נשיא המדינה. בהמשך היה אחד הדוברים הידועים ביותר נגד השלטון הקומוניסטי בארצו.
חיים אישיים

ג'ילאס התחתן בשנת 1936 עם מיטרה מיטרוביץ' (אנ'), פעילה קומוניסטית שהגיעה לעמדות מרכזיות והייתה מיניסטר הרפובליקה הסרבית בשנת 1950. הם התגרשו בשנת 1952, אבל למרות זאת מיטרוביץ' הודחה מכל תפקידיה הפוליטיים בעת שג'ילאס סולק מתפקידיו.
ג'ילאס התחתן לאחר מכן עם סטפאניה ונולד להם בן אחד אלקסה, שלמד סוציולוגיה בהרווארד ושב לבלגרד בשנת 1993.
ספריו

"המעמד החדש" יצא בשנת 1957 בעת שהיה בכלא. הספר טוען שהקומוניזם היא שיטה שמשמידה את עצמה. הביקורת קטלה את הספר וטענה שיש בו הרבה חזרות וסתירות. מנחם בגין כתב שאילולא נכתב הספר על ידי ג'ילאס איש לא היה טורח לפרסם אותו. הספר זכה להצלחה רבה ותורגם למספר שפות, כולל עברית.
"שיחותי עם סטלין" יצא במאי 1962 והביא לכליאתו של ג'ילאס. הספר מספר על הקשרים של ג'ילאס עם סטלין ועל הקרע בין ברית המועצות ויוגוסלביה.
"מונטנגרו" יצא בשנת 1963. ספר על תולדות מונטנגרו המשלב עובדות היסטוריות עם דמיון שנועד להחיות את ההיסטוריה. רקע הספר הוא מונטנגרו של מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה
נגוש, משורר, נסיך, בישוף – ביוגרפיה של פטר נגוש (אנ'). יצא בארצות הברית בשנת 1966
"זכרונות של מהפכן" יצא לאור ב-1973. ספר אוטוביוגרפי ראשון. מספר את קורות פעילותו הקומוניסטית לפני מלחמת העולם השנייה.
"Parts of a lifetime" – יצא לאור בשנת 1975. מאסף של כתבים מתקופות שונות של חייו.
"עתות מלחמה" ספר אוטוביוגרפי שלישי, על ימיו בפרטיזנים במלחמת העולם השנייה. יצא ב-1977 ובעברית בשנת 1979 בתרגום של יגאל קמחי מהגרסה באנגלית. עוד קודם לכן, החל באוקטובר 1977, פורסמו קטעים מהספר ב"דבר".
מפלגת האיסור

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1869–הווה (כ־155 שנים) 
 אידאולוגיות:  התנועה נגד צריכת אלכוהול, דמוקרטיה נוצרית, שמרנות סוציאלית 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 www.prohibitionparty.org
 
מפלגת האיסור היא מפלגה בארצות הברית התומכת בהטלת איסור על שתייה והפצה של משקאות אלכוהוליים. על אף שהישגיה בקלפי לא היו רבים, השפיעה רבות על דעת הקהל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, דבר שהביא להעברת התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית בשנת 1920.
ועידת מפלגת האיסור בשנת 1892
המפלגה נוסדה בשנת 1867 ובשנותיה הראשונות הנהיג אותה ג'ון רסל ממישיגן. המפלגה הצליחה להביא לחקיקת חוקים האוסרים ייצור ומכירה של משקאות אלכוהוליים במועצות מקומיות רבות ובכמה ממדינות ארצות הברית. מצע המפלגה כלל גם אלמנטים פרוגרסיבים.
נציגים של מפלגת האיסור שהצליחו בבחירות כללו את סוזנה סאלטר מארגוניה קנזס, שהייתה האישה הראשונה בארצות הברית לכהן כראש עיר, את צ'ארלס רנדל שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אחד ממחוזות קליפורניה בין השנים 1915–1921, ואת סידני כץ שכיהן כמושל פלורידה בין השנים 1917–1921.
עם העברת התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית בשנת 1920, השיגה המפלגה את יעדה כאשר רבים לא ראו עוד צורך לתמוך בה. לאחר שתוצאות האיסור על ייצור והפצת אלכוהול בארצות הברית נחשבו בדעת הקהל כשליליים, התיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית ביטל את התיקון ה-18 ומפלגת האיסור הפכה למפלגה שולית. עם זאת, המפלגה ממשיכה להתקיים ומעמידה מועמד לנשיאות בכל מערכת בחירות החל משנת 1872. מועמדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008 הוא ג'ין אמודסון ממדינת וושינגטון. מועמדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2012 הוא ג'יימס האדג'ס מפנסילבניה.
מריונטה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  טומי לנג 
 הופק בידי:  טומי לנג
 תסריט:  טומי לנג,
 עריכה:  דור יובל
 שחקנים ראשיים:  לימור גולדשטיין שירן הוברמן 
 מוזיקה:  ענבר מיליקובסקי
 צילום:  מתן טורקיה קסטרל
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2019
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
מריונטה הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה קומית משנת 2019 בכתיבה, הפקה ובימויו של טומי לנג, עם לימור גולדשטיין ושירן הוברמן בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על כתבת צבאית החוקרת את היעלמותו של חייל בלבנון. במקביל, הסוכנת שלה יוצאת בהפקת פרויקט ריאליטי חדשני.
דנה ברגר מופיעה בתור עצמה ושרה את "בן חייל" המשתלב בעלילת הסרט.
תקציר העלילה

מיכל נבון (לימור גולדשטיין) היא כתבת צבאית ותיקה. היא אם יחידנית לטלי (שירן הוברמן) לאחר שבעלה פולי (פולי רשף) נעלם בפעילות של שייטת 13. היא חוזה את דמותו בדמיונה מדי פעם שהיא במצוקה.
מיכל מקבלת ידיעה חשאית שחייל נעדר בלבנון. היא נפגשת עם תא"ל במילואים נמרוד ורסנו (דב רייזר) שהוא איש מוסד שהיה פעם מפקדו של בעלה המנוח. הוא מבקש ממנה להפסיק את החקירה וכשהיא מסרבת היא מפוטרת ממקום עבודתה במשך 30 שנה.
חברתה הרווקה בולי (שרית וינו אלעד) מעודדת אותה ויחד עם המפיקה מאיה (עדי ארד) הם משקיעים את כספה בתוכנית ריאליטי בשם "הלוויה ברקיע" שתיערך בדיור מוגן ובה יציגו המשתתפים את בקשותיהם ללוויה שלהם והזוכה יזכה בלוויה מפוארת...
מיכל מגלה שהחייל הנעדר הוא ניר (אדם הירש), בנה של דנה ברגר. היא מבקרת עם מאיה אצל דנה ששרה להם את "בן חייל".
בינתיים חווה מיכל סטוץ עם רמי (אסף גולדשטיין) ומתחילה ביחסים עם רון (רון אבידן). טלי מתחילה ביחסים עם "וספה" (עומרי אשין). החייל הנעדר נמצא ומסתבר שהלך להופעה של להקה ערבית בבירות. הוא משוחרר וחוזר לדנה, אמו.
בדיור המוגן מתנהלת התחרות בהנחייתו של אחד הקשישים (רוברט הניג). מיכל עוברת לפני כן טיפול אצל קוסמטיקאית אלימה (הלנה חייט). מסתבר למיכל שהמנצחת נקבעה מראש ומיכל מכירה בכך שהיא למעשה מריונטה בכל מה שקורה לה (מכאן שם הסרט).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| לימור גולדשטיין | מיכל נבון | כתבת צבאית |
| שירן הוברמן | טלי נבון |  |
| דב רייזר | נמרוד ורסנו | תא"ל (מיל.) |
| עומרי אשין | "וספה" | חבר של טלי |
| שרית וינו אלעד | בולי | סוכנת |
| עדי ארד | מאיה | מפיקה |
| דנה ברגר | בתפקיד עצמה |  |
| פולי רשף | פולי נבון | בעלה המנוח של מיכל |
| הלנה חייט |  | קוסמטיקאית |
| אדם הירש | ניר | הבן של דנה ברגר |
| אסף גולדשטיין | רמי |  |
| רון אבידן | רון |  |
מריון רוס

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1928 (בת 95) Watertown, ארצות הברית 
 שם לידה:  Marian Ellen Ross 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1953 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סן-דייגו  Southwest High School  תיכון פוינט לומה  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו  MacPhail Center for Music 
 צאצאים:  ג'ים מסקימן, Ellen Kreamer 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריון רוס (באנגלית: Marion Ross; נולדה ב-25 באוקטובר 1928) היא שחקנית אמריקאית. 
רוס התפרסמה בזכות תפקידה בקומדיית המצבים "ימים מאושרים" ובסדרת הדרמה "גשר ברוקלין" (אנ').
הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "כוכב הערב" .
ביוגרפיה

נולדה בשם מריאן בעיר וואטרטאון שבמינסוטה וגדלה במספר ערים במדינה. בגיל 13 שינתה את שמה מ"מריאן" ל"מריון".
רוס עבדה כאו-פר במיניאפוליס לשם מימון לימודי הדרמה שלה ב"מרכז המוזיקה מק'פייל". לאחר שסיימה בהצטיינות את לימודיה ב-San Diego State University הופיעה רוס במחזות קיץ בקליפורניה, שם התגלתה לראשונה על ידי במאי המופעים.
בשנת 2001 קיבלה רוס כוכב טלוויזיה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
לרוס שני ילדים, שחקן הקולנוע ג'ים מסקימן והמפיקה אלן פלאמר מנישואיה הראשונים לפרימן מסקימן.
קריירת משחק

רוס החלה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-50 בסרטים "סיפורו של גלן מילר" ו"חיית המחמד של המורה".
שיחקה בסדרה "המופע של גרטרוד ברג" את סוזן, בתה של גיבורת העלילה שרה גרין.
רוס גרפה את רוב הפרסום שלה ושתי מועמדויות אמי בזכות הופעותייה ב-11 עונות הסיטקום "ימים מאושרים" בהן שיחקה את מריון, אמו של גיבור הסדרה ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד).
שיחקה לאחר מכן בשתי עונות סדרת הדרמה המצליחה "גשר ברוקלין" והועמדה לנתי פרסי אמי נוספים.
רוס הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור עוזרת הבית רוזי דונלופ בסרט "כוכב הערב", סרט ההמשך לדרמה "תנאים של חיבה".
לרוס תפקידים רבים בטלוויזיה. ביניהם ניתן למנות את תפקידה כאמו של דרו קארי בסדרתו "המופע של דרו קארי", טריקס אמו של ריצ'רד גילמור בסדרה "בנות גילמור" וברניס פורמן, אימו של רד פורמן במופע שנות ה-70. בקולנוע הופיעה למשל בפרודיה "סופרהירו" בתור דודתו של הנער ריק ריקר (דרייק בל), בקומדיה "פרצוף סמיילי" ובדרמה "המוזיקה שבפנים". בשנת 2014 הופיעה לצד אריק מביוס ורוב אסטס בסרט מקורי של ערוץ הולמרק "מכתבי אהבה לחג המולד", המבוסס על הסדרה באותו שם.
מערבולת קצה כנף

תמונה ממחקר של נאס"א המדגימה את התופעה
באווירודינמיקה, מערבולת קְצה כנף או עַרבּולֶת שוֹבֶל (גם טוּרְבּוּלֶנְטִיּוּת שוֹבֶל; באנגלית: wake turbulence) היא זרימת אוויר סביב כנף בעלת אורך סופי (בניגוד למקרה התאורטי הפשוט יותר של כנף אינסופית), שבה האוויר זורם סביב קצה הכנף מהאזור שמתחת הכנף לאזור שמעליה, ופוגש את חלקי הכנף הסמוכים לקצה בכיוון זרימה מלמעלה למטה, תוך יצירת מערבולת אוויר שנותרת במקומה אף מספר דקות לאחר מעבר כלי הטיס.
תופעה זו נובעת מהפרש הלחצים בין הזרימה מתחת לכנף ומעליה. הפרש לחצים זה הוא הגורם לכוח עילוי, וככל שהפרש לחצים זה גדל, כך גדלה עוצמתן של מערבולות קצה הכנף. הזרימה הנובעת ממערבולות קצה הכנף פוגשת את זרימת האוויר המגיעה לכנף עקב תנועתה באוויר ויוצרת מהירות זרימה שקולה, שכיוונה פונה כלפי מטה. לפיכך, כוח העילוי, הניצב לכיוון מהירות שקולה זו, יהיה מוטה לאחור, ולמעשה יהיה לו רכיב של גרר ביחס לזרימת האוויר המקורית. רכיב זה נקרא גרר מושרה והוא אחד מהמרכיבים העיקריים של כוח הגרר.
בשל היות התופעה קשורה לקצה הכנף, ככל שהיחס בין אורך הכנף לבין רוחב קצה הכנף גדל התופעה נחלשת. מסיבה זו סובלים מטוסי נוסעים ותיקים, כדוגמת בואינג 707, ממערבולות קצה כנף קשות, שאף מונעות נחיתה רצופה של שני מטוסים אחד אחרי השני, אם הראשון מייצר מערבולות קצה כנף גדולות וחזקות. אחד הפתרונות לבעיה זו הוא תכנון כנפיים בעלות קצה כנף העומד כמעט בניצב לכנף (כנפונים). במטוסי תובלה כנפונים כאלה יכולים "לחסוך" עד כ-5% עילוי.
ראו גם

מערבולת
כנפון קצה־כנף
הערות שוליים

↑  עַרְבֹּלֶת שֹׁבֶל במילון תחבורה אווירית (תשס"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548770405171  LCCN: sh85144853 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרגלית עקביא

אין תמונה חופשית
מרגלית ספיר עקביא (2 בפברואר 1918 – 21 באפריל 2001) הייתה אתלטית, מחנכת, מורה לחינוך גופני, ממציאת ומלקטת משחקים ישראלית. אלופה ושיאנית ארץ ישראל הראשונה בקפיצה לגובה וחברת המשלחת הארצישראלית למשחקים העולמיים לנשים (לונדון 1934).
ביוגרפיה

מרגלית ספיר, בת דב, נולדה ב-2 בפברואר 1918, וב-1924, כשהייתה בת שש, עלתה לארץ ישראל מפולין (באונייה שבה הפליגה הגיע גם המשורר חיים נחמן ביאליק). כבר מילדותה אהבה משחקים וספורט, התחרתה בירושלים והתאמנה בקבוצת מכבי רחובות.
ספיר זכתה לצעוד בטקס הפתיחה של המשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון באוגוסט 1934 כחברה במשלחת הארץ ישראלית, אך לבסוף לא השתתפה בשום תחרות.
ביוגרפיה > אלופת ארץ ישראל הראשונה

באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה בסוף דצמבר 1935 זכתה ספיר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.25 מטר, לפני עדה יהודאית ממכבי עתיד תל אביב (1.25 מטר) וויקטוריה לרנר ממכבי תל אביב (1.20 מטר). מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 30.8 שניות, אחרי רחל סלונימסקי ממכבי עתיד תל אביב (30.5 שניות) ולפני עדה עבוד ממכבי עתיד תל אביב ובהטלת כידון בתוצאה של 19.85 מטר, אחרי ויקטוריה לרנר (25.27 מטר) ולאה לדרמן ממכבי תל אביב (23.38 מטר).