stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס נסביט
הערות שוליים

↑  Raphael, Amy (30 December 2001). "The Troubles in Mind". The Observer (Guardian News & Media): p. 3 (Observer Review supplement)
↑  " FTA Winners 2004 (http://www.ifta.ie/winners/iftawinners2004.html)" PDF). Irish Film & Television Awards.
↑    Cassandra Jardine, ‏'I have made catastrophic choices...', The Telegraph, 9 March 2004
↑  Staff (5 July 2004). "Julie Walters tops TV power list". BBC News Online. Retrieved on 10 January 2008.
↑  Nesbitt, James. Television interview with Michael Parkinson. Parkinson. United Kingdom: ITV. 9 June 2007
↑  Pyle, Mike (17 June 2010). "Crowthorne couple's James Nesbitt film in BBC screening". The Wokingham Times (S&B Media).
↑  Montgomery, Hugh (27 December 2009). "TV in 2009: Beyond reality TV's stranglehold, comedy and drama excelled". The Independent on Sunday (Independent News & Media): p. 52.
↑    Marianka Swain, ‏Meet DCI Marcus Thurwell, James Nesbitt’s character in Line of Duty, The Telegraph, 19 April 2021
↑  Grater, Tom (2020-10-28). "Cush Jumbo, James Nesbitt & Richard Armitage To Star In Harlan Coben Adaptation 'Stay Close' For Netflix & 'The Stranger' Producer Red". Deadline. ארכיון מ-2020-11-01. נבדק ב-2021-02-28.
↑  "First look: James Nesbitt and Richard E. Grant in Suspect – Channel 4's thrilling new drama". channel4.com/press. נבדק ב-7 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330032105171  PLWABN: 9810552875705606  BNE: XX1300747  BnF: cb14210795q (data)  GND: 142755621  ISNI: 0000 0001 1476 6312  LCCN: no2004063873  MusicBrainz: 20e8a8a5-ef6a-41ab-a469-51872aac5f5b  NKC: xx0042780  NTA: 244818002  SUDOC: 081837119  VIAF: 85570434   WorldCat (עם VIAF): 85570434 
נסביט מגיש פרס באחד הטקסים בהנחייתו
ג'יימס נסביט וליאם ניסן בתיאטרון ליריק בבלפסט בינואר 2008
הנסיכה הלבנה

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  פיליפה גרגורי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  אליזבת מיורק 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון ושוסטר
 תאריך הוצאה:  2013
 הוצאה בעברית
 תרגום:  בתיה זיסו
 סדרה
 סדרת ספרים:  מלחמות בני הדודים
 ספר קודם:  בתו של ממליך המלכים
 הספר הבא:  קללת המלך
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003834783
 
הנסיכה הלבנה (באנגלית: The White Princess) הוא רומן היסטורי משנת 2013 מאת פיליפה גרגורי, כחלק מסדרת הרומנים "מלחמות בני הדודים". זהו סיפורה של אליזבת מיורק, בתו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה ואליזבת וודוויל, שהייתה אשתו של הנרי השביעי ואמו של הנרי השמיני.
באוקטובר 2013 דווח בעיתון הטלגרף על תוכנית של ערוץ Starz להפיק מיני-סדרה המבוססת על הרומן. הסדרה נועדה להיות סיקוול לסדרה "מלכה לבנה" משנת 2013, שהייתה עיבוד לרומנים "המלכה הלבנה" (2009), "המלכה האדומה" (2010), ו"בתו של ממליך המלכים" (2013). הפקת המיני-סדרה בת השמונה פרקים החלה ביוני 2016.
תקציר עלילה

ריצ'רד השלישי נהרג בקרב בוסוורת', ואחייניתו אליזבת מיורק שמאוהבת בו חייבת להתחתן עם הנרי טיודור הכובש שהביס את ריצ'רד, והוא המלך החדש של אנגליה, כדי להביא לסיום מלחמות השושנים הארוכות בין בית לנקסטר ובבית יורק. כמלכה, אליזבת יכולה להבטיח את שלומם של אמה, המלכה האלמנה אליזבת וודוויל, ושל שאר בני משפחתה. עם זאת היא מאמינה שהנרי - שבז לה בגלוי על קשריה עם מי שהיה אויבו - הוא האחראי לרצח אחיה אדוארד, מי שהיה היורש המיועד לכתר אנגליה. לפי הצעתה של אמו הרודנית מרגרט סטנלי, הנרי מתעקש שאליזבת תיכנס להיריון ממנו לפני שהוא ישא אותה לאישה. היא אכן נכנסת להיריון והשניים מתחתנים. אליזבת יולדת בן ארתור, אבל שלטונו של הנרי עדיין אינו בטוח. אדוארד הצעיר (הקרוי "טדי"), בנו של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, וטוען לכתר מבית יורק, מוחזק במאסר במצודת לונדון, בשל התפרצות תמיכה ציבורית בבית יורק. הנרי מגלה שאמה של אליזבת תומכת בסתר ומממנת את תומכי בית יורק שנמצאים בגלות, והוא שולח אותה למנזר ברמונדזי. אליזבת קרועה בין אמה התומכת בבית יורק ובין נאמנותה לבעלה ולבנה, ומתענה בשל הסוד הידוע לה. על אף שהמלכה האלמנה הסתירה בכוונה מבתה את המזימות שלה, אליזבת יודעת שאמה שלחה את אחיה הצעיר ריצ'רד למקום מסתור בפלנדריה, ולמצודה נשלח נער מתחזה שנעלם יחד עם אדוארד וכנראה נרצח.
לאליזבת ולהנרי נולדת בת, מרגרט, ובן הנרי. אמה של אליזבת מתה. מרד מתפתח כשמופיע נער הטוען שהוא הנסיך ריצ'רד, והדוכסית מרגרט מבורגונדי, אחותו של אדוארד הרביעי, מזהה אותו כאחיינה. בטענתו תומכים גם ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד ומלכי אירופה נוספים. אצילים שנחשבו נאמנים להנרי מתחילים להימלט לסקוטלנד. כשהכוחות נגדו הולכים וגדלים, והתמיכה בו הולכת ופוחתת, הנרי מתחיל לחשוד באליזבת ובבני משפחתה המורחבת. כנגד כל הסיכויים הנרי נוחל הצלחה ולוקח בשבי את ריצ'רד המתחזה. הצעיר הכריזמתי מוותר על תביעתו ומתקבל בברכה בחצר המלוכה בשם פרקין וורבק, עד שהנרי יחליט מה יעלה בגורלו. וורבק הוא בבירור היורש של בית יורק, אבל אליזבת לא מעיזה להכיר בו כאחיה. בינתיים הנרי התאהב באשתו של וורבק, קתרין הנטלי, שנענית לחיזוריו כדי לשמור על חייו של בעלה. וורבק רוכש בעלי ברית והשפעה בחצר המלך, ואחרי שנכשל ניסיון התנקשות בוורבק, הנרי שם אותו במעצר במצודה יחד עם טדי. אחר כך הוא דואג שייתפסו בניסיון בריחה. השניים נאשמים בבגידה והם מוצאים להורג.
תרגום לעברית

הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של בתיה זיסו בשנת 2015 בהוצאת אופוס.
עיבוד לטלוויזיה

ב-2013 שודרה מיני-סדרה בשם "מלכה לבנה" בת 10 פרקים המבוססת על הספרים "המלכה הלבנה" (2009), "המלכה האדומה" (2010) ו"בתו של ממליך המלכים" (2012). הסדרה שודרה בערוץ BBC One בבריטניה ובערוץ Starz בארצות הברית. פרייה מייבור מגלמת את דמותה של אליזבת מיורק הצעירה. על אף שתוכננה עונה שנייה לסדרה, ב-20 באוגוסט 2013 פורסם ב-BBC שלא תוזמן עונה נוספת.
באוקטובר 2013 דווח בעיתון הטלגרף שערוץ Starz מתכנן סיקוול בשם "נסיכה לבנה" המבוסס על הרומן של גרגורי. בינואר 2014 פורסם שאמה פרוסט, התסריטאית של "מלכה לבנה" תעבוד על הפרויקט. באוגוסט 2015 אישרה גרגורי שהפרויקט מתקדם. ההפקה של המיני-סדרה החלה ביוני 2016. הסדרה בכיכובה של ג'ודי קומר בתפקיד אליזבת שודרה בשנת 2017.
ראו גם

נסיכה לבנה (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑    Helen Brown, ‏The White Princess, by Philippa Gregory, review, The Telegraph, 1 August 2013
↑  "The White Princess (Official site)". PhilippaGregory.com. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bradley, Laura (13 ביוני 2016). "Two More Game of Thrones Actors Just Joined Starz's The White Queen Follow-Up". Vanity Fair. Vanity Fair. נבדק ב-30 בדצמבר 2016. For those who already dearly miss Essie Davis as Lady Crane, who got assassinated in the show’s most recent installment, great news: you’ll soon see her again in The White Princess. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC – Media Centre: The White Queen, a new ten-part drama for BBC One". BBC. 31 באוגוסט 2012. נבדק ב-6 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reign over for The White Queen". Belfast Telegraph. נבדק ב-20 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Tim Walker, ‏The White Queen is to make a comeback, The Telegraph, 17 October 2013
↑  Andreeva, Nellie (10 בינואר 2014). "TCA: Starz's Chris Albrecht On 2014 Plans, White Queen Sequel, Magic City Demise". Deadline Hollywood. נבדק ב-8 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walker-Arnott, Ellie (10 באוגוסט 2015). "A sequel to The White Queen is definitely in the works". Radio Times. נבדק ב-7 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (13 ביוני 2016). "The White Princess: Essie Davis, Joanne Whalley, More Join Cast". Deadline Hollywood. נבדק ב-14 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 71d62285-0c8c-4db5-a711-e803684905b4
ישראל רוקח

ערך זה עוסק בשר הפנים וראש עיריית תל אביב. אם התכוונתם לנדבן יהודי אמריקאי, ראו .
מימין לשמאל: שבתי לוי (ראש עיריית חיפה), עומר אל-ביטאר (ראש עיריית יפו), הנציב העליון הרולד מקמייקל, מוסטפא אל-ח'אלידי (ראש עיריית ירושלים) וישראל רוקח (ראש עיריית תל אביב), 1942
ישראל רוקח (31 בדצמבר 1896 – 13 בספטמבר 1959) היה מהנדס חשמל, עיתונאי ופוליטיקאי ישראלי. כיהן בתפקידי ראש עיריית תל אביב בין השנים 1936–1952 (החל משנת 1949 כראש העירייה המאוחדת תל אביב-יפו), חבר הכנסת ושר הפנים. השתייך לתנועת הציונים הכלליים.
ביוגרפיה

נולד ב-31 בדצמבר 1896 בשכונת נווה צדק, אז ביפו, בן לרחל ולשמעון רוקח, ממייסדי השכונה. בתחילה למד בחדר ולאחר מכן בבית הספר אליאנס. נסע לשווייץ כדי להשלים את לימודיו ושם למד בבית הספר התיכוני בלוזאן ולאחר מכן הנדסת חשמל במכון הטכנולוגי הפדרלי של שווייץ בציריך. בשנת 1920 היגר לבריטניה, שם עבד כמהנדס חשמל. ב-1922 חזר ליפו והקים בית מסחר למוצרי חשמל.
בשנת 1933 נשא לאישה את אסתר אפשטיין ולזוג נולדו שתי בנות. לבת הבכורה ניתן השם לויה (תכשיט) ולצעירה ניתן השם עירי – העיר שלי, כביטוי לאהבת רוקח את עירו תל אביב. עירי נישאה לפרופ' דייוויד ריצ'י, חבר סגל המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. לויה הייתה נשואה מספר פעמים, בין היתר לכימאי עמנואל גיל-אב והלכה לעולמה בגיל צעיר.
פעילות ציבורית

פעילותו הציבורית החלה עם מינויו לחבר ב"ועד השכונות המאוחד" שאיגד את תושביהן של השכונות נווה צדק, נווה שלום ואהל משה. ב-1922 הפך לחבר מועצת עיריית תל אביב מטעם "רשימת המרכז המאוחד". ב-1929 נתמנה לסגנו של ראש עיריית תל אביב, מאיר דיזנגוף. עם פטירתו של דיזנגוף בשנת 1936 היה מועמד סיעות הימין לראשות העירייה. הוא הפסיד בהצבעה במועצת העירייה למועמד מפלגות הפועלים משה שלוש, אולם, לאחר לחצים שהפעיל רוקח על הנציב העליון הסכים הנציב למנותו לתפקיד במקום משה שלוש הנבחר. מינויו הלא דמוקרטי של רוקח כראש העיר עורר כעס ציבורי על התערבות מוסדות המנדט בענייני היישוב היהודי ובהליכים הדמוקרטיים שלו. רוקח שימש בתפקיד עד 1952.
תקופת כהונתו התאפיינה בגידול מואץ בשטחה הבנוי של תל אביב וגידול פי שלושה במספר תושביה. בהתאם לכך גם התפתחו שירותי העירייה, במיוחד בתחומי החינוך, הבריאות, התחבורה והגינון. גם הנושא הביטחוני זכה לתשומת לב רבה בתקופתו, שבמהלכה התקיימו מאורעות 1936–1939, מלחמת העולם השנייה, מאבק המחתרות העבריות בבריטים, ומלחמת העצמאות. תל אביב עמדה בחזית מול יפו, והופצצה בשתי המלחמות. מאמץ רב הופנה להגנה, ולאחר הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב ב-1940 הוקם מערך התגוננות שכלל בניית מקלטים, מערכת צופרי אזעקה, משמר אזרחי והרחבת שירותי מגן דוד אדום. מערך זה הוכיח עצמו כשהופצצה העיר במלחמת העצמאות.
בשנת 1946 מונה למפקד כבוד במסדר האימפריה הבריטית, שש שנים לאחר מינויו לקצין במסדר.
ב-5 באוגוסט 1947 נכלא במחנה המעצר בלטרון, יחד עם ראשי ערים אחרים, בעוון סיוע למחתרת. הוא שוחרר מהמעצר בספטמבר של אותה שנה.
רוקח התנגד להחלטה לאחד את תל אביב עם יפו ב-1950, מטעמי תקציב. רק לאחר שדוד בן-גוריון הבטיח לו סיוע כלכלי בשיקום יפו הסיר את התנגדותו לאיחוד.
רוקח שימש כיושב ראש מועצת בנק אשראי.
נמנה עם המקימים של העיתון "הבקר" של מפלגת הציונים הכלליים. שימש כיושב ראש תנועת "מכבי" העולמית.
פעילות בכנסת ובממשלה

כיהן כחבר הכנסת החל מהכנסת הראשונה ועד הכנסת השלישית. במהלך הכנסת הראשונה והשנייה כיהן כחבר בוועדת הכספים. בכנסת השלישית שימש סגן יושב ראש הכנסת.
בשנים 1952–1955, במהלך חלק מכהונת הכנסת השנייה, כיהן כשר הפנים בממשלות בן-גוריון ומשה שרת (הממשלות הרביעית והחמישית). החלטתו לסגור לימים אחדים את העיתונים "קול העם" ו"אל-איתיחאד", ביטאוניה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), בעקבות מאמר ביקורת על הממשלה שפרסמו, בוטלה בבג"ץ קול העם.
מותו והנצחתו

ישראל רוקח נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-13 בספטמבר 1959, והובא לקבורה בבית הקברות טרומפלדור.
על שמו קרויות שדרות רוקח, המהוות את אחד מעורקי התנועה הראשיים בצפון תל אביב, בית ספר רוקח בתל אביב ושכונת רמת ישראל בתל אביב.
עוד בחייו נקרא על שמו פרס רוקח לאדריכלות מבנים ע"ש ישראל רוקח.
גם בית החולים הדסה (תל אביב) נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

אייזיק רמבה, ישראל רוקח – קברניטה של תל אביב, הוצאת מסדה, 1969.
נח בי (בירזובסקי), פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939.
הערות שוליים

↑  מרדכי נאור, ראש בראש - שמונה עימותים ופולמוסים בתולדות היישוב ומדינת ישראל, יד יצחק בן-צבי, 2019, הפרק "רוקח נגד שלוש: עשרת הימים שזעזעו את תל אביב", עמ' 63–87.
↑  ישראל רוקח ואברהם קריניצי שוחררו ממעצרם, הַבֹּקֶר, 12 בספטמבר 1947, המשך
↑  ישראל רוקח הובא למנוחות, קול העם, 16 בספטמבר 1959
↑  נחנכו שדרות ישראל רוקח, הצופה, 2 בספטמבר 1960
↑  חולק פרס רוקח לארכיטקטורה, חרות, 20 ביוני 1958
פרס רוקח, באתר של עיריית תל אביב
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298202805171  GND: 116600144  ISNI: 0000 0000 7077 8169  VIAF: 97350249   WorldCat (עם VIAF): 97350249 
קברם של ישראל רוקח ורעייתו בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב
מיסטלבאך (מחוז)

| --- | --- |
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה תחתית אוסטריה תחתית
 שטח:  1,291.3 קמ"ר
 גובה:  220 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  75,483 (1 בינואר 2019)
 קואורדינטות:  48°38′38″N 16°30′07″E﻿ / ﻿48.644°N 16.502°E﻿ / 48.644; 16.502 
 http://www.noel.gv.at/service/bh/mi/bhmi.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מיסטלבך (בגרמנית: Mistelbach) הוא מחוז בצפון מזרח מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
במחוז 36 ערים ועיירות:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוטנטל  אולריכסקירכן-שלייבאך  אונטרשטינקנברון  אלטליכטנוורט  אשפרן אן דר ציה  בוקפליס  ברנהרדשטל  גאוביטש  גוויינשטל |  גנדנדורף  גרוסברסדורף  גרוסהרס  גרוסנגרסדורף  גרוסקרוט  דרזנהופן  האוסברון  הוכלייטן  הרנבאומגרטן |  וולקרסדורף אים ויינפירטל  וילדנדירנבאך  וילפרסדורף  לאא אן דר טיה  לדנדורף  מיסטלבאך  נוידורף אים ויינפירטל  נידרלייס  פויסדורף |  פיליכסדורף  פלבאך  פלקנשטיין  קרוייטל  קרוייצשטטן  רבנסבורג  שטאץ  שטרונסדורף  שרטנברג |
אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי

| --- | --- |
 
סמל ודגל אגף התכנון ובניין הכוח
 פרטים
 כינוי:  אגף התכנון ובניין הכוח
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  אגף / יחידת מטה
 בסיס האם:  הקריה
 פיקוד
 יחידת אם:  המטה הכללי של צה"ל
 דרגת המפקד:    אלוף
 מפקד נוכחי:  אייל הראל
 מפקדים:  ראשי האגף
אגף התכנון ובניין הכוח (אג"ת) בצה"ל הוא אגף במטה הכללי, האמון על תכנון ובניין הכוח הצה״לי משלב העיצוב ארוך הטווח, דרך תכנון שנתי ורב שנתי של בניין הכוח בצה״ל, וכולל הובלה וניהול מערכות לבניין כוח רב-זרועי.
אג״ת אחראי על גיבוש מבנה, ארגון ותקינת כוח האדם בצה״ל, על אמצעי הלחימה והמשאבים לגופי צה״ל בתחומי התקציב, ועל תחומי המקרקעין, התשתיות והפריסה בצבא, לרבות הגנה על אינטרסים ביטחוניים בתחום התשתיות. בנוסף, אחראי אג״ת על עיצוב וגיבוש שיטות לחימה רב-זרועיות חדשות, הסדרת ארכיטקטורה רב זרועית בבניין כוח וקידום חדשנות אופרטיבית.
מבנה ארגוני

מבנה אגף התכנון ובניין הכוח מתבסס על מטה המורכב מחטיבות. המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה״ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים.
ראש האגף הוא קצין בדרגת אלוף. לראש האגף כפופות חטיבות, אשר עליהן מפקד קצין בדרגת תת-אלוף. חטיבת התכנון אחראית על תכנון התוכניות הרב שנתיות של צה"ל, על התכנון והארגון במטה הכללי, לנושאי בניין הכוח, לארגון ופריסה, לתכנון הקצאות המשאבים ולתוכניות עבודה שנתיות ורב-שנתיות. חטיבת שילו״ח אחראית על עיצוב וגיבוש שיטות לחימה רב-זרועיות חדשות, הסדרת ארכיטקטורה רב זרועית בבניין כוח וקידום חדשות אופרטיבית. בסוף שנת 2023 החל תהליך אסטרטגי לבחינת אג״ת השלם שבמסגרתו הורחבו תפקידיה של חטיבת שילו״ח בנושאי עיצוב בנין כח ארוך טווח, ארכיטקטורת צה״ל, תקינה ביטחונית והובלת מערכות לבניין כח רב זרועי.
| יחידות אגף התכנון> שם | יחידות אגף התכנון> תפקיד | יחידות אגף התכנון> מפקד |
| --- | --- | --- |
| חטיבת התכנון | אחראית על תכנון התוכניות הרב שנתיות של צה״ל ובקרה עליהן, וכן על גיבוש מדיניות ארגון של צה״ל ובניין הכוח בו לרבות קביעת הייעוד, התפקידים ועיקרי המבנה של כל יחידה. החטיבה אחראית על גיבוש כיווני בניין הכוח בכלל התחומים - התעצמות ביכולות ובארגון צה״ל; תוכניות התשתית והפריסה של צה"ל; עריכת חקר ביצועים תומך, ובהתאם, להקצאת המשאבים לגופי צה״ל בתחומי התקציב וכוח האדם. | תא"ל דרור לוי |
| חטיבת שילו"ח | פיתוח שיטות לחימה רב-זרועיות חדשניות המאופיינות בחדשנות טכנולוגית | תא"ל יובל גז |
| מנהלת מגן ישראל | מנהלת צה״לית שמעניקה מענה צבאי למאמץ השיקום של יישובי העוטף והצפון - הוקמה במהלך מלחמת חרבות ברזל. | תא"ל שגיא ברוך |
מבנה הסמל

סמלו של האגף הושק בדצמבר 2020 ועוצב על בסיסו של סמל אגף התכנון אשר במרכזו צורת מגן דוד וברקע הסמל נבחר צבע כחול אשר מהווה צבע מוסכם לביטוי טכנולוגיה וחדשנות.
בדומה לסמלו הקודם של אג"ת, במרכז נעשה שימוש בשלושה צבעים, כחול, ירוק ולבן (אוויר, יבשה וים).
שלושת הצבעים באים לידי ביטוי במבנה תלת־ממדי המייצג חיבור ושילוביות שהם בליבת תפיסת בניין הכוח הרב זרועי ובהתאם לדירקטיבת הרמטכ"ל לבניין הכוח בראי רב-זרועיות ורב-ממדיות. צורתם כחיצים בסמל האגף מייצרת תחושת תנועה והשתנות.
כלל המרכיבים בסמל מייצרים צורת מגן דוד וכן בעזרת ההצללות הנובעות מגווני הצבעים נוצר מבנה של קובייה תלת־ממדית המייצגת בניין כוח רב-זרועי.
התבוננות בסמל מייצרת תחושת "דור חדש לאג"ת" - אלמנט שלראש האגף, האלוף תומר בר, היה חשוב לבטא בסמל החדש אך עם זאת משמר את ההיסטוריה והמורשת על בסיסן הוקם אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי.
ראשי האגף

| ראש אגף התכנון | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלוף יוחנן רטנר | 1948 |  |
| אלוף אברהם טמיר | 2 בנובמבר 1973 - 29 בדצמבר 1978 |  |
| אלוף נתן שרוני | 31 בדצמבר 1978 - 31 בדצמבר 1981 |  |
| אלוף אהוד ברק | 1 בינואר 1982 - 23 באפריל 1983 | לימים הרמטכ"ל ה-14, שר הביטחון וראש הממשלה ה-10 |
| אלוף מנחם עינן | 10 ביוני 1983 - 7 ביוני 1985 |  |
| אלוף אביהו בן-נון | 7 ביוני 1985 - 24 ביולי 1987 | לימים מפקד חיל האוויר |
| אלוף דני יתום | 24 ביולי 1987 - 8 במרץ 1991 | לימים מפקד פיקוד המרכז, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה וראש המוסד |
| אלוף עמרם מצנע | 8 במרץ 1991 - 12 במרץ 1993 |  |
| אלוף עוזי דיין | 14 במרץ 1993 - 10 במרץ 1996 | לימים סגן הרמטכ"ל |
| אלוף שאול מופז | 10 במרץ 1996 - 15 בספטמבר 1997 | לימים הרמטכ"ל ה-16 ושר הביטחון |
| אלוף שלמה ינאי | 16 בספטמבר 1997 - 26 בינואר 2001 |  |
| אלוף גיורא איילנד | 27 בינואר 2001 - 25 בדצמבר 2003 |  |
| אלוף יצחק הראל | 25 בדצמבר 2003 - 21 באוגוסט 2006 |  |
| אלוף עידו נחושתן | 21 באוגוסט 2006 - 27 במרץ 2008 | לימים מפקד חיל האוויר |
| אלוף אמיר אשל | 27 במרץ 2008 - 2 באפריל 2012 | לימים מפקד חיל האוויר ומנכ״ל משרד הביטחון |
| אלוף נמרוד שפר | 2 באפריל 2012 - 21 ביולי 2015 |  |
| אלוף עמיקם נורקין | 21 ביולי 2015 - 2 ביולי 2017 | לימים מפקד חיל האוויר |
| אלוף אמיר אבולעפיה | 2 ביולי 2017 - 21 ביוני 2020 |  |
| אלוף תומר בר | 21 ביוני 2020 - 9 בינואר 2022 | כיום מפקד חיל האוויר |
| אלוף יעקב בנג'ו | 9 בינואר 2022 - 2 באוגוסט 2023 |  |
| אלוף אייל הראל | 2 באוגוסט 2023 - |  |
ראו גם

המטה לביטחון לאומי
לקריאה נוספת

גיורא איילנד, לא נרדם בלילות, ידיעות ספרים, 2018, עמ' 263–297
הערות שוליים

↑  מילון הקיצורים וראשי התיבות, אמ"ץ-תוה"ד, 2021
1 2   מירב בראל, 7 דברים שכדאי לדעת על הפיצול של אגף התכנון, באתר צה"ל, 22 ביוני 2020
↑   שורת השינויים במבנה המטה הכללי של צה"ל, באתר צה"ל, 18 בפברואר 2020
↑   חילופי ראש אג"ת והקמת אגף התכנון ובניין הכוח הרב זרועי ואגף אסטרטגיה ומעגל שלישי, באתר צה"ל, 21 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587645805171 
סמל אג"ת עד לדצמבר 2020 (לפני הפיכתו לאגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי)
וי כחול (שיר)

"וי כחול" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איל גולן. את השיר הוציאה חברת התקליטים ליאם הפקות ב-22 ביולי 2021.
השיר נכלל באלבומו ה-26, קצת שמח קצת עצוב, שנכתב ועובד על ידי אבי אוחיון, רון ביטון ואיל גולן. בעיבוד היה שותף גם מתן דרור.
רקע

״וי כחול״ הוא שיר מודרני, שמתמקד בווי הכחול, שהרשת החברתית אינסטגרם מעניקה למשתמשים המאומתים בזהותם. גולן מספר על אישה שמייחלת לקבל את הווי הכחול, בעוד שיש לה דברים רבים אחרים דוגמת מכונית יוקרה, טבעת יהלום ושרשרת זהב.
טרם הוצאת השיר, העלו אמנים רבים דוגמת עדן בן זקן, משה פרץ ודודו אהרון, סטורי לחשבון האינסטגרם שלהם, ושרו את אחת משורות השיר "יש לה הכל, אבל אין לה וי כחול".
ביקורות

מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי, כתב ביקורת שלילית על השיר, והעניק לו שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה. ”גולן מסמן בשיר הדאנס הזה את הידרדרות האומנות שלו לשפל חדש”, כתב בביקורת.
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברות תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | 22 ביולי 2021 | הורדה דיגיטלית • סטרימינג | ליאם הפקות |
ויקטור ארדאי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1879 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 במרץ 1945 (בגיל 65) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1900) 
 בן או בת זוג:  Ada Karinthi 
 חתימה:   
 
ויקטור ארדאי, (במקור עד 1906 דייזה אפשטיין, בהונגרית: Erdei Viktor; בודפשט, 16 באוקטובר 1879 – בודפשט, 9 במרץ 1945) היה פסל, גרפיקאי וצייר יהודי-הונגרי שנספה בשואה. אשתו הייתה אחותו של פרידייש קארינתי, הציירת אדל יוסטינה קארינתי.
קורות חיים

ארדאי נולד כבנם של וילמוש אפשטיין ורוזה קוטנר. בקיץ 1899 ביקר בבית הספר החופשי של הצייר שימון הולושי בבאיה מארה ובאותה שנה הציג ציורי פחם בסלון הלאומי בבודפשט. הוא היה תלמידו של ברטלן סקיי בבית הספר לעיצוב (היום: האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) (1899–1900). בשנת 1903 עבד שוב בבאיה מארה, ליד קארוי פרנצי. בשנת 1905 השתתף בתערוכת היכל האמנות (איש זקן, רישום פחם), בשנת 1907 ארגן את תערוכת האוסף הראשונה שלו, של ציורי שמן, רישומים, תחריטים ופסלי ראש. הוא היה חבר מייסד ב"אגוד האמנים ההונגריים באמנות יפה ויישומית" (KÉVE), שנוסד באותה תקופה וארדאי השתתף קבוע בתערוכות הקבוצה.
ב־14 ביוני 1908 התחתן ארדאי בבודפשט עם אדל יוסטינה קארינתי, אחותה של פרידייש קארינתי, בתם של יוז'ף ארנה קארינתי ושל קרולינה סרנה אנגל. נישואיהם התפרקו בשנת 1922, אך ב־21 ביוני 1924 הם התחתנו בשנית בבודפשט. בשנים 1908–1909 ערך מסע לימודים למינכן ובשנת 1912 בפריז. בשנת 1911 הציג את עבודותיו באורדיאה, בשנת 1912 בסגד, בשנת 1915 הציג עבודות ציורי פחם של חיילים בבתי חולים בתערוכה הצבא ומשרד הבריאות הציבורית. הוא עשה ליטוגרפיות עבור הכרכים "בטהובן", ו"מיניאטורה" של בלה רווס, אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 הוא היגר לווינה. ארדאי שב מווינה בשנת 1924 והתיישב בעיירה וינוהרדיב שבמפגש הגבולות הונגריה-רומניה-אוקראינה. בשנת 1926 ארגן את תערוכת האוספים השנייה שלו בסלון הלאומי בבודפשט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  "אין בו שום תכונות של שוחד, לחשים, שום מזג שובה לב, אלא יותר נינוחות, ביטוי פוריטני, הימנעות מכל שבחים זולים." שיבח ארתור אלק את אמנותו בכתב העת החשוב ניוגט. "ויקטור ארדאי הוא לא אמן אחד, אלא שניים. האחד מיוצג על ידי ציורים, דיוקנאות, נופים, קומפוזיציות קטנות יותר, והשני על ידי רישומיו. הראשון הוא צייר הטונים המשובח שגדל בבאיה מארה. אבל יש בו גם המבקש את הנפש שמעורר מהצל, בתחושה עדינה, את הבזקי הראי של הנפש הביישנית. לאורך כל עבודותיו, דיוקנאות אלה הם היצירות המוגמרות ביותר, מכיוון שבתוכן הרצון, הכוונה, האינסטינקט מאוחדים לתוך המציאות בהרמוניה מלאה." | “ |


במהלך העשור שלו בוינוהרדיב הוא חקר את חיי היהודים בזקרפטיה, צייר את המסורות העתיקות שלהם ואת הטיפוסים האופייניים להם. הוא הציג את פירות עידן זה בתערוכת האוספים השלישית שלו בשנת 1934, הפעם במוזיאון ארנסט. לאחר מכן שב להתגורר בבודפשט. החל משנת 1939 רישומיו הופיעו בתערוכות של קבוצת האמנים היהודיים רק באומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, בשל החוקים האנטי-יהודיים כמו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי שלא איפשרו לו להציג בתערוכות רגילות בשל יהדותו. בפעם האחרונה הציג במרץ 1944 מעט לפני כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט. הוא נאלץ לחוות את המצור על הבירה בגטו בודפשט ומת שם זמן קצר לאחר שחרור הגטו.