stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ACT UP
עם השנים

אקט אפ נכנס למערכה באופן יעיל ואפקטיבי מאוד לתקופתו. אולם מתחים פנימיים שפעלו בארגון, וכן השינויים שחלו במשבר האיידס הובילו להשתנותו. לאחר הפעולה בקמפוס המכונים הלאומיים לבריאות, הביאו מתחים אלו להתנתקות של ועדת הפעולה וועדת הטיפול והמידע מהארגון, ולהקמת ארגון "קבוצת הטיפול והפעולה" ( Treatment Action Group - TAG). בשנים האחרונות סביב השינויים שחלו במשבר האיידס החברות בארגון אקט אפ מתדלדלת, על אף שישנם סניפים המוסיפים להפגש. ארגון "Housing Works" - ארגון שירותי האיידס הגדול ביותר בניו יורק, וארגון Health GAP הנאבק להרחבת הטיפול באיידס לנשאים בכל העולם - שניהם צמחו ישירות מארגון אקט אפ.
סמל המשולש הוורוד
יהדות התורה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 שם רשמי:  יהדות התורה והשבת אגודת ישראל - דגל התורה
 מנהיגים:  אברהם יוסף שפירא, מאיר פרוש, יעקב ליצמן, משה גפני, יצחק גולדקנופף
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־33 שנים)
 אפיון:  מפלגה חרדית אשכנזית
 אידאולוגיות:  שמרנות מדינת הלכה סוציאל-דמוקרטיה
 כנסות:  13 ואילך
 ממשלות:  27, 28,‏ 29, 30,‏ 32, 34–35, 37
 אותיות:  ג
 שיא כוחה:  8 מנדטים (21)
 שפל כוחה:  4 מנדטים (13, 14)
 נוצרה מתוך:  אגודת ישראל, דגל התורה
 מטה:  ירושלים, בני ברק, תל אביב-יפו 
 ארגונים בינלאומיים:  אגודת ישראל העולמית 
 נציגויות בפרלמנטים
 הכנסת:  7 / 120
 
יהדות התורה והשבת היא רשימה וסיעה חרדית אשכנזית בישראל שמהווה איחוד של המפלגות "אגודת ישראל" החסידית ו"דגל התורה" הליטאית. יהדות התורה תומכת בשמרנות דתית וחברתית ובמדינת הלכה.
היסטוריה

בראשית ימיה של המדינה ייצגו אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל את הציבור החרדי שהצביע לכנסת. עם השנים, פועלי אגודת ישראל דעכה ובבחירות לכנסת העשירית לא עברה את אחוז החסימה. באגודת ישראל היו שותפים חסידים, ליטאים וספרדים, הגם שהספרדים כמעט שלא יוצגו בכנסת. בתחילת שנות ה-80 נוצר פילוג קשה בין החסידים והליטאים, שתרם להקמת מפלגת ש"ס ובהמשך להקמת דגל התורה של הליטאים, כך שאגודת ישראל נותרה מפלגה חסידית בעיקרה. בבחירות לכנסת ה-12 התמודדו אגודת ישראל ודגל התורה חזיתית זו מול זו. לקראת הבחירות לכנסת ה-13 והעלאת אחוז החסימה ל-1.5% החליטו שתי המפלגות לרוץ ברשימה משותפת שנקראה יהדות התורה. האיחוד כלל בתוכו גם את הרב יצחק חיים פרץ, בניסיון למשוך את הציבור הספרדי, ואת אברהם ורדיגר כנציג פועלי אגודת ישראל, שקיבל ייצוג במסגרת הסכם רוטציה. לאחר הבחירות, משהתברר שהרב פרץ לא הביא עמו קהל ספרדי משמעותי, הוא נתבקש לפרוש מהכנסת וכך אכן עשה.
שתי המפלגות המרכיבות את רשימת יהדות התורה מתפקדות בכנסת בסיעה משותפת, אך כמפלגות עצמאיות. למפלגות מועצות גדולי תורה נפרדות ורק לעיתים נדירות הן מקיימות ישיבה משותפת. בשלהי כהונת כל הכנסות עד ה-18 (למעט הכנסת ה-15) התפצלה סיעת יהדות התורה למרכיביה, והתנהל משא ומתן מחודש על ריצה משותפת. בכל הפעמים המשא ומתן הסתיים בהצלחה, ושתי המפלגות רצו שוב ברשימה משותפת. לעיתים עלו היחסים על שרטון עוד במהלך כהונת הכנסת. למשל, בינואר 2005 החליט ח"כ אברהם רביץ להגיש את בקשת ההיפרדות לשתי הסיעות לוועדת הכנסת לאחר שיו"ר הסיעה המשותפת, ח"כ יעקב ליצמן, החל לכהן כיו"ר ועדת הכספים של הכנסת, בתיאום עם הקואליציה, בניגוד להוראות הרב יוסף שלום אלישיב, שחייבו את דגל התורה להישאר באופוזיציה.
ב-2008, היה מאיר פרוש, יו"ר סיעת שלומי אמונים (סיעה בתוך אגודת ישראל המייצגת את החסידויות הקטנות יותר), מועמד לראשות עיריית ירושלים, אך לא נבחר, בין היתר בשל סכסוך עם חסידות גור. הסכסוך גרם לתומכים רבים של יהדות התורה שלא להצביע לה בבחירות לכנסת ה-18. בבחירות אלו ירד כוחה של הרשימה לחמישה מנדטים.
לפני הבחירות לכנסת התשע עשרה חל פיצול בציבור הליטאי, כאשר הפלג הירושלמי בהנהגתו של הרב שמואל אוירבך הגיש רשימה לכנסת בשם נצח, אולם לקראת הבחירות הגיעו אנשי נצח להסכמה עם נציג חסידות גור וחמישה ימים לפני הבחירות, הסירה נצח את מועמדותה.
בבחירות לכנסת ה-20 השיגה יהדות התורה כ-210 אלף קולות, על אף שמחנהו של הרב אוירבך לא השתתף בהן. בשל שיעור ההצבעה הגבוה הצטמצם כוחה של הסיעה לשישה מנדטים בלבד (ארבעה לאגודת ישראל ושניים לדגל התורה).
בכנסת העשרים היו סיעות יהדות התורה והבית היהודי "שיאניות החקיקה" לחבר כנסת. חברי הכנסת של שתי הסיעות חוקקו 6.75 חוקים בממוצע, בניכוי שרים וסגני שרים.
הרשימה זכתה ב-8 מנדטים בכנסת ה-21, ו-7 ב-22 וה-23. במהלך הכנסת ה-23 נחקק החוק הנורווגי ולצד חברי הכנסת היו לה גם שר ושני סגני שרים.
ב-3 ביוני 2022 התפטר מהכנסת ופרש מהחיים הפוליטיים מנהיג אגודת ישראל ויו"ר רשימת יהדות התורה במשך 19 שנה, יעקב ליצמן, לאחר שהואשם בפלילים. בהתאם להסכם שנחתם טרם הבחירות לכנסת העשרים וארבע, נציג חסידות גור יצחק גולדקנופף יעמוד בראש רשימת אגודת ישראל במהלך הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
הרכב האיחוד

החל מהבחירות לכנסת ה-14, בשנת 1996, הוסכם שפילוח המצביעים הוא 60%-40% לטובת אגודת ישראל, ומשכך התגבשה חלוקה שעל פיה אגודת ישראל קיבלה את המקומות 1, 3, 5, 6 ברשימה, בעוד דגל התורה קיבלה את המקומות 2, 4. עם השנים, בעקבות טענות מצד דגל התורה לתת-ייצוג, הוענקו המקום השביעי והשמיני לדגל התורה.
כן נקבעו הסכמי רוטציה להסדרת החלוקה בין דגל התורה ואגודת ישראל ובתוך אגודת ישראל. במקרה של ארבעה מנדטים בלבד, נקבע שנציג דגל התורה במקום הרביעי, יפנה מקומו באמצע הקדנציה עבור נציג אגודת ישראל. כך אכן היה בכנסת ה-14, כאשר משה גפני התפטר כדי לפנות מקום לאברהם לייזרזון. במקרה שהרשימה קיבלה חמישה מנדטים, נקבעה רוטציה בתוך אגודת ישראל, וכך היה בכנסת ה-16, כאשר ישראל אייכלר התפטר לטובת שמואל הלפרט. במקרה של שישה מנדטים נקבע שנציג אגודת ישראל יתפטר בחצי הקדנציה לפנות מקום לנציג דגל התורה.
בשנת 2005, בעקבות סירובו של ישראל אייכלר להתחייב כי יכהן שנתיים בלבד במסגרת הרוטציה, הוצב ברשימה במקומו יעקב כהן.
במהלך השנים טענו אנשי דגל התורה שיחסי הכוחות השתנו לשיעור של 50%-50% ולכן יש לשנות את הרכב הרשימה בבחירות הארציות ובבחירות לרשויות המקומיות. בבחירות המוניצפליות לעיריית ירושלים שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018 התמודדו שתי המפלגות בנפרד. דגל התורה השיגה שישה מושבים לעומת שלושה לאגודת ישראל.
בעקבות זאת, בינואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-21, חתמו הסיעות על הסכם לחלוקת המקומות באופן שווה. לפי ההסכם, בכנסת ה-21 תקבל אגודת ישראל את המקומות האי זוגיים ודגל התורה תקבל את המקומות הזוגיים, ובכנסת הבאה להפך. אם הסיעה תיכנס לקואליציה ותקבל שלושה תפקידים - תקבל דגל התורה את התפקיד הבכיר השלישי, ובממשלה שלאחריה להפך בעקבות פיזור הכנסות העשרים ואחת והעשרים שתיים, זמן קצר לאחר הבחירות, הוחלט לדחות את קיום ההסכם ולכן בכנסת ה-23 קיבלה אגודת ישראל שוב את המקומות האי זוגיים. בבחירות לכנסת ה-24 הוחלט שדגל התורה יקבלו את כל המקומות
האי-זוגיים כלומר שח"כ משה גפני יהיה ראש המפלגה. והוא יקבל גם את התפקיד החשוב (שלמעשה יהיה התפקיד אותו ירצה), בנוסף לכך גם חבר הכנסת יצחק פינדרוס יעלה למקום ה-7.
התנהלות

שתי המפלגות נהגו במשך שנים רבות שלא למנות שרים מטעמן בממשלה, אלא רק סגני-שרים, כדי לא לשאת באחריות לפעולות הממשלה, שחלקן מנוגדות להשקפת עולמן. למרות זאת, ב-2015 מונה יעקב ליצמן לשר הבריאות בעקבות עתירה לבג"ץ שהגישה מפלגת יש עתיד, בטענה שכהונה של סגן שר ללא שר מעליו אינה חוקתית ופוגעת בתפקוד הממשלה. אך בעקבות משבר הרכבת שפרץ במושב החורף של 2018 התפטר ליצמן מתפקידו כשר וחזר לכהן כסגן שר לאחר שאושר תיקון בחוק יסוד: הממשלה המאפשר אצילת סמכויות של שר (אם השר הוא ראש הממשלה) לסגן שר. ב-29 בדצמבר 2019 חזר ליצמן לכהן כשר הבריאות. מדובר בעמדת ההנהגה הדתית החסידית של אגודת ישראל. ההנהגה המקבילה, הליטאית, לא עסקה בנושא, משום שתפקידים אלה בכל מקרה לא הוצעו מעולם לאנשיה, ובנובמבר 2022, לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש, כשהדבר הפך לרלוונטי, הודיע מנהיג דגל התורה, הרב גרשון אדלשטיין, כי הוא דבק במדיניות הישנה ומתנגד למינוי לתפקיד שר.
כמו מפלגות חרדיות אחרות, ברשימות המפלגה לאורך השנים ישנם גברים בלבד.
הסיעה שואפת, כמו גם אגודת ישראל לפניה, לעמוד בראשות ועדת הכספים של הכנסת.
החל מהקמתה ועד לבחירות בשנת 2015 נהנתה המפלגה מגידול מתמיד בקולות שקיבלה וזאת בהתאם לגידול האוכלוסייה החרדית במדינה (מכ-86,000 קולות שקיבלה המפלגה ב-1992 ועד ל-280,194 קולות שקיבלה ב-2022).
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת פתחה המפלגה לראשונה דף פייסבוק.
מנהיגיה הרוחניים של המפלגה הם חברי מועצת גדולי התורה. בפילוג של שנת תשמ"ט הקימה דגל התורה מועצת גדולי התורה משלה. במועצה החסידית בולטים אדמו"רי גור, ויז'ניץ ובעלז, שלכל אחד מהם בדרך כלל גם נציג בכנסת. לצדם מכהנים גם אדמו"רים הקשורים לסיעת שלומי אמונים.
עמדות פוליטיות

יהדות התורה הוא פלג לא-ציוני שאינו תומך בהקמת מדינה יהודית חילונית, ודוגל במדינת הלכה במקום. עמדותיה של המפלגה קרובות יותר לאלו של מחנה הימין, בשל מאפייניו השמרניים יותר בנושאי דת ומדינה. עם זאת, בנושאים כלכליים המפלגה תומכת בגישה סוציאל-דמוקרטית, בשל החולשה הסוציו-אקונומית של מצביעיה. בשנת 2013 יזם משה גפני (שמשך שנים רבות משמש יו"ר ועדת הכספים) 'תוכנית כלכלית אלטרנטיבית' יחד עם יו"ר מרצ זהבה גלאון.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים חתמה יהדות התורה על הסכם מול קבוצה דתית לאומית בראשות הרב דוד חי הכהן ולפיו המפלגה לא תתמוך בנסיגות משטחי ארץ־ישראל, תדאג למוסדות חינוך דתי־לאומי ועוד וזאת בתמורה לתמיכתם ברשימה.
ראשי הרשימה

|  | תמונה | שם | התחלת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | אברהם יוסף שפירא | 1992 | 1996 |
| 2 |  | מאיר פרוש | 1996 | 2003 |
| 3 |  | יעקב ליצמן | 2003 | 2021 |
| 4 |  | משה גפני | 2021 | 2022 |
| 5 |  | יצחק גולדקנופף | 2022 | מכהן |
תוצאות בחירות

| בחירות | מנהיגים | קולות | אחוז | מושבים | +/- | קואליציה/אופוזיציה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | אברהם יוסף שפירא | 86,167 | 3.29 | 4 / 120 |  | אופוזיציה |
| 1996 | מאיר פרוש ואברהם רביץ | 98,657 | 3.23 | 4 / 120 |  | קואליציה |
| 1999 | מאיר פרוש ואברהם רביץ | 125,741 | 3.80 | 5 / 120 | 1 | קואליציה |
| 2003 | יעקב ליצמן ואברהם רביץ | 135,087 | 4.29 | 5 / 120 |  | אופוזיציה (2003-2005) |
| 2003 | יעקב ליצמן ואברהם רביץ | 135,087 | 4.29 | 5 / 120 |  | קואליציה (2005-2006) |
| 2006 | יעקב ליצמן ואברהם רביץ | 147,091 | 4.69 | 6 / 120 | 1 | אופוזיציה |
| 2009 | יעקב ליצמן ומשה גפני | 147,954 | 4.39 | 5 / 120 | 1 | קואליציה |
| 2013 | יעקב ליצמן ומשה גפני | 195,892 | 5.6 | 7 / 120 | 2 | אופוזיציה |
| 2015 | יעקב ליצמן ומשה גפני | 210,143 | 4.99 | 6 / 120 | 1 | קואליציה |
| 2019א | יעקב ליצמן ומשה גפני | 249,049 | 5.78 | 8 / 120 | 2 | בחירות בזק |
| 2019ב | יעקב ליצמן ומשה גפני | 268,775 | 6.06 | 7 / 120 | 1 | בחירות בזק |
| 2020 | יעקב ליצמן ומשה גפני | 274,437 | 5.98 | 7 / 120 |  | קואליציה |
| 2021 | יעקב ליצמן ומשה גפני | 248,391 | 5.63 | 7 / 120 |  | אופוזיציה |
| 2022 | יצחק גולדקנופף ומשה גפני | 280,194 | 5.88 | 7 / 120 |  | קואליציה |
ראו גם

פועלי אגודת ישראל
החזית הדתית המאוחדת
חזית דתית תורתית
הערות שוליים

↑  הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג בממשלה
↑  שתי המפלגות המרכיבות את הסיעה התפצלו והיו חברות בנפרד בממשלה
1 2 3 4  Knesset Elections 2021: A Guide to Israel's Political Parties, Israel Policy Forum, ‏10 במרץ 2021
1 2 3  Israel Political Parties: United Torah Judaism, Jewish Virtual Library
1 2 3  United Torah Judaism, Israel Policy Forum
1 2  מיכל צ'רנוביצקי, סוציאליזם חרדי, באתר נאמני תורה ועבודה
↑  שלמה גרין הושגה האחדות הגר"ש אוירבך יחתום למען ג', באתר jdn.
↑  תלם יהב, מפלגת "נצח" שהתפצלה מדגל התורה לא תתמודד בבחירות, באתר ynet, 17 בינואר 2012
↑  עמיחי אתאלי, שיאני החקיקה: יהדות התורה והבית היהודי, באתר ynet, 20 בינואר 2019
↑  הנתונים באתר ועדת הבחירות
↑  יערה שפירא, כדי להימנע מקלון: יעקב ליצמן התפטר מהכנסת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 ביוני 2022
↑  בגור הכריעו: יצחק גולדקנופף נציג החסידות בכנסת, באתר בחדרי חרדים.
↑  מסתמן: המחליף של ליצמן - גולדקנופף, באתר כיכר השבת
↑  לאחר ניסיונות כושלים: דגל ואגודה הגישו רשימות נפרדות למועצת העיר ירושלים באתר לדעת
↑  ראוכברגר בחגיגות הניצחון: "אנחנו הציבור הגדול ביותר" באתר רדיו קול חי
↑  סך המצביעים: דגל התורה תחת הסימן 'דת', 41,540 קולות; אגודת ישראל תחת הסימן ג' 26,116 קולות; מפלגת בני תורה שהתפצלה מדגל התורה - 9,077 קולות. ראו: כמה הצביעו למפלגות החרדיות בשכונות י-ם: כל הנתונים, באתר "קול רגע"
↑  אהרן רבינוביץ, אגודת ישראל ודגל התורה סיכמו כי ימשיכו לרוץ תחת רשימת יהדות התורה, באתר הארץ, 16 בינואר 2019
↑  בנימין ברגר, ויעשו כולם אגודה אחת: נחתם ההסכם בין 'אגודה' ל'דגל' • כל הפרטים, באתר JDN, ‏16.01.2019; רשמית: דגל התורה ואגודת ישראל ברשימה מאוחדת, באתר "סרוגים", 16 בינואר 2019
↑   אהרן רבינוביץ, גפני צפוי לעמוד בראש רשימת יהדות התורה, לאחר שני עשורים בהובלת ליצמן, באתר הארץ, 1 בפברואר 2021
↑   רוני לינדר, יש עתיד נגד מינוי ליצמן לסגן שר הבריאות: "אם לא ימונה שר במשרד הבריאות נעתור לבג"ץ", באתר TheMarker‏, 3 במאי 2015
↑  קובי נחשוני, מורן אזולאי, כאב הראש של נתניהו: מאחורי העימות הפנימי ביהדות התורה, באתר ynet, 24 בדצמבר 2022
↑  יהדות התורה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑  תולדות הימין הכלכלי החרדי, השילוח
↑  אריאל כהנא, רבנים בציונות הדתית יתמכו ביהדות התורה, באתר ישראל היום, 3 בספטמבר 2019; רבנים מהציונות הדתית חתמו על הסכם עם יהדות תורה,  באתר כיפה, 3 בספטמבר 2019
סמלילה הקודם של הרשימה
ראשי יהדות התורה, חברי הכנסת ליצמן, גפני, פרוש ומקלב, חותמים על ההסכם בין דגל התורה לאגודת ישראל בלשכת ח"כ גפני בכנסת, ערב הבחירות לכנסת ה-21
חברי יהדות התורה מתייעצים עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין לאחר הבחירות לכנסת העשרים
פתק הצבעה לכנסת
אברהם קמרון

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1907 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 ביולי 1960 (בגיל 53)
 שם לידה:  אברהם קוֹמָרוב
 ענף מדעי:  וטרינריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 פרסים והוקרה:  פרס רוטשילד, פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים
 מספר צאצאים:  1 
 תרומות עיקריות
 פיתוח חיסון כנגד מחלת הפה והטלפיים, חיסון כנגד כלבת
 
אברהם קִמְרוֹן (קוֹמָרוב; Kimron;‏ Komarov;‏ 10 במרץ 1907 – ז' באב תש"כ, 30 ביולי 1960‏) היה וטרינר בתקופת היישוב בארץ ישראל וכן במדינת ישראל, מדען בעל שם עולמי בתחום החיסון.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

נולד בשם אברהם קומרוב בעיר אודסה שבדרומה של חבל-הארץ האוקראיני שהיוותה גם חלק מהאימפריה הרוסית דאז, השישי משמונה ילדים, בנם של דבורה ור' יוסף קומרוב. בגיל חמש עלה לארץ ישראל עם אמו ואחיו, והם השתכנו בשכונת נווה שלום, הסמוכה לעיר החדשה תל אביב. לאחר שנה וחצי הצטרף אליהם אביו, שהחל לעבוד כמזכיר קהילת יפו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבלה עליה המשפחת את ההתעת'מנות, על מנת להישאר בארץ ישראל. הבן הבכור, דוד, שהיה מבוגרי המחזור הראשון של הגימנסיה הרצליה וחבר בהסתדרות המצומצמת התגייס לצבא העות'מאני ונשלח לקורס קצינים בטורקיה. עם הגירוש מתל אביב נדדה המשפחה לפתח תקווה, לאחר מכן כפר סבא, ולבסוף לזכרון יעקב.
באותם הימים, גילה קמרון את נטייתו הראשונית לרפואת החיות. הרצל חיותמן, חברו מהגימנסיה הרצליה מספר על מסע משותף שלהם אל תל אביב:
היינו יחידים בדרך. לאחר שעברנו את גבולות המושבה ועברנו בין גבעות החול - הדבקנו ערבי שהתנהל עם חמור צולע. אברהם התחיל להתעניין בסיבת צליעתו של החמור, והנה גילה פצע גדול בכתפו. על הפצע עטים זבובים רבים, ומתוכו מבצבצת פתילה שמקצה נוטפות טיפות מוגלה. שאל אברהם את הערבי, מדוע תחב את הפתילה בתוך הפצע; והערבי הסביר, כי הפתילה מוצצת את המוגלה ומחישה את ייבוש הפצע וריפויו. הדברים עשו רושם גדול על אברהם והוא אמר לו: כאשר אגדל, אלמד רפואת בהמות. בני אדם יודעים לספר בלשונם מה כואב להם, ואני רוצה לעזור לבעלי-חיים משום שהם אינם יודעים לספר על מכאוביהם...
לאחר המלחמה, שבה המשפחה לתל אביב, וקמרון חזר ללמוד בגימנסיה הרצליה. בבית הספר, עסק בלימודים עיוניים ומעשיים, אך הענף האהוב עליו היה גידול בעלי החיים. כאשר היה בן שתים עשרה, הוא הוצא מן הגימנסיה, בשל תעלוליו, ונסע לצידון, בה ייסד אחיו הבכור בית ספר ללימוד עברית, לילדי הקהילה. בהדרכת אחיו, המשיך בתוכנית הלימודים של הגימנסיה, ואף שקד על לימודי הערבית. לבסוף שב קמרון אל לימודי הגימנסיה, כאילו לא החסיר חודשים רבים.
ביוגרפיה > שנות ההכשרה

בהיותו בן שש עשרה עבר את טקס ההשבעה בפני מפקדי "ההגנה", לאחר פעולות רבות ושליחויות סודיות בין חבריה. כהשלמת ההכנסה המשפחתית, עסק בהדרכת תלמידים לקראת בחינות המעבר. קמרון סיים את לימודיו במחזור י"ג של גימנסיה הרצליה, ויצא לארצות הברית ללימודי רפואת בהמות, באוניברסיטת פנסילבניה, פילדלפיה. הוא היה התלמיד היהודי היחיד במחזורו במקצוע הרפואה הוטרינרית. לאחר קבלת תואר הד"ר, פנה לאוניברסיטה בניו ג'רזי, והמשיך את לימודיו בחקר מחלות עופות. שם פגש את אשתו רוז למשפחת יטבין, שהתגוררה בניו ברונזוויק, והשניים התחתנו בדצמבר 1930.
בשנת 1931 חזר קמרון לארץ ישראל ונתקבל לעבודות מחקר במעבדות האוניברסיטה העברית. כעבור שנה נולדה בתו היחידה, רנה. לאחר שלוש שנים באוניברסיטה התקבל קמרון לעבודה בשירות ממשלת המנדט הבריטי, במחלקה לעופות, כרופא בענף הלול ביישובי עמק יזרעאל. באותה תקופה גר עם משפחתו בחיפה, ושם הקים מעבדה צנועה לחקר מחלות שונות, בעיקר אלה המועברות לארץ עם עופות שהובאו מהארצות השכנות. מחקריו ותגליותיו באותה תקופה עשו לו שם עולמי כמדען חשוב בחקר מחלות עופות וריפוין.
בשנת 1947 אפשרה ממשלת המנדט לקמרון לנסוע לארצות הברית לצורך השתלמות מחקרית, וסיורים במעבדות ומכוני מחקר העוסקים במדע העופות. כשחזר לארץ, בשנת 1948, עמד היישוב היהודי בעיצומה של מלחמת העצמאות. את המעבדה ששכנה במושבה הגרמנית, העביר בלחץ חבריו להדר הכרמל, למרתף בטכניון, אשר שימש גם לצורכי "ההגנה". העוזרים הערבים של המעבדה הממשלתית פסקו מלבוא לעבודה, וקמרון עשה גם את כל העבודה בהכנת התרכיבים.
ביוגרפיה > שנות השיא

במרוצת הזמן קמרון חרג מחקר העופות בלבד, והחל בחקירת מחלות בעלי חיים אחרים, ומחלות המשותפות לבעלי חיים ולאדם. בשנת 1952 יצא מטעם האו"ם למסע בעניינים וטרינרים לארצות המזרח הרחוק ואירופה. בקונגרס הבין-לאומי הראשון למלחמה בכלבת שהתקיים בקונור, הודו, הנחה קמרון את הדיונים על המחלה. בשנת 1953 התבקש על ידי ארגון הבריאות העולמי לנסוע למלזיה, שם נפוצה מאוד מחלת הכלבת. הוא הדריך את התושבים בייצור התרכיב נגדה, והודות להדרכתו, פחתו מקרי הכלבת תוך שנתיים, עד לאפס.
בינתיים עיברת את שמו מקומרוב לקמרון. בשנת 1954 מונה על ידי מנהל משרד החקלאות למנהל המכון הוטרינרי, שעוד קודם לכן עמד בראש מדור הווירוסים שלו. לאחר האיחוד בין שני חלקי המכון, ששכנו עד אז בחיפה ובתל אביב, בבית דגן (1956–1957), קיבל על עצמו קמרון גם את ניהול השירותים הוטרינריים. במהלך שנות החמישים, זכה קמרון להכרה כלל עולמית כמומחה למחלות שונות, במיוחד למחלת הכלבת. בשנת 1953 הוזמן על ידי מנהל ארגון הבריאות העולמי להיות חבר בסגל היועצים למחלת הכלבת, ועדה שהיה חבר בה עד מותו. הוא פרסם מאמרים רבים בישראל ומחוצה לה, וכן השתתף בכנסים בין-לאומיים רבים: רומא, ז'נבה, קניה ואף במכון בבית דגן עצמו, כחלק מחגיגות העשור למדינת ישראל.
בשנת 1955 נולדה לבתו רנה ובעלה אלחנן מרגלית, נכדתו הבכורה של קמרון, אורנה.
ביוגרפיה > שנות השיא > אהבתו ליישוב ולמדינה

לאורך כל חייו בלטה אהבתו של קמרון לארץ ישראל ולמדינה. כאשר למד קמרון בפילדלפיה לימד הוראה בבית ספר יהודי בעיר. בנוסף ללימוד העברית ופרשת השבוע, כמקובל, ביקש קמרון להחדיר בילדים גם רוח ציונית, בתארו להם את החיים ואת הנוף בארץ התנ"ך. בנוסף, הוא ארגן מקהלה ולימד אותם לשיר משירי הארץ, וכן ערך הצגות ומחזות היסטוריים.
לקמרון היו עוד מנערותו קשרים עמוקים עם פעולות "הגנה". הוא מילא מספר תפקידים במסגרת זו, והיה אחד ממפקדי ההגנה בחיפה. גם בימי הפרעות הקשים ביותר, היה נענה לכל קריאה של אנשי ההתיישבות בצפון ישראל. קמרון הקפיד למלא את מחויבותו כווטרינר, גם אם היה עליו לנסוע במכוניתו דרך יישובי הערבים, על מנת לסייע ולעזור. לא פעם אף הצטרף בלילות המסוכנים אל חבריו בהגנת היישובים בתוך עמדות החפירה.
גם בפעילותו הבין-לאומית כווטרינר בעל שם עולמי, תמיד השתדל לייצג את ישראל בגאווה. אנשי מדע רבים היו באים אל המכון הווטרינרי בישראל להשתלם בהכנת תרכיבים, וקמרון היה מארח אותם בשמחה ומפיץ את הידע שהושג במכון.
ביוגרפיה > מותו

בשנת 1960, לאחר שחזר מאחת מנסיעותיו ללונדון, חש בלבו. קמרון לא גילה זאת לאיש, למעט קרוביו, פן ימנעו ממנו להמשיך בעבודתו הרבה. בבוקר יום שבת, 30 ביולי, הוא יצא כהרגלו לבית דגן, על מנת לבדוק מקרוב את ניסויו השונים, אך חש ברע ומיד שב לביתו. במוצאי שבת נפטר מדום לב, והוא בן חמישים ושלוש בלבד. נקבר בבית העלמין קריית שאול. לאחר מותו נולדו לו שני נכדים נוספים: אברהם (ארם), הקרוי על שמו, ויהונתן (יוני).
עבודתו המחקרית

ניתן להצביע על ארבעה תחומים רחבים בהם הצטיין קמרון בעבודתו המדעית. בתחומים אלה הגיע להישגים בעלי חשיבות לחקלאות בארץ, והם זיכו אותו בהכרה בין-לאומית רחבה:
עבודתו המחקרית > אבעבועות העופות

בשנות השלושים, יחד עם מורהו פרופ' פרד ר' בּוֹדֵט (Beaudette), ערך קמרון מחקרים על הפתוגנזה של מחלת הברונכיטיס אצל אפרוחים, והוכיח כי מחולל מחלה זו מתרכז בתוך קנה הנשימה של העופות המודבקים. בשורה של ניסויים הראה כי הדרך הטובה ביותר להרכבת עופות נגד אבעבועות היא דקירת עור הכנף במחט. בנוסף, קמרון ייצר תרכיב ממוייר לאפרוחים בני יום, ובכך סולקה כמעט לחלוטין מחלת אבעבועות שהטרידה את הלולנים מזה שנים.
עבודה רבה הוא השקיע בבידוד ובזיהוי של סלמונלות, הגורמות את מחלת הטיפואיד (typhoid) בעופות, וכן באמצעים נגד המחלה. קמרון הגדיר זן חדש של סלמונלה, ולאחר שהגדרה זו אושרה נקרא זן זה "סלמונלה תל אביב" (Salmonella telaviv).
עבודתו המחקרית > מניעת מחלת ניוקאסל

עבודותיו הראשונות של קמרון בווירוס מחלת ניוקאסל נעשו עוד בשנת 1937 בתל עדשים.
הוא הצליח ליצור גזע בלתי אלים של הווירוס, ועופות שקיבלו הרכבה זו, נמצאו עמידים מפני וירוס ניוקסל אלים.
וירוס מוחלש זה – "זן חיפה" ("קומרוב"), לא גרם את התוצאות הקשות של התרכיב הקודם לו, ויצא לו מוניטין רב בארץ ובעולם.
עבודתו המחקרית > תרכיב מוחלש נגד כלבת

בשנות החמישים עבד קמרון על תרכיב שיעזור להתמודד עם מחלת הכלבת. הוא ביצע העברות של הגזע "כלב" בעכברים ובעוברי תרנגולות, ובשנת 1952 הצליח להגיע לווירוס מוחלש, המצליח להתמודד עם וירוס אלים. תרכיב זה לא גרם לתופעות דומות שהיו בתרכיב הקלאסי של לואי פסטר.
תרכיב זה הוכר כיעיל על ידי ועדת מומחים של ארגון הבריאות העולמי, ונעשה בו שימוש רחב בארץ ובעולם.
עבודתו המחקרית > מחלת הפה והטלפיים

במחקר זה החל קמרון בשנת 1953, כאשר הצליח להעביר את הווירוס של מחלת הפה והטלפיים אל האוגר הסורי ולהתאימו אליו. בשנת 1957 הצליח לסגל גזעים שונים של הווירוס לאפרוחים בני יום. לאחר העברות רבות איבד הגזע את תכונותיו הפתוגניות לגבי בקר, אבל שמר על פעילותו כמקנה חסינות. לאחר העברות נוספת שביצע קמרון בעוברי תרנגולות, הפך הווירוס לבלתי-אלים לבקר, בהזרקה לתוך הלשון.
בעזרת עבודה זו נבלמה ההתפרצות האחרונה של מחלת הפה והטלפיים בארץ, בעזרת תרכיב "אסיה". פיתוח זה של קמרון היה הראשון מסוגו בעולם, והכה גלים במכונים גדולים וחשובים בצרפת, אנגליה, הולנד וברזיל.
הנצחתו

לאחר מותו נקרא על שמו המכון הווטרינרי ע"ש קמרון, המהווה את הזרוע האיבחונית והמחקרית של השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ופיתוח הכפר.
יום עיון על שם קמרון מתקיים בכל שנה, ובו מוענק פרס הוקרה על שם קמרון לחוקרים מצטיינים בתחומי החקלאות בארץ.
נקרא על שמו רחוב "פרופ' קמרון (אברהם)" בשכונת מכוני מחקר בראשון לציון.
פרסים

במהלך שנות עבודתו הקצרות זכה קמרון למספר פרסים יקרי ערך:
פרס האוניברסיטה העברית – הרכבת ניוקסל "זן חיפה" ("קומרוב").
פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים – עבודה משותפת עם ד"ר נ' הורנשטיין על מחקר מידות הארסיות של נגיף הכלבת
פרס צימרמן של "החקלאית" – פיתוח תרכיב "אסיה" כנגד מחלת הפה והטלפיים
פרס רוטשילד – עבודת מחקר מקורית ויוצאת דופן בתחום החקלאות (ניתן לאחר מותו)
פרסומים

מחקריו הרבים של קמרון, הכוללים מאמרים רבים שפורסמו בישראל ומחוצה לה, כונסו בספר לאחר מותו על ידי ארגון מגדלי העופות והמכון הוטרינרי:
אברהם קמרון, מחקרים וכתבים, הוצאת ספרית השדה, 1963, בעריכת א' אשל והד"ר א' הדני.
לקריאה נוספת

אברהם קמרון, מחקרים וכתבים, הוצאת ספרית השדה, 1963, בעריכת א' אשל והד"ר א' הדני. בפתח הספר מתוארים תולדות חייו של קמרון, וכן הישגיו המדעיים הבולטים.
ש. פלג, ד"ר אברהם קמרון-קומרוב (שלושים למותו), דבר, 30 באוגוסט 1960
הערות שוליים

↑  תאריך פטירתו על פי הספר מחקרים וכתבים, 1963. בדף הנפטר באתר "חברה קדישא" תאריך פטירתו הוא 31 ביולי.
↑  אברהם קמרון באתר GRAVEZ
↑  על פי רשימת רחובות שפרסמה עיריית ראשון לציון.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הפרס לא הוענק קודם לכן | פרס רוטשילד לחקלאות  1960 | הבא: יצחק ואהל |
קמרון בתקופת לימודיו בפילדלפיה, יוני 1928
ספר הזכרונות של מומינאבא

| --- | --- |

כריכת הספר בגרסה השוודית
 מידע כללי
 מאת:  טובה ינסון
 שפת המקור:  שוודית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  Schildts Förlags Ab
 תאריך הוצאה:  1950
 מספר עמודים:  169
 סדרה
 ספר קודם:  משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף
 הספר הבא:  קיץ מסוכן בעמק המומינים
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0140303235
 הספרייה הלאומית:  ספר הזכרונות של מומינאבא
ספר הזכרונות של מומינאבא (בשוודית: Muminpappans memoarer) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון אשר פורסם לראשונה בשנת 1950 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר הרביעי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי תמר שלמון ויצא לראשונה לאור בשנת 1968 בהוצאת זמורה ביתן. בשנת 2023 יצא הספר שנית לאור בעברית בתרגומה של דנה כספי.