stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראס פפנדראו
הערות שוליים

↑  Obituary: Andreas Papandreou
↑  התפטרה ממשלת יוון - פפנדראו מציע בחירות, על המשמר, 25 בדצמבר 1963
↑  מפלגת פפנדריאו מתפלגת, למרחב, 16 באוגוסט 1965
↑  מת המדינאי היווני גאורגי פפנדריאו, למרחב, 3 בנובמבר 1968
↑  פפנדריאו קורא להפלת המשטר ביוון, למרחב, 19 בינואר 1968
↑  ברוך חיים, פפנדריאו מרגיע את המערב, דבר, 8 בנובמבר 1981
משה ז"ק, המעגל היווני, מעריב, 23 באוקטובר 1981
↑  ז׳אק כהן (אתונה), פפנדראו לקח את כל הקופה, חדשות, 4 ביוני 1985
↑  סוכנויות הידיעות, 3 ועדות לחקירת ממשל פפנדראו, חדשות, 23 ביולי 1989
↑  רויטרס, מפלגת השלטון הסוציאליסטית ביוון הפסידה בבחירות למפלגה הדמוקרטית, חדשות, 20 ביוני 1989
1 2  עוזי בלומר, מעקב - מרגרט פפנדראו מסכימה לגירושי בזק, חדשות, 31 במאי 1989
↑  תוצאות מוקדמות ביוון: 47.5% למפ׳ השלטון, 40% לפפנדריאו, חדשות, 6 בנובמבר 1989
↑  ויקטור אליעזר, יוון: אף מפלגה לא זכתה ברוב הדרוש להקמת ממשלה, מעריב, 7 בנובמבר 1989
↑  סוכנויות הידיעות, סוף המשבר: זנופון זולוטאם ־ ראש ממשלת האיחוד הלאומי ביוון, מעריב, 22 בנובמבר 1989
↑  סוכנויות הידיעות, נמצא המנדט החסר שיאפשר הקמת ממשלה – ביוון, חדשות, 11 באפריל 1990
↑  רויטרס, ר״מ יוון לשעבר זוכה ממעילה במיליונים, חדשות, 19 בינואר 1992
↑  איי.פי, פפנדריאו מוביל בבחירות ביוון, חדשות, 11 באוקטובר 1993
↑  יואב קרני, ‏סכסוך שמתחיל בהתעקשות על שם - ונגמר בלקח מדיני חשוב, באתר גלובס, 24 ביוני 2018
↑  AP סוכנות ידיעות, Greece Gives a Last Sad Farewell to Papandreou, ניו יורק טיימס
↑  מ. מאיר, סופר "מעריב" באתונה, פפנדראו הזמין את ערפאת, מעריב, 26 בספטמבר 1979
↑  אריה מקל, יחסי ישראל-יוון, באתר מרכז בגין-סדאת למחקרים אסטרטגים, אוניברסיטת בר אילן, ‏ספטמבר 2015
↑  גליה לינדנשטראוס, פוליקרפוס גבריאלידס, עשור של יחסים קרובים בין יוון לישראל: הערכת מצב, באתר עדכן אסטרטגי - INSS המכון למחקר בטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב, ‏אפריל 2019
↑  מירה עוואד, ‏ראש ממשלת יוון: "המשבר הקשה ביותר בתולדותינו הסתיים", באתר גלובס, 3 באפריל 2010
↑  סוכנויות הידיעות, כמו אבא וסבא: עוד פפנדראו מנהיג את יוון, באתר ynet, 6 באוקטובר 2009
↑  רויטרס, קודם פגישה אחר כך גט, חדשות, 22 בינואר 1989
↑  Antenna News in English, Two wills of the late Andreas Papandreou submitted to the Court., Antenna News in English, ‏13 בספטמבר 1996
↑  Jacob Rogers, Victory in Greece: Legal case ended against Wikipedia editor, diff (בלוג של ויקימדיה), ‏18 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277172705171  PLWABN: 9812675259505606  BIBSYS: 90690071  BNC: 000035393  BnF: cb12159119h (data)  CANTIC: a19949868  CiNii: DA05862941  GND: 119250543  ISNI: 0000 0001 0887 9898  LCCN: n50050225  NKC: jo20211121078  NLA: 36490552  NLG: 26976  NTA: 067512348  RERO: 02-A003669118  SELIBR: 233317  SNAC: w6bp065j  SUDOC: 135347874  Trove: 1260214  VIAF: 36956756   WorldCat (עם VIAF): 36956756
אוניברסיטת ניירובי

| --- | --- |
סמל אוניברסיטת ניירובי

שער הכניסה הראשי לאוניברסיטת ניירובי
 אוניברסיטה
 מוטו:  "באחדות ועבודה In unity and work"
 השתייכות:  ממשלת קניה
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־69 שנים)
 מייסדים:  המנדט הבריטי בקניה
 בעלי תפקידים
 נשיא:  Prof. Patrick Verkooijen
 סגן נשיא:  Professor Stephen Kiama
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  49,047 (נכוון ל-2023)
 סטודנטים לתואר ראשון:  35,897
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  11,003
 מיקום
 מיקום:  ניירובי
 מדינה:  קניה קניה
 קואורדינטות:  1°16′46″S 36°48′59″E﻿ / ﻿1.2795584692146578°S 36.816310767203554°E﻿ / -1.2795584692146578; 36.816310767203554
 www.uonbi.ac.ke
  (למפת קניה מוגדלת) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי אוניברסיטת ניירובי(למפת קניה רגילה) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי אוניברסיטת ניירובי he
אוניברסיטת ניירובי, (באנגלית: University of Nairobi ;בקיצור UoN או uonbi; בסווהילית: Chuo Kikuu cha Nairobi) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית שבסיסה בניירובי והאוניברסיטה הגדולה ביותר בקניה. אף על פי שההיסטוריה שלה כמוסד חינוכי מתחילה ב-1956, היא הפכה לאוניברסיטה עצמאית רק ב-1970. במהלך שנת 1970, אוניברסיטת מזרח אפריקה (אנ') חולקה לשלוש אוניברסיטאות עצמאיות: אוניברסיטת מקררה, הנמצאת בקמפלה, אוגנדה, אוניברסיטת דאר א-סלאם בטנזניה ואוניברסיטת ניירובי בקניה. אוניברסיטת מזרח אפריקה הוקמה ביוני 1963כמכללה חיצונית עצמאית של אוניברסיטת לונדון.
במהלך שנת הלימודים 2023, למדו באוניברסיטה 49,047 סטודנטים, מתוכם 35,897 סטודנטים לתואר ראשון ו-11,003 סטודנטים לתארים מתקדמים.   כדי להתמודד עם הביקוש הגובר להשכלה גבוהה בקניה, האוניברסיטה השיקה מדיניות הרשמה חדשה שפתחה מסלולי הרשמה נוספים המאפשרים הרשמה במימון עצמי, המכונים בשם 'מודול 2' ו'מודול 3'.
'מודול 2' הוא תוכנית הרשמה המאפשרת לסטודנטים לממן את לימודיהם בעצמם, בניגוד לסטודנטים הממומנים על ידי הממשלה. תוכנית זו נועדה להרחיב את הגישה להשכלה גבוהה עבור אלו שלא הצליחו להתקבל לתוכניות הממומנות על ידי הממשלה בשל מגבלות תקציביות ממשלתיות ומספר מקומות מוגבל שבמימון. לדוגמה, בשנת הלימודים 2022/2023, האוניברסיטה קיבלה 10,000 סטודנטים חדשים, מתוכם 6,000 בתוכנית 'מודול 1' הממומנת על ידי הממשלה, ו-4,000 בתוכנית 'מודול 2' במימון עצמי.
היווסדה של האוניברסיטה

הקמת אוניברסיטת ניירובי החלה בשנת 1956 עם ייסוד המכללה הטכנית המלכותית (Royal Technical College), שקיבלה קבוצת בוגרי תיכונים (בעלי תעודות בגרות), הראשונה שלה, לקורסים טכניים באפריל אותה שנה. ב-25 ביוני 1961,המתמטיקאי הסקוטי פרופסור ג'יימס מורטון היסלופ, לשעבר מאוניברסיטת וויטווטרסרנד, הפך את המכללה, למכללה האוניברסיטאית השנייה במזרח אפריקה, תחת השם המכללה המלכותית של ניירובי (Royal College of Nairobi). המוסד הצטרף לתוכנית "יחסים מיוחדים" של אוניברסיטת לונדון והחל להכין סטודנטים בפקולטות לאמנויות, מדעים והנדסה לתארים של אוניברסיטת לונדון. במקביל, סטודנטים בפקולטות אחרות כמו הפקולטה ללימודים מקצועיים מיוחדים (ששמה שונה מאוחר יותר לפקולטה למסחר) והפקולטה לארכיטקטורה המשיכו להעניק דיפלומות להסמכות של גופים/מוסדות מקצועיים.
המעבר ממכללה טכנית לאוניברסיטה היה חלק מתהליך רחב יותר של פיתוח ההשכלה הגבוהה במזרח אפריקה בתקופה הקולוניאלית המאוחרת, שבו מוסדות חינוך שודרגו כדי לספק תארים אקדמיים ולהכשיר כוח אדם מקצועי עבור האזור. הצטרפות המכללה לתוכנית 'יחסים מיוחדים' של אוניברסיטת לונדון אפשרה לה להעניק תארים ברמה בינלאומית, ובכך למשוך סטודנטים מכל רחבי מזרח אפריקה. הפקולטות השונות סיפקו הכשרה במגוון תחומים, מה שהגביר את היכולת של האזור להתמודד עם אתגרים כלכליים וחברתיים.
ב-20 במאי 1964 שונה שם הקולג' המלכותי של ניירובי לאוניברסיטה קולג' בניירובי כמכללה המכוננת של האוניברסיטה הפדרלית של מזרח אפריקה. במהלך תקופה זו, סטודנטים רשומים למדו לתארים באוניברסיטה שהוענקו על ידי אוניברסיטת מזרח אפריקה במקום אוניברסיטת לונדון. בשנת 1970, היא הפכה לאוניברסיטה הלאומית הראשונה בקניה ושמה שונה לאוניברסיטת ניירובי.
היסטוריה

הרעיון להקים מוסד להשכלה גבוהה בקניה החל בשנת 1947, כאשר ממשלת המנדט הבריטי של קניה תכננה להקים מכון טכני ומסחרי בניירובי. עד 1949, התוכנית התפתחה לכדי יוזמה שמטרתה הענקת השכלה טכנית גבוהה בקניה. בספטמבר 1951, הוענק כתב זכויות מלכותי (Royal Charter) למכללה הטכנית המלכותית בניירובי, ואבן הפינה של המכללה הונחה באפריל 1952.
במהלך אותה תקופה, הקהילה האסייתית במזרח אפריקה תכננה להקים מכללה לאמנויות, מדעים ומסחר לזכר מהאטמה גנדי. כדי למנוע כפילות במאמצים, אגודת גנדי ממוריאל חברה לממשלות מזרח אפריקה, והמוסד המוצע שולב במכללה הטכנית המלכותית של מזרח אפריקה באפריל 1954, בניירובי. המכללה פתחה את שעריה למחזור הסטודנטים באחד באפריל 1956.
ב-24 באוקטובר 1956, הנסיכה מרגרט חנכה רשמית את המכללה הטכנית המלכותית של מזרח אפריקה בניירובי.
בהמשך, המכללה עברה מספר שינויים והפכה לאוניברסיטת ניירובי, המוסד הראשון להשכלה גבוהה בקניה.
זמן קצר לאחר תחילת שנת הלימודים במכללה, נבחן מחדש מבנה ההשכלה הגבוהה בקניה. בהמלצת ועדת היגוי שהוקמה בשנת 1958, בראשות סר ג'ון לוקווד, סגן נשיא אוניברסיטת לונדון, עברה המכללה הטכנית המלכותית בניירובי שינוי משמעותי. ב-25 ביוני 1961, הפכה המכללה למכללה האוניברסיטאית השנייה במזרח אפריקה, תחת השם "המכללה המלכותית ניירובי - Royal College Nairobi".
ב-20 במאי 1964, שונה שמה של "המכללה המלכותית ניירובי" ל"מכללת האוניברסיטה, ניירובי" (University College, Nairobi). עם קבלת מעמד זה, המוסד הכין סטודנטים לתוארי בוגר שהוענקו על ידי אוניברסיטת לונדון, ובמקביל המשיך להציע תוכניות להענקת דיפלומה. מכללת האוניברסיטה ניירובי פעלה במתכונת זו עד 1966, אז החלה להכין סטודנטים לתארים של אוניברסיטת מזרח אפריקה, למעט המחלקה למדעי הבית. ב-1 ביולי 1970, פורקה אוניברסיטת מזרח אפריקה, ושלוש המדינות קניה, אוגנדה וטנזניה הקימו כל אחת אוניברסיטה לאומית משלה. התפתחות זו הובילה להקמת אוניברסיטת ניירובי על פי חוק שנחקק על ידי הפרלמנט של קניה. מאז 1970, האוניברסיטה גדלה ממוסד מבוסס פקולטות עם 2,768 סטודנטים, למוסד מבוסס קולג'ים עם למעלה מ-68,000 סטודנטים.
בשנת 2001, מכון קונפוציוס הראשון באפריקה, נפתח בשיתוף פעולה בין אוניברסיטת ניירובי ואוניברסיטת טיאנג'ין בסין.
פרופיל

אוניברסיטת ניירובי, זהו תאגיד שהוקם על פי חוק האוניברסיטאות 2012 (Universities Act 2012) של חוקי קניה ובהתאם לאמנה (Charter) שהוענקה לה. חוק האוניברסיטאות 2012 הוא בעל חשיבות מרכזית עבור כל מוסד להשכלה גבוהה בקניה, שכן הוא מבסס את המסגרת החוקית והמנהלתית לפעילותם. האמנה מספקת מנדט ברור המאפשר למוסדות כגון אוניברסיטת ניירובי לפעול במלוא העצמאות והאחריות הציבורית.
באמצעות תוכניות מודול II ו-III, אוניברסיטת ניירובי פתחה את שעריה לאלפי קנייתים וזרים, במיוחד מסודן, על בסיס תשלום. תוכניות אלו מיועדות לסטודנטים העומדים בדרישות הקבלה האוניברסיטאיות, אך לא הצליחו להתקבל לתוכניות הרגילות בשל מגבלות תקציביות ממשלתיות שהגבילו את מספר הסטודנטים. בנוסף לתוכניות הרגילות, מתקיימים שיעורים גם בערבים ובסופי שבוע, וכן במרכזי הלימוד החוץ-אוניברסיטאיים הממוקמים בערי המחוז ברחבי המדינה.
תוכניות מודול II ו-III, הידועות גם כתוכניות "מקבילות" או "פרטיות", מאפשרות לסטודנטים לשלם שכר לימוד מלא ובכך לקבל גישה להשכלה גבוהה, מעבר למגבלות התקציביות של הממשלה. מהלך זה נועד להרחיב את הנגישות להשכלה גבוהה בקניה, במיוחד לאור הביקוש הגובר. השיעורים המתקיימים בערבים, בסופי שבוע ובמרכזי הלימוד החוץ-אוניברסיטאיים מאפשרים גמישות לסטודנטים עובדים או לאלו המתגוררים באזורים מרוחקים. למרות הכוונות הטובות, מחקרים מראים כי רוב הסטודנטים בתוכניות אלו מגיעים מאזורים עירוניים ומשפחות אמידות יותר, מה שמעלה שאלות לגבי הנגישות האמיתית של התוכניות לאוכלוסיות מוחלשות.
אוניברסיטת ניירובי החלה לקבל סטודנטים לקורסים במכללת האוניברסיטה על שם קויטאלל ארפ סאמואי (Koitalel Arap Samoei University College) בתחומי המשפטים, מינהל עסקים וחינוך, שהחלו בינואר 2015. זהו פרויקט משותף של ממשלת מחוז ננדי ואוניברסיטת ניירובי. מכללת קויטאלל ארפ סאמואי הוקמה כמכללת בת של אוניברסיטת ניירובי במחוז ננדי, קניה. הקמת המכללה נועדה להרחיב את הגישה להשכלה גבוהה במחוז ננדי ובאזורים הסמוכים, עם דגש על תחומי המשפטים, ניהול עסקים וחינוך. הפרויקט מומן בשיתוף פעולה בין ממשלת מחוז ננדי, שהקצתה כ-2 מיליארד שילינג קנייתי לבנייה, לבין אוניברסיטת ניירובי, שסיפקה את התמיכה האקדמית והניהולית.
ארגון מחדש

ב-1983, אוניברסיטת ניירובי התמודדה עם התרחבות מהירה ומורכבויות ניהוליות, מה שהוביל להחלטה על ביזור המנהל. כתוצאה מכך, הוקמו שישה קולג'ים (מכללות), שכל אחד מהם נוהל על ידי פרובוסט (Provost), במטרה לשפר את היעילות והניהול.
בשנת 2021, האוניברסיטה עברה ארגון מחדש נוסף, שבו הוחלט להחליף את מבנה הקולג'ים בפקולטות, שכל אחת מהן מנוהלת על ידי דיקן. מהלך זה נועד לפשט את המבנה הארגוני, לשפר את היעילות התפעולית ולהתאים את האוניברסיטה לצרכים האקדמיים והניהוליים המודרניים. וביטלה בהדרגה את המכללות.
פקולטות

רפואה וטרינרית
מדעי החברה והאמנויות
מדע וטכנולוגיה
משפטים
חקלאות
מדעי הניהול והעסקים
חינוך
הנדסה
סביבה בנויה ועיצוב
מדעי הבריאות
מחלקות

כלכלה חקלאית
מדעי המזון, תזונה וטכנולוגיה
ניהול משאבי קרקע וטכנולוגיה חקלאית
מדעי הצמח והגנת גידולים
בלשנות, שפות וספרות
היסטוריה וארכאולוגיה
פילוסופיה ולימודי דת
ספרנות ומידע
אמנות ועיצוב
אדריכלות
ניהול נדל"ן ובקרת כמויות
תכנון עירוני ואזורי
מנהל עסקים
כספים וחשבונאות
מדעי הניהול ותכנון פרויקטים
וחטיבות אקדמיות > חינוך

ניהול חינוכי, מדיניות ולימודי תוכנית לימודים
יסודות חינוכיים
תקשורת חינוכית ולימודים פדגוגיים
חינוך מרחוק ולימודים
חינוך גופני וספורט
וחטיבות אקדמיות > הנדסה וטכנולוגיה

הנדסה מכנית וייצור
הנדסה אזרחית ובנייה
הנדסת חשמל ומידע
הנדסה סביבתית ומערכות ביולוגיות
טכנולוגיות חלל וגיאו-מרחב
וחטיבות אקדמיות > מדעי הבריאות

מדעי השיניים
מדעי הסיעוד
בריאות הציבור ובריאות עולמית
כירורגיה
אנטומיה ופיזיולוגיה של האדם
רפואה קלינית וטיפולית
רפואת ילדים ובריאות הילד
מיילדות וגינקולוגיה
פתולוגיה של האדם
פסיכיאטריה
הדמיה רפואית ורדיולוגיה
מיקרוביולוגיה רפואית ואימונולוגיה
וחטיבות אקדמיות > מדעים נוספים

רוקחות
כימיה
מחשוב ואינפורמטיקה
מתמטיקה
פיזיקה
ביולוגיה
מדעי האדמה והאקלים
ביוכימיה
וחטיבות אקדמיות > מדעי החברה וההתנהגות

אנתרופולוגיה, מגדר ולימודים אפריקניים
כלכלה, אוכלוסייה ולימודים דמוגרפיים
סוציולוגיה, עבודה סוציאלית ולימודי נשים אפריקניות
מדעי המדינה, דיפלומטיה ומנהל ציבורי
עיתונאות ותקשורת המונים
וחטיבות אקדמיות > בריאות וטרינרית

אנטומיה ופיזיולוגיה וטרינרית
ייצור בעלי חיים
לימודים קליניים
פתולוגיה וטרינרית, מיקרוביולוגיה ופרזיטולוגיה
דירוגים

בשנת 2023, המגזין הבריטי Times Higher Education דירג את אוניברסיטת ניירובי בתוך קבוצה האוניברסיטאות המדורגות במקומות 1201–1500 ברחבי העולם.
נכון לדצמבר 2024 לפי דירוג Webometrics המדרג 30,000 אוניברסיטאות בעולם. אוניברסיטת ניירובי מובילה (במקום הראשון) בדירוג מוסדות להשכלה גבוהה בקניה. היא מדורגת במקום 16 באפריקה ובמקום 1045 בעולם. בדרוג האוניברסיטאות המצטיינות בעולם האוניברסיטה מדורגת במקום 1756.
ראו גם

קניה
ניירובי
בנימין שבילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במרץ 1956 (בן 68) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2017)  פרס ברנשטיין (2006)  פרס ניומן (2019) 
 
בנימין (בני) שבילי (נולד ב-24 במרץ 1956) הוא משורר, סופר ועורך ישראלי.
ביוגרפיה

בנימין שבילי נולד בירושלים בשנת 1956, גדל בשכונת ימין משה. למד ספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בעבר לימד במכללת עלמא. בתחילת שנות ה-80 יזם וערך את כתב העת הירושלמי לספרות ״מראות״. מאז שנת 2014 משמש כעורך הראשי של 62 הוצאה לאור.
שלושת ספריו: "קסטוריה" "הירידה מן הצלב'" ו"פה לין הלילה", הם טרילוגיה ספרותית של תיאור מסעות.
שבילי נשוי לנעמי, בתו של חוקר היהדות פרופ' אפרים אלימלך אורבך, ומתגורר ביישוב צור הדסה.
פרסים

פרס הארי הרשון לשירה של האוניברסיטה העברית
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 1998 (תשנ"ח).
פרס ירושלים לספרות על שם עגנון לשנת 2002.
פרס ברנשטיין על ספר שירה עברי מקורי לשנת 2006.
פרס דוליצקי של האוניברסיטה העברית על מכלול יצירותיו לשנת 2013.
פרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת 2017 (תשע"ז).
פרס ניומן לשנת 2019.
ספריו

משפחה שחורה: ספר השירים תשל"ח-תשמ"ב (מראות, 1983)
ילד מעיף עפיפון במאה הי"ז: שירים (איכות, 1988)
שירי געגועים למכה (תמוז - אגודת הסופרים, 1992)
קסטוריה (הוצאת שוקן 1998)
שירי התייר הגדול (הוצאת שוקן 1999)
הירידה מן הצלב (הוצאת שוקן 2000)
פה לין הלילה (הוצאת שוקן 2002)
מילון חדש של ייסורים (הוצאת שוקן 2004)
שביל החלב (הוצאת שוקן, 2005)
ספריית הלב (זמורה-ביתן 2011)
ספר יסירה (סדרת כבר לשירה, הוצאת מוסד ביאליק, 2012)
ביום שנולד הבעש"ט נשרף הגיהנום - אנתולוגיה של הסיפור החסידי (62 הוצאה לאור, 2015)
נהר הפה (אבן חושן, 2019)
שירים ליוה (הוצאת מקום לשירה, 2022)
ספריו > עורך

אבישר הר-שפי, אל אשר לו אחוזת הארץ (62 הוצאה לאור, 2015)
חיה אסתר, הבלנדר במוח שלי תנור (62 הוצאה לאור, 2016)
לקריאה נוספת

גלעד מאירי, "צִיּוֹן הָלוֹ, תִּשְׁאֲלִי מָה עֲשִׂיתֶם לִי: על 'ספר יסירה' לבנימין שבילי", פופואטיקה 1, הוצאת מקום לשירה. 2020. עמ' 203-208.
בריג'יט פיג'ין קלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 פאלו אלטו, ארצות הברית 
 פטירה:  20 באוקטובר 2016 (בגיל 65 בערך) מטרופולין אורבנה-שמפיין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2006)  פרס ויטינג (1996)  עמית האקדמיה האמריקאית לשירה (2008)  פרס המשוררים הצעירים של ייל 
 
בריג'יט פיג'ין קלי (באנגלית: Brigit Pegeen Kelly;‏ 1951 – 14 באוקטובר 2016) הייתה משוררת אמריקאית.
חייה

קלי נולדה בפאלו אלטו, קליפורניה, גדלה בדרום אינדיאנה וחיה רוב חייה הבוגרים במרכז אילינוי. היא שמרה על פרטיותה בקנאות, ומעט מאוד ידוע על חייה. היא הייתה נשואה למייקל מדוניק (Madonick), משורר וסופר, ולהם היו שלושה ילדים. ב-1997 הייתה קלי משוררת הבית של קתדרת למונט באוניברסיטת פיליפס אקסטר.
קלי לימדה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, באוניברסיטת פרדו ובקולג' וורן וילסון.
יחד עם מדוניק הייתה פרופסור לאנגלית ולרטוריקה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. היא מתה ב-14 באוקטובר 2016 באורבנה-שמפיין, אילינוי.
פרסים

2008: מלגה של האקדמיה האמריקאית למשוררים
2006: מלגת קרן הזיכרון של ג'ון סיימון גוגנהיים
2005: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס פוליצר (שירה)
2005: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס חוג המבקרים הלאומי לספר שירה (אנ')
2005: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס ספר השירה של הלוס אנג'לס טיימס
2005: זוכת מלגה של הקרן הלאומית לאמנויות
1999: זוכת פרס ויטר ביינר לשירה מטעם האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות
1996: זוכת פרס וייטינג (אנ')
1995: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס ספר השירה של הלוס אנג'לס טיימס
1994: זוכת פרס ג'יימס לפלין (אנ') לשירה
1986: זוכת פרס המשוררים הצעירים של ייל; נבחרה על ידי ג'יימס מריל (אנ')
1986: פרס השירה של Discovery/The Nation
ספרים

Poems: Song and the Orchard. Carcanet Press. 2008. ISBN 978-1-85754-979-9.
The Orchard. BOA Editions, Ltd. 2004. ISBN 978-1-929918-48-5.
Song. BOA Editions, Ltd. 1995. ISBN 978-1-880238-13-4.
To the Place of Trumpets. Yale University Press. 1987. ISBN 978-0-300-04150-7.
הערות שוליים

↑  Kelly, Brigit Pegeen (4 בפברואר 2014). "Brigit Pegeen Kelly". poets.org. נבדק ב-19 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brigit Pegeen Kelly Biography - eNotes.com". enotes.com. נבדק ב-19 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "UIUC Creative Writing Program". illinois.edu. אורכב מ-המקור ב-2011-07-19. נבדק ב-19 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brigit Pegeen Kelly". poetryfoundation.org. 18 בנובמבר 2016. נבדק ב-19 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brigit Pegeen Kelly". poetryfoundation.org. 18 בנובמבר 2016. נבדק ב-19 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Melissa Merli, Ask 'Mimi,' Nov. 6, 2016, The News-Gazette, ‏2016-11-06 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810675429005606  GND: 1055707840  ISNI: 0000 0000 3469 0813  LCCN: n86062404  SNAC: w6fj5fq2  SUDOC: 127375716  VIAF: 268809053   WorldCat (עם VIAF): 268809053 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בריג'יט פיג'ין קלי".
זרח ברנט

| --- | --- |
זרח ברנט
זרח ברנט
 לידה:  16 באפריל 1843 ט"ז בניסן ה'תר"ג ציטוביאן, פלך קובנה האימפריה הרוסית
 פטירה:  15 באוקטובר 1935 (בגיל 92) י"ח בתשרי ה'תרצ"ו תל אביב
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 פעילות בולטת:  יוזם ומקים שכונת נווה שלום בתל אביב
 ידוע בשל:  פעיל ציוני, מהמתיישבים הראשונים של אם המושבות פתח תקווה
 תפקיד:  ציר בוועידת קטוביץ
 
זֶרַח בַּרְנֵט (ט"ז בניסן ה'תר"ג, 16 באפריל 1843, ציטוביאן, פלך קובנה האימפריה הרוסית – י"ח בתשרי ה'תרצ"ו, 15 באוקטובר 1935, תל אביב) היה ממקימי שכונת מאה שערים בירושלים, ממקימי העיר פתח תקווה וממתיישביה הראשונים. בשנת 1890 יזם והקים את שכונת נווה שלום, מהשכונות הראשונות בתל אביב שמחוץ לחומות יפו. בשנת 1884 היה ברנט ציר בוועידת קטוביץ.
קורות חיים

ברנט יליד ט"ז ניסן תר"ג 1843. נולד וגדל בציטוביאן בפלך קובנה אשר באימפריה הרוסית. למשפחה חרדית. בילדותו למד ברנט בתלמוד תורה שבעירו, וכן בישיבת סלובודקה, שבה הושפע מרבו חיים קרויזר, שהיה גם מיסטיקן ואוהב ציון נלהב. לאחר מכן התחתן עם רחל לאה ועבר להתגורר בלונדון, שם עסק בפרוונות ובלימוד תורה במשך שבע שנים.
ב-1871 עלה לראשונה לארץ ישראל. הוא הגיע ליפו ב-10 בנובמבר (כ"ו מרחשון) וכעבור 14 יום התיישב בירושלים. הוא עסק במסחר והפסיד את כל כספו. בעקבות זאת חזר ללונדון, שם עסק במשך כשנה במסחר והצליח לחסוך סכום כסף לצורך שיבה לירושלים. בשנת 1874 חזר לארץ ונמנה עם בוני שכונת מאה שערים בירושלים. כשאזל כספו, חזר שוב ללונדון, הפעם יחד עם משפחתו, ושהה שם במשך שנתיים. בשבט תרל"ז (1877) חזר לארץ ישראל עם משפחתו. ב-1878 הצטרף אל יואל משה סלומון וחבריו בהקמת העיר פתח תקווה, כאשר היה מרוכשי הקרקע הראשונה ומתיישביה. ברנט סיפר בזכרונותיו על הפעם השנייה שבה ביקרו באדמה שנרכשה, ב-25 ביולי 1878: "כשאך ראינו מרחוק את הגבעה שיחדנו למקום מושבנו, התקדמתי אני במהירות על הסוס והתנפלתי על הככר, נשקתי את האדמה והרויתיה בדמעות שמחה וגיל. כמוני עשו גם יתר חברי... הרגשתי אז כאילו נולדתי מחדש ובמקום הזה היו הורתי ולידתי." בתחילה סירבה אשתו ללכת אחריו ודרשה ממנו גט, אך הרב שמואל סלנט, רבה של עדת האשכנזים בירושלים, פסק שעליה ללכת אחר בעלה.
ברנט תרם לבניית בית המרחץ במושבה, הכניס ספר תורה לבית הכנסת.
עקב הכרותו עם העיר לונדון והשפה האנגלית, נסע אליה חמש עשרה פעמים, לצרכיו האישיים והציבוריים. בין השאר, נפגש בה עם הברון רוטשילד פעמיים.
בשנת 1880 החליט ברנט לבנות בית בפתח תקווה, הוא ובני משפחתו החלו בליבון הלבנים ובנאי ערבי בנה את הבית בן הקומה האחת. בעקבות חורף קשה במיוחד שהבית החדש לא הועיל להגן מפניו, חלה ברנט בקדחת וחזר ללונדון. רק בשנת 1885 חזר ברנט לפתח תקווה ובנה בית אבן בן שתי קומות שהיה הראשון מסוגו במושבה. הוא חגג את חנוכת ביתו באירוע רב משתתפים שתיאורו ניתן על ידי בוימגרטן, כתב עיתון "המגיד":
"למחרת יום השבת היה יום ל"ג בעומר, ביום זה ערך זרח ברנט חגיגה גדולה לחנוכת ביתו, לאירוע היו מוזמנים רבים בהם כל בני המושבה, תושבי המושבות הסמוכות ונכבדים מיפו... לא אחטא בהחליטי, כי מיום גלות ישראל מעל אדמתו, לא נאסף המון אדם רב, כארבע מאות איש לשמוח במקום הזה".
בשנת 1886 שימש הבית כמבצר בפני ההתקפה על פתח תקווה. לאחר מכן נמכר ובימי העלייה השנייה הוקם בחלקו "מועדון הפועלים".
ב-1890 מכר ברנט את ביתו בפתח תקווה ורכש אדמות סמוך ליפו, שעליהן הוקמה לימים שכונת נווה שלום. רבה של יפו, הרב נפתלי הרץ הלוי, עבר להתגורר בשכונה ובעקבותיו באו משפחות נוספות. בשנת 1896, כשגדל מספר תושבי השכונה, תרם ברנט את הקרקע לבנית המוסד החינוכי "שערי תורה", וכן הקים בשכונה, את הישיבה "אור זורח" שנקראה על שמו, וממנה יצא מסע הלווייתו.
זרח ברנט הונצח ברחובות על שמו במספר ערים בארץ ובהן פתח תקווה, ירושלים ותל אביב, ובבית כנסת הנושא את שמו בשכונת הר נוף בירושלים. כמו כן, ברחוב בר כוכבא בפתח תקווה עומד בית זרח ברנט.
שמו של ברנט מוזכר בבלדה על יואל משה סלומון, שירו של יורם טהרלב, כאחד מחמשת הרוכבים מקימי פתח תקווה.
בשנת 1929 פרסמה חנה טרגר, בתו של זרח ברנט, את חוברת זיכרונותיו, ובה תיארה את ילדותה, את החיים במושבה ואת קשייה של אמה במקום.
משפחתו

ברנט היה נשוי לרחל לאה לבית הכהן, בתו של יצחק הכהן, סוחר אמיד מלונדון, יליד ליטא.
אחותו דינה ברלוביץ נישאה ליוסף ברלוביץ, והם עלו לארץ ב-1893. בנם: יצחק ברלוביץ.
ילדיו:
חנה טרגר-ברנט, סופרת.
אליהו, נישא למנוחה בתו של אברהם זוסמן (טֶלזֶר), עורך היומון העברי "האריאל" בשנתיים האחרונות להופעתו.
רבקה (כונתה "בקי אפנדי"; אשתו של הרב דוד חיימסון בניו יורק).
דבורה (אשתו של ישראל מזר, חזן בבואנוס איירס).
אברהם נישא לשפרה היא בתו של הרב הירושלמי מנחם נתן נטע אוירבך.
אליעזר יהודה.
רוזה (אשתו של הרב ברוורמן בניו יורק).
לקריאה נוספת

זרח ברנט, זכרונות ר' זרח ברנט, ירושלים תרפ"ט (אוטוביוגרפיה).
משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב כרך א', הוצאת דביר, תל אביב, 1939
מזכרונות זרח ברנט, בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק כז: "אחד המתיישבים בפתח־תקוה מספר", ראשית תרל"ב–תרמ"ב (1871–1882), עמ' 271–285; פרק לג: "התנפלות על פתח־תקוה", תרמ"ו (1886), עמ' 317–318; פרק נז: התרחבות היישוב ביפו: יסוד השכונה "נוה-שלום", תר"ן (1890); עמ' 625–627.
הערות שוליים

↑  חיפוש קברים בהר הזיתים, ירושלים, באתר הר הזיתים, ירושלים, ‏15 בפברואר 2016
↑  זרח ברנט, יפה ברלוביץ. מתוך פרויקט בן יהודה
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, עמ' 271–272.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, עמ' 272–273.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, עמ' 274.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, עמ' 275–276.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, עמ' 276.
↑  האנציקלופדיה העברית כרך ט' עמוד 846.
↑  ד"ר שאול ספיר, זרח ברנט והקמתה של שכונת נוה-שלום מחוץ לחומותיה של יפו, המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.
↑  דוד תדהר (עורך), "דינה ברלוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1206.
↑  דוד תדהר (עורך), "יוסף ברלוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 131.
↑  דוד תדהר (עורך), "יצחק ברלוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1284.
↑  דוד תדהר (עורך), "חנה טרגר (ברנט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 371.
↑  וראו: שלמה שבא, האשה הזוכרת, דבר, 20 באוגוסט 1971, המשך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502405305171  ISNI: 0000 0000 6696 2182  LCCN: nr2003028251  VIAF: 34402358   WorldCat (עם VIAF): 34402358
ג'וזף אדוארד שיגלי

| --- | --- |

 לידה:  1909 
 פטירה:  מאי 1994 (בגיל 85 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  Mechanisms and Robotics Award (1974) 
 
יוסף אדוארד שיגלי (באנגלית: Joseph Edward Shigley;‏ 10 באפריל 1909 - 19 במאי 1994) היה מהנדס אמריקאי אשר ידוע כאחד התורמים הגדולים ביותר לאקדמיה בתחום התכן המכני.