stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדריאה ואקארו
ביוגרפיה

ואקארו נולד בנאפולי, בהשפעת אביו החל בלימודי ספרות ולאחר מכן פנה לתחום האמנות והחל בגיל שש עשרה להתמחות אצל ג'ובאני טומאסו פסארו.
לאחר שנת 1630 היה בקשר עם גווידו רני, אנתוני ואן דייק, ופייטרו נובלי (אנ'), ויצר העתקים של ציוריהם.
בשנת 1640 נולד מנישואיו השניים בנו הצייר ניקולה ואקארו (אנ').
בשנת 1656 המיתה מגפה את מחצית אוכלוסיית נאפולי ביניהם הציירים ברנרדו קוואלינו (אנ') ומאסימו סטנציונה (אנ') עימם ואקארו היה בקשר הדוק.
בשנת 1665 היה בין המיסדים של גילדת הציירים בנאפולי ביניהם הצייר הצעיר לוקה ג'ורדאנו (אנ').
בין תלמידיו של ואקארו: ג'אקומו פארלי (אנ'), וג'וזפה פאטורסו (אנ').
גלריה

לוט ובנותיו במוזיאון לאמנויות יפות בריו דה ז'ניירו
פגישת יצחק ורבקה במוזיאון הפראדו
פגישת יעקב ורחל בארמון המלכותי של נאפולי
עגל הזהב, מוזיאון קאפודימונטה בנאפולי
דוד עם ראש גוליית במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס
ניצחון דוד, מוזיאון קאפודימונטה
יהודית עם ראשו הכרות של הולפרנס
מידאס
רינאלדו וארמידה, מוזיאון קאפודימונטה
טבח החפים מפשע, מוזיאון קאפודימונטה
החייאת לזרוס במוזיאון לאמנות של אינדיאנפוליס
אורפיאוס והנימפות בארמון המלכותי של נאפולי
אייס ספייס

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 2000 (בת 24) ארצות הברית הברונקס, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  איזיס גסטון
 שם במה:  אייס ספייס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2021
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק 
 עיסוק:  ראפרית
 סוגה:  היפ הופ • דריל
 שפה מועדפת:  אנגלית אמריקאית, ספרדית 
 חברת תקליטים:  קפיטול • 10K Projects
 icespicemusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אייזיס גאסטון (באנגלית: Isis Gaston; נולדה ב-1 בינואר 2000), הידועה בשם הבמה אייס ספייס (Ice Spice), היא ראפרית אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה בשנת 2021 לאחר שפגשה את המפיק מחברת התקליטים Purchase College. פריצתה הגדולה של אייס ספייס קרתה בזכות הסינגלים "Munch (Feelin' U)", "Bikini Bottom" ו-"In Ha Mood", שנכללו במיני-אלבום הבכורה שלה, Like..?.
קריירה > 2000–2020: תחילת דרכה

אייזיס גאסטון נולדה ב-1 בינואר 2000, בברונקס, ניו יורק, שם גדלה בשכונת פורדהאם רואד. היא הבכורה מבין חמישה אחים. אביה, ראפר לשעבר, הוא אפרו-אמריקאי וממוצא ניגרי, ואילו אמה, שילדה את גסטון בגיל 17, היא דומיניקנית. השניים נפגשו לראשונה במקדונלד'ס, והתגרשו כשגאסטון הייתה בת שנתיים. כיוון שהוריה היו עסוקים לעיתים קרובות בעבודה, היא בילתה הרבה מזמנה עם סבה, סבתה ובני דודיה. היא למדה בבית הספר בברונקס עד שנשלחה לבית ספר תיכון קתולי ביונקרס.
בגיל שבע, היא האזינה למוזיקת היפ הופ והושפעה מכך רבות. לאחר שהאזינה לראפרים כמו ליל קים; היא כתבה שירי ראפ ופריסטייל בעת שהייתה בבית הספר היסודי ועד התיכון. בהמשך לכך, למדה באוניברסיטת ניו יורק ושיחקה כדורעף.
קריירה > 2021–הווה: פריצה ו-Like..?

אייס ספייס החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2021 לאחר שנפגשה עם המפיק המוזיקלי, RiotUSA, בעת שלמדו ב-SUNY, משם היא נשרה בסופו של דבר. הוא הפיק את סינגל הבכורה שלה, "Bully Freestyle", שיצא לאור במרץ 2021 לאחר שסרטון שלה עושה את אתגר "Bus It" הפך לוויראלי בטוויטר. שירה "Name of Love" זכה להצלחה ב-SoundCloud, מה שהוביל אותה לזכות לפופולריות באינסטגרם. השיר שלה "Munch (Feelin' U)", שיצא לאור ב-10 באוגוסט 2022, עם קליפ נלווה, הופק על ידי RIOTUSA; הוא זכה לפופולריות לאחר שקיבל תמיכה מדרייק, שהשמיע את השיר בתחנת הרדיו Sirius XM. לאחר מכן, הוא הפך לוויראלי בטוויטר ובטיקטוק, והופיע במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ של בילבורד ובמצעד השירים מתחת להוט 100. בספטמבר 2022 הופיעה אייס ספייס כאמנית אורחת בשיר "One Time" מאת B-Lovee.
מאוחר יותר באותו חודש, היא חתמה על חוזה הקלטות עם 10K Projects וקפיטול רקורדס. ב-28 באוקטובר, היא הוציאה את הסינגל "Bikini Bottom". מיני-אלבום הבכורה של אייס ספייס, Like..?, יצא לאור ב-20 בינואר 2023, וכלל את הסינגלים "Munch (Feelin' U)", "Bikini Bottom" ו-"In Ha Mood". ב-3 בפברואר 2023 פורסם הרמיקס לשירה של הזמרת PinkPantheress,‏ "Boy's a Liar Pt. 2" בהשתתפותה של אייס ספייס. הוא הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-26 בינואר 2024 יצא לאור "Think U the Shit (Fart)" דרך חברות התקליטים דולו, 10K, קפיטול, כסינגל שני מתוך אלבום הבכורה של הזמרת, Y2K. באפריל 2024, אייס ספייס הופיעה ברמיקס לשיר "Fisherr" עם קאש קוביין ובי סוואג.
אלבום הבכורה של אייס ספייס, בשם Y2K! יצא לאור ב-26 ביולי 2024. אייס ספייס מתכוננת לסיבוב הופעות באירופה ובאמריקה, כשסיבוב ההופעות האמריקאי יתחיל ב-30 ביולי. היא גם מעורבת בצילומי סרט עם דנזל וושינגטון בבימויו של ספייק לי, בשם "High and Low".
סגנון מוזיקלי

אייס ספייס שואבת השראה מאסתטיקה ומוזיקה של תחילת שנות ה-2000, ומצטטת אישים כמו ג'יי-זי ו-50 סנט.
תדמית ציבורית

אייס ספייס התגלתה במהירות כדמות בולטת בתעשיית המוזיקה, במיוחד בסצנת הדריל בניו יורק. הדימוי הציבורי התפתח עם דור ה-Z, שגדל בפלטפורמות מדיה חברתית כמו טיקטוק. אייס ספייס ניצלה את הפלטפורמה שלה כדי להרחיב את הרפרטואר המוזיקלי שלה ולעסוק בשיתופי פעולה בולטים עם אמנים מבוססים כמו טיילור סוויפט וניקי מינאז'.
חיים אישיים

אייס ספייס מזדהה כקווירית, לאחר שיצאה מהארון בשיר "Bikini Bottom" עם המילים "I like niggs, bitches too". היא תיארה את עצמה כדתייה, ואמרה שהיא מתפללת מדי יום וש-"אני ואלוהים החברים הטובים ביותר".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2024: Y2K!
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2023: Like..?
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | תגלית השנה |  | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה | "Karma" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | שיר הראפ הטוב ביותר | "Barbie World" (עם ניקי מינאז') | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית | "Barbie World" (עם ניקי מינאז') | מועמדות |  |
| 2024 | פרס בחירת הקהל | האמן החדש של השנה |  | זכייה |  |
| 2024 | פרס בחירת הקהל | שיר שיתוף הפעולה של השנה | "Barbie World" (עם ניקי מינאז') | זכייה |  |
| 2024 | פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | המוזיקאי הפורץ הטוב ביותר |  | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | שיתוף הפעולה הטוב ביותר | "Barbie World" (עם ניקי מינאז') | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | שיתוף הפעולה הטוב ביותר | "Boy's a Liar, Pt. 2" (עם PinkPantheress) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | להיט הטיקטוק של השנה | "Boy's a Liar, Pt. 2" (עם PinkPantheress) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | אמן ההיפ-הופ החדש הטוב ביותר |  | זכייה |  |
| 2024 | פרס ה-BET | קליפ השנה | "Barbie World" (עם ניקי מינאז') | מועמדות |  |
| 2024 | פרס ה-BET | שיתוף הפעולה הטוב ביותר | "Barbie World" (עם ניקי מינאז') | מועמדות |  |
| 2024 | פרס ה-BET | זמרת ההיפ הופ הטובה ביותר |  | מועמדות |  |
| 2024 | פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | אמן פורץ אהוב |  | מועמדות |  |
| 2024 | פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | שיתוף פעולה מוזיקלי אהוב | "Barbie World" (עם ניקי מינאז') | זכייה |  |
| 2024 | פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | שיתוף פעולה מוזיקלי אהוב | "Karma (Remix)" (עם טיילור סוויפט) | מועמדות |  |
אליעזר ויסהוף

| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 86 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 www.weishoff.com
 
אנדרטת מגדלי התאומים, עמק הארזים, 2009
שור, ברונזה בעיבוד פטינה חומה, 2007
גן סיפור "הזיקית" בחולון
אליעזר ויסהוף (נולד ב-1938) הוא אמן רב-תחומי ומעצב הפועל בישראל מאז שנות ה-50.
קורותיו

נולד בירושלים בשנת 1938. שכונת מגוריו, מחנה יהודה, הייתה לימים מקור השראה לרבות מיצירותיו בשטחי הציור והפיסול. את לימודיו באקדמיה לאמנות "בצלאל" החל בשנת 1954 כשהיה בן 16. בסיום לימודי השנה הראשונה זכה למלגה לכל שנות לימודיו, אשר סיימן כתלמיד מצטיין בשנת 1958. למד, בין היתר, אצל רודי להמן. לימים, בשנת 1968, חזר ל"בצלאל" כמרצה וכמורה.
בצה"ל שירת בעיתון "במחנה גדנ"ע" כמאייר וכעורך אמנותי. כשהשתחרר החל בעבודה אמנותית אינטנסיבית שהתפרסה על עבודות ציור ופיסול, וכן עסק בהדפסים אמנותיים. בשנת 1967 קיים תערוכת יחיד ראשונה בתל אביב. מאז הציג בארץ ובעולם בתערוכות יחיד את עבודותיו.
יצר את הלוגו הישראלי של "קוקה-קולה".
יצירתו

יצירותיו ליוו ומלוות את מדינת ישראל, כשהן מצטיינות בביטוי אמנותי, שהפך לשם ולסמל, וזכה לפרסום בינלאומי. עבודותיו המונומנטליות תרמו ותורמות לעיצוב נוף סביבתן, כאשר לכולן מסר חינוכי, תרבותי, ואמנותי ברור. באתרי הזיכרון המתוכננים על-ידו ממחיש ויסהוף את נושא הזיכרון, תוך שימוש בשפת סימבולים חזקה ובעלת סגנון מקורי וייחודי. פסליו, כמו גם האנדרטאות שפיסל ועיצב, יוצרים הרמוניה ייחודית והופכים לחלק בלתי נפרד מן הנוף.
פיסול מונומנטלי: אנדרטאות ופסלים המוצבים בכיכרות ובאתרים רבים בארץ הם פרי עבודתו ויוזמתו של ויסהוף. כל אחת מיצירות אלה מספרת סיפור ומסמלת אירוע המובן לעין המסתכל. בין האנדרטאות הללו ניתן לציין את אנדרטת "התאומים" בעמק הארזים בכניסה לירושלים, לזכר אלפי הנספים בפיגוע במגדלי התאומים בניו יורק, ב-2001. את האנדרטה מלווים מדליה ממלכתית ובול דואר, אף הם בעיצובו של ויסהוף. בין האנדרטאות הנוספות שיצר, ניתן להזכיר את "פסל השלום" המציג כלי עבודה חקלאיים ה"צומחים" מתוך כלי מלחמה (בזמן הקמת האנדרטה הוחלט להקדישה ליצחק רבין), ואנדרטת "התקומה" בראשון לציון, פסל "שבעת המינים" בבניין הכנסת בירושלים שניתן כמתנה לכנסת לרגל חמישים שנה להיווסדה, שבו מנורה שמכל אחד מקניה יוצא אחד משבעת המינים, "הציפור" של הקרן הקיימת לישראל, המוצבת באתרים רבים ברחבי ישראל, ועוד.
פסלים: סדרת בעלי החיים שפיסל אליעזר ויסהוף מוצגות בגלריות רבות. הפסלים יצוקי ברונזה ובעלי טקסטורה ייחודית, נעשו תוך התבוננות מתמדת ולאחר רישומי הכנה רבים שערך בטבע ובגני חיות.
ציורי שמן, רישומים והדפסים: במשך השנים צייר ויצר ויסהוף מאות ציורי שמן, רישומים והדפסים אמנותיים - רובם בנושאי טבע ונוף, דמויות בירושלים ונמל יפו, וכן ציורי נוף ילדותו בירושלים וסביבותיה. רבים מציוריו אומצו על ידי חברת "אל על" ומשרד התיירות והם מזוהים כחלק מהוויית מדינת ישראל. תערוכת יחיד שלו בכנסת (1992), שבה הוצגו ציורי טבע ונוף, זכתה להדים נרחבים.
כרזות אמנותיות: כרזותיו האמנותיות של ויסהוף ציינו אירועים חשובים במדינת ישראל – דוגמת ירידים בינלאומיים שנערכו בארץ, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים, פגישת מנחם בגין ואנואר סאדאת, המכבייה, הקונגרסים הציוניים ויובל ה-40 למדינת ישראל. בנוסף עיצב את הלוגו וכרזות התיירות של איי בהאמה. ויסהוף עסק גם בעיצוב סמלים וכרזות חברות ולגופים שונים ובהם סמלי הספארי, חברת משכית, רשות שמורות הטבע ועוד.
בולים, מדליות, מטבעות ושטרות: ויסהוף עיצב עשרות רבות של בולי ישראל. כן עיצב וצייר בולים למדינות זרות, לרבות סדרות רבות עבור דואר האו"ם. נוסף על כך עיצב שורה ארוכה של מדליות ומטבעות עבור בנק ישראל, החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות ומוסדות ציבור בישראל ובחוץ-לארץ. כן עיצב אליעזר ויסהוף סדרה בת 14 מדליות בשם "מטוסים שעשו היסטוריה". מדליות שלו הוצגו בתערוכות בינלאומיות בשווייץ ובארצות הברית וזכו לפרסום רב.
עיצוב ביתנים ומוזיאונים בישראל ובעולם: ויסהוף תכנן והקים את ביתני מדינת ישראל בתערוכות הבינלאומיות בלה-בורז'ה, פריז, כמו גם במזרח הרחוק, בטורקיה ובדרום אמריקה. כן תכנן והקים מוזיאונים בישראל, בהם בית ביאליק ומוזיאון האצ"ל.
אמנת ירושלים: ויסהוף יצר את העיטורים שבמגילת האמנה, ואשתו אריאלה עצבה את האותיות המגילה שחיבר השופט פרופ' מנחם אלון בשנת 1992, האמנה מוצגת בטרקלין שאגאל במשכן הכנסת.
ויסהוף פרסם מספר ספרים לרבות את הספרים "בולים מספרים על ירושלים" ו"הזיקית". צייר ועיטר ספרי ילדים רבים. בשנת 2017 יצא לאור ספרו "יצירות לאורך הדרך", שבו פרק אוטוביוגרפי וצילומים של מאות מיצירותיו.
חיים אישיים

נשוי למעצבת אריאלה ויסהוף. השניים מתגוררים ברמת השרון.
גלריה

טיילת בחוף ראשון לציון. ארבעה פסלי עופות מסוגננים היוצרים שערי קשתות. הפסלים בגובה 4.5 מ' ויצוקים מחומרים פולימריים, 1993
סמל ביערות הקק"ל, יצוק מחומרים פולימריים צבעוניים
דייג בנמל יפו, ציור שמן על בד, 1992
טווס, ציור שמן על בד, על רקע זהב, 1979
פסל השלום בכיכר יצחק רבין בראשון לציון
יצחק רבין
מדליית שמשון, מתוך סדרת מדליות בנושא תנ"כי, יציקות ברונזה מעובדות בקוטר 13.5 ס"מ, בהנפקת החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות, 2002
מנורת שבעת המינים, פסל בשילוב ברונזה ועץ זית מעובד, מוצב בבניין הכנסת, מתנת קק"ל ליובל ה-50 לכנסת, 1998
כרזה לעידוד התיירות לירושלים, בהנפקת עיריית ירושלים ומשרד התיירות, 1965
כרזת מלחמת יום הכיפורים, שילוב של טלית ולהבה, לציון המלחמה וכרקע לחלוקת חוברות שמות הנופלים במערכה, 1973
כרזת הקונגרס הציוני ה-32, בהוצאת ההסתדרות הציונית העולמית, 1992
פסל התקומה בראשון לציון. עשוי מעטה נחושת מרוקעת על גבי קונסטרוקציית פלדה, בשילוב 14 תבליטים יצוקים מאלומיניום הסוקרים את תקומת ישראל עד 1948. גובה הפסל 9 מ', 1998
שטר בערך נקוב של 50 שקלים בעיצובו
בול ישראלי לרגל יום העצמאות תשכ"ו
לקריאה נוספת

אליעזר ויסהוף, יצירות לאורך הדרך, הוצאת ידיעות אחרונות, 2017.
אהוד גלילי, "בולים מספרים על עולמם של יורדי הים הקדומים", גליליאו, יולי 2010.
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, ראש מלא תחבולות ואוצר של גרוטאות: כך נולד חיל האוויר הישראלי, באתר ישראל היום, 26 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274040  NLI: 987007299359405171  ULAN: 500479029  VIAF: 575144783086665467231   WorldCat (עם VIAF): 575144783086665467231
אמנון לוי

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1955 (בן 69) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  רשת 13 (לשעבר)
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  amnon_levy
 
אמנון לוי (נולד ב-18 באוגוסט 1955) הוא עיתונאי, מחזאי ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

לוי גדל בראשון לציון. בן זקונים לשאול, פועל בבית חרושת לשמן שעלה מסוריה, וגניה לוי. שירת כמדריך למקצועות הקשר בבה"ד 7 וכקשר בסדיר, וכלוחם בגדוד באוגדת צאלים במילואים. לוי למד פילוסופיה והיסטוריה בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה > קריירה כעיתונאי ומחזאי

החל את דרכו בעולם התקשורת כדובר מפ"ם. כמו כן שימש כעוזר פרלמנטרי של חברת הכנסת חייקה גרוסמן. ב-1983 ניגש לראיון עבודה בגלי צה"ל, ונדחה על ידי יוסי עבאדי בטענה כי הוא מזוהה פוליטית בעוד שדובר רצ התקבל במקומו[דרוש מקור]. לאחר מכן עבר לעיתון "חדשות" שבו עבד עשר שנים, ובמסגרתו היה כתב בכנסת, סיקר את משרדי התקשורת, הקליטה, האנרגיה והדתות; כתב בניו יורק, כתב לענייני חרדים, פרשן ובעל טור סאטירי במוסף. עיקר עבודתו העיתונאית סיקרה את החרדים ובשנת 1988 כתב את הספר "החרדים", העוסק בחברה החרדית, שנכתב על בסיס ניסיונו ככתב לענייני חרדים. הספר היה לרב-מכר.
ככתב לענייני חרדים סיקר רבות את מפלגת ש"ס, שהייתה אז כוח עולה בפוליטיקה הישראלית, והיה מקורב לאנשי המפלגה ובראשם אריה דרעי. בשנת 1990, לאחר שנחשפה פרשת השוחד של דרעי, כתב לוי שמגיעה לו חזקת החפות וביקר עיתונאים ואת המשטרה, שחרצו את גורלו בטרם החל משפטו. דרעי מצידו ניסה לשכנע את לוי לפרסם תמליל מזויף של האזנת סתר, שהקליטו אנשיו, של שיחת טלפון בין העיתונאי מרדכי גילת למפכ"ל המשטרה יעקב טרנר. התמליל המזויף כלל כביכול תיאום בין השניים ודברי גזענות שאמר טרנר. לאחר שלוי ביקש את ההקלטה המקורית לפני שיפרסם אותה, הסתבר לו שהתמליל מזויף.
אמנון לוי הוא גם מחזאי, שכתב יחד עם רמי דנון שישה מחזות:
"שיינדלה" - עלתה בתיאטרון הקאמרי ב-1993, ושוב בתיאטרון בית ליסין בסוף 2010.
"תיקון חצות" - עלתה בתיאטרון הקאמרי ב-1996.
"הצמה של אבא" - עלתה בתיאטרון הקאמרי ב-2004, ושוב ב-2017 ב"הבימה".
"גפן בלאדי" - עלתה בתיאטרון הקאמרי ב-2007.
"ולנטינו" - עלתה בתיאטרון בית ליסין ב-2010.
"תיקון" - עלתה בתיאטרון הקאמרי ב-2019
בשנים 2014–2015 כתב טור אישי במגזין "ליברל".
ביוגרפיה > קריירה בטלוויזיה

במקביל לעבודה בעיתונות הכתובה החל לוי להגיש את התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית. לוי היה המנחה הראשון של תוכנית זו עם עלייתה לאוויר בשנת 1991 והנחה אותה במשך כשנתיים עד שנת 1993. במקביל, במשך חמש שנים הנחה את התוכנית "ערב חדש". אחר כך עבר להגיש את התוכניות הפוליטיות "השבוע" ו"בארבע עיניים" בשידורי טלעד בערוץ 2.
בשנת 1997, כאשר התפטר יאיר לפיד מהגשת תוכנית הבידור "סוגרים שבוע" בערוץ הראשון, לוי מונה להחליפו לתוכנית אחת, ולבסוף היה למגיש הקבוע. ביולי 1998 חתם על חוזה בלעדי עם שידורי "טלעד" בערוץ 2, ובסוף 1998 החל להגיש בימי ראשון את תוכנית האירוח "פותחים שבוע". עם חילופי ימי השידור בין זכייני ערוץ 2, באוקטובר 1999, עברה התוכנית לימי שישי וחזרה לשם "סוגרים שבוע".
בתחילת 2001 חזר להגיש את תוכנית האקטואליה "השבוע" בימי חמישי ב"טלעד".
בשנת 2002 החל להגיש את תוכנית התחקירים "שומר מסך", שעברה לערוץ 10 בנובמבר 2005, לאחר סיום שידוריה של הזכיינית "טלעד" בערוץ 2. ב"שומר מסך" הרבה לוי לבקר תופעות של בירוקרטיה צרכנות וחשיפת מעשי הונאה.
בשנת 2011 החל להנחות את תוכנית התחקירים "פנים אמיתיות" בערוץ 10, שהחליפה את "שומר מסך".
באפריל - מאי 2012 שודרה בערוץ 10 הסדרה הדוקומנטרית "חרדים" שערך יחד עם איתי דנקנר. בשלושת הפרקים ששודרו הציג לוי את חייו של הציבור החרדי בישראל. הסדרה זכתה לרייטינג של 16.4% בממוצע, והפכה בכך לסדרה הדוקומנטרית הנצפית ביותר בתולדות הערוץ. באוגוסט 2012 שידר תוכנית המשך על חרדים אנוסים.
באוגוסט 2013 הגיש את הסדרה הדוקומנטרית בת ארבעה פרקים "השד העדתי" בערוץ 10 שעסקה בשסע העדתי בישראל בין אשכנזים ומזרחים. הסדרה עוררה דיון ציבורי על הפער העדתי בישראל, כשהציגה את הפער הכלכלי, החברתי והמעמדי מהזווית המזרחית. במסגרת הסדרה, הביא אמנון לוי מחקרים, ראיונות ומפגשים אישיים.
ביוני 2016 הגיש את הסדרה הדוקומנטרית "החרדיות" (בת ארבעה פרקים) בערוץ 10.
בפברואר 2019 הגיש בערוץ 13 הסדרה "הגאנגסטרים", על עולם הפשע.
החל מ-16 בינואר 2019 מגיש לוי את תוכנית האקטואליה היומית "שש - אמנון לוי" בערוץ 13.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "השגרירות".
ב־11 בפברואר 2024 הודיע לוי על פרישתו מרשת 13.
ב-29 בפברואר 2024 שידר לוי את תוכניתו האחרונה ברשת 13.
חיים אישיים

לוי נשוי בשנית, לאמנית והבלשנית ד"ר ענבל רשף, ואב לשניים. מתגורר בתל אביב. מגדיר את עצמו כאתאיסט.
אנדריאה היבנר

אנדריאה היבנר (בגרמנית: Andrea Hübner; ‏נולדה ב-17 בפברואר 1957) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. אלופת עולם ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

היבנר נולדה בקרל-מרקס-שטאדט, כיום קמניץ שבסקסוניה. אחיה הצעיר, מיכאל היבנר, הוא רוכב אופני מסלול בספרינט מקצועי בעבר, אלוף עולם ושיאן עולם למרחק של 200 מטר.
ביוגרפיה > אלופה ושיאנית עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה היבנר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:20.51 דקות, לפני בת ארצה קורנליה אנדר (2:21.21 דקות) וקאתי הדי מארצות הברית (2:23.84 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קורנליה אנדר, אנדריאה אייפה וסילביה אייכנר בשיא עולם חדש של 3:52.45 דקות, לפני ארצות הברית (3:55.52 דקות) ומערב גרמניה (3:58.88 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה היבנר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 3:52.48 דקות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:23.97 דקות, אחרי בת ארצה אולריקה טאובר ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:18.97 דקות.
כיום, עובדת היבנר כרופאה ליד שטוטגרט.
שימוש בסמים

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
אנטוניו פריולי

אנטוניו פריולי (באיטלקית: Antonio Priuli; ‏ 10 במאי 1548 - 12 באוגוסט 1623) היה הדוכס ה-94 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-7 במאי 1618 ועד פטירתו.
קורות חיים

אנטוניו פריולי נולד בוונציה לג'רולאמו פריולי ולאליזבטה קאפלו. בצעירותו היה פריולי מלח וחייל בצבא לה סרניסימה ועשה חיל בשירותו הצבאי. פריולי נשא לאישה את אלנה בארבאריגו, בת למשפחת אצולה עשירה, ולבני הזוג נולדו 14 ילדים.
בשנת 1618 התמנה פריולי לפרוודיטורה של וגליה. לאחר מותו הפתאומי של קודמו, הדוג'ה ניקולו דונאטו, 35 ימים לאחר בחירתו, נקרא פריולי מוגליה לוונציה על מנת שייבחר לדוג'ה.
פריולי נבחר ב-17 במאי 1618, ארבעה ימים לאחר מותו של דונאטו. הבחירות נערכו במהירות (לא אופיינית) בשל החשש ליציבותה של לה סרניסימה. באותה עת ניסה שגריר ספרד להביא לנפילת הרפובליקה ובמקביל הצי הספרדי התקרב אל העיר. תוך ניסיון לתפוס את הקושרים נאסרו מאות תושבים זרים שהתגוררו בעיר. אמנם הקושרים נתפסו, אולם ככל הנראה גם חפים מפשע רבים נתפסו ועונו עד שהודו בריגול, כאשר בפועל לא היו מרגלים. אחד מהמוצאים להורג בלא עוול בכפם היה אנטוניו פוסקריני, אשר הוצא להורג ב-21 באפריל 1621 לאחר שביקר באירוע בשגרירות ממלכת אנגליה.
בראשית 1622, לאחר שנתפסו הקושרים הופסק המצוד אחריהם, וחלק משמות החפים מפשע שהוצאו להורג טוהרו בהצהרה של הדוג'ה שניתנה ב-16 בינואר 1623.
פריולי נפטר ב-12 באוגוסט 1623 בעקבות מחלה. בשל מחלתו, לא השתתפה ונציה במלחמת שלושים השנים שהחלה בשנת 1623.
אנטוניו פנאקי

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1950 לאטינה, איטליה 
 פטירה:  3 באוגוסט 2021 (בגיל 71) לאטינה, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 מקום לימודים:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 יצירות בולטות:  The Mussolini Canal 
 פרסים והוקרה:  פרס סטרגה (2010)  פרס נאפולי (2003) 
 www.antoniopennacchi.it
 
אנטוניו פנאקי (באיטלקית: Antonio Pennacchi; ‏26 בינואר 1950 – 3 באוגוסט 2021) היה סופר איטלקי.
פנאקי הוא זוכה פרס סטרגה לשנת 2010 על ספרו Canale Mussolini.
ביוגרפיה

נולד בלאטינה בשנת 1950 למשפחת עובדים. אביו הגיע מאומבריה ואימו מוונטו. היו לו שישה אחים ואחיות. הוא התמסר לפוליטיקה מגיל צעיר, אך בניגוד לאחיו, שדבק בארגוני שמאל, הוא נרשם לתנועה החברתית האיטלקית, מפלגה לאומנית נאו-פשיסטית ושמרנית-לאומית. אולם, לאחר זמן מה, הוא דחה את האידאולוגיה הנאו-פשיסטית, נקלע לעימות עם מנהיגי המפלגה וגורש. לאחר מכן, הוא תמך במרקסיזם ובקומוניזם והצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית (המרקסיסטית -לניניסטית). הוא גורש ממפלגתו לאחר זמן מה.
בסוף שנות השבעים הוא נכנס למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. לאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית, ממנה גורש שוב בשנת 1983. לאחר מכן עזב את הפוליטיקה וסיים את לימודיו בהצטיינות בספרות ופילוסופיה באוניברסיטת סאפיינצה ברומא והחל את פעילותו כסופר.
רומן הבכורה שלו, ממותה, נדחה 55 פעמים על ידי 33 מו"לים, לפני שפורסם על ידי דונצלי בשנת 1987.
בשנת 2001, הוא עזב את המוציא לאור דונצלי ועבר לארנולדו מונדדורי.
בשנת 2003, הוא הוציא לאור את ספרו האוטוביוגרפי "הקומוניסט הפשיסטי", עליו מבוסס הסרט משנת 2007, אחי הוא בן יחיד.
בשנת 2007, הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית.
ב-3 באוגוסט 2021, מת פנאקי מהתקף לב בביתו בלאטינה. רגעים ספורים לפני מותו, הוא דיבר בטלפון עם אשתו, כשלפתע התמוטט. אשתו הזעיקה אמבולנס לקבלת עזרה רפואית. כשהרופאים הגיעו לביתו, מצאו את פנאקי מת. הוא מת בגיל 71.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  È morto Antonio Pennacchi, lo scrittore Premio Strega: stroncato da malore a telefono con la moglie, Il Riformista, ‏2021-08-03 (באיטלקית)
1 2 3  Pennacchi, 55 coltellateprima del successo, lastampa.it, ‏2011-02-18 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579470105171  BIBSYS: 99064285  BNE: XX4671753  BnF: cb14420309r (data)  CANTIC: a11805948  GND: 122828720  ICCU: CFIV216687  ISNI: 0000 0001 1737 2925  LCCN: n95013871  NKC: xx0221784  NSK: 000660179  NTA: 333970691  RERO: 02-A003680714  SUDOC: 083692665  VIAF: 2686697   WorldCat (עם VIAF): 2686697
אנקאמנה

תיאור של אנקאמנה ובעלה מרס סמרטריוס
אנקאמנה (בלטינית: Ancamna - ייתכן שמדובר בעיוות של השם הגאלי "אנקאמבונה - "נהר מתפתל") היא אלת נהר ומים מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ באזור נהר המוזל (בגרמניה של ימינו).
בטריר היה ממוקם מרכז פולחני לאלה, בו היא נחשבה לזוגתו של האל מרס לנוס (אל רפואה), ובולכביליג היה ממוקם מרכז פולחני לאלה בו היא נחשבה לזוגתו של מרס סמרטריוס. ייתכן שבשל זיהויה כזוגתו של מרס לנוס, גם אנקאמנה הייתה אלת רפואה.
כתובות שהתגלו בלוקסמבורג מצוינת האלה אינקיאונה כזוגתו של מרס לנוס - לא ברור אם אינקיאונה ואנקאמנה הן בעצם אותה אלה.
לקריאה נוספת

Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art, Routledge, 1992
Ellis, Peter Berresford, Dictionary of Celtic Mythology, Oxford University Press, 1994
MacKillop, James. Dictionary of Celtic Mythology. Oxford: Oxford University Press, 1998
Wood, Juliette, The Celts: Life, Myth, and Art, Thorsons Publishers, 2002
אינגריד מטסון

| --- | --- |

אינגריד מאטסון
 לידה:  24 באוגוסט 1963 (בת 61) קינגסטון, קנדה
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת ווטרלו 
 עיסוק:  מנהיגה דתית, פררפסור בחקר האסלאם ויחסים בין דתיים
 דת:  אסלאם
 http://ingridmattson.org/
 יושבת ראש האגודה האסלאמית של צפון אמריקה
 יושבת ראש לימודי האסאלם במכללה האקדמית הורון באוניברסיטת מערב אונטריו, לונדון, קנדה
 
אינגריד מטסון (באנגלית: Ingrid Mattson; נולדה ב-24 באוגוסט 1963) היא פרופסורית לחקר האסלאם ויחסים בין דתיים ומנהיגה דתית מוסלמית. בשנת 2006 היא נבחרה ליושבת ראש האגודה האסלאמית של צפון אמריקה, ארגון הגג של הארגונים והקבוצות המוסלמיות בארצות הברית וקנדה. מטסון היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד וילידת אמריקה הראשונה שמכהנת בתפקיד. היא החזיקה בתפקיד יושבת הראש עד שנת 2010. באותה השנה, בכתבה בניו יורק טיימס תוארה כדמות הבולטת בקרב נשים אמריקאיות מוסלמיות".
ילדות ורקע

אינגריד מטסון, היא השישית מתוך שבעה ילדים, נולדה והתחנכה בקינגסטון, אונטריו, היא למדה בבתי ספר קתוליים. היא למדה פילוסופיה ואמנות באוניברסיטת ווטרלו בקנדה בין השנים 1982-1982. במסגרת לימודיה, שהתה ב-1986 כסטודנטית בפריז שם התיידדה עם סטודנטים מערב אפריקה, מוסלמים סופים ונחשפה לאסלאם. שחזרה לווטרלו, שמעה הרצאות על האסלאם וב-1987 התאסלמה. מטסון המשיכה בלימודיה וסיימה את תואר ראשון באמנות ובפילוסופיה של האמנויות בשנת 1987.
קריירה > אקדמיה

לפני שהמשיכה בלימודים מתקדמים, מטסון נסעה לעבוד במחנה פליטים בפושקר, פקיסטן מסוף 1987 ועד 1999. שם פגשה את בעלה לעתיד, עאמר אטק, ממצרים. הזוג התחתן בפושקר. מטסון קיבלה תואר דוקטור בשפות ותרבויות המזרח הקרוב מאוניברסיטת שיקגו ב-1999. בין השנים 1998 ל-2012 מטסון לימדה לימודי האסלאם ויחסי בין מוסלמים-נוצרי בסמינר הרטפורד בקונטיקט ובמקביל נהלה את מרכז מקדונלד לחקר האסלאם וקשרי נוצרים-מוסלמים. כן, במהלך תקופה זו, היא ייסדה את התוכנית ההסמכה הראשונה לאנשי דת באמריקה[דרוש מקור].