stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבסטיאן פטל
פורמולה 1 > פרארי > עונת 2017

בעונת 2017, המחצית הראשונה של העונה התנהלה כקרב שקול בין פטל ללואיס המילטון. פטל ניצח את מרוץ פתיחת העונה במסלול אלברט פארק שבאוסטרליה, המילטון השווה את מספר הנקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי סין, אך פטל שב ולקח את היתרון לאחר ניצחון בגרנד פרי בחריין. המילטון צמצם את הפער בטבלה ל-6 נקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי ספרד, אך הפער נפתח מחדש לאחר ניצחון של פטל במונקו בעוד המילטון סיים במקום השביעי.
העימות בין פטל והמילטון החריף בגרנד פרי אזרבייג'ן לאחר שהגרמני התנגש בכוונה ברכבו של הבריטי ונענש בעצירה של 10 שניות. המילטון, שזינק מהפול פוזישן, נאלץ לעצור במהלך המרוץ על מנת להחליף את משענת הראש במכוניתו ואיבד את היתרון לדניאל ריקארדו, שניצח את המרוץ. באוסטריה הפער שב וגדל ל-20 נקודות לטובת פטל. לאחר ניצחון נוסף להמילטון בסילברסטון וניצחון לפטל בהונגריה הוביל פטל ב-14 נקודות בפגרת הקיץ.
החצי השני של העונה החל עם שלושה ניצחונות רצופים להמילטון אשר סימנו את נקודת המפנה בעונה: המילטון ניצח בבלגיה, ובאיטליה זינק מהפול פוזישן, ניצח במרוץ ועלה, לראשונה בעונה, למקום הראשון בדירוג. פטל זינק מהפול פוזישן בגרנד פרי סינגפור, בעוד המילטון זינק מהמקום החמישי. בפנייה הראשונה של המרוץ פגע קימי רייקונן ברכבו של מקס ורסטאפן. כתוצאה מכך איבד ורסטאפן את הגלגל האחורי ופגע ברכבו של פטל. שלושת הנהגים המעורבים בתאונה נאלצו לפרוש. המילטון ניצח את המרוץ והגדיל את הפער ל-28 נקודות.
בגרנד פרי מלזיה, פטל זינק מהמקום האחרון לאחר תקלת מנוע, הצליח לשפר את מיקומו ב-16 שלבים וסיים במקום הרביעי, בעוד המילטון מסיים שני. המילטון ניצח גם בשני המרוצים הבאים ביפן ובארצות הברית, בעוד פטל סבל מתקלה מכנית נוספת ביפן. בגרנד פרי מקסיקו המילטון סיים את המרוץ במקום התשיעי, אך הבטיח את זכייתו בתואר אליפות הנהגים.
בסיכום העונה פטל ניצח ב-5 מרוצים, הגיע 6 פעמים למקום השני ופעמיים נוספות לשלישי. הייתה זו העונה הטובה ביותר של פטל עד אז, כשכך ביסס את מעמדו כנהג השני הטוב בעונה לאחר לואיס המילטון, שעקף אותו ב-46 נקודות בלבד.
פורמולה 1 > אסטון מרטין (2021–2022)

אחרי שתי עונות לא מוצלחות בקבוצת אסטון מרטין הודיע פטל על פרישה ממרוצי פורמולה 1.
ראו גם

פורמולה 1
חואן מנואל פנג'יו
הערות שוליים

↑  מוכר גם בתעתיק השגוי "סבסטיאן וטל"
↑  פורמולה 1: ניצחון ראשון אי פעם לרד-בול, באתר וואלה, 19 באפריל 2009
↑  ירון אדרי‏, פורמולה 1: ווטל ורד בול עצרו את באטון, באתר וואלה, 21 ביוני 2009
↑  פורמולה 1: סבסטיאן וטל זכה במירוץ יפן, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2009
↑  ירון אדרי‏, פורמולה 1: ווטל סגנו של האלוף, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2009
↑  פרננדו אלונסו זכה בגרנד פרי הבריטי, באתר וואלה, 10 ביולי 2011
↑  סבסטיאן פטל שוב זכה באליפות העולם בפורמולה 1, באתר וואלה, 9 באוקטובר 2011
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, סבסטיאן פטל עובר מרד בול לפרארי, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2014
↑  פורמולה 1: ניצחון גדול לפטל ופרארי במלזיה, אלונסו שב למסלול, באתר וואלה, 29 במרץ 2015
↑  פורמולה 1: סבסטיאן פטל זכה במרוץ הונגריה, המילטון רק שישי, באתר וואלה, 26 ביולי 2015
↑  פורמולה 1: סבסטיאן פטל ניצח בסינגפור, לואיס המילטון נאלץ לפרוש, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2015
↑  סבסטיאן פטל ניצח במרוץ הראשון של העונה, באתר וואלה, 26 במרץ 2017
↑  לואיס המילטון ניצח בשנגחאי, סבסטיאן פטל סיים שני , באתר וואלה, 9 באפריל 2017
↑  סבסטיאן פטל ניצח בבחריין והגדיל את הפער בפסגה, באתר וואלה, 16 באפריל 2017
↑  לואיס המילטון זכה בגרנד פרי של קטלוניה, באתר וואלה, 14 במאי 2017
↑  סבסטיאן פטל ניצח במונאקו, לואיס המילטון רק שביעי, באתר וואלה, 28 במאי 2017
↑  דניאל ריקארדו ניצח בגרנד פרי באקו, באתר וואלה, 25 ביוני 2017
↑  ואלטרי בוטאס זכה במרוץ אוסטריה, באתר וואלה, 9 ביולי 2017
↑  לואיס המילטון ניפץ את השיא עם פול פוזישן מספר 69, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2017
↑  לואיס המילטון ניצח באיטליה ועלה לפסגת דירוג הנהגים, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2017
↑  פטל נאלץ לפרוש, המילטון הגדיל את הפער ל-28 נקודות, באתר וואלה, 17 בספטמבר 2017
↑  ורשטאפן ניצח, המילטון שני, קאמבק מרשים לפטל, באתר וואלה, 1 באוקטובר 2017
↑  לואיס המילטון זכה באליפות העולם בפעם הרביעית, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2017
↑  claims fourth F1 constructors' championship in Austin, ESPN, 23 October 2017
↑  גאיה מלמד, סבסטיאן ווטל פורש: "פורמולה 1 זה לא הכל בחיים" - TheCar חדשות רכב ותחבורה, באתר TheCar, ‏2022-07-28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140974741  ICCU: LO1V426757  ISNI: 0000 0000 7787 8795  LCCN: no2012112192  LNB: 000261874  VIAF: 120235751   WorldCat (עם VIAF): 120235751
עוצבת הגולן

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  חטיבת הגולן
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  חטיבה מרחבית
 בסיס האם:  מחנה סער
 אירועים ותאריכים
 מלחמות:  מבצע חץ הבשן
 פיקוד
 יחידת אם:   אוגדת הבשן
 יחידות בת:  גדוד 7490  גדוד 7491  גדוד 8551  יחס"ם  פלחי"ק 7240  פלס"ר הגולן
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
חטיבת הגולן (חטמ"ר 474) היא חטיבה מרחבית באוגדת הבשן אשר אחראית על הביטחון השוטף בגזרת רמת הגולן. מפקד החטיבה הנוכחי הוא אלוף-משנה בני קטה.
היסטוריה

באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, הוחלט לאחד את חטיבת הגולן (חטמ"ר 474) וחטיבת החרמון (חטיבה 810), לחטיבה מרחבית אחת, ושמה עוצבת הגולן. במסגרת ההחלטה, הוחלט כי החטיבה המאוחדת החדשה תשלוט על כל גזרת רמת הגולן והחרמון, תחת פיקודו של אל"ם ניזאר פארס ששימש אז מח"ט עוצבת הגולן, ובמקביל חטיבת החרמון הפכה לחטיבת מילואים.
ב-2009 הוחלט להחזיר את המצב לקדמותו וחטיבת החרמון חזרה לסד"כ כחטיבה מרחבית נפרדת בעוצבת געש אז, וכיום באוגדת הבשן. בשנת 2016, בעקבות התוכנית הרב-שנתית "גדעון", הוחלט לאחד בשנית את החטיבות, תחת פיקוד עוצבת הגולן.
ב-2024 הוחלט שוב לפצל את החטיבה ולהקים את חטיבת ההרים, שתתפוס את גזרת הר חרמון והר דוב.
לאורך מלחמת חרבות ברזל החזיקה החטיבה את ההגנה לאורך גבולות רמת הגולן לצד מספר פשיטות לסוריה ולבנון בהם לקחה חלק. בנוסף עם הפלת השלטון בסוריה החטיבה לקחה חלק בכניסה של לשטח המפורז.
מפקדי חטיבת הגולן

בין הקצינים שפיקדו על חטיבת הגולן:
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| בנימין גל | 1981–1982 |  |
| דוד זרחין | 1988–1990 |  |
| צבי ברקאי |  | לימים קצין אג"ם של פיקוד העורף |
| שמואל אביבי |  | לימים נספח צה"ל בשווייץ |
| יריב קריגר | 1995– | מפקד חטיבת אלכסנדרוני |
| רחמים כהן | 1997–1999 |  |
| עופר שפרן | 1999–2001 | לימים סגן מפקד אוגדת עזה |
| נדב חג'בי |  | לימים מפקד בסיס הקריה |
| ניזאר פארס | 2004–2007 | לימים סגן מפקד עוצבת הגליל |
| בועז עמידרור | 2007–2009 | לימים נספח זרוע היבשה בארצות הברית |
| אשכול שוקרון | 2009–2012 | לימים מנכ"ל עיריית קריית שמונה |
| אריק חן | 2012–2014 | לימים סגן מפקד עוצבת אדום |
| גיא שפרן | 2014–2016 | לימים מפקד מערך המבצעים המיוחדים באמ"ן |
| ברק חירם | 2016–2018 | לימים מפקד עוצבת הבזק ומאו"ג עזה |
| אבינועם אמונה | 2018–2020 | לימים מפקד המכללה לפיקוד טקטי |
| אורן שמחה | 6 ביולי 2020 – 23 באוגוסט 2021 | לימים מפקד חטיבת הנח"ל |
| אחסאן דקסה | 23 באוגוסט 2021 – 16 באוגוסט 2023 | לימים מפקד חטיבה 401. נפל ב-20 באוקטובר במהלך מלחמת חרבות ברזל |
| נתנאל לסרי | 16 באוגוסט 2023 – 21 באפריל 2024 |  |
| בני קטה | 21 באפריל 2024 – | מפקד החטיבה הנוכחי |
סמלי החטיבה

תג עוצבת הגולן לפני האיחוד
סיכת פלס"ר הגולן (פלס"ר עקב)
גלריה

מבצע חץ הבשן
ראו גם

פלס"ר הגולן
הערות שוליים

↑   הסתיימה פעילות ממוקדת לסיכול טרור במרחב ביה"ח האינדונזי בג'באליה, באתר צה"ל, 24 בדצמבר 2024
↑  מפקד חטיבת הגולן: אירוע חדירת המחבל חמור מאוד, באתר nana10‏, 15 באפריל 2005
| ישראל חטיבות מרחביות בצה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | עוצבת ברעם  • עוצבת הגולן  • עוצבת חירם  • חטיבת ההרים  |  |
| פיקוד המרכז | חטיבת הבקעה  • חטיבת עציון  • חטיבת מנשה  • חטיבת אפרים  • חטיבת שומרון  • חטיבת בנימין  • חטיבת יהודה  |  |
| פיקוד הדרום | חטיבת יואב  • חטיבת פארן  • חטיבת הגפן  • חטיבת קטיף  |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יחידות צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העורב: זאב ז'בוטינסקי

| --- | --- |

 בימוי:  יאיר קדר
 הופק בידי:  יאיר קדר, מיכל וייץ, גילי נדב
 עריכה:  מיקי כהן
 מוזיקה:  קרני פוסטל, ערן צורב
 צילום:  טליה (טוליק) גלאון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2015
 משך הקרנה:  60 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דוקומנטרי
העורב: זאב ז'בוטינסקי (באנגלית:  The Raven - Ze'ev Jabotinsky) הוא סרט תיעודי על חיי הסופר והמנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי, בבימויו של יאיר קדר משנת 2015 כחלק מסדרת הָעִבְרִים. הסרט אף הוקרן בפסטיבל דוקאביב.
הסרט הופק על ידי יאיר קדר ויצא בסיוע הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, שירות הסרטים הישראלי, קרן אבי חי ורשות השידור. הסרט הוקרן בערוץ הראשון ואף עלה גם ליוטיוב וזכה למעל 57,000 צפיות.
אוגוסט וילהלם פון שלגל

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1767 הנובר, נסיכות הבוחר מהנובר 
 פטירה:  12 במאי 1845 (בגיל 77) בון, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  ממלכת הנובר 
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של בון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 שפות היצירה:  ספרדית, לטינית, צרפתית, גרמנית 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה של ינה
 תקופת הפעילות:  1801–1845 (כ־44 שנים) 
 בן או בת זוג:  קרולינה שלינג (1796–1803) 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 חתימה:   
 
אַוּגוסט וילהלם (מ-1812: פון) שׁלֶגֶל (מגרמנית  August Wilhelm von Schlegel;‏ 8 בספטמבר 1767 – 12 במאי 1845) היה משורר, מבקר ספרות, מתרגם גרמני, אחד מהתאורטיקאים והנציגים המובילים של התנועה הרומנטית בתרבות הגרמנית. בעל אות לגיון הכבוד.
ביוגרפיה > רקע משפחתי ותחילת דרכו הספרותית

אוגוסט וילהלם שלגל נולד בעיר הנובר כבן הרביעי של הכומר הלותרני יוהאן אדולף שלגל. אחי אביו היה המשורר יוהאן אליאס שלגל. בתור ילד הצטיין כבר בכתיבת שירים ובלימוד שפות.
למד בגימנסיה בעירו ולאחר מכן, בשנת 1796, נרשם ללימודי תאולוגיה ואחר כך פילולוגיה באוניברסיטת גטינגן. בין היתר הקדיש זמנו לחקר השפות הקלאסיות תחת הדרכתו של פרופ' כריסטיאן גוטלוב היינה. עזר למורו בעריכת הוצאת יצירותיו של ורגיליוס וחיבר את האינדקס לכרך הרביעי.
באותה תקופה עשה היכרות, באמצעות גוטפריד אוגוסט בירגר שהיה לו למנטור, עם מלאכת התרגום משפות הקלאסיות והחדשות.
בתחילת דרכו, ב-1798, כתב עבודת תזה על הגאוגרפיה ההומרית, וכן פרסם מספר שירים בכתב העת "גטינגר מוזנאלמנך" (Göttinger Musenalmanach) והתחיל לתרגם יצירות של דנטה וויליאם שייקספיר.
לאחר שעבד שנים אחדות (1791–1796) כמורה פרטי בביתו של הבנקאי מילמן (Muilman) מאמסטרדם, עבר לעיר יינה, שבה נישא לקרולינה מיכאליס, אלמנתו של רופא בשם בהמר.
ביוגרפיה > האחים שלגל וקבוצת יינה

בשנת 1798 מונה וילהלם שלגל כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטת יינה בתורינגיה. באותה תקופה החל (בין 1797–1810) את תרגומיו מיצירות ויליאם שייקספיר (14 מחזות) לגרמנית, שהושלמו לבסוף על ידי דורותיאה טיק (Tieck) יחד עם וולף היינריך, הרוזן מבאודיסין (Wolf Heinrich Graf von Baudissin) ותחת השגחתו של לודוויג טיק (אביה של דורותיאה). תרגומים אלו נחשבים למופת בין תרגומי השירה בשפה הגרמנית ובכלל.
בשנותיו בעיר יינה הכיר שלגל את גתה ואת פרידריך שילר. כתב בכתבי העת של שילר "הורן" ו"מוזנאלמנך", ופרסם גם קובץ שירים. עניין מיוחד עורר פולמוס מר בינו ובין המחזאי הגרמני הפופולרי ביותר בזמנו, השמרן אוגוסט פרידריך פון קוצבו, שהתנגד לגתה ולאסכולה של ויימאר. שלגל כתב בשם עט מחזה סאטירי נגד קוצבו, Ehrenpforte und Triumphbogen fur den Theater-Prasidenten Kotzebue ("שער הכבוד וקשת הניצחון לנשיא התיאטרון קוצבו", 1801).
יחד עם אחיו הצעיר פרידריך, שהיה לאידאולוג הראשי של השירה הרומנטית הגרמנית, ייסד במאי 1798 את "אתנאום" (Athenaeum;‏ 1798–1800), שהיווה ביטאון של זרם ספרותי זה במשך שנתיים.
שני האחים קנו מעמד מכובד של ראשי הביקורת הספרותית הרומנטית החדשה. בחוגים שפקדו האחים השתתפו אישים כמו לודוויג טיק, פיכטה, וילהלם היינריך וַאקֶנְרוֹדֶר (Wackenroder), שלינג ונובאליס. ספר משותף של מסות האחים הופיע בשנת 1801 תחת הכותרת "אפיונים וביקורות".
שנת 1802 מצאה את שלגל בברלין, שם התבקש להרצות על אמנות וספרות. הטרגדיה "יון" שחיבר בשנת 1803 בסגנון אוריפידס עוררה דיון בעקרונות השירה הדרמטית. 
בהמשך יצר שלגל תרגומי מופת מחמישה מחזות של קלדרון, שפורסמו בשני כרכים של "תיאטרון ספרדי" (1803–1809). בהמשך תרגם גם שירים מהליריקה הספרדית, הפורטוגזית (קמואש) והאיטלקית (גואריני). בין השאר תרגם חלק מהקומדיה האלוהית של דנטה.
ביוגרפיה > מסעותיו עם מאדאם דה סטאל ופעילותו בווינה

שנה לאחר גירושיו מאשתו קרולינה בשנת 1804, הכיר בברלין, באמצעות גתה את מאדאם דה סטאל (1766–1817), אשת התרבות הצרפתייה-שווייצרית שנפרדה גם היא מבן זוגה, הסופר בנז'מן קונסטאן, והתקבל על ידה כמורה לילדיה עם משכורת של 12,000 פרנקים לשנה. שלגל התיידד עמה ושהה באחוזתה בקוֹפֵּה (Coppet) בשווייץ, על גדת אגם ז'נבה. אחר כך ליווה אותה בתור מזכיר אישי במסעותיה ברחבי צרפת, איטליה, שוודיה ואנגליה. הקשר האינטלקטואלי ביניהם התגלה כמפרה דו-צדדית.
ספרה של דה סטאל "על גרמניה" (De l'Allemagne) הושפע במידה רבה מדעותיו.
בשנת 1806 שהו בני הזוג באוקסר וברואן, ובשנת 1807 באחוזת אקוסטה באוברז'אנוויל (מחוז איוולין) שבקרבת פריז.
באותה תקופה פרסם את "הגיגים על הציוויליזציה בכלל ועל מקור הידרדרותן של הדתות" (1805). בצרפת זכתה אז להד מסתו הכתובה בצרפתית "השוואה בין הפדרה של רסין ובין זו של אוריפידס" (Comparaison entre la Phèdre de Racine et celle d'Euripide), שבה תקף את הקלסיציזם הצרפתי מנקודת מבט של האסכולה הרומנטית.
בעודו עם מאדאם דה סטאל ביקר במינכן בשנת 1807 את אשתו לשעבר קרולינה, שנישאה בינתיים לשלינג. בכל תחנות המסע בגרמניה (1808) – הן בדרזדן, הן בויימאר והן בווינה – זכו הרצאותיו להצלחה רבה.
הקורסים על האמנות הדרמטית ועל הספרות שהעביר בווינה יצאו לאור בשנים הבאות (1809–1811), ותורגמו לרוב השפות האירופיות. הרצאות אלו נחשבות פסגת תרומתו לתרבות האוניברסלית והשפיעו על יוצרים רבים, בהם למשל אלסנדרו מנצוני באיטליה.
בשנת 1811 גורש יחד עם מאדאם דה סטאל משווייץ ומכל האימפריה של נפוליון עקב הלשנה על ידי הפרפקט של ז'נבה, קאפל. אחרי שהייה בסביבות רומא נסעו שניהם לרוסיה ולשוודיה, ארץ בעלה המנוח של הסופרת, סטאל-הולשטיין. ברוסיה נהנה שלגל מהערכתו של הצאר אלכסנדר הראשון. ב-1813 פגש בסטוקהולם את יורש העצר השוודי ז'אן-בטיסט ברנדוט (לימים קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה), אשר מינה אותו למזכירו בימי הלחימה בשנים 1813–1814. באותם הימים חיבר שלגל את "על המערכת הקונטיננטלית ועל יחסיה עם שוודיה", וכן את "תמונה של האימפריה הצרפתית ב-1813".
הודות להיכרות עם הנסיך השוודי-הצרפתי התממשו ציפיותיו של שלגל לתואר אצולה: בחודש אפריל 1814 הוענק לו תואר אצטלה מידי מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם השלישי, ולאחר התפטרותו של נפוליאון שב שלגל (מעתה "פון שלגל") לצרפת דרך אנגליה. אולם בעת השלטון החוזר של מאת הימים שב לאחוזתה של מאדאם דה סטאל בקוֹפֵּה. באוקטובר 1815 ליווה אותה ואת בעלה החדש, ז'אן דה רוקה, בטיולם באיטליה. בפירנצה כתב את ה"מכתב על אודות סוסי הארד של בזיליקת סן מרקו מוונציה", שפורסם במאה עותקים. בקיץ 1816 חזר לקוֹפֵּה, ואת חורף 1816–1817 בילה בפריז.
ביוגרפיה > פרופסור בבון, חוקר הספרות הסנסקריטית והבלשנות ההשוואתית

לאחר מותה של מאדאם דה סטאל ביולי 1817 נשא וילהלם שלגל לאשה בשנת 1818 את סופי, בתו של פרופ' היינריך פאולוס מהיידלברג; אך נישואים אלה לא החזיקו מעמד יותר משלוש שנים. באותה שנה (1818) מצא פון שלגל משרת פרופסור לתולדות הספרות והאמנות באוניברסיטת בון. כל שאר ימיו עסק שם בעיקר בחקר הסנסקריט והמזרחנות. עיסוקיו בחקר התרבות ההודית הביאו אותו לפקוד את האוספים הגדולים של כתבי יד הודיים שבפריז, באוקספורד, בקיימברידג' ובמכללת הייליברי של חברת הודו המזרחית. עם חזרתו מונה מנהל (סופראינטנדנט) במוזיאון לעתיקות של בון.
בין השנים 1823-1830 הוציא את כתב העת המדעי "אינדישה ביבליותק" (Indische Bibliothek, "הספרייה ההודית"). בשנת 1823 פרסם את ה"בהגאוואד גיטה" ההודי בליווי תרגום ללטינית, ובשנת 1829 את ה"ראמאיאנה". ב-1832 חיבר את "הרהורים על חקר השפות האסיאתיות" ועוד כתבים אחרים בצרפתית. יחד עם פרנץ בופ ווילהלם פון הומבולדט נחשב פון שלגל לאחד מאבות הבלשנות ההשוואתית.
במקביל לעבודתו בתחום הבלשנות והאינדולוגיה המשיך, גם בתוקף התחייבויותיו האקדמיות, לכתוב על ספרות ואומנות. בשנת 1827 נתן בברלין סדרת הרצאות על תולדות האומנות, ובשנת 1828 פרסם גם שני כרכי כתבי ביקורת (Kritische Schriften). בשנים 1829-1831 ביחד עם כריסטיאן לאסן הוא עבד על תרגום Hitopadesha שהודפסה ביחד עם הערות לספר עצמו.
בשנותיו האחרונות התכחש פון שלגל פחות או יותר לתאוריות הרומנטיות מצעירותו והגיע לעימותים עם חבריו מפעם, שילר וגתה, ואף עם אחיו פרידריך. גינה אותו בין השאר על המרת דתו לרומית-קתולית. יוקרתו באוניברסיטה ירדה; עבודותיו הוגדרו כמיושנות. אחרי עלייתו של פרידריך וילהלם הרביעי לשלטון בפרוסיה נקרא שלגל לברלין ונשאר שם לזמן מה.
בחזרתו לבון, נפטר ב-12 במאי 1845, ונשכח. לפי בקשתו נקבר בעיר זו, שהפכה לעיר האהובה עליו מכולן.
מבחר כתביו

Ion ("יון"), 1803.
Poetische Werke ("שירים"), 1811.
Bhagavad Gita : תרגום ללטינית, 1823.
כתבי ביקורת, 1828.
Sämtliche Werke (מכלול כתביו), 1846–1848.
Œuvres écrites en français (עבודות בצרפתית), 1846.
Opuscula Latine scripta.
מכתבים

Edgar Lohner (ed.), Ludwig Tieck und die Brüder Schlegel. Briefe (München 1972).
הערות שוליים

↑  גיסתו, דורותיאה שלגל, אשת אחיו פרידריך, הייתה דודתו של פליקס מנדלסון-ברתולדי. המלחין הצעיר, בן 17, קיבל השראה מתרגומו של אוגוסט פון שלגל למחזה השייקספירי "חלום ליל קיץ" כשכתב בשנת 1826 את פתיחת הקונצרטית המפורסמת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267508105171  PLWABN: 9810685220405606  BIBSYS: 90323376  BNE: XX878350  BnF: cb121630922 (data)  CANTIC: a10444786  CiNii: DA0088691X  GND: 118607960  HDS: 041468  ICCU: RAVV013772  ISNI: 0000 0001 1027 6033  LCCN: n50004731  LNB: 000212117  MusicBrainz: 81ab9374-7d4e-4e57-841d-dbd0c1f27d18  NDL: 00474572  NKC: jn19990007622  NLA: 35790305  NLG: 70725  NSK: 000061727  NTA: 070135576  RERO: 02-A025324271  RKD: 361349  SELIBR: 245108  SNAC: w6fb59cv  SUDOC: 030158214  Trove: 1089043  VcBA: 495/152747  VIAF: 59123443   WorldCat (עם VIAF): 59123443 
קברו של אוגוסט וילהלם פון שלגל בבון
יעל הפירנאים

| יעל הפירנאים |
| --- | --- |
 איור של יעלים פירנאים
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
שבט:: יעלים
סוג:: יעל
מין:: יעל איברי
תת־מין:: יעל הפירנאים
שם מדעי
 Capra pyrenaica pyrenaica ‏שינץ, 1838
תחום תפוצה
   תפוצה היסטורית (אפשרית)   תפוצה בתחילת המאה ה-19 (משוערת)   תפוצה בתחילת המאה ה-20 

יעל הפירנאים (שם מדעי: Capra pyrenaica pyrenaica; מוכר גם בכינויו הספרדי בוקארדה), הוא תת-מין של יעל איברי שנכחד מן העולם בתחילת המאה ה-21.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1872 על ידי הזואולוג השווייצרי היינריך רודולף שינץ (אנ'). הפירוש של שמו המדעי הוא "תיש פירנאים", והוא מתייחס למקום תפוצתו העיקרי בהרי הפירנאים שבתחומי המדינות - ספרד, צרפת ואנדורה. היעל הפירנאי היה תת-המין השני שנכחד לאחר היעל הפורטוגזי שהוכחד בשנת 1892. בימי הביניים אוכלוסיית היעל הפירנאי הייתה גדולה למדי, אולם ככל שעבר הזמן המספרים פחתו באופן שיטתי - כנראה על ידי שילוב של מספר איומים כמו ציד, אובדן בית גידול, תחרות עם בעלי חיים פראיים וביתיים על מקורות מזון וכן הלאה.
בינואר 2000 נכחד היעל הפרינאי כאשר ענף עץ נפל במהלך סופת שלגים על ראשה של הנקבה האחרונה והרגה, אך מדענים ניסו לשבט אותו באמצעות ה-DNA שנלקח ממנה מספר שנים קודם לכן. לאחר ניסיונות מרובים נולד לבסוף גדי משובט ובכך היעל הפירנאי הפך ליונק הנכחד הראשון שהוחזר לחיים; עם זאת, הגדי מת זמן קצר מאוד לאחר הלידה כתוצאה מפגמי בריאות. תת-מינים אחרים של היעל האיברי ששרדו עד היום הם יעל גראדוס והיעל הספרדי הנפוצים כיום בחלקים גדולים בחצי האי האיברי. מכיוון שהיעל הפירנאי האחרון נכחד לפני שנותח כראוי על ידי מדענים, ישנה מחלוקת בקשר למעמדו הטקסונומי והאם הוא אכן היה תת-מין נפרד. באופן כללי ניתן לומר כי הכחדתו של יעל הפירנאים היא כישלון השימור הגדול ביותר באירופה המודרנית.
טקסונומיה וגנטיקה

תוקפם של 4 תת-המינים של היעל האיברי נחקר ונידון על ידי מספר טקסונומים. החלוקה שלהם מוטלת בספק מכיוון שהיא מבוססת רק על שני קריטריונים מורפולוגיים המשתנים בין האוכלוסיות - צבע הפרווה וצורת הקרן. עם זאת, ניתוח גנטי שנעשה בעבר מראה כי היעל הפירנאי ככל הנראה שונה מורפולגית גם בגולגולת כך שסיווגו כתת-מין נפרד נראה נכון. ישנן מספר תאוריות בקשר למקורו של היעל הפירנאי; אחת מהתאוריות הרווחות גורסת כי היעל הפירנאי היה נפוץ בתחילה בהרי האלפים הצפוניים ולאחר מכן היגר לאזור הרי הפירנאים ואז התערבב עם היעל הספרדי; עם אכן זה המקרה הרי שהוא שונה לגמרי משאר תת-המינים. החוקרים והמדענים אינם בטוחים כלל לגבי זה, בין השאר משום שבעקבות כך היעל הפירנאי אמור למעשה להיות קשור יותר מבחינה גנטית ליעל אלפיני וליעל קווקזי מערבי. מאידך מנקודת מבט פילוגנטית, היעל הפירנאי נראה כקרוב יותר ליעל האלפיני בהתחשב במאפיינים הזהים של בית הגידול, כמו גם ההתאמה שלו לאקלים ההררי בפירנאים בניגוד לתת-המינים האחרים שהניסיונות לשחרורם באזור זה נחלו כישלון.
ליעל הפירנאים יש 60 כרומוזומים בדומה לשאר מיני היעל.
תפוצה ואקולוגיה

היעל הפירנאי כשמו היה מצוי בעיקר לאורך רכס הרי הפירנאים הנמצא בתחומי המדינות: ספרד, צרפת ואנדורה. התפוצה ההיסטורית שלו בימי הביניים הייתה כנראה לאורך כל רכס הפירנאים ומערבה עד להרי קנטבריה - כולל החבלים הצרפתיים: לנגדוק-רוסיון, אקיטן, ומידי-פירנה ובקהילות הספרדיות האוטונומיות קטלוניה, אראגון, נווארה, חבל הבסקים וקטנבריה. עד אמצע המאה ה-19 הטווח של היעל הפירנאי הצטמצם למרכז הרכס הפרינאי, ובסופו של דבר עד סוף המאה ה-20 האוכלוסייה האחרונה של היעל נותרה רק בפארק הלאומי אורדסה ומונטה פרדידו הסמוך לעיר הואסקה שבצפון אראגון, בטרם הכחדתה סופית בתחילת המאה ה-21.
בית הגידול של יעל הפירנאים היה מורכב מיערות דלילים הרריים עם פסיפס של סלעים, שיחים, אורן, צוקים, אחו ומרעה תת-אלפיני בגובה של 2,240-350 מטר מעל פני הים. עם זאת, אזורים מסולעים קטנים באדמה חקלאית או גבעות לאורך החוף האיברי היוו גם הם בית גידול מתאים. היעל היה מסוגל לשגשג בסביבתו כל עוד בית הגידול המתאים היה זמין. בית הגידול שלו היה קריר יותר משל תת-המינים האחרים. הטמפרטורות בתחומי המחיה ההיסטוריים שלו הן עד מינוס 4 בחורף, וכמות המשקעים הממוצעת היא כ-1,000 מילימטר לשנה.
בחורף, היעל הפירנאי נהג לרעות בעמקים ובאחו שבהם השלג היה דליל יותר. בתקופה זאת היעלים היו מתאספים לפעמים בעדרים ומתקרבים לכפרים קטנים כדי לאכול מגידולים חקלאיים. הזכרים היו מתחילים להתעמת ביניהם בעונת הרבייה שהתחילה לרוב בימים הראשונים של נובמבר. באותו הזמן הזכרים היו הופכים לאגרסיביים ותוקפנים מאוד, והם היו יכולים להוות סכנה עבור בעלי חיים ביתיים או אפילו לאדם.
בתחילת האביב, היעלים היו חוזרים לאזורים הגבוהים כדי לנצל את הצמחייה השופעת וכדי להיות מוגנים באזורי הצוקים והסלעים. בערך באותו זמן, הנקבות היו עוזבות את העדרים ומחפשות אזור מבודד בשביל ללדת. ההמלטה התרחשה בסביבות חודש מאי; בדרך כלל היה נולד גדי יחיד בלבד ותאומים היו נולדים רק לעיתים נדירות.
תזונתו של היעל הפירנאי הייתה מורכבת מעשבים, עשבי תיבול וחזזיות, וסביר להניח שגם עלי-אורן ושיחים שונים בדומה לתת-המינים האחרים. הטורפים של המין היו כנראה הזאבים האיבריים שנעלמו אף הם בהדרגה מהאזור באותו זמן, וחתולי בר ועיטים היו טורפים את הגדיים. מערכת הרבייה ומחזור החיים היו דומים מן הסתם לתת-המינים הקיימים.
היסטוריה והכחדה

היעל הפירנאי היה נפוץ בשפע במהלך המאה ה-14. לדברי חוקרת הטבע הספרדית אנג'ל קבררה, האוכלוסייה שלו החלה לרדת בהדרגה "בשל רדיפה איטית אך מתמשכת" והיא נעלמה מהפירנאים הצרפתים והרי קנטבריה עד אמצע המאה ה-19. מצבו החל להיות קריטי עד סוף המאה ה-19 כאשר התברר שהאוכלוסייה הגיעה למספר של 100 פרטים בלבד. מאז תחילת המאה ה-20 האוכלוסייה לא עלתה מעל ל-40 פרטים. שומרי יערות וכפריים שסיירו בשנות 1952-1940 דיווחו כי הם נתקלו ביעלים הפירנאים בקושי אחת ל-100 ימים. בסוף שנת 1980 האוכלוסייה הצטמצמה עוד יותר ועמדה על כ-14 פרטים בלבד, ועד שנת 1993 נותרו כ-10 נקבות.
זכר היעל הפירנאי האחרון מת בשנת 1991. הפרט האחרון של המין הייתה נקבה בת 13 שהוענק לה השם סיליה, והיא מתה ב-6 בינואר של שנת 2000 כאשר ענף מעץ נפל על ראשה במהלך סופת שלגים בפארק הלאומי אורדסה סמוך לגבול הצרפתי. שומרי יער מצאו אותה עם גולגולת כתושה מתחת לעץ שנפל.
הסיבות מאחורי ההכחדה ונפילת המספרים השיטתית של תת-מין זה הן במידה רבה לא ידועות, אם כי ישנן מספר השערות שהוצעו: תחרות נרחבת על מקורות המזון עם עדרי צאן, בקר וסוסים - במיוחד בקיץ, מה שהשפיע על היעל בעיקר בשנות בצורת; כמו כן ייתכן כי ירידת המספרים התרחשה גם בגלל תחרות מצד מינים פראיים כצפיר הפירנאים ואייל הכרמל, או ממינים אקזוטיים שהובאו לאזור כמו היחמור האירופאי והמופלון, זיהומים ומחלות שמקורם בבעלי חיים ביתיים או אקזוטיים, ציד לא חוקי לבשר ופוחלצים, בעיות פוריות ותנאי האקלים. לדברי גיא באיופוי - קצין המדיניות של הקרן העולמית לשימור חיות הבר בספרד, "היעל הפירנאי נעלם משום שהממשלה הספרדית פעלה מאוחר מדי להציל אותו". הוא גם טען שלמרות שהציד צמצם את מספרי היעל באופן דרסטי לפחות מ-100 בסוף המאה ה-19, תוכניות ניהול רציניות לשימורו בהרי הפירנאים לא נעשו אלא רק בשנת 1993, כאשר נשארו אז בקושי תריסר פרטים. באופן כללי ניתן לומר כי הכחדתו של היעל היא כישלון השימור הגדול הראשון באירופה של המאה ה-21, ואף מאמצי השימור של האיחוד האירופי הגיעו מאוחר מדי (כדלקמן).