stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ מארס (1896)
היסטוריית שירות

מארס הונחה במספנת האחים ליירד בבירקנהד ב-2 ביוני 1894. היא הושקה ב-30 במרץ 1896. היא נכנסה לשירות ב-8 ביוני 1897 לשירות בצי התעלה, שם שירתה בפלגת פורטסמות'. היא נכחה בסקירת הצי בספיטהד לרגל יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-26 ביוני 1897. קפטן הנרי ג'ון מיי מונה למפקד האונייה ב-5 בינואר 1899, והוחלף על ידי קפטן הנרי דיקון בארי שמונה למפקד בספטמבר 1900. היא השתתפה בסקירת צי ההכתרה עבור המלך אדוארד השביעי ב-16 באוגוסט 1902, ובחודשיים שלאחר מכן היא הייתה חלק משייטת שביקרה בנאפפליו ובמפרץ סודה בכרתים לתמרונים משולבים בין ציי התעלה והים התיכון. ב-16 באוגוסט 1904, החלה מארס בשיפוץ בפורטסמות'. במהלך חידושה, צי התעלה הפך לצי האטלנטי בארגון מחדש ב-1 בינואר 1905, והיא נשארה ביחידה ששמה שונה. השיפוץ שלה הושלם במרץ 1905. שירותה בצי האטלנטי הסתיים ב-31 במרץ 1906, כשהיא נכנסה לעתודה בפורטסמות'.
מארס הופעלה מחדש בפורטסמות' לשירות בצי התעלה החדש ב-31 באוקטובר 1906. שירות זה הסתיים כאשר הושבתה בפורטסמות' ב-4 במרץ 1907. מארס הופעלה מחדש ב-5 במרץ 1907 לשירות בפלגת דבונפורט של צי הבית החדש שאורגן בינואר 1907, והתבסס בדבונפורט. במהלך שירות זה, היא עברה שיפוצים בשנים 1908–1909 ו-1911–1912. ביולי 1914 החל הצי המלכותי בגיוס זהירות כשהמלחמה החלה להיראות קרובה. כחלק מכך, מארס ואחיותיה האוניות הניבאל, ויקטוריוס ומגניפיסנט, הקימו את שייטת אוניות המערכה התשיעית ב-27 ביולי 1914, שהוצבה בהאמבר כדי להגן על החוף הבריטי; מארס נשארה שם כספינת שמירה לאחר ששייטת אוניות המערכה התשיעית פורקה ב-7 באוגוסט 1914.
מארס הועברה לפטרול דובר ב-9 בדצמבר 1914, והתבססה בדובר זמן קצר לפני שעברה לפורטלנד ב-11 בדצמבר 1914. היא התבססה בפורטלנד עד פברואר 1915. אוניות הסדרה מג'סטיק היו עד אז אוניות המערכה הוותיקות והפחות יעילות בשירות בצי המלכותי. בפברואר 1915, עברה מארס לבלפסט, שם היא הושבתה ב-15 בפברואר 1915. במרץ ובאפריל 1915 היא פורקה שם מנשקה על ידי הרלנד ו-וולף, והשאירה רק ארבעה מתותחי ה-6 אינץ' (152 מ"מ) וכמה תותחים קלים יותר; תותחי ה-12 אינץ' (305 מ"מ) שלה נלקחו כדי לחמש את המוניטורים החדשים מסדרת לורד קלייב, ארל אוף פיטרבורו וסר תומאס פיקטון. לאחר מכן, היא הוצבה בלוך גויל באפריל 1915.
בספטמבר 1915, מארס הופעלה מחדש לשרת כספינת תובלת חיילים במערכה בדרדנלים. מארס והאוניות האחיות שלה שפורקו באופן דומה הניבאל ומגניפיסנט, שפעלו גם הן כספינות תובלת חיילים, הגיעו למודרוס ב-5 באוקטובר 1915. בדרדנלים, מארס השתתפה בפינוי חיילי מדינות ההסכמה ממפרץ אנזא"ק ב-8 וב-9 בדצמבר 1915 ומ-West Beach בכף הלס ב-8 וב-9 בינואר 1916. במהלך הפינוי של ווסט ביץ', מארס הייתה עם חיפוי של תותחי ה-12 אינץ' (305 מ"מ) שלה לשעבר, המוצבים כעת על סר תומאס פיקטון. מארס חזרה לדבונפורט בפברואר 1916, ולאחר מכן הושבתה בצ'טם, שם עברה שיפוץ להסבה לספינת אם בנמל. היא הוקמה מחדש כספינת אם בנמל ב-1 בספטמבר 1916, ושירתה בתפקיד זה באינברגורדון עד יולי 1920. מארס הוכנסה לרשימת המכירה באינברגורדון ב-7 ביולי 1920. היא נמכרה לגריטה ב-9 במאי 1921 ועזבה את אינברגורדון לצורך גריטה ב-Briton Ferry בנובמבר 1921.
תרשים של אה"מ מארס
מארס בלב ים, בערך 1898
אדרד, מלך אנגליה

אדרד "החלש ברגליים" (אנגלית: Eadred;‏ 923 – 23 בנובמבר 955) מלך אנגליה משנת 946 ועד מותו, את המלוכה ירש מאחיו הגדול אדמונד הראשון.
אדרד היה בנו של המלך אדוארד הזקן מאשתו השלישית אדגיבה, אחיו של המלך אדמונד הראשון, ששלט באנגליה לפניו, ואחיו-למחצה של המלך אתלסטאן, ששלט עוד קודם לכן. בדומה לאחיו הגדולים, נחל אף הוא ניצחון צבאי על הוויקינגים. אדרד היה אדם נוצרי דתי, סבל מבריאות רופפת, והתקשה אף לאכול את מזונו. הוא נפטר ב-23 בנובמבר 955 בפרום שבסאמרסט, ונקבר בוינצ'סטר. את מקומו ירש אחיינו אדוויג, בנו של אדמונד הראשון.
הנצחה

הר אדרד ברכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה; וזאת בדומה לאתרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.
הערות שוליים

↑  הר אדאד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מידע על מקור שם ההר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR
| מלכי אנגליה |
| --- | --- | --- |
| שושלות מלוכה | ממלכת מרסיה • בית וסקס • המלכים הנורמנים • בית פלנטג'נט • בית לנקסטר • בית יורק • בית טיודור • בית סטיוארט • בית הנובר • בית סקסה-קובורג-גותה • בית וינדזור |  |
| מלכים | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדוויג • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102441693  ISNI: 0000 0003 5480 6360  LCCN: nb2008005990  SNAC: w6mq4s14  VIAF: 63539904   WorldCat (עם VIAF): 63539904 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
M108

| --- | --- |
M108
M108
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  הדובה הגדולה
 שמות נוספים:  NGC 3556
 מגלה:  פייר מאשן
 תאריך גילוי:  19 בפברואר 1781
 סוג:  גלקסיית מוט ספירלית
 בהירות נראית:  10.0+
 סיווג מורפולוגי:  SB(s)cd
 עלייה ישרה:  11ʰ 1ᵐ 31ˢ
 נטייה:  ‏26.8″ ‏40′ ‏55°‏+
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  20.7-
 מרחק:  46,000,000  שנות אור 14,103,507.48  פארסק
 קוטר:  115,000 שנות אור
 מסה:  ‎1.26×1011‎‏ ☉M
 הסחה לאדום:  700 ק"מ/שנייה 0.00233  z
M108 (מ-Messier 108 או NGC 3556) היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק של כ-46 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה. היא הוספה לקטלוג מסיה רק בשנת 1953, 172 שנים אחרי גילוייה, על ידי האסטרונום אוון גינגריץ'.
היסטוריה

M108 התגלתה ב-19 בפברואר 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, שדיווח על תגליתו למסיה. מסיה צפה בה ככל הנראה רק ב-24 במרץ כאשר צפה בערפילית הינשוף (M97) הסמוכה והכניס אותה לקטלוג מסיה. מסיה כתב שהערפילית נמצאת ליד ערפילית הינשוף, שהיא התגלתה על ידי מאשן יומיים או שלושה אחרי שגילה את M97 ושיש לחשב את הקואורדינטות שלה. מסיבה לא ידועה מסיה חישב את מיקומה של M108 רק אחרי פרסום הקטלוג ולכן היא לא נכללה בו, אך מסיה רשם את הקואורדינטות שלה על גבי עותק פרטי של הקטלוג. במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי הוא סיפר על גילויה של M108, וציין את מיקומה בסמוך ל-M97 ולכוכב מראק. ויליאם הרשל צפה בגלקסיה בשנת 1789 בלי שידע על גילויה המוקדם יותר על ידי מאשן, ותיאר אותה כבהירה מאוד ומאורכת מאוד. הוא ציין גם שבמרכזה יש כוכב בהיר שאינו קשור אליה. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1831 ותיאר אותה כערפילית בהירה וגדולה מאוד עם צורה מאורכת עם כוכב בהיר במרכזה וכוכב או שניים חיוורים יותר. בשנת 1918 ביצע האסטרונום האמריקאי הבר קרטיס צילום ארוך חשיפה של מספר ערפיליות וביניהן M108, וגילה את המבנה הספירלי שלה. רק ב-1953 גילה אוון גינגריץ' את הזהות של הקואורדינטות שרשם מסיה ושל המיקום של NGC 3556.
עד היום נצפתה ב-M108 סופרנובה אחת, SN 1969B, מסוג II שהגיעה לדרגת בהירות 14.
תצפית

M108 נמצאת כמעלה וחצי ממזרח-דרום-מזרח לכוכב מראק. ערפילית הינשוף נמצאת כ-50 דקות קשת מדרום-מזרח לה. עם בהירות נראית מדרגה 10 דרוש טלסקופ חובבים כדי לצפות בה ולהבחין בצורתה המאורכת. נחוץ צילום ארוך חשיפה כדי לראות את המבנה הספירלי שלה.
תכונות

מישור הדיסקה של M108 כמעט מקביל לקו הראייה אליה כך שהיא נראית ארוכה וצרה מאוד. אורכה הזוויתי הוא כ-8.7 דקות קשת שממרחק של 46 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-115,000 שנות אור. את M108 מקיפה מערכת של כ-300 צבירים כדוריים שמשתרעת עד למרחק של כ-65,000 שנות אור ממרכז הגלקסיה. מתנועת הצבירים סביב הגלקסיה ניתן לחשב את מסתה שמוערכת בכ-‎1.26×1011‎ מסות שמש. בתצפיות שנעשו על ידי טלסקופ החלל שפיצר התגלה של-M108 יש גרעין גלקטי פעיל שבמרכזו חור שחור שמסתו כ-‎2.4×107‎ מסות שמש.
הערות שוליים

1 2  NED: M108
↑  L. C. Ho, A. V. Filippenko & W. L. W. Sargent: A Search for ``Dwarf Seyfert Nuclei. III. Spectroscopic Parameters and Properties of the Host Galaxies, The Astrophysical Journal Supplement Series, Vol. 112, Issue 2, p. 364
1 2  K. L. Rhode, S. E. Zepf, A. Kundu & A. N. Larner: Global Properties of the Globular Cluster Systems of Four Spiral Galaxies, The Astronomical Journal, Volume 134, Issue 4, pp. 1413
↑  Pierre Méchain: Letter of May 6, 1783
↑  S. Satyapal, D. Vega, R. P. Dudik, N. P. Abel & T. Heckman: Spitzer Uncovers Active Galactic Nuclei Missed by Optical Surveys in 7 Late-type Galaxies
| קטלוג מסיה |
| --- | --- | --- |
| צבירי כוכבים | M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M18 • M19 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M28 • M29 • M30 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M41 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M50 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M62 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M75 • M79 • M80 • M92 • M93 • M103 • M107 |  |
| גלקסיות | M31 • M32 • M33 • M49 • M51 • M58 • M59 • M60 • M61 • M63 • M64 • M65 • M66 • M74 • M77 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M94 • M95 • M96 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M104 • M105 • M106 • M108 • M109 • M110 |  |
| ערפיליות | M1 • M8 • M16 • M17 • M20 • M27 • M42 • M43 • M57 • M76 • M78 • M97 |  |
| אחרים | M40 • M73 |  |
שארל מסיה • קטלוג קלדוול • הקטלוג הכללי החדש
אדרופין

אדרופין הוא פפטיד המקודד על ידי הגן ENHO, בעל רצף גנטי שמור בקרב יונקים. תפקידו הביולוגי של אדרופין תואר לראשונה בשנת 2008 כהורמון חלבוני, המופרש מהכבד (הפטוקין) בהקשר של השמנת יתר ומאזן האנרגיה בעכברים. השם "אדרופין" נגזר מהלטינית "אדורו " - להצית, ו"פינגוויס " - שומן. בבעלי חיים, הודגם כי לאדרופין תפקיד רגולטורי במטבוליזם של פחמימות/שומנים וכן בתפקוד האנדותל. ביטוי אדרופין מווסת על ידי המצב התזונתי, השעון הביולוגי, וכן על ידי אסטרוגן. בבני אדם, רמות נמוכות של אדרופין בדם נקשרו למספר מצבים רפואיים שליליים כולל תסמונת מטבולית, השמנת יתר ומחלות מעי דלקתיות. האיבר בעל רמת הביטוי הגבוהה ביותר של אדרופין הוא המוח. בהקשר זה הקולטן המצומד לחלבון G היתום GPR19 הוצע בתור הקולטן לאדרופין. בנוסף הוצע כי במוח יש לאדרופין תפקיד בהזדקנות ובתפקוד קוגניטיבי.
אה"מ מונטגו (1901)

| --- | --- |
אוניית האחות של אה"מ מונטגו, אה"מ אלבמארל
אוניית האחות של אה"מ מונטגו, אה"מ אלבמארל
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת דאנקן
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי דבונפורט 
 תחילת הבנייה:  23 בנובמבר 1899
 הושקה:  5 במרץ 1901
 תקופת הפעילות:  28 ביולי 1903 – 30 במאי 1906 (שנתיים)
 אחריתה:  עלתה על שרטון וטבעה
 מיקום:  51°09′32″N 4°40′26″W﻿ / ﻿51.159°N 4.674°W﻿ / 51.159; -4.674 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 13,483–13,966 טון, מקסימלי: 15,100–15,400 טון
 אורך:  132 מטר
 רוחב:  23.01 מטר
 שוקע:  7.85 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  19 קשרים
 גודל הצוות:  720 איש
 טווח שיוט:  11,240 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  24 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 18,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 178 מ"מ, שריון סיפון – 25–51 מ"מ, צריחי תותחים ראשיים – 203–254 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, ברבטות – 102–279 מ"מ, מחיצות הגנה – 178–279 מ"מ, מגדל הניווט – 305 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 10 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 6 תותחים 3 ליטראות (1.9 אינץ', 47 מ"מ), 4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ מונטגו (באנגלית: HMS Montagu) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי מסדרת דאנקן. מונטגו ואחיותיה, שנבנו כדי להתמודד עם קבוצה של אוניות מערכה רוסיות מהירות, היו מסוגלות להפליג במהירות של 19 קשרים (35 קמ"ש), מה שהפך אותן לאניות המערכה המהירות ביותר בעולם. אוניות המערכה מסדרת דאנקן היו חמושות בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) והן היו דומות בגדול לסדרת לונדון, אם כי עם הדחק מופחת מעט ופריסת שריון דקה יותר. ככאלה, הם שיקפו התפתחות של אוניות המערכה מסדרת קאנופוס הקלה יותר. מונטגו נבנתה בין הנחת השדרית שלה בנובמבר 1899 לבין השלמתה ביולי 1903. לאונייה הייתה קריירה קצרה, כששירתה במשך שנתיים בצי הים התיכון לפני שעברה לצי התעלה בתחילת 1905. במהלך ניסויי טלגרפיה אלחוטית במאי 1906, היא עלתה על שרטון מול האי לנדי. ניסיונות מספר להציף את האונייה כשלו, ובסופו של דבר היא נגרטה במקום.
תכנון

שש האוניות של סדרת דאנקן הוזמנו בתגובה לאוניות המערכה המהירות מסדרת פרסבט שהחלו לבנות על ידי הצי הרוסי הקיסרי באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19. האוניות הרוסיות היו אוניות מערכה מהירות דרג ב', ולכן ויליאם הנרי וייט, המנהל הבריטי לבנייה ימית, עיצב את סדרת דאנקן כך שתתאים למהירות הגבוהה של כלי השיט הרוסיים. כדי להשיג את המהירות הגבוהה יותר תוך שמירה על הדחק כמו באוניות המערכה הקודמות, וייט נאלץ להפחית באופן משמעותי את הגנת השריון של האוניות, ולמעשה הפך את האוניות לגרסאות מוגדלות ומשופרות של סדרת קאנופוס של 1896, במקום נגזרות של אוניות המערכה דרג א' מג'סטיק, פורמידבל ולונדון החזקות יותר. המאפיינים ההגנתיים המופחתים, הפך את האוניות מסדרת דאנקן לנחותות מאוניות המערכה האמיתיות מהדרג הראשון, אך הן היו עדיפות במידה ניכרת על אוניות המערכה מסדרת פרסבט שנגדן נבנו כדי להתמודד, והיו כמה מאוניות המערכה המהירות ביותר בשירות בזמן שנבנו.
מונטגו הייתה באורך כולל של 432 רגל (132 מטרים), רוחב של 75 רגל 6 אינץ' (23.01 מטרים) ושוקע של 25 רגל 9 אינץ' (7.85 מטרים). הדחק האונייה היה 13,270–13,745 טונות ארוכות (13,483–13,966 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 14,900–15,200 טונות ארוכות (15,100–15,400 טונות) במעמס מלא. הצוות שלה מנה 720 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי 4 צילינדרים תלת דרגתיים שהניעו שני מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי עשרים וארבעה דוודי בלוויל. הדוודים פלטו לשתי ארובות קרובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 19 קשרים (35 קמ"ש) מ-18,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט), מה שהפך את מונטגו ואחיותיה לאוניות המערכה המהירות ביותר בעולם במשך כמה שנים. במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש), האונייה יכלה להפליג לטווח של 6,070 מיילים ימיים (11,240 ק"מ).
למונטגו היו ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/ 40 קליבר שהותקנו בצריחים תאומים מלפנים ומאחור. האונייה גם הרכיבה סוללה משנית של 12 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)/ 45 קליבר מותקנים בקזמטים, בנוסף לעשרה תותחי 12 פאונד (3 אינץ' (76 מ"מ)) ושישה תותחי 3 פאונד (47 מ"מ (1.9 אינץ')) להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, היא צוידה גם בארבע צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים בגוף.
למונטגו הייתה חגורת שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים); המחיצה הרוחבית בקצה האחורי של החגורה הייתה בעובי 7–11 אינץ' (178–279 מילימטרים). הצדדים של צריחי הסוללה הראשיים שלה היו בעובי 8–10 אינץ' (203–254 מילימטרים), על גבי ברבטות בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים), וסוללת הקזמטים הייתה מוגנת בפלדת קרופ בעובי 6 אינץ'. למגדל הניווט שלה היו דפנות בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2 אינץ' (25–51 מילימטרים), בהתאמה.
היסטוריית שירות

השדרית של מונטגו הונחה ב-23 בנובמבר 1899, והיא הושקה ב-5 במרץ 1901. היא החלה בניסויים ימיים בפברואר 1903 ונכנסה לשירות בצי ב-28 ביולי במספנת דבונפורט לשירות בצי הים התיכון. בפברואר 1905 היא עברה לצי התעלה.
Recuva

| --- | --- |
 מפתח:  Piriform
 מחזור חיים:  7 באוגוסט 2007 – הווה (17 שנים)
 גרסה אחרונה:  1.54.120 (26 ביוני 2024) 
 מערכת הפעלה:  Windows
 נכתבה בשפות:  C++ 
 סוג רישיון:  Freemium
 קטגוריה:  שחזור קבצים
 Windows XP והלאה
 
 www.ccleaner.com/recuva
 
Recuva היא תוכנת שחזור עבור Windows, שפותחה על ידי חברת Piriform. התוכנה מסוגלת לבטל את המחיקה של קבצים שסומנו כמחוקים; מערכת ההפעלה מסמנת את אזורי הדיסק שבהם הם אוחסנו כשטח פנוי. Recuva יכול לשחזר קבצים שנמחקו מכונני דיסק קשיחים חיצוניים ופנימיים, מכונני הבזק מסוג USB, כרטיסי זיכרון, נגני מדיה ניידים או כל אמצעי אחסון עם מערכת קבצים נתמכת.
Recuva תואר על ידי vnunet.com כ"כלי יעיל לביטול או מחיקת קבצים ששלחנו למחזור ונמחקו, בעבר". התוכנית עובדת על מערכות קבצים מהסוגים FAT ,exFAT, ו-NTFS של Windows. הוא מסוגל לשחזר את מבנה הספריות שנמחק ולשנות את שמו אוטומטית של קבצים כאשר הוא מנסה לשחזר שני קבצים עם אותו שם. החל מגרסה 1.5.3 הוא יכול גם לשחזר קבצים ממערכות הקבצים Ext2 ,Ext3 ו-Ext4 של לינוקס.
בדומה לתוכנות שחזור קבצים אחרות, Recuva פועלת על ידי חיפוש אחר נתונים שלא הוחלפו, אך אם מערכת ההפעלה כתבה נתונים חדשים על קובץ שנמחק, לרוב לא יתאפשר שחזור של התוכן.
ראו גם

שחזור קבצים
מחיקה מלאה של נתונים
דיסק קשיח
הערות שוליים

↑  Download Recuva, FileHippo (ארכיון)
↑  "Recuva - File Recovery". Recuva archived website from 2009. אורכב מ-המקור ב-4 בספטמבר 2009. נבדק ב-18 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Five free portable recovery tools". TechRepublic. 4 בספטמבר 2012. נבדק ב-13 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Recuva - free file recovery software". Software-Today.com. נבדק ב-2009-01-01.
↑  "Repair Tool of the Week: Recuva Portable". technibble.com. נבדק ב-2009-01-01.
↑  "Recuva 1.22". vnunet.com. אורכב מ-המקור ב-2007-12-20. נבדק ב-2009-01-01.
↑  "Recuva 1.04.104". PCWorld. אורכב מ-המקור ב-2009-04-22. נבדק ב-2009-01-01.
↑  עותק בארכיון (ארכיון)
↑  "Recovering A Deleted File". Employees Only. נבדק ב-2009-01-01.
↑  "Recovering a deleted file (archived at The Wayback Machine)". Employees Only. אורכב מ-המקור ב-2008-06-03.
אה"מ מגניפיסנט (1894)

| --- | --- |

אה"מ מגניפיסנט
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  מג'סטיק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת צ'טהאם 
 תחילת הבנייה:  18 בדצמבר 1893
 הושקה:  19 בדצמבר 1894
 תקופת הפעילות:  12 בדצמבר 1895 – אפריל 1920 (כ־24 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-9 במאי 1921
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  16,320 טון
 אורך:  128 מטר
 רוחב:  23 מטר
 שוקע:  8.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  16 קשרים
 גודל הצוות:  672 איש
 טווח שיוט:  13,000 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 10,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229 מ"מ, שריון סיפון – 64–114 מ"מ, ברבטות – 356 מ"מ, מגדל הניווט – 356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 16 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 5 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ מגניפיסנט הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת מג'סטיק. היא נכנסה לשירות בסוף 1895 עם צי התעלה, ונשארה עם הצי באמצעות התארגנותו מחדש לצי האטלנטי. בשנת 1905, פיצוץ גרם למותם של 18 אנשי צוות אך היא נשארה בשירות עד 1906, ולאחר מכן עברה שיפוץ. היא שירתה בצי הבית במשך רוב שירותה לפני המלחמה.
בין הוותיקות מבין אוניות המערכה של בריטניה באותה תקופה, מגניפיסנט הייתה ספינת שמירה על האמבר כשפרצה מלחמת העולם הראשונה. היא שובצה אז, יחד עם האונייה האחות הניבאל, לסקפה פלו כספינת שמירה. ב-1915 היא פורקה מהחימוש העיקרי שלה, ומאוחר יותר באותה שנה הוסבה לספינת תובלת חיילים לשימוש במערכת הדרדנלים. כשחזרה לאנגליה ב-1916, היא לא הייתה פעילה עד סוף 1917, אז הוסבה לספינת תחמושת. היא המשיכה לשרת בתפקיד זה עד שנת 1921, אז היא הושבתה לפני שפורקה בשנה שלאחר מכן.
תכנון

מגניפיסנט הייתה באורך כולל של 421 רגל (128 מטרים), רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 27 רגל (8.2 מטרים). הדחק האונייה היה עד 16,060 טונות ארוכות (16,320 טונות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני מנועי קיטור תלת דרגתיים של 3 צילינדרים, המונעים על ידי שמונה דוודי צינורות אש גליליים על בסיס פחם. עד 1907–1908, היא הונעה מחדש עם דגמים המופעלים על ידי נפט. המנועים שלה סיפקו מהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש) במהירות של 10,000 כוחות סוס (7,500 קילוואט). האונייה נחשבה לאוניית ים טובה עם גלגול קל ויכולת הפלגה טובה, למרות שסבלה מצריכת דלק גבוהה. היה לה צוות של 672 קצינים ומלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי BL 12 אינץ' (305 מ"מ) Mk VIII בצריחים עם תותחים, אחד מקדימה ואחד מאחורה. הצריחים הונחו על ברבטות בצורת אגס; לשש מאחיותיה היה אותו סידור, אבל לאחיותיה סיזאר ואילוסטריוס ולכל סדרות אוניות המערכה הבריטיות העתידיות היו ברבטות עגולות. ויקטוריוס גם נשאה סוללה משנית של 12 תותחים QF 6 אינץ' (152 מ"מ)/40 קליבר. הם היו רכובים בקזמטים בשני סיפוני תותחים באמצע האונייה. היא גם נשאה 16 תותחי QF 12 פאונד ו-12 תותחי QF 2 פאונד להגנה מפני סירות טורפדו. היא הייתה מצוידת גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ), שארבעה מהם היו שקועים בגוף האונייה, כשהאחרון היה במשגר מותקן על הסיפון.
למגניפיסנט ולשאר האוניות בסדרה שלה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מ"מ) מפלדת הארווי, שאיפשר הגנה שווה עם עלות נמוכה יותר במשקל בהשוואה לסוגי שריון קודמים. זה איפשר למגניפיסנט ולאחיותיה חגורת שריון עמוקה וקלה יותר מאשר אוניות מערכה קודמות ללא אובדן הגנה. הברבטים לסוללה הראשית היו מוגנים עם שריון בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים), ולמגדל הניווט היה אותו עובי פלדה בצדדים. הסיפון המשוריין של האונייה היה בעובי 2.5–4.5 אינץ' (64–114 מילימטרים).
היסטוריית שירות

מגניפיסנט הונחה במספנת צ'טם ב-18 בדצמבר 1893. היא הושקה שנה ויום לאחר מכן, ב-19 בדצמבר 1894, ולאחר מכן החלו עבודות ההתארגנות. היא נכנסה לשירות בצי המלכותי שנה נוספת לאחר מכן, בדצמבר 1895, כדי להחליף את אוניית המערכה אמפרס אוף אינדיה כאוניית הדגל של סגן מפקד צי התעלה. ב-26 ביוני 1897, היא נכחה בסקירת הצי בספיטהד לרגל יובל היהלום של המלכה ויקטוריה. קפטן ג'ון פריס מונה למפקד האונייה בינואר 1899, ומפברואר 1900 היא הצטרפה לפלגה המזרחית של צי התעלה, כשהיא הניפה את דגל אדמירל משנה ארתור דאלרימפל פאנשאווה. עם קבלת הידיעה על מותה של המלכה ויקטוריה ב-21 בינואר 1901 כשהיא מוצבת בפורטסמות', מגניפיסנט הורידה את הנס המלכותי לחצי התורן. קפטן ארתור ג'ון הורסלי מונה לפיקוד באוקטובר 1900, וביוני בשנה שלאחר מכן היא הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה סר ויליאם אקלנד, סגן מפקד צי התעלה. הוא ויתר על התפקיד שנה לאחר מכן, ובשקיעה ב-5 ביוני 1902 הוריד את דגלו מסיפון המגניפיסנט. אדמירל משנה אשתון קרזון-האו, שירש את אקלנד, עבר לכלי השיט מאוחר יותר באותו החודש. היא השתתפה בסקירת הצי שנערכה בספיטהד ב-16 באוגוסט 1902 להכתרת המלך אדוארד השביעי, וביקרה בים האגאי לתמרונים משולבים עם צי הים התיכון בחודש שלאחר מכן. קפטן סאקוויל קרדן מונה לפיקוד ב-16 באוקטובר 1902, ולקח אותה לביקור בגיברלטר ובתטואן בשבוע שלאחר מכן.
בינואר 1904 הפכה האונייה לאוניית הדגל של צי התעלה. כתוצאה מארגון מחדש בינואר 1905, צי התעלה הפך לצי האטלנטי, ומגניפיסנט הפכה בהתאם לחלק מהצי האטלנטי. פיצוץ תותח על סיפון מגניפיסנט ב-14 ביוני 1905 הביא ל-18 נפגעים. הפיצוץ נגרם מפגז פגום באחד מתותחי ה-6 אינץ'; הוא לא הצליח לירות, וכאשר המעמיס פתח את מכנס התותח, מגע עם האוויר הצח פוצץ את הפגז. ב-15 בנובמבר 1906, היא סיימה את שירותה בצי האטלנטי שלה והושבתה בדבונפורט. מגניפיסנט הוכנסה למילואים ב-16 בנובמבר 1906, והתבססה בצ'טם. במהלך שירות המילואים שלה, היא צורפה לבית הספר לתותחנים בשירנס כספינת אימון לתותחנים בדצמבר 1906.
מגניפיסנט עזבה את צ'טם במרץ 1907 והוצבה בפלגת נור של צי הבית בנור. במהלך שירות זה, היא הייתה זמנית אוניית הדגל של המפקד העליון בנובמבר 1907 ועברה שיפוץ בצ'טם ב-1908 שבמהלכו הותקנו לה מערכות בקרת אש חדשות והיא הוסבה לדוודים על בסיס מזוט. היא שימשה כאוניית הדגל של סגן מפקד צי הבית מאוגוסט 1908 עד ינואר 1909. מגניפיסנט הצטמצמה לצוות שלדי בפברואר 1909 כחלק מצי המילואים. ב-24 במרץ 1909, היא הפכה לאוניית הדגל של תת-אדמירל, הפלגות השלישית והרביעית, צי הבית, בנור. היא הוחלפה כאוניית דגל ב-1 במרץ 1910 על ידי אוניית המערכה באלוורק. ב-27 בספטמבר 1910, מגניפיסנט הוכנסה מחדש לצי הבית כדי לשמש כספינת אימון צריח וספינת אימונים של מסיקים בדבונפורט. הירכתיים שלה ניזוקו בהתנגשות בדצמבר 1910. היא הפכה לספינת אספקה לספינת האימונים של הצריח ויויד בפברואר 1911 ולספינת אימונים של ירי ים בדבונפורט ב-14 במאי 1912. היא נפגעה קלות ב-16 ביוני 1913 כאשר עלתה על שרטון בערפל ליד מפרץ קאוסאנד. היא הופעלה מחדש לשירות הצי השלישי ב-1 ביולי 1913.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

ביולי 1914 החל הצי המלכותי בגיוס זהירות כשהמלחמה החלה להיראות קרובה. כחלק מכך, מגניפיסנט ואחיותיה האוניות הניבאל, מארס וויקטוריוס, הקימו את שייטת אוניות המערכה התשיעית ב-27 ביולי 1914, שהוצבה בהאמבר כדי להגן על החוף הבריטי. מגניפיסנט שימשה כספינת שמירה בהאמבר. מלחמת העולם הראשונה החלה כשהיא מוצבת שם. ב-7 באוגוסט 1914 פורקה שייטת אוניות המערכה התשיעית, ומגניפיסנט והניבאל הועברו לסקפה פלו כדי לחזק את ההגנות של המעגן של ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") שם, והפכו לספינת שמירה בסקפה פלו. האוניות מסדרת מג'סטיק היו עד אז אוניות המערכה הוותיקות והפחות יעילות בשירות בצי המלכותי. הסיירת הממוגנת מדרג א' קרסנט החליפה את מגניפיסנט מתפקיד ספינת השמירה ב-16 בפברואר 1915, ובשלב זה הושבתה מגניפיסנט.
מאוחר יותר בפברואר 1915 הגיעה מגניפיסנט לבלפסט כדי להתפרק מנשקה. במרץ ובאפריל 1915, כל תותחי ה-12 אינץ' שלה וכל תותחי ה-6 אינץ' שלה למעט ארבעה הוסרו. תותחי ה-12 אינץ' שלה נלקחו כדי לחמש את המוניטורים החדשים מסדרת לורד קלייב, גנרל קרופורד והנסיך פרינס יוג'ין. לאחר שפורקה מנשקה, מגניפיסנט הונחה בלוך גויל באפריל 1915. ב-9 בספטמבר 1915, מגניפיסנט הופעלה מחדש לשרת יחד עם האוניות האחיות שלה שפורזו באופן דומה הניבאל ומארס כספינת תובלת כוחות למערכה בדרדנלים. שלוש אוניות המערכה לשעבר יצאו מבריטניה בתפקיד זה ב-22 בספטמבר 1915, והגיעו למודרוס ב-7 באוקטובר 1915. ב-18 בדצמבר וב-19 בדצמבר 1915, מגניפיסנט לקחה חלק בפינוי כוחות מדינות ההסכמה ממפרץ סובלה. היא עזבה את הדרדנלים בפברואר 1916 לאחר סיום המערכה וחזרה לאנגליה, שם הושבתה בדבונפורט ב-3 במרץ 1916.
מגניפיסנט נשארה בדבונפורט עד אוגוסט 1917, ושימשה כספינת הצפה. באוגוסט 1917, היא החלה בשיפוץ בהרלנד אנד וולף בבלפסט לצורך הסבה לספינת תחמושת. כשהסתיימה השיפוץ שלה באוקטובר 1918, היא הועברה לרוזית' לשירות כספינה למחסן תחמושת. מגניפיסנט הוכנס לרשימת הפירוק ב-4 בפברואר 1920, אך המשיכה לשמש כספינה לאחסון תחמושת ברוזית' עד אפריל 1921. היא נמכרה לגריטה ב-9 במאי 1921. הגריטה החלה ב-Thos. W. Ward Inverkeithing בשנה שלאחר מכן.
תרשים של אה"מ מגניפיסנט
מגניפיסנט עוזבת עם חיילים לגליפולי, 10 באוקטובר 1914