stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדה ואלרי טל
ביוגרפיה

ואלרי טל נולדה בבוקרשט שברומניה בשם סרג'ו ואלרי. בשנת 1964 עלתה לבדה לישראל ושם הזדהתה כגבר הומוסקסואל והשתלבה בקהילה הלהט"בית בישראל. היא נהגה לארח בדירתה ארוחות שישי מדי שבוע, אליהן היו מגיעים להט"בים רבים שלא היה להם מקום אחר לאכול בו.
בשנת 1970 עברה ניתוח להתאמה מגדרית בבית החולים אסותא ובחרה בשם עדה ואלרי טל, ששילב את שם המשפחה עמו נולדה יחד עם שמה של אחת משחקניות התיאטרון הנערצות עליה, עדה טל. לאורך חייה, מיעטה ואלרי טל לדבר על עברה והייתה מגיבה בזעם לשאלות בנושא על מנת שאלו לא יוציאו אותה מהארון ללא הסכמתה.
ואלרי טל עבדה כחשפנית וכמארחת בבר 51 בתל אביב תחת שם הבמה "לולה פרו פרו", ושם הכירה בשנת 1984 את הבמאי עמוס גוטמן והמחזאית עדנה מזי"א. השניים ליהקו אותה לדמותה של אפולוניה גולדשטיין בסרט בר 51, שהתבססה בחלקה על דמותה של ואלרי טל, ודירתה גם שימשה לצילומי הסצנות בכיכובה. ואלרי טל עבדה עם גוטמן, שהעריץ אותה וקרא לה "דיווה", גם בסרטיו חימו מלך ירושלים וחסד מופלא.
בנוסף השתתפה ב-1986 בתוכניות האירוח "סיבה למסיבה" עם לילית נגר וב"סופשבוע" בהנחייתה של רבקה מיכאלי, ששודרו בערוץ הראשון.
עם השנים, ולאחר פרסומה בקולנוע, הפכה ואלרי טל לאושיית תרבות תל אביבית, כיכבה בסרטי סטודנטים רבים, ואף הופיעה בתיאטרון הסמטה ביפו.
חיים אישיים

באוגוסט 1970 נישאה ואלרי טל ליעקב ארוך, טכנאי שיניים ממשפחה ממוצא יווני צעיר ממנה בעשור, שהכירה במועדון שבו הופיעה. בכתבה שפרסמה ואלרי טל במגזין העולם הזה תחת השם עדה ארוך באותה שנה היא גוללה בגוף ראשון את סיפור היכרותם. לדברי ואלרי טל בעלה היה "הומוסקסואל מסוג ביסקסואלי", ואף על פי שקיבל בהתחלה את זהותה המגדרית כאישה, לאחר שעברה את הניתוח להתאמה מגדרית וכן בלחץ משפחתו, שלא ידעה לא על נטיותיו המיניות ולא על עברה של ואלרי טל, חזר בו מדעתו. לאחר גירושיה חזרה עדה לשם משפחתה המקורי ולא שבה לדבר על עברה וחייה האישיים.
ב-14 באוקטובר 1994, ערב יום כיפור, נפטרה ואלרי טל ממחלת לב. לאחר הנתיחה שלאחר המוות, במהלכה גילו הרופאים את דבר היותה טרנסג'נדרית, הפרטים על עברה פורסמו בציבור ועוררו סערה תקשורתית. סערה נוספת התחוללה לאחר מכן, כאשר התגלה כי כל רכושה של ואלרי טל הושלך לרחוב מדירתה ונלקח על ידי עוברים ושבים.
הנצחה

ואלרי טל מונצחת במסגרת פרויקט לולה, ששמו הוא מחווה לשם הבמה בו נודעה בתקופת עבודתה בבר 51.
הערות שוליים

↑  15.8.1932 - עדה ואלרי טל, באתר יום בהיסטוריה להט"בית, ‏2020-11-22
1 2  עדה ארוך, אשה זו הייתה איש (עמ' 22-23), באתר העולם הזה, ‏11 בנובמבר 1970
↑  עידן יוסף-ימין, ‏"שיזכרו אותי כשחקנית - כל היתר לא חשוב", באתר ‏מאקו‏, 15 בספטמבר 2021
↑  Neshama memorials net - נשמה הנצחה וזיכרון, באתר www.neshama.net
↑  דן לחמן, חסדו של נסיך הדקדנס והאופל - חלק שני, באתר nrg
↑  פרוייקט לולה, באתר המרכז הגאה, ‏2020-04-12
עדילי ליברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1979 (בת 45) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
עדילי ליברמן (נולדה ב-26 ביולי 1979) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בחיפה. בוגרת תואר ראשון בלימודי תיאטרון ומשחק מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני בהצטיינות בתוכנית ללימודי חקר הביצוע באומנות התיאטרון, אוניברסיטת תל אביב.
חברה בפורום יוצרות התיאטרון, ב"תנועה ציבורית" מאז הקמתה ומתנדבת במרכז לסיוע לנפגעי ולנפגעות תקיפה מינית מאז 2006.
קריירה מקצועית > בימוי

הלוח - מופע חוצות בהשתתפות תלמידי שנה א’ של המחלקה למשחק ותיאטרון בבית הספר מנשר לאמנות. פסטיבל עכו, 2010
יציאת חירום - מופע חוצות של סטודנטים במחלקה למשחק ותיאטרון בבית הספר מנשר לאמנות. פסטיבל עכו, 2011
מופעי ההיסטריה - מופע הרצאה־פרפורמנס בשיתוף נשות טיפול. פסטיבל כלים, 2016
מתכוונת - בימוי הפקת שנה ג׳ בחוג לתיאטרון, אוניברסיטת חיפה. 2020
יציאה מבית הבובות - בימוי הפקת שנה ג׳ בחוג לתיאטרון, אוניברסיטת חיפה. 2020
קריירה מקצועית > משחק

יער הנסיכה - הצגת ילדים לצד הילה גולדנברג. תיאטרון הסימטה, 2006
יונה וולך - מופע מאת דליה שימקו ובבימויה. תמונע, 2006
גם כך! - מופע בשיתוף החממה למחול המרכז לתיאטרון של עכו. פסטיבל עכו 2007
מסכות או לא להיות - מחזה בבימויו של יוסי אלמוג בביצוע אנסמבל דיוניסיה. תיאטרון גבעתיים, 2008
גן העדן האבוד - מסע בעקבות המיתוס של פרומתאוס בבימויה של לילך דקל-אבנרי. פסטיבל עכו, 2014
ים יבשה - עיבוד לכל המשפחה של סיפור יציאת מצרים. בית אבי חי, 2015
בנות בצריח - סיור מורשת קרב סאטירי-פארודי באתרים היסטוריים עם נדב בושם. 2015
מה שלום החיה? - מחזה של אייל וייזר המשלב מחול, וידאו ופרפורמנס. פסטיבל ישראל, 2015
כרטיס לקרקס - הצגה המבוססת על פרוטוקול ועדת הפנים של הכנסת שדנה בחוק המסתננים. תמונע, 2015
סל תרבות - מופע שיצר יאיר ורדי, המורכב משיחות מאולתרות עם הקהל. תמונע, 2016.
קוטיקולה - מופע אינטימי המציג את טקסי היום יום עם בנה התינוק של ליברמן, במסגרת פסטיבל א-ז'אנר, 2019
מיץ פרי כה טרי - תיאטרון הקרון, 2021
הוועדה - הצגה מאת נדב בושם על ההתמודדות שלו ושל בן זוגו מול שירותי הרווחה בניסיון להפוך למשפחת אומנה. פסטיבל הקומדיה ע"ש אפרים קישון, 2022
חיים אישיים

נמצאת בזוגיות עם הצלם אייל תגר. השניים מתגוררים ביפו והורים לשניים. אחותן של העיתונאיות טלי ליברמן וחן ליברמן.
הערות שוליים

↑  אודות – תנועה ציבורית
↑  פסטיבל עכו ה-31 לתיאטרון ישראלי אחר, באתר kinderland.co.il
↑  פסטיבל עכו 2011 – אירועי חול המועד סוכות, באתר kinderland.co.il
↑  Reut Barnea, במופעי ההיסטריה, עדילי ליברמן נעה בין טראומה לתקווה, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-05-19
↑  מופעים לילדים, הצגות לילדים - יער הנסיכה, באתר www.habama.co.il
↑  יונה וולך - המופע, באתר tmu-na.org.il
↑  גם כך!, באתר www.accofestival.co.il
↑  מסכות או לא להיות בתיאטרון גבעתיים, באתר nrg
↑  יון פדר, ערבו השני של פסטיבל עכו: אפשר היה לקצר, באתר ynet, 13 באוקטובר 2014
↑  בית אבי חי | ים יבשה - יציאת מצרים שלא הכרתם לכל המשפחה, באתר www.bac.org.il
↑  מאיה נחום שחל, ג'ני וג'אנה מצדיעות, באתר כלכליסט, 30 באפריל 2015
↑  מה שלום החיה?, באתר פסטיבל ישראל
↑   יאיר אשכנזי, דמויותיהם של גדעון סער ומירי רגב מככבות במחזה חדש על חוק המסתננים, באתר הארץ, 24 במרץ 2015
↑   יאיר אשכנזי, המופע "סל תרבות" מושיב את מדינת ישראל על ספת הטיפולים, באתר הארץ, 4 ביוני 2016
↑  פסטיבל א-ז'אנר 2019 - שכבה ג', באתר www.habama.co.il
↑  תיאטרון הקרון, באתר traintheater.co.il
↑  ברק שרון, ‏"ניסו לצייר אותנו כסוטים, אמרו שחטפנו את הילד", באתר ‏מאקו‏, 22 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 42161693829715931087   WorldCat (עם VIAF): 42161693829715931087
ישיבת הרעיון היהודי

| --- | --- |
חזית משכן הישיבה
חזית משכן הישיבה
 ישיבה
 השתייכות:  ציונות-דתית
 תקופת הפעילות:  ה'תשמ"ז 1987 – הווה
 מייסדים:  הרב מאיר כהנא
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב יהודה קרויזר
 סגל:  הרב יוסף ברייס, הרב צביאלי סקולניק, מיכאל בן ארי, בנצי גופשטיין
 תלמידים
 :  30
 מיקום
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′28″N 35°13′31″E﻿ / ﻿31.791011°N 35.225354°E﻿ / 31.791011; 35.225354
 http://www.rabbikahane.org
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת הרעיון היהודי(למפת ירושלים רגילה) ישיבת הרעיון היהודי(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת הרעיון היהודי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת הרעיון היהודי
 
ישיבת הרעיון היהודי היא ישיבה גבוהה שהוקמה בירושלים על ידי הרב מאיר כהנא ומזוהה עם דרכו. הישיבה מונה כ-30 תלמידים, חלקם לפני השירות הצבאי, חלקם במסלולי הסדר, וחלקם בוגרי צבא.
הישיבה הוקמה בשנת 1987 בירושלים בידי הרב כהנא. בראש הישיבה עומד הרב יהודה קרויזר, רב היישוב מצפה יריחו. בנו של הרב כהנא, הרב בנימין זאב כהנא למד בישיבה עם פתיחתה ואף לימד בה מספר שנים.
במחזור הראשון של הישיבה למדו גם מיכאל בן-ארי, נעם פדרמן ונתי עוזרי.
לאחר רצח כהנא חל פיצול בתנועה ובנו בנימין זאב, שהקים את כהנא חי, הקים ישיבה בשם זהה בכפר תפוח, והישיבות פעלו במקביל. בשנים 2004–2005 מושבה של הישיבה היה בגבעה באזור כפר תפוח.
בישיבה מתקיימות אזכרות לרב כהנא, לבנו הרב בנימין זאב, ולבוגר הישיבה נתי עוזרי שנרצח בפיגוע.
הערות שוליים

↑  מתוך זו ארצנו: מסע בעקבות מגילת העצמאות, 29 באפריל 2009, אתר nrg
↑  אפרת וייס, מצפה יריחו באבל: התאונה קטפה ארבעה בנים, באתר ynet, 11 בנובמבר 2007
↑  רועי שרון, זו ארצנו: מסע בעקבות מגילת העצמאות, באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311656005171  LCCN: n98037480  VIAF: 313003375   WorldCat (עם VIAF): 313003375 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירי גרמיזו

| --- | --- |

מירי גרמיזו (2015)
 לידה:  18 בנובמבר 1951 (בת 73) בית שאן, ישראל 
 שם לידה:  מאשה גרמיזו 
 
מירי גרמיזו (באנגלית: Miri Garmizo, נולדה ב-18 בנובמבר 1951) היא אמנית ישראלית, שעסקה גם בעיצוב גרפי. חיה ופועלת בירושלים.
ביוגרפיה

נולדה בשם מאשה גרמיזו בבית שאן. הוריה הגיעו לישראל בשנת 1949. אביה ברח קודם לכן מפולין לרוסיה ושם פגש את אמה. הם נאלצו לעזוב את רוסיה בגלל היות האב נתין זר. בדרך לארץ, שהו במשך שלוש שנים במחנה עקורים באוסטריה, שם הצטרפו כעובדים לצוות המחנה. עם הגיעם לארץ עבדה אמה, פניה פרידמן-גרמיזו, כרופאה במרפאה בבית שאן. אביה, אברהם גרמיזו, שהיה בעל חוש עסקי, עסק בהשכרת ציוד חקלאי לקיבוצי עמק יזרעאל וניהל את סניף תנובה בבית שאן. הייתה לה אחות אחת מבוגרת ממנה, רבקה, שנולדה בזמן שהיית המשפחה באוסטריה.
בהיותה בת חמש עברה עם משפחתה לנתניה, שם גדלה והתחנכה. הוריה פתחו בנתניה חנות סיטונאית למוצרי טבק, יינות ומשקאות חריפים.
כבר מילדותה גילתה גרמיזו כישרון לציור. בגיל 15 החלה לעבוד מהבית כגרפיקאית ואף עיצבה את הלוגו של המקומון הנתנייתי 'נתניה שלנו' (אחד המקומונים הראשונים בארץ), שבו שימשה גם ככתבת.
למדה בתיכון ע"ש טשרניחובסקי בנתניה. בתקופת התיכון ציירה ציורי קיר גדולים על קירות המקלט של בית הספר ששימש גם כדיסקוטק.
בשנת 1969 למדה צילום אצל יצחק בן אריה בנתניה. בשנת 1970 למדה עיצוב תפאורה בבני-ברית בתל אביב. בשנת 1971 למדה שרטוט אדריכלי, בלימודי חוץ של שלוחת הטכניון בתל אביב ובשנים 1972–1974 למדה גרפיקה, גם כן בלימודי-חוץ של שלוחת הטכניון בתל אביב (במסגרת של לימודי ערב במשך שלוש שנים). בין מוריה נמנו: עמרם פרת, צבי נרקיס, דני קרמן ומירה זכאי (שלימדה קורס על תולדות האמנות).
כגרפיקאית ומאיירת החלה לעבוד ב'מכון לאמצעי הוראה' ברמת אביב, ואחר כך עברה לעבוד בסטודיו לגרפיקה של המעצב הגרפי גדעון שגיא ושותפו אריה גלזר. בהמשך עברה לעבוד במשרד פרסום גדול, 'פרסום יעקובסון'.
בשנת 1976, לאחר כמה שנות עבודה כגרפיקאית, עברה לירושלים ובשנים 1976–1979 למדה לימודי אמנות בבצלאל. בין מוריה בבצלאל נמנו: פנחס כהן גן, יוסף הירש, יהודה בקון, יהושע נוישטיין, מיכה אולמן ומשה גרשוני. בשנה השנייה ללימודיה פרץ 'מרד הסטודנטים בבצלאל', שאחד ממנהיגיו היה בן כיתתה, מנחם חיימוביץ.
במקביל ללימודיה ולאחר סיומם המשיכה לעבוד לפרנסתה כמעצבת גרפית וכמאיירת ובהמשך עבדה במקומות שונים בתחום העיתונאות. היא עבדה ב'פרסום רוגוב', במקומון הירושלמי 'ירושלטון', במקומון הירושלמי כל העיר (שגרמיזו היא זאת שנתנה לו את השם 'כל העיר'), בשבועון כותרת ראשית, בעיתון הילדים אותיות, ובמגזין ארץ אחרת שהקימה וערכה במבי שלג (שם הייתה אחת ממקימות כתב העת וחברת מערכת). כמו כן עבדה עם מוסדות וארגונים כמו יד יצחק בן-צבי, מוסד ביאליק, בית הקונפדרציה ועוד.
מיולי 2017 היא חברה בגלריה מרי, גלריה שיתופית לאמנות בירושלים, שהיא הייתה אחת ממקימיה. מאז הקמת הגלריה היא מקדישה את רוב זמנה לעיסוק באמנות.
עיסוקה באמנות

גרמיזו עסקה באמנות במשך שנים רבות. בשנת 2005 הציגה את עבודותיה לראשונה בתערוכה קבוצתית ובשנת 2019 הציגה תערוכת יחיד ראשונה. עבודתה היא ברובה אמנות מושגית והיא מושפעת מההיסטוריה הפרטית שלה ומההיסטוריה הכללית, מקריאת ספרות ושירה, מקולנוע, וכן ממה שנקרה על דרכה ומעורר את סקרנותה. כך למשל, החלל של גלריה מרי, שבה היא חברה, ששומר עדיין על צביון ביתי (הגלריה הייתה בעבר דירת מגורים בת שני חדרים, וניתן עדיין להבחין מהו הסלון ומהו חדר השינה), הוא מרכיב חשוב בעבודותיה והיה הנושא המרכזי בתערוכתה 'מעתה ועד עולם' ביוני 2023.
גם לעיסוקה רב-השנים כגרפיקאית יש המשך בעשייה האמנותית שלה.
חיים אישיים

אלמנה. אם לבת ובן בוגרים.
מתגוררת בשכונת אבו תור בירושלים.
תערוכותיה > תערוכות יחיד

OH MY GOD, גלריה מרי, ירושלים, פברואר 2019.
נא לצלצל בשני הפעמונים, גלריה מרי, ירושלים, מרץ 2021.
מעתה ועד עולם, גלריה מרי, ירושלים, יוני 2023.
תערוכותיה > תערוכות קבוצתיות

ביאנלה לרישום 2, בית האמנים בירושלים, 2005 (אוצר: דרור בורנשטיין).
מגזין ארץ אחרת, בית אבי חי, ירושלים, 2007 (אוצר: יונתן אמיר).
איפה היית כשזה קרה, גלריה זהזהזה, תל אביב, 2014 (אוצרת: חגית גאון)
סימנים, הגלריה לאמנות חברתית, מכללת דוד ילין, ירושלים, 2015 (אוצרת: חגית גאון)
13 חוליות, גלריית הסינמטק, סינמטק ירושלים, ירושלים, 2016 (אוצרת: חגית גאון)
פתיחה, גלריה מרי, יולי 2017 (אוצרת בתיה רוזנק).
רעש, גלריה מרי, דצמבר 2017.
הדפס מקומי עכשווי, הגלריה החדשה בטדי, ירושלים, 2018 (אוצרת: תמר גיספן).
חולות ומועדים, גלריה מרי, אפריל 2018 (אוצרת: סמדר צוק).
אמנות פלסטיק, גלריה מרי, אוקטובר 2018 (אוצר: ינאי גבע).
שמלה, סמלה: שיבה לאנטיאה, תערוכה משותפת של גלריה מרי עם גלריה אגריפס 12, אפריל 2019 (אוצרות: ריטה מנדס-פלור ונעמי טנהאוזר).
נפוטיזם, גלריה מרי, יולי 2019 (אוצרות: מירי גרמיזו וריבה פינסקי-אוודיש)
ויהי ערב ויהי בקר, גלריה מרי, אוקטובר 2019 (אוצר: ליאב מזרחי)
בית. דפוס, גלריה מרי, אוקטובר 2020 (אוצר: ליאב מזרחי).
על הפנים, גלריה מרי, ספטמבר 2021 (אוצרות: רינה עזרוני וחנה קרומר)
הומאז', גלריה מרי, אוקטובר 2021 (אוצר: אריה ברקוביץ).
מעשה במרחב, תערוכה משותפת של גלריה מרי עם גלריה אגריפס 12, ספטמבר 2022 (אוצרת: נאוה ט. בראזני)
ה-DNA של מרי, גלריה מרי, נובמבר 2022 (אוצרות: מירי גרמיזו ואתי אברג'ל).
רסיס מן הסערה, סטודיו לאמנים סם שפיגל, 2023 (אוצרת: נעה ארד יאירי)
אחד+אחד, גלריה מרי, דצמבר 2023 (אוצר: יובל אוריון)
תערוכת אביב, סטודיו לאמנים סם שפיגל (במלאת שנה לפעילותו), אפריל 2024.
רסיס מן הסערה, מוזיאון ארצות המקרא ירושלים, 2024 (אוצרת: נעה ארד יאירי)
הקפלים הסמויים מן העין, גלריה מרי, פברואר 2025.
תערוכותיה > תערוכות שאצרה

נפוטיזם, גלריה מרי, יולי 2019 (בשיתוף עם ריבה פינסקי-אוודיש).
ה-DNA של מרי, גלריה מרי, נובמבר 2022 (בשיתוף עם אתי אברג'ל).
הערות שוליים

↑  בגיל 7 שינתה את שמה הפרטי ממאשה למרים.
↑  רותי דירקטור, מרד הסטודנטים בבצלאל 1977–1978 מרץ 1998 - מקץ 20 שנה, באתר הצופה/ארכיון - רותי דירקטור רואה אמנות
↑  אביב הורביץ, [https://www.mako.co.il/culture-weekend/media-fights/Article-21343ac0e6e6951006.htm ביום שישי האחרון הופץ הגיליון ה-2,000 של "כל העיר", המקומון הראשון של רשת שוקן שגיליון הבכורה שלו יצא בשנת 1979. באותו יום העלה יוסי קליין, מייסדו ועורכו הראשון של "כל העיר", את הפוסט הבא בדף הפייסבוק שלו:
לפני 37 שנים, נדמה לי שזה היה בקיץ, רבצנו על השטיח בדירת החדר של הגרפיקאית מירי גרמיזו והגענו למסקנה שהשם הראוי שניתן לשבועון שהקמנו יהיה "כל העיר".], מגזין מאקו, 15 בינואר 2017
↑  נרי ליבנה, עיתון נשים אבל אחרת, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2002
↑  אחת מעבודותיה של גרמיזו כגרפיקאית, עבור הוצאת מוסד ביאליק, היה עיצוב עטיפת הספר של אליעזר שביד, "לבירור רעיונו של אהרון דוד גורדון מיסודו", תשע"ד, 2014.
↑  שני עמודי קומיקס אלו הופיעו בגיליונות 38-39 של כתב העת 'ארץ אחרת' ב-2007, בתקופה שאולי הייתה שיאו של 'ארץ אחרת' מבחינת התפוצה.
שפת אימי

שפת אימי הוא אלבום האולפן הרביעי של קורין אלאל אשר יצא לאור ב-1990. האלבום כולל 12 שירים, מתוכם 4 שירים שכתב אהוד מנור והלחינה אלאל ו-8 שירים שבוצעו במקור בצרפתית, בהם "החיים בוורוד", "שלושת הפעמונים" ו"המנון לאהבה" של אדית פיאף, ו"אי שם בלב" של ז'ורז' ברסנס. את השירים תרגם מנור.
האלבום מבוסס על הקלטת המופע "שפת אמי" בבימוי צדי צרפתי, שזכה להצלחה גדולה. עשרה משירי האלבום הוקלטו ישירות בהופעה חיה בצוותא.
אלאל עיבדה והפיקה את לחניה ל"קשר הירח", "זאת לא חוכמה לומר Je T'aime" ו"נפוליאון" ואת השירים הצרפתיים "שלושת הפעמונים", "המיטה של לולה", "המנון לאהבה", "אי שם בלב", "ספק גדול", "גולגולת" ו"בירבורים". שני שירים נוספים - "שפת אמי" שהלחינה אלאל ו"החיים בוורוד", עובדו והופקו בידי עובד אפרת.
יחד עם אלאל (בשירה וגיטרות), השתתפו במופע גם שלמה דשת בתופים, ערן צור בבס ושירה ואבשלום כספי בקלידים ושירה.
לדברי אלאל, תחילה התנגדה לרעיון המופע המבוסס על שאנסונים צרפתיים. "בהתחלה לא רציתי בכלל לעשות את הפרויקט הזה... בתור עולה חדשה, ככה עוד הרגשתי קצת, לעשות אלבום שלם ולהודות בפומבי שאדית פיאף היא מקור ההשראה שלי".
האלבום יצא כשנה לאחר האלבום "אנטארקטיקה", אך נחל הצלחה פחותה. "'שפת אמי', כשזה לא (הצליח) ככה, אמרתי 'היי, איפה הקהל של 'אנטארקטיקה'?", אמרה אלאל לימים.
רשימת רצועות

| שפת אימי> מס' | שפת אימי> שם | שפת אימי> משך | שפת אימי>  | שפת אימי>  | שפת אימי>  | שפת אימי>  | שפת אימי>  | שפת אימי>  | שפת אימי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שפת אימי  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | שלושת הפעמונים  | 5:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | המיטה של לולה  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | המנון לאהבה  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אי שם בלב  | 4:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ספק גדול  | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | קשר הירח  | 4:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | זאת לא חוכמה לומר Je T'aime  | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | גולגולת  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | בירבורים  | 5:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | נפוליאון  | 2:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | החיים בוורוד  | 3:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 38:22 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  יעל גבירץ, ⁨זו לא חוכמה לומר ז'ה־טם⁩, באתר חדשות, ‏5 ביולי 1990
↑  סטריאו ומונו, סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית
↑  עמית שהם, אלאל בשיא, באתר חדשות, ‏18 באוקטובר 1990
↑  קורין אלאל, זן נדיר מסביר, באתר nrg
↑   בן שלו, קורין אלאל: "הבנתי שכבד לא עובד, ויצאתי לחפש מלים אחרות", באתר הארץ, 3 ביוני 2019
| קורין אלאל |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | "קורין אלאל" • "פירות אסורים" • "אנטארקטיקה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" • "הכחול של השמיים" • "פשוט כל כך" • "ארנבות משוקולד" • "קהלת" • "כאחד האדם" |  |
| אלבומי אוסף | "האוסף" • "המיטב" |  |
| אלבומי הופעה | "לתמונה נוספו המון צבעים" • "אקווריום: הופעות במפעל הפיס" |  |
| אלבומי משותפים | "ארץ טרופית יפה" • "לו באת – נשים שרות שם טוב לוי" |  |
| אלבומי מחווה | "חברים שרים קורין" |  |
| מארזי תקליטורים | "קורין אלאל / פירות אסורים" • "האלבומים המקוריים" |  |
| סינגלים | "הכול בינינו רגיל" • "סמבה אבן גבירול" • "תן לי קצת ממך" • "שיר בכיף" • "כבשים" • "פירות אסורים" • "שישי בלילה" • "הטבעת נפלה" • "ארץ קטנה עם שפם" • "אנטארקטיקה" • "שיר לשירה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "תאונה" • "יוצאת אל החיים" • "ימי הפרח והאהבה" • "מעיין" • "הוא כאן" • "לחיות" • "פירמידות" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" |  |
| שירים אחרים | "רוצים שלום" • "אמסטרדם" • "אין לי ארץ אחרת" • "התעשייה האבירית" • "שלושת הפעמונים" • "המנון לאהבה" • "ספק גדול" • "החיים בוורוד" • "אהבה בת עשרים" |  |
כלכלה וירטואלית

כלכלה וירטואלית היא כלכלה המתרחשת בעולמות וירטואליים, לרוב הכוונה לסחר של חפצים במשחקי מחשב. רוב האנשים משתתפים בכלכלה כזו כבידור ולא כצורך, למרות זאת יש המשתתפים בכלכלה וירטואלית על מנת להשיג רווח בעולם האמיתי.
עם התפתחות הטכנולוגיה, כלכלת הרשת, כזו שרשת האינטרנט היא מרכיב מרכזי בקיומה, הופכת להיות חלק מרכזי מהפעילות הכלכלית העולמית. מודלים כלכליים חדשים נבנים על בסיס מערכות אלו, כמו כלכלת משתפים (Sharing Economy), כלכלה מבוססת נתונים (Data-driven Economy) וכלכלת מטבעות דיגיטליים (Cryptocurrency Economy). כלכלת המשתפים מאפשרת לאנשים לשתף ולהשתמש במשאבים בצורה יעילה יותר, למשל בנסיעות משותפות (כגון Uber) או השכרת דירות לטווח קצר (כגון Airbnb). כלכלה מבוססת נתונים מנצלת מידע ונתונים גדולים (Big data) כדי לשפר תהליכים עסקיים, לחזות מגמות ולייעל את השירותים המוצעים. כלכלת המטבעות הדיגיטליים מאפשרת ביצוע עסקאות פיננסיות מאובטחות וחסכוניות באמצעות טכנולוגיית בלוקצ'יין, המספקת שקיפות ואבטחה גבוהות. בדומה לפעילות כלכלית זו, המתבצעת באמצעות האינטרנט אך מוצריה ממשיים, משחקי רשת מרובי משתתפים מאפשרים בכלים דומים כלכלה וירטואלית שמוצריה וירטואליים.
מכיוון שברוב המשחקים, בכסף הווירטואלי ניתן לקנות חפצים שעוזרים בהשגת עוד כסף וירטואלי, ניתן להגדיר את הכסף הווירטואלי כהון. לרוב מחיר החפצים נקבע על ידי היצע וביקוש, כשאת ההיצע קובעת החברה המנהלת את העולם הווירטואלי.
השלב האחרון הוא השלב שבו השחקן רוכש בכסף אמיתי כלכלה וירטואלית. לשם כך על מפתח המשחק להכניס אתגרים המחייבים שימוש באביזרים מתקדמים יותר שאותם לא ניתן לקנות במטבע רך אלא רק ב'מטבע קשה' (מטבע שאותו ניתן לקנות אבל לא למצוא או להרוויח).
ראו גם

ביטקוין
הערות שוליים

↑  Juho Hamari, Mimmi Sjöklint, Antti Ukkonen, The sharing economy: Why people participate in collaborative consumption, Journal of the Association for Information Science and Technology 67, 2016-09, עמ' 2047–2059 doi: 10.1002/asi.23552
↑  Nakamoto, S. (2008) Bitcoin A Peer-to-Peer Electronic Cash System.  - References - Scientific Research Publishing, www.scirp.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רות קוליאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1981 (בת 43) 
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  פתח תקווה
 ידועה בשל:  הקמת מפלגת "ובזכותן" בבחירות לכנסת ה-20
 השכלה:  הקריה האקדמית אונו
 מפלגה:  ובזכותן 
 פרסים והוקרה:  פרס רפפורט, 2017
 
רות קוליאן (נולדה ב-8 ביוני 1981) היא עורכת דין ופעילה חברתית ישראלית, ראש ומייסדת מפלגת "ובזכותן" - המפלגה החרדית הראשונה ששילבה נשים ברשימתה לכנסת אשר קיבלה ב-בחירות 2015 כאלפיים קולות.
כלת פרס רפפורט לנשים פורצות דרך, 2017.
ביוגרפיה

קוליאן נולדה למשפחה מסורתית. אביה היה אלכוהוליסט ואדם אלים, והיא עצמה עברה מפנימיה לפנימיה בשנות ילדותה.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 חזרה בתשובה, ולאחר תהליך טיפול ממושך גם חידשה את הקשר עם אביה. כיום היא משתייכת לזרם האורתודוקסי-חרדי.
רות קוליאן היא בוגרת לימודי משפטים בקמפוס החרדי של הקריה האקדמית אונו. במהלך לימודיה התמודדה על תפקיד ראש אגודת הסטודנטים. רב הקמפוס שאיתו התייעצה אישר לה להתמודד, אבל אסר עליה לפרסם את תמונתה.
פעילות חברתית ופוליטית

במרץ 2013 יצאה קוליאן למסע מפתח תקווה לירושלים במחאה על מצב הדיור הציבורי בישראל.
בסוף אותה שנה ביקשה קוליאן להתמודד במסגרת רשימת ש"ס למועצת עיריית פתח תקווה, אך המפלגה סירבה לשלב אותה ברשימה, וקוליאן עתרה לבג"ץ יחד עם פעילות חברתיות נוספות מהמגזר החרדי כנגד הענקת מימון ציבורי למפלגות מדירות נשים.
לאחר שעתירתה נדחתה החליטה להתמודד ברשימה עצמאית למועצה, ולטענתה קיבלה לשם כך את אישורו של הרב שמעון בעדני. במסגרת ההתמודדות הבטיחה להאיץ את תוכנית תמ"א 38, לפתוח שירות קבלת קהל בווידאו צ'ט, לדאוג לפתיחת מועדונים לבני הקהילה האתיופית ולנשים חד הוריות וילדיהן, לצמצם את האפליה בקבלה למוסדות לימוד חרדיים ולהאריך את שעות פעילויות המקוואות לנשים.
בשנת 2015 הקימה את מפלגת "ובזכותן" - מפלגה חרדית ראשונה בהיסטוריה הפוליטית הישראלית ששילבה מועמדות נשים. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת ה-20 והציבה ברשימתה גם את נעה ארז, תמר בלוי וגילה ישר, אך זכתה רק ב-1802 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
ב-2016 הובילה קוליאן מאבק להעלאת מודעות לסרטן השד בקרב נשים חרדיות, באמצעות הפצת פשקווילים בערים חרדיות בישראל בהתאם לחוקי הצניעות במגזר החרדי, ללא ציון המילים "סרטן" או "שד".
בשנת 2017 זכתה בפרס רפפורט לעשייה נשית מעוררת שינוי בראשית הדרך על פעילותה החברתית ועל הקמת מפלגת "ובזכותן".
סכסוכים משפטיים > זכויות יוצרים

לקראת הבחירות לכנסת ה-19 והבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 השתמשה תנועת ש"ס בתעמולת הבחירות שלה בשיר "פאר הדור", שיר הלל לרב עובדיה יוסף שכתבה קוליאן והיה כבר פופולרי במגזר החרדי.
קוליאן תבעה את ש"ס בטענה שהתנועה לא קיבלה את אישורה להשתמש בשיר והפרה את זכויות היוצרים שלה, על אף שלטענת ש"ס חתמה קוליאן על הסכם עם אקו"ם שהתיר שימוש בשיר. קוליאן תבעה פיצויים בסך 2.25 מיליון ש"ח אך בית המשפט פסק לטובתה פיצויים בגובה 60 אלף ש"ח בלבד.
סכסוכים משפטיים > פרסום בעיתונים החרדיים

קוליאן הגישה תביעה נגד בעלי העיתון יתד נאמן והשבועון יום ליום בטענה שסירבו לפרסם מודעות של מפלגתה רק משום היותה אישה העומדת בראש תנועה פוליטית חרדית. בית משפט השלום דחה את התביעה על הסף והתביעה נמחקה. קוליאן הגישה מחדש את התביעה לבית המשפט המחוזי שביטל את מחיקת התביעה והחזיר את הדיון לבית משפט השלום.
גם בדיון המחודש נדחתה תביעתה, אך קוליאן ערערה ובית המשפט המחוזי קיבל את טענתה וקבע כי יש לחייב את העיתונים לפרסם את מודעות המפלגה.
בערעור לבית המשפט העליון קיבל השופט ניל הנדל את טענות מערכת העיתונים.
חיים אישיים

קוליאן היא אם לארבעה ילדים.
ב-2016 עמד סיפור חייה של קוליאן במרכז הסרט התיעודי "יהודייה" של רוני אבולעפיה ואירית דקל.