stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רון קיינד
ביוגרפיה

קיינד נולד וגדל בלה קרוס, השלישי מבין חמשת ילדיהם של גרטה ואלרוי קיינד. הוא הדור החמישי למשפחתו שגרה באזור. אמו של קיינד עבדה בעבר כעוזרת מנהלית לענייני כוח אדם במחוז בתי הספר של לה קרוס. לאביו הייתה קריירה בת 35 שנה כטכנאי טלפונים ומנהיג איגוד עובדים בחברת הטלפונים לה קרוס. קיינד רכש את השכלתו בבתי הספר העירוניים בלה קרוס ובעת לימודיו בבית הספר התיכון היה לספורטאי בפוטבול ובכדורסל. הוא קיבל מלגה במכללת הרווארד, שלוחה של אוניברסיטת הרווארד, שם סיים ב-1985 את לימודיו בהצטיינות.
בהרווארד, קיינד שיחק בנבחרת הפוטבול בעמדת הקוורטרבק ועבד במהלך הקיץ בוושינגטון הבירה עבור ויליאם פרוקסמייר (אנ'), נציגה של ויסקונסין בסנאט של ארצות הברית. בעת שעבד אצל פרוקסמייר השתתף בחקירות שסייעו לקבוע את זהות ה"זוכים" ב"פרס גִּזַּת הַזָּהָב", אותו העניק פרוקסמייר בציניות לפקידי ממשל האחראים על הוצאות ממשלתיות. לקיינד תואר שני מבית הספר לכלכלה של לונדון ותואר שני נוסף במשפטים מאוניברסיטת מינסוטה. במשך שנתיים עסק בעריכת דין במשרד עורכי דין מקומי במילווקי, עד ששב ללה קרוס כדי לשמש כעוזר לתובע המחוזי. מאוחר יותר שימש כתובע מיוחד בוויסקונסין ובכמה ממחוזות מערב המדינה.
בעת שהתמודד לבחירה מחדש בשנת 1994, הכריז חבר הקונגרס המכהן סטיב גנדרסון, נציג מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין, כי תהיה זו הקדנציה האחרונה שלו בבית הנבחרים של ארצות הברית. קיינד, אז עוזר התובע המחוזי בלה קרוס, החיש לייסד מטה בחירות לקראת התמודדות ב-1996. באפריל 1995 נטל חופשה מהפרקליטות ועד יוני התרברב בקיום מסע בחירות אינטנסיבי ברחבי המחוז. בספטמבר 1995 הכריז קיינד באורח רשמי על התמודדותו העד מהרה התגבשה מערכת בחירות מקדימות בת חמישה מתמודדים במפלגה הדמוקרטית, וקיינד ניצח בפריימריז עם 46% מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות התמודד מול ג'יימס הרסדורף הרפובליקני, לשעבר חבר הסנאט המדינתי במדיסון. עת הבחירות ב-1996 רק שני דמוקרטים ייצגו את מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין במהלך המאה העשרים, ורק אחד ב-88 השנים שקדמו לבחירות; התחרות בבחירות החריפה כאשר דמויות פוליטיות לאומיות לקחו בה חלק כדי להביע תמיכה במי מהמועמדים. מטה הבחירות של קיינד תקף את הרסדורף על תמיכתו המוצהרת במנהיגים רפובליקניים כניוט גינגריץ' ודיק ארמי (אנ'), והשתמש בכך במטרה לקשור אותו למדיניות רפובליקנית לא פופולרית, כגון קיצוץ במדיקר. קיינד ניצח הרסדורף עם 52% מקולות הבוחרים והושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1997.
קיינד היה סגן המצליף הראשי של הסיעה הדמוקרטית תחת הנהגתו של סטני הוייר. בימי הקונגרס ה-112 הצביע עם מפלגתו ב-87% מהזמן, וקודם לכן — בקונגרס ה-111 — ב-94% מהמקרים. במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית הוגדר בידי מרכז לוגאר ובידי בית הספר מקורט למדיניות ציבורית של אוניברסיטת ג'ורג'טאון כחבר ה-19 הכי דו-מפלגתי בבית הנבחרים וכהכי דו-מפגלתי במשלחת ויסקונסין אל הקונגרס
קיינד נודע בשל התנדותו להתמודדויותיה של מנהיגת מפלגתו, ננסי פלוסי, לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית הן בשנת 2006 והן בשנת 2018. לאחר שנטלה המפלגה הדמוקרטית את מרב המושבים בבית הנבחרים לאחר בחירות האמצע ה-2006, ביקשה פלוסי מקיינד להתפטר מתפקידו כסגן המצליף הראשי. לאחר בחירות 2018, כשהדמוקרטים זכו פעם נוספת בשליטה בבית הנבחרים, התנגד לפלוסי בשנית ועם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית הצביע בעד ג'ון לואיס.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע קיינד בעד הדחתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. באוגוסט 2021 הכריז קיינד על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  ריצ'רד מילאל, Prosecutor Kind to run for Congress, מתוך העיתון La Crosse Tribune‏, 27 בספטמבר 1995 (באנגלית)
↑  The U.S. Congress Votes Database - Ron Kind (D), באתר Wayback Machine (באנגלית)
↑  The Lugar Center - McCourt School Bipartisan Index, מסמך מאת מרכז לוגאר ובית הספר מקורט למדיניות ציבורית (באנגלית)
↑  ג'וזפין הירן, Kind loses whip place on new team, באתר The Hill‏, 7 בדצמבר 2006 (באנגלית)
↑  לינדזי מקפרסון, Pelosi elected speaker with 15 Democratic defections, באתר Roll Call‏, 3 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזכארי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  הת'ר קייגל ואלי מאטניק, Rep. Ron Kind announces retirement in boon to GOP's House hopes, באתר פוליטיקו, 10 באוגוסט 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: K000188
רוז'ה בראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910 
 פטירה:  1981 (בגיל 71 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  כומר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (13 ביולי 1972) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רוז'ה בראון
 
רוז'ה בראון (בצרפתית: Roger Braun‏, 1910, ננסי – 1981, פריז) היה כומר ישועי וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קורות חיים > פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה

ב-1940 כבשה גרמניה את צרפת וב-1941 היה רוז'ה ממייסדי ארגון "הידידות הנוצרית" (Amitié Chretienne), שאיחד פרוטסטנטים כמארק בנייה ורולאן דה פורי, וקתולים כגון האב פייר שאייה, ז'אן-מארי סוטו, אלכסנדר גלסברג ואחרים, אשר שיתפו פעולה עם ארגונים יהודיים בהצלת יהודים, בעיקר ילדים, על ידי הסתרתם והברחתם אל מעבר לגבולות שווייץ וספרד. בראון ושותפיו הנפיקו עשרות אלפי מסמכים מזויפים ותעודות לידה וטבילה כדי להסתיר את זהותם היהודית של בני חסותם. לגלסברג הייתה השפעה על הקרדינל פייר-מרי ז'רליה, ראש הכנסייה הקתולית בצרפת הכבושה, אשר יצא נגד מדיניותו האנטישמית של משטר צרפת של וישי וקרא למאמיניו לפעול להצלת יהודים. ז'רליה אף פרס את חסותו על ארגון הידידות הנוצרית ועל פעולותיו. קריאה גלויה זו של ראש הכנסייה הייתה בעלת השפעה רבה על מעורבותם של נוצרים רבים בהצלת יהודים בשואה.
במהלך 1942 מונה בראון בתור הכומר של העצורים הלא-יהודים במחנות גירס וריווזאלט (Rivesaltes) (צר') בדרום צרפת.
בראון, האב שאייה והכמרים האחרים, שפעלו בחסות הקרדינל, לקחו תחת חסותם מאות ילדים, שהיו מיועדים למשלוח, לעיתים מתחנת הרכבת של ליון (שם עצרו הרכבות ממחנות הדרום בדרכם למחנה הריכוז דראנסי), והסתירו אותם. אחת הפרשות הידועות ביותר היא פרשת הצלת 108 ילדים יהודים בליון ב-30 באוגוסט 1942. ארבעה ימים לפני-כן ביצעה המשטרה הצרפתית, בפקודתו של מושל המחוז אנז'לי (פקודה שמקורה בווישי), אקציה בליון. 1,100 יהודים, כמחצית מהמספר המתוכנן, נתפסו ונכלאו בקסרקטין נטוש בווניסייה (Venissieux) הסמוכה, שם המתינו לגירושם לדראנסי. במהלך שלושת הימים הבאים פעלה בווניסייה ועדה למיון העצורים. ועדה זו ניצלה את חוסר העקביות בהוראות מווישי, ופטרה כמחצית מהעצורים מגזירת הגירוש. בין הפטורים היו 108 ילדים. הילדים הועברו למנזר כרמליטי נטוש בתחומי העיר. בינתיים סירב המפקד הצבאי של ליון, הגנרל סן-ונסן, לשלוח גדודים להבטיח את עליית היהודים לרכבות הגירוש, דבר שאך הגביר את זעמו של המושל אנז'לי, שהבין שהוועדה הערימה עליו וביקש לשים את ידו על הילדים. אלא שהילדים הוברחו על ידי אנשי הידידות הנוצרית וארגונים יהודיים, כגון ארגון הצופים היהודים, והוסתרו אצל משפחות אומנות ובמוסדות נוצריים בעיר. אנג'לי פנה מיד לקרדינל ז'רליה ודרש את הסגרת הילדים, וזה כינס את ראשי "הידידות": שאייה, גלסברג, בראון וסוטו, בבקשה להעביר לו את כתובות הילדים. ייתכן כי ז'רליה עוד האמין שידידו משכבר, אנרי פיליפ פטן, לא ייתן להסגיר את הילדים לידי הגרמנים; ואולם הכמרים מסרו כתובות כוזבות, והילדים לא נעצרו. פרשה זו הייתה יריית הפתיחה לפעולות הצלה רחבות היקף, שבהן עסק הארגון מכאן ואילך.
בנובמבר 1942, כשהגרמנים כבשו את אזור משטר וישי, הקים בראון סניף של Amitié Chretienne בלימוז' ושמר על קשר עם ארגון אוז"ה שטיפל בילדים יהודים. הוא הצליח להביא לשחרורם של עשרות ילדים יהודים מריבסאלט ולהעבירם לידי ארגון ההצלה Secours Suisse aux Enfants אותו הקים מוריס דובואה. בראון הצליח להביא להסתרתם של רבים מילדים אלה בבית ספר תיכון שנוהל על ידי ישועים בלימוז', וכן הביא להסתרתם של תלמידי סמינרים לרבנות בכנסייה בלימוז'. בראון השיג כרטיסי קיצוב מזון וכן מסמכי זהות מזויפים ופקד לעיתים תכופות את מקומות המסתור של היהודים שהציל.
במהלך ניסיונות ההצלה לא ניסה בראון לשכנע יהודים להתנצר אלא הפציר בהם לדבוק באמונתם היהודית ואף השתתף בטקסי דת יהודיים בבית הכנסת בטולוז. כשהגרמנים עצרו את הרב אברהם דויטש (צר') בלימוז', בראון ביקר אצלו ואף הביא לו תפילין.
כשהגסטפו החל לעקוב אחריו, ירד בראון למחתרת.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פעל בראון למען יהודים והקים תנועה צרפתית שקידמה יחסי יהודים-נוצרים.
הנצחה והכרה

ב-1972 הכיר יד ושם ברוז'ה בראון בתור חסיד אומות העולם.
קסבייה מרשאן

קסבייה מרשאן (בצרפתית: Xavier Marchand; נולד ב-4 באוגוסט 1973) הוא שחיין צרפתי בעבר, סגן אלוף העולם (פרת' 1998), סגן אלוף אירופה (סביליה 1997) ואלוף הים התיכון (בארי 1997) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
בנו של קסבייה, לאון מרשאן, אלוף העולם (בודפשט 2022) במשחים ל-200 מטר מעורב אישי ול-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

מרשאן נולד וגדל בדוביל.
ביוגרפיה > 1993

במשחקי הים התיכון שנערכו בלנגדוק-רוסיון, צרפת ביוני 1997 זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.64 דקות ומדליית ארד במשחה -400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.12 דקות.
ביוגרפיה > 1996

באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.29 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע בתוצאה של 2:03.17 דקות.
ביוגרפיה > 1997 > סגן אלוף אירופה

במשחקי הים התיכון שנערכו בבארי, איטליה ביוני 1997 זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. חודשיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:01.08 דקות, אחרי מרסל ואודה מהולנד (2:00.77 דקות) ולפני האלוף היוצא יאני סייבינן מפינלנד (2:02.12 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:21.64 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 4:21.33 דקות ועלה שני למשחה הגמר.
ביוגרפיה > 1998 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1998 זכה מרשאן במדליית כסף מבחשה ל-200 מטר מערו באישי בתוצאה של 2:01.66 דקות, אחרי מרסל ואודה (2:01.18 דקות) ולפני רון קארנוף מארצות הברית (2:01.89 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:23.24 דקות.
ביוגרפיה > 2000

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי 2000 זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.06 דקות, אחרי מאסימיליאנו רוסולינו מאטיליה (2:00.62 דקות) וכריסטיאן קלר מגרמניה (2:02.02 דקות). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.23 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:01.51 דקות ועלה שישי לגמר.
משפחה

בת הזוג של מרשאן היא סלין בונה, שחיינית אולימפית (ברצלונה 1992), מקום 14 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. בנם המשותף, לאון מרשאן, הוא אלוף העולם בשחייה (בודפשט 2022) במשחים ל-200 מטר מעורב אישי ול-400 מטר מעורב אישי
קפה סואה דה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  משקה
 מטבח:  וייטנאמי
 מוצא:  וייטנאם וייטנאם
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  קפה וחלב מרוכז
קפה סואה דה (בוייטנאמית: Cà phê sữa đá) הוא אייס קפה וייטנאמי העשוי מקפה וחלב מרוכז ונחשב לפופולרי ברחבי וייטנאם.
המשקה מורכב מקפה פילטר מסונן מסוג רובוסטה, חלב מרוכז וממותק, קוביות קרח ולעיתים גם חלב.
קפה סואה דה הגיע לווייטנאם על ידי חיילים ומיסיונרים צרפתים באמצע המאה ה-19, בעקבות מחסור בחלב.
שם המשקה נגזר ממרכיביו העיקריים ונהוג להגיש אותו כקינוח וכשהוא קר.
גרסאות

מלבד הגרסה בסיסית, למשקה יש מספר גרסאות נוספות:
קפה ביצים (Cà phê trứng) - קפה מבושל, חלמון ומעט חלב, הקפה המזכיר בטעמו טירמיסו וליקר ביצים.
קפה לבן (Bac Xiu) - קפה חם או קר בדומה לקפה סואה דה רק שהוא מכיל גם חלב רגיל.
ראו גם

אייס קפה
אספרסו מרטיני
הערות שוליים

↑  Ca phe sua da, The Coffee Wiki (באנגלית)
↑  https://www.facebook.com/welcome2vietnam, Ca Phe Sua Da: A guide to Vietnamese Coffee | Vietnamnomad, ‏2023-01-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  קפה לנדוור משיקה - קפה סואה-דה - קפה וייטנאמי מסורתי, באתר וואלה, 21 באוגוסט 2014
↑  "In Hanoi, an Adventure for Coffee Lovers". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). 2013-09-13. ISSN 0099-9660. נבדק ב-2023-08-19.
↑    Natalie Paris, ‏Hanoi street food tour: grazing, Vietnamese style, The Telegraph, 7 October 2015
רודולף אלכסנדר שרדר

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1878 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 באוגוסט 1962 (בגיל 84) באד וייסי, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  פרס יוהאן היינריך פוס לתרגום (1962)  לוחית גתה של עיריית פרנקפורט (1954)  מסדר ההצטיינות הבווארי  מפקד במסדר לאופולד  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מינכן  מפקד של מסדר הכתר הבלגי  מפקד במסדר אורנז'-נסאו  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טיבינגן  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  דוקטור לשם כבוד מספיאנצה - אוניברסיטת רומא 
 
רודולף אלכסנדר שרדר (בגרמנית: Rudolf Alexander Schröder ‏ 26 בינואר 1878 - 22 באוגוסט 1962) היה מתרגם ומשורר גרמני. הרבה מיצירתו היא שירה נוצרית לירית. שרדר היה חבר ב"כנסיית הווידוי", כנסייה פרוטסטנטית, שהתנגדה למאמצי גרמניה הנאצית לשוות לזרם הפרוטסטנטי אופי נאצי.
שרדר חבר אל הוגו פון הופמנסתאל ואל רודולף בורכארט בהקמת תנועה רוחנית, שכונתה בראשיתה "המהפכה השמרנית", השם שנתן תומאס מאן לניתוח דרכו של פרידריך ניטשה. השלושה חתרו לגיבוש אחדותה הרוחנית של האומה הגרמנית. הם גרסו, שתנאי מוקדם לגיבוש מהות רוחנית אינדיבידואלית, שמופת לה ראה הופמנסתאל בצרפת הוא שתמצא תחילה את ביטויה היצירה ספרותית.
רואי חדד

רואי חדד (נולד ב-3 בנובמבר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

חדד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל יהוד, ובעונת 1988/1989 הצטרף לקבוצת בני יהודה תל אביב. הקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה לאחר שספגה שערים רבים, והמאמן גיורא שפיגל הציב את חדד בן ה-18 בהרכב לראשונה במשחק מול שמשון תל אביב שהסתיים בתיקו 0–0. בהמשך העונה שמר חדד על מקומו בהרכב והקבוצה הצליחה להישאר בליגה הבכירה. בעונת 1989/1990 היה חדד ממצטייני הקבוצה שזכתה באליפות היחידה בתולדותיה.
בעקבות הצטיינותו בעונת האליפות זומן חדד לסגל נבחרת ישראל למשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות ב-16 במאי 1990, בו פתח בהרכב וישראל ניצחה 3–2. שישה ימים לאחר מכן פתח בהרכב גם בהפסד 1–2 לנבחרת ארגנטינה, ובסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת, האחרונה ב-3 במרץ 1992 מול נבחרת קפריסין. במהלך תקופה זו ערך גם שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
לקראת עונת 1992/1993 הצטרף חדד להפועל תל אביב, במדיה שיחק שנתיים עד תום עונת 1993/1994, ולאחר מכן חזר לבני יהודה, אך נפצע ולא הצליח למצוא את מקומו במועדון. בהמשך שיחק בליגת המשנה בהפועל רמת גן והכח רמת גן, ואת הקריירה סיים חדד במדי הפועל אשקלון, במדיה שיחק תקופה קצרה לפני שפרש ממשחק פעיל בדצמבר 2000.
הערות שוליים

↑  25 שנה למעבר של משה סיני לבני יהודה: איש השנה, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2014
↑  רואי חדד פרש מכדורגל, באתר nana10‏, 12 בדצמבר 2000
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קתדרלת סאת'ק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה אנגליקנית 
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־12
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־12 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 קואורדינטות:  51°30′22″N 0°05′23″W﻿ / ﻿51.506111111111°N 0.089722222222222°W﻿ / 51.506111111111; -0.089722222222222
 אתר רשמי
 he
 
אולם התווך של הכנסייה
קתדרלת סאת'ק (באנגלית: Southwark Cathedral) או הקתדרלה והכנסייה הסמוכה של הגואל הקדוש ומרי אוברי הקדושה (באנגלית: The Cathedral and Collegiate Church of St Saviour and St Mary Overie) היא קתדרלה ברובע סאת'ק שבלונדון, דרומית לנהר התמזה בסמוך לגשר לונדון.
הקתדרלה היא הכנסייה המרכזית של מחוז הכנסייה האנגליקנית של סאת'ק.
היסטוריה

בשנת 606 נוסד המנזר הראשון באתר. המנזר נעזב, ובמאה התשיעית ייסד סווית'ון הקדוש מנזר נוסף במקום. בשנת 1106, לאחר הכיבוש הנורמני, הפך המנזר לאוגוסטיני; שרידיו נותרו עד ימינו. במנזר זה נאם תומאס בקט למאמינים בשנת 1162, לאחר שברח מלונדון.
הכנסייה ניזוקה בשריפה ב-1212, ובנייתה מחדש החלה בשנת 1220 ביוזמת הנרי קרדינל בופורט. הבנייה הסתיימה ב-1420, והיא הפכה לכנסייה הגותית הראשונה בלונדון. היא בנויה בסגנון גותי אנגלי מוקדם.
המלכה מרי הראשונה ניהלה בכנסייה בשנת 1555 משפטים נגד כופרים פרוטסטנטים.
בין הקבורים בכנסייה גם אדמונד, אחיו של שייקספיר, שנקבר על ידו באתר בשנת 1607 (אחד מחלונות הויטראז' של הכנסייה מוקדש לו), הסופרים ג'ון פלטשר ופיליפ מסינגר, ואיש הדת לנסלוט אנדרוז.
הכנסייה הפכה רשמית לקתדרלה ב-1905, עם הוקם המחוז הכנסייתי של סאת'רק.
שימושים נוספים

בקתדרלה נערכים טקסי חלוקת התארים של אוניברסיטת לונדון סאות' בנק ושל מכללת קינג'ס שבלונדון (King's College London).
רוז'ה בלבאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1921 ז'ואנויל-לה-פו, צרפת 
 פטירה:  5 בנובמבר 2010 (בגיל 89) ז'ואנויל-לה-פו, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  פוליטיקאי 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 1999)  חסיד אומות העולם (19 בדצמבר 1985) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רוז'ה בלבאו
 
רוז'ה בלבאו (בצרפתית: Roger Belbéoch; ‏1921, ז'ואנויל-לה-פו (צר') שליד פריז, צרפת‏ – 2010, סן-מוריס (צר')‏, שליד פריז, צרפת) היה שוטר ופוליטיקאי, פעיל המפלגה הקומוניסטית של צרפת וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים

בלבאו היה בנו של ז'וזף בלבאו (צר'), לימים אף הוא לוחם מחתרת צרפתי במלחמת העולם השנייה, שנפל ב-25 באוגוסט 1944 בקרבות על שחרור ז'ואנויל-לה-פו.
בלבאו היה חבר בברית הסטודנטים הקומוניסטים (אנ') והיה פעיל נגד הפגנות הימין הקיצוני נגד הדמוקרטיה בצרפת בשנת 1934, אירועים שנודעו בשם "משבר ה-6 בפברואר 1934" (Crise du 6 février 1934) (צר'). לפרנסתו היה בלבאו עובד דואר.
קורות חיים > פעילותו בתקופת השואה

במלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, ניסה בלבאו לעבור לבריטניה, אך לשווא. ידידיו, בהם רובר דלוש (Robert Deloche), הציעו לו לנסות להתקבל למשטרה כדי לפעול במסגרתה לטובת תנועת ההתנגדות הצרפתית.
בשנת 1941 התקבל בלבאו למשרת שוטר ברובע השנים-עשר של פריז. במקביל היה פעיל בתא מחתרת של תנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא הפיץ עלוני מחתרת באזור שהיה תחת פיקוח מחמיר של המשטרה הצרפתית ובלילות היה מבצע משימות מודיעיניות עבור תנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא זייף מסמכי זהות שאותם נתן בעיקר ליהודים שנרדפו על ידי השלטונות הגרמניים ושלטונות משטר וישי ששיתף פעולה עם הגרמנים.
במקרה אחד נעצרה גברת הרמוזה (Hermoza), אשתו היהודיה של ז'וזף מזאן (Mezan), ידיד נוצרי של בלבאו, עקב כך שלא ענדה את הטלאי הצהוב. היא הובאה לתחנת המשטרה, אך בלבאו שחרר אותה מיד כדי שלא תיעצר על ידי הגסטפו. מאוחר יותר נעצר גם מזאן, מכיוון שהגן על אשתו, אך בלבאו דאג לשחררו. בלבאו סיפק מסמכי זהות מזויפים להרמוזה ולשני ילדיה כדי שזו תוכל לברוח מפריז. בעזרת המסמכים שסיפק בלבאו ברחה הרמוזה לאזור משטר וישי, בדרום צרפת.
בלבאו הוסגר על ידי שוטרים אחרים לידי כוח משטרה שפעל בפיקוח הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים. הוא עונה קשות כדי שימסור את מקור המסמכים המזויפים שהיו ברשותו, אך לא הסגיר את המקור. לפני שהוסגר לגסטפו שוחרר על ידי חבריו במחתרת הצרפתית. הוא הושב לשירות במשטרה אך הוצב בנוז'אן-סור-מארן, כ-10 קילומטרים ממקום שירותו הקודם, ושם המשיך בפעילותו המחתרתית ובסיוע לפליטים יהודים ולנרדפי המשטר הנאצי, יהודים ונוצרים.
ארוסתו היהודיה של בלבאו, קלודין קאופמן (Claudine Kaufmann), נתפסה ביולי 1942, בעת גירוש היהודים מפריז, גורשה למזרח אירופה ונספתה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה עוטר בלבאו במספר עיטורי גבורה ומופת, לציון תפקידו כלוחם מחתרת. הוא היה שוטר מצטיין, ובתור צלף מומחה היה חבר היחידה לטיפול במשברי בני ערובה. ב-1977 נבחר בתור חבר מועצת העיר ז'ואנויל-לה-פו וב-1978 היה סגן ראש העיר של ז'ואנויל-לה-פו, עד 1983.
הנצחה

בשנת 1985 הוכר בלבאו על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
בלבאו מונצח גם ב"ממוריאל" (Mémorial de la Shoah), המוסד להנצחת השואה בפריז.
בשנת 2000 הוענק לבלבאו אות לגיון הכבוד.
בשנת 2013 נקראה על שמו כיכר בנוז'אן-סור-מארן, באזור שבעבר הייתה בו תחנת משטרה בה שרת.
רודולף באואר (צייר)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 בפברואר 1889 Wąwelno, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1953 (בגיל 63 בערך) דיל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alexander Georg Rudolf Bauer 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של ברלין 
 תחום יצירה:  אוצרות, הוראה, אמנות, ציור 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 הושפע על ידי:  וסילי קנדינסקי 
 www.rudolf-bauer.com
 
אלכסנדר גיאורג רודולף באואר (בגרמנית: Alexander Georg Rudolf Bauer;‏ 11 בפברואר 1889 – 28 בנובמבר 1953) היה צייר גרמני שחי ופעל בסוף ימיו בארצות הברית.
באואר נודע כחבר בקבוצת האוונגרד שהתרכזה סביב המגזין דר שטורם בברלין. עבודתו עמדה במרכז אוסף האמנות המופשטת של סולומון ר. גוגנהיים ומוצגת כיום במוזיאון ע"ש גוגנהיים באפר איסט סייד של מנהטן, ניו יורק.
רואי לוי

| --- | --- |
רואי לוי בהופעה בפסטיבל "חדא כנישתא", ט"ו באב התש"ע (2010)
רואי לוי בהופעה בפסטיבל "חדא כנישתא", ט"ו באב התש"ע (2010)
 לידה:  2 ביוני 1970 (בן 54) מטולה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  שוטי הנבואה, פשוטי העם, פיטום הקטורת
 
רואי לוי (נולד ב-2 ביוני 1970 במטולה) הוא זמר, נגן, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

לוי נולד וגדל במטולה. אביו הוא אחיהם למחצה של הסופר ינץ לוי, והיוצר רשף לוי.
התפרסם כזמר ומלחין בלהקת "שוטי הנבואה", שאותה ייסד ב-1997 ואשר פעלה בשנים 1998‏-2007. בשנת 2004 זכה בפרס אקו"ם למלחין השנה על עבודתו באלבום "מחפשים את דורות" של שוטי הנבואה.
ב-2007 הוציא יחד עם אשתו אסנת את האלבום "אהבת הארץ". בין השירים באלבום הוא השיר "הזדמנות אלוהית", איתו השתתפו בפסטיבל השירים של ישראל לשנת 2006.
באותה שנה, לאחר פירוק הלהקה, גיבש את ההרכב "פשוטי העם" יחד עם גלעד ויטל שהיה גם הוא חבר ב"שוטי הנבואה", וביחד הופיעו בשנים 2008–2009. במקביל לפירוק "שוטי הנבואה", החל לוי תהליך של התקרבות לדת וחזרה בתשובה.
לאחר פירוק ההרכב "פשוטי העם", הקים לוי בשנת 2010 הרכב בשם "פיטום הקטורת", הוציא קליפ ביחד עם היוצר נדב גדליה. בהמשך חזר להופיע עם גלעד ויטל בהרכב חדש בשם "שמעון ולוי".
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי לאסנת, להם חמישה ילדים. ילדיו זוהר (זיזי), הארי, און, ניר ואייל עוסקים גם הם במוזיקה.
רואי לוי בבית שערים
רואירו

| --- | --- |

 מדינה:  קניה קניה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  490,120 (2019)
 קואורדינטות:  1°08′56″S 36°57′25″E﻿ / ﻿1.1488888888889°S 36.956944444444°E﻿ / -1.1488888888889; 36.956944444444 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קניה מוגדלת) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי רואירו(למפת קניה רגילה) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי רואירו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רואירו היא עיר במחוז קיאמבו בקניה. ממוקמת במרחק של שלושה קילומטרים (1.9 מייל) מגבול העיר נאירובי וכ 0.5 ק"מ מן הקמפוס הראשי של אוניברסיטת קניאטה. רואירו היא עיר מעונות של בירת האומה והיא מחוברת הן על ידי רכבת והן על ידי כביש. העיר משתרעת על שטח של 292 ק"מ (113 מ"ר) כאשר קאהווה וונדאני, קאהווה סוקארי ומיהוקו מהווים חלק ממחוז הבחירות של רואירו.
היסטוריה

נכון לשנת 2019, אוכלוסיית רואירו מנתה 490,120 איש כאשר גידול האוכלוסייה המהיר היה תגובה למחסור בדיור זמני בניארובי. העיר חוותה קשיים להסתגל לכמות האנשים. רואירו היא עיר תעשייתית עם מספר מפעלים גדולים הכוללים את Devki Steel Mills, Super Foam, מפעל הבגדים Spinners & Spinners ומאכלי רואירו. העיר שופעת בבנקים וקניונים ונכון להיום, נהנת מעליית מחירי דיור כאשר הרבה מאזורי הקפה הופכים לאזורי מגורים ובין היתר, כוללים את אחוזת טאטו (Tatu). עסקי ICT גם כן מתקדמים באזורים אלה הכוללים מרכזי SmartEdge PASHA וכן כפר דיגיטלי של מועצת KICT בה האוכלוסייה יכולה לקנות מחשבים ולקבל הכשרה בתחום המחשב בחינם.
אזור זה היה מחוז גדל של קפה ואגבת הסיסל כאשר אגבת הסיסל נמצאת משני צדי הנהר מימין לכביש הראשי לתיקה. כיום, זהו אזור מגורים. בעבר היו ארבעה בתים ראשיים באזור הצד הדרומי של הנהר. השטח הועבר למאגד אפריקאי שפותח באחזקות קטנות בשנות ה-70. בין השנים 2013 עד 2017 חבר הפרלמנט היה הון אסתר גאטהוגו (Hon Esther Gathogo). הון סימון נאגאגא קינג'ארא (Hon. Simon Ng'ang'a King'ara) הוא חבר הפרלמנט הנוכחי שזכה בבחירות הכלליות של אוגוסט 2017.
הערות שוליים

↑  Ruiru population statistics
↑  Kenya National Bureau of Statistics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 148667689   WorldCat (עם VIAF): 148667689 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רואירו".
קפה ספרות (סנקט פטרבורג)

"קפה תרבות" בסנקט פטרבורג (2016).
הקומה השנייה של בית הקפה (2007).
הבניין בשדרת נבסקי מס' 18 (2007).
קפה ספרות (ברוסית: Литературное кафе), או קפה ספרותי, הוא בית קפה ומסעדה היסטורית בנייבסקי פרוספקט שבסנקט פטרבורג, בעלת חשיבות היסטורית רבה בשל הסופרים הנודעים של הספרות הרוסית שהרבו לבקר בה כולל אלכסנדר פושקין, פיודור דוסטויבסקי וחבריהם במאה התשע עשרה.
היסטוריה

בשנים 1812–1814 שופץ הבניין, שנבנה באמצע המאה ה-18 בשדרת נבסקי 18 בסנקט פטרבורג, עיר הבירה של רוסיה באותה תקופה, על ידי הסוחר קוטומין שייעד את המבנה כדירה לסוחרים. בבניין זה פתחו ס. וולף וט. ברנגט את הקונדיטוריה שלהם, שנחשבה לטובה ביותר בעיר. בשנת 1834 נוסף בית קפה סיני ( Café chinois). הקונדיטוריה הפכה במהרה למקום בו התכנסו סופרים מהספרות הרוסית, כמו אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב, טאראס שבצ'נקו ופיודור דוסטויבסקי.
בשנת 1837 פושקין, בדרך לדו-קרב הקטלני שלו עם גאורגי ד'אנטס, פגש שם את הסגן שלו לדו-קרב, קונסטנטין דנזאס. בשנת 1840 הוצג כאן דוסטויבסקי בפני מיכאיל פטרשבסקי, הסוציאליסט האוטופי.
בשנת 1877, לאחר סגירת הקונדיטוריה, נפתחה במקום מסעדה ברמה גבוהה, בה ביקרו לעיתים קרובות מוזיקאים כמו פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ופיודור שאליאפין. נאמר כי צ'ייקובסקי הזמין שם כוס מים שהתבררה כנגועה בכולרה, ממנה מת.
בשנים 1858–2001, בקומת המרתף נפתחה חנות לספרים משומשים, שהפכה למוכרת יחסית. בשנים 1978–1981 שופץ המבנה כולו ובשנת 1983 המסעדה נפתחה מחדש כ"קפה ספרות" או "בית קפה ספרותי".