stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת גאנה בכדורגל

נבחרת גאנה בכדורגל, הידועה בכינוייה "הכוכבים השחורים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גאנה.
גאנה נחשבת לאחת הנבחרות החזקות באפריקה. היא זכתה ארבע פעמים בגביע אפריקה לאומות, בשנים 1963, 1965, 1978, ו-1982. כמו כן, לזכותה ארבע הופעות בגביע העולם בכדורגל. הדירוג הנוכחי של נבחרת גאנה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-73 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,338.73 – ירידה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 14 נמדד לראשונה בפברואר 2008, והדירוג הנמוך ביותר 89 נמדד לראשונה ביוני 2004.
למרות הצלחתה בזירה האפריקאית, כשלה הנבחרת תשע פעמים בניסיון להעפיל לגביע העולם בכדורגל, עד שהצליחה להעפיל לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2006. גאנה סיימה את שלב הבתים במקום השני לאחר שהפסידה 0:2 במשחק הראשון נגד איטליה, ניצחה גאנה 2:0 את צ'כיה ו-2:1 את ארצות הברית, והעפילה לשלב שמינית הגמר בו הודחה על ידי ברזיל.
גאנה הפכה לנבחרת האפריקאית השלישית שמעפילה לרבע גמר המונדיאל והייתה הקרובה ביותר להפוך לנבחרת האפריקאית הראשונה שמצליחה להעפיל לחצי הגמר במונדיאל 2010. 

בשלב הבתים ניצחה גאנה את סרביה 0-1, סיימה בתיקו 1-1 עם אוסטרליה, הפסידה 1-0 לגרמניה וסיימה במקום השני. גאנה הייתה לנבחרת האפריקאית היחידה בטורניר שהצליחה להעפיל משלב הבתים. בשלב שמינית הגמר ניצחה גאנה את ארצות הברית 1-2 לאחר הארכה והעפילה לרבע הגמר. בשלב רבע הגמר הובילה גאנה על אורוגוואי 0-1 משער של סאלי אלי-מונטארי, אולם אורוגוואי השוותה והמשחק הגיע להארכה. בדקה האחרונה של ההארכה נפסקה בעיטת עונשין מ-11 מטרים לזכותה של גאנה לאחר נגיעת יד מכוונת של לואיס סוארס. אסמואה ג'יאן, המבקיע הבולט של גאנה בטורניר בעט את הכדור למשקוף והחמיץ בכך הזדמנות להעפלה היסטורית של גאנה לשלב חצי גמר המונדיאל. המשחק הסתיים בתיקו 1-1 ובבעיטות ההכרעה הפסידה גאנה 4-2 והודחה מהטורניר.
גאנה העפילה למונדיאל 2014  והודחה בשלב הבתים לאחר שהפסידה 2-1 לארצות הברית, סיימה בתיקו 2-2 עם גרמניה והפסידה לפורטוגל 2-1. גאנה לא העפילה למונדיאל 2018 ושבה לגביע העולמי, כשהעפילה למונדיאל 2022. בשלב הבתים היא הפסידה 3-2 לפורטוגל וגברה על דרום קוריאה 2-3. במשחקה האחרון בבית נזקקה גאנה לתיקו מול אורוגוואי על מנת להעפיל לשמינית הגמר, אך הפסידה 2-0 והודחה.
נבחרת גאנה זכתה בהצלחה נאה עם נבחרות הנוער שלה. הנבחרת זכתה פעמיים באליפות העולם בכדורגל עד גיל 17, ב-1991 וב-1995. בנוסף לכך, סיימה הנבחרת פעמיים במקום השני באליפות העולם לנוער, ב-1993 וב-2001.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אורוגוואי 1930: לא הייתה חברה בפיפ"א
הממלכה האיטלקית 1934: לא הייתה חברה בפיפ"א
צרפת 1938: לא הייתה חברה בפיפ"א
ברזיל 1950: לא הייתה חברה בפיפ"א
שווייץ 1954: לא הייתה חברה בפיפ"א
שוודיה 1958: לא הייתה חברה בפיפ"א
צ'ילה 1962: לא העפילה
אנגליה 1966: פרשה
מקסיקו 1970: לא העפילה
גרמניה 1974: לא העפילה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
ספרד 1982: פרשה
מקסיקו 1986: לא העפילה
איטליה 1990: לא העפילה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
צרפת 1998: לא העפילה
קוריאה הדרומית יפן 2002: לא העפילה
| גרמניה 2006 | שמינית גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 4 | 6 |
| דרום אפריקה 2010 | רבע גמר | 5 | 2 | 2 | 1 | 5 | 4 |
| ברזיל 2014 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 4 | 6 |
רוסיה 2018: לא העפילה
| קטר (מדינה) 2022 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 7 |
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 4/22 | 15 | 5 | 3 | 7 | 18 | 23 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סודאן 1956 1957: הייתה חלק מבריטניה
מצרים (1958-1972) 1959: לא הייתה חברה בCAF
אתיופיה (1897–1975) 1962: לא העפילה
| גאנה 1963 | מקום ראשון | 3 | 2 | 1 | 0 | 6 | 1 |
| תוניסיה 1965 | מקום ראשון | 3 | 3 | 0 | 0 | 12 | 5 |
| אתיופיה (1897–1975) 1968 | מקום שני | 5 | 3 | 1 | 1 | 11 | 8 |
| סודאן 1956 1970 | מקום שני | 5 | 2 | 2 | 1 | 6 | 4 |
קמרון 1972: לא העפילה
מצרים 1974: לא העפילה
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא העפילה
| גאנה 1978 | מקום ראשון | 5 | 4 | 1 | 0 | 9 | 2 |
| ניגריה 1980 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| לוב (1977-2011) 1982 | מקום ראשון | 5 | 2 | 3 | 0 | 7 | 5 |
| חוף השנהב 1984 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 4 |
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: לא העפילה
אלג'יריה 1990: לא העפילה
| סנגל 1992 | מקום שני | 5 | 4 | 1 | 0 | 6 | 2 |
| תוניסיה 1994 | רבע גמר | 3 | 2 | 0 | 1 | 3 | 2 |
| דרום אפריקה 1996 | מקום רביעי | 6 | 4 | 0 | 2 | 7 | 5 |
| בורקינה פאסו 1998 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 3 |
| גאנה ניגריה 2000 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| מאלי 2002 | רבע גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 2 | 2 |
תוניסיה 2004: לא העפילה
| מצרים 2006 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 3 |
| גאנה 2008 | מקום שלישי | 6 | 5 | 0 | 1 | 11 | 5 |
| אנגולה 2010 | מקום שני | 5 | 3 | 0 | 2 | 4 | 4 |
| גבון גינאה המשוונית 2012 | מקום רביעי | 6 | 3 | 1 | 2 | 6 | 5 |
| דרום אפריקה 2013 | מקום רביעי | 6 | 3 | 2 | 1 | 10 | 6 |
| גינאה המשוונית 2015 | מקום שני | 6 | 4 | 1 | 1 | 10 | 3 |
| גבון 2017 | מקום רביעי | 6 | 3 | 0 | 3 | 4 | 5 |
| מצרים 2019 | שמינית גמר | 4 | 1 | 3 | 0 | 5 | 3 |
| קמרון 2021 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 3 | 5 |
| חוף השנהב 2023 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 5 | 6 |
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 24/35 | 105 | 54 | 23 | 28 | 138 | 93 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
סגל שחקנים

סגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2022 (ההופעות והשערים מעודכנים ל-17 בנובמבר 2022):
| מס' | עמדה | שם | תאריך לידה | הופעות | שערים | מועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שוער | לורנס אטי-זיגי | 29 בנובמבר 1996 | 11 | 0 | שווייץ סנט גאלן |
| 12 | שוער | אבראהים דנלאד | 2 בדצמבר 2002 | 4 | 0 | גאנה אסאנטה קוטוקו |
| 16 | שוער | עבדול מנאף נורודין | 8 בפברואר 1999 | 2 | 0 | בלגיה אויפן |

| 2 | הגנה | טאריק למפטי | 30 בספטמבר 2000 | 2 | 0 | אנגליה ברייטון |
| 3 | הגנה | דניס אודוי | 27 במאי 1988 | 4 | 0 | בלגיה קלאב ברוז' |
| 4 | הגנה | מוחמד סליסו | 17 באפריל 1999 | 3 | 1 | אנגליה סאות'המפטון |
| 14 | הגנה | גדעון מנסה | 18 ביולי 1998 | 12 | 0 | צרפת אוסר |
| 15 | הגנה | ג'וזף איידו | 29 בספטמבר 1995 | 11 | 0 | ספרד סלטה ויגו |
| 17 | הגנה | באבא רחמן | 2 ביולי 1994 | 48 | 1 | אנגליה רדינג |
| 18 | הגנה | דניאל אמרטי | 21 בדצמבר 1994 | 46 | 0 | אנגליה לסטר סיטי |
| 23 | הגנה | אלכסנדר ג'יקו | 9 באוגוסט 1994 | 18 | 1 | צרפת שטרסבורג |
| 26 | הגנה | אלידו סיידו | 4 ביוני 2000 | 4 | 0 | צרפת קלרמון פוט |

| 5 | קשר | תומאס פארטי | 13 ביוני 1993 | 40 | 13 | אנגליה ארסנל |
| 6 | קשר | אלישע אווסו | 7 בנובמבר 1997 | 3 | 0 | בלגיה גנט |
| 8 | קשר | דניאל-קופי קיירה | 8 במרץ 1996 | 15 | 0 | גרמניה פרייבורג |
| 10 | קשר | אנדרה איו (קפטן) | 17 בדצמבר 1989 | 110 | 23 | קטר (מדינה) א-סד |
| 13 | קשר | דניאל אפרייה | 26 ביוני 2001 | 7 | 3 | גאנה הארטס אוף אוק |
| 20 | קשר | מוחמד קודוס | 2 באוגוסט 2000 | 18 | 4 | אנגליה ווסטהאם יונייטד |
| 21 | קשר | סליס עבדול סאמד | 26 במרץ 2000 | 1 | 0 | צרפת לאנס |

| 7 | חלוץ | עבדול פאטאו איסאהאקו | 8 במרץ 2004 | 13 | 1 | פורטוגל ספורטינג ליסבון |
| 9 | חלוץ | ג'ורדן איו | 11 בספטמבר 1991 | 84 | 19 | אנגליה קריסטל פאלאס |
| 11 | חלוץ | עוסמאן בוכארי | 13 בדצמבר 1998 | 7 | 1 | סרביה הכוכב האדום בלגרד |
| 19 | חלוץ | איניאקי ויליאמס | 15 ביוני 1994 | 3 | 0 | ספרד אתלטיק בילבאו |
| 22 | חלוץ | כמאל א-דין סולימאנה | 15 בפברואר 2002 | 13 | 0 | צרפת רן |
| 24 | חלוץ | כמאל סווה | 9 בינואר 2000 | 1 | 0 | בלגיה קלאב ברוז' |
| 25 | חלוץ | אנטואן סמניו | 7 בינואר 2000 | 4 | 1 | אנגליה בריסטול סיטי |
שחקנים מפורסמים

סמי אג'יי
ג'ון פנטסיל
טוני יבואה
דרק בואטנג
מייקל אסיין
סטפן אפיה
סמואל קופור
עבדי פלה
איברהים עבדול ראזאק
אייזיק אבודו
מוחמד חביב
עמנואל פאפו
ג'וניור אגוגו
קווין-פרינס בואטנג
עבדול פאטאו איסאהאקו - עשה הופעת בכורה בנבחרת בגיל 17
שיאי שחקנים

נכון ל-26 במרץ 2024
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנדרה איו | 2007–הווה | 120 | 24 |
| 2 | אסמואה ג'יאן | 2019-2003 | 109 | 51 |
| 3 | ג'ורדן איו | 2009-הווה | 102 | 24 |
| 4 | ריצ'רד קינגסון | 2011-1996 | 93 | 1 |
| 5 | ג'ון פנטסיל | 2001–2013 | 91 | 0 |
| 6 | הריסון אפול | 2008–2018 | 86 | 0 |
| 7 | סאלי אלי-מונטארי | 2014-2002 | 84 | 20 |
| 8 | ג'ון מנסה | 2012-2001 | 81 | 3 |
| 9 | עמנואל אגיימאנג-באדו | 2008–2017 | 78 | 11 |
| 10 | קוואדוו אסמואה | 2008–2019 | 74 | 4 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אסמואה ג'יאן | 2019-2003 | 51 | 109 | 0.47 |
| 2 | אדווארד אקווה | 1964-1956 | 45 | 41 | 1.1 |
| 3 | קוואסי אווסו | 1968–1976 | 36 | 45 | 0.8 |
| 4 | כארים אבדול ראזק | 1975–1988 | 25 | 62 | 0.4 |
| 5 | אנדרה איו | 2007–הווה | 24 | 120 | 0.2 |
| 5 | ג'ורדן איו | 2009-הווה | 24 | 102 | 0.24 |
| 7 | ווילברפורס מפום | 1960–1968 | 20 | 26 | 0.77 |
| 7 | סאלי אלי-מונטארי | 2014-2002 | 20 | 84 | 0.24 |
| 9 | אוסיי קופי | 1962–1974 | 19 | 25 | 0.76 |
| 9 | עבדי פלה | 1982–1998 | 19 | 73 | 0.26 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
אנדרה איו שיאן ההופעות (120) בנבחרת גאנה בכל הזמנים
אסמואה ג'יאן מלך השערים (51) בנבחרת גאנה בכל הזמנים
ליאו שטראוס

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1899 קירכהיין, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  18 באוקטובר 1973 (בגיל 74) אנאפוליס, ארצות הברית 
 השקפה דתית:  יהדות אורתודוקסית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המבורג, אוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת מרבורג, Gymnasium Philippinum Marburg 
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט קסירר 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  קולג' המילטון  קולג' קלרמונט מק'קנה  סיינט ג'ון קולג'  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קיימברידג'  ניו סקול  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מונחה לדוקטורט:  Muhsin Mahdi, Ralph Lerner 
 זרם:  פלאטוניזם, קונסרבטיזם, נאו-קונסרבטיזם
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה, תורת ההכרה, פילוסופיה יוונית, פילוסופיה פוליטית, תאולוגיה, ניהיליזם, פוליטיקה, פילוסופיה של הדת
 עיסוק:  פוליטיקאי, פילוסוף, חוקר מדע המדינה, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  פרה-סוקרטים, תוקידידס, אפלטון, אריסטו, הרמב"ם, תומאס הובס, שפינוזה, ניטשה, היידגר
 השפיע על:  אלן בלום, אירווינג קריסטול, נורמן פודהורץ, דונלד קגן, פרנסיס פוקויאמה, ג'ורג' גרנט, דאגלס מורי
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 יצירות ידועות:  Persecution and the Art of Writing, History of Political Philosophy, Thoughts on Machiavelli, רדוקטיו אד היטלרום 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1965) 
 צאצאים:  Jenny Strauss Clay 
 
ליאו שטראוס (בגרמנית: Leo Strauss, שמו העברי יהודה לייב ב"ר אלחנן שטראוס, ‏20 בספטמבר 1899 – 18 באוקטובר 1973) היה פילוסוף ותאולוג יהודי-אמריקאי יליד גרמניה, אשר התמחה בחקר הפילוסופיה הפוליטית, הפילוסופיה היוונית ופילוסופיית ימי הביניים. השנים המשמעותיות ביותר שלו באקדמיה היו כששימש פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת שיקגו, שבה לימד דורות של תלמידים ופרסם חמישה עשר ספרים. שנים לאחר מותו, יותר ויותר אנשים נוטים לראות אותו כאיש הרוח שדמותו השפיעה על הזרם הנאו-קונסרבטיבי באקדמיה ובפוליטיקה האמריקאית.
פילוסופיה

מנקודת מבטו של שטראוס, פילוסופיה ופוליטיקה קשורות בקשר בל ינותק. מבחינתו, משפטו ומותו של סוקרטס היו הרגעים שבהם נולדה הפילוסופיה הפוליטית. עד לימיו של סוקרטס, הפילוסופים באתונה היו חופשיים יחסית לעסוק במחקר הטבע והפוליטיקה. עם זאת, סוקרטס לא היה פילוסוף פוליטי במובן המקובל בימינו אנו, כלומר אדם החוקר תופעה פוליטית באופן פילוסופי. נהפוך הוא, סוקרטס היה לפילוסוף הראשון שנכפה על ידי הפוליס או העיר, להתייחס לפילוסופיה באופן פוליטי. לפיכך, שטראוס חשב שאחד המומנטים החשובים ביותר בתולדות ההיסטוריה של הפילוסופיה היה טיעונם הנודע של סוקרטס ותלמידיו, לפיו פילוסופים ומדענים לא יכולים לחקור את הטבע מבלי להתחשב בטבעם האנושי, אשר לפי ביטויו המפורסם של סוקרטס הוא "פוליטי". משפטו של סוקרטס היה אבן היסוד של הפילוסופיה הפוליטית, והדיאלוגים של אפלטון היו הצורה הטהורה ביותר של הטיפול הפוליטי בפילוסופיה. זאת מכיוון שעיסוקם היחיד היו חייו ומותו של סוקרטס – הפילוסוף המשמעותי ביותר בעבור שטראוס ורבים מתלמידיו.
שטראוס ערך הבחנה בין "פילוסופים" לבין "משכילים" וקרא לעצמו משכיל, ולא פילוסוף. באחד מספריו כתב "כיום, רוב רובם של אלה הקוראים לעצמם פילוסופים, הם לא יותר ממשכילים זהירים, שיטתיים ולחלוטין לא נועזים". לצד דבריו אלה, הוא טען כי לא רק שההוגים הגדולים נועזים, אלא שהם גם רואים את המלכודות הטמונות במקומות שבהם רואה המשכיל קרקע מוצקה.
לשיטתו של שטראוס, יש למשכילים זכות קיום מכיוון שההוגים הגדולים חלוקים ביניהם על נקודות מהותיות, ואלה מאפשרות למשכילים להתחבט ביניהם ולנסח את השערותיהם.
חלק ניכר מהפילוסופיה של שטראוס היא תגובה לעבודותיו של מרטין היידגר. הוא כתב שיש תחילה להבין את מחשבתו של היידגר ולהתעמת עימה לפני שניתן יהיה לנסח כל תאוריה פוליטית מודרנית. בשביל שטראוס, אפלטון שימש יריב שקול להיידגר.
שטראוס התקרב באופן חלקי לרעיונותיהם של פרידריך ניטשה וסרן קירקגור באמצעות הבנתו את היידגר. הוא קטלג את הרעיונות האלה תחת הרובריקה "אקזיסטנציאליזם", תנועה שהייתה לדבריו, בעלת "היקף חלש" אך "מרכז קשוח". הוא כתב שניטשה היה לפילוסוף הראשון שהבין נכונה את הרלטיביזם, רעיון שמקורו בהיסטוריציזם ההגלייני.
שטראוס הזדהה הרבה יותר עם הפחד של ניטשה מפני נבואתו של הגל בדבר סוף ההיסטוריה (דבר שמשמעותו הייתה, מן הסתם, גם סוף לפילוסופיה ולמדעי הטבע), מאשר עם אמונתו של היידגר שגרס שניהיליזם, אם יובן כהלכה, טומן בחובו את האפשרות לגאולתה של האנושות.
ספריו

מפעלו הספרותי של שטראוס רחב היקף, להלן סקירה של כמה מספריו:
"הזכות הטבעית וההיסטוריה" (Natural Right and History)
"לידתו מחדש של הרציונליזם הפוליטי הקלאסי" (The Rebirth of Classical Political Rationalism)
"ביקורת הדת של שפינוזה" (Spinoza's Critique of Religion)
בשנת 1952 פרסם שטראוס את חיבור המופת שלו, אסופת המאמרים "רדיפה ואומנות הכתיבה" (Persecution and the Art of Writing).
ספריו > סגנון הכתיבה האזוטרי

מטרת סגנון כתיבה זה הייתה להגן על החופש והביטחון של הפילוסוף מחד, אך גם על יציבות החברה מאידך. שיטה זו היא שיטת כתיבה ברמז שמתפתחת בתנאי לחץ או דיכוי חברתי או מדיני, או גם מתוך חשש המחבר להזיק לחברה. צורת הכתיבה האזוטרית נועדה להעלים תוך כדי גילוי ולגלות תוך כדי העלמה. היא נועדה להביע דעות הטרודוכסיות, או דעות המנוגדות לדעות המסורתיות שבחברה, באוזני מי שמסוגל להבינן, ובד בבד להגן על הדעות המסורתיות באוזני אלה שאינם מסוגלים להבין אלא את הדעות המסורתיות. בלב הכתיבה האזוטרית טמונה ההנחה שיש אמיתות שיכולות לפגוע באנשים אחרים, אם יביעו אותן בפומבי, ועל כן אותם אנשים ירצו לנקום את נקמתם. שטראוס רואה את הכתיבה האזוטרית כניסיון של היוצר לתקשר עם קהל מוגדר – "הפילוסופים בכוח", דהיינו, אלה שיש ביכולתם להפוך ביום מן הימים לפילוסופים בפועל. הוא הגיע להשערתו זו על בסיס ניתוח וחקר כתביהם של אפלטון, אל-פאראבי והרמב"ם.
כשמאמריו על סגנון הכתיבה האזוטרי ראו אור בפעם הראשונה, התזה הזו הייתה חידוש של ממש ופריצת דרך בחקר הפילוסופיה היהודית והכללית כאחד. ככל שחלפו השנים, שטראוס החל להתעמק עוד ועוד בשיטת כתיבה זו, אשר הייתה, לדעתו, דרכם של הפילוסופים לתקשר עם עמיתיהם הפילוסופים, ובעיקר עם עמיתיהם הפוטנציאליים – "הפילוסופיה בכוח". שטראוס סבר שהטקסט האזוטרי הוא הטקסט המתאים ביותר ללימוד פילוסופיה. במקום פשוט לסכם את מחשבותיו של הפילוסוף, הטקסט האזוטרי הכריח את התלמיד לחשוב עליו ולחדור לעומקו בכוחות עצמו, אחרת לא היה לו כל סיכוי להבינו. כלומר, לא זו בלבד שסגנון כתיבה זה שימש כלי לימודי להכשרתם של פילוסופים פוטנציאליים, אלא גם מנע מתלמידים שלא היו מוכשרים דיים לעוות את המסר הפנימי שבטקסט. שטראוס סבר שאחת הסכנות לפוליטיקה היא הסכנה שמא תלמידים יסגלו לעצמם רעיונות מסוכנים מהר מדי, לפני שיבינו את כוונתו האמיתית של מחברם. דוגמה לכך ניתן לראות בסיפורו של אלקיביאדס, תלמידו של סוקרטס, שגרם לא מעט צרות למורו.
לשיטתו של שטראוס, שיטת כתיבה זו צריכה להיות נהוגה בימינו בדיוק כפי שהייתה נהוגה בימי קדם. למעשה, שטראוס סבר כי הפילוסופיה הציעה את דרך הלימוד ה"אקזוטרית", או המועילה, לצד דרך הלימוד "האזוטרית", או האמיתית, שהייתה נסתרת מעיני הקורא הממוצע. קיימת סברה כי שטראוס עצמו נהג לכתוב כתיבה אזוטרית, היות שרבים מכתביו קשים להבנה ולעיתים אף מסתוריים. נקודה זו מהווה סלע מחלוקת בין חוקריו של שטראוס.
מחלוקות רבות אופפות את הדרך הנכונה להבנת פירושיו של שטראוס את הקאנון הפילוסופי הקיים. שטראוס עצמו האמין שעבודותיהם של פילוסופים רבים הכילו הן את הממד האקזוטרי והן את הממד האזוטרי. עובדה זו חמקה, לדבריו, מעיניהם של רבים מחוקרי הפילוסופיה בימינו. ניתן לומר כי הדוגמה הבולטת לחיבור הכתוב בשיטה האקזוטרית/אזוטרית היא "המדינה" של אפלטון. שטראוס האמין שאין זה נכון לקרוא את דבריו של אפלטון כהצעה לכינון משטר אידיאלי הלכה למעשה (דבריו אלה של שטראוס עומדים בניגוד גמור, לדוגמה, לדעתו של קרל פופר). לדעתו של שטראוס סגנון הכתיבה האזוטרי/אקזוטרי הפסיק להיות בשימוש החל מימיו של קאנט.
פוליטיקה

שטראוס ראה את הפוזיטיביזם, ובאופן כללי יותר את ההבחנה בין עובדות לערכים, כמוטעים ומזיקים. כדי להוכיח את טענתו, חקר שטראוס את ההבחנה הזו מהשורש – מפילוסופיית הנאורות של מקס ובר, שעליו אמר שטראוס כי הוא בעל "נפש רצינית ואצילית". רצונו של ובר היה להפריד בין ערכים למדע; רצון שנגזר, לדבריו של שטראוס, מהרלטיביזם של ניטשה, שממנו ובר הושפע עמוקות. אליבא דשטראוס, פוליטיקה אינה דבר שניתן ללמוד ממרחק. לדעתו, לא ייתכן כי יהיה ביכולתו של חוקר מתחום מדע המדינה לחקור את הפוליטיקה בעין מדעית נטולת ערכים.
הפוזיטיביזם שיירש את המסורות של אוגוסט קונט ומקס ובר בכך שניסה לערוך שיקולים נטולי ערכים כביכול, נפל במבחן הצדקת קיומו, היות שלצורך כך הוא נדרש לניתוח ערכי.
בעוד שהליברליזם המודרני הציב את המרדף אחר חירות הפרט בראש סולם העדיפויות, הרגיש שטראוס כי צריך להיות עניין רב יותר לבעיית המצוינות האנושית והיושר הפוליטי. באמצעות כתביו העלה שטראוס ללא הרף את השאלה: כיצד ובאיזו מידה, חירות ומצוינות יכולות להתקיים זו לצד זו? מבלי להכריע בנושא זה, סירב שטראוס להסתפק בכל פתרון פשטני או חד-צדדי לשאלתו של סוקרטס: מה טוב לאדם ולעיר?
פוליטיקה > שקרים אצילים ואמת קטלנית

שטראוס שם לב לעובדה שההוגים החשובים ביותר, החל מאפלטון, העלו את השאלה: "האם פוליטיקאים טובים יכולים להיות ישרים, ובד בבד עדיין להשיג את המטרות הנחוצות לחברה שבה הם חיים". שטראוס רומז על כך, כאשר הוא מבקש מקוראיו לשקול האם "שקרים אצילים" יכולים לשחק תפקיד כלשהו באיחוד והנהגת הפוליס. האם יש צורך ב"מיתוסים" כדי לספק לאנשים משמעות ותכלית לחייהם, ולהבטיח בכך חברה יציבה? או שמא "אמיתות קטלניות", כלשונו של ניטשה, יכולות לפרוח בחברה מבלי מפריע? וכפועל יוצא מכך: האם יש גבול לפוליטי, ומה יכולים לדעת כולם? שטראוס דן בדיוק בנושא זה בספרו "העיר והאדם", כאשר הוא דן ב"מיתוסים" הנדרשים לכל מדינה, כפי שמוסר אותם אפלטון בראשי פרקים בדיאלוג "המדינה".
שטראוס פורש על ידי אנשי מחקר רבים כמי שתומך ב"שקרים אציליים", דהיינו במיתוסים שבהם משתמשים מנהיגים פוליטיים המחפשים לשמור על חברה מלוכדת.
אליבא דשטראוס, קרל פופר בספרו "החברה הפתוחה ואויביה" טועה ומטעה, היות שהוא סבור כי בהתייחסו למדינה האידיאלית הציע אפלטון רפורמה במשטר הקיים. שטראוס סבר כי המדינה עליה דיבר אפלטון לא הייתה מדינה טבעית, היות שהיא הייתה נטולת ארוס, או צרכים גופניים, ועל כן לעולם לא הייתה יכולה להדריך פוליטיקאים במובן שפופר טען. למעשה, שטראוס חשד בכל מה שהוצג כפתרון לבעיות פוליטיות או פילוסופיות עתיקות יומין. הוא דיבר על הסכנה שבניסיון לפתור אחת ולתמיד את הוויכוח הנצחי בין הרציונליזם לבין המסורת בפוליטיקה.
אתונה וירושלים

שטראוס ראה בתקופה המודרנית עדות לכישלון רעיון הקדמה, בעיקר מכיוון שהקדמה האינטלקטואלית לא לוותה בקדמה חברתית. האדם כבש את הטבע, אך לא התקדם בידיעת הטוב. לכן, משבר המודרניות הוא, בראש ובראשונה, משבר ערכים, משבר המוסריות.
משבר המודרניות מתגלה או מתגלם בעובדה, שהאדם המערבי המודרני שוב אינו יודע מה הוא רוצה - שהוא שוב אינו מאמין כי יש בכוחו להבחין בין טוב לרע, בין צדק לעוול. עד לפני דורות אחדים היה מובן מאליו, בדרך כלל, שאדם יכול להבחין בין טוב לרע, שאדם יודע מהו הסדר החברתי הצודק או הטוב או הטוב ביותר - בקיצור, היה ברור שהפילוסופיה הפוליטית אפשרית ונחוצה. בימינו אמונה זו אינה אפשרית: היא הייתה חלום, חלום נשגב, אבל רק חלום.
כדי לחדש את הבסיס המוסרי האנושי קרא שטראוס לצאת כנגד הניהיליזם ולחזור לגישות שהיוו את שני היסודות של התרבות המערבית: היהדות ויוון (בעיקר למשנתו של אפלטון). המשותף לשתי גישות אלה הוא הבסיס המוסרי שהן מספקות מתוך יצירת זהות בין הצדק לבין הציות לחוק. אומנם קיים הבדל תהומי ביניהן, שכן החוק היהודי הוא חוק אלוהי בעיקרו, המבוסס על התגלות של חוקיות עליונה ונשגבת למתי מעט בעולמנו; ואילו החוק היווני הוא חוק טבעי, הנובע מתוך חקירת חוקי הטבע. עם זאת, בשני המקרים האיזון החברתי, היינו הצדק, יושג עם ציות לחוקים האמורים.
חקירת שילובן של שתי גישות מוסר אלה (מוסר ההתגלות ומוסר התבונה) בתוך התרבות המערבית, הביאה את שטראוס להכיר בניגודים המהותיים המתהווים מתוך שילוב זה: ירושלים/אתונה, דת/פילוסופיה, התגלות/תבונה, מעשה/מחשבה.
שטראוס סבר כי ניסיונות המיזוג תמיד יידונו לכישלון: כפי שהדת אינה יכולה להפריך את הפילוסופיה, כך גם הפילוסופיה, וזה מה שחשוב, אינה יכולה להפריך את הדת. אך ויכוח נצחי זה הוא שמשמר את החיוניות שבתרבות המערבית.
טיעונו העיקרי של שטראוס היה שאין בידי המדע והפילוסופיה להפריך או להוכיח את הגרעין המסתורי שטומנת בחובה דת ההתגלות; בכך, הוא גונן למעשה על אותה דת מפני הפרכה. "למעשה, שטראוס הציע לחזור ליהדות ה'מקורית', ליהדות המקראית, ליהדות כדת של התגלות. כמו היידגר, גם שטראוס סבור כי התרופה לניהיליזם היא חזרה אחורה. כמו היידגר, גם שטראוס מבכר, בסופו של דבר, חזרה למה שקדם לאפלטון על חזרה לאפלטון עצמו: במקרה של היידגר, זו המחשבה הפרה-סוקרטית. במקרה של שטראוס, זו היהדות המקראית."
ציטוטים על היהדות והיהודים

אי אפשר שלא להישאר יהודי. אדם אינו יכול לברוח ממקורותיו. אדם אינו יכול להיפטר מעברו מתוך משאלה שייעלם (...) אדם מוכרח לקבל את עברו. פירוש הדבר שאת ההכרח הזה, שאין להכחישו, צריך לעשות למעלה. המעלה שבה מדובר היא נאמנות, שמירת אמונים, חסידות (piety) במובן הלטיני הקדום של המילה (pietas).
העבר שלנו, מורשתנו, מוצאנו, אינם אסון כמו שאמר היינה, ועוד פחות מזה שפלות, אלא סבל, סבל הרואי, סבל שנובע מהמעשה ההרואי של מסירות הנפש של עם שלם למשהו שנראה לו נעלה לאין שיעור, ובעצם מעלה לאין סוף. אף יהודי לא יוכל היום להיטיב עם עצמו יותר מאשר אם יחיה עם זיכרון העבר.
השפעות ותלמידים

בשנות ה-80 של המאה ה-20, תנועת השמרנות החדשה וביניהם תלמידו פול וולפוביץ ראו בשטראוס את המורה שלהם. בספרו של דייוויד פרום "הקץ לרוע" שנכתב יחד עם ריצ'רד פרל מתואר ליאו שטראוס כמורה הדרך של התפיסה השמרנית החדשה. אך בתו, וכן חוקרים נוספים, כתבו שהרעיון של שלטון כלשהו בכוח היה רחוק מדעותיו של שטראוס, ושהוא סלד מכל סוג של שלטון בלעדי – אשר במהלך המאה ה-20 התגשם הן באידאולוגיה הנאצית והן בקומוניסטית.
ראו גם

האינטלקטואלים של ניו יורק
קומנטרי
דניאל בל
דניאל פטריק מויניהאן
הנרי ג'קסון