stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סייברטות'
ביוגרפיה בדיונית > בגידה באקס-מן וברית קצרה עם האקס-פקטור

זמן קצר אחרי מאורעות אלו, בירדי נהרג על ידי בנו הבוגר של סייברטות', גריידון, שגדל לשנוא מוטאנטים ובמיוחד את אביו. בלי "הזוהר", סייברטות' נשאב למסע רציחות. הדבר בשיאו מוביל להתנגשות עם מאבריק, שאותו סייברטות' מביס. הוא בורח, וטוען שרק וולברין יכול לעשות את הנדרש לקריד הפסיכוטי בעוד שהוא קופץ מהחלון. בעקבות זאת מאבריק פונה לאקס-מן ביפן ולטלפת זקן, שנמצא בתרדמת מאז הפצצת הירושימה. הטלפת מתקשר עם קריד טלפתית והקבוצה מגלה שמקור הפסיכוזה של קריד טמונה בזמנו כסוכן CIA. במשימה אחת, הוא רוצח מטרה, את אשתו (שהייתה "שברירית" מדי), וילד קטן. מאז, המבט בעיני הילד רדף את קריד. לבסוף, סייברטות' תוקף את צ'ארלס אקסבייר, מנהיג האקס-מן. כשאקסבייר חודר למוחו של קריד, הוא מגלה שקריד זוכר כל קורבן שהוא רוצח. אקסבייר מפרש זאת בביטחון כהוכחה לכך שקריד מעריך חיי אדם, ויש תקווה למוטאנט. סייברטות' נעצר, כרוצח מבוקש, בסביבה הולוגרפית מבוקרת, משום שאקסבייר לא רוצה לתת לו לשוטט באופן חופשי. סייברטות' לא מרוצה, אך נשאר עם הקבוצה במרמור. במהלך היותו אסיר, הוא עוזר בקרב כנגד הפלנקס והמוציא להורג. קאליבן, משוחרר משליטתו של אפוקליפס, חוטף את חברת האקס-מן ג'ובילי בתמורה לסייברטות'. כשסייברטות' מגיע, הוא משסף את פרצופו של קאליבן, מבריח אותו מהקרב. וולברין, שעזב את הקבוצה אחרי שהאדמנטיום הוסר משלדו על ידי מגנטו, חוזר, והנבל בורח עבור קרב. הדבר גורם לוולברין לשלוף את אחד מטופריו ישירות לתוך מוחו של סייברטות'.
סייברטות' החדש והעדין יותר מטופל על ידי חברת האקס פורס בום-בום. לבסוף הוא חושף שהוא זייף את חוסר-האונים שלו, ותוקף אותה. פסיילוק מצילה את חיי המוטאנטית הצעירה, ומשתמשת בסכין הטלפתי שלה לשיתוקו. עם זאת, מתקפה זו כבר לא עובדת משום שפציעתו מוולברין שחררה אותו מהצורך שלו ב"זוהר", מה שמגביר את עמידותו בפני מתקפות טלפתיות. סייברטות' כמעט הורג את סייברטות' כנקמה, אבל הוא נתקל באקס-מן שמצליחים להביס אותו.
סייברטות' נמסר לחסותה של דוקטור ולרי קופר, שמציידת אותו בקולר ריסון מתפוצץ ומכריחה אותו להשתתף כחבר בקבוצה הממשלתית אקס פקטור. אחרי כן, קריד מודה שהוא היה סוכן שתול במשימה להוציא להורג חברי אקס-פקטור שהממשלה לא הצליחה לרסן. סייברטות' לבסוף בורח, וחוזר שוב להיות רוצח שכיר. בדרך לא ידועה, מתכת האדמנטיום מוצמדת לשלדו של סייברטות', ונוספים לו ארבעה טופרי אדמנטיום בכל יד. סייברטות' נלכד יחד עם יריבו וולברין על ידי אפוקליפס, שמכריח את שני המוטאנטים להילחם שוב. וולברין מתעלה על סייברטות' אחרי שהוא מגלה שהמנצח בקרב יהפוך לפרש המוות החדש של אפוקליפס. אחרי תבוסתו, אפוקליפס מסיר מסייברטות' את האדמנטיום מגופו ומאחה אותו לגופו של וולברין.
סייברטות' מצטרף לאחוות המוטאנטים החדשה של מיסטיק הקוראת לעצמה "האחווה", שם הוא משתתף בניסיון ההתנקשות בחיי הסנטור רוברט קלי.
ביוגרפיה בדיונית > ברית עם האקס-מן

בשיטוטיו, סייברטות' נתקל בקבוצת מוטאנטים הקוראת לעצמה הילדים, ומטרתה לרשת את כדור הארץ לזן המוטאנטים, אחרי חיסול כל היושבים עליו. סייברטות' רואה את הקבוצה משמידה עיר שלמה תוך כדי הפללת האקס-מן, אך חושף את עצמו והקבוצה מתחילה לרדוף אחריו. קריד בורח למחסה אצל האקס-מן, ומשתתף בקרב כנגד הילדים. שם חייו ניצלים על ידי קאנונבול, המאיים להורגו אם יבגוד בחבריו. סייברטות' מנצל את ההזדמנות הראשונה שנקרית לו ומנסה לברוח מהאקס-מן, ונזרק לאוקיינוס השקט בידי קייבל.
ביוגרפיה בדיונית > בגיהנום

כאשר וולברין חוזר לגיהנום סייברטות' מופיע בפניו, קשור ברצועה ובשליטת השטן עצמו, שטוען ששבר את נפשו של ויקטור. עם זאת, ויקטור מראה התנגדות כשהוא תוקף את פרצופו של אדונו המובס אחרי שוולברין השתמש בטפרי העצם השבורות שלו כדי להצמיד את השטן לקיר. אחרי שוולברין מפריע לדיון עם אביו, נראה שוויקטור מחזיק בחרבו של השטן, אשר המחזיק בה הוא שליט הגיהנום. וולברין נלחם בוויקטור שוב, ואחרי שעורף את ראשו פעם נוספת מזכיר לו, שאין חזרה אחרי שאתה מת מהחרב. וולברין עוזב את נשמתו ערופת הראש של ויקטור בבור הגיהנום להרקב, פעם נוספת.
ביוגרפיה בדיונית > חזרתו

לאחר זמן מסוים, וולברין מגלה כי קריד הוקם לתחייה, ומנסה להתחיל מלחמת כנופיות ביפן.
וולברין מגיע ליפן כדי לעצור את המלחמה, ולאחר קרב עם קריד ומספר מהכנופיות כיאקוזה והיד, סייברטות' בורח עם מיסטיק. מתגלה שסייברטות' נשכר בידי אזומה גודה, כדי להפוך אותו לשליט העליון והנסתר של יפן, אך לסייברטות' יש תוכניות משלו. הוא נותן לוולברין לחמוק מבעד לאבטחה של גודה, ונותן לו להרוג אותו. קריד עושה עסקה עם לורד דת'סטרייק, לפיה הם הורגים את ראשי מזרח אסיה.
לאחר הרצח סייברטות' מכריז על עצמו כשליטה העליון והנסתר של יפן, ועורך מסיבה כדי לחגוג יחד עם מספר מאויביו של וולברין. וולברין מתפרץ למסיבה ומביס את כל אורחיה, ומאחל לסייברטות' יום הולדת שמח לפני שהוא עורף את ראשו.
מאוחר יותר, כשוולברין חוקר את קברו של סייברטות' יחד עם מסווה, הוא מגלה שגופתו של קריד עדיין שם, מה שאומר שלא החיו אותו אחרי הכל. רומולוס מגיע לאזור, מסביר לוולברין שהכל היה תוכנית שלו ומחל קרב עם וולברין. וולברין ניצל בעזרת אישה מסתורית שאומר לו שהתשובות נמצאות במתקן נשק אקס.
וולברין יוצא לחקור את המתקן, ומגלה שמישהו התעסק בגנטיקה של קריד ושיבט אותו מספר פעמים. וולברין מזהה לפי הריח את סייברטות' האמיתי, ונכנס לקרב עם השיבוטים. אחרי הקרב וולברין פוגש שוב באישה המסתורית, שמתגלה כאחותו התאומה של רומולוס, רמוס. היא חושפת שכל עניין ה"לופין ספיינס" היה מתיחה אחת גדולה של אחיה, ומטרתו האמיתית היא ליצור גזע חדש של מוטנטים שישופרו גנטית בסוג חדש של אדמנטיום ו-ויברניום, תוך כדי שימוש בוולברין כמעין תבנית.
וולברין מאתר את רומולס באיטליה, ונלחם בו ובסייברטות' יחד עם מסווה. הם מצליחים להביס את רומולס ולכלוא אותו בבית הכלא לעל-אנושיים, אך סייברטות' בורח.
סייברטות' מופיע כחבר בחבורת אחוות המוטאנטים של דאקן. הוא הופך לראש אקדמיית הלפייר של מועדון הלפייר, ועובד עם מיסטיק כדי להפליל את קבוצת האקס-מן מהעבר בסדרת שודי בנק.
ביוגרפיה בדיונית > היפוך

במהלך סיפור הציר, סייברטות' מופיע כחבר בקבוצת נבלי-העל חסרת השם של מגנטו במהלך הקרב כנגד צורת האונסלוט של הגולגולת האדומה. סייברטות' חווה מעין הפיכה מורלית שהופכת אותו לגיבור כשהנסיון להוציא את האלמנטים של אקסבייר מאונסלוט נכשל, וגורם לקפטן אמריקה לגייס את סייברטות' ונבלי-על נוספים שחזרו למוטב לקבוצת "האוונג'רס המדהימים" כדי להביס את הגיבורים שהתהפכו. בסוף הסיפור, נראה שהתהפכותו מרשע לטוב היא קבועה בשל היותו מוגן בידי מגן אנרגיה שנוצר על ידי איירון מן והאבוק ההפוכים, מה שמשאיר אותו לתהות למה הוא נהפך. סייברטות' מסגיר את עצמו לרשויות, ומתכנן לעשות טוב כדוגמת וולברין כשישתחרר.
סייברטות' מצטרף אחרי כן לאוונג'רס המופלאים ומתלווה אליהם למשימות, ובין היתר עוזר לאוונג'רס הראשיים בחזרתו האחרונה של אולטרון.
ביוגרפיה בדיונית > מארוול החדשה והשונה

כחלק מהמיתוג מחדש "מארוול החדשה והשונה", סייברטות' חבר בקבוצת האקס-מן של מגנטו שמטרתה להגן על המוטאנטים בכל מחיר. ככל שהזמן עובר, היפוכו נשחק. הוא מציין כי הוא מרגיש את סייברטות' הישן חוזר - החלק בו שלא התעניין בדבר מלבד ההרג. סייברטות' מודה שאינו יכול עוד להמשיך לחיות את השקר שבו חיי כמהופך, אבל אינו רוצה לחזור להיות המפלצת שהיה, ולכן חייב להפוך למשהו אחר. הוא מאמין שהוא צריך משהו להילחם בעדו כדי להישאר אנושי, וזוכר את הבטחתו למונט, אותה החל לאהוב. הוא הבטיח לה שישמור את סוד קללתה ורצה לעזור לה למצוא תרופה ולהביס את האופל שבתוכה. כשהקבוצה מתפרקת, סייברטות' עוזב עם מונט במטרה להמשיך לעזור לה.
כוחות ויכולות

סייברטות' הוא מוטאנט בעל מספר יכולות מוטאנטיות טבעיות ושיפורים מלאכותיים לפיזיולוגיה שלו. כוחו העיקרי הוא יכולת ריפוי מואצת המאפשרת לו לחדש שטחים פגועים או הרוסים בגופו, ושיפור המבנה התאי של גופו מעבר לטיבו בגוף האדם הרגיל. הוא מחדש איברים כמו עיניים חסרות וחלקים גדולים של עור. היכולות המוטאנטיות הטבעיות של סייברטות' נובעות, בחלקן לפחות, מיכולת הריפוי המואצת שלו. זו גם מקנה לו חסינות כמעט מוחלטת לרעלים, סמים ומחלות, וכן חסינות מוגבלת לרעלני העייפות המופרשים על ידי גופו שלו.
תיאור יכולותיו של סייברטות' התפתח עם השנים בעקבות יחס שונה מכותבים שונים. יכולת הריפוי שלו הוצגה בתחילה כדבר משני, או לא הוצגה בכלל. רק אחרי כן כשהפך לאויב העיקרי של וולברין, התחילו להציג אותו כבעל יכולת ריפוי גבוהה כמו של אויביו.
לסייברטות' חושים מחודדים שמשתווים לאלו של חיות מסוימות. הוא יכול לראות עצמים בבהירות גבוהה יותר ובמרחק גדול יותר מאשר אדם רגיל. חוש הראיה שלו מחודד עד כדי כך שהוא מסוגל לראות בבהירות בחושך כמעט מוחלט, כמו חתול הפעיל בלילה. יכול להיות שדבר זה מושג באמצעות היכולת שלו לראות חלקים אולטרא-סגולים ואינפרא-אדומים של הספקטרום. חוש השמיעה שלו מחודד בצורה דומה, ומאפשר לו לשמוע צלילים שאדם רגיל אינו מסוגל לשמוע. סייברטות' מסוגל להשתמש בחושיו המפותחים כדי לאתר מטרות לפי ריח, בדומה לכלב גישוש משטרתי. הוא מסוגל לאתר מטרות בהצלחה רבה, גם אם הריח נשחק מגורמים סביבתיים כמו מזג אוויר.
רבות מיכולותיו הפיזיות של סייברטות' עולות על אדם רגיל. ברשותו כוח על-אנושי עד לרמה מסוימת (מסוגל להרים חפצים כבדים בלי לשבור את עצמותיו). גבול כוחו הפיזי אינו ידוע במדויק, אבל נראה שהוא יותר חזק מוולברין. במקור, הוא יכול היה לשבור ולמחוץ משקולות הרמה בקלות. כוחו הפיזי של סייברטות' הוגבר באופן מלאכותי לפחות פעמיים. בפעם הראשונה מבנו גריידון קריד, ובפעם השנייה אחרי הצטרפות לנשק אקס. יכולת הריפוי שלו מקנה שלו סיבולת על-אנושית. הוא מסוגל לדחוף את עצמו לשיא יכולותו למשך מספר ימים לפני שעייפות תחל להשפיע עליו.
גמישותו והרפלקסים שלו שופרו מעבר לאלו של אדם רגיל. כפי שנראה במספר סרטים ובקומיקסים לכל אורך הופעותיו, רוב אויביו לא מספיקים להגיב לקפיצתו אליהם לפני שהם נפגעים. יחד עם כישוריו בהתקדמות שקטה, ויכולתו לראות בחושך, הוא הפך לראשון התוקף במארבים. אפילו חושיו של וולברין לא מצליחים לאתר את סייברטות' בזמן (אף על פי שנראה פעמים רבות כי הוא מריח את סייברטות' שנייה לפני שהמכה ניחתת).
הופעתו החיצונית של סייברטות' מלווה במוטאציות המקנות לו מראה חייתי, כמו ניבים ארוכים וחדים יותר, ציפורניים חדות ונשלפות בכפות ידיו ורגליו, וגבות עבות וגדולות. עיניו בהתחלה היו אמורות להיות חומות כהות בלי אישונים נראים לעין, אך מאיירים שונים איירו אותו גם כבעל עיניים אדומות, כחולות, אפורות וחומות.
מאוחר יותר, מעט לפני חתונתו של וולברין לוייפר, שלדו של סייברטות' וציפורניו צופו באדמנטיום על ידי אפוקליפס, שאחרי כן הסיר אותו וציפה בעזרת אותו אדמנטיום את שלדו של וולברין מחדש. מאוחר יותר, נשק אקס חיברו אדמנטיום לגופו שוב. עם זאת, מפרקיו וחיבורי שריריו לא צופו באדמנטיום, רק העצמות, ועל כן היה ניתק לנתק את גפיו. לפי אתר מארוול הרשמי, סייברטות' עדיין בעל שלד אדמנטיום. אפילו בלי שיפור האדמנטיום, טפריו של סייברטות' יכלו לחתוך את רוב החומרים הרגילים, כמו בשר, עור, עצמות, עץ, אבן ואפילו מספר מסוים של מתכות.
כוחות ויכולות > כישורים

סייברטות' הוא לוחם פנים-מול-פנים מעולה בעקבות אימוניו הרבים בארגונים שונים כמו ה-CIA, נשק אקס, הידרה והמתנקש שידוע בכינוי הזר. כמו כן הוא צייד וגשש מעולה, אפילו בלי להשתמש בחושיו המחודדים.
סייברטות' פיתח התנגדות גבוהה לגישוש ומניפולציות טלפתיים אחרי תקרית בה וולברין דקר אותו מתחת לסנטרו וניקב את מוחו. אף על פי שיהירותו הרבה וטבעו הפראי מעניקים לו מראה של טיפש, הוא מאוד חכם. סייברטות' פרץ פעמים רבות למאגרי נתונים ממשלתיים כדי לגנוב מידע מסווג, וברח מבתי הכלא מאובטחים ביותר. כמו כן, הוא הראה פעמים רבות את כישוריו הגבוהים במניפולציות פסיכולוגיות, והפגין את יכולתו לדבר גרמנית שוטפת.
אינטלקטואל

אינטלקטואל הוא אדם העוסק בפעילות שכלית או רוחנית מגוונת מתוך ערכיות, ולא לשם תכלית מעשית כלשהי.
ארסמוס מרוטרדם הוא אחד האינטלקטואלים הגדולים של תקופת הרנסאנס, בזכות ביקורתו הרציונליסטית על הדת הנוצרית של ימיו.
בתחום הסוציולוגיה אינטלקטואל הוא איש רוח שמעורב בחיים הציבוריים כדי להציג את ניתוחיו ואת נקודת מבטו במגוון נושאים במטרה להגן או לשנות את ערכי החברה בה הוא פועל. אינטלקטואל אינו נושא, בדרך כלל, באחריות ישירה בחיים המעשיים, וסמכותו נובעת מאישיותו ואופיו. זהו מונח מאוחר השונה מהמונח העתיק פילוסוף, שממקד את הגותו למסגרות רעיוניות בלבד.
הסוציולוג יהודה שנהב מגדיר את האינטלקטואל כ"מי שיש לו סטטוס בשדה אחד (ספרות, אקדמיה, שירה, משפט, פיזיקה), אבל מתייצב ומביע את עמדתו בשדה אחר – הפוליטי והמוסרי. [...] מי שהצליח לחצות את השדה שלו, לעזוב את הווקטורים המוכרים בשדה שבו הוא פועל מתוך שגרה, ולשוטט בשדות אחרים, מכוח ההון הסימבולי שעומד לרשותו". אינטלקטואל אמיתי "הוא טיפוס של משוטט, מאבחן, מתריס".
לפי הגדרה זו אינטלקטואלים מודרניים כוללים אנשים כמו:
אלברט איינשטיין (פיזקאי שעסק גם בקידום שלום, פדרליזם עולמי וצמחונות)
ריצ'רד פיינמן (פיזיקאי שעסק גם בהוראת חינוך ובקשר בין תרבות ומדע),
ריצ'רד דוקינס (ביולוג שכותב על הקשר בין מדע ודת ומוסר, בין היתר בספרו יש אלוהים?)
ג'ארד דיימונד (ביולוג שכתב על ההיסטוריה של האנושות בספרים כמו רובים, חיידקים ופלדה)
יובל נח הררי (היסטוריון שהתפרסם בזכות ספרו קיצור תולדות האנושות וכתבים רבים נוספים בנושאי חברה)
המונח "אינטלקטואל" כשם עצם הפך לפופולרי בשנת 1898, לאחר שעורך בעיתון צרפתי כינה כך את אנשי הרוח שחתמו על העצומה הדורשת לערוך משפט חוזר לאלפרד דרייפוס שנחשד בבגידה. ניתן להניח שבהקשר זה, השימוש הנפוץ הראשון במונח היה של לאומנים מתנגדי דרייפוס כגון מוריס בארס. כתוצאה מכך, למונח יוחס במקור קונוטציה של כינוי גנאי עבור אנשים שאינם נאמנים למדינתם.
אינטלקטואל ציבורי

אינטלקטואל ציבורי הוא אדם שמחזיק בדעות במגוון רחב של תחומים, עוסק בנושאים שמעניינים את הציבור ולא נמנע מלהפיץ את דעותיו ברבים. הוא בעל השכלה רחבה, יכולת ביטוי וכושר העמקה. אנשים ממגזרים שונים נוטים להאזין לו והוא משפיע על דעת הקהל. האינטלקטואל הציבורי מדבר באופן שמתאים לציבור הרחב ונוגע בנושאים שיש להם השלכה פוליטית או אידאולוגית. יש טוענים כי עליו לעסוק בביקורת על לאומנות, חשיבה תאגידית וזכויות יתר מעמדיות, גזעיות או מגדריות.
יש טוענים שעליו להוות מצפון מוסרי של החברה שלו. אחרים מחזיקים בדעה שעליו להימנע מלהביע עמדה פוליטית או לבטא אידאולוגיה מכל צד שהוא.
ראו גם

אינטואיציה
אינטלקט
אליטה אינטלקטואלית
אינטליגנציה קולקטיבית
אינטליגנציה מלאכותית
אינטליגנציה גבישית ונוזלית
מנת משכל
אינטליגנציה רוחנית
אינטליגנציה רגשית
טאקט
לקריאה נוספת

פול ג'ונסון, אינטלקטואלים, הוצאת דביר, 1996.
שלמה זנד, האינטלקטואל, האמת והכוח – מפרשת דרייפוס ועד מלחמת המפרץ, הוצאת עם עובד, 2000.
הערות שוליים

↑  James Piereson, The rise & fall of the intellectual, The New Criterion, September 15th 2006
↑  זאב שטרנהל, מוריס בארס והלאומיות הצרפתית
↑  Amitai Etzioni, ‏Public Intellectuals an Endangered Species?, באתר גוגל ספרים
↑  המכון הישראלי לדמוקרטיה, פברואר 2018, יום עיון בנושא האינטלקטואל הציבורי בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555623405171  BnF: cb119321278 (data)  GND: 4027249-7  HDS: 016383  LCCN: sh85067169  LNB: 000050425  NKC: ph121139
מלחמת הולנד–אנגליה הרביעית

המלחמה האנגלו-הולנדית הרביעית (בהולנדית: Vierde Engels-Nederlandse Oorlog‏; 1780–1784) הייתה סכסוך בין ממלכת בריטניה הגדולה לרפובליקה ההולנדית. המלחמה, שהתרחשה במקביל למלחמת העצמאות האמריקאית (1775–1783), פרצה על רקע חילוקי דעות בריטיים והולנדים על חוקיותו והתנהלותו של הסחר ההולנדי עם אויבי בריטניה באותה עת.
למרות שהרפובליקה ההולנדית לא כרתה ברית רשמית עם המושבות האמריקאיות המורדות ובעלות בריתם, הצליח השגריר האמריקני (והנשיא לעתיד) ג'ון אדמס לכונן יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה ההולנדית, מה שהפך אותה למדינה האירופית השנייה שהכירה באופן דיפלומטי בקונגרס הקונטיננטלי באפריל 1782. באוקטובר 1782 נחתם גם הסכם ידידות ומסחר.
רוב המלחמה כללה סדרה של מבצעים בריטיים נגד אינטרסים כלכליים קולוניאליים הולנדים, אם כי כוחות הצי הבריטי וההולנדי גם נפגשו פעם אחת מול חופי הולנד. המלחמה הסתיימה באסון עבור ההולנדים וחשפה את חולשת היסודות הפוליטיות והכלכליות של הרפובליקה.
המלחמה האיצה את שקיעתה של האימפריה ההולנדית וביצרה עוד יותר את מעמדה של בריטניה הגדולה כמעצמה המסחרית המובילה בעולם.
המלחמה > הכרזת המלחמה

ממשלת בריטניה ראתה את הסכנה שבמהלך זה (הוא עלול לסבך את בריטניה במלחמה עם רוסיה וגם עם המעצמות הנורדיות שוודיה ודנמרק-נורווגיה), ולכן הכריזה מלחמה על הרפובליקה זמן קצר לאחר שהכריזה על כוונותיה בדצמבר 1780. כדי למנוע מרוסיה לבוא לעזרת ההולנדים (דבר שגם יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה לא התלהבה ממנו), ציטטה ממשלת בריטניה מספר תלונות שלכאורה לא היו קשורות להצטרפות הולנדית לליגה. אחד מהם היה המקלט שההולנדים העניקו (בחוסר רצון) לפריבטיר האמריקאי ג'ון פול ג'ונס ב-1779. חשוב מכך, הרבה הועלה מטיוטת הסכם מסחר, שנוהלה בחשאי בין הבנקאי מאמסטרדם ז'אן דה נויפוויל והסוכן האמריקאי באקס-לה-שאפל, ויליאם לי, בשיתוף הפנסיונר ואן ברקל של אמסטרדם, ונמצאה בין כליו של הנרי לורנס, דיפלומט אמריקאי שנתפס על ידי הסיירת הבריטית HMS Vestal בספטמבר 1780, בים הפתוח. הוא נשלח על ידי הקונגרס הקונטיננטלי לכונן יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה ההולנדית. טיוטת ההסכם צוטטה כהוכחה על ידי הבריטים להתנהלותם הלא נייטרלית של ההולנדים.
המלחמה > התקדמות המלחמה

כוח הצי ההולנדי היה בדעיכה מאז 1712. הצי הוזנח זמן רב, והצי ההולנדי, עם רק 20 אוניות קו בתחילת הסכסוך, לא היה יריב ראוי לצי המלכותי הבריטי. למרות שהמדינות הכלליות החליטו על הרחבה משמעותית של הצי ב-1779, רגע לפני ההחלטה הגורלית להציע שיירות מוגבלות, ואף הצביעו על הכספים לתוכנית בנייה ימית כזו, היא התקדמה אך לאט. סיבה נוספת להתרחבות האיטית של הצי ההולנדי הייתה מחסור במגויסים מתאימים - הצי ההולנדי שילם שכר נמוך יותר מאשר צי הסוחר ולא השתמש בגיוס כפוי לצי כמו הצי המלכותי. מספר הספינות הזמינות הצטמצם עוד יותר בתחילת המלחמה כאשר מספר ספינות נתפסו על ידי הבריטים באיי הודו המערבית, כי הם לא ידעו שהמלחמה החלה. שיירה תחת האדמירל האחורי וילם קרול אבדה בדרך זו ליד סנט אוסטטיוס בפברואר 1781, והאדמירל נהרג בפעולה הקצרה; בפעולה אחרת, קפטן ביילנדט (אחיינו של האדמירל באותו שם) הסגיר את ספינתו.
הנחיתות המובהקת של הצי ההולנדי, ומצב "חוסר המוכנות" שלה היו תירוץ חוזר ונשנה עבור מפקדי הצי ההולנדי, במיוחד סגן האדמירל אנדריס הרצינק, שפיקד על שייטת טקסל, לשמור את הצי במעגניו, ובכך לוותר על הדומיננטיות של הצי ההולנדי בים הצפוני להטיל סגר על הצי הבריטי. תוך מספר שבועות מתחילת המלחמה, יותר מ-200 סוחרים הולנדים, עם מטען בסכום של 15 מיליון גילדן, נלכדו על ידי הבריטים ועוד 300 נכלאו בנמלים זרים.
סיבה נוספת לחוסר הפעילות של הצי ההולנדי הייתה העובדה שהפעילות הדיפלומטית מעולם לא פסקה והעניקה לממשלת הולנד אשליה שהמלחמה תהיה קצרה בלבד. הקיסרית יקטרינה, למרות שסירבה לבוא לעזרת ההולנדים, הייתה פעילה מאוד בהצעת שירותיה לגישור בסכסוך. גם הבריטים וגם ההולנדים, ברמות שונות של כנות, שיתפו פעולה בתמרונים דיפלומטיים אלה, שעלו בתוהו, אך סייעו לשמור על הפעילות הצבאית ברמה נמוכה כל עוד הם נמשכו.
הממשלה הבריטית עשתה גם ויתורים להולנדים כדי להגיע לסיום מהיר של פעולות האיבה, במיוחד לאחר שהקבינט של לורד נורת' הוחלף בקבינט של רוקינגהאם ופוקס במרץ 1782. פוקס הציע מיד שלום נפרד בתנאים נוחים לממשלת הולנד. לרוע מזלם של ההולנדים, הם רק התקרבו לצרפת בכך שהסכימו לפעול "בתאום" עם צרפת בפעולות ימיות, כך ששלום נפרד כבר לא היה אופציה. ברית צבאית אמיתית עם צרפת, עם זאת, עדיין נחסמה על ידי הסטאדהאודר, למרות העובדה שרבים ברפובליקה העדיפו אותה.
המלחמה, ככל שהיא התקיימה, התנהלה בשלוש זירות מרכזיות. בריטניה חסמה נמלים הולנדים באירופה, ויצאה למסעות לתפיסת נכסים קולוניאליים הולנדיים ברחבי העולם. אלה היו מוצלחים כמעט לחלוטין; רק ניסיון לכבוש את הטירה ההולנדית באלמינה בחוף הזהב של אפריקה (גאנה המודרנית) נכשל. בעוד ששטחים הולנדיים רבים באיי הודו המערבית נכבשו על ידי הבריטים, חלקם, כמו קוראסאו, לא הותקפו בשל כוחם ההגנתי.
המלחמה > התקדמות המלחמה > איי הודו המערבית

מבחינת ההולנדים, המלחמה באיי הודו המערבית הסתיימה כמעט לפני שהחלה. אדמירל ג'ורג' ברידג'ס רודני, מפקד תחנת איי ליווארד של הצי המלכותי, תקף את המושבות ההולנדיות באותו חלק של האיים הקריביים: סנט אוסטטיוס, סאבא וסנט מארטן, ברגע שקיבל את ההודעה על הכרזת המלחמה, בתהליך שהפתיע מספר ספינות חיל הים והסוחר ההולנדי, שעדיין לא היו מודעות לתחילת הלחימה. סנט אוסטטיוס (נכבש ב-3 בפברואר 1781), שמילא תפקיד כה גדול באספקת הנשק של המורדים האמריקאים, נהרס לחלוטין על ידו. הוא הוכיח את עצמו כנקמן במיוחד נגד הסוחרים היהודים באי. כל הסחורות באי הוחרמו וכל הסוחרים, הולנדים, אמריקאים, צרפתים, ואפילו בריטים, גורשו. חלק מהשלל נמכר במכירה פומבית במקום, אך סכום נכבד הועלה על שיירה המיועדת לבריטניה. עם זאת, חלק ניכר מהשיירה נתפס בתעלת למאנש על ידי שייטת צרפתית בפיקודו של אדמירל פיק דה לה מוט. עם זאת, הצרפתים לא החזירו את הסחורה להולנדים.
אף על פי שנעשה ניסיון ללכוד באופן דומה את אנטילים ליווארד ההולנדיים, אלה נותרו בידיים הולנדיות, וכך גם סורינאם, אם כי השכנות ברביצה, דמררה ואסקיבו נכבשו במהירות על ידי הבריטים בתחילת 1781. אלה נכבשו מחדש על ידי הקפטן הצרפתי ארמנד דה קרסינט ב-1782, והוחזרו להולנדים לאחר המלחמה.
המלחמה > התקדמות המלחמה > מימי אירופה

אדמירל הרצינק הוכיח את עצמו כאחד שלא שש לסכן את הצי שלו. עם זאת, הלחץ הפוליטי לצאת אל מחוץ למעגן בטקסל הבטוח גבר, ונעשו כמה ניסיונות זהירים ללכוד שיירות בריטיות, או ללוות שיירות הולנדיות. באחת מאותן גיחות, שייטת חזקה בצורה יוצאת דופן, בפיקודו של אדמירל יוהאן זוטמן וסגנו, האדמירל משנה יאן הנדריק ואן קינסברגן, נתקלה באוגוסט 1781 בשייטת בריטית בעלת עוצמה שווה בערך בפיקודו של אדמירל הייד פארקר בקרב שרטון דוגר, שהסתיים בתיקו טקטי.
נראה היה כי מיזם מבטיח נוסף הוא מה שנודע בשם פרשת ברסט. בספטמבר 1782, לאחר שהפוליטיקאים ההולנדים הסכימו בהיסוס לתאם את פעולותיהם עם הצרפתים, כשהם פועלים "בשיתוף", נראה היה שקיימת הזדמנות לשלב שייטת הולנדית של 10 אוניות קו עם השייטת הצרפתית בברסט הצי הבריטי בתעלה הפליג לפתע דרומה. עם זאת, הארטסינק, כדרכו, הגיש התנגדויות, על סמך מידע מודיעיני שספינות בריטיות שוהות במארב. כאשר זה הוכח כשגוי, הורה לו הסטאדהאודר לשלוח את השייטת, בפיקודו של תת-האדמירל הרוזן לודוויק ואן ביילנדט לברסט. עם זאת, כפי שקרה פעמים רבות בעבר, ביילנדט, לאחר שבדק את הספינות, הכריז שהן "לא מוכנות" לצאת לים. בסירוב זה הוא נתמך על ידי שאר קציני הדגל. התקרית עוררה סערה פוליטית שאיימה לבלוע את הסטאדהאודר עצמו, שכן הוא היה אחראי כמפקד העליון הן למצב הכוננות של הצי והן להחלטות האסטרטגיות שלו (אם כי הקצינים היו אחראים טקטית ומבצעית, ולא יכלו לחמוק מאחריות למצב לכאורה של "חוסר מוכנות" עצמם). מתנגדי הסוטדהאודר דרשו חקירה שנמשכה זמן רב, והסתיימה בשקט לאחר שהוחזרו לסטאדהאודר מלוא סמכויותיו לאחר 1787, הרבה לאחר תום המלחמה.
על אף שפרט להתכתשות שרטון דוגר, לא נערכו קרבות גדולים במימי אירופה, והמצור הבריטי נתקל בהתנגדות מועטה מצד הצי ההולנדי, המצור עצמו גבה את מחירו מהימאים הבריטים, ששהו בים זמן רב (מה שגם חשף אותם לסכנת צפדינה) והספינות שסבלו מבלאי חמור. כמו כן, מכיוון שהיה צורך לנתק מספר ניכר של ספינות כדי לשמור על עליונות ימית בים הצפוני, הצי המלכותי המתוח ממילא נמתח עוד יותר לאחר 1781. ספינות שהיו נחוצות כדי לחסום את החוף ההולנדי לא יכלו לשמש נגד הצרפתים, האמריקאים והספרדים בזירות מלחמה אחרות. ייתכן שהדבר תרם לכמה תבוסות ימיות שספגו הבריטים לאחר 1781.
המלחמה > התקדמות המלחמה > מימי אסיה

חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) הייתה אחראית להגנת המושבות שלה ממזרח למושבת הכף, אך בפעם הראשונה נאלצה לבקש סיוע מהצי ההולנדי. עם זאת, ספינות היו חסרות בתחילה וכוחות הצי שהיו זמינים לא הצליחו למנוע מבריטניה להשתלט על המושבות ההולנדיות (בתת היבשת ההודית נכבשו כל המושבות ההולנדיות). בתחילת 1782 כבש האדמירל הבריטי סר אדוארד יוז את טרינקומאלי בחוף המזרחי של ציילון, הנחשב לנמל הטוב ביותר במפרץ בנגל.
במרץ 1781 נשלח האדמירל הבריטי ג'ורג' ג'ונסטון לכבוש את מושבת הכף. צרפת, שכבר תכננה לשלוח צי להודו, קיבלה מידע מודיעיני על כך והורתה למפקדה, פייר דה סיפרן, לנסות להגיע לכף לפני ג'ונסטון. לאחר שג'ונסטון וסיפרן נפגשו בקרב מקרי באיי כף ורדה, הצליח סיפרן להגיע לפני ג'ונסטון, ועוצמתם של החיילים הצרפתיים שהשאיר הניאה את ג'ונסטון מלתקוף את המושבה. לאחר לכידת מספר ספינות VOC במפרץ סלדניה הסמוך, הוא חזר למימי צפון האוקיינוס האטלנטי.
סיפרן המשיך לאיל דה פראנס (כיום מאוריציוס) ולאחר מכן להודו. לשם, הוא הגיע ונלחם במספר פעולות נגד יוז. סיפרן ניסה לקחת את הנמל ההולנדי של נגאפטאם (נכבש על ידי הבריטים ב-1781), אך סוכל על ידי יוז. באוגוסט, הצרפתים כבשו מחדש את טרינקומאלי, וסיפרן נלחם ביוז עד קיפאון בקרב ימי מספר ימים לאחר מכן. שני הציים נסוגו והבריטים תיקנו את ספינותיהם בבומביי בעוד הצרפתים התאוששו במושבה ההולנדית סומטרה. יוז וסיפרן נפגשו שוב ב-1783, אך ידיעות על שלום ראשוני בין צרפת ובריטניה הביאו לסיומם של פעולות האיבה בהודו.
באוגוסט 1781, השמועה על המלחמה הגיעה לסומטרה, שם היו לחברות ההולנדיות והבריטיות מוצבי מסחר. מנהלי החברה הבריטית בפורט מרלבורו קיבלו הוראות מבומביי להשמיד את כל המאחזים ההולנדיים בחוף המערבי של סומטרה. באופן מקרי, צי של חמש ספינות של חברת הודו המזרחית הגיע זמן לא רב לאחר מכן, והדירקטורים ניצלו את ההזדמנות לפעולה. הנרי בותם, אחד הדירקטורים, פיקד על הצי, ועם 100 חיילים הפליג לפאדנג. ב-18 באוגוסט, ג'ייקוב ואן הימסקרק, ראש ה-VOC בפאדאנג, הסגיר את כל מוצבי החוף המערבי ללא קרב, בלי לדעת שכוחו של בוטאם חלש יחסית. הלכידה העניקה לבריטים ל-500,000 פלורינים בסחורה ובכסף. המבצר בפאדאנג נהרס לפני שהעיר הוחזרה לשליטת ה-VOC ב-1784.
המלחמה > הפסקת אש והסכם פריז

הרפובליקה לא כרתה ברית צבאית רשמית עם צרפת ובעלות בריתה לפני תום המלחמה. עם זאת, הסכם של ידידות ומסחר נחתם עם האמריקאים באוקטובר 1782, לאחר שג'ון אדמס, שהחליף את הנרי לורנס, הצליח להשיג הכרה דיפלומטית ברפובליקה האמריקאית מהמדינות הכלליות באפריל 1782. הרפובליקה הייתה המעצמה האירופית השנייה (אחרי צרפת, אך לפני ספרד) שהכירה בארצות הברית. אדמס גם הצליח לגייס הלוואה משמעותית עבור האמריקנים בשוק ההון ההולנדי שהיה עדיין משמעותי.
הרפובליקה הייתה מעורבת בקונגרס השלום שארגן שר החוץ הצרפתי, ורז'ן, וניהל משא ומתן בנפרד עם הנציבים הבריטיים. הדרישות ההולנדיות לא נתמכו על ידי הצרפתים, וזה הכניס אותם למצב בלתי נסבל כאשר הצרפתים ובני בריתם הקדימו את חתימת השלום הכללי. ההולנדים, לפיכך, נאלצו לחתום על שלום ראשוני רגע לפני חתימת האמנה הכללית ההיא. הרפובליקה הצטרפה לשביתת הנשק בין בריטניה לצרפת בינואר 1783. החתימה על חוזה פריז (1783–1784) הפכה את נגאפטנם בהודו למושבה בריטית. ציילון הוחזרה לשליטת הולנד. הבריטים קיבלו את הזכות לסחר חופשי עם חלק מאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שהייתה מטרת מלחמה מרכזית עבור סוחרים בריטים. הצרפתים גם החזירו את המושבות ההולנדיות האחרות שכבשו מחדש מהבריטים, כולל אלו באיי הודו המערבית (כמו סנט אוסטטיוס שנכבש על ידי אדמירל רודני בפברואר 1781, אך נכבש מחדש על ידי האדמירל הצרפתי דה גראס ב-27 בנובמבר 1781).