stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחובות ברוקלין
הערות שוליים

↑  "Brooklyn's Finest (2010) – Box Office Mojo". Box Office Mojo. נבדק ב-8 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Oztan, Amy (6 ביולי 2008). "Conversations With "Brooklyn's Finest"". Selfish Mom: Martyrs Don't Make Great Moms!. נבדק ב-29 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Richard Gere Pics From Brighton Beach". Filming In Brooklyn: What's filming in your neighborhood?. 8 ביולי 2008. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2015. נבדק ב-29 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Richard Gere and Antoine Fuqua on Location for "Brooklyn's Finest" - J". Getty Images. ביולי 2008. נבדק ב-29 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Lee, Trymaine (10 באוגוסט 2008). "Brooklyn to Hollywood: That's Some Subway Ride". The New York Times. נבדק ב-8 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Q&A with Brooklyn's Fines screenwriter Michael C. Martin" Interview by Scott Myers, March 5, 2010. Retrieved May 31, 2010.
↑  Elizabeth Dwoskin, Jason Parham (2011-01-26). "Zaire Paige Not Only Played a Movie Killer, He Became One in Real Life". Village Voice. נבדק ב-2011-12-20.
↑  McNary, Dave (15 במאי 2013). "Original Ent. Plans Bollywood Remakes of 'Rambo,' 'Expendables' (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-20 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: a5389321
אבראהים עקיל

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1962 בדניאל (אנ'), לבנון לבנון
 נהרג:  20 בספטמבר 2024 (בגיל 61) רובע הדאחייה, ביירות, לבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 כינוי:  אל-חאג' תחסין אל-חאג' עבד אל-קאדר
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
 תקופת הפעילות:  1982–2024 (כ־42 שנים)
 תפקידים בשירות
 מפקד גזרת דרום לבנון של חזבאללה  ראש שירות הביטחון והביון של חזבאללה  מפקד כוח רדואן  מפקד מערך המבצעים של חזבאללה  רמטכ"ל חזבאללה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בלבנון  מלחמת האזרחים בסוריה  מלחמת לבנון השנייה  הלחימה בדרום לבנון  החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל 
 
אבראהים עקיל (בערבית: ابراهيم عقيل; 24 בדצמבר 1962 – 20 בספטמבר 2024), המוכר גם בשם אל-חאג' תחסין או בשמו הבדוי אל-חאג' עבד אל-קאדר, היה טרוריסט לבנוני ובכיר בארגון חזבאללה. היה חבר במועצת הג'יהאד, המפקחת על הפעולות הצבאיות ופעולות הביטחון של הארגון. עקיל שימש מפקד מערך המבצעים ויש שהחשיבו אותו כרמטכ"ל חזבאללה בפועל. לאחר ההתנקשות בפואד שוכר התקדם עקיל והפך לאישיות הצבאית מספר שתיים בחזבאללה.
בספטמבר 2024 נפגע ב"מתקפת הביפרים", ושלושה ימים לאחר מכן נהרג בסיכול ממוקד של צה"ל במבצע חיצי הצפון, בעת שנועד עם מפקדי כוח רדואן במרתף בביירות.
ביוגרפיה

עקיל נולד ב־24 בדצמבר 1962 בבדניאל (אנ').
בשנות ה־80 היה עקיל פעיל מרכזי של ארגון הג'יהאד האסלאמי (אנ'), זרוע טרור של חזבאללה. הארגון ביצע את הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בביירות (ב־18 באפריל 1983) שבו נהרגו 63 אנשים, ואת הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות שגרמו למותם של 305 אנשים. בשנות השמונים היה אחראי לחטיפת בני ערובה אמריקאים וגרמנים (אנ'). בספטמבר 1997 היה מעורב בפיקוד על כוח חזבאללה שטמן מארב לכוח של שייטת 13 הישראלית באסון השייטת.
ב־4 בפברואר 2000, בזמן המערכה ברצועת הביטחון, שיגרו מסוקי אפאצ'י טילי הלפייר לעבר מכוניתו של עקיל בכפר באריש, שהיה באותה העת מפקד גזרת דרום לבנון בחזבאללה (או מפקד הגזרה המערבית בדרום לבנון). הטיל הראשון פגע בחלק האחורי והעיף אותו מהמכונית. הוא נמלט והתחבא מאחורי מבנה. לאחר מכן הטיל השני השמיד את המכונית. לאחר שזוהה מסתתר, טיל נוסף נורה לעברו ופגע בקיר. עקיל נפצע באורח קל ונחלץ מהאירוע.
בקיץ 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, היה עקיל אחראי לתיאום המודיעיני בין חזבאללה לצבא סוריה.
בספטמבר 2006, בעת ששימש כראש שירות הביטחון והביון של הארגון, דווח בעיתון "Intelligence Online" (צר') שעקיל, חסן נסראללה ומוסטפא בדר א-דין ביקרו בצפון קוריאה במשך מספר חודשים לצורך אימונים, בין שנות ה־80 לשנות ה־90 המוקדמות.
ב־21 ביולי 2015 סומן עקיל על ידי מחלקת האוצר של ארצות הברית כבעל קשרים הדוקים להנהגת ארגון חזבאללה, וכפועל למענו או מטעמו, לצד בכירים נוספים בארגון – מוסטפא בדר א-דין, פואד שוכר ועבד א-נור שעלאן. הוא סומן כמי שמילא תפקיד חיוני במערכה הצבאית של חזבאללה בסוריה על ידי סיוע ללוחמי הארגון ולחיילי המשטר הפרו-סורי נגד כוחות האופוזיציה הסורית בקרבות שעל אדמת סוריה; וכן, על שהיה מבוקש במספר "מודעות אדומות" באינטרפול, המתעדות את ההיסטוריה הארוכה שלו בארגון, כולל מעורבותו בחטיפת והחזקת שני אזרחים גרמנים כבני ערובה בשלהי שנות ה־80 ובמסע הפצצות בפריז בשנת 1986.
במאי 2016, לאחר הריגתו של מוסטפא בדר א-דין, עקיל ופואד שוכר היו שני המועמדים לרשת את תפקידו כרמטכ"ל חזבאללה. יש שהחשיבו אותו כרמטכ"ל חזבאללה בפועל.
ב־10 בספטמבר 2019 מחלקת המדינה של ארצות הברית הגדירה אותו כמחבל עולמי שהוכרז באופן מיוחד. ב־18 באפריל 2023 הציעה תוכנית תגמולים לצדק (אנ') פרס של עד 7 מיליון דולר למי שימסור עליו מידע.
עקיל שימש מפקד מערך המבצעים בארגון ואחראי על כוח רדואן בין היתר במלחמת חרבות ברזל. הוא עמד בראש הפרויקט של חזבאללה לחפירת מנהרות בלבנון.
על שמו של עקיל, המכונה עבד אל-קאדר, נקרא הטיל הבליסטי קאדר 1.
מותו

ב-17 בספטמבר 2024 הוא נפצע במתקפת הביפרים ושוחרר מבית החולים שלושה ימים לאחר הפציעה. ביום השחרור נהרג בתקיפה ממוקדת של חיל האוויר הישראלי ברובע הדאחייה, יחד עם שרשרת הפיקוד של כוח רדואן, במסגרת מבצע חיצי הצפון.
ראו גם

סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

1 2 3   פוסט, בערוץ הטלגרם 20 בספטמבר 2024
↑  David Hearst, EXCLUSIVE: Iran orders Hezbollah to target Saudi Arabia, Middle East Eye, ‏17 במאי 2016
↑  דניאל סלאמה וסער הס, מפקד 910, היועץ והמנהיג: צמרת חיזבאללה ברשימת הטרור, באתר ynet, 20 במאי 2018
1 2  אלון בן דוד, ‏נסראללה במצוקה: האיראנים לא מסתירים את אכזבתם מביצועי חיזבאללה, באתר מעריב אונליין, 22 בפברואר 2024
1 2  רועי קייס, פרס של 7 מיליון דולר על ראשו: זהו ראש המבצעים בחיזבאללה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בדצמבר 2023
1 2 3 4 5  דסק קשת 12, ‏כרוניקה של התמכרות לשקט: "נזהרנו מלתקוף את חיזבאללה כי לא רצינו עימות", באתר ‏מאקו‏, 29 בפברואר 2024
1 2  אמיר בר-שלום, חזבאללה מזהה חולשה ישראלית – ומגביר את האש בצפון, באתר זמן ישראל, 19 במאי 2024
↑  סער הס, אייל ערביד, מבכיר טרור למפקד הברחות הסמים והנשק: איש הצללים של חיזבאללה, באתר ynet, 10 ביולי 2021
1 2 3 4 5  איברהים אקיל, באתר תגמולים לצדק, ממשלת ארצות הברית
مكافآت من أجل العدالة – عرض مكافأة مقابل تقديم معلومات عن القيادي في حزب الله إبراهيم عقيل - United States Department of State, United States Department of State, ‏19 באפריל 2023 (בערבית)
إبراهيم عقيل, תגמולים לצדק, ממשלת ארצות הברית (בערבית)
↑  חזבאללה הצהיר על פרטי הולדתו של עקיל רק לאחר מותו. קודם לכן, ההערכה הייתה שנולד ב־24 בדצמבר 1962, ב־1 בינואר 1962, ב־20 במרץ 1961 או ב־1958, בבדניאל (אנ') או ביונין (אנ') – לפי אתר תגמולים לצדק (אנ') של הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
1 2 3 4  דניאל אדלסון, איתמר אייכנר, סוחר האמנות שמממן את חיזבאללה, ופרס המיליונים על ראשו של רב המחבלים, באתר ynet, 18 באפריל 2023
↑  אברהם פריינד, גלנט משתף: המעגל האישי שנסגר בתקיפה בדאחייה, באתר בחדרי חרדים, 21 בספטמבר 2024
↑  מערכת וואלה‏, למרות המתיחות בצפון: 12 אלף מבקרים בסוף השבוע בחרמון, באתר וואלה, 4 בפברואר 2000
↑  חילופי אש כבדים בלבנון, באתר וואלה, ‏6 בפברואר 2000
↑  כיבוי אורות, באתר חיל האוויר, ‏1 בפברואר 2000
1 2    סמדר פרי, אף מילה על ישראל, באתר "ידיעות אחרונות", 15 במאי 2016
↑  Korea North Economic & Development Strategy Handbook Volume 1 Startegic Information and Developments, 2010, IBP USA, עמ' 211
1 2 3  Treasury Sanctions Hizballah Leaders, Military Officials, And An Associate In Lebanon, U.S. DEPARTMENT OF THE TREASURY, ‏21 ביולי 2015
↑  ירון שניידר, כתב לענייני ערבים, ‏מי יחליף את איש הצללים של חיזבאללה?, באתר ‏מאקו‏, 14 במאי 2016
↑  אסף גבור, היום שאחרי: מי יחליף את רמטכ"ל חיזבאללה שחוסל?, באתר nrg‏, 15 במאי 2016
↑  i24NEWS, حزب الله يطلق لأول مرة الصاروخ الباليستي "قادر 1" تجاه تل أبيب، كيف يرتبط اسمه مع إبراهيم عقيل ؟ واليكم أبرز المعلومات عنه, i24news, ‏25 בספטמבר 2024
↑  דיווח: עקיל שוחרר הבוקר מבית חולים, לאחר שנפגע מפיצוץ ביפר
↑  ליאור בן ארי, יוסי יהושוע, איתמר אייכנר, אלישע בן קימון, צה"ל תקף בדאחייה בביירות. הערכה: חוסל ראש מערך המבצעים של חיזבאללה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2024.
↑  ליאור בן ארי, צה"ל מאשר: איברהים עקיל חוסל עם צמרת מערך המבצעים ושרשרת הפיקוד של כוח רדואן, באתר ynet, 20 בספטמבר 2024.
פסק דין עיזבון תמר ברז

פסק דין עזבון תמר ברז, הוא פסק דין של בית המשפט המחוזי בתל אביב–יפו שדן בסוגיית עיזבונה של תמר ברז. פסק הדין ניתן 7 באפריל 2010 והיווה ציון דרך בהקשר של הרחבת האחריות הנזיקית על גופים פרטיים ועסקיים.
השאלה העיקרית שהעסיקה את בית המשפט הייתה האם ניתן להטיל אחריות במישור הנזיקי כלפי ההתרשלות של רשת ביתילי ושאר הנתבעים בנוגע לאופן הפיקוח שלהם כלפי העובדים.
בפסק הדין קבע בית המשפט כי "ביתילי", "קלאסי-גן" ו"כרמל החזקות" יפצו את משפחת ברז ב-2.5 מיליון שקל בגין ניהול לקוי, סבל וקיצור תוחלת חיים.
פסק הדין העביר את חובת הזהירות כלפי בעלי עסקים לשמור על העובדים שלהם ולהגן על לקוחותיהם, בפסק הדין יצר מצב בו תשלום הפיצוי בגין נזק של אונס או רצח יינתן על ידם ולא על ידי הרוצח בלבד.
הרקע לפסק הדין

רצח תמר ברז התרחש ב-17 בספטמבר 1997 על ידי יגאל אקסלרוד עובד מטעם חברת "קלאסי-גן" שהועסק ברשת "ביתילי". תמר הגיעה בשעות הערב לסניף ברמת גן על מנת לחפש ריהוט גינה.
היא הופנתה לעליית הגג, באותו הזמן גיבש בליבו הרוצח את הרצון לבצע בה את זממו. כאשר המנוחה התקדמה לכיוון היציאה מהגג תקף אותה אקסלרוד וחסם את פיה. הוא גרר אותה וניסה לאנוס אותה, המנוחה מצידה ניסתה להימלט אך ללא הצלחה. אקסלרוד אשר התעצבן מניסיונותיה של המנוחה דקר אותה מספר פעמים. כאשר היא לא הגיבה יותר החדיר לתוכה מקל שאורכו הוא 60 סנטימטר, לפי עדותו חש שאין לה דופק ובחר לגלגל אותה בשטיח ולהניח את גופתה בפינת העסק. לאחר מכן, הרוצח ניקה את זירת האירוע, הזיז את רכבה, נטל ממנה את חפציה, והשתמש בכרטיסי האשראי של המנוחה ל"מסע קניות".
גופתה נמצאה בתאריך 27 בספטמבר 1997 כשהיא במצב של ריקבון מתקדם.
פסק הדין

התביעה במישור האזרחי הוגשה במטרה לפצות את המשפחה של המנוחה פיצוי כספי על רצח אונס בתם שנגרם כתוצאה מהפרה של חובת הזהירות של הנתבעים.
הרוצח היה עובד של חברת "קלאסי-גן" שהועסק ברשת "ביתילי". הרוצח היה בעל הרשעות פלילית קודמות של ניסיון אונס וגניבה.
בית המשפט המחוזי במשפט הפלילי גזר עליו מאסר עולם בגין הרצח ו-20 שנות מאסר נוספות בגין ניסיון לאונס, השמדת ראיה, גניבה ונהיגה ללא רישיון.
טענת התובעת הייתה שהאונס והרצח נגרמו בשל חוסר בקרה על העובדים שעולה עד כדי רשלנותם של הנתבעים, עורכת הדין של העיזבון טענה כי התובעים הפרו את חובת הזהירות שמוטלת עליהם כמחזיק קרקע שבה התבצעה המקרה. יתרה מזאת, הם הפרו חובה חקוקה מכיוון שפעלו ללא רישיון עסק.
מנגד, הנתבעים בחרו לכפור בחובתם לפיצוי מכיוון שאין אפשרות משפטית לייחס להם חבות בגין המעשים של העובד.
השופטת דליה גנות קיבלה את התביעה וקבעה כי שלושת המאפיינים שצריכים להיות בשביל לעמוד בעוולת הרשלנות מתקיימים במקרה דנן. ראשית, חובת זהירות המושגית קיימת כי כל אדם שיש לו חזקה במקרקעין יש לו חובה לשמור על ביטחון המבקרים במקום.
שנית, חובת הזהירות הקונקרטית מתקיימת מכיוון ש"קלאסי-גן" וביתילי התנהלו בעצימת עיניים מוחלטת ואף זלזול ואדישות בכל הנוגע לכל מה שמתרחש בגג.
שלישית, בנוגע להפרת חובת הזהירות מצאה השופטת כי האדם הסביר היה צופה אפשרות של ביצוע מעשה פלילי באזור מבודד שבו יש לעובד שליטה מלאה. הם לא השתמשו באמצעי פיקוח מכל סוג על מנת לוודא את ביטחון הלקוחות. יתרה מזאת, ציינה השופטת כי גם לקוח מזדמן היה יכול לבצע את הרצח ולכן אין כל חשיבות לעובדה שהרוצח היה עובד של "קלאסי-גן".
בנוסף, הלקוח הסביר היה מצפה שישמרו על ביטחונו ולכן קבעה השופטת כי מתקיימים כאן יחסי שכנות וקיים צפיות למעשה.
לבסוף השופטת פסקה פיצויים בגובה 2,510,673 שתוספת שכר טרחת עורך הדין והוצאות משפט, הפיצויים שולמו על ידי הנתבעות יחד ולחוד.
בערעור לבית המשפט העליון הושג הסכם פשרה שבו התחייבו לשלם מחצית מהסכום.
בעקבות פסק הדין

בעקבות פסק הדין נוצר תקדים בישראל ובעולם, השופטת דנה גנות קבעה באופן חד-משמעי כי לחברות מסחריות קיימת אחריות רחבה על הביטחון וההגנה של הנמצאים במתחם שלהם. לקוחות שיפגעו בשטח החברה יפוצו גם במצב בו הפגיעה עולה עד כדי עבירה פלילית חמורה מהעובדים בחנות.
פסק הדין של בית המשפט העליון בעליון לא קבע הכרעה שונה אבל לא עיגן את החלטת בית המשפט המחוזי. משכך, נוצר מצב כי הכרעת השופטת דנה גנות היא מקור מחייב בעייתי מבחינת ההיבט המשפטי. מנגד, חברות הביטוח כיום מחריפות את התנאים שלהם לבטח חברות מסחריות ומציבות להם תנאים שלא היו קיימים לפני פסק הדין, מצב זה נוצר בעקבות הלחץ התקשורתי שהיה לאחר פסק הדין.
הערות שוליים

↑  יובל גורן, נרצחה בביתילי, הרשת תפצה ב-2.5 מיליון שקל, באתר nrg‏, 7 באפריל 2010
↑  ת"א (ת"א) 2271-04 עזבון המנוחה תמר ברז ז"ל נ' ביתילי בע"מ (פורסם בנבו, 07/04/10).
↑  יפעת ביטון "תולדות הניתוח הפמיניסטי של דיני הנזיקין: חשיפתם, שינוים, הרחבתם" המשפט טז 53 (תשע"א).
↑  ע"א 3917/10 ביתילי בע"מ נ' עזבון המנוחה תמר ברז ז"ל (פורסם בנבו, 18/06/12).
↑  יפעת ביטון "קפיטליזם בדיני הנזיקין: לשחק את המשחק או להמציא משחק חדש? " דין ודברים יא 70, 129 (תשע"ח).
פינגר פוד

| --- | --- |

מלצר מגיש פינגר פוד
 
 מאכלים
 סוג:  מנה 
 אופן הגשה:  מתאבן, מנה ראשונה, חטיף
 מרכיבים עיקריים:  ירקות, כריכונים, מאפים, פטיפורים, טארטלטים
 
פינגר פוד (באנגלית: Finger Food או: אוכל קטן) הוא מזון, שנועד לאכול ישירות באמצעות הידיים, בניגוד למזון שנאכל בסכין ומזלג, כף, מקלות אכילה, או סוגים אחרים של סכו"ם.
נהוג להגיש פינגר פוד במגשי אירוח במסגרת אירועים שונים. מגשים אלו יכולים להיות מבוססים על ירקות, כריכונים ומאפים, קינוחים כמו פטיפורים, טארטלטים ועוד.
בתרבויות רבות יש סוגי מאכלים שונים שנאכלים ללא שימוש באמצעים אחרים מלבד הידיים; לדוגמה, במטבח האתיופי המאכל המסורתי נאכל על ידי גלגול של מאכלים שונים בתוך לחם אנג'רה.
מזונות הנחשבים כמאכלי רחוב הם לעיתים קרובות, אם כי לא תמיד, פינגר פוד.
היסטוריה > באמריקה

בשנת 1920, לאחר פרסום חוק וולסטד ובעקבותיו תחילתה של תקופת היובש, אלו שהתנגדו לחוקים רצו למחות ושתו בסתר משקאות חריפים. מכיוון שנאסר על שתייה בברים ובבתי ביסטרו, הוקמו מקומות שנקראו ספיק איזי שמכרו באופן בלתי חוקי משקאות חריפים. כדי לא לתת ללקוחות להתפנק יותר מידי ובכך לחשוף את המקומות האלו, הקפידו באותם המקומות לספק ללקוחות כמות קטנה של אוכל לאורך כל הלילה. נהגו להגיש שם מנות קטנות, למשל כריכים שונים ופטריות ממולאות, שהיו אפשרויות טובות מבחינת מזון מאחר שהם התאימו לאחיזה ביד אחת בעוד היד השנייה אוחזת בכוס משקה אלכוהולי. בנוסף, אנשים רבים אהבו לערוך התכנסויות פרטיות עם אלכוהול בביתם וגם מסיבות קוקטיילים הפכו לפופולריות יותר לאחר פרסום החוק. גם במסיבות אלו מנות קטנות וחטיפים שניתן להחזיק ביד נהיו נפוצים. לאחר מכן, במסיבות ובמסעדות פותחו סוגים רבים נוספים של פינגר פוד.
היסטוריה > באירופה

על פי האגדה, ג'ון מונטגיו, הרוזן הרביעי מסנדוויץ' (John Montagu) – הרוזן האנגלי שבעקבות אגדה עליו נקרא הכריך סנדוויץ', היה מהמר מכור. יום אחד בשנת 1762, הוא הימר במשך 24 שעות והרגיש רעב, אבל הוא לא רצה להניח את הקלפים שלו כדי לפנות את ידיו לאכול. ואז, הוא ביקש מהשף להכין משהו שהוא יכול לאכול ביד אחת כדי שיוכל להמשיך לשחק בקלפים. השף מיהר לענות על בקשתו של הרוזן ותחב פרוסות של בשר בין שתי פרוסות של לחם, וכך בעצם נוצר מה שהפך לכריך הראשון.
בצרפת, מאמצע המאה ה–18, פינגר פוד היה פופולרי ונקרא Canapés. פירוש השם הצרפתי הוא "ספה", והמשמעות היא שמדובר היה במאכלים שאין צורך לקום מן הספה על מנת לאכול מהם. אותם מגשי פינגר פוד אז כללו בעיקר כריכונים המבוססים על לחם שחור מטוגן או אפוי בליווי ממרח ממגוון קטן יחסית של ממרחים שהיו נהוגים באותה תקופה.
היסטוריה > ברוסיה

זקוסקי (בתרגום מילולי ובלשון רבים "נגיסות קטנות") הוא מנהג רוסי של ליווי שתיית אלכוהול בצלחות קטנות של מתאבנים / פינגר פוד.
החל מהמאה ה-16 נהוג היה ברוסיה ובשוודיה לשתות משקאות חריפים, למשל וודקה בליווי של לחם, חמאה ודגים מליחים. ברוסיה חלה התפתחות במאה ה-18 שאופיינה בשינויים גדולים בהרגלי התזונה שם, בעיקר בקרב האליטה הרוסית. תחת שלטונם של הצארים: פיוטר הגדול ויקטרינה השנייה, בני האצולה ברוסיה החלו להיחשף לחומרי גלם ולטכניקות חדשות שהובאו מארצות שנכבשו על ידי האימפריה הרוסית. טבחים ממוצא הולנדי, גרמני, שוודי וצרפתי שהגיעו לעבוד במטבחי הארמונות בתקופה זו, הביאו עימם שימוש אחר וחומרי גלם ששיכללו ועידנו את הקולינאריה הרוסית. בסעודות רשמיות וקבלות פנים באותה תקופה נהוג היה להגיש פינגר פוד, מה שהפך מאוחר יותר לזקוסקי הנהוג כיום.
סוגים

בעולם המערבי, פינגר פוד הוא לרוב מתאבנים או פריטים שהם חלק ממנה כלשהי או חלק ממנה עיקרית. בעולם המערבי, דוגמאות לפינגר פוד מקובל הן למשל פשטידות בשר מיניאטוריות, גלילי נקניקיות, נקניקיה על שיפוד, שיפודי גבינה וזיתים, שוקי עוף או כנפי באפלו, ספרינג רול, קישים קטנים, סמוסות, כריכים או מאכלים אחרים המבוססים על מזונות אלו, למשל: סוגי מזונות שונים המוגשים בתוך פיתות או לחמניות, פקורות, פלחי תפוחי אדמה ומנות קטנות נוספות, למשל: כדורי ריזוטו (ארנצ'יני). מאכלים ידועים אחרים הנאכלים בדרך כלל בידיים כוללים המבורגרים, פיצות, צ'יפס, נקניקייה בלחמנייה, פירות ולחמים. יש הרבה סוגי קינוחים, למשל עוגיות, מאפים, גלידות בגביע או ארטיקים אותם נוהגים לאכול עם הידיים, אך למרות זאת הם אינם נחשבים כפינגר פוד. במזרח אסיה אוכלים לעיתים קרובות עם הידיים מאכלים כמו פנקייקס או לחמים שטוחים (בינג饼) ואוכל רחוב כמו צ'ואן (串, מבוטא גם צ'ואן). מעניין כיצד משתמשים בתרבויות שונות בפינגר פוד לעיתים קרובות בנסיבות מסוימות ובנסיבות אחרות לא נהוג להשתמש בו. לדוגמה, סביב השולחן המשפחתי מקובל להשתמש בידיים כדי לטבול נתח לחם ברוטב הפסטה, אך בישיבה במסעדה מפוארת זה לא נתפס כמתאים.
שירות

בהרבה ארצות מערביות ישנם עסקי קייטרינג שמהותם היא אספקה של פינגר פוד לאירועים כגון חתונות, מסיבות אירוסין, ימי הולדת וציון מועדים שונים. במיוחד בחתונות פינגר פוד הופך לפופולרי יותר ויותר מכיוון שמדובר בכיבוד שהוא לרוב פחות יקר שמאפשר גם גמישות רבה יותר עם בחירה מהיצע גדול יחסית מתוך תפריט. מנות ומתאבנים הנחשבים לגורמה כגון ממרח פטה, קוויאר, וכן כריכי תה מתאימים יותר לאירועים רשמיים, ואילו מזונות נפוצים ויומיומיים יותר, למשל פירות חתוכים, מגשי מעדנייה, קרקרים, ועוגיות עדיפים בחגיגות שנחשבות יותר יומיומיות ופחות חגיגיות ורשמיות.
ראו גם

אוכל רחוב
קבב
שוק לילה
לקריאה נוספת

פינגר פוד, אליזבת וולף-כהן, מסת"ב 978-1-84215-507-3
ספר הבישול החיוני לפינגר פוד (מסדרת ספרי הבישול החיוניים), ונדי סטיבן, מסת"ב 978-1-57145-961-9
הערות שוליים

↑  Kay Halsey (1999). Finger Food. Tuttle Publishing. ISBN 962-593-444-8.
1 2  "מאכלי אצבעות" - או "פינגר פוד" באנגלית - מה מקור השם?, באתר כיכר השבת
↑  J.H. Arrowsmith-Brown (trans.), Prutky's Travels in Ethiopia and other Countries with notes by Richard Pankhurst (London: Hakluyt Society, 1991)
↑  Avey, Tori (1 בפברואר 2013). "Speakeasies, Sofas, and the History of Finger Foods". PBS. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sockeel, Didier. "Modern vs. Classic Finger Food – How Finger Food has Evolved". Ganache Patisserie.
↑  רונית ורד, פינת אוכל | לנגוס באושר ובזקוסקי, באתר הארץ, 3 בפברואר 2011
↑  "Finger Food", BBC.co.uk, 11 January 2002
↑  "FINGERS VS. FORK". Good Housekeeping, 2019. 268.
↑  Ridgway, Judy (2014). Catering for a Wedding: How to Plan and Prepare a Great Spread. Gardiner Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4779670-4 
חטיפי וונטון מטוגנים
פינגר פוד
סלטה לאחור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תמר ורטה-זהבי
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2008
 הוצאה בעברית
 מספר עמודים:  234
סלטה לאחור הוא ספר לנוער מאת הסופרת תמר ורטה-זהבי. הוא מספר על נטע, בת לאם חד-הורית קרייריסטית שרגילה לעבור דירות מאז שנולדה. הצטרפותה ל"קרקס השלום" בו מופיעים יהודים לצד ערבים ונוצרים מחזקת את רצונה להישאר.
רקע לספר

בריאיון ל"חיים משותפים", תמר ורטה-זהבי סיפרה שכל ספריה העוסקים בסכסוך הישראלי פלסטיני (שרוטה, רים - הילדה מעין חוד, החלום של יוסף) נטועים בחוויות אישיות שלה. בירושלים היא הייתה עדה ליוזמת בניית קרקס יהודי-ערבי לילדים. "הילדות והילדים, חציים ערבים וחציים יהודים למדו תרגילים בסיסיים בקרקסנות ובייחוד למדו לסמוך אחד על השני". הסופרת צפתה ביחסים הנרקמים בין הילדים ובהכנות להופעות בחו"ל והספר "סלטה לאחור" מבוסס על תצפיות אלו.
ורטה-זהבי אמרה שהיא כותבת כדי "לספק מרחב מוגן, שבו בני נוער יוכלו לבחון מחדש עמדות ותהיות" והדגישה כי "זה לא מרחב עם סוף טוב. יש מחסומים כמו במציאות, לא קורים נסים ואין סוף רומנטי בין הנערה היהודייה לנער הערבי, אבל אני רוצה שהקוראים ירגישו החמצה וירצו שזה יקרה".
עלילה

נטע מתחברת עם אבתיסאם הערבייה הצעירה ממנה בשנתיים ויחד הן הופכות לכוכבות הקרקס. התרחשויות אלו, שהן עיקר חלקו הראשון של הספר, מציגות מציאות לא פשוטה של בדידות, חוסר שייכות וגזענות. דמותה של נטע חושפת נפש עדינה ופגועה. כתיבתה של ורטה-זהבי שופכת אור על התבגרות בחברה שמתקשה לקבל את השונה ויתרה מכך, לועגת למי שעושה זאת. אף על-פי שנטע מגלה סובלנות, סביבתה לא תמיד נאורה כמוה. הסיפור מקבל תפנית מפתיעה כאשר נטע מתאהבת בשאפיק, אחיה של אבתיסאם ואף הוא מתאהב בה. הרגשות גועשים ומתחזקים ככל שהעלילה מתקדמת. חייהם של השניים משתנים ללא היכר כאשר הרצון להיות יחד מתנגש עם המוסכמות החברתיות. ירושלים מתוארת כבעלת פינות-חמד ומקומות מפלט אך גם כמעוז הגזענות והדיכוי הערבי. כל אספקט בחייה של הגיבורה הוא עכשווי; החל מהיותה ילדת מבחנה ועד העיסוק ביחסים הפוליטיים בין ערבים ליהודים.
ביקורות ופרשנות

מבקרים ציינו שספר זה מתאים לנערים ונערות שמתעניינים באהבה ומוכנים להישיר מבט על הגזענות, האפליה והדיכוי הקיימים בחברה הישראלית. סוגיות חברתיות אקטואליות משמשות בו כרקע לסיפור התבגרות מרגש. סיפור זה מצליח להעביר חוויה רגשית עמוקה.
נראה שהרומן "סלטה לאחור" הוא היצירה הראשונה והיחידה המציגה את הסכסוך היהודי פלסטיני מנקודת מבטם של בני נוער צעירים המאוהבים זה בזה. הקשר הרומנטי ביניהם מתחיל ברתיעה אידאולוגית, ממשיך בהיכרות מעמיקה ומסתיים בהבנה של בני הזוג שלא יכולים להמשיך את הקשר ביניהם בשל התנאים הפוליטיים. בעקבות פרידתם הקורא לומד שבני שני העמים עדיין אינם מוכנים לוותר על השנאה והחשדנות ההדדית. הקורא מזדהה עם כאבם של בני הזוג והספר משאיר תקווה לרצון לשינוי המצב הפוליטי הקיים, ליצירת תקשורת חיובית ללא דעות קדומות וגזענות בין שני העמים. הפרידה מהווה מוטיב מרכזי בסיפור.
הערות שוליים

↑  סלטה לאחור, באתר נוריתה
↑  קרן קטקו איילי, סיפורה של אישה אקטיביסטית – תמר ורטה זהבי בתחום ספרות פוליטית מהגיל הרך, באתר חיים משותפים, ‏2019
↑  תמר רותם, מה ילדים באמת יודעים על הסכסוך במזרח התיכון?, באתר הארץ, 25 בינואר 2009
↑  תמר וורטה-זהבי, סלטה לאחור, הוצאת עם עובד, דצמבר 2008
↑  יותם שווימר, הספר "סלטה לאחור" מעודד סובלנות, באתר nrg
↑  שי רודין, דמות הערבי בספרות הישראלית לילדים ולנוער: 1985-2015, באתר מכללת דוד ילין
אורי כהן (סופר)

| --- | --- |

כהן ב-2020
 לידה:  1 במאי 1948 (בן 76) נס ציונה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  רמת אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 
אורי כהן (נולד ב-1 במאי 1948) הוא סופר. נפצע קשה ואיבד את מאור עיניו בקרבות מלחמת ההתשה. שימש במשך כ-33 שנים מנהל הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה.
ביוגרפיה

נולד בנס ציונה להורים שעלו מתימן. יש לו שישה אחים ואחיות. הוא בוגר המחזור הראשון של הגימנסיה בעיר.
שירת בצה"ל בשנים 1966–1969 בנח"ל מוצנח. לאחר מלחמת ששת הימים נשלח לקורס קצינים. שימש מפקד מחלקה בגדוד, כשעיקר פעילותו בבקעת הירדן בתקופת המרדפים ובתעלת סואץ.
בתום השירות הצבאי התגייס לשב"כ ושימש מאבטח באל על. ביולי 1970, בעת שירות מילואים כמפקד במוצב החולש על גשר פירדאן שעל גדת תעלת סואץ, נפגע בהפגזה ואיבד את ראייתו.
אורי כהן בוגר החוגים למדעי המדינה, לתרבות יפן וללימודים כלליים באוניברסיטת תל אביב.
עם תום לימודיו בשנת 1975 השלים קורס למִנהל רפואי באוניברסיטת בר-אילן ושימש במשך שנתיים רכז מקצועות פרא רפואיים במשרד הבריאות בירושלים.
כהן היה חלק מנבחרת כדורשער הישראלית לגברים שייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים בשנים 1980 ו-1988.
בין השנים 1977–2010 שימש מנהל הספרייה לעיוורים ולכבדי ראייה בישראל. בתקופת ניהולו שולבה טכנולוגיית מחשוב מתקדמת בהפקת ספרי הברייל והספרים המוקלטים. גם הפצת הספרים ברחבי הארץ התייעלה, ועברה לשירות דואר שליחים. בתקופת ניהולו גדל מספר הקוראים מ-500 ל-10,000.
בנוסף להרחבת הבניין הראשי בנתניה, הוא יזם והקים את הספרייה בתל אביב, שכוללת מחלקת השאלה, חדרי עיון ואולפני הקלטה משוכללים. בעקבות מאבקיו, שקיבלו הד נרחב בציבור ובתקשורת, ובתמיכתם של 82 חברי כנסת, היה תקציב הספרייה, שהתבסס עד אז על תרומות מזדמנות, לחלק מתקציב המדינה.
בשנת 2019 הוענק לו "אות המופת השיקומי" ממשרד הביטחון.
אורי כהן נשוי לנגה שלם ולהם שלושה ילדים. מתגוררים בתל אביב.
פרסומים

אורי כהן הוציא לאור שלושה ספרים:
עיוור, הוצאת פרדס, 2016
ננה, הוצאת פרדס, 2019
ליצן כיפורים, הוצאת פרדס, 2022
כפיר דמרי

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1982  (בן 42) אלפי מנשה
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מקצוע:  יזם
 
נשיא המדינה ראובן ריבלין מארח את אירוע השקת פרויקט "בראשית 2", החללית הישראלית השנייה שתשוגר לירח. כפיר דמרי (מימנו של הנשיא). עוד בתמונה משמאל בועז לוי - מנכ"ל התעשייה האווירית ושמעון שריד - מנכ"ל SpaceIL. השנייה מימין מנכ"לית משרד המדע והטכנולוגיה שי-לי שפיגלמן ומימינה שר המדע והטכנולוגיה יזהר שי, דצמבר 2020
כפיר דמרי (נולד ב-3 בדצמבר 1982) הוא יזם ישראלי, ממייסדי עמותת SpaceIL, אשר שיגרה את הגשושית בראשית לירח.
כפיר פרץ לתודעה הישראלית לאחר שייסד את SpaceIL ביחד עם יריב בש ויהונתן ויינטראוב.
לפני שייסד את SpaceIL, ניהל כפיר מספר קבוצות מחקר ופיתוח בחברות שונות והחזיק במשרות הוראה באוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת תל אביב ובמסלול האקדמי המכללה למנהל.