stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארמייה השביעית (האימפריה האוסטרו-הונגרית)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
| האימפריה האוסטרו-הונגרית ארמיות הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה  |
| --- | --- | --- |
| ארמיות | הארמייה הראשונה • הארמייה השנייה • הארמייה השלישית • הארמייה הרביעית • הארמייה החמישית • הארמייה השישית • הארמייה השביעית • הארמייה העשירית • הארמייה ה-11 • הארמייה ה-12 • ארמיית המזרח |  |
| ראו גם | קבוצת ארמיות דרום טירול • קבוצת ארמיות הארכידוכס קרל • קבוצת ארמיות פון בהם-ארמולי • הצי האוסטרו-הונגרי • חיל האוויר האוסטרו-הונגרי |  |
הטלוויזיה המרכזית של סין

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  סין
 תאריך השקה:  2 בספטמבר 1958
 בעלות:  ממלכתית
 שפה:  סינית, צרפתית, רוסית, אנגלית, קוריאנית, ערבית, ספרדית
 משרד ראשי:  בייג'ינג
 אזור קליטה:  דרום אסיה
 http://cctv.cntv.cn
 
המשרדים החדשים בבייג'ינג, 2008
CCTV (ראשי תיבות באנגלית של: China Central Television, בסינית: 中国中央电视台) היא רשת הטלוויזיה הממשלתית העיקרית בסין. CCTV הוקמה בספטמבר 1958 ומשרדיה הראשיים ממוקמים בבייג'ינג.
לרשת 45 ערוצים המשדרים מגוון רחב של תוכניות כולל דוקומנטורה, קומדיה, בידור, דרמה, ובעלת חשיפה ליותר ממיליארד צופים. מבחינת ערוצים, CCTV היא הרשת הגדולה בעולם. הרשת מעסיקה מעל 10,000 עובדים.
היסטוריה

הערוץ העיקרי של CCTV בביינ'ינג (CCTV Peking Television, בסינית: 北京电视台) הנקרא גם "רשת הטלוויזיה של העם הסיני" השיקה לראשונה תוכנית ב-2 בספטמבר 1958. לאחר 5 שנים ולאור דרישות גבוהות נפתח ברשת ערוץ נוסף וב 1969 עוד אחד. במרץ 1973 החלו שידורים ניסיוניים לטלוויזיה צבעונית במסגרת ערוץ חדש CCTV-2, וב 1977 כבר שודרו כל הערוצים בצבע. שם התחנה שונה ל CCTV בראשון למאי 1978.
עד סוף שנות ה-70 CCTV שידרה רק בשעות הערב וחדלה משידור לקראת חצות. ב 1980 נערכו שידורים ניסיוניים בגלי מיקרו. ב 1985 כבר הפכה CCTV רשת מובילה בסין. בשנת 986 הושק ערוץ CCTV-3 שמתרכז בשידורי מחול ומוזיקה. ב-1987 הפופולריות שלה קפצה משמעותית עקב השקת הסדרה הטלוויזיונית "Dream of the Red Chamber" בת 36 הפרקים אשר שודרה גם רשתות טלוויזיות במדינות שונות בעולם. באותה שנה ייצאה CCTV מעל 10,000 תוכניות ל 77 מדינות שונות.
בתחילה הייתה צנזורה של שידורי הרשת על ידי המפלגה הקומוניסטית אך ברפורמות של 1990 הצנזורה ירדה לרמה שאינה מפריעה לפעילות הרשת בתנאי שהרשת לא תשדר תכנים לא ראויים כנגד המפלגה הקומוניסטית של סין.
בספטמבר 2008 נפתחו המשרדים החדשים של הרשת במקביל לחגיגות ה-50 שנה לרשת.
ב-2009 כדי לפנות לקהל רחב יותר החלו שידורים בערבית.
ב-21 במרץ 2018 נוצרה צ'יינה מדיה גרופ, הקבוצה משמשת ארגון על של מוסדות תקשורת ממשלתיים על ידי מיזוג של שלושת הענקים בתחום: CCTV, רדיו סין הלאומי, ורדיו סין הבינלאומי.
CNTV

CNTV (ראשי תיבות: China Network Television) היא חברת שידור מבוססת אינטרנט המשדרת את תוכניות CCTV. החברה הוקמה בסוף שנת 2009. השידורים באינטרנט מציעים תוכניות בשפות זרות רבות, כולל צרפתית, רוסית, אנגלית, קוריאנית, ערבית וספרדית.
ראו גם

שינחואה
הערות שוליים

↑  22 בחינם ו 23 בתשלום.
↑  מרביתן אופרות סבון סיניות.
↑  עד אז הייתה טלוויזיה רק בשחור-לבן.
↑  中共中央印发《深化党和国家机构改革方案》 (בChinese (China)). NetEase. Xinhua News Agency. 21 במרץ 2018. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2018. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605228605171  BIBSYS: 13024371  BnF: cb15612616m (data)  CiNii: DA14111972  GND: 10001619-4  ISNI: 0000 0001 2164 9376  LCCN: no2005034405  NKC: xx0132054  NLA: 35113172  RERO: 02-A018017634  SUDOC: 166890138  VIAF: 136460810   WorldCat (עם VIAF): 136460810
הגברת הנעלמת

ערך זה עוסק בסרט משנת 1938. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Wheel Spins 
 בימוי:  אלפרד היצ'קוק
 הופק בידי:  אדוורד בלאק (ללא ציון קרדיט)
 תסריט:  פרנק לאנדר  סידני גילט עלמה רוויל
 עריכה:  אר. אי. דירינג
 שחקנים ראשיים:  מרגרט לוקווד   מייקל רדגרייב   פול לוקאס   דיים מיי וויטי
 מוזיקה:  לואיס לוי (ללא ציון קרדיט) צ'ארלס ויליאמס (ללא ציון קרדיט)
 צילום:  ג'ק קוקס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Gainsborough Pictures, Gaumont-British Picture Corporation 
 חברה מפיצה:  סרטי גינסבורג
 שיטת הפצה:  clip art, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  בריטניה 7 באוקטובר 1938   ארצות הברית 1 בנובמבר 1938
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ריגול, סרט פשע, סרט מבוסס יצירה ספרותית, מותחן קומי, סרט בלשים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   ladyvanishes
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגברת הנעלמת (באנגלית: The Lady Vanishes) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת מותחן קומי בבימויו של אלפרד היצ'קוק משנת 1938. בסרט משחקים בתפקידים ראשיים מרגרט לוקווד, מייקל רדגרייב, פול לוקאס ודיים מיי וויטי. תסריט הסרט נכתב על ידי פרנק לאנדר וסידני גילט והוא מבוסס על ספרה של אתל לינה וויט משנת 1936, "The Wheel Spins".
הסרט היה בין סרטיו הבריטיים האחרונים של היצ'קוק לפני שעבר לארצות הברית. הצלחתו של הסרט שכנעה את המפיק דייוויד או. סלזניק לעבוד עמו בהוליווד. עוד שתי גרסאות, פחות מוצלחות, צולמו לסיפור: בשנת 1979 ביים אנטוני פייג' אתחול מודרני בכיכובם של אליוט גולד, סיביל שפרד, הרברט לום, ארתור לאאו, איאן קרמייקל, ג'ין אנדרסון, ולאדק שייבל,  ואנג'לה לאנסברי בדמות מיס פרוי, "הגברת הנעלמת". ב-2013 עובד הסיפור לסרט טלוויזיה בריטי, עם שורה של שחקני תיאטרון אנגליים בתפקידים הראשיים: טאפנס מידלטון, קילי הוז, ג'וליאן ריינד-טוט, פיפ טורנס, סטפני קול, טום יוז, אלכס ג'נינגס, וסלינה קאדל בדמות מיס פרוי, "הגברת הנעלמת".
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הסרט מגולל את סיפורה של אייריס הנדרסון הנופשת עם שתי חברותיה בפונדק שכוח אל באירופה. אייריס מתכוננת לשוב לאנגליה במטרה להינשא לאדם שהיא אינה אוהבת. במלון מתארחים גם קולדיקוט וצ'ארטרס, זוג אוהדי קריקט; גברת פרוי, מורה למוזיקה וגילברט, מוזיקאי צעיר. החבורה מתעכבת בפונדק עקב סופת שלגים, והם נאלצים לחכות ליום המחרת כדי לצאת לדרך.
במהלך הלילה אייריס מתלוננת באוזני מנהל המלון בדבר נגינתו החזקה של גילברט. כאשר המנהל מעיף את האחרון מחדרו הוא בא לחדרה של אייריס. היא נאלצת לבקש מהמנהל להשיב את גילברט לחדרו. בינתיים, גברת פרוי מאזינה בקשב רב לזמר פולק הנרצח כשהיא ניגשת לאדן החלון.
למחרת, כאשר אייריס יוצאת לכיוון הרכבת נופלת עליה לבנה שנזרקה על ידי מישהו אלמוני מאחד החלונות בפונדק. גברת פרוי מסייעת לה לעלות לרכבת, שם היא מתעלפת. היא מתעוררת והיא נענית לבקשתה של פרוי לסעוד עימה בהפסקת תה. האחרונה כותבת את שמה על החלון מפאת הרעש וכך אייריס מודעת לשמה. השתיים חוזרות לתא, ואייריס נרדמת במהירות.
כאשר אייריס מתעוררת משנתה היא מגלה כי גברת פרוי נעלמה ויוצאת לחפש אותה יחד עם גילברט שמצטרף לחיפושים. לאחר חיפושים מתישים השניים מוצאים את גברת פרוי שמתגלה כמרגלת שהעבירה מסר סודי באמצעות מנגינה. לאחר מאבק עיקש נגד הקנוניה שניסתה לחטוף את גברת פרוי השניים מצליחים לברוח. לאחר המסע שעברו גילברט ואייריס הם מתאהבים. הם מצליחים להגיע למשרד החוץ ושם הם פוגשים שנית את גברת פרוי שמסרה את המנגינה. לבסוף מתברר שלאחר כל המאמצים של קולדיקוט וצ׳ארטרס להספיק את משחק הקריקט, הוא בוטל מלכתחילה.
צוות שחקנים

מרגרט לוקווד - אייריס הנדרסון
מייקל רדגרייב - גילברט
פול לוקאס - ד"ר הרץ
דיים מיי וויטי - גברת פוי
ססיל פארקר - מר טודהאנטר
לינדאן טראברס - "גברת" טודהאנטר
נייתון ווין - קולדיקוט
באסיל רדפורד - צ'ארטרס
מארי קלייר - הברונית
קתרין לאייסי - הנזירה
הפקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קבלה

הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה בבריטניה ובארצות הברית. העיתון "הניו יורק טיימס" הגדיר את הסרט כטוב ביותר לשנת 1938. בשנת 1939 במאי הסרט, אלפרד היצ'קוק, זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של ניו יורק לבמאי הטוב ביותר. זהו הפרס היחידי שהיצ'קוק קיבל על עבודת הבימוי שלו.
הטלה אורתוגרפית

השוואה של כמה סוגים של הטלות גרפיות.
הטלה אורתוגרפית (באנגלית: Orthographic projection) היא שיטה להצגת גופים תלת-ממדיים על גבי מישור דו-ממדי. זוהי סוג של הטלה מקבילית בו קווי ההטלה כולם ניצבים למישור ההטלה. הטלות השונות מהטלה אורתוגרפית נקראות הטלות אלכסוניות (oblique projections), והן הטלות מקביליות בהן קווי ההטלה אינם ניצבים למישור ההטלה.
המונח הטלה אורתוגרפית שמור בדרך כלל לתיאורים של עצמים אשר הצירים והמישורים הראשיים שמגדירים אותם מקבילים למישור ההטלה, אולם שם ידוע יותר לתיאורים אלו הוא הטלות מנקודות מבט מרובות (multiview projections). כאשר המישורים או הצירים הראשיים של העצם התלת-ממדי אינם מקבילים למישור ההטלה, אלא דווקא מוטים בהשוואה אליו וחושפים צדדים מרובים של האובייקט, אז ההטלה נקראת הטלה אקסונומטרית. תת-סוגים של הטלות מנקודות מבט מרובות נקראים מבט-על ומבט-צד, בעוד תת-סוגים של הטלה אקסונומטרית כוללים הטלה איזומטרית, הטלה דימטרית והטלה טרימטרית.
במודלים של ראיית מכונה משתמשים לעיתים בהטלה אורתוגרפית בשל פשטותה - כטכניקה פרספקטיבית בה נקודת המבט נמצאת "באינסוף", מראה אורתוגרפי משמר את הגדלים האמיתיים של העצמים הנצפים (ללא הסיבוכים החישוביים הכרוכים בעיוות הגדלים), ובנוסף, בגלל שהקרניים היוצאות מהעצם מגיעות מקבילות, אין אפקט של הגברה או הפחתה בעוצמת התאורה עם שינוי המרחק מהעצם הנצפה. באופטיקה, עדשות שמסוגלות לספק מראה אורתוגרפי של המרחב נקראות עדשות טלצנטריות (Telecentric lens).
המשפט היסודי של האקסונומטריה

אחד המשפטים החשובים למטרות שרטוט מדויק של גופים תלת-ממדיים על גבי מישור דו-ממדי הוא המשפט היסודי של האקסונומטריה (Fundamental Theorem of Axonometry), שנוסח לראשונה על ידי המתמטיקאי הנודע קרל פרידריך גאוס, ולו שימושים רבים בתכנון גרפי מבוסס מחשב. משפט זה הופיע לראשונה בכתב יד שלו תחת הכותרת "היטלי הקוביה", והוא עונה על השאלה כיצד לשרטט בצורה מיטבית קובייה תלת-ממדית על גבי משטח דו-ממדי, ולהפך - המשפט מאפשר לבדוק אם שרטוט מישורי נתון של קובייה יכול לתאר נאמנה קובייה כלשהי (כאשר הקוביה לא נתונה). בניסוח תמציתי, המשפט מראה שמועיל לבחון הטלות אורתוגרפיות של קודקודי הקוביה אל תוך המישור המרוכב. באופן פורמלי, הוא קובע כי אם  A,B,C הם שלושת המספרים המרוכבים שמייצגים את הנקודות במישור המרוכב אליהן מעבירה ההטלה האורתוגרפית שלושה קודקודים סמוכים לקודקוד נתון של הקוביה, אז מתקיים:  A^{2}+B^{2}+C^{2}=0 - כלומר אם תנאי זה מתקיים, אז זהו שרטוט מדויק של הקוביה.
בהמשך לעבודתו של גאוס, המתמטיקאים רוג'ר פנרוז ו-Michael Eastwood גילו והוכיחו תוצאה דומה עבור המקרה של שרטוט אקסונומטרי של טטראדר. המשפט שלהם קובע כי אם
 \alpha ,\beta ,\gamma ,\delta  הם המספרים המרוכבים המייצגים את הנקודות במישור אליהן מעבירה ההטלה את ארבעת קודקודי הטטראדר, אז מתקיים:
 (\alpha +\beta +\gamma +\delta )^{2}=4(\alpha ^{2}+\beta ^{2}+\gamma ^{2}+\delta ^{2}).
המשפט היסודי של האקסונומטריה > סיווג אקסונומטריות

המשפט היסודי של האקסונומטריה מאפשר לחלק את ההטלות האקסונומטריות השונות לשלושה תת-סוגים: הטלה איזומטרית, הטלה דימטרית והטלה טרימטרית, בהתאם לזווית המדויקת שבה כיוון המבט סוטה מכיוון ספציפי.
בשרטוט איזומטרי, שהוא הצורה הנפוצה ביותר של הטלה אקסונומטרית שנעשה בה שימוש לצרכים הנדסיים, כיוון המבט הוא כזה ששלושת הצירים של הקוביה נראים מכווצים במידה שווה, וישנה זווית משותפת של 120 מעלות בין כל שניים מהם. במקרה זה, את ההיטלים של צלעות הקוביה מתארים שורשי היחידה מסדר שלישי (עד כדי כפל בקבוע ממשי), בהתאם למשפט היסודי של האקסונומטריה. בשרטוט דימטרי, כיוון המבט הוא כזה ששניים מצלעות הקוביה נראים מכווצים במידה שווה, בעוד הצלע השלישי נראה מכווץ במידה שונה. קנה המידה בשרטוט כזה נקבע עבור שתי הצלעות והצלע השלישית בנפרד. בציור טרימטרי, כל אחת משלוש הצלעות נראית מכווצת במידה שונה, וקנה מידה נקבע בנפרד עבור כל צלע.
קרטוגרפיה

הטלות אורתוגרפיות משמשות בקרטוגרפיה. כמו ההטלה הסטריאוגרפית וההטלה הגנומונית, ההטלה האורתוגרפית היא הטלה פרספקטיבית (משמרת זוויות אזימוט), בה הספירה עוברת הטלה אל המישור המשיק. נקודת הפרספקטיבה במקרה של הטלה אורתוגרפית היא במרחק אינסופי. לכן, הטלה זאת מתארת המיספירה של הגלובוס כפי שזו נראית מהחלל החיצון, בעוד האופק הוא מעגל גדול. הצורה והשטחים מתעוותים, במיוחד בסמוך למקצועות של הגוף המוטל.
ההטלה האורתוגרפית ידועה מאז העת העתיקה, והשימושים הקרטוגרפיים בה מתועדים היטב. היפרכוס נעזר בהטלה במאה השנייה לפנה"ס כדי לקבוע את המיקומים בהם יתרחשו זריחת-כוכב ושקיעת-כוכב. בשנת 14 לפנה"ס, המהנדס הרומאי ויטרוביוס נעזר בהטלה כדי לבנות שעוני שמש וכדי לחשב מיקומי שמש. ויטרוביוס הוא זה שטבע את המונח הטלה אורתוגרפית (ביוונית orthos פירושו "ישר" ו-graphē פירושו שרטוט) כדי להתייחס להטלה זו. עם זאת, המונח אנלמה, אשר נעשה בו שימוש גם כדי להתייחס לסוג של שעוני שמש, היה השם הנפוץ עד אשר François d'Aguilon מאנטוורפן קידם את השימוש בשם הנוכחי, בשנת 1613.
ראו גם

שרטוט טכני
הערות שוליים

↑  Drawing with Complex Numbers
היטלים אורתוגרפיים של שלושה מקודקודי הקוביה אל המישור המרוכב; הנקודות במישור המרוכב מיוצגות כווקטורים  U,V,W במישור.
הטלה אורתוגרפית (מנקודת מבט משוונית) של חצי הגלובוס המזרחי, בין קווי האורך 30 מערב ל-150 מזרח.
החלילן מהמלין (סרט, 1933)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וילפרד ג'קסון
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  וב סמית, טד סירס 
 מוזיקה:  לייגי הרליין
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בספטמבר 1933
 משך הקרנה:  7 דקות ו-30 שניות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ילדים, סרט מצויר 
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 סרט קודם:  ארץ ערש
 סרט הבא:  הלילה שלפני חג המולד
 דף הסרט ב־IMDb
 
החלילן מהמלין (באנגלית: The Pied Piper) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי פרה-קוד (אנ') משנת 1933, המבוסס על סיפורו של החלילן מהמלין. הסרט הקצר הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני, בבימויו של וילפרד ג'קסון, והופץ ב-16 בספטמבר 1933, כחלק מסדרת סימפוניות טיפשיות.
עלילה

בעיר המלין יש אוכלוסייה גדולה של חולדות שממשיכה לגדול ולאכול את כל המזון הנראה לעין. ראש העיר מציע לשלם שקית זהב למי שיכול להיפטר מהחולדות. באותו הרגע מופיע החלילן מהמלין ומציע את שירותיו. על ידי השמעת מנגינה על החליל שלו, הוא מהפנט את המכרסמים כדי שיעקבו אחריו, הרחק מהמלין. כשהם רחוקים מהמלין, הוא יצר גלגל גבינה בעזרת החליל שלו, פיתה את העכברים להיכנס לאכול אותו, וברגע שכל העכברים היו בחורי הגבינה, הוא גרם לה להיעלם.
כשהוא חוזר לעיירה, ראש העיר מסרב לשלם לו את שקית הזהב משום שהוא פשוט ניגן בחליל, ונותן לו מטבע אחד, בעוד שאר המבוגרים צוחקים עליו. כשהוא זועם, החלילן מהמלין מחליט לנקום ולהציל את הילדים מלגדול להיות גרועים כמו המבוגרים בכך שהוא לוקח אותם משם.
ראש העיר והמבוגרים לא משחררים אותו מכיוון שהם נעלו את שער העיר לאחר שהחולדות עזבו ואף אחד לא יכול לצאת. עם זאת, החלילן לא רק שמקסים את הילדים ללכת אחריו, אלא מכשף את שער העיר לפתוח את עצמו ולאפשר לילדים לעזוב, וראש העיר נותר להתמודד עם חמתם של המבוגרים על אובדן ילדיהם. החלילן מהמלין מוביל את הילדים להרים ולארץ מכושפת עם כיף ומשחקים, שם כולם חיים באושר ועושר.
מדיה ביתית

Walt Disney Cartoon Classics Limited Gold Edition II: The Disney Dream Factory: 1933–1938 (VHS) 1985
Walt Disney's Timeless Tales Volume 1: The Prince and the Pauper/Three Little Pigs/The Tortoise and the Hare (DVD) 2005
More Silly Symphonies (DVD) 2006
Walt Disney Animation Collection: Classic Short Films Volume 3: The Prince and the Pauper (DVD) 2009
הערות שוליים

↑  Merritt, Russell; Kaufman, Walt Disney's Silly Symphonies: A Companion to the Classic Cartoon Series, עמ' 134-135, ISBN 978-1-4847-5132-9
הוועדה הציבורית לענייני החולה הנוטה למות

הוועדה הציבורית לענייני החולה הנוטה למות (מכונה גם ועדת שטינברג), היא ועדה ציבורית שהתכנסה בין השנים 2000–2004 הוועדה הורכבה מאנשים בתחומי הרפואה, דת, משפט, פילוסופיה ואתיקה שיחד ניסחו את הצעת החוק 'חוק החולה הנוטה למות'.
בראש הוועדה עמד פרופסור אברהם שטינברג.
רקע

הקידמה בידע המדעי-רפואי ובאמצעים הטכנולוגיים הביאה להארכת תוחלת החיים הממוצעת באופן משמעותי, ואיפשרה גם להאריך חיים בשלבים סופניים בתנאים ובמצבים שקודם לכן היו בלתי אפשריים, מטופלים אלו סבלו לעיתים מהפרעות קשות בתפקודי איברים שונים, כאבים פיזיים, תפקוד שכלי לקוי, וסבל גופני ונפשי חמור, מקרים אלו הובילו לדילמות מוסריות-רפואיות חמורות ועוררו ויכוחים רבים בין חלקי הציבור.
במקביל להתפתחות הטכנולוגית, עבר העולם המערבי מהפך מוסרי ביחסי חולה-רופא, מגישה פטרנליסטית, שעל פיה הרופא הוא המחליט מה טוב לחולה ופועל בהתאם להבנתו בלבד, לגישה אוטונומיסטית, שעל פיה החולה הוא המחליט עבור עצמו, גישה זו הובילה לא אחת להתנגשות בין רצונותיו של החולה (או בני משפחתו) להכרעתו המקצועית של הרופא.
סוגיא כבדת משקל נוספת, הינה אופן חלוקת המשאבים בין החולים. המשאבים המוגבלים ברפואה אינם מאפשרים לתת את כל הטיפול הרפואי האפשרי לכל נזקק, ומהווים לעיתים אחד השיקולים בתהליך קבלת ההחלטות ביחס לחולים הנוטים למות.
בישראל היחס המעשי לחולים הנוטים למות טרם חקיקת החוק הייתה שונה ממרכז רפואי אחד למשנהו, ממחלקה אחת לאחרת, ולעיתים מרופא אחד לחברו.
רקע > מינוי הוועדה

בשנת 2000 מינה שר הבריאות שלמה בניזרי ועדה ציבורית בראשות פרופ' הרב אברהם שטינברג, לשם בחינת סוגיות הטיפול בחולה הנוטה למות. הוועדה מנתה 59 חברים, ובהם אנשי רפואה, דת, משפט, פילוסופיה ואתיקה. דיוני הוועדה הניבו הצעת חוק, שאותה הניחה הממשלה על שולחן הכנסת בדצמבר 2004. הצעה זו הצטרפה להצעת חוק דומה של חבר-הכנסת רומן ברונפמן וקודמה יחד עם הצעה זו.
רקע > עקרונות מנחים

...אשר על כן, הצעת החוק מורכבת מאיזון בין ערכים שונים, ובעיקר בין קדושת החיים, מניעת סבל, וכיבוד האוטונומיה של הפרט. ואמנם החוק המוצע על ידי הוועדה הציבורית הוא ייחודי לצרכיה וערכיה המיוחדים של מדינת ישראל, ועל כן הוא מכיל הרבה מרכיבים והסדרים ייחודיים. חברי הוועדה הציבורית סבורים כי הצעת החוק עונה על מרבית הדרישות הרפואיות, המוסריות, ההלכתיות והמשפטיות הנוגעות לחולה הנוטה למות, וכי היא מכילה מנגנונים ראויים לפתרון בעיות שלא נצפו בהצעת החוק. ברור הדבר, כי הצעת החוק על סעיפיה הרבים אינה יכולה להשביע את רצונם המלא של כולם. כמו כן אין ספק כי כל הצעת חוק בנושא כה סבוך ורגיש "תיזכה" לביקורות שונות (ענייניות ובלתי-ענייניות), ובוודאי יהיו כאלו שיחלקו על סעיפים שונים בהצעת החוק של הוועדה מנקודות מבט שונות. אכן חברי הוועדה הציבורית סבורים כי בהצעת החוק המוגשת בזה אכן יש איזון נאות וראוי בין הערכים הרלוונטיים השונים, ובין הגישות השונות בציבור הישראלי, המיוצגות על ידי חברי הוועדה הציבורית.



מספר עקרונות מוסריים נוגעים לנושא החולה הנוטה למות:

ערך החיים, איכות החיים, עקרון האוטונומיה וזכויות החולה, חובת ההטבה לזולת, חובת המניעה של נזק מהזולת, חלוקה צודקת של משאבים מוגבלים.

בנוסף לעקרונות הבסיסיים הללו, יש לשקול גם שיקולים נוספים:

החלטות במצבים של אי-ודאות, ולנוכח האפשרות לטעויות באבחנה, בטיפול ובתחזית; תפקידיו של הרופא ביחס לחולה הנוטה למות; שאלת המדרון החלקלק; שאלת המחליט הסופי; דרגת שיתופו של החולה בתהליך קבלת ההחלטות, ומידת גילוי המידע לחולה; והמעורבות של בני המשפחה
תוצאות דיוני הוועדה

בסיום עבודת הוועדה, הציגו חבריה את הצעת החוק שהכילה כ-20 הגדרות רלוונטיות, וכ-115 סעיפים וסעיפי-משנה.
הצעת החוק שהוצגה ביקשה לקבוע מערכת נורמות מוסריות ומשפטיות, שעל פיהן יש להתייחס לחולה הנוטה למות.
הצעת החוק התייחסה לכל סוגי החולים הנוטים למות (כשירים ושאינם כשירים, יילודים, קטינים או בגירים), לכל סוגי הטיפולים הנוגעים אליהם, להנחיות רפואיות מקדימות ולמינוי מיופי-כוח, וכן למעמדם של מטפלים מקצועיים (בני משפחה או ידידים ויועצים).
בהצעת החוק גם הוצגו דרכים ומנגנונים לפתרון בעיות אינדיבידואליות, הסדרה של נהלים שונים הנוגעים לקבלת החלטות, וכן דרכי תיעוד ודרכי בקרה הנוגעים לחולה הנוטה למות.
חוק החולה הנוטה למות

כשנה לאחר הגשתה של הצעת החוק, בדצמבר 2005, אושר החוק בכנסת, והוא נכנס לתוקף ב-15 בדצמבר 2006, שנה מיום פרסומו.
מאז אישורו תוקן החוק ארבע פעמים, בתיקונים טכניים בלבד.
חברי הוועדה

יו"ר הוועדה היה פרופ' אברהם שטינברג. הוועדה חולקה ל-4 ועדות משנה:
חברי הוועדה > ועדת-המשנה הרפואית/המדעית

יו"ר ועדת המשנה הרפואית/המדעית היה פרופ' צ'רלס ספרונג


חברי הוועדה:
גב' לאה אברמוביץ - עובדת סוציאלית
פרופ' ארתור אידלמן - מנהל מחלקת יילודים ופגים במרכז הרפואי שערי צדק
ד"ר ליאונרד אידלמן - מנהל מחלקת הרדמה במרכז הרפואי רבין
פרופ' אלכסנדר בטלר - מנהל מחלקה קרדיולוגית במרכז הרפואי רבין
ד"ר יצחק ברלוביץ - משנה למנכ"ל משרד הבריאות
גב' לידיה גולדשמיט - מרצה לאתיקה רפואית, בית הספר לסיעוד בהדסה עין כרם
ד"ר קורנליוס גרופ - מנהל היחידה לייעוץ פסיכיאטרי במרכז הרפואי שערי צדק
ד"ר יוסף הטב - מנהל מחלקת פסיכיאטריה ילדים בבית חולים איתנים
פרופ' יונתן הלוי - מנכ"ל המרכז הרפואי שערי צדק
ד"ר נורית וגנר - ראש אגף הסיעוד ומקצועות פארא-רפואיים בהסתדרות מדיצינית הדסה
ד"ר אלכסנדר ולר - מנהל ההוספיס האונקולוגי במרכז רפואי שיבא
פרופ' משה זוננבליק - מנהל המחלקה הגריאטרית במרכז הרפואי שערי-צדק
ד"ר יורם זינגר - הפקולטה למדעי הבריאות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
פרופ' אהוד זמורה - מנהל יחידת טיפול נמרץ ביילודים ובפגים במרכז הרפואי סורוקה
ד"ר נילי טבק - החוג לסיעוד הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב
פרופ' שרה כרמל - ראש המחלקות לסוציולוגיה של הבריאות וגרונטולוגיה, הפקולטה למדעי הבריאות, אוניברסיטת בן-גוריון
ד"ר בועז לב - מנכ"ל משרד הבריאות
ד"ר שירלי מאיר - מנהלת רפואית, בית חולים אלי"ן
ד"ר דפנה מיתר - מנהלת הוספיס לילדים, מרכז רפואי שיבא
פרופ' אברהם עורי - מנהל רפואי ברעות ומנהל מחלקת שיקום נוירולוגי, במרכז הרפואי שיבא
ד"ר שלומית פרי - אחראית על היחידה לפסיכו-אונקולוגיה, מכון אונקולוגי במרכז הרפואי רבין
ד"ר נתן צ'רני - מנהל היחידה לכאב אונקולוגי וטיפול תומך במרכז הרפואי שערי צדק
פרופ' אליעזר רובינזון - יו"ר האגודה למלחמה בסרטן
ד"ר ברייאן רייכמן - מנהל מחלקת פגים ויילודים במרכז הרפואי שיבא
פרופ' אבינועם רכס - מחלקה נוירולוגית, מרכז רפואי הדסה עין כרם, יו"ר הלשכה האתית של ההסתדרות הרפואית בישראל
חברי הוועדה > ועדת המשנה הפילוסופית/ערכית

יו"ר ועדת המשנה הפילוסופית/ערכית היה הפרופסור אסא כשר
חברי הוועדה
מר אבו מוך זיאד - מנהל המיכללה ללימודי השרעה ומדעי האסלאם, באקה אל ע'רבייה
פרופ' הרב דוד גולינקין - הנשיא והרקטור של מכון שכטר, ירושלים ויו"ר ועד ההלכה של התנועה המסורתית, ירושלים
פרופ' שמעון גליק - מנהל המרכז לחינוך רפואי, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון, נציב קבילות הציבור בשרד הבריאות ודיקן בית הספר לרפואתה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
עו"ד ד"ר גרשון גרונפלד - מרצה לאתיקה רפואית, פקולטה לרפואה של הטכניון
פרופ' דוד הד - המחלקה לפילוסופיה, האוניברסיטה העברית
הרב ד"ר משה זמר - מנהל המכון להלכה בת זמננו, היבריו יוניון קולג'
האב ד"ר ג'ורג' חורי - תאולוג ופסיכולוג; נשיא בית הדין היווני-קתולי
ד"ר רם ישי - יו"ר החברה הישראלית לאתיקה רפואית בהסתדרות הרפואית בישראל
ד"ר רפי כהן-אלמגור - החוג לתיקשורת, אוניברסיטת חיפה
שייח פרופ' פאדל מאנסור - חבר הוועד המנהל של המועצה הדתית הדרוזית העליונה וביולוג במכון וולקני
גב' ורדית רביצקי - דוקטורנטית, המחלקה לפילוסופיה, אוניברסיטת בר-אילן
חברי הוועדה > ועדת המשנה המשפטית

יו"ר ועדת המשנה המשפטית היה השופט בדימוס פרופ' אמנון כרמי

חברי הוועדה
עו"ד טליה אדרי - המחלקה המשפטית, משרד הבריאות
עו"ד עופרה גולן - עו"ד ואתיקאית
עו"ד יונתן דייוויס - עו"ד פרטי
ד"ר מיכאל ויגודה - מחלקה למשפט עברי, משרד המשפטים
עו"ד נעמה ויצ'נר - הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה
עו"ד יצחק חשן - עו"ד פרטי, היועץ המשפטי של האגודה לזכויות החולה בישראל
השופט משה טלגם - סגן נשיא בית המשפט המחוזי (בדימוס)
ד"ר גיל סיגל - הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה
פרופ' נחום רקובר - מנהל מכון מורשת המשפט העברי בישראל לשעבר המשנה ליועץ המשפטי לממשלה
עו"ד טליה שטיין - מחלקת ייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים
ד"ר כרמל שלו - מנהלת היחידה לאתיקה וזכויות בריאות, מכון גרטנר במרכז רפואי שיבא
פרופ' עמוס שפירא - מופקד הקתדרה ע"ש לובובסקי למשפט ואתיקה ביו-רפואית, הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב
חברי הוועדה > ועדת המשנה ההלכתית

יו"ר ועדת המשנה ההלכתית היה הרב יעקב אריאל

חברי הוועדה
ד"ר מנחם חיים ברייר - רופא גריאטר, סגן מנהל בית רפואה מעיני הישועה
הרב ד"ר מרדכי הלפרין - רופא נשים, מנהל המכון ע"ש ד"ר פ. שלזינגר ז"ל לחקר הרפואה על פי התורה, המרכז הרפואי שערי צדק
הרב יעקב וינר - ראש מכון רפואה והלכה
הרב שמואל פנחסי - ראש כולל "דרכי דוד"
הרב שבתאי רפפורט - ראש ישיבת "שבות ישראל" גוש עציון
הרב ד"ר יגאל שפרן - ראש המחלקה לרפואה והלכה ברבנות הראשית, מרצה לרפואה ויהדות בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, הדסה ובית הספר לווטרינריה של האוניברסיטה העברית
הערות שוליים

↑  ה"ח הממשלה 145, מיום 13.12.2004
↑  חוק החולה הנוטה למות, התשס"ו-2005, ס"ח 2039 מיום 15.12.2005. בנוסח החוק שפורסם נפלה טעות, שתוקנה כאן.
החלל הרואה

| --- | --- |
החלל הרואה - מבט למעלה
החלל הרואה - מבט למעלה
 מידע כללי
 פַּסל:  ג'יימס טורל
 תאריך יצירה:  1992
 טכניקה וחומרים:  בטון אפור ולבן, אבן ורודה מקומית, נורות ניאון ועמעם
 ממדים בס"מ
 רוחב:  1000
 גובה:  700
 עומק:  1000
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  199801 - B92.1091
 מיקום:  מוזיאון ישראל ירושלים שבישראל
 קואורדינטות:  31°46′19″N 35°12′08″E﻿ / ﻿31.7719°N 35.20231°E﻿ / 31.7719; 35.20231
 
"החלל הרואה" הוא פסל מאת הפסל ג'יימס טורל, בסגנון אמנות אדמה.
את הפסל תרמה הנלורה ורודה שולהוף, מניו-יורק, לידידי מוזיאון ישראל בארצות הברית והוא אחד הראשונים מסדרת "חללי שמים" שראשיתה בשלהי שנות ה-60 ובראשית שנות ה-70, "חללים שמשלבים את החוץ עם הפנים". למרות פשטות המבנה, חלל שבתקרתו חלון לשמים, הוא אמור לסמל שהשמים הם הסטודיו של טורל.
הפסל מוצב בטראסה בחצי גורן, על המורד המערבי של גן האמנות ע"ש בילי רוז שבמוזיאון. הגבעה נחפרה, ובתוכה נוצר חלל פנימי דמוי מקדש בסגנון אדריכלי דומה לזה של הפירמידות, מאוזוליאומים או מקדשים. ישנו פתח בתקרת המבנה ודרכו נשקפת "תמונת" שמים המשתנה בהתאם למזג האוויר והמזכירה על דרך הניגוד תקרות בארוקיות מרובות עננים, קדושים ומלאכים.