stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנימין אביגל
ביוגרפיה

אביגל נולד בתל אביב למשה ומינה גלוביץ, שעלו לארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20 והתיישבו בתל אביב.
בגיל 7 התייתם מאביו. יחד עם אחיו הבכור יעקב, עבר ללמוד בכפר הנוער בן שמן. אביגל התחנך במקום עד גיוסו לנח"ל.
בסוף שנת 1951 הצטרף אביגל כנספח להכשרה צבאית של "השומר הצעיר", והתגייס לנח"ל. הוא הגיע לקורס מכי"ם של הנח"ל.
בתחילת שנת 1952 סופח אביגל לגייסות השריון, ונשלח לקורס קציני שריון. הוא היה סמל ועבר את הקורס עם קצינים (ורק מאוחר יותר עבר קורס קצינים). שובץ בגדוד 9 במחנה נתן.
במהלך מבצע קדש קיבל אביגל אות ציון לשבח על מעשה גבורה.
לאחר שחרורו פגש במרים (מיקי) ליאון, זמרת צעירה. השניים נישאו בשנת 1957. הזוג הביא לעולם שלושה ילדים: עלומית (1958), נמרוד (1961) ואודליה (1965).
הבת הבכורה, עלומית, נקראה על שם השיר אותו כתב והלחין עמנואל זמיר. מאוחר יותר ביצעה מרים את השיר. לרגל הולדתה כתבו ההורים את השיר "בת הדייג" (את המילים כתב אביגל ומרים הלחינה). השיר נכלל בתקליט שיצא בשנת 1959. לאחר כמה שנים התגרש הזוג.
מספר שנים עסק אביגל בניהול הקריירה של אשתו, ובשנת 1961 החל לעבוד בעיריית תל אביב, בתפקידים בכירים, עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1986.
אביגל המשיך לכתוב שירים לבקשת מלחינים שונים וכתב רבות למגירה.
בשנות ה-70 הכיר את אשתו השנייה, עדנה סולל, לה הקדיש ספר שירים המתאר את אהבתם. עדנה נפטרה בשנת 2007.
אביגל הלך לעולמו בשנת 2019, ונטמן בבית העלמין ירקון.
יצירותיו

שירים שכתב:
בת הדייג (לחן: מרים אביגל)
אלת הברקת (לחן: עמנואל זמיר)
אש בוערת (לחן: עממי)
הד מדברי (לחן: תופיק אלכסנדר קולייב)
כולם קוראים לי בובה (לחן: עממי)
נגני מפוחית (לחן: שלמה וייספיש, נחום נרדי)
צמד חמד (לחן: עממי)
רונו בשיר עליז (לחן: עממי)
תוף מרים (לחן: שלמה וייספיש)
אמנון ותמר (לחן: יוסף הדר)
בדרך לתבור (לחן: שלמה וייספיש)
הפטנט מתימן (לחן: בובי פנחסי)
קוטפי הכותנה (בשדות לארכם של תלמים קול עולה בוקע זמר) (לחן: שלמה וייספיש)
יום הולדת לפרחים (לחן: יוסף הדר)
הוא היה רב חובל (לחן: בובי פנחסי)
הורה בת עשרת (לחן: בובי פנחסי)
שאול ויהונתן (לחן: דוד שני)
כולנו פה אחד (לחן: עממי)
כלנית במסילה (לחן: שלמה וייספיש)
עלם עם פרח (לחן: אפי נצר)
שירים שתרגם:
עשרה כושים קטנים (מילים ולחן: עממי גרמני)
האומר לך שלום איך אומר להתראות (מילים ולחן: לסלי סטרודי)
שירים שהלחין:
הקמיע (מילים: מרים אביגל)
השיר "בת הדייג"

הִשִּׁיק הַדַּיָּג סִירָתוֹ אֶל הַמַּיִם
לְעֵבֶר הַיָּם הֶעָמֹק.
יַלְדָּה קְטַנְטַנָּה אֲפֹרַת-הָעֵינַיִם
נָשְׂאָה תְּפִלָּתָהּ לְרָחוֹק.
השיר נכתב על ידי אביגל לבתו התינוקת, לאחר שמרים, אשתו, ציינה בשיחה עמו את עיניה האפורות של הבת.
את השיר הקליטה לראשונה מרים אביגל בשנת 1958. השיר יצא באותה שנה באלבום "מרים אביגל" של "הד ארצי".
דורון נשר הפך את השיר לנעימת הנושא של התוכנית "ציפורי לילה" בגלי צה"ל.
השיר יצא בשנית בביצועה בשנת 2007 באלבום "למרחקים מפליגות הספינות - אוסף שירי נמל וים לציון 70 לנמל תל אביב", בהפקת העמותה למורשת הזמר העברי.
בשנת 1988 הוקלט השיר בידי ירדנה ארזי ויצא באלבום "תחנה בדרך".
הערות שוליים

1 2  אלי אלון, סיפורו של הפזמונאי בנימין אביגל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 באוגוסט 2019
1 2 3 4  בנימין אביגל, באתר דודיפדיה - פרוייקט שימור המוסיקה הישראלית של דודי פטימר
↑  דודי פטימר, מפוחית הפה
↑  דפנה ארד, מתה הזמרת מרים אביגל, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2016
↑  רן בוקר, הזמרת מרים אביגל הלכה לעולמה, באתר ynet, 22 באוקטובר 2016
↑  מודעת אבל - בנימין אביגל
↑  בת הדייג, באתר יוטיוב
↑  אלת הברקת, באתר זמרשת
↑  אש בוערת, באתר זמרשת
↑  הד מדברי, באתר זמרשת
↑  כולם קוראים לי בובה, באתר זמרשת
↑  נגני מפוחית, באתר זמרשת
↑  צמד חמד, באתר זמרשת
↑  רונו בשיר עליז, באתר זמרשת
↑  תוף מרים, באתר זמרשת
↑  אמנון ותמר, באתר שירונט
↑  בדרך לתבור, באתר שירונט
↑  הפטנט מתימן, באתר שירונט
↑  קוטפי הכותנה, באתר בית לזמר העברי
↑  יום הולדת לפרחים, באתר שירונט
↑  הוא היה רב חובל, באתר שירונט
↑  הורה בת עשרת, באתר בית לזמר העברי
↑  שאול ויהונתן, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  כולנו פה אחד, באתר בית לזמר העברי
↑  כלנית במסילה, באתר בית לזמר העברי
↑  עלם עם פרח, באתר בית לזמר העברי
↑  עשרה כושים קטנים, באתר זמרשת
↑  האומר לך שלום איך אומר להתראות, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  הקמיע, באתר בית לזמר העברי
↑  בת הדייג, באתר בית לזמר העברי
↑  בת הדייג, באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308112005171  ISNI: 0000 0004 3605 0907  LCCN: n2014043836  MusicBrainz: 9b1d3145-4a4b-45bb-8eca-bbc9948d6d8c  VIAF: 97387362   WorldCat (עם VIAF): 97387362
ברל'ה זילברברג

דב ברל'ה זילברברג (11 במרץ 1928 - 3 ביולי 2007) היה אתלט ישראלי, אלוף ישראל, שיאן ישראל וזוכה מדליית כסף מהמכביה השלישית בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה

זילברברג נולד בפולין. בנו של אליעזר. היה בהכשרה של קיבוץ דליה. הוא כונה "הרץ מהרי אפרים". הוא התגייס לפלמ"ח, ושרת בחטיבת הראל, בגדוד הרביעי בפלוגה ז'. הוא לחם בכל קרבות הגדוד. יחד עם רעייתו זהבה חשמונאי היה בין מייסדי קיבוץ הראל ועבד כמזכיר החוץ של הקיבוץ. בשנת 1954 עזב עם משפחתו את קיבוץ הראל וחזר לקיבוץ דליה.
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בתל אביב באוקטובר 1950 זכה זילברברג במדליית כסף, בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.60 מטר, אחרי ספילקין מדרום אפריקה (13.34 מטר) ולפני נסים קיוויתי שייצג את אנגליה.
בתחרות שנערכה במרץ 1951 קבע זילברברג בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 13.18 מטר שיפור לשיאו של יצחק קלויזנר (13.07 מטר). חודשיים לאחר מכן, הוא שיפר את שיאו והעמידו על 13.26 מטר.
בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ 1952 קבע זילברברג בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 13.52 מטר, שיפור לשיא הוותיק בן ה-5 שנים של א. יצחקי (13.28 מטר). שלושה שבועות לאחר מכן, הוא קובע תוצאה טובה משיאו - 13.57 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בתל אביב בספטמבר 1953 זכה זילברברג במדליית ארד, בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.26 מטר, אחרי רוברט ריטנברג מארצות הברית (13.63 מטר) ודוד קושניר מישראל (13.58 מטר).
נפטר ב-3 ביולי 2007.
שיאים אישיים

קפיצה משולשת: 13.52 מטר (1952), שיא ישראל בעבר
הערות שוליים

1 2 3  "התקפת מצח" של אתלטי "הפועל" על טבלת השיאים, דבר, 30 במרץ 1952
↑  ברל'ה זילברברג, באתר הפלמ"ח
1 2  ספורט - אתלטיקה קלה, על המשמר, 18 במרץ 1951
↑  זהבה זילברברג, באתר הפלמ"ח
↑  הישגי הפועל בזגרב, דבר, 1 ביוני 1951
↑  ספורט - אתלטיקה קלה, על המשמר, 20 באפריל 1952
↑  במכביה ה-4, דבר, 22 בספטמבר 1953
בנעד גולדווסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בנובמבר 1950 (בן 74) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
בנעד גולדווסר (נולד ב-1 בנובמבר 1950) הוא אורולוג, ממציא, יזם ומשקיע ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל ויו"ר של מספר חברות בתחום הבריאות.
גולדווסר חיבר, לבד ובמשותף, יותר מ-120 מאמרים מדעיים ו-19 פרקים בספרים שעוסקים באורולוגיה. בנוסף, היה עורך שותף של שני ספרים בתחום האורולוגיה השיקומית.
ביוגרפיה

גולדווסר נולד בישראל. בשנת 1975 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובין השנים 1975–1978 שירת בחיל השריון. בוגר קורס קציני הרפואה הראשון של צה"ל בבה"ד 1. במהלך מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982 שירת כמפקד פלוגה רפואית, נפצע קשה בעת כיבוש נמל התעופה של ביירות ושוחרר בדרגת רב-סרן.
בשנת 1978 החל גולדווסר את התמחותו באורולוגיה במרכז הרפואי שיבא בתל השומר, וסיים אותה ב-1984. לאחר מכן יצא להשתלמות במשך שנה באוניברסיטת דיוק, ומיד לאחריה המשיך להשתלמות של שנה נוספת במאיו קליניק, שם פיתחטכניקה באמצעותה מחליפים את שלפוחית השתן, לאחר שזו הוסרה בעקבות גידולים סרטניים פולשניים, במקטע משוחזר של המעי הגס.
מיד עם חזרתו לישראל בשנת 1987 מונה גולדווסר למנהל מחלקת אורולוגיה במרכז הרפואי שיבא ולפרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הוא מילא תפקידים אלה עד לשנת 1996, אז עזב את העיסוק ברפואה לטובת קריירה עסקית.
בשנת 1997 סיים גולדווסר לימודי מנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

בשנת 1993 היה גולדווסר שותף בהקמת VidaMed, שהונפקה בנאסד"ק שנתיים לאחר הקמתה, ונמכרה למדטרוניק. ב-1994 היה מראשוני חברת מדינול, החברה המובילה בישראל לייצור ציוד רפואי, אשר חברה בהמשך לבוסטון סיינטיפיק על מנת לקדם את הפעילות השיווקית ולהגדיל את היקף המכירות של התומכנים (stents) שייצרה.
בשנת 1995 היה שותף בהקמת חברת ריטה מדיקל, שהונפקה בנאסד"ק בשנת 2000, וב-1996 ייסד במשותף את חברת אופטונול, שנרכשה ב-2009 על ידי חברת אלקון. משנת 2003 ועד לשנת 2008 כיהן פרופ' גולדווסר כמנכ"ל GI-View, חברה המייצרת self-propelled and self-navigating miniaturized colonoscope אשר זכה לאישור ה-מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ושגולדווסר נמנה עם מייסדיה.
בשנת 2013 מונה לדירקטור עצמאי בחברת ביוקנסל הנסחרת בבורסת תל אביב, ובשנה לאחר מכן מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת לידקס, סטארט אפ המפתח מכשור קרדיולוגי. 
 בשנת 2016 מונה גולדווסר לדירקטור בחברת Emerald, חברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק.
בפברואר 2021 גולדוואסר מונה ליו"ר דירקטוריון חברת אינספריה טכנולוגיות.
השקעות ואקזיטים

בשנת 1997, לאחר פרישתו מעיסוק ברפואה, ניהל את ביומדיקל, קרן הון סיכון אותה הקים בשיתוף עם חברת טבע, אריסון השקעות ולאונרד אברמסון, המייסד והמנכ"ל לשעבר של חברת U.S. Healthcare. לקרן היו מספר אקזיטים, בהם:
חברת אקס.טי.אל (XTL), הנסחרת בבורסת לונדון ובנאסד"ק
חברת Colbar, שנמכרה לחברת ג'ונסון אנד ג'ונסון
חברת Remon Medical, שנרכשה על ידי בוסטון סיינטיפיק
חברת Biocontrol, אשר מכרה את הפעילות בתחום האורולוגיה לחברת American Medical System, וממשיכה לפתח את מוצר הדגל שלה לסיוע במקרי אי-ספיקת לב. בשנת 2010 השקיעה חברת מדטרוניק 70 מיליון דולר במרכז המחקר של החברה.
חברת גמידה סל (Gamida Cell) העוסקת במחקר בתחום תאי הגזע, שסיימה את השלב השלישי בניסויים הקליניים בארצות הברית ובאירופה. בשנת 2014 ביצעה חברת נוברטיס השקעה בחברה עם אפשרות עתידית לרכוש אותה.
בשנת 2016 השיק גולדווסר, בשיתוף עם SAIL – חברת ההשקעות של ממשלת שנחאי, קרן הון סיכון בהיקף של 300 מיליון דולר המיועדים להשקעות בחברות הפועלות בישראל ומתמחות במחקר ובפיתוח בתחום מדעי החיים, והוא פועל כיועץ לקרן. הוא גם מונה לנציג הזר הראשון של הקרן הציבורית Ibn Sino של אוזבקיסטן.
עם החברות בהן משקיע גולדווסר נמנות: פורסייט, שפיתחה מערכת עזרה לנהג('אנ) תלת־ממדית, וננו דיימנשן, שעוסקת במחקר ופיתוח מדפסת תלת מימד. בשנת 1994 השקיע הון ראשוני במדקון, חברת מחשוב רפואי בתחום הקרדיולוגיה, שנרכשה על ידי מקסן, חברת מחשוב הבריאות הגדולה בעולם. נמנה גם עם המשקיעים בחברת V-Wave, שפיתחה שתל לטיפול באי-ספיקת לב.
חברויות ציבוריות

יושב ראש ועד העמותה לילדים בסיכון
לשעבר חבר סנאט באוניברסיטת תל אביב
לשעבר חבר במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל.
חייו האישיים

בנעד חי בתל אביב עם בת זוגו, ענת טמיר. בנו, ד"ר יהונתן גולדווסר, הוא בוגר מסלול מדעי הבריאות וטכנולוגיה של MIT ואוניברסיטת הרווארד.
הוא מרבה לעסוק בתחומי הביואתיקה, ההיסטוריה, המוסר והמחשבה המדינית, ולחקור אותם. על מנת להרחיב את ידיעותיו בנושא אף למד במשך שנה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

1 2 3  גולדווסר בנעד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 בינואר 2003
↑  גולדווסר בנעד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 בינואר 2003
↑  חן שליטא וגלי וינרב, ‏פרופסור אקזיט, באתר גלובס, 17 במרץ 2010
↑  Benad Goldwasser Inventions, Patents and Patent Applications - Justia Patents Search, patents.justia.com
1 2  בנעד זאב גולדוסר - דירקטורים, באתר directors.dundb.co.il
↑  Highlights from our 4th Annual Investment Event in Israel - Trendlines, ‏2014-02-23 (ארכיון)
↑  אורן שטרנברג, פרופ' בנעד גולדווסר מונה ליו"ר הדירקטוריון של אינספירה טכנולוגיות, באתר אייס, 28 בפברואר 2021
↑  Company Overview of MediTech Partners, Bloomberg.com
↑  Aviva Mishmari, Goldwasser: Israel is cutting itself off at the knees - Globes English, Globes, ‏14/03/2002
איתי שגב (כדורסלן)

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1995 (בן 29) כפר תבור שבישראל
 עמדה:  פ. פורוורד/סנטר
 גובה:  2.04 מטרים
 מספר:  18 ,9, 11 ,6
 קבוצות כשחקן
 2012–2018   2013–2014   2014–2015   2018–2019   2019–2020   2020–2021   2021–2023   2023–:  מכבי תל אביב   ← הפועל חולון   ← הפועל גלבוע גליל מכבי ראשון לציון   עירוני נהריה   גראבלין דנקירק   הפועל ירושלים   עירוני נס ציונה
 הישגים כשחקן
 אליפות המדינה (1): (2018)   גביע המדינה (4): (2012/2013, 2015/2016, 2016/2017,2022/2023)  גביע ווינר (2): (2012/2013,2015/2016)  
 
איתי שגב (נולד ב-15 ביוני 1995) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בנבחרת ישראל בכדורסל בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בעירוני נס ציונה.
ביוגרפיה

איתי שגב נולד וגדל בכפר תבור.
בנעוריו שיחק כדורסל בהפועל עמק יזרעאל.
בתקופת לימודיו בתיכון עבר לאקדמיה למצוינות בספורט במכון וינגייט שם למד שנתיים.
ביוני 2024 נישא שגב ליעל
קריירה

ב-2012 הצטרף שגב למכבי תל אביב וחתם על חוזה ארוך טווח. הוא היה שחקן מוביל בקבוצת הנוער שלה וחבר בסגל הקבוצה הבוגרת אך זכה לדקות משחק מועטות.
בעונת 2013/2014 הושאל להפועל חולון.
בעונת 2014/2015 הושאל להפועל גלבוע גליל, הוא רשם ממוצע של 5.3 נקודות ו-3.9 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2015/2016 חזר לשחק במכבי תל אביב, הוא סיים את העונה עם ממוצע של 5.2 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן המשתפר בליגה. בתום העונה מימשה הקבוצה את האופציה להשארתו בקבוצה לשנתיים נוספות. לקראת עונת 2017/18 מונה להיות הקפטן של הקבוצה. ב-22 בינואר 2018 הוא הודח מתפקיד זה לאחר שביקש לעזוב את הקבוצה מספר פעמים, בשל חוסר בדקות משחק.
ב-26 ביוני 2018 חתם לעונה אחת במכבי ראשון לציון עם אופציה לעונה נוספת בקבוצה.
ב-15 ביולי 2019 חתם בעירוני נהריה לעונה אחת. ב-22 ביוני 2020, במשחק מול הפועל גלבוע גליל, קלע שגב שיא קריירה של 19 נקודות.
ביוני 2020 חתם בגראבלין הצרפתית לעונת 2020-2021.
ב-9 ביולי 2021, חזר לישראל וחתם לשנתיים בהפועל ירושלים. בעונת 2022/23 מונה לקפטן הקבוצה.
ב-9 ביולי 2023, עזב את ירושלים וחתם בעירוני נס ציונה לשנתיים.
נבחרת ישראל

שגב היה חבר בסגל נבחרת ישראל עד גיל 16 שהשתתפה באליפות אירופה דרג ב' ב-2011.
שגב היה בסגל הנבחרת עד גיל 18 באליפויות אירופה דרג ב' ב-2012 וב-2013.
בשנת 2014 הצטרף לנבחרת העתודה ושיחק עמה באליפות אירופה עד גיל 20 בה סיימה במקום השביעי. הוא רשם באליפות ממוצע של 6.3 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק.
ב-2015 היה חבר בסגל נבחרת העתודה לאליפות אירופה עד גיל 20 שנערכת באיטליה ורשם 7.1 נקודות ו-6.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביוני 2016 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת.
תארים > מכבי תל אביב

אליפות המדינה (1): (2018)
גביע המדינה (3): (2012/2013, 2015/2016, 2016/2017)
גביע ווינר (2): (2012/2013, 2015/2016)
תארים > הפועל ירושלים

גביע המדינה: 2022/23
הערות שוליים

↑  אור שקדי, ורד כהן‏, טבק: "מאמן יכול להיות מפוטר בכל מצב, צריך להתמודד עם זה", באתר וואלה, 3 ביוני 2016
↑  דובי פיק, ‏איתי שגב צפוי להיות הקפטן הבא של מכבי ת"א, באתר ONE‏, 13 בספטמבר 2017
↑  אפרת עמורבן, איתי שגב הודח מתפקיד קפטן מכבי ת"א, באתר ynet, 22 בינואר 2018
↑  אור שקדי‏, עוזב את מכבי תל אביב: איתי שגב סגר את תנאיו במכבי ראשון לציון, באתר וואלה, 24 ביוני 2018
↑  אהרל'ה ויסברג‏, ישראלי ראשון בקו הקדמי: איתי שגב חתם בעירוני נהריה, באתר וואלה, 15 ביולי 2019
↑  יוצא לאירופה: איתי שגב חתם בגראבלין-דנקרק הצרפתית, באתר וואלה, 8 ביוני 2020
↑  חוזר מצרפת: איתי שגב חתם בירושלים, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏11 ביולי 2021
↑  איתי שגב, באתר האליפות
בני ברבש

| --- | --- |

בני ברבש, 2022
 לידה:  8 באוגוסט 1951 (בן 73) באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
בני ברבש (נולד ב-8 באוגוסט 1951) הוא תסריטאי, במאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ברבש נשוי לאדריכלית סיגל סרוסי ואב לשלושה בנים. מתגורר בהרצליה.
פילמוגרפיה נבחרת

מאחורי הסורגים
מאחורי הסורגים 2
אחד משלנו
מיי פירסט סוני - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
החולמים (סרט, 1987) (עם ערן פרייס)
ללקק ת'תות (1992)
דרך הנשר
זמן אמת
אש צולבת
מלח הארץ
סיטון - סדרת טלוויזיה (ערוץ 1)
טירונות - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
מילואים - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
כוונות טובות - סדרת טלוויזיה (ערוץ 2)
האמת העירומה - סדרת טלוויזיה (ערוץ 10)
ספריו

היקיצה הגדולה, 1982
מיי פירסט סוני, 1994
הילוך חוזר, 2003
המפץ הקטן, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
החיים בחמישים דקות, הוצאת אקס ליבריס וידיעות ספרים, 2014
מצבים בפוטנציה, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2022
לקריאה נוספת

בני ברבש, המפץ הקטן, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 437–444, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, "הברבשים חוזרים לצבא", הארץ, 16 באפריל 1998.
↑  גל פרל פינקל, כדורסל מנצחים בהגנה, ומלחמה?, באתר זמן ישראל, 16 בנובמבר 2020.
↑  היום לפני 29 שנה, באתר הארץ, 11 במאי 2011
↑  בועז כהן, כלל וכלל לא צפוי, עיתון נט"ל, גיליון 10 במאי 2008.
↑  דוד שליט, ‏מורשת קרב, באתר גלובס, 8 במרץ 2007.
↑  יובל פלוטקין, בני ברבש: "אנחנו כל הזמן על סף מלחמת אזרחים", באתר ynet, 3 בדצמבר 2021
↑  בני ברבש, העברת הריבונות, באתר העין השביעית, 23 בינואר 2023
↑  יואב בירנברג, עצרת עולם התרבות נגד המהפכה: "מי שרוצה מלחמה יקבל מלחמה", באתר ynet, 16 במרץ 2023
↑  תמר טרבלסי חדד, דיווח: קיש ביטל את פרס ישראל בגלל זכייה של איש ההייטק שמחה נגד הממשלה, באתר ynet, 25 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258281805171  BNE: XX4979569  BnF: cb155165520 (data)  GND: 115462953  ICCU: UBOV963268  ISNI: 0000 0001 2276 3322  LCCN: n84072711  NTA: 176937161  SUDOC: 122144228  VIAF: 10154513   WorldCat (עם VIAF): 10154513 
ברבש נואם בכיכר חורב שבחיפה במסגרת הפגנות המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע, אפריל 2023
בתי הקברות לחללי אויב

מיכה בר-עם, "בית קברות לחללי אויב, הגליל", 1989
בתי הקברות לחללי אויב הם מספר אתרי קבורה, הנמצאים בחזקתו ובאחריותו של צה"ל. הם משמשים לקבורת גופות של חיילי אויב מצבאות סדירים ושל מבצעי פעולות טרור אשר נהרגו בקרבות עם חיילי צה"ל.
היסטוריה

אתר הקבורה הראשון הוקם ליד גשר אדם בבקעת הירדן בשלהי שנות ה-70. נקברו בו גופות של מחבלים מן השטחים ומסתננים שחדרו מירדן ונהרגו על ידי צה"ל. בין השאר נקברו בו המחבלים שביצעו את פיגוע כביש החוף במרץ 1978. אתר הקבורה השני הוקם ליד גשר בנות יעקב שבגליל העליון. בו נקברו גופות לוחמי אויב שנהרגו בקרבות עם צה"ל ברצועת הביטחון בלבנון.
בשנת 2000 הועתק האתר מאזור גשר בנות יעקב לתחומי מחנה צה"ל בעמיעד. אתר זה הוא שטח מגודר ומסומן בשלט. אדמתו חשופה ואין נעשות בו עבודות גינון סדירות. הקברים בו אינם מסומנים במצבות קבע אלא בשלטים. שם נקברו בין היתר גופות של אנשי חזבאללה שנהרגו במלחמת לבנון השנייה.
הטיפול בגופות חללי האויב וקבורתן נתון בידי אגף כוח האדם בצה"ל והרבנות הצבאית הראשית. הוא נעשה בהתאם להוראותיה של פקודת מטכ"ל בנושא זה. הקבורה היא ארעית, מתוך הנחה כי גופותיהם של חללי האויב יוחזרו לארצותיהם בעתיד. הקבורה נעשית ללא טקס, בארון עם מספר סידורי, לאחר תיעוד כל פרט הקשור לזיהוי הגופה.
אתר הקבורה בצפון ישראל הוזכר בתקשורת פעמים אחדות על רקע עסקאות חילופין שנערכו במהלך השנים בין ישראל לבין חזבאללה. במהלכן הוציאה ישראל מקבריהן שם גופות של אנשי הארגון והשיבה לו אותן בתמורה להשבת חטופים וחללים ישראלים מלבנון.
ב-2017, לאחר הפסקה של מספר שנים, חזרה ישראל לקבור מחבלים מיהודה ושומרון בבית הקברות ליד גשר אדם.
מיקומי האתרים

בית הקברות הסמוך לעמיעד הוא בית הקברות הנמצא בתוך בסיס צה"ל בעמיעד ובו כ-500 קברים של חיילים ומחבלים פלסטינים ולבנונים, שרובם נהרגו במלחמת לבנון הראשונה או לאחריה.
בית הקברות ליד גשר אדם בבקעת הירדן הוא בית קברות מוקף חומה הממוקם בסמוך לגשר אדם שבבקעת הירדן, ש בו יותר מ-100 קברים, ועל הקברים הללו יש מספרים סידוריים מ-"5003 – 5107" והם אינם משקפים את המספר האמיתי של הגופות המוחזקות בידי ישראל.
בית העלמין "רבידים" נמצא גם הוא בבקעת הירדן.
בית העלמין שחיטה ממוקם בכפר ואדי אל-חמאם, מצפון לעיר טבריה. מרבית הגופות בו הן נהרגי הקרבות באזור בקעת הירדן בשנות ה-60 ושנות ה-70. בבית קברות זה יש כ-349 גופות.
הערות שוליים

↑  בית הקברות לחללי אויב הועבר לצומת עמיעד, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2001
↑  שרה ליבוביץ-דר, ‏בית הקברות של גופות המחבלים, באתר מעריב אונליין, 9 בדצמבר 2014
↑  רועי מנדל, על חלקי גופתם המתה: כשהאויב נקבר אצלך, באתר ynet, 8 ביולי 2011
↑  אליאור לוי, איתמר אייכנר, אלישע בן קימון ויואב זיתון, המדינה חשפה בבג"ץ: קברנו מחבלים בבית קברות לחללי אויב, באתר ynet, 13 בספטמבר 2017
↑  כיכר השבת, ‏נחשף: מחבלים נקברו בבית קברות לחללי אויב, באתר כיכר השבת, 13 בספטמבר 2017
בגדאד

ערך זה עוסק בעיר הבירה של עיראק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
דגל בגדאדדגל בגדאד

פוטומונטז' של בגדאד
 מדינה:  עיראק עיראק
 ראש העיר:  עלאא' אלעמארי
 תאריך ייסוד:  762
 שטח:  204.2 קמ"ר
 גובה:  34 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,126,755 (2018)
  ‑ במטרופולין:  11,206,300 (2009)
 קואורדינטות:  33°20′00″N 44°26′00″E﻿ / ﻿33.3333333333333°N 44.4333333333333°E﻿ / 33.3333333333333; 44.4333333333333
 אזור זמן:  UTC +3
 https://amanatbaghdad.gov.iq
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עיראק מוגדלת) מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. בגדאד(למפת עיראק רגילה) מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. בגדאד   (למפת בגדאד מוגדלת) בגדאד(למפת בגדאד רגילה) בגדאד tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בַּגְדַאד או בַּגְדַד (בערבית: ‏بغدادקובץ:Baghdad.ogg‏Ⓘ‏, בתעתיק מדויק: בַּעְ'דַאד) היא בירת עיראק ואחת הערים הגדולות במזרח התיכון.
העיר בנויה על שני עברי נהר החידקל ומספר גשרים מחברים בין שני חלקיה. מקור שמה של העיר הוא בשפה איראנית קדומה, ופירושו "דבר הניתן על ידי האל" או "דבר הנברא על ידי האל" ("בגא" אל + "דתא"/"דאד" נתון). בגדה המערבית של נהר החידקל הוקמה עיר עתיקה בצורת עיגול שנקראה גם בשם קריית השלום וכיום ניתן לזהותה בשכונת "א-סלאם" (השלום). בצדו המזרחי של נהר החידקל נמצאת עיר עתיקה נוספת שהוקמה על ידי המוסלמים כובשי בבל העתיקה.
היסטוריה > ייסוד העיר

בגדאד נוסדה על חופו המערבי של החידקל, במסגרת הכיבוש הערבי של מסופוטומיה, על ידי הח'ליפה השני של בית עבאס, ג'עפר אל-מנסור, בשנת 762.
האתר שעליו נבנתה העיר נבחר בשל שיקולים צבאיים, כלכליים ואקלימיים:
השטח מישורי ושכן ליד נהר החידקל שאדמותיו פוריות ומעובדות. הנהר שימש גם כנתיב מסחר שבו יכלו הספינות לשוט מבלי לחשוש מסכנותיו של הים הפתוח.
באזור זה נבנתה רשת תעלות מים לשתייה ולחקלאות.
האקלים של האזור נוח וממוזג (מדרום לבגדאד יורדים רק כ-30 יום גשם)
במקום עברה דרך ראשית, וזו הייתה נקודת מפגש לשיירות סוחרים.
כמו כן, בשל נגישותה הגבוהה, היה ניתן להזרים אליה כוחות צבא במהירות בעתות חירום.
תנאים אלו הבטיחו אספקה סדירה של סחורות ומים לצבאות ולתושבי העיר.
תהליך בנייתה נמשך כ-4 שנים (עד 766 לספירת הנוצרים). על פי העדויות ההיסטוריות, השתתפו בבנייתה כ-100 אלף בעלי מלאכה מרחבי הח'ליפות. לאחר כמה עשרות שנים הפכה לאחת הערים המפוארות והמפורסמות ביותר בעולם הערבי.
בגדאד החליפה את כופה, בירתו של עלי ואת ודמשק בירת השושלת האומיית כבירת האימפריה המוסלמית ועד מהרה האפילה על קטסיפון בירת האימפריה הפרתית והאימפריה הפרסית-הסאסאנית שהייתה במרחק של כ-30 קילומטר ממנה.
עוד בימי שלטונו של הח'ליפה הארון אל-רשיד החלה תקופת הזוהר של בגדאד, ובימיו של הח'ליפה אל-מאמון (יורש כיסאו של הארון אל-רשיד) נודעה בגדאד בכל ארצות ערב כעיר המפוארת ביותר במבניה, כמרכז מסחרי עשיר, וכמקום מגורים לגדולי החכמים והמלומדים הערביים. בגדאד התפתחה במהירות ומספר תושביה הגיע ל-2 מיליון.
היסטוריה > העיר העגולה של בגדאד

במרכזה של בגדאד (שם שנגזר מפרסית; בערבית נקראה העיר "מדינת א-סלאם" או "דאר א-סלאם" (עיר השלום או בית השלום) ניצבה העיר העגולה ("אל מַדַוַרה") שבמרכזה ארמון הח'ליף והמסגד הגדול. לידם נמצאו קסרקטיני המשמר ולשכת האוצר. את המבנים הללו הקיפה חומה עגולה ולצידה נבנו בתי מידות של המקורבים לחצר. את העיר חילקו ארבעה רחובות בתבנית צלב, שחיברו בין ארבעה שערים גדולים, שנקבעו בחומה היקפית כפולה. בצפון-מערב שער דמשק, בצפון-מזרח שער ח'וראסאן, בדרום-מערב שער בצרה ובדרום-מזרח שער כופה. הרובע כולו עמד בצילו של מבצר מגן. סביב העיר העגולה התפתחו שכונות, רבעי מגורים ומסחר ותעלות מים רבות שנועדו להגן על העיר מפני התקפות.
תוך זמן קצר של התפתחות מואצת התפתחה העיר גם לגדתו המזרחית של הנהר, עליו נמתחו שלושה גשרים. בגדה המזרחית הוקם רובע פאר שנקרא "דאר אלח'ליפה", בו נבנו ארמונות מפוארים ששימשו את משפחת הברמכים ומקורביהם. בדרום מערב העיר נמצא רובע המסחר והתעשייה הזעירה אלכרח' ("הכרך") ובו חיו יהודים רבים שעברו אליו מאזור שפך תעלת עיסא לחידקל, שנקרא "מחלת אלעתיקה".
בגדאד הייתה מרכז של חיי תרבות והשכלה פורחים. הח'ליפים עודדו את תרגומם של טקסטים פילוסופיים ומדעיים יווניים לערבית, והמלומדים הערבים למדו ופיתחו אותם.
ראשיתה של הפילוסופיה האסלאמית בתנועת התרגומים שיזמה השושלת העבאסית. בגדאד, בירתה של השושלת, שימשה מקום מפלט נוח למלומדים פגאנים ומינים נוצריים שנמלטו מן המערב. באמצעות תרגומים מן היוונית לסורית ולערבית השתמרו כתביהם של גדולי ההוגים הפגאניים של העת העתיקה בנושאים מגוונים: אתיקה, כתבים פוליטיים, מחקרים מתחום פילוסופיית הטבע, מתמטיקה, אסטרונומיה ואסטרולוגיה. בשילובן של חכמת הודיות ופרסיות פותחו מדעים אלה ושוכללו בארצות שתחת שלטון האסלאם.
בין ההוגים הבולטים של תקופה זו בבגדאד ניתן למנות את אל-פאראבי, אל-ע'זאלי, אל-ראזי.
המוסדות הראשונים בהם התבצע טיפול בהפרעות נפשיות בגישה רפואית נפתחו ככל הנראה במזרח התיכון החל מהמאה השמינית, כאשר ידוע במיוחד בית החולים שנפתח בבגדאד על ידי הפילוסוף והרופא אל-ראזי.
מקור נוסף של ידע בו עשו מלומדי בגדאד שימוש הוא טקסטים הודיים, מהם למדו על הספרה אפס, ופיתחו את השיטה העשרונית.
המושג "אלגוריתם" נגזר משמו של מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי, מתמטיקאי שחי בבגדאד במאה התשיעית.
תחום נוסף שהתפתח בבגדאד היה התאולוגיה. התחוללו בה מחלוקות קשות בין זרמים בשאלת רצונו החופשי של האדם מול כוחו היודע כל של האל. זרם המועתזילה סבר שלאדם חופש בחירה וכי האל אינו יודע מראש במה יבחר, ואילו זרם הקדריה אימץ את הגישה שגורלו של האדם נגזר מראש, וכי אין לו חופש בחירה.