stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון בויגה
קריירה

את הקריירה הקולנועית שלו החל בסרט "השכונה VS חייזרים" מ-2011 בהפקתו ובימויו של ג'ו קורניש. הוא זכה על תפקידו בפרס בלאק ריל (אנ') לשחקן הטוב ביותר, היה מועמד לפרס השחקן המבטיח הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי ולפרס אמפייר לשחקן המבטיח הטוב ביותר.
ב-2014 נבחר לגלם את דמותו של פין בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים". על תפקידו בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" זכה בפרס באפט"א לשחקן המבטיח ביותר ופרס אמפייר לשחקן המבטיח הטוב ביותר.
בשנת 2020 שיחק בסרט "אדם, לבן וכחול", שהוא סרט אחד מתוך חמישה בסדרת הסרטים האנתולוגית‏ "גרזן קטן" שביים סטיב מקווין לרשת BBC One, בהפצה של אולפני אמזון. בסרט בויגה גילם את לירוי לוגן, קצין במשטרת המטרופולין של לונדון שהקים את איגוד המשטרה השחורה וניסה לבצע רפורמה בכוח המשטרה מבפנים. על תפקידו זה זכה בויגה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה וכך גבר על מתמודדים ותיקים כמו ברנדן גליסון ודונלד סאת'רלנד.
בשנת 2022 שיחק בויגה בסרט האקשן ההיסטורי "לוחמת" בבימויה של ג'ינה פרינס בית'ווד (אנ').
באוקטובר 2024, פורסם כי בויגה ודניאל דדויילר יגלמו את אוטיס רדינג ואשתו זלמה רדינג בסרט ביוגרפי בשם "Otis & Zelma".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | השכונה VS חייזרים | מוזס |  |
| 2011 | Junkhearts | ג'מאל |  |
| 2013 | חצי שמש צהובה | אוגוו |  |
| 2014 | חלומות אימפריאליים | במבי |  |
| 2015 | מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר | FN-2187/פין |  |
| 2017 | המעגל | טיי |  |
| 2017 | דטרויט | מלווין דיסמוקס |  |
| 2017 | מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי | FN-2187/פין |  |
| 2018 | פסיפיק רים: המרד (אנ') | ג'ייק פנטקוסט | גם מפיק |
| 2019 | מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר | FN-2187/פין |  |
| 2021 | צדק עירום | קאסי |  |
| 2022 | לוחמת | המלך גזו (אנ') |  |
| 2022 | נקודת שבירה (אנ') | לאנס |  |
| 2023 | הם שיבטו את טיירון | פונטיין / צ'סטר / טיירון |  מועמד פרס Black Reel להופעה הראשית הטובה ביותר (2024) |
| 2024 | רבל רידג' |  |  |
| יפורסם בהמשך | Otis & Zelma | אוטיס רדינג |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | להיות אנושי | דני קרטיס | 4 פרקים |
| 2011 | חוק וסדר: UK | ג'מאל קלארקסון | פרק: "Survivor's Guilt" |
| 2012 | My Murder | שאקילוס טאונסאנד | סרט טלוויזיה |
| 2013 | The Whale | וויליאם בונד | סרט טלוויזיה של BBC One |
| 2014 | 24: לחיות יום נוסף | כריס טאנר | 4 פרקים |
| 2015 | Major Lazer | בלאק-מרקט | דיבוב; 10 פרקים |
| 2016 | Tinkershrimp & Dutch | הולנדי | דיבוב; 5 פרקים |
| 2018-2017 | מלחמת הכוכבים: כוחות הגורל | פין | דיבוב; 2 פרקים |
| 2018 | גבעת ווטרשיפ | ביג-ויג | דיבוב; 4 פרקים |
| 2020 | גרזן קטן: אדום, לבן וכחול | לירוי לוגן | סרט טלוויזיה של BBC One; כחלק מסדרת סרטי "גרזן קטן" |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס NAACP Image | השחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע | הם שיבטו את טיירון | מועמדות |  |
מבצע אגד

אתר זיכרון למבצע אגד
מבצע אגד הידוע גם בשם פעולת כונתילה או קרב כונתילה היה פעולת תגמול שערך צה"ל בליל 28 באוקטובר 1955 נגד המוצבים המצריים באזור כונתילה בסיני. במהלך הפעולה נהרגו 17 חיילי צבא מצרים ושני חיילי צה"ל.
רקע

במסגרת הסכם שביתת הנשק הישראלי-מצרי שנחתם בשנת 1949, נקבע כי אזור תל ניצנה (או בשמו הערבי: עוג'ה אל חפיר) יהיה מפורז ולא תותר הכנסת כוחות צבא אליו. כמו כן נקבע כי לא תהיינה עמדות מצריות שיהיו קרובות לניצנה יותר מאבו עגילה ואל קוסימה. בשנת 1953 הקימה ישראל באזור את היישובים גבעת רחל ובארותיים.
בהדרגה החל צבא מצרים לבסס את מערכות ההגנה שלו בסמוך לגבול. המצרים בנו כשבעה מוצבים מחופרים על מצוקי הצבחה וראס-סירם, ושיכנו גדוד חיילים סדירים אשר תוגבר בתותחים. המקום גם זכה לחיפוי מצד חיל האוויר המצרי. כדי להשלים את מערך ההגנה, פלשה מצרים לשטח הישראלי ממש, ובנתה את מוצב ההגנה "לילי" בתוך שטח ישראל. ישראל שלחה בקשות לממשלת מצרים לפנות את המוצבים, אולם המצרים התעלמו.
ב-26 באוקטובר תקף כוח מצרי את משטרת בארותיים. שוטר אחד נהרג, שלושה נפצעו ושניים נחטפו. היה זה הקש ששבר את גב הגמל, וממשלת ישראל החליטה להורות לרמטכ"ל משה דיין להגיב במהירות האפשרית על הפרת הסכם שביתת הנשק.
תוכניות

מבצע אגד הוצג כנקמה על ההתקפה בבארותיים. עם זאת, בפועל המבצע היה בסך הכל פעולות הסחה להתקפה גדולה נועזת ושאפתנית הרבה יותר - מבצע הר געש. היעד שנבחר לצורך ביצוע המשימה היה מבנה המשטרה בכונתילה, צומת דרכים במזרח סיני, באגנו העילי של נחל פארן, כחמישה קילומטרים ממערב לגבול ישראל-מצרים. המבנה הורכב משני בניינים גדולים מרובעים, בתוכם חצר, לידם בניין ששימש כמחסן אספקה וקצת הלאה בניין עם מספר אגפים. בפינות בניינים אלו נמצאו צריחים אשר שימשו כקיני מכונות ירייה. הבניינים עצמם נבנו על תלים תלולים קשי גישה. הכוח המצרי כלל שתי מחלקות (סה"כ 60 איש), אשר היו מצוידות היטב בשלל סוגי נשק. מרבית החיילים במבנה היו סודאנים, ולמרבה האירוניה, חלקם אף התנגדו לשלטון המצרי בסודאן.
הכוח הישראלי הורכב מלוחמי גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, וכלל בסה"כ 200 איש. הם צוידו בנשק קל, ולא קיבלו חיפוי מתותחים או מרגמות. כמו כן החיילים קיבלו הוראה לא להסב נזק למבנה או לפגוע בבדואים באזור, אלא לקחת שבויים ותו-לא.
| סד"כ צנחנים במבצע אגד> שם הכוח | סד"כ צנחנים במבצע אגד> מפקד | סד"כ צנחנים במבצע אגד> הרכב הכוח | סד"כ צנחנים במבצע אגד> מטרות |
| --- | --- | --- | --- |
| כוח א' | מאיר הר-ציון | סיירת צנחנים | תקיפת המבנה מכיוון דרום. |
| כוח ב' | רפאל (רפול) איתן | פלוגה ה' | תקיפת הבניין המרכזי. |
| כוח ג' | משה (מוסה) עפרון | פלוגה ב' | כיבוש המבנה הצפוני. |
| כוח ד' | חיים נדל |  | החסימה הצפונית. |
| כוח ה' | טוביה (טיבי) שפירא |  | החסימה הדרומית. |
הקרב

הקרב עצמו נמשך בין 20 ל-25 דקות בלבד, אולם הוא נחשב למופת של התמדה, כוח רצון ודבקות במשימה. הכוח יצא מבסיסו ברכבים בליל 28 באוקטובר, אולם 15 ק"מ לפני היעד הם נתקלו במכשול לא עביר. בדרך כלל במקרה כזה המבצע מתבטל והכוחות חוזרים לבסיסם, אולם כוחות צה"ל בכל זאת ירדו מהרכבים ועשו את שארית הדרך רגלית. בשעה 1:00 הגיע הכוח אל היעד, ושם התפצל למספר ראשים. כוח אחד נתקל בסיור מצרי, וגירש אותו. לאחר מכן הסתער הכוח כולו על המבנה.
הכוחות המצריים היו ערניים ובכוננות מלאה, והשיבו אש עקשנית. רק לאחר שכוחות צה"ל פגעו בקני המקלעים בצריחים, הם הצליחו לפרוץ למבנה והחלו לסרוק באש חדר אחר חדר. חיילים מצריים רבים נכנעו במקום. עם זאת, באחת הפעמים חיילים מצריים צעקו מאחד החדרים שהם נכנעים, וכאשר חייל צה"ל נכנס לחדר כדי לאסוף אותם הם פתחו עליו באש ופצעו אותו קשה. בקרב נהרגו 12 חיילים מצריים, ו-29 נשבו. מתוך השבויים 7 היו פצועים, וחיילי צה"ל סחבו אותם על כתפיהם. כמו כן הובאו לשטח נשק רב וציוד צבאי. בשעה 3:00 הסתיימה המשימה וחיילי צה"ל עזבו את האזור עם המלקוח.
תוצאות

לעומת 12 ההרוגים המצריים, לצה"ל היו שני הרוגים - רב-טוראי אמנון אבוקאי וטוראי יעקב מזרחי. מבין ארבעת הפצועים של צה"ל, שלושה נפצעו בתחילת הקרב כאשר המקלעים על המבנה פתחו באש, ואחד נפצע בעת טיהור המבנה (ראו לעיל). שני לוחמים אמנון אבוקאי שנהרג, ורפאל איתן, קיבלו על חלקם במבצע את "עיטור העוז". יעקב מזרחי שנהרג גם הוא, קיבל את "עיטור הגבורה".
כאמור לעיל, מבצע אגד היה מלכתחילה פעולת הסחה למבצע גדול בהרבה - מבצע הר געש. המבצע נפתח ב-2 בנובמבר והסתיים בניצחון ישראלי מוחץ שבסופו סופחה ניצנה לישראל. להסחת מבצע אגד היה חלק רב בניצחון במבצע הר געש.
הערות שוליים

1 2  אנדרטה לזכר פעולת כונתילה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  תיאור הפשיטה הנועזת, חרות, 30 באוקטובר 1955
↑  רשימת הנופלים
↑  הסכם שביתת הנשק, סעיף שמונה, 3.
↑  גדוד מצרי שלם באזור ניצנה, חרות, 1 בנובמבר 1955
↑  סילונים מצריים באזור ניצנה, דבר, 2 בנובמבר 1955
↑  כוח מצרי תקף משטרת בארותיים, דבר, 27 באוקטובר 1955
↑  כל החיילים בכונתילה היו סודאנים, חרות, 1 בנובמבר 1955
↑  פגישה עם שבויים מצריים, מעריב, 31 באוקטובר 1955
1 2 3 4 5  מבצע אגד באתר הצנחנים
↑  סיירת הצנחנים באתר הצנחנים
↑  פלוגה ה' באתר הצנחנים
↑  משה (מוסה) עפרון באתר הצנחנים
↑  פלוגה ב' באתר הצנחנים
↑  גל פרל, "חבר'ה, עוד חמש דקות, עוד עשר דקות, נחזיק מעמד, הסורים יישברו", הבלוג על הכוונת, ‏ 10 בפברואר 2025.
↑  רשימת מקבלי העיטורים באתר הצנחנים
↑  מבצע הר געש באתר הצנחנים
סיסי ספייסק

| --- | --- |

סיסי ספייסק, 2010
 לידה:  25 בדצמבר 1949 (בת 75) קויטמן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Elizabeth Spacek 
 סוגה מועדפת:  קאנטרי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע  תיגון קוויתמן 
 בן או בת זוג:  ג'ק פיסק (1974–?) 
 צאצאים:  סקיילר פיסק
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (31 במרץ 1981)  פרס בחירת המבקרים לליהוק הטוב ביותר (2011)  פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הראשית (2001)  פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע (2011)  פרק איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקנית הטובה ביותר (2001)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1980)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (2001)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1986)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרי אליזבת "סיסי" ספייסק (באנגלית: Mary Elizabeth "Sissy" Spacek; נולדה ב- 25 בדצמבר 1949) היא זמרת ושחקנית קולנוע זוכת פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב. ידועה בין השאר בשל גילומה של הדמות הראשית בסרט "קארי", וכן בתפקיד הראשי בסרט "בתו של כורה הפחם", עליו זכתה בפרס האוסקר.
קורות חיים

ספייסק נולדה במזרח מדינת טקסס לאב ממוצא צ'כי ולאם ילידת טקסס. לאחר סיום לימודיה התיכוניים' עברה לניו יורק במטרה לפתח קריירת משחק.
קריירה

ספייסק החלה את דרכה כזמרת קאנטרי. היא הקליטה סינגל אחד, בשם "ריינבו". בעזרתו של בן דודה, השחקן ריפ טורן, נרשמה למכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרט "Prime Cut" משנת 1972, בו הופיע גם ג'ין הקמן. סרט שעסק בסחר בנשים ובמכירתם לעבדות. תפקידה המשמעותי הראשון היה בסרט המסע\פשע של טרנס מאליק, "שבילי הזעם" (1973), בו כיכבה לצד מרטין שין. על סט הסרט פגשה את הבמאי ג'ק פיסק והם התחתנו באפריל 1974.
תפקיד הפריצה שלה היה בסרטו של בריאן דה פלמה, "קארי" (1976), עיבוד לספרו של סטיבן קינג. בסרט היא גילמה את הדמות הנושאת את שם הסרט, קארי, באופן סנטימנטלי נערה בעייתית עם כוחות טלקינזיס. תפקיד זה הביא לה מועמדות ראשונה לפרס האוסקר. ארבע שנים אחר כך היא גם זכתה באוסקר על תפקידה ב"בתו של כורה פחם" (1980), סרטו של מייקל אפטד שהיא דרמת ביוגרפיה מוזיקלית, בה ספייסק גילמה את זמרת הקאנטרי לורטה לין. בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס גראמי על שירתה בפסקול הסרט. עוד במהלך שנות השמונים הייתה ספייסק מועמדת לפרס האוסקר שלוש פעמים נוספות. על הסרטים: "נעדר" (1982), לצד ג'ק למון, "הנהר" (1984), לצד מל גיבסון ו"פשעים שבלב" (1986). ב-1981 הופיעה בסרט "איש מחוספס" לצד אריק רוברטס, ובשנת 1985 הופיעה בסרט "מארי". ספייסק מרבה להופיע גם בסרטי טלוויזיה כמו "עניין פרטי" (1992) של HBO, "מקום לאנני" (1994), "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר" של HBO, "מעבר לנדרש" (1996), "מיילדת" (2001) ו"קריאה אחרונה" (2002). בנוסף הופיעה בסרטים כגון "JFK תיק פתוח" (1991), של אוליבר סטון, "נבל העשב" (1995), עיבוד לספרו של טרומן קפוטה, "פגיעה", עם ג'יימס קובורן, הקומדיה "פגז מן העבר" (1999), עם ברנדן פרייז'ר, "סיפור פשוט" (1999), של דייוויד לינץ', "מעיין הנצח" (2002), "בית בקצה העולם" (2004), סרט האימה "הצלצול 2" (2005), "אחי, אני והיא" (2006) ו"ארץ קרה" (2006).
עשתה קמבק בשנת 2001 כשגילמה את רות' פאולר בדרמה "בחדר המיטות". בסרט גילמה אישה שבנה נרצח והופכת בשל כך לאישה מרירה. הופעתה העוצמתית בסרט הביאה לה מועמדות חמישית לפרס האוסקר, ואת פרס גלובוס הזהב כשחקנית בסרט דרמה.
ב-2002 שיחקה בדרמת הטלוויזיה "שיחה אחרונה" לצד ג'רמי איירונס. בשנת 2011 היא ככבה בסדרת טלוויזיה שצולמה על בסיס ספרו של  כריס בוג'אליאן "מיילדות". בשנת 2012 שיחקה בסרט "המלכודת" (אנ'), לצדו של קריס קריסטופרסון. בשנת 2015 הופיעה בסדרה "קשר דם". בשנת 2018 שיחקה בסרט "הג'נטלמן והאקדח", לצדו של רוברט רדפורד.
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד הראשי לצד ג'יי קיי סימונס בסדרת הדרמה והמד"ב "שמי הלילה" ברשת אמזון פריים וידאו; אודות הסדרה על זוג מבוגר שמגלה שער בחצר האחורית שלהם שמוביל לכוכב לכת נטוש. באותה שנה כיכבה לצד דסטין הופמן, ג'ק הופמן, ובתה, סקיילר פיסק, בסרט הקומדיה "אהבה זה כל העניין".
בשנת 2025 שיחקה במיני-סדרה של הולו, "Dying for Sex" בתור גייל.
חוסה קורטס

חוסה ריקרדו קורטס (בספרדית: José Ricardo Cortés; נולד ב-8 בספטמבר 1994 בקאלי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הפועל חדרה מליגת העל.
קריירת מועדונים

קורטס החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ריאל אמריקה מליגת המשנה הבוליביאנית, ובהמשך שיחק בקבוצות אתלטיקו בוקרמנגה מליגת העל הקולומביאנית, קלוב דסטרויירס מליגת העל הבוליביאנית, דיושג'ר מליגת העל ההונגרית, קושיצה מליגת המשנה הסלובנית, אל-ירמוכ מליגת העל הירדנית ובוראץ באניה לוקה מליגת העל של בוסניה והרצגובינה. ב-1 בינואר 2024 חתם בקרלוס מנוצ'י מליגת העל הפרואנית. ב-16 בינואר 2025 חתם בהפועל חדרה ארבעה ימים לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-1 מול עירוני טבריה במסגרת משחק ליגה שבו הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
הערות שוליים

↑  רענן ברנובסקי‏, חיזוק לחלק הקדמי: חוסה קורטס חתם בהפועל חדרה, באתר וואלה, 16 בינואר 2025.
אבו מוחמד אל-עדנאני

אַבּוּ מֻחַמַּּד אלְ-עַדְנַאנִיּ (בערבית: أبو محمد العدناني; שמו האמיתי הוא טַהּ סֻבְּחִי פַלַאחַה طه صبحي فلاحة; 1977–2016), היה טרוריסט סורי אשר נודע בתור הדובר הרשמי של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש), ממקימי הארגון ומהבכירים שבו. לאחר סדרת חיסולים של בכירי הארגון בין 2014 ל-2015, אל-עדנאני הפך לשני בחשיבותו למנהיג המדינה האסלאמית, אבו בכר אל-בגדאדי, והיה מבין מקימי הארגון האחרונים שעדיין נותרו בחיים. דיווחים בתקשורת הציעו שבנוסף לתפקידיו הוא גם אחראי על יחידה מיוחדת בשם "אמני", שהוקמה על ידי הארגון בשנת 2014 ומטרותיה הן שיטור פנימי וביצוע פעולות מחוץ לשטח המדינה האסלאמית. מחלקת המדינה של ארצות הברית הציעה פרס של 5 מיליון דולר על מסירת מידע שיוביל לתפיסתו. ב-30 באוגוסט 2016 הודיעה סוכנות הידיעות של דאעש, "אעמאק", שאל-עדנאני חוסל סמוך לחלב. ב-12 בספטמבר 2016 אישר משרד ההגנה האמריקאי שכוחות הקואליציה חיסלו מהאוויר את אל-עדנאני.
ביוגרפיה

אל-עדנאני נולד בשנת 1977 בעיירה בינש באזורים הכפריים של נפת אידליב במערב סוריה. לאמו קראו ח'דיג'ה חאמד. בצעירותו הוא זומן לחקירה מספר פעמים ואף נעצר על ידי מנהל המודיעין הכללי הסורי לפחות שלוש פעמים; באחת הפעמים הוא נעצר באל-בוכמאל כאשר ניסה לראשונה לחצות לשטח עיראק. הוא בילה מספר חודשים בכלא ולבסוף שוחרר לאחר שסירב למסור מידע למרות העינויים. על פי הביוגרפיה פרי עטו של טורקי אל-בינאלי (מופתי בחרייני של המדינה האסלאמית), אל-עדנאני החל את חייו בתור טרוריסט בשנת 2000. מפקדו הראשון היה אבו אנס א-שאמי, מבכירי ארגון א-תוחיד. הוא נשבע אמונים לאבו מוסעב א-זרקאווי, יחד עם שלושים וחמישה פעילים אחרים מסוריה, כשבתוכניתם היה להילחם במשטרו של בשאר אל-אסד. עם זאת, לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק התוכניות השתנו, ואל-עדנאני הפך לאחד הלוחמים הזרים הראשונים בעיראק שנלחם בכוחות הקואליציה בעיראק. בשנת 2004 היה אחד מאחרוני הלוחמים שנסוגו מהעיר פלוג'ה לאחר קרב עיקש עם הכוחות האמריקנים. במאי 2005 נעצר על ידי כוחות הקואליציה במחוז אל-אנבאר בעיראק תחת שם בדוי, "יאסר ח'לף חוסיין נזאל א-ראווי", והוא שוחרר סופית בשנת 2010. פקיד במודיעין העיראקי טען שהוא משתמש במספר רב של שמות בדויים כמו "ג'אבר טאהא פלאח", "אבו מוחמד אל-עדנאני", "טהא אל באנשי", "אבו בכר אל-ח'טאב", ו"אבו סאדק אל-ראווי". לאחר שחרורו הוא חי בעיר חדית'ה במחוז אל-אנבאר במערב עיראק, שהייתה כר פורה עבור ג'יהאדיסטים של ארגון אל-קאעידה בעיראק.
כחבר במדינה האסלאמית

בשל היותו וותיק למדי בארגון שנוסד על ידי א-זרקאווי, לאל-עדנאני היה כבר מקום מכובד בקרב חבריו הטרוריסטים. א-זראקווי סמך עליו עד כדי כך שאפשר לו לקבל החלטות באופן עצמאי ולבצען בלי להתייעץ עמו, ורק לעדכן אותו. בנוסף הוא היה המפקד של מנאף עבד אל-רחים אל-ראווי - מנהיג בכיר של אל-קאעידה באזור בגדאד. במהלך שהותו בכלא האמריקני, אל-עדנאני הכיר את אבו בכר אל-בגדאדי, שעתיד להיות ראש ארגון המדינה האסלאמית. לאחר שחרורו חזר לסוריה ולחם נגד המשטר הסורי תחת מנהיג אל-קאעידה בסוריה אחמד א-שרע ולאחר הקרע בין אל-קאעידה בעיראק להנהגת אל-קאעידה העולמית ו"בגידת" א-שרע, הוא הפך ליד ימינו של אל-בגדאדי והפך לדמות דומיננטית בארגון בתחום ההסברתי והמבצעי. משרד ההגנה של ארצות הברית כינה אותו "האדריכל הראשי של פיגועי החוץ של דאעש" וטען שבין היתר היה אחראי על תכנון תקיפות במדינות המערב, תיאום תנועת פעילים ועידוד באופן ישיר לפעילות טרור נגד אזרחים ואנשי צבא. ב-18 באוגוסט 2014, מחלקת המדינה האמריקנית הכריזה עליו כעל טרוריסט עולמי וב-15 באוגוסט הדבר אושר על ידי מועצת הביטחון של האו"ם. ב-4 בינואר 2016 היו דיווחים שאבו מוחמד אל-עדנאני נפצע באורח קשה בתקיפה אווירית עיראקית ליד באראוונה שבחדית'ה בעיראק, וכי הוא עבר למוסול לצורך התאוששות.
נאומים

כדובר של המדינה האסלאמית, אל-עדנאני נתן מספר לא מבוטל של נאומים. בחלקם הוא תקף את המערב, ובחלקם את ארגונים יריבים כמו גם ארגון האם - אל-קאעידה ונודע כ"כלב התקיף" של המדינה האסלאמית. ב-22 בספטמבר 2014, אל-עדנאני נשא נאום ארוך אשר היה ההוראה הרשמית הראשונה של המדינה האסלאמית לתומכיה להרוג לא-מוסלמים במדינות מערביות. באותו נאום אל-עדנאני אמר בין היתר:
אם אתה יכול להרוג אמריקאי או אירופאי - במיוחד את הצרפתים המטונפים - או אוסטרלי, או קנדי, או כל כופר אחר... כולל אזרחים של מדינות אשר חברות בקואליציה נגד המדינה האיסלמית, אז תסמוך על אללה, ותהרוג אותו בכל אופן ודרך שתוכל לעשות. רסק את ראשו עם סלע, או שחוט אותו בסכין, או דרוס אותו עם המכונית שלך, או זרוק אותו ממקום גבוה, או חנוק אותו, או הרעל אותו.
מותו

ב-30 באוגוסט 2016 הודיעה המדינה האסלאמית כי אל-עדנאני מת "מות קדושים" במחוז חלב. הפדרציה הרוסית טענה שאל-עדנאני חוסל בתקיפה של חיל האוויר הרוסי יחד עם כ-40 לוחמים. מאידך, גורם רשמי במשרד ההגנה האמריקני שלא הזדהה אמר כי כוחות הקואליציה ביצעו תקיפה אווירית בעיירה אל-באב צפונית לעיר חלב אשר התמקדה במנהיג בכיר של דאעש, וכי הם מנסים לאשר האם הוא אכן נהרג. גורם ביטחוני כינה את לקיחת האחריות על ידי הרוסים כבדיחה מגוחכת. איש מודיעין אמריקני טען שהוא נהרג מספר ימים לאחר שנפצע באל-באב. דיווחים אחרים מייחסים זאת לחיל האוויר הטורקי.
בעקבות מותו הוקדש לו פרק המתאר את אודותיו וספדו לו בביטאון "רומיה" מטעם מוסד ההסברה של דאעש, ותמונתו הופיעה בעמוד השער. בשלב זה לא ברורה זהות מחליפו בארגון דאעש.
הערות שוליים

↑  אל עדנאני פותח במלחמה עם כולם (ערבית)
↑  אתר משרד ההגנה האמריקאי, 30 באוגוסט 2016
צחי הנגבי

יצחק שמיר בעת ביקור ברפא"ל. מאחוריו עוזרו, צחי הנגבי, ומימינו יוסף לוין, איש רפא"ל' 1985
צחי הנגבי (נולד ב־26 בפברואר 1957) הוא ראש המטה לביטחון לאומי והיועץ לביטחון הלאומי של ראש ממשלת ישראל. בעבר כיהן כחבר כנסת מטעם הליכוד וקדימה וכשר בממשלות ישראל. כמו כן, שימש גם כסגן שר החוץ, יו"ר ועדת החוץ והביטחון, יו"ר ועדת הכלכלה, יו"ר ועדת הכנסת ויו"ר הקואליציה.
הנגבי נבחר לראשונה לכנסת בשנת 1988, והיה חבר כנסת מאז כמעט ברציפות, כולל חמש שנים במפלגת "קדימה". בסוף 2010 פרש מן הכנסת לאחר שהורשע בעדות שקר בעניין מינויים פוליטיים ונגזר עליו קנס, מאסר על תנאי וקלון. הוא שב לכנסת לאחר הבחירות הבאות בשנת 2013.
ראשית דרכו

הנגבי נולד בירושלים לאנשי לח"י - עמנואל הנגבי, ממפקדי המבצעים של המחתרת, וגאולה כהן, לימים ח"כ מהליכוד ומהתחייה. היה לו אח אוטיסט, יאיר, שנפטר בגיל 20. הוריו התגרשו כשהיה בן חמש והוא גדל עם אמו בתל אביב.
הנגבי שימש כתב נוער במעריב לנוער. בשירותו בצה"ל היה כתב בעיתון במחנה. לאחר שהצליח להעלות את הפרופיל הרפואי שלו, התנדב לשרת בחטיבת הצנחנים ושירת בגדוד 202, כשהוא ממשיך לדווח על קורותיו לעיתון במחנה. לאחר שחרורו עבד ככתב בגלי צה"ל.
את פעילותו הפוליטית החל בהתארגנות נגד שלום עכשיו. בדצמבר 1979 תקף, יחד עם ישראל כ"ץ, סטודנטים פלסטינים באוניברסיטה העברית באמצעות אלות ושרשראות ברזל. בעקבות קטטה אחרת בקמפוס האוניברסיטה הוא הורשע בעבירה של תגרה במקום ציבורי ונדון למאסר על תנאי וקנס. עם נסיגת כוחות צה"ל מסיני ופינוי העיר ימית התבצר הנגבי, ביחד עם כמה מחבריו, על אנדרטת ימית, ורק לאחר הפצרות מרובות הסכים לרדת מן האנדרטה.
ב-1979 נבחר ליו"ר התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה העברית. כמו כן כיהן כיו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל עד 1982.
בעת היותו יו"ר התאחדות הסטודנטים שימש גם יושב ראש מועצת המנהלים של חברת הנסיעות הסטודנטיאלית איסתא. יחד עם ישראל כץ הגיש תלונה בה טען שמנהלי החברה פעלו להבריח את נכסי איסתא לחברה אחרת שהוקמה: איסתא ליינס. שופטת בית משפט השלום בירושלים, אסתר קובו, זיכתה בשנת 1987 את כל הנאשמים ובפסק דינה ציינה לגבי עדותו של הנגבי: "בעדותו לא תמיד הייתה האמת העובדתית נר לרגליו". ב-1981 הוצב במקום ה-18 ברשימת מפלגת התחיה בבחירות לכנסת העשירית.
בעל תואר ראשון מהחוג ליחסים בינלאומיים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר ראשון מהפקולטה למשפטים באוניברסיטה זו.
פעילות במפלגת הליכוד

הנגבי כיהן כיו"ר מטה ההסברה של הליכוד ועוזרו של שר התחבורה חיים קורפו. בשנים 1984–1986 כיהן כיועצו של שר החוץ יצחק שמיר, ובשנים 1986–1988 היה מנהל לשכתו של שמיר בתפקידו כראש הממשלה.
החל משנת 1988 כיהן הנגבי כחבר כנסת מטעם הליכוד (עד פרישתו לקדימה בשלהי הכנסת השש עשרה). בכנסת ה-13 כיהן כיו"ר ועדת הכלכלה של הכנסת. במקביל לחברותו בכנסת השלים את לימודי המשפטים, והתמחה בעריכת דין אצל עורך הדין רוני בר-און (לימים שר בממשלת ישראל).
פעילות במפלגת הליכוד > שר המשפטים

ב־18 ביוני 1996 מונה לשר הבריאות. בספטמבר 1996 מונה למ"מ שר המשפטים במקומו של יעקב נאמן, נגדו נפתחה חקירה פלילית. כעבור שלושה חודשים מונה לשר המשפטים והתפטר מתפקיד שר הבריאות.
כשר המשפטים הביא בפני הכנסת, בין היתר, את הצעות החוק הבאות:
החוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 3), בנובמבר 1996, שהרחיב את סמכות בית המשפט להיאבק בתופעות של אלימות במשפחה;
חוק בתי המשפט לעניינים מנהליים, בינואר 1997, שמאפשר לאזרח לנהל את ההתדיינות שלו עם רשויות השלטון בהליך יעיל ומהיר יותר, בלא להיזקק לעתירה לבג"ץ העמוס לעייפה;
חוק לעזרה משפטית בין מדינות, בפברואר 1997, שמקל על שיתוף הפעולה בין מדינת ישראל לבין מדינות זרות, בהליכים פליליים ואזרחיים;
חוק שירות נתוני אשראי, בדצמבר 1997, שנועד להסדיר את תחום מתן וקבלת האשראי כך שתקטן האפשרות לפגיעה בחיי המסחר והכלכלה;
חוק שירות הביטחון הכללי, במרץ 1998, שהסדיר את סמכויותיו ותפקידיו של השב"כ ואת דרכי הבקרה והפיקוח על פעולותיו;
תיקונים לחוק העברת אסירים לארצותיהם וחוק ההסגרה, במאי 1998, שנועדו לאזן בין שני יעדים: עשיית דין עם עבריינים, תוך שמירה על מעמדם וזכויותיהם של חשודים אזרחי ישראל;
חוק איסור הלבנת הון, בחודש אפריל 1999, שנועד לשלב את ישראל במערכה העולמית נגד העבריינות, בפרט בתחום הפשע המאורגן, הסחר בסמים והטרור.
בעת שכיהן כשר המשפטים היה מעורב בפרשת בר-און חברון, שבמהלכה נטען כי הטעה את הממשלה ואת בנימין נתניהו בקשר לעמדתו של אהרן ברק באשר למינויו של בר-און. היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, החליט שלא להגיש כנגדו כתב אישום בעניין זה.
בשנת 1998 נטען כי בעת שהנגבי שימש יושב ראש ועדת משנה של ועדת הכלכלה של הכנסת, שעסקה בחקיקת חוקים למלחמה בתאונות הדרכים, שימש כמנכ"ל בשכר של עמותה בשם "דרך צלחה". גם בעניין זה חקרה המשטרה, ואף בעניין זה מצא היועץ המשפטי כי אין מקום להגיש כתב אישום כנגד הנגבי.
פעילות במפלגת הליכוד > השר להגנת הסביבה ושר התחבורה

בשנת 2001 מונה הנגבי לשר לאיכות הסביבה. בתפקיד זה הוביל את העברת חוק הפיקדון על בקבוקים ומכלי משקה. בשלהי 2002, סמוך לבחירות לכנסת ה-16, מונה לשר התחבורה נוסף על תפקידו כשר לאיכות הסביבה.
פעילות במפלגת הליכוד > שר לביטחון פנים

ב־2003 מונה לשר לביטחון הפנים. בעקבות המינוי התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ בטענה כי העובדה שהנגבי היה מעורב בפרשיות רבות פוסלת אותו מלמלא את התפקיד. בג"ץ דחה את העתירה.
כשר לביטחון הפנים יזם הנגבי, בין היתר, את ההחלטות הבאות:
אוגוסט 2003 – הורה למשטרת ישראל לאפשר ביקורי יהודים ותיירים בהר הבית, לאחר שאלה נמנעו, בהנחיית ערפאת, מאז ספטמבר 2000. מאז פתיחת הר-הבית מתקיימת באתר שגרת ביקורים מוסדרת, חמישה ימים בשבוע, בשעות קבועות.
מרץ 2004 – הקבינט החברתי-כלכלי אישר את הצעת הנגבי להקים יחידת משטרה ארצית למאבק בפשיעה כלכלית (יאל"כ). ייעודה הוגדר: "הובלת מאבק כלל מערכתי לצמצום תופעות של פשיעה כלכלית – הוצאת כספים או מניעת כספים מן הקופה הציבורית או אובדן ונזק לנכסים ציבוריים".
מאי 2004 – הציע לממשלה את מועמדותו של ניצב משה קראדי, מפקד מחוז הדרום במשטרה, לכהונת מפכ"ל המשטרה. הצעה זו התקבלה בהפתעה, בשל החלטת הנגבי לדלג על פני מועמדים ותיקים יותר. הנגבי הסביר כי הצעד נועד להצעיר את סגל הפיקוד הבכיר במשטרה ולרענן את הנהגתה. הממשלה אישרה פה אחד את מינויו של קראדי למפכ"ל ה-15 של המשטרה, החל מ-1.8.04.
יולי 2004 – [דרוש מקור] הציג בפני הכנסת תיקון לחוק: הקמת מאגר DNA במשטרת ישראל. ההצעה – תיקון לחוק סדר הדין הפלילי (נטילת אמצעי זיהוי ומאגר אמצעי זיהוי) – נועדה לסייע למחלקה לזיהוי פלילי במשטרה לפענח פשעים שלא ניתן לגלות את זהות מבצעיהם באמצעות המאגרים הקיימים במשטרה – מאגרי טביעות האצבע, ומאגר התצלומים. הצעת החוק אושרה.
ב-2005 הצביע בכנסת בעד תוכנית ההתנתקות. בשנת 2006 בעקבות מלחמת לבנון השנייה הסביר כי התוכנית הייתה שגויה. בראיון לרשת ב' הסביר כי "ההתנתקות הייתה טעות, התפרשה כחולשה והחולשה הזו הזמינה מתקפה בעזה ובצפון". לימים, בשנת 2020, הסביר לראיון בערוץ 11 את תמיכתו בתוכנית בכך שלא רצה לשלם מחיר פוליטי, "אני לא הייתי מוכן להיות הפראייר שמצביע נגד".
פעילות במפלגת קדימה

בנובמבר 2005 מונה הנגבי ליו"ר זמני של הליכוד, בעקבות פרישת יו"ר הליכוד אריאל שרון מהמפלגה והקמת קדימה. ב-7 בדצמבר הודיע הנגבי על הצטרפותו לקדימה. "הלב אמר להישאר בבית הפוליטי שבו גדלתי", אמר הנגבי, "אבל ההיגיון הממלכתי אמר להצטרף למהלך הפוליטי ההיסטורי לצידו של ראש הממשלה". הנגבי, שתמך בקריאה ראשונה בהצעת החוק ליישום תוכנית ההתנתקות, הודה כי "בעמדות המדיניות שלי יש תזוזה מתמשכת לאורך השנים". הצטרפותו של הנגבי לשרון בלטה במיוחד על רקע ידיעות לפיהן המשטרה תמליץ להעמידו לדין בפרשת המינויים (כפי שאכן עשתה כעבור זמן לא רב), אבל הנגבי דחה טענות בדבר קשר בין הדברים.
בדצמבר 2005, הוא הודיע על התפטרותו מהכנסת ("המנדט שלי שייך לליכוד, אני מחזיר אותו לליכוד").