stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיגפריד גראסיה
קריירה > קריירת מועדונים

גראסיה נולד וגדל בגווה שבקטלוניה, ובצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. החל מ-1949, כשהיה בן 17, החל לשחק באספניה אינדוסטריאל, ששימשה קבוצת משנה לברצלונה. בעונת 1952/53 החל להשתלב גם בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, במקביל לכך ששיחק עוד באספניה אינדוסטריאל. את הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון 4-3 על דפורטיבו לה קורוניה במחזור הפתיחה של הליגה, ב-14 בספטמבר 1952. עד סוף העונה שיחק בארבעה משחקי ליגה נוספים, כשבאחרון שבהם, נגד ריאל אוביידו ב-25 בינואר 1953, אף כבש שער בכורה במדי הקבוצה ועזר לקבוצתו לנצח 4-1. ברצלונה זכתה באותה עונה בדאבל - זכייה באליפות ובגביע הגנרל - אך כאמור חלקו של גראסיה בתארים היה מצומצם.
גם בשתי העונות הבאות, בהן עדיין היה חלק מסגלה של אספניה אינדוסטריאל, השתתף במספר משחקים של ברצלונה. בעונת 1953/54 הופיע 6 פעמים בקבוצה הבוגרת ובזו שאחריה 4 פעמים. החל מעונת 1955/56 הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, ובעונה זו פתח ב-26 מבין 30 מחזורי הליגה, עת סיימה הקבוצה במקום השני. בעונת 1956/57, עם דומנק בלמניה כמאמן הקבוצה, היה גראסיה שותף לזכייתה של ברצלונה בגביע הגנרל. בליגה, בה הגיעה ברצלונה למקום ה-3, פתח ב-27 משחקים וכבש שער אחד, במשחק בו ניצחה ברצלונה את סלטה ויגו ב-25 בנובמבר 1956. בעונה שלחר מכן המשיך גראסיה להיות שחקן קבוע בהגנת הקבוצה, והוא זכה עמה בגביע ערי הירידים בסוף העונה.
בעונת 1958/59, עם הלניו הררה הארגנטינאי כמאמן, זכה גראסיה עם ברצלונה בדאבל פעם נוספת, כשהוא ממשיך להיות מעמודי התווך של הקבוצה. ברצלונה הצליחה לזכות באליפות שנייה ברציפות בעונה שלאחר מכן. לאחר שהסתיימה הליגה, הודחה ברצלונה בחצי גמר גביע אירופה על ידי ריאל מדריד, וכן זכתה בגביע ערי הירידים פעם נוספת. בסוף העונה הררה עזב את תפקידו. בתקופה שלאחר מכן התחלפו מאמני הקבוצה באופן תדיר, וברצלונה דשדשה בליגה. בעונת 1960/61 סיימה במקום הרביעי בלבד, אך למרות זאת, בפעם הראשונה בתולדותיה הגיעה ברצלונה לגמר גביע אירופה, בו הפסידה 3-2 לבנפיקה ליסבון. בעונת 1961/62 פתח גראסיה בכל 30 משחקי הליגה וכבש שער אחד בבעיטת עונשין ב-14 בינואר 1962, אז הפסידה ברצלונה לאתלטיק בילבאו בתוצאה 3-2. לאזלו קובאלה התמנה לתפקיד המאמן במהלך העונה, אך לא הצליח לעזור לברצלונה לזכות באליפות והיא סיימה במקום השני.
החל מעונת 1962/63 פחת מעמדו של גראסיה בקבוצה והוא שותף בכמות קטנה יותר של משחקים. בעונה זו שיחק ב-18 משחקי ליגה וכבש שער אחד, בהפסד ברצלונה לריאל סרגוסה ב-16 בדצמבר 1962. קובאלה פוטר והוחלף על ידי ז'וזפ גונסלבו. ברצלונה נתקלה בחוסר הצלחה בליגה והגיעה למקום השישי בלבד. אף על פי כן, הצליח גונסלבו להוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הגנרל, אחרי ניצחון 3-1 על ריאל סרגוסה במשחק הגמר, שנערך בקאמפ נואו. גראסיה פתח בהרכב הקבוצה במשחק זה. בעונת 1963/64 הופיע גראסיה 8 פעמים בלבד בליגה, בהן הבקיע את שערו האחרון במדי ברצלונה, במשחק בו הביסה ברצלונה את אספניול, יריבתה העירונית, 5-0, ב-19 באפריל 1964. בשתי העונות הבאות הופיע ב-4 משחקים בלבד, ובתום עונת 1965/66 פרש גראסיה ממשחק, בגיל 33. ב-12 באוקטובר 1966 נערך לכבודו ולכבוד מרטי ורז'ס משחק פרידה מול בנפיקה ליסבון.
קריירה > קריירת נבחרות

גראסיה הופיע לראשונה במדי נבחרת ספרד במשחק מוקדמות יורו 1960, הלכה למעשה שמינית גמר, נגד פולין ב-28 ביוני 1959, בו ניצחה ספרד 4-2. ספרד, עם גראסיה בהרכבה, ניצחה גם בגומלין 3-0 ועלתה לשלב רבע הגמר של המוקדמות - ממנו מעפילים לטורניר הגמר - אך ספרד סירבה לנסוע לברית המועצות ולכן הודחה טכנית. בהמשך השתתף גראסיה ב-6 משחקי ידידות, אך לא באף משחק במוקדמות מונדיאל 1962, מהן העפילה ספרד לטורניר הגמר, שנערך בצ'ילה. גראסיה נכלל בסגל הנבחרת. המונדיאל נפתח עם הפסד ספרד לצ'כוסלובקיה. לאחריו גראסיה השתתף בשני משחקיה הבאים של הנבחרת, בניצחון 1-0 על מקסיקו ובהפסד 2-1 לברזיל, וספרד הודחה כבר בשלב הבתים.
תארים

אליפות ספרד (3): 1952/1953, 1958/1959, 1959/1960
גביע הגנרל (4): 1952/1953, 1956/1957, 1958/1959, 1962/1963
גביע ערי הירידים (3): 1955–1958, 1958–1960, 1965/1966
קופה אווה דוארטה (1): 1953
אמנון בזק

| --- | --- |
הרב בזק
הרב בזק
 לידה:  13 בדצמבר 1966 (בן 57) ג' בטבת ה'תשכ"ז ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישיבת הר עציון
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב יהודה עמיטל, הרב אהרן ליכטנשטיין, הרב יעקב מדן, הרב אריה בינה, הרב יואל בן נון.
 חיבוריו:  מקבילות נפגשות   נקודת פתיחה   שמואל א - מלך בישראל   שמואל ב - מלכות דוד   עד היום הזה   ניצחוני בני   יחזקאל - הנביא שהיה בן אדם
 
הרב אמנון דב בזק (נולד בג' בטבת ה'תשכ"ז, 13 בדצמבר 1966) הוא ר"מ בישיבת הר עציון, מרצה לתנ"ך במכללת הרצוג, עורך ומחבר ספרים ומאמרים. במשך שנים כתב בעלון שבת בשבתו.
ביוגרפיה

נולד בשכונת רחביה בירושלים, לעורך הדין משה בזק, בנו של בצלאל בזק, ולזהבה לבית פרנק, נכדתם של הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים, ושל שלמה שטמפפר, ראש העיר הראשון של פתח תקווה.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר שבירושלים, ובשנת תשמ"ה הצטרף לישיבת הר עציון. ערך שני כתבי עת של הישיבה - דף קשר ועלון שבות. הוא שירת במסגרת ה"הסדר" ברבנות הצבאית, הוסמך לרבנות וסיים תואר B.Ed במכללת יעקב הרצוג. הרב בזק שימש כר"מ בישיבת נתיב מאיר, ומשנת תשנ"ט הוא ר"מ בישיבת הר עציון. ערך את עלון השבת "שבת בשבתו" ומספר ספרים. הרב בזק מלמד תנ"ך במכללת הרצוג ובבית המדרש לנשים מגדל עוז.
הרב בזק כתב ספרים ומאמרים על התנ"ך. הוא מרצה בימי העיון בתנ"ך המתקיימים במכללת הרצוג מדי קיץ, וכן בבתי מדרש לתנ"ך. בבית המדרש הווירטואלי של ישיבת הר עציון פורסמו כמאתיים משיעוריו בכתב ובעל פה. כמה מקרובי משפחתו מכהנים במשרות תורניות, בהם דודו השופט יעקב בזק ובני דודו הרב חיים בזק, הרב אליהו בזק והרב מאיר בזק, ובן דודו מצד אמו, הרב דוד כהן. בן דוד אחר הוא שי בזק.
השקפת עולמו

הרב בזק מפרסם מאמרי אקטואליה באתרים כגון ynet וכיפה.
בשנת תשנ"ג פרסם חוברת לנוער - "וחי בהם - מבחן ערכים" - שעל פיה מבחינה הלכתית ממשלת ישראל רשאית למסור שטחים תמורת שלום אמת. במהלך תוכנית ההתנתקות חתם על עצומה נגד סירוב פקודה. הוא פרסם מאמרים נגד הנפת שלטים על ידי חיילים ונגד סירוב פקודה בנוגע לפינוי התנחלויות, כיוון שלדעתו מעשים כאלו הם הכנסת עמדות פוליטיות, ולא הלכתיות, לתוך מערכת צבאית. בשנת 2009 קרא להצביע למפלגת הבית היהודי בראשות דניאל הרשקוביץ, ולא לאיחוד הלאומי.
חיים אישיים

תושב אלון שבות, נשוי ואב לארבעה.
דרכו בלימוד תנ"ך

הרב בזק נמנה עם אסכולת לימוד פשוטו של מקרא, הנפוצה בין מורי מכללת הרצוג. הוא השתתף בפולמוס שכונה "תנ"ך בגובה העיניים", ובו יצא נגד דעת הרב צבי ישראל טאו בעניין.
הרב בזק מרבה לעסוק במקבילות ספרותיות במקרא. בספרו "מקבילות נפגשות" טען שאת משמעותן של המקבילות יש להבין תוך כדי ניתוח המסר העולה מן המקרא ביחס לאירוע הנידון, והמקבילה נועדה כדי לחזק ולהדגיש את המסר.
בספרו "עד היום הזה - שאלות יסוד בלימוד תנ"ך" הציג הרב בזק התמודדות דתית עם הטענות המרכזיות של עולם חקר התנ"ך, בנושאים כגון התהוות ספרי התנ"ך, אנכרוניזמים, היחס לסתירות וכפילויות בתנ"ך, נוסח המקרא, הממצאים הארכאולוגיים ומעמד התורה מול קובצי חוקים של העמים במזרח הקדום.
ספריו

"וחי בהם" - מבחן ערכים: עיון בשאלות קדושת החיים ושלמות הארץ, יצא בהוצאת מימ"ד - התנועה להתחדשות הציונות היהודית, תשנ"ג, תשנ"ה, ושוב בהוצאת תמורות - ספריה להתחדשות הציונות הדתית, 2000. יצא גם באנגלית בשנת 2000 בשם: That you shall live by them : a conflict of values : a study of the sanctity of life and the integrity of the Land of Israel
מקבילות נפגשות - מקבילות ספרותיות בספר שמואל
נקודת פתיחה - עיונים קצרים בפשוטה של פרשת השבוע (מתוך גליונות "שבת בשבתו"), בשני כרכים: תשס"ג-תשס"ה; מהדורה מורחבת בכרך אחד, ידיעות ספרים, 2018
שמואל א: מלך בישראל, הוצאת מגיד-קורן, ירושלים תשע"ג
עד היום הזה: שאלות יסוד בלימוד תנ"ך, הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב 2013
שמואל ב: מלכות דוד, הוצאת מגיד-קורן, ירושלים תשע"ד
ניצחוני בני: שאלות יסוד בלימוד תורה שבעל פה, הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב 2020
יחזקאל: הנביא שהיה בן אדם, הוצאת מגיד-קורן, ירושלים תשפ"א
ספרים בעריכתו

והארץ נתן לבני אדם - הרב יהודה עמיטל
בראש השנה ייכתבון
וביום צום כיפור ייחתמון
ובחג הסוכות
הדסה היא אסתר - קובץ מאמרים לזכרה של הנערה דסי רבינוביץ'
על דרך האבות
מבוא למדרשים
הערות שוליים

↑  הרב אמנון בזק, הנפת שלטים גרועה מסרבנות, באתר ynet, 21 בנובמבר 2009
↑  הרב אמנון בזק, שתי מפלגות, שתי השקפות עולם, באתר nrg‏, 27 בינואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299578005171  ISNI: 0000 0000 6695 5767  LCCN: n98079751  VIAF: 4251600   WorldCat (עם VIAF): 4251600
אלמסאן

אלמסאן (בספרדית: Almazán) היא עיר השוכנת במחוז סוריה, המהווה חלק מהקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון בספרד.
נכון לשנת 2008 חיים בעיר 5,984 תושבים.
אלימאר השני, רוזן אולדנבורג

| --- | --- |
 לידה:  העשור הראשון של המאה ה־12 
 פטירה:  1142 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 בן או בת זוג:  Eilika von Arnsberg 
 
אלימאר השני, רוזן אולדנבורג (גם אגילמר) היה רוזן אולדנבורג מ-1108 עד 1142.
ביוגרפיה

אלימאר מופיע בשטר ביסוס למנזר איבורג ליד אוסנבריק משנת 1108. הוא היה בנם של אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג ואשתו ריכנצה, בתה של אידה פון אלסדורף. בשנת 1108 מת אביו, ואלימאר ירש את נחלותיו. בשנת 1141, הכרוניקה המלכותית של קלן דיווחה על סכסוך גדול בין אלימאר והרוזנים אקברט פון טקלנבורג ואוטו פון רוונסברג. לכאורה, אלימאר השני הפסיד בקרב הנשק הראשון, רק כדי ללכוד את יריביו. נראה כי תביעות הירושה של איליקה למורשת וידוקינד בצפון אוסנבריק היו שנויה במחלוקת. הריב כנראה לא היה חיובי עבור אלימאר השני כפי שנטען בכרוניקה. ככל הנראה זה הסתיים בנישואים בין בתו של אלימאר, איליקה, להיינריך פון טקלנבורג. איליקה קיבלה נדוניה ענקית מהנכס שבמחלוקת.
משפחתו

אלימאר נשא לאישה לפני 1102 את איליקה פון ורל-ריטברג, בתו של היינריך, רוזן ריטברג, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
היינריך הראשון, רוזן אולדנבורג
ביאטריקס מאולדנבורג, התחתנה עם לורד פרידריך מאמפפורט
כריסטיאן הראשון, רוזן אולדנבורג
איליקה מאולדנבורג התחתנה עם היינריך הראשון, רוזן טקלנבורג
אוטו פון אולדנבורג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1034719114  VIAF: 301696919   WorldCat (עם VIAF): 301696919
סובה (אטריות)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  Japanese noodles 
 מוצא:  יפן 
 מרכיבים עיקריים:  buckwheat seed 
 
נשים יפניות אוכלות סובה במאה ה-19
סוֹבָּה (בקאנג'י: 蕎麦, בקאנה: そば) הוא סוג אטריות יפניות דקות ואפרפרות המיוצרות מקמח כוסמת. המנות המופקות מסוג אטריות זה מוגשות חמות או קרות עם רוטב, או במרק אטריות.
מכיוון שבכוסמת אין כלל גלוטן, בצקים המיוצרים ממנו חסרים גמישות ועלולים להתפרק בזמן ההכנה. לכן אטריות סובה המיוצרות במפעל לרוב מכילות גם קמח חיטה, אך במסעדות המתמחות במאכל זה נהוג להכין את האטריות אך ורק מקמח כוסמת. ביפן, התקנים החקלאיים מחייבים שהאטריות יכילו לפחות 30% קמח כוסמת על מנת שיזכו בשם סובה וככל שכמות קמח הכוסמת גדולה יותר, כך האטריות נחשקות יותר ואיכותיות יותר. בצק האטריות נפרס על משטח, לשים ומרדדים אותו ולבסוף חותכים בעזרת סכין גדולה להכנת אטריות המכונה "סוֹבה קירי" (היראגאנה: そば切) או "אוּדוֹן קירי" (היראגאנה: うどん切). איכות האטריות נקבעת על פי כישוריו של היוצר, בייחוד בכל הנוגע לאטריות עם אחוז גבוה של קמח כוסמת.
ביפן, אטריות הסובה מוגשות במגוון אירועים. הן אטריות זולות שניתן לקנות בדוכן בתחנת הרכבת אך בו בזמן הן מוגשות במסעדות יוקרה. בשווקים ניתן לקנות אטריות מיובשות שניתן לבשל בבית, יחד עם רוטב קל להכנה. בליל השנה החדשה חוגגים ביפן פסטיבל הנקרא אוֹמיסוֹקַה (קאנג'י: 大晦日) ובו מוגשת לרוב מנת אטריות סובה המכונה "טוֹשיקוֹשי סובה" (קאנג'י: 年越し蕎麦, מילולית: אטריות מעבר שנה). נהוג שאטריות הסובה מסמלות את השלכת הקושי של השנה השעברה, מכיוון שאטריות הסובה קלות לחתיכה (ביחס לאטריות חיטה).
הגשת סובה

סובה נאכלת בעזרת מקלות אכילה וביפן, אכילה רועשת של האטריות נחשבת למנומסת. זאת בעיקר בנוגע לאטריות חמות, כאשר פעולת השאיבה המהירה אל תוך הפה מתבצעת על מנת לקררן.
הגשת סובה > מנות סובה נפוצות

כמו רוב האטריות היפניות, הסובה מוגשת קרה ויבשה בקיץ ובחורף חמה, עם רוטב על בסיס סויה או דאשי. תוספות נוספות ניתן להוסיף על שתי המנות והן משקפות את העונתיות שבאה לידי ביטוי באוכל היפני, כמו גם כדי ליצור איזון בין שאר מרכיבי המנה. רוב התוספות כמעט אינן מבושלות למרות הימצאותן של מספר שכן מטוגנות בשמן עמוק. את רוב המנות האלה ניתן להכין גם עם אטריות אודון העבות יותר מאטריות סובה שקוטרן הוא בסך הכול 5 מילימטרים.
הגשת סובה > מנות סובה נפוצות > מנות קרות

אטריות סובה קרות מוגשות לרוב על מחצלת במבוק הנקראת זארו. לפעמים, מוסיפים למנה אצות נורי מיובשות ברוטב הנקרא סובה טסויו כתוספת צדדית. הטסויו מיוצר מתערובת חזקה של דאשי, רוטב סויה ממותק ומירין. בעזרת מקלות אכילה, הסועד מרים קבוצה קטנה של אטריות ומגלגל אותן לפני הכנסתן לפיו. תוספות וואסאבי, ג'ינג'ר כבוש ובצל ירוק הן תוספות נפוצות לרוטב הטסויו.
מוֹרי סובה: אטריות בצורתן הבסיסית, מקוררות, המוגשות בצלחת או סלסלה.
זארוּ סובה: אטריות בגרסתן הבסיסית עם אצות נורי קרועות מעל.
פוּריקאקה סובה: סובה קרה המוגשת עם מבחר תוספות מעל, ורוטב הנשפך על ידי הסועד בעצמו.
סובה מאקי: אטריות סובה עטופות באצת נורי בצורה המזכירה מאקי סושי.
הגשת סובה > מנות סובה נפוצות > מנות חמות

מנות סובה בגרסתן החמה מוגשות בדרך כלל כאטריות מרק בצלוחית של טסויו חם. הטסויו החם פחות סמיך מהקר ותוספותיו הנפוצות הן בצל ירוק ואבקת צ'ילי.
קאקה סובה: סובה חמה בציר שמעליו מפוזרים בצל ירוק קצוץ דק ולפעמים גם קאמאבוקו (עוגת דג).
קיצוּנֵה סובה או טאנוּקי סובה: בתוספת של טופו מטוגן.
טמפורה סובה: בתוספת טמפורה, בדרך כלל שרימפס גדול.
צוּקימי סובה ("סובה צופת הירח"): בתוספת ביצה נאה, אשר שופכים לתוך המרק החם.
טוֹרוֹרוֹ סובה: בתוספת טורורו, מחית היאמאימו (ירק המזכיר תפוח אדמה בעל מרקם חלקלק).
ואקאמֵה סובה: בתוספת אצות ואקאמה.
הגשת סובה > סובה המוגשת באירועים מיוחדים

סובה נאכלת באופן מסורתי בערב השנה החדשה ברוב האזורים ביפן. באזור טוקיו, נהוג לתת סובה לשכנים חדשים שעברו דירה אך מנהג זה אינו נפוץ כשהיה בעבר.
סוגי אטריות הסובה

אטריות הסובה המפורסמות ביותר מגיעות מנגנו. סובה מנגנו נקראת שינאנו סובה או שינשו סובה. ני-האצ'י (שתיים-שמונה) סובה, מכילה שני חלקים קמח חיטה ושמונה קמח כוסמת.
סאראשינה סובה: דקה, בעלת צבע בהיר, עשויה מקמח כוסמת מעודן.
אינקה סובה: "סובת כפר", עבה העשויה מקמח כוסמת בלבד.
סוגי אטריות הסובה > על פי אזורים

שינשוּ סובה: נקראת אחר מושל נגנו. ידועה גם בשם שינאנו.
אטנבצו סובה: נקרא אחר האזור המרכזי של הוקאידו.
איזוּמוֹ סובה: נקראת אחר איזומו בשימאנה.
איזושי סובה: נקראת אחר איזושי בהיוגו.
מיאקו סובה: נקראת אחר האי מיאקו בתחום השיפוט של אוקינאווה.
סוגי אטריות הסובה > על פי חומרים

טורורו סובה אוז'יננז'ו סובה: בתוספת טעם של קמח יאם.
צ'ה סובה: בתוספת טעם של אבקת תה ירוק.
הגי סובה: בתוספת טעם של אצת ים.
ני האצ'י סובה: אטריות המכילות 20% קמח חיטה ו 80% קמח כוסמת.
טווארי סובה או ג'ווארי סובה: 100% קמח כוסמת.
שימושים נוספים למילה סובה

פירוש המילה סובה ביפנית הוא כוסמת. גרעיני כוסמת קלויים יכולים לשמש גם כתוספת לתה גרגרים הנקרא סובאצ'ה, שגם הוא ניתן להגשה קר או חם. קליפות הכוסמת או בשמם היפני סובהקאווה משמשות למילוי כריות.
המילה סובה משמשת כשם כולל לאטריות באופן כללי. ביפן, ראמן (אטריות חיטה ולא כוסמת) לפעמים נקרא גם צ'וקה סובה או שינה סובה (מילולית: אטריות סיניות). צ'וקה סובה מבושלות למחצה מוקפצות על ווק על מנת להכין יאקיסובה.
ראו גם

ראמן
אודון
המטבח היפני
מנת סובה וטמפורה
אנדוגמיה

אֶנְדּוֹגַמְיָה (באנגלית: Endogamy, בעברית: נִשּׂוּאֵי פְּנִים) היא הנוהג לבחור את בן הזוג לנישואין מתוך הקבוצה החברתית, קבוצת השארות (מוצא אתני) או אותה קטגוריה חברתית. גם כיום רוב בני האדם בוחרים בני זוג מאותה קבוצת גיל, קבוצה אתנית, דת או מעמד חברתי.
בעבר היה נהוג להינשא בתוך השבט, בימינו יש חברות שבהן מקובל להינשא בתוך קבוצת שארות מורחבת (חמולה). נוהג זה נחשב למשמעותי עד כדי כך שאנתרופולוגים נוהגים לעיתים לקבוע את הקבוצה הרלוונטית לניתוח בהתאם לגבולות האנדוגמיה.
חוקרים שונים מבדילים בין שני סוגי אנדוגמיה: אנדוגמיה ערכית-נורמטיבית ואנדוגמיה התנהגותית.
אנדוגמיה ערכית-נורמטיבית מתאפיינת באיסור מפורש על נישואי חוץ. האיסור נשען בדרך כלל על נורמות מנוסחות ופורמליות, כגון: חוקים דתיים.
ביהדות מזהיר האל את בני ישראל מנישואים עם בני עמים אחרים. בספר נחמיה העם היהודי מתחייב, כי "לא ניתן בנותינו לעמי הארץ ואת בנותיהם לא ניקח לבנינו".
אנדוגמיה התנהגותית אינה אוסרת על נישואים מעורבים. אנדוגמיה מסוג זה מוגדרת כנטייה ממשית להימנע מנישואין עם בני זוג מחוץ לקבוצת השייכות. אנדוגמיה התנהגותית נתמכת על ידי גורמים שונים (משפחה, קבוצת השווים וכדומה) שמפעילים את המכניזמים של פיקוח חברתי.
בחברות מתועשות אנדוגמיה ערכית לרוב אינה נחשבת לגיטימית, אך אנדוגמיה התנהגותית נפוצה מאוד. בחברה המערבית, לרוב תהיה לבני הזוג רמת השכלה דומה, אמונותיהם והערכים שלהם משותפים או דומים, הם דבקים במצוות דתיות דומות, ולעיתים הם אף מאותו אזור מגורים ולמדו יחד באותם בתי ספר.
החברות האנושיות ברחבי העולם דוחקות בבני האדם להתחתן עם בני זוג הבאים מרקע חברתי דומה, אך נמנים עם המין השני. ההיגיון של אנדוגמיה פשוט: אנשים בעלי עמדה חברתית שווה מורישים אותה לצאצאיהם, וכך שומרים על הדפוסים החברתיים המסורתיים.
אנדוגמיה ביהדות

ביהדות מזהיר האל את בני ישראל מנישואים עם בני עמים אחרים וכתב הרמב"ם שהאיסור להתחתן הוא עם כופרים בדעות העם.
מקור האיסור בתורה בספר דברים, "ולא תתחתן בם".
אנדוגמיה ביהדות > סיבת האיסור

הרמב"ם כתב ב"מורה נבוכים" משום ההמשך בדעות אחר הנכרים כמו שכתוב כי יסיר את בנך מאחרי.
ב"ספר החינוך" כתב "לפי שרוב המון העם, דרך טיפשות ימשכו אחר עצת נשותיהם. ואם יישא אדם בת אל נכר, תמשכהו לעבוד עבודה זרה. ועוד כי גם בניה הנולדים ממנו תגדל לעבודה זרה, ואוי לו לפוסל את זרעו".
מלבד הצווי בתורה מצאנו בספר נחמיה שהעם היהודי מתחייב כי "לא ניתן בנותינו לעמי הארץ ואת בנותיהם לא ניקח לבנינו".
ראו גם

אקסוגמיה – נישואי חוץ
הערות שוליים

↑  ספר נחמיה, פרק י', פסוק ל"א
↑  קטגוריה:דברים ז ג – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  קטגוריה:דברים ז ד – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  ספר החינוך (סדר דפוס פרנקפורט)/תכז – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  מ"ג נחמיה י לא – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11978001k (data)  NKC: ph412810  TE: E1.0.0.0.0.0.5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמליה מנדוסה

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1923 Huetamo Municipality, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 פטירה:  11 ביוני 2001 (בגיל 77) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מדינה:  מקסיקו
 מקום קבורה:  אגם פאצקוארו
 כינויים נוספים:  לה טאריאקורי
 פעילות בולטת:  זמרת-שחקנית
 תקופת הפעילות:  1958–1995 (כ־37 שנים)
 
אמליה מנדוסה גרסיה (באנגלית: Amalia Mendoza García;‏ 10 ביולי 1923 – 11 ביוני 2001), שכונתה לה טאריאקורי (La Tariácuri), הייתה זמרת ושחקנית מקסיקנית. "Échame a mi la culpa" ו-"Amarga navidad" היו כמה מלהיטיה הגדולים ביותר.
קריירה

טאריאקורי, שממנו קיבלה מנדוסה את כינויה, היה מנהיג ילידים של בני הפורפצ'ה, אשר אכלסו את מיכואקן של ימינו. כינוי זה שימש בעבר בהרכב המוזיקלי של אחיה (Trío Triácuri) ובצמד שלה עם אחותה, פרלה (Las Tariacuritas). גרסיה זכתה להכרה כזמרת סולו כשהחלה לשיר עבור תחנת הרדיו XEW בשנת 1954. גרסיה הקליטה 36 אלבומים. בשנת 1962, זכתה בפרס Macuilxóchitl לזמרת הבולרו הטובה ביותר של מוזיקת רנצ'רה ( bolerista de ranchero ). במהלך רוב הקריירה שלה ליווה אותה המריאצ'י ורגאס דה טקאליטלן, והיא הקליטה מספר רב של רנצ'רות ובולרוסים מאת חוסה אלפרדו חימנס, קוקו סאנצ'ז, חוסה אנגל אספינוזה, גבריאל רואיז וטומאס מנדז.
חברתה הטובה מאז נעוריה הייתה מרתה דה מירנדה חימנז "מרטוקיה" כפי שהיא כינתה אותה, היא הייתה בת לווייתה במשך שנים רבות כאשר גרסיה הייתה בסיבובי הופעות;
גרסיה נפטרה ב-11 ביוני 2001, חודש לפני יום הולדתה ה-78.
דיסקוגרפיה

La Tariácuri (1959)
La Tariácuri Vol. II (1959)
La Tariácuri Vol. III (הוצאה מחדש בתקליטור בשם אמליה כרך 1) (1960)
La viuda abandonada (האלמנה הנטושה) (כרך IV) (1961) (הוצאה מחדש בתקליטור בשם Mucho corazón... y otros éxitos más [הרבה לב... ועוד להיטים])
בולרוס עם אמליה מנדוסה (1962)
השירים שתמיד רציתי להקליט (1963)
מקסיקו בקולה של אמליה מנדוסה (1965)
Las tres señoras (שלוש הגברות) (עם לולה בלטרן ולוצ'ה וילה) (1995)
הערות שוליים

↑  Tovar, Aurora (1996). Mil quinientas mujeres en nuestra conciencia colectiva: catálogo biográfico de mujeres de México. Documentación y Estudios de Mujeres, A.C. p. 412. ISBN 9789686851168.
↑  "Mendoza, Amalia "La Tariacuri"- Biographical Dictionary of Mexican Film Performers: "M" Part Two". נבדק ב-30 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  הספדים: זמרת מריאצ'י מקסיקנית, רנצ'רה מיוזיק, אמליה מנדוזה, באתר סרסוטה הראלד-טריבון, ‏16 ביוני 2001. נבדק ב-23 ביוני 2014 (באנגלית)
↑  "Hispano americano". Tiempo. 1962. נבדק ב-24 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1029230  BnF: cb170625874 (data)  GND: 1020783443  ISNI: 0000 0001 1627 2500  LCCN: n94031084  MusicBrainz: 8d3de53e-53aa-49be-b34b-e787262a891a  VIAF: 41066766   WorldCat (עם VIAF): 41066766 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמליה מנדוסה".
אוניות המערכה מסדרת איווה
רקע

כלי השיט שהפכו בסופו של דבר לאוניות המערכה מסדרת איווה נולדו מתוכנית המלחמה Orange של הצי האמריקאי, תוכנית מלחמה באוקיינוס השקט נגד יפן. מתכנני המלחמה ציפו שהצי האמריקאי יעסוק ויתקדם במרכז האוקיינוס השקט, עם קווים ארוכים של תקשורת ולוגיסטיקה שיהיו פגיעים לסיירות יפניות מהירות. החשש העיקרי היה שמערך הקרב המסורתי של הצי האמריקני, בן 21 קשר, יהיה איטי מכדי לאלץ את כוחות המשימה היפניים הללו לקרב, בעוד שנושאות מטוסים מהירות יותר וסיירות הליווי שלהם יהיו עולים על סיירות המערכה מסדרת קונגו, אשר שודרגו בשנות ה-30 לאוניות מערכה מהירות. כתוצאה מכך, הצי האמריקני חזה בניתוק מהיר של מערך הקרב שיכול להביא את הצי היפני לקרב. אפילו במהלך תהליך הפיתוח של אוניות המערכה הקודמות מסדרת קרוליינה הצפונית וסדרת דקוטה הדרומית, נשקלו ברצינות עיצובים שיכולים להגיע למעל 30 קשר כדי להתמודד עם האיום של ספינות "תותחים גדולים" מהירות. במקביל, נחזו כוח תקיפה מיוחד המורכב מאוניות מערכה מהירות הפועלות לצד נושאות ומשחתות; כוח כזה יכול לפעול באופן עצמאי בשטחים מראש ולפעול כסיור. רעיון זה התפתח בסופו של דבר ל-Fast Carrier Task Force, אם כי באותה התקופה לא היה ידוע עדיין ידה של מי תהיה על העליונה - אוניית המערכה או נושאת המטוסים. נושאת המטוסים עדיין לא נטלה חלק באף קרב ימי משמעותי, ואילו אוניית המערכה הייתה פלטפורמה ימית שהוכיחה את יעילותה לאורך שנים רבות.
גורם נוסף היה "סעיף המדרגות הנעות" של הסכם הצי השני של לונדון, שהחזיר את מגבלת קליבר הנשק מ-14 אינץ' (356 מ"מ) ל-16 אינץ' (406 מ"מ). יפן סירבה לחתום על האמנה ובמיוחד סירבה לקבל את מגבלת קליבר ה-14 אינץ' של תותחים או את היחס של 5:5:3 של מגבלות הטונאז' של ספינות מלחמה עבור בריטניה, ארצות הברית ויפן, בהתאמה. זה הביא לכך ששלוש מעצמות האמנה, ארצות הברית, בריטניה וצרפת, יזמו את סעיף המדרגות הנעות לאחר אפריל 1937. הפצת ראיות מודיעיניות בנובמבר 1937 של אוניות ראשה יפניות שהפרו הסכמים ימיים גרמה לסמכויות האמנה להרחיב את סעיף המדרגות הנעות ביוני 1938, אשר תיקן את מגבלת ההדחק הסטנדרטי לאוניות המערכה מ-35,000 טון ארוך (35,600 טון) ל-45,000 טון ארוך (45,700 טון).
מפרט האוניות > מאפיינים כלליים

אורך אוניות המערכה מסדרת איווה הוא 860 רגל 0 אינץ' (262.13 מ') בקו המים ואורך כולל של 887 רגל 3 אינץ' (270.43 מ') עם רוחב של 108 רגל 2 אינץ' (32.97 מ'). במהלך מלחמת העולם השנייה, השוקע היה 37 רגל 2 אינץ' (11.33 מ') במעמס מלא של 57,540 טון ארוך (58,460 טון) ו-34 רגל ¼9 אינץ' (10.60 מ') בתפוסה קרבית מתוכננת של 54,889 טון ארוך (55,770 טון). כמו שני הסדרות הקודמות של אוניות מערכה אמריקאיות מהירות, אוניות האיווה כוללות תחתית משולשת מתחת למצודה המשוריינת ושבלונות משוריינות סביב הצירים הפנימיים. ממדי אוניות האיווה הושפעו מאוד מהמהירות. כאשר חוק וינסון השני הועבר על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1938, הצי האמריקני עבר במהירות לפיתוח אוניית מערכה בתקן 45,000 טון שתעבור דרך תעלת פנמה ברוחב 110 רגל (34 מ'). התבססות על נוסחה אמפירית משנת 1935 לחיזוי המהירות המקסימלית של ספינה על סמך מחקרים במודל מוקטן בפלחים של צורות גוף שונות ומדחפים ומשפט אמפירי חדש שפותח שקישר בין אורך קו המים לרוחב מרבי, חיל הים ניסח תוכניות לסדרת אוניות מערכה עם רוחב מרבי של 108 רגל 2 אינץ' (32.97 מ'), שכאשר הכפילו אותה ב-7.96 התקבל אורך קו מים של 860 רגל (262 מ'). חיל הים גם קרא לתת לסדרה מצודה מוארכת ובאמצע הספינה, שיגבירו את המהירות, וחרטום בולבוסי.
האיווה הפגינו יציבות טובה, מה שהפך אותם למשטחי נשק יציבים. בעת תפוסה קרבית מתוכננת, הגובה המטאצנטרי של הספינות (GM) היה 9.26 רגל (2.82 מ'). אף שהן נחשבות אוניות ים פתוח מצוינות, לעיתים קרובות החרטום נשטף במי ים בגלל צורתו הצרה ובשל המרחק הרב ממרכז הכובד של האונייה. צורת הגוף שלהן גם גרמה לתצורות ריסוס אינטנסיביות מאוד, מה שהוביל לקושי מסוים בתדלוק משחתות ליווי.
מפרט האוניות > חימוש

אוניות המערכה מסדרת איווה היו בין האוניות החמושות ביותר ששירתו בצי האמריקאי. הסוללה הראשית של תותחי ה-16 אינץ' הייתה יכולה לתקוף מטרות בטווח של יותר מ-39 קילומטר עם מגוון רחב של פגזים, החל מפגזים חודרי שריון רגילים, ועד לפגזי נשק גרעיני טקטי. הסוללה המשנית, בעלת קליבר וטווח קטנים הרבה יותר, הייתה יכולה להסב פגיעות חמורות לספינות קטנות ולמטוסים חודרים. האוניות נבנו במקור עם תותחי נ"מ רבים בקוטר 40 מ"מ. תותחים אלו הוחלפו במהלך השנים בטילי ים-אוויר, במערכות לוחמה אלקטרונית וכן במערכות נגד טילים מדגם "פלנקס".