היסטוריה של צרפת
ציוני דרך בהיסטוריה של צרפת

קיימות עדויות להתיישבות אנושית באזורה של צרפת של היום כבר בתקופה הפליאוליטית, לפני 1.6 מיליון שנה. שרידי אדם של ממש הראשונים תוארכו ללפני 1.2 מיליון שנה. אבל הממצאים המשמעותיים יותר מתוארכים ללפני 570,000 שנה (האיש מ-Tautavel), שנמצאו בפירניים המזרחיים. בעידן הקרח, לפני 350,000 מופיע האדם הניאנדרטלי, אשר צד, משתמש באש, יוצר כלים וקובר את מתיו. לפני 42,000 ההומו ספיינס כובש את שטחיו, ואיש הניאנדרטל נעלם בהדרגה מאדמות צרפת. בין אנשי הקרו-מניון (Cro-Magnon), הבאים מן המזרח, נמנים אמנים מעוררי התפעלות ושרידים מפועלם נמצאים במערת לאסקו, שציוריה מתוארכים ל-30,000 לפנה"ס. כן נמצאו ממצאים מהאלף ה-16 בדורדוניי, מהתרבות המגדלנית והתרבות הסולוטראית. עם התחממות כדור הארץ לפני 12,000 שנה, מתחיל העידן המזוליטי, שטביעות אצבעותיו ניכרות מדרומה של צרפת עד לנהר הסן, המאוכלסת על ידי איש סובטר ואיש טרדנואה, שהם לקטים וציידים.
בתקופה הנאוליתית (5700 שנה לפנה"ס) מתפתחים החקלאות וגידול הבהמות. כמו בשאר אירופה, בעת ההיא אוכלוסיית צרפת הומוגנית למדי, והיא פרי של ערבוב בין ציידים-לקטים מקומיים ואנשים שמקורם באסיה הקטנה. בעידן זה ניכרים שני זרמים תרבותיים: זה שמקורו בנהר הדנובה וזה שמקורו בים התיכון. לאחר עידן זה מופיעות תקופת הברונזה ותקופת הברזל. ב-1300 לפנה"ס מופיעים הקלטים, שמקורם במרכזה של אירופה, ושמהם תתגבש הישות האנושית, שהם הגאלים. במקביל, קיימות עדויות להתיישבות של יוונים מהעיר פוקיה בדרומה של צרפת, כבר ב-680 לפנה"ס. בין שנת 58 לשנת 50 לפנה"ס, גאליה נכבשת בידי הרומאים, בראשותו של יוליוס קיסר. החל מהמאה הרביעית למאה השישית פולשים לגאליה הברברים, שהם שבטים גרמאנים (פרנקים, ויזיגותים, אלמאנים ובורגונדים). במאה התשיעית פולשים הנורמנים, שמקורם בסקנדינביה. כל אחד בתורו, עמים אלו עיצבו את ההיסטוריה של צרפת, ודמותה של מדינה זו.
אמנם הכובש הרומאי התייחס לשטחה של צרפת כישות אחת, בשם גליה. אבל הם משליטים בה את השפה הלטינית, שחדלה להיות 'השפה של צרפת' רק בעקבות ועידת טור (Tours), אשר ב-813 קובעת שהדרשות בכנסייה, ייאמרו בשפות העם – ולא בלטינית. כמו כן, אמנם קרל הגדול מולך על הפרנקים בין השנים 768–814, אבל הוא במקביל מלך לומברדיה בשנים 774–814; וכן מוכתר לקיסר הרומאים (Imperator Augustus Romanorum) ברומא ב-25 בדצמבר 800; ועקב כך נחשב לקיסר הראשון של האימפריה הרומית הקדושה. פריס מקבלת את מעמדה כבירה רק ב-987, עם עליית השושלת הקפטית. אשר לשם 'צרפת', הרי נעשה בו שימוש לראשונה רק ב-1160, שאז פיליפ אוגוסט מכונה מלך צרפת – ולא מלך הפרנקים. במילים אחרות, ניתן לדון על היסטוריה צרפתית ועל תודעה צרפתית רק במאה ה-12. בהדרגה צרפת מתגבשת למדינה: בעקבות מלחמת מאה השנים (1337–1453); שתחילתה בסכסוך בין צרפת לאנגליה – שנשלטה בידי מלכי פלנטג'נט ממוצא צרפתי לצרפת – מוקם הצבא הצרפתי ונוצרת מערכת גביית מיסים חזקה. לואי התשיעי (לואי הקדוש) שם קץ למלחמה הפלנטגנטים ומבצר את מעמדה של צרפת כמדינה נוצרית; ומגביר את אחיזתה באזורים נורמנדי, פואטו, אנז'ו ועוד. מלחמת שלושים השנים, שנחתמה בשלום וסטפאליה הניחה את התשתית לערכי היסוד של מדינת הלאום הריבונית המודרנית. עם קביעת גבולותיהן הטריטוריאליים הקבועים של מדינות ונסיכויות רבות, שנטלו חלק במלחמה (וגם של כאלה שהוקמו לאחריה), הוסכם כי אזרחיה של כל מדינה כפופים בראש ובראשונה לחוקיה ולנוהליה של ממשלתם הם, ולא לאלה של ממשלות שכנות, תהא דתם ומידת אדיקותם אשר תהא. קביעה מהפכנית זו הייתה מנוגדת ניגוד מוחלט לחפיפת הנאמנויות הדתיות והמדיניות, שהייתה מקובלת בעבר ובשלביה הראשונים של מלחמת שלושים השנים. בשנת 1616, תחת איש הכנסייה רישליה, צרפת מחולקת לפרובינציות, מבחינה מנהלתית. בזמנו של לואי ה-14 (1638–1715), צרפת יודעת פריחה חסרת תקדים. לואי קיבל לידיו מדינה במשבר, בפשיטת רגל פיננסית, תשושה ממלחמות ומעימותים פנימיים, והוריש לבאים אחריו מדינה יציבה, החזקה ביותר בעולם המערבי. אבל תחת יורשו לואי ה-15 ובמיוחד תחת יורשו של זה לואי ה-16 מתערער והולך הסדר הציבורי – דבר המוביל למהפכה הצרפתית (1789) ולעריפת ראשו של מלך צרפת. אמנם הטרור משתלט על צרפת, אבל בעקבות המהפיכה מחוקקים החוקה הצרפתית, אשר תשמש כמגדלור לכל שוחרי החירות בעולם. כמו כן עולה לשלטון נפוליאון הראשון, המחוקק קובץ החוקים של צרפת, הנודע בשם קודקס נפוליאון, אשר יעניק לצרפת את ייחודה כמדינה לדורות הבאים.
מבחינה תרבותית, בעקבות מלחמותיה באיטליה (1494–1559), צרפת נחשפת להשפעת הרנסאנס האיטלקי. כמו כן, עם מלחמות הדת בין הקתוליות והפרוטסטנטיות, המתנהלות בעיקר במאה ה-16 צרפת יודעת תקופה ארוכה של אי שקט; ועם הקונטר-רפורמציה, הקתוליות הופכת לדת-מדינה. במאה ה-17, צרפת מצויה תחת ההשפעה של הקלסיציזם, המתובלת במשנתו של דקארט; ומוקמת האקדמיה הצרפתית, אשר תורמת תרומה מכרעת לעיצובה של השפה הצרפתית. המאה ה-18 מכונה 'עידן הנאורות', שבו פילוסופים מעלים על נס את המוסר, האסתטיקה והידע הנשענים על רציונליות והנחת יסוד לוגוצנטרית. מנהיגי התנועה ראו בעצמם אליטה אמיצה של אינטלקטואלים המובילים את העולם לעבר קידמה מתוך תקופה ארוכה של חוסר רציונליות, חוסר בגרות ועריצות, שהחלה בתקופת ימי הביניים, אותה כינו העת החשוכה. עידן זה מסתיים עם המהפיכה הצרפתית, התורמת לגיבושה של צרפת, לכדי ישות מדינית לדורות.
המהפיכה הצרפתית פורצת בשנת 1789 ומכניסה את צרפת לתקופה של אי שקט, הנמשכת לאורך כמעט כל המאה ה-19. תחת המלוכה, בצרפת מוקמת הרפובליקה הראשונה (1792–1804); שמתחלפת בקיסרות הראשונה, בראשותו של נפוליאון הראשון (1804–1815). בין השנים 1815 ל-1848, המלכים שבים לשלטון. אבל לאחר נפילתם והקמת הרפובליקה השנייה, הקיסרות שבה לשלטון, הפעם בראשותו של נפוליאון השלישי. הקיסרות נפלה בעקבות מלחמה עם גרמניה (1870–1871) – ומוקמת הרפובליקה השלישית. במאה ה-19, צרפת הופכת למעצמה קולוניאלית ומתרחש בה תיעוש מוגבר, וכן מתפתחות מערכות הבריאות, המשפט והרווחה. כמו כן, משתפרת התחבורה, בעקבות הקמת מסילות ברזל, המרשתות את כל צרפת. תקופת שקט זו באה לקיצה עם מלחמת העולם הראשונה (1914–1918), הגובה קרבנות רבים ומסתיימת עם הסכם ורסאי. בעקבות כשליו של זה, פורצת מלחמת העולם השנייה (1939–1945). לאחריה מכהנת הרפובליקה הרביעית (1946–1958), שבמהלכה צרפת פותחת בתהליך מוגבר של הענקת עצמאות, למדינות שבחסותה. ב-1958 מוקמת הרפובליקה החמישית, אשר למעשה מכהנת עד היום.