stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנולה גיי

ערך זה עוסק במטוס ה-B29 שהפציץ את הירושימה. אם התכוונתם לשיר, ראו .
סא"ל טיבטס מנופף מתא הטייס לפני הפצצת הירושימה
הפצצה "ילד קטן" לפני הטענתה למטוס "אנולה גיי" בבסיס חיל האוויר האמריקאי בטיניאן
צילום מהקרקע של פטריית העשן שנוצרה בהירושימה כתוצאה מהטלת הפצצה עליה. הצילום בוצע ממרחק של כ-7 קילומטר צפונית-מזרחית לעיר
אנולה גיי (באנגלית: Enola Gay) הוא מטוס חיל האוויר האמריקאי מסוג בואינג B-29 סופרפורטרס שממנו הוטלה פצצת האטום "ילד קטן" (אנגלית: Little Boy), פצצת האטום הראשונה שנעשה בה אי-פעם שימוש מלחמתי, על העיר הירושימה ביפן, ב־6 באוגוסט 1945 לפני סיום מלחמת העולם השנייה. המטוס נקרא כך על שם אנולה גיי טיבטס, אימו של הטייס, הקולונל פול טיבטס. בעקבות תפקודו של המטוס כמפציץ הראשון נעשה שמו לכינוי גם להפצצות עצמן. המטוס זכה לתשומת לב מחודשת כאשר הוצג במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון הבירה בשנת 1994. המטוס מוצג היום בשלמותו במוזיאון לאחר שעבר שחזור יסודי.
הפצצת הירושימה

המטוס (B-29-45-MO, מספר צבאי 44–86292) נבנה על ידי חברת גלן ל' מרטין בעיר אומהה שנברסקה ונבחר אישית למשימה עוד לפני סיום ייצורו על ידי קולונל (לימים בריגדיר גנרל) פול ו' טיבטס הבן, מפקד להק 509 של חילות האוויר של צבא ארצות הברית. המטוס נקלט בטייסת ההפצצה 393, שהייתה חלק מלהק 509. צוות של חילות האוויר קיבל את המטוס ב־18 במאי 1945, והטיס אותו מאומהה לבסיס ונדובר ביוטה, בסיס האם של היחידה. בסוף חודש יוני הועבר המטוס לגואם, ושם בוצעו בו התאמות ושינויים אחרונים לצורך נשיאת המתקן הגרעיני (שם הקוד שניתן למטוסים מוסבים ולפעילות חיל האוויר האמריקאי בפרויקט היה "Silverplate" (אנ'), בעברית: מגש כסף). ב־6 ביולי עזב המטוס את גואם והגיע לאי טיניאן - שם החל בסדרת אימונים לקראת ההפצצה. במהלך חודש יולי השתתף המטוס בשמונה טיסות אימון ושתי טיסות מבצעיות שכללו הטלת פצצות דלעת (אנ'). ב־31 בחודש נערכה "חזרה גנרלית" לקראת המבצע ובה נעשה שימוש בפצצת דמה.
ב־5 באוגוסט, במהלך ההכנות האחרונות למבצע, העניק הטייס, קולונל טיבטס, את השם "אנולה גיי" למטוס. אנולה גיי הוא שמה הפרטי של אמו של טיבטס (אנולה גיי טיבטס, 1893–1966, שנקראה על שם גיבורת ספר). בריאיון שערך טיבטס לאחר המשימה הוא הודה כי התבייש מעט על שקשר את שם אמו במשימה הגורלית.
משימת ההפצצה עצמה בוצעה באופן מושלם וללא תקלות, והמטוס שב בשלום לבסיס בטיניאן לקול תרועת חצוצרות. שלושה ימים מאוחר יותר B-29 נוסף (כונה "בוקסקאר" אנגלית: Bockscar) שהטיס מייג'ור צ'ארלס ו' סוויני, הטיל את פצצת האטום השנייה ("איש שמן") על העיר נגסאקי. בניגוד להפצצת הירושימה המשימה בנגסאקי הייתה רצופת תקלות, ולמטוס כמעט לא נותר דלק לבצע נחיתת חירום באוקינאווה. באותה משימה טס גם אנולה גיי ושימש בתפקידים מטאורולוגיים לצורך המבצע.
המשך שירות

ב־8 בנובמבר 1945 שב המטוס לארצות הברית, הפעם לבסיסה החדש של יחידה 509 ברוזוול, ניו מקסיקו. אנולה גיי אמור היה לקחת חלק בניסויים הגרעיניים שנערכו באיי מרשל ("מבצע פרשת דרכים") ובתחילת מאי הוטס לבסיס חיל האוויר האמריקאי בקוואג'אלין. בסופו של דבר לא לקח המטוס חלק בהטלת הפצצה מעל האי ביקיני והוא שב לארצות הברית ב־1 ביולי (יום ביצוע הניסוי). ההחלטה לשמר את המטוס התקבלה ב־24 ביולי 1946 ומאז הוא הועבר לאחסון בבסיסים שונים. שחזורו של המטוס החל בשנת 1984.
מוקד למחלוקת

אנולה גיי הפך מוקד למחלוקת כאשר מוזיאון הסמית'סוניאן הציב את מרכב המטוס כחלק מתצוגה לציון יובל שנים להפצצת הירושימה. המיצג, שנקרא "פרשת דרכים: סוף מלחמת העולם השנייה, הפצצה הגרעינית והמלחמה הקרה", נבנה סביב דגם משוחזר של המטוס והוצג במוזיאון האוויר והחלל של הסמית'סוניאן. מבקרי המיצג, בייחוד הלגיון האמריקאי ואגודת חיל האוויר, טענו כי הוא ממוקד מדי בקרבנות הפצצות במקום במניעים להטלתן או בתפקידן המכריע בסיום מלחמת העולם השנייה. המיצג עורר מחדש חילוקי דעות וויכוחים אקדמיים ופוליטיים היסטוריים הנוגעים לשאלת השימוש בפצצות אטום ברטרוספקטיבה. בסופו של דבר הוסר המיצג ב־1995, לאחר שנעשו ניסיונות שונים לשנותו כך שיענה באופן אופטימלי על דרישותיהן של הקבוצות השונות. ב־1998 הוצא מרכב המטוס מהמוזיאון לצורך שחזור סופי.
המטוס הוא חלק מתצוגת קבע בשלוחת מוזיאון האוויר והחלל שליד נמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס בווירג'יניה, סמוך לוושינגטון הבירה. כתוצאה מהמחלוקת שהתעוררה סביב המיצג אפשר לראות רק את מערכת סימני הזיהוי המקורית של המטוס יחד עם מידע טכני בלבד, בלא התייחסות לנושאים השנויים במחלוקת. המטוס מוגן על ידי מספר אמצעים כדי למנוע ניסיונות השחתה (שנעשו כאשר הוא הוצג לראשונה). ארבעת מדחפי האלומיניום הקלים של המטוס שבהם נעשה שימוש בהפצצת הירושימה נמצאים היום במעבדות אוניברסיטת טקסס A&M, ואחד מהם משמש לתפעול מנהרת הרוח במהירות נמוכה.
צוות המטוס

צוותו של אנולה גיי ב־6 באוגוסט 1945 כלל 12 אנשים:
סא"ל פול וורפילד טיבטס הבן - טייס
סרן רוברט לואיס – טייס משנה (שימש כטייסו הקבוע של המטוס)
רס"ן תומאס פרבי – מטילן אוויר (מסייע בניווט אל המטרה ואחראי על הטלת הפצצה)
סרן תיאודור ון־קירק – נווט
סרן ויליאם סטרלינג "דיק" פארסונס – נשק ומפקד המתקן הגרעיני
סגן מוריס ר. ג'פסון – עוזר נשק
סגן ג'ייקוב בזר – לוחמה אלקטרונית (שיבוש מכ"ם אויב)
סמל טכני וויאט דאזנברי – מהנדס טיסה
סמל רוברט שומארד – עוזר מהנדס טיסה
סמל ג'ו סטיבוריק – מפעיל מכ"ם
סמל טכני ג'ורג' רוברט "בוב" קארון – מקלען אוויר
טוראי ראשון ריצ'רד נלסון – מפעיל רדיו
אנולה גיי, במוזיאון האוויר והחלל
ליבר הגדול מברדיצ'ב

רבי אליעזר ליבר מברדיצ'ב (כונה רבי אליעזר הגדול או רבי ליבר הגדול ; ה'תכ"ח בערך - כ"ח בחשוון ה'תקל"א, 1770), היה מקובל במאה ה-18. לפי האגדה היהודית היה מייסד העיר ברדיצ'ב.
חייו

נולד לרבי אברהם אשכנזי, שהיה תלמיד חכם ועשיר גדול, שנמלט מקראקא בשנת 1670 עקב פרעות ביהודי העיר, ועבר להתגורר בעיר בוסטריך שם קיבלו אותו תושבי המגיד כ"מגיד" של העיר. בשנת תנ"א (1691), כאשר רבי אברהם הסתלק לבית עולמו, מונה רבי ליבר לשמש כ"מגיד" העיר, ומכאן שמו רבי ליבער הגדול.
על פי האגדה, רבי ליבר גר בצעירותו בעיירה סמוכה למקום בו נבנתה העיר ברדיצ'ב מאוחר יותר, והיה מתבודד ביערות סמוך לעירו. בעקבות תקרית שהייתה לו עם פריץ העיר, הבטיח לו הפריץ להקים עיר מיוחדת ליהודים - והיא העיר ברדיצ'ב.
הנהגתו

רבי ליבר היה דור רביעי למקובלים רבי שמשון מאוסטרופולי ורבי יחיאל מיכל מנמירוב, וכן היה מיוחס לרבי נתן נטע שפירא, בעל "מגלה עמוקות",
והיה בעל השפעה רוחנית גדולה. הוא חי בודד ונבדל מיתר אנשי העיר, שקוע תמיד בלימוד הקבלה. יהודי ברדיצ'ב התייחסו אליו כאל קדוש. היה מקפיד על גינוני קדושה. מסופר, כי רבי ליבר היה גבוה משכמו ומעלה מסובביו, גבותיו עבותות עד כי כיסו את עיניו, וכאשר היה צריך להביט במישהו, היה מרים את גבותיו בעיניו, מעיף מבט, וסוגר שוב, כדי לא להיכשל במראה אסור. בעל זקן עבות היורד על פי מידותיו עד לאבנטו, ומעולם לא סרק את זקנו, מחמת יראתו שמא בטעות יתלוש שערה בודדת.
מקובל, כי הבעל שם טוב נהג לנסוע לברדיטשוב כמה פעמים בשנה, על מנת להתראות עם רבי ליבר, ובעיקר כדי לטבול במקוה של רבי ליבר. מפורסם היה כי המים במקוה של רבי ליבר הם סגולה לחולי עיניים, ואנשים חולי עיניים הגיעו גם ממרחקים על מנת לטבול במקוה.
נפטר בכ"ח בחשון תקל"א ונטמן בברדיצ'ב.
צאצאיו

בנו היה רבי יחיאל מיכל. נכדו של רבי יחיאל מיכל היה רבי אליקים געציל חתן רבי יוסף יונגרלייב מיאמפולה. בניו של רבי אליקים געציל היו רבי לייביש מפרוסקורוב אבי חסידות פרוסקורוב ורבי ישראל מליטשניץ חותן רבי מנחם נחום מלויעב. בנו של רבי ישראל היה רבי יוסף מטיברוב חותן רבי משה צבי מסטנביץ.
לקריאה נוספת

רבי אליעזר הגדול: והוא אוסף של כל המאמרים והסיפורים של ... רבי אליעזר ליבר הגדול, מגיד מישרים דק"ק בארדיטשוב, חד מבני היכלא... של... רבי ישראל בעש"ט..., בני ברק : מכון להפצת תורת החסידות נחלת צבי, תש"ס.
הערות שוליים

↑  תולדות רבי ליבר הגדול | ברדיצ'ב, באתר ברדיצ'ב, ‏2016-04-18
↑  פ הגב, בית הכנסת הגדול של רבי ליבר | ברדיצ'ב, ‏2016-04-18
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'יסאבורו אוזאווה

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1886 מחוז קוֹיוּ הכפרי, האימפריה היפנית 
 פטירה:  9 בנובמבר 1966 (בגיל 80) יפן 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 השכלה:  הקולג' ללוחמה ימית  האקדמיה הימית הקיסרית 
 השתייכות:  הצי הקיסרי היפני
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:  תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה הצי המשולב  מפקד האקדמיה הימית הקיסרית  מפקד הצי הדרומי  מפקד כוח נושאות המטוסים של יפן  המפקד העליון של הצי היפני המשולב
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  הפלישה למלאיה, ג'אווה וסומטרה  קרב ים הפיליפינים  קרב מפרץ לייטה
 
אוזאווה כמפקד הצי הדרומי בסייגון, 16 בנובמבר 1941
אוזאווה שהה בקרב מפרץ לייטה על סיפון הזואיקאקו, נושאת המטוסים היחידה שנותרה לצי באותה עת
ג'יסאבורו אוזאווה (ביפנית: Ozawa Jisaburō 小沢治三郎; ‏ 2 באוקטובר 1886 - 9 בנובמבר 1966) היה תת-אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, והמפקד העליון של הצי היפני המשולב.
ביוגרפיה

אוזאווה נולד במחוז קוֹיוּ הכפרי שבמחוז מיאזקי, באי קיושו, יפן.
הוא סיים במחזור ה-37 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1909. את התלמדותו העביר אוזאווה על סיפון הסיירות סויה, קסוגה ואוניית המערכה מיקאסה.
בתור קצין זוטר, שירת אוזאווה על המשחתת ארארֶה, על אוניית המערכה היאֵיי ועל הסיירת צ'יטוסה, ובתור לוטננט על קוואצ'י והינוקי. התמחותו הייתה בלוחמת טורפדו, ועם סיום לימודיו בקולג' הלוחמה הימית בשנת 1919, קיבל אוזאווה את התפקיד הפיקודי הראשון שלו על גבי המשחתת טאקה. הוא המשיך לפקד על שימאקאזה ואסאקאזה, ושימש כקצין טורפדו ראשי על אוניית המערכה קונגו בשנת 1925.
אוזאווה שירת במספר תפקידי מטה בשנים 1925–1933, מלבד שנה אחת, 1930, בה יצא לביקור בארצות הברית ובאירופה. ב-15 בנובמבר 1934, הוא מונה למפקד הסיירת מאיה ושנה לאחר מכן למפקד אוניית המערכה הארונה.
ב-1 בדצמבר 1936, קודם אוזאווה לדרגת אדמירל משנה. הוא המשיך לשרת בתפקידי מטה שונים, בכללם ראש מטה הצי המשולב בשנת 1937 ומפקד האקדמיה הימית הקיסרית. הוא קודם לדרגת תת-אדמירל ב-15 בנובמבר 1940.
לאחר ההתקפה על פרל הארבור, היה אוזאווה אחראי לכל המבצעים הימיים של הצי הקיסרי היפני בים סין הדרומי כמפקד הצי הדרומי, וניהל את הפלישה למלאיה. בתחילת שנת 1942, ציו לקח חלק בפלישות לאי ג'אווה וסומטרה.
אוזאווה היה אחד מהתומכים הנלהבים ביותר של תעופה ימית בצי הקיסרי היפני. הוא היה הקצין הבכיר הראשון אשר המליץ על לכנס את נושאות המטוסים של הצי היפני תחת צי אווירי אחד על מנת לאפשר להן להתאמן יחד.
ב-11 בנובמבר 1942, מונה אוזאווה למפקד הצי היפני השלישי, בהחליפו את האדמירל צ'ואיצ'י נגומו כמפקד כוח נושאות המטוסים של יפן. אוזאווה הכיח עצמו כמפקד אגרסיבי ומיומן, אך הופתע מעליונותו החומרית והטכנולוגית של הצי האמריקאי בקרב ים הפיליפינים. לאחר הקרב, נסוג אוזאווה לאוקינאווה, שם הגיש את התפטרותו, אשר סורבה על ידי ממוניו.
שאריות ציו של אוזאווה לקחו חלק בקרב מפרץ לייטה נגד כוחותיו של האדמירל ויליאם הלסי. על אף היותו הקצין הבכיר, לא ניתן לאוזאווה תפקיד פיקודי בקרב זה, מכיוון שתפקידו של ציו היה לשמש פיתיון, ולמשוך את כוחותיו של הלסי הרחק מלייטה, ובכך לאפשר לכוח המהלומה הראשון של תת-אדמירל טקאו קוריטה לחצות את מיצר סן ברנרדינו, ולנוע בחופשיות לעבר כוחות הנחיתה של הגנרל דאגלס מקארתור אשר נחתו במפרץ. אף על פי כן, אוזאווה מילא את תפקידו במקצועיות עד סופו, על אף תפקידו הזוטר של ציו, והעובדה שנושאות המטוסים שלו היו ריקות בשל מחסור במטוסים ובטייסים.
לאחר הקרב, הוא קיבל תפקיד במטה הכללי של הצי הקיסרי, והיה המפקד העליון של הצי, החל מ-29 במאי 1945. הוא דחה קידום לאדמירל, ונותר תת-אדמירל עד פירוק הצי הקיסרי היפני.
כינויו של אוזאווה, "הגרגויל" (Onigawara 鬼瓦), בא לו מאנשי צוותו, וזאת בשל גובהו הרב (התנשא לגובה 2 מטרים) ובשל העובדה שנחשב לאחד משלושת האדמירל המכוערים בצי. עם זאת, הוא רחש כבוד לאנשי צוותו.
אוזאווה נפטר בשנת 1966 בגיל 80.
לקריאה נוספת

Costello, Frank (2001). The Second World War. Harper Perennial. ISBN 0688016200.
D'Albas, Andrieu (1965). Death of a Navy: Japanese Naval Action in World War II. Devin-Adair Pub. ISBN 0-8159-5302-X.
Dull, Paul S. (1978). A Battle History of the Imperial Japanese Navy, 1941-1945. Naval Institute Press. ISBN 0-87021-097-1.
Field, James A. (1947). The Japanese at Leyte Gulf;: The Sho operation. Princeton University Press. ASIN B0006AR6LA.
Frank, Richard (2001). Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. Penguin. ISBN 0141001461.
Gilbert, Martin (2004). The Second World War: A Complete History. Holt. ISBN 0805076239.
Keegan, John (2005). The Second World War. Penguin. ISBN 0143035738.
Sheftall, M.G. (2005). Blossoms in the Wind: Human Legacies of the Kamikaze. NAL Caliber. ISBN 0451214870.
Spector, Ronald (1985). Eagle Against the Sun: The American War With Japan. Vintage. ISBN 0394741013.
הערות שוליים

1 2 3  The Ozawa Jisaburo 1886-1966
↑  Graduates of Naval Academy class 37th
↑  Jisaburo Ozawa
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2288 1612  LCCN: n82006210  NDL: 00624021  VIAF: 35788501   WorldCat (עם VIAF): 35788501
משה קופל

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 68 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  ישיבה יוניברסיטי  מכון קורנט למדעים מתמטיים  אוניברסיטת ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  מרטין דייוויס 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
משה קוֹפֶּל (נולד ב-1956) הוא פרופסור אמריטוס למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן, חוקר תלמוד ויושב ראש ומייסד פורום קהלת.
קורות חיים

קופל נולד ב-1956 בניו יורק למשפחה הקשורה לחסידות גור. למד לתואר ראשון בישיבה יוניברסיטי, ובמהלכו למד שנה בישיבת הר עציון. לאחר מכן למד באוניברסיטת ניו יורק. ב-1979, בגיל 23, קיבל תואר דוקטור למתמטיקה, בהנחייתו של פרופ' מרטין דייוויס. את שנת הפוסט-דוקטורט עשה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. עלה לישראל ב-1980 והצטרף כחבר במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2021 פרש והפך לפרופסור אמריטוס.
מדעי המחשב

בתחום מדעי המחשב ידוע קופל בעיקר בזכות מחקריו בנושא ייחוס מחברים, תחום שאליו התוודע במהלך עבודתו כיועץ בחברה לענייני אחזור מידע. באמצעות אלגוריתם שפיתח יחד עם שלמה אנגלסון ארגמון וד"ר יהונתן שלר, הוא הראה כי ניתן להשתמש בניתוח סטטיסטי של השימוש במילים במסמך לקביעת מין, גיל, שפת האם וסוג אישיותו של המחבר. האלגוריתם שיצר קופל זיהה כי נשים נוטות להשתמש יותר מגברים בכינויי גוף והבחנות רבות נוספות. הממצאים בנוגע למגדר עוררו גם ביקורת מצד חוגים פמיניסטיים שהתלוננו בין השאר על בינאריות הזיהוי של גברים ונשים.
האלגוריתם של קופל שימש גם לבחינת האותנטיות של מכתבי הגניזה החרסונית שיוחסו לרב שניאור זלמן מלאדי ועוד מגדולי תנועת החסידות. תוצאות הבדיקה העלו שסגנון הכתיבה של המכתבים שיוחסו לרש"ז מלאדי דומה יותר לסגנונם של שאר מכתבי הגניזה מלכתבים אחרים של האדמו"ר הזקן, מה שמלמד לכאורה כי כלל מכתבי הגניזה נכתבו על ידי אדם אחד ולא על ידי מי שיוחסו אליהם. במחקר שפרסם יחד עם פרופסור נתן נתניהו ודוד אומיד, הראה קופל כי בעזרת רשומות של משחקים ששיחקו שחמטאים בדרגת רב-אמן, ניתן לשדרג תוכנת שחמט נטולת ידע מוקדם עד לרמת משחק של רב-אמן, באמצעות אלגוריתמים גנטיים.
לצד אברהם דיסקין פרסם סדרת מאמרים בהם ניתנו הגדרות פורמליות למושגים בסיסיים במדעי המדינה, כגון עוצמה פוליטית וייצוג מידתי.
מחקר התלמוד

קופל חיבר שני ספרים על מחקר התלמוד. ספרו הראשון "מטא-הלכה" יצא לאור באנגלית על ידי ג'ייסון ארונסון והוא מראה כיצד שימוש בלוגיקה מתמטית מסייע להבין את תהליך הפורמליזציה של הלכות. הספר השני, "סדר קינים", הוא חיבור המציג פרשנות מתמטית למסכת קנים, מהמסכתות הקשות במשנה, יצא לאור בעברית בהוצאה עצמית.
ב-1989 ייסד יחד עם פרופסור עלי מרצבך את כתב העת "היגיון", במטרה "לעודד מחקרים בהגיון הרבני המופיע במקורות היהדות על מנת לפענח ולהבין את הטמון בתפיסות היהודיות המקוריות". ב-2015 ייסד את דיקטה, מכון מחקר המספק כלים אוטומטיים לניתוח ועיבוד טקסטים רבניים ועבריים. כלים אלה כוללים ניקוד, פענוח ראשי תיבות, פיסוק, זיהוי מקורות, ועוד.
פעילות ציבורית

קופל לקח חלק בניסיון לכונן חוקה למדינת ישראל. הוא השתתף בדיוני ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת השש עשרה, בראשות חבר הכנסת מיכאל איתן, וכתב את טיוטות העבודה של הוועדה, בכל הנוגע ליחסי דת ומדינה. לקראת כינונה של הכנסת השבע עשרה השתתף, כחבר המכון לאסטרטגיה ציונית, בצוות שניסח הצעת חוקה לישראל, שהוגשה לנשיא המדינה ולכנסת. לאחר מכן היה שותף בכתיבת טיוטה נוספת של חוקה, יחד עם מיכאל איתן.
בינואר 2012 הקים את פורום קהלת והוא משמש כיושב הראש הפורום. הפורום התפרסם כגוף שתרם לגיבושה של הרפורמה המשפטית.
ביוני 2019 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות בגין פעילותו כיו"ר פורום קהלת. בנימוקי הפרס צוין במיוחד קידומו של חוק הלאום בידי הפורום, אשר קופל כתב את טיוטתו הראשונה בשנת 2004.
עמדותיו

קופל פרסם מספר מאמרים, שבהמשך הפכו לספר בשם "לחיות כמו יהודי", בהם ניתח את תפיסות המוסר והקהילתיות של שמרן (המיוצג במאמרים בשם שמעון קרי: "שִׁימֶען" בהגייה יידישאית המסמלת את המסורת) לעומת תפיסת המוסר והקהילתיות הפרוגרסיבית (המיוצגת במאמרים כאישה בשם "היידי"). קופל מצביע, בין היתר, על שני הבדלים בסיסיים בין השקפתו של שמעון והשקפתה של היידי בכל הנוגע למוסר: ההבדל הראשון נוגע להיקף תחום המוסר, והשני נוגע לדרך בה המוסר מתפתח. בהתבסס על מחקרים של ריצ'רד שוודר (אנ') וג'ונתן היידט, מצביע קופל על כך שבעיני היידי המוסר מצטמצם להוגנות בלבד, ואילו בעיניו של שמעון יש שני יסודות נוספים של המוסר: הראשון – נאמנות למשפחה, לקהילה, לשבט ולאומה, והשני – ריסון תאוות. קופל מנמק באריכות מדוע לדעתו הוגנות בלבד לא יכולה לשמש בסיס לחברה יציבה.
לגבי התפתחות המוסר, טוען קופל, אצל שמעון מקור ההנחיה העיקרי הוא המסורת המשפחתית והקהילתית וכן המסורת של כלל שומרי המצוות. לעומת זאת אצל היידי מקור ההנחיה הראוי הוא "מומחים המכירים את המחקר העדכני בתחומים הנידונים". שמעון רואה בהיעדר גוף מוגדר שאחראי על הכרעה ואכיפה בתחום ההלכה היהודית תכונה חשובה של ההלכה אחרי חורבן הבית, המאפשרת התפתחות אורגנית מלמטה למעלה. לעומתו סבורה היידי ש"הדבר מלמד על חוסר רצינות". קופל משיב בשם שמעון כי גם שפות קיימות ומתפתחות שלא מכוח מוסד מכריע בעל סמכויות אכיפה. הוא מציב את ההלכה כנמצאת על הרצף בין "שפה" לבין "משפט" ומזהה הבדל משמעותי לגבי התפיסה האינטואיטיבית של ההלכה, בין מי שעבורו היא "שפת אם" לבין מי שעבורו היא "שפה שנייה". קופל סבור כי הגישה של שמעון תחזיק מעמד הרבה אחרי שהגישה של היידי תגווע.
קופל תומך ברוב הסעיפים של הרפורמה המשפטית, אך מתנגד לפסקת ההתגברות בנוסחה המוצע, ומכנה אותה "רעיון מטופש". לדעתו, הממשלה מיהרה מידי בהעברת הרפורמה, באופן שגרם למחאה עממית ופגע בקידום המהפכה המשפטית.
חיים אישיים

ב-1986 נישא לחנה, ולהם ארבעה ילדים. מתגורר באפרת ומנהל אורח חיים דתי.
הערות שוליים

↑  יוני רוטנברג, על משמר הכנסת באתר ערוץ 7, 30.05.19
1 2    צביקה קליין, ‏"מחמיא לי שהשמאל מרגיש מאוים מאיתנו. זה אומר שאנחנו עושים משהו נכון", בעיתון מקור ראשון, 3 באוקטובר 2021
↑  פרופ' משה קופל, באתר ynet, 1 בספטמבר 2004
↑  ימימה עברון, מי כותבת את הספרים של דיק פרנסיס, באתר הארץ, 1 באפריל 2004
↑  ישורון כרך כג, תש"ע,עמוד 501 והלאה כמה מאמרים בנושא ביניהם של קופל עצמו, ראו גם אבישי אלבוים, הקול קול יעקב והידיים ידי עשיו?
↑  מגזין "גליליאו", אבולוציה בשחור-לבן, באתר ynet, 10 ביולי 2008
↑  עמוד הספר ב'גוגל ספרים'
↑  עלי מרצבך ומשה קופל, פתח דבר, גיליון ראשון
↑  חוקה ציונית לישראל, באתר המכון לאסטרטגיה ציונית
↑  פרופ' משה קופל באתר פורום קהלת
↑  דף הבית של פורום קהלת
↑    שלמה פיוטרקובסקי, ‏"שמח ששר המשפטים התייעץ איתנו": האיש שמאחורי הרפורמה המשפטית מדבר, בעיתון מקור ראשון, 14 בינואר 2023
↑  הזוכים בפרס לשנת 2019 באתר של פרס מוסקוביץ'
↑  גיא עזרא, ‏אלה הזוכים והזוכות בפרס מוסקוביץ' לציונות, באתר "סרוגים", 29 באפריל 2019
↑  מה שרציתם לדעת על חוק הלאום ולא העזתם לשאול, באתר פורום קהלת, ‏11 יולי 2018
↑   בנימין שוורץ, אנו פיקחים מדי ולכן קשה לנו לקבל את גאוניותה של המסורת, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2021;
 חיים כצמן, "לחיות כמו יהודי": מייסד פורום קהלת מציב אתגר בפני מה שנשאר מהשמאל, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2021
↑  משה קופל, ‏"בלי בג"ץ, בלי בד"ץ ובלי שוטרים", השילוח, 12, דצמבר 2018
↑  ביני אשכנזי‏, מייסד הפורום שייעץ לממשלה על הרפורמה המשפטית: "רוצה את רובה, לא את כולה", באתר וואלה, 25 בינואר 2023
↑  עידן ארץ, ‏הכלכלן שהתפטר ומחיקת המסמכים: הרפורמה מפלגת את פורום קהלת, באתר גלובס, 16 במרץ 2023
↑  יו"ר פורום קהלת: פסקת ההתגברות – רעיון מטופש, באתר "סרוגים", 23 בפברואר 2023
↑  דניאל אדלסון, יו"ר פורום קהלת תוקף את הממשלה בריאיון נדיר, ומסביר כיצד עליה לפעול, באתר ynet, 30 בספטמבר 2023
↑  סרוגים משפיעים: משה קופל, באתר ערוץ 7, ‏2022-06-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263806405171  dblp: k/MosheKoppel  GND: 1089270666  LCCN: no89014609  MGP: 33570  VIAF: 1145145856948122920521   WorldCat (עם VIAF): 1145145856948122920521
14 בפברואר

14 בפברואר הוא היום ה-45 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 320 ימים (321 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

1349 – שריפת כ-2,000 יהודים בשטרסבורג, צרפת
1797 – הבריטים מביסים את הספרדים בקרב כף סנט וינסנט
1857 – מוקמת העיר הראשונה בקנזס, טופיקה
1859 – אורגון מצטרפת לארצות הברית
1879 – עם פרוץ מלחמת האוקיינוס השקט, צ'ילה כובשת את אנטופגסטה מידי בוליביה
1896 – בנימין זאב הרצל מפרסם את "מדינת היהודים"
1900 – מלחמת הבורים השנייה: הבריטים פולשים למדינת אורנג' החופשית
1912 – אריזונה מצטרפת לארצות הברית
1918 – רוסיה הסובייטית מאמצת את הלוח הגרגוריאני (עד אז השתמשה בלוח היוליאני)
1919 – המלחמה הפולנית-סובייטית: עימות מזוין ראשון בין צבא פולין לבין הצבא האדום
1924 – חברת (Computing Tabulating Recording (CTR משנה את שמה ל-IBM
1949 – ישיבתה הראשונה של האספה המכוננת. יומיים לאחר מכן תשנה האספה את שמה לכנסת
1950 – סין וברית המועצות חותמות על אמנה להגנה הדדית
1961 – גילוי היסוד הכימי לורנציום
1966 – הדולר האוסטרלי הופך למטבע הרשמי באוסטרליה
1972 – במסגרת תוכנית לונה הסובייטית, שיגור לונה 20, גשושית ונחתת לירח שהביאה בהצלחה דגימות מהירח
1983 – ממשלת ישראל מחליטה להעביר את אריאל שרון מתפקיד שר הביטחון, לאור ההמלצות בעניינו בדו"ח ועדת כהן שפורסם ב-7 בפברואר הוא ממונה לשר בלי תיק, ומוחלף בתפקיד שר הביטחון על ידי משה ארנס
1989 – האייתולה חומייני מוציא פתווה המורה להוציא להורג את מחבר "פסוקי השטן", סלמאן רושדי
1989 – שיגור ראשון למשגר דלתא 2, אשר הביא בהצלחה לווייני GPS למסלולם
1990 – הגשושית וויאג'ר 1 מצלמת רצף תמונות הנקראות הדיוקן המשפחתי אשר כוללות שישה כוכבי לכת והשמש, ממרחק של 6 מיליארד ק"מ. מתוך אלו נוצרה התמונה המפורסמת נקודה כחולה חיוורת
1992 – "ליל הקילשונים" – שלושה חיילים נרצחים על ידי ערבים ישראלים בבסיס טירונים ליד קיבוץ גלעד
2000 – הגשושית NEAR Shoemaker נכנסת למסלול סביב האסטרואיד ארוס. היא תבצע נחיתה עליו שנה אחר כך
2005 – ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי נרצח, יחד עם אנשים נוספים, בפיצוץ מכונית תופת בביירות
2018 – בטבח בבית הספר מרג'ורי סטונמן דאגלס בפלורידה נרצחו בירי 17 בני אדם
נפטרו

869 – קירילוס, תאולוג ביזנטי (נולד ב-826)
1400 – ריצ'רד השני מלך אנגליה (נולד ב-1367)
1440 – דיטריך, רוזן אולדנבורג (נולד ב-1398)
1549 – איל סודומה, צייר איטלקי (נולד ב-1477)
1780 – ויליאם בלקסטון, משפטן אנגלי (נולד ב-1723)
1779 – ג'יימס קוק, מגלה ארצות בריטי (נולד ב-1728)
1808 – ג'ון דיקינסון, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, מושל דלאוור ופנסילבניה (נולד ב-1732)
1891 – ויליאם שרמן, ממפקדי צבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקנית (נולד ב-1820)
1943 – דויד הילברט, מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1862)
1943 – דורה גרשון, זמרת קברט ושחקנית קולנוע יהודיה-גרמניה (נולדה ב-1899)
1964 – ויליאם אורמסבי-גור, שר המושבות הבריטי בעת המרד הערבי הגדול (נולד ב-1885)
1976 – חנוך גבתון, עיתונאי ואיש רדיו, מראשוני "קול ישראל" והמנכ"ל הראשון של רשות השידור (נולד ב-1917)
1995 – או נו, ראש ממשלת בורמה (נולד ב-1907)
1996 – בוב פייזלי, מאמן כדורגל אנגלי (נולד ב-1919)
2003 – הכבשה דולי, היונק המשובט הראשון בעולם (נולדה ב-1996)
2004 – מרקו פנטאני, רוכב אופניים איטלקי (נולד ב-1970)
2005 – רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון (נולד ב-1944)
2006 – שושנה דמארי, זמרת ישראלית (נולדה ב-1923)
2008 – חיים גיל, במאי טלוויזיה ישראלי ויוצר סרטים תיעודיים לטלוויזיה (נולד ב-1933)
2013 – נורית כהן, שחקנית ומדבבת ישראלית (נולדה ב-1939)
2015 – לואי ז'ורדאן, שחקן קולנוע צרפתי (נולד ב-1921)
2015 – תובל פטר, אקורדיוניסט ומוזיקאי ישראלי (נולד ב-1939)
2016 – טוביה קץ, אדריכל ישראלי (נולד ב-1927)
2018 – מורגן צ'נגיראי, פוליטיקאי זימבבווי, מנהיג האופוזיציה לשלטון רוברט מוגאבה (נולד ב-1952)
2019 – זיוה להט, ספרנית ישראלית ואשת מי שהיה ראש עיריית תל אביב במשך כ-20 שנה, שלמה להט (נולדה ב-1931)
2020 – אהרון אפריל, אמן, צייר ופסל (נולד ב-1932)
2020 – ג'ון שרפנל, שחקן אנגלי (נולד ב-1942)
2020 – מיכאל נתנזון, שחקן שש בש מקצועי, שנודע בכינויו "פלאפל" (נולד ב-1969)
2021 – יון מיכאי פצ'פה, לוטננט גנרל והקצין הבכיר ביותר בשירותי הריגול של מדינות הגוש הסובייטי שערק למערב (נולד ב-1928)
2021 – קרלוס מנם, נשיא ארגנטינה (נולד ב-1930)
2021 – שלמה גרוסמן, פרופסור לביוכימיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ות"ת, נשיא המכללה האקדמית אשקלון ויו"ר ועד ראשי המכללות (נולד ב-1938)
2022 – נעמי כהן, חוקרת במחשבת ישראל והיסטוריה יהודית (נולדה ב-1930)
2022 – בוריסלב איבקוב, שחמטאי סרבי בדרגת רב אמן (נולד ב-1933)
2022 – שאול קנז, אמן, קריקטוריסט וצייר ישראלי (נולד ב-1938)
2023 – עמי פזטל, שדרן ספורט ישראלי, מקים מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל שמשון תל אביב ושופט בבית הדין העליון של ההתאחדות לכדורגל בישראל (נולד ב-1935)
2024 – דני קורן, חוקר מדע המדינה וחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בשלהי הכנסת ה-16 (נולד ב-1945)
חגים ואירועים החלים ביום זה

הנצרות הקתולית מציינת את יום ולנטינוס הקדוש, והעולם החילוני חוגג את יום ולנטיין כיום האהבה
13 בפברואר – 15 בפברואר
פברואר
לוח אירועים שנתי
פרדריק דאגלס
אלכסנדר פן
ג'ימי הופה
ריצ'רד השני
ג'יימס קוק
הכבשה דולי
רפיק אל-חרירי נרצח
יום ולנטיין
טטרית

ערך זה עוסק בשפה המדוברת בפי הטטרים במזרח אירופה ובמרכז אסיה. אם התכוונתם לשפה המדוברת בפי הטטרים בחצי האי קרים, ראו .
| --- | --- |

 מדינות:  רוסיה
 אזורים:  טטרסטן, רוסיה ומדינות שכנות
 דוברים:  8 מיליון
 כתב:  אלפבית קירילי, אלפבית ערבי, אלפבית לטיני
 משפחה:  אלטאית טורקית טטרית
 לאום:  טטרסטן טטרסטן
 מוסד:  המכון לשפה, ספרות, ואומנות על שם עלימג'ן איברהימוב של האקדמיה למדעים של הרפובליקה של טטרסטן 
 קוד שפה:  tt 
 קוד ISO 639-1:  tt 
 קוד ISO 639-2:  tat 
 קוד ISO 639-3:  tat 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
טטרית היא שפה טורקית המדוברת בפי הטטרים במזרח אירופה ובמרכז אסיה. לשפה מספר ניבים מקומיים. כיום, טטרית היא השפה הרשמית של רפובליקת טטרסטן, השייכת לרוסיה, לצד רוסית.