stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולימאן פרנג'יה (1910)
מלחמת האזרחים

כשפרצה מלחמת האזרחים בלבנון, עמדה לרשותו של פרנג'יה מיליציית בריגדת מרדה שבראשה עמד בנו טוני. בתחילה שיתפה הבריגדה פעולה עם החזית הלבנונית - קואליציה ימנית, נוצרית בעיקרה, של פוליטיקאים וראשי מיליציות. אך בתחילת 1978 עזב אותה פרנג'יה בשל שיתוף הפעולה עם ישראל, שנגד את נטיותיו הפרו-סוריות. ביוני 1978 נרצח בנו טוני, יחד עם אשתו ובתו הפעוטה, על ידי לוחמים אנשי הפלנגות. בתגובה החל לפעול פרנג'יה לצד הסורים (שבאותה העת שינו את עמדתם בשלישית והחלו לפעול נגד המחנה השמרני) נגד הכוחות הלבנוניים.
פרנג'יה שמר על קשריו עם סוריה. הוא ניסה לשוב לזירה הפוליטית בשנת 1988 אך האספה הלאומית, שאמורה הייתה לבחור אותו לנשיאות, לא הצליחה לקיים קוורום בשל החרם שהטילו חברי פרלמנט נוצרים, שנאכף על ידי הכוחות הלבנונים. פרנג'יה הלך לעולמו ב-23 ביולי 1992, שנתיים לאחר תום מלחמת האזרחים.
חייו הפרטיים

פרנג'יה הוא נצר למשפחות המרוניות של זע'רתא. הוא בנו השני של קאבלאן סולימאן פרנג'יה (שהיה חבר פרלמנט) ואשתו למילה רפול. סבו, קאבלאן פרנג'יה, היה מושל אזור. לפרנג'יה היו חמישה ילדים מאשתו המצרית איריס הנדלי. עם מותו של אחיו ח'אמיד בשנת 1981, הפך סולימאן לראש המשפחה. נכדו, סולימאן פרנג'יה הבן, היה שר הפנים בשנים 2004 - 2005, והוא נחשב מועמד לנשיאות בשנת 2007.
ביואיק

| --- | --- |
לוגו ביואיק

 נתונים כלליים
 סוג:  חטיבה של GM
 מייסדים:  דייוויד דנבאר ביואיק
 תקופת הפעילות:  1903–הווה (כ־121 שנים)
 מיקום המטה:  דטרויט 
 משרד ראשי:  דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכוניות יוקרה
  
 www.buick.com
 
ביואיק (באנגלית: Buick) הוא שמו של מותג מכוניות נוסעים של ג'נרל מוטורס. מותג זה נמכר בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, סין, טאיוואן, קטר וכווית בלבד. מותג ביואיק נחשב כמותג ברמת הכניסה לקטגוריית מכוניות הנוסעים היוקרתיות.
היסטוריה

ב-19 במאי 1903 נוסדה חברת "ביואיק מוטור קומפני" כיצרנית רכב עצמאית בדטרויט, מישיגן, על ידי דייוויד דנבאר ביואיק. עוד באותה שנה נקלעה החברה לקשיים כספיים והשתלט עליה איש העסקים ג'יימס ה. וייטינג, שהעבירה לעירו פלינט. בשנת 1904 שכר וייטינג את ויליאם דוראנט שינהל את ביואיק. דייוויד ביואיק עצמו מכר את החזקותיו בחברה בסכום צנוע יחסית ומת עשרים וחמש שנים מאוחר יותר.
באמצע 1904 הושלם אב-טיפוס לרכב שהיה מיועד למרוצי סיבולת, והצלחתו שכנעה את וייטינג לאשר את יצורם של הדגמים הראשונים שיועדו למכירה לציבור, על בסיס אותו אב טיפוס שכונה "מודל B". הביואיק "מודל B" הייתה הביואיק הראשונה שנמכרה לציבור, החל בשנת 1904.
37 מכוניות מסוג זה נבנו בפלינט ואף לא אחת מהן שרדה, אך שתי רפליקות מצויות כיום: אחת של רכב מרוצי העמידות, במוזיאון ביואיק בפלינט, והשנייה שנבנתה ביד על ידי חובב קליפורני לרגל חגיגות 100 שנים למותג. מכוניות אלו מצוידות במנועים אותנטיים משנת 1904.
השלדה ומערכת ההנעה של מודל B המשיכו גם ל"מודל F" שהוצג ב-1909. מכירות הדגם צלחו היטב, בין היתר בזכות המנוע המתקדם יחסית במבנה בוקסר מרכזי עם שסתומים בראש המנוע (המבנה המקובל כיום) שהיה חדשני בזמנו.
דוראנט התגלה כמנהל מוצלח, וביואיק הפכה ליצרנית הרכב הגדולה בצפון אמריקה. רווחי החברה הזינו מסע רכישות של יצרני רכב מתחרים, שהובילו ליצירת תאגיד ג'נרל מוטורס. במסגרת התאגיד מותגה ביואיק כרכב יוקרה "בסיסי", כאשר קדילאק מותגה מעליה כמותג הפאר של GM, מיתוג הממשיך גם בהווה.
דגמי ביואיק השתתפו במרוצים של אותה תקופה, ואף זכו במרוץ הראשון שהתקיים במסלול אינדיאנפוליס.
בשנת 1911 הקדימה ביואיק את פורד בארבע שנים והציגה את המכונית הראשונה שלה בעלת תא נוסעים סגור. בין השנים 1929-1930 היה לביואיק תת-מותג בשם "מארקטַ" שנועד לגשר את הפער בין ביואיק לאולדסמוביל הממותגת נמוך יותר. בשנת 1938 נבנה מכונית קונספט ביואיק Y ג'וב.
מכירות ביואיק הגיעו לשיא בשנת 1984, ומשם הדלדלו באיטיות לאורך שנות השמונים והתשעים, והיצע הדגמים התכווץ משמעותית. בשנת 2005 הוחלפו דגמי ה"סנצ'ורי" וה"ריגאל" בדגם ה"לה-קרוס" (מכונה "אלור" בקנדה, משום שבצרפתית לשם "לה-קרוס" כפל משמעות מינית גסה). דגמי ה"לה-סייבר" וה"פארק אבניו" הוחלפו בדגם ה"לוצרן" בשנת 2006, ובשנת 2007 הופסק יצור רכבי הפנאי הגדולים "רנדוו" ו"ריינייר" לטובת דגם ה"אנקלייב" בעוד יצור דגם המיניוואן "טרזה" הופסק כליל. כיום מציעה ביואיק 3 דגמים בלבד.
בשנת 2009 פרסמה ג'נרל מוטורס את תחזית הדגמים העתידית לביואיק, לפיה יצור דגמי ה"לה-קרוס" וה"לוצרן" יימשך, רכב פנאי קרוסאובר קטן המבוסס על פלטפורמת גאמא 2 יפותח, ורכב פנאי גדול יותר יפותח במהלך 2011. הדגמים ישווקו גם עם מערכת הנעה היברידית ותוצג גם מכונית סדאן קומפקטית יחסית שתיוצר בסין לשוק המקומי.
סממני עיצוב > המגן המשולש

סמלן של מכוניות ביואיק מורכב משלושה מגינים, כל אחד נחצה באלכסון לימין. המגנים חופפים זה את זה באלכסון לשמאל. ומוקפים במעגל. המגן השמאלי הוא אדום, המרכזי לבן (או אפור בהיר) והימני כחול. סמל זה אומץ ב-1960 וייצג את שלושת הדגמים לאותה שנה: לה-סייבר, אינביקטה ואלקטרה, והושפע מעיצוב שלטה של משפחת ביואיק ששימש כסמל המכוניות מאז שנות השלושים.
סממני עיצוב > פתחי אוורור

סממן עיצוב חוזר במכוניות ביואיק מאז סוף שנות הארבעים הוא הימצאותם של שלושה או ארבעה "נחירים" או חורי אוורור בכנפיים הקדמיות, מעט מאחורי הגלגלים הקדמיים. חורים אלו הושפעו מעיצובם של צינורות הפליטה של מטוסי הקרב של אותה עת. בתחילה הדגמים הזולים יותר אופיינו בשלושה חורים בכל צד, בעוד היקרים יותר התאפיינו בארבעה, אך לבסוף התקבע העיצוב על 4 חורים בכל צד.
בשנת 2003 חזר מאפיין עיצובי זה לאחר שנעדר שנים רבות, בדגם ה"פארק אבניו" וכיום הוא מופיע בדגמי ה"לוצרן", ושם ישנם 3 חורים בכל צד (6 בסך הכל) בדגמים המצוידים במנוע V6 ו-4 בכל צד בדגמי V8.
מכוניות עבר של "ביואיק"

ביואיק מודל B (1904)
ביואיק וילדקאט (1963-1970)
ביואיק אסטט (1970-1990)
ביואיק צנטוריון (1971-1973)
ביואיק אפולו (1973-1975)
ביואיק ראטה (1988-1991)
ביואיק ריביירה (1963-1999)
ביואיק ריינייר (2003-2007)
ביואיק טרזה (2004-2007)
ביואיק בישראל

עד לשנת 2015 מכוניות ביואיק יובאו לישראל על ידי יוניברסל מוטורס ישראל ושווקו באולמות תצוגה בתל אביב ובראשון לציון. השיווק הופסק בעקבות מכירות נמוכות.
ביואיק בעולם

בניגוד לרווח בתאגיד ג'נרל מוטורס, מותג ביואיק נמכר רק במדינות בהן הוא מוכר ונהנה מיתרון יחסי. מבין מדינות אלו הבולטת מכולן היא סין, שבה בטרם מלחמת העולם השנייה היו 20% מהמכוניות מתוצרת ביואיק, ואף שימשו את הקיסר פויי, הקיסר האחרון בשושלת צ'ינג. כיום זהו המותג הנמכר ביותר ממותגי הרכב המיובאים לסין, עם מכירות של 876,000 מכוניות בשנת 2006. סין קונה למעלה מ-35% ממכוניות ביואיק בעולם והיא השוק הגדול ביותר לביואיק, גדול אף מהשוק האמריקאי. בשנת 2007 נמכרו למעלה מ-330,000 מכוניות ביואיק בסין, יותר מכפול מאשר בארצות הברית.
בסין נמכרת, החל משנת 1999, גם ביואיק "סנצ'ורי/ריגאל" המיוצרת בסין תחת GM שנחאי, ומהווה את אחת המכוניות הפופולריות בסין. גם מכונית קטנה יחסית בשם "אקסל" (מבוססת על דייהו נובירה) נמכרת תחת מותג ביואיק, ולה גרסת 5 דלתות בשם "HRV". מיניוואן מבוסס פונטיאק מונטנה דור ראשון בשם "GL8" נמכר אף הוא כביואיק בסין לצד ביואיק GL6.
באפריל 2007 הכריזה GM כי תמכור בסין בלבד את הביואיק "פארק אבניו" החדשה, שהיא למעשה הולדן "סטייטסמן" אוסטרלית.
הערות שוליים

↑  יואב קווה, ביואיק רנדוו: 255 אלף שקל - האם התמורה שווה את הכסף?, באתר TheMarker‏, 5 באוקטובר 2003
↑  דניאל שמיל, UMI מתחילה בשיווק ביואיק לה-קרוס: מכונית מנהלים אמריקאית ב-230 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292409505171  LCCN: sh85017690 
ביואיק אנקלייב 2008
פתחי אוורור מעוטרים בביואיק סופר סדאן 1951
אוסאמה בן לאדן (פיל)

| --- | --- |

תושבים הודים צופים בגופתו של הפיל אוסאמה בן לאדן
 מין:  פיל
 מוות:  דצמבר 2006 אסאם, הודו
 גזע:  פיל אסייתי
 זוויג:  זכר
 ידוע בשל:  הריגת לפחות 27 אנשים וגרימת נזק לרכוש
 תקופת הפעילות:  2004–2006 (כשנתיים)
אוסאמה בן לאדן (באנגלית: Osama bin Laden) היה פיל אסייתי שנקרא על שם הטרוריסט אוסאמה בן לאדן. הוא אחראי על לפחות 27 מקרי מוות של אנשים במחוז סוניטפור במדינת אסאם שבהודו בשנים 2004–2006, ועל הרס רב של רכוש. הוא נורה למוות בדצמבר 2006.
ביוגרפיה

אוסאמה בן לאדן היה פיל אסייתי. הוא נקרא על ידי המקומיים על שם הטרוריסט אוסאמה בן לאדן, משום שהשליט טרור במחוז סוניטפור במדינת אסאם שבהודו. הוא החל להיקרא בשם זה לאחר שמספר מקרי המוות שגרם הפך לדו-ספרתי.
הפיל, שההערכות הן שהיה בגיל 45–50 שנים, היה בגובה של 2.7–3 מטרים. הוא לא פחד מאש או חזיזים.
הפיל הרג 27 בני אדם, 14 מתוכם בששת החודשים שקדמו למותו.
בדצמבר 2006 הוצאה על הפיל הכרזת "לירות על מנת להרוג", שהייתה בעלת תוקף עד לסוף החודש. ב-18 בדצמבר 2006 דווח כי הפיל נראה במטע תה בעיירה קטנה, 140 קילומטרים צפונית לגוואהטי. המקומיים השתמשו בתופים ובאש כדי ללכוד אותו בפינת המטע. הוא החל לרוץ לכיוון הציידים, והצייד דיפן פוקאן הרג אותו.
בימים שלאחר מותו חששו החקלאים באזור מנקמה עתידית של הפילים באזור, אך החששות התבדו.
זיהויו

הוא זוהה כ"אוסאמה בן לאדן" משום שלא היו לו חטים. עם זאת, מקומיים רבים ואנשי צער בעלי-חיים טענו כי הפיל כלל אינו הפיל הנכון, משום שהוא נורה במרחק של כ-80 קילומטרים מהאזור בו הוא היה מסתובב בדרך כלל. הם האשימו את הפקידים הממשלתיים בכך שירו בפיל חף מפשע רק כדי להרגיע את הרוחות, וקברו אותו במהירות כדי שלא יספיקו לבדוק את טביעות רגליו ולאמת את זהותו.
אירועים נוספים

בשנת 2008 פעל באזור ג'הרקאנד פיל נוסף שכונה "אוסאמה בן לאדן". הוא נורה ונהרג לאחר שהרג 17 אנשים ופצע עשרות נוספים.
הערות שוליים

↑  "Authorities in India hunting killer elephant named after Osama bin Laden". WAFF. נבדק ב-3 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "India's killer elephant shot dead". BBC News. 2006-12-17. נבדק ב-2013-04-23.
↑  "Serial killer elephant shot dead in India". NBC News. 2006-12-17. נבדק ב-2013-04-23.
↑  Bignell, Paul (2006-12-18). "'Osama' the serial killer elephant is shot dead – or is he?". The Independent. נבדק ב-2015-01-02.
↑  "Killer elephant named after Osama bin Laden slain". USA Today. Guwahati, India. 18 בדצמבר 2006. נבדק ב-2 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  robertevans, 5 Terrifying Serial Killers Who Happened to Be Animals, Cracked.com, ‏2012-03-27 (באנגלית)
↑  AP, Serial killer elephant shot dead in India, msnbc.com, ‏2006-12-17 (באנגלית)
↑  Osama bin Laden shot dead, Metro, ‏2006-12-17 (באנגלית)
↑  "Osama Bin Laden" shot dead in India, news.asiantown.net (ארכיון)
↑  "Killer elephant "Osama" shot dead in Jharkhand". Reuters (באנגלית). 2008-05-31. נבדק ב-2019-12-15.
↑  Cdmartini, Chuck's Weird World: Osama Bin Laden Shot Dead...Again!, Chuck's Weird World, ‏2008-05-31
בלב ים

| --- | --- |

 מבוסס על:  In the Heart of the Sea 
 בימוי:  רון הווארד 
 הופק בידי:  בריאן גרייזר, ג'ו רות', Paula Weinstein, רון הווארד 
 תסריט:  ריק ג'פה, צ'רלס ליוויט 
 עריכה:  דניאל פ. הנלי, מייק היל 
 שחקנים ראשיים:  כריס המסוורת' (Owen Chase) דונלד סאמפטר ג'וזף מול בנימין ווקר (George Pollard Jr.) Jamie Sives סם קילי Gary Beadle פול אנדרסון מישל פיירלי טום הולנד (Thomas Nickerson) בן וישו (הרמן מלוויל) קיליאן מרפי ברנדן גליסון (Thomas Nickerson) פרנק דיליין (Owen Coffin) שרלוט ריילי Osy Ikhile אדוארד אשלי קופר ריצ'ארד ברמר ג'ורדי מולה Victor Solé 
 מוזיקה:  רוקו בנוס 
 צילום:  אנתוני דוד מנטל 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה, ספרד 
 חברת הפקה:  Imagine Entertainment, Village Roadshow Pictures, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בדצמבר 2015 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט הישרדות, סרט ביוגרפי, סרט הרפתקאות, סרט פעולה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט היסטורי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   heartofthesea
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלב ים (באנגלית: In the Heart of the Sea) הוא סרט דרמת הרפתקאות אמריקאי משנת 2015 בבימויו של רון הווארד, המבוסס על הספר באותו שם מאת נתניאל פילבריק. הסרט מגולל את סיפור מסעה של ספינת הציד "אסקס" בשנת 1820 שנטרפה לאחר היתקלות עם לוויתן ענק. חברי הצוות, בהובלת הקצין הראשון אוון צ'ייס (כריס המסוורת'), נאבקים לשרוד בלב האוקיינוס, תוך שהם מתמודדים עם רעב, ייאוש, ושיגעון. הסרט מציג את האירועים האמיתיים שהיוו השראה לכתיבתו של הרומן המפורסם מובי דיק מאת הרמן מלוויל.
הסרט הוקרן בבכורה בניו יורק ב-7 בדצמבר 2015, ויצא לאקרנים בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-11 בדצמבר 2015, על ידי אולפני האחים וורנר. בלב הים זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים והיה כישלון קופתי כאשר גרף רק 94.3 מיליון דולר מול תקציב של 100 מיליון דולר.
תקציר העלילה

הסיפור מתחיל כאשר תומאס ניקרסון (טום הולנד), אחד מאנשי הצוות לשעבר של "אסקס", מספר להיסטוריון הרמן מלוויל (בן וישו) את קורותיו כילד צעיר על סיפון הספינה. הספינה יוצאת להפלגה מסוכנת לצוד לווייתנים באוקיינוס השקט. במהלך המסע, צוות הספינה נתקל בלוויתן ענק ולבן שמשמיד את ספינתם. ללא אמצעים לשרוד, חברי הצוות נאלצים להילחם למען חייהם, להתמודדות עם רעב והחלטות מוסריות קשות, שמעמידות במבחן את גבולות האנושות.
צוות השחקנים הראשי

כריס המסוורת' בתפקיד אוון צ'ייס
בנג'מין ווקר בתפקיד קפטן ג'ורג' פולארד
קיליאן מרפי בתפקיד מת'יו ג'וי
בן וישו בתפקיד הרמן מלוויל
טום הולנד בתפקיד תומאס ניקרסון הצעיר
ברנדן גליסון בתפקיד תומאס ניקרסון המבוגר
ביקורות

הסרט בלב ים קיבל ביקורות מעורבות. המבקרים שיבחו את ההפקה, האפקטים והביצועים של השחקנים, אך העלילה והקצב נחשבו לעיתים לא אחידים. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 43%, וב-Metacritic ציון של 47 מתוך 100.
הערות שוליים

↑  "'In The Heart Of The Sea': What The Hell Happened? – Sunday Box Office Report". Deadline. 13 בדצמבר 2015. ארכיון מ-20 ביולי 2022. נבדק ב-20 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 56992f10-0067-45ee-8bfb-e731a97c37d8
קראת לי אסתר (שיר)

קראת לי אסתר הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה הזמרת והמוזיקאית הישראלית אתי אנקרי. השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבומה השני של היוצרת, "קראת לי אסתר" בינואר 1993.
על השיר

השיר מתאר פגישה אמיתית שהייתה לאנקרי עם חבר ילדות, שלמד איתה באותה הכיתה בבית הספר בלוד, והפך למכור לסמים קשים. השניים נפגשו בשוּק והוא קרא לה. אף ששניהם יצאו מאותה הסביבה ומאותה נקודת המוצא, אנקרי הייתה באותה העת בתקופת השיא של הקריירה שלה, והמפגש איתו היה כואב ומצמרר עבורה: ”קראת לי אסתר ועיניך דממה, שנינו למדנו באותה שממה”. השיר מתאר אדם אבוד: ”אין לי פנים”, ”אני נרדם”, הוא אומר. אותו אדם ביקש ממנה להשתמש במעמדה כזמרת מצליחה כדי להזהיר ילדים אחרים שלא ליפול ל"בורות העמוקים" של הסמים: ”תשירי לילדים, לפני שהם נוגעים, לפני שהם עפים”.
אנקרי התייחסה לדבריו כאל שליחות. היא עיבדה את דבריו לשיר ושרה אותו לראשונה בחלק האומנותי של הפסטיגל. כעבור שנים אחדות, כאשר הופיעה בהתנדבות בערב התרמה לאגודת "אל סם", סיפרה את סיפורו של השיר.
יחס הביקורת

מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר חמישה כוכבים מתוך חמישה: ”צליל הכינור של סמסון קמקר ב'קראת לי אסתר' הופך את השיר מזרחי־אדמתי ומעודן כאחד.
היא שרה נינוח מאוד, בחיוך פנימי ובחום, בנעימות מלנכולית משהו כאילו משהו הבשיל בתוכה מאז התקליט הראשון, והמלודיה שלה מסתלסלת בקלות”.
גידי אביבי מ"הארץ" תיאר את השיר במילים ”קלאסיקה של אנקרי”.
אהוד בנאי, שהעלה מופע משותף עם אנקרי ב־2010, אמר לה, לדבריה, שכשהוא שר את "קראת לי אסתר" הוא מרגיש שזה שיר שגם הוא יכול היה לכתוב. על הדואט הזה כתב יוסי חרסונסקי: ”שניהם מתעלים לרגע של אמת, עד שנדמה לי ששתי נשמות חברו להן יחדיו. בארץ אוכלת יושביה, במקום שהציניות חוגגת, תן לרגש לחלחל, וכשהוא נישא ע"י נשמות מזמרות – יגיע למקומות הנכונים. האם יתקן משהו? אולי”.
הצלחה

השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־17 בינואר 1993. הוא זכה להצלחה גדולה והגיע למקום הראשון למשך שלושה שבועות, החל מ־21 בפברואר 1993. הוא יצא מהמצעד ב־23 במאי 1993 בתום 17 שבועות צעידה. במצעד השנתי של התחנה (תשנ"ג) הוא דורג במקום השלישי. אנקרי זכתה בתואר זמרת השנה במצעד זה.
הצלחה > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1993)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ג)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ג)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ג)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ג)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 3 |  |
משתתפים

אתי אנקרי – זמרה, פסנתר
אלון הלל – תופים
אלון אולארצ'יק – בס
דרור זמיר – גיטרות
שמוליק בודגוב – גיטרות
סמסון קהמקר – כינור
משתתפים > הפקה

עיבוד מוזיקלי – אתי אנקרי
מפיק מוזיקלי – אלון אולארצ'יק
הערות שוליים

↑  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
↑  הערות אלבום "קראת לי אסתר", באתר hermon.com, בדיקה אחרונה ב־16 בפברואר 2023
↑  יואב בירנברג, מי קרא לה אסתר? תקליט השדרים הראשון מתוך "קראת לי אסתר", התקליט החדש של אתי אנקרי,יצא לדרך, חדשות, 7 בינואר 1993
↑  רן רייטר, ריאיון עם אתי אנקרי במועדון "ברקה", באתר hermon.com, ‏19 במאי 2004, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2023
↑  אורי הייטנר, פינתי השבועית ברדיו: קראת לי אסתר,באתר heitner.wordpress.com, ‏7 בינואר 2013, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
1 2  יוסי חרסונסקי, קראת לי אסתר | אתי אנקרי מארחת את אהוד בנאי, באתר יוסמיוזיק, 7 בספטמבר 2017, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
↑  יוסי חרסונסקי, קראת לי אסתר | אתי אנקרי, באתר יוסמיוזיק, 9 באוקטובר 2018, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
↑  גידי אביבי, יש זמרת, אין מסגרת, באתר הארץ, 7 ביוני 2004, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
↑  הפקה עצמית‏, בכורה: אתי אנקרי ואהוד בנאי - "קראת לי אסתר", באתר וואלה, 29 באוגוסט 2010
↑  השיר מוצג ב"פינה לשיפוטכם" של רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של רשת ג' (1), החל מ־21 בפברואר 1993, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
↑  השיר יוצא ממצעד רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־17 בפברואר 2023
1 2  המקום השלישי במצעד השנתי של רשת ג' (תשנ"ג), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־15 בפברואר 2023
אנה לי פישר

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1949 (בת 75) ניו יורק, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוטית בשירות NASA
 לאום:  ארצות הברית
 השכלה:  תיכון סן פדרו  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 תקופת השירות:  ינואר 1978 – הווה (כ־46 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  7 ימים, 23 שע' ו־44 דק'
 ביוגרפיה בנאס"א:  אנה לי פישר
 משימות
 STS-51-A
 
 עיטורים
 Golden Honorary Ring of the City of Hof 
 
אנה לי טינגל פישר (באנגלית: Anna Lee Tingle Fisher, נולדה ב-24 באוגוסט 1949) היא רופאה, כימאית אמריקאית ואסטרונאוטית של NASA. בשנת 1984 הפכה לאסטרונאוטית השישית ולאם הראשונה בחלל. כיום היא האסטרונאוטית הפעילה המבוגרת ביותר של NASA ובמהלך פעילותה היא הייתה מעורבת בשלוש תוכניות עיקריות של נאס"א: מעבורת החלל, תחנת החלל הבינלאומית ופרויקט  אוריון.
חייה

פישר נולדה בניו יורק אך גדלה בסן פדרו, קליפורניה. היא סיימה את תיכון סן פדרו ב-1967 והמשיכה ללימודים אקדמאים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בתחום הכימיה וסיימה תואר ראשון ב-1971. היא המשיכה לתואר שני בכימיה בתחום קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. בשנת 1976 קיבלה תואר דוקטור מהבית ספר לרפואה באוניברסיטת קליפורניה. את ההתמחות שלה היא עשתה בבית החולים Harbor Hospital בטורנס, קליפורניה. נושא ההתמחות שלה היה רפואת חירום והיא עבדה במספר בתי חולים באזור לוס אנג'לס. בשנת 1987 סיימה תואר שני בכימיה באוניברסיטת קליפורניה.
קריירה ב-NASA

פישר נבחרה כמועמדת לתפקיד אסטרונאוטית בינואר 1978. בסוף תקופת האימונים שלה באוגוסט 1979 היא הוסמכה כמומחית משימה.
לאחר תוכנית אימונים בסיסית באורך שנה, משימותיה הראשונות של אנה לי פישר ב-NASA (מלפני STS-1 ועד STS-4) כללו:
פיתוח ובחינת הקנדארם - המערכת לתפעול מרחוק ( Remote Manipulator System - RMS).
פיתוח ובדיקה של הליכים לפעילות חירום מחוץ למעבורת, בחינת חליפות EVA קטנות במיוחד והליכי תיקון לשעת חירום.
אימות תוכנת הטיסה של המעבורת ב-Shuttle Avionics Integration Laboratory (מעבדה בה בוצעה אינטגרציה בין המעבורת לתוכנה שלה) של ה-RMS ועוד.
במשימות STS 1-4 היא שמשה כרופאה מוטסת במסוקים באתר הנחיתה. במסגרת פעולות אלה, פיתחה פישר נוהלי הצלה חדשים. למשימות STS-5 עד STS-7 היא סייעה באינטגרציה בין המעבורת למטען שלה.
טיסתה של פישר לחלל הייתה במעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-51-A. מטרת המשימה הייתה הצבת שני לוויינים במסלול ותיקון שני לוויינים שלא הגיעו למסלולם. טיסת חלל זו הייתה משימתה היחידה בחלל. פישר הייתה לאם הראשונה בחלל.
קריירה ב-NASA > לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר

לפני אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, פישר הצטרפה כמומחית משימה למשימה STS-61H אשר בוטלה בעקבות אסון הצ'לנג'ר. היא הייתה סגנית מנהלת של ענף פיתוח משימות במשרד האסטרונאוטים. בנוסף, הייתה גם בצוות שבחר את האסטרונאוטים אשר יטוסו לחלל מתוך קבוצת האסטרונאוטית שנבחרו בשנת 1987. בנוסף שימשה גם בפיתוח תחנת החלל בתחומי האימון, מבצעים ובריאות בתחנה. פישר נטלה חופשה ארוכה בת שנים אחדות, לצורכי משפחתה.  היא הייתה נשואה בעבר לאסטרונאוט וויליאם פישר ולזוג שני ילדים.
קריירה ב-NASA > החזרה ל-NASA

כשחזרה ב-1996, היא הצטרפה לאגף תפעול ותכנון ועבדה שם על נוהלי אימון לצוותי תחנת החלל הבינלאומית. בין יוני 1997 ליוני 1998 היא ניהלה משרד זה. במסגרת תפקידה, היא הייתה אחראית על פיקוח על הנהלים, המבצעים והאימון לתחנת החלל הבינלאומית. בהמשך, היא שמשה כמנהלת סניף תחנת החלל במשרד האסטרונאוטים והייתה אחראית על 40-50 אסטרונאוטים ומהנדסים. במסגרת תפקיד זה, היא רכזה במשרד האסטרונאוטים את בנושאי תכנון, פיתוח ובדיקת חומרה. ב-2012, כשמעבורת החלל דיסקברי הועברה לתצוגה במוזיאון התעופה והחלל הלאומי של מכון הסמית'סוניאן, היא ייעצה למי שרוצה להיות אסטרונאוט ש"ילמד רוסית". לדעת הפרשנים, הייתה זו ביקורת מרומזת על המימון הלא מספק של הפרלמנט לתוכנית החלל האמריקאית.
נכון ל-2019, היא עובדת על פרויקט אוריון.
הערות שוליים

1 2 3  אנה לי פישר באתר נאס"א (באנגלית)
↑  Fisher, Anna Lee Tingle, באתר Encyclopedia Astronautica
↑  James Crugnale,‏ NASA Astronaut Takes Dig At Obama, Tells Aspiring Cadet To ‘Study Russian’, באתר Media ITE,‏ 17 באפריל 2012
ג'ון פטריק אובריין

ג'ון פטריק אובריין (באנגלית: John Patrick O’Brien;‏ 1 בפברואר 1873 – 21 בספטמבר 1951) היה ראש עיריית ניו יורק בשנת 1933 מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה

נולד ב-1 בפברואר 1873 למרי ופטריק אובראיין, מהגרים אירים במסצ'וסטס. קיבל תואר ראשון באמנות במכללת הצלב הקדוש (אנ') בווסטר ותואר שני במשפטים השלים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. אחר לימודיו עבד כיועץ משפטי זמני של העיר ניו יורק וכשופט פדרלי בניו יורק.
לאחר התפטרותו של ראש העיר ג'ימי ווקר ב-1932, עקב אישומים בשחיתות, הוכרזו בחירות בהן נבחר אובריין מטעם המפלגה הדמוקרטית, בתמיכת טמאני הול בהבדל של יותר מחצי מיליון צפיות מהמתמודד השני. השבעתו של אובראיין נערכה בהיכל השיאים, ברחוב צ'יימברס 31 במנהטן. נאום ההשבעה שלו לא תיאר חזון לעיר, אלא השתקף בעבודת בית המשפט ובמקצוע המשפטי בכלל. במסיבת העיתונאים שנחנכה לאחר השאלה נשאל ראש העיר החדש מי יהיה מפכ"ל המשטרה החדש. "אני לא יודע," ענה אובראיין. "הם עוד לא אמרו לי." אובריין מילא את תפקידו החל מ-1 בינואר 1933. בכהונתו התמודד אובריין עם השלכות השפל הגדול. בבחירות 1933 אובריין הפסיד לפיורלו לה גוארדיה, ובשל כך, סיים את תפקידו ב-31 בדצמבר אותה שנה. אחר כהונתו שב אובריין לעבודתו המשפטית.
אובראיין חזר לעבודתו המשפטית ושימש שלוש פעמים כנציג לוועידה הלאומית הדמוקרטית. הוא נפטר ב -21 בספטמבר 1951 בביתו ברחוב 75 איסט 75 בשעה 19:25. הוא נקבר בבית העלמין שער השמיים במחוז ווסטצ'סטר.
משפחתו

אובראיין התחתן עם הלן מדיגן (1875–1950) בשנת 1908 וילדיהם כוללים את: ג'רארד ג'יי אובראיין, ג'יימס א. שהתחתן עם ויקטור א. פורקר.
קברו של אובריין בבית העלמין שער השמיים
נבחרת מלטה בכדורגל

נבחרת מלטה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מלטה.
נבחרת מלטה נחשבת לאחת הנבחרות החלשות באופ"א. הדירוג הנוכחי של נבחרת מלטה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-171 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 971.89 – עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 66 נמדד לראשונה בספטמבר 1994, והדירוג הנמוך ביותר 191 נמדד לראשונה ביולי 2017. נכון ל-2008 הספיקה הנבחרת לצבור לזכותה רק חמישה ניצחונות: ניצחון 1:0 על אסטוניה בשנת 1993 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 ושלושה ניצחונות על איסלנד בשנים 1975 ו-2008 וב-1982 במסגרת מוקדמות אליפות אירופה, ועל ליכטנשטיין בתוצאה 7 - 1 שזהו הניצחון הכי גדול של הנבחרת.
כמו כן, זכורות במיוחד שתי תוצאות תיקו מפתיעות (1:1 ו-2:2), שהשיגה הנבחרת נגד הונגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990 וכן תוצאת תיקו 2:2 נגד ישראל במסגרת מוקדמות יורו 2004.
כל גביעי העולם

1930 עד 1970 - לא נרשמה
1974 עד 2022 - לא העפילה
כל אליפויות אירופה

1960 - לא נרשמה
1964 - לא העפילה
1968 - לא נרשמה
1972 עד 2024 - לא העפילה
ליגת האומות של אופ"א

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל 2018-2019 | ד | שלב הבתים | 6 | 0 | 3 | 3 | 5 | 14 |
| איטליה 2020-2021 | ד | שלב הבתים | 6 | 2 | 3 | 1 | 8 | 6 |
| הולנד 2022-2023 | ד | שלב הבתים | 4 | 2 | 0 | 2 | 5 | 4 |
| 2024-2025 | ד |  |  |  |  |  |  |  |
2026-2027: 
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 16 | 4 | 6 | 6 | 18 | 24 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
מייקל פול

| --- | --- |

מייקל פול
 לידה:  6 ביוני 1957  (בן 67) לות', בריטניה
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה
 השכלה:  קווינס קולג' (1982) 
 עיסוק בעבר:  אסטרופיזיקאי
 תקופת השירות:  1987–2013 (כ־26 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  374 ימים, 11 שעות ו-19 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  מייקל פול
 משימות
 STS-45‏, STS-56‏, STS-63‏, STS-84/STS-86‏, STS-103‏, סויוז TMA-3
      
 עיטורים
  מסדר האימפריה הבריטית
 
מייקל פול (באנגלית: Colin Michael Foale ‏; נולד ב-6 בינואר 1957, בריטניה) הוא טייס חלל ואסטרופיזיקאי אמריקאי-בריטי שהשתתף בתוכנית מעבורת החלל האמריקאית וביקר בתחנת החלל מיר ובתחנת החלל הבין-לאומית.