stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לול (פסקול)
רשימת הקטעים באלבום

| תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט> מס' | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט> שם | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט> מילים | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט> לחן | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט> משך | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 1:שירים מתוך פס-קול הסרט>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אבשלום  | חבורת לול | שלום חנוך | 3:58 |  |  |  |  |  |
| 2. | צא מזה  | יענקל'ה רוטבליט | מיקי גבריאלוב | 2:55 |  |  |  |  |  |
| 3. | מה איתי  | אריק איינשטיין, ג'וזי כץ, שלום חנוך, שמוליק קראוס | ג'וזי כץ, שלום חנוך, שמוליק קראוס | 5:03 |  |  |  |  |  |
| 4. | אני אוהב לישון  | אריק איינשטיין | מיקי גבריאלוב | 3:06 |  |  |  |  |  |
| 5. | אמא אדמה  | יענקל'ה רוטבליט | מיקי גבריאלוב | 3:38 |  |  |  |  |  |
| 6. | למה לי לקחת ללב  | שלום חנוך | שלום חנוך ואריק איינשטיין | 4:47 |  |  |  |  |  |
| 7. | שיר מס' 8  | יענקל'ה רוטבליט | מיקי גבריאלוב | 2:39 |  |  |  |  |  |
| 8. | כתבו עליו בעיתון  | אריק איינשטיין ושלום חנוך | שלום חנוך | 2:42 |  |  |  |  |  |
| 9. | אבישג  | אריק איינשטיין | אריק איינשטיין | 2:31 |  |  |  |  |  |
| 10. | אני ואתה  | אריק איינשטיין | מיקי גבריאלוב | 3:27 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:46 |  |  |  |  |  |
| תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט> מס' | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט> שם | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט> משך | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט>  | תקליט 2:מערכונים מתוך פס-קול הסרט>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הרומאים  | 2:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | סמי וסוסו  | 0:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | חידון התנ"ך  | 9:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | עולים חדשים  | 6:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | לה מרמור מאת פרלש  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אני אשה  | 1:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 24:20 |  |  |  |  |  |  |  |
כל המערכונים נכתבו על ידי אורי זוהר ואריק איינשטיין
בויניל המקורי (1988) יצאו שני תקליטים:
תקליט 1: שירים: צד א': שירים 1-5, צד ב': שירים 6-10,
תקליט 2: מערכונים: צד א': מערכונים 1-3, צד ב': מערכונים 4-6
בהוצאת CD מחודשת (1994): כל השירים + המערכונים בדיסק אחד (מסודרים לסירוגין).
קרדיטים

מפיק - צבי שיסל
גיטרה בס - מיקי גבריאלוב
תופים - עמי טרייביטש
חליל - שם טוב לוי
גיטרות - חיים רומנו, רוב הקסלי, רוני דמול, שמוליק בודגוב
כלי הקשה - אהרל'ה קמינסקי
פסנתר - דוד קריבושיי, יעקב נגר
במאי הסרט לול :אורי זוהר
כתיבת המערכונים: אורי זוהר ואריק איינשטיין
משתתפים: אורי זוהר, אריק איינשטיין, משה איש כסית, צבי שיסל, דורי בן זאב, טליה שפירא, דן שילון, אורי גרוס וחבורת לול
עריכה אומנותית: אריק איינשטיין וצבי שיסל
תסריט: אורי זוהר, אריק איינשטיין וצבי שיסל
הפקת הסרט: צבי שיסל ומיכאל תפוח בשיתוף עם דורון ערן
עיצוב חזית עטיפת השירים: דוד טרטקובר
צילום בעטיפה: אלונה איינשטיין
ביצוע גרפי: שרית גלמידי
עיצוב העטיפה וחזית המערכונים: מנחם רגב
תוצרת פונוקול ישראל
ראו גם

חבורת לול
לול - סרט הקולנוע
תוכנית הטלוויזיה לול (התוכנית המקורית ב4 פרקים ששודרה בשנים 1970-1973)
כריסטופר וואל

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1849 ת'ורנינג, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 בדצמבר 1924 (בגיל 75) לונדון רבתי, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות  בית הספר רוסאל 
 תחום יצירה:  ויטראז' 
 זרם באמנות:  תנועת האמנויות והאומנויות 
 
כריסטופר וואל (באנגלית: Christopher Whall;‏ 1849 – 23 בדצמבר 1924) היה אמן ויטראז'ים בריטי שעבד משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד לשנות ה-20 של המאה ה-20. הוא זכה להכרה נרחבת כמנהיג בתנועת האומנויות והמלאכה ודמות מפתח בהיסטוריה המודרנית של ויטראז'ים.
ביוגרפיה

כריסטופר וואל נולד בת'ורנינג, נורת'אמפטונשייר, שם אביו ויליאם וואל היה הכומר. הוא התחנך בבית עם אחיו עד גיל העשרה. בשנת 1863 הוא נשלח לבית הספר רוסאל בלנקשייר. אמן הציור שם היה ויליאם קולטר מהאקדמיה המלכותית. הוא עזב את בית הספר רוסאל בשנת 1865, ובשנת 1867 נרשם לבתי הספר המלכותיים. ב־8 בינואר 1868 הוא התקבל כתלמיד שם - בניגוד לרצון הוריו.
קריירה

וואל עבר לאדמונטון כדי לחיות עם אמו לאחר מות אביו בשנת 1874. הוא קיווה למצוא עבודה כצייר פורטרטים, אך הוצעו לו מעט עבודות. בשנים 1875 ו-1876 הציג באקדמיה המלכותית. בתקופה זו הוא זכה לחסותה של הברונית פון בוסלאגר, שנתנה לו כספים לנסוע לאיטליה, שם הוא אמור היה לשהות כמעט שלוש שנים ללמוד אדריכלות וציור. בשנת 1878 הפך לקתולי. לפני שנסע לאיטליה הוא חיפש עבודה כצייר פורטרטים והיה עוזר בסטודיו לאמנים אחרים, אך לא זכה להצלחה רבה.
כשחזר ללונדון בשנת 1879, כמעט חסר פרוטה, הוא התחבר עם מסדר הצדקה בכנסיית סנט אתלרדה באלי פלייס, הולבורן והפך לחבר במסדר. שם בכנסייה הוא תכנן את החלונות הצדדיים בקפלה העליונה. בשנת 1882 הוא עזב את הקהילה הדתית באלי פלייס ולעבוד כמאייר עיתונים, רומנים וספרי ילדים, וכן לסייע לציירים אחרים ולהעביר שיעורי ציור. הוא ביצע עיצובים בתקופה זו עבור כמה יצרני ויטראז' כולל ג'ון הרדמן סחר בע"מ וכן ג'יימס פאוואל ובניו.
התנועה לאומנויות ומלאכה

הקריירה של וואל כמעצב עצמאי ומייצר ויטראז'ים החלה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19. הדבר התרחש במקביל להופעתה של תנועת האמנויות והאומנויות באמצעות גופים כמו גילדת עובדי האמנות והחברה לתערוכות אומנות ומלאכה. וואל היה מעורב באופן פעיל בשני הארגונים הללו במשך שלושים שנה והיה דובר בעל השפעה על המדיום של ויטראז'ים.
ואכן, באמצעות ג'יימס פאוואל ובניו הוא הציג בתערוכות של אותה אגודה בגלריה החדשה ב־1888 וב־1889. האדריכלים איתם הוא עתיד לעבוד בכנסיית השילוש הקדוש, ברחוב סלואן, ג'ון דנדו סדינג והנרי וילסון בלטו גם הם בתנועה. ג'ון דנדו סדינג היה זה שנתן לוואל את העבודה העצמאית הראשונה שלו, עבור חלון של כנסיית סנט מרי בסטמפורד, לינקולנשייר, אותו השלים בשנת 1891.
השתתפותו של וואל בפעילות המוקדמת של תנועת האומנות והמלאכה הגיעה זמן קצר לאחר אירוע שהתרחש בשנת 1887. באותה שנה הפך את הרפת בקוטג' שלו בדורקינג לבית מלאכה, שם פנה ללמוד את כל תהליכי הכנה של הויטראז': חיתוך, צביעה, ריתוך וזגגות, כך שבעתיד, שום חלק מהייצור של חלונותיו לא יהיה מעבר לשליטתו. זו הייתה מחאה ישירה נגד חלוקת העבודה, שרווחה אז כמעט באופן אוניברסלי בקרב יצרנים מסחריים, שוואל ואחרים ראו כבלתי מתאים לייצור ויטראז'ים כאמנות ולא סתם מסחרי. במהלך שהותו בדורקינג, וואל הסתייע בלואי דייוויס ורג'ינלד הולוורד, שניהם היו אמני ויטראז'.
הסגנון האמנותי של וואל כלל שימוש בתמונות מהטבע, מגוון רחב של צבעי זכוכית ומרקמים וחומרי זכוכית חדשים. היישום של וואל על זכוכית לבנה על חלונותיו היה ייחודי לתקופת הזמן. הוא היה אחד מאמני הזכוכית המוקדמת ביותר של תנועת האמנות והמלאכה שכלל זכוכית לוחות בעבודתו. עבודתו של וואל נחשבת לפורצת דרך בשימושו בזכוכית. החלון המזרחי שיצר לסנט מרי סטמפורד היה חלון הויטראז'ים הגדול הראשון שהכיל את החומר החדש.
עבודות והוראה

בעשור לאחר עזיבת דורקינג בשנת 1896 לא היה לו מקום להכין ויטראז'ים משלו, ובמהלך תקופה זו עבד בשיתוף פעולה הדוק עם חברת לובנדס ודרורי ובסדנאותיהם הכין את כל חלונותיו בשנים 1897–1906 (החברה הייתה בצ'לסי). היה זה בית מלאכה שהוקם במטרה לבצע עבודות של מעצבי ויטראז'ים.
בית הספר המרכזי לאומנות הוקם על ידי מועצת מחוז לונדון בשנת 1896.וואל נשכר על ידי מנהלי בית הספר, להיות בין אחד עשר המורים בבית הספר. הוא לימד את מלאכת הזכוכית הצבעונית. תלמידים שלמדו בכיתה של וואל היו במגוון רחב של גילאים, רקע ורמת ניסיון. במהלך שנת הלימודים הראשונה לימד וואל את שיעוריו לבדו, אך בשנת 1897 שכר את אלפרד דרורי, זגג מנוסה ללימוד מלאכת הזיגוג. שיטת ההוראה של וואל, אותה כינה "שיטת ראסקין", לימדה את התלמידים לשלב תצפיות קרובות וביצוע מפורט לצד כישורים אמנותיים מסורתיים יותר. הוא עודד את התלמידים בכך שהוא נתן להם משימות קטנות לבצע לפני שהם עוברים לעבודה גדולה ומורכבת יותר. וואל היה איש נעים ומורה פופולרי.
וואל התפטר מתפקיד ההוראה שלו בשנת 1905, אך המשיך לעבוד עם שיעורי הוויטראז' בתפקיד פיקוח לא רשמי. יורשו בבית הספר היה קרל פרסונס, סטודנט לשעבר ועוזר אולפן, וחסיד גדול של תורתו של וואל.
וואל לימד גם בקולג' המלכותי לאמנות, באופן לא פורמלי משנת 1897, בסיועו של אלפרד דרורי בתפקיד הוראה רשמי בבית הספר בשנת 1901. כיבשן לא היה זמין במהלך תקופת וואל בבית הספר, והם השתמשו בזה של בית המלאכה של דרורי ולונדס בצ'לסי.
בעודו מדריך בבית הספר המרכזי לאמנות ומלאכה, הוא עודד על ידי מנהל בית הספר, ויליאם לטבי, לכתוב ספר הדרכה על מלאכתו. הספר "עבודות ויטראז '" פורסם בלונדון על ידי ג'ון הוג בשנת 1905. המדריך של וואל היה חלק מסדרת ספרים על מלאכות שונות.
עבודות נוספות

אף על פי שאין שום תיעוד לכך שוואל ביצע עבודות באירלנד, למעט קתדרלת Loughrea, נראה כי ניתן לקשר אותו לתחיית ויטראז'ים בתחילת המאה ה-20 במדינה זו. האמנית וילהלמינה גדס הושפעה בהחלט מוואל. גדס הייתה האמנית שיצרה את היצירה "הצליבה" בכנסיית סנט לוק בוואלסנד.
קצת מאוחר יותר, היה זה ראלף אדמס קראם, האדריכל, שהציג את עבודתו של וואל בארצות הברית בתקופה 1906–1910, זאת באול סיינטס אשמונט, בוסטון ובכנסיית הרפתקה של בוסטון. עבור כנסיית ההקדמה, השלים וואל חמישה חלונות המתארים את חמשת האזורים של הכנסייה המוקדמת, החל מהחלון הראשון בקצה המזרחי של החזית הדרומית עם סנט איגנטיוס מאנטיוכיה המייצג את הכנסייה הסורית וממערב של אותו הקדוש. אתנאסיוס המייצג את הכנסייה האפריקאית. בצד הצפוני מתחיל בקצה המערבי סנט אמברוז של מילאנו עבור הכנסייה הלטינית, ולאחר מכן סנט קריסוסטום עבור הכנסייה היוונית ולבסוף סנט קולומבה, המסמל את הכנסייה הקלטית.
המעבר לפארק רוונסקורט

בשנת 1907 החליט וואל להקים סטודיו משלו והתמקם בבניין בפארק רוונסקורט 1, בהמרסמית'. האתר, שימש בעבר את ידידו צ'ארלס ספונר, האדריכל, כבית מלאכה לייצור רהיטים. וואל שכר את הקומה העליונה ואת עליית הגג לסטודיו גדול עם כמה חלונות גדולים לציור וציור זכוכית, ואת קומת הקרקע לסדנת זיגוג וחדר כבשן. הבניין שימש את וואל וחניכיו בשנים 1907–1908, אך ההסבה לא הושלמה במלואה עד 1909. הסטודיו של וואל כלל מכשירים חדשניים לחיסכון בעבודה.
אחרית ימיו

בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, וואל סבל משלבים מוקדמים של לוקמיה. הוא העביר את ניהול הסטודיו שלו למעצב הויטראז'ים ולתלמיד לשעבר אדוארד וור. למרות מחלתו, וואל המשיך לעצב ולעשות קצת צביעת זכוכית באמצעות כיסא מתכוונן שנבנה במיוחד.
בשנת 1922, בגיל 73, וואל יצר את חברת Whall & Whall LImited, ומינה את עצמו ואת בתו ורוניקה כמנהלים שותפים. ורוניקה וואל הייתה אמנית ויטראז'ים מיומנת ויצרנית ויצרה מספר עבודות ויטראז' תחת שם המשרד.
וואל נפטר ב-23 בדצמבר 1924, בגיל 75.
חיים אישיים

וואל התחתן עם פלורנס צ'פלין ב-10 בנובמבר 1884. בשנת 1884 עברה המשפחה מלונדון לסטונברידג', ליד דורקינג, שם החזיקה אחוזה קטנה עם פרה, חזיר וכמה תרנגולות. חמשת ילדיהם נולדו בין השנים 1885–1894. כריסטופר ג'ון נולד בשנת 1885 ובתם ורוניקה בשנת 1887. הילדים האחרים היו יו ברנרד, אודרי (שמת בינקות) ולואי.
בשנת 1896, עם הביקוש הגובר לעבודה והצורך לבלות יותר זמן בלונדון, וואל ומשפחתו עברו ללונדון, שם התגוררו בביתו של האדריכל צ'ארלס ספונר. וואל וספונר היו מקורבים מקצועית וחברים טובים. לעיתים קרובות הם שיתפו פעולה במשימות ושניהם חלקו אינטרס הדדי באמנותם.
בתו של וואל, ורוניקה, הייתה סטודנטית בשיעורי הוויטראז' שלו. בהמשך היא הפכה לאחד מעוזרי הסטודיו של אביה. לאחר מותו, היא לקחה על עצמה את ניהול סדנת הסטודיו שלו. היא הייתה אמנית מיומנת ובעלת קריירה מצליחה כאמנית ויטראז'.
הערות שוליים

↑  "Christopher Whall", web.archive.org, ‏30 באפריל 2012
↑  Peter Cormack, Boston Public Library, The stained glass work of Christopher Whall, 1849-1924 : 'aglow with brave resplendent colour', [Boston] : Charles J. Connick Stained Glass Foundation, Trustees of the Public Library of the City of Boston, 1999, ISBN 978-0-89073-091-1
↑  "Archives of James Powell and Sons held at the Archive of Art and Design, V and A London", web.archive.org, ‏21 במרץ 2012
↑  Peter Cormack. "Christopher Whall 1849-1924. Arts & Crafts Stained Glass Worker" an exhibition catalogue published in 1979 in London by the William Morris Gallery
↑  Christopher Whall, Stained glass work; a text-book for students and workers in glass, New York, D. Appleton and Company, 1905
↑  History & Tour of All Saints, Ashmont, web.archive.org, ‏9 בינואר 2013
↑  The Church of the Advent - Stained Glass Windows, web.archive.org, ‏8 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1014845084  ISNI: 0000 0000 6703 4564  LCCN: n86813115  NTA: 131916343  RKD: 84001  SNAC: w6rk9qxq  ULAN: 500022771  VIAF: 6426116   WorldCat (עם VIAF): 6426116 
כריסטופר ואל, מלאכים משחקים, ויטראז'
כריסטופר וואל, סנט ג'ון המטביל, ויטראז'
כריסטופר וואל, הבשורה, ויטראז'
כריסטופר וואל, תחיית המתים, ויטראז'
לאנג'ואוזאורוס

| לאנג'ואוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון תחתון 130 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
סוג:: לאנג'ואוזאורוס
שם מדעי
 Lanzhousaurus

לאנג'ואוזאורוס (שם מדעי: Lanzhousaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני בן לקבוצת האורניתופודה אשר חי בתחילת הקרטיקון לפני 130 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בידי חוקרים סינים ב-2005 במחוז גאנסו, סין. סוג זה כלל מין יחיד - Lanzhousaurus magnidens. הוא קרוי על שם העיר הגדולה לאנג'ואו, בקרבתה נמצא.
דינוזאור זה הכיל לסת תחתונה ענקית באורך של 1 מטר שהיו בה שיניים גדולות ועבות, גדולות יותר מכל אוכל עשב אחר שהיו בעלי ציפוי שגדל במהירות רבה. במראהו דמה הדינוזאור לאיגואנודון והיה קרוב רחוק שלו. הדינוזאור הדומה לו ביותר הוא הלורדוזאורוס (Lurdusaurus) מאפריקה. האורך של היצור הגיע ל-10 מטר ומשקלו ל-6 טון, כמו פיל אפריקני. למרות גודלו הוא יכל להזדקף ולעמוד על 2 כדי לנוע מהר.
כפר התימנים בשילוח

| --- | --- |

"בית יהונתן" - בית מגורים המאוכלס במשפחות יהודיות ב"כפר התימנים"
 מידע
 עיר:  ירושלים ירושלים
 אוכלוסייה:  120
 קואורדינטות:  31°46′11″N 35°14′18″E﻿ / ﻿31.769754°N 35.23821°E﻿ / 31.769754; 35.23821
 [[:קטגוריה:ירושלים: שכונות|שכונות נוספות בירושלים ירושלים]]
  (למפת ירושלים מוגדלת) כפר התימנים בשילוח(למפת ירושלים רגילה) כפר התימנים בשילוח(למפת הרי ירושלים רגילה) כפר התימנים בשילוח(למפת הרי ירושלים מוגדלת) כפר התימנים בשילוח
 
כפר התימנים, או בשם הנוסף כפר השילוח, היא שכונה יהודית בירושלים, בתוך שכונת בטן אלהווא אשר בסילואן, במקום אשר שימש את היהודים עולי תימן בירושלים בין סוף המאה ה-19 ועד למאורעות 1936–1939. בתחילת שנות האלפיים חודשו מגורי היהודים במקום.
היסטוריה

בשנת 1881 עלו במסגרת העלייה הראשונה עליית אעלה בתמר יהודים מתימן לירושלים. בבואם לעיר הם נתקלו בקשיים כי לא היה להם כולל שידאג לפרנסתם, וכיון ששאר היהודים בעיר פקפקו תחילה ביהדותם. חלקם הגדול חפץ להישאר בקרבת מקום לשרידי בית המקדש, וכך נאלצו להתגורר במערות פתוחות, אשר איתרו בצלע הר הזיתים.
ישראל דוב פרומקין, בעל עיתון החבצלת, הקים אגודה בשם "עזרת נידחים" אשר פעלה לטובת התימנים שגרו בצלע הר הזיתים, תוך שהיא נעזרת בברונית הירש ואחרים מחו"ל. בעזרת האגודה נתרמה אדמה בצלעו המערבי של הר הזיתים. האדמה הייתה ריקה לחלוטין ומרוחקת מבתי הערבים, שהיו מצפון לה. חלקת האדמה נתרמה על ידי אדם בשם בועז הבבלי ועליה נוסדה התיישבות יהודית של עולים מתימן שנקראה "כפר התימנים" או "כפר השילוח". מפאת בעיות רישום והתנהלות מול השלטון הטורקי, נוסד הקדש (וואקף) בשם "הקדש ע"ש מושון בנבנישתי", על ידי ילדיו של משה בנבנישתי, אשר ריכז לתוכו את האדמות שנתרמו על ידי בועז הבבלי.
בהנהגתו הרוחנית של הרב סעדיה מדמוני, הוקמו בתי היהודים בשלושה מבנים טוריים וכן נבנה בור מים גדול, לאחר מכן נקנתה חלקה סמוכה נוספת, עליה הוקמו מבנים נוספים. בנוסף ליחידות המגורים, כלל המקום מרפאה וחמישה בתי כנסת. בשנת 1917 הובא על ידי מוכתרי הכפר ממשפחת מליח, שופר לבית הכנסת "אוהל שלמה", אשר הוחזר למקומו רק בספטמבר 2022, לאחר כ-84 שנים ולקראת החגים של תשפ"ג.
בשיא פריחתו של הכפר מנה המקום כ-160 משפחות, אשר חלקן לא היו תימניות. יהודים אשכנזים מעטים שחיו בכפר השילוח, ושבמקור היו חסידים, נאלצו להתלבש כיהודים תימנים כדי שלא יותקפו בידי ערביי הכפרים השכנים.
תושבי הכפר היהודי ובתיו נפגעו במהלך פרעות, שביצעו בהם הערבים במאורעות תר"פ (1921), ובשנת 1929 (מאורעות תרפ"ט) התנפלו פורעים על הנשארים, פגעו בהם ושדדו את רכושם. תושבי הכפר היהודים ניצלו הודות לשכניהם הערבים שהחביאו אותם בביתם.
בסופו של דבר, חלק הארי של התושבים עזבו בלחץ שלטון המנדט הבריטי. בני הכפר, בהנהגתו של הרב יוסף מדמוני, בנו של מייסד הכפר, חזרו לכפר למספר שנים, אך בעקבות הפרעות במהלך המרד הערבי הגדול, וחוסר רצונו של שלטון המנדט להגן על יהודי הכפר מפני הפורעים הערבים, שוב גורשו היהודים לצמיתות מן הכפר על ידי השלטון הבריטי בשנת 1938. למרות הבטחות (כתובות) של המושל הבריטי לאפשר את שובם של היהודים לכפר עם השבת השקט, לא הסכימו לכך שלטונות המנדט, והכפר נותר ריק מיהודים. בעקבות הפרעות וגירוש היהודים, נבזז רכושם על ידי הפורעים ובתיהם נהרסו כמעט לחלוטין. שלמה מדמוני, מתושבי הכפר, אף נרצח בדרכו לכפר אליו הלך בניסיון להציל ספר תורה. מאוחר יותר חולל ספר תורה שנותר במקום. כל זאת, למרות אין ספור פניות לשלטונות המנדט הבריטי, הן מכל הגופים בהנהגה הציונית, והן מצד התימנים, הספרדים והרבנות הראשית, בבקשה, כי יתנו להם לחזור או להציב כוח משמר במקום.
בשנת 1991, החלו משפחות יהודיות להתיישב בעיר דוד במסגרת עמותת אלע"ד.
היסטוריה > בשנות ה-2000

בשנת 2004 שבו לאזור שבו היה ממוקם כפר השילוח התימני, משפחות יהודיות מטעם ההקדש של כפר התימנים לאחר שהקרקעות נקנו שוב. בספטמבר 2014, נכנסו תושבים יהודים ל-25 דירות בעיר דוד, נוסף על כ-25 משפחות שהיו בה קודם לכן; הדבר עורר התקהלויות מצד תושבי סילואן. כמה שבועות אחר כך, ב-19 באוקטובר 2014, נכנסו 9 משפחות יהודיות להתגורר ב"בית עובדיה" ו"בית פרומקין" בכפר התימנים בשילוח. עיקר ההתיישבות בוצעה על ידי עמותת עטרת כהנים.
ב-6 במאי 2015 נכנסו כ-20 יהודים להתגורר במבנה סמוך לבית יהונתן, שבעבר שימש כבית כנסת בכפר התימנים. הכניסה לבית התאפשרה בתום מאבק משפטי ממושך, בין הבעלים היהודי - הקדש כפר השילוח לבין משפחת אבו נאב שהתגוררה בו. באוגוסט אותה שנה נכנסו עשרות משפחות להתגורר בבניין בן 12 דירות, שהיה ברכוש ההקדש התימני. בית המשפט הורה על פינוי של מאות פלסטינים המתגוררים במקום, כאשר הכריע לטובת עטרת כהנים, אף שמצא כי התהליך היה פגום. במהלך הדיונים המשפטיים על הבית, הסכימו חלק מתושביו הערביים להתפנות בהסכמה. עם זאת, רובם הגדול מתנגדים לפינוי, ונאבקים בו בערכאות משפטיות נכון לתחילת שנת 2021. בפברואר 2021, הפגינו תושבי בטן אלהווא נגד הפינוי המתוכנן מביתם.
בתחילת 2016, התגוררו בסילוואן - בעיר דוד ובכפר התימנים - למעלה מ-62 משפחות יהודיות. רוב המשפחות הן משפחות אברכים, שרואים את ערך לימוד התורה בראש סדר העדיפויות, וממנו הם יוצאים לעשייה במקום ולבנייה.
ביולי 2018, יזמו השר זאב אלקין והשרה מירי רגב את הקמתו של המרכז למורשת עולי תימן בשכונה, בתקציב של כ-4.5 מיליון שקל.
באוגוסט 2020, הוקמה מועצת הידידים של כפר השילוח ובראשה עומד עו"ד גדי בשארי, שהדליק כעשור קודם לכן, משואה ביום העצמאות בסימן "הערבות ההדדית". גדי בשארי הוא איש ציבור ויזם חברתי, אשר עומד בראש המיזם "מתוק בלב".
ב-30 באוגוסט 2021, ביום כ"ב באלול תשפ"א, התקיים אירוע תקיעת שופר ומעמד אמירת סליחות בבית הכנסת העתיק בכפר, 83 שנים לאחר גירוש יהודי תימן מביתם בכפר, ובהשראת ספרו של ישראל זרחי "רומן כפר השילוח", שבו מתוארת תקיעת השופר המרגשת והמיוחדת בבית הכנסת העתיק אהל שלמה. האירוע התקיים במעמד רבים מבני העדה התימנית ואישי צבור, שציינו את חשיבות חיבור היהודים לשורשים ולמסורת שהתקיימה במקום שנים רבות קודם לכן.
ב-2021, נמצאו מסמכים מקוריים המתארים את חיי הקהילה בכפר בשנות העשרים, על ידי צאצא למשפחה שהתגוררה בכפר השילוח. בנוסף, נמצאו מסמכים על המקום שנכתבו על ידי משה דוד גאון.
הבתים

בשכונה מספר בתים:
בית הדבש – מבנה בן 2 קומות שאוכלס בשבט ה'תשס"ד.
בית יהונתן – מבנה בן 7 קומות שאוכלס ב-2010.
בית פרומקין – מבנה בן 3 קומות שאוכלס בתשרי ה'תשע"ה (יחד עם בית עובדיה).
בית עובדיה – מבנה שאוכלס בתשרי ה'תשע"ה יחד עם בית פרומקין.
בית רחל – מבנה בן 5 קומות שאוכלס ב-2015.
בית יוסף "מצפה יוסף" – נגאל בניסן ה'תשפ"א ,יחד עם בית נריה.
בית נריה – נגאל בניסן ה'תשפ"א יחד עם מצפה יוסף.
בית אלישע – ע"ש  הרב אלישע וישליצקי, נגאל בשנת ה'תשפ"ב.
בית אסתר – נגאל יחד עם בית אלישע בשנת ה'תשפ"ב.
בית הכנסת העתיק אהל שלמה.
הערות שוליים

1 2  גלעד כהן, לאחר גלות של 84 שנים: השופר התימני חזר לבית הכנסת העתיק בכפר השילוח, באתר ynet, 22 בספטמבר 2022
↑  מנישול מופרט למיליציות מופרטות: המודל של סילוואן | עידן לנדו, באתר העוקץ, ‏2010-11-25
↑   דליה קרפל, מה באמת קרה בתרפ"ט? בחזרה לשורשי הסכסוך, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2013
↑  לזוועת חילול הקודש בכפר השילוח, הצופה, 17 באוגוסט 1939
↑  מירון רפופורט, רפובליקת אלעד, באתר הארץ, 21 באפריל 2006
עקיבא אלדר, מה עלול לקרות כשהמאבק בין הפלסטינים לעמותות ימין מתחמם במקום הנפיץ בעולם, "האגן הקדוש" בי-ם?, באתר הארץ, 3 באפריל 2009
↑  חזקי ברוך, עשור להתיישבות היהודית בכפר התימנים, באתר ערוץ 7, 5 ביוני 2014
יהונתן ליס, עמותת "אלעד" הודיעה שרכשה 16 דירות במתחם "עיר דוד" בסילואן, באתר הארץ, 8 בפברואר 2004
↑  יעל פרידסון, עשרות יהודים התיישבו בסילוואן; מהומות בכפר, באתר nrg‏, 30 בספטמבר 2014
↑  אורנית עצר, תשע משפחות חדשות בכפר התימנים, באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2014
↑  עוזי ברוך, ירושלים: התרחבות בכפר התימנים, באתר ערוץ 7, 6 במאי 2015
ניר חסון, כעשרים מתנחלים נכנסו לבית נוסף בשכונת סילוואן, באתר הארץ, 6 במאי 2006
↑   ניר חסון, בג"ץ הכשיר פינוי של 700 פלסטינים מסילוואן - אף שקבע כי ההליך היה פגום, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2018
↑  עשרות מתנחלים נכנסו למבנה בן 12 דירות בסילוואן שבמזרח ירושלים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2015
↑  מאיה הורודניצ'אנו‏, "אין לנו מקום אחר, זה הבית שלנו", באתר וואלה, 22 ביולי 2019
↑  עיר אחת, שני חוקים, אחד ליהודים ושני לפלסטינים, באתר שיחה מקומית, ‏2020-11-25
↑  מאיה הורודניצ'אנו ויואב איתיאל‏, אלפים הפגינו נגד נתניהו בירושלים וקיסריה: "אובדן שליטה מוחלט", באתר וואלה, 6 בפברואר 2021
↑  ניר חסון, נעה שפיגל ובר פלג, אלפים מחו סמוך למעון רה"מ בירושלים, עימותים פרצו בין שוטרים למפגינים, באתר הארץ, 6 בפברואר 2021
↑  דוח של "עיר עמים"
↑  "ממשיכים את דרכם של התימנים", באתר ערוץ 7, 25 במאי 2017
↑   חיים לוינסון, המדינה תשקיע מיליונים במרכז מורשת לעולי תימן בלב שכונת סילוואן במזרח ירושלים, באתר הארץ, 29 ביולי 2018
↑  83 שנים אחרי: תקיעת שופר מרגשת בכפר התימנים, באתר ערוץ 7
↑  אטילה שומפלבי, אלכסנדרה לוקש, התגלו מסמכים של מגורשי כפר השילוח: "פיסת היסטוריה מרתקת של החלוצים הנשכחים", באתר ynet, 31 באוקטובר 2021
כפר השילוח (כפר התימנים), 1891
אזור "כפר התימנים", 2007
יתים גורג'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1875 טביליסי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 ביולי 1940 (בגיל 65 בערך) 
 מקום קבורה:  פנתאון דידובה 
 
פסלו של יתים גורג'י בטביליסי, על יד קתדרלת סיוני
יֶתים גוֹרג'י (בגאורגית: იეთიმ გურჯი), או בשם האמיתי, יתים איבראימיס דזה דבר'ישווילי (גאורגית: იეთიმ იბრაიმის ძე დაბღიშვილი‏; 1875 – 15 ביולי 1940) היה משורר עממי, מעין טרובדור גאורגי, שכתב בגאורגית, ארמנית ואזרית.
ביוגרפיה ויצירה

גוֹרג'י נולד בשנת בטביליסי, שהייתה תחת שליטת האימפריה הרוסית בשנים אלה, היותה את המרכז המנהלתי של פלך טביליסי ובירת מלכות המשנה של הקווקז. בין השנים 1905–1907 הוא עבד בשדה נפט בבאקו. לאחר מכן היה כלוא ארבע שנות מאסר בכלא של האימפריה הרוסית, בגין השתתפות בהפגנות כנגד המשטר.
את שיריו הראשונים החל לכתוב בשנת 1895. בשיריו, שאותם ביצע בעצמו, מתוארים חיי אנשי הבוהמה של טביליסי הישנה, של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כמו גם של הבורגנות ופשוטי העם, מצוקותיהם, אכזבותיהם וכו'. נושאים נוספים המופיעים תכופות בשיריו הם אהבה, לאומיות גאורגית, רדיפת הצדק והאמת.
סיפרו הראשון, "הפואמה של אנַבּאג'י" ("ანაბაჯის ლექსი"), הוצא לאור ב-1909. לאחר מכן, בשנת 1911, יצאו לאור אוסף של פואמות קצרות, "פואמות חדשות ושירים" ("ახალი მგოსანი და სიმღერები"), בשנת 1913 פורסמו "הפואמות החדשות של יתים" ("იეთიმის ახალი ლექსები"‏) ובשנת 1914, "טנגו" ("ტანგო").
בשנת 1958 הוציאו לאור יוסב גרישאשווילי ואנדו טאבדזה אוסף של מספר מיצירותיו, בשם "פואמות נבחרות".
הערות שוליים

↑  גורג'י בשפה הטורקית משמעו גאורגי; דבר'ישוילי - דבר'י, מילה הבאה מן השפה הערבית ומשמעה מעבד עורות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n95093029  VIAF: 180732045   WorldCat (עם VIAF): 180732045 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משוררים ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יתושעשיים

| יתושעשיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: יתושים
משפחה:: יתושעשיים
שם מדעי
 Psychodidae
יַתּוּשְׁעָשִׁיִּים (שם מדעי: Psychodidae) היא משפחת יתושים המאופיינת בכנפיים שעירות ומעורקות.
בישראל מתקיימות שתי תת-משפחות. בני תת-המשפחה Psychodinae נוהגים לחיות בסביבות לחות (באנגלית הם נקראים זבובי כיור) ולכן ניתן לראותם לעיתים חודרים לחדרי השירותים או האמבטיה בבית מגורים. הבוגרים ניזונים מלשד, צוף או שאינם ניזונים כלל ולכן תת-משפחה זו מכונה לפעמים "יתושעשיים שאינם עוקצים". מבנה הכנפיים של ה-Psychodinae ייחודי ומשווה להם מראה דמוי עש, ומכאן שמה של המשפחה.
ליתושעשים מבנה שערות מיוחד המונע מהם להירטב. גופם, ואף כנפיהם, מכוסים שערות קצרות וצפופות וביניהן מעט שערות ארוכות. טיפות מים גדולות הפוגעות בשערות הארוכות שומרות על צורתן העגולה ומחליקות מן החרק כמעט מבלי להרטיב את גופו. לעומתן, טיפות קטנות במיוחד, החודרות בין השערות הגדולות אינן נוגעות בגוף החרק בשל צפיפות השערות הקטנות. במצב של לחות גבוהה שבו מתעבות על השערות טיפות יכול היתושעש לצאת למעוף קצר שבו נפנוף הכנפיים ינער את המים מהן.
בני תת-המשפחה Phlebotominae הם יתושעשיים עדינים וקטנים הכוללים את הסוג "בקה" (המכונה בשפה עממית "זבוב החול"), שעקיצתו מטרידה ואף עלולה להעביר מחלות כדוגמת שושנת יריחו.
רשימת הסוגים בישראל (רשימה חלקית)

תת-משפחה Phlebotominae
בקה Phlebotomus
תת-משפחה Psychodinae
Clogmia
יתושעש Psychoda
Tinearia
Telmatoscopus