stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן קוטקין

| --- | --- |
קוטקין מרצה על ספרו הראשן בטרילוגיה על סטלין, 2015.
קוטקין מרצה על ספרו הראשן בטרילוגיה על סטלין, 2015.
 לידה:  17 בפברואר 1959 (בן 65) אנגלווד, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רוצ'סטר, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
 שפות היצירה:  אנגלית 
 נושאי כתיבה:  גאופוליטיקה, מדע המדינה, ברית המועצות, היסטוריה של אירופה, צפון אסיה, קומוניזם, התפרקות ברית המועצות
 יצירות בולטות:  Stalin: Paradoxes of Power, 1878-1928, Stalin: Waiting for Hitler, 1929-1941 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 בת זוג:  סויונג לי
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
סטיבן מארק קוטקין (באנגלית: Stephen Mark Kotkin; יליד 17 בפברואר 1959) הוא היסטוריון, אקדמאי, חוקר וסופר אמריקאי. קוטקין, פרופסור להיסטוריה ומומחה לברית המועצות ומדע המדינה, הוא חבר בכיר במוסד הובר (אנ') ששימש עשרות שנים מרצה באוניברסיטת פרינסטון. בין ספריו הרבים ישנה הטרילוגיה הביוגרפית של חיי יוסיף סטלין, היא פסגת היצירה המחקרית שלו, שנכון לשנת 2024 התפרסמו שני הכרכים הראשונים שלה.
קוטקין, יליד ניו ג'רזי, למד באוניברסיטת רוצ'סטר ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי. קוטקין לימד במחלקת ההיסטוריה של אוניברסיטת פרינסטון מאז 1989. הוא מחזיק במינוי משותף בבית הספר לעניינים ציבוריים ובינלאומיים בפרינסטון. הוא גם חוקר מחקר במכון הובר באוניברסיטת סטנפורד. פרופסור קוטקין הקים את היוזמה והסדנה להיסטוריה גלובלית של מחלקת ההיסטוריה של פרינסטון. הוא ייסד וערך יחד עם חוקרים נוספים סדרת ספרים על צפון מזרח אסיה שפרסמה שישה כרכים. מ-2003 עד 2007, הוא היה חבר ואחר כך יו"ר מערכת בהוצאת הספרים של פרינסטון. מ-1996 עד 2009 ניהל את תוכנית האוניברסיטה ללימודי רוסית ולימודי אירופה. הוא שימש סגן הדיקן של בית הספר לעניינים ציבוריים ובינלאומיים וממלא מקום המנהל של מכון פרינסטון ללימודים בינלאומיים ואזוריים. מאז 2014 הוא משמש מנהל בפועל של לימודי רוסיה, מזרח אירופה ואירופה של האוניברסיטה. גאופוליטיקה ואוטוקרטיות, ובפרט מדינות קומוניסטיות, הן בגדר תחום ההתמקצעות שלו.
בשנת 2000 התפרסם ספרו, 'ארמגדון נמנע: קריסת ברית המועצות 1970–2000' (Armageddon Averted: the Soviet Collapse) בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, המתאר את תהליך התפרקות ברית המועצות. קוטקין כתב בין היתר מספר מחקרים ממוקדים על תולדות סיביר, המזרח הרחוק הרוסי, חצי האי הקוריאני והמזרח הרחוק. בשנת 2014 התפרסם בהוצאת ספרי פינגווין ספרו הראשון בטרילוגיה ביוגרפית תחת הכותרת 'סטלין: פרדוקס הכוח 1878–1928' (Paradoxes of Power) ובשנת 2017 התפרסם הספר השני בסדרה 'סטלין: מחכה להיטלר 1929–1941' (Waiting for Hitler). הספר השלישי והאחרון בסדרה צפוי לצאת לאור ב-2024 או 2025. קוטקין הוא גם מומחה למדע המדינה בימינו והוא פרשן שלעיתים מראיין בנושאים כגון מלחמת אוקראינה–רוסיה ומדיניות החוץ של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Stephen Kotkin, Department of History (באנגלית)
↑  Jay Elwes, Review: Stalin by Stephen Kotkin, www.prospectmagazine.co.uk (באנגלית)
↑  Siegel, Jennifer (2014-11-26). "'Stalin,' by Stephen Kotkin". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-02-03.
↑  Stephen Kotkin’s “Stalin: Waiting for Hitler, 1929–1941” Wins 2018 CFR Arthur Ross Book Award, Council on Foreign Relations (באנגלית)
↑  Joshua Rubenstein, Review: The Turn to Tyranny, The Wall Street Journal, ‏31 באוקטובר 2017
↑  "Prigozhin's Rebellion, Putin's Fate, and Russia's Future". Foreign Affairs (באנגלית אמריקאית). 2023-06-24. ISSN 0015-7120. נבדק ב-2024-02-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264162805171  PLWABN: 9810593026305606  BIBSYS: 90615208  BnF: cb122674851 (data)  CiNii: DA05522921  GND: 128616512  ICCU: TO0V094655  ISNI: 0000 0001 1069 1034  LCCN: n88163221  LNB: 000076547  NKC: jn20020716501  NLA: 50199085  NLK: KAC202271198  NSK: 000563280  NTA: 090562437  RERO: 02-A003470001  SELIBR: 380784  SUDOC: 031463681  VIAF: 68987962   WorldCat (עם VIAF): 68987962
סן קריסטובל (הר געש)

| --- | --- |
מבט על סן קריסטובל ממפעל הסוכר אינחניו סן אנטוניו (Ingenio San Antonio) בצ'יצ'יגאלפה בניקרגואה
מבט על סן קריסטובל ממפעל הסוכר אינחניו סן אנטוניו (Ingenio San Antonio) בצ'יצ'יגאלפה בניקרגואה
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש שכבתי פעיל
 גובה:  1,745 מטר
 מדינה:  ניקרגואה 
 מיקום:  מחוז צ'יננדגה בניקרגואה
 רכס הרים:  קורדיליירה דה לוס מריביוס
 מספר הר געש:  =1404-02
 התפרצות אחרונה:  2012
 קואורדינטות:  12°42′07″N 87°00′14″W﻿ / ﻿12.702°N 87.004°W﻿ / 12.702; -87.004
  (למפת ניקרגואה מוגדלת) סן קריסטובל(למפת ניקרגואה רגילה) סן קריסטובל
 
סן קריסטובל (בספרדית: Volcán San Cristóbal) וגם אל וייחו (El Viejo - "העתיק") הוא הר געש ברכס ההרים קורדיירה דה לוס מריביוס (Cordillera de los Maribios) במחוז צ'יננדגה (Chinandega) בצפון מערב ניקרגואה, בסמוך לעיר צ'יצ'יגלפה (Chichigalpa), כ-150 קילומטרים צפונית למנגואה בירת ניקרגואה. הר הגעש הוא בין הרי הגעש הפעילים ביותר בניקרגואה, והוא מתפרץ לעיתים תכופות, אם כי ההתפרצויות שלו הן בדרך כלל בעוצמה נמוכה.
מאפיינים

סן קריסטובל הוא חלק ממתחם געשי הקרוי על שמו ובו חמישה הרי געש. צ'ונקו (Chonco) שוכן 4 קילומטרים מערבית לסן קריסטובל, ומויוטפה (Moyotepe)‏, 4 קילומטרים מצפון מזרח. צמוד למדרון המזרחי של ההר שוכן הר הגעש קסיטס (Volcán Casitas), שקבר כפר במפולת סלעים קטלנית ב-1998. עדיין ניתן לראות את הצלקות ממפולת זו. לבסוף, לה פלונה (La Pelona) שוכן בקצה המזרחי של המתחם.
סן קריסטובל הוא הר הגעש הצעיר ביותר במתחם שעל שמו, והוא גם הר הגעש הגבוה ביותר בניקרגואה. זהו הר געש שכבתי קרוב לסימטרי, כשהוא מתנשא בצורת החרוט האופיינית. המדרון הדרום-מערבי הוא הארוך ביותר ושפת הלוע בצד זה גבוהה ב-140 מטרים מעל הקצה הדרום-מזרחי בשל רוחות הסחר הקבועות המפיצות את הטפרה לדרום מערב.
מידות הלוע הן 500x600 מטרים. בעבר היה ההר מכוסה ביערות טרופיים, אבל הכמויות הגדול של הגזים הגעשיים (בעיקר גופרית דו-חמצנית) והעשן שההר פולט באופן קבוע קטלו את מרבית הצמחייה.
היסטוריה של התפרצויות

| שנה | תאריך התחלה | תאריך סיום | VEI | נפח טפרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1685 | אוגוסט |  | 2 |  | התפרצות עזה מספיק על מנת שיישארו ממנה רישומים היסטוריים |
| 1919 | אוגוסט |  |  |  | קולות נפץ ורעידות אדמה קלות שהורגשו בסביבה |
| 1971 | 3 במאי | 5 ביולי | 1 |  | התפרצויות מתפוצצות |
| 1976 | 9 במרץ | 16 במרץ | 1 |  | הר הגעש פלט עמוד עשן רציף גבוה, היו כמה רעידות קלות והתפוצצויות שהתרחשו כל שלוש דקות. |
| 1997 | 19 במאי | 9 ביולי | 1 |  | הר הגעש החל תקופת התפרצות חדשה, כשהוא פולט גזים, אפר וחול, וגורם לרעידות אדמה קלות |
| 1999 | 1 במאי | יוני 2000 | 2 | x 106‏ 4.5 מ"ק | ההר פלט גזים, אפר וחול |
| 2009 | 6 בספטמבר | 26 בדצמבר | 2 |  | התפוצצויות ופליטת אפר |
| 2012 | 8 בספטמבר |  |  |  | 3 התפוצצויות גדולות, ההר פלט עמוד עשן בגובה 4 ק"מ, גזים, אפר וחול |
| 2012 | 26 בדצמבר |  |  |  | 15 התפוצצויות, ההר פלט עמוד עשן בגובה 2.5 ק"מ |
היסטוריה של התפרצויות > ההתפרצויות האחרונות

סן קריסטובל הוא הר געש פעיל, והוא פולט ברציפות כמויות משמעותיות של גזים ועשן. בספטמבר 2009 דווח על אפר הנושר בערים הסמוכות. בספטמבר 2012 ההר התפרץ שוב, והוא פלט אפר בעמוד שהגיע לגובה של 4 קילומטרים, וגרם לפינויים של כ-3,000 תושבים מהאזורים הסמוכים.
הערות שוליים

1 2 3 4  San Cristóbal אתר Global Volcanism Program
↑  השם סן קריסטובל הוא חדש יחסית וניתן להר על שם מטע קפה סמוך
↑  Thousands evacuate as Nicaragua volcano spews ash
סבטלנה גנזדילוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1969 (בת 55) חרקוב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 מידע כללי
 שם לידה:  Світлана Гнєзділова 
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  קרב שבע   ריצת 100 מטר משוכות   קפיצה לרוחק
 מועדון:  מכבי ראשון לציון
 הישגים
 שיאים אישיים:  קרב שבע: 6031 נקודות (2003), שיא ישראל
 
סבטלנה גנזדילוב (נולדה ב-20 ביולי 1969) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בקרב שבע, בקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר משוכות ושיאנית ישראל הנוכחית (2020) בקרב שבע כ-20 שנים ושותפה לשיא הישראלי בריצת שליחות 4x400 מטר. הייתה שותפה כ-10 שנים לשיא הישראלי בקפיצה לרוחק. היא ייצגה את ישראל בשלוש אליפויות עולם (סביליה 1999, אדמונטון 2001 ופריז 2003) ובשתי אליפויות אירופה (מינכן 2002, גטבורג 2006).
בשנת 1996 עלתה מחרקוב, אוקראינה, עם בעלה.
בשנת 2023 הורשעה בניהול רשת בתי בושת.
קריירה ספורטיבית

גנזדילוב התאמנה בקבוצת מכבי ראשון לציון.
קריירה ספורטיבית > 1999

באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיימה גנזדילוב במקום 35 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.47 שניות.
קריירה ספורטיבית > 2000 > אלופת ישראל ושיאנית ישראל

באליפות ישראל בקרב שבע שנערכה באפריל 2000 זכתה גנזדילוב במדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 5632 נקודות.
בתחרות גביע אירופה לאומות דרג ב' שנערכה בסלובקיה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 ביחד עם אירנה לנסקי, אולגה דור ועדי זלנקו בשיא ישראלי חדש של 45.68 שניות, שיפור של 98 מאיות השנייה לשיא הקודם בן ה-11 שנים שעמד על 46.66 שניות.
קריירה ספורטיבית > 2001

באליפות העולם באולם שנערכה בליסבון פורטוגל במרץ 2001 סיימה גנזדילוב במקום 15 בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.28 שניות. באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 5333 נקודות ומדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.42 שניות, אחרי אירנה לנסקי (13.25 שניות). חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 24 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.28 שניות.
קריירה ספורטיבית > 2002

באליפות אירופה שנערכה במינכן גרמניה באוגוסט 2002 סיימה גנזדילוב בקרב שבע במקום 15 בשיא ישראלי חדש של 5830 נקודות.
קריירה ספורטיבית > 2003

בתחרות שנערכה בתל אביב ב-13 באוגוסט 2003 קבעה גנזדילוב בקרב שבע שיא ישראלי חדש של 6031 נקודות (הנוכחי, 2020). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בפריז צרפת בשנת 2003 היא פרשה לאחר 3 מקצועות (2330 נקודות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 15 בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אירנה לנסקי, ענת מורד ואנה טקאץ', בשיא ישראלי חדש של 3:32.99 דקות (הנוכחי 2020).
קריירה ספורטיבית > 2004 > שיאנית ישראל בקפיצה לרוחק

ב-15 ביולי 2004 השוותה גנזדילוב בקפיצה לרוחק את השיא הישראלי בן ה-18 שנה של סיגל גונן בתוצאה של 6.46 מטר, שיא זה החזיק מעמד עוד כ-10 שנים ונשבר על ידי חנה קנייזבה-מיננקו (6.52 מטר, הנוכחי 2020).
קריירה ספורטיבית > 2005

באליפות ישראל בקרב שבע שנערכה באפריל 2005 זכתה גנזדילוב במדליית זהב בתוצאה של 5,364 נקודות.
קריירה ספורטיבית > 2006

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2006 זכתה גנזדילוב במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.24 מטר, לפני רותם בטאט-גולן (5.93 מטר) וניבה זיו (5.67 מטר) חברותיה לקבוצה. באליפות אירופה שנערכה בגטבורג שוודיה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 26 בקרב שבע בתוצאה של 5431 נקודות ובמקום 27 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.85 מטר.
קריירה ספורטיבית > 2008

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2008 זכתה גנזדילוב במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.65 מטר, אחרי רותם בטאט-גולן (6.09 מטר) ולפני טל בן ארצי ממכבי חיפה כרמל (5.52 מטר).
קריירה ספורטיבית > שיאים אישיים

ריצת 200 מטר: 24.25 שניות (2001)
ריצת 400 מטר: 54.51 שניות (2005)
ריצת 800 מטר: 2:07.34 דקות (2005)
ריצת 100 מטר משוכות: 13.04 שניות (2001)
קפיצה לגובה 1.73 מטר (1992)
קפיצה לרוחק: 6.46 מטר (2004), שיא ישראל בעבר
הדיפת כדור ברזל : 13.42 מטר (2003)
הטלת כידון: 36.38 מטר (2000)
קרב שבע: 6031 נקודות (2003), שיא ישראל
פלילים

ביוני 2020 הוגש נגדה כתב אישום בגין מספר עבירות: קשירת קשר לפשע, סרסרות, פרסום שירותי זנות של בגיר, הבאת אדם לידי זנות, החזקת מקום לשם זנות, עבירות מס, הלבנת הון אסורה וגרימה לאדם לעזוב את מדינתו לשם עיסוק בזנות. בפברואר 2023 היא הורשעה בבית המשפט המחוזי בתל אביב בעבירות שיוחסו לה.
הערות שוליים

↑  אסף מדיני, שיא ישראלי לרביעיית השליחות ב-4X100, באתר ynet, 9 ביולי 2000
↑  דני בורשבסקי‏, אתלטיקה: אולחובסקי וגנדזילוב אלופי הקרב רב, באתר וואלה, 22 באפריל 2005
↑  גלעד מורג, זו אלופת העבר שנאשמת בסרסרות: העסיקה נשים 13 שעות ביום במתן שירותי מין, באתר ynet, 22 ביוני 2020
↑  אור רביד ברהנו טגניה בן מיטלמן, ‏הותר לפרסום | סבטלנה גנדזילוב היא אלופת ישראל הנאשמת בניהול רשת סחר בנשים, באתר ‏מאקו‏, 22 ביוני 2020
↑  גלעד מורג, העסיקה נשים במתן שירותי מין 12 שעות ביום: הורשעה אלופת ישראל לשעבר, באתר ynet, 2 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14283527
סו נוראז'י די ברומיני

סו נוראז'י די ברומיני בחורף
סו נוראז'י די ברומיני (סרדו Su Nuraxi di Barumini - "הנוראגי של ברומיני") הוא אתר נוראגה (יחיד Nuraghe, רבים Nuraghes או Nuraghi) של התרבות הנוראגית, הממוקם סמוך ממערב לעיירה ברומיני במרכז סרדיניה, והנחשב לאתר הנוראגי הידוע, הגדול והחשוב ביותר באי.
האתר הוא מצודה גדולה הבנויה על גבעה (Bruncu su Nuraxi) בגובה של 238 מטר והשולטת על המישור המקיף אותה. הוא נבנה מבזלת וקומותיו העליונות נבנו מאבן חול ומחוואר כדי לא להכביד על משקל המבנים. הבנייה נעשתה במשך תקופות שונות, בין המאה ה-15 לפנה"ס למאה ה-11 לפנה"ס, סביב מגדל מרכזי שהגיע לגובה של 18.5 מטר ובו שלוש קומות. המגדל עצמו נבנה בין המאה ה-15 לפנה"ס למאה ה-14 לפנה"ס. אל המגדל הוביל מסדרון באורך של 3 מטר שלצידו הייתה עמדת שמירה. בתוך המגדל ממוקם גרם מדרגות המתחיל בגובה של 4.2 מטר מעל לרצפה ושאל תחילתו ניתן היה להגיע בעזרת סולם או חבל.
סביב למגדל המרכזי ניצבים ארבעה מגדלים נוספים בגובה של 12 מטר ובכל אחד מהם שתי קומות. מגדלים אלה מאוחרים למגדל המקורי בכ-200 שנים, והם חוברו זה לזה בחומה ויצרו חצר מרכזית שבה נמצאת באר מים שעומקה 15 מטר. מאוחר יותר, בין המאה ה-10 לפנה"ס והמאה ה-8 לפנה"ס הוקם באתר מערך ביצורים נוסף ובו חומה ושלושה מגדלים נוספים בגובה של 10 מטר כל אחד.
סביב מתחם מרכזי זה השתרע כפר ובו כ-50 בקתות שנבנו מאבנים גדולות וכוסו בענפים שהונחו על קונסטרוקציות בצורת חרוטים העשויות מעץ. במאה ה-6 לפנה"ס חרב האתר ונבנה שוב בתקופת השלטון הקרתגיני. המחקרים שנערכו באתר בין השנים 1949 ו-1956 אישרו כי היה נושב עד למאה ה-1 לפנה"ס, דהיינו לאחר שהאי נכבש על ידי הרומאים, אם כי נמצאו מספר עדויות להתיישבות שהמשיכה במקום עד המאה ה-3.
סו נוראז'י די ברומיני הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1997.
נשק קטלני

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  ריצ'רד דונר 
 הופק בידי:  ג'ואל סילבר, ריצ'רד דונר 
 תסריט:  שיין בלאק 
 עריכה:  סטוארט בארד 
 שחקנים ראשיים:  מל גיבסון דני גלובר גארי ביוסי סטיב קאהן טום אטקינס
 מוזיקה:  מייקל קיימן ואריק קלפטון
 צילום:  סטפן גולדבלט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Silver Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 6 במרץ 1987
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט חבר'ה, סרט באדי קאפ, סרט מתח, סרט פעולה, סרט חג המולד 
 תקציב:  15 מיליון דולר
 הכנסות:  120.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lethalweapon
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשק קטלני (באנגלית: Lethal Weapon) הוא סרט מתח ופעולה משנת 1987 בכיכובם של מל גיבסון, דני גלובר, גארי ביוסי, סטיב קאהן, טום אטקינס.
הערות שוליים

↑  לא ייאמן, אבל השבוע "נשק קטלני" חוגג 30 שנה, בלייזר, 9 במרץ 2017.
| פרס NAACP Image לסרט קולנוע יוצא מן הכלל |
| --- | --- | --- |
| 1972–1999 | ליידי שרה את הבלוז (1972) • בוא נעשה את זה שוב (1976) • הגדול ביותר (1978) • תהילה (1980) • באסטין לוס (1981) • קצין וג'נטלמן (1982) • סיפורו של חייל (1985) • הצבע ארגמן (1986) • נשק קטלני (1987) • מגלה את אמריקה (1988) • סמוך עלי (1989) • גלורי (1990) • החבר'ה מהשכונה (1992) • הנזירות בלוז (1993) • מלקולם אקס (1994) • כמו אוויר לנשימה (1996) • עת להרוג (1997) • אוכל נשמה (1998) • איך סטלה החזירה את הגרוב שלה (1999) |  |
| 2000–היום | סודו של שושבין (2000) • לזכור את הטיטאנים (2001) • עלי (2002) • אנטואן פישר (2003) • מקהלה בירושה (2004) • ריי (2005) • התרסקות (2006) • המרדף לאושר (2007) • הווכחנים הגדולים (2008) • החיים הסודיים של הדבורים (2009) • פרשס (2010) • נשים צבעוניות (2011) • העזרה (2012) • זנבות אדומים‎ (2013) •‏ 12 שנים של עבדות (2014) • סלמה (2015) • היישר מקומפטון (2016) • מאחורי המספרים (2017) • טיול בנות (2018) • הפנתר השחור (2019) • צדק ורחמים (2020) • בחורים רעים לתמיד (2021) • נקמה מרה (2022) • הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח (2023) ‏•‏‏ הצבע ארגמן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810567917205606  BIBSYS: 2101369  BNE: XX3720745  BnF: cb14293333f (data)  VIAF: 227695370   WorldCat (עם VIAF): 227695370
סן קריסטובל דה לה לגונה

סן קריסטובל דה לה לגונה (בספרדית: San Cristóbal de La Laguna; לעיתים מקוצר ללה לגונה) היא עיר במחוז סנטה קרוס דה טנריפה בקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר נמצאת בצפון האי טנריפה והיא גובלת בתחום השיפוט של סנטה קרוס דה טנריפה, בירת המחוז ואחת משתי הבירות של הקהילה האוטונומית. בעיר מתגוררים 153,009 תושבים (נכון ל-2014), והיא העיר השלישית מבחינת גודל אוכלוסייתה באיים הקנריים, אחרי לאס פאלמאס דה גראן קנריה וסנטה קרוס דה טנריפה.
העיר נמצאת על מסלול הכביש TF-5, המקשר בין סנטה קרוס דה טנריפה ופוארטו דה לה קרוס בצדו המערבי של האי. כלכלת העיר מתבססת על חקלאות, גידול מקנה, תיירות ותעשייה. בעיר שוכנות אוניברסיטת לה לגונה, והקתדרלה של סן קריסטובל דה לה לגונה.
ב-1999 הוכרזה סן קריסטובל דה לה לגונה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
פלאסה דל אדלנטדו בסן קריסטובל דה לה לגונה
היסטוריה

עד בואם של הספרדים לאיים הקנריים במאה ה-15 שם העמק בו נמצאת העיר היה אַגֶרֶה והוא השתייך לאנגה, אחת הממלכות של הגואנצ'ים בטנריפה. בעמק היה בעבר מעין לגונה שהתייבשה והוא המקור של השם "לה לגונה".
ב-1494 התרחש במקום קרב אגרה, בו כוחות ספרד בהנהגת הקונקיסטאדור אלונסו פרנאנדס דה לוגו ניצחו את הגואנצ'ים וכיבוש טנריפה הושלם תוך שנים ספורות. בין 1496 ו-1497 פרנאנדס דה לוגו ייסד את העיר ותוך זמן קצר היא הפכה למושב של הקבילדו של טנריפה. בהמשך היא הפכה גם לבירה של כל האיים הקנריים.
במאה ה-18 ובמאה ה-19 אזור הנמל של לה לגונה החל לעלות בחשיבותו עד שהוא פוצל לעיר נפרדת - סנטה קרוס דה טנריפה. חשיבותה של סנטה קרוס עלתה בהדרגה על זו של לה לגונה וב-1833 פרננדו השביעי, מלך ספרד, הורה על העברת הבירה של האיים הקנריים לסנטה קרוס.
נכון לעכשיו זו עיר אוניברסיטאית ובעלת חשיבות דתית מכיוון שהיא היא מקום מושבה של הבישופות הקתולית של טנריפה, הכולל לא רק את האי טנריפה, אלא גם את האיים המערביים של האיים הקנריים (לה פלמה, לה גומרה ואל איירו).
תאריכים חשובים

ה-14 בספטמבר: חג של ישו דה לה לגונה.
יום ראשון השני של יולי: חג הקדוש בנדיקטוס מנורסיה.
קורפוס כריסטי: 60 יום אחרי יום ראשון של חג הפסחא.
השבוע הקדוש: 40 יום לאחר התענית.
ערים תאומות

קולומביה קרטחנה, קולומביה
ברזיל סאו פאולו, ברזיל
ספרד טלדה, ספרד
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564210205171  BNE: XX453722  BnF: cb122543029 (data)  GND: 4122599-5  LCCN: n80049579  MusicBrainz: 424e0a27-dea1-4691-8be8-e06757c45df2  NKC: ge1134965  VIAF: 154765853   WorldCat (עם VIAF): 154765853 
ערך זה הוא קצרמרבנושא האיים הקנריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמל התעופה קלן/בון

נמל התעופה קלן/בון "קונראד אדנאואר" (בגרמנית: Flughafen Köln/Bonn „Konrad Adenauer“), הנקרא על שם קנצלר מערב גרמניה לשעבר קונראד אדנאואר, הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם בדרום-מזרח קלן, גרמניה, כ-15 ק"מ ממרכז העיר. הנמל משרת גם את העיר בון אשר מרוחקת ממנו 16 ק"מ בלבד. זהו נמל התעופה השישי בגודלו בגרמניה, ותופס את המקום השני במדינה בכמות טיסות המטען. נמל זה הוא בין הבודדים בגרמניה שפעיל 24 שעות ביממה. בשנת 2010 עברו דרך הנמל יותר מ-9.8 מיליון נוסעים.
חברת התעופה ג'רמנווינגס מפעילה טיסות בין קלן/בון לבין נמל התעופה בן-גוריון במשך כל השנה (החברה התמזגה עם חברת יורווינגס ב-2016), וחברת התעופה TUIfly מפעילה טיסת שכר שבועית עונתית בקו זה.
היסטוריה

בשנת 1913 נבנה במקום מנחת אימונים צבאי, וב-1939 הורחב המנחת והפך לשדה תעופה אשר שימש את הלופטוואפה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הורחב השדה על ידי הצבא הבריטי, ונסלל מסלול המראה באורך 1,866 מטרים. בשנת 1951 השדה נפתח לתנועה אזרחית, והחליף את שדה התעופה הישן של קלן - בוצוואילרהוף. 
במהלך שנות ה-50 וה-60 נבנו בשדה שני מסלולי המראה נוספים, ובניין בית נתיבות חדש. המבנה החדש כלל שתי שלוחות להתחברות למטוסים בצורת מגן דוד, דבר שגרם לחברת התעופה של סעודיה שלא למקם בנמל התעופה את מרכז המטענים שלה. במהלך שנות ה-90 וה-2000, הורחב השדה פעם נוספת, ונבנה בו בית נתיבות נוסף וגם תחנת רכבת בינעירונית.
חברות תעופה זולות

בתחילת שנות ה-2000, עקב הרחבת נמל התעופה, החלו לפעול בו מספר חברות תעופה זולות כמו TUIfly, ג'רמנווינגס ואיזיג'ט. כתוצאה מכך גדלה תנועת הנוסעים בנמל בשנת 2003 ב-43 אחוזים, יחסית לשנה הקודמת לה.
תחבורה יבשתית

תחנת הרכבת נמל התעופה קלן/בון, אשר נפתחה בשנת 2004, נמצאת על מסילת הרכבת המהירה קלן-פרנקפורט, ומאפשרת לרכבות בינעירונית מהירות, רובן מדגם ICE (אנ'), לעצור בנמל התעופה. כמו כן התחנה היא תחנת ביניים במסילת הרכבת הקלה הפרברית "ריין-רוהר".
חלל

נמל התעופה קלן/בון הוא מקום מושבן של מספר סוכנויות חלל גרמניות ואירופיות, כמו המרכז הגרמני לחקר החלל ומרכז האסטרונאוטים האירופי - EAC (חטיבה בסוכנות החלל האירופית), אשר מאמנות אסטרונאוטים. בנוסף, נמל התעופה מתפקד כנמל חלל לנחיתות חירום עבור המעבורות של נאס"א.
הערות שוליים

↑  ALTERNATIVE AIRLINES, About Germanwings
↑  דן ארקין, המגן דוד שהרגיז את הסעודים, מעריב, 9 בדצמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4404908-0  LCCN: n50006262  VIAF: 143034158   WorldCat (עם VIAF): 143034158
ניקולאי קוסטר-ולדאו

| --- | --- |

קוסטר-ולדאו, 2022
 לידה:  27 ביולי 1970 (בן 54) רודקובינג, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי לתיאטרון בדנמרק (1993) 
 בן או בת זוג:  נוקאקה קוסטר-ולדאו (1998–?) 
 צאצאים:  סאפינה קוסטר-ולדאו 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולאי קוֹסְטֶר-וֶלְדַאוּ (בדנית: Nikolaj Coster-Waldau; נולד ב-27 ביולי 1970) הוא שחקן דני. התפרסם בעיקר בשל גילום דמותו של ג'יימי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה מבית HBO "משחקי הכס" (2019–2011). היה מועמד לשני פרסי אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה.
ביוגרפיה

קוסטר-ולדאו נולד בעיירה רודקובינג, דנמרק; בנם של האנה סבורג קוסטר, ספרנית במקצועה, ואביו, יורגן אוסקר פריצר ולדאו, שנפטר בשנת 1998. קוסטר-ולדאו סיפר בראיונות על בעיית השתייה של אביו והגירושים של הוריו. לקוסטר-ולדאו שתי אחיות גדולות. הוא גדל בעיקר עם אימו, בכפר קטן הממוקם ליד העיר רינגסטד בדרום האי שלן.
בשנת 1989 החל את לימודיו בבית הספר הלאומי לתיאטרון בדנמרק, אותם סיים בהצלחה ב-1993. תפקידו הראשון היה במחזה "המלט" בתפקיד לארטס בתיאטרון בטי ננסן.
קריירה

ב-1994 הופיע בסרט הדני "משמר הלילה", תפקיד שהביא לו תהילה במולדתו. לאחר מכן המשיך במספר תפקידים בדנמרק, עד שבתחילת שנות האלפיים החל גם להופיע בתעשיית הקולנוע האמריקאית.
בשנת 2001 קיבל את תפקידו הראשון בסרטו של רידלי סקוט "בלק הוק דאון", בתפקיד גארי גורדון. לאחר מכן הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של מייקל אפטד "אניגמה", עם קייט וינסלט ודוגארי סקוט. סקוט ליהק את קוסטר-ולדאו גם לסרט "ממלכת גן עדן" יחד עם אורלנדו בלום וליאם ניסן. הוא הופיע גם בסרטים "וימבלדון - אהבה בלבן" (עם קירסטן דנסט) ו"חומת אש" (עם האריסון פורד). במקביל גם כתב, הפיק וביים סרטים בדנמרק. הוא הופיע בתפקיד הבלש ג'ון אמסטרדם בסדרה "ניו אמסטרדם" ברשת Fox.
בשנים 2011–2019 גילם את ג'יימי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס", המבוססת על ספרי "שיר של אש ושל קרח" של ג'ורג' ר. ר. מרטין. על דמותו הוא אומר
מה יש לא לאהוב בג'יימי? כשחקן, לא יכולתי לבקש תפקיד טוב יותר.
הוא גם מספר כי הביע "התלהבות ויראת כבוד" כאשר נכנס לסט.
בשנת 2013 כיכב בסרט האימה "מאמא" יחד עם ג'סיקה צ'סטיין, והופיע בסרט "אבדון" יחד עם טום קרוז ומורגן פרימן. בנוסף גילם את מארק קינג בסרט "האישה האחרת" יחד עם קמרון דיאז וקייט אפטון בשנת 2014.
ב-2023 החל לשחק בסדרה הדבר האחרון שהוא אמר לי בכיכובה של ג'ניפר גארנר.
חיים אישיים

בשנת 1997 נישא קוסטר-ולדאו לשחקנית והזמרת הגרינלנדית נוקאקה קוסטר-ולדאו, בתו של הפוליטיקאי הגרינלנדי יוסף מוצפלדט; הם מתגוררים בקופנהגן ולהם שתי בנות ושני כלבים.
בתם פיליפה שיחקה בסרט קצר דני, "The Girl and the Dogs", שהוצג בפסטיבל קאן ב-2014. בתם השנייה, סאפינה, כיכבה בסדרת חג המולד בשם "Theo og Den Magiske Talisman" בדצמבר 2018 בתור הדמות הראשית, סימון. יותר מ-700,000 אנשים צפו בסדרת הטלוויזיה בדצמבר 2018.