stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרי, מלכת הסקוטים (סרט, 2018)
הפקה

במקור תוכנן שסקרלט ג'והנסון תככב בסרט. הצילומים היו אמורים להתחיל באמצע 2007. אחרי שג'והנסון נשרה מההפקה, נעצר פיתוח הסרט לשנים אחדות. ב-9 באוגוסט 2012 פורסם שסירשה רונן תשחק בתפקיד הראשי בדמות מרי סטיוארט. ב-21 באפריל 2017 הוכרז שמרגו רובי לוהקה לגלם את המלכה אליזבת הראשונה, ושלב הצילומים תוכנן להתחיל באוגוסט 2017. הסרט מבוסס על הביוגרפיה "My Heart Is My Own: The Life of Mary Queen of Scots" מאת ג'ון גאי. המפיקים היו טים ביוואן, אריק פלנר ודברה הייוורד מ-Working Title, וכן ג'יימס ביגם מ-HBI Production. ג'וזי רורק נבחרה לביים את הסרט על פי תסריט של בו וילימון.
ב-13 ביוני 2017 לוהק ג'ק לאודן לגלם את לורד דרנלי, וג'ו אלווין לוהק לגלם את רוברט דאדלי. ב-22 ביוני 2017 דווח שמרטין קומפסטון יגלם את ג'יימס הפברן, הרוזן ה-4 מבות'וול, בעלה השלישי של מרי סטיוארט. ב-23 ביוני 2017 הצטרפה לצוות השחקנים השחקנית הגרמניה-רומניה מריה-ויקטוריה דראגוס בתפקיד אשת אצולה סקוטית, מרי פלמינג. ב-17 באוגוסט 2017 צורפו לקאסט ברנדן קויל, דייוויד טננט וגאי פירס, ולמחרת לוהקה ג'מה צ'אן. ב-22 באוגוסט לוהק איסמאל קרוז קורדובה לגלם את דייוויד ריציו, ידידה ואיש סודה של מרי.
חברת Focus Features החזיקה בזכויות הסרט בבריטניה, ואילו חברת סרטי יוניברסל ניהלה את ההפצה הבינלאומית. צוות ההפקה כולל את זוכי פרס אוסקר מעצבת התלבושות אלכסנדרה ביירן, מעצבת שיער ואיפור ג'ני שירקור, והעורך כריס דיקנס; זוכה פרס אמי מעצב הפקה ג'יימס מריפילד, וזוכה פרס באפט"א לקולנוע הצלם ג'ון מתייסון.
שלב הצילומים החל ב-17 באוגוסט 2017 באתרים שונים בממלכה המאוחדת כולל בסקוטלנד.
יציאה לאקרנים

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל הקולנוע של מכון הסרטים האמריקאי ב-15 בנובמבר 2018 בלוס אנג'לס. בארצות הברית יצא הסרט לאקרנים ב-7 בדצמבר 2018. בממלכה המאוחדת יצא הסרט ב-18 בינואר 2019.
פרסים

| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | זוכים ומעמדים | Result | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AACTA International Awards | 14 בנובמבר 2018 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | מרגו רובי | מועמדות |  |
| פרסי אוסקר | 24 בפברואר 2019 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | אלכסנדרה ביירן | מועמדות |  |
| פרסי אוסקר | 24 בפברואר 2019 | איפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר | ג'ני שירקור, מארק פילצ'ר וג'סיקה ברוקס | מועמדות |  |
| פרסי באפט"א | 10 בפברואר 2019 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | אלכסנדרה ביירן | מועמדות |  |
| פרסי באפט"א | 10 בפברואר 2019 | Best Makeup and Hair | ג'ני שירקור | מועמדות |  |
| פרסי באפט"א | 10 בפברואר 2019 | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה | מרגו רובי | מועמדות |  |
| Costume Designers Guild | 19 בפברואר 2019 | Excellence in Period Film | אלכסנדרה ביירן | מועמדות |  |
| Critics' Choice Movie Awards | 13 בינואר 2019 | Best Costume Design | אלכסנדרה ביירן | מועמדות |  |
| Critics' Choice Movie Awards | 13 בינואר 2019 | האיפור והשיער הטובים ביותר | "מרי מלכת הסקוטים" | מועמדות |  |
| Hollywood Film Awards | 14 בנובמבר 2018 | האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר | ג'ני שירקור, שרה קלי והאנה אדוארדס | Honoree |  |
| Hollywood Music in Media Awards | 14 בנובמבר 2018 | Best Original Score – Feature Film | מקס ריכטר | זכייה |  |
| Make-Up Artists and Hair Stylists Guild | 16 בפברואר 2019 | Best Period and/or Character Hairstyling | ג'ני שירקור, מארק פילצר | זכייה |  |
| Make-Up Artists and Hair Stylists Guild | 16 בפברואר 2019 | Best Period and/or Character Make-up | ג'ני שירקור, האנה אדוארדס, שרה קלי | מועמדות |  |
| פרסי סטלייט | 17 בפברואר 2019 | Best Motion Picture – Drama | "מרי מלכת הסקוטים" | מועמדות |  |
| פרסי סטלייט | 17 בפברואר 2019 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | אלכסנדרה ביירן | מועמדות |  |
| פרסי סטלייט | 17 בפברואר 2019 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | מרגו רובי | מועמדות |  |
| פרסי גילדת שחקני המסך | 27 בינואר 2019 | Outstanding Performance by a Female Actor in a Supporting Role | מרגו רובי | מועמדות |  |
מפרץ אמונדסן (קנדה)

ערך זה עוסק במפרץ באוקיינוס הארקטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  רואלד אמונדסן 
 מיקום:  המעבר הצפון-מערבי, הארכיפלג הארקטי הקנדי 
 סוג:  מפרץ
 מידות
 אורך מרבי:  400 ק"מ
 אורך:  400 קילומטר
 רוחב מרבי:  150 ק"מ
 רוחב ממוצע:  150 ק"מ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Hornaday River, Croker River, Roscoe River 
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
 קואורדינטות:  70°30′N 122°30′W﻿ / ﻿70.5°N 122.5°W﻿ / 70.5; -122.5
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מפרץ אמונדסן(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מפרץ אמונדסן(למפת הטריטוריות הצפון-מערביות רגילה) ילונייף היי ריבר אינוביק יוקון נונאווט ססקצ'ואן אלברטה קולומביה הבריטית ים בופורמפרץ אמונדסן(למפת הטריטוריות הצפון-מערביות מוגדלת) ילונייף היי ריבר אינוביק יוקון נונאווט ססקצ'ואן אלברטה קולומביה הבריטית ים בופורמפרץ אמונדסן
 
מפרץ אמונדסן (באנגלית: Amundsen Gulf) הוא מפרץ הממוקם בטריטוריות הצפון-מערבית של קנדה, בין האי בנקס והאי ויקטוריה, לבין חופי קנדה עצמה.
אורכו של המפרץ 400 קילומטרים ורוחבו 150 קילומטרים בפתח המפרץ אל ים הבופור.
יש מספר של עיירות וכפרים קטנים לחופי המפרץ.
מצפון למפרץ מצוי מצר הנסיך מוויילס מדרום מזרח וממזרח מקושר המפרץ למצר דולפין ויוניון, ומשם דרך מפרץ סימפסון לתוך מפרץ קורניישן, ומנו דרך מצר דיס אל מפרץ המלכה מוד המקושר אל מצר ויקטוריה שמצפון מזרח לו.
היסטוריה

מפרץ אמונדסן נחקר על ידי מגלה הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן בין השנים 1903 ו-1906. המפרץ הוא בקצה המערבי של המעבר הצפון מערבי המפורסם, המקשר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט.
ראו גם

מפרץ דה סאליס
מפרץ סטורקרסון
לקריאה נוספת

• JOHN A. BABALUK, JAMES D. REIST, JAMES D. JOHNSON and LIONEL JOHNSON, , ARCTIC VOL. 53, NO. 2 (JUNE 2000) P. 161– 164
מנהיים

ערך זה עוסק בעיר בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מפת מרכז מנהיים; הארמון צבוע באדום
מַנְהַיים (בגרמנית: Mannheim ‏האזנהקובץ:Mannheim.ogg‏Ⓘ‏) היא העיר השנייה בגודלה במדינת באדן-וירטמברג (אחרי שטוטגרט), וכן העיר העשרים בגודלה בגרמניה.
גאוגרפיה

מנהיים שוכנת במפגש הנהרות ריין ונקר. העיר שוכנת בקצה הצפון-מערבי של באדן-וירטמברג, על גבול המדינה; הגדה השנייה של הריין נמצאת בתחומי לודוויגסהאפן, השייכת למדינת ריינלנד-פפאלץ. מנהיים נמצאת כ-20 קילומטרים מערבית להיידלברג.
היסטוריה

מנהיים נהרסה כמעט לחלוטין כתוצאה מהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נבנתה העיר במהירות ובסגנון מודרני ופשוט. מרכז העיר, המכונה קוודראט (Quadrate), בנוי מרשת צפופה של רחובות החותכים זה את זה בזווית ישרה (בדומה לרחובות מנהטן שבניו יורק, ארצות הברית). כמו במנהטן גם לרחובות מרכז מנהיים אין שמות אלא מספרים ואותיות סידוריים. למרות שפאר העבר נהרס כולו במלחמה, הרי שבמרכז העיר, בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית, שוכן ארמון רחב ממדים אשר נבנה במאה ה-18; הארמון נהרס כליל במלחמה ושוחזר לאחריה. ארמון הבארוק של מנהיים, על מכלול גניו, מהווה את מתחם הבארוק השני בגודלו באירופה, אחרי ורסאי שבצרפת. חלקים מהארמון שייכים כיום לאוניברסיטת מנהיים, וההנהלה הראשית של האוניברסיטה שוכנת בארמון.
תעשייה וכלכלה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא נוכחות צבאית אמריקאית לא מעודכנת.
במנהיים תעשייה כבדה ומיוצרים בה משאיות ואוטובוסים של חברת מרצדס ושל חברת קרייזלר. החל מסוף מלחמת העולם השנייה ועד שנת 2011 לצבא ארצות הברית היה נוכחות במנהיים, אשר כלל את מפקדת חיל הקשר שלו באירופה.
מנהיים היא בעלת מדד תמ"ג גבוה יחסית לערים בגרמניה, ובין הגבוהים במדינת באדן ויטמברג בפרט.
השכלה גבוהה

במנהיים יש אוניברסיטה בגודל בינוני. באוניברסיטה, אשר נוסדה ב-1967, לומדים כ-12,000 סטודנטים. בנוסף במנהיים קיימת גם מכללה בה לומדים כ-4,100 סטודנטים. במנהיים שני מוסדות השכלה גבוה למוזיקה – קלאסית ופופולרית. האקדמיה למוסיקה פופולרית של מדינת באדן וירטמברג (Popakademie Baden-Württemberg) היא חלוצה בתחומה והייתה האקדמיה הראשונה בגרמניה שהציעה תארים מתקדמים בתחומי המוזיקה הפופולרית ותעשיית המוזיקה.
הגירה

שיעור המהגרים במנהיים הוא מהגבוהים והמגוונים בגרמניה. כ-45% מתושבי העיר הם בעלי רקע של משפחות מהגרים, כמחציתם אינם בעלי אזרחות גרמנית. מוצא המהגרים במנהיים מגוון – בין תושביה מהגרים מ-166 מדינות ברחבי העולם. רוב המהגרים מגיעים מטורקיה, פולין, איטליה, רומניה ובולגריה. העיר מתמודדת עם בעיות חברתיות וכלכליות ומשיעור אבטלה גבוה יחסית.
יהודים

מאמצע המאה ה-17 עד מלחמת העולם השנייה התקיימה במנהיים קהילה יהודית גדולה. בין רבניה במשך הדורות היו רבי יצחק בן רבי משולם אליעזר ברילין (נפטר במנהיים בכ"ג באדר ה'תל"ח), רבי מיכל שייאר, רבי צבי הירש לוין ורבי יעקב אטלינגר. רבה האחרון של הקהילה האורתודוקסית במנהיים היה הרב יצחק אונא. הקהילה היהודית הוקמה מחדש מייד לאחר המלחמה וכיום היא מונה כ-500 חברים. יש במנהיים בית כנסת פעיל ומקווה.  במנהיים בית קברות יהודי ובו קברים מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד ימינו.
ספורט

קבוצת הבית של מנהיים היא "אדלר מנהיים" – קבוצת הוקי-קרח ותיקה המשחקת בליגה הראשונה בגרמניה משנת 1938. הקבוצה זכתה עד כה ב-8 אליפויות (1980, 1997, 1998, 1999, 2001, 2007, 2015, 2019).
בנוסף פועל בעיר מועדון הספורט וולדהוף מנהיים שמפעיל קבוצת כדורגל, ששיחקה בבונדסליגה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ונכון לשנת 2019 הקבוצה משחקת בליגה הגרמנית השלישית, ומקיימת את משחקיה באצטדיון קרל בנץ שטדיון במנהיים. נוסף על קבוצת הכדורגל, מועדון וולדהוף מנהיים מפעיל בעיר גם קבוצות כדוריד וטניס שולחן. המועדון המתחרה של וולדהוף מנהיים הוא VFR מנהיים, שקבוצת הכדורגל שלו משחקת נכון לשנת 2016 בליגה הגרמנית החמישית, ומקיימת את משחקיה באצטדיון ריין-נקר שטדיון במנהיים.
ערים תאומות

קנדה וינדזור, קנדה (מ־1980)
ישראל חיפה, ישראל (מ־2009)
צרפת טולון, צרפת
ליטא קלייפדה, ליטא
ראו גם

קהילת יהודי באדן-וירטמברג
הערות שוליים

↑  End of an Era: Army Garrison Leaves Mannheim vicinity after 66 years, www.army.mil, ‏2011-06-10 (באנגלית)
↑  Einwohner mit Migrationshintergrund | Mannheim.de, www.mannheim.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555075505171  BIBSYS: 1004400  BnF: cb11963140b (data)  GND: 4037372-1  LCCN: n79142598  MusicBrainz: b07271ff-75a4-4dbd-96ee-6386cf3c5fab  NARA: 10044744  NKC: ge129954  SUDOC: 129467944  VIAF: 3003150085875315060000   WorldCat (עם VIAF): 3003150085875315060000
מרסל ינסן

מרסל ינסן (בגרמנית Marcell Jansen; נולד ב-4 בנובמבר 1985) הוא כדורגלן עבר גרמני.
קריירה

מרסל ינסן החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך, שם שיחק 11 שנים, וקודם לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 2004.
במחזור ה-16 של עונת 2004/2005, שיחק ינסן בהפסד 6-0 להרטה ברלין, ואף גרם לפנדל לחובת בורוסיה מנשנגלדבך. על אף זאת, המאמן דיק אדבוקאט שמר לו אמונים. באותה עונה סיימה בורוסיה מנשנגלדבך במקום ה-15, נקודה אחת בלבד מעל בוכום שסיימה במקום ה-16 וירדה ליגה. עונת 2005-2006 הייתה עונה טובה יותר עבור בורוסיה מנשנגלדבך, שסיימה במקום העשירי, אך בעונה שלאחר מגן ירדה גלאדבך לליגת המשנה, כאשר היא מסיימת במקום האחרון עם 26 נקודות בלבד. בתום אותה עונה עזב ינסן את גלאדבך לטובת באיירן מינכן, ששילמה עבורו עשרה מיליון אירו.
משחק הבכורה של מרסל ינסן בבאיירן מינכן היה בניצחון 3-0 על הנזה רוסטוק במחזור הפתיחה של עונת 2007/2008. באיירן מינכן זכתה באליפות באותה עונה, אך ינסן בחר לעזוב להמבורג, ששילמה עבורו 8 מיליון אירו באוגוסט 2008.
בדצמבר 2008 הבקיע מרסל ינסן את שער הבכורה שלו בהמבורג בניצחון 2-1 על פ.צ. קלן. ביוני 2012 האריך ינסן את החוזה עד 2015. ב-8 ביולי 2015 הודיע ינסן על פרישה בגיל 29 בלבד. המבורג הייתה שרויה במשבר ארוך ומתמשך ובמאבקי תחתית במשך כמה עונות ברציפות, ולכן הוחלט לבצע שינויים עמוקים בסגל, ולשחרר מספר שחקנים, וינסן ביניהם. ינסן הצהיר כי הוא לא רואה את עצמו משחק באף מועדון שאינו המבורג, ולכן נאלץ להודיע על פרישה, למרות שקיבל הצעות רבות ממועדונים אחרים.
קריירה בינלאומית

מרסל ינסן ערך את הופעת הבכורה שלו ב-3 בספטמבר 2005 בהפסד 2-0 לנבחרת סלובקיה בכדורגל. במוקדמות יורו 2008 הבקיע ינסן את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 6-0 על נבחרת סן מרינו בכדורגל. ינסן נפצע לפני מונדיאל 2010, אך עדיין נכלל בסגל ונכנס כמחליף במשחקים נגד גאנה, ארגנטינה וספרד, ובמשחק מול אורוגוואי פתח בהרכב וכבש שער.
משפט בני הערובה

כתב האישום מוגש לגנרל-פילדמרשל וילהלם ליסט ומאחוריו גנרל-פילדמרשל מקסימיליאן פון וייכס
משפט בני הערובה, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד וילהלם ליסט ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Wilhelm List, et al.) נערך בין 8 ביולי 1947 ל-19 בפברואר 1948 והיה השביעי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התנהלו בפני בית דין צבאי אמריקאי בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה.
משפט בני הערובה מכונה אף "התיק הדרום-מזרחי" כיוון שהנאשמים היו כולם גנרלים שהובילו כוחות בחזית הדרום-מזרחית באירופה בעת המערכה בבלקנים, ביוון, אלבניה ויוגוסלביה של אותה העת. אנשי הצבא הגרמנים הואשמו באחריות לנטילת בני ערובה מקרב אזרחים וכן הוצאה להורג של אזרחים אלה ושל פרטיזנים יוגוסלבים, אשר בוצעו החל משנת 1941.
המשפט התנהל בפני הרכב שופטי בית הדין הצבאי בו ישבו, צ'ארלס פ. ונרסטרום, עורך דין מאיווה, ג'ורג' ג'. בורק ממישיגן ואדוארד פ. קרטר מנברסקה. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית המשפט ב-10 במאי 1947 והמשפט התנהל מה-8 ביולי 1947 ועד ה-19 בפברואר 1948. מבין 12 הנאשמים שהועמדו לדין, פרנץ במה התאבד בטרם הקראת כתב האישום ומקסימיליאן פון וייכס שוחרר מן המשפט בגלל מצבו הרפואי. מתוך עשרת הנאשמים הנותרים, שניים זוכו והאחרים נידונו לעונשי מאסר שבין שבע שנים למאסר עולם.
האישומים

הנאשמים הואשמו בארבעה סעיפי אישום על ביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות:
רצח המוני של מאות אלפי אזרחים ביוון, אלבניה ויוגוסלביה.
ביזה והרס לא מבוקר של כפרים וערים ביוון, אלבניה ויוגוסלביה.
רצח והזנחה בטיפול של שבויי מלחמה, וסיווג אקראי של לוחמים כ"פרטיזנים", כדי למנוע מהם זכויות שבויי מלחמה וכן הריגתם.
רצח, עינויים, הגלייה ומשלוח למחנות ריכוז של אזרחים יוונים, אלבנים ויוגוסלבים.
כל הנאשמים הועמדו לדין בכל סעיפי האישום וכולם הכחישו את האישומים.
על שופטי בית הדין היה להתמודד בהליך זה עם שתי שאלות מפתח:
האם פרטיזנים הם לוחמים לגיטימיים ועל כן ראויים למעמד של שבויי מלחמה?
האם נטילת בני ערובה ופעולות תגמול נגד אזרחים כ"הגנה" מפני פעולות גרילה הן פעולות לגיטימיות?
על שאלת מעמדם של פרטיזנים בית הדין הכריע כי במסגרת דיני מלחמה (אמנת האג משנת 1907), לא ניתן לראות בפרטיזנים בדרום-מזרח אירופה כוח לוחם לגיטימי בהתאם לסעיף 1 לאמנה. בעניינו של ליסט קבע בית הדין:
אנו מחויבים לקבוע כי אנשי גרילה כאלה היו קלעים חופשיים אשר, עם תפיסתם, ניתן לגזור עליהם עונש מוות. מכאן, לא ניתן לייחס אחריות פלילית לנאשם ליסט על הוצאתם להורג של פרטיזנים אותם תפס...
אשר לנטילת בני ערובה, בית הדין הגיע למסקנה כי תחת נסיבות מסוימות, נטילת בני ערובה ואפילו הרג כפעולת תגמול עשוי להוות קו פעולה מותר נגד התקפות גרילה. לדעת בית הדין, מעשה של נטילת בני ערובה (והריגתם בתגובה להתקפת גרילה) כפוף לתנאים מספר. הרכב בית הדין אף העיר כי "המדריך הבריטי לדיני צבא" ו"המדריך הבסיסי להתנהגות בשדה (כללי מלחמת יבשה)" התירו פעולות תגמול נגד אוכלוסייה אזרחית. (בעוד שהמדריך הבריטי לא הזכיר הרג, המדריך האמריקאי כלל אף הרג כפעולת תגמול אפשרית). למרות זאת, בית הדין מצא את רוב הנאשמים אשמים בסעיף אישום מספר 1 בכתב האישום כיוון שמצא כי פעולות התגמול שבוצעו על ידי הכוחות הגרמנים ההתבצעו בנסיבות שבהן לדעת בית הדין נטילת בני ערובה ופעולות תגמול של הרג אזרחים היו לא חוקיות.
אחת מטענות ההגנה המשותפות לנאשמים הייתה קבלת פקודות מן הממונים עליהם וכי במעשיהם מילאו אחר חובתם כחיילים לציית לפקודות, באופן מיוחד פקודותיו של היטלר ופילדמרשל וילהלם קייטל. בית הדין קיבל טענת הגנה זו אך ורק עבור חלק מן הנאשמים בדרגות נמוכות יותר, אולם קבע כי הקצינים רמי-הדרג, ליסט וקונצה, היו חייבים לדעת כי מדובר בפקודה בלתי חוקית בעליל, העומדת בניגוד לחוק הבינלאומי והיו צריכים להביע התנגדות לביצוע פקודות אלה, במיוחד מכיוון שהיו בעמדה שאיפשרה להם הבעת דעה זו.
הבהרת מעמד הכיבוש הצבאי

בית הדין התמודד עם שאלת היותה של המדינה הקרואטית מדינה עצמאית המסוגלת לפעול באופן עצמאי ונפרד מהחלטות הצבא הגרמני (לאור העובדה שגרמניה הכירה בממשלת קרואטיה ב-15 באפריל 1941). בית הדין מצא כי קרואטיה לא הייתה מדינה עצמאית. הצבא הגרמני בשליטתו בה לא הסתמך על כוח צבאי שהיה מוצב בה (כיוון שניתן היה להכניס כוחות גרמנים לתוכה בכל עת), אלא על שליטה שנבעה מן הכוח הכובש. מכאן הוסק כי מכיוון שאזור זה נותר בשליטת הכוח הכובש של הצבא הנאצי "על פי הלוגיקה וההיגיון מתבקש לקבוע כי הכוח הכובש לא יכול היה להחשב כנוהג באופן חוקי בפעולות בלתי ישירות, את אותן פעולות שלא היה יכול לעשות באופן חוקי בפעולות ישירות."
הנאשמים

| שם | תפקיד במערכה בבלקנים | גזר דין |
| --- | --- | --- |
| וילהלם ליסט | גנרל-פלדמרשל, מפקד עליון של החזית הדרום-מזרחית בשנים 1941‏ - 1942, מפקד הארמייה ה-12 בשנת 1941. | מאסר עולם. שוחרר בדצמבר 1952 עקב מצבו הבריאותי. מת בשנת 1971. |
| מקסימיליאן פון וייכס | גנרל-פלדמרשל, מפקד הארמייה השנייה בעת המערכה בדרגת גנרל אוברסט | משפטו הופסק עקב מצבו הבריאותי. מת בשנת 1954. |
| לותר רנדוליץ | גנרל, מפקד ארמיית הפאנצר השנייה ביוגוסלביה בשנים 1943‏ - 1944 | 20 שנות מאסר שהופחתו ל-10 שנים. שוחרר ב-1951. מת ב-1971 |
| ולטר קונצה | גנרל חיל ההנדסה, מחליפו של ליסט כמפקד עליון של החזית הדרום-מזרחית ומפקד הארמייה ה-12, החל מ-29 באוקטובר 1941 | מאסר עולם. שוחרר בשנת 1953. מת ב-1960 |
| הרמן פוירטש | גנרל מיור, ראש מטה הארמייה ה-12 | זוכה. מת ב-1961 |
| פרנץ במה | גנרל הקורפוס ההררי ה-18 (1940‏ - 1943), מחליפו של לותר רנדוליץ ב-1944 | התאבד ב-30 במאי 1947 (בטרם הוקרא כתב האישום) |
| הלמוט פלמי | גנרל, מפקד הכוח הצבאי בדרום יוון | 15 שנות מאסר שהופחתו ל-10 ב-1951. מת ב-1965. |
| הוברט לאנץ | גנרל הכוחות ההרריים, מפקד הדיוויזיה ההררית ה-1 (1940‏ - 1943) ומפקד הקורפוס ההררי ה-22 (1943‏ - 1945) | 12 שנות מאסר. שוחרר ב-1951, מת ב-1982 |
| ארנסט דהנר | גנרל חיל הרגלים, מפקד הקורפוס ה-69 תחת לותר רנדוליץ | 7 שנות מאסר. שוחרר ב-1951, מת ב-1970 |
| ארנסט פון לייזר | גנרל חיל הרגלים, מפקד הקורפוס ההררי ה-15 (1943‏ - 1944); מפקד הקורפוס ההררי ה-21 (1944‏ - 1945) | 10 שנות מאסר. שוחרר ב-1951, מת ב-1962 |
| וילהלם שפידל | גנרל, מפקד דרום יוון (1942‏ - 1943); המפקד הצבאי של יוון (1943‏ - 1944) | 20 שנות מאסר. שוחרר ב-1951, מת ב-1970 |
| קורט ריטר פון גייטנר | גנרל מיור, ראש מטה המפקד הצבאי בסרביה (1942‏ - 1943); ראש מטה הפיקוד הדרום-מזרחי (1943‏ - 1944) | זוכה. מת ב-1968 |
הערות שוליים

1 2  The law relating to hostages and reprisals
↑  כוח מזוין שאינו פועל כגוף רשמי של מדינה
↑  The Legal Status of the “ Croatian Government.”
| סדרת משפטי נירנברג |
| --- | --- | --- |
| המשפט הראשי | משפט פושעי המלחמה בנירנברג |  |
| משפטי נירנברג הנוספים | משפט הרופאים בגרמניה • משפט מילך • משפט השופטים בגרמניה • משפט פוהל • משפט פליק • משפט אי גה פארבן • משפט בני הערובה • משפט RuSHA • משפט האיינזצגרופן • משפט קרופ • משפט השגרירים • משפט הפיקוד העליון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529091305171  GND: 4226693-2  LCCN: sh85062424 
תא הנאשמים במשפט בני הערובה
משה כרמל

משה כרמל (זליצקי) (17 בינואר 1911 – 14 באוגוסט 2003) היה מראשי "ההגנה", אלוף בצה"ל, איש ציבור ישראלי, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל. פיקד והוביל את כיבוש מרבית הגליל בחזית הצפון במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה

משה כרמל נולד במינסק-מאזובייצק שבפולין, שהייתה אז חלק מן האימפריה הרוסית, לאביו יעקב אריה זליצקי שהיה סוחר ותעשיין ומעסקני הפועל המזרחי ולאמו מרים בת שמואל קלמן גולדברג. אחרי לימודים ב"חדר" ובבית ספר, בגיל 13 (1924) עלתה המשפחה. בשל המצב הכלכלי הקשה הוא הפסיק את לימודיו ועבד כשוליה בבית דפוס. ישראל גלילי גייס אותו לתנועת הנוער העובד, ובנוסף לחברותו בתנועה הוא כתב בבטאון "במעלה". פעילותו הארגונית, המוצלחת, בנוער העובד משכה את תשומת הלב של אנשי צמרת מפא"י והם התייחסו אליו כמי שישתלב בעתיד בעשיה המפלגתית.
בשנת 1930 הוא היה בין חברי הגרעין להקמת ההתיישבות הראשונה של התנועה, באזור רחובות, מה שייקרא לאחר מכן קיבוץ נען.
במסגרת התנועה, הוא יצא בשנת 1936 לשליחות קצרה אל תנועת "החלוץ" בפולין.
בהגנה ובצה"ל

במקביל לחברותו בנוער העובד, הוא גויס לשורות ה"הגנה", עבר קורסים שונים ועלה בסולם התפקידים והדרגות. בהיותו סגן מפקד קורס מדריכים, באחת הפעילויות, בשובם ממסע לילי באזור יבנאל נתפס על ידי הבריטים יחד עם 43 חניכי הקורס, כשהם נושאים נשק. הם נעצרו והועברו לעכו ובית הדין הצבאי הבריטי דן אותם למאסר. משה זליצקי נדון לעשר שנים, שלבסוף קוצרו לחמש, ולמעשה הוא שוחרר אחרי כשנה וחצי. בשנים 1939–1941. בזמן שהותו בכלא כתב יומן שמאוחר יותר התפרסם כספר תחת הכותרת "מבין החומות" בחתימת "אסיר עברי". כששוחרר, שימש בתפקיד קצין גדנ"ע ארצי מטעם ההגנה (1942–1943), פיקד על קורסים של מארגני העלייה וההעפלה, וכן שימש כמפקד הגליל התיכון של הארגון.
בשנת 1947 התמנה למפקד ההגנה במחוז חיפה ובהמשך מונה למפקד חטיבת כרמלי (נובמבר 1947 – 20 במאי 1948) שכבשה, בין היתר, את חיפה ואת הגליל המערבי כולל עכו. בסוף מאי 1948 מונה למפקד חזית הצפון בדרגת אלוף, ותחת פיקודו נכבשו נצרת, שפרעם, ציפורי ועוד במה שכונה מבצע דקל. בנוסף, הוביל את כיבוש יתר הגליל במבצע חירם. כרמלי ייצב קו לאורך כביש הצפון והניס את כוחות צבא ההצלה של קאוקג'י אל מעבר לגבול.
ביוני 1948, במהלך המלחמה, הוא החליף את שם משפחתו לכרמל.
כרמל פרש מצה"ל ב-1950 בדרגת אלוף.
השכלה

לאחר פרישתו מצה"ל החל ללמוד באוניברסיטה העברית והוא היה בוגר בלימודי היסטוריה ופילוסופיה.
ב-1953 נשלח לפריז כדי לרכז את הפעילות של תנועות "דרור" ו"החלוץ הצעיר" באירופה ובצפון אפריקה ובמקביל למד במכון למדעי המדינה בפריז וכן שימש ככתב היומון "למרחב" בפריז.
פוליטיקאי ואיש ציבור

בתחילה היה חבר סיעה ב' במפא"י ובשנת 1944 נמנה עם מייסדי "התנועה לאחדות העבודה". בשנת 1954 פרש ממפ"ם והיה ממקימי מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון. בבחירות לכנסת השלישית הוצב ברשימת המפלגה במקום ה-12, אך המפלגה קבלה רק 10 מנדטים. למרות זאת, הוא מונה לשר התחבורה כנציג מפלגתו עד לסוף אותה הקדנציה (דצמבר 1959).
בסוף ספטמבר 1956 השתתף במשלחת הישראלית לוועידה שהתקיימה בצרפת, בה נידון שיתוף פעולה נגד מצרים, שהפך למבצע קדש.במהלך הטיסה מעל צפון אפריקה, דרך כרמל על מכסה פתח ההפצצה של המטוס החשוך ונפל בעדו. הוא אחז בדפנות הפתח כשפלג גופו התחתון השתלשל מחוץ למטוס ונגרר פנימה על ידי אחד מאנשי הצוות. שלוש מצלעותיו נשברו, אולם הוא השתתף בוועידה כמתוכנן.
ביוני 1958, לאחר התפטרותו מהכנסת של יצחק טבנקין, נכנס כרמל לכנסת וכיהן בה בין השנים 1958–1966 ו-1969–1977.
בין השנים 1965–1969 כיהן כרמל כשר התחבורה. כרמל המשיך לכהן כחבר כנסת פעיל עד שנת 1977 ובין היתר היה חבר בוועדת החוץ והביטחון.
הוא היה בין מייסדי קרן תל אביב לספרות ואמנות, ועסק במהלך כל השנים בכתיבה פובליציסטית בנושאים מדיניים, חברתיים וביטחוניים.
בין היתר הוא שימש כעורך הראשי של "למרחב" – ביטאונהּ של "אחדות העבודה - פועלי ציון" (התמזג עם דבר ב-1971).
לאחר כהונתו בכנסת שימש יו"ר מועצת המנהלים של חברת אל על.
בשנת 1993 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
משה כרמל נפטר בתל אביב בגיל 92, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו שתי בנות. על שמו רחוב בחיפה.
ספריו

מבין החומות: מ"ג מכתבים מאת אסיר עברי, מהדורה ראשונה הקיבוץ המאוחד, תש"ב. בהוצאת מטכ"ל, תש"ט 1949. מהדורה חדשה בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995
מערכות צפון, הוצאת מטכ"ל, 1949
מאבק וטרור, הוצאת יד טבנקין, 1987
צנחני היישוב באירופה הכבושה, הוצאת יד טבנקין, 1992
הערות שוליים

1 2  2865 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
1 2 3 4  האלוף ושר התחבורה לשעבר משה כרמל הלך לעולמו, באתר ynet, 14 באוגוסט 2003
1 2  מפקדי החטיבה, באתר חטיבת כרמלי
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ג, פרק ה, עמ' 1219.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306837005171  GND: 1089866984  ISNI: 0000 0000 6692 8128  LCCN: n88119155  VIAF: 43390969   WorldCat (עם VIAF): 43390969
מתאו מרקונצ'יני

מתאו מרקונצ'יני (באיטלקית: Matteo Marconcini; נולד ב-26 באוגוסט 1989) הוא ג'ודוקא איטלקי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, סגן אלוף העולם (2017).
בספטמבר 2014 זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי, כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב.
מרקונצ'יני התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 וסיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לסרג'יו תומא שמייצג את איחוד האמירויות. באותה השנה הוא זכה במדליית ארד בטורניר גראנד סלאם באקו ובמדליית כסף בטורניר גראנד פרי אלמטי.
באליפות העולם 2017 אשר נערכה בבודפשט, זכה מרקונצ'יני במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, לאחר שניצח בחצי הגמר את סעיד מולאי האיראני, והפסיד בגמר לאלכסנדר ויצ'רצ'ק הגרמני.
פרסים

מקור:
אליפות העולם:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
משפט בליכפלדט

משפט בליכפלדט, בניסוח שטוען שכל קבוצה בעלת שטח  A (כאן אליפסה עם שטח  \pi ) מכילה לפחות  \lceil A\rceil  (כאן,  \lceil \pi \rceil =4 נקודות) אשר כולן סוטות זו מזו בוקטור שלם. המשפט מוכח על ידי גזירת כל הריבועים של הסריג והנחתם על ריבוע יחידה יחיד (תוך הזזתם בוקטור שלם), מציאת נקודה בריבוע היחידה הזה הנכללת במספר החתיכות המבוקש, ואז שימוש בקדם-תמונות של הנקודה הזו כנקודות המבוקשות.
משפט בליכפלדט הוא משפט מתמטי בגאומטריה של מספרים, הקובע שבהינתן קבוצה חסומה בעלת שטח  A במישור האוקלידי, ניתן להזיזה כך שהיא תכלול בתוכה לפחות  \lceil A\rceil  נקודות סריג. באופן שקול, הקבוצה מכילה לפחות  \lceil A\rceil  נקודות אשר הקואורדינטות שלהן שונות זו מזו בוקטור שלם. המשפט תקף גם לסריגים לא ריבועיים ובממד גבוה יותר, וניתן לפרש אותו כגרסה רציפה של עקרון שובך היונים. הוא נקרא על שם המתמטיקאי הדני-אמריקאי הנס פרדריק בליכפלדט, אשר פרסם אותו ב-1914. מקורות מסוימים מכנים את המשפט עקרון בליכפלדט או למת בליכפלדט.