stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגזרה המזרחית במבצע שלום הגליל
סדר הכוחות > היערכות הצבא הסורי

הכוח הסורי נערך בגזרה המזרחית בלבנון כך:
בהר הלבנון נערכה חטיבה ממוכנת 62, שכללה גם טנקים ובין 4 ל־6 גדודי קומנדו.
בבקעת הלבנון נערכה חטיבת שריון 51, שכללה טנקי T62 עם כוח חי"ר ממוכן ובין 3 ל-4 גדודי קומנדו.
בהר מול הלבנון נערכה חטיבת שריון 91 מדיוויזיה 1, שכללה טנקי T62 ולה גם כוח חי"ר ממוכן ו־2 אגדי קומנדו.
תוכנית אורנים

על פי התוכנית היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המרכזית להגיע בסוף היום השני ללחימה לכביש ביירות דמשק וליצור משם איום על הכוחות הסורים בלבנון. בשלב זה, היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המזרחית להיכנס ללחימה בלבנון, להגיע לכביש ביירות דמשק ולבקעת הלבנון ולסלק את צבא סוריה מלבנון. בכך היה מאפשר הקמת ממשלה עצמאית בלבנון בראשות באשיר ג'ומייל.
מסיבות פוליטיות, המבצע הוצג לציבור כמבצע מוגבל יותר. בהתאם לכך, בימים הראשונים למלחמה הוגדר משימתו של צה"ל בגזרה המזרחית כ: "פיקוד הצפון ... יהיה בכוננות להשמיד את הצבא הסורי בלבנון, אם יתקוף את כוחותינו".
מהלך הקרבות

ביום ראשון, ה-6 ביוני, קיבלה אוגדה 252 הוראה להשתלט על הפתחלנד עד לקו חצביא - שבעא - כאוכבא. חטיבה 401 התקדמה בציר ואדי שבעא עד למבואות הכפר שבעא. הכניסה לכפר לא התאפשרה בגלל הרחובות הצרים של הכפר, ועקב כך נאלצו הטנקים לחזור על עקבותיהם. רק חמישה נגמ"שים בפיקוד מ"פ מקורס קצינים בשם אילן וצוער מחיל ההנדסה בשם חיים חכם, שהורידו את הזיווד מסביב לנגמ"ש, הצליחו לחצות את הכפר ונעו דרך עין קיניה לחצביא, שם חברו לשאר כוחות החטיבה שנעו משער טוליפ דרך ציר מיכה.
הכוחות הצטוו לעצור במקום, עקב ההחלטה לא להיכנס ללחימה בשלב זה עם הסורים, ולכן על אף שהסורים ירו אש ארטילרית על הכוחות, ניתנה הוראה לא להגיב.
מאחר שהכוחות בגזרה המרכזית והמערבית לא הגיעו לכביש ביירות דמשק כמתוכנן, ומפני שיחידת המילואים שיועדה לאגף המרכזי של הגזרה טרם השלימה את התארגנותה, דחה שר הביטחון את פתיחת הלחימה בגזרה המזרחית. במקום זאת, הוחל בזחילה קדימה שהתקיימה בכל היום השלישי ללחימה עד יום רביעי אחר הצהריים והכח הגיע למרחק של כ-10 קילומטר מאגם קרעון. במקביל, התנהל במערב הגזרה קרב ג'זין שהבהיר לסורים שהם יעד של צה"ל ועורר אותם להתחיל לתגבר את כוחותיהם בלבנון.
במסגרת ההתקדמות, ביום שלישי, ה-8 ביוני, התקדמו הכוחות במסגרת גיס 446: חטיבה 7 של אוגדה 252 התקדמה בציר ואדי שבעא השומם אך הקשה למעבר, חטיבה 401 בציר הכפרים, וחטיבת בה"ד 1 על רכס ג'בל ביר אל-דהר. אוגדה 90 נעה בציר מיכה, ובציר בוצר המקביל לליטני. ב-9 ביוני המשיכו הכוחות את התקדמותם; בציר ואדי שבעא התחולל באותו יום קרב בין סיירת מטכ"ל ויחידות תותחנים לבין כוח קומנדו סורי על גבעה מיוערת, בצמוד לקצהו הצפוני של רכס שאראת כריסטופני. על אף ההצלחה הוחלט לנטוש זמנית את הציר עקב היותו ממוקש ומוגן היטב. אוגדה 252 המשיכה להתקדם בציר הכפרים ועד הערב כבשה את כפר א-זית, בנוסף כבשה האוגדה באותו יום את הכפר אל-חילווה בקרב קשה מבית לבית. אוגדה 90 התייצבה בסוף היום על קו דנייבה - לביא - יוחמור אל-בקעא, תוך שחטיבת בה"ד 1 פתחה את ציר הפיתולים חצביא - דנייבה - כפר משכי. חטיבה 14 התקדמה על המורדות המזרחיים של רכס ג'בל ביר אל-דהר, חטיבה 623 שתוגברה בכוחות שריון והנדסה פתחה את כביש כאוכבא - קרעון עד זליא, וחטיבה 943 חדרה בדרכי עפר על רכס ג'בל ביר אל-דהר וכבשה את הכפר לביא.
לאחר שצה"ל הצליח לכבוש ב-8 וב-9 ביוני את האזור שכונה על ידו "רצועת האבטחה" - האזור שבין חצביא וראשיא בדרום ובין כפר משכי בצפון, הוא תכנן להתקדם צפונה ולכבוש את רצועת ההגנה הראשונה שגבולה הצפוני היה בין ג'וב ג'נין ובין ינטא ולהמשיך לרצועת ההגנה השנייה שכללה את כביש ביירות-דמשק עצמו במרחב שתורא.
ב-10 ביוני, אוגדה 90 שניסתה לפרוץ בפיתחת כפר משכי - ראשיא, נבלמה בקרב קשה אל מול הסורים. אוגדה 252 שהצטוותה לסייע לאוגדה 90 מהאגף, התעכבה בשל גשר מפוצץ ומיקוש בצירים, וכן בשל לחימה בטנקים סוריים. כשהצליחו כוחות האוגדה לעלות לכפרים בית לחיא ורקיפא, הם החלו לפגוע מהאגף בכוחות חטיבה 91 הסורית שחסמו את כוחות אוגדה 90, ולאחר לחימה קצרה הסורים החלו לסגת. בשלב זה חטיבה 943 חדרה למרכז ג'בל ערבה עד הכפר רפיד ופגעה בכוחות הסורים הנסוגים, אולם עקב ההתקדמות הרבה, הותקפה החטיבה בטעות על ידי חיל האוויר, ונגרמו לה אבדות רבות.
עם ערב התייצבה אוגדה 252 על כביש עיחא - ראשיא, ואילו אוגדה 90 התייצבה עם חטיבה 943 ברכסים מעל כאמד א-לוז, חטיבה 399 באזור כאוכבא - אבו ערב, וחטיבה 623 באזור קרעון.
מהלך הקרבות > קרב סולטאן יעקב

בליל ה-11 ביוני, לקראת היום השישי ללחימה, נשלח גדוד 362 מחטיבה 399 לבצע חסימה לקראת מתקפה גדולה בבוקר אל כביש ביירות-דמשק. הגדוד נכנס מדרום לכפר סולטאן יעקוב למארב נ"ט סורי במה שנודע כקרב סולטאן יעקוב. הכוח חולץ בקושי בסיוע ארטילריה כבד בלא שהצליח לכבוש את אזור הצומת. ניהול הקרב נחשב לאחד הכשלונות הגדולים של צה"ל במבצע שלום הגליל. הקרב זכור בעיקר בשל ההרוגים, הפצועים והשבויים הרבים שהיו בו לצה"ל, ושלושת חיילי המילואים הנעדרים: זכריה באומל (ששרידיו הועברו לקבורה בישראל ב-2019), יהודה כץ וצבי פלדמן. בעקבות קרב סולטאן יעקוב בוטלה המתקפה וצה"ל לא הגיע לכביש ביירות דמשק בגזרה המזרחית.
בשעות הבוקר של 11 ביוני השתלטו כוחות אוגדה 252 על מורדות החרמון ומישור כפר קוק, והגיעו עד למבואות בקעת ינטא. בקרבות שניהלה חטיבה 7 עם כוחות התגבורת של דיוויזיה 3 הסורית, השמידו טנקי המרכבה כמה טנקי T72 סוריים.
באותו היום בשעה 12:00 בצהריים, נכנסה הפסקת האש לתוקפה. הצבא הסורי נותר מחופר בתוך לבנון והתקוות לגרש את הסורים מלבנון כדי לאפשר הקמת ממשלה לבנונית עצמאית, ידידותית לישראל נגוזו.
ב-22 ביולי התנהל בגזרה מבצע טרף – יום קרב כנגד הסורים והמחבלים. לאחר שמתחילת יולי ניהלו הסורים והמחבלים פעילות מוגברת נגד צה"ל, הוחלט לערוך נגדם פעולת עונשין, על ידי כוחות במסגרת גיס 479 בפיקוד אלוף משה בר כוכבא. במהלך המבצע השמידו כוחות צה"ל שכללו יחידות שריון, ארטילריה, חי"ר, נ"ט, וכן יחידות נ"מ שפעלו בכינון ישיר, 70 טנקים, 23 נגמ"שים, וכן תומ"תים, תותחי נ"מ, משאיות, טרקטורים ועמדות לחימה, וכן נפגעו להם אבדות קשות בנפש. לכוחות צה"ל היו 2 הרוגים, 5 פצועים, ו-3 טנקים שנפגעו.
בעקבות המבצע ריסנו הסורים את המחבלים, והשתדלו לשמור על השקט בגזרה.
בגזרה נקבע דה פאקטו גבול בין הכוחות הסורים והישראלים שכונה הקו האדום. גבולותיו היו ממערב ג'בל בארוכ, עמיק ונהר הליטני, הזורם באזור זה בכיוון כללי מצפון לדרום. מצפון לג'וב ג'נין עבר הגבול כמה מאות מטרים מצפון לכביש הרוחב המחבר את ג'וב ג'נין, כאמד א-לוז ומדוחה (אנ'). משם ירד הגבול דרומה, ממערב לכפר ינטא שנמצא בשליטת הצבא הסורי, ועד לגבול הבינלאומי בין סוריה ולבנון, ממזרח לכפר קוק שהיה בשליטת צה"ל.
הערות שוליים

↑  להחזיר את הכבוד האבוד של של"ג לצה"ל, שריון 5, אוגוסט 1999, עמ' 10-6, באתר "יד לשריון"
1 2 3  שאול שי, קרב "סולטאן יעקוב" # 10- 11 ביוני 1982#, מלחמת לבנון הראשונה, אתר עמותת "לחופש נולד"
↑  אמנון ברזילי‏, האלוף בן-גל: כבר בסיום הקרב הערכתי שהשלושה נהרגו, באתר וואלה, 16 בפברואר 2004
1 2 3 4  אל"ם (מיל') בני מיכלסון, הקרב על רצועת האבטחה, אתר יד לשריון
↑  חטיבה 217 - עוצבת "הסוס הדוהר", מלחמת שלום הגליל, אתר יד לשריון
1 2 3  דני אשר, ‏השריון הסורי בוסס בשל"ג הלבנוני, שריון 5, אוגוסט 1999, עמ' 16-14, באתר "יד לשריון"
↑  לטענת מזכיר הממשלה, אריה נאור, מטרה זו, שנתפסה על ידי בן גל כמטרה אסטרטגית שתוביל להרחקת הסורים מלבנון, לא אושרה מוקדם יותר על ידי הממשלה כיוון שהשיקול הצבאי והמדיני היה משני לשיקול הפוליטי שדרש מטרות מוגבלות כדי לגייס את תמיכת הממשלה ליציאה למבצע. אריה נאור, "ממשלה במלחמה", להב - בית הוצאה לאור, 1986, עמ' 82-81
↑  אל"ם (מיל') בני מיכלסון, ההבקעה בבקאע, אתר יד לשריון
↑  אל"ם (מיל') בני מיכלסון, צה"ל - כוחות ומשימות, אתר יד לשריון
↑  עמנואל ולד, קללת הכלים השבורים, עמ' 50
↑  מפת הגנת לבנון על ידי הסורים, אתר יד לשריון
1 2  משה בר כוכבא, ‏מבצע טרף - יום קרב על עוצבתי, מערכות 305, 1986.
דפוסי התלמוד הבבלי

עמוד מתוך מהדורת וילנא של התלמוד
התלמוד הבבלי, ספר היסוד של הספרות הרבנית, הודפס במהדורות רבות למן שלהי המאה ה-15, זמן לא רב לאחר תחילת מהפכת הדפוס, ועד ימינו.
צורתו היסודית של התלמוד המודפס, הבנויה מטקסט התלמוד במרכז ופירושי רש"י ותוספות משני צדדיו נקבעה בדפוס של חלק מן המסכתות בידי משפחת שונצינו בשנת רמ"ד (1484). כמעט כל הדפוסים שאחריו שמרו על מסגרת זו, כשהם מוסיפים פירושים וביאורים בשולי הדפים ובסוף כל מסכת, אך גם סובלים מטעויות חדשות והשמטות הצנזורה.
אחד משיאי הדפסת התלמוד היה דפוס וילנא שבהוצאת האלמנה והאחים ראם בסוף המאה ה-19, מהדורה שנחשבה מפוארת ומדויקת במיוחד. מהדורה זו מהווה יסוד לכל המהדורות שבאו אחריה, כשרובן הן למעשה דפוס צילום, לעיתים עם שיפורים, של מהדורה זו.
בתקופת הרנסאנס

מהדורות של מסכתות יחידות מן התלמוד הודפסו בספרד ובפורטוגל לפני גירוש ספרד ולאחר מכן בפאס שבמרוקו. מהדורות אלו היו מבוססות על הענף הספרדי של כתבי היד של התלמוד, ורק שרידים מעטים מהן נשמרו. בשנת גמר"א - רמ"ד (1484) הודפסו בדפוס של משפחת שונצינו מסכתות יחידות על פי ענף הנוסח הצרפתי-אשכנזי. המהדורה המלאה הראשונה של התלמוד, ש"ס ונציה, הודפסה בשנים ר"פ-רפ"ג (1520–1523) בבית הדפוס של דניאל בומברג בוונציה. במהדורה זו נקבעה לראשונה חלוקת הדפים של התלמוד המקובלת עד היום, שבה התלמוד מחולק לדפים - כל מסכת מתחילה בדף ב' (כנראה בגלל שהשער נספר כדף א'), וכל דף מחולק לשני עמודים: א' וב'. בדפוס יושטיניאן (1546-1551) המבוסס על המהדורה השנייה של דפוס ונציה, נוספו לראשונה מדורי "מסורת התלמוד" (לימים, בעקבות הצנזורה, שונה שמה למסורת הש"ס), "עין משפט" ו"תורה אור" מאת הרב יהושע בועז. כן נקבעה, בעקבות דפוס שונצינו, צורת הדף של התלמוד כאשר פירוש רש"י בצד הפנימי של הדף, פירוש התוספות בצד החיצוני ונוסח התלמוד עצמו במרכז.
באמצע המאה ה-16 הורה האפיפיור יוליוס השלישי על שרפת התלמוד, ובשנת 1559 כלל האפיפיור פאולוס הרביעי את התלמוד ברשימת הספרים האסורים. האפיפיור פיוס הרביעי התיר להדפיס את התלמוד, אך תוך צנזורה. עקב כל זאת עברה הדפסת התלמוד לבזל, שם הדפיס אותו בשנים 1578–1580 אמברוסיוס פרובן (אנ') לפי הזמנה של שמעון גינצבורג, מוכר ספרים מפרנקפורט. מהדורה זו עברה צנזורה, ובין השאר הושמטה ממנה כליל מסכת עבודה זרה (היא הודפסה בנפרד בקרקוב בשנת 1580 בערך).
במאות 17-19

במאות השנים הבאות הודפסו מהדורות רבות בערים שונות באירופה (לובלין, קראקא, ברלין, דיהרנפורט, פיורדא, פרנקפורט על האודר, אמסטרדם, פראג, זולצבאך ורשה ועוד).
החל ממהדורת אמסטרדם ה'תקט"ו נדפסו בסוף כל כרך פירושי המהרש"ל, המהרש"א והמהר"ם מלובלין.
בתי הדפוס שהדפיסו את התלמוד היו כפופים לשליטי הארצות שבהם נמצאו, והוטלו עליהם מגבלות חמורות של צנזורה, שכללו התערבות של הצנזורים (בהם יהודים משומדים שהכירו היטב את התלמוד) בנוסח התלמוד והשמטות של קטעי תלמוד שנחשבו מנוגדים לנצרות.
ראוי לציון דפוס סלוויטא (נקרא גם דפוס האחים שפירא) שהיה דפוס מפואר במיוחד שבעקבות מחלוקות פנים יהודיות כמעט ונכחד.
ש"ס וילנא - מהדורת ראם

למהדורה מפוארת ומלאה במיוחד נחשבת מהדורת התלמוד השלישית שהודפסה בדפוס רׂאם, בשנים תר"ם-תרמ"ו (1880–1886) בווילנה, הידוע בשם "ש"ס וילנא". מהדורה זו הצטיינה במבחר רב של פירושים, בהגהה קפדנית של הנוסח ובאיכות הדפסה גבוהה.
על מהדורה זו מבוססים רוב הדפוסים של התלמוד שהודפסו במאה ה-20.
מהדורה זו קבעה את ה"סטנדרט" המקובל להפניות ביבליוגרפית אל התלמוד הבבלי, לפי דף ועמוד. כל מסכת בתלמוד מתחילה ב-"דף ב' " (דף א' הוא עמוד השער), ולכל דף יש "עמוד א" ו-"עמוד ב".
על-פי דפי התלמוד במהדורת וילנא, נוסד לימוד הדף היומי.

ראו עוד בעניין זה בערך: מבנה דף התלמוד
מהדורות מאוחרות

בזמן מלחמת העולם השנייה הודפסה מהדורה של התלמוד בהונגריה בשנת 1941 (ה'תש"א), וזאת לאור המצב בפולין ובליטא, ועקב חוסר בספרי תלמוד בהונגריה, שבה מצב היהודים היה עדיין סביר. בשאנגחאי שבסין הודפס כל התלמוד, מלבד מסכת יבמות, על ידי ישיבת מיר, על מנת למלא את המחסור בספרים לפליטים שברחו מאירופה. לאחר מלחמת העולם השנייה הודפסה מהדורה של התלמוד במינכן, על ידי ועד ההצלה, בעזרת מימון של הצבא האמריקאי באזור הכיבוש. כל המהדורות הללו התבססו על מהדורת ש"ס וילנא.
בשלהי המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21 הודפסו מהדורות מודרניות של התלמוד, חלקן כוללות פירושים חדשים. העיצוב של מרביתן מבוסס גם הוא על דפוס וילנה, עם שיפורים שונים כגון הדגשת ראשי הקטעים ברש"י. אחדות ממהדורות אלה: מהדורת טל-מן (תשמ"א), מהדורת וגשל, מהדורת ארץ ישראל (ה'תשנ"ט, נקראת גם מהדורת בלום לפי שם ההוצאה), מהדורת עוז והדר (מהדורות שונות בין השנים 1990–2016, תש"ן-תשע"ו), ומהדורת "וילנא החדש" (2007, תשס"ז).
במשך השנים הודפסו גם מהדורות מפוסקות ומנוקדות של התלמוד, וכן תרגומים שלו לגרמנית ולאנגלית. דוגמה למהדורות של התלמוד הכוללות ניקוד, ביאור ותרגום לעברית, הם מהדורת שטיינזלץ, מהדורת שוטנשטיין, מהדורת "מתיבתא" של מכון עוז והדר, מהדורת "לובלין" של מכון המאור, מהדורת "חברותא" ועוד.
מלבד פרקים מעטים במסגרת מחקרים, לא נדפסה עדיין מהדורה מדעית של התלמוד. רפאל נתן נטע רבינוביץ פרסם חילופי נוסח על פי כתבי יד (בעיקר לפי כתב יד מינכן 95) בחיבורו "דקדוקי סופרים", אך חלקים גדולים מהתלמוד, בפרט סדר נשים, לא זכו להיכלל בעבודתו. מכון התלמוד הישראלי השלם פרסם 14 כרכים של "דקדוקי סופרים השלם" על סדר נשים, כהשלמה של עבודתו של רבינוביץ.
לקריאה נוספת

רפאל נתן נטע רבינוביץ, מאמר על הדפסת התלמוד, מהדורת א"מ הברמן, ירושלים תשי"ב
הרב עזריאל לוי והרב יצחק מאיר ליכטשטיין, מבוא לתלמוד בבלי מהדורת עוז והדר - נדפסה בכרך ראשון של תלמוד בבלי עוז והדר, ירושלים תשס"ה
הרב יעקב לויפר משׂונצינו ועד וילנא - תולדות הדפסת התלמוד, הוצאת המודיע, ירושלים תשע"ב
הערות שוליים

↑   קטרינה לנגנאגר ויודית מילר, בבזל ייסד אמבּרוֹזיוּס פרוֹבֶּן את התלמוד הבזלאי, באתר הארץ, 17 ביוני 2020
סריקה מלאה של התלמוד הבזלאי, באתר e-rara
דף ב' עמוד א' במסכת ברכות בתלמוד הבבלי, מהדורת וילנא
הווארד גרדנר

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1943 (בן 81) סקרנטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה התפתחותית 
 מקום לימודים:  הרווארד קולג' (1965)  אוניברסיטת הרווארד (1971)  סמינר ויומינג 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת בוסטון 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2000)  פרס נסיכת אסטוריאס למדעי החברה (2011)  פרס גרומאייר (1990)  עמיתי מקארתור 
 בן או בת זוג:  אלן וינר 
 howardgardner.com
 
הווארד ארל גרדנר (באנגלית: Howard Gardner‏; נולד ב-11 ביולי 1943) הוא פסיכולוג התפתחותי יהודי אמריקאי המכהן כפרופסור לקוגניציה ולחינוך באוניברסיטת הרווארד. גרדנר ידוע בזכות תאוריית האינטליגנציות המרובות שפיתח.
קריירה

גרדנר רכש את עיקר השכלתו באוניברסיטת הרווארד. בעקבות קריאת כתביו של ז'אן פיאז'ה החליט ללמוד פסיכולוגיה התפתחותית ובמקביל למד נוירופסיכולוגיה. בלימודי התואר הראשון עבד עם הפסיכולוג אריק אריקסון ולאחר מכן עם הפסיכולוג-בלשן רוג'ר בראון. גרדנר התעניין בכישורים קוגניטיביים וסמלים אצל ילדים רגילים ומחוננים וכן בפגיעות מוחיות אצל מבוגרים. בניסיון לשלב בין תחומי העניין פיתח את תאוריית האינטליגנציות המרובות. התאוריה פורסמה בספרו "Frames of mind" בשנת 1983.
גרדנר היה עמית מקארתור בשנת 1981. קיבל את מלגת גוגנהיים בשנת 2000. הוא זוכה פרס אסטוריאס במדעי החברה לשנת 2011. נבחר על ידי המגזינים Foreign Policy ו-Prospect לאחד ממאה האינטלקטואלים המשפיעים בעולם בשנים 2005 ו-2008. גרדנר קיבל ד"ר לשם כבוד מ-28 אוניברסיטאות ומכללות ברחבי העולם, כולל בישראל.
גרדנר נשוי כיום לאלן וינר ויש להם ילד אחד. יש לו גם שלושה ילדים מנישואים קודמים וארבעה נכדים.
אינטליגנציות מרובות

תאוריית האנטליגנציות המרובות גורסת כי לאנשים יש מספר דרכים שונות ללמידה ולעיבוד מידע וכי דרכים אלו אינן תלויות זו בזו. תאוריה זו עומדת בניגוד לתפיסה של אינטליגנציה כללית אשר כוללת כישורים הקשורים זה בזה. גרדנר זיהה שמונה סוגי אינטליגנציות: לשונית, לוגית-מתמטית, מוזיקלית, מרחבית, תנועתית, בינאישית, אישית ונטורליסטית. הוא סבור כי ישנה גם אינטליגנציה תשיעית, קיומית, אשר עוסקת בשאלות הגדולות, אך עד כה לא הכליל אותה.
קידום החינוך

גרדנר מעורב ברפורמת החינוך בארצות הברית מאז שנות השמונים. למרות שהתאוריה שלו לא התקבלה בפסיכולוגיה יש לה השפעה רבה בחינוך. בתי הספר מתמקדים באופן מסורתי בפיתוח אינטליגנציות לוגיות ולשוניות אשר נמדדות במבחני אינטליגנציה סטנדרטיים כמו מבחן IQ. לפי גרדנר מבחנים אלו מודדים חלק קטן מהאינטליגנציות הקיימות אצל תלמידים. אצל כל אדם היחס בין האינטליגנציות הוא שונה, דבר המשפיע על הדרך בה הלמידה שלו תהיה אפקטיבית יותר. גרדנר סבור כי תלמידים ילמדו טוב יותר על ידי שימוש במתודולוגיות שונות, תרגילים ופעילויות אשר יתייחסו לכל סוגי האינטליגנציות ולא רק לאלו הלשוניים ולוגיים.
בשנת 1967 פילוסוף האמנות נלסון גודמן התחיל פרויקט חינוכי "פרויקט זירו" באוניברסיטת הרווארד. מטרת הפרויקט היא להבין ולחזק למידה, חשיבה ויצירתיות בתחומי אמנות, לימודים הומניים ומדעיים. גרדנר ודייוויד פרקינס ניהלו את הפרויקט בשנים 1972-2000. כיום גרדנר משמש כמנהל שותף של "פרויקט עבודה טובה".
לקריאה נוספת

הווארד גרדנר, מוח, חשיבה ויצירתיות (לקט פרקים משני ספרים - אמנות, חשיבה ומוח: גישה קוגניטיבית ליצירתיות; תבניות חשיבה: התאוריה על האינטליגנציות המרובות), מאנגלית: יהודית כפרי, תל אביב: ספרית פועלים, 1995.
הווארד גרדנר, אינטליגנציות מרובות: התאוריה הלכה למעשה, מאנגלית: אמיר צוקרמן, ירושלים : מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, 1996.
Howard Gardner, Changing Minds: The Art and Science of Changing Our Own and Other People's Minds, Harvard Business School Press, 2014
הווארד בריל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1915 ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  1 בפברואר 1980 (בגיל 64) ניו יורק
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  הדיפת כדור ברזל
 הישגים
 שיאים אישיים:  ברזל: 15.74 מטר (1938)
 
הווארד בריל (באנגלית: Howard Brill; ‏14 באוקטובר 1915 - 1 בפברואר 1980), היה אתלט יהודי-אמריקאי, מקום רביעי באליפות ארצות הברית ומקום 11 בעולם (1938) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

בריל נולד וגדל בניו יורק למשפחה יהודית.
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-28 במאי 1938 קבע בריל בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.74 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות IC4A(אנ') שנערכה בניו יורק ב-2 ביוני הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.62 מטר ובאליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.26 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 15.74 מטר (1938)
לקריאה נוספת

Day by day in jewish sports history, עמוד 156
הערות שוליים

↑  IC4A CHAMPIONSHIPS 1876-1942, באתר GBR Athletics (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הווארד בריל".
דפורטיבו לה קורוניה

ריאל קלוב דפורטיבו דה לה קורוניה (בספרדית: Real Club Deportivo de La Coruña) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר לה קורוניה שבגליסיה, שמשחק בליגה הספרדית השנייה. הקבוצה נוסדה בשנת 1906 ואצטדיונה הביתי הוא אצטדיון ריאסור המכיל 32,660 מושבים. הקבוצה משחקת בתלבושת פסים כחול ולבן ויש לה יריבות היסטורית עם קבוצת סלטה ויגו שגם היא מייצגת את מחוז גליסיה.
ברשימת הישגי הקבוצה אפשר למנות את הזכייה באליפות ספרד בשנת 2000, פעמיים בגביע המלך הספרדי בשנים 1995 ו-2002, ושלוש פעמים בסופר קאפ הספרדי בשנים 1995, 2000 ו-2002.
שחקנים מפורסמים

ישראל דודו אוואט
ברזיל בבטו
ברזיל ריבאלדו
אורוגוואי גוסטבו מונואה
הולנד רוי מקאיי
ספרד פראן
ברזיל מאורו סילבה
ספרד דייגו טריסטן
קנדה ג'וליאן דה גוזמן
ספרד דניאל אראנזוביה
ספרד חואן קרלוס ואלרון
ברזיל פיליפה לואיס
תארים

לה ליגה:
זכייה (1): 1999/2000
גביע המלך הספרדי:
זכיות (2): 1994/1995, 2001/2002
הסופר קאפ הספרדי:
זכיות (3): 1995, 2000, 2002
סגונדה דיויסיון:
זכייה (5): 1961/62, 1963/64, 1965/66, 1967/68, 2011/12
גביע האינטרטוטו:
זכייה (1): 2008
סגנות (1): 2005
הערות שוליים

↑  רועי בית לוי, המקום הראשון בסוף העולם, באתר הארץ, 18 במאי 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 135551965   WorldCat (עם VIAF): 135551965
ה. צ'. רובינס לנדון

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1926 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בנובמבר 2009 (בגיל 83) Rabastens, צרפת 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור, בית ספר אשוויל 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  כריסטה לנדון 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט פון סימנס (1992)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
האוורד צ'נדלר רובינס לנדון (אנגלית: Howard Chandler Robbins Landon; ‏6 במרץ 1926 - 20 בנובמבר 2009) היה מוזיקולוג, המזוהה בעיקר בזכות מחקריו על המלחין יוזף היידן.
ביוגרפיה

רובינס לנדון נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, ולמד מוזיקה בסוורת'מור קולג' ובאוניברסיטת בוסטון. לאחר מכן עבר לאירופה שם עבד כמבקר מוזיקה. החל מ-1947 ערך רובינס לנדון מחקר בווינה על יוזף היידן, מלחין שבנוגע אליו הפך לנדון להיות מומחה ידוע. ספרו "הסימפוניות של יוזף היידן" פורסם בשנת 1955, ואליו התווספו חמישה כרכים משלימים "היידן: כרוניקה ויצירות" בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. בנוסף, ערך רובינס לנדון כמה מיצירותיו של המלחין.
רובינס לנדון פרסם עבודות נוספות של מלחינים מן המאה ה-18, ביניהם וולפגנג אמדאוס מוצרט, לודוויג ואן בטהובן ואנטוניו ויולדי. הוא טבע גם את המושג "בארוקוקו" (הלחם של "בארוק" ו"רוקוקו")
בשנת 1994 היה מעורב רובינס לנדון בוויכוח אודות סונאטות לפסנתר אשר יוחסו להיידן. הוא הכריז עליהן כעל סונטות חדשות שאך נתגלו, אולם מאוחר יותר התבררו כזיוף.
פרסומיו - רשימה חלקית

הסימפוניות של יוזף היידן (1955)
בטהובן; מחקר תיעודי, קובץ ונערך על ידי רובינס לנדון. ניו יורק: מקמילן 1970
היידן: כרוניקה ויצירות. בלומינגטון: הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, 1976-1980
היידן: מחקר תיעודי. ניו יורק: ריזולי, 1981.
מוצרט והבונים החופשיים: הארה מחודשת על לשכת "תקוות-כתר". ניו יורק, ניו יורק: תאמס והאדסון, 1983.
הנדל ועולמו. בוסטון: ליטל, בראון, 1984
שנתו האחרונה של מוצרט. לונדון וניו יורק ניו יורק, תאמס והאדסון 1988
במשותף עם דייוויד וין ג'ונס: היידן: חייו והמוזיקה שלו. בלומינגטון: הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, 1988
מוצרט, שנות הזהב, 1781-1791. ניו יורק, ספרי שירמר, 1989
מוצרט וווינה, ניו יורק, ספרי שירמר, מקסוול מקמילן אינטרנשיונל, 1991
ויולדי: קול הבארוק. לונדון: תאמס והאדסון, 1993
ה.שטרן

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  תכשיטנות
 מייסדים:  הנס שטרן
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים) 
 מיקום המטה:  איפנמה, ריו דה ז'ניירו (מדינה), ברזיל ברזיל
 ענפי תעשייה:  Bench jeweler 
 מוצרים עיקריים:  תכשיטים, אבני חן, כלי כסף, שעונים
 מנכ"ל:  רוברטו שטרן
  
 https://www.hstern.co.il (ישראל) https://www.hstern.com.br (ברזיל/עולמי)
 
מבט על מעבדת התכשיטים במוזיאון ה. שטרן, ריו דה ז'ניירו, ברזיל
חנות ה.שטרן בנמל התעופה בן-גוריון
ה.שטרן (בלועזית: HStern) היא חברת תכשיטי יוקרה. הוקמה בשנת 1945 על-ידי הברזילאי-יהודי הנס שטרן. בשנת 2007 נפטר הנס שטרן, ובנו רוברטו שטרן התמנה במקומו ומכהן כיום כנשיא החברה.
החברה מתמחה בעיצוב, יצור ושיווק תכשיטי זהב, שעוני יוקרה, משקפי שמש וכלי בית יוקרתיים. הנהלת החברה ממוקמת בריו דה ז'ניירו שבברזיל, והיא מפעילה למעלה מ-150 חנויות ב-32 מדינות ברחבי העולם, ביניהן רבות במדינות דרום אמריקה, וכן חנויות בניו יורק, פריז, לונדון, מוסקבה, תל אביב, ירושלים וערים נוספות.
בחלקו הפנימי של כל תכשיט של ה.שטרן מוטבע סמל של 3 כוכבים, המייצג את המילה "שטרן", שפירושה בגרמנית וביידיש "כוכב".
בישראל מפעילה הרשת מעל לעשר חנויות, ביניהן בנמל התעופה בן-גוריון, והיא מעסיקה כ-200 עובדים. מנכ"לית החברה בישראל היא שרון רוזנברג.
במשך השנים, עוצבו תכשיטי ה.שטרן בהשראת מקורות שונים מעולם האמנות, היסטוריה, ארכיטקטורה, תרבות הפופ ואופנה עילית. חלק מהקולקציות נוצרו בשיתופי פעולה עם אמנים מוכרים בתחומם כגון המוזיקאי קרלינוס בראון, מעצבת האופנה דיאן פון פירסטנברג, הארכיטקט אוסקר נימאייר ולהקת המחול גרופו קורפו.
לחברה מקום משמעותי בתרבות הפופולרית, ותכשיטי המותג נענדים בטקסים חשובים, אירועי שטיח אדום, טקסי אוסקר וגאלה ובפרט על-ידי נשים מובילות בהוליווד ובעולם הדוגמנות, כגון שרון סטון, קתרין זיטה-ג'ונס, אווה לונגוריה, בר רפאלי, גל גדות ויעל גולדמן.
היסטוריה

מייסד החברה, הנס שטרן, היה יהודי שנמלט עם משפחתו מאסן שבגרמניה לאחר פוגרום ליל הבדולח, והיגר לריו דה ז'ניירו שבברזיל. שם הקים בשנת 1945 חברה שליטשה ומכרה אבני חן, ובתוך כעשור החל לייצא את האבנים וכן להניב רווחים.
ב-1951, רכש הרודן אנסטסיו סומוסה גרסיה מניקרגואה מחרוזת מאבני אקוומרין בסכום של כ-20 אלף דולר, בה.שטרן. באותה שנה נפתחה במונטווידאו שבאורוגוואי חנות ה.שטרן הראשונה מחוץ לברזיל, ובעקבותיה חנויות נוספות באמריקה הספרדית ובאמריקה הלטינית.
בשנת 1958 הוקמה במטה ה.שטרן בריו דה ז'ניירו מעבדת גמולוגיה עצמאית לניתוח וסיווג של אבנים יקרות. זוהי המעבדה הגמולוגית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית, הפועלת על פי קריטריוני הסיווג של ה-GIA, המכון הגמולוגי האמריקאי.
לאחר שזכתה להכרה בינלאומית באמריקה הדרומית, השתתפה ה.שטרן ב-1961 בתערוכת תכשיטים בינלאומית במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, בתור הנציגה היחידה מברזיל. בשנת 1963 המשיכה ה.שטרן להתרחב ופתחה את החנות הראשונה של הרשת בניו יורק ולאחר מכן באירופה.
לאחר תכנון ובנייה ארוכת שנים, נחנך ב-1983 מטה החברה שבברזיל. זהו הבניין הראשון בעולם שעוצב בכוונה להכיל את כל האזורים העוסקים בייצור, תכנון ומכירה של תכשיטי יוקרה: מתחמי ליטוש וסיתות אבנים, מעבדות, מתקני אימונים, משרדים, מוזיאונים, אולמות תצוגה ועוד. הבניין נחשב לאחד מאתרי החובה לתיירים בעיר.
בשנות התשעים, לאחר שנים של ייחוד ופרסום בתחום אבני החן הברזילאיות, הוחלט בחברה על שינוי תפיסתי ושיווקי. רוברטו שטרן, בנו הבכור של הנס שטרן, מונה למנהל הקריאייטיב של חברת ה.שטרן והחליט לתת לעיצוב את הדגש המרכזי.
ב-2001, עברה ה.שטרן מהלוגו הישן בעל ההשראה הגותית לסמליל בעיצוב חדש, שעוצב על ידי המעצב הגרפי הבריטי נוויל ברודי. באותה שנה השיקה ה.שטרן סגסוגת זהב (18 קרט) שנקראת "זהב אצילי" (Noble Gold). זהו פיתוח בלעדי לחברה, שנוצר לאחר שנתיים של מחקר ויותר מ-180 ניסיונות שילוב, כצבע ביניים של זהב לבן וזהב צהוב.
ב-2010 יצרה החברה, בשיתוף פעולה עם אולפני דיסני, סדרת תכשיטים בהשראת סצנות מהעיבוד הקולנועי של  טים ברטון "אליס בארץ הפלאות" בכיכובו של ג'וני דפ.
ב-2014 אירחה ה.שטרן תערוכת זהב בברזיל בה השתתפו 30 אמנים מסגנונות ודורות שונים שיצרו פסלים, ציורים, חפצים ותמונות בהשראת המתכת היקרה.
בשנת 2016, הושק ספר תולדות המותג, בהוצאת המו"ל האירופאי "אסולין". הספר חושף את תהליכי היצירה של התכשיטים בניהולו של רוברטו שטרן, וכולל יצירות מאוספיו בהשראת עולמות האמנות, הארכיטקטורה והתרבות.