stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בול תשובה צבאי
הרקע להנפקת הבול

שמירת הקשר בין החיילים המשרתים בצבא ובין בני משפחותיהם נחשבת כאחד הגורמים המרכזיים המסייעים לשמירת מורל הלוחמים. כתוצאה מהבנה זאת נקבעו ברבות ממדינות העולם הסדרים המאפשרים לחיילים לשלוח מכתבים במחיר מופחת או אף בחינם. הטבה זו הופעלה באופן מורחב בעיקר בתקופות בהן גויסו החיילים לצבא במסגרת שירות חובה, או בתקופות מלחמה בהן נותקו החיילים מבני משפחותיהם לזמן ממושך.
זיהוי דואר החיילים נעשה בשיטות שונות, דוגמת החותמת של היחידה בה שרתו או באמצעות הנפקת בול דואר חיילים מיוחד שחולק בחינם או נמכר לחיילים בתעריף מופחת.
במרבית המקרים הוענקה הזכות למשלוח דואר בהסדר מיוחד רק למכתבים ששלחו החיילים אל בני משפחותיהם, אולם ידועים גם מקרים בהם הוענקו הטבות מסוימות לבני המשפחה ששלחו דברי דואר אל החיילים שבצבא. הענקת הטבות אלו התבסס על מגוון של הגדרות, כגון מתן ההטבה רק לדברי דואר שנשלחו אל כתובת של יחידה צבאית.
בישראל, לשם דוגמה, נקבע כי "על דברי דואר המיועדים לחיילי צה"ל חל תשלום מלא של דמי דואר, פרט לחבילות לחיילי צה"ל ששולחיהן נהנים מתעריפים מוזלים."
בול תשובה צבאי

בשנת 1929 החליט דואר שוודיה להנפיק בול מיוחד אשר נועד לאפשר לבני משפחות החיילים לשלוח ללא תשלום מכתבים לחיילים. הבול הודפס כחלק ממעטפות מיוחדות שחולקו לחיילים בחינם, ובאמצעותן יכלו לשלוח דואר לבני משפחותיהם.
פתרון זה היה בתוקף בין השנים 1929 עד 1951, ובמהלך תקופה זו הונפקו 11 בולים שונים מסוג "בול תשובה צבאי".
בול תשובה צבאי > אופן הפצת הבול למשפחות החיילים

כאמור, כל חייל בצבא השוודי היה זכאי לקבל, אחת לשבוע, מעטפה מיוחדת אשר אפשרה לו לשלוח מכתב בחינם לבני משפחתו. בצידה האחורי של המעטפה הודפס בול התשובה הצבאי שהוגן באמצעות השפה הרחבה אשר סגרה את המעטפה.
כאשר קיבלה המשפחה בדואר את המעטפה מן החייל, כל שנדרש ממנה היה לגזור את הבול מצידה האחורי ולהדביקו על המכתב אותו שלחה חזרה אל החייל. הבול היה תקף למשלוח מכתב רגיל בתוך שוודיה.
| --- | --- |

חזית המעטפה: צידה האחורי של המעטפה בה משולב בול התשובה הצבאי
השימוש במעטפה בחבל הסאר

בתקופה שבין 23 בדצמבר 1934 עד 17 בפברואר 1935 פעלו חיילי שוודיה כחלק מן הכוחות הבינלאומיים שנשלחו לחבל הסאר על מנת לפקח על  משאל העם שנערך בשאלת עתידו של האזור. חיילי שוודיה חנו ליד העיר מרציג, והדואר הצבאי השוודי סיפק להם שירות של משלוח מכתבים לבני משפחותיהם.
מעטפות החיילים שנשלחו מאזור חבל הסאר הוחתמו בחותמת מיוחדת עם הכיתוב "Svenska Bataljonen Saar" (הגדוד השוודי - סאר).
בתקופה זו בול התשובה הצבאי היה תקף למשלוח מכתב לא רק בתוך שוודיה, אלא גם אל חיל המשלוח שפעל בחבל הסאר.
לקריאה נוספת

Kenneth A. Wood, Military Reply Stamp, This is Philately, p. 735
הערות שוליים

↑  מדריך הדואר של דואר ישראל, סעיף 14. שירותי דואר לחיילי צה"ל
1 2 3 4 5  This is Philately, 735
שוודיה, 1935, מעטפת דואר צבאי
בולאוואיו

בולאוואיו (באנגלית: Bulawayo) היא עיר במעמד של מחוז בדרום-מערב בזימבבואה. העיר שוכנת בחבל מטבללנד במרחק של 366 קילומטרים דרום-מערבית לבירה הארארה, בגובה 1,358 מטרים מעל פני הים. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו בעיר 665,952 תושבים והיא העיר השנייה בגודלה בזימבבואה.
היסטוריה

בסביבות שנות ה-40 של המאה ה-19 בני הנדבלה (Ndebele) היגרו מאזור דרום אפריקה של היום לאזור מטבללנד. כשהם הגיעו לשם מלכם מזיליקזי (Mzilikazi), או בנו לובנגולה (Lobengula), הקימו את העיר בשם קובלואוואיו (KoBulawayo) כבירתם החדשה.
ב-1893 החלה מלחמת מטבלה הראשונה, במהלכה כוחות חברת דרום אפריקה הבריטית שמרכזה היה בדרום אפריקה כבשו את קובולאוואיו, הבריחו את הנדבלה צפונה והחריבו את העיר. לאחר המלחמה ססיל רודס, ממנהיגי החברה, הורה להקים את ההתיישבות מחדש תחת השם בולאוואיו. ההתפתחות התעכבה בעקבות מצור שהטילו עליה הנדבלה במלחמת מטבלה השנייה ב-1896. בסופו של דבר הבריטים הצליחו לשחרר את בולאוואיו כעבור מספר חודשים ובהמשך הביסו את הנדבלה סופית.
בולאוואיו חזרה להתפתח כהתיישבות קולוניאלית וב-1897 היא קיבלה מעמד של עיירה. ב-1943 היא קיבלה מעמד של עיר.
כלכלה

בולאוואיו הייתה המרכז התעשייתי של זימבבואה עד שבעשורים האחרונים של המאה ה-20 המחסור בתשתיות ראויות בעיר גרם למעבר של מפעלים רבים להארארה. למרות זאת התעשייה עדיין מהווה חלק חשוב בכלכלה המקומית. ענפים אחרים בכלכלה המקומית כוללים חקלאות וכרייה.
חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של זימבבואה ואוניברסיטת סולוסי.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי ג'ושוע מקבוקו נקומו, הקרוי על שם המדינאי הזימבבואי ג'ושוע נקומו.
ערים תאומות

בריטניה אברדין, סקוטלנד, בריטניה
דרום אפריקה דרבן, דרום אפריקה
דרום אפריקה פולוקוואנה, דרום אפריקה
הערות שוליים

↑  Zimbabwe: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562267505171  BnF: cb121586754 (data)  GND: 4080574-8  LCCN: n83002925  MusicBrainz: 981188ed-b071-40ef-8388-24fe0da86342  NARA: 10038424  VIAF: 143100352   WorldCat (עם VIAF): 143100352
בית רוק

| --- | --- |

חזיתו המערבית של בית רוק, 7/08
 מידע כללי
 סוג:  בית באר 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 קואורדינטות:  32°03′37″N 34°46′40″E﻿ / ﻿32.060159°N 34.777739°E﻿ / 32.060159; 34.777739
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית רוק(למפת תל אביב רגילה) בית רוק(למפת גוש דן רגילה) בית רוק(למפת גוש דן מוגדלת) בית רוק  he בית רוקhe בית רוקמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרט פתח במפלס המגורים, 7/08
בית רוק הוא בית באר מהמאה ה-19 המצוי כיום ברחוב השומרון, באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב.
היסטוריה

משפחת רוק הייתה משפחה ערבית-נוצרית אמידה שהגיעה ליפו מעין כרם. הם הקימו את הבית בלב הפרדסים של המשפחה. בדומה לבתי באר אחרים שנבנו בהדרגה, קומת הקרקע, שנועדה לשרת את עבודת הבאר, הייתה פשוטה יחסית, וקורתה בקמרונות צולבים. קומת המגורים השנייה, שנוספה בהמשך, הייתה מפוארת וכללה תקרה גבוהה, רצפת שיש, חלונות מקומרים בחזיתות המזרחית והמערבית וגג רעפים. הבאר הופעלה בתחילה באמצעות אנטיליה, ומאוחר יותר באמצעות מנוע דיזל.
בשנת 1902 רצח בן המשפחה, אלפרד רוק, את יעקב אברמוביץ, איכר יהודי מראשון לציון. זאת לאחר שאברמוביץ דרש ממנו להפסיק ולהציק לבנות המושבה. כדי להיחלץ מעונש מוות, אלפרד נמלט מהארץ. משפחתו הגיעה להסדר של פיצוי כספי עם אנשי ראשון לציון. על פי גרסה אחת, מכרה המשפחה לאיכרים את אחד מפרדסיה. על פי גרסה אחרת, הוצע לפרנסי ראשון לציון פיצוי בסך 10 אלפים פרנק. הכספים הושקעו בקרן לטובת בתו של אברמוביץ', ולאחר שזו מתה, הושקעו לצורך הקמת מרפאה. מאוחר יותר, חזר אלפרד רוק לארץ ישראל. הוא כיהן כסגן נשיא המפלגה הערבית הפלסטינית וכחבר הוועד הערבי העליון.
בשנות ה-20 מכרה משפחתו של אלפרד את הבית והפרדס. לפי גרסה אחת, מכר אותה למשפחות יהודיות משכונת נווה שאנן, אף על פי שהתנגד למכירת בתים ליהודים. לפי גרסה אחרת, בתחילה התגוררו בבית מיסיונרים פרוטסטנטים, ומהם עבר לידיים יהודיות. הפרדס נעקר ובשנים 1927, 1929 ו-1932 נערך יריד המזרח על אדמותו.
ב-1937 תרמו המשפחות את הקרקע לעיריית תל אביב, לשם בניית התחנה המרכזית, מתוך מחשבה שהתחנה תעלה את ערכיהם של נכסים נוספים בהן החזיקו. לאחר הקמת התחנה התגוררו בבית משפחות יהודיות בדמי מפתח. בקומת קרקע פעלו בעלי מלאכה שונים. הבאר נאטמה בידי הדיירים, אך שרידיה עדיין קיימים. במרוצת השנים עזבו את הבית הדיירים שהתגוררו בו. עקב ההזנחה, קירות הבית נסדקו, חלקם סובלים מרטיבות, ותוספות בנייה שונות שנועדו לשרת את בתי העסק פגעו במראהו. עם זאת, המבנה בעל גג הרעפים עדיין שונה במראהו ביחס לבנייה העירונית בסביבתו.
משפחת רוק המשיכה להתגורר ביפו עד 1948. לאחר מכן. רוב בני המשפחה עזבו את הארץ והתפזרו בעולם, בעיקר באירופה, ירדן ולבנון.
ארנסט גוסטב שולץ

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1811 דברן (כיום דוברי, חלק מלדקוב, פרובינציה ורניה-מזוריה בפולין), אז ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  22 באוקטובר 1851 (בגיל 40) ירושלים, איילט דמשק, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון 
 תקופת הפעילות:  1834–1851 (כ־17 שנים)
 עיסוק:  מזרחן   דיפלומט - קונסול פרוסיה בירושלים
 
ארנסט גוסטב שולץ (בגרמנית: Ernst Gustav Schultz,‏ 20 במאי 1811 דברן, פרוסיה המזרחית - 22 באוקטובר 1851 ירושלים) היה מזרחן ודיפלומט גרמני, ששימש כסגן קונסול (1845-1842) ולאחר מכן הקונסול הראשון (1851-1845) של פרוסיה בירושלים. שולץ נודע כמייסדה של "הספרייה המלכותית" בירושלים (1904-1847) הנחשבת לספרייה הציבורית וספריית המחקר הראשונה בארץ ישראל.
משפחתו ולימודיו

ארנסט גוסטב שולץ נולד ב-1811 ביישוב דֶבֶּרְן (Döbern) (בימינו - דוברי Dobry, יישוב המסופח למועצת גודקובו, בעבר גטכנדורף, בפרובינציה ורמיה-מזוריה בצפון פולין), מזרחית לפרויסיש הולנד (בימינו Pasłęk). אביו, ארנסט גוסטב שולץ צו הירשפלד, היה בעל תפקיד מנהלי בכיר ("Superintendent") בכנסייה הלותרנית המקומית.
ארנסט גוסטב הבן למד הגימנסיה באלבלונג (אז אלבינג), והחל משנת 1829 - תאולוגיה לותרנית ואחר כך מזרחנות באוניברסיטת קניגסברג. בשנים 1838-1834 שולץ השתלם במזרחנות בפריז אצל מורים כמו סאסי, קאטרמר ואז'ן בירנוף. בהמשך מצא משרת מורה פרטי בביתו של המזרחן הרוזן פייר אמדה ז'ובר כדי לחזק בהזדמנות זו את שליטתו בשפות מזרחיות מדוברות. הוא שקל לנסוע למזרח התיכון על מנת ללמוד אצל המזרחן הלבנוני אחמד פארס אפנדי מאסעד שהמיר באותה תקופה את דתו לנצרות לותרנית, אך געגועיו להוריו החזירו אותו לאזור הולדתו. בשנת 1838 הוסמך כמרצה באוניברסיטת קניגסברג. בחורף 1838–1839 עשה השתלמות נוספת בערבית ועברית, לימד שיעורים פרטיים בבתי העשירים בקניגסברג וערך אנטולוגיה על ב-3 כרכים תחת הכותרת "צרפת בת זמננו,
מינויו בקונסוליה בירושלים

ב-1841 ביקר שולץ בספריות בפריז ובאוקספורד על מנת לעיין בכתבי יד ערביים. הוא התוודע בהזדמנות זו למזרחן והדיפלומט כריסטיאן קארל יוזיאס, ברון פון בונזן, שנשא ונתן בלונדון בנוגע להקמת הבישופות הפרוטסטנטית של ירושלים בחסות בריטניה ופרוסיה. בשובו לפרוסיה, בתמיכתו של בונזן, התייצב שולץ בפני שר הדתות יוהאן א.פ. פון אייכהורן שחיפש אדם מתאים לעבודה דיפלומטית בקונסוליה הפרוסית שקמה זה עתה בירושלים. תחילה התמנה שולץ ב-20 במאי 1842 במשרת סגן קונסול. המלך פרידריך וילהלם הרביעי והברון בונזן היו מעוניינים באותן השנים לחזק את השפעת הכנסייה הלותרנית בארץ הקודש ובאמצעותה גם את השפעתה של פרוסיה במזרח התיכון.
כבר בשנתיים הראשונות ערך שולץ מחקרים ראשונים היסטוריים-טופוגרפיים על ירושלים וארץ ישראל. בין היתר ליווה את לורד נוג'נט בביקורו בכנסיית הקבר כדי לבדוק את אמיתות הדעות בנוגע למקום הקבורה של ישו. אחרי ביקור במולדת עמד בקשר עם אלכסנדר פון הומבולדט וביקר בחצר המלך בברלין. שולץ הכין באותה תקופה את הדו"ח שלו על ירושלים, שלווה במפה מאת הקרטוגרף היינריך קיפרט.
שולץ היה אמביוולנטי בנוגע לתפקידו כקונסול. באוקטובר 1843 פנה לממונה עליו, הקונסול הכללי פון וילדהברוך בביירות, עם בקשה לקבוע מועד לסיום שליחותו, וכעבור חודשיים אף התפטר, אך בסופו של דבר נשאר בתפקיד. לפי דעתו של טיטוס טובלר, רופא וחוקר ארץ ישראל שהכיר אותו, נטה שולץ למצבי דיכאון. תנאי המחיה בירושלים, אותם תיאר שולץ בחיבורו, הכבידו עליו.
ב-1845 חזר לירושלים בתפקיד קונסול כללי. ביתו המרווח, ששימש בעבר משלחת מיסיונרית אמריקאית, הפך למרכז תרבות ודיפלומטי חשוב שפקדו אותו מבקרים רבים מקרב הערבים והתיירים האירופים.
בשנת 1847 התמנה גם לתפקיד קונסול בביירות במקום פון וילדברוך. מלבנון יצא למסעות בגליל וגילה בהזדמנות זאת כמה תגליות ארכאולוגיות. שולץ היה הראשון שזיהה מחדש את מיקום המצודה העתיקה יודפת. הוא הסתמך על תאוריו של יוסף בן מתתיהו ועל הדמיון הפונטי של השם עם הטופונים הערבי "חירבת ג'פת". בנוסף לעניינו בהיסטוריה הקדומה ובארכולוגיה, שולץ אהב לצוד חיות בר וגם אסף צמחים אופייניים לצמחיית ארץ ישראל כדי לשלוח דוגמאות לגרמניה.
מבחינה מדינית פעל שולץ לפי הקו שחיפש ההתקרבות בין פרוסיה לאנגליה במישור המזרח תיכוני בכלל ובארץ ישראל בפרט. הוא התעניין בעידוד הפעילות המיסיונרית הפרוטסטנטית, בעיקר בקרב היהודים או הנוצרים יוונים אורתודוקסים, ובאפשרות של התיישבות נוצרית פרוטסטנטית בארץ ישראל. הוא נכנס לעימות עם הבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים, מייקל סולומון אלכסנדר, יהודי מומר, שלא הירשה פולחן לותרני במסגרת המיסיון הבריטי LJS (החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים).
בשנת 1848 דאגות הקשורות למצב הפוליטי הבלתי יציב באירופה והתערערות מצב בריאותו אילצו אותו לחזור לפרוסיה. הוא חידש שם את עבודתו המחקרית בנוגע לגליל וירושלים. בחזרתו לארץ ישראל ב-1850 סבל מחום גבוה ומצהבת, ובנוסף שבר רגל עקב נפילה מעל סוס.
"הספרייה המלכותית" בירושלים

גולת הכותרת של הפעילות התרבותית הגרמנית בארץ ישראל הייתה הקמת הספרייה המלכותית בירושלים שכללה באוספיה כתבי יד, ספרים נדירים ותעודות היסטוריות. הספרייה התמקמה בבית הקונסוליה הפרוסית ברחוב הנביאים, מול הכניסה אל השכונה זיכרון משה. הבניין נהרס על ידי המחתרת היהודית אחרי עליית הנאצים לשלטון.
בשנת 1847 הקים בקונסוליה ספרייה ציבורית לפי דגם של הספרייה באוניברסיטת גטינגן, אם כי קטנה בממדיה. החידוש שבה היה כך שהיא לא נועדה רק לחוקרים ולחכמי דת ותלמידיהם אלא הייתה זמינה אף לקהל הרחב - כולל תיירים (בעיקר דוברי גרמנית) ותלמידי בית הספר של המיסיון. הספרייה הייתה בקשר קצר עם החברה הספרותית הבריטית בירושלים והועלה בשלב מסוים האפשרות ששני המוסדות יתאחדו. רשימת הספרים שנועדו לחקר ארץ ישראל הורכבה על ידי אמיל רדיגר מן העיר האלה. הספרייה ייבאה ספרים רלוונטיים מאירופה ושלחה לספריות אוניברסיטאיות בגרמניה פרסומים והעתקי תעודות מארץ ישראל.
בימיו האחרונים טופל על ידי אחיות ממסדר הדיאקוניסות הפרוטסטנטיות, ונפטר באוקטובר 1851. שולץ הובא לקבורה בבית הקברות של הקהילה הלותרנית בירושלים. בלווייה השתתפו בני כל העדות והמעמדות בעיר. בשנת 1857 הפסטור פיליפ וולף, שהתארח אצל שולץ בירושלים בשנת 1847, צירף את חיבורו של שולץ למהדורה הראשונה של הספר שכתב בעצמו על העיר.
כתביו

1845 - Jerusalem, eine Vorlesung (ירושלים, הרצאה) עם מפה מאת היינריך קיפרט. ההרצאה הוקראה על ידי שולץ בישיבה של החברה הגאוגרפית בברלין
מתאר בו תמונה די עגומה ופסימית של המצב בארץ ישראל באמצע המאה ה-19. מספר על עוולות צבא הכיבוש העות'מאני, המאבקים השבטיים המקומיים, פשיטות הבדואים, חוסר הצדק, השימוש בעינויים, הביטחון האישי הירוד, השחיתות, תוך הבעת אהדה לאוכלוסייה המקומית.
לקריאה נוספת

.Karl Zimmermann, Wilhelm Liebenow, Ernst Gustav Schultz Versuch einer Construction der Karte von Galiläa.Nach den Forschungen des verstorbenen Dr. Ernst Gustav Schultz, Königlich Preussische Consul in Jerusalem Berlin, Reimer 1861,
קישורים חיצוניים ומקורות

דב שידורסקי:גרמניה בארץ ישראל:מעורבותה והשפעתה על התפתחות הספריות בארץ ישראל (באנגלית) Libri, 1999, vol. 49, pp. 26–42
Friedrich Ratzel, ‏ארנסט גוסטב שולץ, ב"Allgemeine Deutsche Biographie" כרך 32 (1891), עמ' 704–705. טקסט מלא באתר ויקיטקסט (בגרמנית)
Jerusalem, eine Vorlesung בהוצאה לאור, Simon Schropp, Berlin,1845 באתר Archives
http://cdn.intechopen.com/pdfs-wm/35721.pdf Oded Shay The Early Stages of Historical Documentation and Modern Archives in] Jerusalem Society at the End of the Ottoman Period ]
2012 - Strategies for Tourism Industry – Micro and Macro Perspectives Dr Murat Kasimoglu (Ed.),ISBN 978-953-51-0566-4 InTech
הערות שוליים

↑  Yair Hirschfeld Some Findings on Prussian and Ottoman Policy During the 1840's and Based on the Writings of Dr. Gustav E.Schultz, the First Prussian Vice-Consul to Jerusalem 1842-1851 in David Kushner ed. Palestine in the Late Ottoman Period Ben Zvi Institute, Jerusalem 1986 page 263-264
↑  Yair Hirschfeld 1986 page 263
1 2  Yair Hirschfeld page 265
↑  עודד שי "מוזיאונים ואופסים זואולוגיים בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית המאוחרת" עמוד 5,ב-Journal of Museum Studies vol.5, Nr.1 ed. by Michael A. Mares, 26 april 2011, University of Oklahoma
↑  Bishop Alexander and the Mission to the Jews  Charlotte Van der Leest Conversion and conflict in Palestine: the missions of the Church Missionary Society and the protestant bishop Samuel Gobat, Leiden University, doctorate thesis 18 June 2008
↑  [C:\Documents and Settings\admin\Local Settings\Temp\Goren_Germany_and_germans.pdf חיים גורן - גרמניה וגרמנים בארץ ישראל במאה ה-19 - הערכה מחודשתThe Great Powers in the Holy Land Project The European Institute, Columbia University 2009]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117192023  ISNI: 0000 0004 3881 3269  NLG: 236241  NTA: 239898036  SUDOC: 16188668X  VIAF: 311326972   WorldCat (עם VIAF): 311326972 
מפה של ירושלים עם ההערות והביאורים של שולץ
קברו של ארנסט גוסטב שולץ בבית הקברות ציון בירושלים
ארטור יוסופוב

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1960 (בן 64) מוסקבה, ברה"מ 
 הישג בולט:  השתתפות בתחרות מועמדים של אליפות העולם בשחמט 1987
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן משנת 1980
 מד כושר מרבי:  2680 (יולי 1995)
 מד כושר נוכחי:  2559 ‏(אוקטובר 2024)
 השכלה:  הפקולטה לכלכלה אוניברסיטת מוסקבה 
 מקצוע נוסף:  סופר, chess teacher 
 מדינה:  ברית המועצות, גרמניה
 פרסים והוקרה:  מדליה על ההצטיינות בעמל  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות 
 
ארטור יוסופוב (ברוסית: Артур Юсупов;‏ נולד ב-13 בפברואר 1960, מוסקבה ברית המועצות) הוא שחמטאי סובייטי-גרמני בדרגת רב-אמן. התחרה באליפות העולם בשחמט. לאחר התפרקות ברית המועצות היגר לגרמניה.
נכון לינואר 2019, מדורג במקום ה-20 בגרמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה

ארטור יוסופוב החל לשחק שחמט בגיל 6 ולמד בבית הספר של מיכאל בוטביניק. בשנת 1977 הוא זכה בתואר אלוף העולם לנוער. בשנת 1979 לראשונה השתתף באליפות ברית המועצות וזכה במקום השני.
בשנת 1986 הוא התמודד על הזכות לשחק עם גארי קספרוב על תואר אלוף העולם. במהלך זה הוא ניצח בחצי הגמר את יאן טימן אך בגמר הפסיד לאנדריי סוקולוב.
הוא ניצח בתחרויות רבות בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנות ה-90 של המאה ה-20.
במשך שנים רבות מאמנו היה מארק דבורצקי. בהמשך הם הקימו בית ספר משותף בו למדו פטר סבידלר, סרגיי מובסיאן ושחמטאים בולטים נוספים. הוא היה יועץ של וישוואנתן אנאנד ופטר לקו במהלך התמודדותם על תואר אלוף העולם.
יוסופוב הוא בוגר אוניברסיטת מוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ביתו נשדד ויוסופוב נפצע. תוך זמן קצר הוא עבר להתגורר בגרמניה. בהמשך הוא הקים בעיר מגוריו בגרמניה בית ספר לשחמט.
ארטור יוסופוב באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1982 ל-2006 השתתף יוסופוב ב-10 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1982 | 2 עת | ברית המועצות | 2555 | 8 מ-10 | 7+ 2= 1- | 80.0 | 1 קבוצתי, 4 אישי |
|  1984 | עת | ברית המועצות | 2590 | 5 מ-8 | 3+ 4= 1- | 62.5 | 1 קבוצתי, 13 אישי |
|  1986 | 4 | ברית המועצות | 2660 | 10 מ-12 | 8+ 4= 0- | 83.3 | 1 קבוצתי, 2 אישי |
|  1988 | 3 | ברית המועצות | 2620 | 6 מ-10 | 2+ 8= 0- | 60.0 | 1 קבוצתי, 20 אישי |
|  1990 | 4 | ברית המועצות | 2605 | 5.5 מ-9 | 2+ 7= 0- | 61.1 | 1 קבוצתי, 16 אישי |
|  1994 | 1 | גרמניה | 2655 | 7 מ-13 | 2+ 10= 1- | 53.8 | 16 קבוצתי, 55 אישי |
|  1996 | 1 | גרמניה | 2665 | 8.5 מ-13 | 4+ 9= 0- | 65.4 | 10 קבוצתי, 11 אישי |
|  1998 | 1 | גרמניה | 2640 | 7.5 מ-12 | 3+ 9= 0- | 62.5 | 6 קבוצתי, 16 אישי |
|  2000 | 1 | גרמניה | 2610 | 8.5 מ-12 | 5+ 7= 0- | 70.8 | 2 קבוצתי, 8 אישי |
|  2006 | 2 | גרמניה | 2608 | 3 מ-8 | 1+ 4= 3- | 37.5 | 15 קבוצתי, 114 אישי |
הערות שוליים

↑  Jussupow, Artur - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810702205005606  BIBSYS: 90600802  BnF: cb17019695p (data)  GND: 112616208  ISNI: 0000 0000 4372 4456  LCCN: n95041352  LNB: 000245028  NKC: jx20111018010  NTA: 110588053  VIAF: 40034209   WorldCat (עם VIAF): 40034209
בלקוט

| --- | --- |

 מדינה:  פקיסטן פקיסטן
 מחוז:  ח'ייבר פח'טונח'ווה
 קואורדינטות:  34°33′02″N 73°21′05″E﻿ / ﻿34.550555555556°N 73.351388888889°E﻿ / 34.550555555556; 73.351388888889 
 אזור זמן:  UTC +5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פקיסטן מוגדלת) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערביבלקוט(למפת פקיסטן רגילה) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערביבלקוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלקוט (באורדו: بالاکوٹ) היא עיירה הממוקמת על גדות הנהר קונאר (Kunhar River) ונמצא במחוז מנשהרה בפרובינציית ח'ייבר פח'טונח'ווה בפקיסטן.
העיר נחרבה ברעידת האדמה ב-2005, ונבנתה מחדש בסיוע "ממשלת פקיסטן וממשלת סעודיה עבור קורבנות רעידת האדמה" (SPAPEV), ארגון סעד סעודי.
ב-26 בפברואר 2019 תקפו מטוסי קרב של חיל האוויר ההודי מטרות באזור בלקוט. לדברי ההודים מטרת התקיפה הייתה מחנה אימונים של ארגוני טרור, אך צילומי לוויין וסיורים של עיתונאים במקום הראו כי אף מטרה לא נפגעה. זו הייתה הפעם הראשונה שבה מטוסי קרב הודיים חצו את גבול קשמיר מאז מלחמת הודו-פקיסטן (1971).
בית רומנו (חברון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  חברון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה־19 – הווה (כ־124 שנים)
 קואורדינטות:  31°31′31″N 35°06′20″E﻿ / ﻿31.52518611°N 35.105675°E﻿ / 31.52518611; 35.105675
 he
 
ישיבת שבי חברון, 2008
בית רומנו הוא מבנה גדול מחוץ לקסבה של חברון, המשמש את היישוב היהודי בחברון.
היסטוריה

על פי הכתובת שחקוקה על פתחו הוא נבנה בשנים 1876-1875. את הבניין הקים חיים ישראל (מרקדו) רומנו, סוחר תבואות עשיר מקושטא, במרכז שטח אדמה רחב ידיים אותו רכש.
הבניין המקורי כלל שלוש קומות רחבות ידיים, בורות מים ומתקני שירותים. הבית מהווה ציון דרך בהתפתחות העירונית של חברון. זוהי היציאה הבנויה הראשונה מחוץ לתחומי העיר הישנה (הקסבה), וממנה התפתחה העיר החדשה לכוון מערב. הבית שימש כמרכז אירוח והיה בו גם בית כנסת מפואר ששמש קהילה קטנה של יוצאי טורקיה, שכונה "בית הכנסת האיסטנבולי". בבית כנסת זה התפלל גם הרב מדיני, ה"שדי חמד", שגר בבניין וגם הקים בו ישיבה.
לאחר מותו של רומנו בשנת 1912, ביקש בנו אברהם למכור את הבניין למשפחה ערבית עשירה בחברון. ברכישת המבנה והשדות שסביבו התעניינו גם המיסיון, חברת כי"ח וחברת יק"א. ביוזמתם של רבי חיים חזקיהו מדיני וחסיד צאנז הרב שמעון הויזמן נקנה הבניין על ידי רבי שלום דובער שניאורסון מליובאוויטש והוקמה בו הישיבה הראשונה של חב"ד בארץ ישראל, "תורת אמת".
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת תרע"ד (1914), הפקיעו הטורקים את הבית מידי חסידי חב"ד שהיו נתיני רוסיה (אויבת העות'מאנים) והתלמידים גורשו מארץ ישראל. לאחר המלחמה פתחו הבריטים בית-משפט ותחנת משטרה בבניין. בפרעות תרפ"ט (1929) נאספו אל הבית פצועי והרוגי הטבח.
בשנת תש"ח (1948) לאחר הכיבוש הירדני, הקימו הפלסטינים בבית רומנו בית ספר שהמשיך לפעול גם לאחר מלחמת ששת הימים (1967). לאחר רצח יהושע סלומה בחברון, בפברואר 1980, תפס צה"ל את הבניין. לאחר כשבוע פינה צה"ל את הבניין והחזיר אותו לשימוש בית הספר עוסמה אבן מונקז, בו למדו כ-150 תלמידים. לאחר הפיגוע בבית הדסה במאי 1980 פונה המבנה מבית הספר הערבי שפעל בו והוצא "צו תפיסה לצרכים צבאיים" למבנה.
בדצמבר 1981 הודיע צה"ל למתנחלים על כוונה לאפשר למתנחלים להתיישב בבניין. מאוחר יותר יושבו בו יהודים ובאמצע 1983 התגוררו בבניין חמש משפחות יהודיות לצד ישיבה.
אגודת חסידי חב"ד, בעלת הנכס, העניקה את ייפוי הכוח על הבניין לישיבת שבי חברון, בראשות הרב משה בלייכר (כיום ממלא את מקומו הרב חננאל אתרוג), שהחלה דרכה בבית הדסה. בשנים תשנ"ו-תש"ס (1996 - 2000) נערכו שיפוצים בבניין, נתגלתה קומה נוספת שהייתה קבורה באדמה, וכן נבנו שתי קומות נוספות.
רוב השטח שרכש חיים ישראל רומנו נמצא היום בידי הישיבה, וחלקו האחר משמש את צה"ל כבסיס מרכזי בחברון. צמוד לבסיס הוקמה "שכונת חזקיהו", על שם הרב חזקיהו מדיני. בשכונה מתגוררות בקרוואנים מספר משפחות יהודיות.
בשנת 2011 החלו עבודות להקמת 'מרכז-מבקרים' במקום, אשר ינציח את סיפור המקום ותושביו.
ב-י"ח תשרי התשע"ו נחנכה הרחבה משמעותית למבנה; 10 קומות, המיועדות לשמש כפנימייה עבור תלמידי הישיבה.
הערות שוליים

↑  בצלאל לנדוי, היישוב החסידי בחברון, בתוך: "כרם החסידות", ניסן תשמ"ה, ח"ב, עמ' קפג-רסט
↑  דני רובינשטיין, הממשל ימנע פלישת מתנחלים לבית רומנו בחברון, דבר, 11 בפברואר 1980
↑  דני רובינשטיין, הרצח בכניסה לבנין הדסה, דבר, 4 במאי 1980
↑  דני רובינשטיין, בקרוב - החלטה על איכלוס ישראלים בבית רומנו בחברון, דבר, 17 בדצמבר 1981
↑  איל זמיר, איל בנבנישתי, אדמות היהודים ביהודה, שומרון, חבל עזה ומזרח ירושלים, מכון ירושלים לחקר ישראל, 1993, עמוד 170
↑  אהרן דולב, אהל המחאה של הרב לוינגר, מעריב, 18 במאי 1984
בית רומנו (תל אביב)

| --- | --- |

החצר הפנימית בבית רומנו, זמן קצר לאחר בנייתו
 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1947
 אדריכל:  מאיר הורמן בנימין אנקשטיין
 קואורדינטות:  32°03′38″N 34°46′10″E﻿ / ﻿32.06055556°N 34.76944444°E﻿ / 32.06055556; 34.76944444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית רומנו(למפת תל אביב רגילה) בית רומנו(למפת גוש דן רגילה) בית רומנו(למפת גוש דן מוגדלת) בית רומנו  he בית רומנוhe בית רומנומפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;}
 
בית רומנו, שהיה ידוע גם בשם "בית הסוחרים", הוא בניין משרדים וחנויות, שנבנה בסגנון הבינלאומי ושוכן בדרך יפו-תל אביב 9 בדרומה של תל אביב.