stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנצ'סקה קאצ'יני
חייה

קאצ'יני נולדה בפלורנץ וסביר להניח, שאת ראשית הכשרתה המוזיקלית קיבלה אצל אביה. הופעתה הראשונה המתועדת בציבור הייתה כזמרת בחגיגת הכלולות של אנרי הרביעי מצרפת עם מריה דה מדיצ'י בשנת 1600; אביה היה שותף לארגון חגיגת הכלולות ולהלחנת המוזיקה לאירועי הבידור עתירי הפאר והפזרניים שהיו כרוכים בכך.
בשנת 1604, כשכל משפחת קאצ'יני ביקרה בצרפת, השתפך אנרי בדברי הלל ושבח לשירתה - "את הזמרת הטובה ביותר בכל צרפת" - וביקש ממנה להישאר בחצרו; אבל פקידי הרשות הפלורנטיניים דחו את בקשתו ופרנצ'סקה חזרה לאיטליה, שם המשיכה תהילתה לגדול. זמן קצר אחר כך עוררה גם את תשומת לבו של קלאודיו מונטוורדי, ששיבח את שירתה ואת נגינתה. ב-1607 נישאה לאחד מחברי הקמראטה הפלורנטינית, ג'ובאני בטיסטה סיניוריני.
בילדותה הופיעה קאצ'יני עם הוריה, אחיה ואחותה, תחת הכותרת "קונצ'רטו קאצ'יני". בהמשך, כשהייתה למבצעת וירטואוזית, הקימה את "קונצ'רטו דלה דונה" (דומה ל"קונצ'רטה דה דונה" של פרארה) עם אחותה, סטימיה קאצ'יני, והמבצעת מרומא, ויטוריה ארכילאי (1550 - בסביבות 1620). היא הופיעה באופרה השנייה שנכתבה מאז ומעולם, "אאורידיצ'ה" של יאקופו פרי, אם כי התפקידים ששרה נכתבו על ידי אביה, ג'וליו. בתקופה זו נקראה לעיתים לה צ'קינה.
במשך הזמן הזה גם פיתחה את כישוריה כמלחינה. יחד עם הליבריתן מיכלאנג'לו בואונארוטי הצעיר (בן-אחיינו של הצייר) כתבה את המוזיקה לאירועים רבים בחצר מדיצ'י ואף החלה לכתוב בצורה החדשה אז - האופרה. בשנת
1618 הייתה בין מקבלי המשכורות הגבוהות ביותר בחצר. שכרה היה גבוה מזה של אביה.
אחת ההצלחות הגדולות ביותר שלה הייתה בשנת 1625, כשכתבה אופרה לנסיך אורח מפולין, לאדיסלאוס זיגיסמונדו (בהמשך ולדיסלב הרביעי). האופרה הזו, La liberazione di Ruggiero dall'isola d'Alcina, בוצעה גם בוורשה בשנת 1628; זו ההצגה הראשונה המתועדת ומאומתת של אופרה איטלקית מחוץ לאיטליה.
תיעוד שנות חייה האחרונות קלוש וזעום. רשומות פלורנטיניות מלמדות, שפרנצ'סקה קאצ'יני, אשת סנאטור, מתה ב-1640, ומכאן אפשר להסיק, שנישאה בשנית אם הייתה זו היא; ייתכן גם שהייתה זו מישהי אחרת, ואפשר שהיא מתה מוקדם יותר. תאריך מיתה של 1630 מוזכר באחד המקורות.
יצירותיה

פרנצ'סקה כתבה חמש אופרות, שארבע מהן אבדו (רק "שחרור רוג'רו" נותרה לפליטה). מבין שפע חיבוריה הקטנים יותר, הכוללים מוזיקה כנסייתית, חילונית, ווקאלית ואינסטרומנטלית, הקובץ היחיד שנותר הוא פרסום שלה משנת 1618, "ספר המוזיקה הראשון" ( Il primo libro delle musiche), המכיל קטעים לקול אחד או שניים ובאסו קונטינואו. הקטעים כוללים מדריגלים, קנצונטות, מוזיקה למילים של סונטות, וריאציות סטרופיות וכמה קטעים של מוזיקת קודש, שאפשר לסווגם כמוטטים בארוקיים מוקדמים. על פי סגנונן אלה מונודיות, ומכמה בחינות השיגה פרנצ'סקה את אביה בהעזה מלודית והרמונית; אין ספק, שכתיבתה נועדה, ברוב המקרים, לקולה היא וליכולות השירה הווירטואוזיות שלה עצמה.
פרסונה (להקה)

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סטוקהולם 
 סוגה:  רוק 
 חברת תקליטים:  Vinilkosmo 
 www.bertilow.com/persone/
 חברים
 Martin Wiese Bertilo Wennergren 
 
פֶּרסוֹנֶה (באספרנטו: Persone) היא להקת רוק מסטוקהולם, שוודיה, שהוקמה ב-1986. שירי הלהקה מקוריים וכתובים באספרנטו. שם הלהקה הוא דו-משמעי באספרנטו: "באופן אישי" ו-"באמצעות צליל". הלהקה מופיעה באירועים בינלאומיים לצעירים דוברי אספרנטו כדוגמת IJK ו-IS.
חברי הלהקה > כיום

אנדרס גרופ (מ-1990) - בס, שירה (בביצוע אקוסטי: קונטרבס, שירה)
מרטין וייס - גיטרה חשמלית, סולן (בביצוע אקוסטי: גיטרה, סולן)
ברטילו ונרגרן - תופים, שירה (בביצוע אקוסטי: גיטרה, שירה)
חברי הלהקה > חברי עבר

פר אולה אקסלסון (1986-1987) - סקסופון
בוריה לונד (1986-1989) - גיטרה חשמלית
בנדיקט ויינייך (1988) - סינתיסייזר
היסטוריה

"פרסונה" הוקמה עבור הופעה בודדת בפסטיבל תרבות האספרנטו (KEF) הראשון. הרעיון ללהקה ולשם נולד במוחו של בוריה לונד. לאחר חודשיים של הופעות ביתיות, ב-17 במאי 1986, באופסלה, התקיימה הופעת הבכורה. ההצלחה הייתה מידית.
עד שנת 2000 הופיעה הלהקה בכ-40 פסטיבלים וכנסים בינלאומיים של צעירים דוברי אספרנטו ב-12 מדינות באירופה, והוציאה 5 אלבומים.
בשנת 2001 גרופ וונרגרן עברו לגרמניה, גרופ לדרום וונרגרן לצפון, ווייס נותר בסטוקהולם. מאז הלהקה כמעט ואינה פעילה.
דיסקוגרפיה

Sen - "בלי" (2002)
Pli ol nenio - "יותר מלא-כלום"
‎La fantoma lum'‏ - "אור הרפאים"
‎Mi ĉiam kredis (ke la koro)‏ - "תמיד האמנתי (שהלב)"
Estu ĉiam - "היִי תמיד"
‎Sola en vaku'‏ - "לבד בריק"
Revoj - "חלומות בהקיץ"
‎Korpo kaj anim'‏ - "גוף ונפש"
Patro nia - "אבינו שבשמיים"
‎Perloj sur la ter'‏ - "פנינים על האדמה"
Lasu min sonĝi - "תנו לי לבכות" (מתוך "... sed estas ne")
Nun mallumas ekstere - "עכשיו חשוך בחוץ" (מתוך "Povus esti simple", אך מדוגם מחדש)
... sed estas ne - "אבל זה לא" (1998) (חלק מ-Kolekto 2000)
Liza pentras bildojn - "ליזה מציירת תמונות"
Se la cerbo volas - "אם המוח רוצה"
La ĉielo - "השמיים"
‎Sola?‏ - "לבד?"
‎Bileto al la lun'‏ - "כרטיס לירח"
Kion ajn - "את הכול"
‎Fantomoj de la pasintec'‏ - "רוחות מהעבר"
Lasu min sonĝi - "תנו לי לבכות"
Povus esti simple - "יכול היה להיות פשוט" (1996)
Povus esti simple - "יכול היה להיות פשוט"
Mondo aŭ mi - "עולם או אני"
‎Trans torent'‏ - "מעבר לנהר"
Vortoj - "מילים"
Ili venos - "הם יבואו"
Revoj - "חלומות בהקיץ"
Maskobalo - "נשף מסכות"
Kiam amo regas - "כשאהבה שולטת"
Mejlojn for - "מיילים מכאן"
Reĝoj de cindro - "מלכי העפר"
Nun mallumas ekstere - "עכשיו חשוך בחוץ"
‎La leviĝo de la lun'‏ - "זריחת הלבנה"
‎El la man'‏ - "מכף היד"
‎ Vinilkosmo-kompil'‏ - האוסף של וינילקוסמו (חברת התקליטים האספרנטית שהוציאה את כל האלבומים של "פרסונה")
חלק 1 (1995): Vivo daŭras sed vi molas
חלק 2 (1996): Reĝoj de cindro
En la spegulo - "בראי" (1991)
Kio ajn - "כל מה שֶרק"
Amanda - "אמנדה"
En la spegulo - "בראי"
Ĉu neniam plu - "הלעולם לא עוד"
Mi ne scias - "אינני יודע"
‎Folioj en la vent'‏ - "עלים מהרוח"
Alia mondo - "עולם אחר"
Neĝo dancas - "שלג רוקד"
Du homoj - "שני אנשים"
‎ 62 minutoj‏ - "62 דקות" (1987)
‎De l' praa tempo ĝis la nun'‏ - "מהזמן הקדום עד עכשיו"
Tute sekura - "בטוח לגמרי"
La bonurbo - "העיר הטובה"
‎Ĉu al paca cel'‏ - "האם למטרה שלווה"
‎Ĉu vi pentas?‏ - "האם אתה מתחרט?"
Longe for - "הרחק מכאן"
Amperforto - "אהבה בכוח"
‎Bluso en rubuj'‏ - "בלוז בפח הזבל"
Nur por la pano - "רק בשביל הלחם"
Mia knabino - "נערתי"
‎Portanto de la lum'‏ - "נושאי האור"
Eĉ knaboj - "אפילו בנים"
עטיפת האלבום "Sen"
עטיפת האלבום "Sed estas ne"
עטיפת האלבום "Povus esti simple"
עטיפת האלבום "En la spegulo"
עטיפת האלבום "‎62 minutoj‏"
צומת מאגבי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  צ'ארלס דיקנס, אמליה אדוארדס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  אוסף סיפורים קצרים 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1866 
 
צומת מאגבי הוא קובץ סיפורים קצר של צ'ארלס דיקנס שנכתב בשנת 1866.
הקובץ פורסם לראשונה בגיליון חג המולד של המגזין All The Year Round. הוא כולל את סיפור רוח הרפאים המוכר, The Signalman, שעוסק בדמות של רוח רפאים שנצפית מחוץ לכניסה למנהרה.
בספר מתאר דיקנס במעורפל עיירה אשר זוהתה כראגבי שבוורויקשייר, אנגליה. אחד הסיפורים מציג סאטירה על חדרי האוכל שבתחנת הרכבת, שם המארחת סירבה להעניק לדיקנס סוכר לקפה, עד אשר ישלם על המשקה. דיקנס היה משועשע מכך שהמארחת לא זיהתה אותו.
פשוט נהדרת

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ג'ניפר סונדרס
 כותבים:  ג'ניפר סונדרס
 שחקנים:  ג'ניפר סונדרס ג'ואנה לאמלי ג'וליה סוואלה ג'ון ויטפילד ג'יין הורוקס
 פרסים:  פרס באפט"א
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  40
 הפקה
 הפצה:  BBC Worldwide, הולו 
 אתר צילומים:  פארק הולנד 
 אורך פרק:  30 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2, yes Comedy HD
 תקופת שידור מקורית:  1992–2012
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פשוט נהדרת (באנגלית: Absolutely Fabulous, לעיתים גם Ab Fab) היא קומדיית מצבים בריטית, ששודרה ברשת הטלוויזיה BBC בין 1992 ל-1996, בין 2001 ל-2004 ואילך, עד ל-2012 לסירוגין, בפרקים מיוחדים.
הדמות הראשית בסדרה היא אדינה מונסון (בגילומה של ג'ניפר סונדרס, שגם הגתה וכתבה אותה), אשת יחסי ציבור בשנות ה-40 לחייה, שמקדישה את מרבית זמנה לניסיונות להיות אופנתית ומעודכנת, ומתנהגת כאילו היא עדיין בשנות ה-20 לחייה. אדינה חיה לצד בתה, ספרון (ג'וליה סוואלה), חנונית ציניקנית בעלת אופי בוגר ואחראי משל אמה. חברתה הקרובה של אדינה, פטסי סטון (ג'ואנה לאמלי), היא עורכת מגזין אופנה בעלת חיבה יתרה לאלכוהול, שמנסה לחיות את נעוריה באופן מוקצן אף יותר מאשר אדינה. דמות בולטת נוספת בסדרה היא אמה השמרנית של אדינה (ג'ון ויטפילד).
הסדרה שודרה במשך שלוש עונות, בין 1992 ל-1995. ב-1996 לא שודרה עונה מלאה, אלא סרט טלוויזיה בן שני חלקים, בשם "The Last Shout" ("הצעקה האחרונה"). ב-2001 הוחל בשידורן של שתי עונות נוספות, שאף הן כללו סרט טלוויזיה אחד, "Absolutely Fabulous in New York" ("פשוט נהדרת בניו יורק"), שמאוחר יותר שונה שמו ל-"Gay". ב-2004 וב-2005 שודרו שני פרקי ספיישל. בסך הכול כללה הסדרה לאורך כל עונותיה 40 פרקים.
הסדרה שודרה במדינות שונות בעולם, בהן אירלנד, אסטוניה, ארצות הברית, בלגיה, ברזיל, גרמניה, הולנד, ישראל, מקדוניה, סרביה, פולין, פורטוגל, צרפת, קנדה ושוודיה. בצרפת הופקה ב-2001 גם גרסה מקומית של הסדרה, בכיכובן של ז'וזיאן בלסקו ונטלי ביי. ב-2009 שודר גם פיילוט אמריקאי ברשת פוקס, בכיכובן של קתרין האן וקריסטן ג'ונסון, אך הרשת החליטה שלא להמשיך בהפקת הסדרה.
לאורך השנים זכתה הסדרה בפרסים הן בממלכה המאוחדת והן מחוצה לה. ב-1993 הוענק לה פרס באפט"א בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה ביותר וב-1994 זכה הפרק "Hospital" בפרס אמי הבין-לאומי. ג'ואנה לאמלי זכתה ב-1993 וב-1995 בפרס באפט"א בקטגוריית ההופעה הקומית הטובה ביותר, וכן בפרס הקומדיה הבריטית לשנת 1993 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. התסריט זיכה את ג'ניפר סונדרס בפרס גילדת התסריטאים הבריטית לשנת 1993 בקטגוריית קומדיות המצבים.
ב-25 בדצמבר 2011 חזרה הסדרה לחיים כחלק מספיישל של שלושה פרקים. הפרק השני שודר ב-1 בינואר 2012, והפרק השלישי שודר במהלך משחקי האולימפיאדה שהתקיימו בלונדון.
בשנת 2016, יצא לאקרנים סרט המשך לסדרה.
הערות שוליים

↑   "פשוט נהדרת: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פרדריקה ברמר

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1801 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, פינלנד 
 פטירה:  31 בדצמבר 1865 (בגיל 64) אחוזת אורסטה, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  Österhaninge Church 
 שם עט:  F. B., Fr. B., F. B—r., Fr. Br. 
 שפות היצירה:  שוודית 
 יצירות בולטות:  הרתה 
 תקופת הפעילות:  1828 – העשור של 1850 
 
פרדריקה ברמר (בשוודית: Fredrika Bremer ;‏ 17 באוגוסט 1801 – 31 בדצמבר 1865) הייתה סופרת, פמיניסטית ופילנתרופית שוודית. לצד אלין וגנר ברמר נחשבת לאחת מחלוצי הפמיניזם השוודי שהשפיעה רבות על ההתפתחות החברתית בשוודיה, במיוחד בנושאי זכויות האישה ושוויון בין המינים.
ילדות

פרדריקה נולדה בטורלה (Tourla), שבאזור פיקיס (Piikkiös socken) בפינלנד כבת שנייה להוריה קארל פרדריק ברמר (Karl Fredrik Bremer, 1770–1830), ואשתו בירגיטה שרלוטה הולסטרום (Birgitta Charlotta Hollström, 1777-1855). לברמר היו 6 אחים. ברמר גדלה בעיר הבירה של שוודיה, סטוקהולם, לאחר שמשפחתה עברה אליה 1805 מפינלנד. אביה היה סוכן סחורות מצליח ועשיר מאוד בפינלנד וכשעברו לסטוקהולם קנה דירת פאר במרכז הבירה ובנוסף גם ארמון ישן, אורסטה (Årsta slott), ואחוזת נינס (Nynäs gård), שבה גרו בזמן שיפוץ הארמון הישן.
ברמר ואחיה חונכו בידי אומנות ומורים פרטיים, כפי שהיה מקובל במשפחות אמידות בשוודיה בתקופה זו. אביה היה סמכותי, רציני וחם מזג וכלפי בני משפחתו נהג לעיתים באופן רודני ורגשני. האם הייתה אשת חברה אריסטוקרטית, אך שטחית ונוקשה ודרשה מילדיה משמעת קפדני, השקעה בלימודים ותרגול מערכת הנימוסים המקובלים בחברה. האם הדגישה בפני בנותיה את חשיבות ההכנה לקראת יעודן העיקרי בחיים, מציאת חתן ממעמד גבוה וחיי נישואין ומשפחה. חשיבות שמירה על משקל גוף נמוך, אכילה מעטה, התנהגות נשית ועדינה ועיסוק בתחומי עניין נשיים היו חלק מדרישות אלו של האם כלפי הבנות. הילדים למדו שפות זרות ובגיל 8 ברמר כבר כתבה שירה בצרפתית. ברמר התמרדה כבר בילדות לדרישות הוריה, ונחשבה בעיני הוריה לבעלת "אופי ומזג של אמן" שקשה לרסן. ברמר סירבה לקבל את דברי הוריה והתנהגותה המרדנית הכעיסה את ההורים וכילדה חשה את עצמה לעיתים לא רצויה, ואף מכוערת בעיני אמה. מתוך יומנה עולה הצורך העז של ברמר לזכות באהבת הורייה ובו זמנית ביטוי לרצונה לביטוי עצמי וסקרנות בתחומי עניין שונים כמו טיולי וחקר הטבע, ציור וקריאת ספרים. ניתן להבין מתוך יומנה שתקופת התבגרותה הייתה מלווה במשברים אישיים, עצב רב ותסכול יחד עם חיפוש אחר דרכים לבטא את יצירתיותה והרעיונות האידאולוגיים אותם גיבשה, בצל ההורים הסמכותיים והנוקשים ובחברה בלתי סובלנית ומגבילה.
בגרות

ב-1821, ברמר, בת ה-20, ומשפחתה יצאו ל"נסיעה חינוכית" ברחבי אירופה במטרה לאפשר לילדי המשפחה להעמיק את לימודי השפות והתרבות אירופאית שנחשבו אז לנחוצים לפני כניסתם לחוגי המעמד האריסטוקרטי השוודי. המשפחה ביקרה בגרמניה, צרפת, שווייץ והולנד במשך כשנתיים. בפריז נשארו זמן רב וברמר התרשמה מאוד מפעילויות לרווחה חברתית בעיר ופעילות זו היוותה דוגמה והשראה לעבודתה בעתיד. 
עם חזרתם לשוודיה ב-1823 ברמר השתתפה בחיי החברה, כפי שהיה מצופה ממנה, והעבירה את ימיה ברקמה, קריאת שירה, שיחות חולין וביקורי נימוס כמקובל לאישה צעירה במעמדה הממתינה להצעת נישואין. מיומנה ניתן להבין את חוסר הסיפוק והתסכול שלה מהעשייה השטחית והיא החלה לפעול למען האוכלוסיות שבשוליי החברה ומצאה שם את יעודה. ברמר התגוררה רוב זמנה באחוזת המשפחה, אורסטה, ובשל אמונה דתית מתחזקת הקדישה את זמנה לפעילות הצדקה ועזרה לנזקקים וחולים בכפרים שסביב האחוזה.
כתיבה

ב-1828 ברמר פרסמה את ספריה הראשוניים, סיפורים קצרים, תחת שם בדוי. לאחר מות אביה 1830 ברמר, אז בת 29, החליטה לפתח את כישוריה האמנותיים בציור וכתיבה והחלה את הרומן (טרילוגיה) הראשונה בשמה, "ציורים מתוך חיי היומיום" (Teckningar utur hvardagslifvet). הרומן, שזכה לתשומת לב ופרסום רב, מתאר את חיי משפחת H, שכנראה בחלקן מבוסס על החוויות האישיות של ברמר, והקשרים בין בני משפחתה. ברומן היא מתבוננת מן הצד על חיי המשפחה הפטריארכלית המסורתית ומעבירה ביקורת נוקבת ובכך חושפת את היחסים הבעייתיים של עצמה בעיקר עם אביה.
במשך תקופות ארוכות היא התארחה אצל הברונית סטינה סומרהיים (Stina Sommerheim) באחוזתה טומב (Tomb) שבנורווגיה. סומרהיים עודדה ותמכה בכתיבתה ואף הפכה לחברת נפש של ברמר, ובאחוזתה היא כתבה ב-1837 את אחת מיצירותיה הגדולות, "השכנים" (Grannarna). בספרה "הבית" (Hemmet) שיצא לאור 1839 היא טוענת לחשיבות "אחוות אחיות", במיוחד זו שבין נשים לא נשואות. נושאים כמו יחסים בין בנות לבין אביהן, משמעות חיי האישה בתוך משפחה ונישואין חוזרים ברוב יצירותיה מתקופה זו. ברמר מעלה בטקסטים שלה את נושא "שוק הנישואין" שבו אידיאל האישה היפה, המושכת אבל השטחית מוערך, לעומת אישה שלא התברכה ביופי חיצוני שסיכוייה להינשא נמוכים. ברמר חלמה על "המשפחה החדשה" שבה מעמד האישה שווה לזה של הגבר, ולאישה היכולת, הזכות והחובה לפתח את אישיותה וכישוריה באופן עצמאי ולפעול ולהשפיע בספרה הציבורית.
בכתיבתה ברמר הושפעה מסופרים ופילוסופים כמו ג'רמי בנת'ם, פרידריך שילר, יוהאן גוטפריד הרדר וגתה. בשנות ה-40 של המאה ה-19 ברמר נחשבה לסופרת חשובה ומשפיעה בחברה השוודית וספרייה זכרו לפרסום והתייחסות רבה ואף תורגמו לשפות רבות ונמכרו בכל אירופה. האקדמיה השוודית העניקה לברמר פרס זהב 1931 על הספר "ציורים מתוך חיי היומיום".
הרומן "הרטה, סיפור מתוך הנפש" (Hertha, eller en själs historia) שברמר כתבה 1856, נחשב לרומן ריאליסטי הראשון שנכתב בשוודיה ועוסק בשחרור האישה עם מסר פמיניסטי מובהק. ברמר סיכנה את הפופולריות שהיא רכשה כסופרת עם הוצאת הספר והיא אכן זכתה לביקורת נוקבת, במיוחד מחוגי השמרנים והבורגנים בשוודיה. בספר היא תיארה את חיי האישה המוגבלים ואת חוסר הבחירה החופשית והעצמאית, כפי שברמר בעצמה חוותה אותם. היא התקוממה נגד שליטת האב על בנותיו הרווקות ועל חוסר העצמאות של נשים ודיברה בעד זכותן להגשמה עצמית ולהשכלה גבוהה. ספרה עוררה סערה ודיון בציבור השוודי, בשוודית אף זכה לשם "שיח הרטה". הספר והשיח סביבו נחשב לאחד הגורמים המשפעים שהובילו להחלטת הממשלה בשנת 1858 להעניק לנשים רווקות את הזכות החוקית להיחשב בוגרות מגיל 25 (לנשים נשואות ניתנה זכות זו בחוקה רק ב-1921). הדיון סביב זכותה של האישה להשכלה גבוהה הוביל, כנראה בזכות תרומתה של ברמר, להקמת הסמינר הראשון למורות בשוודיה 1861 (Högre lärarinneseminariet). הספר הווה מעין מניפסט לכוח האישה בשוודיה והשאיל את שמו לעיתון של ארגון הפמיניסטי השוודי, "הרטה" (Hertha).
קשרים אישיים

התפתחות הרוחנית, הפילוסופית והדתית של ברמר הושפעה רבות מקשריה רבת השנים עם פר יוהאן בוקלין (Per Johan Böklin) שניהל את בית הספר בעיר קרישנסטאד (Kristianstad) שבו ברמר למדה בשנת 1831. בוקלין, שמאוחר יותר כיהן ככומר, נשאר החבר הקרוב ביותר והקשר ביניהם התנהל דרך מכתבים בהם דנו השניים בסוגיות של אמונה, ספרות, פילוסופיה, מיסטיקה ורוחניות. מכתביהם יצאו לאור על ידי אלן קלמן וקלרה יוהנסון (Ellen Kleman & Klara Johansson, 1915-1920); בוקלין אף הציע לה נישואים מספר פעמים, אך ברמר סירבה. לאחר שבוקלין נשא אישה אחרת, ברמר צמצמה את קשריה עמו אבל לאחר זמן מה הם שבו להתכתב וחברותם העמיקה שוב. ברמר עצמה אף פעם לא נישאה.
פריטז וון דרדל (Fritz von Dardel), אמן ופוליטיקאי שוודי מתאר בספר זיכרונותיו את פגישתו הראשונה עם ברמר ב-1833: "מבחינה חיצונית היא קטנה ומכוערת, אף מעט מעוותת, אך בעלת קול עדין ונעים והיא אשת שיחה מעניינת. היא אמנם שואלת שאלות מוזרות, לפתע רצתה לדעת אם יש בי אמונה דתית...." הציטוט מרמז על חשש מסוים של הגברים בתקופה זו מרצונה האישה ללמוד, להתפתח ולהשתחרר מתפקידה המסורתית המוכפפת ואף משינוי המציאות הנוחה הקיימת של הגבר.
תיאור נוסף של ברמר כאישה מיוחדת נמצא במכתבו של גונר וונרברג (Gunnar Wennerberg), משורר, מלחין, ואיש אקדמיה שוודי, לחבריו 1849: "תסלחו לי על הרהוריי בעקבות מפגשי עם אישה אחת (ברמר). אישה, גם אם היא צוידה בחכמה רבה ועומק לב יוצאת דופן, תמיד נשארת מכשפה דוחה אם היא מתלבשת כמו פרדריקה היקרה שלנו. אני טוען שיש זכות לדרוש, גם מהמכוער ביותר, שהיא או הוא, ובמיוחד אם זו אישה, שידאג ויתאמץ להופעתו המיטבי, ושלא ישכח אף פעם את כיעורו, הוא בסך הכול יצור האל." בתפיסתו של וונרברג שהחיצוניות של אישה חשובה יותר מאשר שכלה ומעשיה, משקף את רוח התקופה שבה ברמר גדלה ופעלה, מבחינה מגדרית.
פעילות חברתית ופמיניזם

מבחינה פוליטית ברמר נחשבה לליברלית ולסוציאליסטית-נוצרית, שנושאים חברתיים ורווחת המעמד הפועלים היו קרובים לליבה. 1854 היא יסדה, יחד עם כמה מחברותיה, "ארגון הנשים לקידום אסירים" (Fruntimmersällskapet för fångars förbättring) שמטרותיו היו חיזוק ותמיכה נפשית ורוחנית של האסירים דרך לימודי דת. ב-1860, ברמר, בשיתוף פעולה עם יוהנה ברגלינד (Johanna Berglind), יסדה בית ספר לחרשים-אילמים בסטוקהולם, "בית הספר השקט" (Tysta Skolan). בתקופת רפורמת הבחירות בשוודיה (1862) התנהל דיון סוער סביב זכותן של נשים לא נשואות להצביע בבחירות וברמר כתומכת נלהבת ברעיון זה השתתפה בדיונים. מאותו שנה ואילך נשים רווקות בוגרות יכלו להצביע ולהשפיע בבחירות.
הארגון הראשון למען זכויות האישה נוסדה בשוודיה בשנת 1884 על ידי סופי אדלרספארה (Sophie Adlersparre) שהעניקה לו את שמה של ברמר, "ארגון פרדריקה ברמר" (Fredrika Bremer Förbundet).
מסעות

בשנים 1849–1851 ברמר יצאה למסע לארצות הברית בהשפעת ספרו של אלכסיס דה טוקוויל שמתאר את הארץ החדשה והמתקדמת ודן בשאלות של דמוקרטיה, דת, ממשל ורווחת הפרט, נושאים שהעסיקו את ברמר במגרש הביתי שלה בשוודיה. באמריקה התקבלה בזרועות פתוחות על ידי קהל אוהדי ספריה, שבחלקם תורגמו על ידי המשוררת מרי האוויט (Mary Howitt), וזכו להכרה גם שם. היא נפגשה עם נציגי כל שכבות החברה האמריקאית במשך מסעותיה והיא תיארה ביקורים בכלא, שיחות וביקורים אצל האינדיאנים, שיחות עם נשים ואמהות, עם יצאניות ומנהלות ביתי בושת, מפגשים עם בעלי הון וכוח פוליטי ודיונים עם אנשי דת מכל סוגי "הכנסייה החופשית". המפגש עם בעלי עבדים ועם העבדים עצמם הותיר עליה חותם עמוק והיא פיתחה עמדה נרחצת כנגד מוסד העבדות והפכה לפעילה בנושא.
בזמן המסע באמריקה ברמר ערכה הכרות עם סופרים רבים כמו קטרין סדוויק (Catharine Sedgwick), ראלף וולדו אמרסון, הנרי וודסוורת' לונגפלו, וושינגטון אירווין (Washington Irving), ג'יימס ראסל לאוול (James Russell Lowell) ונתניאל הות'ורן. ברמר הייתה האישה הראשונה שנכחה בדיון בקונגרס האמריקאי, הקפיטול, ישובה כצופה במושב הציבורי. לאורך כל המסע היא תיארה את החוויות שלה במכתבים לאחותה וחבריה ולאחר שובה לשוודיה, יצא לאור ספרה "הבית בעולם החדש" (Hemmen i den nya värden, 1854) כסיכום רשמיה מהמסע. היא גם הצטרפה "לתנועת שלום עולמי" באנגליה ופרסמה בעיתון האנגלי הטיימס בשנת 1854, את תוכניתה להשגת שלום עולמי.
המסע הגדול השני של ברמר החול בשנת 1856 ונמשך כחמש שנים והיא יצאה הפעם לכוון המזרח. היא ביקרה בשווייץ, באיטליה, ביוון, בטורקיה ולסיום הגיעה לארץ ישראל, שאז נקראה פלשתינה. במסע התארחה ברמר אצל אנשי מפתח בחברה המקומית וחקרה ולמדה לעומק את התרבות, הדת, המנהגים והפוליטיקה המקומית דרך שיחות ודיונים עם אנשים מכל קשת החברה ומתצפיות רבות. ברומה ביקרה בוותיקן וניהלה שיחה עם האפיפיור דאז בנושא הקרוב לליבה, הדת. ברמר האמינה שניתן לאחד את שלוש הדתות, הנצרות, היהדות והאסלאם לדת אחת משותפת, היא זיהתה את הדומה ביניהן לאחר קריאה מעמיקה את ספרי הקודש של שלושתן. את כל התרשמויותיה תיעדה ביומן ודרך מכתבים לבני משפחתה וחברים, ומתוכם עולה הפתיחות והגישה הישירה וההומנית שאפיינו את ברמר ושאפשרו לה הבנה עמוקה את התרבות שאותה היא חקרה. היא נהגה לשאת איתה לכל מקום כלי כתיבה ודפי ציור ותיעדה דרך כתיבה ורישומים את הנופים ואת האנשים בכל מקום. המרחקים היא עברה בתחבורה הדלה שכלל סוס ועגלה, רכיבה על סוסים ואף על חמורים. היא מתארת גם טיולים של ימים בהליכה רגלית עם כל הציוד על הגב. ספרה "החיים בעולם הישן" (Lifvet i gamla världen) מסכם את המסע ויצא לאור 1861.
לזכרה

ברמר נפטרה ב-1865 לאחר מחלה קצרה, בחדרה באחוזת אורסטה בליל ראש השנה האזרחית. ברמר קבורה בקבר המשפחתי בהאניגה (Haninge). היא השאירה אחריה כתבים שטרם פורסמו ואחותה, שרלוט קווידינג (Charlotte Quiding), התירה את חלקם לפרסום והאחרים הועברו לספרייה הממלכתית.
Bremer County, Iowa, ארצות הברית, קיבל את שמו לזכרה.
Fredrika, Iowa (עיר ב-Bremer County) קיבל את שמה לזכרה.
Fredrika Bremer Intermediate School ,Minneapolis, ארצות הברית על שמה.
American Swedish Historical Museum ,Pennsylvania, ארצות הברית, הקדיש חדר, ה"The Fredrika Bremer Room" לזכרה.
רשימת ספרייה

1829 - "ציורים מתוך חיי היומיום" (Teckningar utur hvardagslifvet)
1834 - "בנות הנשיא" (Presidentens döttrar)
1835 - "נינה" (Nina)
1837 - "השכנים" (Grannarne)
1839 - "הבית" (Hemmet)
1843 - "יומן" (En dagbok)
1849 - "החיים בצפון" (Life i Norden)
1851 - "אנגליה בסתיו 1851" (England om hösten 1851)
1853 - "הבית בעולם החדש" (Hemmen I den nya verlden)
1856 - "הרטה, סיפור על הנפש" (Hertha eller en själs historia: teckningar ur det verkliga livet)
1858 - "אב ובת" (Fader och dotter)
1861 - "החיים בעולם הישן" (Lifvet i gamla världen)
1865 - "עלייה לרגל בארץ הקודש" (Liten pilgrimsresa i det heliga landet: förra afdelningen: öfvesikt af land och folk, Karmel, Nazareth, Cana, Genesareth, Tabor)
לקריאה נוספת

Howitt, Margaret,  Twelve months with Fredrika Bremer in Sweden, London, 1866
Adlersparre, Sophie, Fredrika Bremer : biografisk studie af S. L-D Adlersparre och Sigrid Leijonhufvud, Stockholm, 1896
Wägner, Elin, Fredrika Bremer : minnesteckning (Svenska akademiens minnesteckningar, 0346-6361), Stockholm, 1949
Rooth, Signe Alice, Seeress of the Northland : Fredrika Bremer's American journey : 1849-1851, Philadelphia, Pa., 1955
Anderson, Carl L, Fredrika Bremer's "Spirit of the New World", Brunswick, Maine, 1965
Linnér, Sture, Fredrika Bremer i Grekland, Stockholm, 1965
Hude, Elisabeth, Fredrika Bremer og hendes venskab med H.C. Andersen og andre danske, København, 1972
Death, Sarah Gillian, The female perspective in the novels of Fredrika Bremer and Elin Wägner : a comparative study of some central themes, London, 1985
Pleijel, Agneta, Fredrika Bremer (Swedish portraits, 99-0586240-4) , Stockholm, 1988
Ahlmo-Nilsson, Birgitta, Skrift och passion : Om Fredrika Bremers roman En dagbok. I: Romantikens kvinnor : Studier i det tidiga 1800-talets litteratur, Johanneshov, 1990
Rhoades, Carol Ann Huebscher, Routes of power : woman's journey in the novels of George Eliot and Fredrika Bremer , Ann Arbor, Mich., 1994
Stendahl, Brita K, The education of a self-made woman : Fredrika Bremer 1801-1865, Lewiston, N.Y, 1994
Burman, Carina, Mamsellen och förläggarna : Fredrika Bremers förlagskontakter 1828-1865, Uppsala, 1995
Lofsvold, Laurel Ann, Fredrika Bremer and the writing of America ( Litteratur, teater, film, 0347-7770 ; N.S., 22), Lund, 1999
Burman, Carina, Bremer : en biografi, Stockholm, 2001
Gregersen, Malin,  Fredrika Bremers Jerusalem, Lund, 2002
טורלה, פינלנד, מקום הולדתה של ברמר
ארמון אורסטה, ביתה ומקום עבודתה של ברמר
פרדריקה ברמר בגיל 48
קברה של פרדריקה ברמר
פסל של ברמר מוצב בהומלגורדן (Humlegården), סטוקהולם, 2 ביוני 1927, בידי הפסלת שיגריד פרידמן (Sigrid Fridman)