stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסינות עדר

התיבה העליונה מראה התפרצות בקהילה שבה כמה אנשים נגועים (מוצגים באדום) והשאר בריאים אך לא מחוסנים (מוצגים בכחול); המחלה מתפשטת בחופשיות, ורוב האוכלוסייה נדבקת. התיבה האמצעית מראה אוכלוסייה שבה חלק קטן מחוסנים (מוצגים בצהוב); שאר האוכלוסייה אינה מחוסנת, ורוב מי שלא חוסן נדבק; בתיבה התחתונה, מרבית האוכלוסייה חוסנו; במקרה זה כל מי שחוסן לא נדבק, וגם אלה שלא חוסנו - פחות נדבקים. בשתי הדוגמאות הראשונות, רוב האנשים הלא מחוסנים נדבקים, בעוד שבדוגמה התחתונה רק רבע מן האנשים הלא מחוסנים נדבקים.
גרף המדגים שככל שאחוז המתחסנים גבוה יותר - כך כמות הנדבקים יורדת.
מחלת החצבת בארצות הברית לפני ואחרי החיסון.
חסינות עדר (או אפקט עדר) היא סוג של הגנה עקיפה מפני מחלות זיהומיות, המתרחשת כשאחוז גדול מהאוכלוסייה הופך חסין למחלה - בין משום שחלה והבריא ובין משום שהתחסן - ובכך מספק אמצעי הגנה לאנשים שאינם מחוסנים. באוכלוסייה שבה רוב האנשים התחסנו, יש פחות אנשים חולים, ופחות מקורות להידבק מהם, כך שגם אנשים לא מחוסנים חשופים פחות לגורמי המחלה.
יש אנשים שאינם יכולים להתחסן מסיבות רפואיות: אצל חלקם מערכת החיסון פגומה, וחיסון מסכן אותם (למשל מי שעוברים דיכוי של מערכת החיסון - כמו בכימותרפיה, או אחרי השתלה); יש כאלה שאף על פי שקיבלו את החיסון, עדיין לא יהיו מחוסנים, כי מערכת החיסון שלהם לא ייצרה את הנוגדנים בצורה יעילה מספיק; וישנם מקרים בהם החיסון לא יהיה יעיל, כמו בתינוקות קטנים מדי, או אצל אנשים מבוגרים מאוד. חיסון אינו יכול לעבוד בכל מצב, וכל האנשים במצב כזה חשופים בצורה קשה יותר למחלות זיהומיות, כמו גם לסיבוכים האופייניים להן.
כאשר מספיק פרטים באוכלוסייה מתחסנים, הסיכוי להדבקה יורד עבור אלו שלא חוסנו. במקרים מסוימים - גם אם נדבקים, המחלה קלה יותר, ועם פחות תופעות לוואי. לדוגמה, הירידה במספר המקרים של ילדים מתחת לגיל שנה שנדבקו באבעבועות רוח מאז תחילת החיסונים. במצב שבו מספיק אנשים התחסנו ואין עוד נדבקים חדשים, אזי מחלות יכולות להיעלם מן העולם, כפי שקרה עם אבעבועות שחורות ודבר הבקר. רופאים רואים ב'חסינות העדר' סוג של ערבות הדדית חברתית. אנו מתחסנים כדי להגן על החלשים בחברה, ולא רק על עצמנו.
היסטוריה

במונח "חסינות עדר" החלו להשתמש ב-1923, בקשר למחקר באוכלוסיות עכברים, בהתייחסות לאחוזים שונים של חיסון. ב-1930 חוקר בשם ודריץ (Wedrich) פרסם מחקר שנעשה על התפרצות מגפת החצבת בבולטימור. לפי מסקנותיו, ככל שיהיו יותר ילדים מחוסנים, כך גם הילדים הלא מחוסנים יידבקו פחות במחלה, ובכך ניתן התוקף למושג החדש. ב-1960, על ידי מבצעי חיסון רחבים כנגד החצבת, הצליחו להוריד את אחוז הנדבקים בחצבת בצורה דרמטית, בילדים מחוסנים ולא מחוסנים כאחד. מאז אותם מבצעי חיסון גדולים נמנעו מגפות רבות. בשנות ה-70 של המאה העשרים, עלה בידי החוקרים סמית' (ב-1970) ודיאצ' (ב-1975) לחשב את הסף הנדרש ל'חסינות עדר'; בכל מחלה נדרש אחוז שונה של האוכלוסייה להתחסן כדי לייצר אפקט של 'חסינות עדר', לפי קלות ההדבקה, איכות החיסון ועוד פרמטרים.
תנאים לחסינות עדר

חסינות עדר יכולה להתרחש רק אם מתקיימים התנאים הבאים:
אחוז המתחסנים, או אנשים שכבר חלו במחלה ולא יחלו בה שנית (אחוז הנקרא כיסוי חיסוני), עולה על האחוז הנדרש כדי לייצר חסינות עדר. לכל מחלה נדרש אחוז שונה כדי לייצר חסינות עדר. לדוגמה, על מנת לייצר חסינות עדר נגד חצבת שהיא מחלה מאוד מדבקת, נדרש אחוז מחוסנים של 95%.
המחלה עוברת ישירות בין אדם לאדם, ולא דרך גורם סביבתי (כמו טטנוס).
מתנגדי חיסונים

חסינות עדר תלויה בכך שאחוזים גבוהים מספיק באוכלוסייה יהיו מחוסנים. אנשים שמתנגדים לחיסונים מסיבות שונות, עשויים ליצור כיסי הדבקות, שפוגעים בחסינות העדר ומסכנים את מי שלא יכולים להתחסן, למשל מסיבות רפואיות. בשנת 2018, בישראל התפרצה מגפת חצבת, כאשר קהילות שלא מחסנות את הילדים שלהם תרמו להתפשטות המחלה. על מנת לחסן כמה שיותר אנשים, ישנה פעילות רבה, והסברה, כנגד מתנגדי החיסונים. אתר האינטרנט "מדעת", המופעל על ידי מתנדבים, מנגיש את המידע על החיסונים, ומפריך את הטענות הנפוצות של המתנגדים. כך גם קבוצת הפייסבוק "מדברים על חיסונים". מיזם מחוסגן, הוקם על ידי איתי ברדשבסקי, ד"ר ליאור אונגר וד"ר מאיר עזרא אליה, שם לא ניתן להכניס ילדים לגן, אם הם לא מחוסנים (מלבד כאלה שלא יכולים להתחסן מסיבה רפואית). באופן כזה, הילדים לא נחשפים לילדים לא מחוסנים, ומוגנים בחסינות העדר.
הערות שוליים

↑  האם ניתן להסתתר בעדר?, באתר הידען, ‏2010-04-25
↑  חסינות העדר, באתר מדעת
↑  Libster, Romina, The power of herd immunity (באנגלית), נבדק ב-2019-06-02
↑  Healthcare Triage (2014-08-04), Vaccines and Herd Immunity, נבדק ב-2019-05-30
↑  גאה להיות חלק מהעדר, באתר הבלוג של אדווה לוטן, ‏2013-08-13
↑  החיסון החברתי: הילד מוגן מפוליו - למה לחסן?, באתר ynet, 11 באוגוסט 2013
↑  Fine, P.; Eames, K.; Heymann, D. L. (1 באפריל 2011). ""Herd immunity": A rough guide". Clinical Infectious Diseases. 52 (7): 911–16. doi:10.1093/cid/cir007. PMID 21427399. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  אודות מחלת החצבת - עמותת מדעת, באתר מדעת
↑  Herd immunity (Herd protection) | Vaccine Knowledge, vk.ovg.ox.ac.uk
↑  "עוד זה הולך וזה בא" – גרסת המגפות - החצבת פורחת בגלל מתנגדי החיסונים, באתר הידען, ‏2015-02-05
↑  משרד הבריאות: התפשטות החצבת בישראל - בשיאה, באתר ynet, 6 בנובמבר 2018
↑  אילן לוקאץ', ‏האנשים שנאבקים במתנגדי החיסונים, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2018
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
התפרצות מגפת הדבר ביפו (1922)

| --- | --- |
 במדינות או באזורים:  פלשתינה (א"י) 
 מקרי מוות:  19 
 
התפרצות מגפת הדבר ביפו ביולי 1922 הביאה למותם של 19 בני אדם, רובם יהודים.
התפרצות

שבוע לאחר שהתגלה המקרה הראשון, הופיע מאמר בעיתון "הארץ", שביקש להרגיע ככל האפשר את הציבור. במאמר נכתב שהתגלו תשעה מקרים ואישה אחת נפטרה – אך כנראה שסיבת מותה הייתה "חולשת הלב". בפועל המגפה הייתה משמעותית בהרבה, ושלטונות המנדט הבריטי אחזו באמצעים רבים כדי להדבירה או לפחות לצמצמה. מקור המחלה היה בשכונת מנשייה, שהועברה לידי הרשות המקומית של תל אביב בסוף 1921 ובה התרכזה אוכלוסייה צפופה של יהודים וערבים, שחיו בזוהמה ובתנאי תברואה ירודים.
גם בחיפה התגלה מקרה בודד של דבר כבר ב-2 ביוני 1922. לאחר בדיקה התברר שהחולה, מוריס זילברמן שמו, הגיע מיפו שלושה שבועות קודם. חמישה ימים לפני שהתגלתה אצלו המחלה, הוא קיבל חבילה מיפו ובה בגדיו, וייתכן שהבגדים הכילו פרעושים שהדביקו אותו במחלה.
פעולות השלטונות הבריטיים

בעקבות התפרצות המחלה החלו השלטונות במבצע ציד חולדות ועכברים. אולם מנהל מחלקת הבריאות בארץ ישראל קולונל ג'ורג' ויקהם הרון (Heron) לא הסתפק בכך. ב-25 ביולי הוא דרש ממנהל מחלקת הבריאות ביפו לפעול למען סגירת האשפה בפחי מתכת, כדי שימנעו מזון מהחולדות והעכברים.
ב-15 באוגוסט שלח הרון למזכיר הראשי (התפקיד השני בחשיבותו בממשלת המנדט) וינדהם דידס (Deedes) מזכר סודי אודות המאבק שניהל למען איסוף אשפה והתקנת פחי אשפה סגורים ביפו ובתל אביב. ראוי להבליט את התיאור שנתן לשני אזורים בדרום תל אביב (על אחד מהם הוקם מאוחר יותר שוק הכרמל). באזורים האלו השתכנו פליטים יהודים שעזבו את יפו בעקבות מאורעות תרפ"א ועולים חדשים, וזאת ללא דיור הולם ובזוהמה רבה.
המחלוקת בין הרשות המקומית בתל אביב לבין שלטונות המנדט באזור יפו

ב-7 בנובמבר 1922 שלח, מאיר דיזנגוף, ראש עיריית תל אביב בעת שתל אביב הייתה אז במעמד של TOWNSHIP (מעין מועצה מקומית), תזכיר לסגן המושל ביפו. על התזכיר חתמו גם שלושה רופאים: Pouchovsky, Zlocisty ו־Goldberg. במזכר זה העלו דיזנגוף והרופאים שורה של טענות על הטיפול בהתפרצות הדבר. הם ציינו שעד כה היו יותר מ-60 מקרי מחלה אשר 56 מהם יהודים ו-18 מהם מתו (14 מהם יהודים). טענתם העיקרית הייתה שהמחלה עדיין לא נבלמה, והם הביעו חשש שהיא תתגבר בחורף שזה עתה החל. לדעתם מאמצי הממשלה אינם יעילים מספיק בשכונות היהודיות. השלטונות נותנים לרשות המקומית הוראות אך לא מספקים כלים כפי שניתן לרשויות ביפו, ולא דואגים לתיאום טוב יותר בין תל אביב ליפו.
אף על פי כן גייסה תל אביב צוות גדול בראשות רופא, ורכשה מלכודות ורעל נגד החולדות. בסך הכול הוציאה העירייה 800 לירות מצריות על המאבק – מעבר ליכולתה התקציבית. כותבי התזכיר התלוננו על כך שבבית החולים הממשלתי ביפו, המשמש לבידוד החולים, ממוקם באזור ערבי, אין אף רופא יהודי, ויש רק אחות יהודייה אחת, ושלפיכך פוחדים היהודים להתאשפז בו. הם הביעו חשש שיש יהודים המסתירים תסמינים של המחלה, כדי לא להתאשפז שם באופן המוסיף להתפשטות המחלה.
לפיכך המליצו על הצעדים הבאים: (א) הקמת משרד רפואי מאויש בדוברי עברית בתל אביב שיפעל תחת פיקוח של האחראי לבריאות ביפו. בין השאר תינתן לו הסמכות להעניק רישיונות קבורה כדי למנוע מצב בו גופת מת נשארת בביתו יממה בהיעדר רישיון קבורה מתאים. (ב) הקמת ועדה רפואית מעורבת (בריטים, ערבים ויהודים) לאזור יפו. (ג) סיוע כלכלי מהממשלה. (ד) הקמת בית חולים בתל אביב בהיקף של 10–15 מיטות, אפילו בצריפים זמניים.
ב-16 בנובמבר הגיש הרון נייר עמדה, בו השיב על טענותיהם של דיזנגוף והרופאים. הוא הסביר שבשלב הראשון של התפרצות המחלה, שבו נפגעו 12 יהודים תושבי בית אחד (בשכונת מנשייה), אובחנה המחלה בטעות כטיפוס ורק באיחור היא אובחנה כדבר. לכן בחודש יולי התפשטה המחלה, אולם באוגוסט נבלמה המחלה ונתגלו רק 7 מקרים חדשים.
לדבריו הממשלה נתנה הוראות למאבק בחולדות והרחקת אשפה. עיריית יפו מלאה כראוי את ההוראות אולם הרשות המקומית בתל אביב לא עשתה זאת באופן יעיל. ב-4 בספטמבר נמצאו חולדות נגועות בדבר בשוק של תל אביב והרשות המקומית לא הגיבה לכך בתחילה כראוי – מה שגרם להמשך התפשטות המחלה לבני אדם. רק במהלך ספטמבר ואוקטובר התעוררה הרשות המקומית בתל אביב ושיפרה את פעילותה נגד הדבר, והרון שיבח את פעילותה. אולם הרון התנגד לפיצול סמכויותיה של מחלקת הבריאות ביפו. הוא לא התייחס לבקשה להקים בית חולים נפרד בתל אביב.
הרון צירף לתזכיר שלו נתונים מדויקים על מספר החולים במחלה מיולי עד נובמבר (62 מקרים אשר 55 מהם יהודים) ומספר המתים ממנה (בסך הכול 19 אשר 15 מהם יהודים).
דעיכת המחלה

ב-25 בדצמבר 1922 הורה הרון למנהל מחלקת הבריאות ביפו להפסיק לדווח באופן שוטף על מקרי מחלת הדבר.
ציר זמן

ב-6 ביולי 1922 נודע על מקרה ראשון של מחלת דבר בשכונת מנשייה מצפון ליפו.
עד סוף חודש אוגוסט נדבקו בשכונה זו ובאזורים סמוכים לה 33 בני אדם, 24 מהם יהודים. שמונה מהם נפטרו מהמחלה.
היה זה מקרה ראשון מאז התרחש אירוע בודד של חולה בדבר בעיר העתיקה ביפו ב-11 באוקטובר 1921. לאחר שהתפרצה המחלה התברר שבסמוך לבתיהם של קרבנות המחלה נמצאו חולדות ועכברים מתים.
שבוע לאחר שהתפרצה המחלה דיווח על כך העיתון "הארץ".
למרות מאמצי השלטונות הבריטיים המשיכה המחלה ופגעה בתושבי יפו ותל אביב. עד 3 בנובמבר 1922 נמנו 62 חולים אשר 19 מהם נפטרו מהמחלה.
הערות שוליים

↑  מערכת קוטיקולה, מגפות בהיסטוריה האנושית, באתר קוטיקולה | cuticula, ‏2020-03-30
↑  התפרצות מגיפת הדבר ביפו ב-1922, באתר ארכיון המדינה
↑  Communicable Diseases - Plague, Outbreak of - 7-7-1922 to, Jaffa, www.archives.gov.il
↑  אתר עיתונות יהודית היסטורית
חשלאמה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  גאורגי
 מוצא:  גאורגיה גאורגיה
 מרכיבים עיקריים:  כבש, עגבנייה
 
חשלאמה (בגאורגית: ჰაშლამა; בארמנית: խաշլամա; באנגלית: Khaslama) הוא תבשיל בשר הנפוץ במטבח הגאורגי והארמני.
התבשיל מורכב מבשר כבש, בירה, פלפל, עגבנייה, כוסברה, בזיליקום, מלח ופלפל שחור שאותם מערבבים יחדיו ומבשלים למשך שעה.
נהוג להגיש את הקינוח כארוחת ערב או בפסטיבלים ובאירועים דתיים כשהוא חם.
למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הגאורגית, קיימת גם גרסה ארמנית המבוססת על יין עם בשר חזיר או עוף.
ראו גם

צ'אכאפולי
חאשי
מרק קיבה
הערות שוליים

↑  Erasmusu, Khashlama recipe, Erasmusu (באנגלית)
↑  Боги Великой Армении: кому поклонялись армяне до принятия христианства, Армянский музей Москвы и культуры наций, ‏2021-10-06 (ב־Canadian English)
↑  Խաշլամա, cooks.am խոհարարական կայք - աղցանների, տորթերի, խմորեղենի, օրիգինալ ուտեստներ բաղադրատոմսեր, ‏2016-05-11 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הסרת עודפי עור

הסרת עודפי עור הוא תהליך ניתוחי, המתבצע על ידי רופאים מומחים בכירורגיה פלסטית. את הניתוח עוברים הן נשים והן גברים בהצלחה רבה, כאשר במסגרת הניתוח הרופא מסיר את העור המיותר מגופו של המטופל.
במרבית המקרים לאחר דיאטה קיצונית וירידה דרסטית במשקל, יישארו עודפי עור לאחר הרזיה שנוצרים בעקבות עודפי עור ורקמות שומן שנותרו תלויים ומדולדלים על הגוף ולא התכווצו בהתאמה למשקל הגוף החדש.
עודפי העור המיותרים אינם רק פגיעה במראה האסתטי של הגוף, אלא גם מהווים סבל באופן יום יומי. הסובלים מתופעת עור עודף מעידים על תופעות לוואי כגון: ריח עז וחריף מהגוף, פטרת כרונית, כיבים ופצעים כרוניים והזעת יתר.
היסטוריה

ניתוחי הסרת עור עודף בוצעו במשך מאות שנים, וישנם תיעודים לכך מהתקופה ההודית והפרעונית במאות ה-18 וה-19 על ביצוע ניתוחים אלו. עם סיום מלחמת העולם הראשונה ופציעתם של מאות חיילים, וכך חלק מהפציעות היו חמורות מאוד, המצריכים ניתוחים פלסטיים, על מנת לשחזר את האיברים, שנפגעו על מנת לחזור לחיים תקינים. תחום הכירורגיה הפלסטית כתחום ברפואה, החל רק בשנות ה-60 של המאה ה-20.
מידע על העור האנושי

לעור האנושי יש שלוש שכבות:
השכבה הראשונה, שממנה מורכב העור מכונה אפידרמיס. שכבה הזו מורכבת גם היא מחמש שכבות, והאפידרמיס נחשבת לשכבה הראשונה שהיא גם הדקה ביותר, שכן מתאפיינת בכך שהיא אטומה לנוזלים.
השכבה השנייה, שממנה מורכב העור, נקראת דרמיס. השכבה הזו עבה יותר מהשכבה הראשונה והיא השכבה, אשר מקנה לעור את החוזק שלו.
השכבה השלישית והאחרונה, שממנו מורכב העור, היא שכבת השומן התת-עורי. תפקיד השומן הוא חשוב ביותר למניעת חבלות ליצירת נפח בעור ושמירה על הטמפרטורה של האיברים הפנימיים.
לעור ישנם תפקידים רבים, מכיוון שהוא נמצא על שטח הגדול ביותר בגוף האדם. תפקידים אלו כוללים:
הגנה על הגוף מפני מזיקים כמו אבק.
מלחמה בחיידקים ווירוסים שונים, ומהווה את קו ההגנה הראשון של הגוף.
העור אחראי על ויסות הטמפרטורה בגוף הוא מבצע זאת, על ידי הזעה, ובכך שומר על טמפרטורה תקינה בגוף האדם.
כמו כן העור הוא איבר חישה, ויכול להרגיש חום או קור, לדוגמה העור גם משמש לאיתות חברתי של רגשות האדם במקרה של בושה הסמקה.
יש לעור תכונה מיוחדת, העור מסוגל להימתח ללא הגבלה, כל עוד מופעל עליו לחץ מתון. מצב זה קורה, בעיקר בשעת ההיריון, העור מתמתח בהתאם לגודל הרחם ללא כל בעיה, כמו כן, במצבים של השמנה ניתן לראות, שהעור נמתח בהתאם לעודפי השומן הנוספים בגוף. אולם, לעומת היכולת המדהימה של הגוף להימתח בהתאם לצורך, ההתכווצות למצב הקודם מוגבלת, והיא תלויה במגוון גורמים שונים, המשפיעים על אופן ההתכווצות בחזרה.
בין גורמים אלו ניתן למנות את הגנטיקה לה תפקיד חשוב בעניין הזה, כהי עור נוטים פחות להתקמט כי הם בעלי שכבת דרמיס עבה, כמו כן לגברים יש אפידרמיס עבה יותר מנשים, ולגיל יש השפעה רבה על יכולת התכווצות העור.
עם השנים האפידרמיס הופך להיות דק, וכן תופעה זו גורמת לכך, שייצור המלנין בעור משתבש והופך להיות לא אחיד, וכך נוצרים כתמים על העור. תופעה המכונה על ידי הרפואה כ"פיגמנטציה".
השנים אינן פוסחות גם על השכבה השנייה, וכך הדרמיס מאבד מחוזקו, בגלל סיבי הקולגן שנעלמים במשך השנים, וכן מאבד מתכונתו האלסטין, האחראי על גמישות העור.
החומצה היאלורונית, שהיא חומר נוסף האחראי על גמישות העור נעלמת אף היא, דבר הגורם לכך שיש היעלמות של שומן תת-עורי בלחיים סביב העניים, ברקות, ועוד.
דלדול האפידרמיס ודיקוק השומן התת-עורי תורם להופעת קמטים אופייניים באזור, שבין האף לזוויות הפה, וכן הצוואר מאבד מהשומן התת-עורי, דבר הגורם לו להיות נפול, השומן והעור זולגים למטה, ובבטן מופעים קמטים קטנים שונים, ויש עודפי עור שזולגים החוצה.
עודפי עור לאחר הרזיה משמעותית, הריונות ולידות

ניתן לראות כי הסיבות לעור עודף הן רבות וכך אנשים הסובלים מתופעה זו באופן קיצוני במיוחד, הם אנשים אשר עברו ניתוח קיצור קיבה ונותרו עם עודפי עור לאחר הרזיה וירידה משמעותית במשקל גופם, ונשים שעברו הריונות ולידות.
ניתן למצוא את האזורים הבאים כמועדים לפורענות, מבחינת עודפי עור לאחר הרזיה. לא כל האנשים יסבלו מעור עודף, אך אלו אשר סובלים מדווחים על עודפי שומן בכמות גבוהה במרכז הגוף, בעיקר בדגש לבטן, צידי האגן, ירכיים, וישבן, כמו כן, גם החזה מעורב בכך ויראה כמרוקן וצונח. איברים נוספים הסובלים מעודפי שומן הם: הזרועות, פנים, וצוואר.
עודפי העור גורמים לכך, שישנו עיוות בצורת האיבר, היקף האיבר נותר גדול, וכך הוא מפריע בהתאמת ביגוד, וכן תורם למגבלות פיזיות רבות ושונות. הטיפול בהסרת השומן נעשה, על ידי אבחון של רופא מומחה בלבד.
סוגי ניתוחים

עודפי עור נוצרים במקומות שונים בגוף האדם, ולכן ניתוח להסרת העור העודף יתקיים בניתוחים מסוגים שונים כגון:
הרמת גבות - בניתוח מבוצעת כריתה של העור, על ידי חתך בצורת סירה, הסרת עודפי העור המיותרים ותפירה של החתך בתפרים תת-עוריים.
ניתוח להסרת עודפי עור בפנים ובצוואר - בניתוח זה מבוצע חתך בשיער הרקתי שיורד מקדמת האוזן. נפילות השומן והשרירים מטופלות על ידי תפירה הדוקה של השרירים הנמצאים שם, הסרת עודפי העור וביצוע תפרים כלפי מעלה .
מתיחת זרועות - בניתוח זה מבוצע חתך לאורך החלק האמצעי בזרוע, כאשר הגפיים מונחות לצידי הגוף, לאחר מכן מתבצעת שאיבת שומן והסרת עור עודף.
הרמת חזה - הניתוח נעשה על ידי חתך באזור החזה במקטעים קלים והסרת עודפי העור. במקרה קשים מבוצע חתך עמוק יותר וארוך יותר התפרים מבוצעים בשלוש שכבות.
ניתוח עפעפיים - בעפעפיים קיימים מצבורי שומן שונים, שהם לא רק בעיה אסתטית, אלא גם בעיה רפואית, משום שהם עלולים לחסום את שדה הראייה. על כן, ניתן לעשות מתיחת עפעפיים ולהסיר את רקמות השומן שיוצרות צניחת עפעפיים.
שיטות מקובלות

קיימים מספר שיטות להסרת עודפי העור בניתוח:[דרוש מקור]
שאיבת שומן - אם בעבר ניתוח להסרת עודפי עור היה ארוך ומורכב, כיום ניתן לראות כי לאחר זמן קצר יחסית בין שעה עד ארבע שעות, המטופל זוכה לגוף מעוצב ויפה. בתהליך הזה מדובר בעיקר על הסרת עודפי העור, ולעיתים משלבים עוד ניתוחים בהתאם לצורך. שאיבת שומן מתבצעת בהצלחה במשך מספר עשורים, ואף עם התקדמות הטכנולוגיה השיטה עצמה לא השתנה, וגם עדיין ישנם רופאים רבים המשתמשים בה בזכות הפשטות שבה. יחד עם יתרון זה, עלולים להיות גם חסרונות וסיבוכים כמו: דימום יתר, תוצאה לא רצויה וכדומה. חסרונות אלו גרמו לרופאים לחפש שיטות נוספות, שיגרמו למטופלים שלא לסבול מתופעות לוואי שונות.
ניתוח להשתלת שתלים - במסגרת עיצוב הגוף באמצעות הסרת עודפי העור, ישנם רופאים אשר הנוהגים להשתיל שתלים, וזאת על מנת לגרום לנפח באיבר שבו הם מושתלים.
ניתוח ללא שתלים - אחת הטכנולוגיות החדשניות בניתוחים מסוג כזה, היא שימוש במכשירים שאינם פולשניים, המשגרים אנרגיית אור, באמצעות מתמר המונח על העור. שימוש באנרגיה זו גורם לעיצוב של מולקולת השומן, בדרך קלה ובטוחה יותר. המכשירים הללו מופעלים בניתוח עצמו ומופעלים על רקמת השומן עצמה, לאחר סינון השומן בתמיסה מיוחדת, מופעל המכשיר המשחרר אנרגיית אור. למעשה, האנרגיה גורמת להמסת השומן, בדרך קלה ומהירה, והמנתח מפנה את השומן המיותר.
ניתוח עם מכשיר "וויזר" - המכשירים הטובים ביותר בשימוש היום, לפי בחינה מדוקדקת של כל המכשירים הקיימים, הוא מכשיר שנקרא "וויזר". היתרון של טכנולוגיה זו, לעומת טכנולוגיות אחרות, הוא המסת השומן בדייקנות ללא פגיעה בכלי דם ואיברים אחרים, וכך באמצעות טכנולוגיה זו מתאפשר עיצוב של הגוף, בצורה נעימה ובטוחה. כמו כן, טכנולוגיה זו גם מפחיתה את הסיכונים בניתוחים מסוג זה, וכן בנוסף לכך גורמת לזמן החלמה מהיר יותר.
תפרי שזירה פנימיים - אחת השיטות, המתקדמות ביותר בנושאים של ניתוחי עיצוב גוף, ובוודאי בנושא של ניתוחי הסרת עור עודף, היא שיטת תפרי שזירה פנימיים. תפרים אלו ממוקמים בעומק הרקמה, בניתוחי הרמת חזה, והסרת עור עודף. התפרים הללו גורמים למתיחה של העור בחלוקה נכונה של המתח על פני כל העור, כמו כן הם מצמידים את העור לשכבת שרירי הבטן והגוף, מצמצמים את החלל בשכבת העור התת-עורי, הנוצרת כתוצאה מניתוחים אלו. בתפרים אלו יש יתרונות רבים, שכן הם תורמים להחלמה של המטופלים, בכך שאין יותר צורך בנקזים בניתוח, על מנת לנקז את הנוזלים.
זמן החלמה

הניתוח להסרת עור עודף מתבצע בהרדמה מלאה, לאחר שהמטופל מתעורר מההרדמה, הוא לא יחוש כלום, אבל רק לאחר שתפוג ההרדמה, הוא יתחיל להרגיש אי נוחות וייתכן שגם כאב סביר המופיע לאחר כל ניתוח כירורגי.
סיבוכים והשלכות

ניתוח הסרת עודפי עור הוא ניתוח כירורגי לכל דבר, הכולל סיבוכים והשלכות רפואיות שונות:
שטפי דם ובצקות – לא מדובר על סיבוך, אלא בתהליך מקובל, לאחר כל סוגי הניתוחים הכירורגיים המקובלים. הבצקות ושטפי הדם נעלמים מהגוף עד שבועיים, אך עד אז ניתן להקל על ידי חבישות לחץ, הרטבת המקום במלח אנגלי ועוד.
זיהום – חשוב להבין, שגם כאשר מקפידים על תנאים נאותים בחדר הניתוח עדיין קיימים חיידקים, שיכולים להישאר על עודפי העור, למרות מניעת זיהום. מניעה זו מתבצעת על ידי הקפדה של נטילת אנטיביוטיקה תוך ורידית, וכן נטילת כדורים שלושה ימים לאחר הניתוח. במקרה של זיהום קל פותחים את התפרים, וממשיכים לתת אנטיביוטיקה, אבל במקרה של זיהום קשה יש לנקז את המוגלה ולפתוח את הפצע מחדש.
דימום – לאחר הניתוח עלול להיות דימום מהפצע, וחשוב לשים לב לכך. במקרה של דימום קל יהיה צורך בחבישת לחץ על מקום הפצע, למשך 15 דקות. אך במקרים שבהם הדימום ממשיך לאחר חבישת לחץ, על המטופל לחזור אל חדר הניתוח לצורך טיפול בכלי הדם. הטיפול בכלי הדם נעשה על ידי צריבה או תפירה, ולעיתים יהיה צורך לספק למטופל מנות דם.
סרומה – הסרומה היא נוזל צלול בחלל הניתוחי. הרופאים משתדלים למנוע סיבוך זה, על ידי הקפדה של תפירה מצומצמת בחלל שבין שכבות השריר לשומן, חבישת לחץ, ובמקרים שהנוזל משמעותי מטפלים באמצעות נקזים.
פגיעה תחושתית – כמו בכל ניתוח ישנה פגיעה עצבית תחושתית במקום המנותח, לעיתים קרובות התחושה חוזרת לאחר מספר חודשים, לעומת זאת לעיתים רחוקות ונדירות התחושה אינה חוזרת כלל.
התרחבות צלקתית – סיבוך נוסף שמופיע לעיתים לאחר ניתוחים מסוג כזה, שבהם הצלקת מתרחבת בהתאם למתח העור של המטופל. לסיבוך זה אפשר לבצע תפרים בשכבות, וכן יש חבישות לחץ ופרפרים.
צלקת – לעיתים נוצרת צלקת מורמת אדומה, רחבה, וכואבת, והטיפול בצלקת מבוצע בהתאם להתרחבותה. אך ישנם מקרים קיצוניים שבהם יהיה צורך בהזרקות חומרים לצלקת וכריתת הצלקת.
נמקים בעור – נמקים בעור עלולים להופיע אצל מעשנים כבדים, ולכן חל איסור מוחלט לבצע ניתוחי עודפי עור במעשנים כבדים. במקרה שיש נמק כזה הטיפול הוא בכריתת העור המת או במקרים קיצוניים שהנמק גדול יותר מבוצעת חבישת ואקום, המצמצמת את גודלו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כימראים

| כימראים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
תת־מחלקה:: כסויי זימים
סדרה:: כימראים
משפחות
 Callorhinchidae  Chimaeridae  Rhinochimaeridae
שם מדעי
 Chimaeriformes
סרטון על כימרה.
כימראים (שם מדעי: Chimaeriformes) היא סדרה של דגי סחוס עתיקים החיים בעומק הים והם בין הדגים הפרימיטיביים ביותר החיים היום. הם מכונים גם כרישי רפאים, אם כי אינם כרישים אלא שייכים לתת מחלקה אחרת. הכימראים שייכים לתת המחלקה כסויי זימים והם בעלי פתח זימים אחד בכל צד של הראש (אופייני בדרך כלל לדגי גרם), בעוד שכרישים שייכים לתת המחלקה מחורצי זימים (והם לרוב בעלי חמישה חריצי זימים זוגיים).
בעבר היו קבוצות רבות ושונות שלהם, אולם הם נכחדו במשך הזמן והיום רוב המינים החיים הם קטנים, נדירים ונמצאים בעיקר במים עמוקים, מחפשים אחרי טרף קטן או אחרי נבלות של חיות ימיות. ישנם כמה מינים שמגיעים לעומקים של עד 2,600 מטר.
מאפיינים

לכימראים ראש מוארך ובו עיניים ענקיות שזוהרות בחושך ומותאמות לתנאי אפלה, חוטם מחודד שמהווה איבר חישה וסנפירים רכים וחיוורים כמעט לגמרי. הזנב תופס את רוב האורך ואורכם יכול להגיע עד 150 ס"מ. בניגוד לכרישים ולתריסניות, שיניהם אינם חדות אלא הם בעלי טוחנות עבות ושטוחות ובמינים רבים הפה הוא דמוי מקור.
כמו הכרישים הם מטילים קבוצת ביצים בתוך תטולה דמוית כישור.
מיון

ישנן שלוש משפחות כימרות:
משפחה כימרות שטוחות חוטם (Callorhinchidae)
סוג יחיד כימרה שטוחת חוטם (Callorhinchus)
משפחה כימרות קצרות חוטם (Chimaeridae)
סוג Chimaera
סוג Hydrolagus
משפחה כימרות ארוכות חוטם (Rhinochimaeridae)
סוג Harriotta
סוג Neoharriotta
סוג Rhinochimaera
אקרומגליה

| --- | --- |

פני חולה באקרומגליה בה ניכרות עצמות הלחיים, בליטה של המצח, הגדלה של הלסת ותווי פנים בולטים.
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 טיפול:  אוקטראוטיד  pegvisomant  bromocriptine 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/925446 
 DiseasesDB:  114
 MeSH:  D000172
 MedlinePlus:  000321
 OMIM:  102200
 סיווגים
 ICD-10:  E22.0
 ICD-11:  5A60.0 
 
אקרומגליה (Acromegaly, בעברית: גידלון) היא מחלה נדירה אשר מוגדרת כגדילה גרמית מוגזמת עם נפיחות של הרקמות הרכות. מקור המילה הוא ביוונית, ἄκρον – גפיים, μέγας – גדול. המחלה גורמת לכך שעצמות כפות הידיים, כפות הרגליים והגולגולת ממשיכות לגדול באופן לא פרופורציונלי. במחלה זו בלוטת יותרת המוח מפרישה כמויות גדולות מאוד של הורמון גדילה, סומטוטרופין, לרוב עקב גידול.
הגיל הממוצע להופעת המחלה הוא 32. סיכוי התמותה אצל חולים הוא פי 2 מאנשים בריאים, משום שהלב גם גדל ומפתח מחלות בשכבת שריר הלב כמו מיוקרדיטיס. בשל התפתחותה האיטית של המחלה, קיים קושי באבחונה ולרוב האבחון מתרחש שנים לאחר התפרצותה. אחת הבדיקות לאבחון המחלה היא העמסת סוכר: מתן 75 גרם סוכרוז אמור להוריד את רמת ה-GH (הורמון הגדילה) לאפס. באדם חולה רמת ה-GH תישאר ללא שינוי. באדם בריא דופמין מעלה את רמת ה-GH, ולעומת זאת באדם חולה הגידול מגיב לדופאמין אחרת ומוריד את רמת ה-GH.
ניתן לטפל בגידול בהקרנה או להסירו בניתוח. כמו כן, ניתן להפריע לפעילות GH על ידי מתן פפטידים שיתחרו על קישורו לקולטן.
המחלה יכולה להיות גנטית אך לרוב היא נגרמת עקב גידול בבלוטת יותרת המוח באופן ספציפי גידול מסוג אדנומה אשר לרוב מתרחש בתאים שנקראים סומאטוטרופס (Somatotrophs). גידול זה מגביר את הפרשת הורמון הגדילה, אשר מגרה הפרשת IGF-1, הגורם העיקרי בהופעתם של סימני המחלה.
אותה תופעה של הפרשה מוגברת של הורמון גדילה, מתבטאת אצל מבוגרים כאקרומגליה ואצל ילדים כקומה גבוהה. כאשר יש הפרשה מוגברת של הורמון הגדילה אצל ילדים, היא מתחילה לפני "סגירת לוחות האיפיזה" בתהליך התפתחות העצמות. בעבר נודעה התופעה אצל ילדים כ'ענקיוּת', אך היום מתרכזים בזמן האבחנה בהיבט הפיזיולוגי – שיבוש בהורמון הגדילה, ונמנעים משימוש בשמות כמו "ענקיות" (או להפך, "גמדות"). כאשר ילד מגיע עם קומה גבוהה (באנגלית: Tall stature), יעשו אבחנה מבדלת, ויבדקו מה הסיבה לכך – האם זה אכן קורה בשל שיבוש בהורמון גדילה, או מסיבות אחרות, כמו הורים גבוהים, סינדרומים אחרים או מחלות מולדות אחרות.
אפידמיולוגיה והתפתחות

מבחינה אפידמיולוגית, המחלה נחשבת לנדירה, בשכיחות של 40–70 חולים לכל מיליון איש. בישראל כל שנה מתגלים כ-6 חולים חדשים. שכיחות המחלה שווה בין נשים וגברים.
המחלה מאופיינת בהתפתחות אטית, עקב כך הגילוי נעשה בגילאים של 30–50.
היסטוריה

תיעוד רפואי ראשון של תופעת הגידלון נעשה על ידי הפיזיקאי הצרפתי פייר מארי (Pierre Marie) בשנת 1886, אשר תיאר שני חולים עם תסמונת לא מולדת של הגדלת עצמות מוגזמת והעניק את השם אקרומגליה לתופעה זו.