stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר הברית השלם
אסמכתא ומקור בספרי השו"ת ובספרות התורנית > "ספר הברית השלם" במחקרים ופרסומים

"ספר הברית השלם" היה בשנים האחרונות מושא למחקרים של היסטוריונים וחוקרי ספרות, שימש כאסמכתא בדיון משפטי, וזכה להתייחסות בדרשות של רבנים. לדוגמה, פרופסור דב סדן, חוקר הלשון וספרות היידיש וחתן פרס ישראל לחכמת ישראל, פרסם בשנת תשל"ד מאמר ביידיש שכותרתו "ספר הברית" בכתב העת "ירושלימער אלמאנאך". במאמרו זה, הנפתח בפתגם: "הכל תלוי במזל אפילו ספר תורה שבהיכל", הוא דן בפער בין כוונתו של המחבר בכתיבת הספר לבין תפיסת הספר בעיני קוראיו, ובלשונו: "ווי ער עס געווען, און וואַס ער איז געוואַרן".
הספר ומחברו גם מוזכרים על ידי ההיסטוריון הישראלי פרופ' מרדכי זלקין מאוניברסיטת בן-גוריון במאמרו האקדמי: "החשיבה המדעית והתפשטותה בחברה היהודית במזרח אירופה במאה התשע-עשרה". תפישת עולמו ודעתו של הרב הורביץ שמחובתו של היהודי ללמד את בנו אומנות ולשלב בחייו תורה ועבודה, כפי שמודגש בספרו, שימשה את ד"ר מיכאל ויגודה כאחד האסמכתאות במסמך שהכין לדיון בעניין זה בבג"ץ שכותרתו "על היחס ללימודים כלליים במקורות היהודיים".
הערות שוליים

↑  הרב מאיר מאזוז, בית נאמן, עלון 61
↑  בספרייה הלאומית בירושלים נמצא כתב יד של ספר "חיי העולם הבא" שחיבר הרב והמקובל ר' אברהם אבולעפיה (הרואה) ובו פירושים, לוחות וצירופים לשם המפורש עם פירוש לחיבור. בכותרת החיבור נכתב שהוא מר' פז"א (פנחס זה אליהו הורביץ), ומגילת סתרים מהנ"ל, וכן פירוש מאמר מ"הזוהר" פרשת תצוה.
↑  הרב מאיר וונדר, "אנציקלופדיה לחכמי גליציה", חלק שני עמ' 319, דפוס הד, ירושלים, ה'תשמ"ב.
↑  הוא מזכירו גם בספרו "בן איש חי". כגון: שנה א, תחילת פרשת שמות
↑  ספר "החוט המשולש" הנקרא גם "עץ עבות", דף כ"ב עמוד א', הודפס במונקאטש בשנת ה'תרנ"ג.
↑  ספר "החוט המשולש" הנקרא גם "עץ עבות", דף כ"ב עמוד ב', הודפס במונקאטש בשנת ה'תרנ"ג. ראו עוד - בשו"ת חת"ס, קובץ תשובות, מילואים סי' כ"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579169505171  VIAF: 178136097   WorldCat (עם VIAF): 178136097
חיות רעות

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  פשע אמיתי, דוקומנטרי
 בימוי:  Eric Goode, Rebecca Chaiklin 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  13 
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  41–48 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  20 במרץ 2020 – 12 באפריל 2020 
 קישורים חיצוניים
 https://www.netflix.com/title/81115994?s=a&trkid=13747225&t=cp
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חיות רעות (באנגלית: Tiger King: Murder, Mayhem and Madness) היא סדרה דוקומנטרית אמריקאית של נטפליקס שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-20 במרץ 2020.
תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר פארק החיות האקזוטי של ווינווד רבתי (אנ') שבעיר ווינווד שבאוקלהומה המנוהל על ידי ג'וזף שרייבווגל (אנ'), הידוע גם בשם ג'וזף מלדונאדו-פסג' ובכינוי "ג'ו אקזוטיק".
מלדונאדו-פסג' רכש חוות סוסים בגודל 16 אקר והפך אותה לגן חיות עבור חתוליים גדולים. בגן החיות היו כ-50 מינים וכ-200 חתולים גדולים.
בפברואר 2016 הוא ניסה למצוא רוצח שכיר כדי לחסל את קרול בסקין, המנכ"לית של עמותת "Big Cat Rescue" (אנ'), שניצחה בתביעה גדולה נגדו בשנת 2013. בספטמבר 2018 הוגש נגדו כתב אישום, וב-2 באפריל 2019 הוא הורשע בשתי עבירות ניסיון רצח, שמונה הפרות של חוק לייסי (אנ') ו-9 הפרות של חוק המינים בסכנת הכחדה (אנ').
ב-23 בינואר 2020, ג'וזף מלדונאדו-פסג' נידון ל-22 שנות מאסר. הוא הורשע בניסיון להרוג את קרול בסקין בפלורידה, ובהריגת חמישה נמרים. בשנת 2021 נערך משפט חוזר בו הוחלט שהעונש על עבירת ניסיון הרצח היה חמור מדי ובשל כך בשנת 2022 הוקל עונשו בשנה ונקבע על 21 שנים.
ביקורת

חלק מהמשתתפים בסדרה, קרול בסקין ודוק אנטל, הודיעו כי הם מאוכזבים מהצורה בה דמויותיהם הוצגו.
על פי מדד נילסן, בסדרה צפו למעלה מ-34 מיליון אנשים בעשרת הימים הראשונים לאחר שחרורה.
ב-12 באפריל 2020 יצא פרק ספיישל נוסף על שבעת פרקי הסדרה, ובו מראיין ג'ואל מקהייל חלק מכוכבי הסדרה.
הערות שוליים

↑  Miller, Julie (19 במרץ 2020). "Netflix's Wild Tiger King Is Your Next True Crime TV Obsession". Vanity Fair. נבדק ב-19 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kaplan, Michael. "Everything you need to know about Netflix's new Joe Exotic doc, 'Tiger King'". No. 19 March 2020. NYP HOLDINGS, INC. New York Post. נבדק ב-20 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Garcia, Sandra E. (2020-01-22). "Former Zookeeper Sentenced to 22 Years in Murder-for-Hire Plot". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-02-27.
↑  "Joe Exotic Built a Wild Animal Kingdom. He Was the Most Dangerous Predator of Them All".
↑  Clay, Nolan (3 באפריל 2019). "Joe Exotic found guilty in murder-for-hire case". The Oklahoman. נבדק ב-10 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Clay, Nolan; Wallace, Josh (7 בספטמבר 2018). "Joe Exotic, former Oklahoma gubernatorial candidate, indicted, accused in murder-for-hire plot". The Oklahoman. נבדק ב-10 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'Joe Exotic' sentenced to 22 years in federal prison on murder-for-hire, wildlife charges". ABC Koco News 5. 22 בינואר 2020. נבדק ב-23 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ellie Bate, Carole Baskin From Netflix's "Tiger King" Said The Documentary's Portrayal Of Her Story Was "Disappointing", BuzzFeed (באנגלית)
↑  Ellie Bate, Doc Antle From "Tiger King" Isn't Happy With How The Documentary Portrayed His Park, BuzzFeed (באנגלית)
↑  Ellie Bate, Joe Exotic Is Apparently "Thrilled" By The Reaction To Netflix's "Tiger King", BuzzFeed (באנגלית)
↑  Spangler, Todd (7 באפריל 2020). "'Tiger King' Nabbed Over 34 Million U.S. Viewers in First 10 Days, Nielsen Says (EXCLUSIVE)". Variety (באנגלית). נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
פטריארך מוסקבה ורוס כולה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  קיריל הראשון
 תאריך כניסה לתפקיד:  1 בפברואר 2009
 דרכי מינוי:  על ידי מועצת בישופים
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 מעון:  מנזר דנילוב 
 מושב המשרה:  מנזר דנילוב
 ייסוד המשרה:  26 בינואר 1589 (יוליאני) 
 mospat.ru
 
פטריארך מוסקבה ורוס כולה (רשמית: "הפטריארך הקדוש של מוסקבה ורוס כולה"; בסלבית כנסייתית עתיקה: Свѧтѣ́йшїй патрїа́рхъ моско́вскїй и҆ всеѧ̀ рꙋсѝ) היא תוארו של הפרימוס של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית. בשנים שונות נעשה שימוש בווריאציות שונות של תואר התפקיד כמו: "הפטריארך של מוסקבה ורוס כולה", "הפטריארך של מוסקבה ורוסיה כולה", "הפטריארך של מוסקבה וכל רוסיה הגדולה, הקטנה והלבנה", ועוד הצורה המודרנית, "הפטריארך של מוסקבה ורוס כולה", שימשה היסטוריונים עתיקים ומודרניים על מנת לתאר את כלל נושאי התואר אך התואר הפך לרשמי רק מאז המטרופוליטן סרגיוס (סטארוגורודסקי) בשנת 1943.
הפטריארך הוא הבישוף השליט של כנסיית מוסקבה, החולשת על העיר מוסקבה. הפטריארך של מוסקבה ורוס כולה, פועל בהתאם לחוקי הכנסייה הרוסית האורתודוקסית ואחראי לניהול ענייני הכנסייה האורתודוקסית ברוסיה.
הפטריארכיה הוקמה במוסקבה בשנת 1589 כשאיוב הפך לפטריארך הראשון. היא בוטלה בשנת 1721 על ידי פיוטר הגדול (שייסד במקומה את הסינוד הקדוש) ושוחזרה ב-1917.
רשימת ראשי הכנסייה

איוב (יוהאן) (23 בינואר 1589 - יוני 1605)
איגנטיוס (24 ביוני 1605 - 18 במאי 1606)
הפטריארך הרמוגן (3 ביוני 1606 - 17 בפברואר 1612)
פילארט (פיודור ניקיטיץ' רומנוב) - (24 ביוני 1619 - 1 באוקטובר 1633)
יוהאסף הראשון (6 בפברואר 1634 - 28 בנובמבר 1640)
יוסף (27 במאי 1642 - 15 באפריל 1652)
ניקון (25 ביולי 1652 - 12 בדצמבר 1666)
יוהאסף השני (10 בפברואר 1667 - 17 בפברואר 1672)
פיטירים (7 ביולי 1672 - 13 באפריל 1673)
יואכים (26 ביולי 1674 - 17 במרץ 1690)
אדריאן (24 באוגוסט 1690 - 16 באוקטובר 1700)
עם עליית פיוטר הגדול לשלטון הוא ביטל את הכנסייה האורתודוקסית הראשונה ובמקומה הקים את הסינוד הקדוש כגוף ממלכתי האחראי על שירותי הכנסייה. הכנסייה האורתודוקסית חודשה באוגוסט 1917, על ידי המועצה המקומית של הכנסייה.
טיכון (1917 - 7 באפריל 1925)
סרגיי הראשון (8 בספטמבר 1943 - 15 במאי 1944)
אלכסיי הראשון (4 בפברואר 1945 - 17 באפריל 1970)
פימן הראשון (2 ביוני 1971 - 3 במאי 1990)
אלכסיי השני (10 ביוני 1990 - 5 בדצמבר 2008)
קיריל הראשון (מ-1 בפברואר 2009)
הערות שוליים

↑  Страхова О.Б. Официальная титулатура русских патриархов в изданиях Московского Печатного двора (1589–1700 гг.) // Palaeoslavica. (Cambridge), 2007. [Vol.] XV/2. С. 117–206
↑  Владислав Цыпин (רו'). История Русской Церкви 1917—1997. Гл. VII.
↑  Устав Русской Православной Церкви // IV. Патриарх Московский и всея Руси.
| הכנסייה האורתודוקסית הרוסית    Русская православная церковь |
| --- | --- | --- |
| אישים | ולדימיר הראשון, נסיך קייב • פטריארך • קיריל הראשון • אנדראס הקדוש • קירילוס ומתודיוס • ניקון • אלכסיי השני |  |
| מבנים | קתדרלת העלייה לשמים • כנסיית וסילי הקדוש • לאוורת השילוש-סרגייב • קתדרלת ישו המושיע • מנזר דנילוב |  |
הסכם ואי

| --- | --- |

מימין: בנימין נתניהו, ביל קלינטון ויאסר ערפאת חותמים על ההסכם בבית הלבן
 נושא:  הסכם שלום
 מטרה:  מימוש הסכמי אוסלו
 חותמים:  בנימין נתניהו ויאסר ערפאת
 מתווכים:  ביל קלינטון
 מקום חתימה:  הבית הלבן
 תאריך יצירה:  23 באוקטובר 1998 
 תאריך אשרור:  21 בדצמבר 1998
 תאריך כניסה לתוקף:  2 בנובמבר 1998 
 
מזכירת המדינה מדליין אולברייט, בנימין נתניהו ויאסר ערפאת בשיחות לקראת הסכם ואי
קציני צה"ל בכירים בודקים יחד עם קצינים בכירים של הרשות הפלסטינית את מפות נסיגת צה"ל באזור ג'נין, בעת ביצוע הפעימה השנייה, לאחר הסכמי ואי בארצות הברית, בין ישראל לפלסטינים.
מזכר נהר ואי או הסכם ואי (Wye River Memorandum) הוא מזכר שנחתם בין ישראל לאש"ף, שנועד לפרט צעדים למימוש הסכמי אוסלו ולקבוע לוח זמנים מדויק לביצוע הצעדים הנדרשים בהסכמים, תוך שמירה על הדדיות. ההסכם נחתם ב-23 באוקטובר 1998, בטקס רשמי בבית הלבן, על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, יושב ראש הוועד הפועל של אש"ף יאסר ערפאת, ובתיווכו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. בטקס נכח גם חוסיין מלך ירדן. ההסכם הושג לאחר משא ומתן אינטנסיבי שנערך במשך 10 ימים במרכז הכנסים המבודד Wye River של מכון אספן שבמרילנד, ארצות הברית, ובמעורבותו המלאה של הממשל האמריקאי, כולל השתתפותו האישית של הנשיא קלינטון ומעורבותם של דיפלומטים נוספים שנשלחו על ידי המלך חוסיין.
ההסכם קבע לוח זמנים והיקף של הנסיגות בהם ישראל מחויבת, ובמקביל הניח לוח זמנים לצעדים ביטחוניים של הפלסטינים באיסוף נשק בלתי חוקי, לחימה בטרור ומניעת הסתה. ההסכם היה תוספת להסכמי אוסלו הקודמים ולא בא במקומם. מימוש ההסכם נתקל בקשיים משני הצדדים, והוא לא כובד במלואו.
אף שממשלת נתניהו נפלה לבסוף על סוגיית תקציב המדינה, חתימת הסכם ואי על ידי בנימין נתניהו האיצה את תהליך נפילתה, לאחר ששני חברי הכנסת של מפלגת מולדת ושני חברי כנסת מהליכוד, זאב בנימין בגין ומיכאל קליינר, מימשו את איומם והביעו תמיכה בהפלת הממשלה.
רקע

הסכם ואי הוגדר כהסכם למימוש הסכם אוסלו ב' מאוקטובר 1995 והסכם חברון מינואר 1997. על פי הסכמים אלו, על ישראל היה לסגת משטחים ביהודה ושומרון בשלושה שלבים שנקראו "שלוש פעימות". הפעימה השנייה הייתה אמורה להתבצע ביולי-אוגוסט 1998, אך לא התבצעה עד מועד חתימת הסכם ואי, בגלל טענות ממשלת ישראל שהפלסטינים לא עמדו בהתחייבויותיהם בהסכמים הקודמים. ישראל דרשה שהפלסטינים ימלאו את התחייבויותיהם בהסכמי אוסלו, לפני שהיא תבצע נסיגות נוספות. הפלסטינים מצדם סירבו לבצע פעולות נוספות למימוש התחייבויותיהם לפני שישראל תבצע את התחייבויותיה.
תוכן ההסכם

נסיגות – על פי ההסכם, הפעימות הראשונה והשנייה מתוך שלוש הפעימות שעל ישראל לבצע על פי הסכמי אוסלו יכללו העברת 13% משטחי יהודה ושומרון ממעמד של שטח C בשליטה ישראלית מלאה לידי הפלסטינים, 1% לשטחי A ו-12% לשטחי B, אשר מתוכם 3% יהוו שמורת טבע אשר לא תתבצע בהם בנייה חדשה. בנוסף, ישראל תעביר 14.2% משטח B לשטח A. לגבי הפעימה השלישית נקבע שתוקם ועדה שתדון בנושא.
מאבק בטרור – הפלסטינים הסכימו לנקוט את כל האמצעים הנדרשים למנוע טרור ופשע כנגד ישראלים ורכושם. על פי ההסכם, הפלסטינים יכריזו בפומבי על מדיניות של אפס סובלנות כלפי טרור, ויציגו בפני האמריקאים תוכנית ללחימה בטרור אשר תיושם מיידית. תתקיים פגישה דו-שבועית של ועדת מעקב שתבחן את פעולות הפלסטינים ללחימה בטרור, ארגוניו ומימונו. הפלסטינים יוציאו אל מחוץ לחוק ארגונים המפעילים טרור ויעצרו חשודים במעורבות בטרור. כמו כן, הפלסטינים ידאגו לאיסוף הנשק הבלתי חוקי ולמאבק פלילי נגד סוחרי נשק בלתי חוקי והמחזיקים בו. הוסכם גם על שיתוף פעולה ביטחוני מלא בין הצדדים. פעולות המשטרה הפלסטינית יוגבלו על ידי חוקי הגנה על זכויות אדם.
מניעת הסתה – שני הצדדים הסכימו למנוע הסתה זה כנגד זה. על פי ההסכם, תוקם ועדה ישראלית-פלסטינית-אמריקאית שתעקוב אחרי ההסתה ותציע דרכים למניעתה. הצדדים ימנו מומחים שיעסקו במאבק רצוף בהסתה.
הפלסטינים יעבירו לידי ישראל רשימה של השוטרים הפלסטינים תוך שישה שבועות מכניסת ההסכם לתוקף. ארצות הברית הביעה נכונות לסייע להם. כמו כן, הוגדרה מסגרת לטיפול בבקשות להסגרה של חשודים.
המועצה הלאומית הפלסטינית תאשרר את מכתבו של יאסר ערפאת מ-22 בינואר 1998 בדבר ביטול סעיפי האמנה הלאומית הפלסטינית הסותרים את הסכמי אוסלו, תוך 2–6 שבועות מכניסת ההסכם לתוקף.
הוסכם לדאוג לפיתוח כלכלי ביהודה, שומרון וחבל עזה, ולהפעיל את ועדות השיתוף הפעולה עליהן הוסכם בהסכמי אוסלו. הוסכם על הקמת אזור תעשייה בעזה והקמת נמל תעופה בינלאומי עוד בשלב הביניים של הסכמי אוסלו. השיחות על המעבר הבטוח יחודשו ויעשה מאמץ לסיימן, לגבי הנתיב הדרומי, תוך שבוע מכניסת ההסכם לתוקף. ייעשה מאמץ להגיע להסכם על הפעלת נמל בעזה תוך 60 יום.
ייעשו מאמצים להאיץ שיתוף פעולה חוקי. הפלסטינים יעבירו לידי ישראל עותקים של חוקיהם.
תוקם ועדה שתדון בנושאי מסי קנייה ישראליים, שיתוף פעולה במניעת גנבות כלי רכב, טיפול בחובות של פלסטינים לישראלים וההשפעה של התקנים הישראלים על המסחר הפלסטיני, ותתן המלצותיה תוך שישה שבועות.
ישראל והפלסטינים יפנו ביחד אל המדינות התורמות להשגת כסף לפיתוח ביהודה ושומרון וברצועת עזה.
יוחל מיידית בדיונים על הסכם הקבע באופן מואץ במטרה להשיג הסכם עד 4 במאי 1999. אף צד לא יפעל באופן חד צדדי בצורה שתשנה את המעמד של יהודה, שומרון וחבל עזה.
נקבעו שלושה שלבים ליישום ההסכמים, ובכל אחד מהם השתתפו שני הצדדים:
השבוע השני מכניסת ההסכם לתוקף – הפלסטינים יחלו באיסוף הנשק הבלתי חוקי, יוצא צו האוסר הסתה וישראל תעביר 2% מהשטח מ-C ל-B ו-7.1% מהשטח מ-B ל-A.
השבוע השישי מכניסת ההסכם לתוקף – המועצה הפלסטינית תאשר את מכתב ערפאת לגבי האמנה הפלסטינית, תדווח על פעולות הפלסטינים למניעת הסתה ואיסוף נשק בלתי חוקי, וישראל תעביר 5% מהשטח מ-C ל-B.
השבוע השנים-עשר מכניסת ההסכם לתוקף – הפלסטינים ידווחו על פעולותיהם למניעת הסתה ואיסוף נשק בלתי חוקי וייתנו דו"ח על מצבת השוטרים הפלסטינים, וישראל תעביר 5% מהשטח מ-C ל-B, 1% מהשטח מ-C ל-A, ו-7.1% מהשטח מ-B ל-A.
תהליך המשא ומתן

ארצות הברית הזמינה משלחות ישראליות ופלסטיניות לוואי פלנטיישן למשא ומתן אינטנסיבי במתכונת דומה לזו שהתקיימה בקמפ דייוויד. המקום בודד מהתקשורת ומגורמים פוליטיים ישראלים ופלסטינים והאמריקאים הפעילו לחץ כבד על הצדדים להגיע להסכם. האמריקאים יצרו מגע ישיר וחברי עד כמה שניתן בין הצדדים. לשם כך הם השתמשו באמצעים מגוונים כגון איפול תקשורתי, ארוחות משותפות במרפסת, טיולים ביער ולאורך הנהר של נציגי שתי המשלחות, במטרה להגביר את האמון ביניהם. דובר משרד החוץ האמריקאי הצהיר בתקשורת כי ארצות הברית מנסה בכל כוחה ליצור את הרקע שיאפשר את מלוא הסיכויים לאווירה קונסטרוקטיבית ופרגמטית כדי שהרקע יהיה בלתי פורמלי.
על השיחות בוואי הוטל איפול תקשורתי מלא. הנשיא ביל קלינטון ציין כי הצדדים הוזמנו לוואי פלנטיישן במתכונת של משא ומתן מסוג דיפלומטיה בדלתיים סגורות במטרה לשמור על האנרגיות שלהם במשא ומתן ולתעל אותם בשיחות עצמן ולא בשיחות עם אמצעי התקשורת. בתדרוך שקיים קלינטון עם העיתונאים הכריז "אנחנו רוצים למקד את האנרגיה בשיחות, ולכן החלטנו להגביל את מגעינו עם התקשורת באמצעות דוברים בלבד". ולאחר מכן העיתונאים ואנשי המדיה הופנו אל מחוץ לאתר המשא ומתן. ג'יימס רובין, ציין גם הוא כי "אנו לא מתכוונים לומר לכם על מה הם מדברים שם, ואני מקווה שהישראלים והפלסטינים לא יענו להודעות שאתם משאירים להם".
במסגרת הימים האחרונים של הוועידה, אי-הסכמות כמעט הכשילו את ההסכם. ראש הממשלה בנימין נתניהו ביקש מהנשיא ביל קלינטון כי יעניק חנינה למרגל הישראלי ג'ונתן פולארד, שעבד כקצין במודיעין חיל הים האמריקאי ונתפס ב-1985 באשמת העברת מידע מסווג לישראל. בקשה זו לא מומשה בסופו של דבר, כאשר קלינטון טען כי התחייב רק "לבחון" את נושא שחרורו של פולארד. דווח מאוחר יותר כי ראש ה-CIA, ג'ורג' טנט, איים להתפטר אם פולארד ישוחרר. דניס רוס, השליח האמריקני למזרח התיכון, כותב בספרו כי בוועידת ואי שאל אותו הנשיא קלינטון האם שחרורו של פולארד הוא דבר חשוב לישראל. רוס השיב בחיוב, "כי הוא נחשב חייל ובישראל מקובל כי אין מפקירים חיילים בשדה הקרב", אך יעץ לנשיא לא לשחררו כדי לשמרו כקלף ללחץ על ישראל בעתיד.
לאחר עליות ומורדות במשא ומתן, נחתם ההסכם ב-23 באוקטובר 1998 על ידי יאסר ערפאת וראש הממשלה בנימין נתניהו. הנשיא ביל קלינטון חתם על ההסכם כעד. ההסכם נכנס לתוקפו בתוך 10 ימים מרגע החתימה, מ-2 בנובמבר 1998.
במסגרת השיחות הכלכליות, שהתנהלו בשולי השיחות הביטחוניות-מדיניות בוואי פלנטיישן, גם הוסכם על הקמת ועדה אסטרטגית ישראלית-פלסטינית, במטרה לקדם את היחסים הכלכליים.
מימוש ההסכם

ישראל ביצעה את הנסיגה הראשונה מתוך שלוש שנקבעו על ידי הסכמי ואי בזמן שנקבע, אך סירבה להמשיך בנסיגות בטענה שהפלסטינים לא מלאו את חלקם בהסכם. בהחלטת הממשלה ב-12 בדצמבר 1998 נקבע שישראל לא תבצע נסיגות נוספות בלי שהפלסטינים יפסיקו את האלימות וההסתה, יאספו את הנשק הבלתי חוקי וישתפו פעולה עם ישראל בלחימה בטרור, יפסיקו לדרוש שחרור רוצחים, ולא יכריזו באופן חד צדדי על הקמת מדינה פלסטינית. עם זאת דחה נתניהו בתוקף את תנאי חברי לובי חזית ארץ ישראל לתמיכתם בממשלה, בדרישה לבטל את ההסכם והודיע שלא יספח שטחים ביהודה ושומרון כדרישתם.
הפלסטינים קיימו כינוס של המועצה הלאומית הפלסטינית בה הכריזו שהם מאשררים את מכתבו של יאסר ערפאת לגבי ביטול הסעיפים הקוראים להשמדת ישראל באמנה הפלסטינית. נתניהו הכיר בכך כמימוש ההתחייבות הפלסטינית בנושא, אם כי הדעות חלוקות האם מדובר בהחלטה בת תוקף שביטלה בפועל את הסעיפים הרלוונטיים באמנה הפלסטינית. עם זאת, הפלסטינים לא אספו את כלי הנשק הבלתי חוקיים ולא נאבקו בטרור כפי שנדרש בהסכם. בנובמבר 1998 הודיעה הרשות כי תקפיא את יישום ההסכם, אם הוא לא יאושר על ידי ממשלת ישראל בנוסף הצהיר יאסר ערפאת, ב-15 בנובמבר 1998, שאם הישראלים לא יממשו את התחייבויותיהם, הוא יראה את עצמו פטור מהמחויבות שלו בהסכם להימנע מצעדים חד צדדיים, ואיים להכריז על הקמת מדינה פלסטינית באופן חד-צדדי במאי 1999. בתגובה דרש נתניהו שיחזור בו מההודעה כתנאי להמשך ביצוע ההסכם.
ב-1 בדצמבר 1998 נפתח כנס המדינות התורמות בוושינגטון בהשתתפות הנשיא קלינטון, יו"ר הרשות ערפאת, ושר החוץ אריאל שרון. זאת במטרה המדינות לגייס התחייבויות בסך 3–4 מיליארד דולר לפיתוח הכלכלה הפלסטינית לדון מספר פרויקטים משותפים, בין היתר פיתוח פרויקטים אזוריים בתחום המים. עם זאת בכנס קיבלה הרשות התחייבויות בסך נמוך משציפתה.
ב-15 בדצמבר 1998 נערכה פגישה משולשת בצד הישראלי של מחסום ארז, בהשתתפות הנשיא קלינטון, ראש הממשלה, נתניהו, וראש הרשות ערפאת, במטרה לקדם את יישום ההסכם, פגישה הסתיימה ללא תוצאות ובסיומה אפילו לא התקיימה מסיבת עיתונאים משותפת. שלושה ימים קודם התכנסה המועצה המרכזית הפלסטינית בעזה במטרה לאשרר את שינוי האמנה הפלסטינית, כפי שנקבע בהסכם.
ב-21 בפברואר 1999 הודיע הממשל האמריקני כי הוא בוחן את האפשרות כי ישראל לא תקבל את המימון להיערכותה מחדש בסך 1.2 מיליארד דולר, כיוון שלא ביצוע את הנסיגה על פי ההסכם.
חתימת הסכם ואי על ידי בנימין נתניהו הביאה לנפילת ממשלתו, לאחר ששני חברי הכנסת של מפלגת מולדת ושני חברי כנסת מהליכוד, זאב בנימין בגין ומיכאל קליינר, מימשו את איומם והביעו תמיכה בהפלת הממשלה. בבחירות שהתקיימו במאי 1999 נבחר אהוד ברק לראשות הממשלה.
אהוד ברק הגיע בספטמבר 1999 להסכם שארם בו נקבע לוח זמנים חדש למחויבויות בהסכם ואי ונוספו מחויבויות ישראליות נוספות לשחרור אסירים. ממשלתו של אהוד ברק ביצעה את יתר הנסיגות שנקבעו בהסכם, בשלוש פעימות. בנוסף נחתם הסכם להפעלת המעבר הבטוח, שבעקבותיו נפתח המעבר ב-26 באוקטובר 1999. המעבר הבטוח פעל למשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה.
מנאנדר (מיסטיקן גנוסטי)

מנאנדר (ביוונית: Μένανδρος) או מנאנדרוס היה מיסטיקן גנוסטי, משיח שקר וקוסם שומרוני מהמאה הראשונה לספירה שחי בארץ ישראל בתקופת בית שני. הוא השתייך לאסכולת הסימונים, והפך למנהיגה לאחר מותו של אדונו ומנחהו, סיימון מגוס (שמעון הקוסם), שהיה ברומא בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס.
הוא מוזכר ביצירותיהם של אירנאיוס, טרטוליאנוס ואחרים. יוסטינוס מרטיר הוא המקור העתיק ביותר לידע על מנאנדר לאחר שפגש כמה מהמנאנדרים המסורים בזקנתם.
שמו

פירוש השם מנאנדר הוא נפתול מיוונית.
ביוגרפיה

מרטיר הציע שמנאנדר נולד בקפרטיה (כיום חורבות כפר חטה ליד כפר קאסם) והקים בית ספר באנטיוכיה שבו הכריז על עצמו משיח ונשבע להביס את המלאכים ששומרים על העולם בשבי, ייתכן שבאמצעות גירוש שדים.
כשהסימונים התחלקו במהלך הפילוג הגנוסטי, מנאנדר כינה את חלקו בכת, תוך שהוא מחזיק באמונה שהעולם נוצר על ידי מלאכים. רעיונותיו עמדו בניגוד לאלו של סאטורנינוס מאנטיוכיה (אנ') ומאמיני הזרם שלו הסטורניליאנים, שהאמינו שהעולם נוצר על ידי שבעה מלאכים בלבד בניגוד לרצונו של "אב במרומים". מנאנדר קבע כי טבילה היא חיונית כמקור לנעורי נצח.
מנאנדר החזיק מעמד באמונה שכראש הכנסייה, הוא היה המושיע וכוחו של אלוהים. מנאנדר טען כי "הכוח הראשוני ממשיך לא ידוע לכולם, אלא שהוא עצמו הוא האדם שנשלח מנוכחות הישויות הבלתי נראות כמושיע, למען הצלת בני האדם".
קוסמים אחרים, בהם בזילידס (אנ') וסרדו (אנ'), הפכו לחסידיו של מנאנדר ונאמר כי "העניקו התפתחות עצומה לתורתו" עם השלכות אתיות שונות. הוצע שחלק מאלה שניסו לפרש את דוקטרינותיו של מנאנדר, כמו יוסטיאנוס מרטיר ואירנאיוס, לקחו את הדברים בצורה מילולית מדי. אירנאיוס, למשל, טען שלפי חסידיו של מנאנדר, אלו שקיבלו את טבילת המים של מנאנדר לא הזדקנו והפכו לבני אלמוות.
הערות שוליים

↑  Joseph B Tyson (2006). Marcion and Luke-acts: A Defining Struggle. Univ of South Carolina Press. pp. 29–. ISBN 978-1-57003-650-7. נבדק ב-9 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  G. van Groningen (1967). First Century Gnosticism: Its Origin and Motifs. Brill Archive. pp. 144–. GGKEY:U5J7K6Y11UY. נבדק ב-9 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Saint Epiphanius (Bishop of Constantia in Cyprus) (2009). The Panarion of Epiphanius of Salamis: Book I (sects 1-46). BRILL. pp. 59–. ISBN 978-90-04-17017-9. נבדק ב-9 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Alberto Ferreiro (2005). Simon Magus in Patristic, Medieval And Early Modern Traditions. BRILL. pp. 44–. ISBN 978-90-04-14495-8. נבדק ב-9 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  The Early Christian Church. CUP Archive. pp. 315–. GGKEY:U6Y4PUATGJB. נבדק ב-9 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Robert McQueen Grant (2004). Augustus to Constantine: the rise and triumph of Christianity in the Roman world. Westminster John Knox Press. pp. 34–. ISBN 978-0-664-22772-2. נבדק ב-9 במאי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מנאנדר (מיסטיקן גנוסטי)".
לעודד

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דוקומנטרי
 יוצרים:  גרג ויטלי 
 בימוי:  גרג וויטלי
 שחקנים:  Monica Aldama  Morgan Simianer  Lexi Brumback  Gabi Butler  Jerry Harris  La'Darius Marshall 
 משתתפים:  מוניקה אלדמה   גבי באטלר   ג'רי האריס   מורגן סימיאנר   לקסי ברומבק   ל'דריוס מארשל
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 מפיקים בפועל:  אנדרו פרייד
 חברת הפקה:  One Potato Productions   Boardwalk Pictures
 הפצה:  נטפליקס
 אורך פרק:  56–62 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  8 בינואר 2020 – 2022 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לעודד (באנגלית: Cheer) היא מיני-סדרה אמריקאית דוקומנטרית של נטפליקס, שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-8 בינואר 2020.
תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר 40 חברות צוות המעודדות של מכללת נבארו (אנ') שבטקסס ואחרי מאבקיהן לזכות באליפות המעודדות הארצית שנערכת מדי שנה בעיר דייטונה (אנ') שבפלורידה.
ביקורת

באתר Rotten Tomatoes דורגה הסדרה ב-93%, וכמו כן זכתה בסיקור נרחב של התקשורת האמריקאית.
הערות שוליים

↑  Newby, John (12 בינואר 2020). "'Cheer' Season 1: Reviews for the Netflix Docuseries Are In". Pop Culture (באנגלית). נבדק ב-13 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Stuever, Hank (10 בינואר 2020). "Hard-working cheerleaders have long deserved 'Cheer'". The Washington Post (באנגלית). נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Lawler, Kelly (9 בינואר 2020). "Review: How Netflix's superb 'Cheer' dispels your assumptions about cheerleading". USA Today (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Chaney, Jen (8 בינואר 2020). "Welcome to TV's Cheer-ocracy". Vulture (magazine) (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: עין קווירית | פרס TCA להישג יוצא דופן בתוכנית מציאות   2020: לעודד  | הבא: 2021: טיפול זוגי ושקט, לומדים |
אטלס-אייבל

האטלס-אייבל (באנגלית: Atlas-Able) היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ושהיה אמו לשמש לשיגור מספר גשושיות פיוניר אל הירח. מחמשת הטילים שנבנו שני טילים כשלו בבדיקות סטטיות ושלושה טילים ששוגרו נכשלו בהבאת הלוויין למסלולו.
האטלס-אייבל היה משגר בעל שלוש וחצי שלבים. השלב וחצי הראשונים היה נגזרת של טילי האטלס הקודמים. השלב השני היה שלב אייבל והשלב השלישי היה אלטאיר. האטלס-אייבל הראשון השתמש באטלס C כשלב ראשון אבל התפוצץ במהלך בדיקה סטטית. שאר הטילים השתמשו באטלס D כשלב ראשון.
שיגורי הטיל שוגרו ב-LC-12 וב-LC-14 מנמל החלל קייפ קנוורל. טיל אחד תוכנן להיות משוגר מה-LC-13 אבל התפוצץ גם הוא במהלך בדיקה סטטית.