stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא בלגיה החופשית

חיילים מצבא בלגיה החופשית יורים פצצת עשן במהלך אימון באנגליה, 1945
צבא בלגיה החופשית (צרפתית: Forces belges libres, פלמית: ;Vrije Belgische Strijdkrachten) היה כינויו של כוח צבאי שהורכב מחיילי צבא בלגיה במלחמת העולם השנייה, אשר המשיך במלחמה כנגד מדינות הציר לאחר כיבוש בלגיה על ידי גרמניה הנאצית במסגרת המערכה על צרפת בה נכבשו בלגיה, הולנד, צרפת ולוקסמבורג בשנת 1940. יחידות שונות מסוג זה היו פעילות בזירות לחימה שונות, לרבות הקרב על בריטניה, המערכה במזרח אפריקה, המערכה במזרח התיכון והחזית המערבית במלחמת העולם השנייה.
החלטתו של המלך הבלגי לאופולד השלישי להיכנע, ב-28 במאי 1940 לא הייתה מקובלת על רבים מחברי הממשלה הבלגית, לרבות ראש הממשלה איבר פיירלו, שנמלט בתחילה לפריז ולאחר מכן ללונדון, ועמד שם בראש הממשלה הבלגית בגלות. בתמיכת ממשלה גולה זו אורגנו כוחות הצבא, הצי וחיל האוויר הבלגי שנותרו מחוץ לגבולות בלגיה כך שיוכלו להמשיך בפעולותיהם כחלק מבעלות הברית וכוחות הצבא הבלגי במושבות, ובמיוחד בקונגו הבלגית הועמדו לרשות בעלות הברית.
ממשלת בלגיה החופשית הייתה גם בקשר עם תנועות התנגדות שפעלו בבלגיה הכבושה (למשל Witte Brigade).
כוחות היבשה

כוחות היבשה של צבא בלגיה החופשית גויסו משלושה מקורות עיקריים במהלך המלחמה. הראשון היה מעין ז'נדרמריה שפעלה בקונגו הבלגית וכונתה "Force Publique" (הכוח הציבורי). המקור השני כלל בלגים שנמצאו בבריטניה ובקנדה, ולבסוף, לאחר ספטמבר 1944 בלגים ששוחררו על ידי בעלות הברית לאחר הפלישה לנורמנדי ושחרור צפון מערב אירופה.
כוחות היבשה > "הכוח הציבורי" באפריקה

שלוש חטיבות חי"ר גויסו מאנשי הכוח הציבורי בקונגו הבלגית על מנת להילחם למען מטרת בעלות הברית. בשנים 1940 ו-1941 תרמו חיילים אלו את תרומתם במסגרת המערכה במזרח אפריקה בה שוחררו אתיופיה, אריתריאה וסומליה מעול הכיבוש של איטליה הפשיסטית. בסוף מאי 1941 הוביל הגנרל אוחוסט אדוארד חיליארט את אנשיו למסע מקונגו הבלגית ועד לתוככי אתיופיה, שם עמדו בדרך הנסיגה של הגנרל פייטרו גאזרה, ובסופו של דבר הביאו לכניעתו ועמו 7,000 מחייליו.
לאחר סיום המערכה, נשלחה החטיבה הקולוניאלית הבלגית הראשונה להיות לחיל משמר באזורי העורף במזרח התיכון כקהיר, מצרים ואזור המנדט הבריטי בארץ ישראל.
התאג"ד העשירי של קונגו הבלגית שהיווה אף הוא חלק מאנשי "הכוח הציבורי" שירת באזורי קרב בין 1940 ל-1945. כוח זה מנה 350 קונגולזים וכעשרים בלגים, ועבד לצד חיל הרפואה הבריטי באביסיניה, סומליה, מדגסקר ובורמה.
כוחות היבשה > בריגדת פירון

בלגים ולוקסמבורגים שנמצאו בעת שנכבשה בלגיה בבריטניה וקנדה, לרבות 163 חיילים שפונו מדנקרק במבצע דינמו ב-1940, גויסו, החל מ-25 במאי 1940, לחטיבת הרגלים הבלגית הראשונה המכונה "בריגדת פירון" על שם מפקדה ז'אן בטיסט פירון (Piron). מפקד כוחות היבשה הבלגים בבריטניה היה לייטננט גנרל ויקטור ואן סטרידונק דה בורקל (Victor van Strydonck de Burkel). פירון הגיע לבריטניה רק באפריל 1941 לאחר שנמלט מבלגיה הכבושה. פירון היה בדרגת מיור, וקודם לקולונל עם הגיעו, על מנת לקבל את הפיקוד על היחידה. בתחילה הוקמה היחידה כגדוד, אך ואן סטרידונק דה בורקל ופירון הצליחו לגייס כוחות נוספים, ועד שנת 1944 מנתה היחידה בריגדה, ובה שלוש פלוגות ממונעות, סוללת ארטילריה, מחלקת הנדסה ויחידות תומכות לחימה. היחידה צוידה ואומנה על ידי הצבא הבריטי. הבריגדה נחתה בארומנש שבנורמנדי ב-8 באוגוסט 1944 ולחמה בשבועות הבאים באזור חופי נורמנדי, בכפיפות לארמייה הקנדית הראשונה. לאחר מכן, ב-3 בספטמבר היחידה הוכפפה לארמייה הבריטית השנייה והועברה לבלגיה, וסייעה בשחרור המולדת הבלגית ודרום הולנד. בנובמבר 1944 היחידה הוצבה בבלגיה ועברה ארגון מחדש, ושבה לקרבות בהולנד באפריל 1945.
כוחות היבשה > הכוחות המיוחדים הבלגים

חיילים בלגים בבריטניה תרמו גם את כוחם במסגרת הכוחות המיוחדים של הקומנדו הבריטי, ביחידת קומנדו בלגית. במסגרת זו לחמו בלגים בנורווגיה, צרפת, מדגסקר, איטליה, יוגוסלביה, וגרמניה. בסוף 1944 נוצרו עוד שתי יחידות מסוג זה מכוח אדם שנמצא בבלגיה המשוחררת. הבלגים תרמו גם רגימנט לכוחות האוויר המיוחדים, רגימנט שלחם בצפון צרפת, בלגיה והולנד ב-1944 - 1945.
כוחות היבשה > גדודי הקלעים

לאחר שחרור בלגיה גויסו עוד 57 גדודי רגלים שכונו גדודי קלעים. גן גויסו ארבעה גדודי הנדסה ארבעה גדודי פלסים ו-34 גדודי תובלה ממוכנת מאוקטובר 1944 עד יוני 1945. עיקר תפקידם היה לשמש לאבטחת אזורים בעורף הלחימה, אך משימה זו הפכה לקשה יותר כאשר נכבשו חלקים גדולים של גרמניה, ונוכחות הבלגים שהיו חמושים בחימוש קל איפשרה ליחידות מצוידות ומאומנות יותר להשתתף בלחימה העיקרית, מבלי להקצות כוח אדם יקר לאבטחת אזורי העורף. במסגרת הקרב על הבליטה לחמו כ-20 מגדודים אלו במערכה העיקרית. כן לחמו גדודים אלו בקרב על גשר רמגן בהולנד במרץ 1945, ובפילזן שבצ'כוסלובקיה.
כוחות האוויר של הבלגים החופשיים

הטייסים הבלגים הראשונים במסגרת ה-RAF היו יחידים שהצטרפו לטייסות בריטיות קיימות. במהלך הקרב על בריטניה השתתפו 29 טייסים בלגים בכוחות ה-RAF שלחמו כנגד המתקפה האווירית הנאצית. בשלב מאוחר יותר אורגנו הטייסים הבלגים בטייסות בלגיות אורגניות, הטייסת ה-350 שגובשה בנובמבר 1941 והטייסת ה-349 שגובשה בנובמבר 1942. ביוני 1943 שירותו במסגרת ה-RAF כ-400 טייסים בלגים. בתחילה שימשו הטייסים כחלק מהכוחות שהגנו על המרחב האווירי של בריטניה, אך לאחר מכן סייעו מן האוויר לכוחות הקרקע שפלשו לאירופה. בסופו של דבר שירתו במסגרת ה-RAF כ-1,200 בלגים. חלק מהם כמו ז'אן דה סליס לונשאן המשיכו לשרת ביחידות מחוץ ליחידות בלגיות ב-RAF.
הצי הבלגי החופשי

במהלך המלחמה פעלו במסגרת הצי הבלגי החופשי שתי קורבטות וקבוצה של שולות מוקשים. כלים אלו השתתפו במסגרת המערכה באוקיינוס האטלנטי ובמאי 1943 מנו צוותיהם 350 מלחים.
לאחר המלחמה

בין הכניעה הבלגית לכניעת גרמניה במלחמת העולם השנייה, לחמו במסגרות שונות הקשורות בצבא בלגיה החופשית כמאה אלף חיילים. לאחר המלחמה גובשו חמש חטיבות שהיוו את הבסיס לצבא הבלגי החדש, ומהן הרכיבו שתי דיוויזיות, ששימשו בין היתר ככוח עזר במסגרת כוחות הכיבוש בגרמניה. כוחות הקומנדו המיוחדים ששירתו בצבא הבריטי גובשו לכלל גדוד קומנדו בצבא הבלגי, וטייסות ה-RAF הבלגיות שימשו את הבסיס ליצירת חיל האוויר הבלגי שלאחר המלחמה.
חיילי "הכוח הציבורי" באימון בקונגו הבלגית
קזלו רודה

| --- | --- |
סמל קזלו רודהסמל קזלו רודה

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז מריאמפולה
 מחוז משנה:  קזלו רודה
 תאריך ייסוד:  1744 
 גובה:  95 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,507 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°44′57″N 23°29′11″E﻿ / ﻿54.749188888889°N 23.486502777778°E﻿ / 54.749188888889; 23.486502777778 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.kazluruda.lt/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קזלו רודה(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד קזלו רודה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קזלו רודה (בליטאית: Kazlų Rūda; בפולנית: Kozłowa Ruda, קוזלובה רודה) היא עיר בחבל סובאלקיה, הבירה המנהלית של מחוז המשנה קזלו רודה במחוז מריאמפולה שבמערב ליטא. 27 קילומטרים מצפון למריאמפול.
היסטוריה

העיירה מוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1744. בעקבות חלוקת פולין השלישית ב-1795 עברה העיירה לידי פרוסיה. ב-1815 הפכה לחלק מן האימפריה הרוסית ולבסוף לחלק מגוברניית סובאלקי.
בעקבות הנחת מסילת הברזל בין קובנה לקיבארט ב-1861 החל העיירה להתפתח. ביישוב היו ימי שוק וירידים וריבוי היערות סביב הביא תיירות קיץ לאזור.
בתקופת הכיבוש הנאצי (1941-1944) הקימו הגרמנים מחנה לעובדי כפייה ליד היישוב שבו הועסקו האסירים בכריית כבול. במחנה הוחזקו כ- 400 יהודים, שהובאו מקובנה, מווילנה וממקומות אחרים.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מתוך מאמר שפורסם ב"המליץ" ביולי 1886, על ידי ש. גולדשטיין, מתברר כי במחצית השנייה של המאה-19 קמה קהילה יהודית במקום.
בליטא העצמאית עסקו היהודים במסחר, תעשייה ואירוח תיירים.
על פי סקר שנערך ב-1931, 15 מתוך 18 חנויות ועסקים ביישוב היו בבעלות יהודית.
לאחר סיפוח ליטא לברית-המועצות בקיץ 1940, הולאמו מרבית המפעלים והחנויות. נוצר מחסור במוצרים  וכתוצאה מכך עלו המחירים. המעמד הבינוני, רובו יהודי, נפגע קשות ורמת החיים פחתה מאוד. המפלגות הציוניות ותנועות הנוער הוצאו מחוץ לחוק.
בקזלו רודה היה בית כנסת. הרב שמואל-יוסף גויכברג כיהן כרב הקהילה בשנת 1910. הרב האחרון בקהילה היה הרב חיים אליהו מובשוביץ שנרצח בשואה.
בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות נכבשה קזלו רודה בין 22 ו-23 ביוני 1941. יש להניח כי עד סוף אוגוסט 1941 נרצחו יהודי המקום, בדומה לגורלם של היהודים ביישובים הסמוכים.
בהמשך (1941-1944) הקימו הגרמנים מחנה לעובדי כפייה ליד היישוב שבו הועסקו אסירים יהודים בכריית כבול. במחנה הוחזקו כ- 400 יהודים, שהובאו מקובנה, מווילנה וממקומות אחרים.
ערים תאומות

גאורגיה אוני, גאורגיה
קזלו רודה (מחוז משנה)

| --- | --- |
סמל קזלו רודהסמל קזלו רודה

כביש החולף ביערות קזלו רודה
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מריאמפולה
 בירת המחוז המשנה:  קזלו רודה
 תאריך ייסוד:  2000 
 שטח:  555 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז המשנה:  10,931 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°45′50″N 23°27′50″E﻿ / ﻿54.763888888889°N 23.463888888889°E﻿ / 54.763888888889; 23.463888888889 
 אזור זמן:  UTC +2
 www.kazluruda.lt
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קזלו רודה (בליטאית: Kazlų Rūdos savivaldybė, ‏האזנהקובץ:Kazlu Ruda.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה קזלו רודה משתרע על פני 555 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, 12,638 תושבים. העיירה קזלו רודה היא הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
היסטוריה מנהלית

מחוז-משנה קזלו רודה הוקם בשנת 1999 במסגרת רפורמה בחלוקה המנהלית של ליטא שנערכה באותה שנה, והוא מורכב משטחים היסטוריים של מחוזות משנה אחרים: חלק מצפון מריאמפולה וחלק מדרום-מזרח שאקי.
דמוגרפיה

מספר תושבי מחוז-המשנה קזלו רודה נמצא בירידה מתמדת מאז הקמתו: ב-2001 נמנו בו 14,937 איש; ב-2005 נמנו בו 14,620 איש; ב-2011 נמנו בו 13,221 איש; ב-2012 נמנו בו 13,034 איש; ב-2013 נמנו בו 12,738 איש; וב-2014 נמנו בו 12,638 איש.
יישובים

במחוז המשנה עיירה גדולה אחת: עיירת המחוז קזלו רודה, עיירת שוק (מרכז כפרי) בשם יורי (Jūrė), ו-182 כפרים קטנים וחוות.
צבא גאורגיה

מצעד של הצבא הגאורגי בעיראק
הכוחות המזוינים של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს შეიარაღებული ძალები) כוללים כ-37,000 חיילים בצבא הקבע (נכון ל-2021). החילות הצבאיים כוללים את כוחות היבשה (כולל המשמר הלאומי), כוחות חיל האוויר וכוחות הנ"מ, כוחות חיל הים, וכוחות פנימיים. משרד ההגנה אחראי על ניהול הכוחות.
ב-23 במרץ 1994 הייתה גאורגיה מהמדינות הראשונות מבין מדינות ברית המועצות שהצטרפו לפרויקט של נאט"ו שנקרא "שותפות לשלום" (PfP). מבין החברות גאורגיה הייתה המדינה הראשונה שהייתה יכולה לקחת על עצמה ולחתום על המסמך המיוחד (מאי 2004) וב-29 באוקטובר 2004 המועצה הצפון אטלנטית (הגוף הפוליטי הבכיר ביותר של נאט"ו) אישרה תוכנית פעולה אינדיבידואלית של השותפות (IPAP) עבור גאורגיה.
על פי תוכנית הפעולה, ארצות הברית תמכה ברכבת הגאורגית ותוכנית ההצטיידות (GTEP) של גאורגיה, ושוגרה באפריל 2002. למרות שהתוכנית הסתיימה באופן רשמי ב-2004, גאורגיה המשיכה ליהנות מהעזרה הצבאית הקריטית מנאט"ו, במיוחד מארצות הברית וטורקיה. הממשלה הגאורגית הצהירה על רפורמה של הכוחות המזוינים של גאורגיה במטרה להתאים לסטנדרטים של נאט"ו. הממשלה תכננה להקטין את גודל הכוחות המזוינים אבל בפועל הגדילה אותם, בהגדילה את כמות החיילים המקצועיים, לכדי שני שלישים מכלל כוח האדם. לגאורגיה יש כוחות שמירה על השקט משלה בקוסובו, ומשתתפת במלחמה כנגד הטרור בעיראק ובאפגניסטן.
היסטוריה

בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה פוזרו בסיסי התעשייה הצבאית בכל רחבי ברית המועצות. כמות הבסיסים בגאורגיה הייתה נמוכה יחסית. אחד מהבסיסים האלה היה מפעל קטן לכלי טיס בטביליסי. לאחר הכרזת העצמאות הגאורגית, בשנת 1991, הפך הבסיסי הזה לחיל האוויר הגאורגי. רוב כלי הנשק הושגו, כפי הנראה, באופן בלתי חוקי, מהיחידות החמושות של הצבא הסובייטי שפעלו בגאורגיה ובקווקז לאחר 1990.
במאי 1992, קבעו מדינות חבר המדינות מכסה להעברת ציוד צבאי לצבא גאורגיה. על פי תוכנית זו צריכה הייתה גאורגיה לקבל 220 טנקים, 220 כלי רכב משוריינים, 300 יחידות ארטילריה, 100 כלי טיס צבאיים ו-50 מסוקי תקיפה. ראש המשמר הלאומי הגאורגי, תנגיז קיטובאני, התלונן בדצמבר של אותה שנה כי, בשונה ממדינות אחרות, לא קיבלה גאורגיה שום דבר ממה שהוקצה לה.
עקב אילוצי תקציב ובעצת יועצים מהמערב, קיצצה גאורגיה, עד לסוף שנות התשעים, את גודל הצבא, בשאיפה ליצור צבא קטן ונייד שיוכל לעמוד בסטנדרטים של נאט"ו. ההפיכה הצבאית והדחתו של זוויאד גמסחורדיה מנשיאות גאורגיה, שהובילה למלחמת אזרחים בגאורגיה דלדלה את הצבא הגאורגי, ועד לשנת 2000 היה הצבא הגאורגי מהעלובים שבין צבאות מדינות ברית המועצות לשעבר. ממשלת גאורגיה, בראשות שוורדנדזה החליטה לחלק את הכוחות המזוינים של גאורגיה בין מוסדות השלטון, מתוך כוונה, כפי הנראה, להקטין את הסיכון להתפתחות תסיסה צבאית עתידית. מספר השוטרים הגאורגיים וכוחות ביטחון הפנים היו גדולים באופן לא פרופורציונלי לגודל האוכלוסייה, והם היו מצוידים טוב יותר מהצבא הגאורגי. הגאורגים טענו בפני נאט"ו כי בכוונתם ליצור צבא קטן ונייד, אולם למעשה לא טיפלו אפילו בבעיות הבסיס. האנדרלמוסיה הייתה גדולה, גיוס החיילים בשנת 2000 היה למעשה רבע מגודל הצבא המיועד, וחיילים רבים נשלחו לביתם לצורך "חופשה", ולאיש, למעשה, לא היה ברור מה כמות החיילים העומדת לרשות גאורגיה במקרה של משבר.
כדי להגיע למוכנות ויעילות מרבית בתנאי התקציב שהוקצה למשרד הביטחון הגאורגי היה הכרח להקטין את גודל הצבא מכ-38,400 חיילים בשנת 2000 לכדי 20,000 חיילים באמצע 2001 ועד לשנת 2004 הגיע מספרם לכדי 12,000 - 13,000 איש. הצמצום הושג בראש ובראשונה מצמצום בכוחות הסיוע שאינם קרביים כמו מתקני הרפואה והספורט שהיו בשימוש הבלעדי של הצבא וכן ביטול מקהלת הצבא הגאורגי ותזמורת כלי הנשיפה של צבא גאורגיה. הקיצוץ לא כלל קיצוץ בחיל האוויר הגאורגי למרות עלותו היקרה.
בתחילת 2002, השיקה ארצות הברית תוכנית דו-שנתית בעלות של 64 מיליון דולר, תוכנית אימון וציוד הצבא הגאורגי (Georgia Train and Equip Program, GTEP), וסייעה בהקמת שלושה גדודי חי"ר רגילים ועוד גדוד ממונע שיעמדו בסטנדרטים של נאט"ו. בשנת 2004, בעקבות הסיום המוצלח של התוכנית, הושקה תוכנית נוספת במטרה להכשיר 4,000 חיילים נוספים.
בסתיו 2004 החלה גאורגיה בתוכנית שאפתנית של הכשרת 15,000 - 20,000 חיילי מילואים. עד אוקטובר של אותה שנה נוצרו שלושה גדודי מילואים שעברו אימון אינטנסיבי במשך מספר שבועות כאשר התוכנית הייתה לאמן 15 גדודים עד לסוף שנת 2005. בדצמבר 2004 נכנס איראקלי אוכרואשווילי לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה והצהיר כי ייתכן שיהיה צורך להגדיל את מספר חיילי צבא גאורגיה מעבר לארבע הבריגדות (חטיבות) הקיימות.
בדו"ח שפרסמה, ציינה המועצה המייעצת לביטחון לאומי של גאורגיה, בשנת 2005, טענה כי הרמה האופטימלית של הצבא הגאורגי הוא 13 - 15 אלף חיילים. מבנה של ארבע בריגדות יחד עם כוח מילואים מוגדל הכולל 25% - 30% חיילי מילואים נוספים בתוכנית הפעולה לשותפות יחידנית על פי הסכם עם נאט"ו.
הצבא הרוסי בגאורגיה

נוכחות הצבא הרוסי מהווה אתגר מרכזי להנהגה הגאורגית. תוך כדי הפרה של הבטחה שניתנה בשנת 1999 באיסטנבול בוועידת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), רוסיה ממשיכה לשמר את הבסיסים הסובייטים מהעידן הסובייטי, הבסיס בבתומי, ובאחלכלכי. זה מהווה וממשיך להוות מקור למתיחות גדולה עם גאורגיה, שמאיימת לחסום את הגישה לבסיסים. השיחות לגבי הנסיגה הרוסית עדיין נמשכות. אף על פי כן, מסוף שנת 2005, בפרק זמן העולה על 18 חודשים, חלק גדול מהכלי הנשק הכבדים, הועברו מהבסיסים הגאורגים לבסיס 102 הרוסי בגיומרי, ארמניה.
כוחות שמירה על השקט של חבר המדינות - יחידות רוסיות, התפרסו במחוז אבחזיה של גאורגיה, יחד עם קבוצת משקיפים צבאיים של האו"ם, כמו כן גדודים של כוחות שמירה על השקט רוסיות התפרסו גם בדרום אוסטיה.
לרפובליקות המנותקות של אבחזיה ודרום אוסטיה, יש כוחות מזוינים משל עצמן. מספרם המדויק של כוחות אלה אינו ידוע.
חילות הצבא הגאורגי > חיל היבשה

חיל היבשה הגאורגי (על פי הערכת ה-CIA), מנה בשנת 2002 8,620 חיילים המפעילים בין היתר 90 טנקים. בכללם נמנים גם 1,578 חיילי המשמר הלאומי.
בתוך חיל היבשה נכללים גם כוחות המבצעים המיוחדים. בזמן שיגרה הם משמשים תמיכה לשאר הכוח ובמצב חרום הם מבצעים משימות מיוחדות בהתאם לצורך המבצעי.
חילות הצבא הגאורגי > חיל הים הגאורגי

חיל הים הגאורגי (על פי הערכת ה-CIA), מנה בשנת 2002 1,830 חיילים המפעילים 11 כלי שיט. בשנת 2009 בוטל החיל ועבר לפיקוד משמר החופים.
חילות הצבא הגאורגי > חיל האוויר הגאורגי

חיל האוויר הגאורגי (על פי הערכת ה-CIA), מנה בשנת 2002 1,250 חיילים המפעילים שבעה מטוסי קרב ושלושה מסוקי קרב. בשנת 2010 שולב עם חיל היבשה. הוקם מחדש כפיקוד אוויר בשנת 2016.
חילות הצבא הגאורגי > יחידות נוספות

המשמר הלאומי ששייך לחיל היבשה, משמר הגבול הגאורגי ויחידות חוץ-צבאיות המונות 11,700 חיילים.
חילות הצבא הגאורגי > דגלי הצבא הגאורגי

דגל חיל היבשה הגאורגי
דגל חיל הים הגאורגי
דגל חיל האוויר הגאורגי
דגל המשמר הלאומי הגאורגי
דגל המטה הכללי
דגל משמר הגבול הגאורגי
דגל משרד ההגנה של גאורגיה
הערות שוליים

↑  Georgia’s defense ministry spending 880 mln GEL in 2020. Civil Georgia.
↑  Georgia to Maintain Maximum Number of Troops at 37,000 in 2021. civil.ge.
↑  תוכנית הפעולה לשותפות יחידנית (Individual Partnership Action Plans) - תוכנית שהושקה על ידי נאט"ו בפראג בנובמבר 2002 עבור מדינות שהביעו את רצונן להעמיק את שיתוף הפעולה עם נאט"ו. מבין החברות הביעו גאורגיה ובוסניה והרצגובינה את רצונן להצטרף לנאט"ו, לעומתן הצהירו ארמניה וקזחסטן כי אינן מעוניינות להצטרף לנאט"ו.
קזנובה של פליני

| --- | --- |

 מבוסס על:  ההיסטוריה של חיי 
 בימוי:  פדריקו פליני
 הופק בידי:  אלברטו גרימלדי
 תסריט:  פדריקו פליני, ברנדינו זאפוני
 עריכה:  רוג'רו מסטוריני 
 שחקנים ראשיים:  דונלד סאת'רלנד טינה אומונט
 מוזיקה:  נינו רוטה
 צילום:  ג'וזפה רוטונו 
 מדינה:  איטליה 
 חברת הפקה:  Produzioni Europee Associati 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  7 בדצמבר 1976
 משך הקרנה:  155 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית, אנגלית, צרפתית, גרמנית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט רומנטי 
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (Danilo Donati) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קזנובה של פליני (באיטלקית: Il Casanova di Federico Fellini) הוא סרט איטלקי משנת 1976 של הבמאי פדריקו פליני, שעובד מהאוטוביוגרפיה של ג'קומו קזנובה, הרפתקן וסופר מהמאה ה-18.
הסרט, שצולם כולו באולפני צ'ינצ'יטה ברומא, זכה פרס אוסקר לשנת 1977 על עיצוב התלבושות הטוב ביותר (דנילו דונאטי עיצב את התלבושות לסרט). וכן היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (התסריט נכתב על ידי פליני וברנדינו זאפוני).
צוות השחקנים הראשי

דונלד סאת'רלנד – קזנובה
טינה אומונט – הנרייט
סיסלי בראון – מרקיז ד'אורפה
כרמן סקרפיטה – מאדאם שרפילון
קלרה אלגרנטי – מרקולינה
דניאלה גאטי – ג'יסלדה
מרגרט קלמנטי – אחות מדּלנה
מריו סנסלי – ד"ר מוביוס
אולימפיה קרליסי – אחותה של איזבלה
סילבנה פוסקיה – איזבלה
צ'סטי מורגן – ברברינה
לידה לואודיצה – רוזלבה הבובה המכנית
סנדי אלן – אנג'לינה הענקית
מריקה ריברה – אסטרודי
דיאן קוריס – בתה של מאדאם שרפילון
אלסנדרה בלוני – נסיכה
הפקה

המפיק דינו דה לורנטיס רצה ללהק את רוברט רדפורד בתפקיד קזנובה אך פליני סירב. ג'ק ניקולסון, מרצ'לו מסטרויאני, אלברטו סורדי וג'יאן מריה וולונטה היו גם הם מועמדים לתפקיד. כאשר דה לורנטיס פרש מהפרויקט ופליני חתם על חוזה חדש עם המפיק אלברטו גרימלדי, דונלד סאתרלנד לוהק לתפקיד, ונדרש לגלח את ראשו ולעטות אף וסנטר תותבים.
את המוזיקה חיבר נינו רוטה, ששיתף פעולה עם פליני ברבים מסרטיו.
הערות שוליים

↑  Alpert, Hollis (1988). Fellini: A Life. New York: Paragon House. p. 245. ISBN 1-55778-000-5.
↑  Kezich, Tullio (2009). Federico Fellini - Il libro dei film. Milan: Rizzoli. p. 233. ISBN 978-8-817-03282-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586588705171  BnF: cb14660106b (data)  GND: 4763615-4  LCCN: n82149801  SUDOC: 13743121X  VIAF: 858144783064149744363   WorldCat (עם VIAF): 858144783064149744363
קזינו רויאל (ספר)

| --- | --- |
עטיפת הספר בעברית בהוצאת ידיעות ספרים
עטיפת הספר בעברית בהוצאת ידיעות ספרים
 מידע כללי
 מאת:  איאן פלמינג 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מתח, רומן
 מקום התרחשות:  Royale-les-Eaux 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ונתן קייפ 
 תאריך הוצאה:  1953
 מספר עמודים:  198
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה-ביתן, הוצאת ידיעות ספרים
 תאריך:  2006
 תרגום:  יואב כ"ץ
 סדרה
 הספר הבא:  חיה ותן למות 
 
קזינו רויאל (באנגלית: Casino Royal) הוא הספר הראשון מאת הסופר איאן פלמינג שיצא לאור בשנת 1953, העוסק בעלילותיו של סוכן הריגול ג'יימס בונד.
הסיפור מגולל את קורותיו של הסוכן החשאי הבריטי ג'יימס בונד, המהמר בקזינו ברויאל-לה-אוס כדי לגרום לפשיטת רגל של לה שיפר, גזבר צרפתי ואיש השירות החשאי הסובייטי. בונד נתמך במאמציו על ידי וספר לינד, חברה בשירותו שלו, כמו גם פליקס לייטר מה-CIA ורנה מתיס מהמשרד השני הצרפתי. פלמינג השתמש בחוויותיו בזמן מלחמת העולם השנייה כחבר באגף המודיעין הימי ובאנשים שפגש במהלך עבודתו, כדי לספק אלמנטים עלילתיים; דמותו של בונד שיקפה גם רבות מטעמיו האישיים של פלמינג. פלמינג כתב את הטיוטה בתחילת 1952 באחוזתו גולדן איי שבג'מייקה בזמן שחיכה לנישואיו. בתחילה לא היה בטוח אם היצירה מתאימה לפרסום, אך הובטח על ידי חברו, הסופר ויליאם פלומר, כי זהו רומן מבטיח.
בתוך עלילת הריגול, קזינו רויאל עוסק בנושאים הנוגעים למיקומה של בריטניה בעולם, במיוחד ביחסיה עם ארצות הברית לאור עריקות לברית המועצות של הסוכנים הבריטים גאי בורג'ס ודונלד מקלין. הספר זכה לביקורות חיוביות נרחבות על ידי המבקרים באותו זמן ונמכר תוך פחות מחודש לאחר יציאתו בבריטניה ב-13 באפריל 1953, אם כי המכירות בארצות הברית שנה לאחר מכן היו איטיות בהרבה.
מאז פרסומו, קזינו רויאל הופיע כסדרה בדיילי אקספרס, ועובד למסך שלוש פעמים: כפרק משנת 1954 בסדרת הטלוויזיה CBS Climax! עם בארי נלסון כבונד אמריקאי, גרסה קולנועית מ-1967 עם דייוויד ניבן שגילם את "סר ג'יימס בונד" וסרט משנת 2006 בסדרת הסרטים של Eon Productions בכיכובו של דניאל קרייג כג'יימס בונד. באותה שנה (2006) תורגם הספר מחדש על ידי יואב כ"ץ ויצא לאור על ידי הוצאת ידיעות ספרים.
תקציר עלילת הספר

M, ראש השירות החשאי הבריטי שבעברו שירת כקצין בכיר בצי המלכותי, מייעד לקומנדר ג'יימס בונד, 007, איש מבצעים הטוב ביותר בשירות החשאי הבריטי, לחסל את "לה שיפר", מנהל חשבונות בחברה בבעלותה של סוכנות סמרש. במלחמת העולם השנייה שירת בונד כקצין בצי הבריטי וטיפס עד לדרגת קומנדר ושירת ביחידת "הקומנדו ה-30". מספרו של בונד מורכב מהקידומת "00", המסמנת רישיון להרוג תוך כדי עבודה, ומהספרה 7, שנלקחה ממספר קו האוטובוס שהוביל למשרדו של פלמינג. בונד עצמו זכה לקידומת במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר שני חיסולים שביצע. בראשון, בניו יורק, הרג בצליפה מומחה צופן יפני שפיצח צפנים של בעלות־הברית, ובשני הרג בסטוקהולם, בסכין, סוכן נורווגי שריגל עבור הגרמנים.
בונד נשלח לצרפת לשחק באקרה על סכומים גבוהים בקזינו רויאל-לה-אוק. על בונד להביסו במשחק באופן שירושש אותו לחלוטין, כך שיבקש לערוק למערב על מנת להציל את חייו. אם יסרב יוצא להורג בידי הרוסים, שיניחו שהוא עשוי לערוק בשל הפסדיו. כחלק מכיסוי של בונד כפלייבוי עשיר מג'מייקה, M מצרף כשותפתו את וספר לינד, עוזרת אישי לראש אגף S (ברית המועצות). גם ה-CIA והמשרד השני הצרפתי שולחים סוכנים כמשקיפים. המשחק הופך עד מהרה לעימות אינטנסיבי בין לה שיפר לבונד; לה שיפר מנצח בסיבוב הראשון, ומרוקן את בונד מכל כספיו. כאשר בונד שוקל את האפשרות לדווח ל-M על כך, סוכן ה-CIA, פליקס לייטר, נותן לו מעטפת כסף ופתק: "סיוע מרשל. 32 מיליון פרנק. עם מחמאות מארצות הברית". המשחק נמשך, למרות ניסיונותיו של אחד ממדעניו של לה שיפר להרוג את בונד. בונד מנצח בסופו של דבר, כשהוא לוקח מלה שיפר שמונים מיליון פרנק השייכים למעשה לסוכנות סמרש.
לה שיפר נואש לגבות את הכסף חזרה, חוטף את לינד ומענה את בונד ומאיים להרוג את שניהם אם לא יקבל את הכסף בחזרה. במהלך העינויים נכנס מתנקש של הסמרש שהורג את לה שיפר כעונש על אובדן הכסף. הסוכן אינו הורג את בונד ואומר שאין לו פקודות לעשות זאת, אך חותך 'Ш' קירילית עבור шпион (שפיון = מרגל ברוסית) לידו של בונד, כך שסוכני סמרש בעתיד יוכלו לזהותו ככזה. לינד מבקרת את בונד מדי יום כשהוא מתאושש בבית החולים והוא מבין בהדרגה שהוא אוהב אותה; הוא אפילו שוקל לעזוב את השירות החשאי כדי לגור איתה. כשהוא משתחרר מבית החולים הם מבלים יחד בבית הארחה שקט ובסופו של דבר הופכים לאוהבים. יום אחד הם רואים אדם מסתורי בשם גטלר עוקב אחר תנועותיהם, מה שמציק מאוד ללינד. למחרת בבוקר, בונד מגלה שהתאבדה. היא משאירה אחריה פתק המסביר כי עבדה כסוכנת כפולה טריה במשרד הפנים הסובייטי. סמרש חטפה את אהובה, טייס חיל האוויר המלכותי הפולני, שחשף עליה מידע בעינויים; סמרש השתמשו אז במידע זה כדי לסחוט אותה לסייע להם לערער את משימתו של בונד, כולל חטיפה מזויפת שלה. היא ניסתה להתחיל חיים חדשים עם בונד, אך כשראתה את גטלר - סוכן של הסמרש - הבינה שלעולם לא תשתחרר ממעניה, וכי חיה עם בונד רק תסכן אותו. בונד מודיע לשירות שלו על עבודתה הכפולה של לינד ואומר בקרירות בפני איש הקשר שלו: "הכלבה מתה עכשיו".