stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'קיי הארי
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'Fearn-Banks, Kathleen (2006). Historical dictionary of African-American television. Scarecrow Press. p. 185. ISBN 978-0-8108-5335-5.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Jacobs, Damon L. (26 בפברואר 2011). "Exclusive Interview: Jackee Harry's 'Ideal Husband'". We Love Soaps. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Littleton, Darryl J.; Littleton, Tuezdae (1 בספטמבר 2012). Comediennes: Laugh Be a Lady. Applause Theatre & Cinema Books. p. 72. ISBN 978-1-4803-2974-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'"Jackée Harry Talks About Her Son Frank, Motherhood And Prioritizing Her Career". Huffington Post.
| פרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת קומדיה |
| --- | --- | --- |
| 1953–1975 | ויויאן ואנס (1953) ‏•‏‏ אודרי מדוז (1954) ‏•‏‏ נאנט פברי (1955) ‏•‏‏ פאט קרול (1956) ‏•‏‏ אן ב. דייוויס (1957) ‏•‏‏ אן ב. דייוויס (1959) ‏•‏‏ אליס פירס (1966) ‏•‏‏ פרנסס באווייר (1967) ‏•‏‏ מריון לורן (1968) ‏•‏‏ קארן ולנטיין (1970) ‏•‏‏ ואלרי הרפר (1971) ‏•‏‏ ואלרי הרפר / סאלי סטראתרס (1972) ‏•‏‏ ואלרי הרפר (1973) ‏•‏‏ קלוריס ליצ'מן (1974) ‏•‏‏ בטי וייט (1975) |  |
| 1976–2000 | בטי וייט (1976) ‏•‏‏ מרי קיי פלייס (1977) ‏•‏‏ ג'ולי קאוונר (1978) ‏•‏‏ סאלי סטראתרס (1979) ‏•‏‏ לורטה סוויט (1980) ‏•‏‏ איילין ברנן (1981) ‏•‏‏ לורטה סוויט (1982) ‏•‏‏ קרול קיין (1983) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1984) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1985) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1986) ‏•‏‏ ג'קיי הארי (1987) ‏•‏‏ אסטל גטי (1988) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1989) ‏•‏‏ ביבי ניווירת' (1990) ‏•‏‏ ביבי ניווירת' (1991) ‏•‏‏ לורי מטאקלף (1992) ‏•‏‏ לורי מטאקלף (1993) ‏•‏‏ לורי מטאקלף (1994) ‏•‏‏ כריסטין ברנסקי (1995) ‏•‏‏ ג'וליה לואי-דרייפוס (1996) ‏•‏‏ קריסטן ג'ונסטון (1997) ‏•‏‏ ליסה קודרו (1998) ‏•‏‏ קריסטן ג'ונסטון (1999) ‏•‏‏ מייגן מולאלי (2000) |  |
| 2001–הווה | דוריס רוברטס (2001) ‏•‏‏ דוריס רוברטס (2002) ‏•‏‏ דוריס רוברטס (2003) ‏•‏‏ סינת'יה ניקסון (2004) ‏•‏‏ דוריס רוברטס (2005) ‏•‏‏ מייגן מולאלי (2006) ‏•‏‏ ג'יימי פרסלי (2007) ‏•‏‏ ג'ין סמארט (2008) ‏•‏‏ קריסטין צ'נוות' (2009) ‏•‏‏ ג'יין לינץ' (2010) ‏•‏‏ ג'ולי בואן (2011) ‏•‏‏ ג'ולי בואן (2012) ‏•‏‏ מריט ויבר (2013) ‏•‏‏ אליסון ג'ני (2014) ‏•‏‏ אליסון ג'ני (2015) ‏•‏‏ קייט מקינון (2016) ‏•‏‏ קייט מקינון (2017) ‏•‏‏ אלכס בורסטיין (2018) ‏•‏‏ אלכס בורסטיין (2019) ‏•‏‏ אנני מרפי (2020) ‏•‏‏ האנה וודינגהאם (2021) ‏•‏‏ שריל לי ראלף (2022) ‏•‏‏ איו אדבירי (2023) ‏•‏‏ ליזה קולון-זייאס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4934248  ISNI: 0000 0001 2117 7399  LCCN: no2005056717  MusicBrainz: 4ad46d24-40fa-45c3-99b6-c0fc6f2fec2a  VIAF: 2200414   WorldCat (עם VIAF): 2200414
שלמה זלמן טוביה מרקוביץ

רבי שלמה זלמן טוביה מרקוביץ (תרמ"ח, 1888–1943) היה רבן של צ'יסטופול שבגליציה, קובורסק, אינטוריק ואנטלייפט בליטא. נספה בשואה.
ביוגרפיה

נולד בשנת תרמ"ח בראסיין, בנו של "הסנדלר מראסיין", משה מרקוביץ, מחבר "שם הגדולים השלישי". נישא לבת הרב יוסף יוזל פרסקי, זקן העדה בוולז'ין. לאחר נישואיו התגורר בוולוז'ין. כעבור זמן התמנה לרב בצ'יסטופול שבגליציה. בשנת 1920 התמנה לרבה של קובורסק שבפלך קובנה, וכעבור שנתיים התמנה לרבה של אינטוריק וכן של רייטרדה הסמוכה. בשנת 1926 התמנה לרבה של אנטלייפט וכיהן בתפקידו שבע עשרה שנה.
סייע לאביו במפעלו התורני, והוא מודה לו עבור הגהתו את הספר.
נספה בשואה בשנת תש״ג.
בנו היה חיים שמשון מרקוביץ, מבחירי ישיבת סלבודקה. בשנת 1939 הוציא בקיידאן את ספרו "אמרי חיים". נשא לאשה את בתו של רבי שמעון דוביאנסקי, מראשי כולל קובנא. בשנת 1941, עוד טרם מלאה שנה לנישואיו, נרצח על ידי הנאצים ב"פורט השביעי" בקובנה.
ארגומנט (אנליזה מרוכבת)

איור 1. תרשים ארגנד זה מייצג את המספרים המרוכבים הנמצאים על המישור. עבור כל נקודה במישור, ארגומנט (arg)  היא פונקציה אשר מחזירה את זווית φ.
במתמטיקה, הארגומנט (Argument) הוא פונקציה רב-ערכית הפועלת על מספרים מרוכבים שאינם אפסיים. כשהמספר המרוכב z מייצג נקודה על המישור המרוכב, הארגומנט של z הוא זווית בין הציר הממשי החיובי והקו המחבר את נקודת המוצא, כפי שמוצג כ-φ באיור 1 ומסומן כ-arg z. כדי להגדיר פונקציה בעלת ערך אחד, נשתמש בערך העיקרי של הארגומנט (לפעמים מכונה Arg z). הוא נבחר להיות ערך ייחודי של הארגומנט הזה בקטע  (-\pi ,+\pi ].
הגדרה

הארגומנט של המספר המרוכב  z=x+iy\in \mathbb {C} -\{0\}, מכונה arg(z), מוגדר בשתי דרכים שוות ערך:
מבחינה גאומטרית, במישור המרוכב, כשהזווית φ חיובית מהציר הממשי עד הווקטור המייצג את z. הערך המספרי נתון על ידי הזווית ברדיאנים, והוא חיובי אם נמדד נגד כיוון השעון.
מבחינה אלגברית, כל מספר ממשי  \varphi \in \mathbb {R}  שמקיים  z=re^{i\phi }=r\cdot (\cos \varphi +i\sin \varphi ) עבור r חיובי ממשי (ראו הנוסחה של אוילר). הגודל  r=|z| הוא הערך המוחלט של z ולפעמים מכונה "מודולוס", גאומטרית זהו אורך הקו המחבר בין z לראשית הצירים (אורך הווקטור  (x,y)\in \mathbb {R} ^{2}). הארגומנט, בעיקר בהקשרים פיזיקליים, מכונה לעיתים מופע (phase).
תחת שתי ההגדרות, ניתן לראות כי לארגומנט של כל מספר מרוכב שאינו אפס יש הרבה ערכים אפשריים: ראשית, בתור זווית הנדסית, זה ברור כי כל סיבוב מעגל שלם לא משנה את הנקודה, אז זוויות שונות על ידי הוספת מספר של 2π ברדיאנים (מעגל שלם) הם אותו הדבר, כפי שהיא באה לידי ביטוי על ידי איור 2 מימין. באופן דומה, מן מחזוריות של סינוס וקוסינוס, גם להגדרה השנייה יש את התכונה הזאת. הארגומנט של אפס בדרך כלל נשאר לא מוגדר.
הקשר בין הפונקציה הרב-ערכית של הארגומנט לערך העיקרי ("הענף הראשי") הוא  \operatorname {arg} (z)=\operatorname {Arg} (z)+2\pi \mathbb {Z} =\{\operatorname {Arg} (z)+2\pi n\mid n\in \mathbb {Z} \}
ערך עיקרי

משום שהשלמת סיבוב סביב המקור משאיר מספר מרוכב ללא שינוי, ישנן אפשרויות רבות אשר לערך ש-φ יכול לקבל על ידי המקור בכל מספר שלם של פעמים. זה מוצג באיור 4, ייצוג של הפונקציה הרב ערכית (לערך נבחר) קו אנכי (לא מוצג באיור) חותך את השטח בגובה מייצג את כל האפשרויות של זווית על הנקודה הזו.
כאשר פונקציה מוגדרת היטב נדרשת אז הבחירה הרגילה, המכונה "הארגומנט הראשי" שהוא מקרה פרטי של ערך עיקרי או ענף ראשי. לשם כך יש להגדיר קטע פתוח-סגור באורך 2π שבו הארגומנט יכול לקבל ערכים. באנליזה מרוכבת מקובל לבחור בקטע החצי-סגור חצי-פתוח  I_{0}=(-\pi ,\pi ]=\{x\in \mathbb {R} \mid -\pi <x\leq \pi \}
כקטע בו מוגדר הארגומנט הראשי. זה שקול לזווית שערכה נע בין פאי רדיאנים (כולל) למינוס פאי רדיאנים (לא כולל), במעלות זה שקול לזווית שנעה בין 180 מעלות (כולל) למינוס 180 מעלות (לא כולל). בטקסטים שונים בוחרים לעיתים בקטעים אחרים להגדרת הארגומנט הראשי, כגון  [0,2\pi ].
ערך עיקרי > סימון

הערך העיקרי לפעמים נכתב באותיות גדולות כמו Arg, במיוחד כאשר מתחשבים גם בגרסה גנרית של הארגומנט, בעוד שהפונקציה הרב-ערכית נכתבת arg. זהו הסימון המקובל אך במספר ספרים הסימון הפוך.
קבוצת כל הערכים האפשריים של הארגומנט יכולה להיכתב במונחים של Arg :
 \operatorname {arg} (z)=\operatorname {Arg} (z)+2\pi \mathbb {Z} =\{\operatorname {Arg} (z)+2\pi n\mid n\in \mathbb {Z} \}
ובאופן דומה, הארגומנט הראשי נתון על ידי
 \operatorname {Arg} (z)=\{\arg(z)-2\pi n\;|\;n\in \mathbb {Z} \ \land -\pi <\operatorname {Arg} (z)\leq \pi \}=\arg(z)\cap (-\pi ,\pi ]
(כאן זה נתון עבור הקטע  I_{0}=(-\pi ,\pi ], ניתן לבחור כל קטע אחר באורך 2 פאי).
חישוב מהחלק הממשי והמדומה

בהינתן ההגדרה הגאומטרית של הארגומנט, קל לראות שמציאת הארגומנט של  z=x+iy\in \mathbb {C}  שקולה למציאת הזווית של  (x,y)\in \mathbb {R} ^{2} בקואורדינטות קוטביות.
אם בוחרים לעבוד באינטרוול  \ [0,2\pi ), כלומר, הזווית מקבלת ערכים בין 0 ל-2π (לא כולל 2π), מוסכמה המקובלת באנליזה וקטורית, אזי ניתן למצוא את הזווית לפי הנוסחה הבאה:
כאשר arctan היא הפונקציה ההופכית לפונקציה הטריגונומטרית טנגנס.
אם עובדים באינטרוול  \ (-\pi ,\pi ], המקובל יותר באנליזה מרוכבת, יש להשתמש בנוסחה הבאה:
הפונקציה המפוצלת הזאת נקראת לעיתים קרובות atan2 ("ארכטנגס 2") ורושמים  \varphi =\operatorname {atan2} (y/x).
זהויות

אחד המניעים העיקריים עבור הגדרת הערך העיקרי Arg הוא היכולת לכתוב מספרים מרוכבים בצורת ערך מוחלט וארגומנט. לכן עבור כל מספר מרוכב מתקיים  z=|z|e^{i\arg(z)}=|z|e^{i\operatorname {Arg} (z)}
זה תקף רק אם  z\neq 0 אבל יכול להיחשב גם ב-z=0 אם קובעים  \operatorname {Arg} (0)=c\in \mathbb {R}  (מספר ממשי סופי) באופן שרירותי (שימו לב ש- |0|=0).
עוד כמה זהויות מתקדמות יותר עוקבות. אם  z_{1},z_{2}\in \mathbb {C} ^{\times }=\mathbb {C} -\{0\} הם שני מספרים מרוכבים שונים מאפס, אז
\operatorname {Arg} (z_{1}z_{2})\equiv \operatorname {Arg} (z_{1})+\operatorname {Arg} (z_{2}){\pmod {(-\pi ,\pi ]}},
\operatorname {Arg} {\biggl (}{\frac {z_{1}}{z_{2}}}{\biggr )}\equiv \operatorname {Arg} (z_{1})-\operatorname {Arg} (z_{2}){\pmod {(-\pi ,\pi ]}}.
אם z ≠ 0 ו- n\in \mathbb {Z}  הוא כל מספר שלם, אז
\operatorname {Arg} \left(z^{n}\right)\equiv n\operatorname {Arg} (z){\pmod {(-\pi ,\pi ]}}.
לדוגמה:
ביבליוגרפיה (מתורגמת מהערך באנגלית)

Ahlfors, Lars (1979). Complex Analysis: An Introduction to the Theory of Analytic Functions of One Complex Variable (3rd ed.). New York;London: McGraw-Hill. ISBN 0-07-000657-1.
Ponnuswamy, S. (2005). Foundations of Complex Analysis (2nd ed.). New Delhi;Mumbai: Narosa. ISBN 978-81-7319-629-4.
Beardon, Alan (1979). Complex Analysis: The Argument Principle in Analysis and Topology. Chichester: Wiley. ISBN 0-471-99671-8.
Borowoski, Ephraim; Borwein Jonathan (2002) [1st ed. 1989 as Dictionary of Mathematics]. Mathematics. Collins Dictionary (2nd ed.). Glasgow: HarperCollins. ISBN 0-00-710295-X.
באיור 2. מוצגות שתי אפשרויות לארגומנט:  \varphi  ו- \varphi +2\pi .
באיור 3. הערך העיקרי Arg של הנקודה הכחולה ב- i +1 הוא π/4. הקו האדום כאן הוא חתך ענף ומתאים את שני הקווים האדומים באיור 4 הנמצאים אחד מעל השני בצורה אנכית).
מתיאס באמרט

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1942 (בן 82) שווייץ
 מוקד פעילות:  סאפורו, יפן
 עיסוק:  מנצח, מלחין
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  אבוב 
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית של סאפורו
 http://www.matthias-bamert.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מתיאס באמרט (בשווייצרית: Matthias Bamert, נולד ב-5 ביולי 1942, שווייץ) הוא מנצח ומלחין שווייצרי.
ביוגרפיה

בנוסף ללימודיו בשווייץ, באמרט למד מוזיקה בדרמשטאדט ובפריז, אצל פייר בולז וקרלהיינץ שטוקהאוזן, והשפעתם ניכרת ביצירותיו משנות ה-70. בין השנים 1965 - 1969 שימש כאבובן ראשי בתזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, אך לאחר מכן עבר לניצוח.
קריירת הניצוח של מתיאס באמרט החלה בצפון אמריקה, שם היה תלמיד של גאורג סל ולאחר מכן עוזרו של לאופולד סטוקובסקי. ובאמרט היה מנצח משנה בתזמורת קליבלנד תחת ניהולו של לורין מאזל. בין השנים 1977–1983 היה המנהל המוזיקלי של תזמורת הרדיו השווייצרית.
באמרט שימש כמנצח אורח ראשי של התזמורת המלכותית הסקוטית וכמנהל של פסטיבל המוזיקה העכשווית של גלאזגו, בין השנים 1985 - 1990. הוא ניצח על ביצועי בכורה עולמיים של יצירות מאת טורו טאקמיצו, ג'ון קסקן, ג'יימס מקמילן ווולפגנג ריהם. בין השנים 1992 - 1998 היה המנהל של  פסטיבל לוצרן, ובמהלך כהונתו נפתח אולם קונצרטים חדש, והורחבה תוכנית הפסטיבל אשר כללה פסטיבל פסחא ופסטיבל פסנתר.
בין השנים 2000 - 2005 שימש כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, ובין השנים 2003 - 2006 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של מערב אוסטרליה. חוזהו הראשוני עם תזמורת ניו זילנד היה עד 2007, אך חוסר שביעות רצון מתקופת כהונתו הובילה לסיום מוקדם של החוזה במאי 2006. בנובמבר 2004 מונה באמרט למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלזית, תפקיד בו כיהן בין השנים 2005–2008. באוקטובר 2017 הודיעה התזמורת הסימפונית של סאפורו על מינויו של מתיאס באמרט למנצחה הראשי לעונת 2018 - 2019, עם חוזה ראשוני לשלוש עונות. בפברואר 2020 הודיעה התזמורת על הארכת כהונתו עד עונת 2023 - 2024.
במרט ניצח על יותר מ-60 הקלטות, בהן הקלטות עבור חברת צ'אנדוס רקורדס של יצירות מאת יוזף מיסליווצ'ק, היצירות הסימפוניות של יוברט פארי, ויצירותיו של פרנק מרטן (5 דיסקים) עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון. כמו כן, הקליט את הסימפוניות של רוברטו חרארד עם תזמורת רשות השידור הבריטית, יצירות של מלחינים הולנדיים כמו יוהנס פרהולסט וקורנליס דופר עם התזמורת הפילהרמונית של האג, וכן סדרת הקלטות של עיבודים של לאופולד סטוקובסקי, מוזיקה קונצרטנטית מאת קורנגולד וארנסט פון דוהנאני עם התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC. בנוסף, ניצח על סדרת הקלטות של יצירות ג'ון פילד לפסנתר ותזמורת עם הפסנתרן מיצ'ל או'רורק.
מבין יצירותיו, "מנטרהיאנה" של באמרט הוקלטה על ידי תזמורת לואיוויל בלייבל שלה בשנת 1974, תחת ניצוחו של המלחין עצמו.
מאז 1987, מתיאס באמרט מתגורר בלונדון.
השושלת הסאמאנית

| --- | --- |

 
 ממשל
 משטר:  אמירות
 שפה נפוצה:  פרסית חדשה, ערבית
 עיר בירה:  סמרקנד, בוכרה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  819
 פירוק:   
 תאריך:  1005
 ישות קודמת:  טאהרים
 ישות יורשת:  קראח'אנים, ע'זנווים
 
השושלת הסאמאנית הייתה משפחה פרסית במוצאה אשר צאצאיה הקימו אמירות אוטונומית בתחומי הח'ליפות העבאסית. בשיאה השתרעה הממלכה הסאמאנית על כל טראנסאוקסאניה ועל ח'וראסאן. השושלת נקראה על שם אבי המשפחה סאמאן ח'דא (אנ'), שבא מקרב שורות הדהקאנים (אנ'), האצולה האיראנית הנמוכה, שהתגבשה בשלהי התקופה הסאסאנית. בתחילה משלו הסאמאנים תחת הסוזרניות של השושלת הטאהרית. האוטונומיה הסאמאנית החלה עם נפילת הטאהרים בשנת 873. בשנת 999 נפלה טראנסאוקסניה לידי הקראח'אנים וח'וראסאן לידי הע'זנווים. הממלכה הסאמאנית המשיכה לשרוד באופן מצומצם ביותר עד לנפילתה הסופית בשנת 1005.
ההיסטוריה של השושלת הסאמאנית > עלייתה של המשפחה הסאמאנית

ארבעת בניו של אסד בן סאמאן ח'דא העניקו את תמיכתם לעבאסים ובתמורה קיבל כל אחד מהם משרה של מושל. נוח קיבל את סמרקנד, אחמד את פרע'אנה, יחיא את שאש, ואליאס את הראת.
הסאמאנים היו במוצאם פרסים מאזור סוגדיאנה, מכפר ליד סמרקנד. סברה אחרת גורסת כי באו מדרום לאוקסוס, מכפר ליד בלח' או ליד תרמיד'. המשפחה יצאה ככל הנראה מקרב מעמד הדהקאנים, האצולה הפרסית-סאסאנית הנמוכה. הסאמאנים ייחסו לעצמם גניאולוגיה המתייחסת לאחד מבתי האצולה הגדולים של האימפריה הסאסאנית.
ההיסטוריה של השושלת הסאמאנית > תקופת השיא של האמירות הסאמאנית

בשנת 875 אישר הח'ליף אל-מעתמד באופן רשמי, את השלטון של נצר בן אחמד (אנ') מן המשפחה הסאמאנית על טראנסאוקסניה כולה. אישור זה סימל את הכפפת אזור טראנסאוקסניה לח'ליפות, אף על פי שהסאמאנים זכו לאוטונומיה שלטונית רבה לפני מתן האישור ואף יותר לאחריו. העצמאות דה פקטו של הסאמאנים אפשרה להם להשקיע את כספי המיסים שגבו, בטראנסאוקסניה ואחרי כן גם בח'וראסאן, כשזו באה תחת שלטונה, והעניקה לאזורים אלו שגשוג כלכלי ותרבותי.
ההיסטוריה של השושלת הסאמאנית > תקופת השיא של האמירות הסאמאנית > הכיבושים של הסאמאנים

הצפארים כבשו את הראת מידי הסאמאנים בשנת 876, אך השליטה הסאמאנית בטראנסאוקסניה התרחבה בהדרגה. ח'וראסאן באה תחת שלטון הסאמאנים אחרי הניצחון על הצפארים בשנת 900. הסאמאנים הצליחו לבסס שליטה סוזרנית על ח'ווארזם, על שאש ועל אספיג'אב. בנוסף כבשו הסאמאנים באישור הח'ליף את טברסטן, את גרגאן ואת ריי. מרבית  סיסטן נכבשת גם כן. הסאמאנים פשטו לתוך שטחי המחיה של השבטים הטורקיים, שישבו מצפון לממלכתם. בשנת 893 כבשו הסאמאנים את טראז (תלס) לזמן מסוים וזו נותרה תחת שלטונם.
ההיסטוריה של השושלת הסאמאנית > תקופת השיא של האמירות הסאמאנית > תרומת השלטון הסאמאני באסלום טרנסוקסאניה

השלטון הסאמאני בטרנסאוקסניה סייע גם להפצת האסלאם בחבל זה. הסאמאנים לא היו רק השלטון המוסלמי היציב הראשון בטראנסאוקסניה, אלא גם פעלו רבות להנחלת הדת המוסלמית אם בחרב ואם בדרכי נועם. המסעות הצבאיים של השליטים הסאמאנים מול התורכים נודעו לתהילה, אולם תפקיד חשוב לא פחות היה לסוחרים ולאנשי הדת, שיצאו מהאמירות הסאמאנית והמירו לאסלאם את בני השבטים התורכיים ממזרח לאמירות ומצפונה.
ההיסטוריה של השושלת הסאמאנית > תקופת השיא של האמירות הסאמאנית > תור הזהב של האמירות הסאמאנית - שלטונו של נצר בן אחמד

תקופת שלטונו של נצר בן אחמד (אנ'), שאחרי מותו זכה לכינוי האמיר בר המזל (אל-אמיר סעיד), נחשבת לעידן הזהב של השלטון הסאמאני, בשל ההישגים התרבותיים והאינטלקטואליים של תקופה זו. עיר הבירה הסאמאנית בוכרה, הפכה למרכז של ידע עוד מלפני עלות נצר בן אחמד לשלטון, אך בתקופתו נקבצו לחצרו מגדולי אנשי הרוח והיוצרים של התקופה. מלומדים רבים נוספים פעלו תחת חסותם של נציבי המחוזות האחרים של האמירות הסאמאנית, אשר עיצבו את חצרותיהם כחיקוי לחצר השליט בבוכרה. נצר בן אחמד והווזירים הגדולים שפעלו בתקופת שלטונו, הציעו את חסותם לגאוגרפים, לאסטרונומים ולתאולוגים, וכן גם לסופרים ולמשוררים.
נצר בן אחמד נעזר בווזירים מוכשרים כדי להפוך לאחד השליטים הסאמאנים החשובים ביותר. למרות שנקרא אל-אמיר סעיד, נאלץ נצר בן אחמד להתמודד עם מרידות רבות בתקופת שלטונו, שהחלה כאשר היה בן 8 שנים. בזכות יועציו הממולחים, הצליח נצר להביס את כל יריביו ולשלוט באמירות הסאמאנית עד יום מותו, בגיל 37. תקופתו של נצר בן אחמד מסמנת אמנם את נקודת השיא של האמירות הסאמאנית, אך גם בתקופתם של יורשיו אחריו, שנאבקו בשקיעה הצבאית והפוליטית של האמירות, המשיכה היצירה התרבותית בכול עוזה.
ההיסטוריה של השושלת הסאמאנית > נפילת האמירות הסאמאנית

בשנת 999 פלשו הקרא-ח'אנים לתוך האמירות הסאמאנית, כבשו את הבירה בוכרה, והשלימו את השתלטותם על טראנסאוקסניה. בכיבוש בוכרה העניקו הקרא-ח'אנים coup de grace (אנ') לממלכה הסאמאנית למרות שזו המשיכה לשרוד באופן מצומצם עד שנת 1005. באותה שנה בה השתלטו הקרא-ח'אנים על טראנסאוקסניה, כבש מחמוד מע'זנה את ח'וראסאן מידי הסאמאנים ושתי השושלות התורכיות קבעו את נהר האוקסוס כגבול בין ממלכותיהם. האמירות הסאמאנית איבדה באופן הדרגתי שטחים לטובת יריבותיה בכל העשור האחרון של המאה העשירית, אך כיבוש בוכרה וח'וראסאן בשנת 999, סימל את הקץ דה-פקטו של האמירות.
ההיסטוריה של השושלת הסאמאנית > נפילת האמירות הסאמאנית > השפעות נפילת הסאמאנים על טראנסאוקסניה ועל ח'וראסאן

קץ האמירות הסאמאנית סימל את סוף הדומיננטיות הפוליטית של הפרסים בטראנסאוקסניה ובח'וראסאן. השלטון באזורים אלו עבר לשושלות ממוצא טורקי, הקרא-ח'אנים והע'זנווים ואחרי-כן הסלג'וקים (בעוד הקרא-ח'אנים והסלג'וקים היו שושלות תורכיות שעמדו בראש עממים תורכיים היו הע'זנווים ממלוכים במקורם, ועלייתם לא ציינה הגירה תורכית המונית לתוך עולם האסלאם). סוף הדומיננטיות הפוליטית לא הביא לשקיעה מיידית של התרבות הפרסית בטראנסאוקסניה ובח'וראסאן. הע'זנווים ואחריהם הסלג'וקים בחרו לאמץ את השפה הפרסית החדשה, גם ביצירה הספרותית וגם במנהל, ואף הקרא-ח'אנים הושפעו רבות מהתרבות הפרסית-מוסלמית. תרבות זו תמשיך להיות נפוצה בטראנסאוקסניה ובח'וראסאן שנים רבות אחרי נפילת הסאמאנים. עם זאת, ההגירה התורכית ההמונית לטראנסאוקסניה, ולצפון ח'וראסאן, הביאה לתורכיפיזציה איטית של אזורים אלו, קרי השפות הפרסיות הוחלפו באופן הדרגתי בשפות תורכיות.
היחס של הסאמאנים כלפי הח'ליפים העבאסים

הסאמאנים הקפידו לשמור על מערכת יחסים תקינה עם הח'ליפים והכירו להלכה בעליונות העבאסית, אך בפועל התאפיין שלטונם בטראנסאוקסניה ובח'וראסאן במידה רבה מאוד של עצמאות. הסאמאנים שלחו מתנות לח'ליף, אך ככל הנראה לא העבירו לו מיסים. המטבעות הסאמאנים נטבעו תחת השמות של הח'ליפה ושל השליט הסאמאני גם יחד ושני השמות הוזכרו יחד גם בח'טבה.
הסאמאנים והטורקים

המיקום של טראנסאוקסאניה ושל ח'וראסאן כנקודת מפגש בין הח'ליפות העבאסית לבין השבטים הנוודיים של הערבה, הביא ליצירת מערכת יחסים מורכבת ורב גונית בין העממים הטורקיים לבין השושלות השולטות באזורים אלו. הסאמאנים, ועוד הטאהרים לפניהם, נלחמו בשבטים טורקיים, סחרו בעבדים טורקים והחזיקו לוחמים טורקים בצבאותיהם. כבר בתפקידם כמושלים מחוזיים, ניהלו הסאמאנים שורה של מערכות ג'יהאד נגד השבטים הטורקיים בספר הצפון מזרחי של טראנסאוקסניה. השליטים הסאמאנים אף הקימו באזורי ספר, דוגמת שאש, אספיג'אב ופרע'אנה, מערך של ביצורים ושל ריבאטים (אנ'), בהם הציבו כוחות משמר של לוחמים ע'אזים. עם זאת, נאלצו הסאמאנים לבצר גם את הערים בטבורה של טראנסאוקסניה, ואף את מחוז בוכרה עצמו, נגד פשיטות של שבטים טורקיים.
בסביבות שנת 840 ניהל נוח בן אסד, המושל הסאמאני של סמרקנד, מערכה נגד הטורקים באזור אספיג'אב. נוח אף הורה על ביצורה של העיר, כדי להרתיע פשיטות נוספות של הנוודים הטורקיים. ההיסטוריון הסאמאני אבו בכר מחמד בן ג'עפר נרשח'י טען כי אסמאעיל בן אחמד הנהיג כל חייו באופן אישי מסעות מלחמה נגד התרכים (ידועים בוודאות מסעות מלחמה שהנהיג אסמאעיל ב-893 וב-903). נרשח'י טען כי אסמאעיל לא תחזק את חומות בוכרה כקודמיו בטענה כי "כל עוד אני חי, אני החומה של מחוז בוכרה" (למרות שקצת קשה יותר להאמין לטענה של נרשח'י שהחומות חרבו כתוצאה מהזנחה זו). בשנת 893, רק שנה אחרי שביסס עצמו כשליט יחיד של הממלכה הסאמאנית, הנהיג אסמאעיל צבא סאמאני גדול נגד השבטים הקרלוקים וכבש מהם את אזור העיר תלס (טראז). במקורות נוקבים במספרים 10,000 ו-15,000 לציון מניין הטורקים, שנפלו בשבי הצבא הסאמאני במהלך כיבוש תלס.
הסאמאנים נהגו לשעבד את הטורקים, שנפלו בשבי. כמו כן רכשו הסאמאנים באופן ישיר מהשבטים הטורקיים, שבויים מהמלחמות הבין שבטיות על-מנת לשעבדם. העבדים נחשבו באותה תקופה סחורה בעלת ערך רב. המסחר בעבדים מגזעים שונים והמיסוי על סחר זה הפכו לאחד ממקורות הכנסה העיקריים של הממלכה הסאמאנית. השליטים הסאמאנים אף הקימו מחנות אימון בהם הכשירו את העבדים הטורקים לקריירה בצבא או בבירוקרטיה, ושלחו אותם בסיום הכשרתם לשמש כע'למאן בח'ליפות. טולון, אביו של אחמד מייסד השושלת הטולונית במצרים, היה חלק מתשלום המס, בעבדים טורקיים, שהעלה נוח בן אסד לח'ליף אל-מאמון. הח'ליף אל-מעתצם שלח שליח מיוחד כדי לרכוש מאותו מושל סאמאני עבדים טורקיים לצבא הממלוכי הפרטי שלו. הצבא והבירוקרטיה של הממלכה הסאמאנית החלו גם הם להתבסס באופן גדל והולך על ממלוכים טורקיים, בעיקר מתקופתו של אסמאעיל בן אחמד ואילך.
הסאמאנים והטורקים > הממלוכים בתוך האמירות הסאמאנית

ניזאם אל-מולכ תיאר בהרחבה את מערך ההכשרה שהעניקו הסאמאנים לעבדים הטורקיים. מודל ההכשרה הסאמאני שימש דוגמה גם לשושלות שבאו אחריהם ובייחוד הע'זנווים והסלג'וקים. בדומה לח'ליפות גם בממלכה הסאמאנית צברו הממלוכים התרכיים כוח רב, דבר שהביא לשינוי במאזן הכוחות בתוך האמירות הסאמאנית ושהפך את העבדים הטורקיים פעמים רבות לכוח מאחורי הכס. המשמר המלכותי של האמירים הסאמאנים הפך בהדרגה למורכב רובו ככולו מממלוכים. התחזקותו של משמר פרייטוריאני זה הביא לעלייה בכוחו של הח'אגב, שהיה מעין שר חצר וממונה על המשמר, על חשבונו של הווכיל, ראש משק הבית של האמיר (משרה המקבילה במידת מה למאיורדומוס בחצר המרובינגית באירופה). חשובה אף יותר הייתה החלפתם של הדהקאנים, פרסים ממעמד אצולה נמוך, בעבדים טורקיים במשרות האדמיניסטרציה של האמירות.
הממלוכים אף החליפו את בני המשפחה הסאמאנית בשלטון על חו'ראסאן, חבל ארץ שהיה בעל חשיבות מכרעת לאמירים הסאמאנים. הממלוכים נחשבו נאמנים יותר לשליט, מהאצולה הפרסית ואף מבני משפחתו, וכן גם הוכשרו למשרותיהם מילדות. עם זאת, כאשר ראו הממלוכים סיכון לזכויות היתר שלהם, הייתה נאמנותם לשליט מתבטלת מפני האינטרס המעמדי שלהם. דוגמה לכך אפשר למצוא ברציחתו של האמיר הסאמאני אחמד בן אסמאעיל, אביו של נצר בן אחמד, בידי הע'למאן הטורקיים שלו, בשל קנאתם בטובות הכלכליות שהרעיף השליט הסאמאני על פקידים שידעו ערבית בחצרו (ככל הנראה הכוונה לעולמא). במחצית השנייה של המאה העשירית איבדה הממלכה הסאמאנית את שליטתה בח'וראסאן לטובת שושלות שמוצאן בממלוכים הטורקיים של צבאה. השושלת הסימג'ורידית (אנ') הצליחה לבסס לעצמה שלטון אוטונומי בח'וראסאן עד שנחלה תבוסה סופית מידיו של מחמוד מע'זנה. מוצא השושלת הע'זנווית בסבוכ תג'ין (אנ'), שהיה ממלוכ של אלפ תג'ין (אנ'), בעצמו ממלוכ סאמאני מלכותי. הע'זנווים הצליחו לבסס לעצמם ממלכה עצמאית ואף לקחו תפקיד מרכזי בחיסולה של האמירות הסאמאנית.
ראו גם

השושלת הטאהרית
השושלת הצפארית
השושלת הבויהית
השושלת הע'זנווית
השושלת הסימג'ורידית (אנ')
השושלת הקרא-ח'אנית
השושלת הסלג'וקית
לקריאה נוספת > מחקרים

כאהן, קלוד, האסלאם, מלידתו עד תחילת האימפריה העות'מאנית (המאה השביעית עד סוף המאה החמש-עשרה), תל אביב: דביר, תשנ"ה / 1995.
קנדי, היו, מחמד והח'ליפות: המזרח התיכון המוסלמי מהמאה השישית עד המאה האחת-עשרה, עמנואל קופלביץ' (מתרגם), ירושלים ובאר שבע: מוסד ביאליק והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ט / 1998.
Frye, Richard N., "The Samanids," in Richard N. Frye, The Cambridge History of Iran, Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs, Cambridge: Cambridge University Press, 1975, pp. 136-161.
Golden, Peter B., An Introduction to the History of the Turkic Peoples: Ethnogenesis and State-Formation in Medieval and Early Modern Eurasia and the Middle East, Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1992.
Gordon, Matthew S., The Breaking of a Thousand Swords: A History of the Turkish Military of Samara (A.H. 200-275/815-889 C.E.), Albany, NY: State University of New York Press, 2001.
Lazard, Gilbert, "The Rise of the New Persian Language," in Richard N. Frye, The Cambridge History of Iran, Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs, Cambridge: Cambridge University Press, 1975, pp. 595-633.
Negmatov, Numan N., "The Samanid State," in Clifford E. Bosworth and M. S. Asimov (eds.), History of Civilizations of Central Asia, Vol. 4, Part 1, Delhi: Motilal Banarsidass, 1999, pp. 77-94.
Tafazzoli, Ahmad, "Iranian Languages, ," in Clifford E. Bosworth and M. S. Asimov (eds.), History of Civilizations of Central Asia, Vol. 4, Part 2, Delhi: Motilal Banarsidass, 2003, pp. 323-330.
Yar-Shater, Ehsan, "Persian Literature," in Peter M. Holt, Ann K. S. Lambton and Bernard Lewis, The Cambridge History of Islam, Vol. 2B, Cambridge: Cambridge University Press, 2000, pp. 671-681.
לקריאה נוספת > אנציקלופדיות

Barthold, Wilhelm, "Mansur b. Nuh," Encyclopaedia of Islam, Vol. 6, pp. 432-433.
de Blois, F. C., "Rudaki," Encyclopaedia of Islam, Vol. 8, pp. 585-586.
Bosworth, Clifford E., "Samanids," Encyclopaedia of Islam, Vol. 8, pp. 1025-1029
המוזוליאום של השושלת הסאמאנית בבוכרה, אוזבקיסטן