stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרלנד ויליאמס
ביוגרפיה

הרלנד ויליאמס נולד בטורונטו לג'ון ריזור ויליאמס (John Reesor Williams), עורך דין שהיה חבר בפרלמנט של אונטריו. הוא הילד השלישי מתוך חמישה. הוא בן דודו של קווין הירן (Kevin Hearn), הקלידן של ברנייקדס ליידיס (Barenaked Ladies). ויליאמס מחזיק באזרחות כפולה קנדית ואזרחות של ארצות הברית.
ויליאמס מוכר ממשחקו בסרטים טיפשים בלי הפסקה, צוללת דיזל, סופר בלונדינית ומשתגעים על מרי וכן הוא מדבב בסרטים רבים.
ב-2017 הוא יצר את הסדרה Puppy Dog Pals עבור ערוץ דיסני ג'וניור.
פילמוגרפיה

1994 : טיפשים בלי הפסקה: אופנוען משטרתי
1995 : Big News (סרט טלוויזיה)
1995 : Simon (סדרת טלוויזיה) : סימון
1996 : צוללת דיזל (Down Periscope) : אי.טי. 'סונר' לווסלי
1997 : RocketMan : פרד רנדל
1997 : לכשכש בכלב
1997 : Ned's Newt (סדרת טלוויזיה) : ניוטון (1997-99) (קול)
1998 : חברים בכל מחיר : Kenny Davis
1998 : Mr. Headmistress (סרט טלוויזיה) : Tucker / Headmistress
1998 : משתגעים על מרי: טרמפיסט
1998 : Dog Park:‏ Callum
1999 : סופרסטאר: אריק סלאטר
2000 : The Whole Nine Yards: סוכן מיוחד סטיב הנסון
2000 : Big Money Hustlas: הארי קוקס
2000 : Sammy (série télévisée) : Todd Blake (voix)
2000 : Becoming Dick: Richard Breggs
2000 : "The Geena Davis Show") (סדרת טלוויזיה) : אלן
2001 : אחי איך דפקו אותך (Freddy Got Fingered) : דארן
2002 : Back by Midnight: Shériff Hubbard
2002 : Sorority Boys: Doofer / Roberta
2003 : Family Tree : Jake
2003 : Kart Racer : Zee
2005: 13 בר מזל : האיש בשחור
2005 : הכל בגלל סופר-מר : מנהל חנות
2005 : רובוטס : Lug (קול)
2006 : סופר בלונדינית (Employee of the Month): ראסל
2007 : לפגוש את הרובינסונים: קארל (קול)
2007: הדיוקס קורעים את האזרד: ההתחלה: שריף רוסקו (סרט טלוויזיה)
2008 : מדגסקר 2: ג'ירף (קול)
2008: Bachelor Party 2: The Last Temptation: דרק
2009 : האהבה היוונית שלי (My Life in Ruins) : ביג אל
2014-2013: Package Deal - שלדון
2014 - Back in the Day: סקאנק
2016 : מסיבת נקניקיות: בקבוק קטשופ/באבא גנאש (קול)
2017-הווה: גורים וחברים: במאי ומדבב
2020: לא פוחד מכלום (אנ') - אליוט (דיבוב)
2022: כלבלבי-על: פיסק (קול)
TBA ‏- Half Baked 2
הקידוח העמוק בים המלח

הקידוח העמוק בים המלח הוא חלק מפרויקט מחקר בין-לאומי שהתבצע בים המלח בשנים 2010–2011 וכלל קידוח עמוק בלב האגם, וכמה קידוחים בשוליו, בהם הוצאו דגימות גלעין באורך כולל של כ-720 מטרים. הדגימות עברו ניתוח גיאופיזי וגיאוכימי מקיף ועל בסיסו נבנה חתך רציף המספק מידע יקר ערך על הכרונולוגיה הגאולוגית, סייסמולוגית ואקלימית בתקופה הבין קרחונית האחרונה.
הקידוח העמוק בים המלח הוא מהפרויקטים המדעיים הגדולים ביותר שנעשו בישראל בתחום מדעי כדור הארץ, והוא בעל חשיבות עולמית שכן הוא מספק מידע רב על התנאים הסביבתיים ששררו בכדור הארץ בתקופות הקדומות (מההולוקן ועד אמצע הפליסטוקן).
חשיבות גלעיני הקידוח שהפרויקט מספק היא ברזולוציה הגבוהה שלהן, שנובעת בשל קיומם של מופעי משקעים (סדימנטים) עונתיים המאפשרים ניתוח ביחידות זמן הקטנות משנה אחת.
אתרי הקידוח

הקידוחים בוצעו באמצעות אסדת קידוח מיוחדת שהובאה מגרמניה בשני אתרי קידוח באגן הצפוני של ים המלח.
האתר העמוק (מרכז האגם הצפוני, במרחק של כ-7 ק"מ מחופי עין גדי, בעומק מים של כ-300 מטר) - בו בוצע הקידוח העמוק ביותר, בעומק של 456 מטר מתחת לקרקעית הים. בנוסף, בוצעו בו עוד כמה קידוחים קצרים יותר בעומק של כ-100 מטר מהקרקעית.
האתר הרדוד (סמוך לחוף עין גדי, בעומק מים של כ-2.5 מטר) - בו בוצע קידוח בעומק של 350 מטר מתחת לקרקעית הים.
אנליזה על גלעיני הקידוח

גלעיני הקידוח שהוצאו עברו חיתוך רוחבי. חצי מהגלעין נשלח לאחסון לטווח ארוך וחציו השני נשלח לביצוע בדיקות גאופיזיות וגאוכימיות, ביניהן:
צילום ברזולוציה גבוהה של החתך בגלעין.
תיעוד ליתוגרפי מפורט.
בדיקה של סמנים ביולוגים.
סריקה מגנטית ברזולוציה גבוהה (High resolution magnetic susceptibility scanning)
אנליזת XRF שמטרתה בחינה כימית מפורטת של הגלעין, בדגש על בחינה של יחסי טיטניום-כלור, גופרית-כלור, אורניום-תוריום, ויחס איזוטופי בין חמצן 16 לחמצן 18 (ראו תיארוך רדיומטרי).
תקצוב, ניהול הפרויקט ומשתתפים

בפרויקט שעלותו נאמדה בכ-2.5 מיליון דולר, השתתפו יותר מארבעים חוקרים משש מדינות והוא התבצע בשיתוף פעולה אזורי בהובלת ישראל.
הפרויקט אורגן על ידי ה-ICDP (הגוף המדעי הבינלאומי לקידוחים יבשתיים). בראש הקידוח עמדו פרופ' צבי בן–אברהם, חבר האקדמיה וראש מרכז מינרבה לחקר ים המלח באוניברסיטת תל אביב, ד"ר מוטי שטיין מהמכון הגאולוגי במשרד האנרגיה ופרופ' אמוץ עגנון מהמכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. מנהל הפרויקט הוא ד"ר מייקל לזר מאוניברסיטת חיפה.
בנוסף, שותפים בו המכון הגאולוגי; אוניברסיטת תל אביב; האוניברסיטה העברית בירושלים; מכון למונט–דוהרטי באוניברסיטת קולומביה; מכון GFZ ,פוטסדאם, גרמניה; המכון ללימודי יפן, קיוטו; המכון הטכנולוגי של ציריך. הפרויקט נעשה בתמיכת המועצה האזורית תמר, קיבוץ עין גדי וחברת "מוטי גונן עבודות ים וצלילה", המפעילה את תחנת המחקר לחופי עין גדי, ובמימון הפרויקט המדעי תומכים גם מפעלי ים המלח, הות"ת, המכון הגאולוגי והאוניברסיטאות השותפות.
מחקרים ראשונים שנעשו על הגלעין העלו קורלציה בין הרקורד שמופיע בגלעין לבין רקורדים מוכרים של איזוטופים של חמצן באוקיינוסים ובמערות נטיפים. נמצא כי יש קשר סוג המשקע והכימיה שלו לבין שינויי מפלס האגם בתקופות הקרחוניות והבין קרחוניות. בתקופות של מפלס נמוך בים המלח שקעו בעיקר חתכים של מלח ואילו בתקופות המפלס הגבוה שקעו בעיקר למינות של ארגוניט (גיר) וסילט (טין). מתברר שיחד עם המלח שקעו גם משקעים נחליים שכנראה קשורים לאירועים שטפוניים גדולים שנוצרו באפיקי ים סוף, אפיק שמשפיע יותר על אזורנו בתקופות יבשות אז המרכיב של המערכות המונסוניות מתגבר על המרכיב של המערכות הים תיכוניות. בתקופות הקרחוניות ירדו מפלסי הים אך דווקא מפלסי אגמי הבקע עלו ככל הנראה עקב ירידת אידוי או עליה בכמות המשקעים. גם ריכוז המגנזיום במי המשקעים ובאינקלוזיות שנמצאו בתוך המלח מראים עליה וירידה בריכוז במקביל לשינויים במפלס מי האגם.
הערות שוליים

↑  קידוח עמוק בים המלח, המכון הגאולוגי, ישראל (ארכיון)
1 2 3 4 5 6  מדע במקום הנמוך בעולם: הקידוח העמוק ביותר בקרקעית ים המלח, איגרת 32, דצמבר 2010, עמ' 35–37
↑  Neugebauer, I., et al, The ICDP Dead Sea Deep Drilling Project: An overview and the potential for high-resolution records of floods and droughts in the Levant, EGU General Assembly Conference Abstracts Vol. 14, 2012
1 2 3  Mordechai Stein, The ICDP Dead Sea Deep Drilling Project, Report GSI/23/2012, Geological Survey of Israel, ‏July 2012 (ארכיון)
קולן

ערך זה עוסק בכלי לכוונון כלי נגינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קולן מתוצרת ג'ון ווקר. ניתן לראות את הסימון 659 המציין את התדר בהרץ ו-E המציין את התו 'מי'
קולן או מצלל הוא כלי פשוט שנועד לעזור בכוונון כלי נגינה. הקולן הומצא ב-1711 על ידי המוזיקאי האנגלי ג'ון שור, כשהוא מכוון לתדר של 423.5 הרץ.
צורתו ותפקידו

הקולן מיוצר בדרך כלל ממתכת וצורתו כצורת מזלג בעל שתי שיניים מוארכות. הקולן מתוכנן להשמיע צליל טהור, כלומר בתדר אחד בולט הנקבע מראש בעת יצורו. כדי להפיק את הצליל מהקולן יש להכות בעזרתו על חפץ קשה כלשהו ולהמתין מספר שניות להתייצבות הצליל (דעיכת תדרים אחרים). מכיוון שהצליל המופק הוא בעוצמה יחסית נמוכה, נהוג לעיתים להצמיד את הקולן לאחר יצירת הצליל לאוזן או למשטח כדוגמת שולחן עץ המשמש כתיבת תהודה לצורך הגברת הצליל.
היסטוריה

הקולן הומצא ב-1711 על ידי המוזיקאי האנגלי ג'ון שור שהיה נגן חצוצרה מלכותי בחצרו של ג'ורג' הראשון מלך בריטניה, שם הוא ניגן בהנחיית המלחין גאורג פרידריך הנדל. הקולן שהוא יצר היה מכוון לתדר של 423.5 הרץ.
ניתן אמנם לייצר קולן עבור כל תדר (ועל כן, עבור כל תו מוזיקלי), אך הסוג הנפוץ ביותר הוא קולן המכוון להשמיע את התו 'לה' באוקטבה הרביעית של פסנתר. סוג זה מכונה 'A-440' על שם התו 'לה' (המכונה באנגלית 'A') שהתדר שלו הוא 440 הרץ. התקן של 440 הרץ נקבע ב-1939 על ידי ועדה בינלאומית ואושר על ידי ארגון התקינה הבינלאומי ב-1955. השימוש בתו 'לה' לכיוון כלי מיתר ופסנתרים רווח בתזמורות זמן רב ומכיוון שבעבר השתמשו במספר תדרים באזור ה-440 הרץ כדי לייצג את התו 'לה', נועד התקן לוודא אחידות צליל בין התזמורות השונות. על כל פנים, לא כל התזמורות מנגנות ב-A-440; תזמורות בצפון אמריקה בדרך כלל מנגנות מעט גבוה יותר (כדי לקבל צליל מבריק יותר), ואילו תזמורות של מוזיקה עתיקה מנגנות במגוון כוונונים רחב, לרוב נמוך יותר.
שימוש בקולן בשבת

בעולם החזנות היהודי רווח השימוש בקולן על ידי החזנים ומנצחי המקהלות, כדי לכוון את הקול שלהם בצורה מדויקת.
השימוש בקולן עורר פולמוס בדבר השימוש בו בשבת וביום טוב או שיש בכך משום איסור שבות של השמעת קול בשבת, בדומה לשימוש בכלי נגינה מחשש שמא יתקן כלי שיר. רבים מהפוסקים כתבו לאסור את השימוש בקולן בשבת לכתחילה, אך כיוון שהדבר רווח מאוד בקרב החזנים יש מן הפוסקים שכתבו שאין למחות על השימוש בקולן כיוון שיש סברות להתיר זאת וכן על פי העיקרון ההלכתי "מוטב שיהיו שוגגין ואל יהיו מזידין", וכפי שכתבו להתיר הערוך השולחן והרב עובדיה יוסף.
הערות שוליים

↑  קוֹלָן - Kammerton, מָכְשִׁיר הַמֵּפִיק צְלִיל מְסֻיָּם וּמְשַׁמֵּשׁ אַמַּת מּדָּה לְכִוּון שְׁאָר הַצְּלִילִים. מִלּוֹן לְמוּסִיקָה לוֹעֲזִי עִבְרִי מֵאֵת מְנַשֶּׂה רַבִינָא, הוצאת מִזְמוֹר, תֵּל אָבִיב, תרצ"ח 1938
↑  קוֹלָן במילון מוזיקה (תשט"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ראה בהרחבה בשו"תים הבאים, ובמקורות המופיעים שם: תשובה בשו"ת "במראה הבזק", תשובה של הרב שמואל אריאל ותשובה באתר "דין".
↑  ערוך השולחן, אורח חיים, סימן של"ח, סעיף ח'.
↑  יביע אומר, חלק ד', אורח חיים, סימן כז.
הזירה האווירית במלחמת ששת הימים

הזירה האווירית במלחמת ששת הימים היוותה חלק חשוב ומכריע במלחמה. העליונות שהשיג חיל האוויר הישראלי על חילות האוויר של צבאות ערב במבצע מוקד, הייתה גורם משפיע להצלחתה של ישראל במלחמה. מבצע מוקד השבית לחלוטין את חיל האוויר המצרי והירדני ושיבש את הסורי. לאחר מבצע מוקד לחילות האוויר של מדינת ערב נשארו עשרות בודדות של מטוסים, שלא היוו איום על חיל האוויר הישראלי ששלט בכל התחום האווירי.
סדר הכוחות > חיל האוויר הישראלי

ערב המלחמה היו לחיל האוויר הישראלי כ-180 מטוסי קרב מתוצרת צרפת, מדגמי ווטור, אוראגן, מיסטר, סופר מיסטר ומיראז' 3. עשרות מטוסי אימון מסוג פוגה מגיסטר הוכשרו לשאת פצצות ומקלעים לשם תקיפת מטרות קרקע. עוד שימשו בחיל 40 מסוקים מדגמי סיקורסקי S-58, סופר פרלון ובל 47 ו-30 מטוסי תובלה מדגמי DC-3 דקוטה ונורד.
מטוסי החיל היו פרוסים בשישה בסיסי טיסה:
רמת דוד בפיקוד יחזקאל סומך,
שדה דב בפיקוד אורי ירום,
לוד בפיקוד משה פלד,
תל נוף בפיקוד שמואל שפר,
חצור בפיקוד בני פלד,
חצרים בפיקוד ג'ו אלון.
| טייסת | תפקוד | כלי-טיס | מפקד | מיקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 - הגמל המעופף | תובלה קלה | דורניר DO-27 | דוד יהלום | שדה דב |  |
| 101 - הקרב הראשונה | קרב | מיראז' III | עמוס לפידות | חצור | 21 מטוסי מיראז' III שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה, מהם 1 דו-מושבי |
| 103 - הפילים | תובלה בינונית | דקוטה DC-3, נורד נוראטלס | יעקב שבתאי | תל נוף |  |
| 105 - העקרב | קרב | סופר מיסטר | אהרן שביט | חצור | 35 מטוסי סופר מיסטר (סמב"ד) שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה |
| 107 - אבירי הזנב הכתום | תקיפה | אוראגן | יעקב טרנר | רמת דוד | 16 מטוסי אוראגן שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה, מהם 1 לא שמיש. כל הטייסת פרסה בבסיס לוד במהלך המלחמה |
| 109 - העמק | תקיפה | דאסו מיסטר IV | אוהד שדמי | רמת דוד | 16 מטוסי מיסטר IV שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה, מהם 1 לא שמיש. 8 מהם פרסו בבסיס תל נוף במהלך המלחמה |
| 110 - אבירי הצפון | הפצצה | ווטור | לוי צור | רמת דוד | 21 מטוסי ווטור שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה, מהם 2 בתפקידי ל"א ו-2 לא שמישים |
| 113 - צרעה | תקיפה | אוראגן | יוסף סלנט | חצור | 35 מטוסי אוראגן שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה, מהם 2 לא שמישים |
| 114 - מובילי הלילה | מסוקי תובלה כבדה | סופר פרלון | חיים נוה | תל נוף | הטייסת הוקמה כשנה לפני המלחמה (בשם "טייסת הסופר פרלון"), וכללה 4 מסוקים בפרוץ המלחמה. |
| 116 - הכנף המעופפת | תקיפה | דאסו מיסטר IV | יהונתן שחר | חצור | 17 מטוסי מיסטר IV שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה |
| 117 - הסילון הראשונה | קרב | מיראז' III | עמיחי שמואלי | רמת דוד | 24 מטוסי מיראז' III שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה. עמיחי שמואלי נפצע בגיחתו הרביעית במבצע מוקד והוחלף על ידי סמ"ט א' אורי אבן ניר עד תום הקרבות |
| 119 - העטלף | קרב | מיראז' III | רן רונן | תל נוף | 21 מטוסי מיראז' III שירתו בטייסת בפרוץ המלחמה, מהם 1 דו-מושבי ו-2 לצילום אווירי |
| 120 - הבינלאומית | תובלה כבדה | בואינג 377 | יצחק בירן | לוד |  |
| 123 - ציפורי המדבר | מסוקי תובלה בינונית | בל 47, אלואט II | ? | תל נוף |  |
| 124 - החרב המתהפכת | מסוקי תובלה קלה | סיקורסקי S-58 | אליעזר כהן | תל נוף |  |
| 147 - האיל הנוגח | תקיפה | פוגה מגיסטר | אריה בן אור | חצרים | הטייסת הוקמה (מחדש) ערב המלחמה, כש-44 מטוסי הפוגה ששימשו לאימון מתקדם הוסבו למטוסי תקיפה קלה |
מפקדי חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים:
אלוף מרדכי הוד - מפקד חיל האוויר
אל"ם מנחם בר - ראש מחלקת אוויר
סא"ל ישעיהו (שייקה) ברקת - ראש ענף המודיעין
סא"ל רפי הר-לב - ראש ענף מבצעים במטה חיל האוויר.
סדר הכוחות > חילות האוויר הערביים

חיל האוויר המצרי כלל 420 מטוסי קרב, בעיקר מדגמי מיג-15, מיג-17, מיג-19, מיג-21 וסוחוי-7, מפציצים מדגמי טופולב Tu-16 ואיליושין Il-28, מטוסי תובלה מדגמי איליושין Il-14 ואנטונוב An-12, ו-42 מסוקים מדגמי מיל מי-4 ומיל מי-6. המטוסים נפרסו ב-18 בסיסי טיסה: ארבעה בסיני, שלושה לאורך תעלת סואץ, שישה באזור הדלתא של הנילוס וחמישה במצרים העליונה.
חיל האוויר הסורי כלל 100 מטוסים, מדגמים דומים לאלה של חיל האוויר המצרי, שנפרסו בשישה בסיסי טיסה. חיל האוויר הירדני כלל 22 מטוסי קרב מדגם הוקר האנטר, שנפרסו בשני בסיסים - מפרק ועמאן, וכן שבעה מטוסי תובלה DC-3 דקוטה וארבעה מסוקי אלואט 3. בחיל האוויר העיראקי פעלו 98 מטוסי קרב.
מבצע מוקד

בסוף שנת 1962 הורה מפקד חיל האוויר הישראלי, האלוף עזר ויצמן, לראש ענף מבצעים, סא"ל יעקב נבו, לתכנן מבצע להפצצה של שדות התעופה של מדינות ערב. נבו בחר להיעזר בסרן רפאל סברון, מתכנן זוטר מענף מבצעים. השניים סברו כי תקיפה אפקטיבית של שדות התעופה הערביים צריכה להתמקד במסלולי ההמראה והנחיתה, שתביא ללכידת המטוסים על הקרקע, ובכך תתאפשר השמדתם ביעפי תקיפה נוספים ותמנע נחיתה של מטוסי האויב שבאוויר. לפגיעה במסלולים פותחה פצצת פיצוח מסלולים, שבפגיעתה במסלול תקני יצרה מכתש בקוטר של 5 מטרים ובעומק של כ-1.5 מטר. מלאכת התכנון הסתיימה בסוף שנת 1964, והתוכנית קיבלה את השם "מבצע מוקד". התוכנית עודכנה במהלך השנים בהתפתחויות בחילות האוויר. למחלקת ההדרכה בחיל האוויר, בפיקוד שעיה גזית, הועברה בקשה לביצוע אימוני הפצצה מדויקת לטייסות חיל האוויר. בנגב שופץ מסלול ישן, הוצבו בו מטרות שמדמות מטוסי אויב ובו בוצעו האימונים להפצצת המסלול.
מבצע מוקד יצא לדרך כמתקפת פתע ב-5 ביוני 1967. כ-190 מטוסים יצאו לקרב ורק 12 מטוסי מיראז' 3 נותרו להגן על שמי מדינת ישראל.
התקיפות התרחשו בשלושה גלים:
בגל הראשון, שהחל בתקיפת שדות התעופה המצריים בשעה 7:45 (שעון ישראל), הותקפו 11 שדות תעופה מצריים, והושמדו כ-197 מטוסים מצריים, מתוכם כשמונה בלבד בקרבות אוויר. שישה שדות תעופה נפגעו. חיל האוויר הישראלי איבד בגל זה שמונה מטוסים, חמישה מטייסיו נהרגו ושניים נפלו בשבי.
בגל השני הותקפו שוב מטרות במצרים שלא הושמדו בגל הראשון, והושמדו 107 מטוסים ומתקנים נוספים של הצבא המצרי.
תקיפות הגל השלישי החלו בשעה 12:45. לאחר הצלחת התקיפה נגד חיל האוויר המצרי, הוחלט על תקיפת חיל האוויר הסורי. בקרב זה אמנם לא היה לישראל את יתרון ההפתעה כמו בקרב מול המצרים, ולכן נערכו קרבות אוויר והופעלה אש נ"מ כבדה נגד התוקפים. למרות זאת הושמד כחצי מחיל האוויר הסורי (60 מטוסים). לאחר שמועות על תבוסתה של ישראל במלחמה, שלחה ירדן מטוסים כדי לתקוף את ישראל, בתגובה ישראל תקפה את חיל האוויר הירדני והשמידה את כל מטוסיו ואת תחנת המכ"ם בעג'לון. בסך הכל בוצעו 85 גיחות במצרים, 48 בירדן, 67 גיחות בסוריה וגיחה אחת נגד שדה התעופה H-3 בעיראק. מספר מטוסים ישראלים נפגעו בקרבות אוויר ועל ידי אש מהקרקע וחלק מהטייסים נטשו את מטוסיהם. אחד הטייסים נרצח על ידי המון סורים ואחרים נלקחו בשבי. מטוס אוראגן ישראלי, שמערכת הקשר שלו נפגעה במפגש עם חוטי חשמל שנכרכו סביב גוף המטוס, נפגע בדרכו חזרה, לאחר שסטה מנתיבו, על ידי טיל קרקע-אוויר ישראלי מסוג הוק, שהוצב בהגנה על הקריה למחקר גרעיני - נגב בדימונה.
כחצי שעה לאחר יציאת הגל הראשון, יצאו חלק ממטוסי האימון הישראלים מסוג פוגה מגיסטר שהוכשרו לשאת פצצות ומקלעים, כדי לתקוף את תחנות המכ"ם וסוללות תותחים באזור קדמת סיני ולאפשר בכך את שובם הביתה של מטוסי ההפצצה, בלי להתגלות על ידי תחנות המכ"ם. מטוסי הפוגה המשיכו ותקפו סוללות תותחים וריכוזי צבא מצרי בקדמת סיני, עם כניסתם של כוחות הקרקע של צה"ל לסיני לקראת 08:00 בבוקר.
חיל האוויר הישראלי השמיד ביום זה 451 מטוסי אויב (348 מצריים, 60 סוריים, 21 ירדנים, 21 עיראקיים ומטוס לבנוני). מרבית שדות התעופה במצרים, ירדן וסוריה הושבתו כבר ביום הראשון למלחמה ונותרו מושבתים עד לסופה. חיל האוויר הישראלי איבד ביום זה 21 מטוסים, שהיו כ-10% מכוחו.
לאחר המבצע הושבתו לחלוטין חילות האוויר של מצרים וירדן, חיל האוויר של סוריה לא היווה איום משמעותי והאיום הגדול שחששו ממנו בישראל היה מחיל האוויר העיראקי.
המשך הלחימה ב-5 ביוני

החל מהשעה 11:40 החל הצבא הירדני להפגיז את שדות התעופה הישראלים שהיו בטווח תותחיו. תחילה הופגז שדה התעופה רמת דוד ובהמשך הופגזו גם שדה התעופה במחנה סירקין, נמל התעופה הבינלאומי בלוד ושדה התעופה עקרון. בשדה התעופה של עקרון נפגע מההפגזה זנבו של מטוס תובלה מסוג DC-3 דקוטה.
במקביל להתפשטות ההפגזות גם המטוסים הירדניים יצאו להתקפה. שני מטוסי הנטר תקפו את נתניה, שניים אחרים תקפו את נהלל ועוד שניים תקפו את שדה התעופה סירקין והעלו באש מטוס תובלה מסוג נורד וכמה חיילים נפגעו. שני מטוסי מיראז' ישראלים יצאו ליירוט שני האנטרים שהמריאו מירדן בדרכם לישראל והפילו אחד מהם.
בשעה 11:50 יצאו 12 מטוסי מיג סוריים לתקיפת מטרות בישראל. ניסיון לפגוע במפקדה צבאית הסתיים בפגיעה בכפר החורש הסמוך. המטוסים הסורים ניסו לפגוע גם במנחת מגידו, באשד-כינרות, בדגניה א' ובסכר על הירדן, אולם בקרבות אוויר ובאש נ"מ הופלו חלק מהם וההתקפה נהדפה.
פחות ממחצית השעה אחרי התקיפות הסוריות והירדניות יצאו מטוסי חיל האוויר הישראלי, בגל השלישי של מבצע מוקד המתואר לעיל, להפצצת שדות התעופה מהם יצאו ההתקפות.
ב-5 ביוני, בשעה 14:30, תקף מבנה של מטוסי הנטר של חיל האוויר העיראקי את מושב נהלל. למחרת בבוקר תקף מבנה של מטוסי הנטר את חטיבת ברק ופצע חמישה חיילים.
לקראת שקיעה החל חיל האוויר הישראלי ליטול חלק חשוב בקרבות בחזית הירדנית, בכך שמנע מספר פעמים, בשלבים קריטיים בלחימה, הגעת תגבורות שריון ירדניות לעזרת כוחות הלגיון באזור ירושלים. פעילות זו נמשכה גם ביומיים הבאים, ונפגעו בה 254 טנקים ורק"ם, 22 תותחים וכ-560 כלי רכב.
בלילה תקף מטוס ווטור ישראלי סוללת תותחי "לונג טום" באזור קלקיליה, שהפגיזה את תל אביב.
מסוקי חיל האוויר הישראלי עסקו ביום זה בחילוץ טייסים שנטשו, בפינוי פצועים מהלחימה הקרקעית, ובהמשך בהטסת כוחות של אוגדת שרון בקרב אום-כתף.
המשך הלחימה

מטוס טופולב 16 עיראקי חדר לשטח ישראל ב-6 ביוני 1967, יומה השני של המלחמה, הפציץ את נתניה, מנחת מגידו ואת שדה התעופה הצבאי רמת דוד. המטוס הופל על ידי צה"ל, אך התרסק על בסיס צה"ל מחנה עמוס, וכתוצאה מההתרסקות נהרגו 14 חיילי צה"ל וכן צוות המטוס העיראקי. אזרחית אחת נהרגה בהפצצה בנתניה. שני חיילים נהרגו לאחר ההתרסקות כשנגעו באחת הפצצות שהיו במטוס.
ב-7 ביוני נשלחו רביעיית מטוסי ווטור ורביעיית מיראז' ישראלים לתקיפת שדה התעופה H-3 העיראקי, שהיה היחיד שהיו יכולים לתקוף ממנו את ישראל. ההתקפה לא צלחה וחיל האוויר העיראקי הפיל שלושה מטוסים ישראלים, טייס ונווט נהרגו ושני טייסים נפלו בשבי והוחזרו בסוף החודש.
בקרבות אוויר שהתקיימו בהמשך הלחימה הפיל חיל האוויר הישראלי 60 מטוסי אויב. אלוף ההפלות היה סגן גיורא רום, שהפיל חמישה מטוסי אויב.
ב-7 וב-8 ביוני תקף חיל האוויר הישראלי סוללות טילי קרקע-אוויר מצריות בסיני. בלחימה הקרקעית בסיני עסק חיל האוויר הישראלי בסיוע לכוחות הקרקע ובתקיפת שיירות שריון וארטילריה מצריות. במסגרת התוכנית לכיבוש שארם א-שייח' הובילו מסוקי חיל האוויר הישראלי כוח של 170 צנחנים, בפיקודו של אל"ם אהרן דוידי, לשארם א-שייח', ועוד 400 צנחנים הובלו במטוסי נורד. הכוחות שהגיעו גילו שחיל הים הישראלי הקדים אותם בהשתלטות על האזור, שננטש על ידי המצרים. ב-9 ביוני הנחיתו מסוקי חיל האוויר הישראלי כוח צנחנים בפיקודו של סא"ל משה לוי באזור ראס סודר.
בימים הראשונים של הלחימה הקרקעית בחזית הסורית, עסקו שני הצדדים בהרעשות ארטילריות, וחיל האוויר הישראלי הפציץ מטרות ברמת הגולן. החל משעות הבוקר של 9 ביוני תקף חיל האוויר הישראלי את רמת הגולן במתקפה אווירית מרוכזת ומתמדת, והמשיך למחרת במתן סיוע אווירי לכוחות היבשה של צה"ל שפרצו לרמת הגולן. מסוקים הובילו צנחנים לעומק רמת הגולן, ואלה כבשו את צומת בוטמייה שבדרום רמת הגולן והרחיבו את השטח שכבשה ישראל.
שימוש במטוסי "פוגה מגיסטר" כמטוסי תקיפה

בעת התכנונים למלחמה התברר שכוחות צה"ל, שיתחילו לתקוף את מתחמי הצבא המצרי ברפיח בבוקר היום הראשון למלחמה, ייאלצו לפעול ללא סיוע אווירי, משום שמטוסי חיל האוויר יהיו עסוקים במבצע מוקד. מפקד חיל האוויר הציע לדחות את תחילת מתקפת היבשה, אך מפקדי כוחות הקרקע החליטו שההתקפה תתחיל בשעות הבוקר. בשל כך הוחלט ש-44 מטוסי הפוגה מגיסטר יוקצו לסיוע אווירי קרוב לכוחות אלה.
לצורך הפעלת המטוסים הוקמה מחדש טייסת 147 ("האיל הנוגח"), שהוקמה לראשונה ערב מבצע קדש ונסגרה לאחריו. הטייסת הוקמה בבסיס חצרים וכללה בוגרים טריים של קורס טיס ולצידם טייסים ותיקים כמו אלי איל, מטייסי מלחמת העצמאות. המטוסים חומשו בשני מקלעי בראונינג 0.3 אינץ' (7.62 מ"מ) בחרטום ובכוורות רקטות. משימתו הראשונה של המטוס בתחילת המלחמה הייתה משימת הטעייה: בבוקר 5 ביוני, כאשר רוב מטוסי החיל היו בדרכם למצרים עם תחילת "מבצע מוקד", המריאו כמה רביעיות של מטוסי פוגה מגיסטר לטיסת אימונים שגרתית, כדי להטעות את מאזיני האויב ולהציג רושם של בוקר שגרתי.
במלחמה עסקה הטייסת בתקיפת מטרות קרקע ברקטות, בפצצות ובמקלעים. ביום הראשון למלחמה הטייסת תקפה יעדים בחזית המצרית, בתחילה ברפיח ובהמשך בח'אן יונס ועמדות מצריות אחרות בגבול רצועת עזה. בהמשך היום הופנו מטוסי הטייסת לתקיפת יעדים בעזה, אל עריש, ג'בל ליבני, קוסיימה ואום כתף. גיחות נוספות הופנו לאזור ירושלים, עם תחילת המערכה באזור זה. במבצעים אלה נהרגו ארבעה טייסים.
ביום השני למלחמה התרחקה חזית הלחימה המצרית אל תוך סיני ויצאה מטווח הפעילות של מטוסי הפוגה, ועל כן החל מהיום השני הופנתה הטייסת לסייע בחזית הירדנית. לאור העובדה שמטוסים רבים נפגעו ביום הראשון מאש מנשק קל הוחלט על תקיפות מגובה רב יותר. במהלך התקיפות ביום זה תקפה הטייסת בעיקר כוחות שריון ירדניים, בין השאר בציר ירושלים-יריחו ובצפון מערב השומרון. ביום זה נהרג טייס אחד ליד מנזר מאר אליאס, מדרום לירושלים. גם ביום השלישי תקפה הטייסת כוחות שריון בחזית הירדנית, בהם כוחות של דיוויזיית שריון עיראקית שהגיעה ממזרח לסיוע.
היקף פעילותה של הטייסת הצטמצם בימים השלישי והרביעי של המלחמה, בשל יכולתו של חיל האוויר להפנות מספר רב יותר של מטוסים למשימות אלו. ואולם, בלחצם של מפקד בסיס חצרים, אלוף-משנה ג'ו אלון, ומפקד הטייסת, רב-סרן אריה בן-אור, הועברה הטייסת ביומה החמישי של המלחמה לבסיס רמת דוד, כדי שתוכל לצאת לגיחות סיוע לכוחות הקרקע בחזית הסורית. ואולם, בגיחה הראשונה הופל מטוסו של מפקד הטייסת, והגיחה הופסקה. בסך הכל איבדה הטייסת במלחמה שישה מטוסים וטייסים. שני טייסים זכו בציונים לשבח, שהומרו מאוחר יותר לעיטור העוז: מפקד הטייסת, אריה בן אור וסרן יעקב מורגן. שיעור האבדות הגדול יחסית לגודל הטייסת, יחד עם היעדר כיסא מפלט במטוסי הפוגה מגיסטר ומהירותם האיטית, הוביל להפסקת השימוש המבצעי במטוסים אלה, והטייסת נסגרה לאחר המלחמה.
תקרית "ליברטי"

ב-8 ביוני בשעות הצהריים גילה צה"ל בים התיכון, מצפון לאל עריש, אונייה שנחשדה כמשחתת מצרית שמפגיזה את כוחות צה"ל. מפקדת חיל הים הישראלי שלחה מנמל אשדוד שלוש טרפדות ליירוט האונייה. הספינות התקרבו וקלטו במכ"ם מטרה מתרחקת. חישוב מהירות המטרה היה שגוי (מעל 28 קשר) חיזק את ההערכה כי מדובר במשחתת. מפקד פלגת הטרפדות העריך שלא יצליח להשיג את המשחתת המתרחקת וביקש סיוע אווירי.
המטוסים שהוזנקו דיווחו על אונייה צבאית בצבע אפור בעלת שני תרנים, ארובה אחת ושלושה תותחים. תיאור זה מתאים למשחתת תוצרת בריטית מדגם Z שנמכרה למצרים. על סמך זיהוי שגוי זה אישר יצחק רהב במפקדת חיל הים לתקוף את האונייה. בשעה שתיים אחר הצהריים תקפו את האונייה שני מיראז'ים בירי תותחים וברקטות. לאחר מכן הפציצו אותה מטוסים אחרים בפצצות נפל"ם.
יפתח ספקטור, הטייס שהוביל את התקיפה האווירית הראשונה, סיפר שהוא ובן זוגו לתקיפה לא הצליחו להבחין בדגלים מתנפנפים על הספינה. בקר הטיסה דיווח לו בקשר שזו אוניית מטען מגויסת של המצרים שתקפה את כוחות צה"ל באל עריש, והורה לו לתקוף ולעצור אותה.
בהמשך תקפו את האונייה גם הטרפדות שנשלחו אליה. רק לאחר מכן הניפה האונייה את דגל ארצות הברית, והתברר שזו אוניית ביון אמריקאית, "ליברטי". מתוך 294 ימאים אמריקאיים בצוות ה"ליברטי", נהרגו 34 ונפצעו 171.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה שיקמו חילות האוויר הערביים את ציי המטוסים באמצעות רכש נרחב בעיקר מתוצרת סובייטית. מאחר שמעט טייסים ערביים נהרגו במלחמה, הצליח חיל האוויר המצרי לחזור לגודלו הקודם כבר ביוני 1968 (כשנה לאחר המלחמה). חיל האוויר הסורי השלים את אבדותיו באמצע שנת 1968 כשנה לאחר המלחמה. לאחר השיקום החל בישראל תכנון מבצע חדש להשמדת חילות האוויר הערביים שנקרא מבצע לפיד שנמסר לטייסות ב-17 ביולי 1968.