stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עכשיו או לעולם לא
תקציר העלילה

29 בנובמבר 1947, אוסוולדו ארניה מודיע על קבלת החלטת החלוקה. כולם צוהלים חוץ מבן-גוריון. הוא יושב במטבח, פולה מכינה לו קוצ'מוץ' והוא מקבל טלפון על ההרוגים הראשונים באוטובוסים ליד פתח תקווה.
בן-גוריון מזמן ישיבה בה נוכחים קצין המבצעים של ההגנה יגאל סוקניק (יגאל זקס) ועוזרו ברזילי (יפתח קליין) משירות הידיעות של ההגנה. הם מספרים לו שהמצב גרוע ואינם בטוחים בניצחון. בן-גוריון שולח את אהוד אבריאל לקנות נשק באירופה ואת גולדה מאירסון לקיים מגבית בין יהודי ארצות הברית ומזהיר אותה שלא תחזור עם פחות מ-5 מיליון דולר, היא חוזרת עם 50 מיליון דולר.
בן-גוריון הולך ביחד עם משה שרתוק (אוהד שחר) לפגישה עם הנציב העליון אלן קנינגהם (ג'וני פיליפס) שגם הוא מעלה ספקות בכושר של היהודים נגד התקפות מדינות ערב ומייעץ להם לדחות את ההכרזה.
בן-גוריון עומד על דעתו למרות שבשורות איוב נוספות מגיעות אליו - שיירת הל"ה, המצור על ירושלים, שיירת הדסה ועוד. בגלל המפלות והתפנית הפוליטית של ארצות הברית ובכוונה להכריז על משטר ונאמנות ולא על מדינה, הוא שלח את שרתוק לוושינגטון שם הוא נפגש עם מזכיר המדינה של ארצות הברית גנרל ג'ורג' מרשל שמזהיר אותו בתקיפות להכריז על שביתת נשק ולדחות את ההכרזה לפחות בשלושה חודשים, אחרת האמריקאים לא יהיו אחראים על מה שיקרה בפלסטיין. בישיבה כולם פסימיים ובן-גוריון נותן הוראה לגייס 1500 לוחמים מכל היישובים כדי לפרוץ את הדרך לירושלים (מבצע נחשון).
שרתוק חוזר מדוכא. אליעזר קפלן (מיכאל ורשביאק), דוד רמז (איציק סיידוף), פנחס לבון (פולי רשף) ויוסף שפרינצק (אברהם מור) מצביעים בעד דחיית ההכרזה. בן-גוריון מביט בשרתוק וזה מרים את ידו באיטיות ובהיסוס, נתקבלה ההחלטה.
גולדה מאירסון נשלחת לפגישה עם  המלך עבדאללה (ז'אק כהן) יחד עם עזרא דנין (אילן עיני) ומבקשת ממנו שלא יפלוש אך הוא דוחה אותה בנימוס ומציע כי יספח את ארץ ישראל וייתן ליהודים שם אוטונומיה. גולדה דוחה זאת על הסף.
בן-גוריון נמצא בלחץ נפשי קשה, פולה מאוששת אותו ומשכיבה אותו לישון כמו ילד קטן "כמו שאמי הייתה משכיבה אותי בפלונסק"
המעצב אוטה וליש (גדי פור) מגיע לבית דיזנגוף ומעצב את טקס ההכרזה. בן-גוריון מגיע בזמן וקורא את הכרזת העצמאות מדף מודפס שמגיש לו ברגע האחרון המזכיר זאב שרף (יובל כרמי).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסי קאנץ | דוד בן-גוריון |  |
| ליאת גורן | פולה בן-גוריון |  |
| אוהד שחר | משה שרתוק |  |
| רבקה נוימן | גולדה מאירסון |  |
| ז'אק כהן |  המלך עבדאללה |  |
| ימית סול | צביה | מזכירה של בן-גוריון |
| עמוס תמם | בועז | חבר של צביה |
| יגאל זקס | יגאל סוקניק |  |
| אילן עיני | עזרא דנין |  |
| אברהם סלקטר | משה שפירא |  |
| ג'וני פיליפס | אלן קנינגהם |  |
| ג'ק וידיגר | ג'ורג' מרשל | מזכיר המדינה של ארצות הברית |
| ג'ק אדליסט | רוברט לוויט | מזכירו של מרשל |
| מיכאל ורשביאק | אליעזר קפלן |  |
| פולי רשף | פנחס לבון |  |
| איציק סיידוף | דוד רמז |  |
| אברהם מור | יוסף שפרינצק |  |
| יובל כרמי | זאב שרף |  |
| יפתח קליין | ברזילי | עוזר של יגאל ידין |
| רודיה קוזלובסקי | אהוד אבריאל |  |
| עמי ויינברג | פנחס רוזנבליט |  |
| גדי פור | אוטה ואליש | מעצב טקס ההכרזה |
| אמיתי יעיש | אליהו ששון |  |
הנס המלכותי של אוסטרליה

| --- | --- |

 כינוי:  דגלו של מלך אוסטרליה
 יחס אורך/גובה:  1:2
 קבלת מעמד רשמי:  30 באוגוסט 2024
 מוטיבים עיצוביים:  כרזת שלט האצולה המלכותי של אוסטרליה מושחת בכוכב חבר העמים ובדגל המלכה אליזבת השנייה.
הנס המלכותי של אוסטרליה (באנגלית: Royal Standard of Australia), המכונה גם דגלו של מלך אוסטרליה (King's Flag for Australia), הוא הדגל האישי אשר שימש את מלכת אוסטרליה, אליזבת השנייה, בעת ביקוריה במדינה ובעת מילוי תפקידה כראש המדינה של אוסטרליה, משנת 1962 ועד מותה ב-2022, וכונה אז הדגל האישי של מלכת אוסטרליה (Queen's Personal Australian Flag). לאחר הכתרתו אימץ גם צ'ארלס השלישי את הנס המלכותי כדגלו האישי בעת ביקוריו באוסטרליה, עם שינויים בעיצובו (ראו להלן), והשתמש בו לראשונה בעת ביקורו במדינה באוקטובר 2024.
המושל הכללי של אוסטרליה, הממלא את תפקיד המלך בהיעדרו מהמדינה, משתמש בדגל משלו.
תיאור הדגל

הדגל מכיל את סמל אוסטרליה שבמרכזו כוכב חבר העמים (כוכב בצבע זהב בן שבעה קצוות המסמל את המדינות והטריטוריות של אוסטרליה - שש מדינות, וקצה נוסף לטריטוריות). במרכז הכוכב, במעגל כחול, הופיע עד 2022 הדגל האישי של המלכה אליזבת השנייה (הכולל את האות E המוזהבת שמעליה כתר מוזהב וסביבם זר של שושנים), שאינו מופיע בעיצוב הנוכחי.
ששת חלקי הסמל מייצגים את שש מדינות אוסטרליה:
השישית הראשונה העליונה משמאל (הסמוך לניצב הדגל) מסמל את דרום ויילס החדשה ומכיל את צלב ג'ורג' הקדוש שעליו, במרכז השישית מופיע אריה מוזהב, ועל כל אחת מזרועות הצלב מופיע כוכב מוזהב.
השישית האמצעית העליונה מסמלת את ויקטוריה ובה כתר וחמישה כוכבים לבנים על רקע כחול.
השישית הימנית העליונה מסמלת את קווינסלנד ומכילה צלב מלטה כחול שבמרכזו כתר, על רקע לבן.
השישית השמאלית התחתונה מסמלת את דרום אוסטרליה וכוללת ציפור שחורה על רקע מוזהב.
השישית האמצעית התחתונה מסמלת את אוסטרליה המערבית ובה ברבור שחור על רקע זהוב.
השישית הימנית התחתונה מסמלת את טסמניה ובה אריה אדום על רקע לבן.
יחסי הסמל

הדגל יכול להיות מוצג בשני יחסים: 1:2 ו- 22:31. יחס 1:2 הוא היחס המקובל בדגלי צי. יחס 22:31 יוצר סימטריה בדגל, כאשר גבול הדגל הוא בעובי שתי יחידות, וכל אחד מששת הסמלים מוצג כריבוע של 9×9 יחידות.
הנס המלכותי בתקופת שלטונה של אליזבת השנייה
בנימין זאב בנדיקט

הרב פרופ' בנימין זאב (וילהלם) בֶּנֶדִּיקְט (בגרמנית: Wilhelm Benedikt; ד' באייר ה'תרע"ג, 10 במאי 1913 – כ"ב בסיון ה'תשס"ב, 2 ביוני 2002) היה רבה של האג ורבה של שכונת אחוזה בחיפה במשך 45 שנה, איש אקדמיה וחוקר במדעי היהדות.
קורות חייו > וינה

בנדיקט נולד בווינה בד' באייר תרע"ג (10 במאי 1913) לאביו הרב שמואל יוסף (זיגמונד) בנדיקט (רבה של קהילת החרדים במחוז התשיעי של וינה) ולאמו שרה בת ר' מנחם דונט. בילדותו למד לימודי קודש אצל אביו, ולימודים כלליים בבית הספר היהודי של וינה. בגיל 13 התחיל ללמוד בישיבת "יסודי תורה" בווינה. חברו לכיתה היה הרב שמואל הלוי ואזנר. בנדיקט המשיך את לימודיו בישיבת טירנאו שליד פרשבורג ובגיל 17 עבר לישיבה העירונית של קרקוב בראשות הרב מנדל וקסלר. בשל קשיים כלכליים נאלץ לעזוב ולחזור לוינה, שם המשיך ללמוד בהדרכת אביו.
בעקבות הצלחתו בשעור ב"פרקי אבות" באחד מבתי הכנסת בווינה, מונה לרב בית הכנסת בהיותו בגיל 20. במקביל לכהונתו זו, למד בימות השבוע בישיבת פרשבורג אצל הרב עקיבא סופר, ובשבתות היה חוזר לוינה. לאחר כארבע שנים החל לכהן כרב בית הכנסת Schön­latern­gasse של "מחזיקי תורה", במקביל לכהונתו כרב בית הכנסת מונטפיורי.
קורות חייו > עלייה לארץ ישראל

ב-1938, עם כניסת כוחותיו של היטלר לווינה והתחלת רדיפות היהודים, הצליח בנדיקט לברוח לעיר פרשבורג בצ'כוסלובקיה. בסיוע רבו, עקיבא סופר ואחד מעשירי העיר הצליח לקבל סרטיפיקט, באמצעות תשלום של שכר לימוד לאוניברסיטה העברית מראש, סרטיפיקט שהתקבל בשגרירות הבריטית בפראג. בבוקר שבו נסע מפרשבורג לפראג, כבשו כוחותיו של היטלר את צ'כיה.
בהכוונת מדריך בבני עקיבא, נמנע מלגשת למשטרה לקבלת האישור, כדי לא לחשוף את אזרחותו האוסטרית. ובמקום זאת, נרשם כאחד המדריכים של קבוצת חניכים מבני עקיבא העומדת לעלות לארץ ישראל דרך איטליה.
בנדיקט הגיע לארץ ישראל בקיץ 1939 והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. כעבור ארבע שנים סיים בהצטיינות את לימודי התואר שני בלימודי היהדות. נושא התמחותו היה: "רבי מאיר איש שלום - חייו וספריו", עבודה שהוגשה, מחוסר אמצעים, בכתב יד. פרופ' יוסף קלוזנר כתב על עבודתו: "עבודה דייקנית ומקפת. מלאה בקיאות והבנה. החקירות הפרטיות וכן ההערכה הכללית מצוינות. העבודה ראויה לדפוס ולציון טוב מאוד"[דרוש מקור]. בתקופת לימודיו החל לתת שעורי גמרא בבית הכנסת "היכל אבינועם" בירושלים, ובהמשך אף נבחר כרב בית הכנסת.
ב-1943 נישא ליונה חיה קופרשטיק, אחותו של שמחה נהיר שהיה סגן מנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה. לאחר החתונה גרו בני הזוג בדירת הוריה של יונה בתל אביב במשך 10 שנים. בנדיקט המשיך בלמודי התואר השלישי באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא הדוקטורט היה: "ספר בעלי אסופות לתולדות הספרות הרבנית בפרובנס", בהנחיית פרופ' שמחה אסף. אף על פי שהעבודה הסתיימה תוך שנתיים, היא נמסרה לוועדת הבוחנים רק ב-1951 בהיעדר מימון להדפסתה. לבסוף התאפשרה ההדפסה באמצעות פרסום קטעים מעבודת הדוקטורט בירחונים שונים לספרות תלמודית, וכך התאפשרה הגשת העבודה כמוצר לוואי לפרסומים. במקביל לעבודת הדוקטורט, התקבל לעבודה בגימנסיה הדתית לבנות "תלפיות" בתל אביב.
ב-1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, התגייס לצה"ל ושימש כרב הצבאי של תל אביב. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 1949 והגיע לדרגת סרן.
קורות חייו > הנסיעה להולנד

בקיץ 1953 נסע בנדיקט לשליחות של חמישה שבועות בהולנד לצורך איסוף כספים למען המרכז העולמי של המזרחי – הפועל המזרחי. בזמן שהותו בהולנד התפנה תפקיד של דיין באמסטרדם, הוא הרבה לתת שיעורים ואז התמנה לרבה של האג. בראש הישגיו בהאג, עמדה הצלחתו בשיפור משמעותי של מערך השחיטה הכשרה.[דרוש מקור]
קורות חייו > רבנות בשכונת "אחוזה" בחיפה

ב-1957, בהשתדלות הרב יהושע הוטנר מעורכי האנציקלופדיה התלמודית התמנה בנדיקט בידי הרבנים הראשיים לישראל לרב שכונת אחוזה בחיפה. הרב בנדיקט שימש כרב השכונה במשך 45 שנה עד לפטירתו. במקביל לתפקידו כרב שימש גם כמרצה באוניברסיטאות תל אביב וחיפה.
לבנדיקט ולאשתו לא היו ילדים. לאחר פטירתו הוכתר הרב דניאל הרשקוביץ כממלא מקומו ברבנות שכונת אחוזה, תפקיד אותו התחיל למלא באופן חלקי כבר ב-1997 כדי לסייע לרב בנדיקט.
תפיסת עולמו ההלכתית

תפיסת עולמו ההלכתית של הרב בנדיקט שאובה מתפיסת עולמו של בית המדרש של החת"ם סופר ותלמידיו בפרשבורג. תפיסה זו דוגלת באחידות ההלכה ובנאמנות ללא גבולות לפסיקת ההלכה התלמודית. כפועל יוצא מכך אין מחויבות הלכתית ללכת אחרי פסקי ספרי מאספים כמשנה ברורה. ולכן, במקום שיש ראיה מהתלמוד נגד דברי המשנה ברורה פוסקים כשאר הפוסקים.
הוא נתן סמכות-על למרא דאתרא, כשהרב המקומי רשאי לפסוק הלכה בניגוד לחכמים אחרים בני דורו, ופסקיו מחייבים את כל בני קהילתו. בנוסף הקפיד הרב לפסוק הלכה רק לבני קהילתו ודחה שאלות של אנשים הגרים מחוץ לשכונת אחוזה בחיפה.
בנדיקט נהג לחלק לבני המצוה, כפעולה סימבולית, את ספר ההלכה קיצור שולחן ערוך של ר' שלמה גנצפריד, המבטא לדעתו גישה זו. לדבריו, ה"קיצור שולחן ערוך" מחנך ליראת שמים, בניגוד לספר ההלכה "חיי אדם", שחובר באותה תקופה, שמחנך ליראת חטא. הדבר החשוב הנוסף אותו היה מזכיר הוא העובדה שבספר ה"קיצור שולחן ערוך" מוערת רבות ההערה "ויעשה שאלת חכם". בעת שהיה מעניק את הספר היה מציין זאת ומברך את הנער שילך וישמע לרב וחכם כפי שהדגיש הרב שלמה גנצפריד בקיצור שולחן ערוך.
תפיסת עולמו האמונית

תפיסת עולמו הפילוסופית אמונית מיוסדת על כתבי הרמב"ם, על פי ההבנה ששאובה כולה מתורת רבותיו, שהרמב"ם במורה נבוכים, ביד החזקה, בפרוש המשנה ובאגרות הרמב"ם - דעה אחת היא לו השוה בכולם, עם אפשרות לחזרה מדבריו, עקב לימוד מחודש עם השנים.
גם בהלכה וגם באמונה טען הרב בנדיקט כי דברי הרמב"ם הולכים תמיד לפי דעת רבינא ורב אשי בתלמוד. במחקריו התלמודיים הראה כיצד הרמב"ם הולך תמיד אחרי התלמוד ואינו סוטה ממנו.
הנהגותיו כרב קהילה

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
הרב בנדיקט עמד על דברים שנראו לכמה גבאים ולכמה מחברי הקהילה כחידושי הלכות, כמו סדרת שעורים, בשבת בערב פרשת השבוע או הסברים למנהגים שהנהיג הרב בנדיקט בבהכ"נ. בשבת אחה"צ בין מנחה למעריב השעור המרכזי של השבוע היה בסוגיות גמרא שונות, שבו השתתפו רוב חברי הקהילה. בנוסף הנהיג הרב בנדיקט שעורים קבועים בביתו לצעירים ולמבוגרים. במקביל העבירה אשתו שעורים שבועיים בביתה לנשות הקהילה.
בשבת הגדול ובשבת שובה השתתפו מאות רבות מאנשי ונשות הקהילה ומהסביבה בדרשה ובהרצאה שהעבירו הרב בנדיקט ואשתו. לדרשותיו של הרב בנדיקט שארכו מספר שעות יצא מוניטין רב. ההכנות לדרשת הרב בשבת הגדול ושבת תשובה החלו מספר שבועות לפני מועדן כשתלמידי חכמים מבני הקהילה היו דורשים בשבתות בסוגיות הקשורות לנושא שידון בהם הרב ובהדרכתו.
עם היבחרו לתפקיד, הפיק תקנון לבית הכנסת, והגביל את סמכויות הגבאים לצדדים המנהליים של בית הכנסת. הוא גם הקפיד על שמירה קפדנית על כבוד רבנים ותלמידי חכמים.
במקביל לעבודתם בבניית קהילה מפוארת באחוזה שקדו הרב בנדיקט ואשתו על השגת משאבים להבטחת אי תלותם הכלכלית בחברי הקהילה. אי תלות זו הייתה חיונית, כדי שפסיקותיו תהיינה אובייקטיביות ובלתי מושפעות מ"טובות" אנשי הקהילה.
הרב בנדיקט לא הסכים לקבל כל תשלום, משום אדם, עבור כל שרות שהוא, שנתן במסגרת תפקידו כרב הקהילה. אם מישהו התעקש יותר מדי, העביר הרב בנדיקט את מתנתו למוסד צדקה כלשהו. תכונה זאת הייתה ידועה ברבים ולא פעם באו אליו רבנים ואמרו לו: "הרב בנדיקט מקלקל לנו את הכנסותינו". אך הוא נותר תקיף בנוהגו וכולם העריכו את יושרו הבלתי מתפשר.
פעילותו ציבורית

פעילות נוספת היא ההשתתפות הקבועה של בנדיקט בכנוסים לתורה שבעל פה. כל עוד היו כוחותיו עמו, לא היה כינוס שלא נשא בו דברים. הוא היה מביא גלויי מקורות סתומים של הרמב"ם ושיטותיו, שלא סוטים כהוא זה מהתלמוד. בנדיקט נחשב לאחד המומחים לחקר מקורות הרמב"ם[דרוש מקור] ועבודתו הגדולה התפרסמה בשלושה כרכים: "מרכז התורה בפרובאנס", "הרמב"ם ללא סטיה מן התלמוד" ו"אסופת מאמרים" בספר זה נמצא המאמר 'המחדל באספקלרית ההלכה' העוסק במעמדה של הרבנות הראשית לישראל בימינו.
הרב בנדיקט התקבל כפרופסור מן המנין באוניברסיטת תל אביב, כמרצה במדעי היהדות, וסיפר כי הנהלת אוניברסיטת בר-אילן סרבה לקבלו כאיש סגל בשעתו.[דרוש מקור]
פרסים

פרס ביאליק של האוניברסיטה העברית במקצוע תנ"ך, תש"ב (1942).
פרס ווארבורג לספרות ימי הביניים, תש"י (1950).
פרס על שם הרב יהושע קניאל של עיריית חיפה, על ספרו 'הרמב"ם ללא סטיה מן התלמוד', תשמ"ב (1982)
ספריו

מסכת שבועות של התלמוד הבבלי בתרגום עברי ומפורש – בהוצאת "דביר"
בית הבחירה לרבי מנחם המאירי למסכת שבועות – בהוצאת מכון הרי פישל
השגות הרמ"ך (הרב ר' משה כהן) מלוניל על הרמב"ם – בהוצאת "אל המקורות"
מרכז התורה בפרובאנס – מאמרים בחקר מרכז התורה בצרפת הדרומית משלהי המאה ה-10 ועד ראשית ה-14, שנתפרסמו בכתבי-עת שונים במשך שלושים שנה ויותר (תש"ז – תשמ"א). בהוצאת מוסד הרב קוק (תשמ"ה/ 1985, דפוס שני- תשס"ג), זכה בפרס ע"ש הרב יהושע קניאל מטעם עיריית חיפה לשנת תשמ"ב (1982)
הרמב"ם ללא סטיה מן התלמוד – בספר זה מציג הרב בנדיקט את טענתו שפסיקות הרמב"ם מבוססות על דברי חז"ל. הוצאת מוסד הרב קוק. הספר זכה בפרס עיריית חיפה על שם הרב יהושע קניאל לשנת תשנ"א
אסופת מאמרים – מאמרים על נושאים שונים, בהם גם שיעורים אחדים על הרמב"ם, הוצאת מוסד הרב קוק
נחלת בנימין כרך שלישי: מסיים בשבח: דרשות ליום העצמאות – בעריכת אביב יואלי, חיפה תשס"ו
נחלת בנימין כרך רביעי: דרשות שבת הגדול ושבת תשובה על פי מקורותיו של הרב – בעריכת מנחם נאמן, חיפה תשע"א
לקריאה נוספת

נחלת בנימין כרך ראשון: תורתו דרכיו ומשנתו של מוה"ר פרופ' בנימין זאב בנדיקט – בעריכת ניסן יואלי ויוסף יואלי, חיפה תשס"ג (כולל את רשימת פרסומיו המדעיים)
נחלת בנימין כרך שני: "מרא דאתרא", מבית מדרשו של החת"ם סופר מפרשבורג – מאת שלמה חיים משה רמתי, חיפה תשס"ד
הערות שוליים

↑  שמות המוסמכים למדעי הרוח, הַבֹּקֶר, 18 בדצמבר 1944
↑  אישים ומוסדות, הצופה, 30 בספטמבר 1949
↑  הרב שוסטר - רב ראשי באמסטרדאם, הצופה, 29 בספטמבר 1955
↑  הכתרת הרב בנדיקט באחוזה, הצופה, 31 בדצמבר 1957; העתקי מכתבים יוצאים 1., באתר ארכיון המדינה, עמ' 391
↑  נחלת בנימין:[תורתו דרכיו ומשנתו של מוה"ר בנימין זאב בנדיקט זצ"ל]. חיפה: המכון לחקר תורני שע"י ישיבת אור וישועה, [הקד' תשס"ג]-תשס"ו.3 כר' (כרך א-ג)
↑  יצחק רפאל (עורך), הכנוס הארצי לתורה שבעל פה תורה שבעל פה :הרצאות בכינוס הארצי לתורה שבעל פה, מוסד הרב קוק, ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300545805171  BnF: cb13525945h (data)  ISNI: 0000 0000 6653 6386  LCCN: n88192524  VIAF: 14931287   WorldCat (עם VIAF): 14931287
ארנלדו פומודורו

| --- | --- |
ארנלדו פומודורו, בתצלום של פאולו מונטי (אנ'), 1975
 לידה:  23 ביוני 1926 (בן 98) Morciano di Romagna, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 תחום יצירה:  פיסול, צורפות, עיצוב במה
 יצירות ידועות:  "Sfera con sfera" (אנ')
 פרסים והוקרה:  פרס הפרמיום אימפריאלה (1990)  פרס מפעל חיים של מרכז הפיסול הבינלאומי בסן פרנסיסקו (2008); דרגת אביר הצלב הגדול במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2013)
 
"כדור בתוך כדור"; מתחם מוזיאוני הוותיקן, 1990; הפסל מסוּבב מפעם לפעם
"ספֵירה" ("כדור פומודורו"); בניין הסנאט, אוניברסיטת תל אביב, 1984
ארנלדו פומודורו (Arnaldo Pomodoro; נולד במוֹרצ'אנוֹ (אנ') שבמחוז אמיליה-רומאניה, איטליה,‏ 23 ביוני 1926) הוא פַּסָּל איטלקי, צורף ומעצב תפאורות מן הבולטים באמני איטליה בדורנו. חי ופועל במילאנו.
חייו ויצירותיו

בתום מלחמת העולם השנייה למד הנדסה והועסק בעיריית פזארו כמודד ויועץ בתחום של שיקום מבנים. בתקופה זו החל להתמחות בצורפות. עבד יחד עם אחיו, ג'ו פומודורו (Gio Pomodoro), אף הוא פַּסָּל, צורף ומעצב תפאורות, וב-1954 קבעו את בסיסם במילאנו. בד בבד החל בעבודות הפיסול הגדולות שבהן נודע.
יצירותיו הבולטות מעוצבות כגופים גאומטריים בסיסיים – גליל, קובייה, פירמידה, דיסק וכדור, על פי רוב יצוקים ממתכת. הנודעים מכולם הם כדורי הברונזה הגדולים, "ספֵירה בתוך ספֵירה" (איט') (אנ'), והם מוכרים גם בכינויים "הכדור הגדול", או "כדור פומודורו". לכל גרסותיהם משותף דימוי של כדור, שקליפתו המלוטשת סדוקה ומבוקעת וקרביו מסגירים גופים גאומטריים מופשטים, הנדמים במקרים רבים למעין מנגנון מכני. פסלים אלה נתונים לפרשנויות רבות ומגוונות.
יצירותיו של ארנלדו פומודורו מעטרות חללים ציבוריים במקומות רבים באיטליה ומחוצה לה ואצורים במוזיאונים מובילים ברחבי העולם, בהם מטה האומות המאוחדות בניו יורק, במוזיאוני הוותיקן, חזית ספריית ברקלי בטריניטי קולג' בדבלין, מוזיאון דה יונג (אנ') בסן פרנסיסקו, המוזיאון הפתוח בהאקונה ביפן, גן הפסלים של מוזיאון הירשהורן בוושינגטון הבירה, המוזיאון לאמנות מודרנית במוסקבה (אנ') ואף מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית.
יצירותיו כלולות באוסף מוזיאון ישראל ובאוסף הלן וזיגפריד וולוך במוזיאון תל אביב לאמנות. פסל "הכדור" שלו מוצב בבניין הסנאט של אוניברסיטת תל אביב.
ב-1999 נוסדה "קרן ארנלדו פומודורו" במילאנו כמרכז לתיעוד יצירותיו.
ארנלדו פומודורו זכה במשך חייו באותות הוקרה רבים. על מעמדו בזירת האמנות באיטליה מעידה, בין היתר, הצבת דימוי של "כדור פומודורו" בסמליל של המכונים האיטלקיים לתרבות.
גלריה

"העיגול הגדול"; אנדרטה לזכרו של גאורג ביכנר בכיכר הנושאת את שמו בעיר דרמשטט, גרמניה, 1974
"המאה העשרים"; סמוך להיכל הספורט פאלאלוטומטיקה ברומא, הוצב ב-2004
"קשת האבות המייסדים"; כיכר גריבלדי, טיבולי, 2009
"הכדור הגדול"; טריניטי קולג', דבלין, 1992
"שְׁלָשָׁה"; פארק קולגיו בורומאו (אנ') בעיר פאביה, 1979
"חרטום הספינה"; מצבת קברם של פדריקו פליני, רעייתו ג'ולייטה מזינה ובנם בעיר רימיני, 1994
הערות שוליים

↑  "מדרגות השמש", פֶּסֶּל חוצות של ג'ו פומודורו בקמפוס אוניברסיטת תל אביב
↑  "לוח חשבון" (1964)
↑  Fondazione Arnaldo Pomodoro
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507791505171  BIBSYS: 15016044  BNE: XX1181795  BnF: cb144113569 (data)  CiNii: DA13471269  GND: 11926174X  ICCU: CFIV010819  ISNI: 0000 0000 8186 7749  KulturNav: 418ddc11-df07-4da0-be3e-0e0a2be5262e  LCCN: n82050992  NDL: 00473197  NGV: 754  NLA: 35428084  NTA: 070958130  RKD: 251576  SNAC: w6hh7gm5  SUDOC: 073555649  TePapa: 72335  Trove: 949065  ULAN: 500010942  VcBA: 495/309745  VIAF: 117624427   WorldCat (עם VIAF): 117624427
תהילים ע"ב

תהילים ע"ב הוא המזמור השבעים ושניים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-71). המזמור עוסק בשירה ותפילה על המלך שלמה. יש הסוברים כי גלומה במזמור נבואה על המלך המשיח שעתידה להתקיים בשלמות בימי אחד מצאצאיו של שלמה.
תוכנו של המזמור

המזמור מכיל שלושים ושישה פסוקים והוא נפתח בכותרת:"לִשְׁלֹמֹה"(א).
תוכנו של המזמור > א'-ד'

המשורר פותח בקריאה לאל שיתן למלך רוח חכמה לשפוט את העם:"אֱלֹהִים מִשְׁפָּטֶיךָ לְמֶלֶךְ תֵּן וְצִדְקָתְךָ לְבֶן מֶלֶךְ" וכך הוא "יָדִין עַמְּךָ בְצֶדֶק וַעֲנִיֶּיךָ בְמִשְׁפָּט"(ב). עשיית הצדק והמשפט תגרום לכך שהארץ כולה תהיה מלאה בשלום:"יִשְׂאוּ הָרִים שָׁלוֹם לָעָם וּגְבָעוֹת בִּצְדָקָה"(ג).
תוכנו של המזמור > ה'-י"א

הצדק והמשפט שהאל יביא יובילו לגדולה של המלך:"יִירָאוּךָ עִם שָׁמֶשׁ וְלִפְנֵי יָרֵחַ דּוֹר דּוֹרִים יֵרֵד כְּמָטָר עַל גֵּז כִּרְבִיבִים זַרְזִיף אָרֶץ יִפְרַח בְּיָמָיו צַדִּיק וְרֹב שָׁלוֹם עַד בְּלִי יָרֵחַ(ה-ז), וכן יביא לכבוד והוקרה עולמיים:"מַלְכֵי תַרְשִׁישׁ וְאִיִּים מִנְחָה יָשִׁיבוּ מַלְכֵי שְׁבָא וּסְבָא אֶשְׁכָּר יַקְרִיבוּ וְיִשְׁתַּחֲווּ לוֹ כׇל מְלָכִים כׇּל גּוֹיִם יַעַבְדוּהוּ"(י-יא).
תוכנו של המזמור > י"ב-ט"ו

למשורר ברור שגדולת המלך תלויה בצדק ובמשפט וכך הוא מתחיל את החלק השלישי של המזמור בסיבה:"כִּי יַצִּיל אֶבְיוֹן מְשַׁוֵּעַ וְעָנִי וְאֵין עֹזֵר לוֹ יָחֹס עַל דַּל וְאֶבְיוֹן וְנַפְשׁוֹת אֶבְיוֹנִים יוֹשִׁיעַ"(יב-יג). המלך המדובר יוכל לזכות בזהב משבא בעקבות מעשיו וכשיזכה בזהב, הוא לא ישאיר את העושר אצלו אלא יעניק ממנו לאביונים:"וִיחִי וְיִתֶּן לוֹ (לאביון) מִזְּהַב שְׁבָא וְיִתְפַּלֵּל בַּעֲדוֹ תָמִיד כׇּל הַיּוֹם יְבָרְכֶנְהוּ"(טו).
תוכנו של המזמור > ט"ז-י"ז

המשורר מסיים בברכה למלך:"יְהִי פִסַּת בַּר בָּאָרֶץ בְּרֹאשׁ הָרִים יִרְעַשׁ כַּלְּבָנוֹן פִּרְיוֹ וְיָצִיצוּ מֵעִיר כְּעֵשֶׂב הָאָרֶץ יְהִי שְׁמוֹ לְעוֹלָם לִפְנֵי שֶׁמֶשׁ יִנּוֹן שְׁמוֹ וְיִתְבָּרְכוּ בוֹ כׇּל גּוֹיִם יְאַשְּׁרוּהוּ".
תוכנו של המזמור > י"ח-כ'

הפסוקים האחרונים במזמור הם לא חלק מהמזמור ובאו רק כחתימה של הספר השני בתהלים:"בָּרוּךְ ה' אֱלֹהִים אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל עֹשֵׂה נִפְלָאוֹת לְבַדּוֹ וּבָרוּךְ שֵׁם כְּבוֹדוֹ לְעוֹלָם וְיִמָּלֵא כְבוֹדוֹ אֶת כֹּל הָאָרֶץ אָמֵן וְאָמֵן כָּלּוּ תְפִלּוֹת דָּוִד בֶּן יִשָׁי"
המזמור בליטורגיה היהודית

מפסוק ה' לומדים חז"ל את זה שה"ותיקין" מדקדקים על עצמן לגמור את קריאת שמע עד הנץ החמה ושיש מצווה להתפלל עם דמדומי חמה.
פסוק י"ח הוא הפסוק המסיים את אחד מחלקי פסוקי דזמרה.
הערות שוליים

↑  יראוך עם שמש בגמרא
↑  הרב אליעזר מלמד פסוקי דזמרה באתר פניני הלכה
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים נוספים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
רבקה לוינה

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1899 זאגר, ליטא 
 פטירה:  18 בדצמבר 1964 (בגיל 65) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום לימודים:  מכון הפרופסורים האדומים 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל 
 בן או בת זוג:  לב קארליק 
 צאצאים:  מיכאיל לוין, ולדימיר לוין 
 
רבקה לוינה (ברוסית: Ревекка Сауловна Левина‏; 13 בנובמבר 1899 - 18 בדצמבר 1964) הייתה כלכלנית סובייטית ממוצא יהודי.
קורות חיים

רבקה לוינה נולדה בשנת 1899 בזאגור (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בליטא) למשפחה יהודית. בשנת 1915 המשפחה עבר לפנזה בה לוינה סיימה לימודי בית ספר. בהמשך היא עברה לסרטוב בה התחתנה. בשנת 1918 היא התקבלה לשורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ופעלה כנציגת המפלגה בצבא האדום ומוסדות השלטון בסרטוב.
בשנת 1926 לוינה עברה למוסקבה בה למדה כלכלה ב"מכון לפרופסורים אדומים". בשנים 1930-1931 שהתה בארצות הברית ולמדה ניהול חקלאות. על בסיס ממצאי השהייה בארצות הברית לוינה כתבה עבודת פוסט דוקטורט וקיבלה תואר. החל משנת 1939 ועד לשנת 1945 לוינה הייתה מלמדת באקדמיה לחקלאות במוסקבה וכהינה בדרגת פרופסור. במקביל לוין עבדה במכון לחקר כלכלה עולמית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 1941-1943 היא הייתה ממלאת מקום של מנהל המכון. בשנת 1939 לוין התקבלה כחברה בהתכתבות לשורות האקדמיה למדעים.
בשנת 1948 לוינה נעצרה, הואשמה בפעילות נגד השלטון ונשפטה. בשנת 1955 היא שוחררה ושמה טוהר מכל אשמה. לוינה חזרה ממחנה גולאג במצב בריאותי ירוד ביותר. היא נפטרה בשנת 1964 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'י.
לוינה פעלה בתחום חקר חקלאות וכלכלה של מדינות קפיטליסטיות ממבט של מרקסיזם. בתחום זה היא כתבה מספר ספרים.
בעלה לב קרליק היה פרופסור לביולוגיה. לזוג נולדו בנים מיכאיל לוין שהיה פרופסור לפיזיקה ובן שני ולדימיר היה פרופסור למתמטיקה.
המשבר החוקתי בפקיסטן (2022)

עימראן ח'אן
המשבר החוקתי בפקיסטן (באורדו: پاکستان میں آئینی بحران) החל ב-3 באפריל 2022, כאשר סגן יו"ר האספה הלאומית של פקיסטן, קאסים ח'אן סורי, דחה הצעת אי אמון נגד ראש הממשלה עימראן ח'אן במהלך מושב בו הייתה צפויה להיות מובאת להצבעה. זמן קצר לאחר מכן, נשיא פקיסטן עארף עלווי פיזר את האספה הלאומית בעצת ראש הממשלה עימראן ח'אן, מה שיצר משבר חוקתי, שכן למעשה עימראן ח'אן הוביל הפיכה חוקתית כדי להישאר בשלטון.
ארבעה ימים לאחר מכן, קבע בית המשפט העליון של פקיסטן כי ביטול הצעת האי-אמון, פיזור האספה הלאומית, ועצתו של ראש הממשלה ח'אן לנשיא עלווי לפזר את האספה הלאומית אינם חוקיים, וביטל את הפעולות הללו. עוד קבע בית המשפט העליון כי יש לכנס את האספה הלאומית מחדש על ידי היושב-ראש באופן מיידי ולא יאוחר מהשעה 10:30 בבוקר ב-9 באפריל.
ב-9 באפריל התכנסה האספה הלאומית מחדש, אולם היושב-ראש סירב להעלות את ההצעה להצבעה עד שיושב-הראש וסגן היושב-ראש זמן קצר לפני חצות.
זמן קצר לאחר חצות ב-10 באפריל, האספה הלאומית הצביעה והעבירה את הצעת אי האמון המוציאה את ראש הממשלה ח'אן מתפקידו מיד עם קבלת ההחלטה והפיכתו לראש הממשלה הראשון בפקיסטן שהודח מתפקידו.
ב-11 באפריל בחרה האספה הלאומית את מנהיג האופוזיציה, שהבז שריף, להחליף את ח'אן כראש הממשלה החדש, בתמיכת 174 מנציגי האספה, ובכך תם המשבר החוקתי בפקיסטן. מפלגת "פקיסטן תח'ריק אי-אינסאף", שבראשה עומד עימראן ח'אן החרימה את ההצבעה.