stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צוק תמרור

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  204 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מדבר יהודה
 קואורדינטות:  31°10′49″N 35°18′58″E﻿ / ﻿31.180166666667°N 35.316027777778°E﻿ / 31.180166666667; 35.316027777778
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) צוק תמרור(למפת צפון הנגב רגילה) צוק תמרור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צוק תמרור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צוק תמרור
 
נוף מצוק תמרור
צוק תמרור הוא הר בדד במדבר יהודה, כ-10 ק"מ מערבית לעין בוקק. גובהו 204 מטר מעל פני הים.
גאוגרפיה

צוק תמרור ממוקם בקצה המזרחי של שלוחה הררית שטוחה בין אגן הניקוז של נחל בוקק מצפון לבין אגן הניקוז של נחל זוהר מדרום. שם ההר נקבע בגלל עמוד נושא לוחית מתכת שניצב במשך שנים על קצה הצוק ונראה מרחוק כתמרור. הצוק מוקף בתהומות משלושה עברים, ורק במערב יש אליו גישה נוחה. ההר עשוי מסלע קירטון רך ועליו שכבת חפוי צפופה ומהודקת של סלע צור. מפסגת ההר ניתן להשקיף על כל המרחב שבין מצדה בצפון, רכס כידוד וערד במערב, רכס חצבה בדרום ים המלח והרי מואב במזרח.
שדה הנפט צוק תמרור

בשנת 1980 החלה חברת "חנ"ה - חיפושי נפט השקעות" ושותפים נוספים בקידוח "צוק תמרור 1" סמוך להר, בנובמבר 1981 הקידוח הגיעה לעומקו הסופי של כ-2,300 מטר והקידוח החל להפיק 90 חביות נפט ביום. במאי 1983 הסתיים בסמוך קידוח "צוק תמרור 2" מבלי שהתגלה נפט. קידוח "צוק תמרור 1" ננטש לאחר שהפיק 8,000 חביות נפט.
בסוף 1996 החלה חברת הנפט הלאומית (חנ"ל) להפיק נפט מקידוח "צוק תמרור 3" בקצב של כ-130 חביות נפט ביום ועד סוף השנה כבר הפיקה כ-50,000 חביות נפט. ב-1999 נטשה את הקידוח לאחר שהפיק כ-120,000 חביות, לנוכח מחירי הנפט הנמוכים באותה תקופה, הוחלט שלא להפיק נפט מהמאגר בשל שיקולי כדאיות.
בשנת 2006 השותפות המוגבלת "זרח" של חברת "גינקו","דלק קידוחים" ו"ואבנר חיפושי נפט" מקבוצת דלק קיבלו את הרישיון לבצע חיפושי נפט באזור והחלו לבצע בדיקות גאולוגיות. בסוף 2009 החלו בקידוח ב"צוק תמרור 4". בנוסף חידשו את ההפקה מ"צוק תמרור 3" בקצב של כ-160 חביות נפט ביום. בסוף 2010 קבע משרד האנרגיה כי תוקף הרישיון של "זרח", מאחר שחלפו שבע שנים מתאריך הענקת הרישיון, ולא התגלה בו נפט בכמות מספיקה כדי שייחשב כ"תגלית". החברה פנתה לבג"ץ, בטענה שרישיון זרח נחשב ל"תגלית" בשל כמויות הנפט שהופקו ממנו בעבר. בסופו של דבר חתמו זרח והמדינה על הסכם פשרה, שבו הוחלט כי תקבל חזרה את הרישיון, ובו גם שטחים הנמצאים מזרחית לכביש 90 המקביל לים המלח.
בינואר 2015, השותפות עדכנה כי אין לה יותר יכולת לאחסן עוד נפט מהול במים באתר, ומצד שני אין לה פתרון להפרדת המים מהנפט ועל כן היא עצרה את מבחני השאיבה.
הצטרפו לרישיון השותפות המוגבלת "הזדמנות ישראלית – חיפושי מקורות אנרגיה", חברת אשטרום והגאולוג אלי רוזנברג. ב-2016, לאחר שצירפו את רישיון "צוק תמרור" והרישיון הסמוך "חלמיש" וערכו בדיקה גאולוגית על כל השטח, הכריזו שבאזור מאגר נפט בשווי כ-1.2 מיליארד ש"ח.
הכרזה זו ספגה ביקורת נוקבת כאשר בפועל לא הצליחו החברות להפיק מההקידוח את הכמויות ששיערו והדבר הוביל להפסדי כספים גדולים של המשקיעים.
בספטמבר 2017 פג תוקפו של רישיון הקידוח צוק תמרור 3, המוכר גם כ"זרח חדש". בנובמבר 2018 נמצא כי הלחץ בבאר עלה ובעקבותיו נקטה השותפות אמצעי זהירות ופעולות לשחרור הלחץ שכללו הזרמה של נפט למכלי אגירה שנמצאים בסמוך לו. במקביל פנתה השותפות לממונה לקבלת אישור הפקה זמנית ומיידית מהבאר ומכירתו לבתי זיקוק, על מנת למנוע התפרצות ודליפה מהקידוח ואפשרות של נזק סביבתי כתוצאה מהתפרצות לא מבוקרת של נפט.
הממונה על ענייני הנפט במשרד האנרגיה, הודיע לחברת פטרוטקס כי הוא מתרה בה לבצע את נטישת קידוח צוק תמרור 3 בשטח הרישיון בו החזיקה השותפות עד לפקיעתו, עד ליום 30.10.2020.
הממונה ציין שהחברה מחויבת לא רק לנטישת השטח אלא גם להחזירו לקדמותו ולאחר מכן לקבל אישור מהמשרד להגנת הסביבה ומרשות הטבע והגנים, על ביצוע ההליך. במידה והשותפות לא תבצע את הנטישה כנדרש, משרד האנרגיה שומר לעצמו את הזכות לחלט ערבות בנקאית של 250 אלף דולר שהשותפות הפקידה בידי משרד האנרגיה.
בשנת 2020 דיווחה החברה שהיא פועלת להורדת הלחצים בבאר, ובכוונתה להמשיך בפעולות איטום הקידוח, אך עד היום לא ביצעה זאת.
הערות שוליים

↑  ספי בן-יוסף, מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול - כרך 13 : מדבר יהודה ובקעת ים המלח, ירושלים, כתר הוצאה לאור, ידיעות אחרונות, משרד הביטחון ההוצאה לאור, 2001, עמוד: 231
↑  עודד שורר, חנ"ה עומדת לבצע 6 קידוחי נפט וגז, מעריב, 20 בנובמבר 1980
↑  תכניות רבות לקידוחי נפט, דבר, 10 בנובמבר 1981
↑  עזרא ינוב, קידוח "צוק תמרור" 1 מפיק 90 חביות נפט ליום, מעריב, 22 בדצמבר 1982
↑  עודד שורר, אכזבה ב"שיכבה המבטיחה" של קידוח "צוק תמרור "2, מעריב, 22 במאי 1983}
עודד שורר, מבחן השאיבה הראשון ב"צוק תמרור 2" העלה מים, מעריב, 11 במאי 1983
↑  אבנר חיפושי נפט - דו"ח תקופתי לשנת 2006
↑  חנ"ל - 130 חביות ליום בצוק תמרור, באתר גלובס, 27 בנובמבר 1996
↑  דוד חיון, ‏חנ"ל-ים המלח מחלקת רווחים מקידוחי נפט ברבעון השני, באתר גלובס, 6 באוגוסט 1997
↑  חנ"ל - צוק תמרור 3 איננו כלכלי, באתר גלובס, 13 באפריל 1999
↑  טל לוי, שותפות זרח מגייסת בהנפקה לציבור כ-23.6 מיליון שקל; ההנפקה הובטחה בחיתום מלא בראשות כלל פיננסים, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2006
↑  שרון קדמי, תשובה חוזר לים המלח: דלק מצטרפת לחיפושים של גינקו בים המלח, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2006
↑  הארץ, 120 חביות נפט ביום יופקו במאגר תמרור 3, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2006
↑  שרון שפורר, לפידות השלימה זינוק של 20% ביומיים בעקבות פריצת נפט בקידוח בים המלח בו היא שותפה, באתר TheMarker‏, 19 בספטמבר 2006
↑  עמירם ברקת, ‏מחפשים נפט בים המלח: תשובה וזרח יחלו בקידוח באוקטובר, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2009
↑  רם עוזרי, נחתם הסכם למכירת 160 חביות נפט ביום מקידוח צוק תמרור 3 בים במלח, באתר TheMarker‏, 6 באוקטובר 2010
↑  קובי ישעיהו, ‏זרח מערערת: "צוק תמרור הוא היחיד בישראל המפיק נפט", באתר גלובס, 19 בינואר 2011
↑   ערן אזרן, הפשרה של זרח עם המדינה: תקבל בחזרה את הרישיון בים המלח, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2013
↑  גיל קליאן, זרח הפסיקה את הקידוח בצוק תמרור - יותר מדי מים בנפט, באתר כלכליסט, 28 בינואר 2015
↑   ערן אזרן, הממונה על הנפט אישר: הגיאולוג המולטי-מיליונר אלי רוזנברג יחפש נפט ב"חתרורים", באתר TheMarker‏, 28 באוקטובר 2015
↑  שירות גלובס, ‏הזדמנות ישראלית: מאגר נפט בשווי כ-1.2 מיליארד ש' ב"חתרורים", באתר גלובס, 1 במאי 2016
↑   ערן אזרן, הזדמנות או בלוף: האם זה הזמן להשקיע במניות של שותפויות האנרגיה הקטנות?, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2018
1 2  פטרוטקס נדרשת לנטוש את קידוח צוק תמרור, באתר sponser, ‏2020-09-08
↑  מתן גרפינקל, תוקף רישיוןמספר413–התראה בטרם נקיטת הליכים משפטיים, ‏30 בינואר 2023
בריג'יט קיפר

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1958 (בת 66) קלישי, צרפת 
 ענף מדעי:  מדעי המוח 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 מוסדות:  האוניברסיטה של שטרסבורג  אוניברסיטת מקגיל  המוסד הלאומי לבריאות ומחקר רפואי 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי (7 ביוני 2024)  קצינה במסדר ההצטיינות הלאומי (14 בנובמבר 2016)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2014)  פרס למוניקה למדעי המוח (2012)  אבירה בלגיון הצרפתי  פרס ריצ'רד לונסברי (2004) 
 אתר רשמי
 
ד"ר בריג'יט קיפר (בצרפתית: Brigitte Kieffer; נולדה ב-26 בפברואר 1958) היא נוירוביולוגית מולקולרית צרפתיה, במקור מהעיר קלישי, הידועה במחקריה על קולטני אופיואידים. תחומי ההתמחות שלה כוללים: פסיכיאטריה מולקולרית, התמכרות, הפרעות מצב רוח, כאב, והפרעות התפתחות. לד"ר קיפר יש מוניטין בינלאומי בתחום קולטני אופיואידים. היא פילסה את הדרך להבנה טובה יותר של פעולות המוח הקשורות למחלות נפשיות, כאב והתמכרות. 
 כיום, קיפר ממשיכה לחקור בנושא והיא מובילה צוות של מעל 300 חוקרים וחוקרות.
קורות חיים

קיפר למדה נוירוביולוגיה באוניברסיטת שטרסבורג שם עבדה כפרופסור עד שעזבה את התפקיד לטובת הובלת מחקר במכון הלאומי לחקר הבריאות והרפואה בצרפת. ב-2001 היא חזרה לשטרסבורג והמשיכה את מחקרה במכון לגנטיקה וביולוגיה מולקולרית ותאית (IGBMC) (אנ'), היא הובילה את IGBMC עד 2013. בינואר של אותה שנה היא מונתה לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול כמנהלת מדעית של מרכז המחקר במכון לבריאות הנפש דאגלס (אנ'). ב-19 במרץ 2014 קיפר קיבלה את פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע בזכות עבודתה המשמעותית על מכניקות המוח הקשורות בכאב והתמכרות לסמים.
מחקר

ב-1992, קיפר הצליחה לשכפל ולבודד גן המקודד לקולטן אופיואידים במוח שקשור לשיכוך כאבים, משימה שמדענים עבדו עליה ללא הצלחה במשך 15 שנה. ההצלחה של ד"ר קיפר סללה את הדרך לפיתוחים רבים בתחום משככי הכאבים, טיפולים כנגד התמכרות ותרופות לדיכאון. הגן שבודדה קיפר מקודד לחלבון האחראי על ייצור קולטני אופיואידים היכולים לשכך כאבים, לגרום להנאה ולעזור להתמודדות עם לחץ. הקולטנים האלו מופעלים על ידי תרופות שיכולות לגרום להתמכרות. הבנה עמוקה יותר של תפקוד קולטנים אלו יכולה לעזור לחוקרים להבין יותר טוב התמכרות, הפרעות מצב רוח ומחלות נפשיות. התגליות של קיפר הובילו לפיתוח של משככי כאבים חדשים וטיפולים חדשים להתמכרות.
המחקר של קיפר כולל הרבה מחקרים אחרים העוסקים בהתמכרות לאופיואידים. היא בדקה איך נסיגת הרואין (מספר סימפטומים שנגרמים ממחסור בהרואין אצל מכורים) גורמת לדיכאון אצל עכברים. המחקר שלה הראה כי לאחר חשיפה ממושכת להרואין, העכברים סובלים מדיכאון ברגע שהחומר מתפנה מהגוף. במסגרת המחקר של ד"ר קיפר מנסים גם להבין איך אפשר לתרגם את הממצאים שלה לבני אדם. במספר ניתוחים שלאחר המוות שבוצעו בקורבנות התאבדות מצאו כי צפיפות קולטני האופיואידים מסוג MOR (אנ')(קולטני אופיואידים בעלי רגישות גבוהה לשני אנדורפינים) במוח גבוהה מאוד בהשוואה לאנשים ללא הפרעות פסיכיאטריות קודמות. תגלית זו מעידה על קשר בין התאבדות ודיכאון לצפיפות קולטני אופיואידים MOR במוח. היא בחנה את התאוריה הזו בעכברים והגיעה למסקנה כי אכן יש קשר בין MOR לדיכאון.
פרסים

ב-2004 זכתה קיפר בפרס ריצ'רד לנסברי של אקדמיית המדעים.
ב-2012 זכתה בפרס למוניקה למדעי המוח
ב-2013 מונתה לחברה באקדמיה הצרפתית למדעים
ב-2014 קיבלה את פרס לוריאל-אונסקו לנשים במדע בבניין אונסקו בפריז, צרפת. היא קיבלה את הפרס על "העבודה המדהימה שלה על תפקוד המוח שקשור לכאב, מחלות נפש והתמכרות לסמים". פרס זה מוענק על ידי קרן לוריאל ואונסקו לנשים אשר תרמו רבות למדע. בריג'יט קיפר נבחרה לקבל את הפרס כנציגת אירופה בזכות עבודתה באוניברסיטת שטרסבורג, צרפת.
הערות שוליים

1 2 3 4  Brigitte Kieffer, PhD, The Douglas Research Centre
1 2  16th Annual L’ORÉAL-UNESCO Awards for Women in Science - 2014, For Women in Science
↑  B L Kieffer, The delta-opioid receptor: isolation of a cDNA by expression cloning and pharmacological characterization, PNAS, ‏15.11.1992
1 2  Dissociation of heroin-induced emotional dysfunction from psychomotor activation and physical dependence among inbred mouse strains
↑  Opioid receptors: distinct roles in mood disorders
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162315206 (data)  ISNI: 0000 0000 8140 1287  LCCN: n2008182344  ORCID: 0000-0002-8809-8334  ResearcherID: P-4740-2018  SUDOC: 12497144X  VIAF: 61027278   WorldCat (עם VIAF): 61027278
בניין מועצת העבודה וההגנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה פרלמנט, סימן נוף 
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 אדריכל:  Arkady Langman 
 
 קואורדינטות:  55°45′29″N 37°36′57″E﻿ / ﻿55.75795932°N 37.6158464°E﻿ / 55.75795932; 37.6158464
 he
 
חזית המבנה
בניין מועצת העבודה וההגנה (או בניין הוועדה לתכנון המדינה, בניין הדומה) הוא בניין במוסקבה ברחוב אוחוטני ריאד 1, המאכלס את הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי.
היסטוריה

הרעיון להקים בניין גדול וייצוגי באתר של מבנים היסטוריים בקנה מידה קטן לאורך הקו האדום של בית האיגודים במוסקבה עלה באמצע שנות העשרים. בשנת 1926 נערך מכרז לתכנון בניין הבנק הממלכתי של ברית המועצות, אולם הבנייה באתר זה ננטשה ועל פי הפרויקט של א. ז'ולטובסקי, שהשתתף במכרז, שופץ בניין הבנק ברחוב נגלינאיה. בתחילת שנות השלושים, במקביל למכרז על מלון מוסובייט, הוכרז על מכרז לפרויקט של מלון אינטוריסט שממול, אך עד מהרה הרעיון נזנח והוחלט להקים במקום את בניין מועצת העבודה וההגנה.
כדי לפנות מקום בבניין, למרות התנגדויות של מבקרי אמנות, נהרסה כנסייה מהמאה ה-17. מבלי להודיע על מכרז, תכנון הבניין הופקד בידי האדריכל ארקדי יאקובלביץ' לנגמן, שהשלים אותו בהשתתפות האדריכלים ס. סרגייבסקי ונ. מאזייר. באותה תקופה כבר היה לנגמן בעל ניסיון בבניית מבנים גדולים במוסקבה כמו אצטדיון דינמו (יחד עם לעזר צ'ריקובר) ובית אגודת דינמו (יחד עם איוואן פומין).
במקור תוכנן להיות בניין גרנדיוזי שיוביל לארמון הסובייטים. ברם, במתכונתו הנוכחית, הבניין נבנה בשנים 1932–1935, כאשר תוכניתו של לנגמן לא יושמה במלואה. על פי הפרויקט הראשוני, הבניינים היו אמורים לעמוד בכיכר סגורה עד לסמטת גאורגייבסקי ולכלול את בית האיגודים. ביקורת מצד האדריכל הראשי של מוסקבה סרגיי צ'רנישייב, שהאמין שפתרון כזה ייצור אפקט של נקיק צר, אילצה לנטוש את הפרויקט במלואו. שנתיים לאחר השלמת הבניין, מועצת העבודה וההגנה פורקה. במדריך הטיולים השנתי של מוסקבה הופיע הבניין כבית מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות. מאוחר יותר, הבניין הועבר לידי מועצת השרים של ברית המועצות ואז לידיועדת התכנון הממלכתית של ברית המועצות (גוספלאן).
משנת 1994 שוכנת כאן הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי. תוכנן כי לאחר הקמת מרכז פרלמנטרי חדש במרכז מוסקבה, ייהרס הבניין על מנת לבנות במקומו בית מלון או מרכז קניות. תוכניות כאלה הוכרזו על ידי איש העסקים מיכאיל גוצרייב, שהיה אמור לקבל לידיו את הבעלות על הנכס. ברם התוכניות לא הבשילו לכדי מימוש.
אדריכלות

תוכנית הבנייה היא סימטרית. חזיתות הצד הראשיות צרות וארוכים מעוטרות גבוה, מהמרתף לעליית הגג, עם חירוץ אומנותי לאורך הקצוות. החזית הראשית מחולקת לשתי חזיתות צדדיות ומרכזיות. באזור המרכזי ישנה אכסדרת כניסה שטוחה, שקרובה יחסית לאכסדרת העמודים של בית האיגודים הניצב בסמוך. בראש הבניין חרוט סמל ברית המועצות, ועל החלק הקדמי יש מוט וממנו מתנופף דגל רוסיה. מבחינה סגנונית, עיצוב הבניין משלב גם אלמנטים של קונסטרוקטיביזם (עקביות ועיצוב שנחשפו בחזיתות), מונומנטליות וייצוגיות - מאפיינים האופייניים לאדריכלות הסובייטית.
לקריאה נוספת

Архитектура Москвы 1933—1941 гг. / Автор-сост. Н. Н. Броновицкая. — М.: Искусство—XXI век, 2015. — 320 с. — (Памятники архитектуры Москвы). — 2500 экз. — ISBN 978-5-98051-121-0.
הערות שוליים

↑  «Архнадзор» выступал против сноса здания Госдумы после передачи Гуцериеву
ג'ון בירד אלן

ג'ון בירד אלן (באנגלית: John Beard Allen‏; 18 במאי 1845 – 28 בינואר 1903) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור ארצות הברית מוושינגטון בין השנים 1889 ל-1893. כחבר במפלגה הרפובליקנית, כיהן קודם לכן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס הכללי של טריטוריית וושינגטון ב-1889.
ביוגרפיה

אלן נולד בקרופורדסוויל, אינדיאנה ב-18 במאי 1845. הוא שירת כטוראי בצבא האיחוד עם מתנדבי אינדיאנה ה-135 במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת מישיגן ועבר את בחינות הלשכה בשנת 1869.
הוא עבר לטריטוריית וושינגטון בשנת 1870, והחל לעסוק בעריכת דין באולימפיה.
הוא שימש כפרקליט ארצות הברית של מחוז וושינגטון (1875–1885), וכרשם בבית המשפט העליון בטריטוריית וושינגטון בין השנים 1878 ל-1885.
הוא היה ציר רפובליקני בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1889, ולאחר שוושינגטון השיגה מעמד של מדינה, הוא נבחר וכיהן בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1889 ל-1893. לאחר שבית המחוקקים לא הצליח לבחור סנאטור לקדנציה הבאה, אלן מונה על ידי מושל וושינגטון, אך לא הושב על ידי הסנאט.
לאחר שעזב את תפקידו הציבורי, אלן המשיך קריירה במשפט פרטי בסיאטל, וושינגטון, שם נכנע בסופו של דבר למחלות לב וכלי דם ב-28 בינואר 1903.
בית הספר היסודי ג'ון ב. אלן נחנך ב-1904 כחלק מבית הספר של מחוז סיאטל. בית הספר הפסיק את פעילותו ביוני 1981.
ג'וזף טרל

ג'וזף מריווד'ר טרל (באנגלית: Joseph Meriwether Terrell‏; 6 ביוני 1861 – 17 בנובמבר 1912) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כסנאטור מטעם מדינת ג'ורג'יה וכמושל ג'ורג'יה ה-57.
ביוגרפיה

ג'וזף טרל נולד ב-6 ביוני 1861 בעיר גרינוויל, ג'ורג'יה. בנם של שרה רבקה (לבית אנטוני) וד"ר ג'ואל אדגר גרין טרל, משפחה ממוצא אנגלי ומוצא נורמני. הוא למד בבית ספר ציבורי, למד משפטים, עבר את בחינת לשכת עורכי הדין ב-1882 והחל לעבוד כעורך דין בעיר הולדתו, גרינוויל. ב-19 באוקטובר 1886 נישא לג'סי לי ספיבי. לזוג לא נולדו ילדים.
טרל היה חבר בבית הנבחרים של ג'ורג'יה בין השנים 1884 ל-1887 וחבר בסנאט של מדינת ג'ורג'יה בשנת 1890. הוא כיהן כתובע הכללי של ג'ורג'יה בין השנים 1892 ל-1902 וכמושל ג'ורג'יה בין השנים 1902 ל-1907. הוא שב לעבודתו כעורך דין לאחר סיום חייו הפוליטיים והיה לעורך דין בעיר אטלנטה. עם מותו של הסנאטור הדמוקרטי אלכסנדר קליי, מונה טרל למלא את מקומו בסנאט כסנאטור דמוקרטי מטעם מדינת ג'ורג'יה. טרל לקה באירוע מוחי בפברואר 1911.
טרל הלך לעולמו ב-17 בנובמבר 1912 ממחלת ברייט והוא בן 51. הוא הותיר אחריו את אשתו ג'סי ונקבר בבית הקברות העירוני בגרינוויל. אחת מאוניות ליברטי במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו.
הערות שוליים

↑  Dicken, Emma. Terrell Genealogy. San Antonio, Texas: The Naylor Company. עמ' 159–160. He was a member of the Georgia Legislature 1884- 1890; Attorney General of Georgia 1892-1902; governor of Georgia 1902-1907; a U. S. Senator in the 61st Congress.
↑  Terrell, Edwin Holland (1909). Further Genealogical Notes on the Tyrrell-Terrell Family of Virginia and Its English and Norman-French Progenitors. San Antonio, Texas. p. 40. נבדק ב-2020-06-12 – via Google Books.
↑  "Joseph M. Terrell". The Sun. 1912-11-18. p. 9. נבדק ב-2021-10-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193658721  ISNI: 0000 0000 4317 0895  LCCN: no91026690  SNAC: w64q96m8  US Congress: T000131  VIAF: 24163868   WorldCat (עם VIAF): 24163868
הר סדום

| --- | --- |
חלקו הצפוני של הר סדום
חלקו הצפוני של הר סדום
 מידע כללי
 גובה:  190 מטר מתחת לגובה פני הים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  צפון־מזרח הנגב, בין חופו של ים המלח לנחל פרצים
 קואורדינטות:  31°4′19″N 35°23′49″E﻿ / ﻿31.07194°N 35.39694°E﻿ / 31.07194; 35.39694
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר סדום(למפת צפון הנגב רגילה) הר סדום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר סדום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר סדום
"אשת לוט"
עמודי המלח של הר סדום, ציור משנת 1848, צויר על ידי משלחתו של ויליאם פרנסיס לינץ'
הר סדום הוא הר בצפון־מזרח הנגב, בין חופו של ים המלח למישור עמיעז. אורכו של ההר כאחד־עשר קילומטרים ורוחבו המרבי מגיע לשני קילומטרים. גובהו של הר סדום הוא 165 מ' מתחת לפני הים, 267 מ' מעל לפני ים המלח (נכון לשנת 2018).
הר סדום הוא דיאפיר (מחדר) מלח, תופעה גאולוגית של חדירת מלח שהיה קבור בעומק אל תוך סלעים קשים וכבדים יותר שהיו מעליו. עליית מחדר המלח הוא תוצאה של שני גורמים: לחץ סלעי הכיסוי, וכוח הציפה של המלח הנובע מהצפיפות הנמוכה שלו ביחס לסלעי הסביבה. הדיאפיר מתרומם כבר מאות אלפי שנים, אך ההר נחשף ככל הנראה בסוף תקופת קיומה של ימת הלשון - לפני כ-14,000 שנה. קצב התרוממות הר סדום כיום (על פי מדידות גיאודטיות ועיבוד נתוני מכ"ם לוויני), הוא בין 5 ל-9 מ"מ בשנה.
על הר סדום צומחים צמחים מועטים מאוד בשל מיעוט המשקעים, החום הרב, הניקוז המהיר מאוד של המים והמליחות הרבה של הקרקע. בין המינים המועטים הצומחים על הר סדום בולטים מיני המלחית.
על גבי ההר מספר שבילי הליכה ומיצפורים וניתן להגיע לפסגתו ברכב.
גאולוגיה

הר סדום בנוי משכבות סלעי מלח השייכים לתצורת סדום. מלח תצורת סדום שקע בקרקעית לגונת סדום במהלך תקופת הפליוקן (לפני כ-3-5 מיליון שנה).
לגונת סדום נוצרה כתוצאה מחדירת מי הים התיכון לבקע ים המלח, ככל הנראה דרך עמק יזרעאל. חדירת הים הביאה להיווצרות לשון ים ארוכה וצרה שהשתרעה מאזור הכנרת ועד דרומית לאזור ברכות האידוי של ים המלח. חיבור של גוף מים הקיים באזור אקלים מדברי אל הים הפתוח, אפשר זרימה מוגבלת אך קבועה של מי ים לתוך הלגונה, כפיצוי על אובדן המים באידוי. עלייה בריכוז המלחים המומסים במים הביאה בשלב מסוים להשקעה של סלעי התאדות שונים, בעיקר מלח בישול (הליט, NaCl) וגבס, שהצטברו בשכבות בעובי של כ-2,000 מטר על קרקעית הלגונה. יחד עם שכבות המלח והגבס שקעו גם שכבות דקיקות של סלעי משקע קלסטים, פצלים ודולומיט. כלל שכבות אלה יצרו את תצורת סדום.
צבירת חתך כה עבה של סלעי התאדות מתוך הלגונה מחייב תהליך של השתפלות טקטונית (שקיעה) של קרקעית האגן, שאם לא כן עשויים המלחים השונים למלא את נפח האגן, עד לסתימתו.
לפני כ-3-3.4 מיליוני שנים נותק הקשר בין לגונת סדום לים הפתוח וגוף המים הפך מלגונה לאגם. באגם זה הורבדו סלעי משקע רבים מתצורת עמורה ומתצורת הלשון, אשר כיסו את שכבות המלח של תצורת סדום.
גאולוגיה > עליית מחדר המלח של הר סדום

סלע המלח (הליט) שונה מסלעים אחרים בכך שהוא מסוגל לשנות צורה תחת לחץ. לחץ מתמשך ומסיבי על שכבות המלח יכול להביא "לזרימת" השכבות לצדדים. בנוסף, צפיפותו הנמוכה ביחס לצפיפות סלעי הסביבה גורמת למלח לנוע ביתר קלות בסביבתו הצפופה ממנו. סדקים בסלעים הצפופים יכולים להביא לעליית המלח לאורך הסדקים.
שכבות המלח (תצורת סדום), המצויות במרכז האגן, מכוסות בכ-5 קילומטרים של סלעי משקע שונים (בעיקר תצורות עמורה והלשון). לפני כ-2.5 מיליוני שנים, החל המלח לזרום ממרכז האגן לצדדים בקצב של מילימטרים אחדים בשנה, בשל לחץ עמוד השכבות שמעליו. כעבור מאות אלפי שנים הגיעו שכבות המלח לאזור של שברים וסדקים בשוליים המערביים של אגן ים המלח. כאן עלו שכבות המלח דרך קווי השבר, תוך הטיית שכבות המלח ממצבן האופקי המקורי למצב האנכי הנוכחי. בדרכן למעלה הטו שכבות המלח את שכבות תצורת עמורה ותצורת הלשון שהיו מעליהן. כך בעצם נוצר דיאפיר (מחדר) הר סדום, אשר ליבו עשוי משכבות אנכיות של מלח שהטו תוך כדי עלייתן את שכבות הסלע שהיו מעליהן. כיום נחשפות שכבות תצורה עמורה כשהן ניצבות אנכית לאורך שוליו המזרחיים של הר סדום. (הטיית השכבות נראית באזור מערת ארובותיים).
גיל שכבות תצורת עמורה באזור מערת ארובותיים, נע בין 740 ל-140 אלף שנים טרם זמננו. גיל תצורת הלשון הוא בין 70,000 ל-14,000 שנים, בעוד על הר סדום עצמו חסרות שכבות הלשון שגילן הוא בין 70,000 ל-43,000 שנים. ממצא זה מעיד כי שלפחות בחלק מאותה תקופה הר סדום בצבץ כאי מעל לפני המים. "הגבעה הלבנה" או "גבעת הכפתור" (נ.ג. 194-) שבהר סדום מורכבת מסלעי תצורת הלשון.
הר סדום נחשף סופית להשפעת הכוחות החיצוניים (בפרט לגשמים וזרמי מים) מלפני 14,000 שנים ועד ימנו. כאן החל תהליך הדומה לתהליך הקרסטי שבסלעי גיר, אך באופן מואץ יותר בשל טבעו של המלח. המים היורדים עם הגשמים הדלים באזור המסו שכבות של מלח ויצרו ערוצי נחלים קטנים, מערות מפותלות ובמקומות מסוימים נוצרו ארובות ופירים עמוקים.
גאולוגיה > סלעי החיפוי

סלעי החיפוי מייצגים את השאריות הבלתי מסיסות של ראש מחדר המלח שיצר את הר סדום. שכבות המלח של תצורת סדום הכילו ביניהן שכבות דקיקות של חרסית, גבס, פצלים וחול דק (5% מנפח שכבות המלח). תוך כדי עליית המחדר הומסו שכבות המלח על ידי מי התהום או על ידי מי האגם המתוקים יחסית (שהדיאפיר חדר אל תוכן), והותירו אחריהן שארית בלתי מסיסה שהצטברה ובנתה את סלעי החיפוי. עובי סלעי החיפוי המצפים את שכבות המלח האנכיות מגיע לכ-40 מטר. משטח ההמסה המפריד בין המלח לשרידים הבלתי מסיסים שמעליו מכונה "ראי המלח".
מערות המלח

במסגרת מחקרי המרכז לחקר מערות התגלו בהר סדום כמאה וחמישים מערות מלח. מדובר בריכוז מערות המלח הגדול ביותר בעולם. מערותיו של הר סדום ידועות ביופיין המיוחד, ביניהן מוכרות ומטוילות - מערת ארובותיים, מערת הקולונל, מערת סדום, מערת מלח"ם ומערת השועל. מערת מלח"ם היא מערת המלח הארוכה ביותר בעולם, ואורכה 10 ק"מ. בתוך המערות ישנם נטיפי וזקיפי מלח יפהפיים, חריצים ונקיקים ישרים, צרים וארוכים, מאובני דגים, אצות, צבים ונחשים, וגושי מלח ענקיים, שקופים כזכוכית. כיום סגורות למטיילים רוב מערותיו של ההר בשל חשש ממפולות והתמוטטויות.
מעמדו בתחום הזיכיון של מפעלי ים המלח

הר סדום כולו נמצא בתחום הזיכיון של מפעלי ים המלח. בהר מרבצי מינרלים אשר קיימת היתכנות לכרות מהם אשלג. עד כה, אפשרות זו טרם יושמה, לנוכח העדר כדאיות כלכלית. לנוכח הערך הסביבתי הייחודי של המקום, ממליץ 'הצוות לקביעת פעולות הממשלה הנדרשות לקראת תום תקופת זיכיון ים המלח' שלא לכלול את הזכויות להפקת מינרלים מהר סדום ברישיון ההפקה העתידי. ככל שבעתיד תתקיים כדאיות כלכלית בהפקת המשאב, ניתן יהיה לבחון קידום הפקת משאבים באתר בהתאם לדינים הכלליים ובהם דיני התכנון והבניה.
גלריית תמונות

נטיפי מלח במערה בהר סדום
"הפקק" בראש הר סדום
שכבות מלח וחרסית מאונכות
מדרגות הטיפוס העולות להר מים המלח בשביל הסולמות (ליד מערת הקולונל)
הערות שוליים

↑  הר סדום מתנשא לגובה של למעלה מ-200 מטר מעל פני ים המלח, ולכן ניתן להגדירו כגבעה.
↑  לפי הגדרות גאוגרפיות אחדות, נכלל הר סדום בתחומי מדבר יהודה.
↑  הצוות לקביעת פעולות הממשלה הנדרשות לקראת תום תקופת זיכיון ים המלח - הדו"ח הסופי, עמ' 10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473849405171 
שכבות מלח אנכיות בהר סדום
מערת מלח בהר סדום
מבט על ים המלח מהר סדום