stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביילובאר
הקהילה היהודית

ב-1877 נוסדה רשמית הקהילה היהודית בביילובאר על ידי מהגרים מבורגנלנד ומאזורי סלובקיה והונגריה. ב-1910 נקבע תקנון הקהילה. ב-1882, נבנה בית הכנסת אך הוא ננטש וב-1917 חרב. במועד זה נבנה בית כנסת חדש. בראשית ימיה של הקהילה, עסקו בניה בסחר בתבואה, בצאן ובבקר. בהמשך, נמנו בקרב הקהילה אומני מלאכה זעירה וסוחרים במוצרי סידקית. מאוחר יותר נרשם גם מספר מצומצם של בעלי מקצועות חופשיים.
ב-1881 מונה הרב ד"ר מוריץ גרינוולד לכהונת הרב הראשי של הקהילה. הרב גרינוולד בוגר בית המדרש לרבנים בברסלאו, כיהן במשרתו עד 1884. מ-1917 ועד תקופת השואה כיהן במשרת הרב הראשי א.ד טאובר שהגיע מהעיר טרנופול.
בעיר נרשמה פעילות ציונית וב-1910 נוסדה "האגודה האזרחית היהודית" שפעלה בין השאר להגברת הזהות הלאומית היהודית. לאחר כינון ממלכת יוגוסלביה נוסדה האגודה הציונית ע"ש תאודור הרצל וב-1923 זכו הציונים לרוב בבחירות להנהגת הקהילה. ב-8 ביוני 1925 הופיע רשימה יהודית נפרדת בראשות ד"ר הינקו גוטליב בבחירות המוניציפליות וזכתה לרוב קולות בני הקהילה.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר ג'וּרְגֶ'בָאץ(אנ'). הקהילה נוסדה באמצע המאה ה-19. בית עלמין הוקם שם ב-1860. לאחר מלחמת העולם הראשונה הלך ופחת מספר היהודים שהתגוררו בכפר. ב-1941 התגוררו שם 20 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. ב-1958 הופקע שטח בית העלמין. נכון ל-2006 היו שרידי בית העלמין היהודי עדיין קיימים באתר. בשטחו מתגוררות משפחות בני רומה, נגמו בו נזקים כבדים ורבות מהמצבות נלקחו לשימוש משני.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית הוחל ברדיפת יהודי ביילובאר. בתחילה נדרשה הקהילה לשלם כופר נפש בסכום של 300,000 דינרים יוגוסלביים ובהמשך, ב-1941 נערכו אקציות במהלכן נעצרו בני הקהילה וגורשו לזאגרב. מזאגרב הועברו למחנות הריכוז קרושצ'יצה וגוספיץ'. רוב בני הקהילה נרצחו במהלך השואה. לאחר השואה שבו שרידי הקהילה לביילובאר וחידשו את פעילותה. ב-1968 התגוררו בביילובאר 12 יהודים.
ערים תאומות

קרואטיה אימוטסקי, קרואטיה
קרואטיה נובאליה, קרואטיה
קרואטיה פאקראץ, קרואטיה
איטליה רוביירה, איטליה
בוסניה והרצגובינה ויסוקו, זניצה-דובוי, בוסניה והרצגובינה.
הערות שוליים

↑  הרב מוריץ גרינוואלד, באתר האנציקלופדיה היהודית, אוחזר ב-20 בספטמבר 2014 (באנגלית).
↑  צילום הגלעד לזכר הנספים בשואה בבית העלמין היהודי בג'ורג'באץ (2000), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  אחת מהמצבות האחרונות שנותרו בבית העלמין היהודי בג'ורג'באץ (2000), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
↑  בית העלמין היהודי בג'ורג'באץ, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
↑  הקהילה היהודית בביילובאר, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 41-39.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550213805171  GND: 4450137-7  LCCN: n80070706  MusicBrainz: dd93bb13-3754-4943-bf38-0f88c01a5cdc  NKC: ge134068  VIAF: 139552439   WorldCat (עם VIAF): 139552439
בן וידר

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1923 סנט-לין-לורנטיד, קנדה 
 פטירה:  17 באוקטובר 2008 (בגיל 85) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 מקום קבורה:  Baron de Hirsch Cemetery, Montreal 
 פרסים והוקרה:  אביר המסדר הלאומי של קוויבק (2000)  אביר בלגיון הכבוד  קצין במסדר קנדה  פנתאון הספורט של קוויבק 
 www.weider.com
 
בנג'מין (בן) וידֶר (באנגלית: Benjamin "Ben" Weider;‏ 1 בפברואר 1923, מונטריאול, קנדה - 17 באוקטובר 2008) היה מייסד שותף בארגון הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) יחד עם אחיו ג'ו וידר, איש עסקים ומומחה לפיתוח הגוף ולהיסטוריה של נפוליאון.
בתחום פיתוח הגוף הוא ייסד וניהל חברת כושר ותזונה הנושאת את שמו והיה נשיא IFBB עד שהודיע על פרישה באוקטובר 2006 . וידר תרם חדר כושר לכנסת.
בתחום ההיסטוריה של נפוליאון נודע וידר ככמאמין הדוק בתאוריה שאחד מבני פמליית נפוליאון התנקש בחייו בזמן גלותו בסנט הלנה, והיה שותף בכתיבת הספר "רצח נפוליאון" יחד עם דייוויד הפגוד על נושא זה. וידר ייסד את אגודת נפוליאון הבינלאומית וכתב מספר מאמרים לארגון.
הוא נפטר ב-17 באוקטובר 2008 בבית החולים היהודי הכללי במונטריאול.
ראו גם

נפוליאון והיהודים
ארמין בלשה

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1861 הודמזוושרהיי, הונגריה 
 פטירה:  12 בינואר 1924 (בגיל 62) סגד, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
ארמין בלשה (במקור: אהרון וייס, בהונגרית: Balassa Ármin; הודמזוושרהיי, 4 באוגוסט 1861 – סגד, 12 בינואר 1924) היה עורך דין, עיתונאי וסופר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה > הצלחות ראשונות

אהרון וייס נולד במשפחה יהודית ולפי פנקס הרישום של הקהילה היהודית בעיר הולדתו אביו היה אנטון וייס ואמו צילי גיינר. בלידתו נרשם בשם אהרון וייס. הוריו הקפידו מאוד על לימודיו ובשנת 1880 עבר את בחינות הבגרות בתוצאות מצוינות בבית הספר התיכון בעיר הולדתו. בכיתות הגבוהות של בית הספר התיכון שמו הפרטי ההונגרי היה ארמין. בסיום לימודיו בתיכון החל ללמוד בספטמבר 1880 בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא סיים את לימודי המשפטים שלו רק ב-1888, משום שהקדיש זמן רב לשאיפותיו הספרותיות והעיתונאיות גם כסטודנט באוניברסיטה. הוא כתב מחזות והלחין שירי עם. מאמריו הופיעו ב"חדשות בודפשט" (Budapesti Hírlap) תחת השם של WA. כבר בשנת 1881 שינה את שמו לארמין בלשה, והצו מס' 45414 משנת 1881 אישר את שינוי השם. הצלחותיו המוקדמות הובילו אותו גם לספרות ולתיאטרון, לאחד ממחזותיו הלחינו את המוזיקה פישטה דנקו (מוזיקאי צועני הונגרי, כותב שירים מפורסם מאוד) ודיולה סקאצ', מחזה  שלו הועלה בעיר הולדתו הודמזוושרהיי, ולאחר מכן בסגד, בקושיצה ובסקשפהרוואר. שם המחזה היה "לאצי המסכן". ב-1888 פרסם לחנים לשבעה שירים של הסופר ומשורר לאיוש פושה.
ביוגרפיה > קריירה

הצלחתו בתחום הספרות והעיתונות לא גרעה מהקריירה המקורית שלו, הוא הפך לעורך דין לאחר לימודיו באוניברסיטה, ובמאי 1889 קיבל את הרישיון שלו מהמועצה המלכותית למשפטים בבודפשט. ביוני 1889 פתח את משרד עורכי הדין שלו בסגד בקומה הראשונה של "בית גרין" ליד בית המרקחת ברקצ'אי, בכיכר סצ'ני 13. כיום ידוע שזה התחיל אצלו קריירה מוצלחת מאוד של עורך דין. ארמין בלשה הפך לסנגור מצוין, הידע המעמיק שלו במשפט, הזיכרון המעולה וההיגיון המופתי שלו עזרו לו בכך. בנוסף לעיסוק המשפטי, מאמריו על הספרות המשפטית פורסמו בכתבי העת "המשפט" (A Jog) "עיתון עורכי הדין" (Ügyvédek Lapja), ו"המשפטן ההונגרי" (Magyar Jogász) בשנות ה-90 של המאה ה-19 ובעשור הראשון של המאה ה-20 הוא היה עורך דין וכותב מאמרים מבוקש בסגד. בלשה כתב הרבה לעיתונים מחוץ לבודפשט (Szegedi Napló, Szegedi Híradó, Aradi Közlöny, Hazánk, Nagyvárad) וכו' והקים את העיתון היומי "סגד והסביבה" Szeged és Vidéke) (1920-1902)), שבו הוא היה המוציא לאור וגם העורך הראשי. כיוון העיתון היה לאומי ליברלי, בדיוק כמו השקפת עולמו של ארמין בלשה. כעורך דין פלילי פעיל, בלשה היה משוכנע שהמשפט הפלילי משמש הן להגנה על האינטרסים הציבוריים וגם של המדינה והן להגנה על חירויות האזרח. הוא הוגדר על ידי צורת חשיבה זו גם בתחומים אחרים של החיים האזרחיים. במקביל, התאפיין גם בפתיחות הליברלית ולמרות הסיפורת האנכרוניסטית והפרובינציאלית שלו, הוא נתן מקום לכתבים המודרניים של המאה ה-20 כמו דיולה יוהאס, מיהאי באביץ', דז'ה קוסטולאני, גזה צ'אט (במקור יוז'ף ברנר), ואפילו לזולטאן שומיו (בסביבות 1910).
ביוגרפיה > השינויים הפוליטיים

עמדתו התקרבה לרדיקליזם הליברלי של אוסקר יאסי מאמצע העשור הראשון של המאה ה-20 אך אחרי 1910 הוא לא יכול היה וגם לא רצה "לצעוד" איתם. מלחמת העולם הראשונה הגיעה עם בעיות פיננסיות. באותה תקופה בלשה ערך את העיתון עם צוות צעיר יותר. במהלך שתי המהפכות (מהפכת החרציות והרפובליקה הסובייטית ההונגרית), השליטה בעיתון חמקה לחלוטין מידיו. הוא לא יכול היה לעקוב אחר האירועים המואצים. למורת רוחו הופיעו בעיתון שלו מאמרים שבגינם המערכת האנטי-מהפכנית המנצחת תקפה אותו. בספטמבר 1919 הוביל בלשה משלחת לפרנסי העיר בשם יהודי סגד כדי למחות נגד ההסתה לביצוע פוגרום באזרחי סגד היהודים. לאחר מכן, פרש יותר ויותר מהחיים הציבוריים אל ספריו, שם עסק בקלאסיקות ובפילוסופים שהיו יקרים ללבו. הוא רצה לכתוב את זיכרונותיו, אבל היה עייף ומוגבל בשל מחלת הלב שלו. בלשה נפטר ב-12 בינואר 1924 בסגד. ההספד שלו נכתב על ידי הסופר הגדול פרנץ מורה. על קברו, נפרדו ממנו הרב עמנואל לעף ודיולה יוהאס. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בסגד (29-1-9).
חייו הפרטיים

ב-10 במרץ 1891, נשא לאישה את בתו של אדולף לייר (Leyer Adolf), בעל אחוזות. שלושה ילדים נולדו מנישואיהם.
יצירותיו (מבחר)

"לאצי המסכן" (מחזה עממי, 1887);
"סמל הפירמה" (מחזה עממי, 1893);
"לבבות איכרים" (טרגדיה עממית, 1899);
"בזכות הלאמת אמנות הבמה בסגד" (1896);
"מקלופי עד בוקאני" (מחשבות פוליטיות, 1909).
"פסטיבל הזיכרון של אגודת דוגוניץ': לרגל יום השנה הראשון למותו של המזכיר הכללי המנוח של האגודה ב-28 באפריל 1918 כתבו ארמין בלשה ופרנץ מורה עורך יוז'ף סלאי. סגד: אגודת דוגוניץ', 1918.
"זריעת סתיו": (שנים עשר נאומים). סגד, ארמין בלשה, 1920.
בלשה עסק גם בהלחנת מוזיקה וכמה שירי עם שלו ראו אור.
חברות באגודות

לשכת עורכי הדין סגד (מ-1889 עד מותו)
אגודת סגד למדעי החברה (1904–1910)
אגודת דוגוניץ' (מ-1892 עד מותו)
לקריאה נוספת

אנדראש לנדייל: ארמין בלשה. כתב העת סגד 1991/14; ראו גם באנדראש לנדייל: "חייליו הפשוטים של העט": סקיצות לתולדות העיתונות של סגד. סגד: 1999. עמוד 84–98. ISBN 963 9144 42 8
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. פטר אויווארי. ארמין בלשה
הערות שוליים

↑  Balassa Ármin, PIM
↑  Szeged c. napilap, 1924. január 13. L.A. i.m. nyomán.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7937 8882  VIAF: 121483202   WorldCat (עם VIAF): 121483202
ביילי די יאנג

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1989 (בת 35) סקרמנטו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
דה יאנג לצד שחקני הסדרה "מעמידות פנים"
ביילי מארי די יאנג (באנגלית: Bailey Marie De Young; נולדה ב-16 בספטמבר 1989) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בשל דמותה של לורן קופר בסדרה "מעמידות פנים" (2014–2016) ברשת MTV, ומתפקידה בתור אימוג'ן קלירי בסדרה "גברת מייזל המופלאה" (2017–2023) באמזון פריים וידאו.
קורות חייה

נולדה בשם ביילי מארי באנטיין (Bailey Marie Buntain) בסקרמנטו, קליפורניה. היא החלה ללמוד ריקוד בסביבות גיל שבע, עם דגש על ג'אז, סטפס ובלט. בנוסף, היא זמרת סופרן מיומנת ויש לה עבר בתאטרונים שונים. היא סיימה את לימודיה באקדמיה האמריקאית למוזיקה ולדרמה.
קריירה

בשנת 2012 זכתה בתפקיד הראשי כג'יני תומפסון בסדרת הדרמה-קומית "באנהדס" לצד סאטו פוסטר מבית ABC Family. החל משנת 2014 החלה לשחק את לורן קופר בסדרה "מעמידות פנים" ב-MTV. שבוטלה לאחר 3 עונות לתדהמת מעריציה ברחבי העולם, כאשר הפרק האחרון שודר ב-17 במאי 2016.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרה "גברת מייזל המופלאה" בתור חברתה הטובה של הדמות הראשית מידג' מייזל.
חיים אישיים

ב-3 באוגוסט 2014 נישאה למוזיקאי טיילר דה יאנג. בספטמבר 2018 נולדה להם בת. ביולי 2020 נולד להם בן. ילד שלישי, בן גם כן, נולד במאי 2022.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנים | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012–2013 | באנהדס | ג'יני תומפסון | תפקיד ראשי; 18 פרקים |
| 2012–2013 | מקום טוב באמצע | ג'נה טיילור | 2 פרקים |
| 2014 | בייבי דאדי | ביילי | פרק: "The Wingmom" |
| 2014 | עלי כותרת עפים ברוח | קארי דולנגיינג'ר | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2014–2016 | מעמידות פנים | לורן קופר | תפקיד ראשי (3 עונות); 38 פרקים |
| 2015 | The Murder Pact | פופי | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2016 | בנות גילמור: שנה בחייהן | היידי | פרק: "Summer" |
| 2017–2023 | גברת מייזל המופלאה | אימוג'ן קלירי | 20 פרקים |
אפקט התקשורת העוינת

תופעת התקשורת העוינת היא נטייתם של צרכני חדשות התומכים באחד הצדדים בקונפליקט או בוויכוח לתפוס את הדיווחים והסקירות בתקשורת על הנושא כמוטות לטובת היריב. מחקרים הראו כי נטייה זו קיימת בלא תלות במידת האיזון שבדיווח.
טביעת המושג

המונח "אפקט התקשורת העוינת" נטבע בידי החוקרים רוברט ואלון, לי רוס ומארק לפר בשנת 1985. החוקרים הכינו מקבץ דיווחים טלוויזיוניים מרשתות הטלוויזיה המרכזיות בעולם בנושא טבח סברה ושתילה. הם הקרינו את המקבץ למספר קבוצות של נדגמים, ובכל קבוצה היו נדגמים שהזדהו מראש כאוהדי ישראל, נדגמים שהזדהו מראש כתומכים בפלסטינים ונדגמים נייטרליים. כללית, אוהדי ישראל דיווחו כי תפסו את הכתבה כפרו־פלסטינית ותומכי הפלסטינים דיווחו כי תפסו את הכתבה כפרו־ישראלית. כך, למשל, בסולם מדידה אורדרינאלי בין 1 ל־9 כש־1 פירושו הטיה אנטי־ישראלית חזקה, 5 פירושו דיווח מאוזן ו־9 הטיה פרו־ישראלית, קיבל הדיווח ציון ממוצע 2.9 בקרב אוהדי ישראל, 3.8 בקרב הנייטרליים ו־6.7 בקרב אוהדי הפלסטינים.
מעבר לזאת, תומכי הצד הערבי סיווגו 42% מההתייחסויות לישראל כתומכות ורק 26% כביקורתיות ואילו אוהדי ישראל זיהו רק 16% מאזכורי ישראל בכתבה כאוהדים ו־57% כשליליים לישראל.
ממצא אחר של הניסוי היה הקשר בין הידיעות הכלליות לתפיסת ההטיה. ככל שהנחקרים גילו בשאלון המקדים ידע רב יותר על הסכסוך הישראלי-ערבי, כך גברה נטייתם לזהות הטיה בלתי הוגנת בכתבה לטובת היריב.
התופעה תועדה מאז במחקרים על סיקור קונפליקטים נוספים, אידאולוגיים, דתיים ולאומיים והיא מורגשת בעיקר כאשר הזיהוי של הצופה עם הקבוצה משמעותי והקבוצות מובחנות היטב לאורך זמן וחשות מאוימות.
מנגנוני הטיה

קתלין שמיט ואלברט גונטר בחנו שלושה מנגנוני עיבוד אינפורמציה העשויים ליצור את אפקט התקשורת העוינת:
זיכרון סלקטיבי: צופים בעלי מחויבות עמוקה לצדדים מנוגדים עשויים לזכור חלקים שונים של הדיווח ובעיקר את מה שהרגיז או הפחיד אותם, כלומר את טיעוני היריב.
מיון סלקטיבי: פריטי מידע שייחשבו נייטרליים עבור צופה שאינו מעורב רגשית יישפטו כחלק מטיעוני הצד שכנגד על ידי מי שמזדהה עם אחד הצדדים.
סטנדרטים שונים: מה שמוצג מנקודת מבטו של היריב לא נתפס כעובדה או כטיעון אלא כשקר, כפרט לא רלוונטי או כתעמולה.
בניסוי בו התבקשו משתתפי ועידת חקלאות אורגנית וחוקרי ביוטכנולוגיה להעריך מאמר על הנדסה גנטית במזון, נמצא אישוש בעיקר למנגנון השלישי (הפעלת סטנדרטים שונים ביחס לעמדות היריב). כך העריכו תומכי כל צד את המומחים, שעמדתם נוחה להם, כבני סמכא. כמו כן, העריכו אותם תומכים את המומחים שצידדו בעמדה המנוגדת כחסרי אמינות. במידה מועטה יותר נמצא אישוש למנגנון המיון הסלקטיבי אך לא לזיכרון סלקטיבי.
השפעת אמצעי התקשורת

תפיסת העוינות התקשורתית מנוגדת לכאורה להטיה הפוכה הנוגעת למידע המופיע מחוץ לתקשורת ההמונים. כשמדובר ב"מחקר" או בעבודה אקדמית אנשים נוטים להעניק משקל יתר לעובדות המחזקות את עמדת המוצא שלהם ולכן חומר כזה יראה להם כתומך ולא כעוין. כך למשל כאשר תומכים ומתנגדים לעונש מוות קראו דו״ח המסכם ראיות על תועלת ונזק בעונש הזה, מצאה כל קבוצה כי העובדות תומכות בעמדתה והקצינה את התמיכה או ההתנגדות בעקבות הקריאה.
אלברט גונתר בדק את תלות עצמת אפקט התקשורת העוינת (שוב, תוך שימוש ב"מאמר" על הנדסה גנטית שהוצג לקבוצות בעלות עמדה ברורה בעד או נגד) בסוג הפרסום. כאשר הטקסט הוצג כעבודה אקדמית, מצאה כל קבוצה כי הוא מאוזן ומאשש את עמדתה. כאשר אותה אינפורמציה ופרשנות הוצגה ככתבה עיתונאית היא נתפסה כמוטה ועוינת ומידת העוינות עלתה ככל שכלי התקשורת היה רב תפוצה יותר.
כאשר הכתבה משודרת או מפורסמת בכלי תקשורת המזוהה עם אחד הצדדים תגבר הנטייה לזהות הטיה. ג'ואל טרנר ביים כתבות ב־CNN המזוהה בציבור כבעלת קו ליברלי וב־FOX הנחשבת כנוטה לצד השמרנים. הכתבות עסקו בנושאים המצויים במוקד המחלוקת הציבורית בארצות הברית, בסוגיות מהגרים בלתי חוקיים ומלחמת עיראק. הטקסט לכתבות נלקח משידורים אמיתיים של אותן חדשות, אך הוצג מאולפן של הרשת המתחרה כשה"שדרן" מזהה עצמו כשייך ל־FOX או ל־CNN. כתבת CNN, כשהיא מוצגת מאולפן FOX, נשפטה על ידי הצופים כמוטה לטובת הימין, ואילו כשאותו טקסט מוקרא מפי "כתב CNN" הוא נקלט כ"ליברלי" ולהפך.
במחקר דומה שנערך באינדונזיה נמצא כי הקונפליקט הנוצרי־מוסלמי במדינה נתפס כמוטה לצד הנוצרי כאשר הוצג כפרסום של עיתון נוצרי, וכמוטה לטובת המוסלמים כאשר הוצג כפרסום של עיתון מוסלמי.
ראו גם

הטיות פוליטיות בתקשורת
הטיית דיווח
הערות שוליים

↑  Vallone, R.P., Ross, L., & Lepper, M.R. (1985). The hostile media phenomenon: Biased Perception and Perceptions of Media Bias in Coverage of the "Beirut Massacre". Journal of Personality and Social Psychology, 49, 577-585.
↑  הנדגמים היו 144 סטודנטים לפסיכולוגיה מאוניברסיטת סטנפורד והם צפו במקבץ הדיווחים בקבוצות של בין שלושה לשנים עשר איש.
↑  Kathleen M. Schmitt, Albert C. Gunther; Why Partisans See Mass Media as Biased; COMMUNICATION RESEARCH, Vol. 31 No. 6, December 2004 623-641
↑  Charles G. Lord, Lee Ross, and Mark R. Lepper; Biased Assimilation and Attitude Polarization: The Effects of Prior Theories on Subsequently Considered Evidence; Journal of Personality and Social Psychology 1979, 37(11) 2098
↑  Albert C. Gunther1, Kathleen Schmitt; Mapping Boundaries of the Hostile Media Effect; Journal of Communication Volume 54, Issue 1, pages 55–70, March 2004
↑  Joel Turner, The Messenger Overwhelming the Message: Ideological Cues and Perceptions of Bias in Television News Political Behavior Vol. 29, No. 4 (Dec., 2007), pp. 441-464
↑  Amarina Ariyanto, Matthew J. Hornsey, Cindy Gallois; Group Allegiances and Perceptions of Media Bias: Taking Into Account Both the Perceiver and the SourceGroup Processes &Intergroup Relations2007 Vol 10(2) 266–279
בוטסואנה במשחקים האולימפיים

אמנטל מונטשו
בוטסואנה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
בראשית דרכה של המשלחת הבוטסואנית במשחקים, היא לא רשמה הצלחות גדולות, אך ההישגים השתפרו בהדרגה. באולימפיאדת סידני (2000) סיים האתלט גלודי דובה במקום השביעי בריצת 800 מטר. באולימפיאדת אתונה (2004) העפילה נבחרת השליחים ב-400X4 מטרים לשלב הגמר, וסיימה במקום השמיני. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה אמנטל מונטשו במקום השמיני בריצת 400 מטר וגייבל גרנמוטסה סיים במקום התשיעי בקפיצה לרוחק. המתאגרף חומיסו איקגופולנג העפיל לשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) היה נייג'ל איימוס לספורטאי הבוטסואני הראשון שזוכה במדליה אולימפית. איימוס, שהיה בן 18 בזמן המשחקים, זכה במדליית הכסף בריצת 800 מטר. אמנטל מונטשו סיימה במקום הרביעי בריצת 400 מטר, 3 מאיות השנייה בלבד אחרי הזוכה במדליית הארד, דידי טרוטר ו-5 מאיות השנייה אחרי הזוכה במדליית הכסף, כריסטין אוהורוגו.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הצליח איימוס לשחזר את הישגו, ואף לא צלח את שלב המוקדמות. לעומתו, סיים קראבו סיבנדה במקום החמישי בריצת 400 מטר, וכן היה שותף למקום החמישי אותו השיגה נבחרת השליחים ל-400X4 מטר.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת מוסקבה (1980): 0
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 0 | 1 | 1 | 2 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| סך הכל | 0 | 1 | 1 | 2 |
ראו גם

בוטסואנה במשחקים הפאראלימפיים
בוטסואנה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
אריך רדר

| --- | --- |

אריך רדר
 לידה:  24 באפריל 1876 המבורג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  6 בנובמבר 1960 (בגיל 84) קיל, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  Nordfriedhof 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  Naval Academy at Mürwik 
 השתייכות:  הצי הגרמני הקיסרי הצי הגרמני הקיסרי   רייכסמרינה רייכסמרינה   קריגסמרינה קריגסמרינה
 תקופת הפעילות:  1894–1943 (כ־49 שנים)
 דרגה:   גרוס-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הקריגסמרינה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
אריך יוהאן אלברט רדר (בגרמנית: Erich Johann Albert Raeder‏; 24 באפריל 1876 – 6 בנובמבר 1960) היה גרוס-אדמירל גרמני. נידון למאסר עולם במשפטי נירנברג.
ביוגרפיה

רדר נולד למשפחה ממעמד הביניים בונדסבק, ליד המבורג, בגרמניה. הוא הצטרף לצי הקיסרי הגרמני ב-1894, ועלה ב-1912 לדרגת ראש המטה של מפקד שייטת סיירות המערכה, האדמירל פרנץ פון היפר. בתפקיד זה שימש בזמן מלחמת העולם הראשונה, תוך שהוא משמש אף בתפקידי פיקוד קרביים בקרבות ימיים, ובהם קרב יוטלנד 1916. לאחר המלחמה המשיך רדר בשירות כקצין בצי, ועלה בהתמדה בסולם הדרגות. בשנת 1928 קיבל דרגת אדמירל ומונה למפקד הצי הגרמני.
למרות שלא אהב את מדיניות המפלגה הנאצית היה רדר תומך נלהב בתוכניותיו של אדולף היטלר להגדלת הצי הגרמני, בעודו חולק עליו ברוב התחומים האחרים. בשל מאמציו לבנות מחדש את הצי קיבל בשנת 1936 דרגת גנרל-אדמירל, ובשנת 1939 דרגת גרוס-אדמירל, היא הדרגה הגבוהה ביותר אליה יכול היה קצין צי להגיע בגרמניה. במאמציו לבנות את הצי ולהרחיבו היה רדר בחיכוך מתמיד עם הרמן גרינג, שרצה להקדיש את כל המשאבים להקמת הלופטוואפה, הוא חיל האוויר הגרמני.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש פולין היה לרדר חלק מכריע בייזום הפלישות לדנמרק ולנורווגיה במטרה להבטיח מעגנים בטוחים לצי, שיהיו מחוץ לטווח המפציצים הבריטים. רדר לא היה מתומכיו של "מבצע ארי-הים" - הפלישה לבריטניה שלא יצאה אל הפועל, שכן חש כי את מטרת הכנעת הבריטים ניתן יהיה להשיג במאמץ פחות באמצעות מצור על האיים הבריטים שיוטל באמצעות צוללות, וכן מבצעים צבאיים בים התיכון, צפון אפריקה, ופלישות למלטה ולמזרח התיכון. הוא טען כי אין לפתוח במבצע ארי ים כל עוד לא הושגה עליונות מכרעת באוויר, שתמנע את השמדת צי הפלישה הגרמני בעודו חוצה את התעלה. מכיוון שנסיבות אלו לא הושגו מעולם, ובריטניה השיבה מלחמה מפתיעה בקרב האווירי בשנת 1940 המכונה "הקרב על בריטניה", נדחה המבצע ללא תאריך, עד שלמעשה בוטל לטובת "מבצע ברברוסה", הוא הפלישה הנאצית לברית המועצות, אשר רדר התנגד לה בתקיפות.
שורה של מבצעים ימיים כושלים בתקופה קצרה, ששולבה עם הצלחה מפתיעה של מלחמת הצוללות שניהל האדמירל קרל דניץ, פקודו של רדר, הביאה להורדתו בדרגה לתפקיד "מפקח כללי" של הצי בינואר 1943, ולפרישתו בחודש מאי של אותה שנה. דניץ החליף אותו כמפקד הכללי של הצי ב-30 בינואר 1943.
לאחר המלחמה הועמד לדין במשפטי נירנברג על ייזום, תכנון וביצוע "מלחמה תוקפנית", ונדון למאסר עולם. הוא שוחרר בשל בריאות לקויה בספטמבר 1955, והאוטוביוגרפיה שלו "חיי" (Mein Leben) הופיעה ב-1957. מת ב-6 בנובמבר 1960.
בובה מתי

בובה מתי הוא אלבום שירי ילדים וקלטת וידאו, של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1992.
בקלטת הווידאו עצמה, עליה מבוסס האלבום שנקראת גם בשם "בובה מתי", קיימים 13 שירים, ויש גם עלילה ותסריט: ביום חורף גשום, מגיע דניאל הביתה ושומע קולות משונים.
דניאל נבהל, אבל אז הוא פוגש את בובה מתי ששר לו שירים בחוויתיו.
כספי מגיש בעצמו את השירים, כשהוא נעזר בגני תמיר, ציפי מור, דני שגב והילדים דניאל אפרת ודפנה פטישי.
תסריט ובימוי לווידאו: שמי זרחין.
האלבום ליווה את הקלטת ומכיל את השירים שבקלטת הווידאו.
השירים באלבום, חוץ מ"שש" ו"נמלים", הם שירים מוכרים, כולם בעיבודים חדשים שנכתבו במיוחד לאלבום, וגם הופיעו כבר באלבומיו הקודמים של כספי, בעיקר באלבום "צד נוסף" שהוקדש אף הוא לשירי ילדים. באלבום גם השיר "ילדותי השנייה", אחד השירים הכי מזוהים איתו. שיר זה, והכללתם של שירים כמו "כלבלב הו בידי בם בם" או "אולי זה מעליב" בהופעותיו של מתי למבוגרים, מראים כי כספי אינו תופס את יצירתו לילדים כז'אנר נפרד מיצירתו למבוגרים.
בין הנגנים המשתתפים באלבום הם פטר ורטהיימר ואיתמר ארגוב. כמו כן משתתפים נגני כלי מיתר שונים. אחד השירים יוצאי הדופן באלבום ובכלל ביצירתו של כספי, הוא השיר "נמלים", מעין שיר פאנקי-ראפ הומוריסטי. האלבום חשף את השירים של כספי לילדים שנולדו בשנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90.
ב-2008 הוציאה חברת "הד ארצי" את "בובה מתי" בהפצה מחודשת על גבי DVD, במארז הכולל גם תקליטור שמע עם השירים.
הפצת הקלטת לחנויות התקליטים: "NMC".
הפצת הקלטת לחנויות: "קלסיקלטת" ו"הד ארצי".
השירים באלבום

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי.
| בובה מתי> מס' | בובה מתי> שם | בובה מתי> מילים | בובה מתי> משך | בובה מתי>  | בובה מתי>  | בובה מתי>  | בובה מתי>  | בובה מתי>  | בובה מתי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שש  | אהוד מנור | 2:52 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | הסביבון שלי  | לאה נאור | 1:53 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | מי ראה את באני  | אהוד מנור | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | אחותי הקטנה  | אהוד מנור | 3:09 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אולי זה מעליב  | יהודה אטלס | 3:10 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | שמלות  | נורית זרחי | 2:38 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | בן  | אהוד מנור | 2:33 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | זוגות זוגות  | נורית זרחי | 2:26 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | נמלים  | אהוד מנור | 3:17 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | נחליאלי  | אהוד מנור | 3:25 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | סטירת לחי  | אהוד מנור | 3:00 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | כלבלב הו בידי בם בם  | נתן זך | 2:28 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | ילדותי השנייה  | אהוד מנור | 4:18 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 38:05 |  |  |  |  |  |  |
ביצה עלומה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה העשויה מביצה 
 מטבח:  המטבח הצרפתי 
 מרכיבים עיקריים:  ביצה 
 
ביצים עלומות, מומלחות, על קלי.
ביצה עלומה היא ביצה שנשלקה ללא קליפתה במים חמים, עד שחלבונה נקרש.
משמעות השם

ביצה עלומה נקראת כך היות שבתבשיל המוכן לא ניתן לראות את חלמון הביצה (ואת מידת רכותו), בניגוד למאכלים כגון ביצת עין. כמו בהכנת ביצה רכה או קשה, מידת רכותו של החלמון נמדדת בעיקר במשך זמן השליקה.
דרך ההכנה

על מנת להכין ביצה עלומה יש לשבור ביצה טרייה מעל כלי נמוך (כמו מחבת) ובו מים חמים מאוד, אך לא רותחים. יש המוסיפים מעט חומץ למים. בדרך כלל שולקים עד שהחלבון נקרש, ומיד מוציאים. ביצה עלומה טובה, על פי שפים מומחים, היא ביצה שחלמונה עדיין נוזלי וחלבונה קרוש לחלוטין.
מתכונים מבוססי ביצים עלומות

ביצים בנוסח בנדיקט
ביצים בנוסח פלורנטיני
הערות שוליים

↑  msradio.huji.ac.il/wwwroot/INST/rega.doc