stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון פרספר אקרט
ביוגרפיה

אקרט למד בבית הספר מור באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל תואר ראשון בשנת 1941 ותואר שני בשנת 1943. באפריל 1943 קיבלה האוניברסיטה אור ירוק לפרויקט ה"אניאק", אשר פותח בין השנים 1943–1946 בהובלתם של ג'ון מוקלי ואקרט כמהנדס ראשי, והיה למחשב האלקטרוני הדיגיטלי הראשון.
על פי ההסכם שלהם עם האוניברסיטה, אקרט ומוקלי החזיקו בזכויות על פיתוח האניאק, אבל האוניברסיטה הייתה רשאית לתת זיכיונות לשימוש במחשב לממשלה ולארגונים שפועלים ללא מטרות רווח. במרץ 1946 בקשה האוניברסיטה לשנות את ההסכם כך שכלל הזכויות על המחשב שפותח במימונה יהיו בידיה ובעקבות זאת עזבו אקרט ומוקלי את בית הספר מור (Moore) להנדסת אלקטרוניקה של אוניברסיטת פנסילבניה.
אקרט ומוקלי הקימו חברת אלקטרוניקה (בשם Electronic Control Company) שבנתה את המחשב הבינארי האוטומטי (בינאק). אחד השיפורים העיקריים של מחשב זה, שפעל החל מאוגוסט 1950, היה שהמידע נאגר על סרט מגנטי. החברה נהפכה במהרה לתאגיד המחשבים אקרט-מוקלי והוא קיבל הזמנה ממכון התקנים לבנות את המחשב האוטומטי האוניברסלי (יוניוואק). בשנת 1950, תאגיד המחשבים אקרט-מוקלי סבל מבעיות כלכליות ונרכש על ידי התאגיד רמינגטון ראנד. בניית יוניוואק הסתיימה בדצמבר 1950.
אקרט נשאר בתאגיד רמינגטון ראנד והפך למנהל בכיר בו. הוא המשיך לעבוד ברמינגטון ראנד בעוד שהתאגיד התמזג עם התאגיד בורוז, שבשנת 1986 הפך לחברת יוניסיס. בשנת 1989 אקרט פרש מחברת יוניסיס, אבל המשיך לשמש כיועץ לחברה. אקרט נפטר מסרטן הדם ב-3 ביוני 1995 בעיר ברין מאוור פנסילבניה, ארצות הברית.
כמה מההיסטוריונים של מדעי המחשב – וכן אקרט בעצמו – סבורים שהמונח "ארכיטקטורת פון נוימן" ראוי להיקרא "ארכיטקטורת אקרט", מפני שעיקרון התוכנה האגורה בזיכרון, שהוא חלק מרכזי מארכיטקטורת פון נוימן, פותח כבר בבית הספר מור, קודם שג'ון פון נוימן החל לעסוק בתחום המחשבים.
הערות שוליים

↑  U.S. Army Research Laboratory, Fifty years of Army computing, page 37
↑
Richard S. Rosenberg, The social impact of computers, Emerald Group Publishing, pages 91-94
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ACM DL: 81375606841  dblp: e/JPresperEckert  GND: 1089282613  ISNI: 0000 0000 5074 8456  LCCN: nr94024796  NTA: 071818138  SNAC: w61j9grq  SUDOC: 083203613  VIAF: 17106346   WorldCat (עם VIAF): 17106346
ג'ורג'יזם

ג'ורג'יזם (נקרא גם גיאואיזם או גיאוליברליזם) הוא פילוסופיה כלכלית ואידאולוגיה הטוענת, שלכל אדם ישנה זכות בעלות על הדברים שהוא יוצר, אולם כל הדברים הנמצאים בטבע, ובמיוחד קרקע, שייכים באופן שווה לכולם. היא מבוססת על כתביו של הכלכלן האמריקאי בן המאה ה-19 הנרי ג'ורג'.
הפילוסופיה הג'ורג'יסטית מזוהה בדרך-כלל עם הרעיון של מס יחיד על ערך קרקע. ג'ורג'יסטים טוענים, שמס ערך קרקע הוא יעיל כלכלית, צודק, ושוויוני, ושהוא יכול ליצור מספיק הכנסות למדינה, כך שיהיה אפשר להקטין או לבטל את כל שאר המיסים, שהם פחות יעילים ופחות צודקים (כגון מיסים על ייצור, מכירות והכנסה). מס על ערך הקרקע תואר על ידי רבים כמס פרוגרסיבי, כי נטל המס יוטל בעיקר על העשירים, ויקטין את אי-השוויון בהכנסות.
עקרונות

הג'ורג'יזם מסכים עם הליברליזם על העיקרון, שלכל אדם ישנה זכות לבעלות על מה שהוא יוצר, ולפיכך רוב המיסים שהמדינה מטילה על הפרט (כגון מס הכנסה או מס קניה) אינם צודקים. אולם, הקרקע ומשאבי הטבע לא נוצרו על ידי אף אדם, ולכן הם שייכים באופן שווה לכולם. הערך הכלכלי של קרקע צריך להתחלק שווה בשווה בין האנשים בחברה, ולא להיות שייך לאנשים פרטיים.
ג'ורג' האמין, שאפשר לבחון תאוריות כלכליות, אמנם לא על ידי ניסויים מדעיים, אך על ידי ניסויים מחשבתיים ועל ידי השוואות בין חברות שונות. תוך שימוש בשיטה זו, הסיק ג'ורג' שחלק גדול מהבעיות החברתיות, כגון עוני, אי-שוויון, וכן מחזורי גאות ושפל בכלכלה, נובעים מהבעלות הפרטית על המשאב החיוני ביותר - קרקע.
בחיבורו המפורסם, קידמה ועוני, ג'ורג' טען ש: "אנו חייבים להפוך את הקרקע לרכוש משותף". אף על פי שאפשר לעשות זאת על ידי הלאמת הקרקע והחכרתה לאנשים פרטיים, ג'ורג' העדיף להטיל מס ערך קרקע. מס כזה לא יפגע באנשים שכבר קנו קרקע ושיפרו אותה, כי הם ישלמו רק על הערך הגולמי שלה, ללא שיפורים. מס כזה יגרום פחות זעזועים לכלכלה מהלאמה כוללת של הקרקעות.
הערות שוליים

1 2  Heavey, Jerome F. (יולי  2003). "Comments on Warren Samuels' "Why the Georgist movement has not succeeded"". American Journal of Economics and Sociology. 62 (3): 593–599. JSTOR 3487813. human beings have an inalienable right to the product of their own labor {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Land Value Taxation: An Applied Analysis, William J. McCluskey, Riël C. D. Franzsen
↑  Progress and Poverty - "Introduction: The Problem of Poverty Amid Progress
↑  George, Henry (1879). "2". Progress and Poverty: An Inquiry into the Cause of Industrial Depressions and of Increase of Want with Increase of Wealth. Vol. VI. נבדק ב-2008-05-12.
בריגיאני

בריגיאני (בגאלית עתיקה: Brigianioi) היו שבט גאלי ששכן סביב בריאנסון (אנ') של ימינו בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
שם

הם מוזכרים כ-Brigianii על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה), וכ-Brigiani, Brigantionis ו-Bricianiorum על כתובות המצבות והקשתות.
שמם עשוי להתבסס על השורש הגאלי בריג (גבוה, מוגבה), או על בריגו (יכול, כוח).
גאוגרפיה

אנשי שבט גאלי זה חיו במרכז הממלכה הקוטאנית (אנ'). הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת צפונית לקטוריגס, מערבית לקוואריאטס, מזרחית לטריקורי, דרומית לסגובי.
העיירה הראשית שלהם הייתה ידועה בשם Brigantio (בריאנסון המודרנית), שמשמעותה בגאלית "הוד, מקום גבוה/מוגבה".
היסטוריה

הם מוזכרים על ידי פליניוס הזקן כאחד מהשבטים האלפינים שנכבשו על ידי רומא בשנים 15–16 לפני הספירה, וששמו נחקק על הטרופאום אלפיום (אנ') (ה-Tropaeum Alpium הוא מזכרת ניצחון רומי (tropaeum) לחגיגת ניצחונו המכריע של הקיסר אוגוסטוס על השבטים שאכלסו את האלפים).
לקריאה נוספת

Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 9780674993648.
ביבליוגרפיה

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Delamarre, Xavier (2003). Dictionnaire de la langue gauloise: Une approche linguistique du vieux-celtique continental. Errance. ISBN 9782877723695.
Delamarre, Xavier (2019). Dictionnaire des thèmes nominaux du gaulois. Ab-/Iχs(o)-. Vol. 1. Les Cents Chemins. ISBN 978-1-7980-5040-8.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699.
הערות שוליים

↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:20.
↑  Corpus Inscriptionum Latinarum 5:7817, 12:94, 80.
1 2  Falileyev 2010, s.v. Brigianii.
↑  Delamarre 2019, p. 153.
1 2  Barruol 1969, pp. 338–340.
↑  Delamarre 2003, p. 87.
ג'ון פרנקלין בוביט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1876 English, ארצות הברית 
 פטירה:  7 במרץ 1956 (בגיל 80 בערך) 
 השכלה:  אוניברסיטת קלארק  אוניברסיטת אינדיאנה 
 מעסיק:  אוניברסיטת שיקגו 
 
ג'ון פרנקלין בוביט (באנגלית: John Franklin Bobbitt;‏ 16 בפברואר 1876 – 7 במרץ 1956) היה איש חינוך אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת שיקגו וסופר התמחה בתחום תוכנית לימודים.
ביוגרפיה

הוריו ג'יימס ומרתה בוביט חיו בעיירה קטנה בשם אנגלית (English) באינדיאנה. בוביט סיים את לימודיו בשנת 1901 באוניברסיטת אינדיאנה. ובתחילת חייו עבד בכמה בתי ספר כפריים באינדיאנה.
בין שנת 1903 לשנת 1907 היה בוביט מורה בבית הספר פיליפיני במנילה. הוא נסע לפיליפינים במסגרת היותו חבר בוועדה שנשלחה לעריכת תוכנוית לימודים בתי ספר יסודי לאיים באזור. המשלחת יצרה תוכניות לימודים מקוריות באופן שיתאים לצורכי האוכלוסייה. בתחילה הם ניסו להטמיע ספרי לימוד אמריקאיים שהכירו בבתי ספר מארצות הברית, אך שר החינוך בפיליפינים גרם להם להסתכל על כך. כשראו שהרעיון שלהם לא תואם את המציאות החברתית הם השליכו את התוכנית המקורית שלהם וערכו תוכניות מגוונות ודברים שיעזרו לאנשים להשיג השכלה ולהתפרנס וליהנות ממימוש עצמי. המשלחת לאט לאט התרחקה מספרי הלימוד האמריקאיים וכתבו תוכניות שמבוססות על התרבות הפיליפינית. אז הבין בוביט שיש צורך לגבש תוכנית לימודים במקומות שונים בעולם באמצעות שימוש באמונות מסורתיות מקומיות. בעקבות מסע זה כתב בוביט את ספרו "על הקוריקולום".
בהמשך חייו קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קלארק בשנת 1909. ומשנת 1909 ועד פרישתו בשנת 1941 עבד בוביט באוניברסיטת שיקגו.
לקריאה נוספת

"תהליכי הפקת הצגת כדרך ליצירת תוכנית לימודים" מאת שפרה שינמן.
הערות שוליים

↑  תוכנית לימודים מאת שפרה שיינמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341994105171  PLWABN: 9810621683705606  ISNI: 0000 0000 2945 295X  LCCN: n89630991  NKC: xx0246715  NLK: KAC201736309  SNAC: w6sj4n4n  SUDOC: 176327703  VIAF: 60690332   WorldCat (עם VIAF): 60690332
ג'ו זאווינול

| --- | --- |

ג'ו זאווינול בהופעה בפרייבורג, גרמניה, מרץ 2007
 לידה:  7 ביולי 1932 וינה, אוסטריה
 פטירה:  11 בספטמבר 2007 (בגיל 75) וינה, אוסטריה
 שם לידה:  ג'וזף אריק זאווינול
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1949–2007 (כ־58 שנים)
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של וינה, מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז, פיוז'ן ג'אז, מוזיקת עולם
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית 
 כלי נגינה:  קלידים, פסנתר, גיטרה, תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, ESC Records
 שיתופי פעולה בולטים:  נאט וקאנונבול אדרלי, מיילס דייוויס, פאקו סרי, ויין שורטר ו-Weather Report, סינדיקט זאווינול
 פרסים והוקרה:  טבעת הכבוד של העיר וינה  פרס פול אקט  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  פרסי אמדאוס למוזיקה אוסטרית 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף אריק "ג'ו" זאווינול (בגרמנית: Josef Erich "Joe" Zawinul;‏ 7 ביולי 1932 – 11 בספטמבר 2007) היה פסנתרן וקלידן ג'אז אוסטרי, מחלוצי זרם הפיוז'ן במוזיקה. הוא זכה 30 פעם בתואר "קלידן הג'אז הטוב ביותר" בסקרי כתב העת דאון ביט.
שנים ראשונות

זאווינול נולד בווינה, אוסטריה, סבתו הייתה ממוצא צועני. חברו לספסל הלימודים היה תומאס קלסטיל, לימים נשיא אוסטריה. זאווינול רכש את השכלתו במוזיקה קלאסית בקונסרבטוריון של וינה.
ב-1959 קיבל מלגה ללימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון והיגר לארצות הברית.  הוא החל לנגן בהרכבו של החצוצרן מיינרד פרגוסון שם פגש את נגן הסקסופון ויין שורטר, שלימים יהיה שותפו להנהגת להקת 'תחזית מזג האוויר' (Weather Report). עד מהרה עזב שורטר את ההרכב כדי לנגן עם ארט בלייקי וזאווינול עזב על מנת ללוות את הזמרת דיינה וושינגטון.
עם קנונבול אדרלי

ב-1961 החל זאווינול לעבוד עם נגן הסקסופון קנונבול אדרלי, שותפות שתמשך כתשע שנים. זאווינול כתב את הקטעים "Mercy, Mercy, Mercy" ,"Walk Tall" ו-"Country Preacher", שהוקדש לכומר ג'סי ג'קסון, פעיל התנועה לזכויות האזרח. זאווינול הוכיח הבנה ושליטה במקצבים האפרו-אמריקאים ובגישת הנגינה שזכתה לכינוי "cool". אלבומו "Country Preacher" והופעה חיה שלו בשיקגו במסגרת השקת מיזם "Operation Breadbasket" של ג'סי ג'קסון (ארגון לשיפור המצב הכלכלי של קהילות האפרו אמריקאים ברחבי ארצות הברית בראשית שנות השישים) סימנו את האימוץ ההדדי של זאווינול וקהילת האפרו אמריקאים. בתקופה זו החל להתנסות בהכנסת נגינה על פסנתר חשמלי Fender Rhodes ועל אורגן חשמלי לג'אז המסורתי, עובדה שצדה את תשומת לבו של מיילס דייוויס  שהזמין אותו לנגן עמו ולהרחיב את אופקי הסגנון.
ב--1968 יצר אלבום בשם "The Rise and Fall of the Third Stream" (עלייתו ונפילתו של הזרם השלישי), בהשתתפות הרכב גדול שכלל נגני כלי קשת.
עם מיילס דייוויס

בסוף שנות ה-60 חבר זאווינול למיילס דייוויס בהקלטות אולפן. הוא היה שותף ליצירת התקליט " In a Silent Way", שאת רצועת-הנושא שלו הלחין. בהמשך כתב את היצירה בת 20 הדקות "ריקוד פרעה" (Pharaoh's Dance), המוקלטת על צידו הראשון של התקליט הכפול החשוב "Bitches Brew", המסמל את פריצת הפיוז'ן.
יחד עם נגנים נוספים שהשתתפו בהקלטות ההיסטוריות עם דייוויס בשנים 1969–1970, כגון הרבי הנקוק וצ'יק קוריאה, התנסה בהכנסת צלילים חדשים לג'אז. הוא לא רק ניגן אלא הוסיף שכלולים, שיפורים ואפקטים לסינתיסייזרים ולאורגנים בהם ניגן כגון ה-ARP 2600 (בהופעות ניגן על שני סינטיסייזרים מדגם זה, אחד בכל יד).
תקופת "תחזית מזג האוויר" (מ-1970 עד 1986)

בשנת 1970, לצד ויין שורטר ונגן כלי ההקשה איירטו מוריירה (שגם הם היו יוצאי ההרכב של מיילס דייוויס), הקים זאווינול את 'תחזית מזג האוויר' (Weather Report) חברים נוספים בהרכב המקורי היו הבסיסט מירוסלב ויטוס והמתופף אלפונז מוזון. לאחר עזיבתו של ויטוס ב-1973, הנהיגו שורטר וזאווינול את ההרכב יחדיו עד פירוקו ב-1985. מוזיקאים רבים ניגנו בהרכב המשתנה בגלגוליו השונים, הבולט ביותר היה הבסיסט המהפכני ג'אקו פסטוריוס. אלבומיהם החשובים, בהם הוגדר "הצליל של 'תחזית מזג האוויר'" היו "Sweetnighter" (השלישי, 1973) ו-"Mysterious Traveller" (הרביעי, 1974) בהם התפתחה המוזיקה הן באורך הקטעים, הן בתחכומם. נוספו אלמנטים של פאנק (Funk), של מוזיקת רוק ושל מוזיקה קלאסית תוך אלתור קבוצתי.
התקליט "Heavy Weather" מ-1977 (בהרכב עם פסטוריוס) זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר והגיע למקום ה-30 במצעד בילבורד. בפרט הצליח הקטע הסוחף "Birdland" מאת זאווינול מתוך תקליט זה (על שם מועדון Birdland בניו יורק), שהפך לסטנדרט. קטע זה זיכה את זאווינול בשלושה פרסי גראמי.
ב-1985 יצא התקליט החשוב האחרון של ההרכב והארבעה עשר במספר, "Sportin' Life", שאירח את בובי מקפרין בשירה.
לאחר פירוק "תחזית מזג האוויר"

בשנת 1993 כתב זאווינול סימפוניה בשם "סיפורי הדנובה" ("Stories of the Danube") לכבוד פתיחת פסטיבל אנטון ברוקנר בעיר לינץ שבאוסטריה. שבעת פרקי היצירה עוקבים אחר מהלך הנהר ממוצאו (בלב גרמניה) ועד שפכו בים השחור (המיוצג ביצירה על ידי מוזיקה מן האימפריה העות'מאנית). היצירה הוקלטה על ידי התזמורת הסימפונית של צ'כיה בשנת 1996.
ב-7 באוגוסט 2007 אושפז זאווינול בעיר הולדתו, וינה, לאחר סיבוב הופעות באירופה ואובחן כסובל מסוג נדיר של סרטן עור (Merkel Cell Carcinoma - MCC) כחודש מאוחר יותר נפטר.
בנינגטון קולג'

| --- | --- |


 תחום:  השכלה גבוהה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  בנינגטון 
 עובדים:  342 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 תקופת הפעילות:  1932–הווה (כ־92 שנים) 
 www.bennington.edu
 קואורדינטות:  42°55′29″N 73°14′12″W﻿ / ﻿42.924817°N 73.23673°W﻿ / 42.924817; -73.23673
 he
 
בנינגטון קולג' (באנגלית: Bennington College) היא מכללה פרטית למדעי הרוח ולאמנויות בעיר בנינגטון, ורמונט. היא נוסדה ב־1932 כמכללה לנשים, ונפתחה גם לסטודנטים גברים ב־1969. היא טוענת לתואר המכללה הראשונה שכללה אמנויות חזותיות ואמנויות הבמה במעמד שווה בתוכנית הלימודים לצד מדעי הרוח. המכללה מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה של ניו אינגלנד.
תולדות המכללה > שנות ה־20 של המאה ה־20

התכנון להקמת מכללת בנינגטון החל בשנת 1924 ונמשך תשע שנים. אנשים רבים היו מעורבים, אך ארבע הדמויות המרכזיות בהקמת בנינגטון היו וינסנט ראווי בות', מר וגברת הול פארק מקאלוך, וויליאם הרד קילפטריק.
בשנת 1924, ארגנה ועדת נשים בראשות הגברת הול פארק מקאלוך מפגש של ה־Colony Club, מועדון חברתי לנשים עשירות, אשר ריכז כ־500 מנהיגות אזרחיות ומחנכות מרחבי המדינה. כתוצאה מהמפגש, חוברה חוקת יסוד למכללה והוקם חבר נאמנים עבורה. אחד הנאמנים, הפילוסוף ג'ון דיואי, עיצב רבים מסימני ההיכר המובהקים של המכללה, כגון "תהליך התוכנית" ו"טרימסטר עבודת השטח", באמצעות תורת החינוך שלו.
תולדות המכללה > שנות ה-30 של המאה ה־20

המחזור הראשון, בן שמונים ושבע נשים, הגיע לקמפוס ב־1932. בכל שנה מאז ייסוד המכללה, עוסק כל סטודנט במכללת בנינגטון בהתמחויות או בהתנדבות במשך טרימסטר החורף. במקור נקרא טרימסטר זה "תקופת השטח והקריאה של החורף", והוא תואר על ידי נשיא המכללה הראשון, רוברט דיבור לי, בעלון הפרסומי של בנינגטון משנת 1928 כ"פגרת חורף ארוכה המעניקה לסטודנטים ולסגל הזדמנות לנסיעות, לעבודת שטח ולניצול היתרונות החינוכיים של חיי המטרופולין." שמו של טרימסטר זה שוּנה פעמיים, למונח "טרימסטר ההיעדרות" ולמונח הנוכחי, "טרימסטר עבודת השטח".
בשנת 1934 יסדה מרתה היל את תוכנית הקיץ של בית הספר למחול בבנינגטון. מרתה גרהם, דוריס האמפרי, האניה הולם, וצ'ארלס וידמן לימדו כולם במסגרת בית הספר. על המשתתפים בתוכנית נמנים חוזה לימון, בסי שנברג, מרס קנינגהם ובטי פורד. בשנת 1935 הסכימה ההנהלה לרשום גם גברים צעירים לתוכנית הסטודיו לתיאטרון בנינגטון, מכיוון שהיה צורך בגברים למופעי תיאטרון. בין הגברים שלמדו שם היה השחקן אלן ארקין.
בין 1935 ל-1939 ערך הפסיכולוג החברתי תיאודור ניוקום מחקר בבנינגטון על שינוי הגישה הפוליטית בתקופת הניו דיל.
תולדות המכללה > שנות ה־40 עד שנות ה־80 של המאה ה־20

בשנת 1951 הפיקה מחלקת המדינה של ארצות הברית סרט תיעודי על בנינגטון, שהדגיש את גישתה החינוכית הייחודית כמודל לבנייה מחדש של בעלות הברית את החברה הגרמנית לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1969 הפכה מכללת בנינגטון למעורבת מגדרית באופן מלא, מהלך שמשך תשומת לב בכל ארצות הברית, כולל כתבת שער גדולה במוסף הניו יורק טיימס.
תולדות המכללה > שנות ה־90 של המאה ה־20

בשנת 1993 יזם חבר הנאמנים של מכללת בנינגטון תהליך שאותו הם כינו "הסימפוזיון". לדעתם, סבלה המכללה מ"דבקות הולכת וגוברת בסטטוס קוו, שאם לא תטופל תהא קטלנית לתכליתה ולפדגוגיה של בנינגטון". חבר הנאמנים "הזמין דיווחים על בעיות והצעות בנושאים נרחבים ומגוונים, ללא הגבלה, מכל חבר סגל, כל סטודנט, כל איש צוות, כל בוגר ובוגרת, ועשרות מידידי המכללה". לדברי הנאמנים, התהליך נועד להמציא מחדש את המכללה, והתקבלו למעלה מ־600 דיווחים ובקשות מהנשאלים.
תוצאות התהליך פורסמו ביוני 1994 במסמך בן 36 עמודים בשם Symposium Report of the Bennington College Board of Trustees. בין השינויים המומלצים:
אימוץ אידיאל "מורה-בעל־מלאכה";
זניחת החלוקה לחוגים אקדמיים לטובת "קבוצות תוכן גמישות עם סגל משתנה";
החלפת שיטת הקביעות במכללה ב"מערכת חוזים ניסיונית";
הפחתה של 10% בשכר הלימוד לאורך חמש שנים. ב-1988, לפי הניו יורק טיימס, היה בנינגטון הקולג' היקר ביותר בארצות הברית.
סמוך לסוף יוני 1994, קיבלו 27 חברי סגל (כשליש מכלל גוף הסגל) הודעה בכתב לפיה החוזים שלהם לא יחודשו. לפי המלצת "הסימפוזיון", ביטלו הנאמנים את שיטת הקביעות. הפיטורין משכו תשומת לב תקשורתית רבה.
היו סטודנטים ובוגרים שמחו על המעשה, והמכללה ספגה ביקורת מצד "האגודה האמריקאית של מורי אוניברסיטה" (AAUP), שקבעה כי "...במכללת בנינגטון כיום אין החופש האקדמי מובטח, ואין הקביעות האקדמית קיימת". מבקרי הסימפוזיון והפיטורים ב־1994 טענו שהסימפוזיון היה בעצם מסך עשן, שנועד לספק עילה להדחה של חברי סגל שנשיאת המכללה, אליזבת קולמן, ביקשה לפטר. היו שהטילו ספק בעיתוי הפיטורים, וטענו כי בהמתנה לסוף יוני, המכללה מנעה מסטודנטים שנפגעו מהפיטורים לעבור למוסדות אחרים.
נשיאת המכללה, פרופ' אליזבת קולמן, השיבה כי ההחלטה הייתה ביסודה "רעיונית", וקבעה כי "בנינגטון הפכה לבינונית עם הזמן" וכי המכללה זקוקה לשינוי קיצוני. קולמן אף אמרה כי המכללה נמצאת במצוקה כלכלית קשה, וכי "אם בנינגטון לא תעשה דבר... עתידו של המוסד הזה מוטל בספק רב". במכתב ל"ניו יורק טיימס", הצהיר ג'ון בר, יו"ר חבר הנאמנים, כי קולמן "אינה אחראית לארגון מחדש של המכללה. [...] היה זה חבר הנאמנים".
במאי 1996 ההגיש, 17 מחברי הסגל שעבודתם הופסקה ב־1994 תביעה נגד בנינגטון קולג', וביקשו פיצויים בסך 3.7 מיליון דולר והשבתם לתפקידיהם הקודמים  בדצמבר 2000 הוכרע התיק מחוץ לבית המשפט; במסגרת ההסדר קיבלו חברי הסגל המפוטרים 1.89 מיליון דולר והתנצלות מהמכללה  מייד בעקבות שערורייהת, בלשנת הלימודים 1994–1995,צנחד מספר הנרשמים של המכללה לשפל של 370 תלמידי תואר ראשון, ובשנה שלאחר מכן (1995–1996), ירדה ההרשמה לתואר ראשון ל־285. לדברי קולמן, נדרשה כמות של 600 סטודנטים לתואר ראשון כדי שהקולג' יצליח להכניס די כסף לקיומו.
תולדות המכללה > שנות העשרה של המאה ה־21

בשנת 2015 דיווחה המכללה על 755 תלמידים, ועל עלייה באיכות בקשות הרישום. המכללה הופיעה ברשימת "המכללות הטובות ביותר בצפון מזרח ארצות הברית" של כתב העת Princeton Review, אשר מזהה מכללות שהן, לשיפוטו, "...מצוינות אקדמית וראויות מאוד להיכלל ברשימת המועמדים בבקשך קולג'." בנינגטון נכללה גם ברשימת "המכללות הירוקות" של פרינסטון.
באותה שנה הודיעה המכללה שקיבלה מענק בסך 5 מיליון דולר מקרן הלן פרנקֶנְטַלר. המענק הקים את קרן הלן פרנקנטלר לאמנויות חזותיות, אשר מספקת תמיכה לכל ההיבטים של תוכנית האמנות הפלסטית של בית הספר, כולל תוכניות לימודים, מתקנים, מיזמים, וסגל אקדמי. שם האגף לאמנויות חזותיות של מתקן האמנויות המשתרע על פני כ־11 אלף מטרים רבועים שונה לשם "המרכז לאמנויות חזותיות על שם הלן פרנקנטלר."
באוקטובר 2016 אימץ סגל המכללה מדיניות גישה פתוחה, כדי להפוך את פועלו האקדמי נגיש לציבור באינטרנט.
מאז קיץ 2020 מכהנת לורה ווקר כנשיאת המכללה.
מבנה ואופי הלימודים

בשנת 2015 התקיים במכללה יחס סטודנטים לסגל של 8:1, וגודל הכיתה הממוצע היה 13 סטודנטים. מכללת בנינגטון מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה של ניו אינגלנד. בשנת 2021 דורגה בנינגטון במקום ה־76 בדירוג כתב העת US News & World Report בין המכללות למדעי הרוח בארצות הברית, ובמקום 38 בקטגוריית תוכניות ההוראה הטובות ביותר לתואר ראשון במכללות למדעי הרוח בארצות הברית.
בבנינגטון מקבלים הסטודנטים לתואר ראשון ייעוץ דומה לייעוץ שמקבלים תלמידים לתארים מתקדמים במוסדות אחרים. במסגרת הייעוץ מסייע חבר סגל בבחירת קורסים, התמחות, והגשת מועמדות למשרות, הכנה לבתי ספר לתארים מתקדמים, ועוד. בבנינגטון אין חוגים אקדמיים רגילים לסטודנטים לתואר ראשון. במקום זאת, "תהליך התוכנית" הוא חלופה אשר מעודדת תלמידים להוביל ולתכנן את רכישת ההשכלה שלהם בעצמם, במקום לבחור בנתיבים קיימים.
במסגרת "תהליך התוכנית" אין קורסי חובה, כך שמרגע שהסטודנטים מגיעים, הם חופשיים להתחיל לעצב את תוכנית הלימודים שלהם כדי להתאים לתחומי העניין שלהם ולחקור תחומים חדשים. בשנה השנייה על הסטודנטים להגיש הצעת תוכנית בסגנון חיבור רהוט (להבדיל מרשימת פריטים), המפרט את תחומי הלימוד העיקריים והמשניים הרצויים להם, סיכום של תחומי העניין והקורסים הקודמים שלהם, ומסגרת לאופן שבו הלימודים אמורים להתקדם עד שיגיעו לעבודה מסכמת באחד מהאשכולות המוגדרים כגון חברה, תרבות ומחשבה, קידום עשייה ציבורית, מחול, לימודי סביבה, אמנות חזותית, ועוד. לאחר מכן נפגשים התלמידים עם ועדה של חברי סגל ועם היועץ האקדמי שלהם כדי לבדוק את התוכנית המוצעת ולבצע כל שינוי נדרש. לאחר שיפור התוכנית שלהם, התלמידים נפגשים באופן קבוע עם היועץ שלהם כדי לבחור קורסים רלוונטיים, ונפגשים שוב עם ועדת התוכנית בכל סתיו כדי לדון בהתקדמותם לקראת סיום. בגלל "תהליך התוכנית", כל סטודנט בבנינגטון לומד תמהיל משלו.
מבנה ואופי הלימודים > טרימסטר עבודת שטח

טרימסטר עבודת שטח היא אחת החובות של כל תלמידי בנינגטון, והיא תוכנית התמחות שנתית המעניקה לסטודנטים הזדמנות לצבור ניסיון מקצועי לפני סיום הלימודים. התנסויות בעבודת שטח במשך הטרימסטר מסייעות להחלטות התלמידים לגבי תכנון קריירה, ואף יכולות להוביל להזדמנויות עבודה לאחר סיום הלימודים. בנינגטון היא המכללה היחידה אשר דורשת התמחות שנתית לסטודנטים מאז הקמתה.
מבנה ואופי הלימודים > לימודים לתואר שני

מכללת בנינגטון מציעה לימודים לתואר שני באמנות במגוון מקצועות, וכן לימודי טרום־רפואה לבוגרי תואר ראשון. עד 2012 התקיימו גם לימודים לתואר שני בהוראה דרך "המרכז להוראה יצירתית" שפעל במכללה.
בוגרים ואנשי סגל ידועים > בוגרים

בטי פורד, הגברת הראשונה (לשעבר) של ארצות הברית
ג'ודית באטלר, תאורטיקנית ופילוסופית פמיניסטית
אנדריאה דבורקין, פעילה/סופרת פמיניסטית
ברט איסטון אליס, מחבר הספרים " פחות מאפס " ו"אמריקן פסיכו".
ג'ונתן לת'ם, מחבר "ברוקלין חסרת אם" ו"מבצר הבדידות".
אלן ארקין, שחקן
קרול צ'אנינג, שחקנית וקומיקאית
הולנד טיילור, שחקנית
ג'סטין ת'רו, שחקן
פיטר דינקלג', שחקן
טים דיילי, שחקן
קתרין הולברד, מחברת ספרי אנג'לינה בלרינה
דונה טארט, סופרת
בוגרים ואנשי סגל ידועים > סגל

על סגל המורים בבנינגטון נמנים מבקרי הספרות קמיל פאליה וסטנלי היימן (שאשתו, שירלי ג'קסון, התייחסה בכתיבתה לבנינגטון קולג', במיוחד בספרה Hangsaman); הסופרים ברנרד מלמוד וג'ון גרדנר, המלחינים אלן שון, הנרי בראנט, וויויאן פיין; הציירים קנת' נולנד, מרי לאם, וז'ול אוליצקי; המשוררים לאוני אדמס והווארד נמרוב; הרקדנית/כוריאוגרפית מרתה גרהם; הכלכלן קרל פולאני ומספר יוצרים זוכי פרס פוליצר ובהם ויסטן יו אודן, סטנלי קוניץ, מרי אוליבר, תיאודור רות'קה, דונלד הול, ואן וולדמן.
בספרות

גרסה בדיונית של בנינגטון בשם "קמדן קולג'" מופיעה ביצירותיהם של ברט איסטון אליס, ג'יל אייזנשטדט וג'ונתן לת'ם, כולם תלמידי המכללה בעבר. בעוד שמכללת קמדן של אליס ממוקמת בניו המפשייר, קמדן של לת'ם נמצאת בוורמונט, והיא בולטת בהיותה המכללה היקרה ביותר באמריקה. הסופרת דונה טארט, אף היא בוגרת בנינגטון, משתמשת באותו רקע דמוי־בנינגטון ברומן שלה משנת 1992, "ההיסטוריה הסודית", אלא שהיא מכנה את המכללה הבדויה "המפדן קולג'".
ג'ו יאמינג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ג'ו יאמינג (במנדרינית: Zhu Yaming; נולד ב-4 במאי 1994) הוא אתלט סיני, סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) ואלוף אסיה (בובנשוואר 2019) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף אסיה בקפיצה משולשת

באליפות אסיה שנערכה ביולי בבובנשוואר שבהודו זכה ג'ו במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.82 מטר.
ביוגרפיה > 2018

באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת סיים במקום השביעי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 16.87 מטר.
ביוגרפיה > 2019 > סגן אלוף אסיה בקפיצה משולשת

באליפות אסיה שנערכה באפריל בדוחה שבקטר זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.87 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שקטר סיים במקום 16 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.79 מטר.
ביוגרפיה > 2021 > סגן אלוף אולימפי בקפיצה משולשת

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט בטוקיו שביפן זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.57 מטר, אחרי פדרו פאבלו פיצ'רדו מפורטוגל (17.98 מטר) ולפני הוגו פבריס זנגו מבורקינה פאסו (17.47 מטר).
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות העולם בקפיצה משולשת

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.31 מטר, אחרי פיצ'רדו (17.95 מטר) וזנגו (17.55 מטר).
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיים במקום הרביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.15 מטר.