stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MIDI
מידע טכני > חיבורים

חיבור מידי סטנדרטי הוא מחבר מסוג DIN5 (בעל חמישה פינים). על כלי נגינה או מכשיר שתואם מידי יהיו שקעים מתאימים, עם התוויות MIDI OUT,MIDI IN, ולפעמים MIDI THRU. כבל מידי מעביר מידע בכיוון אחד בלבד, ולכן אם מכשיר צריך גם להגיב למידי וגם לייצר מידי (למשל: מקלדת שהיא גם סינתסייזר וגם קונטרולר) יש לחבר אותו עם שני כבלים: אחד לכל כיוון.
טכניקה נפוצה לנגינה על כמה סינתסייזרים באמצעות מקלדת אחת (או מחשב) היא שרשור שלהם זה לזה דרך MIDI THRU, והגדרת כל מכשיר שיגיב לערוץ מידי אחר. באופן זה ניתן לנגן על עד 16 כלים שונים ממקלדת שליטה אחת. הסטנדרט מגביל את האורך של כבל מידי ל-15 מטרים.
מאז ראשית המאה ה-21 נפוץ להעביר מידי דרך כבל USB, וקיימים מכשירים שאין להם את החיבור הסטנדרטי (DIN5) אלא חיבור USB בלבד. היתרון של חיבור USB הוא תקשורת דו-כיווניות (ניתן לשלוח ולקבל פקודות באמצעות כבל אחד בלבד), שהיא מהירה ואמינה יותר מהחיבור הסטנדרטי. החיסרון הוא הטווח המקסימלי של 5 מטרים.
לאחרונה גובר השימוש בהעברת מידי באופן אלחוטי, דרך MIDI over Bluetooth. היכולת לנגן על כלי אלקטרוני ללא תלות בכבל מהווה יתרון עצום, אך לשיטה זו יש זמן השהיה ארוך יותר מאשר לחיבור בכבל.
פקודות מידי יכולות לזרום גם בין כמה תוכנות שרצות על אותו מחשב, או על מחשבים שונים המחוברים ברשת.
מידע טכני > פקודות מידי

פקודת מידי בנויה מארבעה מספרים ברצף:
סוג הפקודה - תו, קונטרולר, תוכנית וכדומה
פרמטר 1 (משתנה בהתאם לסוג הפקודה)
פרמטר 2 (משתנה בהתאם לסוג הפקודה)
ערוץ מידי
להלן מספר פקודות נפוצות:
מידע טכני > פקודות מידי > פקודה: תו (Note)

פקודת תו מורה על לחיצה על קליד (Note On) או שחרור שלו (Note Off). הפקודה בנויה משני מספרים שלמים בטווח של 0–127: מס' התו (Note Number) כלומר מיקומו בטווח של 10 אוקטבות; ו-וֶלוֹסִיטִי (Velocity), כלומר המהירות בה נלחץ הקליד. נגינה רכה תיצור פקודות עם ולוסיטי נמוך, ונגינה אגרסיבית תיצור פקודות עם ולוסיטי גבוה, ולכן ולוסיטי מקושר בדרך כלל עם עוצמת הנגינה, לדוגמה: כלי אלקטרוני שמדמה צליל של פסנתר ייצור תווים עמומים וחלשים בתגובה לפקודות עם ולוסיטי נמוך, ותווים חדים וחזקים בתגובה ל-ולוסיטי גבוה.
כאשר המוזיקאי משחרר את הקליד, נוצרת פקודה עם מספר התו ששוחרר וערך ולוסיטי אפס (0), פקודה הנקראת Note Off. לעיתים, עקב תקלה בתקשורת או במכשיר, פקודת Note Off לא נוצרת או לא מגיעה לכלי הנגינה, וכלי הנגינה ימשיך לנגן את התו האחרון ללא הפסק. מצב כזה נקרא "תו תקוע" (Stuck Note), וניתן לפתור אותו בין השאר על ידי שליחת פקודת Note Off עם התו התקוע ממקלדת אחרת, אתחול כלי הנגינה, או הפעלת פקודת "All Notes Off" (המכונה לעיתים "Panic").
מידע טכני > פקודות מידי > פקודה: שַׁלָּט רָצִיף (Continuous Controller)

פקודת "תו" מורה על נגינת תו בעוצמה מסוימת, אולם זה לא מספיק לצורך הבעה מוזיקלית עשירה. כלי נגינה רבים משנים את אופי הצליל לאורך תו בודד, למשל מעמעמים אותו בהדרגה, או מוסיפים ויברטו, ובכך מוסיפים עומק רגשי לביצוע המוזיקלי.
פקודת "השלט הרציף", הנקראת בקיצור MIDI CC, עונה על הצורך הזה, בכך שהיא מאפשרת למכשירים לשלוח פקודות רציפות, למשל סיבוב של חוגה (Knob) או הזזה של סליידר (Slider), ולתרגם אותן להשפעה הדרגתית על הצליל שייווצר, למשל הד שהולך וגובר או פילטר שהולך ונפתח.
פקודת MIDI CC בנויה משני מספרים שלמים בטווח 0–127:
מספר השלט - Continuous Controller Number או בקיצור CC# - מקשר בין הכפתור הפיזי על כלי הנגינה לפרמטר של הצליל עליו הוא שולט. לדוגמה: סיבוב של חוגה על מקלדת שליטה יכול לשלוט על עוצמה של אפקט, אם בעקבות הסיבוב המקלדת מייצרת פקודות עם CC# מסוים, ואם האפקט מתוכנת לשנות את עוצמתו בהתאם לפקודות עם אותו CC#.
ערך - Value - תלוי בסוג השלט שמייצר את הפקודה. דוגמאות נפוצות הן: פדאל ווליום ייצור ערכים לפי זווית הלחיצה עליו; סליידר ייצור ערכים בהתאם למיקום שלו לגובה או לצדדים; חוגה תיצור ערכים בהתאם לזווית הסיבוב שלה; וכו'. קיימים שלטים נוספים, כגון Breath Control שיוצר ערכים בהתאם לעוצמת הנשיפה של המוזיקאי לתוך פיה אלקטרונית.
ההשפעה של פקודת MIDI CC על הצליל שייווצר תלויה לחלוטין בכלי הנגינה שיבצע אותה. כלי נגינה וירטואליים ואלקטרוניים שונים מגיבים לפקודות שונות באופנים שונים, כדי לאפשר למוזיקאי שליטה מקסימלית בכל סוג של צליל (לדוגמה: השלט Modulation Wheel יכול לשמש לעמעום של הצליל בסינתסייזר מסוים ולהוספת ויברטו לצליל בסינת' אחר). בכלים רבים ניתן לתכנת איזה CC# ייצור כל שלט על המקלדת וכן לאיזה CC# יגיב כל פרמטר בסינתסייזר ובאיזו עוצמה.
מידע טכני > פקודות מידי > פקודה: הפעלת גלגל כיפוף צליל (Pitch Bend)

כלי נגינה רבים מסוגלים לשנות את הגובה של צליל תוך כדי נגינתו - למשל באמצעות מתיחת המיתר בגיטרה. כדי לחקות פעולה זו מקלדות שליטה רבות מכילות שלט מיוחד שנקרא Pitch Bender ומייצר פקודות מסוג Pitch Bend או בקיצור PB.
שני הפרמטרים של פקודת PB משתלבים ליצירת ערך אחד בן 14 בתים, כלומר בין 8129- ל-8129. בסינתסייזר או בתוכנה שמקבלים את הפקודה יהיה פרמטר בשם Pitch Bend, שיקבע את הכמות המקסימלית של הכיפוף בחצאי טונים - למשל: אם פרמטר זה הוגדר כ-2 אזי סיבוב של גלגל כיפוף הצליל עד הסוף כלפי מעלה יגרום לצליל לעלות בטון שלם, וכלפי מטה יגרום לו לרדת בטון שלם.
מידע טכני > פקודות מידי > פקודות נוספות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פקודה לשינוי כלי נגינה Program Change
מהירות מטרונום (בסקוונסר) Tempo
MTC
MMC
SysEx
מידע טכני > פקודות מידי > ערוץ מידי (Midi Channel)

כל פקודת מידי משויכת לאחד מ-16 "ערוצי מידי" באמצעות מספר בין 1–16. ניתן לתכנת כל כלי נגינה שיגיב רק לפקודות מערוץ מסוים, וכך לנגן במקביל על מספר כלים דרך יציאת מידי אחת, כאשר כל כלי מגיב רק לפקודות שמיועדות אליו.
יש כלים שיכולים לנגן במצב Omni, בו הם מגיבים לכל הפקודות שנכנסות ומתעלמים ממספר הערוץ. בכלים מרובי-שכבות (Multi-Timbral) קיים גם מצב Poly, בו כל שכבה בכלי מגיבה לפקודות מערוץ מידי אחר. מצב זה מאפשר שליטה מקסימלית על התפקיד המוזיקלי ועל הצליל של כל שכבה בנפרד.
מידע טכני > מידי אוניברסלי

ב-1983, עם הופעת פורמט המידי, הושקו כלים מוזיקליים רבים ממשק זה, בהם תופים אלקטרונים, מקלדות שליטה, סינתסייזרים, בס אלקטרוני, מודולים (תיבות יצירת צליל ללא מקלדת) שניתנים לחיבור ביניהם. מיד עם יציאת המכשירים הראשונים הופיעו בעיות של תאום בין הכלים, דבר שגרם לבעיות רבות. לכן בהתאחדות המידי העולמית - המתכנסת מדי שנה - נקבע סטנדרט חדש המקובל כיום על רוב החברות - המידי האוניברסלי. המכשירים שעליהם מופיע סימון GM מתקשרים אחד עם השני בסטנדרט קבוע זה וכיום גם כרטיסי הקול במחשבים מכילים מודול מידי ותומכים בסטנדרט זה.
מידע טכני > מידי סטנדרטי

הכלי יתמוך ב 16 ערוצי מידי - מאפשר לנגן עד 16 כלי נגינה שונים בו זמנית
הכלי יהיה בעל פוליפוניה 24 - יאפשר נגינה של 24 צלילים בו זמנית
הכלי יכיל 128 כלי נגינה, הכלים יהיו מחולקים לקבוצות של 8 כלים בקבוצה ובסדר קבוע ומוסכם ולכל כלי נגינה מספר קבוע משלו
ערוץ מידי 10 תמיד יהיה ערוץ תופים - כל קליד במקלדת יקבל כלי הקשה שונה ובסדר קבוע - למשל קליד דו - C תוף בס
יהיו לפחות 6 מערכות תופים שונות (בערוץ 10)
המכשיר יעבוד במוד 3 - יוכל לקלוט 16 ערוצים בו זמנית וכל ערוץ פוליפוני (כמה צלילים ביחד)
כיום כבר מקובל לעבוד ברוב המכשירים בפורמט מידי אוניברסלי מס 2 - GM2 שבו כל היכולות הוכפלו - 256 כלי נגינה, 32 ערוצים וכו'.
השואה בין פורמט אודיו - AUDIO לפורמט מידי - MIDI

קובץ אודיו מכיל ייצוג דיגיטלי של גלי קול, בעוד קובץ מידי מכיל אך ורק פקודות נגינה. לעובדה זו השלכות רבות, למשל:
כאשר מנגנים קובץ אודיו, המידע נשלח דרך המפענח לרמקול, והתוצאה שתישמע כמעט תמיד תהיה זהה. כאשר מנגנים קובץ מידי, המידע נשלח לכלי נגינה (פיזי או וירטואלי) והתוצאה שתישמע תלויה באיכות הכלי ובצלילים שהוא מסוגל להפיק.
גודל הקובץ: הצליל ממכה אחת על גונג יכול להימשך מספר שניות, ולכן קובץ אודיו של אותה מכה צריך להכיל את הצליל לכל ארכו, בעוד קובץ מידי צריך להכיל רק פקודה אחת קצרה: "הכה בגונג". כתוצאה מכך, קובצי אודיו גדולים פי אלף ויותר מקבצי מידי: שיר ממוצע יכול לשקול עשרות MB בפורמט אודיו איכותי או MB בודדים בפורמט MP3, בעוד קובץ מידי של אותו שיר יכול לשקול עשרות KB בלבד.
פורמט הקובץ: באודיו WAV, MP3, OGG ועוד פורמטים פתוחים וקנייניים. במידי - MID או MIDI בלבד.
האפשרויות למניפולציה של גובה הצליל ומהירות הנגינה בקובצי אודיו הן מאוד מוגבלות (ניתן לשנות רק במעט, ובמחיר של פגיעה באיכות הצליל). לעומת זאת בקובץ מידי, כל מרכיב מוזיקלי ניתן לשינוי: גובה הצליל, אורכו, כלי הנגינה שינגן אותו, מהירות הנגינה, שינוי תו בודד בתוך אקורד וכו'). כתוצאה מכך, האפשרות לשפר בדיעבד ביצוע לא מושלם של נגן הן מוגבלות מאוד באודיו וכמעט לא מוגבלות במידי.
הפעלת אפקטים: על קובץ אודיו ניתן להפעיל ישירות אפקטים רבים ושונים (רוורב, דיליי, קורוס וכדומה) כדי לשנות את אופי הצליל. קובץ מידי יכול להכיל רק פקודות להפעלת אפקטים, והתוצאה תלויה ביכולות ובאיכויות של כלי הנגינה.
הקלטה ממיקרופון: אודיו - ניתן, מידי - לא ניתן.
איכות הצליל: אודיו - בדרך כלל טובה, ותלויה באיכות ההקלטה. מידי - איכות הצליל משתנה בהתאם לאיכות הצלילים שכלי הנגינה מסוגל להפיק. לכן, ההבדל שיישמע בין מכשירים שונים שמנגנים את אותו קובץ אודיו, יהיה קטן בהרבה מההבדל בין מכשירים שונים שמנגנים את אותו קובץ מידי.
אמצעי השמעה: אודיו - נגני MP3, נגני תקליטורים, נגני DVD, טלפונים סלולרים, טלפונים חכמים, קונסולות משחקי וידאו, מכונות ארקייד, מחשבים וכדומה. מידי - סינתסיזרים ומחשבים בלבד.
מוזיקאים ואולפני הקלטה כיום מעדיפים בדרך כלל לשלב את שתי האפשרויות, כדי לנצל את היתרונות היחסיים של כל פורמט. למשל: בהכנת סקיצה, בה הסולם והטמפו של היצירה עדיין לא סופיים, ייתכן שישתמשו במידי כדי לשמור על גמישות מקסימלית בפרמטרים אלה. לאחר מכן ישתמשו באודיו כדי להקליט נגנים וזמרים וכדי לעבד את הצליל בעזרת אפקטים. פרט לסיטואציות בודדות, התוצאה הסופית של עבודת אולפן תהיה קובץ אודיו, גם אם בתהליך ההפקה נעשה שימוש אינטנסיבי במידי.
הערות שוליים

↑  רה באוקטבה השניה
↑  בעוצמה המקסימלית
↑  בתים באורך 7 ביט
↑  יציאה, מכאן המכשיר שולח פקודות מידי שהוא מייצר.
↑  כניסה, מכאן המכשיר מקבל פקודות מידי.
↑  מכאן יוצאות הפקודות שהתקבלו בכניסה, משמש לשרשור של כמה מכשירים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529877905171  LCCN: sh86007370  NKC: ph117048
ריאל מדריד (כדורסל)

ריאל מדריד כדורסל (בספרדית: Real Madrid Baloncesto) היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר מדריד המתמודדת בליגת העל הספרדית וביורוליג.
היסטוריה

קבוצת הכדורסל של ריאל מדריד נוסדה בשנת 1931 ונחשבת לאחד ממועדוני הכדורסל הספרדיים והאירופיים הטובים ביותר. המועדון זכה ב-37 אליפויות ספרד, 29 גביעי ספרד ו-16 גביעי אירופה שונים, ביניהם 11 גביעי אירופה לאלופות, מספר זכיות המהווה את שיא הזכיות ביורוליג. למרות הישגיה הגדולים, נחשבה הקבוצה במשך שנות קיומה כקבוצה השנייה בלבד בחשיבותה וביוקרתה במועדון, אחרי קבוצת הכדורגל של המועדון.
הקבוצה מקיימת את משחקיה הביתיים במוביסטאר ארנה, המכיל כ-17,453 אלף מקומות ישיבה.
לקבוצה יריבות עם מועדון הכדורסל ברצלונה הידועה בתור הקלאסיקו הספרדי בכדורסל, שהיא מקבילתה של יריבות הכדורגל בין המועדונים, הקלאסיקו.
תארים והישגים > תארים מקומיים

זכיות (37, שיא): 1957, 1958, 1959/1960, 1960/1961, 1961/1962, 1962/1963, 1963/1964, 1964/1965, 1965/1966, 1967/1968, 1968/1969, 1969/1970, 1970/1971, 1971/1972, 1972/1973, 1973/1974, 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977, 1978/1979, 1979/1980, 1981/1982, 1983/1984, 1984/1985, 1985/1986, 1992/1993, 1993/1994, 1999/2000, 2004/2005, 2006/2007, 2012/2013, 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018, 2018/2019, 2021/2022, 2023/2024
סגנות (14): 1958/1959, 1966/1967, 1977/1978, 1982/1983, 1987/1988, 1988/1989, 1991/1992, 1996/1997, 2000/2001, 2011/2012, 2013/2014, 2016/2017, 2020/2021, 2022/2023
זכיות (29, שיא): 1951, 1952, 1954, 1956, 1957, 1960, 1961, 1962, 1965, 1966, 1967, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1977, 1985, 1986, 1989, 1993, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2020, 2024
סגנות (23): 1933, 1944, 1948, 1949, 1953, 1955, 1958, 1963, 1969, 1976, 1978, 1981, 1982, 1988, 2001, 2005, 2007, 2010, 2011, 2018, 2019, 2021, 2022
זכיות (10): 1984/1985, 2012, 2013, 2014, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023
סגנות (4): 1985/1986, 1986/1987, 2004, 2009
תארים והישגים > תארים אירופאיים

זכיות (11, שיא): 1963/1964, 1964/1965, 1966/1967, 1967/1968, 1973/1974, 1977/1978, 1979/1980, 1994/1995, 2014/2015, 2017/2018, 2022/2023
סגנות (10): 1961/1962, 1962/1963, 1968/1969, 1974/1975, 1975/1976, 1984/1985, 2012/2013, 2013/2014, 2021/2022, 2023/2024
זכיות (4, שיא משותף): 1983/1984, 1988/1989, 1991/1992, 1996/1997
סגנות (2): 1981/1982, 1989/1990
זכיות (1): 1987/1988
סגנות (1): 1990/1991
זכיות (1): 2006/2007
סגנות (1): 2003/2004
תארים והישגים > תארים בין-לאומיים

זכיות (5, שיא): 1976, 1977, 1978, 1981, 2015
סגנות (2): 1965, 1968
מגרשה הביתי

אצטדיון צ'מרטין (1931–1936), מגרש פתוח שהיה מתחת ליציעים באצטדיון הכדורגל של המועדון.
פרונטון רקולאטס (1939–1952), המגרש המקורה הראשון
פרונטון האי לאי (1952–1965)
קולחיו מארביז'ס (1965), כמגרש זמני בעת הקמת 'עיר הספורט של ריאל מדריד פבליון'
עיר הספורט של ריאל מדריד פבליון (1966–1986)
פלאסיו דה דפורטס דה לה קומונידד דה מדריד (1986–1988)
פולידפוטיבו פארק קורידור (1998–1999), כמגרש זמני בעת עבודות השיפוצים על הפבליון
ראימונדו ספורטה פבליון (1999–2004), שמו החדש של 'עיר הספורט של ריאל מדריד פבליון'
פלאסיו ויסטלגרה (2004–2010)
קאחה מחיקה (2010–2011)
ויזינק ארנה (2012–), עוד לפני נקרא "ברקליס סנטר"
מספרים שהוצאו לגמלאות

| מספר | ארץ | שם | עמדה | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 | ספרד ספרד | פרננדו מרטין | סנטר | 1981–1986, 1987, 1989 |
קלעים מובילים

|  | מדינה | שם | סה"כ נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד | סרחיו יוי | 11,515 |
| 2 | ארצות הברית ספרד | ויין בראבנדר | 11,215 |
| 3 | ספרד | פליפה רייס | 9,613 |
| 4 | ארצות הברית אזרבייג'ן | ג'ייסי קארול | 7,332 |
| 5 | ספרד | רפאל רוליאן | 7,135 |
שחקנים בולטים בעבר

ספרד חואן לופס איטוריאגה
ספרד אנטוניו דיאס-מיגל
ספרד וילי הרננגומס
ספרד אלברטו הררוס
ספרד חוסה לואיס יורנטה
ספרד פאבלו לאסו
ספרד ראול לופס
ספרד אלכס מומברו
ספרד אנטוניו מרטין
ספרד פרננדו מרטין
ספרד לולו סאינס
ספרד חואן אנטוניו קורבלאן
ספרד אמיליאנו רודריגס
ספרד סרחיו רודריגס
ספרד פרננדו רומאי
ספרד רפאל רוליאן
ספרד כרמלו קבררה
ספרד רודי פרננדס
ארצות הברית ספרד ויין ברבנדר
ארצות הברית ספרד קליף לויק
הרפובליקה של קונגו ספרד סרז' איבקה
מונטנגרו ספרד ניקולה מירוטיץ'
ברית המועצות ספרד חוסה ביריוקוב
ארגנטינה אנדרס נוצ'יוני
ארגנטינה פאבלו פריג'וני
ארגנטינה פקונדו קמפאסו
ארצות הברית מייקל אנדרסון
ארצות הברית ג'ו ארלאוקס
ארצות הברית לואיס בולוק
ארצות הברית טאנוקה בירד
ארצות הברית אלמר בנט
ארצות הברית טרמל דארדן
ארצות הברית מרקוס סלוטר
ארצות הברית וולט זרביאק
ארצות הברית ישראל דיאור פישר
ארצות הברית ליבריה אות'לו האנטר
ארצות הברית קרואטיה דונטה דרייפר
בלגיה אקסל הארוול
בלגיה תומאס ואן דן שפיגל
תוניסיה סאלח אל-מאג'רי
טורקיה קרם טונצ'רי
יוון יואניס בורוסיס
יוון אנטוניס פוטסיס
ליטא דריוס לברינוביץ'
ליטא יונאס מציוליס
ליטא ארווידאס סאבוניס
ליטא רימנטאס קאוקינאס
ליטא רימאס קורתינאיטיס
לטביה קספרס קמבאלה
מקסיקו גוסטבו איון
סלובניה לוקה דונצ'יץ'
סרביה דיאן בודירוגה
סרביה אלכסנדר ג'ורג'ביץ'
סרביה ניקולה ווקצ'ביץ'
סרביה דרג'ן טרלץ'
סרביה זוראן סאביץ'
פוארטו ריקו חוסה מנואל אורטיס
קרואטיה ז'אן טבק
קרואטיה אנטה טומיץ'
קרואטיה דראז'ן פטרוביץ'
ארצות הברית אזרבייג'ן ג'ייסי קארול
הערות שוליים

↑  סגל הקבוצה באתר היורוליג
| זוכות היורוליג |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1958: א.ס.ק. ריגה • 1959: א.ס.ק. ריגה • 1960: א.ס.ק. ריגה • 1961: צסק"א מוסקבה • 1962: דינמו טביליסי • 1963: צסק"א מוסקבה • 1964: ריאל מדריד • 1965: ריאל מדריד • 1966: אולימפיה מילאנו • 1967: ריאל מדריד • 1968: ריאל מדריד • 1969: צסק"א מוסקבה • 1970: פלקנסטרו וארזה 1971: צסק"א מוסקבה • 1972: פלקנסטרו וארזה • 1973: פלקנסטרו וארזה • 1974: ריאל מדריד • 1975: פלקנסטרו וארזה • 1976: פלקנסטרו וארזה • 1977: מכבי תל אביב 1978: ריאל מדריד • 1979: בוסנה סרייבו • 1980: ריאל מדריד • 1981: מכבי תל אביב • 1982: פלקנסטרו קאנטו • 1983: פלקנסטרו קאנטו • 1984: פלקנסטרו וירטוס רומא • 1985: ציבונה זאגרב • 1986: ציבונה זאגרב • 1987: אולימפיה מילאנו • 1988: אולימפיה מילאנו • 1989: ק.ק. ספליט • 1990: ק.ק. ספליט • 1991: ק.ק. ספליט |  |
| אליפות אירופה לקבוצות | 1992: פרטיזן בלגרד • 1993: לימוז' • 1994: חובנטוד בדאלונה • 1995: ריאל מדריד • 1996: פנאתינאיקוס |  |
| הליגה האירופית | 1997: אולימפיאקוס • 1998: וירטוס בולוניה • 1999: ז'לגיריס קובנה • 2000: פנאתינאיקוס |  |
| סופרוליג | 2001: מכבי תל אביב |  |
| יורוליג | 2001: וירטוס בולוניה • 2002: פנאתינאיקוס • 2003: ברצלונה • 2004: מכבי תל אביב • 2005: מכבי תל אביב • 2006: צסק"א מוסקבה • 2007: פנאתינאיקוס • 2008: צסק"א מוסקבה • 2009: פנאתינאיקוס • 2010: ברצלונה • 2011: פאנתינייקוס • 2012: אולימפיאקוס • 2013: אולימפיאקוס • 2014: מכבי תל אביב • 2015: ריאל מדריד • 2016: צסק"א מוסקבה • 2017: פנרבחצ'ה • 2018: ריאל מדריד • 2019: צסק"א מוסקבה • 2020: התחרות בוטלה • 2021: אנאדולו אפס • 2022: אנאדולו אפס • 2023: ריאל מדריד • 2024: פנאתינאיקוס |  |
הערה: עד שנת 2001, גביע אירופה לאלופות בכדורסל נוהל על ידי מפעל הסופרוליג, תחת ארגון פיב"א אירופה. בשנה זו חדל מלהתקיים, וטורניר היורוליג החליפו בפועל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2008022253  VIAF: 311489276   WorldCat (עם VIAF): 311489276 
ויזניק סנטר, אולמה הביתי של הקבוצה
מועדון קרב (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מועדון קרב מאת צ'אק פלאניוק
 בימוי:  דייוויד פינצ'ר 
 הופק בידי:  ארט לינסון, סיאן צ'אפין 
 תסריט:  ג'ים יולס
 עריכה:  ג'יימס הייגוד 
 שחקנים ראשיים:  אדוארד נורטון בראד פיט הלנה בונהם קרטר מיט לוף ג'ארד לטו
 מוזיקה:  Dust Brothers
 צילום:  ג'ף קרונוויית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Regency Enterprises, פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באוקטובר 1999
 משך הקרנה:  139 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פלאשבק, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מתח, סרט דרמה, מותחן פסיכולוגי 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  63,000,000 דולר
 הכנסות:  100,853,753 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   fightclub
 פרסים:  פרסי אמפייר לשחקנית הבריטית הטובה ביותר  פרסי אגודת מבקרי הסרטים ברשת  פרס אגודת מבקרי הטלוויזיה והסרטים ברשת  פרס יופיטר  פרס מגזין טוטאל פילם 
 www.foxmovies.com/movies/fight-club
 דף הסרט ב־IMDb
 
מועדון קרב (באנגלית: Fight Club) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמה - מותחן פסיכולוגי שיצא לאקרנים בשנת 1999, בבימויו של דייוויד פינצ'ר ובכיכובם של בראד פיט, אדוארד נורטון והלנה בונהם קרטר. העלילה מבוססת על הרומן בעל אותו שם מאת צ'אק פלאניוק שיצא לאור בשנת 1996. הסיפור מתמקד בדמותו של המספר, אדם המתמודד עם הפרעות שינה, מה שמוביל אותו למשבר זהות ולתחושת חוסר סיפוק. הוא פוגש במהלך חייו את טיילר דרדן – דמות כריזמטית ונועזת. יחד הם מקימים את "מועדון קרב", קבוצה מחתרתית של גברים הנפגשים למאבקים פיזיים כאמצעי לשחרור מהלחצים היומיומיים והתמודדות עם רגשותיהם העמוקים.
הסרט מציג ביקורת נוקבת על תרבות הצריכה המודרנית, האובדן של זהות אישית והגבריות בעולם התאגידים. דרך דמותו של טיילר דרדן, הסרט מדגיש את הניכור שהחברה הקפיטליסטית גורמת לפרטים בתוכה, ואת החיפוש אחר משמעות עמוקה יותר לחיים. עם יציאתו, הסרט עורר דיון ציבורי נרחב בנוגע לתכניו האלימים והמזעזעים, לצד שיח על המסרים החתרניים שמובאים בו. במובנים רבים, "מועדון קרב" נחשב לסרט שזכה להערכה מוגבלת בזמן שחרורו, אך הפך לסרט פולחן עם השנים.
הוא הכניס בקופות 101 מיליון דולר אל מול תקציב של 65 מיליון דולר, אף על פי שהכנסותיו בקופות לא עמדו בציפיות של אולפני המאה ה-20, הוא הפך לאחת מיצירות התרבות החשובות של סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. הסרט זכה לביקורות מגוונות, חלקן שיבחו את הקונספט החדשני והבימוי של פינצ'ר, בעוד שאחרים גינו את רמות האלימות ואת מה שראו כהאדרה של רעיונות אנרכיסטיים.
עלילה

העלילה עוקבת אחר המספר חסר השם (אדוארד נורטון) אדם חסר משפחה העובד בתאגיד יצרנית רכב וסובל מבדידות, דיכאון ואינסומניה. הוא פונה אל הרופא שלו על מנת לקבל מרשם לכדורי שינה אך זה מסרב וממליץ לו להתעמל או לנסות רפואה אלטרנטיבית. כאשר המספר טוען שהוא סובל, הרופא מבטל אותו ואומר לו בחצי הומור ללכת לקבוצת תמיכה סרטן האשכים על מנת שיראה אנשים שבאמת סובלים. המספר מחליט ללכת לקבוצת התמיכה וכאשר הוא שומע את הסיפורים הוא מתחיל לבכות במפגשים והבכי מאפשר לו לישון בלילה. מה שגורם לו להצטרף לקבוצות תמיכה נוספות.
המספר מפתח תלות רגשית בקבוצות תמיכה, שם הוא פוגש את מרלה סינגר (הלנה בונהם קרטר), דמות צבעונית ולא צפויה הסובלת מבעיות פסיכולוגיות כמו הפרעת אישיות גבולית.
בעקבות פגישה גורלית עם טיילר דרדן (בראד פיט), דמות כריזמטית ואנרכיסטית המייצגת אלטר אגו שלו, הם מקימים מועדון מחתרתי הנקרא "מועדון קרב". המועדון מציע לחבריו דרך להשתחרר מהמוסכמות החברתיות באמצעות אלימות פיזית ומרד בקפיטליזם ובחיי צרכנות ריקניים. הדמות של טיילר משקפת גם ניהיליזם ותפיסה של תורתו של ניטשה לפיה יש לשחרר את עצמך מהגבולות של המוסר המסורתי. במהלך סצנות רבות, טיילר דרדן עוטה משקפי שמש המיועדים לרוב לסובלים מנדודי שינה, אשר חוסמים אור כחול, המפחית את כמות המלטונין שהגוף מייצר כרמז על הקשר בין המספר לטיילר.
לאחר שמרלה לוקחת מנת יתר של קסאנקס היא ניצלת על ידי דרדן ובעקבות כך מתפתחת בין השניים מערכת יחסים מינית. דרדן מבקש מהמספר שלא ידבר לעולם עם מרלה עליו. תחת הדרכתו של דרדן, מועדון הקרב הופך ל"פרויקט מהומה" (Project Mayhem), אשר מתמסר לביצוע פעולות ונדליזם אנטי-קפיטליסטיות הרסניות ברחבי העיר. מועדוני הקרב הופכים לרשת עבור "פרויקט מהומה", ואילו המספר נותר מחוץ לפעילות הפרויקט. לאחר ויכוח, דרדן נעלם מחייו של המספר ולאחר שבוב (מגולם על ידי מיט לוף), חבר ב"פרויקט מהומה", נהרג בעת ביצוע משימה, המספר מנסה לעצור את פעילות הפרויקט. בהמשך המספר מגלה כי מועדון הקרב גדל ונוספו לו סניפים רבים בכל ערי ארצות הברית, בהם החברים מזהים אותו כטיילר דרדן.
בהמשך הסרט הוא מבין, בעקבות שיחה עם מרלה, כי טיילר דרדן הוא למעשה האלטר אגו שלו עצמו אשר נוצר כתוצאה מאוטוסוגסטיה בעקבות רצונו להשתנות. דרדן מופיע בפניו ומסביר לו כי הוא שולט בגופו בזמנים מסוימים בחייו - כשהוא ישן, וכשהוא מדמיין שהוא נמצא עם דרדן, אך בעצם עושה את מה שדרדן עושה.
הסרט נוגע בנושאים כמו פסיכואנליזה, זהות מגדרית, וגבריות בעולם המודרני. במהלך העלילה, מתגלה שהמספר סובל מדיסוציאציה חמורה, וטיילר הוא למעשה היבט סכיזופרני של נפשו. כאן עולה הדיון על אלטר אגו והפרדת התודעה מהגוף.
לאורך הסרט ישנו עיסוק משמעותי בדינמיקה קבוצתית ובמערכות יחסים, תוך שהוא בוחן את השפעת טראומה ואת הקשר בין תאגידים לעיצוב התנהגותם של אנשים. המספר נאבק בפער בין המציאות לבין מה שתופס כאמיתות חייו, מה שמוביל לכך שהצופה נחשף לעלילה מנקודת מבטו של מספר לא אמין. לאורך הסיפור, האירועים מוצגים דרך עיניו של המספר באופן חלקי ומעוות, מה שמקשה להבחין בין אמת להזיה. רק לקראת הסיום מתגלה לצופה האמת המלאה, וחושפת את המאבק הפנימי של הדמות הראשית בינו לבין האלטר-אגו שלו, טיילר דרדן, ובכך מעניקה משמעות חדשה לאירועים שהוצגו במהלך הסרט.
הסרט, המשלב אלמנטים של פוסטמודרניזם, סוריאליזם, ופרדוקסים, מסתיים בפיצוץ של בניין משרדים – סמל להתמוטטות המבנה הכלכלי והמעמד החברתי המודרני. דרך ההרס והכאוס, הסרט מותיר את הצופה עם שאלות מהותיות על פסיכולוגיה, פילוסופיה, ומערכת הערכים המניעה את העולם המודרני.
צוות השחקנים

אדוארד נורטון מגלם את המספר - מתאם החזרות של יצרנית רכב. שמו של המספר לא נאמר במפורש בסרט. במהלך הסרט, מאמץ המספר כינויים שונים לצורך מאוד מסוים, בזמן שהוא משתתף בקבוצות תמיכה כדי להילחם בנדודי השינה שלו.
בראד פיט מגלם את טיילר דרדן - מוכר סבונים שהמספר פוגש באחת מנסיעות העסקים שלו. הוא והמספר הופכים לחברים טובים ופותחים מועדון קרב מחתרתי, שאותו טיילר הופך בסופו של דבר לארגון טרור אנרכיסטי שנקרא "פרויקט מהומה".
הלנה בונהם קרטר מגלמת את מרלה סינגר - אישה ניהיליסטית שהקריין פוגש בזמן שהיא הולכת לקבוצות תמיכה. לה ולטיילר יש מערכת יחסים מינית לאורך כל הסרט.
מיט לוף מגלם את רוברט "בוב" פאולסון - אדם שהקריין פוגש בקבוצת תמיכה לסרטן האשכים. מאוחר יותר הוא מצטרף למועדון קרב והופך לחבר ב"פרויקט מהומה" על מנת למצוא סיפוק.
ג'ארד לטו מגלם את פני מלאך - מגויס צעיר למועדון קרב וחבר ב"פרויקט מהומה".
זאק גרנייה מגלם את ריצ'רד צ'סלר - הבוס של המספר בעבודתו בחברה שממנה המספר מנסה להשתחרר.
הולט מק'קלני - מגלם את המכונאי חבר בפרויקט מהומה שמבצע משימות סודיות ומפחידות למען טיילר דירדן.
איון ביילי - מגלם את ריקי אחד מחברי מועדון הקרב.
הפקה > פיתוח הסרט

בשנת 1996, הסופר צ'אק פלאניוק הוציא לאור את הרומן "מועדון קרב". פלאניוק הגה את הרעיון לספר לאחר שחטף מכות בטיול מחנאות. כשהוא חזר לעבודה, עם חבלות גלויות, אף אחד מעמיתיו לעבודה לא שאל אותו מה קרה ומקום זאת שאלו אותו שאלות בנאליות כמו 'איך היה סוף השבוע שלך?' הוא הבין שזה בגלל שלא היה להם מספיק אכפת ממנו כדי לרצות לתקשר איתו.
לפני פרסום הספר, גרסה מוקדמת שלו הגיעה למפיק קווין מק'ורמיק, אשר שלח אותה לבחינה באולפני פוקס. הבוחן דחה את הרעיון לעבד את הספר לסרט. מק'ורמיק העביר את הגרסה המוקדמת גם למפיקים לורנס בנדר וארט לינסון, אך גם הם דחו את הפרויקט.
המפיקים ג'וש דונן ורוס בל זיהו את הפוטנציאל בספר והתעניינו בעיבודו לקולנוע. כדי לאמוד את אורכו של הסרט, הם ארגנו קריאה של התסריט עם שחקנים, אשר נמשכה שש שעות.
בעקבות כך הם השמיטו קטעים מהתסריט המקורי והשתמשו בתסריט המקוצר להקלטת הדיאלוגים. רוס בל שלח את ההקלטה לראש מחלקת פוקס 2000 לאורה זיסקין (אנ'), אשר האזינה להקלטה והחליטה לרכוש את הזכויות על הספר "מועדון קרב" מפלאניוק עבור סכום של 10,000 דולר.
זיסקין שקלה בתחילה לשכור את באק הנרי לכתיבת העיבוד הקולנועי לאחר שמצאה דמיון בין "מועדון קרב" לבין הסרט "הבוגר" משנת 1967, אותו עיבד הנרי. עם זאת, כאשר התסריטאי ג'ים אולס פנה לדונן ובל בבקשה לכתוב את התסריט, העדיפו המפיקים לבחור בו על פני הנרי. רוס בל פנה לארבעה במאים בבקשה לביים את הסרט כאשר המועדף עליו היה פיטר ג'קסון, אולם ג'קסון היה עסוק בצילומי הסרט "רוחות רפאים" בניו זילנד. גם הבמאים בריאן סינגר ודני בויל קיבלו את הספר אך לא הביעו מספיק עניין להתחייב לפרויקט.
הבמאי דייוויד פינצ'ר קרא את הספר עוד לפני שזיסקין רכשה את הזכויות עליו ואף ניסה בעצמו לרכוש אותן. הוא נפגש עם זיסקין לשוחח על בימוי הסרט, ולאחר השיחה החליט לביים את הסרט, אף על פי שהיסס בהתחלה בעקבות חוויה שלילית שחווה עם אולפני המאה ה-20 בהפקת הסרט "הנוסע השמיני 3".
לאחר שפינצ'ר לקח על עצמו את בימוי הסרט המפיק ארט לינסון ראה את הפונטציאל והחליט להיכנס לצוות המפיקים.