stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלאסיקה סן סבסטיאן
רשימת המנצחים

1999 – איטליה פרנצ'סקו קזגרנדה
2000 – הולנד אריק דקר
2001 – צרפת לורן ז'אלאבר
2002 – צרפת לורן ז'אלאבר
2003 – איטליה פאולו בטיני
2004 – ספרד מיגל פרדיגרו
2005 – ספרד קונסטנטינו סבאייה
2006 – ספרד חאווייר פלורנציו
2007 – איטליה לאונרדו ברטניולי
2008 – ספרד אלחנדרו ולוורדה
2009 – צ'כיה רומן קרויציגר
2010 – ספרד לואיס לאון סנצ'ז
2011 – בלגיה פיליפ ז'ילבר
2012 – ספרד לואיס לאון סנצ'ז
2013 – צרפת טוני גלופן
2014 – ספרד אלחנדרו ולוורדה
2015 – בריטניה אדם ייטס
2016 – הולנד באוקה מולמה
2017 – פולין מיכל קוויאטקובסקי
2018 – צרפת ז'וליאן אלאפיליפ
2019 – בלגיה רמקו אוונפול
2020 – המרוץ לא התקיים מפאת מגפת הקורונה בספרד
2021 – ארצות הברית ניילסון פאולס
2022 – בלגיה רמקו אוונפול
2023 – בלגיה רמקו אוונפול
2024 – שווייץ מארק הירשי
הערות שוליים

↑  31st Clásica Ciclista de San Sebastián (PT), VeloNews, 27 ביולי 2010
קלאסיציזם

קלאסיציזם הוא הנטייה התרבותית להעדפת ההישגים ובכלל זה צורות הביטוי האמנותיות של העת העתיקה, כלומר בראש וראשונה יוון העתיקה ורומא העתיקה. נטייה כגון זו הופיעה בתקופות שונות בהיסטוריה של תרבות המערב. ביטויים בולטים של נטייה זו ניתן למצוא בתרבות הרנסאנס באיטליה ובאמנות הנאו-קלאסיציסטית במהלך המאה ה-19.
לידתו של המונח בוויכוחים ספרותיים ואמנותיים במאה ה-19. באותם ימים, מתנגדי המודרניזם ובמיוחד מתנגדי הרומנטיקה הטיפו להידוק הזיקה אל יצירות המופת הקלאסיות של יוון ורומא, ולפיכך נקראו "קלאסיציסטים". ויכוחים דומים התקיימו גם קודם לכן וגם לאחר מכן. מקובל לזהות מגמות ותנועות קלאסיציסטיות בתקופות שונות, החל מלפני הספירה ועד ימינו, לעיתים בהקשר תרבותי כללי מעבר לתחומים הצרים של האמנויות למיניהן.
בימינו משתמשים במונח קלאסיציזם במשמעות רחבה, לעיתים בתוספת של "נאיבי", להבדיל מקלאסיציזם דוגמטי, אורתודוקסי, דוקטרינארי, או רציונליסטי. המונח מתייחס לא רק לימי הזוהר של יוון ורומא, אלא לכל תרבות, תקופה, זרם, או אף אמן בודד, הנחשבים "קלאסיים" ומשמשים כמודל של השראה אם לא חיקוי.
ביטויים של קלאסיציזם בתרבות המערב > הרנסאנס הקארולינגי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביטויים של קלאסיציזם בתרבות המערב > הרומנסק

תרבות הרומנסק באירופה של ימי הביניים הציגה מבחר השפעות של העת העתיקה. אף על פי שהמונח "רומנסק" נטבע בתחילת המאה ה-19, מצאו חוקרים רבים את ההשפעה של אמנות העת העתיקה על אמני תקופה זו. מבחר השפעות שונות עיצבו סגנון זה. בעוד שבעבור הפיסול הרומנסקי שימשו מצבות ואבני קבורה גאלו-רומיות, ובכללן סרקופאגים נוצריים, הרי שהאדריכלות הרומנסקית הושפעה ממסורת הבנייה הרומית בדרך עקיפה - דרך האמנות הביזנטית.
אף על פי ששיטות הבנייה הרומיות נשכחו ואבדו ברוב חלקי אירופה (בארצות הצפון הן מעולם לא אומצו למעט בניינים רשמיים של השלטון הרומי ובסקנדינביה הן לא היו ידועות), הרי שהמבנים הביזנטיים, כגון בזיליקת סן ויטאלה המתומנת מהמאה ה-6 ברוונה, שימשו מודל לאימוץ שיטות בנייה רומיות כגון בנייה בעזרת קמרונות חבית וקמרונות צולבים.
בעיטורי כנסיות ברחבי אירופה ניתן למצוא ביטויים הקשורים בדרכים שונות אל המסורת היוונית-רומית. פעמים רבות עברו המוטיבים הקלאסיים שינוי משמעות, שהתבטא בהפיכת הדימוי מבעל מטען חיובי לשלילי. האל אטלס, לדוגמה, מקבל בהקשר הנוצרי-רומנסקי ייצוג של אדם הנענש על חטאיו. בחזית הקתדרלה של מונדה לדוגמה, מופיע אטלס הכורע ונושא עליו את דמותו של ישו. גם מסכות, ששימשו מוטיב בעיטור קלאסי הקשור אל התיאטרון, מקבלות בתרבות זו קישור אל השטן ואל דימויים שליליים אחרים. ניתן למצוא ביטויים של דמויות מסוג זה גם בפיסול שוליים בדמויותיהם של חורצי לשון, להטוטנים וכדומה.
ביטויים של קלאסיציזם בתרבות המערב > הרנסאנס האיטלקי

בחינה של תרבות הרנסאנס כפי שהתפתחה ברחבי אירופה ובייחוד באיטליה החל מן המאה ה-14, מלמדת על השפעתן הגוברת של העדויות מן העת העתיקה אשר הפכו למוקד עניין ומחקר בתקופה זו. לצד העניין המחודש בפילוסופיה ובספרות היוונית והרומית הופיע עניין מחודש באדריכלות ובאמנות של תקופות אלו. דוגמה לכך ניתן למצוא בעניין הרב שעורר גילוי "פסל לאוקואון" בשנת 1506, אשר זוהה על ידי האדריכל ג'וליאני דה סנגלו והפסל מיכלאנג'לו.
העניין בעת העתיקה היה חלק מרכזי בתודעה שגיבשה לעצמה החברה הרנסאנסית. ה"לידה מחדש" (בצרפתית: Renaissance) של העת העתיקה העניקה לאדם עיסוק בנושאים מן העבר המפואר של האנושות, העתידים לרומם את נפשו של האדם ולהעניק לו גדלות פנימית. ביטוי לכך ניתן למצוא בתמונת ה-Istoria של לאונה בטיסטה אלברטי, המביאה את השילוב האמנותי שבין תוכן לצורה; בין נושאים מיתולוגיים לבין דפוסים להבעתן של חוויות עזות.
אנשי הרנסאנס, במיוחד בפירנצה, שהושפעו עמוקות מההישגים העתיקים – כלומר ההישגים הקלאסיים – ניסו ליישם מוטיבים מהם בכל תחומי החיים. ניקולו מקיאוולי, לדוגמה, פעל להקים בפירנצה צבא של אזרחים במקום הצבאות השכירים שהיו נפוצים מאוד בזמנו, בהתאם למודל של צבא האזרחים הרומאי. הפילוסוף מרסיליו פיצ'ינו ייסד את "האקדמיה האפלטונית" של פירנצה בחסותה של משפחת מדיצ'י. ההיסטוריון הפלורנטיני ג'ורג'ו וזארי ראה באמנים בני זמנו את מי שהביאו כבר ל"תחייתה" של האמנות הפלסטית. יאקופו פרי ניסה להציג בפירנצה טרגדיה יוונית אותנטית בהתאם למיטב הבנתו – שלא הייתה מדויקת ביותר – והתוצאה המשמחת הייתה הצגת האופרה הראשונה בעולם בשנת 1597.
ביטויים של קלאסיציזם בתרבות המערב > תקופת הנאורות

הרנסאנס מזוהה לפחות חלקית עם "המודרני". עם זאת, לפחות באיטליה, הזיקה העמוקה לימי הזוהר של יוון ורומא הייתה אחד מהיבטיו החשובים. אנשי רוח, מלומדים ואמנים איטלקים מאותה תקופה מכונים לעיתים "קלאסיציסטים". החל מן המאה ה-16 פעלו מחוץ לאיטליה, בדרך כלל בצורות פחות מגוונות ויותר דוגמטיות, קלאסיציסטים צרפתים, אנגלים, ועוד. בצרפת, תחת חסותו של לואי הארבעה עשר, הקלאסיציזם נחשב דוקטרינה ממלכתית בפיקוחו של ניקולא בואלו, אשר התרכז בעיקר בתחום הספרות, עסק הן ביצירה ספרותית והן בביקורת ספרות, וזכה בין השאר לתואר המפוקפק "הדיקטטור הספרותי הראשון".
אחת מהנחות היסוד של הדוקטרינות הקלאסיציסטיות, שעסקו בעיקר באמנויות היפות, הייתה שאי אפשר להתעלות על שיאי היצירה של יוון ורומא. היצירות הקלאסיות אשר נחשבו כמושלמות, נמצאו ראויות למעמד קאנוני, ונבחרו לשמש מודלים לחיקוי. זהו הרעיון של "יצירת המופת", אשר נפוץ גם בימינו. דוקטרינות קלאסיציסטיות במאות ה-17–18 היו קרובות בדרך כלל לרציונליזם, והדגישו את המבנה והארגון של היצירה האמנותית בהתאם ל"חוקים". החוקים נחשבו חיוניים להשגת הרמוניה במובן של התאמה, איזון, או אחדות. בתחומי האמנות הפלסטית, החוקים הוגדרו לעיתים בצורת פרופורציות, כלומר יחסים מספריים, לדוגמה "יחס הזהב". בתחום התיאטרון, בהשפעת "הפואטיקה" - המאמר הידוע של אריסטו - ניתנה חשיבות מיוחדת לחלוקה לסוגות, למשל טרגדיה וקומדיה; כמו כן נוצרה תאוריית "שלוש האחדויות", שבמרוצת הזמן עוררה התנגדות תקיפה, הן בשל פשטנותה והן משום שהוצגה בטעות כתאוריה של אריסטו.
בהתאם לדוקטרינות, הקלאסיציסטים האורתודוקסים ראו ב"פואטיקה" כפי שהם הבינו אותה, "יצירת מופת" שביקורת הספרות - ובכלל זה ביקורת התיאטרון - צריכה ללכת בעקבותיה. מצד שני, בעקבות כישלונם בהתמודדות עם מחזאים כגון ויליאם שייקספיר, אשר שבר את "החוקים" המקובלים, חדר למעשה מושג "הגאון" – מי שרשאי לשבור את החוקים - לתחומי הביקורת של האמנויות למיניהן, ושמר על מקומו בדיון האסתטי עד ימינו, בין השאר בהקשר ליוצרים "המהפכניים" בדורות האחרונים.
ההיסטוריה של האמנות הפלסטית נוטה להדגיש את תנועת ה"נאו-קלאסיציזם", אשר החלה לפעול בצרפת במחצית השנייה של המאה ה-18, בהנהגתם של ציירים כגון דומיניק אנגר וז'אק-לואי דויד. עם זאת, תווי היכר קלאסיציסטיים, למשל הנטייה לעסוק בארגון ומבנה היצירה, ניכרים גם בזרמים אחרים, בכלל זה תנועות המודרניזם והאוונגרד במאה ה-20, כפי שניתן לראות למשל ביצירותיהם של ז'ורז' בראק ופיט מונדריאן.
ביבליוגרפיה

מנחם ברינקר, אסתטיקה כתורת הביקורת, "אוניברסיטה משודרת" 1982
ניקולו מקיאוולי, על אמנות המלחמה, תרגום מנחם דורמן, "מערכות" 1964
ג'ורג'ו וזארי, חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, תרגום מרים שוסטרמן, מוסד ביאליק, 1985
הערות שוליים

↑  ראו: נורית כנען-קדר, תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002, עמ' 34–48
↑  ראו: כנען-קדר, תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002, עמ' 108–121 ו-214-204
↑  ראו: משה ברש, פרקים בתאוריה של אמנות הרנסאנס והבארוק, מאגנאס, ירושלים, 1989, עמ' 52-51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284088005171  GND: 4030967-8  NKC: ph121595 
כותרת עמוד ועליה דמות חורצת לשון ומסכה, בורגונדיה
וילה קפרה "לה רוטונדה" - יצירת מופת של אדריכלות הרנסאנס, השואבת השראה רבה ממבנה הפנתיאון ברומא וכן מהפרתנון באתונה.
"פרסאוס" (1800), מאת אנטוניו קנובה, פסל נאו-קלאסי המעוצב בהשראת הפסל היווני "אפולו בלוודרה"
רבה בר בר חנה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־3 
 מקום פעילות:  בבל וארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  דור שלישי לאמוראים
 רבותיו:  רבי יוחנן
 בני דורו:  רב יהודה
 צאצאים:  רב יצחק בריה דרבה בר בר חנה 
 
רבה בר בר חנה היה אמורא, בן הדור השלישי של האמוראים. חי בסוף המאה ה-3, נולד בבבל והיה תלמידו של רבי יוחנן. לאחר פטירת רבו, קיבל את מרותו של ממשיך דרכו - רבי אלעזר.
משפחתו

בנו רב שמואל למד יחד עם רב יצחק בריה דרב יהודה ורב אחא בר הונא אצל רבה. בן אחר שלו, רב יצחק, נישא לחומא שהוגדרה לאחר מותו כאשה קטלנית.
אחיו רב יצחק בר בר חנה.
רבה בר חנה

לפי חלק מהדעות היה רבה בר בר חנה בנו של רבה בר חנה, אך לפי אחרות מדובר באותו אדם, ושמו השתבש בתלמוד.
אודות רבה בר חנה ידוע שהיה תלמידו ובן אחיו של רבי חייא, ועמו עלה לארץ ישראל, בה למד יחד עם רב (שהיה בן דודו). הוסמך על ידי רבי יהודה הנשיא. אחד מתלמידיו הוא רב חננאל.
אמרותיו

"מירושלים ליריחו עשר פרסאות... עיזים שביריחו היו מתעטשות מריח הקטורת, נשים שביריחו אינן צריכות להתבשם מריח הקטורת (ריח הקטורת עובר את המרחק מבית המקדש ליריחו ונדבק בהן), כלה שבירושלים אינה צריכה להתקשט מריח הקטורת".
"למה נמשלו דברי תורה כאש... לומר לך: מה אש אינו דולק יחידי (לפי הסבר רש"י, צריך כמה גזרי עץ ביחד כדי שתדלק), אף דברי תורה אין מתקיימין ביחידי" (ללא חברותא)
מפורסמים מעשים שסיפר, המופיעים במסכת בבא בתרא (דף ע"ג, עמוד ב' עד דף ע"ד, עמוד א'.), ונקראים "אגדות רבה בר בר חנה". מפרשי אגדות התלמוד המסורתיים כגון המהרש"א והרב קוק, שכתב פירוש על אגדות אלו שמופיע במאמרי הראי"ה, פירשו אותן כאלגוריה על תולדות עם ישראל. רבי נחמן מברסלב פירש אגדות אלו על דרך הקבלה. רבי נחמן סיפר כי בשובו מארץ ישראל נגלה אליו חיזיון בו הופיע רבה בר בר חנה, שביאר לו את הפירושים האמיתיים לאגדותיו. מכיוון שרבה בר בר חנה עבר בין מרכזי התורה בבבל ובארץ ישראל, ייתכן שיש לפרש מחרוזת סיפורים זו כשיקוף של חוויותיו האישיות במעברים אלה.
"אני ראיתי ראם בן יומו שהיה כהר תבור, ואורך צווארו כהר תבור ארבע פרסאות (גרסה אחרת - ארבעים פרסאות), ובית מרבעת ראשו פרסא וחי. הטיל גללים וסתם את הירדן".
"אני ראיתי צפרדע שהייתה כמגדל הגרוניא (מגדל מסוים). בא תנין ובלעה. בא עורב ובלע את התנין ועלה וישב בראש האילן. בוא וראה כמה גדול כוחו של אותו אילן. 
 אמר רב פפא בר שמואל: 'אלמלא הייתי שם, לא הייתי מאמין'" (שם)
"פעם אחת היינו מהלכים בספינה וראינו דג שעלה חול על גבו וקנים גדלים עליו. סבורים היינו – יבשה היא. עלינו ואפינו ובשלנו על גבו. כשחם גבו של הדג – נתהפך... ואלמלא הייתה הספינה קרובה – היינו טובעים" (שם)
"פעם אחת היינו מהלכים בספינה. הלכה הספינה בין סנפיר לסנפיר של דג אחד שלושה ימים ושלושה לילות... שמא תאמר הספינה לא הייתה קלה בהליכתה ? ... כשהפרש זרק חץ אחריה הקדימתו" (שם, ויש שם עוד גוזמאות על עולם הטבע)
"אמר לי (ערבי): בוא ואראך בלועי קורח (אנשי קורח שנבלעו באדמה). הלכתי וראיתי שני סדקים ועשן עולה מהם... אמר לי:'תן אזנך, מה אתה שומע ?' ושמעתי שהיו צווחים: 'משה ותורתו אמת והן בדאין'".
"אמר לי אותו הערבי: בוא ואראך מקום שארץ ושמים נושקים זה לזה. הלכתי וראיתי הרקיע שהוא עשוי חלונות חלונות. נטלתי סלי והנחתיו בחלון הרקיע, ועד שגמרתי את תפלתי – בקשתיו ולא מצאתיו. אמרתי:'יש גנבים כאן ?' אמר לי הערבי:זהו הגלגל החוזר ברקיע. המתן עד למחר ותמצאנו (כלומר, השמים מסתובבים וישובו למקומם למחרת)".
לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות (עורך), הערך "רבה בר בר חנה", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 311.
רבה בר בר חנא מספר על דבר נסיעותיו לארץ ישראל במדבר בספינה עד קצה תבל / צייר: מאיר בן אורי, חיפה: בן אורי - מכון לאמנות דתית, תשל"ח. (הספר בצילום מכתב יד אמנותי.)
ראובן קיפרווסר, "מסעות של רבה בר בר חנה", מחקרי ירושלים בספרות עברית כב, תשס"ח (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
רוז קיגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במרץ 1971 (בת 53) סארי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  Farnborough Hill 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוז קיגן (באנגלית: Rose Keegan; נולדה ב-8 במרץ 1971) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה

קיגן נולדה בסארי שבאנגליה. היא בתו של ההיסטוריון הצבאי ג'ון קיגן, וגדלה באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. קיגן למדה משחק ב-Royal Central School of Speech & Drama.
תפקידים בתיאטרון

סוזן במחזה "המסיבה של אביגיל" מאת מייק לי בבימויה של שרה אסדייל
אנדי במחזה "Stepping Out" מאת ריצ'רד האריס בבימויה של מריה פרידמן
קוניגונדה במחזה "קנדיד" בתיאטרון גייט בבימויו של דייוויד פאר
"A Message for the Brokenhearted" מאת גרגורי מורטון בתיאטרון ליברפול פלייהאוס / BAC בבימויו של רמין גריי
"The Revengers Comedies" בתיאטרון סטרנד, כתב וביים סר אלן אייקבורן
"Bedroom Farce" מאת סר אלן אייקבורן בתיאטרון אלדוויץ בבימויו של לאבדיי אינגרם
"The Ghost is Here" בתיאטרון הלאומי החדש בטוקיו בבימויו של קזויושי קושידה
"Hushabye Mountain" מאת ג'ונתן הארווי בתיאטרון המפסטד בבימויו של פול מילר.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 |  | Science Fiction | מרי שלי | בפרק "The Story of Frankenstein" |
| 1992 | מיס מארפל | Agatha Christie's Miss Marple | גלדיס דיקסון | על פי "The Mirror Crack'd from Side to Side" |
| 1994 |  | Under the Hammer | לוסי סטאר | סדרת טלוויזיה |
| 1995 | ראשון האבירים | First Knight | אשתו של מארק |  |
| 1997 |  | Beyond Fear | מדענית זיהוי פלילי | סרט טלוויזיה |
| 1998 |  | Supply & Demand | קייט | מיני-סדרה |
| 1999 |  | Comedy Lab | ג'וליה | בפרק "Whatever..." |
| 2000 |  | Longitude | איימי | סרט טלוויזיה |
| 2000 |  | Beast |  | בפרק "Should We Hug?" |
| 2000 | תן לי, תן לי | Gimme Gimme Gimme | דייזי | בפרק "Sofa Man" |
| 2000 |  | Big Smoke |  | סרט טלוויזיה |
| 2000–2001 | לבבות ועצמות | Hearts and Bones | שינייד קריג | סדרת טלוויזיה |
| 2002 | חנות ספרים מטריפה | Black Books |  | בפרק "Fever" |
| 2004 |  | Thunderbirds |  |  |
| 2004 |  | Swiss Toni |  | בפרק "Swiss Toni" |
| 2004 | מיס מארפל | Agatha Christie's Marple | ליידי אליס | בפרק "Marple: What Mrs. McGillicuddy Saw" |
| 2005 | נקודת מפגש | Match Point | קרול | בבימויו של וודי אלן |
| 2006 | שיעורי נהיגה | Driving Lessons | אמה פג'נט |  |
| 2006 |  | In a Day | ג'ודית |  |
| 2007 |  | Lilies | אדווינה קלג | בפרק "The Chit Behind King Billy" |
| 2007 |  | Magicians | דייזי פריור |  |
| 2007 |  | Catwalk Dogs | ג'יל | סרט טלוויזיה |
| 2010 | הארי פוטר ואוצרות המוות (חלק ראשון) | Harry Potter and the Deathly Hallows: Part 1 | מכשפה ג'ינג'ית |  |
| 2013 |  | The Other Child |  | סרט טלוויזיה |
| 2014 | בבילון | Babylon | אישה | מיני-סדרה |
| 2019 | תקווה בהופ גאפ | Hope Gap | פקידת קבלה |  |
הערות שוליים

1 2  Rose Keegan on IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4584272  ISNI: 0000 0001 1846 8267  LCCN: no2011031784  VIAF: 169588820   WorldCat (עם VIAF): 169588820
רוזמונד פילצ'ר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1924 ללאנט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 בפברואר 2019 (בגיל 94) לונגפורגן, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Rosamunde Scott 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שם עט:  Jane Fraser 
 מקום לימודים:  Howell's School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן רומנטי 
 יצירות בולטות:  The Shell Seekers, September, Coming Home 
 תקופת הפעילות:  1949–2000 (כ־51 שנים) 
 צאצאים:  Robin Pilcher 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית (2002)  פרס אגודת מחברי הרומנים הרומנטיים (1996)  דב ברלין (1994) 
 
רוזמונד פילצ'ר (באנגלית: Rosamunde Pilcher;‏ 22 בספטמבר 1924 – 7 בפברואר 2019) הייתה סופרת בריטית.
ביוגרפיה

רוזמונד פילצ'ר נולדה ב־1924 בללאנט, קורנוול, בריטניה והחלה לכתוב בגיל חמש-עשרה. בשנת 1942, אחרי סיום בית הספר, יצאה לעבוד כמזכירה בצי הבריטי והתגייסה לחיל הנשים הבריטי. בהמשך החלה לעבוד במשרד החוץ.
בשנת 1946 נישאה לגראהם פילצ'ר ועברה לדאנדי, סקוטלנד, שם חיה את המשך חייה. כעקרת בית ואם לארבעה ילדים, המשיכה לכתוב סיפורים קצרים וסיפורי אהבה לשבועוני נשים על שולחן המטבח, תחת שם העט ג'יין פרייזר.
בשנת 1987, בגיל 63, כתבה רוזמונד את הסאגה המשפחתית אוספי הצדפות, יצירה שהובילה לפריצת הדרך בקריירת הכתיבה שלה. מאז הקנו לה ספריה מקום של כבוד בין הסופרות המצליחות ביותר בימינו. ספריה המאוחרים מצטיינים מעל לכל בחוכמת חיים, תבונה, רגישות ואהבת אדם. הדמויות שהיא יוצרת אמיתיות ומשכנעות, והאמפתיה העולה מכתיבתה איננה גולשת לעולם לרגשנות, אולי הודות להומור העדין ולרגשות המרוסנים המאפיינים אותה.
"אוספי הצדפות" מלווה, בכישרון ובראייה חודרת ומעמיקה, את חייה של אישה יוצאת דופן ומיוחדת במינה מילדות עד זיקנה, חיים רצופים יופי וכאב, אובדן וגילוי, טרגדיה והשלמה, עד לקץ.
ספטמבר הוא סיפורן של שתי משפחות סקוטיות בכפר קטן, הרחק בהרים, על סודות קבורים עמוק, על מתיחות משפחתית, המאיימת להרוס חיי נישואים איתנים, על טראומה נושנה ואהבה חדשה, שכולם מגיעים לשיא בנשף ריקודים מפואר בחודש ספטמבר. גם כאן מצליחה רוזמונד פילצ'ר להימנע מרגשנות או מלודרמטיות גם בתיאורים הטעונים ביותר, הודות לאיפוק ולתבונה השקולה שבכתיבתה.
האחרון בספריה היה היום הקצר של החורף, העוסק בהתגברות על טרגדיה ומציאת חיים חדשים בגיל זיקנה. הדברים שנאמרו על שני הספרים הקודמים תקפים גם כאן, אם כי הספר שונה באופיו מקודמיו.
ספריה האחרים קצרים יותר ופחות מורכבים, אך גם בהם ניכרים אותם מאפיינים של כתיבתה, הן ברומנים והן בסיפורים הקצרים.
פילצ'ר נפטרה ב־7 בפברואר 2019.
רשימה חלקית של ספריה

Sleeping Tiger (1967)
Another View (1968)
The Empty House (1971)
The End of Summer (1971)
Snow in April (1972)
The Day of the Storm (1975)
Under Gemini (1976)
Wild Mountain Thyme (1978)
The Carousel (1982)
Voices in Summer (1984)
The Blue Bedroom and Other Stories (1985)
The Shell-Seekers (1987)
September (1990)
Flowers in the Rain & Other Stories (1991)
Coming Home (1995) - השיבה הביתה
Winter Solstice (2000)
מספריה שתורגמו לעברית

ריחן בר פראי, הוצאת שלגי 1990 תרגמה נורית צ'שלר
נמר רדום, הוצאת שלגי, 1991 תרגמה נורית צ'שלר
סוף הקיץ, הוצאת שלגי,1990 תרגמה שוש אלקנה
במזל תאומים
ספטמבר, הוצאת שלגי,1991, תרגמה עלינא ארנשטיין
אוספי הצדפות
היום הקצר של החורף הוצאת מודן תרגמה נורית לוינסון
השיבה הביתה
רודולף פון ברודרמן

| --- | --- |

רודולף ריטר פון ברודרמן
 לידה:  9 בינואר 1851 ג'נג'ש, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית
 פטירה:  21 בינואר 1941 (בגיל 90) קלטנלוטגבן, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי.
 תקופת הפעילות:  1869–1914 (כ־45 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים ה-7   מפקד הארמייה השלישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  מסדר העיט האדום 
 
רודולף ניקולאס ריטר פון ברודרמן (בגרמנית: Rudolf Nikolaus Ritter von Brudermann;‏ 9 בינואר 1851 – 21 בינואר 1941) היה גנרל אוסטרו-הונגרי, מפקד הארמייה השלישית בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה בקרב גליציה.
קורות חייו

פון ברודרמן נולד לרודולף וגיזלה פון ברודרמן. בשנת 1865 החל ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ובשנת 1869 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי.
פון ברודרמן מילא תפקידי מטה שונים, וכן התקדם בסולם הפיקוד בחיל הפרשים, כולל פיקוד על דיוויזיית הפרשים ה-7, ובשנת 1912 מונה למפקח הכללי של חיל הפרשים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל פון ברודרמן את הפיקוד על הארמייה השלישית, ופיקד עליה בקרב גליציה. לאחר כישלונו בקרב התפטר פון ברודרמן מתפקידו ב-24 בנובמבר 1914, ומסר את הפיקוד על הארמייה לגנרל סבטוזר בורוייביץ'. לאחר המלחמה היה פעיל מאוד באגודת ותיקי המלחמה עד מותו ב-21 בינואר 1941 בקלטנלוטגבן, אוסטריה, שהייתה חלק מגרמניה הנאצית.
משפחתו

בשנת 1878 התחתן עם מריה אלבינה יורגן, אך לא היו להם ילדים. שניים מאחיו היו גם הם מפקדים בולטים בצבא האוסטרו-הונגרי.
ראו גם

קרב גליציה
רוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם

רוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם (בגרמנית: Rosemary von Salm-Salm;‏ 13 באפריל 1904 - 3 במאי 2001), הייתה נכדתו של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן, ואשתו של הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה - נכדו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

רוזמרי נולדה בפוטסדאם ב-13 באפריל 1904 לעמנואל, נסיך הכתר של זאלם-זאלם ולמריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי.
ב-25 בנובמבר 1926 התחתנה רוזמרי עם הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 13 ילדים. בשנת 1971 מת בעלה הוברט סלבטור, וב-3 במאי 2001 מתה רוזמרי בטירת פרזנבורג, פרזנבורג-גוטסדורף.
משפחתה

ב-25 בנובמבר 1926 התחתנה רוזמרי עם הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 13 ילדים:
פרידריך סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (1927–1999)
אגנס כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה (1928–2007)
מריה מרגרטה, ארכידוכסית אוסטריה (נולדה ב-1930)
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה (1931–1999)
מריה אדלהייד, ארכידוכסית אוסטריה (נולדה ב-1933)
אליזבת מתילדה, ארכידוכסית אוסטריה (1935–1998)
אנדריאס סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (נולד ב-1936)
יוזפה הדוויג, ארכידוכסית אוסטריה (נולדה ב-1937)
ולריה, ארכידוכסית אוסטריה (נולדה ב-1941)
מריה אלברטה, ארכידוכסית אוסטריה (נולדה ב-1944)
מרקוס עמנואל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (נולד ב-1946)
יוהאן מקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה (נולד ב-1947)
מיכאל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (נולד ב-1949)
קנסאי

| --- | --- |

 מדינה:  יפן יפן
 על שם:  Sekisho 
 שטח:  27,335.11 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל:  22,757,897 (1 באוקטובר 2010)
 קואורדינטות:  35°N 135°E﻿ / ﻿35°N 135°E﻿ / 35; 135 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קנסאי (ביפנית: Kansai-chihō - 関西地方) או חבל קינקי (ביפנית: Kinki-chihō - 近畿地方) הוא חבל ארץ ביפן שנמצא במערב האי הונשו.
החבל מחולק לחמישה מחוזות: היוגו, קיוטו, מיאה, נארה, אוסקה, שיגה ו-וקאיאמה. החבל גובל בים יפן, באוקיינוס השקט ובמחוזות צ'וגוקו וצ'ובו. הערים המרכזיות בחבל הן הערים: קיוטו, קובה ואוסקה.
ראו גם

נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי
קרייזלר טאון אנד קאנטרי

| --- | --- |

הדור הראשון
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  דודג' קרוואן   פלימות' וויאג'ר
 יצרן:  קרייזלר
 שנות ייצור:  1990
 הרכבה:  קרייזלר
 מודל קודם:  Plymouth Voyager 
 מודל אחריו:  Chrysler Town & Country 
 סיווג:  מיניוואן
 מרכב:  מיניוואן 3 דלתות
 גובה:  2 מטר ~
 מפרט טכני
 מנוע:  V6
 הילוכים:  ידני
 מהירות מרבית:  80 מייל לשעה
 צריכת דלק:  גלון ל-24 מייל
 מעצב:  קרייזלר
 
קרייזלר טאון אנד קאנטרי (באנגלית: Chrysler Town and Country, נקרא גם: "גרנד וויאג'ר", בדור השישי נקרא: "קרייזלר פסיפיקה") הוא דגם מיניוואן מצליח של קרייזלר, הנחשב לנמכר ביותר מסוגו באמריקה. הדגם המקביל לטאון אנד קאנטרי הוא הדודג' קרוואן, מתוצרת חברת דודג' הנמצאת בבעלות קרייזלר. עד שנת 2001 הייתה מייצרת חברת פלימות', גם היא בבעלות קרייזלר, דגם מקביל נוסף שנקרא פלימות' וויאג'ר.
דור ראשון: 1990

דגם הטאון אנד קאנטרי היה עד 1989 רכב סטיישן רגיל, עד שקרייזלר החליטה להכניס את המקבילה השלישית לשוק המיניוואן האמריקני, להגברת הרווחים, צמצום המיסים (שכן אותו רכב שווק במקביל ב-3 שמות) והחזרת התחרות למתחרים העיקריים במשק: פורד ארוסטאר ושברולט אסטרו.
שלושת הרכבים נשאו את הלוגו של קרייזלר, למרות שמם השונה. המקבילים של הטאון אנד קאנטרי, דודג' קרוואן ופלימות' וויאג'ר שווקו לשוק כ-6 שנים קודם לכן, בשנת 1984. בשנת 1987 הפכו לשני המיניוואנים הנמכרים בארצות הברית, וסקר שנערך באותה שנה תמך ב-79 אחוזים על פני האסטרו וב-84 אחוזים על פני הארוסטאר. למיני וואן היו 2 דלתות מלפנים ודלת גולשת אחת בצד ימין. הבטיחות במיניוואן הייתה גרועה, שכן שרר בו חוסר בחגורות בטיחות, מחזיקי ראשים וכריות אוויר. המיניוואן יוצר בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית.
דור שני - 1991-1995

| --- | --- |

הדור השני
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  דודג' קרוואן   פלימות' וויאג'ר
 יצרן:  קרייזלר
 שנות ייצור:  1991-1995
 הרכבה:  קרייזלר
 מודל קודם:  Plymouth Voyager 
 מודל אחריו:  Chrysler Town & Country 
 סיווג:  מיניוואן
 מרכב:  מיניוואן 3 דלתות
 גובה:  2 מטר ~
 מפרט טכני
 מנוע:  V6
 הילוכים:  אוטומטי
 מהירות מרבית:  100 מייל לשעה
 צריכת דלק:  גלון ל-24 מייל
 מעצב:  קרייזלר
 
לאחר 7 שנים של שמירה על דגם זהה, החליטה קרייזלר לרענן מעט את מראהם המתיישן של המיניוואנים: כווץ הפנסים, הוספת אלמנטי בטיחות (כריות אוויר, חגורות בטיחות, מחזיקי ראשים ומעצורים נגד נעילה (Anti Lock Brakes)). כמו כן חידשה קרייזלר את מראה ההגה, חידשה את מנוע המיניוואן ופתחה את חורי לוחיות הרישוי לגודל אירופאי כדי למנוע את המונופול של הקרייזלר וויאג'ר באירופה, דגם נפרד המיוצר מאז שנת 1984. כמו כן נתנה למחלקת דודג' להוסיף מעט אלמנטים, כגון עיצוב פתחי האוורור בצורת צלב. בשנת 1992 בנתה את הטאון אנד קאנטרי המורחב, ב-12 אינץ' נוספים, ובמקביל בנתה את הדודג' גרנד קרוואן ואת הפלימות' גרנד וויאג'ר. החל משנת 1993 החלה לקיים את "חנות המיניוואן הגדולה" בניו מקסיקו, ובה מכרה את הטאון אנד קאנטרי והפלימות' וויאג'ר בחיסכון של 2600 דולר אמריקני. במקביל החלו לעלות מחירי המיניוואן, מ-14000 דולר אמריקני ב-1991 עד ל-18000 דולר אמריקני ב-1994. בשנת 1995 יוצר הדגם המסורתי האחרון בפלטפורמה.