stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף ארנרייך
ביוגרפיה

אסף ארנרייך נולד ביוהנסבורג, בדרום אפריקה. בגיל שנתיים, בשנת 1985 עלו הוריו חזרה לישראל והשתקעו בחיפה. ארנרייך השלים את לימודי התיכון בבית הספר אליאנס במגמת אומנויות. לאחר השלמת שירותו הצבאי בחיל האוויר ב-2004, החל ליצור קולנוע באופן עצמאי, בעיקר כתסריטאי. בין השנים 2005 - 2006 למד משחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין וכן תיאטרון ומשחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין. ב-2007 הצטרף כשחקן בית לתיאטרון הפרינג' של חיפה ("הסטודיו") ובמקביל החל לימודיו לתואר ראשון בתקשורת וטלוויזיה במכללת עמק יזרעאל, אותם סיים בשנת 2010. בשנת 2011 החל לימודי תואר שני בקולנוע וטלוויזיה (M.F.A) באוניברסיטת ת"א, אותם השלים בשנת 2013 ובמסגרתם התמקד בכתיבה תסריטאית. במקביל ללימודיו ריכז מגמת קולנוע בתיכון, המשיך לכתוב תסריטים ועבד גם כבמאי, מפיק ושחקן.
את סרטו הראשון באורך מלא, "שריטה" (2007, 74 דקות), יצר יחד עם חברו עמית מהלאל. הסרט עוסק בהתמודדותם של חיילים משוחררים עם המציאות לאחר השחרור. הסרט הופק ללא סיוע של קרנות או גופים מסייעים ובזכות כ־35 אנשי צוות שהתנדבו לצורך הפקתו. הוא הוקרן בפסטיבלים וסינמטקים בארץ ובעולם וסומן כאחד הסרטים המיועדים להפוך לקאלט מקומי. ב-2009 החל לעבוד על פרויקט משפחתי-אישי בשם "זה לא נגמר באושוויץ", אשר עוסק בשואה מנקודת מבטו של הדור השלישי ומשפחתו. הסרט עדיין בשלבי עריכה וארנרייך שואף להשלימו בשנים הקרובות. את סרטו השני באורך מלא, "בלוקבסטר" (2010, 87 דקות), קומדיית פשע סוריאליסטית, הפיק ארנרייך באופן עצמאי. הוא עבד על הסרט יחד עם הבמאי שרון ממן והשתתף גם בכתיבת התסריט. הסרט הוקרן בסינמטקים ובפסטיבלים בישראל ומחוצה לה. ארנרייך יצר גם מספר סרטים קצרים, ביניהם ליקריש (2009, 18 דקות) וזה מכבר (2013, 10 דקות). בשנת 2011, ביים את הסרט הקצר נאמן למקור (8 דקות), סרט מדע בדיוני (תת-ז'אנר עתיד קרוב), בשאלה מה יקרה אם נוכל לייצר עותק נאמן למקור של אהובינו, תוך דיון בהשלכות האתיות, החברתיות והאישיות של הטכנולוגיה על המציאות. הסרט הופק במסגרת פסטיבל 48 שעות, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר. הוא גרף גם את פרס חביב הקהל, פרס העריכה ופרס הצילום בתחרות. הסרט הוצג בפסטיבלים בארץ (ביניהם פסטיבל אייקון ופסטיבל הסרטים חיפה) ובעולם (בין היתר בכנס NAB בארצות הברית ובפסטיבל הסרטים Bermuda בגרמניה).
סרטיו של ארנרייך מאופיינים בסאטירה חברתית אפלה ועוסקים בעיקרם בהתמודדות האדם עם תקופות מעבר דרמטיות בחייו.
כשחקן, הופיע במסגרת תיאטרון סטודיו - בית יוצר לתיאטרון מקורי (תיאטרון פרינג') בתפקידים ראשיים ומשניים בהצגות "קטסטרופה" על פי בקט ויונסקו ו"השידוך" של צ'כוב. הופיע בתפקידים ראשיים בשני סרטיו, "שריטה" ו"בלוקבסטר", וכן בתפקידים קטנים יותר לצד מוני מושונוב בסרט מעל הגבעה, לצד אדיר מילר בסרט פעם הייתי ולצידו של אסי דיין בסרט רעש לבן.
בשנת 2018 יצא סרטו הדוקומנטרי הראשון, "מסיבת פרישה", המתעד את התמודדות הוריו עם השלכות יציאתם לפנסיה וביניהן מחלת הפיברומיאלגיה של אמו. הסרט נתמך על ידי ערוץ Yes דוקו ובסיוע של קרן תרבות חיפה. הסרט הוצג בפרימיירה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה והתמודד על תואר "הסרט התיעודי הטוב ביותר" לשנת 2018 בטקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי. כמו כן זכה הסרט בפרס "ראוי לשבח" בפסטיבל הקולנוע Family film project בפורטו שבפורטוגל.
ארנרייך ובת זוגו, מפיקים של ערוץ טיולים ומגזין תיירות דוקומנטרי בשם Romitravel ובו עשרות פרקים תיעודיים שיצר מיעדים שונים בעולם.
פילמוגרפיה

שריטה (2007) - תסריטאי, מפיק, במאי, שחקן ראשי
ליקריש (2009) - תסריטאי, מפיק, במאי
בלוקבסטר (2010) - מפיק, תסריטאי שותף, שחקן ראשי
נאמן למקור (2011) - במאי
זה מכבר (2013) - תסריטאי, מפיק, במאי
מסיבת פרישה (2018), במאי, צלם, מפיק שותף, תסריטאי
אליעד לנדאו - מרחב (קליפ), בימוי, צילום, הפקה ועריכה [עם אילן טיילר וMoo Films]
שי נחייסי - בואי אלי (קליפ), בימוי, צילום, הפקה ועריכה
הערות שוליים

↑  כתבתו של עירא שפר
↑  כתבתו של ליאור רוזנבאום בעכבר העיר
↑  על הכנס בוויקיפדיה האנגלית ראו כאן
אנדור סירטש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במרץ 1907 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פטירה:  1943 (בגיל 35 בערך) ברה"מ 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנולוגית בברנו (העשור של 1920) 
 
אנדור סירטש (במקור שוורץ, בהונגרית: Szirtes Andor; וראנו, 8 במרץ 1907–1943) היה פובליציסט יהודי-הונגרי, שנספה בשואה. אישיותו, כתיבתו העיתונאית ותפקידו בהיסטוריה של המחשבה ממקמים אותו כאופוזיציונר בין לאיוש סאבו לבין בלה טאבור (הכינוי "אופו" הוא גרסה מקוצרת וסלנגית לשמה של האופוזיציה המסוימת הזו, שהייתה תנועת שמאל אנטי-קפיטליסטית ואנטי-בולשביקית בראשית שנות השלושים בהונגריה, בראשות לאיוש סאבו, פאל יוסטוס, פאל פרטוש ואנדור סירטש).
ביוגרפיה

אנדור סירטש נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו שוורץ ושל פאני לנדסמן. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה למסחר ברחוב וש בבודפשט ואחר כך למד כימיה של טקסטיל בברנו. הוא היה חבר בחוג הפוליטי בשם "אגודת מיקלוש ברטה". הפרסום הראשון שלו הופיע בכתב העת "בן זמננו" (Kortárs) בשנת 1930. יצירתו הידועה האחרונה הייתה הערכים במה שכונה "האנציקלופדיה של היום" (הערכים "אריסטוקרטיה", "הפיכה", "בולשביזם", "מרכז אירופה", "לניניזם", "מלחמת אזרחים", "סינדיקליזם", "סטליניזם", "טרוצקיזם" ועוד) בעריכת זולטאן גאשפאר.
ביוגרפיה > מאמריו

עבודותיו הופיעו בכתבי העת ה"מאה שלנו", "ספ סו", והוא פרסם את מאמריו ב"פורום ההונגרי" של אותה התקופה. הביקורות השיטתיות שלו, שנכתבו בעקביות מנקודת מבט שמאלית, היו ניתוחים קיצוניים. על איכות הידע המעודכן שלו תעיד העובדה שהוא כתב את הדיווחים הראשונים בהונגרית על אסכולת פרנקפורט. המאמר הבולט שלו, שנתן פרשנות למשפטי הראווה הראשונים שהתרחשו בברית המועצות, נקרא בדרך כלל בצורה אופיינית בשם "אחרי הריאקציה התרמידורית".
תנאי החיים הקשים שלו ואחר כך מותו המוקדם מנעו ממנו להתפתח לחלוטין ובמשך עשור אחד בלבד נולדה היצירה שלו עם כישורי כתיבה מצוינים והשאירה רק כמות קטנה יחסית של טקסטים. ההיסטוריון הספרותי אנדראש לנדיאל, שחקר את יצירתו, תיאר את ביקורתו הרדיקלית של סירטש בהשראה מרקסיסטית, כנקייה מכל דוקטרינה, אנטי-סטליניסטית ומודרנית.
ביוגרפיה > מותו והנצחתו

לא ידוע תאריך ומקום מותו המדויק. הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ונעלם בחזית אוקראינה בשנת 1943.
בשנת 2015, קרן ג'רג' לוקאץ' העניקה תמיכה לבית ההוצאה לאור Syllabux להוצאת ספר המחקר שלו "ביקורת חברתית והתקדמות".
לקריאה נוספת

אנדראש לנדיאל: "עותק שולחני" של האנציקלופדיה של ימינו. 1998. על עבודתם של יוז'ף צ'טיני, אלק ארדדי וזולטאן גאשפאר בשם "האנציקלופדיה של היום".
אימרה טרנצ'יני: Vulnera Hungariae. (חיבור ותקשורת דוקומנטרית על אנדור סירטש)
פרנץ גלמבוש (מחבר): כתבי העת של לאיוש קשאק (MEK)
פרנץ גלמבוש (מחבר): סופרים וכתבי הספ סו (1939-1936) (MEK)
אנדור סירטש: אחרי הריאקציה התרמידורית (קטע). שנתון 2011 מתוך ההיסטוריה של תנועת העבודה הבינלאומית.
סאבולץ' סיטה: הספד מאוחר 13 בינואר 2013 התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה
הערות שוליים

↑  Az „oppó” név az oppozíció szó rövidített és szlengesített változata. Baloldali antikapitalista és antibolsevista mozgalom az 1930-as évek elején Szabó Lajos, Justus Pál, Partos Pál és Szirtes Andor vezetésével.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2017024919  VIAF: 7049149416770589730005   WorldCat (עם VIAF): 7049149416770589730005
אנדור מיקלוש

| --- | --- |

אנדור מיקלוש סביב שנת 1930
 לידה:  21 בינואר 1880 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 בדצמבר 1933 (בגיל 53) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Klein Ármin 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 בן או בת זוג:  פרידה גומבאסגי (1922–1933) 
 
אנדור מיקלוש (במקור עד 1905 ארמין קליין, בהונגרית: Miklós Andor; בודפשט, 21 בינואר 1880 – בודפשט, 2 בדצמבר 1933) היה עיתונאי הונגרי-יהודי, עורך עיתונים, הבעלים והעורך הראשי של אשט, יו"ר המו"ל ובית הדפוס הוותיק והחשוב "חברת אתניאום לספרות ודפוס".
ביוגרפיה

הוא נולד כבן הבכור במשפחה יהודית ענייה בת שמונה נפשות. אביו היה שמואל קליין ואמו סרנה שנפלד. בתחילה עבד כנער שליח בבית דפוס. הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1901 ביומון מדיאר סו (Magyar Szó), ומשנת 1902 המשיך במערכת העיתון פשטי נפלו (Pesti Napló) שפירושו "יומן של פשט" והיה עיתון חשוב ביותר מאז ייסודו בשנת 1850 ועד סגירתו בשנת 1939 כשהפסיק להופיע. בעיתון זה הפך מיקלוש תחילה לסוכן מכירות של פרסומות, אחר כך עבד כחבר הדסק הכלכלי ובהמשך כראש הדסק. הוא היה בקשר עם בנקים וחברות תעשיות רבות, והפרסום או אי-פרסום הידיעות הכלכליות עליהם סיפק לעיתון ולבעל הטור (ראש הדסק) הכנסה קבועה. לבסוף, בשנת 1910, הבעלים של העיתון יוז'ף שוראני (שוורץ), פיטר את ראש הדסק הזריז מדי.
כבר באותה שנה הקים אנדור מיקלוש עיתון משלו, האשט (Az Est) כלומר "הערב", כדי ליצור את העיתון היומי המוצלח ביותר ל 20–25 השנים הבאות. לאחר פיטוריו החלה התדיינות משפטית בין שני בעלי העיתונים, כלומר עם יוז'ף שוראני, אך גילוי סודות מסחריים לא היה באינטרס של אף אחד מהצדדים, לכן בספטמבר 1912 משך אנדור מיקלוש את תביעתו והצדדים הביעו בפומבי את "חרטתם הכנה" על ההאשמות ההדדיות. למנכ"ל ההוצאה לאור וגם של עיתוניו הוא בחר מתחילה בארנולד שבשטין המוכשר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, עסקי ההוצאה לאור שגשגו משמעותית. בזמן שהתפוצה והמכירות גדלו בקצב מהיר, בית הדפוס אתנאום, שהדפיס את עותקי האשט, נכנס להפסדים, כיוון שלא הצליח לצמצם עלויות מול ספקיו. במצב דחוק זה, "הבנק המסחרי ההונגרי של פשט", שהחזיק ברוב מניות אתניאום, העביר לבסוף את מניות אתניאום לאנדור מיקלוש, על פי הסכם שנחתם בין הצדדים. הרכישה הפכה את מיקלוש גם לבעלים גם של גוש בניינים ענקי במרכז פשט, לצד חברת הדפוס וההוצאה לאור וקבוצות אחרות מעניינות. הגוש הענקי היה בצומת הרחוב דרך ראקוצי ושדרת (בולוואר) ארז'בט. בסוף 1917 נבחר אנדור מיקלוש לנשיא אתניאום. (עשרים שנה לאחר מכן רכשה אתניאום גם את מניות ארמון ניו יורק בפשט בהמשך לגוש הבניינים. ארמון ניו יורק היה המטה של חברת ביטוח בזמנו, הוא ידוע כיום בשם מלון ניו יורק פאלאס, והוא מלון יוקרתי מפואר).
לאחר המלחמה, הוא הוסיף לחברתו את עיתון "הונגריה" (בשל חובות העיתון), ובשנת 1920 גם את העיתון בו עבד קודם וממנו פוטר ה"אשטי נפלו" שהיה אז כבר בשליטתו של לאיוש הטווני ובבעלות של חברת הטווני-דויטש. מכאן ואילך, קבוצת העיתונים שלו הצליחה להפיק עיתוני בוקר, אחר צהריים וערב והפכה למעצמת העיתונות הגדולה ביותר בהונגריה. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נאסרו הופעתם של האשט ושל עיתונים רבים אחרים ואנדור מיקלוש נמלט לווינה. לאחר נפילת הרפובליקה החלו התקפות נגדו ועיתונו מכיוון החוגים הימניים הקיצוניים.
יש מעט מאוד מידע אמין על פרטי חייו הפרטיים של מיקלוש. ב־14 באפריל 1922 נשא לאישה את השחקנית ההונגרייה-יהודייה פרידה גומבאסגי (מקודם: פרידריקה וילמה גרין). בצוואתו השאיר אנדור מיקלוש את כל רכושו ועסקיו לאשתו. פרידה גומבאסגי אכן פרשה מהבמה והשתלטה על ניהול העיתונים. אימרה שלושינסקי הפך לעורך האחראי של האשט, ואילו בלה ודנאי ולאסלו שרש מילאו תפקיד משמעותי בניהול העיתון. החברה כולה הוחרמה על ידי המדינה בשנת 1939 והאשט פורק באותה השנה.
ביוגרפיה > העורך של האשט

האשט היה צהובון, ופירוש הדבר לא היה שהוצא למכירה רחבה ברחובות, בשדרות וכו', אלא בעיקר נמנע מתבניות העיתונאיות המיושנות, וסיגל סגנון חדש. אנדור מיקלוש כעורך הראשי הצליח ביותר. העיתון שלו הביא לעיתונות היומית שלל חידושים בכל הקשור לרעיונות, תוכן ודפוס. קולו היה נועז, הוא היה פרוגרסיבי, אך היה עצמאי, לא שופרו של אף גוף פוליטי ולא היה תלוי באף מפלגה פוליטית. מאמרי המערכת של האשט השפיעו על טעמי והשקפות של הבורגנות ועל המוני האזרחים בכלל.
אנדור מיקלוש הקיף את עצמו באנשי מקצוע מצוינים. לאיוש מיקש היה העורך הספרותי של העיתון, וההוצאה לאור נוהלה על ידי ארנולד שבשטין, בעלה של אחת מאחיותיו של אנדור מיקלוש, והיה לו חלק ניכר בהצלחה. חומרי הפרסומות וקידום המכירות הוכנו על ידי גרפיקאים מוכשרים (למשל טיבור פויה). העיתון בלט בשירות החדשות הסנסציוני, אך האמין שלו. הוא העסיק כתבים מעולים, פושרים ורשת מקיפה של מאתרי מידע וכתבים. בנוסף לעיתונאים המקצועיים הוא סיפק במה לסופרים המוכרים של התקופה (לעיתים קרובות לאלה שהו זקוקים לכך כלכלית) הוא שימש להם פלטפורמה לפרסום; רבים מהם הפכו מוכרים לציבור באמצעות האשט. על אנדור מיקלוש, עם זאת, לא נכתב דבר בעיתונים שלו.
הסופר ההונגרי המפורסם ז'יגמונד מוריץ לא צייר ביומנו תמונה מחמיאה לגביו, אך הכיר ביכולתו:
הייתה סתירה מוזרה באיש הזה. על פני השטח הוא היה כחנווני שגרתי, שהריח ניחוחות של נפט, שהצליח ליצור את אחד ממקבצי העושר הגדולים ביותר במדינה, ומה שהיה אף קשה יותר, לשמור עליו. היו בו אם כן יכולות, אך אלה הוסתרו היטב. עיתונו עמד כל הזמן על קצה התער. החנווני הרגיש היטב מה שההמון רצה ...
בפעמים אחרות, לעומת זאת, קרא לו "העורך הגאון". והוא נזכר כך:
אנדור מיקלוש וארנולד שבשטין לימדו את העם ההונגרי לקרוא. מקריאת לוח השנה אנשי הכפר ההונגרי הפכו לקוראי האשט
.
לקריאה נוספת

ההיסטוריה של הספרות ההונגרית. Pintér Jenő: A magyar irodalom története: tudományos rendszerezés Budapest, 1930–1941; 8. kötet: Bevezetés. (Arcanum Kiadó)
לקסיקון יהודי הונגרי (1929) אנדור מיקלוש
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
Lengyel Géza (1963). Magyar újságmágnások. Budapest: Akadémiai Könyvkiadó. pp. 62–100. Irodalomtörténeti füzetek 41. szám.
Buzinkay Géza (1997). "Bulvárlapok a pesti utcán". Budapesti Negyed. אורכב מ-המקור ב-2012-12-01.
Buzinkay Géza. Kis magyar sajtótörténet. Vmek.oszk.hu. אורכב מ-המקור ב-2014-04-18. Újságírók – sajtóerkölcs – sajtókarrierek című fejezet
הערות שוליים

↑  Buzinkay Géza: Kis magyar sajtótörténet
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. V. ker. állami házassági akv. 250/1922. folyószáma alatt.
↑  Lengyel Géza i. m. 92. oldal.
↑  Móricz Virág: Apám regénye, 1954, 430. o. Idézi: Lengyel Géza i. m. 93. oldal.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161501443 (data)  VIAF: 101026638   WorldCat (עם VIAF): 101026638
אסף אמדורסקי (אלבום, 1996)

אסף אמדורסקי או "אסף אמדורסקי (השני)" הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי הישראלי אסף אמדורסקי, אשר יצא בשנת 1996.
רקע

האלבום מכיל 7 שירים בלבד, ומורכב מבלדות רוק אלקטרוני ארוכות, כשאורכו הממוצע של כל שיר כ־6 דקות. זאת בניגוד לאלבום הבכורה של אמדורסקי, שכלל שירים קצרים וקיצביים יותר. את האלבום הקליט במהלך החודשים אוקטובר ונובמבר 1995 באולפנים במגרשי התערוכה, "ליד גלידה מונטנה" ובאולפני טריטון. אמדורסקי כתב את כל המילים והלחנים ובעיבודים השתתפו גם שאר הנגנים שהשתתפו בהקלטות: יובל אורי, משה קופ, כרמל ליפשיץ ורונן בן חורין.
בשנת 2009, ולאחר מספר שנים שלא היה זמין בחנויות, יצא האלבום, יחד עם אלבום הבכורה, במהדורה מיוחדת עם שני שירי בונוס: "חרש, ביבבה" בהופעה חיה, ו"הוא האמין לה" בגרסה חלופית.
במסגרת שיתוף פעולה בין אמדורסקי ל־MTV ישראל, תורגם השיר "הוא האמין לה" לצרפתית ויצא בפברואר 2010.
האלבום קיבל ביקורות טובות. ידיעות אחרונות דירג את האלבום במקום ה־27 במצעד "100 האלבומים הישראליים של כל הזמנים". הלהיט הבולט מהאלבום הוא שיר הפתיחה "השמיים הכחולים".
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אסף אמדורסקי.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | השמיים הכחולים  | 4:02 |
| 2. | מעיין  | 5:14 |
| 3. | אל תצטערי  | 8:26 |
| 4. | הוא האמין לה  | 6:00 |
| 5. | אל תדאגי  | 9:17 |
| 6. | שיעברו הימים  | 4:15 |
| 7. | שימי ידך  | 6:53 |
| משך כולל: | משך כולל: | 44:10 |
מהדורת 2009
"חרש, ביבבה (בהופעה)" - 3:53
"הוא האמין לה (גרסה חלופית)" - 8:22
משתתפים

אסף אמדורסקי - עיבודים, גיטרות, פסנתר בשירים "אל תדאגי", "שיעברו הימים" ו"אל תצטערי"
יובל אורי - עיבודים, בס, כלי הקשה בשיר "אל תצטערי", כלי מיתר בשיר "הוא האמין לה"
משה קופ - עיבודים, תופים ומצילות, שירה ב"אל תצטערי"
כרמל ליפשיץ - עיבודים, פנדר רודס, אקורדיון, פסנתר בשירים "השמיים הכחולים", "מעיין" ו"הוא האמין לה"
רונן בר-חורין - עיבודים, סינטיסייזר ודגימות, שירה ב"אל תצטערי"
ליליאן שוץ - הפקה וניהול אומנותי
חיים שמש - מפיק מטעם הד ארצי
קובי כהן - צילום עטיפה
פיצי כהן - עיצוב עטיפה
הערות שוליים

↑  עינב שיף‏, מהדורות חדשות לאסף אמדורסקי, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2008
↑  אסף אמדורסקי עובר לצרפתית, מתוך אתר וואלה!
↑  7 לילות, 100 האלבומים הישראלים הטובים, באתר ynet, 30 בספטמבר 2005
420

ערך זה עוסק בשנה. אם התכוונתם למשהו אחר, ראו .
שנת 420 היא השנה ה-20 במאה ה-5. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 420 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

שושלת ג'ין (המזרחית) נופלת, לאחר שהקיסר האחרון גונג די סימה דיון  אולץ לפרוש מכס השלטון, וסין עוברת לעידן השושלות הצפוניות והדרומיות.
נולדו

גליקריוס (משוער) – מן הקיסרים האחרונים של האימפריה הרומית (נפטר אחרי 480)
מג'וריאן, קיסר האימפריה הרומית המערבית (נפטר ב-461)
ליביוס סוורוס, קיסר האימפריה הרומית המערבית (נפטר ב-465)
אנתמיוס, קיסר האימפריה הרומית המערבית (נפטר ב-472)
נפטרו

30 בספטמבר – הירונימוס, מחבר תרגום הוולגטה (נולד ב-342)
ראו גם

ילידי 420‎
נפטרים ב-420‎
אמשא ספנדאן

במיתולוגיה הפרסית, אמשא ספנדאן (פרסית: امشاسپندان; האלמותיים הטובים) היא קבוצה של שבעה אלים ואלות התומכים באהורה מאזדה ונאבקים למען הטוב וכנגד אנגרה מאינו וקבוצתו המכונה דיווים.
בקבוצת אמשא ספנדאן לוקחים חלק:
וַהְמַן - "מחשבה טובה".אווסטית: Vohu Manah; פרסית חדשה: בַּהְמַן (بهمن)
אַרְדְוַהִישְת - "אמת" או "צדיקות". אווסטה: Aša Vahištā; פרסית חדשה: ארדיבּהשת (اردیبهشت )
שַהְרֵוַאר - "שלטון טוב". אווסטה: Xšaθra Vairya; פרסית חדשה: שהרוור (شهریور)
סְפַּנְדַארְמַד - "הערצה (או דבקות) מקודשת". אווסטה: Spənta Ārmaiti; פרסית חדשה: ספּנדארמד (سپندارمد)
הורדאד - "שלמות" או "מכלול". אווסטה:  Haurvatāt; פרסית חדשה: ח'ורְדאד (خرداد)
אמורדאד - "אלמוות". אווסטה: Amərətāt; פרסית חדשה: אמׂרְדאד (اَمُرداد)
בחיבורים מאוחרים יותר מופיע גם:
סְרוש - "ציות". אווסטה: s(ə)raoša; פרסית חדשה: סְרוש (سروش)
Falter im Wind

"Falter im Wind" (בעברית: "פרפרים ברוח") הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האוסטרית מיילסטונס. את השיר הוציאה בשנת 1972 לאור חברת התקליטים WN הפקות, והוא נבחר על ידי תאגיד השידור האוסטרי לייצג את המדינה באירוויזיון 1972.
על השיר

"Falter im Wind" נכתב והולחן על ידי היינץ רודולף אונגר, ריצ'רד שנהרץ ומנואל ריגוני. את הפקתו המוזיקלית ביצע גוטפריד אינדרה. הוא אופיין בסגנון פופי עכשווי ביחס לשאר השירים המתחרים. לאחר ההשתתפות באירוויזיון הקליטה הלהקה גרסה נוספת לשיר בשפה האנגלית תחת הכותרת "Dance Butterfly".
באירוויזיון

בערב התחרות שובץ השיר כ-11 בסדר ההופעות, לפני ניקולה די בארי האיטלקי עם "I giorni dell'arcobaleno" ואחרי הצמד הפיני פאיבי פאונו וקים פלור עם "Muistathan". עם תום חלוקת נקודות השופטים דורג במקום החמישי עם 100 נקודות.
הערות שוליים

↑  MILESTONES – DANCE BUTTERFLY
↑  Eurovision 1972 Results: Voting & Points
אנדור קלר

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1903 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 באוגוסט 1963 (בגיל 60) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Keller Andor 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
אנדור קלר, במקור שם המשפחה היה Keller (בהונגרית: Kellér Andor; בודפשט, 5 במאי 1903 – בודפשט, 20 באוגוסט 1963) היה סופר, עיתונאי, עורך עיתונים מוכשר ביותר, אחיו הגדול של דז'ה קלר.
ביוגרפיה

אנדור קלר נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם קלר ושל אידה דמטר (1879–1935). הוא עבד כרוכל כמוכרן בשוק בזמן שהשלים את לימודיו באופן פרטי. בדיחות הקברט הראשונות שלו הועלו על הבמה עוד בהותו בגיל שבע עשרה, אבל במחצית הראשונה של חייו היצירתיים הוא היה מעל הכל עיתונאי.
ביוגרפיה > קריירה

במקרה של אנדור קלר, מקום הלידה והמוות אינו רק מידע ביוגרפי, אלא הרבה יותר מזה: התנהגות ואורח חיים, תחום פעילות וחומר גלם לכתיבה. הוא היה "תופעת בודפשט" בכל מובן, עד, משתתף ובכתביו העביר את מסורת האגדה הטיפוסית של פשט, שהשפיעה מיסודה על הדימוי האינטלקטואלי של הבירה מסוף המאה ה-19 - המראה החיצוני של העיתונות המטרופולינית המודרנית - עד שנת המהפכה.
אנדור קלר היה מעל הכל עיתונאי.
בגיל שמונה עשרה הפך לעובד מערכת וכתב
ב"העיתון" (Az Újság)
לאחר מכן ערך את העיתון התיאטרון והספרות רביו (Revü) ובשנים 1924–1925 היה עובד של "העולם" (Világ)
אחריו הגיעו:
8 Órai Újság
A Reggel
נפסבה
ב-16 באפריל 1928, בבודפשט, נשא לאישה את מרגיט ארז'בט פראגו, בתם של אדן פראגו וינקה פראגו. הנישואים פורקו ב-1934. ב-29 באוקטובר 1934, בבודפשט נשא את ז'וז'נה רייכנברג, בתם של וילמוש רייכברגר ושל ארז'בט גזדג.
בשנת 1942 נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את שואת יהודי הונגריה, ואחרי מלחמת העולם השנייה ב-1945, הוא עבד בעיתונים וכתבי עת הגוונים:
האור (Világosság)
חירות (Szabadság)
עם משכיל (Művelt Nép)
משנת 1957 היה העורך של היומון החשוב Esti Hírlap
ביוגרפיה > סופר

הוא הפך לסופר אמיתי רק במחצית השנייה של הקריירה שלו: בעקבות זיכרונות הרדיפות שספג במהלך המלחמה בגלל מוצאו היהודי, ועוד יותר מכך, כאשר אווירת שנות ה-50 סחפה לצמיתות וללא החזר את עולמו הקודם. הוא נאלץ לשתוק הרבה זמן. רק ב-1956 יצא לאור הרומן הקצר שלו "סודו של פלאשטי". לאחר מכן כתב ספרים, בין היתר על ידי שכתוב והרחבת חלק מכתביו הקודמים, שעיצב אותם לספרים.
קלר אוהב, אבל לא עושה אידיאליזציה של עולמו. וזה חשוב, כי את מעלתו העיקרית כסופר אפשר למצוא בזה. אין לו יצירות בדיוניות, הוא כתב רק על אירועים ואנשים אמיתיים, מאמת את האגדה עם העובדות המפורטות של הביוגרפיה. אנו לומדים ממנו את שמות המלצרים התורנים באותה עת בקזינו, וכן את הכיוון אליו פנה חלון חדר המלון של הגיבור. ברור שהוא ערך מחקר מקיף עבור הרומנים הקצרים שלו, וחיפש מידע בעיתונים שנשכחו מזמן. עם זאת, הוא כותב בעיקר דיוקן של הנשמה, לא כרוניקה, ומקצה פונקציה ספרותית אפילו לעובדות הכי לא משמעותיות.
ספריו

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  מתוך כתביו עולה תמונה של עולם טבוע וצבעוני... הוא שם לב למי ששונה מהממוצע,... ואז כל דמויותיו הן בשר ודם. כולם משחקים אצלו, חלקם בקלפים, ברולטה או במרוצי סוסים, חלקם עם אחרים, חלקם בחייהם, אבל הם ברצף מנצחים או מפסידים. הסופר וצייר ג'רג' רומאן | “ |


מלאך השנאה (רומן, 1928)
סקסופון (רומן, 1929)
ארבעים חדרי מלון (סיפור קצר, 1931; 1957)
איש במשמר (סיפור קצר, 1932)
הצ'ק של 10,000 דולר (רומן, 1932)
במקום שם כבר מתתי פעם (רומן, 1933)
ליל האליל (רומן קצר, 1933)
מתיגרי, חבר הכוכבים (רומן, 1933)
הג'נטלמן (סיפור קצר, 1934)
הרפתקאות בבאדן (רומן, 1935)
מלך הרולטה (על לאיוש גאי; רומן, 1936)
בנו של מאייר וולף (על מוריץ ורמן ; רומן, 1941)
מדשאה ירוקה, שולחן ירוק (על מיקלוש סמרה; רומן, 1957)
סופר במגדל (על חייהם של דז'ה סומורי, מרצל פלשטי ורודיון מרקוביץ'; דיוקנאות של סופרים, 1958, 1979)
תא לארבעת משמאל (על לאסלו באוטי; רומן, 1960)
התושב הסודי (רישומים, חיבורים, זיכרונות, 1962)
דואר דרום (דיוקנאות, סקיצות, 1964)
המגוון המתוק של החיים (מחקרים, ביקורות, זיכרונות, רומנים, 1973)
סנאי (על רודיון מרקוביץ')
הפלטין (על דיולה סמזה)
לקריאה נוספת

אנדור קלר מת לפני 50 שנה. מטרופול, (20 באוגוסט 2013)
תולדות הספרות ההונגרית. 1945–1975. III./1–2. כרך. בודפשט, 1981–1990, הוצאה לאור אקדמית.
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
סופרים הונגרים בני זמננו
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest VII. ker. polgári házassági akv. 557/1928. folyószám alatt.
↑  A Budapesti Királyi Törvényszék 1. P.33619/934-3. számú ítélete.
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest VIII. ker. polgári házassági akv. 1457/1934. folyószám alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263644205171  BnF: cb12781926q (data)  ISNI: 0000 0000 7835 1274  LCCN: n87941626  VIAF: 137592   WorldCat (עם VIAF): 137592 
קברו של אנדור קלר בבודפשט. בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה: 5B-8-10
אליעזר כרמי

| --- | --- |
אליעזר כרמי, בסביבות 1970
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1918 
 פטירה:  24 ביולי 1991 (בגיל 73 בערך) 
 שם לידה:  Lazar Wainstein (Weinstein), לזר ויינשטיין 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 שם עט:  א. ב. דן, שולמית עפרוני, עזר כרמיאלי 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אליעזר כרמי (1918 – 24 ביולי 1991) היה מתרגם, סופר ומו"ל ישראלי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד בשם לזר ויינשטיין למשה וזלדה ברוסיה ב־1918 ועלה לארץ ישראל ב-1925, בגיל 7.
ב־1939 הקים יחד עם דוד קרסיק, יעקב רבי ואביעזר גולן, את "הוצאת המאה העשרים" שפרסמה חוברות בלש. ההוצאה פעלה עד 1948. שירת בצבא הבריטי, השתחרר ב-1946 וכיוון שלא מצא עבודה, החל לתרגם ספרות פופולרית מאנגלית, בתחילה עבור "כרמי את נאור", הוצאה פרטית שלו שהקים עם שותף. כרמי שירת גם בצה"ל.
הוא כתב תחת שמות העט: א.ב.דן, שולמית עפרוני ועזר כרמיאלי. לאחר מכן תרגם עבור הוצאות אחרות, בפרט הוצאת מ. מזרחי. הוא תרגם מאות ספרים, רובם הגדול שייך לז'אנר הספרות הקלה, בהם ספרים של הרולד רובינס, פרד מסטרד סטיוארט, אליסטר מקלין, אגאתה כריסטי, אדגר וולאס, אדגר רייס בורוז וסופרים רבים אחרים.
תרגומיו לדיימון ראניון היו אהובים עליו במיוחד והתייחדו באופן שבו הצליח להעביר לעברית את עגת הרחוב המיוחדת ששימשה את גיבוריו של ראניון.
כרמי חיבר את "עיר הגברים", מחזמר מקורי על פי סיפורי ראניון.
רוב תרגומיו היו מהשפה האנגלית, אבל הוא תרגם גם מאיטלקית ומספרדית.
אליעזר כרמי נפטר בגיל 73 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ערפד הדמים, תל אביב: המאה העשרים (ספרית הבלש החדש), [תש"-?]. (בשם העט "עזר כרמיאלי") (ספרון)
האורות כבים בלילה: רומן רומנטי מקורי, תל אביב: ספרי שלגי, 1972.
תן חיוך!: האנציקלופדיה העברית להומור, ירושלים: א’ רובינשטיין, 1973.
אליעזר כרמי, נעמי לוץ, הביטי לאחור נעמי: סיפורה של אשת מרגל, תל אביב: בוסתן, 1978.
מסעות סינבאד.
ידידי הסוס: מסתורי האשוח הבודד.
תן חיוך אנציקלופדיה עברית להומור.
סופו של התליין מקורפו, תחת שם העט : עזר כרמיאלי .
דני בשבי, תחת שם העט : עזר כרמיאלי.
מטה הארי, תחת שם העט : עזר כרמיאלי.
תוכנית איקס, תחת שם העט : עזר כרמיאלי.
סין שותתת דם, תחת שם העט : עזר כרמיאלי.