stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-מהדי בן ברכה

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 1920 רבאט, מרוקו 
 נעדר:  30 באוקטובר 1965 (בגיל 45)
 מדינה:  מרוקו 
 השכלה:  Lycée Lyautey 
 מפלגה:  מפלגת אל-איסתקלאל, National Union of Popular Forces, לאומיות 
 
אַל-מַ֫הְדִי בִּן בַּ֫רְכַּה (בערבית: المهدي بن بركة, הגיית שמו בערבית מדוברת מרוקאית: מַהְדִ֫י בֶּנְבַּרְכַּ֫ה; 1920–1965) היה מנהיג אופוזיציה מרוקאי, שנעלם ונרצח כנראה על ידי שלטונות מרוקו.
חייו

בן ברכּה נולד לפקיד ממשלתי והפך למרוקאי הראשון אשר קיבל תואר מתקדם במתמטיקה בשנת 1950. הוא הפך לחבר בעל חשיבות באופוזיציה המרוקאית, במסגרת פעילותו במפלגה הלאומנית "איסתיקלאל", אך ניתק מהם את קשריו על מנת להקים את מפלגת השמאל "האיחוד הלאומי של כוחות העם" (UNPF) בשנת 1959.
בן ברכּה היה כוח חשוב בתנועת "העולם השלישי" ותמך בצעדים מהפכניים אנטי-קולוניאליסטיים במדינות שונות, בהם תמיכה במאבק הפלסטינים נגד מדינת ישראל. בשנת 1962 הואשם בקשירת קשר נגד המלך חסן השני, ויצא לגלות. לאחר שתמך באלג'יריה בפלישתה למרוקו במהלך מלחמת החולות בשנת 1963, נידון למוות במולדתו בהיעדרו.
בן ברכּה נראה בפעם האחרונה בפריז ב-29 באוקטובר 1965. בפרשת חטיפתו היו מעורבים שירותי הביטחון בצרפת (SDECE) ובמרוקו (DGED), ויש הטוענים כי היו מעורבים גם המוסד וה-CIA. נראה כי נרצח, וגופתו הועלמה.
אזכורים בתרבות

בסרט הרפתקאותיו של רבי יעקב דמותו של המהפכן הערבי, מוחמד לארבי סלימאן, מבוססת באופן רופף על דמותו של בן ברכּה.
ראו גם

פרשת בן ברכּה
הערות שוליים

↑  ידיעה על כך פורסמה לראשונה בישראל בדצמבר 1966 בכתב העת "בול"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463506705171  BnF: cb135345085 (data)  CANTIC: a10211081  GND: 118655299  ISNI: 0000 0001 2148 6167  LCCN: n50012063  NTA: 072833262  SELIBR: 39724  SNAC: w6t31h0w  SUDOC: 027460746  VIAF: 116728094   WorldCat (עם VIAF): 116728094
אליזבת מריה, ארכידוכסית אוסטריה

אליזבת מריה הנרייטה סטפני גיזלה ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Erzherzogin Elisabeth Marie Henriette Stephanie Gisela von Österreich‏; 2 בספטמבר 1883 - 16 במרץ 1963) הייתה בתו של רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה. נודעה בכינוי "הארכידוכסית האדומה" בשל חברותה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
ביוגרפיה

אליזבת מריה נולדה ב-2 בספטמבר 1883 בלאקסנבורג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביה היה רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"). אמה הייתה סטפני, נסיכת בלגיה, בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים ומריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה. היא נקראה "אליזבת מריה" על שם שתי הסבתות שלה. בילדותה, כינויה היה "ארז'י", קיצור של "ארז'יבט" שהוא הגרסה ההונגרית לשם "אליזבת". זמן קצר לאחר לידתה, הסתכסכו הוריה וחיו בנפרד. ב-1889 נמצא אביה מת בנסיבות שנותרו לא ברורות לחלוטין עד ימינו. אליזבת מריה גודלה בידי אמה, אשר הייתה תלויה לחלוטין בהכנסה קטנה שקיבלה מחמיה וחמותה. עובדה זו השפיעה קשות על היחסים ביניהן. גם היחסים בינה לבין סבתה לא היו קרובים במיוחד, אם כי זו האחרונה הורישה לה בצוואתה את כל רכושה האישי. בניגוד לכך היו לה יחסים מעולים עם סבה, הקיסר פרנץ יוזף.
ב-1900 ניתקה אליזבת את קשריה עם אמה, עקב החלטתה של האם להינשא לרוזן ההונגרי אלמר לוני. בצעירותה, חיזר אחריה בן-דודה אלברט, נסיך בלגיה, אולם משפחת המלוכה הבלגית סרבה לאשר את הנישואים. סבה רצה להשיא אותה לווילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, אולם אליזבת התאהבה דווקא באוטו וריאנד, נסיך וינדיש-גראץ אשר היה מבוגר ממנה בעשר שנים. הקיסר סירב בתחילה, אולם התרכך עד מהרה. על פי גרסאות מסוימות, אוטו היה מאורס באותה תקופה לאשה אחרת. אולם לתדהמתו, הקיסר נפגש עמו והודיע לו שהוא מייעד אותו לנכדתו. בלית ברירה ביטל אוטו את אירוסיו ונישא לאליזבת. אליזבת ויתרה על כל זכויותיה לכתר האוסטרו-הונגרי, אולם שמרה על תארה האישי וקיבלה נדוניה נדיבה. הנישואים לא היו יציבים, אולם נולדו להם ארבעה ילדים.
ב-1918, לאחר ביטול המלוכה באוסטריה, נפרדו בני הזוג. אליזבת אימצה דעות סוציאליסטיות, וב-1921 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ובשל כך זכתה לכינוי "הארכידוכסית האדומה". היא פגשה את לאופולד פזנק, פעיל סוציאליסטי בולט, ורצתה להינשא לו. התפתח קרב משפטי ארוך בינה לבין אוטו, באשר למשמורת על ארבעת ילדיהם. בית המשפט האוסטרי פסק ששני הבנים הבוגרים יחיו עם אליזבת, בעוד שני הצעירים יחיו עם אוטו. בפועל, אליזבת הצליחה לקבל משמורת על כל הארבעה. על פי גרסאות מסוימות היא איימה להתאבד, בעוד על פי גרסאות אחרות כאשר אוטו בא לקחת את הילדים מביתה של אליזבת המתינו לו כנופיה של סוציאליסטים חמושים אשר גרמו לו לשנות את דעתו. גם היחסים בין אליזבת לילדיה היו לא יציבים. היא הוציאה את בנה הבכור מבית הספר ושלחה אותו לעבוד בבית חרושת. בתה סטפני נישאה לרוזן בלגי אך ורק כיוון שאמה לא חיבבה אותו. היא לא הצליחה להתגרש מבעלה הראשון בשל הליך משפטי שנסחב, אולם חיה עם פצנק ועם ארבעת ילדיה בווילה ליד הייטלדורף (Hütteldorf). היא תרמה כסף רב למפלגה הסוציאליסטית.
ב-1944 נעצר פצנק בידי הנאצים ונשלח למחנה הריכוז דכאו. הוא שוחרר מהמחנה בידי כוחות של צבא ארצות הברית במרץ 1945. בתחילת 1948 היא התגרשה רשמית מאוטו, וב-4 במאי של אותה שנה נישאה לפצנק. הווילה שלהם נבזזה בידי חיילי הצבא האדום, ולאחר מכן הועברה לידי כוח הכיבוש הצרפתי באוסטריה. הם הורשו לחזור אליה רק ב-1955. פצנק מת שנה לאחר מכן. אליזבת נפטרה ב-16 במרץ 1963 בגיל 79. על ערש דווי, היא ביקשה שחפציה האישיים, אשר כללו מאות חפצים שהשתייכו למשפחה הקיסרית האוסטרית, לא יועברו לבניה אלא לידי ממשלת אוסטריה. בקשתה כובדה, והחפצים פזורים כיום במוזיאונים ברחבי המדינה.
משפחתה

מנישואיה לאוטו וריאנד, נסיך וינדיש-גראץ נולדו לה ארבעה ילדים:
פרנץ יוזף (1904-1981)
ארנסט (1905-1952)
רודולף (1907-1939)
סטפני (1909-2005)
אלכס קינן

אלכס קינן
אלכסנדר (אלכס) קינן (במקור קוֹצְנוֹק) (18 בפברואר 1921 – 7 במאי 2012) היה מיקרוביולוג ישראלי, ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בישראל.
ביוגרפיה

אלכסנדר קוצנוק נולד ב-1921 בקייב שבאוקראינה לאפרים קוצנוק (1883–1963), תעשיין, איש ביטוח ופעיל ציוני, ולרחל לבית דוּנִיץ. בשנת 1930 הגיע לארץ ישראל. למד בגימנסיה הרצליה ובגיל 15 הצטרף ל"הגנה". הוא החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובסוף שנת הלימודים כבר קורס מפקדי מחלקות בכפר מנחם. לאחר הקורס מונה לסגנו של אפרים קצ'לסקי, שהיה מפקד פלוגת חי"ש בירושלים.
בשנת 1945 קיבל תואר מוסמך במיקרוביולוגיה מהאוניברסיטה העברית. ב-1950 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, על עבודה, בהדרכת ד"ר מנפרד אשנר, בנושא "מחקרים ביולוגיים וביוכימיים ב-Clostridium botulinum), ובמקביל שירת במחלקה המדעית של "ההגנה". בשנת 1948, עם הקמת צה"ל, עבר לחיל המדע, שם עמד בראש המחלקה לביולוגיה. במהלך מלחמת העצמאות, מחלקה זו הכינה את הרעלים למבצע "שלח לחמך", שמטרתו הייתה להרעיל בארות מים ולהפיץ מחלות בקרב האוכלוסייה הערבית, צבא מצרים והלגיון הירדני. בשנת 1952 היה ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בנס ציונה ומנהלו הראשון. שימש מנהל מדעי ראשי של המכון ומנהל המחלקה במכון לבקטריולוגיה.
בשנת 1964 מונה ליו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח. בשנת 1967 מונה לראש המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית. בתקופה זו היה גם חבר הוועדה לאנרגיה אטומית. עד פרישתו לגמלאות בשנת 1990 היה חבר סגל האוניברסיטה העברית, משנת 1977 כפרופסור מן המניין. הוא השתתף בקידום ההשכלה הגבוהה. בשנות השישים היה חבר בוועדה ציבורית לחינוך גבוה, בתחילת המאה ה-21 מונה ליו"ר ועדת ההיגוי לנושא מחקר ביוטכנולוגי בעידן הטרור, ובשנת 2011 היה יועץ לנשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2006 זכה בפרס בובליק.
ב-1945 נישא למלכה בן-צבי. אב לעירית ודַרְיה. דודתו, אחות אביו, הייתה המו"לית ברכה פלאי (קוצנוק).
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אפרים קוצנוק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1745.
↑   יוסי מלמן, ההתנקשות הכושלת בחאלד משעל - הצצה לרעלים שעל מדף האמל"ח הישראלי, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2022
↑  Benny Morris, Benjamin Z. Kedar, ‘Cast thy bread’: Israeli biological warfare during the 1948 War, Middle Eastern Studies 0, 2022-09-19, עמ' 1–25 doi: 10.1080/00263206.2022.2122448
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263712405171  BIBSYS: 99021633  GND: 1051929156  ISNI: 0000 0000 8325 2369  LCCN: nr90003312  NTA: 12255499X  SNAC: w6mm9147  SUDOC: 161574246  VIAF: 116435195   WorldCat (עם VIAF): 116435195
אליזבת מריה, נסיכת בוואריה

אליזבת מריה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Elisabeth Marie von Bayern;‏ 8 בינואר 1874 - 4 במרץ 1957) הייתה נכדתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

אליזבת מריה נולדה במינכן ב-8 בינואר 1874, ללאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה. היא הייתה הבת הבכורה. הייתה לה אחות צעירה אחת אוגוסטה, ושני אחים צעירים: גאורג וקונרד.
היא התאהבה בלודוויג פיליפ גראף פון ספרייד אונד בוטנהיים (26 בספטמבר 1870 - 5 בספטמבר 1951), אולם שניהם ידעו שהוריה לעולם לא יתנו להם להינשא. אליזבת מריה הייתה נצר לשתיים ממשפחות האצולה הוותיקות והמכובדות ביותר באירופה: בית הבסבורג ובית ויטלסבאך, בעוד לודוויג לא היה אלא אציל זוטר. בנוסף על כך הוא היה פרוטסטנטי בעוד משפחתה של אליזבת מריה הייתה קתולית. לפיכך הם ברחו ביחד, ונישאו בג'נובה ב-2 בנובמבר 1893. לודוויג כתב מכתב להוריה בו הסביר להם שהוא ואליזבת נחושים לא להיפרד, ונאלצו לבחור בין בריחה להתאבדות משותפת. נישואיהם היו מאושרים מאוד, ונולדו להם חמישה ילדים.
אביה של אליזבת, ובמיוחד סבה מצד האב, לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה זעמו על המעשה וסירבו לחדש את הקשר עם אליזבת. כעבור מספר שנים, תודות למאמצים של אמה גיזלה ושל סבה השני הקיסר פרנץ יוזף, הושג פיוס ביניהם. הקיסר פרנץ יוזף אף אירח את לודוויג בווינה והעניק לו את התואר רוזן. עם זאת, במכתב לאשתו, הקיסרית סיסי, הוא הודה שלמרות שהוא עדיין אינו מרוצה מהנישואים, הוא מתפעל מנחישותה ואופיה של אליזבת. ב-1908 רכש בעלה את טירת סטריבר בעיר גרסטן שבאוסטריה. הטירה נמצאת ברשות המשפחה עד היום. לודוויג נפטר ב-1951, ואליזבת ב-1957. היא נקברה בבית הקברות בגרסטן.
משפחתה

מנישואיה ללודוויג פיליפ גראף פון ספרייד אונד בוטנהיים, נולדו לה 5 ילדים:
גיזלה, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1895)
אליזבת, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1897-1975)
אוגוסטה, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1899-1978) נישאה לאדלברט, נסיך בוואריה (1886–1970)
מריה ולריה, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1901-1972) נישאה לווילהלם אוטו פון ריידמן
פרנץ יוזף, רוזן ספרייד אונד בוטנהיים (1904-1969) נישא לגבריאלה פון שניצלר
אליזבת נלסון אדמס

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1941 Richland County, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במרץ 2020 (בגיל 79) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קרולינה 
 בן או בת זוג:  Weston Adams 
 צאצאים:  Robert Adams, VI 
 
אליזבת נלסון אדמס (באנגלית: Elizabeth Nelson Adams; ‏ 22 בינואר 1941 - 2 במרץ 2020) הייתה אמנית חזותית, משוררת, סופרת, ומנהלת ליהוק בקולנוע, ילידת קולומביה, דרום קרוליינה.
ביוגרפיה

אדמס למדה באוניברסיטת דרום קרוליינה, שם קיבלה את תואר הב.א שלה בשנת 1961. מאוחר יותר היא קיבלה את התואר השני שלה בשפה האנגלית (1987) ואת הדוקטורט שלה עשתה בכתיבה יצירתית (1989) מאוניברסיטת דרום קרוליינה.  היא הייתה נשואה לווסטון אדמס (דיפלומט), והיו להם ארבעה ילדים.
מ-1995 עד 2000, אליזבת אדמס כיהנה בוועדת האמנויות של דרום קרוליינה.   היא כיהנה במועצת המנהלים של בית הספר לאמנויות ומדעי הרוח של דרום קרוליינה.
יצירה

אליזבת אדמס, הייתה משוררת וסופרת פוריה, היא הייתה המחברת של Gathering the Rain 1990 ), וספרים נוספים. כציירת מצליחה, אדמס הציגה תערוכות ברחבי דרום קרוליינה, בלוס אנג'לס, פאלם ביץ', ננטקט ולילונגווה, מלאווי, אפריקה. בשנים 2007 ו-2009, היא ערכה תערוכות אמנות בלוס אנג'לס כדי לגייס כסף עבור שמורת טבע בקליפורניה.  "שמורת שמבלה" היא ארגון ללא מטרות רווח שהוקם על ידי השחקנית טיפי הדרן בשנת 1983, אשר מטפל בחתולים גדולים אקזוטיים הנמצאים בסכנת הכחדה כגון אריות אפריקאים, נמרים סיביריים, נמרים בנגליים, נמרים וחתולים גדולים אחרים.
בין 1984 ל-1986 בילתה אדמס את זמנה בציור ובכתיבה במלאווי, אפריקה. ציוריה תיעדו את הנוף ואת אנשי המושבה הבריטית לשעבר. באותה תקופה כתבה את הספר "חמישה סופרים מלאוויים: מסה בחקר אישי" (1987). היא למדה את תרבות מלאווי, מלילונגווה, לצפון רמת נייקה, לאגם מלאווי ועד לדרום רמת זומבה. מסעותיה הנרחבים בזמביה, זימבבואה, דרום אפריקה ומדינות אפריקאיות אחרות באות לידי ביטוי ביצירתה.
הליטוגרפיה הפכה לטכניקה המועדפת שלה בשנות ה-90, כפי שניתן לראות בסדרת הליטוגרפיות האיטלקיות שלה. היא טיילה רבות באיטליה, מטוסקנה ועד אגם קומו, ותיעדה את הארכיטקטורה, הנופים והאנשים של המדינה בציוריה, בליטוגרפיות, בפיסול ובשירה שלה.
האמנות של אדמס הוצגה גם בפסטיבל פיקולו ספולטו, בארצות הברית בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. שירתה של אליזבת אדמס פורסמה במספר רב של ספרי שירה וזכתה בביקורות ברחבי ארצות הברית.
יצירה > יצירה בקולנוע

אליזבת אדמס הייתה גורם מרכזי בפיתוח והפקה של הסרט העלילתי The Last Confederate: The Story of Robert Adams -ThinkFilm (2007 . עם הידע שלה על ההיסטוריה ושל התרבות הדרומית, אדמס השפיעה על כתיבת הסיפור בשלב התסריט, הליהוק ועיצוב ההפקה של הסרט. היא הייתה מנהלת הליהוק של הסרט, והביאה כישרון כמו טיפי הדרן, שגילמה את הסבתא אדמס, ואדווין מקיין, שגילם את בלכר בסרט. אליזבת אדמס שיחקה גם בתפקיד מאדאם בונאו.
הערות שוליים

↑  Gathering the rain | WorldCat.org, search.worldcat.org (באנגלית)
↑  "Reagan Presidency - Elizabeth N. Adams"
↑  SENATE JOURNAL for May 9, 1995 - South Carolina Legislature Online, www.scstatehouse.gov
↑  "Elizabeth N. Adams"
↑  "Tippi Hedren Fundraiser and Elizabeth N. Adams"
↑  Adams, Elizabeth N. (1987). "Five Malawian Writers: An Essay in Personal Exploration by Elizabeth N. Adams"
↑  ArchivesSpace Public Interface | ArchivesSpace Public Interface, archives.libraries.emory.edu
↑  Elizabeth Nelson Adams | Actress, Casting Director, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  "NYTimes Elizabeth N. Adams". Movies & TV Dept. The New York Times. 2013. Archived from the original on December 19, 2013.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליזבת נלסון אדמס".
אליזבת נלסון אדמס וטיפי הדרן, 2009
אינטלסט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (אפריל 2013–I) 
 תקופת הפעילות:  20 באוגוסט 1964 – הווה (60 שנה) 
 מיקום המטה:  לוקסמבורג 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה 
 מוצרים עיקריים:  לוויין מלאכותי 
  
 www.intelsat.com
 
אינטלסט (Intelsat) היא חברת תקשורת שמספקת שירותי לוויין. החברה הוקמה בשנת 1964 על ידי מספר מדינות ופעלה במסגרת הסכמות ממשלתיות עד לשנת 2001 כאשר עברה הפרטה. מטה החברה ממוקם בלוקסמבורג ומטה ניהולי בווירג'יניה, ארצות הברית. החברה מנהלת צי של כ-50 לוויינים ומשרתת כ-1,800 לקוחות.
היסטוריה

ג'ון קנדי דיבר על הקמת חברה שתספק שירותי לוויין בנאום בארגון האומות המאוחדות ב-25 בספטמבר 1961. החברה הוקמה בשנת 1964 על ידי 7 מדינות מייסדות. בשנת 1973 נחתם הסכם קבוע לניהול החברה. הלווין הראשון Intelsat I שוגר בשנת 1965. בשנת 1973 הסכמי ניהול והפעלה נחתמו כבר על ידי 81 מדינות. ברוב המקרים מדינות היו מיוצגות בניהול החברה על ידי משרדי התקשרות. מטעם ארצות הברית פעלה חברה COMSAT שהיא חברה פרטית שפועלת תחת רגולציה ממשלתית.
בשנת 2001 על ההסכם חתמו כבר כ-100 מדינות. ב-18 ביולי 2001, 37 שנים לאחר הקמתה החברה עברה הליך הפרטה. מניות חברה חולקו בין המדינות החתומות בהתאם לחלקם בתרומות לחברה. רווחי החברה היו מהשכרת שירותי לוויין. סוכם ששירותים יהיו פתוחים לכל חברה וכול המשתמשים ישלמו אותו תשלום עבור השירות. מטה החברה המשיך לפעול בוושינגטון די. סי.
בינואר 2005 החברה נמכרה תמורת 3.1 מיליארד $ ל-4 חברות פרטיות: Madison Dearborn Partners, Apax Partners, Permira ו-Apollo Global Management מארצות הברית ובריטניה. בשנת 2006 נרכשה חברת PanAmSat. ביוני 2007 BC Partners רכשה 76% של החברה תמורת 3.75 מיליארד אירו.
בשנת 2013 בוצעה הנפקה בבורסה לניירות ערך בניו יורק ו-492 מיליון $ מהסכום שהתקבלו הועברו לתשלום חובות. בשנת 2017 היו מגעים לאיחוד עם חברת תקשורת לוויינים OneWeb שלא הסתיימו בהצלחה.
בשנת 2020 החברה נכנסה למשבר פיננסי ואף הכריזה על פשיטת רגל. בסופו של דבר הושג הסדר, לחברה הוזרם הון נוסף והחל תהליך הבראה. בשנת 2022 החברה הזמינה לוויינים חדשים לחידוש הצי.
הערות שוליים

↑  Caleb Henry, Intelsat declares bankruptcy as means to fund C-band spectrum clearing, SpaceNews, ‏14 May 2020
אלישבע גיסין אפרתי

אלישבע גיסין, הגננת הראשונה של ירושלים
גן הילדים העברי הראשון בירושלים, 1903. מימין: הגננת אלישבע גיסין
אלישבע גיסין אפרתי (1887 – 19 ביוני 1972) הייתה מנשות העלייה השנייה ומראשוני מתיישבי פתח תקווה וראשון לציון. הוסמכה כגננת ועבדה בגן הילדים העברי הראשון בארץ (בראשון לציון) וייסדה את הגן העברי הראשון בירושלים. לחמה על מתן זכות הצבעה לנשים והייתה פעילה בהנחלת השפה העברית ותכנים ארצישראלים בקרב ילדי הגיל הרך.
קורות חיים > ילדותה

נולדה ב-1887 בעיר סטרי ביחוב שבפלך מוהילב לאפרים גיסין ולרחל לאה קרוטקין (בת הרב זאב קרוטקין). גיסין אפרתי הייתה צעירת הילדים ולה עוד 4 אחים ו-4 אחיות. על אף שהבית היה דתי-מסורתי, אפשרו ההורים לילדיהם רכישת השכלה רחבה. בבית שררה אווירה ציונית ורצון לעלות ארצה. בילדותה למדה אלישבע ב"חדר" מעורב (בנים ובנות) בו למדו בעברית כהכנה לעליה ארצה.
קורות חיים > העלייה ארצה

ב-1891 שלח אבי המשפחה 2 מילדיו (את משה גיסין וזלמן גיסין) לארץ ישראל על מנת להכין את הקרקע לעליית המשפחה. השניים התחילו לעבוד במושבות ולאחר זמן מה הודיעו להורים שהחליטו לקנות חלקת קרקע בשולי פתח תקווה ובקשו כסף מהאב למימון הרכישה. בכסף שנשלח הם קנו כ-20 דונם קרקע והקימו עליה בית למשפחה. ב-1894 שלח האב עוד שניים מילדיו ארצה וב-1899 עלתה ארצה שאר המשפחה ואלישבע בתוכם (למעט אח אחד שנשאר ברוסיה מפאת עסקיו).
קורות חיים > פעילותה החינוכית

בהגיעה ארצה התחילה  גיסין אפרתי ללמוד בבית הספר פיק"א של הברון רוטשילד. עקב סכסוך בין אחיה לבין פקיד הברון נאלצה לעזוב את בית הספר ולהתחיל ללמוד אצל אחותה בראשון לציון. לאחר השלמת לימודי בית הספר היסודי, עברה השתלמות לחינוך בגיל הרך אצל אסתר שפירא גינזבורג בגן העברי הראשון שפתחה והוסמכה כגננת.
ב-1903, לאחר הסמכתה, קיבלה הצעה מדוד ילין לפתוח את הגן העברי הראשון בירושלים. היא נענתה להזמנה, עברה לירושלים והחלה לנהל את הגן תוך שהיא מתמודדת עם חרם מצד האוכלוסייה החרדית. בתקופת עבודתה גרה בביתו של ילין. ב-1909 חזרה לפתח תקווה על מנת לנהל גן ילדים במקום.
בכל תקופת פעילותה כגננת הקפידה  גיסין אפרתי להנחיל את השפה העברית לילדי הגן ואף עודדה גננות אחרות לעשות כך.
קורות חיים > פעילותה הציבורית

בראשית המאה ה-20 לא ניתנה זכות הצבעה לנשים למוסדות לאומיים ומוניציפליים. במקביל לעבודתה כגננת פעלה  גיסין אפרתי להשגת שוויון לנשים ומתן זכות הצבעה לנשים. את המערכה הראשונה ניהלה עם עוד 6 נשים בתקופת הבחירות לוועד המקומי של פתח תקווה ב-1919. לשם הרחבת הפעילות הקימו  גיסין אפרתי וחברותיה את "התאחדות נשים עבריות לשווי זכויות בארץ ישראל" והן פעלו לקבלת זכות הצבעה במוסדות הלאומיים.
ב-1920 נבחרו 7 נשים (ו גיסין אפרתי בתוכן) לייצג את הקול הנשי בוועידת "כנסת ישראל".
בנוסף גיסין אפרתי הייתה בין מייסדות ארגון ויצו.
קורות חיים > משפחתה

ב-1912 נישאה ליקותיאל שרוייט. לאחר הנישואין החליטו לשנות שם משפחתם ל"אפרתי" על שם אביה של אלישבע, אפריים. לזוג נולדו 4 בנות.
היא נפטרה ב-1972 והובאה למנוחות בבית הקברות הישן סגולה ליד בעלה שנפטר ב-1971.
לקריאה נוספת

נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ב', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך של הסתדרות העובדים, 1974, עמודים 80–83
יעל עצמון, היסטוריה בשר ודם, הוצאת הספרייה הציונית, 2005
הערות שוליים

↑  הגן היה מיסודם של בני ברית וחברת "עזרה"
↑  ציפורה שחורי-רובין, כיצד תרמו ילדי הגן בירושלים להפצת הלשון העברית, באתר "הד האולפן החדש", גיליון 102, שנת 2014
↑  לבנות ציון היקרות שלום, השקפה, 29 באפריל 1904
אירוס שחום

| אירוס שחום |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אירוסיים
סוג:: אירוס
תת־סוג::  אירוס 
סקציה:: אירוס ההיכל
מין:: אירוס שחום
שם מדעי
 Iris atrofusca
אירוס שחום (שם מדעי: Iris atrofusca; נקרא גם Iris loessicola, Gilead iris) הוא מין של צמח בסוג אירוס מתת הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל. אירוס שחום הוגדר לראשונה על ידי טוביה קושניר בשנת 1947. בעבר, אירוס שחום נקרא בשמות שונים, עד שקיבל את השם הנוכחי עקב צבע פרחיו. מקור שמו המדעי הוא אדמת הלס שעליה הוא גדל. הצמח תת-אנדמי לישראל ולירדן.
מאפיינים

אזור הגידול הוא באזורי הספר בהרי יהודה ושומרון, בקעת באר שבע, ערד וחבל יתיר, וכן בגלעד. הצמח לא נפגע מעיבוד קרקע בעזרת מחרשה מסורתית, אך עיבוד מכני של הקרקע פגע קשות בבית גידולו בקרקעות הלס.
בשמורות טבע נחל תקוע ניתן להבחין בפריחה של עשרות פריטים מדי שנה בחודשים ניסן ואייר. מקבצים גדולים נמצאים בעונה באזור היישוב הבדואי "מרעית" ובוואדי בסמוך לבית הספר היסודי שנמצא בקרבת היישוב דריג'את.
יחסית לאירוסי ההיכל אירוס שחום הוא צמח קטן ממדים. צבע הפרח הוא חום כהה עד שחור. במרכז עלה העטיף החיצוני ישנו כתם כהה, ועליו זקן של שערות צהובות. בעלי העטיף הפנימיים ניתן להבחין בעורקים כהים יותר. הצמח פורח בחודש מרץ.
ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס שחום הוא פרח מוגן.
גלריה

אירוס שחום ליד תל ערד
אירוס שחום בנחל תקוע
אירוס שחום בנחל תקוע
אירוס שחום בשביל סובב באר שבע
הערות שוליים

↑  אירוס שחום באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
אנדרה קרטס

| --- | --- |

צילום משנת 1982
 לידה:  2 ביולי 1894 בודפשט
 פטירה:  28 בספטמבר 1985 (בגיל 91) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kohn Ándor
 לאום:  הונגרי
 תחום יצירה:  צילום
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד (1983)  מלגת גוגנהיים 
 
אנדרה קֶרְטֵס (במקור קוֹהְן (כהן), בהונגרית: Kertész André;‏ 2 ביולי 1894 – 28 בספטמבר 1985) היה צלם יהודי-הונגרי, אשר ידוע בזכות תרומתו פורצת הדרך לפיתוח הקומפוזיציה בצילום וסדרות הצילום שלו. קרטס לא זכה להערכה על תרומתו לעולם הצילום בכלל וצילום העיתונות בפרט במהלך חייו, אלא רק לאחר מותו.
אירוס ירוחם

| אירוס ירוחם |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אירוסיים
סוג:: אירוס
תת־סוג::  אירוס 
סקציה:: אירוס ההיכל
מין:: אירוס ירוחם
שם מדעי
 Iris petrana
אִירוּס יְרֹחָם או אִירִיס יְרֹחָם (שם מדעי: Iris petrana) הוא מין של גאופיט בסוג אירוס בסקציה אירוס ההיכל.
מאפיינים

קנה השורש שלו מוארך ודק. העלים צרים – כ-5 מ"מ, אורכם מגיע ל-20 ס"מ. גובה עמוד הפריחה כ-40 ס"מ, הפרחים בצבע ארגמן כהה, הנוטה לשחור. קוטר הפרח כ-10 ס"מ. מבסיס עלה הכותרת החיצוני יוצא "זקן" – קבוצת שערות צהובות שבראשן כתם ארגמני. פריחתו היא בחודשים מרץ–אפריל.
בעבר היה המין שייך למין אירוס הנגב, אך הוא הופרד ממנו למין נפרד על סמך סימנים מורפולוגיים.
המין אנדמי לישראל וירדן. מינים דומים מאוד צומחים בפרס ובטורקיה, וייתכן כי מוצאם ממין אחד שהשתרע בעבר על אזורים נרחבים וכיום נשאר רק במקומות מבודדים. באזור גידולו הוקמה עבורו שמורת טבע מיוחדת, ליד בסיס צה"ל צפונית לירוחם. ב-2012 נחתם הסכם בין צה"ל לרשות הטבע והגנים ובו נקבע שחיילי בסיס "שועלי הנגב" הסמוך ישמרו על השמורה.
ככל שאר האירוסים בישראל, גם מין זה הוא צמח מוגן על פי חוק.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עידן סונסינו, פרחים בקנה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 22 באפריל 2012
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
איצו רימר

אין תמונה חופשית
איצו (יצחק) רימר (נולד ב-18 ביולי 1948) הוא צייר ופסל ישראלי.
קורות חיים

רימר נולד בקיבוץ מענית ועבר בילדותו עם משפחתו לבאר שבע. למד בלונדון בבית הספר לאמנות סנט מרטין (St. Martin's School of Art) ובקולג' לאמנות הארו (Harrow) בשנים 1971–1973. הפסיק את לימודיו משפרצה מלחמת יום הכיפורים והוא חזר לישראל והתגייס לשירות מילואים. השלים את התואר הראשון בבצלאל ולמד לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. לימד אמנות, ציור ורישום במוסדות רבים ובהם בצלאל, מכון אבני ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים האחרונות מתגורר ויוצר במצפה רמון.