stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסילי מיטרוחין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1922 Yurasovo, ברית המועצות 
 פטירה:  23 בינואר 2004 (בגיל 81) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית של קזחסטן ע"ש אל-פאראבי 
 
וסילי ניקיטיץ' מיטרוחין (ברוסית: Василий Никитич Митрохин; 3 במרץ 1922 בכפר יוראסובו, מחוז ריאזאן, רוסיה הסובייטית – 23 בינואר 2004 בלונדון, אנגליה) היה מחבר וביוגרף, איש הקג"ב בעברו, עובד ארכיון המינהל הראשי הראשון של הקג"ב, שערק לבריטניה יחד עם העתקים של מסמכים סודיים רבים מארכיון הקג"ב.
ביוגרפיה

לאחר השלמת לימודיו במכון לארטילריה התקבל לאוניברסיטת קאזאן בה למד בפקולטה למשפטים ובפקולטה להיסטוריה.
בסוף מלחמת העולם השנייה נשלח לעבוד במשרד התובע הכללי הצבאי בחרקוב ולאחר סיום לימודיו באוניברסיטה כיהן כסגן התובע הכללי בחרקוב ובשנת 1948 גויס לעבוד בוועדת המודיעין.
משנת 1948 ועד פרישתו בשנת 1984 עבד בסוכנות הביון הסובייטית. בשנות החמישים פעל כסוכן שטח וב-1956 התלווה למשלחת הסובייטית באולימפיאדת מלבורן.
לאחר 1956 החל לעבוד בארכיוני המינהל הראשי הראשון של הקג"ב. לדברי מיטרוחין, לאחר נאומו של חרושצ'וב בפני בכירי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, הוא התאכזב מהקומוניזם.
בשנים 1972–1984 נטל חלק בהעברת ארכיוני ביטחון המדינה מלוביאנקה, למבנה המודיעין ביאסנבו. באותה עת החל להעתיק בחשאי ממסמכי הארכיון במשך 12 שנה. הוא היה מעתיק ומצפין והיה מחביאם במעון הקיץ שלו במחוז מוסקבה. הוא אסף את המסמכים המועתקים בשש מזוודות והצליח לאסוף כמות אדירה של מידע, לרבות חומרים על מבצעי מודיעין של הקג"ב, שמות קצינים, סוכנים ומודיעים ודיווחי מרגלים סובייטיים. על פי דיווחים שונים, המידע נכתב על פני 25,000 עמודים של מסמכים סודיים.
בשנת 1984 יצא לפנסיה ולאחר התפרקות ברית המועצות ניסה להעביר לידי אנשי CIA מהשגרירות האמריקאית בטאלין את המסמכים אך ללא הצלחה, לאחר שהם טענו שהוא מחזיק במידע מסולף. עם הצעה דומה הוא פנה במרץ 1992 לשגרירות הבריטית בריגה, אלה העבירו את המסמכים לבדיקה אצל MI-6 בזמן שהזמינו אותו לשתות תה.
ב-7 בספטמבר 1992 שירותי הביון הבריטיים העבירוהו בחשאי עם משפחתו לבריטניה. הוא חי שם עד מותו בינואר 2004, בגיל 81.
בשנת 1996 אפשרו השלטונות הבריטיים לשחרר את המסמכים לציבור. התברר שהמסמכים מכילים מידע על מבצעי הביון הסובייטיים משנת 1930 ועד 1980. המידע סייע לחשוף סוכנים סובייטים ולחשוף מעט מאופי הפעילות של המודיעין הסובייטי והקג"ב.
ארכיון מיטרוחין

החומרים שנמסרו לידי המערב קיבלו את הכינוי "ארכיון מיטרוחין", וארכיון זה מהווה הזדמנות נדירה למבט מבפנים על פעילות המודיעין הסובייטי.
המסמכים תורגמו לאנגלית על ידי ההיסטוריון לענייני מודיעין כריסטופר אנדרו, שטען שמאגר המסמכים הגדול, שפורסם על ידי מרכז ארכיוני צ'רצ'יל באוניברסיטת קיימברידג', נחשב מבחינת השלטונות בבריטניה ובארצות הברית ל"מקור המודיעין היחידני החשוב ביותר אי פעם". הספר "חרב ומגן", שנכתב על ידי כריסטופר אנדרו, מבוסס על ארכיון מיטרוחין. בין השאר, מעלה אנדרו טענה שהרוסים שברו באופן עצמאי את צופן ה-PURPLE היפני וכן את צופן RED. הספר מעלה טענה שהחלטת סטלין להסיט חיילים מאסיה המזרחית לעבר מוסקבה לצורך מתקפת הנגד בדצמבר 1941 נבעה מפענוחי הודעות PURPLE שמהן עלה מידע מהימן לפיו היפנים לא יתקיפו את הרוסים. כמו כן בארכיון הוזכר "מבצע ארז" לשיבוש אספקת החשמל ברחבי ארצות הברית, שלא יצא לפועל, ו"מבצע טוקאן".
ביולי 2014 נחשפה רשימת סוכנים ומרגלים סובייטים מתוך ארכיון מיטרוחין ובספטמבר 2016 חוקרים ממכון טרומן, ד"ר איזבלה גינור וגדעון רמז, חשפו מתרגום המסמכים כי יושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס (אבו מאזן) הוגדר כסוכן קג"ב בסוריה בשנת 1983, כאשר בניגוד לאחרים ברשימה, הקג"ב התייחס אליו במפורש כסוכן. בנוסף, גינור ציינה כי בישראל הוצב סוכן לא מוכר ממולדובה ב-1972.
באוקטובר 2016 החל העיתון "ידיעות אחרונות" לפרסם סדרת כתבות מאת רונן ברגמן, העוסקת בישראלים המוזכרים במסמכי מיטרוחין. לפי כתבות אלה, בישראל פעלו כסוכני הקג"ב חברי כנסת, קציני צה"ל, עובדי השב"כ, עובדי תעשיות צבאיות, עיתונאים, אנשי דת ודיפלומטים זרים ששירתו בישראל. עם האישים המוזכרים נמנים חברי הכנסת משה סנה, אלעזר גרנות ויעקב ריפתין. אחדים מהסוכנים המוזכרים נלכדו ונידונו למאסר, כדוגמת גרגורי לונדין וזאב אבני. לפחות שניים מהסוכנים, שאינם מוזכרים בשמם, נלכדו על ידי השב"כ והסכימו לפעול כסוכנים כפולים, העבירו מידע שגוי וסייעו לחשיפת סוכנים אחרים. עם זאת, בכיר המוסד לשעבר ראובן מרחב טען כי לקציני מודיעין היה אינטרס להגדיל את נפח פעולתם לצורך קידום אישי, על ידי הגדרת אישים שונים עמם ניהלו שיחות כלליות כסוכנים, בלא שהעבירו להם כל מידע סודי או חשאי, וכי מרבית האישים המוזכרים כסוכנים לא נחשפו למידע מודיעיני משמעותי. תגובות אחרות של בני משפחה וידידים טענו כי כמה מהמוזכרים קיימו בגלוי קשרים עם דיפלומטים רוסיים בשל גישה פוליטית שהעדיפה יחסי חוץ עם ברית המועצות על פני ארצות הברית, לא נחשפו כלל לחומר סודי, ולא התכוונו להעביר חומר כזה לנציגים הסובייטים.
לקריאה נוספת

Mitrokhin, Vasiliy Nikitich, The KGB in Afghanistan, English Edition, introduced and edited by Christian F. Ostermann and Odd Arne Westad, Woodrow Wilson International Center for Scholars, Cold War International History Project, Working Paper No. 40, Washington, D.C., February 2002.
Vasili Mitrokhin and Christopher Andrew, The Sword and the Shield: The Mitrokhin Archive and the Secret History of the KGB, Basic Books (1999), hardcover, ISBN 0-465-00310-9; trade paperback (September, 2000), ISBN 0-465-00312-5
Vasili Mitrokhin and Christopher Andrew, The World Was Going Our Way: The KGB and the Battle for the Third World, Basic Books (2005) hardcover, 677 pages ISBN 0-465-00311-7
Christopher Andrew and Vasili Mitrokhin, The Mitrokhin Archive: The KGB in Europe and the West, Gardners Books (2000), ISBN 0-14-028487-7
Vasiliy Mitrokhin, KGB Lexicon: The Soviet Intelligence Officer’s Handbook, Frank Cass & Co. Ltd (2002), 451 pages, ISBN 0-7146-5257-1
Chekisms, Tales of the Cheka, A KGB Anthology, Compiled and introduced by Vasiliy Mitrokhin. The Yurasov Press (2008), 435 pages, ISBN 978-0-10-850709-0
הערות שוליים

↑  Miller, Robert S. (2012-08-22). America's Abandoned Sons. Xlibris. p. 22. ISBN 9781469158822. נבדק ב-2014-02-11.
↑  ק.ג.ב נחשף: אלף מרגלים וסליקים באירופה, 07.07.2014
1 2  אורן נהרי, גל ברגר, על פי מסמכים שפורסמו אמש אבו מאזן היה סוכן ק.ג.ב ; הפלסטינים מגיבים בביטול, רשת ב', 7 בספטמבר 2016
↑    יאיר נבות, מוסקבה, רותם אליזרע, איתמר אייכנר ואליאור לוי, שם קוד: קרוטוב, באתר "ידיעות אחרונות", 7 בספטמבר 2016
↑  איתמר אייכנר, דיווח: אבו מאזן היה סוכן ק.ג.ב, באתר ynet, 7 בספטמבר 2016
↑  עופר אדרת, מסמכים של בכיר ק-ג-ב: חברי כנסת, אלוף בצה"ל ועובדים בפרויקטים מסווגים גויסו כסוכני הארגון, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302226905171  PLWABN: 9810666816605606  BIBSYS: 99052157  BnF: cb13599924z (data)  CiNii: DA12898654  GND: 122168569  ISNI: 0000 0001 1938 900X  LCCN: n99275475  LNB: 000026736  NKC: jo20010087053  NTA: 142238643  RERO: 02-A006090330  SELIBR: 77370  SUDOC: 055283802  VIAF: 117182823   WorldCat (עם VIAF): 117182823
כאי ח'וסרו

דיוקן של כאי ח'וסרו. על ידו הימנית יושב בז, מלווה אוחז בקשת עומד מאחוריו. שמן על בד מתקופת איראן הקאז'רית (Qajar Iran), יצירה של מיהר עלי באיספהן, משנים 4–1803
הצבאות היריבים של איראן בראשות כאי ח'וסרו ותוראן (Turan), בפיקודו של אפרסיאב (Afrasiab). מתוך עותק השאהנאמה המאויר שיוצר עבור הנסיך הטימורי באייסנגורי (Bayasanghori), בשנת 1430 ושנחשב יצירת מופת של המיניאטורות הפרסיות. מורשת רשומה של אונסק"ו. נמצא היום במוזיאון בטהרן.
כאי ח'וסרו (בפרסית: کیخسرو) הוא מלך אגדי של איראן מהשושלת הכאית, שושלת אגדית של מלכים פרסיים ודמות בספר האפוס הפרסי, שאהנאמה, שכל מלכיה נשאו את השם "כאי" שפרושו "מלך". הוא היה בנו של הנסיך האיראני סיאווש (Siyâvash) שנישא לנסיכה פרנגיס מתוראן בזמן ששהה בגלות. לפני שנולד כאי ח'וסרו, אביו נרצח בתוראן על ידי סבו מצד אמו, אפרסיאב. כאי ח'וסרו הוכשר בילדותו במדבר על ידי פיראן, הווזיר החכם של אפרסיאב. סבו מצד אביו היה כאי קאבוס, השאה האגדי מאיראן שבחר בו כיורשו כשחזר לאיראן עם אמו. מקור שמו מאווסטית ומשמעותו "בעל תהילה טובה".
באווסטה

באווסטה, כאי ח'וסרו מכונה "אביר ארצות איראן". לפי אווסטה, היה לו בן בשם אקסרורה. באגם צ'יצ'סט הוא העלה קרבן לאלה אנאהיטה (Anahita), אלה איראנית עתיקה הקשורה למים, עבור זכייה במרוץ מרכבות. הוא הרג את אפרסיאב באגם צ'יצ'סט כנקמה על רצח סיאווש.
בטקסטים פהלוויים

בטקסטים בשפה הפהלווית, מוזכר שמו כ-כאי הוסרוי.
על פי כתב גאוגרפי מהמאה ה-9 לספירה, הוא נולד בעיר סמרקנד, שנוסדה על ידי סבו, כאי קאבוס. הוא הצית את האש של באהראם (האנשה אלוהית של המושג ניצחון) בסמרקנד והצית מחדש את האש שכבתה, בשם קארקוי, בעיר זרנג. על פי החיבור הזורואסטרי "רוח החכמה" (Menog-i Khrad) בן ה-63 שאלות ותשובות בשפה הפהלווית, כאי ח'וסרו מלך במשך 60 שנים לפני שהעביר את השלטון לכאי לוהראספ.
הוא השמיד מקדש אלילים באגם צ'יצ'סט שלולי הושמדו לא הייתה יכולה להתרחש תחיית המתים באחרית הימים, הוא יתאחד עם סאושיאנט, דמות שתשמיד באחרית הימים את הרוע בעולם המתחדש.
היו מחברים בעידן האסלאם, כמו חמזה אל-איספהני, בן המאה ה-9 ואבן בלכי, בן המאה ה-11, שכתבו שהפרסים ראו בכאי ח'וסרו נביא ושהוא חי בעיר בלק.
כאי ח'וסרו הוא בנם של סיאווש פרנגיס, וכשאביו נהרג על ידי גרסיווז, אחיו של אפרסיאב, הוא נמסר על ידי פיראן וישה לידי רועי צאן. אפרסיאב שחשש למלכותו, ביקש להביא את הילד לפניו כדי לבדוק את פיקחותו כדי לראות אם הוא יכול להוות איום. פיראן מייעץ לכאי ח'וסרו לענות על כל השאלות לאחור. אפרסיאב משוכנע שח'וסרו הוא אידיוט ומצווה על פיראן לשלוח אותו לאמו המתגוררת בעיר סיאבשגרד, שהוקמה על ידי אביו. בינתיים, באיראן, בעקבות חלום שבו אל המצפון מספר על כאי ח'וסרו נוצר צורך להחזיר את הילד. רק האביר גיב יכול להחזיר את הילד לאיראן. לאחר שבע שנות חיפוש, הוא סוף סוף מוצא אותו ומחזיר אותו יחד עם אמו, פרנגיס.
גביע כאי ח'וסרו

הגביע הוא כלי ניבוי וחיזוי שלפי המיתולוגיה הפרסית היה שייך לשליטי פרס העתיקה.
על פי המיתולוגיה, הגביע היה בשימוש חד פעמי על ידי כאי ח'וסרו בתקופת שלטונו, כדי למצוא היכן היה ביז'אן, שנסע לגבול תוראן לציד. ביז'אן נקלעה לקשר רומנטי עם מניז'ה, בתו של המלך אפרסיאב, לאחר מפגש קצר אתה בגבול איראן ותוראן. מניז'ה הביאה אותו בחשאי לארמון אביה, וכאשר אפרסיאב גילה זאת, הוא השליך את ביז'אן לבור וגירש את מניז'ה מהטירה. כולם באיראן חשבו שביז'אן מת מלבד כאי ח'וסרו שראה אותו חי מהסתכלות בגביע. כאי ח'וסרו שלח אז את רוסתם לחלץ את ביז'אן.
אמרו שהגביע ("ג'אם") מלאה בסם חיי נצח ושימשה ככלי ניבוי. האמינו שניתן להבחין בכל 7 מדורי גן העדן של היקום, על ידי צפייה לתוכו. כמו כן האמינו שהוא התגלה בפרספוליס בימי קדם. אמרו שהעולם כולו משתקף בו, ונאמר כי חזויים בתוך הגביע חושפים אמיתות עמוקות. לפעמים, במיוחד בתיאורים פופולריים הגביע מוצג ככדור בדולח. התרגום לאנגלית של שאהנאמה בידי הלן צימרן משתמש במונח "כדור בדולח".
הערות שוליים

↑  “Bayasanghori Shâhnâmeh” (Prince Bayasanghor’s Book of the Kings), web.archive.org, ‏2009-08-05
1 2 3 4  Oktor Skjærvø, KAYĀNIĀN vii. Kauui Haosrauuah, Kay Husrōy, Kay Ḵosrow, iranicaonline.org, ‏May 15, 2013 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tabari Translated by C. E. Bosworth, The History Of Tabari, כרך 5, New York: State University of New York Press, 1999, עמ' 361
↑  Hakim Abol Qasem Ferdowsi Tousi, Shahnameh (The Epic of Kings): Bijan and Manijeh, www.iranchamber.com
כאי ח'וסרו סוקר את צבאו
כלכלה נאו-מרקיסיסטית

כלכלה נאו-מרקיסיסטית - המונחים נאו-מרקסיסטים, פוסט-מרקסיסטים וכלכלה פוליטית רדיקלית שימשו בפעם הראשונה לתיאור זרם כלכלי ייחודי בשנות השבעים והשמונים. רבים מהבולטים והמובילים בזרם זה השתייכו לאסכולה הכלכלית "Monthly Review".
סקירה

בתחום של כלכלה תעשייתית, הגישה של נאו-מרקסיזם מדגישה את האופי המונופוליסטי לעומת האופי התחרותי של הקפיטליזם. גישה זו קשורה לכלכלנים מיכאל קלצקי (Michał Kalecki), פול א' ברן (Paul A. Baran), ופול סווייזי (Paul Sweezy)תאורטיקנים כמו סמואל בולס (Samuel Bowles), דייוויד גורדון (David Gordon), ג'ון רומר (John Roemer), הרברט גינטיס (Herbert Gintis), ג'ון אלסטר (Jon Elster) ואדם פשורסקי (Adam Przeworski) אימצו את הטכניקות של כלכלה נאו-קלאסית, ביניהם תורת המשחקים ומידול מתמטי, כדי להדגים מושגים מרקסיסטיים כגון ניצול וקונפליקט בין מעמדות.הגישה הנאו-מרקסיסטית שילבה כלכלה שאינה מרקסיסטית מהאסכולה הפוסט-קיינסיאנית ומהאסכולה הנאו-ריקארדיאנית. מבין הבולטים שהשפיעו על האסכולה הנאו-מרקיסיטית, נמנים הכלכלנים הפולנים: מיכאל קלצ'קי, רוזה לוקסמבורג (Rosa Luxemburg), הנריק גרוסמן (Henryk Grossman), אדם פשוורסקי (Adam Przeworski) ואוסקר לאנג (Oskar Lange). אלו התבלטו במיוחד בפיתוח תאוריות של תת-צריכה. בעוד שמרבית המפלגות הקומוניסטיות הרשמיות גינו את התאוריות הנאו-מרקסיסטיות וטענו שהן שייכות ל"כלכלה בורגנית", מספר נאו-מרקסיסטים שימשו כיועצים לממשלות סוציאליסטיות וממשלות של מדינות מתפתחות.
טיעונים מרכזיים

עסקים גדולים שומרים על רמת מחירים גבוהה, תוך השקעה בפרסום ושיווק על מנת לשמש שחקן מרכזי בשוק ויחד עם זאת נדרשים לקצץ בעלויות הבסיס. מעבר לזה, התחרות מוגבלת בדרך-כלל למספר חברות גדולות המשתתפות בשווקים בודדים, למעט מספר מונופולים (כמו חברת Bell System באותה העת). העודפים הכלכליים שנוצרים אינם יכולים להיספג על ידי כך שהצרכנים יגדילו את צריכתם. האליטה העסקית צריכה אפוא לנצל את העודף הכלכלי שבידיה כדי לייצר מוצרים המבוקשים על ידי שלטון אימפריאליסטי ומיליטריסטי. השקעה זאת מהווה את הדרך הקלה והבטוחה ביותר לניצול עודף כושר הייצור. הניצול נפוץ בעיקר בקרב אוכלוסיות המשתכרות בשכר נמוך ובקרב קבוצות מיעוטים. אלו המשתכרים בשכר ממוצע מרגישים את הלחצים הנובעים מהמירוץ להגדלת התפוקה, אשר הורסים את מערכות היחסים שלהם ומובילים לניכור ועוינות מצידם. המערכת כולה היא בלתי רציונלית במידה רבה, שכן על אף שאנשים יכולים לקבל החלטות רציונליות, המטרות המערכתיות האולטימטיביות אינן רציונליות כלל. המערכת תמשיך לתפקד כל עוד מדיניות קיינסיאנית ותעסוקה מלאה מתקיימות, אך קיים איום מתמשך על היציבות מהמדינות הפחות מפותחות, אשר מעוניינות לבטל את מגבלות השליטה הניאו קולוניאלית באותן מדינות.
עמדה בנוגע לתאוריית הערך של העבודה

פול א. ברן (Paul A. Baran) הציג לראשונה את המונח "עודף כלכלי" כדי להתמודד עם המורכבויות החדשות שנוצרו על ידי הדומיננטיות והשליטה של ההון המונופוליסטי. בשיתוף פעולה עם פול סוויזי (Paul Sweezy), ברן הרחיב על חשיבות החידוש הזה, והדגיש את עקביותו עם תפיסת הערך של העבודה של מרקס (Marx's labor concept of value) ואת הקשר הנוסף הקיים בין מושג זה לקטגוריה המרקסיסטית של ערך עודף היצרן (Marx's category of surplus value). לפי הקטגוריות של ברן, " עודף כלכלי מעשי" הוא "ההבדל בין התפוקה הנוכחית בפועל של החברה לבין הצריכה השוטפת שלה" ולכן שווה לחיסכון או לצבירה השוטפים. "העודף הכלכלי הפוטנציאלי", לעומת זאת, הוא "ההבדל בין התפוקה שניתן לייצר בסביבה טבעית וטכנית נתונה בעזרת משאבים פרודוקטיביים שימושיים, ומה שעשוי להיחשב לצריכה חיונית". המושג "עודף מתוכנן" ("planned surplus") – היא קטגוריה שיכולה להיות מוגדרת רק בחברה סוציאליסטית מתוכננת. מושג זה הוגדר כ"פער בין התפוקה האופטימלית של החברה הקיימת בסביבה טבעית וטכנולוגית, בתנאי ניצול "מיטבי" של כל המשאבים הפרודוקטיביים הזמינים, כאשר קיימת איזו כמות צריכה אופטימלית שנבחרה. ברן השתמש במושג העודף כדי לנתח כלכלות מתפתחות בספרו "הכלכלה הפוליטית של הצמיחה" (The Political Economy of Growth).
הערות שוליים

↑  Baran, P. and Sweezy, P. (1966).  Monopoly Capital: An essay on the American economic and social order, Monthly Review Press, New York.
↑  Jonathan Nitzan and Shimshon Bichler. Capital as power: a study of order and creorder. Taylor & Francis, 2009, p. 50.
↑  Samuel Bowles, "Post-marxian economics: Labour, learning and history", Social Science Information, Volume 24 (3): 507, SAGE – Sep 1, 1985.
↑  Richard D. Wolff and Stephen Cullenberg, "Marxism and Post-Marxism", Social Text 15 (Fall 1986), 126–135.
↑  Barry Stewart Clark, Political economy: a comparative approach, ABC-CLIO, 1998, p. 67.
↑  Baran, P.A. & Sweezy, P.M. (2012). "Some Theoretical Implications". Monthly Review. 64 (3).
↑  Baran, Paul A. (1957). The Political Economy of Growth. New York: Monthly Review Press. pp. 22–23, 41–42.
אמיר כביר

מִירְזָא תָּאקִי חָ'אן פָרְאַהאנִי (בפרסית: میرزا تقی‌خان فراهانی;‏ 1807 – 10 בינואר 1852), המוכר יותר בכינוי אָמִיר כַּבִּיר (בפרסית: امیرکبیر), היה מדינאי ויועץ קיסרי פרסי בתקופת השושלת הקאג'ארית אשר פעל בתקופת שלטונם של מוחמד שאה קאג'אר ובנו, נאסר א-דין שאה קאג'אר. אמיר כביר פעל להוביל לרפורמות במנהל המדינה ובמערכת הכלכלית והחברתית של ממלכת פרס לאחר שקיבל השראה מרפורמות הטנזימאט שאירעו באימפריה העות'מאנית. אמיר כביר רדף את מאמיני הבאביזם והורה על ההוצאה להורג של אבי התנועה, עלי מוחמד שיראזי, הבאב. כוחו הרב הביא לו אויבים רבים בחצר הקיסרית והוא הודח מתפקידיו והוצא להורג.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הוא נולד למשק בית עני באראכ. אביו, כרבלא מוחמד, היה טבח של היועץ הראשי לעבאס מירזא, יורשו המיועד של פתח עלי שאה קאג'אר. מירזא תאקי ח'אן סייע לראשונה לאביו בביצוע חובות ביתיות בביתו של היועץ הקיסרי מירזא בוזורג, שראה בו סימנים של כישרון יוצא דופן והביא אותו ללמוד עם ילדיו שלו. לאחר שלמד קריאה, כתיבה ומעט מתמטיקה, מונה אמיר כביר, עדיין מתבגר, על ידי מירזא בוזורג לפקח על האורוות שלו, תפקיד שביצע ביעילות מופתית. מירזא בוזורג נפטר בשנת 1822 והוחלף בתפקיד היועץ לנסיך הכתר על ידי בנו, מירזא אבו א-קאסם. תחת חסותו נכנס אמיר כביר לשירות הממשלתי, והתמנה לראשונה לתפקיד "הרשם הצבאי" של עיר בצפון מערב האימפריה לגיוס אזרחים לשורות הצבא המוצב באזרבייג'ן. בשנת 1835 הועלה בתפקיד והיה אחראי לפיקוח על כספי צבא אזרבייג'ן; כעבור מספר שנים הוא מונה לאחראי על ההפרשות, המימון והארגון של אותם כוחות.
ביוגרפיה > קשרי חוץ

אמיר כביר השתתף בשלוש משלחות זרות שהועברו מהעיר תבריז. הראשונה שבהן הייתה משימתו של עבאס מירזא בשנים 1829–1830 לסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית, שמטרתה העיקרית הייתה להציע התנצלויות רשמיות על מותו של אלכסנדר גריבוידוב, שגרירות רוסיה בטהראן, בטבח בשגרירות רוסיה בטהראן. אמיר כביר פעל כסופר באותו הזמן ובמהלך עשרת החודשים שבילתה המשלחת בטיפליס, מוסקבה וסנקט פטרבורג, הייתה לו ההזדמנות לבקר בבתי ספר ציבוריים, פרטיים, טכניים וצבאיים, בחוות רוסיות, בית חרושת לכרכרות, בית חרושת לזכוכית, מצפה כוכבים, בנקים, לשכות מסחר, תיאטראות רבות ומשרדים ואגפים שונים של הביורוקרטיה בממשל הרוסי. בשנת 1837 הוא יצא במשלחת הדיפלומטית השנייה כאשר ליווה את נאסר א-דין מירזא, אז נסיך הכתר (בנו של מוחמד שאה קאג'אר), במסע לארבאן; שם פגש הנסיך את ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואז סייר במחוזות רוסיה בצפון הקווקז. המסע היה קצר, וחסר חשיבות לקריירה של אמיר כביר לאחר מכן.
משמעותיים יותר היו כמעט ארבע השנים שהוא בילה בארזורום, האימפריה העות'מאנית, והשתתף בעבודה של ועדה להסדיר את תחום הגבול העות'מאני-פרסי וליישב מחלוקות מסוימות אחרות בין שתי המדינות. נראה שהוא היה החבר הכי חזק בצוות המשא ומתן האיראני, והתנגד חריפות לניסיונות להדיר את ח'וראמשהר מהריבונות האיראנית ולגרום לאיראן לשלם פיצוי על פלישותיה הצבאיות לאזור סולימאניה בכורדיסטן העיראקית של ימינו. בכך הוא פעל כמעט ללא תלות בשלטון המרכזי בטהראן, שלא רק שלא הצליח לגבש מדיניות עקבית מול העות'מאנים אלא גם התנגד לרוב יוזמותיו של אמיר כביר. אף על פי שנחתמה צורה של אמנה בין איראן למדינה העות'מאנית, הגבולות עדיין לא תוארו כאשר פרצה מעין מלחמה קרה בין רוסיה ובריטניה (ראו המשחק הגדול) והמתווכים הבריטים והרוסים מצאו עצמם במלחמה ונסוגו מהמעורבות בוועדה. עם זאת, אמיר כביר רכש ידע ממקור ראשון על נוהלי הדיפלומטיה הבינלאומית ועל המטרות והמדיניות של האימפריה הבריטית והרוסית ביחס לאיראן. הדבר עזר לו בפיתוח המדיניות המובהקת שלו כלפי שתי המעצמות בתפקידי מפתח מאוחרים יותר שבהם פעל. יתר על כן, שנותיו בארזורום היו במקביל לתקופת הרפורמות הצבאיות והמנהליות העות'מאניות המכונה טנזימאט. מודעות מסוימת לחשיבותן של רפורמות אלה הגיעה לאמיר כביר בארזורום והעניקה לו השראה רבה לרפורמות שהוא היה עתיד להביא על ארצו, בין לבין קיבל השראה לביטול ההשפעה הפקידותית על ענייני המדינה.
ביוגרפיה > הנפילה

הקריירה הפורייה של אמיר כביר הגיעה לסיומה הפתאומי ב-16 בנובמבר 1851, כאשר נאסר א-דין שאה פיטר אותו מתפקיד השר הראשי. כעבור חמישה ימים נשללו ממנו כל שאר התארים והתפקידים שאחז בהם. רוב המהלכים להפלתו מהשלטון אורגנו עוד קודם לכן מזה זמן רב בידי מתנגדיו בקרב ההנהגה באופוזיציה בחצר הקיסרית. נפילתו הסופית הגיעה כאשר כוחות אלו באופוזיציה הצליחו לשכנע את השאה לפעול לצדם ולתמוך בהם. לאורך כל כהונתו היה בתככים מתמשכים עם שתי דמויות מפתח בחצר הקיסרית, היועץ הקיסרי סאקה ח'אן נורי והמלכה האם של השאה נאסר א-דין. לא ידוע במדויק מה הביא את השאה לפטר את אמיר כביר מתפקידיו אך נראה כי סאקה ח'אן ואמו של השאה שכנעו אותו כי אמיר כביר מתכנן להדיחו ולעלות על כס המלוכה בעצמו. השאה הצעיר אולי נטה להאמין להאשמות אלה בגלל יהירות מסוימת וזלזול בקריירה של אמיר כביר מאז תחילת דרכו הממשלתית בתבריז. אמיר כביר נשלח למאסר, הוא עונה ומאוחר יותר הוצא להורג בהוראת מתנגדיו.
יחס למיעוטים

אמיר כביר התעניין בטובם של המיעוטים שאינם מוסלמים בממלכה הפרסית, בעיקר כדי לקדם את רצונו לחזק את המדינה דרך השגת התמיכה של אותם מיעוטים. בעודו בארזורום נודע לו על האופן שבעזרתו המעצמות האירופיות התערבו בעניינים מדיניות הפנים של העות'מאנים בתואנת "הגנה" על המיעוטים הנוצרים, והיו עדויות לכך שבריטניה, רוסיה הקיסרית והרפובליקה הצרפתית השנייה קיוו להטבות דומות מצד האשורים והארמנים של פרס. לכן הוא ביטל את כל החוקים המפלים מיעוטים בשביל למנוע מצב של "הגנה" מידי מעצמה חיצונית. הוא פטר את אנשי הדת מכל העדות ממיסוי יתר (הג'יזיה), ונתן תמיכה חומרית לבתי ספר נוצריים באזרבייג'ן ובאספהאן. בנוסף, הוא ביסס קשר הדוק עם הזורואסטרים של יזד, ונתן פקודות קפדניות למושל העיר כי הם לא יתעללו בהם או יחילו עליהם מיסים שרירותיים. הוא גם אסר על ניסיונות שנעשו להמיר בכוח את הקהילות לאסלאם. לאחר הפלת אמיר כביר מכוחו, נאסר א-דין שאה קאג'אר הכריז כי בכוונתו להשליט את חסותו על כל נתיניו ללא הבדלה. נשיא הרפובליקה האסלאמית של איראן לשעבר, אכבר האשמי רפסנג'אני, חיבר ספר אודות חייו של אמיר כביר תחת התואר "גיבור המאבק באימפריאליזם". בתו של אמיר כביר, טאג' א-מולוכ, התחתנה מאוחר יותר עם השאה נאסר א-דין.
ראו גם

מוחמד שאה קאג'אר
המשחק הגדול
השושלת הקאג'ארית
נאסר א-דין שאה קאג'אר
טנזימאט
סכר אמיר כביר
פז תורן

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בת 67 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכיאטריית ילדים 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב  שירותי בריאות כללית 
 בן זוג:  עמוס תורן
 
פז תורן (נולדה ב-1957) היא פסיכיאטרית ילדים, מנהלת מרכז בריאות הנפש "רמת חן" של שירותי בריאות כללית.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, בת בכורה לרות ואליעזר. התגייסה לצה"ל בשנת 1975 והשתחררה בשנת 1977 בדרגת סגן.
למדה רפואה באוניברסיטת תל אביב ובנוסף למדה מינהל מערכות בריאות בפקולטה למינהל באוניברסיטת תל אביב.
פז תורן היא פרופ' חבר בפקולטה לרפואה ע״ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
משנת 1998 היא מנהלת את מרפאת ילדים ונוער של המרכז לבריאות הנפש "רמת חן".
ומשנת 2014 היא מנהלת את המרכז לבריאות הנפש "רמת חן".
בין תחומי התמחותה: הפרעת קשב וריכוז בילדים ובני נוער, תסמונת טורט בילדים, הפרעות חרדה בילדים, פסיכופרמקולוגיה בילדים ובני נוער, טיפולים פסיכותרפויטים קצרים בילדים ובני נוער.
פרופ' תורן שמשה במשך עשר שנים, עד שנת 2013, יו"ר ועדת הבחינות של פסיכיאטריה של הילד והמתבגר בישראל, וחברה בוועדת הבחינות העליונה במועצה המדעית.
משנת 2017, פרופ' תורן היא יו"ר הסקציה לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר במרכז האקדמי ללימודי המשך ברפואה של אוניברסיטת תל אביב.
ממחקריה

http://www.tandfonline.com/doi/pdf/10.1080/01926187.2012.677651?needAccess=true
Toren P - Eldar S., Cendorf D., Wolmer L., Weizman R., Zubadi R., Koren S., Laor N. Prevalence of mitral valve prolapse in children with anxiety disorders. J Psychiatr Res 33:357-361, 1999
Toren P - Bregman BL, Zohar-Reich E, Ben-Amitay G, Wolmer W, Laor N. Sixteen- session group treatment for children and adolescents with parental alienation and their parents. American Journal of Family Therapy 41:187-197, 2013.
Toren P - Dor J., Mester R., Mozes T., Blumensohn R., Rehavi M., Weizman A. Depression in women treated with a gonadotropin- releasing-hormone (GnRH) Agonist. Biol Psychiatry 39:378-382, 1996
Toren P - Karasik A., Eldar S., Wolmer L., Shimon I., Weitz R., Inbar R., Koren S., Pariente C., Reiss A., Weizman R. Laor L. Thyroid function in attention deficit and hyperactivity disorder. Journal of Psychiatric Research 31:359-363, 1997.
Toren P - Silbergeld A., Eldar S., Laor N., Wolmer L., Koren S., Inbar D., Weitz R., Reiss A., Eshet R., Weizman R. The lack of effect of methylphenidate on serum growth hormone (GH), GH binding protein and insulin-like growth factor-I. Clinical Neuropharmacoly 20:264-269, 1997.
Toren P - Eldar S., Cendorf D., Wolmer L., Weizman R., Zubadi R., Koren S., Laor N. Prevalence of mitral valve prolapse in children with anxiety disorders. J Psychiatr Res 33:357-361, 1999.
Toren P - Laor N., Cohen D., Wolmer L., Weizman A. Ondansetron treatment in patients with Tourette’s syndrome. Int Clin Psychopharmacol 14:373-376, 1999.
Toren P - Sadeh M., Wolmer L., Eldar S., Koren S., Weizman R., Laor N. Neurocognitive correlates of anxiety disorders in children. Journal of Anxiety Disorers 14(3):239-247, 2000.
Toren P - Wolmer L., Rosental B., Eldar S., Koren S., Lask M., Weizman R., Laor N.
Brief Parent-Child Group Therapy for Childhood Anxiety Disorders: Outcome of a New Manual-Based Cognitive-Behavioral Technique. The
Journal of the American Academy for Child and Adolescent Psychiatry 39:1309-1312, 2000.
Toren P, Eldar S, Laor N, Wolmer L, Samuel E, Weizman R. Fluvoxamine is ineffective in the treatment of enuresis in children and adolescents: an open label pilot study. Human Psychopharmacology 16:327-332, 2001.