stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקי אדלשטיין
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'אמיר אורן,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'האם סגן איתן, שהסתער אחרי חוטפי גולדין, באמת גיבור?, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2014
↑  מיקי אדלשטיין, באתר שגרירות ישראל בארצות הברית
↑  אביחי בקר, בצל הדובדבן, הארץ, 8 בספטמבר 2000, כפי שהועלה באתר פרש
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמודים 378-376
↑  יואב לימור ואלון בן דוד,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'מקום שלישי: דובדבן, באתר ynet, 28 בינואר 2008
↑  אמיר אורן,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'שרון עוד בתלולית השלישית מימין, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2001
↑  פליקס פריש,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'מפקד דובדבן המתפטר מונה לתפקיד מג"ד, באתר ynet, 2 באוגוסט 2002
↑  אמיר אורן,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'היחידות המיוחדות והמלחמה הבאה, באתר הארץ, 22 ביולי 2011
↑  הדס טסלר ואורי גליקמן,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'"יש לנו בעיה מוסרית לבצע בריחה ונסיגה", באתר nrg‏, 6 בינואר 2005
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'גבורת הלוחמים לא חיפתה על כישלון הפיקוד בסלוקי, באתר הארץ, 29 בינואר 2008
↑  ניר נוימן, נח"ל איתן, ריאיון עם מח"ט הנח"ל אל"ם מיקי אדלשטיין באתר "שבו"ז חיילים", 4 בינואר 2008
↑  אבי דהן,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'‏פיקוד מלפנים ופיקוד מוכוון משימה במלחמת לבנון, מערכות גיליון 409–410, דצמבר 2006, עמ' 25-20
↑  תעודת הערכה מטעם אלוף פיקוד המרכז לסמל ראשון אילן רוטשטיין, מתוך אתר צה"ל
↑  נועה הורוויץ, במחנה,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'בעיניים פקוחות, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 15 ביולי 2011
↑  צל"ש מפקד חטיבת הנח"ל לסרן אביב דורות, מתוך אתר צה"ל
↑  עמוס הראל,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'ארבע שנים אחרי המלחמה בלבנון, צה"ל נערך לסיבוב הבא, באתר הארץ, 3 ביולי 2010
↑  יותם קניספל ואופיר ששון, אוגדונר נולד, אתר זרוע היבשה, 21 ביולי 2010
↑  סמדר קרמפף, תא"ל מיקי אדלשטיין מונה לקחצ"ר, אתר זרוע היבשה, 11 באוקטובר 2010
↑  אמיר בוחבוט‏, תת-אלוף מיקי אדלשטיין נכנס לתפקידו כמפקד אוגדת עזה, באתר וואלה, 4 בנובמבר 2012
↑  יואב זיתון,'"`UNIQ--nowiki-00000020-QINU`"'אישור לגיוס עוד מילואים: אלפים כבר בגבול עזה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2012
↑  אמיר בוחבוט‏, הפצצה כבדה בשג'אעיה: 100 מטרות, פצצות במשקל טון, באתר וואלה, 22 ביולי 2014
↑  מערכת אתר צה"ל,'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'דבר המפקד: איגרות מפקדי צה"ל לחיילים במבצע "צוק איתן", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 13 ביולי 2014
↑  מערכת אתר צה"ל,'"`UNIQ--nowiki-00000025-QINU`"'תא"ל מיקי אדלשטיין מונה למפקד מל"י ועוצבת "סיני", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 23 בספטמבר 2014
↑  רפאל לוי, "30 אלף בחורי ישיבה, 5000 חולים", באתר ערוץ 7, 1 באוקטובר 2020
↑  אמיר בוחבוט‏, גיליוטינת המנהרות: הטכנולוגיה שמחסלת את האיום התת-קרקעי מעזה, באתר וואלה, 4 בנובמבר 2017
יי סון-סין

| --- | --- |

הכיתוב בתמונה: "忠武公李舜臣像", תמונה של יי סון-סין, אדון המעלה הנאמן
 לידה:  28 באפריל 1545 אולג'ירו-דונג (אנ'), סיאול, ג'וסון
 נהרג:  16 בדצמבר 1598 (בגיל 53) אי נמחא (אנ'), מחוז גיאונסאנג (אנ'), ג'וסון
 מקום קבורה:  Asan 
 מדינה:  קוריאה (שושלת ג'וסון)
 בת זוג:  גברת באנג, גברת או, גברת בואנדאק
 צאצאים:  חוקיים: 3 בנים, בת לא חוקיים: 2 בנות ו-2 בנים
 השתייכות:  צבא וצי קוריאה
 תקופת הפעילות:  1576–1598 (כ־22 שנים) 
 דרגה:  אדמירל
 פעולות ומבצעים
 בין היתר: קרב אוקפו, קרב סנצ'און (1592), קרב האי הנסן, קרב בוסן (1592), קרב מיאונגיאנג, קרב נוריאנג
 
יי סון-סין (בקוריאנית: 이순신;‏ 28 באפריל 1545 – 16 בדצמבר 1598) היה אדמירל ומצביא קוריאני הידוע בזכות ניצחונותיו על הצי היפני במהלך מלחמת אימג'ין בתקופת ג'וסון של ההיסטוריה הקוריאנית.
המספר המדויק של אירועים ימיים שהוביל האדמירל יי נגד היפנים נתון בוויכוח היסטורי, אך סבורים רבים שהוא ניצח ב-23 קרבות ימיים במהלך המלחמה. ברוב הקרבות הללו, הוא היה נתון בנחיתות מספרית ובמחסור של אספקה נחוצה. ניצחונו המפורסם ביותר היה קרב מיונגניאנג (אנ'), שבו הוביל בהצלחה צי קוריאני של 13 ספינות מול צי יפני של לפחות 133. יי מת מפציעת ירי בקרב נוריאנג (אנ'), הקרב הגדול האחרון במלחמת אימג'ין, ב-16 בדצמבר 1598.
יי נחשב לאחד ממצביאי הצי הגדולים ביותר בהיסטוריה, אשר פרשנים משבחים את חזונו האסטרטגי, המודיעין, החידושים והאישיות שלו. הוא אחת הדמויות ההיסטוריות הידועות ביותר בקוריאה, עם מספר נקודות ציון הנצחה, פרסים ועיירות בקוריאה הנקראות על שמו והן סרטים עלילתיים ודוקומנטריים רבים אודות פעילותו. רשימותיו האישיות על שבע שנות המלחמה, המאוגדות בשם נאנג'ונג אילג'י (אנ'), הן חלק מיוזמת זיכרון העולם של אונסק"ו.
חייו המוקדמים

יי נולד ברחוב גאונצ'אונ-דונג (건천동;乾川洞), Hanseong (היום אינהייאון-דונג, מחוז יונג, סיאול). כילד צעיר, יי שיחק משחקי מלחמה עם נערים מקומיים אחרים, הפגין כישרון מנהיגות מצוין מגיל צעיר, ובנה את הקשת שלו וירה את חיציו כנער. לאחר שנות התבגרותו ובגרותו המוקדמת עבר את הבחינה הצבאית באָסָן (אנ'), מקום מגוריהם של קרובי אימו.
משפחתו הייתה חלק משבט Deoksu Yi. סבו יי באק-רוק (이백록), פוליטיקאי לשעבר, פרש כאשר הרפורמטור הנאו-קונפוציאני ג'ו גוואנג-ג'ו (אנ') הוצא להורג בטיהור המשכילים השלישי של 1519 (אנ') ועבר לכפר ליד המקום שבו ג'ו נקבר. אביו של יי סון-סין, יי ג'אונג התאכזב אף הוא מהפוליטיקה ולא נכנס לשירות ממשלתי כמצופה ממשפחת (אצולה) יאנגבן. היסטוריונים קוריאנים רבים החזיקו באמונה עקבית שיי סון-סין חוה ילדות קשה בגלל הקשרים של משפחתו עם ג'ו גוואנג-ג'ו (אנ') (כפי שמתואר בסדרת הטלוויזיה מערכת השידור הקוריאנית האדמירל האלמותי יי סון-סין (אנ')). למרות זאת, מחקרים אחרונים מצביעים על כך שאין זה נכון, ומשפחתו של יי לא נרדפה פוליטית.
אחד האירועים החשובים ביותר בחייו המוקדמים היה פגישתו והתיידדותו עם ריו סאונג-ריונג (אנ'), מלומד בולט בתפקיד המפתח הרשמי של דוכאכאלסה שפקד על הצבא במהלך הפלישות היפניות לקוריאה (1592–1598).
קריירה צבאית

בשנת 1576, יי עבר את הבחינה הצבאית (אנ'). הוא הרשים את השופטים בחץ וקשת, אך שבר רגל בנופלו מהסוס ולכן לא הצליח לעבור את המבחן הפרשים. לאחר שנבחן מחדש, הוא הוצב ב-Bukbyeong (צבא הגבול הצפוני) במחוז המגיאונג (אנ'). הוא היה הקצין הזוטר המבוגר ביותר בגיל שלושים ושתיים. שם חווה יי קרבות בהגנה על יישובי הגבול מול שודדי יורכן (אנ') ושמו יצא במהרה בשל כישוריו האסטרטגיים ובמנהיגותו.
העיכובים והנסיגות בקריירה שלו נבעו מסירובו להעניק פרוטקציה למקורבים ולהיות מעורב בשחיתות - עניינים שהיו לעזר כה מהותי להתקדמות בצבא. הוא סירב "לשחק את המשחק". יכולתו וכושר העמידה המוסרית החזק שלו יביאו לו מספר אויבים לאורך השנים, במיוחד בקרב קצינים בכירים מושחתים וחסרי כישורים שעבורם היה יושרו מאיים.
ב-1583 פיתה את יורכן (אנ') לקרב, הביס את השודדים ולכד את ראשם, מו פאי נאי. על פי מסורת בת זמנו, היה יי שלוש שנים מחוץ לצבא לאחר שמות אביו נודע לו. לאחר שובו לקו החזית, יי הוביל שורה של מבצעים מוצלחים נגד היורכן.
ההישגים המבריקים שלו מוקדם כל כך בקריירה גרמו לקנאת הממונים עליו, ואלה האשימו האשמות כזב בעריקה במהלך הקרב. את הקשר נגדו הוביל גנרל יי איל (אנ'), שלימים לא הצליח להדוף את הפלישה היפנית בקרב סנג'ו (אנ'). נטייה זו לחבל ולהפליל יריבים מקצועיים הייתה נפוצה מאוד בשנים האחרונות של הצבא והממשלה של ג'וסון. ליי נשללה דרגתו והוא נכלא ועונה. לאחר שחרורו הורשה יי להילחם כחייל פשוט. אולם לאחר תקופה קצרה, הוא מונה למפקד המרכז לאימונים צבאיים של סיאול ולאחר מכן הוצב כשופט הצבאי במחוז קטן.
מאמציו של יי בקוריאה הצפונית זכו לתגמול כאשר הוא הוצב כמפקד מחוז ג'אולה (אנ') השמאלי של חיל הים. בטווח של כמה חודשים בסוף 1590, הוא קיבל ארבעה מינויים צבאיים, ברצף מהיר, כאשר כל מינוי נושא באחריות גדולה יותר מהקודמו: מפקד חיל המצב קוסאריג'ין במחוז פיונגאן (אנ'), מפקד חיל המצב של מנפו, גם במחוז פיונגאן, ומפקד חיל המצב וונדו, במחוז ג'אולה (אנ'), לפני שלבסוף קיבל את המינוי למפקד מחוז הימי השמאלי ג'אולה.
החצר המלכותית הייתה במצב של בלבול בעניין המלחמה האפשרית עם יפן, שהייתה מאוחדת בעת הזו תחת שלטונו של טויוטומי הידיושי, והמצב הלא יציב במנצ'וריה שבו מנהיג יורכן (אנ') צעיר בשם נורהאצ'י צבר כוח.
יי נכנס לתפקידו החדש ביאוסו (אנ') ב-13 במרץ 1591.
אף שלא היה לו ידע בלוחמה ימית הוא נעזר בספר על טקטיקות צבאיות של ידידו יו סונג-ניונג מהממשל בסיאול אשר נקרא "אסטרטגיית הגנה על ידי הגדלת הפסד האויב, תוך מתן הסברים על קרבות יבשה וים עם התקפות 'אש ' לניצחון בטוח." לאחר שנה אחת בלבד של לימוד אינטנסיבי, קצין היבשה לשעבר הזה יהיה לטקטיקן הימי המוביל בקוריאה.
הוא בנה את הצי האזורי שיתעמת מאוחר יותר עם כוח הפלישה היפני. לאחר מכן הוא חיזק את הצי המחוזי על ידי שורה של רפורמות שכללו בין היתר בניית ספינות צבים.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598)

| --- | --- |
 :  ראו גם – הפלישות היפניות לקוריאה (1592–1598)
יי זכור בזכות ניצחונותיו הרבים בלחימה ביפנים במהלך הפלישות היפניות לקוריאה (1592–1598). בין עשרים ושלושה ניצחונותיו, קרב מיונגניאנג (אנ') וקרב האי הנסן (אנ') הם הקרבות המפורסמים ביותר.
בשנת 1592, טויוטומי הידיושי הורה לפלוש לקוריאה ולהשתמש בה כבסיס קדמי לכיבושה של סין שהייתה בשליטתה של שושלת מינג. לאחר שהיפנים תקפו את פוסאן, יי החל את פעולותיו הימיות מהמפקדה שלו ביאוסו (אנ'). למרות שמעולם לא פיקד על קרב ימי הוא ניצח במהירות בקרבות אוקפו (אנ'), סכאון (אנ') ועוד כמה קרבות אחרים ברצף. שורת ניצחונותיו גרמה לחשש פתאומי של הגנרלים היפנים מהאיום החדש בים.
הידיושי היה מודע לגמרי לצורך בשליטה ימית במהלך הפלישה. לאחר שלא הצליח לשכור שני גליאונים פורטוגליים כעזרה, הוא הגדיל את הצי שלו ל-1700 כלי שיט כדי שיוכל להכניע את הצי ג'וסון על ידי עליונות מספרית.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > ארבעת הקמפיינים של 1592

כוח פלישה יפני נחת בפוסאן ובדאדג'ין, ערי נמל בקצה הדרומי של ג'וסון. היפנים, בהיעדר כל התנגדות ימית, כבשו במהירות את הנמלים הללו והחלו בצעדת בזק צפונה. הם הגיעו לסיאול תוך תשעה עשר ימים בלבד, ב-2 במאי 1592, וזאת עקב חוסר היעילות של צבא ג'וסון, במיוחד בקרב סנג'ו (אנ') והכישלון בהגנה על מעבר ג'וריונג (אנ').
לאחר שכבשו את האנסונג ופיונגיאנג, תכננו היפנים לחצות את נהר יאלו לשטח סיני, ולהשתמש במים ממערב לחצי האי הקוריאני לאספקה לצבאם אך ליי סון-סין היה מודיעין מעודכן על כל פעילויות האויב.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > ארבעת הקמפיינים של 1592 > קמפיין ראשון

יי מעולם לא למד לוחמה ימית באופן רשמי בזמנו המוגבל באקדמיה הצבאית, ולא היה לו או לפיקודיו ניסיון בלחימה ימית לפני הפלישה היפנית.
ב-13 ביוני 1592, אדמירל יי ואדמירל יי אוק-ג'י (אנ'), מפקד הצי הימני של ג'אולה, הפליגו עם 24 פאנוקסאונים (אנ'), 15 ספינות מלחמה קטנות, ו-46 ספינות דיג קטנות והגיע למימיו של מחוז גיונגסאנג עד השקיעה. למחרת הפליג צי ג'אולה למקום מוסכם שבו אמור היה לפגוש אותם האדמירל וון גיון (אנ'), ואכן פגש את האדמירל ב-15 ביוני. המשט המוגדל של 91 ספינות החל אז להקיף את האי ג'וג'ה (אנ'), לכיוון האי גאדאוק, אך ספינות צופים זיהו 50 ספינות יפניות בנמל אוקפו. לאחר שראו את הצי הקוריאני המתקרב, חלק מהיפנים שהעסיקו את עצמם בביזה חזרו לאניותיהם והחלו לברוח. הצי הקוריאני הקיף את הספינות היפניות והשמיד אותן בהפגזות ארטילריות. הקוריאנים הבחינו בחמישה כלי שיט יפניים נוספים באותו לילה, והצליחו להשמיד ארבעה מהם. למחרת, הקוריאנים התקרבו ל-13 ספינות יפניות בג'וקג'ינפו, לפי דווח המודיעין שלהם. בדומה להצלחה הקודמת באוקפו, השמיד הצי הקוריאני 11 ספינות יפניות - והשלים את קרב אוקפו (אנ') ללא אובדן של אף ספינה.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > ארבעת הקמפיינים של 1592 > קמפיין שני

כשלושה שבועות לאחר קרב אוקפו, הפליגו האדמירל יי והאדמירל ון עם סך של 26 ספינות (23 מתוכן של אדמירל יי) לעבר מפרץ סכאון לאחר קבלת מודיעין על נוכחות יפנית. אדמירל יי הותיר מאחור את ספינות הדיג שלו שהיוו את רוב הצי שלו לטובת ספינת הצבים שלו שהושלמה לאחרונה. אדמירל יי הורה לצי להעמיד פנים של נסיגה ובכך גרם ליפנים לרדוף במרץ אחר הצי הקוריאני עם 12 כלי השיט שלהם. כשהספינות היפניות עזבו בשל כך את מבטחו של הנמל, הצי הקוריאני החל להשיב מלחמה, ובהובלת המתקפה על ידי ספינת הצבים השמידו את כל 12 הספינות היפניות. אדמירל יי שרד פגיעה בכתפו השמאלית.
ב-10 ביולי 1592, הצי הקוריאני השמיד 21 ספינות יפניות בקרב דנגפו (אנ') וב-13 באותו החודש - 26 ספינות מלחמה יפניות בקרב דנגאנגפו (אנ').
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > ארבעת הקמפיינים של 1592 > קמפיין שלישי

בתגובה להצלחת הצי הקוריאני, טויוטומי הידיושי החזיר אליו שלושה אדמירלים מפעילות יבשתית: וואקיזאקה יאסוהארו (אנ'), קאטו יושיאקי (אנ') וקוקי יושיטאקה (אנ'). הם היו היחידים בעלי האחריות הימית בכל כוח הפלישה היפני. האדמירלים הגיעו לפוסאן תשעה ימים לפני שהפקודה של הידיושי ניתנה בפועל, והקימו שייטת ללחימה בצי הקוריאני. כאשר סיים אדמירל וואקיזאקה את הכנותיו, גרמה להיטותו לזכות בכבוד צבאי לצאת מיד למתקפה נגד הקוריאנים מבלי להמתין לאדמירלים האחרים.
הצי הקוריאני המשולב של 70 ספינות בפיקודו של האדמירלים יי סון-סין ויי אוק-ג'י החלו במבצע של חיפוש והשמדת ספינות יפניות מכיוון שהחיילים היפנים ביבשה התקדמו למחוז ג'אולה (אנ') אשר היה השטח הקוריאני היחיד שלא נפגע מפעולה צבאית גדולה, ואף שימש בסיס לשלושת האדמירלים ולכוח הימי הקוריאני היחיד הפעיל. האדמירלים חשבו שעדיף להשמיד את התמיכה הימית של היפנים על מנת להפחית את יעילותם של חיילי הקרקע של האויב.
ב-13 באוגוסט 1592, נודע לצי הקוריאני שהפליג מהאי מירוק בדאנגפו ממקורות מקומיים שצי יפני גדול נמצא בקרבת מקום. למחרת בבוקר, הצי הקוריאני הבחין בצי היפני של 82 כלי שיט שעוגנו במצר גיאונאריאנג. בגלל צרותו של המיצר והסכנה שנשקפה מהסלעים התת-מימיים, שלח אדמירל יי שש מספינותיו לפתות 63 כלי שיט יפניים אל לצאת מהמייצר אל הים הרחב, והצי היפני אכן התפתה לעקוב אחריהן. בים הפתוח מצא הצי היפני עצמו מוקף על ידי צי הקוריאני במערך חצי עיגול שהאדמירל יי קרא "כנף העגורים". עם לפחות שלוש ספינות צבים (ששתיים מתוכן הושלמו זה עתה) מובילות את ההתנגשות, ירו כלי השיט הקוריאניים מטחי תותח אל תוך המערך היפני. ואז הספינות הקוריאניות ערכו קרב חופשי עם הספינות היפניות, תוך שמירת מרחק מספיק כדי למנוע מהיפנים לעלות על ספינות יפניות; האדמירל יי התיר קרב קירבה רק נגד ספינות יפניות שניזוקו קשות.
הקרב על האי הנסן (אנ') הסתיים בניצחון קוריאני, עם אבדות יפניות של 59 ספינות - 47 הושמדו ו-12 נשבו. כמה שבויי מלחמה קוריאנים חולצו במהלך הקרב. אדמירל וואקיסאקה הצליח להימלט בגלל מהירותה של ספינת הדגל שלו. כאשר ידיעת התבוסה הגיעה לטויוטומי הידיושי, הוא הורה לכוחות הפלישה היפניים להפסיק את כל הפעולות הימיות.
ב-16 באוגוסט 1592, יי סון-סין הוביל את הצי לקרב בנמל אנגולפו (אנ'), שם עגנו 42 כלי שיט יפניים. בקרב זה השמיד הצי הקוריאני 100 ספינות יפניות.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > ארבעת הקמפיינים של 1592 > קמפיין רביעי

בספטמבר 1592, עזב יי את בסיסו באי הנסן ותקף את היפנים בנמל בוסאן (אנ'). יי סון-סין הצליח להשמיד למעלה מ-100 ספינות יפניות ונסוג עם אבדות מינימליות. יי לא הוציא את כוחותיו למרדף יבשתי אחרי היפנים בנמל פוסאן לאחר הקרב עקב משידע שאיכות חייליו לא משתווה לסמוראיים היפנים ביבשה. בנוסף, מלחי ג'וסון היו מותשים ממסעות ימיים וקרבות ארוכים, והיו בנחיתות מספרית גדולה מאוד ביבשה. עד לאותו שלב, יי נלחם עם ספינות ותותחים וניצל את כוח האש העדיף שלו כדי לחפות על החסרונות במספר החיילים. ליפנים היו גם פרשים מאומנים היטב, וזה היה חיסרון נוסף לצבא ג'וסון. יי איבד את אחד מהקצינים היקרים שלו, בשם וון.
מלכתחילה התכוון יי סון-סין להשמיד את כל הכוח הכוח היפני הימי הנותר, אולם הוא הבין שכך ילכוד למעשה את החיילים היפנים בחצי האי הקוריאני, שם הם יתקדמו פנימה לחצי האי וישחטו את התושבים הקוריאנים. לכן, השאיר יי בכל זאת מספר קטן של ספינות יפניות שלמות על מנת שיהיה ליפנים על היבשה לאן לחזור והסיג את הצי. בדיוק כפי שחזה, עלו החיילים היפנים הנותרים בחסות החשיכה על הספינות הנותרות ונסוגו.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > ארבעת הקמפיינים של 1592 > תוצאות של ארבעת הקמפיינים של 1592

בשנת 1593, אדמירל יי מונה לפקד על הציים המשולבים של שלושת המחוזות הדרומיים עם התואר מפקד הצי של שלוש המחוזות ובכך קיבל את הפיקוד על הציים הימניים והשמאליים של מחוז ג'אולה,  הציים הימניים והשמאליים של מחוז גיונגסאנג, והצי של מחוז צ'ונגצ'ונג.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > ספינות צבים

אחד ההישגים הגדולים ביותר של יי היה להחזיר לשימוש ולשפר את ספינת הצבים. עם מוחו היצירתי ותמיכתם של הכפופים לו, יי הצליח לתכנן את הגאובוקסון, או ספינת הצבים. בניגוד לאמונה הרווחת, ספינת הצבים לא הומצאה בפועל על ידי אדמירל יי; הוא רק שיפר עיצוב ישן יותר מתקופת שלטונו של המלך טאיג'ונג.
ספינות צבים שימשו לראשונה בקרב סנצ'און (אנ') ב-1592 והיו בשימוש כמעט בכל קרב עד התבוסה הקוריאנית הקשה בקרב של צ'ילצ'ונריאנג (אנ'), כאשר כל הספינות, כולל ספינת צבים הוטבעו. רק 13 פאנוקסאונים (אנ') שרדו את הרקב הזה. ספינות הצבים לא הופיעו שוב בקרב עד לקרב נוריאנג (אנ').
ספינות צב שימשו בעיקר כמובילות התקפות. השימוש המיטבי שלהם היה באזורים צמודים וסביב איים ולאו-דווקא בים הפתוח.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > פיטורי יי סון-סין

מרגלים יפנים הוליכו שולל את המלך סונג'ו (אנ') בטענה הכוזבת שהגנרל היפני האכזרי, קאטו קיומאסה (אנ'), יפליג מהאי היפני צושימה לנמל פוסאן, שהיה מעוז האויב היפני בג'וסון. עקב כך הורה המלך סונג'ו, הנואש לניצחונות שירפו את האחיזה היפנית מממלכתו, ליי סון-סין להמשיך אל הים הפתוח ממש מחוץ לנמל פוסאן כדי לנסות ללכוד את גנרל האויב המפורסם. יי סון-סין סירב לעשות זאת מכיוון שידע שהפקודה של המלך מבוססת על מידע שקרי ושקרים.
אויביו של האדמירל בחצר המלכות המליצו לעצור את אדמירל יי ומיהרו לעמוד על החלפתו בגנרל וון גיון (אנ'), לשעבר מפקד הצי המערבי של מחוז גיונגסאנג ומפקד כוחות היבשה של מחוז ג'אולה.
כתוצאה מכך, בשנת 1597, ניטל מיי הפיקוד והוא נעצר ונלקח בשלשלות לכלא ועינויים בסיאול. המלך Seonjo רצה להוציא את יי להורג, אך תומכי האדמירל בחצר המלכות, ובראשם השר ג'ונג טאק (קו') (1526–1605), שכנעו את המלך להימנע מכך בשל שירותו עבר. ראש הממשלה,ריו סאונג-ריונג (אנ'), שהיה חבר ילדותו של יי ותומכו העיקרי, שתק בעת הקטלנית הזו. לאחר שניצל מעונש המוות, ניטלו מאדמירל יי שוב דרגותיו וחזר להיות חייל חי"ר רגיל תחת פיקודו של הגנרל גוון יול (אנ'). עונש זה היה גרוע ממוות עבור הגנרלים של ג'וסון באותה תקופה, מכיוון שהכבוד היה העיקר עבורם. עם זאת, יי הגיב להשפלה זו כצייתן ביותר, תוך שהוא עשה את עבודתו בשקט כאילו דרגתו ופקודותיו החדשים מתאימים אך למרות דרגתו הנמוכה התייחסו אליו בכבוד קצינים רבים, שכן ידעו שהאדמירל לא עשה דבר רע. יי נשאר בפיקודו של הגנרל גוון יול לזמן קצר עד למותו של וון גיון בקרב צ'ילצ'ונריאנג (אנ') שהוביל להחזרתו לתפקיד.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > תבוסה של ג'וסון בצ'ילצ'ונריאנג והשבתו של אדמירל יי

כשהמעמד של יי נשלל והמשא ומתן עם היפנים התפוצץ ב-1596, הורה היידיושי לחזור ולבתקיף את ג'וסון. הפלישה היפנית השנייה יצאה לפועל בחודש הראשון של 1597 עם כוח של 140,000 איש שהובלו ב-1000 ספינות. בתגובה, סין בהנהגת שושלת מינג שלחה אלפי אנשים כסיוע לג'וסון. בעזרתם, הצליח צבא ג'וסון לעצור את מתקפת היפנים ולדחוק אותם אחורה במהלך חורף 1597, לפני שהיפנים הצליחו להגיע לבירת ג'וסון של הנסונג.
בים הפתוח וון גיון, יורשו של יי, לא הגיב לדיווחים מהסיירים שלו ואפשר ללא התנגדות ליפנים להנחית תגבורת קריטית בנמל סוסאנג למתקפה היבשתית שלהם. ללא סיור או תכנון הולם, וון גיון החליט לתקוף כשכל הכוח הימי של ג'וסון עומד לרשותו; צי המורכב מ-150 ספינות מלחמה אשר הוכנו בקפידה והיו מאוישות ב-30,000 איש שאומנו על ידי אדמירל יי. וון גיון הרים עוגן ביאוסו (אנ') עם הצי והפליג למים שהיו ידועים בסלעים בוגדניים שבהם ארבו היפנים לצי ג'וסון בקרב צ'ילצ'ונריאנג (אנ') ב-28 באוגוסט 1597. ללא ידיעת כוחו וטבעו של האויב, וון נדהם לגלות צי יפני של 500 עד 1000 ספינות שסגרו על הצי הקוריאני מיד לקרב קירבה, דבר שמנע מאוניות ג'וסון את היתרונותיהן בימאות מעולה ובאש תותחים. מלחי ג'וסון המותשים הצטמצמו ללחימה במעבר יפנים אל אוניותיהם בעודם בנחיתות רבה במספרם ולכן נטבחו בהמוניהם.
צי ג'וסון הושמד ורק 12 ספינות מלחמה בפיקודו של האדמירל ביי סאול שרדו היות שנמלט לפני שהקרב היה בעיצומו כדי להציל את ספינותיו. לאחר השמדת צי ג'וסון, וון ג'יון ויי אוק-ג'י (אנ'), מפקד אחר של ג'וסון, נמלטו לאי אחר עם חבורת ניצולים אך נהרגו על ידי חיילים יפנים שהמתינו במבצר הסמוך. כאשר נודע למלך סונג'ו (אנ') ולחצר המלוכה על התבוסה הקטסטרופלית, הם מיהרו לחון את האדמירל יי ולהחזירו כמפקד צי ג'וסון שהצטמצם מאוד בעקבות התבוסה.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > קרב אחרון ומותו של אדמירל יי

אחרי מותו של טויוטומי הידיושי ועקב הכישלון בניסיונם השני לכבוש את קוריאה, רצה הצי יפני לחזור הביתה, אך יי סון-סין היה נחוש לא לאפשר זאת ותחת זאת להשמידו. ב-15 בדצמבר 1598, צי יפני ענק בפיקודו של שימאזו יושיהירו (אנ'), נאסף במפרץ סשאון (אנ'), בקצה המזרחי של מיצר נוריאנג. המטרה של שימאזו הייתה לשבור את המצור של כוחות הברית של קוריאה וסין על קונישי יוקינאגה (אנ'), לצרף את שני הציים ולהפליג הביתה ליפן. אדמירל יי, בינתיים, ידע בדיוק היכן נמצא שימאזו, לאחר שקיבל דיווחים מצופים ודייגים מקומיים.
בשלב זה, צי ג'וסון כלל 82 ספינות ושלוש ספינות צבים, עם 8,000 חיילים תחת אדמירל יי. צי סין של שושלת מינג כלל שישה ג'ונקות מלחמה גדולות, 57 ספינות משוטים קלות יותר ושני פאנוקסאונים שניתנו לצ'ן לין (אנ') על ידי אדמירל יי, עם 5,000 חיילי מינג משייטת גואנגדונג ו-2,600 נחתי מינג הלוחמים על סיפונן של ספינות ג'וסון.
הקרב החל בשעה שתיים לפנות ב-16 בדצמבר 1598. כמו הקרבות הקודמים של אדמירל יי, היפנים לא הצליחו להגיב ביעילות לטקטיקות של הקוריאנים. מיצר נוריאנג הצרים מנעו תנועה לצדדים, ותמרוניו של יי מנעו מהצי היפני לקפוץ ולהסתער רגלית על כלי השיט של אויביהם - הטקטיקה הימית העיקרית שלהם.
כשהיפנים החלו לסגת, הורה האדמירל יי על מרדף נמרץ. במהלך הזמן הזה, כדור ארקבוז תועה מספינת אויב פגע באדמירל יי, ליד בית השחי השמאלי. כשהוא חש שהפצע קטלני ומחשש לחזור על התבוסה של קרב צ'ילצ'ונריאנג, הורה האדמירל לאחיינו וי וואן: "המלחמה בשיאה - לבש את השריון שלי והכה בתופי המלחמה שלי. אל תודיע על מותי." הוא מת רגעים ספורים לאחר מכן.
רק שני אנשים היו עדים למותו: יי הו, בנו הבכור של יי, וי וואן, אחיינו. בנו ואחיינו של אדמירל יי התאמצו להשיב לעצמם את קור רוחם ונשאו את גופת האדמירל אל תאו לפני שאחרים ישימו לב לנפילתו. בכל שארית הקרב, יי וואן לבש את השריון של דודו והמשיך לתופף בתוף המלחמה כדי לעודד את המרדף.
קריירה צבאית > פלישות יפניות לקוריאה (1592–1598) > החבר צ'ן לין

אל אף חילוקי דעות התחלתיים אם לאפשר ליפנים לברוח,האדמירל צ'ן לין, מפקד הצי הסיני, ויי סון-סין היו חברים ובני ברית שעזרו וחילצו זה את זה מספר פעמים במהלך הקרב. כך למשל תקפו ספינותיו של יי סון-סין את הספינות היפניות שצרו על ספינתו של צ'ן ופתחו בהסתערות פנים אל פנים. כשצ'ן לין בא לאדמירל יי להודות לו על כך פגש אותו יי וואן והודיע שדודו מת. מספרים שצ'ן עצמו היה בהלם עד כדי כך שהוא נפל ארצה שלוש פעמים, הכה בחזהו בבכי. הידיעה על מותו של אדמירל יי התפשטה במהירות בכל הצי של קוריאה וסין. המלחים של ג'וסון ומינג ולוחמים התייפחו ביגון. מאוחר יותר דיווח צ'ן לין את החדשות על מות יי לואן-לי, קיסר סין אשר העניק מתנות והספדים לצ'ן ויי סון-סין. מאז, יי וצ'ן הונצחו כגיבורים לאומיים בקוריאה. בשל תרומתו של צ'ן לין בהבסת היפנים והחברות שלו עם יי סון-סין התקבלו צאצאיו של צ'ן בברכה מאוחר יותר בקוריאה והקימו את שבט גוואנגדונג ג'ין (אנ').
גופתו של אדמירל יי הובאה להיקבר ליד אביו, יי ג'ונג, בעיר הולדתו באָסָן (אנ') (בהתאם למסורת הקוריאנית). מקדשים, רשמיים ובלתי רשמיים כאחד, נבנו לכבודו בכל רחבי הארץ.
מורשת > הערכה צבאית

יש אומרים ש-יי הוא מופת להתנהלות הן עבור הקוריאנים ואפילו עבור היפנים.
כמה היסטוריונים צבאיים כמו ג'וזף קאמינס וג'ורג' אלכסנדר באלארד מציבים את יי בשורה אחת עם האדמירל הורציו נלסון כאחד ממפקדי הצי הגדולים בהיסטוריה.
אדמירל ג'ורג' אלכסנדר באלארד (אנ') מהצי המלכותי השווה את יי ללורד נלסון של אנגליה:
תמיד קשה לאנגלים להודות שהיה לנלסון מישהו המשתווה לו, אך אם אדם כלשהו זכאי להיחשב כך, הרי זה צריך להיות המפקד הימי הגדול האסייתי הזה שמעולם לא ידע תבוסה ומת בנוכחות אויב; את תנועותיו ניתן להרכיב ע"י תרשים מסומן בהריסות של מאות ספינות יפניות הנחות עם צוותיהן האמיץ בקרקעית הים, מול חופי חצי האי הקוריאני... ולמען האמת, נראה שאין הגזמה לטעון שמהתחלה ועד הסוף מעולם לא טעה, שכן עבודתו הייתה כה מושלמת בכל מגוון נסיבות עד כדי התנגדות לכל ביקורת... אפשר לסכם את הקריירה שלו כולה באמירה שלמרות שלא הייתה לו היסטוריה לשמש לו מדריך, הוא לחם על הים כפי שצריך כדי להניב תוצאות ברורות, וסיים בהקרבה העליונה של מגן של ארצו.
אדמירל טוגו ראה באדמירל יי כנעלה ממנו. במסיבה שנערכה לכבודו, טוגו הסתייג מנאום שהשווה את לורד נלסון ויי סון-סין.
אולי ראוי להשוות אותי לנלסון, אבל לא ליי סון-סין של קוריאה, שאין לו אח ורע.
לפני קרב צושימה ב-1905, נזכר סגן מפקד קאוואדה איסאו בזיכרונותיו כי:
... אך טבעי הוא שלא יכולנו שלא להיזכר ביי סון-סין של קוריאה, מפקד הים הראשון במעלה בעולם, שאישיותו, האסטרטגיה, ההמצאה, יכולת הפיקוד, האינטליגנציה והאומץ שלו היו כולם ראויים להערצה שלנו.
אדמירל טסוטארו סאטו (אנ') מהצי היפני הקיסרי הזכיר את האדמירל הקוריאני בספרו שפורסם ב-1908:
לאורך ההיסטוריה היו מעט גנרלים המצטיינים בטקטיקות של התקפה חזיתית, התקפה פתאומית, ריכוז והתרחבות. ניתן להחשיב את נפוליאון, ששלט באמנות כיבוש החלק עם השלם, כגנרל כזה, ובקרב האדמירלים ניתן למנות שני גאונים טקטיים נוספים: במזרח, יי סון-סין של קוריאה, ובמערב הוריישו נלסון של אנגליה. ללא ספק, יי הוא מפקד ימי נעלה גם על בסיס הספרות המצומצמת של מלחמת שבע השנים, ולמרות שאומץ ליבו והברק שלו אינם ידועים למערב, שכן איתרע מזלו להיוולד בתקופת ג'וסון. כל מי שאפשר להשוות ליי צריך להיות טוב יותר ממיכיל דה רויטר מהולנד. נלסון נמצא הרחק מאחורי יי מבחינת אופיו ויושרתו. יי היה הממציא של ספינת המלחמה המכוסה הידועה בשם ספינת הצבים. הוא היה מפקד גדול באמת ואמן בטקטיקת הצי של לפני שלוש מאות שנה.
מורשת > תארים ומחוות כבוד

למרות שחצר המלוכה הקוריאנית התעלמה לעיתים קרובות מהצלחותיו בחייו, לאחר מותו הוענקו לו תארים ומחוות כבוד שונים, כולל התואר צ'ונגמוגונג (דוכס הנאמנות והלוחמה),עיטור באות מסדר הצטיינות צבאי מהשורה הראשונה בתקופת שלטונו של המלך סונג'ו (אנ'), ושני תפקידים לאחר מותו - סגן ראש הממשלה. התואר שלו סמדו סוגון טונגיסה, שפירושו המילולי "מפקד הצי של שלושת המחוזות", היה התואר ששימש למפקד הצי הקוריאני עד 1896. התואר שלאחר מותו (אנ') של אדמירל יי, צ'ונגמוגונג, משמש עיטור הצבאי השלישי בחשיבותו בדרום קוריאה. לאחר מותו הוענק לו התואר נסיך דיוקפונג צ'ונגמורו. בצפון קוריאה, הצבא מעניק את מסדר האדמירל יי סון-סין (이순신장군훈장) לקציני ומפקדי הצי על מנהיגות יוצאת דופן.