stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארצות הברית במשחקים האולימפיים (1992 ואילך)
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) > ענפים אחרים

בהתעמלות זכו האמריקאים ב-10 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. נסטיה ליוקין זכתה במדליית זהב בקרב-רב, במדליות כסף בתרגיל המקבילים המדורגים, בתרגיל הקורה ובתחרות הקבוצתית ובמדליית ארד בתרגיל הקרקע. שון ג'ונסון בת ה-16 זכתה במדליית זהב בתרגיל הקורה ובמדליות כסף בקרב-רב, בתרגיל הקרקע ובתחרות הקבוצתית. ג'ונתן הורטון זכה במדליית כסף בתרגיל המתח ובמדליית ארד בתחרות הקבוצתית.
הקלעים זכו בשש מדליות, שתיים מכל סוג. במדליות הזהב זכו וולטון אלר וינסנט הנקוק. קים רוד זכתה במדליה אולימפית רביעית ברציפות, מדליית כסף, ומתיו אימונס איבד את תוארו מאתונה וזכה אף הוא במדליית כסף. שני צמדי כדורעף החופים זכו במדליות זהב: קרי וולש ומיסטי מיי-טרינור שמרו על תוארן ובטורניר הגברים ניצחו טוד רוג'רס ופיל דלהאוסר. הסייפת מריאל זגוניס זכתה במדליית זהב שנייה ברציפות בחרב, וגם הייתה שותפה לזכייה במדליית הארד בתחרות החרב הקבוצתית. שותפותיה, סאדה ג'ייקובסון ובקה וורד זכו במדליות הכסף והארד בטורניר החרב ליחידות. נבחרת הנשים ברומח ונבחרת הגברים בחרב זכו במדליות כסף. רוכבי האופניים זכו בחמש מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בה זכתה קריסטין ארמסטרונג, במרוץ אופני כביש נגד השעון. לוי ליפהיימר זכה במדליית ארד במקצה המקביל לגברים. בחתירה זכו האמריקאים במדליה אחת מכל סוג: שמיניית הנשים זכתה במדליית זהב, מישל גרט זכתה במדליית כסף במקצה היחידות, ושמיניית הגברים זכתה במדליית ארד. גם ברכיבה רשמו האמריקאים תוצאה דומה: הנבחרת זכתה במדליית זהב בקפיצות, ג'ינה מיילס זכתה במדליית כסף במקצה היחידים וביזי מאדן זכתה במדליית הארד במקצה הקפיצות ליחידים. שני שייטים אמריקאים זכו במדליות: אנה טאניקליף זכתה במדליית זהב בדגם לייזר רדיאל וזאק ריילי זכה במדליית כסף בדגם פין. המתאבק הנרי סג'ודו זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג ושני מתאבקים נוספים זכו במדליות ארד. אחרי שתי זכיות רצופות, איבד לוחם הטאקוונדו סטיבן לופז את התואר האולימפי, והסתפק במדליית ארד, בקטגוריית המשקל של עד 80 ק"ג. אחיו מארק זכה במדליית כסף בקטגוריית המשקל של עד 68 ק"ג ואחותו דיאנה זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג. אמריקאים נוספים זכו במדליות באיגרוף ובג'ודו.
האחיות ויליאמס השיבו לעצמן את התואר האולימפי בטורניר הזוגות בטניס, לאחר שגברו במשחק הגמר על הצמד הספרדי וירחיניה רואנו פסקואל ואנבל מדינה גאריגס. בטורניר היחידות הודחו שתיהן בשלב רבע הגמר, ונוס בידי הסינית לי נה וסרינה בידי הרוסייה ילנה דמנטייבה. בטורניר הזוגות לגברים זכו האחים בראיין במדליית הארד, לאחר שהפסידו בחצי הגמר לשווייצרים רוג'ר פדרר וסטניסלס ואוורינקה, וגברו במשחק על המקום השלישי על הצרפתים ארנו קלמאן ומיקאל לודרה. בטורניר היחידים סיים ג'יימס בלייק במקום הרביעי, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לצ'יליאני פרננדו גונסאלס ובמשחק על מדליית הארד לסרבי נובאק ג'וקוביץ'. רובי ג'ינפרי הפסיד לג'וקוביץ' כבר בסיבוב הראשון.
הקלע וולטון אלר
המתאבק הנרי סג'ודו (מימין)
האחים בראיין
אולימפיאדת לונדון (2012)

באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 539 ספורטאים אמריקאים, שהתחרו בכל הענפים למעט כדוריד. המאבק מול סין על ראשות טבלת המדליות היה צמוד, כלל מהפכים רבים במהלך המשחקים ועורר עניין רב בתקשורת. בסופו של דבר הייתה ידם של האמריקנים על העליונה, עם 103 מדליות, מהן 46 מדליות זהב, מספר מדליות הזהב הגבוה ביותר מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
לראשונה בהיסטוריה כללה המשלחת יותר נשים מגברים (268 נשים ו-261 גברים) והן זכו בכ-57% מהמדליות ובכ-63% ממדליות הזהב שצברה המשלחת.
אולימפיאדת לונדון (2012) > ענפי כדור קבוצתיים

כל נבחרות הנשים האמריקאיות במשחקי הכדור, פרט לנבחרת ההוקי שדה, העפילו לשלב הגמר, ושלוש מהן גם זכו בתואר. נבחרת הכדורסל עשתה זאת (בפעם החמישית ברציפות) לאחר שהביסה את נבחרת צרפת בתוצאה 50–86. במהלך הטורניר הביסה הנבחרת את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 56–91, ורק נבחרת אוסטרליה הצליחה לקלוע מולה למעלה מ-70 נקודות. נבחרת הכדורגל זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות, לאחר שגברה במשחק הגמר על אלופת העולם נבחרת יפן בתוצאה 1–2. במהלך הטורניר הבקיעה אבי וומבאך חמישה שערים לזכות הנבחרת. נבחרת הכדורמים זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה 5–8 על נבחרת ספרד. הנבחרת היחידה שלא הצליחה לזכות במדליית זהב הייתה נבחרת הכדורעף, שבפעם השנייה ברציפות הפסידה לנבחרת ברזיל במשחק הגמר.
נבחרת הגברים היחידה שזכתה במדליית זהב הייתה נבחרת הכדורסל, לה היה זה התואר ה-14. בדומה לבייג'ינג, גם הפעם היריבה בגמר הייתה נבחרת ספרד, והאמריקנים ניצחו 100–107. קווין דוראנט הוביל את קלעי הנבחרת עם 21.2 נקודות בממוצע למשחק, והיא כללה גם את אנדרה איגודלה, כרמלו אנתוני, קובי בראיינט, לברון ג'יימס, אנתוני דייוויס, ג'יימס הארדן, דרן ויליאמס, ראסל וסטברוק, קווין לאב, כריס פול וטייסון צ'נדלר. נבחרת הכדורעף הודחה בידי נבחרת איטליה ברבע הגמר, ונבחרת הכדורמים סיימה במקום השמיני.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) השתתפו 555 ספורטאים אמריקאים. הם זכו ב-121 מדליות, מספר המדליות הגבוה ביותר בו זכתה משלחת אמריקאית באולימפיאדה מחוץ לארצות הברית, והגבוה ביותר מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). מספר מדליות הזהב היה 46, כבלונדון. בניגוד למשחקים הקודמים, חלה ירידה בהישגי המשלחת הסינית, ושליטתה של ארצות הברית בטבלת המדליות הייתה בלתי מעורערת.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) > התעמלות

ענף נוסף בו הובילה ארצות הברית את טבלת המדליות היה ההתעמלות, עם 12 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
מעל כולם התעלתה סימון ביילס, שזכתה במדליות זהב בקרב-רב, בתרגילי הקרקע והקפיצות, ועם הנבחרת האמריקאית, ובמדליית ארד בתרגיל הקורה. חברתה לנבחרת, אלי רייזמן, שהייתה האלופה האולימפית בתרגיל הקרקע בלונדון, זכתה הפעם במדליות כסף, הן בקרב-רב והן בקרקע. לורי הרננדז זכתה במדליית כסף בתרגיל הקורה, מדיסון קושיאן זכתה במדליית כסף במקבילים המדורגים, ואילו גבי דאגלס, שהייתה האלופה האולימפית בקרב-רב בלונדון, הסתפקה במקום השביעי בתרגיל המקבילים המדורגים. כל חמש המתעמלות היו שותפות לזכייה במדליית הזהב הקבוצתית.
אצל הגברים בלט דאנל לייבה, שזכה במדליות כסף במקבילים ובמתח. אלכס נאדור זכה במדליית ארד בסוס הסמוכות, ואילו סאם מיקולאק העפיל לשלושה גמרים, אך באף אחד מהם לא זכה במדליה. הוא סיים רביעי במתח, שביעי בקרב-רב ושמיני בקרקע. מתעמל נוסף, ג'ייקוב דלטון, סיים שישי בתרגיל הקרקע. הארבעה סיימו גם במקום החמישי עם הנבחרת.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) > ענפי כדור קבוצתיים

נבחרת הגברים בכדורסל שבה וזכתה בתואר האולימפי. הפעם פגשה את ספרד רק בחצי הגמר, ואילו בגמר הביסה את סרביה בתוצאה 66–96. נבחרת הנשים שמרה אף היא על תוארה, לאחר ניצחון 72–101 על ספרד במשחק הגמר.
נבחרת הנשים בכדורמים שמרה אף היא על תוארה, לאחר ניצחון 5–12 על איטליה במשחק הגמר. הגברים לא הצליחו לעבור את שלב הבתים. בכדורעף זכו שתי הנבחרות במדליות ארד, הגברים לאחר הפסד לאיטליה בחצי הגמר וניצחון על רוסיה במשחק על המקום השלישי, והנשים לאחר הפסד לסרביה וניצחון על הולנד בשלבים המקבילים.
נבחרת הנשים בכדורגל, שניצחה בשלושת הטורנירים האולימפיים הקודמים, ומעולם לא סיימה במקום נמוך מהמקום השני, הודחה במפתיע כבר בשלב רבע הגמר, בידי נבחרת שוודיה, במשחק שהוכרע בבעיטות עונשין. נבחרת הנשים בהוקי שדה הודחה אף היא בשלב רבע הגמר על ידי נבחרת גרמניה. נבחרת הנשים ברוגבי שביעיות סיימה במקום החמישי, ונבחרת הגברים סיימה במקום התשיעי.
הערות שוליים

↑  מרבית המדינות שהרכיבו את ברית המועצות לא הספיקו להקים ועדים אולימפיים עצמאיים, ולכן התחרו ספורטאים מ-12 מתוך 15 המדינות (כולן למעט אסטוניה, לטביה וליטא) במשלחת אחת, המשלחת המאוחדת, תחת הדגל האולימפי.
↑  Sandra Bailey, "BARCELONA: VOLLEYBALL; 12 Angry (Bald) Men Set Out to Make Point", New York Times, 29.7.1992
↑    Michael Johnson, former Olympic great, ‏Michael Johnson: Why drugs cheat shamed me into handing back Olympic relay gold medal, The Telegraph, 3 June 2008
↑  Christopher Clarey, "Cavic Finds a Personal Triumph in the Narrowest of Defeats", New York Times 16.8.2008.
קארל לואיס
שחקן נבחרת ארצות הברית בכדורסל דייוויד רובינסון, במשחק מול נבחרת פוארטו ריקו
ג'ניפר קפריאטי
המתאגרף אוסקר דה לה הויה
הדגל האולימפי באצטדיון האולימפי באטלנטה
השחיינית אמנדה בירד
האצן אלן ג'ונסון
הטניסאית לינדזי דבנפורט
המתאגרף פלויד מייוות'ר
איאן קרוקר
מוריס גרין, לאחר ניצחונו בריצת 100 מטר
הכדורסלן וינס קרטר
המתאבק רולון גארדנר
מייקל פלפס
נטלי קוגלין
ג'סטין גטלין
פול האם
דוויין וייד
הקלעית קים רוד
מייקל פלפס, לאחר ניצחון נבחרת השליחים האמריקאית ב-100X4 מטר מעורב, שהבטיח את מדליית הזהב השמינית שלו
ראיין לוכטה (משמאל), מייקל פלפס וההונגרי לאסלו צ'ה, עם המדליות בהן זכו במשחה ל-400 מטר מעורב אישי
לאשון מריט חוצה את קו הסיום בבייג'ינג
שחקני נבחרת ארצות הברית בכדורסל. מימין: כריס בוש, לברון ג'יימס וכרמלו אנתוני
כדורעפני החופים טוד רוג'רס ופיל דלהאוסר במשחק הגמר מול ברזיל
רבקה סוני
סניה ריצ'רדס לאחר ניצחון נבחרת השליחות האמריקנית ב-400X4 מטר
ג'ן שור חוגגת את ניצחונה בקפיצה במוט
אשטון איטון
נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים עומדת על הפודיום באצטדיון ומבלי
הקלע וינסנט הנקוק עם מדליית הזהב בה זכה
סרינה ויליאמס (במרכז), עם מדליית הזהב בה זכתה, לצדן של מריה שרפובה וויקטוריה אזרנקה
השחיין מייקל פלפס עונד את אחת מחמש מדליות הזהב בהן זכה בריו, במשחה ל-200 מטר פרפר
השחיינית קייטי לדקי עם אחת מארבע מדליות הזהב בהן זכתה בריו, במשחה ל-400 מטר חופשי
קופץ המשולשת כריסטיאן טיילור במהלך התחרויות בריו
ראיין קראוזר (מימין) וג'ו קובץ' חוגגים את זכייתם במדליית הזהב והכסף בהדיפת כדור ברזל
נבחרת השליחות בריצת 100X4 מטר חוגגת את ניצחונה. מימין: טורי בואי, טיאנה ברטולטה, אינגליש גרדנר ואליסון פליקס
המתעמלת סימון ביילס עם מדליית הזהב בה זכתה בקרב-רב, אחת מארבע מדליות בהן זכתה בריו
רוכב אופני ה-BMX קונור פילדס, זוכה מדליית הזהב בריו, במהלך המשחקים
הג'ודוקא קיילה האריסון חוגגת את זכייתה במדליית זהב בריו
הקלעית וירג'יניה ת'ראשר, זוכת מדליית הזהב בירי ברובה אוויר, במהלך המשחקים
אמרטיה סן

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1933 (בן 91) סנטיניקטן, הודו 
 ענף מדעי:  development economics 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלקוטה  אוניברסיטת קיימברידג'  Patha Bhavana  אוניברסיטת ויסווה-בהרטי  טריניטי קולג'  St Gregory's School 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ואן רובינסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת דלהי  Jadavpur University  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת קלקוטה 
 תלמידי דוקטורט:  Yukinobu Kitamura, Ravi Kanbur, Norman Schofield, Kaushik Basu, Stephan Klasen 
 פרסים והוקרה:  פרס נסיכת אסטוריאס למדעי החברה (2021)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (18 באוקטובר 2020)  הרצאות גרוטיוס  מדליית בודלי (2019)  פרס יוהאן חיטה למדע המדינה (2017)  פרס אלברט הירשמן (2016)  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2011)  פרס מייסטר אקהרט (2007)  פרס הכלכלה העולמית (2007)  פרס לאונטיף (2000)  פרס נובל לכלכלה (1998)  עמית האקדמיה הבריטית  פרס קטלוניה הבין-לאומי (1997)  הצלב הגדול של המסדר הלאומי להצטיינות במדעים (ברזיל)  פרס אדם סמית (1954)  בהרט רטנה  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  מדליית אדינבורו (1997)  חבר כבוד של אקדמיית בנגלה  עמית החברה האקונומטרית (1968) 
 בן או בת זוג:  Nabaneeta Dev Sen (1958–1976)  אווה קולורני (1978–1985)  אמה ג'ורג'ינה רוטשילד (אוגוסט 1991–?) 
 צאצאים:  Antara Dev Sen, נאנדה סן 
 scholar.harvard.edu/sen
 
אמרטיה קומר סן (Amartya Kumar Sen; נולד ב-3 בנובמבר 1933 בהודו) הוא כלכלן וזוכה פרס נובל לכלכלה על עבודותיו בתחום הרעב ההמוני, תאוריית התפתחות האדם, כלכלת רווחה וחקר המנגנונים בבסיסו של העוני, ועל תרומתו בתחום הפוליטי לתאוריה הליברלית.
בשנים 1998 עד 2004 עמד בראש טריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג', והיה האסיאתי הראשון שעמד בראשו של קולג' ב-"אוקסברידג'" (אוקספורד וקיימברידג'). אמרטיה סן מעורב בדיון על גלובליזציה. הוא העביר הרצאות למנהלים בכירים של הבנק העולמי אבל הראה את מחויבותו לשינוי מלמטה על ידי כך ששימש כנשיא לשם כבוד של ארגון אוקספם, העוסק בין השאר בסחר הוגן.
בין תרומותיו הרבות לכלכלת פיתוח, פרסם מחקרים חלוציים בתחום אי שוויון מגדרי. מקפיד לכתוב "היא" ולא "הוא" כאשר הוא מתייחס לאדם מופשט.
נכון ל-2021 מכהן כפרופסור באוניברסיטת הרווארד. מלמד גם באוניברסיטת גדוונפור, שבקלקוטה, ובבית הספר לכלכלה בדלהי. ספריו התפרסמו בלמעלה מ-30 שפות.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עבודות חשובות

המאמרים החלוציים של סן מסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים של המאה ה-20, עזרו לפיתוח תאוריית הבחירה הציבורית, שהגיעה לראשונה למקום בולט בעבודתו של הכלכלן האמריקני קנת' ארו. בשנות החמישים, בזמן שעבד בתאגיד ראנד, ארו הראה כי כל חוקי ההצבעה, בין אם הם הכרעת רוב או רוב מיוחס או סטטוס קוו, חייבים לבוא בסתירה עם נורמה דמוקרטית כלשהי. התרומה של סן לנושא הייתה להראות תחת אילו תנאים התאוריה של ארו אכן תתקיים, וכמו כן הוא הרחיב והעשיר את התאוריה של בחירה חברתית, על ידי הידע שלו בהיסטוריה של החשיבה הכלכלית ובפילוסופיה.
בשנת 1981 פרסם סן את הספר "עוני ורעב: מאמר על זכות וקיפוח", שבו הוא מדגים כי משבר רעב לא נובע ממחסור במזון, אלא מאי שוויון הטבוע בתוך מנגנונים של חלוקת המזון. בנוסף לעבודתו החשובה על הסיבות למגפות רעב, עבודתו של סן בכלכלת פיתוח הייתה בעלת השפעה ניכרת בפיתוח של דו"ח הפיתוח האנושי, שמפרסמת תוכנית הפיתוח של האו"ם. פרסום שנתי זה, המדרג את המדינות באמצעות מגוון של מדדים כלכליים וחברתיים, חב הרבה לתרומה של סן וכן לתאורטיקנים אחרים של בחירה חברתית בתחום של מדידה כלכלית של עוני ואי שוויון.
התרומה המהפכנית של סן לכלכלת פיתוח ולמדדים חברתיים הוא המושג של "יכולת". על פי סן, פיתוח מלמעלה למטה תמיד יבוא לפני זכויות אדם כל עוד ההגדרה של המונחים תישאר מעורפלת (האם "זכות" היא דבר שחייבים לתת אותו או דבר שפשוט לא ניתן לשלול אותו?), לטענתו, ממשלות צריכות להימדד כנגד היכולות הקונקרטיות של אזרחיהן. לדוגמה, בארצות הברית לאזרחים יש "זכות" היפותטית להצביע בבחירות. לפי סן, מושג זה הוא ריק למדי. הוא שואל האם כל התנאים ההכרחיים מתקיימים כך שלאזרחים יש יכולת להצביע. תנאים אלו יכולים להתפרס מהתחום הרחב ביותר, כמו הזמינות של חינוך, אל התחום הצר ביותר, כמו תחבורה אל הקלפי. רק כאשר מוסרים מחסומים כאלו, ניתן להגיד כי האזרח פועל באמת מתוך ברירה אישית. על החברה הספציפית עצמה לספק רשימה של יכולות מינימום שמובטחות על ידי אותה חברה. "גישת היכולת" יושמה בפועל[דרושה הבהרה], למשל, בספרה של מרתה נוסבאום "פיתוח נשי ואנושי".
סן כתב מאמר שנוי במחלוקת בדו שבועון הספרותי "The New York Review of Books", שכותרתו "למעלה מ-100 מיליון נשים חסרות", שבו הוא סוקר את ההשלכות הקטלניות של זכויות לא שוות בין המגדרים במדינות העולם השלישי, במיוחד באסיה, וטוען שזו הסיבה ליחס הלא פרופורציונלי בין לידות בנים ובנות במדינות אלו. מחקרים אחרים, כמו זה של אמלי אוסטר טענו שמדובר בהערכה לא נכונה ושבעצם הסיבה ליחס הלא פרופורציונלי בין לידות בנים ובנות הוא תפוצת הפטיטיס B במדינות העולם השלישי (זאת כיוון שבמדינות העולם השלישי, נשים רבות באופן יחסי נושאות וירוס של הפטיטיס B, ונשים שנושאות וירוס זה נוטות ללדת יותר בנים מבנות).
סן היה חלוץ מבין הכלכלנים של סוף המאה ה-20 בהתעקשותו לשאול שאלות על ערך, שמזה זמן רב הורחקו מדיון כלכלי "רציני"[דרוש מקור]. הוא הערים את אחד האתגרים הראשיים העומדים בפני המודל הכלכלי שהעמיד את האינטרס העצמי כגורם העיקרי של הפעילות האנושית. בעוד שקו המחשבה שלו נשאר בפריפריה, עבודתו עזרה לשנות את סדר העדיפויות של סקטור משמעותי של כלכלנים, אנשי פיתוח ופוליטיקאים של האו"ם.
עבודות חשובות > כלכלה ככלי לשיפור רווחה והפחתת עוני

כלכלת רווחה מנסה להעריך צעדים של מדיניות כלכלית במונחים של ההשפעות שלהם על הרווחה של החברה. סן, שהקדיש את הקריירה שלו לנושאים כאלה, כונה "המצפון של המקצוע". החיבור רב ההשפעה שלו "בחירה קולקטיבית ורווחה חברתית" (1970), שהתייחס לנושאים כמו זכויות הפרט, שלטון הרוב, וזמינות של מידע על התנאים של הפרט, עורר השראה בקרב חוקרים להפנות את תשומת לבם לנושאים של רווחה בסיסית. סן פיתח שיטות של מדידות עוני שהניבו מידע מועיל לשיפור המצב הכלכלי של העניים. לדוגמה, העבודה התאורטית שלו על אי שוויון נתנה הסבר מדוע בחלק מהמדינות העניות יש פחות נשים ביחס לגברים למרות העובדה שנולדות יותר נשים מאשר גברים ותמותת תינוקות היא גבוהה יותר בקרב גברים. סן טען שהסטייה ביחס זה נבעה מטיפול בריאותי טוב יותר ומהזדמנויות טובות יותר שהוצעו לגברים בתקופת הילדות במדינות אלה.
עבודות חשובות > מחקרים על רעב ומחסור במזון

העניין של סן בנושאי רעב בהודו נובע מניסיון אישי. בתור ילד בן תשע הוא היה עד למגפת הרעב בבנגל בשנת 1943 (אנ'), שבה נספו שלושה מיליון איש. אובדן חיים עצום כזה היה בלתי הכרחי, הסיק סן מאוחר יותר. הוא האמין כי הייתה הספקת מזון מספקת בהודו באותו הזמן, אבל חלוקת המזון נמנעה היות שקבוצות ספציפיות של אנשים – במקרה זה פועלים כפריים – איבדו את משרותיהם ולכן את היכולת שלהם לקנות את המזון. בספרו "עוני ורעב: מאמר על זכות וקיפוח" (1981), סן גילה כי במקרים רבים של רעב, אספקת המזון לא פחתה באופן משמעותי. תחת זאת, מספר גורמים חברתיים וכלכליים כמו ירידה בשכר, אבטלה, מחירי מזון עולים ומערכת גרועה של חלוקת מזון, הובילו לתופעות של גוויעה ברעב בקרב קבוצות מסוימות באוכלוסייה.
ממשלות וארגונים בינלאומיים המטפלים במשברי מזון הושפעו מעבודתו של סן. השקפותיו עודדו קובעי מדיניות לשים לב לא רק להקלה על סבל מיידי, אלא גם למצוא דרכים להחליף את ההכנסה האבודה של העניים, לדוגמה, על ידי פרויקטים של עבודה ציבורית, ושמירה על מחירי מזון יציבים. בתור מגן תקיף על חופש פוליטי, סן האמין כי רעב לא מתרחש בדמוקרטיות מתפקדות משום שהמנהיגים שלהם חייבים להיות קשובים יותר לדרישות מצד האזרחים. הוא טען כי כדי להשיג צמיחה כלכלית, יש לבצע רפורמות חברתיות כמו שיפור שרותי החינוך והבריאות הציבוריים לפני שמבצעים רפורמות כלכליות.
פרסים

פרס נובל לכלכלה מטעם הבנק השוודי על עבודתו בתחום כלכלת רווחה (1998)
בהרט רטנה, אות ההוקרה האזרחי הגבוה ביותר בהודו (1999)
מדליית אייזנהאואר, למנהיגות ושרות בארצות הברית (2000)
אלוף של כבוד, בריטניה (2000)
אות ההוקרה של ההומניסט הבינלאומי מהאיגוד הבינלאומי להומניזם ואתיקה (2002)
אות הערכה על מפעל חיים מטעם לשכת המסחר ההודית (2003)
הערות שוליים

↑
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • גולדין (2023) • אג'מולו, ג'ונסון, רובינסון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268090105171  PLWABN: 9810661167505606  BIBSYS: 90062854  BNE: XX993353  BnF: cb12041027j (data)  CANTIC: a10960156  CiNii: DA00593241  GND: 119290367  ICCU: TO0V152842  ISNI: 0000 0001 2146 9631  LCCN: n50012860  LNB: 000074277  MGP: 207661  NDL: 00456096  NKC: jn20000604828  NLA: 36211993  NLG: 83567  NLK: KAC200003748  NSK: 000185366  NTA: 06818154X  RERO: 02-A000147875  SELIBR: 243819  SNAC: w6cz3zhb  SUDOC: 028609328  Trove: 1230211  VIAF: 108397636   WorldCat (עם VIAF): 108397636
אייטל פרידריך, נסיך פרוסיה

וילהלם אייתל פרידריך כריסטיאן קרל, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Wilhelm Eitel Friedrich Christian Karl von Preußen ‏7 ביולי 1883 פוטסדאם – 8 בדצמבר 1942 פוטסדאם) היה בנו השני של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
ביוגרפיה

אייתל פרידריך נולד ב-7 ביולי 1883 בפוטסדאם, לוילהלם השני, קיסר גרמניה ולאוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה אחיו וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה היה מבוגר ממנו בשנה אחת.
ב-27 בפברואר 1906 התחתן אייתל פרידריך עם סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג, בתם של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ואליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, אך התגרש ממנה בשנת 1926 ללא ילדים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה פיקד כמו אחיו הגדול על כוחות גרמניים ונחשב למודל לאומץ לב, וזכה בצלב הברזל ובפור לה מריט, הוא פיקד בתחילה על כוחות בחזית המזרחית ואחר כך בחזית המערבית. היה אחד מהמפקדים הגרמניים במהלך הקרב על הסום, ואף בקרבות נואשים שונים כגון הקרב השני על המארן.
לאחר המהפכה הגרמנית, שלאחריה איבדה משפחתו את מעמדה, הנהיג תנועת מלוכנות שקראה להחזיר לשלטון את אביו. התנגד אם כי לא בצורה פעילה למשטר הנאצי.
אייתל פרידריך נפטר ב-8 בדצמבר 1942 בפוטסדאם, ונקבר בטקס צנוע בגנים בארמון סנסוסי.
GPS

כ-31 לווייני הממח"ע (GPS) כגון זה שוגרו למסלול סביב כדור הארץ החל משנת 1978
מודול אופייני של מקלט GPS
 ממדים: 15x17 מילימטר
מערכת איכּוּן עולמית (שמות מקובלים נוספים: מערכת מיקום גלובלית (ממ"ג) או מערכת מיקום חובקת-עולם (ממח"ע); באנגלית: Global Positioning System ובקיצור – GPS – גִ'י פִּי אֶס. בעברית מכונה: נַוְטָן) היא מערכת ניווט לוויינית המתבססת על כמה עשרות לוויינים (בתצורה של מערך לוויינים) ייעודיים ששיגרה מחלקת ההגנה של ארצות הברית. הלוויינים סובבים סביב כדור הארץ ומשדרים אותות זמן מדויקים המבוססים על שעונים אטומיים שהם נושאים.
אותות אלה נקלטים על ידי מכשירים שונים רבים מספור, ומשמשים בדרך-כלל לקביעת המיקום המדויק של המכשיר לצורכי ניווט.
השם GPS משמש גם כשם כללי למערכת ניווט (נווטן) שמספקת מעבר למיקום גם מפות והכוונה לנקודות יעד.
היסטוריה

פרויקט ה-GPS יצא לדרך בארצות הברית בשנת 1973 על מנת להתגבר על המגבלות של מערכות הניווט הקודמות, תוך כדי שילוב רעיונות מהמערכות הקודמות, כולל מספר מחקרים הנדסיים מסווגים משנות השישים. מחלקת ההגנה של ארצות הברית פיתחה את המערכת, שהשתמשה במקור ב-24 לוויינים. תחילה המערכת פותחה עבור צבא ארצות הברית ובשנת 1995 החלה לפעול באופן מלא. המערכת הותרה לשימוש אזרחי כבר בשנות השמונים. פיתוח ה־GPS והמצאתו מיוחסים לרוג'ר ל' איסטון ממעבדת המחקר של חיל הים האמריקאי(אנ'), לאיוואן א' גטינג מהתאגיד (The Aerospace Corporation) ולברדפורד פרקינסון ממעבדת הפיזיקה על שם ג'ון הופקינס.
תכנון ה-GPS מבוסס חלקית על מערכות ניווט-רדיו קרקעיות, כגון LORAN ומערכת הניווט "דֵקָה"(אנ'), אשר פותחו בשנות הארבעים המוקדמות והיו בשימוש הצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה.
הפיזיקאי הגרמני-אמריקאי פרידוורט וינטרברג, הציע לבחון את תורת היחסות הכללית ולבדוק האם זמן אכן מאט בשדה כבידתי חזק. בניסוי הוא השתמש בשעונים אטומיים מדויקים אשר הוכנסו לתוך לוויינים שחגו סביב כדור הארץ. תורת היחסות הכללית והפרטית מנבאת כי למתבוננים בכדור הארץ, שעונים בלוויינים יזוזו 7 מיקרו-שניות יותר מהר כל יום וחישובי מיקום ה-GPS יטעו בשגיאה מצטברת של כ-10 ק"מ בכל יום. תאוריות אלה התבררו כנכונות.
חלק מלווייני המערכת כוללים ציוד של מערכת Cospas-Sarsat.
בדצמבר 2024  שיגרה ארצות הברית לוויין GPS מתקדם – והוכיחה ליריבותיה שהיא יכולה להחליף לוויינים בזמן שיא. המשימה נועדה להראות לכל אויבותיה של ארצות הברית, שבמקרה של שיבוש או יירוט מערך ה-GPS, ארצות הברית תדע לשגר לוויינים חלופיים בתוך זמן קצר.
מערכת ה-GPS > לווייני הממח"ע (GPS)

התכנון המקורי של המערכת התבסס על 24 לוויינים שיקיפו את כדור הארץ בשלושה מסלולים שונים, אך לבסוף אומץ מודל של שישה מסלולים שונים שבכל אחד ארבעה לוויינים. בשנות האלפיים, מספר הלוויינים גדול יותר. בשנת 2008 פעלו כבר 31 לוויינים, כך שעל-פי-רוב, ניתן לראות כתשעה לוויינים מכל נקודה בקרקע בכל רגע נתון, מה שמשפר את דיוק האיכון.
הלוויינים חגים בגובה של כ-20,200 קילומטר, ומשלימים הקפה כל 11 שעות ו-58 דקות.
המסלול של כל הלוויינים במערכת מפורסם, ומאוחסן בכל מקלט ברשימה שנקראת "אלמנך GPS". כיוון שידיעת המיקום של כל לוויין חיונית לתהליך האיכון, משרד ההגנה האמריקאי עוקב אחר הלוויינים בדיוק רב בעזרת מערכת תחנות עקיבה. תחנות העקיבה כוללות מקלטי GPS מדויקים הפועלים בשני תדרי הקליטה (L1 ו-L2, למטה), וממוקמות כך שכל לוויין ייראה על ידי שתי תחנות עקיבה לפחות. מיקומם המדויק של הלוויינים מחושב, והאלמנך המעודכן מופץ ללוויינים (ודרכם – למקלטים) דרך ארבעה מוקדי שידור. עדכון כזה מתבצע בדרך כלל לפחות פעם ביום.
כל לוויין משדר אות זמן, המקודד בסדרה פסאודו אקראית המשמשת לזיהוי הלוויין.
מערכת ה-GPS > האות המשודר

כל לווייני ה-GPS משדרים בתדר 1.57542 גה"צ (הנקרא L1) ובתדר 1.2276 גה"צ (הנקרא L2). הנתונים נשלחים בקצב של 50 סל"ש, בטכניקת CDMA. הנתונים המשודרים הם:
אות הזיהוי של הלוויין.
המיקום המסלולי (האורביטלי, orbital) של הלוויין.
הזמן לפי שעון אטומי.
קביעת המיקום של מקלט ה-GPS נעשית על ידי חישוב מרחקו של המקלט מכל אחד מלווייני ה-GPS שבקו הראייה. החישוב מתבסס על הזמן שלקח לאות להגיע מהלוויין למקלט, המחושב לפי שעת קליטת האות הלוויני במקלט ה-GPS, לפי השעון שבמקלט, פחות שעת שידור האות בלוויין, לפי השעון האטומי של הלוויין (כלול כאמור במידע המשודר), כפול מהירות אות הרדיו (מהירות האור).
מערכת ה-GPS > דיוק בררני (סלקטיבי)

בעבר האות שהיה זמין לניווט לווייני בשימושים אזרחיים הוגבל בדיוקו, במכוון. אות בדיוק משופר היה זמין לצבא ארצות הברית ולשימושים מיוחדים של ממשל ארצות הברית. ב-1 במאי 2000 הודיע נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, שהדיוק הסלקטיבי יבוטל עד 2006 כך שכל משתמשי המערכת יזכו לדיוק הגבוה יותר. הביטול בוצע בפועל ב-2 במאי 2000. ב-2007 הודיע נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש, כי הדור החדש של לווייני GPS כלל לא יכלול את האפשרות לשיבוש בררני של האות לשימוש אזרחי.