stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף צרויה
ביוגרפיה > חיים אישיים

צרויה מתגורר במזכרת בתיה. נשוי ואב לשלושה.
אלמיש

אלמיש (סוף המאה ה-9 – תחילת המאה ה-10) היה השליט המוסלמי הראשון של בולגריה של הוולגה. תוארו היה אלטבר, שליט מקומי הכפוף לממלכת הכוזרים שנהנה מאוטונומיה מסוימת.
מאבקו לעצמאות

על מנת להשיג עצמאות לבולגריה של הוולגה מהכוזרים, אלמיש שלח מכתב לח'ליפה העבאסי אל-מקתדר מבגדאד ובו ביקש לקבל הדרכה כדי לעבור לדת האסלאם ועזרה בבניית מבצר, כדי שיוכל להתגונן מפני אויביו. בתגובה שלח הח'ליפה שגריר (מזכירו של השגריר היה אחמד אבן פדלאן שתיעד את המסע) ומורים על מנת להושיט את העזרה הדרושה לבניית המבצר.
על פי אבן פדלאן, אלמיש פנה לעזרת הח'ליפה בגלל שכגן הכוזרים שמע שלאלמיש יש בת יפה ותבע אותה לאישה. לאחר שאלמיש השתהה, שלח הכגן שליח שלקח אותה בכוח. לאחר מות הבת ביקש הכגן בת נוספת, אך אלמיש מיהר לחתן אותה עם אחד מאציליו כדי למנוע את לקיחתה. בנוסף, הבולגרים היו חייבים במס של 50,000 פרוות צובל, אחת מכל משק בית.
לאחר בניית המבצר, עמד אלמיש בהבטחתו, וב־11 במאי 922 הכריזו שבטי הבולגרים על הפיכת האסלאם לדת המדינה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדריי רובליוב (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בקולנוע
 בימוי:  אנדריי טרקובסקי 
 תסריט:  אנדריי טרקובסקי, אנדריי קונצ'לובסקי 
 שחקנים ראשיים:  אנאטולי סולוניטסין (אנדרי רובליוב) Bolot Beishenaliev (אידיגו) Igor Donskoy (ישו) Nikolay Glazkov Irina Miroshnichenko (מרים המגדלית) Mikhail Kononov Nellie Snegina רולאן ביקוב Klara Rumyanova Nikolay Sergeev (תאופנוס היווני) Yuriy Nazarov (יורי דמיטרייביץ', וסילי הראשון, נסיך מוסקבה) ניקולאי גרינקו (Daniel Chorny) Nikolai Burlyayev Irma Raush יורי ניקולין Ivan Lapikov Anatoliy Obukhov Nikolay Grabbe Dmitry Orlovsky Stepan Krylov 
 מוזיקה:  Vyacheslav Ovchinnikov 
 צילום:  ודים יוסוב 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 באוקטובר 1973 
 משך הקרנה:  185 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, טטרית, איטלקית 
 סוגה:  סרט אמנותי, סרט דרמה, סרט תקופתי (ימי הביניים) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנדרי רובליוב (ברוסית: Андрей Рублёв) הוא סרט דרמה היסטורי ביוגרפי סובייטי משנת 1966, בבימויו של אנדריי טרקובסקי שנכתב יחד עם אנדריי קונצ'לובסקי. הסרט הוחלף ונערך מחדש מהסרט משנת 1966 שכותרתו "התשוקה על פי אנדריי" מאת טרקובסקי שצונזר במהלך העשור הראשון של תקופת ברז'נייב בברית המועצות. הסרט מבוסס באופן רופף על חייו של אנדרי רובליוב, צייר האייקונים הרוסי מהמאה ה-15. בסרט מופיעים אנטולי סולוניצין, ניקולאי גרינקו, איבן לפיקוב, ניקולאי סרגייב, ניקולאי בורליאייב ואשתו של טרקובסקי אירמה ראוש. סבבה ימשצ'יקוב, משקם והיסטוריון אמנות רוסי מפורסם, היה יועץ מדעי של הסרט.
אנדריי רובליוב מתרחש ברוסיה במאה ה -15. אף על פי שהסרט מבוסס רק באופן רופף על חייו של אנדריי רובליוב, הוא מבקש לתאר דיוקן ריאליסטי של רוסיה מימי הביניים. טרקובסקי ביקש ליצור סרט המציג את האמן כ"דמות היסטורית עולמית" ו-"נצרות כאקסיומה של זהותה ההיסטורית של רוסיה" במהלך תקופה סוערת של ההיסטוריה הרוסית שהובילה בסופו של דבר לרוסיה הצארית.
הנושאים בהם עוסק הסרט, ביניהם דת, חוסר יציבות פוליטית ואמנות תחת משטר מדכא, לא תאמו את תנאי הצנזורה הסובייטית. עקב כך, הסרט לא הופץ רשמית במדינה שנים לאחר שהושלם, למעט הקרנת יחיד ב -1966 במוסקבה. גרסה של הסרט הוצגה בפסטיבל קאן ב -1969, שם זכה בפרס FIPRESCI. בשנת 1971 יצאה בברית המועצות גרסה מצונזרת של הסרט. הסרט קוצר עוד יותר מסיבות מסחריות עם יציאתו בארצות הברית דרך סרטי קולומביה בשנת 1973. כתוצאה מכך, קיימות מספר גרסאות לסרט.
על אף סוגיות צנזורה אלו, אשר טשטשו ועכבו את הסרט במשך שנים רבות לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט הוכר במהרה על ידי מבקרים רבים ובמאי קולנוע כיצירה מקורית ומוצלחת במיוחד, במיוחד מאז ששוחזרה גרסתו המקורית. אנדריי רובליוב נחשב לאחד הסרטים הגדולים בכל הזמנים, ולעיתים קרובות הוא דורג היטב בסקר מבקרי Sight & Sound והן בסקר הבמאים.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "אנדריי רובלייב", עמ' 176–178
הערות שוליים

↑  Shibboleth Authentication Request, login.rproxy.tau.ac.il
↑  https://www.theguardian.com/film/2010/oct/20/andrei-rublev-tarkovsky-arthouse
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008606463305171  BIBSYS: 5041793  BnF: cb15518729h (data)  GND: 4574716-7  LCCN: no2007045171  NKC: unn2007409585  SUDOC: 17724545X  VIAF: 191531133   WorldCat (עם VIAF): 191531133
אנדריי ראציו

אנדרי פלורין ראציו (ברומנית: Andrei Florin Rațiu; נולד ב-20 ביוני 1998) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת המגן הימני בראיו ואיקאנו.
קריירת מועדונים

ראציו נולד באיוד שברומניה ובגיל 6 עבר עם משפחתו להתגורר באראגון, ספרד. הוא התחיל לשחק בקבוצת כדורגל מקומית ממנה עבר לאנדורה ובגיל 12 הצטרף לוויאריאל. בקיץ 2016 הצטרף לויאריאל ג' וכעבור שנתיים לקבוצת המילואים.
ב-4 באוגוסט 2020 הושאל לדן האג מליגת העל ההולנדית במדיה רשם 12 הופעות. ב-29 בינואר 2021 חזר לוויאריאל, אך לא רשם במדיה דקות משחק.
ב-4 באוגוסט 2021 חתם לשלוש שנים בווסקה מהליגה הספרדית השנייה. ב-21 במאי 2022 הבקיע את שערו הראשון במדיה קבוצה בוגרת בניצחון 2-3 נגד ריאל סוסיאדד ב'.
ב-26 באוגוסט 2023 חתם לחמש שנים בראיו ואיקאנו מהלה ליגה. ב-1 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלובקבוצה בניצחון 6–0 נגד אתלטיקו לוגונס במסגרת גביע המלך הספרדי. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 0-0 נגד ריאל מדריד.
קריירה בינלאומית

ב-2 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה בניצחון 0-2 נגד איסלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-26 בספטמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 4-1 לבוסניה והרצגובינה.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2024.
אנטרפרייז (CV-6)
הערות שוליים

↑  הוחלפו בתותחי בופורס בקוטר 40 מילימטר.
↑  הוחלפו בתותחי אורליקון בקוטר 20 מילימטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406014305171  LCCN: n50075432  VIAF: 125443291   WorldCat (עם VIAF): 125443291
אנדרטת ויטוריו אמנואלה השני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, museum for an artifact of industrial archaeology, historical park museum, מוזיאון לאומי איטלקי, אטרקציה תיירותית, historical civil building museum, military museum building 
 על שם:  ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה 
 כתובת:  Piazza Venezia 6, 00187 Roma 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  המשרד לפעילויות ומורשת תרבותית 
 מבקרים בשנה:  1,683,070 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1925
 תאריך פתיחה רשמי:  4 ביוני 1911 
 חומרי בנייה:  טרוורטין, שיש 
 אדריכל:  ג'וזפה סקוני 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית, אדריכלות אקלקטית 
 מידות
 גובה:  81 מ' 
 שטח:  1,000 מ"ר (נכון ל־2015) 
 קואורדינטות:  41°53′41″N 12°28′59″E﻿ / ﻿41.894722222222°N 12.483055555556°E﻿ / 41.894722222222; 12.483055555556
 vive.cultura.gov.it/it/
  (למפת רומא מוגדלת) אנדרטת ויטוריו אמנואלה השני(למפת רומא רגילה) אנדרטת ויטוריו אמנואלה השני
 
אנדרטת ויטוריו אמנואלה השני

האנדרטה הלאומית לוויטוריו אמנואלה השני (באיטלקית: Monumento Nazionale a Vittorio Emanuele II) המכונה גם מזבח המולדת (Altare della Patria - "אלטארה דלה פאטריה") או "הוויטוריאנו" ("Il Vittoriano" - "איל ויטוריאנו") היא אנדרטה הממוקמת במרכז העיר רומא בירת איטליה לכבודו של מלכה הראשון של איטליה המאוחדת - ויטוריו אמנואלה השני.
האנדרטה, הממוקמת בין כיכר ונציה לגבעת הקפיטולין, תוכננה על ידי ג'וזפה סאקוני, ופסליה נבנו על ידי פסלים מכל רחבי איטליה. אבן הפינה הונחה בשנת 1885 והאנדרטה הושלמה בשנת 1925.
האנדרטה בנויה שיש לבן שהובא מבוטיצ'ינו שבברשה, וכוללת גרם מדרגות רחב המוביל לראש האנדרטה, בה מבנה המוקף עמודים מהסדר הקורינתי ופסלים רבים. במרכז גרם המדרגות של האנדרטה פסל רכוב של ויטוריו אמנואלה, ובשני צדדי המבנה שני פסלים של האלה ויקטוריה בראש שתי קוודריגות.
רוחבו של המבנה 135 מטרים, גובה המבנה עצמו 70 מטרים, וגובהו הכולל של המבנה עד לראש פסלי האלה ויקטוריה - 81 מטרים.
קבר החייל האלמוני

באנדרטה נמצא קבר החייל האלמוני של איטליה וכן אש תמיד. הקבר הוצב באנדרטה בעקבות החללים הרבים של מלחמת העולם הראשונה בהצעתו של הגנרל ג'וליו דוהט. באנדרטה נטמנה גופתו של חייל אלמוני, שנבחרה על ידי מריה ברגאמאס, אם שכולה מגררדיסקה ד'איסונזו מבין 11 גופות של חיילים אלמונים. גופת בנה היחיד של מריה, שנפל במלחמה, מעולם לא נמצאה, ומריה נבחרה לייצג את האמהות השכולות של איטליה בבחירת החלל. בטקס שנערך בנובמבר 1921 הובאה הגופה מאקוויליה ונטמנה באנדרטה.
מחלוקות סביב הקמת האנדרטה

הקמת האנדרטה עוררה מחלוקת ציבורית באיטליה, מאחר שלצורך הקמת האנדרטה נערכה חפירה נרחבת בגבעת הקפיטולין שהקטינה את שטח הגבעה, וכמו כן נהרס רובע שלם של העיר שנבנה בימי הביניים על מנת לפנות מקום לאנדרטה. 
מבנה האנדרטה הבולט עורר בעצמו ביקורת, בטענה שהוא פוגם באופייה של העיר רומא ובנופה (ניתן לראות את האנדרטה מכל רחבי העיר, הן בשל גודלו, והן בשל צבעו הלבן הבולט. תושבי רומא נוהגים לקרוא לאנדרטה, בשל צורתה בשם "זופה אינגלז" (מרק אנגלי), "עוגת החתונה" או "השן התותבת". חיילים אמריקאים אשר שחררו את העיר בשנת 1944 כינו את האנדרטה "מכונת הכתיבה".
על אף הביקורת הרבה סביב צורתה, הפכה האנדרטה לאתר תיירות פופולרי.
גלריה

דגם גבס של הקוודריגה, מעשה ידי קרלו פונטנה ופאולו ברטוליני
פסל ארד של ויטוריו אמנואלה השני
אנטרנה

אנטְרֵנה (Entrena) היא עיר בקהילה האוטונומית לה ריוחה שבצפון ספרד, וממוקמת בקרבת לוגרוניו. אוכלוסיית אנטרנה מונה כ-1,488 תושבים (2008).
היסטוריה

האזור היה מאוכלס בעבר על ידי רומאים. באמצע המאה ה-8, אלפונסו הראשון ("הקתולי") כבש מחדש את האזור מידי המוסלמים. החל משנת 1076 העיר נשלטה על ידי אלפונסו השישי, מלך קסטיליה, שהקים מספר מבצרים באזור; זאת בשל החשיבות האסטרטגית של האזור, אשר גבל בממלכות אראגון ונווארה. בשנת 1160, כבש את האזור סנצ'ו השישי, מלך נווארה.
בשנת 1492, המלכים הקתוליים גירשו יהודים מהאזור. באותה תקופה, הקהילה היהודית באנטרנה מנתה כ-50 משפחות ואפילו הקימה בעיר בית כנסת.
על-פי מסמכים מהמאה ה-16, בעיר היו בית חולים ואכסניה אשר יועדו לצליינים שהגיעו לדרך סנטיאגו, בדרכם לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה.
אנדריי רבקוב

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1967 (בן 57) מחוז משנה ביישינקוביץ, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  בלארוס 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  Moscow Higher Military Command School  Minsk Suvorov Military School  Military Academy of Belarus 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  הכוחות המזוינים של בלארוס
 תקופת הפעילות:  1984–2020 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל לייטננט
 תפקידים בשירות
 שר ההגנה
 עיטורים
 מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליית השירות המצוין  90 Years of Armed Forces of Belarus  Order of the Homeland Service 3rd Class  Medal "65 years of liberation of the Republic of Belarus from the Nazi invaders"  מדליה להנצחת 65 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  Jubilee medal "60 Years Of Liberation Of The Belarusian Republic From German-Fascist Invaders"  Order of the Homeland Service 
 
אנדריי אלכסייביץ' רבקוב (בבלארוסית: Андрэй Аляксеевіч Раўкоў; ברוסית: Андре́й Алексе́евич Равко́в; נולד ב-25 ביוני 1967) הוא איש צבא ופוליטיקאי בלארוסי ששירת כשר ההגנה של בלארוס בשנים 2014 - 2020. מנובמבר 2020 משמש כשגריר בלארוס באזרבייג'ן.
ביוגרפיה

רבקוב נולד בכפר רביאקי שבמחוז משנה ביישינקוביץ ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. הוא למד בפמינייה צבאית במינסק. לאחר סיומה ב-1984 למד בבית הספר לקצינים במוסקבה וסיים אותו ב-1988. שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בצבא הסובייטי. לאחר נפילת ברית המועצות התגייס לצבא החדש של רפובליקת בלארוס. שירת כמפקד גדוד חיל רגלים וכמפקד בסיס של מחסני חירום. בשנת 2004 הועלה לדרגת קולונל ונשלח ללימודים באקדמיה צבאית של המטה הכללי הרוסי. לאחר שובו - מונה למפקד חטיבת צנחנים. בשנים 2006 -2011 שירת כראש אגף מבצעים בפיקוד המבצעי הצפון-מערבי. ב-2011 הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד הפיקוד המבצעי הצפון-מערבי.
ב-2014 מינה אותו הנשיא אלכסנדר לוקשנקו לתפקיד שר ההגנה
בתפקידו כשר ההגנה פעל לצמצום מספר האישורים לדחיית השירות ולצמצום כמות הפטורים משירות צבאי שניתנו לסטודנטים. טען, כי בשל ירידת הילודה בבלארוס נוצר מחסור בגברים בגיל הגיוס, מה שמחייב לגייס את כולם, ללא יוצא מן הכלל. בהמלצתו העביר פרלמנט של בלארוס שורה של חוקים, אשר צמצמו למינימום את מספר הבקשות המאושרות לדחיית השירות או לפטור משירות צבאי לסטודנטים להשכלה גבוהה.
בינואר 2020 עזב את תפקיד שר ההגנה ומונה למזכיר הכללי של מועצת הביטחון של בלארוס. מילא את התפקיד עד לספטמבר 2020. בנובמבר 2020 מונה לשגריר בלארוס באזרבייג'ן.
בנובמבר 2020 הטיל האיחוד האירופי סנקציות אישיות על רבקוב.
במקביל, הוטלו עליו סנקציות על ידי בריטניה, קנדה ושווייץ.
הערות שוליים

↑  בבלארוס תפקיד שר ההגנה הוא צבאי ולא פוליטי.
↑
↑
↑  Global Affairs Canada, Belarus sanctions, www.canada.ca, ‏2020-11-06
↑  Belarus: Federal Council extends scope of sanctions, www.admin.ch
אלינור ראת'בון

ראת׳בון בשנת 1913
אלינור פלורנס ראת'בון (באנגלית: Eleanor Florence Rathbone;‏ 1872–1946) הייתה סופרג'יסטית, פמיניסטית בריטית, חברת פרלמנט עצמאית שפעלה לאורך שנים למען קצבת משפחה וזכויות נשים. היא הייתה בת למשפחת ראת׳בון מליברפול, משפחת סוחרים ובעלי אניות אשר עסקו גם בפילנתרופיה ותרמו רבות לקהילה.
ראשית חייה

ראת׳בון הייתה בתו של החוקר והפעיל החברתי ויליאם ראת׳בון ה-6 ואשתו השנייה, אמילי אקסון לייל. משפחתה עודדה אותה להתרכז בנושאים חברתיים.
ראת'בון למדה בבית הספר התיכון קנזינגטון בלונדון, ואחר כך, למרות מחאת אמה, ובתמיכת מורתה הנערצת לוסי מרי סילקוקס, היא המשיכה בלימודיה בקולג׳ הנשים סומרוויל שבאוניברסיטת אוקספורד.
לאחר גמר הלימודים, ועד מותו של אביה בשנת 1902 עבדה ראת'בון לצידו, ויחד הם חקרו את התנאים החברתיים והתעשייתיים בליברפול. הם היו ממתנגדי מלחמה הבורים השנייה בדרום אפריקה.
בשנת 1903 פרסמה ראת׳בון את הדו"ח שכתבה עם אביה: ״תוצאות החקירה המיוחדת לתנאי העבודה במזחים של ליברפול״.
בשנת 1905 היא סייעה להקמת בית הספר למדעי החברה באוניברסיטת ליברפול, שם הייתה מרצה במינהל ציבורי.
פוליטיקאית ופעילה מקומית

בשנת 1897 הפכה ראת׳בון למזכירת כבוד של הוועד המנהל של אגודת הסופרג'יסטיות של ליברפול ובתוקף תפקידה הקדישה עצמה למאבק לקבלת זכות בחירה לנשים.
ראת'בון נבחרה כחברה עצמאית במועצת העיר ליברפול בשנת 1909 תפקיד בו נשאה עד שנת 1935. היא כתבה סדרת מאמרים למגזין הסופרג׳יזם The Common Cause (המטרה המשותפת). בשנת 1913, ביחד עם נסי סטיוארט-בראון, הקימה את איגוד הנשים האזרחיות בליברפול, למען קידום מעורבותן של נשים בנושאים פוליטיים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ארגנה ראת'בון את אגודת משפחות החיילים והמלחים בעירייה (היום ידוע בראשי התיבות SSAFA, ארגון הצדקה של הצבא) כדי לעזור לנשים ולאלו הנתמכים כלכלית מבין החיילים. היא הקימה את "מועדון 1918" בליברפול (שנפגש לארוחות צהרים במלון אדלפי עד עצם היום הזה), והוא פורום הנשים הפעיל הוותיק ביותר בעיר.
משנת 1918 ואילך ראת'בון רתמה את מירצה לקידום מערכת של קצבאות משפחתיות המיועדות ישירות לאמהות.
היא התנגדה לדיכוי אלים של המרד באירלנד (התנועה למען ממשל עצמי אירי Irish Home Rule movement).
היא הייתה מובילה בתהליך שהוביל להכללת נשים בחוק ייצוג העם משנת 1918 (שהעניק לנשים מגיל 30 את זכות הבחירה).
בשנת 1919, כשמיליסנט פוסט פרשה, ראת׳בון הפכה לנשיאת האיחוד הלאומי של החברות לשוויון אזרחי (מה שהיה האיחוד הלאומי של אגודות הסופרג׳יסטיות ), והייתה אחראית להקמת האגודה לשירותי הפרט בליברפול .
היא גם הייתה יושבת הראש הראשונה של הארגון למען ביטחון לפרלמנט בהודו (PSS), ופעלה למען זכויות נשים בהודו .
בבחירות הכלליות ב-1922 ראת׳בון התמודדה כמועמדת עצמאית שיצגה אזור בליברפול נגד חבר הפרלמנט מכהן והובסה.
בשנת 1924 בספרה ״המשפחה המנשלת״ (The Disinherited Family), ראת׳בון טענה כי התלות הכלכלית של נשים מבוססת על כך שהמשכורות שגברים הרוויחו אינן תלויות כלל בגודל משפחתם. בהמשך חשפה ראת׳בון תקנות ביטוח שהפחיתו את הגישה של נשים נשואות לדמי אבטלה וביטוח בריאות.
פוליטיקאית בבית הנבחרים

בשנת 1929 נכנס ראת'בון לבית הנבחרים כנציגה עצמאית של כלל האוניברסיטאות האנגלית. אחד הנאומים הראשונים שלה היה על הוקעת השחתת איבר המין הנשי בקניה (אז מושבה בריטית).
בתקופת השפל הגדול, היא לחמה למען חלב זול ושיפור ההטבות לילדי המובטלים.
בשנת 1931 ראת׳בון סייעה בהבסת היוזמה לביטול מושבי האוניברסיטה בבית הנבחרים וזכתה בבחירות חוזרות בשנת 1935.
ראת׳בון הבינה את מהותה של גרמניה הנאצית ובשנות השלושים הצטרפה למועצה האנטי-נאצית הבלתי מפלגתית כדי לתמוך בזכויות אדם. בשנת 1936 החלה להתריע על איום נאצי על צ'כוסלובקיה. ותמכה בהתחמשות מחדש.
היא גם תמכה בהמשך פעילותו של העיתון "גרדיאן מנצ'סטר " .
ראת׳בון נהייתה מבקרת קולנית של עמדת הפייסנות בפרלמנט. היא גינתה את השאננות הבריטית לנוכח חדירתו של היטלר לאזור הריין בניגוד להסכמים, לכיבוש האיטלקי של אביסיניה ולמלחמת האזרחים בספרד. היא אפילו ניסתה לשכור ספינה שתחדור דרך המצור על ספרד ותחלץ משם רפובליקנים הנמצאים בסיכון מפעולות תגמול.
נחישותה הייתה כה גדולה עד כי מספרים ששרים זוטרים ועובדי מדינה במשרד החוץ התחבאו מאחורי עמודים כשראו אותה מגיעה.
היא תמכה בעמדות של וינסטון צ'רצ'יל וקלמנט אטלי אך הפכה את נוויל צ'מברלין לאויב.
בשנת 1936, ראת׳בן הייתה אחת מכמה אנשים שתמכו בוועדה הזמנית הבריטית שיצאה להגן על לאון טרוצקי, וחתמה על מכתב שהתפרסם במנצ'סטר גרדיאן. המכתב הגן על זכותו של טרוצקי למקלט מדיני וקרא לחקירה בינלאומית על משפטי מוסקבה.
ב־30 בספטמבר 1938, הוקיעה ראת'בון את הסכם מינכן. היא לחצה על הפרלמנט לסייע לצ'כוסלובקים ולהעניק כניסה לדיסידנטים גרמנים, אוסטרים ויהודים.
בסוף שנת 1938 הקימה את הוועדה הפרלמנטרית לפליטים כדי לטפל במקרים פרטיים בספרד, צ'כוסלובקיה וגרמניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא נזפה באופן קבוע באוסברט פיק, סגן שר הפנים, ובשנת 1942 לחצה על הממשלה לפרסם את העדויות על קיום השואה.
חיים אישיים

בסוף מלחמת העולם הראשונה ראת'בון ובת זוגה אליבט מקדם עובדת סוציאלית אקטיביסטית קנו בית בלונדון. הן המשיכו להתגורר יחד עד למותה הפתאומי של ראת'בון בינואר 1946.
ראת׳בון הייתה קרובת משפחה של השחקן בזיל ראת׳בון. אחיינה ג'ון רנקין ראת'בון היה חבר הפרלמנט הקונסרבטיבי מטעם אזור בודמין משנת 1935 ועד מותו בקרב על בריטני, בשנת 1940. לאחר מותו אשתו ביאטריס לקחה את מקומו כחברת פרלמנט. בנה של אחיינה, טים ראת'בון, היה חבר פרלמנט קונסרבטיבי מטעם אזור לויס בשנים 1974 עד 1997.
בתה של אחיינה ג'ני ראת'בון, הייתה חברת מועצה מטעם מפלגת הלייבור באיסלינגטון, ובבחירות הכלליות לשנת 2010 הייתה המועמדת הפרלמנטרית למפלגת הלייבור בדרום ויילס מטעם מחוז קרדיף מרכז. היא נבחרה לאספה הלאומית לוויילס כנציגת מרכז קרדיף בבחירות לאספה הלאומית ב-2011.
מורשת

בשנת 1945, שנה לפני מותה, אלינור ראת'בון זכתה לראות את חוק קצבאות המשפחה הופך לחוק.
בשנת 1986 הותקן לוח כחול על קיר ביתה ברחוב טופטון, בווסטמינסטר, לונדון SW1P 3QH.
שמה ותמונתה (ויחד עם 58 סופרג׳יסטיות נוספות) מתנוססים על המסד של הפסל של מיליסנט פוסט בכיכר פרלמנט, לונדון, שנחשף בשנת 2018.
אוניברסיטת ליברפול מוקירה את זכר אלינור ראת׳בון בבנין הנושא את שמה, ונמצאים בו בית הספר למשפט וצדק חברתי, והמחלקה לפסיכולוגיה.
תיאטרון אלינור ראת'בון משמש להפקות במה ולהופעות מוזיקליות. במעונות הסטודנטים באוניברסיטת אדג 'היל בעיר ליברפול יש בניין הנושא את שמה.
הערות שוליים

↑  Helmond, Marij van (1992). Votes for women : the events on Merseyside 1870-1928. Great Britain: National Museums & Galleries on Merseyside. p. 26. ISBN 090636745X.
↑  Craig, F. W. S. (1983). British parliamentary election results 1918–1949 (3 ed.). Chichester: Parliamentary Research Services. ISBN 0-900178-06-X.
↑  Martin Gilbert, Prophet of Truth: Winston S. Churchill, 1922–1939 (London: Minerva, 1990), p. 722.
↑  "RATHBONE, Eleanor (1872-1946)". English Heritage. 1943-02-20. נבדק ב-2018-04-26.
↑  "Historic statue of suffragist leader Millicent Fawcett unveiled in Parliament Square". Gov.uk. 24 באפריל 2018. נבדק ב-24 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Topping, Alexandra (24 באפריל 2018). "First statue of a woman in Parliament Square unveiled". The Guardian. נבדק ב-24 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Millicent Fawcett statue unveiling: the women and men whose names will be on the plinth". iNews. נבדק ב-2018-04-25.
↑  Last updated on Last updated on April 16, 2018 (2018-04-16). "Living on Campus". Edgehill.ac.uk. נבדק ב-2018-04-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306208805171  BnF: cb14601351q (data)  GND: 119364042  ISNI: 0000 0001 0780 5731  LCCN: n85031294  NTA: 072859172  SNAC: w6hc493v  SUDOC: 076693600  Trove: 1056249  VIAF: 45110008   WorldCat (עם VIAF): 45110008 
קמפיין
לוחית כחולה מעל ביתה ברחוב טופטון, בווסטמינסטר
בניין אלינור ראת׳בון, באוניברסיטת ליברפול
אנדרטת התגליות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט, מורשת תרבותית 
 על שם:  מגלי הארצות הפורטוגלים של עידן התגליות
 כתובת:  בלן 
 מיקום:  בלן 
 מדינה:  פורטוגל 
 בעלים:  פורטוגל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 10 באוקטובר 1960
 תאריך פתיחה רשמי:  10 באוקטובר 1960 
 יוצר:  לאופולדו דה אלמיידה 
 אדריכל:  קוטינלי טלמו 
 מידות
 גובה:  52 מ' 
 קואורדינטות:  38°41′37″N 9°12′20″W﻿ / ﻿38.693676°N 9.20569°W﻿ / 38.693676; -9.20569
 אתר רשמי
  (למפת ליסבון מוגדלת) אנדרטת התגליות(למפת ליסבון רגילה) אנדרטת התגליות
 
תקריב על דמויות הפסלים
אנדרטת התגליות (בפורטוגזית Padrão dos Descobrimentos) היא אנדרטה השוכנת ברובע בלן בעיר ליסבון. האנדרטה נבנתה ב-1940 לכבודם של מגלי הארצות הפורטוגלים של עידן התגליות במאה ה-15 וה-16, בו הובילה האימפריה הפורטוגזית מסעות גילוי וכיבוש של ארצות חדשות ברחבי העולם. האנדרטה בנויה בשפך נהר הטז'ו, סמוך למקום ממנו הפליגו רבות מן האוניות של המסעות שיעדיהם טרם היו מוכרים.
את האנדרטה המונומנטלית עיצבו האדריכל קוטינלי טלמו והפסל לאופולדו דה אלמיידה הפורטוגלים, לכבוד תערוכת העולם הפורטוגזי (Exposição do Mundo  - Português - תערוכה שהוקדשה למושבות פורטוגל בעולם) שהתקיימה בבלן בין ה-23 ביוני ל-2 בדצמבר 1940.. הרעיון שלה שיקף אידיאליזציה רומנטית של ההיסטוריה הפורטוגלית, שאפיינה את תקופת שלטונו של הרודן סלזר.
המונומט המקורי נבנה מחומרים מתכלים ולכן נבנה מחדש ב-1960 ביציקת בטון, לציון 500 שנים למותו של אנריקה הספן.
תיאור האנדרטה

האנדרטה כוללת מגדל בטון בגובה 52 מטר בו משולבת צורה המזכירה חרטום של ספינה. לאורך החרטום ובשני צדי האנדרטה מוצבים פסליהם של כמה מגדולי האישים הפורטוגזים של התקופה, מגלי ארצות, מדענים, אנשי רוח ומנהיגים, ובראשם אנריקה הספן. עם האישים המונצחים נמנים:
ואסקו דה גאמה - מגלה ארצות, הראשון שהגיע ישירות בדרך הים מיבשת אירופה להודו.
פדרו קברל - נווט ומגלה ארצות הנחשב, בדרך כלל, לאירופאי הראשון שגילה את ברזיל.
פרדיננד מגלן - האירופאי הראשון שהגיע לאיי התבלין שבאינדונזיה בהפלגה מערבה, והראשון שיצא למסע על מנת להקיף את העולם בספינה, וכן האירופאי הראשון שהפליג באוקיינוס השקט, והוא זה שנתן לו את שמו.
דיוגו קאו - מגלה ארצות שערך שני מסעות לאורך החוף המערבי של אפריקה.
בארתולומיאו דיאש - מגלה ארצות.
אפונסו דה אלבוקרקי - אדמירל שפעולותיו הצבאיות והמנהליות הובילו להקמת האימפריה הפורטוגזית באוקיינוס ההודי.
לואיש דה קמואש - משורר
פדרו נונס - מתמטיקאי, בעל תרומה מכרעת לפיתוחו של מדע הניווט, צעד הכרחי להמשך מסעות התגלית של פורטוגל.
ז'ואאו גונסלווש זארקו - נווט ומגלה ארצות שגילה את איי מדיירה.
פרנאו מנדש פינטו - מגלה ארצות וסופר. עלילותיו נודעו כתוצאה מפרסום ספר זיכרונותיו, "מסעות", שפרטים רבים בו מוטלים בספק.
פרנסיסקו חאווייר - מחשובי המיסיונרים הקתוליים וממייסדי מסדר הישועים. הכנסייה הקתולית רואה בו את גדול מפיצי הנצרות לאחר פאולוס.
מרטים אפונסו דה סוזה - מגלה ארצות.
אפונסו החמישי, מלך פורטוגל - מלך פורטוגל מגיל 6 עד יום מותו. כונה גם "האפריקאי", על שם כיבושיו באפריקה.
פרו דה קוויליאן - דיפלומט ומגלה ארצות.
נונו גונסאלווס.
בתוך מבנה האנדרטה חלל קטן ובו מוצגת ההיסטוריה של ליסבון. חלקו העליון של המבנה נגיש לציבור באמצעות מעלית ובו נמצאת נקודת תצפית טובה על האזור. על המדרכה בסמוך לאנדרטה הוקם פסיפס ענק בסגנון ריצוף פורטוגזי (calçada) ובו מפת העולם ודרכי הניווט החדשים שגילו הפורטוגלים במרכזה של שושנת רוחות ענקית. הפסיפס ניתן במתנה על ידי ממשלת דרום אפריקה ב-1960.
גלריה

מראה כללי
הפסיפס
חזיתו הצפונית של המבנה
המבנה מואר בלילה
הערות שוליים

↑  The Portuguese World Exhibition of 1940
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 237438241   WorldCat (עם VIAF): 237438241
אלתר הילביץ

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1906 י"א באלול תרס"ו זמבין (כיום בבלארוס)
 פטירה:  11 באוגוסט 1994 (בגיל 87) ד' באלול תשנ"ד
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 באוגוסט 1994 
 תחומי עיסוק:  מחבר ספרי הלכה ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית
 
הרב ד"ר אלתר הלוי הילביץ (י"א באלול תרס"ו, 1 בספטמבר 1906 – ד' באלול תשנ"ד, 11 באוגוסט 1994) היה מחבר ספרי הלכה ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית.