stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים קשורים

המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים קשורים (ברוסית: Дворцово-парковые ансамбли пригородов Санкт-Петербурга) הוא השם הכולל לקבוצת אתרים באזור סנקט פטרבורג, אשר הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1990. האתרים הוכרזו בשל חשיבותם הארכיטקטונית, המשלבת אדריכלות בארוק, אדריכלות נאו-קלאסית ואדריכלות רוסית מסורתית.
בין האתרים העיקריים הכלולים בהכרזה:
המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג (ובהם ארמון החורף ומבצר פטרופבלובסקיה)
המרכז ההיסטורי של קרונשטאדט והמצודה של קרונשטאדט
מצודות האי קוטלין
מתחם הארמונות והגנים בפטרהוף, והמרכז ההיסטורי של העירה פטרהוף
ארמונות העיר פושקין, אזור צארסקויה סלו והארמונות שבו ובהם: ארמון יקטרינה וארמון אלכסנדר, הפארקים שסביב הארמונות והמרכז ההיסטורי של העיר
ארמונות וגני העיר פאבלוסק והמרכז ההיסטורי של העיר
הארמונות והגנים בכפר רופשה
הארמון והפארק בכפר גוסטיליצי
הארמון והפארק בכפר טאייצי
הארמון והפארק בעיירה גטצ'ינה והמרכז ההיסטורי של העיירה
הארמון והפאר בעיירה סטרלנה והמרכז ההיסטורי של העיירה
גדות נהר נייבה
ארמון אורניינבאום בעיר לומונוסוב
הקורפוס השני (בוואריה)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  ממלכת בוואריה ממלכת בוואריה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הבווארי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  וירצבורג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 בינואר 1869 – 1 באוקטובר 1919 (50 שנה)
 מלחמות:  מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס השני (בבווארית: II. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הבווארי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
היסטוריה > מלחמת צרפת–פרוסיה

כחלק מרפורמה גדולה שנערכה בצבא הבווארי ב-1868, הוקם בתחילת 1869 הקורפוס השני. הקורפוס נערך בצפון ממלכת בוואריה בעוד הקורפוס הראשון נערך בדרום. בין השנים 1870-1871 נערכה מלחמת צרפת–פרוסיה. בוואריה הייתה קשורה עם פרוסיה במסגרת חוזי ההגנה של הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולפיכך הקורפוס השני נשלח לסייע לפרוסים כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הבווארים השתתפו בקרב ויסמבורג, קרב וורת, קרב סדאן והמצור על פריז. לאחר המלחמה התבצע איחוד גרמניה ומדינות גרמניה השונות אוחדו ליצירת הקיסרות הגרמנית. כחלק מרפורמה זו, אוחדו צבאותיהן של שאר המדינות עם הצבא הפרוסי ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית. מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הקורפוסים של שאר המדינות מתאחדים עם הקורפוסים הפרוסיים ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הקורפוסים הבווארים נותרו עצמאיים ושמרו על המספור המקורי שלהם.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד קרל פון מרטיני. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה (למעט הקורפוס ה-21 הכלל גרמני) והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. הקורפוס לקח חלק בקרב לורן, ולאחר מכן בקרב איפר הראשון והקרב על הסום. ב-1917 הוא השתתף בקרב משין וקרב פשנדל וב-1918 במתקפת האביב. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).
החי ברוסיה

כבשי מושק בערבות הטונדרה הרוסית.
טיגריס סיבירי גדול החתוליים בעולם, ביערות סיביר.
דוב חום קמצ'טקה בחבל קמצ'טקה הוולקני והשופע.
פוסה באיקלית, כלב הים היחיד החי במים המתוקים של אגם באיקל.
הפאונה של רוסיה היא מגוונת ומתפרסת לאורך המדינה הגדולה בעולם, בה 12 אזורי זמן שונים בין הטונדרות המזרחיות של קמצ'טקה ומערבה עד ליערות הרי הקווקז שעל הגבול עם מדינות אירופה. היערות של רוסיה גדולים ביותר, מכילים מעל 70% מהמדינה וכוללים 33% מהיערות הממוזגים בעולם ו-22% מכלל היערות בעולם. עם זאת הם ממוזגים ומכילים מעט יחסית מינים ביחס לגודלם.
רוסיה נמצאת כולה בתוך האזור הפלארקטי ומכילה בעיקר מינים ממוצא אסייתי או מינים המותאמים לאקלים ממוזג/קר וכמה מהמינים אף מתאימים לאקלים קוטבי הנפוץ בצפון.
מרבית שטח רוסיה כולל אדמת טונדרה הנפוצה מחופי האוקיינוס הארקטי בצפון וככל שמדרימים נפוצות יערות טייגה עצומים הנפוצים בעיקר בסיביר כשישנם גם מספר נהרות כמו הוולגה ואדמים גדולים כמו אגם באיקל ובדרום ישנם גם ערבות רחבות (סטפה) של עצים סמוך לגדות מים. ישנם שלושה בתי גידול ייחודיים ברוסיה: הקווקז בדרום רוסיה, חבל קמצ'טקה העשיר באזורים וולקניים ופרימוריה שבדרום-מזרח, בה מינים הדומים לאלה של דרום-מזרח אסיה הטרופית יותר מאשר לסיביר.
שטחי רוסיה כוללים מעל 13 אזורים ביולוגים ובהם 101 שמורות טבע (Zapovednik) ועוד 38 פארקים לאומיים בגודל 82.7 מיליון דונם. עדיין ישנם חיות רבות בסכנת הכחדה ברוסיה הכוללות 266 מיני יונקים ו-780 מיני עופות המצויות תחת הגנה.
פלורה ופאונה

הצמחייה ברוסיה נדירה באזור הטונדרה, מאחר שהקרקע חשופה וקפואה במשך תשעה חודשים מהשנה והיא כוללת בעיקר טחבים, חזזיות ועשבים הפורחים בקיץ. בטייגה ישנם מחטניים ובעיקר עצי אשוח, אשוחית, אורן וארזית כשעל הקרקעית צומחים עשבים, חזזיות, פירות יער ופטריות כשבערבות צומחים עשבים וגידולים שונים ובגדת הוולגה פורחים פרחים רבים כמו לוטוס. אזור הקווקז הדרומי יותר מכיל מעל 6,000 מיני צמחים.
רוב בעלי החיים ברוסיה מותאמים לאקלים קוטבי או ממוזג וחלקם חיים בטונדרה ובקוטב הצפוני, ביניהם ישנם את דוב הקוטב, אייל הצפון, כבש המושק וכן זאבים ארקטים, שועל לבן ובחופים ישנם ניבתנים ושאר טורפים ימיים ולווייתנים. ישנה גם כמות רבה של למינגים ושל עופות ימיים על החופים.
ביערות הטייגה הדרומיים יותר ישנו גיוון בבעלי החיים כשנראים שם זאבים, אייל אציל וקנדי, דוב חום, שונר, גרגרן, דלק סיבירי ושועלים. בערבות הסטפה ישנם גם חזירי בר, ביזון אירופי, איילים והסאיגה הנדירה וכן עזי בר כמו המופלון ויעל סיבירי. בקווקז ישנם חיות הרריות כמו יעל קווקזי מזרחי ויעל קווקזי מערבי, נמר פרסי, דובים ופרסים. בקמצ'טקה ישנם יערות פוריים מאוד עקב ההתפרצויות הוולקניות ונהירת דגי סלמון מושכת דובים חומים ליערותיה וכן את עיטם שטלר, הגדול שבעיטמים. החבל פרימוריה מכיל מינים ממוצא אינדומלאי הדומים למינים מדרום-מזרח אסיה, ביניהם נראים טיגריס סיבירי ונמר אמור - שני טורפי-על של המדינה המצויים בסכנת הכחדה גדולה.
מימי רוסיה גם מכילים מינים רבים, לרוב בדרום כשישנם סביב החופים לוטרות ים, לווייתנים שונים ומיני דגים כמו חדקניים (שהגדול מביניהם הוא הבלוגה, מהגדולים שבדגי הגרם) וישנן פסיפי וכן עופות ים שונים כמו אלקיים ושחפיים ומיני ברווזיים וברבורים. כמה אגמים כמו באיקל מכילים פאונה ייחודית הכוללת את כלב הים היחיד של מים מתוקים - פוסה באיקלית ומיני דגים אנדמיים ואף ספוגיים הנפוצים לרוב בים.
החוליה החלשה

| --- | --- |

לוגו התוכנית בגרסה הישראלית
 סוגה:  שעשועון 
 מנחים:  אן רובינסון
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 מספר פרקים:  18 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  14 באוגוסט 2000 – 31 במרץ 2012 
 קישורים חיצוניים
 www.bbc.co.uk/weakestlink
 דף התוכנית ב-IMDb
 
החוליה החלשה (באנגלית: The Weakest Link) הוא שעשועון טלוויזיה שעלה לשידור לראשונה בממלכה המאוחדת בערוץ BBC Two ב-14 באוגוסט 2000, והסתיימה ב-31 במרץ 2012. בישראל שודר השעשועון המקורי בערוץ BBC פריים.
פורמט השעשועון נמכר לשידור ברחבי העולם, כאשר מדינות רבות הפיקו גרסאות משלהן של התוכנית. זהו פורמט הטלוויזיה השני בפופולריות שלו, מאחורי "מי רוצה להיות מיליונר?", פורמט שמקורו גם בבריטניה.
הפורמט

את המשחק פותחים תשעה משתתפים אשר מציגים את עצמם: שם, גיל, מקצוע ומקום מגורים. המשחק מחולק לתשעה סיבובים (כמספר המשתתפים) שמשכם הולך וקצר. במהלך הסיבוב שואלת המנחה את המשתתפים, לפי הסדר, שאלות טריוויה. אם התשובה נכונה, נצבר סכום כסף לזכות המשתתפים, בשרשרת עולה – בגרסה הישראלית השרשרת מורכבת ממאה ש"ח, 200, 500 וכו' עד 10,000 שקלים חדשים, כאשר הקבוצה יכולה לצבור בסיבוב אחד עד 10,000 שקלים חדשים (בגרסה המקורית הסכום המרבי לסיבוב הוא 1,000 לירות שטרלינג והסכומים בשרשרת הם 20, 50, 100, 200 וכן הלאה). אם משתתף אינו יודע את התשובה, הקבוצה מאבדת את כל הכסף שצברה עד כה בסיבוב זה. חברי הקבוצה יכולים לשמור חלק מהכסף שצברו עד כה, אם יאמרו "בנק" כשמגיע תורם להישאל רק לפני שהשאלה נשאלת, אולם אז מתאפס מחדש סכום השרשרת. אם המשתתפים מצליחים להרכיב את השרשרת עד תומה ולצבור 10,000 ש"ח לפני תום הזמן המוקצה לסיבוב, אזי הסיבוב מסתיים.
בתום כל סיבוב שולף כל משתתף שם של משתתף אחר אשר לדעתו (כביכול או שלא כביכול...) הוא "החוליה החלשה". המשתתף נגדו הצביעו מירב המשתתפים האחרים יוצא מן המשחק. במידה ויש שוויון קולות, החוליה החזקה בוחרת מי יצא. מחד גיסא פועלת הקבוצה במטרה משותפת, שהיא להגדיל את קופת המשחק, אבל מאידך גיסא, כל משתתף דואג להשרדותו האישית במטרה להגיע לשלב הגמר ולקחת את הקופה.
בשלב ההמתנה להצבעת המשתתפים מודיע הקריין לצופים בבית מי מבין המשתתפים היה, בסיבוב החולף, החוליה החלשה, ומי היה החוליה החזקה. קביעת החוליה החלשה והחזקה הוא שקלול של מספר התשובות הנכונות שנתן המשתתף באותו סיבוב, מספר התשובות השגויות והשאלות שלא ענה עליהן, וכן כמות הכסף שהכניס לקופת הקבוצה על ידי אמירת "בנק". במידה ובהצבעת המשתתפים על החוליה החלשה יש שוויון בין שני משתתפים או יותר, המשתתף שהיה החוליה החזקה באותו סיבוב, מכריע מי מהם יצא מן המשחק. אם הוא שותף לשוויון הוא יכול גם לשנות את ההצבעה שלו.
הסיבוב הבא מתחיל תמיד במשתתף שהיה החוליה החזקה בסיבוב הקודם, אך אם הודח, אז המשתתף שהיה החוליה החזקה אחריו מתחיל את הסיבוב הבא.
בשלב טרום הגמר, כאשר נשארים שני משתתפים, הם מתחרים בסיבוב בן דקה וחצי. הכסף שהם צוברים בסיבוב זה מושלש ומצטרף לסכום שנצבר עד כה.
בשלב הגמר נשאלים המתחרים עשר שאלות – חמש שאלות כל אחד. ומי שצובר יותר תשובות נכונות. במידה ולאחר עשר שאלות נגמר המשחק בשוויון, ממשיכים בשובר שוויון עד שאחד מהם מנצח.
רק אחד מהמשתתפים יכול לקחת את הכסף וכל השאר הולכים בלי כלום. לכן במשחק פועלים שיקולים שלעיתים אינם ענייניים, ולעיתים המשתתף בעל ידע רב באופן מופגן לעומת חברי הקבוצה, מודח מהמשחק.
כל משתתף שיוצא מן המשחק (בהכרזה של המנחה: "אתה החוליה החלשה! שלום!") צועד את "מצעד הבושה" (באנגלית: The walk of shame) שבו הוא עוזב את המשחק. לאחר מכן הוא מקבל "רגע של חסד" מצולם, שבו הוא שופך את לבו בתגובה להוצאתו.
המנחה

תפקיד חשוב ומרכזי בשעשועון תופסת המנחה. בגרסה האנגלית מילאה את התפקיד אן רובינסון. תפקידה המרכזי הוא הצגת השאלות למשתתף וארגון מהלך המשחק: הצגת ההוראות, שאילת השאלות, הדחה, הוצאת השחקנים המודחים באמירה המסורתית: "אתה החוליה החלשה, שלום!" (ובאנגלית, שפת המקור, "‏!You are the weakest link, goodbye") שיחד עם ההתנהגות האדישה לנכונות התשובות של השחקנים היא מבטאת יחס מינימלי ולא אמפתי כלפיהם שיכול להיראות בעיני צופים רבים כזלזול.
הגרסה הישראלית

בסוף ינואר 2002 עלתה בערוץ 10 הגרסה העברית של התוכנית, אותה הנחתה המשפטנית פנינה דבורין. היא הייתה התוכנית היחידה ששודרה בערוץ 10 מיומו הראשון ברציפות במשך כמעט שלוש שנים. במשך כשנה שודרה התוכנית פעמיים בשבוע ובשנה השנייה הוחלט לשדר אותה אחת לשבוע. התוכנית זכתה לאחוזי צפייה נמוכים מאוד, 2.5% בממוצע, רחוק מאוד מההצלחה של התוכנית הבריטית. עם זאת, שיעורי צפייה נמוכים אפיינו את כל שידורי הערוץ באותה התקופה. באפריל 2003 ירדה התוכנית בהנחיית דבורין מהאוויר.
בינואר 2004, התפרסם כי ערוץ 10 לא שילם לחלק מהזוכים את כספי הזכייה, לאחר שנקלע לקשיים כלכליים.
החל מ-23 באוגוסט 2004 שימשה כמנחה חנה לסלאו, עד הורדת התוכנית בהמשך אותה שנה.
הערות שוליים

↑  רותה קופפר, איזו שאלה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2001
↑  אביבה קרול, ‏"לא נעשה שום החלטות היסטריות", באתר גלובס, 11 בפברואר 2002
↑  השעשועון "החוליה החלשה" יירד בעוד חודשיים, באתר הארץ, 23 בפברואר 2003
↑  הדר חורש, אפילו לזוכת "החוליה החלשה" לא שילם ערוץ 10, באתר הארץ, 25 בינואר 2004
↑  ענת באלינט, חנה לסלאו מועמדת להגשת "החוליה החלשה" במקום פנינה דבורין, באתר הארץ, 5 ביולי 2004
הסוכנות לפשע מאורגן חמור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  בריטניה בריטניה
 משרד אחראי:  משרד הפנים הבריטי
 תאריך הקמה:  1 באפריל 2006 
 סוכנות קודמת:  יחידת הפשע הלאומית 
 תאריך פירוק:  7 באוקטובר 2013 
 סוכנות מחליפה:  סוכנות הפשע הלאומית
 עובדים:  4,200 
 תקציב:  494 מיליון ליש"ט (2009)
 www.soca.gov.uk
 
SOCA הידועה כסוכנות לפשע מאורגן חמור (באנגלית: SOCA, Serious Organised Crime Agency) הייתה גוף ציבורי של ממשלת בריטניה שפעל כסוכנות אכיפת חוק ארצית בבריטניה, המופקדת על מודיעין פלילי, חקירות ואכיפת חוק והיוותה חלק ממערכת הביטחון וקהילת המודיעין הבריטית והתמקדתהבמודיעין משטרתי.
הוקמה בשנת 2006 ופורקה כעבור 7 שנים באוקטובר 2013. הוחלפה על ידי סוכנות הפשע הלאומית.
הסוכנות פעלה מכוח חוק המשטרה והפשע המאורגן החמור 2005, רשמית הסוכנות נוסדה ב-1 באפריל 2006 בעקבות מיזוג של מחלקת הפשע הלאומית, שירות המודיעין הלאומי הפלילי, היחידה הלאומית לפשעי היי טק (NHTCU) ואגף החקירות והמודיעין של סוכנות המכס ומס ההכנסה של הוד מעלתה, בתחומי המאבק בסחר בסמים, והייתה אחראית גם על מאבק בפשעי הגירה מאורגנת, תפקיד שנטלה מידי שירות ההגירה הבריטי.
משרד ההונאה החמורה נותר סוכנות נפרדת. רעיון הקמת הסוכנות הוכרז ב-9 בפברואר 2004, כחלק מחוק המשטרה והפשע המאורגן החמור 2005, שמגביל מחאות והפגנות במרכז לונדון ומאפשר לארגון להוציא צווי מעצר וצווי חיפוש. ביקורות שונות טענו כי היה קיים דמיון רב בין סוכנות SOCA לבין הבולשת הפדרלית של ארצות הברית וחלק מהעיתונות הבריטית נהגה לכנות את הסוכנות בשם "ה-FBI הבריטי".
לסוכני SOCA הוגדרו סמכויות של קציני שיטור, פקידי מכס והגירה. אנשי SOCA לא נטו לעטות מדים. מנכ"ל SOCA היה אחראי על קביעת סמכויות והענקתם לאנשי הסגל של הסוכנות, זאת בהתאם לאופי החקירה.
SOCA נהגה לשתף פעולה עם כוחות משטרה מקומיים באנגליה ובוויילס כמו גם בסקוטלנד ובצפון אירלנד (אף שבמידה מצומצמת מאוד, מאחר שאת תפקידי המאבק בפשיעה בסקוטלנד ובצפון אירלנד, מבצעות סוכנויות השיטור המקומיות - הסוכנות לאכיפת הסמים והפשיעה הסקוטית, וכוח המשימה ללוחמה בפשע המאורגן של צפון אירלנד; כאשר בסקוטלנד, לא הייתה ל-SOCA רשות לנהל מבצעים ללא אישור ממשלת סקוטלנד).
בשנת 2010 (רק ארבע שנים לאחר הקמתה של SOCA) משרד הפנים הבריטי החל לבחון הצעות שונות להחליף אותה עם סוכנות הפשע הלאומית (NCA, National Crime Agency), שהחלה לפעול לבסוף באוקטובר 2013 כסוכנות אכיפת החוק והלוחמה בפשע המאורגן העיקרית בבריטניה וכיורשת סוכנות SOCA שפורקה.
מבנה

מינהל ההתערבות (מציאת דרכים לשבש פשע מאורגן)
מינהל המודיעין (בניית תמונה מפורטת של כנופיות פשע מאורגן)
מינהל האכיפה (חוקרת כנופיות הפשע המאורגן);
היחידה הלאומית לפשעי היי טק (נאבקת בפשעי מחשב למיניהם)
המרכז לסיוע והגנה מקוונת לילדים (עוסקת במניעת פשעים לניצול ילדים)
המרכז למניעת חטיפות
יחידת המודיעין הפיננסי
ראשי הסוכנות > מנכ"ל

ביל יוז (2006–2010)
טרבור פירס (2010–2013)
הקורפוס השמיני (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  פרוסיה פרוסיה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הפרוסי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  קובלנץ
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 ביוני 1815 – 1 באוקטובר 1919 (104 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס השמיני (בגרמנית: VIII. Armee-Korps ) היה קורפוס בצבא הפרוסי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
היסטוריה > מלחמת אוסטריה–פרוסיה

הקורפוס הוקם ב-21 ביוני 1815 וכמפקדו הראשון מונה אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו. ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה–פרוסיה תחת  פיקוד קרל אברהרד הרווארת פון ביטנפלד. תחת פיקודו של ביטנפלד הוכפפו דיוויזיות נוספות ליצירת ארמיית האלבה. הקורפוס נע אל בוהמיה, וכבש את רומבורק וסלוקנוב ללא קרב. הוא הביס אות האוסטרים במספר קרבות, ונטל חלק חשוב בקרב קניגרץ שהכריע את המלחמה.
היסטוריה > מלחמת צרפת–פרוסיה

בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד קרל פרידריך פון שטיינמץ. הקורפוס השתתף בקרב גרבלוט, המצור על מץ, קרב האלו, קרב אמיין וקרב סן קוונטין. לאחר המלחמה הוצב הקורפוס במחוז הצבאי החמישי ובסיסו היה בקובלנץ.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אריך טילף פון טשפה אונד ויידנבאך. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הרביעית של אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק במערכה על הגבולות, ובאוקטובר הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית ונטל חלק בקרב שמפאן הראשון. במאי 1915 הוא הועבר להילחם בקרב ארטואה השני, ובספטמבר של אותה שנה נטל חלק בקרב שמפאן השני. בדצמבר 1916 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, אולם במרץ 1917 הוחזר לחזית המערבית כחלק מפלגת הארמייה B. הוא לחם במסגרת מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים ופורק עם סיום המלחמה.
המרכז התיאטרוני בנווה צדק

| --- | --- |

אולם "ירון ירושלמי" בו פעל המרכז
 מידע כללי
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°03′38″N 34°45′51″E﻿ / ﻿32.06041667°N 34.76425°E﻿ / 32.06041667; 34.76425
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) המרכז התיאטרוני בנווה צדק(למפת תל אביב רגילה) המרכז התיאטרוני בנווה צדק(למפת גוש דן רגילה) המרכז התיאטרוני בנווה צדק(למפת גוש דן מוגדלת) המרכז התיאטרוני בנווה צדק  he המרכז התיאטרוני בנווה צדקhe המרכז התיאטרוני בנווה צדקמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המרכז התיאטרוני בנווה צדק היה תיאטרון שפעל בשכונת נווה צדק בתל אביב בשנות השמונים של המאה העשרים.
אודות התיאטרון

המרכז התיאטרוני בנווה צדק נוסד בשנת 1981 בידי עודד קוטלר, שהיה מנהלו בשנים הראשונות. קבוצת התיאטרון קיבלה מבנה קבע מידי עיריית תל אביב-יפו. הבניין שוכן ברחוב יחיאלי 6, באולם "ירון ירושלמי", בבניין בית הספר העזוב על שם יחיאלי בשכונת נווה צדק בתל אביב, שעבר שיפוץ. בבניין הציג בעבר התיאטרון הארץ-ישראלי הראשון. הבניין שופץ לראשונה בתחילת שנות השמונים, ממנו התפתח מרכז סוזן דלאל של היום.
היה זה קולקטיב יוצר בו שיחקו בין השאר סיני פתר, חוה אורטמן, פביאנה מיוחס, עמי כץ, פטר גדיש ושמיל רובינשטיין. הקבוצה הופיעה ברחבי הארץ והרבתה לקיים ימי תיאטרון בהפסקות צהרים במקומות עבודה ובמתנ"סים. כל השחקנים קיבלו שכר שווה וקיבלו החלטות אמנותיות במשותף.
סיני פתר החליף את קוטלר וכיהן כמנהל בשנים משנת 1984 ועד לשנת 1986, אז התפרקה הקבוצה.
ב-1984 עודד קוטלר זכה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים על פעילותו בתיאטרון נווה צדק.
התיאטרון הוקם על בסיס קבוצת הפרויקט שהקימה נולה צ'לטון ופעלה במסגרת תיאטרון חיפה, שעסקה במחזאות מקורית, בעיקר תיעודית. הקבוצה מצאה עצמה ללא מסגרת, מכיוון שבתיאטרון חיפה טענו שהקבוצה מיצתה את נושא המחזאות המקורית וגם בגלל שרוב אנשי הקבוצה התגוררו בתל אביב.
הקבוצה הפסיקה את פעילותה בשנת 1988.
הצגות

| הצגה | מחזאי | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| מסיבת פורים של אדם בן כלב | על פי יורם קניוק | נולה צ'לטון | 1981 |
| נשים מוכות (קופרודוקציה עם תיאטרון אוניברסיטת תל אביב) | נולה צ'לטון | נולה צ'לטון | 1981 |
| עד מוות | על פי הספר "עד מוות" מאת עמוס עוז |  | 1981 |
| הם | עבודה קבוצתית | ג'וזף צ'ייקין |  |
| מחלקה 3, כיתה 1 | דליק ווליניץ | איציק ויינגרטן | 1981 |
| הפטריוט | חנוך לוין | עודד קוטלר | 1982 |
| גירושים מאוחרים (קופרודוקציה עם תיאטרון יובל) | שוש אביגל על פי א.ב. יהושע | נולה צ'לטון | 1983 |
| אנדרטה הפוכה (קופרודוקציה עם תיאטרון יובל) | יוסף מונדי | יוסף מונדי | 1983 |
| אופני הנידון / גן-העדן האבוד | פרננדו ארבאל | דודי מעיין | 1983 |
| טייסים | יוסי הדר | עודד קוטלר | 1983 |
| משחיז הסכינים הסיני | דניאל הורוביץ על פי "הינשוף" של נסים אלוני |  | 1984 |
| שחקנים משחקים שחקנים | איציק ויינגרטן | עודד קוטלר | 1984 |
| קליגולה (קופרודוקציה עם תיאטרון החאן) | אלבר קאמי | עודד קוטלר | יולי 1984 |
| קרמבו בעורף האויב | קובי ניב | ישראל גוריון | 1985 |
| היה היה פעם בערבות הנגב | יגאל מוסינזון | סיני פתר | 1985 |
| המלך הלך לישון | קובי ניב על פי ספרו של יוסי אלפי | ישראל גוריון | 1985 |
| מוכרים בלבד | חגית רכבי וג'ון הולדן | ישראל גוריון ודן צאמלי | 1985 |
| נעורי ורדהל'ה | חנוך לוין | אהרון אלמוג | 1988 |
| החוצה | דניאל הורוביץ | ג'וזף צ'ייקין | 1986 |
| חמש | על פי חומר תיעודי | נולה צ'לטון |  |
| סוסי שוקולדה | מוטי אברבוך | מוטי אברבוך | 1987 |
| סוף משחק | סמואל בקט | יוסי פולק | 1988 |
לקריאה נוספת

דן אוריין, הבעיה העדתית בתיאטרון הישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ד 2004, עמ' 148-146.
דורית ירושלמי, דרך הבימוי – על במאים בתיאטרון הישראלי, כנרת זמורה ביתן דביר, תשע"ג 2013, עמ' 397-395.
הסוכריות

| --- | --- |

להקת הסוכריות - מימין לשמאל: תומר אלבז, שמוליק אביצרור, טל גובהרי, איתי שקד, אילן שערי
 מוקד פעילות:  שדרות, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  רוק
 חברת תקליטים:  התו השמיני
הסוכריות היא להקת רוק ישראלית. הלהקה הוקמה על ידי תומר אלבז בשנת 2005.
בשנת 2004 חבר אלבז למפיק והטכנאי מייק פרדיס ויחד החלו בהקלטות, אליהם הצטרפו איתי שקד בכינור, אילן שערי בגיטרה חשמלית, טל גובהרי בגיטרה בס ושמוליק אביצרור בתופים. כבר בתחילת דרכם לקח יעקב גלעד, המנהל האמנותי, את ההרכב תחת חסותו, וטיפח וליווה את כל תהליך היצירה וההקלטות.
את אלבומם הראשון, "אהיב בעליל", הקליטו חברי הלהקה בתל אביב ובניו יורק במשך כשנתיים. בנובמבר 2007 נשלח השיר הראשון לתחנות הרדיו, "על ספסל בשדרה" שזכה להצלחה, את השיר ליווה קליפ עטור שחקנים, והוא הוצג כשיר נושא מתוך סרט שלא הופק מעולם. חודשיים מאוחר יותר יצא הסינגל השני "יום שישי בערב" שזכה לפחות הצלחה מקודמו. באלבום הבכורה אירחו חברי הלהקה את חיים אוליאל, סולן וגיטריסט להקת שפתיים.
חברי הלהקה

תומר אלבז - כותב וסולן
איתי שקד - כינור
אילן שערי - גיטרה חשמלית
שמואל אביצרור - תופים
טל גובהרי - גיטרה בס
דיסקוגרפיה

על ספסל בשדרה - סינגל (נובמבר 2007)
יום שישי בערב - סינגל (ינואר 2008)
בוקר - סינגל (מרץ 2008)
איש וכינור - סינגל, עם חיים אוליאל (מאי 2008)
אהיב בעליל - תקליט בכורה (יוני 2008)
המרכז ההיסטורי של פילדלפיה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  פילדלפיה 
 שטח:  75 אקר 
 קואורדינטות:  39°56′47″N 75°08′49″W﻿ / ﻿39.946502777778°N 75.146844444444°W﻿ / 39.946502777778; -75.146844444444
  (למפת פילדלפיה מוגדלת) המרכז ההיסטורי של פילדלפיה(למפת פילדלפיה רגילה) המרכז ההיסטורי של פילדלפיה
 
המרכז ההיסטורי של פילדלפיה (באנגלית: Philadelphia's Old City) היא שכונה היסטורית במרכז העיר פילדלפיה שבארצות הברית, הנמצאת בקרבת המפגש של נהרות הדלאוור והסקולקיל, במקום בו במקור ויליאם פן והקווייקרים ייסדו את ההתיישבות הראשונה באזור שתהפוך לימים לעיר פילדלפיה. אטרקציות התיירות הנודעות ביותר באזור זה הם אתר היכל העצמאות ופארק העצמאות ההיסטורי הלאומי שמקיף אותו, בית בטסי רוס, ורבים מהאתרים ההיסטוריים הבולטים ביותר בפילדלפיה.
המרכז ההיסטורי של פילדלפיה מכיל בין היתר את הרחוב העתיק ביותר בארצות הברית אשר מאוכלס ברציפות מאז היווצרו - סמטת אלפרת (אנ'). לאורך רחוב זה נמצאים כיום 32 בתים שנבנו בין השנים 1728 ל-1836.
גלריה

סמטת אלפרת
פעמון החירות במשכנו הנוכחי מול היכל העצמאות
בית בטסי רוס
המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי

המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי (בספרדית: El Centro Histórico de la Ciudad de México) היא השכונה המרכזית בעיר מקסיקו סיטי אשר במקסיקו. כיכר סוקאלו, אשר נמצאת במרכז השכונה, היא הכיכר הגדולה ביותר באמריקה הלטינית והיא יכולה להכיל עד קרוב ל-100 אלף אנשים.
השכונה ממוקמת ברובע קוואווטמוק והיא משתרעת על פני מעט יותר מתשעה קמ"ר. השכונה מכילה בסביבות 9,000 מבנים, מתוכם 1,550 הוכרזו כבעלי חשיבות היסטורית. רוב המבנים ההיסטוריים הללו נבנו בין המאה ה-16 למאה ה-20.
החלק הזה של העיר היה החלק המקורי של העיר בו במאה ה-16 הספרדים החלו לבנות את העיר שתהפוך לבסוף למקסיקו סיטי המודרנית, על חורבותיה של טנוצ'טיטלאן הכבושה, בירת האימפריה האצטקית. משום כך השכונה מכילה חלק גדול מהאתרים ההיסטוריים החשובים ביותר של העיר, כמו גם מספר רב של מוזיאונים. המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ביחד עם רובע סוצ'ימילקו.
גלריית תמונות

פלאסה סוקאלו (כיכר החוקה)
הקתדרלה המטרופוליטנית של מקסיקו סיטי
חורבות המקדש האצטקי טמפלו מאיור. ניתן לראות ברקע מוזיאון
חזית כנסיית סנטו דומינגו
טורה לטינואמריקנה
מבט על פארק אלמדה סנטרל
הכניסה הראשית לשכונת הצ'יינה טאון של מקסיקו סיטי אשר מכונה "באריו צ'ינו"
המרכז החקלאי

בית המרכז החקלאי בשדרות שאול המלך 8 בתל אביב
המרכז החקלאי הוא ארגון שנוצר בתקופת היישוב ואשר היווה מסגרת משותפת של גופי ההתיישבות העובדת ושל עובדי החינוך החקלאי. בתקופתו הראשונה, עמד בראשו כארבעה עשורים אברהם הרצפלד איש העלייה השנייה. בשנת 1956 החליף את הרצפלד יצחק שפירא, שעמד בראשו במשך כעשרים שנה עד 1975 ויזם את בניית ביתו של המרכז, בשדרות שאול המלך 8 בתל אביב.
המרכז החקלאי נבחר אחת לארבע שנים על ידי הוועידה החקלאית המורכבת מנציגי חברי הסתדרות הפועלים החקלאיים שהוקמה בשנת 1919. עם הקמת ההסתדרות הכללית בשנת 1920 היוותה הסתדרות הפועלים החקלאים (שכללה עובדים חקלאים שכירים ועצמאים) חלק מרכזי של ההסתדרות.  בשנת 1994, לאחר השינוי הארגוני בהסתדרות, שהפכה להיות איגוד מקצועי גרידא, נותק הקשר של ההסתדרות עם המרכז החקלאי.
גם לאחר הניתוק מההסתדרות המשיך המרכז החקלאי לפעול ותפקידו המרכזי היה יצוג החקלאים והאינטרסים שלהם מול מוסדות השלטון. החל מ-2001 אוגד המרכז החקלאי עם נציגי ארגוני המגדלים החקלאיים ועם נציגי התנועות ההתיישבותיות לידי גוף שנקרא התאחדות חקלאי ישראל.
הערות שוליים

↑  ראו למשל: בן-ציון דינור, ספר תולדות ההגנה, א, א, הוצאת מערכות, תשט"ו-1955, עמ' 411.
↑  יוסטה בלייר מזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל הלך לעולמו, אתר כאן נעים, 08.02.2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.