stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטי-נטליזם
טיעונים בעד אנטי-נטליזם > אחריות מוסרית

הפילוסוף ארתור שופנהאואר טען כי ערכם של החיים הוא בסופו של דבר שלילי. לפיו, כל חוויה חיובית בחיים תמיד תהיה בעלת חשיבות פחותה מחוויה של סבל, משום שהסבל הוא תחושה בעלת עוצמה רבה יותר. הוא מבקש ממי שרוצה להעמיד למבחן את הטענה שהעונג בעולם עולה בעוצמתו על הסבל, או שאלו חוויות שוות בעוצמתן, להשוות בין התחושות של בעל חיים שטורף בעל חיים מסוים, לבין התחושות של אותו בעל חיים שנטרף. שופנהאואר סבר כי העמדה ההגיונית ביותר, היא העמדה שמתנגדת להבאת ילדים לעולם, ותהה האם המין האנושי היה ממשיך להתקיים אם הולדה הייתה פעולה של התבונה. עוד תהה, האם האדם לא מעדיף לחוס על הדורות הבאים מנטל הקיום, אותו הוא מטיל על כתפיהם בדם קר.
הפילוסוף דייוויד בנאטר מבסס בספרו 'Better Never to Have Been: The Harm of Coming into Existence' את עמדתו האנטי-נטליסטית על ההנחה שגרימת נזק היא עוול מוסרי ולכן יש להימנע ממנה. לטענתו, הולדה של תינוק היא תמיד בבחינת גרימת נזק רציני לאותו נולד, ולכן ישנו צו מוסרי המורה לא להתרבות.
הטיעון שלו מבוסס על ההנחות הבאות:
נוכחות של כאב זה דבר רע.
נוכחות של עונג זה דבר טוב.
העדרו של כאב זה דבר טוב, גם אם אין אף אחד שנהנה מהטוב הזה.
העדרו של עונג הוא לא רע, אלא אם יש מישהו שהעונג הזה נשלל ממנו.
לדוגמה: כאשר אישה מתבשרת כי היא נושאת גן מסוים אשר יסכן את ילדיה הפוטנציאלים במחלה מאוד קשה ומכאיבה שתייסר אותם, תהיה לה סיבה מוסרית חזקה להחליט שלא להביא ילדים לעולם, וזאת מתוך ההנחה כי העדרו של כאב זה דבר טוב, גם אם אין אף אחד שנהנה מהטוב הזה. אולם, בשונה מהעדרו של הכאב, אין סיבה מוסרית חזקה להביא ילדים לעולם כדי שלא יפסידו את העונג הפוטנציאלי. אם היינו חושבים שהעדר עונג הוא רע גם עבור מי שאינו קיים, היינו עשויים לשלול שימוש באמצעי מניעה מתוך ההנחה כי אמצעים אלו שוללים עונג מתינוקות פוטנציאלים. אולם, העדר עונג הוא לא דבר רע, אלא אם יש מישהו חי שהעונג הזה נשלל ממנו.
אם מישהו קיים, הוא חווה בחייו כאב ועונג. אם מישהו לא קיים, שום דבר רע לא קורה וכאב נמנע. הוא מפסיד עונג, אבל אי קיומו הוא בבחינת 'בורות זו ברכה'. לפי בנאטר, כל סבל שהוא, מספיק כדי שהולדה תגרום לנזק. הנזק שגורמת ההולדה ניתן למניעה, ולדעתו, תמיד טוב להימנע מגרימת נזק כאשר הדבר אפשרי, ולכן תמיד טוב לא לבוא לכדי קיום.
בנוסף, על מנת להוכיח ולהדגיש את השלכות ההולדה, בנאטר מצטט סטטיסטיקה המראה לאן מובילה יצירת אנשים (הולדה). בין היתר, הוא מצא כי כ-20,000 אנשים מתים מדי יום מרעב, כמעט 11 מיליון אנשים מתים מדי שנה ממחלות זיהומיות ומישהו מתאבד כל 40 שניות, יותר מ-800,000 אנשים מתאבדים בשנה.
לפי ג'ימי אלפונסו ליקון, הולדה מוצדקת מוסרית רק כאשר מתקבלת הסכמה מדעת של אותו אדם שטרם נולד, אך משום שקבלת הסכמה שכזו אינה אפשרית – הולדה היא לא מוסרית.
טיעונים בעד אנטי-נטליזם > הטיעון המיזנתרופי

טיעון נוסף לאנטי-נטליזם הוא הטיעון המיזנתרופי. הוא רואה בפגמים העמוקים של בני האדם ובנטייתם לגרום נזק הן לבני אדם אחרים והן לבעלי חיים כסיבה להימנעות מליצור עוד בני אדם. הנזקים הללו כוללים מלחמות, רצח עם, חקלאות מפעלים ונזקים שנגרמו לסביבה.
טיעונים בעד אנטי-נטליזם > אושר

הבאת ילדים לעולם והורות אינן מבטיחות אושר. לפי ליסה בלקין, מספר רב של חוקרים מאמריקה ומאירופה מצאו עדויות לכך שסטטיסטית, על פי דיווחים של הורים ואל-הורים, רמות של אושר, סיפוק בחיים, סיפוק מחיי הנישואין ורווחה נפשית הן נמוכות באופן משמעותי אצל הורים בהשוואה לאל-הורים.
Sleep is good, death is better; but of course, the best thing would to have never been born at all
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ההשקפה האנטי-נטליסטית סופגת ביקורת, בין היתר, מצד פילוסופים פרו נטליסטים ומצד השקפות רוחניות ודתיות מסוימות [דרושה הבהרה] המעודדות ילודה בטיעונים שונים [דרושה הבהרה].
ביקורת > ביהדות

הולדת ילדים היא זכות ומצווה. האדם הראשון כבר צווה פרו ורבו. היהדות היא דת פרו-נטליסטית מובהקת, אמנם הלידה היא ירידה של הנשמה ממצבה הקודם. אך לצורך עלייה לאחר מכן כדי שהאדם יזכה בחיי העוה"ב בזכות מעשיו הטובים ולא יאכל שם נהמא דכיסופא.
בתלמוד מובאת המחלוקת הבאה: ”תנו רבנן: שתי שנים ומחצה נחלקו בית שמאי ובית הלל. הללו אומרים: נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא, והללו אומרים: נוח לו לאדם שנברא יותר משלא נברא. נמנו וגמרו: נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא, עכשיו שנברא - יפשפש במעשיו”.
השקפה דומה מובעת בדברי קהלת:
וְשַׁבֵּחַ אֲנִי אֶת הַמֵּתִים שֶׁכְּבָר מֵתוּ מִן הַחַיִּים אֲשֶׁר הֵמָּה חַיִּים עֲדֶנָה. וְטוֹב מִשְּׁנֵיהֶם אֵת אֲשֶׁר עֲדֶן לֹא הָיָה אֲשֶׁר לֹא רָאָה אֶת הַמַּעֲשֶׂה הָרָע אֲשֶׁר נַעֲשָׂה תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ.
אמנם בסוף הספר ניתן לראות שאחרי שהאדם נברא שלמה המלך רואה בזה ערך רב עד שכתב מה לדעתו דרוש מכל אחד לעשות בחייו ומה התכלית בעולם הזה: "סוף דבר הכל נשמע את האלו' ירא ואת מצותיו שמור כי זה כל האדם."
ראו גם

פרו-נטליזם
אלהורות
פילוסופיה של המוסר
הגבלת ילודה בסין
התנועה להיכחדות מרצון של האנושות
פסימיות פילוסופית
מיזנתרופיה
הערות שוליים

↑  Schopenhauer, Arthur. Parerga and Paralipomena, Short Philosophical Essays, Vol. 2, Oxford University Press, 2000, Ch. XII, Additional Remarks on the Doctrine of the Suffering of the World, 149, p. 292.
↑  E. M. Cioran, The Trouble with Being Born
↑  Benatar, David (2006). Better Never to Have Been. Oxford University Press, USA.
↑  Dixon, Brian, E. (28 April 2008). In food crisis, family planning helps
↑  Meadows, Donella (1993): Die neuen Grenzen des Wachstums: die Lage der Menschheit: Bedrohung und Zukunftschancen. Stuttgart: Dt. Verl.-Anst.
↑  "Effects of Over-Consumption and Increasing Populations". 26 September 2001. Retrieved 19 June 2007
↑  Paul R. Ehrlich; Anne H. Ehrlich (2009). The Population Bomb Revisited
↑  Schopenhauer, Arthur. Studies in Pessimism: The Essays. The Pennsylvania State University, 2005, p. 7
↑  Benatar, David (2006). Better Never to Have Been. Oxford University Press, USA
↑  World Suicide Prevention Day 2016 | South African Government, www.gov.za
↑  Alfonso Licon, Jimmy (September 2012). "Immorality of Procreation". Think 11 (32): 85–91
↑  Sarah Hannan, Samantha Brennan, Richard Vernon, Permissible Progeny?: The Morality of Procreation and Parenting, Oxford University Press, 2015, ISBN 978-0-19-937812-8. (באנגלית)
↑  Belkin, Lisa. "Does Having Children Make You Unhappy?". The New York Times. Retrieved 19 November 2013.
↑  Heine, Heinrich, Morphine, lines 15–16
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף י"ג, עמוד ב'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811723184505606 
הביולוג פול ארליך - מחבר הספר The Population Bomb
היינריך היינה
אבעבועות הקוף

ערך זה עוסק במחלה זיהומית הנגרמת על ידי נגיף אבעבועות הקוף. אם התכוונתם להתפרצות אבעבועות הקוף, ראו .
| --- | --- |

פריחת אבעבועות הקוף
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 מיקום אנטומי:  עור
 סיבות:  נגיף
 גורם:  נגיף אבעבועות הקוף Monkeypox virus
 גורמי סיכון:  אכילת בשר של חיות בר, נשיכת חיה או שריטה ומגע עם אדם נגוע.
 תסמינים:  חום, כאבי ראש, כאבי שרירים, בלוטות לימפה נפוחות, תחושת עייפות, פריחה ושלפוחיות על גבי העור.
 אבחון:  בדיקת דם יחד עם מאפיינים קליניים.
 טיפול:  נכון לעכשיו לא הוכח טיפול יעיל או בטוח אך נמצא כי החיסון נגד אבעבועות שחורות מונע את הזיהום של אבעבועות הקוף.
 פרוגנוזה:  הסיכון למוות אצל נדבקים עומד על פחות מ-1% בעת טיפול וכ-10% ללא מתן טיפול.
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1134714 
 MeSH:  D045908
 סיווגים
 ICD-10:  B04 
 ICD-11:  1E71 
 
אבעבועות הקוף (או אבעבועות הקופים; באנגלית: Mpox או בעבר Monkeypox) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי נגיף אבעבועות הקוף, ויכולה להופיע בבעלי חיים מסוימים כולל בני אדם.
הדבקה באבעבועות הקוף יכולה להתרחש כתוצאה מטיפול בבשר של מיני חיות בר, נשיכת חיה או שריטה, מגע עם נוזלי גוף, חפצים מזוהמים, או מגע קרוב עם אדם נגוע. הנגיף מועבר בדרך כלל בין מכרסמים מסוימים באפריקה. ניתן לאשר אבחנה על ידי בדיקת נגע ל-DNA של הנגיף. המחלה יכולה להופיע בדומה לאבעבועות רוח.
החיסון נגד אבעבועות שחורות נחשב כמפחית את הסיכוי לקבל זיהום של אבעבועות הקוף. בשנת 2019 אושר חיסון למחלה בארצות הברית. אין תרופה ידועה. התרופות סידופוביר וברינצידופוביר עשויות גם הן להיות שימושיות. הסיכון למוות אצל הנדבקים הוא פחות מ-1% בעת סיוע טיפולי ועד 11% ללא מתן טיפול.
המחלה מתפשטת בעיקר במרכז ומערב אפריקה. היא זוהתה לראשונה בשנת 1958 בקרב קופי מעבדה. המקרים הראשונים בבני אדם התגלו ב-1970 ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. התפרצות שהתרחשה בארצות הברית בשנת 2003 אותרה בחנות חיות שבה נמכרו מכרסמים גמביים מיובאים. במאי 2022 החלה התפרצות חריגה של המחלה.
סימנים ותסמינים

מחלת אבעבועות הקוף דומה למחלת האבעבועות השחורות, אם כי היא לרוב מתונה יותר. התסמינים מתחילים בחום, כאבי ראש, כאבי שרירים, בלוטות לימפה נפוחות ותחושת עייפות. לאחר מכן מופיעה פריחה שיוצרת שלפוחיות וקרום מעליהן. משך הזמן מהחשיפה להופעת התסמינים הוא בסביבות 10 ימים. משך התסמינים הוא בדרך כלל 2 עד 5 שבועות.
הדבקה מוגבלת מאדם לאדם דווחה באזורים שבהם המחלה אנדמית באפריקה.
גורם > נגיף אבעבועות הקוף

נגיף אבעבועות הקוף Monkeypox virus גורם למחלה גם בבני אדם וגם בבעלי חיים. הוא זוהה לראשונה בשנת 1958 כפתוגן של קופי מקוק אוכל סרטנים המשמשים כחיות מעבדה. המקוק אוכל הסרטנים משמש לעיתים קרובות לניסויים נוירולוגיים. נגיף אבעבועות הקוף הוא נגיף אורתופוקס, סוג ממשפחת הפוקסיוורידיה שכולל מיני נגיפים אחרים שתוקפים יונקים. הנגיף נמצא בעיקר באזורי יערות גשם טרופיים של מרכז ומערב אפריקה.
הנגיף התגלה לראשונה בקופים (ומכאן שמו) ב-1958, ובבני אדם ב-1970. בין השנים 1970 ל-1986 דווח על למעלה מ-400 מקרים בבני אדם. התפרצויות נגיפיות קטנות עם שיעור תמותה בטווח של 10% ושיעור דומה של הידבקות משנית מאדם לאדם מתרחשות באופן שגרתי במרכז ומערב אפריקה המשוונית. סבורים שנתיב ההדבקה העיקרי הוא מגע עם בעלי חיים נגועים או עם נוזלי גוף שלהם. ההתפרצות הראשונה שדווחה מחוץ ליבשת אפריקה התרחשה בארצות הברית בשנת 2003 במדינות המערב התיכון של אילינוי, אינדיאנה וויסקונסין, עם אירוע אחד בניו ג'רזי. בחקירה שנערכה התגלה שמקור ההתפרצות הוא מרמיטה נובחנית שנדבקה מחולדה אוגרת גמבית מיובאת. לא אירעו מקרי מוות.
נתונים אחרונים מישראל מצביעים על כ-17% מנדבקי אבעבועות הקוף הם נשאי HIV מטופלים. כמו כן במקרים נדירים פחות מ-0.5 אחוז מהמקרים ניתן להידבק בדרכים אחרות כמו על ידי מגע ישיר עם נוזלי הגוף של בעל חיים נגוע. הנגיף יכול להתפשט גם מאדם לאדם, על ידי מגע נשימתי (באוויר) או על ידי מגע עם נוזלי גופו של אדם נגוע. גורמי הסיכון להדבקה כוללים שיתוף מיטה או חדר, או שימוש באותם כלים כמו אדם נגוע. סיכון מוגבר להדבקה קשור לגורמים הכרוכים בהחדרת הנגיף לרירית הפה. תקופת הדגירה היא 10–14 ימים. תסמינים פרודרומליים כוללים נפיחות של בלוטות הלימפה, כאבי שרירים, כאבי ראש, וחום לפני הופעת הפריחה. הפריחה קיימת בדרך כלל רק באזור הגֵו, אך עלולה להתפשט לכפות הידיים ולכפות הרגליים בחלוקה צנטריפוגלית. הנגעים המקולריים הראשוניים הם בעלי מראה פָּפּוּלרי, ולאחר מכן מראה שלפוחיתי ופוסטולרי.
גורם > מאגר ומקורות נוספים לנגיף

בנוסף לקופים, הנגיף נמצא גם בחולדה אוגרת גמביאנית, בנמנמניים, ובסנאים אפריקאיים (סנאי שמש (אנ') וסנאי אפריקני מפוספס). ייתכן שאכילת בשרם של בעלי חיים אלה היא דרך חשובה שבה עובר הנגיף לבני אדם.
איבחון

ניתן לאמת את האבחנה על ידי בדיקה לאיתור הנגיף. הבדיקה המועדפת היא PCR של הנגעים. הנגיף אינו נשאר זמן רב בדם, ומכאן שבדיקות דם עלולות לא לזהות את המחלה. תוצאות הבדיקה יפורשו יחד עם מאפיינים קליניים.
מניעה

ההנחה היא שחיסון נגד אבעבועות שחורות מסוגל להגן על בני אדם מזיהום באבעבועות הקוף, מכיוון שהם נגיפים קרובים, ומכיוון שהחיסון נגד אבעבועות שחורות הצליח להגן באופן מלא על קופים שהוזרקה להם מנה קטלנית של אבעבועות הקוף, במסגרת ניסוי.
דווח כי חיסון נגד אבעבועות שחורות מפחית את הסיכון לאבעבועות הקוף בקרב אנשים שחוסנו בעבר באפריקה. הירידה בחסינות בפני נגיפי אבעבועות באוכלוסיות חשופות היא גורם שמשפיע על שכיחות אבעבועות הקוף. מייחסים זאת הן לדעיכת החסינות הצולבת בקרב אלה שחוסנו לפני שהופסקו החיסונים ההמוניים נגד אבעבועות שחורות ב-1980, והן לשיעור ההולך וגדל בהדרגה של אנשים לא מחוסנים. המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) בארצות הברית ממליץ שאנשים שחוקרים התפרצויות של אבעבועות הקוף ומעורבים בטיפול באנשים נגועים או בבעלי חיים נגועים יקבלו חיסון נגד אבעבועות שחורות כדי להגן עליהם מפני אבעבועות הקוף. גם אנשים שהיו בקשר קרוב או אינטימי עם אנשים או בעלי חיים שאושרו כסובלים מאבעבועות הקוף צריכים להתחסן.
ה-CDC אינו ממליץ לתת חיסון טרום חשיפה לווטרינרים שלא נחשפו לנגיף, לאנשי צוות וטרינריים ולקציני בקרת בעלי חיים, אלא אם כן אנשים אלו מעורבים בחקירות שטח של הנגיף.
במאי 2022 התחילו לחסן בבריטניה אנשים שבאו במגע עם חולים באבעבועות הקוף, במטרה לקטוע את שרשרת ההדבקה בתחילתה.
טיפול

נכון לעכשיו, שום טיפול באבעבועות הקוף לא הוכח כיעיל או בטוח. ניתן להשתמש במספר אמצעים כדי לנסות להפחית את התפשטות המחלה, כולל חיסון נגד אבעבועות שחורות, סידופוביר ו-vaccinia immune globulin (VIG).
אפידמיולוגיה

אבעבועות הקוף זוהתה לראשונה על ידי פורבן פון מאגנוס בשנת 1958 בקופי מקוק אוכל סרטנים במעבדה, כאשר שתי התפרצויות של מחלה דמוית אבעבועות שחורות התרחשו במושבות של קופים שנשמרו למחקר. המקרה הראשון של אבעבועות הקוף בבני אדם דווח יותר מעשור לאחר מכן, באדם עם חשד לזיהום באבעבועות שחורות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו במהלך מאמצים להדברת אבעבועות שחורות. לאחר מכן דווח על מקרים נוספים במדינות אחרות במרכז ומערב אפריקה. כמעט 50 מקרים דווחו בין 1970 ל-1979, שיותר משני שלישים מתוכם היו מזאיר. שאר המקרים הגיעו מליבריה, ניגריה, חוף השנהב וסיירה לאון.
אבעבועות הקוף כמחלה בבני אדם נקשרה לראשונה עם מחלה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (זאיר לשעבר), בעיירה באסאנקוסו, בפרובינציית איקווטור, בשנת 1970. התפרצות שנייה של המחלה בבני אדם זוהתה בקונגו/זאיר בשנים 1996–1997. בשנת 2003 התרחשה בארצות הברית התפרצות קטנה של אבעבועות הקוף בבני אדם בקרב מגדלי מרמיטות נובחניות ("כלבי ערבה") כחיות מחמד. מקור ההתפרצות היה בווילה פארק, אילינוי, מחוץ לשיקגו, כאשר סוחר בעלי חיים אקזוטיים החזיק כלבי ערבה צעירים בסמיכות לחולדה אוגרת גמבית נגועה שיובאה זמן קצר לפני כן מאקרה, בירת גאנה. על פי הדיווחים, שבעים ואחד בני אדם נדבקו; לא אירעו מקרה מוות. בשנת 2005 דווח לראשונה על 49 מקרים בסודאן. אף אחד מהנדבקים לא מת. הניתוח הגנטי מצביע על כך שמקור הנגיף לא היה מסודאן אלא מיובא, ככל הנראה מהרפובליקה הדמוקטית של קונגו.
מקרים רבים נוספים של אבעבועות הקוף דווחו במרכז ומערב אפריקה, ובפרט ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הנתונים שנאספו לרוב אינם שלמים ולא מאושרים, מה שמפריע להערכות מציאותיות של האנשים שנפגעו ומספר המקרים של אבעבועות רוח לאורך זמן. עם זאת, הוצע כי מספר מקרי אבעבועות הקוף המדווחים גדל וכי ההתרחשות הגאוגרפית התרחבה בשנים האחרונות.
אפידמיולוגיה > ההתפרצות בארצות הברית ב-2003

במאי 2003 חלה ילד צעיר בחום ובפריחה לאחר שננשך על ידי כלב ערבה שנרכש בבאזאר מקומי ליד מילווקי, ויסקונסין. בסך הכל דווחו 71 מקרים של אבעבועות הקוף עד 20 ביוני 2003. בבדיקה שנערכה נמצא כי מקורם של כל המקרים הוא בחולדות אוגרות גמביאניות שיובאו מאקרה, בירת גאנה, באפריל 2003, על ידי מפיץ חיות אקזוטיות מטקסס. לא נגרמו מקרי מוות. נעשה שימוש במיקרוסקופ אלקטרוני ובמחקרים סרולוגיים כדי לאשר שהמחלה היא אבעבועות הקוף בבני אדם.
אנשים שנדבקו באבעבועות הקוף סבלו בדרך כלל מתסמינים פרודרומליים של חום, כאבי ראש, כאבי שרירים, צמרמורות והזעות. בערך שליש מהנדבקים סבלו משיעול יבש. כעבור 1–10 ימים מהשלב הפרודרומלי, התפתחה אצל הנדבקים פריחה פפולארית שהתקדמה בדרך כלל בשלבים של שלפוחית, פוסטולציה, טבור וקרום. אצל אנשים מסוימים, נגעים מוקדמים הפכו לכיבים. הפריחה והנגעים התרכזו בראש, בגו ובגפיים; לרבים מהאנשים היו נגעים ראשוניים ומשניים בכפות הידיים, בכפות הרגליים ובגפיים. לאנשים מסוימים הייתה פריחה בכל הגוף. לאחר הופעת הפריחה, אנשים דיווחו בדרך כלל על נגעי פריחה בשלבים שונים. כל מי שנפגע דיווח על מגע ישיר או קרוב עם כלבי ערבה, שמאוחר יותר נמצאו נגועים בנגיף אבעבועות הקוף.
אפידמיולוגיה > ההתפרצות בניגריה ב-2017–2019

לפי הדיווחים, אבעבועות הקוף התפשטו ברחבי דרום-מזרח ודרום ניגריה. כמה מדינות והממשלה הפדרלית של ניגריה מחפשות כעת דרך להכיל אותה, כמו גם למצוא תרופה לנדבקים. ההתפרצות החלה בספטמבר 2017 ונמשכת במספר מדינות, נכון למאי 2019.
אפידמיולוגיה > מקרים בבריטניה 2018

בספטמבר 2018 תועד המקרה הראשון של אבעבועות הקוף בבריטניה. האדם, אזרח ניגרי, ככל הנראה חלה באבעבועות הקוף בניגריה לפני שנסע לבריטניה. על פי נתוני בריאות הציבור באנגליה, האדם שהה בבסיס ימי בקורנוול לפני שהועבר ליחידה המיוחדת למחלות זיהומיות של בית החולים המלכותי החינמי (אנ'). יצרו קשר עם אנשים שהיו בקשר עם האדם מאז שנדבק במחלה. מקרה שני אושר בעיירה בלקפול, עם מקרה נוסף של עובד רפואי שטיפל במקרה מבלקפול. מקרה רביעי אירע ב-3 בדצמבר 2019, כאשר אובחנה אבעבועות הקוף באדם בדרום מערב אנגליה, שחזר לפני כן מנסיעה לניגריה.
אפידמיולוגיה > מקרה בסינגפור 2019

ב-8 במאי 2019, גבר בן 38 שנסע מניגריה אושפז במחלקת בידוד במרכז הלאומי למחלות זיהומיות בסינגפור, לאחר שאושר כמקרה הראשון של אבעבועות הקוף במדינה. כתוצאה מכך, הוכנסו 22 בני אדם להסגר. ייתכן שהמקרה קשור להתפרצות המתמשכת בניגריה.
אפידמיולוגיה > התפרצות בשנת 2022

במאי 2022 החלה התפרצות של המחלה, שהתפשטה ברחבי העולם. מקבץ המקרים הראשון נמצא בבריטניה, שם המקרה הראשון זוהה ב-6 במאי 2022, באדם שטייל בניגריה (בה המחלה היא אנדמית). התפרצות זו היא הפעם הראשונה שאבעבועות הקוף התפשטו באופן נרחב מחוץ למרכז ומערב אפריקה. מ-18 במאי ואילך אותרו מקרים נוספים במדינות ואזורים שונים, בעיקר באירופה אך גם בצפון ודרום אמריקה, באסיה, באפריקה ובאוקיאניה. ב-23 ביולי, תאודרוס אדהנום גברה-יסוס, המנהל הכללי של ארגון הבריאות העולמי (WHO), הכריז כי התפשטות אבעבועות הקוף ברחבי העולם היא אירוע חירום בבריאות הציבור בעל השלכות בינלאומיות. נכון ל-7 באוגוסט 2022, עד כה נמצאו 28,781 מקרים מאומתים בכ-82 מדינות, מרביתם במדינות שהמחלה חדשה להן. במאי 2023, ארגון הבריאות העולמי הכריז כי התפשטות אבעבועות הקוף ברחבי העולם כבר אינה אירוע חירום בבריאות הציבור בעל השלכות בינלאומיות.
פרו-נטליזם

תצלום של הפוליטיקאי האורוגוואי השמרן חואן זורילה דה סן מרטין (1855–1931) יחד עם בני משפחתו. חואן נישא פעמיים והביא לעולם במהלך חייו 16 ילדים בסך הכל.
פרו-נטליזם היא עמדה חברתית וממשלתית המעודדת אנשים ללדת יותר ילדים, לרוב בתגובה לאתגרים דמוגרפיים כמו שיעורי ילודה נמוכים והזדקנות האוכלוסייה. במקרים רבים, מדיניות פרו-נטליסטית מיושמת במדינות בהם האוכלוסייה הצטמצמה באופן ניכר והדבר עלול להוביל למחסור ניכר בעובדים, ללחץ מוגבר על מערכות הרווחה, ולהפחתת הצמיחה הכלכלית. מדיניות פרו-נטליסטית מיושמת לרוב במדינות עם פריון תת-החלפתי, כמו בין היתר יפן, רוסיה ומדינות שונות במערב אירופה.
הממשלות שמיישמות מדיניות פרו-נטליסטית נוהגות לעשות זאת בדרך כלל באמצעות תמריצים כספיים וחברתיים. הטבות כספיות, כמו קצבאות ילדים, זיכוי מס וחופשות לידה, מסייעות להפחית את הנטל הכלכלי הכרוך בלגדל ילדים, אשר עלול להרתיע רבים מלהביא ילדים במדינות בהם עלויות המחיה גבוהות יחסית. דרכים אחרות בהן אותן המדינות עשויות לקדם מדיניות פרו-נטליסטית יכולות לכלול סבסוד גנים, ודיור בר-השגה למשפחות גדולות, או מתן הטבות כספיות ישירות על כל ילד. התמריצים הללו מיועדים לגרום למשפחות רבות יותר להרגיש שהן מקבלות תמיכה ושהן מסוגלות מבחינה כלכלית להביא לעולם מספר ילדים. בנוסף לתמריצים הכספיים, חלק מהממשלות שמיישמות מדיניות פרו-נטליסטית מנסות גם להשפיע על הציבור באמצעות קמפיינים בתקשורת שנועדו לעודד שיעורי ילודה גבוהים יותר.
במקרים רבים בעת המודרנית המדיניות הפרו-נטליסטית שמונהגת על ידי מדיניות מסוימות נתפסת כלא יעילה כאשר אותה המדיניות אינה מצליחה לספק מענה לבעיות חברתיות גדולות יותר, כגון עלויות דיור גבוהות במיוחד, חוסר יציבות תעסוקתית או כאשר התרבות הקיימת באותה החברה אינה נוטה לתעדף איזון עבודה-חיים - לדוגמה, ביפן ובקוריאה הדרומית עלויות המחיה הגבוהות והכמות הגדולה במיוחד של שעות העבודה הם מהגורמים המרכזיים שמשפיעים על שיעור הילודה הנמוך באותן המדינות, גם כאשר הממשלה מנסה לספק תמריצים כספיים להגדלת שיעורי הילודה.
ראו גם

אנטי-נטליזם
תנועות נגד הזכות להפלה מלאכותית
הטרונורמטיביות
מס על חוסר ילדים
תפקידי מגדר
הערות שוליים

↑  Rachel M. Cohen, The movement desperately trying to get people to have more babies, Vox, ‏2024-07-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  Fassbender, Isabel (2021-12-01), "Neoliberal State Politics of Reproduction: "Correct Knowledge" and Life Planning as Pronatalist Strategy", Active Pursuit of Pregnancy (באנגלית), Brill, pp. 166–197, doi:10.1163/9789004499553_007, ISBN 978-90-04-49955-3, נבדק ב-2024-04-18
↑  Onishi, Norimitsu (21 באוגוסט 2005). "South Korea, in Turnabout, Now Calls for More Babies". The New York Times. נבדק ב-27 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ממני והלאה: הבחירה בחיים בלי ילדים בישראל

| --- | --- |

כרזת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אורנה דונת
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  עיון, סוציולוגיה, פמיניזם
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ידיעות ספרים וספרי חמד
 תאריך הוצאה:  2011
 מספר עמודים:  246
 סדרה
 סדרת ספרים:  מגדרים
 הספר הבא:  בכייה לדורות: חרטה על אימהות
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655451566
 הספרייה הלאומית:  002926082
ממני והלאה: הבחירה בחיים ללא ילדים בישראל הוא ספר עיון של הסוציולוגית אורנה דונת משנת 2011. הספר מהווה מחקר ראשון מסוגו בישראל הבוחן את הבחירה באל-הורות, סיבותיה, שורשיה והשלכותיה על הפרט והחברה בישראל ובעולם המערבי.
הספר ראה אור בהוצאת ידיעות ספרים וספרי חמד בסדרת "מגדרים" בתל אביב. עורכת ממונה רנה ורבין ועורכת מדעית פרופ' חנה הרצוג.
תוכן

הספר מבוסס על מחקר איכותני שערכה דונת בשנים 2004–2007 דרך פורום "נשים שלא רוצות ילדים" באתר "תפוז אנשים"; בשנת 2007 הגישה את עבודת המאסטר שלה "פרו-נטליזם סדוק: הבחירה בחיים ללא ילדים בישראל" במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך עיבדה אותה לספר זה.
באמצעות ארגז כלים סוציולוגי ואנתרופולוגי, מבקשת דונת להסביר את תופעת האל-הורות, להנגיש ולהציג אותה כדרך חיים לגיטימית. בספרה, היא בוחנת את ההיסטוריה של הרבייה האנושית והכוונתה בידי כוחות שלטוניים המעודדים ילודה, וטוענת כי למרות התמורות שעובר מוסד המשפחה וחרף ניצני שינוי ראשונים, בישראל יש סטיגמה גדולה כלפי מי שבוחר שלא להביא ילדים, ויש עוד דרך ארוכה להכרה אמיתית בזכותם של יחידים לבחור באורח חיים זה.
אחד הדברים שציינה בנוגע להנכחת הגישה בציבור היה הצורך להבדיל בין גישה אל-הורית למונח "חיים בלי ילדים", מכיוון שזה אינו מייצג את גורם הבחירה, ומצד שני, מאנטי-נטליזם, שזו התנגדות מוסרית או אידאולוגית להולדה על ידי כל אחד, לא רק האדם האל-הורי.
הערות שוליים

1 2  שהם סמיט, "ממני והלאה: הבחירה בחיים בלי ילדים בישראל" מאת אורנה דונת | לא לגיל הרך, באתר הארץ, 22 ביוני 2011
↑  דוד רוזנטל‏, תעשי לי ילד: על הספר "ממני והלאה", באתר וואלה, 27 בדצמבר 2010
על זאת

"על זאת" הוא שיר מאת נתן אלתרמן שפורסם במדורו "הטור השביעי" בעיתון "דבר" ב-19 בנובמבר 1948, בעת שמלחמת העצמאות הייתה בעיצומה. השיר מתאר פשע מלחמה של חייל צה"ל, ובסופו עולה הדרישה למצות את הדין עם פושעי מלחמה ולא לטייח את מעשיהם. לאחר פרסומו הופץ השיר בקרב חיילי צה"ל, לפי החלטת דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון.
השיר

השיר עוסק בפשע מלחמה של חייל צה"ל, המתואר בשני בתיו הראשונים של השיר:
חָצָה עֲלֵי גִ'יפּ אֶת הָעִיר הַכְּבוּשָׁה,

נַעַר עַז וְחָמוּשׁ... נַעַר-כְּפִיר.

וּבָרְחוֹב הַמֻּדְבָּר

אִישׁ זָקֵן וְאִשָּׁה

נִלְחֲצוּ מִפָּנָיו אֶל הַקִּיר.



וְהַנַּעַר חִיֵּך בְּשִׁנַּיִם-חָלָב:

"אֲנַסֶּה הַמִּקְלָע"... וְנִסָּה.

רַק הֵלִיט הַזָּקֵן אֶת פָּנָיו בְּיָדָיו...

וְדָמוֹ אֶת הַכֹּתֶל כִּסָּה.
בהמשך השיר תובע אלתרמן למצות את הדין עם פושעי מלחמה (”לוּ יוּכְנוּ בְיָדָהּ עֳנָשִׁים שֶׁל פְּלָדָה! / בָּתֵּי דִין צְבָאִיִּים שֶׁל שָׂדֶה!”), ולא לטייח את מעשיהם (”אַל יֻגַּד "רַק פְּרָטִים הֵם בְּפֶרֶק הַפְּאֵר"”).
האירוע שבו עוסק השיר

בשיר נאמר ”חָצָה עֲלֵי גִ'יפּ אֶת הָעִיר הַכְּבוּשָׁה”, אך אין מידע מהו האירוע שדחף לכתיבת שיר זה, באיזו עיר מדובר ומתי נכבשה. פרשנות נפוצה מייחסת את השיר לאירוע שהתרחש במהלך כיבוש לוד, כארבעה חודשים קודם פרסום השיר.
מנחם פינקלשטיין מייחס את כתיבת השיר לאירוע אחר, שהתרחש בסוף אוקטובר 1948, סמוך יותר לפרסום השיר, בכפר דווימה שבחבל לכיש, שבמהלך כיבושו על ידי גדוד 89 של חטיבה 8 נרצחו עשרות אזרחים. חוקרת הספרות זיוה שמיר הצטרפה לניתוחו ההיסטורי של פינקלשטיין, והוסיפה עליו נימוקים באמצעות ניתוח במישור הפואטי. דן לאור קושר בין רצח הנשים והילדים על ידי חיילים שפעלו במסגרת מבצע יואב לבין העובדה שאלתרמן התגייס לחטיבה 8 שבפיקוד יצחק שדה והשתתף חלקית במבצע זה. הוא מביא מדבריהם של חיילים מגדוד 89 נגד אלתרמן ושירו ואומר ש"על אף אופיו הכללי של השיר, הבינו הלוחמים היטב, שהדברים מכוונים אליהם."
פרסום השיר

השיר פורסם בטורו של אלתרמן בעיתון "דבר", "הטור השביעי", ב-19 בנובמבר 1948, בעת שמלחמת העצמאות הייתה בעיצומה. כעבור יומיים צוטט השיר במלואו בעיתון "הארץ".
ב-21 בנובמבר, יומיים לאחר פרסום השיר, שלח דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון בממשלה הזמנית, לאלתרמן את המכתב הבא:
אלתרמן היקר,
השיר אכן הופץ בקרב חיילי צה"ל. בן-גוריון אף הקריא את השיר בישיבת מועצת המדינה הזמנית.
בספרו "הטור השביעי", המקבץ את שירי "הטור השביעי" שפורסמו ב"דבר", הוסיף אלתרמן בית פותח לשיר, המציין את מעשהו של שר הביטחון.
בספר זה מיקם אלתרמן את "על זאת" בצמוד לשירו המפורסם "מגש הכסף". זיוה שמיר רואה בכך "אמירה רבת משמעות".
במקורות אחדים
נטען שהטור נפסל לפרסום על ידי הצנזורה הצבאית, ופורסם רק לאחר התערבותו של בן-גוריון. מנחם פינקלשטיין שלל טענה זו, ושיער שהיא נובעת מהבנה מוטעית של דברים שכתב בן-גוריון ביומנו.