stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל השני, קיסר רוסיה
ביוגרפיה > המהפכה הרוסית

ב-2 במרץ (לוח יוליאני) / 15 במרץ (לוח גרגוריאני), 1917 השליט ניקולאי השני ויתר על כתר המלוכה לטובת אחיו, באומרו: "אנחנו מורישים את ירושתנו לאחינו הדוכס מיכאיל אלכסנדרוביץ' ונותנים לו את ברכותינו על כניסתו לתפקיד השליט".
יום אחד לאחר מכן, (3 במרץ / 16 במרץ 1917) מיכאיל חתם על מנשר, שבו הצהיר: "אני נחוש בדעתי לתפוס כוח עליון רק אם זהו רצונו של עמנו האדיר, שצריך כרגע להקים ממשל וחוקים יסודיים חדשים של המדינה הרוסית, על ידי הצבעה כללית ודרך נציגים באספה המכוננת." למשך יום אחד קיוה מיכאיל שייבחר על ידי האנשים כמושל, אך זה לא קרה.
היסטוריונים חלוקים בדעותיהם האם לראות במיכאיל כצאר האחרון. חלק טוענים שנהיה צאר ברגע שהתפטרותו של ניקולאי נכנסה לתוקף, ומיכאיל עצמו היה צריך להתפטר גם הוא כדי לוותר על הכתר. בנוסף, הם טוענים, הוא שלט מבחינה טכנית כצאר למשך יום אחד. אחרים טוענים שהוא היה הופך לצאר רק אם היה מקבל את התפקיד במלואו וללא תנאים, דבר שלא קרה.
באופן מעשי קשה לראות בו צאר מהסיבות הבאות:
הוא שלט רק יום אחד.
הוא לא קבע אף חוק או החלטה.
הוא לא הוכתר.
הוא לא זוהה על ידי אנשיו כמושל.
אחיו, ניקולאי השני, מוכר בצורה כללית בתור הצאר האפקטיבי האחרון.
ב-21 באוגוסט 1917 נעצרו מיכאיל, נטשה ומזכירו ניקולס ג'ונסון בפקודת אלכסנדר קרנסקי במעצר בית, אולם כעבור זמן קצר שוחרר ואף הותר לו לעזוב את המדינה. מיכאיל ניסה להגר לבריטניה, אולם הבריטים סירבו לתת לו אשרת כניסה, משום שדעת הקהל לא אהדה את בני בית רומנוב.
בסתיו אותה שנה פרצה מהפכת אוקטובר והבולשביקים תפסו את השלטון, ועד מהרה נעצר מיכאיל שוב במעצר בית. ב-7 במרץ 1918 נכלא מיכאיל על ידי הצ'קה וב-11 במרץ הוא נשלח לעיר פרם, אליה הוא הגיע ב-19 במרץ לאחר מסע מפרך בן שמונה ימים. במאי אותה שנה הצטרפו אליו אשתו ובנו וחגגו עמו את חג הפסחא האורתודוקסי, אולם מיד לאחר מכן לחץ עליה מיכאיל שיעזבו את רוסיה מחשש לחייהם. ב-18 במאי עזבו נטליה וגאורגי את רוסיה, ובתחילת יוני חלה מיכאיל בבעיות קיבה.
ביוגרפיה > מותו

ב-12 ביוני 1918 נלקחו מיכאיל ומזכירתו על ידי מספר אנשים מחוץ למלון בעיר פרם שם גר ולאחר מכן נלקחו לפאתי העיר, שם נורו וגופותיהם נשרפו. הגרסה הסובייטית הרשמית הייתה שאנשים אלו היו עובדים מקומיים, ששנאו את המשטר הצארי וסלדו מסגנון חייו העשיר של מיכאיל. מסמכים אחרים מראים, שהצו להוציא אותו להורג ניתן על ידי המשטרה החשאית המקומית.
מחלה הנישאת באוויר

כרזה המתארת אמצעי זהירות להעברה מוטסת במסגרות בריאות. הכרזה מיועדת להצבה מחוץ לחדרים של חולים עם זיהום שיכול להתפשט דרך טיפות נשימה.
מחלה הנישאת באוויר או מחלה אווירנית היא מחלה הנגרמת על ידי פתוגנים הניתנים להעברה באוויר לאורך זמן ומרחק על ידי חלקיקים קטנים. הגדרה זו כוללת מחלות בעלות חשיבות הן ברפואה והן ברפואה וטרינרית. הפתוגנים הרלוונטיים עשויים להיות וירוסים, חיידקים או פטריות, והם עשויים להתפשט באמצעות נשימה, דיבור, שיעול, התעטשות (בשל יצירת נתז נשימתי), העלאת אבק, ריסוס נוזלים, שטיפה בשירותים או כל פעילויות שיוצרות חלקיקי אירוסול או טיפות. זמן הישרדות הפתוגנים באוויר מושפע בין היתר בסוג הפתוגן, הטמפרטורה, לחות וקרינה על סגולה. מחלות מוטסות אנושיות אינן כוללות מצבים הנגרמים מזיהום אוויר, כגון תרכובות אורגניות נדיפות (VOC), גזים וחלקיקים המועברים באוויר.
דרך יעילה למנוע התפשטות מחלות אווירניות היא חסימה פיזית של הנתז נשימתי בעזרת מסכה רפואית.
ראו גם

וקטור (ביולוגיה)
זואונוסיס
מיאזמה
הערות שוליים

↑  "Transmission-Based Precautions". U.S. Centers for Disease Control and Prevention (באנגלית אמריקאית). 2016-01-07. נבדק ב-2020-03-31.
↑  נִשָּׂא בַּאֲוִיר במילון מיקרוביולוגיה (תשנ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  "2007 Guideline for Isolation Precautions: Preventing Transmission of Infectious Agents in Healthcare Settings" (PDF). CDC. p. 19. נבדק ב-2019-02-07. Airborne transmission occurs by dissemination of either airborne droplet nuclei or small particles in the respirable size range containing infectious agents that remain infective over time and distance
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מיראז' F1

| --- | --- |

מיראז׳ F1E של חיל האוויר האקוודורי
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דאסו תעופה 
 תקופת שירות:  מרץ 1973 – הווה (כ־51 שנים) 
 יחידות שיוצרו:  730 
 משתמש ראשי:  חיל האוויר הדרום-אפריקאי  חיל האוויר הצרפתי  חיל האוויר העיראקי 
 
דאסו מיראז' F1 הוא מטוס קרב צרפתי רב משימתי שעוצב ונבנה על ידי דאסו אוויוניקה, ממשפחת מטוסי המיראז', ונבנה כהמשך למיראז' 3.
זהו המטוס היחיד ממשפחת מטוסי המיראז' ללא כנף דלתא. נכנס לשימוש בתחילת שנות ה-70 (טיסה ראשונה ב-1966). מונע במנוע סילוני מסוג "סְנֶקְמַה אטאר" בעל דחף של 7,000 ק"ג (69 קילו-ניוטון, 15,500 ליברות) והוא שייך למטוסי הקרב מהדור השלישי. יוצרו בסך הכל כ-700 מטוסים.
מפעילים

איראן איראן: חיל האוויר האיראני
אקוודור אקוודור: חיל האוויר האקוודורי
גבון גבון: חיל האוויר הגאבוני
דרום אפריקה דרום אפריקה: חיל האוויר הדרום-אפריקאי
יוון יוון: חיל האוויר היווני
ירדן ירדן: חיל האוויר המלכותי הירדני
כווית כווית: חיל האוויר של כווית[דרושה הבהרה]
לוב לוב: חיל האוויר הלובי
מרוקו מרוקו: חיל האוויר המלכותי של מרוקו
ספרד ספרד: חיל האוויר הספרדי
עיראק עיראק: חיל האוויר העיראקי
צרפת צרפת: חיל האוויר הצרפתי
קטר (מדינה) קטר: חיל האוויר הקטרי
מינה זיסלמן

| --- | --- |

מינה זיסלמן (1958) תצלום מאוסף מרכז המידע לאמנות ישראלית
 לידה:  7 בנובמבר 1916 תל אביב, ארץ ישראל
 פטירה:  2 באפריל 2010 (בגיל 93)
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תחום יצירה:  פיסול, ציור
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 צאצאים:  בילו בליך 
 
מינה זיסלמן (בליך) (Sisselman;‏ 7 בנובמבר 1916 – 2 באפריל 2010) הייתה ציירת, מורה לציור, מבקרת אמנות ופסלת סביבתית ישראלית. כלת פרס דיזנגוף לציור (1958).
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מינה זיסלמן נולדה ב-1916 בשכונת נווה צדק שבתל אביב הקטנה, בתם של בלה לבית כהן ופינחס זיסלמן. למדה ציור בגימנסיה הרצליה אצל ישראל פלדי, ומאוחר יותר, למשך תקופות קצרות, אצל הציירים חיים גליקסברג, יצחק פרנקל ומשה קסטל. בשנים 1947–1954 שהתה בארצות הברית, שם למדה בבית ספר לאמנות שעל יד המוזיאון לאמנויות היפות בבוסטון וכן בבית הספר של אמדה אוזנפנט בניו יורק. בנוסף קיבלה הדרכה אישית ממארק שאגאל והתיידדה עמו. ב-1954 שבה לארץ וגרה במשך 4 שנים בקיבוץ עינת, ולאחר מכן חזרה לגור בתל אביב.
בין השנים 1964–1980 לימדה ציור במכון אבני בתל אביב. כמו כן לימדה בסטודיו שבביתה, ברח' מנדלי מוכר ספרים 3 בתל אביב.
מ-1955 עד 1970 כתבה ביקורת אמנות בעיתונים "דבר", "הפועל הצעיר" ו"על המשמר".
עבודותיה של זיסלמן נמצאות באוספי מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון יד לבנים פתח תקווה, מוזיאון אילת ובאוספים פרטיים בישראל ובשאר העולם.

יצירותיה שתוכננו למבנים ציבוריים נמצאות באתרים שונים בישראל.
בשנת 1947 נישאה לאהרן בליך. הייתה אם לד"ר ברוך בליך (מומחה לתקשורת חזותית, מרצה במסלול האקדמי המכללה למינהל ובבצלאל) ובילו בליך (נולד ב-1950; אמן ומרצה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון).
זיסלמן נפטרה ב-2 באפריל 2010.
תערוכות יחיד

1955 – בית יד לבנים, פתח תקווה
1956 – מוזיאון תל אביב לאמנות
1964 – גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב
1971 – גלריה הרמתי, תל אביב
1972 – גלריה בר-כוכבא, תל אביב
1980 – שתי תערוכות רצופות, גלריה מאפו, תל אביב
1990 – "מינה זיסלמן – עבודות (1985–1990)"; אוצרת: רותי דירקטור (רובין), גלריה שלוש, תל אביב
1992 – "נקודות אחדות", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד
2001 – "שיחה עם לאונרדו דה וינצ'י"; אוצרת: גליה גביש, הגלריה העירונית לאמנות, רחובות (ציורים המבוססים על דברי דה וינצ'י)
2006 – "אוהבת את לאונרדו, אל גרקו מקנא", גלריה שלוש, תל אביב.
יצירות במרחב הציבורי

מתנ"ס קריית ים
מכון וינגייט
מרכז ספיר, כפר סבא
בית הספר הממלכתי-דתי, יבנה
גן ילדים, באר שבע
מתנ"ס ערד
מפעל הפוספטים בנחל צין.
פרסים

1958-תשי"ח – פרס דיזנגוף לציור, עיריית תל אביב-יפו, על ציור השמן "פרחים" (חולק ב-1959)
1964 – פרס ההסתדרות העובדים הכללית, ישראל.
1974 – פרס ראשון לעיצוב אתר הנצחה לגדוד אגוז, הרי גולן.
1979 – פרס לעיצוב אתר הנצחה לזכר הבנים, אשדוד.
1992 – פרס שר החינוך והתרבות להשלמת עבודה.
פרסים > קטלוגים

מינה זיסלמן – עבודות (1985–1990); אוצרת: רותי דירקטור (רובין), תל אביב: גלריה שלוש, תש"ן.
מינה זיסלמן, נקודות אחדות, אשדות יעקב מאוחד: מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, 1992.
מינה זיסלמן, שיחה עם לאונרדו דה וינצ'י; אוצרת התערוכה: גליה גביש, רחובות: הגלריה העירונית לאמנות, תשס"א.
מינה זיסלמן: עבודות: "אוהבת את לאונרדו אל גרקו מקנא", תל אביב: גלריה שלוש, 2006.
תמונות

פתיחת תערוכת אהרן כהנא בגלריה מקרא סטודיו בתל אביב, 1947: בשורה הראשונה, משמאל לימין: יוסף זריצקי (נואם), כהנא, אריה לובין, אביגדור סטימצקי, מינה זיסלמן; מימין: מידה כהנא ואפרים ליפשיץ.
פתיחת תערוכת אביגדור סטימצקי במוזיאון תל אביב בשדרות רוטשילד, שנות ה-50: עומדים במרכז: סטימצקי וזריצקי; משמאלם: מינה זיסלמן ואהרן בליך; מימין: ליאו פיין, חיים גליקסברג, ציונה תג'ר; יושבים: יצחק דנציגר, אברהם נתון, רוברט בזר, ולפניהם דב פייגין ושמאי הבר.
תמונות > מיצירותיה

במרכז ספיר, כפר סבא
לקריאה נוספת

'Sisselman, Mina,' in: Who's Who in World Jewry, 1972, p. 851.
הערות שוליים

↑  אתר "נשמה"
↑  פרסום נשואין: תל אביב, הצופה, 11 בפברואר 1947.
↑  ברוך בליך באתר המסלול האקדמי המכללה למינהל; ברוך בליך באתר בצלאל.
↑  בילו בליך באתר הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון; בילו בליך באתר מוזיאון חיפה לאמנות.
↑  מינה זיסלמן, על המשמר, 10 ביוני 1955; אריה לרנר, תערוכות: מינה זיסלמן בפתח-תקוה, דבר, טור 2, 17 ביוני 1955.
↑  א., מינה זיסלמן במוזיאון ת"א, דבר, 9 בנובמבר 1956; א. נהור, תערוכת מינה זיסלמן, חרות, 23 בנובמבר 1956.
↑  הכבשה השחורה מנווה צדק, מעריב, 27 במרץ 1964.
↑  משה בן-שאול, סיור בתערוכות: מינה זיסלמן – תערוכת יחיד, מעריב, טורים 2–3, 18 במרץ 1971; מיכל ציקלג, ארכיטקטורה בציור, דבר, 22 במרץ 1971.
↑  מיה ברתל, עולמה של מינה זיסלמן, דבר, 25 במאי 1972.
↑  משה בן-שאול, אמנות עכשיו: תערוכות חדשות: תל-אביב, מעריב, טור 1, 27 בנובמבר 1980; על הקו: חלוקת התערוכות של מינה זיסלמן, מעריב, 27 בנובמבר 1980.
↑  חולקו פרסי דיזנגוף לפסלים, ציירים ותלמידים מצטיינים, חרות, 26 במרץ 1959; 6 אמנים יקבלו היום את פרס דיזנגוף, דבר, 25 במרץ 1959.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280142  NLI: 987007268249205171  ISNI: 0000 0004 0233 2332  ULAN: 500480024  VIAF: 297622065   WorldCat (עם VIAF): 297622065
מוכר הפרחים

| --- | --- |
 שיר בביצוע סדנת תיאטרון שכונת התקווה ועפרה חזה
 מתוך האלבום אהבה ראשונה
 יצא לאור:  1974
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  בצלאל אלוני
 לחן:  עממי תימני
"מוכר הפרחים" הוא שיר שהוקלט על ידי סדנת תיאטרון שכונת התקווה והזמרת הישראלית עפרה חזה. את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים CBS ישראל, כרצועה השלישית באלבום, אהבה ראשונה (1974). הוא נכתב על ידי בצלאל אלוני לפי לחן עממי.
גרסתם של דנה אינטרנשיונל ואלון אולארצ'יק

הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל והמוזיקאי הישראלי אלון אולארצ'יק הקליטו יחד גרסת כיסוי לשיר בשנת 2000. בהמשך, הוחלט להוציא אותה כסינגל החמישי והאחרון מתוך המהדורה הישראלית של האלבום, Free‏ (1999). הוא פורסם בפברואר 2000 בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
גרסתם של דנה אינטרנשיונל ואלון אולארצ'יק > רקע

בילדותה העריצה אינטרנשיונל את הזמרת עפרה חזה. כשמצבה הבריאותי התדרדר, והיא אושפזה בבית חולים ב-1999, ביצעה אינטרנשיונל את "תפילה" ו"מוכר הפרחים" בתוכנית של דודו טופז. לאחר מותה בפברואר 2000 החליטה להוציא גרסה מוקלטת ל"מוכר הפרחים" כסינגל וכאות הערכה לחזה.
הגרסה של אינטרנשיונל הופצה כסינגל בשנת 2000 וחתמה את תקופת האלבום Free.
גרסתם של דנה אינטרנשיונל ואלון אולארצ'יק > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2000)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 10 |  |
גרסתם של דנה אינטרנשיונל ואלון אולארצ'יק > היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ישראל | פברואר 2000 | תקליטור | NMC |  |
מיראז' (סרט, 2018)

| --- | --- |

 בימוי:  אוריול פאולו
 תסריט:  אוריול פאולו 
 עריכה:  Jaume Martí i Farrés 
 שחקנים ראשיים:  אדריאנה אוגרטה   אלברו מורטה
 מוזיקה:  פרננדו ולאסקה 
 צילום:  שבי גמינז 
 מדינה:  ספרד ספרד
 חברת הפקה:  Atresmedia Cine 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בנובמבר 2018
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה, סרט מדע בדיוני, סרט מסע בזמן 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיראז' (בספרדית: Durante la tormenta) הוא סרט דרמה ספרדי מסוגת מסתורין בבימויו של אוריול פאולו ובכיכובם של אדריאנה אוגרטה ואלברו מורטה. הסרט יצא לאקרנים בהפקת נטפליקס בספרד בשנת 2018 וברחבי העולם ב-22 במרץ 2019.
עלילה

בשנת 1989, בזמן נפילת חומת ברלין מתרחשת סערת ברקים שנמשכת 72 שעות. תוך כדי שילד בשם ניקו, מקליט סרטון בביתו, הוא שומע רעשים ורואה מבעד לחלון עדויות לאלימות אצל שכניו מהבית שממול. הוא הולך לביתם שם מוצא את גופתה של אשתו של השכן אנחל פרייטו ואת פרייטו עם סכין מגואלת בדם. ניקו מנסה להימלט מהבית, נפגע ממכונית בכביש ומת ופרייטו נעצר.
25 שנה מאוחר יותר, בשנת 2014, זוג נשוי, ורה רוי ודייוויד אורטיז, עוברים לבית בו התגורר בעבר ניקו יחד עם בתם גלוריה. הם מוצאים מכשיר טלוויזיה ישן במחסן יחד עם מקליט וידאו וקסטות. סערה חשמלית דומה לזו של 1989 מתחילה, ולאחר שדייוויד וגלוריה צופים בסרטון של ניקו, הטלוויזיה מתחילה לשדר חדשות משנת 1989 כשניקו צילם את הסרטון שלו. במהלך ארוחת הערב, הם חולקים את התקרית הזו עם שכנם אייטור ואמו קלרה המספרים לוורה ודייוויד כיצד ניקו נהרג. בלילה, ורה רואה את הילד בטלוויזיה והיא המומה לגלות שהיא יכולה לתקשר איתו. בתחילה היא נבהלת אך לאחר מכן מנסה להזהיר את ניקו לא לצאת לכביש כדי שלא יפגע.
למחרת בבוקר, ורה מתעוררת למציאות חדשה שבה אף אחד לא מודע לתקריות מלבדה. דייוויד בכלל נשוי למישהו אחר וגלוריה מעולם לא נולדה. ורה המוטרדת מתחילה לחשוב שאם היא תוכל ליצור אינטראקציה עם ניקו שוב, היא תוכל לתקן את מה שעשתה. היא הולכת למשטרה ומספרת להם את כל הסיפור, שאף אחד לא מאמין בו. המפקח ליירה מנסה לעזור לה, אבל הוא צריך הוכחות כדי לבטוח בה. הם מבקרים מחברת ספר שהזכיר את סיפורו של ניקו שמתקשר עם אישה מהעתיד דרך הטלוויזיה. הם לומדים שרק במהלך הסערה הנוכחית, הם יכולים לתקשר עם ניקו ולנסות לשנות דברים, ולאחר שהיא תגמר, ייסגר חלון האפשרויוית.
כהוכחה לאמיתות דבריה, ורה אומרת למפקח לחפור ולחפש את גופתה של אשתו של פרייטו מתחת לבית המטבחיים הישן של בעלה. הם עושים זאת ומוצאים שלד של אישה במזוודה. המשטרה עוצרת את פרייטו, שחי במציאות זו עם אייטור וקלרה. במהלך החקירה עולה גם כי אנחל פרייטו וקלרה ניהלו רומן והם נתפסו על ידי אשתו של פרייטו, מה שהוביל לקטטה בה קלרה דקרה את האישה בטעות.
המפקח ליירה עוזר לורה בכך שהוא מוסר לה קצת פרטים על ניקו וכתובת. כשהיא מבקרת בכתובת הזו, היא נדהמת לגלות את דייוויד בוגד באשתו (שבמציאות הנוכחית אינה ורה) עם אחות שאותה פגש במהלך הניתוח שלו. ורה סוחטת את דייוויד, שהוא עובד בנק, שיעזור לה למצוא מידע על ניקו. היא מופתעת לגלות שהמפקח ליירה הוא ניקו לסארטה, שנמצא איתה במערכת יחסים במציאות הזו.
ליירה מספר לה איך מפני שהיא הצילה אותו כילד הוא חיכה לה במשך שנים ובמפגש איתה מנע ממנה שלא ביודעין לפגוש את דייוויד ואייטור. ורה מבקשת מליירה לתקן את האירועים באמצעות מכשיר הטלוויזיה ומקליט הווידאו אך הוא לא רוצה. ורה אומרת לליירה שהיא הצילה אותו, ועכשיו תורו להציל אותה ומתאבדת כדי שליירה יצטרך לתקשר עם עצמו מהעבר ולמנוע את המפגש ביניהם. ליירה משתמש בטלוויזיה ובמקליט כדי לתקשר עם עצמו מהעבר.
בסצנה האחרונה, מתעוררת ורה לגרסה המקורית של המציאות בה דייוויד הוא בעלה וגלוריה היא בתה. היא מגלה שדייוויד עדיין בוגד בה ופרייטו משוחרר. היא מתקשרת למשטרה כדי לדווח על גופה מתחת לבית המטבחיים שם היא פוגשת את המפקח ליירה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אדריאנה אוגרטה | ורה רוי |  |
| צ'ינו דארין | המפקח ליירה |  |
| חאבייר גוטיירז אלברס | אנחל פרייטו |  |
| אלברו מורטה | דייוויד אורטיז |  |
| נורה נאבאס | קלרה מדינה |  |
| מיקל פרננדס | אייטור מדינה |  |
| קלרה סגורה | הילדה וייס | אשתו של פרייטו |
מיראז' (תופעה אופטית)

מִירַאז' (בצרפתית: Mirage) או מראה תעתועים הוא תופעה אופטית אטמוספירית שבה רואים בבואה אחת או יותר של עצם בנוסף לעצם עצמו. שמו הלועזי נגזר מהמילה הלטינית mirari שפירושה "להיות מודהם".
מיראז' תחתון

מיראז' תחתון (inferior mirage) הוא הסוג הנפוץ יותר של מיראז'. הוא נקרא כך משום שהבבואה מופיעה מתחת לעצם. הוא נוצר על ידי שבירה קרן אור כאשר היא עוברת בשכבה חמה של אוויר המרחף קרוב לקרקע. לאוויר החם צפיפות נמוכה יותר ולכן מקדם השבירה שלו קרוב יותר ל-1 מזה של האוויר הקר שמעליו.
במדבר, מיראז' יכולה לגרום לרושם של אגם או מקווה מים גדול אחר באופק. זו בעצם בבואה של השמים המשתקפת מהאוויר החם המרחף קרוב לפני הקרקע. על כבישי זפת וחצץ, מיראז' נותנת רושם שעצמים מרוחקים משתקפים על ידי שלולית מים על הכביש.
מיראז' עליון

מיראז' עליון (superior mirage) נוצר עקב היפוך טמפרטורות בשכבות האוויר קרוב לפני הקרקע, כך שהאוויר הצמוד לפני הקרקע קר מהאוויר שמעליו. במיראז'ים אלו, בבואה נוספת נראית מעל העצם הזקוף. צורה מיוחדת של מיראז' עליון קרויה פאטה מורגנה.
דוגמאות למיראז' עליון (היפוכי טמפרטורות מעל ימת סופיריור):
מיראז' תחתון בשקיעה בחוף בת ים
עצים נראים באופק כאשר בדרך כלל לא ניתן לראות אותם כלל ומיראז' עליון משתקף מעליהם.
אור ראשון של זריחת השמש הנגרם על ידי מיראז' עליון.
זריחת שמש כפולה הנגרמת על ידי מיראז' עליון.
ניתן להדגים מיראז' באמצעות כלי זכוכית עם שכבות תמיסה, במקדם שבירה הולך ויורד כלפי מעלה. בדוגמה הנ"ל, נראית כוס בה שלוש שכבות של תמיסת סוכר, מרוכזת מאוד בתחתית, ריכוז בינוני במרכז, ומים נקיים בשכבה העליונה. דמות החתול מוכפלת חמש פעמים בשל זאת. ניסוי זה מדמה מצב של שתי שכבות אינוורסיה באטמוספירה.
מטח דופן

מטח דופן (באנגלית: broadside) הוא ירי בו-זמנית מכל תותחי צד אחד של אוניית מלחמה.
עידן המפרש

יעילותם של התותחים בעידן המפרש הייתה נמוכה יחסית. תותחים אלה יכלו להשיג פגיעה משמעותית באוניית האויב רק בטווח קצר. בשל כך, היה צורך במספר רב של תותחים כדי להשיג עוצמת אש משמעותית. בשל המספר הרב של התותחים הם סודרו לאורכה של האוניה, ופנו לצידיה. בשיאן של אוניות המלחמה מונעות המפרש, אוניות הקו, היו אוניות שנשאו למעלה מ-50 תותחים בכל צד, כאשר התותחים סודרו בכמה קומות, על סיפונים שונים.
דופן האוניה נקראת Broadside, ובשל כך נקרא מטח מלא מכל התותחים בשם זה. כאשר ירתה האוניה משתי סוללות התותחים שלה, בשתי דפנותיה, נקרא הירי מטח דופן כפול. ירי כזה היה נדיר יחסית, מכיוון שכוח האדם על האוניות לא הספיק לאייש באופן מלא את כל התותחים בעת ובעונה אחת.
אוניות המלחמה היו מתקרבות זו אל זו, דופן מול דופן, עד שהיו בטווח היעיל. שני הצדדים ניסו להיות אלה שיירו את המטח הראשון. מטח דופן מלא היה עלול להיות בעל השפעה הרסנית על האויב, ויכול היה לתת יתרון רב בהמשך הקרב. מעבר לכך, לעיתים קרובות לאחר מטח הדופן הראשון ניתן לצוותי התותחים לירות לפי הקצב שלהם. צוות מנוסה ירה מהר יותר מצוות פחות יעיל, כך שבפועל היו רק מטחי דופן בודדים בקרב.
מטח צד כמדד

המונח "מטח דופן" משמש גם כהערכה לכוח האש של אוניית מלחמה. במובן זה, "מטח דופן" הוא עוצמת המטח של כל תותחי האונייה כאשר הם נורים בעת ובעונה אחת. ההערכה נעשית על ידי הכפלת משקל הפגז שאותו יכולה האונייה לירות מתותחיה הראשיים במספר הקנים. כך למשל, אוניות המערכה מסדרת איווה היו יכולות לירות פגזים שמשקלם כ-1,225 ק"ג. לאוניות היו 9 תותחים בקוטר 16 אינץ' (כ-406 מ"מ), ולפיכך משקלו של מטח דופן מאונייה כזו היה 11,022 ק"ג. כאשר חלק מהתותחים אינם יכולים לירות לכיוון מסוים, הם אינם נכללים בחישוב.
תותחי אחד מצידיה של אוניית קו בעלת 74 תותחים
חתך של אוניית קו מן הדרג הראשון, המראה 3 סיפוני תותחים.
אוניית המערכה איווה של צי ארצות הברית יורה מטח צד מכל תותחיה
מוזיאון הרי הרוקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון טבע
 מיקום:  מונטנה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1957
 תאריך פתיחה רשמי:  1957 
 קואורדינטות:  45°39′53″N 111°03′00″W﻿ / ﻿45.6647°N 111.05°W﻿ / 45.6647; -111.05
 www.museumoftherockies.org
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוזיאון הרי הרוקי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוזיאון הרי הרוקי(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה מוזיאון הרי הרוקי(למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה מוזיאון הרי הרוקי
 
מוזיאון הרי הרוקי (באנגלית: Museum of the Rockies) הוא מוזיאון טבע בעיר בוזמן במדינת מונטנה בארצות הברית, הידוע בזכות המחקר הפלאונטולוגי ואוספי המאובנים שלו. אוצר המוזיאון הוא הפלאונטולוג הנודע ד"ר ג'ון ר. "ג'ק" הורנר. במקור הוא היה מסונף לאוניברסיטת מונטנה, וכיום הוא מסונף גם לסמית'סוניאן.
המוזיאון מוקדש להרי הרוקי, הגאולוגיה, ההיסטוריה והפרהיסטוריה שלהם, בדגש על פלאונטולוגיה ובעלי חיים שחיו בהם במשך מאות מיליוני שנים, אך גם בדגש על אנתרופולוגיה והצגת האנשים והתרבויות שחיו בהרים אלה. אוסף מאובני הדינוזאורים של המוזיאון ידוע במיוחד וכולל את הגולגולת הגדולה ביותר של טירנוזאורוס וכן עצם ירך של טירנוזאורוס שבה נתגלו רקמות רכות. המוזיאון הוא חלק משביל הדינוזאור של מונטנה ומשמש מאגר מאובנים רשמי של מונטנה. לצד תערוכות המאובנים המוזיאון כולל תצוגות קבע, בהן: "עמים שורדים" (Enduring Peoples) על האינדיאנים שחיו בהרים ובמישורים הגדולים שלמרגלות ההרים, "היסטוריה של אזור צפון הרי הרוקי" (History of the Northern Rocky Mountain Region) על ההיסטוריה המודרנית של האזור, "חוות היסטוריה חיה" (Living History Farm) המהווה מעין חווה חקלאית היסטורית מהמאה ה-19 ופלנטריום טיילור ובו 104 מושבים וכיפה.
פלאונטולוגיה

אף על פי שהמוזיאון מוקדש גם להיסטוריה ואנתרופולוגיה המוזיאון ידוע בעיקר בזכות האוספים הפלאונטולוגים שלו, הכוללים מאובנים רבים ובפרט מאובני דינוזאורים. תצורת הל קריק במונטנה מספקת למוזיאון מאובנים רבים, בעיקר של דינוזאורים מגיל המאסטריכט, ובהם טירנוזאורוס רקס וטריצרטופס.
התבססות מעמדו של מוזיאון הרי הרוקי בתחום הפלאונטולוגיה החלה רק ב-1990 עם גילויו של שלד טירנוזאורוס שהוחלט להציגו במוזיאון. אף על פי שמאובנים היו הרכוש של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אוצר המוזיאון ג'ון ר. הורנר הצליח להגיע להסכם עם שירות חיות הבר של ארצות הברית (United States Fish and Wildlife Service) והלשכה הפדרלית לניהול קרקעות המאפשר אחסון והצגת מאובנים במוזיאון. בזכות הסכמים אלה ומעמדו הגבוה של הורנר בקהילה המדעית, הצליח המוזיאון להפוך למרכז חשוב בתחום הפלאונטולוגיה. קרבתו לתצורת הל קריק העשירה במאובנים סייעה גם כן.
כיום מכיל המוזיאון את אחד מאוספי מאובני הדינוזאורים הגדולים בעולם. ברשות המוזיאון 12 פרטים של טירנוזאורוס, בהם שלד שלם והגולגולת הגדולה ביותר של טירנוזאורוס, שגדולה במקצת מזו של סו (טירנוזאורוס רקס), הטירנוזאורוס המפורסם של מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו, אילינוי. כמו כן כולל המוזיאון תגלית של הורנר: עצם ירך של טירנוזאורוס ובה רקמות רכות. המוזיאון גם מכיל מאובנים רבים של טריצרטופס וטורוזאורוס בשלבי גדילה שונים, כולל טריצרטופס תינוק. ב-2010 פרסמו הורנר וג'ון סקנלה מאמר שבו נטען שטורוזאורוס הוא למעשה הצורה הבוגרת מאוד של טריצרטופס ולא סוג טקסונומי נפרד. אף על פי שהשערה זו עדיין שנויה במחלוקת, הורנר החליט לבטל את השם "טורוזאורוס" בכל תצוגות המוזיאון ולייחס מאובני טורוזאורוס לטריצרטופס.
מוזיאון הרי הרוקי לא מסתפק רק בהצגת מאובנים אלא גם עוסק במחקר פלאונטולוגי באופן פעיל. ב-2008 היה המוזיאון חלק מקבוצה שרכשה מעבדה פלאונטולוגית ניידת, שמאפשרת לחוקרי המוזיאון לנתח ולטפל במאובנים בשדה.
הערות שוליים

↑  "Take the State's Dinosaur Trail". Great Falls Tribune. 2008-06-02. נבדק ב-2008-06-12. (הקישור אינו פעיל)
↑  "Montana's Bone Bonanza; Tyrannosaurus Rex Skeleton to Remain in the State". The Washington Post. 1990-08-28. אורכב מ-המקור ב-2012-10-21. נבדק ב-2008-06-12.
↑  "Theories Evolve in T. Rex Discoveries". The New York Times. 2000-12-26. נבדק ב-2008-06-12.
↑  Claire Walter (2008-05-20). "'Dinosaur Highway' Rich in Dig Sites, Museums". The Dallas Morning News. נבדק ב-2008-06-12.
↑  Peggy Mihelich (2007-03-08). "Jack Horner Knows his Dinosaurs". CNN. נבדק ב-2008-06-12.
↑  Andrew Herrmann (2006-04-12). "Head to Head, new T. Rex Beats Field's Museum's Sue". Chicago Sun-Times. אורכב מ-המקור ב-2012-10-21. נבדק ב-2008-06-12.
↑  Guy Gugliotta (2005-03-25). "A Major T. Rex Breakthrough". The Washington Post. נבדק ב-2008-06-12.
↑  "Baby Triceratops Found by Museum of the Rockies Researchers". 2006-07-21. אורכב מ-המקור ב-2012-10-21. נבדק ב-2008-06-12.
↑  "New Mobile Paleontology Lab Begins Work". UPI. 2008-06-11. נבדק ב-2008-06-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 131883-4  LCCN: n81031507  VIAF: 132530218   WorldCat (עם VIAF): 132530218 
גולגולות טירנוזאורוס.
הטריצרטופס של יושי, בעל קרניים ארוכות במיוחד (115 ס"מ).
אונטוגניה של טריצרטופס: מספר רב של גולגולות טריצרטופס בגילאים שונים מציגה את גדילתו מתינוק ועד לבגרות.
מוזיאון הפשיעה והענישה הלאומי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 23 במאי 2008
 תאריך פתיחה רשמי:  23 במאי 2008 
 תאריך פירוק:  2015 
 קואורדינטות:  38°53′50″N 77°01′18″W﻿ / ﻿38.897162°N 77.021563°W﻿ / 38.897162; -77.021563
 www.crimemuseum.org
 he
 
מוזיאון הפשיעה והענישה הלאומי (באנגלית: National Museum Of Crime And Punishment) הוא מוזיאון המוקדש להיסטוריה של הפשיעה והענישה בארצות הברית. המוזיאון היה ממוקם בתחילה בוושינגטון די. סי. ומאז 2015 הוא פועל בפיג'ון פורג' שבטנסי.