stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחר שלי
מחקריו

שחר שלי חוקר שלושה תחומים עיקריים: האחד, סמנים ביולוגיים למחלות נוירולוגיות וסרטן. השני, השפעתן של תרופות ביולוגיות לסרטן על מערכת העצבים והשרירים. והשלישי, השפעת תרופות וננו חלקיקים על מחסום דם-מוח. רבים ממחקריו נערכים ביחד עם חוקרים ממאיו קליניק. שלי, ביחד עם תומאס קרייזר, גילה את הנוגדן האחראי לאטקסיה שמשמש חלק מבדיקות השגרה במאיו קליניק לבירור ממאירות בחולים עם הפרעות הליכה.
נוסף לכך חקר שימוש בבינה מלאכותית לאיתור חולים עם נטייה לפתח סיבוכים הקשורים ללב במחלות נוירולוגיות דרך אק"ג. מצא שחולי מחלות שריר נמקיות דלקתיות, הם בעלי סיכוי נמוך לחלות בסרטן ביחס לקבוצת הביקורת. מחקר נוסף של סמנים הקשורים לממאירות בחולים עם מיאסטניה גראביס שפורסם ב-Neurology שלל את הסברה שהייתה מקובלת כי נוגדנים נגד שריר מסורג הם סמן נאופלסטי (סרטני) בחולים אלו או בכלל. שלי היה שותף למחקרים העוסקים בהגדרת תסמונת נוירולוגית חדשה (CISP-PLUS) בה נמצאו חולים עם תסמונת קשה לזיהוי הדומה ל-CIDP ומגיבים היטב לטיפול אימוני. שלי פרסם ביחד עם ד"ר דביר ארן מחקר בבינה מלאכותית העוסק במערכות מורכבות לקבלת החלטות בזמן אמת, בו לקח חולים עם שבץ מוחי והראה כי המערכת שבנה מזהה לא פחות טוב ואף יותר אירועים מוחיים באנשים שפנו לבית החלים עם חסר נוירולוגי חריף.
יזמות

שלי הוא המנהל הרפואי של רמפי (Remepy), חברת הזנק המפתחת תרופות היברידיות, הכוללות יישום דיגיטלי המשפר את השפעת התרופה. רמפי היא החברה הראשונה בעולם להוכיח בניסויים קליניים ראשוניים את ההשפעה הפיזיולוגית של היישומים הדיגיטליים שלה באמצעות סריקות דימות תהודה מגנטית תפקודי, בדיקות דם ושאלונים רפואיים. המנהל המדעי הוא פרופ' אמיר אמדי, המנכ"לית השותפה היא מיכל צור שלו ובדירקטוריון החברה יושבים הפרופ' מיכל שוורץ ונפתלי בנט. צוות היועצים כולל את: ד"ר דני בר זוהר, ראש המו"פ העולמי של חברת התרופות מרק ופרופ' איתי חוברס. החברה גייסה 15 מיליון דולר.
ספורט

שחר שלי התחרה בטריאתלון. ב-2005 זכה במקום הראשון בחצי מרתון ירושלים, לגברים בגילאי 29-20, ובמקום הראשון בטריאתלון עמק הירדן ה-15, חצי איש הברזל, לגברים בגילאי 24-20.
משפחה

שחר שלי נשוי למיכל, מהנדסת בינה מלאכותית בבית החולים תל השומר, לו שלושה ילדים והוא מתגורר בהרצליה.
הערות שוליים

1 2  ד"ר שחר שלי, מנהל המחלקה הנוירולוגית
1 2  מומחה ישראלי מונה לנציג הארגון העולמי למחלות שריר מולדות, דוקטורס אונלי, 20 ביולי 2023
↑  חדש: רמב"ם חונך שירות בדיקות לאבחון מהיר ומדויק למחלות מסכנות חיים, כרמליסט, 7 בפברואר 2023
1 2 3 4  ד"ר שחר שלי מונה לראש תחום מחלות עצב-שריר ואלקטרופיזיולוגיה קלינית ברמב"ם, רמב"ם הקריה הרפואית לבריאות האדם, 4 בדצמבר 2022
↑  ביוגרפיה מחקרית, Neurology and Neurorehabilitation
1 2 3  "כל ילד צריך מבוגר אחד שיאמין בו", אשדודי, 7 ביוני 2022
↑  תמי אברהמי, הלך לעולמו איש החינוך יחיאל אלקבץ ז"ל, אשדוד היום, 18 במאי 2020
↑  השבוע באשדוד, 15 ביולי 2011, עמ' 130
↑  לראשונה: מרפאה רב תחומית למחלה גנטית הנפוצה ביוצאי בוכרה, דוקטורס אונלי, 15 במאי 2022
↑  Editorial Board, Neurology and Neurorehabilitation
↑  Electrocardiogram-Artificial Intelligence and Immune-Mediated Necrotizing Myopathy: Predicting Left Ventricular Dysfunction and Clinical Outcomes,
Mayo Clinic Proceedings: Innovations, Quality & Outcomes Volume 6, Issue 5, October 2022, Pages 450-457,
↑  אליאב בטיטו, ‏מחקר פורץ דרך מנבא את סיכוייהם לחיות של חולים במחלות שריר דלקתיות, באתר מעריב אונליין, 6 בדצמבר 2022
↑  Cancer and immune-mediated necrotizing myopathy: a longitudinal referral case-controlled outcomes evaluation, Rheumatology (Oxford University Press). 2022 Dec 23;62(1):281-289.
↑  חגית הורנשטיין, העתיד כבר כאן: כך ניתן לנבא אי ספיקת לב ואפילו תמותה, כלבו חיפה והקריות, 7 בדצמבר 2022
↑  [Myasthenia Gravis Paraneoplastic Panels Clinical Utility of Striational Antibodies in ttps://pubmed.ncbi.nlm.nih.gov/33903199], Neurology. 2021 Jun 14;96(24)
↑  למשל https://www.neurology.org/doi/10.1212/WNL.0000000000011792] Expanding the Spectrum of Chronic Immune Sensory Polyradiculopathy]. April 20, 2021 issue 96 (16)
↑  Evaluating GPT-4 as a],https://www.medrxiv.org/content/10.1101/2024.01.18.24301409v1] Clinical Decision Support Tool in Ischemic Stroke Management, medRxiv
↑  הבינה המלאכותית נגד שבץ - הכירו את הפיתוח הישראלי, שמצליח היכן שאחרים בעולם כשלו, חדשות 13 (3:13 דקות), 9 באפריל 2024
↑  טל שלו‏, הו הא, מי זה בא? זה התפקיד החדש של נפתלי בנט, באתר וואלה, 14 בפברואר 2024
↑  סופי שולמן, בנט מצטרף כדירקטור לסטארט-אפ של שותפתו לשעבר מיכל צור, באתר כלכליסט, 14 בפברואר 2024
↑  ג'ון בן זקן, ‏סטארט-אפ ישראלי הופך לחלוץ עולמי בפיתוח תרופה היברידית, באתר מעריב אונליין, 1 במאי 2024
↑  שרון ורובל, Israeli startup to pioneer hybrid app–drug combinations for tailored treatment, בעיתון The Times of Israel,‏ 1 במאי 2024
↑  שחר שלי - חצי מרתון ירושלים, מבט למרוץ
↑  טריאתלון עמק הירדן ה-15, חצי איש ברזל, גברים, 24-20 ח.א.ברזל, מבט למרוץ
חנה הלנה טהון

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1886 דרזדן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  29 במרץ 1954  (בגיל 68) ירושלים 
 שם לידה:  Helene Hanna Cohn 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה, ירושלים
 
חנה (הלנה) טהון (22 בינואר 1886 דרזדן, הקיסרות הגרמנית – 29 במרץ 1954, ישראל) עובדת סוציאלית, עיתונאית, פובליציסטית, עורכת וחוקרת ישראלית ילידת גרמניה. המייסדת והעורכת הראשית הראשונה של "האשה", הירחון הראשון לנשים בארץ ישראל, ב-1926.
בגרמניה התפרסמה כעיתונאית ומאמריה ראו אור בעיתונות היהודית כמו "יידישה רונדשאו", "דער יודה", "די ולט"; ובארץ ישראל פרסמה בעיתונים: "הארץ", "דבר", "ידיעות העלייה החדשה" ו"האשה". במשך מספר שנים עבדה גם בעריכה (בעיתונים "פוסישע צייטונג", "יידישעס איכו"), והייתה מזכירה של הוועד הפועל להסתדרות הציונית בברלין ובקופנהגן.
טהון הייתה מחלוצות הפיתוח והלימוד של העבודה הסוציאלית בישראל, פעילה ומנהיגה בארגוני נשים, עיתונאית ופובליציסטית, אשר פרסמה מאות מאמרים בנושאים שונים מחיי היישוב דאז.
בשנות חייה האחרונות שימשה כמרצה בבתי הספר לשירות סוציאלי בירושלים ובחיפה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נישאה לד"ר יעקב טהון (1880–1950) לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה.
בתה, נורית זיו, מורה במקצועה, נישאה ליצחק זיו (זלמנסון), חבר ההנהגה הראשית של "השומר הצעיר" בפולין לפני מלחמת העולם השנייה ובראשיתה. השניים גרים בקיבוץ עמיר.
טהון נפטרה ב-1954 בביתה בשכונת מרחביה ירושלים, והובאה לקבורה בבית הקברות סנהדריה בעיר.
הביקורת על יחסה לעדות המזרח

טהון הוציאה כמה מאות מאמרים, בעיקר עסקה ביהודים יוצאי ארצות האסלאם. מחקריה התפרסמו בקובץ בהוצאת מוסד סאלד ביוני 1948.
ד"ר דפנה הירש מציינת ב-2015 כי ניתן לראות את תפיסתה של טהון בכתבה בעיתון "הארץ" בשנת 1937 שם כתבה על השכונות שאוכלסו במזרחים כי 'כאן הולכים ומכים שרשים כל מיני מחלות גופניות ורוחניות, שהיה אפשר למנוע אותם, כאן נהיים ילדים וילדות לפושעים ופרוצות'; ובהמשך: 'אצלנו הרי חלק עצום – בירושלים בלבד חלק רביעי או חמישי – חי בתנאים כאלה, החותרים ומזעזעים לאט לאט את הבריאות הגופנית והמוסרית של היישוב היהודי' מה שמעיד, שהיא כמו אחרים הציגה את המזרחיים בשיח ההיגייני כאנטיתזה של האדם ההיגייני לא רק מבחינת תנאי חייהם ומצבם הגופני, אלא גם מבחינת מצבם הנפשי ואופיים.
ד"ר איתמר רדאי כתב עליה במאמר שפורסם ב־2019:
על אף שפועלה החלוצי של טהון בתחום העבודה הסוציאלית ראוי לכל הערכה, כתיבתה משקפת את התפיסות שרווחו בזמנה, שעל פיהן לאירופה נתונה עמדת עליונות מול ה'אוריינט', והיא מבטאת סטריאוטיפים מכלילים ושטחיים. הללו הגיעו לשיאם בכתיבתה בקטגוריזציה דיכוטומית ומפלה שהיא ערכה, המבדילה בין עניים יוצאי אירופה לעניים יוצאי ארצות האסלאם. השסע בין יוצאי אירופה ליוצאי ארצות האסלאם, שהתקיים על רוב מאפייניו כבר בתקופת המנדט, הטיל את צלו על כתיבתה ופעילותה, אך עמדותיה לא זו בלבד ששיקפו את השיח המקובל בזמנה, אלא גם השפיעו על עיצובו.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "חנה הלנה טהון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1369
1 2 3 4 5 6 7  יפה ברלוביץ, חנה הלנה טהון, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
1 2 3 4 5  חנה טהון, דבר, 31 במרץ 1954
1 2  נשים בונות אומה - הארכיון הציוני, באתר www.zionistarchives.org.il
↑  הלנה חנה טהון, הסתדרות נשים ועבודה ציונית כללית, הארץ, 5 במאי 1931
↑  טליה דיסקין, ‏לא עיתון נשים רגיל: דגם האישה האזרחית בעקבות הירחון הארצישראלי 'האשה' וסוכנותיו 1926 - 1929, ישראל
↑  י. ספיבק, העתונוח העברית בא"י, כתובים, 22 באוקטובר 1926
↑  חגית כהן, מיאזור ועד נצרת: עלונך — ביטאון הנשים של המפלגה הקומוניסטית הישראלית בשנות החמישים, קשר מס' ,57 סתיו, 2021, עמ' עמ׳ 52–7
1 2  העדות בישראל: פרקים בקורותיהן וחבלי האחזותן בארץ־ישראל / חנה הלנה טהון / מנחם אייכלברג - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  מבחר ספרי העונה - "העדות בישראל", על המשמר, 4 ביוני 1957
↑  חנה הלנה טהון באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523004505171  GND: 106747613X  ISNI: 0000 0000 3887 4919  LCCN: no00064338  NTA: 246042842  VIAF: 56159498   WorldCat (עם VIAF): 56159498
הדיילי סטורמר

| --- | --- |

 סוג:  אתר חדשות
 תקופת הפעילות:  4 ביולי 2013 – הווה (11 שנים)
 מייסדים:  אנדרו אנגלין
 https://dailystormer.hk (חסום)
 
הדיילי סטורמר (באנגלית: The Daily Stormer, בתרגום לעברית: מחולל הסערה היומי) הוא אתר חדשות אמריקאי המזוהה עם הימין הרדיקלי בארצות הברית, ובעיקר עם תנועת האלט רייט. שמו מבוסס על שמו של מגזין התעמולה הנאצי, "דר שטירמר". האתר החל לפעול ב-4 ביולי 2013. מייסדו והעורך הראשי של האתר הוא אנדרו אנגלין, אמריקאי יליד קולומבוס, אוהיו. אנגלין יצר את האתר כתחליף לאתרו הקודם "פאשיזם".
האתר ידוע בין היתר בזכות השימוש שלו בממים אינטרנטיים מהאתר 4chan אשר ידוע כמוקד משיכה של נאו נאצים. האתר מנסה למשוך אליו קוראים צעירים ומגוונים מבחינה אידאולוגית. בעוד כמה סופרים המזוהים כלאומנים לבנים שיבחו את ההישגים של האתר, אחרים התייחסו לתוכן ולנימה, והאשימו את אנגלין בהיותו פרובוקטור, שמנסה להכפיש את הלאומנות הלבנה האמיתית.
ה"דיילי סטורמר" מנצח על מה שהוא מכנה "צבא הטרולים", המעורב בהטרדות באינטרנט של דמויות שאנגלין חולק עליהן פוליטית. באוגוסט 2017, לאחר שגרם זעם על כך שביקר את  קורבן הרצח בעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, האתר נדחה על ידי מספר רשמי שמות מתחם ועבר לרשת העמוקה.
בספטמבר 2017 הדיילי סטורמר שיתף פוסט פייסבוק של יאיר נתניהו, בנו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו,  עם מם אינטרנט שפורסם לפני כן בדף ממים ישראלי עם הכותרת "שרשרת המזון", כאשר בראש השרשרת הוצג ג'ורג' סורוס כשליט העל, תחתיו הופיע איש לטאה, שתחתיו הופיע איש אילומינטי, ובתחתית השרשרת הופיעו אהוד ברק, אלדד יניב ומני נפתלי. המם התבסס על קריקטורה אנטישמית, דבר אשר גרם לסערה תקשורתית בישראל. לאחר מכן פרסם האתר הודעות תמיכה ביאיר נתניהו ולתקופה מסוימת אף שם את תמונתו ברקע דף הבית של האתר
הערות שוליים

↑  Supremacists Extend Their Reach Through Websites הניו יורק טיימס
↑  Roof, 4chan, and the New Online Racism
↑  nationalism’s exploding civil war
↑  אמיר תיבון וברק רביד, אתר ניאו-נאצי בארה"ב: היהודים מוצצים את הדם זה לזה, "יאיר נתניהו הוא אח", באתר הארץ, 10 בספטמבר 2017
↑  .Hailing Yair Netanyahu, neo-Nazi site puts him on its banner
↑  אתר ניאו נאצי: "אנחנו אתר המעריצים #1 של יאיר נתניהו", באתר וואלה, 13 בספטמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקטוריה (קולומביה הבריטית)

| --- | --- |

הנמל הפנימי של ויקטוריה
 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית
 ראש העיר:  ליסה הלפס
 תאריך ייסוד:  1862
 על שם:  ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת 
 שטח:  19.68 קמ"ר
 גובה:  23 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  91,867 (דירוג: 66, 2021)
  ‑ במטרופולין:  397,237 (2021)
  ‑ צפיפות:  4,772.3 נפש לקמ"ר (דירוג: 6, 2021)
 קואורדינטות:  48°32′17″N 123°27′48″W﻿ / ﻿48.538148°N 123.463368°W﻿ / 48.538148; -123.463368
 אזור זמן:  UTC -8
 www.city.victoria.bc.ca
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ויקטוריה(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ויקטוריה(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט ויקטוריה(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט ויקטוריה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויקטוריה (באנגלית: Victoria, ‏האזנהקובץ:En-ca-Victoria.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר הבירה של פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. מוטו העיר הוא: "חופשייה לתמיד" (בלטינית: “Semper Liber”).
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בקצהו הדרומי של האי ונקובר, לחוף מיצר חואן דה פוקה.
בעיר רבתי מתגוררים 335,000 תושבים.
היסטוריה

קודם להגעתם של מתיישבים אירופים בסוף המאה ה-18 היו באזור מספר יישובים של אנשי הסאליש והסונגיס. בשנת 1790 ושוב בשנת 1792 ביקרו באזור מגלים וחוקרים ספרדיים.
יישוב ראשון נוסד באזור בשנת 1843 על ידי ג'יימס דאגלס ונקרא "מוצג קאמסון" (מקור השם במילה "קאמסוק" שמשמעה - חבצלת בר). יישוב זה היה יישוב בעלות חברת מפרץ הדסון.
אנשי שבט הסונגיס הקימו כפר ממול למוצב אך נאלצו לעזבו ולעבור צפונה שהמושבה הפכה למושבת כתר.
ויקטוריה הפכה לעיר בשנת 1862, והוקם בה בשנת 1865 נמל הצי המלכותי (נמל המשמש כיום את הצי המלכותי הקנדי).
עם גילוי זהב באזור הפכה ויקטוריה לנמל עיקרי לסחר באזור. בשנת 1866 אוחד האי ונקובר מבחינה מנהלית עם המושבה היבשתית, וויקטוריה הפכה לבירת המושבה המאוחדת, ועם צירופה של המושבה לאיחוד קנדה היא הפכה לבירת הפרובינציה בשנת 1871.
בשנת 1886 הוקמה הרכבת הקנדית הפסיפית ובעקבות הקמתה של זו הפכה ונקובר לבירה הכלכלית האזורית וויקטוריה ירדה ממעמדה.
ויקטוריה נותרה אתר תיירות ונופש, ומעמדה ככזו התחזק בעקבות פתיחת גני בוצ'ארט בשנת 1904.
אקלים

האקלים באזור ויקטוריה ממוזג, עם טמפרטורות שאינן עוברות את ה-C‏30° ביום ואינן יורדות מתחת ל-0°C בלילה.
בינואר, הטמפרטורות הממוצעות הן בין 3°C ל-7°C. ביולי בממוצע הן בין 11.3°C ל-19.8°C.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה ב-16 ביולי 1941 והייתה: 35.0°C.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה ב-28 בינואר 1950 – 15.6°C-.
החורפים בוויקטוריה גשומים, והקייצים יבשים.
כמות המשקעים הממוצעת של חודש ינואר היא 94.3 מילימטרים של גשם, וכן יורדים בממוצע 15.2 ס"מ של שלג. כמות המשקעים הממוצעת של חודש יולי היא 14 מילימטרים של גשם.
אתרים בעלי עניין

בוויקטוריה נמצא הרובע הסיני (צ'יינטאון) העתיק ביותר בקנדה.
כמו כן נמצאים בוויקטוריה האתרים הבאים:
המוזיאון המלכותי של קולומביה הבריטית
גני בוצ'ארט (כ-20 ק"מ צפונית לוויקטוריה)
מלון אמפרס
בנייני הפרלמנט של הקולומביה הבריטית
קתדרלת קרייסט צ'רץ' הגותית
טירת קרייגדארוך
תחבורה

בעיר נמצא שדה התעופה הבינלאומי ויקטוריה וכן יוצאות ממנה מעבורות לוונקובר, איי גאלף ומדינת וושינגטון.
השכלה

מכללת קמוסון
אוניברסיטת מערב קנדה
אוניברסיטת רוייל רואודס
אוניברסיטת ויקטוריה
מכללת ויקטוריה לאומנות
ערים תאומות

יפן מוריאוקה, יפן
רוסיה חברובסק, רוסיה
ניו זילנד נאפייר, ניו זילנד
הרפובליקה העממית של סין סוג'ואו, הרפובליקה העממית של סין
אריה אבן בשער הכניסה לצ'יינטאון בוויקטוריה
המשרד לטרור ומודיעין פיננסי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת האוצר של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  2004 
 ממשלה:  ממשלת ארצות הברית
 עובדים:  1000
 אתר רשמי
 
המשרד לטרור ומודיעין פיננסי (באנגלית: The Office of Terrorism and Financial Intelligence; בראשי תיבות: TFI) היא סוכנות של מחלקת האוצר של ארצות הברית שהוקמה בשנת 2004, הסוכנות אחראית על צמצום השימוש במערכות פיננסית לפעולות בלתי חוקיות על ידי פושעים וטרוריסטים, החל מפעולות של הלבנת הון, סחר בסמים ועוד איומים ופעולות שמוגדרים כאיום על הביטחון לאומי, מלבד זאת משרד הטרור והמודיעין הפיננסי מפוקח על ידי מזכיר מחלקת האוצר לטרור ומודיעין פיננסי ומאז הקמתו בשנת 2004 ומופעל על ידי שלושה מזכירים: סטיוארט לוי, דייוויד ס. כהן ואדם ג'יי שובין.
מבנה

הסוכנות מפקחת על מספר יחידות ביניהם:
הרשות לאכיפת פשעים פיננסיים (FinCEN) -אחראית לביצוע חוק סודיות הבנקים (BSA), שמטיל חובות ציות על מוסדות פיננסיים בתחום הלבנת הון, מימון טרור ופשעים פיננסיים נוספים; אוספת ומנתחת מידע על עסקאות פיננסיות במטרה להילחם בהלבנת הון מקומית ובינלאומית, במימון טרור ופשעים פיננסיים אחרים.
המשרד לבקרת נכסים זרים (OFAC) - מנהלת ואוכפת סנקציות פיננסיות לתמיכה במטרות הביטחון הלאומי ומדיניות החוץ של ארצות הברית.
משרד המודיעין והאנליזה (OIA) נחשב לאחד משבעה-עשר סוכנויות קהילת המודיעין האמריקאית. אחראי על קבלת, ניתוח, ארגון והפצת מידע מודיעיני וסיכול ריגול זר הנוגע לפעולה ולתחומי האחריות של מחלקת האוצר. מאמציו תומכים ומסייעים ביכולת של מחלקת האוצר להתמודד עם מימון בלתי חוקי ואיומי ביטחון לאומי על ארצות הברית, כגון טרור, הפצת נשק, משטרים מסוכנים ושחקנים פליליים.
המשרד למימון טרור ופשעי פיננסים (TFFC) - אחראי לגיבוש ולתיאום מדיניות למאבק בהלבנת הון ובמימון טרור (AML/CFT), בנוסף לפיתוח אסטרטגיות לניצול מלא של הסמכויות הפיננסיות כדי להיאבק באיומי ביטחון לאומי;
המשרד לביצוע חילוט נכסים (TEOAF) - אחראי לניהול קרן החילוט של מחלקת האוצר, ומשתף פעולה ותומך במשרדי אכיפת החוק הפדרליים של משרד האוצר ומשרד הביטחון הפנימי (DHS).
ראו גם

הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור
המטה הלאומי ללוחמה כלכלית בטרור
מנשה שאוה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 
 פטירה:  31 במרץ 2003 (בגיל 59 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת כהונה:  ? – 31 במרץ 2003 
 תקופת הפעילות:  ? – 31 במרץ 2003 
 
מנשה שאוה (1944 – 31 במרץ 2003) היה פרופסור לדיני משפחה ודיני ירושה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

שאוה נולד בעיראק לדוד ונעימה. עלה לישראל עם משפחות בהיותו כבן שבע. לאחר סיום שירותו בצה"ל למד לתואר ראשון במשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. את התואר סיים בשנת 1967 בהצטיינות יתרה, והמשיך לתואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיים בשנת 1969, שבה גם הוסמך כעורך דין. בשנת 1972 קיבל מאוניברסיטת תל אביב תואר דוקטור בציון מעולה. מאז סיום לימודיו לתואר ראשון שימש כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בתחומים דיני משפחה, דיני ירושה ומשפט בין-לאומי פרטי ובין-דתי. שאוה נודע כמרצה אהוב על הסטודנטים, אשר מתבל את הרצאותיו בהומור רב, מצטט מהזיכרון אינספור פסקי דין ומראי מקום מדויקים, ואף טורח ושולח מכתבי ברכה לסטודנטים אשר קיבלו אצלו ציונים גבוהים. הוא זכה פעמים רבות בתואר המרצה המצטיין בפקולטה למשפטים, ואף זכה בתואר מצטיין רקטור בהוראה בשנת תשס"א. בשנת 1979 הועלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1983 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. כיהן כחבר ועדת המינויים וועדת ההוראה של הפקולטה למשפטים וחבר סנאט האוניברסיטה.
בשנת 1986 היה פרופסור שאוה עורכו של כתב העת "עיוני משפט", ומאז שנת 1990 שימש ישב ראש הוועדה לדיני משפחה מטעם לשכת עורכי הדין בישראל. בשנים 1991–1996 כיהן כמנהל המכון להכשרת עורכי דין של לשכת עורכי הדין.
כתב שלושה ספרים, בראשם הדין האישי בישראל שיצא לאור בשנת 1977 וכן ערך מספר ספרים ובהם ספר הזיכרון בן שלושת הכרכים לשופט בית המשפט העליון חיים כהן. כמו כן פרסם כ-80 מאמרים משפטיים בישראל ובחו"ל, וכתיבתו מצוטטת בהסכמה בעשרות רבות של פסקי-דין של בית-המשפט העליון. תרומה גדולה בתחום דיני המשפחה תרם בקביעת כללים בסוגיה המורכבת והרגישה של מרוץ סמכויות בין בית המשפט האזרחי ובית הדין הרבני.
שאוה היה חתן פרס צלטנר הראשון (1978). זכה בפרס משרד המשפטים על שם השר פנחס רוזן (1973), פרס חולון לספרות צורנית וחכמת ישראל (1986), ופרס לשכת עורכי הדין (1993).
שאוה נפטר מדום לב ב-31 במרץ 2003 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון. שלוש שנים לאחר מותו יצא לאור ספר מנשה שאוה: מחקרים לזכרו בעריכת השופט אהרן ברק ופרופסור דניאל פרידמן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מנשה שאוה נישא בדצמבר 1969 לאביבה שוע, והם התגרשו ביוני 1975. הם נישאו בשנית ביוני 1978, והתגרשו בשנית ביוני 2002. בצוואה שערך בשנת 1997 כתב, בין השאר: "נוסף לכך יהיו זכאים אשתי אביבה שוע וילדי הקטינים לקבל זכויות פנסיה חודשית ממקום עבודתי באוניברסיטה בהתאם לתקנות המקובלות באוניברסיטה וכן פיצויי פיטורין המגיעים לי ותשלומים עבור ביטוח חיים". בהתאם לכך פנתה גרושתו לקרנות הפנסיה שבהן היה מבוטח, בתביעה לקבל פנסיית שאירים, אך תביעתה נדחתה בנימוק שאינה אלמנתו של שאוה. בית הדין הארצי לעבודה קיבל את עמדתן של קרנות הפנסיה, וכך הוחלט גם בעתירה לבג"ץ שהגישה אביבה שאוה-שוע.
הערות שוליים

↑  מקבלי תואר מוסמר ודוקטור באוניברסיטה העברית, למרחב, 23 ביוני 1969
↑  105 עורכי-דין חדשים יקבלו היום תנודות הסמכה ישראל, הצופה, 4 במרץ 1969
↑  חולקו פרסי קרן רוזן למשפטנים, מעריב, 15 באוגוסט 1973
↑  פרס חולון לפרופ' שאוה, מעריב, 2 ביוני 1986
↑  מנשה שאוה באתר GRAVEZ
↑  ספר מנשה שאוה: מחקרים לזכרו, בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  בג"ץ 2673/06 אביבה שאוה-שוע נ' בית הדין הארצי לעבודה בירושלים ואחרים, ניתן ב־21 באפריל 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297203505171  GND: 1133220452  ISNI: 0000 0000 7150 1663  LCCN: n89116017  RERO: 02-A003826163  VIAF: 100375320   WorldCat (עם VIAF): 100375320
רשת שותפים

רשת שותפים (באנגלית: Affiliate Network) היא רשת אשר משמשת כמתווכת בין שותפים-מפרסמים (סוחרים) לבין שותפים-משווקים. המפרסמים הם מציעי המוצר או השירות, והשותפים-משווקים הם בעלי נכסים דיגיטליים, המקדמים עבורם את המכירות בעזרת המדיה הפרסומית.
תוכניות שיווק שותפים הן כלי תיווך המציע פלטפורמה טכנולוגית, באמצעותה מעלים המפרסמים דרישות לקמפיינים פרסומיים או לתוצאותיהם, והמשווקים מקדמים את הקמפיינים ומקבלים תשלום על התוצאות המבוקשות. התשלום נקבע לפי סוג הפרויקט.
מקובל לקבוע סכום מסוים עבור כל ליד (פרטי יצירת קשר עם לקוח פוטנציאלי) שמתקבל על ידי המשווק, אך יש מודלים נוספים כמו תשלום לפי פעולה, תשלום לפי לחיצה, ועוד.
רשת שותפים היא סוג של שיווק שותפים (Affiliate Marketing), ויתרונה בכך שהיא מאפשרת למפרסם לקדם את עסקיו באמצעות מספר רב של שותפים ובאפיקים רבים ושונים. כיום רשת שותפים היא בראש ובראשונה פלטפורמה טכנולוגית, המאפשרת למפרסמים להגדיר את תנאי הקמפיינים הפרסומיים, כגון אפיקי הפרסום, התוצרים בהם הם מעוניינים, אופי קהלי היעד, ואת סוג המדיה שייעשה בה שימוש - עמודי נחיתה, פרסומות קופצות, באנרים או סרטי וידאו.
רשת שותפים מאפשרת לבעלי נכסים דיגיטליים כמו אתרי אינטרנט וערוצים במדיה החברתית לאתר ולהשתתף בתוכניות שיווק המתאימות למוצרים שלהם, ולייצר הכנסה פסיבית כתוצאה מתוכניות שיווקיות אלו. מהצד השני היא מאפשרת למפרסמים להגיע לקהלי יעד רחבים על ידי הפעלת השותפים כמקדמי מכירות באפיקים שונים, בהשקעה כספית מוקדמת זניחה, הכוללת רק את דמי ההרשמה והעמלה למשווקים ולרשת השותפים.
רשתות תשלום לפי רכישה

רשתות שותפים מסורתיות מאפשרות למפרסמים להציע למשווקים נתח מכל הכנסה שנוצרת כתוצאה ממבקרים בנכס של המשווק (תשלום עבור רכישה).
לרוב תוכניות המסחר יש מודל של שיתוף רווחים, בניגוד למודל תשלום עמלה בגין פעולה. עבור המפרסמים, השירותים והיתרונות של רשת שותפים יכולים לכלול טכנולוגיית מעקב נתונים, כלי דיווח, עיבוד תשלומים, וגישה למאגר גדול של מקדמי מכירות. עבור המשווקים, השירותים והיתרונות יכולים לכלול פישוט של תהליך הרשמה לאחד או יותר מרשתות השיתוף המסחריות, כלי דיווח, גישה לממשק תכנות יישומים, וצבירת הכנסות ממקורות שונים.
בדרך כלל, שותפים-משווקים רשאים להצטרף לרשת שותפים בחינם, בעוד שהמפרסמים המשתתפים ידרשו לשלם עמלה עבור ההשתתפות. רשתות שיתוף מסורתיות יכולות לגבות עמלת הקמה, ו/או עמלת חברות קבועה. כמו כן מקובל כי רשתות השותפים יגבו ממפרסמים אחוז מהעמלות אותן הם מעבירים לשותפים.
רשתות תשלום לפי פעולה

בנוסף לרשתות המסורתיות, קיימות גם "רשתות לייצור לידים" ורשתות תשלום לפי פעולה. רשתות לייצור לידיים הן רשתות שבנוסף לביצועים מבוססי קידום (רשת שותפים) מציעות גם פרסום חזותי מבוסס עלות לחשיפה או תשלום לפי לחיצה. לעומתן, רשתות תשלום לפי פעולה נקראות לעיתים "שותפי-על", והן עצמן שותפות של סוחרים באמצעות רשתות שותפים מסורתיות.
דוגמה לרשת שותפים

ב-16 באפריל 2013 הודיעה חברת גוגל על הפסקת פעילות רשת השותפים שלה.
עם זאת, גם Google AdSense היא דוגמה לתוכנית שותפים, אולי הגדולה בעולם, המאפשרת לשותפים בעלי אתרי תוכן להציג פרסומות באתר שלהם. הפרסומות מוצגות באמצעות רכיב תוכנה המושתל בקוד האתר ומציג מסגרת טקסט, שבתוכה מוצגות פרסומות הקשורות לתוכן העמוד, כפי שהוגדרו על ידי המפרסמים.
כך לדוגמה, בעמוד תוכן העוסק בריצה ומשתתף בתוכנית, ייתכן שתוצג פרסומת לנעלי ריצה.
ראו גם

רשת פרסום
שיווק שותפים
המועצה לביקורת סרטים ומחזות

המועצה לביקורת סרטים (לשעבר המועצה לביקורת סרטים ומחזות) הוא הגוף שתפקידו הוא מתן סיווג צפייה לסרטי קולנוע. במועצה חברים 14 נבחרי ציבור, והיא פועלת במסגרת משרד התרבות והספורט (בעבר פעלה במסגרת משרד הפנים).