stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טד קנדי
תדמיתו

כשמת, היה קנדי הסנאטור הוותיק ביותר לאחר רוברט בירד, והסנאטור בעל הכהונה השלישית באורכה, לאחר בירד וסטרום ת'ורמונד. בהמשך 2009 עקף אותו דניאל אינווי מהוואי.
קנדי נחשב לאחד מהאייקונים של מפלגתו, ול"אריה הליברלי" של הסנאט. הוא הגיש בערך 2,500 חוקים, מתוכם שלוש מאות עברו. קנדי תמך בעוד 550 חוקים אחרים שעברו לאחר 1973. הוא נודע בשל יכולתו לשאת ולתת עם הרפובליקנים, לעיתים שלא על דעת מפלגתו. במהלך כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש, כחצי מההצעות המוצלחות של הסנאטורים הדמוקרטים עברו תחת קנדי. בשנות האלפיים, כמעט כל חוק דו-מפלגתי עליו חתם ממשל בוש זכה לתמיכת קנדי. בסוף שנות האלפיים ציינו הרפובליקנים את קנדי כמצטיין בשיתוף פעולה עם הרפובליקנים. קנדי הסכים להעביר חקיקה שידע שלא הייתה מושלמת במטרה לשפרה אחר כך. באפריל 2006, נבחר בידי טיים מגזין לאחד מעשרת הסנאטורים הטובים בתולדות המדינה. במאי 2008 טען ג'ון מקיין שקנדי הוא מחוקק מכובד. ארנולד שוורצנגר טען שקנדי הוא אייקון ליברלי ותומך בצדק חברתי. עם מותו, נכתב עליו שהיה המצפון של הליברליזם האמריקני.
בגלל תמיכתו בשיתוף פעולה, זכה קנדי לביקורת מצד הליברלים. הרפובליקנים והשמרנים ראו בקנדי ובעמדותיו כמה שימריץ אנשים לתרום להם, כשם שהדמוקרטים הזהירו מפני ניוט גינגריץ' בניסיון לגייס כספים. רפובליקנים רבים תקפו אחרים בטענה שהם תומכים בקנדי. מחקר של אוניברסיטת קליפורניה חשף שקנדי היה הסנאטור השנוי ביותר במחלוקת בין המפלגות, ושהיה הפרש של 57% בהערכת עבודתו בין הדמוקרטים לרפובליקנים. קנדי חיבק את תדמיתו כליברל.
החל מ-1968, היה הבולט מבין בני משפחתו. ג'ון קנדי טען שהוא נכנס לפוליטיקה לאחר מותו של ג'ו. אם ג'ון ימות, רוברט ייכנס במקומו, ואם רוברט ימות, טד ייכנס במקומו. טד לא זכה למעמד טוב כמו אחיו, בעיקר לאחר הפסדו בבחירות המקדימות ב-1980. גם פרשת צ'פקווידיק ומותה של מרי ג'ו קופצ'נה פגעו בו ובסיכוייו להיבחר לנשיאות. בניגוד לאחיו, תהליך התבגרותו התרחש לעיני הציבור. עם זאת, הישגיו כסנאטור נחשבו לגדולים יותר משל נשיאים רבים. עם מותו, הסתיים סופית עידן משפחת קנדי.
לקריאה נוספת

Edward M. Kennedy, True Compass: A Memoir, Twelve, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
Edward M. Kennedy, Decisions for a Decade: Policies and Programs for the 1970s, M. Joseph, 1968 (הספר בקטלוג ULI)
James MacGregor Burns, Edward Kennedy and the Camelot Legacy, Norton, 1976 (הספר בקטלוג ULI)
Theo Lippman Jr., Senator Ted Kennedy, Norton, 1976 (הספר בקטלוג ULI)
David Burner, The Torch is Passed: the Kennedy Brothers & American Liberalism, Atheneum, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
חייא בר רב

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  שלישי אמוראים
 השתייכות:  ישיבת סורא
 רבותיו:  אביו (רב), רב חנן בר רבא (גיסו, חתנו של רב), רב חייא בר אשי, שמואל
 תלמידיו:  אביי
 בני דורו:  רבה, רב הונא
 אב:  רב
 
חייא בר רב היה אמורא בדור השלישי לאמוראי בבל.
הוא נולד לאמורא הנודע רב, שקרא לו ככל הנראה על שם דודו, רבי חייא. למד אצל אביו, וכן אצל גדולי תלמידיו של רב, בהם רב חנן בר רבא (גיסו, חתנו של רב) ורב חייא בר אשי. לאחר פטירתו של אביו למד אצל שמואל שהיה בר פלוגתא של אביו.
במקומות רבים בש"ס נחלק עם רב הונא ובכל מקום שנחלקו הלכה כרב הונא.
אמו הייתה מצערת את אביו, רב, והוא יעץ עצות לאביו כיצד להימלט מכך. הוא מוזכר בתלמוד פעמים בודדות; הוא מכריע הלכה בהלכות קריאת שמע, פוסק הלכה כרבי יהודה שתפילת מוסף נאמרת רק בציבור, מוסר שאלה של רבה בר אבוה לרב, ואף מוסר את תשובתו. אמרה בשמו מוסר האמורא אביי.
בתלמוד כתוב כי אביו אמר עליו שהוא אדם חולה.
בנו שימי בר חייא היה גדול בתורה ומוזכר פעמים רבות בתלמוד בדיונים עם סבו רב והבאת אמרות בשמו. בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ז, עמוד א' מוזכר שהצטרף לסעודה עם רב ושמואל. בתלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"א, עמוד ב' מוזכר שרב התארח בביתו. כמו כן מספר פעמים מופיע בתלמוד שרב הגיב לשאלתו של נכדו: שימי את? וביאר רש"י ג' פירושים, א' "בתמיה אתה הוא שימי חכם גדול ומקשה לי דבר זה", ב' "ויש אומרים רב לא היה זוקף עיניו אלא כובשן כל שעה משום צניעות הלכך לא היה מכירו" (ורש"י מקשה על כך שלא מצאנו שרב הגיב כך לאנשים אחרים), ג' "ונראה בעיני משום דבר בריה הוה וקאמר ליה הכי משום חביבותיה כלומר אתה יודע להשיבני".
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2013

הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2013 נערכו ב-27 באפריל 2013.
רקע

בבחירות הקודמות שהתקיימו בשנת 2009, ניצחה מפלגת הברית הסוציאל-דמוקרטית. זאת הייתה הפעם הראשונה שמפלגת העצמאות לא הייתה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. הברית הסוציאל-דמוקרטית הצליחה להקים קואליציה יחד עם התנועה השמאלית-ירוקה.
מחוזות הבחירה

לכל אחד מששת המחוזות מוקצים תשעה מושבים שנבחרים על ידי הצבעת אישור. תשעה מושבים נוספים מחולקים בין המחוזות (בין 1 ל-2) בהתאם לגודל האוכלוסייה, על מנת לשמור על יחסיות ההצבעה ברמה הלאומית. ב-2013 המחוזות חולקו כך:
| מחוז בחירה | מושבים למחוז | מושבי 'הצבעת אישור' | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- |
| ריקוואק-צפון | 9 | 2 | 11 |
| ריקוואק-דרום | 9 | 2 | 11 |
| דרום-מערב | 11 | 2 | 13 |
| צפון-מערב | 7 | 1 | 8 |
| צפון-מזרח | 9 | 1 | 10 |
| דרום | 9 | 1 | 10 |
| סך הכל | 54 | 9 | 63 |
מפלגות משתתפות

9 באפריל 2013 היה המועד האחרון להגשת בקשה לוועדת הבחירות להתמודדות בבחירות. מפלגות חדשות שרצו להתמודד היה עליהן להביא 300 חתימות של תומכים מכל מחוז בו רצו להתמודד. ב-16 באפריל הכריזה ועדת הבחירות על 15 רשימות שהתמודדותן אושרה, מתוכן 11 מפלגות הכריזו על התמודדות בכל המחוזות, שתיים בשני מחוזות, ועוד שתי מפלגות במחוז אחד בלבד.
מפלגות משתתפות > מפלגות שהתמודדו בכל מחוזות הבחירה

המפלגה הפרוגרסיבית בראשות זיגמוד דייוויד.
מפלגת העצמאות בראשות ביארני בנדיקטסון.
הברית הסוציאל-דמוקרטית בראשות ארני פל ארונסון.
עתיד מזהיר בראשות פונדם סטינגרימסון.
התנועה השמאלית-ירוקה בראשות קתרין יקובסדוטיר.
מפלגת הפיראטים.
שחר.
המפלגה הדמוקרטית (התפצלה משחר).
התנועה הימנית-ירוקה.
מפלגת משקי הבית.
קשת
מפלגות משתתפות > מפלגות שהתמודדו רק בחלק ממחוזות הבחירה

חזית העם האיסלנדית, התמודדו בשני מחוזות- ריוואק צפון וריקוואק דרום.
המפלגה ההומניסטית, התמודדו בשני מחוזות- ריוואק צפון וריקוואק דרום.
מפלגת הכפר, התמודדה רק במחוז צפון מערב.
נע קדימה-סטורלה ג'קסון, התמודדה רק בריקוואק דרום.
תוצאות הבחירות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

| מפלגה | מפלגה | הצבעות | % | +\- | מושבים | +\- |  |  |  |
|  | מפלגת העצמאות (D) | 50,454 | 26.7 | 3.0+ | 19 | 3- |  |  |  |
|  | המפלגה הפרוגרסיבית (B) | 46,173 | 24.43 | 9.6+ | 19 | 10+ |  |  |  |
|  | הברית הסוציאל-דמוקרטית (S) | 24,292 | 12.85 | 16.9- | 9 | 10- |  |  |  |
|  | תנועה שמאל-ירוקה (V) | 20,546 | 10.87 | 10.8- | 7 | 4- |  |  |  |
|  | עתיד מזהיר (A) | 15,583 | 8.25 | חדש | 6 | 4+ |  |  |  |
|  | המפלגה הליברלית (Þ) | 9,647 | 5.10 | חדש | 3 | 2+ |  |  |  |
|  | שחר (T) | 5,855 | 3.10 | חדש | 0 | 2- |  |  |  |
|  | מפלגת משקי הבית (I) | 5,707 | 3.02 | חדש | 0 | חדש |  |  |  |
|  | המפלגה הדמוקרטית באיסלנד (L) | 4,658 | 2.46 | חדש | 0 | חדש |  |  |  |
|  | מפלגת העם הימנית-ירוקה (G) | 3,262 | 1.73 | חדש | 0 | חדש |  |  |  |
|  | קשת (J) | 2,021 | 1.07 | חדש | 0 | 2- |  |  |  |
|  | מפלגה כפרית (M) | 326 | 0.17 | חדש | 0 | חדש |  |  |  |
|  | סטורלה ג'ונסון (K) | 222 | 0.12 | חדש | 0 | חדש |  |  |  |
|  | המפלגה ההומניסטית (H) | 126 | 0.07 | חדש | 0 | חדש |  |  |  |
|  | חזית העם של איסלנד (R) | 118 | 0.06 | חדש | 0 | חדש |  |  |  |
| קולות פסולים | קולות פסולים | 585 | 0.30 | - | - | - |  |  |  |
| קולות 'לבנים' | קולות 'לבנים' | 4,217 | 2.17  | - | - | - |  |  |  |
| סך הכל | סך הכל | 193,792 | 100 | – | 63 | – |  |  |  |
| נתונים-, | נתונים-, | נתונים-, | נתונים-, | נתונים-, | נתונים-, | נתונים-, |  |  |  |
הערות שוליים

↑  , BBC, ‏28 באפריל 2013
↑  חלוקת המחוזות בבחירות 2013, באתר נציבות הבחירות הארצית האיסלנדית
↑  הרשימות שיתמודדו בבחירות לפרלמנט ב-27 באפריל 2013, באתר ועדת הבחירות האיסלנדית, ‏16 אפריל 2013
| הבחירות באיסלנד |
| --- | --- | --- |
בחירות באיסלנד
| הבחירות לפרלמנט | 2017, 2016, 2013, 2009, 2007, 2003, 1999, 1995,  1991, 1987 |  |
דני אשר

| --- | --- |

דני אשר
 לידה:  1 בדצמבר 1944 (בן 80) ט"ו בכסלו תש"ד כפר סבא
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 צאצאים:  איתי אשר 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1962–1987 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 איש צוות ומפקד טנק  קמ"ן גדוד טנקים  מדריך סיור בבית ספר לשריון  קצין פענוח תצ"א  ראש מדור מצרים במודיעין פיקוד הדרום  קמ"ן החטיבה הירושלמית  קמ"ן חטיבת שריון  עוזר קמ"ן גיס צפון  קמ"ן אוגדה בפיקוד המרכז  עורך כתב העת "מערכות"  ראש מחלקה באמ"ן מחקר  קמ"ן גיס דרום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 עיטורים
 פרסים: פרס יצחק שדה לספרות צבאית פרס צ'צ'יק למחקרי ביטחון
 תפקידים אזרחיים
 היסטוריון וחוקר צבאי
 
דניאל (דני) אשר (נולד ב-1 בדצמבר 1944) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, היסטוריון וחוקר היסטוריה צבאית ישראלי. תחום התמחותו העיקרי הוא מחקר צבאי של צבאות ערב, צה"ל ומלחמות ישראל, בעיקר מלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

דני אשר נולד וגדל בכפר סבא. התגייס לצה"ל בנובמבר 1962 ושירת בחיל השריון וכקצין במערך המודיעין במחקר ובמודיעין השדה. במהלך שירותו היה קצין פענוח תצ"א במלחמת ששת הימים, ראש מדור מצרים במודיעין פיקוד הדרום במלחמת ההתשה, קמ"ן החטיבה הירושלמית (16) בלחימה מול הפח"ע ביהודה ושומרון, ובמלחמת יום הכיפורים נערך עמה בבקעת הירדן ובאזור אסמאעיליה ממערב לתעלת סואץ, קמ"ן חטיבת שריון, עוזר קמ"ן גיס צפון עם הקמתו, קמ"ן אוגדה בפיקוד המרכז, עורך כתב העת "מערכות", ראש ענף וראש מחלקה באמ"ן מחקר. השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה בשנת 1987, לאחר שהושאל והיה בשליחות ציונית עם משפחתו באדמונטון שבקנדה, והמשיך באינטנסיביות בשירות מילואים שם קיבל דרגת תא"ל כקמ"ן גיס דרום.
ביוגרפיה > לאחר השחרור מצה"ל

לאחר שחרורו היה בצוות ההקמה והדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה במגמת "ברק" ובקורסים נוספים במכללות צה"ל ובמכללה לפיקוד טקטי (מלט"ק). שם פיתח, בין השאר, משחקי מלחמה כולל כאלה נתמכי מחשב, במקביל עסק במחקר ובכתיבה צבאית. בשנת 2002 השלים לימודי דוקטורט באוניברסיטת חיפה בתחום היסטוריה צבאית ולימודי המזרח התיכון. עבודת הדוקטור שלו עסקה בהכנות המצריות למלחמת יום הכיפורים ויצאה לאור בספרו "לשבור את הקונספציה". חקר והוציא לאור מחקרים במחלקה להיסטוריה אודות מלחמת של"ג ובהם המחקר שפורסם בחלקו בדבר הקרב על הבופור. במקביל בנה מרכז מידע ממוחשב במפלגת העבודה ובמשך כ-30 שנה סייע במשרד הביטחון למפא"ת / חק"ב במחקר
ובהכנה של תרחישים מבצעים לטובת פיתוח אמצעי לחימה. במהלך השנים עסק כמרצה וחוקר באוניברסיטת חיפה, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, מכללת בית ברל ומכון אבשלום. היה מראשוני המרצים בתוכנית חבצלות של אמ"ן באוניברסיטת חיפה. הוא מתרכז במחקר ובכתיבת ההיסטוריה של אמ"ן. במקביל הוא חבר בצוות ההיגוי של העמותה לחקר כוח המגן, הנהלת העמותה למורשת המודיעין (מל"מ), שם הוא גם משמש כיו"ר ועדת המורשת, הנהלת העמותה להיסטוריה צבאית וחבר בוועדה הבינלאומית לביבליוגרפיה של היסטוריה צבאית ליד העמותה הבינלאומית להיסטוריה צבאית (ICMH). לאחרונה משמש אשר גם כעורך "אלומון", רבעון עמותת "אלומה" העוסקת בהנצחה והנחלת מורשת השואה והגבורה.
פרסם ספרי מחקר ומאמרים רבים בהיסטוריה צבאית, בעברית ובאנגלית וספרי יחידות ומערכים בצה"ל. הוא מוכר במיוחד כחוקר מלחמת יום הכיפורים וצבאות ערב. בנוסף לכתיבתו הוא מרצה במכללות צה"ל.
על ספרו "לשבור את הקונספציה" זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית בשנת 2004 ובפרס צ'צ'יק למחקרי ביטחון של מרכז יפה באוניברסיטת תל אביב (2003).
ביוגרפיה > משפחתו

אשתו מנוחה היא אשת חינוך, שהייתה גם מנהלת חט"ב "אלון" ברעננה ומנהלת המחלקה לחינוך על יסודי במט"ח. בנו איתי אשר הוא סופר ועיתונאי ובעשור השלישי של המאה ה-21, איש תקשורת יוצר ב"כאן" בתחום הדוקו; בתו נועה אשר-מרקו הייתה הציר הכלכלי של ישראל ביפן ולאחר מכן, עומדת בראש מעבדת החדשנות של NTT היפנית בישראל; בתו נורית אשר-פניג היא עו"ד המתמחה בזכויות אמנים ומנהלת את מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח בקיבוץ הזורע.
פרסומים עיקריים

הפעלת כוח משוריין בהר: המעורבות הצבאית הסורית בלבנון (1976-1975), הוצאת מערכות, 1985.
לשבור את הקונספציה, הוצאת מערכות, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, (עורך ראשי) הוצאת מערכות, 2008.
המעגל הקרוב: צבאות ערב בעידן המלחמות בין מדינות, הוצאת משרד הביטחון / הוצאת מודן, 2013.
המלחמה, לכסיקון מלחמת יום הכיפורים, (יחד עם איתן הבר וזאב שיף, שכתבו את המהדורה הראשונה של הספר) זמורה ביתן, ידיעות ספרים, 2013.
לכסיקון מלחמת יום הכיפורים, עורך משנה עם זאב שיף ואיתן הבר, זמורה ביתן מודן כנרת, תל אביב, 2003.
סיפורה של עוצבת עמוד האש 1964 - 2004, הוצאת פד"ם / מודיעין באמצעות משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004.
אדום כחול, סיפורו של חיל המשטרה הצבאית, 1948 - 2008, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008.
האיסוף הקרבי, הצופה לפני המחנה, חיל האיסוף הקרבי ומורשתו, פצ"ן מודיעין, 2013.
7 את החטיבה, סיפורה של חטיבת השריון 7 בסער המלחמות 1948 - 2006, הוצאת החטיבה.
מערך הבינוי של חיל האוויר, שישים שנות בניה, הוצאת משרד הביטחון, 2009.
כל בחור וטוב לנשק- תולדות מערך הגיוס,יחידת מיטב, משרד הביטחון, 2014, 194 עמודים.
מעשה אמ"ן - כרך א' - תולדותיו של המודיעין הצבאי, עד 1972,הוצאת מערכות, משרד הביטחון, 2014, 304 עמודים.
מעשה אמ"ן - כרך ב' - תולדותיו של המודיעין הצבאי, מ-1973 עד 1985, משרד הביטחון, 2018, 272 עמודים.
מעשה אמ"ן - כרך ג' - תולדותיו של המודיעין הצבאי, מ-1985 עד 2015, משרד הביטחון, 2022, 246 עמודים.
על משמר הנגב הרחוק - סיפורה של אוגדה 80, , 2018, 280 עמודים.
גייס 446 - סיפורו של הגיס המטכ"לי, , פיקוד ההכשרות והאימונים, 2021, 218 עמודים.
ואם יעלו השמים משם אורידם - סיפורו של מערך הנ"מ הישראלי במלחמת יום הכיפורים, אופיר ביכורים, 2023, 248 עמודים.
The Egyptian Strategy for the Yom Kippur War, MacFarland, Jeferson, North Carolina, U.S.A., 2009
Syrian at the Border', Strategies, Tactics, Battles, Israel’s Northern Command - 1973 ,Contento de Semric, Tel Aviv, Israel, 2014
Inside the Israel's Northern Command - University Press of Kentucky, U.S.A., 2016.
הלחימה על הבופור במלחמת שלום הגליל 6-7 ביוני 1982 , צה"ל, אתר המחלקה להיסטוריה, פרסומים.
הלחימה בגזרה המערבית במלחמת שלום הגליל, יוני 1982 , צה"ל, אתר המחלקה להיסטוריה, פרסומים.
דניאל אשר (בהנחיית יואב גלבר, החוג ללימודי ארץ ישראל), מלחמה כוללת מוגבלת בממדיה – המענה התורתי צבאי מצרי למערכת ההגנה של צה"ל ערב מלחמת יום הכיפורים , אתר אוניברסיטת חיפה, 2002 (דף הקטלוג של העבודה).
הערות שוליים

↑  שי פוגלמן, היינו העיניים של סוריה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011.
↑  אמיר אורן, אלוף פיקוד צפון גדי אייזנקוט מזהיר: לא לתת לשקט בצפון לאחז עיניים, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2008.
↑  דני אשר, ‏"מפרפר לאולר": פעם קמ"ן – תמיד קצין אג"ם, מבט מל"מ 95, יוני 2023, עמ' 16
↑  יובל לפו"ם, מערכות, משרד הביטחון, 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257915105171  BnF: cb14593321z (data)  GND: 141448563  ISNI: 0000 0000 7251 3295  LCCN: n2004056199  NKC: jo2014849051  SUDOC: 13956800X  VIAF: 238998284   WorldCat (עם VIAF): 238998284
זירת חצי האי האפניני במלחמה הפונית השנייה
צבאות ופיקוד > רומא > הצבא הרומאי

השירות בצבא הרומי נחשב זכות וחובה של כל אזרח רומאי. באותה תקופה היה מקובל שרק אזרחים בעלי רכוש מינימלי זכאים לשרת בצבא. היו לכך שתי סיבות: הראשונה, שבאותה תקופה היה מקובל שהחיילים רוכשים בעצמם את כלי הנשק, המזון והלבוש. והשנייה הייתה אמונה מקובלת שרק אזרחים שכבר יש להם רכוש יכולים לשרת באמת את המדינה. גיוס חובה הונהג רק לעיתים נדירות, אולם במהלך המלחמה הוא הופעל מספר פעמים בלית ברירה. החיילים חולקו ליחידה צבאית שנקראה לגיון. כל לגיון כלל 3,000 רגלים כבדים מעולים שנקראו לגיונרים, וכן 1,200 קלי נשק. מדי שנה גויסו 4 לגיונות ובנוסף על כך גויסו חיילים מקרב הערים בעלות הברית הלטיניות והאיטלקיות, כאשר הגיוס מהערים השתנה בהתאם לכוח האדם שלהן וצרכיה של רומא. בעלות הברית תרמו חילות עזר שהורכבו מחיילים מאיכות משתנה, בהתאם לאזור שממנו גויסו, ומספר חיילי בעלות הברית היה דומה למספר הרומאים ולעיתים אף עלה עליו. חילות העזר היו מגוונים הרבה יותר מהלגיונות, והם השלימו את יכולות הלגיונות בעזרת מיומנויות מקומיות שנשאו אנשיהם: חלקם היו לוחמי הרים מעולים, אחרים היו קשתים טובים, וכן הלאה. בנוסף לכך, תרמו בעלות הברית את החלק הגדול והאיכותי יותר של חיל הפרשים בצבא הרומי.
בניגוד לקרתגו, ברפובליקה הרומית לא הייתה הפרדה בין הדרג הפוליטי לפיקוד הצבאי. ראשי המדינה (הקונסולים) היו ראשי הצבא בפועל בשדה הקרב. כל שנה נבחרו שני קונסולים, וכל אחד מהם קיבל פרובינקיה מסוימת עם מינויו. הקונסול היה מקבל כוחות צבא לפי הצורך, בהתאם למיקום הפרובינקיה. צבא קונסולרי תקני כלל שני לגיונות רומאים וכוחות בעלות הברית, בסך הכול כ-20,000 רגלים וכ-2,000 פרשים. אם המצב דרש זאת, ניתן היה להכפיל את הכוח העומד לרשות הקונסול. לעיתים נדירות, התייצבו שני הקונסולים לקרב אחד בכוחות משולבים. אם שני הקונסולים היו נוכחים, היה הפיקוד נתון לאחד מהם לפי הטלת גורל יומית, או שהתחלף מדי יום: בימים הזוגיים פיקד אחד הקונסולים ובימים האי-זוגיים חברו.
הלגיון כלל ארבעה סוגי חיילים: וליטים, האסטאטים, פרינקיפים וטריאריים. הווליטים הגיעו לרוב מהשכבות העניות יותר, והיו צעירים יותר מרוב החיילים בצבא הרומי. הם חומשו בחרב קצרה שנקראה גלאדיוס, ומספר כידוני הטלה לשימוש חד פעמי. המיגון שלהם היה דל בהרבה משל רוב החיילים, ועל כן הם היו ניידים למדי. ההאסטאטים היו מוגנים טוב יותר מהווליטים. הם חומשו, כמו הווליטים, בגלאדיוס, וצוידו גם בהאסטה - חנית כבדה שנועדה לדקירה. הפרינקיפים היו מורכבים מאנשים אמידים יותר. הם היו מוגנים היטב וציודם כלל, בנוסף לגלאדיוס והחנית, גם מגן גדול. הטריאריים היו החיילים המבוגרים ביותר ובעלי האמצעים הרבים ביותר, ובהתאם לכך גם היו מוגנים בצורה הטובה ביותר.
צבאות ופיקוד > רומא > הטקטיקה הרומאית

בראשית ימיו של הצבא הרומי, הייתה טקטיקת הקרב הרומאית מבוססת על הפלנקס היווני. הרומאים למדו במהרה את חולשותיו של הפלנקס - חוסר גמישות, הקושי להיערך בקרקע לא שטוחה והקושי להתגונן כאשר הפלנקס מותקף מהאגפים. חולשות אלו הודגמו כאשר הצבא הרומי נלחם בשבטים גאלים בהרי צפון איטליה. התורה החדשה שיושמה במהלך המלחמות נגד הסמניטים ומלחמת פירוס, הייתה מבוססת על יחידה צבאית חדשה שנקראה מאניפולוס. המאניפולוס הורכב מקבוצה הומוגנית של חיילים רגלים, בת 60 או 120 חיילים (כתלות בסוג החיילים). בכל מאניפולוס היו שני קצינים בדרגת שר מאה, מפקד וסגן. מאניפולוס בן 120 חיילים, נערכו לקרב בשש שורות בנות עשרים חיילים כל אחת. במאניפולוס של 60 חיילים, נערכו הלוחמים בשלוש שורות, כך שאורך המאניפולים היה זהה. כל מאניפולוס כלל שלושה סוגי חיילים. על האגפים הגנו 10 להקות בנות 30 פרשים כל אחת. בכל להקה היו שלושה דקוריונים מלפנים, שאחד מהם פיקד על הלהקה כולה, ושלושה אופטיונים מאחור.
בתחילת הקרב, נערך הלגיון כאשר בחזיתו שורת וליטים רציפה, ומאחוריה שלושה דרגים של רגלים כבדים, שכל אחד מהם כלל עשרה מאניפולים, העומדים זה לצד זה עם רווחים ביניהם. המאניפולים של הדרג השני והשלישי של הלגיון הוצבו מאחורי הרווחים במערך המאניפולים של הדרג שלפניהם, ויצרו תבנית של לוח שחמט. כאשר הגיע הלגיון לטווח מגע, נפתח הקרב: בתחילת הקרב הטילו הווליטים את כידוניהם, לאחר מכן הם נסוגו בין הרווחים של המאניפולים, והמשיכו להילחם בחרב. לדעת חלק מהחוקרים, לאחר הטלת הכידונים נסוגו הווליטים לאגפים. אחרי שהווליטים הטילו את כידוניהם, הטילו ההאסטאטים את חניתותיהם, ולאחר מכן נלחמו בחרבות. הפרינקיפים נלחמו מאחורי ההאסטאטים, ויכלו גם כן להטיל את כידוניהם מעל ראשי הלוחמים בקו הקדמי. הטריאריים נשארו מאחור והצטרפו לקרב רק במידת הצורך. לאחר הקרב, ערכו הרומאים בדרך כלל מרדף, שסייע להגדיל את אבדות הצד השני. חיל הפרשים הרומי היווה באופן מסורתי זרוע משנית ולא מפותחת בקרב הצבא הרומי, והוא גויס לרוב מקרב בעלות הברית. חולשה זו של הפרשים נחשפה היטב במהלך המלחמה, שכן כאשר התמוטטו הפרשים שהגנו על האגפים בידי פרשי העילית של חניבעל, התברר שהמאניפולוס אינו גמיש דיו, והמאניפולים בקו השני והשלישי לא הצליחו לרוב לבצע תפנית מהירה מספיק כדי להתגונן.
צבאות ופיקוד > קרתגו > צבא קרתגו

מרבית החיילים בצבא קרתגו היו שכירי חרב זרים, ורק הקצונה וחלק מחיל הפרשים באו מקרב אזרחי קרתגו. הקרתגנים גייסו לרוב ללא הבחנה את כל אלו שביקשו להתגייס לצבאם. אחת הסיבות לכך שחניבעל נחשב לאחד המצביאים הגדולים בהיסטוריה, היא יכולתו לשלוט על המרכיבים המגוונים של צבאו בכוח אישיותו, לנצל את היתרונות של כל אחד מהם, ולהפוך אותם לצבא מלוכד וממושמע. לא ידוע על מרידות בצבאו. היחידות בצבא קרתגו הופרדו לרוב לפי מוצאם, וחומשו לרוב בנשק שהביאו עמם מארצותיהם, אם כי יש רמזים לכך שאת הסוסים סיפקו הקרתגים. בהמשך חימש חניבעל את חייליו בנשק שנלקח שלל מהרומאים.
בתחילת מסעו של חניבעל לאיטליה, צבאו הורכב בעיקר מחיילים שגויסו מהיספניה. חיילים אלה התחלקו לשלוש קבוצות עיקריות: קלטים, איברים, ובני תערובת שנקראו קלטיברים. הקלטים היו גבוהי קומה לרוב, והתחמשו בחרבות פלקטה ארוכות ומעוקלות מעט. האיברים חומשו גם הם בחרבות אלו, והוסיפו להן גם כידוני הטלה. הרגלים האיבריים נערכו לקרב במבנה צפוף בצמוד אחד לשני. הפרשים ההיספנים היו מעולים, אם כי לרוב פחות ממושמעים.
מרכיבים חשובים נוספים בצבא הקרתגי היו הקלעים הבליארים, וכן החיילים הלובים. אלו האחרונים היו מוגנים בשריון עור כבד, וכן כידוני הטלה, חרבות קצרות ומגנים קלים. בהמשך שולבו חיילים גאלים בצבא. הללו היו חמושים בחרב ארוכה שנועדה בעיקר לשיסוף, וכן מגן גדול.
אחד המרכיבים החשובים ביותר בצבאו של חניבעל היו הפרשים בני נומידיה, שנודעו כפרשים איכותיים במיוחד. הם רכבו על סוסים ללא רסן או אוכף ולרוב השליכו כידוני הטלה תוך כדי דהירה. הם נעזרו גם בחרבות קצרות ומגן קל. הם לא הוגנו בשריון וחלקם עטו עורות של בעלי חיים כגון נמרים. כמו כן, נעזר חניבעל בפרשים בני תערובת שנודעו בשם לובי-פיניקים. הללו היו בני תערובת קרתגים-ברברים ונודעו כפרשים טובים מהקרתגים המקוריים. הם היו חמושים במגנים עגולים וחניתות.
חניבעל הביא עמו לאיטליה כ-50 פילי מלחמה. במהלך המסע מתו רובם, ועד קרב טרביה שרדו רק מעטים מהם. הקרתגים השתמשו לרוב בפילים מזן פיל צפון אפריקני. פילים אלו היו קטנים יותר מהפילים האסייתיים, אם כי אוזניהם היו גדולות יותר וגבם קעור. גובהם היה 2.5 מטר והם היו כנועים ונוחים לאילוף. משקלם היה כמעט 6 טון, והם נשאו על גבם מגדל שבתוכו ישבו שניים או שלושה אנשים, שהיו בעיקר קשתים או מטילי כידונים. מלבד זאת, היה גם נהג שכיוון את הפיל. במקרה שהפיל איבד שליטה, נהגו הקרתגים לתקוע גרזן או אזמל בין עיניו. לעיתים נדירות השתמשו הקרתגים גם בפילים אסייתיים גדולים יותר אך קשים לשליטה.
צבאות ופיקוד > קרתגו > הטקטיקה הקרתגית

חניבעל נחשב לאחד המצביאים הגדולים בהיסטוריה. הוא ניתח את טקטיקת השדה הרומית ואת חולשותיה, ואימן את חייליו בהתאם. בשל העובדה שצבאו היה מרובה עממים, לא הייתה לצבא זה טקטיקת שדה אחידה, וחניבעל ידע לנצל את היתרונות הגלומים בכל סוגי החיילים שלו. שליטתו בהם הייתה ללא רבב, ולמרות השפות המרובות שלהם ומנהגיהם השונים, הוא הצליח ליצור מהם צבא אחיד היודע להילחם כאיש אחד ונאמן לקרתגו. חייליו לא בגדו בו גם בשעות הקשות ביותר, ומקרי העריקה בצבאו היו נדירים ביותר.
חניבעל ידע לפעול בצורה מקורית ולא שגרתית, שיטת הפעולה החביבה עליו הייתה הצבת מארבים לכוחות הרומיים. הוא היה בין המצביאים הראשונים בהיסטוריה שעשו שימוש יעיל במודיעין צבאי. הוא היה מראיין בעצמו שבויי מלחמה כדי לשאוב מהם מידע על כוחות האויב ועל מפקדי הצבא הרומי נגדם לחם, והיה טומן מארבים מוצלחים ומשמיד יחידות רומיות שלמות. חניבעל ניתח את אחת החולשות העיקריות של הצבא הרומי - חיל הפרשים, והבין עד מהרה שזוהי הזרוע הפחות חזקה של הצבא הרומי, ומולם הציב את הפרשים הנומידים וההיספנים המעולים שלו. קרבות בין פרשים רומים לפרשים מצבאו של חניבעל, הסתיימו בדרך כלל בניצחון קרתגי. הטקטיקה החביבה על חניבעל הייתה איגוף. במסגרת שיטה זו, היה חיל הרגלים הקרתגי, הנחות מחיל הרגלים הרומאי, מעכב במרכז את הכוח הרומי העיקרי, בעוד הפרשים היו מביסים את הפרשים הרומיים שהיו מוצבים באגפים, ולאחר מכן תוקפים את המאניפולוס הרומאי מעורפו.