stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורת'ווסט איירליינס
צי המטוסים

בעת המיזוג היו בצי נורת'ווסט המטוסים הבאים:
| כלי טיס> כלי טיס.ע | בשירות> בשירות.ת | בהזמנה> בהזמנה.סה"כ | נוסעים> . | נוסעים> . | נוסעים> . | הערות> הערות. |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319 | 57 | 5 | 16 | 108 | 124 |  |  |  |
| איירבוס A320-200 | 69 | 2 | 16 | 132 | 148 |  |  |  |
| איירבוס A330-200 | 11 | — | 32 | 211 | 243 |  |  |  |
| איירבוס A330-300 | 21 | — | 34 | 264 | 298 |  |  |  |
| בואינג 747-200 | 2 | — | 30 | 400 | 430 | שמשו עבור טיסות שכר בלבד. |  |  |
| בואינג 747-400 | 16 | — | 65 | 338 | 403 |  |  |  |
| בואינג 757-200 | 45 | — | 22 | 160 | 182 |  |  |  |
| בואינג 757-300 | 16 | — | 24 | 200 | 224 |  |  |  |
| דאגלאס DC-9-30 | 27 | — | 16 | 84 | 100 |  |  |  |
| דאגלאס DC-9-40 | 7 | — | 16 | 94 | 110 |  |  |  |
| דאגלאס DC-9-50 | 34 | — | 16 | 109 | 125 |  |  |  |
צי נורת'ווסט איירלינס קרגו
| בואינג 747-200F | 15 | — | מטען | מטען | מטען |  |  |  |
| סה"כ | 320 | 7 |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  בעלי המניות של נורת'ווסט איירליינס אישרו את המיזוג עם דלתא איירליינס, באתר כלכליסט, 25 בספטמבר 2008
↑  אוריאל הרמן ודליה טל, ‏דלתא תהפוך לחברת התעופה הגדולה בעולם; תרכוש את נורת'ווסט איירליינס בסכום של 3.63 מיליארד דולר, באתר גלובס, 15 באפריל 2008
| סקאיי טים |
| --- | --- | --- |
| מייסדות | אארומקסיקו • אייר פראנס • דלתא איירליינס • קוריאן אייר |  |
| חברות | אארולינאס ארחנטינס • איי.טי.איי. איירווייז • אייר אירופה • אירופלוט • גארודה אינדונזיה • וייטנאם איירליינס • טארום • מידל איסט איירליינס • סעודיה • צ'ק איירליינס • צ'יינה איירליינס • צ'יינה איסטרן איירליינס • KLM • קניה איירווייז • שיאמן איירליינס |  |
| חברות שותפות | אייר אירופה אקספרס (אנ') • אייר פראנס הופ • אארומקסיקו קונקט (אנ') • דלתא קונקשן (אנ') • דלתא שאטל (אנ') • KLM Cityhopper • מנדרין איירליינס (אנ') • שנגחאי איירליינס |  |
| חברות עבר | אליטליה • אליטליה אקספרס • אליטליה סיטיליינר (אנ') • אאוסטרל ליניאס אאריאס • בריט אייר • Joon • דונאוויה • נורת'ווסט איירליינס • סיטיג'ט • צ'יינה סאות'רן איירליינס • קונטיננטל איירליינס • קופה איירליינס • רז'יונל |  |
נליס (מטווח)

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  אזור אימונים צבאיים 
 מיקום:  נבדה, ארצות הברית
 תקופת הבנייה:  ? – 29 בספטמבר 1940
 בעלות נוכחית:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית
 שטח:  11,740 קמ"ר (נכון ל־2012) 
 קואורדינטות:  37°31′36″N 116°11′53″W﻿ / ﻿37.5267°N 116.198°W﻿ / 37.5267; -116.198
 
 
מטווח חיל-האוויר נליס (Nellis Air Force Range - NAFR) הוא מתקן אימונים של חיל האוויר האמריקני השוכן במדבר של דרום נבדה בארצות הברית, בסמוך לבסיס חיל-האוויר נליס. מטווח נליס הוא הגדול ביותר מסוגו בארצות הברית ושטחו 12,139 קמ"ר.
סמוך לגבול הצפוני-מזרחי של המטווח ממוקם גרום לייק - בסיס סודי, הידוע בכינוי אזור 51, המשמש לפיתוח וניסוי כלי טיס צבאיים סודיים.
המטווח משמש את חילות האוויר של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובעלות בריתה כשטח אש בתרגיל הרד פלאג ללוחמה אווירית הנערך שם לפחות פעם בשנה. המטווח משמש גם בתרגיל בגרין פלאג הדומה לרד פלאג, בו מושם הדגש על ההיבטים האלקטרוניים של הלוחמה אווירית.
נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל נשים

| --- | --- |
פוארטו ריקו
 מידע כללי
 השתייכות:  אמריקה
 דירוג פיב"א (26 באוגוסט 2024):  1      
  - ניקוד פיב"א:  883.3
 אתר רשמי
 
 גביע העולם בכדורסל נשים
 הופעות:  2 (הראשונה ב-2018)
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  2 (הראשונה ב-2020)
 אליפות אמריקה
 הופעות:  13 (הראשונה ב-1993)
 ההישג הטוב:  : 2021 : 1995, 2017
 
נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל נשים (בספרדית: Selección femenina de Baloncesto de Puerto Rico) היא נבחרת כדורסל הנשים של פוארטו ריקו המנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל של פוארטו ריקו (FBPR). הדירוג הנוכחי של נבחרת פוארטו ריקו ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-12 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
מאזן טורנירים > המשחקים האולימפיים

| שנה | מק' | מש' | נ' | ה' |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יפן טוקיו 2020 | 12 | 3 | 0 | 3 |
| צרפת פריז 2024 | 10 | 3 | 0 | 3 |
| סה"כ | סה"כ | 6 | 0 | 6 |
מאזן טורנירים > גביע העולם

| שנה | מק' | מש' | נ' | ה' |
| --- | --- | --- | --- | --- |
1953 עד 2014: לא העפילה
| ספרד 2018 | שלב הבתים | 3 | 0 | 3 |
| אוסטרליה 2022 | רבע גמר | 6 | 2 | 4 |
| סה"כ | סה"כ | 9 | 2 | 7 |
מאזן טורנירים > אליפות אמריקה

1993 - מקום 6
1995 - מקום 3
1997 - מקום 7
1999 - מקום 7
2005 - מקום 5
2009 - מקום 5
2011 - מקום 5
2013 - מקום 4
2015 - מקום 6
2017 - מקום 3
2019 - מקום 4
2021 - מקום 2
2023 - מקום 4
מאזן טורנירים > המשחקים הפאן-אמריקאיים

| שנה | מק' | מש' | נ' | ה' |
| --- | --- | --- | --- | --- |
1955 עד 2007: לא השתתפה
| מקסיקו 2011 |  | 5 | 4 | 1 |
| קנדה 2011 | 6 | 4 | 1 | 3 |
| פרו 2011 |  | 5 | 3 | 2 |
| צ'ילה 2023 | 7 | 4 | 2 | 2 |
| סה"כ | סה"כ | 18 | 10 | 8 |
מאזן טורנירים > משחקי אמריקה המרכזית והקריביים

| שנה | מק' | מש' | נ' | ה' |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קולומביה 1978 |  | 5 | 3 | 2 |
| קובה 1986 |  | 4 | 3 | 1 |
1986 עד 1990: לא השתתפה
פוארטו ריקו 1993: 
ונצואלה 1998: 
ניקרגואה 2002: 
| קולומביה 2006 |  | 6 | 5 | 1 |
| פוארטו ריקו 2010 | זכייה | 5 | 5 | 0 |
| מקסיקו 2014 |  | 5 | 4 | 1 |
| קולומביה 2018 |  | 5 | 4 | 1 |
ניקרגואה 2023: לא השתתפה
הערות שוליים

↑  פוארטו ריקו, באתר פיב"א
↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א
מרטין מקס

מרטין מקס (בגרמנית: Martin Max, נולד ב-7 באוגוסט 1968 בטרנובסקי גורי שבפולין) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבורוסיה מנשנגלדבך, שאלקה 04, מינכן 1860 והנזה רוסטוק בעמדת החלוץ.
מקס סיים פעמיים כמלך השערים של הבונדסליגה כאשר היה בן 32 ו-34, והיה מהשחקנים המבוגרים ביותר לזכות בתואר זה.
קריירת מועדונים

מקס שיחק כילד בפולין במועדון הכדורגל רודלו גורניקי ביטום, ובגיל 14 היגר עם משפחתו, בעלת השורשים הגרמניים, בחזרה לגרמניה, תוך ניצול זכות השיבה לגרמניה למהגרים ממוצא גרמני (בגרמנית: אוסידלר). המשפחה התמקמה בעיר רקלינגהאוזן, ומקס שיחק במועדוני נוער בעיר, ובשנת 1987 עלה לקבוצה הבוגרת של פ.צ. רקלינגהאוזן, שם שיחק שנתיים.
בקיץ 1989 עבר מקס לבורוסיה מנשנגלדבך, שם שיחק שש עונות, והבקיע 22 שערים ב-142 הופעות. הישג השיא שלו עם הקבוצה היה הזכייה בגביע הגרמני בעונת 1994/95, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על וולפסבורג, אם כי מקס לא נטל חלק בגמר זה.
בקיץ 1995 עבר מקס לשאלקה 04, והפך עד מהרה לשחקן הרכב בקבוצה, והבקיע 23 שערים בשתי עונות בבונדסליגה, ועוד שלושה בקמפיין של שאלקה בגביע אופ"א בעונת 1996/97, שהסתיים בזכייה של הקבוצה בגביע, לאחר ניצחון במפגש כפול על אינטר מילאנו. שאלקה ניצחה 1-0 במשחק הראשון, ואינטר ניצחה בתוצאה זהה בגומלין, ובבעיטות ההכרעה שאלקה ניצחה 4-1, כשמקס מבקיע את הבעיטה השלישית. מקס נשאר בשאלקה עד לתום עונת 1999, והוסיף עוד עשרה שערים בשתי העונות המאוחרות שלו בקבוצה.
בקיץ 1999 עבר מקס למינכן 1860, ובניגוד לתקופתו בשאלקה, הפך לכוכב ההתקפי העיקרי של הקבוצה, והשתלב במהרה. כבר בעונתו הראשונה סיים מקס כמלך השערים של הבונדסליגה עם 19 הבקעות, והוביל את קבוצתו למקום הרביעי המפתיע, שהקנה לה מקום בגביע אופ"א. בעונת 2000/01 לא הצליח מקס לשחזר את הצלחת העונה הקודמת, כשהבקיע שמונה שערים, והקבוצה סיימה רק במקום ה-11 בבונדסליגה והודחה מוקדם יחסית מגביע אופ"א על ידי פארמה. בעונת 2001/02 סיימה הקבוצה במקום התשיעי, אך מקס זכה שוב, בגיל 34, בתואר מלך השערים עם 18 הבקעות, בצוותא עם מרסיו אמורוזו. בעונת 2002/03 סיימה הקבוצה במקום העשירי, כשמקס צבר רק 21 הופעות והבקיע שישה שערים, כשאת תפקידי המבקיעים הבכירים של הקבוצה תפסו מרקוס שרוט עם 14 הבקעות ובנימין לאוט עם 13 הבקעות.
בקיץ 2003 עבר מקס לעונת פרישה בהאנזה רוסטוק. זו הייתה עונה מצוינת עבורו מבחינה אישית, כאשר הקבוצה סיימה במקום התשיעי המפתיע, ומקס הבקיע 20 שערים ב-33 הופעות, וסיים שלישי בטבלת מלכי השערים לאחר אאילטון ורוי מקאיי. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל, לאחר שצבר 396 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 126 שערים, ונכון לינואר 2016, הוא מדורג במקום ה-25 בטבלת המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים.
לאחר פרישתו הקים מקס מחנה כדורגל לבני נוער.
קריירה בינלאומית

למקס הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה. מקס קיבל זימון בעקבות הצטיינותו בעונת 2002, כאשר כבר היה בן 34, ונכנס כמחליף בדקה ה-84 במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה, שהסתיים בתוצאה 1-0 לארגנטינה.
תארים

עם בורוסיה מנשנגלדבך:
הגביע הגרמני: 1994/95
עם שאלקה 04:
גביע אופ"א: 1996/97
עם מינכן 1860:
מלך השערים של הבונדסליגה (2): 2000, 2002
חיים אישיים

מרטין מקס הוא אביו של פיליפ מקס, המשחק באאוגסבורג מהבונדסליגה.
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני המבקיעים של הבונדסליגה באתר worldfootball.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1161543538  VIAF: 6496152988213812790008   WorldCat (עם VIAF): 6496152988213812790008
משרד המשטרה (האימפריה הרוסית)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 תאריך הקמה:  1810 
 סוכנות קודמת:  הלשכה החשאית
 סוכנות מחליפה:  המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר
 מטה מרכזי:  סנקט פטרבורג 
 
משרד המשטרה של האימפריה הרוסית (ברוסית: Министерство полиции Российской империи) היה המשרד הממשלתי ברוסיה בשנים 1810-1819 שהיה אחראי על משטרת רוסיה וביטחון הפנים ברחבי האימפריה הרוסית. רשמית, המשרד החל לפעול ב-25 ביוני 1811. המשרד הוקם על פי מודל שיצר הרוזן מיכאיל ספארנסקי.
ב-4 בנובמבר 1819 משרד המשטרה אוחד אל תוך אם.וה.דה - משרד הפנים הרוסי שהוקם מחדש. על בסיס משרד המשטרה הוקמה המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר שהחליפה את המשרד בתפקידי המאבק בשחיתות וביטחון פנים.
מבנה

מחלקת המשטרה הכלכלית/מחלקת משטרת המשק (Департамент полиции хозяйственной) עסקה באבטחת אספקת האוכל והציוד לערים, בעיקר לשתי ערי הבירה: מוסקבה וסנקט פטרבורג. בנוסף עסקה המחלקה באחזקת מתקני הכלא ואבטחת אסירים מסוכנים, תפקיד שהועבר אחר כך למינהל הכלא הראשי.
מחלקת משטרת ההוצאה לפועל (Департамент полиции исполнительной) הוקמה על בסיס משלחת האבטחה של משרד הפנים הרוסי.
פלג א' - איסוף מודיעין פלילי על עבריינים, פשעים ורישום מעמד אזרחי
פלג ב' - חקירות פליליות וביצוע צווים של בתי המשפט
פלג ב' - תיאום עם מחלקות משטרה מקומיות ומחוזיות
מחלקת המשטרה הרפואית (Департамент полиции медицинской) עסקה בפיקוח תברואתי ועסקה בביצוע פעולות למניעת מגפות
הלשכה המיוחדת (Особенная канцелярия) ביצעה פעולות בהוראות ישירות משר המשטרה ועסקה ברישום כניסתם של אזרחים זרים לרוסיה, מעקב וצנזורה. הלשכה פעלה בתור המשטרה הפוליטית של רוסיה עד 1819.
מחלקה 1 (Первый стол) - שירותי ויזות ודרכונים
מחלקה 2 (Второй стол) - ניתוח מידע וצנזורה
מחלקה 3 (Третий стол) - פיקוח על כתות דת ואישים חשודים נטולי מקום מגורים קבוע
מוסד הסטטיסטיקה הרשמית
שרי המשטרה

אלכסנדר בלאשוב (1810-1812)
סרגיי ויאזמינטוב (1812-1819)
א. בלשוב (1819)
ראו גם

מחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית
נחשון (חברת דיג)

סירות הדייג של חברת "נחשון" עוגנות בנמל חיפה, אוקטובר 1946
בניית סירת דיג של חברת "נחשון" בנמל חיפה, אוגוסט 1944
סירת הדייג "נון" של חברת "נחשון" בנמל חיפה, אוגוסט 1944
נחשון הייתה חברת ספנות ארצישראלית שנוסדה בשנת 1936 ביוזמת דוד רמז על ידי ההסתדרות הכללית בסיועם של ידידי ההסתדרות בארצות הברית.
החברה, שהייתה בבעלותה המלאה של ההסתדרות, הוקמה למטרת קידום הימאות בארץ ישראל. בשיאה היו בבעלות החברה 11 ספינות והיא נוהלה על ידי הגברת גוסטה שטרומפף-רכב.
כזרוע ביצועית-ימית של ההסתדרות, הייתה החברה שותפה בבניית נמל תל אביב, ייסוד קואופרטיב "העוגן" בנמל חיפה וחברת "הפריקה" בנמל תל אביב. ב-1945 הייתה נחשון אחד משלושת הגופים שהקימו את צים ותרמה לה את אניית הנוסעים "קדמה". בשנות ה-50, אחרי רכישת מפעל שימורי הדגים יונה בטירת כרמל שינתה החברה את שמה ליונה ובשנת 1969 נסגרה עקב קשיים כלכליים ואניותיה נמכרו לחברת הספנות 'אטלנטיק'.
היסטוריה

החברה החלה לפעול עם ספינת דיוג אחת. ביוני 1937 נכנסה לשירות ספינת דיוג שנייה בשם סנפיר, וספינת משא בשם רחף.
היסטוריה > רחף

נחשון רכשה אוניית משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ. ח. 19 (מפרשית חיפה), ואשר נקראה "רחף". היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון, ועסקה בניסיונות דיג חופי ובהובלת מטענים. הרחף נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו תרנית עם מנוע עזר דיזל ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של 150 טון. רוב אנשי צוותה היו עברים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. רחף הפליגה בין חופי מזרח הים התיכון והובילה בעיקר מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה לראשונה מלט מבית החרושת נשר לנמל תל אביב.
ביום 22 בדצמבר 1938 טבעה רחף כשנקלעה לסערה חזקה באזור האי קפריסין יחד עם שלושה מאנשי צוותה. על שמה של רחף קרוי רחוב בחיפה.
לקריאה נוספת

זאב הים, "ספינות מספרות", עמודים 137–140.
צ. הרמן, "הכובשים בים נתיבה", עמודים 65–68.
רב חובל הלל ירקוני. 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, 1927-2002. חיפה, אפי מלצר, תשס"ה-2005.
הערות שוליים

↑  אתר תנועת העבודה
↑  סנפיר ספינה שנייה לנחשון, דבר, 15 ביוני 1937
↑  רחף - האניה הראשונה של נחשון, דבר, 25 ביוני 1937
↑  רחף הביאה מלט נשר לנמל תל אביב, דבר, 24 ביוני 1937
↑  גדעון רוזנטל, גיאורג (גרשון) ארליך ושריף ריזה (מכונאי מטורקיה). קברם המשותף של רוזנטל וארליך נמצא בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.
↑  רחף נשברה, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1938
נליס (בסיס)

בסיס חיל-האוויר נליס (באנגלית: Nellis Air Force Base) הוא בסיס צבאי של חיל האוויר האמריקני השוכן במחוז קלארק, נבדה, בצידה הצפון-מזרחי של העיר לאס וגאס. בשנת 2000 מנתה אוכלוסיית הבסיס 8,896 איש.
נליס משמש כבסיס אימון עבור טייסי מטוסי הקרב של חילות האוויר של הכוחות המזוינים של ארצות הברית וחילות אוויר זרים. הבסיס מארח מספר פעמים בשנה מאז 1975 את תרגיל הרד פלאג הבינלאומי.
הבסיס נקרא על שם ויליאם הראל נליס, תושב לאס וגאס וטייס P-47 שנפל בקרב הארדנים במלחמת העולם השנייה.
שטח הבסיס הוא 46 קמ"ר. 62 אחוז מתוכו לא מפותח, והיתר סלול או כולל מבנים.
הבסיס כולל שלושה אזורים תפקודיים עיקריים:
אזור 1 כולל את שדה התעופה ואת מרבית פונקציות התמיכה המבצעית.
אזור 2 הוא ממזרח לאזור 1 וכולל את אזור התחמושת.
אזור 3 הוא מעבר לשדרת לאס וגאס. הוא כולל את המגורים, בית החולים של הבסיס ושטח פתוח.
מטווח נליס המסונף לבסיס שוכן ממערב במחוז ניי ובמספר מדינות נוספות.
הבסיס מופיע במשחק הווידאו: Fallout New Vegas כמקום מושבם של הבומרס.
משרד המלחמה

ערך זה עוסק במשרד בממשלה הבריטית שהיה אמון בעבר על ניהול הצבא הבריטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
בניין משרד המלחמה לשעבר, וייטהול, לונדון.
בניין משרד המלחמה לשעבר, וייטהול, לונדון.
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 סוכנות בת:  General Staff 
 תאריך הקמה:  המאה ה-17
 תאריך פירוק:  1964
 מטה מרכזי:  Old War Office Building 
 
משרד המלחמה (באנגלית: War Office) היה משרד בממשלה הבריטית שהיה אמון על ניהול הצבא הבריטי, מהקמתו במאה ה-17 ועד איחודו לתוך משרד ההגנה. משרד המלחמה הוא גם השם הניתן לבניין שנבנה במיוחד לאכלס אותו ברחוב וייטהול, לונדון.
סמכויות משרד המלחמה

לאורך רוב שנותיו הראשונות, נשא המשרד בסמכויות אדמיניסטרטיביות בעיקר, כאשר ההחלטות החשובות הנוגעות לצבא הבריטי וניהול המערכות היו בידי פיקוד הצבא, משרד החוץ ומשרד הפנים. רק החל מאמצע המאה ה-19 כאשר החל הצבא הבריטי במספר רפורמות כתוצאה מהמערכות הבעייתיות במלחמת קרים (1853–1856) והמרד ההודי הגדול (1857–1859), החל המשרד בהדרגה לקבל יותר סמכויות.
בתקופה זו כוחו וסמכויותיו של משרד המלחמה עלו ובתאוריה הם השתוו לסמכויותיו של המפקד העליון של הכוחות. בשנת 1870 הכופף פיקוד הצבא באופן רשמי תחת משרד המלחמה, אך המפקד העליון דאז דוכס קיימברידג' (שכיהן בתפקיד בשנים 1856–1895) התנגד להכפפה ובפועל המשיך לשמר מידה רבה של עצמאות בפיקוד הצבא. מצב זה תוקן לבסוף רק החל משנת 1904, כאשר אורגן מחדש פיקוד הצבא ותפקיד 'המפקד העליון של הכוחות' הוחלף בראש המטה הכללי (בשנותיו הראשונות 'ראש המטה האימפריאלי הכללי'). בתקופה זו הוקמה במשרד המלחמה "מועצת המלחמה" שבראשה עמד מזכיר המדינה למלחמה (שר המלחמה) והיא עמדה בפועל מעל פיקוד הצבא.
למרות רפורמות אלו שהעלו בהדרגה את סמכויות המשרד, הוא התנהל כמעט לחלוטין על ידי אזרחים ולא אנשי צבא, מה שהוביל להתנגשויות רבות בינו לבין פיקוד הצבא. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בניסיון לתקן מצב זה, מונה הוריישו קיצ'נר לשר המלחמה והיה ליחיד בתפקיד זה שהגיע משורות הצבא. לאחר המלחמה, כוחו וגודלו של המשרד החלו לדעוך, כאשר התקציב שלו קטן כמו גם מספר העובדים במשרד ירד בחצי עד לשנת 1930. במהלך מלחמת העולם השנייה, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל עקף למעשה את המשרד לחלוטין כאשר לקח על עצמו בשנת 1940 את תפקיד 'שר ההגנה' (למרות שבפועל לא היה משרד הגנה). במהלך המלחמה ותחת הנהגתו של צ'רצ'יל, בהדרגה הלך והוקם משרד ההגנה שהוקם כדי לרכז את סמכויות משרד המלחמה לצד אלו של האדמירליות ומשרד האוויר לכדי גוף ביטחוני מרוכז. בשנת 1964, משרד ההגנה אורגן מחדש ואיחד לתוכו באופן רשמי את המשרדים הקודמים בהם משרד המלחמה.
מעון המשרד

עם הקמתו של משרד המלחמה, הוא שכן במספר מבנים ברחבי לונדון לאורך שנותיו הראשונות. בשנת 1722 הועבר המשרד באופן רשמי למעונו הקבוע במשמר הסוסים, וייטהול, לונדון. מתחם משמר הסוסים הפך למזוהה עם הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת, כאשר מפקדי הצי והצבא כמו גם הגופים האדמיניסטרטיבים והניהוליים שלהם, כולם שוכנים במבנים סביב רחבת משמר הסוסים.
בשנת 1858, במהלך ארגון מחדש של הצבא ומשרדי הממשלה (בין היתר אוחד צבא הודו הבריטית לתוך הצבא הבריטי), הועבר משרד המלחמה למעון חדש בבית קמברלנד ברחוב פל מל, שם שכן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. בשנת 1904, הועבר המשרד לאזור מרכזי יותר הקרוב למשרדי הממשלה האחרים ברחוב וייטהול, הוא הועבר לבניין שנבנה במיוחד לאכלוסו אשר נקרא עד היום 'בניין משרד המלחמה הישן'.
ראו גם

משרד ההגנה (הממלכה המאוחדת)
האדמירליות
משרד המסחר והתעשייה של רוסיה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 סוכנות אם:  ממשלת רוסיה 
 סוכנות בת:  State Research Institute of Organic Chemistry and Technology 
 תאריך הקמה:  30 באפריל 1998
 שר:  אנטון אליחאנוב
 תאריך כניסה:  13 במאי 2024
 מטה מרכזי:  מוסקבה, גדת פרסננסקאיה 10, מבנה 2
 http://www.minpromtorg.gov.ru
 
משרד המסחר והתעשייה של רוסיה (ברוסית: Министерство промышленности и торговли Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על סחר חוץ והתעשייה הרוסית בכללותה, אזרחית וצבאית כאחד.
המשרד הוקם ב-12 במאי 2008, אף שמשרד בשם זה כבר התקיים בעבר ב-1998.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – משרד המסחר והתעשייה (האימפריה הרוסית)
המשרד יונק את שורשו מלשכת המסחר שהקים פיוטר הגדול בשנת 1715. בשנת 1801 זו הוחלפה במשרד המסחר שפעל עד 1810 כששמה שונה ל"משרד המסחר והתעשייה" והתקיים עד אוקטובר 1917. המשרד הוחלף במנגנוני מסחר סובייטים.
לאחר התפרקות ברית המועצות, המשרד הוקם בתקופת ממשלת קיריינקו וכלל יחידות ממשרד הכלכלה של רוסיה, הוועדה הממלכתית הרוסית למדידות ורישום, ויחידות סמך מהמשרד לקשרי חוץ כלכליים וסחר שפורק. המשרד פורק לבסוף ומחלקותיו פוזרו בין משרדים חדשים - משרד המסחר הרוסי, המשרד לענייני חבר המדינות העצמאיות והוועדה הממלכתית למדידות ורישום. תפקידי האחריות על התעשייה הועברו לידי המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.
במאי 2008 הוקם המשרד מחדש תחת השם משרד המסחר והתעשייה, זאת על בסיס המשרד למסחר ופיתוח כלכלי (ששינה שמו למשרד לפיתוח כלכלי) ומשרד התעשייה והאנרגיה (שהפך למשרד האנרגיה הרוסי). במרץ 2019 המשרד עבר לקומפלקס משרדים במוסקבה סיטי.
שרים

גאורגי גאבּוּניה (8 - 23 ביולי 1998)
יורי מסליוקוב (23 ביולי - 11 בספטמבר 1998)
ויקטור כריסטנקו (2008 - 2012)
דניס מנטורוב (2012 - 2024)
אנטון אליחאנוב (2024 - עודנו מכהן)
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר המשרד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020024581  VIAF: 2878158261777802540004   WorldCat (עם VIAF): 2878158261777802540004
נחשון (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת אנימציה לילדים
 יוצרים:  ז'אן שלופן
 בימוי:  ברונו ביאנצ'י
 מדבבים בעברית:  יוני חן, עירית שילה, עירית דגן, קובי מידן
 ארץ מקור:  בלגיה בלגיה   צרפת צרפת
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  46
 הפקה
 חברת הפקה:  DiC Audiovisuel
 אורך פרק:  5 דקות.
 שידור
 רשת שידור:  סינדיקציית שידור 
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית (ערוץ 1)
 תקופת שידור מקורית:  1980–1981
 
נחשון (בצרפתית: Archibald le Magi-chien; בתרגום חופשי: "ארצ'יבלד הכלב הקסום") היא סדרת אנימציה שהופקה בשיתוף פעולה בלגי-צרפתי ושודרה במקור בשנים 1980 ו-1981. בסך הכל הופקו לסדרה 46 פרקים בני 5 דקות.
בישראל הסדרה שודרה בשנות השמונים ברצועה יומית לילדים בשם "רכבת ההפתעות" בטלוויזיה החינוכית בדיבוב עברי שבו יוני חן שר את הפתיח של הסדרה.
שם הסדרה

שמה המקורי של הסדרה היווה משחק מילים בצרפתית שיכול להתפרש כ"ארצ'יבלד הכלב הקסום" או "ארצ'יבלד הקוסם".
המתרגמים העברים בחרו בשם הפשוט "נחשון" על שם הכלב, גיבור-הסדרה, אולי בשל הקרבה המצלולית לניחוש או למנחש בעל הקונוטציות המאגיות.
עלילה

נחשון הוא קוסם שהפך את עצמו בטעות לכלב מגזע בירדד קולי והוא לא מצליח לזכור כיצד להפוך חזרה לבן אנוש. נחשון מתיידד עם ילד צעיר בשם גיל ומלמד אותו איך לשמור על הגוף ועל הבריאות.
הסדרה הייתה בעלת ערכים חינוכיים רבים, כגון: הסכנות הכרוכות בשימוש בטבק, צריכת אלכוהול, חשיפה לשמש, והחשיבות שבשמירה על היגיינה ועל הבריאות כגון: צחצוח שיניים, פעילות גופנית, רחיצת הידיים, ואכילת ארוחות מאוזנות.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי

בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
יוני חן (נחשון)
עירית שילה
עירית דגן
קובי מידן
הערות שוליים

↑  "Archibald le Magichien on AlloCiné". AlloCiné.
↑  "Archibald le Magichien on Planete Jeunesse". Planete Jeunesse.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחמן תמיר

| --- | --- |

נחמן תמיר (בסביבות 1958)
 לידה:  16 באוגוסט 1913 פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 בספטמבר 1999 (בגיל 86) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
נחמן (נְיוֹמָה) תמיר (מירְסקי) (16 באוגוסט 1913 – 21 בספטמבר 1999) היה פעיל ציוני סוציאליסטי בפולין ובארץ ישראל, ממנהלי ההסתדרות הכללית, עיתונאי ועורך ישראלי.
ביוגרפיה

תמיר נולד בקיץ תרע"ג (1913) בעיירה פינסק (ברוסיה הלבנה; לאחר המלחמה בפולין), הרביעי משבעת ילדיהם של מלכה לבית קפלן וישראל מירסקי (בן הרב מרדכי-יעקב מירסקי). אביו היה בעל בית מסחר לצורכי בניין, ואמו הייתה אישה משכילה, שידעה עברית על בוריה.
למד בגימנסיה העברית של רשת "תרבות" בעירו, ואחרי כן למד במכון למדעי היהדות בוורשה. במהלך לימודיו בגימנסיה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", כיהן כראש ה"קן", כראש המחוז ולבסוף נבחר להנהגה הראשית של התנועה בפולין. בשלוש השנים שעשה בוורשה ערך את עיתון התנועה "המצפה" וכתב ספר הדרכה למדריכים ביידיש (1933).
בשנת 1934 נישא לטובה גוּרמַן (1909–1991), עלה לארץ ישראל עם גרעין "במסילה" של השומר הצעיר והיה ממייסדי קיבוץ מסילות שבעמק בית שאן.
בארץ נולדו שתי בנותיו, אלדמע (1936) ונעמי (1946).
ראשית הקריירה הפוליטית שלו הייתה במזכירות מועצת פועלי נס ציונה (מקום מושבו הראשון של גרעין "במסילה"). בהמשך היה ל"תרבותניק" (אחראי תרבות) של הקיבוץ; העיסוק הכפול בפוליטיקה ובתרבות ליווה אותו כל חייו.
בשנת 1937 נשלח כציר לקונגרס הציוני ה-20.
במאי 1939 עשה את שליחותו הראשונה, לפולין, והספיק לחזור ארצה עם אשתו ובתו בספטמבר 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה, ברכבות מופצצות.
אחיו הבכור אייזיק מירסקי היגר לארגנטינה, ושני אחים נוספים עלו לארץ ישראל בטרם המלחמה והיו פעילים בתעשייה (דב מירסקי) ובחינוך (דבורה גת מירסקי), אולם שלושת אחיו הנותרים והוריו נספו בשואה.
לימים הנציח את עיירת הולדתו בעריכת הכרך "פינסק: ספר עדות" של ספר היזכור "פינסק" (תשכ"ז 1966), ואת האלבום "יהודי פולין בטרם שואה / די פוילישע יידין פארן אומקום" (1983).
בהמשך התגייס ל"הגנה". מ-1941 שירת בש"י תחת שאול אביגור. במסגרת תפקידו זה גר כשנה וחצי בירושלים ואחר-כך בחיפה. לאחר מלחמת העצמאות השתחרר מצה"ל בדרגת סרן.
בשנים 1942–1949 כיהן כמנהל ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה. ב-1950 עבר לנהל את בית הספר לפעילי ההסתדרות בתל אביב. בהמשך אותה שנה יצא בשליחות "האיחוד העולמי" לארגנטינה. ב-1956 יצא בשליחות ההסתדרות לארצות הברית, וב-1959 יצא לצרפת לערוך את העיתון היהודי Notre Parole. שימש עוד פעמיים בשליחות בדרום אמריקה, ופעם נוספת בארצות הברית.
היה חבר מרכז מפא"י ולימים חבר מרכז רפ"י, ושימש כדובר המפלגה.
לאחר מכן היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, כיהן כראש מחלקת החינוך של ההסתדרות והיה ממנהלי המרכז לתרבות. במסגרת זו ערך והוציא את ירחון ההסתדרות "החודש" ואת קובצי "עיונים" לבעיות חברה חינוך, תרבות ותקשורת. ב-1974 התמנה כמנהל המחלקה החדשה להסברה ותקשורת בהסתדרות.
בין השנים תשכ"ב–תשכ"ו (1961–1965) ערך והוציא בהוצאה פרטית את הירחון "ליקוטים מעיתונות העולם" – מבחר מעיתונות העולם, שנועד להיות מעין גרסה עברית של Reader's Digest.
במשך כל חייו פרסם כתבות על ההווי הקיבוצי, ביקורות פוליטיות, הומורסקות, מערכונים, סיפורים, ביקורות ספרותיות, ראיונות עם סופרים ואמנים וסיפורים לילדים, ביותר מ-20 עיתונים וכתבי עת (בהם "דבר", "הדור", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "מאזנים", "משמר לילדים"), חלקם בשמו וחלקם בשמות עט (מיראי, שמגר, אבי-נעמי, אלישע, ס"ש אורנה, ס"ש חמוטל, נ' בן ישראל ועוד). כמו כן היה בעל טורים בעיתונים "ואני אומר", "דגש קל" ועוד.
היה חבר אגודת העיתונאים ואקו"ם.
תמיר נפטר בירושלים בסתיו 1999, שמונה שנים לאחר אשתו. בן 86 במותו. נקבר בהר המנוחות.
הותיר את שתי בנותיו, חמש נכדות וכן נינות.
בתו אלדמע יזרעאלי עסקה בחינוך, מתגוררת ביישוב מכמנים שבמשגב.
בתו נעמי ענֵר היא פסיכואנליטיקאית מנחה בחברה הפסיכואנליטית בישראל, מתגוררת בירושלים.