stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בג'ודו
טבלת מדליות > מדליות לקבוצות

| דירוג | קבוצות לאומיות | נשים>  | נשים>  | נשים>  | נשים> בסך הכל | גברים>  | גברים>  | גברים>  | גברים> בסך הכל | נשים וגברים>  | נשים וגברים>  | נשים וגברים>  | נשים וגברים> בסך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | צרפת צרפת | 21 | 6 | 3 | 30 | 19 | 20 | 12 | 51 | 40 | 26 | 15 | 81 |
| 2 | ברית המועצות ברית המועצות | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 | 6 | 4 | 26 | 16 | 6 | 4 | 26 |
| 3 | גאורגיה גאורגיה | 0 | 0 | 0 | 0 | 9 | 1 | 4 | 14 | 9 | 1 | 4 | 14 |
| 4 | הולנד הולנד | 2 | 2 | 8 | 12 | 5 | 10 | 10 | 25 | 7 | 12 | 18 | 37 |
| 5 | בריטניה בריטניה | 3 | 7 | 1 | 11 | 4 | 5 | 11 | 20 | 7 | 12 | 12 | 31 |
| 6 | רוסיה רוסיה | 3 | 3 | 4 | 10 | 3 | 7 | 8 | 18 | 6 | 10 | 12 | 28 |
| 7 | גרמניה גרמניה | 0 | 5 | 9 | 14 | 4 | 5 | 22 | 31 | 4 | 10 | 30 | 45 |
| 8 | בלגיה בלגיה | 2 | 2 | 2 | 6 | 0 | 0 | 7 | 7 | 2 | 2 | 9 | 13 |
| 9 | איטליה איטליה | 1 | 0 | 8 | 9 | 1 | 0 | 8 | 9 | 2 | 0 | 16 | 18 |
| 10 | פולין פולין | 1 | 4 | 3 | 8 | 0 | 0 | 4 | 4 | 1 | 4 | 7 | 12 |
| 11 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 3 | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 12 | אוקראינה אוקראינה | 0 | 0 | 3 | 3 | 1 | 0 | 6 | 7 | 1 | 0 | 9 | 10 |
| 13 | ישראל ישראל | 0 | 2 | 0 | 2 | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 14 | ספרד ספרד | 0 | 2 | 4 | 6 | 0 | 3 | 2 | 5 | 0 | 5 | 6 | 11 |
| 15 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 2 | 2 | 0 | 2 | 3 | 5 | 0 | 2 | 5 | 7 |
| 16 | בלארוס בלארוס | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 | 2 | 4 | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 17 | רומניה רומניה | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 2 | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 18 | פורטוגל פורטוגל | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 19 | טורקיה טורקיה | 0 | 0 | 2 | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 0 | 0 | 4 | 4 |
| 20 | צ'כיה צ'כיה | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 2 | 2 | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 21 | סלובניה סלובניה | 0 | 0 | 2 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 22 | חבר המדינות חבר המדינות | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 22 | יוגוסלביה יוגוסלביה | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 24 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 24 | קרואטיה קרואטיה | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 24 | סרביה סרביה | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 24 | שווייץ שווייץ | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 |
איגרת שנה טובה

.
דוכן לממכר "שנות טובות" בתל אביב (1955)
גלוית שנה טובה מתחילת המאה ה-20: דימויי מהגרים יהודים מרוסיה בלבוש מסורתי עם מטלטליהם מן העבר האחד, ומן העבר האחר אזרחי ארצות הברית בלבוש מהודר הקוראים להם להגיע לארצות הברית
משפחת שלום שטרסברג מנשר על כרטיס ברכה שנה טובה, 1954
איגרת שנה טובה (גם: "שנה טובה" או "שנות טובות") היא כרטיס ברכה שנהוג לשלוח ערב ראש השנה. במקרים רבים מופיע על גביו הכיתוב: "לשנה טובה תִּכָּתֵבוּ וְתֵחָתֵמו" (ויש המוסיפים "לאלתר לחיים טובים"). מאות בשנים שאגרות "שנה טובה" בעלות נוסח זה או דומה לזה, נשלחו על ידי היהודים בקהילות היהודיות בכל רחבי תבל בסמוך למועד ראש השנה. המנהג היהודי היה במשך שנים חלק ממנגנון שימור הזיקה לאורחות השנה היהודית, למסורות השונות ולקשר עם ארץ ישראל.
המנהג החל בימי הביניים. מסוף המאה ה-19, לאחר המצאת גלויות הדואר, נפוץ מאוד מנהג שליחת כרטיסי ברכה שהוכנו עבור החג. מסוף המאה ה-20 פחת השימוש בכרטיסי נייר, ורבים העדיפו למסור ברכות בטלפון ולימים במשלוח ברכות בדואר אלקטרוני ובמסרונים.
היסטוריה

המנהג של שיגור ברכה כתובה על נייר בימים שלפני ראש השנה החל בגרמניה בשלהי ימי הביניים, במאה ה-14, כאשר פסקו רבני אשכנז כי בפרוס חודש אלול צריך אדם לאחל לחברו ברכה לשנה טובה.
בהדרגה התפשט המנהג לקהילות מזרח אירופה ולארצות הברית. המצאת בול הדואר והגלויה המסחרית במאה ה-19, יחד עם חיקוי מנהגי הקהילות הלא-יהודיות, מיסדו את המנהג העממי, וברבות השנים נפוצה המסורת בכל הקהילות היהודיות בעולם.
ביישוב היהודי הישן בארץ ישראל השתרש המנהג כחלק מתעשיית ה"שְׁנוֹר", שניסתה לגייס כספים למחייתה, והשתמשה במראותיה של הארץ הקדושה, בדמויות של צדיקים וחזיונות תנ"כיים בליווי מילות ברכה לשנה החדשה, כדרך מקובלת להשפיע על לבותיהם של תורמים ונדבנים פוטנציאליים שאליהם שוגרו הברכות סמוך לערב ראש השנה.
חלק מחשיבותו של מנהג ה"שנות הטובות" היא בכך שלא רק יהודים אדוקים בדתם קיימו אותו לאורך הדורות. יתרה מכך, התנועות החלוציות וההתיישבות בארץ ישראל, על אף מאפיינים רבים של חילוניות והתנערות מהדת, לא רק שלא הביאו לזניחת מסורת זו, אף העצימו את תפוצתה והרחיבו את משמעותה, שלפנים הייתה דתית בעיקרה, ועם הציונות, וביתר שאת בסמוך לשנות הקמת מדינת ישראל, התמזגו בה בכפיפה אחת הקשרים וסמלים דתיים, עם סמלים ציונים מובהקים, ברוח התקופה.
את השינוי בחזותן וסגנונן של הברכות ניתן לשייך להגעתם של המתיישבים החלוצים לארץ ישראל. שינוי זה התבטא בהיווספותם של מסרים לאומיים של דמות "יהודי חדש" המגן בכוח החרב על אדמתו וביטוי חדש של אתוס ציוני בארץ לחלוציות, התיישבות וביטחון.
במרבית המקרים נשענות גלויות הברכה על סיפורי עבר רחוקים, סיפורים מקראיים או היסטוריים יהודיים שהתרחשו לפני מאות רבות של שנים. על כך מתווספים שימוש בגאולה הנוכחית, בעבודה האדמה ופיתוח הארץ המתרחש בזמן הווה.
הכרטיסים מהווים הצגה אוטופית של מימוש החזון היהודי תנ"כי, הארץ שהובטחה לאברהם מוצגת על שפע תנובתה, והיונה מהווה מוטיב חוזר.
ההשענות על סיפורי הרואיקה יהודיים כמקור השראה מחייב ורצוי, מייצרת רצף היסטורי של אירועים מימי התנ"ך עד לעולם המודרני. מתקופת החשמונאים, תקופה בה בית המקדש היה קיים, תקופת הערגה לארץ של יושבי הניכר, וסיפורו של נוח והיונה המסמלת את השלום.
חלק מהגלויות שהופקו בראשית המאה ה-20 התייחסו להגירה ההמונית לאמריקה שהייתה אז בעיצומה – קרוב לשני מיליון יהודים (מרביתם מהאימפריה הרוסית) היגרו לארצות הברית בין השנים 1881–1924. באחת הגלויות כולל הדימוי את סמלי האימפריה הרוסית (עיט דו-ראשי) והנשר האמריקאי, המחזיק כרזה ובה כתוב: "ובצל כנפיך תסתירני" (תהילים יז ח); דמויות יהודים מארצות הברית המקבלים בזרועות פתוחות מהגרים יהודים ממזרח אירופה, לבושים בלבוש אופייני עם מטלטליהם; וקו החוף האירופי הנושק כביכול לקו החוף האמריקאי, הממחיש את המעבר מעולם תרבותי אחד אל משנהו.
היסטוריה > דימויים

הדימויים המופיעים בכרטיסים קשורים למנהגי החג: ארבעת המינים ותקיעת שופר, או לחזון הציוני: תבואה, כלים לעיבוד האדמה, דמות הצבר - החלוץ עם כובע טמבל, ועבודת האדמה ודמות החייל היהודי. תפוזים ופירות נוספים וסמלים לתנובת הארץ. או תמונות מארץ ישראל: הכותל המערבי, חומות ירושלים, הכנרת וחופה של תל אביב.
בנוסף, קיימים דימויים מקראיים כדוגמת השימוש ביונה עם זית המרמזים לסיפורו של נוח, או הירואיקה יהודית כדוגמת החשמונאים ודמותו של יהודה המכבי. או סמלים דתיים: טלית, ספר תורה, יד לקריאה בתורה.
הכרטיסים משקפים את התקופה בה יוצרו. בתקופת ההעפלה צוירו ספינות מעפילים. בתקופת חומה ומגדל הופיעו יישובים יהודיים, מגדלים וחומות ודמות "השומר על סוסו".
היסטוריה > דימויים > במלחמת העולם הראשונה

דימויים בולטים וייחודיים מופיעים באיגרות שיצאו בתקופת מלחמת העולם הראשונה המציגות חיילים יהודיים בשדה קרב. אחד האמנים הבולטים של התקופה היה חיים גולדברג (חגי), שייצר כרטיסים צבעוניים בשיטה משולבת. תחילה צילם ניצבים בסטודיו, מרביתם בני משפחתו. הוא עיבד את התמונה ובאמצעות ציור, גרפיקה, הוסיף דימויים לתמונות ויצר מראה ייחודי, וכן הוסיף ואיחולים קצרים מחורזים ביידיש. בין הריסות גטו ורשה נמצא אלבום המכיל 32 מכרטיסיו.
דוגמאות לאיגרות שנה טובה

דימויי חיילים בשדה הקרב של מלחמת העולם הראשונה, באיגרת ברכה, אירופה תרע"ד 1914
צילום הכותל המערבי ובצדו צילום של המברך; שילוב התמונה בתבנית קבועה בוצע לפי הזמנה בצלמניות; איגרת שנשלחה מתל אביב לווהלין; איגרת ברכה ארץ ישראל תרצ"א 1930
כותרת וסמל "הסוללה העברית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית" - יחידה של הבריגדה היהודית בחיל התותחנים של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, עם חתימתו של החייל יגאל הורוביץ
דימוי מאויר של מתפלל תוקע בשופר, אחת ממצוות החג, באיגרת מאמצע המאה ה-20
צילום של גברים צעירים עטויי טליתות קוראים בספר תורה באיגרת שנה טובה מודפסת של הקיבוץ הדתי (צד ימין); ארץ ישראל עד 1948
פסוק ומכתב קצר באיגרת שנה טובה של הקיבוץ הדתי (צד שמאל)
דימויי דבורה תפוח, רמז ל"תפוח בדבש" שאכילתו היא אחד ממנהגי החג באיגרת קובץ אלקטרוני (2011)
לקריאה ולעיון נוספים

צבי אילן, אתמולים: מחקרים ותגליות בעברה של הארץ, תל אביב: מודן, תשמ"ח 1988.
אליק מישורי, שורו הביטו וראו: איקונות וסמלים חזותיים ציוניים בתרבות הישראלית, תל אביב: עם עובד, 2000.
מוקי צור (עורך), בשנה הבאה: שנות טובות מן הקיבוץ (עריכה אמנותית: יובל דניאלי; עיצוב: עטרה איתן), גבעת חביבה: יד יערי – המרכז לתיעוד וחקר של השומר הצעיר; קריית שדה בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; אפעל: יד טבנקין – מרכז מחקרי, רעיוני ותיעודי של התנועה הקיבוצית, תשס"ב 2001.
שלום צבר, 'כרטיסי ה"שנה טובה" ותולדותיהם', אריאל 27, 173 (2005), 6–30.
שלום צבר, 'לשנה טובה', עת־מול, 146, 6 ,אלול תשנ"ט, 3–6.
שלום צבר, 'לתולדות מנהג משלוח כרטיסי "שנה טובה" והתפתחותו האמנותית', מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי יט–כ (תשנ"ז–תשנ"ח), 85–110. (גרסה מורחבת: 'מאה שנות כרטיסי "שנה טובה": לתולדותיו של המנהג והתפתחותו האמנותית', בתוך: מוקי צור (עורך), בשנה הבאה: שנות טובות מן הקיבוץ, תשס"ב 2001, עמ' 9–44.)
Rachel Schnold, 'Shanah tovah! - "A happy new year": Jewish picture postcards - a craze that swept Europe a hundred years ago,' Ariel 104 (1997), 57-62.
Gerard Silvain, 'The world of Jewish postcards,' Encyclopaedia Judaica Year Book 1988-1989 (1989), 196-232.
מאמרים בנושאים ספציפיים:
חיים גרוסמן, 'חייל וצבא של "שלום וביטחון": דמות חייל ומראה צבא צה"ליים באגרות ברכה לשנה חדשה', זמנים, 81 (2002–2003), 42–53.
חיים גרוסמן, '"שנה טובה" מתל אביב: העיר העברית הראשונה באגרות ברכה לשנה החדשה', אריאל 173 (תשס"ו), 31–39.
אלן סמית’, 'איחולים מאמונה: גלויות ראש השנה של יהדות ארצות הברית בראשית המאה העשרים', מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי כז (תשע"א), 155–181.
אלבומים, אוספים וקטלוגים של תערוכות:
שנות טובות: תולדותיהן של איגרות ברכה לשנה החדשה: תערוכה; אוצרת: עינבר דרור לקס; קטלוג; עיצוב והפקה: סטודיו אנזלביץ; טקסטים: חיים גרוסמן, עינבר דרוס לקס, חיפה: מוזיאון העיר חיפה, 2011.
אליק מישורי (עורך), ישראליות חזותית: תערוכה במסגרת הכנס השנתי ה-23 של האגודה ללימודי ישראל, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2007.
דוד טרטקובר, שנה טובה: 101 כרטיסי ברכה לשנה החדשה, ירושלים: כתר, 1978. (צילומים של כרטיסי ברכה שהודפסו החל מסוף המאה ה-19 וכלה בפרוס שנת השלושים למדינה)
הערות שוליים

↑  "המונח "שנות טובות" הוא טעות לשונית. אולם בלהג הישראלי ובשלטים נכתב: "שנות טובות", והוא אחד השמות השם המקובלים לאיגרות הברכה שהופצו מסוף המאה התשע-עשרה ובמשך המאה העשרים בין יהודים." (מוקי צור (עורך), בשנה הבאה: שנות טובות מן הקיבוץ, גבעת חביבה: יד יערי – המרכז לתיעוד וחקר של השומר הצעיר; קריית שדה בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; אפעל: יד טבנקין – מרכז מחקרי, רעיוני ותיעודי של התנועה הקיבוצית, תשס"ב 2001, עמ' 7.
↑  טור ורמ"א סימן תקפ"ב סעיף ט.
↑  שלום צבר, מאה שנות כרטיסי "שנה טובה": לתולדותיו של המנהג והתפתחותו האמנותית, בתוך: מוקי צור (עורך), בשנה הבאה: שנות טובות מן הקיבוץ, גבעת חביבה: יד יערי – המרכז לתיעוד וחקר של השומר הצעיר; קריית שדה בוקר: המרכז למורשת בן-גוריון – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; אפעל: יד טבנקין – מרכז מחקרי, רעיוני ותיעודי של התנועה הקיבוצית, תשס"ב 2001, עמ' 9–44.
↑  חיים גרוסמן, חייל וצבא של "שלום וביטחון: דמות חייל ומראה צבא צה"ליים באגרות ברכה לשנה חדשה, זמנים, 81 (2002–2003), עמ' 42–53.
אנגלית מודרנית

אנגלית מודרנית (באנגלית: Modern English) היא צורת השפה האנגלית, שמדוברת בעקבות סדרה של שינויים בהגייה של השפה האנגלית, שהתרחשו באנגליה בין סוף המאה ה-14 עד אמצע המאה ה-16, אשר השפיעו במידה רבה על כל הדיאלקטים של השפה האנגלית.
טקסטים מתחילת המאה ה-17, כגון יצירותיו של ויליאם שייקספיר ותרגום המלך ג'יימס, נחשבים לטקסטים שכתובים באנגלית מודרנית. במהלך המחצית השנייה של האלף השני הפכה האנגלית המודרנית לשפה הדומיננטית באזורים שונים בעולם, כגון אמריקה הצפונית, תת-היבשת ההודית, אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד בעיקר בעקבות קולוניזציה שביצעה האימפריה הבריטית.
לאנגלית המודרנית יש דיאלקטים מקומיים רבים במדינות השונות ברחבי העולם, בהן היא השפה הדומיננטית - אזור אשר לעיתים מכונה האנגלוספירה. דיאלקטים אלה כוללים אנגלית אמריקנית, אנגלית בריטית, אנגלית אוסטרלית, אנגלית קנדית, אנגלית קריבית, אנגלית הודית, אנגלית פקיסטנית, אנגלית ניגרית, אנגלית ניו זילנדית, אנגלית פיליפינית, אנגלית סינגפורית, ואנגלית דרום אפריקאית.
לפי הספר "Ethnologue: Languages of the World" ישנם קרוב למיליארד דוברי אנגלית כשפה ראשונה או שנייה ברחבי העולם. אנגלית מדוברת כשפה ראשונה או שנייה במספר גדול של מדינות, כאשר המדינות עם המספר הרב ביותר של דוברי אנגלית כשפת אם הם ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד ואירלנד. ישנם גם אוכלוסיות גדולות של דוברי אנגלית כשפת אם בהודו, פקיסטן, הפיליפינים ובדרום אפריקה. ישנם יותר אנשים שדוברים אנגלית המודרנית אך אינם דוברים של השפה כשפת אם מאשר כל שפה אחרת בעולם. מספר הדוברים הגדול שלה הפכו את השפה האנגלית לשפה משותפת ("lingua franca") בקרב ענף התיירות, חברות התעופה ברחבי העולם, בתחום טכנולוגיית המחשוב, בתחום המדע ובתחום תקשורת גלובלית.
ראו גם

אנגלית תיכונה
אנגלית עתיקה
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמיל ולדטויפל

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1837 שטרסבורג, צרפת 
 פטירה:  12 בפברואר 1915 (בגיל 77) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Émile Lévy 
 מקום קבורה:  Grave of Waldteufel 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1899 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  המוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
שארל אמיל לוי ולדטויפל (בצרפתית: Charles Émile Lévy Waldteufel,‏ 9 בדצמבר 1837 – 12 בפברואר 1915) היה מלחין יהודי צרפתי, בעיקר של מוזיקה לריקודים.
קורות חייו

ולדטויפל (בגרמנית - שד היער) נולד בשטרסבורג במחוז אלזס למשפחה יהודית של מוזיקאים. אמו, פלורה נויבאואר, הייתה מורה לפסנתר ולמחול ילידת בוואריה ואביו ואחיו היו מוזיקאים מצליחים. בהיותו בן חמש נתקבל אחיו השלישי, איזאק (יצחק) - אשר כינויו לאון - ללימודי כינור בקונסרבטוריון של פריז, אז עברה לשם כל משפחתו ושם גר כל חייו.
בשנים 1853–1857 למד פסנתר בקונסרבטוריון ובין חבריו ללימודים היו ז'ורז' ביזה וז'יל מאסנה.
בגיל 27 התמנה לפסנתרן החצר של הקיסרית אז'ני (אשתו של נפוליאון השלישי). לאחר נפילת הקיסרות השנייה, הופיע ביחד עם תזמורתו של אביו לואי, בנשפים בארמון האליזה. שמו היה ידוע אז רק למעטים.
המפנה בחייו אירע בשנת 1847 כאשר הנסיך אדוארד השביעי נכח בהופעה שלו והתרשם מהמוזיקה שלו. באמצעות קשריו של אדוארד, הופיע ולדטויפל בקונצרטים בארמון בקינגהאם לפני המלכה ויקטוריה. באותה תקופה חיבר את רוב יצירותיו לריקודים והתפרסם בכל אירופה. יצירתו המפורסמת ביותר הייתה "ואלס המחליקים על הקרח" (Les Patineurs) (אנ') שחוברה ב-1872.
ולדטויפל הופיע בנשפים במספר ערים באירופה כשהוא מנצח על המחולות שהלחין. בשנת 1899 פרש ונפטר בפריז ב-1915, בגיל 78.
המחולות של ולדטויפל התחרו באלה של יוהאן שטראוס הבן שפעל באותה התקופה אבל במבחן הזמן נשכחו רובם פרט לבודדים ("המחליקים על הקרח", "אסטודינטינה" ו"אספניה"-לפי נושאים מ"אספניה" של עמנואל שברייה).
יצירותיו של ולדטויפל > (ללא מספר אופוס)

Amour et printemps (Love and Spring / Liebe und Frühling), Valse ‏(1880)
Fleurs et baisers, Waltz ‏(1904)
Beobile, Pizzicato ‏(1908?)
La fauvette du temple, Valse (date unknown)
קברו של ולדטויפל "מלך הוואלס" בבית הקברות פר לה שז בפריז
לוחית זיכרון על בית הולדתו של אמיל ולדטויפל בשטרסבורג
אנדי ליניגן

אנדרו "אנדי" ליניגן (באנגלית: Andrew "Andy" Linighan; נולד ב-18 ביוני 1962) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.
ליניגן נולד בהרטלפול למשפחה שעסקה זה מכבר בכדורגל, כאשר אחיו דייוויד ובריאן היו כדורגלנים מקצוענים. ליניגן החל את הקריירה שלו במועדון המקומי הרטלפול יונייטד, לפני ששיחק בלידס יונייטד (1984–1986), אולדהאם אתלטיק (1986 - 1988) ונוריץ' סיטי (1988 - 1990). ליניגן היה בלם גבוה וחזק, שהתפרסם בזכות משחקו השליו במדי נוריץ'. בקיץ 1990 הוא הועבר לארסנל של ג'ורג' גרהאם תמורת 1.2 מיליון לירות שטרלינג, אף על פי שבארסנל שיחקו כבר טוני אדמס וסטיב בולד.
תפקידו העיקרי של ליניגן היה למלא את מקומם של אדמס ובולד. בעונתו הראשונה, שהסתיימה בזכיית ארסנל באליפות, הוא השתתף בעשרה משחקים. אחד מהישגיו החשובים ביותר בארסנל היה בסיום עונת 1992/1993; לאחר ניצחון על שפילד ונסדיי בגמר גביע הליגה נערך משחק גמר גביע ה-FA, שגם בו השתתפו שני המועדונים. המשחק הראשון הסתיים בתיקו 1 - 1, וכך גם המשחק החוזר; בדקה האחרונה של ההארכה של משחק זה הצליח ליניגן לנגוח את שער הניצחון. בעקבות שער זה ארסנל היה למועדון הראשון באנגליה שזוכה ב"דאבל גביעים". שער זה הוביל לכך שנוריץ' סיטי, מועדונו הקודם של ליניגן, העפיל לגביע המחזיקות.
ליניגן לא קנה לעצמו מקום קבוע בהרכב ארסנל בתקופה זו, בין השאר בעקבות החתמתו של מרטין קיאון. למרות זאת הוא נותר בארסנל עד להעברתו לקריסטל פאלאס בינואר 1997. הוא סייע לפאלאס להעפיל בחזרה על הפרמייר ליג, ואף זכה לענוד את סרט הקפטן של המועדון. הוא נשאר בפאלאס למרות הקשיים הכלכליים, גם כאשר ההנהלה נאלצה להשאילו לקווינס פארק ריינג'רס לחלק מעונת 1998/1999 כדי להתמודד עם בעיות בתשלום שכר השחקנים. ליניגן חזר לפאלאס בתום תקופת ההשאלה, ונבחר על ידי האוהדים לשחקן השנה של 1999/2000. אולם, ליניגן הסתכסך עם הבעלים החדש סיימון ג'ורדן, ובסתיו 2000 שוחרר מקריסטל פאלאס בהעברה חופשית. בשאר העונה הוא שיחק באוקספורד יונייטד, וירד עם מועדונו החדש לליגה השלישית. לאחר מכן הוא שיחק עבור מועדון סנט אלבנס החובבני, לפני שפרש מכדורגל והחל לנהל עסק שרברבות עצמאי.
אלן מקלאוד קורמאק

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1924 יוהנסבורג, טרנסוואל, איחוד דרום אפריקה 
 פטירה:  7 במאי 1998 (בגיל 74) Winchester, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייפטאון  קולג' סנט ג'ון  Rondebosch Boys' High School 
 מוסדות:  אוניברסיטת קייפטאון  אוניברסיטת קיימברידג'  אוניברסיטת טאפטס  בית החולים חרוטה סכור 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1979)  המדליה הלאומית למדעים (1990)  מסדר הזהב של מפונגובווה (2002)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 
אלן  מקלאוד קורמאק (אנגלית: Allan McLeod Cormack; 23 בפברואר 1924 - 7 במאי 1998) היה פיזיקאי מדרום אפריקה, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1979 (עם גודפרי האונספילד) עבור תרומתו להמצאת המכשיר CT.
רקע

אלן  מקלאוד קורמאק נולד ביוהנסבורג בדרום אפריקה, הוא למד בתיכון "רונדבוך בויז" שבעיר קייפ טאון. הוא למד באוניברסיטת קייפ טאון, שם קיבל תואר ראשון בפיזיקה ב-1944, ותואר שני בקריסטלוגרפיה ב-1945. אלן למד לדוקטורט שלו בין 1947–1949 באוניברסיטת קיימברידג`. אחרי שהתחתן בשנת 1950, חזר קורמאק לאוניברסיטת קייפטאון ושימש במשרת מרצה. לאחר שהוצעה לו שנת שבתון בהרווארד בין השנים 1956 ל-1957, הוא ואשתו הסכימו לעבור לארצות הברית ושם הפך לפרופסור באוניברסיטת "טופץ" בסתיו 1957. קורמאק הפך לאזרח אמריקאי בשנת 1966.
מחקריו

אף על פי שעבד בעיקר על פיזיקת חלקיקים, ההתעניינות הצדדית של קורמאק בטכנולוגיית צילום הרנטגן גרמה לו לפתח תרשימים תאורטיים של סריקת CT .CT היא סריקה המבוססת על צילומי רנטגן רבים שמייצרים תמונות מפורטות ומדויקות של איברי הפנים. קורמאק החל לעבוד על פרויקט זה בתחילת 1956 באוניברסיטת קייפטאון ובבית החולים "גרוטה שור" (Groote Schuur) והמשיך לעבוד על הפרויקט באמצע 1957 לאחר שחזר מהשבתון שלו.
הממצאים והתוצאות של מחקריו התפרסמו בשני מאמרים בכתב העת של פיזיקה יישומית בשנים 1963 ו-1964. בתחילה מחקרים אלו לא משכו תשומת לב מצד הקהילה המדעית עד שגודפרי האונזפילד והקולגות שלו השתמשו במאמרים אלה כדי לבנות את מכונת ה-CT הראשונה שנבנתה בשנת 1971, ובכך הפכו את ממצאיו של קורמאק למציאות. בגין הישגים אלו, פרס נובל לרפואה הוענק לו במשותף עם האונספילד בשנת 1979.
פרסים

קורמאק קיבל את פרס נובל ל"פיזיולוגיה או רפואה" עבור הרחבת האפשרויות של שימוש במכשיר ה-X RAY ולתרומתו לפיתוח מכשיר ה-CT. הוא קיבל רק חצי מן הפרס מפני שעבודתו הייתה פיתוח של שיטות החישוב אשר מאוחר יותר סייעו לפיתוח מכשיר ה-Computered tomography אשר נותן סריקה תלת־ממדית של גוף האדם ועוזר לאבחן סוגי סרטן שונים.
קורמאק זכה במדליה הלאומית למדע ב-1990. ב-13 בנובמבר, באותה שנה, היה טקס הענקת הפרס שבו נאם הנשיא של ארצות הברית באותו זמן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ואמר: "לכבוד תרומתו למדע ובמיוחד יצירת המכשיר CT. לכבוד עבודתו כמורה לסטודנטים וכאיש משכיל."
קורמאק נפטר ב-7 במאי 1998 לאחר שחלה בסרטן והשאיר אחריו את אשתו ברברה אשר מתה בשנת 2010.
אליפות אירופה בג'ודו 2024

| --- | --- |
 ענף:  ג'ודו 
 ארגון מפעיל:  איגוד הג'ודו האירופי 
 תקופת התחרות:  25 באפריל 2024 – 28 באפריל 2024 (4 ימים) 
 מספר מתמודדים:  427 
 מדינות משתתפות:  47
 עיר מארחת:  קרואטיה זאגרב, קרואטיה
 אצטדיון:  ארנה זאגרב
 → אליפות אירופה בג'ודו 2023 אליפות אירופה בג'ודו 2025 ← 
 
אליפות אירופה בג'ודו 2024 נערכה בתאריכים 25–28 באפריל 2024 בארנה זאגרב (אנ') שבזאגרב, קרואטיה. באליפות השתתפו 427 ג'ודוקא מ-47 מדינות.
האליפות מהווה חלק מסבב הג'ודו העולמי של IJF ומתחרויות ההעפלה לטורניר הג'ודו באולימפיאדת פריז (2024).
טבלת מדליות

| # | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| – | ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 1 | גאורגיה גאורגיה | 2 | 3 | 3 | 8 |
| 2 | צרפת צרפת | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 3 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 4 | ישראל ישראל | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 5 | ספרד ספרד | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 6 | קרואטיה קרואטיה (מארחת) | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | אוקראינה אוקראינה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | צ'כיה צ'כיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | קוסובו קוסובו | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | הולנד הולנד | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 11 | איטליה איטליה | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 11 | טורקיה טורקיה | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 13 | הונגריה הונגריה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 13 | גרמניה גרמניה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 14 | סלובניה סלובניה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 16 | יוון יוון | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 17 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | סלובקיה סלובקיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | פורטוגל פורטוגל | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | רומניה רומניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | סרביה סרביה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סה"כ (20 מדינות) | סה"כ (20 מדינות) | 15 | 15 | 30 | 60 |
רשימת הזוכים > גברים

| תחרות | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 ק"ג | ספרד פרנסיסקו גאריגוס | אזרבייג'ן בלבאי אגהייב | טורקיה סאליח ילדיז צרפת סדריק רבול |
| 66 ק"ג | גאורגיה ואזה מרגוולשווילי | טורקיה מוחמד דמירל | הונגריה בנצה פונגראש איטליה אליוס מאנצי |
| 73 ק"ג | אזרבייג'ן הידאייט היידרוב | ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים דניל לברנטייב | גאורגיה לאשה שבדאטואשווילי צרפת ג'ואן-בנג'מין גאבה |
| 81 ק"ג | גאורגיה טאטו גריגאלאשווילי | הולנד פרנק דה ויט | טורקיה ודאט אלבאירק אוסטריה שאמיל בורצ'שווילי |
| 90 ק"ג | אזרבייג'ן אליין חג'ייב | הונגריה כריסטיאן טוט | גאורגיה לאשה בכאורי רומניה אלכס קרץ |
| 100 ק"ג | ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים מאטווי קניקובסקי | גאורגיה איליה סולאמנידזה | הולנד מייקל קורל איטליה ג'נארו פירלי |
| מעל 100 ק"ג | ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים אינאל טסוייב | גאורגיה גוראם טושישוילי | ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים טמרלן בשייב סלובקיה מריוס פיזל |
רשימת הזוכים > נשים

| תחרות | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| 48 ק"ג | ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים כריסטינה דודינה | צרפת בלאנדין פונט | פורטוגל קתרינה קוסטה ישראל תמר מלכה |
| 52 ק"ג | קוסובו דיסטריה קרסניקי | איטליה אודט ג'ופרידה | הונגריה רקה פופ ספרד אריאן טורו |
| 57 ק"ג | אוקראינה דריה בילודיד | סלובניה קאיה קייזר | גאורגיה אטרי ליפרטליאני ישראל תמנע נלסון-לוי |
| 63 ק"ג | צ'כיה רנטה זכובה | הולנד יואנה ואן ליסהוט | סלובניה אנדריאה לסקי איטליה סביטה רוסו |
| 70 ק"ג | קרואטיה ברברה מאטיץ' | יוון אליזבת טלטסידו | קרואטיה לארה צבייטקו ספרד אאי צונודה |
| 78 ק"ג | צרפת אודרי צ'ומאו | גרמניה אנה-מריה וגנר | גרמניה אלינה בוהם ישראל ענבר לניר |
| מעל 78 ק"ג | ישראל רז הרשקו | צרפת ג'וליה טולופואה | צרפת לאה פונטיין טורקיה קאירה אוזדמיר |
רשימת הזוכים > נבחרות מעורבות

| תחרות | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| נבחרות מעורבות | צרפת צרפת | גאורגיה גאורגיה | גרמניה גרמניה סרביה סרביה |
ישראל בתחרות

17 ג'ודוקא ייצגו את ישראל בתחרות, תשע נשים ושמונה גברים. המשלחת סיימה את הטורניר במקום הרביעי עם ארבע מדליות, אחת מזהב ושלוש מארד, כולן בתחרויות הנשים. נבחרת ישראל בג'ודו לא השתתפה בתחרות הנבחרות.
בנשים התחרו, בסדר עולה לפי משקל: שירה ראשוני (הודחה בסיבוב השני) ותמר מלכה (זכתה במדליית ארד), גפן פרימו (הודחה בסיבוב השני), תמנע נלסון-לוי (זכתה במדליית ארד דרך בית הניחומים), גילי שריר (הודחה בסיבוב השני) וענבל שמש (הודחה בשמינית הגמר), מאיה גושן (הודחה בסיבוב השני), ענבר לניר (זכתה במדליית ארד), רז הרשקו (זכתה במדליית זהב).
בגברים התחרו, בסדר עולה לפי משקל: אריאל שולמן (הודח בסיבוב השני), ברוך שמאילוב (הודח ברבע הגמר ופרש מבית הניחומים בשל פציעה) וטל פליקר (הודח בסיבוב השני), טוהר בוטבול (הודח בשמינית הגמר), שגיא מוקי (הפסיד בקרב על מדליית הארד דרך בית הניחומים), לי קוכמן (הודח בסיבוב השני) וגיא גורביץ' (הודח בסיבוב הראשון), יבגני שמצלין (הודח בסיבוב הראשון).
הערות שוליים

↑  התחרות, באתר איגוד הג'ודו העולמי
↑  רותם פלדברג, ‏17 ישראלים ישתתפו באליפות אירופה בזאגרב, באתר ערוץ הספורט, 24 באפריל 2024
1 2  אסי ממן, ‏מדליות ארד למלכה ונלסון לוי באליפות אירופה, באתר ONE‏, 25 באפריל 2024
1 2  סתיו איפרגן, אליפות אירופה בג'ודו: שגיא מוקי הפסיד בקרב על הארד, באתר ynet, 26 באפריל 2024
1 2  סתיו איפרגן, שלושה חודשים לפני פריז: רז הרשקו זכתה באליפות אירופה בג'ודו, באתר ynet, 27 באפריל 2024
↑  "ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים" הוא שמה של משלחת ספורטאים רוסים ובלארוסים שהשתתפו באולימפיאדת פריז (2024) תחת שם זה בשל העיצומים שהטיל על המדינות הוועד האולימפי הבין-לאומי בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה