stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמרת
מבני ציבור

ביישוב גני ילדים, אולם ספורט, מועדון נוער, בריכת שחיה, מגרשי טניס, מגרש כדור-עף חופים, מגרש כדורסל וקט רגל, ספריה, מרפאה, צרכניה, מועדון חברים ובית כנסת על שם גלעד שטוקלמן שנפל במלחמת לבנון השנייה.
עד שנת 2005 פעל ביישוב בית ספר יסודי (א'–ו'). כיום ילדי תמרת לומדים בבית הספר היסודי בנהלל, ובבית הספר התיכון (ז'–יב') ויצו קנדה נהלל בנהלל.
היישוב מקיים פעילות קהילתית מגוונת המתבטאת באירועי תרבות וספורט לכל הגילאים ומערכת ענפה של חוגים. קבוצה מהישוב מארגנת את מרוץ הר לעמק ורבים מתושביו מתנדבים לעזרת הרצים. טקס סיום המרוץ נערך בשדות הסמוכים ליישוב. פעם בשנה מתקיים בתמרת מרוץ תמרת המקיף את היישוב.
עד 2007 פעל ביישוב קן של תנועת הנוער הנוער העובד והלומד. כיום משתייך נוער תמרת לנוער עמק יזרעאל הפועל בחסות חטיבת בני המושבים בנוער העובד והלומד.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יוקמו שני ישובים חדשים - תימרת בגליל ועומר ב' בנגב, דבר, 24 במרץ 1980
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ראש השנה,  פרק ב', הלכה ח', תלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה,  פרק ג', הלכה ח', תלמוד ירושלמי, מסכת גיטין,  פרק ט', הלכה י"א, תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ה, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ז, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף כ"ו, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ס"ב, עמוד א'.
↑  א' מש, דבר 26/8/56 תמרת - חוות הכשרה לחיילים
↑  האתר של האדריכלית דבורה-ורדית בר-אילן
↑  אתר הנצחה לגלעד שטוקלמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520208505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נוף עמק יזרעאל הנשקף מהיישוב
בתי היישוב תמרת
חיים מרגליות קלווריסקי

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1868 רפובליקת פולין 
 פטירה:  18 בינואר 1947 (בגיל 78) פלשתינה (א"י), האימפריה הבריטית 
 שם לידה:  Хаим Ошерович Кальварийский 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
חיים מרגליות-קלווריסקי (1868 - 19 בינואר 1947) היה אגרונום, ממונה על ההתיישבות בגליל מטעם חברת יק"א. במסגרת תפקידו רכש 80,000 דונם בגליל התחתון, והקים עליהם שבע מושבות. כן רכש אדמות באזור שבו נשפכים מי הכנרת לנהר הירדן, ועליהן נבנו כנרת ודגניה א'. בתפקידו הרחיב את היישוב היהודי בגליל, טיפח את העבודה העברית ואת מערכת החינוך.
השתדל ליצור קשרים ידידותיים עם השכנים הערבים. יצר קשר בין הנהלת התנועה הציונית לבין המלך פייסל בשנת 1914. אחרי מלחמת העולם הראשונה יצר קשר עם ממשלת סוריה. בסוכנות היהודית ובוועד הלאומי עסק בקשרים עם האוכלוסייה הערבית. תמך בהקמתה של מדינה דו-לאומית ליהודים ולערבים בארץ ישראל; ממייסדיה של ברית שלום. סבר כי ארץ ישראל תוכל להיות חלק מפדרציה במזרח התיכון.
קורות חיים

נולד בפלך סובאלק בליטא ההיסטורית, אז באימפריה הרוסית (היום בפולין), לאשר ו-שיינה-בלה (לבית מישקובסקי). הוא השלים את לימודי האגרונומיה במונפלייה בצרפת ונשא לאישה את אסתר לבית גליקשטיין, אחותה של רבקה, רעייתו של ד"ר הלל יפה.
בשנת 1895 עלה לארץ ישראל והגיע ליפו. היה מזכיר המסדר הציוני החשאי "בני משה", מיסודו של אחד העם, ביפו. במשך שנתיים עבד כמורה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. הוא יסד את החווה בסֵגֵ'רָה, לימים אילניה ובנה את המושבה משמר הירדן.
בעקבות ניסיון כושל לרכוש אדמות בגליל, שנעשה על ידי יהושע אוסוביצקי מטעם הברון רוטשילד, החליטה יק"א להטיל על קלווריסקי לרכוש אדמות להתיישבות יהודית בגליל. קלווריסקי, בעל הניסיון, ידע כי עם גמר רכישת הקרקע יש להקים על האדמה מושבה חדשה, אחרת הכסף ששולם על רכישת האדמה יונח על קרן הצבי. בחמש שנות פעילותו בגליל התחתון המזרחי רכש קלווריסקי בחבל ארץ זה כ-80,000 דונם.
לכן בשנים 1901–1908 הוקמו שבע מושבות על הקרקעות שטיפל ברכישתם: המושבה כנרת, "מִלְחָמִיָּה", לימים מנחמיה, ממערב לנהר הירדן, יבנאל ובית-גן בבקעת יבנאל (ימה) טבריה, כפר תבור בעבר מסחה שלמרגלות הר תבור, המושבה סג'רה היא אילניה, בצמוד לחוות סג'רה, כיום חוות השומר ומצפה בצמוד לדרך טבריה-נצרת. התכנון היה שהאיכרים יתפרנסו מפלחה ולכן כל אחד קיבל חלקה גדולה של 300 דונם וכן קרקע לבניית בית ולחצר המשק, שכללה רפת, מתבן, ציוד חקלאי ובעלי חיים. החלק האחורי של הבית והחצר שימש לגדולי ירקות ומזון לבעלי החיים, נקרא החצר האחורית "חכורה". כך תוך שנים אחדות נוספו כ-200 איכרים ליישוב היהודי בגליל.
המתיישבים היו מחוסרי קרקע, או בניהם של איכרים מהמושבות בגליל ובשומרון: מטולה, ראש פינה וזכרון יעקב.
אליהם נוספו גם מתיישבים שהתיישבו בגולן ובחורן ונאלצו לעזוב את מקומם בשל התנאים הקשים שבהם חיו, וכן קבוצות פועלים.
קורות חיים > משבר המושבות בגליל ופתרונו

על פניו, התנאים לקיום המושבות בגליל היו טובים: אדמה פורייה, שפע מים, רחוק מביצות, הקצאת כספים על ידי יק"א, איכרים צעירים ובעלי ניסיון בחקלאות, סביבה ערבית שקטה ובראש המפעל עמד "איש ציוני בלב ובנפש, מעורב עם הבריות, בעל שכל טוב ומזג נוח, ויחסו אל עבודתו ואל הפקידים היה יחס נלבב מאד".בפועל, תרס"ה 1905 הייתה שנת בצורת ולכן לא היה כמעט יבול. לא היה כסף לקניית זרעים ולמאכל הבהמות. הפועלים הערבים שעבדו אצל האיכרים, ה"חרתים", לא גילו חריצות יתרה. ואז נחתה עליהם מכה נוספת: תשלום מס לשלטון הטורקי. הביצוע ניתן לקבלנים. אלה דרשו כל שנה את כמות היבול שקיבלו שנה קודם. אם הייתה שנת בצורת, ניתן היה לערער, אבל ההוצאות הכרוכות בכך היו רבות. המושבות הגיעו לידי מצב של קפאון.
פקידות יק"א נחלצה לעזרת האכרים והציעה הסדר חדש:
האיכר ייחשב מעתה כאריס. החובות ישולמו תוך 25 שנה ויישאו ריבית נמוכה.
לאיכר אין רשות למכור או להנחיל את חלקתו וכן אין רשאי להעסיק פועלים ללא רשות הפקידות.
את המיסים ימשיך לשלם האיכר.
אם לא יעמוד בהתחייבויות תילקח מהאיכר חלקת האדמה שקבל.
האכרים לא הסכימו לתנאים. בסופו של דבר: "במרחבי השדות הפוריים ישבו אכרים שהגיעו לעניות מנוולת. והעבודה עברה לידיים של ה"חרתים", כמו במושבות הפלחה הישנות".
קורות חיים > בעמק הירדן

קלווריסקי המשיך בפעילות וקנה 18,000 דונם קרקע בעמק הירדן, מכפר דליקה ומכפר "און-גונה", במקום בו יוצא נהר הירדן מהכנרת. פקידות יק"א לא אישרה את כל הקנייה, היא הסכימה לרכוש שני שלישים מהקרקע. קלווריסקי שכנע את זלמן דוד ליבונטין, שבנק אנגלו-פלשתינה שבניהולו יהיה שותף לרכישה. על אדמות אלה נבנו חוות כנרת שממערב לירדן ודגניה א' שממזרח לירדן.
קורות חיים > התיישבות בגליל המזרחי במהלך מלחמת העולם הראשונה

חיים קלווריסקי היה מעורב בהתיישבות יהודית בגליל העליון בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בתוקף תפקידו כפקיד הראשי של יק"א באזור. עקב ניתוק הקשר עם הנהלת החברה שישבה בפריס, סירבה הפקידות המקומית לקחת על עצמה החלטות חשובות וקלווריסקי היה היחידי שהסכים לקחת אחריות והציע לישראל גלעדי, איש השומר, ולקבוצתו להתיישב באצבע הגליל. ממבחר ההצעות של קלווריסקי, בחרו אנשי גלעדי באדמות חמארה (מעיין ברוך של היום), שהיו בבעלות יק"א, ואנשי מטולה לא עיבדו אותן. בשנת 1916 עלתה קבוצת גלעדי לגליל העליון, תוך אמונה שהתקציב להתיישבותה יסופק על ידי יק"א, המשרד הארץ-ישראלי וקפא"י. תוכניתו של גלעדי הייתה ליישב באזור ארבע קבוצות במקביל: בחמארה, טלחה (תל חי), מחניים וכן בנג'מת א-צובח (איילת השחר). כך ב-19 באוקטובר 1916 עברו מספר משפחות של ארגון השומר לגליל והתיישבו בגבעה שצופה על עמק החולה, ליד מטולה. מטרתם הייתה להקים יישוב חדש של "השומר" באזור הגבול הזה, שהיה דליל בהתיישבות יהודית, וכך לשלב בין התיישבות, שמירה יהודית ועבודה יהודית. קבוצת השומרים גרה תחילה במטולה ולקחה על עצמה גם את שמירת המושבה. הדבר הכביד עליה, כי חבריה נאלצו ללכת מרחק רב מדי יום כדי להגיע לאדמתם, ובערב לשוב למטולה. הפתרון של קלווריסקי היה להעניק להם במתנה צריף ממחניים העזובה. הצריף פורק לחלקיו והועבר בתלאות רבות צפונה, הוקם מחדש לאחר מאמצים רבים על ראש הגבעה, שעליה ניצב כיום קיבוץ כפר גלעדי.
קלווריסקי גם סייע לעלייתם של חמישה רועים לגליל בחצר טלחה (תל חי) וטיון באוקטובר 1916, במקביל לעליית קבוצת גלעדי. קלווריסקי העמיד לרשותם, באופן זמני, למשך חודשי החורף, את החצר של טלחה, ואדמות פוריות בטיון, בדרך למטולה. היוזמה לבנייתה של החצר הייתה של קלווריסקי, והיא הוקמה במהלך 1907–1908 וכללה שני מבנים ששימשו כאורוות, סככות, מתבנים וחדרים לכלי עבודה וכן שני חדרים למגורים. קודם לכן, בשנת 1914 קלווריסקי העניק את אדמות טלחה ואת החצר לקבוצה של חובבי ציון. הם החלו בעבודות להכשרת האדמות, נטעו עצי אקליפטוס רבים, הקימו משתלה לעצי תפוז, זיתים ועצים נשירים והחלו בגידול בצל. עם פרוץ המלחמה, נותק הקשר עם הקבוצה והמקום נעזב. לכן קלווריסקי הסכים ב-1916 למסור את טלחה באופן זמני לרשותה של קבוצת הרועים. ניסיון יחיד זה להקים יישוב של רועים על בסיס חקלאי, שרק בשלב שני יפתח את המרעה, נכשל כישלון חרוץ עקב סיבות כלכליות וחברתיות. בין היתר משום שהתקציב שהובטח להם, ערב עלייתם לגליל, משלושה גורמים - יק"א, המשרד הארץ ישראלי והסתדרות פועלי הגליל – הגיע באיחור וטיפין-טיפין. כך לאחר כמעט שנה, בקיץ 1917, עזבו הרועים את המקום.
ניסיון מוצלח נוסף של התיישבות קבע בגליל המזרחי שיזם קלווריסקי באותה תקופה היה של חברי השומר ופועלים נוספים באיילת השחר. גרעין ההתיישבות הוקם בעקבות אספת 'השומר' ביבנאל בראש השנה תרע"ו (ספטמבר 1915), שבה הציגו ישראל גלעדי ואלכסנדר זייד בפני אנשי 'פועלי-ציון' את הרעיון להקים יישובי פועלים בגליל. גלעדי סיפר לנאספים על המגעים שקיים עם חיים קלווריסקי במטרה להקים יישובים כאלה. הגרעין שעלה ב-1916 על אדמת נג'מת א-צובח, כלל שלושה מאנשי 'השומר', מתוך חמשת הפועלים שהחלו בעבודה. הפועלים קיבלו בחכירה אדמות שהיו בבעלות איכרי ראש פינה וקיבלו תמיכה ועידוד מקלווריסקי, מה שהביא להתפתחות של המקום כיישוב קיבוצי מבלי שייעזב. איילת השחר שימשה כבסיס עזרה קדמי של היישוב היהודי בארץ בימי המאורעות בגליל, בסוף 1919 ובראשית 1920.
לאחר מותו

היישוב מרגליות בגליל העליון קרוי על שמו.
בשנת 2008 יצא לאור הרומן הבדיוני "אחוזת דג'אני" מאת אלון חילו, שגיבורו הוא חיים מרגליות קלווריסקי. לאור העובדה שעלילת הספר היא בדיונית, גם לפי עדות המחבר, אך נעשה שימוש בפרטי הביוגרפיה של קלווריסקי, התעוררה מחאה ציבורית, בין היתר מצד צאצאי קלווריסקי שאף נקטו צעדים משפטיים נגד המחבר. בהסכם גישור שנחתם בין הצדדים התחייבו הסופר והמו"ל, בתרגומים עתידיים של הספר, לשנות את שם הגיבור לאייזק לומינסקי, לא להשתמש בספר בכתב ידו של קלווריסקי ולציין כבר בעמוד הראשון של הספר שמדובר בסיפור בדיוני.
אליקים רובינשטיין ערך מחקר על מקומו של קלווריסקי בתולדות היישוב. במחקרו מחלק רובינשטיין את חייו של קלווריסקי לשני חלקים, הראשון מתמקד בקניית אדמות, בשני פעל למען השלום. לדברי רובינשטיין: "הוא היה אלוף גאולת הקרקע ובזכותו קמו הרבה מהיישובים בגליל. הוא היה איש ארגון מאד מוצלח ואנשים מהתקופה אמרו עליו שהיה בו כישרון גדול". רובינשטיין מסביר מדוע קלווריסקי נשכח: "מחקו אותו כי הוא היה מין קצה שמאלי. בשנותיו האחרונות הממסד היה דוד בן-גוריון, והוא היה בשולים, אם אתה איש שולים במשך הרבה שנים ואין לך חוג ציבורי, מפלגה או תנועה, אתה נשכח מהלבבות".
רובינשטיין הרצה במרץ 2018, על פעלו של קלווריסקי בכנס מחקרי הגליל ה-20 במכללה האקדמאית תל-חי
במלאת 150 שנה להולדתו של קלווריסקי, ב"מרגליות" מוצגת במרץ 2018 תערוכת צילומים היסטוריים מחייו של קלווריסקי.
בתו חרמונה הייתה נשואה למיכאל סימון שהיה ראש הטקס הראשון של משרד החוץ.
נכדתו היא הפרופ' עדנה קוט לשעבר מנהלת המחלקה הנוירולוגית בבית החולים מאיר בכפר סבא, אשתו של הפרופ' איתמר קוט לשעבר מנהל המחלקה הכירורגית בביה"ח בילינסון.
לקריאה נוספת

משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב חלק שני, תל אביב: הוצאת דביר, תרצ"ט.
תום שגב, ימי הכלניות, ירושלים: הוצאת כתר, 1999.
משה חננאל, הירושלמים, עמוד 327
יעקב יערי-פולסקין, שוחר השלום והאחווה, בתוך: חולמים ומגשימים, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 133–139
עירית עמית, חיים מרגלית קלווריסקי יוצר ההתיישבות בגליל התחתון המזרחי, בתוך: יהדות זמננו- כרך 5 (תשמ"ט): עמ' 137–152.
שבתי טבת, בן-גוריון וערביי ארץ ישראל, תל אביב, שוקן, 1985.
הערות שוליים

↑  ע"פ אתר Geni
↑   יואב רגב, המושבה מצפה בראשיתה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
1 2  משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב - חלק שני, תל אביב: הוצאת דביר, תרצ"ט.
↑  יעקב גולדשטיין, "השומר באצבע הגליל", אצבע הגליל 1900–1967: מקורות סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר (בעריכת מרדכי נאור), יד בן צבי, ירושלים, 1991
↑  תום שגב, ימי הכלניות, עמ' 99-98.
↑  משה חננאל, הירושלמים, עמוד 327
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 175.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עמ' 53–54. הערה 20.
↑  אסתי אדיבי-שושן, באתי, חדרתי, הזדקרתי, באתר הארץ, 28 במרץ 2008
↑  "הציוני שחשב אחרת נגאל מהשכחה" נעה שפיגל, הארץ, עמוד 18, יום ששי ז' בניסן תשע"ח, 23 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302618405171  GND: 137341571  ISNI: 0000 0000 6977 4208  VIAF: 97496177   WorldCat (עם VIAF): 97496177 
חיים מרגליות קלווריסקי ובני משפחתו; בשמאל התמונה, אשתו אסתר. תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בירושלים
חיים מרגליות קלווריסקי ביום הולדתו השבעים, באיילת השחר
טבל

ערך זה עוסק בעניין יהודי הלכתי. אם התכוונתם לעם עתיק שישב באנטוליה, ראו .
| --- | --- |

חותמת כשרות, "ללא חשש טבל"
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק כ"ב, פסוק ט"ו
 משנה:  מסכת דמאי, פרק ה'
 משנה תורה:  הלכות מאכלות אסורות, פרק י', הלכות י"ט-כ"ב
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו קנ"ג ספר החינוך, מצווה רפ"ד
טֶבֶל הוא כינוי הלכתי לתוצרת שלא הופרשו ממנה תרומות ומעשרות, וכן עיסה שלא הופרשה ממנה חלה. האיסור לאכול טבל מארץ ישראל הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות.
טבל דרבנן הוא כינוי לבשר או פירות (שהתחייבותם כמתנה לכהן הוא רק מדרבנן, כגון מצוות חלה בחוצה לארץ) שלא הופרשו מהם תרומה ו/או מעשר.
מקור

מקור המושג הוא בספר ויקרא: ”וְאִישׁ כִּי יאכַל קדֶשׁ בִּשְׁגָגָה וְיָסַף חֲמִשִׁיתוֹ עָלָיו וְנָתַן לַכּהֵן אֶת הַקּדֶשׁ: וְלא יְחַלְּלוּ אֶת קָדְשֵׁי בְּנֵי יִשְרָאֵל אֵת אֲשֶׁר יָרִימוּ לַה': וְהִשִּׂיאוּ אוֹתָם עֲון אַשְׁמָה בְּאָכְלָם אֶת קָדְשֵׁיהֶם כִּי אֲנִי ה' מְקַדְּשָׁם” ( פרק כב, פסוקים יד-טז). הנאמר בפסוק "ולא יחללו" הוא מלשון חולין, שאין לעשות בו מעשה חולין ולכן אסור לאכול ממנו.
בפסוקים אלה מוזכר הטבל במילה "קודש" (מלשון קדוש) אך זה אותו הדבר, כמו שכותב הרמב"ם: ”כל אוכל שהוא חייב להפריש ממנו תרומה ומעשרות, קודם שיפריש ממנו נקרא טבל.” (משנה תורה, הלכות מאכלות אסורות, פרק י הלכה יט)
דיני הטבל

תבואה קודם שהפרישו ממנה תרומות ומעשרות או חלקן נקראת 'טבל' ואסורה באכילה, לאחר ההפרשה, התבואה ניתרת ונעשית 'חולין'. ואילו יש סוברים כי כשיש מצוות נתינה לכהן, הפרשת המתן הוא רק "הכשר מצווה" אבל עדיין לא קיים כלום מצד המצווה עצמה.
בתוספתא מצוין עונש מיתה לעובר ואוכל טבלים: "ואלו הן שבמיתה האוכל טבל..", וכעין זה מופיע דעה זו בתלמוד בבלי "אמר שמואל מנין לאוכל את הטבל שהוא במיתה..שנאמר "ולא יחללו את קדשי בני ישראל..". היינו מיתה בידי שמים.
בתוצאה החמורה הזו הביע רבי יוחנן מאמר-אזהרה לזרז הקהל לתת מתנת זרוע לחיים וקיבה כהלכתה ואמר "כל האוכל מבהמה שלא הורמה מתנותיה כאילו אוכל טבלים".
אף שמדאורייתא טבל שנתערב בהיתר בטל ברוב כשאר איסורים, חכמים החמירו באיסור טבל שלא יהיה בטל אפילו אם יש בהיתר פי אלף ויותר מהטבל. אמנם, כך הדין רק בתערובת מין במינו, אך בתערובת מין בשאינו מינו - טבל בטל כשאר האיסורים.
חבר

בתלמוד מבואר שאם חבר (תלמיד חכם) שלח לאדם אחר תבואה, אינו צריך לחשוש שמא היא טבל, 'חזקה לחבר שאינו מוציא מתחת ידו דבר שאינו מתוקן', ויש לתלות שהחבר עשר את התבואה מיד לכשהתחייבה.
דמאי

אדם שקנה תבואה מעם הארץ, מאחר שאין ודאות שהקפיד להפריש מעשרות מתבואתו ומפירותיו, דינם 'דמאי', ואסורים באכילה עד שיפריש מהם תרומות ומעשרות, מלבד תרומה גדולה, שאף עמי הארץ הקפידו להפריש.
אמנם מכיוון שתקנת דמאי הותקנה על פי מציאות שבה רוב הפירות היו מעושרים, ומכיוון שמדין תורה הולכים אחר הרוב, חכמים הקלו באיסור דמאי והתירו להשתמש בפירות דמאי והתירו לעניים ולאכסניה לאכול דמאי. על כן, הדמאי כשלעצמו נחשב בניגוד לטבל לדבר הראוי לאכילה ולכן ניתן להשתמש בו לעירוב חצרות, עירוב תחומין ועירוב תבשילין, ומזמנים עם אדם שאכל דמאי.
דמאי > דמאי בזמן הזה

תקנת דמאי נוהגת גם בזמננו, לדעת החזון איש (שביעית סימן י), ולדעת הרב שלמה זלמן אוירבך (מנחת שלמה סימן סב) בזמננו בטלה תקנה זו ואין לה משמעות כיום. יצוין שבימינו מי שאינו מפריש מעשרות, לרוב גם אינו מפריש תרומה גדולה, ועל כן המציאות היא שונה.
הערות שוליים

↑  לפי שיטת רבי יוחנן כי אי נתינת הזרוע, לחיים וקיבה הופך את כל בשר הבהמה לטבל (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כט)
↑  פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת ברכות פרק ז הלכה א
↑  רמבם מאכלות אסורות י כ על פי מכות טז ב
↑  אנציקלופדיה תלמודית, ערך טבל
↑  תוספתא קרבנות פרק יב סעיף ח, תוספתא כריתות פרק א סעיף ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף י"א, עמוד ב'
↑  ויקרא כב
↑  אמר רבה בר בר חנה אמר רבי יוחנן כל האוכל מבהמה שלא הורמה מתנותיה כאילו אוכל טבלים -מסכת חולין דף קלב:
↑  משנה, מסכת חלה, פרק ג', משנה י', תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ע"ג, עמוד ב', משנה תורה לרמב"ם, הלכות מאכלות אסורות, פרק ט"ו, הלכה ו'.
| תרומות ומעשרות |
| --- | --- | --- |
| תנאים לחיוב ההפרשה | עונת המעשרות • גמר מלאכה למעשר • קביעות למעשר • טבל • דמאי |  |
| התרומות והמעשרות | תרומה גדולה • מעשר ראשון • תרומת מעשר • מעשר שני • מעשר עני |  |
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין • כחל (כשרות) |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה •מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
טים רובינס

| --- | --- |
רובינס בפסטיבל הסרטים בטורונטו 2012
רובינס בפסטיבל הסרטים בטורונטו 2012
 לידה:  16 באוקטובר 1958 (בן 66) וסט קובינה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Timothy Francis Robbins 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  תיכון סטאיווסנט  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפלטסבורו 
 בן או בת זוג:  סוזן סרנדון (1988–2009) 
 צאצאים:  מיילס רובינס 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (2004)  פרס פסטיבל קאן לשחקן הטוב ביותר (1992)  קצין מסדר האמנויות והספרות (2011)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1992)  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (2003)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://timrobbins.net/
 פרופיל ב-IMDb
 
טימותי פרנסיס רובינס (באנגלית: Timothy Francis Robbins; נולד ב-16 באוקטובר 1958) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי זוכה פרס אוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה

רובינס נולד בווסט קובינה שבקליפורניה, למשפחה אירית קתולית אדוקה, וגדל בניו יורק. בצעירותו, אביו שכנע אותו להתמקד בשירה, אך רובינס, שנמשך למשחק, הצטרף בגיל 12 לחוגי תיאטרון. כשסיים את לימודיו עבר ללוס אנג'לס והקים קבוצת תיאטרון קטנה בשם "כנופיית השחקנים".
בשנות ה-80 השתתף במספר סרטים בעלי תקציב דל, אך בשנת 1992 השתתף בשני סרטים: "השחקן" ו"בוב רוברטס" - סרט סאטירה מוקומנטרי שרובינס גם כתב, הפיק וביים. בשנת 1994 שיחק בסרט "חומות של תקווה" לצד מורגן פרימן.
רובינס היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על בימוי הסרט "גבר מת מהלך".
בשנת 2003 השתתף בסרט "מיסטיק ריבר" ועל משחקו זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" לצד ויל פרל, טובי מגווייר, קריסטן ויג ועוד. למיני-סדרה נמנו 6 פרקים ששודרו ברשת IFC אשר נמצאת בבעלות AMC.
חיים אישיים

בשנים 1988–2009 היה רובינס במערכת יחסים זוגית עם השחקנית סוזן סרנדון ולהם שני בנים: ג'ק (נולד ב-1989) ומיילס, גם הוא שחקן (נולד ב-1992).
ב-2017 התחתן עם השחקנית הרומנייה גרטיאלה ברנקוזי, הצעירה ממנו ב-30 שנה. הזוג נפרד ב-2020 והתגרש רשמית ב-2022.
פילמוגרפיה נבחרת

פרשת המים (2019)
יום מושלם (2015)
חיי פשע (2015)
בחזרה ל-1942 (2012)
תודה ששיתפתם (2012)
גרין לנטרן (2011)
בני מזל (2008)
מפרט הגורל (2005)
מלחמת העולמות (2005)
מיסטיק ריבר (2003) - זכה באוסקר עבור שחקן המשנה הטוב ביותר
המין האנושי (2002)
קוד מסוכן (2001)
המשימה: מאדים (2000)
סכנה ברחוב ארלינגטון (1999)
אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי (1999)
אין מה להפסיד (1997)
גבר מת מהלך (1995) - במאי בלבד
אהבה אטומית (1994)
חומות של תקווה (1994)
הקפיצה הגדולה (1994)
בוב רוברטס (1992) - גם כתב, הפיק וביים
השחקן (1992)
קדחת הג'ונגל (1991)
חיים בצל הסיוט (1990)
אדמונית שכזאת (1989)
אהבה בשחקים (1986)
הווארד - גיבור מגזע אחר (1986)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

משפחה אמריקאית (2011) - סרט טלוויזיה של HBO
על הקצה (2015)
כאן ועכשיו (2018)
The Power ‏(2022)
סילו (אנ') (2023)
הערות שוליים

↑  Tim Robbins Was Secretly Married to Gratiela Brancusi for Over 3 Years, Divorce Documents Reveal, Peoplemag (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440345605171  PLWABN: 9810692618905606  BNE: XX1296101  BnF: cb13954482d (data)  CANTIC: a10903276  GND: 119398133  ISNI: 0000 0001 2129 9214  LCCN: n92113920  MusicBrainz: 09b28e35-9ac6-408e-a64e-9130457c9db8  NKC: xx0042485  NLK: KAC201202877  NTA: 074331132  SNAC: w6bk1hk0  SUDOC: 070491771  Trove: 838949  VIAF: 42031824   WorldCat (עם VIAF): 42031824
יוחאי מקבילי

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1970 (בן 54) חדרה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר  הטכניון  אוניברסיטת חיפה
 מקום מגורים:  קדומים
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־21 שנים)
 רבותיו:  הרב יוסף קאפח
 
 פרסים והוקרה:  2009 - פרס אגרסט  2023 - פרס מרכוס כץ
 מנחה לדוקטורט:  מנחם קלנר 
 
ד"ר יוחאי מקבילי (נולד ב-24 בנובמבר 1970) הוא מהנדס מחשבים, מרצה, חוקר הרמב"ם ומקים מפעל משנה תורה.
ביוגרפיה

מקבילי נולד בשכונת בית אליעזר, חדרה ליוסף ואסתר מקבילי. אביו עבד כחשמלאי בניין ואמו עבדה כעוזרת גננת.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים, בגיל 15, לאחר קריאת הקדמות הרמב"ם למשנה, אודות הופעתו של אלוהים בכל המציאות, החליט ללמוד את משנתו של הרמב"ם לעומק. בשנים אלו התוודע לרב יוסף קאפח, מהדיר ספריו של הרמב"ם, והפך לתלמידו.
שירת בסיירת גבעתי, ולאחר מכן כמש"ק מודיעין. ב-1996 סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון בהצטיינות, וב-1998 סיים תואר שני בהנדסת מחשבים בהצטיינות יתירה.
עבד באינטל וב-IBM, ועובד, נכון ל-2023, בביוסנס, חברת בת של ג'ונסון אנד ג'ונסון.
ב-2018 סיים את עבודת הדוקטורט שלו, בהנחייתו של פרופ' מנחם קלנר, בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה. העבודה עסקה ב"תודעה וחברה בתפיסת הטומאה והטהרה ברמב"ם". העבודה יצאה גם כספר. מאז 2015 מקבילי מלמד בטכניון, במחלקה ללימודים הומניסטיים, את הקורסים "תובנות יסוד בפילוסופיה של הרמב"ם" ו"מחשבה מדינית יהודית עד העת החדשה".
על פעילותו בהוצאת ספרי הרמב"ם ובהנחלת משנתו זכה ב-2010 בפרס אגרסט וב־2023 בפרס כץ שחולק בבית הנשיא.
יו"ר עמותת הצדקה של בוגרי הטכניון "דרך ארץ קדימה".
מפעל משנה תורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-2004 הקים מקבילי את "מפעל משנה תורה - כל התורה לכל אחד", כארגון מתנדבים - תלמידי חכמים וחוקרים - שמטרתו לקדם את לימוד דברי הרמב"ם, בפרט ספרו משנה תורה, באמצעות הוצאת מהדורה מדויקת ומבוארת של ספר זה, ברוחו של הרמב"ם ועל פי כתביו.
חיים אישים

מקבילי נשוי ליפעת ואב לשבעה, הקטנה שבהם מאומצת. הוא גר בקדומים.
הערות שוליים

1 2 3  רבקי גולדפינגר, עניין אישי עם הרב ד"ר יוחאי מקבילי, באתר ערוץ 7, 18 באוקטובר 2018
↑  תעודת הפרס
↑  תמונות ותעודת הפרס מטקס הענקת פרס כץ ב-2023
↑  גיל קלנר, ‏תרגום חדש למורה נבוכים: "לפרש את הרמב"ם לפי דרכו, לא להוציא אותו מדעתו", באתר "סרוגים", 7 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303813605171  ISNI: 0000 0000 6695 9637  LCCN: no2006086162  VIAF: 21901331   WorldCat (עם VIAF): 21901331
עץ חג המולד

עץ חג המולד בבית משפחה דנית
עץ חג המולד בחצר כנסיית המולד בבית לחם, ולצידו סצנת לידה
הצבת עץ חג מולד היא ממנהגי חג המולד. לקראת החג נוהגים נוצרים בכל רחבי העולם להציב בביתם או במקום ציבורי עץ ירוק עד, בדרך כלל עץ מחטני, ולקשט אותו בקישוטים ותאורה.
נהוג שלא להכניס את העץ ולקשטו עד לערב חג המולד - ה-24 בדצמבר, ולהוציא את העץ וקישוטיו לאחר הלילה השנים עשר (6 בינואר). על פי אמונה טפלה הצבת העץ קודם לתאריך זה עלולה להביא למזל רע. כמו כן, אמונה טפלה 
נוספת גורסת, שאם קישוטי העץ אינם מורדים בלילה השנים עשר יש להשאירם בכל השנה שלאחר מכן.
בארצות הברית נהוג להציב עצי חג המולד כבר בלילה שלאחר חג ההודיה (יום החמישי הרביעי בחודש נובמבר).
בגרמניה נוהגים קתולים להסיר את העצים כבר ב-2 בינואר.
במדינות ברית המועצות לשעבר נוהגים להציב עץ אשוח בחג ה"נובי גוד" (שנה חדשה) ב-31 בדצמבר, ובראש השנה הישן שנחגג ב-14 בינואר.
סוגי עצים

הן עצים טבעיים והן עצים מלאכותיים משמשים כעצי חג מולד.
סוגי עצים > עצים טבעיים

נהוג להשתמש בעצי אשוח, שהם עצים ירוקי עד, שאינם משירים את מחטיהם כשהם מתייבשים. נהוג להשתמש בעיקר ב:
אשוח כסוף Abies alba
אשוח צפוני Abies nordmanniana (בתמונה משמאל)
אשוח אציל Abies procera
אשוחית נורווגית Picea abies
אשוחית סרבית Picea omorika
אורן סקוטי Pinus sylvestris
אשוח ריחני Abies balsamea
אשוח פרייזר Abies fraseri
אשוח אדום Abies magnifica
אשוח לבן Abies concolor
צוגנית מנזיס Pseudotsuga menziesii
אורן הסלע Pinus pinea
במקרים נדירים משתמשים בעיקר בסקויה, ברוש ובאורן וירג'יניה.
סוגי עצים > עצים מלאכותיים

עצים מלאכותיים משמשים בעיקר מטעמים של נוחות - הם אינם משירים, הם זולים יותר מעצים טבעיים, וכן ניתן להשתמש בהם מדי שנה בשנה שימוש חוזר. סיבה נוספת לשימוש בעץ מלאכותי הוא מטעמי בטיחות וחשש משרפות. עצים אלה נמכרים לעיתים על קישוטיהם והתאורה הנלווית להם. בארצות הברית 70% מהעצים בהם משתמשים הם עצים מלאכותיים.