stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד דאובה
תפקידים בכירים ותוארי כבוד אחרים

1953-1999 Member, Academic Board, Institute of Jewish Affairs
1957 Fellow of the British Academy
1957-8 President: Société d'Histoire des Droits de l'Antiquité
1961 Founder-President, B'nai B'rith Oxford Lodge
1964 Honorary D. Litt., University of Leicester
1970 Honorary Member, Royal Irish Academy
1971 DHL: Hebrew Union College
1973 Honorary Fellow, Oxford Centre for Postgraduate Hebrew Studies
1979 Fellow: American Academy for Jewish Research
1983-5 President: Jewish Law Association
פרסומים > נערך על ידי

———; Davies, W. D., eds. (1956). The Background of the New Testament and its Eschatology: Studies in Honour of C. H. Dodd. Cambridge, UK: Cambridge University Press. OCLC 376862.
———, ed. (1959). Studies in the Roman Law of Sale: Dedicated to the Memory of Francis de Zulueta. Oxford: Clarendon Press. OCLC 2889012.
פרסומים > פרקים

——— (1953). "Alexandrian Methods of Interpretation and the Rabbis". Festschrift Hans Leward: bei Vollendung des vierzigsten Amtsjahres als ordentlicher Professor im Oktober 1953. Basel: Helbing & Lichtenhahn. pp. 25–44.
פרסומים > מאמרי כתב עת

——— (1959). "The Earliest Structures of the Gospels". New Testament Studies. Cambridge: Studiorum Novi Testamenti Societas. 5 (3): 174–87. doi:10.1017/S0028688500006421. S2CID 170181216.
——— (1971). "Dissent in Bible and Talmud". California Law Review. Lecture at Brandeis University. 59 (3): 784–94. doi:10.2307/3479603. JSTOR 3479603.
פרסומים > מסות לכבוד דאובה

Daube Noster: Essays in Legal History for David Daube, 1974 (ed. Alan Watson)
Studies in Jewish Legal History: Essays in Honour of David Daube, 1974 (ed. Bernard Jackson)
Donum Gentilicium: New Testament Studies in Honour of David Daube, 1978 (eds. Ernst Bammel, C.K. Barrett, and W.D. Davies)
Essays on Law and Religion: The Berkeley and Oxford Symposia in Honour of David Daube, 1993 (ed. Calum M. Carmichael)
פרסומים > כרכי זיכרון

Law for All Times: Essays in Memory of David Daube, 2004. ISBN 978-0-9764149-0-2 (ed. Ernest Metzger)
David Daube: A Centenary Celebration, 2010. ISBN 978-0-9566423-0-1 (ed. Ernest Metzger)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260274805171  PLWABN: 9810626231105606  BIBSYS: 90144195  BNE: XX1246739  BnF: cb12137132t (data)  CiNii: DA01344027  GND: 119346613  ISNI: 0000 0001 1454 1287  LCCN: n50037943  NKC: mzk2011653375  NLA: 35033512  NTA: 070425108  RERO: 02-A003156105  SNAC: w67m0q8g  SUDOC: 029826810  Trove: 806086  VcBA: 495/194264  VIAF: 104024019   WorldCat (עם VIAF): 104024019
הפניות

↑  Pace, Eric (8 במרץ 1999). "David Daube, 90, an Authority On Talmudic and Roman Law". The New York Times. נבדק ב-22 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rodger, Alan Eric (5 במרץ 1999). "Obituary: Professor David Daube". The Independent. נבדק ב-22 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Independent (London) March 5th 1999". www.law.berkeley.edu.
↑  Lord (Alan) Rodger, "David Daube (1909-1999)" in Jurists Uprooted (Oxford, 2004), p. 240.
↑  "New York Times - March 8th 1999". www.law.berkeley.edu.
1 2  </ref"David Daube Tribute - W.D. Davies". www.law.berkeley.edu.
↑  Joachim Lüders and Ariane Wehner, Mittelhessen – eine Heimat für Juden? Das Schicksal der Familie Strauss aus Kirchhain (Central Hesse – a Homeland for Jews? The Fate of the Strauss Family from Kirchhain) 1989
↑  Carmichael, Calum M. (2004). Ideas and the Man: Remembering David Daube. ISBN 9783465033639.
↑  "Tony Honore". www.law.berkeley.edu.
↑  "Gifford Lecture Series - Books". אורכב מ-המקור ב-2010-04-09. נבדק ב-2010-01-14.
↑  "British Association of Jewish Studies Bulletin". www.law.berkeley.edu.
↑  "The University Faculty : Cornell University". אורכב מ-המקור ב-2013-12-19. נבדק ב-2013-12-18.
ראו גם

ראובן ירון
לקריאה נוספת

Rodger, Alan (2004). "David Daube (1909–1999)".  In Beatson, Jack; Zimmermann, Reinhard (eds.). Jurists Uprooted: German-speaking Émigré Lawyers in Twentieth-century Britain. New York: Oxford University Press. pp. 233–248. doi:10.1093/acprof:oso/9780199270583.001.0001. ISBN 0-19-927058-9.
Watson, Alan (1993). "David Daube".  In Lutter, Marcus (ed.). Der Einfluß deutscher Emigranten auf die Rechtsentwicklung in den USA und in Deutschland (בגרמנית). Tübingen: Mohr. pp. 549–551. ISBN 3-16-146080-4.
"David Daube 1909-1999" (PDF). The British Academy. 2001. נבדק ב-30 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
VT100

| --- | --- |

 מידע כללי
 יצרן:  DEC 
 תאריך הפצה:  1978 
 הקודם בסדרה:  VT52 
 הבא בסדרה:  VT220 
 מידע טכני
 מעבד:  אינטל 8080 
 
VT100 הוא מסוף מחשב שעוצב ותוכנן על ידי חברת DEC בשנת 1978 עובר מחשבי PDP ו-VAX ומהווה למעשה בסיס ותקן למסופי מחשב במערכות יוניקס. VT100 מכיל מעבד של חברת אינטל מסוג 8080. התקשורת ממנו אל השרת משתמשת בתקן ASCII של ANSI. המכונה Escape Sequences.
המסוף בנוי מצג מסוג CRT ואליו מחוברת מקלדת כאמצעי קלט. ניתן לחבר אליו גם מדפסת בחיבור מקבילי ואף להרחיב את הזיכרון הפנימי שלו.
תצוגת המסוף (בדרך כלל בצבעים שחור/ירוק או שחור/לבן) יכולה להציג 24 או 132 תווים בשורה, אך לא בו זמנית. כדי לאפשר זאת, היה צורך בכרטיס AVO (Advanced Video Option. בגרסה העוקבת, ה-VT102, סופק כרטיס AVO כחלק מהתצורה הבסיסית, וניתן היה לחבר מדפסת גם בחיבור טורי.
דור ההמשך של ה-VT100 היה VT220.
בני דור

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1963 (בן 61) רמת גן
 מדינה:  ישראל
 מספר צאצאים:  4
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין כוח אדם של עוצבת געש (אוגדה 36)  רל"ש אלוף יורם יאיר (יָה-יָה)  קצין שלישות אוגדתי של עוצבת המפץ  קצין שלישות אוגדתי של עוצבת געש (אוגדה 36)  קצין שלישות פיקודי של פיקוד העורף  מפקד  בסיס קליטה ומיון (בקו"ם)
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל משאבי אנוש  עורך דין
בני דור (נולד ב-16 ביולי 1963) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שהוביל באופן תקדימי את קליטתן של אלפי נשים לשירות מילואים ביחידות פיקוד העורף בתחילת שנות האלפיים, הפעיל לראשונה גיוס של מאות חיילות מילואים בצו 8, ובתפקידו האחרון בצה"ל היה מפקד בסיס הקליטה והמיון (בקו"ם) לפני שאוחד עם מנהל הגיוס ליחידת מיטב.
ביוגרפיה

דור נולד ב-1963 ברמת גן, בן לנחמה ויוסף. בשנת 1983 התגייס לחיל התותחנים לאחר לימודים במסגרת העתודה האקדמית. הוסמך כקצין שלישות בשנת 1984 ושירת בין היתר כקצין כח אדם של עוצבת געש וכראש לשכתו האלוף יורם יאיר בתקופתו כראש אכ"א.[דרוש מקור]
במבצע ענבי זעם שימש דור כקצין השלישות האוגדתי של עוצבת המפץ בפיקוד הצפון, בדרגת סגן אלוף, ועם פתיחת המבצע היה אחראי על פינוי תושבי העיר קריית שמונה.
במהלך שהות צה"ל ברצועת הביטחון בלבנון שימש דור בתפקידים שונים בפיקוד הצפון, וביציאת צה"ל מלבנון בשנת 2000 שימש קצין השלישות האוגדתי של עוצבת געש.
בספטמבר 2001 הועלה דור לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד קצין השלישות הפיקודי של פיקוד העורף. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית וכחלק מההיערכות למלחמת המפרץ השנייה הוביל דור את קליטתן של אלפי נשים לשירות מילואים ביחידות פיקוד העורף. במהלך מלחמת המפרץ השנייה הוציא דור לפועל לראשונה את גיוסן של מאות חיילות מילואים בגיוס חירום (צו 8).
בחודש יולי 2003 מונה דור לתפקיד מפקד בסיס הקליטה והמיון (בקו"ם). תחת פיקודו של דור זכה הבקו"ם פעמיים במקום הראשון בתחרות פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. הוא שימש בתפקיד זה עד שנת 2005, עת סיים את שירות הקבע (לאחר מכן הוקמה יחידת מיטב, שאיחדה תחתיה את מנהל הגיוס ואת הבקו"ם).
במלחמת "חרבות ברזל" גויס דור למרכז השליטה שהוקם במחנה "שורה" למשימת הטיפול בזיהוי וקבורת חללי טבח שבעה באוקטובר.[דרוש מקור]
עם סיום שירותו הצבאי שימש דור בתפקיד סמנכ"ל משאבי אנוש בחברות שעסקו בחידוש כריית הנחושת במכרות תמנע.
דור הוא בוגר אוניברסיטת בר-אילן בלוגיסטיקה וכלכלה, לימודים אותם סיים כמצטיין דיקאן, ומוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף, דור הוא בוגר בהצטיינות של הקריה האקדמית אונו במשפטים ומוסמך בהצטיינות במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
ראו גם

שירות נשים בצה"ל
שירות המילואים בישראל
ישראל במלחמת עיראק (מלחמת המפרץ השנייה)
הערות שוליים

1 2  Open Knesset, oknesset.org
1 2 3  מאת רוני זינגר, הווי המילואימניקיות כהווי המילואימניקים: כדורגל וקפה שחור, באתר הארץ, 26 במרץ 2003
1 2  ליזה שוורץ, דרך ארוכה: ראיון עם מפקדי מיטב, באתר פרוגי, ‏3 במרץ 2019
1 2 3  תא"ל צביקה גנדלמן, זמן אמת, ישראל: ניב, 2024, עמ' 142, 147
1 2 3  יום העצמאות 2004: רבים מבין הקצינים המצטיינים הינם בוגרי התוכנית לתואר שני בניהול באוניברסיטת ת"א, באתר גלובס, 27 באפריל 2004
↑  הנהלת מכרות תמנע הסכימה להקמת ועד עובדים - יום יום באילת, באתר www.ereverev.co.il (באנגלית)
1 2  תעודות בוגר ומוסמך במשפטים, באתר משרד עורכי דין בני דור
בנחמין רוחאס

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1985 (בן 39) לה פלאטה, ארגנטינה 
 סוגה מועדפת:  פופ רוק 
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנחמין רוחאס פסי (בספרדית: Benjamín Rojas Pessi, נולד ב-16 באפריל 1985) הוא שחקן, זמר ודוגמן ארגנטינאי. 
רוחאס מוכר בעיקר בתפקידיו בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה: "קטנטנות", "המורדים", "פלוריסיינטה" ו"אלמה פיראטה".
ביוגרפיה

רוחאס נולד בלה פלאטה, פרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה, הצעיר מתוך שלושה ילדים של חואן קרלוס רוחאס ורוזלינדה פסי. יש לו שני אחים; קרלוס מריה וחואן לואיס ואחות; מילאגרוס
קריירה

רוחאס התקבל לטלנובלת הילדים "קטנטנות" (Chiquititas), בהפקת כריס מורנה ויאיר דורי, אליה לוהק בתפקיד ז'אגו בעונה 4, ובתפקיד באוטיסטה בעונות 5–7. עקב הפופולריות העצומה שאספה הסדרה, רוחאס זכה לפרסום.
לאחר תום הסדרה "קטנטנות", לוהקו רוחאס ועמיתיו לסדרה - פליפה קולומבו, בת זוגו קמילה בורדונבה ולואיסנה לופילטו, לתפקידים הראשיים בטלנובלת נוער חדשה בשם "המורדים" (Rebelde Way), שם גילם את דמותו של פבלו בוסטמנטה, בנו של ראש העיר, נחשב כילד מפונק, אשר מתאהב במריצה המגולמת על ידי קמילה בורדונבה, בת זוגו במציאות. הסדרה זכתה להצלחה רבה בדרום אמריקה ובישראל.
לאחר שתי עונות, ירדה הסדרה מהמסכים וארבעת השחקנים הראשיים צילמו סרט בשם "המורדים: המסע אל החלום" (Caminos 4) המבוסס על המשך קורותיהן של ארבע הדמויות. לאחר סיום צילומי הסרט לוהק רוחאס ל"פלוריסיינטה", טלנובלה נוספת של אותם המפיקים, וגילם בה את פרנקו. לאחר מכן בשנת 2006 החל לככב בטלנובלה חדשה בשם "אלמה פיראטה" שם גילם את קרוס נאוורו – קוסם בעל חולשה לנשים נשואות.
בשנת 2006 הודיע רוחאס כי הוא לוקח פסק זמן מהמשחק כדי להקדיש זמן לקריירה המוזיקלית שלו, וב-2010 חזר למסך ושיחק בסדרה "ג'ייק ובלייק" בתור שני השחקנים הראשיים, והשתתף בטלנובלה "כמעט מלאכים" (ב-2008) בתפקיד אורח במשך 4 פרקים.
בשנת 2011 שיחק בסדרה "כשאת מחייכת אלי" בתור חואנסה, לצד מריאנה אספוסיטו. באותה שנה שיחק לצד פליפה קולומבו בסדרת הקומדיה הרומנטית "Atrapados" שיצרה כריס מורנה עבור האינטרנט לטלפונים סלולריים ולאחר מכן שודר בערוץ Movistar TV (אנ').
בשנת 2013 הצטרף לטלנובלה "רק את" (solmanta vos) ושיחק שוב כבן זוגה של אספוסיטו.
בשנת 2019 החל לשחק בהצגה המצליחה "רק שבוע אחד לא יותר" בתור מרטין, לצד ניקולס ואסקס ופלור וינה.
בשנת 2022 ביצע הופעת אורח מאחד פרקי הסדרה האנתולוגית "Dos 20".
בשנת 2023 עד שנת 2024 התחיל רוחס לשחק בהצגה המצליחה ״אסקייפ רום״.
בשנת 2024 התפרסם שלהקת ״ארווי״ חוזרת לסיבוב הופעות ברחבי העולם עם רוחס, פליפה קולומבו וקמילה בורדונבה.
קריירה > קריירה מוזיקלית

בין השנים 2012–2014 היה רוחאס חבר בלהקה שהקים יחד עם פליפה קולומבו ווילי לורנסו, בשם "RoCo" (שמה מורכב משמות המשפחה של בנחמין ופליפה – Rojas, Colombo).
הגעתו לישראל

רוחאס הגיע לישראל בפעם הראשונה בשנת 2003 יחד עם כוכבי "המורדים". ב-2004 הגיע לסיבוב הופעות עימם בפעם השנייה, בסמוך לסיום הסדרה.
בשנת 2005 הגיע עם פלורנסייה ברטוטי לישראל כדי לקדם את "פלוריסיינטה".
בשנת 2007 הגיע רוחאס לישראל כדי לקדם את הסדרה "אלמה פיראטה" בישראל. באותה השנה זכה גם לתרום את קולו לגרסה העברית של הסרט "גיבור של כולם" (דיבוב שהופק בשיתוף עם ג'טיקס – ערוץ דיסני כיום). לצידו השתתפו בדיבוב הסרט כוכבים רבים, בהם ליאור כלפון, הזמרת מרגלית צנעני, דודו ארז, עידו מוסרי ודודו זר.
בשנת 2010 הגיע לישראל יחד עם כוכבי הסדרה "כמעט מלאכים" לסיבוב הופעות.
חיים אישיים

הוא דובר ספרדית ואנגלית, אשר למד במשך שישה חודשים בניו יורק כהכנה לסדרת הטלוויזיה "ג'ייק ובלייק", שצולמה באנגלית.
בין השנים 1998–2004, רוחאס היה במערכת יחסים עם השחקנית קמילה בורדונבה, ששיחקה לצידו בטלנובלה "קטנטנות" ולאחר מכן ב"המורדים".
בין השנים 2006–2008 היה בזוגיות עם השחקנית והדוגמנית מריה דל סרו.
מאז 2011, רוחאס נמצא במערכת יחסים עם מפיקת הטלוויזיה מרטינה סאנצ'ס אקוסטה. ב-21 בדצמבר 2018 נולדה לזוג בת.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | קטנטנות: הסרט | באוטיסטה |  |
| 2004 | המורדים: המסע אל החלום | פבלו בוסטמנטה |  |
| 2004 | Mission Movie | רוג'ר |  |
| 2007 | Kluge | לאוטרו |  |
| 2008 | La leyenda | לוקאס וולאחוס |  |
| 2009 | Horizontal vertical | חואן |  |
| 2011 | El abismo, todavía estamos | מתאו |  |
| 2012 | La noche del Chihuahua | חואן |  |
| 2017 | Ojalá vivas tiempos interesantes | חואן מרטין |  |
| 2018 | Eso que nos enamora | אריאל |  |
| 2019 | Anoche | מרכוס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998, 1999–2001 | קטנטנות | יאגו / באוטיסטה | תפקיד ראשי (עונות 4–7); 630 פרקים |
| 2002–2003 | המורדים | פבלו בוסטמנטה | תפקיד ראשי (2 עונות); 318 פרקים |
| 2004–2005 | פלוריסיינטה | פרנקו פריצנוולדן | תפקיד ראשי (2 עונות); 361 פרקים |
| 2006 | אלמה פיראטה | קרוס נווארו | תפקיד ראשי; 138 פרקים |
| 2009 | כמעט מלאכים | קאצ'ו | תפקיד אורח (עונה 3); 4 פרקים |
| 2009–2010 | ג'ייק ובלייק | ג'ייק וואלי / בלייק היל | תפקיד ראשי (2 עונות); 51 פרקים |
| 2011 | Cuando me sonreís | חואן סגונדו מרפי | תפקיד ראשי; 100 פרקים |
| 2011 | Atrapados | גונסלו | תפקיד ראשי; 81 פרקים |
| 2012–2013 | Lynch | האקר | תפקיד ראשי (3 עונות); 30 פרקים |
| 2013 | רק את | פרדריקו | תפקיד משני |
| 2013–2014 | Mis amigos de siempre | מקסימיליאנו "מקסי" בראקו | תפקיד ראשי; 110 פרקים |
| 2018 | Rizhoma Hotel | לאלו | 2 פרקים |
| 2018–2019 | Mi hermano es un clon | איגנסיו "נאצ'ו" קרמונה | תפקיד משני |
| 2022 | Dos 20 | פדרו | פרק: "La astucia suficiente" |
| 2022 | סוף האהבה | ליאו | פרק: "Tres hermanas" |
| 2024–הווה | מרגריטה (אנ') | פרנקו פריצנוולדן | אורח |
אפרים אנקווה

| --- | --- |

 לידה:  1354 ספרד
 פטירה:  1442  (בגיל 88 בערך) תלמסאן, אלג'יריה
 מקום פעילות:  ספרד, אלג'יריה
 תקופת הפעילות:  ?–1442 
 תחומי עיסוק:  פילוסופיה יהודית
 בני דורו:  הרשב"ץ, הריב"ש
 חיבוריו:  "שער כבוד ה'"
אפרים אנקווה (שם לידה מלא; אֵפְרַיִיִם אֵלנְקַוֵוה, 1354, ה'קי"ד[דרוש מקור] – 4 בנובמבר 1442, מוצאי שבת
ראש חודש א' בכסלו ה'ר"ב) היה רב, רופא, פייטן, ופילוסוף, מגדולי חכמי ספרד באלג'יריה במאה ה-14. התפרסם כצדיק ובעל מופתים, וקברו משמש עד היום כמוקד עלייה לרגל לרבים מיהודי צפון אפריקה.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1354 (ה'קי"ד) בעיר טולדו שבספרד לאביו הרב ישראל אנקווה בעל ספר מנורת המאור שעלה על המוקד בעת גזרות קנ"א (1391) וספר תורה בידו.
בגיל צעיר נשלח ללמוד אצל רבנו נסים גירונדי (הר"ן), הנחשב גם לרבם של גדולי ראשוני אלג'יריה בני דורו, כמו הריב"ש ועוד.
בשנת 1391 נערכו פוגרומים רבים נגד קהילות היהודים בספרד. במהלך הרדיפות, הידועות בשם גזירות קנ"א, הרגו נוצרים אלפי יהודים בכל רחבי המדינה, שרפו את בתיהם והחריבו את קהילותיהם. הנוצרים העמידו את היהודים בפני הברירה של להתנצר או למות. על רקע רדיפות אלו ברח רבי אפרים ממדינתו כמו רבים מבני קהילת ספרד. מאז היה שרוי באבל וקיבל על עצמו סיגופים רבים ואורח חיים של פרישות בשל החורבן הגדול "אשר כמוה לא נהייתה מאז גלו שם".
לאחר שנתיים של נדודים הגיע לעיר מרכש שבמרוקו (בשנת 1393), שם כיבדוהו במסירת דרשות, ואחרי שהות קצרה בעיר המשיך לעיירה בשם הונין, בה התבקש לשמש כדיין ומורה צדק. בהמשך החליט לעזוב את הונין ולהמשיך במסעו לעיר אחרת באלג'יריה: תלמסאן.
בעיר זו התמנה רבי אפרים לרב ודיין, תפקידים אותם מילא במשך קרוב לארבעים שנה עד פטירתו. בבית דינו ישבו בין השאר הרב ישועה הלוי בעל ספר הליכות עולם. עד מהרה הוא התפרסם בכל רחבי אלג'יריה והפנו אליו שאלות הלכתיות ואחרות. בשל השפעתו הרבה כינוהו בני דורו בתואר "הרב" סתם, כינוי שנשאר במשך דורות רבים באלג'יריה.
עם זאת, בניגוד לחכמים ספרדים אחרים שהיגרו לאלג'יריה בעת הגזירות, כמו הריב"ש והרשב"ץ, לא תמיד קיבלו בני המקום את פסקיו והוא התמודד עם הפרעות והטרדות מצד חכמים בני המקום שהיו ברמה תורנית נמוכה יחסית, וחלקו על פסיקותיו ברבים. במקרה אחד, הידוע בשם "היבמה מתאזה", התיר רבי אפרים אישה אחת להתייבם, והדבר גרר פולמוס ארוך וחריף בין חכמי הדור. אחד מהם שלח לרשב"ץ מכתב בו הוא מבקר בחריפות את ההיתר שהעניק רבי אפרים, ובתגובה שלח רבי אפרים לרשב"ץ מכתב בו הוא משיב על הטענות ומצדיק את דבריו. מלבד זאת הוא מתאונן על כך שהוציאו עליו דיבה כלשונו, ועל כך שהיא התקבלה על ידי אנשים מבלי לבדוק את העובדות לאשורן. בתשובתו זו הוא תוקף בחריפות את אותם מורי הוראות שאינם ראויים ו"לא הגיעו להוראה".
הרב אנקווה הקים מוסדות דת ובתי דין רבניים בעיר. בית הכנסת על שמו היה בית כנסת מפורסם בכל אלג'יריה והוא קיים עד היום.
ביוגרפיה > בעל מופתים

מלבד השפעתו ההלכתית, נודע רבי אפרים בשל מעשי נסים רבים שיוחסו לו ואשר מלווים את יהודי ויוצאי העיר תלמסאן עד היום.
אגדה מפורסמת מספרת על דרך הגעתו לעירו תלמסאן. על פי המסורת, יצא רבי אפרים עם שיירה נכרית מהעיר הונין, ובעת שהגיע יום השבת סירב להמשיך עמם בדרכם ולחלל את היום. כך הוכרח הרב לשהות ביום השבת בלב היער, בין טורפים ושודדים. בכניסת השבת החל הרב באמירת התפילה, ובה בעת זינק לעברו אריה. הרב צעק 'שמע ישראל', ובשומעו את צעקתו, "קרב האריה בצעדים מדודים ובא לשכב לצידו, ככלב השוכב ליד אדונו".
בצאת השבת, כאשר התכונן להמשיך בדרכו התרחש על פי המסורת אירוע מופתי נוסף, כאשר נחש חסם את דרכו של הרב, עד אשר האריה אחז בנחש בשיניו מבלי לפגוע בו.
מכאן הציור המפורסם של הרב אפרים אנקווה, רוכב על האריה ובפיו נחש המשמש אותו כמושכות.
על פי מסורת עתיקה כך נכנס הרב לעיר תלמסאן. סמל זה ליווה את תושבי העיר ובניה של משפחת אנקווה כמדליון המשפחה בכל מקום בו התגוררו, באלג'יריה או במרוקו.
מקרה נוסף חיזק את אהדתם של בני תלמסאן לרבם. עד בואו לעיר נאסר על יהודי תלמסאן ללון בין כותליה.
המסורת מספרת שלאחר שהצליח לרפא את בתו של שליט המקום ממחלה חשוכת מרפא הותרו יהודי המקום ללון בעיר.
ביוגרפיה > התמחותו ברפואה

הרב אנקווה, כדרכם של הרמב"ם והרשב"ץ בן דורו, למד רפואה ואף שימש כרופאו האישי של שליט העיר תלמסאן.
פרופ' נוח עמינוח מוכיח על פי עדויות היסטוריות שאף התמצא בשיטות ובמחקר רפואי להקלת כאבי החולים, וכן העמיק בהבנת הסיבות המביאות להקדמה ולזירוז של הופעת סימני הזקנה אצל בני אדם.
כמו הרמב"ם, אף הוא סבר ששורש סיבות הכאב אינו רק פיזיולוגי, אלא אף פסיכולוגי או פסיכוסומטי.
לדעת הרב אנקווה, הסניליות היא תהליך שניתן להילחם בו ולעכבו בעזרת תזונה נכונה ופעילות שכלית קוגניטיבית מאומצת.
ביוגרפיה > כתיבתו הפיוטית

הרב אפרים אנקווה הרבה לעסוק בכתיבה פיוטית, ושני פיוטים שכתב "אלה מהימן די ברא זמן" אשר נכתב בארמית, והפיוט "אדון עולם אשר נעלית", נכנסו למחזור התפילה ליום הכיפורים של יהודי אלג'יר. בספר "יבין שמועה" נמצא מכתב שכתב לרשב"ץ, והוא פותח אליו בדברי שיר ומליצה.
מעניין במיוחד שירו 'אזעק מר ואקונן' שכתבו אחר שראה בחלום שימות באותה שנה. המחבר מנסח עוד בחייו מעין קינה על מותו, וחותם בו בחתימתו "אפרים נע". בפיוט שולח הרב אנקווה תוכחה מגולה לאדם "באשר הוא אדם וחוטא". ומתאר את מלאך המוות כבוגד ושודד. בין השורות הוא מגנה את מידת הכעס השולטת על בני האדם ברוב ימיהם בעולם הזה.
בשתי המחרוזות האחרונות הוא מתאר איך נפרד מן העולם בריצה אל 'צרור החיים' ו'עולם זיו השכינה': "נַדְתִּי מֵעוֹלַמְכֶם, עוֹלַם הַכּוֹכָבִים. אֲשֶׁר עִנְיָנָיו כַּעַס, וְכָל יָמָיו מַכְאוֹבִים. וְרַצְתִּי לִצְרוֹר חַיִּים, כֻּלָּם אֲרוּכִים וְטוֹבִים. לְעוֹלַם זִיו הַשְּׁכִינָה, אֲשֶׁר כָּל יָמָיו עֲרֵבִים."
שאלת תאריך פטירתו

שאלת תאריך פטירתו של הרב אנקווה נותרה מעורפלת והיא מוטלת בספק גם בקרב החוקרים וההיסטוריונים.
לדעת רבי אברהם גבישון מחבר ספר "עומר השכחה", הוא נפטר ביום א' בחודש כסלו בשנת ה'ר"ב (1442), ומשום כך כינו את הרב אפרים אנקווה בכינוי "הרב" סתם, לרמוז את גימטריית תאריך פטירתו בשנת 202 לאלף החמישי.
לעומתו נוח עמינוח בכמה ממחקריו מנסה להוכיח שעל פי הדגשת אותיות מסוימות בפסוק שבחר הרב גבישון לפתח ספרו, יש לומר שהרב אנקווה נפטר דווקא בשנת ה'ר"ח (1448).
הרב זכריה זרמתי "בקיצור תולדת הרב אנקאווה" מעיד על מסורת עתיקת יומין בקרב יוצאי העיר תלמסאן בכך שאי הוודאות בתאריך פטירתו היא זו שחזקה את האמונה בנצחיותו של הרב ומשום כך נהגו להכריז בעירו "עוד אבינו אפרים חי".
עלייה לרגל והילולות על קברו

הרב אפרים אנקווה הוא אחת הדמויות הנערצות ביותר על יהודי צפון אפריקה כולם, הן בקהילות מרוקו, אלג'יריה ואף בערי תוניסיה. רבים מהם מקיימים עד היום את ההילולה שלו בר"ח כסלו ומזכירים גם את זכרו ביום ל"ג בעומר, יחד עם התנא רבי שמעון בר יוחאי.
מיום פטירתו הפך קברו למקום קדוש עבור יהודים ומוסלמים כאחד. עד עזיבת יהודי אלג'יריה בשנת 1962 הייתה מסורת מושרשת של עלייה לרגל למקום קבורתו תוך עריכת תפילות והילולות. אף בימינו נחשב המקום כקדוש עבור תושבי המקום המוסלמים, השומרים עליו ועל כניסתו בחרדת קודש.
הרב יוסף משאש, שהיה לימים רבה של העיר תלמסאן, מזכיר בספרו "אוצר המכתבים" שעל פי המסורת, מקום קבורתו של הרב שימש את הצדיק עוד בחייו להתבודדותו. בכניסתו נמצא מעיין בו נהג הרב לטבול. מספרים שהעולים לרגל לציון הקדוש, נהגו אף הם לטבול לטהרה באותו מקווה לפני גישה אל הציון ושהמוסלמים נהגו להסיר את נעליהם בפתח הקבר.
כתביו

ספרו היחיד אשר בידינו "שער כבוד ה'", חובר בתשובה לשאלת בנו רבי ישראל אנקווה. בספר משלב המחבר פילוסופיה יהודית, קבלה ותאולוגיה ומגלה בקיאות מעמיקה בתרגום אונקלוס.
הספר מציג באופן שיטתי תשובות וישובים להשגות הרמב"ן בספר "שער הגמול", על דברי הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים. גיליונות הספר נשארו שנים רבות ככתבי יד עלומים אשר הועתקו על ידי יחידי סגולה, במשך הדורות, והמקובל רבי חיים ויטאל מעיד שהספר וטיעוניו העיקריים היו שגורים בפיהם של גדולי מקובלי צפת
הן רבי חיים בלייח, רבה של עיר תלמסאן ומחבר המבוא לספר, והן מאוחר יותר הרב אליהו עצור טוענים שספר "שער כבוד ה'" אינו ספרו היחיד של הרב אנקווה. ככל הנראה רבים מכתביו ותשובותיו אבדו עם השנים, או לא נדפסו מעולם. כך גם סבור נוח עמינוח אשר מעלה גם את ההשערה כי חלק מן השאלות שנשלחו מהעיר תלמסאן אל הרשב"ץ באלג'יר, ותשובותיהן שהופנו בחזרה לשואל אנונימי, לא היו יכולות להישאל אלא רק מפי הרב אפרים אנקווה בלבד. ברוח זו, לפי השערת החוקר שמחה אסף יש לייחס לרב אנקווה את החיבור 'פירוש התורה דרבנו אפרים', אך רבים מפקפקים בעובדה זו.
מלבד חיבורים אלו סבורים עמינוח והרב זכריה זרמתי שהרב אנקווה חיבר מאמרים נוספים שאבדו והן דנו בעניין בית המקדש ותפקידם של הכוהנים בכלל ושל הכהן הגדול בפרט.
הנצחתו

בעיר נתניה נקרא רחוב על שמו, בשכונת נאות שקד.
בין צאצאיו- רבנים ידועי שם

הרב אברהם אנקווה
הרב רפאל אנקווה
עלי מחמוד עבאס

עלי מחמוד עבאס (בערבית: علي محمود عباس; נולד ב-2 בנובמבר 1964) הוא מוסלמי סוני, פוליטיקאי סורי, לוטננט גנרל בצבא הסורי, כיהן כשר ההגנה ה-18 של סוריה.
ביוגרפיה

עבאס נולד ב-2 בנובמבר 1964 בעיר איפרָה (ער') הנמצאת כ-35 ק"מ מדמשק, במחוז קוּדסִיֶא (ער') ב-1983 הוא התגייס לצבא הסורי, והצטרף לאקדמיה הצבאית חומס, במגמת חיל השריון וסיים בדרגת סגן, באוקטובר 1985. הוא השתלם בפקיסטן, בקורס לקצונה בכירה ובין השנים 2000–2001 למד בקולג' המלכותי למדעי ההגנה (אנ') בלונדון, וקיבל תואר שני בתחום ההגנה הלאומית.
בשנת 2003 הוא השתתף בקורס אקדמי לניהול משברים במכללת הקצינים של צבא שבדיה (אנ'), בסטוקהולם ובשנת 2004 השתתף בקורס לניהול הגנת המדינה בקולג' המלכותי ההולנדי.
עבאס הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-1 בינואר 2018 ופיקד במשך כשנתיים על חטיבת ביטחון הפנים. וכן שימש (משנת 2021) כסגנו של הרמטכ"ל הסורי. ב-30 באפריל 2022 העניק לו הנשיא בשאר אל-אסד דרגת לוטננט גנרל.
במהלך שירותו הצבאי, קיבל עבאס את אותות ההצטיינות הבאים:
אות האומץ מהדרגה הגבוהה (מצוינת) (ער').
אות הנאמנות מהדרגה הגבוהה (מצוינת) (ער').
מספר מדליות על קרבות ואימונים, בדרגות שונות.
ביוגרפיה > שר ההגנה

ב-28 באפריל 2022, הוצא צו נשיאותי מס' 115 לפיו הגנרל עלי מחמוד עבאס יהיה שר ההגנה במקום עלי עבדאללה איוב.
עבאס הוא שר ההגנה החמישי מאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011.
ב-5 באוקטובר 2023, תקף מזל"ט מתאבד את טקס סיום קורס הקצינים באקדמיה הצבאית בחומס. דֻווח על 89 הרוגים ומאות נפצעו. שר ההגנה עבאס נכח בטקס, אך עזב זמן קצר לפני ההתקפה.
ב-16 בנובמבר 2024 הגיע שר ההגנה האיראני, עזיז נאסירזאדה, לדמשק, עם משלחת נפגש עם גנרל עבאס והם דנו בהמשך שיתוף הפעולה הצבאי בין איראן לסוריה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

עבאס נשוי ואב לארבעה ילדים.
ביוגרפיה > עיצומים בינלאומיים

ביוני 2023, הטילה הממלכה המאוחדת סנקציות אישיות על עבאס, בגין "שימוש שיטתי באלימות מינית ומגדרית נגד אזרחים".
ביולי 2024 דווח שהאיחוד האירופי הטיל עליו עיצומים (יחד עם הרמטכ"ל, עבד אל-כרים מחמוד אבראהים) בשל הפרות של זכויות האדם בסוריה, ובכלל זה "עינויים ואלימות מינית".