stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחל שוח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  17 ק"מ
 אגן ניקוז:  14 קמ"ר
 מוצא:  המורדות המערביים של הר אביטל
 שפך:  נהר הירדן
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל ישראל
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) נחל שוח(למפת אצבע הגליל רגילה) נחל שוח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל שוח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל שוח
נַחַל שׁוּחַ (בערבית: ואדי אל-פג'אר) הוא נחל איתן באורך 17 ק"מ, במרכז רמת הגולן. שם הנחל נקרא על שם זן תאנה שצומח בו.
הנחל מתחיל ממערב להר אביטל, ומשם הוא ממשיך לכיוון דרום-מערב. הנחל חוצה את כביש 978 וממשיך מערבה. כ-2 קילומטרים ממזרח לעמק החולה הנחל מתחתר ויוצר קניון עמוק יחסית. באזור הקניון מקבל הנחל זרימת מים קבועה ממעיין אל פג'ר. אפיק הנחל סבוך מאוד ויש בו מספר מפלי מים. הנחל ממשיך אל עמק החולה ונשפך לירדן. החלק של הנחל הקרוב לירדן נכלל בשמורת טבע הכוללת גם את המעיין הסמוך עין נוטרה.
באזור הנחל קיימים שדות מוקשים ישנים שטרם פונו.
החי והצומח בנחל

בסביבת הנחל צומחים עבקנה שכיח, קנה מצוי, עצי תאנה רבים, עצי מילה סורית ודולב מזרחי. הנחל הוא המקום היחיד בישראל בו צומחים אצות אדומיות וגומא הירקון. במצוקי הנחל גדלים הדס מצוי ולבנה רפואי.
לקריאה נוספת

קום התהלך בארץ, עמנואל הראובני, בערך נחל שוח.
ארץ הצבי והיעל, עוזי פז בערך נחל שוח.
מדריך ישראל החדש : אנציקלופדיה, מסלולי טיול, כרך 2 : החרמון, הגולן, בערך "נחל שוח".
הערות שוליים

↑  http://kineret.org.il/streams/נחל-שוח/
↑  שוח, נחל, באתר www.mapa.co.il
| נחלי רמת הגולן |
| --- | --- | --- |
| נחלי איתן | נחל חרמון • נחל סער • ואדי אבו סעיד • נחל שוח • נחל גילבון • נחל משושים • נחל זוויתן • נחל יהודיה • נחל עיט • נחל גמלא • נחל בזלת • נחל דליות • נחל סמך • נחל אל על • ירמוך |  |
| נחלי אכזב | נחל שיאון • נחל חבושית • נחל ערער • נחל גובתה • נחל סנאים • ואדי אל-חמאם • נחל חזורי • נחל ירדינון • נחל עורבים • נחל פרש • נחל חמדל • נחל נשף • ואדי עין א-תינה • נחל יוסיפון • מסיל אל-ע'נאמה • נחל קצרין • נחל חיוויאי • נחל בתרא • נחל נשרים •  נחל שפמנון • נחל כנף • נחל נוב • נחל  צלצל • נחל עין גב • נחל מיצר • ואדי ברברה • ואדי סמר • נחל פרע • נחל רוקד |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויקטוריה סילבסטד

| --- | --- |

סילבסטד בשנת 2016
 לידה:  19 בספטמבר 1974 (בת 50) סקלפטה, שוודיה 
 שם לידה:  Karin Victoria Silvstedt 
 מדינה:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 בן או בת זוג:  Chris Wragge (10 ביוני 2000–2007) 
 פרסים והוקרה:  נערת החודש של פלייבוי (דצמבר 1996)  Playboy Playmate of the Year (1997) 
 http://www.victoriasilvstedt.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטוריה סילבסטד (בשוודית: Victoria Silvstedt; נולדה ב-19 בספטמבר 1974) היא דוגמנית, שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה

סילבסטד נולדה בשוודיה כאחת מחמישה ילדים, היא הוזמנה להשתתף בתחרות "מיס שוודיה" לאחר שאמהּ ואחותה שלחו תמונה שלה למערכת התחרות ושם נבחרה לסגנית ראשונה ולנציגת שוודיה בתחרות מיס עולם ושם עלתה לעשר המועמדות הסופיות.
היא חתמה חוזה בסוכנות דוגמנות בפריז ועבדה עם בתי אופנה יוקרתיים רבים, בהם שאנל וכריסטיאן דיור.
היא תפסה את תשומת לבו של יו הפנר שהזמין אותה לבוא להצטלם לפלייבוי שם נבחרה בדצמבר 1996 לנערת החודש של פלייבוי וב-1997 לנערת השנה של המגזין, היא הופיעה במהלך הקריירה שלה על יותר מ-500 שערי מגזינים ובהם מקסים ווניטי פר.
היא שיחקה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "מלרוז פלייס" והנחתה מספר תוכניות בטלוויזיה. ב-2000 שיחק בסרט הדרמה האמריקאי-בריטי "לחיות ולמות בהוליווד" בכיכובו של דני יוסטון. ב-2001 שיחקה בסרט הקומדיה האמריקאי "קר בחוץ" לצד זאק גאליפנאקיס. בשנת 2002 שיחקה באופרת הסבון השוודית-אמריקאית "שדרת האוקיינוס" ברשת TV4, בתפקיד של הבלשית ג'ואנה מרסדן ובאותה שנה שיחקה בסרט "אמריקן טריפ".
בשנת 2010 שיחקה בקומדיה הרומנטית הצרפתית "שובר לבבות" של הבמאי פסקל שומיי.
ב-1999 הוציאה את אלבומה הראשון, והיחיד עד כה "Girl On The Run", ממנו יצאו הסינגלים "Hello Hey",‏ "Rocksteady Love" ו-"Party Line". ב-2008 החלה לככב בתוכנית מציאות משלה.
חיים אישיים

סילבסטד פגשה את העיתונאי האמריקאי כריס וראגה בשנת 1999, כאשר הוא ראיין אותה לתוכנית הבידור "Entertainment Tonight", והם נישאו ביוני 2000, והתגרשו לאחר מכן בשנת 2009.
סילבסטד דוברת אנגלית, צרפתית ואיטלקית, בנוסף לשפת האם שלה - שוודית.
כפר נפח

| --- | --- |
 מדינה:  סוריה סוריה
 סיבת נטישה:  כיבוש רמת הגולן
 תאריך נטישה:  10 ביוני 1967
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,456 (1960)
 קואורדינטות:  33°03′44″N 35°44′27″E﻿ / ﻿33.062305555556°N 35.740836111111°E﻿ / 33.062305555556; 35.740836111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) כפר נפח(למפת אצבע הגליל רגילה) כפר נפח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר נפח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר נפח  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כפר נפח (בערבית: كفر نفّاخ) הוא כפר סורי עזוב במרכז רמת הגולן.
היסטוריה

בכפר נמצאו אתרים וממצאים המראים על התיישבות במקום כבר בתקופה הרומית וההלניסטית, בתקופות אלו ישב הכפר לצד ציר מרכזי שחיבר את ערי סוריה לחוף הים התיכון. בתקופה הרומית שימש הכפר ככל הנראה כתחנה לאספקת שירותים לנוסעים בדרך הראשית. תחנה שכזו – "מוטטיו" (Mutatio) – הוצבה בערך כל שישה קילומטרים לאורך הדרכים הראשיות ברחבי האימפריה הרומית. בשנת 2020 נתגלתה בחפירה ארכאולוגית אבן גבול כבת 1,700 שנה שעליה נכתב "כפר נפח" באותיות יווניות. הדבר מעיד כי כבר בתקופה הביזנטית היה שמו של הכפר "נפח".
במהלך המאה ה-19 אוכלס הכפר מחדש בידי מתיישבים טורקמנים, שעשו שימוש בהריסות המקום לבניית בתיהם. במרוצת השנים אכלסו את הכפר גם תושבים ממוצאים אחרים כך שבשנת 1960 הכפר מנה 1,456 נפשות, מהם 664 טורקמנים. בשנת 1967, עם התקדמות צה"ל ברמת הגולן, עזבו תושבי הכפר את בתיהם והוא ננטש.
בתקופת השלטון הסורי ברמת הגולן, ישב הכפר על הציר המרכזי קוניטרה - גשר בנות יעקב כשהוא פחות או יותר במרכז הכביש. בקרבת הכפר היו מרכזים ובסיסים של צבא סוריה בהם בנפח ועליקה. לאחר כיבוש רמת הגולן על ידי ישראל ביוני 1967, שימש הכפר הנטוש להתיישבות זמנית של אחד מגרעיני ההתיישבות ברמת הגולן. כיום, נמצאים בקרבת הכפר העזוב מספר בסיסי צה"ל בהם מחנה יצחק (מחנה נפח).
הריסות הכפר נמצאות כיום לצד צומת השריון במפגש כביש 91 וכביש 978, מעט מערבה מנפח נמצאת גם צומת המפגש של כביש הנפט עם כביש 91.
לקריאה נוספת

קלודין דופין ושמעון גיבסון, ‏יישובים עתיקים וסביבתם בלב הגולן – תוצאותיהן של עשר שנות סקר (1988-1978), קתדרה 73, תשרי תשנ"ה, ספטמבר 1994
הערות שוליים

↑  מפקד 1960
↑  דופין, ק' וגיבסון, ש', 1994, עמ' 7.
↑  תגלית מזירת הקרב ב"שעת נעילה"
↑  אבן גבול בת 1700 שנה נחשפה בגולן - חדשות בארץ, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
מאסטריכט

ערך זה עוסק בעיר בהולנד. אם התכוונתם לגיל גאולוגי, ראו .
מאסטריכט  (בהולנדית: Maastricht, ‏האזנהקובץ:145 Maastricht.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר בהולנד, בירת מחוז לימבורג בדרום הולנד. יושבת בתוך מעין טריז גאוגרפי, בין בלגיה גרמניה והולנד.
משמעות שם העיר בהולנדית הוא "חציית נהר המאס". מאס (Maas) הוא שמו של נהר בהולנדית והמילה "טריכט" (tricht) משמעותה חצייה.
העיר מאסטריכט, המונה היום כ-150 אלף תושבים, היא אחת הערים העתיקות בהולנד. נשארו בה שרידים רבים ומרשימים מתקופת ראשית הנצרות ומימי הביניים, וכן מבנים שלמים מתקופת הרנסאנס. העיר נודעת גם בזכות אמנת מאסטריכט, אשר הושגה במרכז הקונגרסים של העיר. "אמנת מאסטריכט" היא אמנת הייסוד של האיחוד האירופי.
בעיר נמצאת אוניברסיטת מאסטריכט, אשר למרות גילה הצעיר, הפכה לאוניברסיטת מחקר מובילה במערב אירופה ושורה של מוסדות אקדמיים נוספים. כמו כן מצוי בעיר קולג' של ארגון הקולג'ים המאוחדים UWC.
מהבחינה התרבותית מהווה מסטריכט חלק מהדרום הקתולי של הולנד, והיא מתהדרת בשורה של קתדרלות וכנסיות. המרכזית שבהן הקתדרלה של סנט סרווציוס בכיכר המרכזית, הפרייטהוף. מוזיאון הבונפנטן הכולל יצירות מאסטרים כפיטר ברויגל הבן ורובנס וכן אומנות מודרנית של סול לה-ויט, ריצ'רד סרה, אנסלם קיפר ויאניס קונליס. לצד מספר רחב של מוזיאונים וגלריות, בעיר מתקיים ה-TEFAF, היריד האירופי לאומנות יפה שהוא התערוכה המרכזית באירופה לבעלי מקצוע בסחר באומנות (בעלי גלריות ומנהלי מוזיאונים).
הקרנבל של מסטריכט הוא אחד הקרנבלים המרכזיים של הולנד.
מראשיתה הייתה העיר בעלת חשיבות כלכלית וצבאית, והשליטה בה התחלפה תכופות. החל מהמאה ה-18 בוצרה העיר באופן משמעותי, ומרבית חומות העיר עומדות על כנן. במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר ומרבית יהודיה נרצחו במחנות ההשמדה. העיר הייתה העיר ההולנדית הראשונה ששוחררה על ידי כוחות הברית ב-1944.
ב-1992 הייתה העיר מקום החתימה על אמנת מאסטריכט שייסדה את האיחוד האירופי מתוך הקהילות האירופאיות וקבעה את האירו כמטבע העתידי של האיחוד.
כלכלת העיר מבוססת על שירותים ותיירות ומרבית הפעילות התעשייתית (בעיקר זכוכית וקרמיקה) פסקה.
ביצורי העיר העתיקה

מבחינה גאוגרפית הייתה לעיר חשיבות רבה (צומת דרכים, שליטה על נהר המאס ועוד) ולכן נאלצו שלטונות העיר להתמודד עם צבאות זרים ששאפו לכבוש אותה. דרך ההתגוננות הייתה להקים חומות ומבצרים מסביב למרכז העיר.
ביצורי העיר העתיקה > חומות העיר

בתקופת ימי הבינים נבנו מספר חומות מגן על מנת להגן על העיר. בניית החומות התאפשרה לאחר ששלטונות העיר קיבלו היתר בנייה ב-1229 מהדוכס של ברבנט, הנרי ה I. את שרידיהן ניתן לראות בצידה הדרומי של העיר. החומות שנבנו מוגדרות כדלקמן:
החומה הראשונה – נבנתה במהלך המאה ה-13. בנויה מאבן גיר חומה עם חרכי ירי. האתרים הקשורים לחומה זו:
שער הגיהנום (מכונה Hell Gate) – השער המרכזי של החומה הפנימית. בתחילה נקרא המקום "שער הגשר הגבוה" (High Bridge Gate) אך שמו שונה לשער הגיהנום כנראה בגלל קרבתו לסדנת נפחים (סדנאות אלו כונו בימי הבינים "גיהנום").
המגדל הדרום מזרחי ה"ג'קר" (The Jeker Tower) - מגדל עגול בעל גג מחודד שהוקם עם הקמת החומה, הונמך במאה ה-15 ושופץ ב-1911.
טחנת הקמח של הרטוג – תחנה שהוקמה ב-1900 ליד חומות העיר. ניתן עדיין לראות את סמל התחנה מוטבע על החומה.
מגדל למברכט (Lambrechts rondel) – מגדל עגול הנמצא בגדה המזרחית של נהר המאס מול המגדל הדרום מזרחי. נבנה ב-1318, נהרס ב-1869 ושוקם ב-1913.
שער המים – נמצא בגדה המזרחית של נהר המאס. נבנה במאה ה-13 על מנת להקל על טעינת ופריקת אוניות, נהרס ב-1890 ושוקם ב-1897 בהוראת שר הפנים.
החומה השנייה - נבנתה במהלך המאה ה-14. בנויה מאבן גיר אפורה. האתרים הקשורים לחומה זו:
המגדל המערבי ע"ש הכומר וינק (Father Vinck Tower). הוקם בנקודת המפגש עם החומה הראשונה וליד שער כניסת תעלת המים לעיר (שלוחה של נהר המאס) . המגדל שופץ ב-1906 ואז גם ניתן לו שמו.
החומה סביב העיר החדשה - נבנתה במהלך המאה ה-16. בניגוד לשתי החומות העתיקות יותר, נבנתה חומה זו בעזרת סוללת עפר עבה. האתרים הקשורים לחומה זו:
השער הראשי שנבנה ב-1888 (The gate Waerachtig) במקום שער מהמאה ה-16. כולל מעבר ראשי לכרכרות ושני מעברים להולכי רגל.
מגדל השמירה המערבי (Haet ende NYT) – נבנה ב-1515 וכלל עמדת תותחים בראש המגדל וחדרי משמר בתוכו.
מגדל השמירה המזרחי, מגדל חמשת הראשים (The Five Heads tower) – נבנה גם הוא ב-1515 וגם כאן הוצבו תותחים בראשו. שמו ניתן לו ב-1638 כשראשיהם של 5 אנשים שהואשמו בבגידה נכרתו ונתלו על מגדל זה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

החומות העתיקות של מאסטריכט
ביצורי העיר העתיקה > מצודת וולדק

מצודת וולדק (Waldeck Bastion) היא מבצר הממוקם בצידה הדרום מערבי של העיר העתיקה מחוץ לחומות העיר. נבנתה ב-1690 על ידי שליטי העיר כדי להגן על העיר מפני צבאות זרים וזאת לאחר מספר מקרים בהם הותקפה העיר מכוון זה (ב-1673, 1632 ו-1579).
למצודה צורת מחומש (פנטגון) היא בנויה משתי סוללות עפר היקפיות כשביניהן תעלה יבשה. לאורך הסוללות הוצבו תותחים ומתחת להן נחפרו מנהרות באורך כולל של כ-10 ק"מ שחיברו את המצודה אל העיר.
לפי האגדה נהרג במקום המוסקיטר ד'ארטאניאן במהלך התקפת הצבא הצרפתי על העיר ב-1673.
בגב המצודה עומד בית משמר (משוחזר) ששימש לחילים ששמרו על שער הכניסה לעיר (שער טונגרס).
ביצורי העיר העתיקה > מצודת סינט פיטר

מצודת סינט פיטר (Fort St. Pieter) נבנתה על הר סינט פיטר בדרום העיר. המצודה, בצורת משושה, הוקמה בזמן קצר של 11 חודשים בשנים 1701–1702 כתגובה לכיבוש העיר ב-1673 על ידי הצבא הצרפתי בראשות לואי ה-14. המצודה כללה מספר רב של חללים ומעברים תת-קרקעיים שאיפשרו למספר רב של חיילים להתקיים במקום. מבחינה היסטורית שימש המקום להגנת העיר ב-1794 בקרב נוסף נגד הצבא הצרפתי. לאחר קרב זה לא הותקפה העיר מדרום ולאחר מספר שנים נזנחה המצודה. המצודה שופצה ב-2007 ונפתחה למבקרים וניתן לראות בה את אופי הבניה ההגנתי וכן חלק מהתותחים ששימשו להגנת העיר.
בגאולוגיה

סביב העיר מאסטריכט נמצאות מחצבות עמוקות ומכרות פוספטים בהם נמצאו שרידי מאובנים מיוחדים. השרידים הללו הביאו לקריאת תצורה גאולוגית על שם העיר - תצורת מאסטריכט. הסלע שבו מדובר הוא סלע משקע גירי קדום בעל הרכב וצבע המייחדים אותו, ומקנים לו מעמד עצמאי בתיארוך הגאולוגי של אירופה בפרט ושל העולם בכלל. על שם העיר הגיל המכונה מאסטריכט.
הקהילה היהודית

ממצאים שהתגלו במאסטריכט (בית כנסת ומקווה) ורובע יהודי [Vicus Judeorum] מצביעים על קיום קהילה יהודית כבר בסוף המאה ה-13. זו הייתה הקהילה העתיקה ביותר בהולנד. במהלך המאה ה-14 סבלו היהודים מפוגרומים ורובם עזבו את מחוז לימבורג (כולל מאסטריכט) וחזרו רק בסוף המאה ה-18. במהלך המאה ה-19 גדלה אוכלוסיית היהודים בעיר והוקמו מבני ציבור כמו בתי כנסת (ב-1809 וב-1840), בית ספר יהודי (1833) ועוד. רוב היהודים גרו ב"רחוב היהודים" (Jodenstraat) שבמרכז העיר. ב-1941 היו בעיר 505 יהודים. בשנים 1942–1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, רוב יהודי העיר נשלחו למחנות ההשמדה (בעיקר אושוויץ וסוביבור). לאחר המלחמה ניסתה הקהילה להשתקם ואף פתחה ב-1952 מחדש בית כנסת (שבתקופת המלחמה נבזז ושימש כמחסן), אך היא לא הצליחה להשתקם, וכך ב-1986 הוחלט על איחוד כל הקהילות היהודיות של מחוז לימבורג.
ערים תאומות

בלגיה לייז', בלגיה
גרמניה קובלנץ, גרמניה
ניקרגואה אל רמה, ניקרגואה
הרפובליקה העממית של סין שנגדו, הרפובליקה העממית של סין
ראו גם

שואת יהודי הולנד
הערות שוליים

↑  מקום 6 בדירוג אוניברסיטאות בנות פחות מ-50. http://www.timeshighereducation.co.uk/world-university-rankings/2013/one-hundred-under-fifty/institution/maastricht-university
↑  ההמבורגר המהונדס הראשון הגיע לצלחת, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2008
↑  המגדל נקרא על שם הכומר הפרנציסקני סרבציוס וינק (Servatius Vinck) שבשנת 1638 הואשם בבגידה בעיר והסגרתה לאויב הספרדי. הוא הוצא להורג עם עוד ארבעה נאשמים וראשיהם נתלו על מגדל העיר החדשה
↑  קרב זה היה חלק מהמלחמה הצרפתית הולנדית שניהל באותן שנים מלך צרפת לואי הארבעה עשר
↑  Jozeph Michman , Hartog Beem, Dan Michman, תרגום: Ruben Verhasselt, Maastricht, Limburg, PINKAS  Geschiedenis van de Joodse Gemeenschap in Nederland, 1999, Amsterdam: Contact, 1985, Pinkas, עמ' 467-468, ISBN 9025495133. (בהולנדית)
↑  במספר מקומות בעיר ניתן לראות אבני נגף משולבות במדרכות לזכר יהודי העיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554964705171  BNE: XX457657  BnF: cb11949312p (data)  GND: 4036784-8  ISNI: 0000 0004 0447 5601  LCCN: n50000627  MusicBrainz: 0b565bc6-05e7-4c3a-bc28-075fabd9a8d0  NKC: xx0041094  SUDOC: 027455939  VIAF: 165849086   WorldCat (עם VIAF): 165849086 
מצודת וולדק - מאסטריכט
מצודת סינט פיטר - מאסטריכט
רחוב היהודים במאסטריכט - מבט מכיוון נהר המאס
יחיאל בן אורי

רבי יחיאל ברבי אורי (ד'תתק"ע, 1210 - כ"א בתשרי ה'כ"ד, 26 בספטמבר 1263) היה רב מגדולי יהדות אשכנז, פוסק הלכה ומקובל בסגנון חסידי אשכנז, שנודע במיוחד כאביו של הרא"ש.
אודותיו

לא נותרו אודותיו פרטים רבים, אך ידוע שהיה רבו הראשון של בנו רבי אשר בן יחיאל (הרא"ש), שנודע לימים כאחד מגדולי פרשני התלמוד והפוסקים וכבעל השפעה מכרעת על עיצוב ההלכה היהודית.
הרא"ש מספר כי הוא צאצא של הראב"ן. בשל כך, כתב החיד"א כי ייתכן שרבי יחיאל היה חתנו של הראב"ן למרות פער השנים ביניהם, אך הדעה המקובלת היא שהיה חתן של אחד מצאצאיו. לדעת אביגדור אפטוביצר כלל אין מדובר בראב"ן זה.
בשמו נקשרו אגדות מופת, חלקן לוקטו בידי חיד"א בספרו "שם הגדולים".
על שמו נקרא נכדו רבי יחיאל בן הרא"ש.
משפחתו

שלושת בניו של רבי יחיאל, היו רבנים גדולי תורה:
רבי חיים בן יחיאל חפץ זהב - רבו של אחיו הרא"ש, וחברו של מהר"ם מרוטנבורג
רבי אשר בן יחיאל - הרא"ש
רבי אליעזר בן יחיאל
חתנו הוא רבי אלעזר הכהן אביו של רבי משה מחבר 'ספר חסידים - המשכיל'
בן נוסף נפטר בחיי אביו, בהיותו ילד.
חיבוריו

כתב ספר "על עסק התורה".
לקריאה נוספת

דוד הלחמי, רבי יחיאל ברבי אורי (אבי הרא"ש), בתוך: חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, עמ' ג.
רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה, תשל"ח, פריט 1965
הערות שוליים

↑  לפי מכתב נכדו רבי יהודה בן הרא"ש, מצוטט אצל חיד"א, שם הגדולים, א, קצט. ערך ראב"ן.
↑  שם הגדולים, א, קצט. ערך ראב"ן.
↑  שלום אלבק, הקדמה לראב"ן.
↑  מבוא לספר הראבי"ה עמ' 51.
↑  רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה, תשל"ח, פריט 2026.
↑  הוא נפטר בגיל צעיר, ואחיינו רבי יהודה בן הרא"ש כתב שהיה גדול בתורה כמו שני אחיו הגדולים. ראו: רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה, תשל"ח, פריט 2006.
↑  שו"ת הרא"ש כלל כז סימן א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298505505171  LCCN: no2012021412  VIAF: 232181552   WorldCat (עם VIAF): 232181552
לאסלו מרקוש

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1927 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  30 בדצמבר 1985 (בגיל 58) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1951) 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1983)  אמן מצטיין של הונגריה (1976)  פרס יאסאי מארי (1963)  אמן דגול של הונגריה (1980)  פרס יאסאי מארי (1956)  פרס יאסאי מארי (1972) 
 
שאנדור פצ'י (משמאל) ולאסלו מרקש (מימין) בהופעה של המחזה "רומולוס הגדול" של פרידריך דירנמאט (1968)
לאסלו מרקוש (בהונגרית: Márkus László;‏ בודפשט, 10 ביוני 1927 – בודפשט, 30 בדצמבר 1985) היה שחקן יהודי-הונגרי עטור פרסים, מן הבולטים בהונגריה זוכה פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל), זוכה שלוש פעמים בפרס מארי יאסאי (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה לאמנות הבמה), זוכה בפרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה > משפחתו

לאסלו מרקוש נולד במשפחה יהודית כבנם של אנדרה מרקוש (1900) - שהיה הצעיר במשפחת בנקאים עשירה בבודפשט, מנהל החברה של "מסחר העצים סילבניה" ושל מרגיט פליישמן (1902–1993) - בת למשפחת סוחרים יהודית מברטיסלאבה. ההורים נישאו ב-18 במרץ 1926 בבודפשט. סבו וסבתו מצד אביו היו אדן מרקוש וסרנה שוורצנברג וסבו וסבתו מצד אמו היו שמעון פליישמן ורוזה שפיגל.
ביוגרפיה > קריירה

אנדרה מרקוש התגורר עם אשתו ובנו תחילה בשדרת אנדראשי, אחר כך ברחוב יוז'ף קטונה בדירה בורגנית גדולה. בנוסף למשרתים, היה למשפחה גם מה שנקרא "פראולין" (Fräulein) כלומר "עלמה" שהייתה בעצם אומנת, שממנה למד לאסלו מרקוש את השפה הגרמנית. הוריו התגרשו ב-1938 לאחר 12 שנות נישואים.
כבר מאז בית הספר היסודי ישב מרקוש לעיתים קרובות בקולנוע במקום ללכת לבית הספר ולא היה תלמיד טוב. בין השנים 1934–1945 למד בכמה מוסדות שונים. הוא התחיל את בית הספר התיכון בגיל 10 (אז היו 8 כיתות תיכון משולב) בבית הספר התיכון ברז'ני דניאל. לאחר שנה אחת הורחק ונשלח לבית הספר התיכון הרפורמי הרוזן אישטוואן טיסה בקאפושוואר. חווית התיאטרון הראשונה שלו הייתה תיאטרון הילדים של הדוד לאקנר, שם הגיש מועמדות להיות שחקן, אבל בקושי יכול היה לדבר בגלל פחד במה. בתקופת השואה, על פי הצהרתו, הוא ואמו נלקחו לשפת הדנובה שתים עשרה פעמים להוצאתם להורג על ידי בריוני מפלגת צלב החץ בשל מוצאם היהודי, אך למרבה המזל הם תמיד ניצלו. בתום המלחמה עבר לגור עם אביו בעיר סגד, כדי לסיים שם תיכון. לבסוף, מורים פרטיים בשכר טוב בחנו אותו על חומר הבגרות של כיתות יא' ו-יב'. בשנת 1945 הפך לתלמידו הפרטי של ארפאד להוטאי (הו') בסגד. ב-22 בדצמבר של אותה שנה הופיע לראשונה על הבמה במחזה של, לאיוש זילאהי "השעה השתים עשרה" בתיאטרון הלאומי בסגד. מאוחר יותר גילם את ארזן במחזה "הברבור" של פרנץ מולנר ואת התליין ב"ידיד השטן".
בשנת 1946 נישאה אמו לגדעון פראטר (הו'), המנצח של בית האופרה של בודפשט, שלאסלו מרקוש אהב כאביו. מאוחר יותר, דרך קשריו, הוא עזר מאוד לבנו החורג להתקבל לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. בין השנים 1947 לבין 1951, הוא היה סטודנט באוניברסיטה זו, שם ארפאד להוטאי היה ראש כיתתו. הופעת בחינת הגמר שלו הוכרזה ליוני 1951. הוא היה אמור לגלם את מר ז'ורדיין במחזה של מולייר גם הוא באצילים בבימויו של טמאש מאיור, אבל כמה ימים לפני ההופעה הוא ואביו גורשו על ידי המשטרה לכפר אוקאן שבמחוז בקש. במשך עשרה ימים קצר סלק סוכר בשדות בחברת אריסטוקרטים משכילים ואינטלקטואלים בורגנים. בהתערבותו של טמאש מאיור הורשו לחזור לבירה. הוא השיג את תואר המשחק שלו ב-1951. לאחר מכן גויס לצבא, אך כיוון שפתאום פיתח תסמינים של מחלה הוא לא נדרש להשלים את החלקים הקשים יותר של השירות. השחקנית אווה הוטי (הו') המליצה עליו למנהל תיאטרון צ'וקונאי בדברצן, שם החל לשחק ב-1 בנובמבר 1951. בשנת 1956 זכה לראשונה בפרס מארי יאסאי על תפקידו קלאודיוס בהמלט. ב-23 באוקטובר 1956 הוא היה אמור לשחק בחזרה הראשית במשרתם של שני אדונים של המחזאי האיטלקי קרלו גולדוני. אולם האולם נותר ריק בשל פרוץ המרד ההונגרי.
משנת 1957 ועד מותו היה חבר בתיאטרון מדאץ' בבודפשט. אמו של לאסלו מרקוש הייתה היחידה איתה נשאר במערכת יחסים עמוקה, שתובלה בוויכוחים בלתי פוסקים. הם גרו בדירות נפרדות, אך קרובים זה לזו. בסתיו 1975 הופיעו לראשונה תסמיני מחלתו: לוקמיה. הוא עבר ניתוח ב-1982, לאחר מכן עזב את הבמה לשנה וחצי, עבר טיפולים, שלאחריהם ככל הנראה החלים והופיע שוב. ב-1983 קיבל את פרס קושוט, ושנה לאחר מכן יצא לאור ספר הראיונות של מרתה הרנגוזו שנערכו עמו. הוא מת בחדר ההלבשה שלו ב-30 בדצמבר 1985 לאחר החזרה על תוכנית הטלוויזיה של ערב השנה החדשה.
לפי מקורות מסוימים הוא היה הומוסקסואל, אך קרוב לוודאי סבל עוד מילדותו מהפרעה של א-מיניות שהשפיע גם על חייו הפרטיים ועל הקריירה שלו.
תפקידיו > בתיאטרון

מרסל אשאר: האידיוטית... גברת Sévign
בומרשה (אנ'): נישואי פיגארו... דון בזיליו
ברכט: אופרה בגרוש... טיגריס בראון
ברכט: אמא קוראז' וילדיה... מגייסת ראשונה
ברכט: מעגל הגיר הקווקזי... נסיך שמן
צ'כוב: גן הדובדבנים... פישצ'יק
צ'כוב: שלוש אחיות... קוליגין
צ'כוב: יובל... קוזמה ניקולאייביץ' חירין, רואה חשבון הבנק הקשיש
פרידריך דירנמאט: רומולוס הגדול... רומולוס
גוגול: רוויזור... חלסטקוב
גורקי: קייטנים... סוסלוב
גורקי: מקלט לילה... ברון
מיקלוש הובאי: נירו משחק... נירו (הסופר כתב את המחזה עבורו)
Hubay - Vas - Ránki: שלושה לילות של אהבה... ויקטור
ויקטור הוגו: אביר המלכה... רגלי
Jenő Huszka: Baba Gül... Zülfikár
אמריך קלמן: נסיכת הצ'רדש... בוני
מנייהרט פולני: קרב ווטרלו... רומברגר, הבמאי
Mérimée: הנדנדה של האמן... משנה למלך
מולייר: נשים מלומדים... טריסוטין
מולייר: טרטיפ... איבר
מולייר: הקמצן... הרפגון
פרנץ מולנר: הברבור... הנסיך אלברט
פרנץ מולנר: אולימפיה... לוטננט קולונל ז'נדרמריה קרהל
פרנץ מולנר: הקדמה למלך ליר... ד"ר. Géza Ernő, מורה באוניברסיטה
פרנץ מולנר: משחק בטירה... טוראי
פרנץ מולנר: אחת, שתיים, שלוש... נוריסון
פרנץ מולנר: איבויה... במאי במה
פרנץ מולנר: הרופא... ד"ר. דְרָקוֹן
אנדראש פולגאר: לבלות ערב בורד הלבן... Kalivoda
שאפר: קומדיה שחורה... ברינדסלי מילר
שייקספיר: אותלו... רודריגו
שייקספיר: המלט... קלאודיוס
שייקספיר: רומיאו ויוליה... בנבוליו
שייקספיר: הסערה... קפטן או מושל (סגד); סטפנו (תיאטרון מדאק)
שייקספיר: ריצ'רד השלישי... בקינגהאם
שייקספיר: כמו שאתה אוהב את זה... ז'אק
שו: תלמיד השטן... כריסטי
שו: יוהנה הקדושה... הרוזן מוורוויק
שו: מלאכתה של גברת וורן... קרופטים
מגדה סאבו: סיפור מיושן... קלמן יבלונצ'אי
קארוי סאקוני: שגיאת שידור; כאורח בתיאטרון המשחק... Bódog
סולוביוב: מפריעים... אמיר מבוקרה לוח הזיכרון של לאסלו מרקוש במעונו דאז, ברחוב צ'אנאדי  12/a