stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוליזם אפיסטמי
אנדר־דטרמינציה בתאוריות פיזיקליות

בשנת 1845, אסטרונומים כבר ידעו כי מסלולו סביב השמש של כוכב הלכת אורנוס חרג מהציפיות. אולם, במקום להסיק שחוק הכבידה האוניברסלי של ניוטון לוקה בחסר, האסטרונומים ג'ון קוץ' אדמס ואורבן לה-ורייה חזו כל אחד, באופן עצמאי זה מזה, את קיומו של כוכב לכת חדש, שנודע בסופו של דבר כנפטון, ואף חישבו את משקלו ואת מסלולו באמצעות התאוריה של ניוטון. ועדיין, אפילו הצלחה אמפירית זו של התאוריה של ניוטון לא הספיקה כדי לאמת אותה.
לה-ורייה דיווח זמן קצר לאחר מכן כי הפריהליון של כוכב חמה – הנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו האליפטי – התקדמה כל פעם שהוא השלים הקפה מלאה, תופעה שלא נחזתה על ידי התאוריה של ניוטון, בה אסטרופיזיקאים היו כה בטוחים, עד שחזו את קיומו של כוכב לכת חדש, וולקן, אותו מספר אסטרונומים טענו לאחר מכן כי ראו. אולם ב-1905, תורת היחסות הפרטית של איינשטיין קבעה כי מרחב וזמן הם יחסיים, מה שסתר את המסגרת עצמה בתוכה נבנתה התאוריה של ניוטון שקבעה שהמרחב והזמן הם קבועים.
ב-1915, תורת היחסות הכללית של איינשטיין הסבירה את הכבידה מחדש בעת שהיא חזתה בדיוק את מסלולו של כוכב חמה. ב-1919, האסטרופיזיקאי ארתור אדינגטון הוביל משלחת כדי לבחון את התחזית של איינשטיין שקבעה כי מסת השמש מעוותת את המרחב-זמן בקרבתה. החברה המלכותית הודיעה על אימות התאוריה – הודעה שנתקבלה על ידי הפיזיקאים כנפילתה של התאוריה של ניוטון. עם זאת, הרוב הגדול של הפיזיקאים התאורטיקנים לא מאמינים כי היחסות הכללית היא תיאור מדויק ביסודו של הכבידה, ובמקומה הם מחפשים תאוריה של כבידה קוונטית.
הוליזם מוחלט לעומת הוליזם חלקי

הוגים מסוימים, כמו קוויין, טוענים כי אם תחזית של תאוריה מסוימת מתבררת כנכונה, הראיה המתאימה מאששת את כל התאוריה ואף את כל המסגרת התאורטית שלה. יש שביקרו צורה רדיקלית או מוחלטת זו של הוליזם אפיסטמי. הם טוענים שאם הוליזם מוחלט היה נכון, הדבר היה מוביל לתוצאות אבסורדיות כמו האישוש של קוניונקציות (פעולת "וגם" לוגית) שרירותיות. לדוגמה, אם תורת היחסות הכללית מאוששת על ידי הפריהליון של כוכב חמה, אז לפי הוליזם מוחלט, הקוניונקציה של תורת היחסות הכללית והטענה שהירח עשוי מגבינה תהיה מאוששת גם כן. ואף באופן עוד יותר שנוי במחלוקת, לפי הוליזם מוחלט, שתי הטענות מאוששות במידה שווה.
המבקרים של הוליזם מוחלט לא שוללים את האפשרות שראיות עשויות להפיץ את התמיכה שהן מספקות בין טענות שונות. אלא, הם שוללים כי ראיות תמיד מפיצות את התמיכה שלהן בין מכלול החלקים המרכיבים תאוריה או מסגרת תאורטית כלשהי אשר גוררת או חוזה באופן הסתברותי את הראיות. אחד התומכים הראשונים של הוליזם אפיסטמי חלקי הוא אדולף גרונבאום (1962). תומך נוסף הוא קֶן גֶ'מס (1993). האחרון מחדד ומרחיב את התיאור ההיפותטי-דדוקטיבי של אישוש, וטוען כי ראיה עשויה להיות רלוונטית לאישוש חלקי תוכן מסוימים בלבד של היפותזה.
לאחרונה, וברוח דומה, יוֹאָניס וֹציס (2014) טוען לתיאור אובייקטיביסטי של אישוש לפיו להיפותזות מפלצתיות (כוונתו היא פחות או יותר להיפותזות שנבנות באופן שרירותי או באופן אד הוק) יש חסמים פנימיים המונעים את ההפצה של האישוש בין החלקים השונים שלהן. לפיכך, אף שהפריהליון של כוכב חמה מאשש את הקוניונקציה של תורת היחסות הכללית והטענה שהירח עשוי מגבינה, משום שהקוניונקציה גוררת אותו לוגית, האישוש אינו מופץ לטענה שהירח עשוי מגבינה. במילים אחרות, התמיכה שראיות מספקות אינה תמיד מופצת לכל החלקים של היפותזה כלשהי, ואף כאשר היא כן, היא לא תמיד מופצת לחלקים השונים במידה שווה.
ראו גם

תורת הקוהרנטיות של האמת
שום סקוטי אמיתי
הוליזם סמנטי
תורות של אמת
הערות שוליים

↑  W. V. O. Quine. 'Two Dogmas of Empiricism.' The Philosophical Review, 60 (1951), pp. 20–43. online text
↑  Duhem, Pierre. The Aim and Structure of Physical Theory. Princeton, New Jersey, Princeton University Press, 1954.
↑  Gemes, K. 1993. 'Hypothetico-Deductivism, Content, and the Natural Axiomatization of Theories', Philosophy of Science, vol. 60:477-487. online text
הוצאת שם רע

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, כ"ב, י"ג–י"ט
 משנה תורה:  ספר נשים, הלכות נערה בתולה, פרק ג'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רי"ט, לאו שנ"ט ספר החינוך, מצווה תקנ"ג, מצווה תקנ"ד
 
הוצאת שם רע היא מושג הלכתי להפצת שקרים על אדם אחר כדי להכפישו. הדוגמה בתורה למוציא שם רע היא אדם שמוציא שם רע על אשתו שזינתה בין האירוסין לנישואין, ועונשו לפצות את חמיו במאה שקלי כסף, ובנוסף נאסר עליו לגרש את אשתו כל ימיו.
יש להבחין בין איסור הוצאת שם רע, הנוגע לפרסום דברי שקר, לאיסור לשון הרע, הנוגע לפרסום אמת על אדם במטרה להשפילו. בנוסף לאלו ישנו איסור "אבק לשון הרע", הנוגע לאמירת שבחים על אדם באופן שעלול לעודד אחרים לגנותו. במשפט הישראלי משמעות המושגים שונה, וחוק איסור לשון הרע עוסק למעשה בהוצאת שם רע.
המקור בתורה

המושג מופיע בתורה בקשר לאדם שהוציא שם רע על אשתו, בטענה שבעודה נערה המאורסה לו, כלומר לאחר שכבר קידש אותה, נבעלה לאדם אחר. כשמתברר השקר, העונש הוא תשלום של מאה כסף לאבי הנערה, וכן לא יכול יותר הבעל לגרשה כל ימיו. אם מתברר כי אמת דיבר, ואכן היא זינתה בין ארוסיה לנישואיה, דינה בסקילה על פתח בית אביה. אם התברר שזינתה לאחר הנישואין ולפני הבעילה הראשונה לבעלה - גם אז דינה בסקילה, על אף שבאופן רגיל העונש על זנות לאחר הנישואין הוא חנק, ולכן דין זה מוגדר כחידוש.
ההרחבה למושג זה נמצאת כבר במסכת ערכין, שם נכתב: ”אמר ריש לקיש: מאי דכתיב 'זאת תהיה תורת המצורע'? זאת תהיה תורתו של מוציא שם רע” הגמרא מרחיבה אם כן את המושג להוצאת שם רע כללית על כל אדם ובכל הקשר והעונש על כך הוא צרעת (בדומה ללשון הרע). בהקשר הזה מופיע המושג הוצאת שם רע גם בספרי הראשונים והאחרונים.
עונשו של מוציא שם רע

לפי דין תורה, עונשו של מוציא שם רע הוא תשלום קנס, שנאמר: ” וְעָנְשׁוּ אֹתוֹ מֵאָה כֶסֶף, וְנָתְנוּ לַאֲבִי הַנַּעֲרָה--כִּי הוֹצִיא שֵׁם רָע, עַל בְּתוּלַת יִשְׂרָאֵל”. בעונש זה נענש המוציא שם רע בידי אדם, כלומר בידי בית דין. בידי שמים עונשו של המוציא שם רע, חמור יותר והוא חייב מיתה.
בתורה ישנה התייחסות למוציא שם רע רק בהקשר לנערה ובטענת אי מציאת בתולים, אולם דינו מוציא שם רע על חבירו לא התבאר במקרא.
הרב ישראל איסרלן לומד דין מוציא שם רע, מדינו של המבייש את חבירו, שרבי יוסי בר אבין בתלמוד פטרו מעונש ”אמרי במערבא משמיה דרבי יוסי בר אבין, זאת אומרת: ביישו בדברים פטור מכלום.” עם כל זאת ישנה דעה רווחת בפוסקים שיש לבית דין כח להעניש את המוציא שם רע על חבירו, עונש זה מסור בידי הדיינים. המקור לדין זה הוא הנאמר בתלמוד ”דתניא: הקורא לחבירו עבד - יהא בנידוי, ממזר - סופג את הארבעים, רשע - יורד עמו לחייו.” לפי הסברו של הרא"ש התלמוד לא התכוון בדווקא לעונשים אלו אלא העונש מסור לדיין. דברי הרא"ש נפסקו בספרי ההלכה.
סליחה למוציא שם רע

הוצאת שם רע נחשבת לאחת העבירות החמורות שבין אדם לחברו עד כדי כך שעל אף שביהדות הגישה כלפי אדם המביע חרטה על מעשיו סלחנית והנעלב נדרש למחול על עלבונו, בהוצאת שם רע לא קיימת דרישה זו והנעלב רשאי שלא למחול למוציא השם הרע. התלמוד הירושלמי קובע: "ומניין שלא יהא המוחל אכזרי [מלמחול] וכו' א"ר ייסה הדא דתימר (זה שתאמר [שצריך למחול]) שלא הוציא לו שם רע, אבל הוציא לו שם רע אין לו מחילה עולמית".
כמו כן, קיים חרם קדמונים מיוחד על הוצאת שם רע על מת.
על חומרת עוון זה נכתב בתוספתא מקל וחומר מעונשם של חטא המרגלים שעליהם נאמר: ”וַיָּמֻתוּ, הָאֲנָשִׁים, מוֹצִאֵי דִבַּת-הָאָרֶץ, רָעָה--בַּמַּגֵּפָה, לִפְנֵי השם”:
”ומה אם אלו שלא הוציאו שם רע אלא על עצים ועל אבנים נענשו, ולא עונש מועט אלא עונש מרובה, ולא עונש לשעה אלא עונש לדורות, המוציא שם רע על חברו, כיוצא בו על אחת כמה וכמה”
רבנו יונה בספרו שערי תשובה מוסיף כי המוציא שם רע בענייני פגם משפחה, למרות שמת, אין לו כפרה לעולם, כיוון שלא פגם רק באדם החי שיכול למחול לו, אלא גם בהוריו והורי הוריו שכבר אינם בחיים.
ראו גם

חוק איסור לשון הרע
דיני לשון הרע בחוקי מדינת ישראל
חפץ חיים
אונאת דברים
לקריאה נוספת

הוצאת דיבה, באתר עולמות.
אורי שנהר, ספרות מקצועית דיני לשון הרע (תשנ"ז) - באתר בורסי
https://netsor.org/halachot/ - הלכות לשון הרע ביהדות לפי החפץ חיים
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק כ"ב, פסוקים י"ג–כ"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ט"ו, עמוד ב'
↑  ספר ויקרא, פרק י"ד
↑  ספר דברים, פרק כ"ב, פסוק י"ט
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף צ"א, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ח, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן ת"כ, סעיף מ"א
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת בבא קמא,  פרק ח', הלכה ו', ושם הלכה ז
↑  ספר במדבר, פרק י"ד, פסוק ל"ז
↑  תוספתא, מסכת ערכין, פרק ב', הלכה ז'
↑  שערי תשובה, השער השלישי, סעיף קי"א
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הוליוודלנד

| --- | --- |

 בימוי:  אלן קלטר 
 שחקנים ראשיים:  אדריאן ברודי ג'ו ספנו (Howard Strickling) Veronica Watt (ריטה הייוורת') קרולין דברנה מולי פרקר Seamus Dever Gareth Williams זאק מילס Neil Crone דאש מיהוק Todd Grinnell לארי סדאר בוב הוסקינס (Eddie Mannix) ג'פרי דמון דיאן ליין (Toni Mannix) רובין טאני בן אפלק (ג'ורג' ריבס) קת'לין רוברטסון לואיס סמית' Lorry Ayers Charlie Lea Murray Oliver בראד ויליאם האנק ג'ייסון ספיבק Ted Atherton Jordan Barker Jeff Cowan Gareth Williams 
 מוזיקה:  מרסלו זרבוס 
 צילום:  ג'ונתן פרימן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Focus Features, מירמקס 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בספטמבר 2006 
 משך הקרנה:  126 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט דרמה, סרט בלשי, סרט ביוגרפי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   hollywoodland
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הוליוודלנד (באנגלית: Hollywoodland) הוא סרט דרמה-מסתורין אמריקאי משנת 2006 בבימויו של אלן קולטר(אנ') ובכיכובם של בן אפלק אדריאן ברודי, בניסיו דל טורו, דיאן ליין ובוב הוסקינס. הסרט מבוסס על מותו המסתורי של השחקן ג'ורג' ריבס, שהיה ידוע בגילום דמותו של סופרמן בסדרת הטלוויזיה המצליחה משנות ה-50. הסרט מציג חקירה בדבר הנסיבות שהובילו למותו של ריבס, ומעמיק בנושאים של תהילה, תככים בעולם הזוהר, ואובדן הזהות.
עלילה

הסרט עוקב אחר דמותו של לואי סימו (אדריאן ברודי), בלש פרטי שנשכר לחקור את מותו המסתורי של השחקן ג'ורג' ריבס (בן אפלק), שמוכר בזכות תפקידו כסופרמן בטלוויזיה. המוות של ריבס ב-1959 הוגדר בתחילה כהתאבדות, אך אמו של ריבס לא משתכנעת ומאמינה כי בנה נרצח. סימו חוקר את מערכת היחסים של ריבס עם ארוסתו (רובין טוני) ומיליארדית מבוגרת בשם טוני מאן (דיאן ליין), ומגלה שאולי יש סיבות נסתרות למותו של ריבס. הסרט מתאר את חיי הוליווד הזוהרים והחשוכים, והופך לחקירה פילוסופית של האובדן והחיפוש אחר משמעות.
צוות השחקנים

אדריאן ברודי — בתפקיד לואי סימו - בלש פרטי שנשכר לחקור את מותו של ג'ורג' ריבס.
בן אפלק — בתפקיד ג'ורג' ריבס - השחקן הידוע בעיקר בזכות גילום דמות סופרמן, שמת במסתוריות.
דיאן ליין — בתפקיד טוני מאן - אהובתו של ריבס, אישה מבוגרת ועשירה.
רובין טוני — בתפקיד לאונור למון - ארוסתו של ריבס בעת מותו.
בוב הוסקינס — בתפקיד אדי מאן - בעלה של טוני ואחד מבעלי האולפנים הגדולים בהוליווד.
ביקורות

הסרט "הוליוודלנד" קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים. השבחים הופנו בעיקר להופעתם של בן אפלק, שזכה לפרס "השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור גילום דמותו של ג'ורג' ריבס, וכן לאדריאן ברודי על תפקידו כלואי סימו. הסרט זכה להערכה על העומק שבו הוא חוקר את חיי הזוהר של הוליווד והאופן שבו הוא מציג את המציאות הקשה מאחורי הקלעים. עם זאת, חלק מהמבקרים ציינו שהעלילה מעט איטית והפתרון המסתורי היה צפוי מדי. הסרט קיבל ציון של 68% באתר Rotten Tomatoes וציון של 62 מתוך 100 באתר Metacritic.
היכל הקרח קרילאטסקויה

| --- | --- |

 מיקום:  רחוב קרילאטסקאיה 16, מוסקבה
 קואורדינטות:  55°46′00″N 37°26′07″E﻿ / ﻿55.766711°N 37.435142°E﻿ / 55.766711; 37.435142
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 קבוצות:  מועדון הבנדי דינמו
 מושבים:  7,200
 sport.center
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוסקבה מוגדלת) היכל הקרח קרילאטסקויה(למפת מוסקבה רגילה) היכל הקרח קרילאטסקויה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מראה פנורמי של האצטדיון מהאוויר (אוגוסט 2015)
היכל הקרח "קרילאטסקויה" (ברוסית: Ледовый дворец Крылатское) הוא קומפלקס ספורט מודרני לאירוח תחרויות החלקה על הקרח וטורנירי הוקי קרח, הממוקם במרכז העיר מוסקבה, בנפת קרילאטסקויה במחוז האדמיניסטרטיבי המערבי.
היסטוריה

בניית היכל הקרח החלה בשנת 2003 ובספטמבר 2004 הושלמה. הפרויקט עוצב על פי תוכניות האדריכל מארק ליבשין, בתמיכת חברת "מוסקפסטרוי".. בנובמבר 2004 ההיכל אירח את טורניר גביע הפדרציה בטניס ואירח גם תחרויות לאומיות ובינלאומיות בהחלקה מהירה על הקרח.
היסטוריה > שיפוץ

ב-22 בנובמבר 2007 נשבר אחד מעמודי הצירים המחזקים את הכבלים במערכת התמיכה של גג היכל קרח. בשל החשש מקריסת הגג נעשה שיפוץ בהיכל שבמהלכו ההיכל היה סגור במשך כמעט שנה (עד ספטמבר 2008).
היסטוריה > כיום

מאז סיום השיפוצים מתחם הספורט משמש לאימונים יומיים בענפי החלקה מהירה על הקרח, הוקי, החלקה אמנותית על גלגיליות ובסופי שבוע ובחגים מארח מפגשים פתוחים לציבור של החלקה המונית על הקרח.
מאפיינים

השטח הכולל של המתחם — 127,275 מ"ר. השטח הכולל של מגרש הקרח — 10,409.5 מ"ר. מספר המושבים — 7,209.
ראו גם

היכל הספורט קרילאטסקויה
הערות שוליים

↑  "История ледового дворца на официальном сайте". אורכב מ-המקור ב-2008-11-09. נבדק ב-2011-02-01.
↑  Спортивные сооружения района Крылатское // Официальный сервер внутригородского муниципального образования Крылатское
↑  Второе рождение «Крылатского». Ледовый дворец вернулся в мир большого спорта // Российская газета
↑  "Характеристик ледового комплекса на официальном сайте". אורכב מ-המקור ב-2008-11-09. נבדק ב-2011-02-01.
היכל העם

המודל של היכל העם.
היכל העם (Volkshalle), המכונה גם האולם הגדול או היכל התהילה, היה תכנון של מבנה ענק בגודלו עם כיפה, מבנה מונומנטלי שתוכנן על ידי אדולף היטלר ביחד עם האדריכל שלו, אלברט שפר, עבור פרויקט גרמאניה בברלין. הפרויקט מעולם לא התממש.
מקור השם

פירוש המילה Volk מגרמנית, הוא "עם" או "אומה". המפלגה הנאצית ראתה חשיבות במילה זו. המונח פולקיזם יכול להיות מתורגם לעברית כ"התנועה הפופוליסטית" (העם), אך מרמז גם על הנימה הגזענית המזוהה עם הנאציזם. לפני מלחמת העולם הראשונה, השתמשו ב"פולקיזם" חשיבתי כגישה לפיתוח מדעי הרוח והאומנויות. לאחר המלחמה עיקר הרעיון היה פירוק האליטיזם ואיחוד אנשים במחלקות מעמדיות כדי להשיג מטרה לאומית. עם עליית היטלר לשלטון, קושר הפולקיזם עם "הגזע הארי" או ה"תאוריה הנורדית", כך שמי שאינו חלק מהעם בצורה "שורשית גזעית טהורה" הוא "מלכלך" את המולדת, שהיא אדמת גרמניה.
מדע בדיוני

בז'אנר המדע בדיוני מספר יוצרים השתמשו בתוכניות המבנה והתייחסו אליו כאילו הוא קיים.
ברומן של רוברט האריס מ-1992, "ארץ אבות", אשר מתרחש בהיסטוריה חלופית שבה ניצחה גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה ובה נבנה אולם העם, כמה מהסצנות של הספר מתקיימות סביב המבנה. האריס השתמש בזהירות בתוכניות של שפר, כשהבניין מתואר בגובה של 300 מטר. כפי שמתואר בספר, לבניין היה "מזג אוויר" משלו, עם נשימה וזיעה של 150,000 נוכחים שהשתרעו בכיפה הגבוהה, אך במקום לתהות על טעות זו, התעמולה הנאצית תתפאר בה.
אולם העם הופיע ברומן היסטוריה חלופית נוסף - "הנוכחות של אויבי שלי" (Presence of Mine Enemies) של הארי טרטלדוב (Harry Turtledove). הרומן מתאר טקס אשכבה ממלכתי של קורט ולדהיים באולם העם.
הדימוי של אולם העם מופיע במשחק הווידאו Wolfenstein: The New Order. בשנות ה-60 החלופיות שמתוארות במשחק (כמו ב"ארץ אבות"), ניצחה גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
בסדרת הטלוויזיה "האיש במצודה הרמה" שמתאר היסטוריה אלטרנטיבית ועולם בו האימפריה היפנית וגרמניה הנאצית ניצחו את בעלות הברית, נעשה שימוש בטכנולוגית CGI (תמונה שנוצרה על ידי מחשב) כדי לתאר את אולם העם בברלין. סצנות מרובות בעונה השנייה מתרחשות בחלקים שונים של אולם העם. שלא כמו רוב התיאורים האחרים של אולם העם, נראה בסדרה כי באולם שוכן המשרד של הפיהרר.
קריאה נוספת

Breker, Arno (1970). Patis, Hitler et moi. Paris: Presses de la Cité.
Giesler, Hermann (1977). Ein anderer Hitler: Bericht seines Architekten: Erlebnisse, Gespräche, Reflexionen (2nd ed.). Leoni am Starnberger See: Druffel. ISBN 3-8061-0820-X.
Larsson, Lars Olof (1998). Albert Speer: Plan de Berlin, 1937-1943. [S.I.]: Aam. ISBN 2-87143-034-9.
O'Donnell, James (1978). The Bunker. New York: Da Capo Press. ISBN 0-306-80958-3.
Scobie, Alexander (1990). Hitler's State Architecture: The Impact of Classical Antiquity. University Park: Pennsylvania State University Press. ISBN 0-271-00691-9.
Speer, Albert (1996). Erinnerungen. Frankfurt am Main: Ullstein. ISBN 3-550-07616-9.
Speer, Albert (1970). Inside The Third Reich. New York: Macmillan. ISBN 0-380-00071-7.
ראו גם

האדריכלות הנאצית
בניין הרייכסטאג
הערות שוליים

1 2 3  Speer, Albert, 1905-1981., Erinnerungen, Frankfurt/M.: Ullstein, [1993]
1 2 3 4  Giesler, Hermann, 1898-1987., Ein anderer Hitler : Bericht seines Architekten : Erlebnisse, Gespräche, Reflexionen, 2. Aufl, Leoni am Starnberger See: Druffel, 1977
↑  Breker Arno, Paris, hitler et moi., Presses de la Cité, 1970
1 2 3 4  Scobie, Alexander., Hitler's state architecture : the impact of classical antiquity, University Park, [Pa.]: Published for College Art Association by the Pennsylvania State University Press, 1990
↑  Larsson, Lars Olof, 1938- ..., Albert Speer : le plan de Berlin : 1937-1943, Bruxelles: Archives d'architecture moderne, 1983
↑  Virtue, Graeme (2015-11-20). "The Man In The High Castle: Philip K Dick's chilling counterfactual fantasy comes to TV". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2018-01-04.
את הכיפה הגדולה של היכל העם ניתן לראות בחלק העליון של המודל לתוכניתו של היטלר עבור ברלין. לשם השוואה, את שער ברנדנבורג ניתן למקם בצד ימין של הרחוב בקדמת היכל העם.
הטלה (מתמטיקה)

הטלה (באנגלית: projection) באלגברה ליניארית ואנליזה פונקציונלית היא העתקה ליניארית ממרחב וקטורי לעצמו המפרקת וקטור לרכיביו ומחזירה רק את הרכיבים שלו שנמצאים בתת-מרחב ליניארי מסוים. תוצר ההטלה, קרי הווקטור שבתת-המרחב הליניארי המוגדר, יקרא ההיטל.
דוגמה

נסתכל בווקטור ב- \mathbb {R} ^{3} אותו אפשר לרשום בצורה
 v=(v_{x},v_{y},v_{z})=v_{x}{\hat {x}}+v_{y}{\hat {y}}+v_{z}{\hat {z}}
הטלתו של הווקטור על תת-המרחב הנפרש על ידי הווקטור  {\hat {x}} תחזיר  P_{x}v=v_{x}{\hat {x}}. הפעלה נוספת של ההטלה לא תשנה את הווקטור שהתקבל:  P_{x}^{2}v=P_{x}(v_{x}{\hat {x}})=v_{x}{\hat {x}}.
אם נרצה להטיל את v על תת-המרחב הנפרש בידי ציר ה-y וציר ה-z נקבל  P_{yz}v=v_{y}{\hat {y}}+v_{z}{\hat {z}}. הטלת הווקטור שהתקבל על ציר x תחזיר 0 שכן אין לו רכיב על ציר x.
הגדרה

יהי  V מרחב וקטורי
ותהי  P:V\rightarrow V העתקה ליניארית.  P תיקרא הטלה על תת-מרחב של  V, אם  P^{2}=P. כלומר, אם נפעיל את   P פעמיים על וקטור במרחב, נקבל תוצאה זהה כפי שנקבל לו היינו מפעילים את  P על אותו וקטור פעם אחת בלבד. באופן כללי באלגברה ליניארית, העתקה ליניארית המקיימת תכונה זו נקראת פונקציה אידמפטונטית (Idempotent).
באופן שקול, אם נחלק את  V לסכום ישר של תת-מרחבים,  V=U\oplus W, אזי לכל וקטור  v\in V קיימים
 u\in U ו- w\in W כך שמתקיים  v=u+w. נאמר שההעתקה הליניארית  E:V\to V היא הטלה על  W אם היא מקיימת  E(v)=w.
ההגדרה תואמת את המשמעות האינטואיטיבית: הפעלת הטלה בפעם הראשונה מעבירה את כל המרחב לתת-מרחב, והפעלתה בפעם השנייה שומרת את התת-מרחב כפי שהוא ולא משנה דבר.
מטריצת ההטלה

מטריצה ריבועית  P תיקרא מטריצת ההטלה אם היא מקיימת  P^{2}=P.
מטריצה ריבועית  P תיקרא מטריצת ההטלה האורתוגונלית אם היא מקיימת  P^{2}=P=P^{T} כאשר  P מטריצה ממשית, או אם היא מקיימת  P^{2}=P=P^{*} כאשר  P מטריצה מרוכבת.
הערכים העצמיים של מטריצת הטלה הם 0 או 1
תכונות

יהי  V מרחב וקטורי עם הטלות  E_{1},E_{2},\dots ,E_{k} על התת-המרחבים  W_{1},W_{2},\dots ,W_{k} בהתאמה אזי לכל
 1\leq i\leq k
מתקיים:
E_{i}^{2}=E_{i}
E_{i}E_{j}=0 לכל  i\neq j
\operatorname {Im} E_{i}=W_{i}
V=\operatorname {Ker} E_{i}\oplus \operatorname {Im} E_{i}
E_{i} ניתנת ללכסון, והערכים העצמיים שלה הם 1 ו-0.
תהי  T:V\to V העתקה ליניארית, אזי התת-מרחבים  W_{i} הם תתי-מרחב T-שמורים אם ורק אם  TE_{i}=E_{i}T (בהתאמה לתת-המרחב)
שימושים

בטורי פורייה מחשבים את מקדמי פורייה באמצעות הטלה אורתוגונלית של הפונקציה על איברי מערכת אורתונורמלית שלמה (במקרה הקלאסי של טור פורייה הטריגונומטרי: על סינוסים וקוסינוסים).
בתורת הקוונטים, פעולת מדידה מתוארת בעזרת אופרטורי הטלה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ההופעה הספרטנית

ציור של זאוס על ספל מחבל לאקוניה, מסביבות 560 לפנה"ס. הדמות בעלת זקן ושיער ארוך קלוע
ההופעה הספרטנית הייתה דומה להופעה של בני הלאס אחרים עם הבדלים קלים. בניגוד לרוב היוונים, הספרטנים נהגו להאריך את שיערם ולקלוע אותו לצמות. הגלימה האדומה, שעטו לוחמיהם, הייתה סמלם. ההופעה הספרטנית הייתה מקור לחיקויים רבים. כך פולייס אחרות העתיקו את צבע הגלימה. בסוף התקופה הקלאסית, רוב ההופליטים היוונים לבשו גלימות בצבע אדום.
הספרטנים גידלו זקן ונהגו לטפח את שיערם הארוך. פרט לכסות הארגמן, הספרטני עטה על גופו שני סוגי גלימות ושני סוגי טוניקות. העבודות בשדות, בדומה לשאר חלקי יוון, נעשו ברגליים יחפות. הלבוש הספרטני ופרטי הופעה אחרים אומצו על ידי מעריציהם של הספרטנים ובמיוחד על ידי הפילוסופים שהעריצו את משטרם.
כסות הארגמן

אין דיווח רב לגבי הלבוש בתקופה הקלאסית, אך ניתן להניח בביטחון רב יחסית שרוב הספרטנים היו בעלי כסות אחת בלבד עד המאה ה-5 לפנה"ס. הסיבה לכך היא המחיר הגבוה של הבגדים. המצב השתפר מעט בתקופות מאוחרות יותר, אך מבחר הבגדים עדיין היה נמוך, כך שכסות הקרב שימשה אותם לא אחת גם להופעות פומביות אחרות.
על פי קסנופון ומקורות נוספים, ליקורגוס היה אבי הרעיון לעטות כסות בצבע ארגמן. לא ברור אם זהו דיווח אמיתי או אנכרוניזם, אך כסות פשתן בצבע ארגמן הייתה מקובלת מאוד בספרטה ולאחר מכן חיקו אותה הרבה פולייס אחרים. הסיבה לבחירה בצבע לא ברורה דיה, אך נראה שהיא קשורה לאימה שמעורר הצבע העז וההסוואה שהוא מעניק לדם הניגר מהפצעים. סיבה נוספת היא המחיר הגבוה של הצבע הזה. בעולם העתיק, נהוג היה ללבוש את הבגדים הנאים ביותר לקרב על מנת שהחייל ההרוג יופיע לפני האלים במלוא ההדר. אף שלא הייתה חובה ללבוש גלימה דווקא בצבע זה, היא הייתה נפוצה מאוד ובמאה ה-4 לפנה"ס כל הצבא הספרטני עטה כסותות בצבע זה. בנוסף לגלימה, המגן הספרטני קושט בדרך כלל באות "למדה" (Λ), האות הראשונה בשם ארצם – "לאקדמון".
כסות הארגמן > הגלימה

בתקופה הקלאסית היוונים הבדילו בין שני סוגי גלימות. הראשון "הִימָטְיוֹן" והשני הוא "כְלָאמִיס". שתיהן היו מלבניות, אך ההימטיון היה ארוך בהרבה ונעטף סביב הגוף. ההימטיון היה נפוץ בתקופה הארכאית, אך נדחק הצידה ברב רובה של יוון על ידי הכלמיס הקל והנוח שאיפשר חופש תנועה רב יותר ליד. בניגוד לרב היוונים, הספרטנים שמרו על ההימטיון והוא לא נדחק על ידי הכלמיס. ההימטיון הספרטני נקרא "טריבופן" והיה דק יותר יחסית לדגם הנפוץ.
הכלמיס דומה בהופעתו לבגדים שמזוהים כיום עם יוונים ורומאים – מעין גלימה רחבה שנסגרת על כתף שמאל. הכלמיס נלבש בדרך כלל על הטוניקה, ואילו ההיטמיון נלבש ישירות על הגוף. הספרטנים לבשו את הגלימה בעתות שלום ואירועים פומביים. הטירון הספרטני היה מקבל רק גלימה אחת על מנת לחשל את גופו לקור החורפי, אך גם המבוגרים לבשו בדרך כלל רק גלימה אחת על מנת להראות את קשיחותם. מעריצי הספרטנים, במיוחד הפילוסופים אימצו התנהגות זו והיו מופיעים פעמים רבות בהיטמיון בנוסח הספרטני.
כסות הארגמן > טוניקות

בנוסף לגלימה הספרטנים לבשו שני סוגי טוניקות. הראשון הוא מעין חלוק רחב שנקרא "כיטון". הכיטון היה בגד רחב ונסגר על הכתף בסיכה, תוך כדי שהוא משאיר יד אחת לא מכוסה. בתקופה הארכאית, הכיטון היה עשוי מצמר עבה. בתקופה הקלאסית מקובל היה ללבוש כיטון קל יותר, ולעיתים קרובות הוא היה עשוי פשתן ולא צמר.
בגד נוסף הוא ה"אקסומיס". בניגוד לכיטון, האקסומיס היה בנוי משני כיסויי כתפיים, עם סיכה שסגרה את אחד השרוולים. הבגד הזה היה נוח יותר כי הוא סיפק הגנה טובה נגד הקור ויחד עם זאת לא הגביל את התנועה כי במקרה הצורך אפשר היה לשחרר את אחד השרוולים והיד הייתה מקבלת חופש פעולה רב.
נעליים

העבודות בשדות נעשו ברגליים יחפות וכך גם הלחימה. נעליים נלבשו רק לאירועים מיוחדים כגון ריצה או ציד שבהם הרץ היה צפוי להיתקל במכשולים חדים על הקרקע. המצב השתנה בחורף והקור הכריח את הספרטנים להגן על רגליהם מפניו. לבוש הנעליים נאסר על ילדים ונערים אפילו בחורף על מנת לחזק את כף רגלם. בדומה ליוונים אחרים, הנעליים הספרטניות היו סוג של סנדלים.
המטה הלאקדמוני

בדומה לשאר יוון המטה היה נפוץ גם בספרטה. המטה הלאקמוני המכונה "בקטפריון" היה ארוך למדי וצורתו הייתה צורת T והגיע לחזהו של אדם מבוגר. הוא שימש כסמל סטטוס לפקידי ממשל בכירים כגון האפורים והגנרלים. המטה, כמו פרטי הופעה אחרים, חוקה על ידי פילוסופים שהעריצו את המשטר הספרטני.