stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדושות מעונות
תקציר העלילה

בשנת 1971, נערה צעירה בשם לוסי ג'וראן בורחת מבניין נטוש, שם היא נכלאה ועברה התעללות פיזית קשה במשך יותר משנה. האנשים והסיבות מאחורי המקרה אינם ידועים. לוסי, המועברת לבית יתומים, יוצרת קשר חברי עם נערה בגילה בשם אנה אסאווי, העוזרת ללוסי להתמודד עם הטראומה וגם עם יצור משונה בדמות ילדה פצועה ומצולקת, שרודף אותה ופוגע בה, לטענתה של לוסי.
15 שנים לאחר מכן, לוסי פורצת לביתה של משפחה רגילה לכאורה, ורוצחת את כולם ברובה ציד. לאחר מכן לוסי מתקשרת לאנה ומספרת לה שהם האנשים שעינו אותה בילדותה. אנה, נחרדת לגלות שהיא רצחה אותם, מגיעה לבית המשפחה בעוד שהיצור עוד פעם פוגע בלוסי בצורה אגרסיבית.
בזמן שאנה מפנה את הגופות של המשפחה, היא מגלה שגבריאל, אם המשפחה עדיין בחיים ומנסה לעזור לה להימלט, אך לוסי מבחינה בכך, ובזעם מכה את גבריאל למוות עם פטיש. לוסי שוב מותקפת על ידי היצור המצולק, אבל אנה שמה לב שהיצור אינו קיים כלל ובעצם לוסי פוגעת בעצמה. היצור הוא למעשה ביטוי פסיכולוגי של לוסי, המאשימה את עצמה בכך שבילדותה, לפני שברחה מהבניין הנטוש, היא ראתה בחדר אחר ילדה נוספת שעברה התעללות קשה במיוחד והתחננה לעזרה. לוסי החליטה לברוח ולא לעזור לה. היצור הוא למעשה בדמותה של אותה ילדה. לוסי מבינה שהטירוף שלה לעולם לא יעזוב אותה, ומתאבדת על ידי שיסוף גרונה, לעיני אנה.
למחרת, אנה, המתאבלת על מותה של חברתה הטובה, שוהה באותו הבית ומדברת עם אמא שלה בטלפון. משיחתם עולה שאנה סבלה מהתעללות מהוריה בילדותה. לפתע אנה שומעת רעשים ומגלה אזור תת-קרקעי סודי בסלון. אנה נכנסת לתוכו ומזדעזעת לגלות בחורה צעירה בשם שרה, מפוחדת, פצועה להחריד וקשורה בשלשלאות, מה שמוכיח שלוסי צדקה בקשר למשפחה והם אכן אלה שעינו אותה. שרה, שכנראה עברה עינוי מסיבי, מקבלת עזרה מאנה, אך קבוצה של אנשים זרים מגיעה והורגת את שרה. הם לוכדים את אנה ומפגישים אותה עם המנהיגה שלהם, אישה מבוגרת המכונה מדמואזל (גברת בצרפתית). היא מסבירה שהיא שייכת לארגון פילוסופי סודי שמטרתם לגלות האם יש חיים לאחר המוות באמצעות יצירת "קדושים מעונים". הם חוטפים נשים צעירות, כולאים אותן במקום קר וחשוך ומענים אותן במשך תקופה ארוכה, מתוך אמונה שהסבל שלהן יביא אותן לראות את העולם הבא. מדמואזל מאמינה גם שהעולם מחולק לקורבנות (אנשים שאינם יכולים לסבול עינויים ומאבדים את השפיות, כמו לוסי ושרה שהיו קורבנות של הארגון) ומרטירים (אנשים ש"מקבלים" על עצמם את העינויים וזוכים בתובנה מהעולם הבא).
אנה נהפכת לניסוי האחרון של הארגון. במשך תקופה ארוכה היא עוברת התעללות אכזרית הכוללת בין היתר מכות והשפלות. אחרי פרק זמן, אנה הוזה שלוסי מדברת איתה. היא עוזרת לה להתמודד עם הסבל והפחד ופשוט להיכנע. לבסוף, אנה מגיעה לשלב הסופי, בו פושטים לה את העור. היא שורדת את התהליך, נכנסת למצב של "אופוריה", ולמעשה הגיעה לצורה של "קדושה מעונה", שזאת המטרה הסופית של הארגון. מדמואזל מגיעה בשקיקה כדי שאנה תגלה לה האם היא רואה את העולם הבא ואנה לוחשת באוזנה (הצופים לא יודעים מה היא לחשה).
חברי הארגון מתכנסים בבית כדי לגלות את התובנות שאנה חלקה עם מדמואזל. בזמן שאנשי הארגון מחכים, מדמואזל והעוזר שלה משוחחים. הוא שואל אותה אם הדברים שאנה אמרה היו ברורים, היא משיבה שכן, ושואלת אותו האם הוא יכול לדמיין מה קורה אחרי המוות. כשהוא עונה לא, מדמואזל אומרת לו "להמשיך לפקפק" ומתאבדת ביריית אקדח.
הסרט מסתיים במבט על אנה, כשהיא שוכבת על השולחן במצב קטטוני.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
מילן ג'אמפוני: לוסי ג'וראן
ג'סי פאם: לוסי הצעירה
מורג'אנה אלאווי: אנה אסאווי
אריקה סקוט: אנה הצעירה
קתרין בגין: "מדמואזל"
איזבל שאס: היצור
רוברט טופין: מר בלפונד
פטרישה טולאן: גבריאל בלפונד
ג'ולייט גוסלין: מארי בלפונד
קסבייה דולן: אנטואן בלפונד
ג'ון מארי מונסלה: אטיין
אמילי מיסקדיאן: שרה
לואיז בואבר: אמא של אנה (קול בלבד)
הפקת הסרט

פסקאל לאוג'יה אמר כי הסרט נדחה על ידי כל האולפנים הצרפתיים הגדולים וגם על ידי הרבה שחקניות, שלא היו מוכנות להשתתף בסרט כל כך קיצוני. הוא הוסיף: "הסרט נתמך בסוף על ידי Canal +, ערוץ הטלוויזיה היחיד בצרפת שעדיין מממן כמה פרויקטים יוצאי דופן".
הוא מציין גם שהקושי העיקרי מלבד הנושאים הטכניים כמו אפקטים מיוחדים ועריכה טובה, היה להשאיר את השחקניות בוכות לכל אורך הצילומים על מנת לייצר אמינות.
ביקורות ותגובות

הסרט נחשב לדוגמה עבור סרטי אימה צרפתיים בעידן החדש, סרטים המכילים אלימות קיצונית, בדומה לסרטים כמו: בפנים (2007), מתח גבוה (2003) ובלתי הפיך (2002).
אתר צבירת הביקורות Rotten Tomatoes נתן ציון של 59% על סמך 34 ביקורות של מבקרים, וממוצע משוקלל של 5.96 מתוך 10. הסיכום הביקורתי של האתר קובע: "סרט צרפתי שנוי במחלוקת, השייך לתת הז'אנר המכונה פורנו עינויים (גור). הוא גרפי, אכזרי, מגעיל ומבעית ולא מתאים לכולם."
ירון פינקלמן

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1975 (בן 49) י"ד באייר ה'תשל"ה ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1993 – מרץ  2025
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלס"ר חטיבה 500  ראש לשכת הרמטכ"ל  מפקד סיירת צנחנים   מפקד עוצבת חצי האש   מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה   מפקד חטיבת גבעתי   מפקד עוצבת האש   ראש חטיבת המבצעים באמ"ץ   מפקד פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע עלות השחר  מלחמת חרבות ברזל
פינקלמן (במרכז) מסביר למפקד פיקוד העורף תמיר ידעי (מימין) ולרמטכ"ל אביב כוכבי (משמאל) על מבצע חלוקת המזון של עוצבת האש בבני ברק, בעת מגפת הקורונה, 2020
פינקלמן (משמאל) בטקס מינויו לראש חטיבת המבצעים, אוקטובר 2020. ראש החטיבה היוצא יניב עשור מימין ומפקד אגף המבצעים אהרון חליוה במרכז
ירון פינקלמן (נולד ב-25 באפריל 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, אשר שימש מפקד פיקוד הדרום במלחמת חרבות ברזל . שלושה חודשים לאחר שנכנס לתפקידו כאלוף הפיקוד, התחולל טבח שבעה באוקטובר שפתח את מלחמת חרבות ברזל. פינקלמן פיקד על הלחימה ברצועת עזה נגד פלגי הטרור ובראשם חמאס עד 12 במרץ 2025.
ביוגרפיה

פינקלמן התגייס לצה"ל בנובמבר 1993, והתנדב ליחידה 669. עבר טירונות צנחנים, קורס חובשים וטירונות יחידה 669. לאחר שנשר מהיחידה, שובץ באוגוסט 1994 בפלס"ר חטיבה 500. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד חרוב. לאחר מכן מונה למפקד פלס"ר חטיבה 500, ושימש בתפקיד בין השנים 1999–2001. בהמשך שימש כקצין אג"ם של יחידת מגלן. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 890, ושימש בתפקיד במהלך האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש לשכת הרמטכ"ל, דן חלוץ, ושימש בתפקיד בין היתר במלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים בשנת 2007. לאחר מכן מונה למפקד גדס"ר צנחנים בין השנים 2007–2009, והוביל אותו בלחימה נגד הטרור הפלסטיני באיו"ש, וכן במבצע אתגר כפול ובמבצע עופרת יצוקה, שניהם ברצועת עזה.
במרץ 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חצי האש, ופיקד עליה בין היתר בעת מבצע עמוד ענן, ביוני 2013 סיים את תפקידו. ב-21 ביולי 2013 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, ופיקד עליה בין היתר במהלך מבצע צוק איתן, בתפקידו שירת עד 29 באפריל 2015. ב-21 ביוני 2015 מונה למפקד חטיבת גבעתי, וסיים את תפקידו ב-20 ביולי 2017.
ב-20 באוגוסט 2017 נזף הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, בפינקלמן בעקבות גניבת שלושים ושלושה רובי M16 במאי 2017, מנשקיית בסיס שדה תימן שבדרום, שהיה תחת אחריותו כמפקד חטיבת גבעתי. בנזיפתו אמר: "זהו כשל במערך האבטחה שלא עומד בנורמה הנדרשת בצה"ל".
ב-16 בנובמבר 2017 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת האש. במהלך תפקידו הוקמה יחידת רפאים, ויחד עם עוצבת קלע דוד הוכפפו שתיהן תחת פיקודו לעוצבת האש. באפריל 2020 פיקד על כוחות מן האוגדה במבצע חלוקת מזון בבני ברק, בעת מגפת הקורונה. את תפקידו מילא עד 9 באוגוסט 2020. ב-13 באוקטובר 2020 מונה לראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע שומר החומות ובמבצע עלות השחר. בתפקיד זה שירת עד 3 באוקטובר 2022. בתחילת 2023 הוזמן על ידי הרמטכ"ל הנכנס, הרצי הלוי, לעמוד בראש אחד מצוותי החשיבה שמינה כדי להכין נושאים שביקש לעסוק בהם במהלך כהונתו.
ב-29 ביוני 2023 הועלה לדרגת אלוף, וב-9 ביולי נכנס לתפקידו כמפקד פיקוד הדרום.
חיים אישיים

פינקלמן נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדעי המדינה ובעל תואר שני בדיפלומטיה וביטחון, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר מחזור 2023.
ג'ון טיילר (מושל)

ג'ון טיילר (באנגלית: John Tayler;‏ 4 ביולי 1742 – 19 במרץ 1829) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי. כיהן במשך תשע שנים לא רצופות כסגן מושל ניו יורק, ארבעה חודשים כמושלה בפועל וכחבר בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק.
חייו

טיילר היה סוחר, חקלאי וחנווני באולבני. ב-1764 נישא למרגריטה ואן ואלקנבורג.
טיילר היה נציג מחוז אולבני באספה המדינתית של ניו יורק מ-1777 עד 1779, 1780–1781 ומ-1785 עד 1787. הוא מונה לתפקיד סגן ראש עיריית אולבני בשנת 1793. בשנת 1798 התמודד על תפקיד סנאטור מטעם מדינת ניו יורק, אך הובס על ידי נציג המפלגה הפדרליסטית ג'יימס ווטסון.
טיילר נבחר לסגן מושל ניו יורק ב-1813, ונבחר בשנית ב-1816, תחת דניאל טומפקינס. לאחר שטומפקינס התמודד על תפקיד סגן נשיא ארצות הברית, הפך טיילר למושל ניו יורק בפועל מ-24 בפברואר ל-30 ביוני 1817.
סעיף 17 בחוקת ניו יורק משנת 1777 אומר שבכל פעם שהתפנתה משרה, סגן מושל לא יכול להפוך למושל אלא לנהל את המדינה רק עד תום הקדנציה השנתית של האספה המדינתית של ניו יורק ב-30 ביוני, המושל הבא נבחר באפריל. זו הייתה הפעם היחידה בה התפנה תפקיד המושל לפי חוקה זו. באפריל 1817 נבחר דוויט קלינטון למושל ניו יורק, וטיילר נבחר מחדש לסגן מושל, ונבחר שוב לתפקיד ב-1820.
העימות בין אלכסנדר המילטון וארון בר ב-1804 נקשר להערות שהעיר המילטון בביתו של טיילר באולבני, שהיו קשורות במכתב שכתב חתנו של טיילר, ד"ר צ'ארלס קופר (אנ'), שפורסם מאוחר יותר בעיתון שיצא לאור באולבני.
טיילר היה אלקטור בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1828, הוא הצביע בעד אנדרו ג'קסון והמועמד לסגן הנשיא ג'ון קלהון.
טיילר נפטר ב-19 במרץ 1829 באולבני, ונקבר בכפר מנדס שבניו יורק (אנ').
לין וולזי

לין קרול וולזי לבית רובינסון (באנגלית: Lynn Carol Woolsey; נולדה ב-3 בנובמבר 1937) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קליפורניה בין השנים 1993 ל-2013. היא הייתה חברת המפלגה הדמוקרטית וייצגה את מחוז הקונגרס ה-6 של קליפורניה.
במהלך כהונתה בקונגרס, וולזי תמכה בתקיפות בצדק חברתי וכלכלי, והייתה מתנגדת קולנית למלחמת עיראק. היא פעלה לקידום שירותי בריאות אוניברסליים, שיפור הגישה לחינוך והרחבת זכויות העובדים. היא גם ניסחה והייתה שותפה לכמה סעיפי חקיקה, כולל חוק חופשות משפחה ורפואה, המספק הגנה בעבודה לעובדים הזקוקים לחופשה כדי לטפל בעצמם או במשפחותיהם.
וולזי גם תמכה מאוד בהגנת הסביבה ומילאה תפקיד מפתח במאמצים להגן על קו החוף של צפון קליפורניה. היא הייתה מייסדת שותפה של הוועידה הפרוגרסיבית של הקונגרס וכיהנה כיושבת ראש משותפת במשך כמה שנים.
לפני כהונתה בקונגרס, וולזי כיהנה במועצת העיר Petaluma, קליפורניה, וכראש עיריית Petaluma. היא גם עבדה כמורה בתיכון והייתה מעורבת בארגונים קהילתיים שונים.
לאחר שעזבה את הקונגרס, וולזי נשארה פעילה בפוליטיקה ובהסברה, והמשיכה להיות מעורבת במאמצים לקדם מטרות מתקדמות ולשפר את חייהם של אנשים עובדים.
ביוגרפיה > ראשית חייה, השכלה וקריירה

וולזי נולדה ב-3 בנובמבר 1937 בשם לין קרול רובינסון בסיאטל, וושינגטון, וסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון לינקולן בשנת 1955.  היא התחנכה באוניברסיטת וושינגטון, שם הפכה לחברה באחוות אלפא פי, אך עזבה את האוניברסיטה לפני סיום לימודיה כדי להתחתן עם טרי ג'יי קריצ'ט ב-1958. היא עברה למחוז מרין בצפון קליפורניה ונרשמה לאוניברסיטת סן פרנסיסקו.  בעלה עזב את המשפחה והשאיר את וולזי לגדל את שלושת ילדיה לבד, והם התגרשו ב-1968. היא קיבלה סיוע ציבורי כדי שתוכל להסתדר בזמן העבודה ולסיים את לימודיה. היא נישאה לדייוויד וולזי ב-1971, וגידלה ילד נוסף, אבל גם הנישואים האלו הסתיימו בגירושים. מאוחר יותר היא הפכה למנהלת משאבי אנוש ובעלת עסק, מורה בקולג' של מרין ובאוניברסיטה הדומיניקנית של קליפורניה, וחברה במועצת העיר Petaluma, קליפורניה, לפני שהתמודדה לקונגרס.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > קמפיינים פוליטיים

בשנת 1992, חברת בית הנבחרים שכיהנה כבר חמש קדנציות, ברברה בוקסר, ויתרה על מושבה כדי להתמודד בהצלחה על מושב הסנאט. וולזי נכנסה לפריימריז דמוקרטי שבו התמודדו תשעה מתמודדים. שבעה ממתנגדיה התגוררו במחוז מרין ופיצלו את ההצבעה של המחוז הזה, מה שאפשר לוולזי לזכות במועמדות עם 26 אחוז בלבד מהקולות. בבחירות הכלליות היא התמודדה מול חבר האספה הרפובליקני ביל פילנטה, שאובחן כחולה בגידול במוח ולא ערך קמפיין פעיל. וולזי ניצחה עם 65 אחוז מהקולות. וולזי נבחרה מחדש שמונה פעמים ללא התנגדות משמעותית.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה

וולזי דורגה כחברת הקונגרס הליברלית ביותר ב-2012 על ידי That's My Congress.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > רפורמת הרווחה

וולזי הבליטה במהירות את נוכחותה, תוך שהיא מתבססת על פעילותה בהתנגדות קולנית ליוזמת הרפורמה הגדולה ברווחה אותה הובילו יו"ר בית הנבחרים ניוט גינגריץ' והנשיא ביל קלינטון באמצע שנות ה-90. מאוחר יותר היא הובילה מאמצים להחזיר מימון פרוגרמטי לשירותים כמו טיפול בילדים, תזונה וחופשת הורות בתשלום. היא גם העבירה חקיקה המגבירה את כוחו של מס הכנסה לאכוף תשלום מזונות ילדים בפיגור.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > עיראק

וולזי הייתה מתנגדת בולטת למלחמה בעיראק. ב-10 באוקטובר 2002, היא הייתה בין 133 חברי בית הנבחרים שהצביעו נגד אישור הפלישה לעיראק.  היא נטלה חלק פעיל בהתנגדות להמשך נוכחות ארצות הברית, והובילה 15 חברי קונגרס בכתיבת עצומה לנשיא ג'ורג' וו. בוש מיום 12 בינואר 2005, הקורא לנסיגת ארצות הברית מעיראק.  היא גם בין חברי הקונגרס הראשונים שקראו לנסיגת חיילים, ב-26 בינואר 2005. וולזי נתנה למפגינת המלחמה סינדי שיהאן כרטיס אורח כדי להשתתף בנאום מצב האומה של בוש ב-2006. שיהאן התבלטה בנאום כאשר נעצרה על לבישת חולצת טריקו עם מסר פוליטי.  לקראת הבחירות של 2008, וולזי, עודדה מנהיגים של קבוצות אנטי-מלחמתיות להתנגד לכל דמוקרט שסירב לתמוך בהצבעה שתסיים את המלחמה בעיראק. בתגובה, 15 חברי קואליציית הכלב הכחול, קבוצה שמרנית-מרכזית בתוך המפלגה הדמוקרטית שהחזיקו במושבים בטוחים, סירבו לתרום דמי מפלגה לוועדת הקמפיין של הקונגרס הדמוקרטית (DCCC). וולזי הצהירה מאוחר יותר שהיא לא הובנה, אבל חברי קואליצצית הכלב הכחול המשיכו בחרם נגדה.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > משחקי הימורים אינדיאנים

וולסי הציגה את חוק השיקום של האינדיאנים מהפדרציה של Graton Rancheria ב-6 באוגוסט 1998.  הוא נחתם על ידי הנשיא קלינטון כסעיף XIV של חוק הקידום האינדיאני של אומניבוס בדצמבר 2000.
הצעת החוק המקורית של וולזי לא הייתה מאפשרת לאינדיאנים מהפדרציה של Graton Rancheria להחזיק קזינו אינדיאני. הסנאטורית ברברה בוקסר הסירה את האיסור הזה כשהיא כללה את הצעת החוק של וולזי בחוק האומניבוס.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > חוק הצופים לכל

בספטמבר 2000, וולזי העניקה חסות לחוק הצופים לכל, כדי לבטל את הבלעדיות שהחזיקו בה "הצופים של אמריקה".
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > הכרה ברמדאן

ב-11 בדצמבר 2007, וולזי, יחד עם 8 דמוקרטים נוספים, הצביעו "נגד" על החלטה להכיר בחשיבות "חג המולד והאמונה הנוצרית", אך כן הצביעו בעד "הכרה בתחילת הרמדאן", מצוות דת מוסלמית, באוקטובר.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > שירותי בריאות

וולזי הציגה הצעת חוק להחייאת האופציה הציבורית ב-22 ביולי 2010.  משרד התקציבים של הקונגרס צפה שהחקיקה תחסוך 68 מיליארד דולר בין 2014 ל-2020.
היא מתחה ביקורת חריפה על תיקון Stupak-Pitts לחוק שירותי בריאות סבירים לאמריקה מנובמבר 2009, שמונע מתוכניות ביטוח בריאות פרטיות לכסות הפלות אם התוכנית מסובסדת על ידי קרנות פדרליות.
ביוגרפיה > מחלוקות > מכתב סטיוארט פירסון

ב-2 בדצמבר 2003, וולזי כתבה מכתב בשמו של סטיוארט פירסון, בנו של אחד מעוזריה הבכירים, שהודה באשמה על אונס. במכתב שנכתב על נייר המכתבים הרשמי שלה בקונגרס, היא ביקשה מהשופט לשקול נסיבות מקלות ולהפגין סלחנות. השופט בתיק לא התרגש מהמכתב, וגזר על פירסון שמונה שנות מאסר, המקסימום המותר במסגרת הסדר הטיעון. וולזי התנצלה על כתיבת המכתב, ואמרה שהיא לא ידעה את כל העובדות; הקורבן לא קיבל את התנצלותה.
ביוגרפיה > מחלוקות > התנגדות לתוצאות הבחירות לנשיאות 2004

וולזי הייתה אחת משלושים ואחד הדמוקרטים בבית הנבחרים שהצביעו כדי לא לספור את הקולות האלקטורליים מאוהיו בבחירות לנשיאות ב-2004.  הנשיא ג'ורג' בוש זכה באוהיו ב-118,457 קולות.  ללא הקולות האלקטורליים של אוהיו, הבחירות היו מוכרעות על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית, כאשר לכל מדינה יש קול אחד בהתאם לתיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית.
ביוגרפיה > מחלוקות > מעצר במחאת דארפור

וולזי נעצרה ב-27 באפריל 2009, מחוץ לשגרירות סודאן בוושינגטון, במהלך מחאה נגד רצח עם בדארפור.  וולזי וארבעה מחוקקים אמריקאים נוספים מחו על חסימת הסיוע לקורבנות. הם נעצרו באשמת הסגת גבול לאחר שחצו קו משטרתי.
מחוקקים דמוקרטים נוספים שנעצרו היו ג'ים מקגוורן, דונה אדוארדס, קית' אליסון וג'ון לואיס.
מורשת

מסמכי הקונגרס של וולזי נשמרים באוספים מיוחדים ובארכיון האוניברסיטאות בספריית אוניברסיטת סונומה.
הערות שוליים

↑  "Congresswoman Lynn Woolsey: Biography". woolsey.house.gov. אורכב מ-המקור ב-10 בפברואר 2012. נבדק ב-1 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "WOOLSEY, Lynn C. | US House of Representatives: History, Art & Archives".
↑  "Women in Congress" (PDF).
↑  "Woolsey, Lynn, 1937-". snac. 14 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rep. Lynn Woolsey (D)". The National Journal Almanac. The National Journal. נבדק ב-17 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "That's My Congress: Liberal and Conservative Scorecard for the House of Representatives in the 113th Congress". 24 בדצמבר 2011. נבדק ב-12 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "H J RES 114: To Authorize the Use of United States Armed Forces Against Iraq". clerk.house.gov. 10 באוקטובר 2002. נבדק ב-1 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Epstein, Edward (13 בינואר 2005). "16 Dems Urge Bush to Start Pullout from Iraq". San Francisco Chronicle. אורכב מ-המקור ב-10 באוקטובר 2012. נבדק ב-1 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CNN.com - Activist Sheehan arrested in House gallery - Feb 1, 2006". CNN. נבדק ב-12 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bresnahan, John (24 באוקטובר 2007). "Blue Dogs refuse to pony up for DCCC". The Politico. אורכב מ-המקור ב-26 באוקטובר 2007. נבדק ב-1 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "H.R.4434 -- Graton Rancheria Restoration Act". The Library of Congress. אורכב מ-המקור ב-18 באוקטובר 2015. נבדק ב-1 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bill Text 106th Congress (1999-2000) H.R.4892.IH". אורכב מ-המקור ב-18 באוקטובר 2015. נבדק ב-17 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-30 בדצמבר 2007. נבדק ב-18 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה),Ramadan "Yea", Christmas "Nay" 12 December 2007, Town Hall
↑  "Woolsey to introduce 'robust public option' bill". אורכב מ-המקור ב-27 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Levey, Noam N. (21 ביולי 2010). "Proposed deficit remedy: the healthcare 'public option'". The Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Final Vote Results for Role Call 7". Clerk of the United States House of Representatives. 6 בינואר 2005. נבדק ב-15 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Salvato, Albert (29 בדצמבר 2004). "Ohio Recount Gives a Smaller Margin to Bush". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "U.S. lawmakers arrested in Darfur protest at Sudan embassy". CNN. 27 באפריל 2009. נבדק ב-27 באפריל 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4948 5564  LCCN: nr2004004225  SNAC: w6v51kpp  US Congress: W000738  VIAF: 54096866   WorldCat (עם VIAF): 54096866
רורי גלאגר

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1948 באלישנון, אירלנד 
 פטירה:  14 ביוני 1995 (בגיל 47) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  ויליאם רורי גלאגר ( מבוטא -גלאהר)
 מוקד פעילות:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 עיסוק:  מוזיקאי, זמר, פזמונאי, גיטריסט, נגן מנדולינה, מלחין, מוביל הרכב ומפיק מוזיקלי
 סוגה:  בלוז, בלוז רוק, הארד רוק, רית'ם אנד בלוז, רוק אנד רול, ג'אז, פולק וסקיפל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, אקורדיון, מנדולינה, סקסופון 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס, אטלנטיק רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  טייסט
 www.rorygallagher.com
 פרופיל ב-IMDb
 
גלאגר על גיטרה אקוסטית, מרס 1976, ברדה שבהולנד
ויליאם רורי גלאגר (מבוטא גלאהר, באנגלית: William Rory Gallagher; ‏2 במרץ 1948 - 14 ביוני 1995) היה נגן בלוז רוק, רב נגן ומלחין ממוצא אירי. גלאגר נולד בבאלישנון, אירלנד וגדל בקורק. לבד מהיותו נגן גיטרה כשרוני קנה לו פרסום בעיקר בהופעותיו הכריזמטיות ובהתמסרותו לאמנות שבמוזיקה. אלבומיו של גלאגר נמכרו ברחבי העולם בכ-30 מיליון עותקים. גלאגר עבר השתלת כבד ב-1995, אך נפטר מסיבוכים שלה מאוחר יותר באותה שנה בלונדון, אנגליה.
גלאגר נחשב מגדולי הנגנים וממוקם במקום ה-57 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בהיסטוריה של המגזין רולינג סטון משנת 2010.
ביוגרפיה

גלאגר נולד בבאלישנון לבית מוזיקלי - אביו, דניאל ניגן באקורדיון בלהקה מקומית כתחביב ואימו, מוניקה הייתה זמרת ושחקנית תיאטרון. רורי שניחן בכישרון מוזיקלי מגיל צעיר, קיבל מהוריו עידוד משמעותי וכן בגיל 9 את הגיטרה האקוסטית הראשונה שלו, עליה למד לנגן לבד. לאחר שזכה בתחרות כישרונות, בהיותו בן שתים עשרה בלבד, החל גלאגר להופיע עם הגיטרה האקוסטית שלו ועם גיטרה חשמלית אותה קנה בכספי הזכייה. אולם הגיטרה המשמעותית שהייתה המזוהה איתו ביותר היא 1961 פנדר סטראטוקסטר שקנה שלוש שנים אחר כך. גלאגר היה נשאר ער כל הלילה כדי להקשיב למוזיקה ברדיו, כשבתחילה משכה אותו מוזיקת הסקיפל ולאחר מכן פולק ובלוז. בעקבות זאת הוא החל להתנסות בנגינת פולק, בלוז ורוק, ולבסוף נמשך לנגינת אקוסטית של הסגנונות הללו. בחלוף שנותיו הבאות למד גלאגר לנגן על גיטרת סלייד, סגנון שפיתח ושיכלל לדרגת אמנות, מפוחית פה, סקסופון, מנדולינה, בנג'ו וסיטאר ברמות שונות של מומחיות. בהמשך, גלאגר ניסה צורות שונות של בלוז בעודו שואב השראה מאמנים שונים ובעיקר מאדי ווטרס.
להקת טעם

לאחר שהתנסה בנגינה עם מספר להקות ובעקבות עלייה בפופולריות של להקות קצב בשנות השישים, החליט גלאגר להקים להקה משלו - "טייסט". טעם הייתה פאוור טריו שניגנה בעיקר בלוז רוק ורית'ם אנד בלוז. הלהקה נוסדה עם עוד שני חברים של גלאגר מקורק, אך שנתיים אחר כך הם הוחלפו בנגנים מקצועיים יותר מבלפסט - מתופף (ג'ון וילסון) ובסיסט (ריצ'רד מק'ראקן) שליוו את גלאגר ששר וניגן על גיטרה.
הלהקה הופיעה תכופות בבריטניה (כולל הופעה שזכתה לאהדה גורפת מצד הקהל בפסטיבל האי וייט) ואף באמריקה. היא הוציאה שני אלבומי אולפן ושני אלבומים מהופעותיה החיות עד שהתפרקה לבסוף ב-1970.
קריירת סולו

לאחר התפרקות "טעם" ערך גלאגר כמה סיבובי הופעות תחת שמו. ניתן לומר כי שנות השבעים היו התקופה הפורה ביותר בכל הקריירה שלו, בתקופה זאת הוא הפיק עשרה אלבומי אולפן ושני אלבומים של הופעות חיות. כמו כן הוא נבחר לזמר השנה במגזין המוזיקה מלודי מייקר ב-1971, כשעקף אפילו את אריק קלפטון.
מחוות

ג'ימי הנדריקס נשאל בריאיון ב-1969 מיד לאחר פסטיבל וודסטוק: "אז ג'ימי, איך זה להיות נגן הגיטרה הטוב בעולם?" הנדריקס: "אני לא יודע, תשאלו את רורי גלאגר".
לוי רחמני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במרץ 1931 י"ח באדר ה'תרצ"א ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 ביוני 2020 (בגיל 89) כ"ז בתמוז ה'תש"ף תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
לוי יצחק רחמני (7 במרץ 1931 – 19 ביוני 2020) היה יו"ר, מנכ"ל ומייסד איילון חברה לביטוח וקבוצת איילון אחזקות בע"מ.
ביוגרפיה

לוי יצחק נולד ב-1931 בירושלים לשלמה זלמן רחמני-דרברמדיקר, דור שביעי לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב. היה נשוי ליהודית בתו של אברהם אלטשולר. טרם הקמת המדינה לחם בארגון ההגנה.
ב-1 בספטמבר 1951 עבר לתל אביב והקים בה סניף לסוכנות הביטוח של אביו שעמד בראש הסניף הישראלי של NZI (אנ') מאז 1949.
ב-1976 הקים בבעלות משותפת עם NZI, את איילון חברה לביטוח. באפריל 1986 רכש מ-NZI את חלקה בחברה. לאחר הנפקת החברה בבורסה, היה בעל השליטה בחברה באמצעות איילון אחזקות בע"מ.
רחמני תרם לעמותות רבות, בין היתר, תרם ב-2004 אמבולנס לרפואה ושמחה. כמו כן, הקים את הקתדרה לחקר החסידות על שם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
בשנת 2014 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאת אוניברסיטת בר-אילן על תרומתו לכלכלת ישראל.
הערות שוליים

1 2  הקתדרה לחקר החסידות ע"ש ר' לוי יצחק מברדיטשב
↑  הענקת תואר דוקטור לשם כבוד ללוי יצחק רחמני, נבדק ב-2021-05-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306317505171
אהרן מרדכי כהן

אין תמונה חופשית
אהרן מרדכי הכהן (1914–1997), היה פרופסור לרפואה וחוקר מחלת הסוכרת.