stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה בריטית)
ספין-אופים > ITV2 one-off special

ב-26 באפריל 2020, דומט הזמין את חברי הפאנל מק׳קול ורוס להופיע בתוכנית שלו, "Home Alone with Joel Dommett", ב-ITV2 כדי לקחת חלק בספיישל חד פעמי של הזמר במסכה. עם התפשטות נגיף הקורונה ותושבי בריטניה תחת סגר, דומט נאלץ לקיים שיחת ועידה עם חברי הפאנל שם הם היו צריכים לנחש את זהותם של שלושה מפורסמים רעולי פנים. על מק׳קול ורוס הוטלה המשימה לא רק לנחש את זהותם, אלא גם להחליט על 'זוכה' ו'מקום שני'.
הופעותיהם של המפורסמים הוקלטו מראש והורכבו משירה, ואחריה רמז לזהותם, לפני חשיפתם בסוף הקטע. במקום התלבושות והמסכות האופייניות שהמתחרים לובשים בדרך כלל בתוכנית, ההקלטות נערכו כדי להסתיר את פניו של כל זמר עם תמונה ספציפית.
| # | שם במה | שיר | זהות | מקצוע | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | דובי | "Sex Bomb" של טום ג'ונס | אורה אודובה | מגיש ושחקן | מקום שני |
| 2 | סמיילי | "Sweat (A La La La La Long)" של אינר קירקל | ג'יימס ארג'נט | איש טלוויזיה | מקום שלישי |
| 3 | רובוט | "Baby One More Time..." של בריטני ספירס | צ'סני הוקס | זמר, פזמונאי ושחקן | הזוכה |
ספין-אופים > The Masked Singer: Unmasked

The Masked Singer: Unmasked היא התוכנית הנלווית לתוכנית המרכזית. The Masked Singer: Unmasked היא תוכנית של תחנת הרדיו "Capital Xtra" של וויל נג'ובוו. התוכנית משודרת ב-ITV Hub מיד לאחר התוכנית הראשית ומשודר מאוחר יותר ב-ITV2 בשבת שלאחר מכן.
ספין-אופים > The Masked Dancer

ב-4 במרץ 2021, הוכרז ש-ITV הכריזה על סדרת ספין-אוף של ריקודים שחולקת את אותו השם של הגרסה האמריקאית. לסדרה היו 12 מתמודדים שהתחרו במשך שבעה פרקים, והונחתה על ידי דומט, כאשר רוס, גיליגן, מק׳קול ואוטי מאבוס שימשו כחברי פאנל. הבכורה הופיעה ב-29 במאי 2021, והפרק האחרון שודר ב-5 ביוני 2021. ב-3 בספטמבר הספין-אוף חזר לעונה שנייה.
ספין-אופים > The Masked Singer: I'm a Celebrity Special

ב-6 בנובמבר 2022 שודר ספיישל מיוחד לזמר במסכה שנקרא "ספיישל הזמר במסכה: אני מפורסם... תוציאו אותי מכאן!" לקראת העונה החדשה של התוכנית "אני מפורסם... תוציאו אותי מכאן! בספיישל התמודדו ארבעה מפורסמים שחולקו לדו-קרבים, המפסידים בדו-קרבים, הודחו מהספיישל וחשפו את זהותם, והמנצחים בדו-קרבים עלו לשלב הגמר של הספיישל. בגמר, הפיינליסטים עשו דו-קרב שהכריע את המנצח של הספיישל. את הספיישל הנחה ג'ואל דומט, המנחה הקבוע של התוכנית, אליו הצטרפו חברי הפאנל של התוכנית.
| דו קרב> סיבוב ראשון | #> סיבוב ראשון | שם במה> סיבוב ראשון | שיר> סיבוב ראשון | זהות> סיבוב ראשון | מקצוע> סיבוב ראשון | תוצאה> סיבוב ראשון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | Witchetty Grub | "Moving On Up" של אם פיפל | אליסון האמונד | שחקנית | הודחה |
| 1 | 2 | קואלה | "Could It Be Magic" של טייק ד'את | לא פורסמה | לא פורסמה | ניצח |

| 2 | 3 | מקק | "Go the Distance" של מייקל בולטון | ראסל ווטסון | זמר | הודח |
| 2 | 4 | קנגורו | "Lush Life" של זארה לארסון | לא פורסמה | לא פורסמה | ניצח |
סיבוב שני (הגמר)
| 3 | 1 | קואלה | "If I Can Dream" של אלביס פרסלי | ורנון קיי | מנחה טלוויזיה | הזוכה |
| 3 | 2 | קנגורו | "Just Got Paid" של סיגלה, אלה אייר ומייגן טריינור בשיתוף פרנץ' מונטנה | סיניטה | זמרת | מקום שני |
ראו גם

הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה רומנית)
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה בלגית)
Masked Singer (זיכיון)
ביאורים

↑  הגמר התרחש עם שלושה פיינליסטים. המודחת האחרונה שהגיעה לרביעייה האחרונה היא קימברלי וולש בתחפושת גרביים מוזרות.
↑  פרשו מהתחרות עקב פציעה חמורה של פרנקי במהלך החזרות.
אברהם שפיגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1906 
 פטירה:  10 באפריל 2004 (בגיל 97) 
 
אברהם שפיגל (נולד ב-25 באוקטובר 1906 במוקצ'בו, נפטר ב-10 באפריל 2004 בבוורלי הילס, קליפורניה) היה ניצול השואה ופילנתרופ יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

שפיגל ואשתו אדית (Edita) היו אסירי אושוויץ, שם איבדו את בנם עוזיאל, שנרצח בתאי הגזים. לאחר המלחמה השתקע בארצות הברית וב-1974 ייסד חברת הביטוח Columbia Savings and Loan, שהייתה לה מוניטין של אחת היציבות והרווחיות ביותר מבחינה פיננסית; עם זאת, היא לא שרדה את המשבר הכלכלי בתחילת שנות ה-80 וה-90, אז נוהלה על ידי בנו של אברהם, תומאס שפיגל.
שפיגל ייסד, בין היתר, אנדרטה לילדים קורבנות השואה ביד ושם בירושלים, מבנה על שם משפחת שפיגל בבית התפוצות בתל אביב ופארק בתל אביב. הוא היה שותף להקמת אוניברסיטה בלוס אנג'לס.
הוא היה חבר בוועדה המארגנת של אולימפיאדת לוס אנג'לס, 1984.
אסי לוי

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1969 (בת 55) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 עיסוק:  שחקנית, מוזיקאית וזמרת
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  ראו פרסים
 פרופיל ב-IMDb
 
אסנת (אסי) לוי (נולדה ב-28 בספטמבר 1969) היא שחקנית, במאית, מוזיקאית וזמרת-יוצרת ישראלית. זוכת שני פרסי אופיר, שני פרסי התיאטרון הישראלי ופרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה

לוי נולדה בתל אביב וגדלה ברמת גן. ב-1994 סיימה שלוש שנות לימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין לצד אקי אבני ומיכל זוארץ.
קריירה > בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1995 שיחקה בסדרה "צאבלה" שכתב אייל דורון וביים צבי גודל; שיחקה בסרט "שבעה" שכתבו מירב בן-גוריון ודינה צבי ריקליס שגם ביימה; שיחקה בסדרה "בטי בן בסט" שכתב וביים אבי כהן; גילמה את איזמי (לצד אביב טלמור) בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" שכתבו וביימו אריק לובצקי ומתי הררי, על פי ספריו של מנחם תלמי; ושיחקה גם בקלטת הילדים "אפרוחים" שכללה שירי משחק ריקוד והפעלה שביים אשר טללים. ב-1996 שיחקה בסרט "ציפורים בניוטרל" שכתבו וביימו גלית אשכול ואייל שיראי. באותה שנה שיחקה בסדרה "קפה פריז" שביים אמנון רובינשטיין וכן גם השתתפה בקלטת לילדים "אפרוחים". ב-1998 גילמה את נלי בסרט "קשר עיר" שכתב וביים יונתן סגל. על משחקה בסרט זה זכתה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-2000 גילמה את סילבי בסרט "הבולשת חוקרת" שכתב חיים מרין וביים מרק רוזנבאום ובסרט "אודות המוניטין" שביים יורם כסלו. בין השנים 2001–2004 גילמה את אורנה בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים" שכתב אסף צפור וביים איתן צור.
ב-2004 גילמה את מיכל שמי, התפקיד הראשי בסרט "אבנים" שכתב וביים רפאל נג'ארי. על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של האקדמיה האירופית לקולנוע. באותה שנה שיחקה גם בסרט הטלוויזיה "הייתה לי ילדות מאושרת" שכתב וביים אורי סיון. ב-2005 גילמה את אירית סירקין לוריא בסדרה "חדר מלחמה" שכתב יאיר לפיד וביימה רוני קיי, וגילמה את ענת, התפקיד הראשי בסרט "עור" שכתבה שהם סמיט (על פי ספרה של רונית ידעיה) וביים רם לוי.
ב-2006 גילמה את אביבה, התפקיד הראשי בסרט "אביבה אהובתי" שכתב וביים שמי זרחין. בעקבות משחקה בסרט זה זכתה לוי לשבחים רבים ובפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. ב-2008 גילמה את טליה בסדרה "בטיפול", וגילמה את אמה בסדרה "לא הבטחתי לך" שביימו אופיר בביוף, גבי ביבליוביץ' ותומר אבירם. ב-2009 גילמה את אתי, התפקיד הראשי בסדרה "שירות חדרים" שביים איתן ענר. באותה שנה גילמה את הילה רובין בסדרה "גירושים נפלאים" שכתבה לימור נחמיאס וביים עפר ויצמן.
ב-2011 גילמה את ריבי חתוכה בסדרה "פולישוק" שכתב וביים שמואל הספרי, ושיחקה בסרט הקצר "שלום" שכתבה וביימה לי גילת. ב-2012 גילמה את ירדנה - אחת הדמויות הראשיות בסרט "העולם מצחיק" שכתב וביים שמי זרחין. ב-2013 גילמה את אפרת (ציונה) שהרבני בסדרת האקשן "נויורק", וכן שיחקה בסרט "אנא ערביה" שכתב וביים עמוס גיתאי.
ב-2015 שיחקה בדרמת ההתבגרות שכתבה וביימה לי גילת - "הקפות", בה גילמה את רוזה ניניו, אשתו של אהרון ניניו (ליאור אשכנזי) ואימו של הנער גיבור הסרט. באותה שנה שיחקה בסרט "חתונה מנייר", לצידה של מורן רוזנבלט ובימויו של ניצן גלעדי. על תפקידה בסרט הייתה מועמדת בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 2017 השתתפה בסרט "געגוע", בבימויו של שבי גביזון.
ב-2018 השתתפה בסדרה "הרמון" על הכת של גואל רצון ובסרט "הנשף" של שרון מימון וטל גרניט.
בשנת 2019 השתתפה בסדרה "עיר מקלט" בתפקיד פרקליטה בפרקליטות המדינה.
בשנת 2020 שיחקה בסדרה "בלקספייס" ששודרה בערוץ רשת 13, ואחר כך נמכרה לשידור בנטפליקס.
ב-2024 שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו של שמי זרחין "חמדה" לצדו של ששון גבאי.
קריירה > תיאטרון

בתיאטרון צוותא: ב-1995 שיחקה בהצגת היחיד "שירת בלהות" - הצגת פרינג' בהפקת חגי אייד שכתבה וביימה אלונה קמחי.
בתיאטרון בית ליסין: ב-1996 שיחקה בהצגה "גן עדם דרום" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-2000 גילמה את נחמה יפרח בהצגה "ז'קו" שכתב אילן חצור וביים מיכאל גורביץ'. ב-2006 שיחקה בהצגה "קפה ערבה" מאת גורן אגמון שביים רוני פינקוביץ'. ב-2010 גילמה את מיכל בהצגה "אמא מאוהבת" מאת גורן אגמון שביים גלעד קמחי. ב-2011 גילמה את ברנדה קאפוביץ' בהצגה "אמא שלו" מאת איוון פלאסי שביים רוני פינקוביץ'. על משחקה בהצגה זו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית ראשית. ב-2013 שיחקה בהצגה "אשה, בעל, בית" שכתב וביים שמואל הספרי.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2000 שיחקה בהצגה "הורדוס" שכתבה וביימה עדנה מזי"א. ב-2001 שיחקה בהצגה "ליזיסטרטה" שכתבה ענת גוב (על פי אריסטופאנס) וביימה עדנה מזי"א. ב-2003 שיחקה בהצגה "פרק ב'" מאת ניל סיימון שביים אלון אופיר. ב-2004 שיחקה בהצגה "אחורי הקלעים" מאת מייקל פריין שביים לזלי לוטון.
בפסטיבל פותחים מסך: ב-2006 שיחקה בהצגה "זואי" מאת חנית גולי שביימה איה שבא.
בתיאטרון חיפה: ב-2010 שיחקה בהצגה "הדודה של מנש" מאת אילן חצור שביים אלון אופיר.
באוקטובר 2017 עלתה על במת תיאטרון חיפה ההצגה "אנשים טובים" בהשתתפותה של אסי לוי, ובבימויו של איציק ויינגרטן, על בסיס מחזהו של דייוויד לינדסי-אבייר.
ב-2019 שיחקה לוי בתפקיד הראשי בהצגה "שלי מי החיים האלה?" בתיאטרון חיפה, שם גילמה את קלייר, נכה קשה הרוצה לשים קץ לחייה.
בשנת 2020 החלה לשחק במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון ובבימויו של אלון אופיר.
בשנת 2022 אסי לוי ביימה לראשונה וגם שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "רכוש נטוש" מאת שולמית לפיד בתיאטרון חיפה.
קריירה > מוזיקה

בשנת 1993 הקליטה אסי לוי אלבום בחברת "הליקון", שאת המילים והלחנים לשיריו כתבה בעצמה. אולם בסופו של דבר האלבום נגנז ולוי פנתה ללימודי משחק.
ב-1997 השתתפה בלהקת נשים, שלא הגיעה להוצאת אלבום אך יצרה עניין, גם בשל שמה הפרובוקטיבי, "המזדיינות". חברות הלהקה היו טל גורדון בגיטרה ושירה, אסי לוי בשירה וגיטרה, ענבל פרלמוטר בבס ובשירה ואיגי וקסמן בתופים.
ב-1999 הייתה חברה לצד ניר פרידמן בהרכב "מונטנה". הם נפגשו על הסט של הסדרה "קפה פריז", יצרו את שיר הנושא - "קפה שכונתי" והמשיכו את החברות עם גרסת כיסוי ל"אהובתי".
ב-2009 כתבה והלחינה (יחד עם הנרי) וביצעה את "יום חדש" שיר הנושא של הסדרה "שירות חדרים" בערוץ 2.
בסוף 2012 יצא השיר "איתךְ" - הסינגל הראשון מתוך פרויקט "פנסים" של המוזיקאי אלירן אביתר לוי, אותו שרה אסי לוי.
חיים אישיים

בשנת 2000 התחתנה עם יניב קאופמן, ולשניים נולדו שתי בנות. ב-2006 השניים התגרשו.
ב-6 ביוני 2012 יצאה מהארון וסיפרה בכתבה לידיעות אחרונות על הזוגיות שלה עם הרקדנית תמר שלף. בשנת 2021 הן נפרדו.
ב-27 באוקטובר 2018 הפעילה למשך יום אחד חומוסייה בשם "חומוסאסי" בשוק לוינסקי בתל אביב.
לוי היא גיסתו של השחקן גבי עמרני.
מתגוררת ברמת גן.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, תמכה במפלגת "ארץ חדשה" של אלדד יניב ורני בלייר.
פרסים

פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1996, על משחקה בסרט "קשר עיר"
פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2006, על משחקה בסרט "אביבה אהובתי"
פרס וולג'ין לשחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2006, על משחקה בסרט "אביבה אהובתי"
פרס תא מבקרי הקולנוע במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2006 לשחקנית הראשית הטובה ביותר, על משחקה בסרט "אביבה אהובתי"
פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2008, על משחקה בסדרה "בטיפול"
פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2012, על משחקה בהצגה "אמא שלו"
פרס לשחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2015, על משחקה בסרט "חתונה מנייר"
פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2018, על משחקה בהצגה "אנשים טובים"
מליאת הכנסת

אולם מליאת הכנסת
מליאת הכנסת היא התכנסות מלאה של כלל חברי הכנסת לישיבת עבודה, להבדיל מן הישיבות והפעילות בוועדות הכנסת השונות. ישיבות מליאת הכנסת מתקיימות באולם המליאה, הממלא את החלל המרכזי בבניין הכנסת. באולם המליאה מתקיימים הדיונים המרכזיים שעל סדר יומה של הכנסת.
בניין הכנסת הנוכחי נחנך בישיבת המליאה הראשונה ב־30 באוגוסט 1966 שאותה פתח ראש הממשלה לוי אשכול ובראשה עמד יושב ראש הכנסת, קדיש לוז.
אולם

באולם המליאה יושבים חברי הכנסת לפי הסיעות שאליהן הם משתייכים, לפי קביעתה של הוועדה המסדרת.
נהוג שסיעות הקואליציה והסיעה הגדולה בה יושבות משמאלו של יושב ראש הכנסת, וסיעות האופוזיציה והסיעה הגדולה בה, לימינו.
במליאה ישנם 142 מושבים לחברי הכנסת המסודרים בצורת מנורה. השולחן המרכזי, בצורת פרסה, הוא שולחן הממשלה, בראשו יושב ראש הממשלה, לצידו סגניו, ומסביב שאר השולחן השרים. פעמיים מאז קום המדינה, בעת כהונת ממשלה בעלת מספר שרים רב, הותקן שולחן קטן נוסף במרכז המליאה, לשימוש שרי הממשלה. בצידי האולם ישנם תאים המשמשים את מזכירי הוועדות והסיעות, יועצים ועוזרים פרלמנטרים.
באולם המליאה יש מקום קבוע לכל חבר כנסת ושמו מצוין עליו, על שולחנו של כל חבר כנסת נמצאים תקנון הכנסת, סדר היום והצעות חוק הנדונות באותו היום. מול חבר הכנסת מצוי מסך ממוחשב המופעל בעזרת מגע אשר משמש להצבעות, סדר היום ועוד. בכל הצבעה אלקטרונית מצביע חבר הכנסת במסך המגע על האפשרות המועדפת עליו: אדום – מתנגד, ירוק – בעד וצהוב – נמנע. חבר הכנסת רשאי להצביע אך ורק ממקום מושבו.
יושב ראש הכנסת וסגניו הממלאים את מקומו בהיעדרו יושבים בראש "במת הכנסת" בזמן ניהול הישיבה, משמאלו של יושב הראש יושב מזכיר הכנסת ומימינו עומד חבר הכנסת הנואם. מאחורי יושב הראש, שולחן קטן המשמש למטרות שונות: בהצבעות סבוכות יישובים אליו סגניו של מזכיר הכנסת; כאשר נואם ראש מדינה זרה בכנסת, יושב בו ראש מחלקת הטקס; בעת הצבעה חשאית במשכן, כמו בבחירת נשיא המדינה או מבקר המדינה, סופרים בו את הקולות.
אל אולם המליאה צופה יציע האורחים. היציע נמצא בחלקו העליון של האולם, והוא מחולק לשניים באמצעות מחיצת זכוכית משוריינת, זאת בעקבות מקרה שאירע בבית פרומין, שבו אדם מעורער בנפשו השליך רימון לתוך המליאה לכיוון שולחן הממשלה. בחלק הקדמי, הפתוח לאולם המליאה, יש מקומות ישיבה לאורחים מוזמנים, לרבות תא מיוחד המיועד לנשיא המדינה בצדו השמאלי (ביחס לנקודת המבט של היושב-ראש) של היציע הקדמי.
בצידו הימני של היציע (ביחס לנקודת המבט של היושב-ראש) נמצאת התקשורת, כתביה והמצלמות המצלמות את דיוני המליאה ומעבירות אותם בשידור חי בערוץ הכנסת.
מאחורי מחיצת הזכוכית, בחלקו העליון של היציע, ישנם מקומות ישיבה לציבור שאינו מוזמן, ואנשים המגיעים יכולים לצפות בישיבות המליאה ולהאזין להן.
האמן הישראלי דני קרוון עיצב את הפסל המכסה את הקיר שבחזית האולם הבנוי – "שאלו שלום ירושלם ישליו אהביך". ביצירה יש רכיבים המסמלים את נוף ירושלים. בצדו השמאלי של הקיר (במבט ממרכז המליאה אל עבר במת הכנסת) תלוי דיוקנו של בנימין זאב הרצל הצרוב בלוח אבץ כהה, ובמרכז דגל המדינה.
לרגל כינוס הכנסת העשרים ואחת הוחלף השטיח הבהיר במליאה בשטיח כחול.
החל מיום 4/9/2024, לוחיות השמות של חברי הכנסת במליאה הוחלפו למסכי לד מיוחדים שהוזמנו במיוחד מחו"ל. מסכים אלו מאפשרים החלפת שמות חברי הכנסת מרחוק, במקרה של מעבר מקום.
פעילות

החלטותיה של הכנסת, כגון אישורו של חוק או הצבעת אי אמון, מתקבלות באמצעות הצבעה במליאת הכנסת המתכנסת מדי שבוע בימים שני, שלישי ורביעי מלבד חודשי הפגרה והחגים. ההחלטה מתקבלת בקולותיהם של רוב חברי הכנסת המשתתפים בהצבעה. בנושאים מסוימים, כגון שינוי חלק מחוקי היסוד, נדרש רוב של 61 חברי כנסת.
באולם המליאה מתקיימים הדיונים המרכזיים שעל סדר יומה של הכנסת, עונים שרי ממשלת ישראל על שאילתות שהוגשו על ידי חברי הכנסת, מועלות הצעות לסדר היום, ומתקיימות הצבעות חברי הכנסת על הצעות אי אמון שהוגשו על ידי האופוזיציה ועל חוקים בקריאות טרומיות, קריאה שנייה ואישור סופי של חוק בקריאה שלישית.
כלי הנתון בידי חברי הכנסת הוא חיוב ראש הממשלה להגיע לדיון במליאה בתנאי שנאסף מספר החתימות הדרוש.
אל אולם המליאה מגיעים לעיתים ראשי מדינות וארגונים הנואמים בפני חברי הכנסת.
נשיא מצרים, אנואר סאדאת, היה מנהיג הראשון של מדינה ערבית שנאם באולם המליאה.
פעילות > הצבעה

ישנן דרכים אחדות להצבעה במליאת הכנסת:
הצבעה ידנית במליאת הכנסת. הצבעה זו הייתה בדבר מינויו של יצחק שמיר למשרת יושב ראש הכנסת. 13 ביוני 1977מרבית ההצבעות מתנהלות בעזרת מערכת הצבעה אלקטרונית. יו"ר הישיבה מכריז על תחילת ההצבעה, חברי הכנסת לוחצים במשך זמן מה על הכפתור המועדף עליהם במסך המגע: בעד, נגד או נמנע. עם תום זמן ההצבעה התוצאה מופיעה על הלוח הממוחשב והיו"ר מכריז עליה. במקרה שבו לא נפלה הכרעה, ומספר הקולות בעד ונגד שווה, מתקבלת דעת הנגד.
במקרים מיוחדים, על פי בקשתם של לפחות 20 ח"כים או על פי בקשת הממשלה, נערכת הצבעה שמית. מזכיר הכנסת מקריא שם של חבר כנסת אחרי חבר כנסת והוא צריך לומר את אופן הצבעתו-בעד, נגד או נמנע. אחרי תום הקראת כל השמות נותנים עוד הזדמנות לח"כים שנעדרו מההצבעה הראשונה, ולבסוף סופרים את הקולות ומכריזים על התוצאה.
הצבעה בהרמת ידיים נערכת בשני מקרים:
כאשר המערכת האלקטרונית אינה פועלת, נוהגים כפי שנהגו לפני הפעלתה. היו"ר ממנה שני ח"כים סופרים. הוא שואל "מי בעד?" חברי הכנסת שבעד מרימים את הידיים, והח"כים הסופרים סופרים את מספרם. באופן דומה נעשית הצבעה בשאלה "מי נגד?" ו"מי נמנע?".
בהצבעות כמו ההצבעה על תקציב המדינה, שבהן יש מאות הסתייגויות בזו אחר זו, והתוצאות יחסית ידועות מראש, את ההצבעות הראשונות עושים באחת השיטות המפורטות למעלה, אך את מרבית ההצבעות עושים בשרשרת, בהן מרימים ומורידים ידיים, והיו"ר קובע האם ההצעה עברה או לא, בלי לספור את הקולות במדויק, אלא בהסתמך על מראה עיניו.
הכלל הוא כי הצבעות בכנסת הן גלויות. עם זאת, במספר מקרים נקבע בחוק, או בתקנון הכנסת, כי ההצבעה היא חשאית. כך, קובע חוק יסוד: נשיא המדינה כי "בחירת נשיא המדינה תהיה בהצבעה חשאית בישיבת הכנסת שנועדה לעניין זה בלבד". בחוק יסוד: מבקר המדינה הוראה דומה לגבי בחירתו של מבקר המדינה. בתקנון הכנסת נקבע כי בחירת נציגי הכנסת לוועדה לבחירת שופטים ולוועדות לבחירת דיינים, קאדים וקאדי מדהב יהיו אף הן חשאיות.
רשימת פרובוקציות

ב-23 בדצמבר 1978 כבל עצמו חבר הכנסת צ'רלי ביטון באזיקים אל דוכן הכנסת. יושב ראש הישיבה, משה מרון נאלץ להפסיק את הישיבה. ביטון ביקש לשחררו מהאזיקים. מספר חברי כנסת ניסו לשחררו, אך רק לאחר התערבות כלבן הכנסת שוחרר.
בישיבת הכנסת שבה נבחר חיים הרצוג לנשיא שלף ח"כ מאיר כהנא בקבוק חומץ כשהוא מכנה את הנשיא "חומץ בן יין", ברמזו על ייחוס אביו של הרצוג.
בפברואר 1979 ח"כ אורי אבנרי הופיע לדיוני המליאה עם חולצת "שלום עכשיו".
ב-2 בינואר 1985, בעת ביקור משלחת "מפלגת הירוקים" בישראל, התפתח עימות פיזי בין יובל נאמן לבין תופיק טובי לאחר שהאחרון קרע שלט שבו נכתב "ירוקים-חומים החוצה!", שהניפו רפאל איתן וגאולה כהן.
ב-1993, בסמוך לחתימת הסכמי אוסלו, בדרכו לדוכן הנואמים כשהוא עטוף טלית הניח ח"כ יוסף בא-גד על שולחנו של ראש הממשלה, יצחק רבין, פרופלור זעיר כתגובה לדבריו של רבין, שכינה את המתנחלים "פרופלורים". כמו כן, שנה לאחר מכן הוא התיישב על רצפת האולם במרכזו של שולחן הממשלה וסירב לקום.
ב-1993, בסמוך לחתימת הסכמי אוסלו, השמיע צחי הנגבי הקלטות של ראש הממשלה, יצחק רבין, והוצא מאולם המליאה.
בעת שנימק את הסתייגויותיו לתקציב המדינה לשנת 1993, נשא ח"כ מיכאל איתן את הנאום הארוך ביותר בתולדות הכנסת, שארך 10 שעות ו-7 דקות.
ב-2003 בעת דיון על התוכנית הכלכלית, עוררו צעירי העבודה מהומה במליאה, כאשר הניפו שלטים ביציע, בהם נכתב "ביבי הורס את המדינה".
ב-2005, בעת ביצוע תוכנית ההתנתקות, הופיעו ח"כ אריה אלדד, מיכאל גורלובסקי וגילה פינקלשטיין בבגדים כתומים המזוהים עם המתנגדים להתנתקות.
בפברואר 2005, בכנסת ה-16 בעת נימוק הצעת אי אמון של סיעת ש"ס, הניפו חברי הכנסת של הסיעה, ויו"ר ש"ס אלי ישי מדוכן הנואמים שקיות חלב, במחאה על העלאת מחיר החלב.
ב-2006 הניף ח"כ מוחמד ברכה תמונה של תינוק פצוע, הפריע לנאומו של סגן השר אפרים סנה, והורחק מהמליאה.
ביוני 2010 פרצה מהומה במליאה בכנסת בזמן שח"כ חנין זועבי (בל"ד) עלתה לנאום בנושא המשט לעזה. בזמן שעלתה ספגה קללות מח"כ מירי רגב וח"כ אנסטסיה מיכאלי על השתתפותה במשט.
ביוני 2013, בעת ההצבעה בקריאה ראשונה על "חוק השוויון בנטל", ח"כ מאיר פורוש אזק את עצמו לדוכן הנאומים וח"כ משה גפני קרע את חולצתו כמנהג אבלים כאקט התנגדות לחוק זה.
בנובמבר 2016, כתגובה לגל השרפות בישראל (שהיה חשד שנגרם מהצתות של אנשי המגזר הערבי) שלף ח"כ אורן חזן מצית במליאת הכנסת והדליק אותו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  תיאור אולם המליאה, באתר הכנסת
1 2  The Plenum Hall, The Knesset (באנגלית)
↑  ד"ר שילה הטיס רולף, מבנה המשכן - אדריכלות, באתר הכנסת
↑  גדעון אלון, 49 ח"כים חדשים במליאה: הכנסת ה-21 הושבעה, באתר ישראל היום, 30 באפריל 2019
1 2  עמוס בידרמן, דליה קרפל, תזכורת לרגעים הגדולים בהיסטוריה של מליאת הכנסת, באתר הארץ, 13 בפברואר 2009
↑  גם אתה אורח
↑  צבי לביא, ‏הכנסת אישרה בקריאה שנייה את הסדר הפרטת חברת החשמל שבתוכנית הכלכלית, באתר גלובס, 28 במאי 2003
↑  הכנסת: אלי ישי הניף שקית חלב במחאה על ייקור מחירה, באתר ynet, 31 בינואר 2005
↑  אילן מרסיאנו, ח"כ ברכּה הציג תמונת פעוט פלסטיני פצוע בכנסת, באתר ynet, 13 בנובמבר 2006
↑  אריק בנדר, נאום זועבי כמעט נגמר במכות: "המצור לא אנושי", באתר nrg‏, 2 ביוני 2010
↑  חדשות 2, ‏הצעת חוק השוויון בנטל אושרה בקריאה ראשונה; הח"כים החרדים מחו, באתר ‏מאקו‏, 23 ביולי 2013
↑  ישי כהן, ‏פרוש כבול באזיקים, חבריו לסיעה עושים 'קריעה' • צפו, באתר כיכר השבת, 23 ביולי 2013
↑  אריק בנדר, ‏ח"כ חזן הדליק מצית במליאת הכנסת: "מי שמצית שריפות הוא מחבל", באתר מעריב אונליין, 30 בנובמבר 2016
היצירה "שאלו שלום ירושלם ישליו אהביך", אולם המליאה
נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר במליאת הכנסת, 12 במרץ 1979. דיוקנו של הרצל משמאל.
הישיבה הראשונה במשכן הכנסת החדש, נואם: ראש הממשלה לוי אשכול. בראש הישיבה: יו"ר הכנסת, קדיש לוז; 31 באוגוסט 1966.
תוצאות הצבעה אלקטרונית במליאת הכנסת
הקהילה היהודית באמנדינגן

הקהילה היהודית באמנדינגן התקיימה בין השנית 1716 - 1940, כאשר הושמדה כליל על ידי השלטון הנאצי בגרמניה.
ראשיתה של הקהילה

אמנדינגן היא בירת מחוז אמנדינגן, במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. בין השנים 1535–1771 הייתה העיר שייכת למרקיזות באדן-דורלאך, מדינה מודרנית מוקדמת של האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1771 ירש מרקיז באדן-דורלך את השליטה על מרקיזות באדן-באדן ושתי המרקיזויות התאחדו כדי ליצור מחדש את מרקיזות באדן אשר הפכה בשנת 1806 לדוכסות הגדולה של באדן.
הנוכחות היהודית הראשונה באמנדיגן נרשמה בשנת 1716 כאשר קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך, בהשתדלותו של הרב יוזלא מברייזך, שתדלן המדינה, העניק מקלט לחמש משפחות יהודיות שגורשו מתורגאו (בגרמנית: Thurgau) שבשוויץ.
בין השנים 1600 - 1800 הוציאו המרקיזים של באדן-דורלאך כ-120 צווים במטרה להסדיר את חיי היהודים בתחומם. המכשיר העיקרים להסדרת ההתיישבות היהודית לצורך השגת האיזון המיטבי בין הסוחרים היהודים לסוחרית הנוצרים, בהתאם לצורכי השוק, מאחד, וגביית מירב המיסים מהיהודים בתמורה לאבטחת ביטחונם מאידך, היה הוצאת כתבי חסות (בגרמנית: schutzbrief). קבלת כתב חסות הייתה הכרחית עבור כל יהודי שחי בעיירה או בכפר ושאף להקים משפחה ומשק בית, או עסק. בהתאם לחוק, כתבי החסות לא עברו בירושה ואפשר היה לבטל אותם בכל עת. ככלל, ליהודים העשירים היה קל יותר לקבל כתבי חסות מאשר ליהודים העניים, או ליהודים זרים שרצו להתיישב בעיר.
הקהילה היהודית באמנדינגן גדלה באופן מתמיד אך איטי ומנתה 164 נפשות בשנת 1804, אז כללה 15 זוגות נשואים, שתי אלמנות, 65 ילדים ו-13 משרתים.
היהודים התפרנסו בעיקר ממסחר בבעלי חיים והיו בבעלותם חנויות קמעונאיות וחברות תעשייתיות, דוגמת מפעל נעליים ומזקקת יין. היחסים בין היהודים לשכניהם הנוצרים היות טובים. היהודים הורשו להתגורר בכל חלקי העיר, במרכז העיר ובשכנות לתושבים נוצרים, כפי שמעידים בתי הכנסת והמקווה שנבנו בכיכר טירת הממשל. היו יהודים שהשכירו את בתיהם לנוצרים, וכאלה ששכרו בתים מנוצרים. כמוכן היו יהודים שליוו כספים מנוצרים ויהודים שהלוו כספים לנוצרים.
באמנדינגן פעלו אגודות שונות לסיוע לנזקקים. בשנת 1823, קבוצת נשים הקימה באמנדינגן את "חברת עזרת נשים", ארגון התנדבותי שמטרתו לסייע לנשים חולות, בשנת 1825 הוקמה האגודה "ביקור חולים " ובשנת 1872 הוקמה קרן סיוע לאלמנות וליתומים נזקקים.
בשנת 1845 הוקם בדוכסות הגדולה של באדן ארגון יהודי בשם "התאגדות ממלכתית כללית בדוכסות הגדולה של באדן לשיפור התנאים הפנימיים והחיצוניים של היהודים" (בגרמנית: Allgemeiner Landesverein im Großherzogtum Baden zur Verbesserung der inneren und äußeren Verhältnisse der Juden) בו השתתפו גם יהודים מאמנדינגן. מטרת הארגון הייתה איסוף נתונים על מצב היהודים בדוכסות והגשת הצעות שיפור לסנאט. בישיבה שהתקיימה באמנדינגן ב-28 בספטמבר 1847 נדונו דרכים להשגת שוויות אזרחי ולשיפור מצב המסחר בעיר.
יהודי אמנדינגן נדרשו לשרת בצבא הדוכסות כבר במחצית הראשונה של המאה ה-19 והמשיכו לשרת בו עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1897 הוקמה באמנדינגן אנדרטה לזכר הנופלים במלחמת צרפת–פרוסיה (1870 - 1871), עליה חקוקים גם שמותיהם של שני חיילים היהודים שמצאו בה את מותם. בשנת 1920, הציבה הקהילה היהודית על הקיר המזרחי של בית הכנסת לוח זיכרון להנצחת 14 יהודים בני אמנדינגן שנלחמו במלחמת העולם הראשונה בשורות הצבא הגרמני ונהרגו בקרבות.
ראשיתה של הקהילה > בית הכנסת

בשנת 1727, רכש יהודי בשם מוזס גדעון בית בקרבת בניין המנהלה (בגרמנית: Burgvogtei), ברחוב Kirchstrasse 11, אשר שימש כבית ספר, ומשנת 1763 כבית כנסת. בשנת 1794, רכשו יהודי אמנדינגן יחד עם יהודי הכפר הסמוך מבנה גדול יותר עבור בית הכנסת. בשנת 1821 נבנה בסמוך אליו, בכיכר בה שכנה טירת הממשל (בגרמנית: Schlossplatz), בית כנסת חדש אשר הורחב בשנת 1922. מבנה בית הכנסת הישן הוסב בשנת 1823 למרכז קהילתי בו נמצא גם מעונו של החזן, ששימש גם כשוחט ולעיתים גם כמורה בבית הספר היסודי. משנת 1830 פעלה בו ישיבה.
בשנת 1835 הוקם מקווה טהרה במרתף של בית פרטי שעמד ליד "פלג הטחנה" (בגרמנית: Mühlenbach) החוצה את כיכר טירת הממשל. המקווה היה בשימוש עד שנת 1900 כאשר מי הנחל התחילו להזדהם. לאחר מכן שימש כבית מגורים עבור אחד משרתי בית הכנסת.
המקווה התגלה מחדש בשנת 1988 ולאחר ששוחזר נכלל בין מוצגי המוזיאון היהודי של העיר שנפתח בשנת 1997 באותו בית. המקווה, מוגדר מבנה לשימור.
בית הכנסת הגדול נהרס כליל בליל הבדולח, בשנת 1938. מבנה בית הכנסת ברחוב קירששטראסה 11, שנבזז אך לא נהרס בליל הבדולח, הועבר בשנת 1999 לקהילה היהודית החדשה אשר שיפצה אותו ומשתמשת בו לצרכיה. בשנת 2006 נקרא הבית על שמו של סימון פייט (Simon Veit) (1851 - 1941) ממכובדי הקהילה היהודית שמצא את מותו במחנה גירס בצרפת.
בשנת 1968 ובשנת 1999 הוצבו על הטירה לוחות זיכרון המציינים את קיומו של בית הכנסת שנהרס ושל הקהילה היהודית שהושמדה. ברחבה שלפני הטירה מסומן באמצעות אבנים שחורות המקום בו עמד בית הכנסת.