זכויות להט"ב במזרח התיכון
המזרח התיכון בהווה

כיום, באיראן, ערב הסעודית, קטר, איחוד האמירויות הערביות ותימן חוקי העונשין קובעים כי אם אדם יימצא אשם בקיום פעילות מינית יחד עם אדם נוסף מאותו המין, יוטל עליו עונש מוות. על פי דוחות מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית על רקע מעמד זכויות האדם באזורים, דיווחים על אפליה רשמית וחברתית על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית נותרו לא ברורים במדינות אלה בשל לחץ חברתי חזק שלא לדון כלל בנושאים של זכויות להט"ב. בעיראק, ניתן להאשים הומוסקסואלים על פי חוק "מגונה בציבור 401" שמעניש קיום פעילות הומוסקסואלית עד 6 חודשי מאסר בתוספת קנסות. לאורך השנים, דווח כי אזרחי להט"ב במזרח התיכון מתמודדים גם עם הוצאות להורג, מכות, עינויים, התקפות על ידי המשטר, פסיקות עונשי מוות מטעם בתי דין שרעים, טיפולים פסיכיאטרים כפויים, הזרקות הורמונים כפויות, סירוסים כימיים, רציחות על רקע חילול כבוד המשפחה ורדיפות מאת המדינה האסלאמית ללא קשר למעמדה החוקי של הומוסקסואליות בשטחי המדינה דה יורה. ירדן ובחריין מוגדרות כמדינות הערביות היחידות שבהן הומוסקסואליות מוגדרת כחוקית באופן רשמי במזרח התיכון נכון ליולי 2023.
לחלק ממדינות המזרח התיכון ישנה סובלנות מסוימת והגנות משפטיות כלפי אזרחים טרנסג'נדרים. ממשלת איראן אישרה הכרה בשינוי מגדר עוד בשנת 1987 באישור רפואי ומתן צו בית משפט וטורקיה ב-1988 לאחר העברת ניתוח להתאמה מגדרית, בעוד במשך השנים בסוריה, לבנון, בחריין וירדן הכרות בשינוי מגדר תועדו על ידי פסיקות שונות של בתי משפט מקומיים. תנועות למען זכויות להט"ב הפכו לנוכחות ברמה הציבורית במדינות ערביות מסוימות במזרח התיכון בהן טורקיה אשר מוגדרת כמדינה בעלת מצעד הגאווה הגדול ביותר בעולם המוסלמי באיסטנבול עם מעל ל-100,000 מפגינים שהשתתפו בציונו בשנים 2013–2014 לצד מצעדי אנקרה ואיזמיר, ולבנון בה מתקיים מצעד הגאווה בביירות מאז שנת 2017. עם זאת, שינויים במעמד זכויות אזרחי להט"ב באותן מדינות הוגדרו כאיטיים בעוד התקפות על ידי הרשויות נגד אירועים המכוונים עבור העלאת סוגיות למעמד זכויות אזרחי להט"ב לסדר היום העלו חששות לגבי חופש ההתאגדות והביטוי של חברי הקהילה במדינות אלה בקרב התקשורת הבינלאומית. ישראל ידועה כמדינה חריגה ובולטת בנושא, בהיותה מוגדרת כמדינה היחידה שמעניקה שוויון זכויות בין אזרחים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד במזרח התיכון.
ישנן הערכות שונות לגבי מעמד זכויות להט"ב ברשות הפלסטינית. דו"ח של ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" ביחס לנטייה מינית וזהות מגדרית במזרח התיכון ציין באומרו בשנת 2017 כי "פקודת החוק הפלילי של המנדט הבריטי, מס' 74 משנת 1936, נותרה בתוקף ברצועת עזה. בגדה המערבית ומזרח ירושלים חל חוק העונשין הירדני משנת 1960, אשר אינו מכיל הוראות שאוסרות על פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים. ברצועת עזה, קיום "מגע לא טבעי" בעל אופי מיני, המובן ככולל יחסים חד-מיניים, הוא פשע שדינו עד 10 שנות מאסר. בפברואר 2016 הזרוע המזוינת של ארגון הטרור חמאס הוציאה להורג את אחד מלוחמיה ברצועת עזה בגין "הפרות התנהגותיות ומוסריות" לכאורה שאנשי הארגון הכירו שמשמעותן "קיום יחסים חד-מיניים".
השקפות ערביות ומוסלמיות על הומוסקסואליות כיצירה "מערבית" נחקרו בסרט "Dangerous Living: Coming Out in the Developing World" (אנ') משנת 2003 על ידי מפיק הסרטים ג'ון סקגליוטי (אנ'). קו ההתחלה של הדיאלוג במהלכו שנאמר על ידי גבר מצרי הומוסקסואל שטרם הוצג, מצהיר באומרו כי "האשמתי את עצמי בהתמערבות" לאחר שגילה את נטייתו החד-מינית. הסרט עוסק גם כן בפרשת קהיר 52, שכללה קבוצה של 52 גברים מצריים שנעצרו על סיפון מועדון לילה צף ב-2001 בחשד שעסקו בתוכו בפעילות הומוסקסואלית, ומתאר את חייהם של גברים הומוסקסואלים במצרים על רקע הפרשה.
למרות שבמדינות רבות במזרח התיכון ישנם חוקי עונשין נגד קיום יחסים הומוסקסואלים בהסכמה, אלה נאכפים לעיתים רחוקות בשל הקושי של הרשויות להוכיח את קיומם אלא אם כן נתפסו בני הזוג במהלכם. בערב הסעודית, נהוגה הפרדה מגדרית כדי לשמור על "טוהר הנשים" אשר כתוצאה מכך, חלק מהנשים והגברים מחפשים בגלוי חברות הומוסקסואלית במרחבים פתוחים כגון בתי קפה, משקי בית ושירותים ציבוריים. כדי לנווט את המיניות שלהם, גברים רבים שעוסקים במעשים הומוסקסואלים בערב הסעודית אינם רואים בהם כמעשים הומוסקסואלים אלא אם כן הם מוגדרים בעמדה פסיבית, עמדה מינית הנחשבת "נשית יותר" בעת קיום יחסי מין בעוד שעמדה אקטיבית נחשבת כ-"גברית". במזרח התיכון כיום במדינות רבות טרם ישנה קודיפיקציה של הומוסקסואליות כזיהוי של נטייה מינית.
באיראן, קיימת בינאריות מגדרית קפדנית בעוד הממשלה אוכפת את המדיניות על ידי דיכוי מידע על נושאי הומוסקסואליות ועידוד אנשים המפקפקים במיניות שלהם לעבור ניתוח להתאמה מגדרית. כיוון שהניתוח מתקבל על ידי הממשלה והמוסדות הדתיים כאחד עם קבלת מימון לביצוע שלו מהממשלה, איראנים רבים שנמשכים לבני אותו המין רואים בכך דרך להצהיר בפומבי על נטייתם המינית מבלי להירדף על ידי החברה והממשלה, אף על פי שאינם חווים דיספוריה מגדרית בפועל. כיוון שלחיות כהומוסקסואל גלוי זו לא צורת חיים המוצגת לאיראנים באופן בו יוכלו לחיות את חייהם ללא התמודדות עם רדיפה, אלימות, בריונות והטרדה, במשך השנים חלה עלייה בכמות האיראנים שהחלו לעבור ניתוח להתאמה מגדרית שנטייתם המינית נמשכת באופן רומנטי למין השני מזה שהתאימו את מגדרם אליו. הליך זה מעודד על ידי אנשי דת, פסיכולוגים והממשלה שכן הומוסקסואליות מוגדרת כעבירה פלילית וניתנת לעונשים רבים בין ענישה גופנית של הלקאות עד עונש נפוץ יותר של הוצאה להורג. עם זאת, איראנים רבים שעוברים הליך להתאמה מגדרית עדיין מסווגים כמי שמנודים לעיתים קרובות מהמשפחות שלהם ומופלים לרעה בשוק העבודה, אשר כתוצאה מכך, נאלצים לעבוד בזנות כפרנסה למחייתם.