stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חולית של חודורובסקי
הערות שוליים

1 2  "Dune: Book to Screen Timeline". Duneinfo.com. אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2011. נבדק ב-15 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jodorowsky, Alejandro (1985). "Dune: Le Film Que Vous Ne Verrez Jamais (Dune: The Film You Will Never See)". Métal Hurlant. DuneInfo.com. אורכב מ-המקור ב-29 באפריל 2011. נבדק ב-8 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Barber, Nicholas (14 במרץ 2019). "Is Jodorowsky's Dune the greatest film never made?". BBC. נבדק ב-19 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (12 במאי 2011). "Alejandro Jodorowsky's Dune Will Finally Hit Screens". The Hollywood Reporter. נבדק ב-10 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keslassy, Elsa (23 באפריל 2013). "U.S. Fare Looms Large in Directors' Fortnight". Variety. נבדק ב-30 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sony Classics Acquires Cannes Docu Jodorowsky's Dune". Deadline Hollywood. 11 ביולי 2013. נבדק ב-8 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cecchini, Mike (25 באוגוסט 2013). "Jodorowsky's Dune Gets a Release Date From Sony". DenofGeek.us. נבדק ב-8 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dalton, Stephen (19 במאי 2013). "Jodorowsky's Dune: Cannes Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-19 במאי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| סדרת חולית המלאה |
| --- | --- | --- |
| מאת פרנק הרברט | מאת פרנק הרברט |  |
| ספרי הסדרה המקורית | חולית • משיח חולית • ילדי חולית • הקיסר האל של חולית • כופרי חולית • בית הלשכה חולית |  |
| מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון | מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון |  |
| פרלוד לחולית | חולית בית אטריידס • חולית בית הארקונן • חולית בית קורינו |  |
| אגדות חולית | חולית הג'יהאד הבטלרייאני • חולית אדם נגד מכונה • חולית קרב קורין |  |
| חולית 7 | ציידי חולית • עקלתוני חולית (הערה: שני הספרים האלו מהווים המשך לסדרה המקורית והושלמו לפי טיוטות של פרנק הרברט) |  |
| גיבורי חולית | פול איש חולית • ג'סיקה אשת חולית • אירולן אשת חולית |  |
| עיבודים נוספים | עיבודים נוספים |  |
| עיבודים נוספים | חולית (1984) • חולית: המיני-סדרה • ילדי חולית: המיני-סדרה • חולית: משחקי המחשב (Dune II, Dune 2000) • חולית של חודורובסקי • חולית (2021)  • חולית: חלק שני • חולית: האחיות |  |
| מושגים ביקום חולית | מושגים ביקום חולית |  |
| מושגים | אראקיס • בנות גשרית • גילדת נווטי החלל • דררים • הג'יהאד הבאטלריאני • מרקוח • עקלתון • קפיצת הדרך |  |
| בתים ועמים | בית אטריידס • בית קורינו • בית הארקונן • בנות גשרית • הדררים • האייקסים • הטליילאסו • המטרונות הכבודות |  |
| דמויות מרכזיות | פול-מואד'דיב אטריידס • הגבירה ג'סיקה • האם הנערצה גאיוס הלן מוהיאם • הדוכס לטו • הקיסר האל לטו השני • עאלייה • הברון ולדימיר הארקונן • פייד ראותה • הפאדישח שאדאם הרביעי • הנסיכה אירולן • דנקן איידהו • סקייטל |  |
Feminist: Stories from Women's Liberation

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נשים עושות סרטים 
 הקרנת בכורה:  מרץ 2013 
 משך הקרנה:  64 דק' 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 www.feministstories.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
'Feminist: Stories from Women's Liberation (פמיניסטית: סיפורים מתנועת שחרור הנשים) הוא סרט תיעודי משנת 2013 אשר נכתב ובוים על ידי ג'ניפר לי.
תקציר

על פי ארגון נשים עושות סרטים: "בנוי כמסע אישי של גילוי מחדש על ידי הבמאית ג'ניפר לי, הסרט הזה מביא לחיים את העשור הראשון המונומנטלי של הגל השני של הפמיניזם בבהירות רבה. המסלול מתחיל בהתעוררות המוקדמת של הפמיניזם בשנת 1963 ומסתיים בפריחתה המלאה של תנועה ב-1970—מן הדו"ח של הוועדה הנשיאותית על אפליה נרחבת נגד נשים והפרסום של 'המסתורין הנשי' של בטי פרידן ועד להשתלטות של פמיניסטיות רדיקליות על פסל החירות וקריאתה של פרידן לנשים לשבות למען השוויון.
שלושים וחמש מרואיינות מגוונות, החל מפעילות השטח ועד לדמויות מובילות כגון בטי פרידן, פרנסס מ. ביל, גלוריה סטיינם, רובין מורגן, Ti-גרייס אטקינסון ועוד, אשר משתפות זיכרונות מהתקופה, כמו גם בעיות ואתגרים שעדיין מהדהדים היום."
הפקה

הבמאית ג'ניפר לי סיימה תואר בקולנוע ולימודי נשים בהמפשייר קולג' לפני שעבדה במחלקה הטכנית של האחים וורנר, סוני ו-Industrial Light & Magic.
לי עבדה על הסרט "בחלקים" במשך תשע שנים תוך כדי עבודה במשרה מלאה. היא שילבה קטעי ארכיון עם ראיונות, כולל הקלטת ראיון הווידאו האחרון שערכה בטי פרידן. ההפקה גייסה מימון של $12,000 דרך קמפיין Kickstarter, אך לדבריה של לי, "התקציב שלי היה 90% במימון עצמי".
על חוויית עשיית הסרט כתבה לי בטיים מגזין:
התחלתי לעשות את הסרט שלי "פמיניסטית" בשנת 2004 כסרט תיעודי רגיל על עובדות היסטוריות, אבל למדתי כל כך הרבה שסיימתי את הסרט בתור אדם אחר... הבנתי שאנו לא חוגגים את תנועת הנשים כפי שאנו חוגגים תנועות אחרות כי זה היה מורכב מידי - התנועה כללה סוגיות של מעמד, דת, גזע, ושפה, בין רבים אחרים... חשבתי שזה אולי יהיה קשה להוציא מזה הצלחות אינדיווידואליות כדי לכבדן. אך טעיתי: ככל שהמשכתי בעבודתי על הסרט מצאתי הרבה הצלחות קונקרטיות, כולל כאלה שנשמטו מספרי לימוד ואשר אינן זוכות לכבוד ציבורי.
צאת הסרט

לי הביאה את הסרט לאסלאמאבאד, פקיסטן, שם הקרינה אותו בשלוש אוניברסיטאות, כולל את האוניברסיטה האסלאמית הבינלאומית של איסלאמאבאד. הסרט גם הוקרן בפסטיבלי הסרטים בארצות הברית, ובכנסים כולל בכנס הארגון נשים לאומי של 2014 ובכנס 20 השנה של ארגון Veteran American Feminists (פמיניסטיות אמריקאיות ותיקות). הסרט מופץ על ידי נשים עושות סרטים.
קבלה

הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי בטוב ביותר בפסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי של לוס אנג'לס ב-2013, והיה בחירה רשמית של פסטיבל הסרטים של סינסינטי.
בביקורת בעיתון Pasadena Weekly כתבה אלן סנורטלנד, "אם היה לי שרביט קסמים והייתי יכולה לדפוק לך על הראש בו, הייתי שולחת אותך להקרנה של סרט תיעודי שהלוואי והיה חובת צפייה בבתי הספר: הוא נקרא 'Feminist: Stories from Women's Liberation'".
קמלה לופז כתבה בביקורתה בהפינגטון פוסט: "לזכור וללמוד את הנשים אשר פרצו את המחסומים שלפנינו הוא לא רק הדבר הנכון לעשות; התעלמות מהשיעורים הקשים שהן למדו בעמל קשה היא מסוכנת לנו. עבור נשים אמריקאיות, האמנזיה השאננה שלנו היא פשוט רעל, וסרטה של לי הוא מנה בריאה של הנוגדן". היא הוסיפה שההיסטוריה של הגל השני של הפמיניזם "נפרש באופן יפהפה בסרט".
הסרט גם זכה לשבחים בביקורת של .Ms מגזין, באתר של Psychology Today, ועוד.
הערות שוליים

↑  "About: Jennifer Lee". Feminist: Stories from Women's Liberation.
1 2 3  "Feminist: Stories From Women's Liberation". Women Make Movies.
↑  De Santis, Solange (2014-02-21). "GMMP Ambassador: feminist filmmaker Jennifer Lee". World Association for Christian Communication.
1 2  Derr, Holly L. (2013-12-03). "How Much Do You Know About "Women's Lib"?". Ms. Magazine Blog. Ms.
↑  "Filmmaker with Staten Island connections to screen feminist documentary". SI Live. Staten Island Advance. 2013-12-04.
1 2  Lee, Jennifer (2014-06-12). "Feminism Has a Bra-Burning Myth Problem". Time.
↑  "Islamabad, Pakistan screening and video series". Feminist: Stories from Women's Liberation.
1 2  "WBAI-FM Program Highlight: Joy of Resistance Presents Feminist: Stories From Women's Liberation". WBAI.
↑  "Workshops & Feminist Flicks". National Organization for Women. 2014-02-21. אורכב מ-המקור ב-2014-12-04.
↑  Beck, Laura (2013-04-01). "Righteous Feminist Documentary Wins Award at Film Fest". Jezebel (website).
↑  Snortland, Ellen (2013-10-02). "On the shoulders of women". Pasadena Weekly. Southland Publishing.
↑  Lopez, Kamala (2013-04-02). "Amnesia: Feminism's Poison Pill". The Huffington Post.
↑  Caplan, Paula J. (2013-12-03). "Much-needed Women and Media Conference Energizes, Inspires". Psychology Today Blog. Psychology Today.
↑  Hardikar, Priyanka (2014-10-06). "Director shares stories of women's rights struggle". The Mercury. Dallas: University of Texas at Dallas.
הטמנה (שבת)

קנקן תה מכוסה במטמן
הטמנה על פלטה לשבת
בהלכות שבת, הטמנה היא כיסוי כלי ובו תבשיל חם בחומר מבודד לפני כניסת השבת, על מנת לצמצם כמידת האפשר את איבוד חום התבשיל או אף להגביר מעט את חומו (ובכך למעשה ממשיך בישול איטי) עבור המאכלים המיועדים ליום השבת. הטמנה הייתה נהוגה בעבר כתחליף להשהייתם על גבי מקור חום עד אז, דבר שעשוי להוביל לחריכתם. כיום הטמנה נהוגה בהיקפים מצומצמים יותר, בעיקר עבור סעודת ליל השבת, ובדרך כלל משתמשים בדרך זו מסיבה טכנית, כאשר אין די מקום על פלטת השבת.
זמן ההטמנה

מדין התורה הטמנה מותרת ללא הגבלה הן כאשר היא נעשית מערב שבת ואף אם היא נעשית בשבת עצמה. אולם מדרבנן הטמנה מותרת רק קודם לכניסת השבת או בשעת בין השמשות ולא בשבת עצמה, ורק בחומר מבודד ש'אינו מוסיף הבל', כלומר שאינו מוסיף חום מעצמו בדרך כל שהיא, אלא רק מגן מפני איבוד החום הקיים של התבשיל. הסיבה לאיסור הטמנה בשבת שנויה במחלוקת ראשונים (המחלוקת נובעת משינוי בגרסת התלמוד, כפי שמשתקף ההבדל בין גרסת רש"י לגרסת הרי"ף): לדעת רש"י, הרז"ה, הרא"ש ועוד, הסיבה לאיסור היא מאחר שמטמינים קדירה כשהיא חמה, אם הקדירה תתקרר, אדם בטעות יבוא לחממה בשבת עצמה (כדי להטמינה למחר כשהיא חמה) ויעבור על מלאכת מבשל. אולם לדעת הרי"ף, הרמב"ם, הרמב"ן ועוד, הסיבה לאיסור היא שמא יטמין ברמץ (אפר חם שנותרו בו גחלים) ויחתה בגחלים, ויעבור על מלאכת מבעיר, לכן חכמים אסרו להטמין גם בכל הדברים שאינם מוסיפים הבל.
אולם הטמנה בדבר 'המוסיף הבל' (המוסיף חום מעצמו) אסורה אפילו קודם השבת. גם טעם האיסור הזה שנוי במחלוקת ראשונים: לדעת רש"י וסיעתו - מאחר שבין הדברים המוסיפים הבל ישנו גם רמץ, אסרו חכמים להטמין בו אפילו מלפני השבת, שמא שכשיבוא לקחתו בשבת יחתה בגחלים ויעבור על מלאכת מבעיר. אולם לדעת הרי"ף וסיעתו, הסיבה לאיסור היא, שמא תרתח הקדירה (כתוצאה מהתחממותה בהטמנה), וכשתכנס שבת יבוא להטמינה שוב באותו דבר, ונמצא מטמין בדבר המוסיף הבל בשבת, שהוא אסור.
הטמנה בשבת אסורה כאשר מדובר במאכל חם ב'כלי ראשון', אולם מותר להטמין בשבת מאכל צונן כדי שלא יתקרר עוד או כדי שיתחמם מעט מצינתו במבודד שאינו מוסיף חום ('אינו מוסיף הבל'), וכן מותר להטמין מאכל חם אם אינו ב'כלי ראשון' בתוך מבודד שאינו מוסיף חום אלא אך משמר את חומו. פעולות אלו אסורות בחומר המוסיף חום ('מוסיף הבל').
ישנה מצווה להטמין מערב שבת באופן המותר חמין לסעודת יום השבת, ודבר זה נחשב בכלל כבוד ועונג שבת. דבר זה כוון בעבר גם כנגד הקראים שאוסרים אכילת מאכלים חמים בשבת.
דיני הטמנה

הטמנה מבחינה הלכתית היא רק כאשר הכלי ובו התבשיל מכוסה לחלוטין מכל צדדיו ומראשו על מנת לשמור על חומו. כיסוי שאינו מלא, כיסוי לצורך הגנה מעפר או מבעלי חיים וכן נתינת כלי בתוך תנור סגור אינם נחשבים להטמנה.
בדיני הטמנה אין משמעות למצב הבישול של המאכל בתוך הכלי המוטמן, והטמנה באופן שנאסר אסורה גם כאשר ההטמנה גורמת לפגיעה באיכות התבשיל ('מצטמק ורע לו'). עם זאת ישנה דעת מיעוט בין הראשונים שדיני הטמנה הם כדיני השהיה, ועל כן לדוגמה יהיה מותר להטמין דבר שהתבשל כמאכל בן דרוסאי (שליש או חצי בישול) ללא הגבלה. אולם שיטה זו נדחתה מהלכה (למעט במקום שנהגו על פיה), היות שהטמנה משמשת בעיקר לצמצמום איבוד חום או לחימום קל, ולא להמשך בישול בחום גבוה, ועל כן לא צריך להיות הבדל בפרטי ההלכה לפי מצב הבישול, בניגוד להשהיה שהיא פעולה המובילה להמשך בישול בחום גבוה.
הטמנה יכולה להיות גם על גבי מקור חום חזק, לדוגמה אסור לכסות כלי המונח על פלטת שבת בבגדים מכל צדדיו, היות שהכיסוי בבגדים גורם להגברת החימום עקב מקור החום החזק מתחת לכלי. דין זה הוא אף בכיסוי בדברים שאינם מגבירים את החום ('אין מוסיפים הבל') מצד עצמם, היות שהכיסוי גורם להוספת חום שמקורו במקור החום שתחת הכלי.
דבר טמון שנתגלה בשבת (מעצמו או על ידי פעולת האדם) - מותר להחזיר את כיסויו, היות שכבר היה טמון. כמו כן ניתן להחליף את הכיסוי ואף לעבותו (אולם בתנאי שהבישול כבר הסתיים, שאם לא, נמצא שהוא מזרז את הבישול בשבת ועובר על מלאכת מבשל). כן מותר להחזיר את הכלי שהוצא מההטמנה חזרה למקום ההטמנה. אם המבודד נחשב למוקצה, דבר זה מותר בתנאי שמקום ההטמנה לא התקלקל (לדוגמה, במקרה והמבודד הוא גיזי צמר, אם נשארה צורה של גומה להטמנת הכלי, ולא יהיה צורך להזיז את גיזי הצמר באופן ישיר). לפי הרמב"ם (בפירוש המשנה), החזרת כלי להטמנה מותרת רק במקרה והגומה שלמה (גם כשהמובדד אינו מוקצה), ובמקרה והגומה איבדה את צורתה - ההחזרה להטמנה אסורה, היות שהפעולה נראית כהטמנה חדשה בשבת.
דיני הטמנה > הוצאת הכלי עם התבשיל מהמבודד

בעת הוצאת הכלי מהחומר המבודד בו הוא נטמן, ישנה אפשרות שהחומר המבודד יחשב למוקצה (היות שאין לו שימוש היתר בשבת), האסור בהזזה ישירה. אם החומר המבודד יוחד לשימוש בהטמנה, אין הוא נחשב למוקצה, וכן אם נעשה בו שימוש להטמנה יותר מפעם אחת גם ללא יחוד. חומרים המשמשים למסחר (ומשום כך מהווים 'מוקצה מחמת חסרון כיס') דורשים יחוד או טמינה פעמיים על מנת שלא יחשבו כמוקצה.
במקרה והמבודד נחשב למוקצה אסור להזיז אותו באופן ישיר אלא רק באופן עקיף ('טלטול מן הצד'), באמצעות הרמת הכלי וניעור הכיסוי מהמבודד שעליו.
דיני הטמנה > אכילת מאכל שהוטמן באיסור

במקרה והוטמן מאכל באופן אסור בדבר המוסיף הבל והמאכל התחמם או המשיך את בישולו והושבח, ישנה דעה שהמאכל אסור באכילה בין אם הדבר נעשה בשוגג או במזיד (דעה אחרת מתירה את המאכל כאשר ההטמנה נעשית בשוגג). דין זה הוא חומרא בהטמנה מעבר לרגיל לגבי מלאכות אחרות האסורות מדרבנן. אם המאכל שהוטמן באיסור רק שמר על חומו - המאכל מותר בדיעבד.
שימוש בסיר לבישול איטי

שימוש בסיר לבישול איטי (קרוקפוט) לבישול המתחיל בערב שבת ומסתיים בשבת עצמה שנוי במחלוקת, סביב השאלה האם מדובר בהשהיה המותרת או בהטמנה שנאסרה. בעוד הרבנים משה פיינשטיין, שמואל הלוי ואזנר ועובדיה יוסף התירו את השימוש בסיר זה, הרבנים שלמה זלמן אויערבאך ויוסף שלום אלישיב אסרו את השימוש בו.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הערות שוליים

↑  אין לראות באמור ייעוץ הלכתי
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"ד, עמוד א'
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רנ"ז, סעיף כ"ב
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רנ"ז, סעיף י'
↑  רשב"ם וייתכן שגם רש"י
↑  שולחן ערוך אורח חיים רנז סעיף ז
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רנ"ז, סעיף י"א
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רנ"ז, סעיף כ"א
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רנ"ט, סעיף ב'
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רנ"ז, סעיף ט"ו
↑  איך עובד סיר לבישול איטי, discover.org.il
↑  הרב שמואל הלוי ואזנר, שו"ת שבט הלוי, חלק ט סימן נב, HebrewBooks
↑  הרב עובדיה יוסף, חזון עובדיה שבת חלק א, מכון מאור ישראל, עמ' ס"ד
↑  הרב שלמה זלמן אוירבך, מנחת שלמה, חלק שני, סימן ל"ד, סעיף ה, HebrewBooks
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שלמה אבן גבירול

ערך זה עוסק במשורר והפילוסוף. אם התכוונתם לרחוב על שמו בתל אביב-יפו, ראו .
| --- | --- |

פסל של שלמה אבן גבירול בחצר מוזיאון ראלי "זיכרון ספרד" שבקיסריה
 לידה:  1021? מאלגה, ח'ליפות קורדובה 
 פטירה:  1058?  (בגיל 37 בערך) ולנסיה, אמירות ולנסיה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, נאופלאטוניזם 
 עיסוק:  משורר, פילוסוף, רב, סופר 
 מדינה:  חליפות קורדובה 
 יצירות ידועות:  אזהרות 
 
פסל של שלמה אבן גבירול בגני ארמון אלקזבה במאלגה, עיר הולדתו. מעשה ידי הפסל האמריקני המילטון ריד ארמסטרונג.
תחילתה של הקינה "בימי יקותיאל אשר נגמרו" מאת שלמה אבן גבירול על יקותיאל אבן חסאן, שהוצא להורג בשנת 1039; כתב יד מהמאה ה-19, מתוך אתר הספרייה הלאומית.
רבי שלמה בן יהודה אִבְּן גַבִּירוֹל (1021 – 1058) היה משורר ופילוסוף יהודי בתור הזהב של יהדות ספרד. מגדולי המשוררים שקמו בספרות העברית לדורותיה. כתיבתו העמוקה, העשירה, המורכבת והמליצית מאופיינת בשוני וייחוד רב.
ביוגרפיה

שלמה אבן גבירול נולד במאלגה שבדרום ספרד. אביו היה ככל הנראה דמות פוליטית בקורדובה, אולם בעקבות מלחמות השלטון בעיר ב-1013, שהביאו לגירוש יהודי העיר, הוא נאלץ לעבור למאלגה טרם הולדתו של אבן גבירול. הוריו של אבן גבירול נפטרו כשהיה צעיר, והוא נותר יתום.
בתור הזהב של ספרד המוסלמית, צמח מעמד של יהודים אמידים שהחזיקו חצרות שכללו אמנים שונים ובהם משוררים. פטרונו של אבן גבירול היה יקותיאל אבן חסאן שדאג לצרכיו ובין השניים שררה הערכה הדדית. בתקופה זו חי אבן גבירול בסרגוסה. (אחד מכינויו של אבן גבירול הוא "המשורר מסרגוסה" בשל פעילותו האמנותית הענפה כאשר שהה בעיר.) במות פטרונו חיבר עליו אבן גבירול שלוש קינות. הקינה 'בימי יקותיאל אשר נגמרו' היא הארוכה שבהן. היא חוברה לקראת יום השנה למותו (בשנת 1040), ונראה שנועדה לקריאה בציבור.
מספר שנים לאחר מות פטרונו בהתנקשות, כשהוא בן 25, אבן גבירול נאלץ לעזוב את סרגוסה. ב-1045 הוא עבר להטאיפה של גרנדה, שם היה רבי שמואל הנגיד (הווזיר הגדול של הממלכה) נותן החסות שלו. בהמשך היחסים בין השניים הידרדרו, כפי שאף משתקף בחלק משיריו של גבירול. לאחר מכן נדד אבן גבירול בין ערים שונות.
בחייו סבל אבן גבירול מחולאים שונים, ובעיקר ממחלת עור קשה, ככל הנראה שחפת העור. רבים משיריו עוסקים בייסורים שעברו עליו. כך לדוגמה, בשירו "כאבי רב" הוא הצהיר: "כאבי רב ומכתי אנושה, וכוחי סר ועצמותי חלושה, ואין מנוס ואין מברח לנפשי, ואין מקום תהי לי בו נפישה". אבן גבירול נפטר בוולנסיה. ישנה סתירה בין המקורות באשר לשנת מותו. ישנה השערה כי קברו נמצא בעיר סגונטו. על פי אגדה, ככל הנראה דמיונית, טורקי או ערבי שקינא בו על כישרונותיו הרגו בספרד וקברו תחת עץ תאנה, ומשהתאנה חנטה את פירותיה מוקדם חקרו וגילו כי גופו טמון תחתיה, הרוצח הודה באשמתו ונתלה על ידי השלטון.
יצירתו

יצירתו של אבן גבירול כוללת שימוש משוכלל בשפה העברית, מקוריות אינטלקטואלית ויכולת מרשימה לבטא בתוך הסד הנוקשה של כללי השירה של זמנו רגשות אישיים המרגשים את הקורא גם היום. כדרכם של משוררי ספרד, שירתו מכילה שירת חול, הכוללת שירי יין, חשק, טבע ועוד, ושירת קודש הכוללת שירים פילוסופיים-רוחניים כמו יצירת המופת כתר מלכות.
שלמה אבן גבירול לא מיעט בערך עצמו. פעמים רבות כתב על מעלתו בחכמה ולעיתים אף בהשוואה לבני דורו - "והנני ושש עשרה שנותי, וליבי בָן (=קנה בינה) כלב בן השמונים", "בין כל פתלתול וסכל, ליבו כלב תחכמוני".
יצירותיו בשירה ובפיוט הן רבות, ואחת החשובות בהן היא השירה הרוחנית-פילוסופית כתר מלכות, זוהי יצירה פיוטית ארוכה המתארת את האל, את הבריאה ואת האדם העומד בפני בוראו. היא אינה רק פילוסופיה בטורי שירה, אלא יצירה אישית המתארת גם תחושות עזות. פרופסור ישראל לוין כתב על היצירה: "בהכרתי ראיתיו כשיר הקודש העברי החשוב ביותר שלאחר התקופה המקראית; שאין עוד שיר בודד אחד שמשקף כמוהו - בהיקפו, בתכניו העשירים, ברוחב דעתו, בעמקות רעיונותיו, בעוצמת הביטוי למגוון גילוייה של החוויה הדתית ובערכיו השיריים - האסתטיים - את עולמה הרוחני של יהדות ספרד המוסלמית; שהוא איננו רק "אחת היצירות המופלאות ביותר של השירה ההגותית בספרות העולם" (כפי שסבור יצחק משה אלבוגן, "התפלה בישראל..." עמ' 259), אלא גם של השירה הלירית. ככל שרבו עייונַי בו גבר רצוני להקדיש לו מחקר מיוחד ומפורט - ואת פרי עבודתי הממושכת אני מגיש בזה לקורא כספר".
בין יצירותיו הידועות בסדורי אשכנז קינת "שומרון קול תתן" הנאמרת בתשעה באב ביום ובלילה, "שעה נאסר וגם נמסר" בסליחות לשבעה עשר בתמוז, ופיוט שני זיתים לשבת חנוכה. בנוסח אשכנז המזרחי, נתקבלו פיוטי אהבה על הלכות ציצית וקריאת שמע לשבתות שלח וואתחנן, וכן נתקבלו פיוטי גאולה על שעבוד מלכויות לשבתות ספירת העומר.
יצירתו המפורסמת בתחום הלכתי-למחצה היא ה"אזהרות" לשבועות, כשהאזהרות שהוא כתב זכו אף לפירושים, כמו "זוהר הרקיע" של רשב"ץ ו"נר מצווה". ש"י עגנון וחיים נחמן ביאליק העריצו את כתיבתו של אבן גבירול והושפעו ממנה עמוקות. בסיפור הקצר של עגנון, "הסימן", מתואר מפגש מיסטי בין המספר ובין שלמה אבן גבירול. במאמר/מסה "לכנוסה של שירת ספרד" תיאר חיים נחמן ביאליק את שירת ספרד, אבן גבירול ושאר כותביה/יוצריה כך: ”אחרי כתבי-הקודש ואגדת התלמודים והמדרשים, אין ספק, כי אין לך מקצוע גדול ביצירת הדורות כולם מן השירה הספרדית, זו שעמלו בשכלולה ידי יוצריה הגדולים, אדירי רוח ואנשי מעלה כלם, דור אחר דור, עד היותה כארמון פלאים שגיא ונהדר, עומד בתפארתו לנס ולמופת לדור אחרון”.
יצירתו > ספר מקור חיים

אבן גבירול הוא היחיד מבין הפילוסופים היהודיים שהאריך לבסס את התפיסה הנאופלטונית המטאפיזית. כך, הוא כתב את החיבור הפילוסופי החשוב "מקור חיים" (שנשמר רק בלטינית בשם "Fons Vitae") העוסק במטפיזיקה. הספר עוסק בחלוקה בין חומר וצורה, ובנקודות מסוימות הוא חולק על אריסטו. על פי הספר, בכל הבריאה ישנו חומר משותף שהצורה מחלקת; אף לשכלים הנבדלים יש חומר וצורה. עד לחומר הקדמון הנושא את הצורה, החומר הוא הפוטנציאל והצורה היא הדינמיקה. אבן גבירול מבסס את המיצוע של שכל-נפש-טבע. בעניין יצירת יש מאין, האדם הוא ממוצע בין סופיות בזמן לבין אינסופיות. הרצון עומד בין הבורא לבין הנברא. הספר נלמד רבות בקרב הסכולסטיקה הנוצרית והשפיע רבות על מלומדים נוצריים. לאורך השנים הספר השתמר בלטינית בלבד, בקרב הכנסייה, ומחקריו של החוקר שלמה מונק, שהוכיחו שהספר נכתב בידי אבן גבירול, עוררו סנסציה. הספר זמין כיום גם בעברית.
על חשיבות הספר ועל התיזה המרכזית שלו עמד החוקר היהודי-גרמני יוסף קסטיין, כשב-1931 כתב עליו את הדברים הבאים:
"[...]'מקור החיים', זה השם שקרא לחיבורו הפילוסופי, שבו הקים סולם-מעלות בין העצם העליון ומחוייב-המציאות עד ליצור השפל שבשפלים. העולם הגדול והעולם הקטן משועבדים לחוק אחד ולכח אחד. 'הכח (של רצון אלהים) מגיע עד לקצות הבריאה השפלה שבשפלות'. וכשם שהעצם האלהי אוצל כח, החודר וממלא את הכל, למן החומר ההיולי ועד לקטן יצורי-החיים, כך אוצלים חיי האדם את השאיפה הנצחית אל אלהים, שהוא 'מקור החיים' ".
אבן גבירול כתב גם את "ספר תיקון מידות הנפש", המתאר את המידות הטובות והרעות ונכתב במקור בערבית.
ספר נוסף שנכתב על ידי אבן גבירול הוא "מבחר הפנינים" - לקט של אמרות מוסריות, אשר על פי החוקרת שרה כ"ץ, ייתכן שנכתב כעבודה מקדימה לספר תיקון מידות הנפש. בעבר יוחס ספר זה לרבי ידעיה הפניני.
מורשתו והנצחתו

בשנת 2009 הקליטו ברי סחרוף ורע מוכיח אלבום של שירי אבן גבירול, בשם "אבן גבירול, אדומי השפתות". עוד יצא ב-2009 האלבום "אלמליח-לרוז-שטרית", אלבום משותף למיכה שטרית, וליאור אלמליח שכולל שירי משוררים, בין היתר גם של אבן גבירול.
המלחין המודרני האמריקני זוכה הגראמי ארון ג'יי קרניס הוציא ב-2009 אלבום ששמו "Symphony of Meditations", שהסימפוניה בו מושפעת משירתו של אבן גבירול ומולחנת למילות שיריו של אבן גבירול בלבד.
בשנת 2012 יצא במסגרת פרויקט עבודה עברית דיסק בשם "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" המכיל שלושה משירי אבן גבירול. המשורר נתן יונתן כתב סונטה בשם "אבן גבירול" המנסה לפענח רבדים שונים מדמותו הגאונית, המיוחדת/השונה והמסתורית/האניגמטית של שלמה אבן גבירול.
בשנת 1970 הקימה עיר הולדתו מאלגה פסל ברונזה של דמותו מעשה ידי הפסל האמריקני המילטון ריד ארמסטרונג. העיר ציינה את המאורע בחגיגות יובל ובימי עיון ביצירותיו, בהשתתפות מלומדים מרחבי העולם.
על שמו קרוי כפר גבירול ברחובות, רחוב אבן גבירול בתל אביב וכן רחובות בערים נוספות. כיום בית הספר של הקהילה היהודית במדריד קרוי על שמו של שלמה אבן גבירול.
מורשתו והנצחתו > האישה שברא

בשנת 1629 יצא לאור ספרו של רבי יוסף שלמה דלמדיגו, "מצרף לחכמה", שבו מסופר: "וכן אמרו על ר״ש בן נבירול שברא אשה והייתה משרתת לו, וכאשר הלשינוהו למלכות הראה להם שלא הייתה בריאה והחזירה לקדמותה לחתיכות וחוליות עץ שמהם נבנית. וכדומים הרבה שמועות בפי הכל ובפרט בארץ אשכנז”."
בסיפור "עידו ועינם" ש"י עגנון הרחיב מעט אגדה זו, וסיפר על דבר בריאת האישה: "נשמע הדבר בין הבריות והגיע אצל המלך. ציווה המלך להביא לפניו את האשה. ראה אותה ונכנסה אהבתה בלבו. לא השגיחה היא בו. הלכו והביאו את רבי שלמה בן גבירול. בא והראה לו למלך שאינה בריאה שלימה, אלא חוליות של עץ שמהן נבנתה האשה."
בעקבות סיפורו של יוסף שלמה דלמדיגו המחזאית יוספה אבן-שושן כתבה וביימה את המחזה "כתר מלכות", שהוצג בפסטיבל עכו 1994, ושיחקו בו איילת גבאי-יגודה ויעקב שבילי. ב-2001 שכתבה מחדש את המחזה, שעלה בגלגולו החדש בשם: "בריאה", בתיאטרון לה מאמא בניו יורק, בבימויה של גאולה עטר, ובכיכובם של ויקטור עטר ומירה עוואד.
משיריו

ככלות ייני
כתב סתיו
ראה שמש
שואף כמו עבד
שומרון קול תתן
שופט כל הארץ
אז בהר מור
שחר אבקשך
שלום לך דודי
שנאנים שאננים
שפל רוח
שפעת רביבים
אלהים אלי אתה
ראו גם

שירת ימי הביניים של יהדות ספרד
תור הזהב של יהדות ספרד
משה אבן עזרא