stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה לייב קלהורה
משפחתו

בנו רבי יצחק איציק - אב"ד בפוזנן; מחבר "קרן שמואל". חתן רבי שלמה זלמן אשכנזי מפוזנן.
בנו רבי אריה לייבוש - דיין ור"מ.
בנו רבי יעקב קאלווארי - דיין בפוזנא. מחותמי כתב הרבנות לרבי עקיבא איגר בפוזנן.
בנו רבי משה - אב"ד בראקוויץ ובפוזנן.
בנו שלמה - פרנס בקהילת פוזנא.
בנו משה קלפאריה מפוזנא.
נינו משה קולווארי-אלון - היגר לטורונטו, הדפיס את הספר "כתבי הקדוש" לרבי אריה לייב קלהורה.
בנו רבי זאב וואלף קאלפארי - דיין.
בנו אלכסנדר זיסקינד.
בנו רבי אליהו מלנדסברג - נולד בפוזנן בשנת ה'ת"ע. בילדותו נפצע בפוגרום שנערך בפוזנן בחודש אב ה'תע"ו, בו נהרגה טריינה אמו. נשא את מיכלא (מיכלה) בת רבי צבי הירש מונק אב"ד שוורין ובהמשך אב"ד מזריטש, ואחותו של רבי מאיר פוזנר, בעל ה"בית מאיר". ישב שנתיים באמסטרדם שם תמך בו ידיד עשיר. אחרי מות אביו חזר לפולין כיהן ברבנות בוורשנא (אנ'). אחרי כמה עלילות דם באזור, עקר ללנדסברג. נפטר בסביבות גיל 90. הגהותיו על שולחן ערוך חלק אבן העזר הודפסו ב"כתבי הקדוש", בני ברק תש"ן (עמ' ס"ז).
בנו רבי יוסף - נולד בשנת ה'תק"י בפוזנן. למד אצל רבי צבי הירש מפיורדא. נשא את גיטל נינת סבו רבי אריה לייב (אחיה היה רבי אריה לייב, אביו של רבי יעקב קאלווארי הדיין מפוזנן). הסכים להתמנות לדיין וראש ישיבה בפוזנן בתנאי שימשיך לשלם את מסי הקהל כרגיל. נפטר בפוזנן בשנת תקפ"ה.
בנו הגביר שלמה זלמן פוזנר-לנדסברג מלוברנץ - מחבר הספר "תואר פני שלמה". נפטר בח' באייר ה'תרכ"ג.
בנו רבי משה לנדסברג - דיין בפוזנן (ה'תקס"א-ה'תרל"ד). נחשב לעשיר; בבעלותו היה בנק. מתלמידיו המובהקים של רבי עקיבא איגר.
תבנית:עץ משפחת קלהורה
ראו גם

משפחת קלהורה
משפט האחים רייצס
הערות שוליים

↑  אמו הייתה כבת 50 בלידתו.
↑  שיאם של העינויים היה כאשר הונחו כדורי ברזל מלובנים תחת בית שחיו של רבי אריה לייב, מאז הלך ונחלש (על פי עדותו "ריאותיו התכווצו") עד שכתוצאה מכך נפטר לבסוף.
↑  מדובר כנראה באנדז'יי סטסילב זלוסקי (אנ'), ייתכן גם שהיה זה היינריך פון בריהל (אנ').
↑  שמואל מלאנצבורג, עמודי עולם, ברלין תק"א.
↑  ברנפלד, שמעון בן משה, ספר הדמעות - ג, ברלין  תרפ"ד - תרפ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
רבי עקיבא איגר מלווה בשנים מצאצאי רבי אריה לייב: רבי יעקב קאלווארי, ותלמידו רבי משה לאנדסברג (בנו של מחבר הספר "תואר פני שלמה"), דיינים בפוזנן (1837)
Deadpool (משחק וידאו)

| --- | --- |

כרזת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  פלייסטיישן 3, המחשב האישי ו-Xbox 360: צפון אמריקה: 25 ביוני 2013 אוסטרליה: 26 ביוני 2013 אירופה: 28 ביוני 2013 פלייסטיישן 4 ו-Xbox One: צפון אמריקה: 17 בנובמבר 2015 אוסטרליה: 17 בנובמבר 2015 אירופה: 20 בנובמבר 2015
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות, Hack and slash
 פיתוח:  High Moon Studios 
 הוצאה לאור:  High Moon Studios (אנ')
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 הפצה:  Activision
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Unreal Engine 3
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  המחשב האישי פלייסטיישן 3 Xbox 360 פלייסטיישן 4 Xbox One
 דרישות מערכת
 בקרים:  עכבר מקלדת בקר שליטה
 
 deadpoolgame.com
 
Deadpool הוא משחק וידאו מסוגות הפעולה וההרפתקאות המבוסס על דמות בעלת אותו השם מחברת מארוול קומיקס משנת 2013. המשחק פוותח על ידי האולפן High Moon Studios (אנ') והופץ על ידי חברת Activision למחשב האישי (בעותקים דיגיטליים בלבד), לפלייסטיישן 3 ול-Xbox 360. עלילת המשחק נכתבה על ידי דניאל ויי (אנ') ועוקבת אחר גיבור העל דדפול, שמשתף פעולה עם קבוצת האקס מן ועם קייבל במטרה לעצור את מיסטר סיניסטר. בדומה למדיות אחרות בהן הדמות מוצגת, המשחק עושה שימוש בהומור ובשבירת הקיר הרביעי.
המשחק קיבל ביקורות מעורבות: המבקרים שיבחו את ההומור, אך מאידך ביקרו לרעה את המשחקיות. דדפול, ביחד עם משחקים אחרים מבית מארוול שהופצו על ידי Activision (וביניהם המשחק Spider-Man: Web of Shadows) הוסר מהחנויות הדיגיטליות ב-1 בינואר 2014. ביולי 2016, המשחק הפך לזמין לרכישה בפלטפורמת Steam ובחנות המקוונת של פלייסטיישן (רק בארצות הברית). המשחק הופץ מחדש לקונסולות הפלייסטיישן 4 וה-Xbox One במטרה לקדם את הסרט שנעשה על הדמות. בנובמבר 2017, המשחק הוסר בשנית מהחנויות המקוונות בשל בעיות רישוי.
משחקיות

דדפול הוא משחק הרפתקאות וקרבות פיזיים המשוחק מנקודת מבט של גוף שלישי (השחקן רואה את הדמות מאחורי גבה). השחקן נלחם באויבים בעזרת שימוש בכלי נשק קרים ובכלי נשק חמים. השחקן יכול לרכוש כלי נשק חדשים ומתקפות חדשות לאחר שהשיג מספיק נקודות שדרוג והתקדם בעלילה. במהלך המשחק, הדמות שוברת לעיתים קרובות את הקיר הרביעי ונוהגת להעיר לשחקן על השדרוגים שרכש ועל ביצועיו במשחק.
בתחילת המשחק, דדפול מצויד בזוג חרבות וזוג אקדחים, אולם עם התקדמות המשחק ורכישת שדרוגים, השחקן יכול להשתמש בפטיש ענק, רובי פלסמה ומכלול רב של כלי נשק שונים. השחקן גם יכול להשתגר מנקודה לנקודה במהירות במטרה להתחמק מאויבים וליצור מתקפות. כאשר מד החיים של השחקן מתרוקן, על השחקן להתרחק מאויבים ולחכות שמד החיים יתחדש מעצמו. המשחק מציג קטעי התגנבות ובהם דדפול מסוגל להרוג אויבים בשקט בעזרת חרב או אקדח, אך רעש האקדח ימשוך למקום אויבים נוספים.
פיתוח

המשחק הוכרז בכנס קומיקון בסן דייגו בשנת 2012 ובמהלכו הוצג קדימון הכרזה ראשוני ולא כלל פלטפורמות שהמשחק ישוחרר אליהן. זמן קצר לאחר מכן, באתר הרשמי של מארוול פורסם מאמר על המשחק שנכתב כולו מנקודת המבט של דדפול. טרם שחרור המשחק, המעצב הבכיר חשף בראיון עם IGN על העלילה לפיה דדפול השתלט על האולפן והוא האחראי על פיתוח המשחק. המשחק נוצר במנוע Unreal Engine 3, אותו מנוע שנעשה בו שימוש ביצירת המשחק Transformers: Fall of Cybertron (אנ'). עלות יצירת המשחק הייתה 100 מיליון דולר והמשחק נחשב לאחד המשחקים הכי יקרים שנוצרו.
בזמן שהאולפנים הציגו את הפאנל שלהם בקומיקון, הוצג קדימון מצונזר פעמיים לאחר ששחקן עם תלבושת דדפול הופיע על הבמה ביחד עם צוות הפיתוח. קמפיין שיווקי נוסף כלל כתובות גרפיטי שכיסו שלטי חוצות שפרסמו את משחק הווידאו "The Amazing Spider-Man (אנ')". האתר Gamespot הציג קדימון שיווקי למשחק בו דדפול מאחל לשחקנים חג מולד שמח, הפציר בהם להזמין את המשחק בראש וחשף שהמשחק ישוחרר בשנת 2013.
פיטר פנה מהאולפנים חשף שהכותב דניאל ויי כתב את עלילת המשחק ושילב בתוכה את ההומור האופייני לדמות. לפי דבריו של פנה: "לא תכננו במקור לעשות משחק על דדפול, אבל דדפול יום אחד נכנס לאולפן, הכריז שהוא משתלט עליו ושאם לא נעסיק את דניאל ויי ממארוול לעשות את משחק הדדפול הטוב ביותר שהיה, הוא יתלוש לנו את הזרועות ויהרוג אותנו בעזרתן. יש לי ילדים בבית, ולכן הסכמנו לעשות את המשחק".
שיווק

במהלך טקס ה-Spike Video Game Awards (אנ'), האולפנים הכריזו על הגרלה שבה הזוכה יזכה לטוס אל האולפנים ויזכה להופיע כדמות במשחק. הדמות שנוצרה לבסוף הייתה אויב שנראה כשילוב בין בן אדם לחזיר ודדפול הזכיר שמדובר בשליח פיצה שהביא לו אוכל בתחילת המשחק. המנצח בתחרות היה ביל סלינה, מנהל מסד נתונים מאטלנטה.
ביקורות

| Metacritic |
| --- | --- |
PC: 63/100
PS3: 61/100
PS4: 60/100
Xbox One: 57/100
הערות שוליים

↑  [Update Deadpool And Other Marvel Games Disappear From Steam, Xbox Live, And PSN], Game Informer
↑  David Gelmini, Deadpool Game Immediately Being Removed From Storefronts, Dread Central, ‏2017-11-15
1 2  Daniel KrupaUpdated: Jun 28, 2016 6:30 pmPosted: Aug 17, 2012 6:32 Pm, Deadpool: An Article About a Video Game, IGN, ‏2012-08-17
1 2  Deadpool Game Announced, No Platforms Given - News, Nintendo World Report
↑  Deadpool Announces the Deadpool Game | X-Men Games | News | Marvel.com, web.archive.org, ‏2012-07-18
↑  John Gaudiosi, Marvel Super Hero Deadpool Comes To Life In Activision Video Game, Forbes
↑  20 of the Most Expensive Games Ever Made: 12. Deadpool - 2013 - GameSpot, web.archive.org, ‏2015-06-03
↑  Deadpool - Holiday Greeting, נבדק ב-2023-06-07
↑  Deadpool Put In Charge of Marketing Deadpool Game, web.archive.org, ‏2013-09-28
↑  Deadpool, Metacritic
↑  Deadpool, Metacritic
↑  Deadpool, Metacritic
↑  Deadpool, Metacritic
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167614343 (data)
אלסנדרו קליוסטרו

| --- | --- |

פרוטומה של ג'וזפה באלסמו מאת ז'אן אנטואן אודון
 לידה:  2 ביוני 1743 פלרמו, ממלכת סיציליה הנורמנית 
 פטירה:  26 באוגוסט 1795 (בגיל 52) סן לאו, איטליה 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Seraphina Cagliostro 
 
ציור של ג'וזפה באלסמו המתוארך למאה ה-18
הרוֹזֵן אֲלֶסַנְדְרוֹ דִי קַלְיוֹסְטְרוֹ (באיטלקית: Alessandro, conte di Cagliostro‏; 2 ביוני 1743 – 25 באוגוסט 1795) היה כינויו של איש תורת הנסתר האיטלקי ג'וֹזפֶּה בַּאלסֶמוֹ (בצרפתית הוא מכונה בדרך כלל בשם ז'וזף באלסמו [Joseph Balsamo]).
קליוסטרו היה הרפתקן איטלקי, וכביכול קוסם. הוא הפך לדמות זוהרת המזוהה עם חצרות המלוכה של אירופה, שם עסק באומנויות שונות של תורת הנסתר, כולל ריפוי אנרגטי (אנ'), אלכימיה וניבוי עתידות. המוניטין שלו החזיק מעמד במשך עשורים רבים לאחר מותו, אך המשיך להידרדר, כאשר הוא נחשב כרמאי ומתחזה, דעה זו התבצרה על ידי התקפתו החריפה של תומאס קרלייל (1795–1881) ב-1833, שהכריז עליו כ"רופא האליל של רופאי האליל" (Quack of Quacks). חיבורים מאוחרים יותר - כמו זה של ויליאם טרוברידג' (W.R.H. Trowbridge‏; 1866–1938) בספרו "קליוסטרו: הפאר והאומללות של אמן הקסמים" (Cagliostro: The Splendor and Misery of a Master of Magic‏; 1910), ניסו לטהר את שמו.
ביוגרפיה > מקורו

ההיסטוריה של קליוסטרו עטופה בשמועות, תעמולה ומיסטיקה. מאמץ מסוים הושקע כדי לברר את זהותו האמיתית כאשר הוא נעצר בגלל השתתפותו האפשרית בפרשת ענק היהלומים (אנ').
יוהאן וולפגנג פון גתה מספר בספרו מסע לאיטליה (אנ') כי זיהויו של קליוסטרו עם ג'וזפה באלסמו אומת על ידי עורך דין מפלרמו, אשר, לפי בקשה רשמית, שלח תיק עם העתקים של המסמכים הרלוונטיים לצרפת. גתה פגש את עורך הדין באפריל 1787 וראה את המסמכים ואת אילן היוחסין של באלסמו: לסבא רבא של באלסמו, מטאו מרטלו (Matteo Martello), היו שתי בנות: מריה (Maria), שנישאה לג'וזפה ברקונרי (Giuseppe Bracconeri); ווינצ'נצה (Vincenza), שנישאה לג'וזפה קליוסטרו (Giuseppe Cagliostro). למריה וג'וזפה ברקונרי נולדו שלושה ילדים: מטאו (Matteo); אנטוניה (Antonia); ופליצ'יטה (Felicità), שנישאה לפייטרו באלסמו (Pietro Balsamo, בנו של מוכר ספרים, אנטונינו באלסמו (Antonino Balsamo), שהכריז על פשיטת רגל לפני שמת בגיל 44). בנם של פליצ'יטה ופייטרו באלסמו היה ג'וזפה, שהוטבל בשם דודו רבא ובסופו של דבר אימץ גם את שם משפחתו. פליצ'יטה באלסמו עדיין הייתה בחיים בפלרמו בזמן מסעותיו של גתה באיטליה, והוא ביקר אותה ואת בתה. גתה כתב כי קליוסטרו היה ממוצא יהודי, וייתכן שהשם "באלסמו" בא מבעל שם בעברית (קליוסטרו עצמו קבע בפומבי שהוא תלמידו של חיים שמואל יעקב פאלק, הבעל שם מלונדון).
קליוסטרו עצמו הצהיר במהלך המשפט בעקבות פרשת ענק היהלומים כי הוא נולד למשפחת אצילים נוצרים, אך ננטש כיתום באי מלטה. הוא טען כי נסע בילדותו לאל-מדינה, מכה וקהיר ועם שובו למלטה התקבל למסדר הריבוני הצבאי של מלטה, שבו למד אלכימיה, קבלה ומאגיה.
ביוגרפיה > נעוריו

ג'וזפה באלסמו נולד למשפחה ענייה באלברגריה (Albergheria), שהייתה בעבר הרובע היהודי הישן של פלרמו, בירת סיציליה. למרות מצבה הכלכלי הרעוע של משפחתו, סבו ודודיו דאגו שג'וזפה הצעיר יקבל חינוך מוצק: הוא למד אצל מורה פרטי ולאחר מכן הפך לחניך במסדר הקתולי של יוחנן הקדוש (אנ'), ממנו סולק לבסוף.
בתקופתו כחניך במסדר, באלסמו למד כימיה וכן סדרה של טקסים רוחניים. ב-1764, כשהיה בן עשרים ואחת, הוא שכנע את וינצ'נצו מראנו (Vincenzo Marano) - צורף עשיר - בקיומו של אוצר נסתר שנקבר כמה מאות שנים קודם לכן בהר פלגרינו (אנ'), שמעל פלרמו. הידע של הצעיר על תורת הנסתר, העריך מראנו, יהיה בעל ערך במניעת התקפה על שניהם על ידי יצורים קסומים השומרים על האוצר. אולם לקראת עליית המשלחת להר פלגרינו, ביקש באלסמו ממראנו שבעים פיסות כסף.
כשהגיע זמנם של השניים לחפור את האוצר כביכול, באלסמו תקף את מראנו, שנותר מדמם ותוהה מה קרה לנער - במוחו, המכות שהוא היה נתון להן הייתה פעולתם של ג'ינים.
למחרת, ביקר מראנו בביתו של באלסמו בוויה פרצ'אטה (via Perciata, מאז שונה שמו לדרך "הרוזן קליוסטרו" [Conte di Cagliostro]), שם נודע לו שהצעיר עזב את העיר. באלסמו (בליווי שני שותפים) נמלט לעיר מסינה. בשנים 1765–1766 מצא עצמו באלסמו באי מלטה, שם הפך לעוזר (donato) עבור המסדר הריבוני הצבאי של מלטה ולרוקח מיומן.
ביוגרפיה > מסעותיו

בתחילת 1768 עזב באלסמו לרומא, שם הצליח להשיג לעצמו עבודה כמזכירו של הקרדינל אורסיני. העבודה התבררה כמשעממת לבאלסמו ובמהרה הוא התחיל לנהל חיים כפולים, למכור קמעות "מצריים" קסומים וחריטות שהודבקו על לוחות ונצבעו כדי להיראות כמו ציורים. מבין הגולים והאסירים הסיציליאנים הרבים שפגש במהלך תקופה זו, אחד הכיר לו נערה בת שבע עשרה בשם לורנצה סרפינה פליצ'אני (בערך 8 באפריל 1751 - 1794), הידועה בשם סרפינה, לה נישא ב-1768.
בני הזוג עברו לגור עם הוריה של לורנצה ואחיה ב-vicolo delle Cripte ("סמטת הקריפטה"), הסמוכה לרחוב strada dei Pellegrini ("דרך הצליינים") בפלרמו. השפה הגסה של באלסמו והדרך שבה הוא הסית את לורנצה להציג את גופה עמדו בניגוד עמוק לאמונות הדתיות השורשיות של הוריה. לאחר דיון סוער, הזוג הצעיר עזב.
בשלב זה התיידד באלסמו עם אליאטה (Agliata), זייפן ונוכל, שהציע ללמד את באלסמו כיצד לזייף מכתבים, תעודות ושלל מסמכים רשמיים אחרים. אולם בתמורה, אליאטה ביקש יחסי מין עם אשתו הצעירה של באלסמו, בקשה שבאלסמו נעתר לה.
בני הזוג נסעו יחד ללונדון, שם באלסמו, שהציג את עצמו כעת באחד מכמה שמות בדויים ותארים שהעניק לעצמו לפני שהחליט על התואר "הרוזן אלסנדרו די קליוסטרו", פגש את הרוזן דה סן ז'רמן. קליוסטרו נסע ברחבי אירופה, במיוחד לקורלנד, רוסיה, פולין, גרמניה ומאוחר יותר לצרפת. קליוסטרו ששילב את הידע שצבר במדעי הטבע, יכולת פסיכולוגית ואחיזת עיניים הצליח להיכנס לחוגי החברה הגבוהה והעשירה. הוא התפרסם כמי שמסוגל לרפא מחלות, שיודע איך לשמר נעורים נצחיים, שמעלה באוב רוחות ומייצר זהב באמצעות אלכימיה. רבים פנו אליו על מנת ליהנות משירותיו והוא צבר הון רב. תהילתו גדלה עד כדי כך שהוא אף הומלץ כרופא לבנג'מין פרנקלין במהלך שהותו בפריז.
ב-12 באפריל 1777 התקבל ג'וזף קליוסטרו ("Joseph Cagliostro") כבונה חופשי של לשכת אספרנס (Espérance Lodge) מספר 289 ברחוב ג'רארד סטריט (Gerrard Street), בסוהו של לונדון. בדצמבר 1777 עזבו קליוסטרו וסרפינה את לונדון ליבשת, ולאחר מכן נסעו דרך מדינות גרמניה השונות, וביקרו בלשכות של "טקס קיום הכללים הקפדני (אנ')" בחיפוש אחר מומרים ל"בנייה החופשית המצרית" של קליוסטרו. בפברואר 1779 נסע קליוסטרו למיטאו, (כיום בלטביה), שם פגש את המשוררת אליזה פון דר רקה (אנ'). בספטמבר 1780, לאחר שלא הצליחו בסנקט פטרבורג לזכות בחסותה של הצארינה יקתרינה הגדולה, עשו בני הזוג קליוסטרו את דרכם לשטרסבורג, שבאותה תקופה הייתה שייכת לצרפת. באוקטובר 1784 נסעו בני הזוג קליוסטרו לליון. ב-24 בדצמבר 1784 הם הקימו את לשכת האם המשותפת של זרם הבנייה החופשית המעורבת La Sagesse Triomphante ("החוכמה מנצחת") של טקס הבנייה החופשית המצרית שלו בליון. בינואר 1785 נסעו קליוסטרו ואשתו לפריז בתגובה להפצרותיו של הקרדינל דה רואן.
ביוגרפיה > פרשת מחרוזת היהלומים

קליוסטרו הועמד לדין במסגרת פרשת מחרוזת היהלומים (אנ') בה היו מעורבים מארי אנטואנט והקרדינל דה רואן, והוחזק במאסר בבסטיליה במשך תשעה חודשים, אך לבסוף זוכה, כאשר לא נמצאו ראיות הקושרות אותו לפרשה. אף על פי כן, הוא גורש מצרפת בפקודת לואי השישה עשר, מלך צרפת, ויצא לאנגליה. שם הוא הואשם על ידי הגולה הצרפתי תוואנו דה מורנד (אנ') שהוא בעצם ג'וזפה באלסמו, דבר שאותו קליוסטרו הכחיש בפרסום "מכתב פתוח לעם האנגלי" (Open Letter to the English People), מה שאילץ את דה מורנד לחזור בו ולהתנצל.
ביוגרפיה > בגידה, מאסר ומוות

קליוסטרו עזב את אנגליה כדי לבקר ברומא, שם פגש שני אנשים שהתגלו כמרגלים של האינקוויזיציה. כמה דיווחים טוענים שאשתו היא זו שבגדה בו בתחילה לאינקוויזיציה. ב-27 בדצמבר 1789 הוא נעצר על ניסיון לייסד לשכה של הבונים החופשיים ברומא ונכלא בטירת סנטאנג'לו. הוא נשפט ובמקור נידון למוות ככופר וכמכשף (1790), אך גזר הדין הומר מאוחר יותר למאסר עולם במבצר סן לאו (אנ') במזרח איטליה, שם מת ב-26 באוגוסט 1795.
מורשת

הסופר הפורטוגלי קמילו קשטלו ברנקו זוקף לזכותו של באלסמו את יצירת הטקס המצרי של הבונים החופשיים ועבודה אינטנסיבית בהפצת רעיונות הבונים החופשיים, על ידי פתיחת לשכות בכל רחבי אירופה ועל ידי קבלת נשים לקהילה. הרעיון של "בנייה חופשית מצרית" נשמר באיטליה על ידי "טקס מצרים" (l'ordre maçonnique de Misraïm), שנוסד ב-1813 על ידי שלושת האחים היהודים ממשפחת Bédarride ובצרפת, טקס ממפיס שנוסד ב-1838 על ידי ז'אק אטיין מרקוניס דה נגר (Jacques Etienne Marconis de Nègre); אלה התאחדו תחת ג'וזפה גריבלדי כהטקס העתיק והפרימיטיבי של ממפיס-מצרים (אנ') (Rite ancien et primitif de Memphis-Misraïm) ב-1881.
קליוסטרו היה זייפן יוצא דופן. ג'קומו קזנובה, באוטוביוגרפיה שלו, סיפר על מפגש שבו הצליח קליוסטרו לזייף מכתב מאת קזנובה, אף על פי שלא היה מסוגל להבין אותו.
ההיסטוריון של תורת הנסתר, לואיס ספנס (אנ'), מעיר בערך שלו על קליוסטרו שהנוכל ניצל את עושרו ממעשי המרמה למעשים טובים על ידי הקמת ומימון של שרשרת של בתי חולים ליולדות ובתי יתומים ברחבי היבשת.
הוא נשא עמו כתב יד אלכימי "הטרינוסופיה הקדושה ביותר (אנ')" (La Très Sainte Trinosophie) במסעו חסר המזל לרומא, ונטען כי הוא כתב אותו.
איש תורת הנסתר אליסטר קראולי האמין שקליוסטרו היה אחד מהגלגולים הקודמים שלו.
אזכורים בתרבות

קליוסטרו הוא שם הבמה של ישראל אוקסמן, קוסם ואמן חושים ישראלי, שהחליט להשתמש בשם זה בעקבות קריאת ספר על הרוזן קליוסטרו.
אזכורים בתרבות > סיפורת (רשימה חלקית)

יקתרינה הגדולה כתבה שני מערכונים המגחכים את קליוסטרו במסווה של דמויות המבוססות עליו באופן רופף.
יוהאן וולפגנג פון גתה כתב קומדיה המבוססת על חייו של קליוסטרו, גם בהתייחסות לפרשת ענק היהלומים, הקופטה הגדולה (Der Groß-Coptha) שיצאה לאור ב-1791.
אלכסנדר דיומא האב השתמש בקליוסטרו בכמה מהרומנים שלו (במיוחד בז'וזף באלסמו (Joseph Balsamo) וב"הענק של המלכה" (Le Collier de la Reine), שם הוא טוען שהוא בן למעלה מ-3,000 שנה והכיר את הלנה מטרויה).
ז'ורז' סאנד כללה את קליוסטרו כדמות משנית ברומן ההיסטורי שלה, "הרוזנת מרודולשטדט" (La Comtesse de Rudolstadt‏; 1843).
אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי כתב את סיפור האהבה העל-טבעי "הרוזן קליוסטרו" (Граф Калиостро) שבו הרוזן משיב לחיים נסיכה רוסית מתה מזמן, ומממש אותה מדיוקן שלה. הסיפור נעשה לסרט טלוויזיה סובייטי משנת 1984 בשם "נוסחת האהבה" (Формула любви).
קליוסטרו מופיע בצורה בולטת בשלושה סיפורים מאת רפאל סבטיני: "אדון הזמן" (The Lord of Time), "מסכת המוות" (The Death Mask) ו"הביצה האלכימית" (The Alchemical Egg), כולם כלולים באסופת "סיפורים סוערים" (Turbulent Tales) של סבטיני.
פרידריך שילר כתב רומן לא גמור "רואה הרפאים" (Der Geisterseher) בין 1786 ל-1789 על קליוסטרו.
קליוסטרו נרמז תדיר ברומן המטוטלת של פוקו של אומברטו אקו.
מיכאיל קוזמין כתב נובלה בשם "חייו המופלאים של ג'וזפה באלסמו, הרוזן קליוסטרו" (1916).
בסדרת הרומנים על ארסן לופן של מוריס לבלאן מופיעה דמותה של ז'וזפין באלסמו, הטוענת כי צאצאית של קליוסטרו ומכנה עצמה "הרוזנת קליוסטרו".
קוליוסטרו (Cogliostro) הוא אחת מהדמויות המופיעות בקומיקס "ספון".
אזכורים בתרבות > מוזיקה (רשימה חלקית)

אדולף אדם כתב את האופרה הקומית "קליוסטרו" שהוצגה בבכורה ב-10 בפברואר 1844.
אלברט לורצינג כתב ב-1850 את הלברית לאופרה קומית בשלוש מערכות, "קליוסטרו", אך לא הלחין עבורה שום מוזיקה.
יוהאן שטראוס (הבן) כתב את האופרטה "קליוסטרו בווינה" (Cagliostro in Wien) ב-1875.
לקריאה נוספת

Giovanni Barberi. The Life of Joseph Balsamo Commonly called Count Cagliostro. London, 1791.
Thomas Carlyle: Count Cagliostro, Fraser's Magazine (July, Aug. 1833).
Carlyle, Thomas. "The French Revolution"
Camilo Castelo Branco. Compêndio da Vida e Feitos de José Bálsamo Chamado Conde de Cagliostro ou O Judeu Errante. E. Chardron, 1874.
Giacomo Casanova, Soliloque d’un penseur (1786). A pamphlet contra Cagliostro, published anonymously.
Le Couteulx de Canteleu, Les sectes et sociétés secrètes, politiques et religieuses (1863); Ch. XIII "Saint-Germain, Cagliostro, et l’affaire du collier".
Philippa Faulks and Robert L. D. Cooper. The Masonic Magician; The Life and Death of Count Cagliostro and his Egyptian Rite, London, Watkins, 2008.
Alexander Lernet-Holenia. Das Halsband der Königin (Paul Zsolnay Verlag, Hamburg/Vienna, 1962, historical study on the Affair of the Diamond Necklace, including a description of Cagliostro's background).
W. R. H Trowbridge. Cagliostro: The Splendour and Misery of a Master of Magic (Chapman & Hall, London 1910).
הערות שוליים

1 2  "Alessandro, count di Cagliostro | Italian charlatan | Britannica". Encyclopædia Britannica.
↑  Wilson, Pip. "Count Cogliostro – Alchemist who could turn people into gold". Wilson's Almanac. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  הערך קַלְיוֹסְטְרוֹ, רוֹזֵן אֲלֶסַנְדְרוֹ דִי באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמודים 739–740
↑  See Reinhard Markner: Cagliostro’s Initiation: His 1777 Grand Lodge Certificate Rediscovered, in The Square, Sept. 2019, p. 23. Reinhard Markner, Cagliostro’s Initiation: His 1777 Grand Lodge Certificate Rediscovered, The Square, 2019-01-01.
↑  "Cagliostro (1743-1795) | Encyclopedia.com".
↑  Sutin, Lawrence (2000). Do What Thou Wilt: A Life of Aleister Crowley. New York: St Martin's Press. p. 269. ISBN 978-0-312-25243-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259333305171  PLWABN: 9810545345205606  BIBSYS: 92002014  BNE: XX998860  BnF: cb11894773n (data)  CANTIC: a1032253x  CiNii: DA09406988  GND: 118518305  HDS: 043628  ICCU: CFIV098702  ISNI: 0000 0001 0903 4993  KulturNav: 419d3b7d-c7ef-4aaf-9ca4-9e0e4d8b5ea5  LCCN: n50040368  LNB: 000092411  NDL: 00620441  NKC: jn20000720041  NLA: 35157715  NLG: 268454  NTA: 071544356  RERO: 02-A012770933  SELIBR: 182699  SNAC: w6wf1vx6  SUDOC: 026761831  Trove: 845671  VcBA: 495/5729  VIAF: 56606872   WorldCat (עם VIAF): 56606872 
לורנצה סרפינה פליצ'אני, אשתו
איור מהמאה ה-19 של הופעה של קליוסטרו בדרזדן
סאטירה על קליוסטרו במפגש הבונים החופשיים בלונדון ב-1786, מאת ג'יימס גילריי (אנ')
אלסנדרו קליוסטרו, ציור של דניאל חודובייצקי
הרברט וולטרס

הרברט סנפורד וולטרס (באנגלית: Herbert Sanford Walters‏; 17 בנובמבר 1891 – 17 באוגוסט 1973) היה חבר הסנאט של ארצות הברית דמוקרטי מטנסי בין השנים 1963 ל-1964.
ביוגרפיה

וולטרס נולד ב-17 בנובמבר 1891 במחוז ג'פרסון, טנסי. הוא היה בוגר האקדמיה הצבאית של Castle Heights בלבנון, טנסי, ולמד באוניברסיטת קרסון-ניומן בג'פרסון סיטי, טנסי, ובאוניברסיטת טנסי.
וולטרס הרוויח את הונו כקבלן מצליח מאוד בבניית כבישים. הוא הפך לבנקאי בולט במזרח טנסי. הוא כיהן כהונה בבית הנבחרים של טנסי (1934 עד 1936) לפני שכיהן בקבינט המדינה כנציב הכבישים המהירים של טנסי.
וולטרס מונה לסנאט ב-20 באוגוסט 1963, על ידי מושל טנסי פרנק ג. קלמנט, עם מותו של הסנאטור אסטס קיפאובר. הוא נתפס כקול שמרני הרבה יותר מקיפאובר, ש"נחשב לאחד הליברלים ביותר מבין הדמוקרטים הדרומיים". וולטרס מונה על מנת שלא יגלה עניין לרוץ לבחירות על יתרת כהונתו של קיפאובר ב-1964, מה שהתברר כנכון. משקיפים פוליטיים סברו כי קלמנט נקט פעולה זו בין השאר משום שהתכוון להתמודד בעצמו על התפקיד בשנת 1964, מה שגם התברר כנכון, אך הוא לא היה מוכן להתמודד עם ההשלכות של מינויו שלו לתפקיד בזמן הביניים, מה שיוביל גם הוא להחלפתו כמושל על ידי סגן המושל ג'ארד מדוקס, אירוע שהיה כרוך בתוצאות נוספות משלו. עם זאת, קלמנט לא הצליח לקבל את המועמדות הדמוקרטית למושב בפריימריז הדמוקרטי באוגוסט 1964, והפסיד לחבר הקונגרס רוס בס.
וולטרס כיהן את תקופתו בסנאט בשקט למדי, מאוד בצילו של הסנאטור הבכיר במדינה, אלברט גור האב. הוא תמך ברוב היוזמות של הנשיא הדמוקרטי לינדון ב. ג'ונסון, שהפך לנשיא רק שלושה חודשים לאחר מינויו של וולטר לסנאט עם ההתנקשות בג'ון קנדי.
וולטרס הצביע נגד חקיקת זכויות האזרח, כולל חוק זכויות האזרח משנת 1964.
כהונתו של וולטרס בסנאט הסתיימה ב-3 בנובמבר 1964, מיד לאחר בחירתו של מחליפו, רוס בס, כנהוג בסנאטורים ממונים שאינם מחפשים בחירות.
וולטרס שימש גם כנאמן של אוניברסיטת טנסי. ביוגרפיה של וולטרס, "סיפור הרברט וולטרס" מאת הסופר הווארד היל, פורסמה בערך בזמן כהונתו בסנאט. וולטרס מת ב-17 באוגוסט 1973 בנוקסוויל, טנסי ונקבר בבית הקברות אמה ג'רנגין במוריסטאון, טנסי. המכללה הקהילתית וולטרס סטייט במוריסטאון נקראת לכבודו. המוזיאון במרכז הוורדים של מוריסטאון נקרא על שמו.
הערות שוליים

1 2  הרברט וולטרס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "HR. 7152. PASSAGE".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85271906  US Congress: W000110  VIAF: 18671788   WorldCat (עם VIAF): 18671788 
קברו של הסנאטור הרברט ס. וולטרס.
הסכם שפייר (1570)

הסכם שפייר, שנחתם במהלך הדיאט של שפייר (אנ') בשנת 1570, היה הסכם שלום בין שתי הממלכות ההונגריות, הונגריה המלכותית בראשות מקסימיליאן השנייה, לבין ממלכת הונגריה המזרחית, שבשליטתו של יאנוש ז'יגמונד זאפויה.
טרנסילבניה לפני הסכם שפייר

שלא כמו ממלכת קרואטיה האוטונומית, טרנסילבניה בימי הביניים לא הייתה ארץ נפרדת של הכתר הקדוש של הונגריה, אלא הייתה ייחודית מבחינה מנהלית, וחלק בלתי נפרד מממלכת הונגריה מימי הביניים.
מעמדה של טרנסילבניה לאחר ההסכם

יאנוש ז'יגמונד ויתר על תוארו כמלך הונגריה, אולם מקסימיליאן השני הכיר בסמכותו של יאנוש ז'יגמונד כ"נסיך טרנסילבניה" ובתמורה קיבל יאנוש ז'יגמונד את מקסימיליאן השני כמלך הונגריה השליט על נסיכותו.
יאנוש ז'יגמונד הפך לנסיך Transsylvaniae et partium regni Hungariae dominus - נסיך טרנסילבניה וחלק מממלכת הונגריה. על פי ההסכם, נסיכות טרנסילבניה המשיכה להיות חלק מממלכת הונגריה במובן של המשפט הציבורי.
אמנה זו, בדומה להסכם Nagyvárad הקודם, אישרה את העיקרון של הונגריה מאוחדת. פרטיום וטרנסילבניה הופקדו בידי יאנוש ז'יגמונד זאפויה, כווסאל של מקסימיליאן. כפי שצוין לעיל, בית זאפויה כבר החזיקו בנחלה, אך כעת ההבסבורגים הכירו בשלטונם. במובן מסוים, יאנוש ז'יגמונד החליף את תוארו המלכותי בנחלה.