stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנסיית סן-רוק (פריז)
היסטוריה

בשנת 1521 סוחר בשם ז'אן דינושו (Dinocheau) בנה קפלה המוקדשת לסוזאן הקדושה בפרבר "פובור סנט אונורה" על יד פריז ב-1577 הרחיב אותה אחיינו אטיין דינושו והפך אותה לכנסייה גדולה יותר. ב-1629 היא הייתה לכנסייה פרוכיאלית ועברה שיפוצים נוספים. ב-1653 הניח במקום המלך לואי הארבעה עשר שהיה עדיין ילד, את האבן היסוד לכנסיית סן-רוק הנוכחית, כשהוא בא בליווי אמו, אן מאוסטריה. במקור תוכנן הבניין על ידי ז'אק למרסייה. עבודות הבנייה נעצרו בשנת 1660 וחודשו ב-1701 תחת פיקוחו של האדריכל ז'אק ארדואן-מנזאר, אחיו של ז'ול ארדואן-מנזאר היותר מפורסם. הבנייה הושלמה רק בשנת 1754
בימי המהפכה הצרפתית הכנסייה עמד במרכזם של קרבות ירי שהשאירו סימנים על חזיתה. אחד הקרבות אירעו סמוך אליה ב-5 באוקטובר 1795 ("13 ונדמיאר" לפי לוח השנה המהפכני) ונקשר לעליית הגנרל נפוליאון בונפרטה לשלטון. אז ניזוקה הכנסייה גם בפנים.
בעת אירועי המהפכה נפרצה הכנסייה ורבים מחפצי האמנות בתוכה נשדדו או נהרסו. אחד הציורים שנעלמו היה תמונתו של דינושו, מייסד הכנסייה המקורי. הוא נמצא מאוחר יותר בכנסיית סנטה מריה מג'ורה בפיימונטה והיו מחלוקות סביב זיהוי האדם המצויר בה.
אישים קשורים לכנסייה ותולדותיה

בכנסייה הובאו לקבורה דני דידרו, הרוזן דה גראס, הברון ד'אולבאק, אנרי מלורן-ארקור, המחזאי פייר קורניי, אנדרה לה נוטר, מארי-תרז רוסה-ז'ופרן ומארי-אן מבורבון, בת של המלך לואי הארבעה עשר. ב-1791 כמה מהקברות הועתקו לכאן ממנזר היעקובינים בסנט אונורה, אחרי שהמנזר הופקע לטובת מועדון היעקובינים.
מדובר בקברותיהם של האיש הצבא פרנסואה דה קרקי (1687-1629) שתוכנן על ידי שארל לה ברן, ובוצע על ידי אנטואן קואזבו והצייר פייר מיניאר (1695-1612)
נקברו בכנסיית רוק הקדוש גם סזאר דה ונדום (1664), רנה דיגה-טרואן (1736), קלוד אדריאן הלווטיוס (1771), וז'אן אונורה פרגונאר (1806)). אישים אחרים כמו המרקיז דה סאד, המרקיז דה לפייט וסבסטיאן דה וובאן נמנו עם אלה שהתחתנו כאן.
אחרי תבוסת המרד הפולני מנובמבר 1830 כנסיית סן-רוק הפכה להיות נודעת כ"הכנסייה הפולנית" בגלל הגולים הפולנים הרבים שפקדו את המיסה בה, בין השאר גם פרדריק שופן ש,יש אומרים, כי הלחין מנגינה לתפילה "Veni Creator" אותה ניגן בעצמו בעוגב הכנסייה.
ב-18 בנובמבר 1880 התחתן בכנסייה הנסיך רולאן בונפרט ובחירת ליבו, מארי-פליקס בלאן.
מאסנאטה מוהאטו סיסו, מלכת לסוטו

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1976 (בת 48) בראה, לסוטו 
 מדינה:  לסוטו 
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית של לסוטו 
 בן או בת זוג:  לטסי השלישי, מלך לסוטו (18 בפברואר 2000–?) 
 
המלכה מאסנאטה מוהאטו סיסו (נולדה ב-2 ביוני 1976) היא המלכה הרעיה של לטסי השלישי מלך לסוטו.
מאסנאטה נולדה בשם אנה קאראבו מוטסאואננג במאפוטנג שבמחוז בראה, והיא הבכורה מבין צאצאיהם של תקיסו מוטסאואננג ורעייתו מאראראבו.
בשנת 1990 נרשמה מאסנאטה למכללה הבינלאומית מאכאבנג במאסרו, ולמדה בה עד שנת 1996. עם תום לימודיה נרשמה בשנת 1997 לאוניברסיטה הלאומית של לסוטו ללימודי תואר ראשון במדעים. באוקטובר 1999, לאחר שתי שנות לימודים, התארסה למלך לטסי השלישי, והפסיקה את לימודיה. בני הזוג נישאו ב-18 בפברואר 2000 במאסרו, בירת המדינה.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה בן משפחת המלוכה נשא אישה שאינה ממשפחת אצולה בהיסטוריה של לסוטו.
לבני הזוג שלושה ילדים:
הנסיכה סנאטה (נולדה ב-7 באוקטובר 2001);
הנסיכה מאסיסו (נולדה ב-20 בנובמבר 2004);
הנסיך לרותולי סיסו (נולד ב-18 באפריל 2007) - יורש העצר של לסוטו.
הערות שוליים

↑  תיאור החתונה באתר worldreporting
לחי (הלכה)

אין תמונה חופשית
בהלכות ערובין, לחי הוא עמוד בגובה של עשרה טפחים, (כ-80 ס"מ) המשמש לתיקון מבואות כך שיהיה מותר לטלטל חפצים בתוך המבוי בשבת, אף שהמבוי פרוץ לרשות הרבים או לכרמלית, דבר שאוסר בו את טלטול החפצים מדרבנן. הלחי נחשב כמחיצה בפתח המבוי, אף שמידותיו מינימליות.
כיום אין כמעט שימוש מעשי בלחי, היות שמערבים את כל העיר באמצעות עירוב אחד, ולא מערבים חלקים חלקים, כך שגם אם ישנו מבוי, הוא אינו פתוח לכרמלית או לרשות הרבים, ואין צורך בתיקון לחי. אך יש שאינם סומכים על העירוב העירוני שלדעתם מבוסס על קוּלוֹת רבות, והם משתמשים בלחי.
כמו כן יותר מצוי שכשמערבים מבוי - משתמשים בצורת הפתח במקום בלחי.
לעיתים נקראים עמודי צורת הפתח בשם 'לחי', אולם אין קשר ביניהם למושג ההלכתי המקורי.
רקע

מדין התורה, מבוי, שהוא רחוב פרטי המקשר בין רשות הרבים לחצירות המשותפות לכמה בתים, המוקף בשלושמחיצות ופרוץ מצדו הרביעי לרשות הרבים - נחשב לדעת רוב הראשונים לרשות היחיד, (ולדעת הרמב"ם - למקום פטור) ומותר לטלטל בו חפצים ללא הגבלה. אולם מדרבנן, כל זמן שהצד הרביעי פרוץ במלואו - המבוי נחשב לכרמלית ואסור לטלטל בתוכו עד שיתוקן באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח. (ובתנאי שהפירצה גדולה מארבעה טפחים, אם רוחבה קטן יותר - אינה צריכה כל תיקון)
ניתן להשתמש בלחי או בקורה לתיקון המבוי במקום בו מתקיימים התנאים הבאים:
הפרצה בדופן הרביעי קטנה מעשר אמות, (כ־4.5 מ').
יש למבוי מחיצות גבוהות מעשרה טפחים משלושת צדדיו.
אורכו גדול מארבע אמות.
אם לא התקיימו אחד משלושת התנאים האלו - יש צורך לתקן את המבוי דווקא באמצעות צורת הפתח על מנת להתירו בטלטול.
באמצעות הלחי ניתן לתקן דווקא את המבוי הפרוץ, אולם לא ניתן להשתמש בו על מנת לתקן את החצר הפרוצה, שלצורך תיקונה יש להשתמש דווקא בפסי חצר או בצורת הפתח.
דיני הלחי > עשיית הלחי

הלחי צריך להיות בגובה של לפחות עשרה טפחים, וברוחב ועובי מינימליים. את הלחי יש להציב בקצה הפרצה ובשלושת הטפחים הסמוכים לכותל. הלחי נחשב מדרבנן כאילו הוא מחיצה, אף ששיעורו מינימלי, ורואים את הצד הפתוח שתוקן באמצעותו כאילו הוא סגור במחיצה. אולם הלחי צריך להיות גם היכר לאנשים על מנת להבדיל בין המבוי לרשות הרבים, ולכן עליו להיות בולט. הלחי צריך לעמוד על הקרקע ולא להיות תלוי באוויר, (בגובה של מעל שלושה טפחים, בפחות מגובה זה נחשב הלחי כעומד בקרקע מדין לבוד) ועליו להיות יציב כך שיהיה עומד ברוח מצויה.
הלחי צריך להיות מוצב מעט מעבר לקו הדמיוני של פתח המבוי, כדי שיהיה ניכר שהוא לחי בין לעומדים במבוי ובין לעומדים מחוץ למבוי. נחלקו חכמי התלמוד (רבי חייא וריש לקיש) מה היא ההלכה בדיעבד, אם הלחי אינו ניכר לעומדים מבפנים, רק לעומדים מבחוץ, אם הלחי כשר או לא. להלכה נפסק ברמב"ם ובשולחן ערוך כרבי חייא, שגם אם הלחי ניצב בצורה כזאת שניכר שהוא לחי רק לעומדים בפנים או רק לעומדים בחוץ - הלחי כשר.
כל חומר כשר לעשיית הלחי, ואף בעלי חיים קשורים או אדם העומד בפתח המבוי למשך כל השבת - יכול להחשב כלחי. הלחי יכול להעשות גם מכמה שברי קרשים שהודבקו יחדיו.גם הכותל של אחד הצדדים יכול לשמש ככותל אם הוא בולט לצד הפרצה, ובלבד שיהיה בו רוחב של לפחות טפח, כך שיהיה ניכר שהוא משמש כלחי.
הרמ"א מתאר שבזמנו היו עושים לחי על ידי שפיכת סיד על הכתלים, כך שהסיד יהיה בולט מהכותל ויחשב כלחי. אולם אם הסיד משמש כצבע בלבד ואין בו עובי - אינו נחשב ללחי.
לחי באורך של פחות מארבע אמות העומד במקביל לכותל, היינו לאורך המבוי, וקצהו אחד נכנס לתוך המבוי - אין מטלטלים בתוך המבוי אלא עד תחילתו של הלחי. אולם אם הלחי ארוך יותר מארבע אמות, הרי הוא יוצא מגדר לחי, ואסור לטלטל בכל המבוי הואיל והמבוי לא תוקן באמצעות לחי כשר.
דיני הלחי > דינים שונים

מותר להשתמש במבוי בחלק שכנגד הלחי, כאשר המבוי פתוח לרשות הרבים. אולם אם המבוי פתוח לכרמלית - אסור להשתמש בחלק שכנגד הלחי. סיבת החומרא בכרמלית, שהיא רשות דרבנן, יותר מרשות הרבים, שהיא רשות דאורייתא, היא כיוון שאומרים 'מצא מין את מינו וניעור', היינו שהחיבור בין הכרמלית לשטח המסופק - גורם לשטח המסופק להפוך לכרמלית גם כן. אולם השטח המסופק אינו יכול להפוך לרשות הרבים, ולכן אם הוא פתוח לרשות הרבים - הוא בטל כלפי המבוי.
אם ניטל הלחי באמצע השבת - נאסר המבוי בטלטול. אף על פי שבהלכות עירובין ישנו הכלל שבת הואיל והותרה - הותרה, כלל זה לא נאמר כאשר יש שינוי במחיצות עצמם.
לחי העומד מאליו

עמוד שלא הוצב במקומו על מנת לשמש כלחי, אלא הוצב למטרה אחרת (או עמוד טבעי) - כשר לשמש כלחי, היות שלחי הוא סוג של מחיצה, ומחיצה נחשבת מחיצה אף אם לא נעשתה לתכליתה, אך יש צורך שיתייחסו אליו כלחי מערב שבת. לדוגמה, אם הלחי נפל באמצע השבת, לא ניתן לסמוך על עמוד אחר העומד לצידו שישמש כלחי, היות שלא התייחסו אליו כלחי מערב שבת. אולם אם הלחי נפל באמצע השבוע - העמוד שלצידו כשר להחשב כלחי בשבת.
הלכה זו של 'לחי העומד מאליו' היא אחת ההלכות שנחלקו בהם אביי ורבא בתלמוד. לדעת אביי לחי העומד מאליו נחשב ללחי, מכיוון שלפי שיטתו לחי הוא סוג של מחיצה אמיתית, ולכן גם אם לא ניכר שהוא קיים שם לשם לחי המחיצה קיימת מעשית. אולם לדעת רבא, לחי העומד מאליו - אינו נחשב ללחי, כי לפי שיטתו לחי הוא סוג של היכר לבני רשות היחיד לדעת שמדובר ברשות היחיד בכך שהיא נראית כמוקפת מכל רוחותיה, ובלחי העומד מאליו אין היכר. בעוד בכל מחלוקותיהם נפסקה הלכה כרבא, בשישה מקרים בודדים נפסקה הלכה כאביי. מקרה זה של 'לחי העומד מאליו' הוא אחד משישה מקרים אלו. (שישה מקרים אלו נקראים בראשי תיבות יע"ל קג"ם, האות ל' רומזת למקרה זה של 'לחי העומד מאליו. זו דעת רש"י, אבל התוספות חולקים. ראה קידושין נב ע"א).
אם הלחי העומד מאליו רחב יותר מארבע אמות - אין הוא נחשב לחי, מפני שאינו ניכר שמשמש כלחי. במקרה כזה יש להעמיד לחי אחר בצד השני של הפרצה, או לחי בקצהו שיעשה באופן שיהיה בולט שמשמש ללחי. (אם הלחי הרחב העומד מאליו סותם את רוב הפרצה - הרי הוא מכשיר את המבוי מדין עומד מרובה על הפרוץ, היינו מפני שרוב הפרצה סתומה במחיצה).
אולם לחי שהועמד בכוונה על מנת שישמש כלחי, (ואינו 'לחי העומד מאליו') כשר גם אם הוא רחב ארבע אמות, היות שיש היכר בהעמדתו שנעשה לשם לחי.
ראו גם

קורה (הלכה)
הערות שוליים

↑  ישי כהן, האם אפשר לסמוך על העירוב? הרב יצ.., באתר כיכר השבת, ‏2019-12-09
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף א
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף ב
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף ד
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף ג
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף לז
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף ט
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף יד
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף יז
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף יג
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ט', עמוד ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק י"ז, הלכה כ"ב.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שס"ג, סעיף ט'.
↑  ראו שם "תסתיים דרבי חייא הוא דאמר נידון משום לחי".
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף יב
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף ו
1 2  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף י
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף ז
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ה', עמוד ב' בשם רמי בר חמא בשם רב הונא, משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק י"ז, הלכה כ"ב, שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שס"ג, סעיף י"ב, ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף טז
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסה סעיף יג
↑  ערוך השולחן אורח חיים שסה סעיף טו
↑  כאביי בתלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ט"ו, עמוד א', משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק י"ז, הלכה כ"ב, שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שס"ג, סעיף י"א, ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף יד
1 2  ערוך השולחן אורח חיים שסג סעיף טו
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מאיר הרשקוביץ

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא סופרלטיבי בהגזמה.
הרב פרופ' מאיר הרשקוביץ
מאיר הרשקוביץ (תשרי ה'תרע"ג, 15 בספטמבר 1912 הניצ'י (Ganichi) זקרפטיה - ט' באדר א' ה'תשס"ג, 11 בפברואר 2003 ירושלים) היה רב, מחנך, חוקר תפילה ויהדות, ואיש אקדמיה.
ביוגרפיה

מאיר הרשקוביץ נולד ב-15 בספטמבר 1912 לאברהם וחנה, בעיירה האוקראינית הניצ'י - שבאותה עת הייתה תחת שלטון זקרפטיה. בילדותו למד בחיידר בעיירה, ובהגיעו לגיל מצוות נסע ללמוד בישיבת קושיצה. לאחר מכן למד בישיבות שונות במוראביה ובסלובקיה. הרשקוביץ הוסמך להוראה, אצל הרבנים יהושע גרינוולד ראש ישיבת אוז'הורוד ויצחק צבי לייבוביץ ראש ישיבת צ'ופּ. כבר בגיל צעיר ניכרה בו חריפות יוצאת דופן. מלבד העובדה שלמד לאורך השנים בקבוצות גיל גבוהות בכמה שנים משלו, גם סיים בכחצי שנה את לימודיו התיכוניים. כאשר נבחן וקיבל ציונים מעולים, חשדו בו שרימה בשל הזמן הקצר שלמד, והשתאו לגלות את חכמתו הרבה. בגיל 17 לערך, החל בלימודים הכלליים (בחצי השנה הראשונה בתיכון), מתוך הזדהות עמוקה עם שיטת הרמב"ם ביחס ללימודי המדעים. במקביל, היה פעיל בתנועת בני עקיבא.
בין השנים 1935–1933 גויס לצבא צ'כוסלובקיה, ולאחר שירותו הצבאי למד לימודים כלליים בגימנסיה בברנו. בשנת 1940 התקבל לאוניברסיטת בודפשט שם החל את מחקרו הגדול על תולדות התפילה. בבודפשט היה פעיל בארגון הצעירים היהודים Magyar Zsido Ifjak Egyesuletenek.
בגיל 32, עם פלישת הנאצים להונגריה, נשלח הרשקוביץ למחנות ריכוז ביניהם מחנה אושוויץ, בהם שהה עד תום המלחמה. בתקופה זו עליה לא הרבה לדבר, ניצל הרשקוביץ, מספר פעמים, ממוות בטוח. לאחר המלחמה היגר לצרפת בה נישא לאסתר לבית מונק. השניים היגרו לארצות הברית שם חי הרשקוביץ כ־30 שנה, ושם נולדו 2 בנותיהם ובנם. הרשקוביץ עסק במחקר ולימד בישיבה יוניברסיטי. תלמידיו הרבים הוקירוהו וכיבדוהו על הידע הרב שלו, ועל אישיותו. בשנת הלימודים 1971-1970 ניצל את הזמן שהתפנה לו כתוצאה מיציאה לשנת שבתון, ובא ללמד באוניברסיטת בר-אילן שבישראל.
ב-12 בפברואר 1979 עלו מאיר ואסתר לישראל, והשתקעו בירושלים. במשך תקופה קצרה חזר ולימד הרשקוביץ באוניברסיטת בר-אילן, אך את עיקר שנותיו בירושלים הקדיש למחקר ולכתיבה.
פועלו התורני מחקרי > יצירות שאבדו או שנשארו בכתב יד

חלק מעבודותיו המדעיות של הרב ד"ר מאיר הרשקוביץ לא זכו עד כה להגיע בצורה קריאה לידי הציבור. לאמיתותם של דברים, פועלו האמיתי לא יהיה מדיד לעולם, שכן יצירתו הראשונה, גולת הכותרת של מחקרו, חיבורו האקדמי בנושא תולדות התפילה, אבד בזמן השואה, והרשקוביץ לא חזר לכתוב אותו מעולם. אכן, עקב אהבתו לנושא הוא חזר אליו מפעם לפעם, במאמריו, ובשעוריו השונים. עם זאת לא חזר לכתוב את הספר בשנית. גם יצירתו השנייה תרגום אונקלוס בהלכה ובאגדה, שהוגשה כתזה לישיבה יוניברסיטי, לא נערכה לספר הנגיש לקהל הקוראים. הרשקוביץ הביע את חלומו להוציא לאור את הספר, אך חלום זה לא מומש עד כה. יצירתו השלישית הם מאמריו התורניים-מחקריים שלא קובצו מעולם. הרב הרשקוביץ כתב מאמרי מחקר רבים. חלקם לא נדפסו וחלקם ראו אור בכתבי עת כגון המעיין, הדרום, אור המזרח, סיני ועוד. לדעת מומחים יש חשיבות לאסוף וללקט את החומר ולקבצו לספר.
פועלו התורני מחקרי > ספריו שפורסמו בחייו

בחייו פרסם הרשקוביץ ארבעה ספרים. שיטתו השלובה כחוט השני בארבעת הספרים השונים זה מזה, אך בעלי ציר משותף, היא מחקר משולב בחינוך. הרשקוביץ לא ויתר על דיוק מדעי היסטורי, אף כאשר העובדות לא נעמו לו, וכך סקר את תולדותיהם של עשרות דמויות ביוגרפית וביבליוגרפית, כאשר לרוב הוא מוסיף לדמות, מסר תמציתי, אך אינו מהסס לבקרה.
רבי צבי הירש חיות, מחקר מקיף העוסק בתולדות המהר"ץ חיות, יחסיו עם גדולים אחרים, עמדותיו בנושא חסידות ומתנגדות, עמדותיו בנושא ההשכלה וספריו השונים. בהוצאת מוסד הרב קוק, מהדורה מתוקנת ה'תשס"ז, ירושלים.
פרנס לדורו, ביאוריו ועיוניו של הרב אליעזר ליפמן פרינץ במקרא, ש"ס, תפילה, מנהגים, הגות ולשון, וכן התכתבויותיו עם חכמי דורו, הוצאת כתב 1992, ירושלים. בעריכת אלס בנדהיים, נכדת המחבר.
פרנס לדורות, ספר המשך על הרב אליעזר ליפמן פרינץ. הוצאת כתב ה'תשנ"ט, ירושלים
שני כרובים, תולדותם וייחוסם של הרב יום-טוב ליפמן הלר, מחבר הפירוש על המשנה "התוספות יום טוב", ועל צאצאו הרב אריה לייב הכהן הלר מחבר הספר "קצות החושן", הוצאת ביתן-הספר, תל אביב, 2000.
בנוסף סייע הרשקוביץ לרב מנחם מנדל כשר בהוצאת שני כרכים מתוך הסדרה המונומנטלית "תורה שלמה", העוסקים בתרגומי התורה. בהקדמה לכרך 35 לסדרה מעיד כשר, כי בלא עזרתו של הרשקוביץ היה מתקשה בהוצאתם לאור.
הערות שוליים

↑  ספרו מהר"ץ חיות, הוצאת מוסד הרב קוק, עמוד רס"ה, הערה 219
↑  פרופ' נריה גוטל לדרכו החינוכית של הרב ד"ר מאיר הרשקוביץ זצ"ל, ביצירתו התורנית-מחקרית
↑  לדוגמה: בספרו מהר"ץ חיות, הוצאת מוסד הרב קוק, עמוד ק', מופיעה ביקורת על התנהלותו של מהר"ץ כלפי הרב שלמה יהודה רפפורט בפרשת ההתמנות לרבנות העיר פראג
↑  דוגמה נוספת ביקורתו על דבריו של הרב חיים טשרנוביץ בנוגע ליחזקאל הנביא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262491705171  GND: 133218821  ISNI: 0000 0000 7878 140X  LCCN: n92068683  NTA: 15208617X  SUDOC: 252966813  VIAF: 65189837   WorldCat (עם VIAF): 65189837
כצל ציפור

| --- | --- |

תמונת שער
 מידע כללי
 מאת:  יאיר אנסבכר
 שפת המקור:  עברית
 נושא:  יחידת מגלן 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  335 
 עורך:  מיה ברתל
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-482-833-8
 הספרייה הלאומית:  002694086
 
צלפים מיחידת מגלן במהלך מבצע "גיל הזהב" המתואר בספר.
כצל ציפור הוא ספר שכתב יאיר אנסבכר ויצא לאור בשנת 2009 בהוצאת ידיעות אחרונות. הספר מתאר את השירות הצבאי מנקודת מבטו האישית של המחבר (בשנים 2002–2006) לאורך מסלול ההכשרה המפרך של יחידת מגלן, במהלכו הוא עובר אימונים, מסעות, ניווטים, הכשרות שונות וכן פעולות מבצעיות. אף על פי שלאורך רוב הספר אנסבכר מתאר את ההערצה שרחש לצה"ל; בחלק האחרון של הספר, העוסק במלחמת לבנון השנייה, מעיד אנסבכר על התפכחות מהירה מהחלום הצה"לי ועל שבר גדול בין שירותו הסדיר והכשרתו לבין המלחמה בלבנון ב-2006.
על הוצאת הספר

הספר נכתב במהלך שירותו הסדיר של יאיר אנסבכר בשנת 2005 והסתיים בפרק דמיוני במהלכו יוצאים לוחמי היחידה למבצע יזום בדרום לבנון כנגד חזבאללה. בגרסה ראשונית זו נשלח הספר להוצאות הספרים אך לא התקבל. בשנת 2006 פרצה מלחמת לבנון השנייה ואנסבכר הצטרף לחבריו בלחימה בלבנון. לאחר חזרתו מן המלחמה שינה את הפרק האחרון ותיאר בו את קורותיו האמיתיות במלחמה. הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות.
לוקסמבורג באירוויזיון 1960

לוקסמבורג השתתפה באירוויזיון 1960 עם השיר "So laang we's du do bast", שבוצע על ידי הזמר קמילו פלגן. זוהי השתתפותה הרביעית של לוקסמבורג בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון

ערוץ הטלוויזיה המרכזי בלוקסמבורג (Télé Luxembourg (צר')) בחר את האמן והשיר באופן פנימי לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1960.
הערוץ בחר בקמילו פלגן לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון עם השיר So laang we's du do bast.
באירוויזיון

ב-29 במרץ 1960 הופיע פלגן על בימת האירוויזיון. הוא שר שלישי בסדר ההופעות, לפני דנמרק ואחרי שוודיה. עם סיום ספירת הקולות הגיע פלגן למקום ה-13 (והאחרון) עם נקודה אחת בלבד.
באירוויזיון > נקודות שהוענקו ללוקסמבורג

| שופטים> ציון | שופטים> מדינות | שופטים> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 10 נקודות |  | 0 נקודות |
| 9 נקודות |  | 0 נקודות |
| 8 נקודות |  | 0 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  | 0 נקודות |
| 5 נקודות |  | 0 נקודות |
| 4 נקודות |  | 0 נקודות |
| 3 נקודות |  | 0 נקודות |
| 2 נקודות |  | 0 נקודות |
| נקודה אחת |  איטליה | נקודה אחת |
| סך הכל | 1 מדינות | נקודה אחת |
באירוויזיון > נקודות שהוענקו מלוקסמבורג

| שופטים> ציון | שופטים> מדינות | שופטים> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 10 נקודות |  | 0 נקודות |
| 9 נקודות |  | 0 נקודות |
| 8 נקודות |  | 0 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  | 0 נקודות |
| 5 נקודות |  הממלכה המאוחדת | 5 נקודות |
| 4 נקודות |  | 0 נקודות |
| 3 נקודות |  | 0 נקודות |
| 2 נקודות |  | 0 נקודות |
| נקודה אחת |  איטליה,  דנמרק,  מונקו,  צרפת,  שווייץ | 5 נקודות |
| סך הכל | 6 מדינות | 10 נקודות |
הערות שוליים

↑  Eurovision 1960 Results: Voting & Points
מאיר הדר

מאיר הדר
מאיר הדר (נולד ב-1948) הוא סופר, משורר ופסיכולוג.
ביוגרפיה

מאיר הדר נולד וגדל בשיכון הפועל המזרחי, נתניה בשלהי מלחמת העצמאות, הבכור בין שני אחים. הוריו מלכה וטוביה הוטנר, ניצולי שואה.
מאיר למד בבית ספר יסודי דתי והלך לבני עקיבא. בהיותו בן 14 עבר ללמוד בישיבת מרום ציון שבקרית נוער, ירושלים, בה למד במשך ארבע שנים. בצה"ל שירת בגדוד טירונים 908 של הנח"ל, במסגרתו לחם במלחמת ששת הימים. בתום המלחמה שהה במשך שנה בגרעין נח"ל בקיבוץ כפר עציון
אחר-כך שירת במשך חודשיים באי טיראן. לאחר מלחמת יום הכיפורים יצא בשאלה.
לאחר שחרורו מהצבא למד הדר פסיכולוגיה וקרימינולוגיה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן. הוא בוגר תואר שני בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת בר-אילן. עבד כמתמחה ומומחה במשך שש שנים בתחנה לטיפול בילד ובנוער בקריה בתל אביב.

החל מ-1981 הדר עבד במשך 16 שנה כאזרח עובד צה"ל, בתחילה היה ראש מדור מחקר בענף פסיכולוגיה בחיל האוויר. לאחר מלחמת לבנון הראשונה החל לעבוד במרפאה המרכזית לבריאות הנפש בתל השומר.

כיהן כפסיכולוג הקליני הראשי במערכת בריאות הנפש בצה"ל בשנים 1992–1996.
מאז שעזב את הצבא ב-1996 עובד הדר כפסיכותרפיסט בקליניקה פרטית.
ב-2010 ראה אור בהוצאת חלונות/גוונים ספר שירים בשם "התרחקות", המורכב משירים שכתב במהלך חייו.
בעקבות שני משברים שעברו עליו – פטירת אביו ומחלת אי-ספיקת הלב שלקה בה, עבר לכתוב רומן אוטוביוגרפי בשם "אנטומיה של פסיכולוג בינוני". הרומן ראה אור בהוצאת גוונים, בשנת 2012.
נשוי לרינה הדר, פסיכותרפיסטית וד"ר לעבודה סוציאלית ומרצה באוניברסיטת בר-אילן. להם שני בנים: אורי הדר – מהנדס אלגוריתמים ויותם הדר – מעצב גרפי עטור פרסים.
ספריו

אנטומיה של פסיכולוג בינוני, עורך יקיר בן משה הוצאת גוונים, 2012.
התרחקות – שירים, הוצאת חלונות/גוונים, 2010.
לקריאה נוספת

אלישיב רייכנר, דיוקן, "טפלנו שקר, יעצנו רע" – ריאיון עם מאיר הדר, בעיתון "מעריב", 14 בדצמבר 2012, עמ' 4–9.
יורם מארק-רייך, "לטפס על ההר" – ריאיון עם מאיר הדר, בעיתון "ידיעות חיפה", 9 בנובמבר 2012, עמ' 88.
הערות שוליים

↑  על הספר "אנטומיה של פסיכולוג בינוני", באתר פסיכולוגיה עברית
1 2 3 4  אלישיב רייכנר, דיוקן, "טפלנו שקר, יעצנו רע" – ריאיון עם מאיר הדר, בעיתון "מעריב", 14 בדצמבר 2012, עמ' 4–9.
↑  מאיר הדר, באתר "סימניה"
↑  אנטומיה של פסיכולוג בינוני / מאיר הדר ; עורך הספר - יקיר בן משה | הדר, מאיר (בן משה, יקיר, 1973- ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290815805171  ISNI: 0000 0000 9638 2314  LCCN: no2010123864  VIAF: 142311630   WorldCat (עם VIAF): 142311630
מאיר דלויה (רב)

שער ביאורי רבי מאיר דלויה
הרב מאיר דלויה (מכונה: 'מהר"ם דלויה'; סביב ה'ש"ס, 1600 - סביב ה'ת"ם, 1680) היה דרשן, פרשן מקראי ודיין במרקש במאה השבע עשרה.
קורותיו

נולד במרקש למשפחת דלויה שהייתה ממגורשי ספרד. לימים התמנה לדיין בבית הדין של מרקש, ככל הנראה בראשותם של הרב יהודה בן ישראל ורבי יהודה בנבנישתי. עסק בפירוש המקראות, ובפירוש מדרשי חז"ל. והיה משיב ליהודי העיר על שאלותיהם במקרא. שיטתו דומה לשיטת האברבנאל והאלשיך, לשאול מספר שאלות דקדוקיות ולענות עליהן במהלך אחד כולל. בפירושיו נטה ללמד זכות על אישי התנ"ך, ולא לבקר אותם. האמין בתורת הגלגולים. כבר בחייו, כתביו זכו לפרסום והעתקות שונות, וכתביו הגיעו גם לערי צפון מרוקו, כדוגמת מקנס וצפרו.
נפטר במרקש סביב שנת ה'ת"ם, 1680.
לרבי מאיר ארבעה בנים תלמידי חכמים: רבי יצחק שכיהן כרבה של מרקש. רבי יעקב שהיה דרשן, רבי משה שהיה מורה צדק במרקש, ורבי יהודה שלימים נרצח על קידוש השם.
חיבוריו

ביאור על המקרא
ביאור על מדרשי חז"ל
דרשות
מקבץ משארית כתביו הנ"ל, נדפסו בתוך ספר 'תורת משפחת דלויה' - 'ביאורי מהר"ם דלויה' עמ' 137–261.
לקריאה נוספת

'מבוא ראשון - תולדות משפחת דלויה וחכמיה', נדפס בספר 'תורת משפחת דלויה' עמ' 33–47.
הערות שוליים

1 2  ראו 'קורא הדורות' (נדפס בתוך: אוסף כתבי היד הרבניים עמ' 208-211).
↑  ראו ביאורו לפרשת מקץ, ספר תורת משפחת דלויה עמ' 172.
↑  ראו: ספר תורת משפחת דלויה עמ' 37-8.
↑  ראו 'ביאורי מהר"ם דלויה', דרשה 'לנפטר ביסורין' (נדפס בספר תורת משפחת דלויה עמ' 240-245).
↑  ראו כ"י בניהו, מאיר, ירושלים, ישראל Ms. G 32.
↑  ראו פירוש על ההושענות מאת רבי יהודה טולידאנו, מבוא א', עמ' 16, הוצאת מכון טולדיאנו. ראו גם הקדמה לספר 'מראה עיניים' לרבי אלעזר בהלול, מקנס, תע"ב.
↑  ראו: 'קבוץ גליות' דפים ו-ז, מאת רבי ישעיה דיאבילא. (נדפס בתוך: 'מלל לאברהם').
↑  רבי מאיר מזכיר את בנו בביאוריו לפרשת 'לך 'לך' (נדפס בספר תורת משפחת דלויה עמ' 143).
↑  ראו: 'לשון למודים' קמו, לרבי יעקב אבן צור.
↑  ראו: לשון למודים קמח, לרבי יעקב אבן צור.
מאיר הוברמן

| --- | --- |

מאיר הוברמן צילום: יואב קרן
 לידה:  18 באפריל 1953 (בן 71) תל אביב, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, מנשר לאמנות
 עיסוק:  איש רדיו, מוזיקאי, משורר
 סוגה:  אינדי
 סוג קול:  נמוך
 שפה מועדפת:  עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  עינב ג'קסון כהן
 בת זוג:  אורנה הוברמן-כהן
 מספר צאצאים:  2
 
מאיר הוברמן (נולד: 18 באפריל 1953) הוא מוזיקאי, איש רדיו ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

הוברמן נולד בתל אביב לדינה וצבי. הוא גדל ברמת גן, למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. הוא שירת בחיל האוויר. במלחמת יום הכיפורים הוצב בבסיס רפידים בסיני. לאחר שירותו הצבאי למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. הוברמן עבד בחברת נמלי ישראל כאיש מחשבים במשך כשלושים שנה. לאחר צאתו לגמלאות למד במגמת קולנוע בבית ספר "חשיפה" והוא בוגר בית הספר מנשר לאמנות במגמת כתיבה. לומד פיתוח קול אצל גלי אלון.
הוברמן היה נשוי לאורנה שהלכה לעולמה, והוא אב לתאומות.
קריירה

בשנת 2018 הוציא את ספר השירה הראשון שלו, "איפה טעינו" ובו שירים שכתב בנושאים פוליטיים וחברתיים. השיר "בשדה חיטה" מתוך ספרו פורסם במדור הספרות של עיתון הארץ, והוא גם השיר הראשון שהולחן על ידו לאלבומו "חלומות צריך להגשים מהר".
הוברמן הוא עורך מוזיקלי בתוכנית הרדיו "פטרוק לילה".
הוברמן למד פסנתר אצל עינב ג'קסון כהן, והיא זו שהציעה לו להלחין ולהקליט את שיריו ובהמשך – גם להוציא אלבום. ביוני 2020 יצא הסינגל הראשון שאותו כתב - "בשדה חיטה". את השיר הלחין במשותף עם ג'קסון כהן. הסינגל "סליחה לא אני", שאותו שר עם עומר מושקוביץ, יצא בספטמבר אותה שנה. את השיר הפיק מוזיקלית תמיר גורדין.
באוקטובר 2020 יצא הסינגל "עוד יום" שכתב לזכר אשתו אורנה, וגם אותו הלחין עם ג'קסון כהן. בסינגל משתתפים מאיה בלזיצמן, יהוא ירון, יעל איזנברג וג'קסון כהן. גרסת האולפן של השיר "בשדה חיטה" יצאה בדצמבר בהשתתפות איזנברג, עדי רותם וג'קסון כהן.
בשנת 2021 יצאו הסינגלים ה"גשם כבד" ו"תופס עננים". השיר "גשם כבד" נבחר כאחד משירי השנה בתוכניתו של לאון פלדמן ברדיו הקצה. התוכנית "מחשבות באמצע החיים", המשודרת ברדיו ליפס, שידרה תוכנית בהשתתפות אמנים ששרו משיריו.
אלבומו הראשון של הוברמן, "חלומות צריך להגשים מהר", יצא ב-4 בספטמבר 2022 בהפצה דיגיטלית של הלייבל "קמע". הוא זכה לשבחים רבים ושיריו הושמעו בגלגלצ, ברדיו הקצה ובתחנות נוספות. את עטיפת האלבום אייר ועיצב ערן צלגוב, שגם כתב את השיר "כל הציפורים" שהוברמן שר עם גלי אלון.
בספטמבר 2022 הקדישה התוכנית "הבמה המרכזית", שמגיש רובי רבינוביץ' ברדיו קסם, שעה לשיריו של הוברמן.
עם צאת אלבומו החל הוברמן לעבוד על שירים חדשים עם היוצרות שני פלג ורחל ירון.
לצד יצירתו השתתף הוברמן במספר קליפים של הזמרות-היוצרות עומר מושקוביץ, גלי אלון ונומקה (נעם סדן).
יצירות

"איפה טעינו" ספר שירה (2018)
חלומות צריך להגשים מהר - אלבום שירים (2022)