stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מצרים–קפריסין
ביקור רשמי של שר החוץ המצרי בקפריסין

מוחמד כאמל עמר היה הבכיר הראשון במצרים שביקר בקפריסין מאז המהפכה המצרית בשנת 2011 שאילצה את חוסני מובארק לפרוש מתפקידו לאחר 30 שנות שלטון. שר החוץ של מצרים, מוחמד כאמל עמר, אמר בביקורו בניקוסיה כי קיים פוטנציאל עצום לקידום שיתוף פעולה כלכלי בין מצרים לקפריסין. אראטו קזאקו-מרקוליס הודיע כי הן ממשלת מצרים והן ממשלת קפריסין הסכימו להשלים את המסגרת החוזית בנושא ניצול משותף על פי ההסכם שנחתם ביניהן בשנת 2006.
פסגה משולשת 2014 בקהיר

מצרים, קפריסין ויוון קיימו פסגה משולשת בקהיר ב-8 בנובמבר 2014, שם התמודדו מנהיגי שלוש המדינות עם הנושאים המתמשכים באזור המזרח התיכון ובים התיכון המזרחי, ושלושת ראשי הממשלות הסכימו להעצים את שיתוף הפעולה. בין שלוש המדינות בכלכלה, ביטחון, תיירות ואנרגיה, כמו גם הגדרת הגבולות הימיים המשותפים ו- EEZ בים התיכון.
בפסגת קהיר גינו ממשלות יוון וקפריסין את פיגועי הטרור בשטח מצרים וסיני, הביעו תמיכה פוליטית בממשלת מצרים, והסכימו על תמיכה הדדית בין שלוש המדינות בארגונים בפורומים ובפורומים, עם יוון וקפריסין הדוגלים בעמדות מצרים באיחוד האירופי.
א-סיסי, אנסטסיאדס וסמאראס הסכימו לעודד את ההשקעות הזרות לכלכלה המצרית ולתשתיות, שסבלו מהתקוממויות האביב הערבי, ולהשתתף בוועידת הכלכלה בקהיר ב-2015.
פסגה משולשת 2015 בניקוסיה

תוך פחות מחצי שנה מאז הפסגה המשולשת הראשונה, התקיימה בניקוסיה פסגה חדשה בדרגה גבוהה, ב-29 באפריל 2015, בין ראשי ממשלות קפריסין, מצרים ויוון. בפסגת ניקוסיה אישרו נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס את הרצון לחיזוק המשך שיתוף הפעולה בין שלוש המדינות, והסכימו על המשך שיתוף הפעולה בעניינים הנוגעים לבינלאומי. ארגונים וכן בין שלוש המדינות. בין הנושאים הנדונים ניתן למנות פיתוח מאגרי פחמימנים במזרח הים התיכון, לאורך הגבול הימי בין שתי המדינות באזורים הכלכליים הבלעדיים שלהן.
פסגה משולשת 2017 בניקוסיה

נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס נפגשו בניקוסיה ב-21 בנובמבר 2017. הם דנו על פיתוח מאגרי פחמימנים במזרח הים התיכון ועל פרויקטים של אנרגיה מועילה הדדית. הם עודדו ובירכו על יוזמות של המגזר הפרטי בפרויקטים של תשתיות אנרגיה, החשובות לביטחון האנרגיה של כל שלוש המדינות, כגון קישור ה-EuroAfrica Interconnector‏.
נציגויות דיפלומטיות

מצרים מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה.
קפריסין מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
כ"ט באייר

כ"ט באייר הוא היום העשרים ותשעה בחודש השמיני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ותשעה בחודש השני 
למניין החודשים מניסן. כ"ט באייר לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אדו".
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום הארבעים וארבעה של ספירת העומר.
יום כיפור קטן
מנהגים וסגולות

תפילת השל"ה – בספר השל"ה הביא תפילה שטוב לומר בערב חודש סיוון, להצלחת הבנים והבנות.
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: קיבוץ ניצנים נופל בידי המצרים
ה'תשכ"ז – כיבוש העיר חברון במלחמת ששת הימים
ה'תשכ"ז – מלחמת ששת הימים: מטוסי חיל האוויר הישראלי מפציצים ספינת ביון של חיל הים האמריקאי במה שנודע כתקרית ליברטי
ה'תשכ"ז – מלחמת ששת הימים: צה"ל משתלט על שארם א-שייח' ועל קנטרה; המטכ"ל המצרי מוציא פקודת נסיגה כללית
נולדו

ה'תרע"א – טדי קולק, ראש העיר ירושלים במשך 28 שנים (נפטר ב-ה'תשס"ז)
ה'תרע"ח – ריצ'רד פיינמן, פיזיקאי יהודי אמריקאי (נפטר ב-ה'תשמ"ח)
ה'תרצ"ט – הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר השביעי של חסידות גור
ה'תשכ"א – מיכל הרצוג, רעיית נשיא המדינה האחד עשר, יצחק הרצוג
ה'תשמ"ז – ניקי פאלי, אתלט ישראלי, שיאן ישראל לנוער בקפיצה לגובה
נפטרו

ב'תתפ"ד – יום פטירת שמואל הנביא (על פי מגילת תענית בתרא), השולחן ערוך לעומתה מזכיר את יום כ"ח באייר כיום פטירתו של שמואל וכאחד התאריכים שיש להתענות בהם)
ה'תר"י – רבי מאיר (השני) מפרמישלאן, מגדולי מנהיגי החסידות
ה'תש"ב – נרצח בשואה רבי שמואל שלמה ליינר האדמו"ר החמישי בחסידות ראדזין. קרא למרד היהודים בגרמנים בשנות השואה, ואף ארגן בעצמו התקוממות יהודים בגטו. נרצח על ידי הגרמנים עקב היותו "הרבי הלוחם".
ה'תש"ב – נרצח בשואה רבי ישעיהו אנגלרד, רבה של סוסנוביץ.
ה'תשפ"ב – מודי בר-און, מנחה טלוויזיה ויוצר טלוויזיה ישראלי.
כ"ח באייר – א' בסיוון
אייר
כף דייוויס (מישור אדוארד השמיני)

ערך זה עוסק בלשון יבשה באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°24′00″S 56°50′00″E﻿ / ﻿66.4°S 56.8333°E﻿ / -66.4; 56.8333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף דייוויס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף דייוויס
 
כף דייוויס (באנגלית: Cape Davis) היא לשון יבשה (כף) עגולה, המכוסה בקרח בחוף הצפוני של מישור אדוארד השמיני באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת 17 קילומטרים מזרחית למפרץ מגנט.
היסטוריה > גילוי הכף

הכף התגלתה ב- 12 בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, האוסטרלית והניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
היסטוריה > מקור השם

מוסון קרא לכף על שמו של קפטן ג'ון קינג דייוויס, שהיה קברניט הספינה בה הפליגו, והמשנה למפקד המשלחת.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
כריסטוף הופמן

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1815 לאונברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 בדצמבר 1885 (בגיל 70) ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  ממלכת וירטמברג 
 מקום קבורה:  בית הקברות הטמפלרי (ירושלים) 
 השכלה:  אוניברסיטת טיבינגן 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית של פרנקפורט 
 
גוטלוב כריסטוף יונתן הופמן (בגרמנית: Gottlob Christoph Jonathan Hoffmann;‏ 2 בדצמבר 1815 – 8 בדצמבר 1885) היה תאולוג גרמני, ממייסדי תנועת הטמפלרים.
חייו

בצעירותו למד באוניברסיטת טיבינגן תאולוגיה, וב-1848 נבחר כנציג האוניברסיטה באספה הלאומית של פרנקפורט, לאחר שניצח את המועמד הנגדי דוד שטראוס.
לאחר שנכזב מחוסר יכולתו להשפיע על אופייה הדתי של המדינה באמצעות פוליטיקה, החליט הופמן להקדיש את חייו להקמת "ממלכת האל" בארץ ישראל. הוא הצטרף לקבוצת מאמינים, אשר התפרסמה ב-1854 בשם "ידידי ירושלים", ומאוחר יותר, ביוני 1861, התאגדה באופן רשמי ככנסייה עצמאית בשם "Deutscher Tempel" ("המקדש הגרמני"). חברי הקבוצה כינו עצמם בכינוי "טמפלרים".
ב-1868 התיישבו הטמפלרים והופמן בראשם בארץ ישראל.תחילה במושבה הגרמנית בחיפה וב-1869 קנו בתים ואדמות ביפו מידי ההתיישבות הכושלת של ג'ורג' אדמס האמריקני, והקימו את המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו.
ב-1880 הציע הופמן לד"ר קרל לורץ' לנהל את בית החולים הגרמני ביפו.
.
הופמן מת ב-8 בדצמבר 1885 במושבה הגרמנית בעמק רפאים.
ספרו האוטוביוגרפי למחצה "Mein Weg nach Jerusalem" ("דרכי לירושלים", נדפס ב-1884) מתאר את התלאות שעבר בדרך להגשמת החזון למציאות.
בנו, כריסטוף הופמן השני (1911-1847), שימש כיושב הראש של אגודת הטמפלרים משנת 1890 ועד פטירתו.
הרחוב הראשי במושבה הטמפלרית שרונה נקרא על שמו של הופמן, אך כיום זהו רחוב דוד אלעזר בקריה.
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: לורץ, קרל עמוד 263
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262723305171  BnF: cb10501864q (data)  GND: 116936967  ISNI: 0000 0000 6641 5306  LCCN: no99004314  SUDOC: 224270990  Trove: 938791  VIAF: 44289116   WorldCat (עם VIAF): 44289116 
קבר בנו של כריסטוף הופמן בבית הקברות הטמפלרי. על קברו הפסוק מיוחנן 11 פסוק 25 – "אני התחיה והחיים. המאמין בי יחיה גם אם ימות".
כף דניסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  יו דניסון 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  67°00′00″S 142°40′01″E﻿ / ﻿67°S 142.667°E﻿ / -67; 142.667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף דניסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף דניסון
 
כף דניסון (באנגלית: Cape Denison) הוא נקודה טרשית בראש מפרץ קומונוולת' באנטארקטיקה. הוא התגלה בשנת 1912 על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911) בפיקודו של דאגלס מוסון, שקרא לו על שם סר ראלף דניסון מסידני, נותן החסות למשלחת. על הכף הוקם הבסיס הראשי של המשלחת. הכף, שמוסון כינה אותו "המקום נשוב-הרוחות ביותר על אדמות",  היה מועד למשבי רוח קטבטית עזים ביותר.
אתר היסטורי

האתר, הכולל את צריפי מוסון, מעגן סירות והממצאים ההיסטוריים שנמצאו במימיו, הוכרז כאתר היסטורי או מצבת זיכרון באנטארקטיקה, בעקבות פנייה של אוסטרליה לאספה המייעצת של הברית האנטארקטית.
המטוס הראשון באנטארקטיקה

מזחלת הטרקטור האווירי, המטוס הראשון שהובא לאנטארקטיקה (ב-1912), הוצבה בכף דניסון, אם כי מעולם לא המריאה בהיותה ביבשת משום שניזוקה בהעברה לשם. האווירון, ויקרס מונופלן מסוג R.E.P. (סוג המטוס הראשון שבנתה חברת ויקרס), שימש לזמן קצר כ"טרקטור שלג מונע במדחף" ואחר ננטש, כיוון שהבוכנות שלו נתקעו בגלל הקור. שריד המטוס נמצא ב-1 בינואר 2010. הנגר של המשלחת המאוחרת ביותר לכף דניסון נתקל בחתיכות קטנות (15 ס"מ) של צינור הדלק, שהתגלו בנמל בשעת השפל. החתיכות שנמצאו נחתכו מן הקטע האחרון של שלד המטוס ושימשו כאבזרים להגה. צוותו של מוסון ניסה לייצר הגה קרח מתכתי. המתקן הזה החליף את ההגה המקורי (שלא פעל במהירויות הנמוכות שאליהן הגיע הטרקטור האווירי). ההגה המקורי שמור בצריף מוסון בכף דניסון, ואילו הגה הקרח נמצא במחלקה האנטארקטית בהובארט, טסמניה.
שרידי המרכב עודם קבורים מן הסתם תחת הקרח סמוך לצריפי מוסון. עומק הקרח הוא 3 מטרים והשרידים נמצאים כ-30 מטר משפת הנמל. הייתה כוונה לנסות לחפור באתר - חפירה דומה שנעשתה בקרבת מקום ב-2008 לא העלתה דבר, אבל מאז נעשה שימוש במכשור משוכלל יותר (מגנטומטר, מכ"ם חודר קרקע, גלאי מתכות, GPS דיפרנציאלי, קידוח קרח) ונמצא מיקום מדויק יותר. מכל מקום, ב-2011-2010 נדחתה העבודה בגלל עיכובים לוגיסטיים, וב-2012-2011 ו-2013-2012 עקב הופעתו בשטח של קרחון ענק B9B, שנלכד בקרח מוצק ומנע גישה מאוניית האספקה של אנטארקטיקה הצרפתית "ל'אסטרולאב" אל מפרץ קומונוולת'.
הערות שוליים

↑  קרן צריפי מוסון Mawson's Huts Foundation > Conservation
↑  קרן צריפי מוסוןMawson's Huts Foundation > News(הקישור אינו פעיל, 30.12.2023)
| אתרים היסטוריים ואתרי מורשת באנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| הקוטב הדרומי | תורן דגל הקוטב הדרומי (HSM - 1) |  |
| ארץ קואוטס | תחנת בלגרנו II ‏(HSM - 43) |  |
| ארץ אנדרבי | האי פרוקלמיישן ‏(HSM - 3) |  |
| אדמת מק. רוברטסון | כף ברוס ‏(HSM - 5) |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | כף דניסון ‏(HSM - 77) |  |
| ים רוס | כף רוידס (בקתת שקלטון) ‏(HSM - 15) • כף אוונס ‏(HSM - 16) • חצי האי נקודת האט (וצלב נקודת האט) ‏(HSM - 17 ו- HSM - 18) • בקתת דיסקברי ‏(HSM - 18) • כף קוזייר ‏(HSM - 69) |  |
| ארץ גרהאם | מגדלור האי למדא (HSM - 29) • נמל שארקו ‏(HSM - 28) • נמל פאראדייס ‏(HSM - 30) • נקודת מצ'ניקוב ‏(HSM - 45) • פורט לוקרוי ‏(HSM - 61) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554016905171  LCCN: sh97009226  VIAF: 315150145   WorldCat (עם VIAF): 315150145
כ"ו בניסן

כ"ו בניסן הוא היום העשרים ושישה בחודש השביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ושישה בחודש הראשון 
למניין החודשים מניסן. כ"ו בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
חגים ואירועים

היום האחד עשר של ספירת העומר.
בשנים בהן כ"ז בניסן חל ביום שישי, חל בתאריך זה יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
יום הנף העומר בלוח השנה במגילות קומראן.
אירועים היסטוריים

ה'קס"ה – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תקמ"ה – הפעם הראשונה שברכת החמה חלה בתאריך זה
ה'תש"ז – הועלו לגרדום דב גרונר, מרדכי אלקחי, יחיאל דרזנר ואליעזר קשאני
ה'תשי"א – קרב תל מוטילה – חיילים סורים נכנסים לאזור המפורז בכורזים וצה"ל מגיב בשליחת יחידות להניסם
ה'תשמ"ב – מתחיל פינוי העיר הישראלית ימית מחצי האי סיני, בהתאם להסכם השלום בין ישראל למצרים
נולדו

התרצ"ב – מרדכי פרימן, איש תקשורת ומנחה ישראלי
ה'תש"ה – אדם ברוך, עיתונאי וסופר ישראלי (נפטר בה'תשס"ח)
ה'תשי"ד – ג'רי סיינפלד, שחקן טלוויזיה וקומיקאי
ה'תשל"ח – מירי מסיקה, זמרת ישראלית
ה'תשס"א – אודיה, זמרת ישראלית
נפטרו

ב'תקט"ז – יהושע בן נון (לפי גרסה אחת, אך יש שגורסים שנפטר בכ"ח בניסן (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"פ, סעיף ב', ומשנ"ב ס"ק ד)
ה'תצ"ה – הרב אפרים נבון, פוסק ודיין, מחבר ספר מחנה אפרים (נולד ב-ה'תל"ז)
ה'תש"ז – אליעזר קשאני, דב גרונר, יחיאל דרזנר ומרדכי אלקחי, חברים באצ"ל, מעולי הגרדום
ה'תשט"ו – אלברט איינשטיין, פיזיקאי, ממפתחי תורת היחסות (נולד י"ט באדר א' ה'תרל"ט)
ה'תשס"ב – בני ברמן, זמר ישראלי
ה'תשס"ו – הרב משה טייטלבוים, אדמו"ר חסידות סאטמר משנת ה'תשל"ט ועד מותו. (נולד בחשוון ה'תרע"ה)
כ"ה בניסן – כ"ז בניסן
ניסן
הערות שוליים

↑  כ-11.5% מכלל השנים.
↑  מגילת תענית, יג
אלברט איינשטיין
לומה (מריו)

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  סופר מריו גלקסי (2007)
 יוצרים:  נינטנדו EAD טוקיו
 מידע
 צורה:  כוכב
 חברוּת בקבוצה:  לובה,לומלי,פולארי,בייבי לומה,השביט טיקו
 דמויות קשורות
 משפחה:  הנסיכה רוזלינה (אם מאמצת) 
 
לומה (באנגלית: Luma, מכונה גם Apricot Luma, Baby Luma ,Little Luma ) היא דמות דמוי כוכב מסדרת המשחקים של סופר מריו.
היסטוריה

כפי שמתואר בספר הסיפורים של רוזלינה, לומה פגש לראשונה את רוזלינה הצעירה ליד חללית חלודה; הוא הסביר לה שהוא מחכה לאמו שבאה אחריו על כוכב שביט, רוזלינה הבטיחה לחכות איתו, והשניים בסופו של דבר תיקנו את החללית מתוך כוונה להשתמש בה כדי לחפש את אמא של לומה בעצמם.
כשהזוג טייל בקוסמוס, הם נתקלו בכוכב שביט עשוי מקרח, ולמרות שלא היה סימן לאמא של לומה, החליטו להישאר עליו כשהם ממשיכים בחיפושיהם. לילה אחד, לאחר שחלמה על אמא שלה עוזבת אותה, רוזלינה לקחה את לומה בזרועותיה ואימצה אותו כילד שלה, כשהיא מבטיחה לטפל בו בעצמה מכאן ואילך.
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כף רוידס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אנטארקטיקה
 קואורדינטות:  77°33′04″S 166°09′47″E﻿ / ﻿77.551°S 166.163°E﻿ / -77.551; 166.163
 נתונים מדיניים
 על שם:  צ'ארלס רוידס 
 מגלה:  משלחת דיסקברי 
 תאריך גילוי:  העשור הראשון של המאה ה־20 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף רוידס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף רוידס
 
כף רוידס (באנגלית: Cape Royds) הוא צוק סלע כהה המהווה את הקצה המערבי של האי רוס, מעל מצר מקמרדו באנטארקטיקה. הכף התגלה על ידי משלחת דיסקברי (1904-1901) ונקרא על שם לויטננט צ'ארלס רוידס מן הצי המלכותי, שפעל כמטאורולוג המשלחת. בהמשך הועלה רוידס בדרגה לאדמירל ולאחר מכן היה למפכ"ל משטרת לונדון רבתי. על כף רוידס עומד צריף, שארנסט שקלטון בנה במהלך משלחת נמרוד שלו, בשנים 1907–1909.
הצריף של שקלטון

כששקלטון נכנס למצר מקמרדו בשנת 1908, לאחר שנכשל בניסיונו לנחות על ארץ אדוארד השביעי, הוא החליט להקים צריף בכף רוידס, לשון יבשה קטנה, 37 ק"מ צפונית להאט פוינט, שם שהה סקוט במהלך משלחת דיסקברי שלו. כל קבוצת החוף התגוררה בצריף זה במשך החורף של שנת 1908. עם בוא האביב הוסעו מטעני צידה במזחלות אל האט פוינט, למנוע מצוקה במקרה של שבירת קרח הים בטרם עת בין שני המקומות האלה. שקלטון לא חזר לצריף לאחר ניסיונו לכבוש את קצה הדרום, אך הוא השאיר הוראות ברורות ומפורשות לפרופסור אדג'וורת דייוויד בכל הנוגע לטיפול בצריף, ולפני שהקבוצה כולה יצאה לדרך, הוכנסו סדרים בצריף. מכתב הוצמד במקום בולט בתוך הצריף, ובו נאמר שיש במקום צידה ואביזרים בכמות מספקת לחמישה-עשר איש למשך שנה אחת, כולל פירוט של המצרכים והציוד ומיקום מחסן הפחם. התנור היה במצב טוב, והמכתב הסתיים בהזמנה לכל קבוצה שתגיע בהמשך לעשות שימוש כנדרש במחסני המזון ובצריף עצמו. אז ננעל הצריף והמפתח נתלה על מסמר במקום בולט.
סקוט יכול היה להשתמש בצריף כבסיס במשך משלחת טרה נובה שלו, כיוון שהיה זה בלתי סביר לסבול מבעיית קרח הים שאפיינה את הוט פוינט, אבל הוא הגיע להסכם עם שקלטון, שאיש מהם לא יעשה שימוש במתקני האחר. הביקור היחיד בצריף של שקלטון במהלך משלחתו של סקוט בשנים 1910–1913 היה של חבר לשעבר במשלחת שקלטון. הצריף של שקלטון נמצא שלם וללא פגע, עם לחם על השולחן ממש כפי שהושאר. ריימונד פריסטלי, שיצא מפתח הצריף שנתיים קודם לכן, תיאר את שובו למקום כ"משהו שלא מן העולם הזה". פריסטלי לקח קופסת חמאה, קופסאות ריבה, לפתן שזיפים ורקיקי זנגוויל מן הצריף, וכולם תוארו כטריים לגמרי.
בין השאר, נמצאו ב-2006 חמש תיבות של ויסקי מתוצרת מקינלי ושות' קבורות מתחת לצריף. תיבה אחת נמסרה למוזיאון קנטרברי בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד לשם שחזור. כמה תיבות, שלמות ברובן, של ויסקי וברנדי הושבו בשנת 2010 לאנליזה שנעשתה בבית זיקוק. גרסה מחודשת של נוסחה ישנה (שהייתה אבודה מאז) של סוגי המשקאות המסוימים שנמצאו הוצעה למכירה, וחלק מן התקבולים נתרם לקרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד, שגילתה את המשקאות האלכוהוליים האבודים.
הצריף של שקלטון > אתר היסטורי

קרן מורשת אנטארקטיקה של ניו זילנד מחזיקה במשמורת על האתר. הקרן הכניסה את הצריף של שקלטון לרשימות המונומנטים השמורים בעולם בשנים 2004, 2006 ו-2008 של קרן המונומנטים העולמית כדי למשוך תשומת לב ולגייס תמיכה כספית לאתר. בשנת 2004 הגיע באמצעות קרן המונומנטים העולמית מימון לשימור האתר מאת אמריקן אקספרס, וב-2008 שוקם המבנה במלואו למצב שבו השאיר אותו הצוות של שקלטון. הצריף של שקלטון הוכרז כאתר היסטורי או מונומנט באנטארקטיקה בעקבות הצעה של ניו זילנד ובריטניה לאספה המייעצת לברית האנטארקטית.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

אזור בשטח 6200 הקטאר בכף רוידס הוכרז כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 121, בשילוב HSM 15) משום שהוא תומך במושבה הציפורים הדרומית ביותר המוכרת של פינגווין אדלי, עם תקופה ממושכת של נתוני אוכלוסייה. נוכחות פוליניות (חלקות מים פתוחים מוקפות קרח) במצר מקמרדו מספקת אזורים חופשיים מקרח, שם יכולים הפינגווינים למצוא מזון, וחשובה לקיום מושבת הפינגווינים.
האזור חשוב גם בשל האקולוגיה של היבשה ושל המים המתוקים; זו סביבת מחיה לכמה סוגי אצות, כולל הזן הדרומי ביותר המתועד של אצת שלג.
הערות שוליים

↑  http://www.gutenberg.org/files/5199/5199-h/5199-h.htm#24
↑  http://news.bbc.co.uk/1/hi/scotland/8361995.stm Shackleton's whisky to be dug up
↑  World Monuments Fund - Scott's Hut and the Explorers' Heritage of Antarctica
↑  http://www.nzherald.co.nz/nz/news/article.cfm?c_id=1&objectid=10007737
↑  http://www.ats.aq/documents/ATCM35/WW/atcm35_ww003_e.
↑  http://nzetc.victoria.ac.nz//tm/scholarly/tei-Bio15Tuat03-t1-body-d5.html
↑  http://www.ats.aq/documents/recatt/Att423_e.pdf
| אתרים היסטוריים ואתרי מורשת באנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| הקוטב הדרומי | תורן דגל הקוטב הדרומי (HSM - 1) |  |
| ארץ קואוטס | תחנת בלגרנו II ‏(HSM - 43) |  |
| ארץ אנדרבי | האי פרוקלמיישן ‏(HSM - 3) |  |
| אדמת מק. רוברטסון | כף ברוס ‏(HSM - 5) |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | כף דניסון ‏(HSM - 77) |  |
| ים רוס | כף רוידס (בקתת שקלטון) ‏(HSM - 15) • כף אוונס ‏(HSM - 16) • חצי האי נקודת האט (וצלב נקודת האט) ‏(HSM - 17 ו- HSM - 18) • בקתת דיסקברי ‏(HSM - 18) • כף קוזייר ‏(HSM - 69) |  |
| ארץ גרהאם | מגדלור האי למדא (HSM - 29) • נמל שארקו ‏(HSM - 28) • נמל פאראדייס ‏(HSM - 30) • נקודת מצ'ניקוב ‏(HSM - 45) • פורט לוקרוי ‏(HSM - 61) |  |
כף שארקו

ערך זה עוסק בלשון יבשה בארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°26′00″S 98°30′00″E﻿ / ﻿66.4333°S 98.5°E﻿ / -66.4333; 98.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף שארקו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף שארקו
 
כף שארקו או קייפ שארקו (באנגלית: Cape Charcot) היא לשון יבשה סלעית בארץ המלכה מרי, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת בקצה הצפון-מזרחי של חצי האי מלבה, 6 קילומטרים מערבית לאי דייוויד.
חופי לשון היבשה הם מצוקי סלע תלולים ביותר.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה התגלתה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של דאגלס מוסון.
היסטוריה > מקור השם

שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי דאגלס מוסון.
הלשון נקראת על שמו של דוקטור ז'אן-באטיסט שארקו, מדען, וחוקר אנטארקטיקה צרפתי.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 415
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 234
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 283
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  ראו בספר "Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica", המפורט בפסקת "לקריאה נוספת"
כף הדסון

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  68°40′23″S 154°46′09″E﻿ / ﻿68.673055555556°S 154.76916666667°E﻿ / -68.673055555556; 154.76916666667
 נתונים מדיניים
 על שם:  ויליאם לברת' הדסון 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף הדסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף הדסון
 
כף הדסון (באנגלית: Cape Hudson) הוא לשון יבשה, המהווה את הקצה הצפוני של חצי האי מוסון, בחוף ג'ורג' החמישי, בארץ ג'ורג' החמישי שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

אזור זה נצפה לראשונה ב-19 בינואר 1840, על ידי הצוות של לוטננט ויליאם ל. הדסון (William L. Hudson) אשר שירת על אוניית צי ארצות הברית פיקוק (USS Peacock), במהלך משלחת החקר של ארצות הברית (United States Exploring Expedition ) בפיקודו של צ'ארלס וילקס, בין השנים 1838–1842.
חצי האי מוסון (וכן כף הדסון) צולמו מהאוויר ומופו לראשונה על ידי פיליפ לו ממשלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפברואר 1959.
היסטוריה > מקור השם

וילקס קרא לכף על שמו של הדסון.
במהלך המיפוי שבוצע על ידי פיליפ לו, וכן מחקר שערך ב. למברט (B.P. Lambert) בהתבסס על תצלומי האוויר של צי ארצות הברית, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרלי בשנת 1959 הגיעו השניים למסקנה כי לשון יבשה זו היא לשון היבשה אליה התכוון וילקס, ובהתאם קראו לה בשם זה במפותיהם.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 268
• Frezzotti, M., Cimbelli, A., & Ferrigno, J. (1998), , Annals of Glaciology, 27, 643-650. doi:10.3189/1998AoG27-1-643-650
• Schodlok, M. P., D. Menemenlis, and E. J. Rignot (2016), , J. Geophys. Res. Oceans, 121, 1085– 1109, doi:10.1002/2015JC011117.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
לומונוסובסקי (נפה, מוסקבה)

נפת לומונוסובסקי (ברוסית: Ломоносовский район) היא נפה במחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 3.3375 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 88,407 תושבים (2020).
עיקר פיתוח המגורים היה בסוף שנות החמישים; בניינים של תקופה מאוחרת מעטים יותר ואינם משפיעים באופן משמעותי על מראה הנפה. חזית הפיתוח לאורך לנינסקי פרוספקט, שהיא החשובה ביותר מבחינת התכנון העירוני, הוקמה בשנים 1957–1959, שקבעה מראש את המראה האדריכלי של קטע זה באחד הכבישים הראשיים בדרום-מערב הבירה.
אתרים ראויים לציון

פארק נארודני
המכון למינהל ציבורי
אולם אירועים "נפוליאון"
ישראל בורגנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בספטמבר 1914 ניאסוויז', בלארוס 
 פטירה:  2 בנובמבר 2005 (בגיל 91) 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  יצחק דב גילת 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
ישראל בורגנסקי (י' בתשרי תרע"ה, 30 בספטמבר 1914 – ל' בתשרי תשס"ו, 2 בנובמבר 2005) היה איש חינוך, חוקר תלמוד ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.
חייו ופועלו

בורגנסקי נולד בעיר ניאסוויז' שברוסיה הלבנה לר' אהרן בורגנסקי שכיהן כרב בעיר ואחרי-כן בעיר הסמוכה סנוב. בילדותו למד בבית הספר הדתי "תלמוד תורה" בניאסוויז' ובשנים 1925–1934 למד בישיבות ברנוביץ' וקלצק  אצל הרב אהרן קוטלר.
ב-1935 הגישה ישיבת מרכז הרב בירושלים בקשה לסרטיפיקט עבורו מהנציב הבריטי העליון ובורגנסקי עלה לארץ ישראל, הצטרף לישיבה ולמד אצל ראש הישיבה, הרב אברהם יצחק הכהן קוק. במקביל ללימודיו למד גם בסמינר למורים "מזרחי" בירושלים.
בשנת 1939, לאחר שסיים את לימודיו בסמינר למורים, החל לשמש כמורה בבית הספר היסודי "יבנה" בכפר אתא, ובשנת 1944 היה מראשוני המורים בבית הספר היסודי "תחכמוני" בנתניה, שם שימש מורה, סגן-מנהל ומנהל עד לשנת 1959. בתקופת מלחמת העצמאות ולפניה היה בורגנסקי גם חבר ועדת הביטחון העירונית בנתניה.
בשנת 1955 למפקח מטעם משרד החינוך והתרבות בבתיה"ס בצפון ולמורה מדריך למורות בסמינר למורים בחיפה, ושנה לאחר מכן שימש גם כמנהל בית הספר היסודי במעברת "בית ליד" שליד נתניה.
בשנים 1960–1964 עמד בראש המחלקה לחינוך ולתרבות בעיריית נתניה, היה ממייסדי בית הספר התיכון "בר-אילן" בנתניה ולימד בו שנים אחדות, מיוזמי ומקימי הישיבה התיכונית בני-עקיבא בנתניה, ממובילי הישיבה בשנותיה הראשונות וחבר בהנהלת עמותת הישיבה עד לפטירתו.
כשהוקמה אוניברסיטת תל אביב נמנה בורגנסקי על הסטודנטים במחזור הראשון, למד מקרא, תלמוד ולשון עברית וסיים תואר ראשון בשנת 1958. עם הקמתה של המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן הצטרף אליה כמרצה, ובשנת 1968 סיים את התואר השני בתלמוד באוניברסיטה זו בנושא "קווים לבחינת מקומו ודרכיו של המעשה בהלכה". בורגנסקי כתב את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת בר-אילן בהנחייתו של פרופסור יצחק דב גילת. הדיסרטציה שלו הוגשה בשנת 1980, תחת הכותר "מסכת סוכה של התלמוד הבבלי, מקורותיה ודרכי עריכתה". במהלך לימודי הדוקטורט זכה ב"פרס הרצוג" לסטודנט מצטיין, במלגת הצטיינות ע"ש יהודית ונפתלי פיינגולד, ובמלגת הצטיינות "קרן אמינוח" מטעם אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1984 הצטרף למודעת תמיכה במפלגת המפד"ל של אנשי הסגל האקדמי בבר-אילן.
ב-1986 הוענק לבורגנסקי פרס יקיר העיר נתניה על פועלו במשך למעלה מ-60 שנה בתחום החינוך בעיר. בשנים 1987–1988 כיהן בורגנסקי בעצמו כיו"ר ועדת פרס החינוך בנתניה. כיום קרוי על שמו רחוב במרכז העיר נתניה.