stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אורן
תולדות חייו

אורן (נאדל במקור) נולד בעיר אולן אודה, בירת הרפובליקה הבוריאט מונגולית שבסיביר, ברית המועצות לשעבר. אביו היה מורה לשפה העברית, והוא גדל בבית עברי וציוני. בשנת 1924 השתקעה משפחתו בעיר חרבין, בירת מנצ'וריה שבסין.
בשנת 1936 עלה אורן לארץ ישראל, השתקע בירושלים והתפרנס מעבודות פקידות שונות, עבודות תרגום ועריכה. הוא למד באוניברסיטה העברית ספרות, פילוסופיה והיסטוריה. יותר מאוחר הצטרף לאצ"ל וסלל דרכים עבור הצבא הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה. בעת שעבד בבסיס של הצבא הבריטי ברפיח, כתב אורן את סיפורו הראשון, "אי שם", וחתם עליו בשם י. אורן. מאז אימץ שם זה במקום השם נאדל.
עם קום המדינה התגייס אורן לצה"ל ושירת במלחמת העצמאות. הוא עסק בפרסומים, וערך את הביטאון "המגן", ולימים היה לעורך כתבי מבקר המדינה. בין השאר גם ערך את המהדורה הרוסית של "אנציקלופדיה יודאיקה".
אורן פרסם חלק מסיפוריו בכתבי העת "קשת", "מולד" ואחרים. כמתרגם תרגם חלק מיצירותיו של זאב ז'בוטינסקי.
בשנים תש"ח-תשי"ח פרסם טור מחורז שבועי, בשם העט "ל. דני", בעיתון "ידיעות אחרונות".
במהלך שנות יצירתו זכה אורן בפרס ראש הממשלה ליצירה, פרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר, פרס נשיא המדינה לספרות ופרס ניומן לספרות לשנת תשמ"ט (1988-1989).
ב-11 בפברואר 2007 נפטר אורן בירושלים בגיל 88 ונטמן בקיבוץ מעלה החמישה.
ספריו

אבות ובוסר, סיפורים, תל אביב 1964 תשכ"ד
אי שם - חמש איגרות אבטוביאוגרפיות, ירושלים תש"י 1950
אתגרים, ניומן ירושלים תשל"ב 1972
בעורף, רומן, ניומן, תל אביב, תשי"ג 1953
ההר והעכבר, מוסד ביאליק ירושלים, תשל"ב 1972
ז’בוטינסקי ואני, יצחק אורן, הרישומים זאב ז'בוטינסקי, תל אביב, הדר, 1985
חמש מגילות עפות, תל אביב הדר 1985
יצרים ויצירות, מוסד ביאליק ירושלים, 1997
מהחל עד כלה, כתר, ירושלים, 1987
מסות בנימין החמישי, ניומן תל אביב תשי"ח 1958
מסע מסביב לציר, הדר תל אביב, 1977
עשור בחרוזים, תש"ח-תשי"ח, מבחר פזמונים, מאת ל. דני, יצחק אורן, צייר - יוסי שטרן, אחיעבר ירושלים תשי"ח 1958
פני דור וכלב, אוגדן, ירושלים, תשכ"ח 1968
קוני שמים וארץ, ירושלים תש"ל 1970
תרגומיו

שמשון, מאת זאב ז'בוטינסקי, מרוסית, ספרית מעריב, תל אביב 1976
פרצה בקרח, מאת אלכסנדר ורדי, מרוסית, עם עובד תל אביב, 1963
ערבי הכפר שליד דיקנקה, מאת ניקולאי גוגול, ציורים - דבורה טושינסקי, ניומן תל אביב, תשכ"ט 1969
המקרא לעומת סביבתו, מאת ג’ ארנסט רייט, עריכה מדעית והקדמה - חיים תדמור, תרגום מאנגלית - יצחק אורן, הדר, תל אביב 1978
מבחר מונוגרפיות, מחקרים ומאמרים, מאת פלטיאל דייקן, דיקשטיין, העורך - יצחק אורן, קוים לדמותו ופעלו - יצחק אורן, יבנה, תל אביב, תשל"ה 1975
היהודי דישראלי, מאת ססיל בצלאל רות, ניומן תל אביב, תשט"ז 1956
אחרוז את שמותינו השניים, שירים, מאת רינה לוינזון, תרגמו מרוסית יצחק אורן, מרדכי סבר, שלמה אבן שושן, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשמ"א 1981
אובלומוב, רומן, מאת איוון גונצ'רוב, מרוסית, ניומן, תל אביב, תשי"ט 1959
לקריאה נוספת

ד"ר לאה ברץ, מונוגרפיה - יצחק אורן, בעיית הזהות של היהודי הישראלי החילוני, בן זמננו כפי שהיא משתקפת ביצירותיו של יצחק אורן (נדל), הוצאת אור עם, רמת גן, 1997
גרשון שקד, יצחק אורן, פרוגון של הסיפור הנסיוני, נדפס במאזנים, נ'ט, 3, תשמ"ו 1986 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יוסף פרידלנדר, ז'בוטינסקי של י. אורן, נדפס בבארץ ישראל, 110, תשמ"א 1981
אלכס זהבי, ז'בוטינסקי בהארה מקורית, נדפס בידיעות אחרונות, אוקטובר 1980
אורציון ברתנא, "מעל לחשכת התהום", על חמש מגילות עפות, יצחק אורן, נדפס במעריב, אוקטובר 1985
אורציון ברתנא,  "צוואה" כסיפור-מרכז ביצירת יצחק אורן, על שליחותו המטאפיזית של היוצר - בין ה"נשגב" לבין ה"מגוחך", נדפס בבצרון, 44, 1990
יעקב יפה

אין תמונה חופשית
יעקב יפה (כינוי: קובה) (1907–1993) היה רופא עיניים ודוקטור לרפואה טרופית, בשנות השלושים של המאה העשרים היה אחראי על ביעור המלריה בצפון הכנרת, שירת בדרגת לוטננט קולונל (המקבילה לסגן-אלוף בצה"ל) בצבא הבריטי, וכיהן כאפידמיולוג ראשי במשרד הבריאות.
קורות חיים

נולד בזכרון יעקב, בנם של רבקה (לבית גליקשטיין) והד"ר הלל יפה. המשפחה עברה לחיפה ויפה סיים את בית הספר הריאלי.
יפה למד רפואה בשטרסבורג וסיים את לימודי הרפואה בפריז. בפריז סיים התמחות ברפואת עיניים.
בשובו לארץ, עבד יפה כרופא עיניים ב-חיפה.
הקולונל ג'ורג' הרון (Heron), מנהל משרד הבריאות של ממשלת המנדט, פנה ליפה והציע לו לעבוד בראש פינה עם הפרופ' גדעון מר. יפה היה אחראי על ביעור המלריה בצפון הכנרת. בכנרת הפעיל יפה מעבדה קטנה לחקר המלריה.
ב-1936 יצא יפה לליברפול שבאנגליה והתמחה ברפואה טרופית. בסיום התמחותו חזר לראש פינה.
בשנת 1942 התגייס יפה לצבא הבריטי. שירת כמלריולוג בארץ ישראל, בעבר הירדן, וב"מעבדת השדה האנטימלרית מספר 1" בפיקודו של מורהו לשעבר, הקולונל גדעון מר. בהמשך שירת ב"מעבדת השדה האנטימלרית מספר 10". בפברואר 1944 הועלה לדרגת לויטננט קולונל.
עם שחרורו של יפה מהצבא הבריטי שירת במחלקת הבריאות של ממשלת המנדט, במחוז הצפוני.
בין השנים 1950–1952 עבד יפה בארגון הבריאות העולמי. בין השנים 1952–1967 עבד במשרד הבריאות וכיהן כאפידמיולוג ראשי.
יפה נפטר בשנת 1993 ונקבר בזכרון יעקב.
משפחתו

רעייתו חנה לבית לוי.
אחיו ירמיהו שירת כקצין בגדוד העברי ולאחר מלחמת העולם הראשונה סיים דוקטורט במדעי הכימיה. אחותו שרה למדה חקלאות באנגליה ונישאה ליוסף בנטוויץ', זוכה פרס ישראל לחינוך בשנת 1962.
דודתו, אחות אמו אסתר גליקשטיין, שנישאה לימים לחיים מרגליות קלווריסקי.
בן דודו, הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) בנה של חיה, אחותו של הלל יפה היה מהרנטגנולוגים הראשונים בארץ ישראל, בת דודתו הד"ר שרה בן-עמי סולודר, פעלה להדברת המלריה ביסוד המעלה.
לקריאה נוספת

הארץ, 1 בפברואר 1934
הערות שוליים

↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך :יפה, יעקב, עמודים 238-239
↑  "הרופא על הסוס" - סיפורו של הלל יפה לאה נאור מראיינת את הד"ר יעקב (קובה) יפה
↑  "בית הזיכיון על שפת אגם החולה" - עמוס רחמן מירב-רונן, 29 בינואר 2012 דוגרינט
ישועה שמעון חיים עובדיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1872 כ"ז באייר ה'תרל"ב צפרו, מרוקו 
 פטירה:  27 באוגוסט 1952 (בגיל 80) ו' באלול ה'תשי"ב 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 באוגוסט 1952 
 תפקידים נוספים:  רבה הראשי של צפרו, מחבר תורני
 
הרב ישועה שמעון חיים עובדיה (מכונה ישמ"ח; כ"ז באייר ה'תרל"ב, 4 ביוני 1872 - ו' באלול ה'תשי"ב, 27 באוגוסט 1952) היה רבה של העיר צפרו שבמרוקו ומחבר השו"ת ישמח לבב (הרומז לשמו) וספרים נוספים. בצעירותו היה פעיל ציוני.
קורותיו

נולד בצפרו שבמרוקו בשם שמעון חיים עובדיה, לג'מול ולרב מסעוד עובדיה ששימש כשליח ציבור בבית הכנסת של הקהילה היהודית בעיר. למד תורה אצל אביו, ואצל הרבנים אבנר ויוסף אג'ייני. בצעירותו למד בחברותא עם הרב רפאל עמרם מאמאן שהיה מרבני מרוקו.
בשנת ה'תר"ן (1890) נשא את אסתר בתו של מיימון עזראן. לאחר נישואיו התגורר בצפרו והחל ללמוד בישיבת 'וזאת ליהודה' בעיר, שהוקמה ומומנה על ידי הרב משה מרציאנו.
בשנת ה'תרס"א (1901), לאחר פטירת אביו, נתמנה במקומו לשליח ציבור בבית הכנסת של קהילת צפרו. במסגרת תפקידו היה מעביר דרשות מידי שבת בבית הכנסת. בנוסף, הוא שימש גם כגבאי צדקה, ותפקידו היה לטפל בחלוקת כספי הצדקה של הקהילה היהודית. כמו כן היה בקשר מתמיד עם שד"רים שונים, כדוגמת רבי ישועה ואעיש.
בשנת ה'תרס"ח, התחיל להתארגן קבוצות יהודים בתוך ערי מרוקו לאגודה ציונית. הם ייסדו את חברת "חיבת ציון" שמטרתה הייתה להעלות צעירים לארץ ישראל בכדי שיעסקו בהפרחת השממה ושכלול היישוב היהודי בארץ ישראל. החברה הורכבה משתי כיתות, כיתה אחת מנתה את האנשים המבוגרים  בראשות הרב ישמ"ח עובדיה, וכיתה שנייה בה היו הצעירים, בראשותו של ידידו רבי שלום אזולאי. חברי 'חיבת ציון' היו חברים בתנועת המזרחי, אך לאחר כשלוש שנים, בהשפעתה של ממשלת צרפת, התפרדה החבילה.
לאחר שחלה במחלה קשה הוסיפו לו את השם 'ישועה'.
בשנת ה'תרצ"ט (1939) החל לכהן ברבנות העיר צפרו (למעט תקופה קצרה שכיהן ברבנות העיר והעביר את הרבנות לידי רבי אבא אלבז). שימש בתפקידו ארבע שנים עד לפטירתו בשנת תשי"ב. בנו, הרב דוד עובדיה, מונה במקומו לרבה של צפרו.
הלך לעולמו בו' באלול ה'תשי"ב (1952) ונקבר בבית העלמין בצפרו.
חתנו, הרב יעקב בן נון (חותה), כיהן כרבה הראשי הראשון של העיר שדרות, עד לפטירתו.
נכדו (בן בתו) הוא הרב מאיר אלבאז, ראש ישיבת "שבות יהודה".
חיבוריו

הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, שו"ת ישמח לבב, באתר היברובוקס
הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, תורה וחיים, באתר היברובוקס
הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, תשובת השנה, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  שו"ת ישמח לבב בהקדמה
↑  ראו למשל: קהלת צפרו חלק ה עמ' שט-שיא.
↑  ראו: הרב ישמח עובדיה, צבא ימי דף יט, כ, בתוך: תורה וחיים מהד' תשי"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306817205171  LCCN: nr94030370  VIAF: 254643622   WorldCat (עם VIAF): 254643622 
| רבני מרוקו |
| --- | --- | --- |
| רבני אסואירה | אברהם רפאל קורייאט • חיים פינטו (מרוקו) • אהרן בן חסין • משה ויזגאן |  |
| רבני דבדו | שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר) • שלמה הכהן צבאן • דוד הכהן סקלי • אברהם בן סוסאן • אברהם הכהן צבאן • שמואל מרציאנו |  |
| רבני מקנס | יעקב טולידאנו (מהרי"ט) • חיים טולידאנו • משה טולידאנו • יקותיאל בירדוגו • יעקב בירדוגו (השופריה דיעקב) • רפאל בירדוגו • משה מאימראן • פתחיה מרדכי בירדוגו • מימון בירדוגו • יוסף בירדוגו (מקנס) • יהודה טולידאנו • שמואל עמאר • חיים משאש • חיים בירדוגו • שלום עמאר • יעקב טולידאנו (בן יוסף) • יעקב טולידאנו (קהלת יעקב) • יהושע בירדוגו • יצחק סבאג • רפאל ברוך טולידאנו • ברוך אברהם טולידאנו • יוסף משאש |  |
| רבני מרקש | יצחק קורייאט (הראשון) • מאיר דלויה (רב) • יצחק דלויה (המאה ה-17) • שלמה עמאר (מרקש) • אברהם אזולאי (מרקש) • יוסף אוסעדון • דוד בן מאמאן • יעקב פינטו • אברהם קורקוס • יצחק חרוש • אברהם פינטו • שלמה אסבאג • מוסא בן דוד וחיון • שלמה אוזנקוט • משה אסבאג • אברהם פינטו (הקטן) • משה רוזיליו (הראשון) • דוד חיים צבאח • רפאל מסעוד אבן מוחא • אלעזר חזן • יעקב בטאן • שלמה אסבאג (השני) • מרדכי הצרפתי • רפאל יוסף חרוש • שלמה אבן חיים • דוד שלוש • יעקב דהאן • אלעזר הלוי • אברהם אביטבול • מכלוף אבוחצירא • יהושע מאמאן |  |
| רבני פאס | יהודה הכהן אבן סוסאן • יוסף בן יהודה אבן עקנין • אברהם אדרוטיל • שלמה אבן מלך • חיים גאגין • רבי שמואל חאגיז • יוסף אלמושנינו • יהודה עוזיאל (השני) • אהרן אבן חיים • ישעיה בקיש • שמואל אבן דנאן (השלישי) • שאול שמואל סירירו • וידאל הצרפתי (הצוף דבש) • יעקב אבן דנאן • יצחק הצרפתי השני (פאס) • וידאל הצרפתי (השלישי) • מנחם סירירו • שמואל הצרפתי • יהודה בן עטר • יעקב אבן צור • שמואל אבן אלבאז • אליהו הצרפתי • רפאל עובד אבן צור • יהודה בן עטר (השני) • רפאל אהרן מונסונייגו • ידידיה מונסוניגו • יצחק אבן דנאן • וידאל הצרפתי (החמישי) • משה אבן דנאן • שלמה אבן דנאן • אהרן בוטבול • יוסף בן נאיים • חיים דוד סירירו • |  |
| רבני צפרו | שאול ישועה אביטבול • שלמה אביטבול • עמור אביטבול • יהודה אלבז • רפאל משה אלבאז • אבא אלבז • אלישע אפריאט • ישועה שמעון חיים עובדיה • דוד עובדיה |  |
| רבני קזבלנקה | משה מאיר חי אליקים • חיים דוד בן סוסאן • שלום משאש • משה מלכה • רחמים בן עמארה • חיים רפאל שושנה • יצחק חזן • שמעון ברוך אוחיון |  |
| רבני רבאט וסלא | חיים בן עטר (הראשון) • שמואל די אבילה • אליעזר די אבילה • רבי חיים בן עטר • חיים טולידאנו (סאלי) • יוסף אלמאליח • יוסף בירדוגו (רבאט) • רפאל אנקווה • חיים רפאל עטייא • חיים יקותיאל בירדוגו • דוד צבאח • מיכאל יששכר אנקווה • שאול אבן דנאן • מימון אוחיון |  |
| רבני מחוז תאפילאלת | מסעוד אבוחצירא • יעקב אבוחצירא • דוד אבוחצירא • משה תורג'מן |  |
| רבני תטואן והאזור הספרדי | יעקב הלוי (בית יעקב) • יעקב מארג'י • חסדאי אלמושנינו • מנחם עטיאה • יעקב אבן מלכא • אפרים מונסונייגו • יצחק קורייאט (השני) • יצחק בן וואליד • שמואל נהון • מרדכי בן ג'ו • יעקב כלפון • רפאל חיים משה בן נאים • יהודה ליאון כלפון |  |
| רבנים נוספים | כליפא בן מלכא • מכלוף אוחיון • יחייה בן הראש (קניטרא) • רפאל הצרפתי • אברהם דוד ריווח |  |
יחסי ערב הסעודית – תוניסיה

| יחסי ערב הסעודית – תוניסיה |
| --- | --- |
ערב הסעודית: תוניסיה


ערב הסעודית: תוניסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,149,690: 163,610
אוכלוסייה
34,113,889: 12,295,083
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,067,583: 48,530
תמ"ג לנפש (בדולרים)
31,295: 3,947
משטר
מונרכיה אבסולוטית: רפובליקה

שגרירות ערב הסעודית בתוניס
יחסי ערב הסעודית–תוניסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין סעודיה לתוניסיה.
סקירה כללית

שתי המדינות חולקות היסטוריה משותפת, שכן שתיהן כוללות בעיקר מוסלמים סונים ומורשתן התרבותית היא ערבית. למרות זאת, יש בין המדינות הבדלים פוליטיים. ערב הסעודית היא ממלכה שמרנית ואילו תוניסיה היא רפובליקה ליברלית. עם זאת, שתי המדינות עסקו בשיתופי פעולה גדולים יותר במטרה לחזק את השפעותיה של סעודיה.
היסטוריה

הכיבוש הערבי במאה השביעית הביא את תוניסיה לתחום אסלאמי. מסגד, הנחשב למקום הרביעי הקדוש ביותר בעולם האסלאם, המסגד הגדול של קירואן, נבנה בתוניסיה.
יחסים מודרניים

שתי המדינות הגדילו את שיתוף הפעולה המשמעותי מאז עצמאותה של תוניסיה מצרפת. הממלכה הסעודית ניסתה להרחיב את השפעת הווהאביה לתוניסיה זה מספר שנים לאחרונה.
לאחר המהפכה התוניסאית בשנת 2011, שהדיחה את הנשיא זין אל-עאבדין בן עלי, סעודיה העניקה מקלט לזין בן עלי, בעוד שהיא תומכת בתוניסיה במסלול ההתאוששות שלה. עם זאת, ממשלת תוניסיה החדשה גינתה את החלטת סעודיה להעניק מקלט לבן עלי ודרשה מממשלת סעודיה להסגירו חזרה לתוניסיה לצורך העמדתו למשפט.
יחסי תוניסיה עם סעודיה הידרדרו עם עלייתו של מוחמד בן סלמאן אאל סעוד כנסיך הכתר הסעודי, שכן סעודיה הייתה עוינת כלפי האביב הערבי שהחל בתוניסיה. בנובמבר 2018, בביקור בתוניסיה, התקבל בן סלמאן בהפגנות של תושבים מקומיים בעקבות רצח ג'מאל ח'אשוקג'י.
בשנת 2019 ובמסגרת פסגת הליגה הערבית ביקר המלך סלמאן בן עבד אל-עזיז אאל סעוד בתוניסיה כתגובה להזמנת הנשיא אל-באג'י א-סבסי.
נציגויות דיפלומטיות

סעודיה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
תוניסיה מחזיקה בסעודיה שגרירות בריאד וקונסוליה בג'דה.
יחסי בהוטן–יפן

| יחסי בהוטן–יפן |
| --- | --- |
בהוטן: יפן


בהוטן: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
38,394: 377,915
אוכלוסייה
792,821: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,898: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,656: 34,088
משטר
מונרכיה: מונרכיה חוקתית

יחסי בהוטן–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ממלכת בהוטן לבין יפן. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו לראשונה ב-28 במרץ 1986.
נציגויות דיפלומטיות

יפן אינה מיוצגת בבהוטן בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגרירותה שבניו דלהי, בירת הודו הסמוכה, האמונה על בהוטן.
יפן תכננה לפתוח שגרירות בטהימפהו בירת בהוטן כבר ב-2014. אחת מהסיבות לפתיחת שגרירות יפנית בבהוטן היא להילחם בהשפעה הכלכלית של סין על השוק הבהוטני, ולפתח קשרי מסחר חדשים בין יפן לבהוטן. עם זאת, פתיחת השגרירות בבהוטן אשר גובה מחיר רב מהממשלה היפנית, לא מבטיחה ליפן הצלחה בכניסתה לשוק הבהוטני. נכון לשנת 2017 ליפן עדיין אין ייצוג בדרג שגרירות בבהוטן והיא עדיין מיוצגת על ידי שגרירותה בניו דלהי האמונה על בהוטן.
ביקורים רמי דרג

מה-15 בנובמבר עד ה-20 בנובמבר 2011 מלך בהוטן, ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק ואשתו המלכה ג'טסון פמה ערכו ביקור ממלכתי ביפן.
משפחת הקיסרות של יפן ביקרה גם היא בבהוטן. הביקור הראשון אירע במרץ 1987 על ידי נארוהיטו, יורש העצר לקיסרות יפן לשעבר וקיסר יפן בהווה. הביקור השני אירע במרץ 1997 על ידי פומיהיטו, נסיך אקישינו ואשתו, קיקו, נסיכת אקישינו. והביקור השלישי אירע ביוני 2017 על ידי בתם של קיקו ופומיהיטו, מאקו, נסיכת אקישנו.
סיוע יפני בבהוטן

בהוטן קיבלה סיוע רב מיפן בזמן שיטפון של אגם קרחוני אשר אירע באוקטובר 1994. מנהלת המחלקה לשירותי הידרו-מטה במשרד הכלכלה של בהוטן, קארמה צרינג, אמרה כי בהוטן מקבלת סיוע מהסוכנות הבינלאומית לשיתוף פעולה ביפן בפיתוח מערכת התרעה מוקדמת זולה ויעילה יותר למזעור נזקים משיטפונות פתאומיים של אגם קרחונים. ממשלת יפן אף ערכה גם מחקרים גאולוגיים בבהוטן על אגמי הקרחונים בהרי ההימלאיה על מנת לעזור לבהוטן להתגבר על הנזק הרב הנגרם בעקבות אגמים אלו. הסוכנות היפנית מתכננת להשלים את הפרויקט של בבהוטן עד 2016.
תיירות

בהוטן נחשבת ליעד פופולרי בקרב אנשי יפן. בתחילת 2012 ציין פונצו ג'ילטשן, מוקד התקשורת הרשמי של מועצת התיירות בבהוטן, כי מספר התיירים היפנים שביקרו בבהוטן גדל משמעותית. בנוסף, ציון גם כי העלייה הדרסטית של התיירים היפנים לבהוטן התרחשה במיוחד לאחר שהמלך ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק והמלכה ג'טסון פמה ערכו ביקור במדינה ב-1987. בשנת 2011 ביקרו בבהוטן כ-7,000 יפנים.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – בולגריה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – בולגריה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: בולגריה


איחוד האמירויות הערביות: בולגריה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 110,879
אוכלוסייה
11,106,647: 6,746,791
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 101,584
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 15,057
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–בולגריה הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות ובולגריה.
סקירה כללית

יחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של בולגריה לאיחוד האמירויות הערביות כוננו ב-19 באוקטובר 1991. ביוני 2001 נפתחה בדובאי קונסוליה כללית של הרפובליקה של בולגריה, שם מרוכזים רוב האזרחים הבולגרים המתגוררים באיחוד האמירויות. בנובמבר 2003 ערך נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב ביקור ממלכתי רשמי באיחוד האמירויות הערביות.
במשך תקופה ארוכה, ההזדמנויות לפיתוח יחסים פוליטיים וכלכליים בין בולגריה לאיחוד האמירויות הוגבלו בשל היעדר נציגויות דיפלומטיות קבועות בבירות שתי המדינות. ההפעלה ההדרגתית של שיתוף הפעולה הבילטרלי היא תנאי מוקדם לבולגריה ואיחוד האמירויות לפתוח שגרירויות משלהן ולהסמיך את השגרירים שלהן בסופיה ובאבו דאבי ב-2018. שגרירות בולגריה בבירת איחוד האמירויות נפתחה רשמית ב-10 באפריל 2018 על ידי סגנית ראש הממשלה ושרת החוץ יקטרינה זהרייבה. ב-14 ביוני 2019 פתחה איחוד האמירויות את שגרירותה בבולגריה.
האירוע המשמעותי ביותר ביחסי בולגריה–איחוד האמירויות הנוכחיים הוא הביקור הרשמי באיחוד האמירויות של ראש ממשלת הרפובליקה של בולגריה, בויקו בוריסוב, שהתקיים ב-20–22 באוקטובר 2018. במסגרת ביקור זה, ראש ממשלת בולגריה קיים שיחות עם השייח' מוחמד בן זאיד אל-נהיאן, יורש העצר של אבו דאבי וסגן המפקד העליון של הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות, וכן עם השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, סגן נשיא וראש ממשלת איחוד האמירויות, שליט דובאי. במהלך הביקור קיבל ראש ממשלת בולגריה גם את סגן ראש הממשלה ושר הפנים של איחוד האמירויות, שייח' סייף בן זאיד אאל-נהיאן.
יחסי סחר

בשנת 2020 ייצאה בולגריה בשווי 110 מיליון דולר לאיחוד האמירויות הערביות. המוצרים העיקריים שיוצאו מבולגריה לאיחוד האמירויות הערביות היו מכונות לעיבוד טבק (7.93 מיליון דולר), אבץ גולמי (6.7 מיליון דולר), ולוחות בקרת חשמל (4.68 מיליון דולר). במהלך 24 השנים האחרונות גדל הייצוא של בולגריה לאיחוד האמירויות הערביות בשיעור שנתי של 9.38%, מ-12.8 מיליון דולר ב-1996 ל-110 מיליון דולר ב-2020.
באותה שנה, איחוד האמירויות הערביות ייצאה בשווי 34.5 מיליון דולר לבולגריה. המוצרים העיקריים שיוצאו מאיחוד האמירויות הערביות לבולגריה היו אלומיניום גולמי (8.34 מיליון דולר), מכונות פיזור נוזלים (2.97 מיליון דולר) ופולימרים אקריליים (2.72 מיליון דולר). במהלך 24 השנים האחרונות גדל הייצוא של איחוד האמירויות הערביות לבולגריה בשיעור שנתי של 13%, מ-1.82 מיליון דולר ב-1996 ל-34.5 מיליון דולר ב-2020.
נציגויות דיפלומטיות

איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
בולגריה מחזיקה באיחוד האמירויות הערביות שגרירות באבו דאבי וקונסוליה כללית בדובאי.
ישראל אדלר (קבלן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1911 תרע"א פולין
 פטירה:  8 בפברואר 2001 (בגיל 90 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1924
 מקצוע:  קבלן בניין ויזם
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן (1998)  יקיר בני ברק 
 
ישראל אדלר (תרע"א, 1911 – 8 בפברואר 2001) היה קבלן בניין ויזם ישראלי, מקים שכונות בני ברק: רמת אהרון, רמת אלחנן ונחלת משה. יקיר העיר בני ברק.
ביוגרפיה

אדלר נולד בפולין, בנם של יהודה לייב (לייבוש) ושרה אדלר. בשנת תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והם נמנו עם מייסדי בני ברק. אביו היה קבלן בניין ובנה את הבית הראשון במושבה.
הקים את "ישראל אדלר חברה לבניין בע"מ" ואת "ישראל אדלר ובנו חברה להשקעות בע"מ". בשנות ה-60 בנה שיכונים בעיר לוד. בשנות ה-70 הקים ביוזמת צעירי אגודת ישראל את השכונות שלאורך רחוב השומר: רמת אהרון, רמת אלחנן, ובשנות ה-80 את שכונת נחלת משה. בבעלותו היה חלק משטח הפרדס שבפאתי רחוב חזון איש, ולאחר שהופשר נבנה שם פרויקט "מרום שיר". הקים במרכז המסחרי של שכונת נחלת משה את "כיכר אדלר" על שם הוריו.
היה נשוי לאביבה והתגורר ברמת גן. אחיו הוא הקבלן יצחק אדלר.
ישראל אדלר נפטר בט"ו בשבט תשס"א, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. לאחר מותו, המשיך בנו צור אדלר את בניית השכונות שעדיין היו בבנייה והגדולה שבהם בנצר סירני.
הערות שוליים

↑  ישראל אדלר באתר GRAVEZ
יצחק אורוביו די קסטרו

| --- | --- |

 לידה:  1617 ברגנסה, פורטוגל 
 פטירה:  7 בנובמבר 1687 (בגיל 70 בערך) אמסטרדם 
 מדינה:  ספרד, ממלכת פורטוגל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קומפלוטנסה 
 שפות היצירה:  ספרדית, לטינית 
 
בלתזר יצחק אורוביו די קסטרו (בפורטוגזית: Balthazar (Isaac) Orobio de Castro;‏ 1617 לערך – א' בכסלו ה'תמ"ח 7 בנובמבר 1687) היה פילוסוף ורופא מאנוסי ספרד ששב ליהדות. ידוע במיוחד בשל היותו היהודי היחיד שהגיב על הפילוסופיה של ברוך שפינוזה בזמן אמת.
תולדות חייו

נולד למשפחת אנוסים בברגנסה ((אנ')‏ Bragança) שבפורטוגל, וכבר כנער צעיר עבר לסביליה שבספרד. למד פילוסופיה והפך למרצה באוניברסיטת סלמנקה ולאחר מכן למד גם רפואה והיה לרופא של משפחת האצולה מדינה-צ'לי המקורבת למלך.
לאחר שמשרת, שאותו האשים בגנבה, הלשין עליו לאינקוויזיציה הספרדית, הואשם די קסטרו בכפירה  יהודית, הושלך לצינוק ונחקר תחת עינויים. לאחר שלוש שנים, בהן לא חולצה ממנו הודאה, שוחרר בתנאי שיגורש מספרד לצמיתות. כך הגיע די קסטרו לטולוז, שם קיבל משרת הוראה במחלקה לרפואה באוניברסיטה. בשנת 1666 נסע לאמסטרדם, שם התוודה בגלוי על היותו יהודי ואימץ את השם איזאק (יצחק). גם באמסטרדם המשיך די קסטרו לעסוק ברפואה ונבחר לאחד מראשי הקהילה הספרדית-פורטוגזית בעיר עד שנפטר באמסטרדם.
על מצבת קברו נחקק: ”מצבת קבורת איש חיל / ואיש חי אשר האיר פני תבל / בחכמתו שמו נודע בכל פינה / הלא הוא הרופא המובהק יצחק ארוביאו די קאסטרו / אשר עלתה נשמתו למרום ביום א' לחדש כסלו שנת ת"מ"ח"”.
כתביו

די קסטרו הצטיין בעיקר כמחבר פורה ושנון שיצא להגנת היהדות בפולמוסים שניהל עם הוגים ותאולוגים נוצרים, קתולים ופרוטסטנטים כאחד. חיבוריו, שנכתבו בעיקר בספרדית, לא נדפסו עקב האיסור לפרסם דברים שיכלו להתפרש כדברי נאצה נגד הנצרות. אף על פי כן הם נפוצו בעשרות כתבי יד וזכו לפרסום רב. לעומת זאת הוויכוח בינו לבין ההוגה הרמונסטראנטי פיליפ ואן לימבורך (אנ') (מחשובי התאולוגים הפרוטסטנטים ההולנדים באותם זמנים) נדפס ביוזמת לימבורך ב-1686.
אורוביו די קאסטרו ניהל פולמוס נוקב עם חואן דה פראדו (אנ'), אותו הכיר בספרד בימים ששניהם למדו באוניברסיטה. דה פראדו חזר ליהדות באמסטרדם והיה מקורב לשפינוזה. כמו שפינוזה הוחרם על ידי הקהילה היהודית. כשאורוביו די קאסטרו הגיע לאמסטרדם ושמע על החרמתו ועל דברי הביקורת החריפים שהשמיע נגד התורה שבעל פה יצא נגדו בשורה של חיבורים, בהם הוקיע את השקפותיו הכופרות. מהפולמוס ביניהם נותרו רק החיבורים של אורוביו, שלושה במספרם, אך מתוך מה שנאמר בהם ניתן לשחזר חלק ניכר מרעיונותיו של פראדו, שהיו בעלי גוון דאיסטי מובהק.
אורוביו די קאסטרו הוא היהודי היחיד מבני זמנו של שפינוזה שכתב חיבור נגד הפילוסופיה שלו. החיבור מנוסח כתשובה נגד יוהנס ברדנבורג, הוגה הולנדי שביקש לסתור את הגותו של שפינוזה אך הפך בסופו של דבר לשפינוזיסט בעל כורחו. חיבורו זה של אורוביו, Certamen Philosophicum Propugnatæ Veritatis Divinæ ac Naturalis Adversus J. Bredenburgi Principia ("מגן האמת בוויכוח על הפילוסופיה האלוהית והטבעית נגד עקרונות יוהנס ברדנבורג"), נכתב בלטינית, נדפס באמסטרדם ב-1684 והקנה לו פרסום ומעמד בקרב האינטלקטואלים ההולנדים של שלהי המאה ה-17.
משפחתו

ב-1654 נשא לאשה את אסתר (איזבל) פרז. לזוג נולדו שישה ילדים, חנה (אנה), משה (מוזס), רבקה, אברהם ושרה. אסתר נפטרה באמסטרדם ב-5 ביולי 1712.
לקריאה נוספת

חפשי, תולדות החכם ... אראביא [יצחק אורוביו דה קאסטרו]. המאסף, ד: עמ' ריט-רכג. ניסן, תקמ"ח
יוסף קפלן,  מנצרות ליהדות, חייו פעלו של האנוס יצחק אורוביו די קאסטרו, הוצאת מאגנס, 1983
Carsten Wilke (ed..), Isaac Orobio - The Jewish Argument with  Dogma and Doubt, De Gruyter, 2018
הערות שוליים

↑  נוסח המצבה מועתק בRevue des Études Juives גיליון 36, עמ' 89.
↑  עץ משפחת די קסטרו, דור 13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266126505171  BNE: XX1099500  BnF: cb12171112k (data)  BPN: 05561071  GND: 118907123  ISNI: 0000 0001 1450 9658  LCCN: n83184379  NTA: 07462332X  SELIBR: 315965  SNAC: w6ks7x2r  SUDOC: 030256224  VcBA: 495/339630  VIAF: 86766652   WorldCat (עם VIAF): 86766652