stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חפרפרתיים
מיון

משפחה חפרפרתיים (talpidae)
תת-משפחה חפרפרות (talpinae)
שבט דסמנים (Desmanini)
סוג ומין יחיד דסמן הפירנאים (Galemys pyrenaicus).
סוג ומין יחיד דסמן המושק (Desmana moschata).
שבט Neurotrichini
סוג Neurotrichus
סוג Quyania
שבט Scaptonychini
סוג ומין יחיד חפרפרת ארוכת-זנב (Scaptonyx fusicaudus).
שבט Talpini
סוג חפרפרת (talpa).
סוג Euroscaptor
סוג Mogera
סוג ומין יחיד חפרפרת זנב-לבן (Parascaptor leucura).
סוג ומין יחיד חפרפרת קצרת פנים (Scaptochirus moschatus).
שבט Urotrichini
סוג ומין יחיד חפרפרת חדף אמיתית (Dymecodon pilirostris).
סוג ומין יחיד חפרפרת חדף יפנית (Urotrichus talpoides).
תת-משפחה חפרפרות אמריקניות (scalopinae )
שבט Condylurini
סוג ומין יחיד חפרפרת ככובת אף (Condylura cristata).
שבט Scalopini
סוג scapanus .
חפרפרת רחבת כף-רגל (Scapanus latimanus)
חפרפרת החוף (Scapanus orarius)
חפרפרת טאונסנד (Scapanus townsendii)
Scapanus hagermanensis - נכחד
Scapanus malatinus - נכחד
Scapanus proceridens - נכחד
Scapanus shultzi - נכחד
סוג ומין יחיד חפרפרת מזרחית (Scalopus aquaticus).
סוג ומין יחיד חפרפרת גאנסו (Scapanulus oweni).
סוג ומין יחיד חפרפרת זנב-שעיר (Parascalops breweri).
תת-משפחה Uropsilinae
סוג חפרפרת חדף (uropsilus).
חפרפרת חדף סינית

| חפרפרת חדף סינית> מצב שימור |
| --- | --- |
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
סוג:: חפרפרת חדף
מין:: חפרפרת חדף סינית
שם מדעי
 Uropsilus soricipes ‏1871
תחום תפוצה


חפרפרת חדף סינית (שם מדעי: Uropsilus soricipes) היא מין של יונק במשפחת החפרפרתיים, והיא אנדמית לפרובינציית סצ'ואן, סין. בית הגידול הטבעי שלה הוא יערות ממוזגים, והיא נמצאת בדרגת סיכון ללא חשש (LC).החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים.
מאפיינים

אורך ראשה של החפרפרת 6.6 עד 8 סנטימטרים. אורך הזנב 5 עד 6.9 סנטימטרים. אורך הרגליים האחוריות 14 עד 17 מילימטרים. צבע הפרווה חום כמו שאר המינים בסוג. בניגוד למינים אחרים מסוג זה, למין זה יש 34 שיניים בלבד ומתוכן שתי שיניים חותכות, ניב אחד, שלוש שיניים קדם־טוחנות ושלוש שיניים טוחנות. מצב שימור המין ללא חשש.
הערות שוליים

↑  חפרפרת חדף סינית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חפרפרת לבנטית

| חפרפרת לבנטית> מצב שימור |
| --- | --- |
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: חפרפרות
שבט:: Talpini
סוג:: חפרפרת
מין:: חפרפרת לבנטית
שם מדעי
 Talpa levantis ‏תומאס, 1906
תחום תפוצה


חפרפרת לבנטית (שם מדעי: Talpa levantis) נקראת גם חפרפרת הים השחור, היא מין חפרפרת במשפחת החפרפרתיים, החפרפרת הלבנטית מצויה בארמניה, אזרבייג'ן, בולגריה, גאורגיה, רוסיה, איראן וטורקיה.
החפרפרת ניזונה מחסרי חוליות כמו חרקים.
תת-מינים

תת-המינים של החפרפרת לבנטית הם:
Talpa levantis levantis
Talpa levantis minima
Talpa levantis talyschensis
Talpa levantis transcaucasica
הערות שוליים

↑  חפרפרת לבנטית באתר הרשימה האדומה של IUCN
חרומף זהוב

| חרומף זהוב |
| --- | --- |
 חרומף זהוב
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
תת־משפחה:: קולובים
סוג:: חרומף
מין:: חרומף זהוב
שם מדעי
 Rhinopithecus roxellana ‏מילנה-אדוארד, 1870
תחום תפוצה


חֲרוּמַף זהוב (שם מדעי: Rhinopithecus roxellana) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בטבע רק ברפובליקה העממית של סין.
מאפיינים

חרומף זהוב הוא קוף קטן שאורכו 48–68 סנטימטרים ומשקלו 11–12 קילוגרם. קופים אלה בעלי פרווה זהובה ובעלי פנים קטנות בעלות אזור עיניים כחול, אף קטן וסלוד ושפתיים גדולות לבנות. האוזניים קטנות וכמעט ולא נראות והעיניים שחורות. קופים אלה יכולים לקפץ לגובה רב והם בעלי פרווה עבה העוזרת להם להתמודד עם הקור. הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
בניגוד לרוב הקופים, החרומפים אוהבים אזורים קרים שנמצאים במרכז סין, בגבהים 1,500–3,400 מטרים מעל פני הים. הם חיים באזור היערות ההרריים של סין ויכולים לעלות למעלה עד לקו העצים. הם שורדים על ידי אכילה של קליפת עצים ואכילת חזזיות. בקיץ הם ניזונים גם מעלים, פרחים ופירות. תזונתם צמחונית לגמרי.
הם עלולים להיטרף על ידי טורפים המצויים באזורי ההר של סין ובעיקר מנץ גדול, ממנו הם נשמרים בין סבכי העצים הנמוכים. טורפים נוספים הם עיט זהוב, דול מצוי, זאב, נמר וחתול זהוב אסייתי.
החרומפים מצויים בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור מחייתם.
הערות שוליים

↑  חרומף זהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536340005171
חורפן

| חורפן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: חורפן
מינים
 חורפן אירופאי (Mustela lutreola)  חורפן אמריקאי (Neovison vison)  חורפן ים (Neovison macrodon') - נכחד
שם מדעי
 Lutreola

חורפן אמריקאי
חורפן אירופאי
חורפּן (משם העונָה חורף; mink) הוא כינויָם של שלושה מיני בעלי חיים ממשפחת הסמוריים. הם ידועים בעיקר בזכות פרוותם, שממנה מייצרים בגדים יוקרתיים. תעשייה זו גררה ציד או גידול שלהם אשר בתורם העמידו את חלקם בסכנת הכחדה.
טקסונומיה

החורפנים שייכים למשפחת הסמוריים (הכוללת גם את הסמוריים, החמוסים והלוטרות) וכוללים את המינים הבאים:
מהסוג חורפן (Neovison):
חורפן אמריקאי (Neovison vison) - שרוב תפוצתו בצפון אמריקה
חורפן ים (Neovison macrodon) - נכחד
מהסוג סמור (Mustela ):
חורפן אירופאי (Mustela lutreola)
בעבר, קוטלג החורפן האמריקאי כמשתייך לסוג-"Mustela", אך לאחרונה הועבר לסוג נפרד (Neovison).
תכונות

לכל מיני החורפן פרווה כהה, ויכולת לשחות.
החורפן האמריקאי גדול יותר מהאירופאי. לחורפן האירופאי יש תמיד כתם לבן על שפתו העליונה, ולחורפן האמריקאי לפעמים אין.
תפוצה וגידול בידי האדם

בשל הביקוש הרב לשימוש בפרוות החורפן ליצירת אביזרי ביגוד ערכה הכספי גבוה. בעקבות כך לאורך השנים היה ציד החורפנים לצורך מכירת פרוותיהם פופולרי למדי. לאורך העשורים האחרונים דעך ציד החורפנים בעקבות ריבוי החוות בהן מגדלים חורפנים.
חורפנים אמריקאים רבים מצאו את דרכם חזרה לטבע בדרום אמריקה ובאירופה, על ידי פעילות של ארגוני צער בעלי חיים ופעילי זכויות בעלי חיים ששחררו אותם מחוות הגידול, או על ידי בריחה מחיי השבי.
שמן המיוצר מהחורפן מכונה "שמן מינק". הוא משמש בתעשיות הקוסמטיקה, הרפואה והבורסקאות. עבור בעלי החיים, השמן מעניק לפרווה זוהר וברק, מגן מפני קרני השמש המזיקות, מונע התייבשות, שרפה ושבירת הפרווה.
ב-17 ביולי 2020 פורסם כי רשויות הבריאות בספרד הורו להמית 93 אלף חורפנים בחווה במזרח המדינה, לאחר שהתברר כי רבים מהם הם נשאי נגיף הקורונה. המטרה בהמתה היא למנוע מבעלי החיים להדביק בני אדם בנגיף. בדנמרק ובהולנד הומתו חורפנים שהתבררו כנשאים של הנגיף. דנמרק היא היצרנית הגדולה ביותר של פרוות מחורפנים. למרות שהחורפנים לא פיתחו סימפטומים, הם הומתו על מנת למנוע הדבקה של בני אדם.
תפוצה וגידול בידי האדם > גידול בישראל

בתחילת 1961 הוחלט במחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית לבצע גידול נסיוני של חורפנים בישראל, כענף פרנסה עבור יישובי פרוזדור ירושלים ההרריים. באפריל 1961 הוחל בגידול נסיוני של חורפנים בחוות הלימוד, במטרה לבדוק האם הם יסתגלו למזג האוויר החם יחסית בישראל. לקראת סוף 1961, בעקבות הצלחת הניסוי, הוחלט על הקמת שתי חוות לגידול חורפנים בפרוזדור ירושלים. עם זאת, הופקו לקחים מטעויות שנעשו בתחילה בגידול החורפנים. התברר שהחזקתם בסככה ממוזגת ללא חשיפה לשמש הייתה בעוכריהם ומנעה מהנקבות להתעבר. בשנת 1963 הוקמה חוות גידול במבוא ביתר ובשנת 1966 הוקמה חווה נסיונית נוספת בקבוצת יבנה, במטרה לנצל פגרי עופות מענף הלול של הקיבוץ. בתחילת 1967 פרסם מבקר הסוכנות היהודית דו"ח ביקורת על ההשקעות בגידול חורפנים בו קרא לדיון מחודש בכדאיות הגידול בישראל. גידול החורפנים לא נפסק ובשנת 1968 הוקמה חוות חורפנים ליד כפר חסידים.
בסוף שנות ה-60 הענף התבסס ופרוות מינק היו לאחד ממוצרי הייצוא החקלאיים של ישראל. גידול החורפנים בישראל נפסק בתחילת שנות השבעים, ובשנת 1973 כבר לא היו חורפנים לתעשייה בישראל.
הערות שוליים

↑  בגלל הקורונה: ספרד תמית 93 אלף חורפנים, באתר ynet, 17 ביולי 2020
↑  פרוות מינק ביישובי ההר, מעריב, 23 בינואר 1961
↑  מנחם תלמי, החורפן בא לקיץ הישראלי, מעריב, 23 ביוני 1961
↑  שתי חוות לגידול חורפנים יוקמו ביישובים הרריים, דבר, 30 בנובמבר 1961
↑  חורפנים נוספים יובאו לארץ, הצופה, 27 בדצמבר 1961
↑  15 שנה למבואות ביתר, חרות, 18 ביוני 1965
↑  אהרון פלורנקו, פרוות מ"ארץ החום" - לארצות הקור, מעריב, 9 במאי 1968
↑  ייצור הפרוות הכזיב, מעריב, 2 בינואר 1967
↑  סיפור החורפנים והצ'ינצ'ילות, על המשמר, 8 בינואר 1967
↑  חורפנים ושועלים כחולים לייצוא, דבר, 30 באוקטובר 1968
↑  1100 פרוות מינק נמכרו השנה ע"י משקים בפרוזדור ירושלים, הצופה, 6 באוגוסט 1969
↑  אגרקסקו החלה בייצוא פרוות מינק, דבר, 24 בפברואר 1971
↑  ירון דרוקמן, כשבישראל גידלו חורפנים, באתר ynet, 13 בנובמבר 2020
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4171497-0  NKC: ph526580
דוד וולפסון (הממלכה המאוחדת)

דוד (דייוויד) וולפסון, ברון וולפסון מטרדגר (נולד ב-19 ביולי 1968) הוא פוליטיקאי יהודי-בריטי, עורך דין ולורד. הוא שימש כתת שר המשפטים הבריטי (אנ') מדצמבר 2020 עד אפריל 2022, אז התפטר מתפקידו בעקבות פרשת המסיבות.
ביוגרפיה

דוד נולד בליברפול ב-19 ביולי 1968, התחנך בתיכון המלך דוד (אנ'), ולאחר מכן למד במשך שנה בישיבת הכותל בירושלים. הוא למד מזרחנות ומשפטים בסלווין קולג' (אנ') בקיימברידג', וסיים תואר ראשון באמנויות (BA) בשנת 1991. הוא קיבל תואר שני באמנויות (MA Cantab) בשנת 1994. אביו היה עורך דין ושופט מחוזי. אמו לימדה משפטים במכללות להשתלמות.
וולפסון למד מאוחר יותר בבית הספר למשפטים באוניברסיטת לונדון (אנ') והוענקה לו מלגה. הוא למד באינר טמפל, אחד מאכסניות המשפט שהעניקו לו מלגה גדולה, באוקטובר 1992, שם הוא עדיין חבר נכון לשנת 2023.
קריירה

וולפסון עסק במשפט מסחרי ב-One Essex Court (אנ') בטמפל (אנ') בלונדון.
וולפסון התמחה ברבים מהסכסוכים הבנקאיים והמסחריים הגדולים בבריטניה בשנים האחרונות, ועיסוקו השתרע על פני מגוון רחב של משפט מסחרי, בליטיגציה ובבוררות בינלאומית. הוא גם ישב כבורר בסכסוכים בינלאומיים. וולפסון אומר שנקודת השיא בקריירה שלו הייתה לשכנע את בית המשפט לערעורים (אנ') שתיק שהוכרע בבג"ץ חמש שנים קודם לכן, הוכרע בצורה שגויה.
בפוליטיקה

וולפסון מונה לתת שר המשפטים הבריטי (אנ') במשרד המשפטים (אנ') ב-22 בדצמבר 2020. ב-30 בדצמבר 2020 הוא מונה ללורד, וכונה "הברון וולפסון מטרדגר (אנ')". הוא הוצג בפני בית הלורדים ב-7 בינואר 2021.
ב-13 באפריל 2022 וולפסון התפטר מממשלת בריטניה בעקבות פרשת המסיבות.
חיים אישיים

וולפסון הוא יהודי אורתודוקסי. ב-1995 הוא התחתן עם לואיס, שותפה לשעבר ב-Allen & Overy (אנ') וכיום יועצת משפטית ושופטת. יש להם שלושה ילדים, סם, זארה ואבי. בנו משרת בצבא הגנה לישראל.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Wolfson, David, (born 19 July 1968), QC 2009". WHO'S WHO & WHO WAS WHO. 2009. doi:10.1093/ww/9780199540884.013.U249716. ISBN 978-0-19-954088-4.
1 2 3 4 5 6 7  Baksi, Catherine (2021-06-10). "Lord Wolfson: 'I once convinced a judge to overturn my own case'". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2021-06-10.
1 2  "David Wolfson QC". GOV.UK.
↑  "Lord Wolfson of Tredegar: registered interests". UK Parliament. נבדק ב-12 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Minister Lord David Wolfson quits over Covid law-breaking at No 10". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-04-13. נבדק ב-2023-10-26.
↑  Allegretti, Aubrey; correspondent, Aubrey Allegretti Political (2022-04-13). "Justice minister resigns over No 10 Partygate revelations". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-10-26.
↑  ציקי ברנדוין, הלורד הבריטי סיפר על בנו שמשרת בצה"ל: "אם הוא וחבריו לא היו על מדים - לא הייתה ישראל", באתר ערוץ 7, 26 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: 3qKxdj7t
מאווי

ערך זה עוסק באי בהוואי. אם התכוונתם לדמות מהמיתולוגיה הפולינזית, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  20°46′13″N 156°16′05″W﻿ / ﻿20.770239°N 156.268158°W﻿ / 20.770239; -156.268158
 שטח:  1,903.34 קמ"ר
 אורך:  77.24 ק"מ
 רוחב:  48 ק"מ
 גובה מרבי:  רכס הרי האליאקאלה (Haleakala) - 3,055 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית 
 אוכלוסייה:  164,183 (2023)
 אזור זמן:  UTC-10
 עיר ראשית:  קאהולואי 
  (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטמאווי(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטמאווי
 
תצלום לוויין של מאווי
מאווי (באנגלית: Maui בהוואית: Māui) הוא אי וולקני, האי השני בגודלו בשרשרת איי הוואי, והגדול ביותר מבין ארבעה האיים המרכיבים את מחוז מאווי: מאווי (Maui), מולוקאי (Molokai), לאנאי (Lanai) והאי הבלתי מיושב קאולאו (Uninhabited Island of Kaho’olawe).
אטימולוגיה

מקור השם "מאווי" אינו ידוע. לפי האגדה, יורד הים הפולינזי הוואילואה (Hawaiʻiloa) שהגיע לאי מאווי קרא למקום על שם בנו הבכור. גרסה נוספת לשם האי הוא שמה של אלה פולינזית. האי מכונה ״אי העמק״, בשל העמק המפריד בין שני רכסי ההרים באי.
לפי אחת האגדות, מאווי הוא גיבור תרבות פולינזי. אמו חיה במערה מתחת למפלים, שם הוטרדה על ידי דרקון ענק שגר מעל למפל. היא מָחֲתָה בפניו על ההטרדה ובתגובה זועמת הוא סתם באופן חלקי את פתח המערה עם אבן גדולה, כדי לאפשר למים להגיע לתוכה ולהציף אותה, וכך למנוע את בריחתה מהמקום. בשל הפחד שתטבע, קראה לבנה מאווי להתעמת עם הדרקון. מאווי הביס את הדרקון והציל את אמו.
מידע כללי

קאהולוי (Kahului) היא העיר הגדולה והמרכזית במאווי המשמשת כמרכז המסחר. העיר וואילוקו (Wailuku) משמשת כמקום מושב המחוז.
מידע כללי > סמלי האי

הצבע הרשמי הוא ורוד, והפרח הרשמי - ורד דמשקאי (Rosa damascena).
מידע כללי > ממשל

בראש הרשות המבצעת עומד ראש עירייה הנבחר על ידי התושבים לכהונה בת ארבע שנים המוגבלת לשתי קדנציות. על ידו - מועצת המחוז, שהיא גוף מחוקק בן תשעה חברים הנבחרים לכהונה של שנתיים. המחוז נשלט על ידי אמנת המחוז שאומצה על ידי ציבור הבוחרים בשנת 1967, ובשנת 2013 נערכו בה תיקונים. ממשלת המדינה מנהלת את בית הספר, שדות התעופה, נמלי הים, בתי חולים, מערכת המשפט, מערכת הכבישים השייכים למדינה לפי החוק ואת רובם של המיסים הלא פדרליים, המנוהלים ונגבים על ידי המדינה תחת מערכת המס הריכוזית של הוואי. מחוז האי מאווי מספק מגוון רחב של שירותים עירוניים כולל בטיחות הציבור, כבישים מהירים, מים, תברואה ועוד.
מידע כללי > אוכלוסייה

אוכלוסיית מחוז מאווי מורכבת ממספר רב של מהגרים שתרמו למורשת האתנית באי: ילידים תושבי האי הקדומים, יפנים, קווקזים, פיליפינים, סינים, קוריאנים ואחרים.
במפקד האוכלוסין שהתקיים ב-1 ביולי 2023, התגוררו באי 164,183 תושבים, כאשר 50.1% מהם נשים. לפי מפקד זה, התפלגות התושבים: ילדים מתחת לגיל 5 - 5.3%; תושבים מתחת לגיל 18 - 20.9%; תושבים מעל גיל 65 - 20.7%.
מידע כללי > חקלאות

החקלאות לאורך ההיסטוריה שיחקה בהוואי ובאי מאווי תפקיד חשוב בהתפתחות הכלכלית ובהתפתחות חברתית. החקלאות מהווה חלק חשוב באי, בשל שטחי האדמה הפוריים הרבים שניתן לגדל בהם מגוון גדול של יבולים. המגזר החקלאי במחוז מאווי ממשיך להתפתח, ולפתח חקלאות מגוונת, גידולי זרעים שונים, חקלאות ימית, הידרופוניקה ועוד.
מידע כללי > חקלאות > נמלת האש הקטנה

בשנת 1999 התגלתה נמלת האש הקטנה באי הוואי הידוע כנגוע ביותר במדינת הוואי. בסוף שנת 2009 היא התגלתה באי מאווי. נמלת האש הקטנה היא אחד המינים הפולשים המזיקים בעולם, ויש לה השפעות שליליות קשות על המגוון הביולוגי ועל המערכות האקולוגיות, היא מזיקה לחקלאות, ומסבה נזקים לסביבה ולכלכלה.
בעקבות גִּלּוּיָהּ נקטו האנטומולוגים של משרד החקלאות של הוואי (HDOA; The Hawaii Department of Agriculture’s) במספר פעולות למיגורה: איתור המשתלות בהן התגלתה, וטיפול נגד אוכלוסיית הנמלים הפולשות באמצעות הנחת שני סוגים של פתיונות על הצמחייה טיפולים שהפחיתו במהירות את אוכלוסיית הנמלים. כמו כן נערכו מעקבים חוזרים ונשנים כדי לוודא שהצליחו להשמיד אותה. בשנת 2014 שוב התגלתה נמלת האש והפעולות למגר אותה חזרו על עצמן. האנטומולוגים ממשרד החקלאות של הוואי חברו למספר גורמים במדינה על מנת למגר באי את נמלת האש הקטנה: הוועדה למינים פולשים של אוהאו, שירותי הדייג והבר של ארצות הברית, אוניברסיטת הוואי, המשרד למשאבי טבע וקרקע והמשמר הלאומי של הוואי. כל אלה חברו על מנת למגר את הנמלה הקטנה הפולשת.
גאוגרפיה

האי מאווי היה לפני כ-20,000 שנים אי וולקני גדול ועם עליית גובה פני הים התפצל ל-4 איים נפרדים וביניהם תעלות מים רדודות יחסית: תעלת אלניוהאהאה (Alenuihaha) המפרידה בצפון-מזרח בינו לבין האי הוואי; תעלת פאילולו (Pailolo) המפרידה בצפון-מערב בין מאווי לאי מולוקאי; ממזרח מופרד האי משני האיים הקטנים לאנאי וקאהואולאווה (Kaho'olawe) על ידי ערוצי Auau ו־Alalakeiki. החוקרים הגאולוגים מאמינים שבעוד כ-15,000 שנים יהפוך האי לשני איים נפרדים, לאחר שהאיסתמוס יכוסה במים ותיווצר תעלת מים חדשה.
5 אזורים גאוגרפיים מרכיבים את פני האי: מערב מאווי, דרום מאווי, מרכז מאווי, מאווי - פנים הארץ ומזרח מאווי. שטחו של האי מגיע ל-1,903.64 קמ"ר (735 מייל רבוע), אורכו 77.24 ק"מ (48 מייל) ורוחבו 41.84 ק"מ (26 מייל). השטח הכולל של מחוז מאווי הוא 6,210.05 קמ"ר (2,398.74 מיילים רבועים), כאשר מתוכם 3,007.03 קמ"ר (1,161.52 מייל רבוע) הוא יַבָּשָׁה ו-3,203.01 קמ"ר (1,237.22 מייל רבוע) - מים.
האי מחולק על ידי שני רכסי הרים: רכס הרי האליאקאלה (Haleakala) ורכס הרי מערב מאווי וביניהם עמק (איסתמוס). רכסי ההרים הללו נוצרו על ידי שני הרי געש מגן (הרי געש מסוג זה הם בעלי מדרונות מתונים, אשר התהוו כתוצאה מזרימת לבה), שהיו קרובים מאוד האחד לשני כך שנוצרה ביניהם רצועת איסתמוס נמוכה.
רכס הרי האליאקאלה, הוא הר געש גדול ורדום בצד הדרום מזרחי של האי. לוע ההר מגיע לעומק 914.4 מטר (3,000 רגל) ו־33.7 ק"מ (21 מייל) סביבו, פסגתו מגיעה לגובה 3,055 מטר ואם מודדים אותו מקרקעית הים גובהה מגיע ל-8,000 מטר. בשנת 1790 התפרץ ההר בפעם האחרונה והחוקרים טוענים שעל אף היותו רדום, הוא עשוי לשוב ולהתפרץ.
רצועת האיסתמוס רוחבה 11 ק"מ (7 מייל). שימשה כאדמה חקלאית עבור מטעי קנה הסוכר והאננס. ברצועה זו, שוכנת העיר קאהולוי שנמצאים בה שדה התעופה והנמל המרכזיים של האי, וכן מרכז העסקים ומשרדי הממשלה של המחוז.
הרכס השני הוא הרי מערב מאווי, שנוצר כתוצאה מהתפרצויות געשיות רבות לפני מיליוני שנים בצד המערבי של האי. פסגתו פואו קוקואי (Pu'u Kukui) מתנשאת לגובה 1,764 מטר והיא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס.
הצד המזרחי של מאווי, ירוק ושופע עם יערות גשם ומפלים, כתוצאה מרוחות הסחר הנושבות מצפון מזרח העמוסות לחות, וכאשר הן פוגעות בהרים הלחות יורדת כגשם. הצד המערבי הוא יבש מכיוון שההרים מְגִנִּים על קו החוף המערבי. צפון מערב האי שטוף השמש, שימש בעבר מקום מפלט עבור בני המלוכה של הוואי ובירת ממלכת הוואי.
כלכלה

כלכלת האי מתבססת על ענפי תעשייה שונים שנוספו אליה לאחר מלחמת העולם השנייה. בין הענפים השונים ניתן למנות את ענפי התיירות בנייה, אנרגיה מתחדשת, טכנולוגיות חדשות. בעבר, התמחו תושבי האי הילידים בבניית סירות קאנו, אך גם על ציד לווייתנים שהיה ענף מאוד לא יציב. מאוחר יותר, בעקבות הגעת מהגרים מאירופה או מצפון אמריקה, התפתחו מאוד ענפי גידול קנה הסוכר ואננס שהיוו את עיקר התעשייה באי. לאחר מלחמת העולם השנייה נסגרו ענפים אלה בהדרגה.
כלכלה > גידול קנה סוכר

קנה הסוכר הידוע בשם Ko, גדל באי מימי קדם ועדיין צומח בו. הצמח ניטע בגושים, בשורות ואף שימש כגבול לשדות הטארו. בשנת 1849 ייסד ג׳ורג׳ ווילפונג (George Wilfong), את חוות הסוכר הראשונה במאווי, בעיירה האנה. הוא ייבא בשנת 1852 עובדים מסין לעבודה בשדותיו. אך העבודה בחווה נפסקה לאחר שטחנת הסוכר עלתה באש. ובשנת 1864, הקימו שני אחים דנים אוגוסט ואוסקר אונה מטע סוכר וייבאו עובדים יפנים לעבודה בשדותיהם. באותו הזמן בהייקו (Haiku), שני יזמים נוספים היו מעורבים בגידול קנה הסוכר: סמואל ט. אלכסנדר (Samuel T. Alexander) והנרי פ. בולדווין (Henry P. Baldwin). הם דאגו למערכת השקיה שהובילה מים ממזרח האי אל מרכזו, פרויקט שהביא להתפתחות ושגשוג ענף גידול קנה הסוכר. יתרה מכך, עגינת הספינות בנמל קאהולוי ורשת הרכבות שחיברו בין המטעים הובילו לפיתוח האי גם מבחינה חברתית ותרבותית.
החברות לגידול קנה סוכר ולייצור סוכר במאווי היו: Hawaiian Commercial & Sugar Company;Pioneer Mill Company בעיירה לאהאינה; Wailuku Sugar Company בעיירה וואילוקו; Kaeleku Sugar Company בעיירה האנה; ו־Maui Agricultural Company בפאיה (Paia) שמייסדה היה קלאוס ספרקלס (Claus Spreckels), ברון סוכר מסן פרנסיסקו אשר הגיע להוואי בשנת 1876. ספרקלס התיידד עם אלכסדר ובולדוויין ולמד מהם רבות על גידול קנה הסוכר. הוא רכש שטח אדמה במרכז האי ובנה טחנת סוכר בספרקלסוויל (Spreckelsville) ליד פאיה. הטחנה הראשונה שפעלה על חשמל. בנוסף, חפר תעלה באורך 48.28 ק"מ (30 מייל) מהאנה למרכז מאווי עבור המטע והטחנה. החברה שהקים, הייתה החברה הגדולה והאחרונה שפעלה במאווי. היא הפסיקה את פעילותה לאחר 134 שנים, כאשר בשנת 2016 היה קציר קנה הסוכר האחרון.
כלכלה > גידול אננס

התעשייה השנייה בגודלה במאווי מבחינה היסטורית הייתה תעשיית גידול האננס שהחלה בשנת 1890 וגדלה בהתמדה עם חברת Dwight D. Baldwin's Haiku Fruit and Packing Company, בצד הצפון מזרחי של האי. עד שנת 1930, 28% מהקרקעות במאווי שימשו לגידול מטעי האננס.
בשנת 2009, הודיעה חברת Maui Land and Pineapple Company כי תסיים את פעילותה עד סוף אותה שנה, לאחר 100 שנות פעילות. הפסקת גידול האננס מציינת את סוף עידן החברה, שהחלה את פעילותה באי בשנת 1912 בשם ״מאווי אננס ושות׳״ (.Maui Pineapple Co). לעומת סיום פעילות של חברת Maui Land and Pineapple Company, חברה אחרת Maui Gold Pineapple המשיכה לייצר ולגדל אננס על מורדות הר האליאקאלה. לדברי אנשי החברה, המים המתוקים והאדמה הוולקנית המלאה במינרלים מקנים לאננס את המתיקות. הפרי נקטף במשך 40 שנה ביד, והסיבה היא להבטיח שהוא נקטף בשיא הבְּשֵׁלוֹת שלו.
כלכלה > גידול בקר

תעשיית גידול הבקר הייתה התעשייה השלישית בגודלה במאווי לצד תעשיית הסוכר והאננס. גידול הבקר בהוואי החל ב-1793 כאשר קפטן ג'ורג' ונקובר מקליפורניה העניק בקר, מתנה למלך קמהאהמאה הראשון: 6 פרות שחורות ושור. עם קבלת המתנה, הכריז המלך על הבקר, בעל חיים מוגן. מספר שנים מאוחר יותר, בשנת 1803, ניתנו למלך כמתנה - סוסים. בין השנים 1830–1832, הגיעו בוקרים מקסיקנים, הודים וספרדים מוורה קרוז (Vera Cruz), להדריך וללמד את תושבי הוואי לטפל בעדרי הבקר ובסוסים. בעקבות הדרכתם, התפתחה במאווי תעשיית הבקר בחוות בעלות שטחים באזורים הגבוהים, שם האדמות היו פחות פוריות. בין חוות הבקר ניתן למנות את חוות אולופאלאקואה (Ulupalakua), חוות האליאקאלה (Haleakala), חוות קאופו (Kaupo), חוות גרוב (Grove), חוות האנה (Hana), וחוות קאאונואולו (Kaonoulu).
חברת .Hawaiian Commercial & Sugar Co (חברת האם של אלכסנדר ובולדוויין), הפסיקה את גידול קנה הסוכר בשנת 2016 והרחיבה את ענף גידול הבקר שלה. בנוסף, בדקו אנשי החברה אפשרות להקים פארק חקלאי Upcountry שיחולק למגרשים ויהיה פתוח לכולם. מטרת הקמת הפארק הייתה לסייע לחקלאים באי לגדל בקר, למכור את מוצריו ולספק מקומות עבודה לתושבים. נבדקו סוגי גידולים שונים בעיקר תירס, דורה, זרעי שמן חמניות ופולי סויה שניתן יהיה לשתול, כדי להגדיל את אזורי מרעה הבקר. החוקרים שבדקו את נושא הקמת הפארק הגיעו למסקנה, כי השיטה הטובה ביותר לשמור על בשר באיכות טובה, היא לחלק את המרעה למקטעים ובכל יום להעביר את הבקר למקטע אחר. כך, לאפשר לעשב בשטח המרעה לצמוח מחדש במשך 48 ימים.
כלכלה > תיירות

ענף נוסף שהתפתח מאוד באי ותרם לצמיחת הכלכלה בו הוא ענף התיירות, (אחד מענפיו הוא ענף התיירות האקולוגית) שהתפתחותו הביאה לגידול האוכלוסייה ולגידול מספר התיירים שעבר את 2 המיליון בסוף שנות ה-70 ועד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. שנת 1961, הוקם אתר הנופש הראשון באי - בחוף קאאנאפאלי. לאחריו הוקמו ופותחו אתרי נופש נוספים בוואיליאה ובקאפאלואה (Wailea and Kapalua). בעקבות פיתוח אתרי הנופש באי, וגידול מספר התיירים, פתחה חברת התעופה ״יונייטד איירליינס״ קו תעופה ישיר מלוס אנג'לס למאווי. במערב האי יש שפע של אתרי נופש, מלונות רבים כמו גם מרכזי קניות, מסעדות, וניתן לצפות מהם בשקיעות מהמדהימות ביותר בעולם.
בתחילת המאה ה-21, הפכה התיירות לענף מספר אחד של מאוויי. ומאווי מהווה את יעד המבקרים השני בגודלו בהוואי.
במאמר בנושא ״תרומת התיירות למדינה וכלכלת המחוז בהוואי: לפי אומדן בנצ'מרק לשנת 2017״, מציין כותב המאמר המסתמך על ה״ניו יורק טיימס״, כי התיירות במאווי מהווה 40% מכלכלת האי. לפי רשת הטלוויזיה - CNN, מאווי נחשב לאי השני המתוייר ביותר אחרי האי אוהאו ותעשיית ענף התיירות מהווה 75% מכלל המשרות במגזר הפרטי.
השריפות שהתרחשו באי בחודש אוגוסט 2023, גרמו להרס גדול שעשוי להשפיע במשך זמן רב על התאוששות הענף, ובימים שלאחר השריפות ירדה התיירות במאווי ב־78% אחוז, כאשר העיירה ההיסטורית לאהאינה נפגעה במיוחד והיא סגורה בפני תיירים. מעט התיירים המגיעים לאי פונים לבלות בחופי העיירה קיהיי ובאזורים אחרים.