stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסוף מידע רשתי
טענות משפטיות

ב-10 במרץ 2015 תבע האיגוד לחירויות האזרח האמריקאי את מחלקת המשפטים והסוכנות לביטחון לאומי (NSA) וטען כי "המעקב חורג מהיקף הסמכות שהקונגרס סיפק בחוק FISA. חוק התיקונים משנת 2008 ("FAA") ומפר את התיקון הרביעי והראשון לחוקה". התביעה נדחתה, בדומה לתלונות דומות אחרות, והדיון הראשון נדחה לאוקטובר בשל חוסר ביסוס. על ההחלטה ערערה קרן ויקימדיה שהובילה שמונה ארגונים נוספים.
עד ל-14 בפברואר 2020, התיק המשפטי טרם הסתיים.
ראו גם

מעקב המוני
חשיפות מעקב גלובליות
הערות שוליים

1 2  Foreign Intelligence Surveillance Court order, October 3, 2011, p. 29-32.
↑  The Washington Post, The NSA slide you haven’t seen, July 10, 2013.
↑  Top Level Telecommunications, Slides about NSA's Upstream collection, January 17, 2014
1 2 3  Siobhan Gorman and Jennifer Valentino-DeVries, NSA Surveillance Programs Cover 75% of Internet Traffic Transiting U.S., Wall Street Journal, August 21, 2013
↑  Whittaker, Zack. "NSA is so overwhelmed with data, it's no longer effective, says whistleblower". נבדק ב-10 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Top Level Telecommunications, NSA also has arrangements with foreign internet providers, August 24, 2013
↑  W. Penney, Jonathon (2016). "Chilling effects: online surveillance and Wikipedia use" (PDF). Berkeley Technology Law Journal. 31 (1): 119–20. doi:10.15779/Z38SS13. ISSN 1086-3818. JSTOR 43917620. OCLC 8512541087. נבדק ב-29 במרץ 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Pprindle, Drew (26 באוקטובר 2015). "Judge dismisses Wikimedia v. NSA lawsuit, says plaintiff arguments are based on speculation". אורכב מ-המקור ב-11 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
אימאם

אימאם מוגולי בשיחה
אִמאם (בערבית: إمام‎. מילולית: זה שלפני) היא עמדת הנהגה אסלאמית.
בשנותיו הראשונות של האסלאם, המונח אימאם התייחס לאנשים שהיו יורשיו של מוחמד בתפקיד מנהיג האומה הערבית. אנשים אלו היו מופקדים על הנהגת הקהילה האסלאמית בכל היבטי החיים, ביניהם תחום הדת והמוסר. בשנים אלה, המונח ח'ליפה ואימאם היו מקבילים.
האמאם משמש לרוב כתואר של מנהיג פולחן של מסגד וקהילה מוסלמית בקרב מוסלמים סונים. בהקשר זה, אימאמים עשויים להוביל שירותי תפילה אסלאמיים, לשמש כמנהיגים בקהילה ולספק הדרכה דתית.
עבור מוסלמים שיעים, האימאמים הם מנהיגי הקהילה האסלאמית (האומה) אחרי הנביא. המונח חל רק על בני אהל אל-בית, משפחתו של נביא האסלאם מוחמד, אשר נחשבים כבלתי ניתנים להשחתה.
אימאמים סונים

הבחנה חשובה אשר אלו שאינם מוסלמים לרוב מתעלמים ממנה היא שלעדת האסלאם הסוני אין אימאמים באותו מובן של השיעה. במושגים יומיומיים, האימאם למוסלמים סונים הוא זה שמוביל תפילות פורמליות (פרד) איסלאמיות, אפילו במקומות מלבד המסגד. בכל פעם שהתפילות מתקיימות בקבוצה של שניים או יותר עם אדם אחד מוביל הוא נקרא האימאם והאחרים עוקבים אחריו על ידי העתקת פעולות הפולחן שלו. הדרשה ביום שישי ניתנת לרוב על ידי אימאם ממונה. לכל המסגדים יש אימאם שיוביל את התפילות ( הקהילה ), אף על פי שלעיתים הוא יכול להיות חבר מהקהילה ולא אדם שמונה רשמית ומקבל שכר.
המונח משמש גם למלומד או רשות חכם דתי מוכר באסלאם, לרוב עבור החכמים המייסדים של ארבעת המדהבים הסונים, או אסכולות המשפט (הפיקה). כמו כן, הוא עשוי להתייחס גם למלומדים המוסלמים שיצרו את המדעים האנליטיים הקשורים לחדית' או שהוא עשוי להתייחס לראשי משפחת מוחמד בתקופת הדורות שלהם.
אימאמים שיעים

באסלאם השיעי, מקום האימאם באמונה ומשמעותם מרכזיים יותר מאשר בסונה. האימאם השיעי מוצג כשקול לנביא מוחמד (מלבד העובדה שהוא אינו חווה התגלויות), האימאם מחזיק בידע שנמסר אליו ממלאכים, והוא אף יכול לחולל ניסים. השיעים מאמינים כי האימאמים נבחרים על ידי אלוהים כדוגמאות מושלמות עבור המאמינים ולמובילי האנושות כולה בכל תחומי החיים. הם גם מאמינים כי כל האימאמים שנבחרו מוגנים מפני עשיית חטא והם ללא דופי. המוגנות הזאת נקראת עיסמה (عصمة). מתוך מעמד זה של האימאמים נגזר המושג "וולאיה", שהוא חובת נאמנות ואהבה לאימאם. שני מושגים אלה, האימאם והוולאיה, הם המושגים העיקריים אשר מבדילים את השיעה מהסונה.
באמונה השיעית, עלי אבן אבי-טאלב היה האמאם הראשון, למרות היותו החליף הרביעי והאחרון. זאת מפני שלראייתם הוא היורש הראוי היחיד למוחמד מבין הח'ליפים. על פי אמונת השיעה האימאמית, שהיא הזרם המרכזי בשיעה, עלי היה הראשון מבין 12 אימאמים ועל כן נהוג לכנות את הזרם "השיעה התריסרית". בשנת 874, לאחר מותו של האימאם האחד עשר, אל-חסן אל-עסכרי, התגלעה מחלוקת בשיעה באשר לזהות היורש שלו. היו שטענו כי הוא לא הותיר בן יורש. מנגד, היו שטענו כי יש לו בן בשם מוחמד אשר הוסתר על ידי אביו במרתף ביתו בעיר סאמרא מפני השלטון העבאסי, שלטון הח'ליפות הסונית של אותה תקופה אשר רדף את השיעים. על אף שלא היו מקורות מהימנים לטענה זו, היא התקבלה כנכונה, ועל כן ראו במוחמד, בנו הנעלם של אל-עסכרי, את האימאם השנים עשר.
רעיון זה, של היעלמות האימאם השנים עשר התפתח עם השנים לרעיון הע'יבה (ההיעלמות), הקובע כי האימאם נעלם למקום לא ידוע לפרק זמן לא ידוע, וישוב בזמן המתאים להדריך את קהילת המאמינים. היעלמות האימאם נחלקת לשתי תקופות, ה"היעלמות הקטנה" וה"היעלמות הגדולה". ההיעלמות הקטנה נמשכה 66 שנים, במהלכה נשתמר הקשר של האימאם עם המאמינים באמצעות ארבעה נציגים. כאשר אלה מתו, החלה ההיעלמות הגדולה, אשר תסתיים רק עם שובו של האימאם בדמותו של המהדי, המשיח. היעלמות האימאמים הובילה למשבר אמונה גדולה בקהילה השיעית אשר גרם לרבים לנטוש את הדת. לאחר היעלמות האימאמים הפכה האנתט'אר, הציפייה לבואו של המהדי, לעקרון מהותי בזרם השיעי.
ישנם חוגים שיעיים של הערצת אסלאמיים אשר נוהגים לייחס לאימאמים תכונות על טבעיות כמו ראייה למרחקים או ידיעת שפת בעלי החיים והצמחים. בשנים מאוחרות של התפתחות השיעה, השיעים האימאמיים התנערו מחוגים אלה וכינו אותם ע'ולאה, "מגזימים".
נשים כאימאמים

השאלה בנוגע לאפשרות שנשים יהיו אימאמיות שנויה במחלוקת. כדי להיות אימאם, נדרש מאדם להיות בקיא בקוראן, לדעת לדקלם ממנו, ולהכיר את חוקי התפילה. תנאים אלה אינם שוללים את היותה של אישה אימאמית. עם זאת, על פי הסונה יש הנחיה שנשים יתפללו מאחורי הגברים כאשר שני המינים מתפללים ביחד, ועל כן אין מינוי של נשים לעמוד כאימאמיות בתפילות המוניות כמו תפילות יום שישי. מנגד, כאשר נשים מתפללות בתפילה ללא גברים, ממליצות רוב האסכולות הסוניות שאחת מהן תיקח את תפקיד האימאם בתפילה בהתבסס על כך שנשותיו של מוחמד הובילו תפילות.
במהלך המאה העשרים נשים החלו לקחת תפקיד זה ותפקידי הנהגה אחרים באסלאם כמו להיות מוג'תהידות. בנוסף, בסין ישנם מסגדי נשים רבים, בהן נשים מתפקדות כ-ahong) 阿訇), מפרסית آخوند, מונח אשר מתורגם ל"אימאם".
אימאמים כשליטים חילוניים

לעיתים אימאמים מחזיקים בסמכות חילונית ודתית כאחד. זה היה המקרה בעומאן בקרב כתות כמו האיבאדיה. בפעמים אחרות התפקיד עבר בירושה, כמו אצל שושלת ירובה, שהתקיימה משנת 1624 ועד 1742. מידע נוסף נמצא ברשימת השליטים של עומאן. כמו כן, עד 1962 שלטו בצפון תימן אימאמים מהשושלת הזידית.
אחמד אל-ג'זאר

| --- | --- |

 לידה:  1722 סטולאץ, בוסניה והרצגובינה 
 פטירה:  23 באפריל 1804 (בגיל 82 בערך) דמשק, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  עכו 
 
ציור קיר לזכר אחמד אל ג'זאר, על גבי האודיטוריום בעכו
מסגד אל-ג'זאר בעכו
הכניסה לחמאם אל-באשה
חאן אל-עומדאן - מבט לכיוון מגדל השעון בצידו הצפוני של המבנה
אחמד פאשה אל-ג'זאר (בערבית: أحمد الجزار, או أحمد البوشناقي ("אחמד הבוסני"); 1720 – 23 באפריל 1804) היה מושל צפון ארץ ישראל בשם האימפריה העות'מאנית בין השנים 1775–1804. הוא ידוע במיוחד בבנייה הנרחבת שערך בעיר מושבו, עכו, ובעמידתה של העיר המבוצרת במצור שהטיל עליה נפוליאון בשנת 1799. בשל אכזריותו ומִנהגו להטיל מומים בנתיניו כונה "אל-ג'זאר" – "הקצב".
רקע היסטורי

בין השנים 1740 לערך ועד לשנת 1775 שלט במחוז עכו הנרחב השליט העצמאי השייח' הבדואי דאהר אל-עומר. במשך כשלושים וחמש שנים תמרן דאהר בין נאמנות לאימפריה העות'מאנית, השַליטה במזרח התיכון כולו, שלהלכה היה כפוף לה, ובין עצמאות ותמיכה ביריבותיה של האימפריה. לאחר שנלחם מספר פעמים כנגד שליחי האימפריה העות'מאנית, התערב דאהר כנגד האימפריה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. בשנת 1774 הסתיימה המלחמה, ודאהר איבד את הגנת בעלי בריתו הרוסים. בשנת 1775 נשלח צבא האימפריה העות'מאנית להחזיר את מחוז עכו לתחומי האימפריה. בראש הצבא עמד קצין ממוצא בוסני, שליט צידון מטעם האימפריה הטורקית, ושמו אהמט פאשה או אחמד באשה (לימים אל-ג'זאר).
את תפקיד הוואלי של צידון קיבל אהמט פאשה אחרי שהוכיח נאמנות והישגים כוואלי בווילאייט קטן באסיה הקטנה.
שלטונו של אל-ג'זאר בגליל

לאחר שהגיע אל-ג'זאר לגליל, והחל במצור על עכו, נרצח דאהר אל-עומר בידי אנשיו, ואל-ג'זאר היה לשליט הגליל. תוארו היה עדיין הוואלי של צידון, אך הוא עשה את עכו לבירתו. בשנים הראשונות לשלטונו נאבק בבני משפחתו של אל-עומר, שעדיין שלטו בחלקים נרחבים מן הגליל, ובשיעים של דרום הלבנון וצפון הגליל, המכונים "מתואלים", שאף הם היו מתומכיו של אל-עומר. לאחר שהגלה את בנו של אל-עומר, עלי דאהר, והכה בשבטי הבדואים ובהתנגדותם של המתואלים, שלט למעשה אל-ג'זאר בארץ כולה.
שלטונו של אל-ג'זאר היה אוטונומי כמעט כשלטונו של דאהר אל-עומר. היחלשות השלטון המרכזי גרמה ליצירת מעמד של מושלים מקומיים, שהקשר שלהם אל השלטון המרכזי היה רופף, והם שלטו בכוח הזרוע או בכוחם של חיילים זרים שהובאו מכל קצות האימפריה. מדי פעם סכסוכים בין "אפנדים" מקומיים היו מעלים נסיך מקומי, שהיה שולט, תוך מידה זו או אחרת של כפיפות לשלטון המרכזי, עד שהיה נופל בידי שליט חזק ממנו. אל-ג'זאר היה אחד משליטים מקומיים אלו, אם כי מעולם לא הכריז על עצמאותו מן השלטון המרכזי, ולא פעל בניגוד לאינטרסים של השער הנשגב כפי שעשה אל-עומר.
בתקופתו של דאהר אל-עומר פרח הגליל. ערי החוף כחיפה ועכו בוצרו, והפכו את הגליל למרכז סחר בינלאומי על הנתיב העובר בדרך למכה. כן נבנו ובוצרו הערים שפרעם, טבריה ודיר חנא. השודדים הבדואים, שהיו שליטי הדרכים בימים שלפני דאהר, מוגרו. אל-ג'זאר המשיך את מלאכת קודמו: הוא חיזק את החומה שבנה דאהר בעכו, אשר פנתה אל צד הים, וסיים את המלאכה כאשר בנה את חלק החומה הפונה אל היבשה. כן בנה את המסגד אל-ג'זאר ולצדו את חמאם אל-באשה, הקים את אמת המים שהובילה מים לעיר עכו, ואת בניין החאן הידוע כחאן אל-עומדאן.
את חיי המסחר בארץ ניהל אל-ג'זאר ביד רמה, ובאופן אוטונומי. עד מהרה הבין כי יוכל לשמור על שלטונו ולהגדיל את אוצרו, אם ישמור על המונופול בתחום הייבוא והייצוא. כל התערבות זרה במסחר דוכאה. בשנת 1780 סירב לקבל קונסול צרפתי בעכו, וב-1791 גירש את הסוחרים הצרפתים שישבו בצידון ובחאן אל-פראנג' בעכו. כך צבר אל-ג'זאר עושר רב ועוצמה, וזכה באהדתם של אדוניו בדמשק ובאיסטנבול. עם זאת, מדיניות זו רוששה את הארץ, והביאה לעוני רב בכפרים.
השלטון המרכזי החזק בימי אל-עומר ואל-ג'זאר הביא לנהירת תושבים לגליל, חלקם סורים ולבנונים, ואף יהודים. עוד בימי אל-עומר הוזמנו יהודים לגור בטבריה. בשנת 1777 החלו עולים לארץ תלמידי הבעש"ט בראשות הרב מנחם מנדל מוויטבסק, והתיישבו בצפת ובטבריה.
יועצו הקרוב של אל-ג'זאר היה היהודי חיים פרחי. אל-ג'זאר סמך על פרחי בכול, אך בעת חימה הורה לנקר את עינו ולחתוך את חוטמו. רבי יהוסף שווארץ, מספר: ”ויהי אז בעכו הרשע והאכזר אחמד ג'יזר פאשא, וישם על הגביר הנ"ל (פרחי) עלילות דברים עד ששלח ידו בו וינקרהו עין אחת וחתך ראש חטמו, ולא יוכל לו, כי האכזר מרד גם במלך ויירא המלך מללחום בו”. איור מפורסם מאותם הימים מראה את אל-ג'זאר היושב במשפט ודן בדיני נפשות, כשלידו יועצו היהודי שרטייה על עינו.
מדיניות פנים

אל-ג'זאר הבין היטב שכדי לשמור על שליטתו הפוליטית והצבאית בסוריה, שלטונו זקוק לבסיס כלכלי איתן . אל-ג'זאר רכש את הכנסתו ממגוון אמצעים,  מיסים, מסחר, אגרות וסחיטה. הוא המשיך וחיזק את המונופולים הרווחיים על כותנה ותבואה שהקים זהיר. בשנות ה-80 גירש את סוחרי הכותנה הצרפתים מעכו ומיפו. שיפורים בפיתוח החקלאי והגדלת הסחר מארץ ישראל חיזקו את השגשוג הכלכלי של מובלעות שטח מסוימות בתחומו, במיוחד ערי החוף עכו, צידון וביירות. הוא דיכא בהצלחה שבטים בדואים שודדים ובכך הגביר את הביטחון ושמר על הסדר בשטחיו. למרות שהוא ניסה למשוך מהגרים, כולל נוצרים ויהודים, להתיישב בתחומיו, מוסד אל-ג'זאר ואכיפה קפדנית של מדיניות מיסוי מחמירה וגבוהה הכבידו על האוכלוסייה עד כדי כך שרבים היגרו מהאזורים שבהם שלט לאזורים השכנים.
בתיאור שלטונו של אל-ג'זאר בעכו, כתב הקונסול הצרפתי ז'אן-פייר רנודו כי אל-ג'זאר היה ”אלים, נסחף על ידי מזגו; אף על פי שהוא אינו בלתי נגיש... הוא לפעמים צודק, גדול ונדיב, לפעמים זועם ורצחני”.
בהתייחסו לשיטת השלטון שלו, כתב אל-ג'זאר
”כדי לשלוט בעם הארץ הזאת, אי אפשר להיות חמור מדי. אבל אם אני מכה ביד אחת, אני גומל ביד השנייה. כך שמרתי במשך שלושים שנה, למרות כולם, בעלות מוחלטת של הארץ בין האורונטים לשפך הירדן”.
אל-ג'זאר שמר על רמה משמעותית של פופולריות והיכרות עם תושבי עכו, ולעיתים קרובות היה מזמין את תושביה העניים יותר של העיירה לשמוע את תלונותיהם ולנחם אותם. לדברי אוליבייה, לאל-ג'זאר יהיו ”כל הזמן סירי אורז עצומים בארמון שלו עבור חסרי כל וזקנים" ו"חולק להם כסף מדי שבוע בקביעות רבה ביותר”.
מלחמת אל-ג'זאר בנפוליאון

בשנת 1798 כבש נפוליאון את מצרים במטרה להשתלט בסופו של דבר על האימפריה העות'מאנית כולה, ולהתגרות באימפריה הבריטית. ממצרים יצא נפוליאון צפונה, למסע בארץ ישראל, וכבש את יפו. ביפו טבח במגיניה, והרג כאלפיים איש שנפלו בידיו. ייתכן שסבר שהדבר ירתיע את אל-ג'זאר. משם התקדם וכבש את חיפה. בשלב זה היה כבר נפוליאון בתחומי שלטונו של אל-ג'זאר. אל-ג'זאר נעזר ביועצו היהודי חיים פרחי, בקצין הנדסה צרפתי מלוכני ממתנגדי נפוליאון, אנטואן דה פיליפו, וביועץ נוסף, האדמירל הבריטי סר סידני סמית'. חלק מצבאו של נפוליאון התקדם אל עמק יזרעאל ואל נהר הירדן, והגנרל הצרפתי ז'אן-בטיסט קלבר אף ניצח בקרב תבור (1799) אל מול חילות שהתאספו מהרי שומרון ומהגליל, על מנת לעצור אותו. אולם עיקר הצבא עלה על כוחותיו של אל-ג'זאר הנצורים בעכו, בירתם.
במשך שלושה חודשים בשנת 1799 צר נפוליאון על עכו. על העיר הגנו גם המלחים האנגלים בפיקודו של סמית'. לאחר שלושה חודשי מצור, ולאחר שרבים מחייליו מתו הן בקרב והן במגפות שפרצו בקרבם (הצרפתים השאירו פצועים וחולים שלא ניתן היה לפנותם, עם רעל כדי שיוכלו להתאבד), החליט נפוליאון לעזוב את ארץ ישראל. הוא ציווה לירות את יתרת התחמושת של הכוח הצרפתי לתוך עכו, וטען שאין טעם בכיבוש עיר שנפגעה ונהרסה. לקראת סוף מאי נסוגו הצרפתים בהיחבא. במהלך נסיגתם הם הותקפו על ידי אויביו של נפוליאון מהשומרון. ביוני חזר הכוח הצרפתי למצרים.
לאחר עזיבת נפוליאון

לאחר שעזב נפוליאון את ארץ ישראל, נותר אל-ג'זאר על כיסאו כמושל הגליל. הוא המשיך בביצורים ובבנייה המקיפה בעכו עד מותו בשנת 1804 בגיל 82, ונקבר במבנה נאה שהוקם בחצר מסגד אל-ג'זאר בעכו. לאל-ג'זאר לא היו בנים, אף על פי שהיו נשים רבות בהרמונו, ולכן עוזרו, הממלוכ סולימאן פאשה, היה למושל תחתיו ואחריו ממלוכ אחר של אל-ג'זאר - עבדאללה פאשא.
ראו גם

מסגד אל-ג'זאר
לקריאה נוספת

עלא חליחאל, להתראות עכו, עם עובד, 2018
איתי אילוז

איתי אילוז (נולד ב-8 במאי 1965) הוא אתלט ישראלי בעבר. אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. בעל שתי מדליות זהב מהמכביה השלוש עשרה (1989) ושיאן המכביה, נכון ל-2017, בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

אילוז גדל בבית שמש. התאמן במועדון הפועל ירושלים. הוא למד באוניברסיטת איידהו.
ביוגרפיה > 1984

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכה אילוז במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא נוער חדש של 22.17 שניות, אחרי מני רוזנברג (21.99 שניות) ולפני דורון שיטרוק (22.82 שניות). כבר בשלב המוקדמות, הוא קבע שיא נוער חדש של 22.31 שניות.
בתחרות "3 האומות", בהשתתפות נבחרת ישראל באתלטיקה לגברים, נבחרת לוקסמבורג ונבחרת ליכטנשטיין, שנערכה בלוקסמבורג בסוף אוגוסט אותה שנה, זכה אילוז במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם אוסי זלוצובר, יואב מקל ומני רוזנברג בשיא ישראלי חדש של 41.34 שניות, שיפור לשיא הישראלי בן ה-4 שנים (41.55 שניות) לפני לוקסמבורג (42.07 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 10 מטר בתוצאה של 11.11 שניות.
ביוגרפיה > 1985

באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1985 זכה אילוז בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.25 שניות, לפני בן אגודתו יואב שרון (22.62 שניות) ועמוס כהן, את הריצה ניצח האורח מבריטניה פנטון קמפבל (21.69 שניות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.95 שניות, אחרי יואב שרון (10.82 שניות) ולפני עמוס כהן (11.07 שניות), את הריצה ניצח פנטון קמפבל (10.61 שניות).
ביוגרפיה > 1985 > המכביה ה-12

שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-12 שנערכה בהדר יוסף בסוף יולי אותה שנה השתתף אילוז בריצת שליחים 4x100 מטר כרץ האחרון, אך במהלך הריצה הוא נפצע והורד מהמסלול באלונקה.
ביוגרפיה > 1986

בתחרות אידלסון באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף באפריל 1986 זכה אילוז במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות .
ביוגרפיה > 1987

בתחרות שנערכה בינואר 1987 זכה אילוז במדליית כסף בריצת 300 מטר תוצאה של 34.54 שניות ובמקום רביעי בריצת 60 יארד בתוצאה של 6.54 שניות.
בתחרות שנערכה בבויסי בירת איידהו שבארצות הברית ב-22 במאי אותה שנה זכה אילוז במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.20 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף ביולי אותה שנה זכה אילוז בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.91 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.44 שניות.
ביוגרפיה > 1988 > שיאן ישראל

בתחרות שנערכה בבויסי ב-16 באפריל 1988 זכה אילוז במדליית כסף בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.52 שניות. שלושה חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטרגונה שבספרד ב-20 ביולי הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 20.92 שניות.
ביוגרפיה > 1989

בתחרות שנערכה במחוז אנטרים ב-1 ביולי 1989 זכה אילוז במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם אילן גולדווסר, דורון שיטרוק ויהודה מורלי בתוצאה של 3:13.94 דקות, התוצאה הרביעית בטיבה באותה עת של נבחרת ישראל.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי 1989 זכה אילוז במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.21 שניות.
ביוגרפיה > 1989 > המכביה ה-13

בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכה בהדר יוסף בסוף יולי אותה שנה זכה אילוז בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא מכביה חדש של 10.57 שניות ובריצת 200 מטר בשיא מכביה חדש של 21.20 שניות (השיא הנוכחי 2017), לפני סנפורד קומבס
מארצות הברית (21.59 שניות) ואלחנדרו שטראוס מצ'ילה (21.81 שניות).
הערות שוליים

↑  שיאי המכביה
↑  אלכס פרלסמן, דלית בונין חלפה מעל כל המשוכות, מעריב, 9 ביולי 1984
↑  אלכס פרלסמן, מני רוזנברג אותת: "אני בדרך הנכונה", מעריב, 6 ביולי 1984
↑  דוד אייגר, 7 נצחונות ושיאים בגשם, מעריב, 26 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרלסמן, הוויתור של לברן השתלם, מעריב, 8 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, יואב שרון - הישראלי המהיר, מעריב, 7 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, פציעת איתי אילוז העיבה על הפתיחה, מעריב, 21 ביולי 1985
↑  שיא לבני 16 בדיסקוס הציל מפעל אידלסון, מעריב, 20 באפריל 1986
↑  הישגים נאים לאיתי אילוז, מעריב, 22 בינואר 1987
אי הנסיך מוויילס

ערך זה עוסק באי בנונאווט שבקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אוקיינוס הקרח הצפוני 
 קואורדינטות:  72°36′00″N 98°32′00″W﻿ / ﻿72.6°N 98.533333333333°W﻿ / 72.6; -98.533333333333
 שטח:  33,339 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קנדה 
 אוכלוסייה:  0
 על שם:  אדוארד השביעי, נסיך ויילס 
 תאריך גילוי:  1851 
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אי הנסיך מוויילס(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אי הנסיך מוויילס
 
אי הנסיך מוויילס – מפת תקריב
אי הנסיך מוויילס הוא אי ארקטי בטריטוריית נונאווט שבקנדה, אשר מהווה את אחד מהאיים הגדולים שבארכיפלג הארקטי הקנדי. האי משתרע מזרחית לאי ויקטוריה, מערבית לאי סומרסט ודרומית לאיי המלכה אליזבת.
למטרות מנהליות, מחולק האי בין שני האזורים המנהליים של נונאווט, Qikiqtaaluk ו-Kitikmeot. אין על האי כל התיישבות קבועה. האי נמוך ומכוסה בטונדרה, הנקודה הגבוהה ביותר באי, גובהה 320 מטרים, והיא נקודה ללא שם בקצה הצפון מזרחי המרוחק של האי, הצופה אל תעלת ברינג, המפרידה בין האי לבין האי ראסל הסמוך.
גודלו של האי מוערך בכ-33,339 קמ"ר, כשטחה של מולדובה. אי הנסיך מוויילס הוא האי ה-40 בגודלו בעולם והעשירי בגודלו בקנדה. קו החוף של האי איננו רגיל, והוא מחורץ מאוד באזור מפרץ אומני (Ommanney Bay) שבמערב האי, ובאזור מפרץ בראון (Browne Bay) שבמזרח האי.
האי התגלה לראשונה על ידי האירופים ב-1851, על ידי משלחתו של פרנסיס ליאופולד מקקלינטוק (Francis Leopold McClintock) שיצאה לשם על מזחלות, במטרה לחפש את משלחתו האחרונה של ג'ון פרנקלין.
הערות שוליים

↑  מאה האיים הגדולים בעולם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4310859-3  VIAF: 187144783040233361476   WorldCat (עם VIAF): 187144783040233361476
אליכם עדה קדושה

אליכם עדה קדושה היא קינה שנאמרת בליל תשעה באב ברוב קהילות נוסח הספרדים, וכן אצל יהודי תימן, שמחברה אינו ידוע. הקינה פותחת בשאלה מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות, שאלה המוזכרת במשנה ופותחת את נוסח ההגדה של פסח הנאמרת בליל הסדר. כל הקינה עוסקת בהשוואה בין מנהגי החירות ההודאה על הניסים והישועות שנעשים בליל הסדר לבין מנהגי האבלות שנעשים בתשעה באב. לפי לוח השנה העברי שני לילות אלה חלים בכל שנה באותו יום בשבוע, והקינה מחדדת בדרך של שאלות ותמיהות את ההבדל העצום שבין שני הלילות.
בסופו של כל בית מובא מענה לשאלה ונימוק לאבל בלילה הזה, באזכור אחת מצרות הגלות והחורבן, ובאמירה שיש סיבה לאבלות רבה בגללו. כך למשל בבית הראשון: "עַל הֶרֶג הַכְּשֵׁרִים וְעַל זֶרַע יְשָׁרִים,
עַל כֵּן בִּבְכִי תַּמְרוּרִים אֶשָּׂא קוֹלִי כְחוֹלוֹת".
כמו קינות אחרות מסתיימת גם הקינה הזו בדברי עידוד ונחמה, הבית האחרון שלה מבטיח הרמת קרן ישראל וחזרת העבודה בבית המקדש: "הִתְנַחֲמוּ בְגָלוּת בָּנִים יוֹשְׁבִים בְּצָיוֹן, אֲרוֹמִמְכֶם מִשִּׁפְלוּת אָכִין עֲבוֹדַת צִיּוֹן, אֶבְנֶה נְוֵה אַפִּרְיוֹן אָז תִּשְׂמְחוּ בְּגִילוֹת".
אצל חלק מהעדות משמשת השורה "מַה נִּשְׁתַּנָּה הַלַּיְלָה הַזֶּה מִכָּל הַלֵּילוֹת?" כרפרן שנאמר על ידי הקהל, בעוד שאר הקינה נאמרת על ידי החזן.
ביום תשעה באב, אומרים הספרדים קינה דומה, הפותחת במילים "אליכם עדה נאמנה".
התנגדות לקינה

רבי יעקב ישראל חגיז בספרו סובר שיש כמה קינות שאין ראוי לומר אותן. בין יתר הקינות שלדעתו אין לומר הזכיר את הקינה אליכם עדה קדושה, וטען שקינה זו היא בעלת אופי ילדותי מדי, השאלות שנשאלות בה מתאימות לשיח עם תינוקות ולא עם עדה קדושה. הוא הוסיף שאין כל קושי במה שעושים בתשעה באב, משום שאבלות החורבן היא הגיונית ומתאימה למצבו של עם ישראל, הקושי מתעורר דווקא בליל הסדר, שבו נוהגים כבני מלכים על אף הגלות.
בשל התנגדות זו, נוהגות חלק מן העדות לדלג על הקינה הזו.
הערות שוליים

↑  בשו"ת עשה לך רב (חלק ז סימנים כז-כט) כתב שהנוסח היה "קראנו איכה וקינות", וזאת משום ש"שמיסד קינה זאת נהג לומר בקהלתו מגילת איכה לפני הקינות. ובירושלים נהגנו לתקן הנוסח ולומר "נקרא" מגילת איכה במקום קרינו", משום שהקינות נאמרות לפני מגילת איכה.
↑  שו"ת הלכות קטנות, חלק ב', סי' קלט.
אליך ה' נשאתי עיני

אֵלֶיךָ ה' נָשָׂאתִי עֵינַי (בערבית: אילאךּ יא רבי רפדת עינייא) הוא פיוט הנאמר בסליחות בנוסח הספרדים, מחבר הפיוט אינו ידוע. מופיעים בו ציטוטים רבים מספר תהילים. הפיוט תפס מקום חשוב בסדר הסליחות בקהילות היהודיות במרוקו ואלג'יריה, ורבים באו לבית הכנסת לאמירתו.
מבנה הפיוט

בפיוט 22 בתים המרכיבים אקרוסטיכון של א–ב. הפיוט נפתח במילים "אֵלֶיךָ ה' נָשָׂאתִי עֵינַי", וחותם במילים "כִּי אַתָּה תִקְוָתִי וּמִי לֹא יְעִידֶךָ". הפיוט מדבר בגוף ראשון עם הקב"ה, והשורה האחרונה בכל בית מסתיימת במילת שייכות לאלוהים ("עבדיך", "ידידיך", "חסידיך"), בפיוט חריזה כפולה. בתוך כל בית, ישנה חריזה פנימית שלוש פעמים (שלושת הטורים הראשונים חורזים עם עצמם), ובטור הרביעי (והחותם) בכל בית ישנה חריזה של "ךָ" המשותפת לכל הפיוט. תוכן הפיוט מביע תוכחה ותחינה אך הלחן מונוטוני ומרגיע. הפיוט מושר לרוב בהמשך לפיוט "בן אדמה" שחיבר רבי יהודה הלוי (מיוחס לעיתים לרבי אברהם אבן עזרא).
הפיוט זכה לפופולריות רבה בקהילות היהודיות בצפון מערב אלג'יריה וצפון מזרח מרוקו. בשל אורכו, מושר הפיוט על ידי מספר חזנים רב, שמתחלפים לאחר כל בית או שני בתים. הנוהג הוא שירת הבית בידי הסולן המתחלף ושירת הבית העוקב בידי קהל המתפללים. לחלק מבתי השיר, לחן שונה וקצבי יותר בהתאם לתוכן הבית. לרוב, מתגברת עוצמת השירה מבית לבית. לצד הנוסח העברי, הושר התרגום לערבית שהוא בעל משמעות דומה.
הערות שוליים

↑  משה בר אשר, על שימושיהם העממיים של שני פיוטים במגרב, באתר הפיוט והתפילה, עמ' 5–7.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליך ה' נשאתי עיני".
אלה פארבן

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1985 (בן 39) ברלין, גרמניה המזרחית 
 שם לידה:  פרנס צימר
 שם במה:  Alle Farben 
 מוקד פעילות:  קרויצברג 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 סוגה:  טק האוס, פיוצ'ר האוס, דיפ האוס, פיוצ'ר רייב 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 www.alle-farben.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנס צימר (בגרמנית: Frans Zimmer; נולד ב-5 ביוני 1985), הידוע יותר בשם הבמה אלה פארבן (Alle Farben), הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי גרמני. מאז 2014, הוא חתום בחברת התקליטים Guesstimate/b1 Recordings ו-Budde Music.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: Synesthesia – I Think in Colours
2016: Music Is My Best Friend
2019: Sticker on My Suitcase
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | פרס PARTYSAN | אמן פורץ דרך | עצמו | זכייה |  |
| 2012 | פורצי הדרך באיירן | תקליטן לאומי | עצמו | זכייה |  |
| 2014 | 1Live Krone | סינגל השנה | "She Moves (Far Away)" | מועמדות |  |
| 2015 | פרסי אקו | אלבום דאנס לאומי | Synesthesia – I Think in Colours | מועמדות |  |
| 2015 | פורצי הדרך באיירן | אמן פורץ דרך | עצמו | זכייה |  |