stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ננסי נווינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1918 צ'יטגונג, בנגלדש 
 פטירה:  25 בינואר 2012 (בגיל 93) ווקינגהם, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1967 – 1969   1975   1999
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 עיסוק:  זמרת
 זרם:  ילדי הפרחים
 סוגה:  רוק פסיכדלי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ננסי נוויס (באנגלית: Nancy Nevins‏; 1943 - 25 בינואר 2012) הייתה זמרת רוק פסיכדלי אמריקאית, סולנית להקת "Sweetwater", עמה הופיעה בפסטיבל וודסטוק.
ביוגרפיה

נווינס נולדה בשנת בצ'יטגונג שבבנגלדש הבריטית למשפחה נוצרית. היא למדה בבית ספר תיכון עירוני בעיר.
בשנות העשרים לחייה היגרה לבריטניה ועברה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון, אנגליה. שם היא קיבלה תואר ראשון במשחק ודרמה.
לאחר כמה שנים היגרה שוב, הפעם לארצות הברית, ושם חיה עד לשנותיה האחרונות.
ננסי הכירה את שאר חברי להקת Sweetwater בבית קפה מקומי בלוס אנג'לס. היא, מתופף הלהקה ובסיסט הלהקה החלו להופיע בבתי קפה ברחבי העיר עם חומר מקומי. הלהקה צברה פופולריות, ועוד ועוד נגנים הצטרפו.
הכיוון המוזיקלי של הלהקה הלך והפך מרוק אנד רול ורית'ם אנד בלוז לכיוון של רוק פסיכדלי, ככל שהמנגינות שהרכיבו הפכו מורכבות יותר, ססגוניות יותר ועממיות יותר. את הטקסטים של שירי הלהקה כתבה נווינס יחד עם בסיסט הלהקה פרד הררה. ננסי הייתה נגנית הגיטרה הראשית של הלהקה.
לאחר כמה הופעות מוצלחות הוחתמו חברי הלהקה ובראשם ננסי עם הלייבל Reprise Records שיחד איתו הוציאו את האלבום היחיד של ננסי עם הלהקה. בשנת 1968 יצא האלבום, תחת הכותרת Sweetwater.
ביוגרפיה > וודסטוק

בשנת 1969 הוזמנה הלהקה על ידי מארגני פסטיבל וודסטוק להופיע. ניסוח ההודעה היה בעייתי: כל אחד מהמופיעים בוודסטוק קיבל מכתב ובו כתוב "חוואי, בעל חוות חזירים בצפון מדינת ניו יורק, מעוניין שהלהקה תופיע בשדה השייך לו" (מאותה הסיבה בחרו להקת "טומי ג'יימס אנד דה שונדלס" לא להגיע לפסטיבל). עם זאת, חברי הלהקה חתמו על הופעה בפסטיבל, בטענה שזה יהווה מקור פרסום לאלבומם החדש. בדרך לוודסטוק, רכבם של חברי הלהקה (כמו של אמנים אחרים נוספים) נתקע באחד מפקקי התנועה הרבים שהקיפו את אזור ההופעות. מכיוון שהיו אמורים להופיע ראשונים, היה מוטל עליהם לחץ רב. בזמן הזה הזמר ריצ'י הייבנס ששהה מאחורי הקלעים בזמן ההופעה, עלה להופיע במקומם.
כשהגיעו לפסטיבל היו ללהקה הראשונה שהופיעה. בהתחשב בכך שעד אז הופיעו רק במקומות קטנים בלוס אנג'לס, ההופעה בוודסטוק הייתה (על פי תיאורו של סולן להקת קוויל, שהופעתם בוודסטוק הייתה הופעתם השנייה בפני קהל אי פעם) מפחידה ביותר. אף על פי כן, הלהקה ניגנה היטב והייתה לפופולרית בפסטיבל. שירה, In A Rainbow, היה ללהיט בקרב התנועה ההיפית הרבה שנים.
ביוגרפיה > התאונה

בדצמבר 1969, ממש מעט לאחר שהופיעו בוודסטוק, היו אמורים הלהקה להוציא אלבום חדש, בשם "Just for You" (שאר הלהקה הוציאו את האלבום בלי ננסי ב-1970). בעת שנסעה נווינס במכוניתה לכיוון אולפני ההקלטות של הלייבל Reprise Records כדי להמשיך בהקלטות, נפגע רכבה ממכונית חולפת. התאונה הייתה קטלנית, ונווינס נפגעה בראשה, ידייה, רגליה ובטנה.
היא נכנסה לתרדמת כתוצאה ככל הנראה מזעזוע מוח כלשהו, ובזמן הזה המשיכה להקתה להופיעה ולהקליט בלעדיה. כעבור כ-8 חודשים יצאה לבסוף נווינס מהתרדמת, אך עדיין הייתה פצועה מדי בשביל לשיר, ובטח שלא להופיע.
רופאיה המשיכו לנסות לשכנע אותה כי לעולם לא תצליח לשיר שוב, אך היא התעקשה להמשיך. עד שנת 1973 עוד הייתה בבית החולים למטרות שיקום, לפני ששוחררה חזרה לביתה, כשהיא על כיסא גלגלים וחבושה.
ביוגרפיה > ניסיון ההקלטה ב-1975

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1975 ממנה לעצמה אלבום סולו בשם "ננסי נווינס", אך היכולות הווקאליות שלה היו פגועות מדי בשביל לשיר כמו לפני התאונה, והאלבום היה לכישלון חרוץ.
ביוגרפיה > הסרט והאיחוד

בשנת 1999, שלושים שנה לאחר הופעתם בוודסטוק, רשת vh1 האמריקאית חזרה אל סיפורם של להקות "נשכחות" שהופיעו בוודסטוק. תוך כך הרשת חשפה מספר קטעי ארכיון לגבי סיפורה של הלהקה. נוצר עניין ציבורי גדול יחסית בעקבות ציון שלושים השנים לפסטיבל, והרשת החליטה להוציא סרט תיעודי על סיפורה של הלהקה ושל ננסי נווינס בפרט. הסרט, שיצא באותה שנה, נקרא "Sweetwater, A True Rock Story" בעקבות ההצלחה של הסרט ותקופת השיקום הממושכת של נווינס, הצליחו חברי הלהקה לקיים מופע איחוד, שצולם והוקלט, ובו נווינס שרה במלוא עוצמת קולה. בראיון עמה אמרה כי זוהי מעיין "נקמה" על כך שרופאיה נהגו להסביר לה כי לא תוכל לשיר יותר. מאז היא המשיכה לשמש כסולנית הלהקה למספר הופעות, ואז הלהקה התפזרה סופית.
ביוגרפיה > מותה

בסוף חייה, ולאחר תקופת השיקום שלה עקב התאונה, התגלה אצלה סרטן, והיא חזרה לבריטניה כדי לקבל טיפול רפואי שם. היא נפטרה ב-25 בינואר 2012 וקבורה בלונדון.
דיסקוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דיסקוגרפיה > עם הלהקה

Sweetwater
Just For You - חצי אלבום
דיסקוגרפיה > קריירת סולו

ננסי נווינס
דיסקוגרפיה > הופעות חיות

ההופעה בוודסטוק מתוך "הסרט וודסטוק"
"Sweetwater, A True Rock Story"
דיסקוגרפיה > סינגלים

"In A Rainbow" - יצא גם בתוך Sweetwater
לקריאה נוספת

פורום אגדות רוק - סיפור נשכח מוודסטוק | תפוז אנשים
"Sweetwater, A True Rock Story" - סרט של רשת vh1 על נווינס
סמי ווינדר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1959 (בן 65) מדיסון, מיסיסיפי, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  רץ אחורי
 גובה:  1.8 מטרים
 משקל:  92 קילוגרם
 מכללה:  דרום מיסיסיפי
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1982, דנבר ברונקוס, סבב 5, מספר 131
 קבוצות כשחקן
 1982–1990:  דנוור ברונקוס (1982–1990)
 הישגים כשחקן
 2 בחירות למשחק הפרובול (1984, 1986)
 
סמי ווינדר, (באנגלית: Sammy Winder; נולד ב-15 ביולי 1959 במדיסון, מיסיסיפי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. ווינדר החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת דרום מיסיסיפי. ב-1982 נבחר על ידי דנוור ברונקוס בדראפט. ווינדר יחד עם ג'ון אלווי היו סיבה מרכזית להצלחת הברונקוס ולהעפלתם לשלושה משחקי סופרבול. ב-1990 פרש ולאחר פרישתו הקים עסק אותו מנהל עד היום.
הערות שוליים

↑  Sammy Winder, Mississippi Sports Hall of Fame (באנגלית)
↑  Rocky Mountain News: Other Business, web.archive.org, ‏2007-10-10
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סירט (נהר)

ערך זה עוסק בנהר. אם התכוונתם לרומניה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  706 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  240 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  44,835 קמ"ר
 מוצא:  בהרי הקרפטים הצפוניים
 גובה מוצא הנהר:  1,238 מטרים
 יובלים:  Bârlad River, Negostina River, Mihailei River, Lupa River, Orbeni River, Podul Turcului River, Pitrosul River, Polocin River, Probota River, Leica River, Putna River, Cleja River, Carecna River, Leahu River, Gerului River, Găvan River, Gârla Morilor, Botohan River, Pârâul Morii, Ruja River, Zăbrăuți River, Verehia River, Valea Părului River, Glodeni River, Sodomeni River, Mălina River, Pârâul Țigăncilor, Valea Neagră River, Turbata River, Răcătău River, Răcăciuni River, Valea Boului River, Soci River, Sălăgeni River, Stolniceni River, Trestioara River, Boca River, Albuia River, Bahna River, Gârla Sirețel, Bahna River, Șușița River, Vorona River, Molnița River, Malyi Seret, Gârla Huțanilor, Buzău River, Moldova River, Suceava River, Fântânele River, Bistrița River, Râmnicul Sărat River, Trotuș River, Baranca River, Turbata River, Grigorești River, Tămășeni River, Conțești River, Călmățui River, Icușești River, Cătușa River, Vulpășești River, Țiganca River, Râpaș River, Șomuzul Mic River, Pleșu River, Conțeasca River, Fulgeriș River, Șomuzul Mare River, Hănțești River, Hărmănești River, Sirețel River 
 שפך:  דנובה
 מדינות באגן הניקוז:  אוקראינה, רומניה
 
 סירט ושטח הניקוז שלו
 
סירט (באוקראינית: Серет; ברוסית: Сирет; ברומנית: Siret) הוא נהר הנובע בהרי הקרפטים הצפוניים ונשפך לתוך נהר הדנובה. נביעתו בגובה 1,238 מטר מעל פני הים, בתחום אוקראינה ולאחר דרך קצרה ממשיך ברומניה. על גדותיו שוכנות הערים: סירט, ליטן, פשקאן, רומאן, בקאו וגאלאץ.
אורכו של הסירט 706 קילומטרים ובאגן הניקוז שלו נכללים הנהרות:
מולדובה Moldova אורכו 216 קילומטר
ביסטריצה Bistriţa אורכו 283 קילומטר
סוצ'אבה Suceava אורכו 170 קילומטר
בְרלאד Bârlad אורכו 207 קילומטר
טרוטוש Trotuş
פוטנה Putna
בוזאו Buzău
שטח אגן הניקוז שלו הוא 44,835 קילומטרים רבועים.
סירוצינה

| --- | --- |
אנדרטה לזכר הרוגי גטו סירוצינה
אנדרטה לזכר הרוגי גטו סירוצינה
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ויטבסק (מחוז) ויטבסק
 ראיון:  שומילינה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  269 (2009)
 קואורדינטות:  55°22′N 29°37′E﻿ / ﻿55.367°N 29.617°E﻿ / 55.367; 29.617
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהסירוצינה(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהסירוצינה(למפת מחוז ויטבסק רגילה) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.סירוצינה(למפת מחוז ויטבסק מוגדלת) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.סירוצינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סירוצינה או סירוצין (בבלארוסית: Сіроціна או Сіроцін בהתאמה; ברוסית: Сиротино, סירוטינו, ביידיש: סיראָטינע) הוא כפר קטן במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-17, ובחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל בשטחי האימפריה הרוסית.
בשנת 1897 נמנו ביישוב 1,766 יהודים, כ-90% מתושביו. בתקופה הסובייטית עזבו מאות יהודים את הכפר, ופעל בו בית ספר יידי.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, החלו אלו לשדוד את רכוש היהודים בו, וחטפו גברים יהודים מהיישוב לעבודות כפייה, בהן נרצחו כ-40 יהודים. בהמשך צורפו לעבודות הכפייה גם נשים, קשישים וילדים יהודים מהכפר.
בסתיו 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, אליו נכנסו מעת לעת שוטרים גרמנים ובלארוסים, וביצעו בו מעשי שוד. ב-18 בנובמבר 1941 רצחו גרמנים ושוטרים בלארוסים את כל יושבי הגטו שבכפר בגיא סמוך ליישוב.
מקצת היהודים ששרדו את המלחמה לא חזרו לסירוצינה.
סיטרואן SM

| --- | --- |

Citroën SM
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  1970–1975
 יחידות שיוצרו:  12,920 
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מרכב:  2 דלתות
 אורך:  4,893 מ"מ
 רוחב:  1,836 מ"מ
 גובה:  1,324 מ"מ
 משקל:  1,460-1,520 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,900 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6V צילינדרים, הנעה קדמית, 2,700 סמ"ק, המפיק 170 כ"ס, מנוע הזרקה אלקטרונית 2,700 סמ"ק המפתח 178 כ"ס, מנוע 3,000 סמ"ק המפתח 180 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  220 קמ"ש
 צריכת דלק:  8 ק"מ לליטר
 מעצב:  Robert Opron
 
סיטרואן SM, שנת 1972, מבט לתא הנהג
סיטרואן SM
סיטרואן SM, תצורת 4 דלתות, קבריולה - נשיאותית
סיטרואן SM, קבריולה - מבט למושבים הקדמיים ולוח מחוונים
סיטרואן SM (בצרפתית: Citroën SM) היא מכונית סלון יוקרתית, בתצורת קופה, 2 דלתות, 4 מושבים, שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1975. ה"סיטרואן SM" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה במרץ 1970.
יוצרו 12,920 יחידות. לארצות הברית יוצאו 1,250 יחידות, ולקנדה יוצאו 1,950 יחידות.
בשנת 1971 זכתה ה"סיטרואן SM" במקום השלישי בתחרות מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה ה"סיטרואן GS", ובמקום השני פולקסווגן K70.
מנוע ה"סיטרואן SM" פותח במשותף על ידי חברת סיטרואן וחברת מזארטי. מקדם הגרר של הדגם: 0.26. ה"סיטרואן SM" הייתה המכונית הראשונה באירופה אשר נבנתה עם הגה מתכוונן לגובה ולעומק.
תצורות

2 דלתות - קופה
4 דלתות - סלון (מספר מוגבל של יחידות)
2 דלתות - קבריולה
4 דלתות - קבריולה (נבנו 2 יחידות, אשר יועדו לנשיא צרפת)
מכירות

שנת 1971 - 4,988 יחידות
שנת 1972 - 4,036 יחידות
שנת 1973 - 2,619 יחידות
שנת 1974 - 294 יחידות
שנת 1975 - 115 יחידות
מאפיינים

4 מושבים
מיתלים - הידרו פנאומטיים
4 בלמי דיסק - סיוע ושליטה הידראולית
שישה פנסים קדמיים - מאחורי מגן זכוכית - נעים בהתאם לכיוון ההגה
הגה מתכוונן לגובה ולעומק
מכל דלק 90 ליטר
תאוצה 0–100 קמ"ש - 8.5 שניות (בדגם מנוע 2,700 סמ"ק המפיק 170 כ"ס)
הגרסה הנשיאותית

נבנו 2 יחידות, בתצורת קבריולה, 4 דלתות אשר יועדו ל-5 נוסעים. בסיס הגלגלים התארך.
הנשיאים הצרפתיים אשר השתמשו בדגם: ז'ורז' פומפידו, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, פרנסואה מיטראן וז'אק שיראק.
תמונות

סיטרואן SM
סיטרואן SM, שנת 1973
סיטרואן SM קבריולט
סיטרואן SM קבריולט, שנת 1971
סיטרואן SM קבריולט, שנת 1970
סיטרואן SM בתצורת 4 דלתות
סיטרואן SM בתצורת 4 דלתות
סיטרואן SM בתצורת 4 דלתות
סיטרואן SM קבריולט, 4 דלתות - נשיאותית
סיטרואן SM קבריולט, 4 דלתות - נשיאותית
ראו גם

סיטרואן
סיטרואן DS
סיכת ראש

סיכות שיער משנת 600 לפנה"ס לערך
סיכת ראש מודרנית פשוטה, מבוססת על המצאתו ארנסט גודוורד.
סיכת ראש או סיכת שיער או מַכְבֵּנָה היא אביזר או תכשיט המשמש בעיצוב שיער ומטרתו החזקת שיער הראש במקומו כחלק מתסרוקת ועל מנת שהשיער לא יפריע לאדם, ולעיתים גם כאלמנט קישוטי ואופנתי.
היסטוריה ושימוש

השימוש בסיכות ראש החל בעת העתיקה. כבר במצרים העתיקה נעשה שימוש בסיכות ראש שהיו עשויות ממתכת, שנהב, ברונזה ועץ מגולף.
בחפירות ארכאולוגיות התגלה כי כבר במצרים העתיקה ובממלכת אשור עשו נשים שימוש בסיכות שיער מעוטרות כתכשיטים. סיכות אלה התגלו בעיקר בקברים, ונקברו יחד עם לובשן (כמו גם תכשיטים אחרים). לימים גם ביוון העתיקה, הממלכה האטרוסקית ולאחר מכן גם באימפריה הרומית נהגו נשים לקשט שערן בסיכות שיער.
בשנת 1901 הומצאה סיכת השיער המודרנית על ידי הממציא ארנסט גודוורד מניו זילנד, וכיום הסיכות עשויות בעיקר ממתכת, לעיתים בשילוב פלסטיק.
גברים יהודים מאמינים נוהגים להשתמש בסיכת ראש פשוטה על מנת להדק את הכיפה לשיערם.
בשנת 1957 המציאו אב ובנו אמריקנים, שניהם בשם אדוארד פ' צור (Zore) את סיכת ה"קליפס", סיכת סגר, הנקראת "קליפ" באנגלית, על שם הצליל המתקבל בהיסגרה. סיכה זו פועלת על ידי שינוי מצב שתי הזרועות, החיצונית והפנימית, המחוברות יחד באחד הצדדים, ממצב קעור למצב קמור ובכך נסגרים האחד "לתוך" השני, ואוחזים זה בזה.
גלריית תמונות

אריזת סיכות ראש פשוטות משנות ה-50. מכונות גם "סיכות סבתא". נועדו בעיקר להצמדת השיער ולא לנוי.
סיכת תכשיט מעוצבת בדמות טווס עם אבנים צבעוניות
תסרוקת מתוחכמת, מעוצבת באמצעות "סיכות סבתא" רבות
ילדה עם סיכת ראש
ראו גם

קשת שיער (אנ')
מקל שיער
הערות שוליים

↑  Joann Fletcher, The Egyptian Hair Pin: practical, sacred, fatal, https://intarch.ac.uk/, ‏2016 (באנגלית)
↑  'קליפס' - הפטנט המקורי באתר גוגל פטנטים, משנת 1957.
שימוש בסיכת ראש על מנת להדק כיפה.
סוגים שונים של סיכות ראש וביניהם המצאה קפיצית מ-1929 ואחרים המבוססים על המצאת הַסֶּגֶר הקפיצי של אדוארד צור מ-1957
סמל סנט וינסנט והגרנדינים

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  סנט וינסנט והגרנדינים 
 תאריך אימוץ:  1979 
 
סמל סנט וינסנט והגרנדינים הוא סמלה של מדינת האיים סנט וינסנט והגרנדינים. הסמל אומץ רשמית בשנת 1912 כסמל קולוניאלי של האיים והפך לסמל המדינה עם קבלת העצמאות בשנת 1979.
תיאור הסמל

בסמל מופיעות שתי נשים בלבוש רומי משני צדדיו של מזבח זהב. האישה העומדת מימין (הרלדי) מחזיקה בידה ענף של זית מעל המזבח, ואילו האישה משמאל (הרלדי) כורעת ברך לפני המזבח ומחזיקה בידה מאזני צדק. שתי הנשים מייצגות את שני היסודות במוטו הלאומי של סנט וינסנט והגרנדינים, "שלום וצדק". הנשים מוקפות במסגרת זהובה שמעליה מופיע צמח הכותנה. כל זאת על רקע של עלה ירוק, אשר מתחתיו רשום המוטו "שלום וצדק" בלטינית.
ראו גם

דגל סנט וינסנט והגרנדינים
המנון סנט וינסנט והגרנדינים
נהרא נהרא ופשטיה

נהרא נהרא ופשטיה הוא ביטוי שבא להעניק לגיטימציה למנהגים שונים בהלכה היהודית. הביטוי מגיע מארמית בבלית ותרגומו הוא - "נהר נהר ומסלולו", כלומר כשם שלכל נהר מסלול זרימה משלו ואין בכך הפרעה למסלול זרימתו של הנהר האחר, כך יש מקום לשני מנהגים שונים במקביל, ואין בכך כל פסול.
בתלמוד הבבלי מופיע ביטוי זה פעמיים, ביחס להלכות שחיטה וביחס להלכות טרפות.
בעוד שבתלמוד מובא הביטוי ביחס להלכה עצמה, הפוסקים משתמשים בו בדרך כלל ביחס לשינויי מנהגים שאינם מחלוקות הלכתיות ממש. ה"משנה ברורה" למשל מתבטא בסגנון זה, ביחס לשאלה עד אימתי מוסיפים "ולכפרת פשע" בתפילת מוסף של ראש חודש בשנה מעוברת. ישנם האומרים זאת בכל ראשי החדשים שבשנה זו, וישנם שאומרים אותו רק עד ראש חודש אדר השני. המשנה ברורה קובע: "ובכל אלה נהרא נהרא ופשטיה, וכל אחד יעשה כמנהג המקום".
כיום משתמשים בביטוי בצורה כוללנית, כאשר באים לבטא את זכותה של כל עדה וכל חוג או חסידות, לנהוג בדרך המקובלת אצלו, מבלי שיהיה עליו לבטל את דעתו כלפי עדות וחוגים אחרים.
הערות שוליים

↑  מסכת חולין דף י"ח עמוד ב'
↑  שם, דף נ"ז עמוד א
↑  ולפי מנהג פפד"מ אומרים אותו רק בר"ח אדר השני.
↑  סימן תכ"ג סעיף קטן ו', ובאריכות: יוסף ויכלדר, המנהגים השונים באמירת 'ולכפרת פשע', המבשר תורני, כ"ח אדר א תשע"ד
נשק תבערה

מטוס דאגלס A-1 של חה"אא מטיל פצצת זרחן לבן על עמדה של הווייטקונג בדרום וייטנאם, 1966
נשק תבערה הוא כל סוג של נשק או תחמושת אשר ייעודו העיקרי הוא הבערת עצמים או גרימת נזק לאנשים באמצעות אש ולהבות, חום, או שילוב של השניים. אפקט התבערה נובע מתגובה כימית המתחוללת בנשק עם הפגיעה במטרתו.

נשק תבערה יכול להיות להיות משוגר בהטלה ידנית (כמו סוגים מסוימים של רימוני יד ובקבוקי מולוטוב, למשל), על ידי תותחים, מרגמות, בהטלה מהאוויר, ועוד. נשק תבערה יכול להיות מופעל גם כמוקש, כמטען חבלה וכל מארז אחר של חמרי תבערה. נשקי תבערה המשוגרים למטרתם מרחוק נקראים על פי רוב פצצות תבערה.
מבנה וחומרים

המבנה והחומרים מהם עשוי נשק תבערה תלוי באמצעי שאמור להביאו למטרתו, ומסוג המטרה. בניגוד לחומרי נפץ, אשר התהליך הכימי בהם מוביל ליצירת הדף על ידי שרפה מהירה ביותר, מתוכננים נשקי תבערה כך שהתגובות הכימיות מואטות. הבדל נוסף הוא צורת האתחול של הנשק - על ידי הצתה, ולא על ידי נפץ כבחומרי נפץ.
דוגמאות לחומרים מהם עשויים נשקי תבערה הם נפאלם, תרמיט, אבקת מגנזיום, כלור תלת פלואורידי וזרחן לבן.
נשק תבערה קרקעי או מיקוש תבערה שייעודו העיקרי הוא נגד אדם עשוי בדרך כלל מנוזלים, ואילו פצצות ופגזי תבערה שייעודם השמדת ציוד עשויים ממוצקים.
נשקי תבערה עיקריים

נשקי התבערה הנפוצים ביותר הם:
פצצות תבערה - מוטלות בדרך כלל ממטוסים ומיועדות להצתת שטחים גדולים, בעיקר שטחי תעשייה. פצצות אלו עשויות בדרך כלל מסגסוגות דליקות.
פגזי תבערה - לירי מתותחים או ממרגמות. פגזים אלה עשויים על פי רוב זרחן לבן, ואפקט התבערה בהם משני. עיקר יעודם הוא מיסוך וסימון.
בקבוק מולוטוב - נשק להטלה ידנית, משמש לטווחים קצרים בלבד ובעיקר נגד רק"מ, היות שפגיעתו נקודתית.
להביור - נשק הפולט להבות לטווחים קצרים. יעיל הן נגד רק"מ והן כנשק נ"א בשל היכולת לפגוע בשטח נרחב גם שנמצא מאחורי מחסה (למשל בונקרים)
פוגז - נשק תבערה שבדרך כלל מוטמן בקרקע (מעין מוקש), מכיל בדרך כלל נוזל דליק.
רימוני תבערה - מכונים גם רימוני תרמיט על שם החומר ממנו עשויים - יעילים ביותר להשמדת ציוד על ידי התכה.
היסטוריה > בעת העתיקה ובימי הביניים

נשקי תבערה הופעלו על ידי האדם משחר ההיסטוריה, גם כנשק התקפי ששימש להצתת מתחמים ויישובי אויב למשל על ידי חיצים בוערים והטלת לפידים, וגם כנשק הגנתי - למשל שפיכת שמן רותח מעל מגדלים או חומות והצתתו. דוגמה היסטורית מפורסמת לשימוש בנשק הצתה היא שרפת חומת מצדה על ידי הלגיונות הרומיים בשלב האחרון של המצור. ממצאים ארכאולוגיים רבים מעידים כי לכיבוש יישובים התלוותה לא פעם הצתתם.
האימפריה הביזנטית פיתחה נשק תבערה שנקרא אש יוונית ששימש אותה בעיקר ללוחמה ימית.
היסטוריה > בעת החדשה > מלחמת העולם הראשונה

נשק התבערה המודרני הראשון שפותח היה הלהביור, שהומצא בגרמניה בשנת 1901, אך עד פברואר 1916 לא נעשה בו שימוש. נשק התבערה הראשון שהופעל במהלך מלחמת העולם הראשונה היה פצצות תבערה, שהוטלו לראשונה על ערי החוף הדרום מערבי של האי הבריטי בליל 18–19 בינואר 1915. פצצות אלו, שזכו לכינוי "פצצות אש", היו מכלים שהכילו קרוסין ושמן ונעטפו בחבל מרוח בזפת, והוטלו מצפלין.

בשלבים הראשונים של המלחמה נערכו הפצצות נוספות בנשק תבערה. ב-8 בספטמבר 1915 ערך צפלין L-13 גיחת הפצצה בה הוטלו מספר רב של פצצות תבערה אולם התוצאות היו בנזקים קלים בלבד. עם זאת, לפצצות התבערה הייתה השפעה מוראלית ניכרת על האוכלוסייה האזרחית בממלכה המאוחדת.

בהמשך המלחמה פיתחו הגרמנים פצצת תבערה על בסיס תרמיט וסגסוגת של אלומיניום ומגנזיום. פצצה זו, שסומנה B-1E, הוצתה בטמפרטורה של 650° צלזיוס, בערה בטמפרטורה של 1100° ופלטה גזים שבערו ב-1800°. פצצה זו הייתה קלת משקל, מה שאיפשר למפציצים לשאת כמויות גדולות של פצצות. הפצצה הפכה מבצעית בשנת 1918 ובמהלך חודש אוגוסט יוצרו כמויות ממנה. הפיקוד הגרמני תכנן מבצע הפצצה מאסיבי על פריז ועל לונדון, שעל פי הערכותיו היה אמור להצית שרפות ענק שיחריבו ערים אלו ויובילו את צרפת ואנגליה להסכים לשלום. המבצע לא יצא לפועל כנראה בשל ההבנה כי הכוחות הלוחמים לא יושפעו ממהלך כזה והחשש מפני תגובת הנגד האפשרית - בשלבים אלו של המלחמה היו פצצות תבערה גם ברשות חיל האוויר המלכותי.
היסטוריה > בעת החדשה > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נרחב בנשק תבערה לכל אורך המלחמה. השימוש המוכר ביותר הוא במהלך ההפצצות האסטרטגיות, שם שולבו פצצות תבערה עם פצצות חנ"מ. מבין המקרים המפורסמים של שימוש בפצצות תבערה ניתן למנות את הפצצות לונדון, דרזדן וטוקיו. אך לא היה זה השימוש היחידי בנשק תבערה - במהלך המלחמה פותח מגוון רחב של נשקי תבערה ואמצעי שיגור.
היסטוריה > בעת החדשה > מלחמת העולם השנייה > ההפצצות האסטרטגיות

פצצות תבערה פותחו על מנת לפגוע במפעלים הקטנים בהם יוצרו אמצעי לחימה ושאר המוצרים החיוניים לניצחון במלחמה, ואשר פוזרו הרחק מחוץ לערים, על מנת שלא ישמשו יעד מועדף להפצצות.
גרמניה פתחה את המלחמה כשכנשק התבערה העיקרי שלה משמשת פצצת ה B1-E משלהי מלחמת העולם הראשונה. בהמשך המלחמה, נוסף לפצצה זו מטען רסק קטן שנועד להביא לחדירתה דרך גגות. מפציץ HE-111 יחיד היה יכול לשאת 1152 פצצות כאלו, אך בדרך כלל נשאו המפציצים מטען מעורב של פצצות חנ"מ ותבערה. הגרמנים הפעילו נשק זה מימיה הראשונים של המלחמה בהפצצתה של ורשה, והמשיכו לעשות בו שימוש נרחב במהלך הבליץ ועל מוסקבה. ההרס שגרם נשק זה לאזורים אזרחיים הקנה לפצצות התבערה מוניטין של נשק טרור, ששימש בכוונת תחילה כנגד אזרחים.
כאשר התהפך הגלגל והיתרון האווירי עבר לצד בעלות הברית, עשו אף הן שימוש בפצצות תבערה מעל ערי גרמניה. ההפצצות הכבדות, שכנראה תגמול היה חלק מהסיבות לעריכתן, המיטו חורבן על ערים רבות בגרמניה. גם בזירת האוקיינוס השקט ערכו בעלות הברית בשבעת החודשים האחרונים של המלחמה הפצצות כבדות על יפן, בהן נהרגו כחצי מיליון אזרחים וכחמישה מיליון נותרו ללא קורת גג. בסדרת ההפצצות על טוקיו נהרגו לפי הערכות שונות בין 75 ל-200 אלף איש.
היסטוריה > בעת החדשה > מלחמת העולם השנייה > לוחמה קרקעית

במהלך המלחמה השתמשו הצבאות בלהביורים ללוחמה קרקעית בעיקר בשטחים עירוניים ומבוצרים שם היה נשק זה יעיל במיוחד בשל הטווחים הקצרים של הלחימה, אך גם בשטחים פתוחים. הן בעלות הברית והן גרמניה הנאצית פיתחו במהלך המלחמה נשקי להביור שנישאו על גבי רק"מ, שהטווח שלהם הגיע עד כ-100 מטר.
רימוני תרמיט היו יעילים ביותר הן בהשמדת כלי לחימה או כל ציוד אחר שננטשו בנסיגה, והן בהשמדת כלי אויב. הרימונים, שיצרו טמפרטורת בערה גבוהה ללא רעש נפץ היו נשק אידיאלי לפשיטות. דוגמה לשימוש ברימונים אלו להשמדת ארטילריה היא בקרב פואנט דו אוק.
נשק תבערה נוסף, בו נעשה בעיקר שימוש הגנתי, היה הפוגז. נשק זה פותח בבריטניה בראשית המלחמה, ואומץ גם על ידי הצבא האדום במערכות המגננה, ומאוחר יותר פיתח גם הוורמאכט כלי נשק דומים בהם השתמש בעיקר בחזית האיטלקית.
תחמושת זרחן לבן שימשה במקור לסימון ולמיסוך, אך יעילותה כנשק תבערה נגד אדם התגלתה עד מהרה. הצבא האמריקאי הפעיל מרגמות 4.2 אינץ' עם תחמושת זרחן לבן שעל פי דיווחי חיילי בעלות הברית התגלתה כיעילה במיוחד לעצירת הסתערות חי"ר.
היסטוריה > בעת החדשה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה צומצם השימוש בנשק תבערה, אם כי פיתוחו לא נפסק. במהלך מלחמת קוריאה עשה צבא ארצות הברית שימוש בעיקר במיקוש תבערה ובחימוש זרחן. במהלך מלחמת וייטנאם נעשה שימוש נרחב מאוד בזרחן לבן ובעיקר בנפלאם. החשיפה הנרחבת באמצעי התקשורת של השימוש שנעשה בנפלאם במהלך מלחמה זו העמיק את התפישה של נשק התבערה כנשק טרור לא לגיטימי. פיתוח נוסף של נשק תבערה שנעשה במהלך מלחמת וייטנאם היה פצצת מצרר המכילה חימוש תבערה, אך למעט פעם אחת לא נעשה שימוש בפצצה זו במהלך המלחמה.
בשנות ה-70 של המאה העשרים החלה ארצות הברית בפיתוח חימוש תרמובארי, אשר מייצר אפקט משני של תבערה. אולם הראשונים שעשו שימוש מבצעי בנשק כזה היו הסובייטים במהלך מלחמת אפגניסטן.
גם במהלך הסכסוכים בעיראק - תחילה מלחמת המפרץ ולאחר מכן במלחמת עיראק נעשה שימוש בפצצות תבערה.
הגבלות על שימוש בנשק תבערה

ב-10 באוקטובר 1980 סוכמה בז'נבה אמנה של האומות המאוחדות אשר מגבילה את השימוש בנשק תבערה הידועה בכינויה אמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים. הפרוטוקול השלישי של האמנה מתייחס לשימוש צבאי בנשק תבערה. פרוטוקול זה אוסר על שימוש בנשק תבערה נגד מטרות אזרחיות, וכן על שימוש בפצצות תבערה המוטלות מן האוויר על מטרות צבאיות הנמצאות בתוך ריכוזי אוכלוסייה אזרחית. כן אוסר הפרוטוקול על שימוש בנשק תבערה שאינו מוטל מן האוויר נגד מטרות צבאיות הנמצאות בריכוזי אוכלוסייה אזרחית, להוציא מטרות שניתן להפרידן בבירור מריכוזי האוכלוסייה וכל אמצעי הזהירות המתאימים ננקטו כדי להגביל את השפעת הנשק למטרות הצבאיות. אסור שימוש בנשק תבערה על יערות וצמחייה, אלא אם אלה משמשים מחסה למטרות צבאיות. אין איסור על שימוש בנשק תבערה על מטרות צבאיות.
הערות שוליים

↑  הדלגיטימציה של תמושת הזרחן. מערכות 445
↑  Protocol on Prohibitions or Restrictions on the Use of Incendiary weapons
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541077505171  BnF: cb119833300 (data)  GND: 4618920-8  LCCN: sh85064731  NARA: 10638416 
פצצת B-1E גרמנית שפותחה לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, והוטלה על בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה אך כשלה מלפעול
מפציץ בריטי מדגם אוורו לנקסטר מטיל מעל דיסבורג מוץ ולאחר מכן "קוקטייל" של פצצות תבערה עם פצצת רסק מסוג בלוקבאסטר, 15 באוקטובר 1944