stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון גולסוורתי
ביוגרפיה

ג'ון גולסוורתי נולד בקינגסטון-היל, סארי שבאנגליה, אביו היה עורך דין אמיד. התחנך בבית הספר הארו ובאוקספורד. הוסמך כעורך-דין אך לא עסק במקצוע זה וגילה התעניינות בספרות ובכתיבה. הוא הרבה לקרוא מספריהם של גוסטב פלובר, רודיארד קיפלינג, טורגנייב, טולסטוי ואמיל זולא. ב-1893 בעת מסע בים הדרומי פגש את הסופר ג'וזף קונרד ששכנע אותו להתמסר לכתיבה ספרותית. גולסוורתי החל לכתוב סיפורים בשם העט ג'ון סינג'ון (John Sinjohn), ב-1897 פרסם על חשבונו את קובץ הסיפורים הראשון שלו "מארבע רוחות השמים".
ב-1904 פרסם תחת שמו את הרומן The Island Pharisees. באותה שנה מת אביו וגולסוורתי נשא לאישה את עדה פרסון-קופר, איתה חי בסתר כעשר שנים, בגלל התנגדות אביו לנישואיהם. עדה הייתה נשואה לפני כן לבן-דודו של גולסוורתי, נישואיה האומללים היוו את הבסיס לרומן "בעל הנכסים" (The Man of Property) שהיה הראשון בסדרת הספרים "ההגדה לבית פורסייט", רומן על תולדות שלושה דורות של משפחה בריטית מהמעמד הבינוני.
ב-1906 החל גולסוורתי להצליח גם כמחזאי עם המחזה "קופסת הכסף". במחזותיו הנושאים העיקריים היו האדם ברחוב, העוני, אפליה, אי-צדק, והבדלים במעמדות החברתיים. מחזהו "Justice" משנת 1910 הוביל לרפורמה בבתי הכלא בבריטניה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה מבוגר מכדי להשתתף בלחימה, הוא מסר את ביתו לשימוש הצבא הבריטי כבית הבראה, ונסע לצרפת לעבוד בבית-חולים בטיפול בחיילים נכים. גולסוורתי גויס על ידי משרד התעמולה לכתיבת מאמרים מטעם הממשלה בעיתונים, בניגוד לכותבי מאמרים אחרים סירב להסית נגד הגרמנים, ועודד את הטיפול בחיילים פצועים ונכים.
דעותיו על המלחמה באו לידי ביטוי במחזות "האספסוף" (The Mob) מ-1914 ו-The Skin Game מ-1920, האחרון צולם לקולנוע על ידי אלפרד היצ'קוק בשנת 1931. שני מחזות נוספים שלו עובדו לקולנוע, "אמונים" Loyalties 1922, העוסק בנושא האנטישמיות, ו"בריחה" Escape 1926.
15 שנה אחרי פרסום "בעל נכסים", חזר גולסוורתי לתולדות משפחת פורסייט. הוא פרסם את ספרי ההמשך "הצ'נסרי" (1920), ו"עומד לשכירה" (1921). ב-1922 כונסו שלושת ספרי הטרילוגיה וביססו בכך את עתידו הספרותי של גולסוורתי. סיפור "ההגדה לבית פורסייט" עובד לקולנוע בשנת 1949 בסרט "נשות פורסייט" עם ארול פלין וגריר גרסון, וב-1967 לסדרת טלוויזיה בהפקת ה-BBC. סדרת טלוויזיה נוספת הופקה בשנת 2002.
ספריו הבאים "הקוף הלבן" (1924), "כף הכסף" (1926), שהיו חלק מהטרילוגיה השנייה "קומדיה מודרנית", העלו את הפופולריות של גולסוורתי, הקהל קיבל את תיאורי החברה הוויקטוריאנית בסקרנות ובנוסטלגיה. בניגוד לפופולריות שלו אצל הקוראים, ההערכה הספרותית אליו החלה לרדת, סופרים צעירים כמו ד.ה. לורנס ווירג'יניה וולף ביקרו את כתיבתו, והאשימו אותו שהוא משקף את הערכים שאותם הוא כביכול תוקף.
ב-1921 ייסד גולסוורתי את PEN, ארגון בין-לאומי של סופרים, שמומן מאוחר יותר מכספי פרס נובל. בשנת 1932 זכה בפרס נובל לספרות, הוא נפטר שנה אחר-כך ב-30 בינואר 1933.
מספריו שתורגמו לעברית

"שומרי אמונים", מחזה, תרגם שמעון הלקין, הוצג בתיאטרון הבימה, בשנת 1936.
"בעל הנכסים", ספרי גדיש (תשט"ו)
"בקולר"
"עומד לשכירה"
"יקיצה. עומד לשכירה", נ' טברסקי (תש"ה)
"סטואיקן", תרגם פסח גינזבורג, מצפה, (תרפ"ט), 1929.
"כף הכסף", קומדיה מודרנית, מאנגלית – חלק ראשון עמיהוד טוראי, [תבור], חלק שני יעקב אורלנד, תל אביב, 1946.
"הקוף הלבן", תרגם אליעזר לובראני, נ’ טברסקי תש"ו, 1946.
"שירת הברבור", מאנגלית יעקב אורלנד, נ’ טברסקי (תש"ו)
"הראשון והאחרון", תרגם פנחס לנדר, ירושלים: עופר, תש"ו, 1946.
"הפרח האפל", תרגם שאול קנצלר, ש' פרידמן (תשט"ו)
"שבועת אמונים", תרגם א’ זיו, לאשה, (1962)
"עץ התפוח", עברית – יותם ראובני, עורכת – דורית פרידמן, ספרית פועלים, בני ברק, 2005.
"ההגדה לבית פורסייט", תרגם מאנגלית י"ל ברוך, טברסקי, תל אביב, 1945.
"ההגדה לבית פורסייט", תרגום נוסף, תרגם פ' דן, רמדור (1970)
"בת לוויה", תרגמה טלה בר, אור עם (תשמ"ה 1985)
"מדבר פורח", מאנגלית טלה בר, אור עם (תשמ"ו 1985)
"מעבר לנהר"
ג'ק רובינסון

ג'ק רובינסון (באנגלית: Jack Robinson; בעברית מקובלת גם ההגייה ג'ק רובינזון) הוא שם דמיוני שמשמש בביטוי: "(הדבר יקרה) לפני שתספיקו להגיד ג'ק רובינסון". הכוונה היא שהדבר יקרה תוך פרק זמן קצר. בגרסה העברית בעבר נהוג היה לומר בטוי זה "עוד בטרם הספקת לומר יעקב בן זמיר".
מקור הביטוי באנגליה. האזכור המוקדם ביותר שלו בספרות מופיע בספר "אוולינה" מאת פרנסס ברני, שיצא לאור בשנת 1778. נראה שהביטוי היה כבר בשימוש בשפה האנגלית בתקופה זו משום שהוא מופיע גם במילון הסלנג של גרוס (Grose) משנת 1785. הביטוי מוזכר גם במהדורת 1811 של אותו מילון. במילון נטען כי מקור הביטוי בשמו של ג'נטלמן אנגלי אמיתי שנהג לעזוב זמן קצר לאחר שהגיע לביקור, אך לטענה זו אין ביסוס נוסף.
יש הטוענים שמקור הביטוי במילה הצרפתית "רובינסון" (Robinson) שמשמעותה "מטרייה". לפי גרסה זו, הקריאה "ז'אק, רובינסון" היא קריאת זירוז טיפוסית של אדון צרפתי המבקש מטרייה ממשרתו כאשר מתחיל לרדת גשם.  ז'אק הוא שם צרפתי טיפוסי.
ג'ק הוא כינוי נפוץ לאנשים ששמם הפרטי ג'קסון, ויש הקושרים את הביטוי למספר אנשים באנגליה ששמם הוא ג'קסון רובינסון.[דרוש מקור] לפעמים מייחסים לכך שהמקור לביטוי זה, הוא שחקן הבייסבול ג'קי רובינסון (אף שביטוי זה נוצר יותר מ-120 שנים לפני שנולד ב-1919).
מעניין לגלות כבר אצל רבי יהודה הלוי, במאה ה-15, ביטוי דומה בסגנונו: "וְהִיא טֶרֶם קְרֹאת בּוּקָה מְבוּקָה" (בשיר "ויש בת שיר כבת עין חקוקה"), דהיינו: עוד לפני שהספיקה לומר בוקה מבוקה. הביטוי הארוך כאן מאזכר את הביטוי מספר נחום, "בוקה ומבוקה ומבולקה".
הערות שוליים

↑
על מקור הביטוי באתר Wordorigins.org
↑
ג'ק רובינסון במילון הסלנג של Grose משנת 1811
↑
על מקור הביטוי ב-Oxford journals (הקישור אינו פעיל, 22 באוגוסט 2020)
ג'ק איפאילבו

ג'ק איפאילבו (באנגלית: Jack Ipalibo; נולד ב-6 באפריל 1998 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית.
קריירת מועדונים

איפאילבו גדל באקדמיית הכדורגל דיאמונד ובמחלקת הנוער של ויאריאל. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצות המילואים של ויאריאל. החל משנת 2019 משחק בקבוצת סטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית, תחילה בהשאלה, ולאחר מכן בחוזה קבוע.
ג'עפר בן אבי טאלב

| --- | --- |

 לידה:  589 מכה, חג'אז, ערב הסעודית 
 פטירה:  629 (בגיל 40 בערך) Mu'tah, מחוז כרכ, ירדן 
 מקום קבורה:  Ja'far ibn Abi Talib Mosque 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  אסמא בת עמיס 
 
ג'עפר בן אבי טאלב (בערבית: جعفر بن أبي طالب), הידוע גם בשמות ג'עפר אל-טיאר (جَعفَر الطَيّار) וד'ו אל-ג'נאחין (ذو الجَناحَین) היה אחד מהצחאבה, אחיו של האימאם עלי בן אבי טאלב, ובן דודו של מוחמד נביא האסלאם. היה מנהיגם של המוסלמי שיצאו להגירה לחבש, והיה מפקד הצבא של המוסלמים בקרב מוטה (אנ'), בו הוא גם נהרג.
משפחה

אביו היה אבו טאלב בן עבד אל-מוטליב בן האשם בן עבדל מנאף בן קסי בן כּלאב בן מרה מן כּעב בן לואי בן גאלב בן פהר בן מאלק בן אל-נדר בן כנאנה בן ח'זימה בן מדרכּה בן אליאס בן מדר בן נזאר בן מעד בן עדנאן.
אמו הייתה פאטמה בנת אסד בן עבד מנאף אל-האשמיה אל-קרשיה.
אשתו הייתה אסמאא בנת עמיס, וילדיו היו: חמיד, חמזה, עבד אללה אל-אכבר, מוחמד אל-אכבר, עון, מוחמד אל-אסע'ר, עבד אללה אל-אווסט, עבד אללה אל-אסע'ר, אל-חוסיין, אחמד, נעמא, ואום אל-קאסם.
ההגירה לחבש

בשנת 614, מוחמד הורה לקבוצה של מוסלמים להגר ממכה לחבש על מנת שיוכלו לתפוס שם מחסה ולהתגונן מפני הרדיפות שחוו וסבלו המוסלמים במכה באותה תקופה. מוחמד אמר להם "תפסו מחסה בחבש, המלך שלהם הוא אדם צדיק, אשר לא עושה עוול לאיש. סעו לשם, עד שאללה יפתח את הדרך למוסלמים". ג'עפר מונה להיות המנהיג של ההגירה הזאת. כשהמוסלמים הגיעו לחבש, המלך החבשי זימן אותם אליו. ג'עפר אמר לו "אני אגיד לך את אשר שמעתי מהמנהיג שלי, הנביא". אז הוא אמר "נביא הגיע מתוכנו, כדי לקרוא לנו להימנע מעבודת אלילים, ריבית, עשיית עוול לאחרים, שפיכות דמים, ניאוף וזנות. הוא הזמין אותנו אל הצלאה והזכאה, אל הצדק והנחמדות לשכנים". מלך חבש שאל את ג'עפר "האם יש לך משהו מהדברים שהנביא שלך הביא לכם מאלוהים?", אז ג'עפר הקריא לו פסוקים מסורת מרים המספרת את סיפורם של ישוע ואמו. המלך התרגש למשמע הפסוקים הללו, והסכים לתת למוסלמים מחסה בארצו.
בתרבות

דמותו של ג'עפר בן אבי טאלב הופיעה במספר סדרות וסרטים.
ב-1975, גילם את דמותו של ג'עפר השחקן מוניר מעאסרי (אנ') בסרט המסר.
ב-2008, גולמה דמותו על ידי השחקן עמאר שלק, בסדרה Muhammad: The Final Legacy (אנ').
ב-2012, השחקן ראפי ווהאבי גילם את דמותו של ג'עפר בסדרה עומאר (אנ').
ראו גם

עקיל בן אבי טאלב
הערות שוליים

↑  SahabaJa'far b Abi Talib Personal InformationFull Name Ja'far b Abi Talib b 'Abd al-MuttalibTeknonym Abu 'Abd Allah, Abu l-MasakinEpithet Ja'far al-Tayyar, Dhu l-janahaynLineage QurayshWell-Known Relatives Holy Prophet, Imam Ali, Abu TalibBirth circa 590 C. E. Place of Birth MeccaMuhajir/Ansar MuhajirPlaceof Residence Mecca, Ja'far b. Abi Talib, WikiShia (באנגלית)
↑  Jafar al-Tayyar, Al-Islam.org, ‏2013-01-21 (באנגלית)
↑  Bonhams : Hussein Bicar (Egypt, 1913-2002) The First Hijra, www.bonhams.com
↑  Battle of Mu'ta, WikiShia (באנגלית)
↑  Ja'far ibn Abi Talib - SunnahOnline.com, sunnahonline.com
↑  Family tree of Jafar ibn Abi Talib Quraish, Geneanet (באנגלית)
↑  Biḥār al-anwār, כרך 18, עמ' 412
↑  Najashi: The king who supported Muslim emigrants, Arab News, ‏2014-03-28 (באנגלית)
↑  Amīn, Aʿyān al-Shīʿa, כרך 4, עמ' 123
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: cafer-b-ebu-talib  VIAF: 90040049   WorldCat (עם VIAF): 90040049
גאס סיזר

אוגוסטוס קאסיוס "גאס" סיזר (אנגלית: Augustus Cassius "Gus" Caesar; נולד ב-5 במרץ 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
קריירה

סיזר נולד בטוטנהאם שבלונדון. באוגוסט 1982 הוא הצטרף לארסנל כשחקן נוער, ובפברואר 1984 חתם על חוזה כשחקן מקצוען. הוא הפגין רמת משחק גבוהה בקבוצת הנוער של ארסנל כמגן שיכול לשחק גם כבלם, על אף שב-30 החודשים הראשונים שלו בארסנל הוא שבר את קרסולו שלוש פעמים. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת במשחק מול מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד ב-21 בדצמבר 1985, במקום ויו אנדרסון המושעה; ארסנל ניצחה 1 - 0, וסיזר הצטיין בשמירה על הקיצוני ג'ספר אולסן.
ב-18 החודשים לאחר משחק זה שותף סיזר בהרכב של ארסנל לסירוגין, בעיקר כמחליף העולה לשחק בדקות האחרונות של המשחק. בעונת 1987/1988 הוא אף כונה "איש חמש הדקות" עקב דפוס המשחקים שלו. למרות כל זאת הוא זומן ב-1987 לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, והופיע במדיה בשלושה משחקים. לאחר פציעתו של דייוויד אולירי באותה עונה זכה סיזר ליותר הזדמנויות לשחק, ובסך הכל השתתף ב-25 משחקים. אולם, על אף שנחשב לשחקן מוכשר הוא היה עצבני וחסר ביטחון על המגרש, ולא התמודד בהצלחה עם שחקנים התקפיים, ומדי פעם ביצע טעויות משמעותיות.
טעותו הידועה ביותר של סיזר במדי ארסנל הייתה בגמר גביע הליגה של 1988 מול לוטון טאון בומבלי. 7 דקות לפני סיום המשחק הובילה ארסנל בתוצאה 2 - 1, אך סיזר בעט לא נכון מרחבת העונשין של קבוצתו, ואיפשר לדני וילסון מלוטון להבקיע את שער השוויון; לוטון הבקיעה שער נוסף בדקה האחרונה וניצחה 3 - 2. סיזר, שהועלה בהרכב על ידי ג'ורג' גרהאם בעיקר בגלל פציעת אולירי, סיפר מאוחר יותר כי הוא עצמו סבל מפציעות בקע וקרסול באותה תקופה, אך היה נחוש לשחק למרות זאת.
אירוע זה סימל את סוף הקריירה של סיזר בארסנל. ג'ורג' גרהאם החתים את סטיב בולד ואנדי ליניגן, ובשתי העונות הבאות שותף סיזר בחמישה משחקים. הוא הפך לאחד השחקנים הפחות פופולריים בקרב אוהדי ארסנל. גם כיום הוא נחשב לאחד השחקנים הגרועים בהיסטוריה של ארסנל, ובשנת 2007 נבחר למקום השלישי ברשימה שהרכיב "הטיימס", וכללה את 50 הכדורגלנים הגרועים ביותר ששיחקו בליגה האנגלית העליונה.
ב-1992 יצא לאור הספר "קדחת המגרש" מאת ניק הורנבי, אוהד ארסנל. הורנבי כתב על מה שראה כנפילתו של סיזר, וטען כי היה לו כישרון רב כשחקן נוער, או שארסנל לא הייתה מחתימה אותו מלכתחילה. הורנבי קישר זאת לתסכול שחש באותה תקופה לאור אי הצלחתו כסופר, והסיק כי כישרון ונחישות לא יכולים להביא לבדם להצלחה:
על מנת להגיע לאן שהגיע, ברור שהיה לגאס סיזר יותר כישרון מכל אחד בדורו... וזה עדיין לא היה מספיק. [...] גאס ודאי ידע שהוא טוב, בדיוק כמו שכל להקת פופ שהופיעה אי-פעם במועדון ה"מרקי" יודעת שצפויה לה הופעה במדיסון סקוור גארדן ועמוד-שער ב"ניו מוזיקל אקספרס", ובדיוק כמו שכל סופר שהשלים כתב-יד עבור "פאבר את פאבר" שיודע שתוך שנתיים הוא יזכה בפרס ה"בוקר". אתה סומך על ההרגשה הזו בכל מאודך; אתה מרגיש כיצד הכוח והנחישות שתחושת הייעוד נותנת לך זורמים בוורידים כמו סם... וזה לא אומר שום דבר.
סיזר עזב את ארסנל ביוני 1991 לאחר שהשתתף ב-50 משחקים בחמש עונות. הוא עבר לקיימברידג' יונייטד בהעברה חופשית, לאחר שקודם לכן הושאל לקווינס פארק ריינג'רס לחודשים אחדים. הוא לא שיחק כלל בקיימברידג', ומשם עבר לבריסטול סיטי בהעברה חופשית. בינואר 1992 הצטרף לאיירדריאוניאנס בהעברה חופשית, וב-1994 שיחק בהפסד לגלאזגו ריינג'רס בגמר הגביע הסקוטי. הוא סיים את הקריירה בקולצ'סטר יונייטד במאי 1995, אליה הגיע בהעברה חופשית באוגוסט 1994.
לאחר פרישתו עבר להונג קונג, ושיחק שם במספר טורנירי חובבים לצד כדורגלני עבר אחרים. הוא מתגורר לסירוגין בהונג קונג, שם הוא עובד בתחום הפיננסים, ומקום מגוריו הקבוע באסקס.
לקריאה נוספת

ניק הורנבי, קדחת המגרש (עמודים 218 - 222), הוצאת עגור, 1992
Tony Matthews, Who's Who of Arsenal (Page 52), 2007. (ISBN 1-84596-232-X)
גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל

| --- | --- |

 לידה:  1448 
 פטירה:  1500 (בגיל 52 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בורדו 
 בן או בת זוג:  Isabella of Albret קתרין דה פואה, רוזנת קנדאל 
 
גאסטון דה פואה (בצרפתית: Gaston II de Foix-Candale; 1448 – 25 במרץ 1500) היה רוזן קנדל ובנגייסה ואציל צרפתי בעשורים האחרונים של תקופת ימי הביניים. הוא היה בנם של ז'אן דה פואה, הרוזן הראשון מקנדל ומרגרט דה לה פולה.
הוא נישא בפעם הראשונה לקתרין דה פואה, בתם הצעירה של גאסטון הרביעי, רוזן פויקס ואלינור מנווארה. במרוצת השנים נולדו לזוג ארבעה ילדים, גאסטון דה פואה, הרוזן השלישי מקנדל, ז'אן, הארכיבישוף של בורדו, פייר, ואן, שנישאה למלך אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה.
בשנת 1494, הוא התחתן שוב עם איזבל אלברט. לזוג נולדו ארבעה ילדים גם כן, אלן, לואיז, אמניי ומרגריט.
לקריאה נוספת

Boureau, Alain (1995). The Lord's First Night: The Myth of the Droit de Cuissage. The University of Chicago Press.
Cazacu, Matei (2017).  Reinert, Stephen W. (ed.). Dracula. Brill.
Previte-Orton, C.W. (1962). The Shorter Cambridge Medieval History. Vol. II. Cambridge at the University Press.
Sluga, Glenda; James, Carolyn, eds. (2016). Women, Diplomacy and International Politics since 1500. Routledge.
ג'ק קרייסטון

ויליאם ג'ון "ג'ק" קרייסטון (אנגלית: William John "Jack" Crayston;‏ 9 באוקטובר 1910, גריינג' אובר סנדס - דצמבר 1992) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
חייו

קרייסטון שיחק עבור נבחרת בתי ספר מקומיים ועבור אולברסטון טאון לפני שעבר לנורת' בארו מהליגה השלישית ב-1928. הוא שיחק בבארו במשך שתי עונות לפני שעבר לברדפורד פארק אווניו מהליגה השנייה. בברדפורד הוא פיתח את יכולותיו והפך לקשר ימני חזק.
למרות ששבר את שורש כף היד ואת רגלו בעונת 1933/1934 הוא הוחתם על ידי מועדון הכדורגל ארסנל שזכה באליפות הליגה הראשונה, כאשר מטרת ההחתמה היא להביא מחליף לצ'ארלי ג'ונס. הוא הבקיע שער במשחק הבכורה שלו נגד ליברפול ב-1 בספטמבר 1934, שהסתיים בניצחון 8 - 1 לטובת ארסנל. קרייסטון הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובהדרגה הדיח את פרנק היל מעמדת הקשר הימני. הוא זכה עם ארסנל באליפות הליגה בעונת 1934/1935 ו-1937/1938, ובגביע ה-FA בעונת 1935/1936.
בתקופה זו החל קרייסטון לשחק במדי נבחרת אנגליה. משחקו הראשון היה בניצחון 3 - 1 על נבחרת גרמניה ב-4 בדצמבר 1935, ובסך הכל הוא השתתף בשמונה משחקים עבור מדינתו בין 1935 ל-1937. הוא הבקיע שער אחד בלבד. משחקו האחרון היה בניצחון 5 - 4 נגד נבחרת צ'כוסלוביה ב-1 בדצמבר 1937.
מלחמת העולם השנייה מנעה את מה שהיה אמור להיות שיא הקריירה של קרייסטון; הוא הצטרף לחיל האוויר המלכותי במקביל להשתתפות במשחקי הכדורגל הלא רשמיים של תקופת המלחמה. אולם, בזמן המלחמה הוא נפצע באופן חמור בברכו במשחק נגד וסטהאם יונייטד שנערך ב-1943, וכתוצאה מכך הוא נאלץ לפרוש מכדורגל. הוא השתתף במדי ארסנל ב-207 משחקים בסך הכל, והבקיע בהם 17 שערים.
לאחר פרישתו המוקדמת ושחרורו מחיל האוויר הוא החליט לעסוק באימון. ביוני 1947 הוא התמנה לתפקיד עוזר המאמן של טום ויטאקר מארסנל. לאחר מותו של ויטאקר ב-1956 קרייסטון התמנה לממלא מקומו ב-24 באוקטובר, וב-21 בדצמבר הוא התמנה לתפקיד המאמן הקבוע. אולם, הוא עבד בארסנל במשך תקופה קצרה שלא הייתה מוצלחת; הוא לא הצליח להחתים שחקנים, ורמת המשחק של ארסנל ירדה. בעונת 1957/1958 המועדון סיים רק במקום ה-12 (הגרוע ביותר מזה 38 שנים) והפסיד באופן משפיל בגביע ה-FA לנורת'המפטון טאון מהליגה השלישית הדרומית. קרייסטון התפטר מתפקידו במאי 1958, וחודשיים לאחר מכן החל לאמן את דונקסטר רוברס. הוא החזיק במשרה זו עד לפרישתו ב-1961.
לקריאה נוספת

Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4
ג'רי היידנרייך

ג'רום אלן "ג'רי" היידנרייך (באנגלית: Jerôme Alan "Jerry" Heidenreich;‏ 4 בפברואר 1950 - 18 באפריל 2002) היה שחיין אמריקאי. היה אלוף אולימפי בעל 4 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה

היידנרייך נולד בטלסה, אוקלהומה. הוא החל לשחות בגיל 6. התאמן בהדרכתו של דון איסטרלינג בארלינגטון, טקסס. בהמשך למד ושחה באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט שבדאלאס (SMU).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי קולומביה בשנת 1971 זכה היידנרייך ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בשלושת משחי השליחים ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.30 שניות.
באליפות המכללות בשחייה של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1972 זכה היידנרייך במדליית זהב במשחה ל-220 יארד חופשי.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה היידנרייך ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייב אדגר, ג'ון מרפי ומארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:26.42 דקות, לפני ברית המועצות (3:29.72 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.42 דקות) כשחיין שלישי הוא שחה את המשחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה המהירה באולימפיאדה - 50.78 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:48.16 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:52.12 דקות) וקנדה (3:52.26 דקות) כשחיין אחרון הוא שחה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.67 שניות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.65 שניות, אחרי ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 51.22 שניות ולפני ולדימיר בור מברית המועצות (51.77 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.74 שניות, אחרי ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 54.27 שניות וברוס רוברטסון מקנדה (55.56 שניות).
ב-18 באפריל 2002 שם קץ לחייו היידנרייך בפריז, טקסס.
תארים והשגים

בסך הכל קבע היידנרייך 6 שיאי עולם, כולם במשחי השליחים.
בשנת 1992 זכה היידנרייך להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  JERRY HEIDENREICH (USA) - 1992 Honor Swimmer, באתר היכל התהילה הבינלאומי של השחייה
ג'ון גודפרי

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1888 בריטניה הנדסוורת', אנגליה
 פטירה:  29 באוגוסט 1970 (בגיל 82) בריטניהאיסטבורן, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  דוד (Uncle)
 השכלה:  מכללת בראדפילד  בית ספר קינד אדוארד 
 צאצאים:  קת'לין מרגרט גודפרי 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 דרגה:  אדמירל
 תפקידים בשירות
 ראש המודיעין הימי של הצי הבריטי מפקד הצי המלכותי ההודי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  מסדר האמבט
 
ג'ון הנרי גודפרי (באנגלית: John Henry Godfrey; ‏ 10 ביולי 1888 - 29 באוגוסט 1970) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי אשר שימש כראש המודיעין הימי של הצי הבריטי ואישיותו היוותה השראה לדמותו של "M", ראש השירות החשאי הבריטי בספרי ג'יימס בונד.
קריירה מוקדמת

גודפרי הצטרף לצי המלכותי הבריטי כצוער במספר ספינות קרב והתמחה במערכות ניווט. במלחמת העולם הראשונה השתתף בקרב גליפולי. גודפרי שירת במספר תפקידי מטה ופיקוד בצי הבריטי ובמלחמת העולם השנייה שירת כראש המודיעין הימי של הצי הבריטי. במסגרת תפקידו היה מעורב במספר מבצעי ביון והונאה ובהם מבצע קציצה. לאחר מכן פיקד על הצי המלכותי ההודי.
אישיותו של גודפרי היוותה השראה לדמותו של "M", ראש השירות החשאי הבריטי בספרי ג'יימס בונד שכתב איאן פלמינג, אשר שירת כעוזרו של גודפרי במהלך המלחמה.
לקריאה נוספת

בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תל אביב: עם עובד, 2010.
הערות שוליים

↑  שאול אדר, הגיבור המת של פרשיית הריגול המצליחה ביותר של מלחמת העולם השנייה, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2010.
↑  אלי אשד, האמת על ג'יימס בונד סקירה מקיפה על פלמינג ויצירתו ותרגומיהם לעברית.
↑  בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תל אביב: עם עובד, 2010, עמודים 18-19.
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb165774301 (data)  ISNI: 0000 0000 2467 107X  LCCN: n80095706  SNAC: w65z276c  VIAF: 30841579   WorldCat (עם VIAF): 30841579
ג'ון גוס ספציאל

| --- | --- |

ג'ון גוס ספציאל, שנת 1975
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Ford XB Falcon John Goss Special
 יצרן:  Ford Australia
 שנות ייצור:  1975–1976
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 חברת אם:  פורד
 פלטפורמה:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,808 מ"מ
 רוחב:  1,900 מ"מ
 גובה:  1,369 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,819 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  8V צילינדרים, 4,942 סמ"ק, (מנוע קליבלנד 351, תוצרת "פורד אוסטרליה")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4  מהירויות תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
 קשר:  XB Falcon 500 Hardtop
ג'ון גוס ספציאל (באנגלית: John Goss Special) היא מכונית ספורט המוגדרת "מכונית שרירים" בתצורת 2 דלתות, הרדטופ, אשר יוצרה על ידי "פורד אוסטרליה" (Ford Australia) האוסטרלית בין השנים 1975–1976. הדגם יוצר במספר מוגבל, והתבסס על דגם "פורד פלקון" (דגם הרדטופ XB) של חברת פורד.
הדגם קרוי על שם נהג מרוצי המכוניות "ג'ון גוס", אשר זכה במקום הראשון בשנת 1974 במרוץ "1974 Hardie-Ferodo 1000" עם דגם "פורד פלקון".
צבעים

2 אפשרויות בלבד לבחירת צבע דגם "ג'ון גוס ספציאל":
הרכב צבוע לבן, מלבד מכסה מנוע קדמי ומתחת לחלונות צד - אש האמרלד (Emerald Fire).
הרכב צבוע לבן, מלבד מכסה מנוע קדמי ומתחת לחלונות צד - כחול אפולו (Apollo Blue).
תמונות

ג'ון גוס ספציאל, שנת 1975
ג'ון גוס ספציאל, שנת 1975
ג'ון גוס ספציאל, שנת 1975
ג'ון גוס ספציאל
לקריאה נוספת

ג'ון גוס ספציאל (mtaq.com.au/Find-A-Member/Member-Details/ArtMID/471/ArticleID/2659/1975-Ford-Falcon-John-Goss-Special )
הערות שוליים

↑  ג'ון גוס ספציאל practicalmotoring
↑  ג'ון גוס ספציאל tradeuniquecars
↑  ג'ון גוס ספציאל - נמצא באירלנד streetmachine
↑  ג'ון גוס ספציאל - צבעים Aussie Coupes - Mad Max Interceptor - Ford XB Falcon - Australian Ford falcon". aussiecoupes.com.
ג'עפר נומיירי

ג'עפר מוחמד א-נומיירי (בערבית: جعفر محمد النميري, תעתיק מדויק: ג'עפר מחמד אלנמירי; 1 בינואר 1930 – 30 במאי 2009) היה פוליטיקאי סודאני שכיהן כנשיא סודאן בין 1969 ל-1985.
ביוגרפיה

נומיירי נולד בואד נובאווי, אומדורמאן, בעיר ח'רטום. הוא היה נכד למנהיג שבט מקומי בואד נמיירי, דונגולה, במחוז הסודאני א-שמאלייה.
ב-1952 סיים את חוק לימודיו במכללה הצבאית הסודאנית, שם הושפע מרעיונות הפאן-ערביות של המנהיג הטרי של מצרים, גמאל עבד אל נאצר. ב-1966, כקצין בכיר בצבא סודאן, למד במכללה לפיקוד של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'. ב-1969, יחד עם קצינים אחרים, הדיח את הנשיא אסמאעיל אל-אזהרי, ומונה לראש ממשלת סודאן וראש מועצת ההפיכה. בעת שלטונו החל במסע להלאמת בנקים ומפעלי תעשייה ולרפורמות אגרריות ברוח הסוציאליזם והפאן-ערביות.
ביוגרפיה > שנות השבעים - ניסיונות הפיכה

נומיירי עמד במוקד מספר ניסיונות הפיכה. ב-1970 ניסה להדיחו מהשלטון סאדק אל-מהדי, שהיה ראש ממשלה בעברו, וב-1971 ניסתה קבוצה קומוניסטית לעשות זאת, בהצלחה מזערית. נומיירי שרד, ובאותה שנה נבחר לתפקיד נשיא סודאן במשאל עם ברוב של 98.6%.
הוא חתם מטעם סודאן על הסכם אדיס אבבה שבו הוכרזה אוטונומיה לאזורים הלא-מוסלמיים בדרום סודאן, ושבעקבותיו הסתיימה מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה. לאחר שנחתם ההסכם, שרר בסודאן שקט יחסי במשך כ-11 שנים, עד לפרוץ מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.
באותה עת החל נומיירי לנקוט מדיניות פרו-מערבית, ופעל להשבתם של הבנקים לבעלות פרטית ולעידוד השקעות זרות בארצו.
ב-1975 שרד נומיירי ניסיון הפיכה קומוניסטי נוסף, וב-1976 שב סאדק אל-מהדי לסודאן כשהוא עומד בראש כוח שאומן בלוב בעידוד הנשיא הלובי קדאפי, וניסה להדיחו. הכוח חדר לח'רטום ולאומדורמן תוך שהוא גורם לכ-3,000 הרוגים לפני שהוכרע.
ביוגרפיה > שנות השמונים

בתחילת שנות השמונים שינה נומיירי את טעמו וחבר לאחים המוסלמים. ב-1983 השליט בסודאן את השריעה, חוקי הדת האסלאמיים, וכפה אותה גם במחוזות הדרום, הנוצרי ברובו, תוך פיזור הממשלה האוטונומית שם ותוך הפרה של הסכם אדיס אבבה. צעדיו הציתו מחדש את מלחמת האזרחים בין הדרום לצפון, שארכה 22 שנים, והסתיימה רק ב-2005, לאחר חתימת הסכם שלום עם המורדים, שהפך את אזור דרום סודאן לאוטונומי.
ג'עפר נומיירי היה אחד המנהיגים הערביים היחידים ששמרו על קשרי ידידות עם נשיא מצרים אנואר סאדאת לאחר חתימת הסכם השלום עם ישראל. נומיירי אף השתתף בהלווייתו של סאדאת לאחר הירצחו בידי קושרים.