stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיסטוס

| --- | --- |
 מדינה:  יוון יוון
 גובה:  16 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,763 (2021)
 קואורדינטות:  38°23′00″N 24°07′00″E﻿ / ﻿38.38333333°N 24.11666667°E﻿ / 38.38333333; 24.11666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןדיסטוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןדיסטוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דיסטוס (ביוונית: Δύστος; בלטינית: Dystus) הוא שמו של אגם, כפר ועירייה לשעבר באי איווה, יוון. מאז רפורמת השלטון המקומי ב-2011 היא חלק מהעירייה קימי-אליברי, שהיא יחידה עירונית.
שטח היחידה העירונית של 162.431 קמ"ר.
מקום מושבה של העירייה היה בקריזה.
היסטוריה

העיירה העתיקה דיסטוס הוזכרה במאה ה-4 לפני הספירה על ידי ההיסטוריון תיאופומפוס. הוא טען שהעיירה נוסדה על ידי דריאופינס. אתר העיר העתיקה ממוקם ב-38°21′19″N 24°08′43″E﻿ / ﻿38.3553°N 24.1453°E﻿ / 38.3553; 24.1453.
במהלך שנות ה-50 הוקמה באזור תחנת כוח קיטורית קרוב לאגם דיסטוס בעיר אליברי. תחנת כוח זו השתמשה במי אגם למערכת הקירור.
אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסיית הכפר | אוכלוסיית העירייה |
| --- | --- | --- |
| 1981 | 662 | - |
| 1991 | 589 | 5,074 |
| 2001 | 590 | 5,579 |
| 2011 | 586 | 4,818 |
הערות שוליים

↑  "Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)" (PDF) (ביוונית). National Statistical Service of Greece. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-21.
↑  DYSTOS Euboia, Greece, entry in The Princeton Encyclopedia of Classical Sites.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גריגורי פיכטנגולץ

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1888 אודסה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 ביוני 1959 (בגיל 71) לנינגרד, רוסיה, ברית המועצות ברית המועצות 
 ענף מדעי:  חשבון אינפיניטסימלי, תורת הפונקציות, אנליזה פונקציונלית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אודסה (1911) אוניברסיטת פטרוגרד (1918)
 מנחה לדוקטורט:  Samuil Shatunovsky 
 מוסדות:  אוניברסיטת לנינגרד
 תלמידי דוקטורט:  לאוניד קנטורוביץ', Boris Vulih, Isidor Natanson, Mark Konstantinovich Gavurin 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל  מדען כבוד של ברית המועצות 
 
גריגורי מיכאילוביץ' פיכטנגולץ (ברוסית: Григо́рий Миха́йлович Фихтенго́льц ‏; 5 ביוני 1888 – 26 ביוני 1959) היה מתמטיקאי סובייטי רוסי, יהודי יליד אודסה, הידוע כמחבר סדרת ספרי לימוד בנושא חשבון אינפיניטסימלי. פיכטנגולץ היה מבכירי המתמטיקאים בברית המועצות בתקופתו באוניברסיטת לנינגרד וחינך מספר מתמטיקאים סובייטים בכירים. הוא תרם רבות לאסכולה הרוסית באנליזה ממשית, לאופן שבו החומר נלמד באוניברסיטאות, ולתחום האנליזה המתמטית בכלל.
ביוגרפיה

פיכטנגולץ נולד בשנת 1888 במשפחה יהודית באודסה שבאימפריה הרוסית. הוא למד באוניברסיטה הקיסרית של רוסיה החדשה בעיר וסיים עם תואר בשנת 1911. לאחר מכן עבד במכון האלקטרוטכני של סנט פטרסבורג והחל משנת 1918 לימד מתמטיקה באוניברסיטת פטרוגרד (ששמה שונה לאחר 1924 לאוניברסיטת לנינגרד) – משרה שבה הוא כיהן כ־40 שנה. בשנים אלה הוא שימש כמורם של מתמטיקאים סובייטים נודעים כגון לאוניד קנטורוביץ', סרגיי סובולב, איסידור נתנזון ואחרים.
פיכטנגולץ הקים אסכולה לאנליזה פונקציונלית באוניברסיטת לנינגרד. הוא קיבל תואר פרופסור בשנת 1929, ובשנת 1935 – תואר דוקטור למדעים. הוא הקים את הקתדרה לאנליזה מתמטית בפקולטה למתמטיקה ומכניקה שבה הוא לימד, ועמד בראש המושב במשך הקריירה האקדמית שלו. בשנת 1953 אולץ לעזוב את האקדמיה על ידי השלטונות.
לאחר הקמת ברית המועצות, כיהן פיכטנגולץ בוועד היועצים של משרד החינוך של רוסיה הסובייטית, בתפקיד זה היה יו"ר של ועדה שבנתה תוכניות לימודים. בשנת 1934 הוא יזם את האולימפיאדה המתמטית הראשונה בברית המועצות.
במהלך חייו פיכטנגולץ קיבל אות מדען מצטיין בברית המועצות ועיטור הדגל האדום של העמל.
בשנת 1953, לפני מותו של סטלין, בעיצומה של המערכה האנטישמית "נגד הקוסמופוליטיזם" בברית המועצות, אולץ פיכטנהולץ לפרוש מתפקידו באוניברסיטת לנינגרד.
פרסומים

הפרסום הידוע ביותר של פיכטנגולץ הוא סדרת ספרי לימוד בעלת שלושה כרכים על החשבון האינפיניטסימלי, בשם "קורס בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי" (ברוסית: Курс дифференциального и интегрального исчисления). הספרים שימשו כספרי לימוד אוניברסיטאיים סטנדרטיים בברית המועצות, מזרח אירופה וסין. כמו כן הם תורגמו לשפות נוספות כגון גרמנית ויצאו לאור במספר רב של הוצאות, כולל במאה ה־21.
בשנת 1922 תרגם פיכטנגולץ לרוסית, יחד עם יעקב טמרקין, את ספרו של שארל דה לה ואלה פוסן בשני כרכים, "קורס באנליזה אינפיניטסימלית" (בצרפתית: Cours d'analyse infinitésimale).
פרסומים > רשימת פרסומים

מתמטיקה למהנדסים (ברוסית: Математика для инженеров) ב־2 כרכים, 1931 (כרך א'), 1933 (כרך ב')
קורס בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (ברוסית: Курс дифференциального и интегрального исчисления) ב־3 כרכים, 1948
יסודות האנליזה המתמטית (ברוסית: Основы математического анализа) ב־2 כרכים, פורסם: 1964 (כרך א'), 1968 (כרך ב')
לקריאה נוספת

Vladimir Maz'ya. Differential Equations of My Young Years Birkhäuser, Springer, Switzerland 2014. p.82
הערות שוליים

↑  2014 V.Maz'ya
↑  א.אלפטפלד 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458009605171  PLWABN: 9810618147705606  CiNii: DA10065512  GND: 115226648  ISNI: 0000 0000 8199 8423  LCCN: n50005198  LNB: 000286530  MGP: 74864  NKC: xx0037598  NLA: 35381533  NTA: 184621887  SUDOC: 091651190  Trove: 932687  VIAF: 13030471   WorldCat (עם VIAF): 13030471 
כרך 3 של הקורס בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי
דייוויד שטרנברג

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1881 (יוליאני) ז'יטומיר, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 במאי 1948 (בגיל 66) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  Académie Vitti 
 הושפע על ידי:  קייס ואן דונגן 
 
דייוויד שטרנברג (ברוסית: Давид Петрович Штеренберг, באנגלית: David Shterenberg ‏:  26 ביולי 1881 – 1 במאי 1948) היה צייר וגרפיקאי יהודי סובייטי יליד אוקראינה.
פיזיקאי ולדימיר וקסלר היה בנו.
קורות חיים

דוד פטרוביץ' שטרנברג שנולד למשפחה יהודית בז'יטומיר, אוקראינה, למד אמנות באודסה ולאחר מכן בין השנים 1906–1912 התבסס בפריז, שם למד, בין היתר, אצל קיס ואן דונגן, וכן למד באקדמיה ויטי בפריז. הוא הושפע מיצירותיו של פול סזאן ומהקוביזם.
הוא ערך ביקורים חוזרים ברוסיה אך לא השתקע בה עד לאחר המהפכה של 1917, כאשר הוא נתמך על ידי מכר שלו לונכרסקי, שהיה הקומיסר העממי האחראי על התרבות. הוא השתתף בוועידת המחברים, האמנים והבמאים לשיתוף פעולה עם הממשלה הסובייטית בארמון סמולני בסנט פטרסבורג עם נתן אלטמן ואחרים. בשנים 1917 -1918 היה קומיסר לענייני אמנות. בשנת 1918 הציג תערוכה עם הקבוצה היהודית לקידום האמנויות יחד עם ולדימיר ברנוף-רוסין, נתן אלטמן ואל ליסיצקי, במוסקבה. בשנים 1918 עד 1920 היה ראש המחלקה לאמנויות יפות (IZO) של קומיסריאט הנאורות העממי (NARKOMPROS). ב-1918 פרסם את חיבורו "משימות לאמנות עכשווית" בחדשות מועצת פטרוגרד.
בשנת 1920 היה שטרנברג מנהל המחלקה לאמנויות יפות בוועד העממי לחינוך. בתפקיד זה הוא ארגן את המימון של המכון לתרבות אמנותית במוסקבה.
הוא הציג בתערוכה של אמנים יהודים במוסקבה ב-1922, שבה הציג גם מארק שאגאל. באותה שנה כתב חיבור לקטלוג של תערוכת האמנות הרוסית הראשונה בגלריה ואן דימן, בברלין. אולם סגנונו העצמאי חדל למצוא חן אצל השלטונות הסובייטים ובהדרגה נסגרה עבודתו מעיני הציבור. לאחר שנות ה-30 הוא נאלץ לעבוד בסגנון 'ריאליסטי' יותר.
במותו ב-1948 הוא כמעט נשכח. הוא נקבר בבית העלמין Vagankovo במוסקבה.
שטרנברג היה מודע עמוקות לשורשיו היהודיים. הוא כתב לאשתו נאדז'דה: 'יש לי דם מזרחי בעורקי, דם של אבותיי שכתבו את 'שיר השירים', - ואין שירה טובה יותר'.
יצירותיו מוצגות בגלריות ציבוריות במוסקבה (גלריית טרטיאקוב ומוזיאון פושקין), סנט פטרבורג (המוזיאון הרוסי) ויקאטרינבורג. הרבה עדיין מוחזק באוספים פרטיים ברוסיה.
הערות שוליים

↑  Lazarev, Mikhail (ed.), (2000).David Shterenberg. Moscow
↑  The Correspondence of James McNeill Whistler :: Biography, www.whistler.arts.gla.ac.uk
↑  Maria Gough, The Artist as Producer: Russian Constructivism in Revolution, University of California Press, 2005-05-02, ISBN 978-0-520-22618-0. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302219805171  PLWABN: 9810590406205606  GND: 119170094  ISNI: 0000 0001 1000 015X  LCCN: nr92026454  NTA: 341743224  RKD: 72900  SNAC: w6cz5zr7  SUDOC: 166983136  ULAN: 500120649  VIAF: 95870865   WorldCat (עם VIAF): 95870865
גימנסיה גאולה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית ספר תיכון 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°04′17″N 34°46′05″E﻿ / ﻿32.071416666667°N 34.767916666667°E﻿ / 32.071416666667; 34.767916666667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גימנסיה גאולה(למפת תל אביב רגילה) גימנסיה גאולה(למפת גוש דן רגילה) גימנסיה גאולה(למפת גוש דן מוגדלת) גימנסיה גאולה  he גימנסיה גאולהhe גימנסיה גאולהמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חזית בית הספר התיכוני למסחר ברחוב גאולה 30
מראה כללי של בית הספר
גימנסיה גאולה הייתה בית ספר תיכון בתל אביב, השני שנוסד בעיר תל אביב אחרי גימנסיה הרצליה. בית הספר פעל בשנים 1919–1979.
תוכנית הלימודים

גימנסיה גאולה נוסדה בסוף שנת 1919 בשם בית הספר התיכוני למסחר, על ידי קבוצה של עסקני היישוב שכללה את זאב גלוסקין, אליעזר הופיין ויהודה גור, ובהחלטה של אגודת הסוחרים ביפו, במטרה להכשיר פקידים משכילים שיוכלו להשתלב במסחר המתפתח בארץ ישראל ובמנגנון הממשל הבריטי. תוכנית בית הספר הייתה תלת שנתית (מקבילה לכיתות ט'–י"א) וכללה לימודי תנ"ך, עברית, היסטוריה, מתמטיקה, מדעים והתעמלות, ובנוסף כלכלה, תורת המסחר, חוקה מסחרית, תורת הסחורות, גאוגרפיה כללית ומסחרית, הנהלת חשבונות, כתיבה במכונת כתיבה, כתיבת מכתבים ושפות: אנגלית, ערבית וצרפתית. במהרה בית הספר קיים גם ארבע שנות לימוד תיכוניות ראשונות (המקבילות היום לכיתות ה'–ח'), כך שהוא כלל שבע שנות לימוד, אולם חלק מהתלמידים הגיעו רק לקראת השנה החמישית. כן נוספה שנה שמינית למעוניינים בהכנה לבחינות גבוהות לקראת קבלה לאוניברסיטה. בשנת 1928 הונהג סטאז' למשך 2–3 חודשים בהם הבוגרים עבדו ללא תשלום בבתי מסחר. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 החל בית הספר לקיים שני מסלולי לימוד תיכוניים: מסלול תיכוני מלא של 8 שנות לימוד (כיתות ה'–י"ב) ומסלול פקידותי דו-שנתי (מקביל לכיתות ט'–י'). המסלול התיכוני כלל בין מגמותיו מגמת כלכלה שפעלה במקביל למגמות ספרותית, ביולוגית וריאלית, זכר למקור המסחרי של בית הספר. בנוסף, קיים בית הספר קורסים מסחריים בשיעורי ערב.
בסביבות שנת 1926 הוקמה כיתת מכינה עבור תלמידים שאינם מתאימים ללימוד בכיתה הראשונה. בהמשך הוקמה כיתה לבני 6, והחל משנת 1929 קיים בית הספר ארבע כיתות מכינה (מקביל לכיתות א'–ד'). בשנת 1932 קיים בית הספר קייטנה לילדי המכינה.
בית הספר השתייך לרשת בתי הספר של הוועד הלאומי וזכה להכרה בבוגריו מצד האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1950 שונה שם בית הספר ל"בית ספר תיכון גאולה", או "גימנסיה גאולה", אולם מתכונת הלימודים לא השתנתה.
גימנסיה גאולה התחרתה בגימנסיה הרצליה על תואר בית הספר הטוב ביותר בתל אביב ודרישות הקבלה אליה היו גבוהות.
בשנים 1936–1948 היה בית הספר מרכז לאימוני חג"ם של ההגנה ובמקום היה גם סליק כפי שכתוב בלוחית זיכרון על גדר הבניין ברחוב גאולה 30.
בספטמבר 1973 נפתחה בבית הספר חטיבת ביניים במסגרת הרפורמה.
צוות, תלמידים ובוגרים

בשנים הראשונות ניהל את בית הספר ד"ר וינברג ולאחריו בשנים 1922–1930 ניהל את בית הספר ד"ר אלכסנדר קולר. את קולר החליף ד"ר מ. גלעדי ולאחריו כיהן כמנהל ד"ר שמואל אוארבך (אביר). לאחר מכן, עד שנת 1943 ניהל את בית הספר אשר ברש. מ-1950 עד אמצע שנות ה-60 ניהל את בית הספר ד"ר שמריהו אלנברג. בשנת 1968 ניהל את בית הספר אברהם וסרמן. בצוות המורים נמנו בין השאר, פרופסור שמעון הלקין, אהרן בן-אור ונתן גורן.
בשנת 1925 למדו בבית הספר 89 תלמידים ועבדו בו שמונה מורים. ביוני 1927 סיימו את בית הספר 28 בוגרים מהמחזור השישי, 13 בנות ו-15 בנים. ביולי 1932 סיימו את בית הספר 47 בוגרים.
מבנה בית הספר

בשנתיים הראשונות שכן בית הספר בבית שכור ולאחר מכן עבר לצריף ברחוב הים (היום רחוב הרב קוק). בשנת 1925 עבר בית הספר למבנה ברחוב גאולה 30 בתל אביב, שהוקם על מגרש שנתרם על ידי חברת גאולה. במבנה היו שבעה חדרים בקומה אחת. כבר בספטמבר 1926 גויסו כספים מתורמים שונים, בהם עריית תל אביב, לצורך הרחבת מבנה בית הספר בקומה הראשונה והוספת קומה שנייה חלקית. ביוני 1929 הוחל בהקמת אולם התעמלות על מגרש שהוקצה לבית הספר על ידי עיריית תל אביב. בשנת 1960 נחנך אגף חדש של בית הספר בתכנון האדריכל שמעון פובזנר, בוגר בית הספר ובשנת 1962 נוסף מבנה חדש של מעבדות וכיתות. בשנת 1973 התחילה לפעול בבית הספר חטיבת ביניים – מהראשונות בתיכוני תל אביב. לאחר מותו של מנהלה האחרון – אברהם וסרמן במרץ 1979 ועם סיום תקופת החכירה מעיריית תל אביב הוחלט על סגירת בית הספר עם סיום שנת הלימודים 1978/79. על סגירת המוסד הופקד עו"ד אמנון חלד מבוגרי "גאולה" כנציג הוועד המנהל. כיום פועל במבנה, בית הספר עירוני ד' אורט, ששכן במשך שנים רבות ברחוב התבור 32.
ראו גם

קטגוריה:בוגרי גימנסיה גאולה
הערות שוליים

↑  ליסוד בי"ס למסחר ביפו, דואר היום, 23 בספטמבר 1919
↑  אף על פי שבתחילה חשבו על תוכנית ארבע שנתית, ראו: מאורעות השבוע, הצפירה, 23 באוקטובר 1919
↑  בית ספר תיכוני למסחר ביפו, דואר היום, 13 בדצמבר 1920
↑  בית הספר התיכוני למסחר בתל אביב, דבר, 27 באוגוסט 1925
↑  שונות, דבר, 13 במאי 1928
בבתי הספר, דבר, 4 באוגוסט 1929
↑  בית הספר התיכוני למסחר, דבר, 28 באוגוסט 1932
↑  ש. שבא, 40 שנה לבית ספר גאולה, דבר, 7 באפריל 1960
↑  בשעורי ערב למסחר, דבר, 14 במאי 1926
↑  בית הספר התיכוני למסחר בתל אביב, דבר, 23 ביולי 1926
↑  בית הספר התיכוני למסחר בתל אביב, דבר, 7 בספטמבר 1928
↑  בית הספר התיכוני למסחר בתל אביב, דבר, 20 בספטמבר 1929
↑  לימי הקיץ, דבר, 10 ביולי 1932
↑  כנסת ישראל בתקופת שנתיים, דבר, 16 במאי 1934

בית הספר התיכוני למסחר, דבר, 29 באוגוסט 1939
↑  שינוי שם, דבר, 17 באפריל 1950
↑  אברהם רותם, מנחם שמואל ומרדכי אלקן, תל אביב פותחת כיתות מיוחדות לתלמידים מחוננים, מעריב, 2 בספטמבר 1973
↑  בבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב, דואר היום, 10 במאי 1931
↑  כנוס בוגרי ביה"ס בת"א, דואר היום, 21 באוקטובר 1932
סיומים, דבר, 13 באוגוסט 1933
סיום בבית הספר התיכוני למסחר, דבר, 4 באוגוסט 1936
↑  עליו ראו: 'אוארבך, שמואל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 25–26. מת ד"ר ש. אביר מי שהיה מנהל בי"ס "גאולה" בת"א, מעריב, 31 במרץ 1969.
↑  ארבעה מכתבים מאת ח.נ. ביאליק, דבר, 3 בינואר 1947
אשר ברש איננו, דבר, 5 ביוני 1952
↑  תמונות מבתי ספר בתל אביב, דבר, 23 ביוני 1950
↑  נערך כנס בוגרי גימנסיה גאולה, מעריב, 24 בנובמבר 1968
↑  שאול הון, גימנסיה גאולה מחדשת צורתה, מעריב, 5 באפריל 1960
1 2  אברהם רותם, תל אביב הקטנה במסכת היובל של ביה"ס תיכון גאולה, מעריב, 20 בנובמבר 1968
↑  בבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב, דואר היום, 15 ביוני 1927
↑  חגיגות בגרות, דבר, 20 ביולי 1932
↑  הגדלת בנין ביה"ס למסחר, דבר, 22 בספטמבר 1926
↑  הרחבת בית ספר, דבר, 23 ביוני 1929
↑  בבית הספר למסחר, דבר, 16 ביולי 1928
↑  נחנך אגף חדש בבי"ס גאולה, דבר, 5 במאי 1960
↑  עירוני ד' אורט, אתר משרד החינוך
לוחית זיכרון על גדר בניין גימנסיה גאולה
דייווידאס סירווידיס

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 2000 (בן 24) וילנה, ליטא
 עמדה:  סמול פורוורד, קלע
 גובה:  2.03
 מספר:  91
 דראפט:  בחירה מספר 37, 2019 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 2017–2020   2017–2018   2020   2020–2022   2021–2022   2022–2023   2023–:  ריטאס וילנה   ← פרלאס   הפועל ירושלים   דטרויט פיסטונס   ← מוטור סיטי קרוז   פורט ויין מאד אנטס   ויסקונסין הרד
 הישגים כשחקן
 MVP של טורניר הדור הבא של היורוליג (2018)   גביע המלך מינדאוגאס (2019)
דייווידאס סירווידיס (בליטאית: Deividas Sirvydis; נולד ב-10 ביוני 2000 בוילנה) הוא כדורסלן ליטאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע בויסקונסין הרד מליגת הפיתוח של הNBA.
קריירה

סירווידיס החל את הקריירה המקצענית שלו בקבוצת ריטאס וילנה כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתאריך 29 במאי 2017 כשהוא בן 16 בלבד ועוקף את יונאס ולנצ'יונאס כשחקן הצעיר ביותר שמשחק עבור מועדון בליגה הליטאית.
בתאריך 5 בדצמבר 2017, ערך את הופעתו הראשונה ביורוקאפ כששיחק במדיה של ריטאס וילנה וסיים את העונה כשרשם ממוצעים של 6.6 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2019, הועמד לדראפט של ליגת ה-NBA ונבחר במקום ה-37 על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס אך הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס אותה ייצג במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA.
בתאריך 23 במאי 2020, חתם על חוזה ארוך-טווח עם בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית.
לקראת עונת 2020/2021 חתם סירווידיס על חוזה בדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA.
הערות שוליים

↑  2019 Draft Prospect | Deividas Sirvydis, NBA.com (באנגלית)
↑  רועי כהן, ‏הפועל ירושלים שילמה 190 אלף יורו על דייווידאס סירווידיס, באתר ערוץ הספורט, 27 במאי 2020
↑  רועי כהן, ‏במידה הנכונה: מה רואה הפועל ירושלים בדייווידאס סירווידיס?, באתר ערוץ הספורט, 24 במאי 2020
↑  סירווידיס: "הרגיש טוב שכולם רצו אותי", באתר ‏מאקו‏, 19 ביוני 2020
↑  דטרויט מחתימה את פלאמלי, אוקפור, ג'קסון וסירווידיס, באתר הקבוצה, 1 בדצמבר 2020
דור גליק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1985 (בן 39 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  בעבר: חדשות 10
 
דור גליק (נולד ב-1985) הוא עיתונאי ישראלי, שימש כשליח ערוץ עשר לאירופה עד סגירתו של הערוץ בינואר 2019.
ביוגרפיה

דור גליק גדל בכפר סבא. בצעירותו החל ללמוד את השפה הגרמנית. לפני שירותו הצבאי היה חניך במכינת רבין. שירת בגלי צה"ל ככתב המסקר את ועדות הכנסת, ערביי ישראל ואת תחום הרווחה. לאחר מכן שימש כעורך ומגיש מהדורות חדשות בתחנה. לאחר שחרורו כתב במוסף עיתון הארץ, ובשנת 2010 מונה לכתב אתר ynet בברלין, במקביל ביצע התמחות במחלקת חדשות החוץ של העיתון הגרמני "די ולט" במסגרת מלגת חילופי עיתונאים. לאחר שחזר לישראל היה עורך אתר האינטרנט של מכון גתה והנחה ערבי תרבות בנושאים שקשורים ליחסים בין ישראל לגרמניה. כששב לגרמניה עבר התמחות בפרלמנט הגרמני והיה עוזרו של פולקר בק ממפלגת הירוקים, יו״ר ועדת הידידות הפרלמנטרית ישראל-גרמניה. בשנת 2015 החל לשמש ככתב ערוץ עשר בגרמניה ובאירופה כולה. באפריל 2018 קיים ריאיון עם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
לגליק תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בהיסטוריה ותאוריה של היחסים הבינלאומיים מבית הספר לכלכלה של לונדון.
דייוויד ת'רדקיל

| --- | --- |
 לידה:  12 באפריל 1960 (בן 64) סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת בראדלי
 דראפט:  בחירה מספר 15, 1982 פיניקס סאנס
 קבוצות כשחקן
 1982–1983 1983–1984 1985 1985 1985–1986 1986–1987 1988 1988–1989 1989 1989–1990 1991–1994 1994–1995 1995–1996:  פיניקס סאנס דטרויט פיסטונס מילווקי באקס סן אנטוניו ספרס בוסטון סלטיקס טנדואי רום מסטרס פיורפודס הוטדוגס אליצור רמלה וירטוס רומא קוראל רואן הפועל תל אביב הפועל חולון בני הרצליה
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1986) זכייה בגביע הישראלי (1993) שחקן העונה של ליגת העל (1993)
דייוויד ת'רדקיל (באנגלית: David Thirdkill נולד ב-12 באפריל 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעיקר בליגת ה-NBA ובישראל. גובהו 2.01 מטרים.
קריירה

ת'רדקיל נולד בסנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית. שיחק בקולג' סאות'רן איידהו ובמכללת בראדלי, שם זכה בכינוי "השריף" על שום אופן הגנתו הצמודה. שיחק כקלע וכסמול פורוורד. בשנת 1982 הוא נבחר בסיבוב הראשון בדראפט ה-NBA במקום ה-15 על ידי פיניקס סאנס. החל לשחק ב-NBA בשנת 1982 במדי פיניקס סאנס, ועונה לאחר מכן שיחק בדטרויט פיסטונס. בעונת 1985/1986 שיחק במילווקי באקס, סן אנטוניו ספרס בהן מיעט לשחק, ובבוסטון סלטיקס שזכתה באליפות ה-NBA בעונה זו. שיחק בליגת ה-NBA בסך הכל 179 משחקים, בהם קלע 510 נקודות.
ת'רדקיל שיחק בעונת 1986/1987 בקבוצת טנדואיי רום מאסטרס מהפיליפינים. לאחר מכן שיחק עונה בליגת ה-CBA בארצות הברית, ובקבוצת פיורפודס טי.ג'יי הוטדוגס במסגרת טורניר בפיליפינים. בעונת 1988/1989 עבר לשחק בישראל והצטרף לאליצור רמלה. בעונה זו קלע 364 נקודות.
את עונת 1989/1990 פתח בוירטוס רומא בה שיחק 8 משחקים בלבד, ועבר לקוראל רואן באסקט מהליגה הצרפתית. לאחר מכן שב לישראל ושיחק שלוש עונות במדי הפועל תל אביב, וזכה איתה בגביע המדינה בכדורסל בשנת 1993, כאשר הוא קלע בגמר 15 נקודות. כמו כן שיחק עונה אחת בהפועל חולון, ועונה אחת בבני הרצליה. בגיל 36 פרש ממשחק. הוא נחשב לאחד הזרים הטובים ביותר ששיחקו בישראל. בשש שנותיו בישראל קלע 2273 נקודות.
הערות שוליים

↑  דייוויד ת'רדקיל - השריף, באתר הכדורסל של ערן סלע
דילן וולש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בנובמבר 1963 (בן 60) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם במה:  Dylan Walsh 
 שם לידה:  Charles Hunter Walsh 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירג'יניה  בית ספר תיכון אמנדייל 
 בן או בת זוג:  ג'ואנה גוינג (2004–2012)  מלורה ולטרס (1996–2003) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרופיל ב-IMDb
 
דילן וולש (באנגלית: Dylan Walsh; נולד ב-17 בנובמבר 1963) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

וולש נולד בלוס אנג'לס, הוריו הכירו באתיופיה בעת שעבדו בתפקיד דיפלומטי מטעם שירות החוץ של ארצות הברית, כתוצאה מעבודת הוריו כילד הוא גר במספר מדינות,בין היתר בהודו ואינדונזיה. בהיותו בן עשר חזר עם משפחתו לארצות הברית והם התיישבו בווירג'יניה, בתיכון החל ללמוד משחק.
הוא סיים תואר באנגלית באוניברסיטת וירג'יניה ולאחר מכן עבר לניו יורק על מנת לקדם את קריירת המשחק שלו.
ב-1990 שיחק בסרט "החתונה של בטסי" לצד אלן אלדה.
ב-1995 שיחק בתפקיד הראשי בסרט המבוסס על הספר קונגו.
הוא שיחק תפקיד אורח בסדרות "אזור הדמדומים" ו"אוורווד".
ב-2002 גילם בלש בסרטו של קלינט איסטווד "Blood Work".
ב-2003 הוא החל לגלם את תפקידו הידוע כמנתח הפלסטי שון מקנמרה בדרמה "ניפ/טאק".
בין 2011–2016 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בסדרה המשטרתית "Unforgettable".
בנוסף הופיע בין היתר בסרטי הקולנוע "חיילים היינו" ו"הבית באגם".
לוולש חמישה ילדים ממספר מערכות יחסים.
דייוויד שטרן (מנצח)

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1963 (בן 61) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, בית הספר ג'וליארד 
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק
 כלי נגינה:  פסנתר
 צאצאים:  אייזק שטרן
 davidstern.co
 
דייוויד שטרן (באנגלית: David Stern; נולד ב-21 במאי 1963) הוא מנצח אמריקאי.
קריירה

דייוויד שטרן נולד בניו יורק ולמד באוניברסיטת ייל ובבית הספר ג'וליארד. בתחילת דרכו היה עוזר למנצח הבריטי ג'ון אליוט גרדינר, אחר כך היה מנצח ראשי של אנסמבל "קונצ'רטו קלן"
שטרן מנצח על מוזיקה מתקופת הבארוק וכן על יצירות מהתקופה הקלאסית והמודרנית ומעניק פרשנות עכשווית, תוססת ומרתקת לכל היצירות עליהן הוא מנצח[דרוש מקור]. שטרן מנצח בקביעות על בתי והפקות אופרה חשובות בכל העולם וכן על מיטב התזמורות באירופה, ארצות הברית והמזרח הרחוק. הוא שימש כמנהל מוזיקלי של כמה גופים וידוע בשל עבודתו הפורייה עם מוזיקאים צעירים ומוכשרים.
בשנת 2003 ייסד שטרן את להקת אופרה פואוקו בצרפת, אנסמבל שמטרתו לבצע אופרה בכלים אותנטיים ולהציג את היצירות של הבארוק והתקופה הקלאסית באור חדש. שטרן הופיע עם אופרה פואוקו בפסטיבל אמסטרדם, פסטיבל לופטנהזה בלונדון, פסטיבל לוצרן ופסטיבלים בצרפת בהפקת מדיאה (כרוביני) ובהפקת האופרה מוצרט וסליירי (רימסקי-קורסקוב). הוא הקליט עם אופרה פואוקו שתי אופרות של הנדל, כאשר בכל הפקות אופרה פואוקו מופיעים זמרים צעירים לצד ותיקים.
בין השנים 1997 – 1999 ניהל שטרן את אקדמיית המוזיקה בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס בצרפת שם ניצח על נהר קרלו (בריטן) בבימויו של הבמאי היפני יושי אוידה ועל חליל הקסם בבימויו של סטפן בראונשוייג. עם ההפקה של נהר קרלו סייר שטרן בפסטיבלים שונים כולל אלו בווינה, פריז ובריסל, ועם ההפקה של חליל הקסם הופיע בלוזאן, רואן, פריז ובפסטיבל אדינבורו.
שטרן היה גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של דרום וסטפאליה בזיגן, גרמניה, ובעבר כיהן כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית ובית האופרה של סנט גאלן בשווייץ.
שטרן ניצח על מספר רב של אופרות ברחבי העולם כולל בבית האופרה של גלימרגלאס בארצות הברית. בין האופרות שניצח עליהן דון ג'ובאני (מוצרט), חליל הקסם (מוצרט) באופרה הלאומית האנגלית, מקבת' (ורדי) בהונג קונג, יוליוס קיסר (הנדל) בגלימרגלאס ועוד.
באולמות הקונצרטים ניצח שטרן על תזמורות ברחבי העולם כולל נגני מוצרט של לונדון, התזמורת הקאמרית של בזל, התזמורת הסימפונית הרוסית החדשה, התזמורת הקאמרית הפילהרמונית הגרמנית בברמן, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הבארוק ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, אגודת הנדל והיידן בבוסטון, התזמורת הסימפונית החדשה במוסקבה, התזמורת הסימפונית של קטוביץ, התזמורת הקאמרית של לוזאן, תזמורת קנזאווה בטוקיו, התזמורת הפילהרמונית של ורשה, האקדמיה של סנט מרטין בשדות בלונדון, הסינפוניה הצפונית באנגליה, התזמורת הקאמרית השוודית, התזמורת הקאמרית האנגלית, קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, תזמורת גירצניך בקלן, האנסמבל התזמורתי של פריז, תזמורת טיבולי בקופנהגן, תזמורת פריז, תזמורת RAI בטורינו, התזמורת הפילהרמונית הקאמרית בפראג, תזמורת ה-BBC באנגליה ובויילס ועוד תזמורות רבות.
שטרן הקליט תקליטורים לחברות שונות, כולל יצירות מאת אוטו ניקולאי, אלבר רוסל, ג'ון פילד ועוד.
בין השנים 2008 - 2014 היה המנהל המוזיקלי של האופרה הישראלית בתל אביב שם ניצח על האופרה "הילד חולם" של גיל שוחט.
קריירה > חייו האישיים

דייוויד שטרן הוא בנו של הכנר אייזק שטרן.