stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שארל-ארתור גונז
ביוגרפיה > קריירה צבאית

גונז נולד בפריז ב-19 בספטמבר 1838. אביו היה ז'אן פליקס עמנואל גונז ואמו הייתה לואיז סטפני קורטין. הוא היה נכדו של הרופא שארל קורטין ונינו של האדריכל אטיין-צ'רובין לקונטה. אחיו היה מבקר האמנות לואי גונז.
ב-1856 נרשם גונז ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר, ולאחר מכן למד בבית ספר לקצינים. ב-1861 הוא נכנס לצבא צרפת כלוטננט שני. בין 1868–1870 הוא הוצב באלג'יריה. ב-1870 הוא חזר לצרפת בעקבות פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה. הוא הוצב במטה הקורפוס ה-13 ולאחר מכן חזר לפריז ולחם כנגד הפרוסים במהלך המצור על פריז. בשנת 1880 הועבר גונז לכוחות הארטילריה ובשנת 1885 הפך ללוטננט קולונל. הוא מונה בשנת 1887 לראש מטה הקורפוס ה-19. ב-1888 הוא קודם לדרגת קולונל וצורף למטה הכללי כמפקד המשרד הרביעי (האחראי על הובלה ומסילות הברזל). כמו כן הוא שימש כמורה בבית הספר הצבאי. ב-1893 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה ומונה לסגן הרמטכ"ל תחת הגנרל ראול לה מוטון דה בואדפר.
ביוגרפיה > פרשת דרייפוס

לכל אורך פרשת דרייפוס, היה גונז מראשי הלוחמים למען האשמתו של אלפרד דרייפוס בריגול, והוא נחשב לאחד האשמים העיקריים בפרשה. כאשר ז'ורז' פיקאר הוכיח לו שדרייפוס חף מפשע והציג בפניו את הראיות לכך שהאשם האמיתי הוא פרדיננד אסטרהאזי, גונז, בעצה אחת עם בואדפר ושר המלחמה ביו הורה לפיקאר להתעלם מהממצאים. פיקאר זעם, והטריד את השלושה שוב ושוב בדרישה לפתוח בחקירה כנגד אסטרהאזי. לפי עדותו של פיקאר ב-15 בספטמבר יצא גונז מגדרו וצעק: "וכי מה אכפת לך אם היהודי הזה יישאר באי השדים?" פיקאר נדהם והשיב: "אבל הרי הוא חף מפשע?!" גונז השיב ש"אין זה חשוב" והוסיף: "אם לא תאמר מאומה, איש לא ידע". פיקאר יצא מהפגישה המום וזועם והצהיר כי הוא אינו מתכוון לקחת עמו את הסוד אל הקבר. לימים הכחיש גונז את תוכן השיחה, אך לא את רוחה.
פיקאר הורחק מצרפת והוצב בתפקיד נידח וחסר חשיבות בתוניסיה. גונז, בואדפר וביו יחד עם אובר-ז'וזף אנרי וארמאן די פאטי דה קלאם חברו יחד כדי להבטיח שדרייפוס יישאר באי השדים והחקירה כנגד אסטרהאזי לא תתחדש. הם לא היססו לזייף לשם כך מסמכים ולנקוט בצעדים פליליים אחרים, ולפיכך נודעו בכינוי "הקנוניה". במאמרו המפורסם "אני מאשים...!" האשים אמיל זולא את גונז "בשותפות לפשע... מתוך קנאות קלריקלית". גונז העיד מאוחר יותר במשפט שנערך כנגד זולא, וכן במשפט החוזר שנערך לדרייפוס.
ביוגרפיה > אחריתו

עם חשיפת ממדיה האמתיים של השערורייה, הורחק גונז בהדרגה מתפקידיו. ב-1903 הוא הוצב בכוחות המילואים. הוא נפטר ב-18 בדצמבר 1917.
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
ברברה טוכמן, המגדל הגאה, דביר, 1998.
פייר מיקאל, פרשת דרייפוס, מ. מזרחי, 1964.
מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982.
הערות שוליים

↑  ברדן, עמ' 228.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10692195b (data)  GND: 1057908894  ISNI: 0000 0000 5492 0970  Léonore: 166856  VIAF: 78767931   WorldCat (עם VIAF): 78767931
שורטי

ערך זה עוסק בזמרת ישראלית. אם התכוונתם לראפר ישראלי הידוע באותו שם במה, ראו .
| --- | --- |

הילה ניסימוב (שורטי) בקפה ביאליק תל אביב, 2011
 לידה:  4 ביולי 1983 (בת 41) בת ים
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 סוגה:  היפ הופ, פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  בייס רקורדס • פליי רקורדס
 
הילה ניסימוב, הידועה בכינויה שורטי (נולדה ב-4 ביולי 1983 בבת ים), היא ראפרית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

בילדותה ובנעוריה נעה משפחתה בין ארצות הברית לישראל בעקבות עבודתו של אביה, שהיה קבלן.
ניסימוב, הידועה כ"שורטי", החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2000 כאשר השתתפה באלבום האוסף של מאד מאן "מיקרופון למקסימום", בשיר "מיקרופון למקסימום". ב-2001 השתתפה באלבום השני, "מיקרופון למקסימום 2" בשירים "מי הדיווה" עם MC שירי ו"לא משנה" עם אמ.סי מני וסניקס.
בשנת 2002 הוציאה את הסינגל "תהיי לי לפנטזיה" ביחד עם אבי מסיקה. הסינגל נכנס לאלבומו מ-2004, "מציאות מדומה".
היא התפרסמה לראשונה בשנת 2004, כשהשתתפה בפרויקט של אבי מסיקה "ילדים גדולים", בביצועים מחודשים ל"שכונת חיים" ולשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פינוקיו" (יחד עם אבי מסיקה ומורן אהרוני), לו גם כתבה קטעי ראפ חדשים.
ב-2005 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "לאלף את הסוררת", ממנו התפרסם שיר הנושא, "לאלף את הסוררת". באלבום, שכלל שירי היפ הופ וראפ לצד בלדות וקטעים אינסטרומנטליים, השתתפו בין השאר דניאל סלומון, שרי, מסיקה וקוואמי. בשירי האלבום ביטאה ניסימוב את דעותיה על תעשיית המוזיקה הישראלית, וחשפה את נטיותיה המיניות כלסבית. בשנת 2006 החלה להנחות, לצד גיא אריאלי, את תוכנית הנוער "מיי בלוג" במסגרת שידורי "רשת" של ערוץ 2. בהמשך אותה שנה הוציאה סינגל בשם "חצי רגל בחוץ, חצי רגל בפנים".
בתחילת 2007 הצטרפה לצוות כתבי ערוץ 24, והוציאה סינגל בשם "שופ שופ".
ב-30 במאי 2010 נדקרה מחוץ לפאב בתל אביב, ונפצעה באורח בינוני. החקירה העלתה כי התוקפת דקרה את שורטי כנקמה על כך שהחלה לצאת עם בת זוגה לשעבר.
שורטי, שהייתה, כאמור, דמות בולטת בקהילה הלסבית, החלה בשלב מסוים לצאת עם גברים. בשנת 2016 הוציאה קליפ, בהשתתפותו של אילן אוספליק, לשיר "צבעים".
ב-2019 השתתפה בתוכנית הריאליטי בישול "משחקי השף", כאשר הייתה בנבחרת של השף אסף גרניט, אך הודחה בהדחה השישית.
ב-2020 התחילה זוגיות עם שני גולדשטיין, לאחר כחצי שנה נפרדו.
דיסקוגרפיה

לאלף את הסוררת (2005)
סוכריות חמוצות (2012)
הערות שוליים

↑  אלי סניור, הראפרית שורטי נדקרה על-ידי אשה שהכירה, באתר ynet, 30 במאי 2010
↑  איילה חננאל ואריאל נוי‏, הראפרית שורטי נדקרה מחוץ למועדון בת"א, באתר וואלה, 30 במאי 2010
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏שורטי מותחת גבולות בקליפ חדש, באתר ‏מאקו‏, 14 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369902105171  MusicBrainz: f7e6a662-28eb-4d04-ac25-a908c8314f72  VIAF: 17150940071626601967   WorldCat (עם VIAF): 17150940071626601967
שלמה מעתוק

| --- | --- |
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שלמה (סלמאן) מעתוק (המאה ה-18) היה אסטרונום ומשורר יהודי בבגדד, שפיוטיו משולבים בליטורגיות של יהודי עיראק.
ביוגרפיה

שלמה מעתוק היה מפורסם בעיר בגדד בזכות הספרייה שברשותו שהייתה הגדולה ביותר בעיר. בספריה היו למעלה משבעת אלפים ספרים, כתבי יד ומודפסים.
הוא נודע ברחבי הקהילות היהודיות במזרח התיכון כאספן גדול של כתבי יד עבריים. היו ברשותו תרגומים לשפה הערבית של החומש, שיר השירים, מגילת רות, מגילת אסתר, מגילת איכה וספר דניאל.
מלבד הספרייה, הוא נודע כמלומד, משורר ומנהיג קהילה. רבים משיריו ששרדו, מספרים על סבלם של יהודי בגדאד בידיו של מושל עריץ. אחד משיריו המפורסמים ביותר, מספר כיצד נאלץ להסתתר בחמאם טורקי, כדי להימלט מרדיפות, ולאחר מכן עזב את בגדאד עם משפחתו לבצרה.
מעבודתו כאסטרונום שרדו כמה כתבי יד גאומטריים, כולל אחד בשילוב של פרשנות עם חיבור על האצטרולב.
שיריו אוחסנו באוספים של הספרייה הבריטית בלונדון. חלקם התפזרו מאז, אך רבים מהם נמצאים בספריית אוניברסיטת טורונטו.
ריצ'רד וינטרס

| --- | --- |

ריצ'רד וינטרס במחנה אימונים טאקווה שבג'ורג'יה, 1942
 לידה:  21 בינואר 1918 אפרטה, פנסילבניה
 פטירה:  2 בינואר 2011 (בגיל 92) הרשי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  דיק
 השכלה:  מכללת פרנקלין ומרשל  אוניברסיטת ראטגרס 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  25 אוגוסט 1941 – נובמבר 1945 (כ־4 שנים)
 דרגה:   מייג'ור
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה ה'  מפקד גדוד 2 ברגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 בצבא ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  הפלישה לנורמנדי  מבצע מרקט גארדן  הקרב על הבליטה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין    כוכב הארד (פעמיים)   לב הארגמן
 
וינטרס בשנת 2004
אנדרטה לזכר וינטרס בנורמנדי
פרט מתוך האנדרטה לזכר וינטרס בנורמנדי
מייג'ור ריצ'רד דייוויס "דיק" וינטרס (באנגלית: Richard Davis "Dick" Winterss; ‏21 בינואר 1918 – 2 בינואר 2011) היה קצין בפלוגה ה', גדוד 2, הרגימנט ה-506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 בצבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה. זכה בעיטור צלב השירות המצוין על הובלת מתקפה שהשמידה סוללת ארטילריה גרמנית בעת הפלישה לנורמנדי, פעולה שעדיין נלמדת בווסט פוינט.
דמותו של מייג'ור וינטרס גולמה במיני-סדרה האמריקאית "אחים לנשק" על ידי השחקן הבריטי דמיאן לואיס.
ילדותו ונעוריו

וינטרס נולד וגדל באפרטה שבמחוז לנקסטר, פנסילבניה, להוריו ריצ'רד ואדית וינטרס ב-21 בינואר 1918. משפחתו עברה לעיר לנקסטר כשהיה בן שמונה. למד בתיכון לנקסטר לבנים ב-1937, ולאחר מכן נרשם למכללת פרנקלין ומרשל.
בפרנקלין ומרשל, וינטרס היה חבר במועדון החברתי דלתא סיגמא פי, והשתתף במשחקי פוטבול וכדורסל כחבר בסניף אופסילון. הוא נאלץ לוותר על ההיאבקות, שהיה הספורט האהוב עליו וגם עיקר הפעילות החברתית שלו בקולג', לטובת הלימודים וכן העבודה בשאר הזמן שנועדה לתשלום עבור לימודיו. סיים תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה במכללת פרנקלין ומרשל שבפנסילבניה ב-1941. מלחמת העולם השנייה פרצה באירופה, והתגייס לצבא ארצות הברית ב-25 אוגוסט 1941.
מלחמת העולם השנייה

וינטרס עבר טירונות בהצטיינות במחנה קרופט שבקרוליינה הדרומית, והתבקש על ידי מפקדיו להישאר ולשמש כמפקד טירונים במחזור הבא. לאחר מכן נשלח לקורס קצינים בפורט בנינג שבג'ורג'יה. במהלך הקורס, נחשף וינטרס למערך המוצנח החדש של הצבא שהכשרותיו נמצאו בבסיס, וביקש להשתבץ במערך בסיום הקורס. בקשתו אושרה ושובץ וינטרס כמפקד מחלקה בפלוגה ה' (המכונה באנגלית "Easy Company") בחטיבת 506 המוצנחת. החטיבה עצמה הוקמה כניסוי הראשון בצבא ארצות הברית להכשיר חטיבת מוצנחת שלמה יחד משלב גיוס החניכים עד סוף ההכשרה, מסלול מפרך עם שיעור הדחה גבוה במיוחד שנמשך כמעט שנה. במהלך הכשרת החטיבה במחנה טאקווה שבג'ורג'יה, הועלה וינטרס לדרגת סגן ומונה לסמ"פ בפלוגה שאז עדיין הייתה תחת פיקודו של המ"פ המקורי, סרן הרברט סובל.
כשהאוגדה המוטסת ה-101 הועברה לאנגליה, מפקד הפלוגה, הרברט סובל, הועבר מתפקידו עקב מתח רב ששרר בינו לבין סמליו הבכירים בפלוגה באותה העת. במקומו מונה סגן תומאס מייהן לתפקיד מפקד הפלוגה. ב-6 ביוני 1944 עם תחילת הפלישה לנורמנדי מטוסו של סגן מייהן, ובו כל אנשי המפקדה של פלוגה ה', הופל על ידי אש נ"מ גרמנית.
עם היוודע דבר הפלת מטוסו של מפקד הפלוגה, וינטרס מונה בעל כורחו לתפקיד מפקד הפלוגה. הוא נשאר בתפקיד לאורך כל המערכה בנורמנדי. לאחר שפספס את אזור הצניחה שלו ונחת ליד העיירה סנט מר אגליז, ולאחר שאיבד את נשקו האישי במהלך הצניחה, בדק וינטרס מה מיקומו, אסף מספר צנחנים ואלו החלו לצעוד אל יעדה הראשון של יחידתם, העיירה סאנט-מארי דמונט. וינטרס היה מועמד לקבלת מדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בצבא ארצות הברית, על הובלת מתקפה שהשמידה סוללת ארטילריה גרמנית שהמטירה אש על חוף יוטה שעה שהפלישה לנורמנדי החלה. על הסוללה הגנה מחלקה בת כ-60 חיילים גרמנים. לווינטרס היו רק תריסר לוחמים תחת פיקודו ועוד עשרה לוחמים מפלוגה ד'. בנוסף להשמדתה של הסוללה מצא וינטרס מפה שבה היו מפורטים כל ההגנות והביצורים הגרמנים בנורמנדי.
ב-1 ביולי 1944 הועלה לדרגת סרן, במהלך כהונתו כמפקד פלוגה ה'.
ההמלצה להענקת מדליית הכבוד לווינטרס הופחתה לאחר מכן לעיטור צלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו בצבא ארצות הברית, עקב נוהל ששרר אז בצבא האמריקני שקובע כי רק מדליית כבוד אחת מוענקת ללוחמים מאותה הדיוויזיה, ומדליה זו כבר הוענקה לסא"ל רוברט קול על שהוביל הסתערות כידונים. המתקפה שהוביל וינטרס על הסוללה עדיין נלמדת בווסט פוינט כדוגמה לתקיפת עמדת קבע על ידי יחידה קטנה.
ב-5 אוקטובר 1944 במהלך מבצע מרקט גארדן בהולנד, הוביל וינטרס מתקפה בת 20 לוחמים בלבד על כוח ואפן אס אס עדיף בן 300 לוחמים. קרב זה היה הקרב האחרון במלחמה בו הסתער בראש לוחמיו. בעקבות הקרב, וינטרס מונה לסמג"ד גדוד 2 של החטיבה, עקב נפילתו של רס"ן אוליבר הורטן, הסמג"ד באותה עת, שנהרג במהלך התקפה גרמנית על חפ"ק הגדוד. וינטרס כיהן בתפקיד זה במהלך קרב הבליטה, ולעיתים הוביל הגדוד בפעולתו.
ב-8 במרץ 1945 הועלה וינטרס לדרגת רס"ן ומונה לממלא מקום מפקד גדוד 2, עקב מינוי של המג"ד, סא"ל רוברט סטרייר, לקצין מטה במפקדת החטיבה. המשיך לכהן כמ"מ מג"ד בכל הקרבות מכאן ואילך שנלחמה דיוויזיה 101 עד כניעת גרמניה והמשיך לכהן במהלך פעילותה באזורי הכיבוש בגרמניה ואזורי הכיבוש באוסטריה.
בנובמבר 1945 השתחרר וינטרס משירות פעיל בצבא ארצות הברית.
וינטרס זכה גם לשני עיטורי כוכב הארד על הצטיינותו בקרבות וללב הארגמן בעקבות פציעה שספג.
לאחר המלחמה

עם שובו לארצות הברית וינטרס התמנה למפקח ייצור במפעל לציוד רפואי בניו ג'רזי. ב-1951 רכשו וינטרס ואשתו, את'ל, חווה קטנה בה בנו את ביתם וגידלו את שני ילדיהם. ב-1972 יצא וינטרס לדרך עצמאית וייסד חברה לממכר אוכל לחיות וציוד לחקלאים. זמן קצר לאחר מכן, עקרה המשפחה לפנסילבניה וב-1997 יצא וינטרס לגמלאות.
במהלך שנות התשעים הופיע וינטרס במספר תוכניות טלוויזיה וסיפר על חוויותיו והתנסויותיו כחייל במלחמת העולם השנייה. ב-1992 פרסם ההיסטוריון האמריקאי סטיבן אמברוז את הספר "אחים בקרב" שראה אור בעברית בשנת 2005 בהוצאת כנרת. התסריט למיני סדרה "אחים לנשק" מבוסס על ספרו של אמברוז. בנוסף לספרו של אמברוז, פורסמו במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 שני ספרים נוספים על וינטרס: האחד ביוגרפיה והשני אוטוביוגרפיה. כמו כן, הרצה וינטרס מספר פעמים בנושא מנהיגות בפני צוערים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית שבווסט פוינט.
בשנת 2009 הוענק לווינטרס תואר דוקטור לשם כבוד מטעם מכללת פרנקלין ומרשל בה למד.
אחרית ימיו

על-אף השבחים הרבים להם זכה, נותר וינטרס אדם צנוע. בסוף ימיו הוא חלה במחלת פרקינסון ממנו סבל במשך מספר שנים. הוא הלך לעולמו ב-2 בינואר 2011 בבית אבות בפנסילבניה. לבקשתו של וינטרס, טקס הלוויה שנערך לו היה פרטי. הוא נטמן בבית הקברות בעיר אפרטה שבפנסילבניה בחלקה המשפחתית בה קבורים הוריו. על מצבתו, בנוסף לשמו, מופיע הכיתוב WWII 101st Airborne.
לקריאה נוספת

סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005
סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה ביתן, מאנגלית: מרדכי ברקאי, 1995 - תיאור מקיף של יום הפלישה משלב ההכנות ועד להשלכות שבעקבותיו.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, רמה נוספת של ניידות במלחמה, מערכות, 19 במאי 2021
↑  גל פרל פינקל, האדומה הגדולה הראשונה, מקור ראשון, ‏ 11.04.2018.
↑  סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", מאנגלית: מרדכי ברקאי, הוצאת זמורה ביתן, 2002, עמודים 267-268.
↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמודים 81-101.
↑  Dick Winters: Reflections From Major Winters Of Easy Company‏, 12 ביוני 2006, באתר "HISTORynet.com"‏ (באנגלית)
↑  גל פרל פינקל, "יחידה שתוכל להתגנב אל האויב ולהמם אותו בהלם ובהפתעה", מערכות, 25 באוגוסט 2021
↑  גל פרל, "המצב נורמלי – אנחנו מכותרים", הבלוג על הכוונת, ‏ 6 ביוני 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810693560405606  ISNI: 0000 0001 0948 3641  LCCN: n2004044622  NKC: xx0052229  NTA: 296308315  VIAF: 1859943   WorldCat (עם VIAF): 1859943 
חלק מהאותות בהם זכה ריצ'רד וינטרס
ריפוי מצורע בידי ישו

ישו מטהר מצורע מאת ז'אן-מארי מלכיור דוז, 1864
ישו מרפא (מטהר) מצורע הוא אחד מהנסים של ישו בברית החדשה. נס ריפוי זה מתואר בכל שלושת הבשורות הסינופטיות: בבשורת מתי ח: 1–4, בשורת מרקוס א: 40–45 ובשורת לוקס ה: 12–16.
הסיפור בברית החדשה

על פי בשורת מתי, כאשר ישו ירד מן ההר שעליו נשא את הדרשה על ההר, הלכו אחריו המונים. איש מצורע אחד בא וכרע ברך לפניו, הוא התחנן וביקש ממנו "אֲדֹנִי אִם־תִּרְצֶה תּוּכַל לְטַהֲרֵנִי" בתגובה לבקשת המצורע, הושיט ישו את ידו ונגע בו באומרו "חָפֵץ אָנֹכִי טְהָר". האיש המצורע נרפא מיד מצרעתו. אז אמר לו ישו: "רְאֵה אַל־תְּסַפֵּר לְאִישׁ וְלֵךְ הֵרָאֵה אֶל־הַכֹּהֵן וְהִקְרַבְתָּ אֶת־הַקָּרְבָּן אֲשֶׁר צִוָּה משֶׁה לְעֵדוּת לָהֶם", כנדרש על פי תורת המצורע שבספר ויקרא. לאחר אותו אירוע הגיעו מצורעים רבים על מנת שישו ירפא גם אותם. בבשורות מרקוס ולוקס לא קיים אותו רצף שבין אירועי "נס ריפוי המצורע" לבין "הדרשה על ההר".
לפי בשורות מרקוס ולוקס, הוא לא ציית לציווי של ישו שלא לדבר על כך, אלא יצא והחל לדבר בחופשיות, ולהפיץ את נס הטיהור – הריפוי שלו מן הצרעת. כתוצאה מכך, התפרסם ישו במהירות וכבר לא יכול היה להיכנס באופן גלוי לכל יישוב או עיר, היה עליו להישאר בחוץ, במקומות שוממים. על אף זאת, עדיין הגיעו אליו המונים מכל עבר.
בכך שהמצורע ניגש אל ישו, הוא הפר לכאורה את מצוות התורה שדורשת נידוי והתרחקות ממצורעים. כאשר ישו נגע במצורע, אפשר היה לחשוב שגם הוא הפר לכאורה את המצווה לרחוק ולהיבדל ממצורע, אלמלא העובדה שבעצם מגעו של ישו הוא טיהר וריפא באופן נסי ומיידי את המצורע.
בבשורת מתי י: 8 מתואר כיצד שלח ישו את תלמידיו עם ההנחיה לרפא חולים, ולטהר מצורעים.
המטיף הבפטיסטי הבריטי צ'ארלס הדון ספרגון השווה בדרשה את מצבו של אדם הסובל מצרעת לזה של מישהו השרוי בחטא. צרעת מסמלת את טומאת החטא שמביאה להפרדה של המצורע מהתחברות עם אלוהים ועם שאר בני האדם.
הסיפור בברית החדשה > הנוסח בבשורת מתי

1 וַיֵּרֶד מִן־הָהָר וַיֵּלֶךְ אַחֲרָיו הֲמוֹן עַם רָב׃ 2 וְהִנֵּה אִישׁ מְצֹרָע בָּא וַיִּשְׁתַּחוּ־לוֹ וַיֹּאמַר אֲדֹנִי אִם־תִּרְצֶה תּוּכַל לְטַהֲרֵנִי׃ 3 וַיִּשְׁלַח יֵשׁוּעַ אֶת־יָדוֹ וַיִּגַּע־בּוֹ וַיֹּאמֶר חָפֵץ אָנֹכִי טְהָר וּבְרֶגַע נִרְפְּאָה צָרַעְתּוֹ׃ 4 וַיֹּאמֶר אֵלָיו יֵשׁוּעַ רְאֵה אַל־תְּסַפֵּר לְאִישׁ וְלֵךְ הֵרָאֵה אֶל־הַכֹּהֵן וְהִקְרַבְתָּ אֶת־הַקָּרְבָּן אֲשֶׁר צִוָּה משֶׁה לְעֵדוּת לָהֶם׃
הסיפור בברית החדשה > הנוסח בבשורת מרקוס

40 וַיָּבוֹא אֵלָיו אִישׁ מְצֹרָע וַיִּתְחַנֵּן אֵלָיו וַיִכְרַע עַל־בִּרְכָּיו וַיּאֹמֶר לוֹ אִם־תִּרְצֶה תּוּכַל לְטַהֲרֵנִי׃ 41 וַיְרַחֵם עָלָיו יֵשׁוּעַ וַיִּשְׁלַח יָדוֹ וַיִּגַּע־בּוֹ וַיֹּאמַר רֹצֶה אָנֹכִי טְהָר׃ 42 עוֹדֶנּוּ מְדַבֵּר וְהַצָּרַעַת סָרָה מִמֶּנּוּ וַיִּטְהָר׃ 43 וַיִּגְעַר־בּוֹ וַימַהֵר לְהוֹצִיאוֹ הַחוּצָה׃ 44 וַיּאֹמֶר אֵלָיו רְאֵה אַל־תַּגִּיד לְאִישׁ דָּבָר וְלֵךְ הֵרָאֵה אֶל־הַכֹּהֵן וְהַקְרֵב לְטָהֳרָתְךָ אֵת אֲשֶׁר־צִוָּה משֶׁה לְעֵדוּת לָהֶם׃ 45 וְהוּא יָצָא וַיָּחֶל לִקְרֹא הַרְבֵּה וּלְהַשְׁמִיעַ הַדָּבָר עַד אֲשֶׁר לֹא־יָכֹל לָבוֹא עוֹד אֶל־עִיר לְעֵינֵי הָעָם וַיֵּשֶׁב מִחוּץ לָעִיר בִּמְקֹמוֹת חָרְבָּה וַיָּבֹאוּ אֵלָיו מִכָּל־עֲבָרָיו מִסָּבִיב׃
הסיפור בברית החדשה > הנוסח בבשורת לוקס

12 וַיְהִי בִּהְיוֹתוֹ בְּאַחַת הֶעָרִים וְהִנֵּה־אִישׁ כֻּלּוֹ צָרוּעַ וַיַּרְא אֶת־יֵשׁוּעַ וַיִּפֹּל עַל־פָּנָיו וַיִּתְחַנֵּן אֵלָיו לֵאמֹר אֲדֹנִי אִם־תַּחְפֹּץ תּוּכַל לְטַהֲרֵנִי׃ 13 וַיִּשְׁלַח אֶת־יָדוֹ וַיִּגַּע־בּוֹ וַיֹּאמֶר חָפֵץ אָנֹכִי טְהָר וּפִתְאֹם סָרָה מִמֶּנּוּ הַצָּרָעַת׃ 14 וַיְצַו עָלָיו לְבִלְתִּי סַפֵּר לְאִישׁ כִּי אִם־לֵךְ וְהֵרָאֵה אֶל־הַכֹּהֵן וְהַקְרֵב קָרְבָּן עַל־טָהֳרָתְךָ כַּאֲשֶׁר צִוָּה משֶׁה לְעֵדוּת לָהֶם׃ 15 וְשָׁמְעוֹ הוֹלֵךְ הָלוֹךְ וְגָדֵל וַיִּקָּבְצוּ עַם רַב לִשְׁמוֹעַ וּלְהֵרָפֵא עַל־יָדוֹ מִתַּחֲלוּאֵיהֶם׃ 16 וְהוּא סָר אֶל־הַמִּדְבָּרוֹת וּמִתְפַּלֵּל׃
המצורע בספר ויקרא יג

יש החולקים על כך שהמחלה המכונה בטרמינולוגיה הרפואית של היום "כצרעת" (בעברית) ובמינוח הבין-לאומי מחלת "האנסן" (Hansen's disease), זהה למחלת העור המתוארת בתקופת המקרא כ"צרעת" . בעוד שבצרעת המקראית קיימת פגיעה ונגעים שונים בעור המאופיינים בספר ויקרא יג, במחלת הנסן, קיימת פגיעה במערכת העצבים שבאה לידי ביטוי בעור, יכולה גם להיות פגיעה בתחושה, ירידה ביכולת לחוש כאב וסכנת זיהום, העור מאבד את צבעו המקורי והופך לסמיך, מבריק וקשקשי. מתפתחים פצעים וכיבים, בעיקר סביב העיניים והאוזניים, והעור מתחיל להצטבר עם חריצים עמוקים בין הנפיחויות כך שפני האדם הסובל נראים דומים לאלה של אריה. מכיוון שהמחלה תוקפת גם את הגרון, הקול נהיה צרוד ורוכש איכות צורמנית.
בפרשת "מצורע", ויקרא פרק יד מתואר כיצד יש להתמודד ולטפל באדם החשוד כנגוע בצרעת, וכיצד יש לטהרו. האבחון, הטיפול, ההסגר והטיהור של המצורעים היה אחד מתפקידיו של הכוהן. אחד מן הכוהנים חייב לבדוק את הנגע, ולאחר תקופה של הסגר, פיקוח ובדיקת הנגעים מחדש, כאשר אין שיפור במצב הנגע, או כאשר יש החמרה שלו, מכריז הכוהן על האדם הנגוע כעל כ"מצורע וטמא".
ההבחנה הזאת חשובה ביותר מכיוון שהצרעת המקראית היא בעצם סמן למצב רוחני של האדם הלוקה בה. לפי התורה מצב שבו אדם כתוצאה וממעשים וחטאים שלו נענש משמיים. למשל על הוצאת דיבה רעה על אדם. נגע צרעת באדם נחשבה למעין עונש או גמול מאלוהים, על חטא או שקיעה בטומאה משמעותית. כאשר הוכרז על אדם כטמא בגלל נגע צרעת, פירוש הדבר היה שהיה על המצורע לקרוע את בגדיו ולהניח כיסוי על שפתו העליונה ולקרוא לפניו "טמא, טמא". מאחר שהעדה כולה הייתה מודעת לאפשרות ההדבקה במחלה, המצורעים היו חייבים לצאת מן המחנה, היישוב או העיר בה התגוררו ולחיות בנפרד, מחוץ לתחום המגורים. הם נודו מן מהקהילה ונותרו ללא קורת גג, וללא התמיכה של המשפחה, הקהילה או החברים.
דוגמאות למצורעים בתנ"ך

משה כאשר כשמלאך ה' דיבר אליו מהסנה וקיבל צרעת זמנית בידו ונירפא מיד. צרעת זו הייתה אמורה לשמש אות לבני ישראל ולפרעה ופמלייתו שהוא שליח אלוהים (שמות ד: 6).
מרים כאשר הוציאה דיבה רעה (יחד עם אחיה אהרון) נגד נישואי משה לאישה כושית (במדבר יב: 10).
עוזיהו המלך שלא הסתפק בהיותו מלך יהודה ורצה גם לתפקד גם ככוהן (מלכים ב' טו: 5, דברי הימים ב' כו: 20)
נעמן שר צבא מלך ארם שבא להירפא בישראל אצל אלישע הנביא (מלכים ב' ה: 1)
גחזי, משרתו של אלישע שנדבקה בו צרעתו של נעמן (מלכים ב' ה: 27)
ארבעת המצורעים בתקופת הנביא אלישע ומלך ישראל יורם בימי המצור והרעב (מלכים ב' ז: 3)
ראו גם

ריפוי עשרה מצורעים
הברית החדשה
ישו
הנסים של ישו
משלי ישו
צרעת
ריפוי העיוור מלידה
ריפוי שני העיוורים מהגליל
ריפוי העיוור מבית ציידה
ריפוי ברטימאי
הערות שוליים

↑  Gundry, Robert H., Mark (May 10, 2009) ISBN 0802829104 page 95
↑  "Biblegateway Mark 1:40–45". Biblegateway.com. נבדק ב-2018-04-18.
↑  "Biblegateway Luke 5:12–16". Biblegateway.com. נבדק ב-2018-04-18.
↑  "Farren, Suzy. "Jesus' Healing of the Leper Is a Message for Our Ministry", ''Health Progress'', May–June 2002, Catholic Health Association of the United States" (PDF). נבדק ב-2018-04-18.
↑  "Spurgeon, C. H., "The Cleansing of the Leper", Exeter Hall, Strand, December 30, 1860" (PDF). נבדק ב-2018-04-18.
↑  van der Loos, Hendrik (1968). The Miracles of Jesus. Brill Archive. p. 464.
↑  McArthur, Dr. John (1987). Matthew 8–15 MacArthur New Testament Commentary. The Moody Bible Institute of Chicago. p. 8:1–4. ISBN 0-8024-0763-3.
↑  "Lubov, Deborah Castellano. "At General Audience, Pope Shares a Special Prayer He Says at Night", ''Zenit'', June 22, 2016". Catholic.net. 2016-06-22. נבדק ב-2018-04-18.
↑  van der Loos, Dr. Hendrik (1965). The Miracles of Jesus. E.J. Brill, Leiden, Netherlands. pp. 468–470.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284081305171  LCCN: sh85026900
שארל, נסיך נפוליאון

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1950 (בן 73) בולון-ביאנקור, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  סורבון 
 מפלגה:  איחוד למען צרפת הדמוקרטית, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית 
 בת זוג:  באטריצ'ה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות   ז'ין-פרנסואה וליקיוני
 
שארל מארי ז'רום ויקטור נפוליאון בונפרטה (בצרפתית: Charles Napoléon Bonaparte) או נפוליאון השביעי (נולד ב-19 באוקטובר 1950) הוא פוליטיקאי צרפתי הטוען להיותו ראש בית המלוכה הצרפתי בקשר דם מצד דודו מדרגה רביעית, נפוליאון בונפרטה הראשון.
ביוגרפיה

שארל בונפרטה נולד ב-19 באוקטובר 1950 בבולון-ביאנקור, ללואי, נסיך נפוליאון (נפוליאון השישי) ולאליקס דה פורסטה, בתם של אלבריק, רוזן דה פורסטה וז'נבייב פרדט. משפחתה היו אצילים בלומברדיה של המאה ה-13, הם הפכו לרוזנים ב-1330 והיו מקורבים לבית דוריה ששלט בג'נובה באותה עת. בתחילת המאה ה-16, התיישבה המשפחה בפרובאנס שבצרפת, שם רכשו עשרים ושניים מנורים, ב-1651 קיבלו בני המשפחה תואר מרקיז. בזמן הרסטורציה, הייתה המשפחה נאמנה לבית בורבון ולאנרי החמישי בפרט.
שארל נולד בבולון-סיר-סן שבצרפת יחד עם אחותו התאומה קתרין. את רוב נעוריהם בילו השניים בבית המשפחה, ה"וילה פרנז'ן" (Villa Prangins), שנמצאת בקנטון וו שבשווייץ, סמוך לאגם ז'נבה. בנוסף לקתרין, יש לו עוד שני אחים: לורן (נולדה ב-1952) וז'רום (נולד ב-1957). כיום אחיותיו נשואות ואילו אחיו רווק.
ב-19 בדצמבר 1978 נישא שארל נפוליאון לבת דודתו מדרגה שנייה באטריצ'ה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתו של פרדיננדו, דוכס קסטרו והטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות. אף על פי ששניהם באים ממשפחות ששלטו בעבר בצרפת, שתי המשפחות, בורבון ובונפרטה, הן יריבות מרות מבחינה היסטורית ומובילות תנועות מלוכניות מנוגדות. הזוג נישא בחתונה אזרחית בפריז, למרות ששתי המשפחות הן קתוליות, ונולדו להם שני ילדים.
נפוליאון התגרש מביאטריס ב-2 במאי 1989. ב-28 בספטמבר 1996 נישא בשנית, הפעם לז'ין-פרנסואה וליקיוני, ממנה כבר הייתה לו בת כשנישאו. בשנת 1998 אימצו הזוג ילדה ממוצא וייטנאמי וקראו לה אן נפוליאון.
בשנת 2000 התמודד בבחירות לראשות עיריית אז'קסיו (Ajaccio) שבקורסיקה, מקום מושבו ההיסטורי של בית בונפרטה. כתוצאה מהבחירות, הפך לחבר בעיריית אז'קסיו ובשנת 2004 הפך לממלא מקום ראש העיר. בבחירות המחוזיות שנערכו בצרפת בשנת 2007, התמודד בונפרטה במחוז סן-אה-מארן. בשנת 2008 נכשל בהתמודדותו על ראשות עיריית נמור (Nemours).
לנפוליאון דוקטורט בכלכלה מהסורבון. הוא עבד בתור בנקאי, יועץ פיננסי וסוכן נדל"ן.
משפחתו

ב-19 בדצמבר 1978 התחתן שארל עם באטריצ'ה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרדיננדו, דוכס קסטרו ושנטאל דה שברון-וילט, ונולדו להם שני ילדים:
קרולין, נסיכת נפוליאון (נולדה ב-24 באוקטובר 1980)
ז'אן-כריסטוף, נסיך נפוליאון (נולד ב-11 ביולי 1986).
ב-28 בספטמבר 1996 התחתן שארל עם ז'ין-פרנסואה וליקיוני, ממנה כבר הייתה לו בת כשנישאו, סופי קתרין (נולדה ב-18 באפריל 1992).