stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנון (דיאלוג אפלטוני)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אפלטון
 שפת המקור:  יוונית עתיקה
 סוגה:  דיאלוג אפלטוני
מנון (ביוונית: Μένων) הוא דיאלוג סוקרטי שכתב הפילוסוף היווני אפלטון.
החיבור נחשב לאחד מן "הדיאלוגים האמצעיים" שכתב אפלטון. החיבור כתוב בצורה של שיחה בין מנון (אנ') לבין סוקרטס.
אם בדיאלוגים המוקדמים דן אפלטון בעיקר במידה הטובה ובענייני מוסר, עתה הוא מרחיב את היריעה לכל נושא אפשרי. בהתאמה לגישה הפלאטוניסטית שפיתח, סוטה אפלטון מהגישה הסוקראטית, כשהוא טוען שניתן להשיג ידיעה על נושאים מסוימים. הוא מפתח את תורת הצורות המפורסמת שלו, שלימים תקרא על שמו – פלאטוניזם.
עוד נידונים בדיאלוגים התיכוניים נושאים כגון נצחיות הנשמה ("פיידון"), פוליטיקה וסדרי המדינה האידיאלית ("המדינה"), למידה ("מנון"), אהבה ויופי ("המשתה").
בדיאלוג זה נראה כי אפלטון מנסה לקבוע את ההגדרה של מידות טובות, או אַרֵטֶה, כגון צדק או מתינות. החלק הראשון של הדיאלוג כתוב בסגנון הדיאלקטיקה הסוקארטית ומביא לידי בלבול או אפוריה אצל מנון.
לעומת זאת, בתגובה לפרדוקס של מנון (או הפרדוקס של הלומד), מציג סוקרטס רעיונות חיוביים כגון הישארות הנפש והתאוריה של הידע (היזכרות - אנמנזה), באמצעות חידה מתמטית אותה הוא מציג על אחד מבני העבדים של מנון. הדיאלוג מסתיים בהבחנה בין הידע המתמטי, והידע בכלל, לבין אמונה אמיתית.
הדמויות בדיאלוג

שני הנואמים המרכזיים בדיאלוג הם סוקרטס ומנון.
משתתף נוסף הוא אחד מעבדיו של מנון, באמצעותו מדגים סוקרטס את דעתו על ההיזכרות - לפיה יצירת ידע חדש היא למעשה היזכרות של הנשמה.
מנון נוכח בדיאלוג עקב בואו מתסליה לאתונה בליווי פמליה גדולה של עבדים שטיפלו בו.
מנון הוא תלמידו של גורגיאס, סופיסט בולט שדעותיו על המידה הטובה השפיעו על מנון בבירור.
דמות נוספת הוא אניטוס, המופיע בדיאלוגים נוספים, ומזוהה כנציג התובעים במשפטו של סוקרטס ושהביא לידי הוצאתו להורג.
פרדוקס מנון

במרכז הדיאלוג עומדים פרדוקס מנון, ותשובתו של סוקרטס.
"מנון: ובאיזו דרך תחפש, סוקרטס, אחרי (הסגולה הטובה) דבר שאינך יודע כלל מהו? שהרי מה בין הדברים שלא ידעתם תשים לך מטרה בחיפושך? ואפילו יזדמן לך כאשר יזמן – כיצד תכירנו לדעת שהוא דבר זה שלא ידעתו?"
באתגר זה מנון מקשה על סוקרטס וטוען שאם רכישתה של כל ידיעה כרוכה בחיפוש אחר מה שאינו ידוע עדיין (למחפש את הידיעה) והידיעה תלויה במציאותו של הלא ידוע הנ"ל, אזי רכישת ידע באופן כללי נעשית לבלתי אפשרית, שכן איך אפשר לחפש מה שאדם אינו יודע? הרי גם אם יימצא הדבר, כיצד יזהה אותו הפרט ויידע שזה הדבר שחיפש אם הוא לא יודע את מה שחיפש? מצד שני אם האדם יודע כיצד נראה הידע המבוקש, אזי אין צריך לחפש אותו. בכל מקרה, אם כן, אין כל טעם לנסות ולרכוש ידע.
סוקרטס, בתגובה לקושיה זו של מנון מציג את התאוריה של זכירה. על פי תאוריה זו הנשמה היא בת-אלמוות ונולדה בגוף גשמי פעמים רבות. הידע קיים למעשה בנשמה מזה נצח, אבל בכל פעם שהנשמה מתגשמת מחדש, אותו ידע נשכח בהלם הלידה. מכאן שהתהליך המכונה "למידה", אינו אלא היזכרות במה שהפרט שכח (רעיון דומה קיים גם ביהדות: בתלמוד מסופר כי התינוק ברחם אימו צופה מ"סוף העולם ועד סופו" ולומד את כל התורה כולה, אך בזמן הלידה מגיע מלאך, וסוטר לו על פיו ובכך גורם לו לשכוח הכול).
סוקרטס מדגים את מהלך הלמידה כהיזכרות, באמצעות תרגיל בגאומטריה שסוקרטס מציג לעבד צעיר. סוקרטס מוביל את הנער, תוך כדי הצבת שאלות ומתן רמזים, אל התשובה הנכונה. הוא לא אומר לו מהי התשובה הנכונה ולכן בסופו של דבר הידיעה "נולדה" בתוך הנער, או על פי תיאורית ההיזכרות - בעקבות הרמזים הנער נזכר במה שידע כבר קודם.
אניטוס

מנון מחזיר בשלב זה את הדיון לשאלה המקורית: כיצד נרכשת המידות, על ידי הוראה - או דרך ניסיון חיים? סוקרטס מוסיף לטעון כי מוסר הוא ידע ולכן נלמד.
בשלב זה נכנס אניטוס, אותו מזהה סוקרטס כבנו של אנטימיון, המוכר לפילוסוף כאדם אינטליגנטי ובעל מוסר עבודה גבוה, ובשל כך סבור סוקרטס כי אניטוס בהחלט ראוי להצטרף לשיחה.
כאשר טוען סוקרטס שהסופיסטים הם מורים לתועלת ולא למוסר, אניטוס מזדעזע, ובהמשך נעלב מכך שסוקרטס מרמז שגברים מכובדים אינם בהכרח מולידים צאצאים שדומים להם בתכונותיהם.
אניטוס מאשים את סוקרטס בהשמצות, ומזהיר אותו מהצגה של רעיונותיו. לימים יהיה אניטוס מהתובעים המרכזיים במשפטו של סוקרטס.
ידיעה וסברה נכונה

לאחר הדיון עם אניטוס, סוקרטס חוזר ומשוחח עם מנון. בשלב זה סוקרטס בוחן את הגדרת המושג ידיעה, ובמיוחד מפתח הבחנה בין ידיעה לבין סברה נכונה (סברת אמת, האמנה נכונה). בכך מונח הבסיס לתפיסה הפילוסופית של ידיעה כהאמנה נכונה ומוצדקת (Justified true belief). על-מנת להדגים את ההבחנה וגם להצביע על קשיים הנלווים לה, סוקרטס נותן כדוגמה את הדרך ללאריסה (לאריסה הייתה עיר הולדתו של מנון) - מה ההבדל בין מי שיודע את הדרך ללאריסה, לבין מי שיש לו סברה נכונה לגבי דרך זו, אם שניהם יגיעו ללאריסה? אם אדם אחד מפרט לאדם שני את הדרך ללריסה, לאדם השני יש לכל היותר סברה בנוגע לדרך ללאריסה. אם הוא אכן הגיע ללאריסה לפי ההנחיות שקיבל - משמע שהייתה זו סברה נכונה. אולם האם זה מספיק בשביל לומר שהוא ידע את הדרך ללאריסה, עוד לפני שנסע בה אי פעם? בכך עולה הצורך לא רק בהיות הסברה נכונה, אלא גם בהצדקה, על מנת לבסס ידיעה של ממש.
מנון ופרוטגורס

ניתן למצוא דיון בלמידה של המידות הטובות גם בדיאלוג פרוטגורס. בעוד שב'פרוטגורס' הדבר אינו אפשרי, הרי שב'מנון' טיעון ההיזכרות מצביע על קשר בין ידע לבין אמיתות נצחיות.
ראו גם

פרדוקס מנון
פרוטגורס (דיאלוג אפלטוני)
לקריאה נוספת

"מנון", בתוך: כתבי אפלטון; תרגם יוסף ג. ליבס, כרך א, הוצאת שוקן.
מנון, לכס, בתרגום שמעון בוזגלו (ספרי עליית הגג/ידיעות ספרים, 2013).
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ל', עמוד ב'
| הדיאלוגים האפלטוניים |
| --- | --- | --- |
| הדיאלוגים המוקדמים | אותידמוס • אותיפרון • איאון • אפולוגיה • גורגיאס • היפיאס זוטא • כארמידס • ליסיס • לכס  • מנכסנוס • פרוטגורס • קריטון | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים התיכוניים | המדינה • מנון • המשתה • פיידון • פיידרוס • פרמנידס • קרטילוס • תאיטטוס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים המאוחרים | החוקים • טימאיוס • מדינאי • סופיסט • פילבוס • קריטיאס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| שמקוריותם מוטלת בספק | אגרות • אלקיביאדס א' • אלקיביאדס ב' • הגדרות • אפינומיס • היפרכוס • היפיאס רבה • המאהבים המתחרים • מינוס • קליטופון • תאגס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590445305171  PLWABN: 9810666967905606  BNE: XX2135176  BnF: cb12206895z (data)  GND: 4344761-2  LCCN: n85354941  NLA: 35815583  SUDOC: 028085264  VcBA: 492/8969  VIAF: 175023319   WorldCat (עם VIAF): 175023319 
הריבוע הכחול גדול פי שניים מהריבוע המקורי הצהוב
מרי רוזמונד האס

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 בינואר 1910 ריצ'מונד, אינדיאנה, ארצות הברית 
 פטירה:  17 במאי 1996 (בגיל 86) אלמדה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בלשנות השוואתית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1935)  תיכון ריצ'מונד  קולג' ארלהאם  אוניברסיטת שיקגו  בית ספר תיכון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תלמידי דוקטורט:  Karl V. Teeter, Margaret Langdon 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1964)  מדליית וילבור קרוס (1977)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  מוריס סוואדש (1931–1937) 
 
מרי רוזמונד האס (באנגלית: Mary Rosamond Haas‏, 12 בינואר 1910 – 17 במאי 1996) הייתה בלשנית אמריקאית שהתעסקה בבלשנות השוואתית, שפות אמריקאיות ילידיות ותאילנדית. האס הייתה מהבלשניות הראשונות באמריקה, ומחקריה קידמו ותרמו להרחבת הידע והשימור של שפות אמריקאיות ילידיות רבות.
קורות חיים

האס נולדה בעיר ריצ'מונד, אינדיאנה, ארצות הברית, למשפחה ממוצא גרמני. משפחתה לא הייתה משכילה והיא הראשונה ממשפחתה שלמדה בקולג', זאת בזכות מלגה שקיבלה על כך שהייתה תלמידה מצטיינת בתיכון. כנערה האס הייתה נגנית פסנתר ותחילה הלכה אחרי אהבתה ולמדה מוזיקה קלאסית בקולג' "ארלהאם" בריצ'מונד.
בעת שנותיה בקולג' האס התחילה להתעניין בבלשנות לאחר שקראה את "Life and Growth of Language" של ויליאם דווייט ויטני ו" "A primer of phonetics של הנרי סוויט.
האס החליטה ללמוד בלשנות השוואתית באוניברסיטת שיקגו, והשלימה את עבודת הגמר שלה בהנחיית קארל דארלינג באק בין השנים 1930 - 1931(4). שם למדה בין היתר בקורס של אדוארד ספיר. יחד עם ספיר האס עברה ללמוד ולחקור באוניברסיטת ייל. בעת ירח הדבש של האס ושל מוריס סוואדש באי ונקובר בקנדה השניים חקרו יחד את השפות המקומיות "נוטקה" (Nootka) ו"ניטינט" (Nitinat). האס חקרה שירי ניטינט מזווית בלשנית ומוזיקאית ושילבה את הידע שלה בשני תחומים אלו. האס וסוואדש פרסמו יחד את "A Visit to the Other World, a Nitinat Text", בשנת 1933, המאמר האקדמאי הראשון של האס.
בשנים 1931 - 1933 האס הייתה גם עוזרת המחקר של אדוארד ספיר בייל של שפת הגוויצ'ין (Gwich'in). בשנים 1933–1941 האס כמו שאר תלמידיו של אדוארד ספיר נשלחה על ידי פרנץ בועז, לחקור בעבודת שטח שפות אמריקאיות מכל משפחת שפות מרכזית באמריקה. האס נשלחה לחקור שפות בדרום-מזרח ארצות הברית. ראשית ב-1933 האס התחילה לחקור את שפת הטוניקה (Tunica) בלואיזיאנה, ביחד עם ססוטריי יוצ'יגנט (Sesotrie Youchigant), דוברת השפה היחידה שנשארה. האס פרסמה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת ייל על שפת הטוניקה ב-1935 – "A Grammar of the Tunica Language". ב-1934 האס חקרה גם את שפת הנאטצ'ז (Natchez) עם שני דובריה האחרונים, ווט סאם וננסי לוגן רייבן. בשנים 1936 - 1937 אחרי שחקרה את שפות הטוניקה והנאטצ'ז, האס החליטה לחקור את שפת הקריק (Creek), בה נעזרה כדי לתקשר עם ווט וננסי כשחקרה את שפת הנאטצ'ז, מכיוון שכמעט וכלל לא ידעו אנגלית. בהמשך חקרה את משפחת השפות של שפת הקריק, שפות מוסקוגיאניות (Muskogean), בהן צ'וקטאוו (Choctaw), צ'יקאסאוו (Chickasaw), אלבמה (Alabama), קואסאטי (Koasati), והיטצ'יטי (Hitchiti).
מחקריה של האס את שפות דרום-מזרח ארצות הברית הופסקו בזמן מלחמת העולם השנייה. לצבא האמריקאי שנלחם בזירה הפסיפית היה צורך לדעת להבין ולדבר את שפות אסיה, ספציפית את שפות דרום-מזרח אסיה שעדיין לא נחקרו והיו מוכרות לגמרי לעולם המערבי. המטרה הייתה לחקור את השפות האלו וליצור קורסים ללימוד השפות בעבור חיילים ואנשי צבא. האס למדה וחקרה תאילנדית (מדינה ששיתפה פעולה עם יפן בציר הנגדי לארצות הברית), בשנים 1942-1943, וב-1943–1944 לימדה אנשי צבא באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה.
בשנים הבאות האס המשיכה לחקור תאילנדית, וגם המשיכה ללמד תאילנדית, שפות אמריקאיות, ובלשנות בברקלי. היא הייתה בין המקימים של מחלקת הבלשנות באוניברסיטת ברקלי ב-1953. בשנים 1953–1977 האס הייתה בין המקימים והמנהלים של סקר השפות האינדיאניות של קליפורניה, ארכיון באוניברסיטת ברקלי המכילתיעוד ומחקר של כלל שפות יבשת אמריקה הצפונית.
במרוצת השנים האס כיהנה בתפקידים חשובים רבים, בהם ממלאת מקום יושב ראש מחלקת הבלשנות בברקלי (1956–1957) ויושבת הראש (1958–1964), סגנית נשיא האגודה האמריקאית לבלשנות (1956) והנשיאה בשנת 1963, וחברת האקדמיה הלאומית למדעים האמריקאית (NAS) מ-1978.
האס מתה בביתה שבברקלי, קליפורניה ב-17 במאי 1996, בגיל 86, לאחר שנים של התדרדרות בבריאותה.
השפעה

האס הייתה בלשנית פורצת דרך לא רק בגלל היותה אישה, אלא גם בגלל הכישרון יוצא הדופן שלה בכתיבת הפונטיקה של השפות הילידיות אותן חקרה.
האס חקרה בשפות בהן עסקה הצטלבות של תחביר, מורפולוגיה, משמעות ושימוש, באופן חלוצי כי בתקופתה בלשנים לרוב התעסקו רק במורופולוגיה.
האס חקרה נושאים שלא נחקרו בעבר כמו שפת גברים ושפת נשים, מילות טאבו בין-לשוניות, ומשחקי מילים.
האס הייתה הראשונה לתעד שפות ילידיות גוססות רבות כמו שפת הנאטצ'ז (Natchez) ובעצם כך לשמר את קיומן.
בתור מי שעסקה בבלשנות היסטורית ובלשנות השוואתית הייתה לה תרומה רבה כשחקרה משפחות שפות אמריקאיות רבות, והוכיחה ששפות עוברות תהליכים מורכבים של שינוי ושחזור, גם בדקדוק ובפונולוגיה.
אחד מהמאפיינים הבולטים של האס היה הקרבה שלה לשפות אותן חקרה, הקרבה לשטח, לאנשים ולתרבות.
גם כפרופסורית הייתה להאס השפעה, היא השגיחה על עבודות דוקטורט בשפות ילידיות אמריקאיות של יותר מ-100 תלמידים והכשירה יותר בלשנים "אמריקניסטים" (החוקרים שפות אמריקאיות ילידיות) מקודמיה אדוארד ספיר ופרנץ בועז ביחד. כמייסדת והמנהלת של סקר השפות האינדיאניות של קליפורניה האס הדריכה עוד בלשנים רבים.
חיים אישיים

כאשר האס למדה אצל אדוארד ספיר באוניברסיטת שיקגו, היא הכירה כמה מהתלמידים שהנחה בעבודת הגמר. אחד מהם היה מוריס סוודש. השניים התאהבו והתחתנו בשנת 1931. בשנת 1937 האס עברה לאוקלהומה בתקווה להוציא תעודת הוראה ולעבוד כמורה בתיכון כעבודה יציבה, ולערוך מחקרים ועבודות שטח באוקלהומה בה שפות ילידיות רבות היו מדוברות, בקיץ ובחופשים. כאישה נשואה האס אמרה במכתב שכתבה לסוודש שלא תוכל לקבל עבודה כמורה, ולכן החליטה להתגרש. השניים אמנם התגרשו אך שמרו על קשר חברי ומקצועי במשך כל חייהם. בסופו של דבר האס המשיכה לחקור ולא עסקה בהוראה תיכונית.
כאשר למדה וחקרה את השפה התאילנדית האס הכירה את הנג סובהאנקה, ונישאה לו. יחד הם כתבו את "Spoken Thai" ללימוד תאילנדית בשנים 1945–1948. השניים התגרשו בשנת 1949.
הערות שוליים

↑  Mary R. Haas | American linguist | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7  Victor Golla, James A. Matisoff, Pamela Munro, Mary R. Haas, Language 73, 1997, עמ' 826–837 doi: 10.1353/lan.1997.0056
↑  Katherine Turner, Mary R. Haas: Teacher, Anthropological Linguistics 39, 1997, עמ' 544–549
1 2  Mary R. (Mary Rosamond) Haas, Mary Rosamond Haas papers, search.amphilsoc.org
1 2 3 4 5 6  Sally McLendon, Mary R. Haas: A Life in Linguistics, Anthropological Linguistics 39, 1997, עמ' 522–543
↑  Mary Haas Swadesh, Morris Swadesh, A Visit to the Other World, a Nitinat Text (With Translation and Grammatical Analysis), International Journal of American Linguistics 7, 1933-01-01, עמ' 195–208 doi: 10.1086/463803
1 2  Kenneth L. Pike, [http://www.nasonline.org/publications/biographical-memoirs/memoir-pdfs/haas-mary.pdf Mary R . Haas
1910—1996], National Academy of Sciense – Washington, DC: National Academies Press, 1999
↑  Patrick Hoge, Murray Emeneau -- famed UC Berkeley linguist, SFGATE, ‏2005-09-12 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587854405171  PLWABN: 9810613776005606  BIBSYS: 90623745  BNE: XX1057036  BnF: cb12148629r (data)  GND: 120376466  ISNI: 0000 0001 0898 6175  LCCN: n88099835  NKC: jn20000810006  NTA: 074559494  SNAC: w67h24tb  SUDOC: 067042163  VIAF: 49262960   WorldCat (עם VIAF): 49262960
מקום לדאגה (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מתי כספי וריקי גל
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  יהונתן גפן 
 לחן:  מתי כספי 
 
"מקום לדאגה" הוא שיר שכתב יהונתן גפן והלחין מתי כספי. השיר נודע בדואט שביצעו מתי כספי וריקי גל.
מילות הפזמון הן עריכה של השיר "יש מקום לדאגה" שכתב יהונתן גפן, ומופיע בספר שיריו "מקום לדאגה", בהוצאת שרברק, 1974.
רקע

השיר הוקלט לראשונה על ידי שרה בדישי בשנת 1975 ונקרא במקור "יש מקום לדאגה".
מתי כספי, שהלחין את השיר, הקליט אותו בעצמו ב-1978 לאלבומו "צד א' צד ב'", שכלל ביצועים לשירים שהלחין כספי לאמנים אחרים.
השיר הוקלט בשלישית וזכה להצלחה גדולה לאחר שנכלל באלבומה של ריקי גל "מה זאת אהבה...", שיצא לאור בשנת 1988. גל ומתי כספי שרו אותו בדואט.
באלבום "דרבוקה ישראלית" שיצא ב-1999 וחידשו בו זמרי מוזיקה מזרחית קלאסיקות ישראליות, הקליט אבנר גדסי את השיר.
על הקלטת השיר סיפרה ריקי גל:
בזמן הקלטות האלבום, ב-1988, באחד הערבים יצאתי לטייל ברחובות תל אביב ליד הבית ופתאום שמעתי צלילים שבקעו ממועדון בית לסין. הייתה שם הופעה של מישהי, זמרת מתחילה, ופתאום היא שרה את 'מקום לדאגה' שזכרתי עוד משנות ה-70 בביצוע המקורי של שרה בדישי הנהדרת. כל כך נדלקתי שלמחרת באתי לאולפן וביקשתי ממתי להקליט את השיר הזה. הוא היסס לרגע ואז הסתכל עלי ואמר: 'אוקיי, אבל בדואט'. ציינתי שלא משנה לי אם זו תהיה רצועה זניחה באלבום ובלבד שאבצע אותו. הייתי נחושה להקליט את השיר הזה מחדש ולא תיארתי לעצמי שהוא יהפוך לאחד הלהיטים הכי גדולים שלנו. באחד בימים אמרתי למתי שאנחנו נשמעים כמו זוג הורים של כל ילדי העולם ושיש לי משאלה שהשיר יושמע על קברי.
בשל מילותיו של השיר ומנגינתו הנוגה, מושמע השיר תדירות בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ב-21 באפריל 2023 ביצעו את השיר אביב גפן, שירה גפן ונטאשה גפן, ילדיו של יהונתן גפן, בעת הלווייתו שהתקיימה במושב נהלל.
הערות שוליים

↑  עכבר העיר,
 מאחורי השירים: ריקי גל ומתי כספי חוזרים לאלבומם המיתולוגי, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2012.
מרדכי לבנון (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1901 
 פטירה:  20 באוקטובר 1968 (בגיל 67) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1940, 1961)  פרס הרמן שטרוק (1957) 
 
מרדכי לבנון (וַיְיס) (7 בפברואר 1901 – כ"ח בתשרי תשכ"ט, 20 באוקטובר 1968) היה מחשובי ציירי הנוף הישראלים. זוכה פרס דיזנגוף לשנת 1940 ו-1961.
ביוגרפיה

לבנון נולד בשם מרדכי וַיְיס בכפר ליד העיר נאג'ווארד שבטרנסילבניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוראדיה, ברומניה). את הציור החל ללמוד עוד ברומניה אצל אחיו הבכור, שגם הוא היה צייר. בשנת 1921 עלה לארץ ישראל והצטרף להסתדרות. למד כמה חודשים ב"בצלאל". עד 1925 עבד כפועל חקלאי ב"גדוד העבודה" במושבות הגליל, ומאוחר יותר כפועל בניין. מ-1925 1927 למד בסטודיה לציור אצל הצייר יצחק פרנקל (פרנל), והתגורר בשכונת מחלול בתל אביב. לאחר מכן עזב כל עבודה והתמסר לציור. כבנו של רב בעיירה בטרנסילבניה הכיר את ארץ הקודש מסיפורי התנ"ך, וכשהגיע לארץ התמזגה תפיסתו הרוחנית של המקום עם הנופים הפיזיים. ב-1929 היה חלק מקבוצת "מסד" והשתתף בתערוכות אמני ארץ-ישראל. ב-1938 השתקע בירושלים. ב-1963 פתח סטודיו בצפת ומאז חילק את זמנו בינה לבין ירושלים.
הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
נפטר בירושלים ב-1968 לאחר מחלה ממושכת.
היה נשוי לרחל לבית גולדפינגר ואב לשני בנים ובת.
פרסים והוקרה

זכה פעמיים בפרס דיזנגוף הציור: בשנת ת"ש-1940 ובשנת תשכ"א-1961.
כעשרה ימים לפני מותו הוענק לו פרס ירושלים לאמנות הציור, אך היה חולה ולא נכח בחלוקת הפרס.
ב-14 בפברואר 1978, הנפיק השירות הבולאי  סדרה של שלושה בולי דאר שנקראה "אמנות הציור 1978", שבה נכלל  בול של ציור של לבנון  שכותרתו "סמטה בצפת". השירות הבולאי מכר   1,233,000 בולים  של בול זה עד להפסקת המכירה ב-9 בפברואר 1979.
יצירתו

מרדכי לבנון נודע כצייר נוף שבחר נתיב מיוחד בן ציירי הנוף הישראלים. ציוריו מבוססים על נופים קיימים המשמשים מעין נקודת מוצא ליצירה. אותם יוצר האמן מחדש על הבד בעיבוד חופשי למדי ובשינוי צבע ופרספקטיבה, עד שהם נראים כנופים מרחפים ומלאי מיסטיקה. כמו חזיונות אקסטטיים ולא כנוף ממשי. ביצירתו, ההיסטוריה הרוחנית של הערים הקדושות ירושלים וצפת מתורגמת לצבעים וצורות. השפעת סגנונו ניכרת בציוריו הקבליים של ידידו, דוד רקיע.
מבחר תערוכות יחיד

1939, 1940 - גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב.
1944 - גלריה בית הבימה, תל אביב.
1946 - בית האמנים, חיפה.
1948 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
1958 - בית הנכות בצלאל, ירושלים.
1960 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
1966 - המשכן לאמנות עין חרוד; מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה; Kunsthandel M.L. De Boer, אמסטרדם.
1968 - מוזיאון ישראל, ירושלים.
1969 - בית האמנים בירושלים.
1971 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
ראו גם

יצחק פרנקל
הסטודיו לציור של ההסתדרות
אסכולת פריז
שמשון הולצמן
רולי שפר
קריית האמנים בצפת
לקריאה נוספת

ציור ופסול בישראל, חיים גמזו, הוצאת "אשכול", תל אביב 1951. מהדורה שנייה מורחבת: ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, תל אביב, 1957.
אמנות ישראל, בנימין תמוז (עורך), יונה פישר, הוצאת מסדה, 1963, 1966.
לבנון, ז. עפרון, המשכן לאמנות עין חרוד וגלריה דה בור, אמסטרדם, 1966 (קטלוג בעברית, אנגלית והולנדית).
מרדכי לבנון, מרים טל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1968.
מרדכי לבנון, דוד גלעדי, בית האמנים בירושלים, 1969.
מרדכי לבנון - 8 תמונות בצבע 4 רישומים, מרים טל, פורטפוליו בהוצאת עזבון מרדכי לבנון, ירושלים, ל.ת. (1969 לערך).
מרדכי לבנון: אמן ויצירתו / דוד גלעדי; מראות לבנון: חיים הזז; אחרית דבר: נחום גוטמן, ירושלים: עזבון מרדכי לבנון, 1970.
100 אמנים בישראל, גבריאל טלפיר, הוצאת גזית, תל אביב, 1971.
מרדכי לבנון 1968 - 1901, חיים גמזו, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1971.
מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע, יונה פישר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1972.
סיפורה של אמנות ישראל, בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, הוצאת מסדה, 1980.
על אחד ההרים - ירושלים באמנות הישראלית, מרדכי עומר, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב, 1988.
טובל במים, טובל באור - מאה שנות צבעי-מים בישראל, מאירה פרי-להמן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998.
העשור הראשון: הגמוניה וריבוי, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, גליה בר אור, גדעון עפרת, המשכן לאמנות עין חרוד, 2008.
אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, גליה בר אור, המשכן לאמנות עין חרוד, 2009.
מ"אפקים חדשים" ל"רוח אחרת" אמנות ישראלית 1988-1948, אליק מישורי, למדא הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2019.
הערות שוליים

↑  פרס דיזנגוף: הזוכים בפרס עד כה, באתר עיריית תל אביב.
↑  פרס ירושלים לציור הוענק למ.לבנון, דבר, 9 באוקטובר 1968
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשכ"ב,  קטלוג מס' 12, רשות הדאר - השירות הבולאי, הוצאת כרטא, 1989, עמוד 186
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280399  NLI: 987007297285805171  ISNI: 0000 0003 6978 8660  LCCN: no2019042481  RERO: 02-A021625131  RKD: 254511  SUDOC: 261077198  ULAN: 500485235  VIAF: 248784037   WorldCat (עם VIAF): 248784037
נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדוריד

נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדוריד הייתה הנבחרת לאומית של סרביה ומונטנגרו. לפני קבלת העצמאות, הסרבים היו חלק משמעותי בנבחרת יוגוסלביה בכדוריד. בנבחרת השתתפה בהצלחה במספר תחרויות בינלאומיות. היא הפסיקה להתקיים לאחר פירוק המדינה.
הישגי הנבחרת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אירופה |
| 1996 | לא עפילה |  | 3 |
| 1997 |  | 9 |  |
| 1998 |  | 5 | 5 |
| 1999 |  | 3 |  |
| 2000 | 4 |  | 6 |
| 2001 |  | 3 |  |
| 2002 |  |  | 10 |
| 2003 |  | 8 |  |
| 2004 | לא העפילה |  | 8 |
| 2005 |  | 5 |  |
| 2006 |  |  | 9 |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדוריד ובנושא סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה סובל

| --- | --- |

משה סובל, 2007
 לידה:  1964 (בן 60 בערך) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת חורב  האוניברסיטה העברית בירושלים  ישיבת חברון כנסת ישראל 
 תפקידים בולטים:  סגן הנשיא בבית המשפט המחוזי בירושלים נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים
 
משה סובל (נולד בשנת 1964) הוא נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים מאז 1 בפברואר 2023.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים, נכדו של הרב שלמה סובל ונינו של הרב בן ציון ידלר. למד בישיבה התיכונית חורב ולאחר מכן למד במשך שנתיים בישיבת חברון. התגייס לצה"ל ושירת במקהלת הרבנות הצבאית.
בשנת 1991 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וכעבור שנתיים הוסמך כעורך דין.
בשנות ה-90 ניצח על מקהלת הילדים פרחי ישורון והפיק עמה אלבום של מוזיקה חסידית.
במשך תקופה עבד כעורך דין עצמאי, ולאחר מכן עבד במחלקה המשפטית של בנק טפחות. שימש כעוזר משפטי בבית המשפט העליון בלשכת השופט יצחק זמיר. כמו כן שימש כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2001 התמנה לשופט בבית משפט השלום בירושלים. בשנת 2007 התמנה לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים.
בשנת 2023 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
מפסיקותיו

בשנת 2008 פסק כי אריה דרעי לא יוכל להתמודד על ראשות עיריית ירושלים מפני שלא תמו שבע שנים מתום תקופת המאסר שנגזרה עליו, לפני קיצורה בידי ועדת השחרורים.
בשנת 2011 דחה את דרישתו של העיתון הגרמני דר שפיגל כי תביעת הדיבה שהגיש נגדו השחקן גיל קופטש תידון בגרמניה ולא בישראל.
בשנת 2013 דן בעניינו של ארגון נשות הכותל וקבע כי בג"ץ שדן בנושא בעבר לא התכוון לקבוע ש"מנהג המקום" הוא לפי הפרשנות האורתודוקסית, אלא לפי "פרשנות פלורליסטית-חילונית-לאומית".
סובל נמנה עם הרכב השופטים שדן את אהוד אולמרט. לפני כן היה בהרכב השופטים ששמע את עדותו המוקדמת של משה טלנסקי.
הערות שוליים

↑  הישג לנשות הכותל: התעטפות בטלית לא נוגדת את מנהג המקום, באתר גלובס, 25 באפריל 2013
נבחרת סרביה בכדוריד

נבחרת סרביה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של סרביה. לפני קבלת העצמאות, הסרבים היו חלק משמעותי בנבחרת יוגוסלביה בכדוריד. הנבחרת השתתפה בהצלחה במספר תחרויות בינלאומיות. היא הפסיקה להתקיים לאחר פירוק המדינה. בשנים 1996–2006 הנבחרת פעלה תחת השמות "נבחרת יוגוסלביה" ו"נבחרת סרביה ומונטנגרו".
בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2018 הנבחרת מדורגת במקום השישי עם 177 נקודות
הישגי הנבחרת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אירופה |
נבחרת סרביה ומונטנגרו
| 1996 | לא עפילה |  | 3 |
| 1997 |  | 9 |  |
| 1998 |  |  | 5 |
| 1999 |  | 3 |  |
| 2000 | 4 |  | 6 |
| 2001 |  | 3 |  |
| 2002 |  |  | 10 |
| 2003 |  | 8 |  |
| 2004 | לא העפילה |  | 8 |
| 2005 |  | 5 |  |
| 2006 |  |  | 9 |
נבחרת סרביה
| 2007 |  | לא העפילה |  |
| 2008 | לא העפילה |  | לא העפילה |
| 2009 |  | 8 |  |
| 2010 |  |  | 13 |
| 2011 |  | 10 |  |
| 2012 | 9 |  | 2 |
| 2013 |  | 10 |  |
| 2014 |  |  | 13 |
| 2015 |  | לא העפילה |  |
| 2016 | לא העפילה |  | 15 |
| 2017 |  | לא העפילה |  |
| 2018 |  |  | 12 |
| 2019 |  | 18 |  |
| 2020 |  |  | 20 |
| 2021 | לא העפילה | לא העפילה |  |
| 2022 |  |  | 14 |
הערות שוליים

↑  http://www.ihf.info/en-us/thegame/rankingtable.aspx?month=7&year=2010&teamCatID=2 טבלת דירוג של האיגוד העולמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נאוסטיגמין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 3-{[(dimethylamino)carbonyl]oxy}-N,N,N-trimethylbenzenaminium
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C=12
 מסה מולרית:  223.294 g/mol
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  לא ברור, ככל הנראה כ-5%
 מטבוליזם:  הידרוליזה איטית על ידי אצטילכולין אסטרז וכן על ידי פלזמה אסטרז
 זמן מחצית חיים:  50-90 דק
 הפרשה:  שתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 מזהים
 קוד ATC:  N07AA01, S01EB06 
 מספר CAS:  59-99-4
 PubChem:  4456
 ChemSpider:  4301
 
נאוסטיגמין (באנגלית: Neostigmine) היא תרכובת פרסימפטומימטית הפועלת כמעכב אצטילכולין אסטרז הפיך. כיוון שמדובר באמין רבעוני (בשונה מפיזוסטיגמין שהוא אמין שלישוני), היא אינה עוברת בקלות את מחסום דם־מוח ובהתאמה כמעט ואינה גורמת לתופעות לוואי באזור זה.
התרופה מופיעה ברשימת התרופות החיוניות של ארגון WHO.