stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איטליה–ירדן
יחסים כלכליים

איטליה היא אחת משותפות הסחר החשובות ביותר של ירדן. ב-2016, איטליה ייצאה מוצרים בשווי של כ-800 מיליון דולר לירדן, בעוד סחורות בשווי של כ-100 מיליון דולר זרמו לכיוון השני. השקעה איטלקית חשובה אחת בירדן היא CRIF, שנרשמה בה בשנת 2015. CRIF, שהוקמה בשנת 1988 בבולוניה, היא חברה גלובלית המתמחה במידע על משרדי אשראי ומידע עסקי. CRIF הקימה את לשכת מידע האשראי הראשונה בירדן בהנחיית הבנק המרכזי, אשר אוספת מידע אשראי על אנשים ועסקים, כגון בנקים, ארגוני מימון מיקרו ומוסדות הפועלים בתחומי הביטוח, התקשורת והשירותים. ירדן ואיטליה חתמו גם על תוכנית התגובה של ירדן לשנים 2017–2019, שכללה הלוואה של 162 מיליון אירו. מתוך הסכום הכולל, 20 מיליון אירו הם תרומה מממשלת איטליה, והיתר בהלוואה קלה, 85 מהם ילכו לסיוע לתקציב הירדני והשאר 85 לתוכנית לפיתוח מנהלים של הממלכה.
יהושע ליין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1881 ה'תרמ"א נוול, רוסיה 
 נרצח:  1942 (בגיל 61 בערך) ה'תש"ב רודניה, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  ?–1942 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 תפקידים נוספים:  מייסד ישיבה מרשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש בעיר דוקשיצה רב הערים אסטרבייץ, ביישינקוביץ ורודניה
 
הרב יהושע ליין (ה'תרמ"א, 1881 - ה'תש"ב, 1942) היה מרבני חב"ד לפני השואה. מייסד ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בעיירה דוקשיצה, בה שימש כמשפיע ומשגיח, הממונה על גביית "דמי המעמד" לרבי שלום דובער שניאורסון. רבן של אסטרבייץ, ביישינקוביץ ורודניה. נאסר ברוסיה בגין פעילות רבנית. היה רבה האחרון של רודניה לפני השואה ונרצח במהלכה עם בני עירו.
ביוגרפיה

נולד ב-1881 בנוול לחיים דוד וצביה. אבי אביו היה משה לייב ליין בנו של הרב פרץ חן, מבני משפחת חן ששינו את שמם ל"ליין". בהגיעו לגיל בר מצווה נשלח להתחנך אצל דוד אביו הרד"ץ חן. למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ' ונשא את מאשה. לאחר נישואיו התגורר בנוול, הוא נשלח לקבל סמיכה לרבנות מהרוגצ'ובי.
רבו, הרש"ב, אמר עליו "יהושע איז מיינער" (מיידיש: יהושע הוא שלי).
בהיותו בן 21 הקים בהוראת רבו הרש"ב את ישיבת תומכי תמימים בדוקשיצה ושימש בה כמשפיע ומשגיח ראשי. לאחר כמה שנים נבחר לרבה של אווסטרוונה, ובה'תרע"א (1911) נבחר לכהן כרב העיירה ביישינקוביץ, בה כיהן אבי סבו, הרב פרץ, כרב. דבר בחירתו לרב העיירה התפרסם בעיתוני האחוהמודיע. לאחר שאשתו הראשונה נפטרה, נישא בשנת ה'תר"פ (1920) לרישא למשפחת יפה.
בה'תרפ"ב (1922) פרצה שרפה במקום, והוא נדד לנוול, שם שימש כגבאי של רבו. באותה תקופה הוצע לו לכהן כרב העיר פולוצק. הדבר נידון גם באיגרת מרבי יוסף יצחק שניאורסון, אך לא יצא אל הפועל.
לאחר מספר שנים עבר לרודניה, שם שימש כרב ושוחט. בה'תרצ"ח (1938) נאסר ושוחרר.
בה'תש"ב (1942) נרצחו הוא, אשתו ושניים מילדיו, עם יהודי רודניה, על ידי הנאצים ונקבר בקבר אחים. ארבעה ילדים נוספים נרצחו בשואה. בין תלמידיו נמנו הרבנים חיים שאול ברוק[דרוש מקור], רפאל נחמן הכהן[דרוש מקור] ועוד.
לאחר 25 שנה הועברה גופתו לבית הקברות היהודי שהוקם במקום.
לקריאה נוספת

אבני חן, פרק י"ז. אליעזר ליין ושניאור זלמן ברגר, הוצאת ספרים קה"ת, ה'תשע"ה.
הערות שוליים

↑  למען ידעו, מרדכי שוסטרמן, אש"ל 1997, עמ' 17
↑  דברי ימי התמימים, משה רוזנבלום, הוצאת ה'תשע"ז בעריכת יהושע מונדשיין, עמ' 137
↑  רשימות דברים, הרב יהודא חיטריק, עמ' 337 ה'תשס"ט
↑  אוצר החסידים, חלק ד' (בברית המועצות ובפולין) עמ' 317, יוסף אשכנזי, ע"ע "יהושע ליין"
↑  האח, גיליון 20 ב' בסיוון ה'תרע"א עמוד 1
↑  המודיע, ו' באייר ה'תרע"א
↑  ליובאוויטש וחייליה, רפאל נחמן הכהן, עמ' 252
↑  לעץ משפחתו
טקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז 2024

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים 
 מדינה:  צרפת 
 מיקום:  סן 
 קואורדינטות:  48°51′34″N 2°17′30″E﻿ / ﻿48.859416666667°N 2.2916666666667°E﻿ / 48.859416666667; 2.2916666666667
 מארגן:  הוועד האולימפי הבין-לאומי 
 מספר צופים:  326,000 
 תאריך:  26 ביולי 2024 
  (למפת פריז מוגדלת) טקס הפתיחה(למפת פריז רגילה) טקס הפתיחה he
 
טקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז (2024) נערך ב-26 ביולי 2024 בערב בעיר פריז עצמה. המשלחות לא צעדו כמקובל בטקסי הפתיחה, אלא שטו על גבי ספינות לאורך נהר הסן, כאשר הקהל מרוכז סביב גני טרוקדרו. הטקס כלל תוכנית אמנותית שהציגה את תרבות המדינה והעיר המארחת, כאשר חלק גדול מהאומנים הופיעו על גבי רפסודות ששטו על הנהר. המשחקים נפתחו רשמית על ידי נשיא צרפת, עמנואל מקרון.
הטקס היה טקס הפתיחה הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שנערך מחוץ לאצטדיון אולימפי, והשני בכלל המשחקים אחרי אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018).
הכנות

תכנון הטקס הסתיים עד סוף 2023, והחזרות אליו התקיימו במקומות שונים; חלקן בלי קהל, וחלקן עם קהל, כמעין "טיזר" לטקס עצמו. צילומי הניסוי הראשונים נערכו בספטמבר 2023 והאירוע צולם על ידי 130 מצלמות. האירוע שודר על 80 מסכי ענק שנפרסו לאורך תוואי נהר הסן. הטקס אורגן על ידי שחקן התיאטרון והבמאי תומאס ג'ולי.
במקור היו צפויים לנכוח למעלה מ-500,000 צופים לא משלמים, ועוד 100,000 צופים משלמים על הרציפים התחתונים של הנהר, ובסך הכול כ-600,000. עם זאת, אמלי אודה-קאסטרה, שרת הספורט והמשחקים האולימפיים והפראלימפיים הצרפתית, החליטה להגביל את מספר הצופים לכ-300,000, בשל שיקולי בטיחות. בסוף דצמבר 2023 הוחלט על הפחתה נוספת, שכן הטקס מתקיים באזור פתוח ולא באצטדיון, בניגוד להמלצת שירותי הביטחון. היציעים יפרסו מהספרייה הלאומית של צרפת עד למגדל אייפל. הכרטיסים החינמיים ניתנו למשפחות מקומיות במצב כלכלי ירוד, ולא לתיירים.
הציבור צפה בטקס לאורך 6 קילומטרים של נהר הסן, באזור הרציפים התחתונים ומשני עברי הנהר. בין 6,000 ל-8,000 איש נמצאים בצוות הארגון. בטקס עצמו הופיעו כ-2,000 רקדנים. הצוות המעורב בהופעות כולל כ-45,000 אנשים. נתון זה לא כולל את 2,000 אנשי האבטחה הנדרשים לפקח על אוהלי הכניסה של הצופים המשלמים ואת אנשי אכיפת החוק הממוקמים על הרציפים לאורך הסן.
מכירת הכרטיסים החלה במאי 2023. המחירים נעו בין 90 אירו ל-2,700 אירו, ובכך הם היו לכרטיסים היקרים ביותר באולימפיאדה.
כ-160 סירות ודוברות היו בשימוש בטקס, ונשאו משלחות ספורטאים, צוותי טלוויזיה ואת צוותי החירום.
הכנות > אמצעי בטיחות

באוקטובר 2023, בעקבות חששות ביטחוניים שנגרמו ממלחמת אוקראינה–רוסיה וממלחמת חרבות ברזל, הצהירו ממשלת צרפת והוועדה המארגנת למשחקים האולימפיים והפראלימפיים בפריז 2024 כי אין תוכניות להעביר את טקס הפתיחה למקום בטוח יותר וכי "תוכנית א' לוקחת בחשבון את כל האיומים". מספר גורמים בממשלת צרפת ובוועדה המארגנת, וביניהם הנשיא מקרון, אמרו שמספר תרחישי חירום נלקחו בחשבון ושיש תוכניות גיבוי לטקס, ושהוא אפילו יכול להתקיים במקום אחר – אם יהיה צורך בכך.
באפריל 2024 הוכרז כי לכל הבניינים הסמוכים לנהר הסן תינתן הגנה מוגברת מפני טרור. מספר נקודות לאורך הנהר, כולל תחנות מטרו, מוזיאון הלובר ועוד, נסגרו במהלך הטקס.
החל מ-8 ביולי 2024, 18 ימים לפני טקס הפתיחה, החלו להיסגר גשרים באזור הטקס, ולבסוף נכנס לתוקף אזור אבטחה מוגבר החל מ-18 ביולי, 8 ימים לפני הטקס. באזור האבטחה המוגבר נאסרה כניסה של כלי רכב ממונעים, והגישה הותרה רק להולכי רגל שלהם אישור.
מצעד המשלחות והלפיד האולימפי

במצעד המשלחות שטו ב-85 סירות כ-6,800 ספורטאים המשתתפים מ-205 ועדים אולימפיים לאומיים. ג'רלד דרמנין, שר הפנים הצרפתי, העריך כי יידרשו 25,000 אנשי אבטחה וכ-35,000 שוטרים במהלך המצעד והטקס.
מסירת הלפיד האולימפי מאורגנת על ידי נשיא הוועדה המארגנת בצרפת, טוני אסטנגואט. הלפיד היה אמור לצאת מיוון בסירה למרסיי, לעבור דרך מון-סן-מישל וארמון ורסאי ולהגיע לבסוף לטקס ולהדליק את הלהבה האולימפית. הלפיד הודלק באולימפיה, יוון ב-16 באפריל 2024, ונסע דרך יוון במשך 10 הימים הבאים לפני שנמסר לוועדה המארגנת ב-26 באפריל באצטדיון פאנאתינאיקו באתונה. הוא עזב את העיר פיראוס על סיפון ספינה והגיע למרסיי ב-8 במאי 2024 בליווי של 1,000 סירות.
האש האולימפית הודלקה על ידי האתלטית מארי-ז'וזה פרק והג'ודוקא טדי רינר בגני טווילרי על גבי מתקן אש טבעתי גדול שנישא על ידי כדור פורח שעלה ועף באוויר.
החלק האמנותי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הטקס כלל מיצגים וריקודים לגדות נהר הסן לצד סרטוני מעבר שנועדו להקרנה בטלוויזיה ובמסכים. סיפור המסגרת בסרטונים היה העברת הלפיד האולימפי לזינדין זידאן על ידי דמות מסתורית במסכה.
הטקס חולק למספר פרקים, בהם: חירות, שוויון, אחווה, אחוות נשים (פמיניזם), ספורטיביות, חגיגיות ועוד.
אחד המיצגים, בו נעשתה פרודיה של מלכות דראג על הסעודה האחרונה, עורר זעם בקרב הנוצרים. הקטע ירד מהרשתות החברתיות וגרר התנצלות של מארגני האולימפיאדה.
בין האמנים שהופיעו בטקס: ליידי גאגא, Gojira (להקת מטאל צרפתית), סנופ דוג ואלכסנדר קנטורוב. אחרי הדלקת הלפיד האולימפי, הסתיים הטקס בהופעה של סלין דיון על מגדל אייפל.
אורחי כבוד > צרפת

צרפת
נשיא צרפת עמנואל מקרון
הגברת הראשונה בריז'יט מקרון
ראש הממשלה גבריאל אטאל
נשיא הוועדה המארגנת טוני אסטנגואט
ראש עיריית פריז אן אידלגו
אורחי כבוד > הוועד האולימפי הבין-לאומי

הוועד האולימפי הבין-לאומי
תומאס באך, נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי
ג'אני אינפנטינו, נשיא פיפ"א
אורחי כבוד > בין-לאומי

הוועדה המארגנת צפתה שכ-120 מנהיגים ישתתפו בטקס הפתיחה, וכ-160 שרים. בדיווח אחר, ממשלת צרפת אמרה כי לפחות 100 ראשי מדינות וממשלות נענו להזמנה למשחקים, אך לא חשפו פרטים נוספים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ארגנטינה חאבייר מיליי, נשיא ארגנטינה   אוסטרליה אניקה וולס, שרת הספורט של אוסטרליה  בלגיה פיליפ, מלך הבלגים ומתילדה, מלכת בלגיה  ברזיל רוסנגלה לולה דה סילבה, הגברת הראשונה של ברזיל (מייצגת את נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה) אנדרה פורפוצ'ה, שר הספורט של ברזיל  קמרון פול בייה, נשיא קמרון (צפוי)  קנדה קלרה קוואלטרו, שרת הספורט של קנדה   הרפובליקה המרכז-אפריקאית פוסטן-ארקאנז' טואדרה, נשיא מרכז אפריקה  צ'ילה גבריאל בוריץ', נשיא צ'ילה  הרפובליקה העממית של סין האן ז'אנג, סגן נשיא סין (מייצג את נשיא הרפובליקה העממית של סין, שי ג'ינפינג)  קולומביה גוסטבו פטרו, נשיא קולומביה  קרואטיה קולינדה גרבר-קיטרוביץ', נשיאת קרואטיה לשעבר  צ'כיה פטר פיאלה, ראש ממשלת צ'כיה  דנמרק פרדריק העשירי, מלך דנמרק, ומארי, מלכת דנמרק  ג'יבוטי אסמאעיל עומאר גואלה, נשיא ג'יבוטי  אסטוניה אלאר קאריס, נשיא אסטוניה  פיג'י ויליאמה קטוניוורה, נשיא פיג'י  פינלנד אלכסנדר סטוב, נשיא פינלנד  גבון ברייס אוליגווי גואמה, נשיא גבון  גרמניה אולף שולץ, קנצלר גרמניה (צפוי)  יוון קיריאקוס מיצוטאקיס, ראש ממשלת יוון  עיראק עבד אל-לטיף רשיד, ראש ממשלת עיראק   אירלנד סיימון האריס, טישך אירלנד |  ישראל יצחק הרצוג, נשיא מדינת ישראל, ורעייתו מיכל הרצוג  איטליה סרג'ו מטרלה, נשיא איטליה  יפן יוּקו קישידה, רעייתו של ראש ממשלת יפן  קוסובו ויוסה עוסמני, נשיאת קוסובו  קירגיזסטן סאדיר ג'פארוב, נשיא קירגיזסטן  לטביה אדגארס רינקביצ'ס, נשיא לטביה (צפוי)  ליטא גיטנאס נאוסדה, נשיא ליטא (צפוי)  לוקסמבורג אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג  האיים המלדיביים חוסיין מוחמד אל-לטיף, סגן נשיא האיים המלדיביים  מקסיקו חסוס מריה טריבה, האדון הראשון של מקסיקו (מייצג את רעייתו, קלאודיה שיינבאום, נשיאת מקסיקו)  מונקו אלבר השני, נסיך מונקו  מונגוליה אוחנגין חורלסוח, נשיא מונגוליה  מונטנגרו מילויקו ספאיץ', ראש ממשלת מונטנגרו  מרוקו עזיז אח'נוש, ראש ממשלת מרוקו (מייצג את מוחמד השישי, מלך מרוקו)  הולנד וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ומקסימה, מלכת הולנד קתרינה אמליה, נסיכת הולנד  אלכסיה, נסיכת הולנד  דיק סכוף, ראש ממשלת הולנד  ניז'ר עבדולאייה מוחמדו, שר הספורט של ניז'ר  עומאן באסיל בין אחמד אל רוואס, סגן מזכיר במשרד התרבות, הספורט, הספורט לנוער והנוער של עומאן  פרגוואי סנטיאגו פניה, נשיא פרגוואי |  קטר (מדינה) תמים בן חמד אאל ת'אני, אמיר קטר  רומניה קלאוס יוהאניס, נשיא רומניה  סנגל בסירו דיומיי פיי, נשיא סנגל  סיירה לאון יוליוס מאאדה ביו, נשיא סיירה לאון  סינגפור תרמן שאנמוגאראטנאם, נשיא סינגפור  דרום אפריקה גייטון מקנזי, שר הספורט של דרום אפריקה   ספרד פליפה השישי, מלך ספרד  אוקראינה דניס שמיהל, ראש ממשלת אוקראינה (מייצג את נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, צפוי)  הממלכה המאוחדת קיר סטארמר, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת  ארצות הברית ג'יל ביידן, הגברת הראשונה של ארצות הברית (מייצגת את נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן) ג'ניפר סיבל ניוסום, הגברת הראשונה של קליפורניה (המדינה המארחת של אולימפיאדת לוס אנג'לס (2028))  קארן בס, ראשת עיריית לוס אנג'לס  שארל מישל, נשיא המועצה האירופית (צפוי)  כריסטין לגארד, נשיאת הבנק המרכזי האירופי  אודרה אזולאי, המזכירה הכללית של אונסק"ו  אנטוניו גוטרש, המזכיר הכללי של האומות המאוחדות |
יחידת קדם - 101

יחידת "קדם – 101" הייתה יחידה מהגדוד הראשון של הנח"ל. פעלה ללא שם משנת 1950 עד 1953. עיקר פעילותה במתארי פשיטה ומארב מעבר לקווי האויב הירדני והמצרי. מפקד היחידה היה דב רובין. פעלה לפני ה-101 במשימות דומות. היחידה ביצעה עשרות רבות של פעולות שלא פורסמו (להוציא בודדות שפורסמו בעיתונות מעת לעת), אי הפרסום היה בהנחיית ראש הממשלה דוד בן-גוריון במטרה להתנער מפעולות היחידה ולא לקחת אחריות מדינית.
היסטוריה

ירדן וישראל הבינו שקווי שביתת האש הסופיים יקבעו בשטח ולא רק במפות. הירדנים ניסו לשרטט את קו הגבול החדש על ידי שליחת עדרי צאן ורועים לשטח ישראל. משימת היחידה הייתה לעצור את הפעילות הזו במניעת כניסת העדרים, ובגירוש אזרחי אויב\מרגלים שניסו לחצות את הגבול לישראל בחסות צבא ירדן.
היה חשוב לישראל שביצוע הפעולות ייצרו הרתעה בצד השני מבלי שהמדינה תאלץ לקחת אחריות על הפרת הסכמי הפסקת האש. תפיסת העולם השתנתה בעת הקמת יחידת ה 101, ומרבית הפעולות קיבלו פרסום כאשר התפיסה החדשה גרסה שהרתעה תושג מפרסום האירועים.
היחידה פעלה במארבים ליליים לעצירת המסתננים. לימים מאפייני הפעילות שוכללו על ידי יחידה 101.
הוקרה שלא הייתה

ה-101 שזכתה לפרסום רב, בין היתר מהסיבה שחלק מחייליה ומפקדיה ההתקדמו לתפקידים בכירים בצבא ובמערכת הפוליטית.
חלקה של יחידת הנח"ל על-אף עשרות פעולות שביצעה הן במארבים, והן בפשיטות, חלקן לטווחים ארוכים, גומדו מול עשייתה של יחידת ה101 ולא סופרו עד הוצאת ספרו של מרדכי רוטנברג על היחידה.
לקריאה נוספת

מרדכי רוטנברג, גדעון קלופשטוק, יחידת קדם 101 וחידת פעולות התגמול, הוצאת ראובן מס 2020
הערות שוליים

↑  יחידת הנח"ל המובחרת שההיסטוריה שכחה, באתר Israel Defense, ‏2020-03-09
יחסי איטליה–טאיוואן

| יחסי איטליה–טאיוואן |
| --- | --- |
איטליה: טאיוואן


איטליה: טאיוואן
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 35,980
אוכלוסייה
59,293,250: 23,188,420
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי איטליה–טאיוואן הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה האיטלקית לבין הרפובליקה הסינית. כיום היחסים בין המדינות מתקיימים באופן לא-רשמי לאחר שאיטליה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם טאיוואן ב-6 בנובמבר 1970 וייסדה את היחסים עם הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה

עד 1970 יוצגה טאיוואן באיטליה באמצעות שגרירות ברומא ובקונסוליה כללית במילאנו. שגרירות זו הייתה נפרדת משגרירות טאיוואן לקריית הוותיקן, בה הייתה שגרירות נוספת. הדבר עורר בלבול ב-1989 כשבעקבות אירועי כיכר טיין-אן-מן, הפגינו איטלקים מחוץ לשגרירות טאיוואן בקריית הוותיקן, מתוך מחשבה כי זו השגרירות של הרפובליקה העממית של סין.
ב-1995 התחילה צ'יינה איירליינס להפעיל קו טיסות בין-לאומיות מנמל התעופה הבינלאומי טאויואן לנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו, שבהמשך הפך לשותפות קוד עם חברת אליטליה.
ב-2005 אושר לנשיא טאיוואן, צ'ן שואי-ביאן, להיכנס לאיטליה כדי להשתתף בהלוויית האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
ב-2014 החליטה טאיוואן שלא להשתתף באקספו 2015 לאחר שממשלת איטליה החליטה שהיא תיוצג כישות תאגידית ולא כמדינה.
קשרי סחר

בהיעדר יחסים דיפלומטיים, עמד שווי הסחר בין איטליה לטאיוואן על 4.13 מיליארד דולר בשנת 2014. כ-40 חברות מטאיוואן השקיעו באיטליה בשווי 322 מיליון דולר בשנת 2011.
בשנת 2015 העביר בית הנבחרים, הבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי העביר הצעת חוק כדי למנוע כפל מס בסחר עם טאיוואן. ב-2016 הושלם ההסכם בין המדינות.
ראו גם

יחסי איטליה–סין
יחסי איטליה–ארצות הברית
יחסי איטליה–וייטנאם

| יחסי איטליה–וייטנאם |
| --- | --- |
איטליה: וייטנאם


איטליה: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 331,210
אוכלוסייה
59,293,250: 101,141,305
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 4,249
משטר
רפובליקה: רפובליקה סוציאליסטית חד מפלגתית

נשיא וייטנאם טרואונג טאן סאנג (מימין) נפגש עם מקבילו האיטלקי סרג'ו מטרלה בהאנוי, 2015
יחסי איטליה–וייטנאם הם יחסי החוץ בין איטליה לווייטנאם. היחסים נחשבים לחזקים וידידותיים יחסית.
היסטוריה

במהלך מלחמת וייטנאם, איטליה הכירה בדרום וייטנאם רק מכיוון שהיא חברה למערב. אף על פי כן, ב-1966, שגריר איטליה בסייגון, ג'ובאני ד'אורלנדי, שיתף פעולה עם הדיפלומט הפולני יאנוש לבנדובסקי מפולין הקומוניסטית ששמרה על קשר ידידותי עם צפון וייטנאם כדי לשכנע את המדינות להגיע לשלום מוחלט ולסיים את מלחמת וייטנאם. מבצע ציפורני חתול נחשב לאחת ההזדמנויות הטובות ביותר לסיים את המלחמה, אולם בשל המתיחות הגוברת בין ארצות הברית לצפון וייטנאם, שהובילה להחלטה שלאחר מכן להפציץ את צפון וייטנאם על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון, הוא לא הצליח להתממש.
איטליה ווייטנאם כוננו לבסוף יחסים ב-1973.
יחסים מודרניים

מאז תום המלחמה הקרה, יחסי איטליה–וייטנאם עדים לתחייה מחודשת. במהלך תקופה זו, שתי המדינות פיתחו קשרים הדוקים ושיתוף פעולה. איטליה תמכה באופן פעיל בשיתוף פעולה רב יותר בין וייטנאם לאיחוד האירופי ובנורמליזציה של היחסים בין וייטנאם למוסדות פיננסיים, מסחריים ומוניטאריים בינלאומיים. הסחר הדו-כיווני בין וייטנאם לאיטליה הגיע ל-4.3 מיליארד דולר ב-2015. שתי המדינות שואפות ל-5 מיליארד דולר בשנה.
בשנת 2005, וייטנאם רצתה לפתח יחסים רב-צדדיים עם איטליה בהתאם למצב הנוכחי בעולם ובאזור, הנשיא טראן דוק לואונג הבטיח לבקר את נשיא הבית העליון האיטלקי פרדיננדו קאסיני במהלך ביקורו בהאנוי.
סנדרה סקליוטי, מנהלת המרכז ללימודי וייטנאם בטורינו שבאיטליה, אמרה כי "וייטנאם ואיטליה נהנות מהתקופה התוססת ביותר ביחסים ביניהן, על פני פוליטיקה, כלכלה, חילופי תרבות ושיתוף פעולה ביטחוני".
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מחזיקה בווייטנאם שגרירות בהאנוי.
וייטנאם מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יחסי איטליה–יפן

| יחסי איטליה–יפן |
| --- | --- |
איטליה: יפן


איטליה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 377,915
אוכלוסייה
59,293,250: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 34,088
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי איטליה–יפן הם היחסים הפוליטיים, המסחריים, הדיפלומטיים והצבאיים בין הרפובליקה האיטלקית ליפן. הקשר הראשון בין שתי המדינות נוצר עוד במאה השש עשרה, ושיתוף הפעולה המרכזי ביניהן זכור כשלקחו חלק במלחמת העולם השנייה, כחלק ממדינות הציר. כיום, מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ותקינים בין יפן לאיטליה. מריו, דמות מפורסמת מסדרת משחקי וידאו שנוצרו על ידי החברה היפנית נינטנדו, הוא איטלקי.
היסטוריה > קשרים ראשונים

הקשר הראשון בין שתי המדינות נוצר עוד במאה השש עשרה. בשנת 1749 נשלח דאימיו יפני קתולי לאפיפיור גרגוריוס השלושה עשר בתור שגריר. בשנת 1899 לחמו שתי המדינות זו לצד זו יחד עם מדינות אירופאיות נוספות, במטרה לדכא את מרד הבוקסרים בסין. הן נלחמו נגד מורדים סיניים שמחו על השפעתן ההולכת וגוברת של מדינות אירופה בארצם. הן ליפן והן לאיטליה היו אז אינטרסים משותפים: לשתיהן היו שאיפות קולוניאליות בסין, שאז נשלטה על ידי שושלת צ'ינג.
היסטוריה > מלחמות העולם

בשתי מלחמת העולם, לחמו איטליה ויפן באותם הצדדים. במלחמת העולם הראשונה לחמו שתי המדינות בצדן של מדינות ההסכמה, כדי להרחיב את שטחי ההשפעה שלהן: איטליה באוסטרו-הונגריה ויפן בקולוניות הגרמניות באוקיינוס השקט. בסוף המלחמה השתתפו שתי המדינות בוועידת השלום בפריז, והרחיבו את שטחיהן.
שיתוף הפעולה הזכור ביותר ביניהן אירע במלחמת העולם השנייה, כאשר יפן ואיטליה לחמו בצד מדינות הציר, על מנת להמשיך מגמה זו. יחד עם גרמניה הנאצית, היוו איטליה ויפן את הצדדים הראשיים בברית. בסוף המלחמה הובסו שתי המדינות על ידי בעלות הברית, בעיקר בעזרת ארצות הברית. מעבר לכך, לא היה שיתוף פעולה מלחמתי גדול בין שתי המדינות במהלך מלחמות העולם (שליחת חילות משלוח, תחמושת וכדומה) עקב המרחק הגאוגרפי ביניהן.
ייצוג

לאיטליה יש שגרירות רשמית בטוקיו, בירת יפן. כמו כן, איטליה מחזיקה קונסוליה כללית בעיר אוסקה.
ליפן יש שגרירות רשמית ברומא, בירת איטליה. כמן כן, יפן מחזיקה קונסוליה כללית בעיר מילאנו.
יחסי האיטי–שווייץ

| יחסי האיטי–שווייץ |
| --- | --- |
האיטי: שווייץ


האיטי: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
27,750: 41,277
אוכלוסייה
11,806,074: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,851: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,681: 99,060
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי האיטי–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת האיטי לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת האיטי הם יחסים דיפלומטיים מלאים. האיטי, קולוניה צרפתית לשעבר, הכריזה על עצמאותה ב-1804. שווייץ הכירה בעצמאותה של המדינה החדשה באופן מידי. לאחר פרק זמן בו האיטי נכבשה ונשלטה על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, פתחה שווייץ קונסוליית כבוד בפורט או פרינס, בירת המדינה. דרג הקונסוליה שודרג ב-1959 לקונסוליה ובשנת 2006 לקונסוליה כללית. לבסוף, בשנת 2011, שודרג דרג הקונסוליה לשגרירות.
ביוני 2011 השירותים הקונסולריים הועברו למרכז האזורי הקונסולרי בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית. שווייץ ייצגה את האינטרסים ההאיטיים במספר מדינות במהלך מלחמת העולם השנייה והמלחמה בקובה מ-1964 עד 1967.
האיטי ושווייץ משתפות פעולה בעיקר בתחום ההומניטרי. לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 שלחה שווייץ סיוע למדינה ואף פיתחה אסטרטגיה ארוכת טווח לפיתוח המדינה אותה תיישם יחד עם ממשלת האיטי עצמה. משרד החוץ השווייצרי הוציא מספר פעמים בעבר אזהרת מסע להאיטי עקב הנטייה בה לאסונות טבע.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 115 שווייצרים חיו בהאיטי. הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 16.4 מיליון פרנקים שווייצרים. מהם 1.9 מיליון ייצוא שווייצרי להאיטי ו-8 מיליון ייבוא שווייצרי מהאיטי.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ מיוצגת בהאיטי בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפורט או פרינס, בירת המדינה.
האיטי אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. האיטי מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ציריך.
יוהנס גירסינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1872 אודנזה, דנמרק 
 פטירה:  11 בנובמבר 1954 (בגיל 81) קופנהגן, דנמרק 
 הישג בולט:  היה מס' 59 בעולם בשנת 1914
 מד כושר מרבי:  2478 (יוני 1913)
 מדינה:  דנמרק
 
יוהנס גירסינג  (בדנית: Johannes Hjalmar Giersing ‏; 18 בנובמבר 1872 - 11 בנובמבר 1954), שחמטאי דני שהיה פעמיים  אלוף דנמרק בשחמט בשנים (1915 ו-1918) ואלוף ארצות הצפון בשנת 1903.
בתחילת הקריירה השחמטאית שלו חלק מקום 4-5 בתחרות קופנהגן 1895 (ניצח: אנדראס רוזנדל ). גירסינג השתתף מספר פעמים באליפות השחמט של ארצות הצפון וניצח בתחרות הרביעית שהתקיימה באוסלו בשנת 1903. כמו כן הגיע למקום השישי בתחרות השנייה שהתקיימה בקופנהגן בשנת 1899 (ניצח: יורגן מולר), חלק מקום 5-6 בתחרות השלישית שהתקיימה בגטבורג בשנת 1901 (ניצח: יורגן מולר), הגיע עשירי בתחרות סטוקהולם 1906 (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין  וקרל שלכטר), הגיע עשירי בתחרות סטוקהולם 1912 (האליפות השמינית של ארצות הצפון, ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום 6-7 בתחרות קופנהגן 1916  (האליפות התשיעית של ארצות הצפון, ניצח: פאול יונר), הגיע למקום החמישי בתחרות אוסלו 1917 (האליפות העשירית של ארצות הצפון, ניצח: גוסטף ניהולם) והגיע למקום ה-11 בתחרות קופנהגן 1924  (האליפות ה-12 של ארצות הצפון, ניצח: אהרון נימצוביץ' ).
גירסינג היה פעמיים  אלוף דנמרק בשחמט בשנים 1915 ו-1918 והגיע למקום השלישי באליפות דנמרק לשנת 1925 (ניצח: אריק אנדרסן).
יחסי האיטי–רוסיה

| יחסי האיטי–רוסיה |
| --- | --- |
האיטי: רוסיה


האיטי: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
27,750: 17,098,242
אוכלוסייה
11,806,074: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,851: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,681: 13,978
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי האיטי–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין האיטי לבין הפדרציה הרוסית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-2 ביוני 1996. ב-29 בספטמבר 2015 נחתמה בניו יורק אמנה דיפלומטית על ידי שרי החוץ של שתי המדינות, הכוללת שיתופי פעולה רחבים בתחומים רבים בתחום המסחר, הכלכלה, החברתית, הסביבתית, החינוכית, התרבותית, ההומניטרית, המדעית והספורט, כמו גם בתחום הבריאות ומניעת מצבי חירום ופעולות סיוע בחירום. החותמים מתחייבים לשתף פעולה במאבק נגד פשע מאורגן וטרור בינלאומי. בשנת 2019 בוטלה הדרישה בוויזה בין המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

האיטי מיוצגת ברוסיה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה.
רוסיה מיוצגת בהאיטי באמצעות שגרירותה בקראקס, ונצואלה.
יהושע לדרברג

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1925 מונטקלייר, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בפברואר 2008 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה, גנטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1948)  תיכון סטאיווסנט  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת רוקפלר 
 תלמידי דוקטורט:  נורטון זינדר, מ. לורנס מורס, Ronald Harris-Warrick 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1958)  פרס ACM - AAAI Allen Newell (1995)  עמית ACM (1994)  חבר זר של החברה המלכותית (26 באפריל 1979)  פרס מקסוול פינלנד (1997)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1982)  המדליה הלאומית למדעים (1989)  מדליית וילבור קרוס (1969)  מדליית החירות הנשיאותית 
 בן או בת זוג:  אסתר לדרברג 
 
יהושע לדרברג (באנגלית: Joshua Lederberg ‏;23 במאי 1925 – 2 בפברואר 2008), היה ביולוג מולקולרי אמריקאי יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1958 על מחקרו על המבנה הגנטי והתפקוד במיקרואורגניזמים. לדרברג זכה במחצית הפרס ואילו במחציתו השנייה התחלקו אדוארד לורי טטום וג'ורג' וולס בידל.
בנוסף לתרומותיו בשטח הביולוגיה, לדרברג ערך מחקרים מקיפים בתחום הבינה המלאכותית, כולל עבודה בנאס"א בתוכניות ניסיוניות לייסוד חיים על כוכב מאדים.
ילדותו ונעוריו

לדרברג נולד בעיירה מונטקלייר ניו ג'רזי לרב צבי לדרברג ואשתו אסתר, זמן קצר לאחר שהיגרו לארצות הברית מארץ ישראל המנדטורית. בגיל 15 סיים לימודי תיכון בעיר ניו יורק. לאחר סיום לימודיו הורשה לבצע ניסויים במעבדת המכון האמריקאי למדע. בשנת 1941, בגיל 16, הוא החל לימודיו באוניברסיטת קולומביה וסיים תואר ראשון בזואולוגיה בשנת 1944. בתקופת לימודיו עבד במעבדת בית חולים של הצי האמריקאי בביצוע בדיקות דם וצואה לגילוי טפיל המלריה.