stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסע הצלב החמישי
שלב שני - פלישה למצרים > פעולות מלחמה בארץ ישראל

לאחר כיתור דמיאט פנה אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא בסוף פברואר 1219 לזרוע הרס וחורבן בערים ומבצרים של ארץ ישראל.
ירושלים הייתה הראשונה והעיקרית לספוג את הזעם, במרץ 1219 החלו העבודות וחודשיים עבדו חילי דמשק על פירוק ביצורי העיר (מלבד מגדל דוד). עם הביצורים נהרסו גם רוב המבנים בעיר ורק כנסיית הקבר והמסגדים על הר הבית נותרו עומדים על תילם, רוב אוכלוסיית העיר גלתה ונותרה בה קהילה קטנה של נוצרים מקומיים.
בצפון הארץ נהרסו מבצרים ובהם הבניאס, תבנין, צפת וכוכב הירדן. פעולות ההרס לא נתקלו בתגובה צלבנית כלשהי וזאת מאחר שעיקר הצבא שהה במצרים.
בתחילת 1220 נודע לז'אן דה בריין כי חותנו - לאו מארמניה מת והשאיר את ארמניה תחת שלטונה של גיסתו - אחותה למחצה של סטפניה. זמן קצר לאחר מכן עזב ז'אן דה בריין את דמיאט על מנת לנסות ולתבוע את זכותו במדינה הארמנית של קיליקיה. בהגיעו לארץ ישראל נפטרו אשתו ובנו ובכך נסתם הגולל על חוקיות דרישתו לכתר ארמניה.
שלב שני - פלישה למצרים > פעולות מלחמה בארץ ישראל > כיבוש קיסריה

בסוף נובמבר 1220 חזר אל-מעאט'ם לארץ ישראל ושם את קיסריה תחת מצור. תושבי העיר וחיל המצב הקטן נמלט למצודה ועם הרמת הגשר מעל החפיר נותקה המצודה משאר חלקי העיר. מיד הופעלו מכונות מצור שהפגיזו את חומות העיר. צי גנואזי יצא מעכו תמורת ההבטחה כי העיר תעבור לרשותם ועם הגעתם פינו את חיל המצב והציבו במקום גדוד איטלקי. לאחר ארבעה ימי לחימה הצליחו המוסלמים לחדור את החומות החיצוניות. הגנואזים בחסות החשיכה פינו את העיר והמוסלמים הרסו את הביצורים.
שלב שני - פלישה למצרים > פעולות מלחמה בארץ ישראל > מצור עתלית

עם כיבוש קיסריה פנה הצבא הסורי לכבוש את המבצר הטמפלרי בעתלית, מבצר זה שהיה מצויד ומבוצר היטב הכיל חיל מצב של 4000 חיילים מתוכם 300 רובה קשת שתוגברו על ידי גדודים מעכו. המגינים הרסו את המצודה הקטנה מבצר דטרוא הסמוך למנוע מהמתקיפים אחיזה מבוצרת.
המוסלמים החלו להפגיז את המבצר באמצעות מכונות מצור והמשיכו בהרעשה במשך שבועיים מבלי שלחומות מבצר עתלית יגרם נזק של ממש ולאחר מכן הצליחו הצלבנים להוציא את מכונות המצור המוסלמיות מכלל שימוש על ידי מכונות מתוך המבצר. משהוברר כי המבצר לא יוכרע וכי קיימת סכנה לעימות עם תגבורות צלבניות נסוגו המוסלמים כשהם סובלים אבדות כבדות בנפש וציוד.
סוף דבר

לאחר פינוי דמיאט התפזר מחנה מסע הצלב מעכו לאירופה. טענות על מסע הצלב וניהולו הועלו ישירות כנגד האפיפיור ונציגו במצרים ונגד הקיסר פרידריך השני הועלו טענות על חוסר נכונותו להשתתף במסע הצלב.
הנסיכים האיובים חגגו ביחד את הניצחון - חגיגה אחרונה של האחים שלאחר מכן ישקיעו את כל זמנם ומרצם בקרבות ותככים אחד נגד השני.
למרות כישלונו של מסע הצלב לכבוש את מצרים ולבסס את ממלכת ירושלים, הצליחו הצלבנים לערער את יסודות האימפריה האיובית.
באופן מפתיע כישלון מסע הצלב לא הביא לערעור הרעיון הצלבני או הנכונות האירופאית לצאת למסע צלב נוסף. מסעי הצלב הבאים היו מתוכננים טוב יותר מבחינה לוגיסטית וארגונית ונטועים חזק בדוגמה הדתית. באופן פרדוקסלי עתיד מסע הצלב השביעי לשחזר כמעט במדויק את דרכו של מסע הצלב החמישי, אך הסתיים בתבוסה מוחלטת.
סיומו העגום של מסע הצלב הותיר את ממלכת הצלבנים בארץ ישראל במצב לא נוח מבחינה אסטרטגית על גבולות הממלכה - שהיו מתוחים לאורך רצועה צרה יחסית על מישור החוף - ישב צבא איובי שהיה איום תמידי לקיום ממלכת ירושלים.
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך א, ירושלים: מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; פרוואר זכה על ספרו בפרס ישראל ובתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, ירושלים: מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק ודביר, ירושלים 1971. כרך ב. עמוד 115
1 2  https://web.archive.org/web/20140814165941/http://www.fordham.edu/halsall/source/1206Johnexim.asp King John of England:
Royal Licenses to Export and Import, 1205-1206
↑  John V. Tolan. Saint Francis and the Sultan: The Curious History of a Christian-Muslim Encounter. Oxford University Press, USA ISBN 019923972X
| מסעי הצלב |
| --- | --- | --- |
| תשעת המסעות הגדולים | מסע הצלב הראשון • מסע הצלב השני • מסע הצלב השלישי • מסע הצלב הרביעי • מסע הצלב החמישי • מסע הצלב השישי • מסע הצלב השביעי • מסע הצלב השמיני • מסע הצלב התשיעי |  |
| מסעי הצלב האחרים | מסע הצלב העממי • מסע הצלב של 1101 • מסע הצלב של הילדים • מסע הצלב הליבוני (אנ') • מסע הצלב של 1197 • מסע הצלב האלביגנזי • מסע הצלב הפרוסי • מסעי הצלב הצפוניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535964105171  BnF: cb12127763j (data)  GND: 4204866-7  LCCN: sh85034386  NKC: ph779431  SUDOC: 029712254 
אינוקנטיוס השלישי
הונוריוס השלישי בציור מאת ג'וטו
אנדראש השני, מלך הונגריה יוצא למסע הצלב החמישי; איו בכתב יד מהמאה ה-14
לאופולד השישי דוכס אוסטריה חוזר לווינה ממסע הצלב החמישי; ציור משנת 1872
התקפת דמיאט ב-1219; איור מתוך כתב יד של מתיה פריס
פרנציסקוס מאסיזי לפני הסולטאן המצרי אל-מלכ אל-כאמל; ציור של בנוצו גוצולי מהמאה ה-15
מלי מילר

מרלין (מלי) מזין-מילר היא ספורטאית פאראלימפית לשעבר, חברת נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
קריירה

השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) וזכתה עם נבחרת הכדורסל במדליית זהב. בנוסף התחרתה בשני משחים וזכתה בשתי מדליות אישיות: כסף במשחה 25X3 מטר בסגנון מעורב (1:31.1 דקות) וארד במשחה 50 מטר גב (55 שניות).
כחברה בנבחרת הנשים בכדורסל זכתה במדליות כסף במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) ובמשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). היא השתתפה גם במשחקי 1988 בהם הנבחרת לא העפילה לשלבי הגמר.
עם התפתחות ענף טניס כיסאות גלגלים בישראל הייתה שחקנית בולטת בתחום. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) התחרתה בטורניר הזוגות (עם תקווה אהרוני) והן סיימו בשלב המוקדם, ברבע הגמר.
איילה מלחן

אילה מלחן-כץ (נולדה ב-1949) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית.
כץ חלתה בגיל שלושה חודשים בשיתוק ילדים שפגע בגפיה התחתונות. במשך תשע שנים טופלה בבית חולים בירושלים ובגיל תשע חזרה לבית הוריה בראש העין.
במסגרת השיקום הרפואי החלה להתחרות בספורט נכים והשתתפה בתחרויות שחייה, סייף וכדורסל כיסאות גלגלים. בין השנים 1968–1988 השתתפה בשש תחרויות פאראלימפיות וזכתה ב-13 מדליות, מהן 5 זהב.
כץ מתגוררת בפתח תקווה ועומדת בראש המסגרת העירונית של התוכנית הארצית "קהילה נגישה" הפועלת להטמעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
גאולה סירי

סירי בעת הטלת כידון
גאולה סירי (נולדה ב-1949) היא אלופה פאראלימפית ישראלית ושיאנית עולם בספורט הנכים.
ביוגרפיה

סירי נולדה בתימן ועלתה ארצה עם משפחתה בשנת 1950, במסגרת מבצע "מרבד הקסמים". הם שוכנו באוהלים במעברת עין שמר, שם גרו כשנה. שלושה חודשים לאחר בואם, בהיותם במעברה, חלתה בשיתוק ילדים. היא עברה סדרת ניתוחים ללא הועיל, ועם השנים מצבה הוחמר. שנה לאחר בואם עברה משפחתה להתגורר בבת-ים, בה מתגוררת סירי גם כיום.
בשנת 1963 החלה סירי בפעילות ספורטיבית במרכז הספורט לנכים (מועדון "ספיבק") ברמת גן. במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) זכתה בשבע מדליות: מדליית זהב בכדורסל, שתי מדליות כסף וארבע מדליות ארד בתחומי האתלטיקה. בשנת 1969 השתתפה במשחקי סטוק מנדוויל וזכתה בתשע מדליות: 4 זהב, 4 כסף, ו-1 ארד. במשחקים אלה קבעה שיא עולמי בקרב חמש.
בשנת 1985 יצאה סירי שוב למשחקי סטוק מנדוויל, בהם זכתה בשלוש מדליות: מדליית זהב בהטלת כידון, ומדליות כסף בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. היא השתתפה בשנית עם נבחרת ישראל במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988), אך לא זכתה שם במדליה.
בשנת 2009 השתתפה סירי באליפות אירופה לנכים בטניס שולחן שנערכה בג'נובה, איטליה, וזכתה במדליית ארד.
פעילותה הספורטיבית נמשכה לאורך השנים. סירי השתתפה בתחרויות רבות באתלטיקה קלה, כדורסל, שחייה וחץ וקשת וזכתה במדליות ובגביעים. שנים רבות ברציפות הייתה גם אלופת ישראל בטניס שולחן. כמו כן היא השתתפה 17 פעם בצליחת הכנרת ושלוש פעמים במשחה "קריעת ים סוף" באילת. סירי לקחה חלק פעמים רבות בצעדות ירושלים והשתתפה מספר פעמים במרתון תל אביב בכיסא גלגלים.
כספורטאית ותיקה קיבלה סירי מדליה מנשיא המדינה חיים הרצוג במלאת חצי יובל (25 שנה) למרכז הספורט לנכים, וכן קיבלה תעודת הוקרה ומדליה על מצוינות אולימפית בכדורסל נשים. ב-2013 קיבלה פרס על מפעל חיים בטקס שנערך במרכז הספורט לנכים ברמת גן מידי ראש העיר ישראל זינגר ושר הרווחה יצחק (בוז'י) הרצוג.
בתיה שוויקי

בתיה שוויקי (נולדה ב-1953) היא ספורטאית פאראלימפית לשעבר.
בנעוריה החלה להתאמן במרכז הספורט לנכים. סיימה את לימודיה בתיכון השרון (רוטברג) ברמת השרון ולמדה לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) התחרתה בשני משחים ל-50 מטר בסגנונות גב וחזה ודורגה רביעית במשחה חזה. במקצועות האתלטיקה זכתה בשתי מדליות נוספות: מדליית זהב בתחרות סללום ומדליית ארד בתחרות מרוץ עגלות ל-60 מטר. בתחרויות הדיפת כדור ברזל, הטלת כידון, זריקת אלה וזריקת דיסקוס לא העפילה לשלב הגמר.
במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) התחרתה במרוץ עגלות יחידים ובמרוץ עגלות עם נבחרת הנשים. בשתי התחרויות דורגה במקום החמישי. בתחרות סללום דורגה במקום ה-14. עם נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים זכתה במדליית ארד.
השתתפה בנבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים והייתה שותפה לזכייה במדליות זהב בתל אביב (1968) ובמשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) ובמדליות כסף במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) ובמשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). השתתפה עם נבחרת הכדורסל גם במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988).
בתיה שוויקי נכנסה להיכל התהילה - כדורסל נשים
לוריס איטי

| לוריס איטי |
| --- | --- |
 לוריס איטי סונדלי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: טרום קופים
משפחה:: לוריסיים
סוג:: לוריס איטי
שם מדעי
 Nycticebus ‏סנט-אילר, 1812
תחום תפוצה


לוריס איטי או לוֹרִיס-נִרְפֶּה (שם מדעי: Nycticebus) הוא סוג פרימט מהקבוצה טרום קופים הכולל שמונה מינים.
כמה ממיני הלוריס האיטי נמצאים ברשימת המינים הנמצאים בסכנת הכחדה, משום שהם ניצודים בשל עיניו הגדולות, הנחשבות יקרות ערך ברפואה המסורתית המקומית. גם בשרם משמש ברפואה המקומית כשהוא מיובש ומעושן, או משמש להכנת יין אשר ניתן לנשים על מנת לשכך כאבי לידה.
טרום-קופים איטיים אלו מצויים ברחבי תת-היבשת ההודית ודרום-מזרח אסיה במדינות: בנגלדש, וייטנאם, אינדונזיה, הודו (צפון-מזרח הודו, בנגל), דרום סין (אזור יונאן), סרי לנקה ותאילנד. הם מצויים גם באי בורנאו שבאינדונזיה ובדרום הפיליפינים.
הלוריס האיטי מתייחד בכך שהוא בין היונקים הארסיים הבודדים בעולם, והיחידי מסדרת הפרימטים כולה.
היסטוריה אבולוציונית

הלוריס האיטי שייך לתת-הסדרה טרום-קופיים, בסדרת הפרימטים. תת-סדרה זו כוללת גם למורים, גלגויים, ופוטואים (pottos). מקובל לחשוב שהלוריס האיטי התפתח ממיני טרום-קופיים אחרים באסיה, הודו (לפני התחברותה עם יבשת אסיה) או אפריקה.
היסטוריה אבולוציונית > סיווג טקסונומי ופילוגנטי

השם Nycticebus מקורו במילים היווניות עבור "עטלף" (Nycter) ו"ראש" (ceb). השם ניתן בשנת 1812 על ידי אטיין ג'פרי סן-הילר. בעבר השתייכו לסוג 3 מינים: הסונדלי, הבנגלי והננסי אך בהמשך לפי בדיקות DNA נוספו עוד 5 מינים ומין נוסף שנכחד.
כיום נכללים בסוג זה המינים הבאים:
Nycticebus bancanus
לוריס איטי בנגלי (Nycticebus bengalensis)
לוריס איטי בורנאי   (Nycticebus borneanus)
לוריס איטי סונדלי (Nycticebus coucang)
Nycticebus linglom? - נכחד
לוריס איטי ג'אווה (Nycticebus javanicus)
לוריס איטי קיאן   (Nycticebus kayan)
לוריס איטי פיליפיני   (Nycticebus menagensis)
לוריס איטי ננסי (Nycticebus pygmaeus)
תפוצה עולמית

הלוריס האיטי מצוי בדרום ודרום-מזרח אסיה בלבד.
אנטומיה ופיזיולוגיה

ללוריס האיטי ראש מעוגל יותר וחטם מחודד פחות בהשוואה לאלו של הלוריס הזעיר (slender loris). ללוריס האיטי עיניים גדולות וראיית לילה טובה העוזרים לו לצאת לפעילות בלילה.
זנבו של הלוריס האיטי קצר ולעיתים אין לו זנב בכלל. לעמוד השדרה שלו חוליה נוספת, המאפשרת לו גמישות רבה בעת מעבר מענף לענף.
הגפיים הקדמיות והאחוריות דומות בממדיהן. האצבע השנייה בכף היד קצרה בהשוואה לאחרות והאגודל החזק, ביחד עם שלוש האצבעות הנותרות מתפקד כמלחציים אשר מסוגלות לאחוז בענף למשך פרק זמן של כמספר שעות, הודות למערכת העורקים והורידים המפותחת (רשת הפלאים). מערכת זו קיימת גם במינים אחרים במשפחת הלוריסיים.
ארס

הלוריס האיטי מייצר את הארס על ידי שילוב של הרוק שלו יחד עם הפרשה דמוית שמן מבלוטות ריח מיוחדות בצד הפנימי של מרפקיו.
הלוריס מפזר את הארס על מרבית חלקי פרוותו, באמצעות מציצת ההפרשה עם השיניים התחתונות וליקוק הפרווה ובשעת סכנה הוא מצטנף לכדור וחושף בפני הטורף את הפרווה החיצונית הארסית שלו. הנקבות נוהגות ללקק ולמרוח על צאצאיהן את ההפרשה הארסית כדי להגן עליהם מטורפים. הטורפים שמריחים את הריח נמנעים מלכתחילה מלתקוף את הלוריס, מה שמחפה על האיטיות שלו.
חוקרים ביצעו ניסויים בהם הם חשפו את הרוק ואת ההפרשה בנפרד ולאחר מכן יחדיו לטורפיו של הלוריס; מהמחקר עלה כי הטורפים מפגינים חוסר נוחות גדול יותר ונמנעים בצורה חדה מלהתקרב לחפץ שעליו נמרח השילוב של הרוק וההפרשה לעומת מקרים שבהם נמרח הרוק או ההפרשה בנפרד. החוקרים הסיקו מכך שהאפקט הארסי של הלוריס גדול וקטלני יותר כאשר יש שילוב של הרוק וההפרשה מאשר בנפרד.
בעת סכנה עלול הלוריס גם להכניס את ראשו בין מרפקיו, למצוץ את הארס עם שיניו מההפרשה ואז לנשוך את התוקף בצעד הגנתי; בשל כך הנשיכה של הלוריס האיטי מכאיבה מאוד והיא עשויה לגרום לתופעות אלרגיות חמורות אצל בני אדם. דווח אף על מקרה אחד בו אדם לקה באנפילקסיס בעקבות נשיכת הלוריס האיטי.
הערות שוליים

↑  Too cute for comfort, BBC
1 2  Javan slow loris (Nycticebus javanicus)
↑  Nycticebus coucang slow loris
↑  Anaphylactic Shock Following Bite by a ‘Slow Loris,’ Nycticebus Coucang
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542388105171
מרגלית פרץ

מרגלית פרץ היא ספורטאית פאראלימפית לשעבר בתחום הסיוף בכיסאות גלגלים וחברה בנבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים.
קריירה

בנעוריה החלה להתאמן במרכז הספורט לנכים והתמקצעה בסיף. התחרתה במשחקי סטוק מנדוויל ובתחרויות ארציות ועולמיות לנכים בסיף.
במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) זכתה במדליית זהב עם נבחרת הנשים בסיף ובמדליית ארד עם נבחרת הנשים בכדורסל. דורגה במקום השישי בתחרות סיף אישית.
במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) זכתה במדליות זהב עם נבחרת הנשים בסיף ועם נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים. בנוסף דורגה במקום הרביעי בתחרות סיף אישית.
במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) זכתה במדליות כסף עם נבחרות הנשים בסיף ובכדורסל וזכתה במדליית ארד בתחרות סיף אישית.
במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה במדליית כסף עם נבחרת הנשים בסיף.
במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכתה במדליית ארד עם נבחרת הנשים בסיף והתחרתה בשתי תחרויות סיף אישיות בהן הגיעה לשלבים מתקדמים ללא מדליה.
המטבח הסיני

ארוחה סינית
ארוחה מסורתית של בני יִי (Yi)
המטבח הסיני הוא כינוי כולל לסגנונות בישול שונים שמקורם בסין, והוא אחד המטבחים העשירים ביותר. במטבח הסיני נעשה שימוש נרחב באורז, אטריות, סויה (כרוטב סויה, שמן סויה, חלב סויה, טוֹפוּ ועוד) ובתבלינים יבשים כפלפל חריף, שום, זנגביל, אניס, קינמון, ציפורן, זרעי שומר, ופלפל סצ'ואן, וכן במונוסודיום גלוטומט. קינוחים אינם נפוצים במטבח הסיני ואינם מוגשים בדרך כלל בסיום הארוחה אלא במהלכה, לדוגמה עוגת ירח.
הסינים מאמינים כי שתייה קרה מפריעה לעיכול מזון חם ולכן לא יגישו שתייה קרה בארוחה אלא תה לא ממותק, מסוגים רבים ושונים. לסין ההיסטוריה הארוכה ביותר עם צמח התה ותרבות התה הסינית היא מהמפותחות בעולם, ומתקיימים שם בתי תה (או גני תה) המוקדשים להגשת תה וביצוע טקס התה הסיני הקרוי גונג-פו צ'ה. בנוסף נהוג בסין סגנון הגשה המכונה דים סאם המאופין בהגשת מנות קטנות, לעיתים מאודות, לצד תה חם.
מזון סיני מוצק נאכל בעזרת מקלות אכילה, ומזון נוזלי נאכל בעזרת כף רחבה עם תחתית שטוחה, העשויה לרוב מחרסינה. לא נהוג להגיש מזון עם סכין בסין, לכן רוב המנות מוגשות בגודל נגיסה. לרוב לצד כל ארוחה תוגש מנת אורז קטנה לכל סועד בקערה קטנה. בסין נהוג להרים את קערת האורז לפה ולהשתמש במקלות האכילה כדי לגרוף את גרגירי האורז לפה.
שיטות בישול סיניות

בעת שגובש המטבח הסיני היו רוב תושבי סין עניים במזון ובמקורות חימום, ולכן נוצרו שם שיטות בישול החוסכות באנרגיה ומנצלות מקור אש אחד להכנת ארוחה שלמה.[דרוש מקור]
הקפצה - ההקפצה היא טיגון במעט שמן ובטמפרטורה גבוהה על ווק המוליך חום בקצב גבוה ממחבתות רגילות. ההקפצה מתבצעת על כירה ייעודית המרכזת את החום ומגיעה לטמפרטורות גבוהות מכירה רגילה.
טיגון עמוק - הטיגון העמוק הוא מהיר ביותר מה שמאפשר להכין מספר רב של מנות בזמן קצר. מנות רבות במטבח הסיני מוכנות בשיטה זו ובהן האגרול .
אידוי - בסין התפתח מתקן אידוי רב קומות המוצב על ווק ובו מים רותחים, כאשר תחתית כל קומה מחוררת כך שהאדים עוברים מקומה לקומה ומבשלים את המזון. המנות המאודות המפורסמות ביותר הן כיסוני הג'יאוזי המופיעים לרוב בתפריט הדים סאם, אך לא כל מנות הדים סאם מאודות.
בישול אדום - היא שיטה לבישול איטי בציר העשוי סויה, יין אורז סיני לבישול המכונה לִיַאוֹג'יוֹ, ציר עוף או בקר ותבלינים ומקבל צבע חום עשיר. שיטה זו חסכונית באנרגיה כי חום הבישול נמוך.
בישול בדולח - בשיטת בישול זו המזון מתבשל זמן קצר במים רותחים או במרק צח רותח ולאחר מכן מניחים לו להצטנן כשעה בנוזל הבישול. שיטה זו חוסכת אנרגיה. התהליך יכול לחזור על עצמו בהתאם לדרישות המתכון והתוצאה היא שהמזון מקבל צבע חיוור ומראה שקוף אבל בעיקר הופך להיות רך ועסיסי. שיטת הבישול מתאימה בעיקר לעופות ודגים והם מוגשים חתוכים עם רטבים פיקנטיים בצד.
מוצרי מזון המשמשים במטבח הסיני

ירקות - גם במנות הבשריות מהווים הירקות 60–70 אחוז מהמנה. האסתטיקה חשובה לסינים לא פחות מהטעם ולכן הם משתמשים בירקות במגוון צבעים וחותכים אותם למגוון צורות. מעבר לירקות המוכרים למערב, הסינים משתמשים באפונה סינית, בצל ירוק, ערמוני מים, שורש לוטוס, נצרי במבוק ובוק צ'וי. כמו כן משתמשים הסינים בשעועית אדומה ממנה מכינים ממרחים ומיליות מתוקות. פטריות רגילות בצד סוגים ייחודיים של פטריות משמשות בבישול: פטריות קש, פטריות שחורות ופטריות עץ שחורות מיובשות.
פירות - מוגשים בסיום הארוחה או כחלק ממנות הבשר. בעיקר נפוצים אננס, מלון סיני (בעל בשר כתום ומתוק) וליצ'י.
בשרים - עוף, ברווז, הודו, בקר וחזיר הם הבשרים הנפוצים אבל הסינים גם אוכלים זן מסוים של כלבים, וכן גם עטלפים. בשנים האחרונות נמנעים הסינים מלהציג חיות הנחשבות בעולם המערבי לחיות מחמד בשוקי האוכל אבל זה נעשה בעיקר כדי לרצות את התיירים. בפועל מי שבכל זאת מעוניין צריך רק לבקש.
דגים ופירות ים - כמעט כל חיות הים מגיעות לצלחת החל מדגים, חסילונים ודיונונים וכלה במלפפוני ים, מדוזות, צבי ים וכרישים. בין אלה ניתן למצוא גם את האבאלון הנחשב למעדן יוקרתי במיוחד שמחירו עשוי להאמיר לאלפי דולרים.
אורז הוא הגידול החקלאי הלאומי של סין ומהווה המזון הבסיסי עבור מרבית הסינים. על פי רוב הוא מוגש כבסיס לארוחה, כשהוא מאודה ולא מתובל כלל. צורות הכנה נפוצות נוספות הן אורז מטוגן עם ירקות ובשר, אורז דביק ממותק ועוד. מהאורז מכינים גם קמח אורז, אטריות אורז וממתקים שונים.
האטריות הסיניות מגוונות ונעשות מרכיבי יסוד שונים, בהם חיטה, ביצה, אורז, שעועית ירוקה, ואף בטטות ואפילו ביצי חסילונים. חלק מהאטריות אינן דורשות בישול אלא השריה של חצי שעה במים קרים וחימום קצר. בצפון סין החיטה נפוצה יותר מהאורז ומשמשת להכנת כופתאות וחביתיות. באזור ווהאן התבשיל המסורתי הוא אטריות חמות ויבשות.
סויה - פולי הסויה נאכלים על פי רוב כשהם מעובדים בצורות שונות, בהן שמן סויה, רוטבי סויה שונים וחלב סויה, המוגש חם. חלב הסויה מעובד בצורות שונות הידועות במערב בשם הכולל טוֹפוּ, אך מוכרים בסין כמוצרים שונים כגון דוֹאוּ-גַאן (טופו מיובש), צ'וֹאוּ-דוֹאוּ-פוּ (מילולית "טופו מצחין"), ועוד. בעוד שבמערב נחשב הטופו תחליף בשר, בסין עצמה הוא מוגש לעיתים כחלק ממנה בשרית.
תבלינים- בעבר, המלח בסין היה נדיר ויקר ולכן רוטב הסויה הפך לרכיב התיבול הנפוץ ביותר. מלבד סויה מרבים הסינים לתבל את מזונם בפלפל אדום, פלפל חריף, שום, זנגביל (ג'ינג'ר), אניס כוכבי, שמן שומשום וסוכר או קרמל. מקובלת גם תערובת המכונה אבקת חמשת התבלינים המורכבת מקינמון, ציפורן, זרעי שומר, אניס כוכבי ופלפל סצ'ואני.
במסעדות סיניות-אמריקאיות רבות מחזקים את טעם המזון על ידי שימוש במונוסודיום גלוטומט.
המטבחים האזוריים > מטבח קנטונזי

המטבח האופייני לדרום מחוז קאנטון (גואנגדונג) שבדרום-מזרח סין. מאפייניו הבולטים:
בקנטון שורר אקלים סובטרופי ולכן האזור עשיר בפירות שמוצאים את עצמם משולבים במנות הבשר של האזור וכן מוגשים כקינוח.
המטבח הקנטונזי משתמש כמעט בכל בשר אפשרי החל מעוף ובקר דרך דגים ופירות ים (בגלל הקרבה לים) ועד נחשים ותולעים. אמרה סינית טוענת כי הקנטונזים אוכלים כל מה ששוחה חוץ מסירות, כל מה שעף חוץ ממטוסים וכל מה שיש לו רגליים חוץ משולחן.
התיבול הקנטונזי עדין ואינו משתמש בחומרי גלם חריפים ולכן מטבח זה חביב מאוד על החיך המערבי כך שרוב המסעדות הסיניות המערביות הן בעצם קנטונזיות.
המטבח הקנטונזי הוא כמעט היחידי בסין שיש בו מרקים המבושלים בישול איטי.
מנות אופייניות לאזור:
ספרינג רול
ג'יאוזי מאודה
רוטב חמוץ-מתוק
המטבחים האזוריים > מטבח פקינזי

מוכר גם כמטבח קיסרי או מנדריני. בייג'ינג (פקין) היא בירת סין ובה שוכן ארמון הקיסר. רבות ממנות האזור מקורן בארוחות השחיתות של הקיסרים והאצילים. מנות אלה מוצאן לאו דווקא מבייג'ינג עצמה כיוון שטבחים מכל סין בישלו עבור הקיסר את מיטב מאכליהם ובדרך כלל הן מכילות רכיבים יוקרתיים קשים להשגה.
מנות אופייניות למטבח:
ברווז בנוסח פקינג הנצלה עד פריכות ומוגש בטקסיות בליווי חביתיות ורוטב שזיפים.
מרק קני ציפורים
מרק סנפירי כריש
מרק חמוץ-חריף
המטבחים האזוריים > מטבח שאנגחאי

נקרא על שם שאנגחאי אך למעשה נפוץ בכל חופה המזרחי של סין. מאפייניו הבולטים:
הקרבה לים מתבטאת בשימוש בהרבה דגים ופירות ים.
האורז מוגש כמעט בכל ארוחה והמנות שמלוות אותו עשירות ברוטב כדי שיעשיר אותו.
באזור יש גם ירקות בשפע ולכן התפתחה כאן גם תרבות צמחונית ענפה המתבטאת גם בשימוש תכוף בטופו.
התיבול הנפוץ באזור זה אינו חריף ומשאיר את הבמה לטעמו הטבעי של המזון.
בחלקו הדרומי של האזור מייצרים את רוטב הסויה המשובח ביותר בסין והשימוש ברוטב סויה נפוץ במיוחד וההתמחות היא בישול אדום.
שימוש במשקאות אלכוהוליים לשריית בשרים ודגים.
המטבחים האזוריים > מטבח צ'יוצ'או

מטבח זה מאפיין את העיר צ'אוז'ו שבחבל גואנדונג, המטבח הוא בעקרון קנטונזי אך יש כאן כמה מנות ייחודיות שאינן מופיעות ביתר המטבח הקנטונזי כמו אווז מאודה, סרטן קר וחביתיות צדפות מטוגנות.
המטבחים האזוריים > מטבח סצ'ואני

זה המטבח הנפוץ בסצ'ואן בדרום-מערב סין, האקלים באזור קר בחורף ובקיץ הוא חם ולח ולכן מאכלי האזור הם חריפים ומשתמשים בפלפלים חריפים, פלפל סצ'ואן, זנגביל (ג'ינג'ר), שום ובצל.
המנות גונגבאו ג'ידינג ופוצ'י פייפיאן מקורן במחוז זה.
המטבחים האזוריים > מטבח חונאן

זה המטבח האופייני לאזור שיאנגג'יאנג ולמערב אזור הונאן, מטבח זה דומה למטבח הסצ'ואני אך מתובל יותר וכולל גם מנות בסגנון החמוץ-מתוק בנוסף למאכלם החריפים שמשתמשים בפלפל צ'ילי, בצל ושום. באזור זה נהוג גם לטגן בשרים בבלילת בצק והרבה מאוד מנות סיניות מערביות מבוססות על צורת הכנה זו כמו עוף בשומשום.
המטבחים האזוריים > מטבח יונאן

ביונאן ישנו מספר עצום של מיעוטים ולכן המטבח מגוון ביותר. המאכלים מתובלים למדי ועושים שימוש נרחב בפטריות. בדרום אזור זה מגדלים זן תה בשם פּוּ-אר (נקרא גם בו לאי) המיושן בין שנה לארבע שנים ומפתח טעם מותסס. בין המאכלים הנפוצים מרק זידופן.
המטבחים האזוריים > המטבח הצפון-מזרחי הסיני

המטבח האופייני לצפון מזרח סין. בשל החורפים הקשים ועונות הגידול הקצרות יחסית התפתחה באזור מסורת של כבישה ושימור של מאכלים ובמיוחד של כרוב כבוש. בניגוד לדרום סין כאן האטריות הן הפחמימה הנפוצה ולא האורז שנאכל באזור זה בעיקר כדייסה המכונה קונג'י במערב וז'וֹוְ במנדרינית (סינית: 粥, פין-יין: zhōu).
המטבחים האזוריים > מטבח האקה

זהו המטבח של בני האקה שהיגרו לדרום-מזרח סין בבורחם מפני המונגולים. אנשי ההאקה הגיעו לגואנדונג ופוג'יין אך אזורים אלה היו כבר מיושבים והם נאלצו לגור באזורי הגבעות שלא היו מיושבים. באזורים אלה לא היו גידולים טריים ולכן מטבח ההאקה משתמש בהרבה בצל ובחומרי גלם יבשים או משומרים כמו טופו ממנו מכינים מנות רבות באזור והבשר הנפוץ והמועדף הוא בשר חזיר.
המטבחים האזוריים > מטבח טיבטי

מזונם של הטיבטים הגרים במערב סין מבוסס על קמח שעורה, בשר של יאק הבית, כבש הבית וחזיר, ירקות ומוצרי חלב - בעיקר חמאה, גבינה ויוגורט. ככל שהטיבטים גרים גבוה יותר מעל פני הים מזונם מכיל יותר בשר ופחות ירקות. התה המקומי עשיר ומעודן יותר מהתה הסיני וכמו כן נוהגים הטיבטים לשתות בירת שעורה. הקרבה הגאוגרפית להודו מתבטאת בשימוש נרחב בתבלינים כמו כמון, הל וקינמון ומוצרי חלב.
המטבחים האזוריים > מטבח מקאו

מקאו כמובלעת פורטוגזית פיתחה מטבח המשלב מטבח סיני ומטבח פורטוגזי עם השפעות מדרום-מזרח אסיה. שיטות הבישול הנפוצות שונות מאלה בסין וכוללות צלייה, אפייה וגריל. המזון מתובל בקוקוס, קינמון, כורכום ובקלאו.