stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צביון פיטרס
תפוצה ובית גידול

צביון פיטרס אנדמי לאזור המערבי של מרכז אפריקה - מחופי האוקיינוס האטלנטי ועד לנהר קונגו. תפוצתו משתרעת על פני מרבית גינאה המשוונית וגבון, צפון ודרום קונגו, ודרום קמרון והרפובליקה המרכז אפריקאית.
בית גידולו של צביון פיטרס הוא בעיקר בגוש יערות הגשם המשווניים והלחים של מערב-מרכז אפריקה. יערות שפלה הם בית הגידול המועדף ביותר, אך הוא נפוץ גם ביערות ראשיים ומשניים, יערות הרריים בגבהים של עד 1,000 מטר מעל פני הים, וכמעט בכל מקום שבו יהיה לו סבך גבוה וצפוף למסתור. הוא נמנע לרוב מאגני ניקוז של נהרות ומיערות עם הפרעה אנושית, אך הוא נמצא לעיתים קרובות ביערות שהתחדשו בעקבות כריתה. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת היא 3,000-1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות וטורפים

צביון פיטרס הוא בעל חיים פעיל יום המבלה את מרבית זמנו בתוך היער; הוא נצפה לעיתים קרובות בסתיו באזורים ללא צמחייה בחיפוש אחר מזון כפירות ועלים, ותמיד יימלט לאזור של סבך צפוף כאשר ירגיש מאוים. את הלילה הוא מבלה באזורי מנוחה שנוטים להיות ממוקמים באזורי סבך דלילים יותר. בשל כך, למרות שהוא חופף לצביון חום ברוב התפוצה הוא אינו מתחרה איתו כלל על מזון, משום שהלה פעיל לילה. צביון פיטרס הוא אמנם בעל חיים סוליטרי הפעיל בבדידות כיתר מיני הצביונים, אך למרות זאת באופן יוצא דופן מרובם יש לו מערכת חברתית פעילה יותר המתבטאת בכך שהם מנהלים מעין חיים פוליגמיים (הזכר נמצא בקשר עם מספר נקבות), וצפייה בזוגות של צביונים ביער נפוצה יותר. נקבות בוגרות נמצאות רוב הזמן בשטחי פעילות קבועים בגודל של 40 דונם המכונים "שטחים ביתיים", וסביר להניח שהשטח חופף לשטחם של מספר נקבות אחרות. הזכרים הם ככל הנראה טריטוריאליים ומסמנים את העצים והשיחים בשטחם על ידי שפשוף בלוטות הריח שבצידי העיניים, אם כי לא ידוע מה גודל השטח שהם תופסים. צביוני פיטרס יכולים לחיות בצפיפות אוכלוסייה גבוהה - 15-4 פרטים לקמ"ר, אם כי במקומות רבים צפיפות האוכלוסייה הממוצעת עלולה להיות נמוכה למדי ובסביבות 0.6 פרטים לקמ"ר. הצפיפות למשל גבוהה יותר בגבון ובגינאה לעומת הרפובליקה המרכז אפריקאית.
כל הטורפים הגדולים והבינונים במרכז אפריקה הם אויבים של מין זה. במיוחד הנמר האפריקני ופיתון הסלעים, וכן חתול זהוב אפריקני, זבד אפריקאי ומנדריל. על מנת להגן על עצמו מטריפה צביון פיטרס יברח במהירות לאזורים בעלי צמחייה סבוכה וצפופה המקשה על טורפים לדלוק אחריו, בעוד שהוא ינוע שם בקלות בזכות מבנה גופו המקושת, והרגל ה"צלילה" שלו לתוך השיחים.
אקולוגיה > תזונה

| --- | --- |


פריטי מזון שונים הנאכלים על ידי צביון פיטרס.
בתור מין המוגבל ליערות טרופיים, צביון פיטרס הוא אחד ממיני הצביונים שתזותם מורכבת כמעט לחלוטין מפירות, אשר במקרים רבים נאספים על ידו מרצפת היער לאחר שהופלו מהעצים על ידי קופים וציפורים. בשני מחקרים שונים מ-1984 ומ-1989 המבוססים על ניתוח תוכן קיבתו של המין, נמצא שהפירות מהווים בין 89-82% מהתזונה. העלים הם הרכיב התזונתי השני בחשיבותו ומהווים בין 7.9% ל-10.0% מהתזונה, ולאחריהם בהפרש לא גדול השיחים והגבעולים המהווים כ-6.2% מהתזונה. פרחים, פטריות, ומזון מהחי (בעיקר חרקים), נמצאו בתדירות פחותה ביותר (בפחות מ-50% מהצביונים שנבדקו), והם מהווים ככל הנראה רק 1% מהתזונה. בכל אחד ממחקרי התזונה שנעשו בעבר תמיד נמצאו בקיבתם של צביונים אלו פירות ועלים, ואילו שאר רכיבי התזונה השתנו מפרט לפרט. מלבד חרקים צביון פיטרס צד חולייתנים קטנים לעיתים רחוקות יותר, וברפובליקה המרכז אפריקאית נצפה פרט ממין זה שצד אפרוח של ברווז מהמין ברווז הארטלאוב (Pteronetta hartlaubii). צביוני פיטרס צעירים ניזונים באופן פחות יותר מפירות מאשר הבוגרים - כ-50% מהתזונה הכוללת, והם ניזונים בצורה משמעותית יותר מעלים - בסביבות 37% מהתזונה. הגבעולים מהווים אצלם 9.8% מהתזונה, ופטריות כ-12%. הן אצל הבוגרים והן אצל הצעירים יש שינוי בצריכת מזון בין העונות: גידול משמעותי יותר של צריכת עלים בעיקר במהלך עונת הגשמים הקצרה של חודשי מרץ עד מאי, ובמקביל ישנה ירידה בכמות הפירות הנאכלת באותו זמן.
צביון פיטרס פחות בררן ממינים אחרים באכילת פירות, אך לרוב יש גודל קבוע לסוגי הפירות שהוא אוכל: 26%-40 מהפירות הנצרכים הם בקוטר של 0.2-0.1 ס"מ, ובסביבות 77-60% הם בקוטר של 3.0-1.5 ס"מ. בקיבות מסוימות של צביונים אלו נמצאו שרידים של כ-55 מיני פירות מזוהים, ובממוצע לפחות 8.5 מיני פירות שונים בכל קיבה שנבדקה. מיני הפירות המועדפים הם: האקסלופיה (מהאנונאים), הקילינדרוף (מההרדופיים), הקאנריום האפריקאי (מהדגניים) קליינדדוקסה גבונית (מהמלפיגאים), הקואלוקריום, הילומבה והסטאודטיה (ממשפחת מיריסטיסאה - בבעלי פרחים).
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

צביוני פיטרס יכולים להתרבות לאורך כל השנה - ללא עונת רבייה מוגדרת, אך מכיוון שיש שיאים של לידות בגבון בחודשי מאי, יוני ודצמבר, זה מצביע על כך ששיא הרבייה מתבצע בחודשים מסוימים. בדרך כלל בחודשי הלידות הכמות והאיכות של הפירות הנצרכים על ידי מין זה גבוהים מן הרגיל, בדומה לאנטילופות רבות הממליטות בחודשי שפע של מזון. על פי תצפיות החוקרים מעריכים שתקופת ההריון של המין היא כ-240 ימים - זהה לצביון החום החי אף הוא באזור זה. הצביונית ממליטה עופר יחידי החבוי בשבועות הראשונים בצמחייה הסבוכה, כשהיא מגיעה מספר פעמים ביום להניקו. משקל העופר בשעת הלידה 3.0-2.7 ק"ג, גדול במקצת מעופרים של מינים כצביון שחור או צביון ווינס. העופר נולד בצבע חום כהה ברוב הגוף - כהה יותר מצבע הבוגרים, וכבר אז יש לו פס שחרחר בגב המתרחב באזור האחורי; צבע ראשו וצווארו חיוור יותר משל הבוגרים, וציצת השיער שבמצח בצבע אדמוני בוהק. גיל הגמילה של העופר לא ידוע, אך סביר להניח שהוא בסביבות 4 חודשים. כמו כן גיל הבגרות הוא כנראה 12–18 חודשים כאצל מינים אחרים. תוחלת החיים של המין אינה ידועה.
איומים ושימור

צביון פיטרס מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל היותו עדיין נפוץ במספרים גדולים לאורך הטווח ההיסטורי שלו. עם זאת, עלייה בלחץ הציד אשר לעיתים קרובות משולב בהתיישבות אנושית בתוך היער מצביעה על כך שמין זה עלול בסופו של דבר להיעלם מחלקים גדולים מתפוצתו המקורית. האיום העיקרי עליו כיום הוא אובדן בית גידול הנעשה על ידי כריתת עצים, התיישבות אנושית והרחבת החקלאות לתוך שטחי היער, וציד לבשר הנעשה בעיקר על ידי תפיסתו במלכודות הפרוסות ביער. בגבון למשל הוא המין השלישי הנפוץ ביותר בשוקי הבשר, וברפובליקה המרכז אפריקאית הוא מהווה 29% מכלל בעלי החיים הנתפסים במלכודות ביער. איום המלכודות נחשב אחד מהאיומים החמורים על המין, מכיוון שהמלכודת נפרשת לעיתים קרובות בעומק היער במקום בו הצביונים מרגישים בטוחים יותר, בניגוד למשל לציד רגיל שבו הצביון יכול לזהות את הצייד מרחוק ולהימלט מהאזור. במקומות שבהם יש לחץ ציד והפרעה אנושית גבוהה האוכלוסיות של המין יורדות במספריהם במהירות לרמות נמוכות מאוד.
צביון פיטרס מצוי באוכלוסיות יציבות במספר אזורים מוגנים כגון: שמורת החי דג'ה והפארק הלאומי לובאקה (קמרון), הסנגהה התלת-לאומי והפארק הלאומי באנגסו (הרפובליקה המרכז אפריקאית), הפארק הלאומי מונטה-אלן (גינאה המשוונית), הפארק הלאומי לופה הפארק הלאומי מינקאבה (גבון), והפארק הלאומי נדוקי-נואבאלה, הפארק הלאומי אודזאלה ואגם טאלה-יקואלה (קונגו).
אומדן האוכלוסייה העולמי של צביוני פיטרס הוערך בשנת 1999 בכ-382,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  צביון פיטרס באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6 7 8  צביון פיטרס באתר scirecordbook.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29  peters duiker - מידע מפורט ומקיף על צביון פיטרס
1 2 3 4 5 6  מידע ותמונות של צביון פיטרס באתר Arkive.
1 2 3 4 5 6  צביון פיטרס באתר השימור של IUCN.
↑  ראו סרטון למטה
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
נוף אופייני לבית הגידול של צביון פיטרס בפארק הלאומי לופה שבגבון.
קרקס מאנדיבל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  קרקס קרחוני 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  73°07′00″S 169°15′00″E﻿ / ﻿73.1167°S 169.25°E﻿ / -73.1167; 169.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרקס מאנדיבל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרקס מאנדיבל
 
קרקס מאנדיבל או מאנדיבל סירק (באנגלית: Mandible Cirque; מילולית: קרקס הלסת) המכונה גם מפרץ מאנדיבל (באנגלית: Mandible Bay) הוא קרקס קרחוני המעקם את קו החוף של חצי האי דניאל, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרקס הקרחוני ממוקם 9 קילומטרים מערבית - דרומית מערבית מכף פיליפס.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרקס הקרחוני ניתן לו בשנת 1966 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
השם הוא תיאורי - והוא מתאר את מראה הקרקס המזכיר צורה של הלסת התחתונה.
לקריאה נוספת

• John L. Smellie,, Sergio Rocchi, Thomas I. Wilch, Maurizio Gemelli, Gianfranco Di Vincenzo, William McIntosh, Nelia Dunbar, Kurt Panter, and Andrew Fargo, , Polythermal EAIS
קתרין קוסט

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1963 (בת 61) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת פריז 7, תיכון לואי הגדול, Lycée Jean de La Fontaine, אקול נורמל סופרייר 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  פרס גונקור של הגימנסיות (2008)  Elle (2000)  קצין מסדר האמנויות והספרות (10 בפברואר 2016) 
 www.catherinecusset.co.uk
 
קתרין קוסט (בצרפתית: Catherine Cusset; ‏נולדה ב־16 במאי 1963) היא סופרת צרפתייה ממוצא יהודי.
קוסט, ילידת פריז, זכתה ב-2008 בפרס גונקור לבני נוער על הספר "Un Brillant Avenir" ("עתיד מזהיר") העוסק בקורותיה של אישה צעירה ילידת רומניה המהגרת לארצות הברית, כשברקע מתוארים שינויים היסטוריים העוברים על רומניה עם עלייתו ומפלתו של המשטר הקומוניסטי ושל השליט הרומני צ'אושסקו.
קוסט פרסמה תשעה רומנים, רובם ככולם עוסקים בנושאים דומים: משפחה, תשוקה, והקונפליקט התרבותי שבין צרפת לארצות הברית. ספריה תורגמו לשפות רבות.
אחיה הוא הפילוסוף פרנסואה קוסט.
קסרנבא

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  בעלבכ-אלהרמל
 נפה:  בעלבכ
 גובה:  1,210 מטרים
 קואורדינטות:  33°54′52″N 35°59′22″E﻿ / ﻿33.914444444444°N 35.989444444444°E﻿ / 33.914444444444; 35.989444444444 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןקסרנבא(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןקסרנבא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קסרנבא (בערבית: قصرنبا, בתעתיק מדויק: קצרנבא, הגייה: קְסַ֫רְנַבַּא, הגייה מקומית: אְסַ֫רְנַבַּא) הוא כפר לבנוני בנפת בעלבכ במחוז בעלבכ-אלהרמל.
אטימולוגיה

השם קסרנבא מורכב משתי מילים: קצר (قصر) שפירושו ארמון ונָבּו (نبو) שהיה שמו של אל אשורי עתיק ששמו נמצא חקוק על אחד השרידים הארכאולוגיים שנמצאו בכפר.
גאוגרפיה

הכפר ממוקם למרגלותיהם המזרחיים של הרי הלבנון, בגובה 1,210 מטר מעל פני הים, כ-25 קילומטר דרומית-מערבית לבעלבכ וכ-65 קילומטר מזרחית לביירות. שטחו 4 קמ"ר.
אוכלוסייה

בשנת 2014 גרו בכפר 2,611 מבוגרים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני. רוב התושבים הם שיעים ומיעוטם נוצרים.
המשפחות השיעיות הגדולות: חיידר (حيدر), אחמד (أحمد), ח'יר א-דין (خير الدّين), דיראני (ديراني).
המשפחות הנוצריות הגדולות: תוויני (تويني), עלם (علم).
מבצע "עוקץ ארסי"

בשנת 1986 נפל הנווט רון ארד בשבי בלבנון. על פי המידע שהיה בידי המודיעין הישראלי, מוסטפא דיראני, תושב קסרנבא, היה מעורב וידע על קורותיו של רון ארד ומקום שביו.
ב-21 במאי 1994, במבצע פשיטה של סיירת מטכ"ל, נחטף מוסטפא דיראני מביתו והובא לחקירה בישראל. המבצע נקרא "עוקץ ארסי".
דיראני לא חשף בחקירתו מידע חדש על רון ארד ובשנת 2004 הוחזר ללבנון.
ארמון הבנות

במרכז הכפר בולטים שרידי מקדש אבן גדול ועתיק שנקרא "ארמון הבנות" (قصر البنات). המקדש נחשב למקדש השני בגודלו אחרי בעלבכ. בנייתו מתוארכת לתקופה הרומית והוא נבנה על שכבות עתיקות יותר. ישנם ארכאולוגים הסבורים שהמקדש נבנה על גבי מקדש יווני מוקדם יותר. המקדש הוא עוצב בסגנון אנטה (אנ') והאכסדרה הקדמית שלו מורכבת מארבעה עמודים ענקים ושני תומכים. מעל כל עמוד יש אבן כותרת בסגנון קורינתי. הכניסה למקדש היא דרך גרם מדרגות חצוב בסלע הכולל כעשרים מדרגות המובילות לחצר המקדש. מחוץ למקדש ישנו מזבח נפרד. החלקים שנפלו מהחזית המשולשת של המקדש נאספו והונחו על הקרקע בצורתם המקורית. על הכרכוב העליון, יש פסל של גבר מזוקן ומעליו כתוב בלטינית: Nonianus וייתכן שזו הנצחה לכומר שבנה את המקדש.
סמוך למקדש נמצאת מחצבת אבן שממנה ככל הנראה חצבו הרומאים את האבנים לבניית המקדש ולבניית מבנים נוספים בסביבתו.
הערות שוליים

↑   התוכנית התיעודית "ארצי", העיירה קסרנבא, פרק 26 (البرنامج الوثائقي بلادي بلدة قصرنبا الحلقة 26), סרטון  באתר יוטיוב, מכוון לנקודה שבה הקריינית הוגה את שם המקום
↑   בואו אחריי לכפר קסרנבא שבבקאע (Follow Me to the Village of Qsarnaba, Bekaa), סרטון  באתר יוטיוב, מכוון לנקודה שבה מרואיינת הוגה את שם המקום
1 2 3  ريم قمر - רים קמר, اكتشِف قصر البنات في قصرنبا... من المعابد الأنيقة في سهل البقاع, annahar, ‏20-06-2021
↑  "معلومات عن بلدة قصرنبا - Qsarnaba... لسنة ٢٠١٤". إعْرَفْ لبنان (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2022-11-29. נבדק ב-2023-12-16.
1 2 3  موسوعة قرى ومدن لبنان - طوني مفرج - کتابخانه مدرسه فقاهت, lib.eshia.ir
↑  רונן ברגמן, מדינת ישראל תעשה הכל, כנרת זמורה ביתן, 2009, עמ' 386-380.
↑  היחידות המובחרות של צה"ל, באתר Israel Defense, ‏2011-05-19
↑  לא ידוע מקור השם
↑  بقاعنا, قصر البنات.. معبد روماني يستحق الزيارة, بقاعنا, ‏2021-07-05 (בערבית)
ארמון הבנות בקסרנבא
רוברט רמאק

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1815 פוזנן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  29 באוגוסט 1865 (בגיל 50) באד קיסינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  אמבריולוגיה 
 מקום מגורים:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בשדרות שנהאוזר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מנחה לדוקטורט:  פרדיננד גאורג פרובניוס 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  איליה ציון 
 צאצאים:  ארנסט רמאק 
 
רוברט רֶמַאק (בגרמנית: Robert Remak;‏ 26 ביולי 1815 – 29 באוגוסט 1865) היה רופא אמבריולוג, פיזיולוג, נוירולוג יהודי-גרמני, אביו של הנוירולוג ארנסט רמאק.
ביוגרפיה

רוברט רמאק נולד בפוזן (אז בתחומי ממלכת פרוסיה) למשפחה יהודית. בשנת 1838 הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטת ברלין.
בהיותו יהודי, נאסר עליו ללמד באוניברסיטה. הוא עסק במחקרים בתחום עצבים ופעילות הלב. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא חקר שכבת נבט והוכיח שהיא כוללת שלוש שכבות, ונתן שם לכל שכבה. בשנת 1841 הוא חקר תאים והוכיח שגרעין התא קיים בכל תא. בשנת 1852 הוא הוכיח שתאים חדשים מופיעים כתוצאה מחלוקת גרעין התא.
לבסוף בשנות ה-40 של המאה ה-19, לפי אישור מיוחד מהמלך פרדיריך וילהלם הרביעי, קיבל רוברט רמאק אישור ללמד באוניברסיטה. למרות הישגיו, לא היה יכול להתמנות לפרופסור בגלל מוצאו היהודי. כאשר בסופו של דבר הוא מונה לתפקיד, הוא לא קיבל זכויות, שבדרך כלל מוענקות למקבל משרה זו.
רוברט שו (מנצח)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 באפריל 1916 רד בלאף, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בינואר 1999 (בגיל 82) ניו הייבן, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת פומונה, Chaffey High School 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות (1992)  מלגת גוגנהיים  קצין מסדר האמנויות והספרות  פרס מרכז קנדי  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 
רוברט שו (באנגלית: Robert Shaw;‏ 30 באפריל 1916, רד בלאף, קליפורניה – 25 בינואר 1999, ניו הייבן, קונטיקט) היה מנצח, שהתפרסם בעיקר בעבודתו עם המקהלה הנושאת את שמו ועם התזמורת הסימפונית והמקהלה של אטלנטה.
קריירה

בשנת 1941 ייסד את המקהלה הקולגיאלית, קבוצה שנודעה בשעתה באינטגרציה הבין-גזעית שאפיינה אותה. הקבוצה ביצעה את הסימפוניה התשיעית של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוח ארטורו טוסקניני, שאמר על שו, "זה המאסטרו שחיפשתי כל הזמן".
בהמשך דרכו, בשנת 1949 ייסד את מקהלת רוברט שו - קבוצה שהקליטה תקליטים רבים וסיירה ב-30 ארצות, במסעות שמימן משרד החוץ האמריקאי. שו התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת סן דייגו בשנת 1953 וכיהן במשרה זו ארבע שנים. רק אחרי תקופת עבודתו עם תזמורת סן דייגו חזר ללימודי הניצוח אצל גיאורג סל ושימש כעוזרו בתזמורת קליבלנד במשך אחת-עשרה עונות. משנת 1967 עד 1988 היה מנהל מוזיקלי ומנצח של התזמורת הסימפונית של אטלנטה. בשנת 1970 ייסד את מקהלת התזמורת הסימפונית של אטלנטה.
אחרי 1988 המשיך לנצח על התזמורת וללמד בסדרת פסטיבלי קיץ וסדנאות בנות שבוע בקרנגי הול, למנצחי מקהלות וזמרים.
במהלך הקריירה הארוכה שלו היסב שו את תשומת הלב למוזיקה מקהלתית והיה לדיקן מנצחי המקהלות האמריקאים. בתפקידו זה חנך מספר רב של מנצחים צעירים, כמו מרגרט היליס ואצל מהשראתו לאלפי זמרים, שאיתם עבד ברחבי ארצות הברית.
שו קיבל 16 פרסי גראמי ובשנת 1991 ניתן לו פרס מרכז קנדי.
קרב אוריקה

קרב אוריקה (בפורטוגזית: Batalha de Ourique) התחולל ב-25 ביולי 1139 כחלק מהרקונקיסטה ובו הביסו כוחות עליהם פיקד אפונסו הנריקש את כוחות אל-מוראביטון המורים בפיקודו של עלי אבן יוסוף.
למרות העובדה שכוחות פורטוגל הנוצרית היו בנחיתות מספרית, הצבאות המוסלמיים נחלשו על ידי בעיות מנהיגות פנימיות, מה שהוביל לניצחונו של אפונסו. אחרי הניצחון הכריז אפונסו על עצמאותה של פורטוגל כממלכה והוכתר למלך תחת השם אפונסו הראשון. כך, נוסדה רשמית ממלכת פורטוגל, תחת מלכות השושלת הראשונה של הענף הפורטוגזי של בית בורגונדי הצרפתי.
על פי המסורת, במהלך הקרב, אפונסו, עם תמיכה מהאצילים ומחייליו, הצליח להביס ולהמית חמישה מלכים מוריים. ניצחון זה מתבטא בסמל פורטוגל, המופיע גם על דגל המדינה, ובו יש במרכז חמישה מגינים המסמלים את המלכים המורים שהובסו.
על פי מסורת נוספת, הופיע יעקב בן זבדי (שזהו יום הקדוש שלו) או ישו (על פי גרסאות אחרות) בחלומו של אפונסו ערב הקרב והבטיח לו ניצחון.
צביון צהוב-גב

| צביון צהוב-גב |
| --- | --- |
 צביון צהוב-גב בגן חיות
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צביונים
סוג:: צביון
מין:: צביון צהוב-גב
שם מדעי
 Cephalophus silvicultor ‏אפסליוס, 1815
תחום תפוצה


צביון צהוב-גב (שם מדעי: Cephalophus silvicultor), הוא מין אנטילופה גדולה יחסית בסוג צביון הנפוץ במרכז ומערב יבשת אפריקה, והוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1815 על ידי הבוטנאי השוודי אדם אפזילוס שגילה אותו במהלך ביקורו במערב אפריקה. צביון זה הוא המין השני בגודלו בתת-משפחת הצביונים - גדול במעט מצבי ספיקי, והוא שייך לקבוצה הלא טקסונומית "צביוני הענק" שבה נמצאים מלבדו גם צביון אבוט, צביון ז'נטינק וצביון חום. צביון אבוט הוא בעל דמיון רב לצביון צהוב-גב, ונחשב בתחילה כתת-מין שלו. כמו כן אף על פי שצביון ז'נטינק בעל פרווה ייחודית, הגולגולת שלו זהה ממש לצביון צהוב-גב עד כדי כך שהגולגולת הראשונה שלו שנשלחה לטקסונומים גרמה להם לסווגו מיידית כתת-מין שלו.
צביון צהוב-גב מוכר כצביון הגדול ביותר מהצביונים למרות שבפועל צביון ז'נטינק גדול ממנו במקצת, - ייתכן בגלל העובדה שהוא הרבה יותר מוכר מהאחרון; המינים צביון חום ואבוט קטנים ממנו באופן ניכר. צביון אבוט וז'נטינק הם בין הצביונים הנדירים ביותר עם תפוצה מוגבלת מאוד בניגוד לצביון צהוב-גב, ואילו הצביון החום חופף עם צביון צהוב-גב בחלקים גדולים מהתפוצה. צביון צהוב-גב הוא גם בעל התפוצה הרחבה ביותר ברחבי אפריקה ממיני הצביונים (אם כי הצפיפות של האוכלוסייה נמוכה למדי על פני השטח העצום הזה), והוא חופף עם כ-18 מיני צביונים ביניהם צביון ז'נטינק, צביון חום, צביון זברה, צביון לבן גחון, צביון אדום, צביון שחור, צביון סבכים, צביון אוגילבי, צביון מקסוול וצביון ווינס.
השם המדעי של צביון זה נגזר מיוונית כדלהלן: kephale = ראש, "lophus" = פסגה; - מתייחס לציצת השיער שבמצח המאפיינת את מרבית מיני הצביונים. "silvicultor" פירושו "תושב יער" ומתייחס לבית גידולו העיקרי - יערות טרופיים.
אנטומיה > קרניים

צביון צהוב-גב מתאפיין כשאר "הצביונים הענקיים" בזוג קרניים ארוכות - מהגדולות שבתת-המשפחה, בניגוד בולט למרבית המינים הקטנים יותר. גם לו צורת הצמיחה של הקרניים מפותחת יותר מאצל המינים הקטנים: הקרן צומחת לכיוון מעלה ולצדדים באלכסון המקביל למצח ולחרטום המשולשים, כשלעיתים המבנה שלה ישר לגמרי, ולעיתים היא מתעגלת מעט לאחור (אך בצורה פחות בולטת משל צביון ז'נטינק). המיקום של בסיס הקרן הוא בחלק המרכזי והעליון של המצח, והשילוב של זה יחד עם כיוון הצמיחה האלכסוני גורם לכך שאמצע הקרן צמוד מאוד לאוזניים ולעיתים אף נוגע בהם. הרווח בין הקרניים בבסיס ניכר וברור אם כי לא תמיד באופן משמעותי כל כך, והמרחק בין הקרניים גדול במעט בקצוות בשל הצמיחה לצדדים. הקרניים עבות למדי לכל אורכן, אך כבר מהבסיס ניכרת הצורה החרוטית שלהן, כאשר הקרן הופכת בהדרגה לדקה עד שמסתיימת בשפיץ חד או מעוגל. הקרן עלולה להיות חלקה לגמרי, ולמרות שישנם מקרים רבים שהיא בעלת 4–9 טבעות, הן בעלות מבנה גלילי וחלק יותר, ואינן מחורצות ממש כקרניים של צביון אדרס, צביון אדום ודומיהם. צבען של הקרניים הוא שחור כחלחל, אפרפר כסוף, בהיר, כהה, ולעיתים גם צהבהב; במקרים שבהן יש טבעות, קצוות הקרן יהיו כהות יותר. למרות שגם הזכרים וגם הנקבות בעלי קרניים, לזכרים הקרניים לרוב עבות וארוכות יותר.
אנטומיה > מראה חיצוני

לצביון צהוב-גב פרווה מבריקה וקצרה, והיא בעלת שערות זיפיות, צפופות, וגסות מעט בצלעות ובגב, ושערות חלקות, דקות ודלילות יחסית בצוואר, ברגליים, בכתף ובזרועות. צבע הפרווה הכללי הוא חום שוקולד עמוק, חום מהגוני כהה, חלודה-ברזל, ולעיתים אפילו שחור. תחת השמש הפרווה מקבלת גוונים של חום סגלגל או חום נחושת. למרות שהפרווה נוטה להיות כהה ושחרחרה יותר בפלג האחורי ואדמדמה במותניים וברגליים, לרוב כל הפרווה בעלת צבע אחיד. המאפיין הבולט והעיקרי של מין זה, הוא שמאמצע הגב ועד לעכוז ישנו מקבץ של שערות גסות וארוכות בצבע צהבהב בהיר עד זהוב המקנות לו את שמו; מקבץ השערות רחב ביותר באזור העכוז והופך לצר בהדרגה בגב עד שנמוג סמוך לכתפיים, ובשל כך הוא נראה ככתם משולש. השערות הצהובות סומרות בשעת סכנה ומשמשות כסימן אזהרה. מאחורי הכתם - סמוך לעוקץ הזנב, פרוותו של הצביון בצבע חום כהה בדומה לשאר הגוף, אך לרוב מרבית השערות נושרות באזור זה והצבע בהתאם לכך יהיה אפרפר, או שחרחר דהוי. לעיתים קרובות הקטע הדליל בשיער מתרחב מעט למעלה על חשבון המשולש הצהוב שבגב. הזנב בצבע שחור או חום שוקולד עמוק בצידו העליון, וצבעו התחתון לבנבן. הפרסות בצבע אפרפר בהיר וכהה ולעיתים שחרחר.
צבע ראשו של צביון צהוב-גב נע בין חום שוקולד עמוק לשחור כסוף או חלודה כהה - בהתאם לצבעו של הצוואר. המצח, החרטום וסביב העיניים עלולים להיות כהים יותר ולהזכיר במקצת מסכה. מעל העיניים יש "גבות" בצבע לבנבן, צהבהב או אפרפר, והן נעדרות לעיתים. סביב כל אזור הלוע והלחיים ישנו כתם בצבע חאקי עד אפרפר, וסביב השפתיים יש כתם לבן בניגוד לכתם השחור שמצוי אצל רוב הצביונים.מסיבה זאת אצלו בולטת דווקא השפה התחתונה שצבעה שחור, לעומת מרבית הצביונים שאצלם בולטת השפה העליונה הלבנה. בחלק העליון של המצח - בין הקרניים, יש לו ציצת שיער בינונית שצבעה נע בין אדמדם\כתום בוהק, לערמוני, חלודה כהה או חום שוקולד בהיר, ולפעמים היא תהיה שחורה בצדדיה ואדמדמה במרכזה. מידות הציצה משתנות בין הפרטים: לעיתים היא תהיה רחבה וקצרה, לעיתים צרה וארוכה, ויש גם מקרים נדירים יותר שבהם היא מזדקרת באופן בולט או לחלופין תהיה קטנה כל כך עד שכמעט ולא תראה. במרכז הלסת - משני צדדי החרטום יש לו זוג בלוטות ריח בולטות בצבע קרמי; בלוטות אלו מורכבות מרקמות בולטות ומחוברות המקיפות 2–3 שכבות של הפרשה צמיגית שנראית מבחוץ כחריץ שחור ודק. הבלוטות המפשעה נעדרות אצל רוב האוכלוסיות. האוזניים מתחלקות בין צבע שחור\חום שוקולד כהה בצד החיצוני לחום בהיר או חלודה בצד הפנימי, והן מוקפות בקצוות בטבעת לבנה-צהבהבה.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

צביון צהוב-גב כאמור הוא הגדול שבצביונים, ועל כן מבנה גופו ארוך, ורחב, והוא גם שרירי ומוצק. יש לו צוואר עבה ורחב באורך בינוני, שתומך בראש גדול ומשולש. מצחו רחב וחרטומו צר יותר, אך עבה בהשוואה לצביונים אחרים. אוזניו בינוניות ועגלגלות עם קצוות חדות, ועיניו קטנות וחומות ובעלות אישונים גדולים. האף שלו גדול מאוד ובעל נחיריים רחבים ובולטים כשל הפרים. רגליו עבות מעט ובעלות אורך בינוני, והאחוריות ארוכות ורחבות יותר מהקדמיות. הגב הקמור יחד עם ההפרש בין הרגליים גורם לכך שהעכוז גבוה מהכתפיים ולכן הוא נראה כבעל גיבנת. הזנב שלו דק וקצר למדי, ובניגוד למינים הקטנים הוא מסתיים בציצת שיער קטנטנה שמשווה לזנב מראה רגיל של צבאיים. ביחס לגופו לצביון צהוב-גב יש את המוח הגדול ביותר מכל האנטילופות. הלוע שלו עגלגל וגדול מאוד, ויש לו מעין שלפוחיות בצדדים. עצמות הלסת שלו רחבות וארוכות, וניתן להבחין בקוי המתאר שלהם בקלות מכיוון שהן בולטות מעט סמוך לסנטר. הפרסות שלו רחבות וקצרות, והן אינן חדות כל כך. דו-צורתיות זוויגית מתבטאת אצל מין זה בעיקר באורך הקרניים כדלעיל, וכן בכך שהנקבות גדולות מעט מהזכרים במידות גוף. 

מידות הגוף של צביון צהוב-גב:

גובה הכתפיים: 87-65 ס"מ.

אורך הראש והגוף: 190-125 ס"מ.

אורך הקרניים: 21-8.5 ס"מ.

אורך הזנב: 20-11 ס"מ.

משקל: 80-45 ק"ג.