stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכללת פמיננסי
תוכניות הלימודים > הקורסים

קורס מבוא, שבו נלמדים כל היסודות החשובים להתנהלות כלכלית מושכלת, כגון: יישום התנהלות עם תקציב, תכנון ובקרה, בנקאות, זכויות בעולם התעסוקה וצרכנות נבונה.
קורס מתקדמות, המלמד מידע חיוני נוסף להתנהלות פיננסית עצמאית וניהול תהליכים פיננסיים ארוכי טווח כגון: שוק ההון, הסכמי ממון וחיסכון פנסיוני.
קורס משקיעות, ובו נלמדות ומתורגלות פרקטיקות להשקעות בשוק ההון וניהול סיכונים פיננסיים.
בנוסף, מציעה המכללה קורסים והרצאות ייעודיות בנושאים פיננסיים שונים ובתחומים משיקים כגון: משכנתאות, צוואות וירושות ועבודה עם גיליונות אקסל.
נכון לשנת 2018, הוכשרו בפמיננסי כ-10,000 נשים בתוכניות הלימוד השונות.
פמיננסי מנוהלת על ידי שלי פרץ ושרון כהן, הפועלות תחת "תנועת תרבות". מאז פטירתה של לילי ניר, מכהנת ביתה, ענת ניר, כיושבת ראש דירקטוריון המכללה.
הערות שוליים

↑  ענת ניר, הפסיכולוגיה של הכסף, באתר "סלונה", 8 ביולי 2013
מלווין סטיוארט

מלווין מונרו "מל" סטיוארט (באנגלית: Melvin Monroe "Mel" Stewart; נולד ב-16 בנובמבר 1968) הוא שחיין עבר אמריקאי. אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (פרת' 1991) ושיאן עולם (ינואר 1991 - יוני 1995) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

סטיוארט נולד בגסטוניה, קרוליינה הצפונית. בגיל 6 החל לשחות בבריכת השחייה בימק"א (YMCA) על שם ג'ונסטון בשארלוט, קרוליינה הצפונית, תחת הדרכתו של המאמן פרנקי בל. הוא עבר ללמוד באקדמיה מרסרסבורג, פנסילבניה. בפנימיה קטנה ואיכותית זו, התאמן תחת הדרכתו של ג'ון טרמבלי. לאחר מכן עבר יחד עם מאמנו ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת טנסי.
בשנת 1986 השתתף סטיוארט במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, ברית המועצות וזכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.83 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1987 זכה סטיוארט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.05 דקות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים סטיוארט במקום החמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.19 דקות, אחרי המנצח מיכאל גרוס מגרמניה, שיאן העולם שקבע שיא אולימפי חדש (1:56.94 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה סטיוארט בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.40 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:20.87 דקות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסיאטל בסוף יולי 1990 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.05 דקות. לאחר מכן, הוא עבר להתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש במשך כ-8 שבועות, כהכנה לאליפות העולם.
ביוגרפיה > אלוף ושיאן עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בסוף ינואר 1991 זכה סטיוארט בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:55.69 דקות, לפני שיאן העולם גרוס (1:56.78 דקות) ותמאש דארני מהונגריה שיאן העולם במשחי המעורב אישי (1:58.25 דקות). מדליית כסף במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:14.84 דקות, אחרי גרמניה (7:13.50 דקות) ולפני איטליה (7:17.18 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט 1991 זכה סטיוארט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.92 דקות.
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא זכה ב-3 מדליות, שתיים מזהב ואחת מארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 1:56.26 דקות, לפני דניון לואדר מניו זילנד (1:57.93 דקות) ופרנק אספוזיטו מצרפת (1:58.51 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:56.99 דקות. מדליית זהב שנייה במשחה ל-4x100 מטר חופשי, כששחה בשלב המוקדמות. הרביעייה האמריקאית סיימה במקום הראשון בשיא עולם חדש במשחה הגמר ולכן גם הוא קיבל את המדליה. מדליית ארד במשחה ל-4x200 מטר חופשי (7:16.23 דקות), אחרי המנצחת מחבר המדינות (לשעבר ברית המועצות) שקבעה שיא עולם חדש (7:11.95 דקות) ושוודיה (7:15.51 דקות). במשחה זה הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.41 דקות, הזמן המהיר בקרב השחיינים האמריקאים והרביעי בין שאר המתחרים. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.04 שניות, המנצח היה בן ארצו פאבלו מוראלס (53.32 שניות).
בשנת 1994 השתתף סטיוארט במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסנקט פטרבורג, רוסיה וזכה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.46 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.93 שניות.
סטיוארט נכשל בניסיון להיכלל בנבחרת ארצות הברית בשחייה לאולימפיאדת אטלנטה (1996).
ביוגרפיה > לאחר הפרישה משחייה

לאחר שפרש משחייה תחרותית, פתח בקריירה חדשה, בתעשיית הבידור. הוא החל להופיע בהצגות, סרטים ותוכניות טלוויזיה. שימש ככתב בתוכנית הספורט של רשת ABC והנחה בתוכנית אירוח בערוץ הספורט ESPN. הוא כתב מספר סרטים, בהם גרסה נוספת לקומיקס "הפנטום" מאת לי פוק בשם "רוחות מהלכים".
תארים והישגים

סטיוארט קבע פעם אחת שיא עולם במשחה ל-200 מטר פרפר, שיא שהחזיק מעמד 4 שנים וחצי עד שנישבר על ידי דניס פנקראטוב.
סטיוארט זכה ב-14 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה כולם במשחה אחד ב-200 מטר פרפר, יותר מכל שחיין אמריקאי אחר בהיסטוריה, ושני תוארי NCAA.
בשנת 2002 זכה סטיוארט להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר
הערות שוליים

↑  Coleman Hodges, SwimSwam Podcast: David Marsh on how small changes turn to gold medals, SwimSwam, June 15th, 2020 (באנגלית)
מכון ירושלים לצדק

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה) 
 www.jij.org.il
 
מכון ירושלים לצדק הוא מוסד ללא כוונת רווח הפועל במדינת ישראל ובארצות הברית משנת 2004. תחומי הפעילות העיקריים של המכון כוללים קידום זכויות האדם בישראל וברשות הפלסטינית, מתן עזרה וסיוע משפטיים לקבוצות חלשות שונות בישראל ותמיכה וסיוע לייצוג מאוזן וראוי של ישראל בזירה הבינלאומית.
אודות המכון

מכון ירושלים לצדק הוקם בשנת 2004 ופועל מעל לעשרים שנה בקידום עמדתה של ישראל בעולם. עם הזמן הפך המכון לשחקן משמעותי בקידום זכויות אדם, ובייחוד בחשיפת הפרות זכויות אדם בידי הרשות הפלסטינית כלפי אזרחים פלסטינים. המכון מנוהל בידי פלביה סוולדה (Flavia Sevald) ולידיה מורגן (Lydia Morgan) ומועסקים בו בהתנדבות מלאה מתמחים ממדינות שונות בעולם.
פעילות המכון

פעילות המכון מגוונת ומורכבת משילוב של עבודת מחקר, סיוע משפטי ודיפלומטיה ציבורית. פעילות המכון ממומנת בעיקרה על ידי תרומות פרטיות מארצות הברית.
תחומי המחקר של מכון ירושלים לצדק כוללים הפרת זכויות אדם בתחומי הרשות הפלסטינית, זנות וסחר בבני אדם במדינת ישראל, מימון פעילות טרור בידי גופים בינלאומיים ואופן הצגתה של מדינת ישראל בעולם. עבודת המחקר מתבצעת על ידי עובדי המכון, כמו גם על ידי מתמחים ממדינות שונות המגיעים למכון לתקופה של חודשיים, בה הם מתמקדים בתחום מחקר מסוים. המכון הפיק עשרות דו"חות בנושאים מגוונים – כולל הפרת זכויות אדם ברשות הפלסטינית ותחת שלטון חמאס ברצועת עזה, כמו גם קיפוח נשים והפרת זכויות הילד.
בזירה המשפטית פעיל המכון בין השאר בתחום הענקת זכות השיבה לישראל לאזרחי מדינות שונות אשר נשללה מהם מסיבות שונות. בין לקוחות המכון בתחום זה נמנים ניצולי השואה ממוצא אמריקני, כמו גם קורבנות של רדיפה דתית בתחומים שונים של מדינת ישראל והרשות הפלסטינית. רבים מלקוחותיו המשפטיים של המכון – המקבלים ממנו שירות פרו בונו – הם ניצולי שואה שנפלו קורבן להונאות או שנוצלו בידי אחרים. בנוסף לאוכלוסייה זו – שואף מכון ירושלים לצדק להביא למשפט את מנהיג תנועת החמאס אסמאעיל הנייה בגין הפרת זכויות אדם ופשעים נגד האנושות בתקופה בה תפקד כראש הממשלה ברצועת עזה.
מבחינת דיפלומטיה ציבורית – מכון ירושלים לצדק פעיל במישורים שונים, במטרה להביא להבנה עמוקה יותר של המורכבות המאפיינת את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בתחום זה פעיל המכון ברשתות המדיה החברתית השונות, כמו גם בגופים בינלאומיים רבים. אנשי המכון הופיעו בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות ובפני הפרלמנט האירופי, בנושא תדמיתה של מדינת ישראל בעולם. בנוסף – מכון ירושלים לצדק מקיים שיתוף פעולה עם גופים אקדמיים מובילים כגון אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת טורונטו ועוד, על מנת להרחיב את הידע ותחומי הפעילות בתחום הדיפלומטיה הציבורית. אחד הכיוונים העיקריים אותו לקח המכון בתחום הדיפלומטיה הציבורית הוא חשיפת אי-דיוקים מכוונים וקידום תעמולה שקרית מצד התנועה להחרמתה של ישראל (BDS) ותנועות אחרות המקיימות פעילות דומה. בתחום זה בולט מכון ירושלים לצדק בפעילותו בקרב אוכלוסיות בעלות רקע נוצרי, בתוך ומחוץ לישראל.
בנוסף לתחומי הפעילות הנ"ל – מכון ירושלים לצדק פעיל במתן עזרה וסיוע לאוכלוסיות מוחלשות. בין המגזרים הנהנים מעזרתו של המכון ניתן למצוא ניצולי שואה, חיילים בודדים (בעיקר חיילים בעלי רקע חרדי שננטשו על ידי משפחותיהם) וקורבנות תעשיית הזנות והסחר בבני אדם בישראל. הסיוע שמעניק המכון לאוכלוסיות אלו מגוון ונע מעזרה וסיוע משפטיים ועד לפעילויות חברתיות שונות.
הישגים בולטים

הגיוון בהישגיו הבולטים של מכון ירושלים לצדק ממחיש את הגיוון הרחב של תחומי עיסוקו. בין השאר ניתן למנות:
שוויון דת – עקב מאבק של מכון ירושלים ניתנת מאז 2012 הנחה של 100% בתשלום מס ארנונה לכלל בתי התפילה ולימוד הדת בישראל. לפני מאבקו של המכון ניתנה ההנחה רק לבתי כנסת, בעוד כנסיות, מסגדים ובתי תפילה אחרים לא היו זכאים לה.
מאבק בזנות ובסחר בבני אדם – תעשיית המין בישראל היא אחד ממוקדי העניין והפעילות העיקריים של המכון. בכלל זה עמד המכון במרכזה של מחאה מאורגנת למיגור הזנות מישראל בחודש אוגוסט 2016. במסגרת המחאה התקיימה הפגנה מול בניין ברחוב הירקון בתל אביב הידוע כמעניק שירותים מסוג זה, ומול מועדון החשפנות "פוסיקט" בעיר.
למן הקמתו – טיפל המכון בהצלחה בכ-750 תיקים משפטיים שונים בנושאים של איחוד משפחות, סיוע בקבלת אזרחות ישראלית ועוד.
הערות שוליים

↑  תוצרי מחקר, באתר מכון ירושלים לצדק
מסגרות פלדה

מסגרות פלדה היא טכניקת בנייה עם "מסגרות שלד" של עמודי פלדה אנכיים וקורות פרופיל I אופקיות, הבנויות ברשת מלבנית לתמיכה ברצפות, גג וקירות הבניין המחוברים כולם למסגרת. התפתחות הטכניקה הזו אפשרה את בניית גורדי השחקים.
היסטוריה

השימוש בפלדה במקום ברזל למטרות מבניות היה בתחילה איטי עקב עלויות גבוהות מאוד. הבניין הראשון עם מסגרת ברזל, טחנת פשתן דיתרינגטון, נבנתה בשנת 1797, אך רק לאחר פיתוח תהליך בסמר בשנת 1855, ייצור הפלדה נעשה יעיל מספיק כדי שהפלדה תהיה חומר בשימוש נרחב. פלדות זולות, בעלות חוזק מתיחה ולחיצה גבוהים וגמישות טובה, היו זמינות משנת 1870 לערך, אך ברזל יצוק המשיך לספק את רוב הביקוש למוצרי בנייה מבוססי ברזל, בעיקר בשל בעיות בייצור פלדה מעפרות אלקליות. בעיות אלו, שנגרמו בעיקר מנוכחות זרחן, נפתרו על ידי סידני גילקריסט תומאס ב-1879.
רק בשנת 1880 החל עידן של בנייה המבוססת על פלדה עדינה אמינה. החל מתקופה זו, איכות הפלדות המיוצרות השתפרה בצורה עקבית למדי.
בניין ביטוח הבית, שהושלם בשנת 1885, היה הראשון שהשתמש בבניית מסגרות שלד, והסיר לחלוטין את הצורך לנשיאת העומס על ידי קירות הבנייה שלו. במקרה זה עמודי הברזל שובצו בקירות, ונראה כי יכולת נשיאת העומס שלהם היא משנית ליכולת הבנייה, במיוחד עבור הטרחות אופקיות כדוגמת עומסי רוח. בארצות הברית, הבניין הראשון עם מסגרת פלדה היה בניין ראנד מקנלי בשיקגו, שהוקם ב-1890.
בניין הביטוח המלכותי (אנ') בליברפול שתוכנן על ידי ג'יימס פרנסיס דויל (אנ') בשנת 1895 (הוקם 1896–1903) היה הראשון שהשתמש במסגרת פלדה בבריטניה.
ראו גם

קיר מסך
הערות שוליים

↑  "Early steel-frame high-rises". 2022.
↑  "The properties of cast iron, wrought iron and steel" Archived 2014-03-24 at the Wayback Machine
↑  Jackson, Alistair, A. "The Development of Steel Framed Buildings in Britain 1880–1905", Construction History, Vol. 14 (1998)
מסגרת מים

דגם של מסגרת מים במוזיאון לתיעוש מוקדם בוופרטל
מסגרת מים היא מסגרת טווייה המופעלת על ידי גלגל מים. מסגרות מים, באופן כללי, קיימות מאז ימי מצרים העתיקה. ריצ'רד ארקרייט, שרשם פטנט על הטכנולוגיה ב-1769, עיצב דגם לייצור חוטי כותנה; הטכנולוגיה שימשה לראשונה בשנת 1765. מסגרת המים של ארקרייט הצליחה לסובב 96 חוטים בו-זמנית, מה שהפך אותה לשיטה הקלה והמהירה ביותר עד אז. העיצוב התבסס בחלקו על מכונת הטווייה שנבנתה עבור תומאס הייס (אנ') על ידי יצרן השעונים ג'ון קיי (אנ'), שנשכר על ידי ארקרייט. בהיותה מופעלת על כוח המים, היא ייצרה חוטים חזקים וקשיחים יותר בהשוואה למכונת הטווייה ג'ני (אנ') הידועה אז, והניעה את אימוץ שיטת המפעל המודרני.
מסגרת נוספת לייצור טקסטיל המונעת על ידי מים פותחה בשנת 1760, בעיירת התעשייה המוקדמת, אלברפלד (אנ'), פרוסיה (כיום בוופרטל, גרמניה), על ידי הבעלים הגרמני של מפעל ההלבנה יוהאן היינריך בוקמול.
השם מסגרת מים נגזר מהשימוש בגלגל מים להנעת מספר מסגרות טווייה. גלגל המים סיפק יותר כוח למסגרת הטווייה מאשר כוח ידם של מפעילים אנושיים, הפחית את כמות העבודה האנושית הדרושה והגדיל את מנת החוטים באופן דרמטי. עם זאת, בניגוד למכונת הטוויה ג'ני, מסגרת המים יכלה לסובב רק חוט אחד בכל פעם עד שסמואל קומפטון שילב את שתי ההמצאות לתוך המכונה שלו ב-1779, מה שהביא להגברת היעילות.
במקור, הופעלה מסגרת המים על ידי סוסים במפעל שנבנה על ידי ארקרייט ושותפיו בנוטינגהאם. בשנת 1770 בנו ארקרייט ושותפיו טחנת המופעלת בכוח המים בקרומפורד, דרבישייר.
קרומפורד

בשנת 1771, ארקרייט התקין את מסגרת המים בטחנת הכותנה שלו בקרומפורד, דרבישייר, על נהר דרוונט, ויצר את אחד המפעלים הראשונים שנבנו מראש עבור הצבת מכונות. היה זה אחד המקומות הראשונים שבו יום העבודה נקבע לפי השעון ולא על בסיס שעות האור ביממה, והעובדים הועסקו במקום רק תחת חוזה העסקה. במתכונתו הסופית, בשילוב עם מכונת הניפוץ שבו, היה זה למפעל הראשון שריכז את כל התהליכים העוקבים והמתמשכים הדרושים ליצירת מוצר מוגמר מחומר גלם בסדרה של פעולות רצופות.
לארקרייט היה חלק משמעותי בפיתוח מערכת המפעל כאשר שילב את כוח המים, למסגרת המים וייצור מתמשך עם שיטות עבודה מודרניות.
הצלחה בינלאומית

מסגרת המים מילאה תפקיד משמעותי בהתפתחות המהפכה התעשייתית - תחילה באנגליה, אך עד מהרה גם ביבשת אירופה, לאחר שהיזם הגרמני יוהאן גוטפריד בריגלמן (אנ') הצליח לגלות פרטים על הטכנולוגיה, שנשמרה בסודיות מוחלטת - חשיפת פרטים הייתה דינה בעונש מוות. בריגלמן הצליח לבנות מסגרות מים עובדות והשתמש בהן כדי לפתוח את מפעל הטווייה הראשון ביבשת, שנבנה ב-1783 ב-Ratingen וגם נקרא "קרומפורד", משם התפשטה הטכנולוגיה ברחבי העולם. בניין המפעל משמש כיום כמוזיאון, והוא המקום היחיד בעולם שבו ניתן לראות מסגרת מים מתפקדת.
הערות שוליים

↑  "Sir Richard Arkwright". Retrieved 2019-03-19.
↑  John Simkin. "British History - The Textile System - The Water Frame". Spartacus Educational Publishers Ltd., 1997. Retrieved 2019-01-09.
↑  "A History of the World - Arkwright's Water Frame spinning machine". BBC. Retrieved 2019-01-09.
↑  Limited, Alamy. "An old engraving of Arkwright's water or spinning frame. It is from a Victorian mechanical engineering book of the 1880s. The water frame is a spinning frame that is powered by a water-wheel. Richard Arkwright (1732–1792), who patented it in 1769, designed the machine for making cotton thread. It was first used in 1765 and was able to spin 96 threads at a time, far faster than ever before. In 1770 Arkwright and partners built a water-powered mill in Cromford, Derbyshire, England, UK. It soon employed over 300 people and is often regarded as the first factory of the Industrial Revolution Stock Photo - Alamy". www.alamy.com. Retrieved 2021-12-05.
↑  McNeil, Ian (1990). An Encyclopedia of the History of Technology. London: Routledge. pp. 827–30. ISBN 0415147921.
↑  Richard L. Hills, "Hargreaves, Arkwright and Crompton. Why Three Inventors?." Textile history 10.1 (1979): 114-126.
↑  "Industrial Heritage Expeditions - Textile in Wuppertal". Bergische Struktur- und Wirtschaftsförderungsgesellschaft mbH. Retrieved 2019-01-09.
↑  Hinrich Heyken. "Von Bleichern, Färbern und Fabrikanten" (PDF). City of Wuppertal. Retrieved 2019-01-09.
↑  The blast furnace, often considered the first continuous process, was a single process. The water frame, or more specifically the cotton mill of which it was a part, embodied a whole series of processes in one continuity, from raw cotton bale to the spun thread.
↑  Maxine Berg, The age of manufactures, 1700-1820: Industry, innovation and work in Britain (Routledge, 2005).
↑  "Textilfabrik Cromford". LVR-Industriemuseum (in German). Retrieved 2021-04-02.
מכון ישראלי לפסיכואנליזה

המבנה
מכון ישראלי לפסיכואנליזה הוא מבנה  בשכונת טלביה בירושלים. המבנה נמצא ברחוב ד'יזראלי 13, ומשמש את החברה הפסיכואנליטית בישראל.
היסטוריה

המבנה נבנה על ידי דימיטרי חנא, אשר שימש כפקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי. משפחתו של חנא עזבה את המבנה בשנת 1948 וארגון ההגנה השתמש במבנה על מנת לשכן בו קצינים בריטים ששיתפו עמו פעולה.
באמצע שנות ה-60 עברה למבנה החברה הפסיכואנליטית בישראל, ובחזיתו מתנוסס השלט "מכון ישראלי לפסיכואנליזה ע"ש מ. איטינגון", אף שאין זה שמה הרשמי של העמותה.
תיאור המבנה

המבנה הוא בית ליוואן בן שתי קומות, שבחזיתו מרפסת (שאינה אופיינית לבתי ליוואן), ושני גרמי מדרגות מתעקלים מובילים אל פתח המבנה הראשי, הנמצא בקומה השנייה, ומעוטר בקשת רחבה. משני צדי האולם הראשי (בכל קומה וקומה) נמצאים חדרי המבנה.
המבנה בספרות

המבנה משמש אתר התרחשות בספרה של הסופרת הישראלית בתיה גור: "רצח בשבת בבוקר".
היו מי שלגלגו על יחסו הרגשני של גולד אל הבניין בו בחרו אנשי המכון למשכנם. עד לאותה שבת נהג גולד להציג את בית האבן לפני כל אורח שבא לירושלים... הוא היה מנופף בזרועותיו כמבקש להקיף בהן את הבית המרובע, על שתי קומותיו, המרפסת העגולה, הגן הגדול ששיחי ורדים פורחים בו בכל עונות השנה, שני טורי המדרגות המתעקלים משני צידי המרפסת העגולה והמובילים אל דלת הבניין. אז היה ממתין ומצפה לביטויי ההתפעלות, להסכמה שאכן המבנה המלכותי הולם את ייעודו.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
מייקל שטיינברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוקטובר 1928 ברסלאו, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  26 ביולי 2009 (בגיל 80) אדינה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  תוכנית פולברייט 
 
מייקל שטיינברג (באנגלית: Michael Steinberg;‏ 4 באוקטובר 1928 – 26 ביולי 2009) היה מבקר מוזיקה, מוזיקולוג וסופר יהודי-אמריקאי, שעיקר פרסומו בא לו, לדברי מבקר המוזיקה של "סן פרנסיסקו כרוניקל", ג'ושוע קוסמן, "מן ההערות מאירות העיניים, השנונות ולעיתים אישיות עד תוך-תוכן, שכתב בתוכניות הקונצרטים של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו משנת 1979 ואילך." הוא תרם ערכים אחדים למילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, כתב מאמרים לכתבי עת למוזיקה ועלוני פרשנות לתקליטורים והוציא לאור מספר ספרים בנושאי מוזיקה, הן קובצי ביקורות ופרשנות מפרסומים קודמים והן כתבים חדשים.
חיים וקריירה

שטיינברג נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, פולין). בשנת 1939 נמלט כפליט ב"טרנספורט הילדים" לאנגליה, שם עשה ארבע שנים. בשנת 1943 היגר עם אמו ואחיו לארצות הברית ולמד מוזיקולוגיה באוניברסיטת פרינסטון (המוזיקולוג, הפסנתרן והתאורטיקאי מוזיקה צ'ארלס רוזן היה חברו ללימודים ולחדר). אחרי שסיים את לימודיו בפרינסטון, חי שנתיים באיטליה במלגה מקרן פולברייט, ואחר עשה שנתיים בגרמניה עם צבא ארצות הברית. לאחר שהסתיימה הצבתו בגרמניה, היה לחבר בסגל המורים של בית הספר מנהטן למוזיקה, שם לימד תולדות המוזיקה.
שטיינברג לימד בכמה קולג'ים בניו יורק ובמסצ'וסטס לפני שהיה למבקר מוזיקה ב"הבוסטון גלוב" בשנת 1964. תקופת עבודתו בגלוב לא הייתה נקייה ממחלוקות. כתיבתו זכתה לשבחים, אך אמות המידה הגבוהות שהציב לביצועים שביקר חוללו חיכוכים עם התזמורת הסימפונית של בוסטון. באחד המקרים הצביעו חברי התזמורת על הטלת איסור על נוכחותו של שטיינברג בקונצרטים שלה. ואולם, לאחר קרוב ל-12 שנים עם ה"גלוב", התמנה שטיינברג לכתוב את דברי הפרשנות בתוכניות הקונצרטים לתזמורת בוסטון. ב-1979 החל לעבוד כמנהל פרסומים ויועץ אמנותי לתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, שם נשאר עד 1989. הוא הועסק ככותב דברי פרשנות לתוכניות בכמה תזמורות אחרות במהלך הקריירה שלו, בהן הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת מינסוטה, בה שימש יועץ אמנותי בשנות ה-90.
בראיון משנת 1995 עם "סן פרנסיסקו כרוניקל" אמר שטיינברג, שראה עצמו בתפקיד מבקר ופרשן כמי ש"בונה גשרים ועוזר להקים קשר בין מאזינים - רובם מאזינים שאינם מוזיקאים מקצועיים - לבין המוזיקה."
שטיינברג מת באדינה שבמינסוטה ב-2009, בגיל 80.
לקריאה נוספת

Steinberg, Michael, The Symphony (Oxford and New York: Oxford University Press, 1995). ISBN 0-19-506177-2.
Steinberg, Michael, The Concerto (New York and Oxford: Oxford University Press, 1998). ISBN 0-19-510330-0.
Steinberg, Michael, Choral Masterworks: A Listener's Guide. Oxford: Oxford University Press, 2005.
הערות שוליים

↑  קוסמן, Kosman, Joshua, "Michael Steinberg - music critic, educator." In San Francisco Chronicle, 27 Jul 2009. Accessed 27 Mar 2012.
↑  קוסמן
↑  Music writer Michael Steinberg dies
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313274305171  PLWABN: 9810803299105606  BIBSYS: 90133676  BnF: cb131920243 (data)  CANTIC: a10741422  CiNii: DA09867765  GND: 1145651488  ISNI: 0000 0001 0878 4450  LCCN: n80108354  LNB: 000035758  MusicBrainz: 2d330d54-87ce-43d8-b50f-c009406b9fd9  NKC: jn19990008207  NLA: 35231098  NTA: 184938406  SNAC: w64f29v7  VIAF: 22283633   WorldCat (עם VIAF): 22283633
מצר צוגרו

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Tsugaru region 
 מיקום:  ים יפן 
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 רוחב מזערי:  20 ק"מ
 עומק מרבי:  200 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Kameda River, Shiriuchi River (Hokkaido), Matsukura River, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מדינות באגן הניקוז:  יפן 
 קואורדינטות:  41°20′00″N 140°20′00″E﻿ / ﻿41.33333°N 140.33333°E﻿ / 41.33333; 140.33333
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מצר צוגרו(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מצר צוגרו(למפת מחוז אאומורי רגילה) אאומורי האצ'ינוהה הירוסאקי טוואדה מוצו הוקאידו איווטה אקיטהמצר צוגרו(למפת מחוז אאומורי מוגדלת) אאומורי האצ'ינוהה הירוסאקי טוואדה מוצו הוקאידו איווטה אקיטהמצר צוגרו
 
מצר צוגרו (ביפנית: 津軽海峡) הוא מצר ים בין האי הוקאידו לאי הונשו ביפן, המחבר בין ים יפן לאוקיינוס השקט הצפוני. המצר קרוי על שם חלקו המערבי של מחוז אאומורי שבאי הונשו. במצר ישנם שני מקומות צרים באותו אורך (כ-20 קילומטרים), כאשר עומקו המרבי של המזרחי בהם הוא 200 מטרים, ושל המערבי 140 מטרים. מתחת למצר עוברת מנהרת סייקן המחברת בין האיים וחוצה את המצר בחלק הצר ביותר בו לאורך 19.5 ק״מ.
בעבר, הדרך הנפוצה ביותר עבור נוסעים ומטען לחצות את המצר הייתה באמצעות מעבורת, בשיט שארך כ־4 שעות. מנהרת סייקן מאפשרת חצייה של המצר בכחצי הזמן, אם כי זוהי חלופה יקרה יותר בהשוואה לשיט במעבורת. מנהרת סייקן מתוכננת להיות מורחבת גם למסילת הרכבת של שינקנסן, דבר שיקצר את זמן חציית המצר לכ־50 דקות.
מצר צוגרו מהווה גבול זואוגאוגרפי, שכן כפי שגילה החוקר האנגלי תומאס בלקיסטון (Thomas Wright Blakiston), בעלי החיים בהוקאידו דומים למינים שבצפון אסיה, ואילו בעלי החיים בהונשו קרובים לאלו שבדרום אסיה. קו גבול זה נקרא קו בלקיסטון על שמו של החוקר.
ב־26 בספטמבר 1954 טבעה במצר המעבורת טויה מארו ולפחות 1,159 נוסעים קיפחו את חייהם.
מכללת רדקליף

| --- | --- |

מכללת רדקליף בחורף
 מכללה
 על שם:  Ann (Radcliffe) Mowlson 
 תקופת הפעילות:  1879. התקיימה כמכללה נפרדת עד 1999. מאז מכון ללימודים מתקדמים רדקליף – הווה (כ־145 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  אליזבת קבוט אגאסי 
 דקאן:  ליזבת כהן
 מיקום
 מיקום:  קיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית,
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  42°22′55″N 71°07′29″W﻿ / ﻿42.381927°N 71.124694°W﻿ / 42.381927; -71.124694
 www.radcliffe.edu
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מכללת רדקליף(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מכללת רדקליף(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי מכללת רדקליף(למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי מכללת רדקליף
 
מכללת רדקליף (באנגלית: Radcliffe College) הייתה מכללה לאמנויות חופשיות, מוסד אקדמי לתרבות כללית בקיימברידג' (מסצ'וסטס) שיועד לנשים, ופעל החל משנת 1879 במקביל למכללת הרווארד שנועדה לגברים.
היא הייתה אחת מהמכללות הידועות כ"שבע המכללות האחיות". במשך 70 שנה העניקה מכללת רדקליף תארים ראשון ושני, והחל משנת 1963 הדיפלומות לתואר ראשון שלה משותפות עם מכללת הרווארד, וקרויות דיפלומות הרווארד-רדקליף.
בשנת 1977 נחתם הסכם מיזוג פורמלי עם אוניברסיטת הוורארד, ובשנת 1998 שני המוסדות התמזגו באופן מלא.
בקמפוס המנהלי הישן של מכללת רדקליף (רדקליף יארד) פועל בימינו, במסגרת אוניברסיטת הרווארד, "מכון רדקליף ללימודים מתקדמים", שמתקיימים בו לימודים לתואר שני ושלישי. בנייני רדקליף שב"מלבן רדקליף" (Radcliffe Quadrangle) (הכולל את בית פורצהיימר, בית קייבוט, ובית קורייר) הם חלק מבנייני מכללת הרווארד. בהתאם להסכמים משנת 1999, "רדקליף יארד" ו"מלבן ורדקליף" שומרים את שמותיהם.
השם

השם "רדקליף" הוענק למכללה בשנת 1894, לפי שמה של ליידי אן מולסון (Mowlson), לבית רדקליף (1661-1576), שתרמה את המלגה הראשונה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1643.