stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגביע הרוסי בכדורגל
אצטדיונים

להלן סטטיסטיקת האצטדיונים שאירחו את משחקי גמר הגביע:
| אצטדיון | מספר | שנים |
| --- | --- | --- |
| אצטדיון לוז'ניקי, מוסקבה | 11 | 1993, 1994, 1995, 1998, 1999, 2002, 2006, 2007, 2022, 2023, 2024 |
| אצטדיון לוקומוטיב, מוסקבה | 4 | 2003, 2004, 2005, 2008 |
| אצטדיון דינמו, מוסקבה | 3 | 1996, 2000, 2001 |
| האצטדיון המרכזי, יקטרינבורג | 3 | 2012, 2020, 2023 |
| אצטדיון ניז'ני נובגורוד, ניז'ני נובגורוד | ‏1 | 2021 |
| קוסמוס ארנה, סמרה | ‏1 | 2019 |
| וולגוגרד ארנה, וולגוגרד | ‏1 | 2018 |
| אצטדיון פישט, סוצ'י | ‏1 | 2017 |
| קאזאן ארנה, קאזאן | ‏1 | 2016 |
| האצטדיון המרכזי, אסטרחן | ‏1 | 2015 |
| אנז'י ארנה, כספייסק | ‏1 | 2014 |
| אחמט ארנה, גרוזני | ‏1 | 2013 |
| אצטדיון שיניק, ירוסלבל | ‏1 | 2011 |
| אולימפ-2, רוסטוב על הדון | ‏1 | 2010 |
| ארנה חימקי, חימקי | ‏1 | 2009 |
| אצטדיון טורפדו, מוסקבה | ‏1 | 1997 |
זכיות > זכיות לפי קבוצה

| מועדון | זכיות | עונות זכייה | גמר | עונות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לוקומוטיב מוסקבה | 9 | 1995/1996, 1996/1997, 1999/2000, 2000/2001, 2006/2007, 2014/2015, 2016/2017, 2018/2019, 2020/2021 | 1 | 1997/1998 |
| צסק"א מוסקבה | 8 | 2001/2002, 2004/2005, 2005/2006, 2007/2008, 2008/2009, 2010/2011, 2012/2013, 2022/2023 | 4 | 1992/1993, 1993/1994, 1999/2000, 2015/2016 |
| זניט סנקט פטרבורג | 5 | 1998/1999, 2009/2010, 2015/2016, 2019/2020, 2023/2024 | 1 | 2001/2002 |
| ספרטק מוסקבה | 4 | 1993/1994, 1997/1998, 2002/2003, 2021/2022 | 2 | 1995/1996, 2005/2006 |
| דינמו מוסקבה | 1 | 1994/1995 | 4 | 1996/1997, 1998/1999, 2011/2012, 2021/2022 |
| רובין קאזאן | 1 | 2011/2012 | 1 | 2008/2009 |
| רוסטוב | 1 | 2013/2014 | 1 | 2002/2003 |
| טוסנו | 1 | 2017/2018 |  |  |
| אחמט גרוזני | 1 | 2003/2004 |  |  |
| טורפדו מוסקבה | 1 | 1992/1993 |  |  |
| אורל | — | — | 2 | 2016/2017, 2018/2019 |
| קריליה סובייטוב סמרה | — | — | 2 | 2003/2004, 2020/2021 |
| חימקי | — | — | 2 | 2004/2005, 2019/2020 |
| אנז'י מחצ'קלה | — | — | 2 | 2000/2001, 2012/2013 |
| קרסנודאר | — | — | 2 | 2013/2014, 2022/2023 |
| בלטיקה קלינינגרד | — | — | 1 | 2023/2024 |
| רוטור וולגוגרד | — | — | 1 | 1994/1995 |
| מוסקבה | — | — | 1 | 2006/2007 |
| אמקאר פרם | — | — | 1 | 2007/2008 |
| סיביר נובוסיבירסק | — | — | 1 | 2009/2010 |
| אלניה ולדיקווקז | — | — | 1 | 2010/2011 |
| קובאן | — | — | 1 | 2014/2015 |
| אוונגרד קורסק | — | — | 1 | 2017/2018 |
זכיות > זכיות לפי עיר

כמות זכיות בגביע על פי עיקרון גאוגרפי:
| כמות זכיות | עיר | מועדונים |
| --- | --- | --- |
| ‏23 | מוסקבה | לוקומוטיב, צסק"א, ספרטק, טורפדו, דינמו |
| ‏5 | סנקט פטרבורג | זניט |
| 1 | קאזאן | רובין |
| 1 | רוסטוב על הדון | רוסטוב |
| 1 | גרוזני | טרק |
1: טוסנו
זכיות > דאבלים

הדאבל המסורתי הוא זכייה בעת ובעונה אחת באליפות הליגה ובגביע הרוסי, הישג אליו הגיעו שלושת המועדונים הבאים:
זניט סנקט פטרבורג (2010, 2019/2020, 2023/2024)
צסק"א מוסקבה (2005, 2006, 2012/2013)
ספרטק מוסקבה (1994, 1998)
צסק״א היא הקבוצה הרוסית היחידה שזכתה בטרבל הייחודי (זכייה בליגה, בגביע ובמפעל אירופי). בעונת 2005 צסק״א זכתה בגביע אופ״א, באליפות ובגביע המדינה.
זכיות > זכיות רצופות

שני מועדונים זכו בגביע פעמיים ברציפות: לוקומוטיב, שזכתה ב-1996 וב-1997, ושוב, ב-2000 וב-2001; צסק"א, שזכתה ב-2005 וב-2006 ושוב, ב-2008 וב-2009.
זכיות > המפסידה הגדולה

הקבוצה שהופיעה הכי הרבה פעמים בגמר היא דינמו מוסקבה, עם ארבע סגנויות וזכייה אחת בלבד. לצסק"א ארבע סגנויות, אך היא גם זכתה בגביע 8 פעמים, יותר מכל קבוצה אחרת, למעט לוקומוטיב.
עובדות

אחמט גרוזני היא הקבוצה הראשונה שזכתה בגביע הרוסי בעודה משחקת בליגה הראשונה (ליגת המשנה), ב-2004; בנוסף, היא הקבוצה הרוסית הראשונה שנשרה לליגת המשנה לאחר זכייה בגביע הרוסי. היא נשרה בעונת 2005 וחזרה כעבור עונה. שנה לאחר מכן נשרה גם הזוכה הראשונה בגביע הרוסי, טורפדו מוסקבה.
רוטור וולגוגרד היא הקבוצה הלא מוסקבאית הראשונה שהעפילה לגמר הגביע, כשזניט סנקט פטרבורג היא הקבוצה הלא מוסקבאית הראשונה שזכתה בגביע הרוסי והראשונה, שניצחה קבוצה מוסקבאית בגמר.
סך הכל הקבוצות המוסקבאיות התמודדו ב-12 גמרי גביע, כשחמש פעמים מתוכם זכו בטורניר.
בתולדות הטורניר כולו רק חמישה גמרי גביע נערכו ללא השתתפות קבוצות מוסקבאיות; ב-2004 טרק גרוזני שגברה על קריליה סובטוב סמרה, ב-2010 זניט סנקט פטרבורג שניצחה את סיביר נובוסיבירסק, ב-2014 רוסטוב שחגגה אחרי ניצחון בדו-קרב פנדלים מול קרסנודר, ב-2018 כשטוסנו ממחוז לנינגרד גברה על אוונגרד קורסק וב-2020 כשזניט סנקט פטרבורג התמודדה נגד חימקי ממחוז מוסקבה.
סך הכול, 19 קבוצות שיחקו בגמר הגביע, כשרק שבעה מהן התמודדו בגמר יותר מפעם אחת.
בעונת 2018 טוסנו זכתה בגביע ופורקה כעבור חודש והפכה לקבוצה הראשונה שזכתה בגביע ופורקה זמן קצר לאחריו, זאת בשל מצבה הכלכלי.
הקבוצה היחידה שזכתה באליפות הליגה ולא זכתה בגביע - עד כה - היא אלניה ולדיקווקז.
עונת 2020/2021 לראשונה בתולדות הטורניר, הכילה שלב בתים.
סרגיי איגנשביץ' זכה בגביע שבע פעמים, טימופיי מרגאסוב זכה שלוש פעמיים, אך כל פעם עם מועדון אחר.
הערות שוליים

↑  Бетсити - титульный партнер обновленного Кубка России по футболу // ‏Betcity היא נותנת החסות של גביע רוסיה המחודש, rfs.ru (ברוסית)
↑  לוקמוטיב מוסקבה זכתה בגביע הרוסי עם ניצחון קטן
↑  כמות הצופים הוגבלה ל-10% מתכולת האצטדיון בשל מגבלות שהוטלו לאחר התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה
↑  כמות הצופים הוגבלה ל-50% מתכולת האצטדיון בשל מגבלות שהוטלו במסגרת המאבק בהתפרצות נגיף הקורונה ברוסיה
↑  РФС увеличит призовой фонд Бетсити Кубка России
↑  גמר גביע רוסיה 2024
| כדורגל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד כדורגל רוסי • הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל • ליגת הכדורגל הלאומית • התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות • מבנה מערך הליגות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • הליגה הראשונה • הליגה השנייה • הליגה החובבנית • הליגה האזורית |  |
| תחרויות ליגה נוספות | ליגת הנוער • ליגת הצעירים • ליגת הנשים • ליגת הנערות בכדורגל |  |
| תחרויות גביע | הגביע הלאומי • הסופר קאפ •  הגביע בכדורגל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (היסטוריה) • הנבחרת הצעירה • עד גיל 19 • עד גיל 17 • נבחרת רוסיה בכדורגל נשים |  |
| תחרויות עבר | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע הליגה הרוסית • גביע ליגת הכדורגל המקצוענית • גביע ליגת הכדורגל הלאומית |  |
| משחקי דרבי מרכזיים | דרבי ערי הבירה (זניט-ספרטק • זניט-צסק"א • זניט-לוקומוטיב) • זניט-קרסנודאר • הדרבי של מוסקבה (הדרבי הוותיק • ספרטק-צסק"א • לוקומוטיב-ספרטק) • דרבי המזרח הרחוק • הדרבי של סנקט פטרבורג • הדרבי של קרסנודאר • הדרבי של רוסטוב |  |
| רוסיה במפעלים האירופיים | אלניה • אנז'י • דינמו • זניט • טורפדו • לוקומוטיב • ספרטק • צסק"א • רובין • קרסנודאר • רוטור • רוסטוב |  |
| ראו גם | כדורגל נשים ברוסיה |  |
| טורנירי גביע לאומיים בכדורגל (אירופה) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • ליכטנשטיין • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | ברית המועצות • הגביע היוגוסלבי  • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
היום הבין-לאומי ללא עישון

מאפרות עם פרח רענן הם סמל של היום ללא עישון
יום ללא עישון (באנגלית: World No Tobacco Day; בראשי תיבות: WNTD) מצוין ב-31 במאי כל שנה ברחבי העולם. יום זה נועד לעודד 24 שעות של התנזרות מכל צורות הטבק. בנוסף יום זה משמש על מנת להעלות את המודעות על ההשפעות הבריאותיות של עישון טבק, שגורמות כיום ליותר מ-7 מיליון מקרי מוות בכל שנה ברחבי העולם, שמתוכם כ-890,000 הם תוצאה של חשיפה של אנשים לא מעשנים לעישון פסיבי.
נוסף למודעות לנזקי העישון, היום משמש להעלאת המודעות ביחס להיבטים אחרים הנוגעים לעישון ולטבק כגון התמכרות לעישון, הכחשת נזקי העישון, פרסום ושיווק סיגריות לקטינים, עישון כפוי, מדיניות ציבורית להפחתת ההצטרפות של מעשנים חדשים (בעיקר קטינים), גמילה מעישון וכן הקשר בין עישון לעוני ולבעיות סביבה.
היסטוריה

בשנת 1987, העביר ארגון הבריאות העולמי את החלטה WHA 40.38, והכריז על ה-7 באפריל כ'יום ללא עישון ברחבי העולם'. המטרה של היום הייתה לגרום למשתמשי הטבק ברחבי העולם להימנע משימוש במוצרי טבק למשך 24 שעות, פעולה שבארגון קיוו שתסייע עבור מעשנים המנסים להיגמל.
בשנת 1988, הועברה החלטה WHA 42.19 על ידי ארגון הבריאות העולמית, הקוראת לחגיגת 'יום ללא עישון', מדי שנה ב-31 במאי. מאז, ארגון הבריאות העולמי תומך בכל 'יום ללא עישון', כאשר כל שנה מוקדשת להתמקדות בנושא אחר הקשור לטבק.
בשנת 1998, הקים ארגון הבריאות העולמי את יוזמת החופש מטבק (Tobacco Free Initiative), בניסיון למקד משאבים בינלאומיים ותשומת לב לנושא הסיכון הבריאותי שיוצר הטבק. היוזמה מספקת סיוע ביצירת מדיניות עולמית בתחום בריאות הציבור, מעודדת גיוס בין חברות, ותומכת באמנת ארגון הבריאות העולמי בנושא בקרת טבק (FCTC). אמנת הבריאות של ארגון הבריאות העולמי היא אמנת בריאות עולמית שאומצה בשנת 2003 על ידי מדינות ברחבי העולם, כחלק מהסכם ליישום מדיניות פעולה להפסקת השימוש בטבק.
בשנת 2008, בערבו של 31 במאי, קרא ארגון הבריאות העולמי לאיסור עולמי על כל פרסום לטבק, קידום מכירות וחסות של מוצרי טבק. הנושא של אותה שנה היה "נוער נטול טבק". לכן, יוזמה זו נועדה במיוחד למנוע מאמצי פרסום שנועדו לבני נוער.
בשנת 2015, הדגישו ב'יום ללא עישון' את הסיכונים הבריאותיים הקשורים לשימוש בטבק והמליצו על מדיניות יעילה להפחתת צריכת הטבק, כולל הפסקת הסחר הבלתי חוקי במוצרי טבק.
בשנת 2016, ב-31 במאי, ארגון הבריאות העולמי (WHO) קרא לממשלות לשנות את אריזות הטבק לאריזות ללא לוגו גרפי, ובכך להפוך אותן לפחות מושכות.
בשנת 2017, היום התמקד בטבק כ"איום על הפיתוח". מטרת הקמפיין הייתה להדגים את האיומים שמציבה תעשיית הטבק בפני פיתוח בר-קיימא, כולל הבריאות והרווחה הכלכלית של האזרחים בכל המדינות.
נושא השנה

מדי שנה, ארגון הבריאות העולמי בוחר נושא, על מנת ליצור מסר גלובלי אחיד יותר עבור ה'יום ללא עישון'. נושא זה הופך להיות המרכיב המרכזי של סדר היום של ארגון הבריאות העולמי בנושא טבק לאותה השנה. ארגון הבריאות העולמי מפקח על יצירה והפצה של חומרי פרסום הקשורים לנושא, כולל חוברות, פליירים, פוסטרים, אתרי אינטרנט ועיתונות. בשנת 2008 הכניסו גם סרטונים כחלק מהקמפיין "נוער נטול טבק", וב-2009 הוכנסו גם הפודקאסטים לקמפיין.
פרסים

מאז 1988, מחלק ארגון הבריאות העולמי פרסים לארגונים או לאנשים פרטיים אשר תרמו תרומות חריגות לצמצום צריכת הטבק. פרסי 'יום ללא עישון' העולמי ניתנים לפי שישה אזורי עולם שונים (אפריקה, אמריקה, מזרח הים התיכון, אירופה, דרום מזרח אסיה ומערב האוקיינוס השקט).
התנגדות

עבור חלק מהאנשים, ה'יום ללא עישון' נחשב לפגיעה בחופש הפרט. מעשנים, מגדלי טבק ותעשיית הטבק מצאו דרכים להשמיע את דעתם על היום ללא עישון, בהשתתפות במחאות, במעשי התרסה, ובהעלאת כמות הפרסומות והאירועים התומכים בעישון ושימוש בטבק.
ראו גם

עישון פסיבי
הערות שוליים

↑  Tobacco, ארגון הבריאות העולמי (באנגלית)
↑  (Tobacco Free Initiative (TFI, ארגון הבריאות העולמי (באנגלית)
↑  World No Tobacco Day 2015: Stop illicit trade of tobacco products, ארגון הבריאות העולמי (באנגלית)
↑  World No Tobacco Day 2016: Get Ready for Plain Packaging, LIFE (באנגלית)
↑  World No Tobacco Day, 31 May 2017, ארגון הבריאות העולמי (באנגלית)
↑  World No Tobacco Day 2009 Awards - the winners, ארגון הבריאות העולמי (באנגלית)
האם אי פעם תסלחי לי?

| --- | --- |

 מבוסס על:  Can You Ever Forgive Me? 
 בימוי:  מריאל הלר 
 הופק בידי:  Anne Carey, Amy Nauiokas 
 תסריט:  ניקול הולופסנר, Jeff Whitty 
 עריכה:  אן מקייב 
 שחקנים ראשיים:  מליסה מקארתי ג'ניפר ווסטפלדט בן פאלקון סטיבן ספינלה דולי וולס ג'יין קרטין אנה דיאוור סמית' ריצ'רד אי. גרנט ג'ולי אן אמרי 
 מוזיקה:  נייט הלר
 צילום:  ברנדון טרוסט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרצ'לייט פיקצ'רס 
 חברה מפיצה:  סרצ'לייט פיקצ'רס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באוקטובר 2018 
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, דרמה קומית, סרט להט"בי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   canyoueverforgiveme
 פרסים:  Dorian Award for LGBTQ Film of the Year  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
האם אי פעם תסלחי לי? (באנגלית: Can You Ever Forgive Me?) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2018 בבימויה של מריאל הלר ועם תסריט מאת ניקול הולפסנר וג'ף וויטי, המבוסס על ספר זיכרונות מ-2008 באותו שם מאת לי ישראל. מליסה מקארתי מככבת בתור ישראל, והסיפור עוקב אחר ניסיונותיה להחיות את קריירת הכתיבה הכושלת שלה על ידי זיוף מכתבים של סופרים וממחזאים שנפטרו. בסרט מופיעים גם ריצ'רד אי גרנט, דולי וולס, ג'יין קרטין, אנה דיוור סמית', סטיבן ספינלה ובן פלקון בתפקידי משנה. השם לקוח משורת התנצלות במכתב שבו התחזתה לי ישראל לדורותי פרקר.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים Telluride ב-1 בספטמבר 2018, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-19 באוקטובר 2018, על ידי Fox Searchlight Pictures . הסרט הכניס 12 מיליון דולר בתקציב של 10 מיליון דולר וזכה לשבחים על ההופעות של מקארתי וגרנט. הוא הוגדר על ידי המועצה הלאומית לביקורת כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של 2018. על הופעותיהם, מקארתי וגרנט זכו במועמדויות לשחקנית הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר, בהתאמה, בטקס פרסי האוסקר ה-91, פרסי גלובוס הזהב ה-76 ופרס האקדמיה הבריטית ה-72. ניקול הולפסנר וג'ף וויטי, התסריטאים, היו מועמדים לפרס האוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר וזכו בפרס גילדת הסופרים של אמריקה לתסריט המעובד הטוב ביותר.
עלילה

ב-1991, בעקבות הכישלון הביקורתי והמסחרי של הביוגרפיה שלה על אסתי לאודר, הסופרת לי ישראל נאבקת בצרות כלכליות, מחסום כתיבה ואלכוהוליזם. אף על פי שהיא מקווה לכתוב ביוגרפיה על הקומיקאית פאני ברייס, הסוכנת שלה, מרג'ורי, דוחה בחריפות את הרעיון ומסבירה לה שהיא, עם אישיותה הבעייתית, אחראית לשפל בקריירה שלה.
מכיוון שהסוכנת לא מצליחה להבטיח לה מקדמה עבור ספר חדש, ללא קשר לנושא, לי פונה למכור את רכושה כדי לכסות את הוצאות המחיה. היא מוכרת מכתב אישי שקיבלה לפני זמן רב מקתרין הפבורן לסוחר בחנות ספרים משומשים ולסוחרת חתימות בשם אנה. לי מתחיל לבלות עם חברה הוותיק ג'ק הוק.
בביקור במחלקת האוספים המיוחדים של ספריית מנהטן כדי להצע תחקיר על פאני ברייס, לי מגלה שני מכתבים שנכתבו על ידי ברייס. היא לוקחת אחד מהם בגניבה ומראה אותו לאנה. אנה מציעה ללי הצעה נמוכה ממה שציפתה בגלל התוכן התפל של המכתב. לי חוזרת הביתה ומשתמשת במכונת כתיבה כדי להוסיף עוד מילים למכתב. לי חוזרת לחנות של אנה, שם אנה, משועשעת ממה ש"פאני ברייס" כתבה "לפני כמה עשורים", מציעה ללי 350 דולר.
לאחר מכן לי מתחילה לזייף ולמכור מכתבים "מאת" מפורסמים שנפטרו, תוך שילוב פרטים אינטימיים כדי להציע מחירים גבוהים. אנה, מעריצה של הביוגרפיות של לי, מנסה ליזום מערכת יחסים רומנטית, אבל יכול להיות שיש לה מניע אחר שכן בדייט שלהם לארוחת ערב היא נותנת ללי סיפור קצר שכתבה בתקווה שלי תכתוב עליו ביקורת. רגעים ספורים אחרי שהם עוזבים את המסעדה, תוקפת את לי חרדה חברתית והיא דוחה את הקשר עם אנה.
בחלק ממכתביה של לי, היא גורמת לנואל קווארד להתייחס לגברים צעירים, שככל הנראה, עימם הוא נהנה להתרועע. סוחר ספרים משומשים בשם פול קונה אחד מהם מלי ואז שולח אותו לחבר שלו שהכיר את קווארד, שמת לפני פחות מ-20 שנה. חברו של קווארד מתחיל לחשוד, אם כי המכתב אינו מתייחס לאקט מיני או לאנטומיה של גבר. פול מזדעק שמובילה לכך שהלקוחות של לי מכניסים אותה לרשימה השחורה. היא לא מסוגלת למכור זיופים נוספים, אז היא מזמינה את ג'ק הוק למכור את המכתבים בשמה. הלקוחות שלו לא יודעים שיש לו קשר ללי. היא גם מתחילה לגנוב מכתבים אותנטיים מספריות ומארכיונים כדי שג'ק ימכור אותם, ומחליפה אותם במכתבים מזויפים. בעוד לי מחוץ לעיר במהלך גניבה של מכתב, החתול שלה נפטר תחת השגחתו של ג'ק. היא מסיימת את ידידותם אך ממשיכה את השותפות שלהם מכורח המציאות.
ה- FBI עוצר את ג'ק בזמן שהוא מנסה למכור אחד המכתבים. הוא משתף איתם פעולה, וכתוצאה מכך נמסר ללי זימון לבית המשפט. היא מחזיקה בעורך דין, שמייעץ לה להפגין חרטה על ידי קבלת עבודה, שירות לקהילה והצטרפות לאלכוהוליסטים אנונימיים. בבית המשפט, לי מודה שהיא נהנתה ליצור את הזיופים ואינה מתחרטת על מעשיה אך מבינה שפשעיה לא היו שווים את זה כי הם לא הראו את האני האמיתי שלה כסופרת. השופט דן את לי לחמש שנות מאסר על תנאי ושישה חודשי מעצר בית .
זמן מה לאחר מכן, לי מארגנת מפגש במסעדה קטנה עם ג'ק ומתפייס איתו. ג'ק, גוסס מאיידס, נותן לה רשות לכתוב ספר זיכרונות על הזיופים שלהם. מאוחר יותר, בזמן שלי עוברת בחנות ספרים, היא רואה מכתב של דורותי פרקר שהיא זייפה, שמוצע כעת למכירה ב-1,900 דולר. נגעלת, היא כותבת לבעל החנות הערה סרקסטית בקולה של פרקר. עם קבלת הפתק כאשר הוא מבין שהמכתב בחלון הראווה מזויף, הבעלים מסיר אותו תחילה מהחלון, אך לאחר מכן מחליט להשאיר אותו בתצוגה.
דמויות

מליסה מקראתי בתור לי ישראל
ריצ'רד אי גרנט בתור ג'ק הוק
דולי וולס בתור אנה
ג'יין קרטין בתור מרג'ורי
בן פלקון בתור אלן שמידט
טים קאמינגס בתוק קרייג
אנה דיבר סמית בתור איליין
סטיבן ספינלה בתור פול
גרגורי קורוסטישנסקי בתור אנדריי
כריסטיאן נבארו בתור קורט
אריק לה ריי הארווי - הסוכן סולונאס
ברמדון סקוט ג'ונס בתור גלן
שאייה דלין בתור נל
מארק איוון ג'קסון בתור ללויד
קווין קרולן בתור טום קלנסי
הפקה

בשנת 2011, כאשר הפרויקט הוגה לראשונה, סם רוקוול היה אמור לגלם את דמותו של ג'ק הוק. באפריל 2015, הוכרז שג'וליאן מור תגלם את ישראל, כשניקול הולופצנר אמורה לביים. ב-14 במאי 2015, כריס או'דאוד הצטרף לצוות השחקנים. ביולי 2015, מור והולופצנר נשרו מהפרויקט עקב "קונפליקטים יצירתיים". במאי 2016, מליסה מקארתי - שבעלה, בן פלקון, לוהק לתפקיד משנה בסרטו של הולופצנר - אושרה שלוהקה לתפקיד ישראל, כאשר מריאל הלר ביימה מהתסריט של הולופצנר. בינואר 2017, ריצ'רד אי גרנט, ג'יין קרטין, דולי וולס, אנה דיוור סמית' וג'ניפר ווסטפלד הצטרפו לצוות השחקנים. ווסטפלדט לא מופיע בסרט המוגמר.
הצילומים, שהתקיימו בעיר ניו יורק, החלו בינואר 2017 והסתיימו ב-2 במרץ 2017.
יציאה לאקרנים

האם אי פעם תוכלי לסלוח לי? הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים טלורייד ב-1 בספטמבר 2018. הוא גם הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו באותו חודש. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-19 באוקטובר 2018. הסרט הוקדש לסופרת גיבורת הסרט ליאונור קרול ישראל (3 בדצמבר 1939 - 24 בדצמבר 2014).
הארמייה השלישית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוגוסט 1939 – 21 באוקטובר 1939 (82 ימים)
 מקים היחידה:  גאורג פון קיכלר
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין
 פיקוד
 מפקדים:  גאורג פון קיכלר
 
הארמייה השלישית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-22 באוגוסט 1939, ולמפקדה מונה גנרל גאורג פון קיכלר. הארמייה השתתפה במערכה בפולין כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ותקפה מכיוון פרוסיה המזרחית מזרחה לעבר ברסט, ודרומה לעבר ורשה. לאחר המלחמה פורקה הארמייה, ועל בסיס מטה הארמייה הוקמה הארמייה ה-16.
סדר הכוחות

במערכה בפולין ב-1 בספטמבר 1939, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| הארמייה השלישית | הקורפוס ה-21 | הדיוויזיה ה-21 |
| הארמייה השלישית | הקורפוס ה-21 | הדיוויזיה ה-228 |
| הארמייה השלישית | הקורפוס ה-1 | הדיוויזיה ה-11 |
| הארמייה השלישית | הקורפוס ה-1 | הדיוויזיה ה-61 |
| הארמייה השלישית | קורפוס וודריג | הדיוויזיה ה-1 |
| הארמייה השלישית | קורפוס וודריג | הדיוויזיה ה-12 |
| הארמייה השלישית | קורפוס ברנד | חטיבת "לצן" |
| הארמייה השלישית | קורפוס ברנד | חטיבת "גולדף" |
| הארמייה השלישית | עתודת הארמייה | הדיוויזיה ה-217 |
| הארמייה השלישית | עתודת הארמייה | חטיבת הפרשים ה-1 |
מפקדים

גאורג פון קיכלר (22 באוגוסט 1939 - 21 באוקטובר 1939)
ראו גם

המערכה בפולין
הארמייה השלישית (האימפריה הגרמנית)
הערות שוליים

↑  ב-1 באוקטובר 1939 הפך הקורפוס לקורפוס ה-26.
| גרמניה הנאצית ארמיות הוורמאכט  |
| --- | --- | --- |
| ארמיות | הארמייה הראשונה • הארמייה השנייה • הארמייה השלישית • הארמייה הרביעית • הארמייה החמישית • הארמייה השישית • הארמייה השביעית • הארמייה השמינית • הארמייה התשיעית • הארמייה העשירית • הארמייה ה-11 • הארמייה ה-12 • הארמייה ה-14 • הארמייה ה-15 • הארמייה ה-16 • הארמייה ה-17 • הארמייה ה-18 • הארמייה ה-19 • הארמייה ה-20 • הארמייה ה-21 • הארמייה ה-24 • הארמייה ה-25 |  |
| ארמיות שריון | ארמיית הפאנצר הראשונה • ארמיית הפאנצר השנייה • ארמיית הפאנצר השלישית • ארמיית הפאנצר הרביעית • ארמיית הפאנצר החמישית • ארמיית הפאנצר השישית • ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 • ארמיית הפאנצר אפריקה |  |
| ארמיות צנחנים | ארמיית הצנחנים הראשונה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5116826-1  VIAF: 315525983   WorldCat (עם VIAF): 315525983
המועצה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר

| --- | --- |

 מדינה:  ג'אמו וקשמיר (מדינה)
 סוג:  וידהאן פרישד, בית עליון
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1957–2019 (כ־62 שנים)
 הרכב
 מספר מושבים:  36
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
המועצה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר (ידועה גם כג'אמו וקשמיר וידהאן פרישד) הייתה הבית העליון של בית המחוקקים המדינתי של ג'אמו וקשמיר.
היסטוריה

הגוף המחוקק הראשון בג'אמו וקשמיר הוקם ב-1934. היו בה 33 מושבים נבחרים, 30 ממונים ו-12 חברים רשמיים למחצה.
לאחר הסתפחות המדינה להודו ב-1947 ומלחמת הודו–פקיסטן הראשונה קיבלה המדינה החדשה מעמד אוטונומי למחצה, וב-1951 נערכו בה בחירות לאספה חוקתית, ששימשה גם כגוף מחוקק. האספה החוקתית קיבלה חוקה ופיזרה את עצמה עם כניסת החוקה לתוקף ב-26 בינואר 1957. בחוקה החדשה שקיבלה הוועדה נקבע כי הגוף המחוקק של המדינה יורכב משני בתים, המועצה המחוקקת כבית עליון והאספה המחוקקת כבית תחתון. החוקה קבעה כי במועצה המחוקקת יהיו 36 חברים, 22 נבחרו על ידי חברי האספה המחוקקת, 11 מקשמיר ו-11 מג'אמו, 2 על ידי גופי שלטון מקומי, אחד מקשמיר ואחד מג'אמו, ושניים נוספים על ידי הפראנכים בשני המחוזות. בנוסף, שמונה מונו על ידי המושל.
ב-2019 חוקק חוק ארגון מחדש של ג'אמו וקשמיר, בו הפכה מדינת ג'אמו וקשמיר לשתי טריטוריות איחוד: לדאק וג'אמו וקשמיר. החוק ביטת את המועצה המחוקקת, והפך את האספה המחוקקת לבית היחיד.
הערות שוליים

↑  G. C. Malhotra, Chapter 31: Jammu end Kashmir Legislative Assembly, Cabinet Responsibility to Legislature: Motions of Confidence and No-confidence in Lok Sabha and State Legislatures, Lok Sabha Secretariat, 2004, עמ' 421, ISBN 978-81-200-0400-9
↑  The Constitution of Jammu and Kashmir, s. 50
↑  The Jammu and Kashmir (Reorganisation) Act, 2019, s. 13 to 15
↑  The Jammu and Kashmir Reorganisation Bill, 2019, PRS Legilatve Research
היכל התהילה (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
לוגו התוכנית
לוגו התוכנית
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  עינת ארליך וזוהר ישראל
 זוכים:  בני אלבז
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  36
 הפקה
 חברת הפקה:  קופרמן הפקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 24
 תקופת שידור מקורית:  22 במאי 2011 – 17 ביולי 2011
 קישורים חיצוניים
 היכל התהילה
היכל התהילה היא תוכנית מציאות מוזיקלית של ערוץ 24 שעלתה לשידור ב-22 במאי 2011, כחלק מפרויקט שידורים מיוחד בשם "עושים כבוד לנוסטלגיה" שמהווה מחווה לזמר העברי.
חברת באזילה (Buzzilla), הבודקת את "התהודה" של תוכניות הטלוויזיה כפי שהן באות לידי ביטוי באינטרנט, מיקמה את "היכל התהילה" עם עלייתה לשידור במקום השלישי, מתחת ל"כוכב נולד" ו-"Glee".
כללי

בתוכנית השתתפו 12 זמרים וזמרות המייצגים ז'אנרים שונים ומגוונים של המוזיקה הישראלית, אשר לכל אחד המטען המוזיקלי האישי שלו וסגנונו הייחודי: אבי ביטר, אבי טולדנו, אביבה אבידן, אדם, איגי וקסמן, אילנה אביטל, אלונה דניאל, אריק סיני, בני אלבז, דפנה ארמוני, רוחמה רז ומייקל הרפז. מנחי התוכנית היו עינת ארליך וזוהר ישראל. התוכנית תיעדה את התמודדותם של המשתתפים עם משימות מוזיקליות שקיבלו, במטרה "לכבוש מחדש" את מקומם בשוק המוזיקה הישראלי. הם ביצעו שירים הנחשבים לנכסי צאן ברזל בתרבות המקומית.
התוכנית כללה מבט אל חדר החזרות של הזמרים, הופעות יומיות של אורחים מוזיקליים שהגיעו להיכל, ומופע מרכזי שהתקיים מדי ערב בשעות 18:00–20:00 בליווי להקה, שהיוותה תחרות מוזיקלית בשידור חי, במהלכו התחרו הזמרים בביצועים חיים של שירים ישראליים מכל התקופות. הזמרים ביצעו גרסאות כיסוי ללהיטים עבריים, יצרו שירים חדשים, וביצעו שירים מקוריים. בתוכנית התארחו מדי יום זמרים צעירים וותיקים.
מהלך התוכנית

מדי בוקר קיבלו הזמרים את השירים לקראת התחרות בערב ותועדו במהלך החזרות עם המנהל המוזיקלי תמיר קליסקי, ממייסדי להקת "אתניX".
הזמרים הופיעו וקיבלו ציונים מהזמרים האחרים בתוכנית, וכך נקבעה רשימת המועמדים להדחה. בעקבות מריבות בין הזמרים שונה לאחר מספר שבועות התקנון וחלוקת הציונים הפכה לאנונימית. בהמשך, הציונים הוענקו על ידי צוות שופטים שצורף לתוכנית, ובהם קובי אשרת, יוני רועה, אלדד שרים, מירית שם אור ושי להב.
אחת לשבוע לפי הצבעת צופי הערוץ, הודח אחד מהזמרים מהתוכנית, כאשר הזמר שנשאר אחרון בהיכל, בני אלבז, הוכרז כמנצח בתחרות.
"היכל התהילה" עוצב בהשראות מוזיקליות עם "קיר תהילה" שהורכב מרגעי השיא בקריירה של הזמרים, תמונות עבר נוסטלגיות, פרסים וגביעים מתחרויות שונות, קטעי עיתונות ואלבומי זהב. הוא הכיל חדר חזרות מקצועי, אולפן שידור מיוחד ובמת הופעות גדולה בחוץ אשר ממנה מועבר מדי יום המשדר המרכזי.
סדר ההדחות

אלונה דניאל
איגי וקסמן
אביבה אבידן
אבי ביטר – הודח בשל הפרת כללי האתיקה ותקנון התוכנית.
דפנה ארמוני
אילנה אביטל
אריק סיני
אבי טולדנו (יומיים לאחר הדחתו העפיל ישירות לגמר דרך תוכנית "גלגל הצלה" בהשתתפות כל המודחים)
סדר ההדחות > משתתפי תוכנית הגמר

לתוכנית הגמר ששודרה ב-17 ביולי 2011, הגיעו:
אדם – מקום חמישי
אבי טולדנו – מקום רביעי
רוחמה רז – מקום שלישי
מייקל הרפז – מקום שני
בני אלבז – הזוכה בגמר