stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צביון צהוב-גב
תפוצה ובית גידול

צביון צהוב-גב נפוץ לכל אורך מערב ומרכז אפריקה. הטווח של תפוצתו משתרע על פני דרום סנגל, בורקינה פאסו, צ'אד ודרום סודאן, מרבית שטחם של גינאה ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, גאנה, דרום-מרכז בנין, טוגו, ניגריה, קמרון, מרבית גבון, גינאה המשוונית (החלק היבשתי), הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (כ-96% משטחה), וצפון-מרכז זמביה ואנגולה (כולל מובלעת קבינדה). ישנם אוכלוסיות מבודדות בדרום מערב וצפון מזרח אוגנדה, בדרום מערב קניה, וכנראה גם עדיין בדרום-מערב רואנדה. הצביון נכחד בדרום גמביה אם כי הנוכחות שלו שם בעבר מוטלת בספק.
בית הגידול של צביון צהוב-גב הוא כמעט כל סוגי יערות טרופיים; כולל יערות הרריים, יערות שפלה, יערות עבותים וסבוכים, יערות דלילים, יערות מוצפים, פסיפס של יער-סוואנה, קרחות יער, עמקי נהרות הקונגו, שרי, ניז'ר, זמבזי, גמביה לולבה, לוקוגה, לובה, קסי, קוונגו, אוגובה, אובנגי, קוונזה, וולטה, סנגה ובומו, סוואנות גשומות ולחות, סוואנות-סבך וסוואנות פתוחות; הוא נמצא גם ביערות משניים, שולי יער ומטעים חקלאיים. לרוב בית הגידול המועדף יהיה עם סבך צפוף המשמש למסתור. הוא נמצא החל משפלות בגובה 100 מטר מעל פני הים, ועד אזורים הררים של 4,000 מטר ומעלה. הטמפרטורות בתחומי תפוצתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 10,000-250 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ומבנה חברתי

צביון צהוב-גב הוא בעל חיים הפעיל בעיקר בלילה, אך אין זה נדיר לצפות בו גם בשעות היום. במהלך היום הוא נח בעומק היער במעין "מיטות" במקומות קבועים בסבך הצפוף, תחת שורשי עצים גדולים או תחת גזעים שנפלו. מין זה יוצא דופן מצביונים אחרים בכך שהוא נוהג לרבוץ לעיתים קרובות על תלוליות טרמיטים כדי לסרוק את סביבתו. גופו הקמור של הצביון יחד עם הרגליים הקצרות בחלק הקדמי הופכות אותו למותאם ביותר לתנועה בתוך היער הצפוף. 

צביון צהוב-גב הוא אמנם בעל חיים סוליטרי הפעיל לרוב בבדידות, אך זוגות מונגומים של זכרים ונקבות חיים במשותף באותו שטח, עד עונת הרבייה. הצביונים מסמנים את שטחם על ידי בלוטות הריח שבלסת ובמפשעה; מאפיין זה יחד עם העובדה שחלק מהנקבות נצפו עם קרניים שבורות, מלמדת על כך שהנקבות טריטוריאליות כלפי בני מינם וככל הנראה גם הזכרים. בניגוד לאנטילופות רבות, הנוזל יוצא ממקבץ של נקבוביות בחריץ שבבלוטה ולא ממקור אחד. זוגות מונגומים ואימהות וצאצאיהם נצפו מלקקים אחד את השני. הבוגרים גם משפשפים את בלוטות הריח הגדולות שבלסת על ראשו וגופו של בן הזוג. המין מתקשר גם עם פרטים אחרים בעזרת נהמות ופעיות צווחניות.
אקולוגיה > התמודדות עם טורפים

כאשר הצביון נבהל הוא קופא על מקומו וזוקף את הרעמה הצהובה שבגב, ובדרך כלל הוא גם נותן שריקת אזהרה צורמנית בטרם יימלט; התנהגות זאת מאותתת לטורף שהוא כבר "שרוף" מה שיגרום לו לוותר על המרדף, או לחלופין יגרום לו פתוח במרדף לא מתוכנן מספיק - כך שסיכוייו לתפוס את הצביון יהיו נמוכים. לרוב בעת מנוסה צביון צהוב-גב "יצלול" לתוך עומק הסבך כדי להקשות על הטורפים לרודפו בדומה למרבית מיני הצביונים. צביון זה רגיש במיוחד ללחץ בשבי.

הטורפים העיקריים של המין הם אריות, נמרים, זאבים טלואים, פיתוני סלעים ותנינים כשהעופורים נטרפים גם על ידי סרוואלים, בבונים, זבדים אפריקנים ותנים.
אקולוגיה > תזונה

צביון צהוב-גב ניזון בעיקר מפירות, וכן מעלים, אגוזים, זרעים, ניצנים, קליפות, עשבי תיבול, פקעות, שורשים ועשב ירוק וטרי. צביוני יער אלה ידועים גם בכך שהם מדי פעם אוכלים נמלים, נבלות, ציפורים קטנות וחולייתנים אחרים, אם כי זה לא נפוץ כל כך. בשבי תועד מקרה של פרט שהרג ואכל יונה, ואחרים תועדו אוכלים גם לטאות ואפילו צבים. על פי ניתוח הקיבות של צביונים צהובי-גב הפירות מהווים 71.3% מכלל התזונה, שאר המאכלים הצמחוניים 28.6%, ואילו מזון מהחי מהווה רק 0.1% מהתזונה. ממדי גופו הגדולים למדי מאלצים את צביון זה לבלות את מרבית זמנו בחיפוש אחר מזון. צביון זה מתמחה באכילת פירות, ומסוגל לאכול פירות וזרעים גדולים או קשים הננטשים על ידי קופים וציפורים. השיניים הטוחנות של המין מותאמות ללעיסה של קליפות עצים ושורשים קשים, ולשונו הארוכה ושפתיו הגמישות מאפשרות לו לברור את העלים הטובים ביותר בקלות. אופן חיפוש המזון של מין זה ביער מתבצע פעמים רבות על ידי חפירה עם הפרסות או נבירה אם החוטם בדומה לחדפי פיל. לא ידוע האם יש לצביון זזה חלק משמעותי בהפצת זרעי פירות באפריקה. צביונים אלו נצפו כשהם יורקים חלק מהזרעים בעת העלאת הגרה. ככל הנראה מרבית הזרעים הקטנים נשארים שלמים לגמרי עד שהם יוצאים עם צואתו, בעוד שזרעים גדולים יותר נשחתים במערכת העיכול.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

כאמור צביון צהוב-גב הוא בעל חיים מונוגמי - כלומר הן הזכר והן הנקבה מתרבים עם בן זוג אחד בלבד. אחת לחודש הנקבה נכנסת לייחום הנמשך 2 עד 3 ימים, כך שהרבייה יכולה להתבצע בכל זמן; כתוצאה מכך ומכיוון שאין מרווח בין הלידה לרבייה, הנקבה יכולה להיכנס להריון פעמיים בשנה. תקופת ההריון עשויה להיות נמוכה מאוד - בסביבות 4.5 חודשים בלבד, אך לרוב משך ההריון הממוצע הוא כ-7 חודשים. בתום ההריון נולד עופר אחד (ולעיתים רחוקות שניים) החבוי בצמחייה הסבוכה בשבוע או בשבועיים הראשונים לחייו כדי למנוע מטורפים למוצאו. צבעו בעת הלידה הוא חום כהה ברוב הגוף, אדמוני באזור התחתון, והוא מנומר במקצת בגפיים; צבעים אלו מסייעים לו להיות מוסווה בסבך הצפוף שביער. המשולש הצהוב המאפיין את המין אינו מופיע אצל העופרים עד גיל חודש, והוא הופך לזהה לבוגרים רק לאחר 10 חודשים. בגן החיות של לוס אנג'לס עופר זכר נגמל לאחר 95 ימים, אם כי חלק גדול מהעופרים נגמלים רק לאחר 5 חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות לאחר 9–12 חודשים, והזכרים לאחר 12–18 חודשים.
תוחלת החיים של צביון צהוב-גב: 12-10 שנים בטבע, 22-15 שנים בשבי.
איומים ושימור

צביון צהוב-גב מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל היותו עדיין מין שכיח ונפוץ למדי עם מספרי אוכלוסייה גדולים. בעבר המין סווג כ"קרוב לסיכון" (NT), וכיום בהנחה שהמגמות הנוכחיות ימשכו, מצבו שוב יגיע לקטגוריה זאת בסופו של דבר, כיון שהתפוצה שלו צפויה להפוך למקוטעת יותר ויותר. ההישרדות הארוכת-טווח שלו תלויה בהגנה יעילה על אזורים משמעותיים ביער המשווני המרכזי ואזורי סוואנה מיוערים במערב ומרכז אפריקה, כדוגמת אלו שבפארקים לאומיים ושמורות יער.
בחלק גדול מהתפוצה של צביון זה - במיוחד מחוץ לאזורים מוגנים מספרי המין צומצמו מאוד או אף נעלמו על ידי הרס יערות, פלישה של התיישבות אנושית ליער בשילוב עם ציד בלתי מבוקר לבשר. איומים אלו גרמו להכחדתו כנראה מגמביה, ואולי גם ברואנדה. למרות שהמין עדיין לא נחשב למין מבוקש למדי לפוחלצים, ישנה עלייה מדאיגה בציד-חובבים של מין זה.
צביון זה מופיע בנספח השני של אמנת וושינגטון, שמשמעותו היא שהסחר במין זה צריך להיות תחת פיקוח. כשליש מהאוכלוסייה של צביון צהוב-גב מצויה בתוך אזורים מוגנים. בין האזורים המוגנים הבולטים ניתן למנות את: הפארק הלאומי לובאקה, שמורת החי דג'ה (קמרון), הסנגהה התלת-לאומי (קמרון, קונגו ואפריקה המרכזית), הפארק הלאומי אודזאלה, הפארק הלאומי נדוקי-נואבלה (קונגו), הפארק הלאומי לופה (גבון), הפארק הלאומי קילימי-אוטמבה (סיירה לאון), הפארק הלאומי טאי, הפארק הלאומי קומואה, (חוף השנהב), הפארק הלאומי סאפו (ליבריה), הפארק הלאומי הפארק הלאומי באנגאסו, הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס (הרפובליקה המרכז אפריקאית), הפארק הלאומי מונטה-אלן (גינאה המשוונית), שמורת הטבע הר נימבה (גינאה), הפארק הלאומי המלכה אליזבת, הפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי (אוגנדה), הפארק הלאומי קאפו, הפארק הלאומי קאסאנקה (זמביה), ושמורת אוקאפי, הפארק הלאומי סלונגה, הפארק הלאומי גרמבה, הפארק הלאומי וירונגה, שמורת היער האיטורי והפארק הלאומי קהוזי-בייגה (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו).
אומדן האוכלוסייה העולמי הוערך בשנות 1999 ו-2001 בכ-160,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  צביון צהוב-גב באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  צביון צהוב-גב באתר הציד scirecordbook.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  yellow backed duiker - מידע על צביון צהוב-גב
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  [ http://www.arkive.org/yellow-backed-duiker/cephalophus-silvicultor/image-G31348.html/ צביון צהוב-גב] באתר Arkive.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  צביון צהוב-גב באתר ADW.
1 2 3 4 5 6 7  מידע על צביון צהוב-גב באתר השימור של IUCN
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
צביון צהוב-גב בגן החיות אטלנטה שבגאורגיה .
סרטון של צביון צהוב-גב לצד אוקפי.
זוג צביונים צהובי-גב בגן החיות.
סרטון של צביון צהוב-גב מרחרח באדמה בחיפוש אחר מזון.
איור של צביונים צהובי-גב משנת 1948.
רוברט רקורד

| --- | --- |

רוברט רקורד
 לידה:  1512 טנביי, ויילס 
 פטירה:  1558 (בגיל 46 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, פיזיקה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  St Mary's Church 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד (1531)  אוניברסיטת קיימברידג' (1545) 
 מוסדות:  אול סולס קולג' (1531)  אוניברסיטת קיימברידג' (1545–1547)  המטבעה המלכותית של בריטניה (1549–1553) 
 תרומות עיקריות
 הצגת סימן השוויון וסימן הפלוס
 
רוברט רקורד (באנגלית: Robert Recorde ‏ 1512–1558), היה פיזיקאי ומתמטיקאי וולשי. רקורד הציג את סימן השוויון ("="), ואת סימן הפלוס ("+") לדוברי האנגלית, ב-1557.
רקורד היה בן למשפחה מכובדת בטנבי שבויילס. בשנת 1525 החל ללמוד באוניברסיטת אוקספורד ונבחר לחבר ב"מכללה המאוחדת" של אוקספורד בשנת 1531. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת קיימברידג' על מנת להשלים תואר דוקטור ברפואה ב-1545. בהמשך חזר לאוקספורד, שם כיהן כמרצה למתמטיקה.
ככל הנראה, הוא עבר אחר כך ללונדון, ומונה לפיזיקאי של המלך אדוארד השישי ושל המלכה מרי, אשר לה מוקדשים חלק מספריו. כמו כן, הוא היה הוא המבקר של המטבעה המלכותית ושימש גם כ"מבקר המכרות והכסף" באירלנד. לאחר שנתבע על הוצאת לשון הרע על ידי אויב פוליטי, הוא נעצר על חובות ומת בכלא המלך שבסאוסווארק, באמצע יוני 1558.
פרסומים

רקורד פרסם מספר עבודות בנושאים מתמטיים, בעיקר בצורת דיאלוגים בין אדון ומלומד, ביניהם:
הקרקע של ארטס (1543) - עוסק באריתמטיקה, וכן במספרים שלמים ובשברים - זה היה הספר הראשון שנכתב באנגלית על אלגברה.
הדרך לידע (לונדון, 1551) - מכיל את החוקים הראשונים בגאומטריה - לשימוש גאומטרי ואסטרונומי.
טירת הידע (לונדון, 1556) - מכיל הסברים על העולם ועל אסטרונומיה.
האבן המושחזת של ויטה (לונדון, 1557) - מסביר על החלק השני של אריתמטיקה, המיצוי של שורשים, וחוקי משוואות. בספר זה הוצג לראשונה סימן השווה ("="). עם פרסום הספר זכה רקורד להכרה כאיש שהציג את האלגברה לאנגליה.
קיתנוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי 
 קואורדינטות:  37°23′00″N 24°25′00″E﻿ / ﻿37.383333333333°N 24.416666666667°E﻿ / 37.383333333333; 24.416666666667
 שטח:  100.2 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אזור זמן:  UTC+2
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקיתנוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקיתנוס
 
רחוב טיפוסי בדריופיס
קיתנוס (ביוונית: Κύθνος) הוא אי יווני במערב האיים הקיקלאדיים, בין קיאה ובין סריפוס, מרחק 56 קילומטרים מנמל פיראוס ושעה ו 40 דקות מנמל לבריון. מבחינה מנהלית שייך האי לאזור האגאי הדרומי ומאז המאה ה -12 הוא ידוע גם בשם "תרמה". שטחו 100 קמ"ר ואורך קו החוף שלו כ-100 קילומטרים. באי מצויים למעלה מ-70 חופים, אשר רבים מהם נגישים לרכב. ראוי לציון מיוחד מצר היבשה דמוי הסהר בקולונה, בו יכולים משתזפים לנוח כשגלי הים לוחכים את שני צדיו של החוף החולי.
באי כ-1600 תושבים, המתרכזים בשני כפרים. הכפר מסריה (הקרוי גם קיתנוס, או מכונה פשוט חורה, χώρα, כפי שמכנים יושבי האיים את המרכז הכפרי שלהם) והכפר דריופיס או דריופידה. חורה ידוע גם בשל הכנסייה האורתודוקסית בו.
האי ידוע גם בשל מעיינות חמים בשטחו.
הערות שוליים

↑  [https://www.kythnos.gr/en/ Kythnos
The island of simplicity and hospitality], Our island
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558498705171  GND: 4266904-2  LCCN: n2016035620  VIAF: 236023916   WorldCat (עם VIAF): 236023916 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב אוקטודורוס

קרב אוקטודורוס התרחש בשנת 57 לפנה"ס במהלך מלחמת גאליה. בניגוד לרוב העימותים במלחמה שהתרחשו בתוך תוככי גאליה, הפעם נלחמו הרומים בסמוך לגבולותיה של גאליה טרנסאלפינה. מטרתם הייתה כיבוש מעבר סן ברנאר הגדול שהיה נתיב מסחרי חשוב בין חצי האי האפניני לצפון-מזרח אירופה. הגאלים נהגו למסות את הסוחרים הרומים שהשתמשו במעבר וקיסר שלח את הלגאטוס סרוויוס סולפיקיוס גלבה (Servius Sulpicius Galba) להשתלט על האזור ולכבוש את המעבר החשוב.
המערכה החלה בצורה מוצלחת מבחינת הרומאים. גלבה הצליח לכבוש את הסביבה הקרובה למעבר והחליט לחרוף באוקטודורוס. גלבה השתלט על מחצית הכפר והחל לבצר אותו ואילו התושבים המקומיים נדחקו למחציתו השנייה. הגאלים המתינו בסבלנות לעונת השנה הלא נוחה ותקפו את הרומאים בעודם מכונסים במגורי החורף וטרם הספיקו להתבצר כראוי. התפתח קרב עז שנמשך שעות אחדות, במהלכו הצליחו הרומאים להתגבר על הגאלים. קיסר דיווח על ניצחון רומי מלא, אך כנראה שהתוצאה הייתה מאוזנת יותר. גלבה נסוג מאוקטודורוס וגם מעבר סן ברנאר, שהיה הסיבה לכיבוש המקום מלכתחילה, נותר בידיים גאליות.
השבטים הגאלים באזור הוכנעו באופן סופי רק כעבור עשרות שנים במהלך מלחמת האלפים (16 לפנה"ס - 7 לפנה"ס) בעת שלטונו של אוגוסטוס.
רוזוולט סקריט

רוזוולט סקריט (באנגלית: Roosevelt Skerrit; נולד ב-8 ביוני 1972) הוא פוליטיקאי דומינקני אשר משמש כראש מממשלת דומיניקה מאז אוגוסט 2004. במקביל, סקריט מכהן כחבר בפרלמנט הלאומי מאז שנת 2000. בעבר כיהן גם כיושב ראש ארגון מדינות מזרח הקריביים והקהילייה הקריבית.
עלה לשלטון לאחר מותו של ראש הממשלה פייר צ'ארלס. בנוסף להיותו ראש הממשלה, הוא שימש גם כשר האוצר, החינוך, הספורט והנוער, והחוץ. עם כניסתו לתפקיד הפך סקריט לראש הממשלה הצעיר בעולם, כשעשה זאת בגיל 32 בלבד. עם ניצחון הבחירות במפלגתו במאי 2005, הפך סקריט למנהיג הלאומי הראשון שנבחר באופן דמוקרטי בעולם שנולד בשנות ה-70. נכון לדצמבר 2010 נותר סקריט כשליט הצעיר ביותר בחצי הכדור המערבי והשלישי הצעיר ביותר בעולם.
רוברט בלארד

| --- | --- |

רוברט בלארד, 2008
 לידה:  30 ביוני 1942 (בן 82) ויצ'יטה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה (1965)  אוניברסיטת הוואי במנואה (1966)  אוניברסיטת דרום קליפורניה (1967)  אוניברסיטת רוד איילנד (1974)  אוניברסיטת הוואי  תיכון דאוניי 
 מוסדות:  אוניברסיטת רוד איילנד (2004)  נורת' אמריקן אוויאיישן (1962–1965) 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2003)  מדליית האברד (1996)  מדליית קיירד (2002)  The Explorers Club (1995)  מדליית נבאדה (2011)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1990)  פרס קילבי (1994)  מדליית ליווינגסטון 
 
רוברט דוויין בלארד (באנגלית: Robert Duane Ballard; נולד ב-20 ביוני 1942) הוא אוקיינוגרף אמריקאי, שהתפרסם בזכות עבודתו בתחום הארכאולוגיה הימית ובפרט בשל איתור מספר אוניות טרופות על קרקע הים, ובהן הטיטניק.
ביוגרפיה

בלארד גדל בסן דייגו שבקליפורניה, בן לאם ממוצא גרמני ולאב ממוצא בריטי. הוא ייחס את התעניינותו באוקיינוגרפיה למגורים ליד האוקיינוס בצעירותו, לקריאת הספר עשרים אלף מיל מתחת למים, ולמסעות החקר החלוציים של הבתיסקף טריאסטה.
בלארד למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ובמקביל השלים קורס קצינים בצבא ארצות הברית. ב-1966 סיים את לימודיו לתואר שני בגאופיזיקה באוניברסיטת הוואי. לאחר מכן החל ללמוד לקראת תואר דוקטור באוניברסיטת דרום קליפורניה ונכנס לעבודה במיזם לרכב תת-מימי של חברת נורת' אמריקן אוויאיישן בשיתוף עם המכון האוקיינוגרפי בוודס הול.
ב-1967 גויס בלארד לשירות צבאי, עבר לצי ושירת בו כאוקיינוגרף עד 1970. אז עבר לעבוד במכון וודס הול. ב-1974 הוענק לו תואר דוקטור בגאולוגיה ימית וגאופיזיקה מאוניברסיטת רוד איילנד. הוא הוסיף לשרת בצי במילואים ופרש ממנו בשנת 1995 בדרגת קומנדר.
בעקבות עיסוקו באיתור וחקר אוניות טרופות ייסד בלארד בשנות התשעים מכון למחקרים ארכאולוגיים תת-ימיים בעומק רב, הפועל בשיתוף פעולה עם האקווריום מיסטיק שבקונטיקט, ארצות הברית. העניין הרב שעורר מחקרו על הטיטניק הביא אותו לייסד גם פרויקט ללמידה מרחוק של מדע וטכנולוגיה, המיועד לתלמידי בתי ספר תיכוניים. בלארד הופיע בשקופיות הסיום של סדרת הטלוויזיה סיקווסט (אנ'), וסיפר על הקשר בין המופיע בסדרה למחקר במציאות.
ב-2003 ייסד בלארד את המכון לארכאולוגיה אוקיינוגרפית וחקר האוקיינוס באוניברסיטת רוד איילנד והוא משמש כמנהלו, בדרגת פרופסור.
לבלארד הוענקו אותות ותוארי הוקרה שונים על פועלו המחקרי.
מחקרים ותגליות

מראשית הקריירה האקדמית שלו גילה בלארד עניין בחקר אוניות טרופות. במסגרת עבודתו ושירותו הצבאי השתתף בפיתוח כלי רכב תת-ימיים בלתי מאוישים קטנים למחקר. אלו מחוברים בכבל לאוניית-אם ומונחים על ידה. הם נושאים פנסי תאורה, מצלמות וציוד נוסף.
בלארד הפעיל לראשונה רכב תת-ימי ב-1959 מול חופי פלורידה. במסגרת עבודת הדוקטורט שלו עסק במיפוי מפרץ מיין באמצעות רכב תת-ימי. בשנים 1975 עד 1982 השתתף במשלחות מחקר אמריקאיות-צרפתיות לגילוי פליטות הידרו-תרמיות באמצעות כלי רכב תת-ימיים באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט.
מחקרים ותגליות > איתור שרידי הטיטניק

בלארד התעניין באיתור שרידי הטיטניק על קרקע האוקיינוס כבר מ-1973. ב-1977 הוביל ניסיון חיפוש ראשון ובלתי מוצלח אחריהם. ב-1982 פנה אל הצי האמריקאי בהצעה שיממן את החיפוש אחרי הטיטניק באמצעות הרכב התת-ימי המאויש החדש שלו, הארגו (Argo). הצי לא היה מעוניין בכך, אך הגיע לבסוף להסכם חשאי עם בלארד: הוא יחפש תחילה באמצעות הרכב ובמימון הצי את שרידיהן של שתי צוללות גרעיניות אמריקאיות, הסקורפיון (Scorpion) והת'רשר (Thresher), שטבעו באוקיינוס האטלנטי, יאתרן ויבדוק את מצב הכורים הגרעיניים שלהן והאם קרינה רדיואקטיבית מהן השפיעה על סביבתן. לאחר השלמת משימות אלו ובכפוף לזמן ולמימון שיעמדו לרשותו, יוכל בלארד לחפש אחר הטיטניק.
ב-22 באוגוסט 1985, לאחר מילוי משימותיו החשאיות, הגיע בלארד למקום טביעתה המשוער של הטיטניק. בעת איתור הצוללות הטבועות גילו הוא וצוותו כי הן התבקעו בשל הלחץ התת-ימי הגבוה והותירו סביבן שובל של שרידים על קרקע הים. קל היה יותר לאתר שובל זה ולהתחקות אחריו עד לשרידי הצוללות מאשר לחפש אותן עצמן. בלארד וצוותו ידעו שגם הטיטניק התבקעה והחליטו להשתמש בשיטת חיפוש זו גם אחריה. החיפוש נעשה על ידי גרירת הרכב התת-ימי, אשר צילם במצלמת וידאו את קרקע האוקיינוס. הרכב נגרר על ידי אוניית האם בתבנית סריקה מתוכננת של שטח שנקבע מראש על ידי המחפשים, כאשר אנשי הצוות מקיימים משמרות סביב השעון מול מסך מצלמת הווידאו.
ב-1 בספטמבר זיהה הצוות שובל שרידים על קרקע האוקיינוס, אשר בהמשך נקבע כי הוא של הטיטניק. לאחר מכן נתגלה גוף האונייה עצמו בעומק של 3.8 קילומטרים. התברר שהוא נשבר לשני חלקים נפרדים. בלארד וצוותו הספיקו לסקור את שני החלקים בטרם אזל זמן המשימה שעמד לרשותם.
ב-12 ביולי 1986 חזר בלארד לאתר על מנת לערוך בדיקה מדוקדקת יותר של שרידי הטיטניק. הפעם השתמש ברכב התת-ימי המאויש אלווין (DSV Alvin) ועמו רכב תת-ימי בלתי מאויש קטן בשם ג'ייסון ג'וניור (Jason Junior), שאותו ניתן היה להחדיר מבעד לפתחים בשני חלקי האונייה. באמצעותם ולמרות קשיים טכניים שונים הצליחו בלארד וצוותו להפיק צילומים מפורטים של שרידי האונייה.
בלארד פרסם את מיקומם המדויק של שרידי הטיטניק אף על פי שבתחילה לא רצה לעשות כן על מנת שלא תופרע מנוחת השרידים, שאותם החשיב כבית עלמין. בעקבות זאת נערכו עוד מסעות רבים לחקר השרידים ומיפויים.
מחקרים ותגליות > איתור וחקר שרידי אוניות נוספות

ביוני 1989 איתרו בלארד וצוותו את שרידיה של אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק. השרידים נמצאו באוקיינוס האטלנטי בעומק של 4,791 מטרים, שם טבעה במאי 1941.
ב-1993 חקר בלארד את שרידיה של האונייה לוסיטניה, שטובעה מול חופי אירלנד ב-1915.
ב-1998 איתר בלארד וצילם את שרידיה של נושאת המטוסים האמריקאית יורקטאון, אשר טובעה במהלך קרב מידווי ב-1942 ונחה במים בעומק של חמישה קילומטרים.
ב-2002 איתר בלארד את שרידי ספינת הטורפדו שעליה פיקד ג'ון פ. קנדי, לימים נשיא ארצות הברית. זו טבעה באוקיינוס השקט ב-1943 לאחר שמשחתת יפנית נגחה בה. במסגרת מחקרו גם נתגלתה זהותם של שני הילידים תושבי איי שלמה אשר חיפשו את קנדי וצוותו לאחר הטביעה והצילו אותם.
בלארד חקר גם את שרידיהן של אוניות רבות אחרות שטבעו באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ובין השאר את אלו שטבעו במהלך קרב גוודלקנל באתר שקיבל את הכינוי "המצר בעל תחתית הברזל".
מחקרים ותגליות > מחקר בים השחור

בסוף שנות התשעים וראשית שנות האלפיים הוביל בלארד שורה של מסעות מחקר ארכאולוגיים בים השחור, אשר התנאים הסביבתיים במימיו הקלו על השתמרותם של שרידי אוניות מתקופות קדומות. במהלכם התגלו בעומק של כ-100 מטרים שרידיהם של כלי שיט עתיקים שונים, מהעידן הרומי והעידן הביזנטי ואף מלפני כ-7,000 שנה. בלארד וצוותו אף איתרו בעומק של 320 מטרים כלי שיט מהמאה השישית לספירה, אשר השתמר כמעט בשלמותו. מחקרים נוספים שערכו סיפקו ממצאים רבים אודות השינויים הטכנולוגיים והמסחר באזור הים השחור בתקופה הביזנטית.
הצוללת הזעירה אלווין
קרחון אפרודיטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אפרודיטה 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  68°47′00″S 64°32′00″W﻿ / ﻿68.7833°S 64.5333°W﻿ / -68.7833; -64.5333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון אפרודיטה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון אפרודיטה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אפרודיטה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אפרודיטה
 
קרחון אפרודיטה (באנגלית: Aphrodite Glacier) הוא קרחון, בחוף באומן בארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים.
שיא גובהו של הקרחון 1,035 מטרים מעל פני הים.
הקרחון הזורם צפונה לאורך החוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, 6 קילומטרים ממערב לנונאטאק ויקטורי.
קרחון אפולו מהווה יובל של קרחון אפרודיטה, ונשפך אל קרחון אפרודיטה 4 קילומטרים מקו החוף חוף חצי האי האנטארקטי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

חלקו התחתון של הקרחון מופה לראשונה על ידי וו. ל. ג'י. יוארג, בהתבסס על תצלומי אוויר שצילם סר הוברט וילקינס בדצמבר 1928, ועל תצלומי אוויר שצילם לינקולן אלזוורת' בנובמבר 1935.
לאחר מכן צולם הקרחון על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בדצמבר 1947 (צילום אוויר טרימטרוגון).
בנובמבר 1960 נסקר הקרחון על הקרקע באופן גס על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמה של האלה אפרודיטה, אלת האהבה במיתולוגיה היוונית.
רוברט ריינולדס

רוברט ג'ון ריינולדס (באנגלית: Robert John Reynolds;‏ 17 במרץ 1838 –  10 ביוני 1909) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1869–1871 וכמושל דלאוור ה-47 בשנים 1891–1895.
ביוגרפיה

רוברט ריינולד נולד בסמירנה שבדלאוור כבנם של רוברט רייט וסאלי גילדר מארבל ריינולדס. הוא נשא לאישה את לובניה ריגס, ולשניים נולד בן אחד בשם ביירון. בהמשך הוא נישא בשנית להסטר תומאס, ומנישואים אלו לא נולדו ילדים.
ב-1868 נבחר ריינולדס כחבר בית הנבחרים של דלאוור, וכיהן בתפקיד בשנים 1869–1871. בשנים 1879–1883 הוא שימש כגזבר של דלאוור, וב-1890 נבחר כמושל דלאוור לאחר שהביס את מועמד המפלגה הרפובליקנית הארי א. ריצ'רדסון. הוא כיהן כמושל מ-20 בינואר 1891 ועד 15 בינואר 1895.
במהלך תקופת כהונתו כמושל סופקו לראשונה ספרי לימוד בחינם לתלמידי בתי הספר הציבוריים, ובעיר דובר הוקם קולג' המדינה של דלאוור, לימים אוניברסיטת המדינה של דלאוור.
רוברט ריינולדס נפטר בביתו שבמחוז קנט ב-10 ביוני 1909. הוא נטמן בבית הקברות לודון פארק שבבולטימור, מרילנד.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 232-233.
רוזוולט (אנטארקטיקה)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים רוס 
 קואורדינטות:  79°20′00″S 162°00′00″W﻿ / ﻿79.333333333333°S 162°W﻿ / -79.333333333333; -162
 שטח:  7,910 קילומטר רבוע
 אורך:  150 קילומטר
 רוחב:  70 קילומטר
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
 על שם:  פרנקלין דלאנו רוזוולט 
 מגלה:  ריצ'רד בירד 
 תאריך גילוי:  1934 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירוזוולט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירוזוולט
 
האי רוזוולט (באנגלית: Roosevelt Island) הוא אי בים רוס, במרכז מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה. האי שאורכו 150 ק"מ (מכיוון צפון מערב לדרום מזרח), רוחבו 70 ק"מ, ושטחו כ-8,000 קמ"ר, מכוסה שלג כל ימות שנה. הנקודה הגבוהה באי היא בגובה של 550 מטרים מעל פני הים.
האי התגלה בשנת 1934 על ידי אדמירל הימיה ריצ'רד אי. ברד ונקרא על שם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט.
האי נמצא בשטח חסות רוס שהוכרז חד צדדית על ידי ניו זילנד כשטחה. ארצות הברית ומדינות רבות אחרות אינן מכירות בהכרזה זו.