stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האצ'ק ושאיו
כותבים ומבצעים נוספים

מחבר המערכון המחודש בשנת 1953 שהוזכר קודם היה לאסלו נאדאשי, שהיה ידוע בעבר גם ככותב משותף לכמה סצנות יחד עם ודנאי. לצידו כתבו גם - בין היתר - קארוי נוטי, לאסלו גרג, (גוטמן) דז'ה קיראי (קאופמן); לימים, כשהכותבים היהודים נרצחו/נפטרו גם פאל פטרדי, ברנבאש טרונקו, דז'ה קפאש, אישטוואן ורבש וסילארד פודמניצקי כתבו מערכון מסוים והשאירו את שמות הגיבורים ללא שינוי. פרידייש קארינתי כתב פרודיה על האצ'ק ושאיו בשם "כך היה כותב איישטיין". כמה סצנות קברט דיאלוגיות עוקבות אחר ה"דרמטורגיה של ואדנאי". אחת הידועות שבהן היא הסדרות של יאנוש קומלוש (קוֹהְן-בגרסה ההונגרית לכהן) "ינה ולואיזה".
בתחילה, ודנאי בעצמו, לסירוגין עם ינה הרצג, שיחק את תפקיד האצ'ק. השותף המחליף של וילמוש קומלוש (שאיו) היה לאסלו נאדאשי.
את תפקידם של וילמוש קומלוש וינה הרצג בתיאטרון "הבמה העליזה" שיחקו ארווין קיבדי (האצ'ק) ומיהאי ויולה (שאיו), לימים לאסלו הלאטקי. הרשימה - מבלי לטעון לשלמותה - של השחקנים ששיחקו באופן קבוע או פעם את הדמיות הרבות בבית הקפה היו: פרנץ קלאי, טאמאש מאיור, מיקלוש בנדק, יוז'ף שאש (פולאצ'ק), פטר ברגי, טמאש הלר, אנדראש קרן, רוברט קולטאי, אישטוואן ורבש. בשנת 1961 בערב הרצאת סופרים-מחברים באולם ברטוק שיחק ודנאי שוב בתפקיד האצ'ק. בן זוגו (שאיו) היה לאיוש מאניאי (מנדל).
ספרים

האצ'ק ושאיו בהוצאה לאור באביץ' (1989)
אוסף המערכנים הטובים ביותר של האצ'ק ושאיו. (1990) ISBN 963-539-314-8 ‎
תקליטים

האצ'ק ושאיו (קווליטון - LPX 16641 - 1982)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  ועידת שלום  גברת צ'יצ'ו, גברת דיאק, גברת בודו  סיטנאי המים (מחבר שותף: לאסלו נאדאשי)  הביליקום (מחבר שותף: לאסלו נאדאשי)  בני לומד בתחתון  הג'מבורי |  האצ'ק ביריד הסתיו  גברת שאיו עושה ספורט  Boording house  Californiai poppy  Bridge |
צליל ותמונה

וילמוש קומלוש וינה הרצג
גברת שאיו עוסקת בספורט
מה איתך ינצי?
ארווין קיבדי ולאסלו הלאטקי
האצ'ק ושאיו בימי הביניים
רוברט קולטאי - מיקלוס בנדק
מיקלוס בנדק - לאשלו שצ'סבי: מדריך
פטר ברגי - יוזף סאס
פרנץ יוזף ורגה - טיבור אראדי: מפקד האוכלוסין
הערות שוליים

↑  Az igazgató ekkor, Weitheimer Elemér, a kiegészítést illetve elutasítást javasló dramaturg Barabás Lóránt volt.
↑  Részlet a New Yorkban, 1959-ben megjelent kötet előszavából
↑  Vezeték neve egyes forrásokban: Nádasy, Nádassy, Nádassi
↑  Kapás Dezső egy egész estés kabarét írt és rendezett a Mikroszkóp Színpadon. Az előadás címe: Hacsek és Sajó a történelemben. A bemutató dátuma: 1987. október 12., a szereplők Agárdy Gábor, Balázs Péter és Szombathy Gyula voltak.
↑  Podmaniczky Szilárd: Hacsek és Sajó
↑  Részlet az Így írnátok Ti ‚Hacsek és Sajó’-t című írásból
↑  1967-től Pesti Színház
↑  Nem az első változat
הנאום הסודי

ערך זה עוסק בנאום שנשא ניקיטה חרושצ'וב. אם התכוונתם לספר מאת טום רוב סמית, ראו .
| --- | --- |
חרושצ'וב (משמאל) וסטלין, ינואר 1936
חרושצ'וב (משמאל) וסטלין, ינואר 1936
 תאריך:  ליל 24–25 בפברואר 1956
 נואם:  ניקיטה חרושצ'וב, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית
 חשיבות:  הוקעת פולחן האישיות שהנהיג יוסיף סטלין ופשעיו
 מקום:  מושב סגור של הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית
 משך:  ארבע שעות (כ-26,000 מילים)
 קהל:  1,400 נציגי הוועידה תושבי ברית המועצות
 תמליל:  הנוסח המלא באנגלית של הנאום עם פרשנות, באתר The Internet Archive
"על פולחן האישיות והשלכותיו" (ברוסית: О культе личности и его последствиях), אשר מכונה גם "הנאום הסודי", הוא נאום שנשא ניקיטה חרושצ'וב בליל 24–25 בפברואר 1956 בפני מושב סגור של הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, בו הוקיע את פולחן האישיות שהנהיג יוסיף סטלין ואת פשעיו, עריצותו ורצח ההמונים בכל תקופת שלטונו ובפרט בתקופת "הטיהורים הגדולים". הנאום הודלף למערב על ידי "המוסד" שקיבל אותו מהעיתונאי היהודי-פולני ויקטור גרייבסקי והיה אחד מההישגים הראשונים של "המוסד" שתרמו להאדרת שמו בעולם.
עיקרי הנאום

מוקד הנאום היה התנגדותו של חרושצ'וב לפולחן האישיות של סטלין, שמת שלוש שנים לפני כן. ההתנגדות הובעה באמצעים שונים כגון ציטוטים מהקלאסיקות של המרקסיזם-לניניזם המוקיעות פולחני אישיות של היחיד, או ציטוטים מצוואתו של לנין והערותיה של רעייתו נאדז'דה קרופסקיה המעידים על אופיו הבעייתי של סטלין. בנוסף, חרושצ'וב ציין כי לפני תקופתו של סטלין, המאבק מול הטרוצקיסטים היה אידאולוגי בלבד, אך סטלין עבר להשתמש באופן מאסיבי במונח "אויב הציבור" עבורם.
חרושצ'וב טען כי סטלין הפר את נורמות המפלגה לגבי המנהיגות הקולקטיבית: הוא יצר דיכוי של רוב הבולשביקים הוותיקים וצירי כינוס המפלגה ה-17, שרובם הצטרפו אליה לפני 1920 – מתוך 1,966 צירים, 1,108 הוגדרו "מתנגדי המהפכה", 848 הוצאו להורג, ו-98 מתוך 139 החברים והמועמדים לוועידה המרכזית הוכרזו "אויבי הציבור". לאחר דיכוי זה, סטלין הפסיק אפילו לשקול את הרעיון של קולקטיביזם. חרושצ'וב תיאר בנאומו בפירוט מספר דוגמאות של דיכוי שבוצע כלפי בולשביקים ידועים. סטלין אף הורה להגביר את הרדיפות, ואמר כי "הנ.ק.ו.ד. נמצאים בפיגור של ארבע שנים בלוח הזמנים" בעניין זה. החלו להתבצע זיופים כדי להתמודד עם ה"תוכניות" למספר החשיפות של אויבי הציבור.
בנאום תיאר חרושצ'וב את ההגזמה הרבה שבוצעה לגבי תפקידו של סטלין בניצחון ב"מלחמה הפטריוטית הגדולה" (בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה). בנוסף ביקר חרושצ'וב את "מבצע עדשה" שבו הגלה סטלין עמים שלמים מחבל הקווקז. כן הזכיר את עלילת הדם במשפט הרופאים ואת "פרשת המגרלים".
חרושצ'וב פירט את האמצעים בהם בא לידי ביטוי פולחן האישיות של סטלין: שירים, קריאת ערים על שמו ועוד. הוא הקריא את מילות ההמנון הלאומי הסובייטי בשנים 1944–1953, בהן קיימת התייחסות לסטלין. בנוסף הזכיר את הפסקת מתן "פרס לנין הלאומי" מאז 1925, מצב שלטענתו יש לתקן.
השפעות הנאום

הנאום נמשך ארבע שעות וכלל כ-26,000 מילים. לשמירת סודיותו של הנאום הוצאו נציגי המפלגות הקומוניסטיות שמחוץ לברית המועצות מן האולם ונותרו בו רק 1,400 נציגי הוועידה תושבי ברית המועצות. אחדים בקהל התעלפו ואחרים נתקפו בייאוש או לא האמינו למשמע אוזניהם. בוועידה לא התירו כל דיון בנושא, והצירים חזרו לבתיהם כשרבים מהם שקעו בדיכאון, ושניים מהם אף התאבדו בשבועות שלאחר הנאום.
קטעים מן הנאום הועברו לפקידי מפלגה מקומיים שקראו אותם באסיפות ברחבי ברית המועצות החל ממרץ אותה שנה, בהוראת המפלגה. אולם נעשו ניסיונות למנוע את הפצתו במדינות הגוש הסובייטי ובמערב. מספר ימים לאחר סיום הוועידה העביר למערב כתב רויטרס ג'ון רטי את המידע הראשוני על הנאום. על אף שפרטי הנאום היו ידועים באופן כללי, ראו גורמים במערב חשיבות עליונה בהשגת נוסחו המדויק והמלא של הנאום. מאמצי ארגוני מודיעין בעולם להשיג את הנאום נכשלו. נציגי ה-CIA עמלו תקופה ארוכה להשיג את נוסח הנאום, ואף הציעו פרס בגובה מיליון דולר עבור נוסח הנאום, אך ללא הועיל. היחיד שהצליח להשיג עותק מן הנאום היה המוסד הישראלי, שקיבלו מידי עיתונאי יהודי מפולין בשם ויקטור גרייבסקי, שהוציא את תדפיס הנאום בהשאלה ממזכירות לשכתו של המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית אדווארד אוחאב. הוא הגניבו, תוך סיכון עצמי, לשגרירות ישראל בוורשה, שם צולם המסמך. גרייבסקי החזירו עוד באותו יום ללשכת המזכיר. השגת נוסח מדויק של הנאום נחשבה בעיני שירותים חשאיים זרים כהישג מדהים לשירותים החשאיים של המדינה הצעירה, הביא להכרה עולמית ביכולות השירותים הישראליים (בעיקר המוסד) ויצר את התשתית לשיתוף הפעולה עם ה־CIA.
לאחר בקשת ארצות הברית מישראל לפרסם את הנאום, הנאום הודפס במלואו בניו יורק טיימס. הפרסום עורר זעזוע עמוק בעולם וגרם לדה-לגיטימציה של השלטון הקומוניסטי של ברית המועצות, בעולם המערבי ובמיוחד במדינות דרום אמריקה (למעט קובה). ארצות הברית עשתה מאמצים רבים להביא את תוכן הנאום לידי התושבים של הגוש הסובייטי שהמשטר הסתיר מהם את תוכנו. נעשו שידורי רדיו בהם הקריאו את תוכן הנאום בשפות מזרח אירופאיות שונות, בלונים ועליהם עיקרי תוכן הנאום הופרחו אל עבר מזרח ברלין ושאר מדינות ברית ורשה. חוברות מחתרתיות עם תוכן הנאום החלו להיות מופצות ברוסיה וגרורותיה. נוסח רשמי של הנאום הודפס בברית המועצות רק ב-1989.
מיכאיל גורבצ'וב סיפר בריאיון לטלוויזיה הישראלית כי שמיעת הנאום בתור קומוניסט צעיר זרעה אצלו את הרצון לחסל את הסטליניזם בברית המועצות, והיוותה את המניע לפעילות שלו שלושה עשורים מאוחר יותר, כאשר הכריז בוועידה ה־27 של המפלגה הקומוניסטית, בפברואר 1986, על הגלאסנוסט ("פתיחות") והפרסטרויקה ("בנייה מחדש"), והוביל לגל של שחרור ודמוקרטיזציה במדינות מזרח אירופה, ולמעשה סיים בכך את המלחמה הקרה.
מטרות הנאום

ההערכה הרווחת במערב הייתה שהנאום הסודי של חרושצ'וב היה מעשה אמיץ מבחינתו שנעשה ממניעים טהורים של סלידה מהמעשים הנפשעים של סטלין. לרגל ציון יובל לנאום ברוסיה ב-2006, נשמעו קולות שהנאום בעצם נועד לנקות את חרושצ'וב מאשמה, בעוד ידיו מגואלות בדם. דעה זאת הציג, למשל, יורי ז'וקוב, היסטוריון מהאקדמיה הרוסית למדעים, שחקר ארכיונים שפורסמו לציבור. אחד המברקים בארכיון מעיד על בקשה של חרושצ'וב ב-1938 כשקיבל לידיו את תפקיד מזכיר המפלגה באוקראינה לחסל או לעצור 30,000 איש. מסמך אחר מראה שב-1937 ביקש חרושצ'וב רשות להרוג 8,500 "בוגדים אנטי-סובייטים" ולגרש כ-33,000 איש למחנות. ייתכן שמעשים אלו היו הכרחיים להמשך חייו הפוליטיים של חרושצ'וב, כדי להבטיח את נאמנותו לסטלין. גם אחרי הנאום הסודי לא נמנע חרושצ'וב מלשלוח טנקים לדכא את המרד ההונגרי באוקטובר 1956, או כמעט להיגרר למלחמת עולם שלישית עם ארצות הברית- במהלך משבר הטילים בקובה ב-1962.
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד - המבצעים הגדולים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2010, פרק ג'
יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 77–89
הערות שוליים

↑  המוסד והמיתוס, דן שמרון, הוצאת כתר, ירושלים 2011, עמוד 55
↑  ירין קימור, המרגל שחזר אל הכפור, ערוץ 1
אריאל זילבר

| --- | --- |

אריאל זילבר, 2008
 לידה:  22 בספטמבר 1943 (בן 81) תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 סוגה:  רוק פופ מוזיקת עולם זמר עברי
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  חצוצרה, פסנתר
 חברת תקליטים:  התו השמיני התקליט חיפה הד ארצי סי בי אס המון הפקות התקליט
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  תמוז ברוש
 בת זוג:  מאירה זילבר שושנה זילבר (1984-2023
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 www.arielzilber.com
 
אריאל זילבֶּר (נולד ב-22 בספטמבר 1943, כ"ב באלול ה'תש"ג) הוא זמר-יוצר, פסנתרן, מלחין, פזמונאי ומוזיקאי ישראלי. לאחר פעילותו בלהקת הרוק החלוצית "תמוז", ניהל קריירת סולו מגוונת במסגרתה יצר שירים עבריים בין היתר בסגנונות הרוק, הפופ וההיפ הופ. בשנת 2014 הוענק לו פרס אקו"ם על תרומתו למוזיקה וב-2016 פרס אמ"י על מפעל חיים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 היה פעיל במחאה נגד תוכנית ההתנתקות ובאותם ימים גם חזר בתשובה והפך לחסיד חב"ד.
ביוגרפיה > ראשית חייו

זילבר נולד בתל אביב לזמרת בת ליוצאי תימן ברכה צפירה ולכנר הפילהרמונית בן עמי זילבר (בנו של הצייר אריה זילבר יליד לטביה, ממייסדי תל אביב). זילבר הוא אחיה למחצה של הזמרת נעמה נרדי מצד האם. בגיל 5 נשלח לגור כילד חוץ בקיבוץ גן שמואל ושב לגור עם הוריו רק בגיל 16. גם אחותו נעמה גדלה כילדת חוץ במספר קיבוצים ולא עם הוריה. בנעוריו למד בפנימיית "הדסים", אולם הנהלת המוסד סילקה אותו לאחר שפוצץ נפל תחמושת בחדרו. בתקרית זו נקטעה כף רגלו.
ביוגרפיה > תחילת דרכו המוזיקלית

זילבר החל ללמוד מוזיקה אצל ד"ר צבי קרן ובאקדמיה למוזיקה.
בשנת 1964 החל בקריירה מוזיקלית. הוא נסע לאנגליה ואחר כך לצרפת, שם זכה להצלחה בעיקר ככותב מוזיקה לפרסומות. בתקופה זו הקליטו משיריו צמד "העופרים". זילבר עבר בשנת 1968 לצרפת, שם הלחין שירים ל-צמד העופרים, אז בשיא הצלחתם. העופרים הקליטו שניים משיריו: "Let’s Try" ו"Purple Eyes". בזכות צמד העופרים הפך למלחין ג'ינגלים מבוקש בצרפת והלחין שירים לזמרות הצרפתיות פרנסואז ארדי, ורז'ין (רז'ין זילברברג) (צר').
בשנת 1971 כתב למבצעים שונים, ביניהם "הגשש החיוור", תיקי דיין, אילנה רובינא והלחין את פסקול הסרט "לאן נעלם דניאל וקס?" (שבו גם הופיע זילבר בתפקיד אורח). בסרט של אברהם הפנר הופיע לראשונה השיר אגדה יפנית ועוד מספר שירים שנכללו לימים בתקליטו הראשון (1976).
בשנת 1971 הקליט תקליטון בכורה בצרפת ובו שני שירים: "Movie Instead" ו-"When It's Time". התקליטון לא זכה לפריצה המיוחלת מחוץ לישראל, אך השיר "Movie Instead", שהיה שיר רוק פרוע ביחס למה שהיה מקובל בישראל, זכה להצלחה במצעד הפזמונים הלועזיים בישראל. כמו כן פרסם בישראל את הסינגל "שמש שמש". בשנת 1973 שב לישראל, אחרי שהקליט (וגנז) אלבום ראשון באנגלית.
ביוגרפיה > להקות "תמוז" ו"ברוש"

בשנת 1974 הצטרף זילבר ללהקת "תמוז", ובמסגרתה ביצע מספר שירים שאותם הלחין, בהם "ככה את רצית אותי" ו"הולך בטל", וכן היה שותף (עם שלום חנוך) להלחנת השיר "סוף עונת התפוזים".
בשנת 1976, בעקבות מריבות בין חברי הלהקה והצלחתו הגדולה של להיטו "רוצי שמוליק" (מילים ולחן: שמואל צ'יזיק), שלדעת שאר חברי הלהקה לא התאים לה, עזב זילבר את הלהקה ויצא למסע הופעות שנפסק כעבור זמן לא רב. באותה שנה יצא לאור אלבומו הראשון, "אריאל זילבר", שזכה להצלחה רבה והביא לזכייתו בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ו. השיר "רוצי שמוליק" זכה באותו מצעד בתואר "שיר השנה". באלבום היו להיטים נוספים, בהם "שמש שמש" ו"בטי בם".
לאחר מכן הקים את להקת ברוש (על שם השיר "ברוש", אותו הלחין) כלהקת ליווי להופעותיו, ואיתה הקליט את אלבומו השני "אריאל זילבר ולהקת ברוש" (1978). בין שירי האלבום היו "תן לי כוח" שאיתו התחרה זילבר בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה, גרסה ארוכה של "שמש שמש", "ישראלים מצחיקים" מתוך סרט המתיחות בשם זה, וגרסה מחודשת לשירה של להקת תמוז "אהבה שקטה".
ביוגרפיה > פרישתו מעולם המוזיקה והחזרה

כעבור זמן לא רב פרש ממוזיקה לשם מגורים בכפר ועבודה במשתלה, שממנה הגיח לפרקים כדי להלחין מספר שירים לפרסומות כמו "צריך פיס בחיים" ו"פרמה שארפ - סכיני גילוח". בנוסף הופיע בפסטיבלי ילדים בהופעות יחיד.
בשנת 1983 שב למרכז הבמה כאשר הקליט את שירו של שמואל צ'יזיק "בחברה להגנת הטבע", שהיה להיט גדול, יחד עם שירים נוספים כמו "הנה אנו המיואשים", "אני שוכב לי על הגב" (יעקב רוטבליט/גדעון אלרן), "התמהוני" (לחן: להקת באפ הגרמנית) ואחרים. השירים נכללו במיני-אלבום "אריאל זילבר" שיצא באותה שנה. למרות הצלחת השירים העדיף זילבר לשוב ולפרוש ועבר לגור במצפה מתת בגליל, כשהוא מגיח לפרקים להופעות, להופעות איחוד "תמוז" ולכתיבת שירים עבור "הגשש החיוור" לתוכניתם "בעבור חוקן דולרים" שבה נכלל מערכון מוזיקלי שנכתב על ידי יהונתן גפן וזילבר בשם "פסטיבל שירי דיכאון". זילבר הלחין באותה תקופה את השיר "שרית הספרית" ללהקת הנח"ל, ולגלי עטרי הלחין שני שירים למילים של רחל שפירא: "אסמרלדה" ו"נפאל".
בקיץ 1987 הוציא את תקליט השדרים "זאב בודד ביער" שאת מילותיו כתב ביחד עם זאב טנא.
בשנת 1989 הקליט את האלבום "בה-דה-די-דיאה" שבו נכללו ארבעה שירים מעזבונו של שמואל צ'יזיק ובהם "סיפור אהבה" ו"לעולם". להיטי התקליט היו "ואיך שלא" ו"מיליארד סינים" (תרגום של יהונתן גפן לשיר "Et Moi Et Moi Et Moi" של הזמר הצרפתי ז'אק דוטרון), שבקליפ שלו בתוכנית האירוח "סיבה למסיבה" השתתפו רבקה מיכאלי וגבי גזית. שיר בולט נוסף הוא "יש לי מילים", אך בין הפצתו לרדיו ובין הופעת האלבום בשוק עבר זמן רב מדי, והמומנטום אבד. באותה שנה נפטרה אמו של זילבר. תוכניות למופע בעקבות התקליט לא עלו יפה וזילבר המשיך בהלחנת שירים למבצעים אחרים.
ביוגרפיה > שנות ה-90 של המאה ה-20

בשנת 1990 יצא אוסף התקליטורים הראשון של זילבר בחברת "התקליט חיפה", שהכיל בעיקר שירים מהתקליט השני שלו עם להקת ברוש.
בשנת 1991 יצא אלבומו "שבועיים בעיר זרה". שיר הראפ "להתראות במבול הבא (אוזון דאנס)" (שיר מחאה בנושא איכות הסביבה, אחד משירי הראפ העבריים הראשונים), שאמור היה להיות הלהיט שידחף את האלבום, הופץ לרדיו כשנה לפני כן. בדומה למקרה של אלבומו הקודם, הזמן הרב שחלף מאז ועד ליציאת האלבום לחנויות גרם לאיבוד המומנטום. בעקבות זאת התראיין זילבר לעיתונות הכתובה והודיע על אי אמון בחברות התקליטים הממוסדות. עוד כלל האלבום את השיר "ויהי ערב ויהי בוקר" (מילים: אהוד מנור, עיבוד: אריאל זילבר ונחום פרפרקוביץ') שהקליט עם להקות צה"ל כשיר השירותרום 1990.
בשנת 1992 הצטרף כנגן לתוכנית "מסיבת גן". מעט לאחר מכן הכריז כי אין לו עניין במוזיקת רוק והחל לעבוד על האלבום מסך עשן שיצא רק בשנת 1999, 7 שנים לאחר שהחל לעבוד עליו. האלבום, שזכה להצלחה ביקורתית, כלל מוזיקה ערבית וישראלית מקורית, ולהיטיו היו "מסך עשן" ו"נינה".
בשנת 1993 התארח בפרק לחנוכה של התוכנית "פרפר נחמד". באותה שנה השתתף בקלטת "עולם יפה יותר" המבוססת על להיטיו של זילבר.
בשנת 1996 שיחק בסרטו של הבמאי יגאל בורשטיין, "אושר ללא גבול", את דמותו המודרנית של הפילוסוף ברוך שפינוזה המתגורר בשיכון בחולון.
ביוגרפיה > העשור הראשון של המאה ה-21

בשנת 2001 יצא אלבום אוסף שני לזילבר, "ללכת עמך", שכלל שירים נדירים, שירים שהתפרסמו בעבר וכן שני שירים חדשים, "ללכת עמך" של יעקב אורלנד ו"אנחנו מכירים אותך" של אהוד מנור. האוסף לא כלל את להיטיו הגדולים ביותר של זילבר והתקבל בתגובות מעורבות, אך בכל זאת זכה להצלחה. באותה שנה פורסם הסינגל הראשון מתוך הפרויקט "תולדות המים - שירים לאחרים" של דני סנדרסון, "בדיעבד", שבוצע בידי זילבר והצליח במצעדי הפזמונים.
בשנת 2005 יצא אלבומו השביעי, "אנבּל", שכלל שירי אהבה וזוגיות המושפעים מהמוזיקה האתיופית, לצד שירים העוסקים במישרין ובעקיפין בנושאים פוליטיים, בהם חידושים לשירי מחאה של נעמי שמר ("כריש") ובוב דילן. בתקופה זו חזר בתשובה והפך לחסיד חב"ד. בראיונות סיפר כי החזרה בתשובה נבעה מהכרה כי המתנחלים הם החלוצים של ימינו, ובעיקר בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, אותה חווה באופן אישי לאחר שעבר כצעד מחאתי לגור בגוש קטיף.
בשנת 2008 יצא אלבומו השמיני "פוליטיקלי קורקט", אלבום המכיל את כל שירי המחאה החדשים שלו (כגון "יהודי לא מגרש יהודי", "הגירוש" ו"יש דין ויש דיין"). מפיצי התקליטורים סירבו להפיץ את התקליטור בחנויות. בעקבות כך, החל זילבר למכור את הדיסק בעצמו, באופן אישי דרך אתר האינטרנט שלו.
ביוגרפיה > העשור השני של המאה ה-21

בתחילת שנת 2011 חתם זילבר על חוזה שיווק עם חברת ההפצה "התו השמיני". באותה שנה יצא סרט דוקומנטרי בשם "אני והזילבר". את הסרט ביים רועי זילבר, בנו של אריאל, והוא עוסק ביחסים בין השניים.
בשנה זו זכה אריאל זילבר בבוררות נגד להקת "הדג נחש" והתקבלה טענתו ששירם "מה נעשה" מבוסס על הלחן של שירו "ואיך שלא". כתוצאה מכך קבע שופט בית המשפט העליון בדימוס, תיאודור אור, כי הלהקה תפצה את זילבר ב-100,000 ש"ח והשיר "מה נעשה" לא יושמע בתחנות הרדיו.
בשנת 2013 הוציא זילבר את אלבומו התשיעי, "העטלף והתרנגול", ובו עשרה שירים מלחניו ומלחני הרב יצחק גינזבורג למילים מקוריות ומילים מהמקורות.
בשנת 2015 הוציא זילבר את הסינגל "לאן פנתה אהבתנו" בהפקתו של דני קרק (פילוני), אשר נכנס למצעדי הפזמונים.
בשנת 2017 הוציא זילבר את הסינגל "רפאנו השם" עם מקהלת "ידידים" העולמית. החל משנה זו משתתף זילבר במופעי צמאה. זילבר הקליט מספר שירים מניגוני חב"ד, ובהם: "ופרצת" ו"עוצו עצה".
בשנת 2019 הוציא את האלבום "בשמחה".
ביוגרפיה > שנות ה-20 של המאה ה-21

ב-2020 הוציא את השיר "הוא היה אומר". את השיר הלחין זילבר על מילים ממשנה במסכת אבות.
בפברואר 2021 הוציא את "מקלות בגלגלים" למילים שכתב וללחן של גדעון אלרן. במרץ של אותה השנה הוציא את "גבעת כח". את השיר הלחין זילבר על מילים של אברהם גורביץ'.
באוקטובר 2022 התאחד זילבר עם להקת ברוש להופעה בפסטיבל התמר וב"קו רקיע".
באפריל 2024 הקליט שיר ביחד עם המפיק והזמר היוצר נתנאל קהניאל, ״פרזות״, המבוסס על ניגון חב״ד בסגנון מוזיקת דריל.
באוגוסט 2024 הקליט שיר שכתב והלחין ידידיה שילה, "להחליף את הסוסים", הקורא לבנימין נתניהו להחליף את ראשי מערכת הביטחון.
פרסים

בינואר 2014 הוכרז זילבר כזוכה בפרס מפעל חיים של אקו"ם לשנת 2013. מנימוקי השופטים: "יצירותיו של זילבר בולטות במקוריותן וחדשנותן, תוך שהוא משלב אלמנטים אתניים וסגנונות מוזיקליים חדשים. ניכר כי זילבר הגדיר מחדש את המיינסטרים כשהוא מקרב את השוליים למרכז". בעקבות ביקורת מהשמאל על עמדותיו הפוליטיות של זילבר (ראו להלן) שונה שם הפרס וב-3 בפברואר הוענק לו פרס על תרומתו למוזיקה, ולא על מפעל חיים. בנאומו בטקס קבלת הפרס השמיע זילבר ביקורת על אקו"ם בעקבות ההחלטה למנוע ממנו פרס על מפעל חיים בשל דעותיו, וקרא לפירוק אקו"ם.
בינואר 2016 הודיע ארגון אמני ישראל על הענקת פרס מפעל חיים לזילבר.
מעורבות פוליטית

בשנת 2001 התבטא זילבר בריאיון ל"ידיעות אחרונות" בצורה בוטה כלפי הומוסקסואלים, קיבוצניקים, שמאלנים וערבים ועל כך ספג ביקורת ציבורית חריפה. שלמה גרוניך ביטל בתגובה את הופעתם המשותפת במסגרת פסטיבל הפסנתר. בשנת 2003 השתתף בתשדיר בחירות של רשימת "האיחוד הלאומי". בשנת 2008 הביע חרטה על כמה מאמירותיו, בריאיון טלוויזיוני לארז טל. עם זאת הביע שם את התנגדותו לדמוקרטיה הישראלית, ותמך בגירוש ערבים, בהשלטת ההלכה היהודית ובהקמת הסנהדרין.
בחודשים שקדמו לביצוע תוכנית ההתנתקות ובמהלכה היה זילבר אחד הבולטים במוחים נגד התוכנית. הוא העביר את ביתו לאלי סיני והופיע מחוץ למחנה שבו התכוננו כוחות צה"ל והמשטרה לביצוע הפינוי. פעולותיו זכו לחשיפה נרחבת בתקשורת, בעוד שיריו מושמעים פחות מבעבר. בעשור הראשון של המאה ה-21 הקליט מספר שירי מחאה שכוונו נגד מבצעי התוכנית וממשלת "קדימה" (בהם "יהודי לא מגרש יהודי", "יוללה", "יש דין ויש דיין"). השירים הכלולים באלבום "אנבל" משנת 2005 בוטים פחות ("יש לי", "בריון השכונה", "כריש"). לאחר ההתנתקות הופיע בכנס של "המטה העולמי להצלת העם והארץ" בביצוע של המנון נטורי קרתא "בשלטון הכופרים אין אנו מאמינים". בבחירות לכנסת ה-17 חיבר, הלחין ושר זמריר למפלגת חזית יהודית לאומית של ברוך מרזל.
בשנת 2007 פרסם את השיר "קומי" שכתבה מנורה חזני, בתמיכה לעלייה מחדש לחומש. באותה שנה השתתף בקמפיין של "הוועד למען הדמוקרטיה" שלפיו אם ברצון הממשלה לשחרר מחבלים רוצחי יהודים, אזי צריך לשחרר גם את יגאל עמיר. בתגובה נשמעו קריאות להחרמה אמנותית רשמית או עקיפה של זילבר, בין השאר על ידי נורית דאבוש, דוד בן בסט, עופר נחשון ועמנואל רוזן. הזמר שי גבסו ביטל את הופעתם המשותפת שתוכננה לפסטיבל הפסנתר. מאידך טען יהלי סובול שאסור להחרים את שיריו של זילבר, ודן תורן כינה את זילבר "זמר שנשבה" וטען כי הבעיה נעוצה במארגני הקמפיין.
בשנת 2009 הצטרף זילבר למפלגת הימין ארץ ישראל שלנו והיה אמור להיות משובץ באחד מ-4 המקומות הראשונים ברשימת המפלגה לכנסת, הוא אף החל להופיע בחוגי בית של המפלגה, אך עקב הצטרפות התנועה לאיחוד הלאומי נדחק הצידה והפסיק את פעילותו. בשנת 2010 פרסם את שירו "אוֹ קָנֹה", שבו קרא להעדפת קנייה מיהודים ועבודה עברית (הלחן המקורי הוא של הרב יצחק גינזבורג), ובשנת 2011 פרסם את שירו "כהנא צדק", שבו הביע תמיכה במאיר כהנא ובדעותיו. הוא התבטא בזלזול כלפי המחאה החברתית וטען שמערכת אכיפת החוק מתנכלת למרגלית צנעני בגלל דעותיה.
בשנת 2017 פרסם שיר המביע תמיכה בחייל אלאור אזריה. בשנת 2019 השתתף בהפגנה מול בית היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כחלק ממחאות תמיכה בראש הממשלה בנימין נתניהו, ובנובמבר אותה שנה הלחין ועיבד שיר המשבח את פעולותיו של בנימין נתניהו וטוען לחפותו.
בשנת 2023 תרם כסף לקמפיין השחרור של עמירם בן אוליאל, שהורשע ברצח משפחת דוואבשה. "תרמתי כסף כי הוא חף מפשע", טען זילבר, ואף הוסיף כי "השופטים צריכים לשבת בבית הסוהר, הם חבורת אנשים רעים". על רקע אמירותיו, הודיעו שלום חנוך, אביב גפן וארקדי דוכין כי הם מבטלים את השתתפותם במופע שתוכנן לרגל יום הולדתו ה-80 של זילבר.
חיים אישיים

מאשתו הראשונה, מאירה, יש לו בן אחד.
ב-1984 התחתן בשנית עם שושנה (בתו של שלמה קאלו, נפטרה ב-11 בספטמבר 2023), ונולדו להם שלושה ילדים.
מתגורר בגיתית בבקעת הירדן.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומים "אריאל זילבר", 1976 (בגרסת התקליטור נקרא "רוצי שמוליק")  "אריאל זילבר ולהקת ברוש", 1978  "אריאל זילבר", 1983  "בה-דה-די-דיאה", 1989  "שבועיים בעיר זרה", 1991  "מסך עשן", 1999  "אנבל", 2005  "פוליטיקלי קורקט", 2008  "העטלף והתרנגול", 2013  "מישהו", 2016  "בשמחה", 2019 אלבומי הופעה "בהופעה", 1993:  אלבומי אוסף "ללכת עמך", 2001  "אריאל זילבר - המיטב", 2013 הקלטות נוספות "תולדות המים - שירים לאחרים", דני סנדרסון, 2001  "עם הגב לים - שרים מאיר אריאל", 2000  "מאיר אריאל - חמש שנים", 2005 עם תמוז "סוף עונת התפוזים", 1976
דיסקוגרפיה > סינגלים ושירי מחאה

להרים ת'ראש - שיר עבור אלאור אזריה, 2017
כביש 5 - שיר של מועצה אזורית שומרון יחד עם ילדי מקהלת לשם עלי זהב, 2018
אנחנו מכירים אותך, 2019
אז אמר האחר, 2019 - שיר קריקטורי
בנימין ידיד ה' - שיר תמיכה בבנימין נתניהו, 2019
עברנו את פרעה - ביצוע ווקאלי יחד עם אורי פלק שיר של מאיר אריאל, 2020
רצון העם, 2020 - שיר מחאה נגד מערכת המשפט
כוכב מהבהב, 2020 מילים של יאיר מדינה הלוי
טרף קל, 2020
הוא היה אומר, 2020
מקלות בגלגלים, 2021
גבעת כח, 2021
בנימין ידיד ה' - בשיתוף עם פרויקט 315, 2022
מה זה עולה לך לחלום - עם יקיר ששון, 2022
פרזות - עם נתנאל קהניאל, 2024
אמבר (סדרת ספרים)

| --- | --- |
 
 ספרי הסדרה
 סדרת קורווין: תשעה נסיכים לאמבר (1970)  תותחי אוואלון (1972) בסימן החדקרן (1975) ידו של אוברון (1976) ממלכות התוהו (1978) סדרת מרלין: קלפים של כליה (1985) דמה של אמבר (1986) בסימן התוהו (1987) אביר הצללים (1989) נסיך התוהו (1991)
 מידע כללי
 מאת:  רוג'ר זילאזני
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Doubleday
 תאריך הוצאה:  1970–1991
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  קורווין 1980–1981 מרלין 1988–1993
 תרגום:  דורית לנדס
 פרסים
 100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR 
 
אמבר (באנגלית: The Chronicles of Amber) היא סדרת ספרי פנטזיה ומדע בדיוני שנכתבה על ידי הסופר רוג'ר זילאזני. סדרת אמבר הייתה לפריצת דרכו החשובה של זילאזני, היא משלבת אלמנטים של ספרות פנטזיה יחד עם אלמנטים מיתיים ופילוסופיים וניכרות בה השפעות רבות ומגוונות. הסדרה מתחלקת לשני חלקים בני חמישה ספרים כל אחד, שמתארים את קורותיהם של קורווין, נסיך אמבר, ובנו מרלין. בנוסף נכתבו בסדרה מספר סיפורים קצרים שלא תורגמו לעברית.
עלילת הסדרה מתרחשת בעולם המורכב מרצף של אינסוף יקומים מקבילים, שניתן לעבור בינם. בקצהו האחד של הרצף ניצבת ממלכת אמבר המסמלת את הסדר, ובקצהו השני ממלכות התוהו, המסמלות את הכאוס. היקומים שביניהם, המכונים בסדרה בשם 'צללים', נוצרים כתוצאה מהמתח הקיים בין שני הקטבים הללו. העולם בו אנו חיים, כדור הארץ מוצג בסדרה גם הוא בתור אחד מאותם צללים. בין הצללים ניתן לעבור על ידי 'הסטת צללים' הדרגתית, או בעזרת הטראמפים, קלפי טארוט מיוחדים שמאפשרים תקשורת טלפתית עם נושא הקלף, וכן מעבר טלפורטיבי אליו.
חמשת הספרים הראשונים בסדרה מגוללים את סיפורו של קורווין, אחד מנסיכי משפחת המלוכה השולטת באמבר, ואת מאבקי הכוחות שהוא מנהל עם שמונת אחיו וארבע אחיותיו כדי לזכות בשלטון בממלכת אמבר, לאחר שאביהם אוברון נעלם. חמשת הספרים הבאים, שמתרחשים מספר שנים לאחר הספרים הקודמים, מתוארים מנקודת מבטו של הקוסם מרלין, ומספרים על נסיונותיו להתחקות אחרי עקבותיו של קורווין אביו שנעלם.