stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת ליסבון
אמנות וארכיטקטורה > סגנון גותי

בסוף המאה ה-13 המלך דיניש מפורטוגל הורה על בנייתו של קלויסטר גותי, שניזוק ברעידת האדמה של 1755. בתחילת המאה ה-14 סוחר עשיר ושמו ברתולומיאו ז'וּאָנֶשׁ בנה ליד הכניסה לקתדרלה קפלת קבורה לעצמו. קברו וגופתו של ברתולומיאו ז'ואנש נמצאים כיום בתוך הכנסייה. זמן קצר לאחר מכן, המלך אפונסו הרביעי החליף את האפסיס הרומנסקי בקפלה גותית מוקפת באמבולטוריום עם קפלות קורנות. המלך אפונסו הרביעי ומשפחתו נקברו בתוך הקפלה, אך הקפלה, וקברו בפנים, נחרבה ברעידה של 1755. האמבולטוריום עצמו שרד והוא נחשב כיום למוצג חשוב של הסגנון הגותי-פורטוגזי. האמבולטוריום מורכב ממעבר מעגלי שאינו מחובר לקפלה הראשית, עם סדרה של קפלות קורנות. הקומה השנייה של האמבולטוריום מכוסה בקמרון צלעות ועוטרה בשפע חלונות שמכניסים לפנים הקתדרלה שפע של אור.
האמבולטוריום כולל שלושה קברים בולטים בסגנון גותי מסוף המאה ה-13. הקבר הראשון שייך לאביר לופו פרננדש פשקו, איש אצולה שעבד בשירותו של המלך אפונסו הרביעי. הקבר השני שייך לאשתו של האציל, מריה דה וִילָלוֹבּוּשׁ. הקבר השלישי שייך לנסיכה בלתי מזוהה. כל הקברים מעוטרים בסמלה של פורטוגל.
בסוף המאה ה-15 האמינו שלוחות סנט וינסנט המפורסמים נמצאים בקפלת סנט וינסנט באמבולטוריום. הלוחות נמצאים כיום כמוזיאון הלאומי לאמנות עתיקה בליסבון.
אמנות וארכיטקטורה > הזמן המודרני

במהלך המאה ה-17 נבנו לכנסייה כלי קודש בסגנון הבארוק, ולאחר 1755 הקפלה הראשית נבנתה מחדש בסגנונות הנאו-קלאסי והרוקוקו (כולל הקברים של אפונסו הרביעי ומשפחתו). מָשָׁדוּ דה קָשְׁטְרוּ, הפסל הכי ידוע בפורטוגל, הוא זה שיצר את העריסה המפוארת בקפלה הגותית של ברתולומיאו ז'ואנש. בתחילת המאה ה-20 הרבה קישוטים נאו-קלאסיים בחלק החיצוני והפנימי של הקתדרלה הורדו כדי להעניק לקתדרלה חזות ימי-ביניימית.
אחת הספינות המשניות של הקתדרלה, המעוצבת בסגנון רומנסקי
הקמרונות הגותיים של האמבולטוריום
קברו הגותי של האביר לוֹפּוּ פרננדש פָּשֶׁקוּ באמבולטוריום של הקתדרלה
הקלויסטר הגותי של קתדרלת ליסבון. לכל אוקולוס מעל שתי קשתות יש תבנית שונה של תחרת חלונות
רו לארן

| --- | --- |
סג"ם רו לארן, מתוך הפרק "Ensign Ro".
סג"ם רו לארן, מתוך הפרק "Ensign Ro".
 תוכנית טלוויזיה:  "מסע בין כוכבים: הדור הבא"
 הופעה ראשונה:  הפרק "Ensign Ro" - עונה 5 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1991.
 הופעה אחרונה:  הפרק "Imposters" - עונה 3 של "מסע בין כוכבים: פיקארד", 2023.
 מספר הופעות:  9 פרקים
 יוצרים:  ג'ין רודנברי 
 גילום הדמות:  מישל פורבס
 מידע
 סטטוס:  נהרגה
 מקום לידה:  Bajor 
 גזע:  באג'ורנית
 מין:  נקבה
 מקצוע:  קצינה בצי הכוכבים
 חברה בקבוצה:  צי הכוכבים
 חברה לשעבר בקבוצה:  מאקי
 אזרחות:  פדרציית הכוכבים המאוחדת
 דמויות קשורות
 משפחה:  רו טליה - אמא רו גייל - אבא
 חברים:  ז'אן לוק פיקארד גאינן ג'ורדי לה פורג' ויליאם רייקר
 
רו לארן (באנגלית: Ro Laren) היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה כדמות חוזרת ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", בגילומה של השחקנית האמריקאית מישל פורבס.
מפיקי הסדרה תכננו כי רו לארן תהיה דמות ראשית וקבועה בסדרת "מסע בין כוכבים" הבאה, "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". יוצרי סדרה זו רצו דמות באג'ורנית בעלת רצון חזק, אשר תעורר עימותים אישיים עם מפקד התחנה, בנג'מין סיסקו. עם זאת, מישל פורבס דחתה את ההצעה, ולפיכך במקום זאת נוצרה עוד דמות באג'ורנית, בשם קירה נריס.
הופעות

רו לארן מופיעה כדמות חוזרת בשמונה מפרקי "הדור הבא". שישה פרקים בעונה 5, פרק אחד של עונה 6 ופרק אחד של עונה 7:
"Ensign Ro" (עונה 5)
"Disaster"
"Conundrum"
"Power Play"
"Cause and Effect"
"The Next Phase"
"Rascals" (עונה 6)
"Preemptive Strike" (עונה 7)
כמו כן מופיעה רו לארן בפרק "Imposters", הפרק החמישי בעונתה השלישית של "מסע בין כוכבים: פיקארד".
הערות שוליים

↑  Reeves-Stevens, Judith & Garfield (1994). The Making of Star Trek: Deep Space Nine. Pocket Books. pp. 70, 105. ISBN 0-671-87430-6.
↑  Ro Laren at Memory Alpha
| מסע בין כוכבים: הדור הבא |
| --- | --- | --- |
| יוצר הסדרה | ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • ג'ונתן פרייקס • לוואר ברטון • מייקל דורן • גייטס מק'פאדן • מרינה סירטיס • ברנט ספיינר • ויל ויטון • דניס קרוסבי • דיאנה מולדואר |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • ויליאם רייקר • ג'ורדי לה פורג' • וורף • בוורלי קראשר • דיאנה טרוי • דאטה • וסלי קראשר • טאשה יאר • קתרין פולאסקי |  |
| דמויות משנה | מיילס או'בריאן • רג'ינלד בארקלי • גאורון • גאינן • רו לארן • סארק • סילה • זפרם קוקרן • קיו • קיילאס • תומאס רייקר |  |
| גזעי חייזרים | אל-אוריאנים • אנדרואיד • באג'ורנים • בטאזואיד • בורג • וולקנים • פרנגי • קיו • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | אנטרפרייז-D • אנטרפרייז-E • הולודק • וייזור • טרנספורטר • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| סרטי הקולנוע | דורות • המפגש • המרד • נמסיס |  |
| פרקים בולטים | Encounter at Farpoint • The Big Goodbye • Pen Pals • Q Who • Yesterday's Enterprise • The Best of Both Worlds • Redemption • Darmok • The Outcast • The Inner Light • All Good Things... |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסע בין כוכבים: פיקארד • אימזדי |  |
| מסע בין כוכבים: פיקארד |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | אלכס קורצמן • עקיבא גולדסמן • מייקל שייבון • על-פי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • אליסון פיל • איזה בריונס • אוון אווגורה • מישל הארד • סנטיאגו קבררה • הארי טרדוויי |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • אגנס ג'וראטי • סוג'י • אלנור • רפאלה "ראפי" מוסיקר • כריסטובל "כריס" ריוס • נארק |  |
| דמויות משנה | דאטה • שבע מתשע • ויליאם רייקר • דיאנה טרוי • קיו |  |
| גזעי חייזרים | בורג • רומולאנים |  |
| ארגונים | צי הכוכבים • טאל שיאר • ז'אט ואש • קוואט מילאט • סיירי פנריס |  |
| פרקים בולטים | Absolute Candor |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסעות קצרים |  |
ראלף ניידר

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1934 (בן 90) ווינסטד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון  Gilbert School  בית הספר וודרו וילסון למדיניות ציבורית ויחסים בינלאומיים  בית הספר למשפטים בהרווארד  בית ספר של יום ראשון 
 מעסיק:  אמריקן יוניברסיטי 
 מפלגה:  מפלגת הירוקים בארצות הברית, המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית, פוליטיקאי עצמאי 
 פרסים והוקרה:  פרס גנדי לשלום (2017)  פרס יוג'ין ו. דבס (1992) 
 חתימה:   
 nader.org
 
ראלף ניידר (באנגלית: Ralph Nader; נולד ב-27 בפברואר 1934) הוא עורך דין אמריקאי ופעיל פוליטי שעסק במגוון רחב של סוגיות, בהן זכויות צרכנים, פמיניזם, אנושיות, איכות הסביבה וממשל דמוקרטי.
ניידר הוא מבקר נחרץ של התאגידים בארצות הברית ונודע בארצות הברית בשנות ה-60 בביקורתו על תעשיית הרכב ומאבקו בג'נרל מוטורס. הוא גם ביקורתי כלפי מדיניות החוץ האמריקאית בעשורים האחרונים, אותה הוא רואה כמנוגדת לערכי היסוד של הדמוקרטיה וזכויות האדם. הוא היה מעורב בהקמתם של ארגונים חוץ-ממשלתיים כגון ארגון "האזרח הציבורי" (אנ'), ומספר קבוצות מחקר לתועלת הציבור, בהן MYPIRG (ארגון סטודנטים אקטיביסטי). בפעילויותיו תרם להקמתם של ארגונים ממשלתיים רבים, כגון הסוכנות להגנת הסביבה, הארגון לבטיחות תעסוקתית ופיקוח הבריאות.
ניידר התמודד ארבע פעמים לנשיאות ארצות הברית: ב-1996 כמועמד עצמאי שנתמך על ידי מפלגות ירוקות שונות, ב-2000 כמועמד המפלגה הירוקה של ארצות הברית, ושוב (ב-2004 וב-2008) כמועמד עצמאי. בבחירות 2000 סיים במקום השלישי לאחר שגרף שיעור של 2.74% מן הקולות, שרובם באו מקרב אנשי שמאל. התמודדותו במערכת בחירות זו נחשבת על ידי דמוקרטים רבים כמה שגרם להפסד של אל גור לג'ורג' בוש, לאור ההפרש הזעום בו זכה בוש בפלורידה ובניו המפשייר, כך שקולותיו היו עוברים לגור ומעניקים לו ניצחון. ביתר ניסיונותיו זכה לשיעור תמיכה נמוך יותר ולהתמודדותו לא הייתה השפעה ממשית.
הירחון האמריקאי "The Atlantic Monthly" דירג את ניידר במקום ה-96 ברשימת מאה האמריקאים המשפיעים ביותר בכל הזמנים, בציינו: "(בשנות ה-60) הוא הפך את המכוניות בהן אנו נוהגים לבטוחות יותר; שלושים שנה מאוחר יותר הוא הפך את ג'ורג' בוש לנשיא".
קורות חייו

ניידר נולד בווינסטד (אנ') שבקונטיקט. הוריו נאדרה ורוז ניידר, היו מהגרים לבנונים-מרונים, ילידי העיר זחלה; ראלף ניידר דובר ערבית מילדותו. נאדרה ניידר היה פועל בבית חרושת לטקסטיל, ולאחר מכן בעלים של מאפייה ומסעדה, שם נהג לדון עם לקוחותיו בנושאים פוליטיים. ניידר עבד במסעדה בצעירותו.
ראלף ניידר סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1955 ותואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד ב-1958. הוא שירת בצבא ארצות הברית במשך שישה חודשים בשנת 1959 ולאחר מכן החל לעבוד כעורך דין בהרטפורד שבקונטיקט. בין 1961 ל-1963 הוא לימד היסטוריה וממשל באוניברסיטת הרטפורד. ב-1964 עבר ניידר לוושינגטון הבירה, שם עבד אצל עוזר שר העבודה דניאל פטריק מויניהאן.
התנגשות עם תעשיית הרכב

היתקלותו הראשונה של ניידר עם תעשיית הרכב הייתה ב-1959, בעקבות המאמר: "המכונית הבטוחה שאין באפשרותך לקנות" שפרסם בשבועון דה ניישן (The Nation). ב-1965 כתב ניידר את הספר "לא בטוח בכל מהירות", מחקר שמטרתו הייתה להראות שכלי הרכב האמריקאיים אינם בטוחים ושיצרניות הרכב מתנגדות להשקעת משאבים אפילו באביזרי בטיחות בסיסיים כגון חגורות בטיחות. פרק אחד בספר הוקדש לדגם השברולט קורביר של ג'נרל מוטורס. הספר עורר הדים רבים והפך את ניידר לדמות ידועה בארצות הברית. חברת ג'נרל מוטורס ניסתה לערער את אמינותו של ניידר; אנשיה שכרו בלשים פרטיים על מנת לצותת לשיחות הטלפון שלו, ולחקור את עברו. ג'נרל מוטורס כשלה בניסיונה לחשוף עבירות על החוק או התנהגות לא אתית מצידו של ניידר. ב-1966 נאלץ נשיא ג'נרל מוטורס להופיע בפני תת-ועדה של הסנאט האמריקני ולהתנצל על התנהגות החברה. ניידר תבע בהצלחה את החברה על הפלישה לפרטיותו. תביעתו של ניידר כנגד ג'נרל מוטורס נפסקה לבסוף בבית המשפט לערעורים של ניו יורק, שפסיקתו קבעה תקדים שמרחיב את דיני הנזיקין כך שיכללו "מעקב נלהב יתר על המידה". כספי ההסדר, 248,000 דולר, שימשו את ניידר להרחבת פעילויותיו למען זכויות הצרכנים. החברה מעולם לא הסבירה מדוע השתמשה בשיטות כאלה במקום להגן על המכונית בעיתונות הפופולרית, שם הייתה לחברה השפעה לא מבוטלת.
ביקורת על "לא בטוח בכל מהירות": ב-1972 התפרסם דו"ח של ועדת הבטיחות של מנהל בטיחות תנועת הכבישים הלאומית, שנערך בידי אוניברסיטת טקסס A&M וזיכה את הקורביר, בקובעו שאין למכונית פוטנציאל אובדן שליטה רב יותר משל מכוניות אחרות במצבים קיצוניים. דעה אחרת הוצגה על ידי ג'ון דלוריאן (אנ'), שהיה ממנהלי ג'נרל מוטורס, בספר: "ביום בהיר אחד אתה יכול לראות את ג'נרל מוטורס" (1979) שבו אישר דלוריאן את ביקורתו של ניידר. הוא כתב שכשלי התיכון של הקורביר תוקנו בשנות הייצור האחרונות של הדגם, אך שמה של הקורביר הוכתם ללא תקנה. בכתבי עת מקצועיים של מכונאי רכב היה ידוע עוד לפני פרסום הספר על תפקודו הבעייתי של סרן המכונית.
בספרו משנת 1975 "פגע וברח: עלייתו ונפילתו של ראלף ניידר", רמז העיתונאי ראלף דה טולדנו, כי ניידר זייף ועיוות ראיות אודות ליקויים בקורביר. ניידר תבע את דה טולדנו והמשפט הארוך, שיושב לבסוף מחוץ לבית המשפט, גרם לדה טולדנו הרס פיננסי.
פעילות

מאות פעילים צעירים, שעבודתו של ניידר עוררה בהם השראה, באו לוושינגטון על מנת לסייע לו בעבודה על פרויקטים שונים. הם נודעו כ"הפושטים של ניידר" (Nader's Raiders). בהדרכתו של ניידר הם חקרו שחיתות ממשלתית ופרסמו עשרות מחקרים עם תוצאותיהם. ב-1971 ייסד ניידר ארגון חוץ ממשלתי בשם "האזרח הציבורי" (Public Citizen) כמטריה ארגונית עבור הפרויקטים הללו. כיום יש ל"אזרח הציבורי" למעלה מ-140,000 חברים ועשרות חוקרים העוסקים בסוגיות הקשורות לקונגרס, לבריאות וסביבה, לכלכלה וסוגיות אחרות. לזכות הארגון נזקפים קידום חקיקת "חוק שתיית המים בבטחה" ו"חוק חופש המידע"; הקמת "המנהל לבטיחות וגיהות בעבודה" (אנ'), הסוכנות להגנת הסביבה ו"הוועדה לבטיחות המוצר לצרכן" (אנ').
ב-1980 התפטר ניידר מניהול "אזרח הציבור" על מנת לעבוד בפרויקטים אחרים. הוא ערך מסע נמרץ כנגד הסכנות הטמונות לדעתו בתאגידים בינלאומיים גדולים. וכמו כן, המשיך להשיק מגוון של עמותות שלא למטרות רווח.
פרקליט הצרכן, רווחת הציבור ופעולות אזרחיות

מכיוון שעבודתו המוקדמת של ניידר עסקה בדאגה לביטחון הצרכן (והפועל) מפני מוצרים שאינם בטוחים, מתייחסים תכופות לניידר כאל "פרקליט הצרכן". ביטוי זה אין כוונתו שניידר הוא פרקליט של צריכה. ההפך הוא הנכון, המסר של ארגוניו "עניין אזרחים" (ו"פעילות אזרחים לתועלת הציבור") כמו גם ביקורתו הנוקבת על "רדיפת הבצע" התאגידית, קוראת להתנגדות לצרכנות מוגזמת. לפי ניידר, פרסום מסיבי יוצר תשוקות מלאכותיות ולעיתים מזיקות. "צרכן" לפי ניידר, לא צריך להתנהג כקונה המבזבז בחופשיות את כספו, אלא כמשתתף פעיל במוסדות הדמוקרטיים. לדוגמה, במותחו ביקורת על חדשות הטלוויזיה כיוצרי סנסציות חסרות תוכן, הודה ניידר בכך שרוב האמריקנים תורגלו להתנהג כ"צרכנים" פסיביים של מה שנראה כחדשות; קריאתו של ניידר מאיצה באזרחים לעמול יחדיו על מנת לארגן צריכת חדשות מבוססות קהילה.
מסעות בחירות לנשיאות

1996 ניידר גויס כמועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם מפלגת הירוקים בבחירות הנשיאותיות של 1996. הוא לא היה מועמד רשמי של מפלגת הירוקים של ארצות הברית, שהייתה באותה עת קבוצת הירוקים הלאומית הגדולה ביותר; במקום זאת הוא היה מועמד עצמאי מטעמן של מפלגות ירוקים שונות (באזורים אחדים הוא הופיע בפתקי ההצבעה כעצמאי). וינונה לאדיוק הייתה המועמדת לסגן הנשיא שרצה לצדו.
2000 ניידר רץ באופן פעיל בשנת 2000, זאת כמועמד מטעם מפלגת הירוקים, שנוצרה כמפלגה כלל ארצית כתוצאה של מסע הבחירות שלו ב-1996. בשנה זו הוא קיבל 2,883,105 קולות, שהם 2.74% מן המצביעים; התוצאה הייתה הרחק מסף חמשת האחוזים אשר היו דרושים למפלגת הירוקים על מנת לקבל מענקי בחירות פדרליים בבחירות הבאות. גם הפעם הייתה לאדיוק המועמדת לסגן הנשיא. דמוקרטים רבים מאשימים את ניידר בהפסד של אל גור לג'ורג' בוש: - מספר המצביעים לניידר בשתי מדינות מפתח פלורידה וניו המפשייר היה גדול יותר מההפרש בין בוש לגור, ומרבית תומכיו באו מחוגי השמאל.
2004 ב-24 בדצמבר 2003 הודיע ניידר כי הוא לא ינסה להיות מועמדה של מפלגת הירוקים בבחירות לנשיאות של שנת 2004. מכל מקום, הוא לא פסל אפשרות לרוץ כמועמד עצמאי. ב-22 בפברואר 2004 הודיע ניידר ל-NBC שהוא אכן יתמודד בבחירות בתור עצמאי, באומרו: "מצוי כוח ועושר רב מדי הנתון בידיים מועטות מדי". מצעו עמד בכפיפה אחת עם זה של מפלגת הירוקים בסוגיות העיקריות כגון ההתנגדות למלחמה בעיראק. מפאת חששם כי ניידר יסכל את בחירת מועמדם ב-2000, האיצו דמוקרטים רבים בניידר לחזור בו ממועמדותו ב-2004. טרי מקאליף, שהיה יושב ראש הוועדה הלאומית הדמוקרטית, טען כי לניידר הייתה "קריירה ראויה לציון, בהילחמו עבור משפחות ממעמד הפועלים". וש"הוא ישנא להתבונן בחלק ממורשתו יורד לטמיון, על ידי כך שהוא יגרום לנו לשמונה שנים של ג'ורג' בוש". הוא רץ כמועמד עצמאי ביחד עם פעיל איכות הסביבה, פיטר מיגל קמג'ו, כמועמדו לסגן הנשיא. ניידר קיבל 463,653 קולות שהם 0.38% מן המצביעים.
2008 בתחילת מסע הבחירות מתח ניידר ביקורת נוקבת על המועמדת הדמוקרטית המובילה הילרי קלינטון. בפברואר 2008 הודיע כי יתמודד והמועמד לסגן נשיא שלו יהיה מט גונזלס, יושב ראש מועצת העיר סן פרנסיסקו לשעבר. לטענתו, שתי המפלגות הגדולות זהות למעשה. בבחירות זכה לשיעור תמיכה של כחצי אחוז.
הון אישי וחיים פרטיים

ראלף ניידר חי חיים צנועים, זאת על אף שהונו הפרטי נאמד בכמה מיליוני דולרים. מעולם לא נישא ואין לו ילדים. לא הייתה בבעלותו מכונית מאז שנת 1955 והוא חי במשך עשורים מספר באותו בית צנוע בג'ורג'טאון.
לפי הדו"ח הכספי שהוא הגיש לוועדת הבחירות הפדרלית בשנת 2000, היו אז בבעלותו מניות בשווי של למעלה משלושה מיליוני דולרים. אחזקתו הבודדת הגדולה ביותר הייתה בשווי של למעלה ממיליון דולרים במניות של חברת סיסקו. מבין קבוצות המחקר השונות הקשורות לניידר הנהנים הגדולים ביותר מתרומות היו קבוצות המחקר לאינטרס ציבורי (אנ') וארגונים אחרים שלא למטרות רווח.
הופעות בתרבות הפופולרית

ניידר פופולרי מאוד בקהילת הפאנק רוק בקרב אומנים כמו פטי סמית', באזקוקס, Hungry March Band (אנ')‏, NOFX (אנ')‏, ו-Partyline (אנ'), וזוכה לתמיכה מיוחדת במעגלי הפאנק האנרכיסטי בקרב אומנים כמו פרופאגאנדי, Thought Riot (אנ') ו-Jello Biafra (אנ').
ניידר היה אחד מהאנשים הראשונים ש"ניצלו" במופע של דין מרטין בשנים 1974-1973.
רומן המדע בדיוני של גרג בר EON (אנ') התאפיין ב"ניידריזם" - חסידים של המדיניות הסביבתית וההומניטרית של ראלף ניידר - מאות שנים בעתיד, ושם הוא הופיע כבעל תפקיד משמעותי בפוליטיקה העולמית (כקדוש מעונה).
באחד מן הפרקים הידועים ביותר של התוכנית "המופע של מייק דאגלס", בראשית 1997, הופיע ניידר בפאנל ביחד עם הבדרנית האפרו-אמריקאית מומס מבליי.
ראלף ניידר הופיע בפרק מהסדרה משפחת סימפסון, ששודרה בזמן הבחירות של שנת 2000. בפרק הוא מגלם את דמותו של חבר סודי במפלגה הרפובליקנית של ספרינגפילד ומודים לו בשל כל העבודה המצוינת שהוא עשה עבור הרפובליקנים.
ניידר הופיע חמש פעמים במופע הטלוויזיוני סאטרדיי נייט לייב ואירח פעם אחת בתוכנית ב-15 בינואר 1977.
הוא הופיע ב"מופע של עלי ג'י".
דיוקנו משורטט ברומן משנת 1980 של תום רובינס "טבע דומם עם נקר" (תורגם לעברית בשם "איך גורמים לאהבה להישאר"), ומגלם את מושא אהבתה של הנסיכה לי צ'רי.
ראלף ניידר הופיע בהופעת אורח בסרט דיק וג'יין עושים את זה (2005), לצידם של ג'ים קארי וטיאה ליאוני. בסרט מבקר ניידר את דמותו של קארי המגלם את דיק הארפר במופע טלוויזיה הנקרא "חיי כסף", בקשר לכספים ולעסקים של חברתו של הארפר, גלובדין. בתחילה הארפר מפיל את משקהו בשידור טלוויזיה חי כשמארח "חיי כסף" מודיע שראלף ניידר בשידור. דיק אומר: "היי ראלף... אני אוהב את החומר שלך" וניידר משיב: "הלוואי ויכולתי להגיד אותו הדבר עליך אדוני, אולם איני יודע כיצד אתה ישן בלילה".
ספרים שכתב או ערך

Unsafe at any speed. Grossman Publishers, 1965.
Action for a Change (with Donald Ross, Brett English, and Joseph Highland). Penguin (Non-Classics); Rev. ed. edition., 1973.
Whistle-Blowing (with Peter J. Petkas and Kate Blackwell). Bantam Press, 1972.
Corporate Power in America (with Mark Green.
You and Your Pension (with Kate Blackwell.
The Consumer and Corporate Accountability.
In Pursuit of Justice.
Corporate Power in America.
Ralph Nader Congress Project.
Ralph Nader Presents: A Citizen's Guide to Lobbying.
Verdicts on Lawyers.
Who's Poisoning America (with Ronald Brownstein and John Richard.
The Big Boys (with William Taylor
Nader, Ralph and Abbotts John. Menace of Atomic Energy. Paperback edition Norton, W.W. &Co., Inc., 1979.
Ralph Nader, Joel Seligman, and Mark Green. Taming the Giant Corporation. Paperback edition Norton, W.W. & Co., Inc., 1979.
Nader, Ralph. and Wesley J. Smith. Winning the Insurance Game: the Complete Consumer's Guide to Saving Money. Hardcover edition Knightsbridge Publication, 1990.
Nader, Ralph, and Clarence Ditlow. Lemon Book: Auto Rights. third edition Asphodel Pr., 1990.
Nader, Ralph, and Wesley J. Smith. Collision Course: the Truth About Airline Safety. 1st edition McGraw-Hill Co., 1993.
Nader, Ralph, and Wesley J. Smith. No Contest: Corporate Lawyers and the Prevention of Justice in America. Hardcover edition, Random house Pub. Group, 1996.
Cutting Corporate Welfare. Ppaerback edition. Open Media, 2000.
Nader, Ralph. The Good Fight: Declare Your Independency and close the Democracy Gap. Paperback edition. Harper Collins Publication, 2004,
Nader, Ralph. Crashing the Party: Taking on the Corporate Government in an Age of Surrender. paperback edition, St. Martin Pr., 2002.
The Seventeen Tradition, Regan Books, 2007.
Canada Firsts, with Nadia Milleron and Duff Conacher.
The Frugal Shopper, with Wesley Smith.
Getting the Best from Your Doctor, with Wesley Smith.
Nader on Australia.
It Happened in the Kitchen: Recipes for Food and Thought.
Why Women Pay More, with Frances Cerra Whittelsley.
Children First! A Parents's Guide to Fighting Corporate Predators.
הערות שוליים

↑  CNN.com Specials, www.cnn.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273790305171  PLWABN: 9810582371305606  BNE: XX1256399  CiNii: DA01333144  GND: 119350653  ISNI: 0000 0001 0984 5577  LCCN: n80067178  NARA: 10580641  NDL: 00450950  NKC: jo2002159879  NLK: KAC201001757  NTA: 068044739  SNAC: w6q92364  SUDOC: 071198377  Trove: 942642  VIAF: 69736991   WorldCat (עם VIAF): 69736991
רוברט סטראוס

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1913 ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  20 בפברואר 1975 (בגיל 61) ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1930–1975 (כ־45 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון ג'יימס מונרו 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט סטרואס (באנגלית: Robert Strauss;‏ 8 בנובמבר 1913 – 20 בפברואר 1975) היה שחקן קולנוע אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1953 על תפקידו בסרט "סטלאג 17".
ביוגרפיה

לפני שזכה להצלחה כשחקן עבד סטראוס כאיש מכירות וכמלצר מזמר.
סטראוס החל את דרכו בתעשיית הסרטים בקומדיות "היזהר מלח" "ג'ק המקפץ" לצד הצמד הקומי המצליח מרטין ולואיס (דין מרטין וג'רי לואיס), לצידם הופיע גם בסרט "כסף מהבית".
סטראוס זכה לפריצה הגדולה שלו בשנת 1953 בזכות הופעתו בדרמת המלחמה של בילי ויילדר "סטלאג 17" בתור אסיר המלחמה סניסלאס קסאבה, תפקיד עליו היה מועמד סטראוס לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
המועמדות לאוסקר לא הזניקה את סטראוס למעמד של שחקן מוביל לאורך שנות ה-50 והוא השתלב בתפקידי משנה בסרט המלחמה של רוברט אולדריץ' "התקף!" בתור סמל ברנסטיין ובדרמות "הגשרים בטוקו- רי" בתפקיד ביר בארל, "האיש בעל זרוע הזהב" בתור זירו שאוויפקה לצידו של פרנק סינטרה, ו"חטא על סף ביתך".
את הופעותיו האחרונות כשחקן קולנוע ערך סטראוס בסרט הבדיוני אפוקליפטי "הנוח" בפקיד נח, בסרטו של ג'רי לואיס "תכשיטי המשפחה" ובסרטיו של אלביס פרסלי "נערות! נערות! נערות!" ו"פרנקי וג'וני".
לסטראוס היו שישה ילדים מגרושתו השחקנית אודרי סטראוס ומאשתו השנייה דב ורג'יניה. סטראוס מת ב-20 בפברואר 1975 משבץ בביתו שבניו יורק כשהוא בן 61.
פילמוגרפיה

היזהר מלח (1951)
ג'ק המקפץ (1952)
סטלאג 17 (1953)
הנה הבנות באות (1953)
אקט של אהבה (1953)
כסף מהבית (1953)
הילד האטומי (1954)
גשרי טוקו רי (1954)
חטא על סף ביתך (1955)
האיש בעל זרוע הזהב (1955)
התקף! (1956)
אני, מאפיונר (1958)
אדון הטרור (1959)
ליל אבנר (1959)
תעיר אותי כשזה נגמר (1960)
סמוך על ארצ'י (1961)
נערות! נערות! נערות! (1962)
דירת הפגישות (1965)
תכשיטי המשפחה (1965)
פרנקי וג'וני (1966)
רוק באופוזיציה

רוק באופוזיציה (Rock in Opposition; בראשי תיבות: RIO) הייתה תנועה מוזיקלית של להקות רוק מתקדם אוונגרדיות בסוף שנות ה-70 אשר התאחדו כולן תחת חתרנותן והתנגדותן לתעשיית המוזיקה שסירבה להכיר במוזיקה שלהן. הרוק באופוזיציה אינו סגנון מוזיקלי - מבחינה מוזיקלית הלהקות בו היו מגוונות למדי, עיקר הקשר ביניהן היה רעיוני. התנועה המקורית לא האריכה ימים, אך גם כיום ישנן להקות שממשיכות את הקו שלה.
היסטוריה

התנועה החלה את דרכה בשנת 1978 בלונדון, כשלהקת Henry Cow הזמינה מספר להקות אירופיות נוספות להופיע איתה בפסטיבל שנקרא "Rock in Opposition". הלהקות שהשתתפו בפסטיבל היו:
Henry Cow (אנגליה)
Stormy Six (איטליה)
Samla Mammas Manna (שוודיה)
Univers Zero (בלגיה)
Etron Fou Leloublan (צרפת)
בדצמבר 1978 ערכו הלהקות פסטיבל נוסף בשווייץ כדי למסד את ארגון הרוק באופוזיציה. במסגרת זו צורפו שלוש להקות נוספות לקבוצה: Art Bears, Art Zoyd ו-Aksak Maboul. פסטיבלים נוספים נערכו בשנת 1979 בצרפת, איטליה ושוודיה.
בשנת 1978 ייסד כריס קאטלר מלהקת Henry Cow את חברת התקליטים Recommended Records כמודל של מוסד ללא כוונת רווח.
ה-RIO כתנועה לא שרדה זמן רב, אך המסורת שלה נמשכת. למרות שבמובנו המקורי המונח RIO לא התייחס לסגנון מוזיקלי מסוים, רבים משתמשים בו כדי לתאר להקות רוק מתקדם קיצוניות.
להקות שמשויכות כיום לסגנון הן: Thinking Plague (ארצות הברית), Present (בלגיה), Miriodor (קנדה), NeBeLNeST (צרפת), 5uu's (ארצות הברית), Guapo (אנגליה), Koenji Hyakkei (יפן). גם הלהקות הישראליות אבק וקרוזנשטרן ופארוחוד משויכות לסגנון זה.
קיפאון (מדעי המחשב)

מצב של קיפאון (תיקו) בו תהליך א' דורש משאב הנמצא ברשות תהליך ב'. תהליך ב' לא ישחרר את המשאב עד שיקבל את המשאב הדרוש לו המוחזק על ידי תהליך א'
קיפאון (או תיקו, באנגלית: Deadlock) הוא מצב בו שתי פעולות מתחרות מחכות כל אחת לסיומה של האחרת, ומכיוון שכך, אף אחת מהן אינה מסתיימת. דוגמה: שני אנשים עומדים בפתחה של דלת, וכל אחד מהם מציע לרעהו את הזכות להיכנס ראשון. אם יתמידו בגישתם זו, לא יעברו לעולם בדלת.
בענף המחשבים, קיפאון מתייחס למצב בו שני תהליכים מחכים האחד לאחר לשחרורו של משאב, או למצב בו יותר משני תהליכים מחכים למשאבים בשרשרת מעגלית. דוגמה: תהליך א' נועל את משאב A וממתין לשחרורו של משאב B, משום שהוא זקוק לשני משאבים אלה יחדיו לשם השלמת פעולתו. באותו זמן תהליך ב' נועל את משאב B וממתין לשחרורו של משאב A, משום שגם שהוא זקוק לשני משאבים אלה יחדיו לשם השלמת פעולתו. בקשת הנעילה היא פעולה חוסמת ועל כן שני התהליכים הפעילו פעולות שלא יחזרו עד שישוחרר המשאב שביקשו לנעול. אך כיוון שהתהליך שמחזיק במשאב נמצא במצב דומה - הוא לא יכול לשחרר את המשאב ומכאן ששני התהליכים תקועים.
קיפאון הוא בעיה נפוצה בתחום העיבוד המקבילי שבו תהליכים רבים משתפים משאבים באמצעות מנגנון הידוע כ'מנעול תוכנה' או 'מנעול רך'. במערכות מחשב המיועדות לפעול תחת אילוצי זמן אמת, ישנו לרוב התקן חומרה הנקרא 'מנעול קשה' המבטיח גישה בלעדית לתהליכים ומניעת מצבי הרעבה, על ידי כפיית סדר עיבוד.
מצבי קיפאון הם מטרידים ביותר מכיוון שאין פתרון כללי למניעתם.
על מתכנתים לנסות ולכתוב תוכניות שלא ייתכנו בהם כלל מצבי קיפאון. תוכניות כאלה נקראות תוכניות שיש להן חָיות (liveness).
תנאים הכרחיים לקיפאון

קיפאון יתרחש רק אם ארבעת התנאים הבאים יתרחשו במקביל:
מניעה הדדית (mutual exclusion): לפחות אחד מהמשאבים הוא אינו שיתופי. במילים אחרות, ברגע נתון רק תהליך אחד יוכל להשתמש במשאב הזה.
החזק והמתן (hold and wait): כל תהליך מחזיק לפחות במשאב אחד ומחכה למשאב אחר נוסף שכרגע בשימוש על ידי תהליך אחר.
אין הפקעה (no preemption): המשאבים לא מופקעים מהתהליכים שמשתמשים בהם. במילים אחרות, משאב יכול להשתחרר רק על ידי התהליך שמחזיק בו, אחרי שאותו תהליך השלים את עבודתו.
המתנה מעגלית (circular wait): קיימת קבוצת תהליכים ממתינים {p0,p1,...,pn}, כך שכל תהליך pi ממתין למשאב שמוחזק על ידי תהליך pi+1. תהליך pn ממתין למשאב שמוחזק על ידי p0. באופן כזה, קבוצת התהליכים יוצרת מעגל בו כל תהליך מחכה למשאב המוחזק על ידי תהליך אחר.