stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריות משתנים חבויים
הרחבה

במכניקה קלאסית המיקום והתנע של חלקיק נקודתי (אידיאליזציה של חלקיק זעיר) מוגדרים היטב (ובתיאוריה, בדיוק אין סופי). במציאות, מדידה של המיקום או של התנע היא כמובן מדידה מקורבת שרמת הדיוק שלה נקבעת על ידי רמת הדיוק של מכשירי המדידה. במכניקה קלאסית אין הגבלה עקרונית על הדיוק של המקום והתנע של חלקיק נקודתי. בעולם הקוונטי, עקרון האי-ודאות של הייזנברג מטיל מגבלה עקרונית על רמת הדיוק של המקום והתנע: מכפלת האי-ודאות במקום ובתנע חסומה מלרע על ידי קבוע פלאנק. בגלל עקרון אי הוודאות לא ניתן ליחס לחלקיק נקודתי קוונטי מסלול במרחב.
במכניקה קוונטית תכונות פיזיקאליות, כמו למשל המקום או התנע של חלקיק נקודתי, מתוארים על ידי מטריצות הרמיטיות (אופרטורים). מדידה של התכונה נותנת ערך מספרי (ממשי) שהוא אחד מהערכים העצמיים של המטריצה. מכניקה קוונטית לא מיחסת ערך מספרי לתכונה פיזיקאלית אם לא נעשתה מדידה. אשר פרס ניסח זאת במילים "אין תוצאות לניסויים שלא נעשו". (גישה פילוסופית זו נקראת אקטואליזם (אנ').)
תורות של משתנים חבויים הן ניסיון לתת תיאור של תופעות קוונטיות במסגרת דטרמיניסטית קלאסית במובן שניתן ליחס ערכים מספרים למשתנים הפיזיקאלים, כמו מקום ותנע, גם אם לא נמדדו.
תאוריית המשתנים החבויים הראשונה הוצגה על ידי דייוויד בוהם. היא מוכרת גם כתאוריית דה ברויי-בוהם, או הפרשנות הסיבתית של מכניקת הקוונטים. המשתנה החבוי בתאוריה של בוהם נקרא הפוטנציאל הקוואנטי, והוא משתנה אי-לוקלי. התיאוריה של בוהם נותנת פרשנות ריאליסטית, ופוזיטביסטית, למכניקה הקוונטית.
הדינמיקה של טיפות המרחפות על נוזל מובילה לסימולציה פיזיאלית של משוואות התנועה הקוונטיות בתיאוריה של בוהם.
משתנים חבויים לוקאלים, ומשתנים חבויים שאינם תלויים בקונטקסט של המדידה הם בסתירה למכניקה קוונטית..
היסטוריה

בשנת 1935 פרסמו הפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן מאמר שידוע כמאמר EPR שכותרתו היא: "האם התיאור של המציאות במכניקה קוונטית הוא תיאור שלם?" כאשר "מציאות" הוגדרה כתכונה שניתן לחזותה מראש בדיוק. הם בחנו את השאלה בניסיון מחשבתי על מערכת של שני חלקיקים קוונטים שזורים (מקסימלית). במערכת שזורה (מקסימלית) מדידה של מקום או תנע של חלקיק אחד מאפשרת לחזות בדיוק את המקום או התנע של החלקיק השני. כיוון שניתן למדוד את המקום או את התנע של החלקיק הראשון, הן המקום והן התנע מבטאים מציאות פיזיקאלית של החלקיק השני. בניגוד לעקרון אי הודאות.
בשנת 1952 פרסם דייוויד בוהם מאמר שכותרתו: "הצעה לפירוש של מכניקה קוונטית באמצעות משתנים נסתרים" ובו הראה כיצד ניתן לישב תכונות גליות, כמו התאבכות, עם תכונות של חלקיקים, כמו מסלולים מוגדרים, במסגרת תאורטית הכוללת משתנים נסתרים שאינם לוקאלים. מאוחר יותר בוהם התנער מהמינוח משתנים נסתרים והעדיף על פניו את המינוח "תורה אונטולוגית", (כיוון שפונקציית הגל היא המשתנה הנסתר והמקום והתנע המשתנים הגלוים).
בשנת 1964 פרסם ג'והן בל (אנ') מאמר שכותרתו "On the Einstein–Podolsky–Rosen paradox". במאמר זה הראה בל שקורלציות במדידות בתורות עם משתנים נסתרים לוקאלים מקיימים אי-שוויונות שנקראים אי-שוויונות בל. דוגמה לאי שוויון פשוט הוא אי-השוויון של CHSH.
בשנת 2022 הוענק פרס נובל לפיזיקה לג'ון קלאוזר (אנ'), אלן אספה (אנ'), ואנטון זילינגר (אנ') על מדידות שזירות שהראו הפרה של אי שיויון בל.
תוצאות קשורות

תוצאה בסיסית נוספת לגבי חוסר האפשרות של השלמת משתנים נסתרים במכניקה קוונטית היא משפט קוכן-ספקר. במחקר של קוכן-ספקר הנחת המקומיות מוחלפת ברעיון הכללי יותר של אי-קונטקסטואליות, כלומר עצמאות של הקשר המדידה. כדי להגדיר בדיוק מושג כזה, צריכים קודם כל את הרעיון של מדידות תואמות. שתי מדידות או יותר אמורות להיות תואמות אם ניתן לבצע אותן במשותף על אותה מערכת מבלי להפריע זו לזו. הם יכולים להתבצע ביחד או ברצף, בכל סדר, וחייבים תמיד לשחזר את אותה תוצאה. באופן אנלוגי לאי-השוויון של בל, ניתן להגדיר אי-השוויון של אי-קונטקסטואליות כאילוצים על הטווחים האפשריים להסתברויות קלאסיות תחת הנחת אי-קונטקסטואליות. עבור תרחיש מדידה נתון, הוכח שקיימת קבוצה סופית של אילוצים כאלה המעניקים תנאים הכרחיים ומספקים לקיום תאוריית משתנה מוסתרת לא-קונטקסטואלית.
מחלקה שלישית של תיאוריות משתנים נסתרים, היא זו של תיאוריות ריאליסטיות מאקרוסקופיות, שהוצגו על ידי לגט וגארג. כאן ההנחה הרגילה של ריאליזם, אך הפעם מיושמת רק על כמויות מקרוסקופיות, משולבת עם ההנחה של מדידה לא פולשנית, כלומר, האפשרות לקבוע את הערך של כמויות מקרוסקופיות כאלה עם הפרעה שרירותית קטנה לדינמיקה שלאחר מכן. מטרת המחברים הייתה לחקור ולגלות קוהרנטיות מקרוסקופית, כלומר, הסופרפוזיציה הקוונטית של מצבים מקרוסקופיים שונים. כפי שניתן לראות אינטואיטיבית כבר מההגדרה, הנחת המדידה הבלתי פולשנית מזכירה את ההנחה של אי תלות בהקשר, במובן זה שכל מדידה לא צריכה להשפיע על המדידה שעשויה להתבצע לאחר מכן. כאן הנחה זו מונעת פיזית על ידי האופי המקרוסקופי של הכמויות המעורבות והניסיון שלנו עם חפצים יומיומיים. ניתוח דומה של מודלים של משתנים נסתרים כאלה במונחים של אי-שוויון ליניארי, אי-השוויון של Leggett-Garg, אפשרי גם במקרה זה.
מלבד הבעיות הבסיסיות, ידוע היטב שניתן לנצל את התכונות הלא-קלאסיות של מערכות קוונטיות לביצוע משימות עיבוד מידע בצורה יעילה יותר. שתי דוגמאות בולטות ניתנות על ידי אלגוריתם הפירוק של שור ואלגוריתם לויד.
הערות שוליים

1 2  Asher Peres, Quantum theory : concepts and methods, Dordrecht: Kluwer Academic, 1993, ISBN 0-7923-2549-4
1 2  David Bohm, A Suggested Interpretation of the Quantum Theory in Terms of "Hidden" Variables., Phys. Rev., APS, 1952, עמ' 166
1 2  A. Einstein, B. Podolsky, N. Rosen, Can Quantum-Mechanical Description of Physical Reality Be Considered Complete?, Physical Review 47, 1935-05-15, עמ' 777–780 doi: 10.1103/PhysRev.47.777
1 2 3  פלדמן ובריטשטיין, נובל בפיזיקה 2022, באתר https://davidson.weizmann.ac.il/online/sciencenews/פרס-נובל-פיזיקה-2022, ‏אוקטובר 2022
↑  V. Frumkin et. al., Real surreal trajectories in pilot-wave hydrodynamics, https://arxiv.org/pdf/2205.10628.pdf, 2022
↑  D. Bohm and B.J. Hiley, The Undivided Universe: An ontological interpretation of quantum theory,, London: Routledge, 1993
↑  J.S. Bell, [doi:10.1103/PhysicsPhysiqueFizika.1.195 On the Einstein–Podolsky–Rosen paradox], Physics, 1964, עמ' 195
1 2  Michael A. Nielsen, Quantum computation and quantum information, 10th anniversary ed, Cambridge: Cambridge University Press, 2010, ISBN 978-1-107-00217-3
↑  Full-text Article, www.iumj.indiana.edu
↑  Arthur Fine, Hidden Variables, Joint Probability, and the Bell Inequalities, Physical Review Letters 48, 1982-02-01, עמ' 291–295 doi: 10.1103/PhysRevLett.48.291
↑  Itamar Pitowsky, The range of quantum probability, Journal of Mathematical Physics 27, 1986-06-01, עמ' 1556–1565 doi: 10.1063/1.527066
1 2  A. J. Leggett, Anupam Garg, Quantum mechanics versus macroscopic realism: Is the flux there when nobody looks?, Physical Review Letters 54, 1985-03-04, עמ' 857–860 doi: 10.1103/PhysRevLett.54.857
↑  Peter W. Shor, Polynomial-Time Algorithms for Prime Factorization and Discrete Logarithms on a Quantum Computer, SIAM Journal on Computing 26, 1997-10-01, עמ' 1484–1509 doi: 10.1137/S0097539795293172
↑  Seth Lloyd, Universal Quantum Simulators, Science 273, 1996-08-23, עמ' 1073–1078 doi: 10.1126/science.273.5278.1073
פיגוע הירי ביפו (2024)

| חלק מפיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2024 |
| --- | --- |

פרחים ונרות נשמה לזכר הנפגעים, תחנת ארליך
 תאריך:  1 באוקטובר 2024
 מקום:  שדרות ירושלים,  תל אביב-יפו
 מטרה:  יהודים, ישראלים
 קואורדינטות:  32°02′46″N 34°45′30″E﻿ / ﻿32.046111111111°N 34.758333333333°E﻿ / 32.046111111111; 34.758333333333
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  7
 פצועים:  15
 מבצע:  חמאס חמאס
 מניע:  טרור פלסטיני
 he
 
פיגוע הירי ביפו היה פיגוע ירי שביצעו שני מחבלים פלסטינים ב-1 באוקטובר 2024 ביפו.
נרצחו בו שבעה בני אדם ו-15 נפצעו, בהם שישה באורח קשה.
הפיגוע התרחש כחצי שעה לפני מתקפת הטילים האיראנית בישראל.
הפיגוע

ב-1 באוקטובר 2024 הגיעו המחבלים, מוחמד ראשד מסכ ואחמד עבד אל-פתאח אל-הימוני, תושבי חברון מארגון הטרור חמאס, מחברון לירושלים וממנה נסעו בשעות הצוהריים במונית לתל אביב.סמוך לשעה 19:00 נכנסו שני המחבלים למסגד "אל-נוזהא" שבשדרות ירושלים ביפו, ובחדר השירותים שבו הוציאו מתרמילם רובה וסכין. הם הורו לשוהים במסגד שלא לצאת ממנו או שימותו. באי המסגד התקשרו מייד למשטרה להודיע על כך.
המחבלים יצאו מהמסגד ועלו לרכבת הקלה, כשאחד מהם חמוש ברובה M16 והאחר מצויד בסכין, ורצחו ארבעה מנוסעי הרכבת. על הרכבת נרצחה ענבר שגב ויגדר, שנשאה את בנה התינוק ארי באמצעות מנשא לתינוק, גוננה עליו בגופה והצילה את חייו. לאחר מכן הם ירדו בתחנת ארליך ופתחו בירי ובדקירות לעבר הולכי רגל, רצחו עוד שלושה בני אדם ופצעו כמה אזרחים נוספים.
המחבלים נורו בידי אזרח עובר אורח ופקחי הסיירת לביטחון עירוני (סל"ע) של עיריית תל אביב-יפו. אחד המחבלים, מוחמד ראשד מסכ, חוסל, והאחר, אחמד עבד אל-פתאח אל-הימוני, נפצע קשה.
לאחר הפיגוע

כשעתיים לאחר הפיגוע איים השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר להרוס את המסגד הסמוך, שבו התפללו המחבלים, ככל שיתברר קשר ביניהם. בעקבות זאת חשפה משטרת ישראל הקלטה של מתפלל מהמסגד שדיווח על הפיגוע. האימאם של המסגד סיפר כי המחבל איים לירות בראש של מתפללים שיעזבו את המסגד, וכי הם דיווחו למשטרה ברגע שהוא עזב את המסגד.
כוחות של משטרת ישראל ויחידת הלוט"ר סרקו את האזור לאחר הפיגוע, ופרצו למסגד שממנו יצאו המחבלים, בחשד שיש בו מעורבים בפיגוע. בנוסף, במהלך הלילה ביצעו כוחות שב"כ וצה"ל בגזרת חברון וירושלים מעצרים של מספר חשודים במעורבות ובסיוע למחבלים ברכישת הנשק והכניסה לישראל. החשודים הועברו לחקירת שב"כ. כוחות צה"ל ושב"כ בחברון מיפו את בתיהם של שני המחבלים. למחרת קיבל חמאס אחריות לפיגוע. כוחות צה"ל עצרו חשודים נוספים במעורבות בפיגוע והטילו כתר על חברון.
בנובמבר 2024 הגישה הפרקליטות כתב אישום נגד אחד המחבלים שביצע את הפיגוע. כמו כן הוגש כתב אישום נגד בעל חברת ההסעות, שעל פי כתב האישום הנחה להסיע שוהים בלתי חוקיים, ונגד הנהגים שהסיעו את המחבלים, שמואשמים בהמתה בקלות דעת.
נרות זיכרון ופרחים בתחנת ארליך לאחר הפיגוע
ראש עיריית תל אביב רון חולדאי מדבר עם תושבים בזירת הפיגוע, 2 באוקטובר 2024
תחנת ארליך לאחר הפיגוע ברכבת הקלה בתל אביב
הערות שוליים

↑  כתבי ynet, מחבלים פתחו באש ברכבת הקלה: 7 נרצחים בפיגוע ירי ביפו, באתר ynet, 1 באוקטובר 2024
↑  שחר קליימן, חמאס לקח אחריות על פיגוע הירי ביפו, באתר ישראל היום, 2 באוקטובר 2024
↑  משה שטיינמץ, המחבלים שביצעו את הפיגוע ביפו הסתובבו בתל אביב במשך שעות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 באוקטובר 2024
↑  תיעוד השיחה מהמסגד ביפו למוקד המשטרה שבה דיווחו על האירוע
↑  ליאור אוחנה, וכתבי ynet, נכנסו למסגד, איימו על מתפללים - ואז החלו במסע ההרג: כך אירע הפיגוע ביפו, באתר ynet, 2 באוקטובר 2024;
ליאור אוחנה, מורן אזולאי, בן גביר איים בהרס המסגד ביפו, המתפללים שלא חשודים בטבח: "הוא בא להפיץ שנאה", באתר ynet, 2 באוקטובר 2024
↑  מאיה כהן, ‏מסע הרצח בשדרות ירושלים: שחר, ענבר ורויטל נרצחו בפיגוע הקטלני ביפו, באתר מעריב אונליין, 2 באוקטובר 2024
↑  מאיר תורג'מן, ליאור אוחנה, נינה פוקס, ענבר נרצחה, נוסעת אספה את התינוק לביה"ח: "הוא צרח, שוטר לקח אותנו בניידת" | תיעוד מהפיגוע, באתר ynet, 1 באוקטובר 2024
1 2   יהושע בריינר, שבעה נהרגו בפיגוע ירי ביפו, עשרה נפצעו; שני המחבלים, תושבי חברון, נורו למוות, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2024
↑  אנה פינס, הדס גרינברג, לירן כוג'הינוף, משה שטיינמץ ואורלי אלקלעי, פיגוע ירי ביפו: שבעה נרצחים ו-11 פצועים, בהם 5 במצב קשה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 באוקטובר 2024
↑   יהושע בריינר, בר פלג, עופר אדרת, הגר שיזף ורן שמעוני, הרוגי הפיגוע ביפו ששמם פורסם: ארבע נשים ואזרח גיאורגיה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2024
1 2  ליאור אוחנה, מורן אזולאי, בן גביר איים בהרס המסגד ביפו, המתפללים שלא חשודים בטבח: "הוא בא להפיץ שנאה", באתר ynet, 2 באוקטובר 2024
↑  יהושע בריינר, המשטרה בצעד חריג מפרסמת את תיעוד השיחה מהמסגד ביפו למוקד המשטרה, 3 באוקטובר 2024
↑  ליאור אוחנה, חסן שעלאן, "נכנס עם M-16 ואיים להרוג": כך נשמעה השיחה מהמסגד, שבן גביר איים להרוס, באתר ynet, 3 באוקטובר 2024
↑  אורי סלע‏, המחבל נכנס למסגד ביפו, יורה באוויר - ומזהיר: "מי שיוצא יכול להאשים רק את עצמו" | תיעוד, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2024
↑  עוזי ברוך, כוחות צה"ל מיפו את בתי המחבלים מהפיגוע ביפו, חשודים בסיוע נעצרו, באתר ערוץ 7, 2 באוקטובר 2024
↑  עינב חלבי, אלישע בן קימון, כתר על העיר שממנה הגיעו המחבלים ביפו, והיערכות צה"ל מחשש ההסלמה בחגים, באתר ynet, 2 באוקטובר 2024
↑  כתב אישום נגד מחבל בפיגוע בתחנת הרכבת הקלה ביפו, 20 בנובמבר 2024
טריבון

טְרִיבּוּן (בלטינית: Tribunus, טְרִיבּוּנוּס), היה תואר שהוענק לפקידי מספר רשויות שיפוטיות, ממשלתיות וצבאיות ברפובליקה והאימפריה הרומית. מקור השם בנציגי השבטים (tribus, "שבטים", ביחיד וברבים), שלתוכם נחלקו בני רומא העתיקה למטרות הצבעה או מלחמה. אחרי שהוקמה הרפובליקה הוצמד התואר לפקיד בכיר המייצג גוף שלטוני או צבאי.
יצירת המשרה

התפקיד (טריבון הפלבאים "tribunus plebis") נוסד, לפי המסורת הרומית, בשנת 494 לפנה"ס, כ-15 שנים לאחר גירוש אחרון מלכי רומא וכינון הרפובליקה הרומית (509 לפנה"ס). יצירת משרת הטריבון הייתה אחת מהתוצאות של המאבק החברתי בין הפלבים ובין הפאטריקים (האצולה הרומית שבידיה היה השליטה בסנאט והמגיסטראטורות) והיוותה סוג של פשרה בין שני חלקי העם. תפקידה העקרוני והבסיסי של המשרה הייתה להעניק לפלבס סוג של הגנה משפטית מפני עריצות האצולה והקונסולים והגנה על חייהם ורכושם, לשם מילוי תפקיד זה הפכו הטריבונים החל בשנת 149 לפנה"ס לחברים בסנאט.
לפי המסורת הרומית, הייתה מרירות רבה בקרב הפלבים בשנים הראשונות אחרי יסוד הרפובליקה בשל היחס הקשה כנגד אלו שהיו שרויים בחובות, ורבים מהפלבס אף איימו בסירוב להיענות לפקודה להתייצב בצבא בעת מלחמה. בשנת 494 לפנה"ס, בעת סכנה של מלחמה לרומא הצליח לגייס הדיקטטור מאניוס ואלריוס את הפלבס למלחמה, בכך שהבטיח להם לפני המלחמה רפורמות נרחבות בחוקי החובות.
בחזרת הצבא המנצח מהקרב, דחה הסנאט את הצעותיו של ואלריוס, והצבא המאוכזב בהנהגת הטריבונים הצבאיים שלו, עזב את העיר, ואיים בהקמת עיר חדשה ובניתוק היחסים עם רומא. כפשרה יוסדה המשרה שנועדה להבטיח את ביטחונם ורכושם של הפלבס, ולייצגם- טריבון הפלבס.
המחקר המודרני נתון במחלוקת סביב אמיתות תיאור זה, ושנת התרחשותו לפי המסורת הרומית, אולם כמעט כל ההיסטוריונים מסכימים שמשרת הטריבונאט נוצרה לפני אמצע המאה ה-5 לפנה"ס, ושהשגת משרת הטריבונאט על ידי הפלבס הייתה אחד מן השיאים במאבק הבין מעמדי בתקופה המוקדמת של הרפובליקה הרומית.
סמכויות ומגבלות המשרה

תפקידו העיקרי של הטריבונים הייתה זכות הגשת הסיוע (בלטינית "ius auxilii ferendi"), שמייצג את זכות ההגנה החוקתית מפני פגיעה פיזית או ברכוש לכול אחד מהפלבים שנפגע מידיהם של הפאטריקים או מאחד המגיסטרטים הרומים.
מאוחר יותר קיבלו לידיהם הטריבונים של העם גם את זכות ההתערבות ("ius intercessionis") שהורחבה בהדרגה לסמכות הווטו (לטינית ל"אני אוסר"), שהיא הזכות לבטל את הצעות בעלי התפקידים או טריבונים אחרים, זכות הוטו לא הייתה תקפה לאינטררקס ולדיקטטור (עד סביבות שנת 300 לפנה"ס).
לטריבונים היה כוח להעניש כל אדם שניסה להפריע לביצוע עבודתם, והפלבים הושבעו להרוג כל אדם הפוגע בטריבון מכהן, מה שהעניק להם קדושה (Sacrosanctitas) וחסינות. בנוסף יכלו הטריבונים לשפוט במשפטים פלילים.
הטריבונים היו מחוסרי אימפריום (סמכות פיקוד צבאית), ובעיקרון חסרי כל סממני שלטון (כמו טוגה עם שולי ארגמן, כיסא קרולי, וליווי של ליקטורים), אך בעלי סמכויות רבות ונרחבות שכללו בין השאר גם את היכולת להפסיק את פעילויות הקונסולים, שיתוק מינהל המדינה, כינוס אספות עם, הצעת חוקים, מניעת התכנסויות של הסנאט, וסגירת קופת המדינה לפעילות כלכלת שוטפת. סמכותם הייתה תקפה בשטח העיר רומא בלבד, ומעבר לגבול הפומריום הם היו חסרי כוח.
האיידילים (פקידים עירוניים שדאגו בין השאר לשיטור, בריאות ואספקת מים בעיר רומא) היו תחת פיקוחם וסמכותם של הטריבונים.
עם הפיכת החלטות אספת הפלבס לבעלות תוקף משפטי הפכו הטריבונים גם ליוזמים עיקרים של חקיקה ברומא, עקב זכותם להגיש הצעות לפני אספת הפלבס.
הטריבונים ענו לאותם מגבלות חוקתיות כמו שאר המגיסטראטים הרומים של מגבלת הכהונה לשנה, והם נבחרו ב-10 בדצמבר כל שנה על ידי אספת העם של הפלבים (Concilium Plebis), כאשר אסור היה להיבחר יותר משנה אחת ברציפות לתפקיד.
עיקרון חוקתי רומי נוסף שהטריבונים ענו לו היה השיתופיות או הקולגיות, כלומר הטריבונים נבחרו במספרים זוגיים (בהתחלה 2, ומאוחר יותר המספר גדל ל-10) וכל טריבון היה יכול לאסור, ולנגוד את השפעתו של חברו לטריבונט, ותוקף סמכותם ואחריותם היה שווה. מספיק שטריבון אחד היה מתנגד להצעת חברו, וההצעה הייתה נופלת.
שינויים בטריבונט לאורך השנים

במהלך השנים הוגדל מספר הטריבונים ל-4 (בהתאמה ל-4 השבטים העירוניים של רומא), ובשנת 450 לפנה"ס הועלה מספר הטריבונים לעשרה. בשנים הראשונות של קיום המשרה סירבו המגיסטרטים הפאטריקים להכיר בטריבונים באופן רשמי, וניסו להימנע מחיכוך איתם, מחשש להתקוממות של הפלבס.
בעת שלטון הדקמוירים בוטל מוסד הטריבונט, אולם חודש לאחר סיומו.
מ287 לפנה"ס קיבלו הטריבונים סמכויות נוספות כגון הזכות לשבת באספות הסנאט, האפשרות לכנס את הסנאט, לחוות את דעתם, ולהציע לפניו הצעות. כמו כן קיבלו זכויות לאסור מגיסטרים לשעבר, ואף להפעיל במקרים מסוימים את כוחם מחוץ לרומא.
סולה, בעת הרפורמה החוקתית שלו (שנת 82 לפנה"ס) ביצע קיצוצים נרחבים בסמכויות הטריבון, בין השאר מניעת התקדמותו בסולם המשרות העמדת החוקים שנתקבלו באספות העם תחת פיקוח הסנאט, וצמצום זכות הוטו שלו.
לאחר מותו חזרו בהדרגה הסמכויות הקודמות של משרת הטריבון לתוקף, עד לחזרתה השלמה של המשרה למעמדה הקודם (שנת 70 לפנה"ס)
קיסר רומא הראשון, אוגוסטוס קיסר, קיבל מהסנאט את כוח הטריבון (potestas) וחסינותו, בנוסף לאימפריום מורחב, ושאר הכוחות שהרעיף עליו הסנאט. ההענקה הרשמית של הכוח הטריבוני העניק למעשה לאוגוסטוס, יחד עם שאר הכוחות, את השלטון ברומא באופן חוקי, ויצרה את המשרה החדשה של שליט האימפריה הרומית, הפרינקפס.
10 טריבונים המשיכו להיבחר כל שנה, בתקופת שלטונו של אוגוסטוס, אולם כיוון שכל הסמכויות של תפקידים היו קיימות גם אצל אוגוסטוס, שנהנה מסמכות הטריבון לכול ימי חייו, רוקנה המשרה מתוכנה.
בימיו של טיבריוס הועברה בחירת הטריבונים מאספת הפלבס אל הסנאט.
הטריבונים המשיכו להיבחר לאורך כל תקופת הקיסרות, אולם היו חסרי כוח. ידוע על קיום טריבונים עד למאה החמישית לספירה הנוצרית.
תפקיד הטריבון והשפעתו בפוליטיקה הרומית

בזמן היווצרותה של משרת טריבון הפלבס, יעודה היחידי היה להעניק הגנה וייצוג לפלבס הרומי. עד לשנת 287 לפנה"ס עמדו לרוב הטריבונים בראש המאבק של הפלבים לשוויון זכויות, כאשר בשנה זו נהפכו החלטות אספת הפלבס (פלביסקיטום (Plebiscitum - אספת הפלבס) לבעלות תוקף של חוקים (Lex), אחד מההישגים הגדולים של הפלבס והטריבונים במאבקם.
מתחילת המאה השלישית לפנה"ס היו הטריבונים בדרך כלל חלק מהמנגנון הרפובליקאי הרומי, ותמכו בשלטון האצולה והסנאט, שהשתמשו במשרת הטריבונט ככלי לשמירת סדרי המשטר ודיכוי מצביאים ומנהיגים שחרגו מהקו הממשלתי והמסורתי של שלטון המדינה.
מימיהם של טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס ואחיו גאיוס גרקכוס (סוף המאה השנייה לפנה"ס) שימשה משרת הטריבונט ככלי פוליטי רב עוצמה בידיה של הסיעה הפופולרים במאבק בשלטון הסנאט. חלק גדול מהטריבונים ברפובליקה המאוחרת היו לנציגים פופולרים, אשר לרוב הציעו הצעות פופולריות כגון חלוקת אדמות ותבואה, וניסו לשלול מהסנאט סמכויות מסורתיות שלו ולמסרם ליד אספות העם. הטריבונים לעיתים אף הסיתו לאלימות גלויה נגד הסנאט, ותרמו ליצירת כנופיות רחוב מקרב הפלבס, ולפעמים גם עמדו בראשם.
הרפורמה החוקתית של סולה (שנת 82 לפנה"ס) שביצעה קיצוצים נרחבים בסמכויות הטריבון, הייתה חלק מניסיונו להחזיר את מרכז השלטון והכוח בחזרה לסנאט, ולמנוע מטריבונים פופולריים להשתלט על הרפובליקה הרומית.
משנת 70 לפנה"ס, יחד עם חזרת כוחה של המשרה, חזרו גם הסממנים המהפכנים שליוו אותה לאורך המאה הקודמת.
לאורך ימיה האחרונים של הרפובליקה הפך הטריבונט לכלי בידיהם של מנהיגים צבאיים למאבק בסנאט, ומצביאים ופוליטיקאים חזקים כדוגמת פומפיוס הגדול, קראסוס ויוליוס קיסר השתמשו בטריבונים ובפריבילגיות שלהם כדי להשיג את מטרותיהם.
טריבונים הוסיפו להיבחר בתקופת הקיסרות, אולם למעט לחשיבות הרשמית של המשרה, והיותה חלק הכרחי בהתקדמות במסלול המשרות, הייתה המשרה חסרת חשיבות לגמרי.
הקיסר ויורשיו המיועדים קיבלו את הסמכות הטריבונים שהעניקה להם את כל כוחם, סמכויותיהם וההגנות של הטריבונאט בלי שהם כיהנו בו באופן רשמי.
טריבונים קונסלרים

במהלך המאה ה-5 לפני הספירה, הלכה וגדלה דרישת הפלבס למנות נציגים משכבתם למשרה הגבוהה ביותר ברפובליקה הרומית, הקונסול. מעמד הפטריקים סירב בכול תוקף להיכנע פעם נוספת, ולוותר על בלעדיותם על תפקיד הקונסול, ולבסוף הגיעו שני המעמדות לפשרה לפיה ימונו מדי פעם לפעם טריבונים צבאיים בעלי סמכות קונסולרית, או בקיצור טריבונים קונסולריים.
הטריבונים הקונסולרים היו בעל אימפריום, אולם חסרי היוקרה של מחזיק משרת אימפריום, והיו בעיקרון בעלי יכולות לפקד על כוח צבאי באופן עצמאי. מספר הטריבונים הקונסולרים נקבע על ידי הסנאט ונע בין-3 ל-8 אנשים כל שנה.
הטריבונים הקונסולרים הראשונים נבחרו בשנת 444 לפנה"ס (לפי המסורת הרומית).
הסנאט הרומי היה אחראי להחלטה אם בשנה מסוימת ייערכו בחירות לקונסולים או לטריבונים קונסולריים. לרוב החליט הסנאט על בחירות לקונסולים, וידוע רק על כ-26 טריבונים קונסולריים שנבחרו עד שנת 400 לפנה"ס.
הטריבונים הקונסולרים נבחרו בדרך כלל כאשר רומא הייתה נתונה במלחמה, והסנאט ראה צורך בהעמדת מספר מנהיגים צבאיים עצמאיים בשדה.
בשנת 367 לפנה"ס נבחר הטריבון הקונסולרי האחרון, בעקבות חוק שביטל את משרה זו וחייב שאחד משני הקונסולים שנבחרים כל שנה יהיה פלבאי. שנה
לאחר זה (366 לפנה"ס) נבחר הקונסול הפלבאי הראשון.
טריבונים אחרים > טריבון צבאי

מקור משרת הטריבון הצבאי היא עוד בתקופת המלוכה הרומית.
בתקופת הרפובליקה, בכל שנה ה"קומיטיה פופולי טריבוני" (אספת העם כולו) בחרה ב-24 גברים בשנות העשרים לחייהם, בעלי שאיפה סנאטורית, לשרת כטריבון החיילים ("טריבוני מיליטינום"). במסגרת תפקידם נשלחו בקבוצות של שישה לארבעת הלגיונות הקונסולאריים כדי לשמש כמפקדיהם. הטריבונים שימשו בעיקר בתפקידי מטה, שימשו כעוזרי המצביא, והיו אחראים על המשמעת בלגיון, לפעמים הם שימשו גם כמפקדים ישירים של חלקים מלגיון, מיחידות בסדר גודל קוהורטה ומעלה.
לאחר שנבחר הטריבון הצבאי, הוא שירת בצבא בדרך כלל כ-10 עד 5 עונות. לאחר סיום שירותו הצבאי היה יכול האדם ששירת בתפקיד להתחיל במסלולו הפוליטי ברומא, כיוון שמשרת הטריבון הצבאי הייתה (לא ברור אם באופן רשמי או לא) המשרה הראשונה במסלול המשרות.
בתקופת הקיסרות הרומית מונו הטריבונים הצבאיים על ידי הקיסר, נוהל שהחל בימי אוגוסטוס. כל לגיון קיבל שישה טריבונים, כאשר אחד מהם היה מהמעמד הסנטורי (Tribunus legionis latclavius), נבחר על ידי הקיסר מקרב הפרטורים או הקווסטורים. חמשת טריבונים הנוספים נבחרו גם כן על ידי הקיסר, אולם מקרב מעמד הפרשים (Tribunus legionis angusticlavius).
הטריבונים פיקדו על הקוהרטות של כל לגיון כאשר סדר הכוחות של קוהרטה נעה בין 1000 ל-500 חיילים. הטריבון מהמעמד הסנאטורי היה הבכיר מבין ששת הטריבונים הצבאיים בלגיון, וחוץ מפיקודו על קוהרטה, שימש בדרך כלל גם כסגנו של מפקד הלגיון, הלגאטוס (שגם נבחר על ידי הקיסר).
תפקיד הטריבון הצבאי היה אחד משלוש המשרות הצבאיות שהיו חייבים בני מעמד הפרשים לשרת בהם, על מנת שיוכלו לאחר שירותם הצבאי לשרת בממשל הקיסר.
טריבונים אחרים > טריבון האוצר

טריבוני האוצר או הטריבון האיראריי ("tribuni aerarii"), היא שמה של משרה עתיקה שתפקידה לא ברור. לפי גרסה אחת הם היו אחראים לתשלום משכורות לאזרחים במסגרת השבטים הרומים. יש היסטוריונים המסיקים מכך שהם היוו חלק מהבירוקרטיה הלגיונרית, ושכנראה תפקידם ההיסטורי היה שלם צבאי, כלומר האדם המשלם לחיילי הלגיונות כספים המגיעים להם. סברה זו נתקלת במספר בעיות מכיוון שבתקופת הרפובליקה הרומית המוקדמת לא היה נהוג לשלם לחיילים, והם ראו רווחים כספיים רק כתוצאה מביזה, מה שמעלה ספק בצורך בתפקיד כזה. בנוסף לכך, עם הקמת הרפובליקה עבר נושא תשלומי השכר לחיילים לקוואיסטורים.
הטריבונים האיראריים החלו להיבחר החל משנת 289 לפנה"ס על ידי אספת השבטים, האנשים שנבחרו לתפקיד הזה היו בעלי שווי רכוש שנע בין 300,000 ל-400,000 אלף סטרצים. כמו כן נראה שמקרב הטריבונים האיראריים נבחרו מושבעים למשפטים.
טריבונים אחרים > טריבון קאפיטלי

הטריבונים הקאפיטלים או "הטריבונים של הלילה" היוו סמכות משפטית נוספת ברומא, שנוצרה כתוצאה מהרצון להפחית את העומס ההולך וגובר על המגיסטרים. תפקידם העיקרי היה, שפיטה פלילית של נאשמים מקרב הפלבס, מעצר נאשמים, והוצאה להורג של פושעים מורשעים שנגזר עליהם מוות. המשרה נוצרה בשנת 289 לפנה"ס, כאשר כל שנה נבחרו 3 טריבונים קאפיטלים, לכהונה של שנה, על ידי אספת השבטים.
טריבונים אחרים > טריבון מנטלי

משרה שתפקידה היה לדאוג לטביעת המטבעות של רומא. מחזיקיה נבחרו על ידי אספת השבטים לכהונה של שנה. טיטוס ליוויוס קובע את זמן ייצרת המשרה בשנת 289 לפנה"ס, אולם מחקרים מודרניים מעריכים את זמן יצירתה בסביבות 210.
| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • טריבון הפלבאים • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |  |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |  |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |  |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |  |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |  |
ביסקופיצה

| --- | --- |
סמל ביסקופיצהסמל ביסקופיצה

כנסייה בביסקופיצה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לובלין (פרובינציה) לובלין
 מחוז:  סווידניק
 גובה:  178 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  817 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°08′00″N 22°57′00″E﻿ / ﻿51.1333°N 22.95°E﻿ / 51.1333; 22.95 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיביסקופיצה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיביסקופיצה(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהביסקופיצה(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהביסקופיצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ביסקופיצה (בפולנית: Biskupice; ביידיש: ביסקיביץ, או:ביסקוביץ) הוא כפר במחוז סווידניק שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב נוסד באמצע המאה ה-15 בידי הבישוף של קרקוב, והיה בבעלות הכנסייה. ליישוב ניתנו זכויות עיר, ואלה ניטלו ממנו בשנת 1870.