stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוקת הונגריה
היסטוריה > רקע

במשך מאות שנים, החוקה ההונגרית התבססה על המשפט המקובל. אך לא הייתה כתובה, ואף לא היה קודקס אזרחי. כמסמך הבסיס המשפטי שימש הקורפוס יוריס הונגאריקי (CJH-Corpus Juris Hungarici). בין החוקים שקיבלו תוקף חוקתי היו שורה של חוקים ליברליים שנחקקו במהלך מהפכת 1848; חוק XII משנת 1867 (בנוגע לפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867); וחוקים בסיסיים נוספים כמו החוק הרביעי משנת 1869, המפריד בין הרשות המבצעת לרשות השופטת; או החוקים שלאחר 1870 המסדירים שלטון עצמי מקומי וממשל מדינה.
לאחר ייסודה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, אימצה מועצת השלטון ב-2 באפריל 1919 חוקה זמנית שהגדירה מערכת פוליטית בסגנון סובייטי. ב-23 ביוני, אימצה האספה הלאומית של מועצות בעלות הברית חוקה, אך נפילתו של השלטון חודשיים לאחר מכן החזיר את הונגריה לחוקה ההיסטורית והבלתי כתובה שלה לפני 1918.
למרות היעדר חוקה כתובה, הועברו כמה חוקים חוקתיים בתקופה שבין מלחמות העולם. החוק הראשון (1920) אישר את צורת הממשל המלוכנית (באין מלך, הואצלו סמכויות המלך ליורש העצר מיקלוש הורטי ושריו) והעניק סמכות חקיקה לפרלמנט. חוקים נוספים העצימו את כוחו של יורש העצר, אשר הוסמך למנות ארבעים סנאטורים, ובהמשך במהלך מלחמת העולם השנייה, שמונים ושבעה.
היסטוריה > חוקת 1949

באוגוסט 1949, בתקופת שלטון מפלגת העובדים ההונגרית, אומצה חוקה המבוססת על החוקה הסובייטית מ-1936 המבססת את כוחה של המפלגה בשלטון. החוקה נותרה ברוח זו עד 1989, עם מספר תיקונים חשובים, ביניהם הכרזה ב-1972 על הונגריה כמדינה סוציאליסטית. בעוד שהחוקה הבטיחה זכויות יסוד מסוימות, היקפן הוגבל על ידי הוראות שקבעו שיש לממשן בהתאם לאינטרסים של החברה הסוציאליסטית.
ב-1989, עם סיום המשטר הקומוניסטי, אישר בית המחוקקים ברוב גדול כמעט מאה שינויים בחוקה שטיהרו את אופיו הקומוניסטי של המסמך, ומגדירים את הונגריה כרפובליקה אזרחית דמוקרטית וחוקתית המכבדת את "ערכי הדמוקרטיה הבורגנית והסוציאליזם הדמוקרטי כאחד". לאחר שהאופוזיציה זכתה בבחירות חופשיות ב-1990, הושמטו ההתייחסויות לסוציאליזם דמוקרטי ולכלכלה המתוכננת. שינויים נוספים התרחשו בשני העשורים הבאים, שכן התוכניות לחוקה חדשה לא הגיעו למימוש.
היסטוריה > חוקת 2011 > תהליך הניסוח

בשנת 2010, יזמה הממשלה החדשה בראשות מפלגת פידס תהליך ניסוח חוקה חדשה. בוועדה הפרלמנטרית לניסוח החוקה יוצגו כל חמש המפלגות הפרלמנטריות. הטיוטה נכתבה על האייפד של József Szájer, אז חבר בפרלמנט האירופי. הליך כתיבת החוקה כלל שאלונים שנשלחו בדואר לכלל האזרחים לצורך קבלת חוות דעתם. כ-917,000 משאלונים אלו (11%) הוחזרו. חלק מן המשוב מצא ביטוי בחוקה, וכך הצעה לאמץ זכויות הצבעה לקטינים נגנזה לאחר שאזרחים הביעו את אי הסכמתם.
ב-18 באפריל 2011, אישר הפרלמנט את החוקה ברוב הנדרש של שני שלישים מחברי הבית, כאשר פידס ושותפיהם הקואליציוניים הנוצרים-דמוקרטים תמכו ומפלגת יוביק התנגדה. המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית ומפלגת LMP החרימו הן את תהליך הניסוח והן את ההצבעה. ב-25 באפריל, הנשיא פאל שמיט חתם על החוק, שנכנס לתוקף ביומה הראשון של 2012.
היסטוריה > חוקת 2011 > תגובות והתפתחויות

לדברי ראש הממשלה ויקטור אורבן שהחוקה משלימה מעבר לדמוקרטיה ומאפשרת כלכלה תקינה וממשלה נקייה לאחר שנים של ניהול כושל ושערוריות. עם זאת, האופוזיציה האשימה את פידס בשימוש ברוב שלה בפרלמנט כדי לקדם את נוסח החוקה שלה ללא הסכמה חוצה מפלגות. לפני ובמהלך ההצבעה על אימוץ החוקה, אלפי מפגינים הפגינו בבודפשט נגד קבלתה. המפגינים טענו כי מדובר בניסיון של הממשלה לביסוס כוחה מעבר לתקופת הכהונה הנבחרת, כפיית האידאולוגיה הנוצרית שלה על המדינה והגבלת חירויות האזרח. היעדר השתתפות של האופוזיציה הוזכר גם כן, אך סגן ראש הממשלה טיבור נברצ'ס השיב כי מפלגות אחרות הוזמנו להשתתף אך סירבו. חברי הקהילה העסקית ההונגרית העלו קשיים עתידיים אפשריים באימוץ האירו, וציינו הוראה המעגנת את הפורינט כהילך חוקי. עם זאת, פקיד ממשלתי אמר כי אם לא ניתן יהיה להשיג רוב של שני שלישים לשינוי הוראה זו, ניתן לעקוף אותה באמצעים אחרים, כגון משאל עם.
אחד מקטעי החוקה קובע כי המדינה איבדה את עצמאותה עם כיבושה על ידי גרמניה הנאצית. נטען כי פסקה זו נועדה להסיר את האחריות לשילוח יהודים להשמדתם, ועשוי להשפיע על תביעות בעתיד.
למחרת ראש השנה האזרחית 2012, ערכה הממשלה אירוע בבית האופרה של בודפשט לציון כניסת החוקה לתוקף, כשבחוץ עשרות אלפי אנשים מחו על האירוע בטענה שהחוקה מאיימת על הדמוקרטיה על ידי הסרת איזונים ובלמים. המפגינים כללו נציגים מקבוצות אזרחיות שונות וממפלגות אופוזיציה, ביניהן הסוציאליסטים.
היסטוריה > חוקת 2011 > תגובות בינלאומיות

ועדת ונציה וועדת הלסינקי ההונגרית הביעו דאגה. על פי אמנסטי אינטרנשיונל החוקה "מפרה את הסטנדרטים הבינלאומיים והאירופיים של זכויות אדם", בפרט סעיפים בנושא הגנת עובר, נישואים ומאסר עולם, ונטייה מינית שאינם מכוסים בסעיף נגד אפליה. חברים בפרלמנט האירופי טענו כי הוא אינו מגן על זכויות אזרחים ומצמצם את הבלמים והאיזונים בחקיקה. ראש הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה, אמר שהחוקה יכולה להגביל את "זכויות האדם הבסיסיות" ואומצה ללא שקיפות, גמישות, רוח של פשרה וזמן מספיק לדיון. סגן שר החוץ של גרמניה, הביע את דאגתו, מזכ"ל האו"ם באן קי-מון הציע שהממשלה תתייחס לחששות לגבי החוקה.
בסלובקיה השכנה, שבה יש מיעוט הונגרי משמעותי, לפחות שלוש מפלגות, כולל האיחוד הדמוקרטי והנוצרי הסלובקי השולט, הביעו דאגה מסעיפים המקנים זכויות מסוימות להונגרים אתניים בחו"ל, כולל הזכות לאזרחות כפולה וזכות ההצבעה. קיים חשש שלמהלך יש מטרות מרחיבות ולאומניות. משרד החוץ של סלובקיה הצהיר כי יתנגד להפרה של כל מדינה אחרת את החוקה הסלובקית, ריבונותה או זכויות אזרחיה. בתגובה, שר החוץ ההונגרי יאנוס מרטוני הבטיח לעמיתו הסלובקי שלחוקה אין השפעה חוץ-טריטוריאלית.
היסטוריה > חוקת 2011 > תיקוני 2013

במרץ 2013, הפרלמנט תיקן את החוקה בפעם הרביעית, בהצבעה של 11–265. הנשיא יאנוש אדר חתם על התיקון לחוק, תוך ציון חובתו המשפטית והצורך לשמור על האחדות הלאומית. התיקון בן 15 העמודים:
מבטל פסיקות של בית המשפט לחוקה שניתנו לפני כניסת החוקה לתוקף של 2011, תוך שהיא מאפשרת להשפעות המשפטיות שלהן להישאר.
מעניקה לנשיא הקורייה ולתובע הראשי את הסמכות ליזום ביקורת חוקתית של חוקים. תוך מתן סמכות לבית המשפט לחוקה לבחון את החוקה עצמה מטעמים פרוצדורליים.
קובע כי בית המשפט אינו יכול לבטל חוק שהתקבל ברוב של שני שלישים בפרלמנט.
שופטים ותובעים מחויבים לפרוש בגיל הפרישה הכללי, אם כי גיל זה נותר ללא ציון; ראש ה-Curia והתובע הראשי פטורים.
התיקון מעגן את חופש הדת ומאפשר תלונות חוקתיות בנוגע לחוק הכנסייה.
מאפשרת תביעות אזרחיות בגין דברי שטנה המכוונים לקהילה של אדם.
מוקיעה את הקומוניזם.
מחייב תלמידים שהמדינה מסבסדת את השכלתם לעבוד בהונגריה לתקופה לאחר סיום הלימודים או להחזיר למדינה את הוצאות שכר הלימוד שלהם.
מאפשר רק לכלי תקשורת ציבוריים לשדר פרסומות פוליטיות לפני הבחירות הכלליות והאירופיות.
חשיבותה של המשפחה המסורתית מודגשת, והרשויות מוסמכות לאסור מגורים במרחבים ציבוריים מסוימים, אם כי חסרי בית אינם מחוץ לחוק.
הצעה קודמת לחייב את הבוחרים להירשם לפני הבחירות לא נכללה לאחר שבוטלה קודם לכן על ידי בית המשפט לחוקה.
התיקון עורר ביקורת הן בתוך הונגריה והן מחוצה לה. מנהיג המפלגה הסוציאליסטית תייג את הצעד כניסיון להגביל את סמכויות בית המשפט לחוקה, וחברי המפלגה תלו דגלים שחורים מחלונות בניין הפרלמנט ההונגרי, לאות אבל על הדמוקרטיה. ה-LMP האשים כי הממשלה "מפרקת ערכים חוקתיים", בעוד שראש הממשלה לשעבר פרנץ גיורצ'ני, ראש הקואליציה הדמוקרטית הקטנה, הפנה גם הוא את תשומת הלב לצמצום הזכויות של בית המשפט. מחאה בבודפשט שנערכה בימים שלפני מתן האישור הפרלמנטרי כללה אלפי בני אדם, ואילו ביום ההצבעה הגיעו כמה מאות. ז'וזה מנואל ברוזו, נשיא הנציבות האירופית ות'ורביורן ג'גלנד, מזכ"ל מועצת אירופה, העלו יחד דאגות לגבי השפעת התיקון על שלטון החוק, בעוד פוליטיקאים בולטים באיחוד האירופי, כולל ורהופשטדט ומרטין שולץ, הביעו. ביקורת נוקבת יותר. אורבן הכחיש שסמכויותיו של בית המשפט החוקתי הצטמצמו, ואתגר את המבקרים להסביר עד כמה התיקון אינו דמוקרטי.
בספטמבר הועבר תיקון חמישי בתגובה להמלצות של בית המשפט לחוקה, הנציבות האירופית וועדת ונציה. התיקון העניק לבנק הלאומי פיקוח על השווקים הפיננסיים; ביטל הוראה המאפשרת העברת תיקים שיפוטיים מבית משפט אחד למשנהו, וכן הוראה המאפשרת העלאת מיסים למימון קנסות שנגבו ממדינה ההונגרית על פי פסיקות של בתי משפט בינלאומיים; הבהירה את ההכרה בקהילות דתיות ואפשרה לשדר מודעות של קמפיינים פוליטיים בטלוויזיה וברדיו ציבוריים כמו גם מסחריים ללא תשלום. לאחר אימוץ התיקון, ג'גלנד שיבח את מאמצי הממשלה להתמודד עם ביקורת בינלאומית.
יה שמע אביוניך

יָה שְׁמַע אֶבְיוֹנֶיךָ היא פתיחה לסליחות הנאמרות במנחה של יום הכיפורים שחיבר רבי יהודה הלוי. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בסליחות של עשרת ימי תשובה.
מבנה הסליחה ותוכנה

הסליחה בנויה באקרוסטיכון של שם מחברה, יהודה. הבתים בנויים בחריזה פנימית של שלוש השורות הראשונות בכל בית, והשורה הרביעית חרוזה עם יתר הבתים.
תוכן הסליחה הוא בקשה מהבורא שימחל על עוונות עם ישראל, יבשר להם בשורה של סליחה ושל גאולה. צרות עם ישראל מוזכרות בו בכמה ביטויים: "אֶבְיוֹנֶיךָ", "עַם מִמַּעֲמַקִּים", "רוֹב מְצוּקִים", "עֵדֶר תּוֹעֶה".
הפנייה אל הבורא היא בשמות של רחמים, ובכינוי אב, שכידוע, רחמי האב על הבן, וכמו שנאמר בפסוק בתהלים: ”כְּרַחֵם אָב עַל בָּנִים רִחַם ה' עַל יְרֵאָיו”.
מובאת גם בקשה שאם אין ישראל ראויים לסליחה, תתקבל הסליחה בעבור כבוד השם: "וְאִם לֹא תַעֲשֶׂה לְמַעֲנָם, עֲשֵׂה צוּרִי לְמַעֲנֶךָ", וזאת על פי תפילת דניאל. יש בסליחה זו בקשת גאולה - קיבוץ גלויות והמלכת מלך: "וְתֶאֱסֹף עֵדֶר תּוֹעֶה, וְתָקִים לְךָ רוֹעֶה, וּפְקֹד בְּטוּב צֹאנְךָ". החתימה של הסליחה היא בקשה שבשעת התפילה הזו יתגלה החן של הקב"ה וסליחתו: "תְּבַשְּׂרֵם הַיּוֹם סְלִיחָה, וּבִתְפִלַּת הַמִּנְחָה הִמְצִיאֵם חִנֶּךָ".
לקריאה נוספת

פירושי פרנץ רוזנצווייג לתשעים וחמישה משירי רבי יהודה הלוי, תרגום: מיכאל שורץ, הוצאת מאגנס, 2011, הפרק "יה שמע אביוניך", עמ' 75–77.
הערות שוליים

↑  על פי הפסוק "כִּי שֹׁמֵעַ אֶל אֶבְיוֹנִים ה'" (ספר תהלים, פרק ס"ט, פסוק ל"ד).
↑  על פי הפסוק "קוֹלִי שָׁמָעְתָּ אַל תַּעְלֵם אָזְנְךָ לְרַוְחָתִי לְשַׁוְעָתִי" (מגילת איכה, פרק ג', פסוק נ"ו).
↑  על פי ספר תהלים, פרק ק"ל, פסוק א': "שִׁיר הַמַּעֲלוֹת מִמַּעֲמַקִּים קְרָאתִיךָ ה'".
↑  על פי נוסח ברכת שומע תפילה: "וּמִלְּפָנֶיךָ מַלְכֵּנוּ, רֵיקָם אַל-תְּשִׁיבֵנוּ".
↑  על פי הפסוק בספר תהלים, פרק י', פסוק י"ז: "תָּכִין לִבָּם תַּקְשִׁיב אָזְנֶךָ".
↑  על פי לשון הפסוק בספר ירמיה, פרק כ"ג, פסוק ד': "הֲקִמֹתִי עֲלֵיהֶם רֹעִים וְרָעוּם וְלֹא יִירְאוּ עוֹד וְלֹא יֵחַתּוּ וְלֹא יִפָּקֵדוּ"
↑  הנוסח המקורי הוא 'ובתפילת המנחה' משום שהפיוט נכתב במקור כפתיחה לסליחות של מנחת יום הכיפורים, מאחר שבקהילות רבות הפיוט אומץ לסדר הסליחות בעשרת ימי תשובה, שונה הנוסח ל'וּבִתְפִלַּת הַשַּׁחַר'. הנוסח "ובתפילת המנחה" מתאים גם לחריזה שבתוך הבית, כבשאר בתי השיר.
↑  ספרי במדבר קה.
↑  ספר תהלים, פרק ק"ג, פסוק י"ג.
↑  ספר דניאל, פרק ט', פסוק ט'.
טיאקה

| טיאקה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: חמציצאים
משפחה:: קונוניים
סוג:: Caldcluvia
מין:: טיאקה
שם מדעי
 Caldcluvia paniculata
הטיאקה (שם מדעי: Caldcluvia paniculata), הוא מין של עץ ירוק עד ממשפחת הקונוניים המצוי באמריקה הדרומית, ואחד מתוך 11 המינים בסוג קאלדקלוויה (Caldcluvia). הטיאקה הוא אחד מהעצים הייחודיים לאזור האקולוגי של יערות הגשם הממוזגים בדרום אמריקה, והוא מצוי בעיקר בצ'ילה (ממחוז ביוביו עד למחוז אייסן) ובמידה פחותה בארגנטינה; העץ הובא גם לאירלנד. הטיאקה מצוי בעיקר במקומות לחים ומוצלים בגבהים של עד 1,100 מטר מעל פני הים.
אטימולוגיה

האטימולוגיה של הטיאקה היא כדלהלן: השם המדעי של הסוג - Caldcluvia, הוא לזכרו של הבוטנאי הסקוטי אלכסנדר קאלקלוג'ה שאסף צמחים בדרום אמריקה עבור הגנים המלכותיים הבוטנאים באנגליה בין 1819 ל-1825; השם המדעי של המין - paniculata, מתייחס לתפרחת של הצמח. הכינוי "טיאקה" הוא משפתם של המפוצ'ה - הילידים האינדיאנים בדרום אמריקה.
תיאור

הטיאקה מתנשא עד לגובה של 30 מטר, והקוטר המרבי שלו הוא 60 ס"מ. הקליפה היא בצבע חום-אפרפר. העלים הירוקים מסודרים בצורה הפוכה, והשפה של העלה משוננת ומלבנית בצורת אזמל. העלה מגיע לאורף של 7–15 ס"מ, ורוחבו הממוצע 2–4 ס"מ. הפטוטורות של העלה מחורצות ושעירות, ואורכן הוא 1–7 ס"מ. הפרחים של הטיאקה בצבע לבן-צהבהב, והם צומחים בתפרחות צפופות. בכל פרח יש 8–10 אבקנים. הפרי של הטיאקה הוא הלקט המכיל בתוכו זרעים כהים חומים באורך של מילימטר אחד. הטיאקה פורח בין דצמבר לפברואר, והפירות מבשילים בין פברואר למרץ.
שימושים

העץ לא נמצא בסכנה בטבע, אך דגימות גדולות שלו נדירות יחסית. הוא מוגן בשמורות טבע ופארקים לאומיים רבים בצ'ילה וארגנטינה. החליטה של עלי הטיאקה שימושית נגד דלקת מעיים והצטננות, ומשמשת גם לטיפול בסוכרת. בקליפה של העץ משתמשים לצביעה, והעץ מגודל לעיתים כצמח נוי. בתקופה הקולוניאלית השתמשו בטיאקה לצביעת חומרים מעץ, והאינדיאנים השתמשו בעלים על מנת לרפד סירות קטנות מעץ וכלים אחרים. הפרחים של הטיאקה משמשים כמקור צוף עבור הדבורים.
העלים של הטיאקה.
יהדות קרתגו

קרתגו (הנקודה השחורה)
ישנם מספר מקורות עתיקים שעל פיהם משערים חוקרים בני זמננו שייתכן כי מספר קהילות יהודיות חיו בעיר קרתגו.
מספר השערות לגבי הקהילה היהודית

השערה אחת גורסת כי לאחר חורבן בית ראשון קבוצות יהודים שגלו מארץ ישראל השתקעו באי ג'רבה. לפי יוסף בן מתתיהו היהודים תושבי ג'רבה והסביבה סייעו לפיניקים להקים את קרתגו, או לחלופין, יתיישבו לצידם עקב קשריהם הטובים בארצות האם שלהם, כפי שמתואר גם במקרא.
לאחר מכן, כאשר חרבה קרתגו במלחמה הפונית השלישית, התגיירו רוב תושביה הפיניקים. תאוריה זו מתרצת את סיבת היעלמותם התמוהה של תושבי קרתגו הפיניקים מן האזור.
לפי ספר יוסיפון, טיטוס יישב כ-50,000 יהודים בצפון אפריקה, ואבן ח'לדון (1332–1406), בן תוניסיה בעצמו, ציין כי נתקל במספר שבטים ברברים שהתגיירו.
בתלמוד הירושלמי מופיעים ארבעה רבנים שהיו רבני העיר קרתגו. אם כי קיימת טענה כי התלמוד התכוון להזכיר את הרבנים של הקהילות היהודיות בספרד הסמוכה. (אנ')
אלפרד לואי דלאטר, ארכאולוג צרפתי, חשף נקרופוליס בו נתגלו סממנים יהודיים (דוגמת שופר, מנורה, ואתרוג) המתוארכים לתחילת המאה ה-3,  בעיירה בתוניסיה.
מקורות נוספים טוענים כי כשגייסריק מלך הונדלים בזז את רומא, הוא לקח את כלי המקדש אל בירתו החדשה קרתגו.
קרתגו אף מוזכרת בתלמוד הירושלמי:
מצור ועד קרתגו, העמים מכירים את ישראל ואת אביהם שבשמים אבל מצור מערבה ומקרתגו מזרחה לא יודעים האומות לא את ישראל ולא את אביהם שבשמים
תרשיש

סברה נוספת היא כי תרשיש המוזכרת בתנ"ך היא העיר קרתגו. לטענה זו יש מספר התנגדויות מפי חוקרים הטוענים כי העיר תרשיש הייתה באזור חצי האי האיברי.
הערות שוליים

↑  Binder, 2012, עמ' 17
↑  לואיס פלדמן, 42, Studies in Hellenistic Judaism, 1996, עמ' 195
↑  יהודי לוב בתקופה העתיקה ובתקופה העות'מאנית | מרכז מורשת יהדות לוב
↑  Selzer, עמ' 69
↑  סיימון דובנוב, History of the Jews: From the Roman Empire to the early medieval period, כרך 2, Associated University Press, 1968, עמ' 213. (באנגלית)
↑  ארקדיו דל קסטילו, Tarshish in the book of Jonah, פיטרס
| יהדות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אלג'יריה • הרי האטלס • לוב • מצרים • מרוקו • סודאן • תוניסיה (יהדות ג'רבה • יהדות קרתגו) |  |
| אחרות | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה •גאנה • ג'יבוטי • גינאה ביסאו • דרום אפריקה • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • כף ורדה • לסוטו •  מאוריציוס • מאלי • מוזמביק • ניגריה • נמיביה • קניה |  |
| ראו גם | אבאיודאיה • האיגבו • למבה |  |
יד לחללי אסון השייטת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  אסון השייטת 
 מיקום:  שבי ציון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 ביוני 1999
 תאריך פתיחה רשמי:  30 ביוני 1999 
 יוצר:  ברני פינק
 קואורדינטות:  32°58′54″N 35°04′52″E﻿ / ﻿32.981666666667°N 35.081111111111°E﻿ / 32.981666666667; 35.081111111111
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) יד לחללי אסון השייטת(למפת הגליל המערבי רגילה) יד לחללי אסון השייטת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לחללי אסון השייטת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לחללי אסון השייטת
 
יד לחללי אסון השייטת היא אנדרטה הניצבת במושב שבי ציון. האנדרטה מנציחה את 11 חיילי שייטת 13 והרופא שנהרגו באסון השייטת בלבנון בשנת 1997. את האנדרטה יצר ברני פינק.
האנדרטה

האנדרטה הוקמה על קו חוף הים התיכון, כ-200 מטר מדרום לחוף הרחצה של המושב. האנדרטה ממוקמת על גבי רחבה שנוצרה מסלעי החוף שאליהם הוספו סלעים שטוחים. האנדרטה כוללת שנים-עשר סלעי כורכר (כמספר החללים) באורך של שלושה מטרים כל אחד, המוצבים כאילו התמוטטו, נחים זה על גבי זה ויוצרים צללית של אונייה. סלעי הכורכר הובאו מהאי מלטה.
מימין לאנדרטה ניצב סלע שעליו מופיעים סמל השייטת, שם האנדרטה ושמות הנופלים באותיות מארד. מתחתיהם הובא קטע משיר מאת המשורר נתן אלתרמן. השיר נכתב במקור לזכר החייל אורי אילן ונרשם על גבי הסלע בלשון רבים.
האנדרטה הוקמה בשבי ציון ביוזמת מיכל לוינס בלוך, אמו של רם לוינס, מחללי השייטת, שהיה תושב המקום. היא תוכננה על ידי ברני פינק ונחנכה ב-30 ביוני 1999.
בים, מול חוף שבי ציון, שקועה ספינת טילים של חיל הים, אשר טובעה במקום כדי לשמש כאנדרטה לחללים.
אנדרטה נוספת לחללי אסון השייטת מוצבת בחוף העיר ראשון לציון.
הערות שוליים

↑  פינק ברני, מידע על ברני פינק באתר תנועת העבודה הישראלית
יהודה שרייר

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 68 בערך) ארגנטינה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה קלאסית 
 
יהודה שרייר (נולד ב-1956) הוא מוזיקאי ישראלי, שמנגן בגיטרה קלאסית.
חייו

יהודה שרייר נולד בארגנטינה, בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו לאיטליה, ולאחר מכן עלה לישראל.
לאחר שרותו הצבאי, למד שרייר באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל יוסי ירושלמי, ואחר כך הוא המשיך את לימודיו באנגליה. שם הוא למד אצל צ'ארלס רמירז, ובמשך תקופה קצרה של מספר שבועות, גם אצל אנדרס סגוביה.
בישראל הוא לימד נגינה על גיטרה והנחה הרכבים קאמריים באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאקדמיה למוזיקה בירושלים. כן, הקליט שרייר מספר אלבומי סולו ואלבומים עם הרכבים קאמריים. יהודה שרייר הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית ועוד. הוא הופיע והוא מעביר כיתות אמן בישראל ובעולם.
יאשה מונק

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1982 (בן 41) מינכן, גרמניה המערבית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, טריניטי קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  מייקל סנדל 
 מוסדות:  ניו יורק טיימס  סלייט  די צייט  Foreign Affairs  וול סטריט ג'ורנל  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 תחומי עניין:  מדע המדינה, מדע המדינה והממשל, פופוליזם 
 עיסוק:  חוקר מדע המדינה, היסטוריון, עיתונאי, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 yaschamounk.com
 
יאשה בנימין מונק (בגרמנית: Yascha Benjamin Mounk; נולד ב-10 ביוני 1982) הוא פילוסוף-פוליטי וחוקר מדע המדינה גרמני-יהודי אזרח ארצות הברית, פרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
חיים מוקדמים

מונק נולד וגדל במינכן. אמו הייתה יהודייה וסוציאליסטית שנאלצה לעזוב את פולין בשנת 1969 עקב גילויי אנטישמיות. מונק כתב שרוב בני משפחתו מצד אמו של המשפחה נהרגו בשואה. מונק העיד שהוא הרגיש כמו זר בגרמניה, ולמרות שגרמנית היא שפת האם שלו, הוא מעולם לא הרגיש "גרמני אמיתי" בקרב עמיתיו. מונק סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת קיימברידג', שם הוא היה חבר טריניטי קולג'. הוא קיבל אז דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד עבור עבודת דוקטורט בהנחיית הפילוסוף היהודי-אמריקאי מייקל סנדל בנושא "עידן האחריות: על תפקיד הבחירה, המזל והאחריות האישית בפוליטיקה ובפילוסופיה העכשווית" שפורסמה גם כספר בהוצאת הארוורד. מונק נשאר בארצות הברית כמרצה לממשל, ונבחר לעמית בכיר בתוכנית הרפורמה הפוליטית במכון המחקר אמריקה החדשה. מונק הפך לאזרח אמריקאי בשנת 2017.
קריירה

היה מנהל של צוות חידוש המרכז במכון טוני בלייר לשינוי גלובלי. כמו עיתונאי עצמאי, הוא כתב עבור "הניו יורק טיימס", "וול סטריט ג'ורנל", "Foreign Affairs", "האטלנטיק", ו"סלייט". הוא מנהל פודקאסט בשם "The Good Fight".
ביולי 2020, הוא ייסד את המגזין המקוון "Persuasion" (אנ') המוקדש להגנה על ערכי החברות החופשיות.
השקפות פוליטיות

מונק הוא אוחז בתפיסת עולם דמוקרטית ליברלית. מונק הצטרף בנערותו למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). ב-2015 הוא התפטר מהמפלגה, ופרסם מכתב פתוח לנשיא דאז זיגמר גבריאל. הוא ציין את חוסר העזרה שלו מהמוסדות הגרמנים לטיפול בפליטים, הגישה הפסיבית של מנהיגי הSPD למשבר סיפוח חצי האי קרים ב-2014 ויחס המפלגה בנוגע למדיניות גרמניה-יוון, שהוא כינה "בגידה בחלום הסוציאל-דמוקרטי של אירופה המאוחדת".
בראיון בפברואר 2018 שפורסם ב-"Süddeutsche Zeitung", מונק הצהיר שהוא שינה את עמדתו על לאומיות. בתחילה הוא ראה בכך שריד מהעבר שיש להתגבר עליו, אך כעת הוא דוגל ב "לאומיות מכילה" כדי למנוע את האיום של לאומיות אגרסיבית. בראיון עבור חדשות הטלוויזיה הגרמנית טגסטמן, הוא הצהיר כי גרמניה היא "ניסוי ייחודי מבחינה היסטורית, כלומר להפוך ממדינה חד-אתנית וחד-תרבותית לרב-אתנית". בראיון עם אנשיל פפר ל"הארץ" מונק יעץ למחנה הליברלי לאמץ את הלאומיות המכילה, לטפח חברה רב-אתנית ודמוקרטית.
ביבליוגרפיה > ספרים

Stranger in my own country: a Jewish family in modern Germany. New York: Farrar, Straus and Giroux. 2014.
The People vs. Democracy: Why Our Freedom Is in Danger and How to Save It. Harvard University Press, 2018, מסת"ב 978-0674976825
The Age of Responsibility – Luck, Choice and the Welfare State
The Great Experiment: Why Diverse Democracies Fall Apart and How They Can Endure, Penguin Press (2022)
ביבליוגרפיה > מאמרים

"The Great American Eye Exam Scam", The Atlantic (November 2019)
"How I Became An American", The New York Times (March 2017)
"Yes, American Democracy Could Break Down", Politico (October 2016)
"How Political Science Gets Politics Wrong", The Chronicle of Higher Education (October 2016)
"Echt Deutsch", Harper's (April 2017)
"The Week Democracy Died", Slate (August 2016)
"What We Do Now", Slate (November 2016)
"German, Jewish, and Neither", The New York Times (January 2014)
"Pitchfork Politics", Foreign Affairs (August 2014)
"Responsibility Redefined", Democracy: A Journal of Ideas (January 2017)
"Signs of Deconsolidation", Journal of Democracy (January 2017)
"The Danger of Deconsolidation. The Democratic disconnect", Journal of Democracy (July 2016)
"America is not a democracy". The Atlantic. 321 (2): 80–87. במרץ 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
"The Undemocratic Dilemma", Journal of Democracy (April 2018)
"What the New Sokal Hoax Reveals About Academia", The Atlantic, What the New Sokal Hoax Reveals About Academia - The Atlantic (Oct 2018)
הערות שוליים

↑  Mounk, Yascha (21 במאי 2020). "Prepare for the Roaring Twenties". The Atlantic. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stranger in My Own Country: A Jewish Family in Modern Germany, jewishbookcouncil.org
↑  "Yascha Mounk: "How Did I Celebrate Becoming American? Protesting Trump"". The New York Times. 24 במרץ 2017. נבדק ב-26 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Purpose of Persuasion, persuasion.community.
↑  Hiermit trete ich aus der SPD aus, zeit.de, 15 July 2015.
↑  Waarom ik uit de SPD stap, dewereldmorgen.be, 17 July 2015.
↑  "Die liberale Demokratie bricht gerade auseinander" , sueddeutsche.de, 15 February 2018.
↑  Sendung vom 20.02.2018, Tagesthemen/ARD-aktuell, 20 February 2018, at 0:24:45.
↑  Does the Political Scientist Who Foresaw the Trump Era Still Believe Democracy Has a Future?, archive.is, Anshel Pfeffer, Haaretz, 29 March 2017; The key, says Mounk with an ironic smile, is in the slogan often used by populists, also popular among Brexit supporters: to give people a feeling they have a control over their lives, and that your own nation has control over its destiny. In order for people to feel that, they have to be convinced that they can live in a multi-ethnic and democratic society and still be better off materially, and the liberal camp must learn how to embrace nationalism.
↑  "Yascha Mounk | Articles". yascha.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582886905171  PLWABN: 9810591355605606  BIBSYS: 1512647520294  BnF: cb177675657 (data)  CANTIC: a19709602  CiNii: DA19065679  GND: 1049317998  ISNI: 0000 0004 1846 9018  LCCN: n2013051968  LNB: 000286345  MusicBrainz: 47777539-3c19-4f6b-9db3-88c79c1362ed  NDL: 001331398  NKC: mub2018977841  NLK: KAC201846327  NTA: 416363768  RERO: 02-A025742531  SUDOC: 227136985  VIAF: 305194929   WorldCat (עם VIAF): 305194929 
מונק בשנת 2017
טליה אילת

טליה אילת היא ספורטאית פאראלימפית בחתירה, נציגת ישראל במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024).
היסטוריה

אילת מרותקת לכיסא גלגלים מגיל 18 בעקבות דימום פנימי בעמוד השדרה ולאחר תקופת שיקום באיטליה החלה להתאמן במרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות ובבית הלוחם. בצעירותה הייתה רקדנית והתחרתה בקפיצה לרוחק וריצה.
השתתפה בתחרויות גביע העולם בקייאק משנת 2020, העפילה לראשונה לאליפות אירופה בשנת 2021 ולאליפות העולם בשנת 2022. בתחרויות גביע העולם זכתה בשלוש מדליות ארד בחתירות 200 מטר (2020, 2022) ו-500 מטר (2020).
באליפות העולם 2023 שנערכה בגרמניה סיימה במקום השישי בזמן של 55.62 שניות והבטיחה את מקומה במשלחת הישראלית אל המשחקים הפאראלימפיים פריז (2024). חודש קודם לכן זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בחתירת 200 מטר בזמן של 56.31 שניות.