stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דובר אברמוביץ
הערות שוליים

↑  באחד המקורות מובא פרט השנה: ה'תר"ך, 1860.
↑  לפי אייזנשטט, דור רבניו וסופריו (חכמי ישראל באמריקה), להלן "קישורים חיצוניים", היגר רק בשנת 1895, תרנ"ה.
↑  אורח חשוב, דואר היום, 4 באוגוסט 1920, עמ' 3
↑  מישיבת הוועד המרכזי של המזרחי, דואר היום, 29 באוגוסט 1920, עמ' 3
↑  הוועד הדתי החדש, דואר היום, 26 בינואר 1921, עמ' 3; באגודת הישוב, שם, 8 במרץ 1921, עמ' 3
↑  אספה כללית של אגודת-ישראל, דואר היום, 21 באוגוסט 1921, עמ' 3
↑  אספת מחאה, דואר היום, 7 ביולי 1922, עמ' 3
↑  אוצר החסד קרן-שמואל, דואר היום, 25 בדצמבר 1922, עמ' 3
↑  ב"קרן בנין-ירושלים", הארץ, 18 בנובמבר 1924, עמ' 3
↑  הרה"ג רבי דוב אברומוביץ, דואר היום, 9 במרץ 1926, עמ' 4
↑  מר אברהם אברמוביץ, דואר היום, 12 ביולי 1926, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257488105171  ISNI: 0000 0000 7739 1223  LCCN: n2010014921  NTA: 300942168  VIAF: 97605958   WorldCat (עם VIAF): 97605958 
הרב אברמוביץ (מימין) בצעירותו בירושלים. שנות ה-80 של המאה ה-19
הרב דובר אברמוביץ כנשיא תנועת המזרחי בארצות הברית (במרכז) לצד הרב מאיר בר-אילן, בוועידת המזרחי הראשונה בסינסינטי, 1914
ה'ת"ש

.
ה'ת"ש (5,700) ובקיצור ת"ש – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-14 בספטמבר 1939, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 2 באוקטובר 1940.
המולד של תשרי חל ביום חמישי, 4 שעות ו-995 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השג. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 19 במחזור העיבור ה-301. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 16 (סימנה יויאז) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,871 לחורבן הבית, ושנת 2,251 לשטרות.
אירועים

א' בתשרי – (ראש השנה) פרעות בעיירה סאנוק, ורצח יהודייה
ג' בתשרי – (שבת) פרעות דינוב: יחידת סער גרמנית בסיוע משתפי פעולה, תקפו את יהודי דינוב, שרפו את בית הכנסת על יושביו ורצחו 150 מיהודיה.
ערב ד' בתשרי – (מוצאי שבת, צום גדליה נדחה) יחידת הסער מדינוב תקפה את יהודי דובצק עצרו את ראש העיר, הכומר, ורב העיירה, ששוחררו מאוחר יותר, וכן 11 יהודים שנרצחו למחרת.
ד' בתשרי – ברית המועצות פולשת לפולין.
ח' בתשרי – מתפרסמת איגרת הבזק של היידריך, בדבר היחס ליהודים בפולין הכבושה.
ט"ו בתשרי – "חנינה גרמנית" לכל הגברים בעיירה דובצק. רוב האנשים יוצאים ממחבואם.
ט"ז בתשרי – כינוס כל היהודים בכיכר. ראש עיריית דובצק משכנע את הגרמנים להמיר את רצח היהודים בגירוש לשטח בשליטת ברית המועצות תוך ביזה והרג על ידי שני הצדדים. (השורדים נרצחו שנתיים אחר כך כשהגרמנים כבשו את פשמישל לשם גורשו).
כ"ט בתשרי – היטלר מכריז על הקמת הגנרלגוברנמן בפולין
י' בחשוון – נוסדה אם ישיבות בני עקיבא בכפר הרא"ה
ט"ו בשבט – נוסד המכון החקלאי ברחובות
כ"ט בשבט – הוקם גטו לודז', הגטו הראשון שהוקם במלחמת העולם השנייה
ג' באדר ב' – החלו שידורי "קול ישראל"
ד' באדר – האוניה "סקריה" של בית"ר הגיע לחיפה ו-2,400 מעפילים נעצרו
א' בניסן – מלחמת העולם השנייה: גרמניה הנאצית פולשת לדנמרק ולנורווגיה
י"ט בניסן – הימלר מורה להקים מחנה ריכוז באושוויץ
ב' באייר – מלחמת העולם השנייה: גרמניה פולשת להולנד, לבלגיה, ללוקסמבורג ולצרפת
ב' באייר – מלחמת העולם השנייה: מתחילה המערכה על צרפת
י"ב באייר – השואה: מוקם מחנה השמדה אושוויץ
כ' באייר – מלחמת העולם השנייה: בלגיה נכנעת לגרמניה הנאצית
כ"ז באייר – מלחמת העולם השנייה: הצבא הגרמני נכנס לפריז
ב' בסיוון – מלחמת העולם השנייה: גרמניה משלימה את כיבוש נורווגיה
ח' בסיוון – מלחמת העולם השנייה: גרמניה הנאצית כובשת את פריז
ט"ז בסיוון – מלחמת העולם השנייה: צרפת נכנעת לגרמניה לאחר שישה שבועות של לחימה
ט"ז באב – התנקשות בחייו של לאון טרוצקי במקסיקו סיטי (נפטר למחרת)
ו' באלול – הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב – הקשה בהתקפות שפגעו בארץ ישראל בזמן מלחמת העולם השנייה
נולדו

ט"ו בשבט – אבי לניר, טייס קרב ישראלי שנפל בשבי הסורי במלחמת יום הכיפורים (נהרג ה'תשל"ד)
ט"ז באדר ב' – חיים אורון, פוליטיקאי ישראלי
י"ח בסיוון – אסתר עופרים, זמרת ישראלית
י' באב – ג'וזי כץ, זמרת
י"א באב – זאב רווח, שחקן, מפיק, תסריטאי, זמר, קומיקאי ובמאי ישראלי (נפטר בה'תשפ"ה)
כ"ד באב – ויליאם כהן, מזכיר ההגנה האמריקני
נפטרו

ט' בחשוון – רבי שמעון יהודה הכהן שקופ, מגדולי ראשי הישיבות ומחבר שערי יושר (נולד ה'תר"כ)
י"א בחשוון – רבי פסח פרוסקין, מגדולי ראשי הישיבות ורבו המובהק של רבי משה פיינשטיין שהיה מגדולי הפוסקים האחרונים.
ה' בכסלו – רבי ברוך דב ליבוביץ, מגדולי ראשי הישיבות ומחבר ברכת שמואל
כ"ט בתמוז – זאב ז'בוטינסקי, ראש בית"ר ומראשי התנועה הציונית, הקים את ברית הצה"ר (נולד ב-ה'תרמ"א)
ה' באב – רבי חיים עוזר גרודזנסקי, פוסק הדור
י"ז באב – לאון טרוצקי, מהפכן רוסי-יהודי, מת מפצעיו יום לאחר ההתנקשות בחייו (נולד ב-ה'תר"ם).
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
טלי נבון

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בת 61 בערך) גבעתיים, ישראל 
 מקום לימודים:  שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב  בית הספר לאמנות קלישר 
 תחום יצירה:  מיצב 
 
טלי נבון (נולדה ב-1964)
 היא אמנית ציור, וידאו ומיצב ישראלית.
ביוגרפיה

טלי נבון נולדה בגבעתיים. בנעוריה למדה ציור אצל מאיה כהן לוי. בשנות השמונים שירתה בצה"ל, מאז מתגוררת בתל אביב.

בראשית שנות התשעים הקימה בתל אביב עם בן-זוגה קותי נבון בית מלאכה למיסגור, המתמקד בשימור עבודות אמנות
(אנ')
וטיפול באוספים ציבוריים ופרטיים;
במקביל, למדה עיצוב טקסטיל במכללת שנקר.
באמצע שנות התשעים המשיכה את לימודיה בבית הספר לאמנות הציור בתל אביב ע"ש מרגושילסקי, שם למדה אצל אסף בן צבי ודוד ריב. בשנים 2008–2010 למדה קולנוע באוניברסיטת תל אביב.
ב-1998 זכתה ב"קרן סימון לתרבות".
ב-2010 וב-2013 קיבלה תמיכה מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
טלי נבון היא אם לשני ילדים.
אודות יצירתה

יצירותיה החל משנות התשעים עוסקות בהסתכלות על תרבות אנושית לוקאלית וגלובלית. חומרי הגלם שלה כוללים חומרי ארכיון. התפיסות הללו מובעות דרך ציור, וידאו ומיצב במסלולים מוליכים אל מגוון היבטים של הקיום בעיניה.
עבודותיה נוגעות ומשתמשות במגוון מדיומים של האמנות הפלסטית: ציור, רישום על נייר, על בד כמו גם על מצע זכוכית ואלומיניום.
האוצרת ענת דותן-סיון כתבה על ציוריה: "הפעולה הציורית של נבון, דחופה ומרוסנת כאחד. עבודתה מרבה לעסוק בניגוד זה, ופועלת בין היצר המניע והדוחף לבין הכוח המרסן והממתן. הנחות מכחול סדורות וקצביות, מייצרות שכבה ובה בעת מכסות שכבה קודמת."
נבון מרבה להשתמש בצבעי השמן בצורה דלילה ונוזלית ומאפשרת לו לזלוג מטה בחופשיות רבה.
עבודות הווידאו נשענות על עולם חיצוני, ממשי מצד אחד, מצד אחר יש בו ממד בדוי. בעבודות שימוש בציור, צילום עכשווי, וסרטי 8 מ"מ. המיצבים משלבים ריבוי חומרים. היא יוצרת אובייקטים, מחברת בין טבע לטבע אדם.
דרכה האמנותית

טלי נבון החלה את דרכה האמנותית כשחברה לקבוצת האמנים "סלונה", עימם עבדה והציגה בתערוכות משותפות.
בשנת 2006 הוצגה עבודת הווידאו "אקווריום אישה", שהושתתה על ארכיון הסרטים של נתן אקסלרוד, בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
תערוכת היחיד שלה בבית האמנים ע"ש זריצקי (2009) "אוושה" התבוננה במגוון האנושי המשתנה, בתוך סביבה גשמית.
במיצב בו ערוגות פח בהן אדמה צבועה אדום ועליה מרצפות בטון, התרחשה נביטה שהלכה והתפתחה לאורך כל משך התערוכה. עבודת הווידאו שהוצגה כללה חומרים מוסרטים עכשוויים, סרטי 8 מ"מ וסרטים מארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג.
בביאנלה הפוסט גלובלית 2014 "מחשב מסלול מחדש" במוזיאון פתח תקווה לאמנות באוצרותה של דרורית גור אריה הציגה נבון את עבודת הווידאו "Could be me" המתעדת את עולם הספר והקריאה בקרב עובדים זרים בישראל בספריית גן לוינסקי ובדרום תל אביב.
בשנים 2010–2015 חקרה נבון את טבע האדם ביחס לסביבה, והביטה לחיי היומיום הנתונים תחת איום. היא התמקדה בהשערת הביופיליה. נבון קוראת לכך "אבולוציה שולית" שלדעתה פחות נותנים עליה את הדעת, היא חיונית להתקיימות, ובהסתכלות גלובלית מהווה מרכיב אבולוציוני חשוב בהתקיימות האנושית.
 מיצב הווידאו שלה Towards ‏ (2014) שהוצג בתערוכה "ארוגים בתודעה" במוזיאון ארץ ישראל מבטא את הלך מחשבתה זה.
סדרת העבודות "שחור לבן באדום" - ציור על מצע זכוכית של ראשים עטורים זרי יום הולדת הוצגה במוזיאון ישראל בתערוכה "יומולדת" (2015).
בתערוכה "חוטים וקשרים" במוזיאון ישראל (2015) הציגה נבון סבך של קווים שזורים זה בזה בעבודת שמן על בד מהסדרה "פקעות". הסדרה עוסקת בקו כדימוי אינפורמטיבי המדמה את מהות החיים.
ב-2016 הציגה נבון תערוכה יחיד בשם Forward במוזיאון חיפה לאמנות באוצרותה של סבטלנה ריינגולד. בתערוכה מיצב המנכיח הסתכלות, הקשבה והפנמה דרך פסלוני חימר צופים על שתי עבודות וידאו מוקרנות.
ב-2018 הציגה נבון "ארכיון של הרגע" - תערוכת יחיד במוזיאון פתח תקווה לאמנות, באוצרותה של אירנה גורדון. בתערוכה מיצב ציור וידאו ואובייקט. התערוכה מתייחסת לארכיון ולאוסף המוזיאון. נבון יצרה ארכיב משלה, הגיבה לרישומי מחברת שנמצאה בארכיון המוזיאון של הצייר זאב תשבי. גורדון כתבה על עבודתה: "היא יוצרת רישומים אינטימיים... מתווה מבוך של פרספקטיבות מדומיינות, משובשות ומערערות, שהצופה הולך בתוכן לא רק במרחב אלא גם בזמן, בזיכרון, בהיסטוריה. הגליונות המקופלים נתונים יחד עם הרישומים הקטנים בקופסאות עץ המפוזרות על שולחנות תצוגה בדומה לחדרי עיון ארכיוניים. הרישומים אינם גלויים לעין, אלא הם זקוקים לעיון, לדפדוף ולחשיפה על ידי הצופים המוזמנים לחרוג מעמדת ההתבוננות הפסיבית המוזיאלית ולהיכנס לפעולת גילוי משל עצמם... היא יוצרת על בסיסם עבודת וידאו אנימטורית המציעה מבט ארס-פואטי על הרישום בכלל ועל התערוכה בפרט. בעבודת הטריפטיך הגדולה – פקעות אגירה – הרישום הוא כבר נוכחות בחלל."
נבון השתתפה במוזיאון ישראל בתערוכה "בינינופנים מול פנים", שם הציגה סצנת מפגשים אנושייים באובייקט המורכב מציור על זכוכיות המונחות במקביל זו לזו.
ב-2020 הציגה תערוכת יחיד באוצרותה של סמדר שפי העוסקת במושג "עונג שבת", מארכיון בית ביאליק, במיצב וידאו, ציור ואובייקט. בתערוכה זו עוסקת נבון בסוגיית הכתיבה ובחלל בו מתהווה יצירה. היא ממשיכה לעסוק בהקבלה בין עולם האמנות לעולם הספר.
גלריית תמונות

"איפה היינו ומה עשינו", שמן על בד, 110/170 ס"מ, אוסף דיסקונט, 2009
אימג' מעבודת הווידאו "could be me",‏ 9:38 דק', מתוך התערוכה: "מחשב מסלול מחדש" - ביאנלה פוסט גלובלית, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2014
אימג' מעבודת הווידאו "רחלי", 4:09 דק', 2008
אימג' מווידאו "אקווריום אישה", וידאו 3:07 דק', פסטיבל הקולנוע ירושלים, 2006
"ספריה", שמן וגרפית על נייר, 50/60 סמ', 2021
"עבודות מגירה", שמן וגרפית על נייר, 13/18 סמ', מהתערוכה: "ארכיון של הרגע" - מוזיאון פתח תקווה, 2018
"עבודות מגירה"
רגע אחד, פרט ממיצב שמן על זכוכית 15/55 סמ', מהתערוכה "בינינופנים מול פנים", מוזיאון ישראל, 2018
"פקעות", שמן על בד, 110/170 סמ', מוזיאון ישראל, מתוך התערוכה "חוטים וקשרים", 2015
"שחור לבן באדום", שמן על זכוכית, 22/22 סמ', מתוך מיצב ציור וידאו ואובייקט בתערוכה "יומולדת", מוזיאון ישראל, 2015
"שחור לבן באדום"
"פנאי", שמן וגרפית על נייר, 130/170 סמ', 2019. הוצג בתערוכה "אנתולוגיה עונג שבת", בית ביאליק
"דמויות וזר יומהלדת", שמן על בד, 110/150 סמ', 1993
מראה הצבה "Forward", מיצב וידאו דו ערוצי ופיסול, תערוכת יחיד, מוזיאון חיפה לאמנות, 2016
מראה הצבה "איוושה 2009", וידאו תלת ערוצי ואובייקט
מראה הצבה "איוושה 2009"
תערוכות יחיד נבחרות

2019 – בית ביאליק - "אנתולוגיה עונג שבת" - מיצב ציור וידאו ואובייקט
2018 – מוזיאון פתח תקווה לאמנות - "ארכיון של הרגע" - מיצב ציור סאונד וידאו ואובייקט
2016 - מוזיאון חיפה לאמנות - "Forward" - מיצב ציור ווידאו שני ערוצים
2015 - גלריה דוויק - משכנות שאננים ירושלים "צליל לא מכוון" – ציור
2012 - הגלריה למדיה חדשה - אורנים - "מסדרון" - מיצב ציור וידאו ואובייקט
2011 - גלריה כברי" - "החיים הם לא במקום אחר" - מיצב ציור וידאו ואובייקט
2010 - גלריה "החדר" - "מי שתופס/ש" - מיצב ציור וידאו ואובייקט
2009 - הגלריה ע'ש "דנון" - בית האמנים תל אביב - "אוושה"- מיצב ציור וידאו ואובייקט
2008 - גלריה עירונית רחובות – "קו התחלה" – מיצב ציור ואבייקט
1995 - גלריה עירונית כפר סבא - "שתיים"
פרויקטים מיוחדים ותערוכות קבוצתיות

2021 - "אמנות בדרכים" - פרויקט שהשיקה חברת "פליינג קרגו" - ציור ישיר על גבי דפנות משאית עי כך הנגשת האמנות לקהלים שונים בארץ.
2018 - מוזיאון ישראל - "בינינופנים מול פנים"- מיצב ציור זכוכית ואובייקט "רגע אחד"
2017 - מוזיאון מאנה כץ-חנה אורלוף : "פיסול פמיניסטי בישראל" מיצב ציור פיסול ווידאו - "בין לבין"
2016 - גלריה רוטשילד "רוח המקום"-עבודת וידאו "LANDSCAPE"
2015 - מוזיאון ישראל - "חוטים וקשרים" - עבודת ציור - "פקעות"
2015 - מוזיאון ישראל - "יומולדת"- מיצב ציור וידאו ואובייקט - "אז"
2015 - בית הנסן - "שוטטות" - תערוכת שיטוט - כתב העת "גרנטה"
2014 – מוזיאון ינקו דאדא - "הישארות" Ready-Set-Go מיצב ציור וידאו ואובייקט
2014 – מוזיאון ארץ ישראל - "ארוגים בתודעה" - מיצב וידאו 2 ערוצים -"Towards"
2014 – מוזיאון פתח תקווה לאמנות - ביאנלה פוסט גלובאלית - "מחשב מסלול מחדש" – עבודת וידאו - "Could Be Me"
2013 - בית מני - "משפחה מורכבת"-פרויקט וידאו בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב - "רחלי"
2013 - מוזיאון הרצלילינבלום-דיסקונט – "תרכובת" - מיצב וידאו פיסול וציור - "פס אחר"
2012 - "Steel buzzing" - פרויקט וידאו Biart‏ "As Is", לונדון
2012 – מוזיאון תל אביב לאמנות - "ארץ בשורה" - פרויקט וידאו - "Land of Promise"
2011 – "Unveiling Ceremony" - הקרנת וידאו ומיצג, "aquarium", לונדון
2008 – מוזיאון אשדוד לאמנות - רכישות נבחרות - אוסף "דיסקונט" - עבודות ציור
2006 – פסטיבל הקולנוע ירושלים – עבודת וידאו – "אקווריום אישה"
עבודות ציור ווידאו באוספים

אוסף אמנות דיסקונט.
אוסף אמנות לאומי.
אוסף ישראל מקוב.
עבודת וידאו - ארכיון "המרכז לאמנות עכשווית".
עבודות וידאו בארכיונים

ארכיון וידאו - מוסררה - ירושלים.
ארכיון וידאו - "מעמותה" - מרכז לאמנות ומדיה עש דניאלה פסל - ירושלים.
ארכיון וידאו - המרכז לאמנות עכשוית - תל אביב.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  קורות חיים, קטלוג התערוכה "החיים הם לא במקום אחר / טלי נבון", גלריה כברי, קיבוץ כברי, 2011
↑  חגית פלג רותם, ‏יוצאים מהמסגרת, באתר גלובס, 8 בינואר 2008
↑  קורות חיים, גלריה אגוזי
↑  גלריית מיצג, ההיסטוריה שלנו
↑  דרורית גור אריה, "טלי נבון / קוד איט בי", בתוך: מחשב מסלול מחדש: 10 שנים, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2014.
1 2  אירנה גורדון, הרישום כפעולה ממושמעת, ארכיון של הרגע: טלי נבון בעקבות רישומים של זאב תשבי, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2018, 4-2.
1 2  יהודית מצקל, "טלי נבון / אוושה", בית האמנים תל אביב, 2009
↑  ענת דותן-סיון, "מי שתופס", בתוך: "טלי נבון "מי שתופס/ש", גלריה החדר לאמנות עכשווית, 2010.
↑  גדעון עפרת, "טלי נבון / שתי פיות / 2011", בתוך: אוסף בנק לאומי: אמנות ישראלית / עבודות נבחרות, 2018, עמ' 254.
↑  דרורה דקל, "עם בוא הידיעה בא גם הזיכרון, בתוך: קטלוג התערוכה "החיים הם לא במקום אחר", גלריה כברי בקיבוץ כברי, 2011
↑  טלי נבון, "החיים הם לא במקום אחר", בתוך: קטלוג התערוכה "החיים הם לא במקום אחר", גלריה כברי בקיבוץ כברי, 2011
1 2  חגית פלג רותם, טלי נבון נוסעת בזמן דרך הארכיון, פורטפוליו, 12 במרץ 2020
↑  סמדר שפי, אוושה: אוניברסלי בניב לוקלי, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2009
↑  תערוכות השבוע, ערב רב, 11 בנובמבר 2014
↑  טלי נבון, בבלוג "טבע לא דומם", 1 באוגוסט 2013
↑  LandEscape Art Review, פברואר 2017
↑  ארוגים בתודעה: אמנות טקסטיל עכשווית בישראל, באתר פורטפוליו, 21 בינואר 2014
↑  מאי 2016 – מרץ 2017, קטלוג התערוכה "חוטים וקשרים", מוזיאון ישראל
↑  Forward, מוזיאון חיפה, 2016
↑  ארכיון של הרגע, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2018
↑  בינינו פנים מול פנים, "רגע אחד", מוזיאון ישראל, 2018
↑  סמדר שפי, אנתולוגיה-עונג שבת I טלי נבון, החלון, 2020
↑  אמנות בדרכים
↑  רוח המקום - תערוכה קבוצתית / גלריה רוטשילד אמנות
↑  אירוע שוטטות ותערוכת שיטוט - כתב העת גרנטה, בית הנסן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 417687  NLI: 987007312572705171  ISNI: 0000 0004 0271 1471  LCCN: no2010057785  VIAF: 120528740   WorldCat (עם VIAF): 120528740
יקופ"ו

יקופ"ו (ברוסית: ЕКОПО - Еврейский комитет помощи жертвам войны; עברית: הוועד היהודי לעזרת נפגעי מלחמה) היה ארגון שנוסד במטרה לסייע לנפגעי מלחמת העולם הראשונה מקרב היהודים.
רקע

עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה עברה טלטלה קשה על יהודי האימפריה הרוסית. בעקבות המלחמה נוצרו מספר בעיות קשות בקרב האוכלוסייה היהודית, הידרדרות המצב הכלכלי, היווצרות בעיית הפליטים, מפרנסים רבים גויסו לצבא, גירוש המוני של יהודים מאזורי הקרבות.
לצורך טיפול בכלל הנזקקים היה צורך בהקמת מסגרת למען מתן סיוע. מספר ארגונים יהודיים נטלו לעצמם לסייע לנפגעים, עם ארגונים אלו נמנים, אופ"ה, אזע, אורט ואחרים. בערים בהן התרכזו פליטים ומגורשים הוקמו ועדים שאספו תרומות כספיות וגם ביגוד ומזון. בווילנה ובוורשה נטלה על עצמה כל משפחה יהודית לעזור לשתי משפחות של פליטים.
הפעילות הזו הייתה מקומית ובלתי מתואמת. היוזמות הראשונות לארגן ולתאם פעילות זו נעשו כמעט במקביל בשתי ערים, מוסקבה וסנקט פטרבורג. ב-24 בנובמבר 1914 במוסקבה הוקמה "האגודה היהודית המוסקבאית לעזרת נפגעי המלחמה" או בראשי תיבות יבופ"ו (EVOPO). ב-18 באוגוסט 1914 ביוזמת בית הכנסת הגדול של סנקט פטרבורג זומנה אספה כללית של חברי הקהילה והוחלט על הקמתו של "הוועד היהודי לעזרת נפגעי המלחמה" או בראשי תיבות יקופ"ו (EKOPO).
ראשיתו של הארגון

עם קבלת ההחלטה להקים את הארגון הוגשה בקשה לקבלת אישור ממשרד הפנים של האימפריה הרוסית. בספטמבר 1914 התקבל אישור זה. יקופ"ו הפך לארגון אם לכמעט כלל הארגונים היהודיים שעסקו במתן סיוע ליהודים שנפגעו ממלחמה.
בין 8-6 בינואר 1915 בווילנה התקיים הכינוס הראשון של הנהלת יקופ"ו. בכינוס דנו איך להמציא עוד כספים לפעילות הארגון וחלוקת תפקידים בין ארגוני עזרה יהודיים שונים. יקופ"ו החל לעבוד בפריסה ארצית והחל לשלוח שליחים לחבלי ארץ שונים.
ב-4 באוגוסט 1915 החליטה ממשלת האימפריה הרוסית כי "עד לעיון מחדש בחוקי היהודים" לאור המצב העגום של הפליטים היהודים הותר להם להתגורר באופן זמני מחוץ לתחום המושב, חוץ ממספר ערים, כגון: מוסקבה וסנקט פטרבורג. בין 20 ל-29 באוגוסט 1915 לאחר קבלת היתר מן הממשלה התקיימה ועידה ראשונה של יקופ"ו בפטרוגראד. הוועידה שימשה בעצם לגושפנקא לכך שארגון יקופ"ו הוא הגוף הכלל-ארצי היחיד שמייצג את ענייני הפליטים היהודים וכי כל גופי העזרה היהודים האחרים בעצם כפופים ליקופ"ו.
ב-30 באוגוסט 1915 פורסם צו ממשלתי לפיו הוקמה מועצה מיוחדת לענייני פליטים, על המועצה הוטל לטפל בפליטים. לאחר החלטה זו התחילה ממשלה רוסית להעביר תרומות ליקופ"ו.
בשלהי 1915 עוצב סופית המבנה הארגוני של יקופ"ו. בוועד המרכזי היו 62 נציגים, מספר נציגים של פטרוגראד, חמישה נציגים ממוסקבה, שלשה נציגים מקייב ושני נציגים מכל המחוזות שבהם היה ריכוז של פליטים יהודים, כמו כן היה נציג אחד של אופ"ה, אחד של אורט ושלשה נציגים של אז"ע.
פעילות הארגון

מיופי כוח של יקופ"ו יחד עם ועדי עזרה מקומיים הקימו מוקדי עזרה שטיפלו בשלל בעיות, בין היתר הם דאגו להעביר פליטים יהודים לערים שבהן היה אפשר לדאוג למציאת פרנסה וקורת גג, הם דאגו להחזיר ילדים להוריהם. במקומות שבהם לא היו ועדי עזרה דאגו שליחי יקופ"ו להקים ועדים כאלו ולהכוינם.
עד אמצע 1915 התרכזה רוב פעילות הארגון במתן עזרה לריכוזים הגדולים של הפליטים שהתקבצו בווילנה ובקובנה, אך עם הכיבוש של ערים אלו על ידי גרמנים מוקד הפעילות העיקרית עבר למינסק, לבוברויסק ולהומל.
עד סוף 1916 העניק הארגון סיוע ל-240 אלף יהודים (כלל המספר היהודים המגורשים עמד על 350 אלף).
הארגון המשיך את פועלו גם אחרי מהפכת פברואר ובתקופת מלחמת אזרחים, בעיקר סניף הארגון בעיר קייב. הארגון פסק לפעול ב-1920 חוץ מהסניף בלנינגראד (לקופ"ו) שפסק לפעול בשנות השלושים. כמו כן הארגון המשיך לפעול בגבולות פולין וסייע לקהילות שנפגעו כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית.
לקריאה נוספת

מרה סברדלובה, "הוועד היהודי לעזרת נפגעי מלחמה" (יקופ"ו) 1916-1914, יהדות זמננו, כרך 4, עמ' 288-269.
מרה סברדלובה, יקופ"ו והסיוע לנפגעי המלחמה במארס-אוקטובר 1917, שבות, כרך 13, עמ' 30-19.
מיכאל בייזר, יהודי לנינגרד 1939-1917, מרכז זלמן שזר, 2005.
Evgeniya Pevzner, "Evreiskiy Komitet pomoshi zhertvam voyni (1914-1921)", Tirosh 10, pp. 141-154.
הערות שוליים

1 2  "הוועד היהודי לעזרת נפגעי מלחמה" (יקופ"ו) 1916-1914, עמ' 271.
↑  "הוועד היהודי לעזרת נפגעי מלחמה" (יקופ"ו) 1916-1914, עמ' 272.
1 2  "הוועד היהודי לעזרת נפגעי מלחמה" (יקופ"ו) 1916-1914, עמ' 274.
↑  יקופ"ו, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית).
אריה רפאלי (צנציפר)

| --- | --- |

אריה רפאלי בשנת 1941
 לידה:  15 במאי 1900
 פטירה:  ינואר 1977 (בגיל 76)
 מדינה:  ישראל 
 
דוד שור ואריה רפאלי (צנציפר) בבית הבראה "החלמה" ברמת גן, 11.8.39
אריה רפאלי (צנציפר) (ה'תר"ס, 15 במאי 1900 - כ"ט בטבת ה'תשל"ז, ינואר 1977) היה היסטוריון, סופר, מסאי, מתרגם, משורר, פובליציסט ופעיל ציבור בארגונים ציבוריים ציוניים שונים ברוסיה ובישראל, אסיר ציון. חוקר תולדות היהדות, הציונות, המאסרים והרדיפות בברית המועצות, חתן פרס אוסישקין.
ביוגרפיה

נולד באוסביה שבמחוז ויטבסק לרפאל צנציפר ולפייגה פישקין. בילדותו גדל בקרסאווה שם ניהל אביו משק. למד בתלמוד תורה, בבית ספר עממי ובבית הספר הריאלי בריבינסק. ב-1918 התקבל לפקולטה המדיצינית באוניברסיטת מוסקבה, אך נאלץ להפסיק את השתלמותו בעקבות האירועים שאחר מהפכת פברואר. ב-1919 גויס לצבא האדום, בהמשך למד בפקולטה הפיזיקה-מתמטית במכללת מוסקבה ו-4 שנים במכון למדעי המזרח שם השתלם בכלכלה והפוליטיקה של המזרח הקרוב ורכש שפות אירופאיות. כן למד יהדות, תולדות עם ישראל, ספרות ישראלית וציונות.
פעל בהסתדרות הנוער הציוני הלומד "החבר", באגודת הסטודנטים הכללית במוסקבה, באגודת הסטודנטים הציוניים "היהודי", ב"לנדסמנשאפט ארץ ישראלי" ובמפלגת צעירי ציון.
בשנים 1920 -1922 כיהן כמזכיר הלשכה המרכזית הבלתי ליגאלית של ציוני רוסיה.
ב-1924 התאחדו הארגונים "החבר", "הסתדרות" ו"קדמה" והפכו ל"ההסתדרות המאוחדת של הנוער הציוני ברוסיה", רפאלי נבחר לחבר הוועד המרכזי בארגון וכן לעורך ביטאוניו: "דרכנו" ו"ידיעות", כן כתב בהם מאמרים ופיליטונים.
ביוני 1925 נאסר בגין פעילות ציונית וגורש לסיביר. באותו זמן ארגן דוד שור עסקה עם השלטון, לפיה האסירים לא יגורשו לסיביר אלא לארץ ישראל, וכך הצליח להבריח אסירי ציון רבים וביניהם רפאלי. רפאלי הגיע לחופי הארץ ב-2 בנובמבר 1926, בתחילה השתקע בירושלים על מנת ללמוד במכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית, אך ידיעותיו בשטח זה היו רבות ולכן עזב את האוניברסיטה. באותה שנה נשא את לאה רפאלי (צנציפר) ממשפחת ליין (חן) החב"דית.
ב-1927 עבר לתל אביב בהזמנת משלחת מחוץ לארץ, לשם עריכת קובץ "אין קלעם". עבד בבית חרושת לסבון ביפו, בבית חרושת לשיניים תותבות בתל אביב, בהנהלת השבועון "מאזניים", ומ-1933 בעיריית תל אביב. כן שימש מזכיר המערכת של ידיעות תל אביב. שמו רפאלי היה על שם אביו, רפאל.
באותה שנה אסף חומר רב וייסד את "ארכיון הציונות הרוסית", תחילה בביתו ולאחר מכן הוקצה לכך מעון בבניין עיריית תל אביב הישן ברחוב ביאליק. לארכיון הוקם ועד בן 24 אישים, והוא נשלח גם לחו"ל לאסוף חומר על אישים בציונות, כאברהם ריבוצקי ורבים אחרים. בארכיון זה נוסדה גם "קרן קליבנוב" ע"ש יעקב קליבנוב.
כן היה חבר ב"ועדת התרבות של הסתדרות הפקידים", "הוועד הציבורי לקורות התנועה הציונית ברוסיה", חברת "מגן - לעזרת הנרדפים וקנייני הלאום" וב"התאחדות יוצאי ברית המועצות".
נקבר בבית הקברות בחולון.
ביוגרפיה > יצירותיו

ב-1918 היה חבר באגודת המשוררים במוסקבה, ושימש ציר בוועידת העיתונאים בניז'ני נובגורד, פרסם שירים בביטאונים שונים כ"הסטודנט היהודי" (1922). ב-1924 ערך את הביטאונים "דרכנו" ו"ידיעות". ב-1927 ערך את הקובץ "אין קלעם" על מצב הנוער היהודי בברית המועצות, הקובץ, בן 100 עמודים, נשלח לקונגרס הציוני העולמי ה-15 בבזל והופץ בפולין וארצות הברית. כתב שירים, פיליטונים ומאמרים בביטאון של צעירי ציון, בדבר השבוע, בעיתונים יידיים ועבריים רבים, חלקם תורגמו על ידי מרים ברנשטיין-כהן.
ב-1929 פרסם שאלונים לאסירי ציון שעלו לארץ, על מנת לאסוף חומר על הרדיפות בברית המועצות. תוך זמן קצר מילא 350 שאלונים, בצירוף זכרונות ו-50 תמונות. אלו שימשו יסוד לספרו העברי הראשון "עשר שנות רדיפות". על ספר זה אמר חיים נחמן ביאליק:
ראוי ספרו של צנציפר, שיתפרסם בשבעים לשון ויתפשט במאה ועשרים ושבע מדינות ויקראו כל באי עולם מה עוללו לנו ולבנינו ברוסיה
בספרו "פעמי הגאולה" על הציונות ברוסיה מ"חיבת ציון" ועד למהפיכות ב-1917, כתב מבוא לספר הפרופ' יוסף קלוזנר. "במאבק לגאולה" היה ספר המשך לספרו הראשון, עשר שנות רדיפות, ממהפיכות 1917 ועד ימינו. שני החלקים לוו במעל ל-1500 תמונות ומסמכים, ויוסף קלוזנר התבטא עליו: ”ספר יחיד במינו, ולא רק ספר גדול בערכו ונפלא בהדרו החיצוני, אלא מפעל לאומי ממש”.
שני ספרי ההמשך זיכו אותו בפרס אוסישקין לשנת 1956, בבחירת השופטים זלמן שזר, יוסף קלוזנר וצבי וויסלבסקי.
כתב מאמרים פובליציסטים בעיתונים דבר, הארץ, על המשמר, העבר, בקובץ "שיבת ציון", בעיתונות חברת "מגן" ועוד. כן תרם לקובץ "קציר" ב-1964 והיה חבר המערכת. כן היה חבר המערכת ופרסם תרגומים משירים רוסיים בביטאונים מבשר ישראל ו"שלום" (ברוסית).
ספריו

עשר שנות רדיפות, 1930, הוצאת ועדת ברית קיבוץ גלויות.
הציונות ברוסיה, 1941, הספרייה לנוער של קק"ל.
פעמי הגאולה, 1951, הוצאת ג. טברסקי.
במאבק לגאולה, 1956, הוצאת דבר ועיינות.
הערות שוליים

↑  לעץ משפחתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310561505171  PLWABN: 9811263266505606  GND: 101419136X  ISNI: 0000 0000 7909 9867  LCCN: no2006133716  VIAF: 21909573   WorldCat (עם VIAF): 21909573
קיבו סטויקה

קיבו סטויקה
קיבו סטויקה (ברומנית: Chivu Stoica;‏ 8 באוגוסט 1908 – 16 בפברואר 1975) היה ראש ממשלת רומניה בשנים 1955–1961 ונשיא מועצת המדינה של רומניה (תפקיד זהה לעמדת ראש מדינה) בין 24 במרץ 1965 ל-9 בדצמבר 1967.
ראשית חייו

סטויקה נולד בכפר קטן במחוז בוזאו, למשפחה עם 11 ילדים. אחרי חמש שנות בית ספר יסודי, נשלח כמתלמד לארבע שנים בבתי המלאכה של חברת הרכבות הרומנית (CFR). בגיל 20, בהיותו פועל במפעל "Lemaître" בבוקרשט, החל בפעילות פוליטית כחבר מפלגת האיכרים הלאומית ברומניה, והגיע להיות מזכיר הסניף ברובע 'הסקטור הכחול' של הבירה בוקרשט. ב-1929 גויס לצבא רומניה, ממנו השתחרר ב-1931. לאחר שחרורו החל לעבוד בבתי המלאכה של חברת הרכבות CFR בבוקרשט.
ב-1931 כבר נמנה עם חברי המפלגה הקומוניסטית הרומנית; ב-1933 נשפט לצד מנהיג המפלגה - גאורגה גאורגיו-דז' - ל-12 שנות מאסר עם עבודת פרך, על מעורבותו בארגון השביתה הכללית בסדנאות הרכבת של גריביצה בבוקרשט. הוא נאסר תחילה בכלא איוד, משם הועבר לדופטאנה (מ-15 במאי 1937), אחר כך נשלח לטרגו אוקנה, בהמשך לווקרשט (מספטמבר 1938) ובסוף לקאראנסבש. ב-1940 קוצב עונשו ל-9 שנות עבודת פרך, והוא נכלא במחנה המעצר טרגו ז'יו. סטויקה השתחרר רק לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, עם סילוק יון אנטונסקו מההנהגה על ידי המלך.