stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אדמס
דיפלומט באירופה > שגריר בהולנד

ביולי 1780, מונה במקום לורנס לתפקיד השגריר בהולנד, אחת מהרפובליקות האחרות היחידות בעולם באותה עת. ב-19 באפריל 1782 השיג הכרה בארצות הברית כמדינה עצמאית. בנוסף עסק במשא ומתן לקבלת הלוואה ובאוקטובר 1782 אף חתם על ברית מסחר וידידות. עד 1794 השיג אחת עשרה הלוואות מהולנד. הבית שקנה בהולנד הפך לשגרירות האמריקנית הראשונה בארץ זרה.
ב-1784 וב-1785, היה מעורב בניסוח הסכם סחר בין ארצות הברית לפרוסיה. השגריר הפרוסי היה מעורב, וכך גם ג'פרסון ופרנקלין.
דיפלומט באירופה > שגריר בבריטניה

ב-1785 היה לשגריר לבריטניה.
במהלך ביקורה בוושינגטון לרגל יום העצמאות המאתיים של ארצות הברית, הזכירה את אדמס המלכה אליזבת' השנייה כאדם שרצה לשמור על הקשר בין בריטניה לארצות הברית.
אדמס ואשתו גרו בלונדון, וחצר המלוכה לא חיבבה אותם.
דיפלומט באירופה > תפיסותיו על ממשלה

חוקת מסצ'וסטס, שאותה חיבר אדמס ב-1780, שיקפה את עמדותיו. הייתה זאת החוקה הראשונה שאושררה בידי העם. בית הנבחרים במסצ'וסטס היה הראשון בעל שני בתים ועם הפרדת רשויות.
ב-1787, בעת שהותו בלונדון, פרסם את החיבור "הגנה על חוקת הממשל של ארצות הברית".
בחיבור זה כלל מספר הצהרות שמהן משתמעת תמיכה באריסטוקרטיה כגון:
"העשירים, הנולדים למשפחה טובה, והמוכשרים, צריכים להיות מופרדים משאר האנשים בסנאט".
הצהרות אלו עוררו עליו את זעמם של רבים מבני ארצו.
סגן נשיא, 1789–1796

בין השאר בגלל ההתנגדות אליו לאחר המאמרים שפרסם, בבחירות הנשיאותיות הראשונות ב-1789 בעוד וושינגטון זכה בתמיכתם של כל האלקטורים, קיבל אדמס רק 34 קולות מתוך 69. עם זאת, התמיכה בו הייתה השנייה בגודלה אחרי וושינגטון, ובהתאם לנוהג המקובל אז, הוא מונה לסגן נשיא, תפקיד שמילא עד 1797. בתפקידו היה נשיא הסנאט. הוא נחשב לבעל השפעה שולית בפוליטיקה, ונבחר מחדש להיות הסגן בבחירות של 1792. וושינגטון לא ביקש מאדמס עצות בנוגע לנושאים משפטיים ולמדיניות במהלך כהונתו.
במהלך כהונתו חילוקי דעות בנוגע למדיניות שעל הממשל החדש לנהוג בה הובילו בהדרגה ליצירת שתי מפלגות פוליטיות מוגדרות, הפדרליסטים והדמוקרטים-רפובליקנים. אדמס הוכר במהרה כאחד ממנהיגיה של המפלגה הפדרליסטית, שני רק לאלכסנדר המילטון, אליו התנגד.
עם תחילתו של ממשל וושינגטון, התערב אדמס במחלוקת בנוגע לתארו הרשמי של וושינגטון. אדמס תמך בתארים בריטיים מסורתיים, כגון "הוד מלכותו הנשיא", ו"הוד מעלתו, נשיא ארצות הברית ומגן חירותן". ג'פרסון טען שהתארים של אדמס הם מגוחכים, ומבנה גופו השמנמן של אדמס הוביל לכך שכונה "הוד כדוריותו".
כנשיא הסנאט, שבר אדמס את השוויון בשלושים ואחת הצבעות. הוא הגן על סמכותו של הנשיא לפטר עובדים והשפיע על מיקום בירת המדינה. לא תמיד הסכים עם וושינגטון, ולפעמים שכנע את הסנאט להתנגד להצעות חוק שלא תמך בהן. לקראת סוף כהונתו הראשונה, הפך לפחות פעיל.
שתי הכהונות של אדמס כסגן הנשיא לא היו מהנות עבורו. הוא טען שהתפקיד הוא התפקיד הכי שולי שנוצר אי פעם.
סגן נשיא, 1789–1796 > הבחירות של 1796

בשנת 1796, לאחר שוושינגטון סירב להתמודד שוב על המשרה, התמודד אדמס על הנשיאות מטעם המפלגה הפדרליסטית. המועמד הפדרליסטי השני היה תומאס פינקני, מושל קרוליינה הדרומית שנחשב למועמד לסגן הנשיא. באותה התקופה לא הייתה מועמדות לתפקיד הסגן, ובתפקיד זכה האדם שהגיע למקום השני בחבר האלקטורים.
יריביהם של אדמס ופינקני, מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, היו מזכיר המדינה לשעבר, תומאס ג'פרסון מווירג'יניה, והסנאטור ארון בר מניו יורק כסגנו. הפדרליסטים העדיפו את המילטון. אף על פי שהמילטון תמך באדמס, רבים האמינו שהעדיף את פינקני. למרות זאת, העדיף המילטון לנצח את ג'פרסון. המילטון ותומכיו עדיין האמינו שלאדמס היו חסרות הרצינות והאהדה שעזרו לוושינגטון, וחששו שאדמס לא ימלא את הוראותם. אדמס נשבע שיתפטר אם יבחר למקום השני לאחר ג'פרסון ושלא ישרת כסגנו.
בר היה היחיד שניהל מסע בחירות. אדמס נשאר בביתו (כמו שאר המועמדים) ולא רצה לנהל מסע בחירות. המפלגה הפדרליסטית ניהלה מסע בחירות לטובתו והמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ניהלה מסע בחירות לטובת ג'פרסון. רבים ציפו שאדמס ינצח בניו אינגלנד, ואילו ג'פרסון בדרום. בסופו של דבר, אדמס ניצח בבחירות בהפרש זעום של שבעים ואחד אלקטורים לעומת שישים ושמונה לג'פרסון (שמונה לסגן נשיא). הוא השיג עוד קול אחד מווירג'יניה של ג'פרסון וגם קול אחד מקרוליינה הצפונית.
נשיאותו

כנשיא, אדמס המשיך במדיניותו של וושינגטון להפוך את משרת הנשיאות לדוגמה של ערכים רפובליקניים. הוא מעולם לא היה מעורב בשערוריות. הוא המשיך עם אותו קבינט של וושינגטון והמשיך בתוכניותיו. הוא המשיך בחיזוק הממשל המרכזי, בעיקר הצי והצבא. ביולי 1798 הוא חתם על חוק למתן שירות רפואי לחיל הים.
תוכניותיו הכלכליות המשיכו את אלו של המילטון. אדמס נשאר די עצמאי מהקבינט שלו בכל תקופת כהונתו ולעיתים קרובות החליט שלא על דעתם. כך הצליח להימנע ממלחמה עם צרפת, למרות רצון הקבינט שלו. הסכסוך עם צרפת חיסל את מעורבות ארצות הברית עם ענייניה של אירופה. בנוסף, הוא עזר לאומה הצעירה שהחזיקה מעמד מול מעצמה אירופאית.
על אף שאדמס היה פדרליסט, הוא חלק עליהם כמעט כמו האופוזיציה הדמוקרטית-רפובליקנית. אדמס ידע להחליט החלטות גם במחיר פוליטי כבד: הוא דחף להסכם שלום עם צרפת, ובכך פגע בפופולריות שלו. אדמס נותר גאה בהחלטתו כל ימיו ואף חקק אותה על המצבה שלו. הוא נותר בביתו במסצ'וסטס במשך רוב כהונתו.
נשיאותו > המלחמה עם צרפת

בתקופת כהונתו של אדמס היו סכסוכים גדולים על מדיניות החוץ, ובעיקר סביב הרצון להימנע מהסכסוכים באירופה. בריטניה וצרפת נלחמו, ובעוד שהמילטון והפדרליסטים תמכו בבריטניה, ג'פרסון והדמוקרטים-רפובליקנים תמכו בצרפת. הצרפתים רצו שג'פרסון יבחר לנשיאות ולאחר שאדמס ניצח, הם הפכו ללוחמניים אף יותר. אדמס הבין שעליו להמשיך במדיניות של וושינגטון, שעיקרה התרחקות מהמלחמה. הקרב על הסכם הסחר עם הבריטים פילג בין הפוליטיקאים ויצר מפלגות. הצרפתים ראו באמריקה כמדינת חסות של בריטניה והתחילו לפשוט על ספינות סחר אמריקאיות.
אדמס פנה למשא ומתן עם הצרפתים, אולם שר החוץ טילראן דרש דמי שוחד והלוואה גדולה לצרפת כתנאי מקדים לניהול משא ומתן – דרישות שנתפסו כהשפלה לשליחים האמריקאים ולארצות הברית. הפרשה, שנודעה כפרשת XYZ, הטתה את דעת הקהל האמריקנית כנגד צרפת והובילה לסערה פוליטית ונסיקה זמנית בפופולריות של אדמס. אדמס ויועציו לא היו מעוניינים בהכרזת מלחמה רשמית. תחת זאת, הכריז אדמס שימאים אמריקאים יהיו רשאים להתחמש ולהגן על עצמם מפני תקיפות מצד כלי שיט צרפתים וביקש מהקונגרס להקצות תקציבים גדולים לחיזוק הצי והתעשייה הצבאית. המלחמה הבלתי רשמית פרצה ב-1798, לאחר שהודיעה ארצות הברית על ביטול התחייבויותיה באמנה עם צרפת משנת 1776. תקציבים הוקצו לבנייה מחדש של הצי, והוקם "הצבא הארעי" בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון. וושינגטון רצה את המילטון בתור סגנו ואדמס הסכים. בשל גילו המופלג של וושינגטון, כולם ידעו שהמילטון היה האחראי. אדמס בנה מחדש את הצי, והוסיף אליו את שש הפריגטות הראשונות של צי ארצות הברית, כשהעיקרית מביניהן היא קונסטיטושן. לשם מימון הצי, הקונגרס הטיל מס רכוש חדש (המס הישיר של 1798). זה היה המס הפדרלי הראשון והאחרון. משלמי המיסים כעסו על כך, וחקלאים גרמניים בהנהגת ג'ון פרייס, שראו במס איום על הערכים הרפובליקנים, מרדו בממשלה.
המילטון השתלט על המלחמה, והקרע בינו לבין אדמס גדל. המילטון, שפיקד על הצבא, נחשב לנשיא האמיתי. אדמס דרש מתן תפקידים לדמוקרטים-רפובליקנים כדי להשיג את תמיכתם, אולם המילטון סירב. הצבא הגדול גרם לחשש בציבור. באופן כללי, המלחמה נשארה פופולרית בדעת הקהל. אולם אדמס ידע שהניצחון מול צרפת במלחמה כוללת יהיה בלתי אפשרי, ולמרות הפגיעה במעמדו ביקש לחתום עם צרפת על הסכם. הוא הדהים את המדינה בפברואר 1799 כששלח דיפלומט לצרפת. נפוליאון בונפרטה, שהבין שהעימות היה חסר תוחלת, הסכים לכך. חוזה הברית של 1778, שקבע את חובתה של ארצות הברית לעזור לצרפת מול אירופה, בוטל, וארצות הברית שוחררה ממחויבויותיה באירופה. ג'ון מרשל מונה למזכיר המדינה של ארצות הברית ועצר את הצבא. אדמס פילג את מפלגתו בעצירת המלחמה. הוא ידע זאת, אולם היה גאה בכך שמנע את המלחמה.
נשיאותו > חוקי הזרים וההסתה

על אף הפגיעה במעמד הדמוקרטים-רפובליקנים בעקבות המלחמה עם צרפת, הם המשיכו להתנגד לפדרליסטים. במהלך המלחמה, ובמיוחד במהלך שלטון הטרור בצרפת, המצב נשאר מתוח. חלק מהדמוקרטים-רפובליקנים אף רצו שהצרפתים יעזרו להם לסלק את הפדרליסטים. הם איימו במרד, והפדרליסטים איימו בשימוש בצבא. ארצות הברית נשטפה בגל הפחד ששטף את אירופה, והגיעה קריאה למדיניות בדלנית. הפדרליסטים ראו במצב המתוח תוצאה מהגירה צרפתית והגירה של תומכי צרפתים. כתוצאה מכך, ב-1798 עברו בקונגרס חוקי הזרים וההסתה. ארבעת החוקים (חוק ההתאזרחות, חוק הזרים, חוק הזרים האויבים וחוק ההסתה) ניסו לעצור את האופוזיציה. חוק ההתאזרחות האריך את השהות המינימלית בארצות הברית על מנת להתאזרח מחמש שנים לארבע עשרה שנים (כיוון שרובם תמכו בדמוקרטים-רפובליקנים). חוק הזרים וחוק הזרים האויבים הסמיך את הנשיא לגרש תושבים זרים שהוא מצא כמסוכנים למדינה. חוק ההסתה אסר פעולות של פרסום שקרים וכתיבה עוינת נגד הממשלה ופקידיה. העונשים על כך היו בין שנתיים לחמש שנים בכלא וקנסות של עד 5,000 דולר. אדמס לא קידם את החוקים, אולם חתם עליהם.
החוקים, ומעצרם של מספר עורכי עיתונות וחבר קונגרס אחד בידי הפדרליסטים, היו מוקד למחלוקת. החוק עצמו לא נאכף, ורק עשרה אנשים נעצרו בגללו. אדמס עצמו מעולם לא גירש תושבים זרים. אולם זרים רבים עזבו את המדינה מרצון, ונוצרה האווירה שהתנגדות לפדרליסטים משמעה מעצר. הבחירות לנשיאות ב-1800 היו קשות, וכל צד הביע פחד מהמפלגה האחרת וממדיניותה. לאחר ניצחון הדמוקרטים-רפובליקנים בבחירות, הם השתמשו בחוקים כנגד הפדרליסטים עד שהם פגו.
נשיאותו > בחירות 1800

ב-1799, נחלשו הפדרליסטים בגלל מותו של וושינגטון, שנחשב למי שאיחד את המפלגה. במהלך הבחירות ב-1800, התמודדו אדמס וסגנו הפדרליסט, צ'ארלס קוטוורת' פינקני, מול הרפובליקנים- ג'פרסון ובר. המילטון ניסה לחבל במסע הבחירות של אדמס בתקווה לחזק את סיכוייו של פינקני. לבסוף הפסיד אדמס בהפרש זעום של שישים וחמישה אלקטורים לעומת שבעים ושלושה לג'פרסון ולבר, כשניו יורק הכריעה את הבחירות.
אדמס הפסיד בגלל חוסר האמון בו במפלגתו שלו, הכעס שעוררו חוקי הזרים וההסתה, הארגון הטוב של הדמוקרטים-רפובליקנים, הפופולריות של יריבו תומאס ג'פרסון והתמיכה לה זכה ארון בר בניו יורק, לאחר שהמועצה המחוקקת עברה לידם של הדמוקרטים-רפובליקניים.
לקראת סוף כהונתו הפך אדמס לנשיא הראשון שגר בתוך אחוזת הנשיא הבלתי גמורה, שהפכה לבית הלבן, החל מ-1 בנובמבר 1800. במהלך יומו השני של אדמס בבית, הוא כתב פתק לאשתו אביגייל, ובו תפילה לשלום הבית. אדמס כתב:
אני מתפלל לשמיים, שיעניקו את מיטב הברכות לבית זה, ולכל אלה שיגורו בו בעתיד. הלוואי ורק גברים הגונים וחכמים ישלטו תחת גגו.
בהמשך, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט חרט את ברכתו של אדמס על אדן האח בחדר האוכל הממלכתי.
לאחר תבוסתו בבחירות, נכנס אדמס לדיכאון כשעזב את התפקיד. בנו צ'ארלס מת מאלכוהוליזם, והוא חשש להצטרף לאביגייל, שהלכה למסצ'וסטס חודשים לפני טקס ההשבעה. כתוצאה מכך, לא נכח בטקס ההשבעה של ג'פרסון, עזב את הבית הלבן בארבע לפנות בוקר, והיה הנשיא הראשון מתוך חמישה שלא נכח בטקס ההשבעה של יורשו. חלופת המכתבים שלו עם ג'פרסון באותה תקופה הייתה לבבית.
פרישתו

אדמס חזר לחקלאות בביתו בקווינסי. הוא החל לעבוד על האוטוביוגרפיה שלו, אותה לא סיים.
לאחר פרישתו של ג'פרסון ב-1809, הפך לקולני יותר. הוא פרסם מכתבים בהם הגיב להאשמות של המילטון כנגדו. המילטון אמנם כבר נהרג ב-1804, לאחר דו-קרב עם ארון בר, אולם אדמס הרגיש צורך להגן על עצמו מפני האשמותיו של המילטון.
ב-1803, קרס הבנק שהחזיק בו את חסכונותיו. בנו ג'ון קווינסי בא לעזרתו ורכש את האדמות שלו.
בתו אביגייל (נבי) נישאה לחבר הקונגרס ויליאם סמית', ולאחר כישלון הנישואין חזרה אל בית הוריה. היא מתה מסרטן השד ב-1813. אשתו אביגייל מתה משחפת ב-28 באוקטובר 1818. בנו תומאס ואשתו אן, עם שבעת ילדיהם, חיו עד לסוף ימיו, וכך גם אחייניתה של אביגייל, לואיזה סמית'. שישה עשר חודשים לפני מותו, נבחר בנו, ג'ון קווינסי אדמס, לנשיאות ב-1825. היה זה המקרה היחיד בו נבחר בן של נשיא לשעבר לנשיאות עד להיבחרו של ג'ורג' ווקר בוש ב-2001.
פרישתו > חלופת המכתבים עם ג'פרסון

בראשית 1812, התפייסו אדמס וג'פרסון בזכות ידידם המשותף, בנג'מין ראש, שגם חתם על הכרזת העצמאות. שני הנשיאים לשעבר התכתבו אחד עם השני מאז ועד לסוף חייהם.
מכתביהם סיפקו הצצה אל תוך נפשם של שני הנשיאים ומנהיגי המהפכה. המכתבים נמשכו במשך ארבע שנים והכילו 158 מכתבים- 109 מאדמס ו-49 מג'פרסון. שניהם שוחחו על "אריסטוקרטיה טבעית". ג'פרסון טען שהאריסטוקרטיה הטבעית שלדעתו היא המתנה הטובה ביותר שהטבע נתן להם. אדמס טען שאריסטוקרטיה יחד עם כבוד, עושר וכוח היא הממשל הטוב ביותר. לטענתו, היו אנשים עשירים וחכמים, ואחרים עם כישרונות טבעיים, שנולדו כדי לשלוט. על הממשלה, לטענתו של אדמס, להתחשב בכך.
פרישתו > מותו

פחות מחודש לפני מותו, פרסם אדמס הצהרה לכבוד יום העצמאות החמישים של ארצות הברית, בה טען שארצות הברית נועדה לגדולה.
אדמס מת ב-4 ביולי 1826, יום השנה החמישים לעצמאות ארצות הברית. אדמס מת בביתו בקווינסי, בשש ועשרים בערב. ג'פרסון מת מוקדם יותר באותו היום. אדמס התנחם במחשבה כי חברו בחיים, ועל רקע זה מילותיו האחרונות היו "תומאס ג'פרסון עודנו חי", ללא ידיעה שחברו הטוב מת כמה שעות לפניו.
לאחר מותם, החותם האחרון על הכרזת העצמאות של ארצות הברית אשר היה עודנו בחיים היה צ'ארלס קרול, נציג מרילנד, אשר נפטר ב-1832.
השקפותיו הפוליטיות > עבדות

אדמס לא קנה עבדים והתנגד עקרונית לניצול עבדים. אדמס ניסה לא לערב את הנושא בפוליטיקה, כי ידע שהנושא יכעיס את הדרום בתקופה שבה היה צורך באחדות לאומית לשם העצמאות. ב-1777, התנגד לחוק לשחרור העבדים במסצ'וסטס, בטענה שהחוק מפלג מדי, ושיש לדחות את ההכרעה בנושא. בנוסף, התנגד לשימוש בחיילים שחורים במהפכה, בגלל ההתנגדות הדרומית. ב-1780, ביטלה מסצ'וסטס את העבדות, בשל הכרזת הזכויות שניסח את אדמס. אביגייל אדמס, לעומת זאת, התנגדה לעבדות.
השקפותיו הפוליטיות > האשמה במלוכנות

במהלך חייו הביע אדמס עמדות שעוררו עליו ביקורת, בנוגע למלוכנות ולמעבר השלטון בירושה. לעיתים תמך בגישות הללו, בטענה שאריסטוקרטיה או מונרכיה שעוברות בירושה הן צורות השלטון היחידות שישמרו על החוק ועל חירויות האדם. במקרים אחרים התנגד לכך, וטען שהיה אויב נפש למונרכיה, ושלא רצה שלטון מלוכני באמריקה. למרות זאת, מבקריו טענו שתמך במלוכה.
מתנגדיו של אדמס טענו שתכנן להכתיר את עצמו למלך ושהכין את ג'ון קווינסי לתפקיד יורשו. במכתביו לג'פרסון, טען שלעולם לא רצה בשלטון שעובר בירושה.
אדמס והיהודים

אדמס הביע הערכה רבה לעם היהודי, ואמר כי "העברים עשו לתִרבוּת האדם יותר מכל עם אחר. לו הייתי אתאיסט והאמנתי בגורל עיוור נצחי, עדיין הייתי מאמין שהגורל הטיל על היהודים להיות הכלי החשוב ביותר לתִרבוּת העמים".
ראו גם

ג'ון אדמס (מיני-סדרה), עיבוד טלוויזיוני ביוגרפי עם פול ג'יאמטי המגלם את אדמס.
לקריאה נוספת

ג'ון אדמס – 'על עריצות הרוב – או – הבסיס הרווח של הסמכות הפוליטית' (מאנגלית: ענת שפירא), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ה, 2015.
Charles Francis Adams (ed.), The Works of John Adams, Second President of the United States, Cambridge University Press, 1856 (הספר בקטלוג ULI)
David G. McCullough, John Adams, Simon & Schuster, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
Paul M. Zall (ed.), Adams on Adams, University Press of Kentucky, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
John Ferling, John Adams: A Life, TN: University of Tennessee Press, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
David Waldstreicher, A Companion to John Adams and John Quincy Adams, Wiley-Blackwell, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
Richard Alan Ryerson, John Adams's Republic: the One, the Few, and the Many, Johns Hopkins University Press, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Ferling, עמ' 317.
↑  Ferling, עמ' 11.
↑  McCullough, עמ' 29.
↑  Ferling, עמ' 14.
↑  McCullough, עמ' 19.
↑  Ferling, עמ' 21.
↑  Ferling, עמ' 19.
↑  Obama joins list of seven presidents with Harvard degrees, Harvard Gazette
↑  McCullough, עמ' 44.
↑  Ferling, עמ' 36.
↑  They Did What? 15 Famous People Who Actually Married Their Cousins
↑  John Quincy Adams Birthplace
↑  Ferling, עמ' 56–57.
↑  Stamp Act and the beginning of political activism, John Adams Historical Society
↑  McCullough, עמ' 63.
↑  Ferling, עמ' 57.
↑  McCullough, עמ' 65–66.
↑  Adams’ Argument for the Defense: 3–4 December 1770, Founders Online
↑  Ferling, עמ' 74.
↑  Ferling, עמ' 93.
↑  יומנו של אדמס מיום 17 בדצמבר 1773, באתר Founders Online
↑  McCullough, עמ' 71.
↑  First Continental Congress, John Adams Historical Society
↑  McCullough, עמ' 87.
↑  Adams Time Line, The Massachusetts Historical Society
↑  Ferling, עמ' 155.
↑  Ferling, עמ' 146.
↑  McCullough, עמ' 119.
↑  McCullough, עמ' 155.
↑  McCullough, עמ' 177.
↑  McCullough, עמ' 187.
↑  McCullough, עמ' 210.
↑  McCullough, עמ' 218.
↑  Ferling, עמ' 219.
↑  McCullough, עמ' 242.
↑  אריק כהן, "רוח השמרנות היהודית", השילוח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257459805171  PLWABN: 9810557245605606  BIBSYS: 90845244  BNC: 000146016  BNE: XX1699071  BnF: cb12186797v (data)  BPN: 57767253  CANTIC: a10035941  CiNii: DA01679342  GND: 118500597  ICCU: MILV178632  ISNI: 0000 0001 2144 2412  LCCN: n79105675  LNB: 000185560  MusicBrainz: 7af20cf3-e43f-40c6-bd02-15426dd7f647  NARA: 10580812  NDL: 01133474  NKC: jn20000720003  NLA: 35001112  NLG: 213012  NSK: 000057592  NTA: 068420692  RERO: 02-A012331355  RSL: 000025438  SNAC: w61h1b9v  SUDOC: 02737470X  Trove: 784797  ULAN: 500353261  US Congress: A000039  VcBA: 495/70109  VIAF: 95296943   WorldCat (עם VIAF): 95296943 
מקום לידתו של אדמס בקווינסי שבמסצ'וסטס
ציור מ-1776 של אביגייל סמית' אדמס
דיוקן מ-1766 של ג'ון אדמס
ציור של הכרזת העצמאות, אדמס במרכז עם ידו על מותנו.
ועידת השלום בסטטן איילנד
מדליון שקיבל אדמס ב-1782 בתור שגריר בהולנד
דיוקן של אדמס מ-1785
דיוקן של אדמס מ-1792
הצבעת האלקטורים ב-1796
הצבעת האלקטורים ב-1800
ג'ון אדמס היה כמעט בן שמונים ותשע כשלבקשת בנו, הסכים שיציירו דיוקן אחרון שלו.
קברם של ג'ון אדמס (הרחוק) ושל ג'ון קווינסי אדמס (הקרוב).
ציור שמן של אדמס מ-1815
4 באפריל

4 באפריל הוא היום ה-94 בשנה (95 בשנה מעוברת), בשבוע ה-14 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 271 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1460 – נפתחת אוניברסיטת בזל בשווייץ
1459 – חוזה שלום נחתם בין שטפן הגדול נסיך מולדובה למלך פולין, קזימיר היגלוני, במסגרתו מוותר שטפן על העיר חוטין לטובת פולין; דודו של שטפן שניסה לתפוס את השלטון, נמלט מפולין (בה מצא מקלט) לטרנסילבניה, אך נתפס ומוצא להורג בעריפת ראש
1581 – פרנסיס דרייק סיים הקפת העולם וקיבל תואר אבירות מהמלכה אליזבת הראשונה
1721 – רוברט וולפול הופך לראש הממשלה הראשון של הממלכה המאוחדת
1791 – אונורה מירבו הוא הראשון להיטמן בפנתאון של פריז
1841 – נשיא ארצות הברית ויליאם הנרי הריסון נפטר מדלקת ריאות. הריסון היה הנשיא המבוגר ביותר, וכהונתו הייתה הקצרה ביותר
1850 – לוס אנג'לס מוכרזת כעיר
1918 – העיתון "הארץ" נוסד בירושלים, בשם "חדשות מהארץ הקדושה"
1918 – מלחמת העולם הראשונה: מסתיים הקרב השני על נהר הסום
1920 – מאורעות תר"פ – מתפללים מוסלמים בירושלים קוראים זעקות "טבחו ביהודים" אל עבר הרובע היהודי לאחר שיצאו מתפילותיהם לחגיגות נבי מוסא, בכך מתחילות מהומות שימשכו 4 ימים
1932 – ויטמין C מבודד לראשונה
1939 – פייסל השני בן ה-4 מומלך כמלך עיראק, לאחר שאביו נהרג בתאונת דרכים
1945 – מתחילה ההתקוממות הגאורגית בטסל כנגד הנאצים
1945 – מלחמת העולם השנייה: שחרור הונגריה על ידי הצבא האדום
1945 – מחנה הריכוז אוהרדרוף, שהוא חלק ממחנה בוכנוואלד משוחרר. זהו מחנה הריכוז הראשון המשוחרר על ידי כוחות ארצות הברית
1948 – מלחמת העצמאות: פורץ קרב משמר העמק
1949 – ייסוד ברית נאט"ו: אמנת נאט"ו נחתמת בוושינגטון על ידי שתים עשרה מדינות
1964 – חמישה משירי להקת "הביטלס" כובשים את חמשת המקומות הראשונים במצעד ה"בילבורד", מהסימנים הראשונים ל"פלישה הבריטית"
1968 – מרתין לותר קינג נרצח על ידי ג'יימס ארל ריי במוטל בממפיס, טנסי
1968 – תוכנית אפולו: נאס"א משגרת את אפולו 6
1968 – קבוצת הכדורסל א.א.ק. אתונה היא הקבוצה היוונית הראשונה, הזוכה בגביע ספורטה
1969 – ד"ר דנטון קולי (Denton Cooley) מבצע לראשונה השתלה של לב מלאכותי
1973 – נחנך רשמית מרכז הסחר העולמי בניו יורק
1975 – חברת מיקרוסופט נוסדת על ידי ביל גייטס ופול אלן
1976 – הקמר רוז' מאלץ את הנסיך נורודום סיהאנוק מקמבודיה לפרוש מתפקידו ולצאת לגלות
1979 – ראש ממשלת פקיסטן זולפיקר עלי בהוטו, מוצא להורג
1983 – שיגור ראשון של מעבורת החלל צ'לנג'ר (משימה STS-6)
1991 – הסנטור ג'ון הינז מפנסילבניה ושישה אחרים נהרגים בהתנגשות מסוק במטוסם
1994 – מוקמת חברת נטסקייפ
1997 – שיגור מעבורת החלל קולומביה למשימת STS-83 עבור חקר מיקרו-כבידה. הטיסה נחתה אחרי שלושה ימים ו-23 שעות בגלל תקלה בתאי הדלק
2000 – במסגרת תוכנית סויוז, שיגור החללית סויוז TM-30, המשימה האחרונה המאוישת לתחנת החלל מיר
2002 – חתימת הסכם הפסקת אש באנגולה בין הממשלה לבין אוניטה מחתרת המורדים
2009 – בכיכר רבין נערך מופע פתיחת חגיגות המאה לתל אביב
2011 – שיגור החללית סויוז TMA-21 עם צוות לתחנת החלל הבינלאומית
2017 – המתקפה הכימית בח'אן שייח'ון
נולדו

188 – קרקלה, קיסר רומי (נפטר ב-217)
1646 – אנטואן גלן, מזרחן וארכאולוג צרפתי (נפטר ב-1715)
1772 – רבי נחמן מברסלב (נפטר ב-1810)
1780 – אדוארד היקס, צייר אמריקאי (נפטר ב-1849)
1802 – דורותיאה דיקס, פעילה למען חולי נפש, מאמציה הביאו להקמתם של בתי החולים הפסיכיאטרים הראשונים (נפטרה ב-1887)
1875 – פייר מונטה, מנצח צרפתי (נפטר ב-1964)
1876 – מוריס ולאמנק, צייר צרפתי (נפטר ב-1958)
1884 – איסורוקו יממוטו, מפקד הצי הקיסרי היפני בראשית מלחמת העולם השנייה (נהרג ב-1943)
1899 – הלל אופנהיימר, בוטנאי ישראלי (נפטר ב-1971)
1913 – מאדי ווטרס, מוזיקאי בלוז אמריקאי (נפטר ב-1983)
1914 – מרגריט דיראס, סופרת, תסריטאית ובמאית צרפתייה (נפטרה ב-1996)
1920 – נתן גולדבלום, בקטריולוג ישראלי (נפטר ב-2001)
1923 – פיטר ווהן, שחקן אופי אנגלי (נפטר ב-2016)
1927 – יהודה דרור, המפקד הצבאי של קיבוץ רביבים במלחמת העצמאות וראש המועצה האזורית רמת הנגב (נפטר ב-2004)
1928 – מאיה אנג'לו, משוררת וסופרת אמריקאית (נפטרה ב-2014)
1928 – אלי זעירא, אלוף בצה"ל, ראש אמ"ן במלחמת יום הכיפורים
1928 – אסטל האריס, שחקנית וקומיקאית אמריקאית (נפטרה ב-2022)
1928 – מונטי נורמן, זמר ומלחין מוזיקה לסרטים יהודי בריטי (נפטר ב-2022)
1931 – קתרין טיזרד, פוליטיקאית ניו זילנדית שכיהנה בתפקיד ראש עיריית אוקלנד ובתפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד (נפטרה ב-2021)
1932 – אנדריי טרקובסקי, במאי קולנוע רוסי (נפטר ב-1986)
1932 – אנתוני פרקינס, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-1992)
1932 – ריצ'רד לוגאר, פוליטיקאי אמריקאי (נפטר ב-2019)
1932 – יוסי פלדמן, מייסד המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (נפטר ב-2020)
1932 – עמיצור אילן, היסטוריון ומחזאי ישראלי, ממייסדי קיבוץ להב (נפטר ב-2023)
1937 – יעקב צור (שטיינברג), חבר הכנסת ושר בסיעות המערך והעבודה
1937 – לאיוש פורטיש, שחמטאי הונגרי בדרגת רב אמן
1939 – אילנה מיטב-רודריג, שחיינית ישראלית
1940 – בצלאל אלוני, אמרגן, אמן ויוצר ישראלי
1944 – יהודית נאות, חברת הכנסת ושרה בממשלת ישראל (נפטרה ב-2004)
1944 – חנה שזיפי, אתלטית ישראלית
1944 – שבי בן ברוך, כדורגלן ישראלי, שיחק בעמדת הקשר בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל
1945 – דניאל כהן-בנדיט ("דני האדום"), מנהיג מרד הסטודנטים ב-1968, וחבר בפרלמנט האירופי
1948 – אבי טולדנו, זמר ומלחין ישראלי
1948 – מיכאל קליינר, משפטן, חבר הכנסת ונשיא בית הדין של הליכוד
1948 – עבדוללה אג'לאן, מנהיג ארגון המחתרת הכורדי PKK
1949 – נאוה סטאר, שחמטאית קנדית
1952 – גרי מור, זמר וגיטריסט אירי (נפטר ב-2011)
1952 – ליאת גורן, שחקנית ישראלית
1953 – יוסי מזרחי, שוער כדורגל לשעבר ומאמן כדורגל ישראלי
1964 – ברנקו, כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי
1965 – רוברט דאוני ג'וניור, שחקן קולנוע אמריקאי
1970 – הרב שמואל רבינוביץ, רב הכותל המערבי והמקומות הקדושים
1979 – הית' לדג'ר, שחקן קולנוע אוסטרלי (נפטר ב-2008)
1983 – בן גורדון, כדורסלן בריטי-אמריקאי
1985 – דודי סלע, טניסאי ישראלי
1985 – גלוריה בס, שחקנית וכותבת ישראלית
1985 – טודריק הול, ראפר, זמר-יוצר, שחקן, במאי, כוריאוגרף ויוטיובר אמריקאי
1989 – שירה גבריאלוב, זמרת יוצרת ישראלית
1991 – ג'יימי לין ספירס, שחקנית
1992 – אלקסה ניקולס, שחקנית אמריקאית
1995 – מאיה אביעזר, אתלטית ישראלית
1996 – אוסטין מאהון, זמר אמריקאי
2012 – גראמפי קאט, חתולה (נפטרה ב-2019)
נפטרו

397 – אמברוזיוס, ההגמון של מילאנו (נולד ב-340)
636 – איזידור מסביליה, קדוש נוצרי, כותב האנציקלופדיה הראשונה בעולם המערבי (נולד ב-560)
896 – האפיפיור פורמוסוס (נולד בסביבות 816)
1284 – אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה (נולד ב-1221)
1406 – רוברט השלישי, מלך סקוטלנד (נולד ב-1340 לערך)
1536 – פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (נולד ב-1460)
1538 – אלנה וסיליבנה גלינסקיה, אימו של הצאר איוואן האיום (נולדה בסביבות 1510)
1588 – פרדריק השני, מלך דנמרק ונורווגיה (נולד ב-1534)
1774 – אוליבר גולדסמית', סופר ורופא אירי (נולד ב-1730)
1841 – ויליאם הנרי הריסון, הנשיא התשיעי של ארצות הברית והראשון שמת בתקופת כהונתו (נולד ב-1773)
1861 – ג'ון מקלין, פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי (נולד ב-1785)
1918 – הרמן כהן, פילוסוף גרמני יהודי (נולד ב-1842)
1929 – קרל בנץ, מהנדס גרמני, ממפתחי המכונית (נולד ב-1844)
1932 – וילהלם אוסטוולד, כימאי גרמני, זוכה פרס נובל לכימיה (נולד ב-1853)
1939 – גאזי, מלך עיראק (נולד ב-1912)
1967 – הקטור סקארונה, כדורגלן אורוגוואי (נולד ב-1898)
1968 – מרטין לותר קינג, פעיל למען זכויות שוות לאפרו-אמריקאים בארצות הברית (נולד ב-1929)
1979 – זולפיקר עלי בהוטו, ראש ממשלת פקיסטן (נולד ב-1928)
1983 – גלוריה סוונסון, שחקנית, זמרת ומפיקת קולנוע אמריקאית (נולדה ב-1899)
1983 – שמעון בר, זמר, שחקן, בדרן ומתרגם ישראלי (נולד ב-1926)
1991 – מרים ברנשטיין-כהן, שחקנית תיאטרון הקאמרי (נולדה ב-1895)
1991 – מקס פריש, סופר ומחזאי שווייצרי (נולד ב-1911)
2006 – חיים גרשוני, ממייסדי חיל הים הישראלי, ממתנדבי מח"ל מארצות הברית (נולד ב-1922)
2009 – אירנה כגנובסקי, נבלאית ישראלית (נולדה ב-1955)
2011 – ג'וליאנו מר, שחקן ובמאי ישראלי-פלסטיני (נולד ב-1958)
2013 – רחבעם עמיר, מצנחני היישוב, שגריר, ראש הטקס, ובכיר במשרד החוץ (נולד ב-1916)
2014 – ברוך גלבוע, קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד חטיבה 5, ראש מחלקת תכנון וארגון במטכ"ל, וסגן ראש אגף המודיעין (נולד ב-1925)
2016 – ערן דורון, שחיין ישראלי (נולד ב-1972)
2018 – ריי וילקינס, כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי (נולד ב-1956)
2019 – גאורגי דאנליה, במאי קולנוע גאורגי סובייטי, שהיה מוכר בסרטיו הסאטיריים והקומיים (נולד ב-1930)
2020 – יוסי וירז'נסקי, שחקן ישראלי (נולד ב-1942)
2021 – מנחם מנדל שנייבאלג, רב קהל מחזיקי הדת במנצ'סטר (נולד ב-1921)
2021 – חיים אדלר, פרופסור לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים (נולד ב-1928)
2021 – אוריון גלין גלר, אתלט ורופא ישראלי (נולד ב-1928)
2022 – אופליה שטראל, שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית (נולדה ב-1940)
2022 – איתן ורטהיימר, תעשיין, איש עסקים ומיליארדר ישראלי (נולד ב-1951)
2024 – לין ריד בנקס, סופרת בריטית (נולדה ב-1929)