stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החי באקוודור
ראו גם

פאונה של איי גלאפגוס
הפאונה של אקוודור באתר fauna-flora (באנגלית)
הפאונה של אקוודור באתר frommers (באנגלית)
הנרי ריטר

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1816 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  21 בפברואר 1853 (בגיל 36) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 תקופת הפעילות:  1831–1853 (כ־22 שנים) 
 
הנרי ריטר (בגרמנית: Henry Ritter‏; 24 במאי 1816 – 21 בדצמבר 1853) היה צייר ומאייר גרמני יליד קנדה.
ביוגרפיה

אביו היה קצין בהנובר, עבד עם הצבא הבריטי, ואמו הייתה אנגליה. בגיל צעיר הוא התגורר אצל דודו בהמבורג, שם שימש חניך בעסקי מסחר. לאחר 1832 הוא קיבל את שיעורי האמנות הראשונים שלו מהיינריך ייקוב אלדנאת' ופרידריך קרל גרוגר.
בין השנים 1836 עד 1847 הוא היה סטודנט באוניברסיטת דיסלדורף בשיעורים של קרל פרדיננד זון, וילהלם פרידריך שדו. בשבע השנים האחרונות שלו שם, הוא היה חבר בכיתת המאסטר והיה לו סטודיו משלו באקדמיה. אולם, המשפיעים ביותר עליו היו השיעורים הפרטיים שלמד ב־1837 וב־1838 מרודולף יורדן, שלקח אותו לנסיעות בים הצפוני, הפך לחברו ולימד אותו גישה אתנוגרפית לציור.
בשנת 1842 נישא לבתו של בעל קרקע מבון.
עקב מחלה שאובחנה כ"קדחת עצבים" הוא עבר למוסד ליד זיגבורג. הוא חזר לדיסלדורף בשנת 1852 ונפטר שם בשנה שלאחר מכן.
יצירותיו שנותרו השתמרו על ידי פרדיננד פגרלין, שהתחתן עם גיסתו והשתלט על הסטודיו שלו.
הוא אולי היה ידוע יותר כמאייר מאשר צייר. משנת 1847 הוא היה תורם קבוע למגזין "דיסלדורפור מונאטפטה" הסאטירי. בשנת 1849 פרסם סאטירה על המהפכה האחרונה ונושא האיחוד הגרמני. מבוסס על ספר הילדים Struwwelpeter.
בין השנים 1851–1853 הוא סיפק רישומים לאלבומים שפרסם ולפגנג מולר פון קוניגסוינטר. בין איורי הספרים הבולטים שלו הם אלה של וושינגטון אירווינג.
גלריה

חוף
מבריחים
הדרשה
רברבן
סופר
אנגלים
הערות שוליים

↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 28, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1889, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 674
↑  Peck, H. T.; Colby, F. M., eds, Ritter, Henry, The New International Encyclopædia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116571845  ISNI: 0000 0001 1821 3643  KulturNav: 3609b234-23a7-4494-9fcc-504dc5a6064c  LCCN: n88625863  NTA: 070771448  RKD: 67171  Trove: 898138  ULAN: 500031092  VIAF: 5309486   WorldCat (עם VIAF): 5309486
היסטוריה של גאורגיה
העידן הפרה-היסטורי > תקופת האבן הקדומה

עדויות פלאונטולוגיות מצביעות על הגירה של הומינינים לגיאורגיה. גילוי מאובנים בדמניסי מתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של כ-1.8 מיליון שנה לפני זמננו, אשר הופך אותם למאובני האדם העתיקים ביותר שנמצאו אי-פעם מחוץ לאפריקה. הגילוי חשף את קיומו של מין נכחד, הומו גאורגיקוס מהסוג אדם.
העת העתיקה

ההיסטוריה של גאורגיה מתחילה עוד בעת העתיקה לפני כ-4,000 שנה, אבותיהם הקדומים של הגאורגים כבר נבדלו בתרבותם ובשפתם משכניהם בקווקז ובמזרח התיכון.
בגלל אופייה ההררי של הארץ תושבי חבליה השונים התפתחו בנפרד לאורך תקופות ממושכות, מה שגרם להבדלים השבטיים בקרב הגאורגים להתבלט כבר בכלקוליתיקון (תקופת האבן החדשה המאוחרת). הבדלים אלה התבטאו במאפייני תרבותם, כמו גם ברמות שונות של ההתפתחות החומרית.
בתקופת הברונזה הקדומה, שבטים בדרום-מערב גאורגיה יצרו איחוד בשם דאיוחי, שהתחזק מדינית בתקופת הברזל ומוזכרת בתעודה אשורית משנת 1112 לפנה"ס כממלכה שאמנם נוצחה על ידי צבא האימפריה, אך לא נכבשה, אלא הוטלו עליה מסי כופר כערובה מפני תוקפנות נוספת.
באותה תקופה התקיים בקרבת דאיוחי איחוד שבטים גאורגי נוסף, בשם קולחה, לחופו הדרום-מזרחי של הים השחור. עושרה החומרי של קולחה מצא את ביטויו במיתולוגיה היוונית בסיפורי מסע הארגונאוטים אל ארץ זו לשם שדידתה של גיזת הזהב.
לקראת אמצע המאה ה-8 לפנה"ס שתי הממלכות הגאורגיות הקדומות הללו החלו להילחם ביניהן, מה שבצירוף עם תוקפנותה של ממלכת אוררטו (ממלכה מאזור ארמניה של היום) כלפי דאיוחי הביא להתחסלותה של האחרונה. בשנות ה-20 של אותה מאה גם קולחה חדלה מלהתקיים עקב התפשטותה הנוספת של אוררטו.
במאה ה-7 לפהנ"ס סוחרים יוונים יסדו לחופי גאורגיה ערי-נמל.
מן המאה ה-6 לפנה"ס התקיימה במערב גאורגיה ממלכת אגריסי, ואילו במאה ה-4 לפנה"ס צמחה ממלכת איבריה במזרח גאורגיה. שתיהן היו בין האומות הראשונות בעולם להתנצר - איבריה ב-337 ואגריסי ב-523. איבריה החלה לסבול לקראת ימי הביניים מתוקפנותה של פרס השכנה ומחוסר נאמנותה של האצולה הפיאודלית, בעוד אגריסי הייתה מוקד למאבק צבאי בין פרס לאימפריה הביזנטית. גורמים אלה הביאו להתפרקות שתי הממלכות הגאורגיות למספר דוכסויות פיאודליות, מה שהקל על הערבים לכבוש את גאורגיה במאה ה-7.
ימי-הביניים

בראשית המאה ה-11 הדוכסויות הצליחו להשתחרר מן הכיבוש ולייסד את הממלכה הגאורגית המאוחדת, שנאלצה במהרה להדוף כובשים חדשים - טורקים סלג'וקים.
הממלכה הגאורגית הגיעה לשיא כוחה במאה ה-12, כששלטונה התפשט על כל דרום הקווקז, מספר מחוזות בצפון-מערב פרס, חופו הדרומי של הים השחור ושטחים בצפון-מזרחה של מה שעתידה להיות טורקיה. זאת הייתה גם תור הזהב של תרבותה הדתית והחילונית כאחד, ומספיק אם נציין את האקדמיה התאולוגית והמדעית במנזר גלאתי ואת יצירת המופת הספרותית "עוטה עור הנמר" של המשורר שותא רוסתוולי. הממלכה הגאורגית התאפיינה גם בפלורליזם תרבותי ונתיניה המוסלמים והיהודים נהנו מחופש הפולחן, זאת למרות אדיקותה הנוצרית של גאורגיה ומלחמות ההישרדות שלה נגד שכניה המוסלמים. ממלכת גאורגיה האמירה אל פסגת עושרה החומרי והרוחני תחת שרביטה של אישה - המלכה תמר (1210-1184).
במאה ה-13 כוחה של הממלכה לא עמדה לה מול הפולשים המונגולים, שחילות הפרשים שלהם שטפו באותה תקופה במסעות ניצחון כמעט את כל יבשת אסיה ורוסיה. המונגולים כבשו את מזרח גאורגיה, כולל הבירה טביליסי, ואילו במערב גאורגיה קמה ממלכת אימרתי. אף על פי שהכובשים השאירו פורמלית על כנו את מוסד המלוכה המקומי במזרח גאורגיה, דוכסים תאבי שררה ניצלו את אחריותם הישירה על גביית המסים וגיוסם הכפוי של צמיתיהם למסעות כיבוש חדשים של המונגולים כדי לקבל מידיהם סמכויות כמעט ריבוניות. עם הזמן, הם לא היססו להפעיל את צבאותיהם נגד השלטון הגאורגי המרכזי ולאחר היחלשותו, גם איש נגד רעהו. מצב דומה שרר גם במערב גאורגיה, שבו ממלכת אימרתי איבדה את שליטתה מחוץ לחבל אימרתי לשליטים הפיאודליים המקומיים של חבלי הארץ האחרים.
בשנת 1491 הדוכסויות והממלכות הקיקיוניות הסכימו רשמית לחלק ביניהן את הממלכה הגאורגית המאוחדת. פירוד זה נוצל על ידי הממלכות השכנות והחל מהמאה ה-16 האימפריה הפרסית הספווית והאימפריה העות'מאנית אף חילקו ביניהן את גאורגיה לאזורי השפעה: הדוכסויות והממלכות הכבושות שבמזרחה הפכו לבנות חסותם של הפרסים ואילו אלה שבמערבה איבדו את עצמאותן לטורקים העות'מאנים.
השליטים הגאורגים המקומיים, מלבד המלחמות הבלתי-פוסקות ביניהם, גם מרדו פעמים רבות בכוחות לא מאוחדים במעצמות המשעבדות, שמצידן הגיבו במסעות טבח, הרס וגירוש שהשמידו את כל התשתית הכלכלית של גאורגיה. בגלל מידורה הגאוגרפי של גאורגיה עקב אופייה ההררי הכובשים נזקקו בכל זאת לאצילים המקומיים שהיו מוכנים לשתף פעולה - כך שרדו שושלות רבות.
בהיעדר מקורות הכנסה יצרניים, האצילים הכבידו את עול הניצול הפיאודלי על צמיתיהם, שממילא היו מרוששים והקיזו את הדם הרב ביותר. בתחילת המאה ה-18 מלך כארתלי (במזרח גאורגיה), וחטנג השישי, עשה רבות לשיקום הממלכתיות והתרבות בתחום שלטונו, בין השאר על ידי קודיפיקציה מואצת של חוקים וייסוד בית-הדפוס הגאורגי הראשון בטביליסי ב-1709, אולם מלבד המוגבלות הגאוגרפית של שלטונו, הוא לא עשה דבר נגד המערכת המעמדית הנוקשה של החברה, שבלמה כוחות כלכליים יצירתיים. בסופו של חשבון, ניתן לסכם את השנים הארוכות אחרי חיסול הממלכה המאוחדת כתקופת סטגנציה שנמשכה כחצי מילניום והטביעה בגאורגיה חותם עמוק של נחשלות.
הערות שוליים

↑  Gabunia, M. A. et al. (2002) "A new species of Homo represented by a fossil from the bottom part of the Pleistocene layer at Dmanisio"
Archaeol. Ethnol. Anthropol. Eurasia. Vol. 4, p. 145
↑  1.8m-year-old tooth of early human found on dig in Georgia, theguardian, ‏9 בספטמבר 2022
↑
↑  יותר מ-100 אלף פליטים: "איפה אלוהים?", באתר ynet, 14 באוגוסט 2008
↑  נשיא גאורגיה: רוסיה כבשה את רוב חלקי המדינה, באתר ynet, 11 באוגוסט 2008
| היסטוריה של גאורגיה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה (אנ') | תרבות שוּלבַּרִי-שוֹמוּ (אנ') • תרבות קוּרָה-אַרַאכּס (אנ') • תרבות תרִיאַלֵתִית (אנ') • תרבות קוֹלֵכִית (אנ') • דִיאַוֹחִי (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת העתיקה | קולכיס • איבריה • גאורגיה בעידן הרומי (אנ') • מסע פומפאי לגאורגיה (אנ') • אגריסי • איבריה הסאסאנית (אנ') • ניצורה של איבריה (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| ימי הביניים | המלחמות האיבריות (אנ') • המלחמות הלאזיות (אנ') • נסיכות איבריה (אנ') • השלטון הערבי בגאורגיה (אנ') • אמירות טביליסי • שושלת בגרטיוני • איבריה הבגרטידית • ממלכת אבחזיה • ממלכת קאחתי-הרתי • ממלכת הרתי • התמה של איבריה • ממלכת גאורגיה המאוחדת • תור הזהב של גאורגיה(אנ') • ארמניה בממלכת גאורגיה (אנ') • שירוואן הגאורגית (אנ') • המלחמות הביזנטי-גאורגיות • המלחמות הסלג'וק-גאורגיות (אנ') • הפלישה המונגולית • הפלישה הטימורית • הפלישה הטורקמנית (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה המוקדמת | ממלכת כארתלי • ממלכת קאחתי • ממלכת אימרתי • נסיכות גוריה • סוואנתי • אבחזיה • סאמצחה (אנ') • סמגרלו (אנ') • גאורגיה הספווית (אנ') • ממלכת כארתלי-קאחתי | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה | גאורגיה באימפריה הרוסית (אנ') • הרפובליקה של עבר הקווקז • הרפובליקה הדמוקרטית הראשונה • הפלישה הסובייטית לגאורגיה • גאורגיה הסובייטית • מלחמת גאורגיה–רוסיה | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565450405171  BnF: cb120292477 (data)  LCCN: sh85054250 
קולכיס ואיבריה, מפה משנת 1522
המחוזות הבדלניים אבחזיה ודרום אוסטיה
היסטוריה של ברזיל: הרפובליקה הישנה (1889–1930)

הרפובליקה הישנה, או לעיתים הרפובליקה הראשונה, הייתה המסגרת הפוליטית והתקופה ההיסטורית שהתקיימה בברזיל בין השנים 1889–1930 לאחר נפילת האימפריה הברזילאית עד ההפיכה הצבאית אשר החלה את התקופה ה"פופוליסטית" בברזיל ועליית קרנו של ז'טוליו ורגאס. במהלך התקופה הייתה ברזיל דמוקרטיה חוקתית שאופיינה במספר רב של הפיכות והפיכות שכנגד.
על אף השינוי בשיטת הממשל, אך מעט השתנה בעבור מרבית האוכלוסייה: הכוח נשאר מרוכז בלטיפונדיות, בקפה ותווך באמצעות שחיתות. בקרב האוליגרכיה חל שינוי עם הגידול בהשפעה הפוליטית של מגדלי הקפה ממדינת סאו פאולו על פני מרכז הכוח הפוליטי הישן שהיה מרוכז בריו דה ז'ניירו ובצפון מזרח המדינה.
יש המחלקים את תקופת הרפובליקה לשתיים: תקופת "רפובליקת החרב" (República da Espada) ותקופת "רפובליקת הקפה בחלב" (República do Café com Leite).
כינונה של הרפובליקה וצעדי מיסוד ראשונים

ב-15 בנובמבר 1889 הדיח המרשל דאודורו דה פונסקה את הקיסר דום פדרו השני, הכריז על ברזיל כרפובליקה, תפס את השלטון ונתמנה לנשיאה הראשון של הרפובליקה. ההפיכה נערכה ללא כל שימוש באלימות בהשתתפות כ-600 חיילים בלבד, שכפי הנראה כלל לא ידעו את המניע האמיתי לצעידתם – סיומה של המונארכיה. ההפיכה זכתה לתמיכם של חלקים נרחבים באוליגרכיה, אשר בעקבות תהליך ביטול העבדות בברזיל ורפורמות אחרות, לא תמכו עוד במלוכה.
בתחילת דרכה לא הייתה לרפובליקה הצעירה תמיכה רחבה דיה על מנת לערוך בחירות וכמשטר שראשיתו בהפיכה צבאית היא אכפה את סמכותה בכוח הזרוע. מסיבה זו נדחה גם משאל העם עליו החליטו תחילה המהפכנים, בו אמורים היו הברזילאים להצביע על רצונם ברפובליקה. משאל זה התקיים לבסוף באיחור של 104 שנים, ב-1993, כך שהמשטר החדש היה זמני באופן רשמי מיום היוולדו.
עד לסוף שנת 1889 התייצב המשטר, הרפובליקה החלה לתפקד, וברזיל הפכה ל"רפובליקה פדרלית באופן זמני." גם מבחינה סמלית התגבשה הרפובליקה: חוק מספר 4 מיום ה-19 בנובמבר 1889 החליף את דגלה הזמני של הרפובליקה לדגלה הנוכחי של ברזיל. בנוסף נכתב המנון חדש לברזיל, ששנים לאחר מכן שונה קלות.
בתחילת שנת 1890, לאחר שנה של משא ומתן עם הכוחות הפוליטיים האמיתיים שהנהיגו את ברזיל, התפתח שיח שקרא לכינונה של חוקה חדשה. ב-24 בפברואר 1891 הוכרזה חוקת 1891. עם אישור החוקה חולק הממשל הברזילאי לשלוש רשויות: רשות מחוקקת, רשות מבצעת ורשות שופטת. חברי הרשויות המחוקקת והמבצעת נבחרו בבחירות עממיות, גם אם מספר הבוחרים היה מוגבל כבמקומות אחרים באותה התקופה, כנציגיהם של האזרחים בזירה הפוליטית הלאומית. בנוסף כוננה חוקה בחירות מדינתיות ועירוניות וכן הפרידה את הדת מהמדינה.
בהתאם לחוקה החדשה נבחר דאודורו דה פונסקה לנשיא ב-25 בפברואר 1891. לאחר תקופת מתיחות ארוכה בין הנשיא לסגנו, שר המלחמה פלוריאנו פיישוטו, עמדה הרפובליקה על סיפה של מלחמת אזרחים. ב-3 בנובמבר 1891 לאחר אישור חוק המאפשר את הדחת הנשיא, הורה דה פונסקה על סגירת הקונגרס. בתגובה התקומם הצי ב-23 בנובמבר, דה פונסקה התפטר מתפקידו ופיישוטו מונה לנשיא תחתיו על מנת להבטיח את נאמנות הצבא. פיישוטו זכה גם לתמיכתם של האוליגרכים הגדולים של מדינת סאו פאולו, על אף שאלו תמכו במדיניות ביזורית ופדרלית, ופיישוטו תמך במדינה אבסולוטית וריכוזית.
הדיקטטורה של פיישוטו

מסוף שנת 1891 עד נובמבר 1894 היה ממשלו של פיישוטו בלתי חוקתי, שכן משרת נשיא ברזיל לא הייתה מאוישת, וסגן הנשיא אחז במוסרות השלטון. התנהלות זו הייתה מנוגדת לסעיף מספר 42 בחוקה שקבע כי אם הנשיא לא סיים מחצית מכהונתו, יש לקיים בחירות חדשות, אולם פיישוטו לא הועמד לבחירות ובמקום זאת פעל לייצובה מחדש של המערכת הפוליטית המעורערת. לשם כך הוא ביטל את מצב החירום בו נמצאה המדינה וכינס מחדש את הקונגרס. יש המכנים את שלטונו של פיישוטו כ"דיקטטורה של הצלה לאומית" (ditadura de salvação nacional). שלטונו התאפיין בריכוזיות ולאומנות והוא החליש את כוחם של המושלים שמינה דה פונסקה.
התנהלותו הדיקטטורית של פיישוטו כ"סגן נשיא" הקנתה לו את התואר "מרשל הברזל" ועוררה התנגדות מצד גורמים שונים. ראשונה הייתה ההתמרמרות בקרב הצי ותומכי המלוכה, שחברו יחדיו לתנועה שזכתה לכינוי תנועת ההתקוממות השנייה של הצבא. בשנת 1893 התמודד פיישוטו עם ההתקוממות הפדרליסטית, במסגרתה התקוממו הפדרליסטים בני מדינות הדרום: ריו גראנדה דו סול, סנטה קטרינה ופרנה (מדינה), מרידה שנמשכה כשלוש שנים.
רפובליקת הקפה בחלב

ב-15 בנובמבר 1894 ויתר פיישוטו על משרתו ופרש לאחוזתו, בה נפטר כשנה לאחר מכן. עם ירידתו של פיישוטו מהבמה הפוליטית החלה תקופה שזכתה לכינוי "רפובליקת הקפה בחלב", במהלכה שלטו בברזיל אוליגרכים בני סאו פאולו (יצרנית הקפה) ומינאס ז'ראיס (יצרנית החלב). תחת נשיאותו של הנשיא פרודנטה דה מוראיס התעצבה הפוליטיקה של התקופה אשר התאפיינה בעליית כוחם של מושלי המדינות, נציגי האליטות המקומיות, על חשבון הממשל המרכזי, ובתמורה בסיוע של מושלים אלו, בשיתוף עם נציגים בקונגרס ובסנאט, נקבעו תוצאות הבחירות הפדרליות. בריתות בין השלטון המרכזי ואליטות מקומיות הציבו מועמדים למשרות שלטוניות, והלגיטימיות שלהם חוזקה באמצעות בחירות מזויפות.
במרוצת תקופה זו התרחשו מספר מרידות משמעותיות ברחבי המדינה, כמו מלחמת קאנודוס (1896–1897, באהיה); מרידת החיסון (10–16 בנובמבר 1904, ריו דה ז'ניירו); מרידת קנה הסוכר (22 בנובמבר 1910, ריו דה ז'ניירו), מלחמת קונטסטאדו (1912–1916, סנטה קטרינה ופרנה); מרידת ה-18 במבצר קופאקבאנה (15 ביולי 1922, ריו דה ז'ניירו); סדרת מרידות בשנות ה-20 של המאה ה-20 מצד קצינים נמוכי דרג בצבא, שזכתה לכינוי קיבוצי בשם תנועת הטננטס (סגנים); ולבסוף, מהפכת 1930, אשר הביאה לסיומה של הרפובליקה הישנה.
כלכלה

בתחום הכלכלה הייתה זו תקופה של מודרניזציה ותיעוש כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, אולם עד לנפילת הבורסה בניו יורק ב-1929, המשיכה הכלכלה להיות בצילה של תעשיית הקפה. עת מגמות אלו, וכן כתוצאה מעלייה משמעותית במספר המהגרים האירופאים לברזיל בראשית המאה ה-20, גדלו גם התנועות האנרכיסטית והקומוניסטית במרכזים העירוניים.
באזור האמזונאס, תעשיית חליבת שרף מעץ הגומי לייצור גומי חוותה תנופה משמעותית בתקופת הרפובליקה הישנה. תקופה זו מכונה בהיסטוריה הכלכלית של ברזיל כמחזור הגומי הראשון, והיא נמשכה במהלך כשלושה עשורים החל מ-1879 עד 1912. במרוצת תקופה זו התפתח אזור האמזונס, ובעיקר העיר מנאוס. התנופה הכלכלית באזור זה הביאה לכניסת מטבע חוץ רב למדינה הצעירה, אך גם לסכסוכי גבולות באזור אקרי, אשר סופחה לברזיל בהתאם לחוזה פטרופוליס בשנת 1903.
סופה של הרפובליקה הישנה

מתיחות עזה בין הצפון לדרום על רקע הפוליטיקה של "הקפה בחלב" הביאה למשבר עמוק סביב בחירות 1930. בבחירות אלו סרבה קואליציה של פוליטיקאים אזרחיים בהנהגת ז'טוליו ורגאס ובתמיכת תנועת הטננטס מקרב אנשי הצבא לאפשר את בחירתו של ז'וליו פרסטס, אשר זויפה כמנהג אותם הימים. הירצחו של ז'ואו פסואה, מדינאי ממדינת פאראיבה הצפון מזרחית וסגנו של ורגאס במירוץ לנשיאות נתנה את אות הפתיחה למהפכת 1930. בסוף אוקטובר 1930 הוכרז ורגאס כנשיא ברזיל ללא שפיכות דמים. הנשיא המכהן, וושינגטון לואיס, הודח בטרם סיים את תקופת כהונתו ובטרם הספיק פרסטס להתמנות תחתיו. הרפובליקה הישנה הסתיימה וברזיל נכנסה לעידן חדש תחת השפעתו ארוכת הטווח של ז'טוליו ורגאס.
המבוא לחוקת 1891
דגל "הארצות המאוחדות של ברזיל", 15–19 בנובמבר 1889
דגל ברזיל הנוכחי, החל מה-19 בנובמבר 1889
"הכרזת הרפובליקה", ציור משנת 1893, המתאר את אירוע הכרזת הרפובליקה הישנה של ברזיל.
הנרי רושברי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1889 
 פטירה:  5 ביולי 1968 (בגיל 78) 
 מקום לימודים:  מכון בירמינגהאם לאמנות ועיצוב 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
הנרי רושברי (באנגלית: Henry Rushbury‏; 28 באוקטובר 1889 – 5 ביולי 1968) היה צייר ותחריטאי אנגלי.
ביוגרפיה ועבודה

נולד כבן לפקיד בהרבורן, שהייתה בפאתי בירמינגהם.
הוא למד בעזרת מלגה של רוברט קטרסון סמית' בבית הספר לאמנות בברמינגהאם מגיל שלוש עשרה. הוא עבד כעוזרו של הנרי פיין בעיקר כאמן ויטראז'ים, עד שנת 1912, אז עבר ללונדון, שם חלק חדר עם סטודנט מבירמינגהם, ג'רלד ברוקהרסט.
רושברי היה אמן מלחמה רשמי במהלך מלחמת העולם הראשונה, והשתלם בתחריט והדפס אצל פרנסיס דוד לאחר שלמד זמן קצר אצל הנרי טונקס בבית הספר לאמנות סלייד בשנת 1921.
הוא נבחר לחבר במועדון האמנות האנגלי החדש בשנת 1917, באגודה המלכותית של ציירים בשנת 1921, באגודה המלכותית לציירים בצבעי מים בשנת 1922 ולהאקדמיה המלכותית בשנת 1936.
בשנת 1940 הוא מונה שוב לאמן מלחמה רשמי עד 1945.
בשנת 1943 הבעלים של מספנת פורט גלאזגו, ג'יימס ליתגו, התלונן בפני הוועדה המייעצת של אמני המלחמה, WAAC, על עבודתו של סטנלי ספנסר שתיעד את המספנה בזמן המלחמה. הוועדה המייעצת הזמינה את הנרי רושברי לנסוע לפורט גלאזגו ולייצר כמה תצוגות קונבנציונליות יותר של בניית ספינות עבור ליתגו בעל המספנה.
בשנת 1949 הוא נבחר לראש האקדמיה המלכותית וראש בתי הספר האקדמיים המלכותיים, תפקיד אותו מילא עד 1964. הוא מונה למפקד אביר במסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-1964.
ישנה אנדרטה להנרי רושברי בכנסיית סנט ג'יימס, פיקדילי, לונדון.
גלריה

תצוגת שלל גרמנית
שלל תותחים
מספנות גלאזגו
במחנה פליטים
כיכר טרפלגר 1918
מבני ממשלה זמניים
ארמון קניזגטון
הערות שוליים

↑  Rushbury, Sir Henry George [Harry (1889–1968), painter and engraver], Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Tate, Sir Henry Rushbury 1889–1968, Tate (באנגלית)
↑  Brain Foss (2007). War paint: Art, War, State and Identity in Britain, 1939–1945. Yale University Press
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316998205171  AAG: 2597  AGSA: 3028  BnF: cb16553998n (data)  GND: 142539465  ISNI: 0000 0000 8102 6114  LCCN: n94056301  NGV: 6393  NTA: 262437163  RKD: 68922  SUDOC: 150135319  TePapa: 2015  ULAN: 500032835  VcBA: 495/240701  VIAF: 23829069   WorldCat (עם VIAF): 23829069 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנרי רושברי".
החי בהודו

פילים הודים בשמורה הודית.
נקבה טיגריס בנגלי בשמורת קנה בהודו. הטיגריס הוא טורף-העל של המדינה.
הפאונה הטבעית של הודו היא בעלת מגוון מינים רב ביותר והיא מגיעה למקום ה-8 בעולם מבחינת מגוון ביולוגי. היא מכילה מעל 102,718 מינים של בעלי חיים, אשר 23.39% מהם מצויים תחת יערות וכיסויי עצים, נכון לשנת 2020. קרוב ל-5% משטח הודו שייך לאזורים מוגנים כמו פארקים לאומיים.
הודו מדינה בעלת גיוון גדול מאוד ואחת מ-17 המדינות המגדיברסית (אנ'). היא ביתם של 410 מיני יונקים לרבות המספר הגבוה ביותר של חתוליים למדינה (8.86%), מעל 1,361 מיני עופות (12.6%), מעל 408 מיני זוחלים (6.2%), 197 מיני דו-חיים (4.4%) המפגינים את מספר המינים האנדמיים הגבוה ביותר בעולם, 2,546 מיני דגים (11.7%) ומעל 15,000 מיני צמחים בעלי הפרחים (6%).
בעבר, בעיקר במשך הקרטיקון הודו הייתה אי באוקיינוס ההודי שהייתה קשורה לסרי לנקה, איי סיישל ומדגסקר, עד שהופרדה והתנגשה באסיה, מה שהרים את רכס ההימלאיה. משום כך מספר מינים בעלי דמיון למינים ממדגסקר או אפריקה, כשהנציגה העיקרית לטיעון זה היא צפרדע סגולה שקרוביה חיים באיי סיישל. גם מספר מאובני דינוזאורים הוכיחו קירבה זו.
הודו כוללת 4 אזורי נקודות חמות ביולוגיות: אזור ההימלאיה שבצפון (בגובה של מעל 2,000 עד 2,500 מטר), רכס הרי גהט המערביים במערב, האזור האינדו-בורמי (אנ') שבמזרח וחבל סונדאלנד לרבות איי ניקובר בדרום. בחלוקה ביוגאוגרפית. למעט ההימלאיה שהיא חלק מהאזור הפלארקטי, שאר הודו שייכת לאזור האינדומלאי. האקלים לאורך הודו הוא טרופי וחם וכן לח וגשום עקב רוחות המונסון הנפצות. הדבר מסייע ליצירת יערות עבותים ולשגשוג מינים רבים.
הודו כוללת גם מיני מגה-פאונה רבים ומגוונים ונראים בה בין השאר הגדולות שבחיות אסיה: פיל אסייתי (מתת-המין ההודי), קרנף הודי, גאור, תאו מים הודי, דוב שחור אסייתי, דוב חום ההימלאיה, דוב שפתני והרבה חתולים גדולים: טיגריס בנגלי, אריה הודי, נמר הודי, נמר השלג והנמר הערפילי. נראים בה גם מינים רבים של אייליים, יעלים ואנטילופות כמו הנילגאי, חזיריים שונים כלביים גדולים כמו הזאב והדהול וגם צבוע מפוספס. גם זוחלים ענקיים נראים בהודו ביניהם גדול הזוחלים: תנין ים, תנין הביצות, גוויאל הודי - המין האחרון במשפחה נדירה המתבססת על דגים, פיתון הודי, פיתון מרושת, רב-פתן מלכותי וכוח המים הגדול.
השפעת האדם על המדינה הובילה מצד אחד לקרבה של מספר חיות לאזורים עירוניים, שם הם חיים לצד האדם ומצד שני לפגיעה במינים טבעיים מתחרות עם האדם. כיום כ-2.9% מהחי - יותר מ-39 מיני יונקים, 72 מיני עופות, 17 מיני זוחלים, שלושה מיני דו-חיים, שני מיני דגים ומספר רב של פרפרים, עש וחיפושיות נמצאים בסכנת הכחדה בהודו וישנם גם מספר חיות שנעלמו ממנה כליל. בשל כך הוקמו פארקים לאומיים רבים במדינה.
הפאונה > הרי גהט המערביים

לאורך מערב המדינה בקרבת חופיה עם האוקיינוס ההודי עוברים הרי הגהט, אשר מקבלים מהאוקיינוס זרם לח מונסוני בנוסף על אקלימם הטרופי הנוח, מה שגורם לשגשוג ההרים ביערות נשירים לחים עד ליערות גשם, בהם מינים מגוונים מאוד. האזור מאופיין גם באנדמיות גבוהה מאחר ש-77% מהדו-חיים ו-62% ממיני הזוחלים אנדמיים לאזור זה.
הפאונה > ההימלאיה המזרחית

אזור ההימלאיה המזרחי כולל את האזורים של צפון-מזרח הודו ואת גבולותיה עם בהוטן ועם נפאל. באזור זה אקלים קר יותר מחמת הגובה של ההימלאיה וצמחייה הנפוצה באזורים ממוזגים, אף שבמורדות עדיין האקלים טרופי. המגוון נמוך יותר מאשר בהרי הגהט והג'ונגלים של המזרח ועדיין ישנם בעלי חיים רבים, בעיקר בשמורות הגדולות.
הפאונה > האזור האינדו-בורמי

לאורך הקרבה למזרח ישנם אזורי דלתות נהרות גדולים ובהם הבראהמאפוטרה והגנגס העצומים וכן מישור הביצות העצום סונדרבאנס. הפאונה של אזורים אלה מגוונת ודומה לאלה של דרום-מזרח אסיה והיא כוללת אזורים לחים, יערות טרופיים וערבות לחות.
הפאונה > חבל סונדאלנד

לאורך חופי דרום הודו של מפרץ בנגל וים אנדמן ובהם מספר איים כמו איי אנדמן וניקובר, המעוטרים ביערות לחים ונשירים, ביערות גשם וביערות מנגרובים והחיים בהם דומים לאלה של מספר איים באינדונזיה ואיי דרום-מזרח אסיה עם מספר חיות אנדמיות כמו יונת ניקובר.
אנטילופות נילגאי רועות בערבות.
נמר שלג המותאם לחיים על ההימלאים הגבוהים.
קוברה הודית מהזוחלים האייקונים ביותר והמסוכנים ביותר בהודו.
הנאצי והספר

| --- | --- |

כריכת המהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  אדגר הילסנראט 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  השואה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1971 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה-ביתן
 תאריך:  2011
 תרגום:  עודד פלד
 מספר עמודים:  334
 סדרה
 ספר קודם:  לילה 
 
הנאצי והסַפָּר הוא רומן מאת הסופר היהודי-גרמני אדגר הילסנראט. הספר נכתב על רקע חוויותיו וזכרונותיו של הילסנראט כנער בתקופת השואה.
עלילה

הספר עוסק בשני ילדים מעיירה גרמנית: יהודי בשם איציק פינקלשטיין שהוריו מנהלים מספרה, וגרמני בשם מקס שולץ, שהופכים לחברים טובים, למרבה האירוניה, פינקלשטיין הוא בלונדיני ואילו שולץ הוא שחור שיער. הספר מתאר את האירועים שקרו מאז עליית היטלר לשלטון ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, במהלכם הופך שולץ לקצין אס.אס ולוקח חלק בהשמדת היהודים. במהלך המלחמה הוא נתקל בחבר הילדות היהודי שלו במחנה ריכוז ורוצח אותו במו ידיו. אחרי המלחמה הוא חוזר לעיירה ממנה הגיע בגרמניה, שם הוא מבקר רופא שמבצע בו ברית מילה. הוא מקעקע על זרועו קעקוע שגורם לאנשים לחשוב שהוא ניצול השואה, ולאחר מכן הוא משיג את מסמכיו של פינקלשטיין, מנכס לעצמו את שמו וזהותו, עולה לארץ ישראל ומתחתן עם אישה יהודייה.
פרסום הספר

מו"לים גרמנים רבים סירבו להוציא ספר בעל גוון סאטירי המסופר מפיו של קצין אס.אס לשעבר. "הנאצי והספר" יצא לאור לראשונה בארצות הברית (ב-1971) ולאחר מכן באנגליה ובצרפת. בגרמניה הספר יצא לאור בשנת 1977 ובישראל בשנת 2011 בהוצאת זמורה-ביתן.
הספר עובד להצגה שהוצגה במספר תיאטראות גרמנים.
הערות שוליים

↑  הספר באתר סימניה
↑  הנאצי והספר, קולטור קורייר (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4534411-5  MusicBrainz work: 978f5a59-b530-4b41-be13-ebd18be39823  SUDOC: 184193559  VIAF: 309317402   WorldCat (עם VIAF): 309317402