stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בניין רוטנברג
ההיסטוריה של הבניין > המבנה בעת המודרנית

ב-1998, לציון 75 שנה לחברת החשמל, שופץ משרדו של רוטנברג בהובלתו של האדריכל סעדיה מנדל. במסגרת תהליך זה נעשה שחזור של דלת העץ הראשית, הקירות מצופי העץ, המנורות והשולחן הראשי בחדר. מאז סיום השיפוץ משמש החדר לישיבות מיוחדות. כמו כן הוצבו במקום ארונות עם מוצגים היסטוריים מתוך מאגר המוצגים שבארכיון החברה.
ב-2013 הוכן תיק תיעוד של תחנת הכוח א' ושל בניין רוטנברג.
לאחר הפסקת השימוש במרתף לאגירת מים הוא יובש ושופץ והפך לארכיון של החברה.
הערות שוליים

↑  כל תחנות הכוח המוקדמות יותר פעלו על בסיס דיזל-גנרטורים (למעט תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים)
↑  ארכיון חברת החשמל, באתר "חברת חשמל"
↑  ארכיון חברת החשמל, אתר תחנות הכוח בחיפה, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
| פנחס רוטנברג |
| --- | --- | --- |
| כללי | משק החשמל בישראל • הקמת תשתית החשמל בתל אביב • חברת החשמל לישראל • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו | פנחס רוטנברג |
| אישים | אברהם רוטנברג | פנחס רוטנברג |
| תחנות כוח שהקים | תחנת הכוח הראשונה של תל אביב • תחנת הכוח בטבריה • תחנת הכוח הראשונה בחיפה • תחנת הכוח הקיטורית בחיפה • תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים • תחנת הכוח רדינג | פנחס רוטנברג |
| מבנים אחרים שהקים | בית רוטנברג • בניין רוטנברג • סכר דגניה • תל אור • שכונת קריית חשמל | פנחס רוטנברג |
| מורשת והנצחה | תחנת הכוח רוטנברג • איש החשמל | פנחס רוטנברג |
במבי שלג

| --- | --- |

במבי שלג
 לידה:  6 באפריל 1958 סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 פטירה:  15 באוגוסט 2016 (בגיל 58) ירושלים 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  יאיר שלג 
 
ביאטריס (במבי) שלג (6 באפריל 1958 - ‏15 באוגוסט 2016) הייתה עיתונאית, פובליציסטית ועורכת ישראלית. עורכת ומייסדת כתב העת "ארץ אחרת".
קורות חיים

נולדה בשם ביאטריס ארליך בצ'ילה למשפחה של יהודים אורתודוקסים ילידי גרמניה. היא גדלה בסנטיאגו דה צ'ילה. הכינוי "במבי" ניתן לה על ידי אביה.
בגיל 12 עלתה שלג עם משפחתה לישראל והתיישבה בנתניה. היא למדה בתיכון הדתי "בר-אילן" בעיר. התגייסה לצבא במסגרת גרעין נח"ל "ארגוב" של תנועת בני-עקיבא.
שלג למדה ספרות אנגלית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית, ופילוסופיה יהודית במכון שלום הרטמן.
בתחילת שנות ה-80 הייתה פעילה ב"תנועה לעצירת הנסיגה מסיני" והייתה בין מקימי היישוב "עצמונה" בחבל ימית, שם התגוררה כחצי שנה.
ב-1983 החלה לכתוב ולערוך בכתב העת "נקודה". בשנים 1987–1992 שימשה סגנית עורך עיתון "אותיות" ובשנים 1992–1997 עבדה כעורכת העיתון. פרסמה טור דעה בעיתון "חדשות". בשנת 1996 עברה לכתוב טורי דעה במעריב ובהמשך, ב"מעריב nrg‏". בשנת 2012 החלה לכתוב בעיתון "ידיעות אחרונות".
בשנת 1999 ייסדה את עמותת "ארץ אחרת", והחלה בעריכה והוצאה לאור של מגזין בשם זה. המגזין שם לו למטרה לנתח תהליכים חברתיים, תרבותיים ורוחניים בחברה הישראלית ובעם היהודי. ההחלטה להקים את המגזין התקבלה בעקבות רצח יצחק רבין מתוך רצון לייסד במה עיתונאית מעמיקה החוצה עולמות רעיוניים ומגזריים.
שלג הרבתה להדגיש את הצורך לכונן שיח ישראלי ויהודי מעמיק וביקרה את שטחיות השיח בתקשורת הישראלית. בנושאי דת היא הביעה עמדות מורכבות, בהן שהחלוקה הקיימת בשנות האלפיים בין הזרמים השונים ביהדות היא עניין אנכרוניסטי, המבטא את הקבוצות האידאולוגיות בנושא כפי שהתקיימו לפני השואה. לאחר פינוי עמונה ביקרה את הברוטליות שנקטה המשטרה במהלך הפינוי, אך גם את מגמת ההתבדלות המיסטית של חלק מאנשי הציונות הדתית, בעיקר בזרם החרדים הלאומיים, וטענה שהיא מובילה את בוגרי מערכת החינוך של ציבור זה לייאוש ולדרך ללא מוצא.
שלג השתתפה באירועי מחאת "יוקר המחיה", וכתבה על התעלמות הציבור הדתי-ציוני מהמחאה, שביטאה בעיניה את "מותה של רוח תורה ועבודה".
שלג הייתה חברה במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ובמועצת "יד ושם".
שלג הופיעה לעיתים קרובות כפרשנית אורחת בתוכניות טלוויזיה ורדיו וכן בהרצאות ורבי-שיח ברחבי הארץ.
נפטרה בי"א באב ה'תשע"ו, 15 באוגוסט 2016, בעקבות מחלת הסרטן.
עד לפטירתה הייתה נשואה ליאיר שלג, עמית מחקר ב"מכון הישראלי לדמוקרטיה" ועיתונאי ב"מקור ראשון". לזוג, שהתגורר בירושלים, שלושה ילדים.
פרסים שהוענקו לה

1998 - פרס ליבהבר לסובלנות דתית מטעם התנועה המסורתית בישראל כהוקרה על מאמציה לכונן קשרים בין יהודים בעלי השקפות עולם שונות.
2011 - פרס בני ברית למצוינות תקשורתית בסיקור התפוצות.
2012 - פרס פלג מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים הניתן לאדם שמקדם את ההבנה ההדדית בין קבוצות שונות בעם היהודי.
הערות שוליים

↑  ירעם נתניהו, שליפות עם במבי שלג, באתר nrg‏, 3 באוקטובר 2006
↑  ארבע שיחות, שבר אחד, באתר היום השביעי
↑  טוריה של במבי שלג, באתר nrg
↑  ארץ אחרת, באתר מאגר עמותות רשומות
↑  מאמר מערכת, ‏דרום תל אביב, ארץ אחרת 18 באוגוסט 2011
↑  במבי שלג, ‏דין וחשבון: מה מחליש ומה מחזק אותנו, ארץ אחרת 28 בספטמבר 2006
↑  במבי שלג, ‏תיקון - מחשבות ליום שאחרי, ארץ אחרת 30 באפריל 2002
↑  במבי שלג, אל דרך ללא מוצא, באתר nrg‏, 10 בפברואר 2006
↑  דברים שנשאה במחאה בירושלים, באתר "עבודה שחורה"
↑  במבי שלג, ‏מותה של רוח תורה ועבודה, ארץ אחרת 2012
↑  חברי מועצת יד ושם, באתר יד ושם
↑  אביטל טרקיאלטאוב, ‏נפטרה העיתונאית במבי שלג,  באתר כיפה, 15 באוגוסט 2016
↑  עופר אדרת, העיתונאית במבי שלג מתה בגיל 58 ממחלה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2016
↑  אלן שניידר, בני ברית: במבי שלג ומני אליאס זוכי הפרס לעיתונות לשנת 2011, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594551005171  VIAF: 297602842   WorldCat (עם VIAF): 297602842 
במבי שלג מציגה בפני סטודנטים לחינוך את תאוריית הפיצה שלה על החברה הישראלית, לפיה למרות הפילוח למגזרים שונים, לרוב האנשים יש יותר מן המשותף עם אנשים ממגזרים אחרים, משיש להם עם הקיצוניים מהמגזר שלהם.
ג'ון היינס (מושל איידהו)

ג'ון מיצ'ינר היינס (באנגלית: John Michiner Haines;‏ 1 בינואר 1863 –  4 ביוני 1917) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו העשירי בשנים 1913–1915, וכראש עיריית בויסי בשנים 1907–1909.
ביוגרפיה

ג'ון היינס נולד במחוז ג'ספר שבאיווה, כבנם של אייזק ל. היינס, קווייקרי, ושל אלייזה (לבית בושונג) היינס, חברת כנסיית המשיח. הוא השלים שלוש שנות לימוד באוניברסיטת ויליאם פן באיווה לפני שפרש מלימודיו שם בשל בעיות בריאות. ב-1883 הוא נשא לאישה את מרי סיימונס, בת לכומר קווייקרי.
עד 1885 עבד היינס כפקיד בנק בפריינד, נברסקה. לאחר מכן הוא עבר לריצ'פילד, קנזס, שם הוא הצליח מאוד בעסקי נדל"ן. הוא גם שימש כעוזר פקיד בית המשפט של מחוז מורטון שבקנזס, ונבחר כרשם המקרקעין. ב-1890 הקים היינס עסק לנדל"ן יחד עם כמה שותפים בבויסי. בשנים 1907–1909 היא כיהן כראש עיריית בויסי. היינס נבחר כמושל איידהו וכיהן בתפקיד בשנים 1913–1915. במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא הטיל וטו על חוק לפיצויי עובדים, והוקמה מועצת החינוך המדינתית. לאחר תום תקופת כהונתו כמושל הוא לא התמודד בבחירות לכהונה שנייה, ושב לעיסוקיו בנדל"ן.
ג'ון היינס נפטר בבויסי ב-4 ביוני 1917. הוא נטמן בבית הקברות מוריס היל שבעיר.
הערות שוליים

↑  ג'ון היינס, באתר Find a Grave
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186315865  VIAF: 2724155832962833490006   WorldCat (עם VIAF): 2724155832962833490006
בר'דתי

בַּר'דַתי (בגאורגית: ბაღდათი) היא עיירה במישור קולכתי שבמערב גאורגיה; היא מרכזהּ המנהלתי של נפת בר'דתי שבחבל אימרתי. העיירה משתרעת על גדות נהר חניסצקאלי, לצד כביש כותאיסי-בר'דתי-בנארי, בגובה 200 מ' מעל פני הים. העיירה מרוחקת ב-19 קילומטרים מתחנת הרכבת של הכפר ריוני שבקרבת העיר כותאיסי.
במפקד שנערך בשנת 2014, מנתה אוכלוסיית בר'דתי 3,707 נפש; בעיירה פועלים תיאטרון, בית-מוזיאון ע"ש ולדימיר מאיאקובסקי (בבית ילדותו), קתדרלת גיורגי הקדוש וקתדרלת תמר המלכה הקדושה. בבר'דתי נמצאת הקתדרה של הדיוקסיה ואני-בר'דתי.
בבר'דתי ישנם מפעלי שימורים, יין ורהיטים.
היסטוריה

בר'דתי מוזכרת במקורות הכתובים החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-17, אך לפי ממצאים ארכאולוגיים היא הוקמה ככפר בשיא ימי הביניים
בשנת 1703 הטורקים העות'מאנים כבשו את הכפר והקימו בו מבצר; מבצר בר'דתי היה אחד מארבעה מבצרים טורקיים, שהגנו על הדרך מאימרתי למסחתי. בשנת 1770 מלך אימרתי סולומון הראשון הטיל מצור על המבצר בסיועם של חיילים רוסים. הנצורים פנו לאשת המלך, המלכה מַריַם, בבקשה לחוס על חייהם תמורת כניעה; אחרי שהמלכה נשבעה שהם חסינים מפגיעה, הם העבירו לידיה את המבצר והתפנו ממנו. בימינו השתמר רק המרתף של המבצר.
בשנים 1990-1940 נקראה בר'דתי מאיאקובסקי (על שם המשורר ולדימיר מאיאקובסקי שנולד בה).
ברוקלין (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הרומן "ברוקלין" מאת קולם טובין
 בימוי:  ג'ון קראולי 
 הופק בידי:  פינולה דוואייר אמנדה פוסי
 תסריט:  ניק הורנבי 
 עריכה:  ג'ייק רוברטס 
 שחקנים ראשיים:  סרשה רונן אמורי כהן דונל גליסון ג'ים ברודבנט ג'ולי וולטרס
 מוזיקה:  מייקל ברוק 
 צילום:  איב באלנג'ר 
 מדינה:  קנדה, אירלנד, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  BFI BBC Films Wildgaze Films
 חברה מפיצה:  Fox Searchlight Pictures TSG Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 26 בינואר 2015 בריטניה 6 בנובמבר 2015 אירלנד 6 בנובמבר 2015
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה רומנטית דרמה תקופתית
 תקציב:  10 מיליון דולר
 הכנסות:  42.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   brooklyn
 פרסים:  מועמדות לשלושה פרסי אוסקר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברוקלין (באנגלית: Brooklyn) הוא סרט קולנוע תקופתי משנת 2015 בבימויו של ג'ון קראולי אשר נכתב על ידי ניק הורנבי, ומבוסס על רומן מאת קולם טובין באותו שם שיצא לאור ב־2009. בסרט מככבים סרשה רונן, אמורי כהן, דונל גליסון, ג'ים ברודבנט וג'ולי וולטרס. עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1952, ומגוללת את סיפורה של אישה אירית צעירה המהגרת לברוקלין, אולם זמן קצר לאחר שהיא מצליחה להתאקלם בארץ החדשה, טרגדיה משפחתית מאלצת אותה לחזור לביקור במולדתה, והיא נאלצת לבחור בין האפשרויות "המנוגדות", על מנת להחליט היכן, וכיצד, להמשיך את חייה.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2015, שם זכה הסרט לשבחי המבקרים. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-4 בנובמבר 2015, ובבריטניה יומיים אחר-כך. הוא היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
תקציר העלילה

בשנת 1952, אייליש לייסי (סרשה רונן) היא אישה צעירה מאנישקורת'י, עיירה קטנה בדרום מזרח אירלנד. היא לא מצליחה למצוא עבודה, ולכן נאלצת לעבוד רק שעתיים בשבוע, במהלך סופי השבוע, בחנות צרכניה המנוהלת על ידי מיס קלי (בריד ברנן) המרשעת. אחותה הגדולה של אייליש רוז (פיונה גלסקוט), מסדרת לה נסיעה לארצות הברית כדי למצוא שם עבודה, ועתיד טוב יותר. היא עוזבת, אבל באוניה היא סובלת ממחלת ים ומהרעלת מזון ובסופו של דבר מוצאת את עצמה בחדרה, כאשר תא השירותים נעול. האישה בדרגש מתחתיה, היא נוסעת מנוסה, העוזרת לה, מייעצת לה ותומכת בה בעת כניסתה של אייליש לארצות הברית ולחייה בברוקלין, ביתם החדש בארצות הברית של מהגרים אירים רבים.
אייליש גרה באכסניה אירית, שם היא סועדת בכל לילה עם מאדאם קיהו (ג'ולי וולטרס), בעלת הבית המסורתית, ועם שאר הדיירות, כולן נשים צעירות. היא מתחילה לעבוד בחנות כל-בו. בשל היותה ביישנית, מופנמת ושקטה האינטראקציה שלה עם הלקוחות לוקה בחסר ועל כך מעירה לה הממונה עליה, מיס פורטיני (ג'סיקה פארה). מכתבים המגיעים אליה מאחותה רוז, שבאירלנד, מציפים בה געגועים רבים אליה ומיס פורטיני מגלה אליה אמפתיה. היא זוכה לביקור מצד האב פלוד (ג'ים ברודבנט), כומר שסידר לה את עבודתה ואת מקום מגוריה, והוא מנסה לעזור בכך שהוא רושם אותה ללימודי הנהלת חשבונות בקולג'. כאשר היא יוצאת לערב ריקודים במרכז קהילתי בברוקלין, היא פוגשת בטוני (אמורי כהן), בן למשפחה איטלקית, המגלה בה עניין ועד מהרה הופך להיות החבר שלה. לאור התפתחויות אלה, אייליש מתחילה להרגיש יותר ויותר בנוח בנוגע לחייה החדשים בניו יורק. ואז מגיעה הטרגדיה. האב פלוד מודיע לאייליש שאחותה רוז מתה בפתאומיות, ממחלה שהייתה לה וככל הנראה הסתירה אותה. לאחר שיחת טלפון טרנס-אטלנטית עם אמה, אייליש מגלה שאמה מתמודדת בקושי עם הטרגדיה, שהביאה עליה בדידות רבה. היא מחליטה לחזור הביתה לביקור. טוני מתעקש שאם היא עוזבת, הם חייבים להתחתן בסתר, קודם לכן. השניים מתחתנים בנישואים אזרחיים מבלי לספר לאיש, ואייליש חוזרת לאירלנד.
חזרה באירלנד, נדמה לאייליש שכולם מעוניינים שתישאר ושלא תשוב לברוקלין. חברתה הטובה ביותר צפויה להתחתן שבוע לאחר המועד בו תכננה אייליש לשוב לאמריקה, כשאמה כבר אישרה בשמה את השתתפותה באירוע ואייליש מעכבת את חזרתה. חברתה מפגישה אותה שלא ברצונה עם רווק אירי מבוקש בשם ג'ים פארל (דונל גליסון), שעומד לרשת את הבית הגדול של הוריו ואת העסק המשפחתי. כמו כן, אייליש מוצאת את עצמה מחליפה, באופן זמני, את אחותה המנוחה, כמנהלת חשבונות במפעל מקומי. אייליש מגלה שכעת יש לה אפשרות לבנות לעצמה עתיד באירלנד, דבר שלא היה קיים כשעזבה. אייליש מפסיקה לפתוח ולקרוא את המכתבים שהיא מקבלת מטוני. התלבטותה האם לחזור או להישאר מסתיימת כאשר מיס קלי, מעסיקתה הקודמת של אייליש, מזמנת אותה במטרה להטיח בפניה כי נודע לה שהיא כבר נשואה. זה מזכיר באחת לאייליש את המנטליות של עיירה קטנה, שבה אין סודות, ואשר ממנה נמלטה. היא מזמינה מיד כרטיס הפלגה ובאותו ערב מודיעה לאמה על נישואיה ועל חזרתה לברוקלין למחרת היום. במהלך נסיעתה, היא פוגשת בבחורה צעירה שנוסעת לראשונה לאמריקה, והיא משחקת את התפקיד של הנוסעת המנוסה, המדריכה את המהגרת החדשה. הסרט מסתיים כאשר אייליש וטוני נפגשים ומתחבקים בשמחה.
שחקנים ודמויות

| השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| סרשה רונן | אייליש לייסי | מהגרת אירית צעירה, בברוקלין של שנות ה-50.‏ |
| אמורי כהן | אנתוני "טוני" פיורלו | גבר צעיר, בן למשפחת מהגרים איטלקים |
| דונל גליסון | ג'ים פארל | גבר אירי צעיר |
| ג'ים ברודבנט | האב פלוד | כומר קהילת המהגרים האירים בברוקלין |
| ג'ולי וולטרס | מאדאם קיהו | בעלים ומנהלת אכסניה בברוקלין |
| סמנתה מונרו | דורותי |  |
| בריד ברנן | מיס קלי | בעלת מכולת באירלנד, מעסיקתה של אייליש |
| ג'יין ברנן | גב' לייסי | אמה של אייליש |
| פיונה גלסקוט | רוז לייסי | אחותה של אייליש |
| ג'סיקה פארה | מיס פורטיני |  |
| איליין או'היגינס | ננסי |  |
| ג'ן מורי (אנ') | דולורס גרייס |  |
| אמילי בט ריקרדס | פאטי מק'גווייר |  |
| איב מקלין | דיאנה מונטיני |  |
| מרי או'דריסקול | מיס מק'אדם |  |
| נורה-ג'יין נון | שילה |  |
| מייקל זיגן | מאוריציו פיורלו | אחיו של טוני |
| פולינו נונס | מר פיורלו | אביו של טוני |
| ג'יימס דיג'יאקומו | פרנקי פיורלו | אחיו של טוני |
| כריסטיאן דה לה קורטינה | לורנציו פיורלו | אחיו של טוני |
| אלן דייוויד (אנ') | גב' פיורלו | אמו של טוני |
| ג'רארד מרפי | לייסי |  |
| איארלה או' לאונרד | פרנקי דורן |  |
| אווה בירת'יסטל | ג'ורג'ינה |  |
הערות שוליים

↑  "BROOKLYN (12A)". British Board of Film Classification. 24 באוגוסט 2015. נבדק ב-24 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Review: 'Brooklyn,' Starring Saoirse Ronan, Is A Masterpiece". Forbes.com. נבדק ב-2015-12-01.
↑  "Brooklyn (2015)". Box Office Mojo. נבדק ב-8 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (27 בינואר 2015). "Sundance: Fox Searchlight Nabs 'Brooklyn'". Prometheus Global Media. נבדק ב-27 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "US date set for Saoirse Ronan-starring Brooklyn". Rte.ie. נבדק ב-2015-12-01.
↑  Mekado Murphy (8 בפברואר 2016). "Bluffer's Guide to the Oscars: Best Actress". הניו יורק טיימס. נבדק ב-9 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| זוכי פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1947‏-1967 | Odd Man Out‏ (1947) • The Fallen Idol‏ (1948) • האדם השלישי (1949) • The Blue Lamp‏ (1950) • The Lavender Hill Mob‏ (1951) • The Sound Barrier‏ (1952) • ג'נבייב (1953) • בחירתו של הובסון (1954) • ריצ'רד השלישי (1955) • מרקיע שחקים (1956) • הגשר על הנהר קוואי (1957) • מקום בצמרת (1958) • Sapphire‏ (1959) • מוצאי שבת ובוקר יום א' (1960) • קורטוב של דבש (1961) • לורנס איש ערב (1962) • טום ג'ונס (1963) • דוקטור סטריינג'לאב (1964) • תיק איפקרס (1965) • המרגל שחזר מן הכפור (1966) • אדם לכל עת (1967) |  |
| 1992–היום | משחק הדמעות (1992) • ארץ הצללים (1993) • חברים לרצח (1994) • טירופו של המלך ג'ורג' (1995) • סודות ושקרים (1996) • Nil by Mouth‏ (1997) • אליזבת (1998) • East Is East‏ (1999) • בילי אליוט (2000) • פארק גוספורד (2001) • The Warrior‏ (2002) • לגעת באינסוף (2003) • אהבה של קיץ (2004) • וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) המלך האחרון של סקוטלנד (2006) • This Is England‏ (2007) • Man on Wire‏ (2008) • מטען הכאב (2009) • נאום המלך (2010) • החפרפרת (2011) • סקייפול (2012) • כוח משיכה (2013) • התאוריה של הכול (2014) • ברוקלין (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) •  המועדפת (2018) •  1917 (2019) • צעירה מבטיחה (2020) • בלפסט (2021) • רוחות אינישרין (2022) |  |
בואינג CH-47 צ'ינוק

CH-47 צ'ינוק הוא מסוק תובלה כבד כפול רוטורים מתוצרת בואינג האמריקנית.
שמו, צ'ינוק, נלקח משמם של בני הצ'ינוק האינדיאנים שהתגוררו במדינות אורגון ווושינגטון.
היסטוריה

הצ'ינוק טס לראשונה ב-21 בספטמבר 1961, והפך להיות המסוק הסטנדרטי של צבא ארצות הברית. הוא קרוי (כמו רבים מהמסוקים האמריקאיים) על שם שבט אינדיאני.
לצ'ינוק גם גרסה אזרחית בשם Boeing 234 Chinook, המשמשת לעבודות כריתת עצים, קידוחי נפט בלב ים, כיבוי שריפות והצלה.
דגם מיוחד של "צ'ינוק" פותח לפעולת הכוחות המיוחדים של ארצות הברית – כוח פשיטה מיוחד לפשיטות עמוקות בעורף שטחו של האויב. המסוק צויד בצינור לתדלוק אווירי, מערכות תקשורת וניווט מתקדמות, וכן בחימוש של טילי "סטינגר" ומקלעים.
חיל האוויר הישראלי שקל להצטייד במסוק הצ'ינוק כתחליף למסוקי יסעור המתיישנים, אך בפברואר 2021 הוחלט להצטייד במסוק סיקורסקי CH-53K קינג סטליון.
מבנה והנדסה

למסוק שני רוטורים, להבדיל ממסוקים סטנדרטיים שלהם רוטור ראשי אחד ורוטור זנב. המנועים מותקנים חיצונית בשני צידי המסוק, בעוד האחורי גבוה במעט מהקדמי. שני הרוטורים סובבים בכיוונים מנוגדים, וכך אין צורך ברוטור זנב לאיזון.
בנוסף, כן הנחיתה הבלתי מתקפל אפשר ניצול מלוא המרחב הפנימי המרווח של 9 מטרים אורך, 2 מטרים גובה ו-2.20 מטר רוחב.
שירות מבצעי > מלחמת וייטנאם

במלחמת וייטנאם היה המסוק בשימוש נרחב, הוא הוביל כמסוק סער כוחות אל עומק השטח. כמו כן, המסוק פינה אל העורף מסוקים ומטוסים שחוברו אליו, עד כי יכולת זו לבדה הצדיקה את עלות פיתוח הצ'ינוק.
שירות מבצעי > מלחמת פוקלנד

במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 הצ'ינוק שימש את שני הצדדים: ארגנטינה ובריטניה.
שירות מבצעי > מבצע חנית נפטון

במבצע חנית נפטון נעשה שימוש במסוק זה כגיבוי למסוקי הבלק הוק כלקח מפעולת החילוץ האמריקני באיראן שנכשלה. הדבר הוכיח את עצמו לאחר שמסוק בלק הוק אחד נחת נחיתת חירום והושבת, ומסוק צ'ינוק חילץ מהשטח את הלוחמים של אותו מסוק.
מפעילים

ארצות הברית ארצות הברית
ארגנטינה ארגנטינה (לשעבר)
אוסטרליה אוסטרליה
קנדה קנדה
מצרים מצרים
יוון יוון
הודו הודו (15 מסוקים הוזמנו)
איראן איראן (המסוקים נמסרו לאיראן לפני המהפכה האיראנית)
איטליה איטליה
יפן  יפן
לוב לוב
מרוקו מרוקו
הולנד הולנד
עומאן עומאן
טאיוואן טאיוואן
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
ערב הסעודית ערב הסעודית
סינגפור סינגפור
דרום וייטנאם דרום וייטנאם (לשעבר)
וייטנאם וייטנאם (לשעבר)
ספרד ספרד
תאילנד תאילנד
טורקיה טורקיה (11 מסוקים הוזמנו)
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (בגרסה מותאמת)
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
גלריה

חיילים אמריקאים בבטן המסוק
חיילים פורקים מבטן המסוק
מסוק צ'ינוק יפני
מסוק צ'ינוק עם צינור לתדלוק אווירי
מסוק צ'ינוק מוביל מטוס F15A
הגרסה הבריטית של המסוק
הערות שוליים

↑  ניר דבורי, ‏קרבות אוויר: הפנייה של נשות הטייסים והדוחות המסווגים, באתר ‏מאקו‏, 4 ביולי 2020
↑  יואב זיתון, יקר ומשוכלל: "סופר-יסעור" הוא המסוק החדש של צה"ל, באתר ynet, 25 בפברואר 2021
אודי עציון, גנץ קיבל את המלצת חיל האוויר: CH53K יחליף את היסעור, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2021
ניצן סדן, צה"ל בחר מחליף ליסעור - האם זהו המסוק הנכון?, באתר כלכליסט, 6 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551207205171  LCCN: sh89003785  NARA: 10663743
בן-ציון כ"ץ (רב)

ערך זה עוסק באב בית הדין בצ'רנוביץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
תמונה
 לידה:  19 באוגוסט 1887 סירט, רומניה 
 פטירה:  1934 (בגיל 46 בערך)
 תקופת הפעילות:  ?–1934 
 
הרב בן-ציון כ"ץ (19 באוגוסט 1887 – 1934) היה אב בית דין בצ'רנוביץ וראש הקהילה האורתודקסית בה בשנים 1934-1922.
ביוגרפיה

הרב כ"ץ נולד ב-19 באוגוסט 1887 בסירט שבמחוז בוקובינה. בצעירותו למד תורה אצל אריה לייבוש הורוביץ, הרב הראשי של סטאניסלב, ולאחר מכן המשיך את לימודיו אצל הרב יצחק יהודה שמלקיש בלבוב. ב-1907 הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הורוביץ ובנימין אריה וייס, אב"ד של קהילת יהודי צ'רנוביץ. בשנים 1914-1911 כיהן כרבה הראשי של קהילת בראשוב. ב-1913 חיבר פירוש לסדר קדשים בשם "גאון צבי", שנדפס בדרוהוביץ'. ב-1922, עשר שנים לאחר מותו של הרב וייס, מונה כ"ץ להחליפו כאב"ד וראש הקהילה האורתודוקסית בצ'רנוביץ, תפקיד שאותו מילא עד מותו ב-1934. החליף אותו בתפקיד הרב משולם ראטה.
(הרב כ"ץ היה) ענק הממלא בנפח גופו רבע של החדר, הנושם כמכונת קיטור ומוציא קולות מפיו כמקהלה שלמה. ניצוץ פלאי היה בו, ביהודי כביר זה. לא דיברנו בינינו בעניינים פרטיים, ובכל זאת בהתחמץ הלב בקרבי ממשהו שלא כשורה בחיי או בחיי סביבתי, ביצרי או ברוחי, הייתי מתוודה לפניו בחצי הברה, מבליע רמזים בסוגיה שלמדנו, והוא הבין והביא מרפא ללב.
הערות שוליים

↑  לאו גולדהמר, "ערים ואמהות בישראל", חלק רביעי, מוסד הרב קוק, 1950, עמ' 161
On the history of the Jews in Czernowitz (cont'd), באתר Jewish Gen (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499099205171  VIAF: 63872849   WorldCat (עם VIAF): 63872849 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בטי גארט

| --- | --- |
גארט בצד ימין למעלה בשנת 1976 עם השחקנים של "לוורן ושירלי"
גארט בצד ימין למעלה בשנת 1976 עם השחקנים של "לוורן ושירלי"
 לידה:  23 במאי 1919 סנט ג'וזף, מיזורי, ארצות הברית
 פטירה:  12 בפברואר 2011 (בגיל 91) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס  Annie Wright School 
 בן או בת זוג:  לארי פארקס (1944–1975) 
 צאצאים:  אנדרו פארקס 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
בטי גארט (באנגלית: Betty Garrett;‏ 23 במאי 1919 - 12 בפברואר 2011) הייתה שחקנית, קומיקאית, זמרת ורקדנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה "הכל נשאר במשפחה".
ביוגרפיה

גארט נולדה בעיר סנט ג'וזף שבמדינת מיזורי. בתם של אליזבת אוקטביה וקורטיס גארט. לאחר גירושי הוריה עברה להתגורר עם אמה במספר מלונות דרכים. היא בלתה את רוב ילדותה ונעוריה בסיאטל. למדה משחק ב"בבית הספר לתיאטרון בית הבובות" שבניו יורק סיטי ובנוסף גם ריקוד תחת אנה סוקולוב ומוזיקה.
קריירת משחק

גארט החלה להתפרסם בתור שחקנית קולנוע בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 בסרטים "יום בניו יורק" בתפקיד הילדי לצידו של פרנק סינטרה, "קח אותי לבייסבול" של באזבי ברקלי ו"הבת של נפטון" בתפקיד בטי בארט.
בשנת 1973 הצטרפה גארט לצוות שחקני הסיטקום "הכל נשאר במשפחה". בסדרה היא הופיעה בתפקיד השכנה איירין לורנצו, בעבור משחקה היא זכתה בשנת 1974 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
ב-1976 החלה גארט לשחק בסדרה הקומית "לוורן ושירלי" בתפקיד בעלת הבית ולימים אמה החורגת של לוורן אדנה בייביש דה פזיו, תפקיד אותו מילאה מהעונה השנייה עד העונה השישית.
חיים אישיים

גארט הייתה נשואה לכוכב הקולנוע לארי פארקס משנת 1944 עד למותו בשנת 1975. לגארת נולדו שני ילדים ממערכת זו, גארט והשחקן אנדרו פארקס.
גארט נפטרה ב-12 בפברואר 2011 מנסיבות בריאותיות בלוס אנג'לס כשהיא בת 91.
על שמה של גארט הונצח בשנת 2003 כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה נבחרת

מילים ומוזיקה (1948)
הבת של נפטון (1949)
יום בניו יורק (1949)
קח אותי לבייסבול (1949)
אחותי איילין (1955)
הצל על החלון (1957)
טלוויזיה

הנמלט (1964)
הכל נשאר במשפחה (1973-1975)
לוורן ושירלי (1976-1981)
ארוכה הדרך הביתה (1998)
בית עברה

בית עברה או בית עניה מעבר לירדן (ביוונית: Βηθαβαρά – בֵּתַבַּרה; ערבית المغطس – "מקום הטבילה", תעתיד מדויק: אלמע'טס), הוא המקום בו פעל יוחנן המטביל ובו הטביל את ישו. בית עברה שוכנת על הגדה המזרחית של נהר הירדן, מול קאסר אל-יהוד שבבקעת הירדן, כ-8.5 ק"מ צפונית למקום שפכו אל ים המלח וכתשעה קילומטרים ממזרח למרכז העיר יריחו. אין לבלבל בין בית עברה (המכונה גם "בית עניה מעבר לירדן") לבין בית עניה באזור הכפר אלעיזריה שעל הר הצופים, בו הקים ישו את לזרוס מהמתים. בשנת 2015 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
בתנ"ך

בית עברה, מלשון מעברות (הירדן), שוכנת בסמוך למקום בו לפי המסורת חצו שבטי ישראל את הירדן בדרכם לארץ ישראל. המקום נזכר בשמו לראשונה בספר שופטים:
וּמַלְאָכִים שָׁלַח גִּדְעוֹן בְּכָל הַר אֶפְרַיִם לֵאמֹר: רְדוּ לִקְרַאת מִדְיָן וְלִכְדוּ לָהֶם אֶת הַמַּיִם עַד בֵּית בָּרָה וְאֶת הַיַּרְדֵּן, וַיִּצָּעֵק כָּל אִישׁ אֶפְרַיִם וַיִּלְכְּדוּ אֶת הַמַּיִם עַד בֵּית בָּרָה וְאֶת הַיַּרְדֵּן.
בגלל האנלוגיה הקיימת בנצרות בין אליהו ליוחנן המטביל, רבים מזהים[דרוש מקור] את בית עברה עם המקום ליד הירדן בו עלה אליהו לשמים:
וַחֲמִשִּׁים אִישׁ מִבְּנֵי הַנְּבִיאִים הָלְכוּ וַיַּעַמְדוּ מִנֶּגֶד מֵרָחוֹק וּשְׁנֵיהֶם עָמְדוּ עַל הַיַּרְדֵּן. וַיִּקַּח אֵלִיָּהוּ אֶת אַדַּרְתּוֹ וַיִּגְלֹם, וַיַּכֶּה אֶת הַמַּיִם וַיֵּחָצוּ הֵנָּה וָהֵנָּה, וַיַּעַבְרוּ שְׁנֵיהֶם בֶּחָרָבָה [...] וַיְהִי הֵמָּה הֹלְכִים הָלוֹךְ וְדַבֵּר וְהִנֵּה רֶכֶב אֵשׁ וְסוּסֵי אֵשׁ וַיַּפְרִדוּ בֵּין שְׁנֵיהֶם, וַיַּעַל אֵלִיָּהוּ בַּסְּעָרָה הַשָּׁמָיִם.