stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיב קופל
קריירת אימון > רדינג (2003–2009)

קופל נכנס רשמית לתפקיד מאמן רדינג ב-9 באוקטובר 2003, במקומו של שחקנו לשעבר בקריסטל פאלאס, אלן פארדיו. בשתי עונותיו הראשונות על הקווים החמיץ קופל את המקום בפלייאוף בנקודות ספורות בלבד. עם זאת, עונת 2005/2006 הייתה מהעונות הטובות בקריירה המקצועית של קופל. קבוצתו פתחה את העונה בהפסד לפלימות' ארגייל, אך מאז קבעה את שיא רצף המשחקים ללא הפסד, והעמידה אותו על 33 משחקים, עד שהפסידה בחודש פברואר ללוטון טאון. הפסדים אלו היו היחידים של הקבוצה בליגה באותה עונה, וכבר בחודש מרץ הבטיחה הקבוצה את זכייתה באליפות ליגת המשנה ואת העפלתה הראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה ב-135 שנות קיומה. הקבוצה קבעה שיא נוסף, שיא הנקודות לעונה אחת בתולדות הליגה, עם 106 נקודות בסיום העונה.
עונת 2006/2007, עונתה הראשונה של רדינג בפרמייר ליג, הסתיימה באופן מעורר כבוד במקום השמיני בטבלה, מרחק נקודה בלבד מבולטון וונדררס השביעית ומהעפלה לגביע אופ"א. קופל זכה לשבחים רבים מאנשי כדורגל רבים באנגליה, ובהם אלכס פרגוסון, מאמן מנצ'סטר יונייטד. עם זאת, העונה השנייה של הקבוצה בפרמייר ליג לא התקרבה להישגי קודמתה, ובסיומה ירדה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שתי עונות בלבד, עקב פער שערים עדיף של פולהאם. על אף ירידת הליגה, חששו מאוד אוהדי רדינג מעזיבה של מאמנם בעקבות הכישלון, ויצאו בקמפיין למען הישארותו של קופל בקבוצה.
קופל פתח עם רדינג את עונת 2008/2009 בליגת המשנה, והפתיחה אכן הייתה מבטיחה כשרדינג נאבקה על העלייה לפרמייר ליג. עם זאת, ירידה חדה ביכולת הקבוצה במחזורי הסיום הורידה אותה מהמקומות המביאים להעפלה אוטומטית. רדינג סיימה את העונה במקום הרביעי בלבד, ונכנעה לברנלי בחצי גמר הפלייאוף. מיד לאחר ההפסד התפטר קופל מתפקידו כמאמן הקבוצה.
קריירת אימון > שלהי הקריירה המקצועית (2010–2014)

ב-22 באפריל 2010, לקראת סיום עונת 2009/2010, התמנה קופל לתפקיד מאמן בריסטול סיטי. הקבוצה מוקמה אז במקום ה-16 בטבלת ליגת המשנה. הוא פתח עם הקבוצה את עונת 2010/2011, אך התפטר זמן קצר מאוד לאחר פתיחתה ובתום ארבעה חודשים בלבד בתפקיד. קופל טען כי הוא אינו מרגיש את התשוקה למקצוע ושקל פרישה סופית מהמשחק.
באפריל 2012, בשלהי עונת 2011/2012, חזר קופל לעולם הכדורגל, כשהתמנה לתפקיד המנהל המקצועי של קרולי טאון. בסיום אותה עונה, עלתה הקבוצה לליגה השלישית. בדצמבר 2013, בעקבות עזיבתו של מאמן הקבוצה, עזב קופל את תפקידו כמנהל המקצועי של המועדון. שבוע בלבד אחר כך, התמנה לאותו התפקיד בקבוצת פורטסמות' מהליגה הרביעית, אך עזב את תפקידו במרץ 2014, לאחר ארבעה חודשים בלבד בתפקיד.
תארים > כשחקן

גביע ה-FA (2): 1976/1977, 1982/1983
מגן הצדקה: 1977
תארים > קבוצתיים > רדינג

אליפות הצ'מפיונשיפ: 2005/2006
תארים > קבוצתיים > אישיים

מאמן החודש בפרמייר ליג: ספטמבר 2006, נובמבר 2006
מאמן החודש בצ'מפיונשיפ: דצמבר 2008
מאמן העונה בצ'מפיונשיפ: 2005/2006
סטטיסטיקות > מועדונים

קופל מגביה כדור קרן במדי מנצ'סטר יונייטד מול נורוויץ', אפריל 1979
יצחק לוי

ערך זה עוסק ברב וחבר כנסת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הרב יצחק לוי (נולד ב-6 ביוני 1947) הוא איש ציבור ישראלי. היה יושב-ראש מפד"ל, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

לוי נולד בעיר קזבלנקה שבמרוקו לאורה ולדניאל יצחק לוי, לימים ח"כ מטעם המפד"ל. אחיו הם הרב שלמה לוי ופרופסור יהודה לוי. עלה ארצה בשנת 1957.
בצעירותו למד בישיבה תיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת הכותל בירושלים. שירת כרב-סרן בצה"ל. בעל השכלה תיכונית והסמכה לרבנות. במקצועו הוא רב ומחנך.
כיהן בעבר כראש הישיבה התיכונית "בית יהודה" בכפר מימון, היה מזכ"ל התנועה הדתית, חבר ההנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא והמזכירות העולמית וראש מנהל היישום במכון הישראלי לדמוקרטיה. כיום עומד בראש הוועד המנהל של האקדמית חמדת.
פעילות פוליטית

בשנת 1983 פרש מהמפד"ל יחד עם הקבוצה שהקימה את סיעת מצ"ד, וחזר עמם למפד"ל בשנת 1986. באותה שנה מונה לכהן כמזכ"ל המפד"ל. בשנת 1988 נבחר לראשונה לכנסת מטעם המפד"ל, ובשנת 1996 מונה בממשלת בנימין נתניהו לשר האנרגיה ולשר התחבורה, אך שלושה שבועות לאחר הקמת הממשלה ויתר על תיק האנרגיה לצורך הקמת משרד התשתיות הלאומיות לשר אריאל שרון. בשנת 1998, משנפטר יו"ר המפד"ל, השר זבולון המר, נבחר לוי למחליפו כיו"ר המפד"ל וכשר החינוך והדתות (במשרד הדתות כיהן רק עד 13 בספטמבר 1998). בשנת 1999 מונה לשר השיכון והבינוי בממשלת ברק והתפטר מן הכנסת. בשנת 2000 פרש מהממשלה בעקבות ועידת קמפ דייוויד.
במהלך מבצע חומת מגן (8 באפריל 2002) נכנס לכהן בממשלת האחדות בראשות אריאל שרון כשר בלי תיק ועם פרישת האיחוד הלאומי מהממשלה, בספטמבר אותה שנה, מונה לשר התיירות. בשנת 2003 נבחר שוב לחבר כנסת ומונה לסגן שר הדתות. משפורק משרד זה היה לסגן שר במשרד ראש הממשלה. בשנת 2004 תיאם עמדות עם יו"ר המפד"ל אפי איתם והם התפטרו מתפקידם בקואליציה עקב התנגדותם לתוכנית ההתנתקות.
בפברואר 2005 פרש מהמפד"ל, יחד עם אפי איתם, במחאה על הישארותה בקואליציה של ממשלת שרון והשניים הקימו את מפלגת אח"י. באותה השנה התמזגה הסיעה אל תוך האיחוד הלאומי, שבה היה חבר עד פרישתו מהחיים הפוליטיים בחודש דצמבר 2008, עקב יציאה לפנסיה.
חוקים שיזם

בין החוקים שיזם לוי במהלך כהונתו בכנסת:
תיקון לחוק סדר הדין הפלילי הקובע כי בית המשפט לא יטיל עונש מאסר בפועל על נאשם שאינו מיוצג בידי סנגור. לפי החוק, על התביעה להודיע מראש אם יש אפשרות שתבקש הטלת עונש מאסר, ובמקרה כזה על בית המשפט למנות לנאשם סנגור (עם אתי לבני ומיכאל איתן)
תיקון לחוק שיקים ללא כיסוי, המסמיך את המפקח על הבנקים להורות לבנקים שלא להגביל חשבונות בנק ולקוחות, בשל שיקים שסורבו בתקופה שבה הוכרזו מצב מיוחד בעורף או אירוע אסון המוני, לתקופה של עד 90 ימים.
חוק ועדת שמיטה ממלכתית לשמירת כבודה וקדושתה של ארץ ישראל ומצוות התלויות בארץ ושמירת כבודה וקדושתה של שנת השמיטה.
תיקון לחוק הבחירות (דרכי תעמולה) האוסר על פרסום סקרי בחירות החל מיום שישי שלפני הבחירות (עם רן כהן, יואל חסון וקולט אביטל)
תיקון נוסף לחוק הבחירות (דרכי תעמולה), המקצר את משך תעמולת הבחירות המשודרת בטלוויזיה בכשליש.
חיים אישיים

לוי הוא תושב כפר מימון שבנגב, נשוי ואב לחמישה. ב-2 בנובמבר 2000 שכל את בתו, איילת השחר, שנרצחה בפיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה בירושלים.
הערות שוליים

↑  סמדר שמואלי, שרון לקח את המינהל, איתם נותר עם תשתיות מקוצצות, באתר ynet, 18 בספטמבר 2002
↑  אטילה שומפלבי ואילן מרסיאנו, השר איתם והרב לוי הניחו מכתבי התפטרות, באתר ynet, 8 ביוני 2004
↑  קובי נחשוני, צרות ב"בית היהודי": יצחק לוי פורש מהפוליטיקה, באתר ynet, 3 בדצמבר 2008
↑  צבי זרחיה, הצעת חוק: פרסום סקרים - עד יום שישי לפני הבחירות, באתר הארץ, 1 בינואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307921105171  ISNI: 0000 0000 7268 6743  LCCN: no2004013510  VIAF: 97237037   WorldCat (עם VIAF): 97237037 
הרב יצחק לוי בהכנסת ספר תורה לזכר בתו איילת השחר לוי תשס"ו 2006
המרכז האקדמי רופין

| --- | --- |


צילום אוויר של המרכז האקדמי רופין (נראים גם מבני קריית החינוך ע"ש דוד בן-גוריון בעמק חפר)
 מכללה
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים) 
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  4,452
 סטודנטים לתואר ראשון:  3,839
 סטודנטים לתואר שני:  613
 סטודנטים מתוקצבים:  2,583
 מיקום
 מיקום:  סמוך לכפר מונש, עמק חפר
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°20′33″N 34°54′44″E﻿ / ﻿32.3425°N 34.912222222222°E﻿ / 32.3425; 34.912222222222
 www.ruppin.ac.il
  (למפת נתניה מוגדלת) המרכז האקדמי רופין(למפת נתניה רגילה) המרכז האקדמי רופין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז האקדמי רופין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז האקדמי רופין
 
פסל דמותו של ארתור רופין, שעל שמו קרוי המוסד
מדרשה ע"ש רופין, 1946
המרכז האקדמי רופין הוא מכללה אקדמית באזור עמק חפר בקרבת היישוב כפר מונש ובתחומה של מועצה אזורית עמק חפר.
תחומי פעילות

במרכז האקדמי פועלות 4 פקולטות: הפקולטה לכלכלה ומנהל עסקים, הפקולטה למדעי החברה והקהילה, הפקולטה להנדסה, הפקולטה למדעי הים . בסך הכל 21 מחלקות אקדמיות לתואר בוגר ומוסמך, בהן לומדים יחדיו כ-5,000 סטודנטים. בנוסף פועלת ברופין הפקולטה למדעי הים במכמורת. היא הוקמה ב-1997 כ"מכללה הימית לישראל", שקיבלה את החסות האקדמית של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 הצטרפה המכללה הימית לישראל למרכז האקדמי רופין. משנה זאת נקרא שמה "הפקולטה למדעי הים והסביבה הימית", והיא הפכה למכללה ציבורית המתוקצבת על ידי הות"ת של המועצה להשכלה גבוהה. בפקולטה למדעי הים ישנן תוכניות ללימודי תואר ראשון במדעי הים והסביבה הימית, לימודי תואר ראשון בביוטכנולוגיה ימית, לימודי תואר שני מחקרי עם תזה במדעי הים, ותואר שני בניהול משאבי ים.
הפקולטה למדעי החברה והקהילה מעניקה תארים במדעי ההתנהגות, עבודה סוציאלית, מדעי הסיעוד, פסיכולוגיה קלינית, פסיכולוגיה קלינית של הבגרות והזקנה, פסיכולוגיה ארגונית ותואר שני בעבודה סוציאלית עם התמחות בטראומה וחוסן.
הפקולטה להנדסה מעניקה תארים בהנדסת תעשייה וניהול, הנדסת מחשבים, מדעי המחשב והמידע, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה, ותואר שני בלוגיסטיקה ושרשרת האספקה הגלובלית.
הפקולטה למדעי הים (שנמצאת במכמורת על חוף הים) מעניקה תארים במדעי הים והסביבה הימית, ביוטכנולוגיה ימית, תואר שני בניהול משאבי ים ותואר שני מחקרי במדעי הים הכולל תזה.
הפקולטה לניהול וכלכלה מעניקה תארים בכלכלה ומנהל, בכלכלה וחשבונאות, במנהל עסקים, בפסיכולוגיה ומנהל עסקים (דו־חוגי) ותואר שני במנהל עסקים (MBA).
בצד הפעילות הלימודית במחלקות, מעודד המרכז האקדמי מחקר ופעילויות אקדמיות מגוונות, קיום כנסים אקדמיים וימי עיון במבחר נושאים במשך כל השנה והפעלת רשות מחקר לצורך העצמה וקידום הסגל האקדמי. המרכז האקדמי רופין שם לעצמו למטרה להעמיד דור חדש של מנהלים בעלי גישה ערכית ומודעות סביבתית. בתוך כך מניף המרכז שני דגלים מרכזיים - סביבה ומעורבות חברתית. "הקמפוס הירוק" של המרכז האקדמי רופין הוא חלק מתפיסת עולם הטומנת בחובה מעורבות חברתית למען הקהילה ולמען הסביבה.
תחומי פעילות > מרכזי מחקר

מרכז לקיימות סביבתית וחברתית: הוקם בשנת 2022 וחוקר את האינטראקציה בין סביבות פיזיות לקהילות אנושיות. קבוצת המחקר המורכבת מחוקרים מכל ארבע הפקולטות, בוחנת קיימות על כל ממדיה – בעיות, פתרונות ומחירים חברתיים.
המכון להגירה ושילוב חברתי: הוקם בשנת 2005 וחוקר את תנועתם של קהילות ושל יחידים החוצים גבולות גאוגרפיים, לאומיים וחברתיים-תרבותיים..
המרכז לחקר המידע בבריאות ע"ש דרור (אמרי) אלוני: חוקר את זרימת המידע במערכות הבריאות תוך התמקדות ברווחת המטופלים.
המרכז הרב תחומי לחקר קבלת החלטות: חוקר את הגורמים המשפיעים על קבלת החלטות באמצעות כלים אנליטיים מתחומי מחקר שונים.
המרכז לחקר האובדנות והכאב הנפשי ע"ש ליאור צפתי: בוחן את הסיבות לסבל נפשי ולאובדנות ומציע כלים לאיתור אובדנות ולמניעת התאבדות.
המרכז לחקר החינוך הטכנולוגי וההנדסי: עוסק בהבנת המחסומים הניצבים בפני תלמידי תיכון וסטודנטים המבקשים ללמוד את המקצועות הטכנולוגיים. מקצעות אלה מציעים אופק תעסוקתי שמצמצם פערים והם חשובים לחוסנה הכלכלי של מדינת ישראל. המרכז יעשה שימוש בטכנולוגיות החדשות (בינה מלאכותית, רובוטיקה, סימולטרים) כדי לסייע לצעירים להשתלב בתחומי ההנדסה והמקצועות הטכנולוגיים.
מרכז קמה: הוקם בשנת 2022 ומרכז הייעוץ והטיפול הראשון בקהילה האקדמית הישראלית לקשישים ולבני משפחותיהם.
המרכז לחוסן, קהילה ומנהיגות: הוקם בשנת 2024.
בעשור השני של המאה ה-21 עסק צוות מחקר של בית הספר למדעי הים, בניטור מזהמים אורגניים והשפעת הזרמת מי קולחים לנחל אלכסנדר.
הספרייה
הספרייה
מבנה כיתות
מבנה ותיק בקמפוס
בילי גרהאם

ערך זה עוסק בכומר בפטיסטי אמריקאי. אם התכוונתם לאמרגן אמריקאי-יהודי, ראו .
| --- | --- |
גרהאם, 11 באפריל 1966
גרהאם, 11 באפריל 1966
 לידה:  7 בנובמבר 1918 שארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בפברואר 2018 (בגיל 99) מונטריט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 שם לידה:  William Franklin Graham Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  מכללת וייטון
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מקצוע:  כומר, תאולוג, אוטוביוגרף
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  בפטיזם דרומי (ואוונגליזם)
 בת זוג:  רות' גרהאם (1943–2007)
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מדליית הזהב של הקונגרס  פרס הורשיו אלג'ר  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס החירות על שם רונלד רייגן  היכל התהילה של המוזיקה של גוספל  פרס טמפלטון  מדליית החירות הנשיאותית  המסדר ההומני לגאולת אפריקה 
 חתימה:  
 https://billygraham.org/
 
ויליאם פרנקלין גרהאם הבן (באנגלית: .William Franklin Graham Jr‏; 7 בנובמבר 1918 – 21 בפברואר 2018) היה כומר בפטיסטי-דרומי אמריקאי, אחת הדמויות הדתיות הבולטות ביותר בארצות הברית במהלך המאה ה-20 וממנהיגיה החשובים של התנועה האוונגלית. גרהאם החל כפונדמנטליסט בתחילה, אך בהמשך התנתק מן ההשקפה ולמן 1956 העדיף את התואר "אוונגליסטי" במקום. הוא ערך כינוסים גדולים באצטדיונים ברחבי העולם והעביר את דרשותיו בשידורים חיים ברדיו ובטלוויזיה, וחלקן עדיין משודרות מחדש במאה ה-21. הוא פעל במהלך שישה עשורים, החל משנות ה-40 למאה הקודמת ועד לפרישתו בשנת 2005, במסעות בישור וקריאה לתשובה בארצות הברית ובעולם. הוא סייע רבות בעיצוב השקפת העולם האמונית והדתית של רבים בעולם, תוך חיזוק ההסתמכות על הביבליה (הברית הישנה והברית החדשה), כנגד תפיסת העולם החילונית-מטריאליסטית.
גרהאם היה יועץ רוחני לרבים מנשיאי ארצות הברית וסיפק ייעוץ רוחני לכל אחד מהנשיאים החל מהארי טרומן עד ברק אובמה. הוא היה קרוב במיוחד לנשיאים דוויט אייזנהאואר, לינדון ג'ונסון (אחד מחבריו הקרובים ביותר של גרהאם) וריצ'רד ניקסון.
לגרהאם היו קשרים עם מרטין לותר קינג, ויחד השתתפו בכינוסי התעוררות ותשובה פומביים, כמו גם במאבקים נגד הגזענות וההפרדה הגזעית ובעד שילוב בין גזעי. פעמיים הוא אף דאג לשחרר ממעצר ומכלא את מרטין לותר קינג. הוא גם היה חבר לאורך כל חייו של הכומר הקלוויניסטי רוברט שולר.
בילי גרהאם כתב ספרים ומאמרים רבים בנושא האמונה הנוצרית, דרשותיו פורסמו ברדיו, טלוויזיה, בקלטות ווידאו ואודיו בעולם. בילי גרהאם פעל במסגרות תקשורתיות רבות, כשעיקר מאמציו היו לשכנע את קהל מאזיניו לקבל את ישו כמושיעם האישי. הוא נחשב לאחד מהאישים הנערצים והאהובים ביותר בארצות הברית ובמקומות רבים אחרים בעולם.
הוא היה גורם מרכזי בעיצוב השקפת העולם של מספר רב מאוד של אנשים מרקע שונה, והוביל אותם למצוא קשר בין הביבליה (הברית הישנה והברית החדשה) לבין נקודות מבט חילוניות עכשוויות. גרהאם הטיף לקהלים חיים של כמעט 215 מיליון אנשים ביותר מ-185 מדינות וטריטוריות באמצעות כנסים ומפגשים שונים, לרבות השליחות העולמית BMS והשליחות הגלובלית. הוא גם הגיע למאות מיליונים נוספים באמצעות טלוויזיה, וידאו, סרטים ושידורי אינטרנט.
נעוריו

ויליאם פרנקלין גרהאם הבן נולד ב-7 בנובמבר 1918, בחווה ליד העיר שארלוט, בצפון קרוליינה . הוא היה ממוצא סקוטי-אירי, היה הבכור מבין ארבעה ילדים שנולדו למורו (לבית קופי, 1892-1981) ויליאם פרנקלין גרהאם האב (1888–1962), שהיה חוואי בעל משק חלב. גרהאם גדל בחווה המשפחתית עם שתי אחיותיו הצעירות, קתרין מורו וג'ין ואחיו הצעיר, מלווין תומאס. הוא חונך על ידי הוריו כחבר בכנסייה הפרסביטריאנית-הרפורמית. הוא התחיל לקרוא ספרים מגיל צעיר ואהב לקרוא ספרי הרפתקאות לבנים, במיוחד אהב את טרזן. כמו טרזן, הוא היה נתלה על העצים וקורא את קריאת טרזן הידועה, תוך שהוא מפחיד בכך אנשים וסוסים. לדברי אביו, צעקות אלה הן שהובילו אותו להיות כומר בכנסייה.
כשהיה גרהאם בן ארבע-עשרה, בשנת 1933, הסתיימה בארצות הברית "תקופת היובש" (החרם על מכירת משקאות אלכוהוליים), אביו של גרהאם אילץ אותו ואת אחותו, קתרין, לשתות בירה עד שחלו. כתוצאה מכך נוצרה אצלם סלידה שכזאת, שגרהאם ואחותו נמנעו משתיית אלכוהול וצריכת סמים עד סוף ימי חייהם.
גרהאם נדחה כחבר בקבוצת נוער מקומית על היותו "טיפוס יותר מדי ארצי" כאשר אלברט מקמקין, שעבד בחוות גרהאם, שכנע אותו ללכת ולשמוע את המטיף מרדכי האם. על פי האוטוביוגרפיה שלו, גרהאם, התחיל להאמין בשנת 1934, בגיל 16 במהלך סדרה של אספות בישור שהוביל האם בשארלוט.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, במאי 1936, למד גרהאם במכללת בוב ג'ונס, בקליבלנד, טנסי. לאחר סמסטר אחד, הוא חש שהדגש בלימודים שם היה יותר מדי על לגליזם בשלב זה הוא הושפע בהשראת הכומר צ'רלי יאנג מהכנסייה התנ"כית באיסטפורט. הוא עמד בפני גירוש, אך בוב ג'ונס האב הזהיר אותו מפני חיים מבוזבזים: "לכל היותר, כל מה שתוכל להשיג זה להיות מטיף כפרי בארץ ענייה אי שם בכפרים... יש לך קול עם פוטנציאל למשוך אנשים. אלוהים יכול להשתמש בקולך, הוא יכול להשתמש בו בעצמה רבה."
בשנת 1937 עבר גרהאם ללמוד במכון התנ"כי של פלורידה בטמפל טראס, פלורידה, ליד טמפה. את הדרשה הראשונה שלו באותה שנה נשא בבוסטוויק הכנסייה הבפטיסטית ליד פלאטקה, פלורידה, בעודו סטודנט.
בשנת 1939 הוסמך גרהאם על ידי קבוצת אנשי דת בפטיסטים בכנסיית פניאל הבפטיסטית בפלטקה שבפלורידה. בשנת 1943 סיים גרהאם את מכללת וויטון, באילינוי, עם תואר באנתרופולוגיה.
בתקופה זו בוויטון החליט גרהאם לקבל את כתבי הקודש כדברו המוחלט של אלוהים. הנרייטה מירס מהכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של הוליווד (הוליווד, קליפורניה) סייעה לגרהאם להתמודד עם נושא זה. הוא התמקם בבית ביער מדרום מזרח לאגם Big Bear בדרום קליפורניה. מצויה שם אנדרטה המציינת את החלטתו זו של גרהאם.
משפחה

ב -13 באוגוסט 1943 נשא גרהאם את רות בל לאישה. היא הייתה תלמידת כתתו בוויטון. הוריה היו מיסיונרים פרסביטריאנים בסין. אביה, ל. נלסון בל, היה מנתח כללי. רות גרהאם נפטרה ב-14 ביוני 2007, בגיל 87. הגרהאמים היו נשואים כמעט 64 שנים.
לגרהאם ואשתו נולדו חמישה ילדים: וירג'יניה לפטוויץ' (גיגי); גרהאם (נולדו ב-1945), נואם רב השראה וסופר; אן גרהאם לוטז (1948), מנהלת את AnGeL ministries; רות גרהאם (ב 1950), מייסדת ונשיאה של Ruth Graham & Friends, מובילה כנסים ברחבי ארצות הברית וקנדה; פרנקלין גרהאם (1952) מכהן כנשיא ומנכ"ל איגוד Billy Graham Evangelistic Association וכנשיא ומנכ"ל ארגון הסעד הבינלאומי, Samaritan's Purse, ונלסון אדמן גרהאם (1958), כומר שמנהל את ה-East Gates Ministries International, אשר מפיצה ספרות אוונגליסטית בסין.
לגרהאם היו 19 נכדים ונינים רבים.
בשירות הבשורה

במהלך לימודיו בקולג', הפך גרהאם לכומר של כנסיית United Gospel Tabernacle (משכן הבשורה המאוחד) והיו לו גם התקשרויות בישור אחרות.
בשנים 1943–1944 שימש גרהאם זמן קצר בכנסייה הבפטיסטית הראשונה במערב ספרינגס המערבית, באילינוי, שלא הייתה רחוקה מוויטון. בעודו שם, סיפר לו ידידו טורי ג'ונסון, כומר "כנסיית הביבליה של המערב התיכון" בשיקגו, שתוכנית הרדיו שלו, Songs in the Night (שירים אל תוך הלילה), עומדת להסגר בשל היעדר מימון. גרהאם החליט, תוך התייעצות עם חברי קהילתו במערב ספרינגס במדינת אילינוי, להשתלט על תוכנית הרדיו של ג'ונסון תוך קבלת תמיכה כספית מהכנסייה שלו. עם השקת תוכנית הרדיו החדשה ב-2 בינואר 1944, היא עדיין נקראה שירים אל תוך הלילה. גרהאם גייס את בעל קול הבס בריטון, ג'ורג' בוורלי שיי כמנהל הרדיו שלו. בעוד שתוכנית הבישור ברדיו נמשכה עוד שנים רבות, החליט גרהאם להמשיך הלאה בתחילת שנת 1945. בשנת 1947, בגיל 29, הוא מונה לנשיא Northwestern Bible College in Minneapolis (מכללת נורת'ווסטרן המקראית במיניאפוליס) - בזמנו, הוא היה האיש הצעיר ביותר ששימש כנשיא מכללה או אוניברסיטה בארצות הברית. גרהאם שימש כנשיא משנת 1948 עד לשנת 1952.
גרהאם התכוון תחילה להיות כומר צבאי בצבא ארצות הברית, אולם הוא נדבק במחלת החזרת זמן קצר לאחר שהגיש בקשה להצבה. לאחר תקופה של הבראה בפלורידה, הוא נשכר כמבשר הראשון במשרה מלאה של YFC) Youth for Christ) (נוער למען ישו) שנוסדה במשותף על ידי טורי ג'ונסון והמבשר הקנדי צ'ארלס טמפלטון. גרהאם נסע ברחבי ארצות הברית ואירופה כמבשר בין לאומי של הארגון YFCI. טמפלטון נירשם לסמינר התאולוגי של פרינסטון לתואר תאולוגי מתקדם וקרא לגרהאם לנהוג כמוהו, אך הוא סירב מאחר שהוא כבר כיהן כנשיא Northwestern Bible College (המכללה הצפון-מערבית למקרא).
גרהאם תכנן סדרה של כנסי התעוררות בלוס אנג'לס בשנת 1949, שעבורם הקים אוהלי קרקס במגרשי חניה. הוא משך סיקור תקשורתי ברמה לאומית, במיוחד ברשת Hearst chain השמרנית, אף כי הירסט וגרהאם מעולם לא נפגשו. מסע הבישור נמשך שמונה שבועות - חמישה שבועות מעל למתוכנן. גרהאם הפך לדמות לאומית עם כיסוי עיתונאי כבד של שירותי הכבלים וכתבי עת לאומיים.
בשירות הבשורה > מסעי בישור

מרגע שהחל בשירותו למען הבשורה בשנת 1947, ניהל גרהאם יותר מ-400 מסעי בישור ב-185 מדינות וטריטוריות, בשש יבשות. במסע הבישור הראשון של בילי גרהאם, שנערך 13–21 בספטמבר 1947, באולם העירוני בגרנד רפידס, מישיגן, השתתפו 6,000 איש. גרהאם היה בן 28. הוא קרא להם מסעי בישור, הוא היה שוכר מקום גדול, כגון אצטדיון, או פארק או שדרה רחבה. כאשר המפגשים נעשו גדולים יותר, הוא היה מגייס קבוצה של עד 5,000 איש לשירה במקהלה. הוא היה מטיף את הבשורה ומזמין אנשים לצעוד קדימה (לצורך הצהרה על אמונה וקבלת ישו כמשיח ומושיע אישי). אנשים כאלה נקראו מתעניינים בבשורה וקיבלו הזדמנות לדבר באופן אישי עם יועץ, להבהיר שאלות ולהתפלל יחד. לעיתים קרובות קיבלו המתעניינים עותק של הבשורה על-פי יוחנן או חוברת לימוד המקרא (תנ"ך וברית חדשה). בשנת 1992, במוסקבה, צעדו קדימה לאור קריאתו של בילי גרהאם כרבע מכלל 155,000 הנוכחים בקהל. מסעות הבישור שלו לוו לעיתים קרובות בשירי אמונה מיוחדים.
גרהאם דחה הצעת חוזה של מיליון דולר של חברת הטלוויזיה NBC, להופיע מול השדרן הנודע ארתור גודפרי, וזאת על מנת שיוכל להמשיך במסע הבישור בלונדון, שנמשך 12 שבועות, ומסע בישור בניו יורק, במדיסון סקוור גארדן בשנת 1957, אשר נמשך מדי לילה במשך 16 שבועות.
בשירות הבשורה > שירות בשורה לסטודנטים

גרהאם דיבר בכינוס שליחות של הסטודנטים של אינטרורסיטי של אורבאנה (InterVarsity Christian Fellowship's Urbana Student Missions Conference), לפחות תשע פעמים: בשנים 1948, 1957, 1961, 1964, 1976, 1979, 1981, 1984 ו-1987.
בכל כנס אורבנה, הוא איתגר את אלפי המשתתפים לקבל על עצמם התחייבות ללכת אחרי ישו המשיח עד סוף חייהם. הוא ציטט לעיתים קרובות פסוק בן שש מילים, שנכתב במהדורת כתבי הקודש של ויליאם וייטינג בורדן, בנו של אייל כסף עשיר: "אין הסתייגויות, אין נסיגה, אין חרטה" ("No reserves, no retreat, no regrets"). בורדן מת במצרים בדרכו לשירות הבשורה.
גרהאם ערך גם מפגשים אוונגליסטיים בקמפוסים של מספר אוניברסיטאות: באוניברסיטת מינסוטה במהלך "שנת הבשורה" של InterVarsity בשנים 1950–1951, שליחות בת 4 ימים באוניברסיטת ייל ב-1957, וסדרת מפגשים במשך שבוע באוניברסיטת קרולינה בספטמבר 1982.
בשנת 1955 הוא הוזמן על ידי סטודנטים להוביל את השליחות באוניברסיטת קיימברידג', בארגון של (CICCU -Cambridge Inter-Collegiate Christian Union), עם הכומר הלונדוני והתאולוג ג'ון סטוט כעוזר הראשי שלו. הזמנה זו התקבלה במורת רוח רבה כפי שהשתקף ממאמרי העיתון טיימס הלונדוני.
בשירות הבשורה > אגודה אוונגליסטית

בשנת 1950, ייסד בילי גרהאם את האגודה האוונגליסטית הנושאת את שמו BGEA) Billy Graham Evangelistic Association) כאשר המטה שלה שכן במיניאפוליס. בשנת 1999 עברה האגודה לשרלוט, בקרוליינה הצפונית, . המשימות שנכללו ב-BGEA היוו:
Hour of Decision (שעת ההחלטה), תוכנית רדיו שבועית ששודרה ברחבי העולם במשך למעלה מ-50 שנה
שידורי טלוויזיה מיסיונריים מיוחדים ששודרו כמעט בכל שוק בארצות הברית ובקנדה
טור עיתון מאוגד, My Answer ("תשובתי"), שפורסם על ידי עיתונים ברחבי ארצות הברית והופץ על ידי Tribune Media Services (שירותי מדיה טריביון)
Decision magazine (מגזין החלטות), פרסום רשמי של העמותה
הוצאת העיתון הנוצרי Christianity Today (הנצרות כיום) החלה בשנת 1956 כאשר העורך הראשון שלו היה קרל פ' הנרי
Passageway.org, אתר מרשתת של תוכנית חניכות לנוער שנוצרה על ידי BGEA
World Wide Pictures, חברת סרטי קולנוע, שהפיקה והפיצה למעלה מ-130 סרטים
באפריל 2013, התחילה האגודה ב-"My Hope With Billy Graham" ("התקווה שלי עם בילי גרהאם"), את ההישג הגדול ביותר בהיסטוריה שלה, כשעודדה את חברי הכנסייה להפיץ את הבשורה בפגישות קבוצתיות קטנות לאחר הצגת מסר בוידאו של גרהאם. "הרעיון הוא שהמאמינים הנוצרים יעתיקו את הדוגמה של השליח מתי בברית החדשה ויפיצו את הבשורה בבתיהם". הסרטון, נקרא "The Cross" ("הצלב"), הוא התוכנית המרכזית בסדרת "התקווה שלי" באמריקה ושודר גם בשבוע של יום הולדתו ה-95 של גרהאם. בריאיון עם האתר השמרני האמריקני (WorldNetDaily (WND כתב גרהאם כי "אנחנו קרובים לקץ הימים".