המלאכים הטובים של טבענו
ביקורת

ככלל, הספר התקבל היטב וזכה לשבחים רבים. הוא נכנס לרשימת "ספרי השנה" של הניו יורק טיימס, שגם הקדיש לו כמה סקירות. בין משבחי הספר ניתן למצוא את ביל גייטס ופיטר סינגר. עם זאת קיימים גם קולות אחרים, בפרט ממבקרים המזוהים עם החשיבה הפוסט מודרניסטית. ישנם מבקרים המקבלים, נוכח שפע העדויות, את דעיכת האלימות אך פוסלים את באוריו של פינקר, בעוד אחרים פסלו את הספר פסילה גורפת, כולל את גוף המחקרים בו השתמש פינקר לבסס את טענתו על דעיכת האלימות. אין תימה בכך, שכן ויכוחיו של פינקר עם אסכולה זו נמשכים למעלה מעשור, וספרו הלוח החלק: על הכחשת הטבע המולד בימינו(אנ') נסוב רובו סביב ויכוח זה.
הסופר והכלכלן הלבנוני-אמריקאי נאסים טאלב כתב מספר ביקורות חריפות על הספר, ובכללן מאמר סטטיסטי ביחד עם המתמטיקאי העוסק בהערכת סיכונים פסקל קירילו. טאלב טען ש"השלום הארוך" הוא אשליה סטטיסטית, שמלחמת עולם שלישית תהיה "ברבור שחור" בלתי ניתן לחיזוי, ושלא ניתן להסיק שהסיכוי לפרוץ מלחמה כזו אכן ירד רק משום שלא פרצה במשך עשרות השנים שחלפו מאז מלחמת העולם השנייה. פינקר פרסם תשובה לביקורתו של טאלב, בה טען שגישת הספר לסיכויי המלחמות דווקא מבוססת במידה רבה על גישת הברבור השחור של טאלב. "השלום הארוך" מבוסס לדעת פינקר על הירידה בשכיחותן של מלחמות מכל הגדלים, ובנוסף על הירידה בגורמים ובמאפיינים רבים אחרים של מלחמה ואלימות. למשל, פינקר שאל רטורית את טאלב אם הוא אכן סבור שהסיכוי לפרוץ מלחמה בין צרפת לגרמניה בראשית המאה ה-21 נשאר זהה לסיכוי שהיה למלחמה כזו לפרוץ בראשית המאה ה-20.
חוקרים מאוניברסיטת המדינה של פלורידה מתחו ביקורת על טענת פינקר שאחוז האוכלוסייה הנהרגים במלחמה גדול בהרבה בחברות לא-מדינתיות, דוגמת שבטי ציידים-לקטים וחקלאים, בהשוואה למדינות מודרניות דוגמת המדינות שהשתתפו במלחמת העולם הראשונה והשנייה. אף שמבקרים אלו אינם מכחישים שהבדל זה באחוז ההרוגים קיים בנתונים, הם סוברים שהוא למעשה תוצאת לוואי של חוקי קנה-מידה (scale laws) לפיהם חברות קטנות אוכלוסין פגיעות יותר לאלימות, בלי תלות בסוג הארגון החברתי שלהן, בעוד חברות מרובות אוכלוסין חסינות יותר. במחקרם ניסו החוקרים להראות מגמת ירידה באחוז ההרוגים כתלות בגודל האוכלוסייה, על פני מדינות שהשתתפו במלחמת העולם השנייה, במלחמת העולם הראשונה, שבטי ציידים-לקטים וחקלאים פשוטים, ואפילו להקות של שימפנזים מצויים. אנתרופולוגים מאוניברסיטת נוטרדאם התנגדו אף הם לטענת פינקר והציעו מנגנון דומה שבו אוכלוסייה גדולה יותר של חברה אנושית מקטינה את אחוז האנשים מתוכה שיכולים לקחת חלק במלחמה, וכתוצאה מכך את אחוז ההרוגים. הקושי בדיון כזה הוא שחברות שבטיות הן כמעט תמיד קטנות מאוד, בנות כמה מאות או אלפי נפשות, בעוד שמדינות מודרניות הן כמעט תמיד בעלות אוכלוסייה גדולה של מאות אלפי נפשות לפחות, ולכן קשה לקבוע אם ההבדל באחוזי ההרוגים הוא תוצאת ההבדל בגודל האוכלוסייה או ההבדל בשיטת הממשל ובתרבות. המחקר השני ניסח מדד ל"השקעה דמוגרפית במלחמה" (Demographic Conflict Investment) שאמור להיות בלתי-תלוי בגודל האוכלוסייה. מדד זה מראה ירידה מאז סוף שנות ה-40 ועד שנת 2014 אצל המעצמות חברות מועצת הביטחון, אצל מדינות חברות נאט"ו, וכן בישראל, אך לא באיראן, בעיראק, בקוריאה הצפונית ובהודו.
בשנת 2021 יצא לאור ספר: The Darker Angels of Our Nature: Refuting the Pinker Theory of History & Violence, בחטיבה האקדמית של הוצאת בלומסברי. הספר הוא קובץ מאמרים מאת 17 מחברים שונים, בעריכת ההיסטוריון הוולשי פיליפ דווייר (Philip Dwyer) מאוניברסיטת ניוקסל וההיסטוריון האמריקני מארק מיקייל (Mark Micale) מאוניברסיטת אילינוי, המוקדשים לביקורת על היבטים שונים בספרו של פינקר.