stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנק גפני
כתיבתו > מאמרים בעברית

להגן על החירות ולקדמה (המקור בקומנטרי, נובמבר 2005)
האג'נדה הלא כל כך נסתרת של אובמה (המקור המלא ב"וושינגטון טיימס", 27 באוקטובר 2010)
מפיק, שדרן ופרשן

בנוסף לכתיבתו הענפה, גפני גם היה המפיק של סרט הטלוויזיה הדוקומנטרי "Islam vs Islamists", שהוקרן בארצות הברית ב-2007, בחלק מהתחנות של רשת PBS, תוך מחלוקת עזה והחרמתו על ידי חלקן האחר של תחנות הרשת.
כמו כן, גפני משמש כמארח בתוכנית רדיו יומית כלל ארצית הקרויה The Frank Gaffney Show, במסגרת "הרדיו להבטחת החירות" ומופיע לעיתים קרובות בתוכניות רדיו אחרות, כמו גם ברשתות טלוויזיה שונות (MSNbc, פוקס, CNN ,PBS ועוד), כפרשן פוליטי וביטחוני.
יחסו למחלוקות ההתנתקות / התכנסות בישראל

על פי "הארץ", המצטט את הניו יורק טיימס, המצטט מצידו תכתובות אמריקאיות סודיות, גפני הפעיל ב-2006 את השפעתו על דונלד רמספלד שר ההגנה בממשל ג'ורג' בוש (הבן), כדי שהנשיא האמריקאי יתנגד לתוכנית "ההתכנסות", שאהוד אולמרט ראש ממשלת ישראל תכנן אותה עת לבצע, כהמשך לתוכנית ההתנתקות אותה ביצע קודמו אריאל שרון, שנה אחת קודם לכן. זמן קצר אחר כך פרצה מלחמת לבנון השנייה וטרפה את קלפי "ההתכנסות" בלי שהממשל האמריקאי התערב בסופו של דבר.
פעיל אנטי מוסלמי

בפברואר 2009 מימנו החברה הבינלאומית לחופש העיתונות, בראשותו של הפעיל הדני לארס הדהגור, והמרכז למדיניות ביטחון - CSP של פרנק גפני, יחד עם ציר הקונגרס הרפובליקני מאריזונה ג'ון קיל הקרנה מיוחדת בקונגרס האמריקאי ל"סרט הקוראן" פתנה, של חירט וילדרס מנהיג הימין האנטי מוסלמי והפרו ישראלי של הולנד. הסרט, כמו גם הקרנתו בקונגרס, עוררו מחלוקת עזה.
גפני הוא מראשי הדוברים בארצות הברית כיום, כנגד כל ניסיון לנרמל היבטים איסלמיים שונים ברחבי המדינה. הוא היה למשל מראשי המתנגדים ליצירת מערכת בנקאית אמריקאית שתפעל ברוח השריעה: "התרת פעילות בנקאית זו היא אור ירוק למערכת מרדנית התומכת בג'יהאד. מי שמבין את משמעות השריעה לעומקה יגלה שזו מערכת איומה ונוראה, שלא הייתם רוצים שתחדור לתוככי החברה שלנו". ולאחרונה הוא התנגד להפיכתו של קולג' בברקלי קליפורניה, לאוניברסיטה הראשונה בארצות הברית שתעניק תואר אקדמי בלימודי השריעה.
תאוריות קונספירציה

גפני תמך והפיץ תיאוריות קונספירציה רבות. כבר בתחילת הקריירה שלו טען שקידומו במשרד ההגנה האמריקאי נבלם במכוון על ידי סוכנים סובייטיים בממשל רייגן.
על פי הליגה נגד השמצה, גפני פרסם מספר תאוריות קונספירציה אנטי-מוסלמיות לאורך השנים, ויש לו השפעה משמעותית בקרב גורמי תקשורת. לפי ה-SPLC, גפני טוען שהאחים המוסלמים מקדמים תוכנית סודית שמטרתה להרוס את הציוויליזציה בארצות הברית.
בשנת 2011 התגלעו מחלוקות בין גפני לבין האיגוד השמרני האמריקאי. ראש האיגוד מנע מגפני להשתתף בכנס מרכזי, ואמר: "גפני הפך לאובססיבי באופן אישי ומייגע באמונתו המוזרה לפיה כל מי שלא מסכים איתו כל הזמן בכל נושא או לא מתייחס אליו בכבוד שהוא מאמין שהוא ראוי לו, חייב להיות נבער וחסר מודעות לסכנות העומדות בפנינו, או, במקרים קיצוניים, חפרפרת של אויבי האומה". לאחר מספר שנים הושב גפני לכנסי האיגוד.
במאמרים אודות גפני ב-The Intercept, סלייט, MSNBC, ריזן, וושינגטון פוסט ומקורות נוספים, הוא תואר כתומך בתאוריות קונספירציה שאינן מקובלות על מרבית הציבור. בין תיאוריות הקונספירציה שגפני קידם נמנות:
הוא טען שנשיא עיראק סדאם חוסיין היה מעורב בפיגוע במגדלי התאומים (1993) ובפיגוע באוקלהומה סיטי.
הוא האשים את גרובר נורקוויסט, פעיל במפלגה הרפובליקנית, בקשרים עם האחים המוסלמים.
הוא האשים את הומה אבדין, יועצת של הילרי קלינטון, שהיא סוכנת חשאית של האחים המוסלמים.
הוא האשים את ברק אובמה, דייוויד פטראוס וחבר הקונגרס קית' אליסון בתמיכה בשריעה ובשיתוף פעולה עם האחים המוסלמים.
טען שיוזמת "אחריות להגן" נועדה לאפשר פלישה צבאית אמריקאית לישראל.
טען שאויביה המוסלמים של ארצות הברית מסתתרים מאחורי ארגוני זכויות אדם, וכי "המוסלמים הם כמו טרמיטים, מחריבים את יסודות המבנה של החברה האזרחית ומוסדות אחרים, במטרה ליצור תנאים שבהם הג'יהאד יצליח".
טען שקיים חשש לפצצה אלקטרומגנטית גרעינית איראנית שתתפוצץ באטמוספירה, תפיל את רשת החשמל של ארצות הברית ותהרוג עשרות מיליוני אמריקאים.
פרסים שקיבל

גפני קיבל בגין כתיבתו ופעילותו מספר רב של פרסים מגורמים שונים, בהם:
פרס בגין שרות ציבורי ראוי לציון מטעם משרד ההגנה האמריקאי - 1987
פרס מועצת התעשייה והמסחר האמריקאית בגין הגנה על האינטרס הציבורי - 1994
פרס ליגת הצי האמריקאי בגין הישגים ספרותיים - 1999
פרס לואיס ברנדייס מטעם ארגון ציוני אמריקה - 2003.
ראו גם

מרטין פרץ
AEI
דאגלס פיית'
דייוויד פרום
ג'ושוע מורבצ'יק
בריג'יט גבריאל
שבאנה רחמאן
הערות שוליים

↑  Allen Rappeport, "Ted Cruz Faulted for Adviser With Anti-Islam Views", New York Times, March 17 2016.
↑   GAFFNEY: America’s first Muslim president,
בוושינגטון טיימס, 9 ביוני 2009
↑  Haaretz, "4 Conspiracy Theories Promoted by Frank Gaffney, Ted Cruz's New Adviser", March 17, 2016.
↑  Philip Bump, "Meet Frank Gaffney, the anti-Muslim gadfly who produced Donald Trump’s anti-Muslim poll", The Washington Post, December 8, 2015.
↑  Southern Poverty Law Center, "Frank Gaffney Jr.".
↑  Robert Mackey, "Behind Jeers for Clinton in Egypt, a Conspiracy Theory With U.S. Roots", New York Times, July 16, 2012.
↑  באתר קיוונים
↑  תמצית מתורגמת באתר "המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה"
↑  אתר התוכנית של פרנק גפני
↑  אמיר אורן, הניצחון הגדול, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2008
↑  "סרט הקוראן" ההולנדי יוקרן בסנאט האמריקני, באתר ynet, 24 בפברואר 2009
↑  "מעריבnrg"‏, 28 בנובמבר 2008
↑  "מעריבnrg"‏, 15 בפברואר 2011, באתר nrg
↑  David Keene, When conspiracy nuts do real damage, באתר וושינגטון טיימס, ‏17 באפריל 2016 (באנגלית).
↑  Meet Donald Trump's Islamophobia Expert, באתר Foreign Policy, ‏8 בדצמבר 2015 (באנגלית).
↑  Ted Cruz Defends Adviser Who Called Obama America's "First Muslim President", באתר הפינגטון פוסט, ‏21 במרץ 2016 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449028605171  GND: 1169435084  ISNI: 0000 0000 3650 2230  LCCN: n2005078540  VIAF: 63421250   WorldCat (עם VIAF): 63421250
הכל חינוך

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  פתח תקווה 
 מייסדים:  דב לאוטמן 
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים) 
 
הכל חינוך הייתה תנועה ציבורית, בלתי מפלגתית, המבקשת להוביל לקידום, שיפור והתחדשות מערכת החינוך בישראל, על ידי הצבת החינוך בראש סדר היום הלאומי וקידום וגיבוש מדיניות חינוך ותוכנית לאומית רחבה המעוגנת בהסכמה ציבורית, מגובה בחקיקה ובתקציב רב שנתי.
התנועה הוקמה בשנת 2008 על ידי דב לאוטמן, ששימש עד למותו כיושב ראש התנועה. מנכ"ל התנועה מ-2008 עד 2012 היה הרב שי פירון. ב-2013 מונתה למנהלת ורד ליבנה, בוגרת בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. בעבר שמשה ליבנה כיועצת בכירה לנציב שירות המדינה, והייתה המנכ"לית המייסדת של אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית. מאז שנת 2014 התנועה אינה פעילה והעמותה מצויה בהליכי פירוק מרצון.
עקרונות יסוד של התנועה

חיזוק החינוך הציבורי: התנועה רואה בביסוסה של מערכת החינוך הציבורי יעד ראשון במעלה. חובת המדינה כלפי כלל ילדיה מחייבת הקמת מערכת חינוכית מצטיינת, שאינה מבחינה בין ילד לילד. התנועה תפעל לעצירת תהלכי הפרטה בחינוך המהווים סכנה חמורה ללכידות התרבותית והחברתית בישראל.
הפיכת מקצוע ההוראה למקצוע בעל עדיפות לאומית גבוהה: התנועה תפעל לחיזוק מקצוע ההוראה, לשינוי מהותי ביוקרתו של המקצוע, באיכותם של המורים ובתנאי העסקתם.
ליבת לימודים כלל ישראלית מחייבת בכל בתי הספר: על מערכת החינוך בישראל לגבש תוכנית ליבה המחייבת את כלל בתי הספר. ליבת תוכנית הלימודים תהווה בסיס לחיזוק ערכיה של החברה בישראל.
תקצוב דיפרנציאלי לכל תלמיד על-פי רקע סוציו-אקונומי: זכותו של כל ילד לחינוך מחייבת תקצוב דיפרנציאלי מותאם לרקע סוציו-אקונומי ולצרכים מיוחדים, המאפשר שוויון הזדמנויות לכלל התלמידים בישראל. יש להבטיח את האחריות הכוללת של המדינה לתיקצוב החינוך, כך שאיכות החינוך לא תהיה תלויה באזור מגוריו של התלמיד.
קידום מעמדם של המנהלים: התנועה רואה במנהלי בתי הספר מנהיגים חינוכיים מובילים האחראים ליישומו של החזון החינוכי. לפיכך, יש להרחיב את סמכויותיהם ולהעניק להם כלים מתאימים למלא את משימותיהם.
חוק אחריות המדינה לחינוך

התנועה תפעל לחקיקת "חוק אחריות המדינה לחינוך". החוק יעגן בחקיקה את עקרונותיה של מערכת החינוך, כך שערכיה הבסיסיים של המערכת ותקצובה יישמרו.
מטרתו של חוק זה היא להבטיח את זכותו של כל תלמיד במדינת ישראל לחינוך הולם, איכותי, נגיש, זמין, תואם, שוויוני וללא אפליה ולהבטיח את חובתה של המדינה למימוש, הגנה ומימון זכות זו בדרך של חינוך מורשה, מפוקח וציבורי המקנה ערכי יסוד, השכלה ראויה ומיומנויות למידה והמבטא את ערכיה היהודיים והדמוקרטיים של מדינת ישראל.
עיקרי החוק:
המדינה היא האחראית הבלעדית לחינוך.
שוויון – תקצוב דיפרנציאלי מלא ברמת מדינה ושלטון מקומי.
סל אישי לכל תלמיד – קביעת סל החינוך לתלמיד שיכלול את כלל שירותי החינוך להם הוא זכאי, לרבות תוכניות לימוד, הוראה, מבנה, ציוד, נגישות למוסד החינוך, ביטוח, בטיחות, השאלת ספרים ושירותי תרבות.
סטנדרטיזציה ושקיפות – המדינה תקבע תנאים למתן רישיון ולמתן תקציב מלא.
לימודי הליבה – רק מוסדות חינוך שילמדו לימודי ליבה מלאים, שתוכנם יוגדר על די משרד החינוך, יקבלו תקצוב מלא מהמדינה. השאר יקבלו תקציב מופחת משמעותית.
מוקד האפליה

החל משנת 2010, הפעילה התנועה מוקד טלפוני בשיתוף הקליניקה למשפט ולמדיניות חינוך באוניברסיטת חיפה, המיועד לתת מענה וסיוע משפטי להורים ותלמידים הנתקלים באפליה ובחוסר שוויון במערכת החינוך. במסגרת המוקד, מפרסמת התנועה ספר זכויות מעודכן לתלמיד בארבע שפות.
בשנת 2012 הגיעו למוקד כ-300 פניות המייצגות כ-400 פונים, כאשר חלק ניכר מהפניות נגעו לתלמידים ללא מסגרות שנזנחו על ידי המערכת. אחוזי ההצלחה בהחזרתם למסגרות היו גבוהים.
בעקבות הפעלת המוקד, חשפה התנועה דרישה בלתי חוקית של עיריית בת ים מהורי התלמידים למימון רכישת טאבלטים. פנייה נוספת למוקד חשפה מקרה אסור נוסף, שבו המועצה המקומית גדרה מנעה משתי תלמידות אתיופיות להירשם לבית הספר הממלכתי-דתי במועצה.
המוקד היווה כלי משפטי שסייע לפתרון עוולות שעלו מהשטח וסייע בגיבוש ניירות עמדה והצעות לשינויי תקנות בחוזר מנכ"ל.
מבנה הארגון

פעילותה של "הכל חינוך" מתבצעת באמצעותם של שלושה גופים:
מועצה ציבורית רחבה המונה כמאתיים חברים.
פורום הנהלה רחב המורכב משלושים חברים.
ועד מנהל המונה חמישה עשר אנשי חינוך וציבור.
בעלי תפקידים

ורד ליבנה - מנכ"לית, 2013 -
שי פירון - מנכ"ל: 2008 - 2012
אביעד הכהן - יועץ משפטי, 2008-2014
בין חברי ההנהלה:
שלמה דוברת - מייסד קבוצת "ויולה", אבי נאור - מייסד "אור ירוק", אלי הורביץ - מנכ”ל קרן טראמפ, פרופ' נמרוד אלוני- מרצה בכיר בסמינר הקיבוצים, אהוד אור - סמנכ"ל לתכנון אסטרטגי ולשיווק באוניברסיטת תל אביב, ציפי מל – מנהלת תיכון "היובל", שמואל אבואב – מנכ"ל עמותת "אור ירוק", מיקי נבו - מנהל מחקר ופיתוח יזמות, קרן רש"י, מאיר קראוס- מנהל מכון ירושלים לחקר ישראל, שירן חפי-נטור - מנהלת בית הספר הערבי למדעים ולהנדסה, אורט לוד.
הערות שוליים

↑  הכל חינוך - התנועה לקידום החינוך בישראל (ע"ר 580492817) באתר גיידסטאר
↑  הצעת החוק המלאה.
↑  ספר זכויות התלמיד.
↑  עמרי מניב, מהפכת הטאבלטים בבת ים נכשלה, ההורים משלמים, 21 באוגוסט 2012.
↑  עמרי מניב, האפליה נמשכת: תלמידות אתיופיות ביקשו להתקבל לבי"ס ונדחו, 3 בספטמבר 2012
חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  1 באוגוסט 2002
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ג באב תשס"ב
 גוף מחוקק:  הכנסת החמש עשרה
 תומכים:  54
 מתנגדים:  41
 נמנעים:  5
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1862, עמ' 521
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הביטחון
 נוסח מלא:  החוק המלא
 תאריך פקיעה:  1 באוגוסט 2012
 
חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם, התשס"ב–2002, הוא חוק שהתקבל בכנסת בשנת 2002 ואפשר המשך דחיית גיוס בחורי ישיבות בכפוף לתנאים המפורטים בו. החוק נודע בשם "חוק טל" על שם השופט בדימוס צבי טל, שעמד בראש ועדה ציבורית שהמליצה על חקיקתו. לחוק ניתן תוקף לחמש שנים, ותוקף זה הוארך בחמש שנים נוספות, עד לשנת 2012, שאז פסק בג"ץ שהחוק אינו חוקתי ובכך מנע את הארכת תוקפו על ידי הכנסת.
ועדת טל

ועדת טל היא ועדה ציבורית בראשות השופט בדימוס צבי טל שמונתה ב-22 באוגוסט 1999 על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק. הוועדה עסקה בסוגיית גיוס בני ישיבות והדיחוי משירות בצה"ל הניתן להם, מתוקף הסדר תורתו אומנותו.
חברי הוועדה: עו"ד יצחק הרצוג – מזכיר הממשלה, עו"ד ד"ר יעקב וינרוט, הרב אשר טננבוים – מזכיר ועד הישיבות, אלוף (מיל') משה נתיב – ראש אכ"א לשעבר, ניצב (בדימוס) ישראל סדן – ראש עיריית חדרה ולשעבר מפקד מג"ב, מרדכי קרליץ – ראש עיריית בני ברק, חיים ישראלי – עוזר שר הביטחון והמשנה למנכ"ל המשרד, עו"ד רחל סטוביצקי – המשנה ליועצת המשפטית למערכת הביטחון ועו"ד יהושע שופמן – המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (חקיקה). מזכיר הוועדה היה עו"ד אייל נון.
ועדת טל > הרקע להקמת הוועדה

הוועדה מונתה לאחר שבג"ץ קבע כי אין בסמכות שר הביטחון לקבוע הסדר דחיית שירות גורף לבני ישיבות ללא הסמכה בחקיקה ראשית ("בג"ץ רובינשטיין"). בית המשפט העניק לממשלה ארכה לקבוע ולעגן בחוק הסדר מתן דחיית שירות לבני ישיבות, ולשם כך הקים ברק את ועדת טל. עוד קודם לכן עסקו בנושא ועדת הכהן וועדת ישראלי.
בשנת 1974 רק 2.4% משנתון הגיוס היו תחת הסדר "תורתו אומנותו". מספר זה הגיע ל-9.2% בשנת 1999 ול-14% בשנת 2007. בשנת 1999 היו 30,414 שוהים בהסדר תורתם אומנותם עד לגיל הפטור מגיוס, רובם הגדול חרדים, ואילו בשנת 2005 נמצאו 41,450 איש במסגרת הסדר זה. על פי מחקר של משרד התמ"ת היו בשנת 2010 62,700 בני אדם שגיוסם נדחה מתוקף הסדר תורתו אומנותו. כדי להיכלל בהסדר תורתו אומנותו על המבקש להיכלל להסדר להתחייב להקדיש את זמנו ללימוד ולא לעסוק בעבודה שמקובל לתת בגינה תמורה. משרד האוצר הציג נתונים המצביעים על עלייה מהירה במספר האברכים והשוהים תחת הסדר תורתו אומנותו. לפי נתונים אלו מספר התלמידים גדל בהיקף של 237% בשנים 1985–1998, מספר האברכים גדל באותו פרק זמן בשיעור של 354%. על רקע גידול מואץ זה במגזר החרדי, הוקמה ועדת טל.
ועדת טל > מטרות הוועדה

מטרות הוועדה, כפי שנכתבו בכתב מינויה, היו:
למצוא את הדרך הראויה בחקיקה אשר מכוחה יהיה שר הביטחון רשאי לפטור משירות ביטחון, לנסח את הצעת החוק.
הפטור או הדחייה יוכלו לחול על בני ישיבות ללא הגבלה על מספרם הואיל וכלל אין כוונה למנוע מבני ישיבות להמשיך בלימודיהם.
לבחון ולהמליץ על היבטים של הסוגיה, כגון פיתוח מסלולים ומסגרות לחלק מבני הציבור החרדי. בכלל זה תיתכן הורדת גיל הפטור, הכשרה צבאית מינימלית, והסדרים מיוחדים, תוך התחשבות בצה"ל וצרכיו.
מטרות שהוועדה שמה לפניה תוך פרשנות של כתב מינויה:
הוועדה ראתה את עיקר עבודתה בשאלת ההסדר הראוי.
מציאת פתרון ישים ומעשי ולא תאורטי.
יצירת מגמה של צמצום הניכור והמרחק החברתי של האוכלוסייה החרדית בישראל מחלקי האוכלוסייה האחרים.
ועדת טל > יחס הרבנים החרדים לוועדת טל

הוועדה הוקמה על פי ההסכם הקואליציוני בין יהדות התורה ואהוד ברק. עם זאת בשל הסעיף שבו נקבע כי הוועדה תבחן גם הקמת מסלולים צבאיים לחרדים, התעוררו חילוקי דעות בין הרבנים הליטאיים על שיתוף הפעולה עימה. את הציבור החרדי ייצגו בוועדה אשר טננבוים, מרדכי קרליץ ויעקב ויינרוט. הרב שטינמן הוביל את העמדה התומכת בהשתתפות בוועדה. לפי מקורב לרב אלישיב, הרב אלישיב היה מתואם בנושא עם הרב שטינמן. במהלך עבודתם ביקרו חברי הוועדה בבתיהם של הרב שטינמן והרב וואזנר, שביקשו להמשיך את מתן הדיחוי לבני ישיבות. הרב וואזנר אמר לחברי הוועדה כי "אלה שאינם לומדים אין 'תורתם אומנותם' ורק הם אינם פטורים משירות". חברי הוועדה ביקרו גם בישיבת מיר ובישיבת פורת יוסף, שם שוחחו עם הרב שלום כהן. הרב ברוך מרדכי אזרחי הופיע בפני הוועדה בשליחות הרב אלישיב ואמר בין היתר: ”אנו, הלומדים בישיבות חשים שאנו מחזיקים ומקימים את תורת ישראל ואת עם ישראל. אנו מכבדים ואוהבים את הצבא אך הצבא נועד לשעת מצוקה בעוד התורה איננה מיועדת לשעת מצוקה אלא לכל עת והיא המחיה את עם ישראל”. בשנת תש"ס (2000), עם פרסום מסקנות הוועדה, שיגר הרב שטינמן מכתב תמיכה למרדכי קרליץ ובו כתב: ”באתי בדברים אלה להודות לך על המאמצים הגדולים אשר עשית למען שכל בחור ישיבה יוכל ללמוד תורה כל זמן שירצה בלי שום הגבלה”. עשרים וחמישה רבנים, בהם הרב נסים קרליץ, הרב גרשון אדלשטיין, הרב ברוך דב פוברסקי, הרב משה מרדכי פרבשטין והרב דוד כהן צירפו את חתימתם למכתב.
לעומת זאת, קבוצה אחרת של רבנים הביעה התנגדות נחרצת לשיתוף פעולה עם הוועדה, בהם הרבנים מיכל יהודה ליפקוביץ, משה שמואל שפירא, שמואל אוירבך, יחיאל מיכל פיינשטיין ומשולם דוד הלוי סולובייצ'יק. בשנת תש"ס (2000) פרסמו שישה מחברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה כרוז נגד כוונת ועדת טל לבצע שינויים בהסדר גיוס בני הישיבות, ובו נכתב: ”אין לעשות כל שינוי אפילו כל שהוא ממה שהיה, ולבל יעיזו גורמים מבחוץ להכתיב דרכו וצורתו של עולם התורה, שכל רצונם להמעיט הלומדים... ובל יפחידונו באיומים שמחויבים אנו לקבל הצעותיהם ומזימותיהם, כי לא מפיהם אנו חיים, כי אם מהבטחת הבורא שלא תשתכח תורה מישראל”. בנוסף לרבנים ליפקוביץ, שפירא ואוירבך, חתמו על הכרוז הרבנים אברהם יעקב זלזניק, זלמן רוטברג וחיים פינחס שיינברג. מספר שבועות לאחר מכן פורסם גילוי דעת על ידי עשרים ראשי ישיבות, בהם שני חברים נוספים במועצת גדולי התורה של דגל התורה, הרב ברוך רוזנברג והרב יצחק שיינר, ובו הם מצטרפים להתנגדות לשינויים כלשהם בהסדרי הגיוס של בני הישיבות.
בהוראת רבנים נמנע חבר הוועדה הרב טננבוים מלחתום על החלטותיה, במקום זאת צירף "חוות דעת יחיד" ובה דרש שלא לבצע שום שינוי מההסדר שהיה קיים מאז קום המדינה. הוא אף סירב להשתתף בדיוני ועדת כץ שהכינה את החוק להצבעה בכנסת, בניגוד לחברי הכנסת משה גפני ואברהם רביץ שהשתתפו בדיונים בהוראת הרב שטיינמן והרב אלישיב. על רקע החלטות הוועדה נתגלעו חילוקי דעות בין הרב משה שמואל שפירא לבין הרב שטיינמן. הרב שפירא שלח אליו מכתב שבו ביקש ממנו לסרב לכל הצעת פשרה. ביולי 2002, ערב ההצבעה בכנסת על חוק טל, פרש הרב שפירא מחברותו במועצת גדולי התורה של דגל התורה, בנימוק שאינו יכול לקחת אחריות על הנעשה בתחום זה על ידי נציגי המפלגה.
בדצמבר 2022, במהלך המשא ומתן הקואליציוני להקמת הממשלה, פורסם מכתבו של הרב מאיר צבי ברגמן חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה, וחתנו של המנהיג החרדי הרב שך, ובו דרישה לחוקק מחדש את חוק טל בצמוד לפסקת התגברות על פסיקת בג"ץ. במכתב נאמר כי הוא "סומך על השלוחים (חברי הכנסת של יהדות התורה) כי יעמדו על העניין בכל עוז".
חוק טל > חקיקת החוק

באפריל 2000 הוגש דו"ח הוועדה, וב-23 ביולי 2002 אושר בכנסת חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם, התשס"ב-2002, ברוב של 51 מול 41. החוק, שנודע בשם "חוק טל", איפשר המשך מתן דחיית גיוס לבחורי הישיבות בכפוף לתנאים המפורטים בו.
החוק קבע ששר הביטחון ידחה את מועד ההתייצבות של מיועד לשירות ביטחון לרישום, לבדיקות רפואיות או לשירות ביטחון, בתנאים הבאים:
הוא לומד בישיבה באופן סדיר, לפחות 45 שעות בשבוע, מלבד בחופשות שנקבעו בתקנות.
הוא אינו עוסק בכל עיסוק נוסף על לימודיו בישיבה. במסגרת חוק ההסדרים לשנים 2003 ו-2004, שעבר בכנסת ב-29 במאי 2003, תוקן תנאי זה: לגבי מי שנדחה שירותו ארבע שנים לפחות והוא בן 23 שנים לפחות, נקבע שהתנאי הוא שהוא לא יעסוק בעיסוק נוסף בשעות לימודיו בישיבה (אך הוא יהיה רשאי לעבוד בשעות אחרות).
הוא הגיש תצהיר על התקיימות שני התנאים הראשונים, וראש הישיבה בה הוא לומד אישר בכתב את התקיימות התנאי הראשון.
החוק קבע שדחיית השירות תינתן למשך שנה אחת לכל היותר, ואחריה יהיה צורך לחדשה, ושהיא מותנית בהמשך התקיימותם של התנאים. החוק נתן סמכות לשר הביטחון שלא לדחות את מועד ההתייצבות, אם שוכנע שצורכי הביטחון של מדינת ישראל אינם מאפשרים זאת, אך השר לא עשה שימוש בסמכות זו. דחיית השירות הפכה בפועל לפטור משירות כאשר תלמיד הישיבה הגיע לגיל מבוגר מספיק, על פי חוק שירות ביטחון ומדיניות הגיוס.
בכך עוגן בחקיקה הנוהל שהופעל קודם לכן מתוקף צווים של שר הביטחון. החוק הנהיג שתי אפשרויות חדשות, וקבע ששתיהן יהיו זמינות רק לתלמידי ישיבות שנדחה שירותם ארבע שנים לפחות ומלאו להם 22 שנה:
האפשרות של יציאה ל"שנת הכרעה": בשנה זו, ידחה שר הביטחון את שירותם בלי שהם נדרשים לעמוד בתנאים. כל בחור ישיבה יכול לצאת לשנת הכרעה אחת בלבד.
מסלול של שירות אזרחי, בכפוף לאישור שר הביטחון. מי ששירת בשירות אזרחי שנה אחת לפחות פטור משירות סדיר. השירות האזרחי מכוח החוק החל לפעול בשנת 2008.
החוק גם הסדיר את מעמד ישיבות ההסדר.
החוק פורסם ב"רשומות" ב-1 באוגוסט 2002, ותוקפו נקבע לחמש שנים מיום פרסומו. נקבע שניתן להאריכו לתקופות נוספות, שלא יעלו על חמש שנים כל אחת.
חוק טל > הפסיקה הראשונה של בג"ץ

ביולי 2005, שלוש שנים אחר החלת החוק, הודתה המדינה בתגובה לעתירה לבג"ץ כי חוק טל נכשל בעניין שינוי הסדרי הגיוס אצל החרדים. רק עשרות בודדות של חרדים התגייסו בעקבותיו לצה"ל. השופט צבי טל הגיב באומרו שהמדינה לא עשתה דבר לממש את החוק. גם נציגי המדינה הודו שהצעות שתוכננו לצאת לפועל, בעיקר אפשרות להחלפת שירות צבאי בשירות אזרחי עבור חרדים שירצו בכך, לא יושמו. שרת המשפטים מנתה את מחדלי יישום חוק טל במכתב לראש הממשלה.
ב־11 במאי 2006 פסק בג"ץ בדעת רוב (הנשיא אהרן ברק והשופטים דורית ביניש, אילה פרוקצ'יה, אדמונד לוי, מרים נאור, סלים ג'ובראן ואסתר חיות) שהחוק הולם אומנם את ערכיה של מדינת ישראל ונחקק לתכלית ראויה, שכוללת עיגון בחוק של הסדר דחיית שירות לתלמידי ישיבות, וכן שיפור ההסדר הזה (לעומת המצב שקדם לחקיקת החוק), הגדלת השוויון בחלוקת נטל השירות הצבאי והגברת השתתפות הגברים בני הציבור החרדי במעגל העבודה, וכל זאת בהדרגה וללא כפייה. מאידך, נקבע שנכון לאותה עת החוק פוגע באופן בלתי מידתי בכבוד האדם של המשרתים בצה"ל, בשל פגיעתו בזכותם לשוויון. החוק אינו עומד במבחן המשנה הראשון של המידתיות, "מבחן הקשר הרציונלי" בין האמצעי שנבחר לבין תכלית החוק, שכן הוא לא קידם בפועל את השוויון בנטל השירות ולא עזר לשלב גברים חרדים במשק העבודה, מלבד באופן שולי וזניח. עם זאת, נקבע שלא ניתן להגיע למסקנות סופיות ביחס למידתיות החוק כבר באותה עת, כיוון שמדובר בשאלה חברתית סבוכה ויש לתת הזדמנות לחוק להשיג את מטרותיו. עדיין לא ניתן לקבוע האם הבעיה בהשגת מטרות החוק נובעת מפגם "גנטי" בהסדרים הכלולים בו, או מתקלה מנהלית. לכן הוחלט לקבוע בשלב זה שהחוק אינו בלתי חוקתי (אם כי הוא עלול בעתיד להפוך לבלתי חוקתי, אם לא ייושם כהלכה), ולדחות את העתירות.
בדעת יחיד היה השופט אשר גרוניס, שהצטרף לדחיית העתירות, בנימוק כי בית המשפט העליון אינו צריך לבטל חוק בגלל הפגיעה בזכויות האדם של הרוב, שכן הרוב הוא שנתן זכות יתר למיעוט. לפי עמדתו, הצידוק לביקורת שיפוטית על תוקפו של חוק קיים רק במקרה של פגיעה בזכויות האדם של המיעוט על ידי הרוב. בדעת מיעוט היה השופט מישאל חשין אשר קבע כי החוק פסול מיסודו וסותר כליל את ערכיה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
ב־18 ביולי 2007 החליטה הכנסת על הארכת תוקפו של חוק טל ב-5 שנים נוספות.
חוק טל > הפסיקה השנייה של בג"ץ

ב־21 בפברואר 2012 פסק בג"ץ בדעת רוב שהחוק אינו חוקתי. 6 שופטים (הנשיאה דורית ביניש והשופטים מרים נאור, אליקים רובינשטיין, אסתר חיות, חנן מלצר וניל הנדל) קבעו, כמו בפסק הדין משנת 2006, שחוק טל פוגע בכבוד האדם של המשרתים בצה"ל, אך הולם את ערכיה של מדינת ישראל ונחקק לתכלית ראויה. לפי פסק הדין, כעת ניתן לקבוע שהוא אינו עומד במבחן המשנה הראשון של המידתיות, "מבחן הקשר הרציונלי" בין האמצעי שנבחר לבין התכלית הראויה. נקבע ש"קיימים בחוק חסמים אינהרנטיים המשפיעים השפעה ניכרת על האפשרות ליישמו, עד כדי פגיעה ביכולת להגשים את תכליותיו". נקבע שמספר תלמידי הישיבות המתגייסים לצבא הוא נמוך ושמנגנון "שנת ההכרעה" נכשל. החוק אינו קובע אמות מידה או יעדים לביצועו והרשות המבצעת יכולה לבחור כרצונה האם וכיצד לקדמו. שני מאפיינים בולטים בחוק מכשילים את הגשמת מטרותיו: ראשית, דחיית שירות אוטומטית של ארבע שנים מגיל 18 עד גיל 22, שרק אחריהן ניתן לצאת ל"שנת הכרעה" או לשירות אזרחי, או להצטרף למסלולים המיוחדים בצבא; ושנית, חופש הפעולה המלא הניתן לתלמידי הישיבות, שיכולים לבחור בין המסלולים המותווים בחוק על פי רצונם. על כן קבעו השופטים שהחוק אינו חוקתי ואין להאריכו מעבר למועד פקיעתו הצפוי, 1 באוגוסט 2012. כך קבעה נשיאת בית המשפט העליון, השופטת דורית ביניש:
נוכח העובדה שהחוק נחקק כהוראת שעה ותוקפו יפוג ב-01.08.2012 אין אנו רואים מקום להורות על בטלות החוק... הכנסת לא תוכל לשוב ולהאריכו במתכונתו הנוכחית הארכה נוספת. על הכנסת יהא לגבש הסדר חדש, שיכול ויתבסס על המסגרת שהוקמה כחלק מחוק דחיית השירות, אך מתחשב בקביעותינו בפסק דין זה. בכלל זה על הכנסת ליתן דעתה לפגמים עליהם הצבענו, הנובעים, בין היתר, מכך שהחוק אינו כולל כל אמות מידה, קריטריונים ויעדים לביצועו, וכן מכך שהחוק אינו כולל מרכיב כלשהו של חובת שירות (לא על בסיס של גיל, לא על בסיס של כשירות לשירות ולא על חובת תחליף של שירות אזרחי או השתלבות בעבודה). בתיקון הפגמים שמצאנו בחוק והתאמתו לתכליותיו על רקע הלקחים שהופקו מיישומו הלכה למעשה, תוכל הכנסת להיעזר גם בממצאי הדוחות הציבוריים, ובהם דוח הביניים של צוות פלסנר ומסקנותיו, שהוגש לנו כחלק מתשובת הכנסת לעתירות שלפנינו. נשוב ונדגיש כי חקיקה המנציחה את הפערים והפגמים של העדר השוויון בהיקף שבו הם נחשפו במצב הקיים אינה יכולה לעמוד.
שני שופטים, השופטת עדנה ארבל והמשנה לנשיאה אליעזר ריבלין, סברו בדעת מיעוט כי יש להעניק לחוק שהות נוספת, להותיר את העתירה תלויה ועומדת ולקבל הודעות מעודכנות על יישומו העתידי של החוק. השופט אשר גרוניס חזר בדעת יחיד על עמדתו מ־2006 שלפיה יש לדחות את העתירות ואין להתערב במקרה כזה.
בעקבות פסיקת בג"ץ

רבנים, מנהיגים וח"כים חרדים הביעו התנגדות נחרצת לפסיקת בג"ץ. המפלגות קדימה, ישראל ביתנו, העבודה ומרצ בירכו על הפסיקה.
בחודש מאי 2012 הוקמה הוועדה לקידום השוויון בנטל ("ועדת פלסנר"), לשם גיבוש חלופה לחוק טל, באופן שיבטל את דחיית גיוסם של בני הישיבות ללא הגבלה במספרם. הוועדה הוקמה מתוקף ההסכם הקואליציוני בין הליכוד לקדימה להקמת ממשלת אחדות לאומית, ובראשה עמד ח"כ יוחנן פלסנר מקדימה.
ב־2 ביולי 2012, לאחר ששלושה נציגים פרשו מהוועדה, החליט ראש הממשלה, בנימין נתניהו לפרקה באמרו שבהרכב זה לא ניתן יהיה להשיג רוב למסקנותיה בכנסת. למרות זאת, פרסם יו"ר הוועדה פלסנר, ב־4 ביולי, דו"ח מטעמו. לאחר מכן התנהל משא ומתן בין קדימה לליכוד על יישום המסקנות. משלא הגיעו להסכמה פרשה ב־17 ביולי קדימה מהקואליציה. הצעה שהעלתה סיעת ישראל ביתנו להחלת חובת גיוס כללית לשירות צבאי או אזרחי מגיל 18 נדחתה בקריאה טרומית ב־18 ביולי בעקבות התנגדות הממשלה וסיעות האופוזיציה (מלבד קדימה שנחלקה בהצבעה, כאשר שאול מופז, יו"ר המפלגה, לא הביע עמדתו בנושא ונעדר מההצבעה).