stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי כהן (רב)
לקראת סוף ימיו

לקאת שני העשורים האחרונים לחייו הוענקו לכהן תארים רבים, ביניהם:
בשנת 1924 - תואר דוקטור במשפט יהודי מהיברו יוניון קולג'.
בשנת 1928 - הוקירה קהילת בני ישראל את פועלו של הרב כהן בקריאת מבנה הקהילה החדש שהוקם על שמו " המרכז הקהילתי על שם הנרי כהן" ("Henry Cohen Community House")
בשנת 1939 - תואר דוקטור של כבוד מטעם היברו יוניון קולג' – מכון למדעי היהדות (Hebrew Union College-Jewish Institute of Religion)
בשנת 1948- תואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטה הנוצרית של טקסס (Texas Christian University).
הנשיא האמריקאי וודרו וילסון בין השנים 1913–1921 כינה את כהן : "האזרח מספר אחד של טקסס".
בשנת 1949 כשהוא בן 86, פרש כהן מתפקידו כרב קהילת בני ישראל אך המשיך לשרת את קהילתו עד יום מותו בשנת 1952. בהישמע דבר פטירתו הורדו הדגלים ביוסטון וגלווסטון לחצי התורן כאות הזדהות והוקרה לפעילותו הרבה.
ב-15 במאי 1955, כשלוש שנים לאחר מותו שודרה תוכנית טלוויזיונית בערוץ NBC אשר עסקה בהנצחת פעילותו. במהלך השידור נאמר על כהן:
"In all the state of Texas from fort worth to San Anton there's not a man who hasn’t heard of Rabbi Henry Cohen".
בין כתביו

בין השנים 1901–1906 כתב סדרת כתבות על טקסס במהדורות הראשונות של האנציקלופדיה היהודית.. רבים מכתביו נמצאים במרכז ההיסטורי בארקר (Barker Texas History Center) שבאוניברסיטת יוסטון, טקסס .
Henry Cohen. "Settlement of the Jews in Texas", The American historical society, Johns Hopkins university press, no. 2, 1894
Henry Cohen, ed. Talmudic Sayings: Selected and Arranged Under Appropriate Heads. Bloch, 1894.
Cohen, Henry. "Henry Castro, Pioneer and Colonist." Publications of the American Jewish Historical Society 5,1897
Henry Cohen, "The Jews in Texas" Publications of the American Jewish Historical Society 4,1896
לקריאה נוספת

גור אלרואי, "באיי הזהב מעבר לים- חיי המהגרים היהודים ב"לואר איסט סייד". עת־מול עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל. 244 שבט תשע"ו, פברואר 2016. עמ' 15–18.
Allan C. Brownfeld. Kindler of Souls: The Story of Rabbi Henry Cohen of Texas. The American council for Judaism, summer 2007
Anne Nathan and Harry I. Cohen," The Man Who Stayed in Texas: The Life of Rabbi Henry Cohen" York, Pa. 1941
Alroey, Gur. "Galveston and Palestine: Immigration and Ideology in the Early Twentieth Century." American Jewish Archives Journal 56.1 & 2 2004
Bernard Marinbach. Galveston: Ellis Island of the west. University Stat of New York Press. 1983, AlbanyGerald Sorin. "Mutual Contempt, Mutual Benefit: The Strained Encounter between German and Eastern European Jews in America, 1880–1920." American Jewish History, Vol. 81, No. 1, Centennial Issue I Autumn 1993
David G. McComb, Galveston: A History .Austin University of Texas Press, 1986
Gur Alroey. "Galveston and Palestine: Immigration and Ideology in the Early Twentieth Century'" American Jewish Archives journal 56 2004
Gary Dean Best. "Jacob H. Schiff's Galveston Movement: An Experiment in Immigrant Deflection 1907-1914" American Jewish Archives, Vol 30, April 1978.
Hollace Eva Weiner. The Mixers: The Role of Rabbis Deep in the Heart of Texas. American Jewish History 85.3 1997
Ronald A. Axelrod. "Rabbi Henry Cohen and the Galveston immigration Movement, 1907-1914" East Texas Historical Journal: Vol. 15: Iss. 1, Article 8.1977
Ruthe Winegarten and Cathy Schechter, Deep in the Heart: The Lives and Legends of Texas Jews Austin: Eakin Press, 1990
Stanley Dreyfus, Henry Cohen: Messenger of the Lord. New York: Bloch, 1963
Kindler of Souls: Rabbi Henry Cohen of Texas, מאת Rabbi Henry Cohen, II, הוצאת University of Texas Press, 2, ‏ 2009
הערות שוליים

↑  ידוע גם בשם N’veh Tzedek" " או " "Habitation of Righteousness
↑  ישראל זנגוויל היה סופר יהודי-אנגלי ופעיל ציוני, מייסד ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית (Jewish Territorialism Organization- ITO). לימים חברו השניים לפעילות משותפת תוכנית גלווסטון במטרה לסייע למהגרים היהודים ממזרח אירופה לארצות הברית. על תוכנית גלווסטון נרחיב בהמשך.
↑  ארגון הידוע גם בשם "Jewish Board of Guardians" - סוכנות סיוע יהודית לנזקקים אשר נוסדה על ידי הקהילה היהודית האמידה באנגליה באיסט אנד ( (East End בשנת 1859 במטרה לסייע למהגרים היהודים שהגיעו ללונדון הפועלת גם בימינו אלו.
↑  Brownfeld, C. Allan., Kindler of Souls: The Story of Rabbi Henry Cohen of Texas, (American council for Judaism (ACJ, 2007
↑  "Brownfeld C. "Allan. Kindler of Souls
↑  Hollace Eva Weiner, The Mixers: The Role of Rabbis Deep in the Heart of Texas, 85:3 American Jewish History, 1997, עמ' p.15-16
↑  אלרואי גור, באיי הזהב מעבר לים- חיי המהגרים היהודים ב"לואר איסט סייד, עת־מול עתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל גיליון 244, שבט תשע"ו, פברואר 2016., עמ' עמ' 15–18.
↑  Alroey, Gur, Galveston and Palestine: Immigration and Ideology in the Early Twentieth Century, American Jewish Archives Journal 56.1 & 2, 2004, עמ' p. 9-12
1 2  Hollace Eva Weiner. The Mixers. P.17
↑  Hollace Eva Weiner. The Mixers. P.16-17
↑  Hollace Eva Weiner. The Mixers. P.17
↑  The Mixers. P.17
↑  The Mixers. P.15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259869705171  GND: 13352020X  ISNI: 0000 0000 6687 4801  LCCN: n88158967  SNAC: w61v5x6h  VIAF: 45493711   WorldCat (עם VIAF): 45493711 
מימין מבנה בית הכנסת קהילת "בני ישראל", גלווסטון טקסס. המבנה הוקם בשנת 1870, מהעתיקים מבתי הכנסת בטקסס. הרב הנרי כהן היה רב הקהילה בין השנים 1888–1950. המבנה נמכר בשנות ה-50 של המאה ה-20. משמאל מבנה המרכז הקהילתי על שם הנרי כהן
18 בדצמבר

18 בדצמבר הוא היום ה־352 בשנה (353 בשנה מעוברת), בשבוע ה-51 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 13 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

218 לפנה"ס – קרב טרביה, ניצחון גדול של חניבעל על הרפובליקה הרומית
1352 – אינוקנטיוס השישי אפיפיור ה-198 לאחר מות קלמנס השישי
1787 – לואי השישה עשר מכריז שיכנס את אספת המעמדות
1865 – נכנס לתוקף התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, שאוסר על עבדות במדינה
1892 – יצירת הבלט מפצח האגוזים מאת צ'ייקובסקי מועלית לראשונה בסנט פטרבורג
1916 – קרב ורדן מסתיים בניצחון צרפתי
1958 – משגר אטלס B 10B משגר את SCORE, לוויין התקשורת הראשון בעולם
1961 – אינדונזיה פולשת לחלק המערבי של גינאה החדשה, שהיה עד אז בשליטת הולנד
1966 – גילוי אפימתאוס, ירח של שבתאי
1969 – עונש המוות מבוטל בממלכה המאוחדת
1986 – מוקמת קבוצת ריו, ארגון בינלאומי אזורי באמריקה הלטינית ובאיים הקריביים
2005 – אחמד קריע מסיים את תפקידו כראש הממשלה הפלסטיני השני
2006 – יקנעם עילית מוכרזת כעיר
2009 – סרט המדע בדיוני האפי של ג'יימס קמרון "אווטאר" יוצא לאקרנים
2019 – בית הנבחרים של ארצות הברית מאשים את דונלד טראמפ בפעם הראשונה במסגרת הליך להדחתו
2022 – מסתיים מונדיאל 2022 בזכייה של נבחרת ארגנטינה בכדורגל
2023 – לפחות 135 בני אדם נהרגים ברעידת אדמה בנפה ג'ישישאן במחוז גאנסו שבמערב סין
נולדו

1507 – אוצ'י יושיטאקה, שליט פיאודלי יפני בתקופת סנגוקו (נפטר ב-1551)
1709 – יליזבטה, קיסרית רוסיה (נפטרה ב-1761)
1714 – ניקולאוס אסטרהאזי, נסיך הונגרי (נפטר ב-1790)
1839 – תאודול ריבו, פסיכולוג צרפתי (נפטר ב-1916)
1856 – ג'וזף ג'ון תומסון, פיזיקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-1940)
1863 – פרנץ פרדיננד, יורש העצר של הקיסרות האוסטרו-הונגרית (נרצח ב-1914)
1878 – יוסיף סטלין, שליט ברית המועצות (נפטר ב-1953)
1887 – ארתור קרלוש דה בארוש באשטו, או בשמו העברי אברהם ישראל בן-ראש, מנהיג של צאצאי אנוסים שחזרו ליהדותם (נפטר ב-1961)
1913 – וילי ברנדט, קנצלר גרמניה (נפטר ב-1992)
1913 – אלפרד בסטר, סופר מדע בדיוני אמריקאי (נפטר ב-1987)
1920 – מרלין ריס, פוליטיקאי בריטי (נפטר ב-2006)
1927 – רמזי קלארק, משפטן ופעיל שמאל רדיקלי אמריקאי שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית (נפטר ב-2021)
1929 – דליה אביאל, סופרת, מורה ומחנכת ישראלית (נפטרה ב-2023)
1930 – יוסף גוברין, דיפלומט ישראלי (נפטר ב-2021)
1931 – ג'ין שו, כדורסלן ומאמן אמריקאי (נפטר ב-2022)
1934 – בוריס וולינוב, קוסמונאוט יהודי-סובייטי
1939 – מייקל מורקוק, סופר מדע בדיוני אנגלי
1939 – הרולד א. ורמוס, ביולוג אמריקני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
1940 – אלי כהן, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי
1940 – עודד טירה, איש צבא ותעשיין ישראלי, קצין תותחנים ראשי, נשיא ויו"ר מפעל הזכוכית פניציה אמריקה-ישראל, נשיא התאחדות התעשיינים
1942 – הלגה גיטון, מנחת טלוויזיה גרמנייה
1943 – חנוך לוין, מחזאי ישראלי (נפטר ב-1999)
1943 – קית' ריצ'רדס, זמר וגיטריסט, חבר להקת הרולינג סטונז
1946 – מוטי גלעדי, שחקן, פזמונאי, קומיקאי וזמר ישראלי
1946 – ניסן פרז, היסטוריון, חוקר ואוצר צילום
1946 – סטיבן ספילברג, במאי ומפיק סרטים יהודי
1947 – גילה גולדשטיין, שחקנית, אמנית וזמרת ישראלית, מהפעילות הראשונות של הקהילה הטרנסג'נדרית ושל אגודת הלהט"ב בישראל (נפטרה ב-2017)
1947 – ג'ק אייזנר, כדורסלן ישראלי
1948 – צילה פרידמן, אמנית רב תחומית
1951 – בובי ג'ונס, כדורסלן אמריקאי
1951 – צביקה שרף, מאמן כדורסל ישראלי
1952 – סורין הלר, אוצר, חוקר בתחומי האמנות והמוזיאולוגיה
1954 – ריי ליוטה, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי (נפטר ב-2022)
1957 – זהבה קור, סופרת ישראלית
1963 – בראד פיט, שחקן קולנוע
1964 – סטון קולד סטיב אוסטין, מתאבק עבר אמריקאי
1968 – קספר ואן דיין, שחקן קולנוע
1970 – DMX, ראפר ושחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-2021)
1975 – ירון ברובינסקי, שחקן ומנחה ישראלי
1975 – סיה, זמרת ופזמונאית אוסטרלית
1976 – רועי בר-נתן, שחקן ובדרן
1977 – חאבייר דירסאו, כדורגלן ברזילאי
1978 – ג'וש דאלאס, שחקן אמריקאי
1980 – הילה זהרור, זמרת, מוזיקאית ושחקנית
1980 – כריסטינה אגילרה, זמרת
1981 – עידן קוולר, עיתונאי ישראלי
1982 – אלירז שדה, מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו, פזמונאי
1984 – מיקה שדה, זמרת-יוצרת ישראלית
1989 – אשלי בנסון, שחקנית אמריקאית
1992 – ברידג'יט מנדלר, שחקנית וזמרת אמריקאית
1995 – מאדס פדרסן, רוכב אופני כביש דני
2001 – בילי אייליש, זמרת-יוצרת אמריקאית
נפטרו

1290 – מגנוס השלישי, מלך שוודיה (נולד ב-1240)
1495 – אלפונסו השני, מלך נאפולי (נפטר ב-1448)
1803 – יוהאן גוטפריד הרדר, פילוסוף, סופר ומשורר גרמני (נולד ב-1744)
1932 – אדוארד ברנשטיין, הוגה ופוליטיקאי יהודי גרמני, מאבות הסוציאל-דמוקרטיה (נולד ב-1850)
1980 – אלכסיי קוסיגין, מדינאי סובייטי (נולד ב-1904)
1982 – האנס אולריך רודל, טייס מפציץ בגרמניה הנאצית (נולד ב-1916)
1989 – מארק גפן, עיתונאי ישראלי, זוכה פרס סוקולוב (נולד ב-1917)
1990 – עדה בן-נחום, מחזאית, תסריטאית ומתרגמת ישראלית (נולדה ב-1927)
1992 – יצחק ארנסט נבנצל, מבקר המדינה השני בישראל (נולד ב-1907)
1993 – עמנואל עמירן, מלחין ישראלי (נולד ב-1909)
1994 – היינץ ברנרד, שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי-בריטי (נולד ב-1923)
1997 – תקוה שריג, סופרת ישראלית, מחנכת ועורכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד (נולדה ב-1915)
1997 – כריס פארלי, קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקני (נולד ב-1964)
2003 – צ'ארלס ברליץ, סופר וחוקר משולש ברמודה (נולד ב-1914)
2011 – ואצלב האוול, מחזאי, ממתנגדי המשטר הקומוניסטי, הנשיא האחרון של צ'כוסלובקיה והנשיא הראשון של צ'כיה (נולד ב-1936)
2014 – גדעון בן-ישראל, עורך דין, חבר הכנסת הרביעית והחמישית ופעיל במוסדות ההסתדרות (נולד ב-1923)
2016 – ז'ה ז'ה גאבור, שחקנית ילידת הונגריה (נולדה ב-1917)
2017 – אירנה ליבמן, סופרת ישראלית (נולדה ב-1925)
2019 – גאולה כהן, חברת הכנסת מטעם התחייה (נולדה ב-1925)
2020 – ברוך שוב, פרטיזן בתקופת מלחמת העולם השנייה ויושב ראש ארגון הפרטיזנים (נולד ב-1924)
2020 – מייקל ג'פרי, קצין בכיר בצבא אוסטרליה שכיהן כמושל הכללי ה-24 של אוסטרליה וכמושל ה-30 של אוסטרליה המערבית (נולד ב-1937)
2021 – הנס מארק, פיזיקאי ואיש ממשל אמריקאי (נולד ב-1929)
2021 – ריצ'רד רוג'רס, אדריכל בריטי (נולד ב-1933)
2021 – כרמל סלע, ראש המועצה האזורית חוף הכרמל (נולד ב-1950)
2021 – אוסאגי בסקומה, כדורגלן ברמודי (נולד ב-1998)
2023 – בו לארסון, כדורגלן שוודי (נולד ב-1944)
2023 – עבד א-רחים וכילי, כדורגלן מרוקאי (נולד ב-1970)
חגים ואירועים החלים ביום זה

ניז'ר – יום הרפובליקה
יום המהגר הבינלאומי
17 בדצמבר – 19 בדצמבר
דצמבר
לוח אירועים שנתי
יליזבטה קיסרית רוסיה
סטלין
חנוך לוין
סטיבן ספילברג
יוהאן גוטפריד הרדר
ז'וז'ה מדראשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בפברואר 1901 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 באוגוסט 1957 (בגיל 56) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Beck Zsuzsanna Mária Ida 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 
ז'וז'ה מדראשי (בשם המלא הברונית ז'וז'נה מריה אידה מדראשי-בק, בהונגרית: Madarassy Zsuzsa; בודפשט, 16 בפברואר 1901 – בודפשט, 30 באוגוסט 1957) הייתה סופרת, משוררת, מתרגמת יהודייה-הונגרייה. בתו של הברון דיולה מדראשי-בק.
ביוגרפיה

ז'וז'ה מדראשי נולדה במשפחה יהודית כבתם של דיולה מדראשי-בק (1873–1939) בנקאי, בעל הון ושל הברונית אמליה לילי גוטמן. בין שתי מלחמות העולם היא הייתה כתבת קבועה של היומון פשטי נפלו ושל כתב העת "חיי התיאטרון" (Színházi Élet) שמייסדו והעורך הראשי שלו היה שאנדור אינצה. היא שרדה את השואה בבודפשט ובמשך כמה שנים אחרי 1945 פרסמו בכתבי העת "התיאטרון" (Színház) ו"העולם והקידמה" (Világ és a Haladás) את כתביה בעלי התפיסה הבורגנית. היא תרגמה להונגרית את הרומן האוטוביוגרפי למחצה משנת 1948 של מרי ג'יין וורד "מעורת הצפעונים" שהוסרט באותה השנה ותרגמה כמה סיפורים קצרים הונגריים קלאסיים לאנגלית.
בעלה היה ארווין ואמושר, בעל אדמות ממחוז באץ'-קישקון, עמו התחתנה ב-15 בפברואר 1919 בבודפשט. הם התגרשו לאחר מכן.
ז'וז'ה מדראשי הובאה למנוחות בקבר המשפחתי בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.
עבודותיה העיקריות

על ספינת זהב, על מים כסופים (שירים, בודפשט, 1918)
ללא כעס (שירים, בודפשט, 1920)
אלה שעושים זאת ... (סיפורים קצרים, בודפשט, 1924)
מה שאלוהים שכח (רומן, בודפשט, 1934)
פני ופטריק (סיפורים קצרים, בודפשט, 1940)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניה במאגר המוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ספרותי הונגרי בעריכת אגנש קניירש)
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965. (לקסיקון ספרותי הונגרי)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XIII. kerületi állami halotti akv. 1091/1957. folyószáma alatt".
↑  "Meghalt Madarassy Zsuzsa". Hétfői Hírek. 1957-09-02.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 206/1919. folyószáma alatt".
חברת הרכבות הממלכתית הבולגרית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1 באוגוסט 1888 – הווה (136 שנים) 
 מיקום המטה:  סופיה 
 ענפי תעשייה:  תחבורה מסילתית 
  
 www.bdz.bg
 
חברת הרכבות הממלכתית הבולגרית (בבולגרית: Български държавни железници, בקיצור БДЖ, BDZ או BDŽ) הן חברת הרכבות הלאומית של בולגריה שמהווה לחברת התחבורה הגדולה במדינה, הוקמה לראשונה כישות עצמאית ב-1888. מטה החברה ממוקם בבירה סופיה.
מאז שנות ה-90 החברה נתקלה בתחרות רצינית מצד מפעילי תחבורה אחרים. עד שנת 2002 החברה גם החזיקה/ניהלה את תשתית הרכבת במדינה, כאשר על פי תקנות האיחוד האירופי נוסדה חברה ממלכתית נפרדת חדשה, החברה הלאומית לתשתיות רכבת, שהפכה לבעלים של התשתית המסילתית.
בולגריה חברה באיגוד הרכבות הבינלאומי (UIC).
היסטוריה

קו רוסה – וארנה, היה קו הרכבת הבולגרי הראשון, שהחל לפעול ב-1864. ממשלת טורקיה הזמינה עבורה חברה אנגלית בניהולו של ויליאם גלדסטון, פוליטיקאי, והאחים בארקלי, מהנדסים אזרחיים. הקו, שהיה 223 ק"מ אורכו, נפתח בשנת 1866.
בשנת 1870 החל הברון מוריס דה הירש בבניית קו הרכבת קונסטנטינופול - בלובו, שהושלם שלוש שנים מאוחר יותר.
ב-1885 העבירה האספה הלאומית הבולגרית את חוק הרכבת, לפיו מסילות ברזל בבולגריה נחשבו רכוש המדינה והיו אמורות להיות מופעלות על ידי המדינה. בשנת 1888 מפקיעה ממשלתו של סטפן סטמבולוב את קו הרכבת וואקרל – בלובו (שנבנה והופעל בעבר על ידי ויטאליס) והחלה להפעילו. המדינה קנתה את קו הרכבת רוסה - וארנה והחלה להפעילו ב-10 באוגוסט. חברת הרכבת הממלכתית של בולגריה הוקמה, על בסיס קווי הרכבת צאריברוד – סופיה – בלובו ורוסה – וארנה. משרד עצמאי לרכבות, דואר וטלגרף הוקם ב-1912, ואחריו בית הספר לרכבת הממלכתית ב-1923.
ב-1 בינואר 2002, נכנס לתוקף חוק תעבורת הרכבות החדש, שעבר על ידי האספה הלאומית של בולגריה, לפיו החברה פוצלה לשני מפעלים נפרדים: חברת הובלת נוסעים בשם חברת הרכבת הממלכתית ומפעל תשתיות (החברה הלאומית לתשתיות רכבת)
באוקטובר 2010 הוכרז על ארגון מחדש נוסף, כאשר חברת הרכבות הפכה לחברת אחזקות, וכל אחזקותיה הועברו לידי חברות בנות נוסעים ומטענים.
הערות שוליים

↑  "News in Brief". Railway Gazette. 2010. נבדק ב-2010-07-05.
↑  "Railway Gazette: BDZ becomes holding company". נבדק ב-2010-11-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n84089716  VIAF: 140452229   WorldCat (עם VIAF): 140452229 
רכבת בתחנת הרכבת פרניק
רכבת מדגם סימנס דזירו
ז'מצ'וז'ינה סוצ'י

האצטדיון המרכזי על שם סלבה מסטרוולי
ז'מצ'וז'ינה סוצ'י (ברוסית: Жемчужина Сочи) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סוצ'י, שהתקיים בשנים 1991–2013 כמועדון מקצועני. ב־2019 הוקם מחדש כמועדון חובבני המתמודד באליפות העיר סוצ'י.
אצטדיון הקבוצה הוא האצטדיון המרכזי על שם סלבה מסטרוולי, מגרש כדורגל בן 10,200 מושבים, ששימש כאצטדיון הכדורגל העיקרי בסוצ'י, עד שנחנך אצטדיון פישט ב־2013.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ביוזמת עיריית סוצ'י ומלון "ז'מצ'וז'ינה" (פנינה ברוסית ומכאן גם נובע שם המועדון).
הקבוצה שיחקה בליגת העל הרוסית משנת 1993 עד 1999. הישג השיא הוא מקום 9 בטבלת הליגה, בעונת 1994 תחת הדרכת המאמן ארסן נאידנוב.
הקבוצה פורקה והוקמה מחדש מספר פעמים בשל קשיים פיננסיים, עד שפורקה באופן סופי בשנת 2013. הקבוצה פורקה לראשונה בשנת 2003 ולאחר מכן הוקמה מחדש בשנת 2007 אך ביולי 2011 שוב פורקה והוקמה בשנת 2012, ברם בשנת 2013 פורקה סופית.
ב־2019 הוקמה קבוצת הבוגרים מחדש כקבוצה חובבנית ומתמודדת באליפות העיר סוצ'י ובגביע מחוז קרסנודאר, בו העפילה בעונת 2021 עד לשלב שמינית הגמר, כשהפסידה לקובאן קרסנודאר.
הישגים לפי עונה

| עונה | ליגה | מיקום | גביע | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | הליגה השנייה, אזור 4 | 1 |  | העפילה לליגת המשנה הרוסית. |  |
| 1992 | הליגה הרוסית הראשונה, אזור "מערב" | 1 |  | העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל |  |
| 1993 | ליגת העל | 13 | 32 אחרונות |  |  |
| 1994 | ליגת העל | 9 | 16 אחרונות |  |  |
| 1995 | ליגת העל | 13 | שמינית גמר |  |  |
| 1996 | ליגת העל | 15 | שמינית גמר |  |  |
| 1997 | ליגת העל | 14 | 16 אחרונות |  |  |
| 1998 | ליגת העל | 13 | 16 אחרונות |  |  |
| 1999 | ליגת העל | 15 | שמינית גמר | הדחה לליגת המשנה |  |
| 2000 | ליגת המשנה | 17 | 16 אחרונות | הדחה לליגה הרוסית השנייה |  |
| 2001 | הליגה השנייה, "דרום" | 9 | 16 אחרונות |  |  |
| 2002 | הליגה השנייה, "דרום" | 11 |  |  |  |
| 2003 | הליגה השנייה, "דרום" | 18 |  | המועדון פורק |  |
| 2007 | הליגה החובבנית. אזור דרום | 4 |  |  |  |
| 2007 | הליגה החובבנית. אזור דרום | 2 |  | העפילה לליגה הרוסית השנייה |  |
| 2008 | הליגה השנייה. דרום | 6 |  | חזרה לליגה המקצוענית |  |
| 2009 | הליגה השנייה. דרום | 1 |  | העפילה לליגת המשנה |  |
| 2010 | הליגה הראשונה | 8 | 32 אחרונות |  |  |
| 2011/12 | הליגה הראשונה | 20 | 32 אחרונות |  הורדה מהליגה |  |
| 2012 | אליפות מחוז קרסנודאר. הליגה הבכירה | 5 | 16 אחרונות | עונה לאחר מכן, פורקה |  |

| 2015 | אליפות העיר סוצ'י | 10 |  | ירדה מהליגה באמצע העונה |  |
| 2016 | אליפות העיר סוצ'י | 9 |  |  |  |
| 2017 | אליפות העיר סוצ'י | 11 |  |  |  |
| 2018 | אליפות העיר סוצ'י | 12 |  |  |  |
| 2019* | אליפות העיר סוצ'י | 11 |  | ירדה באמצע העונה |  |
| 2019* | אליפות העיר סוצ'י | 9 |  | יוצגה על ידי קבוצת הילדים |  |
| 2020 | אליפות העיר סוצ'י | 6 | גביע מחוז קרסנודאר: חצי גמר | פורקה שוב |  |
| ‏2021* | אליפות סוצ'י. הליגה הבכירה | ‏ | גביע מחוז קרסנודאר: שמינית גמר |  |  |
* בעונת 2019 שיחקו שתי קבוצות בשם "ז'מצ'וז'ינה" באליפות העיר. קבוצה אחת ירדה לאחר הסיבוב הראשון, השנייה סיימה את העונה כקבוצת ילדים, שאורגנה להוות בסיס לאקדמיה ולקבוצה בוגרת שהוקמה בשנת 2021.
סגל

משנת 1991 ועד 2013 הקבוצה החליפה 13 מאמנים.
1991—1997: ארסן נאיידנוב
1998—1999: אנטולי ביידאצ'ני
1999: גאור אפאנסייב
1999: ויקטור אנטיחוביץ'
2000: א. נאיידנוב
2001: אישטוואן סקץ'
2082: סולימאן נאזים
2003: א. נאיידנוב
2003: גנאדי בונדארוק
2007: א. נאיידנוב
2008: יורי נסטרנקו
2008: גנאדי בונדארוק
2009—2010: אולג ואסילנקו
2010: זוראב סנאיה
2010: אולג ואסילנקו
2010—2011: סטניסלב צ'רצ'סוב
2012: אלכסנדר טומסיאן
2012—2013: יורי ביקוב
קזחסטן רוסלן בלטייב
רוסיה סטניסלב דוברובין
רוסיה מוראד מגמאדוב
רוסיה איגור סמולניקוב
צ'כוסלובקיה מיכל פאפאדופולוס
ראו גם

סוצ'י (כדורגל, 2018)
הערות שוליים

↑  https://sgff.ru/team/1097993
↑  https://sportrecs.com/stream/5cfN7v_2EH-MNntpkPd7mg?shortLinkId=4YTKBFy-9sXrz3AwmzYnuw
↑  https://sgff.ru/tournament/1006993/teams/application?team_id=1098496
אחמד לוטפי א-סייד

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1872 א-דקהלייה, ח'דיוות מצרים 
 פטירה:  5 במרץ 1963 (בגיל 91) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 לאום:  מצרי
 עיסוק:  פוליטיקאי, עיתונאי, משפטן ופילוסוף
 מקום לימודים:  אל-אזהר 
 שפות היצירה:  ערבית 
 הושפע מ:  מוחמד עבדו, ג'מאל א-דין אל-אפגאני, הרברט ספנסר
 השפיע על:  מחמד חוסיין הייכל, טה חוסיין, מחמוד עזמי, חסן אל-בנא, סלאמה מוסא, תאופיק אל-חכים
 
אַחְמַד לֻטְפִי א-סַּיִּד (בערבית: أحمد لطفي السيد; 15 בינואר 1872 – 5 במרץ 1963) היה הוגה דעות ופילוסוף מצרי, מאדריכלי הלאומיות, הליברליזם והחילוניות המצריים. א-סייד ביקש לכונן זהות לאומית מצרית עצמאית, והתנגד להתעת'מנות, לכלל-מוסלמיות ולכלל-ערביות. הוא ביקש להוציא את האסלאם מן המרחב הציבורי, וקבע שהמצרים אינם ערבים אלא אומה בפני עצמם. כונה בתארים "פילוסוף הדור" ו"אבי הליברליות המצרית".
קורות חייו

אחמד לוטפי א-סייד נולד בכפר בורקין שבמחוז א-דקהלייה במצרים למשפחת בעלי קרקעות אמידה. הוא למד משפטים באל-אזהר, שם הושפע רבות ממורהו, מוחמד עבדו, וסיים את לימודיו בשנת 1894. בשנת 1899 החל ללמוד בבית הספר הצרפתי למשפטים, כאשר במקביל ללימודיו החל לפרסם מאמרים בביטאון הפרו-מלוכני "אל-מאיד". באותה תקופה התוודע גם אל ג'מאל א-דין אל-אפגאני, סעד זע'לול, קאסם אמין וכן אל כתבי אריסטו, שאת חלקם תרגם לערבית.
למן 1894 החל לעבוד כעורך-דין בשירות המדינה. בשנת 1907 היה שותף לצדו של קאסם אמין בפעילות להקמת האוניברסיטה המצרית בקהיר. כמו כן באותה שנה ייסד לוטפי א-סייד את המפלגה הראשונה במצרים, מפלגת "אל-אומה" ("חזב אל-אמה"), בתגובה לתקרית דינשאווי ולעליית הרגש הלאומני במצרים. הוא ייסד גם את עיתון המפלגה, "אל-גרידה", ושימש כעורכו עד סגירתו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הביע לוטפי א-סייד תמיכה במאמץ המלחמתי הבריטי כנגד האימפריה העות'מאנית מתוך תקווה כי בתום המלחמה בריטניה תעניק למצרים את העצמאות המיוחלת. בהתאם לזאת, בעקבות סירוב הבריטים להכיר ברעיון ההגדרה העצמית של מצרים בתום המלחמה, לוטפי א-סייד פרש ממשרתו כמנהלה של הספרייה הלאומית המצרית על מנת ליטול חלק בהקמת מפלגת הופד ולשמש כחבר במשלחת המצרית לוועידת השלום בפריז שנערכה בוורסאי בשנת 1919, שם קרא לעצמאותה של מצרים מידי הבריטים. בשנת 1922 פרש ממפלגת הופד בעקבות חילוקי דעות עם מנהיג המפלגה, סעד זע'לול, והצטרף למפלגת "הליברלים החוקתיים".
בשנת 1925 התמנה לוטפי א-סייד לרקטור הראשון של אוניברסיטת קהיר, אשר נקראה אז "האוניברסיטה המצרית", והפכה באופן רשמי לאוניברסיטה לאומית ציבורית, אך הגיש את התפטרותו בשנת 1932 במחאה על החלטת ממשלת מצרים להעביר את טה חוסיין, חברו הקרוב, מתפקידו כדיקן הפקולטה למדעי הרוח. הוא שב לתפקידו בשנת 1935, אך הגיש את התפטרותו שנית ב-1937 כאשר המשטרה המצרית פרצה לבית הדין של האוניברסיטה. במהלך כהונתו סיים את לימודיו המחזור הראשון שכלל נשים.
כמו כן, במסגרת תפקידו כרקטור של האוניברסיטה המצרית השתתף ב-1925, כנציגה הרשמי של מצרים, בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים. הוא כיהן כחבר בסנאט המצרי למן שנת 1941, וכמו כן היה כיהן בתפקיד שר החינוך ושר החוץ. בשנת 1948 מונה למנהל האקדמיה המצרית ללשון הערבית. בשנת 1963 הלך לעולמו.
הגותו האינטלקטואלית

לוטפי א-סייד הושפע רבות בתחילת דרכו האינטלקטואלית מן המודרניזם האסלאמי פרי הגותם של מוחמד עבדו וג'מאל א-דין אל-אפגאני, אך בהמשך גיבש משנה שונה למדי. כחלק מהרצון והשאיפה לעצמאות מצרים מהכיבוש הקולוניאלי, שאף לוטפי א-סייד לנתק את מצרים ממסגרות הזהות העות'מאנית-אסלאמית והערבית, אותן ראה כמסגרות נאמנות שעבר זמנן, ולהשתיתה על זהות לאומית מצרית טריטוריאלית ייחודית. לוטפי א-סייד גרס כי אומה מתעצבת על-פי גבולותיה הטריטוריאליים הטבעיים וההיסטוריה המשותפת של תושביה. העם היושב במצרים מאופיין על ידי ההיסטוריה המשותפת של עמק הנילוס שעוצבה בידי הפרעונים, הערבים, הממלוכים, והעות'מאנים. בהשפעתו של הסוציולוג הבריטי הרברט ספנסר תפס לוטפי א-סייד את מצרים כישות אבולוציונית אשר מוסדותיה החברתיים צומחים ומתפתחים בהשפעת הסביבה. לוטפי א-סייד ראה במאבק לעצמאות של איטליה ויוון, כדוגמה לעצמאות מצרית עתידית, שכן שתי האומות שמרו על מאפייניהן הלאומיים והתרבותיים הייחודיים למרות שהיו זמן ארוך תחת כיבוש של כובש זר. כמו כן בולטת במשנתו הרוח הליברלית. לדידו של לוטפי א-סייד על האומה להבטיח את חירותם של אזרחיה ולהעניק להם שוויון זכויות, וכי חיי האומה מוכרחים להיות מושתתים על מוסדות דמוקרטיים וחוקתיים. כמו כן ביקר לוטפי א-סייד רבות את החברה המצרית בת זמנו, וטען כי החברה המצרית חייבת לבצע רפורמה עצמית, וכל פרט חייב לקחת אחריות על מעשיו כדי להשתחרר מעול הכיבוש הקולוניאלי ולבנות אומה יציבה ומודרנית.
א-סייד הושפע רבות ממוחמד עבדו, אך שלל את רעיון הרפורמה הפנימית באסלאם. תחת זאת, על אף השקפותיו הדתיות האישיות, ביקש לקדם חילוניות ולהגביל את האסלאם למרחב הפרטי, ללא נגיעה לחיים הציבוריים והפוליטיים.