stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיון רהב-מאיר
קורות חיים

סיון אסתר רהב נולדה ברמת השרון, לאריה ולרונית רהב, וגדלה כחילונית. קרויה על שם החודש העברי שבו נולדה. בגיל שש עברה עם משפחתה להרצליה, והחלה לכתוב בעיתוני הילדים "צ'ופר" ו"פשוש".
כשהייתה בת שמונה אובחנה כמחוננת, ולמדה בפרויקט המחוננים בעירה בבית הספר שמואל הנגיד. בתיכון למדה בפרויקט "רמות" שבתיכון רוטברג.
רהב הנחתה תוכניות טלוויזיה בטלוויזיה החינוכית, בהן תוכנית הילדים "בננה בום" לצדו של מיכאל הנגבי, "זומביט" בנושאי מחשוב. שימשה כתבת נוער ותחקירנית בעיתונים "כולנו", "ראש 1" ו"קלפים פתוחים" בטלוויזיה הלימודית. ראיינה בטלוויזיה את ראש הממשלה יצחק רבין ואת שר החוץ שמעון פרס, השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חי עם דן שילון" ובתוכנית "הראשון בבידור" עם דודו טופז.
לימים סיפרה שבעקבות רצח רבין, זמן קצר לאחר שראיינה אותו, החלה במסע להכרת היהדות.
כשהייתה בת 17 יצא לאור ספרה הראשון, "מדריך לעיתונאי הצעיר".
בגיל 18 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במדע המדינה ובניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנות לימודיה באוניברסיטה בעקבות קריאת ספרים של ישעיהו ליבוביץ, נחמה ליבוביץ, הרב סולובייצ'יק והרב קוק חזרה בתשובה. לפני שירותה בצה"ל, למדה במשך שנה במכינה קדם-צבאית בית ישראל.
את שירותה בצה"ל עשתה בגלי צה"ל כששימשה ככתבת לענייני רווחה וקליטה ולענייני משפט ולענייני דתות. עם שחרורה בשנת 2002, מונתה לכתבת לענייני דתות בערוץ 2, ולאחר מכן מונתה לכתבת לענייני משפט. בהמשך החלה להנחות את מגזין האקטואליה היומי של חברת החדשות של ערוץ 2 "שש עם", שאותו היא הגישה לסירוגין עם עודד בן-עמי. ב־27.2.25 פורסם שאחרי יותר מ־20 שנה היא תעזוב את חדשות 12.
בשנת 2003 נישאה לפובליציסט ושדרן הרדיו ידידיה מאיר. בשנת 2005 הוציאה עם בעלה את הספר "ימים כתומים" (הוצאת ידיעות אחרונות), שמאגד שמונה ראיונות עם דמויות מהציונות הדתית, בהן הרב אליקים לבנון, דוד לנדאו, תא"ל הרב ישראל וייס, הרב שלמה אבינר, מוטי זיסר ואחרים. הספר עוסק בעיקרו בהיבטים של תוכנית ההתנתקות בעיניהם של המרואיינים.
בשנת 2006 החלה להגיש יחד עם גידי גוב, ואחר-כך עם דני קושמרו, את תוכנית הבוקר של "קשת" "יום חדש" לאחר פרישתה של שירי ארצי. באוקטובר 2008 חשפה את דבר מעברו של לב לבייב ללונדון.
באוקטובר 2009 מונתה לתפקיד הכתבת בכנסת, והחליפה את עמית סגל, שעבר באופן זמני לתפקיד הכתב באירופה. החל משנת 2009 משדרת עם בעלה בגלי צה"ל תוכנית אישית בשם "סוף שבוע זוגי", מדי יום שישי בשעה 12:00.
במרץ 2011 ראיינה רהב-מאיר באופן בלעדי את שרה נתניהו. בריאיון הגיבה נתניהו לראשונה לביקורת נגדה. בין היתר, ראיינה גם את משה טלנסקי, הרב עובדיה יוסף, ענת קם, ארקדי גאידמק, לב לבייב ושולה זקן. רהב-מאיר חשפה את נישואי יגאל עמיר ללריסה טרימבובלר.
רהב-מאיר כותבת טור שבועי "פרשות השבוע" ב"המוסף לשבת", המוסף הפוליטי של "ידיעות אחרונות".
במרץ 2016 זכתה במכרז של משרד החינוך להנחיית חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, אך ויתרה על התפקיד, לאחר שנודע לה כי המנחה הקודם של החידון, אבשלום קור, מעוניין להמשיך להגישו, ושקיבל את ההודעה על החלפתו לאחר 28 שנים, במסרון. ביום העצמאות 2016 הנחתה את טקס הדלקת המשואות לצדו של השחקן עמוס תמם.
ב-2023 הייתה הנואמת המרכזית באירוע הסיום של כינוס השלוחות של חב"ד בניו ג'רזי.
בפברואר 2025, לאחר יותר משני עשורים של עבודה בחדשות 12, החליטה מאיר לפרוש מהערוץ ולהתמקד בהרצאות וכתיבת ספרים.
קורות חיים > שיעורי תורה

מאז ספטמבר 2015 מעבירה רהב-מאיר שיעור שבועי על פרשת השבוע, תוך התייחסות לאקטואליה השבועית. השיעור החל כיוזמה מקומית והפך לאירוע שבו משתתפים מאות אנשים מדי שבוע, ורבים נוספים צופים בו במרשתת. השיעור מתקיים מדי יום רביעי בהיכל שלמה בירושלים, משודר ברדיו גלי ישראל וזמין בווידאו ובתמליל באינטרנט. במלאת שנה לשיעור הוא אירח את נשיא המדינה רובי ריבלין. השיעור משלב פרשנים מסורתיים וכולל גם אנקדוטות אישיות, התייחסות לחדשות, לעולם הניו מדיה ולתקשורת הישראלית, וכן מכתבים שהקהל עצמו שולח לרהב-מאיר, על מנת שיוקראו בשיעור. רהב-מאיר גם מפיצה "סטטוס יומי" בוואטסאפ, המתורגם לעשר שפות, לעשרות אלפי רשומים. ב-2016 יצא לאור ספרה "הסטטוס היהודי", בהוצאת ידיעות ספרים, שגם תורגם לאנגלית.
מאז החל השיעור הוזמנה רהב-מאיר לדבר על פרשת השבוע ועל אקטואליה בין היתר בפורום מטכ"ל, במוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס ובכנס הוועד היהודי-האמריקאי בוושינגטון די. סי.
העיסוק הרב של רהב-מאיר בתקשורת ובפרשת השבוע במקביל, הוביל לחיקוי שלה בתוכנית "ארץ נהדרת".
פרסים והוקרה

ב-2021 זכתה בפרס ירושלים על הנגשת עולם התורה ופרשת השבוע בזווית אקטואלית.
נבחרה על ידי "גלובס" לאשת התקשורת האהובה בישראל.
נבחרה על ידי המגזין ליברל לאחת מ-50 המשפיעים בישראל.
עיתון הג'רוזלם פוסט בחר בה לאחת מ-50 היהודים המשפיעים בעולם.
חיים אישיים

רהב-מאיר נשואה לאיש התקשורת ידידיה מאיר, להם חמישה ילדים ומתגוררים בשכונת נחלאות בירושלים.
באוגוסט 2019 עברה עם משפחתה לניו יורק, כשליחת "המזרחי העולמי", שם היא לימדה, הרצתה וסיקרה את יהדות אמריקה. במרץ 2020 היא שבה ארצה עם משפחתה עקב מגפת הקורונה.
ספריה

סיון רהב, המדריך לעיתונאי הצעיר של ערוץ הילדים, כתר הוצאה לאור, 1998. (הספר בקטלוג ULI)
סיון רהב, הזמן הצעיר, ידיעות ספרים, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
סיון רהב-מאיר וידידיה מאיר, ימים כתומים, ידיעות ספרים, 2005 ISBN 9654822563 (הספר בקטלוג ULI)
סיון רהב-מאיר, הסטטוס היהודי, ידיעות ספרים, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
סיון רהב-מאיר וידידיה מאיר, סולם יעקב: הרב יעקב אדלשטיין זצ"ל - סיפורים קטנים על אדם גדול, ידיעות ספרים, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
סיון רהב-מאיר, ימים באים - מעגל השנה, ידיעות ספרים, 2021. (הספר בקטלוג ULI)
סיון רהב-מאיר, לגדול! - 54 סיפורים על פרשת השבוע ועלינו, ידיעות ספרים, 2022
סיון רהב-מאיר, לגדול 2 - 43 סיפורים על מסכת אבות ועלינו, ידיעות ספרים, 2023
סיון רהב-מאיר, לגדול 3 - 50 סיפורים על חכמת החסידות ועלינו, ידיעות ספרים, 2023
סיון רהב-מאיר, לגדול 4 - 45 סיפורים על תקווה, ידיעות ספרים, ספטמבר 2024
סיון רהב-מאיר, ברכות השחר, מדריך לרגעים הראשונים של היום, ידיעות ספרים, מרץ 2025
הערות שוליים

1 2  מערכת, לאחר למעלה משני עשורים: סיון רהב מאיר בהודעה מפתיעה, באתר רגע NEWS, ‏2025-02-28
1 2  https://www.facebook.com/SivanRahavNews/posts/3759612567424887
↑  סמדר שילוני, "זה היה פורץ דרך, לא סדום ועמורה": כך ניצל פרק על נוער גאה ב"קלפים פתוחים", באתר ynet, 3 בפברואר 2023
1 2  "הסטטוס היהודי", כתבה בתוכנית "אנשים" בערוץ 2
↑  הראיון בדף ה־Facebook של רהב-מאיר
↑  גיל ריבה מראיין את סיון רהב מאיר
↑  עדי גרסיאל, משפחה בשידור, באתר ערוץ 7, 5 בינואר 2006
↑  סיון רהב-מאיר, ‏שרה נתניהו מגיבה לראשונה לפרשת הנסיעות לחו"ל: "זו רכילות מרושעת - צריך להפסיק את זה!", באתר ‏מאקו‏, 31 במרץ 2011
↑  סיון רהב-מאיר, ‏בלעדי: הגרסה של ענת קם, באתר ‏מאקו‏, 27 במרץ 2011
↑  סיון רהב-מאיר, ‏מיוחד: ארקדי גאידמק מדבר מרוסיה, באתר ‏מאקו‏, 7 בינואר 2010
↑  סיון רהב-מאיר, ‏עדות זקן נגד אולמרט נחשפת: סיגרים, טיסות וכסף מזומן, באתר ‏מאקו‏, 7 במרץ 2014
↑  רן בוקר, בגלל אבשלום קור: סיון רהב מוותרת על הנחיית חידון התנ"ך, באתר ynet, 14 במרץ 2016
↑  עוזי ברוך, סיון רהב-מאיר תנחה את טקס הדלקת המשואות, באתר ערוץ 7, 3 באפריל 2016
↑  השיעורים של סיון רהב מאיר, באתר הרשמי שלה.
↑  משה שטיינמץ, "האדמו"רית החדשה של ישראל": כך הפכה סיוון רהב מאיר לכוכבת לאומית, 22 באפריל 2016, באתר וואלה!
↑  באתר "הידברות"
↑  פרשת השבוע של סיון רהב-מאיר, באתר "ארץ נהדרת", 1 בנובמבר 2017
↑  משה ויסטוך, סיון רהב מאיר היא אשת התקשורת המובילה בישראל, 13 בספטמבר 2017
↑  "משפיעים 2017", באתר "ליברל"
↑  באתר הג'רוזלם פוסט
↑  יפעת הללי אברהם, ‏מזל טוב: סיון רהב מאיר ילדה בת בסוף השבוע, באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2014
↑  עכשיו 14 (2024-12-26), הפטריוטים עם איתמר פליישמן I 26.12.2024 I התכנית המלאה, נבדק ב-2024-12-28, דקה 4:30
↑  אלי מנדלבאום, משהו חדש מתחיל: סיון רהב-מאיר נפרדת בדרך לארה"ב, באתר ynet, 6 באוגוסט 2019
↑  ענבל חייט, סיון רהב מאיר נמלטה מהקורונה, באתר ישראל היום, 1 באפריל 2020
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
↑   בני מר, מה נשאר מפרשת השבוע בפוסטים של סיון רהב־מאיר, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2016
↑  לגדול - 45 סיפורים על תקווה (4) מאת סיון רהב מאיר, באתר ידיעות ספרים שאוהבים
↑  ברכות השחר מאת סיון רהב-מאיר, באתר ידיעות ספרים שאוהבים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302337805171  LCCN: no2001005273  VIAF: 297170663   WorldCat (עם VIAF): 297170663 
רהב (משמאל) בגיל 14, יחד עם יצחק רבין בתוכנית "בשידור חי עם דן שילון" לכבוד ראש השנה תשנ"ו, ספטמבר 1995
רהב-מאיר בשבוע הספר העברי - מתחם התחנה בירושלים, 2017
מאחור משמאל: סיון רהב-מאיר, ד"ר עשהאל לובוצקי, יהורם גאון.
מלפנים משמאל: אלישיב רייכנר, רחלי שלו, יפעת ארליך.
הזירה האירופית: 1942–1945

התפנית במהלך מלחמת העולם השנייה התחוללה בסוף 1942 ובראשית 1943. הגרמנים נחלו מפלה בצפון אפריקה, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד שבחזית המזרחית. בחזית זו החלה ברית המועצות להדוף את כוחות גרמניה הנאצית. הייתה זו הנסיגה המשמעותית הראשונה של גרמניה בחזית חשובה.
החזית המזרחית > הניצחון בסטלינגרד

התקפות הנגד העקשניות של צבא ברית המועצות לא מנעו מהצבא הגרמני לצאת למתקפת ענק לכיוון הקווקז (על-מנת להשיג בארות-נפט ולאיים על המזרח התיכון) וסטלינגרד על-מנת לבתר את רוסיה לשניים, לאגף את מוסקבה, ולהגן על הכוח שחדר לקווקז. בסוף אוגוסט 1942 הגיעו הגרמנים לפרברי העיר, אך רק מנובמבר הטילו מצור שארך שלושה חודשים. הגרמנים הצליחו לפרוץ במספר מקומות והגיעו עד לוולגה, אך הרוסים נאחזו בציפורניהם בעיר ההרוסה. בקרבות רחוב פנים אל פנים תוך גילויי גבורה ועמידה עילאיים הצליחו הרוסים להחזיק בעיר. כשהגיע החורף נחלשו הגרמנים עוד יותר ובפברואר 1943 נכנעה הארמייה השישית הגרמנית בפיקוד פאולוס לרוסים.
גורם המפלה הגרמנית העיקרי היה החורף הרוסי שהקשה על הצבא הגרמני שקפא בשלג ולא קיבל ציוד חיוני. גורם נוסף היה כושר העמידה של כל צד: מצד אחד סירובו של היטלר לאפשר לפאולוס לסגת כל עוד ניתן ומצד שני עמידת הגבורה המופלאה של הרוסים בראשות וסילי צ'ויקוב.
השלכות הקרב היו מכריעות. הניצחון העלה את יוקרתו של סטלין והעלה את מורל העם והצבא הרוסי. בעלות הברית שאבו עידוד מן הניצחון, שבא זמן קצר לאחר הניצחון באל-עלמיין. המפלה בסטלינגרד סימנה את תחילת הנסיגה הגרמנית מרוסיה. נפתחה האופנסיבה הרוסית שתשחרר את ברית המועצות בתוך שנה בערך ותכבוש את גרמניה כעבור עוד שנה.
החזית המזרחית > המתקפה הסובייטית

המתקפה הסובייטית החלה עם הניצחון בסטלינגרד, במטרה לסלק את כל הגרמנים מכל שטחי ברית המועצות, לשחרר את ארצות מזרח אירופה ולחדור לגרמניה ולכבוש את ברלין. לאורך חזית בת 3,000 ק"מ מהים הצפוני ולנינגרד בצפון עד לים השחור בדרום פעל הצבא הרוסי בארבעה ראשי-חץ: אחד בכיוון פינלנד, שני בכיוון המדינות הבלטיות, שלישי בכיוון פולין ורביעי בכיוון רומניה והבלקן. הגרמנים ניסו לתקוף-נגד אך הרוסים הטילו למערכה עתודות ענק של לוחמים וציוד לחימה חדיש. ביולי 1943 התחולל קרב שריון אדיר ליד העיר קורסק בו איבדו שני הצדדים מאות טנקים, אך הגרמנים נסוגו ומאז לא היה מה שיעצור את הרוסים.
החזית הדרומית

בעלות הברית הצליחו להפוך את מגמת ההתפשטות הגרמנית בסוף 1942 וראשית 1943. סילוק כוחות גרמניה מאפריקה העלה את המוראל ונתן לבעלות הברית בסיס פעולה רחב בים התיכון, ממנו יכלו להתקדם לדרום אירופה. כדי להקל על ברית המועצות, שהייתה אז המדינה היחידה שלחמה בגרמניה ביבשה עד לפלישה העיקרית לאירופה שכבר אז הוחל בתכנונה, וכדי ליצור חזית נוספת שתשחוק את הגרמנים, הוחלט לפתוח חזית דרומית באיטליה מכיוון הים התיכון, "הבטן הרכה של אירופה". זו התבררה, למגינת לב בעלות הברית, כדרך חתחתים מפרכת ומדממת.
החזית הדרומית > הפלישה לאיטליה

ביולי 1943 פלשו בעלות הברית לסיציליה, הקרובה לתוניס, שם היו מרוכזים כוחות שרדפו אחרי רומל בתחילת אותה שנה. בפלישה, שכונתה מבצע האסקי השתתפו כוחות בריטיים בפיקוד מונטגומרי וכוחות אמריקניים בפיקוד פטון. כיבוש האי התנהל בשני ראשים - האחד בריטי והשני אמריקני.
לפלישה היו מספר מטרות:
מסיציליה ניתן יהיה לעבור לאיטליה, וכך לפתוח חזית שנייה באירופה.
חיזוק השליטה של בעלות הברית בים התיכון.
פתיחת חזית שנייה תקל על רוסיה ובכך יגבר שיתוף הפעולה בין המערב למזרח.
ההצלחה של בעלות הברית נבעה מכמה סיבות:
עקב מעשי הונאה של בעלות הברית, ועקב הערכות מוטעות של הגרמנים. אלה סברו כי הפלישה תהיה במקומות אחרים.
הפלישה בוצעה בכוחות אמפיביים גדולים וצי בן 2,700 ספינות.
שני המפקדים העליונים המעולים - מונטגומרי ופטון.
מעמדו של מוסוליני הידרדר במהירות עקב רצף התבוסות של איטליה (אתיופיה, צפון אפריקה, סיציליה, הפצצות על רומא) ואי-קבלת עזרה מהיטלר. ב-24 ביולי דרשה המועצה הפשיסטית העליונה באיטליה את הדחתו, ולמחרת הוא סולק בידי מלך איטליה ונעצר. המרשל בדוליו, כובש אתיופיה, החליפו כראש ממשלה. ב-3 בספטמבר 1943 חתם באדוליו על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית שבו נכנעה איטליה ללא תנאי.
עם פרסום דבר חתימת הסכם הכניעה, ב-8 בספטמבר 1943, הורה היטלר על כיבוש צפון איטליה. בשטחים שהוחזקו על ידי הגרמנים הוקמה ממשלת בובות בראשות מוסוליני שכונתה "הרפובליקה של סאלו". במקביל פלשו בעלות הברית לשטחה של איטליה, בסדרת מבצעים שכונתה "מבצע אוואלאנש", "מבצע בייטאון", ו"מבצע סלפסטיק". לאחר מספר שבועות של לחימה התגבש מצב בו החזיקו הגרמנים בחלקה הצפוני של איטליה, ובעלות הברית החזיקו בחלקה הדרומי, והתקדמו צפונה תוך לחימה קשה. הקרבות באיטליה היו קשים במיוחד עקב המבנה ההררי של הארץ והעמידה העיקשת של הגרמנים. הצבאות האיטלקים בבלקנים נכנעו לגרמנים. באיי הדודקאנס המצויים בדרום הים האגאי, שהוחזקו על ידי איטליה, נעשה ניסיון בריטי לחבור אל הצבאות האיטלקים, ולהחזיק באיים. מערכת הדודקאנס הסתיימה בכיבוש האיים האסטרטגיים על ידי גרמניה.
בשנת 1944 כבר היה ברור שגרמניה מפסידה במלחמה. בעלות הברית עמדו לפני כיבוש רומא, ואלפי מטוסים הפציצו את ערי גרמניה ויעדים כלכליים (סכרים, בתי-חרושת) וצבאיים (למשל בסיסי הטילים V1 ו-V2, שנורו על לונדון וגרמו להרס רב), וערערו את מוראל הגרמנים. ברית המועצות התחזקה והמשיכה להדוף את הגרמנים. שלושת מנהיגי בעלות הברית, רוזוולט צ'רצ'יל וסטלין, החליטו על פתיחת חזית נוספת באירופה (בנוסף לחזיתות שבאיטליה וברוסיה).
החזית המערבית > פתיחת החזית בנורמנדי

פתיחת חזית נוספת, תוך נחיתה מן הים, חייבה תכנון והכנה מפורטים. ואכן, נערך תכנון מקיף טרם מבצע "אוברלורד" - פלישה בחוף נורמנדי שבצפון מערב צרפת. מפקד המבצע היה הגנרל האמריקני דווייט אייזנהאואר, ותחת פיקודו קצינים בעלי שם כמונטגומרי, פטון ובראדלי. ההכנות לפלישה היו מרובות ומדוקדקות, תוך ניסיונות רבים להטעות את הגרמנים, ואכן הגרמנים צפו את הפלישה, אך לא ידעו איפה ומתי תתרחש. הם שיערו, גם בעקבות הטעיות של בעלות הברית, שנחיתת בעלות הברית תיערך בקאלה, העיר הצרפתית הקרובה לחופי אנגליה.
בבוקר 6 ביוני 1944, נפתח "היום הארוך ביותר" (הכינוי ליום הפלישה, D DAY). בחיפוי אלפי מטוסי קרב ומפציצים, התקרבו אלפי כלי שיט לחוף והנחיתו מאות אלפי חיילים (בבריטניה התרכזו 3 מיליון חיילים לקראת הפלישה). הכוחות הנוחתים נתקלו בהתנגדות הצבא הגרמני וביצוריו לאורך החוף. במשך חודשיים התנהלו הקרבות בנורמנדיה ובעלות הברית איבדו יותר מ-100 אלף חיילים. ההתקדמות הייתה איטית, אך הודות לתגבור מסיבי נפרצה "החומה האטלנטית" שבנו הגרמנים כדי לעצור את הפלישה.
החזית המערבית > מבצע דרגון

מבצע דרגון (Operation Dragoon) פלישת בעלות הברית לדרום צרפת כחלק מהמערכה בחזית המערבית החל ב-15 באוגוסט 1944 - הכוחות נחתו בין העיר טולון ובין קאן בריביירה הצרפתית.
במהלך התכנון המבצע כונה אנוויל (באנגלית: סדן) ונועד למשוך כוחות גרמנים מהמבצע העיקרי- האמר (באנגלית: פטיש), שהיה הכינוי שניתן לפלישה לנורמנדי. על פי התכנון המקורי, הנחיתה הייתה אמורה להתבצע במקביל לנחיתה בנורמנדי באמצעות כח שיתפצל מהארמייה החמישית שנלחם באיטליה תחת פיקודו של הגנרל הרולד אלכסנדר הבריטי, שיתפנה לאחר שיכבוש את רומא. מכיוון שההתנגדות הגרמנית באיטליה הייתה חזקה מהצפוי, התעקש צ'רצ'יל לדחות את המבצע עד להשלמת כיבוש רומא. וזה התעכב עד ל-4 ביוני 1944 (יומיים לפני הנחיתה בנורמנדי) והוחמצה ההזדמנות לנחיתה סימולטנית בדרום ובצפון צרפת.
הכוחות נחתו ב-15 באוגוסט ונתקלו בהתנגדות מועטה בלבד, מה שאפשר להם לפרוץ צפונה במהירות. במקביל כוח המשימה המוטס ה-1, בפיקוד מייג'ור גנרל רוברט פרדריק, אשר כלל את רגימנט החי"ר המוצנח ה-509, וצוות הקרב החטיבתי המוצנח ה-517, חטיבת הצנחנים העצמאית הבריטית ה-2, גדוד הרגלים מוטסי הדאונים ה-550 וגדוד הצנחנים ה-551 בקרבת ניס וסן טרופז. הצניחה, כמו גם הנחתת הדאונים, עברה בהצלחה וכוחותיו של פרדריק נתקלו בתחילה בהתנגדות קלה בלבד. לאחר שני ימי לחימה שבו כוחותיו של פרדריק כאלפיים גרמנים וחברו לכוחות שנחתו מן הים.
ב-11 בספטמבר 1944 פחות מחודש לאחר הנחיתה בדרום, מערבית לעיר דיז'ון נפגשו אנשי הארמייה הצרפתית הראשונה ממבצע דרגון באנשי הארמייה האמריקאית השלישית ממבצע אוברלורד (הנחיתה בנורמנדי). מבצע דרגון למרות חוסר הפרסום שלו ביחס לפלישה לנורמנדי, היווה גורם משמעותי ביותר להתמוטטות הכוחות הגרמניים בצרפת ולשחרורה.
החזית המערבית > שחרור צרפת ובלגיה

ההתקדמות האיטית של בעלות הברית הוחשה רק כשנכבשו נמלי צרפת בחוף הצפוני-מערבי. הכוחות התקדמו לעבר פריז כשהם מסתייעים במחתרת הצרפתית. ב-25 באוגוסט נכנעה פריז ולמחרת נכנס שארל דה גול בראש הכוח המנצח. בנוסף תפסו בעלות הברית את נמלי דרום צרפת ופתחו חזית נוספת. הכוחות נפגשו ופנו לעבר גרמניה. משטר וישי מוגר והגרמנים נסוגו מצרפת. בעלות הברית המשיכו לבלגיה ובספטמבר שחררו את בריסל ואנטוורפן. עתה נערכו בעלות הברית להבקיע את "החומה המערבית" ולפלוש לגרמניה עצמה.
אולם במהלך שחרור בלגיה ולפני מבצע Market Garden (תפיסת גשרי נהר הריין על ידי כוחות מוצנחים) לא איבטחו את שפך נהר הסכלדה ומשום כך לא נפתח נמל אנטוורפן אלא בחודש דצמבר 1944. יש לזכור כי קווי האספקה של צבאות בעלות הברית נמתחו עדיין מחופי נורמנדי ומערי הנמל בדרום צרפת.
החזית המערבית > הקרב בארדנים

לקראת 1945 כבשו הרוסים את מרבית מדינות מזרח אירופה והבריטים והאמריקאיים שחררו את מערב אירופה. שני הצדדים נערכו לפלוש לגרמניה ממזרח וממערב. היטלר רכז את מאמציו בחזית המערבית במטרה לפלג בין הבריטים והאמריקאים. בדצמבר 1944 פתחו הגרמנים במתקפת פתע שכללה כרבע מיליון חיילים בחזית הארדנים (בין בלגיה ללוקסמבורג), תוך ניצול מזג האוויר הסוער שמנע את ניצול העליונות האווירית של בעלות הברית. הגרמנים הסבו לבעלות הברית אבדות כבדות, אלא שבמהלך הקרב (שמכונה הקרב על הבליטה או קרב הארדנים) נעצרו הגרמנים ובינואר 1945 התאוששו בעלות הברית המערביות, מה גם שמחסור חמור בדלק הגביל מאוד את יכולת התמרון של כוחות גרמניה. אלה איבדו את כל הישגיהם, ורוב החיילים שפתחו במתקפה נפלו בקרבות. במתקפה זו הגרמנים מיצו את רוב היכולת הצבאית שנותרה להם ומכאן ועד סוף המלחמה הם לא יכלו עוד לקחת יוזמה, וניהלו קרבות מגננה נואשים.
התמוטטות מדינות הציר > כיבוש איטליה

באדוליו, מחליפו של מוסוליני כראש ממשלת איטליה, חתם על כניעתה של איטליה לבעלות הברית בספטמבר 1943. במקביל פלשו בעלות הברית לדרום איטליה. בתגובה פלשו הגרמנים לאיטליה, שחררו את מוסוליני ומינו אותו לראש "הרפובליקה של סאלו", ממשלת בובות פשיסטית שהקימו בצפון איטליה. בעלות הברית המשיכו צפונה, האמריקנים במערב והבריטים במזרח. קרבות קשים התחוללו במונטה קאסינו שהסבו לבעלות הברית אבדות קשות, אולם לאחר כיבושה ולאחר פריצת קו החורף בידי צבא צרפת יכלו בעלות הברית להתקדם אל רומא במהירות. ואמנם ב-4 ביוני 1944 כבשו כוחות אמריקניים את רומא ללא קרב לאחר שהגרמנים החליטו לסגת ממנה. רומא הייתה עיר הבירה הראשונה של מדינות הציר שנכבשה. הגרמנים נסוגו צפונה והגנו בעקשנות על עמק הפו, עד שלביה האחרונים של המלחמה. מוסוליני ניסה לברוח לאוסטריה אך נתפס בידי פרטיזנים איטלקיים והוצא להורג על ידם ב-1945. איטליה הייתה הראשונה ממדינות הציר שנכבשה בידי בעלות הברית.
התמוטטות מדינות הציר > שחרור מזרח אירופה

ברית המועצות פלשה לבסרביה, ומשם המשיכה לבוקרשט. כתוצאה מכך רומניה ובעלות הברית חתמו על הפסקת אש. בולגריה לא חיכתה לבוא הרוסים ובאוגוסט 1944 פרשה מן המלחמה. בלחץ הרוסים הכריזה מלחמה על גרמניה, ובספטמבר נכנסו הרוסים לסופיה. הבאה בתור הייתה הונגריה, שנכבשה במרץ 1944 על ידי הנאצים, בעוד שעד מועד זה היא שיתפה עמם פעולה. בנובמבר 1944 התקרבו הרוסים לבודפשט, אך הגרמנים לא נסוגו והתנגדו בעקשנות למאמצי הסובייטים לכבוש את הבירה. בדצמבר הכריזה הונגריה מלחמה על גרמניה ובינואר 1945 נחתם הסכם הפסקת אש. בפברואר הצליח לבסוף הצבא האדום לכבוש את בודפשט. האחרונה הייתה סלובקיה כאשר הרוסים הגיעו לבראטיסלבה ממש עם סיום המלחמה באפריל 1945.
צפונה משם הרוסים כבשו חלקים מפינלנד ואת שלוש המדינות הבלטיות ובספטמבר 1944 הגיעו לפרברי ורשה. המחתרת הפולנית בעיר פתחה במרד בתקווה שהרוסים יצטרפו, אך אלה השתהו, בעוד שהגרמנים חיסלו את המרד והעיר, ואז כבשוה. הרוסים גם החלו לחדור לבלקן, וכך הצבא האדום הוא זה ששחרר את מדינות מזרח אירופה - דבר בעל חשיבות רבה לעתיד אירופה.
התמוטטות מדינות הציר > כיבוש גרמניה

במרץ 1945 חצו בעלות הברית המערביות את הריין והחלו תופשים את ערי גרמניה הראשיות תוך הסתייעות בהפצצות אוויר ענקיות, לפני ובעת ההתקדמות. כך למשל, דרזדן, בירתו של חבל סקסוניה שבגרמניה, הופצצה על ידי חילות האוויר של ארצות הברית ובריטניה במשך שלושה ימים רצופים (13 - 15 בפברואר 1945), ו-85% מהעיר נחרבה. האמריקנים הגיעו עד לאלבה, ושם נעצרו, כדי לא להפריע לרוסים להיכנס לברלין.
במקביל, הרוסים פתחו בינואר 1945 במתקפה מפולין לעבר פרוסיה תחת שרביטו של מרשל ז'וקוב. הם פרצו לגרמניה גם מכיוונה של צ'כוסלובקיה ובסוף אפריל חדרו לברלין עצמה. הם ניהלו קרבות בעיר, עד שב-2 במאי הניפו את הדגל האדום על בניין הרייכסטאג.
ב-1 במאי הודיע הרדיו הגרמני על מותו של הפיהרר שהתאבד יום קודם לכן עם אשתו אווה בראון ביום חתונתם. בצוואתו הפוליטית הצדיק היטלר את התפשטות גרמניה למזרח, האשים במפלה את היהודים, והוקיע את ראשי הצבא והמפלגה כבוגדים (הם אכן רצו לנהל משא ומתן עם בעלות הברית). היטלר מינה את האדמירל קרל דניץ, מפקד הצוללות, ליורשו כנשיא המדינה, ואת יוזף גבלס לקנצלר גרמניה. ב-7 במאי 1945 חתם הגנרל אלפרד יודל, מפקד המבצעים בפיקוד העליון הגרמני, על כתב הכניעה של הצבא הגרמני במטהו של דווייט אייזנהאואר, המפקד העליון של בעלות הברית באירופה. לפי דרישת הסובייטים חתם למחרת וילהלם קייטל, יחד עם עוד שני בכירים בוורמאכט על כתב כניעה נוסף בברלין.
הגיע הקץ ל"רייך אלף השנים", 12 שנה אחרי שהוקם. במערב נחגג יום הניצחון ב-8 במאי, ואילו בברית המועצות נחגג יום הניצחון ב-9 במאי.
ראו גם

הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בעת החדשה
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
שחרור פריז, אוגוסט 1944
איש הקוף (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  דב פאטל 
 הופק בידי:  דב פאטל ג'ימון תומאס ג'ורדן פיל וין רוזנפלד איאן קופר בזיל איוואניק אריקה לי כריסטין האבלר אנג'אי נגפאל
 תסריט:  דב פאטל פול אנגנוולה ג'ון קולי
 עריכה:  כריס גיל 
 שחקנים ראשיים:  דב פאטל שרלטו קופלי פיטובש סובהיטה דהוליפאלה סיקנדר חר ויפין שארמה אשוויני קלסקאר אדיתי קלקונטה מקארנד דשפנדה
 מוזיקה:  האושקה, ג'ד קורזל 
 צילום:  שרון מאיר 
 מדינה:  קנדה קנדה ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ברון Thunder Road Films Monkeypaw Productions Minor Realm S'Ya Concept Creative Wealth Media
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  ישראל 4 באפריל 2024 ארצות הברית 5 באפריל 2024
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פעולה
 www.monkeyman.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש הקוף (באנגלית: Monkey Man) הוא סרט מותחן פעולה בבימויו של דב פאטל, ותסריט מאת פאטל, פול אנגנוולה, ג'ון קולי. בסרט מככבים פאטל ושרלטו קופלי בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-5 באפריל 2024, ובישראל ב-4 באפריל 2024, תחת הפצת "סרטי יוניברסל".