stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לסלי גרובס
לאחר מלחמת העולם השנייה > סיום תפקידו במחוז מנהטן והעברת האחריות

דיונים על עתיד השליטה באנרגיה הגרעינית החלו עוד לפני סיום המלחמה, בעיקר במסגרת "ועדת הביניים", שבה שימש גרובס כמשקיף. דיונים אלה הולידו טיוטת הצעת חוק שנידונה בקונגרס לאחר המלחמה. ההצעה קראה להקמת ועדה שתעסוק בענייני גרעין ותהיה כפופה ישירות לנשיא, אך לא פסלה את האפשרות שחלק ניכר מחברי הוועדה יהיו אנשי צבא. גרובס תמך בהצעה וקידם אותה. בשימוע בבית הנבחרים באוקטובר 1945, הוא הביע ציפייה להעברת האחריות על התחום.
הצעת החוק נתקלה בהתנגדות רבה. בימים שלאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסקי החלה התארגנות מהירה של אנשי מדע, שיצרו אגודות שונות, כולל פדרציית מדעני האטום, ופורומים לדיון על מחקר ומדיניות, ביניהם ביטאון מדעני האטום. שאלות לגבי יחסי צבא–חברה (אנ') בכלל, ושליטה אזרחית במחקר על אנרגיה גרעינית בפרט, היו בראש סדר העדיפויות של ארגונים אלה, והם התנגדו נחרצות להצעת החוק, שנתפסה כפתח להמשך השליטה הצבאית בתחום. התנגדות המדענים הפתיעה את הפוליטיקאים ובמהרה נוצרה ועדה נוספת, בסנאט לבחינת הנושא. בוועדה זו שימש הפיזיקאי אדוארד קונדון (אנ') כיועץ. גרובס ראה בכך סימן רע לבאות – במהלך המלחמה הוא הביא לשלילת דרכונו של קונדון כדי למנוע ממנו לנסוע לכנס מדעי במוסקבה. גרובס נקרא להעיד בפני ועדת הסנאט, אך סירב להעביר לה חלק מהמידע שביקשו חבריה. הוא נכנס לעימות חריף עם יושב הראש, הסנאטור בריאן מקמהון (אנ'). הדיונים בקונגרס הביאו לדיון ציבורי ער, שבו הוצג גרובס כסמל לדורסנות ולסכנה שבשליטה צבאית בענייני הגרעין. הנשיא טרומן, שבתחילה האיץ בקונגרס להעביר את הצעת החוק המקורית, העביר כעת את תמיכתו להצעה המתחרה של מקמהון; ב-1 באוגוסט הוא חתם על הצעת מקמהון, והיא הייתה לחוק האנרגיה האטומית של 1946 (אנ'). על אף שגרובס תמך בהעברת סמכויות מסוימות מהצבא לשלטון האזרחי, העברת חוק זה, שהבטיח שליטה אזרחית בוועדה לאנרגיה גרעינית לצד הבטחות נוספות למניעת שליטה צבאית במחקר, פיתוח וניהול המדיניות, הייתה מפלה עבורו.
בהתאם לחוק החדש, האחריות על האנרגיה הגרעינית והנשק הגרעיני הועברה ממחוז מנהטן לוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית ב-1 בינואר 1947. בתקופה שבין אישור החוק להקמת הוועדה, ניהל גרובס משא ומתן עם יושב הראש המיועד, דייוויד ליליאנתל (אנ'), על השארת נכסים מסוימים של מחוז מנהטן בידי הצבא ועל העברת מסמכים בענייני מודיעין ל-CIG במקום לוועדה. לפני אישור החוק הוכנס בו תיקון שהביא להקמת "ועדת הקשר הצבאית" (Military Liaison Committee), שתפקידה לייעץ לוועדה האזרחית. התיקון הוכנס ביוזמת הסנאטור ארתור ונדנברג, שהושפע מעדותו של גרובס לגבי חשיבות המעורבות של הצבא. ב-31 בינואר 1947 מונה גרובס לאחד מששת הנציגים בוועדה.
שנותיו האחרונות

לאחר שחרורו היה סגן נשיא של חברת האלקטרוניקה רמינגטון-ראנד שנרכשה בשנת 1955 על ידי חברת ספרי (אנ'). הוא פרש לגמלאות בשנת 1961 בגיל 65. הוא גם כיהן כנשיא איגוד בוגרי האקדמיה הצבאית וסט פוינט. הוא העניק לגנרל הצבא דאגלס מקארתור את פרס סילוונוס תאייר בשנת 1962, על נאומו המפורסם של מקארתור, "חובה, כבוד, מדינה", שנשא בפני חיל הצוערים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. לאחר פרישתו כתב גרובס את זיכרונותיו מפרויקט מנהטן בספר "עכשיו אפשר לספר", שפורסם ב-1962. בשנת 1964 חזר לוושינגטון.
גרובס לקה בהתקף לב ב-13 ביולי 1970, ומת באותו לילה בגיל 73. טקס האשכבה שלו נערך בקפלה בפורט מאייר שבווירג'יניה, וגופתו הוטמנה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון לצד קבר אחיו אלן.
בתרבות

דמותו של גרובס הוצגה לראשונה על מסך הקולנוע בסרט "ההתחלה או הסוף (אנ')" בהפקת MGM. גרובס השתתף כיועץ בהכנת הסרט. הוא קיבל בתמורה לכך תשלום של 10,000 דולר (שווה ערך לכ-130,000 דולר במונחים של 2020). בנוסף, ניתנה לו זכות להשפיע על התסריט, עם כמעט כוח וטו. את דמותו של גרובס גילם בריאן דונלווי (אנ'). הסרט כשל בקופות ולא היה אהוד על המבקרים; הוא צייר את גרובס כגיבור ואימץ גישה אוהדת כלפי הצבא והשימוש שנעשה בפצצות האטום.
בשנת 1989 הציגו שני סרטים על פרויקט מנהטן את דמותו של גרובס. במרץ יצא סרט הטלוויזיה "היום הראשון (אנ')", שבו גילם בריאן דנהי את גרובס. באוקטובר יצא "יוצרי הצללים" (Fat Man and Little Boy), שבו גילם פול ניומן את גרובס בתפקיד הראשי לצד דווייט שולץ כאופנהיימר. הבמאי רולנד ג'ופה (אנ') היה ביקורתי כלפי הטלת פצצות האטום ושאף ליצור נרטיב מורכב לגבי האירועים. גרובס מייצג בסרט את העמדה שלפיה יש לנצח בכל מחיר, והמדענים מייצגים את ייסורי המצפון לגבי הטלת הפצצה. עם זאת, וינסנט קנבי ואחרים העירו כי בשל הופעתו המשכנעת של ניומן כגרובס ובשל בעיות שונות בסרט, עמדתו הניצית של גרובס יוצאת מהסרט כשידה על העליונה.
בשנת 1995 – שבמהלכה צוינו 45 שנים להטלת פצצות האטום – יצא סרט הטלוויזיה "הירושימה" (אנ'), שבו ריצ'רד מאסר (אנ') גילם את גרובס.
בשנת 2005 עלתה באופרה של סן פרנסיסקו הצגת הבכורה של האופרה "דוקטור אטומיק" (אנ') מאת המלחין ג'ון אדמס והליברטיסט פיטר סלארס. גרובס גולם על ידי זמר הבס-בריטון אריק אוונס. ב-2007 עלתה האופרה באופרה הלאומית ההולנדית ובאופרה הלירית של שיקגו, וב-2008 עלתה הפקה מחודשת במטרופוליטן בניו יורק, שוב עם אוונס בתור גרובס.
דמותו של גרובס הופיעה בסרט "אופנהיימר" משנת 2023, בו היא גולמה על ידי מאט דיימון.
לקריאה נוספת

The Corps of Engineers: Construction in the United States, by Lenore Fine and Jesse A. Remington, Center of Military History, United States Army, Washington D.C., 1972
Now It Can Be Told: The Story of the Manhattan Project, by Leslie Groves, Harper, New York, 1962
Racing for the Bomb: General Leslie R. Groves, the Manhattan Project's Indispensable Man, by Robert S. Norris, Steerforth Press, South Royalton, Vermont, 2002
Biographical Register of the Officers and Graduates of the US Military Academy at West Point New York Since Its Establishment in 1802: Supplement Volume VII 1920–1930, by George Washington Cullum, Chicago: R. R. Donnelly and Sons, The Lakeside Press, 1930
Biographical Register of the Officers and Graduates of the US Military Academy at West Point New York Since Its Establishment in 1802: Supplement Volume VIII 1930–1940, by George Washington Cullum, Chicago: R. R. Donnelly and Sons, The Lakeside Press, 1940
The Making of the Atomic Bomb, by Richard Rhodes, Simon and Schuster, New York, 1986
The Road to Trinity: A Personal Account of How America's Nuclear Policies Were Made, by Kenneth Nichols, Morrow, New York, 1987
Manhatten: The Army and the Atomic Bomb, by Vincent C. Jones, Center of Military History, United States Army, Washington D.C., 1985
American Prometheus: The Triumph and Tragedy of J. Robert Oppenheimer, by Kai Bird and Martin J. Sherwin, Alfred A. Knopf, New York, 2005
ביאורים

↑  בסופו של דבר התברר שבמעבדה במונטריאול אכן פעל מרגל – אלן נאן מיי.
↑  אופנהיימר היה גם כן חלק מצוות המדענים שייעץ לוועדה והתווה חלק ממסקנותיה.
↑  הצעת החוק נוסחה בתחילה על ידי עורכי הדין קנת' רויאל, שהיה קצין בדרגת בריגדיר גנרל, וויליאם מרברי. באוקטובר 1945 היא הוצגה בבית הנבחרים על ידי אנדרו ג'קסון מיי (אנ') ואדווין ג'ונסון, ובהתאם היא נקראה "הצעת מיי–ג'ונסון".
↑  רוברט אופנהיימר היה חריג בולט. בשימוע שנערך בקונגרס ב-18 באוקטובר הוא תמך בהצעה ללא הסתייגות, בעוד שהמדענים האחרים שהתתפו בדיון – ליאו סילארד, ארתור קומפטון והרולד יורי – ביקרו אותה בחריפות.
↑  עוד לפני שנשלל דרכונו של קונדון, משאית נכנסה בכנף המטוס ב"תאונה", שעיכבה את נסיעתו עד לשלילת הדרכון וכנראה אורגנה על ידי גרובס.
אירופה

ערך זה עוסק ביבשת אירופה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 על שם:  אירופה 
 שטח:  10,186,000 קילומטר רבוע
 אוכלוסייה:  744,831,142 (נכון ל־2024) 
 מדינות:  50 (רשימה)
 אזור זמן:  UTC עד UTC+6
 ערים מרכזיות:  לונדון, פריז, רומא, מילאנו, מוסקבה, סנקט פטרבורג, טביליסי, ברלין, קלן, וינה, פראג, אמסטרדם, בריסל, מדריד, ברצלונה, קופנהגן, אוסלו, בודפשט, ורשה, וילנה, אתונה, איסטנבול, קייב, בוקרשט, ירוואן
 
תמונת לוויין של יבשת אירופה
אירופה למטה משמאל במפת אורביס טרארום של גינתר ציינר (Günther Zainer) משנת 1472
אֵירוֹפָּה היא יבשת מבחינה היסטורית ותרבותית ותת-יבשת מבחינה גאוגרפית. היא נמצאת בחלקה המערבי ביותר של יבשת העל אירואסיה, שבחצי הכדור הצפוני. בצפונה אירופה גובלת באוקיינוס הקרח הצפוני; במערבה – באוקיינוס האטלנטי; במזרחה – בהרי אורל ובים הכספי; ובדרומה – בים התיכון ובים השחור. כ-50 מדינות מרכיבות את אירופה: רוסיה היא הגדולה ביותר, הן מבחינת השטח והן מבחינת האוכלוסייה, ואילו קריית הוותיקן היא הקטנה ביותר. אירופה משתרעת על כ-10,180,000 קמ"ר, והיא היבשת השישית בגודלה בעולם (מקדימה את אוקיאניה בלבד). עם זאת, היא אחת היבשות המאוכלסות בעולם (שלישית, אחרי אסיה ואפריקה). כ-11% מאוכלוסיית העולם מתגורר ביבשת זו, 744.8 מיליון נפשות (לשנת 2024).
באירופה נולדה תרבות המערב – שממלאת תפקידים דומיננטיים בעניינים גלובליים החל מהמאה ה-16, במיוחד מראשית הקולוניאליזם. בין המאה ה-16 למאה ה-20, מדינות אירופאיות שלטו לסירוגין באמריקה, רוב אפריקה, אוקיאניה וכן בחלקים גדולים של אסיה. שתי מלחמות העולם התמקדו בעיקר באירופה, ותרמו רבות לירידת הדומיננטיות של מדינות אירופה המערבית בעניינים דיפלומטיים באמצע המאה ה-20. במהלך המלחמה הקרה, אירופה חולקה לאורך מסך הברזל של נאט"ו במערב וברית ורשה במזרח. האינטגרציה האירופית הובילה להיווצרותה של מועצת אירופה והאיחוד האירופי במערב אירופה, ששתיהן התרחבו בהדרגה מזרחה עם מהפכת סתיו העמים ונפילת ברית המועצות בתחילת שנות ה-90.
אירופה דלה, באופן יחסי, במשאבי טבע. מבחינה היסטורית רוב חלק ניכר משטחה היה מכוסה ביערות והיא הייתה משופעת בעצים ובאבנים טובים לבנייה. בנוסף יש בה מרבצי ברזל ופחם ומעט נפט. משאבי טבע אחרים נמצאים בכמויות קטנות יחסית. גם שטחי אדמה חקלאית טובה מצומצמים באופן יחסי. עובדה זו, יחד עם אקלים קריר בצפונה ובמזרחה של היבשת הקשו על חקלאות מפותחת באזורים אלה. עם זאת, אירופה פתוחה לשיט ימי דרך האוקיינוס האטלנטי ושני ימים פנימיים גדולים – הים התיכון שמקשר בינה לבין אסיה ואפריקה והים הבלטי. שני הימים שימשו למסחר פורה ובהמשך נפתחו נתיבי שיט באוקיינוס שהובילו לתגליות גאוגרפיות חשובות.
אירופה היא גם המקום שבו קיבל המדע את דחיפתו הגדולה ביותר. אמנם, עד העת החדשה אסיה הייתה מתקדמת יותר מבחינה טכנולוגית, אך פיתוחים מדעים חשובים הזניקו את אירופה קדימה. הפריצה הטכנולוגית החשובה החלה עוד לפני תקופת הרנסאנס. הפיתוח הטכנולוגי קיבל תאוצה נוספת עם תחילת הרנסאנס ופרץ קדימה בעת החדשה. מאז ועד היום אירופה וממשיכי דרכה הרעיוניים במערב הם השולטים בכיפה הטכנולוגית והמדעית. הפיתוח המדעי והטכנולוגי אפשר לאירופה להתעשר הרבה יותר מאשר לשכניה המידיים באפריקה ובאסיה ואפשר את מסע התגליות הענף שהביא בתורו את הקולוניאליזם והאימפריאליזם האירופאי.
מקור השם

המקור לשם הגאוגרפי אירופה – מיוונית Εὐρώπη – הוא גלגול של המילה השמית (ביתר דיוק פיניקית) "ערוב" (ערוב השמש – שקיעת השמש, המערב, במעתק בּ שמית הועתקה ל־π (פּ) יוונית) – שבאה לידי ביטוי גם בתיאור הגאוגרפי האשורי erēbu או erēb šamši כשם ל"(ארץ) ערוב השמש", ו־aṣū למזרח (יציאה, מוצא השמש – המקור לשם אסיה) וכן בערבית "אל־ע'רב" ו"אל־מע'רב", מונחים גאוגרפיים לארץ מערבית.
במיתולוגיה היוונית, הנסיכה הפיניקית אירופה שנחטפה על־ידי זאוס מארצה לכרתים הפכה לאפונים ליבשת. "ערובה" היא, אפוא, צורה נקבית (שכן בין ניבי הכנענית השונים, ביניהם עברית ופיניקית, מילים רבות מחליפות את מינן הדקדוקי) למילה המסמלת את ארצות המערב, בעוד קדמוס (המוכר והמשמעותי מבין אחי אירופה) מסמל את ה"קדם", המזרח. על מטבעות מגורטין ומפאיסטוס (אנ') שבכרתים נמצאה דמותה של אירופה יושבת על עץ ערבה – משחק מילים המהווה עדות נוספת לקשרים האטימולוגיים בין "אירופה" לשורש השמי ע־ר־ב.
גאוגרפיה > גבולותיה של אירופה

גאוגרפית, אירופה היא חלק מיבשת העל הידועה בשם אירואסיה. הגבול בין אירופה ואסיה מוגדר על ידי שרשרת הרי אורל ברוסיה. הגבול הדרום-מזרחי בין היבשות איננו מוגדר מבחינה אוניברסלית. אפשר שנהרות האורל והאמבה מהווים גבול, הממשיך בים הכספי, נהרות קומה ומניץ' או הרי הקווקז, ועד הים השחור; מצרי הבוספורוס, ים מרמרה ומצרי הדרדנלים הם סוף קו הגבול האסייתי. הים התיכון בדרום מפריד בין אירופה ובין אסיה ואפריקה, אך למרות זאת, מלטה הסמוכה לאפריקה וקפריסין הסמוכה לאסיה נחשבות לחלק מאירופה. הגבול המערבי הוא האוקיינוס האטלנטי אולם איסלנד, השוכנת הרחק, בדרך לאמריקה, נחשבת לחלק מאירופה. ישנו דיון מתמשך באשר לשאלה היכן נמצאת נקודת המרכז הגאוגרפי של אירופה.
בשל ההפרדה של אירופה מאסיה, על אף הרצף הטריטוריאלי ביניהן, נוצרו מספר מדינות המתחלקות בין שתי היבשות: רוסיה, קזחסטן, אזרבייג'ן, טורקיה וגאורגיה. כמו כן נחשבות גם קפריסין וארמניה לטרנס-יבשתיות, אף על פי שמיקומן הגאוגרפי הוא באסיה, מסיבות היסטוריות ותרבותיות הן משויכות גם לאירופה.
בפועל, גבולותיה של אירופה משורטטים לעיתים על פי שיקולים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים. בשל כך קיימות מספר "אירופות" שאינן תמיד זהות בגודלן, אשר כוללות או שומטות מדינות אחדות בהתאם לפירושים שונים של המונח "אירופה".
כמעט כל מדינות אירופה הן חברות במועצת אירופה, מלבד בלארוס, קזחסטן, קריית הוותיקן ורוסיה.
הרעיון של "יבשת אירופית" איננו אוניברסלי. גאוגרפים שאינם אירופים מזכירים יבשת אירואסיאתית, או "תת-יבשת" אירופית, בהינתן העובדה ש"אירופה" איננה מוקפת ים ושבכל מקרה קל יותר להגדירה כיחידה תרבותית ולא כאזור גאוגרפי. בעבר, רעיונות כגון "אדמות הנצרות" ("Christendom") נתפסו כחשובים הרבה יותר מתיחום גאוגרפי גרידא.
בשימוש אחר, המונח "אירופה" נעשה בהדרגה שם נרדף לאיחוד האירופי (EU) ול-27 המדינות הריבוניות החברות בו. מדינות אירופיות אחדות מנהלות כעת מגעים באשר להצטרפותן, ורבות אחרות צפויות לפתוח במגעים מעין אלה בעתיד.
גאוגרפיה > מאפיינים פיזיים

אירופה היא אוסף של חצאי איים (במיוחד במערבה ובדרומה) המחוברים לגוש יבשתי גדול הנמשך מאסיה. הגדולים מביניהם הם אירופה "גופא" וסקנדינביה שמצפון לה, המופרדות זו מזו על ידי הים הבלטי. שלושה חצאי-איים אחרים: חצי האי האיברי, חצי האי האפניני והבלקן, "בוקעים" מחלקה הדרומי של היבשת אל הים התיכון, המפריד את אירופה מאפריקה. במזרח מתרחב שטח אירופה עד הרי אורל. החיבור של אירופה לאסיה הוא במספר מאפיינים גאוגרפיים חשובים.
מזרחית וצפון מזרחית לאירופה, מיד אחרי הרי אורל הגבוהים מתחילה סיביר – שטח ענק, קר ומאוכלוס בדלילות. הערים הגדולים בסיביר קמו רק לאחר סלילת מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית בשלהי המאה ה-19 והן נמצאות לאורכה. בזמנים עברו זרמו פרוות חמות מהאזור הזה לכיוון מערב ונמכרו במחירים גבוהים בשווקים. מאז ביסוס השליטה הרוסית באזור נפתחו מכרות רבים בהרים והתגלו מחצבים רבים ואלה מהווים חלק ניכר מכלכלה של רוסיה ששולטת באזור זה.
דרומית לסיביר עוברת הערבה האירואסייתית – מישור רחב שמתחיל בפאתי סין ונמשך ברצף עצום עד הונגריה. הערבה מאפשרת אורח חיים נוודי ומשחר ההיסטוריה הגיחו מתוכה פולשים רבים שבזזו ארצות עשירות במערב ובדרום. לפעמים קמו באזור זה אימפריות רחבות ידיים, אך בדרך כלל נותר האזור מבוזר ללא שלטון מרכזי. רק במאה ה-18 התחזקה רוסיה די הצורך והצליחה לכבוש את הערבה. מסע הכיבושים נמשך לתוך המאה ה-19. גם ארצות אסיאתיות סבלו מנחת זרועם של הפולשים הנוודים. כשנחלשה אירן זרמו גדודי הפושטים דרכה לעבר המזרח התיכון כולו. כשהייתה חזקה דיה הצליחה להחזיק את הגבול והפולשים נהדפו.
קיים שוני רב בפני הקרקע במקומות רבים ביבשת. האזורים הדרומיים הרריים יותר; צפונית להרי האלפים, הרי הפירנאים והרי הקרפטים, משתרעים המישורים הצפוניים, המתרחבים והולכים ככל שפונים מזרחה. סמוך לחוף הצפון-מערבי של היבשת קיימת שרשרת רמות, החל מהאיים הבריטיים המערביים ועד חופה המפורץ ורווי הפיורדים של נורווגיה.
תת-אזורים כדוגמת איבריה ואיטליה כוללים מאפיינים פיזיים מורכבים משלהם, וכך גם אירופה עצמה, הכוללת מישורים, גאיות ואגנים רבים. איסלנד והאיים הבריטיים הם מקרים ייחודיים. בעוד שאיסלנד מהווה מסת קרקע עצמאית בלב האוקיינוס הצפוני, האיים הבריטים הם אזורים הרריים שהשתייכו בעבר לאירופה היבשתית, אולם נפרדו ממנה כתוצאה מעליית פני הים.
הקושי לבצע הכללות אודות מאפייניה הפיזיים של אירופה מסביר במידה כלשהי מדוע אזוריה השונים של היבשת אוכלסו לאורך ההיסטוריה באומות ובתרבויות שונות זו מזו.[דרושה הבהרה]
גאוגרפיה > מערכת אקולוגית

עידן הקרח האחרון השפיע על תפוצת ממלכת החי האירופית. הצמחים והחיות באירופה, שהתקיימו אלפי שנים לצד ציוויליזציות חקלאיות ותעשייתיות, הושפעו משמעותית מנוכחותו ומפעילותו של האדם. בירוא יערות באגן הים התיכון השפיע על רמת הסחופת ועל האקלים יותר מ-2,000 שנה. להוציא סקנדינביה וצפון רוסיה, מעטים הם האזורים באירופה שלא השפיע עליהם האדם.
רוב בעלי החיים הגדולים באירופה, כמו גם הטורפים העליונים, ניצודו ונכחדו. הממותות ושור הבר נכחדו לפני תקופת האבן החדשה, ואילו דובים וזאבים נמצאים היום רק בצפון, בעוד הביזונים האירופאים מצויים בעיקר במזרח אירופה. ביבשת ישנם גם איילים כמו אייל אציל, אייל קורא, אייל הכרמל ויחמור באזורי יערות וכן חזירי בר ושונרים. עקירת היערות הטרום חקלאיים באירופה גרמה לנזק רב למערכת האקולוגית המקורית של היבשת.
התיעוש המוגבר של היבשת הביא איתו את התופעות הנלוות: זיהום אוויר, קרקע ומים. המדינות העשירות יותר, במערב אירופה, עושות מאמצים לתקן את המצב, אך בארצות הגוש הקומוניסטי לשעבר המצב גרוע יותר ופעמים רבות אין שם תקציבים או רצון פוליטי מספיקים לתיקון המצב, במיוחד בחלק המזרחי של היבשת.
פרהיסטוריה

העדות הקדומה ביותר להגירת אדם מאפריקה לאירופה היא מאתר דמניסי שבגאורגיה, והיא כוללת מאובנים המתוארכים לגיל של 1.8 מיליון שנה לפני זמננו ומסווגים למין הומו גאורגיקוס או הומו ארקטוס, וכלי אבן מן התרבות האולדובאית. אתרים מאוחרים יותר מן התקופה הפלאוליתית התחתונה משויכים לתרבות האשלית, ומקושרים עם מיני ארקטוס והיידלברגנסיס. בכמה מאתרים אלו נמצאו עדויות לשימוש באש.
בתקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני כ-250 אלף שנה, הופיע באירופה, באסיה ובמזרח התיכון האדם הניאנדרטלי בצורתו המובהקת, והוא מקושר עם הופעת התרבות המוסטרית באזורים אלו באירופה. הניאדרטלים התנהלו בחברות של ציידים-לקטים והותירו שרידים ארכאולוגים וקברים במערות, וייתכן שאף שרידי אמנות נדירים. הניאנדרטלים נכחדו לפני 45 אלף שנה עד 28 אלף שנה (אחרוני השרידים של התרבות המוסטרית נמצאו במערות בצוק גיברלטר) במקביל להגירתם של בני-אדם מן המין האנושי המודרני ליבשת. בני-אדם אלו השתמשו במגוון כלי אבן וכלי עצם משוכללים מתרבויות כמו התרבות האוריניאקית, התרבות הגרביטית והתרבות המגדלנית. מתקופה זו שרדו יצירות אמנות פרהיסטורית מובהקות, כמו צלמיות ונוס וציורי קיר במערות.
נסיגת קרחוני היבשה הגדולים באזור צפון היבשת (סקנדינביה ודנמרק של ימינו), הביאה את ההתיישבות האנושית לראשונה לאזור בעקבות איילי הצפון שרעו בערבות הירוקות של דנמרק ובאזורים הדרומיים ביותר של שוודיה. באלף השביעי לפנה"ס, עם המשך נסיגת הקרחונים ועליית פני הים, המשיכו איילי הצפון לחדור צפונה ואחריהם חבורות הציידים-לקטים.
סימנים ראשונים להתיישבות קבע, לתחילתה של חקלאות וביות בעלי חיים הופיעו באירופה לראשונה באלף השביעי לפנה"ס. זוהי תחילתה של תקופת האבן החדשה, שהתפשטה אל מרכז היבשת באלף השישי לפנה"ס ולדרומה בין האלף החמישי לאלף הרביעי לפנה"ס.
התרבות הקוקוטן-טריפיליאנית בין השנים 5508–2750 לפנה"ס, הייתה התרבות הגדולה הראשונה שהופיעה באירופה ומהראשונות בעולם. התרבות פרחה באזור שבין הנהרות דניסטר ודנייפר. הקוקטני-טריפיליאן הקימו התיישבויות שבשיאן הגיעו לעד 15,000 תושבים והיו לגדולות באירופה בתקופתן.
פוליטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רוב המדינות באירופה הן דמוקרטיות וחלק גדול מהן חברות באיחוד האירופי. לכל המדינות החברות באיחוד האירופי יש פרלמנט משותף ושלטון משותף (הנציבות האירופית) אשר לו השפעה פחותה מאשר לשלטון בכל מדינה. באירופה ישנן מונרכיות כמו בריטניה או ספרד או דוכסויות כמו לוקסמבורג. ברוב המקרים תפקיד המונרך סמלי בלבד, אך במדינות כמו ליכטנשטיין יש לו גם תפקיד פוליטי חשוב.
מדינות באירופה

להלן רשימת המדינות הריבוניות באירופה:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה אוסטריה  אוקראינה אוקראינה  אזרבייג'ן אזרבייג'ן 1  איטליה איטליה  איסלנד איסלנד  אירלנד אירלנד  אלבניה אלבניה  אנדורה אנדורה  אסטוניה אסטוניה  ארמניה ארמניה  בולגריה בולגריה  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה  בלארוס בלארוס  בלגיה בלגיה  גאורגיה גאורגיה 1  גרמניה גרמניה  דנמרק דנמרק |  הולנד הולנד  הונגריה הונגריה  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת  טורקיה טורקיה 4  יוון יוון  לוקסמבורג לוקסמבורג  לטביה לטביה  ליטא ליטא  ליכטנשטיין ליכטנשטיין  מולדובה מולדובה  מונטנגרו מונטנגרו  מונקו מונקו  מלטה מלטה  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית  נורווגיה נורווגיה  סן מרינו סן מרינו  סלובניה סלובניה |  |  סלובקיה סלובקיה  ספרד ספרד  סרביה סרביה  פולין פולין  פורטוגל פורטוגל  פינלנד פינלנד  צ'כיה צ'כיה  צרפת צרפת  קזחסטן קזחסטן 5  קפריסין קפריסין 2  קרואטיה קרואטיה  ותיקן קריית הוותיקן 6  רומניה רומניה  רוסיה רוסיה 3  שוודיה שוודיה  שווייץ שווייץ |
2 קפריסין שוכנת באסיה, אולם יש מחשיבים אותה כאירופית, מסיבות תרבותיות והיסטוריות.
3 השטח האירופי של רוסיה נמצא ממערב להרי אורל ומצפון להרי הקווקז.
4 השטח האירופי של טורקיה נמצא ממערב ומצפון למיצרי הבוספורוס והדרדנלים ומהווה רק 3% משטחה הכולל.
5 השטח האירופי של קזחסטן נמצא ממערב לנהר אורל.
6 קריית הוותיקן אינה חברה מלאה באו"ם. כמו הרשות הפלסטינית, היא מדינה משקיפה, כלומר – היא יכולה לנאום, אך לא להצביע.
מדינות באירופה > מדינות שאינן עצמאיות

מספר חבלי ארץ באירופה דורשים עצמאות מהמדינה בה הן נמצאים. זוהי רשימתן:
אבחזיה אבחזיה ו-דרום אוסטיה דרום אוסטיה דורשות עצמאות מ-גאורגיה גאורגיה.
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין דורשת עצמאות מ-קפריסין קפריסין.
טרנסניסטריה טרנסניסטריה דורשת עצמאות מ-מולדובה מולדובה.
קוסובו קוסובו דורשת עצמאות מ-סרביה סרביה (וקיבלה הכרה ממדינות רבות בעולם, אך בעקבות התנגדות רוסית וסרבית אינה חברה באו"ם).
מדינות באירופה > שטחים תלויים

הטריטוריות הרשומות להלן מוגדרות מבחינה תרבותית וגאוגרפית. לרובן יש מידה כלשהי של אוטונומיה, אך הן אינן מדינות עצמאיות:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת אקרוטירי  גיברלטר גיברלטר  גרנזי גרנזי אולדרני אולדרני  הרם הרם  סרק סרק  ג'רזי ג'רזי  דקליה  האי מאן האי מאן |  |  דנמרק דנמרק איי פארו איי פארו  נורווגיה נורווגיה יאן מאיין  סבאלברד  פינלנד פינלנד אולנד אולנד  אזרבייג'ן אזרבייג'ן נחצ'יבאן (1991-1993) נחצ'יבאן  רוסיה רוסיה הרפובליקה האוטונומית של קרים חצי האי קרים |
אין זו רשימה שלמה של כל מושבות החסות של מדינות אירופה; חלקן קיימות ביבשות אחרות.
אזורים באירופה > מערב אירופה

מערב אירופה כוללת תמיד את האיים הבריטיים (בריטניה הגדולה ואירלנד), צרפת ואת מדינות הבנלוקס (בלגיה, הולנד ולוקסמבורג). בדרך כלל נכללת גם גרמניה, אף על פי שגאוגרפית מדינה זו משתייכת למרכז אירופה. בנסיבות שונות עשויה ההגדרה לכלול את כל חלקה המערבי של אירופה, כולל חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), חצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), המדינות הנורדיות (נורווגיה, שוודיה, איסלנד, פינלנד, דנמרק) ואת מדינות האלפים (שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, סלובניה) ומונקו. במובנו ההיסטורי או הפוליטי (בהתייחס לחלוקת המלחמה הקרה), המונח עשוי לכלול גם את יוון וטורקיה.
אזורים באירופה > מרכז אירופה

המונח 'מרכז אירופה' איננו נפוץ כמו "מערב" או "מזרח אירופה". רוב המדינות הכלולות בהגדרה זו משתייכות למערב או למזרח. לאחרונה, יש שמשתמשים במונח זה בהתייחסם למדינות שהצטרפו לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004: ארבע חברות קבוצת וייסגראד (פולין, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה) והמדינות הבלטיות אסטוניה, לטביה, ליטא. הגדרה זו כוללת לעיתים גם את מדינות האלפים (גרמניה, שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, סלובניה).
אזורים באירופה > מזרח אירופה

בדומה למערב אירופה, המונח "מזרח אירופה" יכול לשמש הן במובן הצר והן במובן הרחב. הוא כולל את חבר המדינות (בלארוס, קזחסטן, מולדובה, רוסיה, אוקראינה), ועל פי רוב גם את המדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה, ליטא) ופולין. לעיתים קרובות נכללות גם מדינות אזור הקווקז (ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה). בהקשר חברתי\כלכלי רחב יותר, המונח עשוי לכלול גם את קבוצת וייסגראד (פולין, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה) ואת מדינות חבל הבלקן (אלבניה, בוסניה והרצגובינה, טורקיה, בולגריה, קרואטיה, יוון, מקדוניה הצפונית, רומניה, סרביה ומונטנגרו). במהלך המלחמה הקרה, המדינות הקומוניסטיות של הגוש המזרחי (שהשתייכו לברית ורשה) זכו לכינוי "מזרח אירופה". המונח התייחס אז גם לאלבניה וליוגוסלביה, אף על פי שלא השתייכו לגוש הסובייטי.
אזורים באירופה > צפון אירופה

במפה מתוארת "צפון אירופה" כאזור המקיף רק את המדינות הנורדיות (נורווגיה, שוודיה, איסלנד, פינלנד, דנמרק). אחרים מחשיבים גם את אסטוניה, לטביה, וליטא כמדינות נורדיות בגין קשריהם התרבותיים החזקים עם מדינות צפון אירופה האחרות. אולם המונח "צפון אירופה" מכסה חלק נרחב ביותר מהיבשת, הנמצא מצפון להרי האלפים: האיים הבריטים, הבנלוקס צפון צרפת, גרמניה, המדינות הבלטיות, לעיתים פולין ומדי פעם גם רוסיה.
אזורים באירופה > דרום אירופה

"דרום אירופה" הוא מונח הזוכה לשימוש מקביל ל"צפון אירופה". המונח כולל את חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), חצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), מונקו, חבל הבלקן (אלבניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, יוון, מקדוניה הצפונית, רומניה, סרביה, קוסובו, טורקיה (החלק האירופי בלבד) ומונטנגרו). מדינות הים התיכון (קפריסין, מלטה) ואסיה הקטנה (טורקיה) אף הן כלולות. במובן תרבותי, ניתן להוסיף גם את דרום צרפת, לרבות קורסיקה ואת מדינות האי, מלטה וקפריסין.
אזורים באירופה > אסיה

שטחן של מדינות אחדות שוכן הן באירופה והן באסיה (רוסיה, קזחסטן, טורקיה, אזרבייג'ן, גאורגיה). שטחן האסייתי צבעו ורוד בהיר. מדינות אחדות השוכנות ביבשת האסייתית נתפסות כחלק מאירופה בשל סיבות היסטוריות ותרבותיות (ארמניה, קפריסין). הן צבועות בורוד כהה.
ישנם קולות בישראל הטוענים כי מדינת ישראל משתייכת אף היא לאירופה מבחינה תרבותית, כאישוש לטענה זו, הם מביאים את השתתפותה של ישראל במפעלי ספורט ותרבות אירופיים (שיתוף פעולה זה נוצר כמחווה של רצון טוב מצד מדינות אירופה). עם זאת, שאלת הצטרפותה של מדינת ישראל לאיחוד האירופי אינה עומדת על הפרק, ויחסיה הפוליטיים עם חלק ממדינות אירופה נחשבים לעיתים צוננים.
חלוקה תרבותית

מבחינת תרבותית קיימת חלוקה יותר אובייקטיבית מהחלוקה הגאוגרפית-מדינית-היסטורית, מאחר שהחלוקה התרבותית קשורה לקשרים התרבותיים בין האנשים. החלוקה מבוססת על שלושה אזורים ראשיים: