stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליטיקה של קוריאה הדרומית
מפלגות פוליטיות > מפלגת ההכנסה הבסיסית (Basic Income Party)

מפלגת ההכנסה הבסיסית היא מפלגת שמאל ליברלית שנוסדה מתוך רצון לקדם מדיניות של הכנסה בסיסית אוניברסלית. המפלגה טוענת כי על הממשלה להבטיח לכל אזרח הכנסה בסיסית קבועה, כדי להילחם בעוני, לעודד שוויון חברתי ולספק ביטחון כלכלי לכל פרט במדינה. המפלגה רואה בהכנסה הבסיסית כלי מרכזי להתמודד עם האתגרים הכלכליים והחברתיים של המאה ה-21, במיוחד את השפעות האוטומציה והטכנולוגיה על שוק העבודה. המפלגה מקדמת גם מדיניות פרוגרסיבית בנוגע לתחום הסביבה והזכויות החברתיות.
מפלגות פוליטיות > מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה (Social Democratic Party)

מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה היא מפלגת שמאל מרכז שמקדמת רעיונות של סוציאליזם דמוקרטי. המפלגה רואה במערכת הרווחה הסוציאלית את עמוד השדרה של מדינה צודקת, ומבוססת על עקרונות של שוויון, צדק חברתי וזכויות עובדים. היא תומכת בשיפור המערכת הבריאותית והחינוכית, וביצירת תשתיות כלכליות שיאפשרו לכל האזרחים גישה שווה להזדמנויות כלכליות. המפלגה גם מקדמת מדיניות חוץ של שיתוף פעולה עם מדינות אחרות באזור, ושואפת לקדם דיאלוג עם צפון קוריאה תוך שמירה על ביטחון המדינה.
הערות שוליים

↑  הטלטלה בדרום קוריאה: קריאות לנשיא "המורד" להתפטר, הליך הדחה נפתח בפרלמנט, באתר ynet, 4 בדצמבר 2024
↑  Executive, Legislature, and Judiciary: Korea.net : The official website of the Republic of Korea, www.korea.net (באנגלית)
↑  Local Government: Korea.net : The official website of the Republic of Korea, www.korea.net (באנגלית)
↑  Democratic Party of Korea (DP) | History & Members | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-12-05 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546081605171  BnF: cb121838099 (data)  LCCN: sh85073069  NDL: 00604702  NLK: KSH1998042287 
בניין האספה הלאומית, סיאול
מבנה מערכת המשפט של קוריאה הדרומית
מפת היחידות המנהליות של קוריאה הדרומית
בניין מטה המפלגה הדמוקרטית של קוריאה, סיאול
גיליונות סגנון מדורגים

.
גיליונות סגנון מדורגים (באנגלית: Cascading Style Sheets ובראשי תיבות: CSS) הם פורמט לעיצוב דפי אינטרנט. הגיליונות קובעים את עיצובם של תגים ב-HTML,‏ XHTML וכל שפה דומה ל-XML לבניית אתרי אינטרנט.
CSS נוצר במטרה להפריד בין תוכן ומבנה דפי האינטרנט לבין עיצובם: עד ליצירת ה-CSS בידי קבוצת התקינה W3C ב-1995, נכתבו תוכן האתרים וסגנון העיצוב שלהם באותו דף HTML. כתוצאה מכך, הפך קוד ה-HTML למסובך ובלתי קריא, ושינויים עיצוביים באתר שלם דרשו מעבר דף אחר דף. באמצעות CSS ניתן למקם הגדרות עיצוב בקובץ יחיד, ששינוי בו ישתקף בבת אחת בכל הדפים העושים בו שימוש.
גליונות הסגנון נקראים "מדורגים" (באנגלית: Cascading) משום שהגדרות סגנון שונות נבנות זו על גבי זו. לדוגמה, יהיו הגדרות סגנון מסוימות החלות על כל האלמנטים מסוג "פסקה" (<p>), והגדרות אחרות התקפות רק לסוגים מסוימים של פיסקאות. במקרה של סתירה לגבי תכונת עיצוב (property) מסוימת, אחד הכללים הוא שההגדרה המתייחסת לסוג מסוים של פיסקאות תגבר על הגדרה המתייחסת לכל הפיסקאות משום שהיא ספציפית יותר, וישנם כללים נוספים. במקרה שאין עדיפות אחרת, ההגדרה המופיעה אחרונה תגבר.
הלוגו הרשמי של CSS נכון ל-12 בנובמבר 2024
יתרונות

הפרדה זו יוצרת מספר יתרונות:
עיצוב גלובלי – בראש ובראשונה יצירת תבנית גלובלית לכל דפי האתר. שינוי קובץ ה-CSS ישתקף בכל דפי האתר, ולא יצריך התערבות פרטנית בכל דף ודף.
קוד נקי יותר – הורדת המורכבות והסיבוכיות ביצירת דפי HTML, באמצעות הוצאת הוראות העיצוב מתוכם.
הפרדת רשויות – הפרדה נוחה בין אנשי המקצוע השונים שעובדים ביצירת האתר. העיצוב והגרפיקה נעשים על ידי אנשי העיצוב בקבצים נפרדים, והתכנים נכתבים על ידי אנשי התוכן בקוד נקי מהגדרות עיצוב.
התאמה אישית – ההפרדה בין העיצוב לתכנים מאפשרת הצגה מותאמת למשתמש, כפי שהדבר נעשה למשל בוויקיפדיה, שבה כל משתמש יכול לבחור באיזה עיצוב, מתוך עיצובים אחדים המוצעים לו, ברצונו לצפות באתר.
התאמה לפלטפורמות שונות – שימוש ב-CSS מאפשר יצירת גרסאות להדפסה, גרסאות להצגה על מדיומים אחרים (כמו מחשבי כף יד, טלפונים סלולריים, טלוויזיה וכדומה). CSS תומכת גם ביכולות קוליות ובכתב ברייל.
התאמה לגודלי מסך שונים-עיצוב רספונסיבי – שימוש ב-CSS 3 Media Queries נותן אפשרות לעצב את האתר לגודלי מסך שונים. בין השאר יתרון זה, נותן אפשרות לעצב את האתר למכשירים ניידים.
גרסאות

CSS1 הוכרז בדצמבר 1996, במסגרתו הוגדר שימוש רשמי לתמיכה בעיצוב אלמנטים דוגמת: גופנים ומניפולציות בגופנים, צבעי טקסט ואלמנטים שונים, הגדרות טקסט כגון גובה ומרווחי שורה, יישור תכנים, ריפודים, מרווחים, מסגרות ועוד. תקן זה אינו נתמך עוד.
CSS2 הוכרז במאי 1998, ושופר בהמשך על ידי CSS2.1. גרסה זו כוללת יכולות חדשות דוגמת מיקומי אובייקטים, סוגי מדיה ואלמנטים של גובה.
CSS3 הוכרז לראשונה ביוני 1999 והוכרז כתקן רשמי (נכון ל-2017). נכון למרץ 2017, ישנם קרוב ל-40 תקנים מאושרים. תקן זה צפוי לכלול אלמנטים גרפיים רבים כגון שינויי צבע וכיוון דינאמיים, צללים, שקיפות, פינות מעוגלות ועוד.
האלמנטים הניתנים לשינוי באמצעות CSS

באמצעות ה-CSS אפשר לשנות את מראה האלמנטים שבדף ה-HTML. הנה כמה מהאופציות הקיימות:
רקע – צבע רקע ותמונת רקע של הדף.
טקסט – צורת הגופן, עוביו, גובהו, ריווח בין אותיות.
קישורים – כיצד יראה קישור, מה יהיה צבעו והגופן שלו, בעת הצגתו, בעת מעבר עכבר עליו כשהוא פעיל, ולאחר שימוש.
טבלה – מאפיינים חזותיים כגון רקע, עובי וצורת המסגרות השונות בטבלה, הריווח שמסביב לטבלה והריווח שבין הטקסט פנימי לתאים בטבלה.
כותרת – צורת שורת הכותרות, סוג גופן וגודל גופן של כותרת. כן אפשר לשלוט אף על עיצובה של האות או השורה הראשונה בפסקה.
רשימות – קביעת התמונה הראשית שמופיעה מעל רשימות פריטים, צורת וצבע התבליטים ליד כל פריט.
סמן העכבר – שליטה על מראה הסמן במצב רגיל ובמצבים מיוחדים.
מיקום – קביעת המקום בו יופיע אלמנט מסוים על הדף, וכן רוחב המסגרת, והשוליים של כל אלמנט.
הגדרת העיצוב איננה סטטית בלבד, אלא יכולה להשתנות על-פי אירועים שמתרחשים בדף, כמו לחיצה על קישור, או מעבר עכבר מעל אזור מסוים.
אפשר גם לשלוט על אלמנט שנמצא בתוך אלמנט אחר, כמו קישור שמצוי בטבלה או רשימה שמצויה בפסקה ראשונה.
תחביר

תחביר ה-CSS הבסיסי כולל שלושה חלקים:
selector { property : value; }
הסלקטור הוא ה"בוחר" ומגדיר את האלמנט שאותו אנו רוצים לעצב. הוא יכול להיות שם של אלמנט, למשל: p, div, span, h1, input (פסקה, בלוק טקסט, קטע טקסט, כותרת ושדה-קלט בהתאמה) וכדומה.
ה-property "תכונה" היא התכונה שאנו רוצים לשנות באלמנט הנבחר. אחריה יבואו נקודתיים.
ה-value "ערך" היא הערך שאנו רוצים לתת לתכונה של האלמנט הנבחר. לדוגמה:
p { color : blue; }
אנו בוחרים את האלמנט p, ומשנים את התכונה color לערך blue.
תחביר > בוררים

לעיתים יש צורך להגדיר סוגים שונים של אותו פריט. לדוגמה: פסקה שהיא חלק מכתבה תהיה כחולה ופסקה שהיא חלק ממכתב תהיה אדומה. במקרה כזה נכנס השימוש בבוררי class ובוררי id. קודם כל יש להגדיר את שם הפסקה, באמצעות כתיבת השם אחרי האלמנט הנבחר:
<style>
p#article { color : blue; }
p#letter { color : red; }
</style>
לאחר מכן, כדי להצהיר על איזה סוג של פסקה מדובר, נעשה שימוש ב-id כך: בתוך תגית נכתוב את הקוד הבא:
p id="article"
והטקסט שייכתב יקבל את הגדרות העיצוב כפי שהוגדרו לפסקה מסוג "article".
class הוא למעשה בורר משוכלל יותר מ-id והוא מאפשר להחיל סגנון מסוים על אלמנטים רבים ואף שונים.
הגדרת גליונות הסגנון

ראשית יש להגדיר את אמצעי הפלט שיכול להיות אחד מתוך השישה הבאים: מסך, מדפסת, מקרן, ברייל, סינתיסייזר, הכל.
כדי להגדיר מסך נשתמש בתכונה media, ונכתוב את השורה הבאה:
<style media="screen" type="text/css">
ישנן ארבע צורות בוררים להגדיר עיצוב אלמנטים:
התחביר של גיליון העיצוב פשוט למדי וכולל רשימת כללים. כל כלל כולל בורר ובלוק הצהרתי. כל בלוק הממוקף בתוי סוגריים מסולסלים ({}) כולל רשימה של מאפיינים המופרדים אחד מהשני בנקודה-פסיק (;). כל מאפיין מורכב משמו, נקודתיים (:) וערך.
דוגמה של הגדרות בקובץ CSS:
p {
  font-family: "David", serif;
}

h2 {
  font-size: 110%;
  color: red;
  background: white;
}

.note {
  color: red;
  background: yellow;
  font-weight: bold;
}

p#paragraph1 {
  margin: none;
}

a:hover {
  text-decoration: none;
}
כאן יש חמישה כללים:  p, h2, .note, p#paragraph1 and a:hover
דוגמה להצהרה הוא המשפט  color: red
בשני החוקים הראשונים, p (פסקה) ו-h2 (כותרת ברמה שנייה), מוקצה סגנון עיצובי לאלמנטים של HTML. גופן הפסקה יהפוך לגופן מסוג David, ואם הוא איננו קיים, הגופן יהיה serif. הכותרת ברמה שנייה תהיה בצבע חזית אדום על רקע צבע לבן וגודלו יהיה 110%.
הכלל השלישי מראה הגדרה של מחלקת CSS, שאפשר להקצות אותה לכל אלמנט מסמכי, ולהשתמש בתכונות של המחלקה.
לדוגמה:
<p class="note"> פסקה זו תצויר באדום מודגש עם רקע צהוב </p>
הכלל הרביעי ישפיע על אלמנט p שתכונת ה-ID שלו נקבע ל-paragraph1, והוא יהיה ללא שוליים.
הכלל האחרון יגדיר מעבר עכבר מעל קישור (a מסמל אלמנט של קישור), ברירת המחדל בדפדפנים, שאלמנט קישורי יש לו קו תחתי, כלל זה יגדיר את הסתרת הקו התחתי כאשר המשתמש עובר עם סמן העכבר מעל הקישור מבלי להקיש.
ניתן לשלב הערות למטרת תיעוד בגיליון העיצוב באופן הבא:
 /* הערה */
עדכון לוגו

ב-1 באוגוסט 2024 החלה קבוצת הקהילה CSS-Next לאסוף רעיונות לעיצוב לוגו חדש. ב-12 בנובמבר 2024 נבחר העיצוב של חאבי אגילר כלוגו הרשמי של CSS.
הלוגו החדש ממוקם על רקע בצבע הקס #663399 הידוע גם בשם Rebecca Purple. הצבע נקרא על שם בתו של המפיץ הגדול ביותר של CSS אריק א. מאייר, רֶבֶּקָה, שנפטרה מגידול במוח זמן קצר לאחר יום הולדתה השישי.
ראו גם

הנפשות CSS
הערות שוליים

↑  "new CSS logo? · Issue #105 · CSS-Next/css-next". GitHub (באנגלית). נבדק ב-2024-11-15.
↑  "new CSS logo? · Issue #105 · CSS-Next/css-next". GitHub (באנגלית). נבדק ב-2024-11-15.
↑  "New CSS Logo". itsjavi.com (באנגלית). נבדק ב-2024-11-15.
↑  "rebeccapurple – Eric's Archived Thoughts". meyerweb.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-11-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537193405171  BNE: XX550325  BnF: cb13739222f (data)  GND: 4467617-7  LCCN: sh2001004461  NKC: ph164348
פרעיים

| פרעיים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: פרעיים
שם מדעי
 Hypericaceae ‏ז'יסייה, 1789
פִּרְעִיִּים (שם מדעי: Hypericaceae) היא משפחה של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים, תת-שיחים, שיחים ולעיתים רחוקות מאוד עצים. תפוצת מיני המשפחה משתרעת כמעט בכל העולם, למעט אזורים קרים מאוד או יבשים מאוד, כאשר רובם מצויים באזורי האקלים הטרופיים, למעט מינים מסוימים מהסוג פרע (Hypericum). משפחת הפרעיים כוללת 6 סוגים ו-620 מינים, מהם 512 משתייכים לסוג פרע. בישראל וסביבתה ובסיני מיוצגת משפחת הפרעיים על ידי 10 מיני בר מהסוג פרע בלבד, ועוד 13 צמחי תרבות שגם הם משתייכים לאותו הסוג.
להכרת המורפולוגיה, מקור השם המדעי והעברי, והמינים בישראל, ראו בערך פרע.
סיסטמטיקה

על פי החלוקה המסורתית, מִשְׁפַּחַת הַפִּרְעִיִּים שויכה לסדרה נפרדת הנקראת על שמה. בחלוקה הסיסטמטית של קבוצת APG פוצלה סדרה זו, ומשפחת הפרעיים משויכת מאז שנת 2003 לסדרת המלפיגאים (Malpighiales) יחד עם עוד 35 משפחות, לרובם אין נציגים בישראל. סדרה זאת היא חדשה למדי, שיוסדה עקב מחקרים פילוגנטיים של השנים האחרונות, זו אחת הקבוצות הראשונות בטקסונומיה, שלא הוגדרה בעזרת מורפולוגיה, לכן, בין המשפחות הכלולות במלפיגאים אין דמיון מורפולוגי ניכר, אך קיים ביניהן דמיון גנטי.
הסוג פרע והקרובים לו סווגו כתת-משפחה במִשְׁפַּחַת הַשְּׁרָפִיִּים (Clusiaceae, שם נרדף Guttiferae). ההחלטה להפריד בין משפחת Clusiaceae (או Guttiferae) לבין Hypericaceae התקבלה בעקבות מחקרים פילוגנטיים ושימוש בטכנולוגיות מתקדמות של ניתוח DNA. תהליך זה התרחש בעיקר במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, כאשר החלו להשתמש בשיטות מולקולריות כדי לבחון את הקשרים האבולוציוניים בין הצמחים. פיצול זה קיבלה תוקף סופי עם פרסום מערכת המיון העדכנית של צמחים בעלי פרחים (APG - Angiosperm Phylogeny Group), אשר מהדורתה הראשונה פורסמה ב-1998 והמהדורה השלישית שפורסמה בשנת 2009 אשררה את הפיצול בין משפחת הפרעיים למשפחת השרפיים.
הערות שוליים

↑  .Hypericaceae Juss, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Hypericaceae Juss, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2024
↑  פרעיים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  דרור מלמד, משפחת הפרעיים, באתר צמח השדה
↑  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 370
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00961860  NKC: ph166353 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרח של פרע מסולסל, צולם ביולי בנתניה
פרח מרובה אבקנים של פרע מסולסל
בלוטות שקופות ושחורות בפרע מסולסל
חואן, רוזן ברצלונה

חואן מספרד, רוזן ברצלונה (בספרדית: Juan de Borbón y Battenberg - דון חואן קרלוס תרזה סילבריו אלפונסו דה בורבון ובטנברג; 20 ביוני 1913 - 1 באפריל 1993) היה בנו השלישי של מלך ספרד אלפונסו השלושה עשר ויורש העצר המיועד שלו. אביו הודח ממלכותו עם כינון הרפובליקה הספרדית השנייה ב-1931. חואן לא זכה למלוך, ותחת מלכותו של בנו, המלך חואן קרלוס הראשון, הוקמה בספרד מונרכיה חוקתית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

חואן נולד ב-20 ביוני 1913 בסגוביה, לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג. הוא היה ילדם השישי (מתוך שבעה (ארבעה בנים ושלוש בנות), לרבות בן, הילד הרביעי, שמת בלידתו). לפני שמלאו לו שמונה עשרה נאלץ אביו להשעות את סמכויותיו כמלך ולצאת לגלות ברומא שבאיטליה עם משפחתו.
חואן התגייס לצי המלכותי הבריטי. ב-1935, לאחר השלמת אימוניו היה זכאי לקבל דרגת קצין בצי לו ויתר על אזרחותו הספרדית, אך את זאת סירב לעשות. באותה שנה נישא ברומא לאשתו הנסיכה מריה. נולדו להם ארבעה ילדים - פילאר, חואן קרלוס, מרגריטה ואלפונסו (שנהרג בתאונת נשק בגיל 15).
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בספרד שלח אותו אביו המלך הגולה להשתתף בה, אך ליד הגבול הצרפתי אסר אותו הגנרל אמיליו מולה ושילחו כלעומת שבא.
חואן ומשפחתו חיו ברומא ובקאן שבצרפת. בימי מלחמת העולם השנייה גרו עם אמו המלכה ויקטוריה אוג'ני בלוזאן שבשווייץ. בהמשך התגוררו באשטוריל שבפורטוגל. בשלהי חייו של חואן, לאחר שבנו חואן קרלוס היה למלך, שבו הוא ואשתו לספרד ושם סיים את חייו.
ביוגרפיה > טענתו לכתר הספרדי

לאחר ששני אחיו הגדולים של חואן ויתרו על מעמדם כיורשי העצר של אביהם הפך הוא ליורש העצר המיועד של המלוכה המושעית. כדי להדגיש את טענתו לכתר החל להשתמש לאחר מות אביו בתואר רוזן ברצלונה, שאותו נשא אביו בחייו.
בשנת 1947 הכריז שליט ספרד פרנסיסקו פרנקו כי המדינה היא מלוכה. חואן ראה בכך את החזרת המלוכה על כנה, אך פרנקו העדיף להשאיר את כס המלכות ריק ובכך לשמר את מעמדו שלו כמנהיג העליון.
בפגישה שנערכה בשנת 1948 בין חואן לבין פרנקו הוסכם כי בנו הנסיך חואן קרלוס בן ה-10 יעבור לספרד להשלמת חוק לימודיו. ב-1969 הכריז פרנקו על חואן קרלוס כיורשו. בכך פסח על חואן, שפרנקו חשש כי הוא ליברלי מדי בדעותיו וכי לא יקיים את מורשתו בספרד. דבר זה בא לחואן כהפתעה (פרנקו האמין שחואן קרלוס יקיים את המשטר שהקים, אך המלך הצעיר תמך דווקא בדמוקרטיזציה של המדינה).
ביוגרפיה > אחרית חייו

בשנת 1977, שנתיים לאחר מות פרנקו והכרזת חואן קרלוס כמלך, ויתר חואן על טענתו למלוכה. בתמורה העניק לו בנו המלך רשמית את התואר רוזן ברצלונה.
חואן נפטר ב-1993 והובא לקבורה בכבוד מלכים תחת השם חואן השלישי. הוא נקבר בפנתיאון המלכותי הספרדי באל אסקוריאל.
חואן היה האביר ה-1165 במסדר גיזת הזהב.
משפחתו

ב-12 באוקטובר 1935 התחתן חואן עם מריה דה לאס מרסדס, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות ולואיז, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
הנסיכה פילאר, דוכסית בדחוס (1936–2020), התחתנה עם לואיס גומז-אסבו, רוזן דה לה טורה
חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד (נולד ב-1938), התחתן עם סופיה, מלכת ספרד
הנסיכה מרגריטה, דוכסית סוריה (נולדה ב-1943), התחתנה עם קרלוס סוריטה, דוכס סוריה
אלפונסו, נסיך ספרד (1941–1956)
שלטי אצולה בשימוש

| שלטי האצולה של חואן, רוזן ברצלונה |
| --- | --- | --- | --- |

| סמל מלך ספרד גרסת 1931 גרסה זו הייתה בשימושו של חואן רוזן ברצלונה, כמי שעמד בראש בית המלוכה לאחר מות המלך אלפונסו השלושה עדר ועד לוויתור הרשמי על התביעה לכתר. (1941-1977) | גרסה לשימוש פרטי בזמן הגלות בגרסה זו, מחולק שדה המגן בין זה של בין בורבון הספרדי (מצד אביו) ובין זה של בית באטנברג (מצד אימו).  (1941-1977) | שלט האצולה לאחר הוויתור על הטענה לכתר ספרד סמל זה הוא כמעט זהה לחלוטין לסמל מלך ספרד, ואולם במקום הכתר המלכותי, נמצא הכתר של האינפנטה של בית המלוכה הספרדי.  (1977–1993) |  |
הערות שוליים

↑  גרסה זו, היא גרסה דיגיטלית לשלט האצולה הפרטי של חואן, רוזן ברצלונה, אשר היה בשימוש בעת גלותו בעיר הקיט הפורטוגלית אשטוריל, כפי שזה נראה במגזין לייף בשנת 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258832105171  PLWABN: 9810646724105606  BIBSYS: 97020410  BNE: XX890825  BnF: cb123125392 (data)  CANTIC: a10236193  GND: 119315998  ISNI: 0000 0001 1780 8178  LCCN: n82013060  NTA: 106527452  SUDOC: 032015178  VIAF: 120719917   WorldCat (עם VIAF): 120719917
פרנק קלפנר

פרנק ר. קלפנר (באנגלית: Frank R. Kleffner‏, 10 באוקטובר 1925 - 12 ביוני 2015) היה פרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. התפרסם בתרומותיו בנושאי בעיות דיבור ושמיעה. עבודתו עם ויליאם לנדאו והרולד קלוואנס קידמה את הקריירה שלו מעבר לעבודה הרגילה במרפאה הנוירולוגית. שמו התפרסם מאוד בשל טיפול שנוי במחלוקת במחלה המשפיעה על ילדים מתחת לגיל חמש וגורמת לאפאזיה (תסמונת לנדאו-קלפנר).
ב- 1976 מונה קלפנר למנהל המכון ללוגופדיה בוויצ'יטה, אותו ניהל עד פרישתו.
פרס ק. קלפנר

מ-1986 ואילך מוענק על שמו פרס על הצטיינות במחקר על פתולוגיה של דיבור. הפרס ניתן כהכרה בתרומה למחקרו ולעיסוקו המעשי בליקויי תקשורת במשך עשרים שנה. בחירת מקבלי הפרס נעשית על פי קריטריונים שנקבעו על ידי האגודה האמריקאית לדיבור-שפה-שמיעה (גוף שנוסד ב-1946).
פרסומים

PubMed Database of Kleffner's works
Language Disorders in Children(הקישור אינו פעיל), 1973. ISBN 0-672-61292-5
</]div>
הערות שוליים

↑  http://www.downingandlahey.com/memsol.cgi?user_id=1607908
↑  Frank R. Kleffner Award, ASHFoundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343439705171  ISNI: 0000 0000 5421 8209  LCCN: no2008168164  NTA: 131541250  VIAF: 19508185   WorldCat (עם VIAF): 19508185
צ'אנגשה IFS מגדל T1

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מלון, משרדים
 מיקום:  צ'אנגשה
 מדינה:  סין
 בעלים:  The Wharf (Holdings) Limited 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2013–2017 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2018 
 אדריכל:  וונג טונג ושות' 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 מידות
 גובה:  452 מטר (1,482.9 רגל) מטר
 שטח:  300,000 מ"ר
 קומות:  94 (+5 קומות תת-קרקעיות)
 
 קואורדינטות:  28°11′44″N 112°58′24″E﻿ / ﻿28.19542°N 112.97342°E﻿ / 28.19542; 112.97342
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןצ'אנגשה IFS(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןצ'אנגשה IFS
 
צ'אנגשה IFS מגדל T1 הוא גורד שחקים אשר נמצא בעיר צ'אנגשה שבמחוז חונאן, סין. הבניין מתנשא לגובה של 452 מטרים (1,482.9 רגל) וכולל 94 קומות (+5 קומות תת-קרקעיות). בניית הבניין החלה בשנת 2013 והיא הסתיימה רק אחרי 4 שנים - בשנת 2017. המגדל משמש כמגדל משרדים וכולל בנוסף גם כ-250 חדרי מלון.
זהו הבניין ה-19 ברשימת גורדי השחקים הגבוהים בעולם.
הערות שוליים

↑  Changsha IFS Tower T1 - The Skyscraper Center, www.skyscrapercenter.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא גורדי שחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ונגצ'ינג T1 IFS

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, מבנה בית מלון, בניין משרדים 
 שימוש:  חדרי מלון, משרדים, ואזורי קמעונאות
 מיקום:  צ'ונגצ'ינג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2012–2014 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2016 
 מידות
 גובה:  316 מטר
 שטח:  660,000 מטר רבוע
 קומות:  62 (+3 קומות תת-קרקעיות)
 
 קואורדינטות:  29°34′33″N 106°34′04″E﻿ / ﻿29.575695890819°N 106.5678904562°E﻿ / 29.575695890819; 106.5678904562
 www.cqifs.cn/en/front-page
 he
 
צ'ונגצ'ינג T1 IFS הוא גורד שחקים אשר נמצא בעיר צ'ונגצ'ינג אשר ממוקמת דרום-מערב סין. המגדל מתנשא לגובה של 316 מטר ומשתרע על שטח של 660,000 מטר רבוע וכולל 2,300 מקומות חנייה. במגדל ישנם 65 קומות כשמתוכן 62 קומות נמצאות מעל הקרקע ו-3 קומות תת-קרקעיות. המגדל כולל חדרי מלון, משרדים, אזורי קמעונאות ו-31 מעליות. בניית המגדל החלה בשנת 2012 והסתיימה כעבור 4 שנים, בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  http://skyscrapercenter.com/building/chongqing-ifs-t1/13516
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא גורדי שחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוברט מינור

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1884 סן אנטוניו, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בינואר 1952 (בגיל 67) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מעסיק:  ניו יורק וורלד, New York Call, St. Louis Post-Dispatch, Daily Worker 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה 
 בן או בת זוג:  Lydia Gibson (1923–?) 
 
רוברט ברקלי מינור (באנגלית: Robert Minor;‏ 15 ביולי 1884 – 26 בינואר 1952), היה קריקטוריסט פוליטי, עיתונאי רדיקלי, והחל בשנת 1920, חבר מוביל במפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

רוברט מינור, נולד ב־15 ביולי 1884 בסן אנטוניו, טקסס. מינור הגיע ממשפחה ותיקה ומוערכת. מצד אביו, הגנרל ג'ון מינור שימש כמנהל הקמפיין לנשיאות של תומאס ג'פרסון; אמו הייתה קשורה לגנרל סם יוסטון, נשיא הרפובליקה הראשונה של טקסס. אביו היה מורה ועורך דין, לימים נבחר כשופט, בזמן שסבו מצד אמו היה רופא.
למרות אבות המשפחה הבולטים, בוב מינור לא גדל עם כפית כסף בפיו - אלא הוא היה תוצר של מה שמכונה "המעמד הבינוני הקשה והנמוך" בסן אנטוניו. מינור לא הצליח להתחיל את בית הספר עד גיל 10 בגלל המצוקה הכספית הקשה של משפחתו, ועזב את בית הספר בגיל 14 כדי לעבוד בתפקיד נער שליח של וסטרן יוניון כדי לעזור לפרנס את משפחתו. מינור עזב את הבית שנתיים לאחר מכן, עבד בעבודות שונות ומגוונות.
בשנת 1904, בגיל עשרים, נשכר רוברט מינור כעוזר בעיתון "סן אנטוניו גזאט", שם פיתח את כישרונו האמנותי בזמנו הפנוי. מינור התגלה כקריקטוריסט פוליטי מיומן.
מינור עבר לסנט לואיס כדי למלא תפקיד כקריקטוריסט. עבודתו התחילה בצורה מאוד קונבנציונלית בעזרת עט ודיו, ועבר לשימוש בעפרון על נייר. מינור זכה להכרה כקריקטוריסט הראשי ב-Post-Dispatch ונחשב כאחד מהטובים במדינה.
בשנת 1911, רוברט מינור נשכר על ידי מגזין בניו-יורק והפך לקריקטוריסט בעל השכר הגבוה ביותר בארצות הברית. גם אביו היה בשלב קידום, בבחירות בשנת 1910 "מעורך דין לא מצליח לשופט מחוזי משפיע."
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

בשנת 1907 הצטרף מינור למפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, ובתחילת 1912 התקדם לכיוון אוריינטציה אנרכיסטית ותמיכה במהפכנים.
מינור חסך כמה מאות דולרים שהרוויח בסנט לואיס והחליט לנסוע לפריז ללמוד בבית הספר לאמנות כדי לשפר את יצירתו. בצרפת הוא נרשם לשיעורים בבית הספר לאמנויות Ecole des Beaux, אך עזב לאחר זמן קצר. מינור בילה את שארית זמנו בפריז בלימוד אמנות בעצמו והשתתף בפעילות תנועת העבודה השמאלנית באמצעות המפלגה הסוציאליסטית של צרפת.
מינור חזר לארצות הברית בשנת 1914, מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ פעולות האיבה באוגוסט, החל מינור ליצר סדרת קריקטורות אגרסיביות ופרובוקטיביות שתקפו את שני הצדדים של הסכסוך האירופי בעקבות האימפריאליזם שלהם. המגזין הניו-יורקי, ביקש ממנו להפחית את העוינות בקריקטורות שלו, אך הוא התנגד ועמד בפני הברירה של התפטרות או קבלת המדיניות הפחות ביקורתית של המגזין. לבסוף הוא עזב את המגזין, ולא ויתר על הביקורת האנטי אימפריאליסטית.
ב־1 ביוני 1915, מינור עבר לעיתון יומי של המפלגה הסוציאליסטית. מינור גם התחיל לתרום קריקטורות אגרסיביות נגד המלחמה לכתב העת החודשי של מקס איסטמן בניו יורק, "Masses". הציורים הקיצוניים של מינור בעיתון של איסטמן, יספקו מאוחר יותר עילה להעמדה לדין של מינור בגין הפרה לכאורה של חוק הריגול משנת 1917. כתב העת של איסטמן נסגר בעקבות התביעה המשפטית. מינור נשלח ככתב מלחמה של מגזין אחר, לצרפת ולאיטליה. חלק מההוצאות האירופיות של מינור כוסו על ידי סינדיקט עיתוני ליברלי בתמורה לשימוש בציורים שלו. הסינדיקט לא רצה להשתמש בחומר הרדיקלי שמינור ייצר עד אז.
בשנת 1916 נשלח מינור למקסיקו כדי לכסות את ההתערבות האמריקאית שם. כאשר "המלחמה המקסיקנית" הגיעה לסיומה הפתאומי, מינור נסע לקליפורניה. שם הוא היה מעורב במערכת ההגנה של אנשי האיגודים המקצועיים הקיצוניים טום מוני וורן בילינגס בתיקם המשפטי המתוקשר שהאשים אותם בפיגוע ב"יום היערכות" בסן פרנסיסקו ב-1916. מינור עבד במשרה מלאה במשך שנה וחצי כמנהל הפרסום של הליגה הבינלאומית להגנת עובדים, ארגון שהוקם במטרה לספק תמיכה משפטית ולבנות אהדה ציבורית למוני ובילינגס ולסנגוריהם המשותפים. מינור כתב מספר עלונים בשנת 1917 ו-1918 ושוחח עם מגוון רחב של קהלים על אנשי האיגודים המקצועיים הרדיקליים.
עיתון אחר " The Call" שלח את מינור שוב לאירופה ככתב מלחמה בשנת 1918, כאשר הוא המשיך לתרום חומר על התנועה המהפכנית האירופית למגזין "ליברטור".
במאי 1918 הגיע מינור לרוסיה הסובייטית, שם הוא נשאר עד נובמבר. כשהיה שם, הוא פגש את לנין וכתב דברי תעמולה נגד המלחמה להפצה לכוחות דוברי אנגלית שהיו מעורבים בקרבות. החוויה הסובייטית התגלתה כפרשת מים עבור מינור, וקירבה אותו לקומוניזם. בהמשך נסע לגרמניה, ולצרפת.
בעוד בפריז בשנת 1919, מינור נעצר והואשם בבגידה בגין ייעוץ לעובדי הרכבת הצרפתית לשבות נגד משלוח תחמושת לכוחות שהתערבו ברוסיה הסובייטית. מינור נשלח לגרמניה, שם היה כלוא בכלא הצבאי האמריקני בקובלנץ שבגרמניה במשך מספר שבועות, וזכה בסופו של דבר לשחרור, במידה רבה בגלל לחץ פוליטי שהפעילה משפחתו באמריקה.