stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יגילוניה ביאליסטוק
המנון

| --- | --- |
המקור בפולנית:   W mieście Białystok, W tym w którym żyję, Oddałem serce drużynie. Ref. (2x): Wstań, unieś barwy, Wsłuchaj się w słowa, Pieśni o Mej Jagiellonii. Moja drużyno, Ma ukochana, Pokonasz dzisiaj rywala. Ref. (2x): Strzelisz 3 bramy, I znów wygramy, Klubie Ty Nasz ukochany!     : בתרגום חופשי לאנגלית:   In the city of Białystok, Where I live, I gave my heart to my team. Chorus. (2x): Rise, lift up the colors, Listen to the words, Song of My Jagiellonia. My team, My loved one, You will defeat your rival today. Chorus. (2x): Shoot 3 goals, And again we'll win, Our beloved club you!
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

מקדוניה הצפונית דיאן אילייב
בוסניה והרצגובינה אנסר אריפוביץ'
פולין דריוס באייר
אלבניה בקים בלאיי
פולין קמיל גרוסיצקי
פולין ברתלומיאיי דרגובסקי
אסטוניה קונסטנטין וסילייב
ליטא ארבידאס נוביקובאס
הרשות הפלסטינית אלכסיס נורמבואנה
בוסניה והרצגובינה בויאן נסטיץ'
צ'כיה מרטין פוספישיל
פולין מיכל פזדן
פולין תומאש פרנקובסקי
פולין פז'מיסלב פרנקובסקי
ליטא פדור צ'רניץ'
פולין דמיאן קודזיור
פולין טאראס רומצ'וק
רומניה בוגדן שירו
תארים

ליגת העל הפולנית
זכייה: 2023/2024
הגביע הפולני
זכייה: 2009/2010
הסופר קאפ הפולני
זכייה: 2010
ליגה פולנית שנייה
אליפות: 1986/1987
תוצאות במסגרת האירופית

בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של יגילוניה מוצג ראשון.
| עונה | תחרות | שלב | מועדון | בית | חוץ | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010/2011 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות השלישי | יוון אריס סלוניקי | 1–2 | 2–2 | 3–4 |
| 2011/2012 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות הראשון | קזחסטן אירטיש פבלודר | 1–0 | 0–2 | 1–2 |
| 2015/2016 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות הראשון | ליטא קרואיה פקרואואיס | 8–0 | 1–0 | 9–0 |
| 2015/2016 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות השני | קפריסין אומוניה ניקוסיה | 0–0 | 0–1 | 0–1 |
| 2017/2018 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות הראשון | גאורגיה דינמו בתומי | 4–0 | 1–0 | 5–0 |
| 2017/2018 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות השני | אזרבייג'ן גבאלה | 0–2 | 1–1 | 2–3 |
| 2018/2019 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות השני | פורטוגל ריו אבה | 1–0 | 4–4 | 5–4 |
| 2018/2019 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות השלישי | בלגיה גנט | 0–1 | 1–3 | 1–4 |
| 2024/2025 | ליגת האלופות | שלב המוקדמות השני | ליטא פוניבז' | 3–1 | 4–0 | 7–1 |
| 2024/2025 | ליגת האלופות | שלב המוקדמות השלישי | נורווגיה בודה/גלימט | 0–1 | 1–4 | 1–5 |
| 2024/2025 | הליגה האירופית | שלב הפלייאוף | הולנד אייאקס | 1–4 | 0–3 | 1–7 |
| 2024/2025 | הקונפרנס ליג | שלב הליגה | דנמרק פ.צ. קופנהגן | 2–1 | 2–1 | 9/36 |
| 2024/2025 | הקונפרנס ליג | שלב הליגה | מולדובה פטרוקוב חנצ'שט | 2–0 | 2–0 | 9/36 |
| 2024/2025 | הקונפרנס ליג | שלב הליגה | נורווגיה מולדה | 3–0 | 3–0 | 9/36 |
| 2024/2025 | הקונפרנס ליג | שלב הליגה | סלובניה נ.ק צליה | 3–3 | 3–3 | 9/36 |
| 2024/2025 | הקונפרנס ליג | שלב הליגה | צ'כיה מלאדה בולסלאב | 1–0 | 1–0 | 9/36 |
| 2024/2025 | הקונפרנס ליג | שלב הליגה | סלובניה אולימפיה ליובליאנה | 0–0 | 0–0 | 9/36 |
| 2024/2025 | הקונפרנס ליג | שלב הנוקאאוט הראשוני | סרביה באצ'קה טופולה |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Jagiellonia Białystok - Oficjalna strona klubu, www.jagiellonia.pl
↑  Jagiellonia Białystok - Aktualności, www.jagiellonia.pl
↑  Jagiellon dynasty | Polish-Lithuanian Union, Royal Lineage & Legacy | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Jagiellonia Białystok – Jagiellonia.net - Żółto-Czerwona STREFA, www.jagiellonia.net
↑  Jagiellonia Białystok: Kibicowskich wspomnień czar
↑  Janusz Wójcik i jego żółto-czerwoni cz 3. | Jurowiecka21, web.archive.org, ‏2020-08-08
↑  Jagiellonia - Widzew 1:1 [9.08.1987], salon24.pl, ‏2011-05-07 (בפולנית)
↑  Jagiellonia Białystok odrobiła 10 punktów
↑  Jagiellonia Białystok zdobyła Remes Puchar Polski w sezonie 2009/2010
↑  Barwy Jagiellonii :: jagiellonia.net, www.jagiellonia.net (בפולנית)
↑  JAGIELLONIA BIAŁYSTOK. Geneza klubu, web.archive.org, ‏2015-06-04
↑  Stowarzyszenie Kibiców Jagiellonii Białystok "Dzieci Białegostoku", Stowarzyszenie Kibiców Jagiellonii Białystok "Dzieci Białegostoku" (ב־)
↑  "Kibice pomagają" (בפולנית). bia24.pl. 2016-10-12. ארכיון מ-2023-10-02. נבדק ב-2017-03-18.
↑  Historical: Stadion Miejski w Białymstoku (Stadion Jagiellonii Białystok) – until 2010 – StadiumDB.com, stadiumdb.com
↑  Stadion miejski w Białymstoku gotowy na 20 tysięcy kibiców - Jagiellonia Białystok, web.archive.org, ‏2017-10-19
↑  Unibep dokończy stadion miejski. Przetarg rozstrzygnięty
חגיגות בסיום עונת 2017/2018
אוהדי יגילוניה במשחק נגד אריס סלוניקי 08/05/2010, משחק הבכורה של יגילוניה באירופה.
האולטראס של יגילוניה
נוף פנורמי של פנים האצטדיון
לוי רוזמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1995 (בן 29) ברוקלין, ארצות הברית 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בין-לאומי 
 מד כושר מרבי:  2,421 (2018)
 מד כושר נוכחי:  2,370 (נכון ל־יולי 2024) 
 מקצוע נוסף:  מפיץ תוכן ברשתות חברתיות (בעיקר טוויץ' ויוטיוב)
 מדינה:  ארצות הברית 
 
לוי רוזמן (באנגלית: Levy Rozman;‏ נולד ב־5 בדצמבר 1995) הוא יוצר תוכן יהודי-אמריקאי. הוא מוכר ברשתות החברתיות בשם "GothamChess". הוא משדר ברשת Twitch ומעלה סרטונים באתר יוטיוב. רוזמן הוא שחמטאי המחזיק בדרגת אמן בינלאומי ורוב התוכן שהוא יוצר קשור לשחמט.
ביוגרפיה

לוי רוזמן נולד בברוקלין, ניו יורק, ב־5 בדצמבר 1995, והתגורר גם בניו יורק וגם בניו ג'רזי. הוא התחיל לשחק שחמט בגיל שש כפעילות לשעות הפנאי והשתתף בתחרות הראשונה שלו בגיל שבע. רוזמן השיג דרגת אמן בינלאומי בשנת 2018. התחתן עם חברתו לוסי בשנת 2021.
ביוגרפיה > קרירה אינטרנטית

רוזמן משדר ברשת החברתית Twitch ממאי 2018 ומפרסם סרטונים בערוץ יוטיוב בשם "GothamChess". רוזמן משתף פעולה עם אתר chess.com ואף משמש כפרשן של האתר בשידורי תחרויות שחמט מאז 2017.
בעקבות מגפת הקורונה, והפופולריות שצברה התוכנית גמביט המלכה, רוזמן כמו עוד אושיות אינטרנטיות שיוצרים תוכן בשחמט, חווה עלייה בפופולריות של הערוצים שלו והתכנים שהוא מעלה.
ערוץ היוטיוב שלו הגיע למיליון נרשמים ביוני 2021.
נכון לינואר 2025 מספר הרשומים שלו הוא מעל 5.8 מיליון.
הערות שוליים

↑  GothamChess - Twitch, נבדק ב-2021-09-08
↑  GothamChess - YouTube, www.youtube.com
1 2  Rozman, Levy, ratings.fide.com
↑  עלייה בפופולריות של מכירות לוחות שחמט וקורסים אינטרנטיים בעקבות הסדרה "גמביט המלכה" מאתר mentalfloss
↑  סרטון יוטיוב בו רוזמן מציין את ההגעה למיליון נרשמים
↑  סרטון יוטיוב בו רוזמן מציין את ההגעה למיליון נרשמים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1311581057  LCCN: no2023117053  MusicBrainz: 4df65850-f57f-49b3-bf52-64586535180b  VIAF: 20171184924947772187   WorldCat (עם VIAF): 20171184924947772187
מיכאיל פרונזה

| --- | --- |

פרונזה בשנת 1920
 לידה:  2 בפברואר 1885 בישקק
 פטירה:  31 באוקטובר 1925 (בגיל 40) מוסקבה
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  המכון הפוליטכני בסנקט פטרבורג 
 צאצאים:  Timur Frunze, Tatyana Frunze 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1918–1925 (כ־7 שנים)
 דרגה:  גנרל 
 תפקידים בשירות
 מפקד בצבא אדום
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 עיטור הדגל האדום (פעמיים)
 
מיכאיל וסילייביץ' פרונזה (ברוסית: Михаил Васильевич Фрунзе;‏ 21 בינואר (הלוח היוליאני, 2 בפברואר הלוח הגרגוריאני) 1885 - 31 באוקטובר 1925) היה מהפכן, מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה וקומיסר עממי לענייני צבא בשנת 1925.
ראשית חייו

פרונזה נולד למשפחת חובש צבאי בבישקק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, היום בקירגיזיה). אביו היה ממוצא מולדובני ואמו הייתה רוסיה. לאחר סיום הלימודים באלמטי, פרונזה עבר לסנקט פטרבורג והתחיל קורס לימודים בטכניון המקומי. בשנת 1904 הוא התקבל למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית וכבר בנובמבר אותה שנה נעצר בפעם הראשונה. במהלך אירועי יום ראשון העקוב מדם פרונזה השתתף בהפגנה על כיכר הארמון ונפצע.
פרונזה היה פעיל מאוד במהלך מהפכת 1905. הוא היה מראשי השביתה הכללית באיוואנובו והשתתף בהתקוממות מזוינת בדצמבר 1905 במוסקבה. בשנת 1907 הוא נעצר ונשפט ל-4 שנות עבודות פרך. על ניסיונות לרצוח שוטרים פרונזה נשפט פעמיים לעונש מוות שהומר לעבודות פרך. בשנת 1914 הוא נשלח לגלות ללא מועד שחרור לכפר בסביבת אירקוטסק. בשנת 1915 הוא נמלט לצ'יטה, קיבל זהות חדשה והחל לעבוד במוסד ממשלתי. בשנת 1916 פרונזה תחת זהות בדויה (מיכאילוב) עבר למוסקבה ואחר כך למינסק. באפריל 1916 בהתאם להנחיות המפלגה פרונזה החל לעבוד במשרד העורף של הצבא.
תקופת המהפכה ומלחמת האזרחים

ב-4 במרץ 1917 פרונזה (תחת זהות בדויה) מונה לראש כוחות המיליציה בעיר מינסק. תוך זמן קצר כוחות מזוינים שבראשותו השתלטו על העיר. פרונזה המשיך לפעול במוסדות שונות במינסק עד לאוגוסט 1917.
לקראת סוף שנת 1917 הוא עבר למוסקבה והשתתף בקרבות שעם סיומם הבולשביקים קיבלו שליטה על העיר במהלך אוקטובר 1917. במעמד זה פרונזה זנח את הזהות הבדויה וחזר לזהות המקורית. החל מתחילת 1918 הוא היה בתפקידים שונים בממסד הסובייטי החדש.
בסוף 1918 הוא התקבל לשורות הצבא האדום ובפברואר 1919 ומונה למפקד הארמייה ה-4 שלחמה בחזית המזרחית במלחמת האזרחים ברוסיה. ביולי 1919 הוא כבר היה מפקד החזית והצליח להביא לקריסה מוחלטת של כוחות שהיו בפיקוד של אלכסנדר קולצ'ק. על פעילות זו לפרונזה הוענק עיטור הדגל האדום.
ב-15 באוגוסט 1919 פרונזה הועבר לחזית באסיה המרכזית. פרונזה היה מפקד הצבא האדום באזור והביא לכיבוש מלא של האזור כולל שטח של חאנות בוכרה שלא היה נכלל בתחומי האימפריה הרוסית.
ב-27 בספטמבר 1920 פרונזה הועבר לאזור חצי האי קרים. כשלב מקדים למתקפה על כוחות הצבא הלבן בפיקוד פיוטר וראנגל, פרונזה חתם על הסכם שיתוף פעולה עם נסטור מאכנו. במהלך מבצע פרקופ היחידות של פרונזה ומאכנו הצליחו לפרוץ את קו הביצורים וכבשו את חצי האי קרים. זמן קצר לאחר כיבוש חצי האי קרים, פרונזה פיקד על חיסול יחידות צבאיות של נסטור מאכנו, בעל ברית לשעבר.
לאחר מלחמת האזרחים

בנובמבר 1921 פרונזה היה בראש משלחת סובייטית לטורקיה. פרונזה הצליח להגיע ליחסי אמון עם מוסטפא כמאל אטאטורק ולהביא לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
במרץ 1924 פרונזה מונה לסגן הקומיסר העממי לענייני צבא ובאפריל 1924 הוא מונה לראש המטה של הצבא ומפקד האקדמיה הצבאית. במהלך השנים 1924–1925 פרונזה היה בראש צוות שיישם רפורמה בצבא. הרפורמה התרכזה בקיצוץ בצבא, הסדרת סדר הפיקוד והחדרה של מעמד פוליטרוקים בכל היחידות הצבאיות. לפי המדיניות של פרונזה למפלגה היה מעמד מיוחד וחשוב בפיקוד צבאי.
בינואר 1925 פרונזה מונה לשר ההגנה. זמן קצר לאחר המינוי פרונזה עבר ניתוח ומת במהלכו. על פי רמת הרפואה בשנות ה-20 הניתוח לא נחשב למסוכן. מייד עם מות פרונזה החלו להתפשט שמועות על כך שמותו לא היה מקרי ורופאים פעלו בהתאם להוראת יוסיף סטלין. גרסאות מסוג זה קיימות עד היום אך אין להן הוכחה חד-משמעית.
מיכאיל פרונזה נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין כאחד מראשי המדינה הסובייטית.
בתקופת ברית המועצות ערים, מפעלים ורחובות רבים נקראו על שמו. האקדמיה הצבאית המרכזית של הצבא האדום נקראה על שמו.
משפחתו

מיכאל פרונזה היה נשוי לסופיה (שם נעורים - פופובה) ולהם שני ילדים - בת ובן. סופיה שמה קץ לחייה כעבור שנה לאחר מותו של מיכאל פרונזה. לאחר מותה לקחה אמה על עצמה את הטיפול בילדיהם. בשנת 1931 היא חלתה במחלה קשה ולא יכלה עוד לטפל בהם. ילדי פרונזה אומצו על ידי קלימנט וורושילוב ואשתו (הם היו חשוכי ילדים).
הבת טניה (1920 - 2024) הפכה ברבות השנים למדענית בתחום הכימיה. הבן טימור (1923 - 1942) היה לטייס קרב. נפל בקרב אווירי מעל העיר סטאראיה רוסה. לאחר מותו הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות.
פרנק קלוג

פרנק בילינגס קלוג (באנגלית: Frank Billings Kellogg;‏ 22 בדצמבר 1856 - 21 בדצמבר 1937) היה מזכיר המדינה של ארצות הברית וזוכה פרס נובל לשלום.
ביוגרפיה

קלוג נולד בפוטסדאם שבניו יורק ובשנת 1865 עבר עם משפחתו למינסוטה. בשנת 1877 החל לעסוק בעריכת דין בעיר רוצ'סטר ובשנים 1878–1881 שימש היועץ המשפטי של העיר. בשנים 1882–1887 שימש קלוג כפרקליט מחוזי של מחוז אולמסטד. בסיום תפקידו הוא עבר להתגורר בסיינט פול.
בראשית המאה העשרים מונה קלוג על ידי תאודור רוזוולט לפרקליט במשרד המשפטים. הוא שימש תובע במשפט של המדינה כנגד חברת "Standard Oil" מניו ג'רזי בגין היותה מונופול. התביעה הסתיימה בהצלחה בשנת 1911. בשנים 1912–1913 נבחר קלוג לנשיא לשכת עורכי הדין האמריקנית.
קלוג הרפובליקני כיהן בין השנים 1917–1923 כסנאטור מטעם מדינת מינסוטה. הוא נודע כתומך עיקרי, כנגד הדעה הרווחת במפלגתו, באשרור חוזה ורסאי. לאחר שכשל בהתמודדותו להמשך כהונתו בסנאט הוא מונה לשגריר ארצות הברית בבריטניה (1923–1925).
בקבינט של נשיא ארצות הברית קלווין קולידג' שימש קלוג מזכיר המדינה (1925–1929). בתקופתו שופרו יחסי ארצות הברית–מקסיקו והגיעה על פתרונה מחלוקת הגבולות בין פרו לצ'ילה. בתחילת שנת 1928 הוא עסק בגיבוש ברית שלום עם צרפת.
תרומתו העיקרית היא בחתימת הסכם קלוג בריאן (1928), שבו הוכרז על אי חוקיותה של מלחמה במסגרת המשפט הבינלאומי. בשנת 1929 הוענק לו פרס נובל לשלום בגין תרומתו להסכם. כמו כן הוענק לו אות לגיון הכבוד.
בשנים 1930–1935 היה קלוג שופט בבית המשפט הבינלאומי לצדק. בשנת 1937 הושקה על ידו קרן מלגות לחינוך בתחום יחסים בינלאומיים בקולג' קרלטון.
בערוב ימיו סבל קלוג משבץ ונפטר לאחר דלקת ריאות.
הערות שוליים

↑  להתפטרות ה' היוז, דואר היום, 13 בינואר 1925
↑  שלום לרחוק..., הצפירה, 4 בינואר 1928
| זוכי פרס נובל לשלום |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | דינן, פאסי (1901) • דוקומון, גובאט (1902) • קרמר (1903) • המוסד לחוק בינלאומי (1904) • פון זוטנר (1905) • רוזוולט (1906) • מונטה, רנו (1907) • ארנולדסון, באייר (1908) • ברנארט, דה קונסטן (1909) • לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ (1910) • אסר, פריד (1911) • רוט (1912) • לה פונטן (1913) • לא הוענק (1914–1916) • הצלב האדום (1917) • לא הוענק (1918) • וילסון (1919) • בורז'ואה (1920) • ברנטין, לאנגה (1921) • ננסן (1922) • לא הוענק (1923-1924) • צ'מברלין, דוז (1925) |  |
| 1926–1950 | בריאן, שטרזמן (1926) • ביוסון, קווידה (1927) • לא הוענק (1928) • קלוג (1929) • סודרבלום (1930) • אדמס, באטלר (1931) • לא הוענק (1932) • אנג'ל (1933) • הנדרסון (1934) • פון אוסייצקי (1935) • לאמאס (1936) • ססיל (1937) • משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים (1938) • לא הוענק (1939–1943) • הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (1944) • הול (1945) • באלץ', מוט (1946) • מועצת שירות הידידים הבריטית, אגודה אמריקאית לשירותי הידידים (1947) • לא הוענק (1948) • אור (1949) • באנץ' (1950) |  |
| 1951–1975 | ז'ואו (1951) • שווייצר (1952) • מרשל (1953) • נציבות האו"ם לפליטים (1954) • לא הוענק (1955–1956) • פירסון (1957) • פיר (1958) • נואל-בייקר (1959) • לוטולי (1960) • המרשלד (1961) • פאולינג (1962) • הצלב האדום (1963) • לותר קינג (1964) • UNICEF‏ (1965) • לא הוענק (1966–1967) • קאסן (1968) • ארגון העבודה הבין-לאומי (1969) • בורלוג (1970) • ברנדט (1971) • לא הוענק (1972) • קיסינג'ר, לה דק טהו (סירב לקבל) (1973) • מקברייד, סאטו (1974) • סחרוב (1975) |  |
| 1976–2000 | ויליאמס, מגווייר (1976) • אמנסטי אינטרנשיונל (1977) • בגין, סאדאת (1978) • תרזה (1979) • אסקיבל (1980) • נציבות האו"ם לפליטים (1981) • מירדאל, רובלס (1982) • ואלנסה (1983) • טוטו (1984) • האגודה הבין-לאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית (1985) • ויזל (1986) • אריאס (1987) • כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות (1988) • גיאטסו (1989) • גורבצ'וב (1990) • סו צ'י (1991) • מנצ'ו (1992) • מנדלה, דה קלרק (1993) • רבין, פרס, ערפאת (1994) • רוטבלט, ועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בין-לאומיים (1995) • בלו, הורטה (1996) • המאמץ העולמי לאיסור על השימוש במוקשים, ויליאמס (1997) • יום, טרימבל (1998) • רופאים ללא גבולות (1999) • קים (2000) |  |
| 2001 ואילך | האומות המאוחדות, אנאן (2001) • קרטר (2002) • עבאדי (2003) • מאטאיי (2004) • הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, אל-בראדעי (2005) • יונוס, גרמין (2006) • גור, הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (2007) • אהטיסארי (2008) • אובמה (2009) • שיאובו (2010) • ג'ונסון-סירליף, בואי, כרמאן (2011) • האיחוד האירופי (2012) • הארגון למניעת הפצת נשק כימי (2013) • יוספזאי, סאטיארת'י (2014) • קוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה (2015) • סנטוס (2016) • התנועה הבינלאומית להשמדת נשק גרעיני (2017) • מוראד, מקווגי (2018) • אבי אחמד​  (2019) • תוכנית המזון העולמית​ (2020) • מוראטוב, רסה​ (2021) • ביאליצקי, ממוריאל, המרכז לחירויות אזרחיות (2022) • נרגוס מוחמדי (2023) •ניהון הידאנקיו (2024)  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371399205171  BnF: cb11114650v (data)  GND: 119537230  ISNI: 0000 0000 8092 8511  LCCN: n86111142  NARA: 10572178  NTA: 070612692  SNAC: w6wd43pr  SUDOC: 078238269  US Congress: K000065  VIAF: 13120217   WorldCat (עם VIAF): 13120217
קארדו

ערך זה עוסק בפריט בתכנון עירוני רומאי. אם התכוונתם לקארדו בירושלים, ראו .
הקארדו בפטרה
קארדו (בלטינית: Cardo) הוא כינויו של הציר הראשי שחצה ערים ומחנות צבא ברחבי האימפריה הרומית מצפון לדרום.
הקארדו שימש בדרך כלל כמרכזה המסחרי הראשי של העיר, והיו בו חנויות רבות; הוא נקרא גם "קארדו מקסימוס" - הקארדו הגדול. הרחוב המשני, הניצב לקארדו, נקרא דקומנוס. שני רחובות אלה חילקו כל עיר (או מחנה צבאי) לארבעה רבעים, לכן עד היום, בשפות רבות, סקטור בעיר נקרא "רובע" מלשון "רבע" (לדוגמה, Quarter באנגלית ו-Quartier בצרפתית). בצומת הדרכים בין הקארדו והדקומנוס השתרעה כיכר גדולה - הקרדינה, שבה היה הפורום הרומי.
מפגש הרחובות קארדו - דקומנוס בעיירה פורץ', קרואטיה.
פירוש המונח "קארדו" בלטינית הוא "רחוב", מכאן כינויו של הרחוב הראשי בעיר הרומית. למרות הדמיון בשם, אין קשר בין ה"קארדו" הלטיני לבין ה"קרדיה" היוונית, שמשמעותה "לב".
הקארדו בירושלים

בירושלים הקארדו שימש כרחוב הראשי לאורך התקופה הרומית בארץ ישראל וכן הביזנטית, ונמתח בתוואי העובר משער שכם לשער ציון. בשונה מרוב הערים הרומיות, היה בירושלים 'קארדו מכסימוס' נוסף, הקארדו המשני - שנמשך משער שכם לכיוון שער האשפות, בתוואי 'הגיא המרכזי' המכונה על ידי יוספוס פלביוס ה"טירופיאון".
ראו גם

מונחון גאוגרפיה עירונית
קרדו בעיר העתיקה אפּאמיאה, כיום מצפון לחמאת שבסוריה, על גדות הנהר אורונטס.
יעקב ישראל איפרגן

| --- | --- |
הרב איפרגן עם הרמטכ"ל גבי אשכנזי בטקס הכנסת ספר תורה
הרב איפרגן עם הרמטכ"ל גבי אשכנזי בטקס הכנסת ספר תורה
 לידה:  4 בדצמבר 1966 (בן 58) כ"א בכסלו ה'תשכ"ז באר שבע, ישראל 
 כינוי:  הרנטגן
 מדינה:  ישראל, מרוקו 
 מקום פעילות:  נתיבות
 תחומי עיסוק:  קבלה
 אב:  שלום איפרגן 
 
 www.rentgen.co.il
 
הרב יעקב ישראל איפרגן (נולד בכ"א בכסלו ה'תשכ"ז, 4 בדצמבר 1966), המכונה "הרנטגן", הוא מקובל ישראלי. הכינוי "הרנטגן" ניתן לו בעקבות הטענות על יכולתו לאבחן מחלות ובעיות במבט עיניו.
ביוגרפיה

נולד לשלום ולאסתר איפרגן בעיר נתיבות, כילד התשיעי והצעיר במשפחה.
אביו נולד במרוקו, במחוז תרודאנת שבעמק הסוס, גדל בכפר תיזנית ועסק בסחר בבדים. המשפחה עלתה לישראל בשנת התשי"ז. האב עסק בלימוד זוהר ולטענת משפחתו התקרב אל הבאבא סאלי. הוא נפטר בח' בתמוז ה'תשנ"ד. על שמו נקראו רחובות בערים רמלה ונתניה.
הוא נקרא "יעקב" על שם אחד מאבות המשפחה, ו"ישראל" על שם הבאבא סאלי, שעל פי המסורת המשפחתית היה הסנדק בברית המילה שלו. למד בישיבה עד גיל 17. שירת שלוש שנים בצה"ל כאפסנאי, ולאחר מכן עבד במפעל בדרום.
את דרכו כמקובל החל הרב איפרגן בגיל 29 עם פטירתו של אביו. הוא ובני המשפחה הפיצו סיפורי מופתים על האב. שמו התפרסם כשחסידיו הפיצו בשנות התשעים שהוא סייע למשטרה בפענוח רצח הנערה חנית קיקוס, ועזר לאתר את מקום קבורתה.
הרב איפרגן עורך טקסי 'תיקונים' בחלקת הקבר הגדולה שהקים לאביו בנתיבות, בימי חמישי בלילה, שבהם הוא משליך נרות אל האש הבוערת בסמוך לקבר, לעיני צופים רבים. טקס דומה מתקיים בהילולא שעורך איפרגן ביום פטירתו של האב, והוא מושך אליו עשרות אלפי אנשים.
ידוענים ואנשי ציבור נוהגים לפקוד את לשכתו, להתייעץ ולקבל ברכה. על פי פרסומים באמצעי התקשורת, שרי אריסון הייתה אצלו לפני שרכשה את השליטה בבנק הפועלים. שחקן הכדורגל ליאור אסולין עבר לקבוצת בית"ר ירושלים לאחר התייעצות עמו, ואיש העסקים נוחי דנקנר שילם 600 אלף ש"ח עבור הזכות לפקוד ראשון את קבר אביו ביום ההילולה למותו. ידוענים ופוליטיקאים אחרים הוזכרו כמי שנוהגים לבקרו, ובהם אריאל שרון, משה קצב, רוני מילוא, גדעון עזרא, זאב רווח, דודו טופז, ג. יפית וצביקה פיק.
בסיוע התרומות הקים איפרגן שלוש עמותות: "ברית שלום וחסד" (כוללים לאברכים ועוד); "יד יהודית" (סיוע למשפחות במצוקה כלכלית); ו"קול יהודית" (בתי ספר לבנים ולבנות, גני ילדים וישיבה). ב-2012 הוערכה חצרו על ידי 'פורבס' בשווי של 90 מיליון ש"ח, והוא דורג כשישי בעשירים שברבני ישראל. שנה לאחר מכן עלה למקום החמישי. ב-2017 דווח שהחצר נקלעה לקשיים כספיים, בין היתר בעקבות נפילתו של נוחי דנקנר, התרחקותם של עשירים נוספים והידלדלות הקהל.
רשות המיסים קבעה שסך של 43.5 מיליון ש"ח שקיבל איפרגן בשנים 2003–2014 הוא הכנסת עבודה שלו החייבת במס הכנסה. בערעור בפני בית המשפט המחוזי בתל אביב נפסק שכ-13.5 מיליון ש"ח מתוך סכום זה הועבר כתרומות לעמותות שהקים, ולכן הסכום החייב במס הוא 30 מיליון ש"ח. איפרגן התקשה לפרוע חוב זה, באוגוסט 2024 פנה עם רעייתו לבית המשפט בבקשה לאישור הסדר חוב לפיו ימונה מנהל הסדר שיעסוק במכירת נכסים של בני הזוג, והתמורה תשמש לסילוק החוב, שהגיע לכ-41 מיליון ש"ח (אף שהתמורה הצפויה היא רק כ-17.56 מיליון ש"ח).
ביוגרפיה > ספרים וסרטים

בשנת 2004, פרסם העיתונאי צבי אלוש ספר עליו - "סיפורו המופלא של הרנטגן".
בשנת 2010, יצרה הבמאית שרון כידון את הסרט הדוקומנטרי "עיני רנטגן", בהפקת ערוץ 10, המספר את סיפור חייו. בסרט משתתפים ג. יפית ונוחי דנקנר.
באותה שנה גם הוקרן התחקיר "יעקב איפרגן "הרנטגן" - האמת מאחורי משפחת איפרגן", של התוכנית 'שומר מסך', בהנחיית אמנון לוי בערוץ 10, על משפחתו והחצר שהקים.
ביוגרפיה > סכסוך חצרות

קברו של אביו נמצא בנתיבות, במרחק של כ-100 מטרים מקבר הבאבא סאלי, והקרבה בין שני הקברים המהווים מוקד עלייה לרגל הפכה ליריבות בין חצרו לחצר ה"באבא ברוך", הרב ברוך אבוחצירא. היריבות הובילה את נציגי החצרות לבתי משפט בתביעות בנושאי קרקעות.
הסכסוך אף הוביל לתלונה שהגישו חמש נשים כנגד הרב איפרגן בטענה שהטריד אותן מינית. החקירה הובילה למסקנה שהתלונות שקריות, ושלוש מהמתלוננות נידונו בבית משפט לעבודות שירות במסגרת עסקות טיעון. כתבי אישום הוגשו נגד מי שנחשדו כיוזמי העדויות, מחצרו של הבאבא ברוך.
בערב יום כיפור ה'תשע"ג (2012) נערך מפגש פיוס בין הרבנים איפרגן ואבוחצירא.
בבחירות המקומיות ב-2013 תמך הרב איפרגן באייל מסיקה והרב יורם אברג'ל ביחיאל זוהר. הרב אברג'ל והעבריין שלום דומרני נעצרו בחשד שהאחרון איים על הרנטגן ביוזמת הרב אברג'ל. הרנטגן מצידו הכחיש את הדברים. בהמשך נסגר התיק מחוסר ראיות.
ביקורת

הרב עובדיה יוסף יצא נגד הרב איפרגן באומרו: "ממתי אנחנו מאמינים בכישופים ובמדורות?".
על רקע מעורבותו בבחירות המקומיות בנתיבות בשנת 2008, שבהן הריץ רשימה מתחרה לרשימת 'שס"ג' המשותפת ליהדות התורה וש"ס, חתמו רבנים ליטאים בולטים, ובראשם הרב יוסף שלום אלישיב, הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב חיים קניבסקי, על גילוי דעת שבו נאמר ביחס לאיפרגן: "כל מי שיש לו קשר עמו הרי הוא בכלל הפורש מדרכי ציבור שאין לו חלק לעולם הבא". מאוחר יותר התקיימה בין הרב איפרגן לחלק מאותם רבנים פגישה, שתוארה כפגישת התפייסות.
חיים אישיים

הרב איפרגן נשוי לרבנית רוחמה ואב לחמישה. בנו הוא המוזיקאי שלומי מאיר איפרגן.
גם לאחיו, חיים איפרגן, הייתה חצר משלו בקריית אתא, וזכה לכינוי דומה - "האולטרה-סאונד". אחותו היא הרבנית ברוריה זבולוני, המכונה "הבוררת" (שדורגה בעבר בעשרת הרבנים העשירים, עם כ-20 מיליון ש"ח). אחיו דוד איפרגן, ייסד את עמותת "עולם חסד" ועוסק בדרשנות. אחייניו הם הרב יגאל שריקי, המכונה "הסי.טי", והרב נתנאל שריקי מנתיבות שחסידיו כינו אותו "רב המנהרות".
הערות שוליים

↑  יניר יגנה, מעצמת הרנטגן: הרב סי-טי, הרב אולטרסאונד והבוררת, באתר הארץ, 31 ביולי 2009
↑  ^ על פי אתר האינטרנט של בנו הרנטגן, (מידע דומה באתר של נכדו יגאל שריקי).
↑  ראו באתר האינטרנט שלו
↑  הרב ד"ר דורון דנינו, "עלייה לחצרות מקובלים ולקברי קדושים בישראל המודרנית, עמודים, חשוון-כסלו התשע"א
↑  Anat Feldman, 5, Mapping Religion and Spirituality in a Postsecular World (Religion and the Social Order) VIII, Brill, 2012
↑  אמנון לוי, שומר מסך, בקישורים החיצוניים.
↑   שמעון איפרגן mako, הרבנים העשירים ביותר בישראל: מי שווה 1.3 מיליארד שקל?, באתר TheMarker‏, 27 בינואר 2014], אתר פורבס ישראל
1 2  מי אתם - הרב איפרגן והרב אברג'ל ? *הדירוג ברשימה הנוצצת של הרבנים העשירים בישראל, באתר אקטואליק, ‏11/11/2013
↑  תומר גנון, ביהמ"ש: "הרנטגן" ישלם מס הכנסה על 30 מיליון שקל שקיבל מחסידיו, באתר כלכליסט, 10 בנובמבר 2021
↑  ליטל דוברוביצקי, חשיפה"הרנטגן" ורעייתו צברו חוב של 38 מיליון שקל למס הכנסה ומציעים הסדר, באתר כלכליסט, 27 באוגוסט 2024
↑  קובי נחשוני, סולחה היסטורית: 'הרנטגן' וה'בבא ברוך' התפייסו, באתר ynet, 27 בספטמבר 2012
↑  סערת עיר המקובלים: דומרני לברוריה: "מאמינים באלוקים, לא נפגע ברב" – צפו בוידאו, באתר אקטואליק, ‏11/11/2013
↑  הרבנית ברוריה שאלה את דומרני: "אתה רוצה להרוג את הרנטגן?, באתר אקטואליק, ‏10/11/2013
↑  משה נוסבאום, ‏גרסת ה"רנטגן": "אף אחד לא איים עליי", באתר ‏מאקו‏, 11 בנובמבר 2013
↑  שירלי סיידלר, נסגר התיק נגד הרב אברג'יל שנחשד בסחיטה, באתר הארץ, 9 באפריל 2014
↑  אבישי בן חיים, חשיפה: הנח"ל החרדי בסכנת התמוטטות, באתר ynet, 20 ביולי 2001
↑  יאיר אטינגר, הרבנים נגד "הרנטגן": מי שיש לו קשר עם איפרגן אין לו חלק בעולם הבא, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2008
↑  מנחם כץ, ‏ימי סליחות: הרנטגן אצל גדולי ישראל, באתר כיכר השבת, 2 בספטמבר 2009; אבישי בן חיים, סולחה בין "הרנטגן" לרבנים הליטאים, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2009
↑   הכירו את שלומי מאיר איפרגאן, בנו הבכור של הרנטגן שפתח בקריירה מוזיקאלית - הטיקטוקר - טוקר בכיכר, סרטון בערוץ "כיכר השבת - האתר החרדי", באתר יוטיוב (אורך: 01:17)
↑  האתר של דוד איפרגן
↑  הרב נתנאל שריקי: "הצבא פנה אליי וביקש שאטפל במנהרות", באתר ‏מאקו‏, 20 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308079105171  VIAF: 299140777   WorldCat (עם VIAF): 299140777