stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בואינג 707
משימות צבאיות

חיל האוויר של ארצות הברית הפעיל שני מטוסים מדגם בואינג 707 כמטוסים מיוחדים עבור נשיא ארצות הברית, אייר פורס 1. מטוסים אלה הותאמו במיוחד למשימה וניתן להם מספר הדגם VC-137. מדינות רבות אחרות השתמשו ב-707 להובלה של אנשים חשובים: ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, הרפובליקה של קונגו, מצרים, אינדונזיה, ישראל, איטליה, ירדן, לוב, מרוקו, פקיסטן, רומניה, ערב הסעודית, אוסטרליה, ונצואלה וסודאן. מפעילים צבאיים אחרים של ה-707 כללו את אנגולה, קנדה, קולומביה, גרמניה, הודו, איראן, פרגוואי, פרו, פורטוגל, ספרד, טאיוואן, טוגו, איחוד האמירויות הערביות, ויוגוסלביה. מטוסי בואינג 707 הופעלו גם למשימות תדלוק אווירי. מטוסים שהותאמו למשימה זו הוגדרו KC-135, והופעלו על ידי ארצות הברית, חילות האוויר של ברית נאט"ו, ישראל, אוסטרליה ודרום אפריקה.
משימה נוספת שבוצעה על ידי מטוסי בואינג 707 ייעודיים הייתה משימת שליטה ובקרה, פיקוד והתראה מוקדמת. במטוסים שהותאמו למטרה זו הותקנו מערכות מכ"ם וקשר מתקדמות, ומערכות מחשוב משוכללות לצורך עיבוד המידע. המשימה נקראת בחיל האוויר האמריקני AWACS (קיצור של Airborne Warning and Control System, מערכת התרעה ושליטה אווירית), והדגם מוגדר E-3 סנטרי. מטוסי סנטרי הופעלו על ידי ארצות הברית, מדינות ברית נאט"ו, צרפת, הממלכה המאוחדת (שתי מדינות אלו הפעילו מטוסי E-3 בנוסף על המטוסים של נאט"ו) וערב הסעודית. מערכות מכ"ם ובקרה אחרות הותקנו גם הן על מטוסי בואינג 707, כמו מערכת הפאלקון מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
מטוסי בואינג 707 הופעלו על ידי חיל האוויר של ארצות הברית גם למשימות איסוף מודיעין מסוגים שונים של מודיעין אותות וקומינט (מודיעין קשר) וכן מודיעין חוזי על ידי מספר דגמים מיוחדים ומסווגים. הסימון הכללי של דגם האיסוף הוא RC-135, ממנו פותחו לפחות 15 דגמי משנה שכינויים החל בשמות Rivet ו-Cobra יחד עם שם ספציפי לדגם עצמו, והתמחו באיסוף סוגים מסוימים של מודיעין ונדרשו להתקנת ציוד מיוחד בהתאם. הפלת מטוס בואינג 747 של חברת קוריאן אייר ב-1 בספטמבר 1983 על ידי מטוסי יירוט סובייטיים, אירעה לאחר שהמטוס זוהה בשוגג כדגם RC-135S Cobra Ball לאיסוף מודיעין טלמטריה של ניסויי טילים בליסטיים של ברית המועצות.
תאונות ותקריות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-19 באוקטובר 1959, התרסק מטוס בואינג 707-227 מצפון-מזרח לארלינגטון, וושינגטון במהלך טיסת אימונים של חברת בראניף אינטרנשיונל אירוויז. 4 אנשים נהרגו בהתרסקות, ו-4 נוספים שרדו.
ב-15 בפברואר 1961, טיסה 548 של סבנה במטוס 707-320 התרסקה במהלך הגישה לשדה התעופה של בריסל, בלגיה. 73 נוסעים נהרגו, ובכלל זה קבוצת ההחלקה האמנותית על הקרח של ארצות-הברית.
ב-1 במרץ 1962, טיסה 1 של חברת אמריקן איירליינס, שבוצעה במטוס 707-123B התרסקה למפרץ ג'מייקה לאחר ההמראה משדה התעופה איידלווילד (שמו הקודם של נמל התעופה JFK) במהלך טיסה לשדה התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. כל 95 הנוסעים על המטוס נהרגו.
ב-5 במרץ 1966 התרסקה טיסה 911 של BOAC לתוך הר פוג'י שביפן, כל 124 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
נתונים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | 707-210B | 707-320B |
| נוסעים (2 מחלקות) | 110 | 147 |
| נוסעים (מחלקה אחת) | 179 | 202 |
| משקל המראה מקס. | 116,570 קילוגרם | 151,320 קילוגרם |
| משקל ריק | 55,580 קילוגרם | 66,406 קילוגרם |
| טווח פעילות | 6,820 קילומטר | 6,920 קילומטר |
| מהירות שיוט | 1,000 קילומטר לשעה | 972 קילומטר לשעה |
| אורך | 44.07 מטר | 46.61 מטר |
| מוטת כנפיים | 39.90 מטר | 44.42 מטר |
| מנועים | ארבעה 75.6 kN מדגם JT3D-1 | ארבעה 80 kN מדגם JT3D-3 או ארבעה 84.4 kN מדגם JT3D-7 |
הערות שוליים

↑  אבינעם מיסניקוב ועמוס דור, כינויי מטוסי חיל האוויר, באתר IAFE.net‏ (רשימה חלקית)
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏כינויי מטוסי חיל האויר, באתר "מרקיע שחקים", 27 ביוני 2021 (רשימה חלקית)
↑  דני שלום, "אנציקלופדיה יפעת", פרק: "בואינג 707 לתדלוק לחיל האויר", עמ' 1138, ראשון לציון, באוויר - פרסומי תעופה וחלל, 2013
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏ראם 4X-JYT/140‏ – תולדותיו של מטוס תדלוק ששירת בחיל האוויר 41 שנה, באתר "מרקיע שחקים", 1 במאי 2021
↑  כתב־עת מבט מל"מ, גיליון 92, עמ' 20, ספטמבר 2022
↑  אודי עציון, "יום אחד גם קרבות אוויר יתבצעו עם מל"טים חמושים", באתר ynet, 14 באוגוסט 2022
↑  בואינג 707 צבאי ישראלי בתצורת "טופז", באתר AirLiners.net
| מטוסים אזרחיים מתוצרת בואינג |
| --- | --- | --- |
| מטוסי מדחף | 40 • 50 • 73 • 75 • 80 • 200 • 221 • 247 • 307 • 314 • 377 |  |
| מטוסי סילון (סדרת 7x7) | 707 • 717 • 727 • 737 (קלאסי • NG‏ • MAX‏) • 747 (747-400 • 747-8) • 757 • 767 • 777 (777X‏) • 787 • BBJ |  |
| מטוסי מחקר | 367 • 7J7 • 2707 • פליקן • סוניק קרוזר • X-40 • X-43 • X-48 • X-53 • Y1 • Y2 • Y3 |  |
קטגוריה: בואינג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282541405171  GND: 4275805-1  LCCN: sh85015272  NARA: 10663008 
בואינג 707 "שקנאי" לתדלוק אווירי בשירות טייסת 120, מתדלק מטוס F-15 ("בז"), שמלווה בשני מטוסי F-15 נוספים
מטוס בואינג 707 "שקנאי" תדלוק אווירי מס' 275, דגם 707-3P1C(KC) של חיל האוויר הישראלי, פורש "בום" לקראת תדלוק
"שקנאי" תדלוק אווירי של חיל האוויר הישראלי
בואינג 707 בתצורת איוואקס (בואינג E-3 סנטרי), להתרעה ובקרה אווירית
בואינג 707 עם מערכת פלקון בעת פיתוחה, בעת נחיתה בשדה התעופה בן-גוריון (יוני 2015)
בואינג 707 עם מערכת פלקון של חיל האוויר של צ'ילה (ספטמבר 2010)
ריגה

ערך זה עוסק בבירת לטביה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ריגה (לטבית: ‏Rīgaקובץ:Lv-Rīga.ogg‏Ⓘ‏; אסטונית Riia; ליטאית Ryga) היא עיר הבירה של לטביה. ריגה ממוקמת לחוף הים הבלטי, בפתח נהר דאוגבה (נקרא גם "דווינה המערבית") והיא העיר הגדולה ביותר במדינות הבלטיות. בעיר מתגוררים 641,000 תושבים (2015), ושטחה 307 קמ"ר. בשנת 1990 בעיר התגוררו 909,135 תושבים, ומאז מספר המתגוררים בה הולך ופוחת.
העיר העתיקה של ריגה הוכרזה אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. בריגה נמצא הריכוז הגבוה ביותר של מבנים הבנויים בסגנון אר נובו באירופה.
הקתדרלה של ריגה ונהר דאוגבה
טירת ריגה
מוזיאון כיבוש לטביה 1940–1991
כלכלה ומסחר

ב-1 במאי 2004 הפכה לטביה לחלק מהאיחוד האירופי, אירוע שהאיץ את הפיתוח הכלכלי של העיר.
בריגה מיוצרים למעלה ממחצית התוצר הלאומי של לטביה. בעיר מיוצרים מוצרי קוסמטיקה ומזון. כן קיימת בעיר תעשיית דפוס מפותחת.
כמו כן בעיר ריגה ממוקם הבנק המרכזי של לטביה.
השכלה

בעיר ממוקמת אוניברסיטת לטביה, האוניברסיטה הטכנית של ריגה (הוקמה בשנת 1862), אוניברסיטת סטראדינס (אנ') (מקצועות הרפואה) ובית הספר לכלכלה של סטוקהולם (אנ') ועוד.
אתרים בעיר

בעיר ממוקמים הפרלמנט הלטבי, הסאימה, מספר כנסיות עתיקות (ובהן כנסיית פטר הקדוש והקתדרלה של ריגה).
טירת ריגה בה מתגורר נשיא לטביה. בנייתה הושלמה ב-1515, שוכנת על גדת הדווינה.
הקתדרלה של ריגה היא הכנסייה הגדולה בארצות הבלטיות. היא נבנתה במהלך המאה ה-13 ועברה שינויים משמעותיים מאז. בתוכה נמצא אורגן שנבנה בשנת 1844. בעיר מבצר ובו מוזיאון להיסטוריה לטבית ומוזיאון לאומנות.
כנסיית פיטר הקדוש - כוללת מגדל בגובה של 123 מטר.
בעיר מבנים הבנויים בסגנון אר נובו - במיוחד ברחובות אלברטה ואליזבטס (Alberta‏, Elizabetes), שחלק גדול מהם תוכנן ונבנה על ידי האדריכל מיכאל אייזנשטיין. שוכן בה גם מרכז הקניות Domina, הגדול בארצות הבלטיות.
בריגה נמצא השוק הגדול ביותר בארצות הבלטיות. בחלקו הגדול הוא מקורה בתוך חמישה מבנים גדולים ששימשו לאחסון צפלינים (ספינות אוויר).
אנדרטת החירות, נחנכה ב-1935. מתנשאת לגובה 42 מטר ובראשה אישה המניפה שלושה כוכבים מוזהבים בעלי חמישה קצוות המסמלים את שלושת המחוזות של לטביה.
פסל המוזיקאים מברמן, לפי אגדה של האחים גרים. ניתן במתנה על ידי עיריית ברמן. לפי אמונה מקומית, משאלה שהובעה בזמן שפשוף חוטם החיות תתגשם.
פסל כריסטופר - בגדת הדאוגבה. לפי האגדה אדם בשם כריסטופר הציל תינוק שטבע בנהר דאוגבה. כאשר התעורר בבוקר מצא תיבה מלאה במטבעות זהב בהם השתמשו לבניית העיר ריגה. הבית הראשון נבנה במקום שעמד הצריף שלו.
בית הגילדות של שחורי הראש, ולידם בית גילדה נוסף ועליו חתול המפנה את אחוריו לבית הגילדות היות שבעליו לא התקבל כחבר בהן.
מוזיאון כיבוש לטביה 1940-1991. הלטבים מחשיבים את השלטון הקומוניסטי כהמשך הכיבוש הגרמני. במוזיאון - אגף לשואת יהודי ריגה.
מוזיאון גטו ריגה - נמצא בשטח של הגטו היהודי לשעבר. שחזור בית עץ מהגטו ואתר זיכרון לגטו ריגה ולשואת יהודי לטביה.
האופרה הלאומית של לטביה - להקת האופרה כוללת את הבלט הלאומי, המקהלה הלאומית והתזמורת הלאומית של לטביה.
התיאטרון הרוסי מיכאיל צ'כוב - המוזכר באופן קולקטיבי בשם התיאטרון הרוסי, תיאטרון בשפה הרוסית בריגה.
בניין הספרייה הלאומית של לטביה החדש שהושלם ב-2013.
המוזיאון המוטורי של ריגה - הגדול במדינות הבלטיות. פועל משנת 1989.
תחבורה

ריגה היא עיר נמל ומרכז תחבורה ראשי - מקום מפגש של מסילות ברזל רבות. בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ריגה, שהוא הגדול בשדות התעופה של המדינות הבלטיות.
מעבורת מקשרת בין ריגה לסטוקהולם, קיל ולובק.
בשנת 2008 החל לפעול שלב ראשון של גשר נוסף מעל הנהר לצורך הקטנת פקקי התנועה במרכז העיר. הבנייה של הגשר כולל הסדרת כניסות ויציאות צפויה להסתיים בשנת 2012.
תחבורה עירונית בעיר החלה לפעול כבר בשנת 1882. בשנת 1901 החלה לפעול חשמלית. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו לפעול בעיר טרולבוסים. חלק משמעותי של הצי מבוסס על יחידות תוצרת צ'כיה לרבות סקודה 15Tr.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 היו תוכניות לתחילת הקמת רכבת תחתית, אך הם נגנזו ולא יצאו לפועל.
דמוגרפיה

בריגה מתגוררים כ-700,000 תושבים מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר מבין כל הערים שנמצאות במדינות הבלטיות. מאז שנת 1990 חלה ירידה תלולה במספר התושבים בעיר בעיקר בגלל הגירה שלילית ושיעור ילודה נמוך. הערכות מסוימות קובעות כי עד שנת 2050 תרד אוכלוסיית העיר בכ-50%.
נכון לשנת 2008 בעיר יש שתי קבוצות אתניות עיקריות: לטבים המהווים 45.9% מכלל אוכלוסיית העיר ורוסים המהווים אחוז יחסית דומה של כ-36%. בנוסף אוכלוסיית העיר כוללת קבוצות אתניות רבות נוספות כגון: 4.3% בלארוסים, 3.9% אוקראינים, 2% פולנים ועוד מיעוטים נוספים. אחוז הלטבים בקרב האוכלוסייה בעיר גדל בהתמדה ובשנת 2006 הם לראשונה עברו את האוכלוסייה הרוסית.
היסטוריה

ריגה שוכנת במקום שבו עמד כפר של שבט הליווים, שדיברו בשפה דומה לפינית ולאסטונית. הכפר שכן על מפגש הנהרות דאוגבה ורידזנה - נהר שנקרא בעבר "נהר ריגה", ועל שמו קרויה העיר.
ריגה המודרנית נוסדה על ידי סוחרים גרמניים שהגיעו לאזור במחצית השנייה של המאה ה-12, והקימו במקום נקודת מסחר בשנת 1158. בשנת 1190 נבנה בעיר מנזר על ידי הנזיר האוגוסטיני מינהארד.
בשנת 1201 נחת אלברט מבוקסהובדן, בישוף ליבוניה, בחופה של העיר עם 23 ספינות ו-1,500 אבירים צלבנים והפך את ריגה למקום מושב הבישופות. אלברט הקים בעיר את מסדר האחים הליבוניים של החרב, וניצח את מלך הליבים קאופו.
ריגה שימשה מרכז למסחר בין הסוחרים הגרמניים, השבטים הבלטיים ורוסיה. בשנת 1282 הפכה ריגה לחברה בברית ערי הנזה.
בשנת 1522, בעקבות השפעת הרפורמציה, בוטל מוסד הבישופות בעיר, וריגה הפכה לעיר חופשית. בשנת 1561 הפכה ריגה לחלק מחבר העמים הפולני - ליטאי.
בשנת 1621 נכבשה העיר על ידי גוסטבוס אדולפוס מלך שוודיה, ושוודיה שלטה בעיר עד 1710. בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, כבש את העיר הצאר הרוסי פטר הגדול. בעקבות הסכם ניסטאד הפכה ריגה לחלק מהאימפריה הרוסית, ונותרה חלק ממנה עד תום מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1913 מנתה אוכלוסיית ריגה 517,500 תושבים, והייתה מורכבת מ-7% יהודים, 13% גרמנים בלטיים, 20% רוסים, ו-40% לטבים. ברוב תקופת השלטון הרוסי על ריגה הייתה השפה הרשמית של העיר גרמנית. רק בשנת 1891 שונתה השפה הרשמית לרוסית.
במלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הגרמני את ריגה בשנת 1917. בשנת 1918, במסגרת חוזה ברסט-ליטובסק, ניתנו המדינות הבלטיות לגרמניה. במסגרת הסכם שביתת הנשק מ-11 בנובמבר 1918, שסיים את המלחמה, ויתרה גרמניה על שטחים אלה, לטביה זכתה בעצמאות, וריגה הפכה לבירת המדינה. באותה עת כונתה ריגה "פריז של המזרח".
הסכם ריגה נחתם בעיר ב-18 במרץ 1921 וסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית. ההסכם שנחתם בסופו של דבר, העניק לפולין שטחים נרחבים, אם כי מצומצמים בהיקפם יחסית לשטחים בהם החזיק הצבא הפולני עם כניסתה לתוקף של הפסקת האש. ההסכם חילק את אוקראינה ובלארוס בין הרוסים והפולנים. חלומו של יוזף פילסודסקי להחייאת האיחוד הפולני-ליטאי רב העוצמה, ויצירת קונפדרציה סלאבית, לא התממש.
ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, השתלט הצבא האדום על העיר, ובשנת 1941 נכבשה העיר על ידי הנאצים. 30 אלף מיהודי העיר נרצחו, בעיקר באמצעות מכונות ירייה. להשמדה סייעו בהתלהבות לטבים בהנהגתו של הרברטס צוקורס. ריגה נשארה בשליטה גרמנית עד שחרורה בידי הצבא האדום ב-13 באוקטובר 1944.
לאחר הפרסטרויקה בהנהגתו של מיכאיל גורבצ'וב, זכתה לטביה שוב בעצמאות בפועל ב-21 באוגוסט 1991 (עצמאות רשמית ב-6 בספטמבר 1991), והעיר שבה להיות בירתה של לטביה.
יהודים

יהודים החלו להתגורר באזור במאה ה-16. בשנת 1897 היוו כ-6% מכלל תושבי העיר, וקיימו חיי קהילה מגוונים, ובעיר פעלו בתי הכנסת ו"חדרים" מסורתיים, וכן ארגוני משכילים, בתי ספר וגימנסיה יהודית. בשנת 1923, בעקבות הרצאות של זאב ז'בוטינסקי בעיר, הוקמה תנועת בית"ר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה ריגה בתחילה בידי ברית המועצות ולאחריה בידי הנאצים. אלו ריכזו את יהודי העיר בגטו ריגה. ב-4 ביולי 1941 הוצת בידי הנאצים בית הכנסת קורל על מתפלליו. כמו כן, שרפו הנאצים את אולם האבל בבית הקברות היהודי החדש, יחד עם בני הערובה הכלואים בו. בספטמבר 1941 קיבלה ההנהגה הנאצית החלטה לגרש את יהודי גרמניה לשטחים שנכבשו בברית המועצות. ב-2 באוקטובר 1941 החליטו הימלר והיידריך כי אלו יגורשו לריגה, לטלין ולמינסק. על מנת להכין את גטו ריגה לבואם של יהודי גרמניה, נרצחו ביער רומבולה בנובמבר 1941 בין 25,000 ל-28,000 יהודים מתושביו, ו-4,000 גברים כשירים לעבודה נותרו בחיים.
יהודי הרייך שנשלחו לריגה בנו שני מחנות ריכוז בסמוך לעיר, האחד יונגפרנהוף והשני סלספילס. בגטו עצמו (שהופרד מהגטו ה"קטן" בו שכנו שרידי יהדות ריגה שלא הושמדו), שהו בכל עת לא יותר מ-10,000 יהודים, כאשר מספר זה נשמר על ידי מבצעי השמדה, ושילוח למחנות הריכוז שנבנו מחוץ לעיר. סך הכול גורשו לריגה בשנת 1942 19,000 מיהודי גרמניה. בגטו ה"קטן", בו נותרו הגברים הכשירים לעבודה מיהדות ריגה, פעלה מחתרת פעילה שעמדה בקשר עם פרטיזנים מהיערות הסמוכים, עד גילויה וחיסולה ביוני 1943. עד אוגוסט 1943 חוסלו גטאות ריגה ומרבית תושביהם נרצחו. ההערכה היא כי רק בין 600 ל-800 מהמגורשים לריגה שרדו את השואה.
בין ילידי העיר היהודים ניתן לציין את אהרון נימצוביץ', משה ברייטברד, ישעיה ברלין, ירמיהו ברנובר, נחום היימן, מיכאל טל, ישעיהו ליבוביץ, נחמה ליבוביץ, תנחום כהן מינץ, מישה מייסקי, יוסף מנדלביץ', אליהו ריפס וג'ודית שקלאר. ההיסטוריון היהודי שמעון דובנוב התגורר בריגה ושם נרצח בשנת 1941 על ידי הנאצים.
כיום פועל בריגה בית ספר יהודי ע"ש דובנוב. בית הכנסת פייטב הוא היחידי הפעיל בריגה. בבניין הקהילה היהודית פועל המוזיאון "יהודים בלטביה"
גלריה

כריסטופר הגדול
בית אחוות שחורי הראש
השער השוודי
פסל המוזיקאים מברמן
ערים תאומות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  דנמרק אולבורג, דנמרק  איטליה פירנצה, איטליה  בריטניה סלו, בריטניה  קזחסטן אלמטי, קזחסטן  ספרד אליקנטה, ספרד  צרפת קאלה, צרפת  הולנד אמסטרדם, הולנד  אוסטרליה קיירנס, אוסטרליה |  צרפת דנקרק, צרפת  קזחסטן אסטנה, קזחסטן  אוקראינה קייב, אוקראינה  צרפת בורדו, צרפת  יפן קובה, יפן  גרמניה ברמן, גרמניה  רוסיה מוסקבה, רוסיה  ארצות הברית דאלאס, ארצות הברית |  בלארוס מינסק, בלארוס  שוודיה נורשפין, שוודיה  הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין  פינלנד פורי, פינלנד  גרמניה רוסטוק, גרמניה  רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה  צ'ילה סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה  שוודיה סטוקהולם, שוודיה |  הרפובליקה העממית של סין סוז'ו, הרפובליקה העממית של סין  הרפובליקה הסינית טאיפיי, הרפובליקה הסינית  אסטוניה טאלין, אסטוניה  ליטא וילנה, ליטא  פולין ורשה, פולין  ארצות הברית גואם, ארצות הברית  ארצות הברית פרובידנס, ארצות הברית |
בית הכנסת הכוראלי של ריגה, נשרף בשואה עם מאות יהודים בתוכו
חדר האוכל של גבעת השלושה

תבנית:מבנה
חדר האוכל של גבעת השלושה הוא מבנה שומם בקיבוץ גבעת השלושה, אשר נחנך בדצמבר 1939 על פי תכנונו של האדריכל הישראלי אריה שרון, שבהמשך תכנן בקיבוץ עוד מספר מבנים. מבנה חדר האוכל, אשר נחשב לאחד מחדרי האוכל הגדולים ביותר בארץ ישראל שהיו קיימים באותה העת, הוכרז כאתר מורשת על ידי עיריית פתח תקווה בשנת 1992.
תמונות

חברי הקיבוץ עובדים על המבנה, מרץ 1938
חברי הקיבוץ עובדים על המבנה, מרץ 1938
חלקו הצפוני של המבנה כפי שנראה בשנות ה-40
המבנה כפי שנראה בשנת 2004
המבנה כפי שנראה בשנת 2012
המבנה כפי שנראה בשנת 2013
שלט של עיריית פתח תקווה על עבודות לשימור המבנה משנת 2017
המבנה כפי שנראה בפברואר 2019
שלט כחול עם מידע על הקיבוץ והמבנה
חדר האוכל הישן בגבעת השלושה, לאחר תהליך גמר השיפוץ, 2023
חדר האוכל הישן בגבעת השלושה, לאחר תהליך גמר השיפוץ, 2023
חדר האוכל הישן בגבעת השלושה, לאחר תהליך גמר השיפוץ, 2023
חדר האוכל הישן בגבעת השלושה, לאחר תהליך גמר השיפוץ, 2023
הערות שוליים

↑  דוד הכהן, מאבק על חדר האוכל של גבעת השלושה, באתר ynet, 18 באפריל 2004
↑  יעל שהם, סיפורו של הבית שבראש הגבעה, אבל במרכז פתח תקווה, באתר מלאבס: פתח תקווה, 28 ביוני 2018
↑  דוד הכהן, מאבק על חדר האוכל של גבעת השלושה, באתר ynet, 18 באפריל 2004
1 2  דור זומר, איך הגיע חדר האוכל של גבעת השלושה לפ"ת ולמה הוא מוזנח, באתר כלכליסט, 14 בספטמבר 2019
↑  קשת רוזנבלום, מתפללים לגורלו של חדר האוכל, באתר הארץ, 26 בפברואר 2013
↑  החלו עבודות שיקום חדר האוכל ההיסטורי של גבעת השלושה, באתר פורטל פתח תקווה נטו, 30 בינואר 2017
גורדון קורמייה

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 2009 (בן 15) ונקובר, קנדה 
 שם לידה:  Gordon Kyle Diez Cormier 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2019
 פרופיל ב-IMDb
 
גורדון קייל דיאז קורמייה (באנגלית: Gordon Kyle Diez Cormier; נולד ב-8 באוקטובר 2009) הוא שחקן קנדי.
ראשית חייו

קורמייה נולד ב-8 באוקטובר 2009 בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה. הוא ממוצא אירופאי ופיליפיני. בנם של גורדון קורמייה וג'נאלין קורמייה, מהגרת מסנטה רוסה (אנ'), הפיליפינים.
הוא התעניין במשחק מגיל קטן.
קריירה

בשנת 2019, ביצע את הופעת הבכורה שלו בסדרת הטלוויזיה "תפוס את שורטי", שם הוא גילם את ילד פרחח מגואטמלה. באותה שנה הופיע בסדרה "אבודים בחלל".
בשנת 2020 הופיע במיני-סדרת הטלוויזיה "העמדה" בשירות הסטרימינג "פרמאונט+", המבוססת על רומן באותו השם מאת הסופר סטיבן קינג.
באוגוסט 2021, הוא לוהק לתפקיד הראשי בתור אנג בסדרת הטלוויזיה "אווטאר: כשף האוויר האחרון" רימייק לייב אקשן של נטפליקס לסדרת האנימציה באותו שם. הסדרה עלתה לשירות "נטפליקס" ב-22 בפברואר 2024, ועונתה הראשונה כללה שמונה פרקים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Ready Jet Go!: Space Camp | מיטשל פטרסון | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנים | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | תפוס את שורטי (אנ') | פרחח מגואטמלה | פרק: "What to Do When You Land" |
| 2019 | A Christmas Miracle | ג'ייקוב | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2019 | Christmas Under the Stars | ילד נבון | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2019 | אבודים בחלל | ילד צעיר | פרק: "Ninety-Seven" |
| 2020–2021 | העמדה | ג'ו | 8 פרקים |
| 2021 | Two Sentence Horror Stories 1 | צ'ארלס הצעיר | פרק: "Imposter" |
| 2021 | טרנר והוץ' | חבר בצופים | פרק: "The Fur-gitive" |
| 2021 | גבי דוראן: בייביסיטר לחייזרים | טארלי | דיבוב; פרק:  "Zeke To The Future" |
| 2022 | כוח זנקו גו (אנ') | לואיס | דיבוב; 13 פרקים |
| 2024 | אווטאר: כשף האוויר האחרון | אנג | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | כוכב טלוויזיה אהוב (משפחה) | אווטאר: כשף האוויר האחרון | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  C, Toff. "Filipino-Canadian actor Gordon Cormier lands lead role in Netflix's 'Avatar: The Last Airbender' live-action series". Push (באנגלית). נבדק ב-2021-08-17.
1 2  Alvaro Limos, Mario. "The Last Airbender Is a Filipino-Canadian". Esquiremag.ph. נבדק ב-2021-08-17.
↑  Llemit, Kathleen A. "Filipino-Canadian stars in new 'Avatar' live action". Philstar.com. נבדק ב-2021-08-17.
↑  "'The Stand' Episode 2 Recap: "Pocket Savior" Doubles-Down on Flashbacks and Apocalypse Energy, For Better & (Only Occasionally) Worse". theplaylist.net. נבדק ב-2021-08-17.
↑  Goldberg, Lesley (2021-08-12). "Netflix's 'Avatar: The Last Airbender' Sets Creative Team, Cast for Live-Action Adaptation". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-08-17.
↑  Every Kids’ Choice 2024 Winner!, Nick (באנגלית)
מחוז טמוטו

| --- | --- |
דגל מחוז טמוטודגל מחוז טמוטו
 מדינה:  איי שלמה איי שלמה
 בירת המחוז:  לטה 
 תאריך ייסוד:  1981 
 שטח:  895 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  21,362 (2009)
 קואורדינטות:  10°45′S 167°00′E﻿ / ﻿10.75°S 167°E﻿ / -10.75; 167 
 אזור זמן:  UTC +11
 he
 
טמוטו (מפולינזית: טה מוטו, מילולית "האי") הוא המחוז המזרחי ביותר של איי שלמה. המחוז נודע בעבר כמחוז איי סנטה קרוז. טמוטו מורכב משתי שרשראות של איים הנמשכות במקביל זו לזו מצפון-מערב לדרום-מזרח. שטחו הכולל של המחוזי הוא 895 קמ"ר. גאוגרפית המחוז קרוב יותר לאיי ונואטו מאשר לבירת איי שלמה הוניארה. במחוז שלוש קבוצות איים עיקריות: איי הריף, איי סנטה קרוז ואיי דאף. באיים שני שדות תעופה פעילים: שדה סנטה קרוז המשרת את בירת המחוז, לטה ושדה לומלום באיי הריף. בבירת המחוז לטה אף פועל הנמל העיקרי במחוז. אחד האיים במחוז, טינקולה (Tinakula) הוא הר געש פעיל. מגלה הארצות הספרדי, אלברו דה מנדניה, היה המערבי הראשון שגילה את איי המחוז בשנת 1568. הפעילות התיירותית באיים מתמקדת בצלילה, צנירה, דיג וגלישת גלים.
אף שלמחוז טמוטו ישות דמוית מדינה ולושלטון עצמי, ביוני 2021 הודיע נשיא טמוטו כי המחוז יישאר תמיד חלק ממדינת איי שלמה.
חלוקה מינהלית

מחוז טמוטו מחולק לאזורים הבאים:
מחוז טמוטו (אוכלוסייה 21,362)
איי הריף
האיים החיצוניים הפולינזים (353)
פרנואלואה Fenualoa (1,305)
ניפואה/נופולי (880)
ליפה/טמואה (796)
מנואופו Manuopo (1,030)
ננומפו Nenumpo (1,163)
איי סנטה קרוז
מפרץ גרסיוסה (1,264)
צפון מזרח סנטה קרוז (1,843)
נאנגגו/לורד האו (1,863)
ניאה/נולה Nea/Noole (1,770)
נבנמה Nevenema (947)
תחנת לובה Luva Station (2,335)
ניאו (1,558)
איים וקבוצות מבודדים
איי דאף (509)
אוטופואה Utupua (1,168)
ואניקורו (1,293)
טיקופיאה (1,285)
איים

האיים או קבוצות האיים המרכיבות את המחוז הם:
אנוטה
איי דאף (כולל טאומאקו)
פאטוטאקה
מאלו
איי הריף (כולל פנואלואה, לומלום, מקאלום, מאטאמה, נלונגו ונופאני, ניפילולי, נוקאפו, שרטון פטסון, אי היונים ופילני)
איי סנטה קרוז (כולל האי הגדול ננדו Nendö)
טיקופיה
טינקולה
אוטופואה
ואניקורו (כולל באני וטיאנו)
בירת המחוז היא לטה, הממוקמת באי ננדו, הגדול והחשוב מבין איי סנטה קרוז.
אוכלוסייה

במפקד האוכלוסין האחרון שנערך במחוז, בשנת 2009, נמנו 21,362 תושבים. תושבי האי סנטה קרוז הם בעיקר מלנזיים, אם כי תושבי טיקופיה, אנוטה, איי דאף וחלק מאיי השונית הם פולינזים.
שפות

שפות המחוז קרויה על שמו, שפות טמוטו שהיא תת-קבוצה לשונית בתוך משפחת השפות האוקיאנית הרחבה יותר.
השפות המדוברות במחוז כוללות את כל תשע שפות הטמוטו, בתוספת שתי שפות חריגות פולינזיות : Vaeakau-Taumako ו־Tikopia .
הערות שוליים

↑  Tinakula. Global Volcanism Program - Smithsonian Institution
↑  Alvaro de Mendaña de Neira, 1542?–1595 / Pedro Fernandes de Queirós, d. 1615. library.princeton.edu
↑  TEMOTU VOWS TO REMAIN A PROVINCE OF SOLOMON ISLANDS, June 16 2021
טפוקאי (Tepukei) (קאנו אשר נועד לשיט בלב ים) מאיי סנטה קרוז, המוצג במוזיאון האתנולוגי של ברלין .
ז'ואאו השני, מלך פורטוגל

ז'וּאָאוּ השני (בפורטוגזית: Dom João II de Portugal;‏ 3 במרץ 1455 – 25 באוקטובר 1495) היה המלך השלושה-עשר של פורטוגל. יוחסו לו הכינויים "הנסיך המושלם" (בפורטוגזית: "O Príncipe Perfeito") או "הרודן" (O Tirano).
מלכת ספרד איזבלה הראשונה נהגה להתייחס אליו בכינוי "El Hombre" ("הגבר").
ביוגרפיה > שנים ראשונות

ז'ואאו השני נולד ב-3 במרץ 1455 בטירת סאו ז'ורז'ה, המשקיפה על נוף העיר ליסבון ונהר הטז'ו, בן למלך אפונסו החמישי ולאיזבל מקוימברה, נסיכת פורטוגל. ז'ואאו הפך למלך לימים ספורים ב-1477 לאחר שאביו ויתר על הכתר, פרש למנזר, אך שב לאיתנו תוך ימים והחזיר לעצמו את הכתר. ב-1481 מת אביו וז'ואאו השני הוכתר שוב.
עוד בהיותו נסיך הכתר, הוא החיה את מסעות התגלית ואת חקר האוקיינוס האטלנטי בידי פורטוגל, במטרה למצוא את הדרך הימית להודו. את מסעות התגלית האלה חנך אחי-סבו האינפנטה אנריקה הספן, והן נזנחו במידה רבה עם מותו בשנת 1460.
עם מותו באלוור ב-1495, ירש את הכתר מנואל הראשון, דודנו וגיסו, אחיה של אשתו לאונור.
בצעירותו, התלווה לאביו במערכות נגד המורים המוסלמים בצפון אפריקה. לאחר כיבוש ארזילה שבחופי מרוקו דהיום ב-21 באוגוסט 1471, הפך אותו אביו לאביר, כשלרגליהם מונחת גופתו של הרוזן של מריאלבה שנפל בקרב. בתחילתה של שנה זו, הוא נישא ללאונור מוויזאו, נסיכת פורטוגל ודודניתו הישירה, בתו של דוכס ויזאו פרננדו. ב-1475 נולד בנם האינפנטה אפונסו, שעתיד היה להותיר את ז'ואאו השני ללא יורש ישיר לכתר, עקב מותו בתאונת רכיבה בהיותו בן 16 בלבד.