stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנואל פריירה
ביוגרפיה

פריירה התחיל את הקריירה בקבוצת הנוער טרנקה לאוקן ממקום הולדתו. משם המשיך לקריירה מקצוענית באסטודיאנטס שם שיחק בעמדת החלוץ המרכזי והיווה חלק מקו ההתקפה הזכור בכינויו ה"לוס פרופסורים" יחד עם אלחנדרו סקופלי, אנריקה גואיטה, אלברטו זוזאיה ומיגל אנחל לאורי. פריירה כבש בסך הקריירה שלו בה 100 שערים וממוקם במקום ה-6 בטבלת הכובשים בהיסטוריה. בעונה האחרונה הלא רשמית בארגנטינה סיים כסגן ב-1930 ובעונה אחר כך ב-1931 הם סיימו במקום השלישי כשהקבוצה כבשה 104 שערים והייתה לפוריה ביותר בתחרות. בשנת 1933 עבר לשנתיים לריבר פלייט ואז חזר לקדנציה שנייה באסטודיאנטס לפני שפרש.
במדי נבחרת ארגנטינה היה לקפטן שלה בסוף שנות העשרים של המאה ה-20. הופעת הבכורה שלו הגיעה ביולי 1927 נגד אורוגוואי במתכונת גביע ניוטון. באותה שנה זכה עימה בקופה אמריקה כשכבש צמד בטורניר ב-1–5 נגד פרו המארחת. השער הראשון נגדם נכבש כעבור 50 שניות בלבד ובכך הוא אחד הכובשים המהירים ביותר בתולדות הנבחרת. בשנת 1928 הם זכו במדליית כסף באולימפיאדת אמסטרדם ופריירה כבש 6 שערים וסיים במקום השני במלכות השערים אחרי חברו לקבוצה, דומינגו טראסקוני, שכבש 11 שערים. במשחק הגמר נגד אורוגוואי השווה את התוצאה ל-1–1 וכך הוא נגמר גם לאחר הארכה. במשחק חוזר הם הפסידו להם 2–0 והפסידו את מדליית הזהב. בשנת 1929 פריירה זכה פעם נוספת בקופה אמריקה כשהוא כובש צמד ב-1–4 נגד פרגוואי ועוד אחד ב-0–2 על אורוגוואי. הוא הנהיג אותה במונדיאל הראשון ב-1930 והם הגיעו עד לגמר בו הפסידו 4–2 למארחת אורוגוואי. פריירה עשה בסך הכל במדיה 21 הופעות וכבש 11 שערים.
עם פרישתו ממשחק עבד בתור שדרן משחקי כדורגל ברדיו וכתב טור דעה בעיתון הארגנטינאי קלרין ואל דיה. בנוסף לכך היה גם כתב ועיתונאי בכמה טורנירי מונדיאל. בשנת 1983 פריירה נפטר בגיל 77 בבית החולים בברצלונה לאחר שחלה בסרטן. כמחווה והוקרה על הקריירה הספורטיבית שלו זכה שמשנת 1991 רחוב במקום הולדתו יקרא על שמו.
תארים

סגנית גביע העולם: 1930
קופה אמריקה (2): 1927, 1929
מדליית כסף באולימפיאדה: 1928
השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1929
גלריה

פריירה עם ה"לוס פרופסורים"
פריירה (מקדימה, שלישי מימין) עם נבחרת ארגנטינה בשנת 1929
מציעה

בשחמט, שלב המציעה (מכונה גם אמצע או מיתווך) הוא השלב השני והאמצעי של המשחק, הבא אחרי הפתיחה ולפני הסיום.
אין קו ברור המבדיל בין הפתיחה למציעה, אך קיימים ההבדלים הבאים: בשלב המציעה מפסיקים השחקנים בדרך כלל לשחק לפי הפתיחה הידועה, ועוברים למהלכים מקוריים. כמו כן, השחקנים כבר פיתחו את רוב הכלים ועוברים לניסיונות התקפה על היריב, וכן לשימוש בטקטיקות שונות.
גם בין המציעה לסיום אין קו ברור, אולם קיימים ההבדלים הבאים: מספר הכלים קטן בהרבה, עוצמת ההתקפות נחלשת והמלכים יוצאים ממקום מחבואם.
לשלב המציעה יש הרבה פחות ניתוחים מהשלבים האחרים, כיוון שבניגוד לפתיחה, עמדת המוצא אינה ידועה ולכלים יש "חופש תנועה" גדול יותר, ובניגוד לסיום, מספר הכלים רב.
מטרות במציעה

בשלב המציעה, השחקנים בוחרים בדרך כלל מטרה מסוימת ומתמקדים בה. המטרות הנפוצות הן: התקפת מט על המלך, זכייה בחומר, הכתרת רגלי למלכה וכו'.
במציעה מספר אלמנטים חשובים:
ביטחון המלך: הגורם החשוב ביותר הוא שמירה על ביטחון המלך, כיוון שהכנעת המלך גורמת להפסד מיידי של המשחק. בשל כך זוהי המטרה החשובה ביותר שהשחקנים מציבים לנגד עיניהם.
חומר: יתרון במספר הכלים או באיכותם הוא גורם חשוב. עדיפות חומרית מובילה פעמים רבות לניצחון.
ניידות: הניידות של הכלים היא מספר המשבצות אליהן הם יכולים להגיע. ככל שלשחקן כלים ניידים יותר, כך הוא יכול לבצע מהלכים רבים ומתוחכמים יותר.
המרכז: במציעה יש חשיבות גדולה למרכז הלוח (המשבצות ד4, ה4, ד5, ה5). הקרב העיקרי מתנהל דרכו, ושליטה בו מאפשרת שליטה בשאר הלוח, ולכן השחקנים שואפים להשתלט עליו.
מפרץ אונגה

| --- | --- |
חוף המפרץ לאורכו של האי קאי
חוף המפרץ לאורכו של האי קאי
 מידע כללי
 על שם:  Onega 
 מיקום:  חלק מהים הלבן, בצפון-מערב רוסיה, דרומית-מערבית לארכנגלסק
 סוג:  מפרץ
 מידות
 שטח:  6,630 קמ"ר
 אורך מרבי:  185 ק"מ
 רוחב מרבי:  100 ק"מ
 רוחב ממוצע:  100 ק"מ 
 עומק מרבי:  36 מטר
 ‏עומק ממוצע:  16 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Onega, Pilnema, Palova, Malaya Limenitsa, Rocheva, Ukhta, Bolshaya Limentsa, Ilyina, Kotova, Krivoy, Shidrovka, Korovy, Nizhma, Veyga, Tapshenga, ויג, Kyanda, Tamitsa, Purnema, Lyamtsa, Nimenga, Kushereka, Sosnovka, Maloshuyka 
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה 
 ערים:  בלומורסק
 קואורדינטות:  64°20′N 36°30′E﻿ / ﻿64.333°N 36.500°E﻿ / 64.333; 36.500
 מפת הים הלבן וסביבתו
 
מפרץ אוֹנֵגָה (ברוסית: Онежская губа, Онежский залив‏ Onezhskaya guba) הוא מפרץ בים הלבן, השוכן בצפון-מערב רוסיה, דרומית-מערבית לארכנגלסק.
מפרץ אונגה אורכו כ-185 קילומטר ורחבו נע בין 50–100 קילומטר. עומקו מגיע ל-36 מטר, כשהממוצע עומד על 16 מטר. הנהרות אונגה, קם (Кемь), ויג (Выг) וסומה (Сума) נשפכים למפרץ.
במפרץ שוכנים מספר איים, כשהגדול והמפורסם שבהם "סולובצקי" או "סולובצקי הגדול" השייך לקבוצת איי סולובצקי. לחופו המערבי של המפרץ ממוקמת העיר בלומורסק ומוצאה של תעלת הים הלבן - הים הבלטי.
| גופי מים באוקיינוס הקרח הצפוני |
| --- | --- | --- |
| ימים | ים בופור • ים ברנץ • ים גוסטב אדולף • ים גרינלנד • ים וואנדל • ים לאפטב • הים הלבן • ים לינקולן • הים הנורווגי • ים סיביר המזרחי • ים פצ'ורה • ים צ'וקצ'י • ים קארה |  |
| מפרצים | מפרץ אוב • מפרץ אונגבה • מפרץ אונגה • מפרץ אמונדסן • מפרץ בות'יה • מפרץ ג'יימס • מפרץ דווינה • מפרץ הדסון • מפרץ מזן • מפרץ מלוויל • המפרץ הנורווגי • מפרץ קורוניישן • מפרץ קנדלאקשה |  |
| מצרי ים | מצר אוסטרי • מצר בארו • מצר ברינג • גרון הים הלבן • מצר ג'יימס רוס • מצר דה לונג • מצר דולפין ויוניון • מצר דיז • מצר דייוויס • מצר דמיטרי לאפטב • מצר דנמרק • מצר הדסון • מצר הינלופן • מצר וילקינס • מצר וילקיצקי • ויקונט מלוויל סאונד • מצר ויקטוריה • מצר טיימיר • מצר יבגנוב • מצר יוגורסקי • לארסן סאונד • לנקסטר סאונד • מצר מאליגין • מצר מטוצ'קין • מצר מקקלור • תעלת מקקלינטוק • מצר נארס • מצר הנסיך מוויילס • מצר סאניקוב • סטורפיורד • מצר סימפסון • מצר סמית' • תעלת פארי • תעלת פוקס • פיל סאונד • מצר פראם • פרינס ריג'נט אינלט • מצר פרנקלין • מצר קארה • אגן קיין • מצר קילדין • תעלת קנדי • תעלת רובסון |  |
| מעברים | המעבר הצפון-מזרחי • המעבר הצפון-מערבי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537115505171  LCCN: sh95010900  VIAF: 315528019   WorldCat (עם VIAF): 315528019 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירי ימפולסקי

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1971 (בת 52) רוסיה רוסיה 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  מכון פיבודי, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 כלי נגינה:  פסנתר
 
מירי ימפולסקי (‏נולדה ב־2 בדצמבר 1971) היא פסנתרנית ממוצא רוסי ובעלת אזרחות ישראלית.
קורות חיים

בשנת 1994 זכתה ימפולסקי בפרס ולנסיה לפסנתרן הבינלאומי איטורבי. כמו כן, ימפולסקי מרצה במחלקה למוזיקה של אוניברסיטת קורנל, והיא ארגנה את פסטיבל שוסטקוביץ' באית'קה.
מבין קרובי המשפחה שלה נמנים הפסנתרנים ולדימיר וטטיאנה ימפולסקי, והמנצח ויקטור ימפולסקי. היא נשואה לזק בג'רקן, ולה שלושה ילדים, מישה, אנה ומאיה.
הערות שוליים

↑  Miri Yampolsky, WebCite, ‏15.07.2012 (באנגלית)
↑  Miri Yampolsky, OPEN G RECORDS (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8a9a5361-1027-4e79-8997-c46a2043ab02 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירי מילמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוקטובר 1982 (בת 42) ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 סוגה:  הבי מטאל 
 
מירי מילמן (נולדה ב-3 באוקטובר 1982), היא זמרת מטאל וכותבת ישראלית. ידועה בעיקר כסולנית הלהקות דיסטורטד וסיסטם דיווייד.
ביוגרפיה

נולדה בישראל. החלה לעסוק במוזיקה בגיל צעיר, תחילה בלימודי פסנתר בגיל 5 ובהמשך לימודי גיטרה בגיל 14. בגיל 16 הייתה ממייסדי להקת המטאל הישראלית דיסטורטד, ובה פעלה במשך עשר שנים. הלהקה הוציאה שני אלבומים דרך חברת התקליטים "Candle-Light", והופיעה בישראל ובאירופה.
בשנת 2010 הופיעה ברשימת "הנשים החמות ברוק הכבד" של המגזין האמריקאי "ריבולבר".
בגיל 26 הקימה את הלהקה סיסטם דיווייד יחד עם בעלה לשעבר. הלהקה הוציאה EP ואלבום תחת חברת ההקלטות Metal Blades, והופיעה ברחבי העולם (ארצות הברית, קנדה, אירופה ויפן).
לאחר פירוק סיסטם דיווייד, עברה מילמן לקריירת סולו, והוציאה סינגל בשם "האור שלך".
אלבומים

Memorial - 2006 - Distorted
Voices from Within - 2008 - Distorted
The Collapse - 2009 - System Divide
The Conscious Sedation - 2010 - System Divide
מנטליזאורוס

| מנטליזאורוס |
| --- | --- |
שלד של מנטליזאורוס  איור של מנטליזאורוס
תקופה
קרטיקון תחתון 125 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
משפחה:: איגואנודוניים
סוג:: מנטליזאורוס
שם מדעי
 Mantellisaurus ‏פאול, 2006

איור של מנטליזאורוס
מנטליזאורוס (שם מדעי: Mantellisaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האיגואנודוניים שבקבוצת האורניתופודה שחי באירופה לפני 12 מיליון שנה. מאובניו נמצאו ב-2007 בידי החוקר גרגורי ס. פאול. שמו של הדינוזאור קרוי על שם החוקר האנגלי גדעון מנטל, אשר גילה את מאובני שיני האיגואנודון. המאובנים התגלו בבריטניה, גרמניה ובלגיה.
דינוזאור זה השתייך לקבוצתו של האיגואנודון (כמה חוקרים סוברים שהיה שייך לקבוצת האנקילופולקסיה במקום) והגיע לאורך 7 מטרים ולמשקל 750 קילוגרם. הוא היה דו-רגלי בעל זרועות ארוכות שבקצוותיהם זוג בהונות מחודדות ששימשו להגנה. הדינוזאור היה אוכל צמחייה נמוכה ואולי הזדקף על רגליו כדי להגיע לצמרות של עצים נמוכים. הוא עצמו ניצוד בידי טורפים כמו הנאוונאטור, אשר נמצא בקרבת מאובניו.
מנטיניאה

| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  600 מ' 
 היסטוריה
 מאורעות:  קרב מנטיניאה  המצור על מנטיניאה 
 מיקום
 מדינה:  יוון 
 קואורדינטות:  37°37′00″N 22°23′00″E﻿ / ﻿37.616666666667°N 22.383333333333°E﻿ / 37.616666666667; 22.383333333333
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמנטיניאה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמנטיניאה
 
מנטיניאה (ביוונית עתיקה: Μαντίνεια) הייתה עיר יוונית במרכז הפלופונס, מתקופת יוון הקלאסית. העיר הייתה שדה מלחמה שבו נערכו שני קרבות היסטוריים מכריעים בין ספרטה לאויביה.
הקרב הראשון, בשנת 418 לפנה"ס, נערך בין הספרטנים לבין ארגוס, אתונה, ארקאדיה, ובנות בריתם, במהלך המלחמה הפלופונסית. הקרב הסתיים בניצחונה של ספרטה, ושבירת כוחה של ארגוס.
הקרב השני נערך בשנת 362 לפנה"ס בין ספרטה ובין תבאי ובנות בריתם. הכוחות התבאיים, בהנהגתו של אפמינונדס נחלו ניצחון, אך אפמינונדס נהרג בקרב, ועם מותו כוחה של תבאי נשבר.
מסיבת ארוחת הערב

ערך זה עוסק במיצג האמנות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .

"מסיבת ארוחת הערב" (באנגלית: The Dinner Party) הוא מיצב אמנות גדול שיצרה האמנית הפמיניסטית האמריקאית ג'ודי שיקגו בין השנים 1974–1979. בפרויקט הפמיניסטי, אשר הוצג כתערוכה בשנת 1979, "הוזמנו" לארוחת ערב 39 אורחות כבוד מן ההיסטוריה המערבית, חלקן דמויות היסטוריות אמיתיות וחלקן דמויות מיתולוגיות.
המיצב "ארוחת הערב" הורכב משלושה שולחנות ארוכים, אשר סודרו בצורת משולש. כל שולחן הוקדש לדמויות הקשורות לעידן בהיסטוריה האנושית - מן התקופה הפרהיסטורית ועד לתקופת האימפריה הרומית, מעליית הנצרות במאה ה-4 לספירה ועד למאה ה-17 והדמויות בשולחן השלישי קשורות לתקופה המהפכה האמריקאית ועד למאה ה-20. על כל שולחן הונחו 13 מערכות כלי אוכל, אשר הוקדשו לדמותה של אחת מן הדמויות הנשיות (סה"כ 39 מערכות). כל מערכת כללה מפית ועליה נרקם שמה של הדמות, צלחת חרסינה מעוטרת ועליה דימויים יוניקיים, של איבר מין נשי, גביע יין וסכו"ם. ברצפת החדר שולבו שמותיהן של 999 נשים נוספות.
הכנת המיצב משלבת בין מלאכות ואומנויות שנתפשו כבעלות ממד נשי כגון רקמה ותפירה, ציור על חרס וכדומה, עם תהליך לימוד ומחקר היסטורי פמיניסטי, אותו הנהיגה שיקגו. בפרויקט היו שותפים למעלה מ-400 נשים וגברים. המיצב הוצג ב-16 חללים, ב-6 מדינות שונות וכ-15 מיליון מבקרים צפו בו. המיצב אוחסן למשך מספר שנים החל משנת 1996 לאחר שהפריטים במיצב החלו להינזק מההעברות. בשנת 2002 נתרמה העבודה למוזיאון ברוקלין, על ידי קרן פמיניסטית, והיא מוצגת במרכז אליזבת א.סאקלר לאמנות פמיניסטית שבמוזיאון בתצוגת קבע החל משנת 2007.
על המיצב > תיאור

השולחן בצורת משולש שווה-צלעות שכל אחת מצלעותיו באורך של 14.63 מטר. בכל צלע יושבות 13 אורחות. כל צלע מסמלת תקופה היסטורית אחרת אליה משתייכות אורחות הכבוד. לכל אורחת מיועד סידור כלים הכולל מפת שולחן אישית עליה רקום שמה של האישה ותמונות או סמלים הקשורים להישגיה. על המפה מונחים צלחת, סכו"ם, כוס או גביע ומפית ייחודיים לכל סועדת. חלק גדול מן הצלחות כוללות פיתוחים או פסלים בצורת פרפרים או פרחים דמויי פות. על הרצפה, במרכז המשולש, רשומים שמותיהן של 999 נשים. חלק זה של העבודה נקרא רצפת המורשת.
שם העבודה "מסיבת ארוחת הערב" וכן מספר הסועדות בכל שולחן - 13 - מתכתב עם הציור של לאונרדו דה וינצי, הסעודה האחרונה, בה מתוארים 13 גברים - ישו ותלמידיו. העמדת שולחן הסעודה כמשולש נבחרה משום שמשולש הוא סמל נשי וכן משום שהוא מסמל שוויון.
על המיצב > בניית המיצב

העבודה על המיצב לקחה שש שנים ועלותו הגיעה ל-250,000$ לא כולל הערכת שוויה של עבודת מתנדבות ומתנדבים בו. שיקגו פיתחה את העבודה במשך שלוש השנים הראשונות. במהלך שלוש השנים הבאות, מעל 400 איש תרמו לבניית המיצב, רובן מתנדבות. 125 מהן נחשבו ל"חברות הפרויקט", משום שהשתתפו לאורך זמן בעבודה על המיצב וקבוצה קטנה הייתה מעורבת באופן הדוק וכללה חוקרים, בעלות מלאכה ואומניות.
מסיבת ארוחת הערב נותנת במה למומחיויות נשיות מסורתיות כגון אריגה, רקמה, תפירה וציור על חרסינה וחרס. מדיומים אלו נחשבו כמלאכות או כאמנות מקומית, זאת בניגוד לאמנות חזותית מסורתית (אמנות גבוהה) המוערכת יותר מבחינה תרבותית, ומשויכת לגברים. המיצב נוצר כשילוב של מלאכות הנחשבות כאומנות נמוכה, אולם שיקגו, השתמשה במלאכות אלו כדאי לייצר אומנות גבוהה.
נשים המיוצגות במסיבת ארוחת הערב > הסועדות

כל צלע במשולש - שולחן ארוחת הערב - מציג נשים פורצות דרך מתקופות היסטוריות שונות:
הצלע הראשונה של השולחן המשולש כולל דמויות נשיות מן האלות של הפרהיסטוריות ועד היפאטיה מהאימפריה הרומית. חלק זה מכסה את העלייה ושקיעה של העולם הקלאסי. הצלע השנייה מציגה את עליית הנצרות ועד הרפורמציה במאה ה-17. הצלע השלישית מכסה מן המהפכה האמריקאית ועד המאה ה-20.
| מהתקופה פרהיסטוריה  לאימפריה הרומית | מראשית הנצרות  ועד הרפורמציה | מהמהפכה האמריקאית  עד המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| האלות הקדמוניות | מרְסֵלה הקדושה מרומא | אן הצ'ינסון |
| אלת הפריון | בריג'יד הקדושה מקילדייר | סקאג'וויה (Sacagawea) |
| אשתר | תֵּאוֹדוֹרָה (קיסרית האימפריה הביזנטית) | קרוליין הרשל |
| קאלי | רוֹזְוויתה מִגנדֶרְסְהיים | מרי וולסטונקראפט |
| אלת הנחש | טְרוֹטוּלה | סוג'ורנר טרות' |
| סוֹפיה (החוכמה) | אלינור מאקוויטניה | אליזבת בלקוול |
| אמזונה | הילְדֵגָרד מִבּינְגֵן | אמילי דיקנסון |
| חתשפסות | פטרונילה דה מית' | את'ל סְמַיית' |
| יהודית | קריסטין דה פיזאן | מרגרט סנגר |
| סאפְּפוֹ | איזבלה ד'אסטה | נטאלי קליפורד בארני |
| אסְפּאסְיה | אליזבת הראשונה | וירג'יניה וולף |
| בודיקיאה | ארטמיזיה ג'נטילסקי | ג'ורג'יה או'קיף |
| היפּאטיה | אנה מריה ואן סכורמן | סוזאן ב. אנתוני |
נשים המיוצגות במסיבת ארוחת הערב > רצפת המורשת

על רצפת המורשת, במרכז השולחן, רשומים בכתב יד על מרצפות פורצלן לבן שמות של 999 נשים. השמות מכסים את הרצפה כולה וגולשים גם אל מתחת לשולחנות. בחירת שמות הנשים לרצפת המורשת היו על בסיס אחד או יותר מהקריטריונים הבאים:
האישה תרמה תרומה משמעותית לחברה
האישה פעלה לשיפור גורלן של נשים
פועלה של האישה, או חלקו, הוא פרק מההיסטוריה של הנשים
האישה מהווה מודל לחיקוי לדורות הבאים
העבודה מלווה בסדרה של לוחות קיר המתארת כל אחת מהנשים ברצפת המורשת.
נשים המיוצגות במסיבת ארוחת הערב > מוטיבים חוזרים במיצב

הפות הוא דימוי מוביל במיצב. שיקגו טוענת שהפות הוא ליבת הדימוי הנשי (Central Core Imagery) וככזה הוא מעורר חשש, בוז ואימה. כל אחת מהצלחות מעוצבת כך שהיא יש בה חלקים המדמים שפתיי פות, פתח הנרתיק והדגדגן.
תגובות

העבודה הוצגה לראשונה ב-1980 וזכתה לתגובות מעורבות. לוסי ליפארד (Lucy Lippard), סופרת ומבקרת אומנות כתבה שהעבודה פורצת דרך ודוגמה מצוינת לעשייה פמיניסטית. תגובות דמות, מהללות, נשמעו ממבקרי אמנות נוספים. מקביל, מבקרים אחרים ביקרו את העבודה ומבקר האומנות של "הניו יורק טיימס", באותה התקופה, טען שהעבודה קלישאית והמיצב אינו אמנות טובה.
ביקורת פמיניסטית התמקדה בכך שנשים רבות עבדו בהתנדבות בהקמת המיצב ומרביתן לא קיבלו שכר או הוקרה. כמו כן, העבודה על המיצב התנהלה בצורה שיתופית אך היררכית ועל כן טענו המבקרות, מסיבת ארוחת הערב מאבדת את חלק מהערכים הפמיניסטיים. נוכחותה של אישה אפרו-אמריקאית אחת בלבד, סוג'ורנר טרות', כסועדת, הובילה לביקורת על כך ששיקגו מתעלמת מההיסטוריה של נשים צבעוניות ובייחוד שחורות. המבקרות ציינו כי צלחתה של טרות' מעוצבת בצורה שונה מכל הצלחות האחרות. בניגוד לכל הסועדות האחרות, הצלחת של טרות' מעוטרת בשלושה פרצופים ולא כמו יתר הצלחות המקושטות בוואגינות בעיצובים ייחודיים.
קריאה מאוחרת של מבקרות את העבודה של ג'ודי שיקגו, הכירה בחשיבותה לקאנון הפמיניסטי ולדיון הציבורי במקומן של נשים בהיסטוריה המערבית. למיצב יש חשיבות חינוכית ונוצר בתקופה שהידע על מנהיגות כמעט ולא היה זמין למי שלא עסק במחקר היסטורי.
ב-1990 נבחנה האפשרות שאוניברסיטת מחוז קולומביה תציג את מיצב מסיבת ארוחת הערב. שיקגו הסכימה לתרום את העבודה לאוסף האומנות של האוניברסיטה. אולם דיווח לא מדויק של "וושינגטון טיימס" עורר דיון ציבורי ער, שלבסוף, גם לכך שהעבודה לא נתרמה לאוניברסיטה. העיתון כתב שהאוניברסיטה תשקיע 1.6 מיליון דולר ברכישה והצגה של המיצב הכולל 39 צלחות מפוסלות שחלקן מזכירות את איבר המין הנשי. חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית ביקרו את השקעת כספי ציבור ברכישה של עבודת אומנות בעלת קונוטציות מיניות. העיתון תיקן את אי-הדיוקים אך שיקגו החליטה לא לתרום את העבודה לאוניברסיטת מחוז קולומביה.
הערות שוליים

↑  Brooklyn Museum: Tour and Home, www.brooklynmuseum.org
1 2 3 4 5  Chicago, Judy, The Dinner Party: From Creation to Preservation, Merrell, 2007
1 2 3 4  Lippard, Lucy, Judy Chicago's Dinner Party, Art in America 68, 1980, עמ' 114-126
↑  Through the Flower - The Dinner Party, www.throughtheflower.org (ארכיון)
1 2  Jones, Amelia, The "Sexual Politics" of the Dinner Party, Reclaiming Female Agency: Feminist Art History After Postmodernism, University of California Press, 2005, עמ' 409–33
↑  Fineman, Mia (2007-04-25). "Table for 39". Slate (באנגלית אמריקאית). ISSN 1091-2339. נבדק ב-2018-01-22.
↑  Susan Havens Caldwell, Experiencing "The Dinner Party", Woman's Art Journal 1 (2)
↑  Cooke, Rachel (2012-11-03). "The art of Judy Chicago". The Guardian (באנגלית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-11-14.
↑  Jones, Amelia, The "Sexual Politics" of The Dinner Party. Berkeley, University of California Press, 2005, עמ' 215
↑  Martina Pachmanova ED ; Amelia Jones, Aesthetics and Sexual Politics. Art's Sexual Politics, Mobile Fidelities: Conversations on Feminism, Visuality and History, KT press, 2006
1 2  MAHLER, RICHARD (1990-10-12). "The Battle of Chicago : Art: Feminist artist Judy Chicago fires back at critics who call her 'Dinner Party' obscene and withdraws her gift of it to a university". Los Angeles Times (באנגלית). ISSN 0458-3035. נבדק ב-2016-11-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597333505171  BnF: cb15570563f (data)  GND: 4138072-1  LCCN: n98087964  SUDOC: 161496644  VIAF: 174708055   WorldCat (עם VIAF): 174708055
מנואל פורקאנו

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1968 (בן 56) ברצלונה 
 מדינה:  ספרד 
 ידוע בשל:  שירה בקטלאנית, בלשנות שמית, תרגום משפות שמיות
 מקצוע:  סופר, משורר, מתרגם
 תפקיד:  Institut Ramon Llull's director (1 במרץ 2016–ספטמבר 2018) 
 
מנואל (מנל) פורקאנו אי אפריסיו (בקטלאנית: Manuel [Manel] Forcano i Aparicio; נולד ב-2 באוגוסט 1968, בברצלונה) הוא משורר ומתרגם קטלאני.
ביוגרפיה

בשנת 1986, בהיותו סטודנט שנה א' באוניברסיטת ברצלונה, כוננו יחסים דיפלומטיים בין ספרד לישראל, דבר שאפשר לו לבוא לישראל וללמוד עברית באולפן קיבוץ העוגן. עם סיום התואר בשנת 1991 שב פורקאנו לישראל, הפעם לבית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית, שם השלים את שתי הרמות האחרונות להוצאת הפטור בעברית.
מששב לברצלונה שימש מורה לעברית באגודה לקשרי תרבות קטלוניה ישראל לרבות שנה אחת (1995) באוניברסיטת ז'ירונה, וכן כמתרגם רשמי עבור הקונסוליה של ישראל בברצלונה (שנסגרה בינתיים). בשנת 1996 לאחר שסיים את כתיבת הדוקטורט שלו התקבל כמרצה מן המניין במחלקה לפילולוגיה שמית באוניברסיטת ברצלונה, סיים שנים אחדות קודם לכן. כמו כן העביר קורסים בהיסטוריה של המזרח הקדום במסגרת מכון "קלוס" לארכאולוגיה במוזיאון מצרים העתיקה בברצלונה.
לאחר מכן השתלם בערבית באוניברסיטת דמשק וכן במכון הבינלאומי לשפות בקהיר. בשנת 2000 הצטרף לצוות הקִטלוּג של פרויקט "מָנוֹמֵד" – יוזמה של הקהילה האירופית, לקטלוג הספריות וכתבי היד הכתובים ערבית, ארמית (נוצרית סורית) ועברית במזרח הים התיכון. הרעיון היה להנגיש את האוספים הללו לחוקרים, ונדרשו לשם כך מורים לשפות הללו, אנשי אקדמיה השולטים בצורת הרישום הביבליוגרפי המקובלת בספריות באירופה, לביצוע מלאכת הקטלוג.
כמו כן הוא עוסק בתרגום שירה עברית של משוררים מכוננים. בתרגומיו ניתן למצוא את "אלוהים נטש את דוד – אנתולוגיה משירי פנחס שדה", "אותו הים" לעמוס עוז, שלוש אנתולוגיות שתרגם וערך משירתו של יהודה עמיחי: "הישארי עמי", "נעוצים בבשר העולם", ו"שירי גוף ונפש", קובץ משיריו של רוני סומק "אהבה פיראטית", וכן תרגומים לספרים מן המסורת היהודית כגון החיבור המיסטי העתיק "ספר יצירה" או "נפלאות מהר"ל" מאת יודיל רוזנברג.
במסגרת סדנה למתרגמים מערבית לקטלאנית היה שותף בתרגום דוגמה מיצירתו של המשורר המרוקאי מוחמד בֶּנִיס, ומשיריה של עזיזה יחדיך, משוררת בת סהרה המערבית. התרגום לא ראה אור בסופו של דבר, בשל בעיות בהשגת זכויות היוצרים לפרסומו. כמו כן, תרגם יחד עם מרגריטה קַסְטֵייס את "מסעות אִבֵּן בָּטוּטָה".
בשנת 2004, משפקע החוזה שלו עם אוניברסיטת ברצלונה, פרש מן ההוראה והחל לעבוד כיועץ אמנותי עבור אגודת "Alia Vox" של המלחין ז'ורדי סוואל העוסקת בשחזור ובהפקת מוזיקה עתיקה. במסגרת עבודתו זו הרבה לנסוע לנקודות נידחות על פני הגלובוס על מנת להציל מתהום הנשייה מנגינות עַם אבודות ולחנים על סף הכחדה וכן לחקור את הרקע בו נוצרו.
החל מראשית שנת 2016 משמש פורקאנו כמנהל מכון רמון ליול (Institut Ramon Llull) לקידום והפצת תרבות קטלוניה ולשונה.
ספריו

מזיכרון אחד למשנהו (D'un record a l'altre) זוכה פרס אמאדאו אולייר, 1992.
בידיים יחפות (Les mans descalces) זוכה פרס חוסה מריה לופס פיקו, 1992 ופרס ברצלונה 1993.
עם ליל (De nit) זוכה פרס משחקי הפרחים לשנת 1995.
קורינתוס (Corint) זוכה פרס משחקי הפרחים לשנת 2000.
כמו פרסי (Com un persa) זוכה פרס טיבולי הבינלאומי לשנת 2002.
הרכבת לבגדד (El Tren a Bagdad) זוכה פרס קרלס ריבה לשנת 2003.
חוק הזרים (Llei d’estrangeria), 2008.
פסלים בלי ראש (Estàtues sense cap), 2013.
מדע מדויק (Ciència exacta), 2014.
ספריו שתורגמו לעברית

בית בו אהבתי מישהו (Una casa on vaig estimar algú). אנתולוגיה דו-לשונית משירתו. תרגם מקטלאנית: איתי רון. פרדס הוצאה לאור, חיפה, 2016. 258 עמודים
מנואל פואיג

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1932 General Villegas, ארגנטינה 
 פטירה:  22 ביולי 1990 (בגיל 57) קוארנבקה, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  Juan Manuel Puig Delledonne 
 מדינה:  ארגנטינה 
 שם עט:  Manuel Puig 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בואנוס איירס 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 חתימה:   
 
מנואל פואיג
מנואל פואיג (Manuel Puig;‏ 28 בדצמבר 1932, פרובינציית בואנוס איירס  - 22 ביולי 1990, קוארנבקה שבמקסיקו) היה סופר ותסריטאי ארגנטינאי.
ביוגרפיה

פואיג למד תחילה ספרות באוניברסיטת בואנוס איירס. אחר-כך למד בעזרת מלגה החל משנת 1956 קולנוע ברומא. הוא עבד בתור מורה לספרדית ברומא ומורה לאיטלקית בבואנוס איירס, והיה עוזר במאי בסרטים שונים בשתי הערים. 

בשנת 1963 הוא עבר לניו יורק וכתב את הרומן הראשון שלו "La traición de Rita Hayworth", "בגידתה של ריטה הייוורת'". הרומן קיבל את תואר "היצירה הטובה ביותר של שנת 1968\1969" על ידי עיתון לה מונד. בשנת 1967 חזר פואיג לבואנוס איירס. אחרי שגם הרומן השני שלו, Boquitas Pintadas, הצליח מאוד, הוא כתב את "The Buenos Aires Affair". מותחן זה, בעל נטייה אנטי-פרוניסטית מובהקת עורר שערורייה, הוא צונזר כפורנוגרפיה, ואחרי איומים שונים ברח פואיג מארגנטינה מחשש לחייו. הוא התיישב במקסיקו, שם כתב את El beso de la mujer araña, "נשיקת אשת העכביש", שהיה לספרו המפורסם ביותר. 

ביולי 1990 עבר פואיג ניתוח הוצאת כיס המרה, אך בעקבותיו הידרדר מצבו והוא נפטר.
ספריו בעברית

"טנגו שברון הלב", תרגום: יואב הלוי, הוצאת שוקן, 1978.
"נשיקת אשת העכביש": האסיר ההומוסקסואל הנשי מולינה מספר לוולנטין, אסיר שיושב איתו באותו תא, עלילות של סרטים, בשביל להעביר את הזמן. הם מאוד שונים באופיים, כי וולנטין הוא מהפכן קצר-רוח. הרומן עובד לתסריט ולמחזה וזכה להצלחה רבה מאוד בשלושת המדיה.
"קללת נצח על קורא דפים אלה", תרגום: עמשי לוין, הוצאת כתר, 1989. הרקע הוא ניו יורק של סוף שנות השבעים. לארי ג'ון הוא היסטוריון מובטל המתפרנס מסיעוד קשישים. הקשיש המופיע ברומן הוא רמירס, ארגנטינאי שבזמן שישב בכלא כתב יומן שג'ון חושב שיביא לו פרסום כהיסטוריון.
"המסתורין של זר הוורדים": מחזה. תרגום:אייל לוי, ספריית התיאטרון, 1991. אנו נמצאים בבית חולים יוקרתי בבואנוס איירס, שקט, תאורה עמומה, לא זועקת, עם חולה עשירה ואחות עניה. שתי הנשים חסרות שם. החולה מתמוטטת לאחר מותו בתאונת דרכים של נכדה בן ה-22.
"בגידתה של ריטה הייוורת'", תרגום: ליה נרגד, הוצאת עם עובד, 2018.
הערות שוליים

↑  עודד סברדליק, איזון עדין - "נשיקת אשת העכביש" מאת: מנואל פואיג: תרגום: ענת חן; מודן ומוניטין, כותרת ראשית, 11 ביוני 1986
↑   אוהד זלצר זובידה, "בגידתה של ריטה הייוורת": איים צפים בזרם התודעה, באתר הארץ, 14 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266738805171  PLWABN: 9810700108605606  BNE: XX1033932  BnF: cb11920773d (data)  CANTIC: a10834874  CiNii: DA00048073  GND: 118793667  ISNI: 0000 0001 2277 8479  LCCN: n79064740  NDL: 00453434  NKC: jn19990006739  NLK: KAC199622236  NTA: 069282250  SELIBR: 221378  SNAC: w6mm9bvc  SUDOC: 02708468X  VIAF: 29539492   WorldCat (עם VIAF): 29539492