stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשקלון (עיר עתיקה)
לקריאה נוספת

גדעון פוקס, עיר רבת ימים – אשקלון בתקופה ההלניסטית והרומית, יד יצחק בן-צבי, 2001
ל"א סטייגר, אשקלון, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, בעריכת אפרים שטרן, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה כרך 1, עמ' 108-98
יוסי ברוכי, תחום אשקלון בתקופה הרומית, תרביץ עב, 2003, עמ' 329–344
יוסף גייגר, אשקלון כמרכז אינטלקטואלי הלני במאה החמישית והשישית, קתדרה: לתולדות ארץ ישראל ויישובה, 2010, עמ' 43–56, בגישה פתוחה באתר יד בן-צבי.
רבקה גרשט, מוזה לחוף אשקלון, קדמוניות: כתב־עת לעתיקות ארץ־ישראל וארצות המקרא מה, 2012, עמ' 89–93
הערות שוליים

↑  ל"א סטייגר, אשקלון, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, כרך 1 עמודים 99-98
↑  קויפמן בפירושו לשופטים 83.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. III: I. Alcaeus, p. 1
↑  Andrea M. Berlin, Archaeological Sources for the History of Palestine: Between Large Forces: Palestine in the Hellenistic Period, The Biblical Archaeologist 60, 1997, עמ' 42 doi: 10.2307/3210581 (ראו גישה חופשית)
↑  Theophrastus, Enquiry into Plants, VII, 4, 7–9
↑  מקבים א, פרק י, סעיף פו; פרק יא, סעיף ס.
1 2  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, עמ' 96.
↑  יוסף גייגר, ‏אנשי רוח יוונים מאשקלון, קתדרה 60, יוני 1990, עמ' 5–16
1 2  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, עמ' 132–133.
↑  George Francis Hill, Catalogue of the Greek coins of Palestine, London, 1914, p. LIX.
↑  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, עמ' 250.
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, 16.2.29 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II: CXXXIV. Expositio totius mundi et gentium, p. 495
↑  אברהם יערי, מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים, פרק א: מסעות ר' בנימין מטודילה, עמ' 44.
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ־ישראל, עמ' 95.
↑   ניר חסון, בית קברות פלישתי ראשון מסוגו בעולם נחשף בתל אשקלון, באתר הארץ, 10 ביולי 2016
עמודים רומיים בגן הלאומי באשקלון
הנסיך הפרסי: הלוחם שבפנים

הנסיך הפרסי: הלוחם שבפנים (באנגלית: Prince of Persia: Warrior Within) הוא משחק וידאו מסוגת פעולה-הרפתקאות, פלטפורמה ו-Hack and slash, אשר פותח על ידי יוביסופט מונטריאול והופץ על ידי יוביסופט ב-2 בדצמבר 2004 למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולות משחקים Xbox, פלייסטיישן 2 ונינטנדו גיימקיוב, ב-21 בדצמבר 2004 לטלפונים ניידים, ב-6 בדצמבר 2005 לקונסולות המשחקים הניידת PlayStation Portable, במרץ 2006 לטלפונים ניידים המריצים את מערכת ההפעלה BlackBerry OS, וב-3 ביוני 2010 לטלפונים חכמים המריצים את מערכת ההפעלה iOS. המשחק הוא החמישי בסדרת המשחקים הנסיך הפרסי ומהווה המשך ישיר למשחק הקודם בסדרה, הנסיך הפרסי: חולות הזמן.
העלילה עוקבת אחר נסיך הנרדף על ידי ייצור מאיים בשם "הדאהקה", שתפקידו הוא להרוג את הנסיך לאחר שזה לא מת באירועי המשחק הקודם וכך לשמור על רצף הזמן תקין. הנסיך, לא מוכן לקבל את גורלו יוצא למסע לאי הזמן, היכן שחולות הזמן נוצרו במטרה למצוא דרך לשנות את קו הזמן וכך להציל את חייו.
המשחק מוסיף אפשרויות חדשות שלא היו קיימות במשחקים הקודמים בסדרה, במיוחד כאלו הקשורות למערכת הקרב: הנסיך יכול להחזיק שתי חרבות במקום אחת ויכול לקחת את נשקיהם של אויביו, להשתמש בהם ולהשליכם על אויבים אחרים. מהלכי הלחימה של הנסיך שודרגו וכעת השחקן יכול ליצור רצפים של מתקפות כדי ליצור מתקפות חדשות ("קומבואים"). המשחק מתהדר בטון אפל יותר מקודמו וחלק מהמהלכים של הנסיך רוויים ביותר דם. בנוסף ליכולותיו להחזיר את הזמן אחורה ולהאט את הזמן מהמשחק הקודם, הנסיך מצויד ביכולת חדשה לשגר מגופו גל קטלני של חול ולנטרל את האויבים מסביבו.
המשחק זכה לביקורות חיוביות ושבחים על מערכת הלחימה המשודרגת ועל הפסקול.
משחקיות

הנסיך הפרסי: הלוחם שבפנים הוא משחק הרפתקאות ופעולה בגוף שלישי בעל נרטיב חצי - ליניארי. השחקן שולט בנסיך כאשר עליו לנווט באי הזמן בעזרת שימוש בטכניקות "פארקור" כאשר בניגוד למשחק הקודם, הפעם לשחקן יש אפשרות לבקר במקומות על האי שהוא כבר ביקר בהם קודם ולעבור בין שתי גרסאות של אי הזמן: האי בעבר והאי בהווה, כאשר בכל תקופת זמן חלק מהמקומות נגישים יותר ופחות ועל השחקן לנווט בין שתי התקופות כדי להמשיך בעלילה.
מערכת הקרב שודרגה משמעותית ומציגה הפעם קרב זורם יותר בעל מערכת יצירת קומבואים וכן במשחק ניתן להשתמש בשלל סוגי חרבות אותן אפשר למצוא באזורים סודיים על האי, להשיגם כחלק מהעלילה וכן "בהשאלה" ממפלצות שנהרגו בקרב וכך ליצור קומובואים ייחודיים.
אזורים סודיים על האי ניתנים לגילוי, מכילים בתוכם מלכודות שונות שצליחתן מזכים את הנסיך בתוספת למד החיים ומהווים חלק חשוב מעלילת המשחק. למשחק ישנם שני סופים: הסוף "הטוב" (שהוא הסוף "הנכון" שאיתו ממשיכים למשחק הבא) והסוף "הרע". סיום המשחק באחד מהסופים מותנה במציאת (או אי מציאת) כל האזורים הסודיים על האי וקבלתה של חרב מים איתה ניתן להרוג את הדאהקה.
לשחקן ניתנת האפשרות לשלוט בזמן כמו במשחק הקודם וביכולתו לחזור זמן קצר אחורה או להאט את הזמן, דבר שיעיל בקרבות השונים וכן בהתחמקויות ממלכודות ומהדאהקה.
האווירה במשחק מוצגת כאפלה יותר וברקע מתנגנת מוזיקה ערבית משולבת עם מוזיקה מז'אנר "המאטל", דבר שהוסיף "לטון הקודר" של המשחק.
עלילה

שבע שנים לאחר סיום המשחק הקודם, הנסיך נרדף על ידי ישות אכזרית בשם "הדאהקה" שתפקידה הוא לשמור על רצף הזמן תקין. כאשר הנסיך שחרר את חולות הזמן במשחק הקודם גורלו היה למות, אך הוא ניצל ממוות וכך בעצם "רימה את גורלו" ועל הדאהקה לתקן את הנזק ולהרגו על מנת שציר הזמן יחזור לזוז כסדרו. הנסיך שומע מהזקן החכם בממלכה אודות אי מסתורי שעליו לפי האגדה נוצרו חולות הזמן וממנו השליט של אזאד (הממלכה ממנה הגיעה פארה מהמשחק הקודם) הביא את שעון החול הגדול ואת פגיון הזמן לאזאד שבהודו. הנסיך שם פעמיו לאי ונתקל באישה בשם שאדי שמנסה להטביע את ספינתו במטרה למנוע ממנו להגיע לאי, והנסיך נזרק לים ומאבד את הכרתו לאחר הקרב.
הנסיך מתעורר על אי הזמן ומתחיל במרדף אחרי שאדי ובדרכו עובר דרך שער מיוחד שמעביר אותו לזמן העבר. הנסיך מגלה את שאדי נלחמת באישה לבושה באדום, הורג את שאדי ומציל את האישה. האישה מספרת לו ששמה הוא קיילינה ושהיא המשרתת של קיסרית הזמן ושבעוד זמן קצר היא תסיים ליצור את חולות הזמן. הנסיך מבקש את עזרתה של קיילינה בכדי להיפגש עם הקיסרית ולמנוע את היווצרות החולות. קיילינה, שלא מאמינה שהנסיך מסוגל, מסייעת לו בכל מקרה ומסבירה לו על שני מגדלים בעלי מערכת גלגלי שיניים שהפעלתם תפתח את הדלת אל הקיסרית. בדרכו להפעלת שני המגדלים הנסיך נרדף על ידי הדאהקה, אך מצליח להתחמק ומגלה שהדאהקה רגיש למים.
הנסיך מפעיל את שני המגדלים וחוזר לחדר הקיסרית, שם הוא מגלה שקיילינה היא בעצמה קיסרית הזמן ושגורלה הוא למות בידיו של הנסיך ולכן היא שלחה את שאדי למנוע מהנסיך להגיע לאי. הנסיך נלחם בקיילינה, מצליח להורגה וחוזר להווה, אך מגלה שהדאהקה עדיין רודף אחריו. הנסיך מבין שבהירגת קיילינה הוא בעצם יצר את חולות הזמן בשוגג מגופה ולכן הגורל (שבו שליט אזאד מוצא את שעון החול והפיגיון והנסיך משחרר את החולות) עדיין נשאר אותו הדבר. הנסיך מגלה מוצא בדמות מסיכת רפאים מיוחדת שמאפשרת ללובש אותה להתקיים באותו קו זמן עם עצמו מהעבר וכך לתקן את עברו. הנסיך מוצא את המסיכה וחוזר בזמן לרגע שהוא עצמו הגיע לאי ורוקח תוכנית לפיה הוא ייקח את קיילינה איתו לזמן ההווה ויהרוג אותה שם, כך הוא בעצמו ייצור את חולות הזמן, אבל שליט אזאד לא יימצא אותם באי וכך יימנע מהנסיך לשחרר אותם באזאד.
בזמן ההווה, הנסיך (לבוש במסיכת הרפאים) מוודא שהדאהקה יהרוג את הגרסה האנושית שלו מהעבר, מה שגורם למסיכה לרדת מפניו (מכיוון שבציר זמן זה רק נסיך אחד מתקיים ולכן המסיכה כבר לא אפקטיבית). הנסיך מתקרב אל חדר הקיסרית ומציע לקיילינה לבוא איתו חזרה לבבל, אך זאת מסרבת וקרב מתפתח שוב, אך הפעם הנסיך גורר איתו את קיילינה להווה. בזמן הקרב הדאהקה מופיע, הפעם במרדף אחר קיילינה כיוון שהיא לא שייכת לקו זמן זה. מכאן העלליה מתפצלת לשני סופים:
עלילה > הסוף הטוב

הנסיך מגלה את כל החדרים הנסתרים באי, פותר את המלכודות ומקבל לרשותו את חרב המים איתה הוא הורג את הדאהקה. לאחר מכן הנסיך וקיילינה עוזבים את האי ביחד על סירה לכיוון בבל. בזמן מסעם השניים שוכבים והנסיך חולם על מלחמה שמתרחשת בבבל ועל דמות אפלה מחזיקה בכתר של מלך פרס ומצהירה שכל מה ששייך לנסיך שלה עכשיו ושלה יהיה תמיד וכך המשחק נגמר. הסוף הוא הסוף "האמיתי" של המשחק והמשחק הבא בסדרה מתחיל מהנקודה הזאת.
עלילה > הסוף הרע

הסוף הרע מתקיים כאשר השחקן לא מוצא את כל החדרים הנסתרים באי ולכן לא מקבל לרשותו את חרב המים. הנסיך נלחם בקיילינה בזמן ההווה והדאהקה מגיע על מנת להורגה כיוון שהיא לא שייכת לקו זמן זה. לאחר מכן הדאהקה מרוקן את הנסיך מכוחות הזמן שלו ולוקח ממנו את המדליון. הנסיך שם פעמיו חזרה לבבל לבדו ומגלה שהיא תחת מלחמה. קולו של הזקן מתחילת המשחק נשמע ברקע אומר "אתה לא יכול לשנות את גורלך" והנסיך שואל בייאוש "מה עשיתי?". סוף זה הוא לא הסוף "האמיתי" והמשחק הבא לא קשור אליו.
פיתוח

בניגוד לשיערו הקצר ולבגדיו המלכותיים מהמשחק הקודם, שיערו של הנסיך ארך והוא לבוש בשריון על גופו.
המדבבים של המשחק גם הם הוחלפו והנסיך מדובב על ידי רובין אטקין דאונס במקום יורי לוונטל שדיבב אותו במשחק הקודם. המדובבת של קיילינה היא השחקנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י. הפסקול גם הוא השתנה ומשלב בתוכו מוזיקה ערבית וז'אנר "מאטל" מסוגת הרוק.
ביקורות

על פי חברת Ubisoft המשחק מכר בחודש כ-1.9 מיליון יחידות וגרסת הפלייסטיישן 2 קיבלה את אות "הזהב" בעקבות 200,000 עותקים שנמכרו בבריטניה.
האתר Eurogamer נתן למשחק ביקורת פושרת בטענה שהמשחק עצמו לא בוגר כמו קודמו ושאלמנטים כגון דם ואיברים נשיים מוצנעים שולבו בו בטעם רע. אתר הקומיקס Penny Arcade צחק על המשחק ודמותו של הנסיך הושוותה לדמות של אדם גותי.
הערות שוליים

↑  Entertainment Software Rating Board‏, Prince of Persia: Warrior Within for GameCube, Windows PC, PlayStation 2, Xbox Rating (באנגלית)
↑  Entertainment Software Rating Board‏, Prince of Persia: Warrior Within for Windows PC Rating (באנגלית)
↑  Pan European Game Information‏, Prince of Persia: Warrior Within Rating (באנגלית)
↑  Multiplayer.it Business to Business, web.archive.org, ‏2005-02-09
↑  ELSPA: About ELSPA: Sales Awards: Gold, web.archive.org, ‏2009-03-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16595397z (data)
עלינו לשבח

עלֵינו לשבֵּח היא תפילה. חלקה הראשון מכיל דברי שבח לאלוהים על כך שעם ישראל זוכים להתפלל לפניו, בניגוד לגויים המתפללים לאל שווא.
חלקה השני, "עַל כֵּן נְקַוֶּה" מביע תקווה שכל בני האדם יכירו בייחודו של אלוהי ישראל ויעבדו אותו 'שכם אחד'. התפילה נתקנה עבור החלק הפותח את מלכויות בתפילת מוסף של ראש השנה, אך בחלק מהקהילות נאמרת גם בסיום שלוש התפילות בכל יום. על פי המסורת תפילה זו חוברה בידי יהושע בן נון.
תוכן התפילה

בחלק הראשון של התפילה תיאור גדולתו של אלוהים ושל עם ישראל העובדים אותו לעומת אלילי השקר של שאר העמים. בחלק השני של התפילה בקשה "להעביר גילולים מן הארץ והאלילים כרות יכרתון" – תפילה לביטול עבודת האלילים ולהכרת האנושות כולה במונותאיזם. בניגוד לרוב התפילות, החלק הראשון של עלינו לשבח אינו פונה אל האל בגוף שני, אלא מדבר עליו בגוף שלישי. שמותיו המקודשים של האל מוזכרים בחלק הראשון רק בציטוטי פסוקים.
תפילת עלינו לשבח כוללת רמזים לפרק מ"ה בספר ישעיהו ופרק י' בספר ירמיהו, שני פרקים המתפלמסים עם עבודת האלילים. אהרן מירסקי תיאר את התפילה כמתפלמסת עם עבודת האלילים שממנה הצליח עם ישראל להשתחרר. שרגא בר און ויקיר פז טוענים, לעומת זאת, שעלינו לשבח היא "תפילה פולמוסית המתמודדת עם אפשרויות חיות ותוססות של כפירה - תפיסות העולם הביניטריות". הם טוענים שהביטויים "אדון הכל" ו"יוצר בראשית" נדירים בספרות העברית הבתר מקראית של העת העתיקה ובמיוחד בספרות חז"ל, ושילובם יחדיו הוא יחידאי. הם גם מצביעים על כך שביטויים אלו רווחו בקרב המאמינים בביניטריות. דניאל בויארין מסיק מכך שתפילת עלינו לשבח היא תפילה ביניטרית וכי בתקופה הקדומה האמונה בביניטריות הייתה לגיטימית. בר און ופז טוענים, לעומת זאת, שתפילת עלינו לשבח מקבילה את שני הביטויים כדי להדגיש שהם מכוונים לאל יחיד.
תוכן התפילה > נוסחאות שונות

עדות אשכנז נוהגים לומר "ואנחנו כורעים ומשתחווים" בעוד הספרדים אומרים "ואנחנו משתחווים" בלבד.
במקורות קדומים רבים, וכן בסידורים של יהודי תימן מופיע הניסוח "לתכן עולם במלכות שדי", במקום "לתקן עולם במלכות שדי". קו זה משתלב יותר טוב מול נוסחו של החלק השני של התפילה "ועל כן נקוה", המוקדש רובו ככולו לבקשה להשראת מלכות ה' בעולם, ואינו עוסק בסוגיות תיקון העולם.
קיימים עוד שינויי לשון קטנים, של מילים ואותיות בודדות. יש מנהגים שונים או לגרוס "אין אחר", "אין עוד" או "אין עוד אחר".
שני הקטעים האחרונים, "ככתוב בתורתך ה' ימלוך לעולם ועד" ו"ונאמר והיה ה' למלך על כל הארץ וכו'" אינם מופיעים בכל הנוסחאות, וככל הנראה לא היו חלק מהתפילה המקורית. בסידור חסידי אשכנז מבואר שיש סוד במניין המילים (ללא שני הפסוקים הנזכרים) ואין להוסיף או לגרוע על מניין זה. הקטע "ככתוב בתורתך ה' ימלוך לעולם ועד" היווה המשך של ברכת מלכויות, והוכנס בנוסחאות אחרות גם לתפילת עלינו לשבח. הגאון מווילנה השמיט את הפסוק "והיה ה' למלך וכו'", לעומת המגן אברהם שתמך באמירתו על פי האר"י.
המשפט "שהם משתחווים להבל וריק ומתפללים אל אל לא יושיע" הושמט על ידי הצנזור – בעיקר בסידורי אשכנז – עקב טענה שהמילה "וריק" מכוונת לישו, בשל הגימטריה הזהה (316; ראו בפיסקה #יחס לגויים); פיסקה זו הוחזרה ברוב הסידורים, אך בחלקם מופיע בסוגריים.
כמשקל נגד לטענה זו היו שחששו מהנוסח "ומושב יקרו", משום ש"יקרו" בגימטריה ישו, ומשפט זה נראה כמדבר בשבחו של מקים הדת הנוצרית. לכן הוכנסו בכתבי יד שינויי נוסחאות, דוגמת הסרת "ומושב יקרו", החלפה ב"וכיסא כבודו", ב"ומושבו היקר" ובגרסאות אחרות המעקרות את הגימטריה. הנוסח "וכיסא כבודו" אומץ על ידי הגר"א, הרב ישראל איסרלין, הרב יצחק אייזיק טירנא ואחרים, וכך נוהגים במנהג פפד"מ בימים נוראים כשאומרים עלינו בקול רם; אך המהר"ם מרוטנבורג, ובעקבותיו תשב"ץ והטור, אימצו את הגרסה המקובלת על פי ספר ההיכלות. בשם המהר"ם נמסר שאין לחשוש לגרסה "יקרו", שכן אלו ראשי תיבות של "יה קדוש רם ונשא".
אמירת התפילה > זמני התפילה

במקור נתקנה התפילה במוסף של ראש השנה, ולאחר מכן שובצה בחלק מהקהילות בסופי התפילות.
ברוב גדול של נוסחי התפילה, נאמרת תפילת עלינו בכל שלוש התפילות ביהדות: שחרית, מנחה וערבית. עם זאת, ישנם חילופי מנהגים לגבי אמירתה במנחה ובתפילות הנאמרות ברצף. בימים שבהם מתפללים תפילת מוסף, הנאמרת מיד לאחר תפילת שחרית, לרוב המנהגים "עלינו לשבח" אינה נאמרת בסיום תפילת שחרית כי אם בסיום תפילת מוסף. בנוסח תימן, נוסח איטליה, נוסח רומניא ונוסח פרובאנס התפילה לא נאמרת במנחה, ובקהילות אשכנז יש מנהגים שונים אם אומרים אותו במנחה כאשר מסמיכים מנחה לערבית. ביום הכיפורים אין אומרים עלינו בחלק מהנוסחים אחרי מוסף ומנחה.
בראש השנה נאמר עלינו לשבח באמצעה של תפילת העמידה של מוסף, והוא מהווה חלק מברכת מלכויות. בעדות רבות נאמר הקטע הראשון של עלינו לשבח גם באמצעה של תפילת העמידה של מוסף של יום הכיפורים.
הספרדים שבאיטליה ומערב אירופה, וכן בנוסח קטלוניה, אין אומרים את החלק השני ("על כן נקווה"), למעט בברכת מלכויות שבתפילת מוסף של ראש השנה.
בקהילות אשכנז המזרחי, נוהגים לאומרה גם בסיום קידוש לבנה ובסיום טקס ברית המילה. וכן תפילת עלינו לשבח מופיעה גם בסדרי תפילה לחולה טרם מותו.
אמירת התפילה > מנהגים

באשכנז היה נהוג לאומרה בלחש (מלבד בליל ניטל ובראש השנה), מפני פחד מהגוים. מנהג זה השתמר בוורמס עד שחלק מבני הקהילה לא ידעו כלל על המנהג לאומרה.
בין אמירת "שהם משתחווים להבל וריק" לאמירת "ואנחנו כורעים ומשתחוים" מפסיקים מעט, שלא ישתמע שהם משתחווים וגם אנחנו.
עקב חשיבות התפילה נהוג לעמוד בעת אמירת עלינו לשבח ולהשתחוות כשאומרים "ואנחנו כורעים ומשתחוים". האשכנזים נוהגים לכרוע מעט בברכיים, ולהשתחוות בפלג העליון של הגוף. הספרדים אומרים "ואנחנו משתחווים" בלבד, ולכן אינם כורעים אלא משתחווים בפלג הגוף העליון בלבד. אצל האשכנזים נהוג בראש השנה ויום הכיפורים לכרוע על הברכיים ולהשתחוות על הרצפה בעת אמירת "ואנחנו כורעים ומשתחווים".
הרב דוד הלוי סגל מזכיר בספרו טורי זהב מנהג לירוק בעת אמירת עלינו לשבח לפני אמירת "ואנחנו כורעים", כדי לבזות את האלילים. הדעות היו חלוקות האם יש לקיים מנהג זה. הרב ישעיה הלוי הורוביץ, בהגהותיו על צוואת אביו, כתב: "וקצת מן ההמון נוהגים להקיא רוק בעלינו ואין יודעים למה, ... ומקיאים כשאומרים ואנחנו כורעים וזה איסור גמור, וגם עלינו נתוקן על ידי יהושע בן נון שהיו בימיו עובדי עבודת כוכבים ומזלות שאינו בזמנינו. וגם הוא סכנה גדולה שמא יחשבו האומות שבזמנינו שעליהם נאמר ככל המונם וכו' ... על כן מן הראוי שיש למחות בידיהם". לעומת זאת, הרב אברהם אליעזר הירשוביץ כתב שאין לחשוש לקיים את המנהג, משום שכולם מבינים שהיריקות אינן מכוונות לגוים שבמדינות אירופה אלא לעובדי אלילים פאגניים שניתן למצוא באפריקה ואסיה. כיום מנהג זה קיים בעיקר במספר חצרות חסידיות (ובהן חסידות חב"ד).
האשכנזים נוהגים לומר קדיש לאחר אמירת עלינו לשבח. באשכנז, שלא היו מסיימים את עלינו לשבח בפסוקים, לא אמרו קדיש.
קהילות צפון אפריקה נהגו שלא לומר את חלקו השני ("על כן נקווה") בשבתות, וימים טובים. הטעם לכך הוא שאמירת עלינו לשבח משמשת כעדות לתפילה (כיוון שכל קטע מתחיל באות ע ומסתיים באות ד, ומכאן שני עדים), ומאחר שאין עדות בשבת יום טוב, אין להעמיד שני עדים - ולכן היו משמיטים את החלק השני. וכך הוא בסידורי תפילת החודש, ובמחזורי זכור לאברהם וסידורים נוספים שנדפסו בליוורנו.
היסטוריה > חיבור התפילה > על פי המסורת

המסורת היהודית מייחסת את חיבור התפילה ליהושע בן נון בשעה שכבש את ארץ ישראל. ספר חרדים מציין שעלינו נאמר בעת הקפת חומות יריחו ובספר "סדר היום" לרבי משה בן מכיר נאמר שיהושע אמרו שבע פעמים ישר והפוך בשעת הפלת חומות יריחו וכך נפלו שבעת החומות של יריחו. השם הושע מופיע באקרוסטיכון הפוך של התפילה:"עלינו לשבח", "שלא עשנו", "ואנחנו כורעים", "הוא אלוקנו". אגדה נפוצה במסורת היהודית מייחסת את החלק השני של "עלינו לשבח", הפותח במילים: "על כן נקווה לך..." לדמות המקראית עכן בן כרמי מתקופת יהושע, וזאת בשל ראשי התיבות הפותחים את קטע התפילה: "על כן נקווה".
רבי מנשה בן ישראל יחס את התפילה לאנשי כנסת הגדולה על פי הביטוי "מלך מלכי המלכים" שמופיע בנביא דניאל. הרב אליהו מונק בספרו "עולם התפילות" וכן בספר "עיון תפילה" לר' אריה לייב גורדון ניסו לתאם עם דעת החוקרים, שהתפילה בבסיסה חוברה על ידי יהושע, אך נערכה על ידי רב, מסדר סדר מלכויות זכרונות ושופרות.
היסטוריה > חיבור התפילה > במחקר

קטע דומה לתפילת עלינו לשבח, מופיע בספרות ההיכלות והמרכבה. הקטע הוא כדלהלן:
"עלי לשבח לאדון הכל לתת גדולה ליוצר בראשית, שלא עשאנו כגויי הארצות ולא שמנו כמשפחות האדמה, שלא שם חלקי בהם וגורלי ככל המונם, שהם משתחוים להבל וריק ומתפללים אל אל לא יושיע, ואני מתפלל לפני מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, שהוא נוטה שמים ויוסד ארץ, ושכינת עוזו בגבהי מרומים, הוא אלוהינו ואין עוד אחר אמת מלכנו אפס זולתך, ה' הוא האלוהים, ה' הוא האלוהים, ה' הוא האלוהים, הוא אחד ושמו אחד, ה' אלוהינו ה' אחד, ה' ה' אל חנון ורחום ארך אפים ורב חסד ואמת, על כן נקוה לך ...".
החוקרים חלוקים בדעותיהם בשאלת המקור הראשון של התפילה, כמו גם לגבי תקופת חיבור התפילה. מ"ד שווארץ טוען שהמקור הוא בסידור התפילה ומשם הועתקה התפילה לספרות ההיכלות. לטענתו, הרעיונות של מלכות ה' לעתיד לבוא והכרת האומות במלכות ה', המופיעים ב"ועל כן נקוה", חלקו השני של עלינו, זרים לספרות ההיכלות. בנוסף, הוא כותב שמכיוון שעלינו לשבח אינה תפילה מיסטית, לא סביר שמקורה בספרות ההיכלות. דעה זאת מייחסת את חיבור תפילת עלינו לשבח לתקופת התנאים ומייחסת אותה לעיתים לרב אשר בתלמוד ירושלמי ובמדרשים נרמז שהוא חיבר את תפילת מלכויות זכרונות ושופרות.
לעומת זאת, מאיר בר-אילן טוען שכיוון המעבר הטבעי הוא מספרות ההיכלות, הידוע כמקור ממנו נלקחו טקסטים שונים אל סידור התפילה והתלמוד, אל סידור התפילה המהווה אוסף של טקסטים שנלקחו ממקורות שונים. הוא מצביע על כך ש"עלינו לשבח" נעדר את המילה המרכזית של תפילת מלכויות, למעט הביטוי "מלך מלכי המלכים", וכי תפילת 'עלינו לשבח' אינה נצרכת לגוף של 'תפילת מלכויות', שנקבעה כחובה בהלכה. כן טוען בר-אילן שעלינו לשבח כתפילת שבח כלל אינו מתאים לברכת מלכויות שתפקידו להמליך את ה' ולא לשבחו וכי 'עלינו לשבח', בעל המוטיב הלאומי, אינו מתאים למוסף של ראש השנה, בעל האופי האוניברסלי. נוסף על כך, מצביע בר-אילן על הליטוש הלשוני של תפילת 'עלינו לשבח' בסידור המקפיד על שימוש בגוף-ראשון-רבים, בניגוד לנוסח בהיכלות, דבר המצביע, לשיטתו, על כך שנוסח הסידור מאוחר יותר. כמו כן, מזכיר בר-אילן את הנוהג הרווח לתרגם מלשון יחיד ללשון רבים קטעים המוכנסים לסידור התפילה. בעקבות קביעתו ש-'עלינו לשבח' מקורו בספרות ההיכלות, טוען בר-אילן שהוא נכתב בין המאה ה-3 למאה ה-5 לספירה.
שרגא בר און ויקיר פז מסכימים עם שוורץ שהתפילה זרה לספרות ההיכלות וטוענים שהיא הגיעה אל ספרות ההיכלות מפיוט עצמאי. על סמך טענתם שהתפילה מכוונת נגד השקפות ביניטריות הם מתארכים אותה לתקופה שבין המאה השנייה לאמצע המאה השלישית לספירה.
קאופמן קוהלר טוען באנציקלופדיה היהודית שהתפילה נוסחה לפני היווסד הנצרות ומתפלמס עם הטוענים שהתפילה נכתבה על ידי רב. לטענתו, ההתייחסות ל"מלך מלכי המלכים" מעיד על מקור מהתקופה הפרסית, בה המלך היה מכונה מלך המלכים. כן הוא מצביע על העדר בקשה בתפילה על בניין בית המקדש, דבר המעיד שבית המקדש היה קיים, והעדר תפילה לבא המשיח כמעיד שהוא קדום לנצרות. כן הוא טוען שמלשון התפילה ניכר שהיא הודבקה לתוך תפילת מלכויות של מוסף לראש השנה והוא קדום לו. יוסף היינימן טען שעלינו לשבח שייך לקבוצת התפילות שמקום היווצרן הוא בית המדרש, כלומר "תפילות שנוצרו בעקבות לימוד התורה בציבור, ובייחוד אגב הדרשה בציבור".
היסטוריה > שיבוץ התפילה בסידור

מקום שיבוצו הראשון של עלינו לשבח בתפילה הוא במוסף של ראש השנה בפתיחת סדר מלכויות, הנאמר בשני ימי ראש השנה. תפילת עלינו לשבח מופיעה שם כבר בסדר רב עמרם גאון, ובסידור רב סעדיה גאון. החיד"א מייחס את תיקונה בתפילה לרבי יוחנן בן זכאי.
בעת מסעי הצלב נאמרה תפילת "עלינו לשבח" על ידי המוצאים להורג על קידוש השם. למשל, ב"ספר זיכרון" של אפרים בן יעקב מבון מסופר שבמסעי הצלב ב-1171, אמרו יהודי בלואה שבצרפת את תפילת "עלינו לשבח", בעת שנלקחו למות על קידוש השם. יש הטוענים שבעקבות זאת החלו לאמר את תפילת עלינו לשבח בכל יום.
המקור הקדום ביותר המעיד על אמירת "עלינו לשבח" בסיום התפילה בכל יום הוא מחזור ויטרי המביא את תפילת עלינו לשבח ביום חול, תוך ציון: "ואומר בלחש עלינו לשבח" ובסיום תפילת שבת מציין באופן סתמי: "ויאמרו 'עלינו לשבח', 'על כן נקוה לך', ונפטרין לבתיהם לשלום". עם זאת, לא ברור שהקטע התחבר על ידי מחבר המחזור, רבי שמחה מוויטרי. מנהג זה מופיע גם בספר הרקח של רבי אלעזר מוורמייזא, מאותה תקופה. אמירת עלינו נשתרשה בקרב האשכנזים ובמקורות מאוחרים יותר לא צוין לאומרו בלחש. בין השאר, מופיע אמירת עלינו ב"כלבו", בטור ובהגהות הרמ"א בשולחן ערוך (סימן קל"ב). לעומת זאת, בנוסח הספרדים התפילה הוכנסה לתפילות היום יום בהשפעת האר"י ואמירתו בסוף התפילה אינה מוזכרת בסידור הרמב"ם ואף לא בשולחן ערוך.
בתחילה נאמרה תפילת עלינו לשבח רק לאחר תפילת הבוקר, שחרית או מוסף. אמירתה לאחר תפילת מנחה ומעריב הוכנסה בהשפעת האר"י.
יש הנוהגים לאמר עלינו לשבח לאחר קידוש לבנה. הטעם שניתן לכך הוא להדגיש שלמרות הברכה על הירח היהודי מתפלל רק לבורא העולם. לאחר עלינו לשבח נוהגים לומר את שלושה פסוקים, המופיעים במדרש אסתר רבה כדברי שלושה נערים למרדכי. הפסוקים הם ”אַל תִּירָא מִפַּחַד פִּתְאֹם וּמִשֹּׁאַת רְשָׁעִים כִּי תָבֹא” (ספר משלי, פרק ג', פסוק כ"ה); ”עֻצוּ עֵצָה וְתֻפָר דַּבְּרוּ דָבָר וְלֹא יָקוּם כִּי עִמָּנוּ אֵל” (ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק י') ו”וְעַד זִקְנָה אֲנִי הוּא וְעַד שֵׂיבָה אֲנִי אֶסְבֹּל אֲנִי עָשִׂיתִי וַאֲנִי אֶשָּׂא וַאֲנִי אֶסְבֹּל וַאֲמַלֵּט” (ספר ישעיהו, פרק מ"ו, פסוק ד'). בעבר היה זה מנהג נוסח פרובאנס.
היסטוריה > יחס לגויים

פרשנויות, המופיעות במחזור ויטרי וב"ערוגת הבושם", מסבירות כי המשפט "שהם משתחוים להבל וריק" מכוון כנגד הנוצרים, מכיוון ש"וריק" שווה בגימטריה ל"ישו". במרבית הפרשנויות הגימטריה רחבה יותר, והיא מכניסה למשוואה גם את מוחמד, מייסד דת האסלאם; "להבל ולריק", בתוספת ל', עולה בגימטריה "ישו מחמט". בעקבות כך, פרסמו משומדים את הפרשנות היהודית, והיא נפוצה בעלילות ובפולמוסים יהודיים–נוצריים. הרב יום טוב ליפמן מילהויזן מספר שבשנת ה'קנ"ט טען פטר, משומד נוצרי בן המאה ה-14, אשר שמו היהודי הקודם היה פסח, שהמשפט "שהם משתחוים להבל וריק" מכוון כנגד אמונתם של הנוצרים מכיוון ש"וריק" שווה בגימטריה ל"ישו". הרב ליפמן ענה לו: ”אמרתי לו הנוצרים לא קראו לאלהיהם יש"ו. כי בלשונם נקרא יזו"ש. ובלשוננו נקרא ישו"ע. ענה ואמר אמת ומקצתכם קוראים לו ישו"ע וכן שמו לפי שהושיע להם מן הגיהנם”. היו גם שטענו שהצירוף "הבל וריק" מופיע כבר בספר ישעיהו, פרק ל', פסוק ז', מאות שנים לפני הופעת הנצרות.
ב-28 באוגוסט 1703 הורה פרידריך הראשון, מלך פרוסיה ליהודים למחוק את המילים ”שֶׁהֵם מִשְׁתַּחֲוִים לְהֶבֶל וָרִיק, וּמִתְפַּלְּלִים אֶל אֵל לֹא יוֹשִׁיעַ”. וחייבם לומר את התפילה בקול כדי לוודא שאינם אומרים זאת. המשפט נשמט מסידורים רבים שנדפסו באירופה. בתפילות הרפורמיות וקונסרבטיביות נשמט משפט זה על מנת לא לפגוע בבני דתות אחרות.
תפילת עלינו לשבח הוזכרה לעיתים קרובות על ידי אנטישמים כהאשמות שהעלו נגד היהודים.
טעמים לאמירת התפילה

מספר טעמים נתנו על ידי חכמי ההלכה לאמירת תפילת עלינו לשבח בסוף התפילה בכל יום.
בב"ח ובט"ז מופיע בשם הרב יעקב פולק בשם הרב אליהו מנחם מלונדריש שאמירת עלינו לשבח בסוף התפילה הוא על פי תקנת חז"ל שיש להישאר בבית כנסת מעט זמן לאחר התפילה ולכן תיקנו לומר בזמן זה תפילת הודאה על התפילה, וכך כתב המאירי וכך משמעות לשון המחזור ויטרי, רבי אהרן מלוניל והארבעה טורים. לפי סיבה זו נכתב בספר מגן גיבורים, שכשמתפללים ערבית סמוך לתפילת מנחה אין צורך לומר לאחר תפילת מנחה עלינו לשבח, וכך פסק גם במשנה ברורה. סיבה זו גם מסבירה את אי אמירת עלינו ביום הכיפורים אחרי תפילת מוסף ואי אמירת עלינו לאחר שחרית, בימים בהם מתפללים מוסף.
מהר"י אבוהב בפירושו על הטור (סימן קל"ג) ורבי יעקב כולי בספרו ילקוט מעם לועז מבארים שעלינו לשבח נתקנה רק בתפילות בהן אומרים שמע ישראל, שעניינו עדות על יחודו של ה', וזו גם מטרת עלינו לשבח, לסיים את התפילה בייחוד ה'. שניהם מפרשים שלפי סיבה זו יש לאומרה רק בתפילת שחרית וערבית. לעומתם הרדב"ז ורבי משה בן מכיר בספרו סדר היום אומרים שלפי סיבה זו יש לאמרה גם במנחה.
סיבה נוספת נאמרה על ידי החכם התימני רבי יצחק ונה שעלינו לשבח נתקנה כנגד הגויים שמשתחווים לשמש בזריחה ובשקיעה, ועל כן אומרים אותה רק שחרית וערבית.
קיימת פרשנות המנמקת את מיקומה של תפילת עלינו לשבח כחותמת התפילה בכך שהיא "כמו 2 עדים המעידים על התפילה (כל קטע פותח ב"ע" ומסיים ב"ד" = 2 עדים)".