stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אומר
מחקר > דינמיקה עירונית

הדינמיקה העירונית נבחנה באמצעות: (א) מושגים ומנגנונים שמוצעים בתיאוריה החברתית כדוגמת תאוריית הסטרוקטורציה (Structuration theory) ובתיאוריה של מערכות מורכבות כדוגמת ארגון עצמי (Self-organization); (ב) התאמת מודלים של דינמיקה עירונית מהסוג של Cellular Automata Models ושל Agent-Based Models, לסימולציה של ניידות מגורים ותנועה יומיומית המתחשבת הן בהתנהגות מרחבית של אינדיבידואלים, כדוגמת בחירת מסלולי תנועה בפעילות יומיומית או בחירת סביבת מגורים, והן בתכונות ומבנה הסביבה העירונית כדוגמת יחסי גודל בין קבוצות, גודל המרחב הגאוגרפי, דגם רשת רחובות ומערך שימושי הקרקע בעיר. דרך חקירה זו הובילה לאיתור מאפיינים התנהגותיים ומאפיינים מבניים של סביבות עירוניות המעורבים בדינמיקה של ערים בכלל.
בחינה זו הורחבה בהמשך על ידי פרופ' אומר ועמיתיו למחקר גם לבחינה אמפירית שנערכה על ערים בישראל וזאת תוך: (א) שימוש בכלים של טכנולוגיית מידע גאוגרפי ומסדי נתונים מרחביים ברמת פירוט גבוהה; (ב) פיתוח מדדי נגישות המתבססים על נתונים מרחביים ברמת פירוט של מבנה מגורים; ו-(ג) פיתוח של שיטות לניתוח המבנה התפקודי, המורפולוגי והוויזואלי של הסביבה הבנויה. בחינה זו הובילה לסיווגן של סביבות עירוניות בישראל בהקשר להתנהגות מרחבית המתהווה בהן כגון: סביבות שמעודדות הליכה ברגל או סביבות שמעודדות מפגש בין קבוצות חברתיות-כלכליות או אתניות-לאומיות באזורים מגורים ומרחבי תפקוד.
מחקר > פיתוח מודלים לחיזוי תנועת הולכי רגל

יחד עם תלמידי מחקר ועמיתים, חוקר פרופ' אומר את יחסי הגומלין בין מבנה רשת הדרכים, שימושי הקרקע והתפלגות התנועה של הולכי רגל בעיר תוך ההתמקדות בהשלכות החברתיות, התפקודיות, והסביבתיות הנגזרות מכך. על סמך ידע זה, ובעזרת שיטות לניתוח רשת (network analysis), ובמיוחד שיטות שמוצעות במסגרת המתודולוגיה של תחביר המרחב (space syntax), פותחו מודלים מבוססי סוכנים לחיזוי תנועת הולכי רגל (pedestrian volume models) בסביבות קיימות ומתוכננות. פיתוח מודלים אלה כלל גם טיפול בסוגיות מרכזיות בחקר התנועה בעיר הנוגעות להתנהגות מרחבית כגון: סוג המרחק – מטרי, טופולוגי או אנגולרי – לפיו בני-אדם מייצגים קוגניטיבית את סביבתם ובוחרים מסלולי תנועה בתוכה. סוגיות אלו נבחנו תוך הערכת ההשלכות על היווצרותם של דגמי תנועה ואזורים תפקודיים. מודלים אלה עשויים לסייע לתכנון של סביבות עירוניות מקיימות (sustainable environments) המתחשבות בהיבטים חברתיים, תפקודיים וסביבתיים, ובכלל זה: סביבות שיעודדו תנועה לא-מוטורית (הליכה הרגל ורכיבה על האופניים) ויפחיתו את התלות בכלי הרכב, וסביבות בטוחות שיפחיתו את רמת הסיכון לתאונות דרכים שבהן מעורבים הולכי רגל.
מחקר > ייצוג קוגניטיבי והתנהגות מרחבית

על רקע ההכרה בחשיבות התפישה וייצוג/מיפוי קוגניטיבי של מרכיבי הסביבה העירונית להתנהגות והתמצאות מרחבית של בני אדם, ולדינמיקה העירונית בכלל, פרופ' אומר ערך גם מחקרים שמטרתם לזהות תכונות הקשורות לצורת הסביבה העירונית ולארגון שימושי הקרקע ולדגמי רשת הרחובות בתוכן שהן הרלוונטיות לייצוגן הקוגניטיבי (מפות קוגניטיביות) בקרב בני אדם החיים בעיר. בהקשר רחב יותר, נבחן הקשר בין ייצוגים קוגניטיביים של אזורים גאוגרפיים בישראל לתכונות המורפולוגיות, החברתיות והפיזיות שלהם.
מחקר > חקר העיר הישראלית

עבודותיו של פרופ' אומר התרכזו גם בניסיון לזהות דגמים מורפולוגיים של ערים ושכונות בישראל ובתוך כך לברר את ההשלכות ההתנהגותיות-מרחביות, החברתיות והסביבתיות של דגמים אלה, לדוגמה: באיזו מידה שכונות מגורים נבדלות בתנאים לעידוד הליכה ברגל (כדוגמת הליכות; walkability), בדרגת ההומוגניות החברתית (כדוגמת היבדלות בין שכונות על בסיס חברתי-כלכלי וסגנון חיים) וביצירת תחושות נוחות ונעימות בקרב קבוצות אוכלוסייה שונות. במחקרים אלו זוהו טיפוסי שכונות מגורים וערים בישראל תוך דיון בייחודם של טיפוסים אלה בהשוואה למקומות אחרים בעולם. בנוסף נערך גם מחקר על אלומטריה עירונית (urban scaling) בישראל שבמסגרתו נבחן היחס בין גודל האוכלוסייה למרכיבים חברתיים, תפקודיים ופיזיים (כגון שטח בנוי ורשת דרכים) של ערים בישראל.
מחקריו כללו ניסיון להעריך את ההשפעה של גישות לתכנון עירוני על המבנה המורפולוגי והפיזי ועל הדינמיקה של שכונות מגורים וערים בישראל במהלך הקמתן התפתחותן, ובכלל זה היקף והתפלגות תנועה מוטורית ולא-מוטורית ברשת הדרכים והתגבשות אזורים חברתיים ותפקודיים.
ממצאי מחקרים אלה תורמים להכרת מאפייני העיר הישראלית וייחודה בהשוואה למקומות אחרים בעולם, ומהווים מקור ידע חשוב לצורך תכנון ערים בישראל.
פרסומים נבחרים (משנת 2015 ואילך)

Kaplan, N., Burg, D. and Omer, I. (2020). The spatial organization of accessibility and functional hierarchy: The case of Israel. Computers, Environment and Urban Systems vol. 80.
Omer, I. (2018) How are geographical judgments and a geographical entity’s shape connected in cognitive mapping?, Built Environment, 44 (2), 205-217.
Omer, I. (2018). Effects of city form and socio-spatial divisions on cognitive maps. Journal of Urban Affairs, 40 (4), 560–575.
Omer, I. (2018). Editorial: Urban Modeling and Social Media. Geoinformatics and Geostatistics: An Overview, 6:1, DOI: 10.4172/2327-4581.1000180.
Omer, I. and Kaplan, N. (2018). Structural properties of the angular and metric street network’s centralities and their implications for movement flows. Environment and Planning B: Urban Analytics and City Science. DOI: 10.1177/2399808318760571.
Omer, I., Goldblatt, R., Romann, M. and Khamaisi, R. (2018). Tolerance, intergroup contacts and municipal-spatial organization: The case of Jews and Arab Palestinians in the Tel Aviv metropolitan area. Tijdschrift voor economische en sociale geografie: Journal of Economic and Social Geography, 109 (1), 57-72.
Omer, I., Gitelman, V., Rofè, Y., Lerman, Y., Kaplan, N. and Doveh, E. (2017). Evaluating crash risk in urban areas based on vehicle and pedestrian modeling: a case-study in Israel. Geographical Analysis, 49 (4), 387-408.
Omer, I. and Goldblatt, R. (2017). Using space syntax and Q-analysis for investigating movement patterns in buildings: the case of shopping malls. Environment and planning B: Planning and Design, 44(3), 504-530.
Omer, I. and Kaplan, N. (2017). Using space syntax and agent-based approaches for modeling pedestrian volume at the urban scale. Computers, Environment and Urban Systems, 64, 57-67.
Lerman, Y. and Omer, I. (2016). Urban area types and spatial distribution of pedestrians: Lessons from Tel Aviv. Computers, Environment and Urban Systems, 55, 11-23.
Omer, I. (2016). Residential Neighborhoods in an Ethnically Mixed Area: Factors that Shape Coexistence. In: Moroni S. and Weberman D. (eds.), Space and Pluralism, CEU Press, pp. 225-251.
Omer, I. and Goldblatt, R. (2016). Spatial Patterns of Retail Activity and Street Network Structure in New and Traditional Israeli Cities. Urban Geography, 37(4), 629-649.
Omer, I. and Jiang, B. (2015). Can cognitive inferences be made from aggregate traffic flow data?. Computers. Environments and Urban Systems, 54, 219-229.
Omer, I., Rofè, Y. and Lerman, Y. (2015). The impact of planning on pedestrian movement – contrasting pedestrian movement models in pre-modern and modern neighborhoods in Israel. International Journal of Geographical Information Science, 29, 2121-2142.
Omer, I. and Zafrir-Reuven, O. (2015). The Development of street patterns in Israeli cities. Journal of Urban and Regional Analysis, 7(2), 113-127.
האנטי-שילוש

האנטי-שילוש או השילוש האנטי-קדוש (באנגלית: The Anti-Trinity) הוא מושג המתייחס לשלושה אלים: מוחמד, אפולון וטרוואגנט (Tervagant) או טרמאגנט (Termagant) (אנ'), שלפי תפישה נוצרית מוטעית מתקופת ימי הביניים, היוו את פנתאון האלים האסלאמי. השילוש האנטי-קדוש נוכח בכרוניקות ובז'אנרים ספרותיים שונים שיצאו בעיקר בסמוך למסעי הצלב; אלו סייעו בידי הצלבנים בהאשמת המוסלמים בפגאניות ובעידוד נוצרים רבים להצטרף למסעות הצלב לשחרור המקומות הקדושים מידי השושלת האיובית.
רקע היסטורי

במאות השביעית והשמינית לספירה, רוב העולם הנוצרי – בעיקר באזור המזרח התיכון תחת השלטון הביזנטי, בחצי האי האיברי ובצפון אפריקה – נפל לידיה של האימפריה המוסלמית. דור הנוצרים הראשון, שהתמודד עם הפלישה המוסלמית, ראה באלו האחרונים כוח צבאי ופוליטי מאיים – אך לא הקדיש תשומת לב של ממש לאמונותיהם ולפרקטיקות הדתיות הייחודיות להם. ואולם, משהשפה הערבית החלה להתעצב כשפה הדומיננטית באימפריה בעידוד שושלת בני אמיה השלטת, והמרת הדת לאסלאם הקלה בהשתלבות נתיני האימפריה במשרות ממשלתיות – החלו בני הקהילה הנוצרית להתאסלם במספרים הולכים וגדלים. אז, ורק אז, החלו מנהיגי הקהילה הנוצרית ברחבי האימפריה לחוש בצורך האקוטי להתעמת עם דת האסלאם, וחיפשו דרכים למנוע את הגדילה ההולכת ומתעצמת של מומרים בני קהילתם. זו, בתורה, הולידה פולמוס אנטי-מוסלמי שהופנה לא עבור קהל מוסלמי, אלא בהכרח לקהל נוצרי, ומתוך רצון להניא אותם מהמרת דתם. בסוריה הביזנטית כמו גם בספרד הוויזיגותית – הכיבוש המוסלמי הוסבר בקונטקסט דתי-נוצרי כתוכנית אלוהית אפוקליפטית. לפי תוכנית זו, הרי שהמרת דת המונית מהנצרות לדת מונותאיסטית 'מזויפת', כופרת ואנטיכריסטית במהותה – כפי שהוצגה דת האסלאם - הייתה צפויה מראש (בכתבים דוגמת כתביהם של סופרניוס, מקסימיוס ופסאודו מת'ודיוס במזרח התיכון, כמו גם כתביהם של פאולוס אלווארוס ואילוגיוס מקורדובה). נראה, כי דווקא ההיכרות עם המוסלמים הכובשים ומנהגיהם הובילה למיקוד התוכחה דרך כתיבת ביוגרפיות משמיצות על מוחמד (אנ'), שלא חושכות את שבטן בתיאורים של שחיתות, הונאה, ואפילו סטייה מינית. בניגוד לכותבים הספרדים והביזנטיים, הרי שבצפון אירופה – היכן שהמוסלמים לא הצליחו לדרוס רגל כלל ועיקר – הבורות סביב האסלאם המתפשט בדרומה של האימפריה הביזנטית ובחצי האי האיברי, כמו גם האדישות כלפיו, הביאו להפצת מידע כוזב על האסלאם, לפיו הוא בהכרח דת פולותאיסטית-פגאנית. מחשבה זו התפתחה במאה ה-11 והביאה לכדי יצירת 'השילוש האנטי-קדוש' שהחל מזוהה עם האסלאם ולהתפרסם בשורה של כרוניקות ויצירות אפיות. כך, החלו מזהים את האסלאם כדת פוליתאיסטית המקדשת שלושה אלילים: מחמד (שנתפש כאל ולא כנביא), אפולון ואל דמיוני העונה לשם טרוואגנט.
ייצוג השילוש האנטי-קדוש בספרות ימי הביניים

בין המאה ה-11 למאה ה-15, ניתן למצוא ייצוגים של השילוש האנטי קדוש בז'אנרים ספרותיים רבים, החל מהשירה האפית על מעללי גבורה (chansons de geste) – שבמהרה החלו לחדור לכל המסורות הספרותיות באירופה של ימי הביניים – וכלה בדרמה ורומאנים. אלו זכו לפרסום רב כחלק מתעמולה אנטי-מוסלמית, ליוו את מסעות הצלב השונים ובטאו את רצונם העז של הנוצרים במערב אירופה לשחרר את המקומות הקדושים בארץ הקודש מידי המוסלמים, הנתפשים כפגאנים עובדי אלילים. להלן מספר דוגמאות ליצירות שכאלו, ברוח התקופה:
ייצוג השילוש האנטי-קדוש בספרות ימי הביניים > שירת רולאן

בשלהי המאה האחת עשרה התפרסמו לראשונה בצרפת השירים האפיים על מעללי גבורה. המוקדם שבהם, שירת רולאן, מעלה על הכתב עלילת מאבק ציוויליזציוני בין הנצרות לאסלאם: עלילה זו מבוססת על אחד ממסעי המלחמה שניהל קרל הגדול בשנת 778 (לימים הקיסר שרלמאן) מול המוסלמים בצפונה של ספרד, ועל מותו של רולאן, אחד הלוחמים בקרב זה ואחיינו של קרל. לפי העלילה הבדיונית, הרי שהנוצרים תחת הנהגתו של קרל הגדול הביסו את המוסלמים בסרגוסה לאחר שאלו האחרונים הונו את קרל הגדול וצבאותיו; זאת, באמצעות שליחת אוצרות רבות לקרל הגדול ומסירת הבטחה בדבר נכונותם לקבל את עול הנצרות כמו גם להיות ווסאלים לקרל בראשונה, והתקפה בפועל על גייסותיו של קרל הגדול במתקפת פתע באחרונה.
בעוד שהלוחמים המוסלמים והנוצרים מתוארים באופן זהה מבחינת מבנה הגייסות, תיאור המלכים המנהיגים את הלחימה וטכניקות הלוחמה – הרי שתיאור הדת שונה בתכלית. האבירים הנוצרים מתוארים כמי שמבקשים את עזרת האל והקדושים באופן וורבלי וללא תיווך של עצמים, בעוד שהלוחמים המוסלמים נושאים עמם לשדה הקרב צלמים חרוטים של שלושת האלים – מחמד, אפולון וטרוואגנט – בהם הם מאמינים. לא רק זאת, אלא שבשירת רולאן המוסלמים מצטיירים כמי שמפנים עורף לאלים אלו, כל אימת שהם נוחלים תבוסה צבאית, ומבטאים את כעסם ואכזבתם באיקונוקלאזם רב עוצמה כפי שמובא בשורות 2581-91:
"ואזי הם אצים על נקרת אפולין,הם עולבים בו בבוז וצורחים בפניו: "הה, אליל מרושע, את כבודנו השפיל,
את מלכנו נתן למשיסת האויב, גמול אכזר לעובדי צלמך בשקידה!" הם מושכים את כתרו ותולשים שרביטו, וכופתים את צלמו בידיו לעמוד. משליכים לעפר ורומסים את גבו,
ודשים וחובטים בו במוט ואלה. מטרוואגנט לוקחים את אבני הכדכד, את צלמו של מהונד משליכים אלי בור,שם יהיה למשיסת חזירים וכלבים".
ייצוג השילוש האנטי-קדוש בספרות ימי הביניים > "המשחק של ניקולאוס הקדוש"

בשנת 1200 לערך חיבר המשורר הצרפתי ז'אן בודל את המחזה "המשחק של ניקולאוס הקדוש" (Le Jeu de Saint Nicolas). המחזה נכתב עבור קהל דובר-צרפתית בתקופה שבה הדחיפות וההתרגשות לקראת מסע הצלב הרביעי הייתה בשיאה, ומספר את סיפורו של מלך מוסלמי נטול שם. על-פי העלילה, המלך מבין כי כוחות נוצריים עתידים לפשוט בקרוב על ממלכתו, ולאחר ניסיון התייעצות עם האל טרוואגנט – שמספק למלך תשובות בלתי מחייבות לשאלה בדבר יציאה לקרב, ומתואר כצוחק ובוכה לסירוגין כסמל לחוסר יכולתו להכריע – הוא מחליט לתקוף את הכוחות הנוצרים, וטובח בכולם. השורד הנוצרי היחיד מהטבח, שגם הוא אנונימי, מחזיק עמו צלם מעץ הנושא את דמותו של ניקולאוס הקדוש. במסגרת מבחן שעורך המלך לבחינת כוחותיו של צלם ניקולאוס הקדוש – שבסופו אוצר שנגנב מהמלך על ידי שלושה שודדים מוחזר לו – מתגלה ניקולאוס הקדוש כבעל כוחות נסיים. בשל כך, המלך המוסלמי מגיע לכדי הכרה באפסיותו של טרוואגנט והשמדה טוטאלית של פסלו, כמו גם להתנצרות מוחלטת של חצר המלוכה.
למעשה, כמו בשירת רולאן, גם במחזה זה המוסלמים מתוארים כמי שעובדים את מחמד, אפולו וטרוואגנט, נשבעים בשמם ומבטאים את נאמנותם לאלים הללו באמצעות שבועת אמונים או הכרזה על כפיפות צבאית להם ("הבה ומחמד יהיה לנו כמפקד!", שורה 395). בנוסף, הרי שגם במחזה זה המלך מתואר כמי שפוגע באלים, מוכיח אותם על העדר ההצלחה הצבאית של מאמיניהם, לועג להם ("טרוואגנט, בן זונה", שורה 134; "פרצוף מכוער וגוף דוחה", שורה 137) ומנתץ אותם. ואולם, שלא כמו בשירת רולאן, הרי שבמחזה זה האל המרכזי הוא טרוואגנט, המתואר כפסל גדול ומוזהב, הנמצא במסגד אשר ממוקם בסמוך לארמון המלך. בנוסף, הרי שבעוד שבשירת רולאן השמדת האליל הפגאני משויכת לכוחות צבאיים-כובשים נוצריים מחוץ, הרי שבמחזה הזה ההתנערות מהאל הפגאני והשמדתו נעשית על ידי המלך מבית, מתוך חוויה רוחנית והכרה בכוח הנצרות ונסיו.
נקודה מעניינת נוספת קשורה, אפוא, באנתרופומורפיזם של האלים. האל טרוואגנט איננו פסל דומם גרידא, אלא מתואר כבעל יכולת דיבור: משנטשו המאמינים את האמונה בטרוואגנט, ובסמוך להמרת דתם לנצרות – טרוואגנט התעורר לחיים ואמר מספר משפטים בשפה לא מוכרת (שורות 1519 - 1529), שמתוארת כמובנת למלך המוסלמי עצמו. זה האחרון מצליח לתרגם לנוצרי שעמו את דבריו של טרוואגנט ומביע את חוסר העניין במה שיש לאל לומר:
"ידידי, הוא (טרוואגנט) גוסס מכעס וייסורים
על שהפנתי לו עורף ופניתי לאל (הנוצרי)
אך אינני מייחס כל חשיבות להטפותיו.
לך בשמי, טול אותו מהמקדש והשלך אותו" (שורות 1522 - 1526).
ייצוג השילוש האנטי-קדוש בספרות ימי הביניים > "הסולטן מבבל"

בראשית המאה ה-15 החלה הכתיבה האנגלית התיכונה להעניק התייחסות ספרותית לשילוש האנטי קדוש, ולשלב מאפיינים זהים לאלו המופיעים בספרות הצרפתית שקדמה להם. דוגמה מובהקת לכך נוכחת היטב במחזה "הסולטן מבבל": המחזה מרחיב את סיפור הגבורה של קרל הגדול וצבאותיו בספרד מעבר להבסת העיר סרגוסה המתוארת ב"שירת רולאן", ומתחקה אחר סיפורו של פייראבראס – דמות פיקטיבית המתוארת כבנו של סולטן אנדלוסיה. זה האחרון נלחם מול כוחותיו של קרל הגדול ונוחל תבוסה בקרב. בשל כך, פייראבראס בוחר לזנוח את האסלאם, להתנצר ואף להצטרף לצבאותיו של קרל הגדול במלחמותיהם מול האסלאם. גם בעלילה זו שזור היטב השילוש האנטי קדוש, ולא זו בלבד, אלא שלשילוש המוכר לקהל הקוראים הנוצרי במאה ה-15 זה מכבר, מצטרפות ישויות אלוהיות חדשות, בהן לכאורה מאמינים המוסלמים: יופיטר, אסקארוט (ascarot) ואלקארון (alcaron). לפי המתואר במחזה, כלל האלוהויות הללו מיוצגות כפסלים מזהב, ואף מתוארים טקסי הפולחן שהוקדשו להם: הסולטן מתואר כמי שמורה לאנשיו להקטיר לבונה מול האלילים, לתקוע מולם בשופרות לאות כבוד ואף להעלות להם כמנחה חלב, דבש, שמן, זהב וכסף. כמו בז'אנרים הצרפתיים, גם בכתיבה האנגלית התיכונה אלילי השילוש האנטי-קדוש מקבלים תיאורים אנתרופומורפיים וזוכים לקיום עצמאי מעבר לפסלים המייצגים אותם. כך, למשל, ב'סולטן מבבל' מחמד מתואר כמי שאוסף אליו את נשמתם של המתים ומביא אותם אל האושר הנצחי. כמו כן, גם במחזה זה מתוארים ארבעה מקרים שונים בהם הסולטן זועם על האלים כתוצאה מהפסד המוסלמים בקרבות מול קרל הגדול, ומאיים בשרפתם.
שימוש במושג כיום

על אף המתיחות הדתית בין הנוצרים למוסלמים בימי הביניים, הרי שהביקוש הגובר בקרב הנוצרים באירופה בסוף המאה העשירית לסחורה מן המזרח הביא לכדי שגשוג סחר ים-תיכוני. תהליך זה הביא למיתון האנטגוניזם הפוליטי והדתי והכרה במונותיאיזם האסלאמי באופן הדרגתי במהלך ימי הביניים. ואולם, נראה כי עד היום ניתן למצוא הדים לשילוש האנטי-קדוש: כך, למשל, בשנת 2008 תועד הפוליטיקאי האוסטרלי קים ביזלי כשהוא מכנה את יריבו הפוליטי טוני אבוט בשם 'טרוואגנט'.
הערות שוליים

↑  Unknown author, Alemannischen Vitaspatrum (manuscript) (Heidelberg: University Library Heidelberg, 2009 [1477]).p.99-100
↑  ברנרד לואיס, הערבים בהיסטוריה (תל אביב: דביר, 1995), עמ' 59, 82-72
↑  John Victor Tolan, Medieval Christian Perceptions of Islam (New York: Psycology Press, 1996), p.xiii
↑  Tolan, Medieval Christian Perceptions of Islam, p.xiv
↑  Suzanne Conklin Akbari, Idols in the East: European Representations of Islam and the Orient, 1100-1450 (New York: Cornell University press, 2009), p.206, 213
↑  Gerard J. Brault, La Chanson de Roland: Oxford Text and English Translation (University Park: The Pennsylvania State University Press, 1984), p. xvi-xvii
↑  Gerard J. Brault, La Chanson de Roland, p. xix
↑  Suzanne Conklin Akbari, Idols in the East: European Representations of Islam and the Orient, 1100-1450 (New York: Cornell University press, 2009), p. 206-207
↑  John Victor Tolan, Saracens: Islam in the Medieval European Imagination (New York: Columbia University Press, 2002), p.125
↑  אריה סתיו, שירת רולאן (תל אביב: תמוז, 2000), עמ' 172
↑  Joseph A. Dane, Res-Verba: A Study in Medieval French Drama (Leiden:Brill Academic Publishers, 1985), p.47.
↑  Richard Axton and John Stevens, Medieval French Plays (Oxford: Basil Blackwell, 1971), p.90
↑  Axton and Stevens, Medievel French Plays, p.80
↑  Akbari, Idols in the East, p.212
↑  Axton and Stevens, Medievel French Plays, p.134
↑  Akbari, Idols in the East, p.214
↑  לא מן הנמנע, כי השמות מתייחסים ל-Iscraiot (איש קריות) ול-Charon, המזוהים עם הגיהנום בתפישה הנוצרית.
↑  Akbari, Idols in the East, p.214-215
↑  Akbari, Idols in the East, p.214-215
↑  Akbari, Idols in the East, p.214-215
↑  איריס שגריר ודפנה אפרת, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים (כרך ד':מערב ומזרח) (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה,2003), עמ' 132.
↑  Stephanie Peatling,"Obama offers hope for the art of speechmaking", The Sydney Horning Herald, אוחזר ב-26 בנובמבר 2015, http://www.smh.com.au/news/opinion/obama-offers-hope-for-the-art-of-speechmaking/2008/01/20/1200764074900.html
הציור לקוח מתוך אוסף האגדות Alemannischen Vitaspatrum, שנכתב בשפה האלמאנית במאה ה-15, ובו מאמינים מוסלמים אוחזים בפסלים של שלושת אלילי השילוש האנטי קדוש – טרוואגנט (הימני ביותר) אפולון (האמצעי) ומוחמד (השמאלי). על פי הכתוב הנלווה לציור בספר עצמו, המוסלמים נושאים את צלמי אליליהם מחוץ למסגד, בתפילה להורדת גשם ובקשות נוספות.
קורס טיס (צה"ל)

| --- | --- |

כנפי הטיס של חיל האוויר
 אימון טיס בסיסי
 השתייכות:   חיל האוויר הישראלי
 התמחות:  קורס קצינים התנדבותי
 מגמות:  מגמת קרב  מגמת תובלה  מגמת נווטי קרב  מגמת מסוקים  מגמת נתו"ם – נווטי תובלה ומכונני אוויר
 בעלי תפקידים
 באחריות:   בית הספר לטיסה
 מיקום
 מיקום:   בסיס חצרים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°14′00″N 34°39′45″E﻿ / ﻿31.233333°N 34.6625°E﻿ / 31.233333; 34.6625
 he
 
קורס הטיס של חיל האוויר הישראלי מכשיר אנשי צוות אוויר, לתפקידי הטיסה השונים – טייסי קרב, טייסי תובלה וטייסי מסוקים, נווטי קרב, נווטי תובלה ומכונני אוויר.
הקורס נחשב לאחד הקורסים היוקרתיים והמאתגרים ביותר בצה"ל לצדו של קורס חובלים של חיל הים. משכו כשלוש שנים, והוא נערך ברובו בבית הספר לטיסה בבסיס חצרים (ליד באר שבע). בוגרי הקורס מקבלים דרגת סגן ותואר ראשון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון. עד לשנת 2014 התחייבו הבוגרים לשירות קבע בן תשע שנים. החל משנת 2015 מתחייבים הבוגרים לשירות קבע בן שבע שנים. בממוצע, רק אחד מכל 14 מועמדים – או רק אחד מבין שישה חניכים – זוכה לסיים את הקורס בהצלחה. חניכי הקורס מכונים "פרחי טיס". בהמשך הקורס, החל משלב ה"ראשוני" הם מכונים "צוערי טיס".
היסטוריה > קורס הטיס הראשון

קורס-הטיס הראשון של שירות האוויר נערך בתחילת מלחמת העצמאות בבית פעילי ההסתדרות בצפון תל אביב. הקורס הכשיר טייסים בעלי פחות מ-120 שעות טיסה בשתי קבוצות: בעלי למעלה מ-40 שעות ובעלי 40 שעות ומטה. לשם הטעייה נקראו החניכים – "קבוצת מדריכי נוער".
עיריית תל אביב קבעה שלט זיכרון במקום בו היה בית פעילי ההסתדרות, ברחוב נהרדעא 5.
היסטוריה > קורס הטיס של ההגנה בביקרספילד

קורס הטיס בבייקרספילד נפתח במרס 1948 בבייקרספילד שבקליפורניה. הקורס היה קורס טיס מזורז, שנמשך ארבעה חודשים בלבד ונערך בחשאיות כדי שלא יתגלה ל-FBI. הקורס נועד להכשיר טייסים יהודים, רובם בני היישוב, לשמש כטייסים במלחמת העצמאות. מארגן הקורס היה טדי קולק ובין בוגריו הידועים היו אמנון (זיסט) ברמן שפיקד על הקורס, זהרה לביטוב, שלמה להט (לנדאו), עמנואל רוטשטיין, ופלטיאל מקלף. הקורס פוזר ביוני 1948 לאחר שסוכני הבולשת הפדרלית גילו על המתרחש.
קורס הטיס הראשון בחיל האוויר הושלם במרץ 1949 בשדה שמואל במסגרת טייסת הקרב הראשונה. ארבעת בוגריו, מוטי הוד, דני שפירא, ישעיהו גזית וטיבי בן שחר, שעברו הכשרה קודמת בצ'כוסלובקיה, היו הראשונים לקבל את כנפי הטיס. קורס זה מכונה בחיל האוויר קורס מינוס שתיים (2-). במאי 1949 סיימו את הקורס השני 12 בוגרים נוספים שאף הם עברו את מרבית ההכשרה בצ'כוסלובקיה. קורס הטיס המכונה "הראשון" נפתח במחנה סירקין ב-14 בפברואר 1950, מפקד הבסיס הראשון היה בנימין בונה (בוניסלבסקי), קצין ההדרכה הראשי היה גדעון שוחט, מפקד בית-הספר לטיס ראשוני היה פנחס בן פורת ומפקד בית-הספר לטיס מתקדם היה ג'ורג' ליכטר, רוב מדריכי הטיסה היו זרים ושפת ההדרכה הרשמית הייתה אנגלית. הקורס הסתיים ב-10 באוגוסט 1950 וסיימו אותו 13 טייסים וארבעה נווטים. על מנת להכשירם כלוחמים, פוצל בדצמבר 1950, גף ההדרכה שהיה בטייסת 101 בבסיס רמת דוד והוקמה טייסת קורס אימונים מבצעיים (קא"ם) נפרדת, שהפעילה מטוסי ספיטפייר.
עד 1955 התקיימו הקורסים בסירקין. באותה שנה הועבר בית הספר לטיסה לבסיס תל נוף שכונה אז "עקרון". ב-1966 עבר בית הספר לטיסה לבסיס חצרים. עם העלייה בצורך בטייסי מסוקים הוקם ב-1965 בית ספר לטייסי מסוקים במסגרת בית הספר לטיסה; עד אז הוכשרו טייסי המסוקים באירופה ובארצות הברית. ב-1990 נוסדה מגמת מתקדם מסוקי קרב. מכונני האוויר עוברים את הכשרתם המעשית בטייסות התובלה המבצעיות.
ב-1991 שונתה תוכנית ההדרכה; עד אז הייתה ההדרכה בנויה במסגרות זמן של שליש שנה, ובאותה שנה החל תכנון השנה להתבסס על מחציות שנה. החל מקורס 124 מסיימים כל שנה שני מחזורים. שלבי הקורס השתנו לארבעה במקום שישה (מכין, בסיסי, ראשוני ומתקדם). בהמשך שונתה המתכונת לשנת אימון יסודות ושנת טיסה. ב-2002 הוכללו במסגרת קורס הטיס לימודים אקדמאים לתואר ראשון, משכו הוארך לשלוש שנים ובוגריו מקבלים דרגת סגן, ולא סג"ם.
מיון המועמדים לקורס

המועמדים לקורס הטיס של חיל האוויר מגיעים מבין אזרחי ישראל המיועדים לשירות ביטחון (מלש"ב), או כל חייל אחר המשרת בצה"ל בעל נתונים אישיים מתאימים שביקש העברה לקורס טיס. אלו עוברים סדרת מיונים ארוכה המיועדת להבטיח את התאמתם המרבית של החניכים בקורס לתפקיד. ראשית הסדרה במבחנים פסיכוטכניים מיוחדים ביחידת המיון של חיל האוויר – בדיקת קואורדינציה, כושר טכני מעשי, תפיסה צורנית, הבנה טכנית עיונית.
המועמדים שעוברים את הבדיקות מוזמנים למבחנים פסיכוטכניים ופסיכולוגיים נוספים גם הם ביחידת המיון של חיל האוויר – בדיקת חלוקת קשב, מבחני אישיות, תפיסה מרחבית, ריאיון עם פסיכולוג ומבחנים בסיסיים לבדיקת כושר טיסה. השלב הבא הוא בדיקות רפואיות ביחידת רפואה אווירית (ירפ"א) – בדיקת דגימות במעבדה, בדיקות ראייה ועיניים, בדיקות שמיעה, אק"ג, אף אוזן גרון ובדיקות נוספות. הפרופיל הרפואי המינימלי לקבלה לקורס הוא פרופיל 82 ללא סעיפים פוסלים. הסעיפים הרפואיים הפוסלים העיקריים (בלי קשר לגובה הפרופיל): מחלת אסתמה פעילה, מיגרנות (התקפי כאב ראש כרוניים), בעיות אורתופדיות קשות ובעיות שמיעה.
מועמד שסיים בהצלחה את כל אלו מוזמן לגיבוש בן חמישה ימים הנערך טרם הגיוס בבית הספר לטיסה וכולל סדרת מיון מרוכזת, הכוללת מאמץ גופני, תרגילי מנהיגות ומחשבה במצבי לחץ ומבדקים נוספים. מפקדי הכיתות (מ"כים) והמחלקות בגיבוש הם תערובת של חניכים בשלב מסלולים של קורס הטיס, וטייסים בשירות פעיל בחיל האוויר.
שלבי הקורס > מכין

השלב הראשון, נמשך כשישה חודשים ומורכב מן החלקים הבאים:
טירונות רובאי 05 – שבעה שבועות בבית הספר למקצועות החי"ר של חיל האוויר (ביסל"ח 314). לוחמים או קצינים שעברו בהכשרתם טירונות רובאי 05 פטורים משלב הטירונות.
לימודי קרקע – שמונה שבועות של לימודי מתמטיקה, פיזיקה, מבנה מטוס, אווירונאוטיקה, מטאורולוגיה ועוד, כחלק מ"חטיבת לימודי התעופה".
"צ'קים" – ארבעה שבועות הכוללים 15 טיסות מיון במטוס גרוב G-120 ("סנונית"). לאחר שלב ה"צ'קים" כחצי ממשתתפי הקורס יסיימו את השתתפותם ויודחו.
סמל הכותפת במהלך השלב המכין הוא כותפת כחולה. בשלב זה ובמרבית השלבים שאחריו חובשים החניכים כומתה בעלת פס לבן סביב שוליה, וסמל חיל האוויר על רקע לבן.
שלבי הקורס > בסיסי

סיכת צוות אוויר
כותפת שלב "הבסיסי"
שלב זה נמשך כשישה חודשים וכולל אימונים קרקעיים והכשרה פיקודית המסמיכה לקצונה: אימוני ניווט, מילוט והישרדות, קורס צניחה הכולל צניחה אחת ולימודים אקדמיים באוניברסיטת בן-גוריון.
סמל הכותפת במהלך השלב הבסיסי הוא כותפת כחולה עם פס לבן אחד. בסיום השלב הבסיסי מוענקת לחניכים סיכת צוות אוויר, המקבילה לסיכת המ"מ המוענקת לבוגרי בית הספר לקצינים.
לאחר האימונים הקרקעיים, עוברים מיון נוסף (צ'ק קרב/ צ'ק נווטים) המחלק למגמות טיסה. הצ'ק קרב מתבצע כטיסות מיון בסימולטור הלביא, ובהמשך מתחלקים למגמות הטיסה השונות.
חניכים המודחים מהקורס בשלב זה יכולים לבחור לשרת כמפעילי כלי טיס מאויש מרחוק (בכפוף למיון והתחייבות לשירות קבע ממושך), או לשרת כקצינים בחיל האוויר בתפקיד בקרי טיסה או קציני מודיעין.