stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ישראל–סין
היסטוריה > השלב השני: ניתוק ועוינות, 1955 עד מחצית שנות השבעים

בנוסח הסיכום של ועידת באנדונג שהתפרסם ב-24 באפריל 1955, הוכרו "הזכויות של העם הפלסטיני" ללא אזכור כלשהו של ישראל. מתאריך זה, החלה הידרדרות ביחסי ישראל–סין שהחלה בהתעלמות סינית לפניותיה של ישראל להמשיך ולתחזק את היחסים בין המדינות, והמשיכה באהדה הדדית הולכת וגוברת של סין כלפי העולם הערבי בדגש על מצרים. מצרים של נאצר הכירה בסין במאי 1956, כאשר מספר חודשים לאחר מכן נתפסה מלחמת סיני, שניהלה מצרים מול ישראל, צרפת ובריטניה, כחלק ממה שמאו ראה 'המאבק המהפכני המשותף של שתי המדינות במערב האימפריאליסטי'. השיא היה בהודעת רדיו פקינג שיש רבע מיליון חיילים סינים שהצהירו שיתנדבו לבוא להילחם בישראל כדי לגרשה מסיני. ארצות הברית הגיבה באומרה שכל ניסיון להתערבות מצד הגוש הקומוניסטי יביא להתערבות נגדית שלה, וכך הגושים עמדו לפני התנגשות אילולא ישראל נכנעה בפני הלחץ ונסוגה מסיני. התהדקות היחסים בין ישראל לארצות הברית במהלך שנות ה-60 תרמו גם הם לתחושת העוינות של סין לישראל. הקרע הסינו-סובייטי, שהחל בתחילת שנות ה-60, חידד והגביר עוד יותר את ההתקפות הקשות כלפי ישראל כחלק מהניסיון הסיני לרצות את מדינות ערב ולהטות אותן לטובתה. במסגרת העוינות החריפה שהתפתחה כלפי ישראל בתקופה זו, נקטה סין במדיניות קיצונית אשר ראתה רק במאבק צבאי את דרך הפתרון לסכסוך הערבי ישראלי. סין הייתה המדינה הלא ערבית הראשונה אשר הכירה באש"ף כבר בשנת 1964 - שנת הקמת הארגון. במסגרת זו, זכה אש"ף לסיוע סיני בדמות הקמת בסיסי אימונים בסין, אספקת נשק וסיוע כספי. ראשי הארגון זכו אף לקבלות פנים רשמיות בסין ונציגות ראשונה שלו נפתחה בבייג'ינג ב-1965.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שארעה בשיאה של מהפכת התרבות בסין, נערכו בבייג'ינג הפגנות תמיכה המוניות במדינות ערב. אליהן נוספה הדרישה, בסופה של המלחמה, לנסיגה ישראלית מיידית וללא תנאי מכל השטחים שכבשה. בתקופה זו, לא הכירה סין בזכותה של ישראל על שום חלק משטחה ונשמעו בה דברי הערצה על 'פעילויות הגבורה הפלסטינית בשטחים הנכבשים על ידי הישראלים בתל אביב חיפה אילת וירושלים'. המתח בתחילת שנות ה-70, בין מצרים לברית המועצות, שהגיע לשיאו בגירוש היועצים הסובייטים מקהיר, זכה לעידוד רב מסין שראתה בממשלות הערביות "כוח מהפכני נגד האימפריאליזם האמריקאי וההגמוניה הסובייטית". במהלך תקופת עוינות זו התקיימו מגעים בלתי רשמיים, עקיפים וספורים בלבד בין נציגי סין וישראל, בעיקר בתיווך אוסטרלי. אולם, בעוד ישראל הודיעה רשמית כי היא מוכנה לכונן עם סין העממית יחסים תקינים בכל השטחים ואף הצביעה שוב ושוב בעד צרופה לאו"ם, הרי שסין המשיכה לדבוק במדיניותה האנטי ישראלית. במלחמת יום הכיפורים, המשיכה סין במדיניות פרו ערבית קיצונית ועודדה את מדינות ערב להתנגד להחלטת הפסקת האש שסוכמה בין שתי המעצמות הגדולות. בתקופה שלאחר המלחמה, תמכה סין בחרם הנפט הערבי, בהזמנת אש"ף לאו"ם ובהחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, המשווה את הציונות לגזענות.
היסטוריה > 2017 ואילך

מאבק הסחר בין סין לבין ארצות הברית בתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ הגביר את האטרקטיביות של המשק הישראלי עבור סין.
בשנת 2017 הכריזה ממשלת סין על כוונתה להקים קרן להשקעות בהייטק הישראלי בסך מיליארד דולר.
במרץ 2017 נסע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור רשמי בסין. במהלך הביקור נשא נתניהו נאום בו אמר כי "ישראל יכולה להיות השותף הקטן המושלם של הכלכלה הסינית" וכי "הקשרים הטובים בין המדינות הם כמו זיווג משמיים".
באפריל 2017 אשררה ממשלת ישראל הסכם עם סין, בדבר הבאת 20,000 פועלי בניין סינים לישראל. ההסכם כולל רשימה סגורה של יישובים בהם יועסקו הפועלים ולא נכללו בהם יישובים מעבר לקו הירוק. בנימוק הרשמי נאמר שהרשימה מבוססת על שיקולים ביטחוניים ותעודכן מעת לעת.
באוקטובר 2017 הודיעה קבוצת עליבאבא על כוונתה להקים מרכז מחקר ופיתוח בישראל.
בדצמבר 2017 הוקמה בסין הוקמה שלוחה של הטכניון המהווה שלוחה אקדמית ראשונה של אוניברסיטה ישראלית בסין. הקמפוס נבנה מתרומתו של לי קה שינג, הנחשב לאדם העשיר ביותר באסיה.
על שיתופי הפעולה הפוריים בין סין לישראל, מעיב הקשר בין סין מדינות ערב ובעיקר עם איראן. ראש המוסד לשעבר אפרים הלוי התריע כי שליטה סינית בתחומים אסטרטגיים כגון תשתיות לאומיות, חברות מזון וארגונים פיננסיים עלולה להחליש את הריבונות הישראלית ולפגוע ביכולתה של מדינת ישראל להתמודד במקרה הסלמה במאבק בין ישראל לבין איראן, משום שבעבור הסינים היחסים עם איראן הדוקים יותר מאשר הקשרים עם ישראל. מאידך, יש הרואים במעורבות הסינית בנמל המפרץ "תעודת ביטוח" מפני הפצצה של איראן וגרורותיה (כגון החזבאללה), עקב קשרים אלו.
במאי 2020 ביקר מזכיר המדינה של ארצות הברית, מייק פומפאו ביקור בזק בישראל. מטרת הביקור הלא רשמית הייתה להעביר לממשלת ישראל מסר בנוגע לרצון האמריקאי בהטלת הגבלות על היכולת של חברות סיניות להחזיק בבעלות על חברות ישראליות העוסקות בשירותים חיוניים ולתפעל תשתיות חיוניות (דוגמת פרויקט הרכבת הקלה ותנובה), וזאת במסגרת מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין. במקביל
ב-17 במאי 2020 שגריר סין בישראל, דו ויי נמצא ללא רוח חיים בדירתו בהרצליה. לא היו סימני אלימות, ונראה כי סיבת המוות הייתה טבעית.
באוגוסט 2021 דיווחו במערך הסייבר הלאומי שעל פי הערכתם גורמי מודיעין מטעם סין ביצעו מתקפת סייבר רחבת היקף על תשתיות ישראליות, שהופעלה במשך כשנה וחצי בניסיון להשיג מידע מסחרי ומנהלי.
בינואר 2022, סין הייתה שותף הסחר השלישי בגודלו של ישראל. במקביל, הממשלה הקימה ועדת השקעות במשרד האוצר שתהייה אחראית לפקח על ההשקעות סיניות, צעד שסימן כי ישראל הפכה לזהירה מבעבר, בעיקר בהשקעות שהן דו-שימושיות – אזרחיות וביטחוניות.
ב-7 בדצמבר 2022, ארגון זכויות אדם ספרדי בשם Safeguard Defenders טען כי בייג'ינג מפעילה נציגות חשאית הפועלת ללא ידיעת הרשויות בישראל. גורמים בלשכת ראש הממשלה מסרו כי הנושא נמצא בבדיקה.
ב-28 ביוני 2023, ראש הממשלה בנימין נתניהו הוזמן לביקור בסין. יום אחר כך, אושר שהוא יבקר בסין בפעם הראשונה מאז 2017.
היסטוריה > חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל, חלה הידרדרות בין המדינות. סין ביטאה רטוריקה אנטי ישראלית נחרצת ולא גינתה את טבח שבעה באוקטובר.
בכמה פרשנויות בתקשורת הממלכתית הסינית נטען כי ארצות הברית אחראית לסכסוך והפיצה סטריאוטיפים אנטישמיים נגד ישראל. חלק מהאנשים השוו את פעולותיה של ישראל לנאציזם על ידי האשמתה בביצוע רצח עם בפלסטינים. מה שהוביל לגינוי וביקורת מצד השגרירות הגרמנית בבייג'ינג. שר החוץ הסיני, וָאנְג יִי, הצהיר כי בעזה, "פעולותיה של ישראל חרגו מהגנה עצמית." בינואר 2024, ישראל דיווחה כי גילתה מאגר "עצום" של נשק סיני ששימש את חמאס.
סין ראתה במתקפה האיראנית על ישראל באפריל 2024, את מימוש זכותה של איראן להגנה עצמית. לאחר התמרון הקרקעי בלבנון סין אמרה כי היא עומדת לצד לבנון והאשימה את ישראל בפגיעה "חסרת הבחנה" באזרחים.
היסטוריה > חרבות ברזל > השתתפות סינית בפרויקטי תשתיות בישראל במאה ה-21

מתחילת המאה ה-21 גדלה משמעותית השתתפות חברות סיניות ממשלתיות בפרויקטי תשתיות בישראל. בין הפרויקטים ניתן למנות:
פרויקט מנהרות הכרמל - CCECC (התאגיד ההנדסה האזרחית והבנייה של סין).
מנהרות גילון במסילת עכו - כרמיאל - CCECC בשיתוף עם חברת דניה סיבוס.
הקמת נמל הדרום באשדוד - חברת PMEC חברה בת של חברת צ'יינה הרבור.
שדרוג רציף 21 בנמל אשדוד - חברת PMEC חברה בת של חברת צ'יינה הרבור.
תפעול נמל המפרץ בחיפה - חברת SIPG, חברה בת של צ'יינה הרבור.
תכנון ובניית אצטדיון כדורגל של מועדון הפועל תל אביב בבת ים - חברת CMEC.
פרויקט הקמת הקו האדום של רכבת קלה בתל אביב:
אספקת 120 מערכי קרונות - חברת CNR
בניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו - חברת CRTG (חברה בת של CREC) בשיתוף עם חברת סולל בונה
בניית המנהרות והתחנות בחלק המזרחי של הקו - חברת CCECC בשיתוף עם חברת דניה סיבוס
הקמת תחנת קרליבך - חברת CCECC בשיתוף עם חברת דניה סיבוס
הקמת מערכות החשמל, התקשורת והמסילות - CRTG ו-EEB (שתי חברות בת של CREC) בשיתוף עם חברת Deutsche Bahn AG (ניהול האינטגרציה)
הפעלה של הרכבת הקלה בתל אביב, במסגרת קונסורציום "תבל" (אגד החזקות (51%), שנזן מטרו (30%), חברת CCECC הסיניות (19%)).
מיזם הקמה ותפעול של מתקן התפלה שורק - חברת האצ'יסון ומפואה שותפה באמצעות חברת "האצ'יסון מים ישראל בע"מ" עם חברת הנדסת התפלה. המתקן החל לפעול באוגוסט 2013.
ביולי 2019 רכשה קבוצת MRC, המורכבת מצ'יינה הרבור, מבטח שמיר ורפק (RAPAC) הישראליות את תחנת הכוח אלון תבור.
בספטמבר 2019 זכתה שותפות של חברת PCCC וחברת רמט במכרז של חברת נתיבי ישראל להרחבת המקטע של כביש 2, בין מחלף אולגה למחלף חבצלת.
בשנת 2020 זכה תאגיד הנדסת הבניין הממשלתי של סין (CSCEC) במכרז חפירת מקטע התת-קרקעי של 4 ק"מ של הקו הירוק בתל אביב.
היסטוריה > חרבות ברזל > השקעות סיניות בחברות בישראל במאה ה-21

קיימות שלוש סיבות מרכזיות להשקעה הגוברת של סין בישראל: מעמדה של ישראל כמוקד בינלאומי של חדשנות, גודלה המצומצם של הכלכלה הישראלית, שאינה מאיימת על סין ופתיחות הכלכלה הישראלית להשקעות מסין ויכולתה לשמש מקפצה לשווקים מערביים נוספים.
בשנת 1999 האצ'יסון ומפואה היא מהמשקיעים שהקימו את חברת פרטנר דרך בעלות, באותה תקופה, על קבוצת אורנג' העולמית.
בשנת 2011 רכשה "החברה הלאומית הסינית לכימיה" את חברת השליטה באדמה פתרונות לחקלאות.
בשנת 2014 רכשה ברייט פוד את השליטה בתנובה.
בשנת 2015 הקימה חברת הסלולר הסינית שיאומי, מרכז מחקר ופיתוח ברחובות.
בשנת 2016 רכשה פוסון אינטרנשיונל את חברת "אהבה".
ראו גם

שגרירות ישראל בבייג'ינג
יעקב רוזנפלד
הקונסוליה הישראלית בהונג קונג
משבר הפלקון
לקריאה נוספת

יונתן גולדשטיין ויצחק שיחור, סין וישראל, מאיבה לקרבה, הוצאת מאגנס, 2016
אהרן שי, סין וישראל: בין סינים ליהודים, בין בייג'ינג לירושלים, ידיעות ספרים, 2016
יוסף שלהבת, סין וישראל: המדע בשרות הדיפלומטיה, הוצאת שמירים, קריית אונו, 2009
ראובן מרחב, מקום במרחב – כשהאדם נפגש עם נתיבות ההיסטוריה, ידיעות ספרים, 2022, פרקים 16–17, עמודים 187–206
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 192–195
E. Zev Sufott, A China Diary: Towards the Establishment of China-Israel Diplomatic Relations, Frank Cass, London, 1997
מאמרים
אריה יודפת, סין, ישראל והסכסוך הערבי-ישראלי, בעיות בינלאומיות יח (35), 1979, עמ' ז-ט
מירון מדזיני, סין וישראל 1950–1955 – הזדמנות שהוחמצה?, קשת נד, 1972, עמ' 5–22
ג'נג פינג, ישראל בעיני האינטרנט הסיני, זמנים 85, 2003, עמ' 15–23
אהרן שי, ישראל וסין – מטוטלת של יחסים, זמנים 85, 2003, עמ' 6–14
יצחק שיחור, סין בין ישראל לערבים, בתוך: בני נויברגר (עורך), דיפלומאטיה בצל עימות: סוגיות נבחרות ביחסי החוץ של ישראל 1978-1948, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1984, עמ' 496–527
יצחק שיחור, שני צעדים קדימה וצעד אחד אחורנית: יחסי ישראל–סין בשנות ה-80, בתוך: בני נויברגר (עורך), מלחמות והסדרים: סוגיות נבחרות ביחסי החוץ של ישראל, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, עמ' 417–439
ילינק ואחרים, ״רואים רחוק, רואים שקוף" - "חלוקת העבודה" של קהילת "שיח זכויות האדם" הישראלית, בין "שיח הכיבוש" להלבנת הפרת זכויות האדם בסין: על אסטרטגיית העוצמה הרכה של סין בישראל״, סוגיות חברתיות בישראל, גיליון 30, מספר 1, חורף 2021
Yitzhak Shichor, Hide-and-Seek: Sino-Israeli Relations in Perspective, Israel Affairs, Vol. 1, No. 2, Winter 1994, pp. 16–35
המקעקע מאושוויץ (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  המקעקע מאושוויץ 
 סוגה:  דרמה היסטורית 
 בימוי:  טלי שלום עזר 
 שחקנים:  הארווי קייטל (לאלי סוקולוב)  ג'ונה האוור-קינג (לאלי סוקולוב)  יונאס נאי  יהלי מרגלית טופול  אנה פרוחניאק  מלאני לינסקי  מילי עשת 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  גרמנית, אנגלית, סלובקית 
 מספר פרקים:  6 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  Claire Mundell, Zai Bennett, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברת הפקה:  Sky Studios, Synchronicity Films, All3Media 
 מוזיקה:  הנס צימר, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שידור
 רשת שידור:  סקיי אטלנטיק 
 תקופת שידור מקורית:  2 במאי 2024 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המקעקע מאושוויץ (באנגלית: The Tattooist of Auschwitz) היא סדרת דרמה היסטורית בת שישה פרקים משנת 2024 המבוססת על רומן באותו שם מאת הסופרת הניו זילנדית הת'ר מוריס.
צוות השחקנים הבינלאומי כולל את הארווי קייטל, מלאני לינסקי, ג'ונה האוור-קינג והשחקנית הפולנייה אנה פרוחניאק ואת הישראליות יהלי מרגלית טופול ומילי עשת. את הסדרה ביימה טלי שלום עזר.
הזמרת ברברה סטרייסנד הקליטה במיוחד את השיר "Love Will Survive" עבור הסדרה.
הסדרה עלתה בבכורה בארצות הברית בשירות הסטרימינג "Peacock", ובאותו יום גם בהממלכה המאוחדת בערוץ Sky Atlantic ובאוסטרליה בשירות הסטרימינג "סטן".
עלילה

לאלי סוקולוב, אסיר יהודי במחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו במהלך מלחמת העולם השנייה, מקבל תפקיד לקעקע מספרי זיהוי על זרועותיהם של אסירים אחרים.
צוות השחקנים

הארווי קייטל – לאלי סוקולוב
ג'ונה האוור-קינג – לאלי סוקולוב הצעיר
מלאני לינסקי – הסופרת הת'ר מוריס
אנה פרוחניאק – גיטה
מילי עשת – איוונה, חברתה של גיטה
יונאס נאי – סטפן ברצקי
יהלי מרגלית טופול – צילקה
אביטל לבובה (ספ')– מרתה
טלולה הדון (אנ') – חנה
פרדריק וון לוטיכאו (גר')– יוסטק
פניקס ברוסרד (צר') – לאון
טמלין הנדרון – דייוויד מוריס
יואב רוטמן – מורדוביץ
הפקה

המנהלת הקריאטיבית של סרטי סינכרוניסיטי (Synchronicity Films), קלייר מונדל, השיגה את הזכויות למקעקע מאושוויץ לאחר שעשתה עסקה עם הוצאת Bonnier Books UK בשנת 2018. ב-2023 דווח שסרטי סינכרוניסיטי מפתחים סדרה בת שישה פרקים עבור אולפני סקיי ופיקוק וכי הסדרה תבויים על ידי טלי שלום עזר עם ז'קלין פרסקה כתסריטאית ראשית. קלייר מנדל ופרסקה הן המפיקות האחראיות. שירות הסטרימינג האוסטרלי סטן הזמין את הסדרה, והמכירות ברחבי העולם יהיו בידי All3Media. הצילומים התחילו באביב 2023.
הפקה > ליהוק

במרץ 2023 לוהקו ג'ונה האוור-קינג, אנה פרוחניאק ומלאני לינסקי. באפריל 2023, הארווי קייטל הצטרף לקאסט בתור לאלי סוקולוב המבוגר יותר.
הפקה > מוזיקה

את המוזיקה לסדרה הלחינו הנס צימר וקארה טלבה; השניים כתבו את המוזיקה עם וולטר אפנסייף, למילים של צ'רלי מידנייט לשיר המקורי "Love Will Survive", בביצועה של ברברה סטרייסנד לקראת שידור הסדרה. השיר שוחרר כסינגל ב-25 באפריל 2024.
שידור

הסדרה שודרה לראשונה ב-Peacock וב-Sky Atlantic בבריטניה, ב-2 במאי 2024.
ביקורת

באתר מאגר הביקורות Rotten Tomatoes עומד יחס הדעות החיובית על 78%, עם דירוג ממוצע של 6.6/10, על סמך 18 ביקורות מבקרים. באתרMetacritic, המשתמש בממוצע משוקלל, קיבלה הסדרה ציון של 60 מתוך 100 על סמך 14 מבקרים, ציון המוגדר "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס אמי אמנותי לבידור בפריים טיים | הרכב המוזיקה הטוב ביותר במיני-סדרה או סדרה אנתולוגית, סרט או ספיישל | קארה טלב והנס צימר | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמי אמנותי לבידור בפריים טיים | המוזיקה והמילים המקוריות הטובות ביותר | "Love Will Survive" – קארה וינטר, הנס צימר, וולטר אפנסייף, וצ'רלי מידנייט | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | שיר מקורי – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה | "Love Will Survive" – קארה וינטר, הנס צימר, וולטר אפנסייף, וצ'רלי מידנייט | זכייה |  |
| 2024 | פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | פרטיטורה מקורית – תוכנית טלוויזיה/מיני-סדרה | קארה טלב והנס צימר | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | השיר הטוב ביותר שנכתב עבור מדיה חזותית | "Love Will Survive" – קארה וינטר, הנס צימר, וולטר אפנסייף, וצ'רלי מידנייט | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  אמיר קמינר, "חשוב להמשיך ולספר את הסיפורים של השואה ולומר: 'זה כן קרה, ממש לאחרונה'", באתר ynet, 1 במאי 2024
↑  אלון פרוכטר, "בגלל העלייה באנטישמיות": ברברה סטרייסנד הקליטה שיר חדש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 באפריל 2024
↑  Knolle, Sharon (16 במרץ 2023). "Melanie Lynskey, Jonah Hauer-King Lead Cast of Sky/Peacock Drama 'The Tattooist of Auschwitz'". The Wrap. ארכיון מ-16 באפריל 2023. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cowdrey, Katharine (19 בספטמבר 2018). "Tattooist of Auschwitz to be adapted for 'high-end' TV drama". The Bookseller. ארכיון מ-16 באוקטובר 2022. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keslassy, Elsa (16 במרץ 2023). "Sky, Peacock Set International Cast, Director for 'The Tattooist of Auschwitz' Limited Series". Variety. ארכיון מ-1 באפריל 2023. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Slatter, Sean (17 במרץ 2023). "Stan co-commissions Synchronicity Films' 'The Tattooist of Auschwitz'". if.com.au. ארכיון מ-7 במאי 2023. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Devore, Britta (16 במרץ 2023). "Melanie Lynskey Joins 'The Tattooist of Auschwitz". Collider. ארכיון מ-8 באפריל 2023. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Griffiths, Emmy (16 במרץ 2023). "The Tattooist of Auschwitz to be made into a series – star-studded cast announced". Hello. ארכיון מ-12 באפריל 2023. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  White, Peter (16 במרץ 2023). "'The Tattooist of Auschwitz': Jonah Hauer-King, Anna Próchniak & Melanie Lynskey To Star In Peacock & Sky Drama Series". Deadline Hollywood. ארכיון מ-12 ביוני 2023. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goldbart, Max (12 באפריל 2023). "Harvey Keitel Boards 'The Tattooist Of Auschwitz'". Deadline Hollywood. ארכיון מ-30 באוקטובר 2023. נבדק ב-12 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ramachandran, Naman (23 באוגוסט 2023). "Hans Zimmer, Kara Talve to Score 'The Tattooist of Auschwitz' Series From Sky, Peacock (EXCLUSIVE)". Variety. ארכיון מ-29 באוגוסט 2023. נבדק ב-29 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אלון פרוכטר, "בגלל העלייה באנטישמיות": ברברה סטרייסנד הקליטה שיר חדש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 באפריל 2024
↑  Heritage, Stuart; Abbott, Kate (28 בדצמבר 2023). "'Guaranteed to be a banger': the 50 must-see TV shows for 2024". The Guardian. ארכיון מ-28 בדצמבר 2023. נבדק ב-28 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Tattooist of Auschwitz: Limited Series". Rotten Tomatoes. Fandango Media. נבדק ב-2 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eve Batey,Chris Murphy, Creative Arts Emmys 2024: See the Winners Here, Vanity Fair, ‏2024-09-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Paul Grein, ‘Emilia Pérez’ and Hans Zimmer Are Top Winners at 2024 Hollywood Music in Media Awards, Billboard, ‏2024-11-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
אסה-פקה סאלונן

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1958 (בן 66) הלסינקי, פינלנד 
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 מקום לימודים:  אקדמיית סיבליוס, Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu 
 עיסוק:  מנצח, מלחין
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  פינית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 פרסים והוקרה:  ליטריס אט ארטיבוס (1996)  קצין מסדר האמנויות והספרות (1998)  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (2020)  פרס אקו קלאסיק למנצח השנה (2013)  דוקטור לשם כבוד מהקולג' המלכותי למוזיקה (2011)  מפקד דרגה ראשונה במסדר האריה של פינלנד (6 בדצמבר 2019)  היכל התהילה הפיני (2019)  מדליית פרו פינלנדיה (1992)  פרס גרומאייר (2012)  פרס גרומאייר להלחנה (2012)  Royal Philharmonic Society Award (Conductor) (1998)  מדליית סיבליוס 
 www.esapekkasalonen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אסה-פקה סאלונן (בפינית: Esa-Pekka Salonen; נולד ב-30 ביוני 1958 בהלסינקי) הוא מנצח ומלחין פיני.
ביוגרפיה

סאלונן למד נגינה בקרן יער, ניצוח וקומפוזיציה באקדמיית סיביליוס בהלסינקי. חברו לכיתה היה המלחין מגנוס לינדברג. הוא ייסד את האגודה להערכת מוזיקה חדשה, "קורבאט אאוקי" ואת ההרכב הנסיוני "טוימיי" ("אוזניים פתוחות" ו"זה עובד", בפינית). בהמשך למד סאלונן אצל המלחינים פרנקו דונאטוני, ניקולו קסטיליוני ואיוניוהאני ראוטאווארה.
התנסותו הראשונה בניצוח הייתה בשנת 1979 עם תזמורת רדיו פינלנד, אם כי הוא המשיך לראות את עצמו בעיקר כמלחין. אבל בשנת 1983 קיבל על עצמו לבצע את הסימפוניה השלישית של מאהלר עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בהתראה קצרה, וקונצרט זה העלה אותו על דרך המלך כמנצח. בהמשך היה מנצח אורח ראשי של הפילהרמונית משנת 1985 עד 1994.
סאלונן, שכיהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה משנת 1984 עד שנת 1995 ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס משנת 1991 עד שנת 2009, נודע במחויבותו לביצוע והקלטה של מוזיקה בת זמננו. הקלטת הבכורה העולמית שלו לסימפוניה השלישית של ויטולד לוטוסלבסקי זיכתה אותו בפרס גראמופון לשנת 1985 על ההקלטה הטובה ביותר למוזיקה בת זמננו.
בין יצירותיו של סאלונן: ...ממבט ראשון ובלי לדעת... (...auf den ersten blick und ohne zu wissen... )
משנת 1980, קונצ'רטו לסקסופון, ששמו לקוח מן "המשפט", של פרנץ קפקא), "פלוף" לסופרן והרכב כלי (1982, לפי טקסטים של סטניסלב לם) ווריאציות ל.א. לתזמורת (1996). כדי להקדיש יותר מזמנו להלחנה, לקח לו סאלונן שנת שבתון מניצוח ב-2000, זמן שבמהלכו כתב יצירה לקרן סולו (קונצרט אטיוד, היצירה המתחרה לשבוע כלי הנשיפה ממתכת של לייקסה), "דיכוטומיה" לפסנתר, "מניה" לצ'לן אנסי קארטונן, סינפונייטה ו"גאמביט", יצירה תזמורתית שכתב כמתנת יום הולדת לחברו, המלחין מגנוס לינדברג.
בשנת 2001 חיבר סאלונן את "גופים זרים", יצירתו הגדולה ביותר במונחי תזמור, שבתוכה שילב מוזיקה מן הפרק הראשון של "דיכוטומיה". יצירה תזמורתית אחרת, "אינסומניה", נכתבה בשנת 2002 ועוד אחת, "כנף על כנף", בשנת 2004. "כנף על כנף" כוללת תפקידים לשני קולות סופרן ודגימות מעוותות מקולו של האדריכל פרנק או גרי.
מ-1991 עד 2009 הוא שימש כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת שעליה ניצח בהופעת הבכורה שלו בארצות הברית בשנת 1984. עד שנת 2021 שימש כמנצח ראשי של תזמורת פילהרמוניה שבלונדון ובמקביל כיהן כמלחין הבית של הפילהרמונית של ניו יורק עד 2018.
בדצמבר 2018 פורסם כי סאלונן נבחר להיות המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, והוא התחיל בתפקיד בספטמבר 2020. בשנת 2024 החליט להתפטר מתפקידו בסן פרנסיסקו.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | הביצוע התזמורתי הטוב ביותר | Stravinsky: The Rite of Spring | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | הביצוע התזמורתי הטוב ביותר | Stravinsky: The Firebird | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | הקלטת האופרה הטובה ביותר | Saariaho: Adriana Mater | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  Esa-Pekka Salonen named next Music Director of the San Francisco Symphony, באתר הרשמי של התזמורת, ‏5 בדצמבר 2018(הקישור אינו פעיל)
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| זוכי פרס פולאר למוזיקה |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-90 | פול מקרטני / המדינות הבלטיות (1992) • דיזי גילספי / ויטולד לוטוסלבסקי (1993) • קווינסי ג'ונס / ניקולאוס הרנונקור (1994) • אלטון ג'ון / מסטיסלב רוסטרופוביץ' (1995) • ג'וני מיטשל / פייר בולז (1996) • ברוס ספרינגסטין / אריק אריקסון (1997) • ריי צ'ארלס / ראווי שנקר (1998) • סטיבי וונדר / יאניס קסנאקיס (1999) |  |
| שנות האלפיים | בוב דילן / אייזק שטרן (2000) • ברט בכרך / רוברט מוג / קרלהיינץ שטוקהאוזן (2001) • מרים מקבה / סופיה גוביידולינה (2002) • קית' ג'ארט (2003) • בי. בי. קינג / ג'רג' ליגטי (2004) • ז'ילברטו ז'יל / דיטריך פישר-דיסקאו (2005) • לד זפלין / ואלרי גרגייב (2006) • סאני רולינס / סטיב רייך (2007) • פינק פלויד / רנה פלמינג (2008) • פיטר גבריאל / חוסה אנטוניו אבראו / אל סיסטמה (2009) |  |
| שנות ה-2010 | ביורק / אניו מוריקונה (2010) • רביעיית קרונוס / פטי סמית' (2011) • פול סיימון / יו-יו מה (2012) • יוסו נ'דור / קייג׳ה סאריאהו (2013) • צ'אק ברי / פיטר סלארס (2014) • אמילו האריס / אוולין גלני (2015) • מקס מרטין / צ'צ'יליה ברטולי (2016) • סטינג / ויין שורטר (2017) • מטאליקה / המכון הלאומי למוזיקה באפגניסטן (2018) • גראנדמאסטר פלאש / אן-סופי מוטר / מנגנים לשינוי (2019) |  |
| שנות ה-2020 | אנה נטרבקו / דיאן וורן (2020) • איגי פופ / אנסמבל אנטרקונטמפורן (2022) • כריס בלקוול / אנז'ליק קיג'ו / ארוו פרט (2023) • נייל רוג'רס / אסה-פקה סאלונן (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרברט בלומסטדט | מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה  1984 - 1995 | הבא: יבגני סבטלנוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אנדרה פרווין | מנהל מוזיקלי, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס  1991 - 2009 | הבא: גוסטאבו דודאמל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: כריסטוף פון דוהנאני | מנצח ראשי, תזמורת פילהרמוניה  2008 - 2021 | הבא: סאנטו-מתיאס רובלי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מייקל טילסון תומאס | מנהל מוזיקלי, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו  2020 - ממשיך | הבא: לא נקבע |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443963505171  PLWABN: 9810592311405606  BIBSYS: 8964  BnF: cb13899354r (data)  CiNii: DA07118020  GND: 118874934  ICCU: REAV097392  ISNI: 0000 0001 1473 2673  LCCN: n85237381  LNB: 000117233  MusicBrainz: 66b01c9c-3344-46b1-b5fe-cab3c2834e32  NDL: 01000905  NKC: xx0021573  NLA: 36011758  NTA: 074010239  RERO: 02-A003781671  SELIBR: 269590  SNAC: w66v2t1f  SUDOC: 030760968  Trove: 1184843  VIAF: 59063039   WorldCat (עם VIAF): 59063039
שחר חסון

| --- | --- |
חסון בהופעה, 2021
חסון בהופעה, 2021
 לידה:  11 בספטמבר 1976 (בן 48) ישראל כפר סבא, ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיה, קומדיה הבחנתית, הומור סוריאליסטי 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  קומיקאי, סטנדאפיסט, שחקן, תסריטאי, מנחה טלוויזיה
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
 מספר צאצאים:  1 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
שחר חסון (נולד ב-11 בספטמבר 1976) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, שחקן, מוזיקאי, תסריטאי, ראפר, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

חסון נולד, גדל והתחנך בכפר סבא. בנם של זכריה מיקי שעלה מעדן שבתימן, ושושי שעלתה מעיראק. בילדותו למד בבית הספר היסודי בן-גוריון ובנעוריו למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא. את שירותו בצה"ל עשה ככבאי בחיל האוויר. לאחר שירותו הצבאי למד משחק ודרמה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
חיים אישיים

חסון הוא אב לבן, אותו הביא לעולם עם ידידה. השניים מגדלים את ילדם בהורות משותפת. הוא מתגורר ברמת גן.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | מועמדות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית | לבד בבית | מועמדות |