stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר טוד (ארץ אנדרבי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  67°13′00″S 50°39′00″E﻿ / ﻿67.21666667°S 50.65°E﻿ / -67.21666667; 50.65
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר טוד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר טוד
 
הר טוד (באנגלית: Mount Tod) הוא הר בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם לאורך הגדה הדרום-מערבית של קרחון אוסטר, בראשו של מפרץ אמונדסן.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי מטוס של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של י. מ. טוד ( I. M. Tod), שהיה תצפיתן מטאורולוגי בתחנת מוסון בשנת 1961.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
וארזה (נפה)

נפת וארזה (באיטלקית: Varese) היא נפה במחוז לומברדיה שבאיטליה. בירתה וארזה, אך העיר הגדולה ביותר היא בוסטו ארסיציו.
שטח הנפה הוא 1,199 קמ"ר, ואוכלוסייתה 888,811 נפשות (נכון ל-2012). הנפה מחולקת ל-141 קומונות. הנפה היא הרביעית במספר תושביה אחרי מילאנו, ברשה וברגמו. הנפה גובלת בצפון עם שווייץ (קנטון טיצ'ינו), במזרח בנפת קומו, בדרום בנפת מונצה-בריאנצה ובמילאנו.
נהרות

נהרות  בנפת וארזה הם : הנהר טיצ'ינו (איטלקית Ticino), הנהר אולונה (איטלקית Olona)   והנהר טרזה (איטלקית Tresa).
אגמים

אגמים  בנפת וארזה הם: אגם מאג'ורה המשתרע על פני 212 קילומטר רבוע. האגם עמוק מאוד, עומקו הממוצע 177 מטר והנקודה העמוקה ביותר בו היא 372 מטר. אגם לוגאנו (איטלקית Lago di Lugano)  בשטח של 48.7 קמ"ר. עומקו הממוצע של האגם הוא 288 מטר. אגמים נוספים הם: אגם וארזה  (איטלקית Lago di Varese)  בשטח של 14.95 קמ"ר. עומקו המרבי של האגם הוא 26 מטר והעומק הממוצע הוא 11 מטר. אגם קומאביו  (איטלקית Lago di Comabbio)  בשטח של 3.4  קמ"ר. שטח פני האגם הוא כ-3.4 קמ"ר והעומק המרבי כ-8 מ'. אגם מונאטה  (איטלקית Lago di Monate) בשטח של 2.5  קמ"ר שעומקו יותר מ-41 מטר, אגם דליו  (איטלקית Lago Delio)  בשטח של 0.485 קמ"ר, אגם גאנה  (איטלקית Lago di Ganna)  בשטח של 0.07 קמ"ר, אגם גירלה  (איטלקית Lago di Ghirla)  בשטח של 0.28 קמ"ר ואגם ביאנדרונו  (איטלקית Lago di Biandronno).
הרברט גילה

| --- | --- |

הרברט גילה
 לידה:  8 במרץ 1897 באד גאנדרסהיים, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית 
 פטירה:  26 בדצמבר 1966 (בגיל 69) שטמן, גרמניה המערבית גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1919   1934 – 1945
 דרגה:   אובר-גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-5   מפקד קורפוס הפאנצר אס אס ה-4
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
הרברט גילה (בגרמנית: Herbert Gille;‏ 8 במרץ 1897 – 26 בדצמבר 1966) היה אובר-גרופנפיהרר (גנרל) בוואפן אס אס, והיה קצין האס אס המעוטר ביותר במהלך המלחמה.
במהלך מבצע ברברוסה ביצעו חיילי הדיב' אס אס החמישית ויקינג שגילה היה קצין מטה בה ולאחר מכן מפקדה מספר רב של פשעי מלחמה.
לאחר המלחמה גילה נאסר במחנה לפושעי מלחמה אך הצליח לחמוק מהעמדה לדין באשמת פשעי מלחמה, אם כי נידון למאסר באשמת בהשתתפות בארגון פשע (אס אס) שבו היה אחד החברים הראשונים.
זמן רב לאחר מיכן המשיך גילה לפעול באגודת חילי האס אס לשעבר HIAG וטען כי "נלחם להגנת המערב מקלקטיויזם נהליסטי".
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

גילה נולד ב-8 במרץ 1897 בבאד גאנדרסהים, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס גילה לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-55, עמו לחם במהלך המלחמה. בהמשך המלחמה הועבר גילה לרגימנט הארטילריה ה-30, ובמהלך המלחמה אף הועלה לדרגת אובר לויטננט.
לאחר המלחמה השתחרר גילה מהצבא, ופנה למסחר וניהול אחוזות. בשנת 1934 הצטרף גילה לוואפן אס אס, ובשנת 1938 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט דר פיהרר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך הפלישה לפולין והמערכה על צרפת פיקד גילה על הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה אס אס ה-5, וב-30 בינואר 1941 הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר. במהלך מבצע ברברוסה היה גילה קצין מטה בדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-5, וב-1 באוקטובר 1941 הועלה לדרגת אוברפיהרר. ב-8 באוקטובר 1941 קיבל גילה על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וזמן קצר לאחר מכן מונה למדריך ביחידות הארטילריה. ב-1 במאי 1943 הועלה גילה לדרגת בריגדפיהרר, ומונה למפקד דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-5. גילה פיקד על הדיוויזיה בקרב חרקוב השלישי, ועל פעולותיו בקרב קיבל ב-1 בנובמבר 1943 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-9 בנובמבר 1943 הועלה גילה לדרגת גרופנפיהרר. במהלך קרב קורסון-צ'רקאסי לחם גילה עם חייליו בחירוף נפש, ובמהלך הבריחה מהכיס, ספגה הדיוויזיה שלו אבדות קשות בנפש וציוד. אולם גילה לחם תוך דוגמה אישית, נלחם לצד חייליו, והיה בין האחרונים שיצאו מהכיתור, ועל כך קיבל ב-20 בפברואר 1944 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקובל, וגילה הצליח לשמור על העיר במשך 22 ימים של כיתור רוסי, ולאחר מכן הצליח לחלץ את כוחותיו, ועל כך ב-19 באפריל 1944 קיבל תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-6 באוגוסט 1944 מונה גילה למפקד קורפוס הפאנצר אס אס ה-4, ופיקד עליו בדיכוי מרד ורשה. בדצמבר כותר באזור בודפשט שבהונגריה קורפוס אס אס הררי התשיעי בפיקודו של קרל פפר-וילדנברוך, והוחלט על פתיחת מבצע קונרד במטרה לשחררו. קורפוס הפאנצר הרביעי הועבר דרומה ונכלל במסגרת הארמייה השישית שהייתה חוד החנית של המבצע. הקורפוס נכנס ללחימה בקרבת בודפשט ב-1 בינואר 1945 כנגד ארמיית הטנקים הרביעית, כשהוא זוכה להצלחות ומתקדם באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים.
אחרי כישלון מבצע קונרד הארמייה השישית נסוגה לאזור אגם בלטון והקורפוס השתתף ונתן חיפוי למתקפת אגם בלטון. אחרי כישלון המתקפה יחידות הארמייה השישית החזיקו בקווים עד המתקפה הסובייטית במבצע וינה ב-15 במרץ 1945. הקורפוס ניצל אך בקושי מכיתור תודות להתגוננות האמיצה של דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן". בסוף החודש נסוג הקורפוס לכיוון וינה, וב-9 במאי נכנע גילה לכוחות צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1948 שוחרר גילה מהשבי. לאחר שחרורו התגורר גילה בשטמן והיה חבר בתנועת אנשי האס אס לשעבר HIAG, וב-26 בדצמבר 1966 מת והוא בן 69 שנים.
הערות שוליים

↑  Gille, Herbert, www.lexikon-der-wehrmach
↑  SS-Obergruppenführer Herbert Otto Gille, https://www.ww2incolor.com, ‏30.6.2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124317537  VIAF: 943163   WorldCat (עם VIAF): 943163
הר טוקורואה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  טוקורוה 
 גובה:  1,433 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי באוורס 
 קואורדינטות:  71°13′00″S 162°50′00″E﻿ / ﻿71.21666667°S 162.83333333°E﻿ / -71.21666667; 162.83333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר טוקורואה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר טוקורואה
 
הר טוקורואה (באנגלית: Mount Tokoroa) הוא הר גדול מכוסה שלג, ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית - מזרחית מהר סוזה, במפגש בין קרחון מורלי וקרחון קארייר.
גובהו של ההר 1,433 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי משלחת טופו מערב של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בין השנים 1962–1963.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי חברי המשלחת.
ההר נקרא על שמה של העיירה טוקורואה שבאי הצפוני של ניו זילנד, אשר סייעה לאנשי תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ממשלת ניו זילנד
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 1,673 מטרים מעל פני הים
↑  מידע גאוגרפי
↑  מידע על שם ההר
| רכס אקספלוררז (רכס החוקרים) |
| --- | --- | --- |
| הרים | בנקס • טוקורואה • מארוויק • מילר • מקאלם |  |
| רכסים | היקס |  |
| קרחונים | אלוורז • אלט • אסטאחוב • ארויז • גרייסון • מורלי • מקלין • צ'וגונוב • קרואופורד • ראסטורגואב • שיהאן |  |
| רכס לאנטרמן |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אור • האנטר • הושקו • לינדר • מאקינון • סלדג'רס |  |
| רכסים | ריילי |  |
| הרים | אדיקסון • אול בלאק • באוורס • ברנסטין • לאגרינג • רוול |  |
| מעברי הרים | האסקי |  |
| מסיב מולאר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אוויסון • זנית • ליפ ייר |  |
| מפלי קרח | טובוגאנרס |  |
| רכסים | אינסאזור |  |
| הרים | דנטיין • רוול |  |
| גבעות | ויזדום • קייניין |  |
| מעברי הרים | האסקי |  |
| רכס פוזי |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | גרייבסון • מקלין • סמית'סון |  |
| הרים | דרייגר • מולאץ' |  |
| אתרים נוספים בהרי באוורס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים, מפלי קרח והדומי קרח | קרחון אסטאפנקו • קרחון בארבר • קרחון גאנוץ • קרחון ואן לון • הדום הקרח סטאלינגר • מפל הקרח סלדג'רס • קרחון קארייר |  |
| רכסים | אדמס |  |
| הרים | ברוס • גואו • דואו • סוזה • סטאנוויקס |  |
| מפלי קרח | פלנסינג |  |
| נונאטאקים | מקנזי |  |
וילה בורגזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1903 
 מייסדים:  Scipione Borghese, פאולוס החמישי 
 בעלות:  איטליה 
 נתונים ומידות
 שטח:  80 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  איטליה איטליה
 מיקום:  מוניציפיו I 
 קואורדינטות:  41°54′49″N 12°29′06″E﻿ / ﻿41.913647°N 12.485104°E﻿ / 41.913647; 12.485104
 אתר רשמי
  (למפת רומא מוגדלת) וילה בורגזה(למפת רומא רגילה) וילה בורגזה
 
וילה בורגזה: מקדש אסקלפיוס שנבנה במאה ה-19 בהשפעת האגם בסטורהד      בוילטשייר שבאנגליה
ציור וילה מדיצ'י והגנים מעשה ידי דייגו ולסקס
וילה בורגזה (באיטלקית: Villa Borghese) היא גן בסגנון אנגלי המצוי ברומא שבאיטליה. בגן מצויים מספר מבנים המשמשים כיום כמוזיאונים, והוא הגן הציבורי השני בגודלו ברומא (אחרי וילה דוריה פמפילי).
הקמת הגן

בשנת 1605 החשמן שיפיונה בורגזה, אחיינו של האפיפיור פאולוס החמישי והמממן של הפסל ברניני החליט להפוך כרם נרחב שהיה בבעלותו לגן הפרטי המפואר ביותר שנבנה ברומא מאז תקופת האימפריה הרומית. הכרם היה ממוקם במקום בו עמדו בעבר גני לוקולוס – גנים מתקופת שלהי הרפובליקה הרומית.
הגנים נבנו בסגנון צרפתי פורמלי ונבנו בהם מספר מבנים ששימשו את הקרדינל לצורכי אירוח. בסוף המאה ה־19 שונה מבנה הגנים והם הפכו לסגנון האנגלי הפחות פורמלי.
בשנת 1903 נרכשו הגנים על מבניהם על ידי העיר רומא, והפכו לשטח ציבורי.
במרכז הפארק נמצאת וילה בורגזה פינצ'אנה שנבנתה על ידי האדריכל פלמיניו פונציו על פי תוכניות של שיפיונה בורגזה עצמו.
וילה נוספת הנמצאת בגנים היא וילה ג'וליה שנבנתה בין השנים 1551–1555 כבית קיץ עבור האפיפיור יוליוס השלישי. כיום משמש המבנה כמוזיאון האטרוסקי. בגנים נמצאת גם וילה מדיצ'י בה נמצאת האקדמיה הצרפתית ברומא, ובקרבתה ה"פורטצואולה" (Fortezzuola) – גן פסלים גותי המכיל את פסליו של פייטרו קנוניקה.
וילות נוספות שנבנו ברחבי הגנים נבנו עבור התערוכה העולמית שנערכה ברומא בשנת 1911, ובהם מבנה "הגלריה הלאומית לאומנות מודרנית", המציגה יצירות אומנים איטלקיים מהמאה ה־20.
אחד המבנים הידועים שנבנו בפארק הוא הביתן האנגלי שנבנה עבור התערוכה של 1911, ותוכנן על ידי האדריכל סר אדווין לוטיינס, המשמש כיום משכנה של האקדמיה הבריטית ברומא.
בפארק מצויים גם גן חיות ומוזיאון זואולוגי.
גלריית תמונות

שעון המים
וילה אנכית

דגם של וילה אנכית
וילה אנכית היא וילה הבנויה על שטח קרקע מצומצם ועל פני קומות רבות. הווילה אמורה לספק יחידת דיור המקבילה בשטחה הפונקציונלי לבית צמוד קרקע על שמינית מהשטח המקובל, כדי לנצל ביעילות את רבה יותר את משאבי הקרקע. את הפרויקט הגו האדריכלים הישראלים יוסי קורי ואייל מלכא והוא זכה במקום שלישי בתחרות ביפן. וכן ב"פרס פרויקט השנה" בישראל לשנת 2006, בקטגוריית המבנים הרעיוניים.
תיאור

הקומות נערמות אחת על השנייה כאשר שטח כל קומה הוא 36 מ"ר, שטח שאמור להספיק למטבח, פינת אוכל וסלון. הדבר מאפשר בניית יחידת מגורים פרטית על שטח של שמינית דונם, לעומת הבנייה המקובלת הדורשת לפחות חצי דונם - כלומר ניצול של 25% מהשטח בלבד. לטענת המתכננים עלות הקרקע יכולה להגיע ל 50% מעלות הבניה הכוללת (דבר זה משתנה בהתחשב במיקום הבית). כלומר הווילה אמורה להביא לחיסכון של כ 37% מעלות הבית.
שאר הקומות יכולות להיבנות ולהתפרק בהתאם לצרכים. לבניין מערכת קירור פאסיבית המבוססת על מלכודת רוח שמקובלת בבניה המזרח תיכונית והפרסית במשך מאות שנים.
תכנון הבית חסכוני באנרגיה: בראש הבית ישנה קובייה המצופה בתאים פוטו-וולטאים המספקים חשמל, ומותקן בה מכל לאיסוף מי גשם. הבית אמור להיות עצמאי מבחינת צריכת האנרגיה ומי הקולחין שלו.
השלכות חברתיות וסביבתיות

הבניין מאפשר חיסכון בקרקע על ידי בנייה צפופה יותר יחסית לווילות רגילות ובכך להקטין בעיות סביבתיות וחברתיות של הפרבור. הגדלת צפיפות של שכונה פרברית יכולה לאפשר הגדלת היעילות של שירותים תלויי שטח כמו תחבורה, ביוב, מים, חשמל, שיטור, תובלה, רפואה וכו'. מצד שני, הוזלת עלות ההקמה עלולה לעודד פרבור.
הבניין יביל ומודולרי, דבר המאפשר להעתיק אותו ממקום למקום, לשנות את העיצוב שלו ולהוסיף או להוריד או לשנות חלקים משמעותיים במבנה הבית בקלות רבה יחסית. דבר זה מאפשר גיוון אפשרויות הדיור הניצבות בפני האנשים, מראה מגוון וחי יותר של השכונה ובאופן כללי מהווה מעבר למודל ביזורי יותר של מגורים. ייתכן חיסכון משמעותי בהוצאות הכרוכות במעבר בין דירות על ידי שינוע כל הבית הקודם למיקום החדש.
השימוש בארבעה יסודות בלבד, מאפשר לשלב בוילה האנכית פתרונות כמו יסודות סופגים (base isolation foundation) בעלות נמוכה יותר מבמבנים אחרים. מסיבה זו הבית עשוי לספק תשובה זולה לרעידות אדמה גם לאוכלוסייה ענייה יחסית.
המטרה המקורית של המתכננים הייתה לאפשר צדק חלוקתי על ידי מתן האפשרות לדירה יוקרתית לחלקים נרחבים באוכלוסייה ולאפשר קיימות אקולוגית.
המועצה הטורקית

| --- | --- |


 
 מטה הארגון:  פאתיח 
 תקופת הפעילות:  3 באוקטובר 2009 – הווה (15 שנים) 
 turkicstates.org
 קואורדינטות:  41°00′28″N 28°58′21″E﻿ / ﻿41.0078815°N 28.9726015°E﻿ / 41.0078815; 28.9726015
 he
 
המועצה הטורקית, רשמית המועצה לשיתוף פעולה של מדינות טורקיות, היא ארגון בינלאומי המורכב מהמדינות בעלות המורשת הטורקית. הארגון כולל את המדינות טורקיה, אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, קזחסטן וקירגיזסטן. זהו ארגון בין-ממשלתי שמטרתו הכוללת לקדם שיתוף פעולה כולל בין מדינות דוברות שפות טורקיות. המועצה הטורקית הוקמה ב-3 באוקטובר 2009 בנחצ'יוואן. הרעיון להקים מועצה שיתופית זו הועלה לראשונה על ידי נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, בשנת 2006.
המזכירות הכללית נמצאת באיסטנבול. טורקמניסטן אינה כרגע חברה רשמית במועצה בשל מעמדה הנייטרלי. עם זאת, כברירת מחדל של המורשת הטורקית שלה, היא חברה עתידית אפשרית במועצה.
היסטוריה

הארגון הוקם ב-3 באוקטובר 2009 בהסכם נחצ'יוואן שנחתם בין אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן וטורקיה. לדברי חליל אקינצ'י, המזכ"ל המייסד של הארגון, המועצה הטורקית הפכה לברית האסטרטגית ההתנדבותית הראשונה של מדינות טורקיות בהיסטוריה.
בשנת 2012 אומץ דגל המועצה הטורקית.
ב־30 באפריל 2018 הוכרז כי אוזבקיסטן תצטרף למועצה הטורקית ותשתתף בפסגה הקרובה של הארגון בבישקק. היא הגישה בקשה רשמית לחברות ב־12 בספטמבר 2019.
מאז סוף 2018, הונגריה הייתה משקיפה ועשויה לבקש חברות מלאה. הונגריה הייתה תחת כיבוש עות'מאני במשך מאות שנים, ואף על פי ששפה ההונגרית אינה ממשפחת השפות הטורקיות, המורשת התרבותית הטורקית היא חלק מזהותה עוד כיום. בשנת 2020, הצהירה סגנית שרת החוץ האוקראינית, אמין צ'פר, כי אף אוקראינה מעוניינת להיות משקיפה.
מטרות ויעדים

ההקדמה של הסכם נחצ'יבן מאשרת מחדש את רצונן של המדינות החברות לדבוק בתכליות ובעקרונות המעוגנים במגילת האומות המאוחדות, ומגדירה את המטרה העיקרית של המועצה הטורקית כהעמקת שיתוף הפעולה המקיף בין מדינות דוברות טורקיות, כמו גם תרומה משותפת לשלום וליציבות באזור ובעולם. המדינות החברות אישרו את מחויבותן לערכים דמוקרטיים, זכויות אדם, שלטון החוק ועקרונות הממשל התקין.
הסכם נחצ'יוואן מפרט את מטרותיו ומשימותיו העיקריות של הארגון באופן הבא:
חיזוק הביטחון ההדדי והחברות בין הצדדים;
פיתוח עמדות משותפות בנושאי מדיניות חוץ;
תיאום פעולות למאבק בטרור בינלאומי, בדלנות, קיצוניות ופשעים חוצי גבולות;
קידום שיתוף פעולה אזורי ודו-צדדי יעיל בכל תחומי האינטרס המשותף;
יצירת תנאים נוחים למסחר ולהשקעות;
שאיפה לצמיחה כלכלית כוללת ומאוזנת, התפתחות חברתית ותרבותית;
הרחבת האינטראקציה בתחומי המדע, הטכנולוגיה, החינוך, הבריאות, התרבות, הספורט והתיירות;
עידוד אינטראקציה בין מדיה המונית ואמצעי תקשורת אחרים;
קידום חילופי מידע משפטי רלוונטי ושיפור שיתוף הפעולה המשפטי.
מבנה ותפעול

הגופים העיקריים של המועצה הטורקית כוללים:
מועצת ראשי המדינה
מועצת שרי החוץ
ועד פקידים בכירים
מועצת הזקנים (Aksakals)
המזכירות
הגורם העיקרי לקבלת ההחלטות והשלטון של המועצה הטורקית הוא פסגת ראשי המדינה, שבראשה עומד ראש המדינה המארחת. יושב הראש של הפסגה מתחלף על בסיס שנתי, בין ראשי המדינות במועצה. כל הפעילויות של המועצה הטורקית מתואמות במעקב מזכירות המועצה, הממוקמת באיסטנבול בהתאם להסכם נחצ'יבאן, בו נוסדה המועצה. ראשי המדינות נפגשים אחת לשנה. שרים ובעלי תפקידים אחרים, נפגשים על בסיס קבוע.
פרויקטים

מאחר שההסכם המייסד שלו מגדיר שיתוף פעולה מקיף בין מדינות טורקיות כמטרה העיקרית של הארגון ואת סיבתו, המועצה הטורקית עובדת על מגוון שלם של פרויקטים. הפרויקטים מקובצים בשישה תהליכי שיתוף פעולה שהם: כלכלה, תרבות, חינוך, תחבורה, מכס ופזורה. דוגמאות לפרויקטים כוללים הקמת האיחוד האוניברסיטאי הטורקי וכתיבת ספר לימוד משותף להיסטוריה. המועצה הטורקית עובדת גם על דרכים להגביר את הפיתוח הכלכלי באזורים לא מפותחים במדינות החברות. המזכירות מאגדת שרי כלכלה, שרי חינוך, שרי תחבורה, ראשי מינהלי מכס ופקידים בכירים אחרים ממשרדים וסוכנויות שונים במטרה לעבוד על דרכים לקידום שיתוף פעולה בתחומים הרלוונטיים. לפני שהובא בפני שרים וראשי ממשלות, פרויקטים ונושאי שיתוף פעולה משוכללים על ידי קבוצות עבודה. פרויקט אחד שהושק לאחרונה הוא הקמת מנגנון לשיתוף פעולה הדוק יותר בין תפוצות טורקיות בכל רחבי העולם.
גופים וארגונים מסונפים

המועצה הטורקית מתפקדת כארגון גג לכל מנגנוני שיתוף הפעולה האחרים כמו:
האספה הפרלמנטרית של המדינות הטורקיות (TURKPA) (בירה מנהלית, באקו)
הארגון הבינלאומי לתרבות טורקית (TURKSOY) (הבירה המנהלית, אנקרה)
האקדמיה הטורקית הבינלאומית (בירה מנהלית, נור-סולטן)
קרן מורשת תרבות טורקית
מרכז התרבויות הנוודיות (בירה מנהלית, בישקק)
המועצה הטורקית לעסקים (בירה מנהלית, איסטנבול)
דגל

הדגל הנוכחי של המועצה הטורקית אומץ בפסגה השנייה שלה, שהתקיימה בבישקק ב־23 באוגוסט 2012 והונף רשמית ב־12 באוקטובר 2012. הדגל משלב את הסמלים של ארבע המדינות החברות המייסדות:
צבע התכלת של דגל קזחסטן (המזכיר גם את הטורקיז הטורקי).
שמש הדגל של קירגיזסטן.
כוכב דגל אזרבייג'ן.
חצי הסהר של דגל טורקיה.
מפגשי פיסגה

לאחר התפרקות ברית המועצות ארגנו מדינות טורקיה החדשות עצמאיות של אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן וכן טורקיה את פסגת ראשי המדינות הדוברות טורקיות. מפגש הראשון התקיים בשנת 1992 באנקרה. מפגשים אלה התקיימו עוד לפני הקמת המועצה הטורקית. לאחר הקמתה, בפסגה העשירית, הוחלט לשנות את שם הפגישות של ראשי המדינות לפסגת המועצה הטורקית.
פסגת המועצה הטורקית היא גולת הכותרת של השנה לפיה ראשי מדינות מעריכים את תוצאות התקופה האחרונה וקובעים יעדים לשנה הבאה. הפסגה הראשונה התקיימה באלמטי שבקזחסטן בתאריכים 20–21 באוקטובר 2011 והתמקדה בעיקר בשיתוף פעולה כלכלי. הפסגה השנייה נערכה בבישקק, קירגיזסטן, בין התאריכים 22–23 באוגוסט 2012 והתמקדה בשיתוף פעולה חינוכי, מדעי ותרבותי. הפסגה השלישית התקיימה בתאריכים 15–16 באוגוסט 2013 בקבלה, אזרבייג'ן עם נושא תחבורה וקישוריות.
ב-15 באוקטובר 2019 אורגנה בפסגה הפסגה השביעית של המועצה הטורקית בבאקו בהשתתפות נשיאי המדינות החברות אילהם אלייב, סואורונבאי ג'נבקוב, רג'פ טאיפ ארדואן, שבקט מירזייאיב, וכן פורלי אגמירדוב כאורח, ויקטור אורבן כמשקיף. וראשי מוסדות שיתוף פעולה טורקיים. המשתתפים חגגו את יום השנה העשירי להסכם נחצ'יוואן על הקמת המועצה הטורקית בנוסף להצטרפותה של אוזבקיסטן לארגון כחבר מן המניין. תואר יו"ר הכבוד של המועצה הטורקית הוענק לנשיא לשעבר קזחסטן נורסולטן נזרבייב. בסיום הפסגה חתמו ראשי המדינות על הצהרת באקו. חוץ מזה, הנשיאות במועצה עברה רשמית לאזרבייג'ן.
מפגשי פיסגה > פסגה יוצאת דופן

פסגה יוצאת דופן של המועצה הטורקית, שהתמקדה במאבק במגפת הקורונה, נערכה באמצעות ועידת וידאו ביוזמתו של יו"ר הארגון אילהם אלייב ב-10 באפריל 2020. הכנס שכותרתו "שיתוף פעולה וסולידריות במאבק נגד מגפת הקורונה" נערך בהשתתפות יו"ר ארגון הבריאות העולמי, תאודרוס אדהנום גברה-יסוס, ביחד עם ראש מדינות המדינות החברות. המשתתפים דנו בצעדים שננקטו ברמה הלאומית למאבק נגד מגפת הקורונה, שיפור שיתוף הפעולה הרב-צדדי בתחום הבריאות, וביצעו את האתגרים הנפוצים שנגרמו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. בהחלפת דעות על דרכי ההתגברות על ההשפעות השליליות של נגיף העטרה על הכלכלה הלאומית והעולמית, הם נגעו ביחסי סחר ותחבורה מתמשכת והפקידו את משרדי המסחר והתחבורה של המדינות החברות לבדוק את התהליך באמצעות ועידת וידאו ולהציג פתרונות מעשיים זרימה חופשית של סחורות בין מדינות המועצה הטורקיות ברחבי המסדרון הטרנס-כספי. הצהרת באקו התוותה רשימה של 18 נקודות סדר עדיפויות הדדיות של כל המדינות החברות.
שיתוף פעולה בינלאומי

למועצה הטורקית מעמד של משקיפה בארגון לשיתוף פעולה כלכלי. הארגון הגיש בקשה למעמד של משקיף גם באו"ם ובארגון שיתוף הפעולה האסלאמי. מלבד זאת, המועצה הטורקית מקיימת קשרי שיתוף פעולה הדוקים עם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה והוועידה לאמצעי אינטראקציה ובניית אמון באסיה.
עמדת המועצה במלחמת נגורנו קרבאך השנייה

מלחמת נגורנו קרבאך השנייה החלה בחודש יולי 2020 כהתכתשויות צבאיות לאורך המובלעת המדינית של נגורנו קרבאך. לקראת סוף ספטמבר הפכה למלחמה מלאה בין אזרבייג'ן לארמניה. הכוחות המזוינים של אזרבייג'ן החלו בפלישה מסיבית אל דרום נגורנו קרבאך. בסוף אוקטובר 2020 הגיעו הכוחות לגבול הבינלאומי עם ארמניה ויצאו ב"מתקפת לכין" על מסדרון לכין, מסדרון צר אשר דרכו עובר הכביש הראשי בין ארמניה ונגורנו קרבאך.
לאחר מלחמה בת כמעט חודשיים, נחתם הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך מ-2020 אשר נחתם בידי נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב מצד אחד, ראש ממשלת ארמניה ניקול פשיניאן מצד שני, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין בתור מגשר. הסכם הפסקת האש הביא לכניעה מעשית של ארמניה. במסגרת הכניעה, עברו שטחים נרחבים, מעל שליש מחבל נגורנו קרבאך, לרשות אזרבייג'ן.
במהלך המלחמה, הביעה המועצה הטורקית תמיכה גורפת באזרבייג'ן במלחמתה נגד ארמניה, בהסכמת כל החברות בה. הלחץ הפוליטי תרם לבידודה של ארמניה, להתערבות הפדרציה הרוסית שתמכה באזרבייג'ן, ולבסוף לכניעתה של ארמניה. רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא טורקיה, אף הצהיר כי בכוונתו לבקר באופן פורמלי בשטחים שנכבשו מארמניה בחבל נגורנו קרבך, כתמיכה באזרבייג'ן.
מדינות חברות

| מדינה | שפה | הערות |
| --- | --- | --- |
חברות מלאות
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן | אזרית |  |
| קזחסטן קזחסטן | קזחית |  |
| קירגיזסטן קירגיזסטן | קירגיזית |  |
| טורקיה טורקיה | טורקית |  |
| אוזבקיסטן אוזבקיסטן | אוזבקית |  |
משקיפות
| הונגריה הונגריה | הונגרית | השפעה היסטורית ותרבותית |
אירועים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 30 באוקטובר 1992 | טורקיה | אנקרה | הפסגה הראשונה של מדינות טורקיות |
| 12 ביולי 1993 | קזחסטן | אלמטי | הסכם אלמטי להקמת TURKSOY |
| 18 באוקטובר 1994 | טורקיה | איסטנבול | פסגת המדינות המדברות הטורקיות השנייה |
| 28 באוגוסט 1995 | קירגיזסטן | בישקק | פסגה שלישית |
| 21 באוקטובר 1996 | אוזבקיסטן | טשקנט | הפסגה הרביעית |
| 9 ביוני 1998 | קזחסטן | נור-סולטן | הפסגה החמישית |
| 8 באפריל 2000 | אזרבייג'ן | באקו | הפסגה השישית |
| 26 באפריל 2001 | טורקיה | איסטנבול | הפסגה השביעית |
| 17 בנובמבר 2006 | טורקיה | אנטליה | הפסגה השמינית |
| 21 בנובמבר 2008 | טורקיה | איסטנבול | הסכם איסטנבול להקמת TURKPA |
| 3 באוקטובר 2009 | אזרבייג'ן | נחצ'יוואן | הפסגה התשיעית, הסכם נחצ'יוואן להקמת המועצה הטורקית |
| 15 בספטמבר 2010 | טורקיה | איסטנבול | הפסגה העשירית (סיום הפסגות הלא-ארגוניות של מדינות מדינות טורקיות) |
| 21 באוקטובר 2011 | קזחסטן | אלמטי | פסגת המועצה הטורקית האחת עשרה, שיתוף פעולה באזור הכלכלי ובאזור הסחר |
| 23 באוגוסט 2012 | קירגיזסטן | בישקק | פסגת המועצה הטורקית בת 12, שיתוף פעולה בחינוך, מדע ותרבות |
| 16 באוגוסט 2013 | אזרבייג'ן | קבאלה | פסגת המועצה הטורקית השלוש עשרה, שיתוף פעולה בתחבורה |
| 5 ביוני 2014 | טורקיה | בודרום | פסגת המועצה הטורקית הארבע עשרה, שיתוף פעולה בתיירות |
| 24 בדצמבר 2014 | אוקראינה | קייב | פתיחת מרכז התפוצות האזורי הראשון של המועצה הטורקית |
| 11 בספטמבר 2015 | קזחסטן | נור-סולטן | פסגת המועצה הטורקית החמש עשרה, שיתוף פעולה בתקשורת ובמידע |
| 2 בספטמבר 2018 | קירגיזסטן | כולפון אתא | פסגת המועצה הטורקית השש עשרה |
| 15 באוקטובר 2019 | אזרבייג'ן | באקו | פסגת המועצה הטורקית השבע עשרה |
| 10 באפריל 2020 | התקשרות טלפונית | התקשרות טלפונית | פסגת וידאו יוצאת דופן |
| 31 במרץ 2021 | התקשרות טלפונית | התקשרות טלפונית | פסגת וידאו בלתי פורמלית |
| 2021 | טורקיה | איסטנבול | פסגת המועצה הטורקית השמונה עשרה |