stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Replay

ערך זה עוסק בשיר של טאמטה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"Replay" (בעברית: "הילוך חוזר") הוא שיר שנכתב והולחן על ידי אלכס פפקונסטדינו ובוצע על ידי הזמרת היווניה-גאורגית טאמטה. השיר ייצג את קפריסין באירוויזיון 2019 בתל אביב. רשות השידור הקפריסאית חשפה את השתתפות טאמטה בתחרות ואת שם השיר ב-21 בדצמבר לאחר מספר טיזרים לא מובנים שנועדו לעורר עניין אצל חובבי האירוויזיון. ב-5 במרץ 2019 נחשפו השיר והקליפ בערוץ היוטיוב של טאמטה בשעה 21:00 בשידור חי.
הערות שוליים

↑  "I Am in Talks with CYBC" – Tamta Admits She's Discussing Eurovision with Cyprus, ויוויבלוגס, 19 בדצמבר 2018
↑  סטרטוס אגאדליס, Cyprus: It’s Tamta and “Replay” to Tel Aviv!, אסקטודיי, 21 בדצמבר 2018
↑  אבי ז, היום: חשיפת השירים של אזרבייג'אן וקפריסין, באתר EUROMIX, ‏5 במרץ 2019
הדרבי של פתח תקווה

הדרבי של פתח תקווה הוא משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר פתח תקווה, מכבי פתח תקווה והפועל פתח תקווה. עד 1965 שיחקו הקבוצות במגרשים נפרדים ולאחר מכן שיחקו באצטדיון האורווה, ומאז 2012 הוא נערך המשחק באצטדיון המושבה.
רקע

היריבות העירונית על רקע ספורטיבי בעיר פתח תקווה נחשבת ליוצאת דופן בספורט הישראלי. מאז שרשרת האליפויות של הפועל שנקטעה באמצע שנות השישים נחשבות שתי הקבוצות לכאלו שלא מצליחות להיפטר מתדמית הבינוניות ולהתמודד על האליפות, כאשר יוצאי דופן הן הזכיות בגביע המדינה של הפועל (1991/1992) ומכבי (2023/2024), מיקומיה הגבוהים של מכבי בטבלה בשנות האלפיים והצלחות נקודתיות של שתי הקבוצות במאבקיהן באירופה. תדמית זו מהווה חלק מהמוטיבציה הגדולה של שחקני שתי הקבוצות להצליח בדרבי וליצור הגמוניה של קבוצתם בעיר. מבחינת האוהדים של שתי הקבוצות נחשב משחק הדרבי לחשוב יותר מכל משחק ליגה אחר.
שתי הקבוצות ידועות בגאוותן הגדולה במסורת שלהן, הפועל על רקע "קבוצת האלופים" של שנות החמישים והשישים ומכבי על רקע העובדה שהיא הקבוצה הוותיקה ביותר בישראל מלבד מכבי תל אביב, וסיווגה הקבוע בתקשורת כסוג של "פלא ספורטיבי" של קבוצה קטנה שמצליחה במשך שנים רבות בזכות דרך ניהול שקטה ונכונה. מחלקות הנוער של שתי הקבוצות נחשבות באופן מסורתי למובילות ולמקור גאווה רב לשני המועדונים, ושתי הקבוצות מבססות את הרכבן באופן מסורתי על שחקני בית צעירים, דבר שהופך את אווירת הדרבי ללוהטת אף יותר.
היסטוריה

באוקטובר 1941 הסתיים הדרבי הפתח תקוואי הראשון בניצחונה של מכבי 4–0. ב-1944 ניצחה הפועל בתוצאת השיא 7–0. מאז קום המדינה ועד לאליפות הראשונה של הפועל ב-1955 הסתיימו כל הדרבים בניצחונה של מכבי או בתיקו, כשעונת האליפות הראשונה של הפועל מתחילה עם ניצחון הפועל בדרבי 1–0 במחזור הראשון. מאז ועד לעונת 1974/1975 נרשמו ארבעה הפסדים בלבד להפועל. החל מהעונה הבאה בה ירדה הפועל לליגת המשנה ועד לאמצע שנות השמונים שלטה מכבי במעט משחקי הדרבי שהתקיימו, כאשר זכור במיוחד הדרבי של 1979/1980 בו הובילה מכבי 5–1 עשר דקות לסיום, להפועל הורחקו שני שחקנים והמשחק הופסק על ידי השופט צבי שריר, שזכה להתגרות מצד אוהדי הפועל.
מאז 1986/1987 שלטה הפועל ללא עוררין בעיר והפסידה שני משחקי דרבי בלבד במשך 14 שנה, כולל עשור שלם ללא הפסד. ב-1992/1993 בלט הניצחון 5–0 שהציל את הפועל מירידה לליגה השנייה. במשך שנות האלפיים שולטת מכבי במשחקי הדרבי באופן ברור, והפער ביחסי הכוחות הגיע לשיא ב-2006/2007 בה מכבי נאבקת בצמרת, ואילו הפועל ירדה לליגה הלאומית לאחר אחת מעונותיה החלשות ביותר. בעונת 2008/2009 הדרבי הפתח תקוואי היה הדרבי העירוני היחיד בליגת העל שאיננו תל אביבי, בעקבות העלייה של הפועל וההישארות של מכבי, שהושגו שתיהן במשחק האחרון של העונה ובאופן דרמטי.
בתום עונת 2011/2012 ירדו שתי הקבוצות לליגה הלאומית, אך לאחר עונה אחת חזרה מכבי לליגת העל. הפועל חזרה לליגת העל בעונת 2014/2015 אך ירדה בסיומה. בעונת 2019/2020 שב להתקיים משחק הדרבי, וזאת במסגרת בליגה הלאומית, בעקבות נשירתה של מכבי פתח תקווה לליגה הלאומית בתום עונת 2018/2019, אך בעונה שלאחר מכן העפילה מכבי פתח תקווה בחזרה לליגת העל. בסיום עונת 2021/2022, ירדה מכבי ליגה פעם נוספת ושתי הקבוצות היו בלאומית. בדרבי הראשון שנערך לעונת 2022/2023 בליגה הלאומית, ניצחה מכבי 0-4. בדרבי האחרון ביניהם, הפועל ניצחה את מכבי 2-1 באצטדיון המושבה.
היסטוריה > סטטיסטיקה

מאז עונת 1934/1935 ועד ל-23 בינואר 2023 נערכו 128 משחקי דרבי רשמיים כאשר הפועל הקבוצה השלטת בין השתיים. היא ניצחה 48 משחקים, לעומת מכבי שניצחה 41 משחקים, ו-40 משחקים שהסתיימו ללא הכרעה. יחס השערים הוא 161–150 לטובת הפועל.
הרצף הגדול ביותר של הפועל הוא 4 ניצחונות רצופים בליגה (4 פעמים) ו-14 משחקים ללא הפסד בדרבי, רצף מ-1986 עד 1995. הרצף הגדול ביותר של מכבי הוא 3 ניצחונות רצופים בליגה ו-10 משחקים ללא הפסד בדרבי, רצף מ־1975 ועד 1982.
כמות השערים הגדולה ביותר שנכבשה אי פעם בדרבי היא שמונה שערים, פעם אחת בתיקו 4-4 במחזור העשירי בליגה הלאומית (שהייתה הליגה הבכירה באותה התקופה) בתאריך ה-18 בפברואר 1956.
מלכי השערים בדרבי הם נחום סטלמך וזכריה רצאבי מהפועל עם 11 שערים כל אחד, ואחריהם בועז קופמן, גם הוא מהפועל, עם תשעה שערים. הכובשים המצטיינים במכבי הם אליעזר שפיגל ועומר גולן עם שבעה שערים כל אחד.
צפון עזה (נפה)

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 ערים בנפה:  3
 בירת הנפה:  ?
 שטח:  61 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  270,246 (2007)
 קואורדינטות:  31°33′N 34°30′E﻿ / ﻿31.55°N 34.5°E﻿ / 31.55; 34.5 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת צפון עזה (בערבית: محافظة شمال غزة) היא אחת מנפות הרשות הפלסטינית. הנפה ממוקמת בצפון רצועת עזה, בגבול שלה עם ישראל.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2007, בנפה חיו כ־270,246 נפשות שחיו בכ־40,262 משקי בית. האוכלוסייה התרכזה ב־3 עיריות, 2 תת־נפות כפריות, ומחנה פליטים אחד.
לנפה חמישה מושבים במועצה המחוקקת הפלסטינית, וב־2006 החמאס זכה בכל המושבים.
יישובים

יישובי הנפה לפי גודלם:
ג'באליה (82,877 תושבים, עיר)
בית לאהיא (59,540 תושבים, עיר)
בית חאנון (32,187 תשבים, עיר)
עיזבת בית חאנון
אל-בדאוויה
בצפון הנפה על שטחי יישובים יהודים שפונו הוקם אום אל-נסר.
מחנות פליטים

מחנה הפליטים ג'באליה
הערות שוליים

↑  אונר"א, מפקד אוכלסין 2007
↑  נתוני הריסות בתים בעזה בזמן מבצע עופרת יצוקה
↑  מיקום עיזבת בית חאנון, 31°32′54″N 34°31′22″E﻿ / ﻿31.548351°N 34.522744°E﻿ / 31.548351; 34.522744
| נפות הרשות הפלסטינית |
| --- | --- | --- |
| נפות הגדה המערבית | ג'נין • טובאס • טולכרם • שכם • קלקיליה • סלפית • רמאללה ואל-בירה • יריחו • אל קודס • בית לחם • חברון |  |
| נפות רצועת עזה (בשליטת חמאס) | צפון עזה • עזה • דיר אל-בלח • ח'אן יונס • רפיח |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7028c940-4f99-4da3-b995-d2788364338b 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים אוליאל

| --- | --- |

חיים אוליאל בהופעה במימונה ברחובות, 1 באפריל 2013
 לידה:  22 בדצמבר 1956 (בן 68) שדרות
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  מוזיקה מזרחית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית 
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (2024) 
 
חיים אוליאל (נולד ב-22 בדצמבר 1956) הוא זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

אוליאל נולד וגדל בשדרות להורים שעלו ממרוקו. את הקריירה המוזיקלית שלו החל כבר בגיל 13, כאשר התחיל לנגן על גיטרה חשמלית. בגיל 15 הקים את להקת ליל השמשות. לאחר השחרור מהצבא הקים את להקת הרוק המאה העשרים ואחת, כאשר שותפיו ללהקה היו אחיו אלי אוליאל, שניגן בתופים, וחיים אוחנה, שניגן בבס. הרכב זה היווה את הבסיס ללהקת שפתיים שהוקמה מאוחר יותר. בלהקת שפתיים היה חיים אוליאל הסולן, וכן השותף לכתיבת שירי הלהקה. במקביל להיותו חבר בלהקת שפתיים, סייע אוליאל רבות לזמר קובי אוז, שהיה אז בראשית דרכו.
בשנת 2000 יצא אלבום סולו הבכורה של אוליאל הנקרא "סנדוק לעג'ב" (בעברית: קופסת הקסמים), כשקובי אוז נטל חלק בניהול האמנותי של האלבום. בשנת 2002 הוציא את הסינגל "תני לו ללכת", שנכלל באלבום הסולו השני שלו. השיר זכה בפרס הצילינדר הנודד לשנת תשס"ד.
בשנת 2003 הקליט את שירו של נתן אלתרמן "עוד אבוא" עבור שיר הנושא לסרט הקולנוע הכוכבים של שלומי בבימויו של שמי זרחין. השיר, שהולחן והופק מוזיקלית על ידי מלחין הסרט יונתן בר גיורא, מופיע בכותרות הסיום, וכן בגרסה קצרה ומהורהרת יותר בגוף הסרט. בגרסת הדי.וי.די מצורף גם קליפ בהשתתפות אוליאל ואושרי כהן, כוכב 'הכוכבים של שלומי'. אוליאל ובר גיורא המשיכו ושיתפו פעולה בביוצע לשיר נוסף של אלתרמן, ריצתו של העולה דנינו, שבוצע בהופעה מיוחדת.
הציע לאקדמיה ללשון העברית את המילה "צהלולים", ואף הקים מועדון זמר ותרבות מרוקאית תחת שם זה בעיר שדרות.
לאוליאל ארבעה בנים ובת. באוגוסט 2019 אותר בנו ניב לצד אשה נוספת בביתו בנווה ימין כשהם ללא רוח חיים.
בחודש נובמבר 2020 השתתף אוליאל בערב הפתיחה של פסטיבל "אשדודשירה" ובו ביצע לראשונה על במה את "עוד אבוא" - שיר הנושא של "הכוכבים של שלומי" וכן את "ריצתו של העולה דנינו", שניהם מאת נתן אלתרמן.
בשנת 2024 נבחר להשיא משואה יחד עם עברי לידר ורביב כנר בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

2000: סנדוק לעג'ב
2002: תני לו ללכת
2006: לפי שעה
דיסקוגרפיה > אלבומי להקת שפתיים

ראו להקת שפתיים
הערות שוליים

↑   ניצן פינקו, אלי אוליאל, מתופף להקת "שפתיים", מת בגיל 66, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2020
↑  להאזנה לביצוע של השיר "עוד אבוא", בהפקת יונתן בר גיורא
↑  להאזנה לביצוע לשיר "ריצתו של העולה דנינו"
| חיים אוליאל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: סנדוק לעג'ב • תני לו ללכת • לפי שעה
סינגלים: "סימני סערה" • "תני לו ללכת" • "אני אוהב אותך" • "התקשרי אלי"
ערכים קשורים: שפתיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299241405171  MusicBrainz: 2773ff30-be0a-405a-aeae-56a74bca8219  VIAF: 34219370   WorldCat (עם VIAF): 34219370
חוה זינגט יידיש

"חוה זינגט יידיש" (בעברית: "חוה שרה יידיש") הוא אלבום האולפן ה-22 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את האלבום הוציאה בשנת 1979 לאור חברת התקליטים CBS ישראל. מדובר באלבומה הראשון ביידיש מאז "מארגאריטקעלעך", שראה אור ב-1969.
אלבום זה מונה 12 רצועות, כולן מושרות ביידיש. הוא הופץ על גבי תקליט בקטלוג 83347 ועל גבי קלטת שמע בקטלוג 40-83347.
עטיפת האלבום היא איור צבעוני ותיאטרלי, המשלב דימויים מעולם הפנטזיה והאגדה. בצדה השמאלי של התמונה מופיע נגן כינור ג'ינג'י ומחויך. במרכז האיור מתוארת דמות עם שיער כחול מתולתל וכתר זהוב על ראשה. מימין לה מופיעה דמות נוספת, בעלת שיער כהה ארוך, שגם היא חובשת כתר ונשענת על משטח כלשהו. בחלק העליון של העטיפה נראית אישה המפעילה בובות על חוטים באמצעות ידה.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אברהמ'ל דער 'מרוויח'ער  | 4:57 |
| 2. | אמאל איז געווען א מעשה  | 3:02 |
| 3. | ציגיינער  | 4:14 |
| 4. | אונטער דיינע וויסע שטערן  | 4:25 |
| 5. | זאג ניט קיינמאל  | 2:54 |
| 6. | א. קעשענעווער  | 2:44 |
| 7. | אויפ'ן וועג שטייט א בוים  | 3:36 |
| 8. | רייזעלע  | 2:46 |
| 9. | דריי טעכטערלעך  | 3:53 |
| 10. | די ראד (כלה'ם צד)  | 2:54 |
| 11. | שרה זינגט יצחקלען א שלאפליד  | 3:14 |
| 12. | הוליעט, הוליעט, קינדערלעך  | 2:28 |
הערות שוליים

↑  מארגאריטקעלעך באתר סטריאו ומונו
↑  חוה זינגט יידיש, דיסקוגס
↑  חוה זינגט יידיש (קלטת שמע), דיסקוגס
| חוה אלברשטיין |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | "האבן מיר א ניגונדל" • "שירי עם ביידיש" • "בשירים עבריים" • "צעצועיה של אסנת" • "מות הפרפר" • "שירי רחל" • "אנדנדינו" • "מארגאריטקעלעך" • "מירדף" • "משירי ארץ אהבתי" • "לאט, לאט, לאט..." • "חוה ועודד בארץ הקסמים" • "לו יהי" • "חוה אלברשטיין והפלטינה" • "כמו צמח בר" • "טיקיליטון" • "צוללת צברית" • "הלילה הוא שירים" • "התבהרות" • "מה קרה בארץ מי" • "אני הולכת אלי" • "חוה זינגט יידיש" • "שיר במתנה" • "קולות" • "שירו אחרי" • "נמל בית" • "מהגרים" • "עוד שירים ביידיש" • "הצורך במילה, הצורך בשתיקה" • "לונדון" • "האהבה מאלתרת" • The Man I Love • "מארגאריטקעלעך" • "דירה אחת" • "יונת האהבה" • The Well‏ • Foreign letters • "מוצאי חג" • "קוקוס" • "לעמעלע" • "שביל החלב – שירי ערש" • "טבע האדם" • "ברוך הבא" • "ילדת טבע" • "ואיך אצלך" • "סרנדה" • "בוא המורה" • "ערב אחר" |  |
| מיני-אלבומים | "חוה אלברשטיין בשירי נחום היימן" • "אין יידישע פאלקס-לידער" • "צעצועיה של אסנת" • "ירושלים של זהב" • "טוביה ושבע בנותיו" • "הבובה ימימה" |  |
| אלבומי אוסף | "להיטי זהב" • "משירי ארץ אהבתי – האוסף הראשון" • "החיטה צומחת שוב – האוסף השני" • "אדבר איתך" • Crazy Flower: A Collection‏ • Yiddish Songs • "תיכף אשוב" • "סיפור אינטימי" • "עץ הכוכבים" • "סיפור חיים – אנתולוגיית שירי משוררים" |  |
| אלבומי הופעה | "בתוכנית יחיד – חלק א'" • "בתוכנית יחיד – חלק ב'" • "חוה והגיטרה – הופעה חיה בצוותא" • "בהופעה חיה – מבחר שירים מתוך המופע "לונדון"" • "בהופעה" • "חוה שרה ושלומי מנגן – בהופעה (Live)" |  |
| מארזי תקליטורים | "האוסף" • "חוה אלברשטיין שרה לילדים" • "השנים הראשונות" |  |
| חוה אלברשטיין – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1960 | "בא אלי נער" • "מירדף" |  |
| שנות ה-1970 | "עץ הכוכבים" • "משירי ארץ אהבתי" • "שחמט" • "אליעזר בן-יהודה" • "שבע" • "לו יהי" • "שיר משמר" • "בלדה על סוס עם כתם על המצח" • "אדבר איתך" • "האומנם (את תלכי בשדה)" • "ימי בנימינה" • "כמו צמח בר" • "ציפור השיר" • "הלילה הוא שירים" • "סינדרלה מקומית" • "התבהרות חלקית" • "לפעמים זו אהבה" • "פרח משוגע" • "אני הולכת אלי" |  |
שנות ה-1980: 
שנות ה-1990: 
שנות ה-2000: 
שנות ה-2010: 
שנות ה-2020: 
| סינגלים אחרים | "נחל התנינים" • "נשים רוקדות" • "ליידי גודייבה" • "הנביא" • "שיר לאוהבים הנבונים" • "לא ידע איש מי היא" • "נפט" • "אמא אל תהיי עצובה" • "לו ידעת" • "ספינתנו" • "תרגיל בהתעוררות" • "אין לך זכות חנינה בעולם" |  |
| שירים | "רבנו תם" • "מקהלה עליזה" • "פרח הלילך" • "כנרת" • "פנס בודד" • "פרחי זהב" • "מה שיש לי לומר לך" • "ירושלים של זהב" • "מות הפרפר" • "חיוכים" • "כפל" • "בשביל אל הבריכות" • "רק על עצמי" • "בגני נטעתיך" • "עקרה" • "אני" • "זמר נוגה" • "אל ארצי" • "מתי" • "ספר שירי" • "שי" • "הבובה ימימה" • "ילדי איננו ילד עוד" • "אישה באבטיח" • "הליכה לקיסריה" • "לכל איש יש שם" • "פגישה לאין קץ" • "חופים הם לפעמים" • "אחרי מותי" • "לדוד משה הייתה חווה" • "צוללת צברית" • "יוסי, ילד שלי מוצלח" • "החליל" • "במדינת הגמדים" • "שיעור מולדת" • "בובה זהבה" • "רוזלינדה" • "שיר ערש" • "אהבה בת עשרים" • "חלומות שמורים" • "מאיה" • "זמר אהבה לים" • "שיר תשרי" • "הכרתי פעם איש" • "החול יזכור" • "שיר אהבה ישן" • "זמר לבני" • "עוד חוזר הניגון" • "שדרות בגשם" • "אויפ'ן וועג שטייט א בוים" |  |
הבנד

| --- | --- |

הבנד, משמאל לימין: ריצ'רד מנואל, גארת' הדסון,  לבון הלם, רובי רוברטסון וריק דנקו
 מקום הקמה:  טורונטו 
 מוקד פעילות:  טורונטו, אונטריו, קנדה
 תקופת הפעילות:  1967–1976, 1983 – 1999
 סוגה:  רוק אנד רול
 חברת תקליטים:  Capitol Records
 שיתופי פעולה בולטים:  בוב דילן
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2008)  שדרת הכוכבים של קנדה (2014)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1994)  היכל התהילה של גראמי (1998)  היכל התהילה של המוזיקה הקנדית (1989)  היכל התהילה של גראמי (1997)  היכל התהילה של גראמי (1997) 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים לשעבר
 רובי רוברטסון ריצ'רד מנואל גארת' הדסון ריק דנקו לבון הלם
 
הבנד (באנגלית: The Band, בתרגום לעברית: "הלהקה") הייתה להקת רוק אנד רול קנדית-אמריקאית רבת השפעה בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20.
היסטוריה > ה-Hawks

בשנת 1957 הצטרף לבון הלם כמתופף ללהקת הליווי של הזמר והאמרגן רוני הוקינס (Ronnie Hawkins), The Hawks. ההרכב ניגן גרסאות כיסוי ללהיטי רוקנרול ורוקבילי והופיעו ברחבי ארצות הברית וקנדה, בעיקר כלהקת ברים וכמוזיקה לריקודים. בשנת 1959 הגיעו הוקינס ולהקתו לקנדה, שם השתקע הוקינס. במהלך הזמן החליף הוקינס את מרבית חברי להקת הליווי שלו. בשנים 1960-1961 התחלפו כל חברי הלהקה פרט לליבון הלם ובסוף שנת 1961 ההרכב כלל שישה חברים. חמשת החברים שלימים ירכיבו את The Band (ריצ'רד מנואל(Richard Manuel) - פסנתר, גראת' האדסון (Garth Hudson)- קלידים, ריק דאנקו (Rick Danko) - בס, רובי רוברטסון - גיטרה, לבון הלם - תופים), בתוספת נגן סקסופון בשם ג'רי פנפאונד.
היסטוריה > עזיבת ה-Hawks והחיבור לבוב דילן

סיבובי ההופעות עם רוני הוקינס נמשכו עד 1964. בשלב הזה היו לחברי ההרכב חילוקי דעות כספיים ומקצועיים עם רוני הוקינס שהחל לאבד עניין בפעילות המוזיקלית וחברי הלהקה הודיעו לו על פרידה. ה-Hawks המשיכו להופיע כאשר לבון הלם מתפקד בנוסף לנגינה על תופים גם כזמר המרכזי בהרכב.
לאחר ההופעה החשמלית של דילן בפסטיבל הפולק של ניופורט ביולי 1965 והשלמת הקלטות Highway 61 Revisited באוגוסט 1965 נשאר דילן ללא הרכב ליווי (בניופורט הרכב הליווי היו למעשה מרבית חברי להקת Paul Butterfiled bluesband, ו - Highway 61 Revisited הוקלט ברובו על ידי נגני אולפן). דילן נזקק ללהקת רוק אנד רול שתתאים לכיוון המוזיקלי החדש שלו ותלווה אותו בסיבוב ההופעות לקידום התקליט. לאחר שדילן ואמרגנו אלברט גרוסמן לא הצליחו לשכנע את מייקל בלומפילד ונגנים נוספים (כגון אל קופר) להצטרף להרכב הליווי, בדק דילן אפשרויות נוספת. באחד הימים קיבל דילן המלצה על "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", ולאחר ששמע את ה-Hawks בהופעה הציע להלם ולרוברטסון להצטרף ללהקת הליווי שלו. למרות ההצעה המפתה השניים הודיעו לדילן שהם יצטרפו בתנאי שגם שאר חברי הלהקה יצורפו לסבב ההופעות וכך הפכה להקת ה-Hawks ללהקת הליווי של דילן.
החל מספטמבר 1965 החלו חברי הלהקה ללוות את דילן בסיבוב ההופעות העולמי שלו. הסיבוב זכה לתגובות עוינות מצד חלק מהצופים בעיקר סביב המעבר של דילן מהופעות אקוסטיות של מוזיקת פולק להופעות חשמליות של רוק אנד רול. עקב העוינות שהופגנה כלפי הלהקה עזב הלם את סיבוב ההופעות, הפסיק לנגן לתקופה ועבד על אסדת נפט במפרץ מקסיקו.
ב-29 ביולי 1966, במהלך הפסקה מסיבוב ההופעות, ביקר דילן את אמרגנו אלברט גרוסמן בוודסטוק, ניו יורק. דילן, שרכב על אופנוע, נפל או החליק או התנגש באירוע שמעולם לא התברר לחלוטין אם כלל התרחש, אך בסופו דילן הוכרז "כפצוע" וסיבוב ההופעות העולמי שלו נפסק.
ארבעת חברי הלהקה הנותרים (רוברטסון, דאנקו, האדסון ומנואל) שהתגוררו בסביבת וודסטוק מצאו את עצמם חסרי תעסוקה מוזיקלית ולכן דילן שממילא שילם להם על זמנם הציע שיפגשו וינגנו לשם ההנאה.
בין החודשים מרץ - יוני 1967 נהגו דילן וחברי הלהקה (בתחילה ללא לבון הלם) להיפגש במרתף ביתם המשותף של דאנקו, מנואל והאדסון שנקרא Big Pink.
האדסון התקין במרתף הבית ציוד הקלטה בסיסי ובמהלך חודשים אלה הקליטו דילן וחברי הלהקה את המפגשים בניהם, כאשר הכוונה הייתה לתעד את המפגשים אך לא הייתה כוונה ליצור ולהקליט חומרים לתקליט חדש. החומרים שנוגנו כללו בעיקר שירי עם ישנים, שירי בלוז, גוספל, קאנטרי ופולק וגם מספר קטעים חדשים שכתב דילן בעיקר עם רוברטסון.
במהלך אותם סשנים עברו חברי הלהקה מסע מוזיקלי בו הכירו לעומק את החומרים והסגנונות שהם הבסיס למוזיקה האמריקאית. ספיגת החומרים החדשים - ישנים, עיצבה את הצליל החדש של ההרכב ובזכות העבודה הצמודה עם דילן שכלל ופיתח רובי רוברטסון את יכולות הכתיבה שלו והתחיל לכתוב חומרים באיכות גבוהה משמעותית ממה שכתב עד לאותה תקופה.
חומרים אשר הוקלטו באותה התקופה לא פורסמו באופן רשמי עד שנת 1975, אז יצאו חלקם תחת התקליט The Basement Tapes. קודם לכך חלק קטן מהחומרים מצאו את דרכו החוצה כבוטלג בשם The Great White Wonder וחלק קטן אף יותר הוקלט על ידי דילן, הלהקה ואומנים אחרים שנוהלו על ידי אמרגנו של דילן (אלברט גרוסמן) כגון הקטע You Ain't Goin' Nowhere אשר הוקלט על ידי להקת הבירדס ויצא בתקליט Sweetheart of the Rodeo.
היסטוריה > Music from Big Pink

לאחר חודשי הפעילות במרתף ה-Big Pink ושובו של לבון הלם להרכב, השיג אלברט גרוסמן חוזה הקלטות ללהקה, בחברת קפיטול. חברי ההרכב נשארו במרתף ה-Big Pink והחלו לעבוד על חומרים שאת מרביתם כתב רוברטסון וחלקם של שאר חברי ההרכב לבד או בשיתוף בוב דילן (מתוך סשן ההקלטות במרתף נלקחו לתקליט "Tears of Rage", "This Wheel's On Fire", "I Shall Be Released"). בתחילת 1968 הקליטה הלהקה את מרבית שירי האלבום באולפני A&R במנהטן ובהמשך הוקלטו השלמות ועריכות באולפני קפיטול בלוס אנג'לס.
עד להקלטת התקליט להרכב לא היה שם רשמי ולבסוף השם THE BAND (הלהקה) אשר דבק בחברי הרכב הליווי של דילן בזמן שהייתם בוודסטוק הפך לשמם הרשמי.
ב-1 ביולי 1968 יצא התקליט, אשר תוך זמן קצר זכה להערכה גדולה, מהמבקרים, ממוזיקאים אחרים ומהקהל. התקליט הציג סגנון מוזיקלי חדש ולא מוכר עד כה (שבהמשך יקרא אמריקנה) ששילב ומיזג את הסגנונות שהרכיבו את המוזיקה האמריקאית המסורתית לגווניה השונים לתוך רוק אנד רול.
למרות ביקוש גדול להופעות התקליט לא קודם על ידי הלהקה באמצעות הופעות (בעיקר עקב פציעתו של ריק דאנקו בתאונת דרכים) ולא באמצעות ראיונות (חברי הלהקה פשוט לא רצו להתראיין). כל אלו יחד עם הצלחת התקליט רק העצימו את העניין סביב הלהקה וחבריה.
רוברטסון כתב ארבעה מתוך 11 השירים בתקליט, בהם הלהיט The Weight, שנכלל גם בפסקול סרט הפולחן "אדם בעקבות גורלו".
היסטוריה > להקת הבנד המחודשת

ב-1983 איחד לבון הלם מחדש את הבנד, ללא רובי רוברטסון. ב-4 במרץ 1986, בזמן שהלהקה המאוחדת ערכה סיבוב הופעות, ריצ'רד מנואל התאבד בחדר מלונו בפלורידה. מנואל סבל שנים רבות מאלכוהוליזם. לאחר מותו הקדיש לו רובי רוברטסון את השיר "Fallen Angel" באלבום סולו שלו ואריק קלפטון כתב עליו את Holy Mama. ב-2003 להקת Counting Crows הקליטה שיר בשם If I Could Give All My Love המבוסס על חוויותיו של זמר הלהקה כשקרא בעיתון על כך שמנואל הלך לעולמו.
הרכב הלהקה התרחב ונשכרו נגנים רבים שהתחלפו במהלך השנים. הדמות הבולטת בה בתקופה זו הייתה דמותו של לבון הלם. האלבום המצליח ביותר מאותה תקופה הוא Jubilation מ-1998, שנועד לציין 30 שנה לייסוד הלהקה.
ב-1999 הלך לעולמו ריק דאנקו וב-2012 נפטר לבון הלם ממחלת סרטן הגרון. ב-2023 מת גם רובי רוברטסון בגיל 80. מותו של הדסון ב-2025 סימל את סוף ההרכב המקורי של הלהקה עם מותם של כל חמשת חבריה.
סגנון מוזיקלי

הלהקה, למרות שמרבית חבריה ילידי קנדה, כתבה שירים בעיקר אודות דרום ארצות הברית. לפני שקיבלו חוזה הקלטות הם הופיעו באינטנסיביות במועדוני בלוגראס לכל אורך מדינות כמו טקסס ולואיזיאנה, וחוויית זרות זו באזורים הצבעוניים וכן האלימים ביותר בארצות הברית השפיעה על מילות שיריה, שכללו סלנג דרומי ("The Weight"), תיאורים היסטוריים ("The Night They Drove Old Dixie Down") וסיפורים על מקומות בדרום ("Up On Cripple Creek").
לא היה ללהקה סולן רשמי, ומשיר לשיר תפקיד זה התחלף בין שלושה מחבריה: ריצ'רד מנואל, לבון הלם וריק דנקו. לכל אחד מהם היה סגנון שירה ייחודי. לפעמים הם שרו יחד במעין קאנון, כמו בפזמון הלהיט "The Weight".
מנגינות פולק, קאנטרי ובלוז היו ההתמחות של הלהקה. חבריה נהגו להשתמש בכלי הנגינה שלהם באופן ייחודי - כגון חיבור הגיטרה למגבר הקלידים (ולהפך), כיוון משונה של מערכת התופים וכו'. כמו כן, נגן האורגן האמונד שלהם גארת' האדסון היה אשף טכנולוגי, ואת הצלילים שהצליח ליצור חיקו מאוחר יותר סטיבי וונדר והרבי הנקוק.
השפעה

למרות שהלהקה לא זכתה בזמן אמת להצלחה מסחרית גדולה במיוחד, בקרב מבקרי מוזיקה יש בדרך כלל קונצנזוס כי היא הייתה האלטרנטיבה הצפון-אמריקנית הראויה ביותר לביטלס. ההרכב הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול בשנת 1994.
האלבומים של הבנד השפיעו על המוזיקאים הבולטים ביותר להפסיק לנגן רוק פסיכדלי לטובת מוזיקה "נקייה" ושורשית יותר עם אלמנטים של בלוז וקאנטרי. לפני מהפכת הדיסקו והפאנק בסוף שנות ה-70, היה זה הסגנון הפופולרי ביותר. האלבום Let It Be של הביטלס הוקלט בגישה זו והיה ניגוד מוחלט לשרשרת האלבומים שהם הקליטו לפני, בוב דילן לתקופה נטש את הליריקה המורכבת והאבסטרקטית שלו לטובת שירים פשוטים יותר, אריק קלפטון עזב את קרים וייסד את להקת הבלוז והקאנטרי-רוק דרק והדומינוס, הבירדז הפכה ללהקת קאנטרי עם האלבום Sweetheart of the Rodeo והרולינג סטונז הקליטו את אלבום המופת Exile on Main Street ברוח ובגישה המשוחררת של הבנד. כמו כן, חלק מיוצרי הקאנטרי-רוק שבעבר הגיעו להצלחה מסחרית בינונית הפכו למצליחים ביותר של שנות ה-70, כגון ניל יאנג, האיגלס, הגל המאוחר של פליטווד מק וג'קסון בראון. רוג'ר ווטרס ציין בראיונות כי להקת פינק פלויד הושפעה מאוד מהבנד, והזמין חלק מחברי הבנד להתארח בשנת 1990 במופע החומה שנערך בברלין.
תקשורת המונים

תקשורת המונים היא תהליך תקשורתי הנעשה בתפוצה רחבה ולקהל אנונימי, ולרוב מאופיין במיידיות, פומביות ומשך זמן קצר. תחת קטגוריה זאת נהוג לכלול אמצעי תקשורת כמו: עיתון, רדיו, טלוויזיה, קולנוע, מוזיקה פופולרית, משחקי וידאו, ספרים ועוד. בניגוד לתקשורת בין־אישית, הפונה לבודדים, תקשורת ההמונים מופנה לקהל רחב וגדול ועל כן היא מהווה סוכן חיברות מרכזי ובעלת תפקיד חשוב בעיצוב דעת הקהל ובתפיסת הציבור הרחב את המציאות.
רשת האינטרנט נבדלת בחלקה מהגדרה זו, אתרים שהוקמו על ידי העיתונות הממוסדת (כגון אתרי החדשות הגדולים) עדיין תואמים למאפיינים של התקשורת המסורתית טרום עידן האינטרנט, ולכן עדיין שייכים להגדרתה. לעומת זאת, חלק ניכר מהתכנים ברשת מופקים על ידי אנשים פרטיים או נמצאים באתרים קטנים וממוקדי תוכן, כמו כן האינטרנט מאפשר את יכולת תגובה ותקשורת דו כיוונית שלא אפיינו את תקשורת ההמונים הקודמת.
מאפיין נוסף המצוי לרוב בתקשורת ההמונים, הוא התוכן האקטואלי בה היא עוסקת, בנושאים רלוונטיים לסדר היום הציבורי. מאפיין נוסף שתואם את מרבית אמצעי תקשורת ההמונים הוא הבידור שמהווה חלק ניכר מהתוכן שהם מספקים לציבור. מבחינה כלכלית, עלותה של תקשורת ההמונים היא גבוהה בשל האמצעים הטכניים ליצירתה ולהפצתה, מסיבה זאת אמצעי תקשורת רבים מוחזקים על ידי בעלי הון ותאגידים או ממומנים על ידי פרסום, אם כי ישנם גם כאלו הממונים על ידי גופים ציבוריים או גובים דמי מנוי.
אמצעי תקשורת הפונים לקהל רחב היו אמנם קיימים בתקופות שונות בהיסטוריה, אולם המונח "תקשורת המונים" מכוון לרוב לאמצעי התקשורת של חברת ההמונים המודרנית, שהחלה לצמוח יחד עם המהפכה התעשייתית. תקשורת זו מאופיינת לרוב בדפוסים המוניים ובשימוש באמצעים טכנולוגיים, הם מיוצרים על ידי מיעוט, ונצרכים על ידי קהל גדול ופסיבי. במשך הזמן, ככל שהכירו בעוצמתה של תקשורת ההמונים, החלו לחוקק חוקים ותקנות במטרה להסדיר סוגיות הקשורות בתחום, אולם גם בתחום זה צפים גבולות ההגדרה המטושטשים של האינטרנט כתקשורת המונים, במיוחד כשרשתות חברתיות מאפשרות פלטפורמה גם לתכנים אסורים.
העיסוק האקדמי בתקשורת ההמונים החל להתפתח בסביבות שנות ה-30 של המאה ה-20, במקביל לפריחתם של אמצעי תקשורת כמו הרדיו והקולנוע. חוקרי תקשורת נוטים להתייחס להיבטים הסוציולוגיים, הפסיכולוגיים והתרבותיים של התקשורת בחברה. חוקר תקשורת מרכזי במאה ה־20 הוא מרשל מקלוהן, שטבע את המושג הכפר הגלובלי, שמשקף את עולמנו בעידן התקשורת האלקטרונית. רעיון מרכזי נוסף של מקלוהן הוא "המדיום הוא המסר", שמציין שהשינויים בחברה מתרחשים בעקבות שינויים במדיום. המדיום הוא הדומיננטי, הוא זה שקובע את אופי החברה ולא המסר, כפי שהיה נהוג לחשוב.
היסטוריה > הקשרים שבין תקשורת וחברה

בחלקים מהמחקר בתחום התקשורת, נוטים לייחס חשיבות רבה לאופן התפתחות אמצעי התקשורת האנושיים לאורך הזמן, מתוך תפיסה שכך ניתן לבחון את ההשפעות ויחסי הגומלין ההיסטוריים והסוציולוגיים בין אמצעי תקשורת דומיננטי ובין המערך החברתי הקיים, בין הזרמים הבולטים בנושא הוא הדטרמיניזם הטכנולוגי.