stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלפין קסקרינו
הערות שוליים

↑  "Delphine CASCARINO" (בצרפתית). French Football Federation. אורכב מ-המקור ב-6 באוגוסט 2016. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Pro: Delphine and Estelle Cascarino signed" (בצרפתית). Olympic Lyonnais. אורכב מ-המקור ב-8 בנובמבר 2017. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Delphine Cascarino –". UEFA. 27 במאי 2016. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Foot – Ligue 1 (Femmes) – Lyon – Les croisés pour Delphine Cascarino" (בצרפתית). L'Equipe. 19 בספטמבר 2017. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Delphine Cascarino – Player Profile". Eurosport. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "France's Cascarino to miss World Cup after suffering ACL injury". Reuters (באנגלית). 2023-05-25. נבדק ב-2023-10-25.
↑  NWSL transfer: Delphine Cascarino set to join San Diego Wave FC from Olympique Lyon after 2024 Paris Olympics, CBSSports.com, ‏2024-07-23 (באנגלית)
↑  "FIFA U-17 Women's World Cup: France 1:1 (1:0) 7:6 PSO Korea DPR – Report". FIFA. 2 בנובמבר 2017. אורכב מ-המקור ב-16 באוקטובר 2012. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cascarino, jumelle qui voit loin" (בצרפתית). FIFA. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2016. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Olivier Echouafni (équipe de France féminine) : "Un vrai bon test" contre l'Angleterre" (בצרפתית). L'Equipe. 19 בספטמבר 2017. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  uefa, Cascarino in Uefa, Uefa.com
↑  "Estelle Cascarino (Paris FC): Continuer à travailler en espérant que mon nom soit dans le prochaine liste" (בצרפתית). L'Equipe. 19 בספטמבר 2017. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Estelle et Delphine Cascarino, à deux c'est mieux" (בצרפתית). L'Equipe. 19 בספטמבר 2017. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tan, Nazar (23 ביוני 2019). "Delphine Cascarino : sa sœur, ses parents.. Tout savoir de l'attaquante" (בצרפתית). L'Internaute. נבדק ב-24 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Delphine Cascarino : "Ici, les coachs doivent être parfaits"". Planète Lyon (בצרפתית). 20 באוקטובר 2019. נבדק ב-4 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
החוף הראשון

אזור החוף הראשון (באנגלית: First Coast) הוא אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית, במזרח חצי האי, לחוף האוקיינוס האטלנטי.
מקורו של השם בכפל משמעות - החוף הוא החוף הראשון אליו הגיעו מתיישבים מאירופה, ומיקום היישוב הראשון שהוקם ביבשת אמריקה - סיינט אוגוסטין, וכן בשל היות החוף ראשון מבין חופי פלורידה כאשר מביטים בחופים מגבולה של המדינה עם מדינת ג'ורג'יה, עם כיוון השעון.
מקורו של הכינוי בשנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר תושבי האזור חיפשו שם קליט שיתחרה באזורי תיירות אחרים של פלורידה (כגון חוף השמש, חוף האיזמרגד וחוף האוצר). בשנות ה-80 זכה הכינוי לפופולריות ובשנות ה-90 הפך נפוץ ביותר בקרב תושבי האזור.
גאוגרפיה

אזור זה כוללת את המחוזות בייקר, קליי, דובל, פלגלר, נסאו וסנט ג'ונס.
הערים העיקריות הן פרננדינה ביץ', ג'קסונוויל, אורנג' פארק וסיינט אוגוסטין.
פני השטח מישוריים, באזור סנט ג'ונס מצויות גבעות נמוכות.
נכון לשנת 2000 התגוררו באזור כ-1,500,950 תושבים.
היסטוריה

תושבים מקוריים (אינדיאנים) התיישבו באזור החוף הראשון לפני כ-12,000 שנים. שבט הטימוקואן התיישב באזור באמצע המאה ה-16, וההתיישבות האירופית הראשונה החלה זמן קצר לאחר מכן. רנה גיום דה לאודונייר הצרפתי יסד את פורט קרוליין בסמוך לשפך נהר סנט ג'ונס, וב-28 באוגוסט 1565 ייסד פדרו מננדז דה אוילס הספרדי את סיינט אוגוסטין. הכוחות הספרדים הביסו את הצרפתים מהאזור, והאזור הפך למושבה ספרדית.
בשנת 1763 העבירה ספרד את השליטה בפלורידה לבריטניה הגדולה. בתקופה זו עזבו המתיישבים הספרדים את האזור. לאחר המהפכה האמריקאית, בשנת 1783, השיבה בריטניה את השליטה באזור לספרד. העיר קאופורד (כיום, ג'קסונוויל) נוסדה בשנת 1791.
בשנת 1819, בעקבות הסכם אדמס-אוניס העבירה ספרד את השליטה בפלורידה לארצות הברית תמורת 5,000,000 דולר אמריקאי. לאחר החתימה על ההסכם הגיעו מתיישבים רבים מארצות הברית לאזור החוף הראשון, ונוסדו באזור ערים רבות.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, לאחר פרישתה של פלורידה ממדינות האיחוד ב-10 בינואר 1861 נכבש אזור החוף הראשון על ידי כוחות האיחוד, בשל חשיבותו האסטרטגית של נמל ג'קסונוויל.
חופי האזור החלו למשוך אליו תיירות כבר בשלהי המאה ה-19. הקמת קו הרכבת של הנרי פלאגלר לאורף החוף המערבי של פלורידה ולמיאמי הפחיתו את כמות התיירים שהגיעו לאזור (אלה, ירדו דרומה לאזור הקיז).
ב-10 בספטמבר 1964 פגע הוריקן דורה באזור החוף הראשון. קודם לאירוע זה, מאז שהחל תיעוד סופות ההוריקן, לא נפגע האזור מסופות הוריקן.
החוף הרחוק ביותר

| --- | --- |

עטיפת הספר החוף הרחוק ביותר, הוצאת זמורה-ביתן
 מידע כללי
 מאת:  אורסולה לה גווין 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  ארץ ים 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  ספטמבר 1972 
 פרסים
 פרס הספר הלאומי (1973) 
 סדרה
 ספר קודם:  הקברים של אטואן 
 הספר הבא:  טהאנו 
 
החוף הרחוק ביותר הוא ספר פנטזיה מאת אורסולה ק. לה גווין, השלישי בסדרת "ארץ ים", שפורסם לראשונה ב-1972. זהו הספר האחרון בטרילוגיה הראשונית שפרסמה לה גווין הכוללת את הספרים "הקוסם מארץ ים" ו"הקברים של אטואן", שכן ספרה הבא בסדרה, "טהאנו", פורסם רק בשנות ה-90. ב-1973 זכה הספר בפרס הספרות הלאומי האמריקני בקטגוריית ספרי ילדים. ב-1987 יצא הספר בתרגומה של תמי כץ-מושיוב לעברית, בהוצאת זמורה ביתן, מסדרת מרגנית.
עלילה

עלילת הספר נסובה סביב עדויות הולכות ומתגברות על פי הן נעלם הקסם מארצות הים, בתחילה באזורים המרוחקים בדרום ובמערב, ועם הזמן לכיוון מרכזה. קוסמים ומכשפות מאבדים מכוחם, שוכחים את המילים אשר ידעו בשפה העתיקה ואת השירים המספרים את תולדות הארץ. ארן, הנסיך הצעיר של האי אנלד מגיע לאי הקוסמים בצר על מנת לבקש את עזרתו של הרב-מג גד - גיבור הספרים הקודמים בסדרה, שינסה לעצור את ההתרחשות האפלה והבלתי מובנת.
יחד הם יוצאים למסע על סירתו של גד, עוברים בדרכם בנמל הורט, ונתקלים שם בקוסם שודד-ים לשעבר שאיבד את כוחו, נודה על ידי חבריו והתמכר לסמים. הם ממשיכים לאי הדרומי לורבנרי שהיה מפורסם בעבר במשי הצבוע שייצר, ומגלים בו כי משפחת הקוסמים שהייתה אמונה על צביעת הבדים שכחה אף היא את אומנותה. הקוסמים אותם פגשו בדרכם אמרו דברי שיגעון שאינם ברורים, אך רמזו כי ויתרו על כוחם על מנת לזכות בחיי נצח. בדרכם הם חשים כי אנשים נהיו אפתיים, עוינים וחסרי מזל. מסעם ממשיך אל הדרום הרחוק, כשארן מתחיל להיות מושפע בחלומותיו מקריאתו של קוסם אפל.
גד נפגע מחנית הנזרקת עליו כשהם מנסים לנחות על אי פראי, והם נסחפים בזרם למחנה צף, בנוי רפסודות, של אנשי-ים החיים מעבר למרחב הציוויליזציה של הארכיפלג. הדרקון אורם אמבר מגיע למחנה אנשי הים, וקורא לגד לנוע צפונה לסלידור - האי המערבי ביותר בארץ ים, על מנת לסייע לדרקונים. בדרכם לסלידור הם מגלים כי הדרקונים שכחו אף הם את השפה העתיקה, ולמעשה הפכו ברובם לאילמים והחלו לתקוף האחד את השני בשגעונם.
הם מגיעים לסלינדור, שם בתחילה מדבר אורם אמבר עם ארן, אך לאחר מכן מאבד אף הוא את כוח הדיבור. בסלינדור הם פוגשים בדמותו של הקוסם האפל, אותו מזהה גד בתור הקוסם קוב, שבעבר התמודד מולו כשנהג להעלות את רוחות המתים באוב, וגד גרם לו לרדת לארץ המתים בעצמו ועורר בו את פחד המוות. רוחות של מתים מקיפות אותם ומהלכות על האי לפקודתו של קוב, אך אינן מאיימות עליהם. בקצהו המערבי של האי, הם נתקלים ברוחו של הקוסם הלוחם האגדי ארת'-אקבה בין עצמות הדרקון אורם שהרג אותו ונהרג על ידו. גד משחרר את רוחו מהשפעתו של הקוסם קוב, ומזמן את קוב בגופו להתעמת עמם.
קוב מגיע כשהוא חמוש במטהו של הקוסם האפור, ומאיים על גד וארן, אולם הדרקון אורם אמבר מזנק עליו, נהרג על ידי המטה אך רומס את גופו תחתיו. עם זאת, מצליח קוב הרמוס לפתוח פתח לעולם המתים, דרכו עוברים גד וארן. הם נודדים בעולם המתים עד קצהו, במעלה "הנהר היבש", שם הם נתקלים ברוחו של קוב, המסביר להם כי פתח שער בין העולמות והשיג באמצעותו חיי נצח, אולם גד טוען כי הוא אינו מת אך גם אינו חי. ארן תוקף את רוחו של קוב בשעה שגד מפעיל את כוחותיו על מנת לסגור את השער שפתח בין העולמות - והם מצליחים בכך. אולם גד משקיע בדבר את כל כוחותיו ונותר מרוקן מכוחות קסם, ומותש לחלוטין. ארן מצליח לגרור את שניהם אל מעבר לקצה הצוק שבסוף הרי הכאב שבעולם המתים - וחזרה אל גופותיהם המוטלות על החוף בסלינדור, ואל עולם החיים.
הדרקון העתיק ביותר, קלסין, ממתין בסלינדור, ונושא אותם חזרה אל האי בצר, מאות מיילים מזרחה. שם נשאר ארן, הצפוי להיות מוכתר למלך האיים כולם בארץ ים בהתאם לנבואה, וקלסין נושא את גד עצמו, המרוקן מכוחות קסם חזרה אל אי הולדתו גונט, אל ביתו של הקוסם אוגיון שהיה מורהו.
לה גווין מספקת שני סופים אפשריים לסיפור, האחד לדבריה מסופר בארץ ים בכלל, ועל פיו לאחר הכתרתו של ארן כמלך לבנן (שמו האמיתי), הפליג גד לאוקיינוס ומאז לא שמעו אודותיו עוד. האחרת, שלדבריה מסופרת בגונט, היא כי גד שב לביתו אשר בגונט (מה שמתברר בספרה הבא, "טהאנו", שנכתב 17 שנה לאחר מכן - כסוף האמיתי).
דמויות ראשיות

גד - הרב-מג של ארץ ים, וגיבור הספרים הקודמים. גד הוא שמו האמיתי ואילו השם בו הוא מוכר בארץ ים הוא 'נץ'.
ארן - נסיך אנלד, בן לשושלת מוראד העתיקה ביותר בארץ ים. שמו האמיתי הוא לבנן שפירושו בשפה העתיקה עץ חוזרר
קוב - הקוסם המרושע, שנהג להעלות באוב מתים, ונגרר על ידי גד בעבר לארץ המתים - ובשל כך פיתח פחד מפני המוות וביקש לזכות בחיי נצח.
אורם אמבר - דרקון רב כוח, מצאצאי הדרקון אורם שהרג את ארת' אקבת'
קלסין - הדרקון העתיק ביותר, שמינו - זכר או נקבה, אינו ברור
דנב אל-אוקב אוסטרליס

| --- | --- |
  ‏ 
 מיקומו של דנב אל-אוקב אוסטרליס בקבוצת הכוכבים נשר
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  נשר
 שמות נוספים:  ζ בנשר, HD 177724
 סוג:  כוכב הסדרה הראשית לבן
 בהירות נראית:  2.99
 סיווג ספקטרלי:  A0 V-IVn
 עלייה ישרה:  19ʰ 05ᵐ 24.61ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏48.52″ ‏51′ ‏13°‏+ מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  0.96
 מרחק:  83  שנות אור 25.45  פארסק
 רדיוס:  2.27 רדיוסי שמש
 מסה:  2.37 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 35 מהשמש
 טמפרטורה:  9,620 K
 מהירות סיבוב:  317 ק"מ/שנייה
 גיל:  100 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  −25±4 קילומטר לשנייה
 היסט:  42.5103±0.6549 אלפיות של שניות קשת
 מערכת
 כוכבים נלווים:  דנב אל-אוקב אוסטרליס F / E / D / C / B
דֶנֶבּ אַל-אוֹקָבּ אוֹסְטְרָלִיס או ζ בנשר הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים נשר עם בהירות נראית מדרגה 2.99. מקור שמו הוא שילוב של ערבית ולטינית: ذنب العقاب - "ד'נב אל-עִקאבּ", שפירושו זנב העיט ו-Australis - "אוסטרליס" שפרושו דרומי. ζ בנשר והכוכב הסמוך, ε בנשר, מייצגים את זנב הנשר וקיבלו ביחד את השם הערבי "דנב אל אוקב". על מנת להבדיל ביניהם הם קיבלו את התוספות "אוסטרליס" (דרומי) ו"בוראליס" (צפוני) בהתאמה.
תכונות

דנב אל-אוקב אוסטרליס הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A0 Vn (לפעמים מסווג גם כתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A0 IVn) שנמצא במרחק של כ-83 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-2.4 מסות שמש, רדיוסו כ-2.3 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-9,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 35 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 40 ממנה בצירוף הקרינה בתחום העל-סגול. לכוכב מהירות סיבוב עצמי גבוהה של למעלה מ-300 קילומטר בשנייה. כתוצאה מהמהירות הגבוהה נוצרת הרחבת דופלר של פסי הבליעה שבספקטרום הכוכב ולכן התוספת n לסיווג הספקטרלי שלו. גילו של הכוכב מוערך בכ-100 מיליון שנים בלבד, אבל נראה שהוא כבר נמצא לקראת סיום שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא צפוי להתחיל בתהליך של התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום.
כוכבים נלווים

בסמוך לדנב אל-אוקב אוסטרליס ניתן להבחין במספר כוכבים עמומים בהרבה. הקרוב מביניהם עם בהירות מדרגה 12, נמצא במרחק זוויתי של כ-7 שניות קשת. ככל הנראה מדובר בננס אדום עם מסה של כחצי מסת שמש שמקיף את דנב אל-אוקב אוסטרליס במרחק של כ-185 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של סביב 1,000 שנים. במרחק זוויתי סביב 3 דקות קשת מדנב אל-אוקב אוסטרליס, נמצאים שני כוכבים נוספים עם דרגות בהירות 12.2 ו-10.6, ואחד נוסף עם בהירות מדרגה 16 נמצא במרחק של כ-17 דקות קשת. לא ידוע אם אחד או יותר מהכוכבים האלה קשורים כבידתית אל דנב אל-אוקב אוסטרליס, אך אם כן, מדובר כנראה גם כן בננסים אדומים, שהקרובים מביניהם נמצאים במרחק של 5,000-4,000 יחידות אסטרונומיות ממנו, והרחוק יותר נמצא במרחק של לפחות 26,000 יחידות אסטרונומיות ממנו. במרחק זוויתי של כמעט חצי מעלה נמצא כוכב נוסף שנראה שהוא נע באותו הכיוון כמו דנב אל-אוקב אוסטרליס. אם הם קשורים זה לזה אז המרחק ביניהם הוא לפחות 38,000 יחידות אסטרונומיות (0.6 שנת אור).
הערות שוליים

1 2 3  SIMBAD: ζ Aquilae
1 2 3 4  P. Plavchan, M. W. Werner, C. H. Chen, K. R. Stapelfeldt, K. Y. L. Su, J. R. Stauffer & I. Song: New Debris Disks Around Young, Low-Mass Stars Discovered with the Spitzer Space Telescope, The Astrophysical Journal, Vol. 698, Iss. 2, p. 1074, 1079 (2009)
1 2  O. Absil, E. Di Folco, A. Merand, J.-C. Augereau, V. Coude du Foresto, D. Defrere, P. Kervella, J. P. Aufdenberg, M. Desort, D. Ehrenreich, A.-M. Lagrange, G. Montagnier, J. Olofsson, T. A. ten Brummelaar, H. A. McAlister, J. Sturmann, L. Sturmann & N. H. Turner: A near-infrared interferometric survey of debris disc stars. II. CHARA/FLUOR observations of six early-type dwarfs, Astronomy & Astrophysics, Vol. 487, Iss. 3, p. 1043 (2008)
1 2  R. J. De Rosa, J. Patience, P. A. Wilson, A. Schneider, S. J. Wiktorowicz, A. Vigan, C. Marois, I. Song, B. Macintosh, J. R. Graham, R. Doyon, M. S. Bessell, S. Thomas & O. Lai: The VAST Survey - III. The multiplicity of A-type stars within 75 pc, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 437, Iss. 2, p. 10, 11 (as HIP 93747) (2014)
↑  B. D. Mason, G. L. Wycoff, W. I. Hartkopf, G. G. Douglass & C. E. Worley: The Washington Visual Double Star Catalog, The Astronomical Journal, Vol. 122, Iss. 6, p. 3466 (2001)
האימפריה הרומית הקדושה במלחמת שלושים השנה

מלחמת שלושים השנים נערכה בין השנים 1618–1648, בעיקר על אדמתה של האימפריה הרומית הקדושה שבמרכז אירופה, הגם שרוב המעצמות האירופיות בנות אותו הזמן נטלו בה חלק.
תוצאות המלחמה היו הרסניות מבחינת חיי אדם ואף יצור, גידול וצמיחה של הכלכלה באימפריה.
השלכה מהחלון של נציגי בית הבסבורג

מעט אחרי תשע בבוקר ביום רביעי ה-23 במאי וילם סלוואטה הושלך מן החלון של טירת הראדשין (Hardschin) בתחומיה של העיר פראג. סלוואטה היה איל הון המקושר לבית הבסבורג, דבר שהעצים מאוד את מעמדו וחשיבותו באימפריה הרומית הקדושה של אותם הימים. קודם לכן הושלך יארוסלב בורטיה פון מרטיניץ מהחלון אולם הוא החזיק בקצה החלון עד שפגעו בו המתנקשים בידיו בניצב החרב, ובעקבות כך הוא נפל למטה, אולם הוא לא נפל לחפיר שהקיף את הטירה, 17 מטרים מתחת לחלון, אלא נפל לאדן חלון אחר, תוך שהוא שובר את ראשו. אל שני אלו נוסף המזכיר של סלוואטה - פיליפ פאבריציוס (Philipp Fabricius), אשר נחת בדרך נס נחת על הרגליים לאחר הנפילה מגובה 17 המטרים, והגיע לבסוף לווינה. לאחר השלכת סלוואטה ומרטיניץ נורו לעברם יריות, והם החלו לברוח עד שהגיעו לארמון לובקוביץ, שם עזרה להם להתחבא אשתו של בעל הארמון. למחרת ברח מרטיניץ לבוואריה, ואילו סלוואטה התחבא ככל שיכול באזור ולא ברח איתו עקב הפציעה. בינתיים פאבריציוס שניצל התריע על כך בפני הקיסר, ובכך נפתחה אחת מהמלחמות הגדולות והארוכות שידעה האנושות, והיא מלחמת שלושים השנים.
האימפריה הרומית הקדושה תחת מתיאס

בזמן כהונתו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ידועות פעולותיו למען בחירתו של פרדיננד משטיריה לכס המלכות הבוהמי על ידי הפעלת לחץ על אנשי הממשל הבוהמיים. הוא צידד בזאת בתקווה שדבר זה יעזור למגר את התרחבות הפרוטסטנטיות בבוהמיה שהרי פרדיננד היה לקתולי בעל שם. מרד היה בבוהמיה אותה התקופה ולאחר בחירתו של פרדיננד הצליחו המורדים להדיחו ובעזרת עזרה מבחוץ מינו את פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ לתפקיד מלך בוהמיה (שהיה לקלוויניסט). תומכים נוספים במרד בבוהמיה היה דוכס סבויה (אשר שלח 2000 שכירי חרב לטובת המרד בראשות ארנסט פון מאנספלד (Ernst von Mansfeld) ואף גאבור בתלן שהיה למנהיג מרד נוסף באימפריה שהיה גם כאן, כנגד השלטון ההבסבורגי באימפריה שלקח מקום בטרנסילבניה. שנת 1618 הייתה חשובה בשביל המרד כאשר הצליחו כוחותיו של הדוכס מסבויה לכבוש את פלזן. באותו הזמן פעל גם כן גאבור בתלן והחל להוביל את כוחותיו אל עבר וינה ולהחל במצור. בסופו של דבר נבחר פרדיננד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך דבר זה לא החזיק זמן רב כאשר ספרד צידדה במתיאס ושלחה צבא אשר כבש את שטחיו של פרידריך בפפלאץ (ומאידך נחלש עד מאוד פרידריך). בשנת 1619 נחתמה אמנת מינכן אשר הייתה לביסוס חשוב ואשר הובילה מספר מדינות (שהיו לחלק מהליגה הקתולית) להתערב לצד מתיאס. כך גם בשנת 1620, אחרי אמנת אולם, התחייבו המדינות הלותרניות החשובות ביותר (וביניהן סקסוניה) לא לעזור לבוהמיה והתמורה לכך לא יפגעו וביטחונן ישמר.
אחרי המלחמה

תוצאות המלחמה היו כה הרסניות מבחינת חיי אדם ואף יצור, גידול וצמיחה של הכלכלה עד שבהחלט אפשר להשוות בינם לבין תוצאות המוות השחור באימפריה. אזורים באימפריה נחרבו ונפגעו באופן משמעותי ביותר דוגמת ברדנבורג, מקלנבורג, פומרניה ואף שטחים בין לייפציג לבין מגדבורג. עם זאת באזורים מסוימים פסחה המלחמה פחות או יותר (דוגמת שלזוויג-הולשטיין, חלקים ממסקסוניה הדרומית) הם היו מעטים. המלחמה השפיעה רבות (אך פחות מהראשונים) על אזורים כגון בוהמיה, בוואריה, חלקים מאזור חבל הריין ווסטאפליה, שלזיה עילית, סקסוניה ואף צפון הסן.
למרות הנהוג לחשוב לעיתים קטן הנזק והפגיעה בחיי האדם מן הקרבות עצמם אלא דווקא גדול יותר אחוז הפגיעה כתוצאה מרצח או רעב. נוכחות החיילים בשטחים האימפריאליים למעשה גרמה לאי יכולת שתילה מחודשת של מזון כאשר הם לוקחים חלקים ניכרים מן התבואה. בין 1636 ל-1640 חזרה תקופת המגפות ומתו כתוצאה מכך מספר עצום של אנשים גם כן. לפי ההשערות בין 45%–50% מכלל האוכלוסייה בכפרים מתה. עם זאת המגפה לא פסחה על הערים ומוערך כי בין 25-30% מהאוכלוסייה באזורים האורבניים מתה. סך הכל במספרים מוערך שיעור המתים במספר מיליונים; על פי הערכות בשנת 1620 חיו כ-15–16 מיליון איש בגרמניה ונשארו רק 10 מיליון בשנת 1650. זאת גם הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה המודרנית של אירופה שבה חיו יותר אנשים בצרפת לעומת מספר האנשים בגרמניה. באזורים שנפגעו בצורה הגרועה ביותר במלחמה מוערך לעיתים אובדן של כ-60 עד 70% מכלל האוכלוסייה. כך למשל, לצורך דוגמה, דוכסות וירטמברג איבדה כ-350,000 איש מתוך 400,000 תושביה בזמן המלחמה, כל זאת על פי הערכות. ישנם אף יישובים כמו Löwenberg שבשלזיה (כיום בפולין) שעברו את המלחמה עם 40 ניצולים בלבד מתוך האוכלוסייה הקודמת שחיה במקום שעמדה על כ-6,500 איש.
מלחמת השלושים השנה בתפישת הציבור

במהלך מלחמת שלושים השנים היה עניין רב של הציבור בהליכי המלחמה. כך למשל בעיתוני התקופה (שרק התחלו להופיע במאה ה-17) היו כתבות מרובות על הליכי המלחמה. בכל מקרה הידיעות על שלום וסטפאליה בסוף המלחמה גרמו לתשומת לב רבה אף דרך העיתונים (שהופיעו ביותר מ-30 עריכות שונות במהלך שנה אחת בלבד), דבר שמציג את העניין הציבורי באירופה במלחמה ובמיוחד בתוצאותיה. כך למשל בתודעה הציבורית נשמרה תודעה מסוימת על המלחמה בחגיגות שנתיות לשלום וסטפאליה שהתרחשו בכל שנה. דבר זה התבטא אף בספרים שיצאו לאור אודותיה (אך עדיין במינון נמוך יחסית). התודעה הציבורית של אותה התקופה ראתה במלחמת שלושים השנים כדבר טוב שפרצה והביא לשימור זכויותיהם של הקהילה הפרוטסטנטית וחיזוקים שהובאו אף לחוקה האימפריאלית.
השקפה זו השתנה בצורה חדה יחסית לאחר פרוץ המהפכה הצרפתית שגרמה להשקפה חדשה על המלחמה. כך למשל יצירות ספרותיות בנות התקופה שלאחר המהפכה, במיוחד אלו של התקופה הרומנטית, היו למעשה סיפורי טרגדיה על ההתרחשויות במלחמה. סיפורים אלו פעמים רבות התאפיינו בסיפורי אימה על התרחשויות בה. בכל מקרה באותה התקופה אף המנהיגים הצבאיים של שני הצדדים החלו להופיע בדרך השקפתית אחרת כאשר בני התקופה השוו אותם לדמויות מההיסטוריה העכשווית דוגמת נפוליאון בונפרטה. פרידריך שילר אף כתב ספר היסטוריה בנושא שפורסם בשנת 1791 ואף את הטריגולוגיה המפורסמת שלו והיא ואלנשטיין (Wallenstein, פורסמה בשנת 1797-1799) שהתבססה גם היא על אודות המלחמה. התנועה הרומנטית בעיקרה הציגה את האימפריה הרומית הקדושה בפרט ואת האומה הגרמנית ככלל של אותה התקופה כקרובן לאלימות חיצונית, אלימה ולא מרוסנת. שיעורי היסטוריה בנושא החלו להופיע במדינות אשר השתתפו במלחמה והתודעה הציבורית בנושא החלה לצבור תאוצה שנית.
הערות שוליים

↑  Peter H. Wilson, The Thirty Years War-Europe's Tragedy, The Belknap Press of Harvard University Press Cambridge, Massachusetts, 2009, עמ' 3-4
↑  Stephen J. Lee, The Thirty Years War, Psychology Press, 1991, עמ' 1-2
↑  Jonathan B. Knudsen, Germany in the Age of Absolutism, Cambridge University Press, 1988, עמ' 2-3
1 2  Peter H. Wilson, The Thirty Years War, Europe's Tragedy, The Belknap Press of Harvard University Press, 2009, עמ' 4-5
היפוטוניה

|  קישורים ומאגרי מידע |
| --- | --- |
 MeSH:  D009123
 סיווגים
 ICD-10:  P94.2 
 
היפוטוניה (באנגלית: Hypotonia, ביטוי שמקורו ביוונית עתיקה: Hypo=תחת, או "מצב של", tónos=למתוח) מתארת מצב של טונוס נמוך באופן אבנורמלי. לעיתים נוצר מצב כתוצאה מפגיעה במסלול קורטיקו-ספינלי. מצב זה עלול לגרום לחולשה בשרירים.
היפוטוניה אינה מוגדרת כהפרעה רפואית אך היא יכולה להוות גורם למספר מחלות והפרעות אחרות המשפיעות על השליטה בעצבים מוטוריים על ידי המוח ו/או על חוזק השרירים.
זיהוי המחלה בגילאים צעירים הוא בדרך כלל מיידי ובולט אך הניסיון להבין את הגורמים לה מסתיים פעמים רבות בכישלון.
ילדים המאופיינים בתופעה זו מוגדרים בדרך כלל תחת קטגוריות ופתולוגיות רבות כגון: שיתוק מוחין (CP), תסמונת דאון ופיגור שכלי, ליקויי למידה, הפרעה התפתחותית בקואורדינציה (Developmental Coordination Disorder - DCD), ניוון שרירים (MD), תינוקות שנולדו פגים והיפוטוניה קונגניטלית (מולדת) שפירה (Benign Congenital Hypotonia) השכיחה יותר אצל ילדים רגילים בעלי רמת אינטליגנציה תקינה שנולדו פגים. היפוטוניה מופיעה בדרך כלל סביב חגורת הכתפיים, חגורת האגן ולעיתים בחלל הפה ובית הבליעה.
היינריך השני, רוזן נסאו

| --- | --- |
 לידה:  1180? 
 פטירה:  המאה ה־13 
 בן או בת זוג:  Matilda of Guelders 
 
היינריך השני "העשיר", רוזן נסאו (בגרמנית: Heinrich II. "der Reiche" von Nassau; בערך 1180 – 26 באפריל 1247/1248/1249/1250, לפני 25 בינואר 1251) היה רוזן נסאו. הוא בלט במיוחד ברוחו האבירותית והאדוקה. הוא היה איש צדקה ותרם תרומות גדולות לכנסייה, כך שהמנזרים ובתי התפילה באזור נסאו של ימינו חוו את הפריחה המשמעותית ביותר בתקופתו. הנתמך הגדול ביותר היה המסדר הטבטוני ליהנות ממנו, לו תרם במיוחד למען ויתור על זה של אחיו, עם כניסתו למסדר. היינריך השתתף במסע הצלב השישי. הוא היה בונה הטירות זוננברג, גינסבורג ודילנבורג.
ביוגרפיה

היינריך השני היה בנו הבכור של הרוזן ואלראם הראשון, רוזן נסאו ושל קוניגונדה, אולי בתו של רוזן שפונהיים או בתו של הרוזן פופו השני מזיגינהיין.
היינריך מוזכר בפעם הראשונה בצ'ארטר מ-20 במרץ 1198, יחד עם אמו ואחיו רופרט הרביעי. אזכור זה אומר שהוא ואחיו היו בוגרים באותה תקופה, כלומר הגיעו לגיל 12.
היינריך מוזכר כרוזן נסאו בין 1198 ל-1247. הוא שלט עם אחיו רופרט עד 1230.
ביוגרפיה > פוליטיקה לאומית

בפוליטיקה של האימפריה הרומית הקדושה, היינריך היה בדרך כלל תומך נאמן של קיסרי הוהנשטאופן. עם זאת, בין 1209 ל-1211, הוא תמך ביריב אוטו מבראונשווייג כקיסר, לפני שהחזיר את הצדדים כדי לתמוך בפרידריך השני. בין השנים 1212–1214, הוא החזיק את האסיר של פרידריך (ואת יריבו שלו), הארכיבישוף תאודוריך השני מטריר. היינריך היה ב-1214 עם הקיסר פרידריך השני בייליך, ב-1223 עם בנו של פרידריך היינריך בוורמס, וב-1224 בפרנקפורט. בשנת 1228 השתתף היינריך במסע הצלב השישי של הקיסר פרידריך השני. בשנת 1231 השתתף היינריך בדיאטה הקיסרית של וורמס ובשנת 1232 הוא היה באספה הקיסרית של פרידריך השני ברוונה.
אולם מאוחר יותר עבר היינריך למחנה האפיפיור, כך שבנו של פרידריך קונרד הרביעי הוציא נגדו צו הוצאה להורג ב-1241, על הצלחתו לא ידוע דבר. בשנת 1247 תמך היינריך בבחירתו של האנטי-מלך וילם השני מהולנד, אשר אישר את כל רכושו הקיסרי של היינריך ונתן לו את הזכות להטביע מטבעות.