stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייר קירגיזסטן
צי המטוסים

נכון לפברואר 2017 מחזיקה החברה בצי של 2 מטוסים:
1 בואינג 500–737
1 בואינג 300–757
בעבר מנתה החברה צי של המטוסים הבאים:
1 בואינג 300–737
אנטונוב An-24
טופולב Tu-134
טופולב Tu-154
יאק-40
איירבוס A320
שותפות קוד

לחברה, הסכם שותפות קוד עם חברת טורקיש איירליינס.
טופולב Tu-154 של החברה ב-2006
אלכסיי פז'יטנוב

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1955 (בן 69) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מדינה:  רוסיה, ארצות הברית
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 ידוע בשל:  המצאת משחק המחשב הפופולרי טטריס
 השכלה:  המכון לתעופה במוסקבה 
 עיסוק:  מהנדס
 מעסיק:  מיקרוסופט, Dorodnitsyn Computing Centre 
 פרסים והוקרה:  פרסי בחירת מפתחי המשחקים 
 
אלכסיי לאונידוביץ' פז'יטנוב (רוסית: Алексе́й Леони́дович Па́житнов, נולד ב-16 באפריל 1955) הוא מהנדס מחשבים רוסי, אשר בשנת 1984 המציא את משחק המחשב הפופולרי טטריס.
הוא החל לקבל תמלוגים על טטריס רק בשנת 1996, אז הקים את חברת טטריס ביחד עם הנק רוג'רס.
ביוגרפיה

פז'יטנוב נולד ב-1955. במהלך עבודתו במרכז המחשבים של האקדמיה הסובייטית למדעים, מרכז המחקר והפיתוח של ממשלת ברית המועצות, פיתח, בעזרתם של עמיתיו דמיטרי פאבלובסקי וואדים גראסימוב, את משחק הטטריס. ההשראה למשחק נבעה ממשחק הפנטומינו שבו שיחק בילדותו, שבו היה צריך לסדר בלוקים לתוך צורות שונות. הוא פיתח גם גרסה נוספת, פחות ידועה, למשחק - הגרסה התלת-ממדית "וולטריס". הרישיון של טטריס היה שייך ל"אלרוג", חברה ממשלתית סובייטית שהייתה בעלת מונופול על ייבוא וייצוא של תוכנות מחשב בברית המועצות. מכיוון שפז'יטנוב היה עובד של הממשלה, הוא לא קיבל תמלוגים מטטריס.
ב-1991 היגר פז'טנוב מרוסיה לארצות הברית, ובשנת 1996 ייסד את "חברת טטריס" בשותפות עם הנק רוג'רס, האיש אשר רכש את הזכויות על המשחק מממשלת רוסיה. בתחילה, הוא עסק בעיצוב פאזלים עבור קונסולת המשחקים של נינטנדו.
באוקטובר 1996 החל לעבוד בחברת התוכנה מיקרוסופט.
ב-2005 החל לעבוד בשיתוף פעולה עם חברת התוכנה "ווילד סנייק".
לפז'יטנוב יש אישה ושני בנים. אחד מבניו, דימיטרי פז'יטנוב, מת ב-3 ביולי 2017 כתוצאה מתאונת סקי בהר ריינייר.
ב־2023, רשת אפל TV פלוס שחררה סרט בשם טטריס המגולל את סיפור המשחק שפז'יטנוב המציא. את פז'יטנוב גילם ניקיטה יפרמוב.
הערות שוליים

↑  Romo, Vanessa (2019-06-06). "Happy Birthday, Tetris. 35 Years Later You're As Addictive And Tetromino-y As Ever". NPR (באנגלית). נבדק ב-2021-09-03.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "WildSnake newsletter 18 August 2005, retrieved 31-10-2007". Wildsnake.com. 2005-08-18. ארכיון מ-12 בנובמבר 2009. נבדק ב-2009-11-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dmitri Pajitnov — In Memoriam, retrieved February 9, 2018".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb141262725 (data)  ISNI: 0000 0000 0312 9548  LCCN: n2016019309  MusicBrainz: 2f271c07-a37e-4abe-a887-45c89a7ce8ea  NDL: 001277162  NTA: 194996972  SUDOC: 194038580  ULAN: 500475022  VIAF: 27274553   WorldCat (עם VIAF): 27274553
אלסנדרו מרקטי

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1884 קורי, איטליה 
 פטירה:  5 בדצמבר 1966 (בגיל 82) בוסטו ארסיציו, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השכלה:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 פרסים והוקרה:  Vallauri Prize (1923) 
 
אלסנדרו מרקטי (באיטלקית: Alessandro Marchettí; ‏16 ביוני 1884 – 5 בדצמבר 1966) היה מהנדס ומתכנן מטוסים איטלקי.
מרקטי נולד בקורי (אנ') ומת בססטו קלנדה (אנ') שבאיטליה. סבו, אבי אמו היה המהנדס האיטלקי רפאלה קנווארי (איט'). ב-1909 נכח במפגן ראווה של וילבור רייט ברומא ומאז נכבש בתשוקה לעיצוב ובניית מטוסים.
הוא נודע בשל שותפותו ביצרנית המטוסים האיטלקית סבויה-מרקטי, תכנן את המטוס הימי סבויה-מרקטי S.55 וקנה את שמו בזכות המפציץ הבינוני סבויה מרקטי SM.79 שהיה פעיל במלחמת העולם השנייה. מטוס "סבויה מרקטי SM.75" היה המטוס האחרון שהוא תכנן.
איג'ניסיניא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 קואורדינטות:  32°16′23″N 35°12′59″E﻿ / ﻿32.273055555556°N 35.216388888889°E﻿ / 32.273055555556; 35.216388888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) איג'ניסיניא(למפת צפון השומרון רגילה) איג'ניסיניא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איג'ניסיניא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איג'ניסיניא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
איג'ניסיניא (בערבית: اجنسنيا) הוא כפר פלסטיני, הממוקם כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לשכם בנפת שכם. רוב התושבים עוסקים בחקלאות או עובדים ברשויות ממשלתיות. אוכלוסיית הכפר מונה כ-800 תושבים. הכפר נוסד ככל הנראה בתקופה הביזנטית.
היסטוריה

באזור הכפר נמצאו שרידים מתקופת הברזל והתקופה הפרסית.
הקיסרית הרומית פלוויה יוליה הלנה שהתגוררה זמנית בסבסטיה הסמוכה נהגה לשחות באגם באיג'ניסיניא עם עוזרותיה.
עד המאה ה-20 רבים מתושבי הכפר היו נוצרים. בעקבות חילוקי דעות עם תושבי הכפר המוסלמים היגרו הנוצרים לכפרי האזור, ובהם א-זבאבדה וביר זית. במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי המנדט הבריטי, התגוררו בכפר כ-119 איש, כולם מוסלמים. בשנה זו הכפר הכיל 30 בתים.
בשנים 1948–1967 איג'ניסיניא היה תחת שלטון ירדני. בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה כ-239 נפשות.
במפקד של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 1997, היו בכפר כ-418 תושבים, מתוכם 70 (16.7%) פליטים. החלוקה המגדרית הייתה בדיוק שווה: 50% גברים ו-50% נשים. על פי הלשכה, בשנת 2007 מנה איג'ניסיניא כ-505 תושבים.
גאוגרפיה

איג'ניסיניא נמצא כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לשכם. הכפר ממוקם מזרחית לסבסטיה, מצפון מזרח לא-נאקורה, דרומית לבית אימרין, צפונית לזאוואתא, וממערב לעסירה א-שמאלייה. גובה הכפר הוא 460 מטר מעל פני הים.
שטחו הכולל של הכפר הוא 6,547 דונם, מתוכם כשני שלישים ניתנים לעיבוד.
הערות שוליים

↑  Zertal, 2004, p. 469
↑  Mills, 1932, p. 61
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 25
↑  Satellite View of Ijnisinya PalestineRemembered.
↑  Welcome To Ijnisinya Palestine Remembered.
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584247405171
אלי (אוניית מעפילים)

"מסלול ההפלגה של ה"אלי"
יומן מסע וכרטיס רכבת של מרדכי גרינפלר, מעפיל באוניית המעפילים "אלי". מוצג בתערוכת קבע במכון ז'בוטינסקי בתל אביב
אלי הייתה אוניית מעפילים שאורגנה ב-1938 על ידי מקורבים לתנועה הרוויזיוניסטית במסגרת עליית אף על פי.
האונייה הפליגה מנמל גלצי שברומניה בנובמבר 1938, כשעל סיפונה 340 פליטים יהודים מווינה.
בדצמבר הגיעה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ-ישראל, שם הועברו המעפילים לאונייה "ארטמיזיה" שהורידה את המעפילים בשלום בחוף נתניה.
אל פובלנואו

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ברצלונה
 שטח:  154.5 הקטאר 
 אוכלוסייה:  34,411 (2021)
 קואורדינטות:  41°23′57″N 2°12′14″E﻿ / ﻿41.39916667°N 2.20388889°E﻿ / 41.39916667; 2.20388889
 שכונות נוספות בברצלונה
  (למפת ברצלונה מוגדלת) אל פובלנואו(למפת ברצלונה רגילה) אל פובלנואו
 
אל פובלנואו (בקטלאנית: El Poblenou, נהגה [əl ˌpɔbːləˈnɔw]; פירוש: "הכפר החדש") היא שכונה נרחבת במחוז סאנט מארטי בברצלונה, הגובלת בים התיכון בדרום, בסאנט אדריה דל בסוס במזרח, בפארק המצודה שבמחוז סיוטט וליה ממערב, ומחוז סאנט אנדראו מצפון. בעבר השכונה הייתה עיירה מופרדת לחלוטין מברצלונה.
היסטוריה

במהלך המהפכה התעשייתית של המאה ה-19, פובלנו הייתה המוקד של התעשייה הקטלונית והאיברית, מה שהקנה לה את הכינוי "מנצ'סטר הקטלונית". מסביב לאשכול המפעלים הנרחב ניצבו בעיקר אזורי מגורים של מעמד הפועלים. עם חלוף הבאז התעשייתי, נקלעה השכונה למצב של נטישה ולאחר תקופה של הזנחה עברה השכונה מהפך דרמטי. המשחקים האולימפיים ב-1992 היו הטריגר העיקרי לשינוי המסיבי הזה של אל פובלנואו. רבים מהאזורים שפותחו - כולל וילה אולימפיקה (אנ'), אזור דיאגונל מאר (אנ') ואזור הפורום - מהווים כ"שכונות" בפני עצמן. אבינגודה דיאגונל משלים את התוכנית המקורית, הלא גמורה, ומשתרע כעת מפלאסה דה לס גלוריס ועד לים. תוכנית 22@ הנרחבת להסבת אל פובלנואו לרובע הטכנולוגי והחדשנות של העיר, כמו גם הגדלת שטחי הפנאי והמגורים.
לצד האזורים החדשים והיוקרתיים של וילה אולימפיקה ודיאגונל מאר, אמנים ואנשי מקצוע צעירים רבים הסבו את המפעלים והמחסנים לשעבר ללופטים, גלריות וחנויות. גם בתי ספר וסטודיו לאמנות ועיצוב נפתחו.
חלק ממבני המפעלים הישנים מוכרזים כיום כאנדרטאות היסטוריות ונמצאים תחת הגנה ושימור. דוגמה לכך היא המפעל Hispania SA, שנבנה על ידי הסוחר הקובני-גרמני אמיליו היידריך (אנ'), והאדריכל ג'וזף גרנר ב-1923, דוגמה נוספת היא המפעל לכימיקלים "Valls, Teixidor i Jordana".
רחוב רמבלה דל פובלנו (Rambla del Poblenou) המוצל, המשתרע מאבינגודה דיאגונל ועד לחוף הים, הוא הרחוב המסחרי הראשי.
תחבורה ציבורית

קו 1 של הרכבת התחתית של ברצלונה. תחנות: מרינה, גלוריס
קו 4 של הרכבת התחתית של ברצלונה. תחנות: סלבה דה מאר, פובלנו, לקונה, בוגאטל
חשמלית. תחנות: גלוריאס, קה ל'ארניו, פרה IV, פלוביה
ראו גם

הפורום האוניברסלי לתרבויות (2004)
הערות שוליים

↑  Mouckley, Benny. "Poblenou guide". SuiteLife. SuiteLife.
↑  Checa-Artasu, Martin. "Poblenou i la reconversió de les fabriques". Icària. Papers de l'arxiu històric del Poblenou., núm. 4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX451023
אילן סופר

אילן סופר (נולד ב-1962) הוא שופט בבית הדין הארצי לעבודה.
נולד בישראל. סיים את לימודיו התיכוניים ב-1980 בתיכון שמעון בן צבי בגבעתיים במגמה ריאלית - ערבית. בשנים 1980–1983 שירת בצה"ל בחיל מודיעין. בשנת 1988 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, ועד שנת 1989 התמחה במשרד עורכי דין. במאי 1990 הוסמך כעורך דין ועד שנת 2000 עבד במשרד עורכי דין.
באוגוסט 2000 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע. בשנת 2007 ובשנים 2010–2012 כיהן כרשם בבית הדין הארצי לעבודה. ביולי 2011 מונה למשך תשעה חודשים לכהן כשופט בפועל בבית הדין הארצי לעבודה. באוקטובר 2014 מונה לכהן כסגן נשיאת בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע. ביולי 2017 מונה לשופט קבוע בבית הדין הארצי לעבודה.
ב-2001 פסק כי על פי חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה אסור להפלות אדם מטעמי דת, בין היתר בהקשר של קבלה לעבודה של שומרי שבת המסרבים לעבוד בשבת.
כסגן נשיאת בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, פסק כי פציעה של מנהל חברת הסעות כתוצאה מפיצוץ מטען חבלה שהוצמד לרכבו איננה תאונת עבודה שכן הפיצוץ עשוי היה להתרחש בכל מקום ולאו דווקא בדרכו לעבודה.
בשנת 2016 קבע כי מפעל תרכובות ברום (מקבוצת כי"ל) תחזיר לעבודה ותפצה בכ-280 אלף שקלים עובדת שהוצאה בניגוד לרצונה לפרישה מוקדמת על רקע מחלת השרירים פיברומיאלגיה ממנה היא סובלת. פסק הדין קבע כי החברה לא התחשבה במצבה הרפואי לפני הוצאתה לפנסיה מוקדמת, וזאת בניגוד לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
בשנת 2017 מהלך כהונתו בבית הדין האזורי ביטל גם החלטה של המוסד לביטוח לאומי להפחית מגמלת הבטחת ההכנסה של אדם שזכה במספר הגרלות 'צ'אנס' של מפעל הפיס. השופט סופר כתב בפסק דינו כי "פרשנות תכליתית של חוק הבטחת הכנסה - היא כזו שאין לעודד את מי שמבטל זמנו בהשתתפות קבועה בהגרלות במקום לעבוד" עם זאת, הוסיף כי"עדיין יש להשאיר למחוקק לומר את דברו מפורשות. מקובלת עליי הגישה שלפיה פגיעה בזכויות לפי חוק של ביטחון סוציאלי צריכה להיעשות לא בדרך של פרשנות אלא בחקיקה תוך קביעת הסדר ברור בסוגיה זו".
בפברואר 2022 קבע כי אישה שנפצעה בדרכה מביתה לקניון על מנת לאסוף טלפון נייד היא נפגעת תאונת עבודה (בדרך לעבודה), שכן יצאה לאסוף טלפון נייד שאותו הייתה זכאית לקבל מהמעסיקה שלה.
הערות שוליים

↑  מאבקים נגד רמיסת השבת בטלוויזיה ובשוק העבודה, באתר ערוץ 7, 23 במאי 2001
↑  ג'קי כהן, מטען חבלה ברכב – לא תאונת עבודה, באתר פוסטה, 19 בנובמבר 2015
↑  גלעד פלג, בעלת מוגבלות פוטרה, תוחזר ותפוצה כספית, באתר נגישות נט
↑  משה גורלי, ביהמ"ש: "אין לעודד את מי שמשתתף בהגרלות במקום לעבוד", באתר כלכליסט, 19 בפברואר 2017
↑  עו"ד עינת קנפו לוי | פסקדין, נפצעה בדרך לאסוף נייד בקניון. שופט: זו תאונת עבודה, באתר ynet, 25 בפברואר 2022
| שופטי בית הדין הארצי לעבודה |
| --- | --- | --- |
| שופטים קבועים מכהנים | נשיאה: ורדה וירט לבנה • סגן הנשיאה: אילן איטח חנה אופק-גנדלר • לאה גליקסמן • סיגל דוידוב-מוטולה • אילן סופר • רועי פוליאק |  |
| נשיאים בדימוס | יגאל פליטמן • נילי ארד • סטיב אדלר • מנחם גולדברג • צבי בר-ניב |  |
| סגני נשיאים בדימוס | אלישבע ברק-אוסוסקין • יצחק אליאסוף • שאול קובובי • ישראל לוין |  |
| שופטים קבועים בדימוס | צבי טרלו • זאב נגבי • עדינה פורת • שמואל צור • עמירם רבינוביץ' • רונית רוזנפלד • מרטין אלטס • יוסף רייך |  |
ראו גם נציגי ציבור בבית הדין הארצי לעבודה
איסקר (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  368 קילומטרים
 אגן ניקוז:  8,650 קמ"ר 
 יובלים:  Blato River, Gostila, Gabrovnitsa, Musalenska Bistritsa, Lesnovska River, Malki Iskar, Cherni Iskar, Beli Iskar, Palakaria, זלטנה פנגה (נהר), Batuliyska River, Perlovska, Iskretska Reka, ביסטריצה (נהר), Zheleznishka reka, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפך:  דנובה (he) 
 מדינות באגן הניקוז:  בולגריה 
 
 
איסקר (בבולגרית: Искър) הוא נהר בבולגריה, יובל של הדנובה.
אורכו של איסקר הוא 368 קילומטרים והוא הנהר הארוך ביותר שזורם כולו בבולגריה. האיסקר נובע מהרי רילה ובדרכו אל הדנובה מספק את המים הדרושים לאגם המלאכותי מאגר איסקר. בהמשך דרכו הנהר יוצר את ערוץ איסקר שאורכו 84 קילומטרים.
האיסקר הוא הנהר היחיד שנובע בדרום בולגריה וזורם צפונה. הוא הנהר הקדום ביותר בבלקן והיחיד ששמר על כיוונו המקורי למרות השינויים הגאולוגיים.
אזימות

ערך זה עוסק בזווית ביחס למישור. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
סכימה שמדגימה אזימות
אָזִימוּת (מערבית: السمت, א־סימת, תעתיק מדויק: אלסמת – "כיוון") הוא הזווית שנוצרת מהצפון לנקודת המטרה וקודקודה נמצא בנקודת התחנה, זווית האזימות מוגדרת בדרך כלל  בכיוון השעון או זווית ההיסט מהצפון ימינה. אזימות ניתן לייצוג ביחידות המייצגות זווית, כגון מעלות, רדיאנים, גראד ואלפיות. השימוש באזימות נמצא בתחומים רבים בהם ניווט, מיפוי, אסטרונומיה וארטילריה.
אזימות חוזר

אזימות חוזר הוא החלפה של נקודת המבט שלנו מנקודת המטרה לכיוון נקודת התחנה - המקום שבו אני נמצא (באיזה אזימות נקודת המטרה רואה אותי). אם האזימות המקורי קטן מ־180 מעלות יש צורך להוסיף לו 180 מעלות, ואם האזימות המקורי גדול מ־180 מעלות יש צורך להחסיר ממנו 180 מעלות. דבר זה נכון כל עוד המרחב הוא מישורי כאשר מדובר על כדור הארץ יש להוסיף תיקון. במצב זה אזימות חוזר לא יהיה בהפרש של 180 מעלות.
מציאת אזימות לפי קואורדינטות

בגאוגרפיה, קואורדינטה היא מיקומה המדויק של נקודה על מפה שמורכבת מקווי אורך ומקווי רוחב. קווי האורך והרוחב יוצרים רשת שהיא שתי וערב (מערכת אורתוגונלית).
קואורדינטה במפה מורכבת משתי אורדינטות:
אורדינטה Y - ערך המייצג את קו האורך שבמפה (מזרח/מערב).
אורדינטה X - ערך המייצג את קו הרוחב שבמפה (צפון/דרום).
בשיטה זאת מציינים כל נקודה על המפה במפה על ידי שילוב האורדינטות בציר ה־Y ובציר ה־X, מספרים אלה נקראים "קואורדינטות" או בעברית נקודות ציון (נ.צ.), בצידו השמאלי הערך בציר ה־Y ובצידו הימני הערך בציר ה־X. לדוגמה, ה־נ.צ.  (276909,655437) מציינת נקודה ספציפית במפה.
מציאת אזימות לפי קואורדינטות > נוסחאות לחישובי אזימות

בציר ה־Y מנקודת המטרה (הנקודה שאליה אנו צופים) מפחיתים את הערך של נקודת התחנה (המקום שבו אנו נמצאים). נסמן את ההפרש ב־ \ \Delta Y.
בציר ה־X מנקודת המטרה (הנקודה שאליה אנו צופים) מפחיתים את הערך של נקודת התחנה (המקום שבו אנו נמצאים). נסמן את ההפרש ב־ \ \Delta X.
חישוב הזווית בעזרת הנוסחה:
\tan \alpha =\left|{\frac {\Delta Y}{\Delta X}}\right|
מאחר שהנוסחה היא בערך מוחלט נשתמש במקדמים, מינוס ופלוס, רק כדי לקבוע את הכיוון ולדעת באיזה רביע אנו נמצאים. יש לשים לב שהנוסחה מחשבת את האזימות במעלות.
חישוב האזימות לפי הטבלה:
| רביע |  \Delta Y |  \Delta X | אזימות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | + | + |  \alpha  |
| 2 | + | - |  180-\alpha  |
| 3 | - | - |  180+\alpha  |
| 4 | - | + |  360-\alpha  |
דוגמאות לחישובי אזימות > דוגמה למציאת אזימות לפי קואורדינטות

נתונות שתי נקודות ציון: נקודה א'  (100,170) ונקודה ב'  (150,120).
נקודה א' היא הנקודה בה אנו נמצאים.
נחשב את ערכי הדלתות כך:
 \ \Delta Y שווה ל־ 150-100=50.
 \ \Delta X שווה ל־ 120-170=-50.
על פי הנוסחה מקודם:  \tan \alpha =\left|{\frac {\Delta Y}{\Delta X}}\right|=\left|{\frac {50}{-50}}\right|
\alpha =45
לפי המקדמים, פלוס במונה ומינוס במכנה, אנו מבינים שאנו נמצאים ברביע השני לכן האזימות הוא 135 מעלות.
דוגמאות לחישובי אזימות > דוגמה למציאת קואורדינטות לפי אזימות ומרחק

נתונים נקודת ציון, נקודה א'  (100,170). כמו כן, נתונים גם אזימות של 135 מעלות ומרחק של 70.711 מטר מנקודה א' לנקודה ב'.
נקודה א' היא הנקודה בה אנו נמצאים.
נחשב את ערכי הדלתות כך:
 \ \Delta Y שווה ל־ sin(135)*70.711=50.
 \ \Delta X שווה ל־ cos(135)*70.711=-50.
מוסיפים את הדלתות לקוארדינטות של נקודה א' ומקבלים את הקוארדינטות של נקודה ב':  (150,120).
אזימות, כיוון נתיב ותכווין

בניווט ימי ישנן הגדרות שימושיות ספציפיות הקשורות לאזימות
אזימות - הכיוון ביחס לצפון של גרם שמימי נצפה
כיוון נתיב (אנ') - כיוון התנועה של כלי שיט או כלי טיס ביחס לצפון
תכווין (אנ') - כיוון של עצם נצפה מנקודת התצפית ביחס לצפון
ראו גם

ניווט אסטרונומי
מיקום לפי כיוון השעון
אזימות ואזימות חוזר
איסקנדר מחמודוב

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1963 (בן 60) בוכרה, אוזבקיסטן 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום מגורים:  טשקנט 
 השכלה:  Tashkent University of Information Technologies  האוניברסיטה הלאומית של אוזבקיסטן 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית 
 
איסקנדר קכרמונוביץ' מחמודוב (באוזבקית: Искандар Қаҳрамонович Маҳмудов; נולד ב-5 בדצמבר 1963 בבוכרה) הוא איש עסקים מיליארדר רוסי יליד אוזבקיסטן.
ב-25 במאי 2021 העריך מדד המיליארדרים של בלומברג את הונו של איסקנדר ב-9.41 מיליארד דולר.
מחמודוב, בן למשפחה מוסלמית, הוא בוגר האוניברסיטה הלאומית של אוזבקיסטן (אנ') בטשקנט בירת אוזבקיסטן, הוא עשה את הונו בעסקי כריית מתכות, ומחזיק בלמעלה מ-50% ממניותיה של ענקית הכרייה הרוסית "חברת המטלורגיה של הרי אורל" המהווה בפועל קונגלומרט של עשרות חברות בענפי הכרייה, בניין, חקלאות ותקשורת ברוסיה ומחוצה לה.
אלסנדרו מאנצ'יני

אלסנדרו מאנצ'יני (באיטלקית: Alessandro Mancini; נולד ב-4 באוקטובר 1975) הוא פוליטיקאי סן מרינזי, הקפיטן העוצר של סן מרינו מחודש אפריל 2020 עד אוקטובר באותה השנה. מאנצ'יני שרת כקפיטן עוצר של סן מרינו יחד עם גרציה צפרני. בנוסף לכך שרת מאנצ'יני כקפיטן המחוז של סן מרינו בתקופה המקבילה בשנת 2007, יחד עם אלסנדרו רוסי.
מאנצ'יני הוא חבר במפלגת הסוציאליסטים והדמוקרטים של סן מרינו.
הערות שוליים

↑  San Marino, ספר העובדות העולמי של ה-CIA
↑  The CIA world factbook 2008, ספר העובדות העולמי של ה-CIA
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסיי פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה

אלכסיי רומנוב (ברוסית: Алексей Петрович Романов‏; 28 בפברואר 1690 - 7 ביולי 1718) היה נסיך רוסי, בן ויורש העצר של פיוטר הגדול. נפטר במעצר.
פטר הגדול חוקר את אלכסיי פטרוביץ׳ בפטרהוף, ציור של ניקולאי גה, 1871, גלריית טרטיאקוב, מוסקבה
ביוגרפיה > בצעירותו

אלכסיי נולד ב-28 בפברואר 1690 במוסקבה לפיוטר הגדול ולאשתו הראשונה, יבדוקיה לופוחינה. ילדותו הושפעה מהיחסים הרעים בין אימו לבין אביו. קיבל חינוך ממורים שהובאו מחוץ לרוסיה. הוא היה תחת השפעתם של בויארים ואנשי הכנסייה שהתנגדו לרפורמות של אביו. בשנת 1703 קיבל הוראה להצטרף לצבא שלחם במלחמת הצפון הגדולה. בשנת 1704 השתתף בכיבוש נרבה. בתקופה זו היחסים בין הבן לאב השתפרו, למרות שבאופן כללי לא הייתה ביניהם קרבה יתרה. בשנת 1708 נשלח לסמולנסק ולאחר מכן למוסקבה במטרה להיות אחראי על חיזוק הביצורים בעקבות צפי למתקפה שוודית. בשנת 1709 נסע לדרזדן להמשך לימודים. עם סיום הלימודים התחתן אלכסיי עם שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. הנישואים נערכו בניגוד לרצונו ובהתאם לדרישת פיוטר הגדול. אשתו הייתה בת למשפחה בעלת קשרים ענפים, אחותה הייתה נשואה לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והנציג הבכיר של משפחת הבסבורג רבת ההשפעה. החתונה התקיימה בטורגאו באוקטובר 1711. בהתאם לתנאי החוזה, שרלוטה עצמה הורשתה להישאר פרוטסטנטית אך ילדיה היו צריכים להחזיק בנצרות אורתודוקסית. הנישואים לא היו מוצלחים מההתחלה. אלכסיי לא התייחס לאשתו באירועים רשמיים. חודש אחרי החתונה הוא החל בטיפול בהסדרת אספקה לכוחות הרוסים שהיו בפולין ובמשך כשנה חי בנפרד מאשתו. מנישואים אלו נולדו שני ילדים - נטליה ופיוטר. שרלוטה נפטרה במהלך לידת הבן.
ביוגרפיה > פרשת הבריחה וחזרה לרוסיה

זמן קצר לאחר פטירת אשתו, הוא קיבל מכתב מפיוטר הגדול ובו אביו דרש ממנו להקדיש יותר זמן לענייני המדינה. בתגובה ביקש אלכסיי מאביו רשות להתנזר. באוגוסט 1716 דרש ממנו פיוטר הגדול להצטרף לחצרו ולצבא ללא דיחוי במידה והוא אכן רוצה להישאר יורש העצר. בתגובה, ברחו אלכסיי ופילגשו לווינה וביקשו הגנה מגיסו של אלכסיי, הקיסר קרל השישי. לאחר תקופה קצרה הם עזבו לנאפולי. ככל הנראה, התכוון אלכסיי להישאר מחוץ לרוסיה עד לפטירת פיוטר הגדול שהיה חולה.
פיוטר הגדול זעם ושלח את פיוטר טולסטוי לווינה. פיוטר טולסטוי הגיע אל הנסיך אלכסיי בנאפולי אך לא הצליח לשכנע אותו לחזור לרוסיה. בסופו של דבר, לאחר מסע הפחדות ושכנועים הסכים אלכסיי לחזור.
בפברואר 1718 בוטל תוארו של אלכסיי כיורש העצר בשל התנהגותו מחוץ לרוסיה. הובטחה לו חנינה, במידה ויגלה את כל האמת על מעשיו והשתלשלות העניינים. בעדותו, אלכסיי ניסה להפיל את על סביבתו ומקורביו אכן נענשו והוצאו להורג, אך הדבר לא הציל את הנסיך. פילגשו, חשפה תחת עינויים בעדותה חשפה את שקריו וסיפרה שהיה מוכן להסתייע בצבא זר לצורך תפיסת השלטון ברוסיה. בפגישה פנים מול פנים אלכסיי הודה שעדותה נכונה. ייתכן שחשש גם הוא מעינויים, כך שאין ביטחון שהעדות נכונה. יחד עם זאת, קיימות עדויות נוספות (למשל מכתבים שנמצאו בארכיון בווינה) שמאששות שהיו מגעים בין הנסיך לבין הממשל בווינה. על סמך העדויות הנסיך נשפט ובהתאם להחלטת בית המשפט נגזר עליו עונש מוות, למרות ההבטחות לחנינה.
הנסיך אלכסיי נפטר במבצר פטרופבלובסקיה ב-26 ביוני 1718. לפי הגרסה הרשמית הוא נפטר מבעיות לב, אך עדויות מהמאה ה-19,  חשפו כי הנסיך עבר עינויים, וייתכן שאלה הביאו למותו. קיימת גם סברה שהוא הוצא להורג בחשאי בהתאם לפקודת פיוטר הגדול, אך אין לה סימוכין.
הוא נטמן בקתדרלה במבצר פטרופבלובסקיה. במהלך שלטונו של פיוטר השני בוטלו כל ההאשמות נגדו.
אילן וולקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בספטמבר 1976 (בן 48) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית למוזיקה, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית
 שיתופי פעולה בולטים:  אנסמבל המאה ה-21
 בן או בת זוג:  מאיה דוניץ 
 
אילן וולקוב (נולד בתל אביב ב-8 בספטמבר 1976) הוא מנצח ישראלי. וולקוב שימש כמנהל אמנותי של אנסמבל המאה ה-21 לצידו של דן יוהס.
ביוגרפיה

אביו, אלכסנדר וולקוב, היה פסנתרן קונצרטים וחבר האקדמיה למוזיקה. אמו, פרופסור שולמית וולקוב היא חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ופרופסור מן המניין בבית הספר להיסטוריה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
וולקוב התחיל לנגן על כינור ופסנתר בגיל שש ואת הכשרתו הראשונית כמנצח קיבל מהמנצח מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
בגיל 19 מונה כמנצח צעיר בתזמורת הקאמרית "Northern Sinfonia" באנגליה, ולאחר מכן כמנצח הראשי של "Young Sinfonia", תזמורת הנוער של ה-Northern Sinfonia. בשנת 1997 מונה וולקוב כמנצח ראשי של תזמורת הנוער הפילהרמונית של לונדון. בשנת 1999 מונה על ידי סייג'י אוזאווה, המנצח והמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון, כעוזר מנצח בתזמורת זו.
בינואר 2003 מונה כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, לאחר שכבר ניצח עליה שנים ספורות לפני כן. במינוי זה היה וולקוב לצעיר המנצחים שמונו אי פעם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בשנת 2004 נבחר וולקוב על ידי החברה הפילהרמונית המלכותית כמוזיקאי השנה, כהוקרה על פועלו במסגרת התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בספטמבר 2009 סיים וולקוב שתי קדנציות בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת, ומונה כמנצח אורח ראשי לתקופה של 3 שנים נוספות.
במהלך הקריירה התמחה וולקוב בניצוח והקלטת יצירות אשר לא הוקלטו זה מכבר, או שלא הוקלטו מעולם, של מלחינים אשר נשכחו או לא זכו להכרה מספקת. הוא העיד על עצמו כנמשך במיוחד ליצירות שנכתבו "בין 1909 לשנות ה-20 של המאה הקודמת". הוא הקליט מספר אלבומים בלייבל "היפריון" (Hyperion). בין השנים 2011 - 2014 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד.
וולקוב הוא מיוזמי מועדון ההופעות "לבונטין 7" ומופקד במסגרת זו על הזמנתם של מוזיקאים מחו"ל להופעות בישראל.
חיים אישיים

לוולקוב ובת זוגו, המוזיקאית מאיה דוניץ, נולדו שתי בנות (2007, 2012) ובן נוסף מזוגתו הנוכחית (2020) 
.