stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוצח מכתבה
שימוש אחר

המונח "רוצח מכתבה" שימש גם בהקשרים שאינם שואה, כמו במהלך משפט אושוויץ, כאשר הסנגור הנס לטרנסר דרש את מעצרו של העד אריך מרקוביץ' (Markowitsch), ניצול אושוויץ ופוליטיקאי מזרח גרמני, על תפקידו לכאורה באישור הרג פליטים שניסו להימלט ממזרח גרמניה אל מעבר לחומת ברלין.
הספר 'I YOU WE THEM (אני אתה אנחנו הם)- מסעות מעבר לרוע: רוצחי המכתבה בהיסטוריה והיום', מאת דן גרטון, חוקר את תופעת ה-Schreibtischtäter. 'אני אתה אנחנו הם' חורג מבדיקתה של כוונת הרצח ובוחן את השאלה המסובכת והמשמעותית מבחינה פוליטית, של הרג מרחוק, של האופן שבו ארגונים והפרטים בתוכם הצליחו 'למדר' את עצמם, להתחמק מאחריות למעשיהם - בין אם בבירוקרטיות הנוקשות של הרייך השלישי ובין אם בתוך המבנים המורכבים של תאגידים לאחר מכן. הספר מדגיש את תפקידם של בעלי הצווארון הלבן בשואה וברציחות עם היסטוריות אחרות, ואת שיתוף הפעולה בין תאגידים למדינה, ומעלה שאלות לגבי משמעות האחריות והבעייתיות של התנהגות תאגידית עכשווית.
פוליטיקאי הימין הקיצוני הגרמני גרהרד פריי השתמש במונח Schreibtischtäter עבור אנשים שתומכים בישראל, שכן, לדעתו, הם הפכו בכך לשותפים ל"פשעים שבוצעו שם".
הערות שוליים

↑  Omer Bartov (17 בפברואר 2011). "Who Were the Guilty?". BBC History. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  Jahr, Christoph (17 בינואר 2017). "Die Täter hinter den Tätern" [The culprits behind the culprits]. Neue Zürcher Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Schreibtischtäter". Duden. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smee, Jess (11 באפריל 2011). "The 'Desk Murderer' – Exhibition Marks 50-Year Anniversary of Eichmann Trial". Der Spiegel. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Historikerin: Eichmann war kein Schreibtischtäter" [Historian: Eichmann was not a desk murderer]. Hamburger Abendblatt (בגרמנית). 11 באפריל 2011. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Nazi-Kollaborateur Papon gestorben" [Nazi collaborator Papon dead]. Deutsche Welle (בגרמנית). 18 בפברואר 2007. נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stark, Florian (31 באוקטובר 2013). "Die bizarre Karriere des toten Gestapo-Chefs" [The bizarre career of the dead Gestapo chief]. Die Welt (בגרמנית). נבדק ב-16 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Extract from 'I You We Them: Journeys Beyond Evil' by Dan Gretton
שטנדרטנפיהרר

הרמן פגליין עם דרגות שטנדרטנפיהרר
שטנדרטנפיהרר (בגרמנית: Standartenführer, מילולית: "מנהיג יחידה") הייתה דרגה באס אס, אשר שימשה גם באס אה, NSKK (ארגון הנהגים הנאצי) ו-NSFK (ארגון הטייסים הנאצי). מקבילה בערך לדרגת אלוף-משנה בצה"ל.
היסטוריה

הדרגה נוסדה כתואר בשנת 1925, ובשנת 1928 הפכה לדרגה ביחידות האס אה והאס אס, אשר יועדה לקצינים שפיקדו על יחידות "שטנדרטן" – גדודים שמנו כ-300 עד 500 חיילים.
בשנת 1929 פוצלה דרגת שטנדרטנפיהרר לשתי דרגות, אולם בשנת 1930 בוטלה החלוקה בעקבות התרחבות האס אס והוספת דרגות נוספות. בשנת 1933, כאשר היטלר עלה לשלטון בגרמניה, הייתה דרגת שטנדרטנפיהרר הדרגה הגבוהה ביותר של קציני השדה, והייתה פחותה מזו של אוברפיהרר באס אס ובאס אה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התפשטה מאוד הדרגה, ובוואפן אס אס, הדרגה נחשב שוות ערך לדרגת אוברסט.
טלאי הצווארון של שטנדרטנפיהרר כלל עלה אלון על שני צידי הצווארון, וזו הייתה הדרגה הראשונה של האס אה שהוצגה על שני הצדדים. משנת 1938 כללו המדים גם דרגות כתף, שהיו מקבילות לאלו של אוברסט.
סימני הדרגה

סמל הדרגה - תג כתף
סמל הדרגה - תג כתף (ביחידות הסיור)
סמל הדרגה - תג כתף (ביחידות הרפואה)
סמל הדרגה - תג צווארון
סמל הדרגה - תג שרוול
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה אובר-שטורמבאנפיהרר | דרגות האס אס ודרגות האס אה שטנדרטנפיהרר | דרגה בכירה אוברפיהרר |
אוניברסיטת ירדן

| --- | --- |


בניין בית הספר ללימודים מתקדמים באוניברסיטת ירדן
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  שנים של מצוינות
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־63 שנים)
 קמפוס:  עירוני
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופ' עדל טווייסי
 יו"ר:  ד"ר כאמל אל-עג'לוני
 סגל:  1,431 (לשנת 2009/2010)
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  37,692 (לשנת 2009/2010)
 סטודנטים לתואר ראשון:  31,855
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  5,837
 שונות
 הון עצמי:  180,000,000 דינר
 מיקום
 מיקום:  עמאן
 מדינה:  ירדן ירדן
 קואורדינטות:  32°00′50″N 35°52′22″E﻿ / ﻿32.013889°N 35.872778°E﻿ / 32.013889; 35.872778
 www.ju.edu.jo
 he
 
אוניברסיטת ירדן (בערבית: الجامعة الأردنية, תעתיק מדויק: אלג'אמעה אלארדניה) היא אוניברסיטה ממלכתית הפועלת בעמאן בירת ממלכת ירדן. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1962 באזור ג'וביהא והיא המוסד להשכלה גבוהה הגדול והוותיק ביותר בממלכת ירדן. באוניברסיטה כ-2,700 אנשי סגל אקדמי ויותר מ-38,000 סטודנטים. קמפוס האוניברסיטה נמצא ברובע האוניברסיטה בעיר עמאן. אוניברסיטת ירדן היא בין האוניברסיטאות הבולטות בעולם הערבי.
האוניברסיטה ואוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה הן שני המוסדות הבולטים להשכלה גבוהה וללימודי הנדסה ורפואה בממלכת ירדן.
אריה עצמוני

| --- | --- |

אריה עצמוני (במרכז) לצד אמיל בריג ויוחאי בן נון
 לידה:  2 בנובמבר 1926 אוז'הורוד, צ'כוסלובקיה
 פטירה:  30 במרץ 2005 (בגיל 78) חיפה, ישראל 
 תאריך עלייה:  1944
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  פרטיזנים   הבריגדה היהודית   משטרת היישובים העבריים    צבא הגנה לישראל
 דרגה:   רב-סמל ראשון (צה"ל)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   אות גיבור ישראל   צל"ש מפקד חטיבה
 
אריה עצמוני (2 בנובמבר 1926 – 30 במרץ 2005) היה לוחם בעל אות גיבור ישראל.
ביוגרפיה

עצמוני נולד ב-2 בנובמבר 1926 בשם לייב מרקוביץ' באוז'הורוד (אז בצ'כוסלובקיה וכיום בתחומי אוקראינה). בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 13, עזב את בית הוריו והתגורר לבדו בבודפשט. מאוחר יותר, נלקח למחנה עבודה ביוגוסלביה ועבד בכריית נחושת עד שחרורו בפעולה של פרטיזנים מקומיים, אליהם הצטרף בלחימה בגרמנים עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1944. הוא הוחזק במחנה עתלית עד להצטרפותו לבריגדה היהודית ושירת במצרים ובאיטליה. בתקופת שהותו באיטליה השתתף בפעילות יחידת הנוקמים.
בסיום השירות באירופה, הצטרף למשטרת היישובים העבריים ועסק בנוטרות בנהריים. בעקבות התקפה של הלגיון הערבי על אותה נקודה, נסוג עם הנוטרים והגיע לבסיסם הסמוך של גדוד 12 של חטיבת גולני. עצמוני הצטרף לשורות החטיבה ולאחר קורס סמלים הוצב כרב-סמל פלוגתי ושירת בתפקיד זה במלחמת העצמאות. בספטמבר 1948 פינה ארגז תחמושת ממוקד אש במהלך קרב וזכה לציון לשבח ממפקד החטיבה. על פעילותו בינואר 1949 בקרב ברפיח הוענק לו אות גיבור ישראל:
ביום ה-4 בינואר 1949, בקרב על משלט בית הקברות ברפיח, נעצרה מכונית-תותחנים שלנו בשדה והסתירה בפני עמדת התותח שלנו את הגיזרה כולה. האויב, שהתקיף בטנקים ובמשוריינים מלווים חיל רגלים, המטיר אש על המשלט ומנע כל פעולה להוצאת המכונית מן השטח. רס"ל אריה עצמוני, שתפקידו היה להביא אל המשלט תחמושת וכלי התחפרות, קפץ לעבר המכונית, הצליח להתניעה ולהסיעה מחזית המשלט אל עורפו. במעשה זה איפשר לתותח האנטי-טנקי שלנו לפתוח בפעולה, שכתוצאה ממנה הוצאו מכלל שימוש תשעה טנקים וכלי רכב אחרים של האויב.
בתום שירות החובה, עבד עצמוני בחברה לייבוא חלקי מכוניות וכנהג מונית. בשנות השישים הקים חברה להשכרת רכב וניהל את סניף החברה הבינלאומית "הרץ" בחיפה. בתקופת מלחמת ההתשה, התגייס לשירות קבע, ללא תשלום, ושימש רס"ר מחנה הטירונים של חיל תותחנים. במסגרת שירות המילואים שירת במלחמת ששת הימים ברמת הגולן וברמאללה ושירת במלחמת יום הכיפורים בסיני.
עצמוני נפטר בשנת 2005 ונקבר בחיפה בטקס צבאי. היה נשוי ואב לבן ובת.
הערות שוליים

↑  אתר "נשמה"
| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות (אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |  |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |  |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |  |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |  |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |  |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |  |
נועם אלימלך

| --- | --- |

מהדורה ראשונה
 מידע כללי
 מאת:  אלימלך מליז'נסק
 שפת המקור:  לשון הקודש
 סוגה:  קודש
 הוצאה
 הוצאה:  דפוס שלמה רפאפורט
 תאריך הוצאה:  ספטמבר 1787 (למברג)
 מספר עמודים:  255
 עורך:  אלעזר וייסבלום, יעקב דב הלוי רייס
נועם אלימלך הוא מקבץ דברי תורה של הרבי רבי אלימלך מליז'נסק שהיה מראשוני מנהיגיה של החסידות. הספר נדפס לראשונה בשנת ה'תקמ"ח (1787) בעיר למברג בשנה שלאחר פטירת מחברו על ידי בנו רבי אלעזר. הנדפס מאז במהדורות רבות. הספר נחשב כנכס צאן ברזל בתנועת החסידות ורבים קובעים בו לימוד מדי שבת.
תוכן ומבנה הספר

רבי אלימלך עצמו לא הכין את הספר לדפוס. בנו רבי אלעזר ותלמידו רבי זכריה מענדל מירוסלב ליקטו את הדברים שאמר רבי אלימלך בשבתות ובחגים וערכו אותם לדפוס לפי סדר פרשיות השבוע לאחר שקיבל מאביו את ברכתו. בהקדמה לספר כותב בנו, שעל-פי ציוויו של אביו לא הובא הספר לדפוס בחייו "מטעם הכמוס". רבי זאב וולף שהיה אב"ד בליזנסק, כתב בהסכמתו לספר, השערה בנוגע ל"טעם הכמוס" מחמתו ציווה שלא להדפיסו בחייו:
ואמרתי שגם מזה נודע גודל צדקתו וענותנותו, שלא רצה להתגלות את עצמו כל כך בחייו, כאשר היה דרכו תמיד להקטין את עצמו...
בחיבור חומר רב המפרט את האידאולוגיה ואת דרך החיים של החסידות.
ספרו של רבי אלימלך עוסק במיוחד בדמותו של הצדיק ועל כן יש שכינוהו "ספרן של צדיקים".
שמו של הספר נועם אלימלך נגזר משמותם של שני האחים הקדושים הרב המחבר רבי אלימלך ואחיו רבי משולם זושא מאניפולי שזושא תרגומו "נועם".
תוכן ומבנה הספר > חלקי הספר

הספר מחולק לשני חלקים: החלק הראשון והעיקרי מסודר לפי פרשיות התורה. החלק השני נקרא ליקוטי שושנה הוא אוסף של רעיונות קצרים על פסוקי תנ"ך ומאמרי חז"ל. בנוסף נדפסו עם הספר ספר אגרת הקודש שנדפס כבר בחייו של רבי אלימלך ובו שני מכתבים מרבי אלעזר ומאת רבי זכריה מנדל.
ברוב מהדורות הספר שנדפסו מאוחר יותר ישנן עוד תוספות, והם: א. שתי גרסאות של החיבור הנהגות האדם, הראשונה תחת הכותרת "הנהגות האדם מהרב המגיד, איש אלקי המפורסם מוהר"ר אלימלך זצ"ל, אלה הדברים אשר יעשה האדם וחי בהם", והשנייה נקראת "צעטיל קטן". ב. תפילת רבי אלימלך לפני התפילה תחת הכותרת "תפלה קודם התפלה, תפלה זו יש לאומרה קודם התפלה, יסדה הרב החסיד המפורסם, איש אלהי, מהור"ר אלימלך, בעל המחבר ספר 'נועם אלימלך' זצ"ל".
השפעתו

מספר רבנים הזכירו את הספר פעמים רבות בחיבוריהם, ביניהם רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ורבי קלונימוס בעל ה"מאור ושמש".
רבי נחמן מברסלב אמר על מחבר הספר: "קדושת מעלת הרב הקדוש רבי אלימלך ז"ל נשגבה למעלה למעלה ממה שנראה ומובן מתוך ספרו". רבי מנדלי מרימנוב, אמר כי רק אחרי שהוא טובל במקווה בערב שבת הוא מסוגל להבין משהו ב"נועם אלימלך", וכך אמר גם האדמו"ר השפע חיים מצאנז בשם זקינו הדברי חיים.
בהווי החסידי מייחסים לספר מספר סגולות. האדמו"ר רבי משה יהושע הגר, מויז'ניץ, אמר כי הלימוד בספר מסוגל לרפואה. יש שנהגו להניח את הספר 'נועם אלימלך' תחת מיטתם של חולים לשמירה ולהגנה, וכן תחת מיטתן של יולדות כסגולה ללידה קלה.
מהדורות הספר

נועם אלימלך - מהדורה ראשונה, למברג, ה'תקמ"ח (1787)
נועם אלימלך, סלאוויטא, ה'תקנ"ד (1794)
נועם אלימלך,  ה'תרכ"ב (1862), לבוב-למברג
נועם אלימלך, ה'תרכ"ו (1866), לבוב-למברג
נועם אלימלך, קארקא, ה'תרנ"ו
נועם אלימלך, ה'ת"ש (ה'תרנ"ן), מונקאטש
נועם אלימלך, ניו יורק, ה'תש"ב, הודפס על ידי נכדו של המחבר ר' יהושע וגשל
נועם אלימלך, הוצאת ישיבת חכמי לובלין, שנגהאי, ה'תש"ו (1946)
נועם אלימלך, ב' כרכים, עריכה חדשה, בעריכת גדליה נגאל, פרסומי המכון לחסידות - יד הרב מימון, מוסד הרב קוק, 1978
נועם אלימלך, עם הארות יפה מראה, הוצאת משה אברמוביץ, הפצת ספרי קודש
נועם אילמלך, עם ביאורים והערות, מהדורת הדרת חן
נועם אלימלך, עם ביאורים והערות, מהדורת פאר מקדושים, ה'תשע"ד בהוספת "פניני נועם אלימלך" על סדר הא"ב בסוף הספר
הגדה של פסח - נועם אלימלך - מהדורת פאר מקדושים, ביאורי ההגדה מספה"ק נועם אלימלך
נועם אלימלך המפואר, מהדורת עוז והדר
נועם אלימלך, ב' כרכים, מהדורת סוד ישרים, ה'תשע"ח
נועם אלימלך, מאירות, ה'תשע"ט, ברוקלין, ניו יורק
נועם אלימלך המבואר, ג' כרכים, מהדורת עוז והדר, ה'תש"פ
נועם אלימלך, ה'תשפ"א, הוצאת הרב אהרון רוזנברג, מאנסי, ניו יורק
הערות שוליים

↑  רבי אלימלך נסתלק בשנת ה'תקמ"ז, וראה הקדמת בנו רבי אלעזר שכותב בהקדמת הספר אודות אביו "הריני כפרת משכבו" מה שכותבים בתוך שנה לפטירה. ראה "נחלת יעקב יהושע" גיליון תקמ"ח, עמוד ב.
↑  על פי הנדפס בהסכמות לספר
↑  רבי מנחם מנדל מרימנוב, ספר דברים ערבים, מערכת הרב רבי אלימלך אותיות יז-יח
↑  בשונה לספר התניא שהודפס כתשע שנים לאחר מכן על ידי אדמו"ר הזקן ועוסק בעיקר בדמותו של הבינוני.
↑  רבי אליעזר שלמה שיק, שיחות מוהרא"ש, חלק טז, עמוד רו.
↑  ההשערה היא שנדפס בפעם הראשונה בשנת ה'תקמ"ה.
↑  נוסף רק החל מדפוס ה'תקנ"ט בזאלקאווא, על ידי ר' יעקב ב"ר נפתלי הירץ מבראד
↑  נדפס לראשונה בשנת ה'תר"ט
↑  נדפס פעם הראשונה בשנת ה'תק"פ
↑  ראה בשיעור הרב שמעון שפיצר לקריאה באתר קול הלשון
↑  ספר חיי מוהר"ן. רבי אליעזר שלמה שיק (המוהרא"ש), שיחות מוהרא"ש, חלק יד, עמוד שכו.
↑  אהל אלימלך, קצב.
↑  נחלת יעקב יהושע, גיליון תקמט, עמוד ח.
↑  רויטל ישראל, ‏איך ניצלים מהמגפה על פי ה'נועם אלימלך'?, באתר כיכר השבת, 22.02.2022
↑  אהל אלימלך, אות רפט. הדרת קודש, עמוד מז.
↑  צילום תמונת השער באתר בית המכירות הפומביות ווינרס
↑  צילום דף השער באתר בית המכירות תפארת
↑  אלימלך בן אליעזר ליפמן, מליזנסק, נועם אלימלך, תרכ"ו, 1866, לבוב, באתר היברובוקס
↑  צילום דף השער באתר בית המכירות הפומביות קדם
↑  אלימלך בן אליעזר ליפמן, מליזענסק, נועם אלימלך, ניו יורק, תש"ב, באתר היברובוקס
↑  תמונת דף השער באתר בית המכירות ווינרס
↑  עמוד הספר באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528347405171
רפאל דה גנטוז קובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1904 אורצ'יאנו פיזאנו, איטליה
 פטירה:  12 באוגוסט 1983 (בגיל 78) רומא, איטליה
 מדינה:  איטליה
 מקצוע:  כומר ומנהל בית ספר
 מידע חסיד אומות העולם
 סטטוס היסטורי:  שרד את המלחמה
 מקום ההצלה:  וילה מונדרג'ונה
 אופן ההצלה:  הסתרה
 תאריך הכרה:  24 בפברואר 2010
 מקום ההכרה:  רומא, איטליה
 אופן הנצחה:  מונצח על הקיר
 מספר היהודים שהציל:  3
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (24 בפברואר 2010) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רפאל דה גנטוז קובה
 
רפאל דה גנטוז קובה (באיטלקית: Raffaele de Ghantuz Cubbe;‏ 10 באוקטובר 1904, אורצ'יאנו פיזאנו (Orciano_Pisano) טוסקנה – 12 באוגוסט 1983, ברומא) היה כומר קתולי, מנהל בית ספר וחסיד אומות העולם איטלקי, שחי בוילה מונדרג'ונה (אנ') (Nobile Collegio Mondragone) שבפרסקטי (Frascati) (אנ') בגבעות מחוץ לרומא, בין השנים 1936-1947.
דה גנטוז קובה החביא בבית הספר שניהל שלושה ילדים יהודים תחת זהויות בדויות בתקופת השואה באיטליה, זאת מבלי שאף אחד ניסה להמיר את דתם. בנוסף, השמיש את בית הספר כמחסה מהפצצות שהיו באזור לפליטים איטלקים וליהודים.
בשנת 2010, לאחר מותו, הוענק לו תואר חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. בנוסף, בשנת 2015 בניין בית הספר, וילה מונדרג'ונה, זכה לתואר "בית חיים" על ידי קרן ראול ולנברג.
וילה מונדרג'ונה, כיום שלוחה של אוניברסיטת טור ורגטה של רומא
ביוגרפיה

דה גנטוז קובה נולד בתאריך 10 באוקטובר 1904 בעיירה אורצ'יאנו פיזאנו שבטוסקנה. גדל במשפחה קתולית, ששורשיה מרונים, שהגיעו לאיטליה מאות שנים לפני כן מהעיר חלב שבסוריה. אביו שירת את האפיפיורים בנדיקטוס החמישה עשר ופיוס השנים עשר, והמשפחה הייתה בקשר עם האב מיקלה רואה (Michele Rua) (אנ'), שהשפיע על רפאל הצעיר ועל אמונתו הדתית. כבר בגיל צעיר הצטרף למסדר הישועים והתחיל לעלות בדרגות המסדר.
סיפור ההצלה

באוקטובר 1943, המשפחות היהודיות סונינו ופאבונצ'לו מרומא פנו אל בעל אדמות בעיירה קולונה (Colonna) (אנ') כדי לבקש מחסה בעקבות האקציה שביצעו כוחות גרמניה הנאצית בקהילת יהודי רומא ב-16 באוקטובר 1943. תחילה בעל האדמות מהעיירה קולונה הסכים, אך במהרה שינה את דעתו והחליט לגרש את המשפחות מביתו בפתאומיות.
לאחר מכן, הגיעו המשפחות אל וילה מונדרג'ונה הסמוכה, וביקשו מדה גנטוז קובה שיחביא את ילידיהם, מריו סונינו (Sonnino) בן ה-11, גרציאנו סונינו בן ה-9 ובן דודם, מרקו פאבונצ'לו (Pavoncello) בן ה-9, בבית הספר. הוא נענה לבקשה, ופתח את דלתות בית ספרו לילדים. הוא שינה את שמות הילדים למריו סברדלה (Sbardella), גרציאנו סברדלה ואלדו אוליביירי (Olivieri). שמות המתאימים לאזור קאסינו שבדרום איטליה. אזור זה הופצץ על ידי בעלות הברית, ולכן הוא ידע שהגרמנים או שוטרים איטלקים לא יוכלו לגלות את זהותם האמיתית.
תוך כדי שהותם בבית הספר, חיילים גרמנים הוצבו בעיירה פרסקטי וחלק אפילו היו מוצבים ממש בין כותלי בית הספר.
ההורים למשפחת סונינו ובנם הפעוט סרג'יו מצאו מחסה בבזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן. שתי האחיות הנוספות וירג'יניה ורוסאלבה הוחבאו במנזר.
לאחר סיום המלחמה, גילו הילדים לחבריהם לשולחן הלימודים את זהויותיהם האמיתיות והמשיכו ללמוד בבית הספר עד 1948.
הוא נפטר ברומא ב-12 באוגוסט 1983, כשהוא בן 79.
הכרה והנצחה

תהליך הבקשה להענקת תואר חסיד אומות העולם לדה גנטוז קובה החל בשנת 2004, כאשר בתו של מרקו פאבונצ'לו, צ'לסטה פאבונצ'לו, מצאה תמונה של אביה בארכיון תמונות הנוגע לשואת יהודי איטליה וסיפור הצלתם, והחלה לחקור את סיפור אביה בתקופת המלחמה.
ב-24 בפברואר 2010 הכיר יד ושם בדה גנטוז קובה כחסיד אומות העולם, שמו הוסף לקיר הכבוד לחסידי אומות העולם, בגן חסידי אומות העולם שביד ושם, ירושלים.
ב-14 בדצמבר 2010, לאחר מותו, הוענק לדה גנטוז קובה התואר בטקס ברומא, איטליה, בו נכחו שני אחייניו, ריקרדו ופרנצ'סקו דה גנטוז קובה.
ב-12 ביוני 2011, הוקדש חדר לזכרו בוילה מונדרג'ונה.
ב-15 באפריל 2015, העניקה קרן ראול וולנברג את התואר "בית חיים" (House of Life) לוילה מונדרג'ונה, כיום שלוחה של אוניברסיטת טור ורגטה של רומא.
הערות שוליים

↑  Benvenuti nel sito dell'Associazione ex Alunni del Nobile Collegio Mondragone Storia, www.collegiomondragone.it (באנגלית)
↑  "Jesuit Honored for Saving 3 Jewish Children". The International Raoul Wallenberg Foundation (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-04.
↑  Celeste Pavoncello Piperno, http://www.collegiomondragone.com/libro_padre_cubbe.pdf
1 2  "Villa Mondragone recognized as "House of Life" for saving children from the Holocaust". The International Raoul Wallenberg Foundation (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-04.
↑  "How One Jesuit Risked His Life to Save Jewish Children from the Holocaust". Aleteia — Catholic Spirituality, Lifestyle, World News, and Culture (באנגלית אמריקאית). 2015-04-22. נבדק ב-2018-05-04.
↑  conVistaAlMar.com.ar. "Jesuit Honored for Saving 3 Jewish Children". The International Raoul Wallenberg Foundation (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-04.
↑  Raffaele de Ghantuz Cubbe, The Righteous Among The Nations Database, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  de Ghantuz Cubbe, Raffaele, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  conVistaAlMar.com.ar. "Jesuit Honored for Saving 3 Jewish Children". The International Raoul Wallenberg Foundation (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-25.
↑  "Appendix: Biographies of Jesuit Righteous among the Nations". Journal of Jesuit Studies. Brill Academic Publishers. 5 (2): 256–265. 2018-04-26. doi:10.1163/22141332-00502006. ISSN 2214-1324.
↑  "Un jesuita que salvó a tres niños judíos, "Justo entre las Naciones"". eSefarad (בEuropean Spanish). נבדק ב-2018-05-25.
↑  "How One Jesuit Risked His Life to Save Jewish Children from the Holocaust". Aleteia — Catholic Spirituality, Lifestyle, World News, and Culture (באנגלית אמריקאית). 2015-04-22. נבדק ב-2018-05-25.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רפאל דה גנטוז קובה".
שמו של רפאל דה גנטוז קובה על קיר הכבוד לחסידי אומות העולם, בגן חסידי אומות העולם שביד ושם
ילדיסקו

| --- | --- |
 סינגל בביצוע שרי
 מתוך האלבום הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס׳ 9
 יצא לאור:  1978
 סוגה:  שירי ילדים
 שפה:  עברית
 אורך:  3:04
 חברת תקליטים:  אמיר ואפרת
 כתיבה:  אליעוז רבין
 לחן:  רוני וייס
 
"ילדיסקו" הוא שיר שביצעו הזמרת שרי והילדה מרינה פיינגולד בפסטיבל לשירי ילדים התשיעי, שנערך בחנוכה 1978. השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל והפך ללהיט גדול כשהוא צועד בעשירייה הראשונה במצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל במשך מספר שבועות. את המילים לשיר כתב אליעוז רבין ואת הלחן כתב המלחין והמעבד רוני וייס.
את השיר הגה אלכס כגן, אחד ממפיקי הפסטיבל: "חשבתי להציע לשרי, שזכתה לכינוי 'מלכת הדיסקו', לבצע שיר דיסקו לילדים. משחק המילים הוליד את הביטוי 'ילדיסקו'". פיינגולד, שהייתה אז בת 8, הפכה לכוכבת גדולה עם הצלחת השיר: "הלכתי לאודישנים בתל אביב בלי לספר להורים שלי. שרתי בבחינה את 'היפו היפי' של מייק בורשטיין. לא רק שהתקבלתי, גם קיבלתי את 'ילדיסקו', שיר מורכב שהמפיקים חיפשו במשך זמן רב את הילד שישיר אותו. אחרי שהפסטיבל הוקרן בטלוויזיה, לא יכולתי ללכת ברחוב. ילדות ניסו לחקות את התסרוקת שלי, היו מעריצים שטלפנו אלינו הביתה", סיפרה.
נועם שגב מ־ynet בחר בשיר כאחד מ־25 השירים הטובים של פסטיבלי הילדים (מתוך 87 מועמדים).
יעל בר זוהר ביצעה את השיר במסגרת קלטת הווידאו "רדיו גן".
רינת גבאי ביצעה את השיר במסגרת תוכנית הילדים "רינת וגיא".
בתרבות

בשנת 2020, כתב המחזאי שי להב את המחזמר לילדים "ילדיסקו" לתיאטרון ה"מדיטק" בחולון.
בשנת 2024 הפך ילדיסקו ללהיט טיקטוק עם מיליוני צפיות וסרטוני ריקוד שזכו למאות אלפי לייקים
הערות שוליים

↑  ⁨Page 27 Advertisements Column 2⁩ | ⁨דבר⁩ | 16 פברואר 1979 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ילדיסקו .[דף שיר], באתר הספרייה הלאומית
↑  נועם שגב, 25 השירים הגדולים, באתר ynet, 5 בדצמבר 2001
↑  Rinat Gabay (2013-03-13), רינת גבאי - ילדיסקו, נבדק ב-2024-09-04
↑  ילדיסקו, הצגה מוסיקלית עם שירים מפסטיבלי הילדים!, באתר תיאטרון המדיטק
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏"ילדיסקו" של שרי קיבל גרסת טראנס, והפך ללהיט טיקטוק עם מיליוני צפיות, באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2024
קאגמושה

| --- | --- |

 בימוי:  אקירה קורוסאווה 
 הופק בידי:  פרנסיס פורד קופולה, ג'ורג' לוקאס, אקירה קורוסאווה, טומיוקי טאנקה 
 תסריט:  אקירה קורוסאווה 
 עריכה:  אקירה קורוסאווה 
 שחקנים ראשיים:  Tatsuya Nakadai (טקדה שינגן) קמאטרי פוג'יווארה Ken'ichi Hagiwara (Takeda Katsuyori) Hideo Murota (Baba Nobuharu) Jirō Yabuki Sen Yamamoto (Oyamada Nobushige) Kōji Shimizu (Atobe Katsusuke) מיטסוקו באישו (Aburakawa) Masayuki Yui (טוקוגאווה איאיאסו) Hideji Ōtaki (Yamagata Masakage) טקאשי שימורה Daisuke Ryū (אודה נובונאגה) צוטומו יאמזאקי (Takeda Nobukado) Jinpachi Nezu Kaori Momoi Norio Matsui Naruhito Iguchi Yuu Shimaka Kumeko Otowa Kai Atō Takashi Ebata Daikei Shimizu Senkichi Ōmura 
 מוזיקה:  שיניצ'ירו איקבה 
 צילום:  טקאו סייטו 
 מדינה:  יפן, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  טוהו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 באפריל 1980 
 משך הקרנה:  179 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  יפן 
 הכנסות באתר מוג'ו:   kagemusha
 פרסים:  פרס דקל הזהב  פרס סזאר לסרט הזר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קאגמושה (ביפנית: 影武者 באנגלית: Kagemusha) הוא סרט דרמה היסטורית יפני משנת 1980 בבימויו של אקירה קורוסאווה. הסרט מתרחש בתקופת הסנגוקו ביפן ומספר את סיפורו של גנב פשוט שנבחר לשמש ככפיל (קאגמושה) של הדאימיו טקדה שינגן, במטרה להטעות את אויבי השבט לאחר מותו של שינגן.
הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 1980 (במקביל עם הסרט "כל הג'אז הזה"). הוא גם היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר וזכה להצטיינות נוספת. בשנת 2009 הסרט נבחר במקום ה-59 ברשימת "הסרטים היפניים הגדולים בכל הזמנים" על ידי מגזין הסרטים היפני Kinema Junpo.
עלילת הסרט

בשנת 1571, טקדה שינגן, שליט מחוז קאיי, מגלה גנב הנידון למוות בשל דמיונו הרב אליו. לאחר ששינגן נפצע אנושות בקרב, הוא מצווה לשמור על מותו בסוד למשך שלוש שנים כדי למנוע התקפות מצד אויביו. הגנב משמש ככפיל של שינגן, אך עם הזמן מתמודד עם אתגרים פנימיים וחיצוניים, כאשר בני השבט ואויביהם מתחילים לחשוד בזהותו האמיתית.
צוות השחקנים

טטסויה נאקדאי – מגלם את טקדה שינגן ואת הקאגמושה, הגנב המשמש ככפיל.
צוטומו ימזאקי – מגלם את טקדה נובוקדו, אחיו הצעיר של שינגן.
קניצ'י האגיווארה – מגלם את טקדה קאצויורי, בנו ויורשו של שינגן.
ג'ינפאצ'י נזו – מגלם את צוצ'יה סוהאצ'ירו, שומר הראש הראשי של שינגן.
הידג'י אוטאקי – מגלם את יאמאגאטה מסאקאגה, הגנרל המנוסה ביותר של שינגן.
ביקורות

הסרט זכה לשבחים רבים. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 89% על סמך 27 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 7.6/10. באתר Metacritic, הציון הממוצע הוא 84 מתוך 100, בהתבסס על 15 ביקורות. מבקרים שיבחו את הבימוי של קורוסאווה, הצילום המרשים והמשחק העוצמתי של נאקדאי.
הערות שוליים

↑  "Greatest Japanese films by magazine Kinema Junpo (2009 version)". אורכב מ-המקור ב-11 ביולי 2012. נבדק ב-2011-12-26. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11035455  BNE: XX3729399  BnF: cb16473705h (data)  SUDOC: 180075365  VIAF: 230656042   WorldCat (עם VIAF): 230656042