stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחפית רסן
אקולוגיה > תפוצה

שחפית זו נודדת ומשוטטת, חורפת באופן נרחב יותר באוקיינוסים הטרופיים; אם כי רוב מסלולי הנדידה המפורטים שלה אינם ידועים, וחלק מהאוכלוסיות באוקיינוס ההודי יציבות לחלוטין או נודדות רק בחלקן. היא חובבת ים פתוח באופן בולט בהשוואה לרוב השחפיות. תת-המין האטלנטי O. a. melanopterus מקנן במקסיקו, האיים הקריביים ומערב אפריקה; תת-מינים אחרים מצויים סביב חצי האי ערב ובדרום-מזרח אסיה ואוסטרליה, אך המספר המדויק של תת-מינים תקפים שנוי במחלוקת. היא מזדמנת נדירה למערב אירופה.
בעונת הקינון היא מתרבה בפריפריה של אלמוגים צמחיים בחופים וביבשת, איים וחופים סלעים או הריסות, ערימות וולקניות ושוניות חשופות, מחפשת מזון בחוף ועד 50 ק"מ מהחוף (אם כי לרוב בטווח של 15 ק"מ מהיבשה), וניזונה מפני המים או עד 20 ס"מ מתחתיהם. מחוץ לעונת הקינון השחפית פלגית לחלוטין ולעיתים קרובות קשורה לכתמי מאקרו-אצות (כמו סרגסום) או פסולת צפה, בהם היא נעזרת כנקודות מנוחה. לפיכך, התפוצה הימית שלה קשורה למאפיינים אוקיינוגרפיים בקנה מידה קטן ובינוני, שבהם זרימת המים מאגדת חומר צף כגון זה לכתמים.
אקולוגיה > קינון

עונת הקינון משתנה בהתאם לשונות הגאוגרפית. הקנים ממוקמים במגוון מקומות סמויים סביב שולי איים באוקיינוס, כולל חללים טבעיים בין סלעים או הריסות אלמוגים, בצמחייה (עד 75% כיסוי קרקע), בנקיק או מערה למעלה לעומק של 1.5 מ', מתחת למדף צוק או על הקרקע מתחת לשיחים או צמחייה נמוכה. רוב האוכלוסיות מקננות מדי שנה בקבוצות של 2–30 זוגות (לעיתים אף 400–2,000 זוגות). המין איננו מקנן מושבות קלאסי, אך זוגות בודדים מתכנסים בדרך כלל בבתי גידול מתאימים עם קנים שכנים המרווחים לפי זמינות אתר הקן (בדרך כלל 1–5 מ' זה מזה, מינימום 30 ס"מ). בעת הקינון המין מתחבר לעיתים קרובות עם שחפיות כהות (Onychoprion fuscatus) או שחפיות צהובות-מקור (Thalasseus bergii).היא מקננת בשקע בקרקע העשוי להיות טרי, או לחלופין אחד בשימוש חוזר מהעונה הקודמת. היא מטילה ביצה אחת. לאחר הקינון, הבוגרים והצעירים החדשים עוזבים את מושבות הקינון בלהקות פזורות ונודדים לבדם, בקבוצות קטנות של 10–12 פרטים או לעיתים רחוקות יותר בקבוצות גדולות יותר של עד 200 פרטים. מחוץ לעונת הקינון, ההערכה היא שהמין מופיע יחיד.
אקולוגיה > תזונה

תזונתה של שחפית הרסן מורכבת בעיקר מדיונונים ומיני דגים מתלהקים באורך של פחות מ-6 ס"מ, סרטנים, ולעיתים חרקים מימיים או רכיכות. היא ניזונה על ידי צלילה אחר דגים דגים בסביבות ימיות, אך גם תלקט מפני המים בדומה למרומית שחורה ולשחפית עבת-מקור. לרוב היא תצלול ישירות, ולא בשיטת "ריחף הדרגתי" המועדפת על שחפית הקוטב. הזכר נוהג להציע דגים לנקבה חחלק מתצוגת החיזור.
סטטוס

למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה. למרות שמגמת האוכלוסייה העולמיות אינן ידועות המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN). אוכלוסיית המין נאמדה ב-2006 בכ-400,000–1,000,000 פרטים בוגרים.
גלריה

פרט בוגר עם מזון במקורו, אי האנפה, שונית המחסום הגדולה
בתעופה, ניתן להבחין בזנב הממוזלג והארוך. האי הליידי אליוט, קווינסלנד, אוסטרליה
בתעופה, מרטיניק
בתעופה, שונית המחסום הגדולה, אוסטרליה
פרט מהתת-מין O. a. antarcticus יוצא מצלילת דיג לא מוצלחת, ליד מדגסקר
שחפיות רסן במנוחה על פיסת פסולת צפה, מול חפיה קרלה, הודו
צעיר רוחץ בגן החיות בפרת', אוסטרליה
צעיר, אי האנפה, שונית המחסום הגדולה, אוסטרליה
זכר מציע דג לנקבה כחלק מתצוגת החיזור. אי הליידי אליוט, קווינסלנד, אוסטרליה
הורה ליד ביצה המוסתרת מתחת למדרגות חוף באי פינגווין, ליד פרת', אוסטרליה
הורה מאכיל את אפרוחו, אי האנפה, שונית המחסום הגדולה, אוסטרליה
ביצה, אוסף מוזיאון טולוז
סרטון של פרט מאי הליידי אליוט, קווינסלנד, אוסטרליה
הערות שוליים

↑  שחפית רסן באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Bridge, E. S.; Jones, A. W.; Baker, A. J. (2005). "A phylogenetic framework for the terns (Sternini) inferred from mtDNA sequences: implications for taxonomy and plumage evolution" (PDF). Molecular Phylogenetics and Evolution. 35: 459–469. אורכב מ-המקור (PDF) ב-20 ביולי 2006. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  שחפית רסן, Onychoprion anaethetus, באתר מרכז הצפרות הישראלי
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 46, 282. ISBN 978-1-4081-2501-4.
1 2 3 4  Bridled Tern (Onychoprion anaethetus) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544985605171 
מגוון מופעים במגדיר קרוסלי
מושבת קינון משותפת לשחפיות רסן, שחפיות צהובות-מקור, ושחפיות סיניות (אנ')(Thalasseus bernsteini), המונה כ-6000 זוגות, באיי מטסו, טאיוואן
חרטומית בינונית

| חרטומית בינונית |
| --- | --- |
 חרטומית בינונית
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חרטומית
מין:: חרטומית בינונית
שם מדעי
 Gallinago media ‏לאת'אם, 1787
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של חרטומית בינונית   מקייצת   חורפת

חַרְטוֹמִית בֵּינוֹנִית (שם מדעי: Gallinago media) היא מין של עוף מים מהסוג חרטומית שבמשפחת החרטומניים. בית הגידול שלה הוא ביצות וכרי אחו לחים עם צמחייה נמוכה בצפון-מזרח אירופה וצפון-מערב רוסיה. היא נודדת למרחקים עצומים בצורה רציפה ומהירה, וחורפת באזורים נרחבים באפריקה. היא סובלת מציד והרס בתי גידול מאז סוף המאה ה-19 שהביאו לירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה. קינונים נפסקו ב-6 מדינות באירופה, בהן קיננה קודם לכן.
בישראל היא חולפת נדירה ביותר, בעיקר בשלהי נדידת האביב ובעיקר במזרח הארץ.
טקסונומיה ואטיומולוגיה

המין ממוקם יחד עם 17 מיני חרטומיות אחרות בסוג Gallinago, שהוצג על ידי הזואולוג הצרפתי מטוראן ז'אק בריסון (אנ') ב-1760. החרטומית הבינונית תוארה על ידי חוקר הטבע האנגלי ג'ון לאת'אם בשנת 1787 עם השם המדעי Scolopax media.   שם הסוג Gallinago הוא מלטינית עבור חרטומן או חרטומית, מ-gallina – "תרנגולת" והסיומת -ago – "דומה". שם המין הספציפי media גם הוא מלטינית ומשמעותו "בינוני", כיוון שהיא בינונית בגודלה בין חרטומן יערות וחרטומית ביצות.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הוגדרו תת-מינים שונים.
תיאור

אורך הגוף של החרטומית הבינונית הוא 27–29 ס"מ (מתוכם 6–7 ס"מ מהמקור), מוטת כנפיה 47–50 ס"מ, ומשקלה 140–260 גרם. צבע הגוף חום-מנומר מלמעלה ומפוספס מלמטה. היא מעט גדולה ומוצקה יותר מחרטומית ביצות, עם מקור קצר במעט ועבה, ובטן מפוספסת וכבדה. הכנפיים רחבות, חסרות את שפת הזרימה הלבנה הבולטת של חרטומית ביצות, התת-הכנף כהה ובחלקה העליון שני פסי כנף לבנים ובולטים. נוצות הזנב החיצוניות לבנות, דבר הבולט במיוחד בנחיתה או המראה. יש לה פס-עין כהה. מוברחת ממרחק קצר ומתרחקת במעוף איטי ולא תזזיתי כמו אצל חרטומית ביצות.
שקטה יחסית. הקריאות נשמעות כ"יה" חלש. הקריאות בתצוגת הראווה בזירות החיזור נישאות למרחקים ארוכים (למעלה מ-300 מטרים), וכוללות סדרה עולה ויורדת של קריאות ציוץ ורעשי נקישה מואצים.
אקולוגיה

קיימות שתי אוכלוסיות מובחנות, מבודדות גנטית ומופרדות מבחינה מורפולוגית, ועם מסלולי נדידה שונים: אוכלוסייה מערבית המקננת באזורים הרריים בסקנדינביה ונודדת למערב אפריקה; ואוכלוסייה מזרחית, המקננת בין פולין למרכז סיביר, ונודדת לאפריקה הדרומית.
אקולוגיה > בתי גידול

עונת הקינון מתרחשת החל מסוף אפריל ועד תחילת יולי והיא מקננת בזוגות יחידים, אם כי יש גם מקרים של מערכות יחסים פוליגמיות. בעונת הקינון בתי הגידול המועדפים הם כרי אחו מוצפים, שטחי ביצה עם שיחים פזורים ואדמות כבול ברום של עד 1,200 מטר בטייגות פנימיות בשפלה ובטונדרות מיוערות. באזורי הטונדרה, המין מקנן בטונדרה משובצת בשיחים ננסיים וטחב, והזכרים עורכים תצוגות ראווה בזירות חיזור בשטחי ערבות עם עשבים. אזורים אלו משמשים גם כבית הגידול העיקרי להאכלה וגידול הצאצאים. בהרי סקנדינביה היא מתרבה לאורך קו העצים. היא מראה העדפה לבתי גידול עשירים בחסרי חוליות תת-קרקעיים, כשתולעי אדמה מהווים עד 90% מהמזון שלה, וסבכי שיחים בצפיפות בינונית לקינון, לרוב בעמקים רחבים עם נהרות. על-אף שהיא קשורה בדרך-כלל לשטחים לחים עד רטובים, היא מצויה לעיתים באתרים מיוערים ויבשים הצמודים לביצות. לזירות החיזור נדרשים שטחים ביצתיים רחבים.
בתי הגידול מוקפים בעצי ערבה, אלמון וליבנה הגדלים כחורש, או אזורים שרופים במהלך צמיחה מחודשת. היא עשויה להעדיף אזורים בהם הקרקע מכוסה טחב, חזזיות ועלים מתים ורקובים. צעירים נמצאים לרוב סביב מקורות מים בערבות, או אפילו בשדות חיטה.
אקולוגיה > נדידה

במהלך הנדידה העונתית שלהן בין שוודיה לאפריקה שמדרום לסהרה, החרטומיות הבינוניות מבצעות מעוף ללא הפסקה של 4,000–7,000 ק"מ, במשך 60–90 שעות (אם כי חלק מהפרטים מבצעים עצירות ביניים קצרות באירופה), בדרך כלל עם עצירת ביניים ארוכה הראשונה באזור הסאהל. במהלך המעוף הן משנות שוב ושוב גבהים סביב עלות השחר והערב, בין גובה מעוף ממוצע של כ-2,000 מטר (מעל פני הים) בלילה וכ-4,000 מטר במהלך היום. רוב החרטומיות עפות בגובה של עד 6,000 מטר, אך פרט אחד הגיע ל-8,700 מטר, אולי הגובה הגבוה ביותר שנרשם אי פעם עבור עוף נודד. החרטומית הבינונית ידועה ביכולת התעופה המהירה והבלתי פוסקת שלה למרחקים עצומים בנדידה. היא יכולה לעוף עד 97 קמ"ש, כאשר חוקרים מצאו עדויות מועטות בלבד לסיוע מהרוח. חלקן תועדו עפות ללא הפסקה במשך 84 שעות מעל 6,760 ק"מ. הכנפיים שלהן אינן אווירודינמיות במיוחד, וחסרות קצוות מחודדים, והן בדרך כלל לא מבצעות הפסקות לאכילה, למרות שיש להן הזדמנויות. הן מסתמכות במקום זאת על מאגרי השומן שלהן.
בנדידה היא נצפית בכרי דשא יבשים יותר עם חרטומני יערות, אך גם בביצות עם לצד חרטומיות ביצות. היא מתאספת לעיתים בשטחי עשב רטובים ברמות גבוהות באתיופיה לפני שהתייבשו באוקטובר, ולאחר מכן היא עוקבת אחר הגשמים וממשיכה דרומה ומערבה.
חרטומיות מהאוכלוסייה המערבית של תפוצת הקינון חורפות בחלקים התחתונים של נהר קונגו, בעוד שאלו מהאוכלוסייה המזרחית מתפזרות יותר בחורף ומתפרשות באופן נרחב ממערב אפריקה עד צפון אנגולה. בתקופת החורף היא מצויה באזורים לחים, כולל אדמות ביצות ומישורי עשב נמוך או חישות קניות בשולי אגמים או בשדות מוצפים. היא מצויה גם בבתי גידול יבשים יותר כמו אדמות בור, דיונות חול, שבילי באזורים מיוערים, בתלמים בשדות חרושים ומדי פעם בשלוליות בדרכי עפר או בגידולים חקלאיים נטושים.
הנדידה חזרה צפונה מתרחשת בחזית רחבה ברחבי אפריקה בין מרץ לאפריל. החרטומיות הדרומיות יוצאות ישירות לאתרי הקינון שלהן, בעוד שהצפוניות עורכות עצירות ביניים קצרות באירופה לפני שהן מגיעות לאתרי הקינון הצפוניים שלהן, ככל הנראה משתמשות באתרי לינה דרומיים יותר בזמן שהן ממתינות לאזורי הקינון שיתפנו בתחילת יוני. היא מופיעה בגובה עד 2,730 מטר בנדידה באתיופיה ועד 2,300 מטר בחורף במלאווי.
אקולוגיה > קינון

בשעות בין ערביים בעונת הקינון, הזכרים מבצעים תצוגת ראווה בזירת חיזור ("לֵק"), עומדים זקופים עם חזה נפוח וזנב פרוש. הם מקפצים לאוויר ומפיקים מגוון של רעשים, נקישות, זמזומים ושריקות בזמן התצוגה.
התטולה מכילה שלוש עד ארבע ביצים צהבהבות מנוקדות בכתמים כהים המוטלות בקן מוסתר היטב על הקרקע.
המפגש בין ההורים הוא מפגש חד-פעמי; לאחר ההזדווגות, ימשיך כל אחד מהם בדרכו, והזכר אינו לוקח חלק בגידול הדור הבא. גוזלי החרטומית מתפתחים מהר ובגיל שלושה שבועות עד חודש הם פורחים מהקן עצמאיים לחלוטין.
אקולוגיה > תזונה

הן מחפשות מזון בבוץ הרך, מגששות במקורן או מלקטות מזון מראייה. תזונתה מורכבת בעיקר מתולעי אדמה וכן חלזונות, חרקים בוגרים וזחלים (חיפושיות, טיפולתיים), וזרעים של צמחי ביצה.
קשה לצפות בהן, שכן הן בעלות כושר הסוואה מעולה בבית הגידול שלהם. כשהן מוברחות מהמחסה, הן עפות ישר למרחק ניכר לפני שהן צונחות חזרה לסבך הצמחייה.
מאובנים

בצפון קרוליינה התגלו מאובנים של חרטומית בינונית המתוארכים ללפני 4.465 מיליון שנים (±0.865) בערך. חשיפתם מרמזת על כך שהחרטומית העתיקה בשלב מסוים את תפוצתה אל מעבר לאוקיינוס האטלנטי.
סטטוס

בשנת 2021 נערך אומדן לאוכולוסיות השונות של המין: הוערך כי מספר החרטומיות הבינוניות נע בין 13,000–35,000 פרטים בוגרים (19,000–52,000 בסך הכל) בסקנדינביה, ובין 191,000–344,000 פרטים בוגרים (290,000–520,000 בסך הכל) במערב סיביר ובצפון-מזרח אירופה. מכאן שגודל האוכלוסייה העולמית מסתכם בכ-204,000–379,000 פרטים בוגרים, וכ-310,000–570,000 פרטים בסך הכל.
המין חווה ירידה באוכלוסייה, בעיקר בשל אובדן בתי גידול, כמו גם מציד במזרח אירופה ובאזורי החריפה שלה באפריקה. המין מסווג על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע במצב שימור של "קרוב לסיכון".
החרטומית הבינונית היא אחת מהמינים עליהם חל ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירו-אסייתים (AEWA).
סטטוס > מגמות באוכלוסייה

מחקרים שנערכו לאחרונה מראים כי האוכלוסייה האירופית ירדה ב-21.1% במשך שלושה דורות. האוכלוסייה הסקנדינבית נראית יציבה, למרות ירידה של 24%–25% בשוודיה בין השנים 2009–2018. האוכלוסייה בנורווגיה ובשוודיה ירדה ב-15%–19% בין השנים 1980–2018. נראה כי האוכלוסייה של מערב סיביר וצפון אירופה, המהווה כ-90% מהאוכלוסייה העולמית, נמצאת בירידה. דווח כי ברוסיה, המהווה יותר מ-80% מאוכלוסיית אירופה, נרשמה ירידה של 21%–29% במהלך השנים 2009–2018 וכן ירידה של 22%–25% בבלארוס, אסטוניה, פינלנד, ליטא ולטביה. דווח על הפחתה במספר הזכרים המתרבים בבלארוס בשיעור של יותר מ-5% בשנה. הנתונים מרוסיה האסיאתית מוגבלים אך סביר להניח שהאוכלוסייה שם עשויה להיות גם הם בירידה, ובסך הכל עדיין יש חשש לירידה מהירה למדי. נרשמה התרחבות צפונה מאזור מוסקבה מאז שנות ה-90.
משקלול אומדנים אלו הוערך כי האוכלוסייה העולמית של החרטומית הבינונית סובלת מירידה של 20%–29% בשלושת הדורות האחרונים.
הערות שוליים

↑  חרטומית בינונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  ערד בן דוד, חרטומית בינונית, Gallinago media, באתר מרכז הצפרות הישראלי
↑  Brisson, Mathurin Jacques (1760). Ornithologie, ou, Méthode contenant la division des oiseaux en ordres, sections, genres, especes & leurs variétés (בצרפתית and לטינית). Vol. 5. Paris: Jean-Baptiste Bauche. pp. 298, 304.
↑  Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds. (ביולי 2021). "Sandpipers, snipes, coursers". IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union. נבדק ב-22 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Latham, John (1787). Supplement to the General synopsis of birds. London: Leigh & Sotheby. p. 292.
↑  Latham, John (1785). A general synopsis of birds. Volume 3 Part 1. Vol. 3. London: Leigh & Sotheby. p. 133.
↑  Peters, J.L, ed. (1934). Check-list of Birds of the World. Volume 2. Vol. 2. Cambridge, Massachusetts: Museum of Comparative Zoology. p. 275.
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 170, 244. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Great Snipe, Gallinago media, (Latham, 1787), Birds of the world
1 2 3 4 5 6 7 8  Great Snipe (Gallinago media) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  Lindström, Åke; Alerstam, Thomas; Andersson, Arne; Bäckman, Johan; Bahlenberg, Peter; Bom, Roeland; Ekblom, Robert; Klaassen, Raymond H.G.; Korniluk, Michał; Sjöberg, Sissel; Weber, Julia K.M. (באוגוסט 2021). "Extreme altitude changes between night and day during marathon flights of great snipes". Current Biology. 31 (15): 3433–3439.e3. doi:10.1016/j.cub.2021.05.047. ISSN 0960-9822. PMID 34197730. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Liljemalm, Anna (30 ביוני 2021). "Dubbelbeckasinen slår höjdrekord". Forskning & Framsteg (בשוודית). נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Klaassen, Raymond H.G.; Alerstam, Thomas; Carlsson, Peter; Fox, James W.; Lindström, Åke (25 במאי 2011). "Great flights by great snipes: long and fast non-stop migration over benign habitats". Biology Letters. 7 (6): 833–835. doi:10.1098/rsbl.2011.0343. PMC 3210655. PMID 21613283. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "†Capella media Latham 1787 (snipe)". Fossilworks: Gateway to The Paleobiology Database. 3 בינואר 2009. נבדק ב-17 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BirdLife International (2017). "Gallinago media". IUCN Red List of Threatened Species. 2017: e.T22693093A111105264. doi:doi:10.2305/IUCN.UK.2017-1.RLTS.T22693093A111105264.en
↑  "Agreement Text and Annexes" (PDF). Agreement on the Conservation of African - Eurasian Migratory Waterbirds (AEWA). בנובמבר 2015. נבדק ב-25 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554664805171  LCCN: sh2009008562  LNB: 000329142 
איור של זוג חרטומיות בינוניות, יוהאן פרידריך נאומן, 1905
ביצה, אוסף מוזיאון טולוז
בול מבלארוס עם חרטומית בינונית, 2007
HotelsByDay

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים)
 מנכ"ל:  יאניס מואטי
 שירותים עיקריים:  מלונאות
 הרשמה:  לא
 https://www.hotelsbyday.com
 
HotelsByDay היא פלטפורמה בינלאומית, המאפשרת הזמנת חדר מלון לארבע עד תשע שעות, בדרך כלל בין השעות 10 בבוקר ל-8 בערב, היא הושקה בשנת 2015.
היסטוריה

HotelsByDay הושקה במקור עם 30 מלונות בניו יורק ושיקגו. נכון לדצמבר 2016, ניתן למצוא באמצעות הפלטפורמה מעל 500 מלונות ב-270 ערים ברחבי העולם.
השירות הוקם על ידי יאניס מואטי, נתן סטיבנסון ובריאן דאס.
במרץ 2016 השיקה HotelsByDay אפליקציה ואתר בשם FlexBook, שנועדה לספק לינה בחדר מלון עם אפשרויות צ'ק-אין / צ'ק-אאוט מורחבות, בניסיון לתקן את הצורך לרכוש לילות נוספים כדי להכיל צ'ק-אין מוקדם או צ'ק אאוט מאוחר.
היסטוריה > בישראל

באפריל 2019 דווח כי החברה החלה להפעיל את השירות במספר מלונות בישראל.
הערות שוליים

↑  Elaine Glusack, for New York Times (7 במרץ 2015). "At Hotels, One-Day-Only Vacations". New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Caroline Leopold, for Reward Expert Inc. (19 בינואר 2017). "Book a "Daycation" with HotelsByDay". Reward Expert Inc. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FlexBook offers industry-first flexible check-in and check-out". eHotelier. 17 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  לי אברמוביץ', ‏חדש בישראל: מלון לפי שעה, באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2019
↑   רינה רוזנברג קנדל, חדר לשעה? Hotels By Day מגיעה לישראל, באתר TheMarker‏, 22 במאי 2019
ITunes Originals – Alanis Morissette

ITunes Originals – Alanis Morissette הוא אלבום אוסף של הזמרת האמריקאית אלאניס מוריסט ב-15 ביוני 2004 בלעדית בחנות הדיגיטלית אייטונס. האלבום כולל סך הכל 21 רצועות כאשר חלק מהם הם קטעים בהם מוריסט מדברת על השירים שלה וחלק מהם הם ביצועים חיים לחלק מהשירים שלה.
אלבום האוסף יצא במסגרת סדרת אלבומי האייטונס הידועה, iTunes Originals.
רשימת רצועות

Introduction" - 1:42"
Thoughts About "You Oughta Know" - 0:52
You Oughta Know"- 4:09"
The Motivation Behind Writing "Everything" - 2:37
Everything" (iTunes Originals version) - 4:34"
How the Inspiration Behind "Everything" is similar to "Head over Feet" - 0:46
Head over Feet" (iTunes Originals version) - 4:20"
The Most Ironic Thing About "Ironic" - 0:51
Ironic" (iTunes Originals version) - 3:55"
How to Ruin Your Life in "Eight Easy Steps" - 0:37
Eight Easy Steps"- 2:50"
"Thank U" Is a "Prayer" - 0:54"
Thank U" (iTunes Originals version) - 4:36"
Finding Excuses" - 0:45"
Excuses" (iTunes Originals version) - 3:56"
The Therapy Behind Hands Clean" - 0:55"
Hands Clean" (iTunes Originals version) - 4:44"
The Most gratifying Moments for Me" - 0:48"
Utopia" - 4:58"
Why the Album Is Called "So-Called Chaos" - 1:15"
Out Is Through" - 3:52"
הערות שוליים

↑  Get millions of songs. All ad-free., Apple Music (באנגלית)
↑  Sanneh, Kelefa (2005-06-17). "Alanis Revisits Her Hits With a Singalong". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-08-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d62fa889-1f9d-32d2-a733-8e00a05b04c2
כל הלילה בכיתי

"כל הלילה בכיתי" הוא שיר עברי מאת המשוררת הישראלית זלדה (זלדה שניאורסון-מישקובסקי), שהתפרסם בכתב העת הספרותי "מאזנים" בשנת תשל"ד–1973 ולאחר מכן נכלל בקובץ שיריה "אל תרחק" (תשל"ד–1974). השיר הולחן ובוצע על ידי שולי נתן.
תוכן השיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

"זלדה: כל הלילה בכיתי", בתוך: זכריה גורן, מרים דרור, על סידור התפילה: מדריך דידקטי, תל אביב: מכון מופ"ת, תש"ס, עמ' 40–44. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר") (הספר זמין באתר מכון מופ"ת)
הערות שוליים

↑  זלדה, "כל הלילה בכיתי", מאזנים, לז,ה (תשרי תשל"ד, אוקטובר 1973), עמ' 332. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  זלדה, "כל הלילה בכיתי", אל תרחק: שירים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ה 1974, עמ' 140.
שחף עיטי

| שחף עיטי |
| --- | --- |
 שחף עיטי עם אפרוחים, אזור אגם מאניץ', רוסיה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: שחף דגים
מין:: שחף עיטי
שם מדעי
 Ichthyaetus ichthyaetus ‏פאלאס, 1773
תחום תפוצה


שַׁחַף עֵיטִי (שם מדעי: Ichthyaetus ichthyaetus), הוא מין עוף מים ממשפחת השחפיים, והוא בין הגדולים שבשחפים. הוא מקנן באזורים יבשים וערבות בצפון מרכז אסיה, וחורף באזורים שונים בדרום אסיה, במיוחד בתת-היבשת ההודית וחצי האי ערב.
בישראל הוא חולף וחורף מצוי למדי, מגיע מאוחר יחסית לשאר השחפים הגדולים. הפרטים הראשונים מגיעים בסביבות אמצע נובמבר, אך רובם מגיעים רק במהלך דצמבר, והאוכלוסייה החורפת בארץ מגיעה לשיא באזור ינואר. ריכוזים גדולים המגיעים לעיתים למעל 1,000 פרטים נצפים בעמק בית שאן ובעמק חרוד, וגם בחוף הכרמל ובעמק עכו. הוא נצפה במספרים קטנים יותר בחופים הדרומיים יותר של הים התיכון, ובמפרץ אילת, שם הם נצפים בנדידה לכל משך נדידת האביב.
טקסונומיה ואטימולוגיה

כפי שקרה עם שחפים רבים, הוא הוצב באופן מסורתי בסוג שחף (Larus), אך כיום הוא מסווג בסוג אחר, שחף דגים (Ichthyaetus). השם המדעי (הזהה לשם הסוג ולמין הספציפי) הוא מיוונית עתיקה. Ichthyaetus הוא הלחם של המילים ikhthus, "דג", ו-aetos, "עיט".
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הובחנו תת-מינים שונים.
תיאור

זהו שחף גדול מאוד, בהיותו השחף שחור-הראש הגדול בעולם והמין השלישי בגודלו של שחף בעולם, אחרי השחף הימי והשחף לבן-כנף. אורכו 55–72 ס"מ, מוטת כנפיו 142–170 ס"מ, ומשקלו נע בין 0.96 ל-2.1 ק"ג; עם ממוצע של 1.6 ק"ג אצל זכרים ו-1.22 ק"ג אצל נקבות. בין המידות הסטנדרטיות, אורך מיתר הכנף 43.5–52, המקור 4.7–7.3 ס"מ והשרשכף (טרסוס) באורך 6.5–8.4 ס"מ.
קשה לטעות בזיהוי בוגרים בקיץ, שכן לאף שחף אחר בגודל כזה אין ראש שחור. בעל כיפה שטוחה אופיינית, עם פנים ארוכות וכבדות, המעניקות ראש צורה משולשת. חזה רחב עם כנפיים ארוכות, דקות ומחודדות יותר משחפים גדולים אחרים. לבוגרים יש כנפיים וגב אפורים, עם נקודות לבנות בולטות בקצות הכנפיים. טבעת-העין אדומה ודקה ומוקפת בשני סהרונים לבנים ובולטים. הרגליים צהובות והמקור כתום-צהוב עם קצה אדום. בכל הניצויים האחרות, מסכה כהה העוברת דרך העין מצביעה על שרידי ניצוי הראש השחור. הצעירים עוטים ניצוי אפור בחלקים העליונים במהירות, אך לוקח להם ארבע שנים להגיע לבגרות. המעוף כבד ודמוי אנפה.
תיאור > קולות

לא מאוד קולני למעט בעונת קינון. הקריאות בדרך-כלל עמוקות וקצרות. השחפים באזורי הקינון קוראים "הא-או" עמוק. קולות אחרים כוללים "אוו" נמוך וקריאת אזעקת נבחנית "ווה-אוו". קריאה ארוכה ניתנת לעיתים קרובות על ידי משתתפים באינטראקציות אגרסיביות וגם על ידי שני בני-הזוג כאשר אחד מהם חוזר לקן. להקות משמיעות "גא-גאגא" דמוי אווז.
אקולוגיה > תפוצה

השחף העיטי מקנן באופן מקומי מאוד ומפוזר במושבות בביצות ובאיים מאזור הים השחור (קרים, הדלתה של הדנובה) מזרחה עד ימת בלחש ובאופן נקודתי עד צפון-מערב מונגוליה; גם טיבט, כמו גם צפון סין (גאנסו, צ'ינגהאי, מונגוליה הפנימית). חורפים במזרח חופי הים התיכון, ים סוף, דרום הים הכספי וצפון האוקיינוס ההודי מזרחה עד מיאנמר, לעיתים רחוקות מגיע לתאילנד; גם בפנים הארץ במישור הגנגטי (צפון הודו) ובדרום-מרכז אתיופיה.
אקולוגיה > נדידה

לרוב מדובר במין נודד, אם כי חלק מהצעירים עשויים לקיץ באזורי החריפה. רוב הפרטים חורפים בדרום הים הכספי, עם מספר קטן יותר בישראל (נדיר), באתיופיה (32–111 שחפים באמצע שנות ה-70), במפרץ הפרסי, בדרום איראן, בפקיסטן, בהודו, בסרי לנקה, במיאנמר ובמערב תאילנד. חולף וחורף נפוץ למדי אך מקומי בנפאל, אבל נדיר בבהוטן; ישנן גם תצפיות נדירות באסיה מהונג קונג, מזרח סין, קוריאה ווייטנאם. ביפן זהו חורף נדיר בקיושו, שם פרטים מעטים חורפים בקביעות בנהר קומה בקוממוטו. בקרלה, דרום הודו, הוא מגיע לחרוף בנובמבר עד תחילת דצמבר ונודד חזרה באפריל-מאי.
לאחרונה התגלה כי הוא נודד דרך הים האדום לאיים שם ובבקע האתיופי, חלק מהפרטים מגיעים לאגמים בקניה, ומעטים, בעיקר תת-בוגרים, בדצמבר-ינואר, מתועדים בחופים מדרום לטנזניה. ישנה תנועה מערבה למזרח התיכון ולמזרח הים התיכון, בטורקיה, קפריסין, ישראל ומצרים. נדידה נצפתה גם צפון-מערב ומרכז סין (שינג'יאנג, סצ'ואן). חמישה פרטים שנעקבו באמצעות משדרים לווייניים ממושבות הקינון שלהן באגם צ'ינגהאי, צפון-מערב סין, עברו לאזורי חורף במפרץ בנגל (בנגלדש וצפון-מזרח הודו); נדידת הסתיו שלהם החלה באוגוסט, ארכה בממוצע 99 ימים, וכיסתה מרחק ממוצע של 2,990 ק"מ, בעוד שהנדידה חזרה באביב החלה במרץ, נמשכה 38 ימים בממוצע וכיסתה מרחק ממוצע של 2,556 ק"מ. תועד מדי פעם בפנים אסיה באגמים ונהרות גדולים, כמו כ-100 פרטים שנצפו באגם האמון, דרום-מערב אפגניסטן.
מתועד יותר ויותר באירופה, בעיקר בפנים היבשת. יש תצפיות תכופות בהונגריה, בולגריה, רומניה ופולין, וכיום יש אוכלוסייה חורפת קטנה מאוד אך קבועה בסיציליה. מפרץ סירטה שבלוב משך אליו גם כמה בחורפים האחרונים. פרטים משוטטים הגיעו לרוב מדינות מרכז אירופה, כמו גם למרוקו ותוניסיה, עם תצפיות בודדות באיים הקנריים (1995) ומדיירה. עם זאת, הם נדירים ביותר במערב אירופה, שם היו תצפיות בהולנד, בלגיה, צרפת, אנגליה, דנמרק, שוודיה ונורווגיה. אחד במרץ 2014 באלבופרה דה ולנסיה היה הראשון לספרד, ואולי אותו פרט חזר לאותו אתר ב-2015. בבריטניה, סקירה עדכנית הותירה תצפית בודדת משנת 1859 כתיעוד המאומת היחיד של שחף זה.
אקולוגיה > בית גידול

נוהג לפקוד חופים ונהרות מרכזיים. הוא נמשך למקורות מזון אנתרופוגניים כמו נמלים, בריכות דגים ומזבלות אשפה.
השחף העיטי מקנן במושבות על איים או איונים חשופים באגמי מים מתוקים ומלוחים, בימות בערבות צחיחות חמות, על נהרות ודלתות נהר שבהן יש מים עיליים בשפע, ובאגמי הרים מתאימים עד לגובה של עד 1,700 מטר. הוא בונה את הקן בסביבת חישות קנים, באזורי שיחים או על משטחים שטוחים וחשופים.