stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכפר הגלובלי

הכפר הגלובלי הוא מונח שטבע חוקר התקשורת מרשל מקלוהן בשנת 1959 ולאחר מכן בספרו "הגלקסיה של גוטנברג" שיצא לאור בשנת 1962. מקלוהן טבע את המונח כדי להגדיר את האופן בו משפיעה תקשורת ההמונים על תחומי עניינם ועל אופן התייחסותם של בני-אדם זה לזה, בהופכה אנשים רחוקים ומנותקים זה מזה ברחבי העולם שותפים בתחומי העניין והצריכה החדשותית שלהם בזכות כלי תקשורת ההמונים המעבירים בו זמנית או בתוך זמן קצר מידע, חדשות ובידור לציבור רחב ברחבי העולם. לטענת מקלוהן, מצמצום המרחקים שיצרה העברת המידע באמצעות תקשורת ההמונים נגזר צמצומו של כדור הארץ עד כדי כפר גלובלי, בו יש מספר מוגבל של מוקדי עניין, וכל בני הכפר שותפים לעיסוק בהם ולהתמקדות בהם. כשמדברים על כפר גלובלי, הכוונה היא להדגיש את כך שהעולם כולו הפך לסוג של כפר אחד גדול. כפר שתושביו מתגוררים במקומות הרחוקים זה מזה במרחקים רבים, אבל כולם מקבלים את אותו מידע, מנהלים אורח חיים דומה, מקיימים ביניהם קשרים קרובים ומשפיעים אלה על אלה - וכל זאת כאילו הם גרים בכפר אחד גדול. הקשרים וההשפעות ההדדיות באות לידי ביטוי גם במתרחש ביחסים בין מדינות וכלכלתן לדוגמה כאשר נמצא משבר במדינה אחת, הוא משפיע גם על כלכלתן של מדינות אחרות בכל מקום בעולם, כשמתגלה נפט בכמות מסחרית במקום אחד, הדבר משפיע על מחירי הנפט בעולם כולו; וכאשר מתרחש אסון טבע במדינה כלשהי או באזור כלשהו בעולם, עלולות להיות לכך השלכות על הכלכלה, על הטכנולוגיה בעולם כולו.
כיום, בני האדם יכולים לתקשר עם כל העולם ממקומות שונים.
מקלוהן טבע את המונח שנים לפני התפתחות אמצעי תקשורת ההמונים באופן המאפשר העברה מיידית של אירועים (שידור חי טראנס-אטלנטי ראשון אירע בשנת 1967). בשנים שחלפו התפתחה טכנולוגיית התקשורת האלקטרונית ואפשרה שידורם של אירועים בו-זמנית לכל רחבי תבל, כשאירועים דוגמת שידורי האולימפיאדה וגביע העולם בכדורגל הופכים התרחשויות גלובליות בהן צופים מיליארדי אנשים בו-זמנית. התפתחותה של רשת האינטרנט ואפשרויות הידודיוּת חיזקו את יכולתם של אנשים לא רק לצפות באירועים בו-זמנית ולמקד עניינם בנושאים דומים, כי אם גם להגיב על אירועים, להחליף דעות ולהעביר מידע שאינו נמסר מגוף מרכזי אחד.
רבים מקשרים תופעות שונות של גלובליזציה ושל טשטוש גבולות תרבותיים למונח "כפר גלובלי".[דרוש מקור] תופעות כמו אמריקניזציה נחשבות דוגמה לו, בכך שמקור אחד (ארצות הברית) מנחיל את עולם המושגים ואת התרבות שלו לרבים אחרים באמצעות בידור טלוויזיוני וקולנועי.
מהות השם

העולם של היום נקרא כפר גלובלי. זאת אומרת תהליכי הגלובליזציה הרבים שמתרחשים בעולמנו יוצרים מעין כפר גלובלי שבו בעצם כל אדם יכול לדעת מה קורה בקצה השני של העולם, להתערב בו ולהתעסק בו.
המילים "כפר" ו"גלובל" הן מילים שונות ואולי אפילו הפוכות במשמעותן. המילה "כפר" מסמלת מרחב קטן ואינטימי. לעומת זאת, המילה "גלובל" מסמלת מרחב גדול - כלל עולמי. כשאנו משלבים את שתי המילים הללו אנו מתכוונים לומר שבעולמנו לכל תושב יש אמצעים מתאימים שיכולים לקשר אותו לתושבים אחרים בעולם ולהכיר אותם ממש כמו שמכירים אנשים בכפר.
פוטומונטז' שממחיש את רעיון הכפר הגלובלי. עם המונומנטים המצויים בתמונה ניתן למנות את טירת אגסקוב בדנמרק, מגדל ברודוויי באנגליה, שלט הוליווד בארצות הברית, אנדרטת צ'יאנג קאי שק בסין, בית האופרה של סידני שבאוסטרליה, הר מטרהורן בשווייץ ופסל החירות בניו יורק. ברקע תמונתו האיקונית של כדור הארץ "The Blue Marble".
ראו גם

גלובליזציה
ממשלה עולמית
אמריקניזציה
לאומיות מתודולוגית
הכפר האולימפי באולימפיאדת לילהאמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  כפר אולימפי 
 מיקום:  לילהאמר 
 מדינה:  נורווגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1994
 תאריך פתיחה רשמי:  1994 
 קואורדינטות:  61°08′09″N 10°28′12″E﻿ / ﻿61.135833333333°N 10.47°E﻿ / 61.135833333333; 10.47
  (למפת נורווגיה מוגדלת) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוסיההכפר האולימפי באולימפיאדת לילהאמר(למפת נורווגיה רגילה) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוס.הכפר האולימפי באולימפיאדת לילהאמר
 
הכפר האולימפי באולימפיאדת לילהאמר (בנורווגית: Lillehammer OL-landsby) היה כפר אולימפי שהוקם בעיר לילהאמר שבנורווגיה. בכפר התגוררו כ-2,300 ספורטאים ומנהיגים במהלך משחקי החורף האולימפיים שנערכו ב-1994 ובהמשך שימש מספר קטן יותר ספורטאים במהלך משחקי החורף הפאראלימפיים שנערכו זמן קצר לאחר מכן.
הכפר האולימפי בלילהמאר הוקם כ-3 קילומטרים צפון מזרחית ממרכז העיר לילהאמר והוא נבנה על שטח של כ-2300 דונם. בכפר התגוררו כ-2,300 ספורטאים ומאמנים מ-67 מדינות. מלבד מבנה המגורים, הוקמה קפיטריה שיכלה לשרת כ-2,000 אנשים בו זמנית, הוקם מתחם של תחנות אוטובוס וחנייה בכניסה לכפר ואף הוקם מערך חימום שסופק על ידי חשמל ואנרגיה סולארית.
היסטוריה

עבודות ההקמה של הכפר החלו ב-1992, כאשר המבנה הראשון הוקם כבר באוגוסט של אותה השנה. על מנת שהעבודות יושלמו במהירות ולפני פתיחת התחרות, נבחרו מספר קבלנים, עם מספר שיטות בנייה שונות. הכפר שמורכב מ-185 בנייני עץ, הושלם בדצמבר 1993 ועלות הקמתו הוערכה בכ-250 מיליון קרונות נורווגית.
לאחר האולימפיאדה, הוסבו מבני הכפר לקפיטריה, כנסייה ופעוטון, שאר הבניינים שהיו ניידים נמכרו לאזורים אחרים ברחבי נורווגיה לאחר תום המשחקים.
הערות שוליים

↑  LOOC (III): 76–79
הסתדרות

הסתדרות היא מושג היסטורי בתולדות הציונות, המתאר ארגון גדול, בעל זיקה פוליטית כלשהי, בעל צביון ציוני. הסתדרות שואפת להכיל מטרות פעולה מתחומי חיים שונים, ובעיקרם בתחום הכלכלה.
לרוב, הסתדרויות הן מפעלים כלכליים ניכרים, הרותמים את התחום הכלכלי למטרותיהם. למרות שהמחזור הכספי ועתודותיה הכספיות של ההסתדרות עשויים להיות משמעותיים, הסתדרות אינה פועלת למטרות רווח.
מלבד המישור הכלכלי, קיימת נטייה של ההסתדרויות ליצירת מאפיינים תרבותיים במכוון במסגרתה. מלבד זאת, רבות מההסתדרויות מכוננות דפוסי פעולה בעלי מאפיינים דמוקרטיים, כגון בחירות והצבעות.
ההסתדרויות המפורסמות הן ההסתדרות הציונית וההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל (כיום ההסתדרות החדשה).
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנסיך שארל, רוזן פלנדריה

הנסיך שארל, רוזן פלנדריה (10 באוקטובר 1903 – 1 ביוני 1983), היה בנו של אלברט הראשון, מלך הבלגים, אשר כיהן כעוצר במקום אחיו לאופולד השלישי, מלך הבלגים בין השנים 1944–1950.
ביוגרפיה

שארל נולד ב-10 באוקטובר 1903, לאלברט הראשון, מלך הבלגים ולאליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים, בתם של קרל תאודור, דוכס בבוואריה ומריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל, וב-31 בינואר 1910 קיבל את התואר "רוזן פלנדריה".
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלח שארל יחד עם אחיו לבריטניה, שם שהו בווקינגהם, ברקשייר, בעוד אביו נשאר לפקד על הצבא הבלגי בחזית איזר. בשנת 1915 החל שארל את לימודיו בבית הספר ויקסנפורד, ובשנת 1917 החל ללמוד במכללה הימית המלכותית, אוסבורן, ולאחר מכן במכללה האקדמית המלכותית בריטניה. בשנת 1926 הוסמך שארל כלוטננט משנה בצי המלכותי, ולאחר מכן הוא חזר לבלגיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה ידוע שארל כגנרל דו בוק, ולחם בשורות חיל האוויר המלכותי. לאחר שחרור בלגיה בידי בעלות הברית חזר שארל לבלגיה, ומונה כעוצר במקום אחיו לאופולד השלישי, מלך הבלגים. במהלך שלטונו בלגיה הצליחה לשקם את כלכלתה הלאומית בעזרת הסיוע האמריקני שניתן במסגרת תוכנית מרשל. ענף הבנייה קיבל עידוד על ידי מענקים ממשלתיים לתיקון המבנים שניזוקו במלחמה ובניית דיור חברתי. הסקטור הפיננסי שוקם באמצעות "מבצע גוט" (על שם האדריכל שלו, קמיל גוט), שבמסגרתו הוחרמו רווחים שנעשו שלא כדין במהלך המלחמה. כמו כן הוקמה מערכת רווחה חברתית, ונוצרה מערכת לניהול יחסי עבודה. בנוסף, הנשים קיבלו את הזכות לבחור בבחירות לפרלמנט בשנת 1948. בתקופת כהונתו גם הוקמה ברית המכס של בנלוקס, בלגיה הפכה למדינה חברה באו"ם, והצטרפה לברית נאט"ו.
בשנת 1950 חזר אחיו לאופולד השלישי לבלגיה ושב למלא את חובותיו המלוכניות לאחר משאל עם. שארל פרש מהחיים הציבוריים, התגורר באוסטנד והחל לעסוק ביצירות אמנות, ועל יצירותיו חתם: "קארל ואן ולאנדרן" (שארל מפלנדריה).
ב-14 בספטמבר 1977 התחתן שארל עם ז'קלין פיירברון, בתו של אלפרד פיירברון, אך לא היו לו ילדים ממנה. ב-1 ביוני 1983 מת שארל בריברסייד, והוא בן 80 שנים.
בשנת 2003 התגלה כי לשארל יש בת בשם איזבל ויבו, שנולדה בשנת 1938 כתוצאה מקשר עם ז'קלין וורלי, בתו של אופה בבריסל, ובשנת 2012 נפגש עמה בן דודה לורן, נסיך בלגיה.
המרכז הפדרלי למחקר רפואי לפסיכיאטריה ונרקולוגיה ע"ש סרבסקי

| --- | --- |

 על שם:  Vladimir Serbsky 
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1921 
 שירותים
 serbsky.ru
 גאוגרפיה
 מיקום:  מוסקבה, רוסיה
 קואורדינטות:  55°44′26″N 37°35′16″E﻿ / ﻿55.740605°N 37.58786611°E﻿ / 55.740605; 37.58786611
 he
 
המרכז הפדרלי למחקר רפואי לפסיכיאטריה ונרקולוגיה ע"ש סרבסקי (ברוסית: Федеральный медицинский исследовательский центр психиатрии и наркологии имени В. П. Сербского) הוא המכון המוביל ברוסיה לפסיכיאטריה משפטית (אנ').
המכון נוסד בשנת 1921 ביוזמת הקומיסריון העממי לבריאות של ברית המועצות ומערכת המשפט.
תחום הפעילות העיקרי של המרכז הוא עריכת בדיקות פסיכיאטריות משפטיות מורכבות ופיתוח היסודות המדעיים של הפסיכיאטריה המשפטית. המרכז נקרא על שמו של פרופסור ולדימיר פטרוביץ' סרבסקי (אנ').
בניין המכון ממוקם במוסקבה, ליד תחנת המטרו קרופוטקינסקאיה.
הערות שוליים

↑  https://minzdrav.gov.ru/ministry/podvedy/6_25_13
הגבלת כניסה להר הבית

הר הבית וסביבתו במבט מדרום
הר הבית שבירושלים הוא מקום קדוש ליהודים ולמוסלמים. על הכניסה להר הבית מוטלות הגבלות מסיבות מדיניות, וכן בנימוק של שמירה על ביטחון הציבור. בנוסף, ההלכה מטילה תנאים והגבלות על כניסה להר.
איסורים הלכתיים

בתור האתר המקודש ביותר בעולם על פי היהדות, הלכות רבות עוסקות בעצם הכניסה אליו. מצד אחד, חל איסור כניסה, ברמות שונות, על טמאים בדרגות שונות, גויים, ישראלים וכהנים. לדעת הרמב"ם גם בעת חורבן המקדש נותרה קדושה במקום, והוויכוח ההלכתי והאידאולוגי נסוב עד היום - מצד אחד עומדים אלו האוסרים על כניסת כל אדם לתחומי ההר, שמא יכנס למקום המקדש, ומאידך אלו שאינם רואים פסול בכניסת יהודים, תוך הקפדה על כללי הטהרה ומעבר רק באזורים מסוימים בהר, ויש הרואים בדבר אף מצווה.
למעשה, לדעת רוב פוסקי ההלכה אין להיכנס להר הבית, מאחר שיש צורך בהכנות מיוחדות לצורך היטהרות מטומאות היוצאות מגוף האדם, ואוסרות את הכניסה למקומות מסוימים להר. ואף מי שיטהר מטומאות אלו, אינו יודע בוודאות את מיקומו המדויק של הר הבית ההיסטורי ואת מקום העזרה, וישנו חשש שיכנס לאזור האסור על פי ההלכה בכניסה לטמאי מת. כיום רובו ככולו של הציבור טמא בטומאת זו, לאחר שבאו בקרבה לעצמות אדם, או שהו בבניין בו נמצא מת. הטהרה מטומאת מת מצריכה אפר פרה אדומה שאינו מצוי בימינו, ויהודי הנכנס בטומאה בזדון לאזור האסור, עובר על איסור הלכתי חמור שחיובו כרת. לכן רוב היהודים שומרי המסורת נמנעים מלבקר בהר הבית.
מאידך, דעת פוסקים אחרים (רובם נמנים עם הציבור הדתי-לאומי ומיעוטם חרדים) שגם בזמן הזה ניתן להיכנס להר הבית אחרי טבילה במקווה כדין, תוך זהירות מכניסה אל מקום העזרה המשוער. העלייה להר-הבית הנהוגה על ידי מיעוט הציבור מתבססת על פוסקים אלה.
הגבלות על ידי השלטון > הגבלות בתקופת האימפריה העותמאנית

עד אמצע המאה ה-19 נמנעה הכניסה למתחם הר הבית ממבקרים לא-מוסלמים. בשנת 1839, בעקבות רפורמות טנזימאט בממסד ובחקיקה העותמאנית, ניתנה הרשות ללא-מוסלמים להיכנס למתחם הר הבית, אולם לשם כך היה נדרש להשיג אישור מיוחד מפחה העיר.
מתחם החרם א-שריף נשמר במאה ה-19 על ידי שוטרים אפריקאים קשוחים מדארפור, שכונו "תכּארני" (ביחיד: "תכּרוּרי"). היו מקרים רבים בהם זרים לא-מוסלמים שהתקרבו לשערי הר הבית ספגו עלבונות ופגיעות, ולעיתים גם נרגמו באבנים והוכו באלות השוטרים האפריקאים.
ב־7 באפריל 1855 ביקרו בהר הבית הנסיך לאופולד, דוכס ברבאנט ורעייתו מריה הנרייטה. הדוכס הביא עמו פירמן מיוחד מהסולטן, שהקנה להם את הזכות המיוחדת לבקר במתחם המקודש עם פמלייתם, ביקור פומבי רשמי ללא תקדים של לא־מוסלמים. הביקור המלכותי, שנערך בהדרכת הפחה תחת משמר צבאי. לאחר פירמן זה של הסולטן, נתנו פירמנים נוספים שהעניקו לנוצרים את הזכות לבקר במתחם, עד שהכניסה אליו נעשתה שכיחה ולא הצריכה פירמנים מיוחדים. ב-26 ביולי 1855, ביקרו בהר הבית משה ויהודית מונטיפיורי. הביקור עבר ללא גילויי עוינות מצד המוסלמים, אולם עורר גינויים מצד גורמים יהודים בירושלים. באחד מביקורי הנוצרים הראשונים, עלו להר הבית ב-1856 תיירים בריטיים באישור הפחה, וכמה מהם אף התאספו לתפילה בדממה סביב אבן השתייה, ללא שום הפרעה מצד המוסלמים.
הגבלות על ידי השלטון > בתקופת המנדט הבריטי

בתקופה זו היה הר הבית פתוח למבקרים שיכלו לבקרו כל יום, מלבד יום שישי, והמועצה המוסלמית העליונה אף פרסמה מדריך תיירים להר הבית ב-1925.
הגבלות על ידי השלטון > הגבלות תחת שלטון ירדן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך מלחמת העצמאות ב־1948 השתלט הלגיון הירדני על מתחם הר הבית. ממועד זה ועד לכיבוש ההר בידי ישראל במלחמת ששת הימים לא התאפשרה כניסת יהודים ישראלים להר הבית (כמו ליתר השטחים שבשליטת ירדן).
הגבלות על ידי השלטון > הגבלות מטעם ממשלת ישראל

הר הבית נחשב לאחד המתחמים הרגישים ביותר בארץ וממשלת ישראל מתייחסת אליו כאל "חבית חומר נפץ" מבחינה פוליטית. הממשלה מורה לעיתים קרובות על "הגבלת הכניסה להר הבית" ליהודים או למוסלמים ובמצבים קיצוניים נאסרת לחלוטין הכניסה להר הבית.
לאחר איחוד ירושלים תחת שלטון ישראלי בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967, הורשו מבקרים בני כל הדתות להיכנס להר. אולם, הכניסה למבקרים לא-מוסלמים מותרת רק דרך שער המוגרבים, ואוסרים עליהם תפילה ופולחן במקום. לאחר כיבוש ההר, הודיעה הרבנות הראשית לישראל כי העלייה למתחם הר הבית אסורה על רקע איסור הלכתי על כניסה לשטח בית המקדש לטמאי מת (מעמדם ההלכתי של כלל האנשים בימינו), ואי-בהירות לגבי מיקומו המדויק של בית המקדש בתוך מתחם הר הבית.
עם פרוץ המהומות בהר-הבית בשלהי שנת 2000, שנודעו לימים בכינוי "האינתיפאדה השנייה", נאסרה הכניסה למתחם למבקרים לא-מוסלמים. ההר נפתח שוב למבקרים רק בשנת 2003, בהוראת השר לביטחון פנים, צחי הנגבי. נקודת הזמן הרגישה ביותר בהר היא בצהרי יום שישי, בסיומן של תפילות יום השישי במסגדים בהר. בתקופות רגישות מגבילה משטרת ישראל כניסת מתפללים מוסלמים להר הבית, על-מנת להקטין את החשש להתפרצות הפגנות אלימות במתחם.
יהודים רשאים להיכנס לביקור בלבד, וזאת רק בזמנים מסוימים. בזמני מתיחות פוליטית ובימי שישי, נאסרת לעיתים קרובות כניסת מוסלמים גברים מתחת לגיל 40, ולפעמים מתחת לגיל 45 או 50.
למחרת ניסיון ההתנקשות הכושל בפעיל הר הבית יהודה גליק, הורה השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', על מניעת הכניסה להר הבית – הן ליהודים והן למוסלמים, הסגירה המוחלטת נמשכה יממה, וביום שישי שלמחרת ההר נפתח מחדש לתפילת מוסלמים, לגברים מעל גיל 50 ונשים בלבד. יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, טען כי זוהי "הכרזת מלחמה" מצד ישראל.
הכניסה למתחם מותרת בלבוש צנוע בלבד, הכולל כיסוי כתפיים וברכיים.
הגבלות על ידי השלטון > הגבלות מטעם ממשלת ישראל > הגבלות על לא-מוסלמים

הר הבית פתוח למבקרים לא-מוסלמים במהלך השבוע במשך כ-4 שעות בבוקר, ועוד שעה בצהריים. הר הבית סגור למבקרים לא-מוסלמים בימי שישי, שבת ובחגי האסלאם. בחודש הרמדאן הוא פתוח רק בשעות הבוקר.
הכניסה למסגדים ולמבנים בהר אסורה (החל משנת 2003).
ניתן להיכנס דרך שער המוגרבים בלבד, המצוי ברחבת הכותל המערבי. עם זאת, ניתן לצאת מכל השערים, כולל שערי שוק העיר העתיקה ברובע המוסלמי.
המבקרים חייבים לעבור בדיקה ביטחונית.
אסור למי שאינו מוסלמי להתפלל או להשתחוות בכל שטח המתחם.
הגבלות על ידי השלטון > הגבלות מטעם ממשלת ישראל > הגבלות על לא-מוסלמים > מגבלות נוספות ליהודים בלבד

הכניסה בקבוצה המלווה בשוטרים, וההליכה במסלול ובקצב המוגדר על ידם בלבד. בעבר גם לוו הקבוצות על ידי אנשי וקף.
אין להכניס למתחם תשמישי קדושה יהודיים כגון תנ"ך, סידור, טלית, תפילין וארבעת המינים.
אסור להכניס דגל ישראל.
אסור להכניס כלים מוזיקליים ואסור לשיר בשטח ההר.
תפילת יהודים בהר הבית

| --- | --- |
 :  ראו גם – הסטטוס קוו בהר הבית
באופן רשמי, המשטרה אוסרת על יהודים להתפלל בהר, או להכניס אליו תשמישי מצווה כגון טליתות וארבעת המינים. בג"ץ פסק שאיסור התפילה בהר חוקי רק ככל שהוא נדרש לשמירה על הביטחון.
מספר תנועות פועלות למען עליה ואפשרות תפילה חופשית ליהודים בהר הבית, בהן נאמני הר הבית, "התנועה לכינון המקדש"', "אל הר ה'", מכון המקדש, תנועת בידינו ותנועת "חוזרים להר".
ב-2021 קבע בית המשפט השלום כי תפילה בלחש אין בה כדי עבירה על הוראות המשטרה במקום, וקיצר את הרחקתו של מתפלל שהתפלל בלחש בהר הבית. לאחר זמן קצר בוטלה החלטה זו על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים, שקיבל את ערעור המשטרה על ההחלטה.
בתחילת שנת 2021 חל שינוי בסטטוס קוו, ומבקרים יהודים החלו לקיים בהר הבית שיעורי תורה ותפילות לא רשמיות, באופן שקט וללא סממנים יהודיים בולטים. תפילות ממושכות נערכות בחסות המשטרה ובידיעת הווקף המוסלמי.
השינוי בסטטוס קוו היה יזום ומכוון, והובל על ידי גלעד ארדן, שמונה לשר ביטחון הפנים ב-2015, בשיתוף מפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך. ארדן יזם את הוצאת ארגוני המוראביטון והמורביטאת אל מחוץ לחוק והרחקתם מהר הבית. לאחר מכן הנחה את מפקדי המשטרה לעודד ולאפשר עליית יהודים להר הבית במידה מקסימלית, ולהרחיק מהם את אנשי הווקף.
בעקבות ערעור על מעצרם של שלושה נערים שהשתחוו וקראו "שמע ישראל" בעת שביקרו בשטח ההר, קבע בית משפט השלום בירושלים ב-22 במאי 2022 כי התנהגותם במקרה זה לא הייתה עלולה להביא להפרת שלום הציבור, ושחרר אותם. השופט הבהיר כי אינו מתערב בעבודת המשטרה בשטח, וכי אין לראות בהחלטתו משום קביעה הנוגעת לחופש הפולחן בהר הבית.
הערות שוליים

↑  יהושע בן-אריה, גידולה של ירושלים במאה ה-19 - השפעות דתיות וחברתיות, בתוך: יואל רפל (עורך), תולדות ארץ ישראל, כרך ב', שער עשירי - "התקופה העות'מאנית", עמ' 544.
↑  ג'יימס פין, עתות סופה, עמ' 124–125, 441.
↑  ג'יימס פין, עתות סופה, פרק 25, עמ' 431, 454-441; פרק 28, עמ' 497–498, 500; פרק 32, עמ' 555-554.
↑  המועצה המוסלמית העליונה, A Brief Guide to Al-Haram Al Sharif, ‏1925
↑  גיל המתפללים המוסלמים בהר הבית יוגבל מחר, באתר ערוץ 7, 9 ביוני 2005
↑  ניר חסון, ג'קי חורי, הפתח קורא ל"יום זעם" בירושלים; הר הבית ייפתח לתפילה לגברים מעל גיל 50, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2014
↑  נועם דביר ומורן אזולאי, הר הבית נסגר עד להודעה חדשה, באתר ynet, 30 באוקטובר 2014
↑  אליאור לוי ורועי קייס, אבו מאזן: סגירת הר הבית - הכרזת מלחמה, באתר ynet, 30 באוקטובר 2014
↑  סיור בהר הבית, באתר "iTravelJerusalem".
↑  יהונתן קליין הוואקף יפסיק ללוות יהודים בהר הבית, באתר כיפה
↑  הר הבית: מעצרים על החזקת דגל ישראל, באתר ערוץ 7
↑  פסיקה ראשונה מאשרת את התפילה היהודית השקטה בהר הבית, באתר ערוץ 7, 6 באוקטובר 2021
↑  יאיר אלטמן, ערעור המשטרה התקבל: המחוזי אסר על תפילה יהודית בהר הבית, באתר ישראל היום, 8 באוקטובר 2021.
↑  Israel quietly letting Jews pray on Temple Mount, in break with status quo, באתר The Times of Israel, ‏17 ביולי 2021 (באנגלית).
↑  יאיר שרקי, ‏מתחת לרדאר - היהודים שלומדים תורה ומקיימים מניין בהר הבית, באתר ‏מאקו‏, 18 ביולי 2021.
↑  יוני רוטנברג, בשקט ובהסכמה: המהפכה שהוביל גלעד ארדן בהר הבית, באתר ערוץ 7, 7 במאי 2021.
↑  אילה בן גביר, ‏התקדמנו בהר הבית ויש עוד לאן להתקדם, באתר "סרוגים", 29 ביולי 2021.
↑  נדב שרגאי, "עם מגנומטרים היו היום פחות ניסיונות פיגוע בהר הבית", באתר ישראל היום, 31 באוקטובר 2019
↑  גלעד כהן, התקדים שלא היה והצית סערה: מה בדיוק קבע השופט בנוגע להר הבית?, באתר ynet, 23 במאי 2022.
| הר הבית |
| --- | --- | --- |
| מבני הר הבית | מסגד אל-אקצא • כיפת הסלע • אורוות שלמה • כיפת השלשלת • כיפת שלמה • כיפת הרוחות • כיפת הדקדוק • כיפת העלייה • המינרטים בהר הבית • הכוס • מוזיאון האסלאם |  |
| הר הבית בדתות המונותאיסטיות | הר הבית ביהדות • הר הבית בנצרות • הר הבית באסלאם |  |
| הכותל המערבי | שער קיפונוס • רחבת הכותל המערבי • הכותל הקטן • קשת רובינסון • שער ברקלי • קשת וילסון • שער וורן • שער המוגרבים • שער השלשלת • שער הטהרה • שער מוכרי הכותנה • שער הברזל • שער המשגיח • שער בני ע'ואנימה • מנהרות הכותל |  |
| הכותל הדרומי | שערי חולדה • השער הכפול • העופל • הגן הארכאולוגי ירושלים |  |
| הכותל המזרחי | שער הרחמים • שער שושן |  |
| הכותל הצפוני | שער טדי • השער החשוך • שער הסליחה • שער השבטים |  |
| מבנים בהר בעבר | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני • מקדש הורדוס • מקדש יופיטר • בית המקדש של יוליאנוס |  |
| מבנים מתוכננים בעתיד | מעלית הכותל • הרכבל לכותל • בית המקדש השלישי |  |
| עליית יהודים להר הבית | כניסה להר הבית (הלכה) • הגבלת כניסה להר הבית |  |
| שונות | הסטטוס קוו בהר הבית • זיהוי מקום המקדש • פגיעה ארכאולוגית בעתיקות הר הבית |  |
יהודים עולים להר הבית לכבוד פסח
שוטרים שומרים בשער הסליחה בכניסה להר הבית
הגבלת מהירות נסיעה

שלט דרכים בסין, ובו מהירות מרבית ומהירות מזערית לפי סוג הרכב
הגבלת מהירות נסיעה היא הגבלה בחוקי התעבורה במרבית המדינות, הקובעת מהירות נהיגה המותרת בכבישים שונים. בדרך כלל יש הגבלה על מהירות נהיגה מרבית, אך בכבישים מהירים מקובלת גם הגבלה למהירות נסיעה מזערית. מגבלות המהירות מצוינות בדרך כלל על גבי תמרור המשקף את המהירות המותרת, מבוטאת כקילומטרים לשעה (קמ"ש) או מיילים לשעה או שניהם. מגבלות המהירות נקבעות בדרך כלל על ידי הגופים המחוקקים של ממשלות לאומיות או מחוזיות ונאכפות על ידי רשויות משטרה ומשפט לאומיות או אזוריות. מגבלות המהירות משתנות ממדינה למדינה, ותלויות בסוג הכביש ובסוג הרכב, ובמקומות מסוימים אינן קיימות, למשל בחלק מהאוטובאן בגרמניה.
הגבלת המהירות המספרית הראשונה למכוניות נקבעה בבריטניה ב-1861 ל-10 מייל לשעה (16 קמ"ש). נכון לשנת 2018 הגבלת המהירות הגבוהה ביותר בעולם היא 160 קמ"ש (99 מייל לשעה), המיושמת בשני כבישים מהירים באיחוד האמירויות.
מניע עיקרי לאסדרת המהירות בכבישים הוא ניסיון לשפר את הבטיחות בדרכים ולצמצם את מספר הנפגעים בתאונות דרכים (נהגים, הולכי רגל, רוכבי אופניים וכו'). ארגון הבריאות העולמי (WHO) זיהה בקרת מהירות כאחד ממספר צעדים שניתן לנקוט כדי לצמצם את הנפגעים בכבישים. בשנת 2021 העריך ארגון הבריאות העולמי שכ-1.3 מיליון בני אדם נהרגים בתאונות דרכים מדי שנה.
הרשויות עשויות לקבוע מהירות מרבית כדי להפחית את ההשפעה הסביבתית של התנועה כבישים (רעש רכב, רעידות, פליטת גזים). לדוגמה, טיוטת הצעה של כוח המשימה הלאומי של גרמניה בנושא עתיד הניידות המליצה על הגבלת מהירות של 130 קמ"ש (81 מייל לשעה) על פני האוטובאן, כדי לרסן את צריכת הדלק ופליטת הפחמן. ערים שונות הפחיתו את מגבלת המהירות בהן ל-30 קמ"ש הן מסיבות בטיחות והן מטעמי יעילות.
הגבלת המהירות בקטע כביש מסוים מוצגת לעיתים באמצעות תמרור מתאים, ולעיתים (למשל בנסיעה בדרך עירונית) אינה מצגת, והנהג נדרש לדעת אותה כחלק מהיכרותו עם חוקי התנועה. בנוסף למגבלות מוחלטות אלה נדרש הנהג לנסוע במהירות קטנה מאשר המהירות המרבית המותרת, בהתחשב בתנאי הדרך. לעיתים מוצבים בכביש אמצעים למיתון תנועה (למשל פסי האטה, הכופים נסיעה במהירות מופחת.
תמרור הגבלת מהירות בישראל
תמרור הגבלת מהירות באירופה
תמרור הגבלת מהירות בארצות הברית
היסטוריה

במדינות המערב הגבלת המהירות קודמת לשימוש בכלי רכב ממונעים. בשנת 1652 אושר במושבה האמריקאית ניו אמסטרדם חוק הקובע: "אין לרוץ, לרכוב או לנהוג בעגלות או במזחלות בדהירה". העונש על הפרת החוק היה "שני פאונד פלמי", שווה ערך ל-50 דולר בשנת 2019.
החוק 1832 Stage Carriage Act קבע בבריטניה את העבירה של סיכון בטיחותו של נוסע או אדם ב"נהיגה זועמת".[13] בשנת 1872 נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט נעצר על מהירות מופרזת בכרכרה הרתומה לסוס בוושינגטון הבירה.
סדרה של חוקים (בשנים 1861, 1865 ו-1878) יצרה את מגבלות המהירות המספריות הראשונות לכלי רכב ממונעים בבריטניה; חוק משנת 1861 הציג מגבלת מהירות בבריטניה של 16 קמ"ש בכבישים פתוחים בעיר, שהופחתה בשנת 1865 ב"חוק הדגל האדום" ל-3 קמ"ש בעיירות ו-6 קמ"ש באזורים כפריים. בשנת 1896 הועלתה המהירות המרבית ל-23 קמ"ש.
ב-28 בינואר 1896, האדם הראשון שהורשע בנהיגה במהירות מופרזת הוא וולטר ארנולד מאיסט פקהאם, קנט, בריטניה, שנקנס ב-1 שילינג בתוספת עלויות בגין נהיגה במהירות מופרזת במהירות של 13 קמ"ש.
ב-1903, הועלתה המהירות המותרת בבריטניה ל-32 קמ"ש; עם זאת, מכיוון שהיה קשה לאכוף זאת בגלל היעדר מדי מהירות, "חוק התנועה בכבישים" משנת 1930 ביטל לחלוטין את מגבלות המהירות. בשנת 1934, הוטלה מגבלה חדשה של 48 קמ"ש במרכזים עירוניים, וביולי 1967 הונהגה הגבלת מהירות ארצית של 110 קמ"ש.
באוסטרליה, בתחילת המאה ה-20, היו אנשים שהועמדו לדין על עבירות של "נהיגה זועמת". הרשעה אחת בשנת 1905 ציינה רכב שנסע במהירות של 32 קמ"ש כשהוא חולף על פני חשמלית שנסעה במחצית המהירות הזו.
במאי 1934 נחקק בגרמניה הנאצית "חוק התעבורה בכבישים" שהטיל את הגבלת המהירות הארצית הראשונה בגרמניה.
מהירות מרבית

לרוב המדינות יש מגבלת מהירות מרבית מספרית שנקבעה בחוק, אשר חלה על כל הכבישים כאשר לא קיימות אינדיקציות אחרות להגבלת מהירות; מגבלות מהירות נמוכות יותר מוצגות לעיתים קרובות על תמרור בתחילת הקטע המוגבל. הגבלת מהירות עשויה לחול רק על אותו כביש או על כל הדרכים מעבר לתמרור המגדיר אותם בהתאם לחוקים המקומיים.
בישראל נקבעה המהירות המרבית בתקנה 54 לתקנות התעבורה.
| סוג הרכב | דרך עירונית | דרך שאינה עירונית | דרך שאינה עירונית עם שטח הפרדה בנוי | דרך מהירה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| (1) רכב מנועי למעט סוג רכב כאמור בפסקאות (2) עד (4) | 50 | 80 | 90 | 110 |
| (2) אוטובוס שאינו אוטובוס זעיר | 50 | 80 | 90 | 100 |
| (3) רכב מסחרי שמשקלו הכולל המותר עולה על 12,000 ק״ג וברכב עבודה וטיולית | 50 | 80 | 90 | 80 |
| (4) רכב איטי, טרקטור ומכונה ניידת | 40 | 40 | 40 | סגורה בפניו |
הערות:
לרכב המצוין בפסקאות (3) ו-(4) מגבלת המהירות המצוינת בטבלה לדרך עירונית ולדרך שאינה עירונית חלה גם כאשר יש תמרור המתיר מהירות גבוהה יותר.
ברחוב משולב ובאזור מיתון תנועה המהירות המרבית היא 30 קמ"ש לכל סוגי הרכב.
התאמה לתנאי הדרך > אמנת וינה בנושא תעבורה בדרכים

סעיף 13 לאמנת וינה בנושא תעבורה בדרכים קובע:
התאמה לתנאי הדרך > מהירות סבירה

רוב המערכות המשפטיות מצפות מהנהגים לנהוג במהירות בטוחה בהתאם לתנאים הקיימים, ללא קשר למגבלות שהוגדרו. בבריטניה, ובמדינות אחרות של המשפט המקובל, זה ידוע כדרישת האדם הסביר.
סעיף המהירות בחוק התעבורה הגרמני (Straßenverkehrs-Ordnung) מתחיל בקביעה: "כל אדם שנוהג ברכב רשאי לנהוג רק במהירות שבה המכונית בשליטה. יש להתאים את המהירויות לכביש, לתנועה, לראות ולתנאי מזג האוויר וכן לכישורים ולמאפיינים האישיים של הרכב והמטען."
תקנה 51 לתקנות התעבורה בישראל קובעות: "לא ינהג אדם רכב אלא במהירות סבירה בהתחשב בכל הנסיבות ובתנאי הדרך והתנועה בה, באופן שיקיים בידו את השליטה המוחלטת ברכב." התקנות מפרטות:
בכפוף לאמור בתקנה 51 חייב נוהג רכב להאט את מהירות הנסיעה, ובמידת הצורך אף לעצור את רכבו, בכל מקרה שבו צפויה סכנה לעוברי דרך או לרכוש, לרבות רכבו הוא, ובמיוחד במקרים אלה: