stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השערת שני המקורות
פתרון הבעיה על ידי ההשערה

ההשערה מניחה שמרקוס קדם למתי וללוקאס, ושהם הכירו את הבשורה שלו, אך לא זה את עבודתו של זה. ההנחה מתבססת על ביקורת המקורות, שהיא שיטת המחקר המתחקה אחר חיבורם של טקסטים מהביבליה בזיקה למקורותיהם הספרותיים המשוערים. בחקירת אמרות או מעשים של ישו שמוזכרים אצל מרקוס ואצל שתי הבשורות האחרות או אחת מהן (כגון מרקוס ומתי לבדו או מרקוס ולוקאס לבדו), אפשר להראות כי השינויים בניסוח בין מרקוס למתי ולוקאס או החלפת מילה מסוימת של מרקוס באחרת, נעשו פעמים רבות מתוך מניעים תאולוגיים. כלומר, אם אצל מרקוס מתוארות מגבלות אנושיות של ישו או תכונות שליליות כמו כעס, אצל לוקאס ומתי השתנה הנוסח והעלים אותן. המניע התאולוגי של שכתוב כזה הוא ברור ומובן, שכן הוא נועד להאיר את דמותו של ישו באור חיובי יותר וכדמות אלוהית ולא אנושית. לעומת זאת, אם נניח שמרקוס הוא שהעתיק ושינה מאחד המקורות שלפניו, אי אפשר להסביר מדוע מבשר הבשורה על ישו כמשיח וכבן האלוהים, ישנה מן הנוסח כדי להוסיף מגרעות כאלו. כמו כן, אם נניח שמרקוס הוא שהשתמש בבשורות של מתי או של לוקאס, לא יהיה מובן מדוע שמרקוס ישמיט אמירות רבות של ישו ודרשות הכוללות את עיקרי הנצרות.
מרקוס, שהכיר את פאולוס, נצמד יותר לתיאור האנושי של ישו כפי שחוו אותו האנשים שהיו סביבו, בעוד לוקאס ומתי ראו לנגד עיניהם כמטרה דתית את הפצת הבשורה ולא את אמיתותו ההיסטורית של הסיפור.
תמיכה נוספת להנחה מגיעה מחקירת השפה והסגנון הלשוני של הבשורות. שפתו של מרקוס ארכאית יחסית לשתיים האחרות, והוא נוטה להשתמש בתיאורים כפולים, בה בשעה שמתי ולוקאס מסירים את הכפילות ומפשטים את התיאור. לדוגמה, לאחר צליבת ישו חילקו החיילים את בגדיו על פי גורל שהטילו ביניהם, וכך מתואר הדבר בבשורות:
| מרקוס טו 24 | מתי כז 35 | לוקאס כג 34 |
| --- | --- | --- |
| אָז צָלְבוּ אוֹתוֹ וְחִלְּקוּ אֶת בְּגָדָיו בְּהַפִּילָם עֲלֵיהֶם גּוֹרָל, לִקְבֹּעַ מַה יִּקַּח כָּל אֶחָד. | אַחֲרֵי שֶׁצָּלְבוּ אוֹתוֹ חִלְּקוּ אֶת בְּגָדָיו בְּהַפִּילָם גּוֹרָל. | וְהֵם חִלְּקוּ אֶת בְּגָדָיו לְאַחַר שֶׁהִפִּילוּ גּוֹרָלוֹת. |
נראה שסוף הפסוק של מרקוס, "לקבוע מה ייקח כל אחד", היה מיותר בעיני שני המבשרים האחרים ולכן הוסר על ידיהם כשעדיין המשמעות ברורה לקורא. כמו כן, מילים בארמית שמופיעות אצל מרקוס הושמטו על ידי לוקאס ומתי מכיוון שהבשורות שלהם היו מכוונות ליותר קוראים שלא דיברו ארמית, כפי שכל הבשורות נכתבו ביוונית.
כדי להסביר את השינויים בין מתי ולוקאס בפרטים שאינם מופיעים אצל מרקוס, מניחה ההשערה את קיומם של מקורות נוספים על חיי ישו. ייתכן שהמקורות התקיימו רק כסיפורים בעל-פה וייתכן שהועלו על הכתב בצורה זו או אחרת. כל הפרטים הזהים אצל לוקאס ומתי עובדו ושולבו ממקור אחד משוער, המכונה "מקור ה-Q" (מגרמנית: Quelle - מקור), ואילו כל הפרטים הייחודיים לכל אחת מהבשורות הגיעו ממקורות אחרים. בהתייחסות למקורות הנוספים, הייחודיים ללוקאס (מקור L) ולמתי (מקור M), מכונה לפעמים ההשערה - "השערת ארבעת המקורות".
כך לדוגמה סיפור לידת ישו מופיע רק אצל מתי ואצל לוקאס, אולם בשינויים רבים המוכיחים שהם לא שאבו אותם ממקור אחד. שני המקורות הייחודיים M ו-L מספקים את ההסבר לעובדה זו.
הבשורה על-פי מרקוס מהווה מקור לרוב התיאור הכרונולוגי של חיי ישו ולמעשיו, כגון ניסים שונים שביצע, ואילו ממקור Q שאבו בעיקר את אמרותיו ודרשותיו של ישו.
פתרון הבעיה על ידי ההשערה > קדימותו של מרקוס

התיארוך המודרני של הבשורות, המקובל על רוב החוקרים, קובע כי הבשורה על-פי מרקוס נכתבה בערך בשנת 70 לספירה, זמן קצר אחריה נכתבה הבשורה על-פי מתי ומעט מאוחר יותר הבשורה על פי לוקאס. על פי דעות אחרות קדמה הבשורה על פי לוקאס שנכתבה בערך בשנת 85 לזו של מתי שנכתבה בערך בשנת 90, אולם אין עוררין על כך שמרקוס קדם להם ועל כך שיוחנן כתב את הבשורה שלו זמן מה לאחריהם, בערך בשנת 110.
מקור Q

מקור Q, או מסמך ה-Q, הוא קובץ היפותטי של דברי ישו. על פי השערת שני המקורות, הקובץ היה ידוע ללוקאס ולמתי כותבי הבשורות והם השתמשו בו כמקור, בנוסף לבשורה על-פי מרקוס. על פי הסברה, קיימת עדות קדומה לקיומו של המסמך בדבריו של פפיאס, אותו מצטט אוסביוס מקיסריה: "מתי כתב את דברי ישו בעברית וכל אחד פירש אותם בהתאם ליכולתו". דברי ישו האמורים כאן הם על פי הסברה אותו אוסף אמירות המכונה כיום מקור Q.
מקור Q > התפתחות התאוריה על קיומו של Q

כבר בראשית המאה ה-19 נעשתה הבחנה בין הסיפורים על חיי ישו בברית החדשה לבין אמרות, דרשות ומשלים שנאמרו על ידו. הראשון שעסק בנושא באופן מסודר היה הבישוף והתאולוג האנגלי הרברט מארש. ב-1832 פרסם פרידריך שליירמאכר מאמר ובו הפרשנות החדשנית לדברי פפיאס שהעידו לדעתו על מקור קדום שהכיל את דברי ישו.
עם פרסומה של השערת שני המקורות בצורה מגובשת על ידי כריסטיאן הרמן וייס ב-1838 והתמיכה לה זכתה, נעשה מקור Q למוסכמה מקובלת בקרב חוקרי הברית החדשה. היינריך יוליוס הולצמן, מהתומכים הגדולים של התאוריה, סימל את החיבור התאורטי באות היוונית למדא (Λ), כקיצור למילה "לוגיה", בה השתמש פפיאס בהתייחס לדברי ישו. לאחר שחוקרים אחרים לא קיבלו את הפרשנות לדברי פפיאס, אך תמכו ברעיון המקור הנעלם כשלעצמו, החליף וייס את השם המקובל למקור באות Q, כקיצור למילה הגרמנית Quelle שמשמעה "מקור".
מקור Q > תוכנו של Q

החל מאמצע המאה ה-20 נעשו ניסיונות להרכיב את תוכנו של Q. כיוון שההנחה היא שכל אמירה או נאום של ישו שנמצאים אצל מתי ולוקאס, ולא נמצאים אצל מרקוס, מקורם ב-Q, ניתן לכאורה להרכיב את המקור. עם זאת, שום גרסה שהוצעה לא התקבלה על דעת החוקרים. גילויה של הבשורה על פי תומאס שמורכב מאוסף אמירות של ישו, בדיוק כמו Q, יצר מחדש התעניינות וניסיונות הרכבה של המקור הקדום. נטען גם שהבשורה על פי תומאס היא מקור Q עצמו, אולם טענה זו לא התקבלה על ידי החוקרים. עם זאת, הוכיחה עצם מציאת הבשורה שכתבים מהנצרות הקדומה שנעלמו ולא היו ידועים במשך שנים רבות אכן היו קיימים בעבר, ולכן מציאותו של Q אפשרית.
במסגרת הניסיונות המחודשים להרכיב או לשער את תוכנו של Q, נדרשו החוקרים לשאלה האם היה תוכנו קיים כמסורת בעל פה או כקובץ כתוב. כמו כן היה צורך לתארך את המסמך: האם הדברים נמסרו בעל פה כבר בזמנו של ישו, או שזו התפתחה רק לאחר מותו, ולפני כתיבת הבשורות. אחד מהעוסקים החשובים בתחום הוא הפרופסור לדתות ג'ון ס. קלופנבורג (John S. Kloppenborg), שפיתח השערה לפיה Q לא נכתב או הושלם בעל פה בבת אחת, אלא במשך תקופה, כשהוא נבנה רובד אחר רובד. התוכן הקדום ביותר היה אמרות חוכמה כמו אלו שמרכיבות את ספר משלי או בן סירא והתוכן שעוסק ביהדות או מתנצח ישירות עם הפרושים הוא מאוחר יותר. השערה זו דומה להשערות אחרות שמצדדות בעמדה לפיה המקור העלום עליו הסתמכו כותבי הבשורות לא היו בהכרח קובץ אחד שלם, אלא אוסף של אמירות וסיפורים שעברו כמסורת, חלקם בעל פה וחלקם בכתב.
השערה זו מתבססת על העובדה שהיא גם הסיבה הראשונית להנחת קיומו של Q, דהיינו הדמיון הרב בין הבשורות. קשה להניח שדמיון כזה יכול להיווצר ללא מקורות כתובים, שמאפשרים לשני המבשרים לכתוב את אותם סיפורים כמעט מילה במילה ובאותו סדר. מצד שני קיימים ביניהם הבדלים שהימצאותם יכולים להיות מוסברים על ידי קיומם של מסורות בעל פה, שעוברות שינויים ממספר למספר. כמו כן, כיוון שהבשורות נכתבו ביוונית, סביר יהיה להניח שגם מקור Q נכתב בשפה זו ולא תורגם משפה אחרת, כיוון שלא סביר שתרגומים שונים ישתמשו באותן מילים בדיוק.
ביקורת על ההשערה

קיימות שתי השגות עיקריות על ההשערה. ההשגה הראשונה נקראת טיעון "ההסכמות הקטנות" (Minor agreements) והיא עוסקת בפרטים הקיימים אצל מתי ולוקאס בצורה זהה, אך נעדרים אצל מרקוס. ההשגה השנייה היא בדבר עצם קיומו וזהותו של מקור Q.
ביקורת על ההשערה > ההסכמות הקטנות

הערעור על ההשערה תוקף את ההנחה שמתי ולוקאס הכירו את הבשורה של מרקוס, אך לא זה את זה, ואת ההנחה שהם לקחו ממרקוס בעיקר את סיפור חייו של ישו. בהתאם להנחות אלו, קשה להסביר את העובדה שמתי ולוקאס חולקים גרסה זהה של סיפור מחיי ישו שלא הגיע ממרקוס ולא ממקור Q (שמורכב על פי ההשערה רק מאוסף אמרות של ישו).
דוגמה למקרה כזה היא בתיאור חקירת ישו בידי הסנהדרין, על פי מתי ולוקאס, בחקירה הכו את ישו, לגלגו עליו ושאלו אותו מי הוא המכה אותו. אצל מרקוס, לעמות זאת, לא מופיעה שאלה זו.
מצדדי ההשערה מספקים מגוון תשובות אפשריות, שהמרכזית שבהן היא ההנחה שהייתה קיימת גרסה קדומה יותר של הבשורה של מרקוס ועליה הסתמכו מתי ולוקאס. הגרסה הקדומה עברה שינויים והשמטות קלות עד שהגיעה למצב הנוכחי. שינויים או הרכבה של גרסאות שונות במרקוס המאוחר ניתן גם לראות לדוגמה בסיפור נס הלחם והדגים החוזר אצלו פעמיים, בפרק ו עם חמשת אלפים איש ובפרק ח עם ארבעת אלפים איש.
ביקורת על ההשערה > מקור Q

אם אכן היה מקור נוסף, שהיה חשוב וידוע מספיק כדי ששני כותבי הבשורות יכירו אותו וישתמשו בו, קשה להבין כיצד הוא נעלם לחלוטין, בעוד חיבורים קדומים לא קאנוניים רבים אחרים קיימים עד היום. המערערים טוענים שאין צורך להניח את קיומו וניתן להסביר שכל מקום בו דומים לוקאס ומתי, מקורו בהעתקה של אחד מהשני.
תומכי ההשערה עונים על כך שכתבים קדומים רבים אכן נעלמו, וכי ידוע רק על אלו שאכן שרדו, אך לא על אלו שנעלמו. כמו כן, ייתכן שמהרגע ששולב מקור Q לתוך הבשורות של מתי ולוקאס לא נותר עוד צורך לשמור אותו כספר נפרד.
הגישה המסורתית

במשך שנים החזיקו רוב התאולוגים הקתולים במסורת לפיה סדר המבשרים השתמר בסדר הבשורות בברית החדשה, כלומר מתי הוא המוקדם, אחריו מרקוס ולבסוף לוקאס. ראש התומכים המוקדמים בהשערה זו הוא אוגוסטינוס ולכן היא נקראת ההשערה האוגוסטינית. גם אוגוסטינוס מזהה קווי דמיון בין הבשורות ולכן קובע שמתי השפיע על מרקוס. את הסתירות והשינויים בין הבשורות הוא מסביר בכך שכל מבשר העדיף מסורות שונות או להרחיב נושאים אחרים.
התאולוג האנגליקני הנרי אוון (Henry Owen) העלה ב-1764 את הסברה שסדר הכתיבה וההשפעה הוא מתי, לוקאס ומרקוס. ההשערה לא התקבלה בהתלהבות בארצו, אך צברה יותר תמיכה אצל תאולוגים גרמנים פרוטסטנטים והתגבשה במהלך המאה ה-19.
בעיני הכנסייה הקתולית, קבלת התאוריה איימה על המסורת ועל אמינות המידע שנמסר על ידי הבשורות ולכן שללה אותה מכל וכל. ב-1893 יצא האפיפיור לאו השלושה עשר בהודעה המגנה את ההשערה וטען שהיא לא תסייע להבין את כתבי הקודש, אלא רק תעורר מחלוקות. ב-1902 ייסד את ועדת המקרא האפיפיורית (Pontifical Biblical Commission) במטרה להרחיב את לימוד המקרא וכדי להתמודד עם המחקר המודרני.
יורשו, פיוס העשירי, המשיך בקו זה והכריז ב-1907 שהוועדה האפיפיורית היא הסמכות היחידה בכתבי הקודש ושאין לחרוג ממסקנות המחקר שלה. הוועדה המשיכה להחזיק בהשערה האוגוסטינית. אף על פי שהתירה לחלוק עליה, אסרה על הוראת שיטה אחרת.
עמדת הוותיקן לא השתנתה מאז והיא נשמעת בדברי אפיפיורים וחשמנים כל אימת שהם נדרשים לנושא.
היסטוריה

ההשערה הוצגה לראשונה בצורה מגובשת ב-1838 על ידי התאולוג והפילוסוף הגרמני כריסטיאן הרמן וייסה (Christian Hermann Weisse). את עיקר פרסומה היא קיבלה לאחר שהתאולוג הגרמני היינריך יוליוס הולצמן (Heinrich Julius Holtzmann) סמך עליה את ידיו. ב-1880 זכתה ההשערה להכרה גם באנגליה, בעיקר על ידי התאולוג וחוקר המקרא הבריטי ויליאם סנדיי (William Sanday), כשברנט הילמן סטריטר (Burnett Hillman Streeter), שעסק רבות בחקר ובביקורת המקרא, תמך בה והמשיך לפתחה. הוא שהוסיף את ההשערה על שני המקורות הייחודיים למתי וללוקאס, והעלה את האפשרות שמרקוס השתמש גם הוא במקור Q.
כיום ממשיכות להתפתח השערות על בסיס השערת שני המקורות, או השערות נפרדות לחלוטין. השערה אחת מציעה שמרקוס היה מאוחר יותר למתי וללוקאס והוא תמצת את דבריהם. אחרת מסכימה שמרקוס הוא המוקדם, אך טוענת שמתי קדם ללוקאס והשפיע עליו יחד עם מרקוס.
ראו גם

ביקורת המקרא
השערת התעודות
רב-קו

כרטיס רב-קו
רב-קו הוא כרטיס חכם המשמש כאמצעי תשלום במערכת התחבורה הציבורית בישראל. הכרטיס הונהג לראשונה בשנת 2008. כרטיס זה החליף את השימוש בכרטיס נסיעה שהיה נהוג קודם לכן.
טכנולוגיה

כרטיס רב-קו הוא כרטיס חכם בעל שבב מעבד, רכיב זיכרון בגודל KB2, מערכת הפעלה וממשק ללא מגע, המשתמש בתקן קליפסו (אנ'), תקן שנבחר לשימוש על ידי משרד התחבורה.
סוגי כרטיסים של רב-קו

קיימים ארבעה סוגים של כרטיסי רב-קו:
כרטיס אישי שבו מוטבעים שמו ותמונתו של בעל הכרטיס.
כרטיס אנונימי – ללא שם ותמונה.
כרטיס חצי אנונימי עם תמונה ושם ללא שמירה במאגר הנתונים.
זהב קו – בו מוטבעים שמו ותמונתו של בעל הכרטיס – מיועד לכל האנשים בני 75 ומעלה במדינת ישראל.
תהליך ההטמעה בישראל > הטמעת הכרטיס באמצעי התחבורה השונים

הנפקת כרטיסי הרב-קו החלה ב-2008. באותה שנה חברת דן הכניסה את הרב-קו לשימוש בקווי אוטובוס נבחרים.
בחברת אגד החל השימוש בכרטיס הרב-קו בקווים עירוניים ופרבריים באזור רחובות, החל מקיץ 2011 בגוש דן (במקביל לרפורמה שבוצעה במערך הקווים), והחל מסתיו 2011 באזור חיפה וירושלים. לאחר מכן נמשכה פריסת הכרטיס באזורים נוספים, לרבות בקווים בין עירוניים. בכל האזורים מתאפשרת נסיעת מעבר אך ורק באמצעות כרטיס הרב-קו.
רכבת ישראל הודיעה על מעבר להפעלה מלאה של הרב-קו החל מספטמבר 2012. החל מיולי 2015 גם הכרמלית שבחיפה מאפשרת שימוש בכרטיס הרב-קו.
באוגוסט 2019 הודיע משרד התחבורה על הפעלת קווי מונית שירות אשר יאפשרו תשלום ברב-קו.
תהליך ההטמעה בישראל > הטמעת הכרטיס באמצעי התחבורה השונים > מערך הסליקה הארצי

החל מ-2015 החלה לפעול מסלקה משותפת של כל מפעילי התחבורה הציבורית. הקמתה איפשרה שימוש בערך כספי צבור או בכרטיסיית נסיעה הטעונה בכרטיס החכם בחברות תחבורה שונות, בלי תלות במפעיל. הפעלתה איפשרה גם שחזור של חוזי נסיעה מכרטיסים אבודים בכל עמדה מתאימה. ב-1 בינואר 2017 החל שילוב זה בהסדרי הנסיעה גם ברכבת הקלה בירושלים.
תהליך ההטמעה בישראל > יהודה ושומרון

מינואר 2020 החל השימוש בערך צבור ביהודה ושומרון. קודם לכן הנסיעה בתחבורה הציבורית באזור זה התאפשרה אך ורק באמצעות כרטיסיות, מזומן וחוזים תקופתיים. נוסעים בקווי יהודה ושומרון הקונים כרטיס בודד במזומן נהנים ממילא מהנחה, בסובסידיה ממשלתית, בגובה חצי ממחיר הנסיעה המלא ("הנחת מיגון"). ההנחה גבוהה מזו המגולמת במחיר ערך צבור, מה שהופך את השימוש בהסדר בקווים אלה לבלתי כדאי.
תהליך ההטמעה בישראל > הפסקת השימוש בכרטיסי נייר

חברת דן הפסיקה למכור כרטיסי נסיעה מנייר במרץ 2010. אגד הפסיקה למכור כרטיסיות ניקוב מנייר ביולי 2012, ורכבת ישראל הודיעה על מעבר להפעלה מלאה של הרב-קו החל מספטמבר 2012.
חברות התחבורה הציבורית טענו כי המעבר לשימוש בכרטיס הרב-קו במקום כרטיסי נסיעה מנייר תורם לאיכות הסביבה. רכבת ישראל הדפיסה מדי שנה כרטיסי נסיעה במשקל של כ-400 טון עד לתחילת השימוש בכרטיס החכם. עם זאת, השימוש בנייר לא הופסק לחלוטין במסגרת התחבורה הציבורית. גם לאחר הפסקת השימוש בכרטיסי נסיעה מנייר, בעת טעינת הכרטיס החכם מונפקת קבלה, וכן מונפק "אישור נסיעה" בכל נסיעה בה מופחת הסכום הצבור או מבוצע ניקוב בכרטיסייה.
חברת "אגד" הפסיקה ביולי 2012 להנפיק "אישורי נסיעה" על ניקוב בכרטיסייה, אך חזרה להנפיקם החל מיולי 2013.
תהליך ההטמעה בישראל > סיום התהליך

ב-8 במרץ 2018 החל השלב האחרון בהטמעת הרב-קו. הטענה עצמית מראש ותיקוף באוטובוס. באוטובוסים הותקנו מכשירי תיקוף בשירות עצמי ובאוטובוס אין אפשרות לטעון אצל הנהג. החל מתאריך זה לא מתאפשרת רכישת כרטיסי נסיעה או טעינת רב-קו אצל נהגי האוטובוסים בירושלים. החל מינואר 2019 בגוש דן. אבל באוטובוסים של חברת מטרופולין בתל אביב יש מכשירי טעינת רב-קו. במכשירים אלה אפשר גם לשלם על נסיעה אחת.
תהליך זה זכה לתרומה משמעותית בתקופת משבר הקורונה בישראל שבה נאסר במסגרת התקנות לשעת חירום על תשלום מזומן אצל הנהגים.
החל מ-15 בדצמבר 2020 הציבור היה יכול לשלם גם דרך האפליקציות פרטיות Moovit, הופאון רב-פס, ANY WAY והאפליקציה הממשלתית התחנה. לצד האפליקציות, הותר להמשיך להשתמש בכרטיס החכם.
טעינת רב-קו באמצעות יישומון למחשב ולטלפון סלולרי

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ניתן להטעין את הכרטיס באופן ביתי באמצעות קורא כרטיסים אשר מתחבר למחשב ומסוגל להטעין ולקרוא את כרטיס הרב־קו. כמו כן, ניתן לטעון את הכרטיס באמצעות יישומון לטלפון סלולרי ופרטי כרטיס אשראי, זאת בתנאי שהטלפון תומך בתקשורת ה-NFC המתאימה.
בירור יתרת הנסיעות בכרטיס הרב־קו מתאפשרת דרך מכשירי הכירטוס של נהגי האוטובוסים, בקופות ובעמדות מכירת הכרטיסים בתחנות רכבת ישראל, בקופות האוטומטיות של הרכבת הקלה בירושלים וגוש דן, וגם בעמדות המכירה האוטומטיות בתחנות ה"מטרונית" בחיפה והקריות. כמו כן, קריאת נתוני הכרטיס באופן ביתי מתאפשרת באמצעות קורא כרטיסים שאותו ניתן לרכוש בעמדות "על הקו", דרך אתרי אינטרנט ייעודיים ויישומון ייעודי הזמין לחלק ממכשירי טלפון חכם עם רכיב NFC.
באוקטובר 2019 נודע כי בתחילת 2020 (לפי משרד התחבורה), בתחבורה ציבורית (אוטובוסים, רכבות, מוניות שירות והרכבת הקלה) תהיה אפשרות לסרוק ברקוד באמצעות טלפון חכם או להצמיד אותו למכונת התיקוף, ובסוף החודש כרטיס האשראי (שאת נתוניו יש להזין מראש) יחויב עבור חוזה הנסיעה המשתלם ביותר לאותו החודש, בהתאם לכמות הנסיעות שנעשתה באותו החודש (לדוגמה, אם עד סוף החודש היו 2 נסיעות בלבד, התשלום יהיה על הנסיעות בנפרד; אם היו עד סוף החודש נסיעות רבות, התשלום יהיה על "חופשי חודשי" או חוזה אחר שיתאים). את זה יהיה ניתן לעשות דרך אפליקציות חדשות שיפתחו ויפעילו בנק דיסקונט (בשיתוף חברות סלופארק ו־HopOn), ישראכרט, וחברה חדשה בשם תסת"צ - שיתוף פעולה של Moovit, פנגו ו־Bit של בנק הפועלים (שדרכה יתבצע התשלום). חברות אלו נבחרו במכרז של הרשות הארצית לתחבורה ציבורית. שלוש החברות יהיו חייבות גם להעמיד מרכז שירות לפניות הציבור. שימוש בכרטיסי רב־קו בתחבורה הציבורית יהיה אפשרי גם אחרי השקת האפשרות הזו, זאת כדי לאפשר לאנשים שאין להם טלפון חכם (כמו קשישים, ילדים, חרדים וכו') לשלם עבור נסיעות.
בינואר 2020, נודע כי אפליקציות התשלומים תחל לפעול באפריל, בזמן שהקבוצה של Moovit ופנגו תהיה הראשונה בפיילוט שהתחיל אז.
אחרי עיכובים, אפליקציות התשלומים החלו לפעול בדצמבר 2020. בנוסף אליה, הופעלה אפליקציות התחנה. בתחילה, התשלום יתאפשר רק באוטובוסים ובמטרונית בחיפה. בהמשך יתאפשר באחרים. במרץ 2021, נוספו רכבות.
טעינת רב-קו באמצעות יישומון למחשב ולטלפון סלולרי > הסדר נסיעה

ההבדל בין האפליקציות אינו בתעריף אלא בכלים נוספים שיש בהן, בחוויית המשתמש ובמידת הנגישות ופשטות ההפעלה. בכל האפליקציות יוענקו כל ההנחות הנהוגות - לנוער, אזרחים ותיקים וסטודנטים. האפליקציות אמורות לחשב את מסלול התשלום המשתלם ביותר עבור הנוסע.
ב-3 האפליקציות הפרטיות החיוב יתבצע על פי חישוב נסיעות חודשי בתאריך ה-25 בכל חודש. החיוב בפועל יתבצע במועד חיוב כרטיס האשראי שיוזן אליהן.
עלות הנסיעה באמצעות האפליקציה מחושבת על פי מרחקי הנסיעה שבוצעו בפועל על פי ״שיטת הטבעות״, המחלקת את המדינה ל-6 טבעות חיוב. הלקוח יימצא "במרכז הטבעת", כך שהמרחק שהוא עובר בין "טבעות החיוב" יהיה הבסיס לחישוב החיוב תמורת הנסיעה. זאת, בשונה משיטת התעריפים הוותיקה יותר המחשבת תעריפי נסיעה לפי טבעות גאוגרפיות קבועות ומוגדרות מראש, מבלי להתחשב בנקודת המוצא של הנוסע.
אפשרויות השימוש בכרטיס > הסדר נסיעה ערך צבור

מאפשר טעינה של כסף מזומן על הכרטיס, כאשר במעמד הטעינה מתווסף בונוס כספי המגלם הנחה במחיר הנסיעה (לזכאים).
בכל נסיעה שתבוצע מחויב הערך הצבור בעלות המלאה של כרטיס הנסיעה. לכסף הנטען בכרטיס אין תאריך תפוגה, ולא ניתן לרכוש בעזרת הערך הצבור כרטיסי מנוי.
בכל הטענה מזוכה הכרטיס בכסף, בהתאם לפרופיל האישי שברב-קו, בערך כספי גבוה יותר מזה ששולם בפועל, על פי הפרופיל המוטען בכרטיס.
לדוגמה: בעת הטענת 30 ש"ח:
בפרופיל רגיל נטענים 30 ש"ח.
בפרופיל סטודנט רגיל נטענים 45 ש"ח, המגלמים הנחה של 33%.
בפרופיל סטודנט מורחב וזכאי ביטוח לאומי, נטענים 60 ש"ח, המגלמים הנחה של 50%.
בפרופיל נוער נטענים 60 ש"ח, המגלמים הנחה של 50%.
אפשרויות השימוש בכרטיס > הסדר נסיעה תקופתי

מנוי המקנה אפשרות לנסיעה חופשית בין כלל אמצעי התחבורה הציבורית באזור הנבחר: אוטובוסים, רכבת, רכבת קלה ומטרונית. המנוי תקף מהשעה 4:00 בבוקר בתחילת היום / חודש קלנדרי ועד לסיומו בשעה 4:00.
ניתן לרכוש גם מנוי חודשי גמיש התקף מיום הטעינה  לשלושים יום (חודשי).
אפשרויות השימוש בכרטיס > חופשי יומי ארצי

לראשונה בישראל אפשר לנסוע עם כרטיס חופשי בכלל אמצעי התחבורה מהצפון ועד הערבה.
אפשרויות השימוש בכרטיס > מעבר 90 דקות

בנסיעה של כ-15 ק"מ (טבעת צהובה, 6 ש"ח) מקנה הנסיעה גם זכות מעבר במשך 90 דקות לאמצעי תחבורה עירוניים אחרים. חובת התיקוף קיימת גם בנסיעות אלה, אך במהלך 90 הדקות לא יגרעו נסיעה נוספת או חיוב נוסף.
השוואה לכרטיסים דומים במדינות העולם

בהונג קונג קיים כרטיס דומה הנקרא "אוקטפוס". כרטיס זה היה הראשון בעולם מסוגו. הוא הושק לראשונה בשנת 1997, והתפתח עד כדי כך שהערך הצבור שנטען בכרטיס יכול לשמש גם כארנק אלקטרוני לשימושים רבים אחרים ללא קשר לתחבורה ציבורית, כגון קנייה במכונות שתייה וחנויות מכולת.
Oyster, כרטיס דומה המופעל בלונדון, מאפשר חיסכון בדיעבד אוטומטית. לדוגמה, כאשר כרטיס יומי עולה 11 ש"ח, וכרטיס רגיל עולה 5 ש"ח, ניתן להתחיל בקנייה של שני כרטיסי נסיעה רגילים, וקנייה של כרטיס נוסף תחליף את קניית הכרטיסים הקודמים בכרטיס יומי, וסכום ההוצאות לכל היום יסתכם במחיר יומי, הזול יותר. הרב־קו לעומת זאת, לא מבצע החלטות שכאלו, ועל בעל הכרטיס לקנות בעצמו את הכרטיס הזול מראש (למשל חופשי יומי). בנוסף, בכרטיס זה אין דרישה של הצגת פרטים אישיים על גבי הכרטיס על מנת לקבל את הטבות הבסיס (הוזלה כללית והחזר כספי על הסכום הצבור במקרה של אובדן או הרס הכרטיס). בנוסף, בעת נסיעה ברכבת בלונדון, יש לתקף את הכרטיס בכניסה וביציאה מהרציף, והחישוב מתבצע בצורה אוטומטית בעת תיקוף היציאה. זאת בשונה מישראל שבה יש צורך להטעין את כרטיס הנסיעה הרצוי טרם תיקוף הכרטיס בכניסה לרציף, דבר המוסיף עוד שלב בשימוש בכרטיס.
OV-chipkaart הוא כרטיס דומה המופעל הדרגתית בכל אמצעי התחבורה הציבורית בהולנד, כולל רכבות. חסרונו לעומת הכרטיס הישראלי הוא מחיר רכישתו – 7.50 אירו, ותוקפו המוגבל ל-4–5 שנים. כמו הכרטיס הישראלי גם את הכרטיס ההולנדי ניתן להנפיק במקום, יש צורך במילוי טופס והמתנה עד להכנת הכרטיס הנמשכת מספר דקות. קיים כרטיס חד-פעמי מיוחד לתיירים. מאחר שכל המדינה מחולקת לאזורי כרטוס, על הנוסע להעביר את הכרטיס בכל נסיעה גם ליד מכשיר תיקוף בתחילת הנסיעה וגם בסופה. באוטובוסים נמצאים מכשירי תיקוף ליד דלתות הכניסה והיציאה. בגין נסיעה ברכבת על הנוסע להעביר את כרטיסו ליד מכשיר תיקוף בהיותו בתוך תחנת המוצא ופעם נוספת עם יציאתו מתחנת היעד. אם הנוסע שוכח להעביר את כרטיסו בגמר הנסיעה, תחויב יתרת חשבונו ב-4 אירו. נוסע ששכח לתקף את כרטיסו בגמר הנסיעה וחויב בסכום זה יכול לבקש החזר, אך הדבר כרוך בהליך בירוקרטי.
בעיר ניו יורק פועל מאז 1993 ה-MetroCard, אשר רכישתו במכונות המכירה היא קלה ואינה דורשת הוספת תמונה או פרטים אישיים. מערכת דומה קיימת גם בשיקגו.
הערות שוליים

↑  על אף שכרטיס הרב-קו בגרסתו האישית מיועד לשימוש אישי, ניתן להשתמש בו גם עבור אדם אחר אם השימוש מתאים, בהנחת נוסע רגיל או בהנחת נוער בלבד. עם זאת, ברכבת הקלה בירושלים מכשירי הכרטוס אינם מאפשרים בחירת פעולות אחרות מלבד הורדת חיוב בודד, דבר היוצר מגבלה במקרה של נסיעה עם מספר ילדים, שכן על מנת לקבל את ההנחה עבורם יש צורך לשלם על כל ילד בנפרד בכרטיסו האישי, וכן מכשירי הכרטוס אינם מזהים תשלום שבוצע עבור כמה נוסעים, דבר שהוביל לחלוקת קנסות לנוסעים שביצעו נסיעה מסוג זה.
↑  רב קו, באתר - זהב קו
↑  בני ברק, כרטיס הרב-קו - בדיחה עצובה, באתר ynet, 6 באוקטובר 2009
1 2 3  ללא נייר: הרכבת עוברת לרב-קו, באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2012
↑  אחיה ראב"ד, אחרי 60 שנה - גם הכרמלית היא תחבורה ציבורית, באתר ynet, 19 בדצמבר 2016
↑  ליאור גוטמן, בעוד שבועיים: קווי מוניות שירות בת"א גם עם רב-קו ואשראי, באתר כלכליסט, 6 באוגוסט 2019
↑   דניאל שמיל, המסלקה יוצאת לדרך: אפשר יהיה לשחזר רב-קו אבוד בכל תחנת רכבת ומסוף אוטובוסים, באתר TheMarker‏, 20 באפריל 2015
↑  כרמל ליבמן, ‏החל מינואר 2020: שימוש ברב קו גם בנסיעות ביהודה ושומרון, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2019
↑  נועה קושרק, תם עידן הניקוב: חברת האוטובוסים "דן" תפסיק למכור כרטיסי נסיעה מנייר, באתר הארץ, 29 בינואר 2010
1 2  הסוף לנייר: אגד הפסיקה למכור כרטיסיות ניקוב, באתר ynet, 16 ביולי 2012
↑  בני ברק, אגד הפסיקה להשתמש בנייר. ומה עם הנוסעים?, באתר ynet, 19 ביולי 2012
↑   אסנת ניר, אפשר להשאיר את הרב-קו בבית: מהיום ניתן לשלם באוטובוסים באמצעות אפליקציות, באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 2020
↑  דוגמאות לאפליקציות סלולריות לטעינת רב-קו: HopOn, Ravkav Online
↑  היה שלום רב קו? אפליקציות התשלומים בתחב"צ יחלו לפעול באפריל, באתר כיפה, ‏26 בינואר 2020
↑  אהוד קינן, ‏לא רק רב-קו: בקרוב תשלמו בדיוק על כמה שנסעתם, באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2019
↑  אפליקציות התשלומים בתחב"צ תחל לפעול באפריל: כך זה יעבוד, באתר ynet, 23 בינואר 2020
↑   אסנת ניר, תשלום באפליקציות - מעכשיו גם ברכבת, באתר TheMarker‏, 2 במרץ 2021
↑  ליאור גוטמן, ממחר: תשלום על נסיעה באוטובוס יתאפשר באפליקציה בטלפון החכם, באתר כלכליסט, 14 בדצמבר 2020
↑  רוצה לנסוע באוטובוס? קודם תמלא טופס
כרטיס הרב-קו עם שבב
עמדות רב-קו
מכשיר תיקוף בקרון הרכבת הקלה בירושלים
מכשיר תיקוף באוטובוס
איימן נופל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1974 אל-בורייג', רצועת עזה
 נהרג:  17 באוקטובר 2023 (בגיל 49) עזה, רצועת עזה
 מדינה:  רצועת עזה
 השתייכות:    חמאס  גדודי עז א-דין אל-קסאם 
 דרגה:  בריגדיר 
 פעולות ומבצעים
 מבצע עופרת יצוקה  מבצע שומר החומות  מבצע צוק איתן  מבצע עמוד ענן  מלחמת חרבות ברזל 
 
איימן אחמד עבדאללה נ֫וֹפַל (בערבית: أيمن نوفل; 13 במאי 1974 – 17 באוקטובר 2023), או בכינויו אבו אחמד היה טרוריסט פלסטיני, מראשי הזרוע הצבאית של החמאס. נופל נשא מספר תפקידים בחמאס בתקופות שונות: מפקד חטיבת מחנות המרכז של רצועת עזה, חבר במועצה הצבאית הכללית של חמאס, וראש המודיעין של הארגון. בתפקידו כראש המודיעין קבע גם את יעדי הירי הרקטי של חמאס. היה כלוא בישראל ובכלאי הרשות הפלסטינית בשנות ב-90.
נהרג בסיכול ממוקד בידי ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

נופל נולד ב-13 במאי 1974 במחנה אל-בורייג', והצטרף לגדודי עז א-דין אל קסאם בשנותיו הראשונות של הארגון. לאורך השנים התקדם בדרגות, ושימש בתפקידים צבאיים משמעותיים בחמאס, כולל בתפקיד ניהול חדר המבצעים הפלסטיני המשותף. הוא נחשב למי שהוביל את הפעולות הצבאיות של הארגון בשתי האינתיפאדות (ב-1987 וב-2000).
נופל נעצר בפעם הראשונה בשנת 1991 על ידי ישראל, אך שוחרר מאוחר יותר. הוא נעצר שוב על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1997. נחשב לאחד מהשותפים בתכנון חטיפת גלעד שליט ב-2006.
נופל היה אחראי לפיצוץ גדר הגבול בין רצועת עזה לסיני בשנת 2008, אז תפקידו היה מפקד שטח באזור מחנות המרכז. הוא נעצר במצרים באותה שנה ונכלא. בפברואר 2009 נשא אבו עוביידה נאום הקורא לשחרורו מהכלא. בתחילת שנת 2011, במסגרת אירועי "יום הזעם" ברח מהכלא המצרי וחזר לרצועת עזה, ביחד עם פלסטינים נוספים. ב-2012, לאחר הריגת אחמד ג'עברי במבצע עמוד ענן, נחשב נופל לאחד מהמועמדים הפוטנציאלים להחליפו, לצד אחמד ע'נדור, עימאד עקל, ומוחמד אבו שמאלה.
נופל נחשב למקורב למוחמד דף. במהלך מבצע צוק איתן ב-2014 נכלל נופל ברשימת בכירי חמאס המבוקשים, אך לא נפגע.
לפי הודעת צה"ל לאחר הריגתו, נופל הכווין את יעדי הירי הרקטי של חמאס ובעברו עסק בייצור ופיתוח של אמצעי לחימה, לקח חלק בתכנון ובביצוע פיגועים רבים והיה שותף בתכנון חטיפתו של גלעד שליט.
ב-2021 הכריז כי "פעולות חטיפת החיילים ימשכו עד לשחרור כל האסירים הפלסטינים".
ביוני 2023, על רקע מבצע מגן וחץ, העניק נופל ראיון נדיר לרשת אל-ג'זירה ובו הוא פירט על חדר המבצעים המשותף של הפלגים הפלסטיניים ברצועת עזה.