stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארז קומרובסקי
מספריו

השף הקטן - אגדה של מטבח, הוצאת לחם ארז (ספר בישול לילדים)
בישול ישראלי פשוט וטרי
ספר הגריל, עם אבי גנור וקרן הנדלר-קרמרמן בהוצאת "RUNNING PRESS USA"
שנה בצלחת, בהוצאת עם עובד, תשס"ח 2008 - סיפורים על אוכל ובישול ממתת שבגליל, כפי שפורסמו לראשונה במוסף G של גלובס
ארז קומרובסקי מבשל ואופה, הוצאת כתר, 2011
ספר האפייה של ארז קומרובסקי, הוצאת כתר, 2013
אפייה מהירה עם ארז קומרובסקי, הוצאת כתר, 2016
הערות שוליים

↑  רן בוקר, בצל ההאשמות על הטרדות מיניות: ארז קומרובסקי עוזב את "משחקי השף", באתר ynet, 25 בפברואר 2022
↑  ארז קומרובסקי פתח את מסעדת "מינט" בניו יורק, באתר ynet, 31 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297411005171  LCCN: n2002058353  VIAF: 263196825   WorldCat (עם VIAF): 263196825
מרוות עיסא

אין תמונה חופשית
מרוות עיסא (בערבית: ميرفت عيسى, נולדה ב-1970) היא אמנית קרמיקה פלסטינית-ישראלית.
ביוגרפיה

מרוות עיסא נולדה בגוש חלב (ג'ש) למשפחה עקורה מהכפר בירעם, משם גורשו ב-1948. בשנים 1991–1994 למדה עיסא במגמת הקרמיקה בבית הספר לאמנויות במכללת תל-חי. בשנות ה-2000 המוקדמות למדה הוראת אמנות במכללת אורנים. לצד פועלה כאמנית, עיסא פעלה כמרצה לאמנות במכללת סכנין ומכללת תל-חי וכמנחה לאמנות מטעם משרד החינוך בפקיעין ובטמרה. מ-1997 היא מנהלת סטודיו לקרמיקה בג'ש.
עבודתה

עבודותיה של עיסא עוסקות בשאלות של זיכרון אישי וקולקטיבי, מקום, אדמה ותושביה, היסטוריה ומסורות ומבקרות את הפוליטיקה והחברה המקומית. סיפור משפחתה העקורה עולה ומעובד ברבות מיצירותיה.
בשנת 2002 שיתפה פעולה עם האמן פריד אבו שקרה והציגה עמו עבודה העוסקת בעקורי בירעם בביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית. אבו שקרה ועיסא הציגו פסל של עגלת עץ ובה שקי חומר הניצבת על במת עריכי קרמיקה מעוטרים.
בשנת 2005 יצרה את סדרת הפסלים מטפחות שהוצגה בגלריה השלום בבית לחם. הפסלים עשויים חומר קרמי המונח כטקסטיל וכפני אישה בהם מוטבעות מטפחות רקומות המשמשות את בנות משפחתה של עיסא בטקסי נישואין וקבורה אשר אותם רשאים מגורשי בירעם לערוך בכפרם הריק אך לא לחיות בו.
בשנת 2005 שיתפה פעולה עם האמן עדי בן חורין, בן קיבוץ ברעם, שהוקם תחילה על חורבות הכפר בירעם, ויצרה עמו את עבודת הווידאו ברעם-בירעם. בווידאו נראים שני האומנים חופרים באדמת הכפר הריק כדי לחשוף את העבר המודחק של המקום בצורה סימבולית ולחפור בהיסטוריה המשותפת של כובש ונכבש. בעבודה גרסאות טקסט שונות של הסיפור בעברית ובערבית ורק ידיעת שתי השפות מאפשרת את ההבנה המלאה. העבודה הוצגה בתערוכה "פצעים וחבישות" (2005) בגלריה לאמנות אום אל-פחם ובתערוכה "בין גבולות המרחב לגבולות המקום, שיח צילומי על נוף הארץ”(2006) במוזיאון הפתוח לצילום בתל-חי.
בשנת 2007 הציגה עיסא את תערוכת היחיד שלה "פת יומנו" במוזיאון וילפריד ישראל. בתערוכה הציגה פסלי קרמיקה דמויי כיכרות לחם ופסלי עץ ומתכת של עגלות. ככרות הלחם מתייחסות אל משמעות הלחם בטקסים נוצריים ויחד עם משמעות הלחם כצורך קיומי מעלות שאלות של קיום הקשורות בזהות, זמן ומקום.
בשנת 2009 הציגה עיסא בביאנלה החמישית לקרמיקה ישראלית מיצב בשם "קבר קבוצתי" ובו אלמנטים מוארים מתחת לבמת עץ כשעל הקיר תלוי צלב מעץ. העבודה עוסקת בזיכרון האישי והקולקטיבי של גירוש וחיים בגלות כשהסמלים הדתיים משולבים בה כסמלי ההיסטוריה והזיכרון.
תערוכות יחיד

2002 – “אני והם", גלריה המרכז, נצרת
2003 – “מוות ממוספר", מכללת אורנים
2005 – “מטפחות", גלריה השלום, בית לחם
2007 – "צרורות", גלריה, קיבוץ מחניים.
2007 – "פת יומנו", מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, קיבוץ הזורע
2011 – "אקליל (כתרים)”, הגלריה לאמנות, בית יגאל אלון, גינוסר
2013 – "רקמה אנושית חיה", הגלריה לאמנות, בית יגאל אלון, גנוסר
הערות שוליים

↑  הלר, סורין, הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית (קטלוג תערוכה), אוצרות: סורין הלר, תל אביב: מוזיאון ארץ-ישראל, 2002
↑  מאור, חיים, רקמות, ריקמה וקליגרפיה באומנות עכשווית (קטלוג תערוכה), אוצרות:פרופ' חיים מאור ואחרות, באר-שבע: אוניברסיטת בן-גוריון, המחלקה לאומנות, 2007
↑  גן, אפי, פצעים וחבישות (קטלוג תערוכה), אוצרות: אפי גן, הגלריה לאומנות אום אל-פחם, 2005
↑  אופק, רותי, בבין גבולות המרחב לגבולות המקום, שיח צילומי על נוף הארץ (קטלוג תערוכה), אוצרות: רותי אופק, גן התעשייה תל-חי: המוזיאון הפתוח לצילום, 2006
↑  אבו שקרה, פריד, מתוך, פת יומנו (קטלוג תערוכה), אוצרות: גבריאל מענית, קיבוץ הזורע: מוזיאון וילפריד ישראל לאומנות ולידיעת המזרח, 2007
↑  שגב, חגי, הביאנלה החמישית לקרמיקה ישראלית: חומר, רגש (קטלוג תערוכה), אוצרות: חגי שגב, תל אביב: מוזיאון ארץ-ישראל, 2009
הראל כנפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1965 (בן 59) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1983–2014 (כ־31 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן צנחנים  מפקד גדוד 890  קצין המבצעים של פיקוד הצפון  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבה 226  מפקד חטיבת שומרון  מפקד חטיבת ביסלמ"ח  ראש מטה פיקוד הדרום  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה   מבצע צוק איתן
 
הראל כנפו (נולד ב-31 במרץ 1965) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. שירת כמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, כראש מטה פיקוד הדרום, כמפקד גדוד 890 של הצנחנים, כמפקד חטיבת מילואים של הצנחנים וכמפקד ביסלמ"ח - בית הספר למ"כים ומקצועות החי"ר.
ביוגרפיה

כנפו נולד, גדל והתחנך במצפה רמון. ב-31 ביולי 1983 התגייס לצה"ל לקורס טיס אך נשר ממנו לאחר מספר חודשים, ובנובמבר אותה שנה התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לצנחנים כמפקד מחלקה ושירת בגדוד עד תפקיד מפקד פלוגה. בשנים 1991–1993 שירת כמפקד פלחה"ן צנחנים ונפצע קל בהיתקלות עם חוליית מחבלים בלבנון. בהמשך שימש כסגנו של מפקד גדוד 890, דרור וינברג. בשנת 1996, לאחר תקופת לימודים במכללה לפיקוד ומטה שירת כמפקד גדוד 890. תחת פיקודו לחם הגדוד בפעילות מבצעית בדרום לבנון כנגד חזבאללה.
לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של פיקוד הצפון, תחת האלוף גבי אשכנזי. בהמשך כיהן כסמח"ט הצנחנים 2001–2000 בתקופת גדי שמני, בתפקידו הבא שימש כנפו כמפקד חטיבה 226 בפיקוד הצפון 2002–2001. בין השנים 2002–2004 שימש כמפקד חטיבת שומרון, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. עם סיום תפקידו כמפקד חטיבת שומרון יצא כנפו ללימודים במכללה לביטחון לאומי של הצבא הבריטי בלונדון (Royal College of Defence Studies - RCDS).
בשובו מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח, תפקיד אותו מילא בין השנים 2008–2006. כמפקד החטיבה יזם כנפו תוכנית, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה, להכשרת מפקדי הכיתות בחיל הרגלים, מן הבחינה המנטלית להתמודדות עם תנאים של ערפל קרב ומחסור בציוד, בתחמושת ובמזון, הנוצרים במהלך מלחמה ממושכת. כמו כן עמד כנפו בראש ועדה שבחנה את תאונת הצניחה בה נהרג לוחם יחידת מגלן יוסף גודמן. בתפקידו הבא הועלה כנפו לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד הדרום תחת האלוף יואב גלנט, בין היתר שימש כנפו כראש מטה הפיקוד במבצע עופרת יצוקה. באוגוסט 2010 החליט הרמטכ"ל גבי אשכנזי למנותו למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במאי 2011 ספג כנפו ביקורת משופטי בית הדין הצבאי בקריה, לאחר שהעיד לטובת קצין חימוש בכיר בפיקוד הדרום, שרכש באמצעות תקציב יחידתו זוג אופניים והשתמש בהם באופן פרטי. לאחר מבצע צוק איתן שימש כנפו כיושב ראש ועדה פנימית בצה"ל שבחנה את המבצע והמליצה על הענקת עיטורים לכ-30 לוחמים.
בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקוראת לסיפוח שטחי יהודה ושומרון.
בשנת 2023 מונה על ידי שר העלייה והקליטה לפרויקטור כיו"ר ועדה לקביעת קריטוריונים להמשך העלייה מאתיופיה.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, איפה מחיאות הכפיים, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2004.
↑  רשימת מפקדי פלוגת ההנדסה החטיבתית של הצנחנים, באתר חטיבת הצנחנים.
↑  הראל כנפו, "מיני מלחמה", במחנה, ‏ 21 במאי 2010, עמוד 33.
↑  רשימת מפקדי גדוד 890 של הצנחנים, באתר חטיבת הצנחנים
↑  נחום ברנע, ימי נתניהו, טורים פוליטיים, הוצאת זמורה ביתן, 1999, עמוד 303.
↑  פליקס פריש ואילן מרסיאנו, שרון: אבו מאזן אינו עושה דבר נגד הטרור, באתר ynet, 12 באוגוסט 2003.
↑  נופלים - ולא קמים, באתר גלובס, 12 ביולי 2004.
↑  גל פרל פינקל, התא"ל שדחק את הרמטכ"ל לפינה, באתר זמן ישראל, 11 במאי 2020.
↑  אמיר בוחבוט, התוכנית החדשה של צה"ל: שיעור בקשיי מלחמה, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2008.
↑  עמוס הראל, חייל נהרג בתאונת צניחה אחרי שהתנגש באוויר עם צנחן אחר, באתר הארץ, 3 בפברואר 2006.
↑  רועי כספי, מוקירים את המוהנדסים, באתר זרוע היבשה.
↑  הרמטכ"ל אישר סדרת מינויי תא"לים, באתר דובר צה"ל, 3 באוגוסט 2010.
↑  חנן גרינברג, ביקורת על קצינים בכירים שהגנו על קצין שסרח, באתר ynet, 3 במאי 2011.
↑   גילי כהן, ועדה בצה"ל ממליצה להעניק את עיטור העוז לקצין שפעל לחילוץ סגן גולדין במבצע "צוק איתן", באתר הארץ, 25 בדצמבר 2014.
↑    הודיה כריש חזוני, ‏"החבורה הזו בעד ביטחון ישראל, בלי אליטיזם", בעיתון מקור ראשון, 14 במאי 2020.
↑  ברהנו טגניה, ‏שר העלייה מינה פרויקטור שיבחן את מדיניות המשך העלייה מאתיופיה, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2023
נורסולטן נזרבייב

נורסולטן אבישולי נזרבייב (בקזחית: Нұрсұлтан Әбішұлы Назарбаев; ברוסית: Нурсултан Абишевич Назарбаев; נולד ב-6 ביולי 1940, בצ'מולגן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית) הוא פוליטיקאי קזחי אשר היה נשיא קזחסטן הראשון, שכיהן משנת 1989 עד 2019.
ביוגרפיה

נזרבייב נולד בעיר צ'מולגן שבמחוז אלמטי. בשנת 1957 הוא התחיל לעבוד בבית החרושת למתכת בעיר קרגנדה, ומספר שנים לאחר מכן החל את פעילותו הציבורית במפלגה הקומוניסטית. הוא התקדם בעבודתו במהירות, וב-1973 התמנה למזכיר מטה המפלגה בבית החרושת. ב-1977 עזב את בית החרושת לטובת תפקיד מזכיר ועדה מחוזית במפלגה של העיר קרגנדה. ב-1979 התמנה למזכיר הוועדה המרכזית של המפלגה של קזחסטן, ב-1984 לראש ועד השרים של קזחסטן ומ-1989 עד 1991 מזכיר ראשון של המפלגה הקומוניסטית של קזחסטן. בשנת 1991 נבחר לנשיאות קזחסטן לארבע שנים, אך האריך את כהונתו עד 1999. בשנת 1999 התקיימו בקזחסטן בחירות, שלדעת משקיפים בינלאומיים חופש הביטוי בהן היה מינימלי, ובהן זכה נזרבייב ב-79% מהקולות. בדצמבר 2005 התקיימו בחירות נוספות, ובהן זכה נזרבייב בלמעלה מ-90% מהקולות. בשנת 2007 זכה נזרבייב ב-88% מהקולות, ובכל 98 המושבים.
בתקופת שלטונו העביר נזרבייב את עיר הבירה מאלמטי לאסטנה, והצליח לפתח את קזחסטן לכדי מעצמה כלכלית בינלאומית. גישתו לפיתוח קרובה לגישת סין - משיכת משקיעים זרים וקשרי מסחר עם מדינות אירופה, אך במקביל, דיכוי כל חופש דמוקרטי. בתקופת כהונתו נרצחו שני מנהיגי אופוזיציה בולטים על רקע התנגדותם לנשיא. במישור הבינלאומי נזרבייב נושא את הלפיד של דו-קיום ודו-שיח בין כל הדתות, ומנסה לעזור בקונפליקטים בינלאומיים.
בשנת 1998 הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.
ב-3 באפריל 2011 נבחר בפעם הרביעית לתפקיד הנשיא תוך קבלת 95.5% מקולות הבוחרים והוא נבחר שוב גם ב-2015. במרץ 2019 התפטר מתפקידו. בעקבות כך ביתו דריגה נזרבייבה מונתה ליושבת ראש הפרלמנט.
בעקבות פרישתו של נזרבייב מתפקיד הנשיא שונה שם הבירה מאסטנה ל"נורסולטן", אך ב-2022 הוסב חזרה לאסטנה.
בחודש ינואר בשנת 2022, פרצו מהומות בקזחסטן בעקבות עליית מחירי הגז הנוזלי. עם זאת, חלק מהמהומות נבע מחוסר שביעות רצונם של רבים מאזרחי קזחסטן משלטונו של נזרבייב, שבאותה תקופה שימש כיו"ר מועצת הביטחון של קזחסטן. בעקבות האירועים, הודח נזרבייב מתפקידו ב-5 בינואר 2022.
ספריו

קזחסטן, המדינה והדרך, בתרגום לעברית, 2007
הערות שוליים

↑  לאחר 29 שנות שלטון: נשיא קזחסטן פרש מהתפקיד
↑  נשיא קזחסטן התפטר במפתיע אחרי 28 שנה, באתר ynet, 19 במרץ 2019
↑  רויטרס, מחאה בקזחסטן: הבירה תיקרא על שם הנשיא, באתר ynet, 21 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281615605171  PLWABN: 9810575952305606  BNE: XX5040601  BnF: cb12325781b (data)  CANTIC: a11157355  GND: 119147734  ISNI: 0000 0001 1579 3654  LCCN: n97012805  LNB: 000274701  NDL: 00759040  NKC: jo2007399922  NLG: 311420  NLK: KAC2018N1508  NTA: 323944760  SUDOC: 032176384  VIAF: 102001786   WorldCat (עם VIAF): 102001786
כדיתה

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎764 מטר
תאריך ייסוד: 1988
תנועה מיישבת: האיחוד החקלאי
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 174 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) כדיתה(למפת אצבע הגליל רגילה) כדיתה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כדיתה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כדיתה33°00′18″N 35°27′50″E﻿ / ﻿33.004978999276°N 35.4639420633063°E﻿ / 33.004978999276; 35.4639420633063  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל באדום - כדיתה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10

כַּדִּיתָה (שם קודם: קדיתא) הוא יישוב לא מוכר בגליל העליון, על הר כותר. בשנת 1999 החליטה ממשלת ישראל על הקמת יישוב אקולוגי בן 150 משפחות במקום, אולם הדבר טרם יצא אל הפועל, ובינתיים מתגוררות במקום עשרות משפחות הנתפסות על ידי רשות מקרקעי ישראל כמשפחות פולשות.
אופי היישוב

היישוב מתאפיין בבניה מפוזרת ומרווחת בתוך נוף גלילי של טרסות עתיקות, עצי זית ותאנה רבים. אין בו רחובות סלולים, תאורה, תשתיות ביוב או ניקוז. הבתים ביישוב נבנו בבנייה עצמית קלה מעץ ומאבן מקומית, ללא הסתמכות על ציוד מכני כבד, וכוללים חלקים ממוחזרים, בהם דלתות, חלונות, ברזים וכיורים. התושבים במקום מסתמכים על תשתיות בנות קיימא, כולל חשמל סולארי ומיחזור מים, שטביעת הרגל האקולוגית שלהן קטנה.
חלק מהתושבים מתפרנסים מהשכרת צימרים. ביישוב פועל גם מפעל לייצור טופו, תחת השם "טופו קדיתא".
ארכאולוגיה

היישוב המקורי היה ממוקם על פסגת הר כותר, בראש תל שהיה מיושב ברציפות מאז תקופת הברזל בארץ ישראל ועד 1948. במקום נערכו מספר סקרים ארכאולוגיים במשך השנים. בחלקו העליון של המדרון הצפוני של התל נמצאים שרדי מבנה מקאם, הנחשב ציון קברו של רבי טרפון, מתחת לעץ אלה אטלנטית ענק. ממזרח לפסגת התל, בערוץ נחל עמוד עליון וסמוך לדרך עפר שעולה ליישוב, נמצא ציון 'מקום האידרא רבה' המיוחס למקום שלמדו בו רבי שמעון בר יוחאי ותלמידיו, וגם מקום קבורתו המסורתי של רבי יוסי בן יעקב מתלמידי בר יוחאי. מדרום לתל נמצא ציון קברו של אלקנה, אבי שמואל הנביא. האתרים הללו הם בפועל ציונים, שהוקמו במאה ה-20, על פי מסורות שהיו בידי מקימיהם. עם זאת, אין באתרים אלה ממצא ארכאולוגי מובהק שנראה לעין ומצביע בהכרח על קבורה. מצדו המערבי של התל נמצא בית עלמין מוסלמי. למרגלות הגבעה, מצפון-מערב לה, ריכוז של יותר מעשרים בורות מים, חפורים בסלע הרך שבמקום.
במרכז היישוב הנוכחי, על גבעת בזלת (הר רביץ), נמצא אתר ארכאולוגי נוסף - "חורבת רביץ". השם 'רביץ' ניתן על פי שמו הערבי של האתר, כפי שמופיע על מפות ישנות מהמאה ה-19. בסקר שנערך במקום בשנת 1984 נמצאו חרסים המעידים כי האתר נושב כבר מהתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל (האלף ה-4 לפנה"ס), אך רוב הממצאים במקום תוארכו לימי הביניים בארץ ישראל ונראה ששימש 'מזרעה' (יישוב עונתי) של תושבי האזור. בכל אזור הר רביץ השתמר באופן נדיר נוף חקלאי מסורתי קדום עם עצי זית, תאנה וגפן. בשטח גידלו בעבר באינטנסיביות רבה בוסתנים של עצי פרי, כפי שמעידים קירות טרסה. במקביל לקווי המדרון, קירות שדה, גדרות, שומרות, דיפון נחלי אכזב הנשפכים לנחל עמוד, תעלות מים וניקוז ודרכים חקלאיות. זהו האזור עם ההשתמרות הטובה ביותר בגליל העליון של שרידי חקלאות מסורתית הררית קדומה.
לקריאה נוספת

צלם, עינת יקיר, כתר הוצאה לאור, 2022
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  השם על פי ילקוט הפרסומים 5488 02-02-2006
1 2  דוד חיון, ‏משרד הפנים נגד רוב תוכנית היישובים החדשה בגליל ובנגב שאישרה ועדת שרים בראשות שרון, באתר גלובס, 30 במרץ 1999
↑  תופיק חורי, לא יותר לפליטי יתר הכפרים הנטושים לחזור, דבר, 23 ביולי 1972
מנחם הרט, הדרישות לחזור לכפרים נטושים - יחבלו במאבק עקורי איקרית ובירעם, מעריב, 14 ביולי 1972
↑  דני צקדוני, לעכברה בלי מאה לירות, למרחב, 27 במרץ 1969
↑  מנחם רהט, גם ערביי קדיתא דורשים לשוב לכפרם, מעריב, 13 ביולי 1972
מנחם רהט, תושבי כפר מוסלמי בגליל תובעים לחזור לכפר שנטשו, מעריב, 5 באוגוסט 1975
1 2 3  יוסף סטפנסקי, ‏קדיתא, סקר, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 126, 3 ביוני 2014
1 2 3  פינוי פלישה בקדיתא ליד צפת, הודעת דוברות רשות מקרקעי ישראל, 3 בינואר 2008
1 2 3 4  יניר אלפיה, את זה הם לא סיפרו לגבי גזית, חדשות, 3 במרץ 1989
1 2  תהל פרוש, הלב אמר: פה, באתר הארץ, 6 במאי 2008
↑  שרון גל, 8 מבנים בלתי חוקיים נהרסו ביישוב קדיתא, באתר הארץ, 11 במרץ 2001
שרון רופא, נהרסו בתיהן של 10 משפחות בקדיתא, באתר ynet, 22 בנובמבר 2001
↑  אבי שמול, ‏קדיתא: תוכנית ליישוב אקולוגי של 200 בתים, באתר גלובס, 5 בינואר 2003
↑  צלי גרינברג, המלצה: להקים יישוב חדש בקדיתא שיכלול 150 יחידות דיור, באתר הארץ, 17 במרץ 2005
↑  אורלי פלג-מזרחי, ‏המועצה הארצית הסדירה את ההתיישבות הלא חוקית בקדיתא, באתר גלובס, 8 בינואר 2006
↑  אלי אשכנזי, בפעם השלישית בחודשיים: בקדיתא יצביעו לרשות מקומית, באתר הארץ, 18 בינואר 2009
↑  אייל לוי ועדי חשמונאי, קרב קדיתא: חביבה אלפרון נגד הרשויות, באתר nrg‏, 8 באוגוסט 2009
↑  עדי סגל, קדיתא והעולם שלה, באתר הארץ, 11 באפריל 2014
↑  עדי חשמונאי, לראשונה מתחילת המלחמה, האש הגיעה ליישוב המבודד קדיתא. תושביו ניצלו בנס, באתר הארץ, 14 ביוני 2024
↑  קינן ראובני, "היו לי חיים נורמטיביים": המורה למתמטיקה שעבר לכפר קטן ושינה את חייו, באתר TheMarker‏, 9 ביולי 2021
↑  שירי כץ, ‏למה כדאי להעדיף יצרני בוטיק קטנים ברחבי הארץ, באתר "Time Out ישראל", 2 באוקטובר 2013
↑  יערה שאלתיאל ויעל אלף, קדיתא: נוף תרבות – חקלאות מסורתית, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2005
↑  הארץ, "צֶלֶם" מאת עינת יקיר: פרק לקריאה, באתר הארץ, 21 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461120305171
לאה זמרי

לאה זמרי יושבת שלישית משמאל עם נבחרת ישראל לאולימפיאדה בהלסינקי
לאה רביד הורביץ-זמרי (25 באוגוסט 1933 – 6 בדצמבר 1956) הייתה אתלטית ישראלית ומורה לחינוך גופני. אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצת משוכות, אלופת המכביה השלישית בקפיצה לרוחק, אלופת המכביה הרביעית בריצת 80 מטר משוכות ונציגת ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952).
ביוגרפיה

זמרי נולדה לרות ולפליכס-שרגא בעיר פפורצהיים בגרמניה, במשפחה בת שני ילדים. עלתה ארצה עם משפחתה בגיל שנה. גדלה בחיפה בשכונת קריית חיים. היא התאמנה בהפועל קריית חיים בהדרכת יצחק מנדלברוד. היא סיימה את המדרשה למורי חינוך גופני והחלה לעבוד כמורה בירושלים.
במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכתה זמרי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.99 מטר, לפני טפר (4.92 מטר) ושושני (4.88 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1952 זכתה זמרי בשתי מדליות זהב, בריצת 80 מטר משוכות תוצאה של 12.5 שניות ובריצת 100 מטר תוצאה של 13.0 שניות. באולימפיאדת הלסינקי (1952) היא סיימה במקום 31 בריצת 80 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 12.4 שניות (12.74 שניות, מדידה אלקטרונית).
במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכתה זמרי במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 12.8 שניות, לפני האלופה היוצאת רות איילון מישראל (13.5 שניות).
הורביץ נישאה לאורי זמרי, מורה לחינוך גופני בעצמו, שופט כדורסל בינלאומי ומאוחר יותר, ממקימי מכון וינגייט. לזוג נולד ילד, דרור, שהיה בן שנתיים בעת פטירתה מלוקמיה.
מחלתה פרצה זמן לא רב לאחר מות אחיה היחיד, ירוחם, במלחמת סיני בקרב המיתלה.
באותה עת נשלח בעלה לאולימפיאדת מלבורן (1956), לשמש כשופט ספורט באולימפיאדה, הישראלי
הראשון ששימש בתפקיד זה.
לאה זמרי נפטרה ב-5 בדצמבר 1956 ונקברה בחיפה.
הערות שוליים

↑  דבר הספורט - במכביה, דבר, 1 באוקטובר 1950
↑  על סף האולימפיאדה, דבר, 22 ביוני 1952
↑  במכביה ה-4, דבר, 25 בספטמבר 1953
↑  לאה זמרי באתר GRAVEZ
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
חזבאללה (עיראק)

| --- | --- |
 מדינה:  עיראק 
 תקופת הפעילות:  מאי 2008 – הווה (כ־16 שנים) 
 אידאולוגיות:  אסלאם שיעי 
 מטה:  בגדאד 
 
 www.algalibon.net
 
תנועת חזבאללה בעיראק (בערבית: حركة حزب الله في العراق) היא מפלגה עיראקית אסלאמית שיעית המהווה חלק מקואליציית הברית העיראקית המאוחדת. הוא אינו מזוהה עם ארגון חזבאללה הלבנוני או תנועת חזבאללה באיראן. פרוש השם חזבאללה הוא "מפלגת אלוהים" בערבית.
המפלגה מפרסמת את העיתון "אל-ביינה" ובראשה עומד חסן אל-סרי. חזבאללה הוקמה כהתנגדות נגד משטרו של סדאם חוסיין. בניגוד לקבוצות אחרות נגד חוסיין, בסיס הכוח שלה נשאר בעיראק, ולא הקימה סניף באיראן או במערב. המפלגה קשורה קשר הדוק למועצה האיסלאמית העליונה של עיראק.
היסטוריה > לאחר הפלישה

לאחר הפלישה לעיראק ב-2003, תנועת חזבאללה השתלטה על מבנים ששימשו בעבר את שירות הביון הכללי העיראקי בשכונת אל-עלוויה בבגדאד. ב-16 באוגוסט 2004 פשטו אנשי שירות הביון הלאומי על הבניין בתמיכת כוחות שלבשו בגדים אמריקאים. דיווחים סותרים זיהו את הכוחות ככוחות המשמר הלאומי העיראקי או ככוחות ארצות הברית. פקידי וחברי חזבאללה, בהם המזכ"ל חסן אל-סארי, נעצרו לתקופות שנעו בין 10 יום לחודשיים, פרט לאל־סארי ששוחרר למחרת. במהלך תקופה זו הם נחקרו על קשרי הקבוצה לאיראן.
הערות שוליים

↑  The New Iraq?: Torture and ill-treatment of detainees in Iraqi Custody. Vol. 17, no. 1(E). Human Rights Watch. pp. 36–39.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414187405171  LCCN: no2006027666  VIAF: 135235800   WorldCat (עם VIAF): 135235800
הנרי דוד

| --- | --- |

דוד, 2012
 לידה:  28 באפריל 1979 (בן 45) הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, ברית המועצות (כיום באזרבייג'ן) 
 שם לידה:  Генрих Роландович Макаров 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מספר צאצאים:  5 
 פרופיל ב-IMDb
 
דוד בהצגה "יונה ונער", תיאטרון גשר, 2011
הנרי דוד ואפרת בן צור, "יונה ונער", גשר, 2011
דוד בסרט "הבודדים", 2009
הנרי דוד (ברוסית: Генри Давид; נולד ב-28 באפריל 1979) הוא שחקן ישראלי יליד-אזרבייג'ן הסובייטית; זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה

נולד בשם הנריק רולנדוביץ' מקרוב (Генрих Роландович Макаров) באזרבייג'ן הסובייטית, לליליה בקלנוב (כיום השחקנית ליליאן רות חיילובסקי) ולרולנד מקרוב, שחקנים במקצועם. דוד גדל במוסקבה. בשנות ה-90, בגיל 11 עלה יחד עם משפחתו לישראל.
עוד כילד, החל לשחק ואף הצטלם לתוכנית הטלוויזיה "אין בעיה" יחד עם דודו טופז וגם לקלטות וידאו ללימודי עברית. בנעוריו למד במגמת הדרמה והתיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב.
את שירותו הצבאי בצה"ל עשה בתיאטרון חיל האוויר. לאחר שחרורו בשנת 2000 החל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
כעבור כשנתיים החל ללמוד קבלה אצל הרב מיכאל לייטמן, יחד עם השחקן סשה דמידוב.[דרוש מקור]
בשנת 2013 הצטרף לרשימת "ביחד" שהתמודדה בבחירות למועצת העיר פתח תקווה והוצב במקום ה-13 ברשימה. הרשימה עצמה זכתה בארבעה מושבים והייתה לסיעה הגדולה במועצה.
קריירה

לאחר לימודי המשחק הוא החל לשחק בתיאטרון גשר, בין היתר במחזות "השטן במוסקבה" (ישו), "חלום ליל קיץ", "נישואי פיגרו", "וריאציות לתיאטרון ותזמורת" ועוד.
בשנת 2007 זכה דוד לחשיפה משמעותית רבה כשכיכב בסדרת הדרמה הטלוויזיונית המצליחה "מרחק נגיעה", ששודרה במסגרת "רשת" בערוץ 2. כמו כן הוביל את קמפיין האופנה של "סליו" ושיחק בסדרת הטלוויזיה "מסכים", ששודרה ביס.
ב-2008 השתתף בעונה השנייה של "הנפילים", סדרת מדע בדיוני לנוער בערוץ הילדים. ב-2009 הצטרף לצוות השחקנים של "האי" עונה 3 בתפקיד הוגו, שר הצבא של קתרינה שמתאהב בזואי ונהיה בן זוגה. בנוסף השתתף בסדרה "נשות הטייסים" בערוץ 10. באותה שנה גילם תפקיד ראשי בדרמה הקומית "טרויקה".
בשנת 2009 גילם תפקיד ראשי בסרט הקולנוע הרוסי "אולימפוס אינפרנו", לצדה של השחקנית פולינה פילוננקו. בסרט מגלם דוד אנטומולוג המגיע לדרום אוסטיה למטרת מחקר בנושא פרפרי לילה. באותה שנה שיחק גם בסרט "קירות", בתפקיד פושע שעלה מחבר המדינות ובסרט "הבודדים".
בשנת 2011 שיחק בסדרה האינטרנטית של ynet "במעגל סגור" בתפקיד ירון ושיחק לצד ליאל דניר. שיחק את מייקי בסדרה "יוני והמחוננים". באותה שנה הופיע בפרק הראשון של סדרת המשטרה "אחת אפס אפס", בתור שוטר שהתנקשו בחייו, וכן בתפקיד הראשי בסרט "בוקר טוב אדון פידלמן".
בשנת 2012 שיחק בהצגות "פרימדונה" ו"יונה ונער" של תיאטרון גשר.
בשנת 2013 שיחק דוד בעונה השנייה בסדרת הטלוויזיה "בלו נטלי".
בשנת 2014 שיחק הנרי דוד בסרט "גאליס - המסע לאסטרה" בתפקיד טארלאן, ראש הצבא של השלטון של אגיר. הסרט זכה להצלחה גדולה ואף היה מועמד לפרס אופיר.
ב-2017 שיחק בהצגות "קיץ במריאנבד" ו"הרצל אמר!" בתיאטרון גשר.
בשנת 2018 הופיע בסדרת הטלוויזיה הרוסית של ערוץ 1 הרוסי "אורדת הזהב" בתפקיד פיודור. ושיחק במחזה "מקבת גרסה ללא מילים" בתיאטרון גשר, בתפקיד המלך דנקן.
ב-2019 שיחק בסדרת הדרמה "רק להיום" בYes של ניר ברגמן ורם נהרי, ובסדרה הקומית של כאן 11, "אבא משתדל".
בשנת 2021 שיחק בסדרת הדרמה לנוער "PPS" את דמותו של שי, ושיחק בסרט הסטודנטים "טיול לילי" של הבמאי אולי בירגר לצד ריימונד אמסלם וחוה אורטמן. הסרט אף זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לסרט הסטודנטים הטוב ביותר. באותה שנה השתתף בעונה הרביעית של "הישרדות VIP", בה היה למודח הראשון.
בדצמבר 2022 עלתה הסדרה "קרתגו" בה שיחק את מני, ממנהיגי האסירים היהודים במחנה מעצר מבודד, המבוסס על מחנה קרתגו בסודאן, אליו גורשו אנשי מחתרת בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 2024 גילם את איליה אנדרייב בסדרת המותחן הפסיכולוגי "קונסטלציה" בהפקה בריטית-אמריקאית ששודרה ברשת אפל TV פלוס.
חיים אישיים

בשנת 2009 נישא, ולו חמישה ילדים. מתגוררים ביישוב הקהילתי מתת שבצפון.
הערות שוליים

↑  במעגל סגור
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2006 - אסי דיין ("בטיפול") | פרס האקדמיה לטלוויזיה - השחקן הטוב ביותר בדרמה בודדת, מיני סדרה, סרט טלוויזיה וסדרת דרמה  2007 - הנרי דוד ("מרחק נגיעה") | הבא: 2008 - אסי דיין ("בטיפול") |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009537936305171  BnF: cb169299389 (data)  SUDOC: 174419244  VIAF: 310529312   WorldCat (עם VIAF): 310529312