stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יקותיאל בהרב
נעוריו ותחילת דרכו

בהרב נולד במחוז אמור שברוסיה לישעיהו ולרבקה בהרב, שהייתה ממייסדי תל אביב והישוב עטרות ליד ירושלים. בהרב קיבל חינוך מסורתי בחדר ובבית ספר למסחר.
הוא עלה לארץ ישראל ב-6 בנובמבר 1905 עם אמו והמשיך את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב והיה מבוגרי המחזור הראשון.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הפסיק בהרב את לימודיו בפקולטה לכימיה באוניברסיטה בצרפת וחזר לארץ ישראל. הוא היה חבר "הקבוצה היפואית" או "גרעין 13", שחבריה עסקו באיסוף נשק ובהכנות להגן על השכונות היהודיות מפני התנפלויות של ערבים. חברי הקבוצה מילאו תפקיד מפתח בהקמת "ההגנה".
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה בין הראשונים שוויתרו על נתינותו הזרה והיו לאזרחים עות'מאנים. הוא התנדב לצבא העות'מאני יחד עם בוגרים נוספים מגימנסיה "הרצליה", ונשלח לקושטא להשתלמות כקצין.
היה חבר ועד העזרה עם אברהם הרצפלד ויצחק בן-יעקב שהוקם במלחמת העולם הראשונה, כדי לסייע לגולי היישוב היהודי בדמשק ולאסירי דמשק, שהיו ברובם חברי "השומר" ואנשי ניל"י שהועמדו למשפט.
בשנת 1919 ערך מטעם המשרד הארצישראלי, לבקשתם של ד"ר ארתור רופין וד"ר יעקב טהון דין וחשבון בן 400 עמודים על מצב היישוב במלחמת העולם הראשונה, עבור הקונגרס הציוני העולמי ה-12, הראשון לאחר המלחמה.
באותה שנה שימש מטעם הוועד הפועל של "אחדות העבודה" דאז, האחראי והמוציא לאור של השבועון "הקונטרס" בעריכת ברל כצנלסון, והירחון "האדמה" בעריכת יוסף חיים ברנר.
בשנת 1931 נשא לאשה את עליזה בת שמעון רוזנברג. בתם- איה.
עבודתו בחברת החשמל

בהרב נמנה עם מייסדיה של חברת החשמל שהוקמה ב-29 במרץ 1923 על ידי פנחס רוטנברג, ומילא בה תפקידים בכירים: אחראי על המזכירות הכללית, מדורי הקרקעות והמשפטים ועל אגף הון המילוות של החברה. הוא אף שימש כמנהל בכל חברות-הבת של חברת החשמל.
בהרב היה שותף בהקמת תחנות הכוח שהחברה הקימה במהלך שנות עבודתו בחברה, והיה אחראי על רכישת הקרקעות לבניית תחנות הכוח בת"א, חיפה ואשדוד. בין היתר היה אחראי על הקמתה של תחנה שמופעלת באמצעות מים (הידרואלקטרית) בנהריים בשטח של 6,000 דונם קרקע שנרכשו בעבר הירדן להקמת תחנת הכוח ולמגורי העובדים בתחנה. כן היה אחראי על רישום הזיכיון של חברת החשמל כחוק בעבר הירדן. בהרב היה "מומחה לערבים" וחברו של המלך עבדאללה, ולכן הוא נהג לתווך בין הירדנים לבין חברת החשמל. עבדאללה ביקר בתחנת הכוח בנהריים פעמים רבות.
לאחר 40 שנות עבודה בחברה הוא פרש לגמלאות בסוף שנת 1959.
פעילות ציבורית

חבר ועדת השמות הראשונה בחיפה. בהרב היה בין מקימי "המרכז המסחרי החדש" בעיר התחתית בחיפה בשנות ה-30 של המאה ה-20.
היה פעיל במוסדות ציבור רבים בעיר: חבר ועדת המצב על יד ועד הקהילה העברית בחיפה.
שימש כחבר הנהלה מטעם המרכז החקלאי של "אחדות העבודה" והממונה על סלילת הכביש הראשון כביש טבריה צמח בידי פועלים עברים. היה ממקימיה של חברת "סולל-בונה".
היה ממייסדיה ומנהליה של חברת התעופה האזרחית העברית הראשונה בארץ, שהקים פנחס רוטנברג, "נתיבי אויר לארץ ישראל בע"מ", שקיימה טיסות ללבנון, קפריסין ומצרים.
חבר בית משפט השלום המקומי והמחוזי העבריים.
חבר ועדת המשנה ליד ועד הלשון לקביעת מונחי חשמל.
יו"ר "האגודה ההדדית להספקת מים על הר הכרמל בע"מ" במשך 15 שנים, שפעלה כמוסד צבורי ללא חלוקת רווחים בין חבריה ואשר השתתפה בהקמת מוסדות צבוריים רבים על הכרמל.
במאי 1961 הוא קיבל תואר אזרח כבוד של חיפה.
חבר מועדון רוטרי חיפה משנת 1944 ושימש כנשיא המועדון בשנים 1964-1963.
פעילותו בוועדה המקומית לבניין ערים בחיפה

בתקופת המנדט בהרב שימש משנת 1936 כנציג השכונות היהודיות בוועדה המקומית לבניין ערים. בשנת 1948 מונה על ידי שר הפנים לחבר בוועדה המחוזית ואף שימש כיו"ר הוועדה המייעצת עד פברואר 1966.
הטכניון רצה להקים קמפוס חדש על שפת הים של חיפה (טירת כרמל של ימינו), אבל בהרב התנגד בתוקף למיקום הזה. במסגרת המאבק כתב בהרב מכתב למערכת עיתון הארץ באפריל 1952, וטען שאתר טירה לא מתאים להקמת קמפוס אקדמאי גדול, שכן הוא רחוק כ-15 ק"מ ממרכז העיר. תחת זאת, בהרב הציע להקים את קריית הטכניון בשטח הררי מיוער מזרחית לשכונת נווה שאנן. לאחר שהוועדה המחוזית אישרה להקים את הקמפוס החדש בטירה, בניגוד לדעתו, פעל בהרב לשכנע את מכרו, ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שנחשב בעת ההיא לכל יכול, בעת שהתארח במלון "גלי כנרת" בטבריה. בעקבות שיחתו עם בהרב, כאשר בן-גוריון ביקר בחיפה ביולי 1952, הוא סייר בשני המקומות שמיועדים להקמת הטכניון וחיווה דעתו, שאזור נווה שאנן הוא המקום המתאים ביותר. כך נפתחה הדרך להקמת הטכנין במקום שבהרב רצה להקימו.
נפטר ב-30 בינואר 1980.
ראו גם

גימנסיה "הרצליה"
הקבוצה היפואית
ההגנה
חברת החשמל
פנחס רוטנברג
הטכניון
המרכז המסחרי החדש
לקריאה נוספת

'בהרב, יקותיאל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 68. (הספר בקטלוג ULI)
קרל אלפרט, הטכניון, הוצאת הטכניון, 1982. (Carl Alpert Technion: The Story of Israel Institute of Technology (New York, 1982
הערות שוליים

↑  רק משה שרת ידע תורכית, הצופה, 27 באפריל 1962
↑  דוד תדהר (עורך), "יקותיאל בהרב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5081
↑  דוד תדהר (עורך), "יקותיאל בהרב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5082
↑  שם רחוב: בהרב, יקותיאל, באתר מדריך רחובות חיפה'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'(ארכיון)
↑  קרל אלפרט,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'הטכניון, הטכניון, 1982, עמ' 260-258
יקותיאל בהרב בתצלום קבוצתי ביום הלימודים האחרון של המחזור הראשון של גימנסיה הרצליה
קנוד ברטלס

| --- | --- |

קנוד ברטלס, ב-2012
 לידה:  8 באפריל 1952 (בן 72) דנמרק קופנהגן, דנמרק
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השתייכות:  כוחות ההגנה של דנמרק
 תקופת הפעילות:  1972–2015 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו
 עיטורים
 הצלב הגדול של מסדר דנבורג (1 בינואר 2011)  מפקד עם כוכב במסדר ההצטיינות המלכותי הנורווגי (2 במרץ 2012) 
 
קנוד ברטלס (בדנית: Knud Bartels;‏ נולד ב-8 באפריל 1952) הוא גנרל דני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 2009–2012 ולאחר מכן כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין השנים 2012–2015.
ביוגרפיה

ברטלס נולד בקופנהגן ב-8 באפריל 1952 וב-1972 התגייס לצבא דנמרק. ב-2001 הועלה לדרגת גנרל מאיור וב-2006 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה לנציג דנמרק בוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-4 באוקטובר 2009 נאלץ ראש ההגנה טים ירנסן להתפטר מתפקידו בעקבות הסערה שעורר פרסום ספרו של תומאס ראתסאק, וברטלס נקרא למלא את תפקידו. ב-2 בנובמבר 2012 פרש ברטלס מהתפקיד בעקבות מינוי ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו במקום וולטר גאסקין. ביורן ביסרופ נקרא למלא את מקומו באופן זמני עד שפיטר ברטרם נכנס לתפקיד באופן קבוע. ב-26 ביוני 2015 הוא פרש מהצבא וכיום משמש כמרצה במכללת ההגנה הדנית.
הערות שוליים

↑  General Bartels på pension
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4162236658013541133   WorldCat (עם VIAF): 4162236658013541133
ג'רג' דוז'ה

| --- | --- |

 לידה:  1470 דאלנוק, ברומנית - דלניק, נסיכות טרנסילבניה, כיום במחוז קובאסנה, טרנסילבניה, רומניה 
 הוצאה להורג:  20 ביולי 1514 (בגיל 44 בערך) טמשוואר (טימישוארה), חבל באנאט, ממלכת הונגריה, כיום ברומניה 
 מדינה:  הונגריה 
 
גיירג' דוז'ה בתמונה שצוירה בשנת 1913 על ידי ויקטור מדאראס
ג'רג' דוז'ה מקפלוואי או גיירג' דושה הסקלרי (בהונגרית: Makfalvai Dózsa György, ברומנית: Gheorghe Doja - גאורגה דוז'ה, בלטינית: Georgius Dosa Siculus de Makfalva, בסלובקית: Juraj Dóža Sikul;‏ 1470 בערך, דלנוק או דלניק, ארץ הסקלרים, טרנסילבניה – 20 ביולי 1514 טימישוארה) היה איש צבא הונגרי סקלרי (עם בעל שפה ותודעה הונגרית) וככל הנראה, מהאצולה הנמוכה, יליד טרנסילבניה, שעמד בראש התקוממות איכרים נגד המגנאטים ההונגרים בשנת 1514, הידועה כמלחמת האיכרים בראשות גיירג' דוז'ה.
כשקרא האפיפיור לאו העשירי למסע צלב נגד איום הטורקים העות'מאנים שתחת דגל האסלאם המשיכו במסעות כיבוש באירופה, בימי המלך אולאסלו השני של הונגריה, בשנת 1513 הוטל על גיירג' דוז'ה, קצין סקלרי שהצטיין בעבר במלחמות בטורקים, לארגן חיל מורכב בעיקר מסקלרים על מנת שישתתף במסע הצלב. גויסו לא רק סקלרים אלא גם איכרים הונגרים אחרים, כפריים רומנים, סלובקים, רוסינים וסרבים וקרואטים משטחי טרנסילבניה, מרמורוש, טרנסקרפטיה ובאנאט. באמצעות השתתפותם ב"מלחמת הקודש" שאפו איכרים אלה לשפר את מצבם הכלכלי והחברתי. בסופו של דבר תוכנית מסע הצלב לא יצאה לפועל והאצולה ההונגרית בטרנסילבניה, באנאט ובממלכה ההונגרית, ביקשה להחזיק את האיכרים ולנצלם באחוזותיהם.
סופו של דוז'ה היה אכזרי: המרד שהוא הוביל דוכא, והוא נתפס, ועונה קשות והוצא להורג בעיני העם, יחד עם חבריו להנהגת המרד. בעיני מחנהו הוא הפך לדמות קדוש מעונה נוצרי ובעיני האצילים הוא נחשב לפושע מסוכן שקיבל את העונש הראוי על מעשיהם האלימים נגד אדוניהם. ההיסטוריוגרפיה הקומוניסטית ראתה בו מאוחר יותר גבור של מלחמת המעמדות ושל המאבק לחירות נגד הפאודליזם.
ביוגרפיה > ממסע צלב של איכרים להתקוממות נגד המגנאטים

גיירג' דוז'ה נולד בדאלנוק, כיום דלניק, במחוז קובאסנה של היום, אז חבל הכיסא קזד או קיזד (Kézdszék) בארץ הסקלרים שבמזרח טרנסילבניה, למרגלות הרי בודוק. הוא בילה את שנות חייו הראשונות בכפר הולדתו בחברת אחיו ואחרי מות אביו עבר לגור בכפר מאקשה (Maksa). (ברומנית:מואקשהMoacșa).
בזמנו נודע כ "ג'רג' הסקלרי" - "גיירג' סייקיי" ("Székely György" או "Georgius Zekel") והוא קרא כך לעצמו. שמו האמיתי לא הופיע במרבית המקורות והמקום המדויק של מוצאו לא היה ברור.
הנה למשל קטע מנאומו ביישוב גלד:
Ad incolas Comitatuum Pest et Zolnok. Georgius Zekel strenuus miles, benedictae gentis Cruciferorum Princeps et supremus Capitaneus, Regis Hungariae tantummodo subditus et non Dominorum. Universis, et singulis Civitatibus et oppidis, et villis, infra ambitum Regni Hungariae et praesertim in Comitatibus Pest et Zolnok exteriori existentibus constitutis salutem!
אל תושבי הרוזנות פשט וסולנוק, גאורגיוס סקל, חייל אמיץ, בברכת האומה, מנהיג ומפקד עליון של הצלבנים, נתינו של מלך הונגריה בלבד, ולא של האדונים,... שלום!
ייתכן שהוא השתתף במרד הסלקרים משנת 1506, מה שהביא לו שם של "שודד ידוע בכל ממלכת טרנסילבניה"
עם זאת, תעודה חתומה ב-17 ביולי 1507 על ידי לנארט בארלאבאשי, ווייבוד המשנה של טרנסילבניה ורוזן משנה של הסקלרים, הזכירה את שמו האמיתי של דוז'ה בשפה הלטינית - Georgius Dosa Siculus de Makfalva in Sede Maros - כלומר ג'רג' דושה הסקלרי איש מאקפאלווה בחבל ("כיסא") מארוש (מורש)". לפי תעודה זו יוצא כי דוז'ה היה בן למשפחת דושה או דוז'ה ממאקפאלווה, שהייתה ענף של המשפחה הסקלרית ארלץ (Örlöcz) מסובאטה, בעלת מעמד של lófő ("ראש סוס")
דוז'ה השתתף כשכיר חרב במלחמות נגד העות'מאנים וקנה לעצמו שם של לוחם אמיץ.
בשנת 1514 חזר הקנצלר ההונגרי והארכיבישוף אסטרגום, טמאש בקוץ, מרומא כשבידו בולה אפיפיורית שהוצאה על ידי האפיפיור לאו העשירי ובה אישור למסע צלב נגד הטורקים שהמשיכו באותן השנים לאיים על אירופה הנוצרית. הוא הטיל על גיירג' דוז'ה את המשימה לארגן ולהוביל את המסע הצלב. תוך שבועות אחדים הצליח דוז'ה לגייס צבא של כ-40,000 לוחמים הקרויים "היידוקים" - רובם איכרים, מלווים בתלמידים נוודים, בנזירים וכמרים כפריים - בני המעמד הנמוך של החברה הימיביינמית. הם התכנסו במחוזות (רוזנויות) של הממלכה ההונגרית. בעת שזכו לאימונים צבאיים מינימליים, השמיעו טענות רבות לגבי תסכולי מעמדם החברתי וקיוו בהזדמנות זו לשפר את מצבם.
צלבנים מתנדבים אלה לא צוידו כראוי עם מזון ובגדים. כשבהתקרב זמן הקטיף נדרשו על ידי האצולה הגדולה ההונגרית לשוב לבתיהם כדי לקטוף את היבולים, סירבו לעשות זאת. אז נקטו נגדם בעלי האחוזות באמצעי ענישה: התעללו בנשותיהם ובמשפחותיהם ושלחו אנשי חצר המזוינים להחזיר בכפרים את המשמעת.
זעם האיכרים הלך וגבר מול אי יכולת האצילים לספק פיקוד צבאי בהתאם לחובת מעמדם הרם. רוח מרדנית כלפי בעלי האחוזות שלטה במיוחד בעת חציית ה"צלבנים" האלה את המישור ההונגרי הגדול. הארכיבישוף בקוץ החליט בנסיבות אלה לבטל את מסע הצלב. התנועה סטתה מיעדה המקורי והאיכרים ומנהיגיהם יצאו למעשי נקם נגד המגנאטים.
ביוגרפיה > התעצמות המרד

באותם הימים דוז'ה עצמו איבד במידה מסוימת את השליטה על פקודיו שהתחילו לציית להטפות הכומר לרינץ מסארוש מן הכפר צגלד. המרד נעשה עוד יותר מאיים כשתושבי הערים החלו מצטרפים להתקוממות. בבודה ובערים אחרות הורידו המורדים את הפרשים שנשלחו נגדם מעל סוסיהם.
המרד התפשט במהירות אל המחוזות המרכזיים וההונגריים הטהורים, ומאות בתים וטירות של אצילים הועלו באש ואלפי אצילים נרצחו באמצעות העלאה על שיפוד, צליבה ושיטות אכזריות אחרות. המחנה של דוז'ה בצגלד הפך למרכז ה"ז'אקרי" כשכל הפשיטות על האזור מסביב יצאו משם.
גם האפיפיור ביטל את הבולה ואולאסלו השני (לדיסלב השני), מלך הונגריה ובוהמיה, הוציא כרוז שבו קרא לאיכרים לשוב לבתיהם אם רוצים להישאר בחיים. אולם בינתיים הגיעה ההתקוממות לממדים של מלחמת איכרים או מהפכה. כל נתיני הממלכה נקראו לדגל נגדה והשלטון השכיר בחפזון שכירי חרב ונציאניים, בוהמיים וגרמנים מרחבי האימפריה הרומית הקדושה.
דוז'ה הצליח להשתלט על העיר צ'נאד ועל מבצרה וכציון לניצחונו שיפד למוות את מפקד הטירה (הקסטלן) ואת הבישוף המקומיים.
בעיר אראד שר האוצר של הונגריה, אישטוואן טלגדי, נפל לידי המורדים ועונה למוות. הוצאו להורג בדרך כלל אצילים שהתפרסמו כעושקים וחמדנים במיוחד. פה ושם היו גם מקרים מסוימים של אצילים ששוחררו לפי הבטחה שניתנה להם.[דרוש מקור] דוז'ה היה ידוע כי עומד על דבריו ומקיים את הבטחותיו. יתר מזו הוא סייע לעיתים לאצילים השבויים להימלט.[דרוש מקור]. שליטתו על המורדים לא הייתה שלמה ורבים מהם צדו ללא רחמים את העשירים.
ביוגרפיה > הנפילה בשבי והוצאתו להורג

במהלך הקיץ 1514 כבש דוז'ה את המבצרים אראד, ליפה (כיום ליפובה), וילאגוש (כיום שיריה) והצליח להצטייד בתותחים ובתותחנים מנוסים.
אחד מכוחותיו התקרב עד למרחק של 25 ק"מ מעיר הבירה בודה. אולם הפרשים הכבדים של האצולה, החמושים יותר טוב, גברו עליהם.
נראה כי כוח רצונו של דוז'ה עצמו נחלש אחרי הצלחתו בצ'נאד והוא התחיל להוציא כרוזים מילנריסטיים [דרוש מקור]
יריביו ראו בלכידתו יעד בעל חשיבות פוליטית עליונה. הוא פותה לפנות לטמשוואר שבקרבתה חיכה לו צבא אצילים של 20,000 חיילים בפיקודו של יאנוש זאפויאי ואישטוואן באטורי "השמיני" שומיואי. הוא נפל בשבי אחרי הקרב ונענש קשות. הוא אולץ לשבת על "כס מלכות" מברזל בוער, לשאת על ראשו כתר ברזל ולהחזיק ביד שרביט ברזל גם כן בוערים (מתוך לעג להיותו "מלך האיכרים"). בעוד שעונה, הובאו לפניו תשעה מחבריו לנשק, מורעבים.
חרף תחנוניו של דוז'ה שיחוסו על חיי אחיו הצעיר, גרגיי, הובא האח בפניו וגופו בוקע לשלושה חלקים. אחר כך דקרו התליינים בבשרו של דוז'ה בצבתות ופקדו על חבריו לנשוך ולאכול מבשרו. שלושה מהם שסירבו נשחטו למוות ואז האחרים נכנעו וצייתו לפקודה. בסוף מת דוז'ה בעקבות ייסוריו והמורדים שהסכימו לאכול מבשרו שוחררו.
ההתקוממות דוכאה וכ-70,000 איכרים עברו עינויים. משערים כי הוצאתו להורג של דוז'ה והדיכוי האכזרי של האיכרים תרמו להתפוררות האחדות של העם, להחלשת כוחה של הונגריה מול האיום העות'מאני ולתבוסה הרועמת בקרב מוהאץ' ב-1526. השלכות אחרות באו לידי ביטוי בחוקים החדשים שאושרו על ידי הדיאטה ההונגרית מיוזמת אישטוואן ורבצי. חוקים אלה הקרויים טריפארטיטום (Tripartitum) אישרו מחדש את הזכויות העתיקות המוגבלות של האיכרים אך בעיקר חיזקו במידה משמעותית את מעמד האצולה הקטנה והבינונית והרימו מסך ברזל שפילג את ההונגרים עד שנת 1848 כשבוטלה האריסות.
מורשתו

דמותו של דוז'ה נותרה בהיסטוריה של הונגריה ושל טרנסילבניה כסמל למאבק האיכרים לחירות נגד הסדר הפאודלי. בעיני האצולה הצטייר כמורד, רוצח ושודד. בשכבות רבות בעם נחשב למעין קדוש מעונה. עד לימינו גישתו אליו בהונגריה היא כאל גבור לאומי, כמו שנדור פטפי או לאיוש קושוט.
המשטרים הקומוניסטים בהונגריה וברומניה העלו על נס את המרד בהנהגתו, כתופעה טרום-מהפכנית. ברומניה תוך הפחתת הדגש על השתייכותו הלאומית ההונגרית-סקלרית של המנהיג.
הנצחה

בעיר טימישוארה - באתר שסברו כי הוצא להורג בככר מריה ברובע אליזבטין, הוצב פסל של מרים הקדושה, יצירה של אמנים הונגרים - האדריכל לסלו סייקיי והפסל גיירג' קיש. לפי האגדה בעת שישב על כיסא העינויים הבוער, כמה נזירים ראו באוזניו של דוז'ה את צלמית של מרים אם ישו. הפסל הראשון הוקם בשנת 1865 בימי השלטון האוסטרי, והגרסה הסופית הוקמה בעת השלטון האוסטרו-הונגרי בשנת 1906.
ב-12 ביוני 1919 (בימי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) וב־15 במרץ 1947, בימי נוכחות הצבא הסובייטי, הנפיק הדואר ההונגרי בול דואר לזכרו של דוז'ה
בבירת הונגריה, בודפשט, נושאים את שמו שדרה ותחנת מטרו. כמו כן נקראו על שמו רחובות רבים ברחבי הונגריה ורומניה, כולל בעיר טימישוארה (Strada Gheorghe Doja) /. בטימישוארה קיים גם פארק - Parcul Plevnei הידוע גם כפארק גאורגה דוז'ה (הקיים משנת 1903) ושבו פסל של הגיבור. גם בכמה ערים בסרביה נושאים כמה רחובות את שמו (Ulica Doža Đerđa)
1974 - בימי המשטר הקומוניסטי (בימי הנשיא צ'אושסקו) הוקם במרכז הכפר דלניק (דאלנוק) פסל של דוז'ה יצירה, בגובה של 3 מ', של הפסל אנדראש סבוטקי. בכפר קיימים עוד שלושה אתרים לזכרו של דוז'ה.
1975 - הבנק של הרפובליקה העממית ההונגרית הנפיק שטר של 20 פורינט שנשא את דיוקנו
בשנים 1950–1991 נשאה אגודת הספורט החשובה "אויפשט" בבודפשט את השם "אויפשטי דוז'ה" (Újpesti Dózsa)
דמותו במדיה האמנותית > ספרות

1519 - הכומר אישטוואן טאורינוס (בשמו האמיתי הגרמני - שטיראקסל) באלבה יוליה (גיולהפהרוואר) פרסם בלטינית בווינה את הספר Stauromachia, id est cruciatorum servile bellum המוקדש למלחמת האיכרים משנת 1514. תיאר את סופו של דוז'ה
דמותו במדיה האמנותית > ספרות > שירה

ב-1847 כתב המשורר הלאומי ההונגרי שאנדור פטפי שיר על מותו של דוז'ה - Még kér a nép (עוד מבקש מכם העם)
כתבו שירים לזכרו של דוז'ה גם אנדרה אדי (Dózsa György lakomájan) ) (במסיבה של גיירג' דוז'ה), - Törtenelmi lecke fiuknak (שיעור היסטוריה לבנים)
וכן דיולה יוהאס - Dózsa feje (הראש של דוז'ה), גיולה אייאש - Dózsa György beszéde a ceglédi piacon (נאומו של גיירג' דוז'ה בככר של צגלד), ג'רג' שארקזי -
Magukért lázadó Dózsak (בגללכם קמים כדוז'ה), אישטוואן שינקה - György vezér a tüzeknek suttog (המנהיג ג'רג' לוחש אל הלהבות),
אימרה צ'אנאדי - Dózsa György népe (העם של גיירג' דוז'ה), פרנץ' יאנקוביץ' - Cegléd ünnepére (בחג של צגלד), יאנוש סייקיי - Dózsa (דוז'ה), פרנץ יוהאס -
A tékozló ország (הארץ האובדת) (1954)
- דמותו של דוז'ה זוכה להוקרה בשירים של המשורר הרומני מיכאי בניוק - Țara (הארץ) ו - Trăiește în amintire Doja (דוז'ה חי בזכרוננו) ‏ 1951.
דמותו במדיה האמנותית > ספרות > פרוזה

יוז'ף אטווש - הרומן " Magyarország 1514 ben " (הונגריה בשנת 1514)
פאל סאבו - A nagy temető (בית הקברות הגדול) (1947)
גיירג' שארקזי - דוז'ה (1939)
דמותו במדיה האמנותית > תיאטרון

דיולה אייאש - דרמה "דוז'ה" (1956)
דמותו במדיה האמנותית > מוזיקה

המלחין פרנץ ארקל הלחין את האופרה "גיירג' דוז'ה" על אודותיו
פרטים נוספים

עם צאצאי משפחתו של דוז'ה נמנו הסטיסטיקאי גאבור ואי (1926-1844) והמתמטיקאי דיולה ואי (1913-1855), שניהם פרופסורים באוניברסיטת קלוז' (אז קולוז'וואר).
לקריאה נוספת

Molnár, Miklós. A Concise History of Hungary. Cambridge Concise Histories (Fifth printing 2008 ed.). Cambridge, United Kingdom: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-66736-4.
Brândușa Armanca, Árpád Gazda Dalnic - Istorii nespuse din satul lui Doja, Editura Curtea Veche, București 2016
סיפורים לא מסופרים מן הכפר של דוז'ה (ברומנית)
Constantin C. Giurescu, Dinu C. Giurescu, Istoria românilor din cele mai vechi timpuri până astăzi, 1971
Constantin C. Giurescu, Dinu C. Giurescu Istoria românilor, vol IV, 2001
1972,Gyula Tóth - Dózsa. Magyar költők versei Szepirodalmi K., Budapest
1971, 2001 Dorin Țimonea Zece lucruri puțin știute despre Gheorghe Doja, liderul răscoalei țărănești din 1514 după Giurescu
בעיתון "Adevărul" (אדוורול 18 במאי 2015
הערות שוליים

1 2  B.Armanca, A. Gazda 2016
↑  יש לפעמים,
 כולל במקור המצוטט בלבול עם השם ההונגרי " מקפאלווה" המציין כפר אחר שבמחוז מורש, ברומנית Ghindari גינדאר, והוא מוזכר בתעודה משנת 1507 כמקום מגוריו של דוז'ה
↑  Dorin Țimonea 2015 לפי Giurescu 1971, 2001
↑  S.Márki1913
↑  Barbasi עמ' 263-266
↑  Molnár עמ' 83
↑  Gyula Tóth 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16972855z (data)  GND: 119311291  ISNI: 0000 0000 3252 0220  LCCN: n81144244  NTA: 070445834  SUDOC: 252912810  VIAF: 10653377   WorldCat (עם VIAF): 10653377 
פסל מרים הקדושה בעיר טימישוארה ברומניה באתר המשוער בתודעה העממית כמקום הוצאתו להורג של ג'רג' דוז'ה. עוצב על ידי הפסל ג'רג' קיש
חוק העובדים הסוציאליים

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  8 ביוני 1996
 תאריך חקיקה עברי:  כ"א בסיוון תשנ"ו
 גוף מחוקק:  הכנסת השלוש עשרה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1574, עמ' 152
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הרווחה
 נוסח מלא:  חוק העובדים הסוציאליים, התשנ״ו–1996
 
חוק העובדים הסוציאליים, התשנ"ו-1996 הוא חוק ישראלי המסדיר את מקצוע העבודה הסוציאלית.
עיקרי החוק > הגדרת עיסוק העובד הסוציאלי

החוק הגדיר לראשונה מי ראשי לעבוד כעובד סוציאלי, ולמעשה הכיר לראשונה בעובדים הסוציאליים כמקצוע נפרד וייחודי. כמו כן החוק הגדיר מהי רמת ההשכלה הנדרשת מעובד סוציאלי, וקבע איסור העסקה למי שאינו מוכר כעובד סוציאלי מקצועי ואיסור על התחזות לעובד סוציאלי.
החוק קבע עוד כי עובד סוציאלי כפוף לוועדת האתיקה וחייב להרשם כעובד סוציאלי בפנקס העובדים הסוציאליים.
עיקרי החוק > זכות הציבור לדעת

זכות הציבור לדעת היא אחת מזכויות היסוד של האזרח במשטר דמוקרטי. זכות זו עוגנה בחקיקה שהייתה קיימת טרם חקיקת חוק העובדים הסוציאליים בחוקים חוק הגנת הפרטיות (1981), ובחוק זכויות החולה (1996), ואף הורחבה מאוחר יותר בחוק חופש המידע (1998).
במסגרת חוק העו"ס, נידונה גם בזכותו של האדם לקבל מידע אודות עצמו ומפורטים גם מהם התנאים בהם רשאי עובד סוציאלי לא למסור מידע זה (כגון אם יש חשש שהמידע עלול לפגוע במבקש המידע או באדם אחר).
בנוסף לכך, החוק מגדיר את החובה לשמור סודיות במסגרת הטיפול בלקוח, ומפרט מהם התנאים בהם חובה זו לא חלה על העובד הסוציאלי (בתוכם כלולה גם חובת הדיווח).
עיקרי החוק > פסילה מטעמי בריאות

החוק דן גם בתנאים הבריאותיים בהם ניתן לדון בפסילה של אדם מלהיות עובד סוציאלי או למנוע רישום מלכתחילה בפנקס העובדים הסוציאליים, כאשר החוק כולל הן סכנה בריאותית פיזית והן סכנה בריאותית נפשית. במקרים בהן יש חשש שמפאת מחלה תפגע יכולתו של אדם לעסוק במקצוע, הוא ראשי לעמוד בפני ועדה רפואית אותה ממנה השר הממונה.
לקריאה נוספת

עו"ס שמואל גולדשטיין, עו"ס יצחק רוזנר, "חוק העובדים הסוציאליים הלכה ומעשה",תל אביב : הוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב
הערות שוליים

↑  חוק העובדים הסוציאליים, פרק ג' סעיפים 7 - קבלת מידע, סעיף 8 - סוד מקצועי
פיצויים (חוק התכנון והבנייה)

פיצויים על פי חוק התכנון והבנייה נועדו לפצות בעלי מקרקעין שנפגעו וערכם ירד עקב אישור אחת מהתוכניות לפי פרק ג בחוק התכנון והבנייה והם:
תוכנית מתאר ארצית
תוכנית מתאר מחוזית
תוכנית מתאר מקומית
תוכנית מפורטת
תוכנית לשימור אתרים
תוכנית לתשתיות לאומיות שתוכננה על ידי ועדה לתשתיות לאומיות
תוכנית דרך
יוצאי דופן

יוצא דופן שאינו כלול בפרק ג בחוק התכנון והבנייה שניתן לתבוע בגינו פיצויים הוא חוק משק הגז הטבעי
הקפאת זכויות בנייה
שימוש חורג
הקלה
תוכנית עיצוב אדריכלי
עקרון הפיצויים

על פי חוק, זכות הקניין קובעת שאין פוגעים בקינינו של אדם אם בצד הפגיעה לא עומד פיצוי.
יסודות הפגיעה > פגיעה ישירה

לדוגמה הפחתת אחוזי הבנייה, שינוי יעוד של קרקע בתוכנית בניין עיר משטח למגורים לשטח ציבורי.
יסודות הפגיעה > פגיעה עקיפה

לדוגמה פגיעה בקרקע שסמוכה לקרקע של בעליו על ידי כך שנבנה בניין שמסתיר את הנוף או את השמש.
מי שזכאי לפיצויים על פי חוק התכנון והבנייה הוא אך ורק בעל מקרקעין או מקרקעין סמוכים (גובלים, חייב להיות גבול משותף) שנפגעו בעקבות אישור תוכנית.
הסיבה שתביעת הפיצויים מוגבלת רק במקרה של פגיעה שגורמת לירידת ערך רק באותה הקרקע או קרקע גובלת היא על מנת לא ליצור "הקפאה תכנונית", ובכך להסיר את החשש של יזמים ושל הוועדה המקומית לתכנון ובנייה שעלולים לעמוד בפני תביעות משפטיות רבות, למרות שתוכניות רבות פוגעות בערך הקרקע לא ניתן לתבוע בגין כל ירידת ערך. לדוגמה בניין רב קומות שהוקם מול הבניין של בעל דירה בקרקע מסוימת והבניין רב הקומות מסתיר לו את הנוף לים הרי שנגרמה כאן ירידת ערך משמעותית אך אם הקרקע היא לא קרקע גובלת לא ניתן לתבוע פיצויים בגין ירידת הערך של אותה קרקע.
למעשה נוצר מעין איזון מסוים כאשר בעל קרקע או בעל קרקע סמוכה או (גובלת) נדרש לשלם היטל השבחה בקרקע שמושבחת על ידי תוכנית, הרי שהוא רשאי לתבוע פיצויים בגין ירידת ערך של הקרקע שלו.
ע"פ תקדימים- ניתן לתבוע פיצויים מהרשות המקומית גם במידה ונמסר לקונים של קרקע מסוימת מידע תכנוני מוטעה, והם פעלו על פיו בשיקולי הקנייה. אם מסתבר כי לא ניתן לבנות על הקרקע את אחוזי הבניה המופיעים ב"דף המידע" אותו הנפיקה הוועדה או הרשות המקומית, פתוחה הדרך בפני היזם לתבוע פיצוי בהתאם.
התיישנות

על פי חוק התכנון והבנייה סעיף 197ב קובע שהתביעה לפיצויים תוגש לוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוך שלוש שנים מיום אישור התוכנית (תוכנית לפי פרק ג לחוק התכנון והבנייה).
אי זכאות לפיצויים

חוק התכנון והבנייה קובע בסעיף 200 לחוק שלא ניתן לתבוע פיצויים בעקבות אחת מהפגיעות המפורטות בסעיף (למעשה מפורט שם כמעט הכל), בית המשפט הסתייג מסעיף זה והגביל אותו בכך שקבע שהפגיעות בסעיף 200 צריכות להיות מצטברות, והפגיעה צריכה להיות סבירה עד 10% מערך המקרקעין תלוי בשיקול הדעת של השופט בבית המשפט.
הערה-הסבירות לקבלת פיצויים ללא פנייה לבית המשפט היא נמוכה מאוד.
הליכי תביעת פיצויים

הגשת התביעה לוועדה המקומית לתכנון ובנייה. אם הוועדה לא מקבלת את התביעה ניתן להגיש תביעה לוועדת ערר שיכולה למנות שמאי מקרקעין מטעמה שיקבע את גובה הפיצוי אם בכלל. אם עדיין יש חוסר הסכמה בין הצדדים ניתן למנות שמאי מכריע כאשר החלטתו היא סופית וניתן לערער על החלטתו רק בבית המשפט.
ראו גם

הפקעה
יעקב טימן

| --- | --- |

יעקב טימן בביתו, סוף שנות ה-50
 לידה:  28 בפברואר 1903
 פטירה:  1 בפברואר 1975 (בגיל 71)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1927–1975 (כ־48 שנים)
 
יעקב טימן כ"יהודי קווקזי" מתוך הצגת "חוזרים בתשובה" תיאטרון המטאטא, 1939
לוחית זיכרון על ביתו של יעקב טימן ברח' גורדון 29 בתל אביב
יעקב (יאן) טימן (תאומים) (28 בפברואר 1903 – 1 בפברואר 1975) היה משחקניו הבולטים של תיאטרון המטאטא.