stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ונסן קולה
הערות שוליים

1 2  "Basketball: France appoint Vincent Collet as national team coach". at en.olympic.cn
↑  SIG Strasbourg, Vincent Collet part ways.
↑  Collet returns at the helm as Strasbourg part ways with Dettmann.
↑  "Vincent Collet is the new head coach of Boulogne-Levallois Metropolitans 92". Sportando (באנגלית). 25 באוגוסט 2021. נבדק ב-25 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Team Profile at eurobasket2009.com
↑  Julien Lesage (20 בפברואר 2020). "Basket : "Je veux continuer d'entraîner l'équipe de France", annonce Vincent Collet". Le Parisien (בצרפתית). נבדק ב-12 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Team USA basketball vs. France score, Tokyo Olympics: U.S. Collapses late, loses first Olympic game since 2004".
↑  "Golden, again: US beats France 87-82 for Tokyo title". 7 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 196551781  VIAF: 2281148390868910830007   WorldCat (עם VIAF): 2281148390868910830007
חוזה טיינג'ין

| --- | --- |
חתימת ההסכם בין בריטניה לסין
חתימת ההסכם בין בריטניה לסין
 מטרה:  סיום החלק הראשון של מלחמת האופיום השנייה בין בריטניה וסין
 חותמים:  בריטניה וסין. חתמו גם צרפת, ארצות הברית ורוסיה
 מקום חתימה:  טיינג'ין, סין
 מקום יצירה:  Haiguang Temple 
 תאריך יצירה:  יוני 1858 
 
חוזה טְייֵנְגִ'ין (בסינית: 天津條約, נקרא גם חוזה טיאנצין) היה חוזה שנחתם ביוני 1858 והביא לסיום החלק הראשון של מלחמת האופיום השנייה בין בריטניה וסין. על החוזה שנחתם בטיינג'ין, סין, חתמו גם צרפת, ארצות הברית ורוסיה, אשר היו שותפות במלחמה.
עיקרי החוזה:
הבריטים, הצרפתים האמריקאים והרוסים יהיו רשאים להציב נציגים בבייג'ינג (עד אז הייתה העיר סגורה בפני מערביים).
פתיחת 11 נמלים נוספים לסחר מערבי.
אישור לכלי שיט וספינות מלחמה לשייט באופן חופשי בנהר היאנגצה.
אישור לאזרחי המעצמות להיכנס אל תוך סין למטרות טיול, סחר או מיסיונריות.
חיוב הסינים בתשלום קנס של 2 מיליון מטבעות כסף על הוצאות המלחמה של בריטניה, 2 מיליון מטבעות על הפסדי סוחרים נתיני בריטניה ו-2 מיליון מטבעות לצרפת.
חצר הקיסרות הסינית סירבה בתחילה להכיר בהסכם, אך חויבה לכך מאוחר יותר במסגרת ועידת פקין ב-1860.
מייקל פרנקן

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1957 (בן 66) סו סנטר, איווה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת נברסקה-לינקולן  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  בבסון קולג'  מכון ברוקינגס  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  Morningside University  University of Virginia Darden School of Business 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2017 (כ־36 שנים)
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד המשחתת וינסטון צ'רצ'יל  מפקד פלגת המשחתות 28  מפקד כוח המשימה 152  סגן לענייני תכנון בפיקוד מרכז של ארצות הברית  מפקד כוח המשימה המשותף בקרן אפריקה  ראש הסוכנות לענייני נעדרים ושבויים במחלקת ההגנה  סגן מפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (3)  לגיון ההצטיינות (2)
 
מייקל פרנקן (באנגלית: Michael T. Franken; נולד ב-18 בנובמבר 1957) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית. בבחירות 2022 היה פרנקן מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית באיווה.
ביוגרפיה

פרנקן נולד וגדל בסו סנטר שבאיווה. ב-1981 סיים תואר ראשון בהנדסה באוניברסיטת נברסקה, במהלך לימודיו הצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צי ארצות הברית. הוא בעל תואר שני בפיזיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, בוגר תוכנית המנהיגות של מכון ברוקינגס והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
שירת כקצין במשחתת הטילים המונחים מסדרת ארלי ברק "USS Barry" ובמשחתות הטילים המונחים מסדרת פרגוט "USS Dahlgren", ו-"USS King". במרץ 2001 מונה למפקדה הראשון של משחתת הטילים המונחים מסדרת ארלי ברק "וינסטון צ'רצ'יל" ופיקד עליה עד אפריל 2002. בהמשך שירותו פיקד על פלגת המשחתות 28 ובשנים 2005–2007 פיקד על כוח המשימה 152 בקבוצת התקיפה של נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור".
תפקידי מטה שלו כללו בין השאר שירות כעוזר צבאי לסנאטור טד קנדי, עוזר למזכיר ההגנה של ארצות הברית, חבר כוח המשימה "Deep Blue" לתכנון המלחמה בטרור, שירת במחלקת המבצעים המשותפים במטות המשולבים, במחלקת ההערכה של הצי, במטה ראש המבצעים הימיים ובמשרד מזכיר הצי של ארצות הברית.
בשנים 2008–2011 שימש קצין תכנון, אסטרטגיה ומדיניות במטה פיקוד מרכז של ארצות הברית. בשנים 2011–2012 פיקד על כוח המשימה המשותף בקרן אפריקה. לאחר מכן שימש בתפקידי מטה בצי ובמטות המשולבים.
ב-2015 מונה למנהלה הראשון של הסוכנות לענייני נעדרים ושבויים במחלקת ההגנה של ארצות הברית. בהמשך השנה מונה לסגן מפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית ושירת בתפקיד עד פרישתו באוקטובר 2017.
ב-2020 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית באיווה לקראת הבחירות לסנאט, אך הפסיד. ב-2022 נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית אל הסנאט של ארצות הברית לאחר שגבר בבחירות המקדימות על אבי פינקנאוור. הוא הפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור המכהן צ'אק גראסלי.
נשוי לג'ורדן ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  בריאנה פננסטיאל, Mike Franken wins Democratic US Senate primary; to take on Chuck Grassley in November, באתר Des Moines Register‏, 8 ביוני 2022 (באנגלית)
מיילס מקברייד

| --- | --- |
 לידה:  8 בספטמבר 2000 (בן 24) סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85 מטר
 מספר:  2
 מכללה:  אוניברסיטת וירג'יניה המערבית
 דראפט:  בחירה מספר 36, 2021 אוקלהומה סיטי ת'אנדר
 קבוצות כשחקן
 2021–:  ניו יורק ניקס
מיילס ג'יימס "דוּס" מקברייד (באנגלית: Miles James "Deuce" McBride; נולד ב-8 בספטמבר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
קריירת מכללות

מקברייד נולד בסינסינטי שבאוהיו. בעת לימודיו בתיכון מולר שיחק בקבוצת התיכון לצד שחקן ה-NBA לעתיד ג'קסון הייז. בין השנים 2019–2021 למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית, ובעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (2020/2021) רשם ממוצעים של 15.9 נקודות, 4.8 אסיסטים, 3.9 ריבאונדים ו-1.9 חטיפות למשחק.
קריירה מקצועית

מקברייד נבחר בבחירה ה-36 של דראפט ה-NBA‏ 2021 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר, ומיד הועבר בטרייד לניו יורק ניקס. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה שותף בכ-10.9 דקות למשחק, וקלע 3.0 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בדצמבר 2023 חתם על הארכת חוזה בניקס ל-3 עונות נוספות (החל מעונת 2024/2025) בסך כ-13 מיליון דולר.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021/2022 | ניו יורק | 40 | 2 | 9.3 | 0.296 | 0.250 | 0.667 | 1.1 | 1.0 | 0.4 | 0.0 | 2.2 |
| 2022/2023 | ניו יורק | 64 | 2 | 11.9 | 0.358 | 0.299 | 0.667 | 0.8 | 1.1 | 0.6 | 0.1 | 3.5 |
| קריירה |  | 104 | 4 | 10.9 | 0.337 | 0.282 | 0.667 | 0.9 | 1.1 | 0.5 | 0.1 | 3.0 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | ניו יורק | 8 | 0 | 2.5 | 0.250 | 0.333 | 0.000 | 0.3 | 0.1 | 0.0 | 0.1 | 0.4 |
| קריירה |  | 8 | 0 | 2.5 | 0.250 | 0.333 | – | 0.3 | 0.1 | 0.0 | 0.1 | 0.4 |
מו

ערך זה עוסק באות באלפבית היווני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| Μ μ מו |
| --- | --- |

אלפבית יווני
Α α אלפא: Β β בטא
Γ γ גמא: Δ δ דלתא
Ε ε אפסילון: Ζ ζ זטא
Η η אטא: Θ θ תטא
Ι ι יוטא: Κ κ קפא
Λ λ למדא: Μ μ מו
Ν ν נו: Ξ ξ קסי
Ο ο אומיקרון: Π π פאי
Ρ ρ רו: Σ σ ς סיגמא
Τ τ טאו: Υ υ אופסילון
Φ φ פי: Χ χ כי
Ψ ψ פסי: Ω ω אומגה
אותיות או ליגטורות שאינן בשימוש
 דיגמא:  סטיגמא
 הטא:  סאן
 קופא:  סאמפי
 שו: 
מוּ (אות גדולה: Μ אות קטנה: μ) היא האות השנים עשר באלפבית היווני. בספרות יווניות האות מייצגת את המספר 40. ביוונית מודרנית נקראת האות מִי. לעיתים משתמשים גם בהגייה האנגלית של שם האות, מיו. הגייתה כהגיית האות העברית מ'. דומה לאות מם ולאות אם (M), אם כי האות הקטנה מזכירה בצורתה U לטינית קטנה (u).
התפתחות האות

מקור האות הוא באות הפיניקית מם, אשר עצמה התפתחה מתוך ההירוגליף המצרי המסמל את המילה מים - ().
משמעויות האות

האות, יחד עם האותיות אלפא ואומגה סימלה בעבר את ההתחלה (=אלפא - האות הראשונה), האמצע (מו - קיצור של המילה היוונית "מזון" - אמצע), וסוף (=אומגה - האות האחרונה).
כיום האות משמשת לייצג:
במתמטיקה:
את פונקציית מביוס בתורת המספרים.
בסטטיסטיקה את הממוצע באוכלוסייה.
בהסתברות את התוחלת.
ביחידות SI:
האות מו מיצגת את הקידומת מיקרו-, המייצגת מיליונית, או 10−6. לדוגמה, μg מציין "מיקרוגרם".
כמו כן האות משמשת לסמל את יחידת מיקרומטר (או מיקרון) (כאשר סימון יותר נפוץ שלה הוא "µm").
בפיזיקה:
האות משמשת לייצג מקדם חיכוך.
במכניקה, משמשת האות לייצוג מסה מצומצמת.
באסטרונומיה על מנת לציין את הכוכב ה12 בבהירותו במערכת כוכבים.
בפיזיקת חלקיקים:
האות מסמלת את החלקיק האלמנטרי מיואון.
בכימיה פיזיקלית:
האות מייצגת את הפוטנציאל הכימי.
בכלכלה:
האות מייצגת את פונקציית התועלת העקיפה ביחידות מטבע.
חיים בלנק

| --- | --- |

חיים בלנק בשנות החמישים
 לידה:  25 ביולי 1926 צ'רנוביץ, ממלכת רומניה 
 פטירה:  16 בנובמבר 1984 (בגיל 58)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  רומניה, ארצות הברית, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  שלמה דב גויטיין, יעקב פולוצקי 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  אריה לוין 
 פרסים והוקרה:  פרס רוטשילד (1979)  מלגת גוגנהיים 
 מספר צאצאים:  3 
 תרומות עיקריות
 חוקר הלשון המדוברת הערבית והעברית.
 
חיים בלנק (25 ביולי 1926 – 16 בנובמבר 1984) היה בלשן, חוקר הלשון המדוברת הערבית והעברית.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1926 בצ'רנוביץ (אז רומניה), בילדותו עבר עם משפחתו לצרפת ואחר כך לארצות הברית. בסוף מלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא האמריקאי באירופה.
בלנק השלים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. בקיץ 1948 עלה לישראל והתנדב לשירות כמפקד מחלקה בחטיבת הראל של הפלמ"ח. כעבור זמן קצר נפצע בקרב על ירושלים והתעוור.
במהלך שיקומו השלים לימודי דוקטורט (על הערבית המדוברת הפלסטינית בצפון הארץ) באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית הבלשנים פרופ' שלמה דב גויטיין ופרופ' יעקב פולוצקי.
בראשית שנות החמישים פרסם, תחת שם העט ח' קבלן, טור בשם "לשון בני אדם" במוסף "משא" בנושא העברית המדוברת. היה מרצה וחוקר בחוגים לבלשנות ושפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית, ובין נושאי מחקרו: הערבית המדוברת של הקהילות השונות בבגדאד, הערבית של הבדואים בנגב, ערבית מצרית, וכן המדקדקים הערבים של ימי הביניים.
בלנק היה מן הבלשנים הראשונים שהכירו בעובדה שהעברית הישראלית כפי שהיא מדוברת בפי תושבי הארץ היא שפה עצמאית העומדת בפני עצמה. זאת בניגוד לתפיסה ששלטה עד זמנו, לפיה העברית היא שפה בתהליכי התגבשות, ויש בה "יסודות מתרוצצים" ממקורות שונים שעדיין אינם מתיישבים היטב זה עם זה. במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 השתתף בפולמוס סוער בחוגי הבלשנות העברית בנושא זה. בטוריו, שנאספו לימים לספר בשם "לשון בני אדם", הראה כי מה שנחשב ל"שיבושי לשון" של דוברי העברית הם למעשה תופעות לשוניות החלות בכל שפה באופן טבעי. באחד מטוריו כתב:
ברור, כי אין הצורות הנ"ל מקובלות על מורים, מדקדקים ומחברי מילונים. אולם ברור לעומת זאת, כי הן קיימות בעברית של ימינו ודווקא בפי אנשים המדברים עברית מלידה ושלעיתים קרובות אינם שולטים בשום שפה אחרת, כלומר שאינם מושפעים על ידי הלועזית. המכנה צורות אלה ודומיהן "לא עברית", והרואה בהן "שיבושים" ותו לא - אינו מסביר כלום, ונמצא מתעלם מן המציאות ומעמיד עובדות פשוטות באור בלתי מדויק. קוראי "לשון בני אדם" יודעים כי במדור זה אנו מעדיפים להתייחס לצורות שחודשו בדיבור העברי החי מתוך הנחה שהן קיימות - בין שהן מקובלות על כלל הדוברים ובין שהן מקובלות על מקצתן בלבד - ולפיכך מן הראוי לחוקרן.
נפטר ב-16 בנובמבר 1984 לאחר מחלה ממושכת.
משפחתו

היה נשוי לג'ודי בלנק, ילידת ארצות הברית, ואב לשלושה. בתו, שרה הרמתי, היא פסיכולוגית קלינית ורפואית האחראית על ההתמחות בפסיכולוגיה רפואית במרכז הרפואי הדסה בירושלים. בעלה, אבנר הרמתי, הוא יועץ ארגוני ומייסד חברת "עוגנים".
בנו, דוד בלנק, הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת חיפה, נשוי לד"ר נעמי דה-מלאך, מרצה לספרות במכללת אורנים ובתו של יואל דה-מלאך. בנם הוא סרבן המצפון נתן בלנק. בנו השלישי, ירמיהו (רמי) בלנק עוסק באיכות הסביבה, טיפול בשפכים וטיהור מים.
פרסומים

1956: מאמר ביקורת על: חיים רוזן, העברית שלנו (1955), בתוך: Language, גיליון 32, עמ' 794-802.
1958: הדרוזים. משרד ראש הממשלה לשכת היועץ לענייני ערבים, ירושלים.
1973: משנתו הלשונית של אבן ח'לדון. האוניברסיטה העברית, הוצאת אקדמון, ירושלים.
1974: פרקים נבחרים מן אלכתאב לסיבויה. האוניברסיטה העברית, המכון ללמודי אסיה ואפריקה, ירושלים.
1975: משנתו הלשונית של אבן ג'ני. האוניברסיטה העברית, ירושלים.
1989: לשון בני-אדם. כינס: משה זינגר. מוסד ביאליק, ירושלים.
1953: Studies in North Palestinian Arabic: linguistic inquiries among the Druzes of Western Galilee and Mt. Carmel. Jerusalem.
1954: "The growth of Israeli Hebrew", in: Middle Eastern Affairs 5/12, pp. 385-392.
1960 (with Richard S. Harrell): A linguistic analysis of Egyptian radio Arabic. Cambridge, Mass.: Harvard University.
1964: Communal dialects in Baghdad. Cambridge, Mass.: Harvard University.
1968: "The Israeli koine as an emergent national standard", in: J. A. Fishman & Ch. Fergusson (eds.), Language Problems of Developing Nations. New York: John Wiley; pp. 237-251.
לקריאה נוספת

Ron Kuzar, Hebrew and Zionism: A Discourse Analytic Cultural Study. Berlin & New York: Mouton de Gruyter 2001. ISBN 3-11-016993-2, ISBN 3-11-016992-4.
הערות שוליים

↑  לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309573005171  BnF: cb144808488 (data)  GND: 11889319X  ICCU: UFIV026966  ISNI: 0000 0001 0923 9307  LCCN: n89121104  NTA: 074972081  VIAF: 91261922   WorldCat (עם VIAF): 91261922
וולטה עילית

הרפובליקה של וולטה עילית (בצרפתית: République de Haute-Volta), שכיום נודעת בשם בורקינה פאסו, הייתה מדינה מערב אפריקאית שהוקמה ב-11 בדצמבר 1958 כמושבה עם שלטון עצמי בתוך הקהילה הצרפתית. לפני שקיבלה אוטונומיה היא נקראה וולטה עילית הצרפתית, והייתה חלק מהאיחוד הצרפתי. ב-5 באוגוסט 1960 קיבלה עצמאות מלאה מצרפת. ב-4 באוגוסט 1984 שינתה וולטה העילית את שמה לבורקינה פאסו.
שם ודגל

השם וולטה עילית הצביע על כך שהמדינה מכילה את החלק העליון של נהר הוולטה. צבעי דגל המדינה התאימו לשמות שלושת היובלים העיקריים שלו: הוולטה השחור, הוולטה הלבן והוולטה האדום. הדגל היה זהה לזה של הקיסרות הגרמנית.
היסטוריה

וולטה עילית הצרפתית קיבלה עצמאות ב-5 באוגוסט 1960. הנשיא הראשון של המדינה, מוריס יאמאוגו, עמד בראש הברית לדמוקרטיה והפדרציה / העצרת הדמוקרטית באפריקה. חוקת 1960 קבעה את הבחירות על ידי זכות בחירה ישירה של הנשיא והאסיפה הלאומית לתקופה של חמש שנים. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון אסר יאמאוגו על כל המפלגות הפוליטיות למעט הברית לדמוקרטיה.
במאי 1961 הודיעה וולטה עילית כי תצטרף לאיחוד של המדינות גאנה, גינאה, מאלי אולם איחוד זה לא מומש.
ביולי 1961 הנשיא יאמאוגו ביקר בישראל, וכאות הוקרה הוחלט לקרוא לרחוב בשכונת קריית היובל בירושלים בשם "רחוב וולטה עילית".
תומא סנקרה עלה לשלטון באמצעות הפיכה צבאית ב-4 באוגוסט 1983. אחר ההפיכה הוא הקים את המועצה הלאומית למהפכה (CNR), והכריז על עצמו כנשיא. בהנחיית סנקרה, המדינה שינתה את שמה ב-4 באוגוסט 1984, מוולטה עילית לבורקינה פאסו, שפירושה "ארץ האנשים הישרים". שינוי זה היה חלק מתהליך ה״אפריקניזציה" שהנהיג סנקרה, שנועד לנתק את המדינה מעברה הקולוניאלי. גם ההמנון הלאומי והדגל של וולטה הוחלפו באותה עת.
מדיניות

בין השנים 1958–1960 הובלה הרפובליקה של וולטה עילית על ידי נציב עליון:
מקס ברתט (11 בדצמבר 1958 עד פברואר 1959),
פול מאסון (פברואר 1959 עד 5 באוגוסט 1960).
בין השנים 1971–1987 הובלה רפובליקת וולטה עילית על ידי ראש ממשלה:
ז'ראר קנגו אודראוגו (13 בפברואר 1971 עד 8 בפברואר 1974)
תומא סנקרה (4 באוגוסט 1983 עד 14 באוקטובר 1987)
סמלים > דגל

שלושת הצבעים של דגל הלאום של וולטה עילית נובעים מכך שלוולטה שלושה חלקים: הוולטה השחורה, הוולטה הלבנה והוולטה האדומה.
סמלים > המנון לאומי

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  ב-צרפתית: Fière Volta de mes aieux,  Ton soleil ardent et glorieux  Te revêt d'or et de fierté  Ô Reine drapée de loyauté ! Nous te ferons et plus forte, et plus belle  À ton amour nous resterons fidèles  Et nos cœurs vibrant de fierté  Acclameront ta beauté  Vers l'horizon lève les yeux  Frémis aux accents tumultueux  De tes fiers enfants tous dressés  Promesses d'avenir caressées Le travail de ton sol brûlant  Sans fin trempera les cœurs ardents,  Et les vertus de tes enfants  Le ceindront d'un diadème triomphant. Que Dieu te garde en sa bonté,  Que du bonheur de ton sol aimé,  L'Amour des frères soit la clé,  Honneur, Unité et Liberté.  |  בעברית: וולטה הגאה של אבותיי,  השמש הנלהבת והמפוארת שלך  לוקח אותך בזהב ובגאווה  מלכה עטופה בנאמנות! אנו נהפוך אותך לחזק ויפה יותר  לאהבתך נישאר נאמנים  ולבנו תוסס מגאווה  ישבחו את היופי שלך  לקראת האופק הסתכל למעלה  פריסים עם המבטאים הסוערים  מילדיכם הגאים כולם מתאמנים  הבטחות מלטפות לעתיד עבודת האדמה הבוערת שלך  אינסופי יספוג את הלבבות הנלהבים,  וסגולות ילדיך  חגורת דיאדה מנצחת.  שאלוהים ישמור אותך בטובתו,  יהי אושר אדמתך האהובה,  אהבת האחים תהיה המפתח,  כבוד, אחדות וחופש. |
ההמנון הזה הוחלף מאז 1984 בהמנון חדש, דיטניה.
הערות שוליים

↑  מדינות חדשות קמות באפריקה, דבר, 19 במאי 1959
↑  עוד ריפובליקה לאיחוד הצרפתי, למרחב, 12 בדצמבר 1958
↑  משלחת שרים מוולטה עילית, על המשמר, 27 בספטמבר 1960
1 2  רענן ריין, וולטה עילית שינוי שם ושינוי תדמית, חדשות, 6 באוגוסט 1984
↑  וולטה העילית תצטרף לאיחוד גאנה-גיניאה-מאלי, קול העם, 23 במאי 1961
↑  יצא נשיא וולטה עילית - טכס־פרידה ממלכתי בנמל התעופה לוד, הארץ, 13 ביולי 1961
↑  גדעון קוץ, הכדור חוזר לארגון לאחדות אפריקה, דבר, 13 באוקטובר 1983
↑  דורותיאה הרצברג, הניו יורק טיימס, ארץ האנשים הישרים, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550228005171  ISNI: 0000 0001 0727 1135  LCCN: n79099449  SUDOC: 026488531  VIAF: 151203047   WorldCat (עם VIAF): 151203047 
מפה המציגה את נהר הוולטה בוולטה עילית
מונין

סירופ קפה של מונין
מונין (מצרפתית: Monin) הוא שם מותג לסירופ במגוון רב של טעמים (למעלה מ-100 טעמים שונים), המשמשים בעיקר כמרכיבים בקוקטיילים.
היסטוריה

ז'ורז' מונין מצרפת הקים בשנת 1912 מפעל ליין ומשקאות אלכוהולים. החל משנת 1920 הוחל בייצור הסירופים. בשנת 1944 ירש בנו, פול מונין, את החברה והחליט לנטוש את ייצור היין ולהתמקד בייצור סירופים ובביסוס רשת לשיווקם ברחבי צרפת.
מטה החברה נמצא בעיר בורז' בצרפת. היא הספקית המובילה של סירופים בצרפת. היא מייצרת גם ליקרים, רסק פירות, תרכיזים ועוד. לקוחותיה הם מוסדות קולינריים כגון מסעדות, פאבים, מלונות.
בשנת 1996 בנו של פול מונין, אוליבייה מונין, הקים מפעל ייצור בפלורידה, שהפך את חברת מונין לאחד היצרנים המובילים בעולם של סירופים איכותיים.
מיילס דמפסי

| --- | --- |
גנרל סר מיילס דמפסי
גנרל סר מיילס דמפסי
 לידה:  15 בדצמבר 1896 ניו בריטון, צ'שייר בריטניה בריטניה
 פטירה:  5 ביוני 1969 (בגיל 72) יטנדון, ברקשייר בריטניה בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  Bimbo או Lucky
 השכלה:  בית ספר שרוסברי  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1915–1947 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד בריגדת חיל הרגלים ה-13   מפקד הדיוויזיה ה-46   מפקד דיוויזיית השריון ה-42   מפקד הקורפוס ה-13   מפקד הארמייה השנייה   מפקד הארמייה ה-14   מפקד פיקוד מלאיה   מפקד פיקוד המזרח התיכון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה: מבצע דינמו  המערכה בצפון אפריקה  הפלישה לסיציליה  הפלישה לאיטליה  הפלישה לנורמנדי  כיבוש בריסל ואנטוורפן  צליחת הריין  כיבוש ברמן המבורג וקיל
 עיטורים
  הצלב הצבאי    מסדר האמבט  מסדר האימפריה הבריטית   לגיון ההצטיינות  אות השירות המצוין
 
סר מיילס כריסטופר דמפסי (באנגלית - Sir Miles Christopher Dempsey ‏; 15 בדצמבר 1896 - 5 ביוני 1969) היה גנרל בצבא הבריטי שנודע בתפקידו כמפקד הארמייה השנייה מיום הפלישה לנורמנדי עד לכניעת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת ומלחמת העולם הראשונה

דמפסי למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1915. הוא שירת ברגימנט ברקשייר המלכותי בחזית המערבית בצרפת במלחמת העולם הראשונה ועוטר בצלב הצבאי על אומץ ליבו.
לאחר המלחמה נשאר בצבא, פיקד על יחידות שונות והגיע לדרגת לוטננט קולונל, ובשנת 1938 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט ברקשייר המלכותי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בתחילת המלחמה התמנה למפקד בריגדת חיל הרגלים ה-13, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-5, ונשלח עם חיל המשלוח הבריטי לצרפת. עם הפלישה לצרפת נאלץ דמפסי לסגת לכיוון דנקרק וניהל קרב מאסף נגד הצבא הגרמני. הוא הצליח להתפנות עם כוחותיו לבריטניה (מבצע דינמו) ועל כך עוטר באות השירות המצוין.
ביוני 1941 מונה דמפסי למפקד הדיוויזיה ה-46, וב-29 באוקטובר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-42, שהוסבה תחת פיקודו לדיוויזיה משוריינת. ב-12 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת לוטננט גנרל והתמנה למפקד הקורפוס הבריטי ה-13 שהיה חלק מהארמייה השמינית והשתתף במערכה בצפון אפריקה תחת פיקודו של ברנרד מונטגומרי.
הוא השתתף בתכנון הפלישה לסיציליה ובפלישה לשם ביולי 1943 ואחר כך בפלישה לאיטליה דרך מצר מסינה. משם התקדם הקורפוס שלו 480 ק"מ צפונה עד שפגש בכוחות הצבא האמריקאי ליד סלרנו.
בינואר 1944 מינה אותו מונטגומרי למפקד הארמייה השנייה שכללה גם כוחות קנדים ואיתה נחת בנורמנדיה ב-6 ביוני 1944 בחופים "Gold" "Juno" ו-"Sword".
לאחר קרבות קשים ומתישים (הקרב על קן וקרב פאלז) פרצה הארמייה של דמפסי צפונה, נכנסה לבלגיה וכבשה את בריסל ואנטוורפן בספטמבר 1944. ב-15 באוקטובר 1944 ביקר המלך ג'ורג' השישי את דמפסי והעניק לו תואר אבירות.
ב-23 במרץ 1945 חצה דמפסי את הריין בראש הארמייה השנייה והיה המפקד הבכיר הראשון שעשה זאת. בתחילת מאי 1945 כבשה הארמייה את ברמן, המבורג וקיל. ב-3 במאי 1945 התייצבה במפקדתו משלחת בראשותו של גנרל.
פון פרידבורג בשמו של קרל דניץ עם בקשה לכניעה. הוא שלח אותם למפקדתו של מונטגומרי שם נחתמה כניעת הגרמנים בצפון גרמניה ב-4 במאי 1945.
לאחר כניעת גרמניה הוא התמנה למפקד הארמייה ה-14 בדרום מזרח אסיה, שם קיבל את כניעת הצבא היפני באזור.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-1946 הועלה דמפסי לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד המזרח התיכון וביולי 1947 פרש משירות פעיל.
הוא היה צנוע, סירב לכתוב זכרונות על פועלו הצבאי והורה על שריפת יומניו.
דמפסי נפטר ב-5 ביוני 1969 בדיוק 25 שנים לאחר הפלישה לנורמנדי.
לקריאה נוספת

רוני ברבש: הגנרלים במלחמת העולם השנייה, הוצאת אוריון, 2014, עמ' 314-315
מהתלת הדם

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  שלום עליכם 
 שפת המקור:  יידיש 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1913 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  1985
 תרגום:  אריה אהרוני
 
מהתלת הדם (יידיש: דער בלוטיגער שפאס) הוא רומן מאת הסופר שלום עליכם, שפורסם ב-1913. הרומן הושפע ממשפט בייליס ומספר על עלילת דם נגד יהודי רוסיה.
עלילה

הסיפור מתנהל ברוסיה הצארית בעשור הראשון של המאה ה-20. הוא מתחיל כאשר שני בוגרי גימנסיה צעירים מחליטים בתור שעשוע להתחלף בזהויות שלהם למשך שנה. האחד הוא תלמיד מצטיין יהודי בשם הרשל רבינוביץ' והשני הוא תלמיד בינוני בן אצולה רוסית בשם גרישה פופוב.
לאחר החלפת מסמכים, פופוב מגיע להיות דייר במשפחה יהודית, ולומד על חיי היהודים בארצו: תחילה נחשף למגבלה על אחוז היהודים במוסדות להשכלה גבוהה ולא מתקבל לאוניברסיטה למרות ציוניו הגבוהים. לאחר מכן מגלה שליהודים ישנה מגבלה לחיות בעיר ולכן נאלץ להירשם ללימודי רפואת שיניים על מנת לא להיות מגורש. בביתם של משפחה יהודית הוא מתחזה ליהודי שאינו בקיא בהלכות ואינו יודע יידיש ועברית כלל, ולומד על מנהגי וחגי ישראל.
רבינוביץ' מתקבל ללא בעיה ללימודים עם המסמכים של פופוב, ולאחר מכן ללא בעיה מתקבל להיות מורה פרטי בביתם של אצילים רוסים. איש מיושבי הבית אינו חושד בו כיהודי.
יהודים בעיר מסתבכים כאשר לפני חג הפסח ילד רוסי נרצח וגופתו נמצאת בקרבת מגוריהם של היהודים. מתפתחת עלילת דם שמופצת רבות על ידי העיתונות. המשטרה מתחילה לחפש אחר רוצחים יהודים שכביכול השתמשו בדמו של הילד לצורך טקס דתי. פופוב מסתבך ונעצר על ידי המשטרה בחשד לרצח. בחקירתו הוא נמצא אשם על סמך ראיות מגוחכות וניסיונותיו להגן על עצמו, למסור מידע מפליל על הרוצחים האמתיים ואפילו לחשוף את זהותו האמיתית אינם מובילים לדבר.
רבינוביץ' נחלץ לעזרתו של חברו ומזעיק את אביו של פופוב. איוון פופוב האב מגיע ישירות לבית המשפט ומחלץ משם את בנו גרישה ללא שום הפרעה.
נושאים

הרומן מושפע מאוד מרוח התקופה בה הוא נכתב. זהו היא גרסה יידית הומוריסטית לבן המלך והעני בה יהודי עני מתחלף עם בן אצולה עשיר. משפט בייליס שהתנהל סמוך למועד פרסום הרומן מהווה אחת השפעות הברורות. חייהם של היהודים בעיר נחשפים דרך עיניים של בחור זר ותמים שאינו מודע לאפליות הרבות נגד יהודים. הרומן מתאר חגים יהודים והכנת מצות, וכנגדם מציג את עלילת הדם כמופרכת, חשוכה ונלעגת. הרומן מזכיר את האנטישמיות ברחוב ובחוק הרוסי, את המאות השחורות, תחום המושב ופוגרומים שהפכו לשגרת החיים של היהודים באימפריה.
בין היתר מוזכרים ברומן רעיונות ותנועות יהודיות שהיו פופולריות ביהדות רוסיה של תקופה: חסידות, ציונות, תנועת ההשכלה וגם התנצרות.
שמות המשפחה של הגיבורים הם מין משחק מילים, כאשר "פופוב" בא מלשון "פופ" (כומר) ו"רבינוביץ'" בא מלשון רבי.
תרגום לעברית

הרומן תורגם לעברית ב-1985 על ידי אריה אהרוני, בהוצאת ספרית פועלים.
ויליאם סטנפיל

ויליאם אבנר סטנפיל (באנגלית: William Abner Stanfill‏; 16 בינואר 1892 - 12 ביוני 1971) היה איש ציבור אמריקאי, אשר ייצג במשך תקופה קצרה את מדינת קנטקי בסנאט של ארצות הברית.