stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד סיטון
קורות חיים

דוד סיטון (במקור: סתהון) נולד בירושלים בשנת 1909. מצד אביו היה בן למשפחה סורית-דמשקאית שמוצאה בחלב שעלתה לארץ ישראל במחצית המאה ה-19, והייתה ממייסדי שכונת נחלת ציון בירושלים. מצד אמו היה בן למשפחה ספרדית-ירושלמית ותיקה שמוצאה מאזור הבלקן. משפחתו הייתה דוברת ספניולית.
סיטון גדל והתחנך בירושלים, ובנעוריו למד בגימנסיה הריאלית (בית הספר התיכוני למסחר) בעיר. בנוסף השתלם בשפה הערבית. בשנת 1924, בעודו בן 15, הקים את סניף הנוער "ניצן" של אגודת "צעירי המזרח", אגודת ציונית-עברית שפעלה למען רווחת בני עדות המזרח בירושלים.
הקריירה העיתונאית של סיטון החלה עם מאמרו הראשון לעיתון העברי דואר היום בשנת 1926. בהמשך כתב לשורה של עיתונים, כולל חזית העם, הבוקר, הירדן, העם, חדשות אחרונות ועוד. סיטון היה חבר המועצה המנהלת של דואר היום ושימש כעורך המהדורה הערבית שלו (בריד אל-יום) ושל המהדורה הערבית של עיתון הבוקר. לאחר קום המדינה שימש בתור עורך של העיתון הד-המזרח (לצד אליהו אלישר), ובהמשך היה המייסד והעורך של כתב העת שבט ועם וכתב העת במערכה, שניהם שימשו כבמה ייחודית במינה עבור פרסומים בנושאי יהדות ספרד והמזרח וסוגיות אקטואליות הקשורות להם. לאורך חייו פרסם אלפי מאמרים וכתבות בעיתונים שונים. תחומי עיסוקו העיקריים היו יהדות המזרח, פוליטיקה של היישוב ולאחר מכן מדינת ישראל, הסכסוך הישראלי-ערבי ושאלות הנוגעות לעולם הערבי ככלל. הוא כתב מאמרים גם ל-Palestine Tribune, וכמה ממאמריו בנושא השאלה הערבית אף תורגמו לעיתונות היידיש.
מלבד כתיבתו העיתונאית שימש למשך שנים מספר כפרשן מדיני בקול ישראל.
סיטון היה פעיל באצ"ל ובלח"י בתקופת היישוב ואף נכלא מספר פעמים על ידי רשויות המנדט באשמת פעילות מחתרתית במהלך שנות ה-40. לימים פרסם את ספרו "באור ובסתר : דפים מיומנו של עציר" על רשמיו מימי הפעילות המחתרתית והשהות בכלא הבריטי.
בתחילת שנות ה-40 עסק גם בחינוך והדרכה, והקים בשנת 1943 סמינריון להכשרת צעירים ספרדים לשליחות בקרב תפוצות יהודי ארצות המזרח. הוא שימש כחבר במוסדות השונים של העדה הספרדית בארץ ישראל, ולאחר קום המדינה כיהן לתקופה כיו"ר ועד העדה הספרדית.
סיטון חיבר ופרסם במהלך חייו סיפורים קצרים ופרקי רומן, העוסקים בהווי החיים של יהודי ארצות המזרח. בשנת 1974 פרסם את ספרו " קהלות יהודי ספרד והמזרח בעולם בימינו", שנתן תמונת מצב לגבי הקהילות הספרדיות בעולם. כעבור שמונה שנים פרסם ספר מעודכן על אותו נושא. בשנת 1975 פרסם ספר בערבית על "ירושלים בתולדות עם ישראל". בשנת 1977 פרסם את הספר "סיפורה של שכונה: סיפורים וציורים ירושלמיים".
על שמו ככר במרכז רחוב עזה בירושלים.
ספריו

קהלות יהודי ספרד והמזרח בעולם בימינו , הוצאת במערכה, 1974.
داود سيتون, القدس فى التاريخ اليهودى, مجلة بماعارخا, 1975.
סיפורה של שכונה: סיפורים וציורים ירושלמיים, ועד עדת הספרדים בירושלים, 1977.
באור ובסתר: דפים מיומנו של עציר, הוצאת במערכה, 1978.
הקהילות הספרדיות בזמננו, ועד עדת הספרדים, 1982.
מצבה בכיכר דוד סיטון ז"ל ברחוב עזה בירושלים
דגנס ניהטר

| --- | --- |


 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  טבלואיד
 מייסד:  רודולף ואל 
 בעלים:  קבוצת בונייר
 עורך ראשי:  Thorbjörn Larsson 
 תאריכי הופעה:  1864–הווה (כ־160 שנה)
 שפה:  שוודית
 מערכת:  סטוקהולם
 תפוצה:  339,700 בימות השבוע (2007)
 מדינה:  שוודיה 
 ISSN:  1101-2447
 עמוד ראשון:  עמוד ראשון מהיום
 www.dn.se
 
דַגֶנְס נִיהֵטֶר (בשוודית: Dagens Nyheter - "חדשות היום", מקוצר DN) הוא העיתון היומי הגדול והנפוץ ביותר מבין עיתוני הבוקר של שוודיה.
היסטוריה

העיתון, בבעלותו של קונצרן בונייר(אנ') של המשפחה היהודית המשפיעה בשם זה, נוסד על ידי העיתונאי רודולף מוריץ ואל, שהיה עורכו הראשון, ובדצמבר 1864 הודפס בסטוקהולם הגיליון הראשון שלו. העיתון משתייך לזרם העצמאי-הליברלי. המשפיעים שבין בעלי-הדעה והפובליציסטים בשוודיה נמנים עם הכותבים בו, והוא נחשב במה מרכזית ומרובת-השפעה בשיח הפוליטי הארצי, כשכלי תקשורת אחרים מאזכרים תכופות את הדיווחים וההחלטות הפוליטיות המשמעותיות שהוא מביא.
מטרתו המוצהרת של העיתון, שמקיף בעיקר את הנעשה בסטוקהולם - ורואה עצמו מעל לכל כ"עיתון של הבירה" (Huvudstadstidning), היא לשמש כתב עת שיוביל את מסורת-המידע ולהיות "הכיכר החברתית והדמוקרטית החשובה ביותר בשוודיה, (...) לשקף את מגוון החיים והחברה, להציע ביאוּר, ערך וכיוון, כמו גם לספק כלים שימושיים בעלי משמעות".
מערכת העיתון החליפה את משכנה מספר פעמים מאז היווסדה, עד שב-1964 התמקמה בגורד שחקים חדש בשכונת מרייֶברג. ב-1996 עברה למבנה אחר בסמוך.
בערך מאז אותו זמן החלה תפוצת העיתון לצנוח. חזיתות חדשות כחינמונים, רשת האינטרנט ועיתונים מצליחים אחרים, הציבו ליומון הוותיק תחרות קשה מבעבר.
פרס התרבות של דגנס ניהטר

"פרס התרבות של דגנס ניהטר" מחולק מאז 2007. הפרס, 50,000 קרונות ופסלון, מוענק לזוכה שנבחר מבין חמישה מועמדים מתחומי אמנות שונים, כשהבחירה נעשית על ידי הקוראים, המצביעים באמצעות אס-אם-אסים או דרך האינטרנט, בנוסף לחבר מושבעים מטעם עורך התרבות של העיתון.
ראו גם

משפחת בונייר
הערות שוליים

↑  מתוך "חזון ומטרה" (בשוודית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412780305171  GND: 4272003-5  LCCN: n88053217  VIAF: 136618505   WorldCat (עם VIAF): 136618505
דונגפנג 4

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל בליסטי 
 ארץ ייצור:  הרפובליקה העממית של סין 
 תקופת השירות:  1975–הווה (כ־49 שנים) 
 
דונגפנג 4 (ראשי תיבות של Dong Feng 4), הידוע גם כ-CSS-3, הוא טיל דו-שלבי ארוך טווח  המשתמש בדלק נוזלי. הטיל פותח ונמצא בשימוש הרפובליקה העממית של סין.
על פי כמה מקורות, בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 אוחסנו הטילים בכמה מנהרות  והירי היה אמור להתבצע מפתחי אותן מנהרות.
מפרט

ל-DF-4 עוצמת שיגור 1,224.00 קילו-ניוטון, משקל 82,000 קילוגרם, היקף 2.25 מטר ואורך  28.05 מטר. הטווח המקסימלי הוא 4,750 קילומטר. הטיל משתמש בניווט פנימי ובאלגוריתם המבוסס על מעגל פגיעה של 1,500 מטר.
הטיל חמוש בנשק גרעיני במשקל 2,190 ק"ג עם עצמת פיצוץ של 3,300 קילו-טון.
גורל (פילוסופיה)

גורל הוא הכוונה של האירועים בידי כוח עליון, לעיתים בניגוד לשגרה או בניגוד למתוכנן. כוח עליון זה הוא אלהים בדתות שונות, המוירות במיתולוגיה היוונית, הפרסאות (Paracae) במיתולוגיה הרומית, הנורנות במיתולוגיה הנורדית וכדומה.
אירועים המושפעים מהגורל הם בלתי צפויים, וכאשר הם צפויים - אין דרך להתחמק מהם. דוגמה לכך הוא סיפורו של אדיפוס, ששמע מהאורקל של דלפי שהוא עתיד להרוג את אביו ולהינשא לאימו, וכך קרה, חרף ניסיונו להימנע מגורל זה. ביהדות שליטתו של הגורל בחיי האדם באה לידי ביטוי בסיפורו של איוב.
בשפה העברית מוכרים ניבים כמו "צחוק הגורל" ו"יד הגורל", המשקפים את שליטתו של הגורל בחיי האדם. ביידיש מוכר הביטוי "א מענטש טראכט און גאט לאכט" - האדם מתכנן ואלוהים צוחק".
בפילוסופיה

הפילוסופיה של האסכולה הסטואית הורתה שלא להיות מוטרדים במחשבות על העבר ולא לשגות בתקוות לעתיד, אלא לקבל את המציאות כפי שהיא. סטואיקנים סברו כי כל הדברים המתרחשים סביבנו הם מעבר לשליטה האנושית, ומאחר שאיננו יכולים לשלוט בהם אזי אין טעם להתרגש מהם כלל אלא להסתגל למציאות. הקו המנחה את הסטואיקנים הוא שדברים רעים או טובים קורים משום שהכֹל נקבע על-ידי הגורל. לכן יש לפעול כדי לממש את הגורל ולא לנסות לשנות אותו. למרות שאיננו יכולים לשלוט באירועים המתרחשים סביבנו, ניתן לשלוט בהתייחסות שלנו כלפיהם.
לעומת זאת, נקודת המוצא של האסכולה האפיקוראית היא שבעולם שבו אנו חיים לא קיימת מעורבות של אלים אלא הכל פועל לפי חוקי הטבע, אותם מוטב לנו לחקור שכן ידיעתם תעזור לנו להבין כיצד עלינו לחיות.
שתי גישות אלה מתבטאות בהשקפה הפטליסטית לעומת זו הגורסת קיומה של בחירה חופשית. הליכה בין שני קצוות אלה נמצאת בדבריו של רבי עקיבא "הכל צפוי והרשות נתונה".
בספרות

תעתועי הגורל מופיעים ביצירות רבות, בהן האודיסיאה של הומרוס, הטרגדיה "מקבת" מאת שייקספיר, האופרה "כוחו של גורל" מאת ורדי, הסיפור הקצר "כף הקוף" מאת ו. ו. ג'ייקובס, ועוד. ביצירות אלה הגיבור אינו מצליח להימלט מגורלו, חרף ניסיונותיו. באגדה "פגישה בסאמרא", דווקא המאמץ להימלט מהגורל הצפוי הוא שמביא להתגשמות גורל זה.
לקריאה נוספת

מאיר שלו, בעיקר על אהבה, הוצאת עם עובד, 1995, הפרק "הגורל העיוור והגורל הרואה", עמ' 114–147.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה ט"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567943805171  BnF: cb11957809w (data)  GND: 4052333-0  LCCN: sh85047439  NDL: 00574016  NKC: ph123857
דוד סימור

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1911 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 בנובמבר 1956 (בגיל 44) קנטרה, מצרים 
 מדינה:  פולין, ארצות הברית 
 www.davidseymour.com
 
דוד סימור (באנגלית: David Seymour‏; 20 בנובמבר 1911, ורשה – 10 בנובמבר 1956, סיני), שנודע בכינויו שים (בכתיב צרפתי: Chim), היה צלם וצלם עיתונות יהודי-פולני-אמריקאי.
קורות חיים

נולד בשנת 1911 בשם דוד שִימִין (בפולנית: Dawid Szymin) בעיר ורשה, בנם של רגינה ובנימין שימין (1880–1942), מו"ל נודע של ספרים עבריים ויידיים בוורשה, שותף בהוצאת הספרים החשובה "צנטרל".
למד אמנות גרפית בלייפציג, והחל להתעניין בצילום כאשר המשיך בלימודיו בסורבון שבפריז בשנת 1933. אז החל לעבוד כצלם עיתונות עצמאי, וחתם על עבודותיו 'CHIM' ("שים") – קיצור פונטי בכתיב צרפתי באותיות רישיות של שם משפחתו, שימין.
שים התפרסם וזכה למוניטין לאחר שסיקר את מלחמת האזרחים בספרד בין השנים 1936–1938. בשנת 1939 תיעד שים את מסעם של פליטים ספרדים למקסיקו, ומשם נסע עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לניו יורק, ואימץ לעצמו את שם המשפחה סימור. ב-1942 התגייס שים לצבא האמריקני (כחלק מנערי ריצ'י), והשתתף בלחימה באירופה. שני הוריו נותרו בפולין ונרצחו בשנת 1942 באוטבוצק. עם סיום המלחמה חזר לאירופה לתעד מטעם אונסק"ו את מצוקתם של הילדים הפליטים.
בשנת 1947 הקים סימור יחד עם אנרי קרטייה ברסון ורוברט קאפה את סוכנות מגנום. הוא המשיך לסקר נושאים מגוונים, החל ממצוקתם של הילדים בכל רחבי אירופה, דרך כוכבי הוליווד ועד לסיקור עלייה לישראל בשנותיה הראשונות.
לאחר מותו של קאפה ב-1954 היה שים לנשיא סוכנות מגנום, והחזיק בתפקיד זה עד למותו שלו שנתיים מאוחר יותר.
ב-10 בנובמבר 1956 נהרג סימור מפגיעת מכונת ירייה מצרית בעת שסיקר את שביתת הנשק לאחר מבצע קדש, ארבעה ימים לאחר חתימתהּ בסואץ.
אחותו הגדולה, הָלָה (הלינה) שימין (לימים איילין (Eileen); 1908–2004), היגרה אף היא לניו יורק. היא הייתה אשתו של העיתונאי והסופר שמואל לייב שניידרמן, ולקחה חלק מרכזי במחקר ובעריכת חומריו. בנה הצעיר, בן שניידרמן, הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת מרילנד.
בשנת 2011 פורסם סרט דוקומנטרי המזוודה המקסיקנית אודות נדודי אוסף של כ-4,000 צילומים ממלחמת האזרחים בספרד שצילמו רוברט קאפה, דוד סימור וגרדה טארו שנעלמו לאחר מותו של קאפה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ונתגלו במקסיקו בשנת 2007.
הערות שוליים

↑   "La maleta mexicana", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268076705171  PLWABN: 9810613575705606  BNE: XX945054  BnF: cb119245896 (data)  CANTIC: a11250483  CiNii: DA11693565  GND: 11950474X  ICCU: SBLV108467  ISNI: 0000 0001 1658 2218  LCCN: n50001426  MusicBrainz: 79783380-20df-43fc-ba4b-238aa16685d0  NDL: 00526087  NKC: xx0023885  NTA: 071237569  PIC: 19446  RKD: 329328  SNAC: w6m08sdb  SUDOC: 027135837  TePapa: 5125  ULAN: 500069009  VIAF: 64011843   WorldCat (עם VIAF): 64011843
גודונוב (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דרמה היסטורית
 יוצרים:  יקטרינה ז'וקובה
 כותבים:  איליה טלקין, ניקולאי בוריסוב 
 בימוי:  אלכסיי אדריאנוב 
 שחקנים:  סרגיי בזרוקוב אנדריי מרזליקין סבטלנה חודצ'נקובה סרגיי מקובצקי אנה מיכאלקובה ויקטור סוחורוקוב אלכסנדר אוסטיוגוב דריה אורסוליאק יבגני טקאצ'וק אנה קובאלצ'וק אלכסנדר גורבאטוב יורי קולוקולניקוב מריה אנדרייבה יבגני ציגאנוב אנה קוליקובה
 פסקול:  ארטיום ואסילייב
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  יקטרינה ז'וקובה אנטון זלאטופולסקי מריה אושאקובה
 מפיקים בפועל:  אלכסנדר פלוטניקוב
 חברת הפקה:  מוסקינו
 אתר צילומים:  רוסיה
 צלמים:  סרגיי מצ'ילסקי מקסים שינקורנקו
 מוזיקה:  ארטיום ואסילייב 
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה-1
 תקופת שידור מקורית:  5 בנובמבר 2018 – 29 במרץ 2019 
 קישורים חיצוניים
 godunov.russia.tv
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גוֹדוּנוֹב (ברוסית: Годунов) הוא שמה של סדרת טלוויזיה היסטורית רוסית אודות חייו של בוריס גודונוב, שליט רוסיה שפרק הבכורה שלה שודר ברשת רוסיה-1 ב-5 בנובמבר 2018. עם שידור הפרק השמיני נודע שהוזמנה עונה שנייה ששודרה החל מ-25 במרץ 2019.
בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020, הסדרה זכתה בפרס נשר הזהב בקטגוריית פרס נשר הזהב הרוסי למיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר.
תקציר עלילת הסדרה

המאה ה-16. בקרמלין של מוסקבה מתחילה הספירה של הימים האחרונים לשלטונו של איוואן האיום. הסדרה מתארת את עלייתו לשלטון של יורשו של איוואן, בוריס גודונוב.
שחקנים ודמויות

בוריס גודונוב (סרגיי בזרוקוב) - שליט רוסיה.
וסילי שויסקי (אנדריי מרזליקין) - יריבו הפוליטי של גודונוב.
מריה סקוראטובה-גודונובה (סבטלנה חודצ'נקובה) - רעייתו של גודונוב.
אירינה גודונובה (אנה מיכאלקובה) - אחותו של גודונוב.
איוואן הרביעי (סרגיי מקובצקי) - הצאר הזקן.
ג'רום הורסי (יורי קולוקולניקוב) - שגריר אנגליה ברוסיה.
קוליבנוב (קיריל זייצב)
הפקה

צילומי הסדרה נערכו במוסקבה ובפרבריה. לצורך צילום הקרמלין כפי שהוא נראה בתקופת המאה ה-16 נערכו צילומים בעיירה סוזדאל שבה נשתמרו עדיין מבנים מאותה תקופה.
ראו גם

יקטרינה (סדרת טלוויזיה)
סופיה (סדרת טלוויזיה)
האיום (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  "Годунов": большая премьера на канале "Россия" - уже 5 ноября, Vesti.ru
↑  [https://russia.tv/article/show/article_id/61292/brand_id/62585/type_id/3/ ДОЛГОЖДАННОЕ ПРОДОЛЖЕНИЕ: "ГОДУНОВ" ВОЗВРАЩАЕТСЯ!
]
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד סופר (שחיין)

דוד מ. סופר (באנגלית: David M. Sopher;‏ 1 בפברואר 1929 - 14 בפברואר 2019), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-הודי בעבר, זכה במדליית ארד המכביה השלישית (1950) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי וייצג את הודו באולימפיאדה כשחקן כדורמים (הלסינקי 1952).
קורות חיים > 1950

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה סופר במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:24.9 דקות, אחרי ישראל (10:07.6 דקות) ואוסטריה (10:42.0 דקות).
קורות חיים > 1952

באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא סיים במקום 17 עם נבחרתו בטורניר הכדורמים. הוא שיחק במשחק הראשון שבו נבחרתו הפסידה לנבחרת איטליה (16-1).
הערות שוליים

↑  דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950
↑  תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950
↑  צבי כתבי, הדי שחייה לאומית במכביה השלישית, דבר, 10 בנובמבר 1950
דונגל Smart TV

The Intel Compute Stick
Stick PC או PC-on-a-stick הוא מחשב בגודל של דיסק און קי הכולל בתוכו מערכת על שבב. הדונגל מתחבר לטלוויזיה (חיבור HDMI) ומאפשר גלישה באינטרנט, צפייה במדיה (תמונות ווידאו) והפעלת יישומים ומשחקים על גבי מסך הטלוויזיה.
הדונגל כולל קישוריות Wi-Fi ומתחבר לטלוויזיה באמצעות חיבור HDMI. השליטה יכולה להתבצע באמצעות מקלדת ועכבר, ובדגמים מתקדמים - אף בעזרת טלפון חכם, המשתמש באפליקציה ייעודית לשם כך.
ביולי 2013 חברת גוגל השיקה את Chromecast (אנ') ובשנת 2015 את Chromebit.
ברובם המוחלט של הדונגלים הנמצאים בשוק מותקן מערכת ההפעלה Android. בכנס CES 2015, אינטל חשפה דונגל המריץ את מערכת ההפעלה Windows 8.1.
ראו גם

HTPC
טלוויזיה חכמה
גומז אדמס

| --- | --- |

דמותו של גומז אדמס; באיורו של צ'ארלס אדמס
 הופעה ראשונה:  The New Yorker cartoon (1942)
 יוצרים:  צ'ארלס אדמס
 גילום הדמות:  ג'ון אסטין (1964–1966) ראול ג'וליה (1991 ו-1993) טים קארי (1998) גלן טרנטו (1998) נייתן ליין ורוג'ר ריס (2010–2011) לואיס גוזמן (2022–)
 דיבוב:  לני ויינריב (1973) ג'ון אסטין (1992) אוסקר אייזק (2019 ו-2021)
 מידע
 מין:  זכר
 מקצוע:  עורך דין איש עסקים
 מקום מגורים:  וסטפילד 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ראו אילן יוחסין
 
גומז אדמס (באנגלית: Gomez Addams) הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הקריקטוריסט האמריקאי צ'ארלס אדמס ומופיעה בזיכיון האמריקאי "משפחת אדמס".
פיתוח הדמות > יצירה ומקור שמו

דמותו של גומז אדמס נוצרה על ידי הקריקטוריסט צ'ארלס אדמס עבור הטור השבועי של "הניו יורקר" בשנת 1942. על פי רצועות הקומיקס, דמותו של גומז אוירה כבעלת מראה גרוטסקי, עם גוף גוצי ושמנמן ופנים "מעוכות". לעיתים קרובות, דמותו של גומז הוצגה בעודו קורא במאורה הפרטית שלו או בעודו מתרפק על אדן החלון.
ברצועות הקומיקס, לגומז ולשאר בני משפחתו לא ניתנו שמות פרטיים. כאשר פותחה סדרת הטלוויזיה "משפחת אדמס", הציע אדמס הציע לקרוא לדמות בשם "רפלי" או "גומז"; והשאיר את הבחירה הסופית בידי השחקן ג'ון אסטין, שבחר בשם "גומז".
מכיוון ש"גומז" הוא שם המשמש אך ורק כשם משפחה בקרב דוברי הספרדית, שם הדמות שונה ל"הומרו" ("הומר") בתרגומים שהופקו עבור אמריקה הלטינית.
פיתוח הדמות > אפיון ואישיות

בעלה של מורטישה (אם אכן הם נשואים בכלל)... אדם ערמומי, אך גם עליז בדרכו שלו... אם כי לפעמים בצורה מוטעית... רגשני ולעיתים קרובות עצבני - אופטימי, הוא מלא בהתלהבות מעלילותיו הנוראיות... נראה לפעמים בחליפה די רשמית... היחיד שמעשן.
המקור באנגלית
Husband to Morticia (if indeed they are married at all) ... a crafty schemer, but also a jolly man in his own way ... though sometimes misguided ... sentimental and often puckish — optimistic, he is in full enthusiasm for his dreadful plots ... is sometimes seen in a rather formal dressing gown ... the only one who smokes.
כמו דמויותיהם של שאר בני המשפחה, אישיותו של גומז עוצבה והורחבה במהלך פיתוחה של סדרת הטלוויזיה המקורית; בין היתר, הוחלט כי דמותו תהיה ממוצא קסטיליאני-ספרדי.
לג'ון אסטין היו פגישות ארוכות עם אדמס ומפיק הסדרה, דייוויד לוי, שנתנו לו דרור בפיתוח הדמות. כהרחבה לתיאורו של אדמס את גומז כטיפוס לטיני ומלא תשוקה, אסטין הציע להעניק לגומז את גלגול העיניים ושפם העיפרון הייחודיים שלו, וולגלם את דמותו כבעלת מסירות ותשוקה בלתי-נדלית אל מורטישה.
ברצועות הקומיקס המקוריות של אדמס ובסדרות הטלוויזיה, גומז מופיע לבוש חליפת-פסים ועניבה, אם כי בסרטים דמותו לובשת בנוסף גם עניבת פרפר ומגוון רחב של בגדים אקסטרווגנטיים. גומז מוציא 1,000 דולר לחודש על סיגרים, והוא להטוטן ומטיל סכינים מוכשר. בנוסף, אחד מתחביביו הגדולים של גומז הוא לשחק ברכבות צעצוע.
במהלך הופעותיו בזיכיון, גומז מתואר כמולטי-מיליארדר אתלטי, אקרובטי ואקסצנטרי. אף על שהוא נחשב לאיש עסקים מוצלח ביותר, לאחר שרכש הרבה מהונו באמצעות ירושות משפחתיות והשקעות בעסקים שונים, גומז הוא פזרן ומוציא כלאחר יד אלפי דולרים על כל גחמה; ובהתאם לכך, מרומז כי השקעותיו של גומז מונעות יותר על ידי גחמה מאשר אסטרטגיה עסקית. חרף זאת, מוסבר על ידי הדמויות בזיכיון כי המזל כמעט ואינו מכשיל אותו. לגומז יש עסקים ברחבי העולם, כולל חוות תנינים, חוות זמזמים, מכרות מלח, מפעל מצבות ומכרות אורניום. ברשימת "15 הדמויות הבדיוניות העשירות ביותר" שערכה "פורבס" בשנת 2007, דמותו של גומז דורגה במקום ה-12, עם שווי נקי של 2 מיליארד דולר.
כגבר צעיר, גומז למד משפטים, והוא די גאה בכך שזכה לתארים "ככל הנראה לעולם לא יעבור את המבחנים" ו"בעל הסבירות הנמוכה ביותר להצליח"; ואף על פי שהוא ממעט לעסוק (או להצליח) בתחום זה, הוא מתענג באופן אבסורדי על הפסדיו בתיקים ובכך שהכניס פושעים רבים מאחורי סורג ובריח בזמן שפעל כסנגוריהם; עובדה זו נסתרת חלקית בפרק "משפחת אדמס הולכת לבית המשפט", שם מצוין כי בעוד שגומז מעולם לא זכה בתיק, הוא גם מעולם לא הפסיד. סיפור רקע זה, אף על פי שאינו מוזכר ישירות בסדרת הטלוויזיה המקורית, מרומז כאשר גומז מכריז כי הוא עצמו ישמש כעורך דינו, ומפסיד בתיק. בסדרה "משפחת אדמס החדשה", מצוין כי גומז למד גם רפואה.
חרף זאת, במהלך הזיכיון הוצגו עובדות סותרות על משלח ידו של גומז ועל ניסיונו התעסוקתי; באחד הפרקים גומז טוען כי אף על פי שמשפחתו הייתה עשירה עוד בילדותו, הוא בכל זאת עבד בעבודות מזדמנות על מנת לחשל את אופייו. אולם, כאשר בנו, פאגסלי, מחליט למצוא עבודה, גומז נחרד, וטוען כי "אף בן אדמס לא עבד במשך 200 שנה!". בסדרת ההנפשה משנת 1992, גומז מנסה תדיר להיכשל בכוונה במשהו, בכל דבר, ומגיע למסקנה כי הוא גרוע בלהיכשל; קו עלילה זה סותר את עדותו המפורשת בסדרת הטלוויזיה המקורית כי "דבר" תמיד מנצח אותו בברידג'.
הופעתיו הבולטות בזיכיון

את דמותו של גומז בסדרת הטלוויזיה המקורית משנות ה-60, גילם השחקן ג'ון אסטין. אסטין שב לדבב את הדמות בפרק בסדרה המונפשת "סרטי סקובי-דו החדשים", בו הוצגה משפחת אדמס. בסדרת ההנפשה הראשונה של "האנה-ברברה", את דמותו של גומז דיבב לני ויינריב; אך בסדרת ההנפשה השנייה, גם היא מאת "האנה-ברברה", אסטין שב לדבב את דמותו של גומז.
את דמותו של גומז בסרטי הלייב אקשן "משפחת אדמס" (1991) ו"החיים על פי משפחת אדמס" (1993) גילם השחקן ראול ג'וליה. שני הסרטים שינו משמעותית את דמותו של גומז בהשוואה לסדרת הטלוויזיה, כשהשינוי המשמעותי ביותר היה הפיכת דמותו של פסטר לאחיו של גומז (כשבסדרת הטלוויזיה, היה דודה של מורטישה). במהלך הסרט, מציינת מורטישה כי הוריו של גומז נרצחו על ידי המון זועם, אם כי בסצנה אחת בסרט ההמשך, כשגומז תופס את פסטר עם מגזין פורנוגרפי, שניהם מסתכלים על העמוד המרכזי (שלא מוצג לצופה) ומזכירים בחיבה את "אמא". בנוסף, בסרט ההמשך, לגומז ולמורטישה יש ילד שלישי בשם פיוברט; תינוק משופם בדומה לאביו.
לאחר מותו של ג'וליה משבץ מוחי פתאומי בשנת 1994, החליף אותו טים קארי בסרט "משפחת אדמס: האיחוד" בשנת 1998, ובשנת 1999, את דמותו של גומז בסדרה "משפחת אדמס החדשה" גילם גלן טרנטו; שם התנהגותו ותחביביו המטורפים של גומז שאבו השראה מסדרת הטלוויזיה המקורית. בסדרה זו אף שב לככב אסטין בתפקיד אורח כסבו של גומז.
בעיבוד המוזיקלי שהופק לזיכיון, את דמותו של גומז גילם לראשונה נייתן ליין, שלאחר מכן הוחלף ברוג'ר ריס. בסיבוב ההופעות של המחזמר בבריטניה בשנת 2017, את דמותו של גומז גילם קמרון בלייקלי.
בסרט ההנפשה "משפחת אדמס" (2019) ובהמשכו, "משפחת אדמס 2" (2021), את דמותו של גומז מדבב השחקן אוסקר אייזק.
באוגוסט 2021, נמסר כי את דמותו של גומז בסדרה "ונסדיי" יגלם השחקן לואיס גוזמן.
הערות שוליים

1 2  Ocker, J. W. (October 2012). The New York Grimpendium: A Guide to Macabre and Ghastly Sites in New York State - J. W. Ocker. ISBN 9781581577723. Retrieved September 14, 2022.
↑  Chas Addams: A Cartoonist's Life, by Linda H. Davis, Random House, 2006, ISBN 978-0679463252
↑  "Tee & Charles Addams Foundation". Tee & Charles Addams Foundation. Retrieved September 13, 2022.
↑  "Ocala Star-Banner - Google News Archive Search". news.google.com.
1 2 3  "#12 Addams, Gomez". Forbes.com. 2015-05-26. Archived from the original on 2015-04-17. Retrieved September 14, 2022.
↑  "Addams Family (TV Show): What Was Gomez' Profession? (Archive) - Straight Dope Message Board". Boards.straightdope.com. 2011-06-21. Retrieved September 14, 2022.
↑  Petski, Denise (August 6, 2021). "Wednesday Addams Netflix Series Casts Luis Guzmán As Gomez". Deadline Hollywood. Retrieved September 14, 2022.
| משפחת אדמס מאת צ'ארלס אדמס |
| --- | --- | --- |
| דמויות | גומז אדמס • מורטישה אדמס • פאגסלי אדמס • ונסדיי אדמס • דוד פסטר • סבתא • לרץ' • דבר • הדודן זה |  |
| טלוויזיה | משפחת אדמס (1964–1966) • משפחת אדמס (1973) • ליל כל הקדושים עם משפחת אדמס החדשה (1977) • משפחת אדמס (1992–1993) • משפחת אדמס החדשה (1998–1999) • ונסדיי (2022-הווה) |  |
| קולנוע | משפחת אדמס (1991) • החיים לפי משפחת אדאמס (1993) • משפחת אדמס: המפגש (1998) • משפחת אדמס (2019) • משפחת אדמס 2 (2021) |  |
| תיאטרון | משפחת אדמס (מחזמר) |  |
דמותו של גומז בחלק מעיבודי הלייב אקשן שהופקו לזיכיון – בגילומם של ג'ון אסטין (משמאל), ראול ג'וליה (במרכז) ולואיס גוזמן (מימין).
גטו ביאליסטוק

יהודים מנקים את רחובות ביאליסטוק בפקודת הנאצים, יוני 1941
חיסולו של גטו ביאליסטוק, 15-20 באוגוסט 1943. גברים יהודים עם הידיים מאחורי הראש, מוקפים ביחידה צבאית גרמנית
גטו ביאליסטוק (בגרמנית: Ghetto Białystok) היה גטו שפעל בעיר ביאליסטוק שבצפון-מזרח פולין בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. הגטו הוקם באוגוסט 1941 וחוסל בנובמבר 1943. מרד שפרץ בגטו דוכא. מרבית תושביו (כ-60,000) נהרגו או שהועברו בקרונות בקר למיידנק ולטרבלינקה.
רקע

על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין גרמניה וברית המועצות בשנת 1939, הייתה מיועדת העיר ביאליסטוק להיכלל בשטח הכיבוש הסובייטי. כוחות סובייטים נכנסו לעיר בספטמבר 1939, והחזיקו בה עד לכיבושה על ידי הכוחות הגרמנים ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה. בימיו הראשונים של הכיבוש הגרמני, נאספו בביאליסטוק פלוגות איינזצגרופן ומשטרה בפיקודו של ארתור נבה וטבחו באלפי יהודים באזור ביאליסטוק, לפני ואחרי הקמת הגטו. ב-28 ביוני עלה באש בית הכנסת הגדול של העיר עם 800 עד 1,000 יהודים שהיו כלואים בו, והוא נשרף כולו. ב"יום שישי האדום" נרצחו עד 5,000 קורבנות יהודים.
הגטו

בחודש אוגוסט 1941, הורו הגרמנים על הקמת גטו בביאליסטוק. כ-50,000 יהודים תושבי העיר והאזור הסמוך לה, שוכנו באזור קטן של העיר. הגטו נחלק לשניים על ידי נהר ביאלה (אחד מהיובלים של נהר נרב). מרבית האסירים הועבדו בעבודות כפייה, לרוב במפעלי הטקסטיל והחימוש ששכנו בתוך גבולות הגטו ולעיתים גם בעבודות כפייה מחוץ לגטו. היודנראט הקים בגטו בית תמחוי, מרפאה ושירותים אחרים. מנות מזון נאכפו בקפדנות.
בפברואר 1943, קבוצה ראשונה של כ-10,000 יהודי ביאליסטוק גורשו אל מותם בקרונות בקר לטרבלינקה. עוד 2,000 קורבנות נורו במקום כשסירבו או לא יכלו לעלות לקרונות, בעיקר עקב כך שהיו חולים וחלשים מדי לנסיעה. באותו חודש, כ-7,600 אסירים הוכנסו למחנה מעבר מרכזי חדש בעיר למטרת סלקציה. הכשירים נשלחו למחנה מיידנק, שם מוינו האסירים בשנית: אלו שנמצאו כשירים לעבודה, נשלחו למחנות בליז'ין (Bliżyn), פוניאטובה ואושוויץ; אלו שהוערכו כחלשים מדי, הושמדו במיידנק. למעלה מאלף ילדים יהודים נשלחו תחילה לגטו טרזיינשטט בבוהמיה, ולאחר מכן לאושוויץ, שם נרצחו.
בתחילת אוגוסט 1943 בברלין התקבלה החלטה לחסל לחלוטין את גטו ביאליסטוק. ב-15 באוגוסט 1943 בשעה 18.00 נקרא ברש למפקדת הגסטפו ששכנה מחוץ לגטו, בארמון ברניצקי, שם התבשר על פינוי מיידי של תושבי הגטו ללובלין. ב-16 באוגוסט 1943 לפנות בוקר, פשטו על הגטו גדודי האס אס הגרמני עם כוחות של מתנדבי טרווניקי אוקראינים, אסטונים, לטבים ובלארוסים, כחלק מאקציה נוספת שמטרתה חיסולו הסופי של הגטו.