stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס בראון
רשימת אלבומים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Please Please Please (1959)  Try Me (1959)  Think (1960)  The Amazing James Brown (1961)  James Brown Presents His Band/Night Train (1961)  Shout And Shimmy (1962)  James Brown and His Famous Flames Tour the USA (1962)  Live at the Apollo (1963)  Prisoner of Love (1963)  Excitement - Mr. Dynamite (1963)  Pure Dynamite: Live at the Royal (1964)  Showtime (1964)  The Unbeatable James Brown (1964)  Grits and Soul (1964)  Out Of Sight (1964)  Papa's Got A Brand New Bag (1965)  I Got You (I Feel Good) (1966)  James Brown Plays James Brown Today and Yesterday (1966)  Mighty Instrumentals (1966)  James Brown Plays New Breed (The Boo-Ga-Loo) (1966)  Soul Brother No. 1: It's A Man's Man's Man's World (1966)  James Brown Sings Christmas Songs (1966)  Handful of Soul (1966)  The James Brown Show (1967)  Sings Raw Soul (1967)  James Brown Plays The Real Thing (1967) |  Live At The Garden (1967)  Cold Sweat (1967)  James Brown Presents His Show of Tomorrow (1968)  I Can't Stand Myself (1968)  I Got The Feelin' (1968)  Live At The Apollo, Volume 2 (1968)  Jams Brown Sings Out Of Sight (1968)  Thinking About Little Willie John and a Few Nice Things (1968)  A Soulful Christmas (1968)  Say It Loud, I'm Black and I'm Proud (1969)  Gettin' Down To It (1969)  The Popcorn (1969)  It's A Mother (1969)  Ain't It Funky (1970)  Soul On Top (1970)  It's A New Day - Let A Man Come In (1970)  Sex Machine (1970)  Hey America (1970)  Super Bad (1971)  Sho' Is Funky Down Here (1971)  Hot Pants (1971)  Revolution of the Mind/Live At The Apollo, Volume 3 (1971)  There It Is (1972)  Get On the Good Foot (1972)  Black Caesar (1973)  Slaughter's Big Rip-Off (1973) |  The Payback (1974)  Hell (1974)  Reality (1975)  Sex Machine Today (1975)  Everybody's Doin' The Hustle and Dead on the Double Bump (1975)  Hot (1976)  Get Up Offa That Thing (1976)  Bodyheat (1976)  Mutha's Nature (1977)  Jam 1980's (1978)  Take A Look At Those Cakes (1979)  The Original Disco Man (1979)  People (1980)  Hot On The One (1980)  Soul Syndrome (1980)  Nonstop! (1981)  Live In New York (1981)  Bring It On (1983)  Gravity (1986)  James Brown And Friends (1988)  I'm Real (1988)  Love Over-Due (1991)  Universal James (1993)  Funky President (1993)  Live At The Apollo (1995)  I'm Back! (1998)  Say It Live & Loud: Live in Dallas, 1968 (1998)  The Next Step (2002) |
פרסים

פרס גראמי למפעל חיים (1992)
היכל התהילה של הרוק אנד רול (1986)
MOJO Awards
פרס מרכז קנדי
כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד
הר דנאלי

| --- | --- |
מקינלי, צילום מהפארק הלאומי מקינלי
מקינלי, צילום מהפארק הלאומי מקינלי
 מידע כללי
 על שם:  ויליאם מקינלי 
 גובה:  6,168 מטר. ההר הגבוה באמריקה הצפונית.
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  אלסקה שבארצות הברית
 רכס הרים:  רכס אלסקה
 העפלה ראשונה:  7 ביוני 1913 על ידי צוות בן ארבעה מטפסים, בראשותו של הדסון סטק
 מסלול ההעפלה הקל:  מערבי, טיפוס קרחונים/שלג
 קואורדינטות:  63°5′51.34″N 151°00′19.86″W﻿ / ﻿63.0975944°N 151.0055167°W﻿ / 63.0975944; -151.0055167
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורדנאלי(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורדנאלי
 
הר מקינלי (באנגלית: Mount McKinley), הידוע בעבר רשמית כהר דנאלי (Mount Denali), הוא ההר הגבוה ביותר באמריקה הצפונית ומתנשא לגובה 6,168 מטר. ההר נמצא במדינת אלסקה בארצות הברית כ-210 קילומטר צפון-צפון-מערב לעיר אנקורג' וכ-250 קילומטר דרום-מערב מפיירבנקס, בתחומי הפארק הלאומי דנאלי. ההר הוא מבין שבע הפסגות המהווה "תחנה" ב-מסע שבע הפסָגות.
פירושו של שם ההר הוא "הגדול" בשפה הדינאינא, ובמשך זמן רב היה שמו הרשמי באלסקה בלבד. השם מקינלי ניתן להר באופן רשמי ב-1897 על שמו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי על ידי היזם המקומי, וויליאם א' דיקי. למקינלי עצמו לא היה כל קשר לאזור או להר. אולם באוגוסט 2015, בהיענות לדרישת אלסקה, החליטה שרת הפנים של ממשל הנשיא אובמה, בתיאום עם ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית, ששמו של ההר ישוב ויהיה שמו המקורי דנאלי.
ביום הראשון לכהונתו השנייה, בינואר 2025, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ חתם על צו נשיאותי לפיו שם ההר ישוב להיות מקינלי.
מאפיינים ייחודיים

הדנאלי מתנשא, ביחס לסביבתו, לגובה רב יותר מאשר הר האוורסט, אף כי ביחס לפני הים, פסגת האוורסט גבוהה מדנאלי בכ-2,700 מטר. הסיבה לכך היא שרגלי האוורסט נמצאות על הרמה הטיבטית, מישור בגובה 5,200 מטר מעל פני הים, והוא מתנשא, ביחס לסביבתו, לכ-3,700 מטר בלבד. לעומתו, רגלי הדנאלי נמצאות בגובה 600 מטר מעל פני הים, ובגובה של 5,500 מטר ביחס לסביבה הקרובה.
ההר מתאפיין גם בקור ומזג אוויר קיצוניים במיוחד. מד חום שהושאר בגובה 4,600 מטר על ההר, במשך 19 שנה, הגיע למדידת שיא של 73- מעלות צלזיוס. טיפוס על ההר טומן בחובו סיכון גבוה במיוחד לחלות במחלת גבהים. הסיבה היא לא רק הגובה הרב אלא אף מיקומו הצפוני של הר.
היסטוריה

ההר מוזכר לראשונה ביומני רב החובל ג'ורג' ונקובר, קצין בצי הבריטי שחקר את האזור בסוף המאה ה-18. ונקובר כתב כי ראה את פסגתו המושלגת ממרחק של 350 קילומטרים, בעודו בלב ים.
הניסיון הראשון לטפס לפסגת ההר נעשה ב-1903 על ידי השופט ג'יימס וויקרשם. הניסיון נערך מהצד הצפוני הקרוי היום "קירו של וויקרשם". במסלול סכנת מפולות שלגים ולא טיפסו עליו מ-1963.
ב-1903 טען חוקר הקוטב הנודע פרדריק קוק שהצליח להגיע לפסגה, אך מאוחר יותר התברר ששיקר. בעקבות התערבות בבר בפיירבנקס ב-1910 קיוותה משלחת של ארבעה מחפשי זהב להוכיח שאיש מעולם לא היה על הפסגה, ולהבטיח שאלסקאים יהיו הראשונים להיות שם. בדצמבר אותה שנה, המשלחת יצאה מפיירבנקס על גבי סוסים ומזחלת כלבים. לאף אחד מחברי המשלחת לא היה ניסיון כלשהו בטיפוס הרים. במשך חמישה חודשים הם עשו דרך של כ-200 ק"מ, כשהם מתקיימים על צייד ודייג בלבד. בסופו של דבר, שניים מהם הצליחו להגיע לפסגתו הצפונית של ההר, רק 250 מטר מהפסגה הנכספת.
פסגת ההר האמיתית נכבשה לראשונה, על ידי צוות בן ארבעה מטפסים, בראשותו של הדסון סטק ב-7 ביוני 1913. דרכם להר הייתה דומה לזו של המשלחת הקודמת.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נכנסו לשימוש מטוסי סקי, שעזרו לקצר את הדרך הארוכה לפסגה. המטוסים אפשרו למטפסים רבים יותר לנסות ולהגיע למעלה, ומספר המנסים עלה בהתאם.
הישראלים הראשונים להגיע לפסגת ההר היו דורון אראל (הישראלי הראשון שהגיע לפסגת האוורסט) ומיכאל תמיר ב-1987.
הערות שוליים

↑   ההר הגבוה בצפון אמריקה התכווץ, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2013
↑   ג'ולי הירשפלד־דיוויס, הניו יורק טיימס, בביקורו באלסקה, אובמה הכריז על שינוי שמו של הר מקינלי לשם הילידי, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2015
↑  ישראל גראדווהל, ‏בחתימה אחת: כך מחק דונלד טראמפ את מורשת ביידן, באתר כיכר השבת, 21 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011345241605171  BNE: XX5295750  BnF: cb124243021 (data)  GND: 4408388-9  LCCN: sh85082617  NARA: 10043617  NKC: ge407610  SUDOC: 033370273  VIAF: 241195889   WorldCat (עם VIAF): 241195889
מתקפת הטרור בחיפה (1969)

| חלק ממלחמת ההתשה, הסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

 תאריך:  23-22 באוקטובר 1969
 תאריך עברי:  י' - י"א בחשוון ה'תש"ל
 מקום:   חיפה ישראל ישראל
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  מטען חבלה
 הרוגים:  2
 פצועים:  23
 מבצע:  יוסף אבו אל-חיר ופאוזי נימר
 
מתקפת הטרור בחיפה (1969) היו מספר פיגועי תופת שבוצעו בימים רביעי-חמישי י' בחשוון - י"א בחשוון ה'תש"ל, 22-23 באוקטובר 1969 בהם נרצחו 2 ונפצעו 23 יהודים במספר פיגועי תופת בבנייני מגורים בכמה זירות בעיר חיפה.
רקע

באותם ימים התנהלה מלחמת ההתשה בין ישראל נגד ירדן ומצרים, ובוצעו פיגועי תופת רבים בישראל באותה שנה, מתקפת טרור זו היוותה עליית מדרגה לאור אופן ביצועם החריג באותה תקופה, באירועים אחרים נפגעו מתקני תשתיות במפרץ חיפה, בהם אירוע ירי על בתי הזיקוק ופיצוצים במתקנים נוספים בצפון העיר ובחופי רחצה. אחת מהקבוצות שהובילה את אותם פיגועים הייתה קבוצת מחבלים ערבים אזרחי ישראל, שכונתה אז "החוליה העכואית" שהונהגה על ידי פאוזי נימר. אחד מחברי החוליה היה אבו חיר, אז נגר צעיר בן 26 מעכו, נשוי ואב ל-2, בימים שלפני האירוע החביא כלי נשק רבים בנגרייה שלו ברחוב ונציה בעכו העתיקה.
בשבועות לפי מתקפת הטרור קמה קבוצת טרור בשם "החולייה העכואית" שביצעה 22 פיגועים באזור מועצה אזורית חוף הכרמל והצ'ק פוסט בין חיפה וחדרה ורצחה 3 יהודים (ביניהם 2 נרצחי מתקפת הטרור בחיפה), אותה חוליית טרור של ערבים ישראלים הונהגה בידי פאוזי נימר, נהג מונית בן 33 מעכו, הפיגועים שבוצעו על ידי חוליית טרור זו כללו הנחת מטעני חבלה בצמוד למבני מגורים, משאיות ורכבי הסעה ציבורית, באחת מהן נרצח ויקטור גואטה, הנחת מטעני חבלה על פסי רכבת, פגיעה בשנאי חשמל ופגיעה בבתי הזיקוק. יעדי הפיגועים היו פגיעה ביהודים על ידי תקיפת בתי מגורים וכלי תחבורה, וכן פגיעה בתשתיות נפט, מים, חשמל ותחבורה.
הפיגועים

בימים 22 באוקטובר ו-23 באוקטובר 1969 בסך הכול אירעו חמישה פיגועי תופת נפרדים בכניסות לבנייני מגורים ברחבי העיר חיפה בשכונות מרכז הכרמל, אחוזה, קריית שפרינצק, קריית אליעזר ונווה שאנן, הפיצוצים התרחשו על ידי מטעני חבלה במשקל 5–7 קילוגרם נפץ שהונחו על ידי המחבל יוסף אבו אל-חיר תושב עכו.
בפיגועים נהרסו 8 דירות כליל, ונשרפו מעל 5 מכוניות, בחלק מהפיגועים היה נזק רב מאוד ובחלק נזק קטן אם בכלל.
הפיגועים > הפיצוץ הראשון

הפיצוץ הראשון בוצע בשעה 04:40 ברחוב ברל כצנלסון 24 (ברמת חן כיום) בשכונת נווה שאנן, כתוצאה מהפיצוץ נפצעו 2 אנשים באורח קל ונרצח יהודי תושב הבניין חיים מינקוביץ, דירת הקרקע שבבניין נהרסה כליל כתוצאה מעוצמת הפיצוץ.
הפיגועים > הפיצוץ השני

הפיצוץ השני בוצע בשעה 06:30 בבוקר בשדרות מוריה 75 בשכונת אחוזת שמואל, בפיצוץ נפצעו 3 אנשים, מתוכם 2 באורח בינוני ואחד באורח קל, מן ההתפוצצות נפער חור גדול בקיר החיצוני, רצפת הקומה הראשונה התמוטטה, שלוש מכוניות שנכחו בחניית הבניין נשרפו מהפיצוץ.
הפיגועים > הפיצוץ השלישי

הפיצוץ השלישי בוצע בשעה 07:50 בפינת שדרות ווג'ווד רחוב קיש, ונפצעו 7 אנשים באורח קל, כתוצאה מהפיצוץ נהרסה דירה שטרם השתכנו בה אנשים ושאר הבניין ניזוק גם כן.
הפיגועים > הפיצוץ הרביעי

הפיצוץ הרביעי בוצע בשעה 16:13 ברחוב יציאת אירופה 4 בקריית שפרינצק בו נפצעו 3 אנשים, 2 דירות קרסו ודירה נוספת נהרסה כליל, בין הפצועים תינוק בן 7 חודשים שנפצע קל וחולץ מתחת להריסות לאחר 40 דקות.
הפיגועים > 23 באוקטובר הפיצוץ החמישי

הפיצוץ החמישי בוצע יום לאחר 4 הפיצוצים, בשעה 02:15 לפנות בוקר ברחוב אבנר 1 בקרית אליעזר, ביום י"א בחשון תש"ל, (23.10.1969). באותו פיצוץ נפצעו ארבעה אנשים באורח קשה ו-3 באורח קל ונרצחה היהודיה רחל לב ברסלר תושבת הבניין.
הפיגועים > פיצוץ נוסף בעיר התחתית

כמה שעות לאחר מתקפת הטרור והפיצוץ החמישי בקרית אליעזר בוצע על ידי החוליה פיצוץ גם בכיכר חמרה שבהעיר התחתית של חיפה, אם כי לא ידוע על נפגעים ואין כמעט שום מידע על אותו פיצוץ שכנראה לא הוביל לנזק משמעותי במיוחד במקום.
התגובות למתקפת הטרור

ראש ממשלת ישראל דאז גולדה מאיר אמרה לאחר מתקפת הטרור כי "הרוצחים הבאים מעבר לגבול והמנהיגים השולחים אותם טועים, אם הם חושבים שיפחידו אותנו: הם יקבלו את העונש המגיע להם, גם אם הדבר ייקח זמן".
מתקפת הטרור הביאה לעליית מדרגה בפיגועי התופת בישראל באותן שנים והגבירה את המתיחות שגם כך הייתה גבוהה עקב מלחמת ההתשה.
לאחר מתקפת הטרור

עם חשיפת החוליה, התגלתה אחת נוספת ממג'ד אל-כרום שפוצצו מכונית תופת בכניסה לעכו בה נהרגו 2 המחבלים. מאות מפגינים יהודים ניסו בעקבות האירוע להיכנס לעיר העתיקה בעכו. שוטרים רבים מנעו זאת מהם ועל פי הדיווחים הפעילו אלות כנגד היהודים. שלושה שוטרים ושמונה מפגינים נפצעו.
המחבל יוסף אבו אל-חיר תושב עכו יליד 1943, שוחרר ב-1985 כחלק מעסקת ג'יבריל, ביוני 2017 חזר לישראל אבו אל-חיר, 34 שנים לאחר שגורש. אל-חיר נעצר כשחזר. ועדת שחרורים בבית המשפט המחוזי בנצרת פסקה שהוא הפר את תנאי שחרורו, ולכן יחזור לרצות את מלוא עונשו, 15 מאסרי עולם ועוד 30 שנות מאסר.
ראו גם

פאוזי נימר
ויקיפדיה:OTRS/אוסף דן הדני/פיצוץ חמישה בתים בחיפה, אוקטובר 1969
הערות שוליים

↑  יורם פרי, ראש-הממשלה גולדה מאיר: הרוצחים ושולחיהם מעבר לגבול ייענשו, דבר, 23 באוקטובר 1969
↑  ג. מאיר: הרוצחים יבואו על עונשם, על המשמר, 23 באוקטובר 1969
ראש העיר של חיפה משה פלימן בזירת הפיגוע. צילום: דן הדני
שדרות מוריה 75 פינת זרובבל
הבית ברחוב ודג'ווד 48 - פינת שדרות קיש
רחוב ברל כצנלסון 24 יום לאחר הפיצוץ.
מיכל שרון

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1963 (בת 61) נהלל, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי לאישה
 
מיכל שרון (נולדה ב-14 בפברואר 1963) היא אשת בידור וטלוויזיה ומעצבת גרפית ישראלית. התפרסמה בעיקר בתור הצ'ייסרית בשעשועון "המרדף", המשודר בתאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה

שרון נולדה וגדלה בנהלל. בגיל צעיר הצטיינה בטריוויה, ובעצת חברים התמודדה בשעשועון "הכספת", ואף זכתה במקום השני. בשנת 2007 השתתפה בתוכנית "אלוף האלופים" של השעשועון "אחד נגד מאה", וזכתה בסכום הגבוה ביותר עד אז – קרוב למאתיים אלף שקלים.
בשנת 1999 הוציאה, יחד עם אביב לביא, את ספר החידות "מאיפה משתין הדג", בהוצאת בבל, המרכז אלפי שאלות טריוויה שפורסמו במדור הטריוויה של עיתון "העיר" בין השנים 1992–1999.
שרון משמשת, נכון ל-2023, כעורכת הגרפית של המגזין "לאשה".
ביוגרפיה > המרדף

בשנת 2018 הוזמנה שרון להשתתף בספיישל "אלוף האלופים" של השעשועון "המרדף", שכלל ארבעה מתמודדים שזכו בעבר בתוכניות טריוויה שונות. בסיבוב הראשון הגיעה שרון להישג הגבוה בתולדות התוכנית – 12 תשובות נכונות מתוך 13 שאלות – אך בשלב הבא נכשלה והודחה.
מאוחר יותר פנו אליה מפיקי התוכנית והזמינו אותה לגשת לאודישנים כצ'ייסרית, משום שרצו גם אישה לצד הצ'ייסר איתי הרמן. שרון עברה את האודישן, והחל מהעונה השלישית משמשת לסירוגין עם הרמן בתפקיד הצ'ייסרית בתוכנית.
חיים אישיים

נשואה לאבי, מעצב פנים. השניים הורים לשתי בנות.
מתגוררת בשכונת נאות אפקה שבצפון תל אביב.
הערות שוליים

↑  לאשה, אחת ששווה מאה (185,850 אם נדייק), באתר ynet, 24 ביולי 2007
↑  מאיפה משתין הדג? / אביב לביא, מיכל שרון | בוקמי - www.Bookme.co.il - אתר הספרים הגדול והזול ברשת, באתר www.bookme.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  לא תאמינו איפה מצא 'המרדף' את מיכל שרון, הצ'ייסרית שיודעת הכל, באתר Xnet‏, 23 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009117190005171  VIAF: 5528160668268803560002   WorldCat (עם VIAF): 5528160668268803560002
דסיר דואה

דסיר דואה (נולד ב-3 ביוני 2005) הוא כדורגלן צרפתי המשחק כקשר פריס סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית. הוא נחשב לאחד הכישרונות המבטיחים ביותר באירופה לשנת 2023.
קריירה

דואה התחיל לשחק כדורגל באקדמיית הנוער של סטאד רן בגיל 5. באפריל 2022, כשהיה בן 16, חתם על חוזה מקצועי ראשון. באוגוסט 2022, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת וב-6 באוקטובר 2022, כבש את שער הניצחון נגד דינמו קייב במסגרת הליגה האירופית.
בנובמבר 2022, האריך את חוזהו בסטאד רן עד 2025.
ב-17 באוגוסט 2024 חתם בפריס סן-ז'רמן תמורת 50 מיליון אירו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון הליגה 0‐6 על מונפלייה במחזור השני. ב-10 בדצמבר כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 3-0 על רד בול זלצבורג במסגרת ליגת האלופות כשעלה כמחליף בדקה ה-66.
נבחרת לאומית

דואה שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת וזכה עמן באליפות אירופה עד גיל 17 ב-2022. באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
הערות שוליים

↑  NXGN 2023: The 50 best wonderkids in football, goal
↑  RENNES VS. DINAMO KIEV  2 - 1, soccerway
↑  "Mercato : Désiré Doué officiellement transféré au Paris Saint-Germain (Transferts)". L'Équipe (בצרפתית). נבדק ב-2024-08-17.
↑  JO 2024 - Football : les quatre réservistes des Bleus déterminés, la liste définitive est connue באתר Ouest-France, ‏ 4 ביולי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי |  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי | צרפת |
מסכת גז

מסכת גז פינית משנת 1939
מגוון מסכות גז ששימשו במלחמת העולם הראשונה
ערכת מגן. מימין נמצאת מסכת הסימפלקס, ומשמאל למעלה מסנן הM80
שמרטף בעיצוב של ירון רשף
מסכת שעון זהב. ניתן לראות בתמונה מצד ימין את הברדס, משמאלו את המפוח, עליו מורכבים שני מסנני M80, ומשמאל, את תיק הנשיאה הייעודי
מסכת אבן ספיר
מסכת גז (בישראל ידועה כמסכות אב"כ) היא אמצעי מיגון נשימתי כנגד גז רעיל הנמצא באוויר, כתוצאה מהפעלת חל"כ (חומר לחימה כימי) או חלב"ג (חומר לחימה ביולוגי) או כתוצאה מתקלה שגרמה להשתחררות חומרים רעילים בפעילות אזרחית.
מסכות גז בישראל

בישראל קיימים מספר סוגים של אמצעי מיגון נשימתי, אשר מיועדים למקרה של מתקפה בלתי קונבציואנלית. ניתן לחלק את המסכות לשתי קטגוריות עיקריות. אזרחיות, וייעודיות ללוחם ולחייל. בנוסף גם קיים מגוון גדול של מסכות לתחום התעשייה.
מסכות אזרחיות

מסכת גז מסוג סימפלקס העשויה גומי, ומצוידת ברצועות המהדקות אותה לפני הלובש, בצורה שהאפשרות היחידה לחדירת אוויר היא דרך המסנן שבקדמתה.
בקדמת המסכה מותקן מסנן מסוג M80. מסנן זה הוא גם המסנן שבשימוש כלל כוחות צה"ל.
בישראל חולקו לציבור ערכות מגן, הכוללות מסכות גז מסוג סימפלקס, לקראת מלחמת המפרץ, כתגובה על הצהרה של סדאם חוסיין שיילחם בישראל בנשק כימי (הצהרה שלא מומשה). בשנים האחרונות נלקחו המסכות מהאזרחים לרענון, ואף התחילה חלוקה מחדש של המסכות. לאחר תחילת הליך פירוק מאגר הנשק הכימי של אסד הוחלט להפסיק לנפק מסכות אזרחיות מכיוון שהאיום המרכזי בשימוש בנשק כימי על אזרחי ישראל היה מכיוונו של אסד.
מסכות ייעודיות

בידי כוחות צה"ל נמצאים שלושה סוגי מסכות גז. מסכת M15 המיועדת לשימוש כלל החיילים, מסכת שעון זהב, ומסכת אבן ספיר, המיועדות לשימוש של כוחות האב"כ הייעודיים בחיל ההנדסה ובפיקוד העורף שתי המסכות בעלות מבנה דומה.
מסכות ייעודיות > מבנה המסכה

מכילות ברדס, המיועד להגנה על כלל הפנים והצוואר, מפוח, המיועד להזרמת אוויר נקי לפנים המסכה, שני מסנני M80, המתחברים למפוח, צינור שרשורי, המחבר בין המפוח למסכה, ואמצעי נשיאה ייעודי למפוח.
מסננים

בישראל משתמשים במספר סוגי מסננים למסכות, כאשר המסנן הנפוץ ביותר הוא מסנן ה-M80. בנוסף קיימים במערך הצה"לי גם מסנן ABEK, ומסנן TEDA.
מסננים > שיטת פעולה כללית

תהליך טיהור האוויר מרעלים על ידי המסנן נעשה בשלוש דרכים: פילטריזציה (סינון פשוט), ספיחת הרעלים, ותגובה כימית. תהליך הפילטריזציה מתבסס, בדומה למסננת, על מעבר של האוויר דרך חומר שבו חורים כה זעירים עד שאינם מאפשרים למולקולות הרעלנים (הגדולות ממולקולות האוויר) לעבור דרכם. תהליך הספיחה מתבצע כאשר האוויר המורעל זורם דרך חומר בעל פעילות כימית הסופחת את החומר הרעיל.
במסננים רבים נעשה שימוש בפחם פעיל, שהוא פחם עץ שעבר טיפול מיוחד, היוצר בו כמות גדולה מאוד של חורים מיקרוסקופיים, שמאפשרים שטח ספיגה גדול. כאשר האוויר עובר דרכו, נספגות בו המולקולות של החומר הרעיל ונשארות בתוכו.
בחלק מן המסננים משתמשים בחומרים שנקשרים לרעלנים, מתרכבים עמם ויוצרים מולקולות חדשות שאינן רעילות, או מולקולות הגדולות מכדי שיוכלו לצאת מן הפילטר. שיטת נטרול רעלים זאת היא ייעודית עבור רעלן ספציפי, ומצריכה שימוש בפילטר שונה לכל רעל.
מסננים > שיטת פעולה כללית > מסנן M80

מיועד לסינון חל"כ עצבים נדיף ושאינו נדיף חל"כ כוויה, ולסינון חלב"ג.
מסננים > שיטת פעולה כללית > מסנן ABEK

מיועד לסינון חל"כ עצבים נדיף ושאינו נדיף, חל"כ כוויה, אמוניה ותוצריה, ולסינון חלב"ג.
מסננים > שיטת פעולה כללית > מסנן TEDA

מיועד לספוח חומרים רדיולוגיים, משתמש בשכבת פחם פעיל שעברה טיפול מיוחד לספיחת חלקיקים רדיולוגיים.
מחנה חסה

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  בסיס צבאי 
 קואורדינטות:  31°41′00″N 34°39′00″E﻿ / ﻿31.68333333°N 34.65°E﻿ / 31.68333333; 34.65
  (למפת השפלה מוגדלת) מחנה חסה(למפת השפלה רגילה) מחנה חסה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה חסה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה חסהhe
 
מחנה חסה - מ.ק 419 (נקרא גם מחנה יהודית) הוא בסיס צה"לי נטוש, הנמצא בתחום המועצה האזורית חוף אשקלון, וממוקם בסמוך וממזרח לכביש 232, כ-2 ק"מ צפונית לצומת הודיה. ממול לבסיס מוצבת האנדרטה לחללי שיירת ניצנים.
היסטוריה

המחנה נבנה על ידי הצבא הבריטי, על אדמות הכפר הערבי חסה, בתקופת מלחמת העולם השנייה, לשימוש בעלות הברית שלחמו במדינות הציר. הוא כלל מתקני אימון ליחידות חיל רגלים, בית חולים שדה קטן ויחידה של כשתי פלוגות שריון. בשנות המלחמה שהו בו יחידות אוסטרליות והודיות.
בראשית חודש מרץ 1948, ננטש המחנה על ידי הבריטים במסגרת סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל ונתפס על ידי הכוחות הערביים המקומיים באזור מג'דל - איסדוד בפיקודו של טארק בי אל-אפריקי שכונה השד השחור. אל-אפריקי גייס מתנדבים ממצרים וצעירים מקומיים ממג'דל, חמאמה, סוואפיר ובית דראס. כוח זה החל לתקוף שיירות יהודיות באזור, והוא זה שהתקיף את שיירת ניצנים, ב-21 במרץ 1948.
בתום מלחמת השחרור, נותר מחנה חסה עזוב ורק בראשית שנות ה-50 החל צה"ל בעבודות הנדסיות על מנת להתאים את הבסיס לשימושו של חיל השריון. בספטמבר 1952 עבר גדוד 82 ממחנה עמנואל ששימש כמחנה זמני, למחנה חסה שהפך למחנה הקבע של הגדוד. היו בו יחידות טנקי ה-AMX-13 עד שנת 1962, כאשר הועברו לבסיס ליד באר שבע, ומאז שימש בעיקר את יחידות הצנטוריונים שהגיעו אליו בתחילת בשנות ה-60, אז הוקם בו גדוד טנקי הצנטוריונים הראשון, בפיקודו של שמואל גורודיש.
בסוף חודש ינואר 1971 החלה במחנה חסה הקמתה של חטיבת נתיבי אש (600).
הבסיס ננטש על ידי צה"ל במרץ 2006 במסגרת הצמצומים בצה"ל ופריסת השריון החדשה בארץ. מרבית הרכוש והמבנים שנותרו במקום נבזזו ונגנבו, אך נכון ל-2023 עדיין קיימים מספר ממבני הבסיס שעומדים על כנם.
הערות שוליים

↑  'קסטינה' – ראשית ההתיישבות היהודית במקום, אתר עיריית קריית מלאכי
↑  מורשת החטיבה, חטיבת נתיבי אש (600), העמותה להנצחת חללי החטיבה
↑  משה פריאל. צילום: אלירן חיאט, האסון שבדרך, באתר nrg‏, 23 במאי 2006
גמלא (יישוב עתיק)

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  תקופת בית שני
 עשוי מ:  בזלת
 ננטש:  המרד הגדול
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1968
 ארכאולוגים:  יצחקי גל, שמריה גוטמן
 מצב:  משוקם חלקית, אתר תיירות
 גישה לציבור:  הכניסה בתשלום כביש הגישה לעיר גמלא סגור בשל בעיות בטיחות; ההגעה לעיר רגלית דרך השמורה הכניסה לעיר העתיקה נסגרת שלוש שעות לפני סגירת הכניסה לשמורה
 אתר אינטרנט:  שמורת טבע גמלא, באתר רשות הטבע והגנים
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°54′10″N 35°44′26″E﻿ / ﻿32.90277778°N 35.74055556°E﻿ / 32.90277778; 35.74055556
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) גמלא(למפת הגליל העליון רגילה) גמלא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גמלא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גמלא he
 
גַּמְלָא הייתה עיר יהודית ברמת הגולן שחרבה במרד הגדול בסוף ימי הבית השני.
חפירות נרחבות התקיימו בגמלא מ-1976 ועד 1991, בניהולו של הארכאולוג שמריה גוטמן. אחרי החפירות עבר האתר שיקום והוכשר לקליטת מבקרים. כיום, העיר העתיקה גמלא היא אתר תיירות חשוב בתוך שמורת הטבע גמלא. סך השטח הבנוי של העיר היה כ-180 דונם, שטח שנחשב גדול בעת העתיקה.
שמה של העיר נגזר מהשם "גמל", על שם ההר דמוי דבשת גמל עליו היא שכנה.
בקרבה נמצא אתר ארכאולוגי חורבת א-צלבה.
היסטוריה

העיר גמלא מוזכרת במשנה כאחת מהערים המוקפות חומה מתקופת יהושע בן נון ובתוספתא מוזכר ששימשה כעיר מקלט בימי יהושע בן נון עד לכיבושה של קדש. ככל הנראה, עוד קודם לכך, בתקופת הברונזה הקדומה היה במקום יישוב שחרב. המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי כבש את העיר מידי מתיוונים או מושלים הלניסטיים במאה הראשונה לפנה"ס ויישב בה יהודים, מתוך כוונה לאכלס את אזורי הסְפר של ממלכתו.
יוסף בן מתתיהו, מפקד הגליל בזמן מרד הגדול נגד הרומאים, הורה בשנת 66 לבצר את גמלא כמעוזו הראשי בגולן (קדמוניות היהודים 13:394). יוסף בן מתתיהו מתאר את הטופוגרפיה של העיר, התלויה על צלע הר תלולה ואליה מוביל רק שביל אחד (גם כיום). העיר בנויה על גבעה המוקפת מדרונות תלולים משלושה עברים, ומצד צפון מזרח היא מבוצרת בחומה שבנה יוסף. הוא מפרט לגבי המצור שהטיל אספסיאנוס שהוביל לכיבוש העיר בשנת 67 (בשלב זה יוסף בן מתתיהו היה כבר שבוי בידי הרומאים). הרומאים הרעישו את חומת העיר באיל ברזל והחלו לדחוק את מגני העיר היהודים מעלה, אולם בשלב מסוים כוח החלוץ ניתק מן הכוח המרכזי. היהודים כיתרו את הרומאים, ודחקו אותם אל הגגות (שבשל תלילות העיר היו צמודים לקרקע). הגגות קרסו תחתיהם, וחיילים רומיים רבים מצאו את מותם. בניסיון השני לכיבוש העיר הצליחו הרומאים למוטט את מגדל השמירה בעיר ולהשתלט על העיר הנצורה. ארבעת אלפים מתושבי העיר נטבחו, בעוד חמשת אלפים בחרו לקפוץ אל מותם מראש הצוק של העיר (מלחמות היהודים ד' 1-83). בסך הכול נהרגו בעיר 9,000 נפש, מתושבי גמלא ותושבי הכפרים הסמוכים שמצאו בה מחסה מפני הכוחות הרומאים הקרבים.