stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה
הערות שוליים

↑  סקירת יולי 2014, אתר שירות הביטחון הכללי
↑  באתר גל"צ(הקישור אינו פעיל, 11 בנובמבר 2018)
↑  המרכז למודיעין ולטרור
↑  אביאל מגנזי, באו בסקודה, חיכו להגעת מתפללים, ירו וטבחו, באתר ynet, 2 בדצמבר 2014.
↑  משה טברסקי
↑  אריה קופינסקי
↑  אברהם שמואל גולדברג
↑  קלמן לוין
↑  חזקי ברוך, נאבק עם המחבלים וזרק עליהם סטנדר, באתר ערוץ 7, ‏23.11.2014
↑  אחיה ראב"ד ועומרי אפרים, עיטור המופת לשוטר זידאן סייף שנרצח בפיגוע, באתר ynet, 3 בדצמבר 2014
↑  בהוקרה: הגיבורים של משטרת ישראל, אתר משטרת ישראל, 16 בדצמבר 2014
↑  עדו בן פורת, הטבח בהר נוף: נפטר אחד הפצועים, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2015.
↑   יהונתן ליס, נתניהו הציע למפלגות האופוזיציה: ממשלת אחדות לשעת חירום, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2014.
↑  יניר יגנה‏, ראש עיריית אשקלון הפסיק עבודת ערבים בעיר, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2014.
↑  עמרי נחמיאס, אלי אשכנזי, דנה ירקצי, עדי חשמונאי‏, "הפסקת עבודת הערבים באשקלון - גזענית ובלתי חוקית", באתר וואלה, 20 בנובמבר 2014
↑  עידו אפרתי, מנהל אבו כביר: הפתולוג הפלסטיני הסכים עם ממצאי נתיחת נהג האוטובוס שהתאבד, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2014.
↑  חסן שעלאן, קרובי המחבלים: "שמחנו, הם שהידים גיבורים", באתר ynet, 18 בנובמבר 2014
↑  רועי ינובסקי, עומרי אפרים, נועם דביר ויעל פרידסון, הטרור נמשך: שלושה נרצחו בשני פיגועים בירושלים, באתר ynet, 13 באוקטובר 2015
↑  באתר גל"צ(הקישור אינו פעיל, 11 בנובמבר 2018)
↑  יוני הרש, מועצת הביטחון גינתה את הפיגוע בבירה, באתר ישראל היום, 20 בנובמבר 2014
↑  סוכנויות הידיעות‏, הפרלמנט הירדני התפלל לזכר המחבלים: "פעולה קדושה", באתר וואלה, 20 בנובמבר 2014
↑  עמית ולדמן, ‏טורקיה ובחריין גינו את הטבח בירושלים, באתר ‏מאקו‏, 18 בנובמבר 2014
↑  מאות חרדים בהלווייתו
↑  הרב רובין מספיד בהלווייתו - צפו
↑  ביקור ראשי הקהילה הדרוזית בביהכנ"ס
↑  צעדת החרדים והדרוזים במלאת שנה לפיגוע; העיתונאי הדרוזי נזיה קבלאן על יחסי חרדים ודרוזים
↑  קירוב לבבות: 160 דרוזים יעשו שבת בבית הכנסת - אקטואליה - חדשות - בחדרי חרדים, באתר חדרי חרדים
↑    יפעת ארליך, שבת אחים, באתר "ידיעות אחרונות", 31 בינואר 2016
↑  השיר להאזנה ביוטיוב
↑  נדחתה תביעת המיליארד של משפחת הנרצח, באתר בחדרי חרדים, ‏2016-07-20
זוראב צ'יאברשווילי

זוּראבּ צ'יאבֶּרַשווילי (בגאורגית: ზურაბ ჭიაბერაშვილი, נולד ב-6 ביוני 1972) הוא דוקטור לפילוסופיה, פוליטיקאי ועיתונאי גאורגי, שכיהן כראש עיריית טביליסי (בירת גאורגיה) מאפריל 2004 - יולי 2005. משנת 2005 הוא מכהן כשגריר גאורגיה במועצת אירופה.
חייו

לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון, ביוני 1994, בחוג לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטת טביליסי, הוא המשיך ללמוד ב"ניו סקול" בניו יורק, בה השלים את התואר השני. הוא חזר לאוניברסיטת טביליסי וסיים, בשנת 1999, כדוקטור לפילוסופיה.
לאחר שסיים את לימודיו הוא עבד במכון החירות בטביליסי, לקידום החופש הפוליטי והאזרחי בגאורגיה ובמלכ"רים אחרים. בתקופה זו הוא התבלט כמבקר נמרץ של ראש הממשלה הגאורגי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה. בעקבות אירועי מהפכת הוורדים אולצו שוורדנדזה וראש ועדת הבחירות להתפטר, וסאקשווילי מינה, בסוף נובמבר 2003, את צ'יאברשווילי לראש ועדת הבחירות המרכזית. הוא נותר בתפקידו עד לקיום הבחירות לנשיאות ולפרלמנט של גאורגיה בשנת 2004, בחירות שהוכרו כבחירות הוגנות על ידי משקיפים בינלאומיים.
ב-14 באפריל 2004, במהלך משבר אג'ריה, סירבו רשויות אג'ריה לאפשר את כניסתו של צ'יאברשווילי למחוז, וההצבעה החוזרת במחוז התבטלה.
ב-19 באפריל 2004 סיים צ'יאברשווילי את תפקידו בוועדת הבחירות המרכזית ומונה לראש עיריית טביליסי. הוא נודע במאבקיו המתוקשרים כנגד השחיתות במינהל הציבורי, ומאבקו כנגד הבנייה הבלתי חוקית בטביליסי. בהתאם להצהרותיו לגבי צמצום הביורוקרטיה השלטונית, ירדה כמות העובדים בעיריית טביליסי. הוא היה פופולרי גם בקרב האופוזיציה אולם הסתכסך עם חברי פרלמנט ממפלגת השלטון בראשות סאקשווילי, התנועה הלאומית - דמוקרטים. כתוצאה מכך הועבר צ'יאברשווילי, ב-12 ביולי 2005, לתפקיד שגריר גאורגיה במועצת אירופה, וגיגי אוגולאווה מונה תחתיו.
הערות שוליים

↑  ג'ונתן ואת'ליי (2005), גאורגיה מתחייה לאומית למהפכת הוורדים: מעבר מעוכב בברית המועצות לשעבר, עמ' 195, ISBN 0754645037, (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? | יו"ר ועדת הבחירות המרכזית של גאורגיה   2003–2004  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ואנו זודלבה |  ראש עיריית טביליסי   2004–2005  | הבא: גיגי אוגולאווה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1168481597  VIAF: 1943153895174602410004   WorldCat (עם VIAF): 1943153895174602410004
גיאורגי ארסנישווילי

גיאורגי ארסֶנישווילי (בגאורגית: გიორგი არსენიშვილი; ‏5 בינואר 1942 בצ'ירסה קאחתי - 17 בנובמבר 2010) או גיאה ארסנישווילי הוא מדען ופוליטיקאי גאורגי שכיהן בתפקיד ראש ממשלת גאורגיה בין השנים 2000–2001.
תחילת חייו

ארסנישווילי נולד בשנת 1942 בצ'ירסה שבקאחתי. בין השנים 1959–1965 הוא למד מכניקה ומתמטיקה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי וסיים בתואר דוקטור. לאחר שהמשיך ללמוד מתמטיקה שימושית הוא הפך בשנת 1971 לפרופסור חבר (Associate Professor), ובשנת 1982 הוא מונה להיות דיקן הפקולטה למתמטיקה שימושית. בין השנים 1981–1997 הוא עמד בראש הקרן לתמיכה ביישומי שיטות מתמטיות.
קריירה פוליטית

בין השנים 1995–1999, כיהן ארסנישווילי כמושל מחוז הולדתו, קאחתי. ב-11 במאי 2000, לאחר שאדוארד שוורדנדזה נבחר שוב לתפקיד נשיא גאורגיה, מינה אותו האחרון לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. במהלך כהונתו נוצר קרע במפלגה אליה השתייך, איחוד האזרחים של גאורגיה (בראשות שוורדנדזה) שהביא להתפטרותם של צעירים רבים במפלגה ביניהם הפוליטיקאים הרפורמיסטים, כמו מיכאיל סאקשווילי וזוראב ז'ווניה. הם התאכזבו והוקיעו את אוזלת ידו במלחמה כנגד השחיתות. המשבר הגיע לשיא עם החלטתו של הנשיא להטיל וטו על החוק המחייב את חברי הממשלה לחשוף את הכנסותיהם, עזבו נטשו את המפלגה, ובאמצע שנת 2001, הפסיד איחוד האזרחים את הרוב שהיה לו בפרלמנט הגאורגי. באוקטובר של אותה שנה החלו להופיע בטביליסי הפגנות גדולות שקראו להתפטרותו של שוורדנדזה כתוצאה מפרשת ה"התחמקות ממיסים" של חברי ממשלת גאורגיה, שהופיעה בטלוויזיה הגאורגית בערוץ רוסתווי-2. ההפגנות לוו בפשיטה משטרתית על תחנת המשטרה. כתגובה למחאה הציבורית פיטר שוורדנדזה את כל שרי הממשלה, ב-1 בנובמבר של אותה שנה. האופוזיציה לנשיא גדלה ביתר שאת כאשר מונתה נינו בורג'נדזה ליושבת ראש הפרלמנט הגאורגי, שהייתה האישה הראשונה בגאורגיה שהחזיקה בתפקיד זה. ב-21 בדצמבר של אותה שנה, פיטר שוורדנדזה את ארסנישווילי עצמו. הוא הועבר למשך שבוע ימים לתפקיד שר החוץ של גאורגיה, עד שמונה, ב-29 בדצמבר 2001, לתפקיד שגריר גאורגיה בצ'כיה, תפקיד אותו מילא עד ל-15 ביולי 2004.
לאחר שסיים את כהונתו כשגריר עזב ארסנישווילי את המינהל הציבורי, ובין השנים 2004–2006 הוא עמד בראש הגוף המפקח על הטלקומוניקציה בגאורגיה. לאחר מכן, בין השנים 2006–2007, הוא עמד בראש הגו המפקח על רכבת גאורגיה. בשנת 2008, הוא חזר לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט הגאורגי במסגרת "התנועה הלאומית המאוחדת - לניצחון גאורגיה", במחוז הבחירה של נפת תלאווי, ומונה ליושב ראש "הוועדה להגנה על זכויות האדם ואינטגרציה אזרחית".
הערות שוליים

↑  אלן ג'ון דאי, רוברט איסט וריצ'רד תומאס (2002), מילון פוליטי וכלכלי של מזרח אירופה: מדריך חיוני לפוליטיקה והכלכלה של מזרח אירופה, עמ' 166 ו-230, ISBN 1857430638, (באנגלית)
↑  יחסי גאורגיה והרפובליקה הצ'כית, באתר משרד החוץ הגאורגי, (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: וז'ה לורתכיפאנידזה |  ראש ממשלת גאורגיה   2000-2001  | הבא: אוותנדיל ג'ורבנידזה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לבאן תדיאשווילי |  מושל קאחתי   1995-1999  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? | שגריר גאורגיה באוסטריה, הונגריה, סלובניה, סלובקיה וצ'כיה   2001-2004  | הבא: קארלו סיחארולידזה |
יוהאן החמישי, נסיך אנהלט-צרבסט

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1504 דסאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 בפברואר 1551 (בגיל 46) צרבסט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 בן או בת זוג:  מרגרטה מברנדנבורג (1534–?) 
 
יוהאן החמישי, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Johann V. von Anhalt-Zerbst;‏ 4 בספטמבר 1504 – 4 בפברואר 1551), היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-דסאו. ובשנת 1544 ייסד מחדש את נסיכות אנהלט-צרבסט.
ביוגרפיה

יוהאן נולד ב-4 בספטמבר 1504 בדסאו, לארנסט הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ולמרגרטה ממינסטרברג-אלס, בתו של היינריך הראשון, דוכס מינסטרברג-אלס, ונכדתו של ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה. עם מות אביו בשנת 1516, ירשו יוהאן ואחיו גאורג השלישי ויואכים הראשון את אנהלט-דסאו, ובמהלך שנותיהם הראשונות, שימשה אמם כעוצרת.
האחים שלטו במשותף בנסיכות כמעט עשרים ושמונה שנה, ובשנת 1544 חולקה הנחלה בין האחים; יוהאן קיבל את אנהלט-צרבסט, גאורג קיבל את אנהלט-פלצקאו ויואכים קיבל את אנהלט-דסאו.
ב-15 בפברואר 1534, התחתן יוהאן עם מרגרטה מברנדנבורג, דוכסית פומרניה, בתו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואלמנתו של גאורג הראשון, דוכס פומרניה, ובנה החורג של מרגרטה - פיליפ הראשון, דוכס פומרניה-וולגשט נאלץ לשלם לה קצבה שנתית של 1,200 גילדן מאוצרו האישי, על מנת לכסות את העלות של הנדוניה שלה.
אל מרגרטה התלוותה בתה הקטנה - גאורגיה, אשר חיה עמה עד לשנת 1543, ולאחר מכן חזרה לפומרניה, שם גדלה אצל אחיה.
בשנת 1544 סבל יוהאן משבץ מוחי, ובשל כך החמירו יחסיו עם מרגרטה במהלך השנים הבאות; בשנת 1550 רצה להכניס את אשתו למעצר, אולם היא ברחה משטחי הנסיכות. ב-4 בפברואר 1551 מת יוהאן בצרבסט, ובניו קרל, יואכים ארנסט וברנהרד ירשו את נחלותיו.
משפחתו

ב-15 בפברואר 1534, התחתן יוהאן עם מרגרטה מברנדנבורג, דוכסית פומרניה, בתו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ממנה היו לו שישה ילדים:
קרל הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט (1534–1561).
יואכים ארנסט, נסיך אנהלט (1536–1586).
מריה מאנהלט-צרבסט (1538–1563), התחתנה עם אלברכט העשירי, רוזן בארבי-מיהלינגן.
ברנהרד השביעי, נסיך אנהלט-צרבסט (1540–1570).
מרגרטה מאנהלט-צרבסט (1541–1547).
אליזבת מאנהלט-צרבסט (1545–1574), התחתנה עם וולפגנג השני, רוזן בארבי-מיהלינגן.
תמור יעקובשווילי

תֶמוּר יעקובָּשווילי (או תמורי יעקובשווילי; בגאורגית: თემურ იაკობაშვილი; נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא פוליטיקאי, דיפלומט וחוקר מדע המדינה, יהודי גאורגי (התנועה הלאומית - דמוקרטים). ב-31 בינואר 2008 מונה לתפקיד השר לענייני רה-אינטגרציה של המחוזות הבדלניים של גאורגיה.
חייו

יעקובשווילי נולד למשפחה יהודית בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית. בשנת 1984 קיבל תואר בוגר בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. בהמשך למד לימודי דיפלומטיה באוניברסיטאות אוקספורד וברמינגהאם בממלכה המאוחדת עד לשנת 1998. ולמד, עד שנת 2002, לימודי "ביטחון בינלאומי" עם מלגה שקיבל מאוניברסיטת ייל.
בין השנים 1990–2001 הוא עבד במקביל ללימודיו במשרד החוץ הגאורגי כאחראי על מחלקת ארצות הברית, קנדה ואמריקה הלטינית.
נשוי ליאנה פרמר (Yana Fremer) ולזוג שני ילדים. מחוץ לגאורגית, אנגלית ורוסית הוא שולט גם בעברית.
השר לענייני רה-אינטגרציה

יעקובשווילי, הוא השר הממונה על המחוזות הבדלניים אבחזיה ודרום אוסטיה, בתוקף תפקידו הוא היה אחראי על ניסיונות ממשלת גאורגיה להשליט את מרותה על המחוזות הבדלניים. במהלך המלחמה בדרום אוסטיה באוגוסט 2008, הוא תקף את ממשלת ישראל, יחד עם מדינות המערב האחרות, והגדיר אותה ”בגידה ובושה”, על החלטתה להורות לחברות היצוא הביטחוני הישראליות להפסיק את אספקת הנשק לגאורגיה.
חואנה, נסיכת קסטיליה

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1462 מדריד, ממלכת קסטיליה כתר קסטיליה 
 פטירה:  12 באפריל 1530 (בגיל 68) ליסבון, ממלכת פורטוגל פורטוגל (1521) 
 מדינה:  כתר קסטיליה, ממלכת פורטוגל 
 בן או בת זוג:  אפונסו החמישי, מלך פורטוגל 
 
חואנה, נסיכת קסטיליה, הידועה בשם לה בלטראניה (בספרדית: Joana de Trastâmara;‏ 28 בפברואר 1462 – 12 באפריל 1530), הייתה טוענת לכס המלכות של קסטיליה, ומלכת פורטוגל כאשתו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, דודה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה התחתן עם ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, בתו של דוארטה, מלך פורטוגל ואחותו הצעירה של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ב-21 במאי 1455. שבע שנים מאוחר יותר, חואנה נולדה באלקסאר המלכותי של מדריד.
אנריקה הרביעי היה נשוי בעבר לבלאנש השנייה, מלכת נווארה. לאחר שלוש עשרה שנים, נישואים אלה בוטלו בטענה שמעולם לא בוצעו. זה יוחס לקללה, שהשפיעה רק על יחסיו של אנריקה עם בלאנש; מספר זונות מסגוביה העידו כי לא הבחינו בעדות לקיום היחסים.
לאנריקה לא היו ילדים אחרים והשמועות היו חסרות אונים. בין אם היא נכונה ובין אם לאו, השמועה הזו הופצה בהרחבה על ידי מתנגדיו של אנריקה, אשר עוד רמזו שהאינפנטה הקטנה (חואנה) היא ילדתו של בלטראן דה לה קואבה, חביב מלכותי בחצר, אשר קיבל את התואר דוכס אלבורקרקי הראשון ב-1464. הם כינו את חואנה "לה בלטראניה", התייחסות מלגלגת לחוסר הלגיטימיות שלה לכאורה.
אמה של חואנה, ז'ואנה מפורטוגל, גורשה בסופו של דבר לטירה של הבישוף פונסקה, שם התאהבה באחיין של פונסקה ונכנסה להריון. אנריקה התגרש מז'ואנה בשנת 1468.
ביוגרפיה > יורשת עצר

ב-9 במאי 1462, חואנה הוכרזה רשמית כיורשת כס המלכות של קסטיליה וקיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס. אנריקה כפה על האצילים של קסטיליה להישבע לה אמונים והם הבטיחו שהם יתמכו בה כמלך.
רבים מהאצילים הבולטים יותר, שביקשו להגביר את כוחם, סירבו להכיר בחואנה, והעדיפו שאנריקה ימנה כיורש את אחיו למחצה הצעיר, אינפנטה אלפונסו. פרץ סכסוך מזוין ובשנת 1464 אילצה ליגת האצילים את אנריקה להתכחש לחואנה ולהכיר באינפנטה אלפונסו כיורשו. לאחר מכן הפך אלפונסו לנסיך אסטוריאס, תואר שהוחזק באופן מסורתי על ידי יורש העצר. אנריקה הסכים לפשרה זו עם הקביעה כי אינפנטה אלפונסו יתחתן עם חואנה (אחיינית למחצה שלו), כדי להבטיח ששניהם יקבלו את הכתר.
אבל בשנת 1468, אינפנטה אלפונסו מת, ואנריקה התגרש מאמה של חואנה, וכתוצאה מכך עקירתה של חואנה בסדר הירושה. דודתה למחצה, אינפנטה איזבלה, הוכנסה לפניה בסדר הירושה, למרות שחואנה נחשבה ליורשת אחרי איזבלה.
חואנה הוחזקה במעצר על ידי משפחת מנדוזה בין השנים 1465–1470, ולאחר מכן על ידי חואן, מרקיז דה וילנה (הועלה, בשנת 1472, לדוכס הראשון של אסקאלונה), ומשפחתו בין השנים 1470–1475. נערכו משא ומתן רבים לנישואיה עם מישהו שיכול להגן על זכויות הירושה שלה. ב-26 באוקטובר 1470, היא התארסה ולאחר מכן נישאה על ידי מיופה כוח לשארל, דוכס גיין, אחיו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, והוכרזה כיורשת העצר הלגיטימית. אבל שארל מת ב-1472. לאחר כמה סידורים מעורערים, שכללו נסיכים צרפתים ובורגונדים, הובטחה חואנה בנישואין לדודה מצד אמה, אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, שנשבע להגן על זכויותיה (ועל זכויותיו שלו) בכתר קסטיליה.
כשאנריקה מת ב-1474, היא הוכרה כמלכה על ידי כמה פלגים של אצילים, בעוד שאחרים העדיפו את דודתה למחצה איזבלה כמלכה. זה התחיל את מלחמת הירושה הקסטיליאנית בת ארבע השנים.
בנוסף למלך פורטוגל, חואנה נתמכה על ידי חלק מהאצולה הקסטיליאנית הגבוהה ועל ידי צאצאים של משפחות פורטוגזיות שהתיישבו בקסטיליה לאחר 1396: הארכיבישוף של טולדו (Alfonso Carrillo de Acuña); הדוכס השני מאסקאלונה, אציל רב עוצמה ועשיר; משפחת Estúñiga, עם אדמות הגובלות בפורטוגל; מרקיז קדיס; והמאסטר הגדול של מסדר קלטרווה, רודריגו טלס גירון.
איזבלה נתמכה על ידי פרננדו מאראגון (אליו נישאה), ועל ידי רוב האצולה והכמורה הקסטיליאנית: בית מנדוזה החזק; משפחת מנריקה דה לארה; הדוכס השני ממדינה סידוניה; הדוכס הראשון מאלבורקרקי; מסדר סנטיאגו; ומסדר קלטרווה, מלבד המאסטר הגדול שלו.
ביוגרפיה > תובעת כס המלכות

ב-10 במאי 1475 פלש אפונסו החמישי, מלך פורטוגל לקסטיליה והתחתן עם חואנה בפלסנסיה, 15 ימים לאחר מכן, והפך אותה למלכת פורטוגל. חואנה ואפונסו החמישי קיימו חצר מלוכה בטורו, והיא נחשבה לשליטה מבטיחה על ידי אנשי החצר שלה, אם כי צעירה מדי. חואנה שלחה מכתב לערי קסטיליה, תוך שהיא מסבירה את רצונו של אביה המלך אנריקה הרביעי שהיא תשלוט, והציעה שהערים יצביעו עבור איזו ירושה שהן רוצות להכיר. עם זאת, חואנה מצאה פחות תומכים מהצפוי. תוך זמן קצר, בעלה של איזבלה הראשונה, המלך פרננדו השני, הוביל את כוחותיה נגד צבאותיהם של חואנה ובעלה אפונסו החמישי.
שני הצבאות נפגשו בטורו (1 במרץ 1476). המלך אפונסו החמישי הוכה על ידי השמאל והמרכז של צבאו של המלך פרננדו, ונמלט משדה הקרב. בנו הנסיך ז'ואאו מפורטוגל ניצח את האגף הימני הקסטיליאני, החזיר את הדגל המלכותי הפורטוגלי האבוד, והחזיק בשדה הקרב, אך בסך הכל הקרב לא היה החלטי. למרות זאת, יוקרתם של חואנה ואפונסו החמישי התפוגגה מכיוון שפרננדו השני שלח הודעות לכל ערי קסטיליה ולכמה ממלכות אחרות שהודיעו להם על ניצחון ענק שבו נמחצו הפורטוגלים. מול החדשות הללו, מפלגתה של חואנה לה בלטראניה, שהייתה במצור באלקאסר המלכותי, בוטלה, והפורטוגלים נאלצו לחזור לממלכתם.
"זה הקרב על טורו. הצבא הפורטוגלי לא בדיוק הובס; עם זאת, התחושה הייתה שעניינה של דונה חואנה אבד לגמרי. הגיוני שעבור הקסטיליאנים, טורו נחשב כגמול אלוהי, הפיצוי שרצה אלוהים על האסון הנורא של אלג'וברוטה, שעדיין חי בזיכרון הקסטיליאני."
לאחר מכן, בעלה של חואנה אפונסו ניסה ללא הצלחה ליצור ברית עם לואי האחד עשר, מלך צרפת. בשנת 1478, נישואיהם של חואנה ואפונסו החמישי בוטלו על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי על רקע קרבת משפחה, וסיימו את כהונתה כמלכת פורטוגל. היא גם נאלצה לוותר על התואר מלכת קסטיליה.
ביוגרפיה > אחריתה

בשנת 1479, אפונסו ויתר על היומרה שלו לכתר הקסטיליאני וחתם על הסכם עם איזבלה ופרננדו. לחואנה ניתנה בחירה: להיכנס למנזר, או להינשא לבנה בן השנה של איזבלה חואן כשיגיע לבגרות (ואם אז יסכים). חואנה בחרה להיכנס למנזר סנטה קלרה בקוימברה, ולטקס הייתה עדה איזבלה, ששיבחה את החלטתה. היא לא נכלאה במנזר, ובסופו של דבר הורשתה להתגורר בטירת סאו ז'ורז'ה בליסבון. בשנת 1482, פרנסיסקו פיבוס, מלך נווארה, אחיינו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, הציע לה נישואין, מתוך כוונה להעלות שוב את תביעתה לקסטיליה. זה נועד כאזהרה צרפתית לאיזבלה ופרננדו, שאיימו על רוסיון. אבל פרנסיסקו מת זמן קצר לאחר מכן. איזבלה מתה בשנת 1504, ונטען כי, כתמרון לשמור על השליטה בקסטיליה, במקום שחתנו פליפה יירש אותה שם, פרננדו הציע נישואים לחואנה, אך היא סירבה.
חואנה חתמה על מכתביה "לה ריינה" ("המלכה"), עד שמתה. היא נודעה בפורטוגל בתור "a Excelente Senhora" ("הגברת המצוינת"). היא מתה בליסבון, לאחר ששרדה לאחר דודתה איזבלה הראשונה. תביעתה של חואנה לקסטיליה נכחדה במותה, שכן היורשת שלה הייתה בת דודתה חואנה, בתה של איזבלה, שכבר הייתה מלכת קסטיליה, אך טענה זו מוטלת בספק מכיוון שבשנת 1522 היא הכריזה על היורש שלה כמלך פורטוגל כי בת דודתה הייתה בת לשני אויבים (והחולשים) של הכתר שלה (איזבלה ופרננדו).
הערות שוליים

1 2 3  Hunt, Jocelyn. Spain 1474–1598. Routledge, 2013, מסת"ב 9781136759093. p. 5
↑  Testimonial of the divorce ruling between Prince Henry and the infanta Blanche, included in Collection of unedited documents on the history of Spain, vol. XL, pages 444-450.
↑  Bury, John B (1959). The Cambridge Medieval History, Volume 8. Macmillan. p. 523. After nine months, occupied with frontier raids and fruitless negotiations, the Castilian and Portuguese armies met at Toro ... and fought an indecisive battle, for while Afonso was beaten and fled, his son John destroyed the forces opposed to him.
↑  González, Juan B. (2007). España estratégica: Guerra y diplomacia en la historia de España (בספרדית). Madrid: Sílex ediciones. p. 222. ISBN 9788477371830. ... in the ... battle of Toro, which, although of uncertain outcome, Ferdinand skilfully exploited for propaganda.
↑  Álvarez Palenzuela, Vicente Ángel (2006). La guerra civil castellana y el enfrentamiento con Portugal. (1475-1479) (בספרדית). Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263492505171  BNE: XX1152456  BnF: cb146294562 (data)  GND: 120738139  ISNI: 0000 0000 5932 3307  LCCN: n93065274  NTA: 194875075  SUDOC: 084604123  VcBA: 495/66153  VIAF: 64845441   WorldCat (עם VIAF): 64845441
דוד קזרשווילי

קזרשווילי מימין במסיבת עיתונאים עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית, רוברט גייטס
דוד קזרשווילי (בגאורגית: დავით კეზერაშვილი, דַווית קֶ'זֶרַשווילי; ‏נולד ב־22 בספטמבר 1978) הוא פוליטיקאי גאורגי יהודי (התנועה הלאומית - דמוקרטים). מפברואר 2004 ועד לנובמבר 2006 הוא היה ראש המשטרה הפיננסית במשרד האוצר, שזה עתה הוקמה. החל בנובמבר 2006 ועד דצמבר 2008 היה שר ההגנה של גאורגיה.
חייו

קזרשווילי נולד בטביליסי, היגר לרוסיה ובשנת 1992 עלה לישראל והתגורר עם סבתו בקרית בן-גוריון בחולון ולמד בתיכון קוגל. לאחר כשנה וחצי עזב את ישראל וחזר לגאורגיה. בשנת 1995 למד משפטים ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, ובשנת 1999 סיים את חוק לימודיו. בשנת 2001 הוא הועסק במשרד המשפטים הגאורגי כעוזרו של מיכאיל סאקשווילי, שעזר לו מאוחר יותר להגיע לתפקיד ראש מועצת עיריית טביליסי.
לאחר מכן עבר קזרשווילי לשמש כשר האוצר של גאורגיה (בשנים 2004-2006), שכלל את התפקיד של ראש המשטרה לפשעים פיננסיים. ב-11 בנובמבר 2006, בגיל 28, הוא מונה לשר ההגנה של גאורגיה, כשהוא מחליף את איראקלי אוכרואשווילי (ირაკლი ოქრუაშვილი).
במסגרת השינויים שבוצעו בצמרת הממשלה בעקבות התבוסה הגאורגית במלחמה נגד רוסיה, באוגוסט 2008, פוטר קזרשווילי, ב-15 בדצמבר, מתפקידו יחד עם שרת החוץ אקה טקשלאשווילי ושר החינוך. מחליפו הזמני של קזרשווילי היה סגנו בּאתוּ כּוּתֶליָה (ბათუ ქუთელია) ‏. ב-9 בדצמבר של אותה שנה מונה ואסיל סיחארולידזה כשר ההגנה של גאורגיה.
עמדות פוליטיות

קזרשווילי הוא חבר התנועה הלאומית הדמוקרטית, והשתתף בבחירות 2002 כחבר המפלגה. הוא חבר קרוב של נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי. אחד ממכריו, שלווה נתלאשווילי, ממפלגת העבודה הגאורגית, טען כנגד מינויו לתפקיד, כי מעולם לא שירת בצבא הגאורגי. כמו כן, היו טענות למדיניות נוקשה שלו בתפקידו כראש המשטרה הפיננסית.
הערות שוליים

↑  דוד קזרשווילי, "איחוד טריטוריאלי נותרה מטרת מפתח של גאורגיה", כתבה באנגלית
↑  באפריל 2005 עצר את מירב שורדניה, נשיא התאחדות הכדורגל של גאורגיה (საქართველოს ფეხბურთის ფედერაცია), בגין חשד למעילה של מעל למיליון דולר
↑  גאורגיה: שרי החוץ וההגנה פוטרו, באתר ynet, 5 בדצמבר 2008
↑  UNA שירות האינפורמציה הגאורגי 15.11.2005 Saakashvili-National movement bloc
↑  Civil Georgia, אנג'פרידזה, זאל (נובמבר 2006) איראקלי אוכרואשווילי מוכיח that one's as good as none in politics
↑  Civil Georgia17.6.2005 Financial Police Grilled by MPs over High-Handed Tactics
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: איראקלי אוכרואשווילי |  שר ההגנה של גאורגיה   2006–2008  | הבא: ואסיל סיחארולידזה |
יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט

יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Johann VI von Anhalt-Zerbst;‏ 24 במרץ 1621 – 4 ביולי 1667), היה נסיך גרמני מבית אסקניה ושליט נסיכות אנהלט-צרבסט.
ביוגרפיה

יוהאן נולד ב-24 במרץ 1621 בצרבסט, לרודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולמגדלנה מאולדנבורג, בתם של יוהאן השביעי, רוזן אולדנבורג ואליזבת משוורצבורג-בלאנקנהאוזן. בהיותו רק בן ארבעה חודשים מת אביו, ויוהאן ירש את נחלותיו ותאריו, אולם עד לבגרותו שלט דודו אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו כעוצר הנסיכות.
יוהאן התחנך בעיקר על ידי אימו, ובעקבות אי היציבות הפוליטית שנגרמה בשל מלחמת שלושים השנים, למד יוהאן בתקופות שונות בצרבסט, קוזוויג, וויטנברג. בשנת 1633 הוא נשלח לחצר דודו אנטון גינטר, רוזן אולדנבורג על מנת להשלים את חינוכו.
מיד לאחר שהוא הגיע לבגרות רשמית הוא תפס את השלטון בנסיכות, והפך את הדת הלותרנית לדת הרשמית בנסיכות. יוהאן הרחיב את שטחי הנסיכות באופן ניכר, על ידי רכישת שטחים שונים. בשנת 1642 דודו לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן, צירף את יוהאן וכמה מידידיו הקרובים לאגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft).
ב-16 בספטמבר 1649 התחתן יוהאן עם סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה, ממנה נולדו לו 14 ילדים. ב-4 ביולי 1667 מת יוהאן בצרבסט, ובנו קרל, נסיך אנהלט-צרבסט ירש את נחלותיו ותאריו. אולם בשל היותו קטין, שלטה אשתו סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ כעוצרת עד לשנת 1674.
משפחתו

ב-16 בספטמבר 1649 התחתן יוהאן עם סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה, ממנה נולדו לו 14 ילדים:
יוהאן פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-צרבסט (1650–1651).
גאורג רודולף, נסיך הכתר של אנהלט-צרבסט (1651–1652).
קרל, נסיך אנהלט-צרבסט (1652–1718).
אנטון גינטר, נסיך אנהלט-מיהלינגן (1653–1714).
יוהאן אדולף מאנהלט-צרבסט (1654–1726).
יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג (1656–1704).
יואכים ארנסט מאנהלט-צרבסט (1657–1658).
מגדלנה סופיה מאנהלט-צרבסט (1658–1659).
פרידריך מאנהלט-צרבסט (1660).
הדוויג מריה אלאנורה מאנהלט-צרבסט (1662).
סופיה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט (1663–1694), התחתנה עם יוהאן ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-ויימאר.
בת מתה (1664).
אלברכט מאנהלט-צרבסט (1665).
אוגוסט מאנהלט-צרבסט (1666–1667).