stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רגל
בחולייתנים > אנטומיה

אצל חלק מבעלי החיים שבקבוצת "בעלי ארבע הרגליים" יש שוני מהותי ומובהק בין מבנה הגפיים העליונים והתחתונים ואילו אצל אחרים שני זוגות הגפיים משמשים כרגליים הנראות דומות למדי. אולם, בכל בעלי החיים האלה יש לפחות שני הבדלים בין מבנה הגפיים העליונים למבנה הגפיים התחתונים:
המפרק המרכזי של הגפה העליונה, המרפק, בנוי באופן שונה מהמפרק המרכזי של הגף התחתון, הברך.
המפרק הפרוקסימאלי של הגפה העליונה, הכתף, בנוי באופן שונה מהמפרק הפרוקסימאלי של הגף התחתון, האגן.
בין שני מפרקים אלה מצוי באופן טיפוסי פרק בעל עצם ארוכה אחת ומעבר למפרק המרכזי מצוי באופן טיפוסי פרק בעל שתי עצמות ארוכות מקבילות. בכיוון הדיסטלי מפרק זה מופיע באופן טיפוסי מבנה של כף רגל שבקצה שלו חמש אצבעות שבכל אחת מהן שלושה פרקים וציפורן.
אצל האדם הרגליים נמשכות מן האגן ועד כפות הרגליים, אורכן כמחצית אורך הגוף כולו ומשקלן קרוב לחצי משקל הגוף (מרכז הכובד נמצא באזור המותניים). החלקים העיקריים ברגליים: ירכיים, ברכיים, שוקיים וכפות רגליים. בירכיים נמצא השריר הכי גדול בגוף, שריר ארבעת הראשים, ובכף הרגל נמצא אחד המפרקים המורכבים בגוף האדם, הקרסול. בין הרגליים נמצאת המפשעה.
בחסרי חוליות

בקבוצת הפנרתרופודה (Panarthropoda), המתחלקת למערכת פרוקי הרגליים (Arthropoda), מערכת נושאי הציפורניים (Onychophora) ומערכת דובוני המים (Tardigrada) יש לרוב המוחלט של המינים רגליים. יצורים אלה מחולקים לפרקים כאשר בתחילת האבולוציה של הקבוצה לכל פרק היו שתי רגליים. בהמשך האבולוציה של הקבוצה, פרקי הגוף כולו עברו התמיינות כאשר רגליהם של פרקים שונים חדלו להיות רגליים והפכו לגפיים מסוג אחר, כגון גפי פה המסייעות באכילה או כגון מחושים או שהתנוונו. בין פרוקי הרגליים - אלו שאצלם יש חלוקה לפרקים לא רק בגוף אלה גם ברגליים עצמן - רק חלק מהגפיים משמש עדיין כרגליים. לחרקים יש 6 רגלים. לעכבישאים 8 רגליים. אולם, לפרוקי-רגליים אחרים יש יותר מ-12 ולפעמים עד 100 ויותר.
שרטוט אנטומיה השוואתית של לאונרדו דה וינצ'י המציג רגל אנושית לעומת רגל של כלב
במקרים מסוימים הרגליים יכולות לשמש גם לפעילויות שנהוג לבצע בעזרת הידיים. למשל, בתמונה נראית נערה המכינה את שיעורי הבית שלה, תוך שימוש ברגל לצורך כתיבה.
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ

בניין בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ הוא בית ספר בינלאומי הממוקם במכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין, המהווה חלק ממאוניברסיטת בן-גוריון בנגב שהוקם ב-1999. בית הספר שוכן במדרשת בן-גוריון שבמרכז הנגב, ישראל.
בית הספר מציע ארבע תוכניות לתואר שני, הראשון בלימודי המדבר, השני באקולוגיה ושמירה על הטבע, השלישי בפיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית והאחרון בהידרולוגיה ואיכות מים. כ-230 תלמידים לומדים בבית הספר ומרביתם מתגוררים במעונות סטודנטים שתוכננו על פי עקרונות ארכיטקטורים שמותאמים לאקלים בסביבה. הסטודנטים בבית הספר מגיעים מ-30 מדינות שונות מרחבי העולם, כל הקורסים מועברים בשפה האנגלית על ידי חוקרים מהמכון לחקר המדבר על שם יעקב בלאושטיין וכן מחוקרים מפקולטות אחרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולעיתים אפילו מחוקרים לא ישראליים.
תוכניות הלימוד > תואר שני בלימודי מדבר

לימודי תואר שני בלימודי המדברים כוללים מחקר בתחומים החקלאות, ביוטכנולוגיה, מיקרוביולוגיה סביבתית והשקיית צמחים.
תוכניות הלימוד > תואר שני בהידרולוגיה ואיכות מים

תוכנית זו נועדה להציג בפני הסטודנטים מחקר בהידרולוגיה במטרה לשפר את חיי האדם בעזרת שימוש בר קיימא במקורות המים שברשותו, התוכנית מציעה מסלולי למידה בה הסטודנטים לומדם על איכות המים, טיפול במים והתפלה.
תוכניות הלימוד > דוקטורט בלימודי מדבר

תוכנית זו מוצעת במסגרת בית הספר ללימודים מתקדמים קרייטמן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. זהו תואר רב תחומי שמטרתו להכשיר סטודנטים בשילוב של מחקר בסיסי בנושאים הקשורים לניהול שטחים יבשים ולחימה במדבר.
תוכניות הלימוד > תואר שני בפיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית

תוכנית זו שצפויה להיפתח באוקטובר 2021 עם פתיחת שנת הלימודים של אותה שנה, תכשיר סטודנטים בתחומי איכות הסביבה ומשאבי הטבע.
הערות שוליים

↑  The Albert Katz International School for Desert Studies Ben-Gurion University of the Negev
↑  "The Albert Katz International School for Desert Studies". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-04.
1 2  "The Jacob Blaustein Institutes for Desert Research - Welcome to BIDR". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-04.
↑  "Albert Katz International School for Desert Studies - Master's Degree in Desert Studies". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-04.
↑  "Albert Katz International School for Desert Studies - Master's Degree in Hydrology and Water Quality". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-04.
↑  "Kreitman School of Advanced Graduate Studies - Fields of Research". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-04.
↑  "Albert Katz International School for Desert Studies - Master's Degree in Environmental Physics and Solar Energy". in.bgu.ac.il. נבדק ב-2021-03-04.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוגוסט שמפטייה דה ריב

אוגוסט שמפטייה דה ריב (בצרפתית: Auguste Champetier de Ribes;‏ 30 ביולי 1882 – 6 במרץ 1947) היה משפטן ופוליטיקאי צרפתי.
כקתולי אדוק היה חסיד של אלבר דה מון והנצרות החברתית. הוא נפצע במלחמת העולם הראשונה ונבחר לפרלמנט מטעם הפירנאים התחתיים כנוצרי-דמוקרטי מ-1924 עד 1934. הוא כיהן כסנאטור מ-1934 עד 1940 וכשר בממשלות טארדייה (אנ'), דאלאדיה, רנו ולאוואל.
ב-1940 נמנה עם 80 חברי הפרלמנט שסירבו להעניק לאנרי פיליפ פטן את מלוא הסמכויות, ושירת בתנועת Combat (אנ') של המחתרת הצרפתית. הוא תמך בשארל דה גול ומונה על ידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית לנציג צרפת במשפטי נירנברג, במהלכם מסר את הצהרת הסיום מטעם התביעה הצרפתית. עם שובו נבחר לנשיא מועצת הרפובליקה (אנ') (כיום הסנאט של צרפת) בזכות גילו. יומיים לאחר מכן היה מועמד התנועה הרפובליקנית העממית בבחירות לנשיאות צרפת ב-1947, אך הפסיד. בריאותו מנעה ממנו למלא את תפקידו כנשיא המועצה. הוא מת במהלך כהונתו.
הערות שוליים

↑  Closing Statement by The French Prosecution, Robert H Jackson Center
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11298933w (data)  GND: 13296872X  ISNI: 0000 0000 3548 6793  LCCN: n2008063706  Léonore: 73805  SUDOC: 12906758X  VIAF: 31990071   WorldCat (עם VIAF): 31990071 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיגור רקטות וטילים מלבנון לעבר ישראל

מראה בקריית שמונה לאחר התקפת קטיושות שבה נהרגו שני אזרחים, 3 בספטמבר 1969
שיגור רקטות וטילים מלבנון לעבר ישראל הוא אחד מסוגי פעולות האיבה נגד ישראל של ארגוני הטרור ששכנו בלבנון בעבר ובהווה, בתחילה אש"ף ולאחר מכן חזבאללה. הוא מופנה בעיקר כלפי האוכלוסייה האזרחית בישראל. לאחר תחילת המאה ה-21 התפתח ירי הרקטות לכלל איום אסטרטגי על ישראל. בין מלחמת לבנון השנייה ועד מלחמת חרבות ברזל נרשמה ירידה במספר השיגורים, ורובם לא נעשו ישירות על ידי חזבאללה.
על פי הערכות שונות נמצאים בידי חזבאללה 150,000-200,000 אלף רקטות וטילים, מתוצרת רוסיה, סוריה ואיראן, ובעת מלחמה יוכל לירות לעבר ישראל 1,200 טילים ורקטות בממוצע מדי יום. ישנן הערכות שונות לגבי היקף ארסנל הרקטות והטילים של החזבאללה אך ההערכה המדויקת והאמינה ביותר היא שלחזבאללה יש כ-40,000 רקטות מסוג "גראד" שממשים לטווח קצר של 15–20 ק"מ, כ-80,000 רקטות מסוג פאג'ר 3 ו-5, חייבר או ראאד 2 ו-3 שמשמשים לטווחים בינוני-ארוך - עד 100 ק"מ, וכ-30,000 רקטות וטילים מסוג זילזאל או פאתח 110 (M600) לטווחים ארוכים-ארוכים מאוד - 200–300 ק"מ. הם גם קיבלו מסוריה מספר מצומצם של טילי סקאד C ו-D בעלי טווח של 700 ק"מ. כמה מאות מטילי הפאתח 110, הנושאים כחצי טון של חומר נפץ, מצוידים במנגנוני ניווט מדויקים מבוססי GPS והם בעלי פוטנציאל דיוק והרס ניכר.
ירי רקטות על ידי אש"ף

ראשיתו של ירי הרקטות מלבנון לעבר ישראל היה בשיגור רקטות קטיושה על ידי אנשי אש"ף. בלבנון שכנו מאז מלחמת העצמאות מחנות פליטים פלסטינים, ואנשי אש"ף החלו להתבסס בדרום לבנון בשנת 1968 וביתר שאת לאחר גירושם מירדן באירועי ספטמבר השחור. האזור שבו התבססו, ממערב להר דב ובקרבת אצבע הגליל, זכה לכינוי פתחלנד. ירי הקטיושות היה רק סוג אחד של פעולות איבה שניהלו הפלסטינים משטח זה, שכללו גם ירי אש מנשק קל ונשק נגד טנקים וניסיונות חדירה לשטח ישראל.
המועצה המקומית קריית שמונה הותקפה לראשונה ברקטות קטיושה בשנת 1968. בשנים הבאות שימשו קריית שמונה והעיר נהריה מטרה עיקרית לרקטות שנורו מלבנון והן גרמו להפרעה רבה בחיי האזרחים שם. בשנים 1968–1982 נהרגו מפגיעות רקטות קטיושה 12 אזרחים בקריית שמונה וחמישה בנהריה (תשעה נוספים נהרגו בקריית שמונה בשנים 1992–2000 ובנהריה נהרגו שלושה במלחמת לבנון השנייה).
רקטות נורו לעבר יישובים בישראל בין היתר במהלך מלחמת יום הכיפורים, במסגרת פעולות הטרדה שיזמו ארגוני המחבלים בלבנון. הקטיושות גם שימשו כאיום על ישראל כל אימת שצה"ל הגיב על פעולות טרור של אש"ף.
בעקבות פעולות האיבה מלבנון לרבות ירי הרקטות יצא צה"ל במהלך שנות ה-70 למספר רב של פעולות, שנועדו לפגוע בבסיסי המחבלים בדרום לבנון ולשבש את פעילותם שם. שיאן היה במבצע ליטני ב-1978.
בקיץ 1981 הותקפו יישובי הצפון בקטיושות במשך כשבוע. לאחריו הושג הסכם בין ישראל לאש"ף על פיו אש"ף יחדל מפעולות טרור מלבנון וישראל לא תפציץ את לבנון.
הפסקת האש קרסה לאחר קצת פחות משנה, ביוני 1982, לאחר ניסיון ההתנקשות בשגריר ישראל בלונדון, שלמה ארגוב. ישראל הפגיזה את בסיסי אש"ף בלבנון ואש"ף הגיב בירי מסיבי של קטיושות אל יישובי צפון ישראל. לאחר מכן נכנס צה"ל ללבנון במסגרת מבצע שלום הגליל. כניסתו נומקה בתחילה בצורך להוציא את יישובי הצפון מחוץ לטווח הרקטות של ארגוני המחבלים בלבנון, שתואר כ-40 קילומטר. המלחמה התרחבה והביאה להרחקת אנשי אש"ף ומפקדותיהם מלבנון.
בעקבות המבצע פסק ירי הרקטות אל שטח ישראל מלבנון לשנים אחדות, אך לאחר המבצע ובעקבותיו גברה בהדרגה הלחימה בין צה"ל לבין ארגוני חזבאללה ואמל. רקטות נורו על ידם (יחד עם פעולות איבה אחרות) לעבר כוחות צה"ל, שהחזיקו מ-1985 ברצועת הביטחון בדרום לבנון.
ירי רקטות וטילים על ידי חזבאללה

במהלך שנות ה-90, במסגרת מלחמתו בישראל, החל ארגון חזבאללה לירות רקטות קטיושה ורקטות מסוגים אחרים גם לעבר שטח ישראל. בנוסף ללחימה היומיומית נגד חזבאללה ברצועת הביטחון ערך צה"ל מספר מבצעים גדולים יותר לתקיפת אנשי הארגון ומוצביו. שניים מהם, מבצע דין וחשבון ב-1993 ומבצע ענבי זעם ב-1996, נערכו בין היתר בעקבות ירי רקטות מסיבי של חזבאללה לעבר יישובים בישראל. הסכם בין ישראל לבין חזבאללה לסיום מבצע דין וחשבון כלל התחייבות של חזבאללה שלא לירות קטיושות לצפון ישראל והתחייבות של ישראל לא לירות לתוך כפרים לבנונים. הפרת ההסכם הביאה לקיומו של מבצע ענבי זעם. במהלך מבצע זה ירה חזבאללה לשטח ישראל 777 רקטות, ירי שהביא לפגיעה בכ-60 אזרחים וחיילים ישראלים. גם ב-1999 נורו רקטות מלבנון לעבר ישראל.
לאחר נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 תקף חזבאללה את חיילי צה"ל ומוצביו בהר דב. ירי הרקטות מלבנון לעבר יישובים אזרחיים בישראל הצטמצם בשנים אלו, אם כי נערכו ארבע התקפות בשנים 2004–2006. באותה תקופה הרחיב חזבאללה את מאגר הרקטות שלו והוסיף על הקטיושות שברשותו רקטות גראד ורקטות ארוכות טווח מתוצרת איראן. הוא מיקם רבים מהמשגרים בתוך יישובים אזרחיים בדרום לבנון על מנת להקשות על צה"ל לפגוע בהם.
ירי רקטות וטילים על ידי חזבאללה > מלחמת לבנון השנייה

מאגר הרקטות של חזבאללה הופעל במלואו נגד ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006. במשך המלחמה נורו אלפי רקטות (מספרן נאמד ב-3,950 עד 4,200) לעבר האזור הצפוני של ישראל ופגעו בעשרות יישובים. חזבאללה ירה כ-120 רקטות ליום בממוצע, ובשיא מעל ל-250 רקטות ביום. רובן היו רקטות גראד בקוטר של 122 מילימטר (טווח 20 קילומטר) ורקטות 122 מ"מ משופרות (טווח 40 קילומטר), אך נורו גם רקטות ארוכות טווח מתוצרת סוריה ואיראן בקטרים של 220 מילימטר (עם ראש קרבי המכיל רסס של 40,000 כדוריות מתכת) ו-302 מילימטר. לעבר חיפה נורו רקטות ארוכות טווח מדגם פג'ר 3 ו-5. בקריית שמונה ובסביבתה נפלו כאלף רקטות, בנהריה כ-800 ובעכו כ-700, במעלות-תרשיחא כ-650 ובצפת וסביבתה כ-470. באזורי כרמיאל, ראש פינה, רמת הגולן, טבריה, והקריות פגעו בין 100 ל-180 רקטות.
במבצע משקל סגולי בתחילת המלחמה הצליח צה"ל לשתק את עיקר מערך הרקטות לטווח ארוך של חזבאללה. למרות זאת גרמו פגיעות הרקטות בשטח ישראל לאבדות רבות בנפש ולנזק כבד ברכוש. הרקטות גרמו למותם של 44 אזרחים (חמישה מהם באופן עקיף), בהם יהודים, ערבים ודרוזים, ובנוסף לכך למותם של חיילים (לרבות באירוע המוכר ביותר בכפר גלעדי ב-6 באוגוסט). מפגיעת הרקטות נפצעו כ-2,000 איש. נגרמו נזקים כבדים לרכוש אזרחי ומאות דונמים של חורש טבעי ויערות עלו באש. תושבי יישובי הצפון נאלצו לשהות במהלך כל ימי המלחמה במקלטים (שחלקם היו מוזנחים) ושגרת חייהם הופרעה לחלוטין. כ-300 אלף מתוך מיליון תושבי הצפון עזבו את בתיהם בימי המלחמה ועברו למרכז ולדרום הארץ.
ירי רקטות וטילים על ידי חזבאללה > לאחר מלחמת לבנון השנייה

מאז תום מלחמת לבנון השנייה ירי הרקטות הצטמצם בצורה משמעותית אם כי נורו מדי פעם רקטות בודדות על ידי ארגונים שונים מלבנון לעבר שטח ישראל (שלוש פעמים בשנים 2007–2009 וכן ב-2013, 2014, 2015, במבצע שומר החומות ובמהלך המתיחות בגבול הצפון באוגוסט 2021).
החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם, שסיימה את המלחמה, אסרה על חזבאללה לפעול בדרום לבנון ולהכניס אליו נשק ללא הסכמת ממשלת לבנון. חזבאללה הפר את ההחלטה ושיקם והרחיב מאוד את המערך הרקטי שלו בלבנון ובכלל זה בדרום המדינה. רוב אתרי השיגור של מערך זה מוסתרים באזורים אזרחיים בלבנון לרבות בעיר ביירות כדי להקשות על הפגיעה בהם.
על פי הערכות שונות נמצאו בידי חזבאללה 150,000-200,000 רקטות וטילים, מתוצרת רוסיה, סוריה ואיראן, ובעת מלחמה יוכל לירות לעבר ישראל 1,200 טילים ורקטות בממוצע מדי יום. ישנן הערכות שונות לגבי היקף ארסנל הרקטות והטילים של החזבאללה אך ההערכה המדויקת והאמינה ביותר היא שלחזבאללה יש כ-40,000 רקטות מסוג "גראד" שממשים לטווח קצר של 15–20 ק"מ, כ-80,000 רקטות מסוג פאג'ר 3 ו-5, חייבר או ראאד 2 ו-3 שמשמשים לטווחים בינוני-ארוך - עד 100 ק"מ, וכ-30,000 רקטות וטילים מסוג זילזאל או פאתח 110 (M600) לטווחים ארוכים-ארוכים מאוד - 200–300 ק"מ. הם גם קיבלו מסוריה מס' מצומצם של טילי סקאד C ו-D בעלי טווח של 700 ק"מ. כמה מאות מטילי הפאתח 110, הנושאים כחצי טון של חומר נפץ, מצוידים במנגנוני ניווט מדויקים מבוססי GPS והם בעלי פוטנציאל דיוק והרס ניכר.
חזבאללה מפעיל מאמץ בסיועה של איראן לשפר את דיוק הפגיעה של הטילים שברשותו, במיוחד אלו שלטווח ארוך, על ידי התקנת מערכות הנחיה בהם. ישראל השקיעה מאמץ גדול בסיכול פרויקט זה, ונכון ל־2020 הצליח הארגון להתקין מערכות שכאלו על גבי עשרות טילים בלבד. על אף מאמציה של ישראל, מערך הטילים והרקטות של חזבאללה מהווה נשק אסטרטגי, שנועד לפגוע באוכלוסייה אזרחית ובמתקנים צבאיים כאחד.
ירי רקטות וטילים על ידי חזבאללה > מלחמת חרבות ברזל

נכון לסוף חודש אוגוסט, במהלך מלחמת חרבות ברזל, שנפתחה בידי ישראל לאחר מתקפת הפתע של ארגוני הטרור ברצועת עזה על ישראל ב-7 באוקטובר, חזבאללה ירה כ-10,000 רקטות, טילים וטילי נ"ט על ישראל מלבנון. בתגובה לכך, תקפו חיל האוויר הישראלי וחיל השריון וחיסלו מאות ממחבלי הארגון ואף כמה בכירים בחזבאללה ובחמאס.
ירי רקטות על ידי חמאס וארגוני טרור פלסטיניים

מאז מלחמת לבנון השנייה, חלק ניכר מהרקטות ששוגרו מלבנון נורו על ידי שלוחת חמאס בלבנון וארגוני טרור פלסטיניים. לעיתים נורו הרקטות כהזדהות עם חמאס ששיגר באותה עת רקטות מעזה, למשל בזמן מבצע צוק איתן ומבצע שומר החומות.
בחג הפסח בשנת 2023 נורו לעבר ישראל עשרות רקטות על ידי חמאס בלבנון, המטח הגדול ביותר מאז מלחמת לבנון השנייה. גם במלחמת חרבות ברזל שיגר חמאס רקטות מלבנון.
ראו גם

שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
שיגורי רקטות מסיני לעבר אילת ועקבה
הערות שוליים

1 2  יהושע קליסקי, טילים מדויקים, כטב"מים ועשרות אלפי לוחמים: סדר הכוחות של חיזבאללה, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏19 באוקטובר 2023
↑  מקור: אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה.
↑  ראו למשל: הרצל שפיר, מלחמת יום הכיפורים: מבט שונה, בן שמן: מודן, 2020, עמ' 153.
↑  קטיושות לנהריה וראש הנקרה לאחר הפצצת מטרות בלבנון, דבר, 14 ביולי 1975
↑  ארבעה קשישים שנפטרו מדום לב עקב אזעקה וילדה קטנה שנחנקה בתוך רכב נעול חיפה: שמע אזעקה, לקה בלבו ומת, באתר ynet, 25 ביולי 2006 "הפחד מהאזעקה הרג את סבתא שלי", באתר ynet, 5 באוגוסט 2006 מתה מדום לב לאחר נפילת רקטה בחיפה, באתר ynet, 7 באוגוסט 2006 לקה בליבו באזעקה - ומת אחרי שבועיים וחצי, באתר ynet, 11 באוגוסט 2006
↑  ynet, מירי "הזדהות" עד למטח של חיזבאללה: כך השתלשלה ההסלמה בגבול הצפון, באתר ynet, 7 באוגוסט 2021
↑  אחיה ראב"ד ויואב זיתון, ירי גם לצפון: קטיושות התפוצצו ליד קריית שמונה ובאזור הגבול, באתר ynet, 25 באוגוסט 2014
↑  יואב זיתון, אחיה ראב"ד, ליעד אוסמו, רקטה מלבנון התפוצצה בשטח פתוח ליד שלומי, צה"ל תקף בתגובה בירי תותחים, באתר ynet, 25 באפריל 2022
↑  אליאור לוי, בחשאיות מוחלטת ותחת כיסוי אזרחי: הסניף הלבנוני של חמאס, באתר ynet, 3 בדצמבר 2021
↑  יואב זיתון, איתמר אייכנר, דניאל סלאמה, יאיר קראוס, ירי גם לעבר מטולה. צה"ל: חמאס אחראי ל-34 הרקטות מלבנון, באתר ynet, 6 באפריל 2023
↑  יאיר קראוס, יואב זיתון, הדר עדי, חמאס "שיגר 30 רקטות מלבנון"; פצועים בנפילה בקריית שמונה: "אבא נפל מההדף ונפגע בראש", באתר ynet, 19 באוקטובר 2023
נזק שגרמה פגיעת רקטה בשכונת בת גלים בחיפה במלחמת לבנון השנייה
תמונות נזקי פגיעת רקטה בבית החולים בנהריה
רצח רנה שנרב

| --- | --- |

המעיין בו בוצע הפיגוע
 תאריך:  23 באוגוסט 2019
 מקום:  עין בובין
 מטרה:  יהודים
 קואורדינטות:  31°54′59″N 35°08′24″E﻿ / ﻿31.916388888889°N 35.14°E﻿ / 31.916388888889; 35.14
 סוג:  מטען חבלה
 הרוגים:  1
 פצועים:  2
 מבצע:  החזית העממית לשחרור פלסטין החזית העממית לשחרור פלסטין
 he
 
מצפה רנה בניצן
רצח רנה שנרב היה פיגוע טרור פלסטיני שבוצע בידי החזית העממית לשחרור פלסטין ב-כ"ב באב ה'תשע"ט (23 באוגוסט 2019), בו נרצחה הנערה רנה שנרב, בת 17 מלוד, ונפצעו קשה ובינוני אחיה דביר שנרב ואביה הרב איתן שנרב.
הפיגוע

בשעות הבוקר המאוחרות, הגיעה משפחתה של רנה למעיין עין בובין שליד היישוב טלמון. בעת שהיו בדרכם מרכבם למעין, מחבל שהבחין בהם הפעיל מטען חבלה שהוטמן מבעוד מועד במקום. המטען התפוצץ, רנה נהרגה במקום, ואחיה דביר נפצע קשה. אביה שנפצע באורח בינוני ניסה לבצע בה פעולות החייאה.
חקירת הפיגוע והמשפט

בספטמבר 2019 נתפסה חוליית מחבלים שכללה את וליד חנאתשה, סאמר ערביד, יזן מג'אמס וקסאם שיבלי, חברי החזית העממית לשחרור פלסטין, האחראים לרצח, ומשפטם נפתח בחודש פברואר 2023. במהלך חקירת הפיגוע, הודיע השב"כ כי החוליה הייתה חלק מתשתית טרור של כ-50 מחבלי החזית העממית באזור רמאללה שכללה גם בכירים בארגון בהם ח'אלדה ג'ראר. ברשותם נתפסו כלי נשק רבים וכן מטעני חבלה מוכנים להפעלה לפגיעה ביהודים. בדצמבר 2020 נגזרו שנתיים מאסר על פלסטיני שהורשע בכך שידע על הכוונה להניח את המטען ולא דיווח על כך, ובמרץ 2021 נגזרו על ג'ראר שנתיים מאסר במסגרת הסדר טיעון, באשמת עמידתה בראש ארגון טרור. בפברואר 2023 נפתח משפטם של הרוצחים. עד כה הרוצחים של רנה עדיין לא קיבלו פסק דין מבית המשפט. הוריה של רינה הרב איתן ושירה שנרב מגיעים ומתייצבים לדיונים מול אותם רוצחים מזה כבר ארבע שנים, מחכים לצדק שייעשה עם ביתם.
בעקבות עתירה שהגישה משפחת שנרב, כחלק מהמאבק המשפטי נגד הרשות בשל תמיכתה הכלכלית במחבלים ובמשפחותיהם, עיקל בית המשפט בפברואר 2025, 20 מיליון ₪ מהרשות הפלסטינית.
הנצחה

לזכרה של רנה שנרב הוקמה עמותת החסד והתורה "קול רִנה", העמותה מפעילה רשת של מכירת בגדי יד שנייה בשקל אחד, סעודות שבת שפתוחות לציבור, מיזם שידוכים, קמפיינים להפחתת זמן השימוש במסכים, מיזמים להגדלת לימוד תורה, הקמת מעיינות, מיצפים ופינות טבע ברחבי הארץ ומיזמים נוספים.
אחיה דביר והזמר יצחק מאיר הוציאו לזכרה את השיר "דרש נא דורשיך" המכיל את המילים לשמוע אל "הרנה".
אביה של רנה, הרב איתן שנרב נבחר להשיא משואה ביום העצמאות ה-73 של מדינת ישראל, ובדברי ההסבר לבחירתו נאמר כי העצים את פעילותה של עמותת החסד בראשה הוא עומד לאחר רצח בתו.
בשנת 2020, הוקם מצפה לזכרה, ב'נחלת יוסף' שליד אלון מורה בשומרון. משפחת שנרב אמרה שהמצפה הוא: "מסר לרוצחים - לא נפסיק לטייל בארצנו האהובה ונבנה עוד מעיינות".
בשנת 2022, נחנך לזכרה מעיין בבקעת הירדן - "עין רנה". האתר נבנה על ידי נוער היישוב מחולה בסיוע עמותת "קול רנה".
מצפים שנבנו לזכרה ברחבי הארץ- מצפה נחלת יוסף, מצפה כרמי קטיף, מצפה עינב, מצפה עוז עציון, מצפה אביתר, מצפה דימונה, מצפה קיבוץ סעד, מצפה גיתית, מצפה ניצן, מצפה מגדלים, מצפה כוכב יעקב, מצפה מעלה חבר, מצפה דולב, מצפה חוות יתדות, מצפה אלעזר, מצפה עוז וגאון, מצפה גבעת הראל ומצפה מחנה גדי.
נוסף על כך, מיזם חדש הנקרא פק״ל רינה הוקם על ידי משפחת יונה מחיספין סביב בת המצווה של יעל ביתם. הפק״ל כולל ציוד להכנת אוכל וקפה, אביזרים למטייל, גזייה לבישול בשטח, כלים חד פעמיים ועוד, ב-14 מעיינות. בנוסף, בפק״ל ישנו ספר בו המטיילים מוזמנים לכתוב הגיגים ומחשבות אודות הפרויקט ומסרים למשפחת שנרב.
ראו גם

רצח דביר שורק
הערות שוליים

↑  אלישע בן קימון, ישי פורת, רועי רובינשטיין, יואב זיתון, יעל פרידסון וליעד אוסמו, רִנה בת ה-17 נרצחה בפיגוע בדרך למעיין, אחיה ואביה נפצעו, באתר ynet, 23 באוגוסט 2019
↑  נעצרו המחבלים שרצחו את רנה שנרב הי"ד, באתר "סרוגים", 28 בספטמבר 2019
↑  שילה פריד, "אנחנו דורשים עונש מוות": נפתח משפטם של רוצחי רנה שנרב הי"ד, באתר מקור ראשון
↑  יואב זיתון, שב"כ חשף: רוצחי רנה שנרב - חלק מתשתית טרור שכללה 50 מחבלים, באתר ynet, 18 בדצמבר 2019
↑  אלישע בן קימון, רועי רובינשטיין, שנתיים מאסר לראש ארגון הטרור שפעיליו רצחו את רנה שנרב, באתר ynet, 1 במרץ 2021.
↑  אלישע בן קימון, רועי רובינשטיין, שנתיים מאסר לראש ארגון הטרור שפעיליו רצחו את רנה שנרב, באתר ynet, 1 במרץ 2021
↑  אלישע בן קימון, החל משפט המחבלים שרצחו את רנה שנרב ב-2019: "פחדנו שיחטפו אותה", באתר ynet, 6 בפברואר 2023
↑  דודי סגל, הרשות הפלסטינית תשלם עשרות מיליונים בעקבות רצח רנה שנרב, באתר המחדש
↑   דביר שנרב ויצחק מאיר - דרוש נא דורשיך | Dvir Shnerb & Yitzchak Meir - Drosh Na Dorsheicha, סרטון בערוץ "יצחק מאיר", באתר יוטיוב (אורך: 04:51)
↑  הרב איתן שנרב שבתו נרצחה בפיגוע ישיא משואה בערב יום העצמאות, באתר חדשות 13, 30 במרץ 2021
↑  "מצפה חדש בשומרון - לזכר רנה שנרב", ערוץ 7, 10 ביוני 2020
↑  "מעיין חדש בבקעת הירדן נחנך ע"ש של רנה שנרב ז"ל", אפרת פורשר, ישראל היום, 18 באפריל 2022
↑  פק״ל רינה, באתר קול רנה
היסטוריה של המדע

דף במהדורת פקסימיליה של כתב היד ספר האבנים, חיבורו הערבי של אבולאיה (Abolays) על תכונותיהן המיסטיות של האבנים, אשר תורגם לקסטיליאנית על ידי המתרגם יהודה בן משה הכהן, בחצרו של מלך ספרד אלפונסו העשירי במאה ה-13
היסטוריה של המדע היא המיקוד ההיסטורי בהתפתחותו של המדע לאורך הזמן – החל מתקופות קדומות של האנושות ועד ימים אלו, ובהשפעות התרבותיות, הכלכליות, הפילוסופיות, הטכנולוגיות והפוליטיות של תהליכים אלו. העיסוק בהיסטוריה של המדע כולל נושאים כהגדרת המדע ובהתהוותו, ומבקש לבחון ולזהות דפוסים ומגמות ביצירה ובעשייה המדעית. שני תחומים המשיקים להיסטוריה של המדע, הם הפילוסופיה של המדע והסוציולוגיה של המדע – המתמקדות בשיטות ומתודות המדעיות, בהתפתחותן של התאוריות המדעיות, בבחינת המרכיב האנושי בתהליך המדעי, וביצירתו של הידע המדעי.
מאז שנות ה־60, המגמה השכיחה במחקר הסוציולוגי וההיסטורי של המדע הייתה להדגיש את הפרספקטיבה האנושית של הידע המדעי, והיכולת להגיע לאובייקטיביות מדעית[דרוש מקור]. שלושה פילוסופים שהגותם משקפת את הקטבים העיקריים בדיון זה הם: קרל פופר, שטען כי הידע המדעי הוא פרוגרסיבי ומצטבר נדבך על נדבך; תומאס קון, שטען כי הידע המדעי משתנה על ידי "שינוי פרדיגמות" המובילות למהפכה מדעית, ומכאן הפרדיגמה החדשה יוצרת עולם חדש. לפיכך לדידו של קון, המדע אינו מתקדם באופן פרוגרסיבי דווקא, אלא בהתפתחות מפתיעה וחסרת תקדים כאשר אמת הבוחן להתקדמות זו היא סוציולוגית, דהיינו הכרה ולגיטימציה של הקהילה המדעית בתיאוריה החדשה; ופול פייראבנד, אשר טען כי הידע המדעי אינו מצטבר או פרוגרסיבי, ולכן גם אין צורה ברורה להבדיל בין מדע לבין מה שאינו מדע. מאז פרסום ספרו של קון, "המבנה של מהפכות מדעיות" ב־1962 אשר עוסק בהיסטוריה של המדעים המדויקים, החל דיון רב בקהילה האקדמית לגבי המשמעות והאובייקטיביות של המדע, ומקומו של המדען כסובייקט שאינו נטול ערכים בהתבוננותו בעולם - 'בזירת ההתרחשות'. פעמים רבות, אם כי לא תמיד, עימות על האמת של המדע מתחלק למחנות של אנשי מדעי החברה, מדעי הרוח ואנשי המדעים המדויקים[דרוש מקור].
היסטוריוגרפיה של המדע

ההיסטוריוגרפיה של המדע דנה וחוקרת את התפתחותם של המדע והטכנולוגיה ואת השפעתם החברתית, תרבותית, כלכלית ופוליטית של אלו[דרושה הבהרה]. עצם כתיבת היסטוריה של המדע, טביעת מושגים כגון המהפכה המדעית וההתמקדות בתהליך התגבשותו של המדע המודרני הוא לפחות בחלקו – ביטוי לעניין שיש "לנו" בקודמינו, כאשר המילה "לנו" מתייחסת למי שעבורם אמונותיהם של מדענים בסוף המאה ה־20 נחשבת כאמת על אודות עולם הטבע.
בעקבות ספרו של תומאס קון – "המבנה של מהפכות מדעיות" – החלו לכתוב את ההיסטוריה של המדע אחרת ממה שהיה נהוג. קון יצא נגד התפיסה שהתפתחות מדעית היא, כפי שטוענים רבים – תהליך הדרגתי שבאמצעותו מתווספים פרטים (מכלול העובדות, התאוריות והשיטות המקובצות בספרים מקובלים) אל ערמת המלאי הגדלה ללא הרף. אם כך טוען קון, ההיסטוריה של המדע היא רישום לפי סדר הופעתן, הן את ההתווספויות הללו, הבאות זו לאחר זו והן רישום של המכשולים שעיכבו את הצטברותן. ההיסטוריון של המדע, מצטייר אפוא כבעל שתי משימות. מצד אחד עליו לקבוע לגבי התקופה בה הוא עוסק, על ידי מי ומתי בדיוק התגלתה או הומצאה כל עובדה, חוק ותאוריה המדעיים. ומצד אחר עליו לתאר ולהסביר את אוסף הטעויות, המיתוסים והאמונות הטפלות שגרמו להאטת קצב ההצטברות של מרכיבי ספר המדע המודרני. קון כאמור, יוצא כנגד תפיסה זו וטוען:
בשנים האחרונות כמה היסטוריונים של המדע מתקשים יותר ויותר למלא את התפקידים שמועידה להם התפתחות זו בדרך של הצטברות. אולי אין המדע מתפתח באמצעות הצטברות של תגליות והמצאות בודדות. כמו כן, נתקלים אותם היסטוריונים בקשיים גדלים והולכים בבואם להבחין בין המרכיב ה'מדעי' בתצפיות ובאמונות העבר לבין מה שכינו קודמיהם בלא היסוס 'טעות' או 'אמונה טפלה' . ככל שמתעמקים במחקר הולכים ומשתכנעים כי השקפות שונות שרווחו בעבר היו בכללן לא פחות מדעיות.
תפיסתו של קון הובילה בהכרח לשינוי היסטוריוגרפי. התוצאה של כל הספקות והקשיים האלה היא מהפכה היסטוריוגרפית בחקר המדע.