stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט ריום
הנאשמים במשפט ריום

הנאשמים במשפט היו:
לאון בלום - ראש ממשלת צרפת מטעם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית בין 1936 ל-1938. כיהודי שימש מטרה לשנאה מיוחדת של אנשי וישי והנאצים, ונתפס כנאשם העיקרי במשפט.
אדואר דאלאדיה - ראש ממשלת צרפת בין 1938 ל-1940. לאחר התבוסה הצרפתית ניסה דאלאדיה להימלט למושבות בצפון אפריקה, על סיפון האוניה "מאסיליה" ביחד עם ז'ורז' מנדל, על מנת להכריז שם על ממשלה צרפתית בגולה. עם הגיעו למרוקו נעצר והוחזר לצרפת.
ז'ורז' מנדל - שר הפנים לשעבר, יהודי אף הוא, שהיה מראשי המתנגדים לגרמניה ולהיטלר בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה. מנדל ניסה אף הוא, ביחד עם דאלאדיה, להימלט על סיפון המאסיליה, ואף הוא נעצר והוחזר לצרפת.
פול רנו - שהיה ראש הממשלה בשנת 1940 עם פרוץ המתקפה הגרמנית.
מוריס גמלאן - מפקד הצבא הצרפתי עם פרוץ המתקפה הגרמנית. במהלך המערכה הוחלף בגנרל מקסים וייגאן, שהיה מראשי התבוסתנים ושימש כשר ההגנה במשטר וישי.
גי לה שמבר - שר התעופה בממשלת ריינו. לה שמבר שהה בארצות הברית לאחר התבוסה הצרפתית, אך כאשר קיבל את ההזמנה לדין, ציית לה והתייצב למשפטו בריום.
רובר ז'אקומט - המנהל הכללי של הצבא לשעבר.
פייר קוט - פוליטיקאי מחוגי השמאל ששימש כשר התעופה שקדם ללה שמבר. קוט אף הוא שהה בארצות הברית, אך סירב להזמנת בית הדין, והודיע כי אינו מכיר בממשל וישי וכי אהדתו נתונה לצרפת החופשית.
מהלך המשפט

בכוונת התביעה היה להביא יותר מ-400 עדים, ביניהם חיילים שיעידו כי עם פתיחת המתקפה הגרמנית סבל הצבא מחוסר בציוד. כוונת התביעה הייתה להוכיח כי החקיקה הסוציאלית בה תמך בלום, שבוע העבודה בן 40 השעות שהנהיג, החופשות בתשלום וההלאמה של מפעלים מסוימים פגעו בחוסנה הכלכלי של צרפת וביכולתה להתכונן למלחמה, וכי הנאשמים לא פעלו מספיק "לדיכוי אלמנטים חתרניים ומהפכניים". כן הייתה למשפט מטרה נוספת - להוכיח כי האשמה בפרוץ המלחמה אינה על גרמניה, כי אם על שלטונות צרפת בשנים שקדמו למלחמה. הכנת המשפט נמשכה באיטיות מהיום בו הוציא פטן את הצו, ופתיחתו התמהמהה. שמונה תובעים שעסקו בהכנת המשפט התפטרו, מכיוון שלא רצו להיות קשורים במשפט זה.
בשל ההקשר הבינלאומי, והלחץ הגרמני שנבע בין היתר בעקבות מבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ביוני 1941, ושחיקת מעמדו של משטר וישי בדעת הקהל, החליט פטן להאיץ את ההליכים. הוא הכריז ברדיו כי הוא עצמו יטען כנגד הנאשמים, לאחר שהתייעץ עם "מועצת הצדק הפוליטי" (Conseil de justice politique) שהקים. לאחר מכן החליט למחוק את האישומים כנגד מנדל ורנו, ללא כל סיבה (השניים נותרו במאסר, ונמסרו לגרמנים. מנדל נרצח לאחר מכן על ידי אנשי המיליס).
ב-19 בפברואר 1942 נפתח המשפט בעיר ריום. אב בית הדין, השופט פייר קאו, איפשר לנאשמים להגן על עצמם באופן הוגן. גמלאן, מפקדו של הצבא הצרפתי לשעבר, סירב להכיר בסמכות בית המשפט, ושתק. לה שאמבר וז'אקומט נתפסו כדמויות משניות, ועיקר נטל ההגנה הוטל על כתפיהם של דאלאדיה ובלום. בלום, שהיה עורך דין מיומן, ונואם מוכשר, חקר בעצמו את עדי ההגנה, וחשף את השקרים ואי הלגיטימיות שבאישומים. הוא הוכיח כי עיקר הקיצוצים בתקציב הביטחון נעשו בממשלות בהן ישבו ראשי וישי, פטן ולאוואל. כן הוכיח כי תחת שלטון "החזית העממית" נעשו ההכנות הנמרצות ביותר למלחמה משנת 1918. הנאשמים השכילו להרחיב את טווח העדויות מעבר לתקופה נשוא האישומים, והראו כי האחריות לכישלון הצבא הצרפתי הייתה בעיקרה כישלון כולל של המטה הכללי הצרפתי. כן הראו כי הסכם הכניעה עליו חתמה ממשלת וישי נחתם כאשר היה עוד הצבא הצרפתי בעל כוח לחימה. דאלאדיה אף העז להזכיר באולם המשפט את שמו של דה גול.
עיתונאים ממדינות נייטרליות הורשו לסקר את המשפט, וסיקור זה הביך את ממשלת וישי. הסיקור כפר בלגיטימיות של בית המשפט, ועורר סימפתיה כלפי הנאשמים בארצות רבות. העיתונות בצרפת סיקרה את תחילת המשפט בהתלהבות, אך ככל שהתקדם המשפט המעיטה בסיקור.
התפתחויות אלו עוררו את זעמו של היטלר. באמצעות נציגו בפריז, אוטו אבץ הורה ללאוואל להשהות את המשפט. ב-14 באפריל 1942 הושהה המשפט, כביכול על מנת "לאסוף מידע נוסף". ב-21 במאי 1943 הוכרז על ביטול המשפט. בלום ודאלאדיה הוגלו לגרמניה ונשלחו למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם נותרו עד לסיום המלחמה.
משפט רפואי וביו אתיקה (כתב עת)

| --- | --- |
שער הגיליון הראשון, שבט ה'תשס"ח - ינואר 2008
שער הגיליון הראשון, שבט ה'תשס"ח - ינואר 2008
 תדירות:  שנתון
 סוגה:  כתב עיון
 מו"ל:  הקריה האקדמית אונו 
 בעלים:  המרכז למשפט רפואי וביו-אתיקה של הקריה האקדמית אונו
 עורך ראשי:  גיל סיגל
 תאריכי הופעה:  שבט ה'תשס"ח - ינואר 2008 – הווה
 שפה:  עברית
 תפוצה:  קהל מקצועי
 מדינה:  ישראל
 
"משפט רפואי וביו אתיקה" הוא שנתון שפיט בנושא אתיקה רפואית היוצא לאור על ידי "המרכז למשפט רפואי וביו-אתיקה" של הקריה האקדמית אונו, בעריכת גיל סיגל.
כתב העת עוסק ב"חקר הביו-אתיקה, המשפט הרפואי ויחסי הגומלין שבין אתיקה, מדע, רפואה ומשפט. מבקש לעורר את השיח הישראלי בתחומים אלו ומהווה במה לחוקרים, משפטנים, רגולטורים, ורופאים המבקשים לדון בשאלות מהותיות הניצבות ביסוד התפתחות הרפואה, המדע, הטכנולוגיה הרפואית, המשפט הרפואי ועיצוב המדיניות הציבורית".
כתב העת משמש עבור בית המשפט העליון כאסמכתא, בפסקי דין רבים שעניינם אתיקה רפואית ומשמש אסמכתא לוועדות ציבוריות העוסקות בתחום
המאמרים המתפרסמים בכתב העת

גליונות "משפט רפואי וביו אתיקה", מכילים מאות מאמרים מקצועיים, העוסקים בתחומי רפואה, מדע, משפט ואתיקה בתחומים הרלוונטיים ובהם זכויות חולים, רשלנות רפואית, טכנולוגיה רפואית, גנטיקה, השתלות איברים, טכנולוגיות פריון, בריאות הציבור, אתיקה רפואית ופסיכיאטריה. מטרתו המוצהרת של כתב העת: "למלא חלל קיים באקדמיה המשפטית בישראל בתחום המשפט הרפואי והביו-אתיקה, כאשר מסגרת כתבי העת המשפטיים הקיימת אינה מאפשרת חשיפה כמותית ואיכותית של המחקר הקיים."
עם חברי המערכת נמנים הפרופסורים גיל סיגל, גבריאלה שלו, מישל רבל, עמוס שפירא, משה הלברטל, יהושע שמר, אברהם שטינברג, שמעון גליק, רון קליינמן, דודי שורץ, בולק גולדמן, ראש היחידה למדיניות גנטית וביו-אתיקה במשרד הבריאות, דניאל סטטמן, אבינעם רכס ראש הלשכה לאתיקה של ההסתדרות הרפואית, פרופ' דוד פרנקל, נעם זהר, וכן יוסף חיים שפירא, לאה ופנר, מזכ"ל ההסתדרות הרפואית, ד"ר פנינה אבירם-ליפשיץ, ד"ר אמל ג'אברין וד"ר ריבי שומרוני-כהן.
הגיליון הראשון של כתב העת יצא לאור בינואר 2008, התמקד בהיבטים שונים של חוק החולה הנוטה למות לצד מחקר על קריטריונים אתיים לתעדוף טכנולוגיות ושירותי בריאות שפרסם מכון גרטנר.
הגיליון השני עסק בהיבטים משפטיים והאתיים הנובעים מהתפתחות המואצת של המחקר המדעי והרפואי בתחום הגנטיקה וטכנולוגיית רבייה, לצד זכויותיהם ומעמדם של אלה המוגדרים כסובלים ממחלה או נכות נפשית. על המאמרים הבולטים נמנו "הזכויות לשירותי בריאות הנפש ומדיניות הפעלתם בישראל: בין רפואה, משפט וחברה" ו"מבט משפטי על שאלת השיבוט והמחקר בשיבוט של בני אדם".
הגיליון השלישי יצא לאור בשנת 2010, התמקד בתחום הפסיכיאטריה.
הגיליון הרביעי יצא לאור בשנת 2011, התמקד בהולדה ופוריות.
הגיליון החמישי יצא לאור בשנת 2013, התמקד בשאלות מימון טיפולים רפואיים.
הגיליון השישי יצא לאור ביוני 2015 בתקופה בה התחולל עימות גלוי בנושא הזנה בכפייה של שובתי רעב, בין עמדה אתית רשמית של ההסתדרות הרפואית הישראלית לבין חוקי המדינה ועמדות ציבוריות רווחות. כתב העת התייחס בהרחבה לנושא, ואף הגדיר אותו כ"נקודת מפנה בביו-אתיקה הישראלית".
הערות שוליים

↑  כתבי עת שפיטים במודל המחקר של ות"ת
↑  "משפט רפואי וביו-אתיקה"", באתר הקריה האקדמית אונו
↑  ע"א 1326/07 ליאור המר נ' פרופ' עמי עמית ואחרים, ניתן ב־28 במאי 2012;
ע"א 3114/12 מנחם ששון נ' משרד הרווחה ואחר, ניתן ב־13 באפריל 2014;
ע"פ 3617/13 יעקב טייטל נ' מדינת ישראל, ניתן ב־28 ביוני 2016;
בג"ץ 781/15 איתי ארד-פנקס ואחרים נ' הועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים על פי חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד הילוד), התשנ"ו-1996 ואחר, ניתן ב־3 באוגוסט 2017;
ע"א 8488/08 עזבון המנוחה רוננה סושרד ז"ל ואחרים נ' מדינת ישראל – משטרת ישראל, ניתן ב־5 ביוני 2012;
ע"א 8805/13 דוד דהאן נ' מדינת ישראל – משרד הבריאות ואחרים, ניתן ב־3 בפברואר 2016;
ע"פ 6570/16 אריה סופיצייב נ' מדינת ישראל, ניתן ב־18 בדצמבר 2016;
ע"פ 8653/10 פלונית נ' מדינת ישראל, ניתן ב־28 ביולי 2011;
ע"פ 5417/07 ניקולאי בונר נ' מדינת ישראל, ניתן ב־30 במאי 2013;
בג"ץ 5304/15 ההסתדרות הרפואית בישראל נ' כנסת ישראל ואחרים, ניתן ב־11 בספטמבר 2016;
ע"פ 8503/14 תורכיה אבו סיאם נ' מדינת ישראל, ניתן ב־26 באפריל 2017;
ע"פ 8325/15 פלוני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־8 ביוני 2017.
↑  "דין וחשבון של הוועדה הציבורית בנושא: הולדה בעוולה"
↑  "משפט רפואי וביו-אתיקה", באתר הקריה האקדמית אונו
↑  "משפט רפואי וביו-אתיקה"", באתר הקריה האקדמית אונו
↑  "משפט רפואי וביו-אתיקה, כרך 1 ,תשס"ח, דבר העורך"
↑  אתר "מכון גרטנר"
↑  "הקריה האקדמית אונו הוציאה לאור את משפט רפואי וביו אתיקה"
↑  ""משפט רפואי וביו-אתיקה" – יצא לאור הכרך השישי"
מרקוריוס

ערך זה עוסק באל רומי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  דת רומא העתיקה 
 אלים מקבילים:  הרמס, Aguaecus, Dubnocaratiacus, Arcecius, Abianus, Cimiacinus, Solitumarus 
 אב:  יופיטר 
 בן או בת זוג:  Larunda, רוזמרטה 
 צאצאים:  Evander of Pallene, קופידון 
 
פסל גאלי של מרקוריוס. האל מתואר בסממניו המוכרים של האל היווני הרמס, המזוהה איתו: הכובע המכונף, המטה והצרור שהוא נושא לצדו.
הציור "מרקוריוס" מאת הנדריק גולציוס.
מֶרְקוּרְיוּס (בלטינית: Mercurius ‏האזנהקובץ:La-cls-Mercurius.ogg‏Ⓘ‏), היה אחד מהאלים המרכזיים במיתולוגיה הרומית. במקור, הוא היה האל הממונה על המסחר ועל הסוחרים, כפי שגם משתמע משמו, הנגזר מהמילה הלטינית merx ("סחורה") או mercator ("סוחר" מהפועל הלטיני mercari - "לסחור"). לאחר שזוהה עם האל היווני הרמס, הוא תואר בנוסף גם כשליח האלים והוצג באמנות עם סממניו המאפיינים של הרמס - הכובע והסנדלים המכונפים והמטה המכונף סביבו כרוכים שני נחשים. הוא כונה בהתאם גם "אליפס" ("בעל הרגליים המכונפות"). בנוסף לזיהויו עם הרמס, זוהה מרקוריוס גם עם האל האטרוסקי תורמס.
בשנת 495 לפנה"ס, הוקם לכבודו של מרקוריוס מקדש בסירקוס מקסימוס, בין גבעת אוונטין לגבעת הפאלאטין ברומא. היה זה מקום מתאים לפולחן אל המסחר והזריזות, שכן במקום שכן מרכז מסחרי חשוב ומסלול מרוצים. מיקומו בין המעוז הפלבאי באוונטין ובין המרכז הפטריקי בפאלאטין הדגיש גם את תפקידו של מרקוריוס כמתווך.
חגו החשוב ביותר של מרקוריוס, המרקורליה, נחוג כל שנה ב-15 במאי. באותו יום סוחרים נהגו להתיז על ראשיהם מים מהבאר המקודשת לו ליד פורטה קאפנה.
מרקורי היה אל פופולרי ביותר בקרב העמים שנכבשו על ידי האימפריה הרומית. הקלטים הקבילו אותו לאל הראשי שלהם - לוגוס, והשבטים הגרמאניים הקבילו אותו לוודן.
מרקוריוס תואר כעלם צעיר, החובש לראשו כובע מכונף ורחב שוליים ("פטאסוס"), לגופו עוטה גלימת נוסעים, רגליו נעולות בסנדלים מכונפים ובידיו מחזיק צרור כסף ומטה שליחים ("קאדוסאוס").
אזכורים ביהדות

"כוכב" המוזכר במקרא בספר עמוס ”וּנְשָׂאתֶם אֵת סִכּוּת מַלְכְּכֶם וְאֵת כִּיּוּן צַלְמֵיכֶם כּוֹכַב אֱלֹהֵיכֶם אֲשֶׁר עֲשִׂיתֶם לָכֶם” (עמוס, ה כו) מזוהה עם כוכב חמה ששמו הלועזי הוא מרקורי.
המרקוליס המוזכר פעמים רבות בתלמוד הוא המרקוריוס, כנראה שיבוש מכוון שבא להימנע מציון שם האליל או לבזות אותו. הביטוי התלמודי "זורק אבן למרקוליס", הבא לציין מי שפועל לרעה למרות שכוונתו הייתה לטובה, מקורו בפולחן האליל, שהתקיים לדבריהם על ידי זריקת אבנים לכיוון פסלו שהיה מוצב בצדי דרכים. עם זאת, יש מי שרצה לזהות את המרקוליס עם דולמן.
אזכורים תרבותיים

על שמו של האל הרומי קרוי כוכב הלכת הקרוב ביותר לשמש, מרקורי, הוא כוכב חמה. מבין שבע המתכות הקדומות יוחסה אליו הכספית - בגלל "מהירותה" - היינו הנוזליות שלה.
שתי דמויות קומיקס מבוססות על מרקוריוס - מקס מרקורי מבית DC קומיקס וקוויקסילבר מבית מארוול קומיקס. בנוסף, ג'יי גאריק, הפלאש מתור הזהב, חובש קסדה מכונפת כמחווה לאל הרומי.
שאזאם, גיבור על נוסף של חברת DC, קיבל, על פי סיפור הרקע שלו, את מהירותו של מרקורי
בספר פרסי ג'קסון והאולימפיים הרמ מופיעה כמה פעמים.
הערות שוליים

↑  ראו האנציקלופדיה העברית כרך טו ערך הרמס עמוד 327
↑  זיהוי המרקוליס, אברהם אריאל
| המיתולוגיה הרומית ודת רומא העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים עיקריים | אפולו • דיאנה • וולקן • ויקטוריה • ונוס • יונו • יופיטר • לארס • מינרווה • מרס •  מרקוריוס • נפטון • סול אינוויקטוס • פורטונה • פלוטו • קווירינוס • קרס |  |
| אלים משניים | אדראנוס • אוורונקי • אוורונקוס • אורקוס • איניואוס • בונה דיאה • בלונה • ברומיוס • האדס • וריטאס • טרה •  יאנוס • לופרקוס • לימנטינוס • סטורנוס • פאונוס • פבריס • פולגורה • פומונה • פורינה • פרוסרפינה • פריאפוס • קאלוס • קופידון • קליטוני • קסטור ופולוקס • רומא |  |
| גיבורים מרכזיים | איניאס • הרקולס • רמוס ורומולוס |  |
| נושאי משרה דתית | אוגור • בתולה וסטלית • הרוספקס • פונטיפקס מקסימוס • פלאמן • רקס נומרנסיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011052467705171  PLWABN: 9810605315205606  GND: 118641077  LCCN: no2015131198  NKC: jo2016908781  SUDOC: 027298639  TePapa: 42949  VIAF: 102459012   WorldCat (עם VIAF): 102459012 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסל מרקוריוס בשטוטגרט
מרי למברט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1951 (בת 72) הלנה, ארקנסו, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 עיסוק:  במאית קולנוע, תסריטאית, במאית ווידאו קליפים
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב רוד איילנד
 http://mary-lambert.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מרי למברט (באנגלית: Mary Lambert, נולדה ב-13 באוקטובר 1951) היא במאית קולנוע ווידאו קליפים אמריקאית. עבדה עם מוזיקאים ידועים, ובהם מדונה, ג'נט ג'קסון, דולי פרטון, דבי הארי, לייב, סטינג ועוד.
למברט אף ביימה עשרות סרטי אימה ובהם; "אגדה עירונית 3", "בית קברות לחיות" ועוד.
ביוגרפיה

מרי למברט נולדה בהלנה, ארקנסו שבארצות הברית. אחותה היא בלאנש לינקולן. בראשית דרכה ביימה למברט את הקליפ "Like a Virgin". בין היתר ביימה סרטים כדוגמת "Rapid Eye Movements", "My Stepson, My Lover" וכדומה.
בהמשך הקריירה שלה ביימה למברט ווידאו קליפים רבים כדוגמת; "Material Girl", "La Isla Bonita", "Like a Prayer" וכדומה.
פילמוגרפיה > כבמאית

Rapid Eye Movements :1977
The Go-Go's: Wild at the Greek :1984
1987: "סייסטה"
Bobby Brown: His Prerogative :1989
1989: "בית קברות לחיות"
Grand Isle :1991
1992: "בית קברות לחיות 2"
Dragstrip Girl :1994
Face of Evil :1996
My Stepson, My Lover :1997
When You Believe: Music from 'The Prince of Egypt' :1998
1999: "מגרש מועדונים"
The In Crowd :2000
Halloweentown II: Kalabar's Revenge :2001
Strange Frequency :2001
2005: "אגדה עירונית 3"
2007: 14 Women
2007: "עליית הגג"
Miss South Pacific: Beauty and the Sea :2011
Mega Python vs. Gatoroid :2011
Presumed Dead in Paradise :2014
Fishing Pono: Living in Harmony with the Sea :2014
2016: "הרשימה השחורה" (פרק: "The Director")
2021: "טירה לחג המולד"
2023: "הכריסמס הטוב בחיי"
פילמוגרפיה > כבמאית וידאו קליפים

| שנה | שם | אמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | "Like a Virgin" | מדונה | במאית |
| 1984 | "Borderline" | מדונה | במאית |
| 1984 | "The Glamorous Life" | שילה א. | במאית |
| 1984 | "Turn to You" | הגו-גוס | במאית |
| 1984 | "Yes or No" | הגו-גוס | במאית |
| 1985 | "Material Girl" | מדונה | במאית |
| 1985 | "Would I Lie to You?" | יורית'מיקס | במאית |
| 1986 | "Control" | ג'נט ג'קסון | במאית |
| 1986 | "Nasty" | ג'נט ג'קסון | במאית |
| 1986 | "Love Touch" | רוד סטיוארט | במאית |
| 1987 | "La Isla Bonita" | מדונה | במאית |
| 1987 | "We'll Be Together" | סטינג | במאית |
| 1988 | "Broken Land" | דה אדוונג'רס | במאית |
| 1988 | "K.I.S.S.I.N.G." | סיידה גארט | במאית |
| 1988 | "Mary, Mary" | ראן די אם סי | במאית |
| 1989 | "Like a Prayer" | מדונה | במאית |
| 1989 | "I Want That Man" | דבי הארי | במאית |
| 1989 | "Rock Wit'cha" | בובי בראון | במאית |
| 1991 | "Another Rainy Night (Without You)" | קווינסרייק | במאית |
| 1991 | "Eagle When She Flies" | דולי פרטון | במאית |
| 1992 | "My Destiny" | ליונל ריצ'י | במאית |
| 1997 | "Turn My Head" | לייב | במאית |
| 1998 | "When You Believe" | ויטני יוסטון ומריה קארי | במאית |
| 2001 | "Overcome" | לייב | במאית |
הערות שוליים

↑  Madonna: Like a Prayer, נבדק ב-2019-02-19
↑  Arkansas Congressional Directory, web.archive.org, ‏2012-03-06
↑  www.pressregister.com(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810624562805606  BNE: XX1504840  BnF: cb140308654 (data)  GND: 138128057  ISNI: 0000 0001 1944 7353  LCCN: n94083143  MusicBrainz: 2a3be279-0eb2-465e-8187-843b9a25a180  NTA: 074608541  SNAC: w6xm05h6  VIAF: 68163154   WorldCat (עם VIAF): 68163154
מרסדן הארטלי

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1877 לואיסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בספטמבר 1943 (בגיל 66) אלסוורת', ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  האקדמיה הלאומית לעיצוב  המכון לאומנות של קליבלנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  דאדא, אקספרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  אלברט פינהאם ריידר 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1931) 
 
מרסדן הארטלי (באנגלית:Marsden Hartley‏:  4 בינואר 1877 – 2 בספטמבר 1943) היה צייר, משורר וסופר אמריקאי מודרניסטי. הארטלי פיתח את יכולות הציור שלו על ידי התבוננות באמנים קוביסטים בפריז ובברלין.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הארטלי נולד בלויסטון, מיין, שם התיישבו הוריו האנגלים. הוא היה הצעיר מבין תשעה ילדים. אמו מתה כשהיה בן שמונה, ואביו נישא שוב ארבע שנים לאחר מכן למרתה מרסדן. שם לידתו היה אדמונד הארטלי. הוא שינה את שמו הפרטי למרסדן כשהיה בתחילת שנות העשרים לחייו. כמה שנים לאחר מות אמו כשהארטלי היה בן 14, אחיותיו עברו לאוהיו, והותירו אותו במיין עם אביו שם עבד במפעל נעליים במשך שנה.
לאחר שהצטרף למשפחתו בקליבלנד, אוהיו, בשנת 1892, החל הארטלי את לימודי האמנות בבית הספר לאמנות בקליבלנד, שם קיבל מלגה.
בשנת 1898, בגיל 22, עבר הארטלי לעיר ניו יורק כדי ללמוד ציור בבית הספר לאמנות אצל ויליאם מריט צ'ייס, ולאחר מכן למד באקדמיה הלאומית לעיצוב. הארטלי היה מעריץ גדול של אלברט פינהאם ריידר וביקר בסטודיו שלו בגריניץ' וילג' לעיתים קרובות. ידידותו עם ריידר, בנוסף לכתביהם של וולט ויטמן והטרנסצנדנטליסטים האמריקאים הנרי דייוויד תורו וראלף וולדו אמרסון, עוררו השראה בהרטלי לראות באמנות מסע רוחני.
ביוגרפיה > תערוכות בניו יורק

בין 1900 ל -1910 בילה הארטלי את הקיץ שלו בציור בלוויסטון ובאזור ווסטיין מיין. הציורים האלה כל כך הרשימו את הצלם הניו יורקי אלפרד סטיגליץ, עד שהסכים להפיק להארטלי את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה לאמנות של סטיגליץ בשנת 1909. הרטלי המשיך להציג את עבודותיו בגלריות אחרות של סטיגליץ עד 1937.
ביוגרפיה > הארטלי באירופה

הארטלי נסע לראשונה לאירופה באפריל 1912, והוא הכיר את חוג הסופרים והאמנים של גרטרוד שטיין בפריז [2]. שטיין, יחד עם הארט קריין ושרווד אנדרסון, עודדו את הארטלי לכתוב וגם לצייר.
ביוגרפיה > אהדה גרמנית

באפריל 1913 עבר הארטלי לברלין, שם המשיך לצייר והתיידד עם הציירים וסילי קנדינסקי ופרנץ מארק. הוא גם אסף אמנות עממית בווארית. עבודתו בתקופה זו הייתה שילוב של הפשטה ואקספרסיוניזם גרמני, המונע על ידי מותג המיסטיקה האישי שלו. רבים מציורי ברלין של הארטלי היו בהשראת הערצה הצבאית הגרמנית שהוצגה אז, אם כי השקפתו בנושא זה השתנתה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שלא הייתה "מציאות רומנטית אלא ריאלית".
בברלין פיתח הארטלי מערכת יחסים הדוקה עם סגן פרוסי, קרל פון פרייבורג. הציורים של פרייבורג היו מוטיב שחזר על עצמו ביצירתו של הארטלי, בעיקר ב"פורטרט של קצין גרמני" (1914). מותו של פרייבורג לאחר המלחמה פגע קשות בהארטלי. חוקרים רבים פירשו את יצירתו לגבי פרייבורג כמגלמים רגשות הומוסקסואליים כלפיו. הארטלי חי בברלין עד דצמבר 1915.
הארטלי חזר לארצות הברית מברלין בתחילת 1916, כאוהד של הגרמנים. לכן יצר ציורים רבים עם איקונוגרפיה גרמנית. מוטיב השתייה חוזר ביצירותיו מהתקופה הזאת, בהשפעת גרטרוד שטיין, אצלה פגש הארטלי את פבלו פיקאסו ואת רובר דלונה. בשנים 1916 עד 1921 גר ועבד הארטלי בפרובינסטאון, ברמודה, ניו יורק וניו מקסיקו.
לאחר שגייס כסף באמצעות מכירה פומבית של למעלה מ -100 מציוריו והפסטלים שלו בגלריית אנדרסון, ניו יורק בשנת 1921, חזר הארטלי לאירופה ושם נשאר במהלך שנות העשרים, עם ביקורים באמריקה.
בשנת 1930 בילה את הקיץ והסתיו בציור הרים בניו המפשייר, ובשנת 1931 ליד גלוסר, מסצ'וסטס. הארטלי זכה במלגת גוגנהיים, ובילה במקסיקו בשנים 33–1932, ואחריה שנה בהרי האלפים הבוואריים (1933-34). לאחר כמה חודשים בברמודה (1935), הוא נסע צפונה באונייה ושם גילה כפר דייגים קטן בנובה סקוטיה וחי שני קיצים עם משפחת הדייגים של פרנסיס מייסון.
בספטמבר 1936 טבעו שני האחים מייסון בהוריקן. האירוע השפיע מאוד על הרטלי ובהמשך יצר סדרה חשובה של ציורי דיוקן ונופי ים. לבסוף חזר למיין בשנת 1937, לאחר שהצהיר שהוא רוצה להיות "הצייר של מיין" ולתאר את החיים האמריקאים ברמה המקומית.
במשך שארית חייו, עבד במקומות כמו ג'ורג'טאון, וינלהאבן, ברוקוויל, קוריאה והר קטאהדין עד מותו באלסוורת' בשנת 1943.
הארטלי לא היה גלוי בנוגע להומוסקסואליות שלו. כשהגיע לגיל שישים, הארטלי כבר לא חש חוסר נוחות ממה שאנשים חושבים על עבודתו. ציורי דמותם של גברים אתלטיים ושריריים, לעיתים קרובות עירומים או לבושים רק בתחתונים, הפכו לאינטימיים יותר. בדומה לציורי הקצין הגרמני של הארטלי, ציוריו המאוחרים של גברים, מוערכים כעת כמאשרים את ההומוסקסואליות שלו.
כתיבה

בנוסף להיותו אחד הציירים האמריקאים המובילים במחצית הראשונה של המאה ה -20, כתב הארטלי גם שירים, חיבורים וסיפורים שפורסמו במהלך חייו בהרבה מגזינים. אוספי כתביו שלאחר המוות כוללים ספרי שירים, אוטוביוגרפיה, וספרי חוויות מחייו בתקופה שבילה בנובה סקוטיה בכפר הדייגים עם משפחת מייסון בסוף שנות החמישים לחייו, שם מצא גם אהבה תמימה ותחושת המשפחה שחיפש מאז ילדותו האומללה במיין.
ההשפעה של חוויה זו נמשכה עד מותו בשנת 1943.
הערות שוליים

↑  "Handsome Drinks Marsden Hartley", search.ebscohost.com
1 2  Haskell, Barbara (1980). Marsden Hartley. New York: Whitney Museum of American Art. pp. 190–191
↑  Hartley, Marsden. Somehow a Past: The Autobiography of Marsden Hartley. Ed. Susan Elizabeth Ryan. Cambridge: MIT Press, 1997, p. 48
↑  "Marsden Hartley". Dictionary of American Biography. New York: Charles Scribner's Sons, 1973.
↑  Roberts, Norma J., ed. (1988), The American Collections, Columbus Museum of Art, P 80
↑  The Metropolitan Museum of Art - Works of Art: Modern Art, web.archive.org, ‏2007-09-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507969505171  PLWABN: 9810646613405606  BIBSYS: 14060479  BNE: XX5557782  BnF: cb134781676 (data)  GND: 118907689  ISNI: 0000 0001 0953 4752  LCCN: n79045444  LNB: 000002374  NLA: 35175808  NTA: 069347484  RKD: 36250  SELIBR: 282443  SNAC: w6jq1476  SUDOC: 030212111  Trove: 852628  ULAN: 500012910  VIAF: 9997024   WorldCat (עם VIAF): 9997024 
מרסדן הארטלי, משקאות, 1916
מרסדן הארטלי, פרוטרט של קצין גרמני, 1914
מרסל מואיז

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1889 סן אמור, צרפת 
 פטירה:  1 בנובמבר 1984 (בגיל 95) ברטלבורו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Marcel Joseph Moyse 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 
מרסל מואיז (בצרפתית: Marcel Moyse;‏ 17 במאי 1889 – 1 בנובמבר 1984) היה חלילן צרפתי נודע, שיצירות רבות נכתבו למענו. מואיז היה אף מורה מחונן לחליל ופרסם מספר ספרי אטיודים ותרגילים לחליל.
ביוגרפיה

מרסל מואיז נולד בסן אמור (אנ') שבצרפת. הוא למד בקונסרבטוריון של פריז והיה תלמידם של פיליפ גובר, אדולף הנביין (אנ') ופול טפנל, שכולם היו וירטואוזים ידועי-שם בזמנם. הצליל שסיגל לו כסימן ההיכר שלו היה צלול ומלא, ונשיפת האוויר לא ניכרה בו מעולם. זה היה הסגנון הצרפתי לנגינה בחליל, שהיה עתיד להשפיע על אמת המידה המודרנית של חלילנים ברחבי העולם.
מואיז היה מייסדו של בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו. הוא היה מורה רב-השראה, ששאף ללמד את תלמידיו לא רק נגינה בחליל אלא גם יצירת מוזיקה. גם לבנו, לואי מואיז, היה כישרון לנגינה בחליל והשניים הרבו לנגן יחדיו. בין תלמידיו הרבים נמנו טרוור ואי, ויליאם בנט, משה אהרן אפשטיין, אורל ניקולה וסר ג'יימס גאלוויי.
בין ספרי האטיודים הרבים שכתב נמצא Tone Development through Interpretation שהוציא לאור אלפונס לדוק.
מרסל מואיז מת ב-1 בנובמבר 1984 בברטלבורו, במדינת ורמונט שבארצות הברית.
משרד ההגנה (גאורגיה)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  גאורגיה 
 תחום שיפוט:  גאורגיה 
 תאריך הקמה:  1991
 ממשלה:  ממשלת גאורגיה
 שר:  חואנשר בורצ'ולדזה
 תאריך כניסה:  22 בפברואר 2021
 www.mod.gov.ge?lang=eng
 
משרד ההגנה (בגאורגית: საქართველოს თავდაცვის სამინისტრო) הוא משרד בממשלה הגאורגית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של גאורגיה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של הכוחות המזוינים של גאורגיה, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה ולנשיא המשמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. ראש כוחות ההגנה (מקהיל לרמטכ"ל) מדווח ישירות לשר.
משרד ההגנה הוקם עם הכרזת העצמאות של גאורגיה מברית המועצות ב-1991. חואנשר בורצ'ולדזה (אנ') מכהן כשר ההגנה מאז 22 בפברואר 2021.
מרכז הספורט גבעת רם

מרכז הספורט ובריכת השחיה המקורה
אצטדיון גבעת רם
מרכז הספורט על שם הווארד קוסל גבעת רם הוא מרכז ספורט, השוכן בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם שבירושלים הפרוס על פני ארבעה מגרשים ובשטח של כ-100 דונם. מאז שנת 1986 המרכז מופעל על ידי עמותת קוסל וכיום מנוהל על ידי דני בלקין. המרכז תוכנן על ידי יוסף קלארווין.
המרכז כולל:
אצטדיון האתלטיקה על שם צ'ארלס גרוסברג
קומפלקס כושר בארבעה מתחמים
אולם כדורסל בעל כ-400 מושבים המארח את קבוצת אס"א ירושלים ועונת 2021/2022 בליגה הלאומית אירח את מכבי מעלה אדומים.
שני אולמות סטודיו
בריכה באורך 33 מטרים
ארבעה מגרשי טניס
תולדות המרכז

פעילות הספורט באוניברסיטה החלה בשנה 1952 עם חיוב הסטודנטים לשעת כושר אחת בשבוע. בשנת 1958 נחנך האצטדיון, כאשר באותן השנים פעלו כמספר מוקדי ספורט קטנים בעיר. במהלך שנות ה-60 נחנכו במרכז הספורט בריכת השחייה, מגרשי הטניס ואולמי סקווש.
הערות שוליים

1 2  אודות מרכז הספורט בקרית אדמונד י.ספרא, באתר cosell
↑  צוות מרכז הספורט בגבעת רם - קמפוס ע"ש אדמונד י. ספרא, באתר cosell
משפט רליך-קונדרשוב

באנליזה פונקציונלית, משפט רליך-קונדרשוב הוא משפט לגבי שיכון קומפקטי (כלומר, שיכון רציף שהוא גם אופרטור קומפקטי) בין שני מרחבי סובולב. המשפט קרוי על שם המתמטיקאי הגרמני-אוסטרי פרנץ רליך והמתמטיקאי הרוסי ולדימיר קונדרשוב.
ניסוח המשפט

תהי  \Omega \subset \mathbb {R} ^{n} קבוצה פתוחה, חסומה וליפשיצית ויהי  1\leq p<n.
נגדיר  p^{*}={\frac {np}{n-p}}.
אזי מרחב הסובולב  W^{1,p}(\Omega ) ניתן לשיכון רציף במרחב ה-Lp  L^{P^{*}}(\Omega ) ולשיכון קומפקטי במרחב  L^{q}(\Omega ) לכל  1\leq q\leq p^{*}.
כלומר,  W^{1,p}(\Omega )\hookrightarrow L^{p^{*}}(\Omega ) וגם  1\leq q<p^{*}\implies W^{1,p}(\Omega )\subset \subset L^{q}(\Omega ).