stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרויקט אגורה
אמנת הפרסום המיטיב

"אגורה" שואף להשפיע לטובה על התפתחותם של האדם, החברה והסביבה.
מתוך הבנה שפרסום הוא כוח אשר יכול להשפיע לטובה ולרעה, הוחלט שבאתר יופיעו רק פרסומות המשפיעות לטובה, או לכל היותר אינן פוגעות בהתפתחותם של אלה. בעקבות כך נוסחה אמנה שמבהירה אלו סוגי פרסומות לא יוכלו להיות מוצגות באתר.
פרסים

אתר אגורה זכה בפרס מלאכים ברשת ופרס "האתר הטוב ביותר" בטקס פרסי האינטרנט לשנת 2008.
הערות שוליים

↑  יעל אלנתן, ‏שיננית בחינם ולחם מחמצת: באתר "אגורה" נפתחה פלטפורמה חדשה להצעת שירותים ומיומנויות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 ביוני 2020
↑  הקוד האתי של פרויקט אגורה (כחלק מתקנון האתר)
↑  אמנת הפרסום המיטיב באתר של פרויקט אגורה
↑  חיים אברהם‏, בזק בינלאומי משיקה את טקס פרסי האינטרנט, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2008
צ'רקסקי מנקיז

האולם הביתי בודיבלניק
מועדון הכדורסל צ'רקסקי מנקיז (באוקראינית: Баскетбол Клуб Черкаські Мавпи) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר צ'רקאסי, המשחקת בליגת העל האוקראינית בכדורסל. באמתחתה אליפות אחת, בה זכתה בעונת 2017/2018.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2003. בסיום עונת 2004/05 העפילה לראשונה לסופרליגה. בעונת הבכורה הגיעה הקבוצה למקום החמישי בעונה הסדירה, ולחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה לאזובמאש מאריופול. ובעונה שלאחר מכן, שוב חצי גמר ושוב הפסידה לאזובמאש.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה בין עשר הקבוצות שהקימו ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה.
בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה בחזרה לסופרליגה (לאחר עונה אחת בליגה השנייה), וזכתה בגביע הליגה השניה.
בעונת 2017/2018 זכתה באליפות ליגת העל האוקראינית בכדורסל, לראשונה בתולדותיה.
השתתפות באירופה

הקבוצה השתתפה ביורוקאפ צ'לנג' בעונת 2006/07. והגיעה עד לשלב רבע הגמר, בו הפסידה לקבוצה אוקראינית אחרת, בי.סי. דניפרו. ובעונת 2007/08 השתתפה ביורוצ'לנג', ולא עברה את שלב הבתים.
בעבר שיחקו בקבוצה הישראלים עמית תמיר ואילן קדוש. המועדון מפעיל מחלקת נוער גדולה של כל קבוצות הגילאים.
תארים והישגים

הסופרליגה האוקראינית :
אליפות: 2018
יורוקאפ צ'לנג' :
רבע גמר: 2007
שחקנים בולטים בעבר

אוקראינה קירילו פסנקו
אוקראינה ולדימיר גורטובוי
אוקראינה ארטם בוטסקי
ארצות הברית ארתור ג'ונסון
מונטנגרו בלסה רדונוביץ'
ישראל עמית תמיר
ישראל אילן קדוש
לבנון פאדי חטיב
שטח צבאי סגור

צו שטח צבאי סגור בחתימת אל"ם רועי צוויג לאזור המאחז גבעת רונן.
שטח צבאי סגור - הוא אזור בעל רגישות ביטחונית כתוצאה מאימונים, פעילות מבצעית, או חשיבות אסטרטגית שהכניסה אליו אסורה ללא היתר מיוחד ממפקדו הצבאי של האזור.
שלט של צה"ל: "שטח צבאי"
בישראל, על פי תקנות ההגנה (שעת חירום), מפקד צבאי שמונה על ידי הרמטכ"ל בהסכמתו של שר הביטחון, רשאי להכריז בצו על שטח או מקום כלשהם, כי הם שטח מסוגר לצורכיהן של התקנות האלה. כל אדם הנכנס לתוך שטח או מקום כל־שהם או יוצא מתוכם – במשך תקופה כל־שהיא, שבה עומד בתקפו צו כזה ביחס לשטח או למקום ההם – ללא תעודת־היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או בשמו – יואשם בעבירה על תקנות אלה.
ביהודה ושומרון הסמכות להוצאת צו שטח צבאי סגור נתונה לאלוף פיקוד המרכז, למפקד אוגדת איו"ש וסגנו, מפקדי חטיבות ומפקד מג"ב עוטף ירושלים. על הצו להיות חתום ולציין את זמן כניסת הצו לתקפו ואת זמן פקיעת תקפו של הצו. השטח עליו חל הצו צריך להיות מסומן במפה ובתיאור מילולי. את הצו יש להציג בעותק נייר ולא בצילום.
הכרזה על שטח צבאי סגור היא דרך מקובלת בישראל למנוע מאמצעי תקשורת יכולת לסיקור של אירועים צבאיים. הכרזה זו נהוגה כאשר זירת הפעילות הצבאית היא בלב יישוב אזרחי, ביהודה ושומרון, ובעבר ברצועת עזה ובדרום לבנון.
בעקבות מקרים בהם הוצא צו שטח צבאי סגור שמנע גישה של חקלאים פלסטינים לאדמותיהם הסמוכות להתנחלויות בנימוק של "מניעת חיכוך" קבע בג"ץ כי ”סגירת שטחים צריכה להיעשות באמצעות צו שהודעה עליו נמסרת למי שנפגע ממנו ואשר ניתנת לתושבים שאדמותיהם נסגרו בפניהם הזדמנות להשיג על תוקפו” (בג"ץ 04/9593) ולעניין השימוש בצווי שטח צבאי סגור בעקבות תקיפות מצד מתנחלים כתבו השופטים ”שימוש באמצעי של סגירת השטח בפני חקלאים פלסטינים כאשר המטרה היא הגנה עליהם עצמם אינו שימוש הולם באמצעי האמור ויש בכך משום פגיעה בתחושת הצדק. מצב דברים זה אינו ראוי, ועל כן שימוש באמצעי של סגירת שטחים, כאמצעי שבשגרה וכאמצעי בלעדי לצורך הגנה על תושבים פלסטינים המותקפים בשטחם, הוא שימוש שאינו מידתי ושאינו עולה בקנה אחד עם החובות המוטלות על המפקד הצבאי”
ראו גם

שטח אש
צו אלוף
הערות שוליים

↑   תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  שטח צבאי סגור, באתר האגוד לזכויות האזרח בישראל
↑  ביטחון ותקשורת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2009, עמוד 22
↑  בג"ץ 9593/04 מפקד כוחות צה"ל ביהודה ושומרון ואחר נ' ראשד מוראר, ראש מועצת הכפר יאנון ואחרים, ניתן ב־26 ביוני 2006. פ"ד כרך ס"א, חלק ראשון, עמ' 844–880
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסטיבל המוזיקה של ספולטו באמריקה

פסטיבל המוזיקה של ספולטו באמריקה (באנגלית: Spoleto Festival USA בצ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, הוא אחד הפסטיבלים החשובים לאמנות בארצות הברית. הוא נוסד בשנת 1977 על ידי המלחין זוכה פרס פוליצר ג'אן קרלו מנוטי, שביקש ליצור מקבילה לפסטיבל שני העולמות (Festival dei Due Mond) בספולטו, איטליה.
מארגני הפסטיבל האיטלקים חיפשו עיר אמריקאית, שיהיה בה הקסם של ספולטו, איטליה, בד בבד עם שפע התיאטראות, הכנסיות ושאר אתרי ההופעות שבה. צ'ארלסטון נבחרה כמיקום אידיאלי, כדברי מנוטי עליה:
היא אינטימית, כך שאפשר לעבור ברגל מתיאטרון אחד למשנהו. יש בה מקסמו של העולם הישן באדריכלות ובגנים. עם זאת, היא קהילה גדולה דיה לקלוט את המבקרים הרבים שיגיעו לפסטיבל.
האירוע השנתי, המתקיים בשלהי האביב למשך 17 יום, מציג אמנים מוכרים לצד אמנים חדשים, ביותר מ-150 הופעות של אופרה, מחול, תיאטרון, מוזיקה קלאסית וג'אז.
היסטוריה של פסטיבל צ'ארלסטון > ראשית הדברים

הפסטיבל התנסה בבעיות כספים מראשיתו, ואלה חוללו מהפך מהיר בהנהגתו. ב-27 בספטמבר 1976 מונה תאודור "טד" סטרן, נשיא הקולג' של צ'ארלסטון אותם ימים, ליו"ר החדש של הוועדה המתאמת של צ'ארלסטון אחרי פרישתו של יו ליין. גם סכסוכי אישיות התעוררו בנוגע למנוטי. מנוטי, ששירת כמנהל אמנותי של הפסטיבל מאז היווסדו, הודיע ב-1991 שאיננו מעוניין בחידוש החוזה התלת-שנתי שלו, כשזה יסתיים ב-1992, בשל חילוקי דעות אמנותיים.
מועצת המנהלים לא קיבלה מיד באופן רשמי את התפטרותו, אבל מנוטי עמד על שלו ותלה את האשם בחילוקי דעות אמנותיים עם המועצה והעדר שליטה אישית: "אינני מרגיש עוד שזה הפסטיבל שלי, ואלה היו חיי במשך 15 שנים. אני מרגיש בודד ביניהם. מתייחסים אלי כאל פקיד."
בלב הסכסוך עמדו יחסיו המעורערים של מנטי עם המנהל הכללי של הפסטיבל, נייג'ל רדן, שקרא תיגר על קביעת תוכניות, חשבון הוצאות למנוטי והחלטות מנהליות שקיבל מנוטי. שני מחנות נוצרו במועצה, שהתפצלה בין אלה שגיבו את רדן לבין תומכי מנוטי (בהם ראש עיריית צ'ארלסטון ג'וזף פ. ריילי הבן). תמיכתו של ראש העיר ריילי הייתה איתנה עד כדי איום בשלילת התמיכה של העירייה אם מנוטי ייאלץ לעזוב. בסופו של דבר, במאי 1991, הוציא מנוטי אולטימטום, התובע את התפטרות רדן ותומכיו, או שהוא עצמו יתפטר. רדן התפטר באוגוסט 1991 ו-19 מבין 46 חברי המועצה פרשו בחודש הבא.
סערת הרוחות נתנה אותותיה בהיקף הפסטיבל בשנה הבאה; תקציב הפסטיבל לשנת 1992 היה 4.6 מיליון דולר, מיליון פחות מזה של 1991, ומספר המופעים שכיסה ירד בכ-15 אחוז (103 ב-1992 בהשוואה ל-120 ב-1991). בשנים 1990 ו-1991 השיג הפסטיבל כ-44% מתקציבו (כ-2.4 מיליון דולר) מתרומות פרטיות, אך ב-1992 הצטמצם מקור זה ל-1.2 מיליון דולר, כשליש מתקציב אותה שנה, 3.6 מיליון דולר.
ב-1993 הגיעו הסכסוכים האישיים לנקודת שבירה, כשמנוטי ומועצת המנהלים של פסטיבל ספולטו היו שקועים בוויכוחים על האחראים לפסטיבל, על ניהולו האמנותי ועל מימונו. מנוטי, שאיים לחסל את הפסטיבל בצ'ארלסטון, פרש ממנו ב-1992; ואולם, מועצת המנהלים המקומית החזיקה בזכויות על שם הפסטיבל והצהירה על החלטתה להמשיכו ללא מנוטי. מילטון רודס מונה למנהל הכללי בנובמבר 1993 והחל מיד בתיקון בעיות הכספים, לרבות ביטול כ-$400,000 מן החוב והשגת הלוואה מדרום קרוליינה לכיסוי עוד $600,000 מן החוב. על אף זאת, קשיי המימון נמשכו, ופסטיבל 1995 הפסיד עוד $900,000.
ביולי 1995 נקרא רדן לשוב לפסטיבל על בסיס זמני כדי לסייע בחילוצו מחוב של למעלה ממיליון דולר. הפסטיבל של אותה שנה גלש מעבר לתקציב ב-20% והצוות הקבוע שלו קוצץ בחצי. במהלך כהונתו הראשונה בפסטיבל, הצליח רדן לתקן את ניהול הכספים הכושל והשאיר אותו בצאתו בעודף של 1.4 מיליון דולר לעומת גירעון קודם של $500.000. כשחזר ב-1996, שוב הצליח רדן לסובב את גלגל הכספים של הפסטיבל בכיוון השני, ותוך זמן קצר השיג 1.6 מיליון דולר וצמצם את החוב כדי מחצית.
שליחות הפסטיבל והפילוסופיה של קביעת התכנים

שליחותו של הפסטיבל היא להציג תוכניות ברמה האמנותית הגבוהה ביותר, ובה בשעה לקיים מחויבות לאמנים צעירים, מחויבות לכל אמנויות הבמה, שאיפה לחדשנות מודרנית והתלהבות למתן הזדמנויות ביצוע יוצאות-דופן לאמנים מבוססים. אחד מעיקרי הפסטיבל הוא לתת לאמנים צעירים את ההזדמנות לעבוד עם במאים, מעצבים ומבצעים ותיקים. בין האמנים בעלי השם העולמי שהופיעו בפסטיבל ספולטו אמריקה בשלב מוקדם בקריירה נמנים רנה פלמינג, עמנואל אקס, ג'ושוע בל, ז'אן-איב טיבודה ויו-יו מה.
מדי שנה מפיק הפסטיבל אופרות משלו, לעיתים קרובות יצירות מופת של מלחינים נודעים שמבוצעות לעיתים רחוקות, או יצירות מסורתיות המוצגות בדרך חדשנית. הפסטיבל מציג גם תוכניות תיאטרון, מחול ומוזיקה, מן הקלאסי לג'אז, בלוגראס, מוזיקת נשמה ובלוז. מאז היווסדו, העלה הפסטיבל יותר מ-200 בכורות בינלאומיות ואמריקאיות, מהן ראויות לציון "A Lovely Sunday for Creve Coeur" של טנסי ויליאמס ו"השעון האמריקאי" מאת ארתור מילר בכורות אחרות הן "'Monkey: Journey to the West" מאת צ'ן שי-ז'נג, דאמון אלברן וג'יימי יולט; "פיטר וונדי" מאת לי ברויר; "העוגב המכני" מאת תיאטרון המחול ניקולאי; "Miracolo d’Amore" של מרתה קלארק; "מקומות ריקים" מאת לורי אנדרסון; "Hydrogen Jukebox" מאת פיליפ גלאס ואלן גינסברג; "בית תהילה" מאת נשות אורבן בוש; "שלושה סיפורים" מאת סטיב רייך ובריל קורוט; ו"טנברה" מאת אוסוולדו גוליוב.
פיקולו ספולטו

פיקולו ספולטו, הפסטיבל הנלווה הרשמי לפסטיבל ספולטו אמריקה, מנוהל על ידי המשרד לאירועי תרבות של עיריית צ'ארלסטון. אחרי שנתיים של פסטיבלי-זוטא, נוצר פיקולו ספולטו כחלק רשמי של התוכנית הכוללת של ספולטו ב-1979. בעוד שפסטיבל ספולטו אמריקה מציג אמנים ומבצעים בעלי שם ארצי ועולמי, פיקולו ספולטו נותן במה לאמנים מקומיים ומחוזיים בכמה מאות הופעות ברחבי העיר. פיקולו ספולטו הוא "התוספת המושלמת להיקף הבינלאומי של פסטיבל האם, ו-700 האירועים שלו במשך 17 יום הופכים את צ'ארלסטון לחגיגה משובבת-לב של אמנות הבמה, אירועי ספרות ואמנות חזותית." פיקולו ספולטו מסתיים יום לפני הפסטיבל הראשי בקונצרט פתוח בהמפטון פארק, צ'ארלסטון.
תזמורת פסטיבל ספולטו אמריקה

מדי שנה נערכים מבחנים ארציים לבחירת נגנים להרכב הבית של הפסטיבל. התזמורת עובדת עם מנצח הבית ומנהל הפעילויות התזמורתיות, ג'ון קנדי, בד בבד עם מנצחים אורחים במופעי אופרה, קונצרטים סימפוניים, מופעי מקהלה ומופעים של מוזיקה קאמרית ומוזיקה עכשווית. תזמורת הפסטיבל נותנת אפשרות לנגנים צעירים לזכות בניסיון עשיר בהופעה לפני קהל. בוגרים של תזמורת ספולטו נמצאים כמעט בכל תזמורת מקצועית בארצות הברית ובזתמורות רבות מחוצה לה.
הערות שוליים

↑  ספרטנבורג הראלד, 26 במרץ 1976: אמנים בעלי שם עולמי יתאספו בצ'ארלסטון
↑  ג'רי ר. סנדרס, צ'ארלסטון ניוז וקורייר, "סטרן להנהגת ספולטו" 28 בספטמבר 1876
↑  פרנק פ. ג'ארל, צ'ארלסטון ניוז וקורייר, "מנוטי יישאר עם ספולטו אמריקה" 31 באוקטובר 1990
↑  לארי מקשיין, ספרטנבורג הראלד-ז'ורנל "מנוטי מאשר את החלטתו לפרוש מהנהלת ספולטו"14 באוקטובר 1990
↑  ברברה ס. ויליאמס, צ'ארלסטון ניוז וקורייר, עמ' 16, "תולים תקווה בהפסקת-אש רעועה בספולטו" 2 ביוני 1991
↑  ספרטנבורג הראלד-ז'ורנל 13 באוגוסט 1991
↑  אלאן קוזין, ניו יורק טיימס, "השקט שאחרי הסערה בספולטו?" 17 במאי 1992
↑  ספרטנבורג הראלד, "ספולטו השקוע בחובות מחפש מנהל ראשי חדש" 22 באוקטובר 1993
↑  ג'פרי דיי, ספרטנבורג הראלד ז'ורנל, "מועצת המנהלים: ספולטו ישרוד ללא מנוטי" 25 באוקטובר 1993
↑  ניו יורק טיימס, ג'יימס אוסטרייך, "פסטיבל ספולטו הראשון ללא מנוטי" 1 ביוני 1994
↑  וילמינגטון מורניניג סטאר, "מילטון רודס: פסטיבל ספולטו נפרד לשלום מן המנהל" 1 ספטמבר 1995
↑  ניו יורק טיימס, "מנהל ספולטו חוזר" 30 ביולי 1995
↑  וילמינגטון מורנינג סטאר, "ספולטו אמריקה שוב על הפסים" 20 במאי 1996
↑  פסטיבלי צ'ארלסטון-ספולטו, פיקולו ספולטו 14 במרץ 2012
משרדי הפסטיבל שוכנים ב"בית פינקני", מידלטון, דרום קרוליינה
תמי טוראל

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בת 75 בערך) תל אביב
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  מחברת תשבצים ושעשועוני חשיבה
 ידועה בשל:  תשבצאית בלאישה
 השכלה:  תואר בלשון ומקרא ותעודת הוראה מאוניברסיטת תל אביב
 תקופת הפעילות:  1981–2017 (כ־36 שנים)
 מקצוע:  תשבצאית
תמי טוראל (נולדה ב-1950) היא תשבצאית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה ב-1950 בתל אביב להורים יוצאי פולין, אביה מרדכי גורדון היה מנהל בבנק לאומי ואמה פנינה עקרת בית.
בעלת תואר בלשון ומקרא ותעודת הוראה מאוניברסיטת תל אביב.
התחילה את דרכה המקצועית כמגיהה בהוצאת "רמדור". ב-1972 החלה לעבוד בידיעות אחרונות כמגיהה וב-1974 עברה למגזין "לאשה".
בתחילת שנות ה-80 כתבה את המדור הסאטירי "צו השעה" יחד עם יוסף ג'קסון וטל גלעד. ב-1981 יזמה את מדור התשבצים של שבועון "לאשה", אותו הכינה מדי שבוע במשך 36 שנה.
טוראל הכינה את תבניות התשבצים והתשחצים עצמן, ואת התוכן התאימה לאקטואליה.
במהלך השנים יצרה כ-14,000 תשבצים, תשחצים ושאר סוגי שעשועוני חשיבה עבור המדור השבועי ועבור המוספים המיוחדים, בהם מגוון חידות מקוריות ומשחקי לשון ייחודיים.
החל מאוגוסט 2017, עם פרישתה לגמלאות, בתה חלי טוראל יוצרת את מדור התשבצים ומוסף "אפשר לחשוב" ב"לאשה".
טוראל נשואה ואם לשתי בנות.
מכתביה

"תשבצים ושעשועונים לגדולים ולקטנים" - לאישה, 2007
הערות שוליים

↑  תמי טוראל - תשבצים ושעשועונים לגדולים ולקטנים
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תערוכת הרכב של פריז

| --- | --- |

סמליל תערוכת הרכב של פריז
 פרטים
 מקום תצוגה:  פריז, צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°49′51″N 2°17′12″E﻿ / ﻿48.83083333°N 2.28666667°E﻿ / 48.83083333; 2.28666667
 שנה:  1898 - ואילך
 mondial-paris.com
 he
 
תערוכת הרכב של פריז (בצרפתית: Le Mondial de l'automobile de Paris; באנגלית: The Paris Motor Show) היא תערוכת רכב דו־שנתית המתקיימת בפריז. התערוכה מאורגנת על ידי הארגון הבינלאומי של יצרני הרכב (אנ')‏ (OICA) ונחשבת לאחד האירועים המרכזיים של עולם הרכב.
התערוכה התקיימה לראשונה בשנת 1898. עד לשנת 1976 האירוע היה שנתי, מאז עבר להתקיים אחת לשנתיים. האירוע מתקיים בשטח אקספו פריז פורט דה ורסאי (אנ') ומתפרס על פני שטח בגדול 125,000 מ"ר. בשנת 2016 ביקרו בתערוכה 1,253,513 איש, שיא מבקרים לתערוכות רכב.
היסטוריה

ז'ול-אלבר די דיון (אנ'), מחלוצי תעשיית הרכב באירופה, יזם את התערוכה הראשונה בשנת 1898. תערוכה זאת הייתה תערוכת הרכב הראשונה בעולם. המציגים נדרשו להוכיח את יכולותיהם של הרכבים על ידי כך שינהגו מורסאי לפריז. בשנת 1910 עברה התערוכה למוזיאון הגרנד פלה בשדרות שאנז אליזה. מלחמת העולם הראשונה הביאה להשעיית התערוכה, שחודשה שוב רק באוקטובר 1919. בשנת 1925 לא התקיימה התערוכה עקב התנגשות עם התערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות שהתקיימה באותו המקום. מלחמת העולם השנייה הובילה לביטול התערוכה בשנת 1939, זמן קצר לפני קיומה. התערוכה שבה והתחדשה בשנת 1946.
בינואר 1977 הוכרז כי עקב "המצב הכלכלי הקשה" התערוכה לא תתקיים באותה השנה, אך הוכרז כי היא תתקיים שוב בשנת 1978. מאז הפכה התערוכה לאירוע המתקיים פעם בשנתיים. מיקום התערוכה החל משנת 1978 הוא באקספו פריז פורט דה ורסאי. עד לשנת 1986 נקראה התערוכה "סלון הרכב" (Salon de l'Automobile), מאז שונה שמה ל"תערוכת הרכב" (Mondial de l'Automobile).
הערות שוליים

↑  Auto Shows: A Timeline, HistoricVehicle.org, 17 January 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018071913  SUDOC: 181677520  VIAF: 151023281   WorldCat (עם VIAF): 151023281 
תערוכת הרכב של פריז 2018
היכל התהילה של הכדורסל

סמל היכל התהילה
חזית ההיכל
היכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית' (באנגלית: Naismith Memorial Basketball Hall of Fame) הוא ארגון ומוזיאון הממוקם בספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית ובו מונצחים כדורסלנים, מאמנים, שופטים ואישים אחרים שתרמו לכדורסל בארצות הברית ובעולם כולו.
היכל התהילה נוסד ב-1959 אך רק בשנת 1968 נפתח מוזיאון של ממש בבניין בקולג' ספרינגפילד, העיר בה המציא ופיתח ג'יימס נייסמית' את משחק הכדורסל. במהלך השנים עבר המוזיאון פעמיים למיקום חדש, ב-1985 וב-2002 למיקומו הנוכחי, לאחר השקעה של 45 מיליון דולר בקומפלקס המתפרש על שטח של כ-7.5 דונם וכולל גם מרכז מסחרי, חנות מזכרות ומסעדות.
נכון לשנת 2023, זכו להיכלל בהיכל התהילה 460 חברים בסך הכול: 231 שחקנים, 120 מאמנים, 79 "תורמים לכדורסל", 17 שופטים ו-13 קבוצות. מתוכם, חמישה חברי תהילה נכללו גם כשחקנים וגם כמאמנים (ג'ון וודן, ביל שרמן, לני וילקינס, ביל ראסל וטום היינסון), וחבר אחד (ג'ון מקלנדון) נכלל הן כמאמן והן כתורם.
הליך הבחירה

להיכל התהילה זכאים להיבחר אישים מכל העולם שתרומתם לכדורסל הייתה משמעותית, הקריטריונים לבחירת כדורסלנים מחייבים שיהיו 5 שנים לאחר פרישה מלאה מכדורסל מקצועני, מאמנים או שופטים צריכים להיות 5 שנים לאחר פרישה או בעלי ותק של לפחות 25 שנה בכדורסל תיכונים, מכללות או מקצועני. בנוסף זכאים להיבחר אישים אחרים כגון כתבים, פרשני ספורט ושדרנים בולטים, אשר לגביהם אין קריטריון כמותי מוגדר.
הבחירה מתבצעת על ידי 4 ועדות משנה מקצועיות:
למועמדים מצפון אמריקה- מורכבת מתשעה מומחים יכולה להמליץ כל שנה על עד 10 מועמדים אם יש להם לפחות שבעה תומכים.
לנשים - מורכבת משבעה מומחים, יכולה להמליץ כל שנה על שתי מועמדות, אם יש להן לפחות חמישה תומכים.
לאישים שאינם מצפון אמריקה, מורכבת משבעה מומחים, יכולה להמליץ כל שנה על שני מועמדים, אם יש להם לפחות חמישה תומכים.
לאישים ותיקים - מורכבת משבעה מומחים, יכולה להמליץ כל שנה על שני מועמדים, שהקריירה שלהם הסתיימה לפני 35 שנים או יותר ממועד המועמדות. נדרשת תמיכה של לפחות חמישה תומכים.
לאחר המלצות ועדות המשנה, נבחנים המועמדים ב-4 "ועדות הכבוד", כל ועדת כבוד מורכבת מ-24 אנשי מקצוע, ביניהם חברי היכל התהילה, אנשי תקשורת, עסקני כדורסל ותורמים אחרים. בכל ועדות הכבוד חברים 12 אישים קבועים משותפים והשאר מתחלפים בהתאם למומחיות הוועדה. על מנת להיבחר להיכל התהילה נדרשת תמיכה של לפחות 18 מחברי ועדת הכבוד.
קבוצות

13 הקבוצות החברות בהיכל התהילה:
"הקבוצה הראשונה" – קבוצת הכדורסל הראשונה בהיסטוריה שהקים נייסמית' בספרינגפילד.
באפלו ג'רמנס – קבוצה שהוקמה ב-1895 ופעלה עד 1925. נחשבה לקבוצה האיכותית ביותר בענף הכדורסל בתחילת דרכו.
הסלטיקס המקוריים – קבוצת שחקנים מקצוענים שפעלה מ-1918 ועד 1941, במהלכן שיחקה במדיסון סקוור גארדן וערכה משחקי ראווה ברחבי ארצות הברית.
ניו יורק רנסאנס – קבוצה שהורכבה מאמריקאים-אפריקאים בלבד ופעלה מ-1923 עד 1949.
טקסס וסטרן – הקבוצה הראשונה שזכתה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, כשהחמישייה הפותחת שלה מורכבת כולה משחקנים אמריקאים-אפריקאים.
הארלם גלובטרוטרס – קבוצת משחקי ראווה שהוקמה ב-1962.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת רומא (1960) – נבחרת שארבעה משחקניה, מאמנה ומנהלה נבחרו להיכל התהילה ובהם ג'רי וסט ואוסקר רוברטסון. הנבחרת ניצחה בכל 8 משחקיה בהפרש ממוצע של 42 נקודות.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992) – נבחרת שכל שחקניה פרט לכריסטיאן לייטנר נבחרו ברבות הימים להיכל התהילה. בין השאר כללה את לארי בירד, מג'יק ג'ונסון ומייקל ג'ורדן.
"All American Red Heads" – קבוצת כדורסל נשים שהוקמה בשנת 1936 והתמודדה בליגות כדורסל גברים.
נבחרת כדורסל הנשים של אוניברסיטת אימקיולאטה מפנסילבניה – זכתה בשלוש אליפויות רצופות בשנים 1972–1974.
אוניברסיטת טנסי A&I‏ 1957–1959 – קבוצת המכללות הראשונה אשר כללה שחקנים (ומאמן) אפרו-אמריקאים, וזכתה באליפות המכללות.
אוניברסיטת ויילנד בפטיסט 1948–1982 – קבוצת הנשים של האוניברסיטה.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים באולימפיאדת מונטריאול (1976) - נבחרת שזכתה במדליית הכסף וארבע משחקניותיה נבחרו להיכל התהילה ובהן ננסי ליברמן ופט סאמיט.
רשימת הנבחרים > 1959–1969

| שנת הצטרפות | שחקנים | מאמנים | תורמים | שופטים | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 | ג'ורג' מייקן צ'אק האייט האנק לויזטי ג'ון שומר | פוג אלן קליפורד קרלסון וולטר מינוול | ג'יימס נייסמית' איימוס אלונזו סטאג לות'ר גוליק אדוארד היקוקס רלף מורגן הרולד אולסן אוזוולד טאוור | מת'יו קנדי | הקבוצה הראשונה הסלטיקס המקוריים |
| 1960 | ג'ון וודן אד מקאולי ברנץ' מקראקן צ'ארלס מרפי ויק הנסון | ארנסט בלאד פרנק קיני וורד לאמברט | הנרי פורטר | ג'ורג' הפבורן | — |
| 1961 | אנדי פיליפ בוב קורלנד בני בורגמן פורסט דברנרדי ג'ון רוסמה כריס סטיינמטץ אד ווצ'ר | ג'ורג' קוגן לני סאקס | ג'ון אובראיין ארתור שאבינגר ארתור טרסטר | ג'ורג' הויט ארנסט קוויגלי דייוויד טובי | באפלו ג'רמנס |
| 1962 | ג'ק מקראקן פט פייג' בארני סדרן קאט תומפסון | — | פרנק מורגנואק לין סנט ג'ון | דייוויד וולש | — |
| 1963 | רוברט גרוניג | — | ויליאם ריד | — | ניו יורק רנסאנס |
| 1964 | נאט הולמן ג'ון ראסל באד פוסטר | קן לופלר | רנאטו ויליאם ג'ונס ג'ון באן נד אייריש | — | — |
| 1965 | — | הווארד הובסון | וולטר בראון טוני הינקי ביל מוקריי | — | — |
| 1966 | ג'ו לאפצ'יק | אוורט דין | — | — | — |
1967: —
| 1968 | — | דוגי ג'וליאן הווארד קאן סלאטס גיל | קלייר בי | — | — |
| 1969 | דאץ' דנרט | רד אאורבך אדולף ראפ הנרי איבה | צ'אק טיילור | — | — |
רשימת הנבחרים > 1970–1979

| שנת הצטרפות | שחקנים | מאמנים | תורמים | שופטים | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | בוב דייוויס | בן קרנבל | — | — | — |
| 1971 | בוב קוזי בוב פטיט | — | אייב סאפרסטיין | — | — |
| 1972 | פול אנדאקוט מרטי פרידמן | אדגר דידל | אדי גוטליב בוב דאגלס קליפורד ולס | — | — |
| 1973 | דולף שייז ג'ון בקמן | ג'ון וודן ברוס דרייק דאץ' לונבורג | אלמר ריפלי | — | — |
| 1974 | ארנסט שמידט | — | מוריס פודולוף הארי פישר | — | — |
| 1975 | ביל ראסל ג'ו ברנן רוברט ונדווייר | — | אמיל ליסטון | — | — |
| 1976 | ביל שרמן טום גולה אד קראוס | הארי ליטואק | — | — | — |
| 1977 | אלג'ין ביילור טרזן קופר לאדי גייל סקיני ג'ונסון | פרנק מקגווייר | — | — | — |
| 1978 | פול אריזין ג'ו פולקס קליף הייגן ג'ים פולארד | — | — | ג'ון נוקאטולה | — |
| 1979 | וילט צ'מברלין | סם בארי אדי היקי ריי מאייר | ג'ון מקלנדון פיט נוול | ג'יימס אנרייט | — |
רשימת הנבחרים > 1980–1989

| שנת הצטרפות | שחקנים | מאמנים | תורמים | שופטים | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 | אוסקר רוברטסון ג'רי וסט ג'רי לוקאס | אוורט שלטון | לס האריסון | דאלאס שירלי | — |
| 1981 | טום בארלו | ארד מק'קאצ'ן | ג'יי. וולטר קנדי פרנק הפ | — | — |
| 1982 | האל גריר סלייטר מרטין פרנק רמזי ויליס ריד | אוורט קייס קלרנס גיינס | אלבה דואר | — | — |
| 1983 | ביל בראדלי דייב דבושר ג'ק טוויימן | דין סמית' | לואיס וילק | לויד לית' | — |
| 1984 | ג'ון האבליצ'ק סם ג'ונס | ג'ק גארדנר | קליפורד פייגן אד סטייטס | — | — |
| 1985 | אל סרבי נייט ת'ורמונד | הרולד אנדרסון מארב הארשמן מרגרט וייד ברתה טיג | סנדה ברנסון | — | — |
| 1986 | בילי קנינגהם טום היינסון | רד הולצמן פרד טיילור סטן ווטס | — | רד מיכליק | — |
| 1987 | ריק בארי וולט פרייזר פיט מרוויץ' בובי וונזר בוב הוברגס | — | — | — | — |
| 1988 | קלייד לאבלט וס אנסלד בובי מקדרמוט | רלף מילר | — | — | — |
| 1989 | לני וילקינס קיי. סי. ג'ונס ויליאם גייטס | — | — | — | — |
רשימת הנבחרים > 1990–1999

| שנת הצטרפות | שחקנים | מאמנים | תורמים | שופטים | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | דייב בינג אלווין הייז ניל ג'ונסטון ארל מונרו | — | — | — | — |
| 1991 | נייט ארצ'יבלד דייב קאונס הארי גלאטין | בוב נייט | לארי אובראיין בוריסלב סטנקוביץ' לארי פליישר | — | — |
| 1992 | סרגיי בלוב קוני הוקינס בוב לניר נרה וייט לוסיה האריס | ג'ק רמזי לו קרנסקה אל מגווייר פיל וולפרט | — | — | — |
| 1993 | וולט בלאמי ג'וליוס ארווינג דן איסל דיק מקגווייר ביל וולטון קלווין מרפי אן מאיירס אוליאנה סמיובונה | — | — | — | — |
| 1994 | באדי ז'נט קארול בלזיובסקי | צ'אק דיילי סזאר רוביני דני קראם | — | — | — |
| 1995 | כרים עבדול-ג'באר ורן מיקלסן אן דונובן שריל מילר | אלכסנדר גומלסקי ג'ון קנדלה | — | ארל סטרום | — |
| 1996 | ג'ורג' גרווין גייל גודריץ' דייוויד תומפסון ג'ורג' יארדלי ננסי ליברמן קרשימיר צ'וסיץ' | — | — | — | — |
| 1997 | אלכס אינגליש ביילי האוול דניס קרי ג'ואן קרופורד | אנטוניו דיאס-מיגל דון הסקינס פיט קאריל | — | — | — |
| 1998 | לארי בירד ארני רייזן מרכוס היינס | לני וילקינס אלכס האנום אלכסנדר ניקוליץ' ג'ודי קונראד | — | — | — |
| 1999 | קווין מקהייל | ג'ון תומפסון בילי מור | ויין אמברי פרד זולנר | — | — |
רשימת הנבחרים > 2000–2009

| שנת הצטרפות | שחקנים | מאמנים | תורמים | שופטים | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | בוב מקאדו אייזיאה תומאס | פט סאמיט מורגן ווטן | דניאל בייסון צ'ארלס מרטין ניוטון | — | — |
| 2001 | מוזס מלון | מייק ששבסקי ג'ון צ'ייני | — | — | — |
| 2002 | מג'יק ג'ונסון דראז'ן פטרוביץ' | לארי בראון לוט אולסון קיי יאו | — | — | הארלם גלובטרוטרס |
| 2003 | רוברט פאריש דינו מנגין ג'יימס וורת'י | לאון בארמור | ארל לויד מדולארק למון צ'יק הרן | — | — |
| 2004 | קלייד דרקסלר מוריס סטוקס דראז'ן דליפאגיץ' לינט וודארד | ביל שרמן | ג'רי קולנג'לו | — | — |
| 2005 | הורטנציה מרקארי | ג'ים קלאהון ג'ים בייהיים סו גאנטר | יובי בראון | — | — |
| 2006 | צ'ארלס בארקלי ג'ו דיומרס דומיניק וילקינס | ג'ינו אוריימה סנדרו גמבה | דייב גאוויט | — | — |
| 2007 | — | פיל ג'קסון רוי ויליאמס מירקו נובוסל פדרו פראנדיס ואן צ'נסלור | — | מנדי רודולף | טקסס וסטרן |
| 2008 | אדריאן דאנטלי פטריק יואינג האקים אולאג'ואן | פט ריילי קת'י ראש | דיק וייטל ויליאם דייווידסון | — | — |
| 2009 | מייקל ג'ורדן דייוויד רובינסון ג'ון סטוקטון | ג'רי סלואן ויויאן סטרינגר | — | — | — |