stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוח ההגנה של בחריין
הערות שוליים

↑  "Bahrain". The 2011 US Department of State Background Notes. United States Department of State. נבדק ב-2 במרץ 2012. The Bahrain Defense Force (BDF) numbers about 113,000 personnel. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0368 6060 
| כוחות צבאיים בעולם הערבי |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אלג'יריה אלג'יריה • בחריין בחריין • קומורו קומורו • ג'יבוטי ג'יבוטי • מצרים מצרים • עיראק עיראק • ירדן ירדן • כווית כווית • לבנון לבנון • לוב לוב • מאוריטניה מאוריטניה • מרוקו מרוקו • עומאן עומאן • קטר (מדינה) קטר • ערב הסעודית ערב הסעודית • סומליה סומליה • סודאן סודאן • סוריה סוריה • תוניסיה תוניסיה • איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות • תימן תימן • צ'אד צ'אד |  |
| מדינות עם הכרה מוגבלת | הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הרפובליקה הדמוקרטית הערבית הסהראווית • סומלילנד סומלילנד |  |
| כוחות מזוינים אזוריים אוטונומיים | פשמרגה |  |
| שחקנים משמעותיים אחרים | המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית • חמאס חמאס • חזבאללה חזבאללה • חות'ים חות'ים • היחידות להגנת העם |  |
לואיזה מיי אלקוט

| --- | --- |
חתימתה של לואיזה מיי אלקוט 
חתימתה של לואיזה מיי אלקוט 
 לידה:  29 בנובמבר 1832 ג'רמנטאון, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  6 במרץ 1888 (בגיל 55) בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 שם לידה:  Louisa May Alcott 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית אמריקאית
 מקום קבורה:  Sleepy Hollow Cemetery 
 שם עט:  A. M. Barnard, Flora Fairchild, Flora Fairfield, Tribulation Periwinkle 
 עיסוק:  סופרת
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  ספרות גותית 
 זרם ספרותי:  התנועה לביטול העבדות 
 יצירות בולטות:  נשים קטנות
 תקופת הפעילות:  1860–1886 (כ־26 שנים)
 מספר צאצאים:  0 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לנשים (1996) 
 louisamayalcott.org
 חתימה:   
 
לואיזה מיי אלקוט (באנגלית: Louisa May Alcott‏; 29 בנובמבר 1832 – 6 במרץ 1888) הייתה סופרת אמריקאית הידועה בעיקר בזכות ספרה "נשים קטנות".
ביוגרפיה

אלקוט נולדה בג'רמנטאון (היום חלק מפילדלפיה) שבמדינת פנסילבניה שבארצות הברית לאביה, עמוס ברונסון אלקוט, מחנך ומורה בעל תפיסות מתקדמות לזמנו, שדגל בניהול עצמי של התלמידים. המשפחה עברה לקונקורד שבמדינת מסצ'וסטס שם גדלה לואיזה עם שלוש אחיותיה והתחנכה על-פי שיטותיו המיוחדות של אביה. ברונסון אלקוט היה אידאולוג שפעל להקמת חברה אוטופית, ובין היתר ייסד את הקומונה הטבעונית הראשונה בארצות הברית, "פרוטלנד" (Fruitland), בה התבססו החיים על אמונתו הטרנצנדנטית, ובה לא היו משתמשים בחיות לשום מטרה שהיא.
בנות משפחת אלקוט לא למדו באופן מסודר, יכלו לבחור את השיעורים המועדפים עליהן (לואיזה מעידה שהיא העדיפה את מקצועות הספרות, ההיסטוריה והגאוגרפיה), ונהגו להמחיז מחזות ואגדות שבהם היו משתתפים כל בני המשפחה, באסם המשפחתי, כאשר אלקוט עצמה גילמה את התפקידים הגבריים. לפי עדותה של אלקוט היו אלה הימים המאושרים ביותר בחייה.
לאחר שנאלץ אביה לסגור את בית הספר שניהל (יום אחד הוא קיבל אל בית ספרו תלמיד שחור, ומשנודע מעשה זה להורים הלבנים – חדלו לשלוח את ילדיהם אל בית ספרו של המחנך ה"מושחת"), שקעה המשפחה בחובות כבדים, ולואיזה החלה לעבוד במגוון של עבודות על מנת לתמוך בנטל הכלכלי של משפחתה. היא עבדה בין השאר בתור תופרת, מטפלת, מורה, גננת ועוד. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שימשה אלקוט בתור אחות. העבודות הרבות, והנטל והמאמץ הפיזי שקיבלה על עצמה החלישו אותה ופגעו בבריאותה.
בשלב זה פתחה אלקוט בקריירה ספרותית, והחלה לשלוח סיפורים ושירים לכתבי-עת שונים. ספרה הראשון, "משלי פרחים", יצא לאור כאשר הייתה בת 22, והיה מבוסס על קובץ אגדות שכתבה לבתו הקטנה של ידיד המשפחה, הסופר ראלף אמרסון.
פרסומה כסופרת החל עם צאת ספרה "תמונות מבית החולים", בשנת 1863, שהיה עיבוד למכתבים ששלחה למשפחתה בזמן ששימשה כאחות בימי מלחמת האזרחים. הצלחתו של הספר הביאה לפנייה של הוצאת ספרים אליה והזמנת כתיבת ספר לנערות. אלקוט נענתה לבקשה, וכתבה את הספר "נשים קטנות", שהתבסס על זיכרונותיה משנות ילדותה.
בהתחלה חשב המוציא לאור לבטל את הדפסת הספר, שנראה לו משעמם, אולם לאחר שנתן אותו לאחייניתו הצעירה לקריאה, בעקבות תגובתה הנלהבת הוא הוציא את הספר לאור באוקטובר 1868.
הספר זכה להצלחה מסחרית עצומה ברחבי אנגליה וארצות הברית, מה שהבטיח את עתידה הכלכלי של אלקוט. אלקוט פרעה את חובות משפחתה, שלחה את אחותה הצעירה אביגיל מיי אלקוט ניריקר ללמוד ציור באירופה, וקנתה בית למשפחתה בקונקורד. בשנים הבאות המשיכה לעסוק בכתיבת ספרים, רובם מיועדים לילדים ונוער, ואף כתבה שני המשכים ל"נשים קטנות".
המאמץ הקשה בו התנסתה אלקוט בצעירותה ובריאותה הרופפת התישו את כוחותיה, והיא העידה על עצמה שהיא חשה "זקנה מתקדמת". ב-6 במרץ 1888 היא מתה משבץ בבוסטון בגיל 55.
ספרים

"משלי פרחים", 1854
"תמונות מבית חולים", 1863
"מאחורי מסכה, או כוחה של אישה", 1866 (בשם העט א"מ ברנרד), תרגום: שירלי פינצי-לב, סנדיק ספרים, 2015.
"נשים קטנות", 1868. תורגם מספר פעמים לעברית, כשהתרגום הנפוץ ביותר הוא של שרון פרמינגר, ידיעות ספרים, 2011 [דרוש מקור].
"גברים קטנים", 1871, תרגום: חגית בורר, כתר, 1977.
"שמונה דודנים", 1874, תרגום: יוסף רביקוב, זלקוביץ', 1974.
"פריחת השושנה", 1876
"ג'ק וגיל", 1880
"ילדי ג'ו", 1886
"מתחת לשיחי הלילך", 1889 (פורסם לאחר מותה)
"נערה בת הדור הישן", 1897 (פורסם לאחר מותה)
לקריאה נוספת

Edna Dow Littlehale Cheney (ed.), Louisa May Alcott, Her Life, Letters, and Journals, Roberts Brothers, 1889 (הספר בקטלוג ULI)
Sarah Elbert, A Hunger for Home: Louisa May Alcott and Little Women, Temple University Press, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
Charles E. Strickland, Victorian Domesticity: Families in the Life and Art of Louisa May Alcott, University of Alabama Press, 1985 (הספר בקטלוג ULI)
Elizabeth Lennox Keyser, Whispers in the Dark: the Fiction of Louisa May Alcott, University of Tennessee Press, 1993 (הספר בקטלוג ULI)
William Anderson, The World of Louisa May Alcott: a First-Time Glimpse into the Life and Times of Louisa May Alcott, Author of "Little "Women, HarperPerennial, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
Madeleine B. Stern, Louisa May Alcott, Random House, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
Sarah Elbert (ed.), Louisa May Alcott on Race, Sex, and Slavery, Northeastern University Press, 1997 (הספר בקטלוג ULI)
Beverly Lyon Clark, Louisa May Alcott: the Contemporary Reviews, Cambridge University Press, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
Daniel Shealy (ed.), Alcott in her Own Time: a Biographical Chronicle of her Life, Drawn from Recollections, Interviews, and Memoirs by Family, Friends, and Associates, University of Iowa Press, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
Susan Cheever, American Bloomsbury: Louisa May Alcott, Ralph Waldo Emerson, Margaret Fuller, Nathaniel Hawthorne, and Henry David Thoreau: Their Lives, Their Loves, Their Work, Simon & Schuster, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
John Matteson, Eden's Outcasts: the Story of Louisa May Alcott and her Father, W. W. Norton, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
Daniel Shealy, Little Women Abroad: the Alcott Sisters' Letters from Europe, 1870-1871, University of Georgia Press, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Cullen-DuPont, Kathryn, Encyclopedia of Women's History in America, Infobase Publishing, 2000, עמ' 8-9, ISBN 978-0-8160-4100-8
↑  Louisa M. Alcott Dead. New York Times, March 7, 1888
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306065105171  PLWABN: 9810612318405606  BIBSYS: 90052253  BNC: 000034726  BNE: XX934441  BnF: cb11888346d (data)  CANTIC: a10961756  CiNii: DA0100004X  GND: 118644475  ICCU: CFIV021389  ISNI: 0000 0001 2125 7727  LCCN: n79117152  LNB: 000025795  MusicBrainz: 18834df8-a8d5-46f6-ab98-b07b08ad5d79  NARA: 102251229  NDL: 00431174  NKC: jn19990000091  NLA: 36251190  NLG: 62159  NLK: KAC199600333  NSK: 000032857  NTA: 069636664  RERO: 02-A000005424  SELIBR: 220006  SNAC: w6kt7h7c  SUDOC: 026680963  Trove: 1236924  ULAN: 500330921  VcBA: 495/336368  VIAF: 29528997   WorldCat (עם VIAF): 29528997
לאגרשטטה

דג מאובן מתצורת גרין ריוור, לאגרשטטה מהאאוקן
מאובן של Leanchoilia illecebrosa, מין של פרוקי-רגליים מאתר המאובנים בצ'נגג'יאנג
לאגרשטטה (מגרמנית: Lagerstätte, ברבים לאגרשטטן (Lagerstätten), מילולית "מקום האחסון") הוא מרבץ של סלעי משקע הכולל מאובנים שהשתמרו בצורה יוצאת דופן, לעיתים כולל רקמות רכות. תצורות אלו הן כתוצאה מקבורת גופת בעל החיים בסביבה נטולת חמצן שבה יש ריכוז נמוך של חיידקים. תנאים אלו מעכבים את הריקבון של חלקי הגוף זמן רב לאחר שאלו הוטבעו בחומר האופף אותם. לאגרשטטן משתרעים על פני כל התקופות החל מעידן הנאופרוטרוזואיקון ועד זמננו. כמה מהדוגמאות הטובות ביותר להתאבנות הקרובה למושלמת ברחבי העולם הם: מהקמבריון: אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג בסין ופצלי ברג'ס בקנדה, מהדבון: לווחות הונסריק (Hunsrück-Schiefer) בגרמניה ותצורת גוגו באוסטרליה, מהקרבון: שכבות המאובנים ממזון קריק (Mazon Creek fossil beds) בארצות הברית, מהיורה: אבן הגיר זולנהופן (Solnhofen Plattenkalk) מגרמניה, מהקרטיקון: תצורת רומואלדו (Romualdo Formation) מברזיל, תצורת יישיין מסין וטניס (Tanis, חלק מתצורת הל קריק) בארצות הברית, מהאאוקן: תצורת גרין ריוור (Green River Formation) מארצות הברית ומהמיוקן: פולדן מאר (Foulden Maar) מניו זילנד.
סוגים

הפלאונטולוגים מבחינים בין שני סוגים:
קונצנטרט-לאגרשטטן (Konzentrat-Lagerstätten, לאגרשטטן של ריכוז) – מרבצים עם ריכוז ייחודי של חלקים אורגניים קשים נפרדים, כמו שכבות של עצמות של בעלי חיים רבים. לאגרשטטן מסוג זה פחות מרהיבים מהסוג השני הידוע יותר של הלאגרשטטן. האיכות של המאובנים בפני עצמם אינה גדולה, אבל המספר הגדול של המאובנים עשוי להכיל את כל טווח הגילים של מין מסוים, ומכך אפשר ללמוד על חייו של המין. מעבר לכך, היחסים בין המינים עשויים להוביל למסקנות בדבר המערכת האקולוגית, וממנה לשחזר את מארג המזון של התקופה. לאגרשטטן של ריכוז אמיתי צריך להוכיח מנגנון הגורם לריכוז המאובנים, למשל כתוצאה ממוות המוני, ולא הצטברות אקראית של מספר גדול של פרטים. מרבצים שיש בהם ריכוז גבוה של מאובנים המייצגים קהילת בעלי חיים באתרה, כדוגמת שכבות של שוניות או של צדפות אינם נחשבים כלאגרשטטן.
קונסרווט-לאגרשטטן (Konservat-Lagerstätten, לאגרשטטן של שימור) – מרבצים הידועים בשל ההשתמרות יוצאת הדופן של אורגניזמים מאובנים או עקבותיהם, לעיתים קרובות בפירוט מדהים. עור, שיער, נוצות, רקמות שרירים, תאים הכוללים את גרעין התא, שחלות עם ביציות, ואפילו דם. בין השאר בודדו חלבונים, ואפילו DNA, אם כי רק בדגימות צעירות (מהרביעון). הטפונומיה של המאובנים משתנה בין האתרים. לאגרשטטן של שימור חיוניים במתן תשובות לרגעים החשובים בתולדות האבולוציה והחיים. לדוגמה, פצלי ברג'ס בקולומביה הבריטית מספקים מידע רב על עולם החי במסגרת הפיצוץ הקמבריוני, ובאבן גיר זולנהופן נתגלה העוף הקדום ביותר הידוע, הארכאופטריקס.
הערות שוליים

↑  DePalma, Robert;  et al. (2 באפריל 2019). "A seismically induced onshore surge deposit at the KPg boundary, North Dakota". PNAS. doi:10.1073/pnas.1817407116. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  The term was originally coined by Adolf Seilacher in: Seilacher, A. (1970). "Begriff und Bedeutung der Fossil-Lagerstätten: Neues Jahrbuch fur Geologie und Paläontologie". Monatshefte (בגרמנית). 1970: 34–39.
↑  Retallack, G. J. (2011). "Exceptional fossil preservation during CO2 greenhouse crises?". Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology. 307 (1–4): 59–74. doi:10.1016/j.palaeo.2011.04.023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1052756603 
מדוזת סוכך בקוטר 10 סנטימטרים בלאגרשטטה של בלקברי היל בוויסקונסין בארצות הברית
מאובן של Marrella splendens, מין של פרוקי-רגליים מפצלי ברג'ס
יקמראים

| יקמראים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: Galbuloidea
משפחה:: יקמראים
שם מדעי
 Galbulidae ‏ויגורס, 1825

יקמראים (שם מדעי: Galbulidae) הם משפחת עופות מסדרת הנקראים, בה נמצאים הנקרים והטוקאנים אף שבעבר נחשבו לכחלאים. אלה עופות קטנים החיים רק ביערות הגשם מדרום אמריקה ועד דרום מקסיקו. אורכם הממוצע 14-34 ס"מ ומשקלם 17-75 גרם. הם בעלי גוף נוצץ, זנב ארוך ומקור חד וארוך. היקמראים מיומנים בציד חרקים ולעיתים נחשבים לשרקרקים של העולם החדש (באמריקה אין מיני שרקרקים).
סוגי משפחת היקמראים

Galbalcyrhynchus - בו 2 מינים.
Brachygalba - בו 5 מינים.
מין יחיד יקמרה תלת-אצבעית (Jacamaralcyon tridactyla).
יקמרה (Galbula) - בו 10 מינים.
סוג ומין יחיד יקמרת ענק (Jacamerops aureus).
לואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1866 קיל, דוכסות הולשטיין  
 פטירה:  28 באפריל 1952 (בגיל 86) באד נויהיים, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Louise Sophie Adelheid Henriette Amalie von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (24 ביוני 1889–13 בספטמבר 1931) 
 
לואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (בגרמנית: Louise Sophie von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg;‏ 8 באפריל 1866 - 28 באפריל 1952) הייתה נסיכה גרמנית ואחותה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה. היא כתבה שירה תחת השם הבדוי F. Hugin, אשר הושמעה על ידי המלחינה אנה טייכמולר.
ביוגרפיה

לואיזה נולדה ב-8 באפריל 1866 בקיל, והייתה בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג. היא הייתה אחותם הצעירה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה וארנסט גינטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין.
סבה וסבתה של לואיזה מצד אביה היו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולואיזה סופיה אף דנסקאולד-סמסו. סבה וסבתה מצד אמה היו ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן. פאודורה הייתה אחותה למחצה של המלכה ויקטוריה.
ב-24 ביוני 1889 התחתנה לואיזה עם פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה. הוא היה הילד הצעיר והבן היחיד של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט-דסאו, והיה נכדו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. החלטתם להתחתן אישרה לכאורה שניתן לשכוח ציונים ישנים (אביו של החתן, פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, נטל חלק מרכזי בניצחון הפרוסי נגד דנמרק על שלזוויג-הולשטיין במלחמת שלזוויג השנייה).
החתונה הייתה אירוע מפואר שנערכה בארמון שרלוטנבורג בברלין. אחד הצופים העיר כי הטקסים "נערכו במלוא הפאר שאירוע כזה דרש, ואשר הראה שהקיסר אינו מוכן לבלום דבר מהפאר והנסיבות המסורתיות של קודמיו, אלא להגביר אותם". נכחו דמויות מלכותיות רבות וחשובות, שכללו את גיסה של לואיזה, הקיסר וילהלם, וגאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
ללואיזה היו כמה חוויות של כמעט מוות. בשנת 1896, לואיזה ואחת מבנותיה נפלו דרך הקרח בזמן שהחליקו ליד ארמון גליניקה בפוטסדאם. למרות שהם ניצלו, הנסיך פרידריך זכה למחאה מווילהלם השני, קיסר גרמניה אשר הורה לו לשהות בחדרו למשך שבועיים. וילהלם היה גיסה של לואיזה, ולפי מקור אחד, ככל הנראה כעס על הנסיך פרידריך על אדישותו ביחס לאשתו. בשנה שלאחר מכן, לואיזה החליקה מהאוכף בזמן שרכבה על סוס, ונגררה למרחק מה במורד הכביש. לבסוף היא ניצלה על ידי בעלה ושליש.
לואיזה ייצגה לעיתים קרובות את אחותה הקיסרית בהתקשרויות חברתיות ובביקורים בבתי חולים. היא התמודדה עם טרגדיה אישית רבה, שכן שלושה מילדיה מתו צעירים; פרידריך קרל מת מפצעיו במלחמת העולם הראשונה ב-1917, ויקטוריה מתה משפעת ב-1923, ופרידריך זיגיסמונד מת לאחר נפילה מסוסו ב-1927. לואיזה עצמה מתה ב-28 באפריל 1952, בגיל 86, בבאד נויהיים, גרמניה המערבית.
משפחתה

ב-24 ביוני 1889 התחתנה לואיזה סופיה בברלין עם פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה, ממנו נולדו לה ארבעה ילדים:
ויקטוריה מרגרטה, נסיכת פרוסיה (1890–1923), התחתנה עם היינריך השלושים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ
פרידריך זיגיסמונד, נסיך פרוסיה (1891–1927), התחתן עם מארי לואיז, נסיכת שאומבורג-ליפה
פרידריך קרל, נסיך פרוסיה (1893–1917)
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (1895–1959)
הערות שוליים

1 2 3  Lundy, Darryl. "The Peerage: Luise Prinzessin von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg". נבדק ב-13 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anna Teichmüller (1861 - 1940) - Vocal Texts and Translations at the LiederNet Archive". www.lieder.net. נבדק ב-2021-08-10.
1 2  "Berlin's Royal Wedding", The New York Times, 7 ביולי 1889 {{citation}}:  (עזרה)
1 2  "The Emperor Exhibits Temper", The New York Times, 5 בינואר 1896 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Princess Frederick Leopold's Narrow Escape From Death", The New York Times, Berlin, 14 באוגוסט 1897 {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10144088X  ICCU: MUSV039810  NTA: 07016777X  VIAF: 98020000   WorldCat (עם VIAF): 98020000
לאדאניבה

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ליל 
 מוקד פעילות:  צרפת, ארמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2019 
 סוגה:  מוזיקת עולם 
 ladaniva.ochre.store
 חברים
 ז'קלין בגדסריאן לואי תומאס
 
לאדאניבה (באנגלית: Ladaniva; נקרא על שם דגם הרכב לאדה ניבה) הוא צמד מוזיקת עולם צרפתי-ארמני שנוסד ב-2019, ומורכב מהזמרת הארמנית ז'קלין בגדסריאן והרב-נגן הצרפתי לואי תומאס. ייצג את ארמניה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Jako".
קריירה

לאחר שבילו יחד בלילה אחד החליטו בגדסריאן ותומא להקים את הצמד המוזיקלי. בגדסריאן נולדה ב-1997 בארמניה, וגדלה במינסק שבבלארוס. בשנת 2014 היגרה עם אמה לצרפת. תומאס נולד ב-1987 למשפחת מוזיקאים ידועי-שם. הוא למד ג'אז בקונסרבטוריון המקומי בעירו.
במהלך 2020, בעיצומה של מגפת הקורונה העולמית, פרסם הצמד שני סינגלים "Vay Aman" ו-"Zepyuri Nman", שזכו להצלחה רבה, במיוחד בארמניה. באותה שנה פורסם המיני-אלבום הראשון שלו, Ladaniva. לאחר מכן יצא גם "Kef Chilini", שהגיע ל-18 מיליון צפיות ביוטיוב תוך מספר חודשים. בשנת 2023 יצא אלבום הבכורה של הצמד, שנשא את אותו השם של יצירתו הקודמת, Ladaniva.‏
ב-9 במרץ 2024 הוכרז על ידי תאגיד השידור הארמני כי השניים נבחרו לייצג את המדינה באירוויזיון 2024, שנערך במאלמה שבשוודיה. ב-13 במרץ יצא שירם לתחרות, "Jako". הם התחרו בחצי הגמר השני, שהתקיים ב-9 במאי, בו דורגו במקום השלישי עם 137 נקודות. הגמר שודר ב-11 במאי, ובסופו דורגו במקום השמיני עם 183 נקודות – התוצאה הטובה ביותר של ארמניה מאז אירוויזיון 2016. ב-14 ביוני 2024 פרסם הצמד את אלבומו השני, Ladaniva (Postcards).‏
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2023: Ladaniva
2024: Ladaniva (Postcards)
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2020: Ladaniva
הערות שוליים

↑  Lecoq, Noémie (22 בספטמבר 2020). "Ladaniva". europavox (בצרפתית). ארכיון מ-4 באוקטובר 2023. נבדק ב-12 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ladaniva". radiofrance (בצרפתית). 11 בספטמבר 2023. ארכיון מ-12 בספטמבר 2023. נבדק ב-12 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berthod, Anne (28 באוקטובר 2021). "Ladaniva, le phénomène de la pop balkanique aux 18 millions de vues". telerama (בצרפתית). ארכיון מ-21 בספטמבר 2023. נבדק ב-12 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World-pop trailblazers Ladaniva today release single 'Je Voulais' and announce their upcoming debut album due in September". pias.com (באנגלית). PIAS. 12 ביולי 2023. נבדק ב-4 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ladaniva will be representing Armenia at Malmö 2024". Eurovision.tv (באנגלית). European Broadcasting Union (EBU). 2024-03-09. ארכיון מ-9 במרץ 2024. נבדק ב-2024-03-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Armenia's song for Malmö is released - 'Jako' by Ladaniva". Eurovision.tv. EBU. 2024-03-13. ארכיון מ-13 במרץ 2024. נבדק ב-2024-03-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Holdiness, Timothy. "Eurovision 2024 Semi-Final One Qualifiers". ESCXTRA (באנגלית בריטית). ארכיון מ-14 במאי 2024. נבדק ב-2024-05-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sturtridge, Isaac. "REVEALED: The Eurovision 2024 semi-final and final jury/televote detailed voting results". ESCXTRA (באנגלית בריטית). ארכיון מ-15 במאי 2024. נבדק ב-2024-05-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ladaniva (Postcards) - Album by Ladaniva". Spotify. ארכיון מ-15 ביוני 2024. נבדק ב-2024-06-15. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: bf5b5110-784a-4211-b8f4-d33abe881da3
לוסיל גראהן

ליתוגרפיה של הבלרינה הדנית לוסיל גראהן (שנייה מימין) מאת תומאס הרברט מקווייר. במרכז התמונה מארי טליוני, ניצבת בזרועות מורמות (en courrone), עם גראהן, פאני צ'ריטו וקרלוטה גריזי כורעות ברך סביב לה.
לוסיל אלקסיה גראהן-יאנג (בדנית: Lucile Alexia Grahn-Young ‏ 30 ביוני 1819 - 4 באפריל 1907) הייתה הבלרינה הדנית הראשונה שהשיגה פרסום בינלאומי ואחת הרקדניות הפופולריות של תקופת הבלט הרומנטי.
ביוגרפיה

גראהן למדה מגיל צעיר בבית הספר הדני המלכותי לתיאטרון בקופנהגן, דנמרק אצל אוגוסט בורנונביל. היא סיימה את לימודיה בתיאטרון באופן רשמי בשנת 1834, וקיבלה את התפקיד הראשי של אסטריד בבלט "ולדמאר" של בורנונביל בשנת 1835. היחסים בין בורנונביל לגראהן התחילו להחמיץ תוך זמן לא רב, משום שהיא השתוקקה לרקוד בבלט הנודע לתהילה של האופרה של פריז. בסופו של דבר ניתן לה היתר מלכותי לעזוב. לאחר יציאתה מדנמרק בשנת 1836, לא חזרה לשם שוב לעולם.
בשנת 1839 הסתיימה התקופה שאושרה לגראהן באופן רשמי, והיא הוסרה מרשימות העובדים של הבלט המלכותי הדני; היא הופיעה אז עם בלט האופרה של פריז. משנת 1839 עד 1845 הרחיבה גראהן את בסיס קהל צופיה, ורקדה בכמה ערים גדולות, בהם לונדון, סנקט פטרבורג ומילאנו. בשנת 1845, הוכר מקומה בקרב הסולניות המקובלות של זמנה, כאשר הוזנה לרקוד את "פה דה קאטר" של ז'יל פרו לצד הרקדניות, שזכו כבר לפרסום, פאני צ'ריטו, קרלוטה גריזי ומארי טליוני.
אחרי 1846, סיירה גראהן בחלק גדול מאירופה, לא רק כרקדנית, אלא גם כמפיקה של כמה בלטים, לרבות חידוש של "קטרינה" מאת ז'יל פרו, ואפילו מחזה פרי עטה, "בכחוס ואריאדנה". גראהן עברה להמבורג בשנת 1848 וגרמניה התחבבה עליה כל כך, עד שבנתה לה שם בית במינכן.
גראהן פרשה מן הריקוד בשנת 1856 ונישאה לפרידריך יאנג. היא הורתה בלט, משנת 1858 עד 1861 בלייפציג, גרמניה ומ-1869 עד 1875 באופרת החצר של מינכן. היא מתה במינכן ב-1907, וציוותה את עזבונה הנכבד לעיר.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה בריטניקה, "לוסיל גראהן"
↑  "לוסיל גראן-יאנג" (1907-1819), הוצאת Dansk kvindebiografisk leksikon                    (בדנית)
↑  "לוסיל גראהן" בלקסיקון ביוגרפי של דנמרק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429913205171  PLWABN: 9810591845805606  BnF: cb131695712 (data)  GND: 116820446  ISNI: 0000 0001 0954 0351  LCCN: n97858395  SNAC: w6fr0pq4  SUDOC: 035137762  VIAF: 10607022   WorldCat (עם VIAF): 10607022
לוסינדה ויליאמס

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1953 (בת 71) לואיזיאנה, ארצות הברית
 שם לידה:  לוסינדה ויליאמס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 סוגה:  קאנטרי אלטרנטיבי, פופ רוק, מוזיקת פולק, בלוז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית 
 חברת תקליטים:  סמית'סוניאן פולקוייז, מרקורי רקורדס, ראף טרייד, לוסט הייוויי 
 פרסים והוקרה:  Americana Lifetime Achievement Award for Songwriting (2011)  פרס גראמי (1993) 
 www.lucindawilliams.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לוסינדה ויליאמס (באנגלית: Luicinda Williams, נולדה ב-26 בינואר 1953) היא זמרת ומשוררת אמריקאית בסגנון פולק, רוק ובלוז.
אלבומיה הראשונים שהוקלטו בשנים 1978 ו-1980 קיבלו מעט מאוד תשומת לב מהתקשורת והציבור. בשנת 1988 הוציאה ויליאמס אלבום הנושא את שמה ששם אותה על המפה.
בשנת 1998 הוציאה את אלבומה המצליח ביותר "Car Wheels on a Gravel Road", עליו זכתה בפרס גראמי. מאז אלבום זה, הוציאה עוד שבעה אלבומים שלא זכו לאותה הצלחה מסחררת.
בשנת 2002 נבחרה על ידי מגזין טיים למשוררת האמריקאית הטובה ביותר.
רקע

ויליאמס נולדה בלייק צ'ארלס, לואיזיאנה, בתם של משורר ופרופסור לספרות מילר ויליאמס ופסנתרנית חובבנית. הוריה התגרשו באמצע שנות ה-60, כאשר אביה זכה במשמורת עליה ועל אחיה הצעירים.
בדומה לאביה, גם היא סובלת מספינה ביפידה. ויליאמס מעולם לא סיימה תיכון, אבל התקבלה ללימודים באוניברסיטת ארקנסו. ויליאמס החלה לכתוב בגיל 6 והראתה משיכה למוזיקה בגיל צעיר. היא החלה לנגן בגיטרה בגיל 12. ההופעה החיה הראשונה של ויליאמס הייתה בגיל 17 במקסיקו סיטי כחלק מצמד ביחד עם חברה, נגן בנג'ו בשם קלארק ג'ונס.
דיסקוגרפיה

| שנה | שם האלבום |
| --- | --- |
1979: Ramblin'‎
1980: Happy Woman Blues
1988: Lucinda Williams
1992: Sweet Old World
1998: Car Wheels on a Gravel Road
2001: Essence
2003: World Without Tears
2005: Live @ The Fillmore
2007: West
2008: Little Honey
2011: Blessed
2014: Down Where the Spirit Meets the Bone
2016: The Ghosts of Highway 20
2017: This Sweet Old World
2020: Good Souls Better Angels
כריסטבל פנקהרסט

| --- | --- |

כריסטבל פנקהרסט, שנת 1910 לערך
 לידה:  22 בספטמבר 1880 אולד טראפורד, מנצ'סטר רבתי, אנגליה
 פטירה:  13 בפברואר 1958 (בגיל 77) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית קברות וודלון ממוריאל 
 מקום מגורים:  פריז, קנדה, הריביירה הצרפתית, קליפורניה, לונדון, מנצ'סטר 
 השכלה:  תיכון מנצ'סטר לנערות  אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר  אוניברסיטת מנצ'סטר 
 מקצוע:  פעילה פוליטית
 מפלגה:  מפלגת הלייבור העצמאית, המפלגה השמרנית, Women's Party 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1936) 
 
מהדורה של The Suffragette, העיתון בעריכתה של פנקהורסט, שהוקדשה לזכרה של אמילי וילדינג דיוויסון
כריסטבל הארייט פנקהרסט, DBE (באנגלית: Christabel Pankhurst, ‏22 בספטמבר 1880 - 13 בפברואר 1958) הייתה סופרג'יסטית בריטית, ילידת מנצ'סטר, אנגליה. פנקהרסט הייתה אחת ממייסדות איגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU), ופיקדה על הפעולות המילטנטיות של הארגון הגולה בצרפת בין 1912–1913. ב-1914 היא תמכה במלחמה נגד גרמניה במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, פנקהרסט היגרה לארצות הברית, שם עבדה כאוונגליסטית בתנועת הביאה השנייה.
ילדותה

כריסטבל פנקהרסט הייתה ביתה של מנהיגת תנועת זכות הבחירה לנשים אמלין פנקהרסט והסוציאליסט הרדיקלי ריצ'רד פנקהרסט, ואחות לסילביה ואדלה פנקהרסט. אביה היה עורך דין ואמה הייתה בעלת חנות. למרות הקשיים הכלכליים, משפחתה של כריסטבל האמינה בדבקות במטרה מאשר בחיי נוחות. כריסטבל סיימה בהצטיינות תואר במשפטים, אך בשל היותה אישה נאסר לה לעסוק במקצוע. היא עברה לז'נבה לזמן-מה, אך שבה לאנגליה לאחר מותו של אביה ב-1898.