stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורית יערי
מחקר

לנורית יערי שלושה תחומי מחקר עיקריים: הדרמה הקלאסית היוונית ומורשתה בתולדות התיאטרון המערבי; התיאטרון הצרפתי הקלאסי והתיאטרון הצרפתי בן זמננו; התיאטרון הישראלי ומקומו בתרבות הישראלית.
הייחודיות במחקרה של נורית יערי צומחת מיכולתה לאתר במכלול תחומי מחקר אלה ממצאים החוצים תקופות, תרבויות, ושפות, ולפתוח מרחב של מחקר בתחום לימודי התיאטרון, שהוא רב-תרבותי, תאורטי, ויישומי כאחד.
פרופ' יערי משמשת מזה שנים סוכנת פעילה בהפצת הדרמה והתיאטרון הישראליים בעולם. כחברת הוועדה לתרגום מעברית של Maison Antoine Vitez המכון לתרגום דרמה עולמית לשפה הצרפתית, עודדה את תרגום מחזותיו של חנוך לוין לצרפתית. המחזות יצאו לאור בליווי מאמרים מבואיים שכתבה לכל אחד מהם. כמו כן היא הרצתה בכנסים במוסדות אקדמיים ובאירועים תיאטרוניים בתיאטראות הציבוריים והציגה את יצירתו של לוין בפני חוקרים, אקדמאים, ואנשי הממסד התיאטרוני והמקצועי בצרפת.
מחקר > נסים אלוני וחנוך לוין

במחקרה על התיאטרון הישראלי התמקדה נורית יערי ביצירתם של נסים אלוני וחנוך לוין.
המחקר סביב שני יוצרים אלה התמקד בשילוב בין כתיבתם הדרמטית ויצירתם התיאטרונית כמחזאים המביימים את מחזותיהם. מתוך רצון לפתח שדה מחקר סביב יצירתם ערכה יערי קובצי מאמרים אקדמיים: קובץ המאמרים על חנוך לוין – "חנוך לוין, האיש עם המיתוס באמצע" בשיתוף עם שמעון לוי יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2004,  וקובץ המאמרים על יצירתו של נסים אלוני "על מלכים, צוענים ושחקנים: עיון ביצירתו של נסים אלוני", יצא לאור במכון פורטר והקיבוץ המאוחד בשנת 2006.
ספרה "Le Théâtre de Hanokh Levin: Ensemble à l'ombre des canons" יצא לאור בהוצאת Paris: éditions Théâtrales בפריז בשנת 2008. מחקר נוסף של נורית יערי עוסק בהתקבלות של המחזאות הקלאסית בתיאטרון הישראלי. פרופ' יערי מציגה מודל היסטוריוגרפי אלטרנטיבי להתפתחותו של התיאטרון העברי והישראלי מזה שהיה מקובל במחקר התיאטרון הישראלי עד כה. טענתה העיקרית של יערי היא שההפקות שמבוססות על המחזאות הקלאסית מחברות את התיאטרון הישראלי למקורות ההשראה הראשוניים של התיאטרון העולמי ומביאות את התיאטרון העברי-ישראלי להישגים שלא היו אפשריים בלי התייחסות מפורשת לחיבור הזה. יערי זכתה שלוש פעמים במענק מחקר של ה-ISF (האקדמיה הלאומית למדעים). בשנת 1992 זכתה למענק למחקרה על שפת הדימויים החזותיים של איסכילוס, בשנת 2009, על מחקרה Between Jerusalem and Athens: Israeli theatre in search of tradition, שיראה אור ב-2017 בהוצאת Oxford University Press. בשנת 2016 זכתה למענק למחקרה על שפת הבמה של חנוך לוין.
רשימת הפרסומים > ספרים

Nurit Yaari, Contemporary French Theatre 1960 – 1992, Paris: AFAA and Entr’Actes, 1995.
Nurit Yaari, Le Théâtre de Hanokh Levin: Ensemble à l'ombre des canons Paris: éditions Théâtrales, 2008.
Nurit Yaari, Between Athens and Jerusalem: Israeli Theatre and the Classical Tradition, Oxford University Press (Classical Presences Series), 2018.
רשימת הפרסומים > ספרי מחקר בעריכתה

Nurit Yaari (ed.), On Interpretation in the Arts, Faculty of the Arts, Tel Aviv University, 2000 (360 pages).
נורית יערי, שמעון לוי (עורכים), האיש עם המיתוס באמצע : על יצירתו של חנוך לוין הקיבוץ המאוחד, 2004 ,351 עמ'.
נורית יערי) (עורכת), על מלכים, צוענים ושחקנים :עיונים ביצירתו של נסים אלוני. מכון פורטר והקיבוץ המאוחד, 2006 ,367 עמ'.
Nurit Yaari, (ed.) Inter-Art Journey: Exploring the common Grounds of the Arts, Sussex Academic press, 2015.
נעמה צבר בן-יהושע

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1938 (בת 86) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  חינוך 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  המכללה האקדמית אחוה 
 
נעמה צבר בן-יהושע (נולדה ב-23 ביוני 1938) היא פרופסור אמריטה לחינוך באוניברסיטת תל אביב, מופקדת הקתדרה לחנוך יהודי ע"ש קונסטנטינר (לשעבר) וראש התוכנית לתואר שני ב"תרבות עם ישראל" במכללת האקדמית אחוה. עוסקת בחקר החינוך היהודי, בתכנון לימודים ובשיטות מחקר איכותניות.
ביוגרפיה

נעמה צבר בן-יהושע נולדה בתל אביב, לחנה (לבית מטוסביץ') וגדליה רבצ'ינסקי. דור שישי למייסד שושלת החסידות - ר' ישראל מרוז'ין. בוגרת תיכון עירוני א' בתל אביב במגמה ביולוגית. הייתה פעילה בתנועת הצופים ומילאה שורה של תפקידים: ביניהם ראש רשות הצופות והנציבה הבין-לאומית של התאחדות הצופים והצופות בישראל.
מוסמכת M.Sc למחלות צמחים ומיקרוביולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. Ph.D בהוראת המדעים אף הוא באוניברסיטה העברית עשתה בהדרכת פרופ. א'. מייבר-פוליאקוב. החל משנת 1970 הצטרפה לבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, יזמה את הקמתה של המגמה הראשונה בארץ לתוכניות לימודים (ביחד עם פרופ. דוד חן ופרופ. משה זילברשטיין). בשנים ההן עמדה בראש צוות לפיתוח תוכניות לימודים בביולוגיה לחטיבות הביניים וכן הייתה חלק מצוותי היישום של תוכנית ה-BSCS בישראל. בשנת 1977 יצאה ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
בשנת 2008 פרשה לגמלאות, והוזמנה לעמוד בראש התוכנית לתואר שני .M.Ed ב"תרבות עם ישראל" במכללה האקדמית אחווה.
פרסמה 10 ספרים בעברית, באנגלית ובפורטוגזית, מעל 100 מאמרים, ופרקים בספרים בבמות שפיטות ועשרות מאמרים לציבור הרחב. הייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, אירופה, אוסטרליה וכן בערים שונות ורבות בסין. העמידה דורות של תלמידים ביניהם רבים הבולטים במנהיגות חינוכית במחקר ובמעשה.
תרומתה לשדה החינוך בהוראת המדעים, בתכנון לימודים, בשיטות מחקר איכותניות ובחינוך יהודי פלורליסטי זיכתה אותה בפרסים ובתארים שונים: הייתה כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב-יפו לשנת 2005, בשנת 2008 זכתה לאות הוקרה מהמרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה בישראל, בשנת 2010 הייתה ל"יקירת הצופים". ב-2011 זכתה לתואר Distinguished Senior Fellow של הפקולטה לחינוך באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. ב-2012 הוענק לה במכון שכטר למדעי היהדות פרס מרק והניה ליבהבר לסובלנות דתית, בו זכתה יחד עם הרב פרופ. דוד הרטמן. ב-2012 לרגל פרישתה מהאוניברסיטה, נערך לכבודה כנס בין לאומי שהניב אסופת מאמרים בעברית ובאנגלית: "שבילים במחקר פלורליסטי - יהדות בדרכי נעמ (ה)". .
במהלך השנים היא מילאה תפקידים רבים, ביניהם ראש החוג להכשרת מורים ומ"מ ראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. מייסדת ושותפה להקמת "בית הספר הבינלאומי לעם היהודי" בבית התפוצות, שימשה חברה בכוח המשימה הלאומי לשיפור החינוך - ועדת דוברת ויו"ר ועדת המשנה להכשרת מורים והתפתחותם המקצועית. לאורך שנים הייתה חברה במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך והתרבות. הייתה היו"ר הראשונה של הוועדה למינוי פרופסורים במכללות לחינוך במל"ג.
במסגרות חוץ אקדמיות הייתה יו"ר ועדת החינוך של "שותפות 2000" תל אביב לוס אנג'לס. עמדה בראש הצוות לאיסוף נתונים לפיתוח קוד אתי ביוזמת עמותת המורים, דירקטורית במט"ח ועוד.
נעמה צבר בן-יהושע היא בת זוגו של פרופסור שמשון בן-יהושע, אם לחמישה ילדים, ביניהם פרופסורית גליה צבר.
ביוגרפיה > המחקר האיכותני

תוך כדי מחקריה על הפעלת תוכניות לימודים עמדה צבר בן-יהושע על היעדר כלים שאינם כמותניים לתיאור והבנת התרבות הבית-ספרית. במהלך שבתון באורלנדו פלורידה בשנים 3–1982 נחשפה לשיטות מחקר איכותניות ונשבתה בעוצמתן. השימוש בשיטות מחקר איכותניות פתח בפניה תחומי מחקר חדשים ובהם הגירת ישראלים ללוס אנג'לס, שהיוותה זרז לכניסתה לעולם החינוך היהודי הציוני בישראל.
צבר בן-יהושע הייתה בין החוקרים הראשונים והבודדים שהכירו בתרומתן של שיטות מחקר איכותני בישראל ולחמו להכרת מקומן בין הפרדיגמות המחקריות. כבר בשנות ה-80 המאוחרות, זכתה ללמד את הקורס הראשון באוניברסיטת תל אביב ב"שיטות מחקר נטורליסטיות". בהמשך חיברה את ספר הלימוד בעברית "מחקר איכותי בהוראה ובלמידה", כספר מבוא שיצא לאור ב-1990 (ועוד שש הדפסות נוספות). עם היווצרות גוף רציני של חוקרים בעלי ניסיון בעריכת מחקרים איכותניים רבים בישראל, יזמה ב-2001 את הכנס הבינלאומי הראשון לשיטות מחקר איכותיות. בכנס זה הושק ספר הלימוד השני למתקדמים, בעריכתה: "מסורות וזרמים במחקר האיכותי". לאור השינויים הרבים שחלו בתחום, זכה ספר זה ב-2016 למהדורה מורחבת ומעודכנת בהוצאת מכון מופ"ת. ייסדה והובילה מסגרות התמקצעות ללומדים ולחוקרים בשיטות אלה, בחסות מכון מופ"ת. הבולטות מביניהן: "קבוצת עניין למחקר איכותני", הפועלת משנת 2004.
תרומתה לשיפור המתודולוגיה של המחקר האיכותני מתמקדת בדרכי הוראתו, באבחנות שבין הסוגות השונות ובעיקר בהעלאת המודעות לחקר הדילמות האתיות והבאתן לקדמת הבמה.
ביוגרפיה > חינוך יהודי

במהלך שהותה בשבתון בלוס אנג'לס בשנת 1988, נתקלה בתופעת יוצאי קיבוץ רבים שהתיישבו בה. כחוקרת איכותנית, אימצה את הגישה הנרטיבית ושמעה את סיפורי החיים של כמה עשרות צעירים מכל הקשת הפוליטית שחינוכם במסגרת הקיבוצית היה בשנות ה-70. תוצאות מחקרה הניבו את ספרה "קיבוץ .L.A", שזיכה אותה בפרס, והיווה השראה למחזה בשם זה בתיאטרון באר שבע. המסקנות שהסיקה מן המחקר, הובילוה לעיסוק נרחב בשדה החינוך והעמיות היהודית. ב-2001 מונתה לראש הקתדרה לחינוך יהודי ע"ש קונסטנטינר באוניברסיטת תל אביב.
ב-2005 התבקשה על ידי נשיא אוניברסיטת תל אביב להוביל את החינוך בבית התפוצות, וכפועל יוצא מכך הביאה יחד עם שני עמיתים נוספים, לייסוד "בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי בבית התפוצות". במסגרת זו היא הובילה לפיתוחו ובנייתו של מתווה מקיף לחינוך לעמיות יהודית - ראשון בישראל ובעולם.
מחקריה בחינוך יהודי ממוקדים בהיבט הפלורליסטי שאותו היא חשפה בקרב החינוך הממלכתי, בתנועה הקיבוצית ואפילו במסגרת של חינוך בנות בתנועת חב"ד. תרומתה המרכזית של צבר בן-יהושע היא בהדגשת היהדות כתרבות (ולא בפן האמוני) בהכנת חומרי למידה ברוח זו, בהכשרת מורים ובהצבת אוריינות יהודית תרבותית כחלופה לאורתודוקסיה ההגמונית בחנוך בישראל.
מבין ספריה > כתיבה

תוכנית לימודים בגלגוליה, תל אביב: יחדיו, 1988.
המחקר האיכותי בהוראה ובלמידה, בן-שמן: מודן, 6 מהדורות, 1990.
קיבוץ .L.A, תל אביב: עם עובד, 1996.
Kibbutzniks in the Diaspora, Albany, N.Y. Sunny, 2000
(ביחד עם דושניק ל' וביאליק ג') מי אני שאחליט על גורלם? דילמות אתיות של מורים. ירושלים: מאגנס, 2007.
(ביחד עם גליה צבר), שני בתים וילד: סיפורן של משפחות משולבות בישראל, תל אביב, שוקן, 2012.
מבין ספריה > עריכה

מסורות וזרמים במחקר האיכותני - תפיסות, אסטרטגיות וכלים למתקדמים, 2016. תל אביב, מופת.
הערות שוליים

↑  שבילים במחקר פלורליסטי - יהדות בדרכי נעמ (ה)
↑  נעמה צבר-בן יהושע, תולדות המחקר האיכותני בישראל - מסע אישי, שבילי מחקר 17, 2011
↑  נעמה צבר-בן יהושע, גדעון שמעוני ונורית חמו, עמיות יהודית : מתווה עיוני ומעשי להוראה ולמידה, אוניברסיטת תל-אביב : בית התפוצות, מוזיאון העם היהודי : קרן נדב, תשע"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267323305171  VIAF: 151148995944559751584   WorldCat (עם VIAF): 151148995944559751584
נעמה בנזימן

| --- | --- |
נעמה בנזימן, רמת אביב, יוני 2017
נעמה בנזימן, רמת אביב, יוני 2017
 לידה:  24 באפריל 1968 (בת 56) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  ספרות ילדים ואיור
 פרסים והוקרה:  פרס צ'לטנהם, אנגליה, פרס בתחרות האיור Hiii בסין, ציון לשבח בתחרות האיור של מגזין האיור האמריקאי 3x3, פרס האיור של מוזיאון ישראל ע"ש בן יצחק (מדליית כסף)
 
נעמה בנזימן (נולדה ב-24 באפריל 1968) היא מאיירת וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים לעיתונאי עוזי בנזימן ולסופרת הילדים חגית בנזימן. עבודותיה הוצגו בארץ ובעולם וזכו בפרסים רבים, ביניהם פרס מוזיאון ישראל לאיור (2016, מדליית כסף לספרה "אמיליה"), תחרות האיור של המגזין האמריקאי 3x3 The Magazine of Contemporary Illustration (ציונים לשבח בשנים 2014, 2015, 2016), פרס צ'לטנהם, אנגליה 2015, (Hiii Illustration International Competition 2015 (merit award, תחרות הכרזות של הארגון הצרפתי לזכויות אדם Poster for Tomorrow (2011,2013 . למדה בבצלאל. בשנים 1992 - 1989 הייתה בעלת טור מאויר ב"ידיעות אחרונות" בשם "המילון לאישה". בשנים 1999 - 2007 איירה ל"עכבר העיר", וכן איירה לעיתונים "מעריב", "הארץ", "חדשות" וכתב העת "פוליטיקה".
כמו כן היא מאיירת ספרי ילדים, ובין השאר איירה בשנות ה-90 חלק מספרי אמה. השתתפה באיור ספר שירי הילדים של נעמי שמר "הכל פתוח" יחד עם מאיירים ישראלים נוספים. היא מאיירת וכותבת במגזין לילדים "עיניים", ועורכת אמנותית של סדרת ספרי ילדים דיגיטלית.
בנזימן הרצתה ומרצה באקדמיות ומכללות שונות, ובהן בצלאל, מכון טכנולוגי חולון, שנקר ומכללת אמונה. הציגה מעבודותיה בתערוכות בישראל ובחו"ל.
היא נשואה למעצב דורון אורין, ואם לשניים. מתגוררת בתל אביב.
תערוכות בהשתתפותה בישראל ובחו"ל

פסטיויטל שנקר, 2004
ISRAILLUSTRATORS - Israel’s finest picture book illustrators, 2006
עוצב בישראל 2007 - 2008
עוצב בישראל 2009 - 2010
עוצב בישראל 2011
Illustration: 2007 – Design Festival COW, The Ukraine
2008, Innovation Design Tech EXPO, Hong Kong
2009, Gaungzhou Design Week, China
2011 Drawing Dreams, Artists Helping Children Gallery, New York
אני מכאן, בית אריאלה, תל אביב, 2014
משחקים במוזיאון העיצוב, 2014
הגרסה המאוירת, מוזיאון ארץ ישראל, 2014
יריד בולוניה, 2014
משחקים במוזיאון העיצוב, 2014
סדר ואי סדר, נאמי איילנד, קוריאה, 2015
מי שעומדת מלפני, מאחורי ומצדדי, תערוכת יחיד, גלריה פריסקופ, 2016
למה יש לך עיניים גדולות כל כך? רויאל ביץ’, תל אביב, 2016
?HOME SWEET HOME, בית בנימיני, 2017
פרסים וציונים לשבח

2011 - זכייה, בשיתוף עם המעצב עדו רז, בתחרות כרזות של הארגון הצרפתי poster for tomorrow
2013 - זכייה בתחרות כרזות של הארגון הצרפתי poster for tomorrow
2014 - ציון לשבח בתחרות האיור של מגזין האיור האמריקאי 3x3
2015 - ציון לשבח בתחרות האיור של מגזין האיור האמריקאי 3x3
2015 - פרס צ'לטנהם, אנגליה
2015 - פרס בתחרות האיור Hiii בסין
2016 - ציון לשבח בתחרות האיור של מגזין האיור האמריקאי 3x3
2016 - פרס האיור של מוזיאון ישראל ע"ש בן יצחק (מדליית כסף)
2016 - פרס העיצוב, משרד התרבות
2016 - ציון לשבח, פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק לספר ״אמיליה״
2016 - עיטור הפנקס לאיור מצטיין
2018 - עיטור אנדרסן.
ספרים שכתבה

הכובע הגבוה של אלברט, הוצאת עם עובד, 2009
אמיליה, הוצאת עם עובד, 2014 - הספר "אמיליה" נקנה על ידי ספרית פיג'מה וחולק בגני ילדים בכל רחבי הארץ בנובמבר 2014.
נוני ונוני-יותר, הוצאת עם עובד, 2019
ספרים שאיירה

חגית בנזימן, גע-גועים: ברווזון מכוער אחר, תל אביב: מודן, 1989
חגית בנזימן, ילד בערך, ירושלים: דומינו, 1991
חגית בנזימן, הורים משגעים, תל אביב: דביר, 1996
חגית בנזימן, שלגיה ואהבת הגמדים, תל אביב: דביר, 1998
חגית בנזימן, החיה עם הכיס, תל אביב: ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2000
גידי רף, יומנו של סטרטאפיסט בדרך למכה, הוצאת כתר, 2001
ענבר בן-שמשון דבורה, ים אוהב מים, הוצאת עם עובד, 2004
לאה גולדברג, הצרצר התייר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
דויד גרוסמן, אין פה רגע בלי חתול, 2022
פעילויות נוספות

2013 - עורכת הספר הדו לשוני, עברי-אמהרי, "ילדי החול" - שיתוף פעולה בין צעירים יוצאי אתיופיה לסטודנטים לעיצוב במכון הטכנולוגי חולון, אוצרת תערוכת איורי הספר בגלריה ויטרינה HIT ובמשרד הקליטה בירושלים
2014 - אוצרת התערוכה "זו אינה צלחת", בית בנימיני
2014 - שיפוט בתחרות כרזות בינלאומית poster for tomorrow.
הערות שוליים

↑  תערוכות > נעמה בנזימן
↑  ״מי שעומדת מלפני מאחורי ומצדדי״ של נעמה בנזימן בגלריה פריסקופ, באתר byfar.co.il, ‏22 יוני 2016
↑  HOME SWEET HOME? | תערוכות מומלצות
↑  הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית 2016, ‏15.01.2017
↑  מערכת ערב רב, פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק, באתר ערב רב, ‏08/05/2016
↑  אלי אשד, פרסי "הפנקס" לספרות הילדים העברית ופרסים אחרים, באתר http://www.yekum.org, ‏2/1/2017
↑  ז'נאן בסול, המאיירת נעמה בנזימן, המתרגמת דנה פלג והסופרת תמר ורטה זהבי זכו בעיטור אנדרסן, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2017
↑  ילדי החול: מבט ישראלי על סיפורים מאתיופיה, באתר byfar.co.il, ‏19 פברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299650905171  BnF: cb16967960t (data)  GND: 1150898798  ISNI: 0000 0000 7137 4342  LCCN: no2009142335  NLK: KAC201628264  VIAF: 100767941   WorldCat (עם VIAF): 100767941
משה סמיונוב

פרופ' משה סמיונוב
משה סמיונוב (נולד ב-1946) הוא פרופסור אמריטוס לסוציולוגיה ולימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור אמריטוס לסוציולוגיה באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. מחקריו עוסקים בתהליכי ריבוד חברתי, אי-שוויון חברתי, אי שוויון כלכלי בשוק העבודה ופערים בעושר בפרספקטיבה השוואתית. מחקריו מתמקדים במקורות מבניים לאי שוויון אתני ואי שוויון מגדרי בשוק העבודה, וכן בתהליכי הגירה בין לאומית, השתלבות מהגרים בחברה הקולטת, וחקר עמדות כלפי מהגרים וזרים.
ביוגרפיה

סמיונוב נולד וגדל בגבעתיים. אמו, לאה (לבית גולדפרב), נולדה בירושלים. אביו, גבריאל סמיונוב, נולד בדרבנט, רוסיה, ובשנת 1925 עלה לארץ ישראל כחלוץ.
בשנים 1952–1960 למד בבית ספר בורוכוב ובשנים 1960–1964 למד בתיכון קלעי בגבעתיים.
לאחר סיום לימודיו שירת שירות צבאי בחיל ההנדסה הקרבית, כקצין ביחידת סילוק פצצות.
למד לתואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת תל אביב: בשנת 1972 סיים תואר ראשון בסוציולוגיה ולימודי עבודה ובשנת 1975 סיים תואר שני בסוציולוגיה. את עבודת המ.א. שעסקה בכדורגל הישראלי כמסלול "עוקף השכלה" של ניעות חברתית, כתב בהדרכת פרופ' אפרים יער. בהמשך נסע לארצות הברית, ובשנת 1978 סיים תואר שלישי בסוציולוגיה באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק. את עבודת הדוקטורט, שעסקה בהשפעת מאפייני קהילת המגורים על השגת סטטוס חברתי-כלכלי, כתב בהנחייתה של פרופסור אנדראה טיירי.
סמיונוב חקר ולימד, במהלך הקריירה שלו, במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, באירופה ובישראל: בשנים 1978–1986 הועסק באוניברסיטת נברסקה-לינקולן, בשנים 1980–1986 הועסק באוניברסיטת חיפה, בשנים 1987–2015 הועסק באוניברסיטת אילינוי בשיקגו ובשנים 1986–2014 הועסק באוניברסיטת תל אביב.
עם חזרתו לארץ ב-1980 הוענקה לסמיונוב מלגת אלון וב-2006 זכה (עם הדס מנדל) בפרס קאנטר הבינלאומי למצוינות במחקר (Kanter International Award for Research Excellence).
בנוסף, מילא סמיונוב תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אילינוי: בשנים 1988–1990 ניהל את המכון למחקר חברתי בפקולטה למדעי החברה, בשנים 1990–1993 היה ראש החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1993–1998 ניהל את מכון גולדה מאיר לחקרי עבודה וחברה, בשנים 1998–2002 היה דיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, בשנים 2003–2005 היה ראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת אילינוי, ובשנים 2005–2008 ניהל את המכון האוניברסיטאי לדיפלומטיה ושיתוף פעולה אזורי באוניברסיטת תל אביב. כמו כן, עמד בראש הוועדות שיזמו ופיתחו שתי תוכניות לימוד לתואר שני בהגירה: התכנית ב"הגירה ושילוב חברתי" במרכז האקדמי רופין והתוכנית ב"לימודי הגירה" באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2005–2016 הופקד על הקתדרה ע"ש ברנרד ואודרי רפפורט בסוציולוגיה של העבודה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2010–2012 כיהן כנשיא ה-16 של האגודה הסוציולוגית הישראלית.
בשנת 2014 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב, אך הוא ממשיך לחקור ולפרסם. עד שנת 2023 כיהן כיו"ר הוועדה האקדמית של המכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין.
מחקרו

סמיונוב מתמחה באי שוויון חברתי, ריבוד אתני, ניעות (מוביליות) חברתית והגירה.
תחומי מחקרו העיקריים הם:
תהליכי השתלבותם ומקומם של הערבים אזרחי ישראל ושל מהגרים בשוק העבודה.
תהליכי השתלבותן של נשים בשוק העבודה, בעיקר כשנוסף למגדר גם גורם המוצא האתני (נשים-ערביות, נשים-מהגרות וכו').
יחסים בין קבוצות אתניות בחברות שונות והשפעתם על התחום הכלכלי בפרספקטיבה השוואתית.
בתחום ההגירה: הגירה בינלאומית והגירת עבודה, התפתחות היחסים בין התושבים הוותיקים לבין המהגרים החדשים (גם בישראל וגם בחברות שונות באירופה), מדידת הרגשות הקיימים נגד המהגרים והשפעתם על היחסים עם המהגרים והשתלבות מהגרים בשוק העבודה ובחברה.
משפחתו

נשוי, מאז שנת 1970, לאירית (לבית בובונייבסקי), שעסקה בייעוץ תדמית עסקית. אב לשניים.
גר ברמת השרון.
פרסומיו > ספרים שכתב

N. Lewin-Epstein and M. Semyonov, The Arab Minority in Israel’s Economy: Patterns of Ethnic Inequality, Westview Press, Social Inequality Series, Boulder Colorado, 1993.
M. Semyonov and N. Lewin-Epstein, Hewers of Wood and Drawers of Water: Non-Citizen Arabs in the Israeli Labor Market, ILR Press, Cornell University, Ithaca, New York, 1987.
פרסומיו > ספרים בעריכתו

M. Semyonov and N. Lewin-Epstein (eds.), Stratification in Israel: Class, Ethnicity and Gender Somerset, New Jersey: Transaction Publishers, 2004.
Markus Andrew and Moshe Semyonov (eds.) Immigration and Nation Building: Australia and Israel Compared, Edward Elgar Publishing; Cheltenham, UK, 2011
פרסומיו > גיליונות מיוחדים בעריכתו

Gorodzeisky Anastasia and Moshe Semyonov, Special issue: immigration, International Journal of Comparative Sociology, 52, 1-2, 2011
Gorodzeisky Anastasia and Moshe Semyonov, Special issue: Inequality across the Globe, Research in Social Stratification and Mobility, 30, 1, 2012
Davidov Eldad and Moshe Semyonov, Special issue: Attitudes toward Immigrants in European Societies International Journal of Comparative Sociology, 58, 3, October 2017
Jasso Guillermina and Semyonov Moshe, Special Issue Sociological Theory: Migration in the Global Era: Migrants and the People and Laws at Origin and Destination; Frontiers in Sociology, 2019
פרסומיו > מבחר ממאמריו

סמיונוב פרסם יותר מ-130 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
פרסומיו > מבחר ממאמריו > בעברית

משה סמיונוב, "כיצד עיצבו גלי ההגירה את הריבוד האתני ואת דפוסי אי השוויון בחברה הישראלית", הגירה, יפורסם בגיליון העשור לכתב העת, בהמשך שנת 2023.
אנסטסיה גורודזייסקי, משה סמיונוב, "יוצאי ברית המועצות לשעבר בשוק העבודה הישראלי: שני ממדים בהשתלבותם הכלכלית של מהגרים", מגמות, מ"ח, 2012, עמ' 573–594.
נח לוין-אפשטיין ומשה סמיונוב, בעלות על דיור ותנאי המגורים של אוכלוסיות בני 50 ומעלה בישראל, בטחון סוציאלי, 2008, עמ' 153-174
מירה פרבשטיין, משה סמיונוב, "אקולוגיה של אלימות בספורט: המקרה של הכדורגל בישראל", מגמות, ל"ב, 1990, עמ' 448–460.
פרסומיו > מבחר ממאמריו > באנגלית

Semyonov, Moshe; Raijman, Rebeca; Gorodzeisky, Anastasia (2006). "The rise of anti-foreigner sentiment in European societies, 1988-2000". American sociological review. 71(3): 426–449.
Mandel, Hadas; Semyonov, Moshe (2006). "A welfare state paradox: State interventions and women's employment opportunities in 22 countries". American journal of sociology. 111: 1910–1949.
N. Lewin-Epstein and M. Semyonov, "Migration, Ethnicity and Inequality: Homeownership in Israel Social Problems, 47(3), 2000, pp. 425-444.
N. Lewin-Epstein and M. Semyonov, "Sheltered Labor Markets, Public Sector Employment, and Socioeconomic Returns to Education of Arabs in Israel", American Journal of Sociology, Vol. 100(3), 1994, pp. 622-651.
Semyonov, Moshe, "Bi-Ethnic Labor Markets, Mono-Ethnic Labor Markets, and Socioeconomic Inequality", American Sociological Review, 53, 2, 1988, pp. 256-266.
Semyonov, Moshe, "The Social Context of Women’s Labor Force Participation: A Comparative Analysis", American Journal of Sociology, 86, 3, 1980, pp. 534-550.
הערות שוליים

↑  משה סמיונוב, מסלולי ניעות בלתי שגרתיים: המקרה של הכדורגל הישראלי (בהדרכת אפרים יער), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי החברה, החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, 1975
↑  Moshe Semyonov, Community, ethnicity and achievement - Toward Understanding Conextual Effects (Under the supervision of Prof. Andrea Tyree), Albany, NY: State University of New York, 1978
סוזן לינדקוויסט

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1949 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  27 באוקטובר 2016 (בגיל 67) בוסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה מולקולרית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1971)  אוניברסיטת הרווארד (1976) 
 מנחה לדוקטורט:  מת'יו מזלסון 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (2001)  אוניברסיטת שיקגו (1978–2001) 
 תלמידי דוקטורט:  Allen Bryan, Charles William O'Donnell 
 פרסים והוקרה:  פרס המרכז הרפואי אלבני (2016)  פרס רוזנסטיל (2016)  חבר זר של החברה המלכותית (2015)  פרס  ואנדרבילט לביו-רפואה (2014)  פרס הווארד טיילור ריקטס (2013)  מדליית א. ב. וילסון (2012)  מדליית מקס דלבריק (2010)  מדליית מנדל (2010)  המדליה הלאומית למדעים (2009)  פרס FASEB להצטיינות במדע (2009)  Oesper Award (2009)  מדליית איגוד התורשה של אמריקה (2008)  מדליית אוטו ורבורג (2008)  מדליית יובל המאה של הרווארד (2008)  מדליית נבאדה (2007)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (2006)  פרס הכרה בקריירה בכירה, נשים בביולוגיה תאית (2004)  פרס דיקסון ברפואה (2003)  הרצאת קית' ר' פורטר (2001)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1996) 
 
סוזן ל. לינדקוויסט (2005)
סוזן ל' לינדקוויסט (באנגלית: Susan Lindquist; ‏5 ביוני 1949 – 27 באוקטובר 2016) הייתה חוקרת ביולוגית מולקולרית וחלוצה בתחום קיפול החלבונים. היא הראתה כי שינויים בקיפול החלבונים יכולים להשפיע באופן ניכר, אך לא צפוי, על מגוון רחב של נושאים כמו מחלות, אבולוציה וננוטכנולוגיה. בנוסף לינדקוויסט מרצה לביולוגיה ב־MIT וחברת (לשעבר ראש) המכון לחקר ביולוגיה רפואית של ה־MIT (מכון וייטהד) לינדקוויסט קיבלה את המדליה הלאומית למדעים (2009) (מדליה מהדרגה הגבוהה ביותר) כאות הוקרה על תרומתה למדע.
קורות חיים

לינדקוויסט נולדה בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. אביה היה נגר ולאחר מכן רואה חשבון ואמה עקרת בית. לינדקוויסט נישאה לאדוארד באקבי ויש לה שתי בנות. הוריה לא ציפו שתהייה מדענית וחשבו שתהייה עקרת בית כמו אמה. גם לינדקוויסט עצמה חשבה שתהייה אחות או עובדת סוציאלית מכיוון שאלו היו העבודות שפתוחות לנשים באותה עת. באחד הראיונות שלה אמרה לינדקוויסט לעיתון הניו יורק טיימס:
כשהייתי צעירה, לא היה נראה כאילו העולם היה פתוח בשבילי. כשהלכתי לבית ספר לתארים מתקדמים, הרווארד, היו בין 1 ל־2 מרצות מבין 65 המרצים במחלקה למדעים ביולוגיים. לא יכולת להסתכל על זה ולחשוב שיש לך סיכוי
לינדקוויסט קיבלה מלגה לאוניברסיטת אלינוי בשנת 1967 שם סיימה תואר ראשון במיקרוביולוגיה בשנת 1971. את הדוקטורט בביולוגיה סיימה בשנת 1976 באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן הייתה חוקרת פוסט-דוקטורנטית באוניברסיטת שיקגו, כעבור שנתיים (1978) הצטרפה לינדקוויסט לסגל המרצים של הפקולטה לגנטיקה מולקולרית וביולוגיית התא, שם נשארה עד 2001. בשנה זו התמנתה להיות פרופסורית לביולוגיה ב־MIT. בשנים 2001 עד 2004 לינדקוויסט הייתה ראש מכון וייטהד למחקר ביו־רפואי שב־MIT.
במהלך ביצוע מחקריה המדעיים, לינדקוויסט קיימה שיתופי פעולה רבים עם אינספור אנשים אך מן הבולטים מביניהם הוא זוכה פרס נובל אריק קנדל. הגילויים אשר מצאה איתו הובילה להתפתחות מואצת של התחום ולפיתוח טיפולים למחלות נוירו-דגנרטיביות כמו אלצהיימר ופרקינסון.