stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנאפה
היסטוריה

האזור סביב אנאפה היה מיושב מאז העת העתיקה. במקור זו הייתה עיר נמל מרכזית. מושבת גורדיפיה (Γοργιππία) נבנתה באתר סינדה במאה ה-6 לפני הספירה על ידי יוונים פונטיים, שקראו לה על שם מלך הבוספורוס הקימרי. במאות השנייה והשלישית לפני הספירה פרחה גורגיפיה כחלק מממלכת בוספורוס הקימרי, וכך גם גילדת בעלי הספינות ששלטה בסחר הימי בחלק המזרחי של הים השחור. פסל נאה של ניוקלס), נחשף על ידי הארכאולוגים הרוסים ומוצג כעת במוזיאון הרוסי. גורגיפיה הייתה מיושבת עד המאה השלישית לספירה, אז הוצפה על ידי שבטים נוודים. שבטים אלה, ממוצא צ'רקסי או עדיגי, העניקו לאנאפה את שמה המודרני.
מאוחר יותר, רצועת החוף של הים השחור הוצפה על ידי גלים רצופים של נוודים אסייתים, כולל סרמטים, אוסטרוגותים, הונים, אווארים, גקטורקים, כוזרים, צ'רקסים, וטטארים. היישוב שונה לשם מאפה על ידי הרפובליקה של ג'נובה בראשית המאה ה-14. שליטת ג'נובה נמשכה עד הגעתו של צי עות'מאני בשנת 1475. בהמשך בנו הטורקים מבצר כנגד הקוזקים הרוסים. המבצר הותקף שוב ושוב על ידי האימפריה הרוסית והושמד כולו במהלך המצור האחרון שלה בשנת 1829. העיירה הועברה לרוסיה לאחר הסכם אדריאנופול (1829). העיר נכללה במחוז הים השחור של מחוז קובאן וקיבלה מעמד של עיר בשנת 1846.
היא נכבשה על ידי העות'מאנים בין השנים 1853–1856 במהלך מלחמת קרים. הפכה לחלק מנפת הים השחור ב-1896. יליזבטה סקובצובה, שלימים נקראה כקדושה בכנסייה האורתודוקסית האוקראינית, הייתה ראש העיר במהלך המהפכה הבולשביקית. העיר הפכה לחלק ממחוז קובאן-הים השחור ב-1920. במהלך מלחמת העולם השנייה היא נכבשה והושמדה כליל על ידי גרמניה הנאצית בעזרת כוחות רומנים בין 30 באוגוסט 1942 עד 22 בספטמבר 1943, ועל כך קיבלה את העיטור עיר תהילה צבאית.
במהלך המלחמה הקרה העיר התפתחה כעיירת נופש והמשיכה להתפתח לאחר קריסת ברית המועצות כאחת מרשת ערי נופש בדרום רוסיה, לחוף הים השחור.
בשנת 2020 ליד העיר החל לפעול טרמינל רוסי של טורק סטרים.
תיירות

העיירה מתהדרת במספר בתי הבראה ובתי המלון. אנאפה, סוצ'י, וכמה ערים נוספות לאורך החוף הרוסי של הים השחור נהנו מגידול משמעותי בפופולריות מאז פירוק ברית המועצות, שהשאיר ערי נופש סובייטיות מסורתיות באבחזיה בצד השני של הגבול. את אנאפה משרת שדה התעופה אנאפה.
באנאפה, כמו שאר אתרי הנופש בחוף הים השחור, יש אקלים קיצי שטוף שמש. באנאפה חופים יפים, בעיקר חוליים. עם זאת, לעיתים רחוקות אנאפה מושכת תיירים מחוץ לרוסיה בגלל התשתית הצנועה שלה והנגישות הלא נוחה ממערב אירופה דרך מוסקבה או קרסנודאר. אנאפה נותרה אפשרות מושכת וזולה לרוסים המעדיפים אתרי נופש רוסיים מסורתיים על פני יעדים יקרים יותר.
תחבורה

תחנת רכבת באנאפה
נמל התעופה הבין-לאומי אנאפה
מתקני התחבורה כוללים את שדה התעופה אנאפה, תחנת רכבת, נמל נוסעים בינלאומי לספינות קטנות, תחנת אוטובוס ורשת כבישים מהירים.
תרבות

התיאטרון העירוני של אנאפה ממוקם ברחוב קרימסקאיה. הוא נפתח לאחר שחזור מרכז התרבות העירוני. יש עשרים ותשע ספריות ציבוריות כולל ארבע לילדים. בשנת 2010 ספריות אנאפה קיבלו יותר מ-8,000 ספרים, והוזמנו כתבי עת ועיתונים שעלו יותר ממיליון רובל, בנוסף, נרכשו תשע מאות תקליטורים.
יש מוזיאון להיסטוריה מקומית (Краеведческий музей) ברחוב פרוטאפובה.
תרבות > אדריכלות ואתרים ראויים לציון

המוזיאון הארכאולוגי גורגיפיה.
שערי מבצר טורקי.
כנסיית סנט אונופריוס.
המגדלור.
שמורת הטבע אוטריץ' הגדולה מדרום לסוקו.
רשימת ראשי ערים

מריה סקובצובה
ולנטין משוקוב
גרמוגן קורוליוב
מיכאיל בויור
ויטלי אסטפנקו
ולדימיר צוקנוב
אנטולי פאחומוב
טטיאנה יביקובה
יורי פוליאקוב
פעילויות המתקיימות בעיירה

פסטיבל הסרטים של Kinoshock
פסטיבל שירי אנאפה כחול עיניים
אקדמיית משמר החופים של רוסיה
ערים תאומות

לאנאפה הסכם ערים תאומות עם:
בלארוס הומל, בלארוס
רוסיה נובי אורנגוי, רוסיה‏
רוסיה קיזליאר (אנ'), רוסיה
גלריה

בניין העירייה
נהר אנאפה
הים באנאפה
מגדלור
מקדש סנט אוניפריוס הגדול
השערים היחידים שנותרו ממבצר עות'מאני
פסל סוסים במסעדת Gemete בקולוסיאום
חוף במפרץ הקטן
פלטפורמת הקונצרט "קיץ אסטרדה"
הקפלה לנביא ישוע
ליל האיגואנה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה ליל האיגואנה של טנסי ויליאמס
 בימוי:  ג'ון יוסטון 
 הופק בידי:  ריי סטארק
 תסריט:  אנתוני ויילר, ג'ון יוסטון
 עריכה:  ראלף קמפלן 
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד ברטון אווה גרדנר דברה קר סו ליון
 מוזיקה:  בנג'מין פרנקל 
 צילום:  גבריאל פיגרואה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 באוגוסט 1964
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  מקסיקו 
 תקציב:  3,000,000 דולר
 הכנסות:  12,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   nightoftheiguana
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב תלבושות הטוב ביותר, שחור-לבן (דורותי ג'יקינס) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אווה גרדנר וריצ'רד ברטון ב"ליל האיגואנה"
ליל האיגואנה (באנגלית: The Night of the Iguana) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1964, בבימויו של ג'ון יוסטון, עם ריצ'רד ברטון, אווה גרדנר, סו ליון, דברה קר וגרייסון הול בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה ליל האיגואנה של טנסי ויליאמס משנת 1961.
תקציר העלילה

הכומר האפיסקופלי, לורנס שנון (ריצ'רד ברטון) מוחרם על ידי קהילתו לאחר שניהל יחסים עם מורה צעירה. הוא נואם בכנסייה ומטיח האשמות בפני האנשים שעוזבים את הכנסייה ומשאירים אותו לבד.
הוא מוצא עבודה בתור מדריך טיולים. הוא מדריך קבוצה של מורות מבוגרות ובראשן מיס ג'ודית' פלווס (גרייסון הול) שמלווה ומשגיחה על אחייניתה שארלוט (סו ליון) שלא תתעסק עם שנון. הם מגיעים לעיר פוארטו ואיארטה. האוטובוס נעצר בגלל תקר בגלגל ושנון מנצל את ההזמנות לטבול בים. שארלוט מצליחה להגיע אליו ושניהם שוחים לקול צעקותיה של מיס פלווס שמאיימת על שנון שתתקשר לבוס שלו שיפטרו.
הם ממשיכים בנסיעה אבל בחשש שהיא תתקשר לבוס הוא מביא את האוטובוס למלון על חוף הים אותו מנהלת ידידתו לשעבר מקסין פולק (אווה גרדנר) ומנתק את המפלג מהמנוע. לתיירות אין ברירה אלא לעלות למלון אבל שם יש לצערו טלפון ומיס פלווס מתקשרת לבוס שלו.
מקסין מחבבת את שנון, היא מחזיקה במלון שני "נערי חוף" מקסיקנים שעוזרים לה בתחזוקה ומספקים את תאוותה המינית. למקום מגיעה ציירת בשם האנה ג'לקס (דברה קר) שמסיירת בעולם עם סבה הקשיש, נונו (סיריל דלבני) בן ה-97 שעובד על שירו האחרון.
שנון עומד לפני התמוטטות עצבים בגלל שתייה מופרזת, הצקותיה של שרלוט ודודתה ופיטוריו. הוא מתאר את מצבו כמו מצב האיגואנה שצדו נערי החוף הקשורה לחבל. לאחר שהוא מתאושש הוא משחרר אותה. נונו מת לאחר שהקריא להאנה את שירו האחרון. התיירות עוזבות את המקום וכן האנה. שנון מחליט להישאר שם עם מקסין.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד ברטון | לורנס שנון | כומר/מדריך טיולים |
| סו ליון | שארלוט גודאל | נערה |
| אווה גרדנר | מקסין פולק | בעל מלון |
| דברה קר | האנה ג'לקס | ציירת |
| גרייסון הול | ג'ודית פלווס | מלווה |
| סיריל דלבנטי | נונו | משורר |
פרסים

פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - דורותי ג'קינס
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - גרייסון הול
מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר
מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר בתפקיד ראשי - אווה גרדנר
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה - ג'ון יוסטון
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה - אווה גרדנר
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע - סיריל דלבני
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע - גרייסון הול
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע - גרייסון הול
אנה קארנינה (סרט, 2012)

| --- | --- |

 מבוסס על:  אנה קארנינה מאת לב טולסטוי
 בימוי:  ג'ו רייט 
 הופק בידי:  טים ביבן, פול ובסטר, אריק פלנר, ליזה צ'סין 
 תסריט:  טום סטופארד 
 עריכה:  מלאני אוליבר 
 שחקנים ראשיים:  קירה נייטלי   ג'וד לאו   אהרון טיילור-ג'ונסון
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  סימוס מק'גרבי 
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  Working Titles Films StudioCanal
 חברה מפיצה:  UIP Duna, Focus Features 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בספטמבר 2012
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, קומדיה רומנטית, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג 
 הכנסות באתר מוג'ו:   annakarenina2012
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנה קארנינה (Anna Karenina) הוא סרט קולנוע בריטי, עיבוד קולנועי לספרו הקלאסי של לב טולסטוי מ-1877,"אנה קארנינה", בבימויו של ג'ו רייט על פי תסריט מאת טום סטופארד ובכיכובם של קירה נייטלי וג'וד לאו. הסרט הוקרן לראשונה בפטיבל הסרטים של טורונטו ויצא לאקרנים ב-7 בספטמבר 2012. הכנסות הסרט הסתכמו ב-69 מיליון דולר לערך, רובן נבעו מהקרנות בינלאומיות.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר למלבישה ג'קלין דוראן. הסרט הופק על ידי חברת ההפקות "Working Title Films" בשיתוף פעולה עם StudioCanal.
רקע

הסרט מגולל את קורותיה הטרגיים של אשת החברה והאריסטוקרטיה הרוסית אנה קארנינה, אשתו של הפקיד הבכיר אלכסיי קארנין והרומן שניהלה עם הקצין ורונסקי, בהשתלשלות אירועים שהובילה להתאבדותה.
תקציר עלילת הסרט

אנה קארנינה, אשתו של פקיד בכיר שנישאה לו מסיבות תועלתניות בלבד, מוצאת אדם שהיא אוהבת באמת, אך היא מגלה שזה בלתי אפשרי מבחינתה לממש את אהבתם.
צוות השחקנים

קירה נייטלי - אנה קארנינה
אהרון טיילור-ג'ונסון - אלכסיי ורונסקי
ג'וד לאו - אלכסיי קארנין
מת'יו מקפדיין - הנסיך אובלונסקי
קלי מק'דונלד - דאריה "דולי" אובלונסקאיה
אלישיה ויקנדר - יקטרינה "קיטי" שצ'רבאצקאיה
דונל גליסון - קונסטנטין "קוסטיה" לווין
אוליביה ויליאמס - הרוזנת ורונסקאיה
רות' וילסון - הנסיכה אליזבטה טברסקאיה
אמילי ווטסון - הרוזנת לידיה איוואנובה
מישל דוקרי - הנסיכה מיאגקיה
קארה דלווין - הנסיכה סורוקינה
אמרלד פנל - הנסיכה מרקלובה
הולידיי גריינג'ר - ברונית
ביל סקארסגארד - מחוטין
ביקורות ופרסים

הסרט זכה לרייטינג ממוצע של 69% מביקורות באתר Rotten Tomatoes. מבקרי הקולנוע שיבחו את צוות השחקנים, אך ביקרו לשלילה את הסגנון הכבד ובכך שמרבית העלילה מתרחשת על בימת תיאטרון.
הסרט היה מועמד בארבע מועמדויות שונות בטקס פרסי אוסקר ה-85, ובשש מועמדויות בטקס ה-66 של פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע, כאשר בשניהם ג'קלין דוראן, המעצבת, זכתה על הסרט בקטגוריית עיצוב התלבושות. בנוסף, הסרט זכה לשש מועמדויות בטקס ה-17 של פרסי הלוויין.
הערות שוליים

↑  נועה מנהיים, סוס ברזל יורק־אש מהגיהנום, באתר הארץ, 25 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013021832  VIAF: 305141122   WorldCat (עם VIAF): 305141122
אריאל אנרי

אריאל אנרי (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Ariel Henry; נולד ב-6 בנובמבר 1949) הוא פוליטיקאי מהאיטי, שכיהן כראש ממשלת האיטי וכנשיא האיטי בפועל מיולי 2021 עד אפריל 2024. נוירוכירורג במקצועו. הוא נחשב בין הכירורגים הטובים ביותר בהאיטי.
ביוגרפיה > קריירה רפואית

אנרי נולד בשנת 1949. הוא למד נוירוכירורגיה אצל פרופסור קלוד גרוס בעיר מונפלייה שבצרפת, בין מרץ 1977 לדצמבר 1981. למד נוירופיזיולוגיה ונוירופתולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מונפלייה בין השנים 1981–1984. עבד בבית הספר לאחיות במונפלייה בין 1980 ל-1981. בשנת 1983 קיבל תעודה על ביצוע בדיקת אלקטרואנצפלוגרפיה.
מינואר 1982 עד דצמבר 1983 הועסק אנרי כעוזר נוירוכירורגי לפרופסור גרוס בבית החולים האוניברסיטאי גי דה שוליאק במונפלייה. לאחר מכן שימש כעוזרו של פרופסור פיליפ פרברו באותו בית חולים מאוקטובר 1983 עד פברואר 1985. בהמשך שימש כמנהל בית החולים האדוונטיסטי בהאיטי, בין מרץ 1985 ליוני 1987.
בשנת 1989 סיים אנרי תואר שני באוניברסיטת לומה לינדה, בתחום הבריאות הבינלאומית.
את הפוסט-דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת בוסטון מפברואר עד מאי 1990 ועסק שם בשיטות ניהול לבריאות בינלאומית. מדצמבר 1987 עד ינואר 2010 היה יועץ בתחום נוירוכירורגיה ונוירולוגיה במרכז סן ונסן לילדים עם מוגבלויות בפורט-או-פרנס, בירת האיטי.
בנוסף לכל, אנרי היה מרצה בתוכנית "מאסטר לבריאות הציבור" של אוניברסיטת לומה לינדה, שהתקיימה מחוץ לקמפוס, בין השנים 1989 ל-1991, ופרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת קיסקייה מאוקטובר 1999 עד ינואר 2010.
הוא שימש כיועץ לשר הבריאות של האיטי ממרץ 1993 עד פברואר 1995, וכן כיועץ לארגון הבריאות הפאן-אמריקני ולארגון הבריאות העולמי בין השנים 1993-1996.
הוא היה מנהל סוכנות הפיתוח בהאיטי של פרויקט הישרדות ילדים באזורים עירוניים וכפריים מנובמבר 1985 עד פברואר 1992, מנהל התוכנית למרפאות שיקום תזונתי מינואר 1986 עד נובמבר 1989 וסמנכ"ל התוכנית בין השנים 1992 ל-1996. בנוסף, הוא היה מנהל הבריאות של הכנסייה האדוונטיסטית בקריביים. בין השנים 1992–1999 שימש כיו"ר הדירקטוריון של החברה לרווחה אקומנית.
אנרי הוא חבר האגודה הצרפתית לנוירוכירורגיה מאז 1984, חבר בוועדה הלאומית למיגור שיתוק ילדים בהאיטי מאז שנוסדה, במרץ 1990, וראש המחלקה הנוירוכירורגית של בית החולים ברנאר מבס מאז אוקטובר 2014. הוא היה אחראי על בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 ולאחר התפרצות הכולרה בהאיטי.
ב-26 במרץ 2020 מונה על ידי נשיא האיטי, ז'ובנל מואיז, לחבר הקבינט המדעי, המונה 17 חברים, האחראי על המאבק במגפת הקורונה בהאיטי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

אנרי נכנס לפוליטיקה של האיטי כמנהיג תנועת ההתכנסות הדמוקרטית שביקשה להפיל את הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד. הוא ומיכה גילארד הובילו את האופוזיציה נגד הנשיא בפורום הבינלאומי. לאחר התפטרות אריסטיד בשנת 2004, אנרי קרא לממשלת מעבר המבוססת על קונצנזוס ובחירות חדשות. מאוחר יותר הוא הפך לחלק מ"מועצת החכמים", המונה שבעה חברים. המועצה נתמכה על ידי ארצות הברית ונבחרה לחברי ממשלת המעבר.
הוא תמך ברנה פרבאל לאחר שנבחר לנשיא.
ביוני 2006 הוא מונה למנכ"ל משרד הבריאות של האיטי. הוא נותר בתפקיד עד ספטמבר 2008, אז מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד זה עד אוקטובר 2011. במהלך כהונתו כשר הבריאות, הוא עסק בשביתות בבית החולים הכללי בפורט-או-פרנס, עבד לצד ארצות הברית בניהול בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה ב-2010, וייעל את כספי המשרד, מה שאיפשר מימון אמריקאי ישיר של תוכניותיו.
אנרי הוא חבר במפלגת אינייט (ליזום), מפלגת מרכז שמאל וסוציאל-דמוקרטית.
הוא נבחר לשר הפנים והקהילות הטריטוריאליות, בשנת 2015, על ידי הנשיא מישל מרטלי, לאחר שהאחרון הגיע להסכמה עם מפלגות האופוזיציה בעקבות מחאה נגד הממשלה. אנרי כיהן בתפקיד זה בין 22 בינואר 2015 ל-11 בספטמבר 2015, אז מונה לשר הרווחה והעבודה על ידי ראש הממשלה אוונס פול. הוא שימש כשר הרווחה עד 26 במרץ 2016.
ב-5 ביולי 2021 הוא נבחר לראשות הממשלה של האיטי על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז, אך כעבור יומיים נרצח מואיז, מה שבלם את העברת השלטון. באותה תקופה השתלט ראש הממשלה המכהן קלוד ז'וזף על הנשיא, בגיבוי הצבא. הוא הוכר על ידי ארצות הברית כראש הממשלה החוקי.
ב-19 ביולי 2021 הודיע ז'וזף כי יתפטר מראשות הממשלה ומהנשיאות, ובמקומו יכהן אנרי כראש הממשלה וכנשיא בפועל, אך לא מבחינה רשמית. ב-20 ביולי התפטר ז'וזף.
ב-8 בספטמבר הציג אנרי הצעה לחוקה החדשה. בין הצעותיו, ייתנו לנשיא סמכויות נוספות ואילו תפקיד ראש הממשלה יבוטל כדי לאפשר את העברת מדיניות הממשלה ביתר קלות. פקידי ממשלה, שרים ונשיאים יוכלו להישפט בפני בתי משפט ברגע שהם עוזבים את משרדם.
ב-11 בספטמבר חתם אנרי עם מפלגות מהאופוזיציה הסכם על ממשלת מעבר. על פי ההסכם, עד לבחירות, תהיה ממשלת מעבר ללא נשיא כלל, והכוח הביצועי יהיה בידי הממשלה וראש הממשלה. כמו כן, תוקם ועדת בחירות חדשה.
ב-15 בספטמבר התובע הציבורי הראשי, בד-פורד קלוד, האשים את אנרי במעורבות ברצח ז'ובנל מואיז. אנרי הכחיש. לאחר ההאשמה, פיטר אנרי את קלוד מתפקידו. בנוסף, פוטר שר המשפטים, רוקפלר ונסן, לאחר שהורה להגביר את האבטחה של קלוד, עקב איומים על חייו.
עקב הכחשת אנרי בהשתתפות ברצח, התפטר מזכ"ל הממשלה, רנלד לובריץ'.
ב-27 בספטמבר פירק אנרי את מועצת הבחירות, ועקב כך, נדחו הבחירות לתאריך לא ידוע.
ב-17 באוקטובר, לאחר טקס לזכרו של ז'אן-ז'אק דסאלין, קיסר האיטי, נזרקו אבנים לעברו של אנרי ולאחר מכן החלו לירות עליו. מאבטחיו ניהלו קרב יריות ולא היו נפגעים.
ב-1 בינואר 2022 בוצע ניסיון התנקשות באנרי, מחוץ לקתדרלה בגונאיב, שם התרחש טקס לציון 218 שנות עצמאות של האיטי. לאחר הטקס, יצא אנרי עם מאבטחיו מהקתדרלה, אז החל קרב יריות בין מאבטחיו למספר אנשים חמושים. אנרי יצא ללא פגע, אך בקרב מת אדם אחד ונפצעו שניים. כמו כן, נסדקה שמשתו של הרכב של אנרי מכדור.
במרץ 2024 התפטר מתפקידו בעקבות השתלטות כנופיות בהנהגתו של ג'ימי שריזייה ("ברביקיו") על המדינה.
חיים אישיים

אריאל אנרי הוא בנו של אלי ס. אנרי, שהיה כומר וזקן הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. אריאל נשוי לאנני קלוד מאסיאו. יש לו חמישה אחים, בהם אחיו אלי, שהוא כומר ונשיא החטיבה הבין-אמריקאית של אדוונטיסטים של היום השביעי.
הערות שוליים

↑  Haiti - Politic : Who is Ariel Henry ? - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Qui est Ariel Henry, le nouveau premier ministre de Jovenel Moïse?, Le Nouvelliste (בצרפתית)
1 2  האיטי: מונה ראש ממשלה חדש שבועיים אחרי רצח הנשיא, באתר ynet, 20 ביולי 2021
1 2  A neurosurgeon with a public health portfolio is Haiti’s newest prime minister
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  "Quién es Ariel Henry, el neurocirujano nombrado primer ministro de Haití tras el asesinato del presidente Moïse". BBC News Mundo (בספרדית). נבדק ב-2021-07-22.
1 2 3  Jamaica Observer Limited, Jamaica Observer
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Haiti - Politic : Who is Ariel Henry ? - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
↑  Haiti - Politic : Installation of Ariel Henry (INITE), new Minister of the Interior - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
↑  Évans Paul installe trois nouveaux ministres et un secrétaire d’État, Le Nouvelliste (באנגלית)
↑  Ariel Henry Appointed Haiti's New Prime Minister, http://www.radiojamaicanewsonline.com
↑  Latin America News, Haitian president appoints new prime minister, The Rio Times, ‏2021-07-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  סוכנויות הידיעות, התנקשות בקריביים: נשיא האיטי נרצח במעונו, באתר ynet, 7 ביולי 2021
↑  Caitlin Hu, Natalie Gallón, Matt Rivers and Etant Dupain CNN, Haiti's acting prime minister to step down amid power struggle after president's assassination, CNN
↑  Haiti - FLASH : Ariel Henry Prime Minister of Haiti (official) - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
↑  Haiti - FLASH : New Ministerial Cabinet (Official List) - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
↑  Ariel Henry tente difficilement de se rapprocher de la CRSHC et de « N ap mache pou lavi », le nouvelliste, ‏2021-09-17 (בצרפתית)
↑  האיטי: התובע האשים את ראש הממשלה ברצח הנשיא - והודח, באתר ynet, 14 בספטמבר 2021
↑  En pleine crise, les élections reportées sine die en Haïti, LEFIGARO (בצרפתית)
↑  Reuters (2022-01-04). "Haitian prime minister survives weekend assassination attempt -PM's office". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-02-05.
↑  Monique Beals, Haitian prime minister flees northern city after shootout between security, armed group, TheHill, ‏2022-01-03 (באנגלית)
↑  הגנגסטר "ג'ימי ברביקיו" השתלט על האיטי, ורה"מ לא יכול לשוב הביתה, באתר ynet, 7 במרץ 2024
↑  אלכס נירנבורג, על רקע השתלטות הכנופיות – ראש ממשלת האיטי התפטר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 במרץ 2024
↑  Le Nouvelliste | Petites annonces, lenouvelliste.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812374604905606  VIAF: 8156162906494278110008   WorldCat (עם VIAF): 8156162906494278110008
גטסבי הגדול (סרט, 1974)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של סקוט פיצג'רלד
 בימוי:  ג'ק קלייטון 
 הופק בידי:  דייוויד מאריק 
 תסריט:  פרנסיס פורד קופולה 
 עריכה:  טום פריסטלי 
 שחקנים ראשיים:  רוברט רדפורד מיה פארו סם ווטרסטון
 מוזיקה:  נלסון רידל 
 צילום:  דאגלס סלוקומב 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 במרץ 1974
 משך הקרנה:  146 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  7,000,000 ‏$
 הכנסות:  26,500,000 ‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   greatgatsby
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (תיאוני ווי. אלדרג')  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (נלסון רידל) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גטסבי הגדול (באנגלית: The Great Gatsby) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1974 בבימויו של ג'ק קלייטון, עם רוברט רדפורד, מיה פארו, סם ווטרסטון וברוס דרן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי פרנסיס פורד קופולה והוא מבוסס על הרומן גטסבי הגדול של סקוט פיצג'רלד משנת 1925. עיבודים נוספים לקולנוע היו ב-1926 (סרט אילם), ב-1949, ב-2000 (סרט טלוויזיה) וב-2013.
העלילה מתרחשת בניו יורק ובלונג איילנד וממוקמת תרבותית וכרונולוגית במה שנודע כשנות העשרים הסוערות.
תקציר העלילה

ניק קארוויי (סם ווטרסטון) הוא סוכן איגרות חוב, שעבר לגור בבית קטן בעיירה ווסט אג בלונג איילנד. צמוד לביתו נמצאת אחוזה מפוארת שבה גר אדם עשיר בשם ג'יי גטסבי (רוברט רדפורד), הנוהג לערוך בביתו נשפים שאליהם מוזמנים ידוענים ואנשי חברה ידועים. הוא אינו מתערב בין החוגגים אלא משקיף מחדרו על האורחים הלבושים לפי האופנה האחרונה, רוקדים צ'ארלסטון על הדשא ובבריכה, ומשתכרים. איש אינו יודע מה מקור עושרו של גטסבי, והשמועות עליו הן רבות.
מול ווסט אג נמצאת העיירה איסט אג, שאליה מגיע ניק בסירת מנוע כדי לבקר את דודניתו דייזי ביוקנן (מיה פארו). דייזי גרה באחוזה מפוארת עם בעלה טום ביוקנן (ברוס דרן) ועם בתם. ניק פוגש שם גם את חברתה הקרובה ג'ורדן בייקר (לואיס צ'ילס), שהיא גולפאית מקצועית.
טום ביוקנן מקיים רומן מחוץ לנישואין עם מירטל וילסון (קארן בלק), אשתו של ג'ורג' וילסון (סקוט וילסון), בעל מוסך ותחנת דלק סמוכים. מירטל מקווה שיום אחד הוא יתגרש ויתחתן איתה אבל הוא מוכן רק שתשמש לו פילגש.
יום אחד מוזמן ניק לנשף אצל גטסבי ואז מתחילה היכרות ביניהם. גטסבי רוצה להכניס אותו לעסקים ומכיר לו את שותפו מאיר וולפשהיים (הווארד דה סילבה), שהוא למעשה מהמר וגנגסטר ש"סידר" את תוצאת אליפות הבייסבול ב-1931, והרוויח על כך הון.
ג'ורדן מגלה לניק על הקשר הרומנטי שהיה בין גטסבי ודייזי ומשכנעת אותו להסכים לפגישה ביניהם בביתו כהפתעה לדייזי. דייזי מגיעה לביתו של ניק שמקושט בפרחים של גטסבי, ומופתעת למצוא שם את אהובה מהעבר. הם עמדו כמעט לפני נישואין אבל דייזי העדיפה את טום העשיר על פני גטסבי שהיה אז עני. האהבה ניצתת מחדש, ולא נעלמת מעיני טום.
דייזי, ג'ורדן, טום, גטסבי וניק נוסעים למלון פלאזה, שם מגלה דייזי הנרגשת את אהבתה לגטסבי. היא נוהגת לביתה במכוניתו הצהובה של גטסבי. בינתיים נועל ג'ורג' וילסון את מירטל בבית, אבל היא פורצת משם לכביש כשהיא רואה את המכונית הצהובה, וחושבת שטום נמצא בה. דייזי דורסת אותה למוות ובורחת משם.
גטסבי לוקח על עצמו את האחריות על הדריסה, וג'ורג' מגיע לביתו כשהוא שוחה בבריכה, הורג אותו ביריית אקדח ומתאבד. ללוויה מגיעים רק ניק ואבא של גטסבי (רוברט בלוסום).
לבסוף ממשיכים דייזי וטום את חייהם כרגיל, וניק עוזב את המקום.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוברט רדפורד | ג'יי גטסבי |  |
| מיה פארו | דייזי ביוקנן |  |
| סם ווטרסטון | ניק קארווי |  |
| קארן בלק | מירטל וילסון |  |
| ברוס דרן | טום ביוקנן |  |
| לואיס צ'ילס | ג'ורדן בייקר |  |
| סקוט וילסון | ג'ורג' וילסון | בעל מוסך |
| רוברט בלוסום | מר גץ | אבא של גטסבי |
| הווארד דה סילבה | מאיר וולפשיים | שותף של גטסבי |
פרסים

פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - תאוני אלדרידג'
פרס אוסקר לפסקול המיעובד הטוב ביותר - נלסון רידל
פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר - דאגלב סלוקומב
פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - תאוני אלדרידג'
פרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר - ג'ון בוקס
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע קארן בלק
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע - ברוס דרן וסם ווטררסטון
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן חדש ומבטיח
הערות שוליים

1 2 3  פ. סבר, על ,'גטסבי הגדול' ,מאהלר ו'מגרש השדים', על המשמר, 10 במאי 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no98048585   WorldCat (עם LCCN): no98-048585
מערך האיסוף הקרבי

| --- | --- |
   
סמל הכומתה, הדגל ותג יחידת המטה של החיל
 הצופה שלפני המחנה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חיל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 2000 – יולי 2020 (כיום קיים כמערך בחיל הגנת הגבולות)
 מקים היחידה:  אמנון סופרין
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  M16 ,M4, מקלע נגב, משקפות ועדשות מצלמה מתקדמות, ראו פרק אמצעי איסוף
 פיקוד
 יחידת אם:   זרוע היבשה
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקדים:  מפקדי החיל
אנדרטת גדוד ניצן 636 בקיסריה
מערך האיסוף הקרבי (לשעבר חיל האיסוף הקרבי, חיל מודיעין השדה או בראשי תיבות: מוד"ש) הוא מערך מקצועי בחיל הגנת הגבולות בזרוע היבשה של צה"ל.
ראשיתו בחיל מודיעין שדה שהוקם בשנת 2001. חיל מודיעין השדה פוצל ב-2009 לשתי יחידות: חיל האיסוף הקרבי, שעסק בתחום איסוף המודיעין הקרבי, ומערך מודיעין השדה - האחראי על מחלקות המודיעין בדרג הנפרש, מרמת הגדוד ועד רמת הגיס, שקיים עד היום באגף המודיעין. בשנותיו האחרונות חיל האיסוף הקרבי היה מצוות למערך הגנת הגבולות, יחד עם גדודי חי"ר גבולות, עד לאיחודם הסופי לחיל הגנת הגבולות ביולי 2020. לחיל המנון שכתב איזי מָן.
תולדות המערך > מודיעין קרבי: שנים ראשונות

טרם הקמת צה"ל נאסף מודיעין קרבי על ידי יחידת "השחר" של הפלמ"ח, אשר שימשה כיחידת מסתערבים שבין היתר אספה מודיעין בשטח האויב. בזמן מלחמת העצמאות קיים צה"ל תצפיות באזור נגבה וניצנים אשר אספו מידע על הכוחות המצריים, כמו כן עמדו תצפיות לעבר כוחות הלגיון הירדני. בתקופה שלאחר המלחמה ריכז צה"ל את מאמציו בהקמת גוף מודיעין אסטרטגי ולא פעל לאיסוף מודיעין בשטח.
במלחמת ששת הימים החזיק צה"ל מערכת תצפיות בפיקוד הצפון שנתנה מענה מודיעיני על כוחות סוריה ולבנון. לאחר המלחמה הוקמו נקודות תצפית רבות לאורך תעלת סואץ אשר עליהן התבססה רשת המעוזים שקמה מאוחר יותר.
בשנת 1969, במהלך מלחמת ההתשה, נכנס למערך הצה"לי, אז תחת חיל הקשר, מכשיר המכ"ם הקרקעי "קשת", לזיהוי תנועות בשטח. בתחום המודיעיני שלט באזור התעלה איסוף המודיעין הקרבי. איסוף המודיעין התבצע תחת אש וכלל תצפיות וטיסות מודיעיניות.