stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת הקיבוצים

| --- | --- |

גבעת הקיבוצים 1946
 מידע כללי
 קואורדינטות:  31°54′58″N 34°48′35″E﻿ / ﻿31.91599722°N 34.80964444°E﻿ / 31.91599722; 34.80964444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גבעת הקיבוצים(למפת גוש דן רגילה) גבעת הקיבוצים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת הקיבוצים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת הקיבוצים  he גבעת הקיבוציםhe גבעת הקיבוציםמפת  __ רחובות (in English: Rehovot) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) מדרום: __ קריית עקרון (in English: Kiryat Ekron), __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) ממערב: __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב ומצפון: __ נס ציונה (in English: Ness Ziona) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גבעת הקיבוצים היום
גבעת הקיבוצים היא אתר התיישבות ארעי, שפעל בשנים 1932–1948. האתר נמצא מדרום-מזרח לנס ציונה, בין נס ציונה לבין רחובות, ליד תחנת הרכבת של רחובות ופארק המדע. גבעת הקיבוצים הייתה "גבעת המתנה". גרעינים, בוגרי מפעל ההכשרות לקיבוצים, בטרם עלו על הקרקע במקום הקבע שהוקצה להם, או הצטרפו ליישובים קיימים אחרים, "המתינו" על קרקע שהקצתה להם הסוכנות היהודית.
את השטח בן 42.5 דונם רכשה קרן קיימת לישראל ממשה חרש ומלייבוש אייזנברג מרחובות וחילקה אותו לשלוש תנועות מיישבות לטובת המתנה והכשרה - השומר הצעיר, גורדוניה והנוער הציוני למרות הדמיון בייעוד המקום, אין מדובר בגבעת הקיבוצים שישבה כארבעה ק"מ צפונית מערבית לה, בצפון מערב נס ציונה, ונקראה גבעת מיכאל.
תחילה ישבו על הגבעה קבוצת גורדוניה ג' מפולין, שהצטרפה לדגניה ב' וקבוצה אחרת שהצטרפה לרמת יוחנן. כן שהו במקום חברי קבוצת "ניר חיים" גורדוניה מבסרביה שעברו לקריית ביאליק כדי להאבק על עבודה עברית בנמל חיפה וב-1943 הקימו את ניר עם.
בשנת 1936 שכנו בגבעה שלושה קיבוצים: גורדוניה במעלה שחבריו עלו לנחלת יצחק בהרי ירושלים וב-1938 הקימו את מעלה החמישה, קבוצת אחוה מגליציה וקיבוץ השומר הצעיר "לשחרור" שהקים בסוף 1941 את רמת השופט. בשנת 1940 נותרו במקום שני קיבוצים: קיבוץ לשחרור של השומר הצעיר ו"שרשים" של הציונים הכלליים.
בשנים 1948-1945 שהו בגבעה חברי קיבוץ הצופים א' שעבדו במכון איילון ולאחר מכן הקימו את מעגן מיכאל.
בין היתר ישבו באתר זה הגרעינים שהקימו או הצטרפו לקיבוצים רמת יוחנן, עין השופט, בית אלפא, תל יצחק ויד מרדכי.
בשנים 1948-1945 פעל באתר זה מכון איילון, מפעל לייצור תחמושת של תעש וארגון ההגנה. מפעל סודי זה פעל מתחת לאדמה, בתקופת השלטון הבריטי. את מכון איילון הפעילו חברי קבוצת הצופים א', הכשרת רגבים של הנוער העובד והלומד ואנשי תעש, בהנהלתו של פסח איילון. ב-29 בפברואר 1948 פוצץ הלח"י רכבת חיילים בריטית ליד הגבעה וחברי הקיבוץ במקום יצאו לסייע בטיפול בפצועים.
במקום קיים מוזיאון המספר את סיפור מורשת מכון איילון, מתקיימות פעילויות חינוכיות ערכיות לילדים, בני נוער, חיילים ומחנכים.
הערות שוליים

↑  ד"ר דותן גורן, גבעת הקיבוצים, "אתרים" המגזין 13, מאי 1924, עמ' 56-67
↑  מקורות העליה של ישובנו, דבר, 12 באוקטובר 1945
↑  עוד יישוב בדרום, דבר, 2 בפברואר 1943
↑  הכנוס המחוזי של חבר הקבוצות, דבר, 24 בינואר 1936
↑  חבר הקבוצות ואיגוד גורדוני, דבר, 28 בפברואר 1937
↑  גבעת הקיבוצים משוועת לעזרה, דבר, 19 ביוני 1936
↑  רחובות, דבר, 2 במאי 1940
↑  הצופים לים, על המשמר, 23 בספטמבר 1949
↑  26 חיילים בריטים נהרגו ו-35 נפתצעו בפיצוץ, המשקיף, 1 במרץ 1948
בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית

| --- | --- |


 מאפיינים
 שטח שיפוט:  דלאוור דלאוור  ניו ג'רזי ניו ג'רזי  פנסילבניה פנסילבניה  איי הבתולה של ארצות הברית איי הבתולה של ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1891–הווה (כ־134 שנים)
 שופטים
 מספר שופטים:  14
 גאוגרפיה
 קואורדינטות:  39°57′05″N 75°09′04″W﻿ / ﻿39.951464945964°N 75.151126725958°W﻿ / 39.951464945964; -75.151126725958
 www.ca3.uscourts.gov
  (למפת פילדלפיה מוגדלת) בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית(למפת פילדלפיה רגילה) בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית
 
שטח השיפוט של בית המשפט השלישי
בית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית (אנגלית: United States Court of Appeals for the Third Circuit) הוא בית משפט פדרלי בעל סמכות ערעורים על בתי משפט פדרליים מחוזיים.
פעילות

בית המשפט הוקם על ידי הקונגרס בשנת 1891, יחד עם שאר בתי המשפט הפדרליים.
בית המשפט הוא בעל סמכות שיפוט על בתי המשפט הפדרליים של דלאוור, ניו ג'רזי ופנסילבניה.
בית המשפט דן גם בערעורים מבית המשפט המחוזי של איי הבתולה.
בית המשפט מורכב מ-14 שופטים פעילים ושוכן בפילדלפיה, פנסילבניה. בית המשפט מנהל גם ישיבות במקומות אחרים, כולל איי הבתולה של ארצות הברית. זהו אחד מ-13 בתי המשפט לערעורים של ארצות הברית. בשל סמכות השיפוט של בית המשפט לערעורים על דלאוור (בה יותר ממחצית מהחברות הנסחרות בארצות הברית מאוגדות), בית המשפט מטפל במספר גדול של תיקים מסחריים משפיעים בארצות הברית.
אחת הפסיקות הידועות שעברו דרך בית המשפט היה פסיקה בהורות מתוכננת נגד קייסי, שעמדת בית המשפט התקבלה בפסק הדין של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
שופטים ידועים

בבית המשפט כהנו:
פרנסיס בידל (כיהן בבית המשפט 1939–1940) – פרש מכס השיפוט כדי לשמש כתובע הכללי של ארצות הברית.
סמואל אליטו (כיהן בבית המשפט 1990–2006) – לימים שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
מייקל צ'רטוף (כיהן בבית המשפט 2003–2005) – פרש מכס השיפוט כדי לשמש כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית השני (בממשל בוש הבן).
הערות שוליים

↑  "Notice for Sitting in Virgin Islands" (PDF). Official website of the Third Circuit. אורכב מ-המקור (PDF) ב-1 באפריל 2013. נבדק ב-6 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0649 0370  Trove: 1269512
הפיגוע בקו 20 בירושלים

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

אזור הפיגוע ב-2015
 תאריך:  21 בנובמבר 2002
 תאריך עברי:  ט"ז בכסלו ה'תשס"ג
 מקום:  קריית מנחם,  ירושלים
 מטרה:  אוטובוס קו 20 של אגד
 קואורדינטות:  31°45′29″N 35°10′10″E﻿ / ﻿31.75808611°N 35.16936111°E﻿ / 31.75808611; 35.16936111
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  12
 פצועים:  מעל 50
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  1
 he
 
הפיגוע בקו 20 היה פיגוע התאבדות ב-21 בנובמבר 2002 באוטובוס אגד קו 20 בשכונת קריית מנחם בירושלים. 11 נהרגו ויותר מ-50 נפצעו. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ב-21 בנובמבר 2002 בשעה 7 בבוקר, מחבל מתאבד פלסטיני לבוש בחגורת נפץ של 5 קילוגרם של חומר נפץ ורסס, עלה לאוטובוס אגד קו 20 ברחוב מקסיקו בשכונת קריית מנחם בירושלים. המחבל פוצץ את עצמו באוטובוס הצפוף לפני שהגיע לתחנה הבאה. 11 בני אדם נהרגו מעוצמת הפיצוץ ויותר מחמישים נפצעו.
חמאס נטל אחריות לפיגוע התאבדות ואמר שהוא בוצע על ידי נאאל אבו הלאייל, בן 23 מהכפר אל-ח'דר שבגזרת בית לחם. ארבעה מהקורבנות היו ילדים שהיו בדרכם לבית הספר. אביו של המחבל אמר שהוא מרוצה מבנו והוסיף "הדת שלנו אומרת שאנחנו גאים בו עד יום תחיית המתים." חברי המחבל אמרו שהוא תמך בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בסניף עזרא קמ"ן נהוג לבצע "שבת הודיה" בשבוע שחל בו הפיגוע. שבת הודיה נקראת על שם הודיה אסרף שנרצחה בפיגוע והייתה חניכה בסניף קמ"ן והשבת מתקיימת לזכרה.
אנדרטה לזכר הפיגוע

לאחר הפיגוע החליטו להקים אנדרטה לזכר הפיגוע הטרור סמוך לתחנת האוטובוס מקסיקו סולד.
קרב אלז'וברוטה

מנזר "מרים הקדושה של הניצחון" בבטאליה
קרב אלז'וברוטה (בפורטוגזית: Batalha de Aljubarrota) היה קרב שהתרחש ב-14 באוגוסט 1385 במרכז פורטוגל בקרבת העיירות ליריה ואלקובסה, בין ממלכת פורטוגל ובעלי בריתה ממלכת אנגליה, לבין כתר קסטיליה שנתמכה בבעלי ברית אראגונים, איטלקים, וצרפתים.
הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הפורטוגזים, שם קץ לשאיפות ההשתלטות והכיבוש הקסטליאנים, והבטיח את עצמאותה של פורטוגל.
הרקע לקרב: המשבר של 1383–1385

לקראת סופה של המאה ה-14 התחוללה באירופה מלחמת מאה השנים במלוא עוזה, והשפעתה התפשטה עד לקצה המערבי של היבשת, בפורטוגל.
בשנים 1383–1385 התנהלה בפורטוגל מלחמת אזרחים אשר החלה עם מותו של המלך פרננדו הראשון. המלך לא השאיר אחריו בן זכר כיורש, אך לפני מותו חתם על הסכם נישואין של בתו היחידה הנסיכה ביאטריש, עם חואן הראשון, מלך קסטיליה. האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם, אשר משמעותו הייתה העברת השלטון בפועל לשושלת החדשה, ולמעשה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל, וגם מעמד הסוחרים העשירים של ליסבון התנגד לו.
סדרת מעשי עוינות הדדים החלה מיד עם מותו של המלך בדצמבר 1383. קרב משמעותי ראשון, "קרב אטולירוס", התרחש באפריל 1384 בין קבוצת קרב קסטיליאנית לכוח פורטוגזי בפיקודו של הגנרל נונו אלוורש פריירה (Nuno Álvares Pereira), אשר נתמך בכוחות סיוע אנגלים. הקרב הסתיים בניצחון פורטוגזי ללא נפגעים. כוח קסטיליאני גדול יותר, בפיקודו של המלך עצמו, הטיל מצור על ליסבון, אך נסוג לאחר כארבעה חודשים כתוצאה משיבושי ההספקה והטרדות מצד כוחות פורטוגזים אשר זינבו בו.
באפריל 1385 הכריז על עצמו ז'ואאו, דוכס אביש, בתמיכת ממלכת אנגליה, כמלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל. הוא החל במסע לגיוס תמיכה עממית גם בערים אשר הביעו את תמיכתם בעבר בנסיכה ביאטריש והמלך חואן הראשון מקסטיליה, והעביר את תמיכתם אליו.
הקסטיליאנים אשר ראו במעשיו של ז'ואאו הראשון מעשה מרידה, פלשו בכוח בן 31,000 חיילים לפורטוגל תוך שהם מגרשים ושורפים יישובים מאוכלסים בדרכם. כוחות פורטוגזים אשר התנגשו בכוח הקסטיליאני, הביסו אותו בקרב טרנקוסו בתחילת יוני. בשלב זה החליט ז'ואאו הראשון, בהתייעצות עם הגנרל פריירה ובעלי בריתו האנגלים, ליזום קרב מכריע נגד הכוחות הקסטיליאנים. הפורטוגזים בחרו לפגוע ממארב בכוח קסטיליאני באזור אלז'וברוטה, המתאפיין בפני שטח של גבעות שטוחות, מוקף גאיות, ומיושב בדלילות.
מהלך הקרב

הכוח הפורטוגזי התמקם בחלק הצפוני של אזור הקרב, כשהוא צופה לכיוון שממנו יגיעו הכוחות הקסטיליאנים. מיקום זה הבטיח לכוח הגנה טבעית של הגאיות משני הצדדים של המערך הלוחם. בחלקו האחורי של הכוח הממוקם בחלקה העליון של גבעה, הוצבו מכשולים ומלכודות.
עם הגעתם, הבחינו הכוחות הקסטיליאנים במערך הפורטוגזי והמלך חואן הראשון החליט להימנע מעימות בתנאים אלה. הכוחות הקסטיליאנים החלו לנוע מסביב לגבעה במטרה לחפש מיקום עדיף מבחינתם למתקפה וניהול הקרב. לבסוף החליטו לבצע מתקפה מן האגף הדרומי. הכוחות הפורטוגזים הגיבו במהירות לתוכנית המתקפה הצפויה ושינו את היערכותם בכיוון הצפוי שלה. בנוסף לכך ובהתאם לתוכניות המלחמה ההגנתיות של בעלי בריתם האנגלים, בנו הפורטוגזים במהירות סדרה של תעלות הגנה ומכשולים, היעילים בעיקר מול כוח פרשים האופייני לקסטיליאנים.
הקרב נפתח בתנועה קדימה של כוח הפרשים הכבד של הצרפתים, בעלי בריתם של הקסטיליאנים. הפרשים הכבדים נתקלו במכשולים שנפרסו מבעוד מועד, וספגו אבדות כבדות מירי הקשתים הפורטוגזים שהמתינו להם. בשלב זה התארגן הכוח הקסטיליאני העיקרי והגדול להתקפה ישירה על הכוח הפורטוגזי המרוכז בתווך שבין שני הגיאיות. הם החלו לנוע במעלה הגבעה, תחת מטר כבד של חיצי הקשתים האנגלים תוך שהם נעים בכבדות, מכוסים בשריון כבד, בחום הלוהט של אוגוסט. ז'ואאו מלך פורטוגל פיצל את הכוח העיקרי שלו משני צידי הגבעה, וכך נלכדו הקסטיליאנים לאש צולבת משלושה כיוונים תוך שהם סובלים אבדות קשות.
תוצאות הקרב

בתוך שעה אחת בלבד מפתיחתו, ועוד לפני שקיעת השמש, הסתיים הקרב. הפורטוגזים הצליחו לתפוס את דגל המלחמה הקסטיליאני, והלוחמים אשר חשבו כי מלכם נהרג, ברחו בבהלה. חואן הראשון, שלא נהרג, ברח במהירות משדה הקרב, והשאיר את חייליו לבדם ללא מפקד. הכוחות הפורטוגזים פתחו במרדף אחרי הקסטיליאנים הנמלטים והמשיכו לפגוע ולהרוג בהם. מספר האבדות של הקסטליאנים היה כה גדול עד שז'ואאו הראשון מלך פורטוגל איפשר לניצולים המעטים לשוב לביתם ללא פגע. בקסטיליה הוכרז אבל לאומי עד חג המולד של 1387.
באוקטובר 1385 פתחו הפורטוגזים במתקפת מנע נגד העיר הקסטיליאנית מרידה, והביסו בקרב ולוורדה כוח קסטיליאני גדול יותר אף מזה שהובס בקרב אלז'וברוטה. תקריות גבול בין שתי המדינות נמשכו עד שנת 1390, ומותו של חואן הראשון מלך קסטיליה.
הניצחונות החד משמעיים של הכוחות הפורטוגזיים הבטיחו את המשך השלטון של המלך ז'ואאו ושושלת בית אביש כשליטי ממלכת פורטוגל.
את הניצחון בקרב, הנחשב לקרב העצמאות של פורטוגל, חגג המלך ז'ואאו בהקמת מנזר "מרים הקדושה של הניצחון", בו קבורים הוא, אשתו, וכמה מצאצאיו (בימינו אתר מורשת עולמית), ובהקמת עיר בשם "הקרב" (Batalha).
בשנת 1386 חתמו פורטוגל וממלכת אנגליה על הסכם הגנה ושיתוף פעולה הדדי, "הסכם וינדזור". הסכם זה נותר בתוקף עד ימינו אלה, ונחשב להסכם הבין מדינתי העתיק ביותר שעדיין מתקיים.
בשנת 1411 חתמו פורטוגל וקסטיליה על הסכם "אייטון-סגוביה" ועל פיו הכירה ממלכת קסטיליה בעצמאותה של ממלכת פורטוגל.
פרננדו הראשון, מלך פורטוגל

פרננדו הראשון, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Fernando I; ‏31 באוקטובר 1345 - 22 באוקטובר 1383), היה מלך פורטוגל בין השנים 1367–1383 וטוען לכתר קסטיליה בין השנים 1369–1371.
ביוגרפיה

פרננדו נולד בקוימברה בפורטוגל ב-31 באוקטובר 1345, לפדרו הראשון, מלך פורטוגל וקונסטנסה מנואל, בתם של חואן מנואל, נסיך ויאנה וקונסטנס מאראגון, נסיכת ויאנה.
בשנת 1367 מת אביו פדרו הראשון, מלך פורטוגל, ופרננדו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1369 מת פדרו, מלך קסטיליה, ובמקומו עלה לשלטון אחיו אנריקה השני, מלך קסטיליה - בנו הלא חוקי של אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה. פרננדו ערער על זכותו של אנריקה, ותבע את כתר קסטיליה לעצמו. בעקבות כך פרצה מלחמה בין קסטיליה לפורטוגל, ובשנת 1371 חתמו השניים על הסכם בתיווכו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר, שאנריקה ישלוט בממלכת קסטיליה, ואילו פרננדו יתחתן עם בתו של אנריקה - לאונור מקסטיליה. אולם עוד קודם קיום ההסכם התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס. כעבור זמן קצר התחדשה המלחמה בעקבות תככיו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, והיא נמשכה עד לשנת 1373.
לאחר מותו של אנריקה השני, מלך קסטיליה בשנת 1379, שוב התחדשה המלחמה בעקבות תככי ג'ון מגונט, ובשנת 1382 נחתם הסכם בדחוס, ובו הוחלט שבתו של פרננדו - ביאטריש תתחתן עם חואן הראשון, מלך קסטיליה, ולאחר מותו של פרננדו יירשו שניהם את פורטוגל.
ב-14 במאי 1383 התחתנו השניים, וב-22 באוקטובר אותה שנה מת פרננדו, ולפני מותו חתם על הסכם שחואן וביאטריש יירשו אותו. אולם, האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם, אשר משמעותו הייתה העברת השלטון בפועל לשושלת החדשה, ולמעשה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל, וגם מעמד הסוחרים העשירים של ליסבון התנגד לו.
סדרת מעשי עוינות הדדים החלה מיד עם מותו של המלך בדצמבר 1383. קרב משמעותי ראשון, "קרב אטולירוס", התרחש באפריל 1384 בין קבוצת קרב קסטיליאנית לכוח פורטוגזי בפיקודו של הגנרל נונו אלוורש פריירה (Nuno Álvares Pereira), אשר נתמך בכוחות סיוע אנגלים. הקרב הסתיים בניצחון פורטוגזי ללא נפגעים. כוח קסטיליאני גדול יותר, בפיקודו של המלך עצמו, הטיל מצור על ליסבון, אך נסוג לאחר כ-4 חודשים כתוצאה משיבושי ההספקה והטרדות מצד כוחות פורטוגזים אשר זינבו בו.
באפריל 1385 הכריז על עצמו ז'ואאו, דוכס אביש, בתמיכת ממלכת אנגליה, כמלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל. הוא החל במסע לגיוס תמיכה עממית גם בערים אשר הביעו את תמיכתם בעבר בנסיכה ביאטריש והמלך חואן הראשון מקסטיליה, והעביר את תמיכתם אליו. בעקבות כך פרצה מלחמה בין פורטוגל לקסטיליה, אולם ז'ואאו נשאר בשלטון, והקים את שושלת בית אביש אשר שלטה בשנים הבאות בפורטוגל.
משפחתו

בשנת 1340 התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס, ממנה היו לו 3 ילדים:
ביאטריש, מלכת פורטוגל (1373–1408)
האינפנטה אפונסו מפורטוגל (1382)
בת מתה (1383)
The Lovin' Spoonful

| --- | --- |

The Lovin' Spoonful ב-1965  בכיוון השעון מימין למטה: ג'ון סבסטיאן, זאל ינובסקי, ג'ו באטלר, וסטיב בון
 מקום הקמה:  גריניץ' וילג', ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1964–1968, 1991–היום
 סוגה:  פולק רוק, פופ, רוק
 חברת תקליטים:  Kama Sutra Records, Buddah Records, אלקטרה רקורדס
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של גראמי (1998)  היכל התהילה של גראמי (2001)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2000) 
 www.lovinspoonful.com
 חברים
 סטיב בון
 חברים לשעבר
 ג'ון סבסטיאן  זאל ינובסקי  יאן קארל  ג'ו באטלר  ג'רי יסטר
 
The Lovin' Spoonful (בתרגום חופשי לעברית: הכפיות המאוהבות) היא להקת פולק רוק אמריקאית שהוקמה בגריניץ' וילג', ניו יורק, בשנת 1964. הלהקה הייתה בין הלהקות הפופולריות ביותר בארצות הברית לתקופה קצרה באמצע שנות ה-60 והמוזיקה והתדמית שלה השפיעו רבות על להקות הרוק של תקופתן. החל מיולי 1965 עם סינגל הבכורה שלהם "Do You Believe in Magic", היו ללהקה שבעה סינגלים רצופים שהגיעו לעשירייה הראשונה של מצעד ארצות הברית בשמונה-עשר החודשים שלאחר מכן, כולל הלהיטים "Daydream" ו-"Did You Ever Have to Make Up Your Mind?" ו-"Summer in the City" שהגיע למקום הראשון במצעדים.
בהנהגתו של כותב השירים הראשי שלהם, ג'ון סבסטיאן, לקחו חברי Lovin' Spoonful את ההשפעות המוקדמות ביותר שלהם מלהקת Jug band ומוזיקת בלוז, ועיבדו אותם מחדש לפורמט של מוזיקה פופולרית. בשנת 1965 סייעה הלהקה לחלוץ בפיתוח הז'אנר המוזיקלי של רוק הפולק. בשנת 1966, הלהקה הייתה "אחת הלהקות האמריקאיות המוערכות ביותר", והם היו להקת הסינגלים השלישית הנמכרת ביותר בארצות הברית, אחרי הביטלס והרולינג סטונז. כאשר הפסיכדליה התרחבה בפופולריות שלה ב-1967, הלהקה נאבקה לשנות את הגישה שלה וראתה ירידה במכירות לפני שהתפרקה ב-1968.
לפני שהקימו את Lovin' Spoonful, סבסטיאן (גיטרה, מפוחית, אוטו-נבל, שירה) וזאל ינובסקי (גיטרה, שירה) היו פעילים בסצנת מוזיקת הפולק של גריניץ' וילג'. במטרה ליצור "להקת Jug band חשמלית", הם גייסו את מוזיקאי הרוק המקומיים סטיב בון (גיטרה בס) וג'ו באטלר (תופים, שירה). ההרכב בן ארבעת הנגנים חידד את הסאונד שלהם במועדוני לילה בניו יורק לפני שהחלו להקליט עבור Kama Sutra Records עם המפיק אריק ג'ייקובסן. במאי 1966, בשיא הצלחת הלהקה, נעצרו ינובסקי ובון על החזקת מריחואנה בסן פרנסיסקו. השניים חשפו את מקור הסם שלהם לרשויות כדי למנוע את גירושו של ינובסקי למולדתו בקנדה, פעולה שיצרה מתחים בתוך הקבוצה. בשל חילוקי דעות על הכיוון האמנותי שלה, פיטרה הלהקה את ינובסקי במאי 1967 והחליפה אותו בג'רי יסטר, וינובסקי החל בקריירת סולו קצרה ולא מוצלחת מבחינה מסחרית. Lovin' Spoonful הופיעו בפעם האחרונה בפומבי ביוני 1968, ולאחר מכן סבסטיאן עזב את הלהקה והמשיך בקריירת סולו מצליחה לזמן קצר. הלהקה התפרקה מאוחר יותר באותה שנה.
בשנת 2000, Lovin' Spoonful נכנסו להיכל התהילה של הרוק אנד רול, אירוע בו סבסטיאן, ינובסקי, בון ובאטלר הופיעו יחד בפעם האחרונה. ינובסקי נפטר מהתקף לב שנתיים לאחר מכן. סבסטיאן נשאר פעיל כסולן, ובון, באטלר ויסטר החלו להופיע תחת השם Lovin' Spoonful בשנת 1991.
חברי להקה

חברים נוכחיים
סטיב בון - גיטרה בס, קלידים (1964–1968, 1991–היום)
חברי עבר
ג'ון סבסטיאן - גיטרה, מפוחית, אוטו-נבל, קלידים, שירה (1964–1968)
זאל ינובסקי - גיטרה, שירה (1964–1967; נפטר ב-2002)
יאן קרל - תופים (1964–1965)
ג'ו באטלר - תופים, שירה (1965–1968, 1991–2023)
ג'רי יסטר - גיטרה (1967–1968, 1991–2017)
הערות שוליים

↑  27east, The Lovin' Spoonful's Steve Boone Believes in Magic on the East End, Where It All Began, 27 East, ‏2023-06-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Butler, Yancy [@RealYancyButler], "... And this time [my father wasn't touring/working with The Lovin' Spoonful so we actually got to spend some quality time together. ..."], Twitter, ‏22 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3029916  BnF: cb139047001 (data)  GND: 5079653-7  ISNI: 0000 0001 2243 1205  LCCN: n86855873  MusicBrainz: abc08d4f-4e3c-4b5a-b1e8-d324cd6a2f92  NKC: xx0095069  SUDOC: 131790870  Trove: 1135960  VIAF: 128928912   WorldCat (עם VIAF): 128928912
מתח פנים

מתח הפנים מאפשר למטבע לצוף על פני המים.
מתח פנים מונע מטיפות המים להרטיב את העלה, ולקבל צורה כדורית.
מתח הפנים מאפשר לעכביש ללכת על פני המים
מתח פנים היא האנרגיה ליחידת שטח הקשורה במשטח המגע בין שתי פאזות. למשל, במשטח המגע בין מים לשמן, בין מים לאויר, ובין מוצק לנוזל. מתח הפנים ממלא תפקיד בפיזיולוגיה: בפעילות התקינה של מערכת הנשימה, ובהליכה על פני המים של עכבישים וחרקים, בבוטניקה: אפקט הנימיות מאפשר לצמחים לינוק מים נגד כח הכבידה, ובפיזיקה: מתח הפנים הוא הסיבה שבועות סבון המרחפות באוויר הן כדוריות, זרימת נוזל תחת מפל מתח פנים-באפקט מרנגוני, והתקבצות דגני הבוקר בקערת חלב, אפקט צ'יריוס.
מתח פנים מיוצג על ידי האותיות היווניות σ או γ או על ידי האות האנגלית T. מתח הפנים של מים באוויר בתנאים סטנדרטים הוא בקירוב  0.07~[N][M^{-1}]=0.07~[J][M^{-2}].
כאשר משטח המגע הוא קרום דק – כמו קרום סבון התחום על ידי מסגרת, (ראו ציור בתחתית הערך) – מתח הפנים מתכונתי לכח ליחידת אורך הפועל על המסגרת.
אטומים ומולקולות במשטח המגע בין שתי פאזות נמצאים באינטראקציה עם אטומים ומולקולות בשתי פאזות שונות, ולכן משטח המגע הוא בעל צפיפות ואנרגיה ייחודיות. לדוגמה: מולקולות המים במשטח המגע של טיפת מים ואויר, נמשכות בעיקר על ידי כוחות ואן דר ואלס של מולקולות המים מצד אחד, ועקב כך נדחסות (השפעת האוויר זניחה עקב צפיפותו הנמוכה). הדחיסה משפיעה על הצפיפות ועל האנרגיה ליחידת שטח.
מתח הפנים בשיווי משקל תרמודינמי, מוגדר פורמלית כשינוי באנרגיה החופשית של גיבס,  G, עקב שינוי מזערי של שטח המגע  A:
\gamma =\left({\frac {\partial G}{\partial A}}\right)_{P,T}
בתנאים של לחץ,  P, וטמפרטורה  T, קבועים. מתח הפנים של נוזל הוא פונקציה של הטמפרטורה ושל הלחץ. מתח הפנים של גבישים תלוי, בנוסף לכך, גם בכוון המשטח, ולכן, צורת שיווי המשקל הטיפוסית של גבישים היא מנסרה (אנ'). מתח הפנים מתאפס בטמפרטורה הקריטית, הטמפרטורה בה שתי הפאזות מתלכדות לפאזה יחיזה. לדוגמה: הטמפרטורה הקריטית של מים היא  373.946~^{\circ }C
מתח פנים ככוח ליחידת אורך

מההגדרה התרמודינמית של מתח הפנים נובע שהעבודה הכרוכה בשינוי באנרגיה החופשית של גיבס  d\,G כתוצאה משינוי מזערי של שטח הפנים  d\,A היא  \delta W=\delta G=\gamma \,\delta A.
עבור קרום הסבון המלבני שבציור, הכח  f הנדרש כדי למתוח את הקרום למרחק זעיר  dx מקיים:
dW=f\,dx=2\,\gamma \,\ell \,dx.
כאשר הגורם 2 נובע משני משטחי המגע של הנוזל, פנים ואחור. מכאן נובע
\gamma ={\frac {f}{2\ell }}
זווית המגע

טיפת כספית על לוח זכוכית פוגשת את לוח הזכוכית בזווית  \theta =140^{\circ }, שנקראת זווית המגע. באופן כללי, כאשר נוזל נמצא במגע עם שתי פאזות אחרות, נוצרים שלושה משטחי מגע בין זוגות פאזות. במקרה של טיפת נוזל על לוח מוצק שלושת משטחי המגע הם: נוזל-מוצק, נוזל-גז, ומוצק-גז. שלושת משטחי המגע נפגשים על קו גבול משותף לשלושת הפאזות. במצב של שיווי משקל, הכוחות של מתחי הפנים על קו הגבול מאזנים זה את זה. תנאי שיווי המשקל קובע את הקשר בין זוויות המגע למתח הפנים.
מקרה שכיח הוא כאשר פני הפאזה המוצקה הם מישור, או גליל, וזווית המגע  \theta  היא הזווית בין פני הנוזל למוצק, (ראה ציור). זווית המגע  \theta  נתונה בנוסחה
\gamma _{ls}+\gamma _{lg}\cos \theta =\gamma _{sg}
כאשר  \gamma _{ls},~\gamma _{lg},~\gamma _{sg} הם קבועי מתח הפנים בין הפאזות השונות.
משוואת יאנג-לפלס

כאשר משטח המגע בין שתי הפאזות עקום, למשל, בטיפת מים, מתח הפנים מאזן את הפרש הלחצים בין שני צידי המשטח  \Delta P ונקבע על ידי נוסחת יאנג-לפלס (אנ')
\Delta P=2\gamma H=\gamma \left({\frac {1}{R_{1}}}+{\frac {1}{R_{2}}}\right)
H היא העקמומיות הממוצעת.  R_{1,2} הם רדיוסי המעגל הגדול והקטן ביותר, המשיקים למשטח. ככל שהטיפה קטנה יותר, העקמומיות המומצעת גדולה יותר, והפרש הלחצים גדול יותר. כך למשל בטיפות מים בגודל של מיקרומטר, הפרש הלחצים הוא מסדר גודל של לחץ אטמוספירי.
ממשוואת יאנג-לפלס נובע שהעקמומיות הממוצעת בבועת סבון קבועה. בועת סבון היא כדורית כיוון שלכדור יש שטח פנים מינימלי (עבור נפח נתון), ולכן גם אנרגיית השטח שלו מינימלית.
משוואת יאנג-לפלס קובעת את הפחיסות של טיפת מים המונחת על משטח בהשפעת כבידה.
בהיעדר הפרש לחצים העקומיות הממוצעת מתאפסת. משטח עבורו  H=0 בכל נקודה על פני המשטח נקרא משטח מינימלי, והמישור הוא הדוגמה הפשוטה ביותר של משטח מינימלי. קרום סבון שאחוז במסגרת שאינה מסגרת מישורית הוא דוגמה למישטח מינימלי שאינו מישורי.
שיטות מדידה

לסקירה של מגוון שיטות למדידה של מתח הפנים ראה בקישורית.
טבעת Du Noüy (אנ') (אנ'): ניתן למדוד את מתח פנים  \gamma  של נוזל על ידי מדידת הכוח  F הדרוש להרים טבעת הטבולה בנוזל. עבור טבעת דקה שרדיוסה  R ומשקלה  w מתח הפנים נתון בנוסחה  F=w+4\pi R\gamma .
שיטת לוחית Whilhelmy (אנ'): וריאנט של שיטת הטבעת בה מחליפים את הטבעת בלוחית דקה הטבולה במאונך לפני הנוזל, ומודדים את הכח הנדרש כדי לאזן את המשיכה של מתח הפנים.
שיטת הטיפה המסתחררת : ראה (אנ').
שיטת הטיפה והמטוטלת: מתח פנים ניתן לחישוב באמצעות שיטה זו על ידי ניתוח אופטי של הגאומטריה של הטיפה המושפעת מתנודות המטוטלת.
שיטת לחץ הבועה (שיטת Jaeger): מאפשרת מדידה של מתח פנים בזמני חיים קצרים.
שיטת נפח הטיפה: מתח הפנים מחושב על ידי הזרקה של טיפה של נוזל מסוג אחד לתוך נוזל שני בצפיפות שונה. השיטה מאפשרת מדידה של מתח הפנים כפונקציה של הזמן כתוצאה מהאינטראקציה בין שני הנוזלים.
מתח הפנים במכניקה סטטיסטית

מכניקה סטטיסטית מאפשרת לחשב תכונות תרמודינמיות של מודלים פשוטים. דוגמה למודל כזה הוא מודל איזינג הדו-ממדי. המודל הוא אב טיפוס של מודלים במכניקה סטטיסטית המדגימים דו-קיום של פאזות שונות בשווי משקל תרמודינאמי. במודל איזינג, ובמודלים הדומים לו, ניתן לחשב את התלות של מתח מתח הפנים כפונקציה של הטמפרטורה, כמו גם את הצורה האופטימאלית של פאזה אחת המוקפת על ידי הפאזה השנייה כפונקציה של הטמפרטורה. מתח הפנים מתאפס בטמפרטורה הקריטית,  T_{C}, בה שתי הפאזות מתאחדות.
מתח הפנים במכניקה סטטיסטית > מתח הפנים ואנתלפיה

מהגדרה התרמודינמית של מתח הפנים ניתן לפתוח את נוסחת קלווין הראשונה ולקבל את האנתלפיה (סך כל האנרגיה התרמית האצורה בחומר):
H^{A}=\gamma -T\left({\frac {\partial \gamma }{\partial T}}\right)_{P}
נוסחאות אמפיריות

נוסחאות אמפיריות לתלות של מתח הפנים בטמפרטורה הן נוסחאות עם מקדמים פנומנולוגים, המתבססות על העובדה שמתח הפנים מתאפס בטמפרטורה הקריטית.
נוסחת Eötvös
\gamma V^{2/3}=k(T_{C}-T)\,\!
כאשר V הוא הנפח המולרי של הנוזל,  T_{C} הוא הטמפרטורה הקריטית.  k=2.1\,10^{-7}\,[J][K^{-1}][Mol^{-2/3}] הוא קבוע אוניברסלי.
הנפח המולרי של מים הוא  V_{H_{2}O}=18\,[ml][mol^{-1}]
נוסחת Guggenheim-Katayama:
\gamma =\gamma ^{o}\left(1-{\frac {T}{T_{C}}}\right)^{n}
כאשר  \gamma ^{o} הוא קבוע לכל סוג נוזל ו־n הוא פרמטר אמפירי שערכו הוא 11/9 עבור נוזלים אורגניים.