stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סואץ (עיר)
יהודים בסואץ

בסואץ הייתה קהילה יהודית, ורב העיר עד למלחמת העולם הראשונה היה הרב שלום דנגור.
על פי החוקר חיים בר-דרומא, עצמון, המוזכרת כנקודת גבול ארץ ישראל בפרשת מסעי הייתה במפרץ סואץ, מקום בו מסתיימת בימינו תעלת סואץ.על פי זאב וילנאי בספרו 'חופי ישראל ושכנותיה'( עמוד 225),על חצי האי בצפון מערב סואץ הייתה העיר קליסמה, הנקראת עד היום 'תל אל יהודיה'.
תעלת סואץ

תעלת סואץ היא תעלת מים מלאכותית המשמשת למעבר אוניות ממזרח אסיה, האוקיינוס ההודי וים סוף, לים התיכון ולאירופה. אורכה של התעלה 162.5 ק"מ והיא נמתחת בין הערים סואץ בדרום לפורט סעיד ופורט פואד בצפון. רוחבה של התעלה נע בין 100 ל-200 מטרים, ועומקה בין 10 ל-20 מטרים.
חשיבותה הגדולה של התעלה היא מתן האפשרות לספינות הנעות בין אסיה לאירופה להימנע מהצורך להקיף את אפריקה דרך כף התקווה הטובה והאוקיינוס האטלנטי הסוער, ובכך לקצר ולהוזיל משמעותית את הדרך.
בניית התעלה שחיברה בין הים התיכון לים האדום דרך רצועת היבשה שחיברה בין אסיה לאפריקה ועברה בעיר, הייתה תוכנית עתיקה שהשתנתה פעמים רבות במהלך ההיסטוריה. הרומאים עשו שימוש באזור למעבר של סירות קטנות וקראו לו תעלת הפרעונים.
ערים תאומות

מקדוניה הצפונית סקופיה, מקדוניה הצפונית
ג'יבוטי ג'יבוטי, ג'יבוטי
ראו גם

קרב העיר סואץ
הערות שוליים

↑  Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555194905171  BNE: XX6009547  BnF: cb16577592v (data)  GND: 4747363-0  LCCN: n84164232  MusicBrainz: 2a086cf8-e045-4828-ae42-e5fe7e18c4b1  NARA: 10044583  SUDOC: 153288078  VIAF: 152497685   WorldCat (עם VIAF): 152497685
ניקוליי יזראילביץ' ברוזגול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוגוסט 1912 זאטישנויה, פלך יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  8 באפריל 1974 (בגיל 61) לנינגרד ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  Southern Cemetery 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Moscow Higher Military Command School 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1932–1956 (כ־24 שנים)
 דרגה:  פולקובניק  (אלוף-משנה)
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת התותחים הכבדים הנפרדת מס' 24 של הארמייה ה-38
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה פלישת ברית המועצות לפולין    החזית האוקראינית הראשונה 
 עיטורים
 עיטור לנין  גיבור ברית המועצות (16.05.1944)  עיטור בוגדן חמלניצקי מדרגה שנייה (29.06.45)   2 עיטורי הכוכב האדום (11.11.43; 24.06.48)   4 עיטורי הדגל האדום (11.02.43; 22.02.45; 27.05.45; 20.04.53)  עיטור מלחמת המולדת מדרגה ראשונה (21.09.43)  מדליה על ההצטיינות בקרב (21.02.45)   מדליה על הגנת מוסקבה (01.05.44)   מדליה על שחרור פראג (09.06.45)   מדליית הניצחון על גרמניה במלחמת העולם השנייה (09.05.45)   מסדר האימפריה הבריטית מדרגה רביעית שעון שמי "פוליוט" מטעם ממשלת ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית לכבוד 20 שנים לניצחון (29 קרטי זהב; מס' סידורי 10907) ומדליות אחרות  
 תפקידים אזרחיים
 טוחן בטחנת קמח 
 הנצחה
 יד זיכרון על שמו באנדרטת זיכרון הוצב ב-1982 
 
ניקוליי (נוחם) יזראילביץ' ברוזגול (ברוסית: Николай Израилевич (Нохем) Брозголь;‏ 31 באוגוסט 1912 – 8 באפריל 1974) היה יהודי-סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד חטיבת התותחים הכבדים הנפרדת מס' 24 של הארמייה ה-38 שבחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה, השתחרר כקולונל מעוטר.
ביוגרפיה

נולד במשפחת הפועל היהודי. אחרי סיום בית הספר של שבע שנים עבד כטוחן קמח.
סיים את המכללה המכנית של מריאופול ועבד כמומחה במחלקה המכנית במפעל בעיר לנינגרד.
שירת בצבא האדום מאז 1932 ובאותה השנה נהיה חבר במפלגה הקומוניסטית. בשנת 1936 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי הקרוי על הוועד המנהל הכללי של הרפובליקה הרוסית הפדרטיבית, ובשנת 1940 סיים קורסי שיפור של מערך הקצונה (KUOS)(רו').
יחידתו גויסה למלחמת העולם השנייה ביוני 1941. לחזית החטיבה שבפיקודו הגיעה לאחר קרב סטלינגרד. בספטמבר-אוקטובר 1943 החטיבה עסקה בצליחת דנייפר ותפיסת מובלעת בגדה הימנית. בהמשך, בתחילת נובמבר, סייעה ליחידות הארמייה בשחרור קייב. בהמשך חטיבתו התקדמה להליץ' וסיימה את הלחימה בפרברי פראג.
לאחר המלחמה המשיך בשירותו בצבא הסובייטי. בשנת 1947 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוהה לקצונה של חיל התותחנים.
השתחרר משירות ב-1956. חי ועבד בלנינגרד, שם גם נפטר. נקבר בבית הקברות הדרומי בלנינגרד (שמה של העיר כעת: סנקט פטרבורג).
הערות שוליים

↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף "החיילים הסובייטיים שהוענקו להם עיטורים בריטיים במגזין "סטאריי צאיחגאוז"("מחסן הנשק הישן") (ברוסית)
↑  Information bulletin from Soviet embassy, No. 90, p. 6 "A Siberian Hero"(באנגלית)
↑  פורסם: מיכאל אלטר "גיבור מזאטישיה" מעיתון "חיינו", מאי, 2000; העתק:יוזובקה-סטאלינו-דונייצק: סיפורי היסטוריה יהודית, 4 ביוני 2016
↑  מיקום הקבר (מס' סידורי 7802603000) בבסיס הנתונים ב"ספר הזיכרון למלחמה הגדולה"(ברוסית)
משפחת ברקה

שקל כסף כפול מאיבריה ה"ברקידית" (תחת שלטון בני ברקה)
ברקה הייתה משפחה רבת השפעה בעיר קרתחדשת (קרתגו) ובאימפריה שיצאה מהעיר. בני המשפחה נודעים, לפי היוונית, בכינוי "ברקידים". נודעה בעיקר בשל שניים מבניה: חמלקרת ברקה וחניבעל ברקה.
מקור השם

סרז' לנסל (Serge Lancel) מציין שני שורשים אפשריים לשם Barca: האחד, מהשורש השמי ב-ר-כ., ממנו נגזרה, למשל, המילה העברית "ברכה"; השני, והמסתבר מבין השניים, הוא ברק. מוסיף לנסל ומעריך כי הראשון, "המבורך" איננו כינוי אשר עולה בקנה אחד עם כישלונו של חמלקרת, ואילו השני מתאים לסגנון הלחימה שלו בסיציליה, כמו גם מקביל לשם המשפחה היווני Keraunos, שמשמעו "ברק" גם כן, ואכן נמצאו מפקדים בקרב צבאו של אלכסנדר עם שם זה. על-פי לנסל לא ניתן להכריע בשאלה האם השם Barca הוא כינוי שהודבק לחמלקרת הודות למעלותיו (cognomen ex virtute) או שם מוקדם יותר שהועבר אליו מאבותיו.
השם ברקה היה במקור כינוי אולם אומץ כהדרגה כשם משפחה. על כל פנים היסטוריונים מודרניים משתמשים בשם "ברקה" כדי להבדיל את חמלקרת וחניבעל מקרתגים שונים בעלי שם זהה.
אישים מפורסמים

חמלקרת ברקה
חניבעל ברקה
עזרובעל ברקה
מאגו ברקה
עזרובעל (חתן חמלקרת ברקה)
חנו (בן בומילקר)
הערות שוליים

↑  אם כי שארל פיקאר בספרו חיי יום יום בקרת חדשת (עמ' 11), דווקא מקבל גרסה זו.
↑  Serge Lancel, Hannibal, p 6
↑  Will Durant, Caesar and Christ, éd. Simon & Schuster, Nueva York, 1944, p. 45
↑  סיליוס איטליקוס, "פוניקה", ספר ראשון, שורה 71 וגו'
↑  ורגיליוס, "אינאיס", ספר רביעי, שורה 626 וגו'
↑  .John Conington, Commentary on Vergil's Aeneid, Volume 1, book 4, commline 625
↑  Walter Görlitz, Hannibal Eine politische Biographie, p 12
↑  למעשה ייתכן שחניבעל זה כלל לא נשא את השם ברקה, ראו בפסקה על מקור השם.
↑  קורנליוס נפוס "חמילקרת", 1
↑  הקשר בין חניבעל לחנו לא ברור. היסטוריונים רבים מזכירים את "חנו בן בומילקר השופט". אולם איש מהם אינו כותב במפורש שחנו היה אחיינו של חניבעל. אפיאנוס מזכיר שאחותו של חניבעל נישאה לבומילקר השופט ומנישואים אלו נולד חנו, אולם לא מפרט יותר אודותיו.
↑  פוליביוס ספר ראשון, 78
↑  סיליוס איטליקוס, פוניקה, ספר שלישי.
↑  בחירת המפקד בידי החיילים הייתה מקובלת מאוד בצבא קרתגו.
↑  ממטבעות קרתגיים ניתן ללמוד על מראם של השניים, ויש ביניהם דמיון רב.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר 21, 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124773370  VIAF: 57554673   WorldCat (עם VIAF): 57554673
נאזהורן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים
 מדינה מייצרת:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 משתמשים עיקריים:  כוחות היבשה של הוורמאכט 
 שנת ייצור:  1942
 תקופת השימוש:  1943–הווה (כ־81 שנים) 
 דגם עוקב:  יאגדפנתר, יאגדפנצר 4
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  494 
 מידע טכני
 אורך:  8.44 מטר (כולל תותח)
 רוחב:  2.95 מטר
 גובה:  2.65 מטר
 משקל:  24 טון
 מהירות:  42 קמ"ש
 טווח פעולה:  235 ק"מ
 מנוע:  בנזין, 300 כוח סוס
 שריון:  10 - 30 מ"מ
 צוות:  4 - 5
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 88 מ"מ
 חימוש משני:  מקלע MG34
 
הנאזהורן (בשמו המלא; Sd.Kfz. 164 Nashorn, מגרמנית; 'קרנף') הוא משחית טנקים אשר פותח בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי גרמניה הנאצית. הכלי פותח על בסיס טנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4 וכלל תותח 88 מ"מ המורכב מעל התובה בתא בעל מיגון קל ופתוח.

משחית הטנקים היה מיועד להיות פתרון זמני לאיומים בשדה הקרב אל מול הצבא האדום אך הוכיח את עצמו כמשחית טנקים מוצלח ויצורו והשימוש בו המשיכו עד סוף המלחמה באירופה בשנת 1945.
תכנון ופיתוח

במהלך מבצע ברברוסה בשנת 1942 עם הלחימה של הצבא הגרמני אל מול הצבא האדום, נפגשו הגרמנים לראשונה בטנקים הרוסים בהם טנקי ה-KV וה-T-34. הניסיון הקרבי הזה העלה בפני הגרמנים את הצורך באמצעים בעלי עוצמה רבה מהקיים כדי להתמודד עם השריון הרוסי, צורך זה עיצב מחדש את רוב תוכניות הפיתוח ויצר מספר כלים. פיתוח הנאזהורן, כמו פיתוחים נוספים דוגמת המארדר 3, היו מיועדים להיות עיצוב זמני למשלוח מהיר לשדה הקרב בעוד שמשחיתי טנקים ממוגנים ומוצלחים יותר (כמו היאגדפנתר) היו עוד בפיתוח.
הכלי פותח בהתחלה בשם Hornisse (מגרמנית; 'צרעה') עד שבשנת 1944 שונה שמו לנאזהורן בהוראה של היטלר.

הבסיס לנאזהורן היה פיתוח של חברת Alkett אשר שילב אלמנטים מטנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4, בשם גשיצווגן III/IV אשר יועד להיות פלטפורמה לתותח סער או משחית טנקים. על הגשיצווגן הורכב בחלקו האחורי, תותח מסוג PaK 43 L/71, בעל קוטר של 88 מ"מ, תותח נ"ט מהמוצלחים שפותחו במלחמה. תותח זה היה מסוגל לחדור שריון בעובי 190 מ"מ ובמרחק 1,000 מטר, מה שהפך את הנאזהורן למשחית טנקים מוצלח מאוד.
הנאזהורן, למרות כוח האש הרב שלו, התאפיין במיגון קל מאוד. תא הלוחמים של הכלי בו היה מורכב התותח היה פתוח כלפי מעלה מה שחשף את הצוות לפגעי מזג האוויר ורסיסים, התא עצמו היה עשוי שכבה דקה של בין 10 ל-15 מ"מ פלדה. הטווח של תותח ה-88 מ"מ אפשר לנאזהורן להתנהל אל מול האויב בטווח של עד קילומטר ממנו, מה שפיצה על המיגון הלקוי.

בין השנים 1942 עד 1945 יוצרו סך הכל 494 כלים, רובם הגדול יוצר במהלך 1943.
חיילים קנדים בוחנים נאזהורן באיטליה.
מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה

מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Mathilde zu Schaumburg-Lippe‏; 11 בספטמבר 1818 – 14 באוגוסט 1891), הייתה אשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה

מתילדה נולדה ב-11 בספטמבר 1818 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, לגאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולאידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן. ב-15 ביולי 1843 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1875 מת בעלה אויגן, וב-14 באוגוסט 1891 מתה מתילדה בקרלסרוהה.
משפחתה

ב-15 ביולי 1843 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
וילהלמינה, דוכסית וירטמברג (1844–1892), התחתנה עם ניקולאס, דוכס וירטמברג
אויגן, דוכס וירטמברג (1846–1877), התחתן עם ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
פאולינה, דוכסית וירטמברג (1854–1914), התחתנה עם ד"ר מלכור הנס אוטוקאר ווילים
נחש העמוני

| --- | --- |
 צאצאים:  חנון בן נחש, שבי 
 עיסוק:  מלך 
 
”וַיְהִי מִמָּחֳרָת, וַיָּשֶׂם שָׁאוּל אֶת-הָעָם שְׁלֹשָׁה רָאשִׁים, וַיָּבֹאוּ בְתוֹךְ-הַמַּחֲנֶה בְּאַשְׁמֹרֶת הַבֹּקֶר, וַיַּכּוּ אֶת-עַמּוֹן עַד-חֹם הַיּוֹם; וַיְהִי הַנִּשְׁאָרִים וַיָּפֻצוּ, וְלֹא נִשְׁאֲרוּ-בָם שְׁנַיִם יָחַד” (שמואל א', י"א, י"א).שאול מציל את אנשי יבש גלעד מיד נחש העמוני. איור מתוך תנ"ך מורגן.
נחש העמוני היה מלך בני עמון בתקופת שאול ודוד המוכר מהמקרא. נזכר כמי שתקף את אנשי יבש גלעד.
ביוגרפיה

נראה שהשם נחש הוא שם תאופורי, אשר נהוג היה לתת בקרב עמי כנען.
כאשר אנשי יבש גלעד נכנעו, הם ביקשו ממנו לכרות איתם ברית וסאלית. משמעות ברית זו היא שהצד החלש מתחייב לעבוד את הצד החזק או בעבודה כפשוטו, או במיסים וזאת בתנאי לתשלום קבוע, והצד החזק מתחייב להגן על הצד החלש.
נחש מציב לאנשי העיר תנאי לכריתת ברית איתו: ”בְּזֹאת אֶכְרֹת לָכֶם בִּנְקוֹר לָכֶם כָּל עֵין יָמִין וְשַׂמְתִּיהָ חֶרְפָּה עַל כָּל יִשְׂרָאֵל”. יוסף בן מתתיהו מציע הסבר מעשי להטלת המוּם הזה וטוען כי נחש היה נוהג לנקר את עיניהם הימניות של הנכנעים בפניו, כדי "שלא יכשרו עוד לחלוטין לעבודת הצבא, שהרי העין השמאלית מכוסה היא במגן הגדול", ובכך היה מונע אפשרות של מרידה עתידית. המנהג לנקר את עיני האויב ידוע גם ממסופוטמיה.
אנשי יבש גלעד מבקשים מנחש ארכה של שבעה ימים: ”וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו זִקְנֵי יָבֵישׁ, הֶרֶף לָנוּ שִׁבְעַת יָמִים, וְנִשְׁלְחָה מַלְאָכִים, בְּכֹל גְּבוּל יִשְׂרָאֵל; וְאִם-אֵין מוֹשִׁיעַ אֹתָנוּ, וְיָצָאנוּ אֵלֶיךָ”. שתי המילים האחרונות מסבירות את הרצון להיכנע ללא תנאי.
אנשי יבש מודעים לעזרה הקרובה ומודיעים לנחש: ”מָחָר נֵצֵא אֲלֵיכֶם; וַעֲשִׂיתֶם לָנוּ, כְּכָל-הַטּוֹב בְּעֵינֵיכֶם”. במגעים המועטים שמנהלים אנשי יבש גלעד עם העמונים יש אירוניה: הם פונים למי שאיים עליהם בנקירת עין ימין: "וַעֲשִׂיתֶם לָנוּ, כְּכָל-הַטּוֹב בְּעֵינֵיכֶם". מילים אלו מעצימות את ההפתעה בעת התקפת בני ישראל בראשות שאול.
עם הגעת הידיעה אל שאול, שחט שאול צמד בקר, ניתחו ושלח לכל ישראל כאיום: מי שלא יבוא למלחמה, כן ייעשה לבקרו. העם התגייס למלחמה, ככתוב:"וַֽיִּפְקְדֵ֖ם בְּבָ֑זֶק וַיִּהְי֤וּ בְנֵֽי־יִשְׂרָאֵל֙ שְׁלֹ֣שׁ מֵא֣וֹת אֶ֔לֶף וְאִ֥ישׁ יְהוּדָ֖ה שְׁלֹשִׁ֥ים אָֽלֶף". והכניע את בני עמון.
נחש העמוני נזכר גם כמי שסייע לאחי דוד, כשמשפחתו ברחה משאול למואב ונרצחה על ידי מלך מואב. אחד מאחיו של דוד, אליהוא, הצליח להימלט והגיע אל נחש העמוני, שמתוך שנאתו לשאול (ממלחמת יבש גלעד) לא הסגיר את אחי דוד. לפיכך נמנע דוד ממלחמה בבני עמון עד מותו של נחש. עם מותו שלח דוד שליחים לחנון בן נחש לנחמו, אך הלה חשד כי הם באים למטרת ריגול, גילח את חצי זקנם, חתך את חצי בגדיהם ושלחם בבוז חזרה ליהודה. בנו השני, שובי בן נחש, הגיש עזרה לדוד בזמן מרד אבשלום. נראה כי לאחר שדוד כבש את בני עמון, הוא הכתיר את שובי בן נחש למלך, במקום אחיו חנון, וכרת איתו ברית. במסגרת הברית הזאת השיא דוד את בנו, שלמה, לנעמה העמונית, שהייתה כנראה בתו של שובי ונכדתו של נחש העמוני. בנם, רחבעם, המשיך את שושלת בית דוד ביהודה.
בעל ספר דברי הימים מוסר בקצרה על מותו של נחש: "וַיְהִי אַחֲרֵי-כֵן וַיָּמָת נָחָשׁ מֶלֶךְ בְּנֵי-עַמּוֹן".
ראו גם

מלחמת שאול ונחש העמוני
חנון בן נחש
שבי בן נחש
מלכי עמון
לקריאה נוספת

אלכסנדר רופא, נחש מלך בני עמון על פי מגילת שמואל מקומראן, בית מקרא ל, 1985, עמ' 456–462
רוני גולדשטיין, עוד על סיפור נחש במגילת שמואל מקומראן (4QSama), מגמתו ותפוצתו, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום כב, 2013, עמ' 17–25
הערות שוליים

↑  שמואל אברמסקי, עולם התנ"ך שמואל ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 98.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 6, פרק ה, פסקה א, סעיפים 69–70.
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך א, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 205.
↑  ספר שמואל א', פרק י"א, פסוק ג'.
↑  יאיר זקוביץ, אביעה חידות מני קדם: חידות וחלומות  חידה בסיפורת המקראי, תל אביב, עם עובד, 2005, עמ' 146.
↑  המלך הזה הוא אני – אתר תנ"ך ממלכתי, באתר edu.929.org.il
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק כ"ז
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ב, פסוק כ"ט
↑  ספר מלכים א', פרק י"ד, פסוק כ"א
↑  משה גרסיאל, ראשית המלוכה בישראל: עיונים בספר שמואל, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 2008, כרך 4,  עמ' 161; 217
↑  ספר דברי הימים א', פרק י"ט, פסוק א'.
סוריה (ספרד)

ס֫וֹרִיָה (ספרדית: Soria) היא עיר בצפון-מרכז ספרד, בקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון, והיא בירת פרובינציית סוריה. העיר שוכנת על גדותיו של הנהר דוארו ואוכלוסייתה מונה כ-38 אלף נפש (2006).
השם היהודי-ספרדי צוריאנו מיוחס לעיר זו, וכך גם שם המשפחה סוריאנו הנפוץ כשם משפחה איטלקי וספרדי.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין שה-ג'יאג'וואנג, חביי, הרפובליקה העממית של סין
צרפת קוליור (אנ'), אוקסיטניה, צרפת
נאותות

נאותות (באנגלית: Soundness) הוא מונח המציין שתי תכונות לוגיות. בתור תכונה של טיעון לוגי, הנאותות היא התכונה של טיעון תקף שבו כל ההנחות אמיתיות, בניגוד לטיעון תקף שכמה מהנחותיו שקריות. בתור תכונה של מערכת לוגית אקסיומטית, נאותות היא התכונה לפיה אם נוסחה מסוימת ניתנת להוכחה מן האקסיומות על פי כללי המערכת, אזי נוסחה זו אמיתית.
נאותות של טיעון

נוכל להבין את הרעיון של הנאותות הלוגית של טיעון תקף אם נחשוב על מאפיין חשוב של טיעון תקף - האמיתות של טענותיו. טיעון תקף, באופן כללי, הוא טיעון שבו אין אפשרות שבה ההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית, דהיינו אין דוגמה נגדית לכך שהמסקנה נובעת מן ההנחות. לפי הגדרה זו של תקפות, טיעון הוא תקף גם אם חלק מהנחותיו שקריות, שכן מצב כזה אינו מהווה דוגמה נגדית לתקפותו. לדוגמה: נתונות שתי הנחות:
כל היוונים הם בני אדם.
כל בני האדם הם בני תמותה.
מסקנה: כל היוונים הם בני תמותה.
התקפות של טיעון זה כמעט ברורה מאליה. ברור גם שאם שתי ההנחות אמיתיות, גם המסקנה, בהכרח, אמיתית. אין באפשרותנו להעלות על דעתנו מצב שבו ההנחות אמיתיות והמסקנה אינה אמיתית. אבל מה אם אחת ההנחות שקרית? גם אז הטיעון עודנו תקף, אף שבמקרה כזה ייתכן שהמסקנה שקרית. אריסטו גילה כי הטיעון תקף בזכות צורתו, ללא קשר לשאלה האם חלק מהטענות שקריות מבחינת התכן שלהן:
צורתו הכללית של הטיעון הזה היא כזו:
כל א הוא ב
כל ב הוא ג
מסקנה: כל א הוא ג
כעת נניח שאנו מפרשים את אמיתותן של הטענות בטיעון הנ"ל בעולם שבו לא כל היוונים הם בני אדם - למשל, עולם שבו האלים היווניים גם הם נכללים בקבוצת היוונים. במצב כזה, ההנחה הראשונה והמסקנה הן שקריות. אף על פי כן הטיעון הוא תקף, שכן אין בכך משום דוגמה נגדית, שבה כל ההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית. 
ההבחנה בין טיעון תקף שבו ההנחות אמיתיות לטיעון תקף שבו ההנחות אינן אמיתיות היא ההבחנה בין נאותות (soundness) לאי-נאותות של הטיעון, אבל היא אינה משפיעה על תקפות הטיעון עצמה. הטיעון שאנו דנים בו הוא תקף, אולם בפירושים מסוימים, למשל זה שבו דנו זה עתה, הוא אינו נאות.
נאותות של מערכת לוגית

הלוגיקה המודרנית בוחנת את תכונותיה הצורניות של מערכת לוגית, דהיינו של תחשיב (calculus) בו ניתן לבצע הוכחות. התחשיב הוא מערכת פורמלית שיש בה נוסחאות בנויות כהלכה מבחינה תחבירית, שחלקן מקבלות מעמד מיוחד של אקסיומות, וכן מערך של כללי היסק באמצעותם ניתן לבצע גזירות של נוסחאות אחדות מתוך נוסחאות אחרות, דהיינו להוכיח אותן. 
למחקר של התכונות של מערכות מסוג זה קוראים גם מטא-תאוריה או מטאלוגיקה. הנאותות היא אחת התכונות החשובות ביותר של מערכות לוגיות. ייקל להבין אותה בהשוואה לשתי תכונות נוספות, עקביות ושלמות:
עקביות (consistency) - זוהי תכונתן של מערכות לוגיות שאין סתירה בין אי אלו מן הטענות המוכלות בהן
שלמות (completeness) - זוהי תכונתן של מערכות לוגיות שבהן לגבי כל נוסחה אמיתית, ניתן לספק לה הוכחה מן האקסיומות.
נאותות (soundness) - בניגוד לנאותות של טיעון, שהיא התכונה של טיעון תקף שבו כל ההנחות אמיתיות, נאותות של מערכת לוגית היא התכונה לפיה אם נוסחה מסוימת ניתנת להוכחה מן האקסיומות על פי חוקי התחשיב, אזי נוסחה זו אמיתית.
הוכחות לשלמות ולנאותות מעידות על הזיקה שבין התחביר (סינטקס) והסמנטיקה של המערכת. התחביר קובע איזו נוסחה היא תיאורמה (או משפט), דהיינו איזו נוסחה ניתנת לגזירה מן האקסיומות, באמצעות כללי ההיסק. הסמנטיקה קובעת איזו נוסחה היא טאוטולוגיה, דהיינו איזו נוסחה היא אמיתית בהכרח מכוח משמעותם של המונחים המקושרים בה והאופן בו הם מקושרים. לפי הגדרות אלו, למערכת יש שלמות, כאשר כל טאוטולוגיה היא גם תאורמה. למערכת יש נאותות, כאשר כל תאורמה היא טאטוטלוגיה.
ניתן לראות כי התכונות נאותות ושלמות קשורות זו לזו, אף שלא כל מערכת נאותה היא גם שלמה. קורט גדל הוכיח ב-1931 במשפטי האי-שלמות שלו כי במערכות לוגיות שהן חזקות מספיק (כאלו שכוללות את האריתמטיקה בתוכן, כמו המערכת שהציע ברטראנד ראסל בפרינקיפיה מתמטיקה), יש נוסחאות אמיתיות שלא ניתן להוכיח אותן או את שלילתן.
מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט

מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט (בגרמנית: Mathilde Prinzessin zu Waldeck und Pyrmont; 10 באפריל 1801 - 13 באפריל 1825), הייתה בתו של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה

מתילדה נולדה ב-10 באפריל 1801 ברהודן לגאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג.
ב-21 בינואר 1817 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים. ב-13 באפריל 1825 מתה מתילדה בבאד קרלסרוהה, בעת לידת בנה וילהלם אלכסנדר, ולאחר מותה התחתן בעלה עם הלנה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג.
משפחתה

ב-21 בינואר 1817 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
מריה, דוכסית וירטמברג (1818–1888), התחתנה עם קרל השני, רוזן הסן-פיליפסטאל
אויגן, דוכס וירטמברג (1820–1875), התחתן עם מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה
וילהלם אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1825)
סאיאקו קורודה

סאיאקו קורודה (ביפנית: 黒田清子; נולדה ב-18 באפריל 1969) היא בתם השלישית של אקיהיטו, קיסר יפן, ומיצ'יקו, קיסרית יפן. היא ויתרה על תאריה ומעמדה כדי להינשא לפשוט עם.
ביוגרפיה

סאיאקו נולדה ב-18 באפריל 1969 בבית החולים של הארמון הקיסרי ברובע צ'יודה שבטוקיו. אביה הוא אקיהיטו, קיסר יפן, ואמה היא מיצ'יקו, קיסרית יפן. יש לה שני אחים גדולים, נארוהיטו ופומיהיטו. בילדותה קיבלה את התואר "הנסיכה נורי" (紀宮清子内親王 נורי נו מיה). היא למדה בבתי הספר של גאקושין. ב-1992 החלה ללמוד ספרות יפנית באוניברסיטת גאקושין. בהמשך אותה שנה התקבלה כעמיתה ב"מכון ימאשינה לאורניתולוגיה", והתמחתה בצפרות. ב-1998 הפכה לחוקרת מטעם המכון, וכתבה מאמרים בנושא צפרות. היא מתעניינת במיוחד בשלדגיים.
ב-30 בדצמבר 2004 הודיעה סוכנות הידיעות הקיסרית כי סאיאקו בת ה-35 התארסה עם יושיקי קורודה (בן 39) – מעצב עירוני וחבר ותיק של הנסיך פומיהיטו, אחיה של סאיאקו. האירוסים קיבלו את אישור משפחתה של סאיאקו, ונערכו ב-15 בנובמבר 2005.[דרושה הבהרה] הם התקיימו בטקס שינטו מסורתי וצנוע במלון אימפריאל בטוקיו. השתתפו בו רק כ-30 אורחים מהצד של החתן והכלה גם יחד, אולם אלפים התגודדו ברחובות הסמוכים. מכיוון שקורודה הוא פשוט עם, לאחר נישואיה נאלצה סאיאקו לוותר על כל תאריה וזכויות היתר שלה, והיא שינתה את שמה ל"סאיאקו קורודה". היא בת המלוכה היפנית הראשונה שעושה זאת מאז הנסיכה מסאקו ב-1960.
היא ויתרה גם על קבלת קצבה קיסרית, אולם קיבלה כמתנת חתונה מממשלת יפן 152 וחצי מיליון ין (כ-1.2 מיליון דולר) בהקצבה חד פעמית. כהכנה לחיי הנישואים, היא ויתרה על הקריירה כצפרית,[דרושה הבהרה] לקחה שיעורי נהיגה והתאמנה בקניות בסופרמרקט. עם זאת, גם לאחר שוויתרה על תאריה, היא נותרה חלק לא רשמי מהמערכת הקיסרית, ומדי פעם אף מופיעה באירועים רשמיים, למשל באוקטובר 2016 הופיעה במשתה לכבודם של פיליפ, מלך הבלגים ומתילדה, מלכת בלגיה. באפריל 2012 היא מונתה לכוהנת הגדולה של מקדש איסה, במשותף עם דודתה הנסיכה יורי. ב-19 ביוני 2017 פרשה יורי מהתפקיד, וסאיאקו ממלאת אותו מאז בעצמה.
תואר

מיום לידתה ועד נישואיה החזיקה סאיאקו בתואר ”הוד מעלתה הקיסרית הנסיכה נורי”.
הערות שוליים

↑  Japanese emperor's only daughter to wed
↑  יפן: הנסיכה ויתרה על התואר בשביל האהבה, באתר ynet, 15 בנובמבר 2005.
↑  במשפחת המלוכה היפנית, החובה לוותר על התואר כדי להינשא בנישואים מורגנטיים, קיימת אצל הבנות בלבד. שני אחיה הגדולים של סאיאקו נשאו פשוטות עם בלי לוותר על תוארם
↑  Japan Loses A Princess
↑  Japanese princess weds commoner
↑  Japanese princess weds commoner
↑  No Author, Emperor's daughter becomes supreme priestess at Ise Shrine, The Japan Times, ‏2017-06-21 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4973 2131  LCCN: nr2006033246  NDL: 01022330  VIAF: 61511040   WorldCat (עם VIAF): 61511040
מתילד ג'רי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באפריל 1879 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 בינואר 1961 (בגיל 81) בודפשט מחוז XIII, הונגריה 
 שם לידה:  Gutfreund Matilda 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
מתילד ג'רי (במקור גוטפרוינד, בהונגרית: Győri Matild; בודפשט, 3 באפריל 1879 – בודפשט, 4 בינואר 1961) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-הונגרייה. שחקנית מצליחה ורב גוונית (תיאטרון, רדיו וקולנוע).
ביוגרפיה

מתילד גוטפרוינד נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף גוטפריונד, סוחר תבואות, ושל פאני קליין. ב-6 באוקטובר 1896 החל את הקריירה שלה בלהקת בלה פולגאר ברוזניו (אנ'). היא הוזכרה תמיד בביקורות כ"תופעה מקסימה". ג'רי פעלה באזורים של ערי השדה במשך שנים, והופיעה בין היתר בברטפה ושיקלוש.
בנובמבר 1902 הקדיש לאיוש פילפ, היסטוריון האמנות המצוין שעדיין היה בתחילת דרכו באותה תקופה, מאמר מיוחד למשחק המיוחד של ג'רי:
"...מחזה עממי מעולה בשם 'צועני' הועלה אתמול במשחקה של מתילד ג'רי בביצוע מצוין. ... מתילד ג'רי שיחקה את התפקיד של הנערה הצוענייה חסרת המזל המאוהבת, באמנות כה גדולה ובמשחק כה מעמיק, שכמותם כמעט לא ראינו בתיאטרון זה. ... הקהל מחא כפיים להופעה האמנותית של מתילד ג'רי במשך דקות ארוכות, ומעריציה הרעיפו עליה זר דפנה ענקי ופרחים”.
בין השנים 1902 לבין 1904 הופיעה בעיר פץ', בשנים 1906–1907 בבקשצ'בה ובביסטריצה, וב-1907 חתמה חוזה עם להקת התיאטרון בעיר מישקולץ. לאחר מכן,
כשהגיע לבודפשט, היא הייתה חברה מוכרת בקברט אפולו, ולאחר מכן ב"רויאל אורפאום" (Royal Orfeum) בין 1925 לבין 1929. בינתיים, ב-1925, הופיעה גם ב"תיאטרון האמנים" (Művész Színhaz) שזה עתה נוסד. משנת 1927 הופיעה על "בימת בולוואר טרז" ובקיץ ברויאל אורפאום. משנות ה-30 לקחה על עצמה פחות תפקידים. באותה תקופה המשיכה להופיע על בימת בולוואר טרז ואחר כך הופיעה בכמה תפקידים ברדיו. היא שיחקה בכמה וכמה סרטים מצליחים הן אילמים והן מדברים.
בשל החוקים היהודיים, לא הורשתה לעלות על הבמה הכללית בפני קהל נוצרי משנת 1939, אלא רק בתיאטרון גולדמארק במסגרת מסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בפני קהל יהודי. בין היתר, שיחקה במחזה המצליח ביותר הדיבוק, ב"סיפור טבעת המלך" של לאיוש סאבולצ'י ובמחזה "סונטת הסתיו" של הוגו צ'רגה.
ג'רי הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
תפקידיה הקולנועיים

את מי ששנים אוהבים (1915) - הרוזנת ליאונה
תותח ופעמון (1915) - גרטרוד, אשתו של ספי אוסטרייך
היזהרו מהנשיקה! (1922, מערכון)
הסייח הצהוב (1936) - שארי, אשתו של סוחר הירידים איציק זינגר
לקריאה נוספת

Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. II. kötet (Favartné – Komjáti Ferenc). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. [1929]. (לקסיקון התיאטרון ההונגרי: האנציקלופדיה של התיאטרון והספרות הדרמטית ההונגרית. עורך. אלדאר שופפלין. בודפשט: איגוד השחקנים הלאומי ומכון הפנסיה. (1929).
Hangosfilm (סרט מדבר)
מתילד ג'רי בלקסיקון אמנות הבמה ההונגרית