stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערב אירופה

מערב אירופה לפי ההגדרה הרווחת.
מערב אירופה לפי ההגדרה המצומצמת ביותר
מערב אירופה הוא כינוי לקבוצת מדינות באירופה, ולהן ייחוד היסטורי, פוליטי ותרבותי. הגדרה זו לא בהכרח חופפת להגדרה הגאוגרפית של מערב היבשת.
ההגדרה הרווחת למושג מערב אירופה, עוצבה לאחר מלחמת העולם השנייה כתוצאה של המלחמה הקרה, והיא כוללת את כל המדינות אשר היו קרובות בהשקפתן לארצות הברית ואשר התנגדו למשטר הקומוניסטי בברית המועצות ובמדינות מזרח אירופה. כמה ממדינות המערב הפכו דמוקרטיות רק בעת האחרונה – בספרד ובפורטוגל, למשל, היו נהוגים משטרים דיקטטוריים עד לשנת 1975. מדינות אחרות, אשר נקטו עמדה נייטרלית במלחמה הקרה, כגון שווייץ ושוודיה, נחשבו אף הן חלק ממערב אירופה: הן הצטרפו לארגונים כלכליים מערב-אירופאיים (EFTA, למשל) וכלכלותיהן היו בהחלט רחוקות מהקומוניזם המזרח-אירופאי. המובן הגאוגרפי של "מערב אירופה" נחלש עם הכללתה של יוון בקבוצת המדינות המערב-אירופאיות; יוון שוכנת למעשה מזרחית לכמה ממדינות הגוש המזרחי.
מערב אירופה בהגדרה המצומצמת ביותר כולל את האיים הבריטיים (בריטניה ואירלנד), שלוש מדינות בנלוקס וצרפת. הסיבה להגדרה מצומצמת זו היא שכל המדינות האחרות, חלקן קרובות מבחינה פוליטית ותרבותית לאלו שהוזכרו כאן, שייכות לאזורים גאוגרפיים אחרים באירופה במשמעותם המצומצמת: ספרד ואיטליה שייכות ל"דרום אירופה", גרמניה ואוסטריה – ל"מרכז אירופה", ומדינות סקנדינביה – ל"צפון אירופה". בהגדרה מצומצמת זו ממעטים להשתמש.[דרוש מקור]
ההפרדה בין המזרח והמערב במשך פחות מחמישים שנות המלחמה הקרה הייתה הרמטית למדי, והביאה להתעצמות ההבדלים התרבותיים בין הגושים. הסמל הידוע ביותר להפרדה הוא חומת ברלין, אשר חצתה את בירת גרמניה של היום באופן שרירותי בין הגוש המערבי והמזרחי. הגדרת "מערב אירופה" לא מקבילה להגדרת האיחוד האירופי. מדינות מערב-אירופאיות מובהקות – נורווגיה ואיסלנד, למשל – מעולם לא הצטרפו לאיחוד. מדינות אחרות, כגון בריטניה, הצטרפו מאוחר, שנים רבות אחרי שנכללו כבר תחת הגדרת "מערב אירופה" וגם החל מ-2004 החלו מדינות קבוצת וישגראד שנחשבו למדינות מזרח אירופאיות מובהקות, והמדינות הבלטיות שנחשבו לחלק מברית המועצות, להצטרף לאיחוד האירופי. קריטריון נוסף אשר לא תמיד התאים היה חברות בנאט"ו.
כיום, עם נפילת הקומוניזם וההתקרבות בין הגושים, מיטשטשת ההבחנה. בשנת 2004 נוספו חמש-עשרה מדינות לאיחוד האירופי, רובן ממזרח אירופה. נכון לשנת 2006 השתלבותן עדיין אינה מלאה. סלובניה נחשבת בעיני רבים כבר היום לחלק ממערב אירופה; מכל מדינות יוגוסלביה לשעבר הייתה סלובניה המפותחת, העשירה והדמוקרטית ביותר, והיחידה שלא השתתפה ממושכות במלחמות בשנות ה-90.
כיום נכללות המדינות הבאות במערב אירופה לפי ההגדרה המורחבת:
חמש המדינות הנורדיות: שוודיה שוודיה, פינלנד פינלנד, דנמרק דנמרק, איסלנד איסלנד ונורווגיה נורווגיה.
האיים הבריטיים: בריטניה בריטניה ואירלנד אירלנד
שלוש מדינות בנלוקס: הולנד הולנד, בלגיה בלגיה ולוקסמבורג לוקסמבורג
מדינות מרכז אירופה: גרמניה גרמניה, שווייץ שווייץ, אוסטריה אוסטריה וליכטנשטיין ליכטנשטיין.
מדינות איבריה: ספרד ספרד פורטוגל פורטוגל ואנדורה אנדורה.
מדינות חצי האי האיטלקי: איטליה איטליה, סן מרינו סן מרינו וקריית הוותיקן קריית הוותיקן
אחרות: מלטה מלטה, צרפת צרפת ומונקו מונקו.
ראו גם

צפון אירופה
דרום אירופה
מזרח אירופה
אגן הים התיכון
מכה קולה

| --- | --- |

 סוג:  קולה
 יצרן:  Mecca Cola World Company (חברת מכה קולה העולמית)
 מוצא:  צרפת
 מועד הכנה ראשוני:  נובמבר 2002
 משקאות קשורים:  קוקה-קולה
מכה קולה, משקה קולה הנפוץ בארצות ערב ונועד להתחרות בחברת קוקה-קולה. המשקה נקרא על שם העיר מכה שבערב הסעודית, שהיא העיר הקדושה ביותר לאסלאם.
המשקה הומצא על ידי מוסלמי תוניסאי, טאופיק מטולטי, המתגורר בצרפת החל מ-2002.
המשקה מיוצר במספר מדינות מוסלמיות (כמו מרוקו) ומשווק ברחבי העולם.
בהתאם למצוות הצדקה באסלאם (זכאה), חלק מהפילוסופיה הארגונית של החברה, הוא לתמוך בארגוני צדקה, ובמיוחד בסיוע לפלסטינים. החברה מתחייבת לתרום 10% מרווחיה למימון פרויקטים הומניטריים מובהקים (כמו בתי ספר) באזורים פלסטיניים בפלסטין ועוד 10% למטרות צדקה כלליות במדינות שבהן נמכר המשקה. עמדה אקטיביסטית זו משתקפת בסלוגן החברה, המופיע על כל מוצריה: "לנער את המצפון". החברה גם מציעה לצרכנים להימנע מלערב את המשקה עם אלכוהול, בהתאם לאיסור המוסלמי על צריכת אלכוהול. מכה היא העיר האסלאמית הקדושה ביותר, אשר מספקת את שמו של המותג ומעניקה לו משמעות דתית.
מנסף א-סוויסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1944 תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 פטירה:  6 בנובמבר 2016 (בגיל 72) 
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה 
 בן או בת זוג:  מנסף א-סוויסי 
 פרופיל ב-IMDb
 
מנסף א-סוויסי (בערבית: منصف السويسي; 1 בינואר 1944 – 6 בנובמבר 2016) היה במאי ושחקן תיאטרון תוניסאי.
ביוגרפיה

א-סוויסי נולד ב-1 בינואר 1944 בתוניס, בירת תוניסיה.
במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 הופיע א-סוויסי בהופעות תיאטרון רבות, וכיכב על במות מכובדות כמו התיאטרון הלאומי של תוניסיה והתיאטרון העירוני של תוניס. ברבות השנים גם כתב מחזות משלו, כשהידוע שבהם הוא "אל האני בולדרבלה" (El Hani Bouderbala).
בשנת 1983 ייסד את חברת הפקות התיאטרון באל-כאף, (Journées théâtrales de Carthage), ובמקביל מונה למנהל התיאטרון הלאומי של תוניסיה, תפקיד בו שימש במשך כ-6 שנים. בשנות זקנתו פרש א-סוויסי מהבמה ועבר לתפקידיים ניהוליים, ועל כן הוא התמנה לנשיא המכון לתיאטרון הערבי, חבר המועצה לתרבות תוניסאית, ופרופסור מן המניין ללימודי תיאטרון במכון כווית לאמנות הדרמה. בזכות תרומתו לתיאטרון התוניסאי, הוא נחשב כיום לאחד המחזאים התוניסאים המשפיעים אי-פעם.
נוסף על תרומתו לתחום התיאטרון התוניסאי, א-סוויסי גם מילא תפקידים שונים בקולנוע ובטלוויזיה.
ב-6 בנובמבר 2016 נפטר א-סוויסי, בגיל 72.
מחזאותיו

בתור דמות סמלית של התיאטרון התוניסאי, מוכר א-סוויסי בזכות עשרות מחזות שבהם השתתף, אולם הבולטים שבהם הם:
El Hani Bouderbala
Atchane ya sabaya
By by ya arab
Diwane ezzenj
Hadha Faust akher
Turghut
הערות שוליים

↑  Moncef Souissi n’est plus, Leaders (בצרפתית)
1 2 3 4 5 6  Moncef Souissi et Saïda Sarray nous quittent, Turess
↑  منصف السويسي ل «الشروق»: رفضت أن أبيع تاريخي ب 10 آلاف دولار, تورس
↑  Journal officiel de la République tunisienne, Arrêté du Premier ministre, 2008, עמ' 861
1 2  Théâtre : Moncef Souissi décède à 72 ans, Kapitalis, ‏2016-11-06 (ב־)
↑  walid, Lever de rideau des JTC 2016: Cérémonie Hommage à la mémoire et à l'oeuvre de feu Moncef Souissi, Directinfo (ב־)
↑  Soufiane Ben Farhat, Des origines à nos jours, le théâtre tunisien, missionnaire et d'avant-garde, Horizons Maghrébins 58, 2008, עמ' 106-114
↑  Théâtre : Moncef Souissi décède à 72 ans : Kapitalis : http://kapitalis, studylibfr.com (בצרפתית)
↑  Le théâtre sans Moncef Souissi, Le Temps (בצרפתית)
↑  אף שנכתבו בערבית, שמות מחזותיו צוינו בשפה הצרפתית
↑  Turghut de Moncef Souissi : corsaires d'hier et d'aujourd'hui !, archive.wikiwix.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקי ביאסיון

מאסימו 'מיקי' ביאסיון (באיטלקית: Massimo "Miki" Biasion; נולד ב־7 בינואר 1958 בבסנו דל־גרפה, איטליה) הוא נהג ראלי איטלקי, פעמיים אלוף העולם בראלי.
קריירה

ביאסיון עלה לכותרות בתחילת שנות השמונים כשזכה הן באליפות הראלי באיטליה והן באליפות אירופה בשנת 1983 כשהוא נוהג בלנצ'יה 037. הוא החל להתחרות בשנת 1979 באופל קדט GT/E. באמצע שנות השמונים נבחר למלא תפקיד מרכזי בקבוצה המובילה של לנצ'יה שחיפשה להתארגן מחדש לאחר ההתרסקות הקטלנית של הנהג הנרי טויבנן על מנת להמשיך לשלוט באליפות, כעת תחת קטגוריה A הבכירה. ביאסיון זכה באליפות העולם ב־1988 ו־1989. בשיאו השיג ביאסיון ניצחונות בכמעט שלושת רבעי האירועים בהם השתתף. הוא גם היה הנהג השני שהגן בהצלחה על תוארו (אחרי יוהא קנקונן) והשלישי שזכה בשני תארים (אחרי קנקונן וולטר רוהל).
אחרי שנות האליפות שלו, ביאסיון לא הצליח לשחזר שוב את אותה הצלחה. הוא לא הצליח לנצח אירוע עם לנצ'יה ב־1991 ועבר לפורד לעונת 1992 עם חוזה שהפך אותו לנהג בעל השכר הגבוה ביותר בזמנו. האופטימיות לא החזיקה מעמד. בראלי פורטוגל הוא העניק לסיירה קוסוורת' את התוצאה הטובה ביותר שלה באליפות העולם כשסיים במקום השני. בשנה שלאחר מכן, כשהוא נהג בפורד אסקורט RS קוסוורת' החדשה. הוא ניצח בראלי אקרופוליס והיה בקרב על אליפות הנהגים בחלק מהעונה.
לאורך התקופה של ביאסיון בפורד היה נראה שהוא מואפל על ידי פרנסואה דלקור הצעיר שבדרך כלל התגלה כמהיר יותר, במיוחד במרוצי האספלט. בנוסף, בעונת 1994, היעדר משאבים הביאו לכך שפיתוח האסקורט היה בפיגור אחרי שאר הרכבים שבאליפות ומערכת היחסים של ביאסיון עם הקבוצה החמירה ככל שהתקדמה העונה. ביאסיון לא הוחתם בפורד בשנה שלאחר מכן. לאחר שהתמודד במספר מרוצים עם קבוצות פרטיות, פרש בשקט בסוף עונת 1995
לאורך כל הקריירה שלו ישב לצידו הנווט טיזיאנו סיוויירו. היוצא מן הכלל היחיד היה ראלי פורטוגל 1988, שם הוחלף סיוויירו על ידי קרלו קסינה בגלל בעיות בריאותיות.
ביאסיון זכה באליפות העולם במשאיות בשנים 1998 ו־1999 עם איווקו.
חייו האישיים

ביאסיון היה נשוי לנהגת הראלי האיטלקייה שנטל גלי, שזכתה מספר פעמים באליפות הראלי האיטלקית לנשים. נולדו להם ארבעה ילדים, בטינה, איסוטה, ג'קובו ואוליביה. הזוג גרוש כעת וביאסיון נשוי בשנית לפאולה.
הערות שוליים

1 2  Miki Story – Miki Biasion (באיטלקית)
1 2  eWRC-results.com, Miki Biasion - rally profile eWRC-results.com, eWRC-results.com
↑  Rally legend Miki Biasion back behind the wheel at Race Retro to mark WRC anniversary, Race Retro, ‏2018-04-10 (באנגלית)
1 2  Robson, Graham, 1936-, Ford Escort RS Cosworth & world rally car, [Revised edition], Dorchester, England, עמ' 48
↑  llluis555, Ford Escort RS Cosworth: the RALLY CAR, WRCWings, ‏2017-04-01 (באנגלית)
1 2  Acerca de Massimo "Miki" Biasion, www.iveco.com (באיטלקית)
↑  Chantal Galli, Chantal Galli (באיטלקית)
↑  "Miki Biasion". Sports Car Legends (באיטלקית).
לנצ'יה דלתא S4 של ביאסיון.
מיצ'ורינסק

מיצ'ורינסק (ברוסית: Мичу́ринск) היא העיר השנייה בגודלה במחוז טמבוב שברוסיה. נכון לשנת 2010, מתגוררים בעיר כ-99,000 בני אדם.
שמה המקורי של העיר הוא "קוזלוב" ("Козло́в"). העיר נוסדה בשנת 1635. שמה של העיירה שונה למיצ'ורינסק בשנת 1932 על שם הביולוג איוואן מיצ'ורין, החקר את הברירה הטבעית.
ערים תאומות

הערים התאומות של מיצ'ורינסק הן:
מנסטר, סקסוניה התחתונה, גרמניה
סמוליאן, בולגריה
הערות שוליים

↑  Davies, Brian (2004). State power and community in early modern Russia : the case of Kozlov, 1635-1649. Palgrave Macmillan. p. 72. OCLC 53162704.
↑  "History of the Area - Michurinsky District (Official Web Site)" (ברוסית). Michurinsky District. נבדק ב-17 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Международные отношения". Official Michurinsk website (ברוסית). Michurinsk. נבדק ב-2020-02-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553081605171  GND: 4815159-2  LCCN: n83052772  MusicBrainz: 09b87181-385c-4627-97f6-450a26962b9e  NKC: ge577286  VIAF: 126705500   WorldCat (עם VIAF): 126705500 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנסורי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  Kourosh Mansory
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים)
 מיקום המטה:  בראנד 
 משרד ראשי:  גרמניה ברנד, גרמניה
 ענפי תעשייה:  כוונון מכוניות, כוונון מנועים
 מוצרים עיקריים:  רכבי יוקרה
 עובדים:  מעל 200
  
 https://www.mansory.com/
 
מנסורי (באנגלית: Mansory) היא חברה גרמנית שעוסקת בכוונון מכוניות ומתמקדת ברכבי יוקרה. מלבד מכוניות יוקרה, החברה עוסקת גם בכוונון של מכוניות-על, רכבי שטח יוקרתיים ואופניים מותאמים אישית. החברה נוסדה בשנת 1989 על ידי היזם האיראני קורוש מנסורי. הסדנה שלו במינכן התמקדה בשינויים עבור מותגי יוקרה בריטיים כמו רולס רויס ומותגי יוקרה איטלקיים כמו פרארי. באמצע 2001, החברה עברה מהסדנה שלה במינכן למשרדים הראשיים בהרי פיכטל. כיום פועלת החברה מתוך בית מלאכה בברנד שבגרמניה.
מנסורי משפצים כלי רכב ממספר יצרנים, כמו: אסטון מרטין, אאודי, בנטלי, ב.מ.וו, בוגאטי, טסלה, לוטוס, למבורגיני, מזראטי, מרצדס-בנץ, פרארי, ורולס רויס. נכון ליולי 2024, מנסורי מעסיקה יותר מ־200 אנשי צוות ברחבי העולם, יש לה סניפים בגרמניה ושווייץ, ושיתופי פעולה עם סוכנויות רכב מקומיות ברחבי העולם.
רשת ההפצה העולמית של מנסורי כוללת סוכנויות בגרמניה, בריטניה, הודו, סין, קנדה, פולין, רוסיה, ארצות הברית, יפן, יוון, שווייץ, איסלנד, איחוד האמירויות, דרום אפריקה, ועוד.
מוצרים בולטים > מהדורת גאריה מנסורי

בתערוכת הרכב של פרנקפורט (אנ') ב־2011, מנסורי הודיעה על שיתוף פעולה עם חברת גאריה (אנ'). החברה ייצרה סדרה של מכוניות גולף ופנאי במהדורה מיוחדת עבור לקוחות עשירים. מכוניות אלו כללו לוחות גוף מסיבי פחמן בחזית, במדרגות הצד ובחלק האחורי, ומשלבות אלמנטים של טיק.
מוצרים בולטים > שיתוף פעולה עם לוטוס

ב-2012 חתמה מנסורי על הסכם עם לוטוס, על פי ההסכם, מנסורי תספק את שירותיה ללקוחות לוטוס שיזדקקו לפחחות, קישוטים וגימורים מיוחדים עבור הסדרות Elise, Exige ו־Evora של לוטוס. השותפות התפתחה בעקבות סדרה של דגמים חד-פעמיים שיוצרו על ידי Mansory עבור לוטוס, ביניהם רכב הקונספט – Evora Concept Bespoke שנחשף בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2011.
השותפות התפרקה זמן קצר לאחר מכן, כאשר מנכ"ל לוטוס דני בהאר שיזם את המהלך, הודח מתפקידו. במרץ 2019 פרסמה מנסורי את המהדורה הסופית של GTE בתערוכת הרכב של ז'נבה 2019, המבוססת על ה־Evora.
גלריה

רכבי מנסורי
מרצדס-AMG GT של חברת Mansory בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2016
Bentley Flying Spur – Mansory
בוגאטי ויירון Mansory
מקלארן 720S ששופץ על ידי Mansory בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2018
רולס-רויס קולינן מנסורי
מרצדס AMG G63 Star Trooper של חברת Mansory
מרצדס AMG S63 של חברת Mansory
Mansory Bugatti Chiron Centuria
Aston Martin DB11 Cyrus מאת Mansory
Mansory Black Marlin
למבורגיני אוונטאדור Mansory
פרארי 812 סטאלון מאת מנסורי
למבורגיני אורוס Venatus מאת Mansory
פרארי 458 Spider Mansory Siracusa Monaco מהדורה מוגבלת של Mansory
הערות שוליים

↑  Model S, Mansory, ‏2019-04-17 (באנגלית)
↑  Manufacturers, Mansory (באנגלית)
↑  About us, Mansory, ‏2019-02-14 (באנגלית)
↑  "Dealer map.com | -= M a N S O R y =- COM EN". ארכיון מ-2012-07-29. נבדק ב-2012-08-10.
↑  "The Garia Mansory Edition - inspired by luxury supercars - Garia Luxury Golf Car". אורכב מ-המקור ב-2014-02-03. נבדק ב-2014-02-01.
↑  "Lotus Makes Mansory Partnership Official". autodebut.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-01-24.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מנסורי".
מסחה (שומרון)

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  סלפית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,430 (2016)
 קואורדינטות:  32°06′28″N 35°03′06″E﻿ / ﻿32.107777777778°N 35.051666666667°E﻿ / 32.107777777778; 35.051666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) מסחה(למפת צפון השומרון רגילה) מסחה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסחה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסחה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת אזור מסחה משנת 1941, בתקופת המנדט הבריטי
בניין המשטרה הירדנית שהיה צמוד למסחה, כיום מבנה מועצת אלקנה
מסחה (בערבית: مسحة) הוא כפר פלסטיני, הממוקם במחוז סלפית, שבמרכז השומרון, כ-24 ק"מ מדרום-מערב לשכם וכ-24 ק"מ ממזרח לתל אביב. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,430 תושבים בשנת 2016. מסחה ממוקם 12.5 ק"מ צפונית מערבית לסלפית. הוא גובל בבידיא ממזרח, בזאוויה מדרום, באלקנה ממערב, ובעץ אפרים ובסניריא מצפון.
היסטוריה

בכפר נמצאו חרסים מהתקופה הביזנטית, האומיית, הצלבנית/איובית והממלוכית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר בסנג'ק שכם (מחוז שכם). תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, כוורות לגידול דבורים ועצי פרי.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, במסחה הייתה אוכלוסייה של 80 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו בכפר 20 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 87 תושבים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 110 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 8,263 דונם. אשר מתוכם הוקצו 1,612 לחקלאות שלחין, ו-2,482 לגידולי דגנים.
בשנות ה-30 נסלל תוואי כביש 505 (כביש "חוצה שומרון") שעבר דרך הכפר וחיבר את מישור החוף עם אזור שכם.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בתקופת שלטון ירדן הוקמה תחנת משטרה בגבעה שמעל הכפר. בשנת 1961, אוכלוסיית הכפר הייתה 478 נפש.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, מסחה עברה משליטה ירדנית לישראלית.
באוקטובר 1974, ביצע "גרעין מערב שומרון" של גוש אמונים, ניסיון התנחלות ראשון סמוך לכפר. שיירה של כ-30 רכבים עשתה את דרכה לכיוון הכפר, אך נעצרה במחסום של צה"ל, וחברי הגרעין שבו על דרכם. חברי הגרעין ביצעו עוד מספר ניסיונות התנחלות בבניין משטרת מסחה בשנים 1975 ו-1976. הם בחרו במקום מאחר שבניין המשטרה היה רכוש ממשלתי ירדני, ועבר לחזקת צה"ל לאחר מלחמת ששת הימים, אך נותר נטוש. גרעין של עולים מברית המועצות גם ביקש להקים התנחלות במקום. ב-27 בפברואר 1977, נכנסו שוב אנשי הגרעין לבניין משטרת מסחה, אך התפנו מהמקום תוך מספר שעות, לאחר שהשר ישראל גלילי הבטיח להם שהקמת התנחלות במקום תעלה לאישור בוועדת השרים להתיישבות בהקדם. אישור ועדת השרים התקבל כעבור יומיים, ב-1 במרץ 1977. לשם הקמת היישוב נתפסו כ-116 דונם של אדמות בבעלות פרטית של תושבי מסחה, בצו תפיסה לצרכים צבאיים. לכן תחילה עלו לשטח קבוצה של חיילי נח"ל, שעסקה בהכשרת השטח לקראת הקמת ההתנחלות. ב-10 במאי עלו 15 המשפחות הראשונות להתנחלות החדשה שקיבלה את השם אלקנה, הם נכנסו לבתים טרומיים שנבנו סביב תחנת המשטרה בקצה המערבי של הכפר מסחה. לאחר מכן הכריזה מדינת ישראל על מאות דונמים סביב אלקנה כ"אדמות מדינה" וההתנחלות החלה להתרחב לכיוונים שונים. שנים ספורות לאחר הקמתה של אלקנה, הוקמו בסמוך לה על אדמות מסחה וסניריא, עוד שלוש התנחלויות: עץ אפרים, שערי תקווה ואורנית.
בתחילת שנות ה -2000 היו כמה מחאות נגד התוכנית של בניית גדר ההפרדה בגדה המערבית, שהייתה אמורה לנתק את תושבי מסחה מאדמות רבות. המחאה נכשלה בסופו של דבר, והגדר נבנתה כמתוכנן.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  Finkelstein, 1997, p. 264
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft
↑  Barron, 1923,  Table VII, Sub-district of Ramleh, p. 21
↑  Mills, 1932, p.67
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  צה"ל חסם מעבר שיירת 200 מתנחלים לשומרון, דבר, 6 באוקטובר 1974
↑  "מערב שומרון" נבקש להתנחל, דבר, 29 ביוני 1976
↑  יוסף ולטר, העולים מברית המועצות רוצים לעלות למסחה, מעריב, 30 באוגוסט 1976
↑  יוסף ולטר, המתנחלים עלו למסחה בבוקר וירדו בצהריים, מעריב, 28 בפברואר 1977
↑  מרדכי אלקן, הבשורה בעצרת ההתנחלות:  באזור מסחה יקום ישוב, מעריב, 2 במרץ 1977
↑  יחידת נח"ל תכשיר את מסחה, מעריב, 18 באפריל 1977
↑  יוסף ולטר, במערב השומרון - יש חדש, מעריב, 29 באפריל 1977
↑  מרדכי אלקן, 15 משפחות יתנחלו מחר במערב השומרון  - במבצע בזק הוקמו למענן בתיים טרומיים, מעריב, 9 במאי 1977
| Flag of Senegalיישובי נפת סלפית |
| --- | --- | --- |
| ערים | סלפית |  |
| מועצות מקומיות | בידיה • בורוקין • דיר איסתיא |  |
| כפרים | דיר בלוט • פרח'ה • איסכאכא • כפר א-דיכ • חארס • ח'ירבת קיס • כיפל חארת' • מרדה • מסחה • קראוות בני חסאן • קירה • ראפאת • סרטא • יאסוף • זאוויה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584239405171
מניין לחורבן הבית

המצבה על קברו של יוסף זלצמן בן קבוצת כנרת שנרצח בנובמבר 1913. על המצבה מופיע הכיתוב: "פ"נ יוסף בן ליב זלצמן מורשא. נרצח ביום ב' כ"ד מרחשון שנת את"תמ"ה לגלותנו בן כ"ג שנים תנצ"בה"
מניין לחורבן הבית היא שיטת מניית שנים שהייתה בשימוש יהודי, בעיקר בארץ ישראל וסביבותיה, לאחר חורבן בית המקדש השני ועד התקופה הצלבנית. עם השנים התמעט השימוש בשיטה זו מחוץ להקשרים דתיים, אך עליית הלאומיות היהודית מסוף המאה ה-19 ואילך חידשה לזמן קצר את השימוש בשיטה זו, זאת ביוזמתו והובלתו של אליעזר בן-יהודה. השנה הנוכחית (ה'תשפ"ה) היא שנת 1,956 לחורבן הבית. ריענון
שיטות ספירה שונות

המסורת הנפוצה (שכנראה נובעת מבלבול בין מניין היצירה לחשבון שנות אדם הראשון) מחשבת את השנים לחורבן על ידי הפחתת 3,828 מהשנה העברית או 68 מהשנה הנוצרית. לעומתה היסטוריונים מתארכים את חורבן הבית לשנת 70 לספירה שהיא ג'תת"ל ליצירה. לפי חלק מהמקורות יש למנות את שנת 70 לספירה כשנת 1 לחורבן, כלומר מניין החורבן הוא 69 פחות מספירת הנוצרים או 3,829 פחות מהספירה העברית. שיטה זו נתמכת הן בידי התלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ט', עמוד א', שמציין 380 שנות הפרש בין המניין לחורבן למניין השטרות, והן מהרמב"ם במספר מקומות במשנה תורה, וכן ממצבות צוער ומכתבי יד מהמאה ה-10 שנמצאו בגניזת קהיר ומניינם העיקרי לחורבן.
בלוחות השנה של ידותון הלוי החבר, חזן בית הכנסת בן עזרא, שנות החורבן מתחלפות בתשעה באב, ולא בא' בתשרי כמו כל מנייני השנים. כך גם בחיבור על מנהגי תשעה באב הוא נקרא "ראש שנה לחרבן" וכן פירשו הקראים את ”בראש השנה בעשור לחודש” (ספר יחזקאל, פרק מ', פסוק א').
תולדות השימוש במניין לחורבן הבית > המניין לחורבן בית ראשון

משנות גלות בבל, עוד לפני חורבן בית ראשון, קיימות עדויות לשיטת מנייה שראשיתה באירועים הטראומטיים שחוו יהודי ארץ ישראל בתקופת החורבן. בספר מלכים ב' נזכר התאריך ”וַיְהִי בִשְׁלֹשִׁים וָשֶׁבַע שָׁנָה לְגָלוּת יְהוֹיָכִין מֶלֶךְ-יְהוּדָה” (כ"ה, כז), ובספר יחזקאל: ”בְּעֶשְׂרִים וְחָמֵשׁ שָׁנָה לְגָלוּתֵנוּ” (מ', א). שני התאריכים מתייחסים לגלות יהויכין – אירוע שנתפס כנקודת הפתיחה להשתלשלות האירועים שהובילו לחורבן ולגלות. באותו פסוק בספר יחזקאל מוזכר גם ”בְּאַרְבַּע עֶשְׂרֵה שָׁנָה אַחַר אֲשֶׁר הֻכְּתָה הָעִיר” המתייחס לחורבן בית ראשון. ברחבי ספר יחזקאל נמצאים עוד תאריכים לגלות יהויכין. הקראים ברמלה מנו גם כן לגלות יהויכין.
תולדות השימוש במניין לחורבן הבית > המניין לחורבן בית שני בעת העתיקה ובימי הביניים

לאחר חורבן בית שני החל המניין לחורבן בית שני להיות בשימוש. בסדר עולם מתואר כיצד נהגו בארץ ישראל למנות את השנים לחורבן הבית בעוד בבבל נהג מניין השטרות:
רבי יוסי אומר: מלכות פרס בפני הבית ל"ד (34) שנה; מלכות יון ק"פ (180); מלכות בית חשמונאי – ק"ג (103); מלכות הורדוס – ק"ג (103). מכאן ואילך צא וחשוב לחורבן הבית. ובגולה כותבין בשטרות למניין יונים אלפא.
דוגמאות לתיארוך בשנים לחורבן ניתן למצוא במצבות צוער, ובמיוחד במסמכים שנמצאו בגניזת קהיר, כשיטת תיארוך רגילה בכתובות, גיטין, חוזים וקולופונים. לעיתים במקביל למניין לבריאת העולם, המקובל בלוח העברי בימינו, ולפעמים גם במקביל למניין השטרות.
ברחבי ארץ ישראל וסביבותיה (מצרים וסוריא) וכן עד סוף המאה ה-9 בדרום איטליה נעשה שימוש במניין לחורבן בפני עצמו. גם אירועים היסטוריים תוארכו על ידי כותבים יהודים במקומות אלו ביחס למספר השנים שחלפו מחורבן הבית. כך למשל רעש שביעית, שאירע במחצית המאה ה-8, מתוארך לשנת ב”זע"ם” לחורבן. כמו כן אחימעץ בן פלטיאל מתארך את גזירות בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, לשנת 800 לחורבן. מקרה נדיר של ציון מספר השנים לחורבן בלבד בקרב יהדות אשכנז, שככל יהודי אירופה נהגו למנות לבריאת העולם, נמצא בכרוניקה "מעשה הגזירות הישנות" שחיבר האנונימי ממיינץ על גזרות תתנ"ו.
פייטנים מנו לחורבן בסליחות בארץ ישראל וסביבותיה, וכן באיטליה גם בסוף המאה ה-10, אחרי שכבר עברו למנות לבריאת העולם בשימושים רגילים.
תולדות השימוש במניין לחורבן הבית > המניין לחורבן הבית ועליית הלאומיות

במאה ה-11 הצטמצם השימוש בשיטת המניין הזו אם כי לא נשכחה לגמרי ועדיין השתמשו בה ביחד עם המניין לבריאת העולם. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל אליעזר בן-יהודה כיהודי לאומי לשוב ולהשתמש בציון השנים שחלפו מאז חורבן הבית. הפעם הראשונה שבה ציין תאריך זה בדפוס הייתה בסוף הקדמתו לספרו "ארץ ישראל" שיצא לאור בירושלים בשנת ה'תרמ"ג, בעוד בשער הספר מופיע, כרגיל, המניין לבריאת העולם. גם בראש עיתונו 'מבשרת ציון' הופיעו שני התאריכים זה לצד זה. בעיתון הצבי החל מגיליון ח' של שנה חמישית (י"ט בכסלו 1820 = 23 בנובמבר 1888) הופיע רק המניין לחורבן. בעקבות בן יהודה ניסו רבים אחרים לחזור ולשחזר את שיטת המנייה הזו. כך הוסיף הרב חיים הירשנזון את התאריך "אלף תתט"ז לחורבן בית קדשינו ותפארתינו" בשער ירחונו 'המסדרונה' שהחל להופיע בכ"ז בסיוון ה'תרמ"ה וכן בספרו "לקוטי התלמוד" שיצא בשנת ה'תרמ"ט - אלף תת"כ. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 החל התיארוך למניין החורבן להיות רווח יותר, הן בארץ והן בקרב חובבי ציון במזרח אירופה. שמואל ליב ציטרון, בכרך השלישי של תרגומו לעברית של דברי ימי ישראל, מתארך את כל המאורעות היהודיים לפי אַחֻבַּ"שֵׁ (=אחר חורבן בית שני), כאשר הוא מפחית 70 שנה מספירת הנוצרים. הפרש כזה מופיע גם בכתב יד מח' בשבט ה'רמ"ד (ינואר 1484) שמציין 1414 לחורבן וכן במחזור ארם צובה שהודפס לראשונה בשנת ה'רפ"ז ובתפילת תשעה באב מופיע 1457 לחורבן.
עם זאת, דווקא משה לייב ליליינבלום, מראשי חובבי ציון, התנגד למנהג זה וראה בו "מנהג של שטות". ליליינבלום תהה באשר למניעיהם של מחדשי המנהג, פיקפק בדיוק החשבון וביקר את אלה שאימצו אותו "הקופצים בלי דעת על כל חדש". לטענת מל"ל, מנהג זה איננו משקף תפיסה לאומית, ויש לעוזבו. אדרבה, לטענתו מנהג זה הולם דווקא את "אותם הרבנים שבאמריקה" השמחים בחורבן הבית.
הפולמוס שעורר לילנבלום הביא לפרסום תאריך החורבן אך בן יהודה נותר בין היחידים שהשתמשו בתאריך זה. שנים ספורות לאחר מכן, לאחר הקונגרס הציוני הראשון, שבו כמה מראשוני הציונים, כחובבי ציון לפניהם, להשתמש בתאריך זה. בין המשתמשים בו, מלבד עיתוני בן יהודה, היו העיתונים "המאיר" ו-"העולם" בעת שהיה בעריכת נחום סוקולוב. עם מעבר מערכת "העולם" לווילנה שבה והונהגה בו שיטת המניין לבריאת העולם.
גם המנהיגה הציונית עדה מימון, שביקרה בירושלים בשנת 1908, כתבה על תצלום את ציון השנים לחורבן בהשראת בן יהודה: "בתיה ועדה לבית פישמן, בעומדן
על יד הכותל המערבי, בירושלים, ברביעי בסיון אתתל"ט".