stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חבייר ביסרה
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ביסרה נולד בסקרמנטו בירת קליפורניה בינואר 1958, להורים ממוצא מקסיקני, בנם של מריה טרסה ומנואל גררו ביסרה (במקור נהגה בספרדית "בֶּסֶרַה"), זוג הורים ממעמד הפועלים. אביו נולד בארצות הברית וגדל בטיחואנה שבמקסיקו, ואמו הגיעה לארצות הברית מגוודלחרה. בילדותו גדל ביסרה בדירת חדר אחד עם שלוש אחיותיו. בשנת 1976 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון ע"ש צ'ארלס קני מקלטצ'י, השוכן במרכז העיר סקרמנטו. את לימודיו הגבוהים החל מעבר לים. בשנים 1978–1979 למד באוניברסיטת סלמנקה השוכנת בעיר סלמנקה שבספרד. ב-1980 שב אל ארצות הברית והשלים באוניברסיטת סטנפורד לימודי תואר ראשון בכלכלה. בכך היה לראשון במשפחתו שהיה לבוגר אוניברסיטה.
ב-1984 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט באוניברסיטת סטנפורד, וכעבור שנה התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת קליפורניה. ביסרה החל את דרכו בעולם המשפט כעורך דין, ועבד על תיקים הקשורים לאנשים הסובלים מהפרעות נפשיות עבור תאגיד הסיוע המשפטי שבמרכז מסצ'וסטס. ביסרה עבד כעוזר מנהלי עבור ארט טורס (Art Torres), חבר הסנאט השל קליפורניה, במהלך 1986. בשנים 1987–1990 היה סגן התובע הכללי במחלקת המשפטים של קליפורניה תחת התובע הכללי ג'ון ואן דה קאמפ.
לאחר שצ'ארלס קלדרון, חבר האספה המדינתית של קליפורניה, החליט כדי להתמודד אל הסנאט המדינתי, ביסרה פתח במסע בחירות לבית המחוקקים ובבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גבר על מרתה מאסטאס, עוזרתו האישית של קלדרון. בבחירות הכלליות ניצח את מועמד המפלגה הליברטריאנית סטיבן פנקול ואת מועמד המפלגה הרפובליקנית לי ליברג עם כ-60% מהקולות. ביסרה היה חבר באספה הכללית במשך תקופת כהונה בודדת, כשהוא מייצג את מחוז הבחירה ה-59 במשך שנתיים, בין השנים 1990–1992. כחבר האספה הכללית, פעל ביסרה להעברת חוק שירחיב את עונשם של חברי כנופיות.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים האמריקאי

בשנת 1992 הודיע אדוארד רויבל, נציג מחוז הקונגרס ה-25 של קליפורניה בקונגרס, על פרישתו מהחיים הפוליטיים לאחר 30 שנה בקונגרס האמריקאי. בעקבות זאת ביסרה הכריז על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית למושבו של רויבל, שבהמשך מוספר מחדש כמחוז הקונגרס השלושים בעקבות חלוקה מחדש של מחוזות בחירה. בבחירות המקדימות הדמוקרטיות נבחר למועמד מפלגתו עם 32% מהקולות, ובבחירות הכלליות גבר על המועמד הרפובליקני מור וקסברג ברוב בן 58%. ב-1994 נבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה עם כ-66% מקולות הבוחרים. לאחר פרסום מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2000 נהפך מחוז הקונגרס השלושים למחוז הקונגרס ה-31. כעבור עשור נערך מפקד אוכלוסין נוסף, וב-2012 שוב מוספר מחדש המחוז כמחוז הקונגרס ה-34.
ב-2001 התמודד למועמדות הדמוקרטית לתפקיד ראש עיריית לוס אנג'לס, אך סיים במקום החמישי עם 6% בלבד מהקולות אחרי איש העסקים סטיבן סובורוף, חבר המועצה ג'ואל וצ'ס, יו"ר האספה הכללית של קליפורניה אנטוניו ויאראיגוסה וג'יימס האן.
ביסרה היה חבר בולט בשדולת ההיספנים בקונגרס, ואף ישב בראשה במהלך הקונגרס ה-105 של ארצות הברית. ב-17 באוגוסט 2006 הופיע בפינה "כדאי להכיר מחוז" (Better Know a District) בתוכנית הקולבר ריפור. הוא הצביע נגד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. בקונגרס ה-110 שהתכנס בינואר 2007 נבחרה לעוזר מנהיגת הדמוקרטים בבית הנבחרים ננסי פלוסי. בקונגרס הבא נבחר להחליף את ג'ון לארסון כסגן יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים, אחרי שגבר על חברת הקונגרס הוותיקה מרסי קפטר מאוהיו כשלו 175 קולות. ב-2011, עם התכנסות הקונגרס ה-112, נבחר מחדש לתפקיד זה.
בשנת 2008, נשקל מינויו של ביסרה לנציב הסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הנבחר ברק אובמה. עם זאת, ב-15 בדצמבר אותה שנה הודיע כי אין בכוונתו לקבל את המינוי.
במהלך הקונגרס ה-111 ובזה שאחריו כיהן ביסרה במספר ועדות בולטות. הוא מונה לכהן בוועדה הלאומית לאחריות פיננסית ורפורמה ב-24 במרץ 2010. ב-11 באוגוסט 2011 ישב בוועדה המיוחדת המשותפת להפחתת הגירעון הלאומי, וב-23 בדצמבר אותה שנה היה לחבר בוועדה דו-ביתית שמטרתה הייתה למצוא פתרונות דו-מפלגתיים בנושא קיצוצי מיסים לבני מעמד הביניים, ביטוחי אבטלה ונושאים אחרים. ביסרה היה חבר בוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים ובכך ללטיני הראשון בוועדה. הוא הביע בעקביות התנגדות לקיצוצים בביטוח הלאומי ובתוכנית המדיקר, כמו גם למיסוי שהטיב עם גורמי חוץ.
ביוגרפיה > התובע הכללי של קליפורניה

ב-1 בדצמבר 2016, כחודש ימים לאחר שנבחר מחדש לבית הנבחרים, קיבל ביסרה את הצעתו של מושל קליפורניה ג'רי בראון לכהן כתובע הכללי של מדינת קליפורניה. בית המחוקקים בקליפורניה אישר את מינויו של ביסרה ב-23 בינואר 2017. הוא ירש את קמלה האריס, שנבחרנ לסנאט של ארצות הברית. ביסרה הושבע לתפקידו ב-24 בינואר, ובכך נהיה ללטיני הראשון שממלא את תפקיד התובע הכללי. ביסרה נבחרה לתקופת כהונה מלאה בת ארבע שנים כתובע הכללי בבחירות 2018 לאחר שהביסה את המועמד הרפובליקני סטיבן ביילי וגרף 61% מקולות הבוחרים.
ב-28 במרץ 2017 הגיש ביסרה 14 כתבי אישום נגד פעילי "מרכז לקדמה רפואית" (אנ') בגין הסרטת ארבעה עשר סרטונים בחשאי והתחזות לנציגי חברת ביוטכנולוגיה כדי לקבל גישה למוסדות המבצעים הפלות מלאכותיות, ואישום פלילי אחד נוסף בגין קשירת קשר לפלישה לפרטיות (להרחבה ניתן לקרוא באנגלית כאן). האישומים נדחו על ידי שופט בית המשפט העליון בקליפורניה בחודש יוני, בנימוק שלא צוינו שמות האנשים שהוסרטו ללא ידיעתם, כמו גם התאריכים הספציפיים של ההסרטות. האישומים הוגשו מחדש עם השמות והתאריכים ביולי 2017.
בשנת 2018 הורה ביסרה לייסד מחלקה לצדק משפטי במחלקת המשפטים של קליפורניה. בין יתר המיזמים נגדם יצאה חוצץ המחלקה לצדק סביבתי זו, היא התנגדה אל המאמצים להרחיב את נמל התעופה הבינלאומי סן ברנרדינו עקב החשש לזיהום אוויר.
בשנת 2019 נשא בספרדית את נאום התגובה הדמוקרטית לנאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. באותה שנה איים ביסרה לנקוט צעדים משפטיים כנגד כתבים שקיבלו לידיהם תיעוד לגבי שוטרים במדינת קליפורניה שהורשעו בפשעים בעשור האחרון. בפברואר 2019 הגישו ביסרה, המושל גווין ניוסם ו-15 מדינות נוספות תובענה ייצוגית נגד ממשל הנשיא טראמפ בגין הכרזת הנשיא על מצב חירום לאומי למימון חומה בגבול ארצות הברית-מקסיקו. החל מ-26 בספטמבר 2019 תבע ביסרה את ממשל טראמפ 62 פעמים בסך הכול. חרף התביעות המרובות נגד ממשל טראמפ שהוגשו בצוותא עם תובעים כלליים במדינות אחרות, ביסרה לא הצטרפה למאמצי ההגבלים העסקיים נגד תאגידי טכנולוגיה גדולים.
בדצמבר 2019 הלאים ממשל טראמפ מיליוני דונם לשם קידוחים וסדיקה הידראולית. על פי מדיניות חדשה, לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית הציעה מחירי החכרה חדשים להפקת נפט לאורך העמק המרכזי והחוף המרכזי של קליפורניה, בשמונה ממחוזות המדינה על פני 400 אלף דונם של קרקעות ציבוריות. פקידים וסוכנויות ממשל בקליפורניה, כולל ביסרה, הגישו תביעה נגד לשכת ניהול הקרקעות בינואר 2020.
ביוגרפיה > מזכיר הבריאות בממשל ביידן

בראשית דצמבר 2020 ביסרה הוכרז בידי ג'ו ביידן, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כמועמדו לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש. מינויו עורר תשומת לב רבה בעיתונות בשל מגפת הקורונה שמכה גלים ברחבי ארצות הברית, ובשל חשיבות משרד הבריאות האמריקאי בעת המגפה שמפקח על מנהל המזון והתרופות האמריקאי. מועמדותו להוביל את מחלקת הבריאות ושירותי האנוש ספגה ביקורת מצד מנהיגי תנועות נגד הפלות לצד אישים וארגונים שמרניים, באמתלת "היעדר ניסיון בתחום הבריאות וזלזול באמונה דתית (אנ')". ב-18 במרץ 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי עם 50 תומכים ו-49 מתנגדים, כאשר כל הדמוקרטים ורפובליקנית אחת (סוזן קולינס) הצביעו בעד. הייתה זו ההצבעה הצמודה ביותר לאישור מועמד של הנשיא ביידן אל הקבינט.
ליאור וילצ'ינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 (בת 48 בערך) בלארוס
 שם לידה:  לנה
 
ליאור וילצ'ינסקי (נולדה ב-1977) היא יזמת ישראלית, מייסדת-שותפה ומנכ"לית חברת הפינטק "מורנינג" (לשעבר "חשבונית ירוקה"), אשר מספקת פלטפורמה דיגיטלית לניהול היבטים פיננסיים של עצמאים ועסקים קטנים ובינוניים.
ביוגרפיה

וילצ'ינסקי נולדה בבלארוס בשם לנה, ועלתה לישראל ב-1990 עם אחיה הצעיר והוריה, והתגוררו בגני תקווה. האם אירינה הייתה מורה לאמנות ואביה ולדימיר היה מורה לפסנתר בבלארוס, ובישראל עבד ביחידה לוגיסטית של בנק מזרחי. שנה לאחר עלייתם התגרשו הוריה והיא עברה להתגורר בראשון לציון, ולעזוב את תיכון תלמה ילין בו החלה ללמוד.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת קישור בעוצבת אדום. לאחר שחרורה למדה לתואר ראשון במדעי המחשב במכללה למנהל.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בשל הקשיים הכלכליים של משפחתה, וילצ'נסקי החלה לפרנס את עצמה כבר בגיל 16. תחילה בעבודות מזדמנות, כולל היוזמה העסקית הראשונה שלה, כשמכרה סושי באירועים במשרדי הייטק.
בהמשך עבדה כמפתחת תוכנה בחברת דוטומי של יאיר גולדפינגר, ממייסדי ICQ, שם הכירה את מי שהפך לשותפה העסקי, רמי גבאי. השניים למדו ביחד לתואר הראשון, ולאחר סיום הלימודים עברה וילצ'ינסקי לעבוד כמפתחת בחברת מוטורולה וגבאי ייסד חברת סטארט אפ. לאחר לידת בנה הראשון עזבה וילצ'ינסקי את עבודתה כשכירה, והחלה לעבוד בפיתוח אתרים ותוכנה כעצמאית. ב-2011 היא וגבאי החליטו להקים ביחד את "חשבונית ירוקה" כחברה להפקת חשבוניות דיגיטליות. בתחילת דרכם עבדו השניים ללא משרד, מבתי קפה, ו-וילצ'ינסקי הייתה עונה בעצמה על הפניות לתמיכה, והיא וגבאי היו אחראים לגיוסי העובדים.
החברה הוקמה כבוטסטראפ, ורק ב-2021 השקיעה קרן פורטיסימו בחברה 20 מיליון דולר. בעקבות ההשקעה שונה שם החברה ל"מורנינג", והיא התפתחה לפלטפורמה רחבה לניהול עסקי ופיננסי בהתאם לצורכי הלקוחות, עם שירותים כגון דוחות מע"מ, ניהול הוצאות והפקת דו"חות תקופתיים.
וילצ'ינסקי המשיכה בתפקידה בחברה גם לאחר שנמכרה לחברת TeamSystem האיטלקית בדצמבר 2024. היא קיבלה מהעסקה 45 מיליון דולר, ושמרה בבעלותה 30% ממניות החברה.
ב-2021 ייעצה וילצ'ינסקי לנגיד בנק ישראל, אמיר ירון ולמפקחת על הבנקים חדוה בר בנושא רפורמת הבנקאות הפתוחה.
זוכת אות "ישראל היום"- כלכלה ואימפקט
חיים אישיים

וילצ'ינסקי נשואה לגבי, מנהל חטיבת סחר בשסטוביץ, והשניים הורים לשלושה ילדים.
הם מתגוררים בנס ציונה, ולכן המשרד הראשון של "חשבונית ירוקה" שכן בפארק המדע בעיר. רק ב-2018 העבירו היא וגבאי את משרדיהם לתל אביב.
הערות שוליים

1 2 3 4  דיאנה בחור ניר, "בהרבה תחנות חיים לא הרגשתי שייכת, וכאן התיקון שלי. אני כבר לא צריכה להשתייך למקום אחר", באתר כלכליסט, 2 בינואר 2025
1 2 3  מערכת אנשים ומחשבים, נשים ומחשבים: ליאור וילצ'ינסקי, מורנינג, באתר אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות, ‏2024-01-21
1 2 3  ערן גפן, ‏הכירו את האישה שבנתה עסק ענק מעסקים קטנים, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2021
1 2   ג'ניה וולינסקי, "בעל עסק גרמני לא צריך להגיע לרו"ח — הכל משודר אוטומטית לרשויות המס", באתר TheMarker‏, 9 בפברואר 2023
↑  סופי שולמן, חברת מורנינג המפעילה את "חשבונית ירוקה" נמכרת ב-150 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 22 בדצמבר 2024
↑  אות "ישראל היום" כלכלה ואימפקט, באתר ישראל היום, 6 במרץ 2025
↑   הפרק #45 | בוקר חכם וירוק - ליאור וילצ'ינסקי ממורנינג של חשבונית ירוקה על ניהול חכם של עסק פוליסה בארץ הפלאות, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליאור וילצ'ינסקי".
הקורפוס השביעי של כוח קודס

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  גיס לבנון  גיס 18000
 כינוי עבר:  גיס סוריה-לבנון
 מדינה:  איראן איראן
 שיוך:  משמרות המהפכה האסלאמית
 סוג:  גיס
 בסיס האם:  מפקדה סמוך לשגרירות איראן בדמשק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים)
 מקים היחידה:  קאסם סולימאני ✘
 מלחמות:  מלחמת האזרחים בסוריה, סכסוך ישראל-חזבאללה ממלחמת לבנון השנייה עד מלחמת חרבות ברזל, מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  לעזור לחזבאללה להתעצם  לעזור למשטר אסד נגד המורדים הסורים  ליצור מיליציות חדשות בסוריה
 כוח אדם:  לפחות 2,000
 פיקוד
 יחידת אם:   כוח קודס
 יחידות בת:  גיס לבנון יחידה 190  גיס סוריה ✘ יחידה 18700 ✘  יחידה 18340  חטיבת האימאם חוסיין
 מפקד נוכחי:   ג'וואד ע'פארי
 מפקדים:   מוחמד רזא זאהדי ✘ (2013–2024)   עבאס נילפורושאן ✘ (2024)
קורפוס לבנון או הקורפוס השביעי של כוח קודס או גיס לבנון או גיס 18000 הוא יחידה שהיא חלק מכוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית. מפקד היחידה הוא ג'וואד ע'פארי.
היסטוריה > הקמת היחידה ופעילות היחידה נגד המורדים

היחידה הוקמה בשנת 2013 על מנת לעזור לסוריה להילחם נגד המורדים.
ב-9 באוקטובר 2015 נהרג בלחימה מול דאעש בסוריה חוסיין חמדאני, מבכירי כוח קודס ומשמרות המהפכה.
בשנת 2016, קאסם סולימאני הקים את חטיבת האימאם חוסיין במטרה להילחם בסוריה נגד דאעש ולחזק את אחיזת המשטר של בשאר אל-אסד ברחבי סוריה.
ב-3 בינואר 2020 התנקש חיל האוויר של ארצות הברית בקאסם סולימאני, מקים היחידה, במסגרת התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד.
לאחר רעידות האדמה בסוריה וטורקיה ב-2023, היחידה שלחה נשק וציוד מתקדם לסוריה, עם מאות טיסות בכסות של "סיוע הומניטרי".
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ב-1 באפריל 2024 הופצצה הקונסוליה האיראנית בדמשק. בתקיפה, שיוחסה לישראל, נהרג מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון.
ב-27 בספטמבר 2024 תקף צה"ל את מפקדת חזבאללה בביירות. בתקיפה נהרגו חסן נסראללה ובכירים נוספים בחזבאללה, ונהרג גם האלוף עבאס נילפורושאן, מפקד היחידה.
על פי דיווח כוויתי, בספטמבר 2024 מונה פלאח זאדה לנהל את ארגון הטרור חזבאללה לאחר ההתנקשות בחסן נסראללה במבצע סדר חדש, עד למינויו של נעים קאסם ב-29 באוקטובר למזכ"ל חזבאללה.
היסטוריה > מתקפת המורדים בסוריה בשנת 2024

במהלך מתקפת המורדים בסוריה המורדים הרסו את תשתיות היחידה והכריחו חיילים לסגת מסוריה.
ב-28 בנובמבר המורדים הרגו קצין של היחידה במהלך המתקפה של מורדים על העיר חלב.
ב-2 בדצמבר דווח כי ג'וואד ע'פארי מונה למפקד כוח קודס בסוריה.
ב-7 בדצמבר דווח כי איראן התחילה לפנות את כל המפקדים והדיפלומטים של היחידה מסוריה.
ב-8 בדצמבר איראן סיימה להוציא את כל כוחותיה מסוריה ופירקה את גיס סוריה.
מפקדות

ליחידה יש מפקדות ברחבי סוריה ולבנון, אך המפקדות הכי חשובות נמצאות במחנה שייח עבדאללה בבעלבכ, מרכז הפיקוד של אל-מהדי, בית החולים חומייני והעיר מוסא א-סדר.
בבעלבכ ליחידה יש הרבה בסיסים, חלק גדול מהם הופצץ במהלך מלחמת חרבות ברזל.
תת-יחידות

גיס לבנון – אחראית על על התעצמות חזבאללה בלבנון
יחידה 190 – אחראית לניסיונות להעברת אמל״ח בלבנון. היחידה עובדת עם יחידה 4400 של חזבאללה.
גיס סוריה – אחראית על התעצמות המליציות בסוריה ולחימה במורדים. היחידה פורקה ב-8 בדצמבר 2024.
יחידה 18700 – אחראית על הברחת אספקה ותמיכה בסוריה. מפקד היחידה הוא אבולפזל סלמניזדגן. היחידה פורקה ב-8 בדצמבר 2024.
יחידה 18340 – היחידה הטכנית של גיס לבנון-סוריה, היא גם תת-יחידה של יחידה 340.
חטיבת האימאם חוסיין – מיליציה המתפקדת בדומה ליחידה, אך אינה פועלת רשמית תחת כוח קודס, על מנת לאפשר לאיראן להכחיש אחריות על פעולות. היא הוקמה במטרה להילחם בסוריה נגד דאעש ולחזק את אחיזת המשטר של בשאר אל-אסד ברחבי סוריה.
מפקדים ביחידה

| תפקיד | שם | זמן פעילות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מפקד היחידה | מוחמד רזא זאהדי | 2013–2017, 2020-2024 | נהרג ב-1 באפריל 2024 בתקיפה ישראלית על מפקדת היחידה |
| מפקד היחידה | עבאס נילפורושאן | אפריל 2024 – ספטמבר 2024 | נהרג ב-27 בספטמבר 2024 במבצע סדר חדש |
| מפקד היחידה | ג'וואד ע'פארי | דצמבר 2024 -הווה | כינויו הוא הקצב של דעא״ש |
| מפקד מטה משמרות המהפכה בסוריה ולבנון וסגנו של מוחמד רזא זאהדי | מוחמד האדי רחימי(פר') | 2021 – אפריל 2024 | נהרג ב-1 באפריל 2024 בתקיפה ישראלית על מפקדת היחידה |
| איש הכספים של היחידה | סעיד עלי-דאדי | ?- פברואר 2024 | נהרג בסיכול ממוקד ב-2 בפברואר 2024 |
| מפקד יחידת המודיעין של היחידה | סאדק אומידזאדה | 14 באוגוסט 2012 – 20 בינואר 2024 | נהרג ב-20 בינואר 2024 בסיכול ממוקד על ידי צה"ל |
| מפקד גיס סוריה | לא ידוע | ? – 8 בדצמבר 2024 | לאחר פירוק גיס סוריה הוא הועבר תפקיד |
| ראש החטיבה הלוגיסטית האיראנית בסוריה (יחידה 2250) | סייד רזי מוסאווי | 1990–2023 | נהרג ב-25 בדצמבר 2023 בתקיפה ישראלית על ביתו |
| מפקד חטיבת האימאם חוסיין | מאהר עג'יב ג'זה | 2013 |  |
| מפקד חטיבת האימאם חוסיין | ד'ו אל-פקאר חנאווי | יוני 2015 – אוקטובר 2024 | נהרג ב-1 באוקטובר 2024 בסיכול ממוקד על ידי צה"ל |
| אחראי על קבלת אמצעי הלחימה בצד הסורי | מית'ם כתבי | ? – 8 בדצמבר 2024 |  |
| אחראי הכוונת פיגועים מיהודה ושומרון והברחת אמל"ח מסוריה ליהודה ושומרון | ח'ליל אל-מַ֫קְדַח | ? – 21 באוגוסט 2024 | נהרג ב-21 באוגוסט 2024 בתקיפה ישראלית |
| מפקד גיס לבנון והמפקד בפועל של חזבאללה לאחר מבצע סדר חדש | מוחמד רזא פלאח זאדה | ספטמבר 2024 – הווה |  |
| מפקד הברחות הנשק מאיראן לחזבאללה | מוחמד עלי אללה דאדי | 2013–2015 | נהרג ב-18 בינואר 2015 בתקיפה ישראלית בגבול ישראל-סוריה |
| מפקד יחידה 190 | בהנאם שהריארי | ? – הווה |  |
| אחראי על ההברחות מהאוויר ללבנון | עבדאללה עבאדי | ? – הווה |  |
| אחראי על הסיוע הלא צבאי לחזבאללה בלבנון | סיד רצ'י | ? – הווה |  |
| סגן מפקד כוח קודס ובכיר בפרויקט דיוק הטילים | מוחמד חג'אזי | 10 ביוני 2010 – 18 באפריל 2021 | נפטר מהתקף לב ב-18 באפריל 2021 |
התמודדות ישראל

ב-18 בינואר 2015, מסוקי קרב שיגרו 6 טילים לעבר שיירת רכבים של בכירים בחזבאללה. בתקיפה נהרג מוחמד עלי אללה דאדי, גנרל במשמרות המהפכה האסלאמית שפעל כמפקד הברחות הנשק מאיראן לחזבאללה.
התמודדות ישראל > מבצע בית הקלפים

בליל 10 במאי 2018, מעט אחרי חצות, שיגר כוח קודס האיראני יותר מ-32 רקטות ארטילריות מתוך שטח סוריה אל עבר רמת הגולן. ארבע מתוכן יורטו על ידי כיפת ברזל, והשאר נפלו בתוך שטח סוריה. משיגור זה לא היו נפגעים ולא נגרם נזק. הרקטות ששוגרו היו רקטות מסוג גראד ופג'ר.
בעקבות שיגור הרקטות פתח צה"ל במבצע בית הקלפים: במשך שעתיים תקפו חיל האוויר הישראלי, שריון וחיל התותחנים, בשיתוף עם התצפיות באזור, באמצעות מטוסי קרב, טילי קרקע-קרקע ותותחים מתנייעים, כ-75 מטרות של כוח קודס בסוריה. בתקיפות נהרגו בין 17 ל-26 איראנים.
ב-20 בנובמבר 2019, צה"ל תקף עשרות מטרות של היחידה בסוריה.
התמודדות ישראל > מלחמת חרבות ברזל

ב-25 בדצמבר 2023 הרג חיל האוויר הישראלי את רזי מוסאווי בתקיפת ביתו.
ב-29 בדצמבר דווח ש-11 בכירים במשמרות המהפכה האסלאמית נהרגו בתקיפה שיוחסה לישראל בדמשק.
ב-20 בינואר 2024 דווח כי בתקיפה ישראלית בסוריה נהרג סאדג' אומידזאדה, קצין מודיעין ביחידה, יחד עם ארבעה קצינים נוספים של משמרות המהפכה.
ב-2 בפברואר 2024 סעיד עלי-דאדי, איש הכספים של היחידה נהרג בסיכול ממוקד
ב-26 במרץ 2024, כמה שעות לאחר נחיתת מטוס תובלה איראני שהעביר אמל"ח, תקפה ישראל מטרות של כוח קודס בדיר א-זור שבמזרח סוריה. בתקיפות נהרגו 9 פעילים במיליציות האיראניות ובהם בכיר איראני.
ב-1 באפריל 2024 הופצצה הקונסוליה האיראנית בדמשק. בתקיפה, שיוחסה לישראל, נהרג מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון.
ב-3 ביוני 2024 נהרגו 16–17 מחבלים פרו-איראנים בתקיפה אווירית על מפעל ליד חלב, שהסורים תיארו כ"מפעל נחושת". למפעל נגרם נזק כבד. דווח כי יועץ צבאי איראני בכיר היה בין ההרוגים.
ב-21 באוגוסט 2024 הרג צה"ל את ח'ליל אל-מַ֫קְדַח, פעיל של משמרות המהפכה האסלאמית לצד היותו פעיל פת"ח.
ב-9 בספטמבר 2024, חיל האוויר תקף במערב סוריה ב-4 מרחבים שונים מבנים של משמרות המהפכה ובמרחב חמאת מרכז מחקר האחראי על פיתוח אמצעי לחימה של משמרות המהפכה. בתקיפות נהרגו 25 אנשים, 12 מהם איראנים, ונפצעו עוד עשרות.
במבצע רבות הדרכים שנערך בליל 9 בספטמבר ליד העיר מסיאף שבסוריה, פשטה יחידת שלדג על מתקן של משמרות המהפכה האיראניים. המבצע החל בתקיפות אוויריות על המרחב. מסוקים צבאיים הנחיתו כוחות מיוחדים ישראלים שהשתלשלו ממסוקים באמצעות חבלים במקום, בהגנת מסוקי קרב וכטב"מים שמנעו מכוחות צבא סוריה להתקרב לאזור. הפעולה נמשכה כשעה, שבמהלכה הכוחות לקחו בשבי בין 2 ל-4 קצינים איראנים ואספו ציוד ומסמכים חשובים איראניים במתקן ולאחר מכן מיקשו אותו מבפנים – והשמידו אותו.
ב-17 בספטמבר 2024, בהתפוצצות הביפרים בסוריה ובלבנון, לפחות 19 חיילים של משמרות המהפכה נהרגו.
ב-27 בספטמבר 2024 תקף צה"ל את מפקדת חזבאללה בביירות. בתקיפה נהרגו חסן נסראללה ובכירים נוספים בחזבאללה, ונהרג גם האלוף עבאס נילפורושאן, מפקד היחידה.
ב-2 באוקטובר התקשורת הסורית דיווחה על 7 הרוגים ומספר פצועים בתקיפה על בניין בדמשק שבו ישבו בכירי חזבאללה ומשמרות המהפכה האסלאמית. בין ההרוגים 2 אזרחים זרים וחתנו של חסן נסראללה, חסן ג'עפר קסיר, שהיה אחראי על הברחות נשק מאיראן לחזבאללה.
ב-8 באוקטובר תקף צה"ל בדמשק מבנה של משמרות המהפכה באזור ליד שגרירות איראן. בתקיפה נהרגו 4 אנשים.
בין 8 ל-9 באוקטובר תקף צה"ל דירה בדמשק, בזמן שהתקיימה בדירה פגישה בין בכירים איראנים לבכירי חזבאללה. לפחות שלושה בכירים איראנים ושישה בכירים בחזבאללה חוסלו בתקיפה.
ב-28 בנובמבר טענה איראן כי ארגון המקושר לישראל הרג קצין של היחידה במהלך המתקפה של מורדים על העיר חלב.
אביגיל קובארי

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1987 (בת 37) תל אביב, ישראל
 סוגה מועדפת:  מוזיקה: אינדי רוק משחק: דרמה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  זמרת, מוזיקאית, שחקנית קולנוע, שחקנית טלוויזיה
 פרסים והוקרה:  השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים
 פרופיל ב-IMDb
 
אביגיל עטרה קובארי (נולדה ב-14 ביולי 1987) היא זמרת, מוזיקאית ושחקנית ישראלית. זוכת פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2018 עבור הופעתה בסרט פרה אדומה.
ביוגרפיה

קובארי נולדה בירושלים למשפחה דתית, הוריה יהודים ילידי ארצות הברית, דור שני לניצולי השואה. היא האחות הקטנה מבין ארבעה ילדים והשלישית שיצאה בשאלה. בילדותה למדה באולפנה. בבת מצווה שלה עלתה לתורה מול מניין נשים. אמהּ, חנה לוינסקי קובארי, השפיעה עליה רבות: ״אמא שלי היא פמיניסטית בתוך הקהילה הדתית. להיות פמיניסטית דתייה, זה להתנגד כל הזמן לממסד שלך״. לאחר שירותה הצבאי עברה לתל אביב כדי לעסוק במוזיקה.
בסביבות 2013, לאחר שחזרה מטיול בהודו, החלה תהליך של יציאה בשאלה עליו אמרה: ״הרגשתי שהטיול רוקן את הדתיות שלי ממשמעות. אם גדלתי עם האמונה שאלוהים שלי הוא הקדוש ברוך הוא, והוא שווה ליהדות והכל זו מקשה אחת – פתאום התחלתי להרגיש שזו בעצם המצאה אנושית. מאז אני עוברת תהליך איטי מאוד.״
קובארי בוגרת לימודי תואר ראשון באמנות והוראה ממכללת סמינר הקיבוצים ומטפלת באיור ודה, שיטה הוליסטית שמקורה בהודו.
קריירה > מוזיקה

בתיכון שרה קובארי בלהקת הרוק הירושלמית 'השכן של הפולקע' שהקימו חברים שלה מבני עקיבא. הלהקה הצטרפה לפרויקט להקות צעירות של מרכז המוזיקה הירושלמי הצוללת הצהובה. היא החלה ללמוד ברימון אך פרשה לאחר שנה וחצי, בגיל 23, ובהמשך סיפרה ש״החינוך הכי חשוב שקיבלתי שם היה איך אני לא רוצה להישמע ואיך אני לא רוצה להיראות על במה״. לאחר מכן השתתפה בסדנה לכתיבת שירים בהנחיית דן תורן ומאיר גולדברג.
במהלך לימודיה ברימון הכירה את זיו זק ובשנת 2013 גיבשה סביבה להקה שכללה את מאור אלוש (בס וקולות), לירן פרידמן (גיטרות וקולות), איתי כפיר (תופים), זיו זק (עיבוד, הפקה וגיטרה חשמלית) וקובארי על תקן סולנית, כותבת שירים ומלחינה.
בשנת 2014 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "דת בית אלוהים אהבה".
בשנת 2016 יצא אלבומה השני, ״פיל שמן".
בשנת 2018 יצא אלבומה השלישי, ״בת זקונים״, שהופק בתמיכת פרס לעידוד יצירה מטעם אקו"ם. האלבום אשר נכתב במהלך מסע רגלי באירופה, בעקבות פרידה, זכה לביקורות אוהדות בתקשורת ובמסגרתו הופקו קליפים לשירים "פסים צהובים" ו"איילות". במהלך השנה השתתפה הלהקה בפסטיבל אינדינגב; בן שלו כתב על ההופעה כי ״יש אצל קובארי פער מעניין בין טקסטים שנכנסים באומץ לפינות היותר מחוספסות של הנפש לבין הבעה ווקאלית נקייה וצלולה. היא לא צריכה לצרוח כדי להיות נוקבת, ויש באישיות היצירתית והבימתית שלה, לצד הרגישות, גם יסוד ממזרי וחופשי.״
בשנת 2019 הופיעה במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אסף אמדורסקי, גיל בר הדס, אלה רונן, יעל קראוס ואחרים.
קובארי הייתה שותפה בפרויקט "מנגינות לשעת חרום" שיזמו המוזיקאיות עדי שחם ונומקה (נועם סדן), וכלל שירים שנכתבו במהלך סגר הקורונה הראשון בשנת 2020.
בינואר 2021 יצא אלבומה הרביעי "אחת מתוך אחת".
ב-26 ביוני 2022 יצא אלבומה החמישי "זהב אדום".
מבצעת את שיר הנושא של סדרת הנוער מיוחדת - "בית".
קריירה > משחק

בשנת 2016 הופיעה קובארי לראשונה בתוכנית הטלוויזיה אורי ואלה בכיכובם של שלמה בראבא ודינה סנדרסון. הבמאי יובל שפרמן פגש את קובארי כשמילצרה בבית קפה ולאחר מכן הזמין אותה לאודישן. היא שיחקה את זוהר, סטודנטית לאמנות וחברתה הטובה של אלה, המזמינה אותה להתגורר איתה ועם אורי בביתם. בפרק מס' 6 היא שרה דואט ביחד עם אורי (בראבא); השיר ״נשבעתי לחזור אליך״ נכתב על ידי גל תורן שגם השתתף בסדרה בתפקיד אורח.
בשנת 2017 הפיקה סרט סטודנטים קצר בשם ״סימונה ועדן״.
בשנת 2018 כיכבה בסרט פרה אדומה לצד גל תורן ומורן רוזנבלט. היא שיחקה את בני, נערה דתייה בת 17 שמתגוררת עם אביה (תורן) בהתנחלות בסילואן ומתאהבת ביעל (רוזנבלט), בת שירות לאומי. קובארי זכתה על הופעתה בסרט בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. במהלך אותה שנה, השתתפה קובארי בסרט גאולה המספר את סיפורו של מנחם (משה פולקנפליק) אלמן חרדי ואב לגאולה, ילדה חולת סרטן בת 6 (אמילי גרנין); היא משחקת את שרהל'ה, בת השכנים שמסייעת לו כבייביסיטר.
בשנת 2019 השתתפה בתפקיד ראשי בסדרה "מתיר עגונות" לצד אביב אלוש. התוכנית משודרת בערוץ כאן 11. לקראת עליית הסדרה לאוויר, יצא השיר "הגלה נא" בביצוע אלוש וקובארי. אלוש כתב והלחין את השיר, שלווה בקליפ עם סצנות מתוך הסדרה.
חיים אישיים

קובארי בזוגיות עם הצלם אהוד איתן ומתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

1 2 3  נטע עמית, "יש מרחק מיקרוסקופי בין סיפוק לחיפוש": אביגיל קובארי שרה את האוטוביוגרפיה שלה, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏22 בינואר 2019
1 2 3 4 5 6  הדס בשן, ‏לא רוצה לשחק את תפקיד הכוסית על הבר, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2017
1 2   בן שלו, אביגיל קובארי מתאהבת בכל מה שזז, באתר הארץ, 25 במרץ 2014
1 2  הכירו את אביגיל קובארי – זוהר ב"אורי ואלה", באתר HOT Magazine (ארכיון)
↑  Our Story, פייסבוק, ‏8 במאי 2018
↑  איתמר זהר, שיר השנה - לגברים בלבד, באתר הארץ, 26 באפריל 2018
↑  טל אורן, יאיר בריל, תתחדשו: עשרה אלבומים שכדאי לקנות לראש השנה 2018, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2018
↑  דנית צמית, לשרוף את אמריקה ולהתאהב בפריז: קליפים חדשים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2018
↑   קובארי // פסים צהובים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:26)
↑   קובארי // איילות, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:06)
↑   בן שלו, אינדינגב 2018: פסטיבל מחובר, מגיב, מעורב וביקורתי, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2018
↑  פסטיבל יערות מנשה, 2019
↑  יעקב בר-און, ‏"פסק זמן": נומקה ועדי שחם עם אלבום פרי תקופת הקורונה, באתר מעריב אונליין, 22 ביוני 2020
↑   נשבעתי לחזור אליך - אורי ואלה - בביצוע שלמה בראבא ואביגיל קובארי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:25)
↑  פסטיבל הקולנוע ירושלים 2018 גאה להכריז על הזוכים, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, ‏2018
↑  שמוליק דובדבני, ביקורת סרט - "גאולה": מצאנו את השחקן הכי משמעותי בקולנוע הישראלי, באתר ynet, 24 בדצמבר 2018
↑  אביב אלוש ואביגיל קובארי – הגלה נא, באתר ‏מאקו‏, 29 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1267618388  LCCN: n2020066019  VIAF: 3750160668356503560002   WorldCat (עם VIAF): 3750160668356503560002