stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבול קוריאה הצפונית – רוסיה
תיאור

הגבול היבשתי בין רוסיה וצפון קוריאה עובר לאורך דרך העמק של נהר טיומן ושפכו, בעוד הגבול הימי המפריד בין שתי המדינות נמצא בים יפן.
הסכם הגבול העיקרי נחתם ב־17 באפריל 1985. אמנה נפרדת, משולשת, מפרטת את עמדת משולש הגבולות סין–צפון קוריאה–רוסיה. גבולות שלוש המדינות נמשכים באמצע נהר טיומן, ואילו גבול סין–רוסיה נמשך מנקודת הצומת היבשתי לכיוון צפון. מכיוון שנקודת משולש הגבולות התאורטית נמצאת באמצע הנהר, ההסכם קבע ששלוש המדינות יתקינו ציוני גבול על גדת הנהר, וכי מיקום הנקודה יקבע ביחס לציונים אלו.
היחידה המינהלית בצד הרוסי של הגבול היא מחוז חאסן בפרימוריה; בצד הקוריאני, זו העיר ראסון. תחנת משמר הגבול הרוסי העיקרית ממוקמת בפשצ'אנאיה.
מעבר גבול

ישנו מעבר אחד בגבול צפון קוריאה ורוסיה: גשר הידידות מעל נהר טיומן, 800 מטרים (2,600 רגל) דרומית מערבית לתחנת הרכבת בחאסאן, רוסיה. בצד הצפון קוריאני, תחנת הרכבת נמצאת בטומנגאנג. המעבר הוא מסילת ברזל בלבד, המשמשת את רכבות המשא והנוסעים. קרשים המונחים בין אדני המסילה מאפשרים גם מעבר כלי רכב בתיאום מיוחד.
שירות רכבת הנוסעים מעל גשר הידידות כולל את קו הרכבת חאסאן-טומאנגנג, וכן קישור ישיר של הרכבת הקוריאנית בנתיב מוסקבה - פיונגיאנג, הנוסעת ממוסקבה לאוסוריסק עם מסילות המחברות בקו מוסקבה – ולדיווסטוק, לחסאן עם רכבת אוסוריסק – חאסאן, מעבר לגבול עם רכבת המעבורת חסאן – טומאנגאנג, ומשם לפיונגיאנג עם רכבת קוריאנית. באורך כולל של 10,272 קילומטרים (6,383 מיל), זהו הקו הישיר הארוך ביותר לנוסעי רכבת בעולם.
בדרך כלל, המעבר משמש אך ורק את אזרחי רוסיה וצפון קוריאה ואינו פתוח לתושבי מדינות אחרות. אולם בשנת 2008 שני תיירים מערביים הצליחו להיכנס לצפון קוריאה מרוסיה על ידי נסיעה ברכבת מעל גשר הידידות. בשנת 2019 סוכנות נסיעות בניהול מערבי המתמחה בתיירות בצפון קוריאה הודיעה על סיור ברכבת מוסקבה-פיונגיאנג שתעבור גם במעבר הגבול חאסאן-טומנגאנג.
באפריל 2015 חתמו סגני שרי התחבורה של רוסיה וצפון קוריאה - ניקולאי אסאול וקווק איל-ריונג בהתאמה - על הסכם לפיתוח כביש בין המדינות.
היסטוריה

הגבול בין האימפריה הרוסית לשושלת צ'ינג, כולל הממלכה הקוריאנית, נקבע בהסכם פקינג בנובמבר 1860. על פי ההסכם, שושלת צ'ינג ויתרה על השטחים שממזרח לנהר אוסורי לרוסים.
קיומה של קוריאה כמדינה נפרדת לא הוזכרה בוועידת 1860 בין רוסיה לסין, אך בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים, ההשפעה היפנית גברה שם על זו הסינית. אמנת שימונוסקי בשנת 1895 סיימה את מערכת השליטה הסינית הקיסרית על קוריאה, ואמנת יפן-קוריאה בשנת 1905 הפכה את קוריאה לפרוטקטורט של יפן. אמנת יפן-קוריאה משנת 1910 סיימה את סיפוחה של קוריאה ליפן. כך נהר טיומן הפך לגבול בין האימפריה הרוסית (לימים ברית המועצות) לאימפריה היפנית; הדבר נמשך עד תום השלטון היפני בקוריאה בשנת 1945.
ללא קשר לשולט בקוריאה, רצועות החוף בשטח רוסיה וקוריאה תמיד הפרידו בין סין לים יפן.
בשנת 1938, כדי לפתח את משאבי הטבע של רצועת החוף שלה ולהגן על גבולותיה מפני פלישה יפנית אפשרית, ברית המועצות החלה בבניית קו רכבת מצומת בראנובסקי (הרכבת הטרנס-סיבירית) לקרסקינו. המסלול באורך 190 קילומטרים (120 מיל) הושלם בשנת 1941.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא הורחב מקרסקינו לחאסאן, בגבול קוריאה, ואורכו הגיע ל-238 קילומטרים (148 מיל).
תחנת חאסאן נפתחה ב-28 בספטמבר 1951. זמן קצר לאחר מכן נבנה גשר עץ זמני מעבר לנהר טיומן ובשנת 1952 חצתה הרכבת הראשונה מברית המועצות לצפון קוריאה.
בשנת 1990, ברית המועצות וצפון קוריאה חתמו על הסכם הקמת גבול לאורך מסלול נהר טיומן. האי נוקוטונדו לשעבר, הוכר על ידי צפון קוריאה כחלק מרוסיה. הסכם זה לא התקבל על ידי קוריאה הדרומית, שממשיכה לראות בנוקטונדו שטח קוריאני.
במחצית השנייה של המאה העשרים עברו אלפי פליטים ועקורים צפון קוריאנים את הגבול. צאצאיהם חיים כיום ברחבי רוסיה ובמדינות חבר העמים האחרות.
מכיוון שהצד הצפון קוריאני של הנהר הוא הררי והצד הרוסי נמוך יותר, סחיפת החוף עלולה לגרום לנהר טיומן לשנות את נתיבו בהדרגה לצד הרוסי. (תופעה דומה נראית בגבול סין-רוסיה, עם נהר האמור) כדי למנוע אובדן שטחים לאומיים ולהגן על חאסאן ותחנת משמר הגבול של פשצ'אנאיה מפני הצפות, ביצעו הרשויות הרוסיות פרויקט הגנה על גדת הנהר באמצעות מילוי סלע בשנים 2004–2008.
הערות שוליים

1 2  Entering North Korea at Tumangan, part of the series, The forbidden railway: Vienna - Pyongyang 윈 - 모스크바 - 두만강 - 평양. Our train trip via Russia to North Korea - using an officially closed to foreigners route inside the "Hermit Kingdom". See other parts of the series for train route details etc.
↑  "Moscow to Pyongyang by Train Tour". Young Pioneer Tours. אורכב מ-המקור ב-26 במרץ 2019. נבדק ב-27 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  See Article 1 of the 1860 agreement between the Russian Empire and the Qing Empire (大清國): s:ru:Пекинский договор (1860), s:zh:中俄北京條約
מפה הכוללת את גבול קוריאה הצפונית–רוסיה
גשר הידידות המקשר בין צפון קוריאה ורוסיה.
מפת הגבול (1967)
גינגה (לוויין)

| --- | --- |

תיאור הלוויין
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  JAXA
 מפעיל:  המכון למדעי החלל והאסטרונאוטיקה 
 תאריך שיגור:  5 בפברואר 1987
 משגר:  M-3
 אתר שיגור:  מרכז החלל אוצ'ינורה
 משימה
 סוג משימה:  חקר החלל בקרני רנטגן
 זמן הקפה:  96 דקות
 משך המשימה הכולל:  5 בפברואר 1987 – 1 בנובמבר 1991 (4 שנים) 
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  420 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  17480
 מאגר המידע הלאומי:  1987-012A
 
גינגה (ביפנית: Ginga, "גלקסיה") היה לוויין של סוכנות החלל היפנית ששוגר ב-1987. זה היה הלוויין השלישי ששוגר על ידי יפן לחקר גרמי השמיים בקרני רנטגן ולכן תחילה היה ידוע בשם Astro-C. לראשונה בבניית הלוויין שותפו מומחים מסוכנות החלל האירופית ונאס"א.
היסטוריה

החללית שוגרה ב-2 בפברואר 1987 ממרכז החלל אוצ'ינורה בעזרת משגר מדגם M-3. המכשיר העיקרי של הלוויין היה מערך מדים שפותח במשותף על ידי מדענים מיפן ובריטניה. הוא כלל מספר יחידות מדידה בשטח כולל של 4,000 סמ"ר. היה ניתן לקלוט אנרגיות בטווח 1.5-37 keV. האירועים נרשמו ב-46 ערוצים. רגישות הייתה 0.98 מילישניות. על הלוויין הותקן מערך זיכרון בגודל של 42 Mbit. הנתונים היו מועברים לכדור הארץ בקצב עד 131 סיביות בשנייה.
בנוסף למערך מדידות ראשי הותקנו מכשירי מדידה נוספים. גשש התפרצויות גמא פעל באנרגיות 1.5-500 keV.
הלוויין פעל כ-4 שנים. בתקופה זו בוצע חקר של כ-350 מקורות קרינת רנטגן. בין היתר התגלו מקורות קרינת רנטגן חדשות וקרינת רנטגן ממרכז גלקטי. על סמך המידע שהתקבל פורסמו מספר מאמרים מדעיים.
גלריה מאיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גלריית אמנות 
 כתובת:  שביל המרץ 2 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אבנר לוינסון ומיכאל קובנר
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2018
 תאריך פתיחה רשמי:  2018
 קואורדינטות:  32°03′07″N 34°46′22″E﻿ / ﻿32.052071260922°N 34.772881172028°E﻿ / 32.052071260922; 34.772881172028
 www.mayagallerytlv.com
  (למפת גוש דן מוגדלת) גלריה מאיה(למפת גוש דן רגילה) גלריה מאיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גלריה מאיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גלריה מאיה
 
טליה ישראלי, אור שחור, 2019, ציור קיר, גלריה מאיה, תל אביב
גלריה מאיה נוסדה ב-2018 במתחם קריית המלאכה בדרום תל אביב על-ידי האמנים מיכאל קובנר ואבנר לוינסון, יחד עם דן טראוב, לשעבר סמנכ"ל משאבים בבנק אוצר החייל.
הגלריה היא מלכ"ר, וקיבלה הכרה של משרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב.
גלריה מאיה מסייעת לאמנים בתחילת דרכם ומעניקה מקום להצגת עבודותיהם והוצאת קטלוגים. נכון ל-2023 יצאו בהוצאת הגלריה 25 קטלוגים לאמנים. הגלריה מקדמת אמנים מהפריפריה, מציגה אמנים מדורות שונים ומקיימת אירועי תרבות. את הגלריה מפעיל צוות של מתנדבים ועובדים.
ב-2020 השיקה הגלריה קמפיין לגיוס מימון המונים להמשך פעילותה. כ-100 אמנים הציעו למכירה כ־400 עבודות, בהם יאיר גרבוז, ציבי גבע, גלעד כהנא, מיכל נאמן, זויה צ׳רקסקי, וכן אמנים צעירים ופחות מוכרים. 50% מההכנסות של מכירת היצירות הועברו לאמנים והיתר למימון קיום הגלריה.
אמנים שהציגו בגלריה

בין האמנים שהציגו בגלריה מהקמתה עד 2023 נמנים שי יחזקאלי שני וייס, מרב סודאי, מריה סאלח מחאמיד, צבי מאירוביץ', רותם מנור, דנה אריאל, נועה טראוב, דניאל אוקסנברג, אריאל ברלצקי, שרה בנינגה, זוהדי קאדרי, שאדי טואפרה, טליה ישראלי, טל ירושלמי, אביטל כנעני ועוד.
הערות שוליים

↑  גלריה מאיה, באתר Maya Gallery TLV (באנגלית)
↑  חגית פלג רותם, גלריה מאיה: כ־400 יצירות במכירה השנתית, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-08-23
↑  יובל סער, אבנר לוינסון: לוותר על צורה טהורה לטובת הדימוי האנושי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2020-10-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397117205171
גלריה לאמנות כ"ץ
לקריאה נוספת

רון ברטוש (עורך), גלריה לאמנות כ"ץ: סיפורה של הגלריה הראשונה בתל אביב, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב – המחלקה לאמנויות; תל אביב: ברוש, תשע"ה 2015.
הערות שוליים

1 2  פרסום על צאת הספר אודות גלריה לאמנות כ"ץ בכתב העת המקוון ערב רב
1 2 3  שלמה שבא, מה שהיה | מי ייסד את רחוב דיזנגוף?, דבר, 29 באוגוסט 1969
↑  Art Show in Tel Aviv, פלסטיין פוסט, 28 ביולי 1939
↑  אריה לרנר, שירת צפת בתערוכת י. פרנקל: בגלריה לאמנות כ"ץ, תל־אביב, דבר, 27 בדצמבר 1946
↑   שני ליטמן, חייה ומותה של חגית לאלו, הציירת שלא הספיקה לפרוץ דרך בשדה האמנות הישראלי, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2015
↑  ז. מורי-קתמור בגלריה לאמנות כ"ץ, חרות, 22 באפריל 1965
↑  רון ברטוש, גלריה לאמנות כ"ץ: סיפורה של הגלריה הראשונה בישראל, המחלקה לאמנויות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע; ברוש, תל אביב, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595418005171  LCCN: nr2003034736  VIAF: 137672406   WorldCat (עם VIAF): 137672406
גידי ליבנה

ערך זה עוסק באמן החושים והסטנדפיסט גידי ליבנה. אם התכוונתם להעורך המוסיקלי ושדרן הרדיו, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1988  (בן 35)
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  פרס האמן המבצע של אמ"י 2019, אלוף ישראל בקסמים 2022
 ידוע בשל:  תוכניות הטלוויזיה "חי באשליות" ו - "גוט טאלנט ישראל", מופעי סטנדאפ
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  קוסם, אמן חושים, סטנדאפיסט
 
גידי ליבנה (נולד ב–17 באוקטובר 1988) הוא אמן חושים וסטנדאפיסט ישראלי. ידוע בעיקר בזכות קטעי הסטנדאפ שלו ברשתות, תוכנית הטלוויזיה ״גוט טאלנט ישראל״ והסדרה בכיכובו "חי באשליות".
ביוגרפיה

ליבנה נולד ברחובות, ואת רוב ילדותו העביר בארצות הברית בשל שליחות אקדמית של הוריו.
עלה לראשונה על הבמה בשנת 2007, בערב סטנדאפ עם מופע קסמים קומי. לאחר שירותו הצבאי יצר מופע רחוב של קסמים וקומדיה ונדד איתו ביבשת אוסטרליה[דרושה הבהרה].
כאשר חזר לישראל למד וסיים תואר ראשון בתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה. עבד כמפיק ושדרן רדיו בתחנות 106.2FM ו-88FM של רשות השידור (ללא קשר לשדר הרדיו המפורסם, גדי ליבנה). כיום הוא מתארח כסטנדאפיסט בתוכניות רדיו ופודקאסטים.
בשנת 2014 הצטרף לקאסט של מופע הקסמים "Sorcerers Night", שדורג על ידי אתר TripAdvisor למופע הטוב בישראל 8 שנים ברציפות.
ב-2016 יצר יחד עם אמני החושים דניאל הראל ורן גפנר את מופע "הקופסה", מופע אמנות חושים המשלב קטעי תיאטרון ניסיוניים. המופע רץ כשנה וזכה לביקורות חיוביות בתקשורת.
בשנת 2018 הופיע ליבנה לראשונה בפסטיבל הקומדיה הישראלי על שם ספי ריבלין, הוא הציג שם לראשונה חומרים ראשוניים במה שהפך לאחר מכן למופע היחיד שלו בשם "מופע חי באשליות". הוא הופיע בפסטיבל פעם נוספת גם ב-2019.
בערך באותו זמן החל להופיע כאחד מאמני הבית בקאמל קומדי קלאב.
בדצמבר 2018 השתתף בעונה השנייה של הגרסה הישראלית לתוכנית הכישרונות "Got Talent".
ב-2019 יצר תוכנית קסמים קומית בכיכובו בשם "חי באשליות". התוכנית משודרת בערוץ טדי בהוט ובפרטנר טיוי למשך שתי עונות. באותה שנה העניק איגוד אמני ישראל לגידי ליבנה את פרס האמן המבצע לשנת 2019 על שם דודו דותן, על מופע היחיד שלו "אשליות".
בפברואר 2022 צילם ופרסם את מופע הספיישל הקומדיה-קסמים הראשון בארץ, "מופע חי באשליות". ההופעה צולמה במועדון "סטנדאפ פאקטורי" בתל אביב. בה בעת הוא משמש ככותב קומי לאמני חושים וסטנדאפיסטים ישראלים.
בין השנים 2019-2022 כיהן בהתנדבות בתפקיד מזכ"ל בהנהלת אגודת הקוסמים ואמני החושים הישראלית. בנובמבר 2022 נבחר ברוב קולות לכהן כסגן הנשיא של אגודת הקוסמים, לצד הנשיא, אמן החושים ליאור מנור .
בדצמבר 2022 השתתף וזכה במקום ראשון באליפות ישראל בקסמים.
באוגוסט 2023 הצגת היחיד שלו ״תבואו יהיה קוסם״ (״קוף מצלתיים״) נבחרה להציג בבכורה בפסטיבל הקומדיה הישראלי ע״ש אפריים קישון
הערות שוליים

↑  חי באשליות - פרק 5 - חציל הקסם, נבדק ב-2020-03-25
↑  טה-דה! – מתוך ההסכת (פודקאסט) "מינהר הזמן" | כאן, נבדק ב-2020-03-25
↑  פרק 26 - היוקרה - גידי ליבנה רוצה שנבחר קלף - מדברים בסרט, באתר Spotify
↑  מאחורי כל צחוק – גידי ליבנה | הרדיו הבינתחומי, באתר 1062fm.co.il
↑  Sorcerers Night (Tel Aviv) - 2020 All You Need to Know BEFORE You Go (with Photos), Tripadvisor (באנגלית)
↑  תרבות ובידור - "תיאטרון המחשבות מציגים : הקופסא" - מופע חושים שמחזיר את האמונה בקסם, באתר Geekster
↑  "הקופסא": מופע חושים קסום ואינטימי, באתר ynet, 27 במרץ 2017
↑  יש כאן מישהו מראשון? תכירו את הסטנדפיסטים המבטיחים, באתר השקמה ראשון לציון, ‏2018-02-23
↑  קאמל קומדי קלאב | הסטנדאפיסטים, באתר קאמל קומדי קלאב
↑  גידי ליבנה, באתר רשת 13
↑  א.מ.י - אגודת אמני ישראל, באתר www.facebook.com
↑  גידי ליבנה - "מופע חי באשליות" 2022 - ספיישל סטנדאפ באורך מלא, נבדק ב-2022-12-08
↑  גידי ליבנה "אשליות" מופע סטנדאפ וקסמים, באתר סטנד אפ פקטורי, ‏2019-10-16
↑  גידי ליבנה, באתר www.magic.org.il
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  קוף מצלתיים - פסטיבל הקומדיה הישראלי
↑  Tributes and laughs at 2nd Israeli Comedy Festival, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
גבול קזחסטן–רוסיה

גבול קזחסטן–רוסיה (בקזחית: Қазақстан-Ресей шекарасы, ברוסית: Казахстанско-российская граница) הוא הגבול הבינלאומי בין רפובליקת קזחסטן לבין הפדרציה הרוסית שאורכו 7,644 ק"מ. זהו הגבול הרצוף הארוך ביותר בעולם בין שתי מדינות, והגבול השני באורכו לאחר גבול ארצות הברית–קנדה (שמורכב משני מקטעים). הגבול זהה לגבול המנהלי שהיה בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית לבין הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית.
גאוגרפיה

קצהו המערבי של גבול קזחסטן–רוסיה נמצא על חוף הים הכספי והוא משתרע בתוואי מפותל כלפי מזרח עד למשולש הגבולות סין-קזחסטן-רוסיה. כמעט כל תוואי הגבול עובר בסדרה של קווים יבשתיים החוצים את הערבה האירואסייתית, ובקטעים מסוימים הוא חוצה נהרות, כמו נהר מאלי אוזן (אנ'), נהר אורל ונהר אוּי (אנ'). הגבול גם חוצה את אגם בוטקול (אנ') ואת הרי אלטאי.
המחוזות של קזחסטן ששוכנים על הגבול הם:
מחוז אטיראו
מחוז מערב קזחסטן
מחוז אקטובה
מחוז קוסטנאי
מחוז צפון קזחסטן
מחוז פבלודר
מחוז מזרח קזחסטן
הסובייקטים הפדרליים של רוסיה ששוכנים על הגבול הם:
מחוז אסטרחן
מחוז וולגוגרד
מחוז סראטוב
מחוז סמרה
מחוז אורנבורג
מחוז צ'ליאבינסק
מחוז קורגן
מחוז טיומן
מחוז אומסק
מחוז נובוסיבירסק
החבל המנהלי אלטאי
רפובליקת אלטאי
ראו גם

יחסי קזחסטן–רוסיה
הערות שוליים

↑  "Kazakhstan Border Crossings". Advantour. Archived from the original on 20 September 2020.
↑  "Profile - Kazakhstan". CIA World Factbook. Archived from the original on 9 January 2021.
↑  "Global land border length between countries". Statista. Archived from the original on 2 November 2020.
↑  Edward Stourton, Kyrgyzstan: Stalin's deadly legacy, The Guardian, 20 Jun 2010.
↑  The Economist, Jun 17th 2010, Kyrgyzstan - Stalin's Harvest
↑  Pillalamarri, Akhilesh, The Diplomat, September 06, 2016, The Tajik Tragedy of Uzbekistan
↑  Rashid, Ahmed, The New York Review of Books, November 29, 2010, Tajikistan - the Next Jihadi Stronghold?
↑  Schreck, Carl, The National, June 15, 2010, Stalin at core of Kyrgyzstan carnage
↑  Suleimenov, Arman. "History of Colonial Reform". Qazaqstan Tarihy. Archived from the original on 4 February 2021.
↑  Kassymova, Didar; Kundakbayeva, Zhanat; Markus, Ustina (2012). Historical Dictionary of Kazakhstan. Scarecrow Press. p. xxv.
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Kirghiz" . Encyclopædia Britannica. Vol. 15 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 827–829.
↑  Thomas, Alun (July 2015). "Kazakh Nomads and the New Soviet State, 1919-1934". University of Sheffield. Archived from the original on 8 August 2017.
↑  Smith, Jeremy (2009). The Bolsheviks and the National Question, 1917–23. Palgrave MacMillan. p. 82.
↑  Kazakhstan MFA - Delimitation and Demarcation of State Border, archived from the original on 2020-01-22
↑  "Press Statement Following Russian-Kazakh Talks". Kremlin. 18 January 2005. Archived from the original on 6 January 2020.
↑  "Demarcation of Russian-Kazakh border begun - Durham University". Dur.ac.uk. 2009-05-26. Archived from the original on 2013-08-01.
↑  "Russia and Kazakhstan abolish border controls for transit trains". 26 September 2017. Archived from the original on 2018-09-04.
מרכז אסיה הסובייטית, 1922.
גלריה נורה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאמנות
 כתובת:  שדרות בן מיימון 9, ירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  נורה וילנסקי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1942
 תאריך פתיחה רשמי:  1942 
 קואורדינטות:  31°46′26″N 35°12′53″E﻿ / ﻿31.773861111111°N 35.214861111111°E﻿ / 31.773861111111; 35.214861111111
 אתר רשמי
 he
 
גלריה נורה היא הגלריה הראשונה בירושלים, ואחת מהגלריות הראשונות בישראל.
נורה (אלאונורה) וילנסקי (1980-1899) הייתה יוזמת ומקימת הגלריה. בתה, דינה חנוך, ניהלה את הגלריה, עד למותה ב-2021.
תולדות הגלריה

הגלריה החלה לפעול משנת 1942 בביתו של הצייר לודוויג יונס ברחוב ממילא, (רחוב אגרון) זמן קצר לאחר מותו. היא נשאה אז את השם "גלריה יונס" והוצגו בה בין היתר תערוכות של האמנים: מרסל ינקו, משה מוקדי, יעקב שטיינהרדט, לאופולד קרקואר, איזידור אשהיים, מירון סימה ויעקב פינס.
ב-1954 עברה הגלריה לאכסנייתה הנוכחית, בביתה של נורה וילנסקי בשדרות בן מיימון שברחביה בירושלים, ושם הגלריה שונה ל״סטודיו נורה גלריה לאמנות״. במהלך השנים קיצרה וילנסקי את השם ל״גלריה נורה״.
עד מותה של וילנסקי ב-1980, נערכו בגלריה 223 תערוכות של אמנים שונים מישראל ומארצות אחרות.
מבקר האמנות של ה"ג'רוזלם פוסט", מאיר רונן, כתב זמן קצר לאחר מותה של וילנסקי: "אלאונורה וילנסקי, או פשוט נורה כפי שהייתה ידועה לכמה דורות של אוהבי אמנות, הלכה לעולמה בגיל 80... במשך 38 שנה, כמה דורות של אמנים ישראלים וזרים מצאו בה תמיכה, עידוד ופרסום, וכן אלפי ירושלמים ביקרו בקביעות בגלריה... נורה לא הציגה "איזמים" או מגמות מסוימות. גישתה הייתה תמיד פתוחה, והיא עמדה על כך להציג איכות וכשרון באווירה של טעם טוב. אין גלריה ישראלית אחרת שהצליחה להיות יותר חמה ופחות מאולצת, ואשר הציגה בקביעות מבחר כה רחב ומגוון. נורה הייתה הראשונה שהציגה את פימה, בקון ומורי בצלאל כגון: שטיינהרדט, אשהיים, פינס, סימה, קרקואר. היא גם הציגה לראשונה אמנים מחו"ל... פסגת תערוכותיה הייתה תערוכתה של סוניה דלוניי, חלוצת האמנות המופשטת... הסתלקותה של נורה נראית כסיום תקופה... היא הייתה אחת מתושבי טרום המדינה רחבי הלב שהטביעו את חותמם על חיי ירושלים".
ב-1980 נערכה לכבוד וילנסקי אזכרה בבית האמנים בירושלים, במהלכה פנו אוהבי הגלריה לבתה, דינה חנוך, בבקשה להמשיך את הגלריה. מאז, חנוך היא מנהלת הגלריה, בה נערכו למעלה מ-500 תערוכות: תערוכות קבוצתיות וכן תערוכות יחיד. מבין האמנים שהציגו בגלריה: סוניה דלוניי (אנ'), קטה אפרים מרכוס, מרדכי אבניאל, אליזבט אפשטיין, לאה גרונדיג, דיולה צילצר, פרנץ ברנהיימר, יוסף קונסטנט, הרמן שטרוק, בוריס לקר, דבי קמפל ויוסף בודקו.
לקריאה נוספת

אמנון רמון, ד"ר מול ד"ר גר, שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1998, עמ׳ 175-172
נירית שלו-כליפא, מטמוני הארץ, מפה (ספרי ת"א), 2006, עמ׳ 190-188
משה חננאל, הירושלמים, ארץ וטבע, 2007, עמ׳ 168, 207.
הערות שוליים

↑  אמנון רמון, ד"ר מול ד"ר גר, שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1998, עמ׳ 175
↑  תרגום חפשי מאנגלית, "ג'רוזלם פוסט" 15 בפברואר 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261573205171
גירה שפירא

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  קפיצה לרוחק,   ריצת 60 מטר   ריצת 100 מטר   ריצת 80 מטר משוכות
 מועדון:  מכבי עתיד תל אביב
 
גירה שפירא הייתה אצנית ארצישראלית, אלופת ארץ ישראל הראשונה (1935) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

שפירא התאמנה באגודת הספורט של מכבי עתיד תל אביב.
ביוגרפיה > 1935

באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר 1935 זכתה שפירא ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.48 מטר, לפני זלדה שוליאק (4.36 מטר) ושושנה בורשטיין (4.24 מטר), שתיהן ממכבי תל אביב ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רחל סלונימסקי, עדה יהודאית ורבקה ניניו בתוצאה של 59.4 שניות, לפני מכבי תל אביב (1:02 דקות) ומדליות כסף, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.9 שניות, אחרי רחל סלונימסקי (8.8 שניות) ולפני עדה עבוד חברותיה לקבוצה, בריצת 100 מטר, אחרי רחל סלונימסקי (14.3 שניות) ולפני עדה יהודאית ובריצת 80 מטר משוכות, אחרי זלדה שוליאק (15.9 שניות) ולפני עדה יהודאית.
ביוגרפיה > 1936

באליפות תל אביב שנערכה במרץ 1936 סיימה שפירה שנייה בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי רחל סלונימסקי שקבע שיא ארץ ישראל חדש של 13.3 שניות ושלישית בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.38 מטר, אחרי יפה כהן ממכבי תל אביב שקבעה שיא ארץ ישראל חדש של 4.80 מטר ולפני עדה יהודאית (4.62 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם חברותיה לקבוצה, רחל סלונימסקי, עדה יהודאית ועדה עבוד קבעו שיא ארץ ישראל חדש של 56.7 שניות.
הערות שוליים

↑  הרבנאות הא"י לנשים באתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 31 בדצמבר 1935
↑  ספורט - הרביעייה המנצחת - תמונה, באתר הארץ, 10 בינואר 1936
↑  בארץ באתלטיקה קלה - תוצאות ההתחרויות - רבנאות תל אביב, דואר היום, 24 במרץ 1936
↑  התחרויות לאליפות ת"א באתלטיקה קלה, דבר, 16 במרץ 1936
↑  בספורט, באתר הארץ, 27 במרץ 1936
ג'אנג'יאנג

| --- | --- |
גשר המפרץ בג'אנג'יאנג
גשר המפרץ בג'אנג'יאנג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  גואנגדונג
 ראש העיר:  ג'יאנג ג'יאג'ון
 תאריך ייסוד:  נובמבר 1975
 שטח:  13,225 קמ"ר
 גובה:  21 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  382 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  6,981,236 (2020)
  ‑ במטרופולין:  1,931,455 (2020)
  ‑ צפיפות:  527.9 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  21°11′48″N 110°24′11″E﻿ / ﻿21.196667°N 110.403056°E﻿ / 21.196667; 110.403056 
 אזור זמן:  UTC +8
 https://www.zhanjiang.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןג'אנג'יאנג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןג'אנג'יאנג(למפת גואנגדונג רגילה) גואנגג'ואו שנג'ן דונגגוואן ג'יאיאנג מאומינג שאנטואו פוג'יין ג'יאנגשי חונאן גואנגשי ים סין הדרומיג'אנג'יאנג(למפת גואנגדונג מוגדלת) גואנגג'ואו שנג'ן דונגגוואן ג'יאיאנג מאומינג שאנטואו פוג'יין ג'יאנגשי חונאן גואנגשי ים סין הדרומיג'אנג'יאנג    מיקומה של ג'אנג'יאנג במחוז גואנגדונג tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גַ'אנְגְ'יָאנְג (בסינית: 湛江; בפין-יין: Zhànjiāng; מילולית "נהר תכלת") היא נציבות עירונית ועיר נמל במחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 6,981,236 תושבים, מתוכם 1,931,455 בשטח האורבני.
היסטוריה > התקופה הצרפתית

בשנת 1898, בעקבות מאה שנות ההשפלה, סופחה ג'אנג'יאנג להודו-סין הצרפתית ונקראה "קואנג-צ'או-וואן (אנ')".
היסטוריה > התקופה הצרפתית > במלחמת העולם השנייה והכיבוש היפני

הצרפתים שלטו במובלעת הקטנה עד שנת 1943, כאשר היפנים כבשו את האזור במהלך מלחמת העולם השנייה. בסוף המלחמה הוחזר האזור לידי הצרפתים עד שנת 1946, כאשר הועברה רשמית לסין.
היסטוריה > כיום

לאחר שהוחזרה לסין, הסינים שינו את שם העיר לג'אנג'יאנג משמה הקודם.
מאז הקמת הרפובליקה העממית, ג'אנג'יאנג התעשרה בכלכלתה בזכות הקמת תחנות רכבת רבות ומבנים אחרים.
גאוגרפיה

ג'אנג'יאנג משתרעת על פני 13,225 קמ"ר בקצה הדרום-מערבי של גואנגדונג וגובלת מצפון-מזרח בנציבות העירונית מאומינג (אנ'), מצפון-מערב במחוז האוטונומי גואנגשי ומשאר הכיוונים בים סין הדרומי, מרוחקת כ-362 ק"מ דרום-מערבית לבירת המחוז גואנגג'ואו בחצי האי לייג'ואו (אנ'), מול חופי האי האינאן.
חלוקה מנהלית

נציבות ג'אנג'יאנג מורכבת מ-4 מועצות, 2 נפות ו-3 נפות עירוניות.
| שם | כתב סיני | פין-יין | אוכלוסייה (מפקד 2020) | שטח | צפיפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועצת צ'ה-קאן | 赤坎区 | Chìkăn Qū | 390,300 | 70.85 | 5,509 |
| מועצת שיאשאן | 霞山区 | Xiáshān Qū | 625,225 | 117 | 5,345 |
| מועצת פוטואו | 坡头区 | Pōtóu Qū | 337,723 | 562.4 | 600.5 |
| מועצת מאג'אנג | 麻章区 | Mázhāng Qū | 578,207 | 970.1 | 596 |
| נפת סווישי | 遂溪县 | Suìxī Xiàn | 824,608 | 2,143 | 384.8 |
| נפת שו'-ון | 徐闻县 | Xúwén Xiàn | 633,258 | 1,954 | 324 |
| הנפה העירונית ליינג'יאנג | 廉江市 | Liánjiāng Shì | 1,363,470 | 2,840 | 480.1 |
| הנפה העירונית לייג'ואו | 雷州市 | Léizhōu Shì | 1,321,091 | 3,707 | 356.4 |
| הנפה העירונית ווצ'ואן | 吴川市 | Wúchuān Shì | 907,354 | 860.9 | 1,054 |
כלכלה > תחבורה > נמל ג'אנג'יאנג

נמל ג'אנג'יאנג הוא אחד מן הנמלים הדרומיים ביותר בחופי סין היבשתית. הנמל נבנה בשנת 1956 והיה למעשה הנמל המודרני הראשון שתוכנן ופותח לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין. הוא אחד מן שמונת הנמלים הגדולים ביותר בסין.
כלכלה > עסקים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספורט

כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בג'אנג'יאנג. בעיר יש את האצטדיון האולימפי הראשי של ג'אנג'יאנג, הכולל כ-40,000 מקומות ישיבה.