stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריו מונטי
תולדות חייו

מונטי נולד בעיר ורזה בחבל לומברדיה, באיטליה. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה ובניהול באוניברסיטת בוקוני במילאנו. הוא המשיך בלימודים מתקדמים בכלכלה באוניברסיטת יל, שם היה תלמידו של חתן פרס נובל לכלכלה ג'יימס טובין.
בשנים 1970–1985 הוא לימד כלכלה באוניברסיטת טורינו ועבר ללמד באוניברסיטת בוקוני, שם שימש אף כרקטור בשנים 1989–1994 וכנשיא האוניברסיטה בשנת 1994. מוקד מחקריו הכלכליים היה בלימוד התנהגות בנקים בתנאי מונופול.
בשנת 1994 הוא מונה על ידי ממשלתו הראשונה של סילביו ברלוסקוני לשרת בנציבות האירופית, לצד המדינאית האיטלקייה אמה בונינו. בתפקידו הראשון כנציב היה אחראי ל"שוק פנימי, שירותים פיננסיים ואינטגרציה פיננסית, מכסים ומסים". בשנת 1999 חודש מינויו לנציבות על ידי ממשלת מאסימו ד'אלמה, תחת נשיא הנציבות האירופית רומנו פרודי. בתקופתו השנייה בנציבות היה אחראי לתחרותיות בתחום האיחוד האירופי. בתקופה זו יזם הליכים על הפרת הגבלים עסקיים נגד חברת מיקרוסופט וכן עמד בראש חקירה בעניין הצעת האיחוד בין חברות הענק ג'נרל אלקטריק והאניוול, איחוד שנמנע בסופו של דבר בהחלטת הנציבות האירופית.
בשנת 2004 לא האריכה ממשלת ברלוסקוני השנייה את כהונתו. מונטי שב לכהן כנשיא אוניברסיטת בוקולי. בשנת 2010 הטיל עליו נשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו לכתוב דו"ח על העתיד של שוק אחד ולהציע צעדים נוספים להשלמת תוכנית האיחוד האירופי ליצירת שוק אחד. נוסף לתפקידו כנשיא אוניברסיטה, מונטי אף עומד בראש מכון ברויגל, מכון מחקר כלכלי אירופי שנוסד בשנת 2005.
ב-9 בנובמבר 2011 מינה נשיא איטליה ג'ורג'ו נפוליטנו את מונטי לסנאטור לכל החיים בהסנאט של הרפובליקה. ב-12 בנובמבר 2011 הטיל עליו נפוליטנו להרכיב ממשלה חדשה, וב-16 בנובמבר הושבע מונטי לראשות הממשלה. כן מכהן מונטי כשר האוצר. לתפקיד שר החוץ בממשלתו מונה ג'וליו טרצי, אשר כיהן בעבר כשגריר איטליה בישראל. מונטי הכריז כי הוא מקווה להקים ממשלה שתכהן עד הבחירות הבאות, שעתידות להתקיים ב-2013. ב-21 בדצמבר 2012, התפטר מונטי, לאחר שאיבד את תמיכת מפלגתו של ברלוסקוני.
מונטי התמודד בבחירות הכלליות באיטליה 2013, אך זכה בהישג מוגבל. ב-28 באפריל 2013 סיים את כהונתו כראש ממשלה.
מונטי ידוע כאגיפטולוג חובב עוד מתקופת עבודתו באוניברסיטת טורינו.
הערות שוליים

↑  Mario Monti, A New Stategy for a Single Market. May 9, 2010.
↑  A Shaken Italy Is Poised to Name a New Government. New York Times, November 10, 2011
↑  סוכנויות הידיעות, איטליה: מריו מונטי הוא ראש הממשלה החדש, באתר ynet, 13 בנובמבר 2011
↑  http://www.bbc.co.uk/news/world-europe-15730394
↑  רויטרס, בחירות בפברואר: ראש ממשלת איטליה התפטר, באתר ynet, 21 בדצמבר 2012
| ראשי ממשלת איטליה |
| --- | --- | --- |
| ממלכת איטליה | קמילו בנסו די קאבור • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י קרלו פאריני • מרקו מינגטי • אלפונסו פררו לה מרמורה • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י פדריקו מנבראה • ג'ובאני לנצה • מרקו מינגטי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • ג'ובאני ג'וליטי • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • לואיג'י פלוקס • ג'וזפה סראצ'ו • ג'וזפה צנארדלי • ג'ובאני ג'וליטי • תומזו טיטוני • אלסנדרו פורטיס • סידני סונינו • ג'ובאני ג'וליטי • סידני סונינו • לואיג'י לוצאטי • ג'ובאני ג'וליטי • אנטוניו סלנדרה • פאולו בוזלי • ויטוריו אמנואלה אורלנדו • פרנצ'סקו סבריו ניטי • ג'ובאני ג'וליטי • איוונואה בונומי • לואיג'י פאקטה • בניטו מוסוליני • פייטרו באדוליו • איוונואה בונומי • פרוצ'ו פארי • אלצ'ידה דה גספרי |    |
| הרפובליקה האיטלקית | אלצ'ידה דה גספרי • ג'וזפה פלה • אמינטורה פנפאני • מריו שלבה • אנטוניו סניי • אדונה צולי • אמינטורה פנפאני • אנטוניו סניי • פרננדו טמברוני • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני לאונה • אלדו מורו • ג'ובאני לאונה • מריאנו רומור • אמיליו קולומבו • ג'וליו אנדראוטי • מריאנו רומור • אלדו מורו • ג'וליו אנדראוטי • פרנצ'סקו קוסיגה • ארנלדו פורלאני • ג'ובאני ספאדוליני • אמינטורה פנפאני • בטינו קרקסי • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני גוריה • צ'יריאקו דה מיטה • ג'וליו אנדראוטי • ג'וליאנו אמאטי • קרלו אזליו צ'אמפי • סילביו ברלוסקוני • למברטו דיני • רומנו פרודי • מאסימו ד'אלמה • ג'וליאנו אמאטו • סילביו ברלוסקוני • רומנו פרודי • סילביו ברלוסקוני • מריו מונטי • אנריקו לטה • מתאו רנצי • פאולו ג'נטילוני • ג'וזפה קונטה • מריו דראגי • ג'ורג'ה מלוני |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265548705171  PLWABN: 9810650106305606  BIBSYS: 90244184  BnF: cb12412865m (data)  CiNii: DA03923207  GND: 120933357  ICCU: RAVV080909  ISNI: 0000 0001 0913 1531  LCCN: n78046429  LNB: 000132458  NTA: 070624488  SNAC: w6h002kx  SUDOC: 033242364  VIAF: 69772573   WorldCat (עם VIAF): 69772573
כרזות פוליטיות בישראל

כרזה היא סוג של אמנות שימושית, שגויסה לצרכים חברתיים-יומיומיים בהם תעמולה, פרסום, ביקורת וקישוט. הכרזה הפוליטית מעוצבת בסגנונות שונים, צבעים וצורות. מטרת הכרזה היא לשקף את העמדה או השקפת העולם שאותה רצה להציג המעצב בדרך מעניינת ומשכנעת. והיא יכולה לשקף תנועות או מגמות פוליטיות, ביקורת חברתית או אידאולוגית.
כרזות אלו מסייעות לחנך, ליידע או להעביר מידע רלוונטי למסע פוליטי מסוים בשפה נשכנית, בועטת ובעלת אמירה חזקה.
מאפייני הכרזות

לכרזה מספר מאפיינים בולטים אשר מייחדים אותה משאר התמונות, והופכים אותה לתמונה המשרתת צרכים מסוימים והם: סמלים, צורות וצבעים.
כותרות וסיסמאות- אשר משקפות את נושא הכרזה באופן קצר, קולע, בהיר ומתומצת, כך שכל אחד יוכל להבין אותו ולהשתמש בו. לעיתים הכרזות מתומצתות מדי, ומוסרות מידע חלקי בלבד, אותו מידע שמטרתו לשכנע את הקורא בצדקת כותב הכרזה.
סמלים- לרוב יופיו בכרזה סמלים מסורתיים אשר משמעותם כבר קיימת בצורה כלשהי בתודעת המתבונן. השימוש הוא בסמלים פשוטים ומובנים, המדברים אל אוכלוסייה רחבה ככל הניתן. דוגמאות לסמלים מקובלים: יונה = שלום; ילד מול קערה ריקה = רעב; אגרוף קפוץ = דיכוי חברתי; מכונה = קידמה טכנולוגית.
צבעים- פעמים רבות בחירת הצבעים בכרזות פוליטיות יהיו של צבעי היסוד: שחור, לבן, אדום, צהוב וכחול. וגם של צבעים עזים. ויעוצבו במשטחים גדולים וברורים דרך הניגודיות ביניהם.
צורות-לרוב יעשה שימוש בצורות היסוד: מלבן, עיגול, משולש וריבוע. צורות הנדסיות אלו מאפשרות את הבלטת האותיות והתמונה המתלווה לכרזה.
היסטוריה

מעצבי הכרזות הפוליטיות בישראל הושפעו רבות בתחילת דרכם מעיצוב הכרזות של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ובמרביתן נעשה שימוש רב בצבע האדום, בפטיש ומגל או באזכורים שלהם, וכן בסמלי החיטה והשעורה. אלו נועדו להשפיע על הבוחרים בקמפיינים פוליטיים, ולאחד את הפועלים הרבים לשורות המפלגות ובפרט למפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י).
וכך, בשנים שלפני שידורי הטלוויזיה ואף הרדיו, כרזות פוליטיות שהתנוססו ברחבי הארץ מילאו תפקיד בעיצוב דעת הקהל ובגיוסו להצבעה בקלפי.
היסטוריה > שנות ה-70

בשנים אלו החלו מעצבים רבים לעצב כרזות פוליטיות ולפתח מאפיינים עיצוביים ייחודיים לישראל. לתופעות פוליטיות משמעותיות עוצבו כרזות התומכות ומקדמות אותן במטרה להשפיע על השיח בישראל. דוגמה בולטת לכך היא מחאת הפנתרים השחורים. בכרזה שעוצבה מתוך תמונת המחאה נעשה שימוש בצבעי שחור ולבן ובכיתוב בולט. בין המעצבים הבולטים של עשורים אלו ניתן למנות את דוד טרטקובר ויוסי למל אשר עיצבו מאות כרזות ותרמו רבות לפיתוח סגנון העיצוב הישראלי. כרזה בולטת שעוצבה בשנים אלו נקראת "קנטטה לפאשלה" ועוסקת במהפך בחירות 1977. וכרזה הנקראת "חופש ליהודי מדינות ערב", כרזה מטעם מועצת תנועות הנוער בישראל שעוצבה גם היא בשנים אלו.
היסטוריה > שנות ה-80 וה-90

בין הכרזות הבולטות של תחילת שנות ה-80 ניתן למנות את הכרזה שעיצב דוד טרטקובר עבור תנועת שלום עכשיו. המייצגת את הרצון לשלום של מדינת ישראל עם שכנותיה בעקבות הסכם השלום עם מצרים. כרזה זו משלבת בין "אות קורן" לגופן "חיים". ערבוב הגופנים הוא שבירת הערך הנלמד בבתי הספר לעיצוב, שכן הוא משלב גופן יהודי-מסורתי בצבע שחור, עם גופן צעיר, חילוני ואדום המסמל דרישה למחאה ובשל כך קורא לשינוי. כרזה זו היא הפעם הראשונה שבשפה העברית השתרש סמל היברידי, השואף להעביר מסר עוצמתי בעזרת אמירה טיפוגרפית מרובדת בעלת ניגודיות מחד והרמוניה מאידך.
היסטוריה > שנות ה-2000 והלאה

החל משנות ה-2000 החלו מעצבים רבים לעסוק בעיצוב כרזות פוליטיות, מתוך הבנה שלכרזות אלו השפעה רבה על עיצוב דעת הקהל, ובמיוחד בפרסומן ברשתות החברתיות שפותחו בשנים אלו והפכו למקור פרסום משמעותי. בין מעצבות הכרזות בשנים אלו ניתן למנות את המעצבת דנה אריאלי שאיגדה לכדי ספר יצירות וכרזות של אמנים רבים. הספר נקרא "פחד מוות", והוא עוסק בפחד שזורע הטרור המודרני. בספר, המשובץ בדימויים חזותיים, מוצגת התביעה לעורר את חשבון הנפש המאוימת לנוכח הטרור.
כמו כן ניתן למנות ספר נוסף של אריאלי, הנקרא "יוצרים בעומס יתר" ועוסק בתגובותיהם של עשרים ותשעה יוצרים ישראליים מובילים על אירוע טראומטי זה.
מעצב בולט נוסף של שנים אלו הוא להב הלוי, אשר עוסק רבות בנושאים פוליטיים, ומתוך כרזותיו ניתן לראות אמירות רבות על המצב הפוליטי בישראל. הלוי עיצב כרזות בהשפעת יאיר לפיד, בנימין נתניהו ומירי רגב המתכתב עם תפיסותיה של מפלגת מפא"י.
כרזות משמעותיות שעוצבו בשנים אלו עוסקת בציון עשרים שנה לרצח רבין ומחוות לכרזות שעוצבו אחרי הרצח. כרזות אלו, שעוצבו בשנים האחרונות, מתייחסות לשכחה של הרצח בשנים אלו.
המחאה החברתית והפוליטית הגדולה שהתקיימה בשנת 2015 נתמכה בכרזות פוליטיות והבולטת שבהן, אשר יצרה גל תמיכה גדול ברשתות החברתיות, והוציאה אלפים לרחובות הייתה הכרזה של "צדק חברתי".
סמליל שלום עכשיו
צדק חברתי בהפגנה למען זכויות האזרחים הוותיקים וזכויות אנשים עם מוגבלות, תל אביב 31.5.18
U7 (הרכבת התחתית של ברלין)

קו U7 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. בקו זה, שאורכו 31.8 קילומטרים (בין רטהאוס שפנדאו לרודו), פועלות 40 תחנות. קו זה הוא הארוך בקווי הרכבת התחתית בברלין, ומסלולו הוא כולו מתחת לקרקע. הקו מחבר את רובע שפנדאו עם רודו (אנ'), וחולף ברובע נויקלן.
בעבר הייתה זו הסתעפות של הקו שכיום נקרא U6, בין תחנת הרכבת התחתית מרינגדאם (אנ') לגרנצאלה (אנ'). בשנת 1966 הופרדה הסתעפות זו מה-U6, ובשנים הבאות המשיכו להאריך את מסלולה. מבחינת אורך המסילה, מספר התחנות ומשך הנסיעה – 56 דקות – זהו הארוך בקווי הרכבת התחתית בעיר. משנת 1984 עד 1988 הייתה זו המנהרה הארוכה ביותר בעולם.
מסלול

הקו מתחיל את מסלולו במרכז שכונת רודו (אנ'), במפגש הרחובות וסמנסדרופר שוסה (Waßmannsdorfer Chaussee) וגרוס-ציטנר שוסה (Groß-Ziethener Chaussee), שמכונה בשם "העכביש של רודו" (גר'). לאחר מכן הוא ממשיך לכיוון צפון מזרח לאורך רחוב אלט-רודו (Alt-Rudow), עד לעיקול מערבה. מאחר שבגרופיושטאדט (אנ') תוכננו בנייני המגורים ותשתית הרכבת יחדיו, ה-U7 אינו נוסע כאן לאורך רחובות, אלא מהווה "מסדרון ירוק" בין הבניינים. הקו נוסע דרומה, לאורך שדרות פריץ ארלר (Fritz-Erler-Allee), וחוצה את שדרות ליפשיץ (Lipschitzallee) ואת יוהאניסטאלר שוסה (Johannisthaler Chaussee). בתחנת הרכבת התחתית בריץ-דרום (אנ') הקו נוסע לאורך שדרות פריץ רויטר (Fritz-Reuter-Allee) עד שדרות בלשקו (Blaschkoallee). מצפון לשם, ה-U7 פונה אל שדרות בושקרוג (Buschkrugallee), וממשיך מתחת לאוטובאן מספר 100 החולף בברלין. צפונה משם, מסלול הקו – בעודו חולף מתחת לרכבת הטבעת (אנ') – עובר מתחת לרחוב קרל מרקס (גר'). הרחוב משנה את שמו בהרמנפלאץ (אנ') להאזנהיידה (גר'), ואחר כך הקו ממשיך לכיכר זידשטרן (גר') ורחוב גנייזנאו (גר'). לאחר פנייה חדה ימינה במפגש הרחובות גנייזנאו ומרינגדאם (אנ'), הקו מגיע לתחנת מרינגדאם, שמאפשרת החלפה לרכבות של קו U6; מיד אחר כך ישנה פנייה חדה נוספת, הפעם שמאלה, מתחת לטמפלהופר אופר (Tempelhofer Ufer, מילולי: גדת הנהר טמפלהוף).
לאחר מעבר בתחנת מקרנבריקה (אנ'), שמאפשרת מעבר ל-U1, הקו עובר מתחת למיקומה של אנהאלטר באנהוף – במקום שבו שוכן היום המוזיאון הגרמני לטכנולוגיה. משם עובר הקו מתחת לרחוב יורק (גר') ולתחנת הרכבת העילית הסמוכה, ואז מתחת לווילמנדאם (Willmanndamm) ולרחוב גרונוולד (Grunewaldstraße). החל בכיכר הבווארית (גר') מסלולו עובר תחת "רחוב ברלינר" (Berliner Straße), עד לרחוב בליסה (אנ'). משם פונה הקו צפונה לאורך הרחוב הברנדנבורגי (Brandenburgische Straße), עד לאדנאוארפלאץ (אנ'), שבו הוא מתעקל לעבר רחוב וילמרסדורפר (גר'). בתחנת רחוב ביסמרק (אנ') מבצעת הרכבת פנייה לעבר רחוב ריכרד וגנר (Richard-Wagner-Straße), שנקרא לאחר כיכר ריכרד וגנר (אנ') בשם "רחוב וינטרשטיין" (Wintersteinstraße), ולאחר מכן משנה שנית את שמו, ל"רחוב זמרינג" (Sömmeringstraße), לאחר שה-U7 חולף מתחת לשפרה.
לאחר המעבר במירנדורף-פלאץ (אנ'), הקו חולף מתחת לכמה רחובות, ואז פעם נוספת מתחת לרכבת הטבעת וכן מתחת לתעלת וסטהאפן (אנ'). בנקודה זו ישנו עיקול גדול מערבה, והקו נוסע לאורך זימנסדאם (Siemensdamm) ושדרות נוננדאם (גר'). ה-U7 עובר מדרום למצודת שפנדאו מתחת לרחוב "אם יוליוסטורם" (Am Juliusturm), ולאחר מכן מתחת לעיר העתיקה של שפנדאו. המסלול מסתיים בתחנת הרכבת רטהאוס שפנדאו (אנ').
הקו חולף ב-5 מרבעי ברלין, וב-12 שכונות בעיר: רודו, גרופיוסשטאדט, בריץ (אנ'), נויקלן, קרויצברג, שנברג, וילמרסדורף, שרלוטנבורג, שרלוטנבורג צפון (אנ'), זימנסשטאדט (אנ'), האזלהורסט (אנ') ושפנדאו.
אמרסון, לייק ופאלמר

ערך זה עוסק בלהקת רוק מתקדם. אם התכוונתם לאלבום הבכורה של הלהקה, ראו .
| --- | --- |

סמל הלהקה (elp)
 מקום הקמה:  לונדון, קרוידון 
 מוקד פעילות:  אנגליה
 תקופת הפעילות:  1970–1979   1991–1998   2010 – 2010
 סוגה:  רוק מתקדם, רוק סימפוני, ג'אז פיוז'ן
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קלידים, גיטרת בס, גיטרה, תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס, וירג'ין רקורדס, ויקטור טוקינג משין, איגל רוק אנטרטיינמנט, E.G. רקורדס, סטאקס רקורדס, דה רוקט רקורד קומפני, Volt Records, מאשרום רקורדס, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, Razor & Tie, מנטיקור רקורדס, אטלנטיק רקורדס, Shout! Factory, וי-ג'יי רקורדס, Rhino Records Inc., סאנקטוארי רקורדס גרופ, ויקטורי רקורדס, Canadian-American Records 
 www.emersonlakepalmer.com
 חברים
 קית' אמרסון, גרג לייק וקרל פאלמר
 
אמרסון, לייק ופאלמר (באנגלית: Emerson, Lake & Palmer, או בקיצור: ELP) הייתה להקת רוק מתקדם הנחשבת לאחת המשפיעות ביותר בסוגה זו. הלהקה מורכבת מן הקלידן קית' אמרסון (שפעל קודם בלהקת דה נייס), הבסיסט גרג לייק (מלהקת קינג קרימזון) והמתופף קרל פאלמר (שפעל קודם בלהקות העולם המטורף של ארתור בראון, ואטומיק רוסטר). בתחילת שנות ה-70 שקלה הלהקה לצרף לשורותיה את הגיטריסט ג'ימי הנדריקס, אך הדבר לא התממש עקב פטירתו זמן קצר לאחר מכן.
סגנון הלהקה

הלהקה ניגנה רוק מתקדם בצורה מעט אלטרנטיבית. שלא כמקובל, הרכב הלהקה לא כלל גיטריסט (אף על פי שלייק ניגן על גיטרה מדי פעם).
נעשה שימוש רב ביצירות של מלחינים קלאסיים שיצירותיהם עובדו בסגנון הרוק, ניסיונות שלא תמיד התקבלו על ידי הקהל. השימוש בחומרים מסגנונות הג'אז והמוזיקה הקלאסית על ידי הלהקה נחשב לנועז ביחס למה שהיה נהוג באותה תקופה. הלהקה הייתה פופולרית עד עליית הפאנק בסוף שנות השבעים, אז חלה ירידה כללית בפופולריות של הרוק המתקדם.
ביוגרפיה > שנות ה-70 - "תור הזהב"

קית' אמרסון פגש את גרג לייק מאחורי הקלעים של הופעה משותפת של דה נייס וקינג קרימזון בסן פרנסיסקו. כבר שם השניים החליטו להקים הרכב יחד. השניים צירפו את קרל פאלמר והקימו את ההרכב, ללא גיטריסט קבוע.
ELP החלה לנגן ביחד באופן קבוע בשנת 1970. הלהקה פרצה לתודעה העולמית בפסטיבל האי וייט. הביקורות ללהקה מאז היו מעורבות. ELP הוציאה את אלבום הבכורה שלה בדצמבר של אותה שנה. האלבום נשא את שם הלהקה. אותו אלבום זכה להצלחה, בעיקר בגלל הלהיט Lucky Man, אותו כתב גרג לייק בגיל 12 בלבד. להיטים מסוג זה, והאפוסים של אמרסון, היו אלו שהיוו שורש למוזיקה הייחודית של הלהקה. בנוסף, ניתן לשמוע באלבום זה את אחד מהשימושים הראשונים מאז ומעולם בסינטיסייזר "מוג".
ב־1971 יצא התקליט השני של ELP שנקרא Tarkus, שכלל את היצירה שעל שמה נקרא התקליט. היצירה הארוכה שהשתרעה על צד שלם של התקליט, הייתה יצירה בעלת אופי רועם במקצת.
אלבום זה זכה לשבחים רבים מצד מאזינים ומבקרים, והגיע לראש מצעד המכירות.
חצי שנה בלבד אחרי יציאת האלבום השני, העיבוד של ELP היצירה 'תמונות בתערוכה' (Pictures at an Exhibition) של המלחין הרוסי מודסט מוסורגסקי יצא לאור. היצירה זכתה לעיבוד רוק תוסס במיוחד, שהוקלט בהופעה חיה.
לאחר מכן יצא האלבום טרילוגיה (Trilogy). זהו אלבום חשוב בקריירה של ELP. האלבום כולל יצירה בעלת שני חלקים שנקראת The Endless Enigma (שבין שני החלקים נשמעת "פוגה" של אמרסון), ביצוע למוזיקת המערבונים מאת אהרן קופלנד, ולהיט נוסף שהולחן בידי לייק - "From the Beginning".
מעט לאחר יציאת האלבום, יצאו הלהקה לסיבובי הופעות באנגליה, בארצות הברית, במזרח הרחוק ובמקומות נוספים בעולם. בשלב מסוים נתקל אמרסון בציוריו של ה.ר. גיגר, והתרשם מהם. זו הסיבה שגיגר עיצב את העטיפה לאלבומם החמישי Brain Salad Surgery.
האלבום החמישי יצא בדצמבר 1973. האלבום כלל את היצירה Karn Evil 9, יצירה בת שלושים דקות, ביצוע להמנון "ירושלים", המושר גם בכנסיות, טוקטה - ביצוע לפרק מתוך קונצ'רטו לפסנתר של המלחין הארגנטינאי אלברטו חינסטרה, ועוד להיט של לייק - "Still... You Turn Me On".
לאחר יציאת האלבום יצאו השלושה לסיבוב הופעות ענק בכל העולם. סיבוב ההופעות הזה נכנס להיסטוריית הרוק בכל הזמנים. הסיבוב נמשך כמעט שנה, ותועד בתקליט Welcome Back My Friends to The Show That Never Ends.
לעייני רבים, "תור הזהב" של הלהקה עבר לאחר סיבוב ההופעות המוצלח. בשנים 1975 - 1977 שמרו חברי הלהקה על פרופיל נמוך, ואף שקלו להוציא תקליטי סולו. אך בכל זאת, הלהקה הוציאה את התקליט Works Volume 1 במרץ 1977.
לאחר סיבוב ההופעות של האלבום, שכדי לבצעו שכרה הלהקה תזמורת, החלו להיווצר מתחים בין חברי הלהקה, אך הלהקה נשארה שלמה.
האלבום Works Volume 2 יצא לאור בשנים 1977 - 1978. האלבום התקבל בזלזול על ידי המבקרים והמאזינים. ב-1979 יצא האלבום Love Beach שזכה להתעלמות כמעט מוחלטת. הלהקה סבלה ממשברים רבים, עד שלבסוף הובילו להתפרקותה במהלך אותה שנה.
ביוגרפיה > שנות ה-80

הלהקה התאחדה במלואה רק 12 שנה אחרי הפירוק. עד אז כל אחד עבד לבד. אמרסון פנה להלחין מוזיקה לסרטים, לייק הוציא שני תקליטי סולו, ופאלמר הצטרף ללהקה של פליטים מלהקת יס ומלהקת קינג קרימזון הנקראה אסיה.
בשנת 1985 התאחדה הלהקה חלקית. פאלמר עדיין היה בלהקת אסיה, ובמקומו נלקח לתפקיד מתופף בשם קוזי פאואל, והוקמה הלהקה אמרסון, לייק ופאואל. השלישייה המאוחדת חלקית אף הוציאה אלבום. האלבום הצליח יחסית, אך הביקורות היו שליליות מצד המבקרים.
לאחר שהחוזה של פאלמר הסתיים, נפגשו השלישייה לחזרות ביחד, אך לייק לא הסתדר עם השניים האחרים, ולא הסכים להמשיך לעבוד. בשלב זה פאלמר ואמרסון הקימו הרכב בשם Three, אך אלה התפרקו במהירות.
ביוגרפיה > שנות ה-90 - איחוד

מנהלה של חברת תקליטים קטנה הציעה ל-ELP להתאחד מחדש, וכך היה. בתחילת שנות ה-90, לאחר 12 שנים, התאחדה הלהקה.
ב-1992 הוציאה הלהקה את האלבום Black Moon, וכמה חודשים לאחר יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי גדול, שנגמר ב-1993. לאחר הסיבוב הוציאה הלהקה אלבום חי שנקרא Live at the Royal Albert Hall.
ואחרי ארבע שנים של משברים שונים אצל חברי הלהקה, ELP יצאה לסיבוב הופעות נוסף באמריקה ובאירופה.
בשנת 1994, הקליטה הלהקה את אלבומה האחרון In the Hot Seat ויצא לאור באותה שנה. לאחר מכן, הלהקה התפרקה שוב.
ב-2010, הלהקה הופיעה במסגרת איחוד חד פעמי כציון יובל 40 שנה להקמת הלהקה.
לאחר ההתפרקות הסופית של הלהקה, המשיכו חבריה להופיע בנפרד ברחבי העולם. בשנת 2016, נמצא אמרסון מת בביתו, כשהתברר לאחר מכן שהתאבד בירייה בראשו. באותה שנה, מספר חודשים לאחר מותו של אמרסון, נפטר לייק לאחר מאבק ארוך במחלת הסרטן, כשהוא בן 69 במותו.
דיסקוגרפיה

Emerson, Lake and Palmer ‏(1970)
Tarkus ‏(1971)
Trilogy ‏(1972)
Brain Salad Surgery ‏(1973)
Works Volume I ‏(1977)
Works Volume II ‏(1977)
Love Beach ‏(1978)
Black Moon ‏(1992)
In the Hot Seat ‏(1994)
קית' אמרסון בהופעה, 1978.
פאלמר מאחורי התופים בהופעה בשנת 1978.
גרג לייק בהופעה, 1978.
פרננדו ארבאל

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1932 (בן 92) מלייה, הרפובליקה הספרדית השנייה 
 שם לידה:  Fernando Arrabal Terán 
 מדינה:  ספרד, צרפת 
 מקום מגורים:  פריז 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברצלונה 
 שפות היצירה:  ספרדית, צרפתית 
 סוגה:  דרמטורגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (13 ביולי 2005)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (2019)  Grand prix du livre d'histoire de la Société des gens de lettres (1996)  National Theater Prize (2001)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (1987)  פרס נדאל (1982)  Mariano de Cavia' Price  פרס התיאטרון הגדול  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.arrabal.org
 
פרננדו ארבאל
פרננדו ארבאל (בספרדית: Fernando Arrabal; נולד ב-11 באוגוסט 1932) הוא סופר, מחזאי ומשורר ספרדי.
ביוגרפיה

ארבאל נולד בעיר מֱלִיַה שבמרוקו הספרדית, וכיום הוא אחד היוצרים הספרדים החשובים ביותר, אף על פי שמאז שנת 1958 ואילך הוא מתגורר בפריז. בחמש שנות חייו הראשונות התגוררה המשפחה במלייה. בין השנים 1937 ו-1940 התגוררה משפחתו בסיודד רודריגו (מחוז קסטיליה ולאון), העיר בה היה כלוא אב המשפחה הרפובליקני. משפחתו עברה למדריד בשנת 1940, ותשע שנים לאחר מכן נטש ארבאל הצעיר את המוסד שבו עבר הכשרה כמועמד לפנימייה הצבאית של חיל האוויר. לאחר מכן עבד במפעלי נייר בוולנסיה ובמדריד והתחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת מדריד. עם כישלון מחזהו הראשון השתקע בפריז ובשנת 1966 הקים את תנועת הפאניקה.
חשיבותו והשקפותיו

למרות פרסומו בעולם היה יוצר אלמוני לגמרי במולדתו בזמן שלטונו של פרנסיסקו פרנקו. לאחר מות הרודן בשנת 1975 ביקר היוצר לעיתים קרובות בספרד, אולם תדמית הילד הרע ומחולל השערוריות דבקה בו והקשתה על התקבלותו בחוגי התרבות והספרות של ארצו. ביקורתו החברתית ותפישותיו הפסימיות באשר לדרך העולם וליחסי אנוש מבוססות על אירועים טראומטיים המוצאים ביטוי ביצירה דרמטית.
יצירותיו

ארבאל כתב 12 רומנים.
אחדים ממחזות ארבאל הועלו בישראל:
"פנדו וליז" ו"פיקניק בשדה הקרב" בתיאטרון הפרסה בבימויו של דויד לוין.
"בית-קברות למכוניות" בתיאטרון האוהל בבימויה של עדנה שביט.
"הארכיטקט והקיסר" בתיאטרון הבימה בבימויו של דויד לוין.
"פנדו וליז" וגם "פיקניק בשדה הקרב", בתיאטרון באר שבע בבימויו של תאודור תומא 1974-75.
"אופני הנידון / גן-העדן האבוד" בקבוצת התיאטרון בבימויו של דודי מעיין.
"מכתב אהבה" בתיאטרון הבימה בבימויו של איציק ויינגרטן.
פרט למחזות כתב ארבאל גם רומנים כגון:
"בעל בבל"
"המגדל הלוּם הברק"
"ארבאל חוגג את טקס הבלבול"
"הבתולה האדומה"
"ניו יורק של ארבאל"
"אבן הטירוף"
אחדים מספריו ראו אור קודם בתרגומם הצרפתי, ורק לאחר מכן הופיע המקור הספרדי. דרכי הביטוי הייחודיות לו, מקוריותו ודימוייו מאפיינים גם את הרומנים וגם את המחזות שכתב. בשנות ה-70 התפרסם היוצר גם בזכות עיסוקו בקולנוע ושלושת הסרטים שביים הם "יחי המוות" (1971), "אלך כמו סוס משוגע" (1973) ו"גֶרְנִיקָה" (1975). בשנת 2003 ראה אור בהוצאת כרמל ובתרגום רמי סערי הספר "בעל בבל / מכתב אהבה", הכולל תרגום עברי של הרומן "בעל בבל" ושל המחזה "מכתב אהבה" שבוצע בבכורה עולמית בתיאטרון הבימה.
הערות שוליים

↑   María Paz Grillo Torres, Guía selecta de obras dramáticas, Editorial Fundamentos, 2000, ISBN 978-84-245-0838-8. (בספרדית)
↑   CLAUDEL Y KAFKA Teatro, Hebraica.biz (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257959205171  PLWABN: 9810606481105606  BIBSYS: 90058262  BNE: XX1719926  BnF: cb11889210c (data)  CANTIC: a10472198  CiNii: DA00804289  GND: 11850441X  ICCU: BVEV010793  ISNI: 0000 0001 1027 2374  LCCN: n79065808  LNB: 000043503  NDL: 00431766  NKC: jn20000600429  NLA: 35737739  NLG: 63827  NLK: KAC199601002  NSK: 000040719  NTA: 068640609  RERO: 02-A002940666  RKD: 404224  SNAC: w6pw3zs1  SUDOC: 027394603  ULAN: 500387967  VcBA: 495/53149  VIAF: 56605121   WorldCat (עם VIAF): 56605121
א-תורכמאן

שכונת א-תורכמאן בדרום-מזרח העיר עזה.
א-תורכמאן (בערבית: التركمان غزة) היא שכונה במזרח העיר עזה. היא נקראת על שם יחידה צבאית שהורכבה מהטורקמנים בארץ ישראל שהתיישבו פה במספר גלי הגירה לאורך הכיבוש האסלאמי של ארץ ישראל, ובאו לבסס את היות העיר עזה חלק מהאחיזה המוסלמית בארץ ישראל. שכונת שג'אעייה, הסמוכה לה מצפון, ידועה בהיותה מאוכלסת בתושבים ממוצא טורקמני ומהכורדים שהתיישבו בארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  Handbook of Oriental Studies
↑  Gaza’s Shujaya: Stronghold of Palestinian resistance, www.aa.com.tr
פיליפ פרואסאן

| --- | --- |

 לידה:  1994 (בן 30 בערך) באד טלץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  בית הספר אוטו פאלקנברג לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ פרואסאן (בגרמנית: Philip Froissant; נולד ב-1994) הוא שחקן גרמני.
ביוגרפיה

פרואסאן נולד בבאד טלץ לאם גרמנייה ולאב צרפתי. בתום לימודיו בתיכון, למד לתואר ראשון, אותו השלים ב-2015, כדי להתקדם מבחינה מקצועית. אחרי התמחויות רבות בתחומים שונים בתעשיית הקולנוע, הוא נרשם ללימודי תיאטרון באוניברסיטת מינכן. בספטמבר 2018 סיים פרואסאן את לימודי התיאטרון לפני הזמן במטרה להתחיל הכשרתו למשחק בבית הספר אוטו פאלקנברג במינכן.
קריירה

בשנת 2017, שיחק פרואסאן בהפקת התיאטרון של אנג'ה סצילינסקי למחזה "Lilja-4-ever" שהוצג בתיאטרון "Junges Residenztheater" במינכן, שם רכש את הניסיון הראשון שלו כשחקן.
בשנת 2018 שיחק את "Catastrophe #6: Without subtitles in Times New Roman" מאת עם סמויל סטויאנוב ודניאל לינדנר שהוצג בקאמרשפילה של מינכן. ביוני 2021 הוא השתתף בהפקת השנה של "המצעד הגדול" של המחזאי וולפרם לוץ, בבימויה של אן הברמהל וגם היא הוצגה בקאמרשפילה.
בסתיו 2020, הצטלם פרואסאן באי אמרום (אנ') למותחן "האי השחור" שביים מיגל אלכסנדר. בסרט, שיצא לאקרנים בנטפליקס באוגוסט 2021, שיחק את התפקיד הראשי של בוגר התיכון ג'ונאס הנסן, שלאחר מותם של הוריו מתגורר על אי בים הצפוני עם סבו, בגילומו של הנס זיסלר, שם הוא פוגש מורה לגרמנית הלנה (אליס דווייר).
בדצמבר 2020, פורסם כי פרואסאן לוהק לתפקיד ראשי בסדרה טלוויזיה של נטפליקס "הקיסרית". בסדרה הוא מגלם את קיסר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לצד דוורים לינגנאו בתור אליזבת, נסיכת בוואריה.
בשנת 2024 פרואסאן חזר לשחק את הקיסר בעונה השנייה של "הקיסרית".
פילמוגרפיה נבחרת

2021: האי השחור
2022–הווה: הקיסרית
הערות שוליים

↑  Leila Kozma, Where Was 'Black Island' Filmed? Details on the Netflix Thriller, Distractify, ‏5 ביולי 2021
↑  Hayley Maitland, Could This German Royal Drama on Netflix Be the Next ‘The Crown’?, Vogue, ‏5 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1220745405  VIAF: 29160483722904991530   WorldCat (עם VIAF): 29160483722904991530
יהודית גריסרו

| --- | --- |

תא"ל יהודית גריסרו, יוהל"ן, 2007
 לידה:  1962 (בת 62 בערך) קריית שמונה ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים  ראש מחלקת הסגל
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל משאבי אנוש ומינהל באל על
 
יהודית גְרִיסָרוֹ (נולדה ב-1962‏), תת-אלוף במילואים, הייתה יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים בין ספטמבר 2006 - יוני 2009.