stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וינלנד
מיקום

אין הסכמה בין ההיסטוריונים לגבי המיקום של וינלנד. ראפן ואריק ואלגרן מאמינים שווינלנד נמצאת בניו אינגלנד, אך בשנים 1961–1968 נחפרה ונמצאה התיישבות בל'אנס או מדוז, והיסטוריונים קושרים בין התיישבות זו לבין הסיפורים על לייב ובני משפחתו. ההיסטוריונים הסבורים שההתיישבות הייתה דרומית יותר טוענים שההתיישבות שנמצאה בניופאונדלנד היא התיישבות מאוחרת יותר שאינה מתועדת.
המאמינים שווינלנד אכן נמצאת בניופאונדלנד טוענים שהתיישבות דרומית יותר הייתה בלתי אפשרית שכן קווי האספקה היו ארוכים מדי והנורדים היו מתקשים לקיים מושבות כה רחוקות ממדינות האם שלהם. ברזל ומשאבים אירופיים נוספים לא היו בנמצא, דבר שהיה מקשה הן על ההתיישבות והן על המלחמה עם התושבים המקומיים.
מאידך, אדם מברמן כותב בספרו שמקור השם וינלנד הוא בגפנים שגדלו באזור ההתיישבות, אך גפנים אינם גדלים באזורים צפוניים כמו ניופאונדלנד. יש מספר תאוריות המסבירות את אי-ההתאמה:
מקור השם הוא שיווקי - במקום לא היו הרבה גפנים אך כדי למשוך מתיישבים לייב קרא למקומות בשמות קורצים, כפי שאביו קרא לגרינלנד (הארץ הירוקה) והוא עצמו קרא למארקלנד (ארץ היערות).
בנורדית עתיקה יש הבדל בין Vin (אחו) לבין Vín (יין). השם וינלנד יכול אפוא להתפרש או "ארץ כרי האחו", או "ארץ היין". מילה זו מתיישבת עם שמות קדומים הן בסקנדינביה והן באנגליה שכן מילה דומה שימשה גם באנגלית עתיקה. מאידך, הסבר זה אינו מתיישב עם ספרו של אדם מברמן שמתאר לא רק את השם אלא גם את הגפנים.
הסבר נוסף הוא כי חל בלבול והמתיישבים מגרינלנד, שאולי רק שמעו על יין וגפנים, התייחסו לפירות היער הרבים בניופאונדלנד וחשבו אותם בטעות לגפנים.
ייתכן גם שגפנים אכן גדלו באזור ניופאונדלנד, תקופת ההתיישבות חלה בתקופה בה הייתה התחממות יחסית של האקלים של כדור הארץ (מהמאה ה-10 עד המאה ה-14), תקופה שבה אפשרה התחממות כדור הארץ גידול גפנים בדרום אנגליה ובאזורים של הים הבלטי.
ייתכן גם שמציאת הגפנים לא הייתה באזור ההתיישבות אלא על ידי אנשים מההתיישבות שהפליגו דרומה לאזור נובה סקוטיה או אפילו ניו אינגלנד של היום. נובה סקוטיה היא הארץ הצפונית ביותר בה מתאפשר כיום גידול גפנים.
ראו גם

מפת וינלנד
התקופה הוויקינגית
חיסון לכלבת

| --- | --- |

 מזהים
 קוד ATC:  J07BG01, J07BG 
 
ילד מקבל חיסון נגד כלבת
חיסון כלבת (באנגלית: Rabies vaccine) הוא חיסון למניעת כלבת. ישנם מספר סוגי חיסונים זמינים אשר בטוחים ואפקטיביים לשימוש. חיסונים אלו נועדו למנוע כלבת לפני החשיפה לנגיף, וגם ניתן לחסן זמן מה לאחר החשיפה, כגון לאחר נשיכת כלב או עטלף. החסינות של הגוף לנגיף, נמשכת לתקופה ארוכה ורק לאחר מתן כל מנות החיסון. החיסון בדרך כלל ניתן על ידי זריקה לעור או לשריר. בדרך כלל לאחר החשיפה, החיסון הניתן הוא גלובולין חיסוני של הכלבת. מומלץ להחתסן בפני הכלבת לפני חשיפה פוטנציאלית, בעיקר באזורים בהם יש סכנה לחשיפה גבוהה לכלבת. החיסון אפקטיבי גם לבני אדם וגם לבעלי חיים. חיסון כלבים תורם רבות למניעת הפצת המחלה לבני אדם. מיליוני אנשים ברחבי העולם חוסנו נגד כלבת, ומעריכים כי בכל שנה ניצלים בזכות החיסון כ־250 אלף איש. החיסון נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, אשר כוללת את התרופות האפקטיביות והתרופות הבטוחות ביותר במערכת הבריאות.
שימושים רפואיים

ארגון הבריאות העולמי ממליץ על חיסון בקרב אלה הנמצאים בסיכון גבוה למחלה, כולל ילדים שחיים באזורים שבהם היא שכיחה. שלוש מנות ניתנות לאורך תקופה של חודש.
שימושים רפואיים > מינון מוגבר של החיסון

החסינות לאחר מנת החיסון הסטנדרטית, נמשכת לפרק זמן ארוך. מינונים נוספים אינם נדרשים בדרך כלל למעט אלו הנמצאים בסיכון גבוה מאוד. מחקר בנושא הראה כי 97% מאלו שחוסנו במנה נוספת היו בעלי נוגדנים לנגיף למשך 10 שנים.
תופעות לוואי

כיום חיסון הכלבת, יכול להינתן בביטחה לכל קבוצות הגילאים. 35%–45% מהמחוסנים מפתחים אדמומית וכאב לפרק זמן קצר באזור הזרקת החיסון. 5%–15% מפתחים חום, כאבי ראש או בחילות.
היסטוריה

כמעט כל הידבקות בכלבת גרמה למוות, עד שהמדענים הצרפתים לואי פסטר ואמיל רו, פיתחו את החיסון הראשון לכלבת. החיסון הראשון ניתן לילד בן 9 ששמו היה יוסף מייסטר לאחר שננשך על ידי כלב חולה כלבת, ב-6 ביולי 1885. החיסון שלהם היה מורכב מדגימה של נגיפים אשר הוצאו מארנבים שמתו מכלבת. חיסונים כאלו זמינים גם היום בחלק מהמדינות ועל אף מחירם הנמוך יותר, הם פחות אפקטיביים מהחיסונים המודרניים. בנוסף לכך חיסונים אלו גם עלולים להוביל לסיבוכים נוירולוגים. חיסון הכלבת שודרג במהלך השנים. בעבר, החיסון התבצע בעזרת מספר רב (כ-20) של זריקות אל תוך בטן החולה. בשנות ה-40 הוערך הסיכון בחיסון ב-1:5500 מקרים שבהם החיסון גורם לשיתוק ו-1:18000 מקרים שבהם החיסון מסתיים במוות. באמצע שנות ה-70 פותח חיסון משופר שכלל רק 6 זריקות.
כיום, ניתנים שני סוגי חיסונים: הסביל, הניתן מיד עם הנשיכה והחיסון השני, הפעיל, הניתן לאחר כ-10 ימים ושוב במרווחי זמן קבועים.
שימושים וטרינריים

חיסון טרם החשיפה ניתן לחיות מחמד וחיות בר. במקומות רבים מחייבים לחסן כלבים, חתולים, חמוסים וארנבים.
שימושים וטרינריים > כלבים

מלבד חיסונים בבני אדם, פותחה גישה נוספת על ידי חיסון כלבים כדי למנוע את התפשטות הנגיף. ב-1979 מעבדת המחקר ואן הואוולינג של המרכז הרפואי האוניברסיטאי בסילימאן בפיליפינים, פיתחה והוציאה חיסון לכלבים שנתן חסינות לשלוש שנים מכלבת. התפתחות החיסון גרמה לחיסול הכלבת בחלקים רבים של איי ויסאיאס ומינדנאו. התוכנית המוצלחת בפיליפינים שימשה מאוחר יותר כמודל של מדינות אחרות, כגון אקוודור ובחצי האי יוקטן במקסיקו, במאבקן נגד כלבת שנערכו בשיתוף עם ארגון הבריאות העולמי. בישראל, בעלי הכלבים מחויבים לחסן את כלביהם מפני כלבת אחת לשנה. בשנת 2002 חוקק בישראל חוק להסדרת הפיקוח על כלבים בנוסף לפקודת הכלבת הוותיקה יותר מימי המנדט הבריטי, שעדיין תקפה ועודכנה במהלך השנים. לפי החוק חייב כל כלב בן שלושה חודשים בחיסון. החיסון תקף בכלב לשלוש שנים על פי הוראות היצרן, אולם החוק מחייב לחסן מדי שנה ואילו ארגון הבריאות הבינלאומי ממליץ לחסן את הכלבים כל שישה חודשים במדינות הנגועות בכלבת.
שימושים וטרינריים > חיות בר

ישנו גם חיסון לכלבת בצורת גלולה אשר ניתן להשאיר בחוץ עבור חיות בר על מנת לייצר את אפקט חסינות העדר. חיסון אוראלי נגד כלבת הוא אמצעי מניעה לחיסול כלבת בחיות הבר, בעיקר שועלים, דביבונים, זאבי ערבות ותנים, אך יכול לשמש גם עבור כלבים במדינות מתפתחות. הרעיון של חיסון חיות הבר עלה בשנות ה-60 של המאה ה-20. בעזרת חיסונם של חיות הבר גם טורפי העל אינם נדבקים בנגיף וכך נמנעת התפשטות הנגיף.
ראו גם

כלבת
חיסון
חוק להסדרת הפיקוח על כלבים
לקריאה נוספת

Brochier, B., Kieny, M. P., Costy, F., Coppens, P., Bauduin, B., Lecocq, J. P., ... & Libois, R. (1991). Large-scale eradication of rabies using recombinant vaccinia-rabies vaccine. Nature, 354(6354), 520.
Bahmanyar, M., Fayaz, A., Nour-Salehi, S., Mohammadi, M., & Koprowski, H. (1976). Successful protection of humans exposed to rabies infection: postexposure treatment with the new human diploid cell rabies vaccine and antirabies serum. Jama, 236(24), 2751-2754.
Rupprecht, C. E., Briggs, D., Brown, C. M., Franka, R., Katz, S. L., Kerr, H. D., ... & Cieslak, P. R. (2010). Use of a reduced (4-dose) vaccine schedule for postexposure prophylaxis to prevent human rabies: recommendations of the advisory committee on immunization practices. MMWR Recomm Rep, 59(RR-2), 1-9.
Abelseth, M. K. (1964). An attenuated rabies vaccine for domestic animals produced in tissue culture. The Canadian Veterinary Journal, 5(11), 279.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  ארגון הבריאות העולמי, Rabies vaccines: WHO position paper—Recommendations, Vaccine 28 doi: 10.1016/j.vaccine.2010.08.082
↑  (WHO Model List of Essential Medicines (19th List)
↑  K BERNARD, D FISHBEIN, Pre-exposure rabies prophylaxis for travellers: are the benefits worth the cost?, Vaccine 9, 1991-11, עמ' 833–836 doi: 10.1016/0264-410x(91)90221-q
↑  Gerald L. Geison, Pasteur's Work on Rabies: Reexamining the Ethical Issues, The Hastings Center Report 8, 1978-04, עמ' 26 doi: 10.2307/3560403
↑  Stanley A. Plotkin, Rabies Vaccine Prepared in Human Cell Cultures: Progress and Perspectives, Reviews of Infectious Diseases 2, 1980-05-01, עמ' 433–448 doi: 10.1093/clinids/2.3.433
↑  Srivastava AK, Sardana V, Prasad K, Behari M, Diagnostic dilemma in flaccid paralysis following anti-rabies vaccine
↑  המשקיף, לבעית הכלבת, Ecology 26, 1945-01
↑  ד"ר מייכל הלברשטם, חיסון חדש נגד כלבת
↑  ., חיסון כלבים מפני כלבת
↑  Oral rabies vaccination
פתיונות לחיסון אוראלי לכלבת
מכונה להפצת פתיונות לחיסון אוראלי לכלבת
אברהם עמיצור

ערך זה עוסק בסופר ומשורר ישראלי יליד איראן. אם התכוונתם למתמטיקאי שמשון אברהם עמיצור, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1890 נובנדגאן, איראן 
 פטירה:  19 ביולי 1969 (בגיל 78) פתח תקווה, ישראל 
 שם לידה:  עמיצור כהן מזרחי 
 מדינה:  ישראל 
 אירועים משמעותיים:  עלייה לארץ ישראל (1911) 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אברהם עֲמיצוּר (במקור: אברהם הכהן מזרחי) (י בטבת תרנ"א, 21 בדצמבר 1890, נובנדגאן, איראן – ד באב ה'תשכ"ט, 19 ביולי 1969, פתח תקווה) היה סופר ומשורר ישראלי יליד איראן, שכתב על קורות יהודי פרס.
ביוגרפיה

עמיצור נולד בכפר נובנדגאן (אנ') שבמחוז שיראז באיראן. כשהיה בן תשע התייתם מאביו, שלמה הכהן, ונשלח עם דודיו לעבוד ברוכלות, ולעזור בפרנסת משפחתו, שכללה את אמו, אחיו ואחותו.
עוד בילדותו אהב ללמוד ולקרוא, ובין ספרי אביו גילה את התנ"ך. הקריאה בספר הותירה בו רושם, והוא ביקש לדעת מה אירע לעם ישראל לאחר חורבן בית המקדש השני; אלא שבני כפרו לא היו יודעי ספר, והוא לא קיבל תשובות. מאז התפתח בו רצון עז לעלות לירושלים ולהכיר את ההיסטוריה של עם ישראל.
בשנת ה'תרע"א (1911) כשהוא בן 20, עלה לארץ ישראל עם אשתו אסתר בשיירה מאיראן, ושינה את שם משפחתו ממזרחי לעמיצור, שם המעיד על חלומותיו הציוניים. עם הגיעו לארץ השתכן בירושלים למשך שלושה חודשים. לאחר מכן עבר למושבה כפר סבא, שם רכש כרם שקדים עוד בטרם בואו ארצה. הכרם לא היה רווחי כלל, ובשנת 1914, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, פתח חנות מכולת. בסוף המלחמה לא היה זכר לכרם, שכן הטורקים עקרו את העצים לשימוש כדלק לרכבות.
לאחר המלחמה עבר עמיצור למושבה פתח תקווה, שם עבד כפועל בפרדסי העיר. לאחר תקופה פתח חנות בגדים, ושם עבד בשארית חייו.
במהלך השנים ניסה לשקם את כרמו עוד פעמיים: פעם אחת מלחמת העולם השנייה גרמה גם היא לכישלון העסק, ופעם נוספת נאלץ לוותר על החלום החקלאי, כאשר בתום מלחמת העצמאות כשכבר שיקם את הכרם, באו תושבי המעברות הסמוכות, ואכלו את הפֵרות. לאחר כל זה, בלית ברירה, מכר את הפרדס במחיר אפסי.
לעמיצור נולדו שבעה ילדים, חמש בנות ושני בנים, והוא שאף שכולם יקבלו השכלה; ואכן, ילדיו גדלו והיו למורים ולגננות.
על הקריאה בתנ"ך כתב בזקנותו למשורר ישורון קשת:
לא הנחתיו עד שסיימתי את דברי הימים, אם כי קצרה דעתי מהבין את מרביתו. אבל הוא עשה עלי רושם כביר, ומאז ביקשתי לדעת מה קרה לעמנו אחרי בית שני. לא היה איש בכפר שידע לענות על שאלתי, ובי גברה התשוקה לירושלים ולדעת ההיסטוריה הישראלית, ששתיהן רחוקות היו כחלום.
עמיצור נפטר בפתח תקווה ב-1969, בגיל 78. נקבר בעירו.
כתביו

את שירו הראשון פרסם בכתב העת הספרותי "הדים" בעריכת אשר ברש ויעקב רבינוביץ, ולאחר מכן הדפיס שירים וסיפורים בכתבי עת נוספים: "כתובים", "מאזנים", "הארץ", "בוסתנאי", "הדואר", "גליונות", קובצי "קטיף", "הד המזרח" ועוד.
שלושה ספרים מפרי עטו ראו אור, האחרון בהם לאחר מותו:
לבטים: רומן מחיי עולי פרס, 2 כרכים, תל אביב: אמנות ('ספריה לכל'), 1933. (תחת השם א' כהן-מזרחי)
הנידחים: רומן, ירושלים: אגודת שלם, 1969. (רומן מחיי יהודים בפרס ועלייתם ירושלימה; הופיע חודשים אחדים לפני מותו)
הנדר: סיפורים מחיי יהודי פרס ועלי פרס, ירושלים: ר' מס, 1973. (קובץ סיפורים שנכתבו בארבעים השנים האחרונות לחייו)
הנצחה

עיריית פתח תקווה הנציחה את עמיצור, שהיה תושב העיר במשך שנים רבות, ברחוב על שמו.
לקריאה נוספת

ישורון קשת, "על אברהם עמיצור", בצרון סב (תשל"א), 36–42.
ישורון קשת, "הקדמה: עם סיפורי אברהם עמיצור", בתוך: אברהם עמיצור, הנדר, ירושלים: ר' מס, 1973, עמ' 5–18.
הערות שוליים

↑  ר' אברהם ב"ר שלמה הכהן עמיצור, מעריב, מודעת אבל, 20 ביולי 1969.
↑  מ. אהל, נדחי פרס, מעריב, 22 במאי 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306967205171  ISNI: 0000 0000 4169 5145  LCCN: no2002036571  VIAF: 299240168   WorldCat (עם VIAF): 299240168 
רחוב עמיצור בפתח תקווה
נסים בכר

ערך זה עוסק במורה ואיש חינוך. אם התכוונתם לשחקן ומאמן כדורגל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1848 ירושלים, ארץ ישראל, סנג'ק ירושלים, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1 בינואר 1931 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 פעילות בולטת:  החייאת השפה העברית
 ידוע בשל:  אבי שיטת עברית בעברית
 מקצוע:  מנהל, מורה ומחנך
נסים בכר (תר"ח, 21 בפברואר 1848 – י"ד בטבת ה'תרצ"א, 1 בינואר 1931) היה מורה ואיש חינוך יהודי מארץ ישראל, עסקן בולט מנכבדי העדה הספרדית ונשיא הוועד שלה בירושלים, פעיל כל ישראל חברים בסוריה, בולגריה, טורקיה וירושלים, ואחרי 1901 בארצות הברית. ממחיי הלשון העברית, ממייסדי חברת תחיית ישראל, אבי שיטת עברית בעברית, ואחד מהשלושה שקדמו לאליעזר בן-יהודה בהחייאת השפה.
לקריאה נוספת

שלמה הרמתי, שלושה שקדמו לבן-יהודה, יד יצחק בן-צבי, 1978
הערות שוליים

↑  השניים האחרים היו ברוך בן יצחק מיטרני ויוסף הלוי; שלמה הרמתי, שלושה שקדמו לבן יהודה, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשל"ח 1978 (ספרייה לתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל).
↑  כך ע"פ בני ציפר, חידון העברית הגדול, באתר הארץ, 15 באפריל 2002
↑  איתמר בן-אב"י, החצוף הארצישראלי, עמ' 102
↑  החבצלת, 15 בינואר 1892.
↑  שמות רחובות בירושלים, באתר עיריית ירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258194705171  GND: 1204846790  ISNI: 0000 0000 6697 2743  LCCN: nr90029277  SNAC: w60m6fd2  VIAF: 9697327   WorldCat (עם VIAF): 9697327
ה'תל"ב

ה'תל"ב (5,432) ובקיצור תל"ב – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 1671, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 21 בספטמבר 1672.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 6 שעות ו-920 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זחג. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-286. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 28 (סימנה כחיבז) במחזור השמש ה-195.
שנה זו היא שנת 1,603 לחורבן הבית, ושנת 1,983 לשטרות.
אירועים

מעצרו של שבתי צבי בקושטא, והעברתו למאסר במבצר אולציניו.
נולדו

רבי משה חגיז, מחכמי ירושלים ומראשי הלוחמים בשבתאות.
רבי בנימין בן מישאל, ממשוררי יהדות פרס.
רבי יוסף בשארי, מרבני יהדות צנעא, ודיין בבית הדין של צנעא. (נפטר בה'תקי"ב)
רבי משה פרנקפורט, דיין ומדפיס באמסטרדם
נפטרו

רבי בנימין הלוי, ממקובלי צפת ושד"ר, תלמידם של גורי האר"י. יש המייחסים לו את החיבור חמדת ימים.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
ה'תקכ"ב

ה'תקכ"ב (5,522) ובקיצור תקכ"ב – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-29 בספטמבר 1761, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 17 בספטמבר 1762.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 8 שעות ו-882 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 12 במחזור העיבור ה-291. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 6 (סימנה ולגז) במחזור השמש ה-198.
שנה זו היא שנת 1,693 לחורבן הבית, ושנת 2,073 לשטרות.
אירועים

סיוון - גזירת הריסת בתי הכנסת ברובע היהודי, קאע אל-יהוד, בצנעא, תימן.
נולדו

א' בניסן - רבי עקיבא איגר, רבה של פוזנן, ראש ישיבה ופוסק הלכה, שחיבר ספרי חידושים, הגהות ושו"ת רבים, ונחשב לאחד מגדולי הלמדנים בתקופת האחרונים.
נפטרו

י"ב בניסן – רבי דוד פרנקל, רבה של ברלין, בעל "קרבן העדה" על התלמוד הירושלמי. (נולד בה'תס"ז)
רבי משה פרנקפורט, דיין ומדפיס באמסטרדם
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
אברהם אפרים רוזינג

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1878 ליטא 
 פטירה:  15 בספטמבר 1969 (בגיל 91) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 15 בספטמבר 1969 
 
הרב אברהם אפרים רוזינג (21 באפריל 1878, י"ח בניסן תרל"ח, ליטא - 15 בספטמבר 1969, ג' בתשרי תש"ל, ישראל) היה רב ליטאי שכיהן בעיירות שונות בליטא ובאוקראינה. בסוף ימיו חי ופעל בישראל ונחשב לזקן רבני ליטא בארץ ישראל.
ביוגרפיה

נולד בעיירה וינוטא שבפלך קובנה ליעקב דוד ופרומה רוזינג. סבו מצד אמו היה רבה של פיקלן במחוז טלז דמות מופת בעולמה של תנועת המוסר וכונה 'רבי אברהמ'לה חריף' דודו היה רבי משה שלמה שפירא מאייראגולה, ששימש ר"מ בוורשה.
נשא לאשה את גיטא ריינה בת אלחנן ראובן 'סגן כהן' מסלנט. לאחר נישואיו למד בכולל הפרושים המפורסם באישישוק, בתקופה זו התקרב לרבי ישראל מאיר הכהן, "החפץ חיים". הוא למד מפי רבי יעקב מאיר קמינצקי מראגולה ומפי רבי גרשון מנדל זיו מטווריג ונסמך להוראה בידי רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין מנובהרדוק בעל "ערוך השולחן", רבי חיים סגלוביץ מו"צ דווילנא, רבי מנחם מנדל חן ראש ישיבת "תומכי תמימים" בניעזין, רבי משה בצלאל לוריא מסובאלק, רבי מרדכי יצחק רבינוביץ מסלאנט ורבי אפרים זלמן סלוצקי מווילנה. בהמשך עשה בישיבת כנסת ישראל (סלבודקה) ונסע בשליחות המוסד למסע גיוס תרומות בפריז. בעקבות פולמוס המוסר עזב את הישיבה ונסע ללמוד בקיבוץ של רבי חיים עוזר גרודזנסקי.
זמן קצר התגורר הזוג בבית הוריה בסלנט, ואז התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיירה וויאזובקה בפלך ווהלין בהמלצת רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול. בשנת ה'תרע"ה, 1915, עבר לכהן כרבה של העיירה ליעפולי בפלך חרקוב.
בראשית תקופת מלחמת העולם הראשונה, טיפל וריכז את העזרה לפליטים מליטא שנהרו לתחומי אוקראינה, לבקשתם של רבי שלום דובער שניאורסון מחב"ד ורבי חיים עוזר גרודזנסקי. במסגרת פעילות זו דאג לצרכים גשמיים, להקמת תלמודי תורה לילדים ולבניית מקוואות טהרה.
בשנת ה'תרע"ו, 1916, התמנה כרב בעיר בבריצ'י שבפלך צ'רניגוב. לבקשת רבי יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק") החזיק וקיים את ישיבת "בית יוסף" ואף ייסד סניף נוסף לישיבה בעיר ניעז'ין הסמוכה, שבראשו העמיד את הרב דוד בליאכר.
בהמשך נמלט בחזרה לליטא מפני פורעי פטליורה, יחד עם רבים מתלמידי הישיבה והרב אברהם אהרן בורשטין מטבריג. הוא דחה הצעות רבנות בבריסל בשל מצבה הרוחני הירוד לטעמו של הקהילה המקומית. ואז, ב-1928 התמנה כרבה של שימבורג במחוז בויסק בלטביה. בהמלצת הרב מנחם מנדל זק מריגה והרבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד. בשימבורג התמקד בפעילות רבנית ובהתרת עגונות לעגונות מלחמת העולם הראשונה. וסייע להקמתה מחדש של ישיבת דווינסק, שנקראה מעתה ישיבת "אור שמח" על שם ספרו של רבי מאיר שמחה הכהן.
בשנת 1935, ה'תרצ"ה עלה לארץ ישראל בעקבות בנו ושימש זמן קצר כרב בכפר מל"ל (שנקרא אז עין חי) ומשם עבר לתל אביב. בתל אביב המשיך לשאת דרשות לחיזוק הדת, וכיהן בהתנדבות כאחראי הכשרות בבית חולים הדסה. כן ייסד בבית הכנסת הגדול קבוצה בשם "תהילת ישראל" לאמירת תהילים.
לאחר שאזל כספו שהביא עמו מחו"ל ובהיעדר הכנסה חדשה, נסע לדרום אפריקה שהייתה בה אז קהילת מהגרים גדולה מיוצאי ליטא, שם התמנה לרב בית הכנסת פוניבז' בקייפטאון. לאחר שהוטב מצבו החומרי שב לארץ ישראל בשנת ה'תש"ח, את מגוריו קבע בתל אביב ופעל רבות ב"בית המדרש חרדים" ברחוב החשמונאים.
תקופה לאחר מכן עודד אותו הרב יוסף שלמה כהנמן מישיבת פוניבז' להעביר את מגוריו לקריית הישיבה בבני ברק, כדי שישמש דוגמה של רב וגאון מהדור הקודם של רבני ליטא, ויהיה דמות לחיקוי והשראה לצעירים ולילדי הפליטים במוסד "בתי אבות". בעקבות מחלת אשתו, נזקק לעזרת בתו ועבר להתגורר בביתה ברמת גן. בתקופה זו התמנה לרב בית הכנסת "אוהל שם" בגבעתיים, שם נתן שיעורי תורה בקביעות עד סוף ימיו.
בשני ימי ראש השנה ה'תש"ל התפלל בבית הכנסת "אהל שם", אך למחרת בצום גדליה, הלך לעולמו. הוא נקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'.
צאצאיו

בתו, חיה פרומה ברשינסקי
נכדו, אלחנן הכהן ברשינסקי, מחבר סדרת הספרים "ליקוטי אלחנן",כעשרה ספרים על הש"ס והתנ"ך
נינו, מיכאל ברשינסקי, מחבר הספר "מורשת ישראל" על סוגיות שונות במחשבת ישראל
בנו, שרגא פייביש
מספריו

חלקם הגדול של כתביו אבד בשואה ולא נותר כי אם מעט מזעיר והם:
ספר שו"ת פרי איתן על הלכות שחיטה עם הסכמותיהם של הרב חיים הלוי סולובייצ'יק והרב אליהו קלצקין
ספר "מעדני שולחן" – חידושים ובאורים על פרשת השבוע
ספר "מטבע של אברהם" הכולל מאמרי תורה ויראה המבוססים על דרשותיו ברבים וכן זיכרונות הכוללים תיעוד היסטורי מרתק מחיי קהילות הקודש במזרח אירופה לפני השואה.
לקריאה נוספת

הרב מרדכי גלזמן, "לטביה ורבניה", ריגא לטביה, תש"פ (עמ' 246)
הערות שוליים

↑  נמסר כי הסבא מקלם סיפר שנסע אליו ללמוד צורת תפילה מהי. ראו ערכו אצל משה מרקוביץ, שם הגדולים השלישי, כתב יד הספרייה הלאומית. ספרו 'חידושי אברהם חריף' ראה אור בקריית ספר בשנת ה'תשס"ג.
↑  ראו בהרחבה על פרשה זו בספרו "מטבע של אברהם", עמ' 457
↑  אלחנן ברשינסקי, ליקוטי אלחנן, חיפה, ישראל: הוצאה עצמית, תשנ"ד
↑  ראה סקירה על הספר מאת הרב יואל קטן, מורשת ישראל - אסופת מאמרים על התורה, המעין, ניסן, תשע"ה
↑  מיכאל ברשינסקי, מורשת ישראל, חיפה, ישראל: תשע"ד
↑  אברהם אפרים ראזינג, שו"ת פרי איתן, בני ברק, ישראל: מכון "נחלת צבי", תשנ"ט
↑  אברהם אפרים רוזינג, מעדני שולחן, חיפה: אלחנן ברשינסקי, הוצאה עצמית, תשל"ד
↑  אברהם אפרים רוזינג, מטבע של אברהם, חיפה, ישראל: מיכאל ברשינסקי, הוצאה עצמית, תשס"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298072405171  ISNI: 0000 0000 7738 5499  LCCN: nr99013812  VIAF: 185426644   WorldCat (עם VIAF): 185426644
אדולף נויבאואר

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1832 האימפריה האוסטרית הונגריה העליונה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  6 באפריל 1907 (בגיל 75) הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  אוניברסיטת אוקספורד 
 מעסיק:  אקסטר קולג' 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת היידלברג 
 
אדולף (אברהם) נוֹיבָּאוּאֶר (נכתב גם נויבואר, נויבאוור, ובהשפעת היידיש: נוֹיבּוֹיֶר, נוֹיבּוֹיֶיר (נויבויער); בלועזית: Adolf Neubauer‏; כ"ו באדר תקצ"א, 11 במרץ 1831 – כ"ב בניסן תרס"ז, 6 באפריל 1907) היה מזרחן, ביבליוגרף וספרן יהודי אוסטרו-הונגרי, שפעל בעיקר בצרפת ובבריטניה. שימש כסגן מנהל ספריית בודליאנה. מחבר הספרים: "קטלוג כתבי היד העבריים בספריית בודליאנה" ו"סדר החכמים וקורות דברי הימים".
חייו > נעורים ולימודים

אדולף אברהם נויבאואר נולד ב-11 במרץ 1831, בנאגיבניה, בירת מחוז מרמורש (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באיה מארה ברומניה), לאמליה לנגפלדר (Amalie Langfelder) ויעקב נויבאואר, אשר היה סוחר ותלמיד חכם. אביו ייעד אותו לרבנות, ולכן כבר מילדות דאג כי יקבל חינוך תורני בחדר, ובמקביל לימד אותו בעצמו, עברית ותלמוד. כמו כן למד תלמוד אצל דודו, משה נויבאואר. עם זאת נמשך נויבאואר כבר מגיל צעיר לעולם האקדמי. בתקופת נעוריו נדד בין מספר ערים בהונגריה, ובין היתר התגורר, בשנת 1847, במישקולץ; משם שלח שתי רשימות שכתב, לעיתון "אוריינט" של יוליוס פירסט. בשנת 1850 לימד בבית הספר היהודי של העיר קוטשו (Kottesó). זמן קצר אחר כך, עבר לפראג שם למד אצל שלמה יהודה רפפורט (שי"ר), אשר שימש באותו הזמן רב העיר. במקביל למד גם מתמטיקה ושפות (צרפתית, איטלקית וערבית). בתאריך 15 בדצמבר 1853, החל ללמוד באוניברסיטת פראג, עם זאת לא נשאר שם זמן רב, שכן בין השנים 1854–1856, למד שפות מזרחיות באוניברסיטת מינכן.
חייו > פריז, ירושלים, סנקט פטרבורג

בשנת 1857 עבר להתגורר בפריז, שם החל לחקור כתבי יד, בעיקר כתבי יד עבריים, בספרייה הלאומית של צרפת. בתקופה זאת נתוודע לחוקרים ומזרחנים ידועי שם, ביניהם שלמה מונק, יוסף דרנבורג (Joseph Derenbourg) וארנסט רנן, ומאז עמד עמם בקשרי עבודה וידידות. נראה כי סביבת עבודה זו היא שהובילה אותו לחקור, לתעד ולהוציא לאור כתבי יד עבריים ויהודיים מימי הביניים, נושא לו יקדיש את מרבית חייו המקצועיים. במאי 1859 הגיע לירושלים, ושירת כמזכיר בקונסוליה האוסטרו-הונגרית. מטרת הגעתו לירושלים הייתה מדעית, ובין היתר, עסק שם בחיפוש כתבי יד וספרים עתיקים. בזמן שהותו בירושלים פרסם מכתב, בשבועון "Allgemeine Zeitung des Judentums" ("עיתונה הכללי של היהדות"), בעריכת לודוויג פיליפסון, בגינו הסתכסך עם ראשי היישוב הישן בירושלים. במכתב כלל נויבאואר ביקורת כנגד פעילותו ושליחותו של עזריאל זליג הויזדורף, מראשי היישוב הישן בירושלים והעסקן הראשי עבור בתי המחסה בעיר, ויצא נגד מפעל בתי המחסה. בתחילת שנות השישים חזר לפריז והמשיך במחקריו על כתבי יד עבריים. בשנת 1864, היה בסנקט פטרבורג, על מנת לבחון כתבי יד קראים באוסף פירקוביץ' בספרייה הלאומית הרוסית.