stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מג'יק (מודיעין)
צפנים יפנים נוספים

למעשה, PURPLE, היה אשנב שאפשר הצצה טקטית מוגבלת לתוכניות ולמדיניות של היפנים. המגבלה נבעה מאופיה יוצא הדופן של מדיניות קבלת ההחלטות היפנית לפני המלחמה. בשלב מוקדם, נפתח צוהר טקטי איכותי יותר, שאפשר הצצה לקידוד של הצי. הכינוי שניתן לקידוד על ידי מפענחי צופן של הצי האמריקני היה JN-25.
פענוח הגרסה שהייתה בשימוש בתקופה שלאחר ה-7 בדצמבר 1941, סיפק מידע מקיף שאפשר לארצות הברית להשיג ניצחונות ימיים בקרב ים האלמוגים ובקרב מידוויי. בנוסף תרם הפענוח לחיסול מוצלח של רוב הכח האווירי של הצי היפני ולעצירת התקדמות היפנים דרומה. מאוחר יותר, תעבורת JN-25 מפוענחת גם סיפקה לוחות זמנים ונתיבים של המטוס שבו היה אמור גנרל איסורוקו יממוטו לטוס במהלך סיור פיקוח בדרום מערב האוקיינוס השקט. כך נפתח חלון הזדמנויות, לחיל האוויר של צבא ארצות הברית, לחסל את הקצין אשר תכנן את המתקפה על פרל הארבור. מאוחר יותר, גישה להודעות מפוענחות של הצבא היפני, סייעה לתכנן את המשך המערכה לעבר הפיליפינים ואף מעבר להם.
עיתון השיקגו טריביון פרסם מיד לאחר קרב מידווי סדרה של תחקירים בהם נטען, שהניצחון האמריקאי הושג בעיקר בזכות העובדה שהאמריקאים שברו את הצפנים היפניים (שמות הצפנים לא נחשפו). למזלם של האמריקאים, היפנים וידידיהם לא נתנו דעתם לכיסוי העיתונאי שאף התרחב לעיתונים אחרים בארצות הברית. באותה מידה הם גם לא נתנו דעתם להכרזות שניתנו על במת הקונגרס האמריקאי. זו הסיבה שהצפנים היפניים לא עברו כל שינוי או שיפור.
תחקור לאחר המלחמה

היכולת לפענח את תעבורת ההודעות היפניות בכלל ושל PURPLE בפרט, הייתה נושא לשימועים בקונגרס לאחר מלחמת העולם השנייה. היה ניסיון להבין מי, אם בכלל, אשם במחדל המתקפה על פרל הארבור. במהלך השימועים למדו היפנים לראשונה שמכונת ההצפנה PURPLE נפרצה. זמן מה לאחר המלחמה, המשיכו היפנים להשתמש במכונה בעידוד הכיבוש האמריקאי. בלבול רב שרר בנוגע למידת הידיעה שהייתה בוושינגטון או בהוואי. היו שסברו ש"מישהו בוושינגטון" ידע אודות ההתקפה הממשמשת והכישלון להתריע בפני הוואי היה בוודאי מכוון.
ברם, PURPLE שימש לתקשורת דיפלומטית, לא צבאית. ניתן היה רק למצוא רמזים ב- PURPLE לגבי פעולה צבאית יפנית עתידית. בנוסף, הצופן שהיה בשימוש הצי היפני, JN-25, לא נשבר טרם ההתקפה על פרל הארבור. ידוע גם שצופן זה הוחלף על ידי היפנים ממש לפני ההתקפה מטעמי זהירות.
טענה שהרוסים פענחו את PURPLE

הספר "חרב ומגן" שנכתב על ידי ההיסטוריון כריסטופר אנדרו ומבוסס על ארכיון מיטרוחין שהוברח מחוץ לרוסיה בתחילת שנות ה-90 על ידי איש הארכיון של הק.ג.ב. ואסילי מיטרוחין, מעלה טענה שהרוסים שברו באופן עצמאי את צופן ה-PURPLE היפני וכן את צופן RED. הספר מעלה טענה שהחלטת סטלין להסיט חיילים מאסיה המזרחית לעבר מוסקבה לצורך מתקפת הנגד בדצמבר 1941, נבעה מפענוחי הודעות PURPLE שמהן עלה מידע מהימן לפיו היפנים לא יתקיפו את הרוסים.
בספרות

הספר של ניל סטיבנסון, קריפטונומיקון (באנגלית Cryptonomicon), כולל תיאור גרסה דמיונית של Magic. שם מערכת הצופן היפנית מוחלף מ "PURPLE" ל"אינדיגו".
סדרת הספרים "The Corps" היא תיאור של פעולות מודיעין שביצעו הצי והמארינס באוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה.
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
הערות שוליים

↑  ליאו היימן, סודי ביותר, הוצאת י. מרכוס, ירושלים 1968, פרקים ג' ד' עמ' 28-45
מדליית הנרי דרייפר

| --- | --- |

 תיאור:  עבור הישג באסטרופיזיקה
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית למדעים 
 תקופת הפרס:  1886–הווה (כ־138 שנים) 
 נקרא על שם:  הנרי דרייפר 
 
מדליית הנרי דרייפר (באנגלית: Henry Draper Medal) היא פרס המוענק כל ארבע שנים על ידי האקדמיה הלאומית למדעים (NAS) של ארצות הברית עבור מחקר יוצא דופן באסטרופיזיקה. המדליה שנקראת על שמו של הנרי דרייפר, מוענקת בנוסף לפרס כספי בשווי 25,000 דולר. הפרס הכספי מסובסד על ידי קרן דרייפר שהייתה בהנהלת רעייתו של הנרי, מרי אנה דרייפר. מדליית הנרי דרייפר היא המדליה הוותיקה ביותר שמוענקת כיום על ידי האקדמיה הלאומית למדעים. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1886 לסמואל לנגלי "על מחקריו על השמש, ובמיוחד בתחום הקרינה". לאחר קבלת הפרס, לנגלי המשיך לנהל קריירה מדהימה באסטרונומיה ובתעופה. לנגלי שימש כמזכיר השלישי של מכון סמית'סוניאן, שם ייסד את מצפה הכוכבים האסטרונומי של סמית'סוניאן (SAO).
סמואל פיירפונט לנגלי. הראשון שקיבל את הפרס.
מקבלי מדליית הנרי דרייפר הגיעו להישגים יוצאי דופן בתחומם. שישה זוכים זכו במדליה הלאומית למדעים (צ'נדראסקאר, 1966; בתה, 1975; שפיצר, 1979; שוורצשילד, 1997ׂ; אלפר, 2005; בריש, 2023), ותשעה זוכים קיבלו פרס נובל לפיזיקה (זימן, 1902; מייקלסון, 1907; בתה, 1967; רייל, 1974; וילסון, 1978; פנזיאס, 1978; צ'נדראסקאר, 1983; טיילור, 1993; בריש, 2017).
נכון לשנת 2024, המדליה הוענקה חמישים פעמים. בשנים מסוימות (1977, 1989, 1993, 2001, 2017 ו־2021) הוענקה המדליה לשני מדענים. האישה הראשונה שזכתה במדליית הנרי דרייפר היא אנני ג'אמפ קאנון (1931) והשנייה שזכתה במדליה היא מרתה פטרישיה היינס (1989, במשותף עם ריקרדו ג'ובנלי).
את המדליה האחרונה שהוענקה עד כה קיבלו שפרד דולמן והיינו פאלקה (2021), "על חזונם ומנהיגותם במסגרת שיתוף הפעולה באינטרפרומטר האסטרונומי, טלסקופ אופק האירועים (EHT), כדי לצלם את החור השחור העל-מסיבי בגלקסיה M87 הסמוכה, ובכך לאמת את תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין".
מנחם מנכין היילפרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  תר"ד
 פטירה:  ו' בניסן תרפ"ד (בגיל 80 בערך)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  הורודנה, ירושלים
 השתייכות:  מקובלים, רבני רוסיה הלבנה, רבני ירושלים,
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, קבלה
 חיבוריו:  הגהות וביאורים לספרים של הרב חיים ויטאל, ל"נהר שלום" של הרב שלום שרעבי, הערות ל"כללי קצור ספר הפליאה" מאת הרב דוד בן שלמה אבן זמרא, "כבוד חכמים" (נגד ייחוס הספר חמדת ימים לנתן העזתי כפי שטוען היעב"ץ בספר "תורת הקנאות")
 
הרב מנחם מנכין (מענכין) היילפרין (לעיתים: הלפרין; תר"ד, 1844 – ו' בניסן תרפ"ד, 1924) היה מקובל ירושלמי, ומחבר הוספות, הגהות וביאורים לספר "עץ חיים" של הרב חיים ויטאל.
תולדותיו

נולד בהורודנה שברוסיה הלבנה לר' שלום. הוא הקדיש את עיתותיו לתורה והתפרנס ממסחר בספרי קודש ואתרוגים מארץ ישראל ומספר פעמים ביקר בארץ ישראל לצורך מסחרו. ניהל בהורודנה את בית המדרש "חברת אלשיך" והיה ידוע כעושה נפלאות ואף סופר עליו מקרה בו גירש דיבוק שנכנס בנערה יתומה.
בתרמ"ה הוציא לאור לראשונה את "עץ חיים" עם הוספותיו, הגהותיו וביאוריו. בה'תר"ן פרסם את הספר "כבוד חכמים" בו חלק על טענתו של הרב יעקב עמדין בספרו "קנאות" שהספר "חמדת ימים" חובר בידי נתן העזתי, תלמידו של שבתאי צבי וטען שהספר תואם את קבלת האר"י ועל כן מקורו במקובל אמיתי.
בתרס"א עלה לירושלים והתגורר בבתי מחסה שבעיר העתיקה ונחשב מראשי המקובלים בעיר. הרב היילפרין היה קשור בישיבת המקובלים שער השמים שבה למד.
היה בידידות עם הרב יוסף חיים זוננפלד. העריך מאוד את הרב קוק ודיבר עמו פעמים רבות בנגלה ובנסתר.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "ר' מנחם מנכין-היילפרין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 689
↑  בראש מכתב לרב קוק כתב: 'ידיד עליון ב"ה וידיד עמו ישראל ה"ה הרב הגאון הגדול, צדיק יסוד עולם, מפורסם לתהילה בכל קצווי הארץ, שבחו מי ימלל, כבוד קדושתו מי יספר, מו"ה מרנא ורבנא...", ובהתייחסו לדברי הרב קוק בספרו "ראש מילין" הוא כותב בתוכן המכתב: 'ב"ה זכיתי להשיג את ספרו הנפלא הפלא ופלא, ונקרא שמו ראש מילין, שמה ראיתי לפי מיעוט שכלי כוחו וגבורתו עד אין חקר!"
↑  ראו: דוד תדהר (עורך), "ר' מנחם מנכין-היילפרין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 689. ובאור חדש, שבט - אדר א תשע"א, גיליון 14
↑  לפי הערת פרופ' גרשום שלום.
↑  על הוצאה זו הוטל עיקול מטעם הבד"ץ בירושלים, בגלל סכסוך בין המוציא לאור ובין בעל כתב היד, ששימש יסוד להוצאה זו.
↑  נדפס מתוך כתב יד יחיד שנמצא תחת ידי יורשי הרב המקובל שלמה מוסאיוף בירושלים ולא הספיקו להוסיף שער בדפוס, ונשאר כל הספר בגניזה עשר שנים (הערת פרופ' גרשום שלום לעותק בית הספרים).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300686005171  VIAF: 40806051   WorldCat (עם VIAF): 40806051
מבצע דדסטיק

מבצע דדסטיק (באנגלית: Operation Deadstick) היה מבצע קומנדו בריטי שנערך במהלך מלחמת העולם השנייה, כהקדמה לפלישה לנורמנדי, ונערך ב-6 ביוני 1944. מטרת המבצע הייתה להשתלט על שני גשרים שעל נהר אורן ועל גשר נוסף שעל התעלה מקן לים, ושהיו חיוניים להתקדמות הכוחות הנוחתים. על פי המודיעין שנאסף, שני הגשרים היו מוגנים היטב, וכי היה מנגנון השמדה עצמית של הגשר. לאחר שהגשרים נתפסו, היה צורך להחזיק בהם במשך מספר שעות עד שיגיעו כוחות נוספים.
המבצע היה חיוני להצלחת מבצע טונגה, הנחיתה הבריטית הכוללת בנורמנדי. במקרה של אי-תפיסת הגשרים בשלמותם, או אי-מניעת השמדתם, הייתה הדיוויזיה המוטסת השישית הבריטית נשארת מנותקת מיתר צבאות בעלות הברית. אם הגרמנים היו משאירים בידיהם את הגשרים, הם היו יכולים לשמש את אוגדות השריון שלהם כדי לתקוף את בעלות הברית בעת הנחיתה.
האחריות על המשימה הוטלה על חיילי פלוגה D, הגדוד המוטס השני, האוקספורדשייר והבקינגהאמשר (האוקס אנד באקס) וחלק מהחטיבה המוטסת השישית. הכוחות טסו מדרום אנגליה באמצעות שישה דאונים מדגם איירספיד הורסה, שחוברו למטוסי הנדלי פייג' הליפקס, שהתנתקו מהם בכניסה לשטח האווירי של צרפת. באמצעות מה שתואר לאחר מכן כאחד מ"ההישגים המעולים הבולטים של המלחמה", הדאונים העבירו את הכוחות ליעדם, ללא שימוש באמצעי ניווט, ולאחר חילופי אש קצרים בני כמה דקות, נתפסו שני הגשרים, והחזיקו מעמד נגד טנק, סירות תותחים והתקפות חיל רגלים, עד שהגיעו כוחות בריטיים נוספים.
רקע > הגשרים

גשר רנוויל חוצה את נהר אורן וגשר בנוויל חוצה את תעלת קן לה מאר למערב. הם נמצאים במרחק 8 ק"מ מהחוף, ואחראים על דרך הגישה היחידה לעיר קן. הכביש הראשי בין שתי הקומונות חוצה את הגשרים ולאחר מכן ממשיך מזרחה לנהר דייווס. בגובה 190 רגל (58 מטר) וברוחב 3.7 מטרים, הגשר על תעלת קן נפתח כדי לאפשר מעבר דרך התעלה. עומק התעלה הוא 8.2 מטרים, וברוחב של 46 מטרים, עם אדמה ומרצפות בגובה 1.8 מטרים. משני צידי התעלה ממוקמים מסלולי אספלט צרים. בין שני הגשרים ממוקמת רצועת קרקע מתפתלת ברוחב 500 מטר, המפוצלת באמצעות תעלות ונחלים קטנים. גשר רנוויל הממוקם מעל נהר אורן נמצא בגובה 110 מטר, רוחבו 6.1 מטרים, ויכול לעלות כדי לאפשר לתנועה בנהר לזרום. רוחב הנהר נע בין 49 ל-73 מטר, בעומק ממוצע של 2.7 מטרים. לנהר גדות בוץ בגובה ממוצע של 1.1 מטרים. ממערב לנהר נמצאים מספר בתים קטנים, המחוברים באמצעות מסלול ברוחב 2.4-3 מטרים, המשתרע לאורך שתי גדות הנהר.
רקע > הכוחות הגרמניים

את הגשרים אבטחו 50 חיילים גרמנים שהשתייכו לרגימנט הגרנדירים ה-736 ולדיוויזיה ה-716. על היחידה פיקד גנרל מיור הנס שמידט, ובסיסה היה ברנוויל, 1.9 ק"מ ממזרח לנהר אורן. האוגדה ה-716 הייתה סטטית והוצבה בנורמנדי ביוני 1942. שמונת גדודי חיל הרגלים של הדיוויזיה התפרסו כדי להגן על 34 הקילומטרים של החומה האטלנטית. הדיוויזיה צוידה בנשק זר, וכללה חיילים מפולין, ברית המועצות וצרפת, בפיקוד גרמני. חייליו של שמידט קיבלו פקודה לפוצץ את שני הגשרים אם הם יהיו בסכנה.
אוגדה נוספת, דיוויזיית הפאנצר ה-21, עברה לאזור במאי 1944. אחת מהחטיבות בה, הפאנצרגרנדיר ה-125, בפיקודו של קולונל הנס פון לוק, הועברה לווימונט, מזרחה מקן. גדוד נוסף, אחד מגדודי רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-192, מוקם בקומונה ממערב לגשרים. קולונל פון לוק אימן את הרגימנט שלו להיערך לפלישה. הוא גם איתר נקודות פלישה סבירות וסימן נתיבי התקדמות, אזורי מנוחה ותדלוק, ותותחים נגד מטוסים. דיוויזיית הפאנצר ה-21 שנבנתה על חורבות קורפוס אפריקה שהתפרק בצפון אפריקה. הדיוויזיה אף הייתה מצוידת במגוון טנקים ישנים ושאר כלי רכב משוריינים, קציני אגף ותיקים ו-2,000 חיילים מהקורפוס שירתו בה. בנוסף, במרחק צעידה באורך יום אחד מהאזור, היו גם חטיבת הפאנצר ה-12 בליוש ודיוויזיית הפאנצר להר שבשארטר.
ההגנות תפקדו בשני הגשרים. על הגדה המערבית של גשר בנוויל היו שלוש עמדות מקלעים, ועל הגדה המזרחית מקלע ותותח נ"ט. מצפון היו עוד שלושה מקלעים ותיבת בטון. מגדל מטוסים מצויד במקלעים היה דרומית לגשר. בגשר רנוויל, בגדה המזרחית שמדרום לגשר הייתה עמדת פילבוקס מצוידת בתותחי נ"ט ובאקדחים. מצפון לגשר היו שני מקלעים. בשני הגשרים הוצבו מערכות תעלות לאורך הגדה.
המבצע > הטיסה והנחיתה

ב-5 ביוני 1944 בשעה 22:56, שישה דאונים שנגררו על ידי מפציצי הנדלי פייג' הליפקס המריאו מבסיס RAF Tarrant Rushton. דאון ההורסה מספר אחת נשא בבטנו את האוורד וסגן דן ברדג'רידג', בדאון השני טסה המחלקה של סגן דייוויד ווד, ובדאון השלישי מחלקתו של סגן סמית'. בדאון הרביעי טסה המחלקה של סגן הופר. בחמישי מחלקתו של סגן פוקס, ובשישי מחלקתו של טוד סוויני. בכל דאון טסו גם חמישה מהנדסים.
ששת הדאונים חצו את חופי נורמנדי בשעה 00:07, ובשעה זו שוחררו לדרכם מהמפציצים. בשעה 00:16 התנגש הדאון הראשון בגדר התיל שהקיפה את הגשר. שני הדאונים הבאים נחתו כעבור דקות אחדות. הדאון השני נחצה לשניים ונעצר על שפת בריכה גדולה בקרבת מקום. אחד החיילים, פרד גרינהאלד, איבד את הכרתו לאחר הנחיתה הקשה ועף מהדאון, נפל לתוך מי הבריכה וטבע. כך, עוד בטרם החל הקרב, הפך לנפגע הראשון של המבצע. מחלקותיהם של בראדג'רידג' וסמית' פנו לגשר, שעה שהמחלקה של ווד נעה לעבר התעלות שבצדו הצפוני-מזרחי.
המבצע > ההשתלטות על הגשרים

הגרמנים ידעו כי פלישת בעלות הברית קרובה, גם אם לא ידעו היכן תהיה; למייג'ור שמידט, שהיה מפקד הגשרים, נאמר כי אלו מהנקודות החשובות ביותר בנורמנדי. עם זאת, המגינים לא היו בכוננות מלאה, ורק שני זקיפים היו בתפקיד בשעה שהדאונים נחתו. קול היריות התריע בפני שני הזקיפים שבגשרים, וכשהתקרבה המחלקה של בראדג'רידג', רצה מחלקה אחת לפרצה וצעקה "צנחנים", בעת שהשנייה ירתה על מנת להזהיר את המגינים הסמוכים. בראדג'רידג' ירה בעוד חברי מחלקה אחרים דאגו לרוקן את עמדת הפילבוקס באמצעות רימונים. בהמשך, פתחו המקלעים הגרמניים באש לעבר האנשים שעל הגשר, ופצעו את בראדג'רידג' כשהשליך רימון. הרימון הצליח לעצור את אחד המקלעים, ואחד אחר נוטרל מהאש של הברן.
מחלקה 1 חצתה את הגשר כדי לתפוס עמדת הגנה על שפת הגדה המערבית. לאחר מכן המהנדסים של דאון מספר 1 חיפשו מטעני חבלה וחתכו את חוטי הפתיל כשמצאו כל אחד מהם. מחלקתו של סמית' חצתה את הגשר השני, והחליפה יריות עם המגינים הגרמניים, בהם נפצע סמית' מרימון. אחרי חילופי היריות, המחלקות החלו לנטרל את התעלות והבונקרים באמצעות תת-מקלעים ורימונים. בשעה 00:21 נפסקה ההתנגדות הגרמנית בגדה המערבית של גשר התעלה. כאשר בדקו חייליו של בראדג'רידג' את השטח, הם גילו כי מפקדם נפצע. הוא לא הצליח להתאושש ונפטר מפצעיו כעבור זמן קצר, וכך הפך לחייל בעלות הברית הראשון אשר נהרג בהיתקלות עם אש האויב בעת הפלישה. בגדה המזרחית טיהרה מחלקתו של ווד את התעלות והבונקרים מהגרמנים. ווד נפצע ברגלו ממכונת ירייה בזמן שהורה למחלקה להסתער על ההגנות הגרמניות. כך כל שלושת מפקדי המחלקות נהרגו או נפצעו במבצע. בסביבות אותה שעה, נחתו חיילים נוספים מפלוגת המצנחים ה-22 בין נהר אורן ונהר דייבס. בריגדיר נייג'ל פואט, מפקד חטיבת הצנחנים החמישית, יחד עם קבוצה קטנה, ליווה את הכוחות המצטרפים. מבולבל אחרי הנחיתה, שמע פואט את אקדח הסטן של בראדג'רידג' ויצא לגשרים עם חייל אחד. אונטראופיצר ובר, הגרמני היחיד שהצליח לחמוק מההתקפה של מחלקה D, ברח לגשר בנוויל ועדכן כי גשר רנוויל נתפס.
הדאון של המחלקה בפיקודו של פוקס (דאון מספר חמש), היה הראשון שנחת במרחק 300 מטרים מגשר רנוויל בשעה 00:20, שעה שדאון ארבע דווח כנעדר. כאשר פתחו הגרמנים באש MG34, הגיבה המחלקה בירי מרגמת 51 מ"מ וחיסלו את המקלע בפגיעה ישירה. לאחר מכן הם חצו את הגשר ללא התנגדות נוספת. בשעה 00:21, דאון מספר שש נחת במרחק 700 מטרים מקצה הגשר. סוויני, מפקד המחלקה, השאיר את אחת הכיתות בגדה המערבית ולאחר מכן חצה יחד עם יתר המחלקה את הגשר כדי לתפוס עמדות הגנה בגדה המזרחית.
מהמפקדה החדשה שלו, בתעלות שעל הגדה המזרחית של תעלת קן, קיבל האוורד את הדיווח כי גם גשר הנהר נתפס. קפטן נילסון, מיחידות המהנדסים שצורפו לחיילים, דיווח כי אף על פי שהגשרים היו ערוכים להשמדה עצמית, המטענים לא היו מחוברים. האוורד הורה לו להעביר את המילים "Ham" ו-"Jam", המבשרות כי שני הגשרים נתפסו. אחרי העברת ההודעה, שלח האוורד את מחלקתו של פוקס מעבר לגשר התעלה, ומיקם אותם בצומת הדרכים של בנוויל וצומת לה פורט, כמחלקה הקדמית של החטיבה.
המבצע > הלחימה אחר הצהריים וההתחברות עם יתר הכוחות

הגדוד השני של גרמניה ורגימנט הפאנצרגרנדיר ה-192 המשיכו לתקוף בבנוויל ובצומת לה פורט בסיוע טנקים, מרגמות וחי"ר. ההתקפה המשולבת גרמה לבעיות חמורות בגדוד הצנחנים השביעי, עד התפוצצות הטנק המוביל מפצצת גמון, וחסימת הכביש כתוצאה מכך. במהלך ההתקפה נהרסו 13 מתוך 17 הטנקים שניסו להגיע אל הגשר. הצנחנים תוגברו על ידי מחלקה 1 מפלוגה D. המחלקה התקדמה לתוך בנוויל וטיהרה את הגרמנים בלוחמה בשטח בנוי, כדי להילחם מהנקודות בהן החזיקו הגרמנים. מחלקות 5 ו-6 עברו גם הן לעמדות מול קפה ג'ונדרי על הגדה המערבית של התעלה. עד הצוהריים הגיע הרוב החסר מגדוד הצנחנים השביעי, ושלושת מחלקות הדאונים שבו לעמדותיהן.
רק אחר הצהריים קיבלה דיוויזיית הפאנצר ה-21 אישור לתקוף את הכוחות הנוחתים. פון לוק פקד על רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-125, שהיה ממזרח לנהר אורן, להגיע אל הגשרים. הטור זוהה במהירות, והתמודד במשך שעתיים עם הארטילריה של בעלות הברית ומטוסים שגרמו לו להפסדים כבדים. הגדוד הראשון, רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-192 וגדוד הפאנצרים ה-100, תקפו ממערב לתעלה, והצליחו יותר במשימתם להגיע לחופים בין חוף סורד וחוף ג'ונו. בשעה 13:30, החיילים בגשרים שמעו קולות של חמת חלילים, שניגן ביל מילין מחטיבת הקומנדו הראשונה הבריטית. כשהגיעו אנשי הקומנדו, הם חצו את הגשרים והצטרפו לשאר החטיבה המוטסת השישית מזרחה משם. איתם, חלק מהטנקים שליוו את הקומנדו עברו לבנוויל כדי לחזק את ההגנות, וחלקם המשיכו להתקדם יחד עם כוחות הקומנדו. בשעה 15:00 הגיעה לקן סירה עמוסת חי"ר גרמני. הסירה הייתה חמושה בתותחי נ"ט שנפגעה בידי היחידה הראשונה, נפגעה בירכתיים בסבב הירי השני, ולאחר מכן נסוגה בחזרה לקן.
בשעה 21:15 הגדוד השני, רגימנט וורוויקשר המלכותי של חטיבת החי"ר ה-185 הגיע מחוף סורד והחל להשתלט על הגנות הגשרים. בסביבות חצות מסר האוורד את הפיקוד על הגשרים לגדוד וורוויקשר, והפלוגה שלו הצטרפה ליתר הגדוד ברנוויל. בשעה 03:30 איתרה הפלוגה את עמדות הגדוד ומצאו את קפטן פרידאי ומחלקה 4 שכבר הצטרפו לגדוד. המחלקה נחתה לצד נהר דייבס, בווארוויל במרחק 13 ק"מ משם, והעבירה את היום בדרכה לגשרים.
לאחר המבצע

בנוויל הייתה לנקודה הדרומית ביותר אליה הגיעו הבריטים ב-6 ביוני 1944, יום הפלישה לנורמנדי. ב-9 ביוני תקף חיל האוויר הגרמני את הגשרים עם 13 מטוסים. הבריטים, שמיקמו תותחים נגד מטוסים מסביב לגשרים, הצליחו להכשיל את ההתקפה, אם כי הם טענו כי אחד הגשרים נהרס בהפצצה ישירה.
ראש הגשר, שנתפס על ידי הדיוויזיה המוטסת השישית, היה נקודת היציאה למספר פעולות בהמשך. קורפוס I ניהל את הצבת מכיוון מזרח במבצע הושבה מראש הגשר, אך נבלם בידי דיוויזיית הפאנצר ה-21. פעולה מאוחרת יותר, גיבור, תוכננה אך לבסוף בוטלה; ראש הגשר יועד לקורפוס ה-8 כך שישתמש בו כבסיס למתקפה על קן. אולם, לבסוף תקפו אטלנטיק וג'ודווד את ראש הגשר המשחרר ואת שאר חלקי קן ובכך חתמו את הקרב על קן.
בעקבות המבצע, הוחזרו המהנדסים, טייסי הדאונים ופלוגה B ליחידות האם שלהם. פלוגה D מילאה את תפקידה בהגנה על הדיוויזיה המוטסת השישית על הגשר שעל נהר אורן, והתקדמה אל נהר הסן. ב-5 בספטמבר, כשהדיוויזיה הוחזרה לאנגליה, כל שנותר מהפלוגה היו 40 חיילים תחת פיקודו של האוורד; קצינים אחרים, סמלים ורוב המש"קים הזוטרים, נפגעו במלחמה.
טייסי הדאונים היו הקבוצה הראשונה שעזבה את פלוגה D, בשל המומחיות שלהם שנדרשה לביצוע פעולות נוספות, ובייחוד במבצע שביט לתפיסת שלושה גשרים בהולנד. בתכנון המבצע 18 דאונים יועדו לתפיסת שלושת הגשרים. ביצוע המשימה הוטל על הדיוויזיה המוטסת הראשונה, כששלוש חטיבות הוקצו להגנה על כל גשר. המבצע תוכנן ל-8 בספטמבר 1944, אך נדחתה ולבסוף בוטלה. לאחר מכן שונו התוכניות והפכו למבצע מרקט גארדן. מבצע זה כלל שלוש אוגדות מוטסות, אך התוכניות לתפיסת הגשרים לא יצאו לפועל. מבצע מרקט גארדן כשל, ועימו נגוזו התקוות להכרעה מהירה לפני סוף שנת 1944.
לאחר המבצע > ניתוח

מרשל אוויר ראשי, טרפורד לי מלורי, איש חיל האוויר המלכותי, שיבח את הטייסים המעורבים במבצע ואמר כי הוא הביא אל "ההישגים המעולים ביותר של המלחמה".
לאחר המבצע > נפגעים

מתוך 181 החיילים (139 חי"ר, 30 מהנדסים ו-12 טייסים) של פלוגה D שהיו מעורבים בתפיסת הגשרים, נהרגו שניים ו-14 נפצעו. האבדות של הגדוד השביעי במהלך ההגנה על הגשרים כללו 18 הרוגים ו-36 פצועים.
סך כל הנפגעים הגרמנים באזור במהלך 6 ביוני 1944, אינם ידועים. ידוע כי 14 טנקים נהרסו במהלך הלחימה. הראשון במהלך הלילה, ו-13 הנותרים לאורך יום המחרת. נפגעים אחרים כוללים סירת מלחמה אחת בתעלת קן לה מאר.
לאחר המבצע > עיטורים

האוורד עוטר באות השירות המצוין, אותו קיבל בשדה מידי הגנרל ברנרד מונטגומרי. כמו כן, הן סמית' והן סוויני עוטרו בצלב הצבאי; המדליה הצבאית הוענקה לסמל ת'ורנטון ולאנס קורפורל סטייסי. לויטננט בראדג'רידג' הוזכר באיגרות. בהוקרה לביצועיהם בעת המבצע, זכו שמונת טייסי הדאונים במדליית המעוף המיוחדת.
מורשת הקרב

גשר תעלת קן לה מאר, בנוויל, שנקרא גם גשר פגסוס, הפך לאחד מן הסמלים הבריטיים, ואילו גשר נהר אורן, רנוויל, שנקרא גם גשר הורסה. הכביש בין אותם הגשרים נקרא גם "טיילת מייג'ור ג'ון האוורד". מאז סוף המלחמה, גשר פגסוס ובית הקפה גונדרה הסמוך הפכו למקומות עלייה לרגל שבהם מתאספים הווטרנים הבריטים מימי המלחמה. ב-1994 הוחלף גשר פגסוס במבנה חדש והגשר הישן נוסף לתצוגה במוזיאון פגסוס בבנוויל.
הדגם המקורי של האזור סביב הגשר, ששימש לתדרוך החיילים בתקיפה, נשמר.
ראו גם

הפלישה לנורמנדי
מבצע דרגון
דאון
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  סטיבן אמברוז, גשר פגסוס, לונדון: Pocket Books, 2003, מסת"ב 978-0-7434-5068-3
1 2  מוריס טגוול, מטוס לקרב: תולדות המלחמה המוטסת, 1918-1971, לונדון: קימבר, 1971
↑  מקס ארתור, ההספד: מייג'ור גון האוורד, באתר אינדיפנדנט, ‏11 במאי 1999
↑  גרגורי פרגוסון, הפרקים 1940–1984, אוקספורד, 1984, מסת"ב 0-85045-573-1
1 2 3 4 5  וויל פולר, גשר פגסוס - בנוויל, 1944 D-Day, אוספרי: אוקספורד, 2010, מסת"ב 1-84603-848-0
1 2  הקצין האחרון ששרד ממבצע פגסוס במלחמת העולם השנייה הלך לעולמו בגיל 85, באתר mail online, ‏16 במרץ 2009
↑  מייק פיטרס, טייסי הדאונים בארנהם, ברסנלי: ספרי פן וסוורד, מסת"ב 1844157636
1 2  קן פורד, סטיבן ג'יי זלוגה, נחיתות D-Day אוברלורד, הממלכה המאוחדת: אוקספורד, 2009, מסת"ב 978-1-84603-424-4
1 2  קן פורד, D-Day 1944: חוף החרב ונחיתות מוטסות בריטיות, אוקספורד אוספרי, 2002, מסת"ב 1-84176-366-7
↑  גרינהאלד, פרד, באתר CWGC
↑  גל פרל פינקל‏, גם 75 שנים ליום הארוך ההוא בנורמנדי - יש לנו עדיין מה ללמוד, באתר וואלה, 6 ביוני 2019.
↑  גיבורי גשר פגסוס, באתר האינדיפנדנט, ‏31 במאי 2009
↑  לונדון גאזט, נספחים, 31 באוגוסט 1944, הלונדון גאזט, 1944, עמ' 4044
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574863805171  LCCN: sh2010014816 
חיילים בדאון מדגם איירספיד הורסה, במבט מתא הטייס
גשר פגסוס המקורי במצבת הזיכרון של פגסוס, בנוויל
מדבריות קליפורניה

המדבריות של קליפורניה בקליפורניה:
  מדבר האגן הגדול(אנ')
  מדבר מוהאבי
  מדבר קולורדו(אנ')
המדבריות של קליפורניה (באנגלית: Deserts of California) הן מדבריות במדינת קליפורניה שבארצות הברית אשר לכל אחת מהן מערכת אקולוגית ובתי גידול ייחודיים משלהן. המדבריות של קליפורניה מהווים גם אזור תיירותי פופולרי.
גאוגרפיה

ישנן שלושה מדבריות עיקריות במדינת קליפורניה – מדבר מוהאבי, מדבר קולורדו (אנ'), ומדבר האגן הגדול (אנ').  מדבר מוהאבי נתחם בהרי טהאצ'פי מצפון-מערב, בהרי סן גבריאל והרי סן ברנרדינו מדרום, ומשתרע מזרחה עד לגבול של קליפורניה עם אריזונה ולגבול של קליפורניה עם נבדה. מדבר קולורדו ממוקם בפינה הדרום-מזרחית של קליפורניה, וממשיך לתוך מקסיקו ואריזונה. מדבר האגן הגדול שוכן ממזרח לסיירה נבדה ומשתרע מזרחה לתוך מדינת נבדה.
המדבריות מקיפות חלקים מהמחוזות לאסן, פלומאס, מונו ואיניו + כל מחוז אימפריאל + חלקים ממחוזות לוס אנג'לס, קרן, סן דייגו וריברסייד + ורוב צפון ומזרח מחוז סן ברנרדינו.
היסטוריה

לפני שהאירופאים גילו את אמריקה הצפונית התגררו באזור זה שבטים אינדיאנים, כמו שבט המוהאבי (באזור מדבר מוהאבי), שבט הצ'מהואווי (באזור מדבר האגן הגדול) ושבט הקוצ'אן (באזור מדבר קולורדו) – כולם היו ציידים-לקטים.
החל מהמאה ה-18 מגלי הארצות האירופאים החלו לחקור את אזור המדבריות. פרנסיסקו גארס, נזיר פרנציסקני, היה האירופאי הראשון שחקר את מדבר קולורדו ומדבר מוהאבי – במהלך שנת 1776. גארס תיעד בכתביו מידע רב אודות הילידים שגרו באותה העת באזור המדבריות.
מאוחר יותר, כאשר האינטרסים האמריקאיים החלו להתפשט לעבר קליפורניה, החלו מגלי ארצות אמריקאים שונים החלו גם כן לחקור את מדבריות קליפורניה. בשנת 1826 חקר ג'דדיה סמית את מדבר האגן הגדול ואת מדבר מוהאבי, ולבסוף הגיע למיסיון סן גבריאל. ג'ון פרימונט חקר את מדבר האגן הגדול, והוכיח כי מים לעולם לא זרמו ממנו אל האוקיינוס.
הבהלה לזהב בקליפורניה האיצה באופן מהותי את הפעילות הכלכלית באזור המדבריות של קליפורניה. באותה התקופה כריית כסף, זהב ועופרת הפכו לפעילויות בולטות במדבר מוהאבי ובמדבר האגן הגדול.
תיירות

בשנת 1994 נחקק החוק להגנת המדבריות של קליפורניה במטרה להגן על מיליוני הדונמים אשר בפארק הלאומי עמק המוות, בפארק הלאומי עץ יהושע, ובשמורה הלאומית מוהאבי. בתוך הפארקים והשמורות הללו המבקרים יכולים לצפות בנופים, צמחים ובעלי חיים ייחודיים.
גלריית תמונות

הפארק הלאומי עמק המוות (מדבר מוהאבי)
עץ יהושע בפארק הלאומי עץ יהושע (מדבר מוהאבי ומדבר קולורדו)
מדבר קולורדו
מדבר האגן הגדול