stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס השלישי, מלך בולגריה
תקופת כהונתו > מלחמת העולם השנייה

ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין ונפתחה מלחמת העולם השנייה. בהתאם לקווי המדיניות של המלך הכריז ראש ממשלת בולגריה גאורגי קיוסאיבנוב על נייטרליות. בפברואר 1940, מינה המלך בוריס את פרופסור בוגדאן פילוב לראש הממשלה ואת פטר גברובסקי יושב ראש הארגון האנטישמי רטניק לשר הפנים. ב-7 בספטמבר 1940 כפתה גרמניה על רומניה לחתום על הסכם קראיובה ובמסגרתו הוחזר חבל דוברוג'ה מרומניה לבולגריה והצעד חיזק את האוריינטציה הפוליטית וזיקת ההמונים למדינות הציר. גם ברית המועצות הסכימה למהלך. באותו היום חתמה בולגריה הסכם אי לוחמה עם טורקיה. ב-23 בינואר 1941, פורסם החוק להגנת האומה שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג.
המלך בוריס ניסה להשהות ככל הניתן את החלטתו להצטרף רשמית למדינות הציר למרות לחץ גרמני כבד שהופעל עליו. הוא וממשלתו קיימו מגעים עם הקולונל ויליאם דונובן שליחו של נשיא ארצות הברית רוזוולט לבלקנים במטרה ליצור מראית עין של נייטרליות. ב-1 במרץ 1941, חתם בוגדאן פילוב בווינה על ההסכם התלת-צדדי. בולגריה הפכה רשמית לבעלות בריתן של מדינות הציר. עוד טרם החתימה, נכנס הוורמאכט ללא קרב לשטח בולגריה, ובהמשך השתמש באדמתה כבסיס יציאה לפלישות ליוון ויוגוסלביה. המלך בוריס עמד על כך שחיילים בולגרים לא ישתתפו בפועל בקרבות.
ב-17 באפריל נכנעה לגרמנים ממלכת יוגוסלביה וב-20 באפריל נכנעה גם ממלכת יוון. הצבא הבולגרי נכנס ללא קרב ותפס חזקה על תראקיה ומקדוניה, כאשר הוא פותח נתיב גישה לים האגאי בהגיעו עד לעיר אלכסנדרופולי. השטחים הועברו לבולגריה על ידי גרמניה כפיקדון עד לסיום המלחמה, תוך הבטחה לדון בתביעותיה של בולגריה לריבונות עליהם. ב-13 בדצמבר 1941, בלחצה של גרמניה, הכריזה בולגריה מלחמה על ארצות הברית ובריטניה. הצעד הפך את הממלכה מטרה להפצצות בעלות הברית. המלך בוריס השלישי סירב בתוקף להכריז מלחמה על ברית המועצות מחשש להשלכות העתידיות של העניין על בולגריה.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה החלה בממלכה פעילות מוגברת של תנועות פרטיזנים פרו קומוניסטיות אשר פגעו בחיילי הצבאות הבולגרי והגרמני. לאחר קרב סטלינגרד החלה החזית לנטות באיטיות לרעת הגרמנים. הגרמנים נזקקו לכוח אדם ולחצו על המלך בוריס לשלוח שתי דיוויזיות ממוכנות ליוון ולהצטרף למערכה מול ברית המועצות. המלך חזר והתחמק מתשובה. על אף היעדר הכרזת מלחמה של בולגריה על ברית המועצות, היה הצי הבולגרי מעורב במספר תקריות עם הצי הסובייטי. ב-9 באוגוסט 1943 זומן המלך בוריס בדחיפות לפגישה עם אדולף היטלר בגרמניה.
מותו של המלך

ב-14 באוגוסט 1943 הגיע המלך בוריס למאורת הזאב ונפגש עם אדולף היטלר, ריבנטרופ ועוזריהם. השיחות נמשכו גם למחרת היום ללא הסכמה, ושני המנהיגים נפרדו באקורדים צורמים. על המלך בוריס הופעלה מערכת לחצים ואיומים כדי לשכנעו לצרף את הצבא הבולגרי למערכה בחזית ברית המועצות. זכר סיומה של מלחמת העולם הראשונה לא הרפה ממנו והוא סרב. בוריס תיאר בפני מקורביו את הפגישה הקשה ככזו שבה היטלר צורח עליו בזעם ומאיים עליו ועל בולגריה בגלל סירובו להכריז מלחמה על ברית המועצות. הדו"ח הרשמי מהפגישה עידן את הדברים. לאחר הפגישה חזר במצב רוח עגום מאוד ונראה חיוור, לחוץ ועצבני. יצוין, כי הנושא "היהודי" כלל לא עלה על סדר היום בפגישה.
ב-15 באוגוסט בערב חזר המלך לבולגריה. ב-23 באוגוסט חש המלך ברע. הוא סבל מיחושים בכל חלקי גופו, הקיא ומצבו הלך והתדרדר. רופא מיוחד הוטס מברלין למחרת היום ויחד עם רופאי הארמון אבחנו שהמלך לקה בהתקף לב. ב-28 באוגוסט הלך המלך בוריס השלישי לעולמו מתוך ייסורים קשים.
מיד נפוצה תאוריית קשר על כך שהמלך הורעל בידי הגרמנים או סוכנים קומוניסטים וסירובו של ארמון המלך לבצע נתיחה שלאחר המוות רק ליבה את השמועות. לדברי שומרי הראש של המלך, הוא נחשף למחלת גבהים עקב טיסת המטוס הגרמני שהחזיר אותו לבולגריה בגובה רב ללא אספקת מסכות חמצן לנוסעים. מקורות מאוחרים יותר מציינים, שהמלך מת מכיב קיבה מדמם. מבחינת תאוריית הקשר הנפוצה מכולן בדבר הרעלתו של בוריס השלישי על ידי שליחיו של היטלר בגרמניה עולה, כי מרבית המקורות מציינים שהמלך בוריס שב לבולגריה ב-15 באוגוסט וחש לראשונה ברע רק 8 ימים מאוחר יותר.
תאוריית ההרעלה הופצה על ידי משפחת המלוכה בתחילה על ידי אחותו של בוריס אבדוקיה, ובהמשך גם אחיו קיריל שציין קודם לכן שבוריס "סבל מלב חלש", ומאוחר יותר הצטרף לאחותו. אדולף בקרלה השגריר הגרמני טען שהקומוניסטים הרעילו את בוריס והרופאים הגרמנים אמנם חשדו אך קבעו שזהו התקף לב. לאורך השנים המשיכה משפחת המלוכה הבולגרית להפיץ בדבקות את תאוריית הקשר. מעת לעת אף הוצמדה הצלת יהודי בולגריה לתאוריה זו ונטען, כי בוריס הורעל בשל סירובו לשלח את יהודי בולגריה למחנות ההשמדה, אף על פי שכאמור הנושא כלל לא נדון בפגישה המדוברת עם היטלר. לאורך השנים לא נמצאה כל הוכחה ממשית להרעלה.
הלווייתו של המלך בוריס נערכה בקתדרלת אלכסנדר נבסקי בסופיה ומאות אלפי בולגרים עברו על פני ארונו, בטרם נלקח להרי רילה שם נקבר במנזר רילה. יורש העצר בן ה-6 הפך למלך סימאון השני ומונתה מועצת עוצרים בראשות הנסיך קיריל אחיו של בוריס וראש הממשלה בוגדאן פילוב. ב-9 בספטמבר 1944 סולקה הממשלה הפרו-מלוכנית בהפיכת חזית המולדת הפרו-קומוניסטית. בהמשך, הקימה חזית המולדת בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג 180 אנשי צבא ופוליטיקאים, שהורשעו בפשעים נגד העם הבולגרי ובכללם הנסיך קיריל, ראשי הממשלה לשעבר בוגדאן פילוב, דוברי בוז'ילוב, איוון בגריאנוב, ושרי הפנים לשעבר פטר גברובסקי ואיוואן רוסב. ב-15 בספטמבר 1946 בוטל מוסד המלוכה לאחר משאל עם והוקמה הרפובליקה העממית של בולגריה. המלך סימאון השני ומשפחתו הצטוו לעזוב את המדינה ונמלטו מבולגריה מחשש לחייהם.
בראשית שנות ה-90, לאחר שנפרעה בולגריה מהשלטון הקומוניסטי שב סימאון, בנו של בוריס השלישי לבולגריה והקים תנועה פוליטית. בין 2001 ל-2005 כיהן סימאון כראש ממשלת בולגריה.
המלך בוריס והקהילה היהודית > מבוא

בתקופת משטרו של המלך בוריס השלישי הייתה יהדות בולגריה מאורגנת, ממוסדת ועם פעילות ציונית ודתית ענפות. עד אמצע שנות השלושים התפתחה הקהילה ושגשגה תוך התמודדות עם אירועים אנטישמיים. יחסיו של בוריס השלישי עם הקהילה היו קורקטיים. יהודי בולגריה ראו בו ידיד לקהילותיהם. אך מאמצע ה-30 ואילך הפכה האנטישמיות בבולגריה לממוסדת תוך חקיקת חוקי גזע שהובילו לאירועים הדרמטיים שהתחוללו במרץ 1943. סוגיית אחריותו של המלך לאירועים שהתרחשו במהלך המלחמה נתונה במחלוקת כבדה, אמוציונלית ומפלגת בקרב יהודי בולגריה, בין הטוענים לאחריותו המלאה והישירה לכל האירועים לבין אלו הטוענים שהמלך ניסה להימנע מגירוש יהודי בולגריה בתחבולות שונות ומביאים כראייה את הצלתם של 48,000 בני הקהילה מגבולות "בולגריה הישנה". מחלוקת זו אינה נתונה לגבי גירוש 11,343 יהודי מקדוניה הווארדארית, תראקיה ופירוט.
אלכסנדר בלב הממונה על הקומיסריון לענייני יהודים אמנם פעל בידיעת שר הפנים פטר גברובסקי וראש הממשלה בוגדאן פילוב, אך מקורות כגון בנימין ארדיטי טוענים שבנסותם לגרש את יהודי "בולגריה הישנה", ביצעו השלושה מחטף שלא תואם עם שאר שרי הממשלה ועם המלך בוריס השלישי שלא רצה בגירוש היהודים. מקורות אחרים כגון אלברט רומנו, ניר ברוך, נסים יושע ומיכאל בר-זוהר מציגים תמונה שונה. חלקם טוענים שהמלך הסכים לגירוש ואחר כך נמלך בדעתו, חלקם מציינים שהמלך "הקריב" את יהודי תראקיה ומקדוניה כדי להימנע מגירוש יהודי "בולגריה הישנה", וחלקם טוענים שהמלך הבולגרי היה אופורטוניסט ובסופו של דבר אכן התכוון לגרש את כל יהודי הממלכה כדי להבטיח את שרידותו ושרידות ממלכתו העצמאית. עוד טוענים היסטוריונים אלו, כי בבולגריה האוטוקרטית לא יכול היה להתבצע מהלך שכזה ללא אישורו של המלך. מספר מקורות ובהם גאורגי פרבאנוב בבולגריה וההיסטוריון חיים קשלס בישראל טוענים כי המלך בוריס היה אנטישמי בדעותיו ומביאים את נאומו בפני הסינוד הבולגרי בו אמר: "במשך מאות שנים, גרמה היהדות לשנאה, הידרדרות מוסרית ובוגדנות. היהדות היא הסיבה ועליה מוטלת האשמה, לכל המלחמות, האסונות, הזעזועים והקונפליקטים הבינלאומיים. היהדות היא מכשול לחירותם ולהתפתחותם של כל העמים באירופה".
בביקור שערך בישראל ב-2008, הצהיר נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב, כי בולגריה אינה מתנערת מאחריותה לשילוחם של 11,000 מיהודי תראקיה ומקדוניה למחנות השמדה במלחמת העולם השנייה. הייתה זו הפעם הראשונה בה נטל גורם בולגרי רשמי אחריות לסוגיה זו.
המלך בוריס והקהילה היהודית > מחלוקת על הנצחתו בהקשר היהודי

ב-1996 חנכה הקרן הקיימת את יער בולגריה הממוקם סמוך ליער חרובית ובו הוצבה אנדרטה לכבודו של בוריס השלישי ורעייתו ג'ובאנה על פועלם להצלת יהודי בולגריה. הנושא עורר מחלוקת קשה בין משפחות הנספים בשואה מקרב יהודי תראקיה ומקדוניה לבין חלק מיוצאי "בולגריה הישנה". הוקמה ועדה בראשות השופט משה בייסקי אשר המליצה להסיר את האנדרטה. האנדרטה הוסרה ובמקומה הוקם גלעד לזכר 11,343 יהודי תראקיה ומקדוניה שהובלו למחנות ההשמדה ולכבוד העם הבולגרי. ההחלטה עוררה מחלוקת קשה, זכתה להדים נרחבים בתקשורת הבולגרית וסטפן סופיאנסקי ראש עיריית סופיה, הציב בסופיה לאות מחאה העתק של האנדרטה שהוסרה מיער בולגריה ובה הכיתוב בעברית להנצחת המלך ואשתו.
לקריאה נוספת

Jacky Comforty, Martha Aladjem Bloomfield, The Stolen Narrative of the Bulgarian Jews and the Holocaust, Rowman & Littlefield, 2021, ISBN 9781793632913
Stephane Groueff, Crown of Thorns: The Reign of King Boris III of Bulgaria, 1918-1943, Madison Books, 1998, ISBN 978-1-56833-114-0
Bernd Jürgen Fischer, Balkan Strongmen: Dictators and Authoritarian Rulers of South Eastern Europe, Purdue University Press, 2007, ISBN 978-1-55753-455-2
Paul Mojzes, Balkan Genocides: Holocaust and Ethnic Cleansing in the Twentieth Century, Rowman & Littlefield, 2011, ISBN 978-1-4422-0663-2
ניר ברוך, הכֹּפֶר - בולגריה ויהודיה במשך הדורות, הוצאת שבילים, 1990
ניר ברוך, השמדה והישרדות בבולגריה המאוחדת ומסקנות ועדת בייסקי, הוצאת תמוז, 2003
ג'ייננדרה ג'אין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 65 בערך) ראג'סטאן, הודו 
 מדינה:  הודו 
 השכלה:  אוניברסיטת סטוני ברוק  המכון הטכנולוגי ההודי בקאנפור 
 מעסיק:  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, אוניברסיטת סטוני ברוק 
 השקפה דתית:  ג'ייניזם 
 פרסים והוקרה:  פרס וולף לפיזיקה (2025)  פרס אוליבר באקלי (2002)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2011)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מלגת גוגנהיים 
 
ג'ייננדרה ק. ג'אין (באנגלית: Jainendra K. Jain, נולד ב-17 בינואר 1960) הוא פיזיקאי הודי-אמריקאי, פרופסור ארווין וילהאלם מולר (אנ') לפיזיקה וראש הקתדרה לפיזיקה של משפחת אברלי באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. הוא זכה בפרס אוליבר א. באקלי של החברה הפיזיקלית האמריקאית בשנת 2002, נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים בשנת 2021, ונבחר לחבר זר של האקדמיה הלאומית למדעים של הודו בשנת 2024. הוא גם היה שותף לקבלת פרס וולף לפיזיקה לשנת 2025 יחד עם ג'יימס אייזנשטיין ומרדכי היבלום. ג'אין ידוע בעבודתו התאורטית על מערכות רבות-גופי קוונטיות, במיוחד על כך שצפה את קיום החלקיקים הידועים כפומרונים מורכבים.
ביוגרפיה

ג'ייננדרה ק. ג'ין קיבל את השכלתו היסודית והתיכונית בבית ספר ממשלתי בכפר סמבהר בראג'סטן, הנמצא בקצה המזרחי של מדבר ת'אר בהודו. הוא קיבל תואר ראשון במכון המהראג'ה ג'ייפור, תואר שני בפיזיקה במכון הטכנולוגי להודו קאנפור ודוקטורט באוניברסיטת סטוני ברוק, שם עבד עם הפרופסורים פיליפ ב. אלן וסטיבן קיבלסון. לאחר תקופות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מרילנד ואוניברסיטת ייל הוא חזר לאוניברסיטת סטוני ברוק כחבר סגל בשנת 1989. בשנת 1998 עבר לאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
ג'ין הוא פיזיקאי קוונטי בתחום פיזיקה של חומר מעובה עם עניין בתחום המערכות האלקטרוניות החזקות באינטראקציה בממדים נמוכים. כמי שיצר את החלקיקים האקזוטיים הידועים כפומרונים מורכבים, הוא היה החלוץ בפיתוח תיאורת הפומרונים המורכבים של אפקט הול הקוונטי השברים ואיחד את אפקט הול השברים ואפקט הול הקוונטי. כתיבתו כוללת מונוגרפיה בשם פומרונים מורכבים, שפורסמה בשנת 2007 על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. הוא ערך יחד עם ברטרנד הלפרין את הספר בשם אפקטי הול קוונטיים שברים: התפתחויות חדשות שפורסם בשנת 2020 על ידי World Scientific.
אותות כבוד והצטיינות

זכה בפרס וולף לפיזיקה לשנת 2025 (זוכה במשותף עם ג'יימס פ. אייזנשטיין ומוטי הייבלום)
נבחר עמית זר של האקדמיה הלאומית למדעים ההודית לשנת 2025. ציטוט: " פרופ' ג'יין חזה סוג חדש של חלקיקים אקזוטיים, שאותם כינה "פרמיונים מרוכבים", והסביר את אפקט הול הקוונטי השבר כאפקט הול הקוונטי השלם של פרמיונים מרוכבים. בכך, הוא השיג איחוד של אפקטי הול הקוונטים השבריים והשלמים של הול המרוכב של אפקטים זוכים של שני Nobel prinomenze שלו. מוכרת כהתפתחות יחידה ומשנה בתחום הפיזיקה של החומר המעובה.
מונה לראש הקתדרה למשפחת אברלי, אוניברסיטת פנסילבניה לשנת 2023.
נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית לשנת 2021.
מונה לפרופסור באוניברסיטת אוון פו ע"ש הנשיא הראשון של אוניברסיטת פנסילבניה סטייט בשנת 2012.
מונה לעמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS) בשנת 2011.
פרס הבוגרים המכובד של האיגוד ההודי לטכנולוגיה של קנפור לשנת 2010.
חבר נבחר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, 2008. ציטוט: " פרופסור מאוניברסיטת אוון פו וארווין וו. מולר פרופסור לפיזיקה. ניבאו כי אלקטרונים במשטר האפקט הקוונטי של הול לוכדים מערבולות מכוונטיות ליצירת חלקיקים חדשים, שאותם הוא כינה פרמיונים מרוכבים. לאחר מכן, פרמיונים מרוכבים הביאו בהירות לנושא והולידו קווים חדשים של ניסויים תאורטיים חדשים אלגנטיים.
הוענק לו פרס אוליבר א. באקלי על ידי האגודה האמריקנית לפיזיקה על תרומה חשובה ביותר לקידום הידע בפיזיקה של החומר המעובה, 2002, יחד עם ניקולס ריד ורוברט ווילט. ציטוט: " עבור עבודה תאורטית וניסיונית לביסוס מודל הפרמיון המרוכב למפלס לנדאו המלא למחצה ומערכות הול כמותיות אחרות "
מונה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת מדינת פנסילבניה בשנת 1998.
מונה לעמית של האגודה האמריקנית לפיזיקה, 1997. ציטוט: "לתאוריית "פרמיון מורכב" של אפקט הול הקוונטי השברירי".
עמית חבר בקרן אלפרד פ. סלואן בשנת 1997.
עמית חבר בקרן הזיכרון ג'ון סיימון גוגנהיים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  "Jainendra K Jain — Penn State Department of Physics". www.phys.psu.edu (באנגלית). נבדק ב-2018-02-24.
↑  "Profile of Jainendra K. Jain".
↑  "Composite fermions". Cambridge University Press (באנגלית). נבדק ב-2018-02-24.
↑  "Fractional Quantum Hall Effects: New Developments".
↑  "INSA Foreign Fellows elected".
↑  "2021 NAS Election".
↑  "Evan Pugh University Professors".
↑  "AAAS Fellow".
↑  "Buckley Prize". www.aps.org (באנגלית). נבדק ב-2018-02-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440925805171  GND: 173927149  ISNI: 0000 0001 1590 6452  LCCN: nb2007009789  NKC: stk2007383415  NTA: 338910522  ORCID: 0000-0003-0082-5881  SUDOC: 117701211  VIAF: 6918883   WorldCat (עם VIAF): 6918883
התקפות רקטות וכטב"מים על ישראל

התקפות רקטות וכטב"מים על ישראל מתקיימות לאורך עשורים מגבולותיה השונים של ישראל ומאזורים נוספים במזרח התיכון.
רצועת עזה

שיגורים אלו מתבצעים באופן אופן תדיר מרצועת עזה לשטחי ישראל מאז שנת 2001. בהתקפות אלו נהרגו לאורך השנים עשרות אזרחים ונפצעו אלפים. עיקר השיגורים היו במלחמות, מבצעים ו"סבבים" לאורך השנים כשהבולטים שבהם הם מבצע גשמי קיץ (2006) מבצע עופרת יצוקה (2009), מבצע עמוד ענן (2012), מבצע צוק איתן (2014), מבצע שומר החומות (2021), מלחמת חרבות ברזל (2023). הקבוצות העיקריות האחראיות לתקיפות הן החמאס, הג'יהאד האסלאמי, החזית העממית לשחרור פלסטין, ועדות ההתנגדות העממית, הפת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
הירי האינטנסיבי ביותר היה במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 שבמהלך יום אחד שוגרו כ-4,300 רקטות ומספר פצצות מרגמה על ישראל, בייחוד בדרומה ובמרכזה.
לבנון

המועצה המקומית קריית שמונה הותקפה לראשונה ברקטות קטיושה בשנת 1968. בשנים הבאות שימשו קריית שמונה והעיר נהריה מטרה עיקרית לרקטות שנורו מלבנון והן גרמו להפרעה רבה בחיי האזרחים שם. בשנים 1968–1982 נהרגו מפגיעות רקטות קטיושה 12 אזרחים בקריית שמונה וחמישה בנהריה (תשעה נוספים נהרגו בקריית שמונה בשנים 1992–2000 ובנהריה נהרגו שלושה במלחמת לבנון השנייה).
מאגר הרקטות של חזבאללה הופעל במלואו נגד ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006. במשך המלחמה נורו אלפי רקטות (מספרן נאמד ב-3,950 עד 4,200) לעבר האזור הצפוני של ישראל ופגעו בעשרות יישובים. חזבאללה ירה כ-120 רקטות ליום בממוצע, ובשיא מעל ל-250 רקטות ביום.
הירי חודש שוב בעוצמה רבה במהלך מלחמת חרבות ברזל. אירוע משמעותי בחזית זו הייתה פגיעת הרקטה במג'דל שמס שגרמה להריגתם של כ-12 ילדים תושבי היישוב. עם הימשכות הלחימה ארגון הטרור החל לשגר גם טילים וכטב"מים חמושים ומתאבדים לעומק רב יותר. מתחילת המלחמה ועד סוף מאי 2024 שיגר חזבאללה כ-2,500 כטב"מים לעבר ישראל. אירוע משמעותי נוסף בחזית זו היה פגיעת הכטב"ם בבא"ח גולני שהתרחשה ב-13 באוקטובר 2024. הכטב"ם פגע בבסיס אימון חטיבתי של גולני ליד בנימינהוגרם למותם של ארבעה חיילי צה"ל, ולפציעתם של לפחות 61 נוספים.
סוריה

במהלך השנים ובעיקר עם התגברות מלחמת האזרחים בסוריה וזליגת מלחמת האזרחים בסוריה לישראל, מאז 2012 נורו לישראל אחת למספר חודשים כמה רקטות לרמת הגולן. אירוע הירי הכבד ביותר מסוריה זכור במאי 2018 במבצע בית הקלפים, אז ירה ארגון הטרור האיראני משמרות המהפכה האסלאמית כ-20 רקטות וכטב"מים לרמת הגולן.
במהלך החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל שוגרו נכון לאוקטובר 2024 כ-60 רקטות מסוריה לשטח מדינת ישראל.
סיני

לאורך השנים ארגוני טרור אסלאמי לרבות טרור פלסטיני שונים (ובהם חמאס וארגונים הקשורים לאל-קאעדה) שיגרו רקטות מסיני (שבריבונות מצרים) לעבר הערים השכנות אילת שבישראל ועקבה שבירדן. כאשר רוב השיגורים כוונו לאילת. השיגור האחרון לעקבה היה ב-2010 והאחרון לאילת היה ב-2017. בנוסף על האוכלוסייה האזרחית באילת, מטרה משמעותית ואסטרטגית נוספת באזור היא נמל אילת והאוניות העוגנות בו.
תימן

במלחמת חרבות ברזל (שפרצה באוקטובר 2023) התחיל לראשונה ירי מכיוון תימן, לאור מעורבותם של החות'ים במלחמה. עיקר הנשק של החות'ים הוא טילי קרקע-קרקע, טילי שיוט, רקטות ארטילריות וכלי טיס בלתי מאוישים שמקורם בעיקר מאיראן. היכולת שלהם לאיים על ישראל מוגבלת עקב המרחק הגדול בין ישראל לתימן (כ-1,600 ק"מ), אך בידם אמצעים המסוגלים להגיע לטווח זה. ב-22 בפברואר הודיע עבד אל-מלכ אל-חות'י, מנהיג החות'ים, כי מאז מתקפת חמאס ב-7 באוקטובר 2023 שיגרו הכוחות החות'יים 183 טילים וכלי טיס בלתי מאוישים לעבר יעדים ישראליים ב"פלסטין הכבושה".
ב-19 ביולי 2024 התפוצץ כטב"ם על אכסניה בתל אביב. כתוצאה מהפיצוץ נהרג אדם אחד ועשרה נפצעו. הכטב"ם היה כלי טיס איראני משודרג מסוג סמאד-3. החות'ים הודיעו שהם שיגרו את הכטב"ם וכי הוא מדגם "יפו". השיגור הוביל למבצע יד ארוכה, שכלל תקיפה בתימן ביום שלאחר שיגור הכטב"ם.
איראן

במהלך מלחמת חרבות ברזל איראן הובילה באופן ישיר מספר מתקפות ושיגורי כטב"מים על ישראל.
הראשונה והגדולה שבמתקפות בוצעה משטח איראן ומשטח מדינות נוספות כנגד ישראל בלילה שבין 13 ל-14 באפריל 2024, וכללה 110–130 טילים בליסטיים, 36 טילי שיוט וכ-185 כטב"מים. מבצע ההגנה מפני המתקפה נקרא "מגן ברזל", במהלכו יירטו מערך ההגנה האווירית של צה"ל, וקואליציה אזורית בהובלת ארצות הברית, 99% מהאיומים. כל טילי השיוט והכטב"מים יורטו מחוץ לישראל על ידי ישראל ועל ידי קואליציית המדינות שכללה את ארצות הברית, ירדן, בריטניה וצרפת. הרוב המוחלט של הטילים הבליסטיים יורט וטילים בודדים נפלו בשטח ישראל וגרמו נזק קל. על פי מקורות אמריקאיים, כמחצית מהטילים הבליסטיים האיראניים כשלו בשיגור או סטו ממסלולם ולא היה צורך ליירטם. המתקפה הייתה חסרת תקדים בתולדות ההגנה האווירית מבחינת כמות הטילים וכלי הטיס החמושים ששוגרו בבת אחת, ומבחינת אחוזי היירוט הגבוהים.
המתקפה השנייה בוצעה בשעות הערב של 1 באוקטובר 2024, וכללה 201 טילים בליסטיים. המתקפה כוונה כנגד בסיסי חיל האוויר נבטים, ותל נוף וכנגד בניין המוסד בעמק גלילות. כ־80%–85% מהטילים יורטו, במבצע הגנה של צה"ל וצבאות ארצות הברית, ירדן, בריטניה וצרפת. במתקפה נהרג פלסטיני מעזה ששהה ביריחו, ונהרג גם פעיל חמאס בטולכרם בצעדת חגיגה לירי מאיראן. נפצעו מספר ישראלים. ניזוקו בסיס תל נוף ובסיס נבטים, ונגרמו נזקים למבנים ולרכוש בהוד השרון, בגדרה ובצפון תל אביב.
יהודה ושומרון

במהלך השנים ארגוני הטרור הפלסטינים השונים ניסו לבצע ירי רקטי מיהודה ושומרון שפעמים בודדות הצליח, מקרה זכור הוא התקפת הקטיושות על פתח תקווה ב-7 ביולי 1971 אז שוגרו מספר קטיושות לפתח תקווה משטח יהודה ושומרון, במתקפה נהרגו 4 תושבות העיר בהן ילדה.
ראו גם

לוחמת כטב"מים
שיגורי רקטות מרצועת עזה לישראל
שיגור רקטות וטילים מלבנון לעבר ישראל
שיגורי רקטות מסיני לעבר אילת ועקבה
מעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל
בקרוב אצלי

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 סוגה:  קומדיה רומנטית
 יוצרים:  אורי גרוס טמירה ירדני יואב צפיר תמר מרום תמרה סלם
 כותבים:  אורי גרוס
 בימוי:  איתן צור
 שחקנים:  עדי חבשוש תומר קאפון שירה נאור אושרי כהן תמיר בר רוני הרמן אורנה בנאי בן יוסיפוביץ'
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  מפיקה ראשית: ליאת רוויה מפיקים אחראיים: טמירה ירדני יואב צפיר מפיקים שותפים: יקי רייסנר אורי גרוס
 חברת הפקה:  טדי הפקות רייסדור הפקות
 צלמים:  מוש משעלי
 בעלי תפקידים נוספים:  ליהוק: מורן מרציאנו
 מוזיקה:  טל ירדני
 שידור
 רשת שידור:  קשת 12
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  25 בנובמבר 2024 – 30 בדצמבר 2024
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
בקרוב אצלי היא סדרת קומדיה רומנטית ישראלית שנוצרה על ידי אורי גרוס, טמירה ירדני, יואב צפיר, תמר מרום ותמרה סלם ובבימויו של איתן צור. הסדרה מגוללת את סיפורה של דסי טולדנו, מפיקת חתונות המחפשת אהבה, שבעקבות כישוף כושל נקלעת לחיזורם של ארבעה גברים שונים. העונה הראשונה שודרה החל מ-25 בנובמבר 2024 בקשת 12, והסתיימה ב-30 בדצמבר באותה שנה.
ב-25 בדצמבר 2024 נודע שהסדרה תחודש לעונה שנייה עוד לפני פרק הסיום.
עלילה

דסי טולדנו היא מפיקת חתונות בת 36 שטרם מצאה את אהבתה.
ככל שהזמן מתקדם היא מתחילה להתייאש ולוותר על החלום, אך לפתע, בעקבות כישוף שגוי אשר רקחה סבתהּ, היא מתחילה להיות מחוזרת על ידי ארבעה גברים, חברה הטוב מהתיכון (אסי) שעתיד להתחתן עם האויבת של דסי מהתיכון (מאיה). אהבת נעוריה מהתיכון (חן), האקס האל הורי שלה (יוראי) ונסיך יהודי מליכטנשטיין (אלכס).
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 6 | 6 | 25 בנובמבר 2024 | 30 בדצמבר 2024 |
סקירת הסדרה > פרקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה | נתוני צפייה | מקור |
| מספר פרק | תאריך שידור מקורי ישראל | אחוזי צפייה | מספר צופים | מקור |
| 1 | 25 בנובמבר 2024 | 18.4% | 455,000 |  |
| 2 | 2 בדצמבר 2024 | 16.7% | 399,000 |  |
| 3 | 9 בדצמבר 2024 | 15.8% | 380,000 |  |
| 4 | 16 בדצמבר 2024 | 16.4% | 362,000 |  |
| 5 | 23 בדצמבר 2024 | 19.2% | 438,000 |  |
| 6 | 30 בדצמבר 2024 | 19.6% | 495,000 |  |
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
דמויות

הדס "דסי" תקווה טולדנו (עדי חבשוש) – מפיקת חתונות המחפשת אהבה.
אסף (אסי) שלמה בן-טובים (תומר קאפון) – חבר ילדות של דסי. חוזר לקשר עמה לאחר מספר שנות נתק.
חן רחמים פיטוסי (אושרי כהן) – מלך הנשף מהתיכון בו למד עם דסי וחקלאי בהווה. גרוש ואב לילדה בשם שירה. בתיכון היה בן זוגה של מאיה.
יוראי (תמיר בר) – אמן מיוסר ובן זוגה לשעבר של דסי. מזדהה כאל-הורי.
אלכסנדר (אלכס) סבסטיאן פון ליכטנשטיין (רוני הרמן) – בחור יהודי מליכטנשטיין אשר מתגלה כי הוא הנסיך ויורש העצר של הממלכה. אמה של דסי רכשה ממנו תרומת זרע עבורה. מגיע לארץ על מנת להכיר את דסי.
מאיה חדווה ברגר (שירה נאור) – האויבת של דסי מהתיכון.
ליאל (בן יוסיפוביץ') – למד עם דסי, אסי, חן ומאיה בבית הספר התיכון. שותף במשרד הפקת החתונות של דסי. הומוסקסואל מוצהר.
מלי טולדנו (אורנה בנאי) – אמה של דסי.
ירדנה טולדנו (שושה גורן) – סבתה של דסי.
פרחיה (תקווה עזיז) – חברה של ירדנה.
חביבה (יפה לוי) – חברה של ירדנה.
דרורה (נירה רבינוביץ') – סבתו של אסי.
איתן בן-טובים (דליק ווליניץ) – אביו של אסי.
גילת בן-טובים (ליליאן ברטו) – אמו של אסי.
צבי ברגר (שי אביבי) – אביה של מאיה.
צילה ברגר (רונה ליפז-מיכאל) – אמה של מאיה.
שירה פיטוסי (עדי פלד) – הבת של חן.
תמר (יעל שרוני) – הפסיכולוגית של דסי, ובהמשך גם של יוראי.
תהילה (נועה יהודאי) – המזכירה במשרד של דסי.
שרון (ענבר דנון)– עובדת במשרד של דסי.
הפקה > ליהוק

ב-4 בינואר 2024 פורסם שעדי חבשוש תיקח חלק בסדרת קומדיה רומנטית בה היא תשחק בתפקיד הראשי שנכתב בהתאמה עבורה.
ב-13 בפברואר 2024 פורסם שהעלילה תעסוק במפיקת חתונות בשם דסי טולדנו המחפשת אהבה ולפתע מחוזרת על ידי ארבעה גברים שונים. עוד פורסם שתומר קאפון יגלם חבר ילדות של דסי שחוזר לקשר עימה לאחר מספר שנות נתק.
במרץ 2024 התפרסמו ליהוקים נוספים לסדרה. לצד קאפון, לוהקו גם אושרי כהן, תמיר בר ורוני הרמן לשלושת הגברים הנוספים המחזרים אחר דמותה של חבשוש. כהן נבחר לגלם את מלך הנשף מהתיכון ותמיר בר את החבר לשעבר שלה.
בנוסף פורסם על ליהוקם של אורנה בנאי לתפקיד אימה של דסי, שירה נאור לתפקידה האויבת של דסי ושי אביבי לתפקיד אביה של נאור.
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה התקיימו בין אמצע אפריל עד תחילת יוני 2024 וכללו 31 ימי צילום.
הפקה > שידור

הסדרה הייתה אמורה לעלות לאוויר ב-2 בספטמבר 2024, אך עלייתה לאוויר נדחתה בעקבות איתורן של גופות של שישה ישראלים שנחטפו במתקפת הפתע על ישראל.
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2025 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024 | סדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | עונה ראשונה | בהמתנה |
| 2025 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024 | שחקן ראשי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | תומר קאפון | בהמתנה |
| 2025 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024 | שחקנית ראשית בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | עדי חבשוש | בהמתנה |
| 2025 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024 | שחקנית משנה בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | שירה נאור | בהמתנה |
| 2025 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024 | בימוי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | איתן צור | בהמתנה |
| 2025 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024 | תסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | אורי גרוס | בהמתנה |