stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צדק חברתי
הגדרה

צדק חברתי הוא מושג כללי המכוון אל התנאים והכללים אשר ראויים להתקיים ולהסדיר את היחסים בין בני האדם ובין בני אדם למוסדות חברתיים. עקרונות הצדק החברתי נשענים על מוסר ועל כבוד האדם והם חפים מפניות ומהטיות. על פי זרמים מסוימים במסורת הליברלית, עקרונות הצדק אינם מעדיפים תפיסת טוב אחת על פני רעותה והם חלים על כל אדם באורח שוויוני.
רעיון הצדק החברתי מתייחס לתחומים והיבטים שונים של שיתוף הפעולה בין בני האדם. בראש ובראשונה הוא מתייחס לחלוקת המשאבים בחברה ולסוגיות של צדק חלוקתי. בתחום זה הוגים שונים כדוגמת ג'ון רולס, אמרטיה סן, רוברט נוזיק, רונלד דוורקין ואחרים הציעו כללים שונים לחלוקת משאבים צודקת בחברה. היבט נוסף אליו מתייחס רעיון הצדק החברתי הוא צדק תהליכי אשר נוגע לאופנים הראויים להנחות תהליכי קבלת החלטות. נקודת המבט של הצדק התהליכי גורסת כי החלטות הנקבעות בהליך הוגן וחסר פניות מובילות בהכרח לתוצאה צודקת. תחת המסגרת של הצדק החברתי ניתן לכלול גם היבטים של צדק מאחה אשר נוגעים לתיקון עוולות בחברה ולהתמודדות עם מצבים של אי-צדק. תחומים נוספים אשר כלולים תחת רעיון הצדק החברתי הם צדק בין-דורי, צדק סביבתי, צדק אינטראקציוני ועוד.
הפילוסופית ננסי פרייזר טוענת כי צדק חברתי מורכב משלושה ממדים: חלוקה (של משאבים), הכרה (בערכן השווה של הקבוצות השונות בחברה) וייצוג (בשפה).
מייקל וולצר טוען כי המשמעות שמקבל רעיון הצדק שונה בין חברות שונות, וגם בתוך חברה נתונה עקרונות שונים נחשבים לצודקים ביחס לתחומים שונים של החיים החברתיים. כך, למשל, בעוד שהתפיסה הרווחת היא ששכר מחולק על-פי איכות העבודה של העובד, טיפול רפואי מחולק לפי צורך וזכות הצבעה מחולקת באופן שוויוני.
צדק חברתי מהווה נושא מרכזי בפוליטיקה. רוב הגישות החברתיות מציגות חברה צודקת כיעד, אולם ישנם חילוקי דעות בין האידאולוגיות הפוליטיות השונות מהי חברה כזו. המושג "צדק חברתי" כשלעצמו, שגור על פי רוב בפי קבוצות פוליטיות שרואות בחברה הקיימת חברה שאינה צודקת.
ביקורת

פרידריך האייק טען שהרעיון של צדק חברתי הוא חסר משמעות וכי הרדיפה אחר צדק חברתי גרמה לפגיעה קשה בחירות האדם. האייק קידש את זכות הקניין הפרטי וטען כי אין כל הצדקה מוסרית להתערבות בהחלטותיו של האדם באשר לשימוש ברכושו, ומכאן שאין הצדקה לרגולציה של הכלכלה או למיסוי לצורך השגת אידיאל הצדק החברתי.
שימוש במושג > שימוש היסטורי במושג

המונח "צדק חברתי" מופיע כבר בחיבור האפלטוני "המדינה", שם הוא מוגדר כמצב בו כל אחד עושה את תפקידו. המושג מופיע גם במאמר 7 בכתבי הפדרליסט, בו נטען שחוקים נגד קיום חוזים מנוגדים לצדק חברתי. צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני טען בפני הפרלמנט הבריטי בשנת 1814, ששיתוף פעולה עם שוודיה בשיעבוד העם הנורווגי עומד בניגוד ישיר לעקרונות של זכות טבעית וצדק חברתי.
במובנו המצומצם, כמתייחס לדרך החלוקה של משאבים באוכולסיה, החל השימוש במושג בשנות ה-40 של המאה ה-19. בשנת 1848 התפרסם ספרו של אנטוניו רוזמיני, "החוקה תחת צדק חברתי" (La Costituzione Secondo La Giustizia Sociale), בו הציע פשרה בין היד הנעלמה של אדם סמית והמדינה המתוכננת בה תחרות כלכלית מוגבלת על סמך זכויות טבעיות.
פרק 13 של חוזה ורסאי, הנוגע לתנאי עבודה של הפועלים פותח בהצהרה: "באשר מטרת חבר הלאומים היא כינון שלום עולמי, ושלום כזה יושג רק אם יתבסס על צדק חברתי, ובאשר קיימים תנאי עבודה הכוללים אי צדק, קושי ומחסור לאנשים רבים באופן שייצור אי שקט כה גדול המסכן את השלום ושיפור תנאים אלו נדרש בדחיפות, כולל לדוגמה רגולציה של שעות העבודה, כולל קביעת מקסימום של שעות עבודה ביום ובשבוע עבודה, בקרת היצע העובדים, מניעת אבטלה, דאגה למשכורת ראויה לקיום, הגנת העובד מפני מחלה ותאונות עבודה, הגנת ילדים, צעירים ונשים, דאגה לזקנים, הגנה על עובדים זרים, הכרה בזכות ההתאגדות, ארגון הכשרה מקצועית וטכנית וצעדים נוספים ובהינתן שהימנעות מדינה אחת מדאגה לתנאים אנושיים לעובדים מהווה מכשול ממדינות אחרות מלנקוט צעדים אלו ...".
צ'ארלס קוגלין, מטיף אנטישמי בארצות הברית השתמש בביטוי כסלוגן שלו בתמיכתו בניו דיל ואחר כך במאבק נגד הניו דיל. בשנת 1934 הוא הקים את האיגוד הלאומי לצדק חברתי ובסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 הוציא כתב עת בשם "צדק חברתי" שכלל אמירות אנטישמיות. המושג "צדק חברתי" הוא אחד מארבעת העקרונות של המפלגות הירוקות ברחבי העולם.
שימוש במושג > שימוש במושג בישראל

המשמעות הרווחת של מושג הצדק החברתי בישראל היא הצורך בצמצום הפערים החברתיים, הדאגה לשכבות החלשות והבטחת שוויון הזדמנויות לכל. תפיסה זו מטילה על המדינה אחריות למימוש הצדק, ועל-כן השימוש במושג הצדק החברתי נכרך בתמיכה במנגנוני מדינת הרווחה ובהתנגדות למדיניות נאו-ליברלית המטיבה עם השכבות החזקות.
השופט משה זילברג הציג את הצדק החברתי כאחד מתפקידי השלטון באומרו: "השלטון מחויב לשרת את הציבור - להבטיח שלום וסדר; לספק שירותים חיוניים; להגן על הכבוד והחירות של כל אזרח; לעשות צדק חברתי". דבריו אלו צוטטו על ידי השופט יצחק זמיר בטענו כי זכויות אדם אינם תפקיד בלבדי של השלטון וכי השלטון צריך גם לדאוג לצדק חברתי.
סעיף 2 לחוק חינוך ממלכתי מונה כאחת ממטרות החינוך הממלכתי: "(9) לטפח מעורבות בחיי החברה הישראלית, נכונות לקבל תפקידים ולמלאם מתוך מסירות ואחריות, רצון לעזרה הדדית, תרומה לקהילה, התנדבות וחתירה לצדק חברתי במדינת ישראל".
המונח "צדק חברתי" שימש את בית המשפט העליון בהצדקת צעדים שונים של השלטון. כך למשל, נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק אמר על היטל השבחה: "ביסוד היטל ההשבחה מונח רעיון של צדק חברתי. הרשות הציבורית השקיעה בתכנון ובפיתוח. כתוצאה מכך עלה ערכם של המקרקעין. בעל המקרקעין מתעשר מכך. מן הראוי שבעל המקרקעין יישא בהוצאות התכנון והפיתוח" ועל הלכת השיתוף: "הלכת השיתוף היא מכשיר משפטי שנועד להגשים מטרה חברתית. הוא ניזון מתפיסה חברתית של מוסד הנישואין, כקשר חופשי בין שני יחידים, המושתת על שוויון, שיתוף פעולה, ותמיכה הדדית. הוא מכוון להביא לצדק חברתי." וכך גם כתב השופט יעקב טירקל: "מטרתה של חזקת השיתוף היא צדק חברתי המבוסס על שוויון בין המינים". השופטת אילה פרוקצ'יה הצדיקה את אחד מפסקי הדין שנתנה בנימוק: "דרישות הצדק, בהתייחסותן לנסיבות ולצדדים לעסקה, תוך ראייה רחבה יותר של תכליות צדק חברתי, מצדיקות, לגישתי, מסקנה זו".השופטת דבורה ברלינר כתבה שבמוסד של עד מדינה יש "אי צדק חברתי שמכתיב קביעתם של סדרי עדיפויות שיאפשרו מיצוי הדין עם עבריינים, גם במחיר שלעיתים הנפש סולדת ממנו".
אחת מססמאות מחאת האוהלים בישראל בשנת 2011 הייתה "העם דורש צדק חברתי".
גופים רבים בישראל כוללים בשמם את הביטוי "צדק חברתי", ביניהם נמנים: "עמותת מחויבות לשלום וצדק חברתי", עמותת איתך - משפטניות למען צדק חברתי, מפלגת צדק חברתי, "בית מדרש לצדק חברתי" של ארגון במעגלי צדק, עמותת אומץ (אזרחים למען מינהל תקין וצדק חברתי ומשפטי) והמרכז הישראלי לקידום צדק חברתי.
שימוש במושג > ביהדות

הרב יונתן זקס טוען כי מושג הצדק החברתי תופס מקום מרכזי ביהדות. אחד הרעיונות המאתגרים ביהדות הוא אחריות שמטילה התורה בענייני שמחה, צדקה, חסד ותיקון עולם.
שימוש במושג > בארצות ערב

בארצות ערב החל המושג צדק חברתי להיות רווח בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, וכוונה לדרישה לרפורמה במדיניות הבעלות על קרקעות, הרחבת שירותי הרווחה, דאגה לחינוך לכל.
אקטיביזם חברתי

אקטיביזם לשינוי חברתי יוצא מתוך הנחה שאי הצדק שקיים בחברה נובע מהסדר החברתי הקיים, ופועל סלקטיבית נגד תופעות של אי-צדק כגון הפרת זכויות עובדים, אפליה על רקע מוצא ותרבות, פגיעה בזכויות נשים, הריסת בתים ונישול קרקעות, וכדומה. בתחום השוויון והצדק החלוקתי מוצגת דרישה לאזן את אי-השוויון המתקיים בהכנסה ובבעלות על רכוש, בנגישות לעבודה, להשכלה, לשירותי בריאות ופנאי, ולמשאבים אחרים.
אקטיביזם חברתי יכול להיות מקומי, כלל-ארצי, לגלוש למדינות שכנות או להיות גלובלי. הפעילים צומחים מתוך הקבוצה המוחלשת או מתוך שכבת הרוב, ויוצרים "נוכחות בשטח" ברחוב וברשתות החברתיות במטרה ליצור מודעות. המטרה היא לגייס דעת קהל, לצרף פעילים נוספים, ולהשפיע על מקבלי ההחלטות בחברה. האקטיביזם לובש צורה של הפגנות, אירועי מחאה, ניצול התקשורת, והפעלת לחץ על מקבלי החלטות דרך מכתבים, עצומות ולובינג.
מאחר שמאבקים לשינוי חברתי מבקשים לשנות את הסדר הקיים, עימותים עם הרשויות ועם ארגונים קטנים וגדולים הם כמעט בלתי נמנעים. לעיתים האקטיביסטים החברתיים מוצגים בתקשורת כאויבי הציבור שפוגעים בערכים ובנורמות המקובלית. מסיבה זו פעילים חברתיים מתקשים לפעול לבד, וזקוקים להצטרפות פעילים נוספים.
אקטיביזם יכול להיעשות על ידי יחידים או בקבוצה. כאשר קבוצת הפעילים והתומכים בהם היא גדולה, היא הופכת להיות תנועה חברתית.
ראו גם

השערת העולם הצודק
פילוסופיה של המוסר
שירה חברתית
שנאת אי-שוויון
לקריאה נוספת

דוד הד ודניאל אטאס (עורכים), מורה צדק: עיונים בתורתו של ג'ון רולס, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס 2007.
יוסי דהאן, תאוריות של צדק חברתי, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, 2007.
מייקל סנדל, צדק, הוצאת דביר, תרגום: גיא הרלינג, 2012
ידידיה צ' שטרן (עורך), צדק שלי, צדק שלך - צדק בין תרבויות, מרכז זלמן שזר והמכון הישראלי לדמוקרטיה, 2010.
הערות שוליים

↑  Famous Fredrich August von Hayek Quote, liberty-tree
↑  Rachana Kamtekar, SOCIAL JUSTICE AND HAPPINESS IN THE REPUBLIC: PLATO’S TWO PRINCIPLES, HISTORY OF POLITICAL THOUGHT. Vol. XXII. No. 2. Summer 2001
↑  Federalist no. 7
↑  C. H. Gifford, History of the wars occasioned by the French Revolution, 1817, page 1097
↑  Antonio Rosmini, The constitution under social justice, 2006, page XX
↑  Constitution of the International Labour Office, Wikisource
↑  בג"ץ 164/97 קונטרם בע"מ נ' משרד האוצר ואח' (פסקאות 23 ו-42 לפסק הדין)
↑  ע"א 1341/93 סי אנד סאן ביץ' הוטלס בע"מ נ' הוועדה המקומית לתכנון ובניה, תל אביב-יפו (פסקה 7 לפסק הדין)
↑  רע"א 8791/00 אניטה שלם נ' טווינקו בע"מ (פסקה 8 לפסק הדין)
↑  בע"מ 4623/04 פלוני נ' פלונית (פסקה 9 לפסק הדין)
↑  ע"א 1445/04 בייזמן השקעות בע"מ נ' משה חליוה ואח' (פסקה 19 לפסק דינה)
↑  ע"פ 7450/01 אשרף אבו ליטאף נ' מדינת ישראל
↑  בספרו To Heal a Fractured World: The Ethics of Responsibility
↑  Albert Habib Hourani, Malise Ruthven, A history of the Arab peoples, Harvard University Press, 2002, page 452
↑  מדריך - אקטיביזם לשינוי חברתי באתר שיתופים - אסטרטגיות להשפעה חברתית
↑  אקטיביזם באתר "אנציקלופדיה של רעיונות"
↑  אקטיביזם חברתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551038205171  BnF: cb11956289g (data)  GND: 4236433-4  LCCN: sh85123969  NKC: ph125813
אזוב מצוי

| אזוב מצוי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: אזובית
מין:: אזוב מצוי
שם מדעי
 Origanum syriacum ‏לינאוס, 1753
אֵזוֹב מָצוּי (שם מדעי: .Origanum syriacum L) הוא בן שיח ים-תיכוני, נפוץ וארומטי מאוד, השייך לסוג אזובית ממשפחת השפתניים. מין זה שכיח בבתה ובסלעים בחבל הים-תיכוני של ישראל. אזוב מצוי מתנשא לגובה של 40 עד 60 ס"מ, מכוסה בשערות צפופות ונעימות למגע, עליו מאפירים דמוי ביצה. פרחיו דו-שפתניים, זעירים ולבנים והם ערוכים בתפרחיות דמויות קרקפת הנישאות על עוקצים.
אזוב מצוי מכיל בכל חלקיו חומרי טעם וריח אופייניים ועל כן הוא משמש לחליטה, לתבלין ולהפקת שמנים אתרים לתעשיית הבשמים, ובעבר הוא שימש אף בטקסים דתיים וכחומר בעירה. הוא משמש כצמח מרפא ברפואה העממית. אחד ממרכיביו משמש ברפואה המודרנית לטיפול בפטריות עור וגירויי עור, ובתערובת עם קמפור הוא משמש לחיטוי הפה.
השם "זעתר" בעברית ובערבית מתייחס לעיתים קרובות לאזוב מצוי מאחר שזהו המרכיב העיקרי בתבלין הזעתר, אבל שם זה מיוחס גם לצמחים נוספים ממשפחת השפתניים כמו קורנית מקורקפת (זעתר פרסי), צתרה ורודה (זעתר רומי), צתרנית משובלת (זעתר סבלי) ועוד.
במשך שנים רבות היה מקובל – במיוחד באירופה, כי האזוב המקראי אינו אלא הטחב: הצמח הנמוך הגדל על גזעי עצים וכותלי בתים, במיוחד בצידם הצפוני המוצל והטחוב. במילונים ישנים, מופיע המילה "אזוב" בתרגום לאנגלית בשם moss, שהוא למעשה "טחב".
בשנת 1977 נכנס האזוב המצוי לרשימת המינים המוגנים בישראל ונאסר על קטיפתו. בשל המגמה של עלייה בצריכתו בגלל איסור זה, החל מתקיים גידול מסחרי של האזוב לצרכים מסחריים. בשנת 2019 תוקנה תקנה חדשה המאפשרת קטיף זעתר בכמויות קטנות לצריכה ביתית. בחודש מרס 2024 נתפסו קוטפי אזוב (זעתר) שקטפו באופן לא חוקי כ-29 ק"ג.
טקסונומיה, מקור השם וזיהוי

אזוב מצוי נמנה במהדורה הראשונה של המגדיר הראשון של איג, זהרי ופינברון (1931) על הסוג אזובית (Origanum). ד"ר אפרים הראובני וחנה הראובני עסקו במחקריהם בזיהוי סוגי האזוב השונים, במאמר שפרסמו בשנת 1949. במהדורה השנייה של המגדיר (1948) הוא שויך לסוג Majorana, שיוחד כסוג בפני עצמו, והמין נקרא .Majorana syriaca (L.) Raf. הבוטניקאי איטסווארט (Jan H. Ietswaart), כלל את המין בסיסטמטיקה חדשה שערך בשנת 1980 בסוג אזובית (.Origanum Tourn. ex L). האקדמיה העברית הותירה את השם "אזוב מצוי" על כנו למרות שיוכו המדעי לסוג אזובית כדי למנוע קשיים בשימוש בשם אזוב בהקשר התנ”כי שלו. באתרי האינטרנט ובספרות (למשל, במגדיר לצמחי התרבות בישראל), אזוב מצוי ואזובית מצויה הם שמות נרדפים.
הוא אחד משבעה מינים השייך לסוג אזובית הגדלים בר בישראל וסביבותיה. אזוב מצוי מונה שלושה תת-מינים, אחד מהם, שהוכר ופורסם בשנת 1985, הוא אנדמי לסיני (Origanum syriacum subsp. sinaicum).
בישראל זוהו שני טיפוסים כימיים (Chemotypes) ללא הבדלים מורפולוגיים פרט לריח והבדלים גנטיים. טיפוס אחד מצטיין בכמות גבוהה (כ-50% מכלל הטרפנים) של הטרפן תימול (Thymol) והשני בעל כמות גבוהה של הטרפן קרבקרול (Carvacrol).
מיניות

אזוב מצוי כמו בני סוגו האחרים הוא דו-מיני, אך, ייתכן שפרחים נקביים יימצאו על צמח אחד ופרחים דו-מיניים על צמח אחר. תופעה זו מכונה גינודיואציות (Gynodioecy). באזוב מצוי קיימת סבילות עצמית (self-compatibility) להאבקה עצמית. באזוב מצוי שלושה טיפוסי צמחים: 1. בעלי פרחים דו-מיניים שבהם האבקנים בעלי אבקה פורייה ואורך חיים 72 שעות; 2. פרחים נקביים בעלי אבקנים מנוונים שאינם מייצרים אבקה; 3. ופרחים דו-מיניים שהאבקנים מיצרים אבקה חיונית מועטה יותר ואורך חייהם 48 שעות בלבד. שלושת הטיפוסים נבדלים זה מזה במורפולוגיה, במהלך התפתחות אברי הפרח ובפוריות האבקה. בשני הטיפוסים המייצרים אבקה קיים מנגנון של הפרדה בזמן בין חיוניות השחלה ועמוד העלי לבין חיוניות האבקה. מנגנון זה נועד למנוע האבקה עצמית. האבקנים מבשילים לפני השחלה, וליתר דיוק השלב הזכרי מקדים ב-24 שעות את השלב הנקבי. בשלב הזכרי, עם פתיחת הפרחים, חיוניות האבקה המפוזרת נמצאת בשיאה וזירי האבקנים זקופים והמאבקים תפוחים ואילו הצלקת ואונותיה מהודקות זו לזו וממוקמות מתחת לשתי קומות האבקנים ואינן מוכנות לקליטת האבקה. בשלב הנקבי, אחרי 24 שעות, ביום השני לפריחה, לאחר שרוב האבקה כבר פוזרה, עמוד העלי מתארך (בשלושת טיפוסי הפרחים), אונות הצלקת הבשלה נפרשות ונמצאות מעל האבקנים שזיריהם הפכו לכפופים ולמצומקים. בשלב זה, לקראת סיום השלב הזכרי, התארכות עמוד העלי והרחקת הצלקת מן האבקנים מונעות את ההאבקה העצמית.
מאפיינים

אזוב מצוי הוא בן-שיח ים-תיכוני, בן קיימא, קטן, נמוך, אפרפר, ארומטי מאוד, גובהו 30 עד 60 ס"מ, חלקיו מכוסים כסות צמר ובלוטות. המין מכוסה הן בשערות בלוטיות קצרות וצפופות והן בבלוטות צהבהבות או אדמדמות יושבות ולעיתים בשערות רב-תאיות מסועפות צפופות או דלילות. השערות הבלוטיות מייצרות לפחות 18 טרפנים (שמנים אתרים) ביניהם שני טרפנים בולטים תימול (Thymol) וקרבקרול (Carvacrol). השמנים האתרים יחד עם כסות השערות מפחיתים את מידת ההתאדות ומרחיקים מעליהם את הצאן, במיוחד באזורי בתות הספר הצחיחים. מנגנון נוסף שאזוב מצוי מצויד בו להתמודדות עם החום והיובש הוא הדו-צורתיות של העלים.
עלי החורף גדולים יחסית ורחבים וצמריים יותר מעלי הקיץ הקטנטנים. בקיץ נושרים העלים, וצומחים במקומם עלים קטנים יותר ובעלי שערות צפופות, הדומים במראם ובריחם לעלי החורף. עלי החורף החדשים מלבלבים מבסיס הגבעולים המעוצים בעת ובעונה אחת יחד עם עלי הקיץ מצהיבים של השנה שעברה. במהלך הפריחה מתייבשים עלי החורף ובחיקם מתפתחים ענפים מקוצרים (שפרקיהם קרובים זה לזה) נושאים עלי קיץ קטנטנים.
הגבעולים זקופים, נוקשים, מעוצים, כמעט מעוגלים (אינם רבועים). הנצרים הצעירים אדמדמים ושעירים, הגבעולים מכוסים בכל שטחם בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה. הגבעולים מסתיימים בתפרחת דמוית שיבולים.
העלים נגדיים, פשוטים, קטנים, יושבים או קצרי פטוטרת, תמימים, דמוי ביצה רחבה, ראשם קהה, עבים, בעלי עורקים בולטים בצידם התחתון. העלים מכוסים בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה (שקערוריות).
הפרחים הלבנים והקטנים ערוכים בתפרחיות חיקיות, צפופות ודמויות קרקפת או ב"שיבולת" קטנה הנישאות על עוקצים לאורך קצהו העליון של הגבעול ובקודקודו. לכל פרח נלווה חפה רחב ועגול.
החפים והחפיות מכוסים בכל שטחם בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה.
הפרחים זעירים (5 מ"מ), בעלי עטיף כפול, מאוחות עלים, דו-שפתניים, צבעם לבן.
הגביע שאורכו כ-2.5 מ"מ, דמוי פעמון, מתרחב בהדרגה כלפי מעלה ושסוע לאורכו עד לבסיסו לפנים לשני חצאים בלתי שווים, שפתו תמימה. הגביע, בעל 13 עורקים, שפת הגביע תמימה (ללא שיניים). הוא מכוסה בכל שטחו בבלוטות יושבות, שצבען אדום או צהוב, שנראות כמו דקירות סיכה.
הכותרת, צבעה לבן, דו-שפתנית זעירה, שאורכה כ-5 מ"מ.
צינור הכותרת, אינו בולט מהגביע שתי שפות הכותרת כמעט שוות. השפה העליונה זקופה ושטוחה. השפה התחתונה בת 3 אונות.
האבקנים 4, מעורים אל צינור הכותרת, ערוכים בשני זוגות בלתי שווים באורכם, מסודרים בשתי קומות, שניים קצרים ושניים ארוכים. הם בולטים מהכותרת מהפרחים בעלי אבקה פורייה. הזרים של האבקנים קירחים ומפורדים. המאבקים ורודים בפרחים בעלי אבקה פורייה, וחומים בפרחים ללא אבקה.
השחלה עילית, בעלת 2 עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה לארבעה מגורות בעלות ביצית אחת.
עמוד השחלה בולט מתוך צינור הכותרת בשלב הנקבי והצלקת מפוצלת לשתי אונות. הוא יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה ומתפצל בראשו לשתי זרועות (אונות) בלתי שוות.
הפרי מסוג מַפְרֶדֶת (schizocarp) שעשוי 4 פרודות (זרעים, אגוזיות יבשות) ועטופות בגביע משתייר. לעת ההבשלה מתפרקת התפרחית לגביעים גביעים.
הפרודות (הזרעים) סגלגלים, יבשים, חלקים, קירחים ובעלי עובר ישר.
תפוצה

האזוב נפוץ במזרח הים התיכון (רוב אזורי ישראל, סוריה ולבנון), בעיקר בבתות ים-תיכוניות וגם בשדות בור בחורש, בגריגה ובמחשופי סלעים בגבעות של סלעי גיר וקירטון. אזוב מצוי אינו אהוב על הצאן, כנראה בגלל טעמו ולכן ניתן למוצאו יחד עם צמחים בלתי טעימים באזורי מרעה יחד עם חצב מצוי, מציץ סורי, בוצין הירדן וכתלה חריפה.
האזוב צומח בקרקעות מנוקזות היטב בשמש מלאה עד חצי-צל. הוא עמיד בגיר וביובש ורגיש לעודף מים.
תפוצתו העולמית משתרעת בארצות שבמזרחו של הים התיכון.
למרות שהאזוב נפוץ מאוד בישראל, בעקבות קטיף בכמויות מסחריות של הצמח בבר, עמד המשך קיומו בסכנה, לכן הוא הוכרז כצמח מוגן. הצמח תורבת, ומגודל בארץ כגידול חקלאי. את העלים ניתן לאסוף במשך כל השנה.
שימושים

האזוב משמש כתבלין והוא המרכיב העיקרי בתערובת הזעתר המורכב מעליו המיובשים הטחונים, אותם מערבבים עם זרעי שומשום קלויים ועם סומאק (תבלין העשוי מפירותיו הכתושים של אוג הבורסקאים).
השמן האתרי באזוב מכיל בעיקר תימול וקרבקרול (אנ'). על פי הרפואה העממית חומרים אלו נוגדי כאבים ובעלי תכונות אנטיספטיות חזקות ומכאן גם השימוש הנרחב בו כצמח מרפא. שמן האזוב (השריית העלים בשמן זית) בעיסוי מקל על כאבי ראש ומכייח, מריחתו על דלקות מסייע בריפוין ושתייתו מקלה על כאבי בטן, בחילות, תולעים בבטן ושיעול. מעלים ירוקים או יבשים ניתן להרתיח תה שניתן לשתותו או לגרגר אותו. התה יעיל בעיקר להקלה על שיעול, צרידות, הרגעת כאבי שיניים ומיחושים בבטן.
על פי הרפואה העממית הערבית, צמח האזוב "מחדד את המוח" ואת הזיכרון, וכן מועיל נגד שלשול.
האזוב ביהדות

האזוב נזכר במקרא עשר פעמים כצמח מעוצה קטן הגדל על 'קיר' האזוב שימש בטקסים שונים, כמו טהרת המצורע, מרכיב בהכנת אפר פרה אדומה וכסמל החיטוי והטהרה: "תחטאני באזוב ואטהר, תכבסני ומשלג אלבין".
המקרא מורה לעשות שימוש באגודת אזוב לטהרת אנשים – בהזאה על טמא מת, בשרפת פרה אדומה "והאזוב ? לא אזוביון, לא אזוב כוחלית, ולא אזוב מדברי ולא אזוב רומי (אלא) אזוב תלוי בשמו ולא תלוי בשם אחר"   בטהרת מצורע ובפסח מצרים.
התרגום הלטיני לצמח זה, Ysop, מתייחס בטעות לצמח בן האזוב (Hyssopus officinalis) שגם הוא ממשפחת השפתניים. אך צמח זה אינו נפוץ בארץ.
האזוב נזכר רבות בספרות חז"ל, והתיאורים התנאיים אינם מותירים ספק שסתם אזוב, ללא שם לוואי, הוא הצמח Origanum syriacum, המכונה בימינו בארץ ישראל בשם "זעתר" ללא שם תואר נוסף. לעומת זאת, אמוראי בבל היו חלוקים לגבי זהותו.
פרשני ימי הביניים שכתבו את חיבוריהם בערבית, כמו רס"ג והרמב"ם, זיהו את האזוב עם ה'צעתר' על פי מסורת שהייתה בידם, כפי שציין אבן עזרא בפירושו: 'ואין צורך לחפש על האזוב כי הוא ידוע בקבלה'. בימי הביניים נקרא הצמח בערבית גם 'זופא'. הרופא היהודי אסחאק אבן עמראן מציין שהוא גדל בהרי ירושלים, הוא בעל גבעולים ועלים הדומים לאזוב תרבותי, יש לו ריח טוב וטעם מר והוא נאסף בימי האביב. בנוסף לכך, יש למין זה תימוכין במסורת התרגום של השומרונים, שנוהגים להזות בענפיו את הדם בטקס קורבן הפסח גם בימינו. צמח זה גדל גם במצרים, ולכן סביר שהשתמשו בו בטבילת דם קורבן הפסח.
הרמב"ם מפרט את שימושי האזוב בפירושו לסוגיית פרה אדומה: "הוא עשב נכבד במיני מטעמים, והוא עשב ידוע לרופאים, ואוכלים אותו בעלי-בתים ומתבלים בו הקדרות ומרקחים אותו בדבש".
האזוב בתרבויות נוספות

השומרונים נוהגים להזות בענפי האזוב את הדם בטקס קורבן הפסח עד ימינו. מנהג זה סייע לזהות את האזוב המצוי עם האזוב המקראי.
האזוב נזכר גם בברית החדשה בבשורה על-פי יוחנן (י"ט, כ"ט).
האזוב בשירה העברית

אזכורי האזוב במקרא, במיוחד בפסוק "וַיְדַבֵּר עַל הָעֵצִים מִן הָאֶרֶז אֲשֶׁר בַּלְּבָנוֹן וְעַד הָאֵזוֹב אֲשֶׁר יֹצֵא בַּקִּיר" (מלכים א ה 13) והביטוי "אֲזוֹבֵי קִיר" הביא משוררים ופזמונאים לחשוב שהצומח הגדל על עצים וסלעים, הוא האזוב, ולא היא.
בעקבות מלחמת ששת הימים כתב יוסי גמזו, את השיר "הכותל". אחד הבתים בו אומר:
"הכותל - אזוב ועצבת,/ הכותל - עופרת ודם./ יש אנשים עם לב של אבן / יש אבנים עם לב אדם".
נתן יונתן כותב בשיר "הרדופים":
"לא נפרח כבר פעמיים, והרוח על המים / יפזר דממה צוננת על פנינו החיוורות/ שמה בין איבי הנחל, בשעה אחת נשכחת,/ זיכרונות אזוב שלנו מתרפקים על הקירות".
האזוב אינו גדל על קירות וגם לא על הכותל, וכך חוזרת הטעות בשירים נוספים. אכן, לעיתים אפשר למצוא את צמח האזוב כשהוא גדל על דפנות סלעים. אלו הן "קירות סלע". כלומר, הצמח מתפתח מתוך חריץ או סדק, הנוצרים בדופן סלע, או אבן גדולה.
משה בן שאול כתב את השיר "אלפי שירים", ואחד הבתים בו אומר:
"על קרקעית הים תותח ישן/ עטוף אזוב עתיק בצבע של עשן/ ורק תריסר הספנים כבר עייפים/ ומעל עיניך לובן השחפים". מה שעוטף את התותח הוא יְרֻקִּיּוֹת – אצות ירוקות הגדלות על סלעים בים.
דליה רביקוביץ מזכירה את האזוב בשיר "גאווה", בספרה "הספר השלישי":
"אפילו סלעים נשברים, אני אומרת לך,/ ולא מחמת זקנה./ שנים רבות הם שוכבים על גבם בחום ובקור,/ שנים כה רבות,/ כמעט נוצר רושם של שלווה.
אין הם זזים ממקומם, וכך נסתרים הבקיעים./ מעין גאווה./ שנים רבות עוברות עליהם בציפייה./ מי שעתיד לשבור אותם/ עדיין לא בא.
ואז האזוב משגשג, האצות נגרשות והים מגיח וחוזר,/ ודומה, הם ללא תנועה./ עד שיבוא כלב ים קטן להתחכך על הסלעים/ יבוא וילך./ ופתאום האבן פצועה.
אמרתי לך, כשסלעים נשברים זה קורה בהפתעה./ ומה גם אנשים.
גם בשיר זה, מה שנמצא בים אינו אזוב, אלה אצות ירוקות.
בשיר "אוהבי הטבע" תירגם חיים חפר מילים של שיר צרפתי שחיברו פייר פיליפ וסרז' ולרי:
"אנחנו מבני ראשון לציון/ נרשמנו להיות בחיל השריון,/ כדי שנהיה לטבע קרובים,/ כדי שנוכל ללגום מרחבים,/ להביא למורה בבוקר בהיר/ אזוב ירקרק, יחד עם כל הקיר". מה שהביאו בני ראשון למורה לטבע היה טחב, או אולי ירוקית. לא אזוב.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10 – "צמחים בעלי פרחים א'", בעריכת דוד הלר ומיכה לבנה, הוצאת משרד הביטחון, 1982
הערות שוליים

↑  Origanum syriacum L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  אזוב מצוי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  פרפסור דן פלביץ, ד"ר זהרה יניב, צמחי המרפא של ארץ ישראל, כרך א, תמוז-מודן, 1991, עמ' 46-49
↑   צפריר רינת, אחרי עשרות שנים, רשות הטבע והגנים תתיר לקטוף זעתר, מרווה ועכוב, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2019
↑  ליאור ורוצלבסקי, לאחר איסור של 15 שנים: צמחי תבלין מוגנים יותרו לקטיף, באתר חדשות 13, 7 באוגוסט 2019
↑  רעות סהר‏, איך הפכו צמחי התבלין המוגנים למותרים כעת לקטיף עצמי?, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2019
↑  רשות הטבע והגנים, נתפסו קוטפי אזוב (זעתר) שקטפו באופן לא חוקי כ-29 ק"ג, באתר רשות הטבע והגנים, ‏19 במרץ 2024
↑  ד"ר אפרים וחנה הראובני, האזובים: האזוב הרומי, המדברי, הכוחלי והאזוביון, תרביץ תשרי, תש"י 1949, עמ' עמוד 40-46
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 375
↑  Origanum syriacum L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Origanum syriacum subsp. sinaicum, Plants of the World Online (POWO)
↑  Rodríguez-Riaño, T. and Dafni, A, Pollen–stigma interference in two gynodioecious species of Lamiaceae with intermediate individuals, Annals of Botany 100(2), 2007, עמ' 423-431
1 2  אמוץ דפני, רותי בקר ודן איזיקוביץ, האבקת אזוב מצוי, באתר צמח השדה, ‏3-3-2022
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
↑   מיכל וקסמן, מאז שהוכרז כצמח מוגן, הפך הזעתר לסלע מחלוקת תרבותי־פוליטי, באתר הארץ, 21 במרץ 2019
↑  Factors affecting quantitative and qualitative variation of thyme (Origanum syriacum L.) essential oil in Lebanon, The Free Online Library
↑  Penelope Johnstone, Tradition in Arabic Medicine, Palestine Exploration Quarterly 107, 1975-01-01, עמ' 35 doi: 10.1179/peq.1975.107.1.23
↑  ספר מלכים א', פרק ה', פסוק י"ג
1 2  ספר ויקרא, פרק י"ד, פסוק ד'
1 2  ספר במדבר, פרק י"ט, פסוק ו'
↑  ספר תהילים, פרק נ"א, פסוק ט'
↑  ספר במדבר, פרק י"ט, פסוק י"ח
↑  מדרש הגדול פרה י"ט
↑  נגה הראובני, שיח ועץ במורשת ישראל, פארק נאות קדומים: פארק נאות קדומים, 1984, עמ' 124
1 2  ספר שמות, פרק י"ב, פסוק כ"ב
↑  פירוש אבן עזרא לספר ויקרא, פרק י"ד, פסוק ד'
↑  זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים תשע"ב, עמ' 129–131
↑  'זיהוי האזוב על פי דברי חז"ל והמקורות ההיסטוריים', הרצאה של הרב עזריה אריאל, ביום עיון של אגודת מטמוני ארץ, באתר בינינו.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות פרה אדומה, פרק ג', הלכה ב'
↑  John E.H. Thomson, The Samaritan Passover, Palestine Exploration Quarterly 34, 1902-01-01, עמ' 82–92 doi: 10.1179/peq.1902.34.1.82
גידול אזוב בעין סמיה
חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  24 במאי 1949
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ה באייר תש"ט
 גוף מחוקק:  הכנסת הראשונה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 8, עמ' 37
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הפנים
 מספר תיקונים:  7
 נוסח מלא:  חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, תש"ט-1949
 
חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, תש"ט-1949, שהתקבל ביום 24 במאי 1949, מסדיר את מעמדם המשפטי והמדיני של דגל מדינת ישראל, סמל מדינת ישראל והמנון מדינת ישראל, "התקווה". עם אישורו נקרא החוק בשם חוק הדגל והסמל, ועסק רק בדגל המדינה ובסמלהּ. בשנת 2004 נוספה לחוק הסדרה של המנון המדינה, ושמו שונה בהתאם.