stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריאל לין
נשיאות איגוד לשכות המסחר

בשנת 2002 נבחר לין לתפקיד נשיא לשכת המסחר תל אביב והמרכז ונשיא איגוד לשכות המסחר, ארגון העסקים הגדול בישראל, על ידי כלל חברי הלשכה בבחירות חשאיות, ונבחר שוב לכהונות נוספות בשנים 2007 ו-2013. במסגרת תפקידו זה כיהן גם כחבר הוועדה המייעצת של בנק ישראל.
לין הרחיב את תחומי פעילותה של הלשכה, וכך הפכה מלשכת המסחר תל אביב–יפו ללשכת המסחר תל אביב ומרכז הארץ. בשנת 2009 הוביל את פרישת לשכות המסחר מלשכת התיאום של הארגונים הכלכליים כחלק מהמאבק נגד הפגיעה בזכויות המעסיקים, במסגרת עסקת חבילה בין ההסתדרות, לשכת התיאום וראש הממשלה, בה הוחלט על תיקונים ב-13 חוקי עבודה אשר כולם הטילו עול נוסף על המעסיקים.
בראשותו של לין נבנה איגוד לשכות המסחר כארגון הגג של המגזר העסקי-החופשי בישראל. לין ניהל מאבק מתמיד נגד מה שראה בתור הכבדות על המגזר העסקי באמצעות חוקי עבודה חדשים, הגנה צרכנית מופרזת וחוקי הגנה על הסביבה המטילים את האחריות לזיהום על המגזר העסקי לבדו. הוא פעל נגד המגמה הרווחת בבתי הדין לעבודה, ובעיקר בבית הדין הארצי לעבודה, של פגיעה של מה שנתפס בעיניו בזכויותיהם הבסיסיות של המעסיקים, כגון שלילת חופש הביטוי שלהם במקרה של התארגנות עובדים במקום העסק ועוד. לין ניהל מאבק ממושך נגד מה שלפי דעתו היווה חופש מופרז של העובדים במונופולים שבבעלות המדינה לשבות ולפגוע במשק ובציבור. בעקבות ביקורת זו מונה בשנת 2004 לנציג ציבור (מעסיקים) בבית הדין הארצי לעבודה וכיהן בתפקיד זה שנתיים ימים. לין הציע להטיל עונש מאסר של שנתיים למי שישבש את העבודה בשירותים חיוניים וניהל מאבק נגד חקיקה המחייבת העברת עובדי קבלן להעסקה ישירה תוך תקופה קצובה של 9 חודשים..
הלשכה בראשות לין יזמה חוק להפסקת השימוש במילה "מעביד" בחוקי עבודה ולהנחלת השימוש במילה "מעסיק". בנוסף יזם לין הצעת חוק להגנה על זכויות היסוד של המעסיקים, וכן השיג לראשונה העברת חוק להגנה על זכויות הסוכן הישראלי בפני ספקים בחו"ל.
לין נבחר שש פעמים לחבר במועצת המנהלים של ארגון ה-Eurochambres שהוא ארגון לשכות המסחר באירופה, וכן נבחר כחבר הוועד המנהל בארגון ה-World Chambers Federation, בו מיוצגות לשכות מסחר מ-125 ארצות.
בתוקף חברותו בוועד המנהל של ארגון לשכות המסחר העולמי אישר ה-World Chambers Federation את תוואי ייזום חקיקה להגנה על זכויות היסוד של המעסיקים, שיזם לין וחברי הנהלת לשכת המסחר, לאישור כל 125 המדינות החברות בארגון.
לשכת המסחר העבירה ביוזמת לין תיקון לחוק חובת מכרזים כדי לאפשר השתתפות עסקים קטנים ובינוניים במכרזי המגזר הציבורי, שנמנעה בדרך של הצבת תנאי סף גבוהים, לטענתו, ללא סבירות ואיזון.
האיגוד בראשותו נאבק נגד חוקים ותקנות להגנת הצרכן, כגון חובת סימון מחירים. לין התנגד לחוק המאפשר לצרכן להחזיר מוצר לחנות, תמורת החזר כספי מלא, וראה בו "חוק מזיק ומיותר... שיגרום לצרכנים להשתעשע בקנייה והחזרה של מוצרים". לין פרש מהאיגוד ב-21 בינואר 2024.
פעילות עסקית

למשפחתו של לין חברה העוסקת בהשמת משאבי אנוש. עובדה זו עוררה ביקורת על המאבקים שהוביל כנשיא איגוד לשכות המסחר בנושאי יחסי עבודה, ולפי המבקרים לטובת חברות כוח אדם ונגד העברת עובדים לתעסוקה ישירה
מאבק בתאונות דרכים

חלק גדול מפעילותו הציבורית של לין הוקדש למאבק בתאונות הדרכים, והתבסס על ניסיונו כעו"ד שעסק במיוחד בתחום זה. לין כיהן כיו"ר ועדת המשנה לבטיחות בדרכים של הכנסת, יו"ר משותף של ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בתאונות הדרכים ב-1987, וכן, על פי מינוי שר התחבורה יצחק לוי, יו"ר הוועדה לשיפור רמת הנהיגה. הוא פרסם מאמרים רבים בתחום הבטיחות בדרכים.
בשנת 2010 מונה לין ליו"ר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים. הוא בנה תוכנית עבודה לעיבוי פעילויות הרשות להגברת הבטיחות בדרכים עם פתרונות מוצעים הנוגעים למגזרים פגיעים במיוחד, כמו ילדי הגן והגיל הרך, הולכי רגל ונהגים צעירים. הוא יזם מהלכים למניעת שימוש בנייד בזמן נהיגה, בעיות הקשורות בנהיגת משאיות ואוטובוסים, שיבושי תנועה בתוך ערים, נהגים הנוהגים ללא רישיון תקף, עברייני תנועה מועדים, סוגיית כניסה לצומת באור אדום ורווחת רוכבי האופניים.
תוכניתו של לין משמשת עד היום את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים[דרוש מקור]. אחת מהמלצותיו, להגברת חובת הזהירות של מכוניות המתקרבות למעבר החצייה, התקבלה ב-2015 כתקנה של משרד התחבורה. לין בכהונתו בכנסת הוביל את הרחבת חובת השימוש בחגורת בטיחות גם לנסיעות עירוניות. כמו כן, הוא הגיש הצעת חוק בתקופת הכנסת ה-11 הקובעת ש-20% מכל ההכנסות שיש למדינה מרכישת רכבים ומהשימוש בהם יועברו להשקעות בתשתית הכבישים (ההצעה עברה בקריאה ראשונה, לא התקבלה מול התנגדות האוצר, אך הגבירה את המודעות באשר לצורך לחזק את ההשקעות בתשתיות הכבישים).
לין התנגד לנתיבי תחבורה ציבורית המסומנים על גב תשתית הכבישים הקיימת. לדעתו מדיניות זו המצמצמת את מספר הנתיבים המוצעים לרכב הפרטי ולמשאיות תחנוק את תנועת הרכבים הפרטיים.
ספריו

אבן דרך: שבעה פרקים בשירות הציבור; עורך: דן כרמלי, תל אביב: בורסי, 2012. (קובץ מאמרים מפרי עטו שפורסמו בעיתוני הארץ במהלך 40 שנות פעילותו הציבורית)
ליעד והעורבים; עורכת: ורד לוי-ברזילי, תל אביב, הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014.
הגנה עצמית; עורכת: ורד לוי-ברזילי, תל אביב: קונטנטו דה סמריק, 2015.
זיכרונות אהבה משפיה; עורכת: אלירז נר-גאון, תל אביב: סטימצקי, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
לידתה של מהפכה; עורך: יהודה יערי, תל אביב: ידיעות ספרים, 2017.
החיים על פי הדוד מסין, סטימצקי, 2018.
כיצד שונתה השיטה הפוליטית בישראל 1990-2020, אוריאל לין, שלומי לויה, עורך: יהודה יערי, גני תקווה, הוצאת המרכז הליברלי בע"מ (מכון לחקר החברה והכלכלה ע"ש יוסף ספיר ז"ל), 2021.
פרסים ותארים

אביר איכות השלטון, 2003, תואר שהוענק ללין מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
"GROSSE GOLDENE", אוגוסט 2006, תואר שהוענק ללין מטעם נשיא הרפובליקה של אוסטריה.
אות יקיר התנועה, דצמבר 2013, אות שהוענק ללין מטעם תנועת הליכוד.
אות עמית כבוד, נובמבר 2017, אות שהוענק ללין על תרומה משמעותית לפיתוח כלכלי וקידום חוקי היסוד של ישראל.
הערות שוליים

↑  MyTzadik.com, ר' בן ציון מרדכי חזן - MyTzadik, צדיקים, קברי צדיקים בעולם, תפילות, שידורים חיים, ספרים, פיוטים, תמונות, באתר www.mytzadik.com (ארכיון)
↑  רון גרנות, דיבידנדים: אלי הורביץ כמעט ופספס את ההצגה, באתר כלכליסט, 9 בדצמבר 2008
↑  אושר מינוי עו"ד לין לממונה על ההכנסות, מעריב, 19 בפברואר 1979
↑  אוריאל לין, רפורמת המס השקטה, הרבעון הישראלי למיסים
↑  שרגא מקל, שינויים ניכרים מוצעים במס שבח על דירות, מעריב, 3 ביולי 1979
↑  אוריאל לין, רפורמת המס השקטה, הרבעון הישראלי למסים
↑  מינהל ההכנסות נערך עוד במאי לאפשרות הנהגת מס נסיעות, דבר, 13 בספטמבר 1979
↑  אוריאל לין, רפורמת המס השקטה, הרבעון הישראלי למסים
↑  כל ח"כי "חרות" חויבו להצביע בעד "חוק לין", מעריב, 13 במאי 1983
↑  ראובן בן צבי, אוריאל לין פרש מהמרוץ לראשות עירית חיפה, מעריב, 16 במאי 1983
↑  רשומות הכנסת, אוריאל לין (אסולין), באתר http://knesset.gov.il/mk/heb/mk.asp?mk_individual_id_t=484
↑  הכנסת, חיפוש מידע בפרוטוקולים של הוועדות, באתר https://knesset.gov.il/protocols/heb/protocol_search.aspx?comID=6
↑  גדעון אלון, בחירה ישירה- המאבקים והדרמה אשר הולידו בישראל את הבחירה הישירה של ראש הממשלה; תל אביב: ביתן- הוצאה לאור, תשנ"ו 1995
↑  אהרן ברק, כבוד האדם- הזכות החוקתית ובנותיה, כרך א' פרק חמישי; תל אביב, הוצאת נבו, תשע"ד 2014.
אמנון רובינשטיין, סיפורם של חוקי-היסוד, משפט ועסקים י"ד, 2012, עמ' 109-79.
אוריאל לין ושלומי לויה, כיצד הצליחה ועדת החוקה בכנסת השתים-עשרה במקום שבו נכשלו אחרים: דגשים והרהורים לגבי העתיד, משפט ועסקים י"ד, 2012, עמ' 290-261

אמנון רובינשטיין, הכנסת וחוקי היסוד על זכויות האדם, משפט וממשל; הוצאת נבו, תש"ס 2000.
↑  חיים רמון, חקיקת שולל – הסיפור האמיתי מאחורי חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק, באתר "דיומא", 1 במרץ 2023
↑  גדעון ספיר, המהפכה החוקתית - עבר, הווה ועתיד, ידיעות ספרים, עמ' 70 - 80
רן ברץ, המחטף והמחדל: הקנוניה שהולידה את המהפכה החוקתית
↑  אוריאל לין, לידתה של מהפכה, ידיעות ספרים, 2017, עמ' 13
↑  אוריאל לין באתר איגוד לשכות המסחר
↑  חיים ביאור, ההאשמות ההדדיות הסתיימו במינוי מפתיע, באתר הארץ, 21 באפריל 2004
1 2  משה ליכטמן, ‏שני כובעים לאוריאל לין, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2013
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏איגוד לשכות המסחר: לבטל 10 חוקים שמכבידים על העסקים, באתר גלובס, 13 במרץ 2018
↑  מירב קריסטל, אוריאל לין: "החזר כספי לצרכן? מזיק ומיותר", באתר ynet, 17 במאי 2010
↑  שי ניב, ‏לין "שוכח" לציין שהוא בעל חברת כוח-אדם: "בשום מדינה לא מחייבים את המעסיקים לקלוט עובדים", באתר גלובס, 3 באוגוסט 2008
↑  יהושע ביצור, "יש התרופפות במאמצים למנוע תאונות דרכים", מעריב, 17 ביוני 1986
מרדכי אלקן, "משרד התחבורה אינו דואג להשגת משאבים להרחבת רשת הכבישים", מעריב, 8 בדצמבר 1986
↑  דובי בן-גדליהו, ‏נשיא איגוד לשכות המסחר: לבטל את נתיבי התחבורה הציבורית, באתר גלובס, 31 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290771805171  ISNI: 0000 0004 0219 7505  LCCN: nr98031135  VIAF: 297797044   WorldCat (עם VIAF): 297797044 
אוריאל לין בטקס השקת ספרו: לידתה של מהפכה בבית התפוצות, 2017
סינמטק חיפה

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  סינמטק
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  ליה ון ליר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1973
 תאריך פתיחה רשמי:  1973 
 
 קואורדינטות:  32°48′12″N 34°59′07″E﻿ / ﻿32.80336°N 34.98518°E﻿ / 32.80336; 34.98518
 www.haifacin.co.il
  (למפת חיפה מוגדלת) סינמטק חיפה(למפת חיפה רגילה) סינמטק חיפה
 
סינמטק חיפה הוא אחד ממרכזי האמנות הוותיקים והמובילים בחיפה. הסינמטק הוקם בשנת 1973 על ידי ליה ון ליר (שהקימה גם את סינמטק ירושלים), ושוכן במתחם האודיטוריום במרכז הכרמל.
פעילות

הסינמטק פועל לחינוך, קידום, טיפוח וחשיפה של אמנות הקולנוע ומציע תוכנית יומית על בסיס רפרטוארי, פעילויות חינוך קולנועיות לבתי-ספר, סדרות קולנוע והרצאות בתחום הקולנוע. בסינמטק מוקרנים מעל ל-40 סרטים שונים בכל חודש, בכל ימי השבוע, בשני אולמות קולנוע ובאיכות הקרנה אופטימלית. הסינמטק מציע לקהל תוכנית מגוונת הכוללת סרטים קלאסיים, משוחזרים, רטרוספקטיבות, קולנוע חדש ועכשווי, תוכניות מיוחדות וחד-פעמיות מרחבי העולם, הקרנות חגיגיות משולבות בדיאלוגים עם יוצרי קולנוע מישראל ומהעולם, סדרות של הרצאות משולבות בסרטים ומחוות ליוצרים ישראליים.
לקולנוע הישראלי מקום של כבוד על מסך הסינמטק, המקרין סרטים ישראליים עלילתיים, תיעודיים וסרטי סטודנטים. הסינמטק מרכז סביבו את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, המתקיים מדי שנה בחול-המועד סוכות. בינואר 2025 חגג הסינמטק 40 שנה לקיומו של הפסטיבל.
פעילות נוספת המתקיימת בסינמטק חיפה היא ה"רוקולנוע". החל משנת 1990 מתקיימים בסינמטק אירועי ה"רוקולנוע", בהם מוקרנים בימי שישי, פעמיים בחודש, קליפים ומתקיימות הופעות של להקות רוק שונות. כל ערב מוקדש לסגנון מסוים ברוק, לנושא כלשהו הקשור בתולדות הרוק, או אף ללהקה מסוימת. את ערבי הרוקולנוע עורך ומנחה יורם מארק-רייך, לשעבר סולן להקת הרוק החיפאית קילר הלוהטת, וכיום עורך התרבות של המקומון 'ידיעות חיפה'. ערבי הרוקולנוע מושכים אליהם קהל רב, הן של בני נוער והן של מבוגרים יותר אשר מגיעים לאירועים אלה באופן קבוע. רשימת התפוצה של הרוקולנוע כוללת כ-6000 חובבי רוק מחיפה והסביבה.
בשנת 1991 נערך בסינמטק ערב רוקולנוע בהנחיית יורם מארק-רייך, אשר הוקדש לנושא פולחן השטן ברוק הכבד. אירוע זה גרם להד רב בחיפה בשל התנגדות המפלגות הדתיות במועצת העיר, אשר חשבו בטעות כי מדובר באירוע פולחני של סגידה לשטן, וכן בשל היערכות המשטרה. חששות הדתיים והמשטרה התבדו, והאירוע עבר בשלום. כעבור 12 שנים, התקיים ערב נוסף באותו נושא.
הסמליל הישן של סינמטק חיפה
ערב עירוני

"ערב עירוני" הוא שיר עברי שכתב נתן אלתרמן.
השיר התפרסם לראשונה בכתב העת "גזית" (בעריכת גבריאל טלפיר) בראשית חודש מאי 1934 (חוברת ג', שנה שנייה, תרצ"ד).
השיר לא ראה אור בספר רשמי כלשהו עד לפרסומו בשנית בספר "מחברות אלתרמן ב'", בעריכת מנחם דורמן בשנת 1979 (הוצאת "הקיבוץ המאוחד").
מילות השיר התפרסמו בספר "שירים 1931–1935", אוסף שיריו המוקדמים של אלתרמן שיצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1984. בשנת 1987, כאשר יוני רכטר הפיק את אלבומו של יוסי בנאי "יוסי בנאי", הוא הלחין עבורו מספר שירים, מהם התפרסם במיוחד שיר זה.. שנה לפני כן, רוני ידידיה הקליט אותו בלחן אחר לאלבום הבכורה שלו.
השיר הוא תיאור פלסטי של העיר תל אביב לעת שקיעה, כך למשל מושווים בשיר פנסי הרחוב לפרחי העיר המלבלבים באור ניחוח (הוא היתום המוזכר בקטע בשיר המוצג כאן).
עם השנים, זכה השיר למספר גרסאות כיסוי, בביצועם של רונית אופיר, הגרובטרון, זהו זה וכן בהופעות חיות בביצועו של יוני רכטר ביחד עם אמנים נוספים.
השיר משמש כהמנונו הרשמי של ענף חובשים בבה"ד 10, בית הספר לרפואה צבאית, כאשר מילותיו האחרונות של השיר: "מי שיגיע עד הסוף ירצה לבכות מרוב תוחלת", משמשות לביטוי תקווה והשראה להמשך העשייה.
הערות שוליים

↑  ערב עירוני – תיאטרון מוזיקלי משירי נתן אלתרמן
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
| יוני רכטר |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | התכוונות (1979) • בגובה העיניים (1985) • מחשבות ואפשרויות (1995) • עוד סיפור (2003) • סביבנו (2017) • יוני ג'ירף (2020) |  |
| אלבומים בהשתתפותו | האהבה פנים רבות לה (1976) • באופן קבוע וחד פעמי (1979) • קווים (1981) • משירי אברהם חלפי (1988) • האריה, היונה ותרנגולת כחולה (1992) |  |
| הופעות, אוספים ומארזים | העיקר זה הרומנטיקה (1991) • ממש עכשיו - מנגנים יוני רכטר (1991) • משירי יוני רכטר (2004) • בכל פעם שאני מנגן (2005) • העיקר זה המוזיקה (2012) • האלבומים המקוריים (2013) |  |
| הרכבים | ארבע-עשרה אוקטבות • כוורת • הכבש השישה עשר |  |
| שירים | דמעות של מלאכים (1975) • עטור מצחך (1977) • הילדה הכי יפה בגן (1978) • ערב עירוני (1987) • קילפתי תפוז (1989) • ואלה שמות (1990) |  |
| הצגות ומופעים | אגדה בחולות (1979) • איתמר פוגש ארנב (2012) |  |
| שיתופי פעולה | שיתופי פעולה |  |
| מוזיקה | דני סנדרסון • גידי גוב • אריק איינשטיין • אבנר קנר • עלי מוהר • יוסי בנאי • נורית גלרון • יהודית רביץ • רונה קינן • אסתר עופרים |  |
מבצע משה (מלחמת העצמאות)

חיילי צה"ל בבאר שבע, בנובמבר 1948, בכניסה לבניין "בית הספר לילדי הבדואים", בו הייתה קודם מפקדת הצבא המצרי.
מבצע משה היה הקרב לשחרור באר שבע על ידי צה"ל במהלך מלחמת העצמאות. המבצע נערך ב-21 באוקטובר 1948, בסופו של מבצע יואב ובמסגרתו, והוכתר בהצלחה. המבצע נקרא על שם משה אלברט, מפקד הגזרה ומ"פ בגדוד 8 של חטיבת הנגב, אשר נהרג בהתקפה מצרית על בית אשל.
נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב
רקע

באר שבע המודרנית נוסדה בסוף המאה ה-19 כחלק מהמדיניות של עבדול חמיד השני לפתח את אזורי המדבר של האימפריה העות'מאנית (כשם שפיתח את ג'ראש, עמאן ועקבה).
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הבריטי בשנת 1917, ובתקופת המנדט הבריטי שימשה כמרכז צבאי ומינהלי, בהיותה העיר הגדולה והחשובה בנגב. בתוכנית החלוקה נכללה העיר בשטח המדינה הערבית המיועדת. עם יציאת כוחות המנדט הבריטי משטחי ארץ ישראל בחודש מאי 1948, נכנסו לבאר שבע כוחות צבא מצרים.
כיבוש באר שבע הפך אפשרי בשלבי הסיום של מבצע יואב, כאשר, ב-20 באוקטובר 1948, נפתחה הדרך לנגב. הכנות לכיבוש העיר נערכו כבר בשלבים מוקדמים של המבצע, עוד טרם פתיחת הדרך. אלה כללו תכנונים, סיורים והסתננות הכוחות המיועדים למבצע דרומה, אל מעבר לקווי המצרים. יגאל אלון, מפקד חזית הדרום, העדיף תחילה לתקוף את עזה, שכן קבע כיעד את מיטוט הצבא המצרי. כיבוש עזה, לשיטתו, יערער את מצבו של הכוח המצרי העיקרי שבמישור החוף.
ב-19 באוקטובר החליטה מועצת הביטחון על הפסקת אש. ממשלת ישראל השהתה את תשובתה, על מנת לתת לכוחות עוד כמה ימי לחימה, להשלמת משימותיהם. עם זאת, ברור היה כי הזמן לכך קצוב. כיוון שכיבוש עזה בזמן שנותר הפך כמעט בלתי אפשרי, נפלה ההחלטה לפנות לבאר שבע. במהלך מבצע 'יואב', וכן כהכנה לקראת מבצע משה, הופצצה העיר על ידי חיל האוויר. כמחצית מתוך כ-4,000 תושבי העיר, עזבו אותה עד פתיחת המבצע.
תחילה תוכנן המבצע כהתקפת לילה, ונועד להתחיל בחצות הלילה שבין 20 ל-21 באוקטובר. עיכובים בתנועתו של גדוד 9 הביאו לדחייתו בארבע שעות, כך שכמעט כל המבצע נערך באור יום.
התוכנית

מהירות הביצוע הייתה מרכיב חשוב בתוכנית ההתקפה. זו נועדה להיערך מיד לאחר פריצת הדרך לנגב, וההכנות לכיבוש החלו למעשה, כאמור, עוד קודם לפתיחת הכביש. המהירות נועדה לשם השגת הפתעה, ועל כל פנים, על מנת שלמצרים לא יוותר זמן למשלוח תגבורות או להיערך כהלכה. כל זאת מעבר לגורם שעון החול המדיני לקראת הפסקת אש, שאף הוא הכתיב מהירות. ואכן, לאחר זמן נודע כי המפקד המצרי של העיר לא קיבל התרעה על ההתקפה המיועדת, ואף לא ידע כי צה"ל פתח את הכביש לנגב (ר' להלן).
על פי התוכנית, ההתקפה אמורה הייתה להתבצע מצפון. בצד זה השתרעה שכונה אשר הייתה ממוקמת מחוץ למערכת ההגנה של העיר. משכונה זו הובילה דרך אל העיר פנימה. שני היעדים העיקריים בתוך העיר היו תחנת הרכבת ותחנת המשטרה, והם נותרו לשלב הבא. כוחות חסימה הוצבו בדרכים המובילות לבאר שבע, וזאת על מנת למנוע את תגבור הכוחות המגינים על העיר. כן תוכנן פיצוץ גשר על הכביש הראשי לחברון.
לשם הטעייה, הוטל על כוחות אחרים לתמרן ולבצע ירי מדרום לעיר, וזאת לצורך מצג שווא של התקפה מכיוון זה.
הכוחות המשתתפים

ההתקפה על באר שבע בוצעה על ידי כוחות גדוד 9 והגדוד השביעי של חטיבת הנגב, עליה פיקד נחום שריג. בנוסף, נטלו חלק במבצע גדוד 82 (ללא הטנקים, שניזוקו או אבדו, בקרב על עיראק אל-מנשייה), וגדוד 88 (משוריינים נושאי תותחים ומרגמות כבדות), שני האחרונים של חטיבה 8, שבפיקודו של יצחק שדה.
מן הצד המצרי, העיר הוגנה על ידי כוח בסדר גודל גדודי: כ-300 חיילי מילואים מצריים וכ-150 מתנדבים בלתי סדירים. העיר הייתה מוקפת גדרות תיל, שדות מוקשים ותעלת נ"ט מדרום, ממזרח ומצפון מערב. מסביב לעיר היו 25 עמדות עפר מבוצרות עם חיפוי ראש. לרשות מגיני העיר עמדו, כנשק מסייע, מספר משוריינים, סוללת תותחי שדה 90 מ"מ, תותחי נ"ט ומקלעים כבדים ובינוניים.
הקרב

גדודים 82, 88 ו-7 התרכזו באזור משמר הנגב, וגדוד 9 התרכז באורים. יתר היחידות המסייעות, תותחים ומרגמות, התרכזו בחצרים (קֶלטה, כפי שנקרא אז הקיבוץ). מהירות הפעולה של צה"ל הביאה לכך שהכוחות המצריים בבאר שבע לא היו ערוכים להתקפה הממשמשת ובאה, ואף לא נודע להם על פריצת הדרך לנגב. בשעה 3:45 פתחו התותחים והמרגמות באש ארטילרית מעמדות הממוקמות ממערב לעיר, ובמקביל, פעל כוח הסחה, שתי מחלקות, זחל"מים ומשוריינים, של גדוד 9, מדרום לעיר. כן פוצץ גשר בכביש באר שבע-חברון. הגדוד התשיעי עקף ממזרח את חלקה הצפוני של העיר, שמחוץ לתחומה המבוצר, הגיע אל המקום בו הדרך מצפון חוצה את קו הביצורים המצרי, ואבטח אותו. הקומנדו הצרפתי, אשר פעל במסגרת הגדוד, חדר אל העיר סמוך למעבר המאובטח האמור, וכבש את מוצב בית הקברות, הממוקם בצפון העיר, בתוך התחום המבוצר, ומשם חדר אל השטח הבנוי של העיר. הכוחות התקדמו בחלקה הצפוני של העיר, עד שהגיעו תוך כשעתיים אל הכביש הראשי החוצה אותה. עם בוקר, ב-21 באוקטובר 1948, תחת הרושם כי הגנת העיר מתפוררת, תקף כוח הזחל"מים מגדוד 82, אשר יצא מצפון העיר, את תחנת הרכבת. ארבעה זחל"מים עלו על מוקשים, והכוח נסוג. נסיגתו העלתה חשש במפקדת המבצע, כי הכוחות שחדרו לעיר יימצאו בנחיתות באור יום. לפיכך, כוח מן הגדוד השביעי, יחד עם פלגת שריוניות מגדוד 88, תקף שנית את תחנת הרכבת, וזו הפעם כבש אותה, והמשיך והתקדם לבניין המשטרה, אשר היה מעוז ההתנגדות העיקרי שנותר. בשעה 9:45, לאחר שנורו עליו מספר פגזים, נכנע הכוח המצרי שהגן על בניין המשטרה. כיבוש המשטרה בישר את כיבוש העיר באר שבע כולה. בשעות שלאחר כיבוש העיר החלו חיילים רבים בביזה, דבר שהיקשה על המשך התנופה וניצול ההצלחה.
גדוד 9 ניסה, בהמשך אותו יום, להתקדם ולכבוש את המחנה הבריטי לשעבר קמפ אל שריף (מול השער של עיר הבה"דים כיום). בשל עיסוקם בביזה, היה קושי לרכז את החיילים, ומשהגיע הגדוד ליעדו, נהדף.
אחרית דבר

לאחר תום הקרב ראש הממשלה דוד בן-גוריון שיגר מברק למפקד חזית הדרום בו כתב "בדמכם חידשתם הקשר עם אברהם אבינו".
בכיבוש העיר נהרגו שישה חיילי צה"ל: ארבעה מן 'הקומנדו הצרפתי' ושניים מגדוד 9. מספר הפצועים הגיע ל-21, 14 מ'הקומנדו' והשאר מגדוד 9. לערבים היו כמה עשרות הרוגים וכ-150 שבויים. כן נפל לידי צה"ל שלל, אשר כלל בין היתר, ארבעה תותחים, וכמות לא מבוטלת של נשק קל ותחמושת. כל אלה בנוסף לעשרות טונות של מזון ולציוד אזרחי.
כיבוש באר שבע ניתק את הזרוע המזרחית של הצבא המצרי שבהר חברון מיתר כוחות הצבא המצרי בארץ ישראל. בנוסף, פתח כיבוש באר שבע אפשרויות נרחבות לצה"ל לכיבושים במרחבי הנגב. אלה התבטאו, בין השאר, במבצע לוט.
באר שבע הפכה תוך מספר ימים למרכז מנהלי ולוגיסטי של חזית הדרום וכן של טייסת הנגב. תוך מספר חודשים, החל יישוב העיר באזרחים.
לקריאה נוספת

אברהם אדן, עד דגל הדיו, תל אביב: מערכות, תשמ"ד 1984.
עמיעד ברזנר, הנגב בהתיישבות ובמלחמה, הוצאת משרד הביטחון, 1994.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"נד - 1994.
ארדון כהן, מיכאל (מיקי) כהן, עמוס מנדלסון, חטיבת הנגב במלחמת העצמאות, מהדורה שנייה (ראשונה: 2011), הוצאה עצמית.
מיכאל (מיקי) כהן, "יחידת הקומנדו הצרפתי ומפקדה רס"ן תדי איתן", עלי זית וחרב, כרך ו', סוגיות בתולדות הביטחון של היישוב היהודי ומדינת ישראל, עורכת: אסנת שירן, המרכז לחקר כוח המגן ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006, עמודים 99–151.
וילנאי, זאב "המערכה לשחרור ישראל', ירושלים: הוצאת תור ישראל, תשי"א.
הערות שוליים

↑  עמנואל הראובני, ‏לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך והמרכז לטכנולוגיה חינוכית, באתר "כותר"
עוזי נרקיס, מפקד גדוד 7, 1948
יגאל אלון, מפקד חזית הדרום
יצחק שדה (1948), מפקד חטיבה 8
דמדומים (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר דמדומים
 מידע כללי
 מאת:  סטפני מאייר
 איורים:  גוסטבו ריוז'י 
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  20
 סוגה:  נוער, פנטזיה, רומן
 מקום התרחשות:  Forks 
 הוצאה
 הוצאה:  Little, Brown (הוצאה מקורית) ספריית הפועלים (מהדורה עברית)
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  512 (בכריכה קשה)   544 (בכריכה רכה)   416 (בגרסה העברית)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  רחל אהרוני
 סדרה
 הספר הבא:  מולד הירח
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002615092
 
דמדומים (באנגלית: Twilight) הוא רומן פנטזיה לנוער אשר נכתב בידי הסופרת סטפני מאייר. זהו הספר הראשון בסדרת ספרי "דמדומים", העוסקת באהבתם של בת אנוש וערפד. הסדרה כוללת שלושה ספרים נוספים: "מולד הירח", "ליקוי חמה", ו"שחר מפציע". הספר דמדומים מציג לראשונה את דמותה של איזבלה "בלה" סוואן בת ה-17, שעוברת מהעיר פיניקס אל העיירה פורקס שבמדינת וושינגטון ומוצאת את עצמה בסכנה כשהיא מתאהבת בערפד, אדוארד קאלן.
הספר הפך לרב-מכר מיד עם צאתו לאור בשנת 2005 והגיע למקום החמישי ברשימת רבי-המכר של "הניו יורק טיימס" כחודש לאחר מכן. בהמשך הגיע למקום הראשון. כבר באותה שנה, "דמדומים" זכה בתואר 'ספר הילדים המצליח ביותר של שנת 2005' של המגזין Publisher's Weekly. בנוסף, היה הספר הנמכר ביותר בשנת 2008, והשני הנמכר ביותר בשנת 2009 (ספר ההמשך "מולד הירח" היה הנמכר ביותר). הספר תורגם ל-37 שפות שונות.
עם צאתו לאור זכה "דמדומים" לביקורות חיוביות רבות. המבקרים תיארו אותו כ"רומן אפל שחודר לנשמה" ושיבחו אותו בשל "התפיסה המדויקת של תחושות המתבגרים לגבי מתח מיני וניכור". מצד שני, בביקורות חדשות יותר, מספר מבקרים חשבו שמשיכתה של בלה אל אדוארד הייתה "מבוססת על קסם יותר מאשר על אופי" ושבלה היא דמות נשית חלשה. למרות זאת, כמעט כל המבקרים, בין אם שיבחו את הספר או לא, הסכימו על היותו תופעה ספרותית.
גרסה קולנועית לספר יצאה לאקרנים בשנת 2008. הסרט היה הצלחה מסחרית, עם הכנסות של יותר מ-392 מיליון דולר ברחבי העולם, ו-157 מיליון דולר נוספים ממכירות סרטי DVD בצפון אמריקה, החל מיולי 2009.
פיתוח והשראה

הרעיון הראשוני לכתיבת הסדרה הגיע מחלום שחלמה הסופרת, בו "ילדה ממוצעת" ו"ערפד זוהר ויפהפה" ניהלו שיחה באחו. בחלום, דיברו השניים על הקשיים הרבים בסיפור האהבה שלהם, משום שהערפד נמשך במיוחד לריח הדם שלה ומתקשה למנוע מעצמו להרוג אותה.
בראיון שערכה שאנון הייל עם סטפני מאייר, סיפרה הסופרת על החלום שממנו הכל התחיל. "החלום התרחש בקרחת יער," סיפרה, "והיה שם כל-כך הרבה אור. החלום היה מאוד, מאוד צבעוני... הייתה התמונה היפהפייה הזו, הילד הזה, זוהר כולו באור, ומדבר עם הילדה הרגילה הזו... הילדה הקשיבה, ואני הקשבתי, והוא היה זה שסיפר את הסיפור. הסיפור היה בעיקר על כמה הוא רצה להרוג אותה - ועם זאת, כמה הוא אוהב אותה."
פרק 13 של הספר, החלום עצמו, היה הפרק הראשון שסטפני כתבה. לדבריה, היא הייתה חייבת להמשיך ולגלות אם הילד המנצנץ הרג את הילדה בסופו של דבר. היא החליטה להמשיך את הספר עד סופו, והוסיפה לרעיון המקורי סיפור רקע ועלילות משנה.