stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבאנה מחמוד
הערות שוליים

↑  Pogrund, Gabriel (30 במרץ 2024). "Faith, Gaza and racism, by Labour MP who could become justice secretary". The Sunday Times. אורכב מ-המקור ב-31 במרץ 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "About Shabana Mahmood". Shabana Mahmood's website. אורכב מ-המקור ב-14 בדצמבר 2011. נבדק ב-7 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pogrund, Gabriel (30 במרץ 2024). "Faith, Gaza and racism, by Labour MP who could become justice secretary". The Sunday Times. אורכב מ-המקור ב-31 במרץ 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dods Parliamentary Companion 2018. London: Dods. 2017. ISBN 978-1-908232-27-4.
↑  "Shabana Mahmood". politics.co.uk (באנגלית). ארכיון מ-15 בדצמבר 2019. נבדק ב-15 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Akhtar, Parveen; Peace, Timothy (2019). "Ethnic minorities in British politics: candidate selection and clan politics in the Labour Party". Journal of Ethnic & Migration Studies. 45 (11): 1902–1918. doi:10.1080/1369183X.2018.1443804.
↑  "Shabana Mahmood MP | Women in the Humanities". wih.web.ox.ac.uk. ארכיון מ-15 בדצמבר 2019. נבדק ב-15 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Election Data 2015". Electoral Calculus. אורכב מ-המקור ב-17 באוקטובר 2015. נבדק ב-17 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shabana Manmood: Parliamentary career". Parliament UK. ארכיון מ-18 במאי 2022. נבדק ב-24 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Perraudin, Frances (16 ביוני 2015). "No negative briefing in Labour contest, urges Yvette Cooper aide". The Guardian. ארכיון מ-25 במאי 2021. נבדק ב-24 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Walker, Jonathan (15 בספטמבר 2015). "Birmingham MP resigned because she 'strongly disagreed' with Corbyn on economy". Birmingham Mail. ארכיון מ-22 בנובמבר 2016. נבדק ב-22 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Zeffman, Henry (8 באפריל 2023). "PM once voted for woman trying to oust him; Shabana Mahmood, the Labour campaign chief, knows Sunak from their days at Oxford". The Times. p. 10. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stone, Jon (4 בספטמבר 2023). "Labour reshuffle: Keir Starmer's new shadow cabinet in full". independent.co.uk. Independent. ארכיון מ-6 בספטמבר 2023. נבדק ב-6 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Statesman, New (17 במאי 2023). "The New Statesman's left power list". New Statesman (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-15 בנובמבר 2023. נבדק ב-13 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: vTIVJZpe
יום הדין (2004)

| יום הדין (2004)>  הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובו של אנדרטייקר.מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: WWE
מותג(ים): סמאקדאון
תאריך: 16 במאי 2004
עיר: לוס אנג'לס, קליפורניה
אולם: סטייפלס סנטר
מספר צופים: 18,722
סיסמה פרסומית: .Souls will cry
סדרת אירועי שלם וצפה של ה-WWE
| באקלאש | יום הדין (2004) | באד בלוד |
סדרת אירועי יום הדין
| 2003 | יום הדין (2004) | 2005 |
יום הדין (2004) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE. האירוע היה בלעדי למותג סמאקדאון ונערך ב-16 במאי 2004, בסטייפלס סנטר שבלוס אנג'לס, קליפורניה. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי יום הדין.
תשעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהוקלט לתוכנית Sunday Night Heat. בקרב המרכזי, ג'ון "בראדשו" לייפילד‏ (JBL) ניצח את אדי גררו בפסילה בקרב על אליפות ה-WWE לאחר שגררו הכה את JBL בעזרת חגורת האליפות; לעומת זאת, גררו שמר על התואר, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה. עוד ברשימת הקרבות, אנדרטייקר ניצח את בוקר טי, ג'ון סינה ניצח את רנה דופרי ושמר על אליפות ארצות הברית, וצ'אבו גררו ניצח את ג'קלין וזכה באליפות ה-WWE במשקל קל.
עלילות

האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכנית השבועית סמאקדאון.
הפיוד המרכזי של האירוע היה בין אדי גררו לג'ון "בראדשו" לייפילד‏ (JBL) על אליפות ה-WWE. ב-25 במרץ בתוכנית !SmackDown, בוקר טי הועבר מ-Raw לסמאקדאון כחלק מהדראפט של שנת 2004 ואף לעג למתאבקי המותג. הג'נרל מנג'ר החדש של סמאקדאון, קורט אנגל, העניק לבוקר טי הזדמנות להתחרות נגד גררו על אליפות ה-WWE. חבר הצמד APA שהתפרק, ג'ון "בראדשו" לייפילד, התערב בקרב זה, כשתקף את גררו עם מהלך הקלוזליין מהגיהנום, וכתוצאה ממעשה זה הפך לדמות הרעה. ב-8 באפריל בתוכנית !SmackDown, אנגל הכריז שהמנצח של פרס The Great American יהפוך לטוען לכתר לאליפות ה-WWE. הוא העניק ל-JBL את פרס זה. לעומת זאת, גררו הגיע, גנב את הגביע ואף שבר אותו. ב-22 באפריל בתוכנית !SmackDown, גררו הפסיד לדי-בון דאדלי בקרב שאינו היה על התואר לאחר הפרעה נוספת מצד JBL. שבוע לאחר מכן בתוכנית, JBL העליב את השושלת של גררו בטענה שהם מהגרים לא חוקיים. ב-6 במאי בתוכנית !SmackDown, נודע ש-JBL גרם לאימו של גררו לחטוף התקף לב במהלך אירוע שלא שודר לטלוויזיה ארבעה ימים קודם לכן, כשהוא איים עליה ותפס אותה בכתפה לעיני משפחתו של גררו. שבוע לאחר מכן בתוכנית, גררו נעצר לאחר שהרס את הלימוזינה של JBL. כמו כן, באותה התוכנית JBL ניצח את חברו של גררו, ריי מיסטריו.
הקרב המרכזי האחר ברשימת הקרבות היה בין בוקר טי לאנדרטייקר. ב-22 באפריל בתוכנית !SmackDown, בוקר טי ניצח את רוב ואן דאם ולאחר מכן התרברב על כך שהוא הכוכב הגדול ביותר במותג, אך ברח לאחר ששמע את מוזיקת הכניסה של אנדרטייקר. שבוע לאחר מכן, בוקר טי ניסה לתקוף את אנדרטייקר, אך ללא הצלחה, מה שגרם לג'נרל מנג'ר של התוכנית, קורט אנגל, לקבוע קרב ביניהם באירוע יום הדין. ב-6 במאי בתוכנית !SmackDown, בוקר טי הגיע למכשפת וודו כדי לנסות ולהתגבר על אנדרטייקר. בתגובה, המכשפת אמרה לו להשתמש בעפר מקבר בלתי מסומן נגד יריבו. שבוע לאחר מכן, בוקר טי ניצח את FBI ולאחר מכן נקלע לקרב מבטים נגד אנדרטייקר.
יריבות נוספת שהתנהלה לקראת האירוע הייתה בין ג'ון סינה לרנה דופרי על אליפות ארצות הברית. הפיוד ביניהם החל לאחר שדופריי הועבר למותג סמאקדאון. ב-22 באפריל בתוכנית !SmackDown, דופריי חנך את פינה חדשה בשם "Cafe de René", כשטורי וילסון הייתה האורחת שלו. דופרי העליב את האחרונה ואף ניסה לתקוף אותה, וסינה נחלץ לעזרתה. שבוע לאחר מכן, סינה הפריע בקרב של דופרי נגד וילסון, וכתוצאה מכך קורט אנגל קבע קרב בין סינה לדופרי באירוע יום הדין. ב-6 במאי בתוכנית !SmackDown, סינה ודופרי תקפו אחד את השני במהלך הקרב בין דון מארי לטורי וילסון. שבוע לאחר מכן, דופרי הצהיר שהוא יהיה המתאבק הצרפתי הראשון שזוכה באליפות ארצות הברית.
אירוע

| --- | --- |

תפקיד:: שם:
צוות השידור באנגלית: מייקל קול
צוות השידור באנגלית: טאז
צוות השידור בספרדית: קרלוס קבררה
צוות השידור בספרדית: הוגו סבינוביץ'
מראיין: ג'וש מתיוז
כרוז: טוני צ'ימל
שופטים: צ'ארלס רובינסון
שופטים: ניק פטריק
שופטים: ג'ים קורדראס
לפני שהאירוע שודר בשיטת ה"שלם וצפה", התקיים קרב, שהוקלט במסגרת התוכנית Sunday Night Heat ובו מארק ג'ינדראק התחרה נגד פונאקי. ג'ינדראק ביצע על פונאקי את מהלך ה-Mark of Excellence כדי לנצח בקרב.
אירוע > קרבות מקדימים

האירוע עצמו נפתח בקרב זוגות בין ריי מיסטריו ורוב ואן דאם לדאדלי בויז (באבא ריי דאדלי ודי-בון דאדלי). הדאדלי בויז ניסו לבצע על מיסטיריו את מהלך הסיום שלהם, ה-3D, אך ואן דאם היה שם כדי למנוע את ביצוע המהלך, מה שאיפשר למיסטיריו לבצע על באבא ודיבון את מהלך הסיום שלו, ה-619. לאחר מכן, ואן דאם ביצע על דיבון את מהלך הסיום שלו, הפייב סטאר פרוג ספלאש, כדי לנצח בקרב.
טורי וילסון התמודדה מול דון מארי וניצחה אותה לאחר שביצעה את מהלך הבאקסלייד.
בקרב שבא לאחר מכן, מרדכי התחרה נגד סקוטי 2 הוטי. מרדכי ביצע על סקוטי את מהלך הקרוסיפיקס כדי לנצח בקרב.
בקרב הרביעי, צ'ארלי האס וריקו הגנו על אליפות הזוגות של ה-WWE נגד בילי גאן והארדקור הולי. האס הצמיד את הולי לניצחון לאחר שביצע עליו את מהלך הסאנסט סאנרייס, ניצחון שהקנה לזוג הגנה מוצלחת על התואר.
בקרב נוסף, ג'קלין הגנה על אליפות ה-WWE במשקל קל נגד צ'אבו גאררו. האחרון ביצע על ג'קלין את מהלך הגורי בומב כדי לזכות בתואר.
לאחר מכן, ג'ון סינה הגן על אליפות ארצות הברית נגד רנה דופרי. סינה ניצח בקרב ושמר על התואר לאחר שביצע על דופרי את מהלך הסיום שלו, ה-FU.
בקרב הלפני אחרון, אנדרטייקר התחרה נגד בוקר טי. אנדרטייקר ביצע על בוקר טי את מהלך הטומבסטון פיילדרייבר ולאחר מכן הצמיד אותו לניצחון.
אירוע > הקרב המרכזי

בקרב המרכזי, אדי גררו הגן על אליפות ה-WWE נגד ג'ון "בראדשו" לייפילד. JBL ביצע על גררו את מהלך הבק באדי דרופ על שולחן השדרנים. לאחר שגררו התנגש בשופט, JBL הכה את גררו בעזרת כיסא, מה שגרם לו לדמם רבות. אז, JBL ביצע על גררו את מהלך הסיום שלו, קלוזליין מהגיהנום, כשהאחרון הצליח לצאת מניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן בספירת שתיים. JBL ניסה לבצע פעם נוספת את מהלך הקלוזליין מהגיהנום, אך גררו התחמק מכך והתנגש בשופט. JBL ביצע על גררו את מהלך ה-JBL בומב, כשהשופט המקורי בקרב ביצע ספירת שתיים. גררו ניסה לבצע על JBL את מהלך הפרוג ספלאש, אך האחרון התחמק, השיג כיסא ובזמן שדעתו של השופט הוסחה, הוא השיג את חגורת האליפות. לאחר מכן, גררו תקף את JBL בעזרת מכה מתחת לחגורה ואז תקף אותו עם חגורת האליפות, מה שגרם ל-JBL לנצח בקרב כתוצאה מפסילה. לעומת זאת, גררו שמר על התואר, מכיוון שחגורת אליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה. לאחר הקרב, גררו תקף את JBL בעזרת כיסא עד ששופטים הגיעו להפריד בין השניים.
תוצאות

| מס' | תוצאות | התניות | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| H1 | מארק ג'ינדראק (עם תיאודור לונג) ניצח את פונאקי | קרב יחידים | 03:47 |
| 2 | ריי מיסטריו ורוב ואן דאם ניצחו את הדאדלי בויז (באבא ריי דאדלי ודי-בון דאדלי) | קרב זוגות | 15:19 |
| 3 | טורי וילסון ניצחה את דון מארי | קרב יחידים | 06:14 |
| 4 | מרדכי ניצח את סקוטי 2 הוטי | קרב יחידים | 03:01 |
| 5 | צ'ארלי האס וריקו (א) (עם מיס ג'אקי) ניצחו את בילי גאן והארדקור הולי | קרב זוגות על אליפות הזוגות של ה-WWE | 10:26 |
| 6 | צ'אבו גררו (עם צ'אבו קלאסיק) ניצח את ג'קלין (א) | קרב יחידים על אליפות ה-WWE במשקל קל | 04:47 |
| 7 | ג'ון סינה (א) ניצח את רנה דופרי | קרב יחידים על אליפות ארצות הברית | 09:54 |
| 8 | אנדרטייקר (עם פול ברר) ניצח את בוקר טי | קרב יחידים | 11:25 |
| 9 | ג'ון "בראדשו" לייפילד ניצח את אדי גררו (א) בפסילה | קרב יחידים על אליפות ה-WWE | 23:15 |
(א) - מתייחס למתאבק/מתאבקים שהגיעו לקרב כאלוף/אלופים H - קרב שהתקיים לפני האירוע והוקלט במסגרת התוכנית Sunday Night Heat
הערות שוליים

↑  גררו הגיע במטרה לשבור את הגביע
1 2 3 4 5 6 7 8 9  תוצאות אירוע יום הדין 2004
מלחמות הקוסה

המלחמה השמינית כפי שצייר תומאס ביינס
מלחמות הקוסה, אשר נקראות גם: מלחמות החזית ו-100 שנים של מלחמה באפריקה, היו סדרה של תשע מלחמות, בין השנים 1779–1879. המלחמות התקיימו בין שבטי הקוסה לבין המתנחלים האירופאים בדרום אפריקה. אירועים אלו היו הפעילות הצבאית הארוכה ביותר בהיסטוריה של הקולוניאליזם האפריקאי. המלחמות מתחלקות לשתיים: שלוש המלחמות הראשונות בהן היו עימותים בין הקוסה לבין המתיישבים הבורים, והמלחמה הרביעית עד לסוף הלחימה, בה התערבו הכוחות הבריטים ולחמו נגד בני שבט הקוסה.
הקוסה היא קבוצה אתנית הנמצאת בדרום אפריקה, דוברת את שפות הבנטו. לקוסה שפה ייחודית משלהם הנקראת: איסיקוסה (isiXhosa). זו השפה השנייה בתפוצתה בדרום אפריקה לאחר שפת הזולו. הקוסה חיים בעיקר בחלקה הדרומי של דרום אפריקה, ונכון לראשית המאה ה-21 מונים כשמונה מיליון איש. הבורים, הם ההולנדים, המכונים אפריקנרים, דוברים את שפת האפריקאנס, ומהווים 60% מהאוכלוסייה הלבנה בדרום אפריקה. הבריטים התיישבו במושבת הכף בשנת 1850, והגיעו על מנת שהמושבה לא תיפול לידי ההולנדים.
התיישבות הבורים

בשנת 1652, החלו ההולנדים, המתיישבים האירופאים הראשונים בדרום אפריקה, להתיישב בקייפ כתחנת עצירה בדרכם להודו בשליחות חברת הודו המזרחית ההולנדית. התנחלותם החלה בכף, אך התרחבה לכל אורכה ורוחבה של דרום אפריקה. במחצית השנייה של המאה ה-18, האירופאים עברו מזרחה במעלה החוף, שם פגשו את אנשי הקוסה אשר ישבו באזור, והחלו להתעמת מולם באזור נהר פיש על השטחים. עימותים אלו על הקרקעות הובילו למלחמות וחיכוכים רבים.
התערבות הבריטים

הבריטים הגיעו לדרום אפריקה בשנת 1820 במטרה, בין היתר, לפתור את הסכסוך שנוצר בין הקוסה לבורים על הגבול המזרחי. הבריטים, לא רק שלא סייעו בפתרון סכסוך הגבולות, הם גם ניצלו את היותם משכילים ובכך חיזקו את מעמדם ושליטתם בנושאים משמעותיים באזור. למעשה, בשל הגעתם של הבריטים, נוצרו שתי קבוצות שליטה אירופאיות באזור זה- הבורים והבריטים. הבריטים היו אחראים על התחום הפוליטי- מסחר וייצור, כך שהבורים יכלו להתמקד בעיקר בניהול וטיפוח החוות שלהם. בין הבריטים לבורים היה פער בהשכלה, כשהראשונים היו משכילים יותר מהאחרונים, אותו פער בין הבריטים והבורים המשיך לגדול ובשנת 1841 שליטת הבריטים באזור עוגנה בחוק. ב-1869 החל סכסוך נוסף בין הבריטים למדינת אורנג' הבורית, כאשר נתגלו יהלומים באזור קימברלי. מדינת אורנג' החופשית טענו לבעלות על היהלומים, ואילו הבריטים סיפחו את האזור לעצמם וכך "פתרו", מבחינתם, את הסכסוך.
ההיסטוריה של שבטי הקוסה

בשבט ראראבה, אחד מהשבטים בתוך הקוסה, היה יורש לשלטון בשם נגיקה (אנ') אך הוא היה צעיר מידי כדי לקבל את השלטון. עד שנגיקה הגיע לגיל המתאים, לקח על עצמו דודו, נדלאמב (אנ'), שליטה זמנית על השבט במקומו. בשנת 1795, הגיע נגיקה לגיל בו היה יכול לשלוט על השבט, אך נדלאמב לא היה מוכן לוותר על השליטה ולכן עבר, יחד עם קבוצת תומכים, מערבה אל מעבר נהר הפיש, והתיישב במושבות הלבנות זורובלד (אנ'). מהלך זה פיצל את שבט הראראבה לשתי קבוצות, כשכל קבוצה נקראה על שם מנהיגיה - הנגיקה והנדלאמב. התפתחויות אלו בקרב שבטי הקוסה, גרמו לתנועה גדולה שלהם לאזור הזורובלד, ואיתם מספר רב של בקר. המתח שהיה קיים בין הקוסה לאירופאים על השטחים באזור הזורובלד הובילו לשלוש מלחמות גבול קטנות. בכך, נוצר מצב בו שתי קבוצות תרבותיות חלקו את אותו האזור והסתמכו על הקרקע כמקור התפתחותי, כלכלי ומעמדי. דבר זה הוביל לחיכוכים בלתי נמנעים.
המלחמות הראשונות > המלחמה הראשונה (1779-1781)

המלחמה הראשונה פרצה בשנת 1779 באזור הגבול בין המתיישבים הבורים לבין חברי שבט הקוסה. המלחמה התנהלה בגבולות שבין נהר הפיש לבין נהרות הסאנדייס (Sundays). למרות מרכזיותה של הקרקע באותו הזמן, דווקא הבקר הוא מה שהיווה את החשיבות העליונה בשביל בני הקוסה באזור הזורובלד. לאורך רוב המלחמה הראשונה, בני הקוסה העלו על נס את הרצון בשמירה על הבקר, ואף גנבו בקר מאויביהם. הדעה הרווחת בעולם היא כי המלחמה נגרמה בעקבות גנבת בקר של שבט הקוסה מהבורים, דבר אשר אילץ את הבורים לנטוש את חוותיהם. לאחר מכן, בשנת 1780, מינו הבורים את אדריאן ואן יארסוולד (Adreaan Van Jaarsveld) להיות המפקד בשדה המזרחי של הלחימה. ואן יארסוולד היה מנוסה מאוד, ותחת פיקודו הבורים הצליחו להחזיר כמות גדולה של בקר שבני הקוסה גנבו מהם. בהיעדר הבקר, מרבית מבני הקוסה נטשו את אזור הזורובלד בשנת 1781 .
המלחמות הראשונות > המלחמה השנייה (1789-1793)

שמונה שנים לאחר שנטשו בני הקוסה את אזור הזורובלד, פרצה מלחמת הגבול השנייה בשנת 1789. בעקבות אותה נטישה, היו חדירות רבות של בני הקוסה לשטחי הבורים, שיצרו חיכוכים רבים. מלחמה זו החריפה כאשר החלוצים שהיו תחת פיקודו של בארנד לינדק (Barend Lindeque) - אחד ממפקדי הבורים, חברו לשבט הקוסה על מנת להדוף את חברי שבט הגקונקובה (Gqunukhwebe). עימות נוסף התרחש בין שבטי נדמבלה ולינדקוואה לבין בני שבט הקוסה, כאשר הראשונים יצרו קואליציה חזקה, תקפו את הקוסה, וגנבו מספר רב של בקר (כ-2,000). כתוצאה מחוסר הבנה בין שבט נדאלמה ולינדקוואה, הקואליציה שלהם התפרקה, מה שהוביל להתקפות נגד מצד שבטי הקוסה באזור הזורובלד. ההתקפות הללו זרעו פאניקה בקרב המתיישבים האירופאים שהרגישו צורך לנוס על נפשותיהם ולנטוש את חוותיהם כמעט לחלוטין. תקיפות אלה הסתכמו בהחזרת כ־11,000 כבשים, 200 סוסים לידי הקוסה. התקפת הנגד מצד המתיישבים האירופאים לא איחרה לבוא, כשברצונם לדחוק ולגרש את הקוסה מאזור הזורובלד. מעבר להחזרת כ-8,000 ראשי בקר, הבורים הצליחו להרוג את מפקדיהם של הקוסה, אשר רובם נטשו שוב את האזור. אך עם זאת, בתום התקיפה, המתיישבים האירופאים הבינו כי אין ביכולתם לגרש את כלל בני הקוסה מהאזור, ואלה החלו לחזור בחזרה, דבר שגרר התחלת משא ומתן בין הצדדים, שלא הניב תוצאות חד משמעיות לגבי האזור המבוקש.
המלחמות הראשונות > המלחמה השלישית (1799-1803)

מלחמה זו פרצה בשנת 1799 בעקבות מרד של בני הקוסה באזור גראף- ריינט ( Graaff-Reinet) כאשר הממשל הבורי שלח חיילים על מנת להפסיק את המרד. לאחר התקרית, שבטי הקויקוי חברו לקוסה בזורובלד ותקפו את החוות הלבנות של הבורים. לאחר כחצי שנה, ביולי 1799, הם הגיעו עד אזור אודטשהור (Oudtshoor). הכוח של הגנרל הבורי הותקף בדרכם חזרה למפרץ אלגה על ידי שבט גקונקובה, אשר פחדו שיגורשו מאזור הזורובלד. באותן שנים, עלה הגנרל קוי ( Khoi ) לשלטון הקוסה, ובשל החשש מפניו, ממשלת הבורים פעלה לקידום השלום. כתוצאה מכך, הניחה לשבט הקוסה להישאר באזור הזורובלד. בשנת 1801 פרץ מרד נוסף באזור גראף ריינט, כיוון שהגנרל קוי כפה על אנשי הקוסה לנטוש את חוותיהם. למרות המרד, הקומנדו הבורי לא הצליח להגיע לתוצאות ולכן, בשנת 1803 הוסדר הסכם השלום בו תושבי הקוסה נשארו בזורובלד, שהפך לנייטרלי, לא בשליטה של אף אחד מהצדדים.
תחילת התערבות הבריטים > המלחמה הרביעית (1811-1812)

המלחמה הרביעית הייתה המלחמה הראשונה בה התערבו הבריטים. הקוסה התעלמו מההסכם בו אזור זורובלד נקבע כנייטרלי, וכבשו אותו. מהלך זה הוביל את ממשלת קייפ בשנת 1809 לשלוח את סגן הקולונל ריצ'רד קולינס לסייר בגבולות. לאחר סיורו הוא המליץ על שני צעדים מרכזיים: גירוש הקוסה מאזור זורובלד והגנה עליו על ידי התיישבות בריטית צפופה. צעד נוסף היה הפיכת האזור בין נהר הפיש לנהרות הקיסקאמה (Keiskamma River) לנייטרלי- כלומר, לא מאוכלס על ידי אף אחד מהצדדים. היסטוריונים רבים מאמינים כי המלחמה הרביעית הפתיעה את הקוסה כיוון שחיילי האופוזיציה היו מוכנים היטב, זאת בניגוד לשלוש המלחמות הקודמות. בשנת 1811, קולונל ג'ון גרהאם(John Graham) השתלט על האזור. בעקבות כך, בינואר ובפברואר 1812, העבירו החיילים הבריטים 20 אלף אנשים משבטי נדלמבה וגקונקובה לצד השני של נהר הפיש יחד עם כוחות מאזורים נוספים, שהיו תחת הפיקוד הכללי של קולונל גרהאם. במיקום בו שכנו מפקדותיו של קולונל גרהם, הוקמה עיירה (אחת מהערים הראשונות שהוקמו על ידי הבריטים בדרום אפריקה) הנושאת את שמו- גרהמסטאון (Grahamstown). לאחר המלחמה, נבנתה שורת מבצרים בריטים בחזית על מנת להגן על הגבול. נעשה ניסיון (מצד הבריטים) להקים התיישבות צפופה מאחורי הגבול, וניסיון חיזוק הגנת הקו, אך זה נכשל. במקום זאת, כרת המושל סר צ'ארלס סומרסט (Sir Charles Somerset) ברית בעל פה עם נגאיקה, הצ'יף הגדול של שבטי הקוסה המערבי. ברית זו עוררה תנועה לאומית בשבטי הקוסה (בהנהגת 'הנביא' Makana), אשר הובילה לחידוש מלחמת האזרחים בין הגאיקה לנדלאמב. בשלהי מלחמת החזית הרביעית, פיט רטיף (אחד מהמנהיגים הבורים בדרום אפריקה, שלחמו כנגד הקוסה. רטיף עצמו הביע הסתייגות מהתערבות הבריטים) יחד עם שלושה מפקדים מכוח הקומנדו החדש של העיר סטלנבוש (stellenbosch), שחררו את החיילים הבורים בחזית המזרחית.
תחילת התערבות הבריטים > המלחמה החמישית (1818-1819)

מלחמת החזית החמישית ידועה גם בשם "מלחמת נקסל" (War of Nxele), וזו התפתחה בעקבות קונפליקט בין ממשלת הקייפ לבין אנשי הקוסה. הקונפליקט התעורר בשנת 1817, כתוצאה מהניסיון של הרשויות הקולוניאליות לאכוף את השבתו של הבקר הגנוב. הצפיפות בין אנשי הקוסה שישבו ממזרח לנהר פיש, בשנת 1818 הובילה למלחמת אזרחים בין שבט נגאיקה לבין שבט נדלאמב, שהסתיימה בתבוסתם של שבט נגאיקה. האחרונים, פנו לממשלת הקייפ לבקשת סיוע וחתמו על הסכם הגנה. הסכם זה היווה חובה משפטית להיענות לבקשתם של שבט נגאיקה לסיוע צבאי. ראש הנביאים מקאנה (Maqana Nxele), הוביל את צבאות הקוסה במספר התקפות, ובעקבות התגלות שסיפר שחווה, ניבא והבטיח כי הכדורים הבריטים "יפנו לכיוון המים" ולא יפגעו בבני הקוסה. בהמשך להסכם הצבאי, פלשו כוחות בריטים לאזור של בני הקוסה, והצליחו לנצח את שבט נדלאמב. אך כאשר הבריטים עזבו את האזור וחזרו לאזורם, המלחמה בין השבטים הוצתה בשנית, ושבט נדלאמב הביס שוב את שבט נגאיקה.
ב -22 באפריל 1819 מקאנה הוביל פלישה ותקף את העיר גרהמסטאון, אך המלחמה הסתיימה בניצחון של ממשלת הקייפ ותבוסה של שבט נדלאמב. לאחר מכן הוחזק מקאנה על ידי חיל מצב של הבריטים. קבוצת קוי קויי, אשר חברו לבריטים דאז- היא שאפשרה לחיל המצב להדוף את מקאנה, שאיבד 1,000 חיילים.
בהמשך שנת 1819, הבריטים הדפו את הקוסה מזרחה, מעבר לנהר הקאיסקאסמה ובנוסף, מקאנה נתפס ונכלא באי רובן (Robben). בשלב זה ראשי הקוסה נאלצו להכיר בנגאיקה כמנהיג העליון של הקוסה.
בסוף המלחמה, יצרה בריטניה אזור חיץ נייטרלי בין נהרות הקאיסקאסמה והפיש, שהוכרז כמגביל את הכיבוש הצבאי של שני הצדדים- אך הבריטים ניסו לאכלס אותו באפריקאים, שהיו נאמנים להם באותה התקופה.
מהמתחרש בין המלחמות- בשנת 1820 כ-5,000 מהגרים בריטים מהמעמד הבינוני, בעיקר סוחרים ואנשי עסקים, שוכנעו לעזוב את בריטניה ולהתיישב על חלקות אדמה בין הקבוצות הלוחמות כדי להוות אזור חיץ.
תחילת התערבות הבריטים > המלחמה השישית (1834-1836)

בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19, המשיכו העימותים והתפשטו אל אזור נהר קאיסקאמה, שבזמן זה היה נחשב לגבול המזרחי של הקייפ. למעשה, עד שנת 1823 כבר נסוגו כמעט מחצית המתיישבים באזור לערים, בעיקר לגרהמסטאון ולפורט אליזבת. ה'לבנים', הקויקוי והקוסה, חיו באזור נייטרלי, שבו המסחר והתעסוקה הותרו, אך חוסר הביטחון שהחל במלחמות הקודמות, נמשך והורגש גם כעת. ההרחבה של גבול הקייפ לעבר נהר קאיסקאמה גרמה לגידול בצפיפות באזור, וכן הייתה נתונה ללחץ מצד שבטים אחרים שנעקרו מביתם על ידי אימפריית הזולו. בשנת 1829 גורשו מאקומה (Maqoma) והשבט שלו מאזור נהר קאט (שם התיישבו הקויקוי) ועברו מזרחה, שם התיישבו באדמה נחותה יותר. הם הורשו לחזור לעמק טיום רק בשנת 1833, אך גם אז, גורשו מהאזור כמעט מיד לאחר שחזרו.
בשנת 1833, גירושם מחדש של מאקומה ושבטו יצרה מרירות רבה בקרבם. מרירות זו החריפה והובילה ל'פעולות תגמול' דרסטיות על ידי סיורים בריטים, כתגובה לגנבת בקר משטחם שהתרחשה בתקופת הבצורת. לכן, בשנת 1834, הורה הממשל הבריטי לסר בנג'מין ד'אורבן (Sir Benjamin d'Urban) להקים מערכת הגנה אזרחית. כחלק מהקמת מערכת הגנה זו, נקבעו הסכמים עם מפקדים שהומלצו על ידי סוכני הממשלה, ואשר קיבלו תשלום על מנת לשמור על הסדר.
תגובות הקייפ לפשיטות הבקר של אנשי קוסה התמתנו, אך במקרים מסוימים עדיין נשארו דרסטיים ואלימים. ב-11 בדצמבר 1834, יחידת קומנדו של מפלגת הקייפ הרגה צ'יף משבט הקוסה שהיה בדרגה גבוהה. בעקבות כך, ב-31 בדצמבר של אותה השנה, מאקומה, (אחיו של הצ'יף שנהרג), יחד עם כוח גדול משבט הקוסה (כ-12,000) חצו את הגבול אל תוך מושבת הקייפ. הם בזזו ושרפו את המחנות, והרגו את כל המתנגדים. באותו חורף, פיט רטיף (Piet Retief), הצליח להביסם. סגן הקולונל הארי סמית' נשלח למסע בן שישה ימים, מקייפטאון לגרהמסטאון, במטרה לתפוס את הפיקוד על הגבול. התגבורות נשלחו דרך הים אל מפרץ אלגואה. לאחר סדרת התרחשויות, הובסו ראשי הלוחמים משבט הקוסה והם נסוגו אל הרי אמאטולה.
ד'אורבן הגיע לגבול ב-14 בדצמבר 1834. הוא האמין כי הינטסה (Hintsa kaKhawuta), מפקד הקוסה, הוא בעל חשיבות עליונה לכל מדינת הקוסה, ולכן אחראי על ההתקפה על המושבה. ד'אורבן קבע כי הינטסה אחראי על גנבת מלאי קולוניאלי שנתפס במהלך הפלישה. זו הסיבה שלאחר מכן הוביל ד'אורבן כוח של חיילים קולוניאליים אל מעבר לנהר הקיי ולעבר מעונו של הינטסה. הם כללו את סיפוח השטח בין נהר קאיסקאסמה ונהרות קיי כטריטוריה בריטית, וגירשו את כל השבטים שהיו מעורבים במלחמה. לפיהם, הממלכה אדלייד תיושב על ידי שבטים נאמנים שהם שבטי מורדים שהתנערו ממנהיגיהם ועל ידי פינגוס, שרידי שבטים שנהרסו לאחר עליית אימפריית הזולו. למרות התוכנית, הגירוש של אנשי הקוסה הוכח כבלתי אפשרי. בספטמבר 1835, ד'אורבן הכריז על הסכמים עם ראשי המורדים, והניח להם להישאר במקומות בהם התיישבו, בתנאי להתנהגות טובה משני הצדדים, ובשליטה של שופטים. הם קיוו כי יערערו במהירות את השבטיות בעזרת עזרה מיסיונרית. אולם, ההתפשטות הטריטוריאלית סתרה את אותו הרצון העז של הבריטיים לפתח את הכלכלה שלהם, וכן את הנהגת ממשלת בריטניה.
בין המלחמות- בשנת 1841 הועבר חוק שהנציח את שליטת הלבנים במושבת הכף.
תחילת התערבות הבריטים > המלחמה השביעית (1846-1847)

המלחמה השביעית של הקוסה התרחשה במשך שנה אחת ונקראת גם 'מלחמת הגרזן' או 'מלחמת אמטולה'. הרקע הכלכלי לתחילת מלחמה זו מתבסס על סכנה שריחפה על האינטרסים הכלכליים של הבריטיים בקייפ, ולכן הבריטים החליטו להתערב. מגדלי וסוחרי צמר במזרח הקייפ לחצו להרחבת שטחי המרעה לאזור סיסקאי. בצד הבריטי היו שתי קבוצות עיקריות שנלחמו- קבוצה של חיילים שנשלחו מלונדון לעזור במלחמה וכוחות בריטיים הנקראו 'כוחות בורגר', אשר היו כוחות הקומנדו והתיישבו לפני בדרום אפריקה. בצד של הקוסה, הנגאיקה היו השבט המרכזי שעסק בלחימה, בעזרה של שבטי הטאמבו ונדלאמב. הכוח של שבטי הקוסה הוכפל פי 10 מהמלחמות הקודמות, ואת סוג הנשק החליפו מנשק מסורתי לנשק חם.
בשנת 1946, מושל הכף דאז, מייטלנד, הורה לתקוף את בני הקוסה, בטענה כי חילצו את אחד מחברי הקוסה אשר גנב מהם גרזן וישב בכלא פורט בופורט(Fort Beaufort), ובנוסף הרגו קצין משטרה. גנבת הגרזן הייתה רק תירוץ לתחילתה של 'מלחמת הגרזן', ואילו הסיבה האמיתית הייתה שליטה בקרקעות. מלחמה זו בישרה את תחילתו של עימות בין הבריטים לבין בני הקוסה. בתקופה זו, החלו הבריטים במדיניות שנקראת "אדמה חרוכה", שזוהי טקטיקה צבאית של נסיגה תוך הרס כל דבר העשוי להיות שימושי לאויב. כחלק ממדיניות זו כבשו את האזור והפכו אותו ל"קפרריה בריטית", כלומר מושבה שהיא בשלטון של הבריטים.