stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן ציון שנקר (יזם)
פעילותו בעיר חולון

כשהוחלט להעביר את בית החרושת לחולון, עבר שנקר עם משפחתו ומשפחת אחיו מרדכי לגור בשכונת אגרובנק. עם הגיעו ל"אגרובנק" נבחר ליו"ר ועד השכונה, פעל לאיחוד השכונות למועצה מקומית ולאחר ייסודה היה חבר בה עד מותו. כיו"ר ועד השכונה שנקר פעל רבות לקידום החינוך והתרבות. בין פועליו היו הקמת גן הילדים בשכונה, התחלת מפעל הקמת בית הספר ואיסוף תרומות להקמת משכנו הקבוע ומבנה בית הכנסת הסמוך אליו. שנקר דאג גם לפעילויות תרבות למבוגרים: ארגן סדרות של הרצאות, פעילויות חברתיות ואת נשף פורים הראשון בחולון.
מותו

ב-6 בפברואר 1946, נהרג בן ציון שנקר מאש חיילים בריטיים, אשר פתחו בפעולת גמול על פריצת ארגון הלח״י למחסני נשק בריטיים והריגת 3 חיילים בריטים: בגבולות שכונת אגרובנק, על מספר חלקות לאורך רחוב חנקין, הקים הצבא הבריטי מחנה צבאי גדול. מבנה "דפוס אמנות" ברחוב פרוג 6 הוחרם על ידי הצבא הבריטי ושימש אותו כמחסן נשק אנשי הלח"י השיגו מידע אודות החזקת נשק רב ותכננו פריצה אליו במטרה לגנוב נשק לצורכי הארגון. המבצע תוכנן היטב ונאסף מודיעין על מבני המחנה ופעילות החיילים הבריטים. הפעולה נקבעה ל- ו' באדר תש"ו (ליל ה-6 בפברואר 1946). הפעולה הסתיימה בהצלחה רבה מבחינת הלח"י - כמות הנשק שנאספה הייתה גדולה מהכמות במחסני הלח"י: 4 מרגמות, 8 מקלעי ברן, 24 תת-מקלעים ו 70 רובים, אך תוצאותיה גבו מחיר כבד - במהלך הפעולה נהרגו 3 חיילים בריטיים וחבריהם דרשו נקמה. בן ציון שנקר היה אחד מהרוגי נקמת הבריטים.
הותיר אחריו רעיה, בן ובת.
אתרים לזכרו

על שמו נקרא בית הספר היסודי "שנקר" בחולון. התוכניות למבנים שיזם כבר היו מוכנות כאשר נהרג וכשנפתח בית הספר היסודי בשכונת אגרובנק, והוא נקרא על שמו. בית הכנסת שיועד להנציח את אביו של בן ציון, חיים שנקר, מציין בנוסף לכך גם את יוזמו בן ציון. לאחר מותו פרסמו תלמידי בית הספר מזכרונותיהם על בן ציון שנקר ומאירועי ליל הרצח בביטאון בית הספר הכללי - "הקול". התקבלו מכתבי תנחומים רבים, ביניהם מכתבים מטעם: פרופ' בן ציון דינור שלימד את בן ציון בסמינר למורים, משה שרת בשם הנהלת הסוכנות היהודית, אליעזר קפלן, גולדה מאיר, ויוסף ברץ.
בישיבת אבל ביום השלושים לרצח החליטה המועצה המקומית בחולון לקרוא את הכיכר בצומת הרחובות חנקין וסוקולוב בשכונת אגרובנק, בשם "כיכר השלושה". הכיכר נהרסה וכעת יש בפינה הצפונית-מזרחית של הצומת, שלט הנצחה לשלושת הנרצחים.
לקריאה נוספת

החוברת "מחולות לחולון", בהוצאת עיריית חולון, 1994 כתיבה ועריכה: סמדר בת-אדם, איסוף חומר: נעמי כץ.
"חולון – היסטוריה" מאת: רמי אהרוני, חוקר תולדות חולון.
מפראג לחולון, מאה שנים להולדת ד"ר חיים קוגל, הוצאת עיריית חולון, 1997
מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני

| --- | --- |


מטה המודיעין הצבאי האוקראיני בקייב
 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה 
 תחום שיפוט:  אוקראינה אוקראינה
 משרד אחראי:  משרד ההגנה האוקראיני
 סוכנות אם:  צבא אוקראינה
 תאריך הקמה:  7 בספטמבר 1992
 סוכנות קודמת:  גה-אר-או
 ראש:  קירילו בודאנוב בקייב, אוקראינה
 מטה מרכזי:  Elektrykiv Street 
 עובדים:  חסוי
 תקציב:  2.85 מיליארד הריבניה (2019)
 GUR.Gov.UA
 קואורדינטות:  50°28′17″N 30°31′44″E﻿ / ﻿50.471432°N 30.52892°E﻿ / 50.471432; 30.52892
 he
 
סמל המודיעין הצבאי האוקראיני בשנים 1992-2016
מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני (באוקראינית: Головне управління розвідки Міністерства оборони України; בראשי תיבות: ГУР) הוא המודיעין הצבאי של אוקראינה ואגף הביון של צבא אוקראינה. הארגון הוקם ב-7 בספטמבר 1992 כיורש הגה-אר-או הסובייטי.
היסטוריה

המודיעין הצבאי האוקראיני הוקם בספטמבר 1992 כמחלקת ביון עצמאית בשם המינהל לאסטרטגיה צבאית של משרד ההגנה האוקראיני, אף שהמודיעין הצבאי באוקראינה היה קיים עוד מתקופת רוס של קייב, תחת בוגדן חמלניצקי בשנות 1640.
בשנים 1917–1920 פעלה מחלקת המודיעין של צבא הרפובליקה העממית של אוקראינה והיא הייתה לגרעין של המודיעין הצבאי האוקראיני. עם כיבוש אוקראינה בידי הצבא האדום הבולשביקים סיפחו את המודיעין של צבא הרפובליקה העממית של אוקראינה אל הגה-אר-או והיה לאגף האוקראיני של גר"ו.
בספטמבר 1992 הוקם המודיעין הצבאי החדש של אוקראינה העצמאית.
הסמל החדש

ב-24 באוקטובר 2016 הוצג סמל חדש של המודיעין הצבאי של אוקראינה, הכולל ינשוף כסף מעופף (סמל לחוכמה, כושר המצאה, זריזות, ידע, תובנה והארה) עם חרב זהב בכפותיו (על הידית - סמל אוקראינה) על רקע גלובוס. בנפרד, שטח רוסיה נראה מודגש בכסף על הסמל.
סביב הלוגו יש שתי כתובות. האחת באוקראינית - Воєнна розвідка України - "המודיעין הצבאי של אוקראינה", השנייה בלטינית - "Sapiens dominabitur astris" ("השלטון החכם על הכוכבים"). הינשוף מוצא להורג במסווה מיסטי ומחריד של צייד לילה. הינשוף נראה צד עטלפים - שמהווים סמל למודיעין הצבאי הרוסי, שהמוטו שלו נשמע כמו "רק הכוכבים גבוהים יותר".
ארגון ומבנה

המחלקה למודיעין אסטרטגי
המחלקה לביטחון מידע
המחלקה למודיעין המטה הכללי
מחלקת כוח אדם
מחלקת התמיכה הטכנית
המינהל לביטחון פנים
מינהל התכנון והארגון
מינהל התקשורת
מינהל המימון
המינהל לאבטחת מידע וסודות מדינה
ארגון ומבנה > כוחות מיוחדים

הגדוד הנפרד למטרות מיוחדות מספר 3 (בסיסו בקירובגרד)
הגדוד הנפרד למטרות מיוחדות מספר 8 (בסיסו בעיר חמלניצקי)
הגדוד הנפרד למטרות מיוחדות מספר 10 (בסיסו בקייב). מהווה יחידת עילית עליונה
ראשי המודיעין הצבאי האוקראיני

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| אלכסנדר סקיפאלסקי | 16 באוקטובר 1992 | 9 ביוני 1997 |
| איגור סמשקו | 9 ביוני 1997 | 29 בספטמבר 2000 |
| ויקטור פאליי | 29 בספטמבר 2000 | 13 במרץ 2003 |
| אלכסנדר גאלאקה | 13 במרץ 2003 | 17 בינואר 2008 |
| ויקטור גבוֹזדְ | 17 בינואר 2008 | 17 באוגוסט 2010 |
| סרגיי גמיזה | 17 באוגוסט 2010 | 3 במרץ 2014 |
| יורי פאבלוב | 3 במרץ 2014 | 3 במרץ 2015 |
| ולרי קונדראטיוק | 3 במרץ 2015 | 15 באוקטובר 2016 |
| וסיל בורבה | 15 באוקטובר 2016 | 5 באוגוסט 2020 |
| קירילו בודאנוב | 5 באוגוסט 2020 |  |
ראו גם

גה-אר-או
אמ"ן
DIA
El Chavo del Ocho

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים 
 יוצרים:  Chespirito 
 בימוי:  ג'ון וואטס 
 שחקנים:  Chespirito (El Chavo del Ocho)  Édgar Vivar Villanueva (El señor Barriga, Ñoño)  Florinda Meza (Doña Florinda, Popis)  Carlos Villagrán (קיקו)  Maria Antonieta de las Nieves (La Chilindrina, Doña Nieves)  Horacio Gómez Bolaños (Godínez)  בפסקה זו 4 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים:  El Heraldo de México 
 ארץ מקור:  מקסיקו 
 שפות:  ספרדית מקסיקנית 
 מספר עונות:  8 
 מספר פרקים:  290 
 הפקה
 חברת הפקה:  טלוויסה 
 הפצה:  טלוויסה 
 שידור
 רשת שידור:  Televisión Independiente de México 
 תקופת שידור מקורית:  26 בפברואר 1973 – 7 בינואר 1980 
 קישורים חיצוניים
 www.chavodel8.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
El Chavo del Ocho (בתרגום חופשי לעברית: הילד מחדר 8) היא סדרת קומדיית מצבים מקסיקנית, בכיכובם של רוברטו גומז בולנוס, קרלוס וילגראן, רמון ואלדס, פלורינדה מזה ואחרים. הסדרה עלתה לשידור במקסיקו ב-27 באפריל 1972.
על בסיס הסדרה בהמשך הופקה סדרת הנשפה "El Chavo Animado".
הסדרה שודרה גם בישראל
עלילה

הסדרה מספרת את הרפתקאותיהם של ילד עני, חסר בית, מגושם וחבריו בשכונה הצנועה בה הם גרים.
דמויות

אל צ'אבו (רוברטו גומז בולנוס) - הדמות הראשית בסדרה, ילד ממוצע בן 8.
קיקו (קרלוס וילגראן) - ילד ממוצע בן 9.
לה צ'ילינדרינה (מריה אנטונייטה דה לאס ניבס) - ילדה ממוצע בן 8 עם נמש.
דון רמון (רמון ואלדס) - אבא של צ'ילינדרינה.
דוניה פלורינדה (פלורינדה מזה) - אמא של קיקו.
פופיס (פלורינדה מזה) - אחיינית של דוניה פלורינדה.
פרופסור ג'ירפאלס (רובן אגוויר) - מורה יסודי.
סניור באריגה (אדגר ויוואר) - הבעלים של לה וסינדד.
נהונהו (אדגר ויוואר) - בן של סניור באריגה.
דוניה קלוטילדה "לה ברוחה דל 71" (אנג'לינס פרננדס) - אישה רווקה.
גודינז (הוראסיו גומז בולנוס) - ילד אינטלִיגנטי ויצירתי.
חיימיטו "אל קרטרו" (ראול פדילה) - איש זקן ועדין.
ראו גם

As Aventuras de Gui & Estopa
בוא, כלב, בוא!
הערות שוליים

↑  https://www.youtube.com/watch?v=DzOcUyAF-Ok
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: a5271294  GND: 1162155361  LCCN: no2012012192  VIAF: 231047040   WorldCat (עם VIAF): 231047040
ישראל נח שניאורסון

בית הכנסת שניאורסון (Синагога Шнеєрсона) בניז'ין, שכנראה שימש את רבי ישראל נח
הרב ישראל נח שניאורסון (מכונה: מוהרי"נ מניעז'ין; ה'תקע"ו, 1816 (בערך) - י"ז בניסן ה'תרמ"ג, 1883) היה אדמו"ר לחסידי חב"ד - ניעז'ין (אנ').
תולדות חייו

נולד בעיירה לובביץ'. הוא היה בנו הרביעי של הצמח צדק ושל חיה מושקא (אנ'). נישא בנישואים ראשונים לפריידא, בת דודתו ביילא ובעלה דודו רבי יקותיאל זלמן ולס (חתנו של האדמו"ר האמצעי), שנפטרה לאחר כמה שנים, היה להם שני ילדים. והיה נשוי בנישואים שניים לנחמה דינה. ובנישואים שלישיים לזלטא. ובנישואים רביעיים לחנה חיקע בת דודו רבי מנחם נחום שניאורסון מניעז'ין (בנו של אדמו"ר האמצעי).
עם פטירת אביו נשאר הרי"ן כשנתיים בליובאוויטש, ולבסוף נתמנה כרב בעיר ניעזין (Nizhyn), מקום מגורי חותנו, ומקום קבורת סבו האדמו"ר האמצעי.
ביחד עם גיסו עמד בראש הישיבה בניעזין, שהתקיימה כחמישים שנה, והוציאה רבנים ידועים שכיהנו ברבנות ברחבי רוסיה, כמו הרב יהודה לייב צירלסון מקישינב. שימש גם כאדמו"ר לחלק מחסידי חב"ד שהתפצלו בין בניו של הצמח צדק באותה תקופה. עבודת השם שלו הייתה באופן של מרירות, היה ידוע כבעל בכי והיה בוכה מתחילת התפילה ועד סופה.
כחמש עשרה שנה ישב בניעזין, עד יום פטירתו בי"ז בניסן, ה'תרמ"ג. הוא היה בנו האחרון של הצמח צדק שנותר בחיים, אחיו המהר"ש נפטר חצי שנה לפניו. נקבר באהל סבו האדמו"ר האמצעי, בעיר ניעזין. לאחר פטירתו, חסידיו הפכו לחסידים של אחיינו שלום דובער שניאורסון (מרציצה) מקאפוסט. ענף חצר ניעזין פעל למעשה במשך כחמש עשרה שנים.
תשובות, מכתבים ומאמרי אביו

באותן שנים ששהה אצל אביו, עסק בעיקר בנגלה, והיה ידוע כבקי בש"ס ובפוסקים. אביו שהיה מאוד טרוד היה מוסר לו שאלות בהלכה לענות עליהן. תשובות שנכתבו על ידיו בתקופת חיי אביו ולאחר מכן, פורסמו בכתבי עת של תנועת חב"ד. כנראה חלק מהתשובות בהלכה שנכתבו בשו"ת צמח צדק, נכתבו על ידיו, בעיקר בשנות אביו האחרונות. באותו זמן הוא גם עמד בראש הישיבה שנוסדה בליובאוויטש בשנת ה'תר"א והתקיימה 26 שנים. באותו זמן עסק גם באמירת דברי חסידות (דא"ח – בלשון חסידי חב"ד), כשאר בניו של הצמח צדק.
בחיי אביו הצמח צדק הוא היה מה"מניחים" (כותבי מאמרי החסידות של האדמו"ר) של מאמרי החסידות שאמר אביו. ישנה העתקה מ"הנחה" שלו משנת ה'תר"ד (1844), וכן מהשנים ה'תרי"ח–ה'תרכ"א. בנוסף, קיים כתב יד שלו הכולל "הנחות" ממאמרי אביו החל משנת ה'תרכ"ב לערך, הנמצא בספריית אגודת חסידי חב"ד בברוקלין. כתב היד היה בבעלות ר' אברהם שניאורסון, בנו של ר' ישראל נח וחותנו של ר' יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ'. מאמרים מכתב יד זה הודפסו על ידי הוצאת ספרים קה"ת.
צאצאיו

בנו רבי אברהם (י"א סיון תר"כ, 1860 - ב' חשון תרצ"ח, 1937).
בתו נחמה דינה שניאורסון (צר'), אשת הריי"צ.
שניאור דובער.
רבי משה.
רבי יעקב.
רבי נחום (ה' שבט תרמ"ג. 1883 - כ"ג ניסן תרצ"ח, 1938), רבה האחרון של ניז'ין, נאסר בעלילת השתייכות לארגון ציוני אנטי-קומוניסטי והוצא להורג.
בתו שטערנא אשת רבי שניאור זלמן אהרון (הרז"א), בן אדמו"ר המהר"ש.
בתו אסתר ליבא אשת רבי שמריה נח מבאברויסק. (חתנו זה התבקש על ידי חסידי חותנו למלא מקום חותנו בניעזין, אך לפי המסופר "לא אסתייעא מילתא" כלומר: לא הסתייע הדבר. ובהמשך השנים בפועל היה אדמו"ר לחסידי קאפוסט).
בתו שיינא שיינברג.
בתו פרלה דבורה (זלמנסון).
לקריאה נוספת

עמרם בלוי, תולדות ימי חייו של הגה"ק רבי ישראל נח שניאורסהן אדמו"ר מניעזין זי"ע , היכל הבעש"ט כרך י"ט, תמוז תשס"ז, עמ' קכח-קנב.
יוסף יצחק קמינצקי, היכל הבעש"ט, על תולדות אדמו"ר מהרי"נ מניעזין, תגובות, גיליון כ', עמודים קצח-קצט, תשרי ה'תשס"ח
מיכאל רון, היכל הבעש"ט, גיליון כ"ד, עמודים קפ-קפ, זוטות - נספח לתולדות אדמו"ר רבי ישראל נח שניאורסון מניעזין
יוסף יצחק קמינצקי, היכל הבעש"ט, גיליון כ"ה, עמודים קצא-קצב, בני אדמו"ר מהרי"נ מניעזין
יהושע מונדשיין היכל הבעשט, גיליון כה, עמוד קצב, בעניין הנ"ל
נחלת צבי, חלק י', מכתב קודש מרבי ישראל נח, עמודים קנ"ב-קנ"ג
אנציקלופדיה לחסידות בהוצאת מוסד הרב קוק, בערכו
אור ישראל, תשס"ח - נדפס מכתב שלו מדברי אביו מתוך ארכיון ספריית חב"ד.
באגרות קודש הצמח צדק, הוצאת ספרים קה"ת, תשע"ג, עמודים קצ"ז-ר"ד ובעמוד רל"א, נדפס כמה מכתבים שלו.
יהושע כהן

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1922 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  8 באוגוסט 1986 (בגיל 64) שדה בוקר, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   לח"י  צה"ל
 
יהושע כהן (משמאל) בחברת דוד טוביהו, 1960
יהושע כהן (22 ביוני 1922 – 8 באוגוסט 1986) היה איש הלח"י, ממייסדי שדה בוקר, שומר ראשו של דוד בן-גוריון ואיש חינוך.
לקריאה נוספת

יאיר שלג, רוח מדבר: סיפורו של יהושע כהן, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ח 1998.(הספר בקטלוג ULI)
עופר רגב, נסיך ירושלים: פרשת ההתנקשות ברוזן השוודי פולקה פון ברנדוט, ירושלים 1948, צור יגאל: פורת, תשס"ו 2006.
גלילה רון-פדר, אהבה בפרדסים: סיפורו של יהושע כהן, ירושלים: יד יצחק בן-צבי; עם עובד ('ראשונים בארץ'), תשמ"ט 1989. (לבני הנעורים)
יהודה עציון, הארנק של יהושע כהן, כפר עציון: בית ספר שדה כפר עציון, תשע"ז 2017.
הערות שוליים

↑  פרסים של אלף לא"י כ"א, דבר, 20 במאי 1942
↑  נתפס אחד מקבוצת שטרן שהמשטרה קבעה עליו פרס, הצופה, 29 באוקטובר 1944
↑  אברהם הרצפלד, במרומי גוש עציון, דבר, 2 ביולי 1971
↑   יום העצמאות | 1983, באתר כאן ארכיון, 17 באפריל 1983
↑  נחמה כהן איננה, מעריב, 21 ביוני 1985
↑  מחאת החקלאי הבודד, באתר ערוץ 7, 20 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007573243505171  ISNI: 0000 0000 3067 5712  LCCN: n89134564  VIAF: 23729694   WorldCat (עם VIAF): 23729694 
יהושע כהן (מימין), בכרזת מבוקשים של משטרת המנדט
שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי

שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי (מסאיל מנצור אבן סלימאן אלד'מארי בשמו המקורי) הוא ספר שאלות ותשובות שנכתב במאה ה-15 על ידי רבנו חוטר בן שלמה, חכם יהודי-תימני ומחבר הספר "נר השכלים" (סראג' אלעקול). הספר נכתב בערבית והוא מכיל 54 שאלות ותשובות שונות.
על הספר

שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי עוסק בשאלות יסוד ביהדות, בהן העולם הבא, ימות המשיח, תחיית המתים ובריאת העולם. הספר עוסק בעיקרו במחשבה ומוסר, אך גם בהלכה, והוא מושפע, בדומה לחיבורים יהודיים-תימניים נוספים, ממשנתם של רב סעדיה גאון, רבינו בחיי והרמב"ם.
ספר זה בנוי במתכונת של שאלות ותשובות, בהם מנהל המחבר דו-שיח מדומה עם עצמו, בדומה לספר "מקור חיים" לרבי שלמה אבן גבירול או "ספר הכוזרי". במתכונת זו נעזר רבנו חוטר בן שלמה על מנת להציג ולדון בשאלות שונות שאינן קשורות אחת בשנייה, מבלי ליצור קשר ענייני אחד ביניהן.
הספר פורסם לראשונה על ידי האגודה להצלת גנזי תימן, בתרגומו וביאורו של הרב יוסף קאפח, יחד עם שני חיבורים נוספים של רבני תימן - "גן השכלים" של ר' נתנאל בירב פיומי ו"ספר המעלות לדרגות ימות המשיח" (על ידי מחבר שלא נודע שמו). כמו כן, הספר יצא בשתי מהדורות נוספות במכון משנת הרמב"ם.
לקריאה נוספת

הרב יוסף קאפח, מבוא לספר, להלן "קישורים חיצוניים"
שלום דובער שניאורסון

ערך זה עוסק באדמו"ר מליובאוויטש. אם התכוונתם לאדמו"ר מקאפוסט, ראו .
.
מכתב שכתב הרש"ב בעת ששהה בווינה ובו הוא מתאר את תוצאות התייעצותו עם פרויד
רבי שלום דובער שניאורסון (כ' בחשוון ה'תרכ"א, 5 בנובמבר 1860 – ב' בניסן ה'תר"פ, 21 במרץ 1920), מכונה "האדמו"ר הרש"ב", היה האדמו"ר החמישי בשושלת אדמו"רי חסידות חב"ד־ליובאוויטש (בדורו התקיימו ענפים נוספים של החסידות מלבד ליובאוויטש), שעמד בראשה משנת ה'תרמ"ג (1882) ועד לפטירתו בשנת ה'תר"פ (1920). ייסד את ישיבת תומכי תמימים בלובביץ', את רשת ישיבות תומכי תמימים ותורת אמת.
ישיבת "תומכי תמימים"

כדי להתמודד עם אתגר תנועת ההשכלה והציונות שבאותו הזמן התפשטו באירופה והורידו מלימוד תורה וקיום מצוות תלמידי ישיבה רבים, ובכלל זה גם חסידיו, וכן עם אתגר הישיבה הליטאית (כגון ישיבת וולוז'ין), הבין רש"ב שעליו לעצב מרכז חסידי בדמותה של הישיבה הליטאית, המלוכדת סביב קבוצה נבחרת של צעירים רווקים מוכשרים, שתהפוך למוקד רוחני־דתי לחסידיו.
בט"ו באלול ה'תרנ"ז (1897), בסעודת השבע ברכות של בנו יוסף יצחק, ייסד את ישיבת תומכי תמימים בלובביץ' כמוסד שבו עוסקים בלימוד תורת חסידות חב"ד כחלק מסדרי הלימוד הקבועים, לצד לימודי תלמוד והלכה.
הרש"ב תיאר את תלמידי הישיבה כ"חיילי בית דוד", משל היו חיילים היוצאים לקרב להביא את המשיח, שהוא צאצא של דוד המלך. הוא דרש מהם להתמסר ללימוד התורה ולעבודת ה' עד כדי מסירות נפש. הוא כינה אותם "תמימים".
העברת מוקד ה"חצר" מזקני החסידים לתלמידי הישיבה השפיעה על עתיד חב"ד.ישנם הסבורים כי מערך זה איפשר לחסידות חב"ד־ליובאוויטש להתבלט יותר משאר הזרמים של חב"ד בעבר.
את שיטת הלימוד בישיבה התווה ב"קונטרס עץ החיים" (ה'תרס"ד (1904)), שבו הוא שולל את שיטת הפלפול קודם שהתלמיד הגיע לבהירות שלמה בסוגיה. הוא מורה גם שעל כל תלמיד להקדיש לפחות ארבע שעות ביום ללימוד תורת החסידות, ומסביר את החשיבות בלימוד זה.
משנתבססה הישיבה, היא הפכה לציר המרכזי לא רק של חיי ה"חצר" אלא של כלל החסידים. מאמרי הרבי נאמרו בפני התלמידים בלילות שישי, במשך השבת חזרו התלמידים על המאמרים בסיוע ה"חוזרים" שתפקידם היה לזכור בדיוק רב את מילות הרבי, לאחר מכן חזרו על הדברים לפני הרבי, תוקנו במדת הצורך, ובמוצאי השבת הועלו עלי כתב, הודפסו במכונת העתקה, והופצו בקרב החסידים. כך גם החסידים החיים במרחקים יכלו לעיין בדברי הרבי, זמן לא רב לאחרי אמירת המאמר. באופן זה מאמרי הרבי גיבשו את החסידים סביב הישיבה והרבי. ה"תמימים" נדרשו להתפרס בתפוצות החסידים ולספק את נפשם הצמאה באמצעות חזרה על מאמרי חסידות, סיפורים, והתוועדויות.
בשנת ה'תרע"ב (1912) שלח לחברון שבעה תלמידים מצטיינים ומשפיע, כדי להקים שם סניף של הישיבה בשם "ישיבת תורת אמת". לשם כך הוא קנה את בית רומנו, ושלח לשם מימון תדיר. כעבור חודשים אחדים חזרו שניים מהבחורים לרוסיה, ועם פרוץ מלחמת העולם ה־1 גם שאר בני הקבוצה חזרו אליה (הם היו נתיני רוסיה, ועזבו את הארץ שהייתה בשליטת הטורקים). בשנת ה'תרפ"ב (1922) הוקמה הישיבה מחדש בירושלים, שם היא פועלת עד היום.
יחסו לציונות

הרש"ב היה אחד המנהיגים הבולטים והמיליטנטיים שהעמידה היהדות האורתודוקסית כנגד הציונות. הוא ראה בציונות ובציונים אויבים מרים המאיימים על עצם קיומו של העם היהודי במובנו המסורתי, והכריז עליהם מלחמה. בתנועה הציונית הוא ראה סכנה גדולה בהרבה מההשכלה וההתבוללות, משום שהנלכדים ברשת ההשכלה אינם מדמים בעצמם שהם יהודים כשרים, ולכן יש להם סיכוי לשוב בתשובה, ואילו הציונים שואפים לחולל שינוי ערכי בדת עצמה ובכך הם מחשיבים עצמם ליהודים כשרים יותר משומרי המצוות, ואין סיכוי שיחזרו אליה.
התנגדותו החריפה לציונות נבעה משלוש סיבות. מבחינה תאולוגית הוא סבר כי הציונות נוגדת באופן חד לעיקרון שפעילות ארצית למען בוא המשיח - תרחיקו. לתפיסתו, הגאולה צריכה להיות בידי שמיים ולא באמצעות מעשים ארציים. הוא היה הראשון שהשתמש במדרש שלוש השבועות כטיעון נגד הציונות, "ומכאן ואילך החל טיעון זה להיות רווח כארגומנט אנטי־ציוני מובהק בקרב החרדים במזרח אירופה". זאת בניגוד לתפיסת אביו שהתבטא שאילו היו אנשי ביל"ו עולים לארץ ישראל "באור השם", "הייתי גם כן נוסע ומביא מאה אלף חסידים לארץ ישראל". שנית, הוא טען כי מטעמים פרגמטיים הציונות המדינית איננה ישימה: אומות העולם לא יאפשרו כינון מדינה יהודית, והיהודים במהותם אינם מסוגלים לבנות מדינה ("גם אנחנו מצד תכונותינו אין אנו מסוגלים לזה"). שלוש, הוא חשש כי מטרת הציונות היא להחליף את המסורת היהודית כיסוד והעיקר של עם ישראל ב"לאומיות".
הוא אמנם המשיך במסורת אבותיו ותמך ביישוב החב"די בחברון ובחסידי חב"ד האחרים שהתגוררו בארץ, אולם בה בעת התנגד באופן חריף לתמיכה כספית באלה שהתיישבו בארץ במסגרת ה"ישוב החדש", וכינה את בני היישוב החדש בירושלים: "החוטאים והפושעים שמטמאים את הארץ".
הוא התיר את יישוב הארץ רק ליחידי סגולה הרוצים ומסוגלים להקדיש עצמם לתלמוד תורה ותפילה, וקבע כי לאור החילון הפושה בארץ מוטב לא לקיים את מצוות יישוב הארץ מאשר להחשף לסכנות החילון, ואף התיר ליושבים בה וחוששים מפני החילון לעזוב אותה. זאת בניגוד לעמדתו של רבי שלמה זלמן שניאורסון מחב"ד-קאפוסט שתמך ביוזמת חובבי ציון.
התנועה הציונית גרסה כי תקומה ארצית ומדינית תושג באמצעות פעילות פוליטית והתיישבותית, והיא ניסתה לשוות לפעילות זו תחושת מיידיות ודחיפות. כקונטרה לגישה זו, רש"ב הציע מודל דומה: לתפיסתו, התקומה הרוחנית תושג באמצעות פעילות במישור רוחני־נפשי, ואף הוא ניסה לשוות לפעילות זו תחושת מיידיות ודחיפות. מכאן הכרזתו, לראשונה בתולדות חב"ד, שדורו הוא "דור המשיח בלתי שום ספק". משנתו מסמנת איפוא תפנית אידאולוגית ביחס למשיח: בעוד שאדמו"רי חב"ד שקדמו לו התמקדו בעיקר בפן הרוחני־נפשי של הגאולה ולא החשיבוה אימננטית, הרש"ב פיתח את רעיון המשיחיות האקטיבית שתתממש עוד בדורו. אדמו"רי חב"ד שהגיעו אחריו העמיקו והרחיבו תפיסה זו.
משנתו

מאמרי החסידות של רבי שלום דובער מצטיינים בהסברה רחבה של המושגים הנדונים בספרי החסידות, ובהצגתם בצורה הגיונית ומובנת תוך ריבוי דוגמאות ומשלים להמחשת הדברים. בכך הוא מגדיל את הפער שבין "חסידות" ל"קבלה", בה מובאים מושגים ללא הסברה. הוא אף התבטא שרצונו שתלמידי ישיבתו יוכלו ללמוד חסידות באותה הבנה והעמקה בה לומדים סוגיות תלמודיות. בשל מעלות אלו, יש למאמריו חשיבות מרובה בהבנת החסידות, ובישיבות חב"ד הם מהווים את היסוד והשער ללימוד חסידות בצורה מעמיקה. בשל סגנונו הברור והמסודר הוא כונה "הרמב"ם של תורת החסידות".
בדרך כלל, כשבא לבאר עניין מוקשה בחסידות אמר סדרה של מאמרים המכונה בשם "המשך". פעמים כתב עניין כמקשה אחת ורק אחר כך, כשאמרו ברבים, חלקו למאמרים נפרדים. זמני תחילת ההמשכים היו בדרך כלל ראש השנה או שבועות (לעומת אביו, הרבי מהר"ש, שהתחיל את מסורת ה"המשכים", שאצלו היה הזמן בעיקר בפסח). החסידים נוהגים לקרוא להמשכים על פי שנת אמירתם (כגון "המשך רנ"ט" להמשך שנאמר בשנת ה'תרנ"ט (1898-1899)). שני "המשכים" ארוכים במיוחד: "יום טוב של ראש השנה", שאמירתו החלה בראש השנה של שנת ה'תרס"ו (1905) ונגמר בראשית שנת תרס"ח, ו"בשעה שהקדימו", שהתחיל בשבועות של שנת ה'תרע"ב (1912) ונמשך על פני ארבע שנים. לצד מאמריו במשנת החסידות, הוא גם אמר מאמרים המדריכים את האדם כיצד לעבוד את ה'. מתוכם מאמר "החלצו" הנזכר ו"נר חנוכה" של שנת ה'תרמ"ג. הוא גם הוציא שני קונטרסים "קונטרס התפילה" (ה'תר"ס, 1900) ו"קונטרס העבודה" (ה'תרס"ט, 1908), הדנים בנושאים אלו.
לפי תפיסתו, העיסוק בהלכה ובתלמוד בלבד (המכונה בחב"ד "תורת הנגלה") איננו מספיק ויכול להביא את האדם לידי כפירה. לכן מוטל על האדם ללמוד גם את תורת החסידות (המכונה בחב"ד "תורת הנסתר" או "פנימיות התורה").
במשנתו, ההבדל המהותי בין חסידות לקבלה הוא כי בעוד שהקבלה היא ביאור סדר ההשתלשלות (העולמות והספירות השונות) ותבניתו בצורה טכנית, תורת החסידות היא הבעת רעיונות עמוקים (כמו אחדות הבורא) בצורות שונות, כשהקבלה משמשת כעולם מושגים בו משתמשת החסידות להסברת רעיונותיה ובאמצעותו אומרת את דברה. תפיסה זו מתבטאת בפתגמו כי ”העולם אומר כי חסידות היא ביאור על קבלה. אך באמת, קבלה היא ביאור על חסידות”. על האדם מוטל להביא את עצמו להכרה בתפיסת העולם הזו, הגורסת כי אין עוד מלבדו ואין משמעות אמיתית ל'יש' ולמציאות האדם אם אינם בשירותו של הבורא, באמצעות לימוד מעמיק בתורת החסידות והתבוננות בכך בשעת התפילה, תוך זהירות מדמיונות ומהטעיה עצמית.
אחת מתקנותיו הידועות היא תקנת הבור על גבי בור שמיועדת לאפשר טבילה במקווה מחומם, כדי שהטבילה תיעשה ביישוב הדעת.
חיבוריו

ספר המאמרים - 29 כרכים הכוללים את מאמריו על פי סדר השנים
אגרות קודש - שישה כרכים הכוללים ובהם איגרותיו
ספר השיחות תורת שלום - לקט משיחותיו בהתוועדויות, שלושה כרכים
שאלות ותשובות תורת שלום
קונטרס ומעיין מבית ה' - בתחילת הקונטרס מובא יומן ארוך ומפורט של רבי יוסף יצחק שניאורסון הכולל את הרקע לכתיבת הקונטרס - הקמת ישיבת תומכי תמימים בלובביץ', הקמת חברת מחזיקי הדת, המלחמה בתנועת ההשכלה ובציונות. הקונטרס עצמו עוסק בהתגברות על תחבולות היצר.
קונטרס חנוך לנער - צוואתו לבנו
תורת שלום - שיחותיו בהתוועדויות, בתרגום ללשון הקודש
חיבוריו > חיבורים לתלמידי תומכי תמימים

קונטרס התפלה - התפילה על פי שיטת חב"ד
קונטרס העבודה - דרך עבודת השם
קונטרס עץ החיים - נחיצות לימוד החסידות והדרכה לתלמידי ישיבות תומכי תמימים.
לקריאה נוספת

אברהם חנוך גליצנשטיין, ספר התולדות , כרך אחד עשר, רבי שלום דובער אדמו"ר מהורש"ב , (מתוך דבריהם וכתביהם של אדמו"רי חב"ד מליובאוויטש), הוצאת קה"ת, כפר חב"ד.
פרק שביעי של תולדות רבותינו נשיאינו לוי יצחק הולצמן, כסלו תשע"ד, הוצאת ספרים קה"ת, כפר חב"ד (קיצור וליקוט מתוך ספר התולדות).
רפאל נחמן כַּהַן, ליובאוויטש וחייליה, (כפר חב"ד)
איליה לוריא, ‏בין דת לפוליטיקה: ר' שלום דב בער כמנהיג אורתודוקסי, חב"ד: היסטוריה, הגות ודימוי, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, 2016 [תשע"ז], עמ' 201–221, באתר Academia.edu
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2008)

| --- | --- |
 11 בנובמבר 2008
 → 2003 2013 ← 
הפתקים בהם השתמשו הבוחרים: פתק צהוב לבחירת ראש הרשות המקומית, פתק לבן לבחירות רשימה לרשות המקומית
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2008) הם הבחירות למועצות מקומיות ולעיריות בישראל שהתקיימו ב-11 בנובמבר 2008. אחוז ההצבעה בבחירות עמד על כ-40%.
מועצות אזוריות

בשתי מועצות אזוריות התקיימו בחירות ב-2008:
מועצות אזוריות > אל-בטוף

במועצה אזורית אל-בטוף נבחר ריאד ח'טיב לראשות המועצה.
מועצות אזוריות > בוסתאן אל-מרג'

במועצה אזורית בוסתאן אל-מרג' נבחר אחמד זועבי לראשות המועצה.
מועצות מקומיות ועיריות > אבו גוש

בבחירות למועצת אבו גוש נבחר מחדש סלים ג'בר, בתמיכת 52 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > אבו סנאן

באבו סנאן נבחר מחדש לראשות המועצה נוהאד משלב.
מועצות מקומיות ועיריות > אבן יהודה

באבן יהודה נבחר מחדש לראש הרשות עמוס עזאני בסיבוב שני.
מועצות מקומיות ועיריות > אום אל-פחם

באום אל-פחם נבחר לרשות העירייה חאלד אגברייה (ער'), שהחליף את האשם עבד אל-רחמן (אנ') (ער') כנציג התנועה האסלאמית.
מועצות מקומיות ועיריות > אור יהודה

באור יהודה נבחר מחדש דוד יוסף, שנבחר בבחירות מיוחדות ב-2007, לראשות העיר.
מועצות מקומיות ועיריות > אור עקיבא

באור עקיבא נבחר מחדש שמחה יוסיפוב לראשות העיר.
מועצות מקומיות ועיריות > אורנית

באורנית נבחר לראשות המועצה שלומי לנגר.
מועצות מקומיות ועיריות > אזור

באזור נבחר לראשונה אריה פכטר לראשות המועצה מטעם רשימת "אזור אחת".