stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע ארנון
מבצע השחרור

בבוקר שבת פיקדו על המבצע הרמטכ"ל הרצי הלוי וראש שב"כ רונן בר בחפ"ק משותף. לפי דיווחים פלסטיניים, הלוחמים נכנסו למחנה הפליטים על גבי משאיות אזרחיות. חלק מהכוח היה מסוערב והתחזה לעקורים מרפיח.
סביב השעה 11:00 בבוקר ניתנה הפקודה "פעל", להתחיל במבצע. הכוחות פרצו בו זמנית לשני מבנים שבמרחק 200 מטר זה מזה. באחד הוחזקה נועה ארגמני, ובשני הוחזקו אלמוג מאיר ג'אן, אנדריי קוזלוב ושלומי זיו. הם הוחזקו באזור השוק של מחנה הפליטים נוסייראת, בסביבה אזרחית ששימשה כמגן אנושי. פעולת החילוץ כללה הסחות דעת והונאות. רדיו חמאס דיווח כי חיילים כיתרו בית ספר צפונית למחנה הפליטים, וחמאס טען כי "כוח מיוחד ישראלי הסתנן למרכז שוק נוסייראת". המחבלים לא ציפו לפעולת חילוץ לאור יום. לאור זאת הוזרמו לסביבה כוחות ישראליים גדולים אשר הגיעו אל החטופים במהירות תוך הפתעה מוחלטת. כל זאת לצד מעטפת אש שהמטיר צה"ל והעסיקה את מחבלי חמאס.
הפריצה לדירה שבה הוחזקה נועה, בקומה הראשונה, נעשתה באופן מהיר והיא חולצה תוך שש דקות. צוות ימ"מ פשט על המבנה, חיסל את המחבלים שהשגיחו עליה, וחילץ אותה במהירות. כוחות הימ"מ והשב"כ, יחד עם נועה ארגמני, חברו לכוחות צה"ל והעבירו אותה למסוק אשר הטיס אותה ארצה. לעומת זאת, שלושת החטופים האחרים הוחזקו בקומה השלישית של מבנה אחר, ומהלך מבצע השחרור שלהם הסתבך. הצוות התפצל כאשר חלק מלוחמיו נכנסו בסולם לחדר בו ישנו החטופים. במקביל, שאר הכוחות עלו לדירה ממדרגות הבניין בכניסה הראשית. הצוות המחלץ נתקל באש כבדה בתוך המבנה ומחוצה לו, הכוחות הישראלים הופתעו מכמות המחבלים שהמתינו להם. ההנחה היא שהם הגיעו שעות קודם לכן כדי לתגבר את האבטחה על החטופים. במהלך חילופי אש נהרג לוחם הימ"מ פקד ארנון זמורה. ב-11:15 התקבלה הקריאה "היהלומים בידינו".
הכוחות, שנשאו את זמורה על אלונקה, הובילו את החטופים למשאית שחיכתה להם בלב נוסייראת. אולם הפעולה שנעשתה לאור יום, ובלב מחנה פליטים הומה אדם, עוררה מהומה רבתי. חמאס החזיק מאות מחבלים חמושים מסביב, אשר רדפו אחרי הכוחות המחלצים. הם ירו שני טילי RPG לעבר המשאית, והסבו נזק לתיבת ההילוכים שהשבית את המשאית. כמו כן צמיגי המשאית נוקבו באש העזה שירו המחבלים הפלסטינים. המחבלים ניסו לפגוע שוב במשאית באמצעות RPG, אך כטב"מים של צה"ל חיסלו אותם שניות לפני הירי.
בינתיים, לוחמי הימ"מ חילצו את החטופים מהמשאית לעבר מבנה סמוך. בשלב זה צה"ל השיב אש באמצעות תקיפות עצימות של חיל האוויר אשר בחסותן כוח קרקעי גדול נכנס לתוך מחנה הפליטים במעורבות כוחות ניוד, שריון, גבעתי, צנחנים ולוחמים משייטת 13. לבסוף, צוות קרב של סיירת צנחנים ולוחמי שייטת 13 חבר לכוחות הימ"מ והשב"כ, העלה את לוחם הימ"מ הפצוע ארנון זמורה,את יתר הלוחמים ואת שלושת החטופים על גבי כלים ממוגנים, בסיוע יחידת הניוד 5515, סיירת גבעתי וגדוד השריון "שלח".
בשעה 11:50 הגיעו אחרוני הכוחות הישראליים לקו החוף, והעבירו את החטופים למסוקים של חיל האוויר. החטופים נחתו בישראל במצב רפואי תקין, והועברו להמשך בדיקות רפואיות במרכז הרפואי שיבא – תל השומר. בשעה 13:33 הותר לפרסום כי צה"ל, שב"כ והמשטרה, במאמץ משולב, שחררו את ארבעת החטופים הישראלים. בערב הובאה נועה ארגמני לבית החולים איכילוב, שם נפגשה עם אמה, אשר נמצאת על ערש דווי. אלמוג מאיר ג'אן נתבשר כי אביו, אשר סבל מבעיות בריאות, נפטר כמה שעות לפני החילוץ.
לטענת משרד הבריאות של רצועת עזה, המנוהל על ידי חמאס, המבצע הוביל להרג של 274 פלסטינים ולפציעתם של 698 נוספים. דובר צה"ל אמר כי "יותר מ-100 נהרגו – בהם מחבלים ואזרחים שחמאס השתמש בהם כמגן אנושי". בנוסף נגרם הרס רב באזור הפעולה.
שם המבצע

מבצע החילוץ נקרא במערכת הביטחון "זרעי קיץ". בעקבות מותו במבצע של פקד ארנון זְמוֹרָה, לוחם הימ"מ ומפקד הכוח שחילץ את שלושת החטופים במבנה השני, סוכם על ידי הרמטכ"ל ומפקד הימ"מ כי המבצע ייקרא על שמו "מבצע ארנון". ההחלטה אושרה יום לאחר מכן בישיבת הממשלה. זמורה הועלה לדרגת רב-פקד לאחר מותו.
תגובות

בישראל התקבלה הידיעה בשמחה גדולה ובדמעות התרגשות באולפני החדשות. ברחובות פרצו חגיגות ספונטניות, כולל בקרב ישראלים שתיירו במדינות אחרות ובקהילות יהודיות בעולם. מנהיגי העולם המערבי נתנו את ברכתם. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ונשיא צרפת עמנואל מקרון שיבחו את חילוץ בני הערובה. מדינות נוספות ובהן גרמניה, אוסטריה, הולנד ופולין בירכו על המבצע המוצלח. מנגד, מצרים, איראן ונורווגיה גינו את המבצע. שר החוץ של האיחוד האירופי, ז'וזפ בורל, זעם על הרג האזרחים בעזה במבצע חילוץ החטופים, וכינה אותו "טבח מחריד, מרחץ דמים".
כלי התקשורת העולמיים חגגו את שובם של החטופים, ובהם העיתונים "הגרדיאן" הבריטי, "לה מונד" הצרפתי, והעיתונים האמריקאים "וול סטריט ג'ורנל", "הוושינגטון פוסט" ו"הניו יורק טיימס". ערוץ הטלוויזיה "CNN" פתח בסיקור נרחב מרגע פרסום החדשות.
לטענת משרד ההסברה של חמאס, 274 פלסטינים, בהם 64 ילדים ונערים, 57 נשים ו-37 מבוגרים נהרגו במסגרת המבצע. דובר הזרוע הצבאית אבו עוביידה הכריז כי המבצע גרם למותם של חטופים ישראלים אחרים, אם כי לטענות אלו לא התקבל אימות.
לאחר החילוץ נשא דברים יעקב ארגמני, אביה של נועה, בסרטון שהופץ על ידי דובר צה"ל. בדבריו המקוריים הודה בין היתר לנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, אך בדובר צה"ל השמיטו את ההתייחסות לביידן.
ב-11 ביוני הביע האו"ם חשש מפני פשעי מלחמה שייתכן שבוצעו במהלך המבצע.
ראו גם

מבצע ראשית האור
מבצע יד זהב
חילוץ פרחאן קאדי
WISE J2209+2711

|  נתוני תצפית |
| --- | --- |
 קבוצת כוכבים:  פגסוס
 סוג:  ננס חום
 בהירות נראית:  22.58 
 סיווג ספקטרלי:  Y0
 עלייה ישרה:  22ʰ 09ᵐ 05.734ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏44.00″ ‏11′ ‏27°‏+ מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 מרחק:  22  שנות אור 6.75  פארסק
 רדיוס:  0.08 - 0.1 רדיוסי שמש
 מסה:  0.01 - 0.02 מסות שמש
 טמפרטורה:  350 - 400 K
 גיל:  5,000 - 2000 מיליון שנים
 היסט:  147±11 אלפיות של שניות קשת
 
WISE J2209+2711 הוא כוכב מסוג "ננס חום" בעל סיווג ספקטרלי של Y0, הממוקם בקבוצת הכוכבים "פגסוס". הוא נמצא במרחק של 22 שנות אור (או 6.8 פארסק) מכדור הארץ. גילויו של WISE J2209+2711 פורסם בשנת 2014.
הערות שוליים

1 2 3 4  C. Beichman, C. R. Gelino, J. Davy Kirkpatrick, M. C. Cushing, S. Dodson-Robinson, M. S. Marley, C. V. Morley & E.L. Wright: WISE Y Dwarfs As Probes of the Brown Dwarf-Exoplanet Connect ion, p. 30
↑  Pierre-Yves Martin, Planet WISE J2209+2711, exoplanet.eu, ‏2014 (באנגלית)
WOH G64

| --- | --- |
המחשת אומן של WOH G64
המחשת אומן של WOH G64
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  דג זהב
 סוג:  על-ענק אדום
 בהירות נראית:  18.46
 סיווג ספקטרלי:  M5I
 עלייה ישרה:  04ʰ 55ᵐ 10.482ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏29.81″ ‏20′ ‏68°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 מרחק:  163,000  שנות אור 49,975.47  פארסק
 רדיוס:  1,540 רדיוסי שמש
 מסה:  25 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי ‎2.8×105‎ מהשמש
 טמפרטורה:  3,400 K
WOH G64 הוא כוכב על-ענק אדום בגלקסיית ענן מגלן הגדול, גלקסיית לוויין של גלקסיית שביל החלב, בקבוצת הכוכבים הדרומית דג זהב. מרחקו של הכוכב מכדור הארץ הוא 168,000 שנות אור (50,000 פרסק), והוא מהכוכבים הגדולים ביותר שנצפו.
ל-WOH G64 רדיוס של 1,540 רדיוסי שמש או 1.07 מיליארד קילומטר, ונפחו גדול פי 3.65 מיליארד מנפח השמש. לו היה ממוקם במרכז מערכת השמש, היה מגיע עד מסלולו של כוכב הלכת צדק.
הפעם הראשונה בה תועד וצולם כוכב מגלקסיה אחרת הייתה ב-2024 של כוכב זה.
הערות שוליים

↑  ינון בן שושן‏, לראשונה בהיסטוריה: מדענים צילמו כוכב ענק מחוץ לגלקסיית שביל החלב, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2024
MD-PhD

תוכנית משולבת MD-PhD היא מסלול לימודים המוצע בפקולטות לרפואה, אשר בסיומו מוסמכים בוגריו כדוקטור לרפואה (MD) ובנוסף כדוקטור לפילוסופיה (PhD).
מסלול MD-PhD מוצע כיום בכל בתי הספר לרפואה בישראל.
מאפייני המסלול

למסלול מתקבלים סטודנטים מצטיינים הנמצאים בדרך כלל בסוף השנה השלישית של לימודי הרפואה, לקראת סוף התואר הראשון.
סטודנטים הלומדים בתוכנית המשולבת נהנים מפטור מלא משכר הלימוד, בנוסף למלגת קיום. הדבר מוריד מהעול הכלכלי של לימודי הרפואה הממושכים על הסטודנטים.
בנוסף, בוגרי המסלול בדרך כלל מועדפים בקבלה להתמחויות המבוקשות בבתי חולים[דרוש מקור].
מרבית בוגרי המסלול משתלבים באקדמיה בתפקידי הוראה ומחקר.
מבנה המסלול

אורכו של המסלול בדרך כלל 10 שנים לפי החלוקה הבאה:
שנים 1-3: השלמת תואר ראשון (BSc) במדעי הרפואה.
שנים 4-6: השלמת תואר דוקטור לפילוסופיה (PhD), בדרך כלל בתחום הקשור למדעי הטבע או לאפידמיולוגיה.
שנים 7-9: השלמת שלב הלימודים הקליניים בבית הספר לרפואה.
שנה 10: שנת סטאז' בבית חולים, שבסיומה קבלת תואר דוקטור לרפואה (MD).
ראו גם

לימודי רפואה בישראל
הערות שוליים

↑  על פי נתונים מאתר אוניברסיטת הרווארד - http://www.hms.harvard.edu/md_phd/graduates
International Code of Zoological Nomenclature

International Code of Zoological Nomenclature (בראשי תיבות: ICZN; אנגלית: הקוד הבין־לאומי של הנומנקלטורה הזואולוגית) היא מוסכמה בזואולוגיה הקובעת את החוקים למתן שמות מדעיים של טקסונים בתחום הזואולוגיה. באופן לא רשמי הקוד מכונה גם ICZN Code על שם הארגון International Commission on Zoological Nomenclature, שמתחזק ומוציא אותו לאור.
עיקרי החוקים נוגעים לנושאים הבאים:
כיצד ניתן להשתמש בצורה נכונה בשמות מדעיים.
איזה שם מקבל קדימות במקרה של קונפליקטים בין השמות.
כיצד ספרות מדעית צריכה לצטט את השמות.
הנומנקלטורה הזואולוגית היא מערכת עצמאית ואינה תלויה בהחלטות של מערכות מינוח אחרות, כגון הנומנקלטורה הבוטנית. ולכן בעלי חיים וצמחים למשל יכולים לכאורה לקבל את אותו השם מבלי להפר את הכללים של כל אחד מהמערכות העצמאיות.
עקרונות > עקרון הנומנקלטורה הכפולה

השם המדעי של המין, ולא של טקסון ברמות אחרות, הוא שילוב של שני שמות; תת-מין מוגדר על ידי שלושה שמות.
עקרונות > עקרון הקדימות

עיקרון זה קובע כיצד לבחור את השם המדעי החוקי כאשר קיימים כמה שמות לאותו טקסון.
עקרונות > עקרון התיאום

עיקרון זה קובע כיצד שינויים ישפיעו על טקסונים אחרים. למשל פרסום שם סוג חדש יכול לשנות באופן אוטומטי את כל שמות המינים תחת אותו הסוג.
עקרונות > עקרון קדימות המאמרים

עיקרון זה בא להסדיר מקרים של סכסוכים בין מאמרים שפורסמו בו-זמנית. לפי "עקרון הקדימות", הטקסון שפורסם ראשון זוכה לקבוע את השם המדעי אך פרסום המאמר נתון להשפעות שונות למשל אם עורך המגזין המדעי עסוק ופרסום המאמר התעכב מבלי שלכותב המאמר הייתה שליטה על כך.
עקרונות > העיקרון ההומונימי

לפי עיקרון זה שמו של כל אחד מהטקסונים חייב להיות ייחודי. לפיכך לא ייתכן ש־junior homonym ישמש כשם תקין.
עקרונות > עקרון הטיפוסים

לפי עיקרון זה כל טקסון נומינלי במשפחה, סוג, או מינים חייב להיות בעל שם. כלומר חייב להיות טקסון טיפוס שקבע את השם לקבוצה.
קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו

קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו (בספרדית: Camino Real de Tierra Adentro, מילולית "הדרך המלכותית של פנים היבשה") היה נתיב סחר היסטורי באורך 2,560 קילומטרים בין מקסיקו סיטי לסן חואן פואבלו (אוקיי אווינגה) (אנ'), כיום במדינת ניו מקסיקו בארצות הברית, מ-1598 עד 1882. זו הייתה הצפונית ביותר מבין ארבע "הדרכים המלכותיות" העיקריות שקישרו את מקסיקו סיטי לפרובינציות העיקריות של מלכות המשנה של ספרד החדשה במהלך ואחרי התקופה הקולוניאלית הספרדית.
תחילת הדרך זוהתה בפלאסה דה סנטו דומינגו (Plaza de Santo Domingo), קרוב מאוד לסוקאלו (אנ'), הכיכר המרכזית של מקסיקו סיטי, ולקתדרלה המטרופוליטנית (אנ') של ימינו. הדרך נמשכה צפונה דרך סן מיגל דה איינדה, הקצה הצפוני של הדרך היה ליד סנטה פה בניו מקסיקו.
בשנת 2010, הכריז ארגון אונסק"ו על קבוצה של 55 אתרים וחמישה אתרי מורשת עולמית קיימים לאורך הקטע המקסיקני של הדרך כאתר מורשת עולמית, כולל ערים היסטוריות, עיירות, גשרים, האסינדות ומונומנטים אחרים לאורך נתיב בן 1,400 קילומטרים בין המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי (אתר מורשת עולמית בפני עצמו) והעיירה ואייה דה איינדה (אנ') במדינת צ'יוואווה.
הקטע בן 650 קילומטרים של המסלול בתוך ארצות הברית הוכרז בשם "השביל ההיסטורי הלאומי אל קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו" (El Camino Real de Tierra Adentro National Historic Trail), חלק ממערכת השבילים הלאומיים (אנ'), ב-13 באוקטובר 2000. המסלול ההיסטורי מפוקח על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית וגם על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית עם סיוע של "אגודת השביל אל קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו" (El Camino Real de Tierra Adentro Trail Association, בראשי תיבות CARTA). חלק מהמסלול ליד סן אקשה (אנ') בניו מקסיקו נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-2014.
היסטוריה > התקופה הפרה-קולומביאנית

הרבה לפני שהגיעו האירופים, השבטים והממלכות השונים של הילידים שקמו ברחבי הערבה המרכזית הצפונית של מקסיקו סללו את המסלול שלימים יהפוך לקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו כציר מרכזי לציד ולמסחר. המסלול חיבר בין עמי עמק מקסיקו לאלה של הצפון באמצעות חילופי מוצרים כמו טורקיז, אובסידיאן, מלח ונוצות. עד שנת 1000 לספירה, התקיימה רשת מסחר פורחת ממסו-אמריקה ועד הרי הרוקי.
היסטוריה > הפלישה האירופית

לאחר הכנעת טנוצ'טיטלאן ב-1521, החלו קונקיסטאדורים ומתיישבים ספרדים בסדרה של משלחות במטרה להרחיב את תחום שלטונם ולהשיג עושר רב יותר עבור הכתר הספרדי. ניסיונותיהם הראשוניים הובילו אותם להשתמש בשבילים שסללו הילידים שהחליפו סחורות בין הצפון לדרום.
באפריל 1598, קבוצה של סיירים צבאיים בראשות חואן דה אוניאטה (אנ'), המושל הקולוניאלי החדש של הפרובינציה סנטה פה דה נואבו מחיקו (אנ'), הלכה לאיבוד במדבר שמדרום לפאסו דל נורטה בזמן שחיפשה את הנתיב הטוב ביותר אל הריו דל נורטה. אינדיאני מקומי שהם תפסו בשם מומפיל צייר בחול מפה של המעבר הבטוח היחיד לנהר. הקבוצה הגיעה לריו דל נורטה ממש דרומית לאל פאסו ולסיודאד חוארס של ימינו בסוף אפריל, שם הם חגגו את חג העלייה הקתולי ב-30 באפריל, לפני שחצו את הנהר. לאחר מכן הם מיפו והרחיבו את המסלול עד למה שהוא כיום העיר אספניולה (אנ') בניו מקסיקו, שם אוניאטה עתיד להקים את בירת הפרובינציה החדשה. שביל זה הפך לקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו, הצפוני ביותר מבין ארבעת "הדרכים המלכותיות" הראשיות – ה"קמינו ריאל" שקישרו את מקסיקו סיטי לפרובינציות העיקריות של ספרד החדשה, באקפולקו, וראקרוס, גואטמלה וסנטה פה.
לאחר מרד הפואבלו (אנ') של 1680, אשר באלימות אילץ את הספרדים לנטוש את הפרובינציה של סנטה פה דה נואבו מחיקו, החליט הכתר הספרדי לא לנטוש את הפרובינציה כליל אלא שמר על ערוץ לפרובינציה כדי לא לנטוש לחלוטין את נתיניו שנותרו בו. מלכות המשנה של ספרד החדשה ארגנה מערכת, הקרויה קונדוקטה (conducta), כדי לשלוח אספקה למיסיונים, לפרסידיו (אנ') (מחנה צבא מבוצר) והחוות הצפוניים. הקונדוקטה הייתה מורכבת משיירות שיצאו כל שלוש שנים ממקסיקו סיטי לסנטה פה לאורך הקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו. המסע היה ארוך וקשה ונמשך כחצי שנה, כולל 2–3 שבועות מנוחה בדרך.
הקונדוקטה ונוסעים אחרים היו צריכים להתמודד עם סכנות רבות. שיטפונות נהר עלולים לאלץ שבועות של המתנה על הגדות עד שהשיירה תוכל לחצות בבטחה. בפעמים אחרות, בצורת ממושכת באזור עלולה לגרום למחסור במים וקשה למצוא אותם. הקטע המפחיד ביותר במסע היה חציית החורנדה דל מוארטו (אנ') ("מסלול המת") מעבר לאל פאסו דל נורטה: כמעט 100 קילומטרים של מדבר רחב ידיים ועקר ללא כל מקורות מים שירוו את האנשים והבהמות.
מעבר לצורכי הקיום, הסכנה הגדולה ביותר לשיירה הייתה של תקיפות מקומיות. קבוצות של שודדים שוטטו ברחבי השטח ואיימו על השיירה ממדינת מקסיקו הנוכחית למדינת קרטרו, בחיפוש אחר פריטים בעלי ערך. ומהחלק הדרומי של סקטקס והלאה צפונה, האיום הגדול ביותר היו הילידים בני הצ'יצ'ימקה (אנ'), שהסיכוי שיתקפו גדל ככל שהשיירה התקדמה צפונה יותר. המטרה העיקרית של הצ'יצ'ימקה הייתה סוסים, אבל הם גם היו לעיתים קרובות שובים נשים וילדים. סדרה של מחנות פרסידיו לאורך הדרך אפשרה לקבוצות של חיילים לספק הגנה נוספת לשיירות. בלילה באזורים המסוכנים ביותר, היו השיירות יוצרות מעגל בעזרת הקרונות שלהם עם האנשים והחיות בפנים.
הקמינו ריאל שימש באופן פעיל כנתיב מסחרי במשך יותר מ-300 שנה, מאמצע המאה ה-16 ועד המאה ה-19, בעיקר להובלת כסף שהופק ממכרות הצפון. במהלך תקופה זו, הדרך שופרה ללא הרף, ועם הזמן הסיכונים הלכו והצטמצמו ככל שצצו האסיינדות ומרכזי האוכלוסייה.
היסטוריה > המאה ה-19

המאה ה-19 הביאה שינויים רבים הן למקסיקו והן לגבולה הצפוני. מהמלחמות הנפוליאוניות ועד לתחילת מלחמת העצמאות של מקסיקו, השלטון הקולוניאלי לא היה יציב ונאבק להמשיך לשלוח משאבים לפרובינציות הצפוניות. חלל זה הוביל להקמת ספקים חלופיים ודרכי אספקה לאותן פרובינציות. בשנת 1807, נשלח הסוחר והסוכן הצבאי האמריקני זבולון פייק (אנ') לחקור את הגבולות הדרום-מערביים בין ארצות הברית לספרד החדשה מתוך כוונה למצוא שביל להכנסת המסחר של ארצות הברית אל נואבו מחיקו ונואבה ויסקאיה (צ'יוואווה). פייק נלכד ב-26 בפברואר 1807 על ידי השלטונות הספרדיים בצפון נואבו מחיקו, ששלחו אותו בקמינו ריאל לעיר צ'יוואווה לחקירה. בזמן שפייק היה בעיר זו, הוא השיג גישה למספר מפות של מקסיקו ולמד על חוסר שביעות הרצון מהשליטה הספרדית.
ב-1821, לאחר 11 שנות מאבק, קיבלה מקסיקו את עצמאותה מספרד. הקמינו ריאל שמר על תפקיד חשוב בתקופה זו, שכן נוסעים הביאו מידע על האירועים המתרחשים במרכז הארץ לעיירות ולכפרים של הפרובינציות הפנימיות. במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, הקמינו ריאל שימש את שני הכוחות, המורדים והכוחות המלכותיים. לדוגמה, לאחר שהמשחרר מיגל אידלגו אי קוסטייה (אנ') פתח במלחמת העצמאות, הוא השתמש בדרך בנסיגה צפונה לאחר התבוסה בקרב על גשר קלדרון (אנ') שהתחולל על גדות הנהר קלדרון (יובל של הנהר לרמה (אנ')), 60 קילומטרים מזרחית לגוודלחרה בספוטלנחו (אנ') בחליסקו של ימינו צפונה. בסופו של דבר הוא הגיע לבארות בחאן (Norias de Baján) בקואווילה שם הוא נתפס והוצא להורג על ידי הכוחות המלכותיים.
בשנים 1821–1822, לאחר תום המלחמה לעצמאות מקסיקו, הוקם שביל סנטה פה כדי לחבר את שטח ארצות הברית של מיזורי עם סנטה פה. בתחילה, סוחרים אמריקאים נעצרו ונכלאו בגין הברחת סחורות לשטח מקסיקו; עם זאת, המשבר הכלכלי הגובר בצפון מקסיקו הוליד סובלנות מוגברת לסוג זה של סחר. למעשה, שביל סנטה פה (Sendero de Santa Fe) סיפק שווקים נחוצים למוצרים מקומיים (כגון כותנה) ומוצרים מיוצרים מנואבו מחיקו, כך שתושבי נואבו מחיקו ראו בעין יפה נתיב סחר חדש זה. בהגיע 1827 נוצר קשר מסחרי רווחי בין מיזורי, נואבו מחיקו וצ'יוואווה.
בשנת 1846, המחלוקת על גבול טקסס-מקסיקו עם ארצות הברית הובילה לפלישה שלאחר מכן של כוחות צבא ארצות הברית והחלה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. על אחד הכוחות הללו פיקד הגנרל סטיבן קירני (אנ'), שהשתמש בשביל סנטה פה כדי להשתלט על בירת נואבו מחיקו. עוד אחד מהכוחות בפיקודו של קולונל אלכסנדר ויליאם דוניפאן (אנ') הביס קבוצה קטנה של כוחות מקסיקנים בקמינו ריאל בקרב אל ברסיטו (אנ') דרומית למה שהוא כיום לאס קרוסס, בניו מקסיקו. כוחותיו של דוניפאן המשיכו וכבשו את אל פאסו דל נורטה ומאוחר יותר את העיר צ'יוואווה. במהלך השנים 1846–1847 הפך הקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו לנתיב של שימוש מתמשך, כאשר כוחות אמריקאים השתמשו בו כדי להגיע אל תוך מקסיקו. במהלך מסעם, ניהלו מטיילים אמריקאים רבים יומנים וכתבו הביתה על מה שהם ראו בדרך. אחד החיילים סיפק אומדן של אוכלוסיית מספר ערים לאורך הקמינו. החיילים אף שמרו רשימות של המוצרים, המחירים והחיות שמצאו במסעותיהם.
עם חתימת הסכם גואדלופה אידלגו בפברואר 1848, המלחמה הסתיימה רשמית, כאשר מקסיקו ויתרה על רוב שטחיה הצפוניים לארצות הברית, כולל חלקים ממה שהם כיום מדינות ארצות הברית: ניו מקסיקו, קולורדו, אריזונה וכל קליפורניה, נבאדה ויוטה.
השימושים בשם

השם הוא לפעמים מקור לבלבול, שכן בתקופת מלכות המשנה של ספרד החדשה כל הדרכים הניתנות למעבר בסוס ועגלה נקראו "קמינו ריאל", ומספר לא מבוטל של דרכים ברחבי מלכות המשנה נשאו תואר זה. באופן דומה, כל השטחים הפנימיים מחוץ למקסיקו סיטי נקראו פעם "טיירה אדנטרו", ובמיוחד החלקים הצפוניים של הממלכה. זו הסיבה שחלק הדרך בין קרטרו לבין סלטיו נקרא לחלופין "השער של טיירה אדנטרו" (La Puerta de Tierra Adentro). היסטורית היו כמה "קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו" שהוגדרו ברחבי ספרד החדשה, אולי השנייה בחשיבותה אחרי הדרך לסנטה פה הייתה הדרך שהובילה מסלטיו לאזור טקסס.
השימושים בשם > אתר מורשת עולמית

קטע הדרך העובר דרך מקסיקו הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1 באוגוסט 2010. ההכרזה זיהתה אזור ליבה של 31.02 קילומטרים רבועים עם אזור חיץ של 2,680.57 קילומטרים רבועים המחולק על פני 60 אתרים היסטוריים.
אונסק"ו זיהה/הכיר 60 אתרים לאורך הדרך בהכרזתם שהדרך היא אתר מורשת עולמית. חמישה מהם (המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי, קרטרו, גואנחואטו, סן מיגל דה איינדה וסקטקס) הוכרו בנפרד בעבר כאתרי מורשת עולמית. המסלול ההיסטורי המקורי אינו תואם בדיוק את המסלול שזוהה על ידי אונסק"ו, שכן בהכרזה של אונסק"ו הושמטו מספר קטעים כמו החלק שעבר צפונית לוואייה דה איינדה בצ'יוואווה והחלק שעבר דרך האסיינדה דה סן דייגו דל חרל דה בריו (Hacienda de San Diego del Jaral de Berrio) בגואנחואטו, וכן החלק העובר בארצות הברית. מסיבה זו הוצעה הרחבה אפשרית של ההכרזה לעתיד. המכון הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה (אנ') (בראשי תיבות INAH) עורך מחקר כדי למצוא ולאסוף עדויות לחלקים ואתרים נוספים של הקטעים המקוריים של הדרך ההיסטורית, כגון גשרים, מדרכות, אסיינדות וכו'. שעשויים להתווסף להכרזה המקורית של אונסק"ו.
שביל היסטורי לאומי

בארצות הברית, מגבול טקסס-ניו מקסיקו לסן חואן פואבלו (אוקיי אווינגה) (אנ'), צפונית לאספניולה (אנ'), המסלול המקורי (בעבר שורטט ככביש 85 (אנ') של ארצות הברית, אך הוחלף מאוחר יותר בכבישים הבין-מדינתיים של ארצות הברית 10 (אנ') ו-25 (אנ')) סומן כדרך צדדית נופית לאומית (אנ'), בשם אל קמינו ריאל.
שבילי הולכי רגל, אופניים ורכיבה על סוסים נוספו לחלקים ממסדרון נתיב המסחר במהלך העשורים האחרונים. אלה כוללים את "שביל פסאו דל בוסקה (Paseo del Bosque) הקיים באלבקרקי וחלקים משביל ריו גרנדה המוצע. הקצה הצפוני שלו, סנטה פה, הוא גם קצה של השביל הספרדי הישן (אנ') ושל שביל סנטה פה (אנ').
לאורך השביל, פאראחה (parajes, עצירות ביניים) שנשמרו עד ימינו כוללים את "אל ראנצ'ו דה לאס גולונדרינס" (El Rancho de las Golondrinas). המבצרים הצבאיים האמריקניים פורט קרייג (Fort Craig) ופורט סלדן (Fort Selden) ממוקמים גם הם לאורך השביל.
CARTA

אגודת שביל אל קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו (El Camino Real de Tierra Adentro Trail Association, בראשי תיבות CARTA) הוא ארגון שבילים ללא מטרות רווח שמטרתו לסייע בקידום, חינוך ושימור השביל התרבותי וההיסטורי בשיתוף עם שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית, המשרד לענייני תרבות של ניו מקסיקו וארגונים מקסיקנים שונים. CARTA מפרסם כתב עת רבעוני אינפורמטיבי, Chronicles of the Trail, המספק לאנשים היסטוריה נוספת ואקטואליה של השביל ומה CARTA, כארגון, עושה כדי לעזור לשמר אותו.
לקריאה נוספת

Dictionary of American History by James Truslow Adams, New York: Charles Scribner's Sons, 1940
Boyle, Susan Calafate. Los Capitalistas: Hispano Merchants and the Santa Fe Trade. Albuquerque: University of New Mexico Press, 1997.
Moorhead, Max L. New Mexico's Royal Road. Norman: University of Oklahoma Press, 1958.
Palmer, Gabrielle G., et al.. El Camino Real de Tierra Dentro. Santa Fe: Bureau of Land Management, 1993.
Palmer, Gabrielle G. and Stephen L. Fosberg. El Camino Real de Tierra Dentro. Santa Fe: Bureau of Land Management, 1999.
Preston, Douglas and José Antonio Esquibel. The Royal Road. Albuquerque: University of New Mexico Press, 1998.
ביאורים

↑  כינוי לנוודים שחיו בעמק מקסיקו
הערות שוליים

↑  nyder, Rachel Louise. "Camino Real (אורכב 01.12.2008 בארכיון Wayback Machine)" American Heritage (magazine), April/May 2004.
↑  Camino Real Tierra Adentro
↑  "Camino Real de Tierra Adentro – World Heritage List". UNESCO.
↑  Visión de la frontera Norte de Nueva España por Nicolas de Lafora (1766-1768)
↑  Rubí, Marqués de (ca. 1725–unknown)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 124972586  VIAF: 233865927   WorldCat (עם VIAF): 233865927 
המיסיון הספרדי של סן מיגל (אנ') בסנטה פה בניו מקסיקו. המבנה הוא הכנסייה העתיקה ביותר בארצות הברית
גשר אוחולוס (אנ') במדינת חליסקו, חלק מקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו
כיכר פלאסה דה סן פרנסיסקו בעיר סומבררטה (אנ') בסקטקס
אסיינדה דה סן בלאס, בעיירה פאביון דה אידלגו (אנ'), היא אסיינדה מהמאה ה-16, המתוחזקת כיום כמוזיאון המרד. זוהי דוגמה טובה לאסיינדות החקלאיות שהזינו את הקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו.
מקדש גבירתנו של המקלט (Templo de Nuestra Señora del Refugio) השוכן באסיינדה לה פדריסניה (Hacienda La Pedriceña) בדורנגו. כאן קבע הנשיא בניטו חוארס ב-1864 את המנהג לקרוא את הכרזת דולורס (אנ') בערב יום העצמאות המקסיקני.
קטע הדרך העובר בשטח ארצות הברית, בסך הכול 646 קילומטרים, הוכרז כ"שביל היסטורי לאומי" (National Historic Trail) באוקטובר 2000
שלט שהוענק על ידי אונסק"ו לאתרים המוכרים של קטע הדרך העובר בשטח מקסיקני
המוזיאון הלאומי של מלכות המשנה של ספרד החדשה בטפוצוטלאן (אנ')
"בית החולים המלכותי הישן של סן חואן דה דיוס"
הגשר בלגוס דה מורנו
הקתדרלה באגואסקליינטס
האתר הארכאולוגי בצ'לצ'יוויטס
פלאסה דה ארמאס בדורנגו
מכרה אוחולה
פנורמה של הסוקאלו (אנ'), הכיכר המרכזית של מקסיקו סיטי, עם הארמון הלאומי בחזית ולצדו הקתדרלה המטרופוליטנית (אנ'), בית העירייה לשעבר והבניין התאום שלו.
תחום אטומי

בתורת החוגים, תחום אטומי הוא תחום שלמות שבו כל איבר שונה מאפס ולא הפיך אפשר לכתוב כמכפלה של איברים אי-פריקים. זוהי תכונה שכיחה למדי, משום שכל תחום שלמות נותרי הוא אטומי.
הגדרות

איבר  u של תחום שלמות  R הוא הפיך אם קיים איבר  v כך ש- uv=1. פירוק לא-טריוויאלי של  a הוא פירוק  ab=c שבו שני הגורמים אינם הפיכים. איבר שאין לו פירוק לא-טריוויאלי הוא אי-פריק.
אטומיות ותכונות אחרות

הדרך הקלה ביותר להבטיח שתחום יהיה אטומי היא לדרוש שהוא יקיים את תנאי השרשרת העולה על אידיאלים ראשיים; תנאי זה שקול לכך שאין שרשרת אינסופית של מחלקים, ולכן כשמתחילים לפרק איבר לגורמים, התהליך מוכרח להיות סופי. בתורו, תנאי השרשרת העולה מתקיים בכל חוג נותרי, ולכן כל התחומים הנותריים הם אטומיים.
כל תחום פריקות יחידה מקיים את תנאי השרשרת העולה על אידיאלים ראשיים, ולכן הוא אטומי. מאידך, קיומו של פירוק לגורמים אינו מבטיח יחידות, ולכן תחום אטומי בדרך כלל אינו בעל פריקות יחידה. לדוגמה,  \mathbb {Z} [{\sqrt {-6}}],\mathbb {Q} [x^{2},xy,y^{2}] הם תחומים אטומיים שאינם תחומי פריקות יחידה. התנאי החסר הוא שכל איבר אי-פריק יהיה ראשוני: תחום שלמות הוא בעל פריקות יחידה אם ורק אם הוא אטומי וכל האיברים האי-פריקים שלו הם ראשוניים.
חוג השלמים האלגבריים הוא דוגמה בולטת לתחום שלמות שאינו אטומי (כל איבר אפשר לפרק כריבוע השורש של עצמו). גם חוג הפולינומים במשתנה אחד וכל השורשים שלו,  F[x^{r}:0<r\in \mathbb {Q} ], אינו אטומי.
חוג פולינומים מעל תחום אטומי אינו בהכרח אטומי.