stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקלוש רדנוטי
יצירתו

בשנות העשרים החל לכתוב שירה דאדאיסטית, אך עבר לכתיבה סימבוליסטית-אקספרסיוניסטית. שלושה מסלולים לכתיבתו: האישי, ההגותי והפוליטי. בשנות השלושים נרתם למאבק בפאשיזם, באנטישמיות ובאפליה הגזעית. ביצירתו ניכרת השפעתו של ברטולט ברכט. שיריו האחרונים המשקפים נפש שסועה בין תקווה וגעגוגים לביתו ולאוהביו לבין חשש מניצחון האלימות, נמצאו על גופתו והתפרסמו  בקובץ "שמי סופה". הוא כתב גם יצירה אוטוביוגרפית בשם "מזל תאומים (1940).
יצירתו שתורגמה לעברית

שמונה אקלוגות (עברית: מרדכי אבי-שאול), תל אביב: דפוס הפועל הצעיר, 1966.
בעקבות אורפאוס: מבחר שירים / מיקלוש ראדנוטי (תרגם מהונגרית והוסיף מבוא: איתמר יעוז-קסט), תל אביב: עקד, תשל"א.
דון קיחוטה דה לה מנצ'ה / מיגל דה סרוואנטס; עיבוד: מיקלוש רדנוטי; איור: יאנוש קאש (עברית: הגר אנוש), [תל אביב]: לדורי, 1997.
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור (עורך),'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'האנציקלופדיה העברית, כרך ל., ירושלים - תל-אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'החברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשל"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266813105171  PLWABN: 9810563684905606  BIBSYS: 90238521  BNE: XX1216034  BnF: cb11920994x (data)  CiNii: DA07775848  GND: 118597655  ISNI: 0000 0000 8352 1397  LCCN: n80089923  LNB: 000037324  NKC: ola2003169788  NLA: 35439238  NSK: 000356170  NTA: 089390113  RERO: 02-A003723250  SELIBR: 239102  SNAC: w6b58qc9  SUDOC: 027087670  Trove: 953129  VIAF: 4935555   WorldCat (עם VIAF): 4935555
עסקאות שחרור שבויים ישראלים

עסקאות שחרור שבויים ישראלים מתייחסות לחילופי שבויים במהלך הסכסוך הישראלי-ערבי. מדינת ישראל החליפה שבויים עם שכנותיה הערביות, וכן שחררה כ-7,823	אסירים ביטחוניים פלסטינים כדי להבטיח חופש עבור 112 שבויי צה"ל וחטופים ישראלים, וכדי להשיב את גופותיהם של שמונה אחרים.
העסקאות > שנות הארבעים והחמישים

עסקת חילופי השבויים הראשונה התרחשה לאחר מלחמת העצמאות בשנת 1948, אז החליפה ישראל שבויי מלחמה מצבאות ערב, בתמורה לכל החיילים והאזרחים הישראלים שנפלו בשבי במהלך המלחמה.
ב-8 בדצמבר 1954 נחטפו ועונו על ידי צבא סוריה חמישה חיילי צה"ל שפעלו בגבול סוריה. אחד החיילים, אורי אילן, התאבד בשבי לאחר ששוביו שיקרו לו כי חבריו ליחידה נהרגו. ארבעת השבויים שנותרו בחיים וגופתו של אילן הוחזרו ב-29 במרץ 1956 בתמורה ל-40 חיילים סורים שנתפסו במהלך פעולות צבאיות שונות בישראל.
ב-1956, בעקבות מלחמת סיני, החליפה ישראל 5,500 אסירים מצרים שנשבו במהלך הלחימה ו-77 אחרים שנשבו במהלך פעולות צבאיות מלפני המלחמה, בתמורה לטייס ישראלי שנשבה במהלך המלחמה, ושלושה חיילים שנשבו לפני המלחמה.
ב-23 בספטמבר 1957 עצר חיל הים המצרי, את ספינת הדייג הישראלית דורון, שעסקה בדייג מול חופי אל עריש. על סיפונה היו שישה מלחים, חמישה ישראלים ורב חובל איטלקי. ולאחר מכן עצרה ישראל, מול חוף זיקים ספינת דיג מצרית עליה שישה מלחים. ב-28 בינואר 1958 שוחררו מלחי הדורון בתמורה לשחרור המלחים המצריים.
ב-6 ביוני 1958 הוחלף עם ירדן האזרח עזרא סוריאנו, שחצה בטעות את הגבול באזור הכפר מלחה בירושלים, תמורת מוחמד עבדול האדי אלגסאס, שנתפס בשנת 1955 באזור בית גוברין ונשפט למאסר בגין הסתננות.
העסקאות > שנות השישים

ב-1 בפברואר 1962 החליפה סוריה את גופתו של חייל ישראלי בתמורה לחייל סורי בשבי שנשבה בשבי הישראלי.
ב-21 בדצמבר 1963 הוחלפו 11 חיילים ואזרחים ישראלים שנתפסו על ידי סוריה לאורך כל השנים מאז עצמאות ישראל ב-18 אסירים סורים בישראל.
ב-1967, בעקבות מלחמת ששת הימים, שבתה ישראל 4,338 חיילים מצרים ו-899 אזרחים, 553 חיילים ירדנים ו-366 אזרחים, 367 חיילים סורים ו-205 אזרחים, בעוד 15 חיילים ישראלים וגופות של שניים נוספים נפלו בשבי הערבי. כולם שוחררו לאחר המלחמה. מרגלים ישראלים שנכלאו במצרים מאז שנות החמישים, שני מפקדים ימיים שנתפסו זמן קצר לאחר המלחמה, וגופת חייל ישראלי שנחטף שנה לפני המלחמה ומת לאחר מכן בכלא שוחררו אף הם.
ב-2 באפריל 1968 שוחררו 12 חיילים ירדנים שנפלו בשבי בפעולת כראמה בתמורה לגופתו של חייל ישראלי שנעלם. הירדנים היו אמורים להחזיר שתי גופות נוספות, אך בארונות הקבורה נמצא כי הם מכילים אבק בלבד, והחיילים עדיין נעדרים.
ב-7 בדצמבר 1969. הוחלפו שני אזרחים שמטוסם נחטף לדמשק, ושני טייסים ישראלים, גיורא רום ונסים אשכנזי שהופלו בחזית תעלת סואץ במלחמת ההתשה, תמורת 71 שבויים מצרים וסוריים וביניהם טייסים, אנשי צבא, אזרחים ומחבלים.
העסקאות > שנות השבעים

ב-1 בינואר 1970 נחטף שומר לילה במטולה, שמואל רוזנווסר, על ידי הפת"ח. יותר משנה לאחר מכן שוחרר רוזנווסר בתמורה למחמוד חיג'אזי, אסיר פת"ח בישראל. חיג'אזי נפצע ונתפס בהתקפה הצבאית הראשונה של פת"ח על ישראל, ב-1 בינואר 1965, ונידון ל-30 שנות מאסר.
ב-9 ביוני 1972 לכד כוח צה"ל 5 קצינים סורים שסיירו בסמוך לגבול ישראל–לבנון. הם הוחלפו מאוחר יותר בתמורה לשלושה טייסים ישראלים ששהו בשבי הסורי.
ב-3 ביוני 1973 הוחלפו 3 טייסי חיל האוויר הישראלי שהיו בשבי הסורי במשך שלוש שנים בתמורה ל-46 אסירים סורים.
ב-15–22 בנובמבר 1973, לאחר מלחמת יום כיפור, מצרים וסוריה לקחו בשבי 293 שבויים ישראלים, ואילו ישראל שבתה 8,372 מצרים, 392 סורים, 13 עיראקים ו-6 מרוקאים. במהלך חילופי הדברים החליפו שני הצדדים גם שבויים ממלחמת ההתשה.
ב-4 באפריל 1975 החזירה מצרים את גופותיהם של 39 חיילי צה"ל שנהרגו במהלך מלחמת יום כיפור תמורת 92 מחבלים ואסירים ביטחוניים שהוחזקו בישראל.
ביוני 1975, שחררה ישראל 20 אסירים תושבי רצועת עזה לבין חצי האי סיני. בתמורה, מצרים העניקה לישראל את גופותיהם של אליהו חכים ואליהו בית צורי, שני לוחמים יהודים מהלח"י.
ב-5 באפריל 1978, אירעה תקרית שבה מספר חיילים יצאו עם רכב לטיול בדרום לבנון. באותה עת טרם השלים צה"ל את נסיגתו לאחר מבצע ליטני. הרכב חצה את קווי צה"ל ובהיתקלות עם מחבלים, נהרגו 4 מהחיילים, אזרח וחייל חמקו מהמחבלים וחזרו בשלום ונשבה חייל המילואים אברהם עמרם. לאחר כמעט שנה בשבי ארגונו של אחמד ג'בריל, הוחזר עמרם תמורת 76 מחבלים שפוטים, בהם רימה טנוס, מחוטפי מטוס סבנה. עסקה זו מכונה לעיתים עסקת ג'יבריל הראשונה.
העסקאות > שנות השמונים

ב-3 בספטמבר 1982, ארבעה לוחמי פת"ח פלסטינים הפתיעו מאחז צה"ל ליד בהמדון שבמרכז לבנון. מפקד החוליה הפלסטינית היה אייסה חג'ו. שמונה חיילי צה"ל מחטיבת הנח"ל נכנעו ללא קרב ונלקחו בשבי הפלסטינים. התנהגותם נחשבה ל"לא מקובלת" על ידי הרמטכ"ל משה לוי. החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, הפרו-סורית, בראשות אחמד ג'יבריל, עזרה ללוחמי פת"ח ושבוייהם והחזיקה בשניים מהשבויים הישראלים. ב-23 בנובמבר 1983 התרחשה החלפת שישה חיילי נח"ל שבויים ב-4,598 מחבלים.
ב-26 ביוני 1984 החליפה ישראל 291 אסירים סורים וגופות של 72 אחרים בתמורה לשישה ישראלים וחמש גופות.
ב-21 במאי 1985 - נערכה עסקת ג'יבריל, במסגרתה שוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים שישבו בבתי כלא בישראל בתמורה לשחרור שלושה חיילי צה"ל שנתפסו בלבנון בידי ארגונו של אחמד ג'יבריל - יוסף גרוף, ניסים סאלם וחזי שי.
ביולי 1985 ישראל שחררה יותר מ-700 עצורים לבנונים. מנהיגי השיעים אומרים כי חופשם הובטח בתמורה להחזרתם של 39 נוסעים זרים מחטיפת טיסה 847 של TWA. ישראל מכחישה דבר זה עד היום.
העסקאות > שנות התשעים

ב-12 בספטמבר 1991, גופתו של החייל הדרוזי הישראלי סמיר אסד, הוחזרה לישראל תמורת שחרור שני חברי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. אסד נהרג סמוך לצידון ב-1983.
ב-17 ביולי 1986 נהרגו בפיגוע שני חיילים ישראלים, יוסף פינק ורחמים אלשיך, הפיגוע בוצע על ידי חזבאללה במחסום צה"ל בבית יהון שבדרום לבנון. גופותיהם הוחזקו על ידי הלבנונים ושוחררו רק ב-21 ביולי 1996, בתמורה לגופותיהם של 123 לוחמים לבנונים שהוחזקו על ידי ישראל. ארגון חזבאללה שחרר 17 חיילים מצבא דרום לבנון (צד"ל) ואילו צד"ל שחרר 45 עצורים של חזבאללה מכלא אל-ח'יאם.
ב-25 במאי 1998 הוחלפו שרידיו של חייל צה"ל איתמר איליה בתמורה ל-65 אסירים לבנונים וגופותיהם של 40 לוחמי חזבאללה וחיילי לבנון שנתפסו על ידי ישראל. בין אלה שחזרו ללבנון, היו שרידיו של האדי נסראללה, בנו של מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה, שנהרג במבצע נוף פראי. איליה נהרג במבצע שירת הצפצפה, שם נהרגו ב-5 בספטמבר 1997 12 חיילים מיחידת הקומנדו הישראלית "שייטת 13".
העסקאות > שנות האלפיים

בשנת 2003 שחררה ישראל את שרידיהם של שני חברי חזבאללה, ובתמורה תאפשר החזבאללה למתווך גרמני לבקר את אל"ם אלחנן טננבאום שהוחזק על ידי חזבאללה, לאחר שנחטף בדובאי בשנת 2000.
ב-2004 התקיימה עסקת שבויים במסגרת פרשת טננבוים עם חזבאללה במסגרתה שוחררו 450 מחבלים, ביניהם שייח עובייד ומוסטפא דיראני, בתמורה לאלחנן טננבאום וגופות שלושת חיילי צה"ל שנחטפו באירוע חטיפת החיילים בהר דב - עדי אביטן, בני אברהם ועומאר סואעד.
באוקטובר 2007 הסכימו ישראל וחזבאללה להחליף את חסן עקיל, פעיל חזבאללה שנשבה בשנת 2006, ואת גופות שני לוחמי חזבאללה שנהרגו במלחמת לבנון השנייה ב-2006 והובאו לאחר מכן לישראל, בתמורה לשרידיו של גבריאל דווייט, תושב ישראל אשר טבע ב-2005 ונשטף לחוף בלבנון.
ב-1 ביוני 2008 שחררה ישראל את האסיר הלבנוני נסים נסר, בתמורה לכך חזבאללה העביר שרידים חלקיים של עד 20 חיילים ישראלים שנהרגו במהלך מלחמת לבנון השנייה ב-2006.
ביולי 2008 שחררה ישראל לאחר את האסיר הלבנוני סמיר קונטאר, ארבעה לוחמי חזבאללה שנשבו במלחמת לבנון השנייה ב-2006 וגופותיהם של 199 מחבלים פלסטינים, לבנוניים וערבים שנתפסו על ידי ישראל בשלושת העשורים שקדמו לעסקה קונטאר הורשע בתפקידו בפיגוע בנהריה בשנת 1979. בתמורה שחרר חזבאללה את גופותיהם של שני חיילים ישראלים, אהוד גולדווסר ואלדד רגב, שנתפסו בפשיטה חוצה גבולות ב-12 ביולי 2006, וכן תמורת דו"ח של החזבאללה על גורלו של רון ארד, בו טענו אנשי הארגון כי ארד ככל הנראה אינו בין החיים.
העסקאות > שנות העשרה (המאה ה-21)

ב-18 באוקטובר 2011 שוחרר חייל חיל השריון גלעד שליט, שנשבה בידי הארגון הפלסטיני חמאס בשנת 2006, בתמורה ל-1027 אסירים פלסטינים שהוחזקו בישראל. זאת לאחר עסקה מקדימה שבמסגרתה ב-2 באוקטובר 2009 שוחררו 20 מחבלות בתמורה לסרטון וידאו בו נראה החייל.
מאז מבצע צוק איתן בשנת 2014 ניהלה ישראל משא ומתן עם חמאס על עסקה שבמסגרתה יוחזרו לידיה גופות החיילים הדר גולדין ואורון שאול (אשר חולץ בפעילות צבאית של צה"ל בעזה ב-19 בינואר 2025) והאזרחים הישראלים שנכנסו לרצועת עזה.
העסקאות > שנות העשרים (המאה ה-21)

מאז אוקטובר 2023 ניהלה ישראל משא ומתן עם חמאס גם על עסקאות לשחרור הישראלים שנחטפו לעזה במתקפת הפתע בתחילת מלחמת חרבות ברזל. ב-22 בנובמבר 2023 אישרה ממשלת ישראל עסקה לפיה ישוחררו חמישים חטופים משבי חמאס בתמורה לשחרורם של 150 אסירים והפוגה של ארבעה ימים בלחימה ברצועת עזה.. בפועל ההפוגה בלחימה נמשכה 7 יממות ושוחררו במסגרתה 80 ישראלים תמורת שחרור 240 אסירים.
ראו גם

שבויי צה"ל
גופות כקלף מיקוח בסכסוך הישראלי-ערבי
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Background on Israeli POWs and MIAs, mfa.gov.il
↑  משה רום, זאב ח' ארליך,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'אורי אילן - מסר נוסף בפתקים, באתר הארץ, 12 בינואר 2005
↑  יהודה הגדרתי,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'דייגי "דורון" ששוחררו מספרים: על עינויים בכלא המצרי, הַבֹּקֶר, 28 בינואר 1958
↑  חילופי שבויים ישראל-ירדן, הארץ, 8 ביוני 1958
↑  The slippery slope of prisoner swaps, Haaretz.com'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'
↑  Timeline: Past prisoner swaps, www.aljazeera.com'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000009-QINU`"'
↑  Lebanese Celebrate Return Of Five Prisoners, NPR.org'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-0000000C-QINU`"'
1 2  "سجل لعمليات تبادل الاسرى بين العرب واسرائيل" (באנגלית בריטית). 2008-07-13. נבדק ב-2021-04-07.
↑  אחיה ראב"ד ורוני סופר,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'עסקה בלבנון: גופת ישראלי ומידע תמורת גופות, באתר ynet, 15 באוקטובר 2007
↑  Israel frees one of 5 Hezbollah guerillas, two bodies of militants, Haaretz.com'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000014-QINU`"'
↑  Retrieved remains: Forensic Institute identifies body tissue of 5 IDF soldiers, Ynetnews, ‏2 ביוני 2008'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000017-QINU`"'
↑  רוני סופר,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'דו"ח חיזבאללה על רון ארד: כנראה אינו בחיים, באתר ynet, 12 ביולי 2008
↑  גלעד שליט שוחרר מהשבי אחרי 1,941 ימים, באתר ynet, 18 באוקטובר 2011
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"' אסף גבור,'"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"'‏חמאס מאותתים להתקדמות בעסקת חילופי שבויים עם ישראל, בעיתון מקור ראשון, 31 במאי 2021
↑  שחר קליימן,'"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'דיווח: בכיר בזרוע הצבאית בחמאס הגיע לקהיר כדי לדון בעסקת חילופי שבויים, באתר ישראל היום
↑  ג'קי חורי,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'דיווח: ישראל ביקשה ממצרים לסייע בקידום עסקת חילופי שבויים עם חמאס, באתר הארץ, 20 בפברואר 2021
↑  מורן אזולאי, איתמר אייכנר,'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'לפחות 50 ישוחררו, 4 ימי הפוגה בלחימה: עסקת החטופים אושרה בממשלה, באתר ynet, 22 בנובמבר 2023
↑  החלטת ממשלה 1077, באתר משרד ראש הממשלה, ‏22 בנובמבר 2023
קבלת פנים לשבויי הקרב על ניצנים, שהוחזרו ב-7 במרץ 1949 בעקבות הסכם שביתת הנשק עם מצרים
ג'ימי קוב

| --- | --- |

קוב מתופף 2008
 לידה:  20 בינואר 1929 וושינגטון די.סי, ארצות הברית
 פטירה:  24 במאי 2020 (בגיל 91) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  וילבור ג'יימס קוב
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 עיסוק:  מוזיקאי
 סוגה:  ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים
 חברת תקליטים:  צ'סקי רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  מיילס דייוויס
 בת זוג:  אלינה שטיינברג
 צאצאים:  סרינה וג'יימה
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס מורשת דון רדמן (2008), פרס האקדמיה הלאומית NEA (2009)
 www.jimmycobb.com
 פרופיל ב-IMDb
 
וילבור ג'ימי (ג'יימס) קוב (20 בינואר 1929 – 24 במאי 2020) היה מתופף ג'אז אמריקאי.
הוא היה חלק מהרכב השישייה הראשונה של מיילס דייוויס. בזמן מותו היה קוב החבר האחרון של הלהקה שנותר בחיים זה קרוב לשלושים שנה. בשנת 2009 זכה בפרס "Jazz Masters" (אנ') של הקרן הלאומית לאמנויות.
קורות חיים המוקדמות

קוב נולד בוושינגטון די. סי ב־20 בינואר 1929. לפני שהחל את דרכו במוזיקה, נהג להאזין לאלבומי ג'אז והקשיב, עד שעות הלילה המאוחרות לתקליטן הג'אז המפורסם של אותה תקופה "Symphony Sid", ששידר בעיר ניו יורק. קוב החל את הקריירה שלו בשנת 1950 בסיורים עם הסקסופוניסט ארל בוסטיק.
לאחר מכן הופיע עם הזמרת דיינה וושינגטון, הפסנתרן והמלחין וינטון קלי, נגן סקסופון האלט קנונבול אדרלי, הבסיסט קטר בטס, הסקסופוניסט והחלילן פרנק ווס, נגן סקסופון הבריטון ליאו פרקר ונגן הסקסופון צ'ארלי ראוז.
באתר האינטרנט שלו מסופר על הופעות מוזיקליות עם זמרת הג'אז בילי הולידיי, השחקנית והזמרת פרל ביילי והחצוצרן דיזי גילספי, שהתרחשו לפני 1957.
קריירה

קוב הצטרף למיילס דייוויס בשנת 1958 כחלק מהרכב השישייה שלו, לאחר שאדרלי המליץ עליו בפני דייוויס. יצירתו המוקלטת הידועה ביותר של קוב היא Kind of Blue  של דייוויס (1959). קוב היה האחרון שנשאר בחיים מהרכבים אלה. למעשה הוא חי אחריהם במשך שלושה עשורים. הוא ניגן גם באלבומי דייוויס אחרים, וביניהם: "Sketches of Spain" (1960), "Someday My Prince Will Come" (1961), "Miles Davis at Carnegie Hall" (1962), "In Person Friday and Saturday Nights at the Blackhawk, Complete", ומעט באלבומים Porgy and Bess" (1959)" ו-"Sorcerer". התנהגותו העדינה והמאופקת הביאה לכך שרבים, וביניהם דייוויס, העריצו אותו על כך. עם זאת, גרם הדבר לכך שהוא לא זכה לאותה הכרה שהמתופפים האחרים קיבלו. לקוב היה נטייה להימנע מפרסום ולכן הוא לא הקליט את הסט הראשון שלו כמוביל הלהקה עד 1983, עם צאתו של So Nobody Else Can Hear.
קוב עזב את הלהקה בשנת 1963, כאשר טוני ויליאמס הובא על ידי דייוויס. הוא הקים שלישייה עם הפסנתרן וינטון קלי והבסיסט פול צ'יימברס, שהיו חלק מיחידת הקצב של דייוויס. הלהקה הקליטה עם קני בורל (גיטרה) וג'יי ג'יי ג'ונסון (טרומבון), לפני שנפרדה בסוף העשור. קוב המשיך והצטרף לשלישיית ג'אז, יחד עם האנק ג'ונס בפסנתר ואדי גומז בבס. הוא גם סייר עם שרה ווהן במהלך שנות השבעים, ולימד באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת צפון קרוליינה בגרינסבורו ובמכללת ברקלי למוזיקה. הוא ניגן ב"להקת מחווה" בשם "4 דורות של למיילס", יחד עם רון קרטר (בס), מייק סטרן (גיטרה) וג'ורג' קולמן (סקסופון טנור).
במהלך הקריירה שלו עבד קוב עם ביל אוונס, קלארק טרי, סטן גץ, ג'ון קולטריין, ווס מונטגומרי, ארט פפר, וויין שורטר, בני גולסון, גיל אוונס, קני דורהאם, פרנק סטרוזייר, בובי טימונס, בוקר ליטל, ג'וני גריפין, אקיקו טסורוגה, ברטה הופ, חאמיט בלויט, נט אדרלי, מארק מרפי, ג'ון הנדריקס, ג'ו הנדרסון, דייוויד (פת'הד) ניומן, גרי אלן, לארי וויליס, וולטר בוקר, רד גרלנד, ריצ'י קול, ארני רויאל, ג'רום ריצ'רדסון, ג'ימי קליבלנד, פילי ג'ו ג'ונס, סאני סטיט, ננסי וילסון, ריקי פורד, ריצ'רד ווינדס, ג'ון וובר, פיטר ברנשטיין, ועוד רבים אחרים.
פרסים

ביוני 2008 זכה ג'ימי קוב בפרס "מורשת דון רדמן". ב־17 באוקטובר 2008, קוב היה אחד משישה אמנים שקיבלו את פרס "Jazz Masters" של הקרן הלאומית לאמנויות לשנת 2009.
חיים אישיים

קוב היה נשוי לאלינה שטיינברג קוב עד מותו. היו להם שתי בנות, סרינה וג'יימה. קוב נפטר ב־24 במאי 2020, בביתו במנהטן. הוא היה בן 91 וסבל מסרטן הריאות.
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית)

So Nobody Else Can Hear (Contempo Vibrato, 1983)
Encounter (Philology, 1994)
Only for the Pure of Heart (Fable/Lightyear, 1998)
Four Generations of Miles: A Live Tribute to Miles (Chesky, 2002)
Cobb's Groove (Milestone, 2003)
Yesterdays (RteesanCobb Music, 2003)
Tribute to Wynton Kelly & Paul Chambers (Sound Hills, 2004)
Cobb Is Back in Italy! (Azzurra, 2005)
Marsalis Music Honors Series: Jimmy Cobb (Marsalis/Rounder, 2006))
Taking a Chance on Love (Azzurra, 2006)
New York Time (Chesky, 2006)
Cobb's Corner (Chesky, 2007)
Jazz in the Key of Blue (Chesky, 2009)
Live at Smalls (Smallslive, 2010)
Remembering Miles 'Tribute to Miles Davis' (Sony Music, 2011)
The Original Mob (Smoke Sessions, 2014)
You'll See (SteepleChase, 2016)
This I Dig of You (Smoke Sessions, 2019)
Remembering U (Jimmy Cobb World, 2019)
ועוד הקלטות רבות עם מיטב האמנים המובילים.
הערות שוליים

↑  Jimmy Cobb | Biography & History, AllMusic'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'
↑  Jimmy Cobb, drummer on Miles Davis's Kind of Blue, dies aged 91, the Guardian, ‏2020-05-25 (באנגלית)
↑  'Kind of Blue' drummer still keeping time as album turns 60, AP NEWS, ‏2021-05-07
↑  Ryan Reed,Hank Shteamer, Ryan Reed, Hank Shteamer, Jazz Drummer Jimmy Cobb, Who Played on Miles Davis' 'Kind of Blue,' Dead at 91, Rolling Stone, ‏2020-05-25 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Jimmy Cobb, www.arts.gov'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  "Jimmy Cobb, consummate jazz drummer for Miles Davis, dies at 91". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2021-06-24.
↑  Nancy Dillon, Jazz drummer Jimmy Cobb, last surviving member of Miles Davis’ ‘Kind of Blue’ sextet, dies at 91, nydailynews.com
↑  John Litweiler, George Coleman/Mike Stern/Ron Carter/Jimmy Cobb: 4 Generations of Miles, JazzTimes (באנגלית אמריקאית)
↑  Jimmy Cobb, jazz drums, www.music.msu.edu
↑  Jimmy Cobb, The Pulse Of 'Kind Of Blue,' Dies At 91, NPR.org (באנגלית)
↑  Jimmy Cobb, 'Kind of Blue' drummer for Miles Davis, dies, AP NEWS, ‏2021-04-20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432133805171  PLWABN: 9810597505105606  BIBSYS: 1052255  BNE: XX1443256  BnF: cb13892597w (data)  GND: 134566394  ICCU: TO0V453591  ISNI: 0000 0001 1494 5249  LCCN: n86857266  LNB: 000279457  MusicBrainz: d0cbf65a-541b-476a-996c-fe2cd264bbd0  NKC: pna2006362596  NTA: 073622427  RERO: 02-A003112933  SUDOC: 071003185  VIAF: 85107638   WorldCat (עם VIAF): 85107638
משנה תורה

ערך זה עוסק בספר של הרמב"ם. אם התכוונתם לשם אחר לספר דברים במקרא, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רמב"ם 
 שפת המקור:  עברית 
 נושא:  הלכה 
 
עמוד השער (עם נוסח ההקדמה "כל המצוות שניתנו לו למשה בסיני" וכו') בכתב-יד מאויר מאשכנז, שנת ה'נ"ו (1296). שמור באוסף דוד קאופמן, ספריית האקדמיה ההונגרית למדעים, בודפשט.
משנה תורה (או בשמו המלא: משנה תורה לרמב"ם, מכונה גם "היד החזקה") הוא חיבור הלכתי מונומנטלי שכתב הרמב"ם (רבי משה בן מימון) סביב שנת 1175 (ד'תתקל"ה). החיבור הוא גולת הכותרת של כתבי הרמב"ם, והוא אחת היצירות המקיפות, המסודרות והמשפיעות ביותר על ההלכה בפרט, ועל התורה שבעל פה בכלל, בכל תולדות העם היהודי. החיבור מצטיין בסדר קפדני שלא היה אופייני עד לתקופת כתיבתו, וגם נכתב בלשון הקודש צחה ובהירה, בניגוד לשאר ספרי הרמב"ם שנכתבו בערבית. הרמב"ם יוצר בו קטלוג חדשני של כל ההלכה בו הוא מחלק את כל ההלכות בצורה מאוד מסודרת, כדלהלן.
החיבור החלטי וכמעט ואין בו דעות שונות או דיונים, וכן אין בו מקורות הלכתיים לפסקים המופיעים בו. עובדה זו הביאה כמה תלמידי חכמים במשך הדורות לחפש ולשער אחר מקורותיו של הרמב"ם, ואלה הם מחשובי הפירושים על ספרו. בנוסף לחיבורים אלו, נכתבו סביב הספר חיבורים למדניים ומחקריים רבים, והוא אחד מספרי ההלכה הנחקרים ביותר, הן על ידי החכמים המסורתיים והן על ידי חוקרים מודרניים.
משנה תורה נחלק לארבעה עשר ספרים (ולכן מכונה לעיתים הי"ד החזקה). כל ספר נחלק לנושאים – "הלכות" (כגון "הלכות יסודי התורה" או "הלכות שבת"), וההלכות נחלקות לפרקים. כל פרק מחולק ל"הלכות קטנות" (פסקאות). החיבור כולל בסך הכול 14 ספרים, 83 נושאים ו-1,000 פרקים.
הספר נחשב לאחד משלושת עמודי ההוראה, יחד עם פסקי הרי"ף והרא"ש, שעליהם נשען רבי יוסף קארו בחיבור ה"שולחן ערוך", ופעמים רבות הוא מצטט אותו בניסוח ההלכה.
שם הספר

הרמב"ם קרא לספרו בשם "משנה תורה", כיוון שלדבריו ”לפי שאדם קורא תורה שבכתב תחילה, ואחר כך קורא בזה, ויודע ממנו תורה שבעל פה כולה, ואינו צריך לקרות ספר אחר ביניהם” (הקדמה למשנה תורה). כלומר, הרמב"ם ביקש לחבר מקבץ שיכיל את כל התורה שבעל פה בחיבור מקיף אחד.
חלק מגדולי ישראל, ובייחוד הראב"ד, נרתעו משמו הנועז של הספר, כשני לתורה. הראב"ד מתח על הספר ביקורת חריפה, וכתב עליו את השגות הראב"ד. בין השאר, נמתחה הביקורת על מטרת הספר, בטענה שיומרני מצדו של הרמב"ם לצפות שיצירתו תחליף את כל הספרים שקדמו לו. מסיבה זו, נפוץ השימוש בכינוי הנוסף של הספר היד החזקה (וכן י"ד חזקה או י"ד החזקה) על שם ארבעה עשר (י"ד) הספרים הכלולים בו, וכשמו של הפסוק האחרון בתורה "ולכל היד החזקה, ולכל המורא הגדול, אשר עשה משה לעיני כל ישראל", וזאת כדי לא לכנות את הספר בתור ה"משנה תורה". כמו כן, מעוד סיבה עצם השם "משנה תורה" נחשב בעייתי, כיוון שהוא משמש גם ככינוי לספר דברים.
כמו כן נמתחה ביקורת ע"ל הרמב"ם שלא כתב מקורות ונימוקים בסיפרו וכך לא היה ניתן להיתווכח ולחלוק על דבריו.
כתיבת הספר ומטרתו

הספר נכתב על ידי הרמב"ם כאשר היה בשנות ה-30 לחייו והתגורר במצרים. עוד במהלך חיבורו של פירוש המשנה, החל הרמב"ם בכתיבת ספר המצוות (בערבית), כמפתח ותוכנית ל"משנה תורה" (שנכתב בעברית). הרמב"ם עסק כעשר שנים בחיבור ה"משנה תורה", משנת ד'תתקכ"ח (1168), שבה סיים את פירוש המשנה, עד שנת ד'תתקל"ז (1177), שבה כתב את ההקדמה לחיבורו. בלוחות שנה נחשבה שנה זו לשנת חתימת היד החזקה. בשנת ד'תתקל"ח (1178) הוסיף הרמב"ם להלכות קידוש החודש, שנכתבו בשנת ד'תתק"ל, את הפרקים מי"א ואילך, שהיו עד אז כעין חיבור עצמאי. החכם הקראי אהרן בן אליהו מניקומדיה (המאה ה-14) החשיב שנה זו לכתיבת החיבור. לפי הרב יוסף קאפח, החיבור נמשך גם אחרי כתיבת ההקדמה בערך עד שנת ד'תתקמ"ד (1184). צבי גרץ מזכיר כתב יד שהיה אצל שלמה מונק שעל פיו הסתיימה הכתיבה בח' בכסלו ד'תתקמ"א.
עם יציאתו של הספר לאור הועתק פעמים רבות מכתבי יד ונתרבו בו השיבושים שהחמירו עם יציאת הדפוס, "תיקוני" חכמים, והשמטות הצנזורה הנוצרית. חלקם נותרו בו עד ימינו (ראו בהמשך על המהדורות המתוקנות החדישות).
בהקדמה לחיבור כותב הרמב"ם:
מתודולוגיה

בחיבור זה קיבץ וסידר הרמב"ם את כל ההלכות של התורה שבעל פה מכל מקורות ספרות חז"ל שהיו לפניו: המשנה, התוספתא, התלמודים ומדרשי ההלכה, בעברית משנאית (פחות או יותר), מדויקת ובהירה. הוא הכריע בסוגיות תלמודיות ובמחלוקות הגאונים, והציג את הכרעתו לרוב בלי הזכרת השיטות האחרות. במקומות אחדים נראה שהבנתו את סוגיית התלמוד (ונוסחה) היו שונים בתכלית מן הפרשנות הרווחת (המבוססת על פירושי רש"י ובעלי התוספות). עיקר חידושו היה בקיבוץ ההלכות שלא כסדר התלמוד דווקא, באופן שיטתי ותמציתי, לפי חלוקה ראשית ("ספרים"), משנית ("הלכות"), ושלישית ("פרקים") שמקצתן נסמך על המונוגרפיות של הגאונים וחלקן מקורי. עד לכתיבת חיבור זה היו ספרי ההלכה העיקריים (הרי"ף וחיבורי הגאונים) ספרי ליקוט של גמרות. הרמב"ם היה הראשון שכתב ספר הלכה שהוא חיבור ערוך עצמאי. בחיבור זה הרמב"ם הקיף כמעט את כל עולם ההלכה שהצטבר עד ימיו, כולל מצוות שאינן רלוונטיות לתקופת היעדר המקדש ואי-ישיבת עם ישראל בארצו, לשבטיו. זאת, בניגוד לרוב ספרי ההלכה, שנכתבו על ההלכות הנהוגות בזמן הגלות בלבד ("הזמן הזה"). מפעל כתיבה אדיר זה דרש לא רק ידע בכל מכמני התלמודים, אלא בעיקר הבנה מפליגה ויכולת של ברירת העיקר מהטפל ותמצותו במילים ספורות (פעמים רבות תוך תרגומו מארמית, שפת התלמודים).