stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן מנדלבאום

אלן מנדלבאום (באנגלית: Allen Mandelbaum;‏ 1926 באולבני, מדינת ניו יורק - 27 באוקטובר 2011) היה פרופסור אמריקאי לספרות ושירה איטלקית ומתרגם.
אביו, הרב אלתר נפתלי מנדלבוים, נולד בארץ ישראל לעסקן הירושלמי שמחה מנדלבאום. אביו שימש כרב בכמה קהילות קטנות בארצות הברית. מנדלבאום הוא בוגר הקולג' של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק. הוא שימש כפרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת פורסט ווייק בצפון קרוליינה.
פרופסור מנדלבאום היה בעלה של אחות אמו של הסופר היהודי האמריקאי פול אוסטר ואף תמך בסופר בתחילת דרכו, מפני שהאמין בו ובכתיבתו. מכאן בין השאר, נבעה התייחסותו האוהדת של אוסטר למנדלבאום בספרו האוטוביוגרפי "דוח מן הפנים" שתרגומו לעברית יצא בשנת 2013 בהוצאת "עם עובד". עיקר פרסומו נבע מתרגומו החדש לאנגלית לקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי. התרגום הופיע בין 1982 ל-1986 מלבד זאת הוא תרגם ספרים נוספים מאיטלקית, ופרסם ספרים על דנטה ותחומים נוספים בספרות האיטלקית. כמו כן הוא תרגם עוד יצירות קלאסיות ובהם האודיסיאה של הומרוס מיוונית.
הוא זכה בפרסים רבים בארצות הברית ובאיטליה על מחקריו ותרגומיו. בשנת 2000 נסע מנדלבאום לפירנצה, איטליה, לכבוד חגיגות ה-735 להולדתו של דאנטה, וזכה במדליית זהב של כבוד של העיר פירנצה, לכבוד התרגום שלו של הקומדיה האלוהית. בשנת 2003 הוא קיבל מנשיא איטליה את פרס הנשיא עבור תרגום, וכן קיבל את הפרס הגבוה ביותר של איטליה - הצלב הנשיאותי של מסדר הסולידריות האיטלקית.
הרשל שכטר

ערך זה עוסק ברב אמריקאי שסייע לניצולי בוכנוואלד. אם התכוונתם לרב אמריקאי, ראש ישיבה בישיבת יצחק אלחנן, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1917 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  21 במרץ 2013 (בגיל 95) הברונקס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבה יוניברסיטי  ישיבת רבינו יצחק אלחנן 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שכטר מקיים טקס דתי במחנה הריכוז בוכנוואלד המשוחרר בשנת 1945.
הרשל שכטר (10 באוקטובר 1917 - 21 במרס 2013) היה רב אורתודוקסי אמריקאי ויו"ר ועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים בארצות הברית.
ראשית חייו

שכטר נולד בבראונסוויל, ברוקלין, הצעיר מבין 10 אחים. הוריו היגרו לארצות הברית מפולין. אביו, פינקוס, היה שוחט מזה דור שביעי. אמו, מרים לבית שימלמן, הייתה מנהלת נדל"ן.
השכלתו כללה את ישיבת רבינו חיים ברלין, ישיבת תורה ודעת, ו"ישיבה קולג'".
שכטר היה בן חסותו של רב חב"ד ישראל ג'ייקובסון ותלמידו של הרב יוסף סולובייצ'יק. הוא קיבל תואר ראשון מישיבה יוניברסיטי בניו יורק בשנת 1938 וסמיכה לרבנות מישיבת רבינו יצחק אלחנן בשנת 1941.
קריירה

שכטר היה רב בסטמפורד, קונטיקט במשך שנה לפני שהתגייס לצבא ב-1942.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה רב צבאי בקורפוס השמיני של הארמייה השלישית והיה הרב הראשון של צבא ארצות הברית שנכנס למחנה הריכוז בוכנוואלד ב-11 באפריל 1945 (כ"ח בניסן תש"ה), כמעט שעה אחרי שחרור המחנה על ידי חייליו של ג'ורג' פטון. שכטר נשאר בבוכנוולד במשך חודשים, טיפל בניצולים וקיים שירותי דת. אחד הילדים שבהם טיפל היה ישראל מאיר לאו בן השבע, שגדל להיות הרב הראשי האשכנזי לישראל. מאוחר יותר סייע שכטר ביישובם מחדש של עקורים, אחד מהם אלי ויזל, שהיה אחד מכאלף יתומים יהודים ששוחררו באותו יום. שכטר שוחרר מהצבא בדרגת קפטן.
שכטר היה רב המרכז היהודי מושולו בברונקס משנת 1947 ועד סגירתו בשנת 1999.
בשנת 1956 נסע לברית המועצות עם משלחת רבנית אמריקאית כטוען למען זכויות יהודי ברית המועצות. הוא שימש גם כיועץ בנושא לנשיא ריצ'רד ניקסון.
פטירתו

שכטר התגורר בריברדייל, ברונקס ומת ב-21 במרס 2013. הוא היה בן 95. אשתו, פנינה לבית גבירץ, לה נישא בשנת 1948, נפטרה ב-31 באוקטובר 2018. הם הותירו אחריהם בן, הרב ג'ייקוב ג'יי שכטר, לשעבר מנהל מכון סולובייצ'יק; בת, מרים שכטר; ארבעה נכדים ושמונה נינים.
הערות שוליים

1 2  "TheRav.net Gallery". אורכב מ-המקור ב-2007-06-15.
↑  Time Magazine November 06, 1972 Guess Who's for Richard Nixon
1 2  "Paid Notice: Deaths. SCHACTER, HERSCHEL". The New York Times. 22 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   הרשל שכטר, בביצוע Excerpt: The Rebbe and the Rav, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "AMERICAN JEWISH CHAPLAINS AND THE SHEARIT HAPLETAH: APRIL-JUNE 1945". אורכב מ-המקור ב-2011-05-21. נבדק ב-2007-06-03.
↑  Fox, MARGALIT (26 במרץ 2013). "Rabbi Herschel Schacter, Who Carried Word of Freedom to Buchenwald, Dies at 95". The New York Times. נבדק ב-26 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Jewish Week, April, 2000 by Maxfield, Jennifer A Bronx Icon: Rabbi Herschel Schacter, his Mosholu Jewish Center closed, reflects on more than five decades lifting spirits and helping the downtrodden.
1 2  "Rabbi Who Cried to the Jews of Buchenwald: 'You Are Free'". New York Times. 27 במרץ 2013. נבדק ב-27 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010635916605171  GND: 1244883646  LCCN: n78053087  VIAF: 72651512   WorldCat (עם VIAF): 72651512
הקונסוליה הרוסית בירושלים

מבנה הקונסוליה, 1907
מפת בניינים ההיסטוריים השייכים למגרש הרוסי
הקונסול הרוסי
משפחת הקונסול הרוסי
מראה מודרני, 2007
לוח מורשת בנויה בירושלים עם הסבר על הבניין
הקונסוליה הכללית הרוסית בירושלים (ברוסית: Русское генконсульство в Иерусалиме) הייתה הנציגות הדיפלומטית של האימפריה הרוסית בירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית. הקונסוליה הוקמה ב-1858 ופעלה בעיר עד 1914.
היסטוריה

ב־1838 העבירה האימפריה הרוסית את האחריות לירושלים לקונסוליה הכללית הרוסית בביירות, שהייתה אחראית לכל ארץ ישראל.
ב־1848 שלחה האימפריה לירושלים את המשלחת הכנסייתית הרוסית, לסייע בידי הצליינים הרוסיים וליצור רישור ישיר בין הסינוד הרוסי (אנ') ל[פטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. המשלחת שילבה בין מטרות פוליטיות לרוחניות, ודיווחה למשרד החוץ הרוסי והשגרירות הרוסית בקונסטנטינופול, ובין 1857 ל־1862 אף הייתה כפופה באופן רשמי למשרד החוץ הרוסי.
על פי דו"ח שר החוץ של רוסיה אלכסיי גורצ'קוב לקיסר רוסיה אלכסנדר השני מה-19 באפריל 1858 הוצע למנות לקונסול רוסיה בירושלים את הסוחר ולדימיר דורגובוג'ינוב (В. И. Доргобужинов).
בדצמבר 1858 ההצעה התקבלה על ידי הקיסר רשמית ומיד לאחר מכן הוקמה הקונסוליה הרוסית ובה הקונסול ומזכירו. על הקונסול הממונה הוטלה המשימה לדאוג לצליינים הרוסים בארץ ישראל, להעניק להם סיוע ולשתף פעולה עם נציגי החברה האורתודוקסית הרוסית הקיסרית בארץ ישראל בניהול משא ומתן עם השלטונות הטורקיים.
לצורך בניית מבנה לקונסוליה נרכשה חלקת אדמה בעיר העתיקה בירושלים, סמוך לכנסיית הקבר. ברם בחפירות במקום נמצאו שרידים ארכאולוגיים של שער קדום והוחלט במקום זה לבנות כנסייה ועל נציגי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית הוטל למצוא מקום חלופי עבור הקונסוליה. מעון הקונסול הרוסי נחנך לבסוף במבנה שנועד לשמש כבית מרחץ, במגרש הרוסים והמבנה שימש את הקונסול משנת 1859 ועד 1914.
משנת 1879 הקונסול הפך לקונסול כללי ובמחצית השנייה של שנת 1891 הקונסוליה הפכה לקונסוליה הכללית הקיסרית בירושלים ובתקופה זו כיהן א. יאקובלב כקונסול כללי משנת 1897 ועד 1907.
מ-1914 האימפריה העות'מאנית הייתה נתונה במצב מלחמה מול האימפריה הרוסית והנציגים הדיפלומטים של רוסיה אולצו לעזוב למצרים. מאותה עת הסתיימה הנוכחות הדיפלומטית הרוסית בירושלים. חיילי צבא האימפריה העות'מאנית כבשו את בניין הקונסוליה ובשנת 1917 החל המנדט הבריטי והבריטים הפכו את המבנה וסביבתו למרכז האדמיניסטרטיבי שלהם.
ב-1948 ישראל השתלטה על המבנים ומאוחר יותר רכשה אותם מידי הסובייטים במסגרת "הסכם התפוזים" ב-1964.
כיום (2019) משמש המבנה מחלקות שונות של עיריית ירושלים.
ראשי הקונסוליה

להלן רשימת הקונסולים הרוסיים בירושלים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| ולדימיר דורגובוג'ינוב | 1858–1860 |  |
| קונסטנטין סוקולוב | 1860–1862 |  |
| אנדריי קרצוב | 1862–1867 |  |
| וסילי קוז'בניקוב | 1867–1876 |  |
| ניקולאי אילאריונוב | 1876–1878 |  |
| ו. קוז'בניקוב | 1879–1884 | קדנציה שנייה |
| אלכסנדר גירס | 1884–1885 |  |
| דמיטרי בוחארוב | 1886–1888 |  |
| אלכסיי בליאייב | 1888–1889 | ממלא מקום; תפקידו רשמית היה מנהל הקונסוליה |
| סרגיי מקסימוב | 1889–1891 |  |
| סרגיי ארסנייב | 1891–1897 |  |
| אלכסנדר יאקובלב | 1897–1907 | כיהן כממלא מקום בשנים 1894–1895. כקונסול כללי משנת 1897 |
| אלכסיי קרוגלוב | 1908–1914 |  |
לקריאה נוספת

Россия в Святой Земле. Документы и материалы. Том. 1. Архив внешней политики Российской Империи МИД РФ. Москва «Международные отношения». 2000. ISBN 5-7133-1063-9 (т. 1)
Н.Н. Лисовой. Русское духовное и политическое присутствие в Святой Земле и на Ближнем востоке в XIX — начале XX вв. Москва. Изд. «Индрик». 2006 г. 510 с. ISBN 5-85759-327-1
А.А. Корнилов. Создание и оперативные задачи российского консульства в Иерусалиме (1858–1859 гг.) // Официальный сайт Императорского Православного Палестинского Общества
הערות שוליים

1 2  Mironenko-Marenkova, Irina, and Kirill Vakh. “An Institution, Its People and Its Documents: The Russian Consulate in Jerusalem through the Foreign Policy Archive of the Russian Empire, 1858–1914.” in: Dalachanis, Angelos; Lemire, Vincent, eds. (2018). Ordinary Jerusalem, 1840-1940: Opening New Archives, Revisiting a Global City. Vol. 1. Brill. p. 200–22. JSTOR 10.1163/j.ctvbqs2zk.
↑  Архив Внешней политики Российской Империи, ф. Петербургский главный архив. 1-I, рп. 781, д. 34, л. 63-63 об
↑  Архив Внешней политики Российской Империи, ф. Петербургский главный архив. 1-I, рп. 781, д. 34, л. 162—164 об.
↑  О Российском консульском представительстве в Святой Земле. Россия в Святой Земле Документы и материалы. Москва. 2000 г. Стр. 5-11
↑  Русское духовное наследие в Иерусалиме под угрозой исчезновения. Публикация на портале «Россия в красках»
↑  Иерусалимский вестник ИППО № III-IV, 2013. Российское генеральное Императорское консульство в Иерусалиме. Русские консулы в Иерусалиме // Публикация на официальном портале Иерусалимского отделения ИППО
חגי עמית

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1974 (בן 50) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  TheMarker 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  hagai.amit.1
 טוויטר:  HagaiAmit
 
חגי עמית-כהן (נולד ב-3 בפברואר 1974) הוא עיתונאי, עורך ופובליציסט ישראלי, לשעבר עורך מדור שוק ההון ב-TheMarker. עורך מוסף סוף השבוע Markerweek. באוקטובר 2021 יצא לאור ספרו הראשון "פרופיל מזויף".
ביוגרפיה

עמית נולד בירושלים, לרפאל - בעליה של חברת טאקט מערכות, ולפרופ' עירית עמית כהן. את לימודיו התיכוניים העביר בתיכון גינסבורג ביבנה. בין השנים 1992–1995 שירת בצה"ל כמשנה טכני בחיל התותחנים.
ב-1996 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים ב-1999. לאחר מכן השלים תואר שני בהתנהגות ארגונית בפקולטה למנהל עסקים של האוניברסיטה.
קריירה

את הקריירה העיתונאית החל עמית כראש דסק שוק ההון של TheMarker, תפקיד אותו החזיק משך שנתיים. לאחריהן, עבר עמית לסקר את בתי ההשקעות והחברות הנסחרות בבורסה בתל אביב ככתב שוק ההון בעיתון עד ל-2008, אז מונה לעורך מדור שוק ההון. כעבור 3 שנים, החל לעבוד כעיתונאי במגזין סוף השבוע של העיתון, במסגרתו ניפק כתבות עומק ותחקירים, לצד טור שבועי קבוע.
מאז 2017 היה אחראי על סיקור משרדי האוצר והביטחון, ושנה לאחר מכן החל לסקר במקביל את התחום הפוליטי.
בספטמבר 2021 ראה אור ספרו הראשון, "פרופיל מזויף".
החל מאוקטובר 2021 עורך את מוסף סוף השבוע של העיתון, ה-MarkerWeek.
סדרת כתבות שפרסם ב-2018, בהן חשף אי-סדרים חמורים שנתגלו בכמה מכרזים טכנולוגיים במשרד הביטחון, הובילו לפרישתו של סגן ראש מנהל הרכש במשרד הביטחון, איקו חסון, ובהמשך אף לפתיחת החקירה בלהב 433 במקביל לבדיקה של מבקר המדינה אשר טרם הושלמו.
בין השנים 2015–2017 כתב את מדור 'סאבטקסט' במוסף סוף השבוע של TheMarker.
ב-2016 שימש כמרצה בחוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב.
עמית נשוי, ומתגורר בקיבוץ חולדה. סבו הוא יהודה כהן, שופט בית המשפט העליון.
הערות שוליים

↑   חגי עמית, "אם תיקח אותי, יהיה לך טוב יותר": שני האנשים ששולטים ברכש הטכנולוגי של מערכת הביטחון, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2017
↑   חגי עמית, על רקע בדיקת המכרזים: בכיר במינהל הרכש במשרד הביטחון עוזב את תפקידו, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2018
↑   חגי עמית, דרמה במשרד הביטחון: מאות יועצים יפוטרו ויוחלפו בעובדי מדינה, באתר TheMarker‏, 26 באוגוסט 2018
↑   חגי עמית, ענן וביג דאטה זה כל כך 2010, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361556005171  VIAF: 299336018   WorldCat (עם VIAF): 299336018
שמחה רז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1931 ב' באלול ה'תרצ"א
 פטירה:  3 בדצמבר 2024 (בגיל 93) ב' בכסלו ה'תשפ"ה
 שם לידה:  שמחה זלמן רקובר 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מקום לימודים:  ישיבת מרכז הרב 
 פרסים והוקרה:  פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך (2020)  יקיר ירושלים (2021)  פרס היצירה לסופרים עבריים (1989) 
 
שמחה רז (ב' באלול ה'תרצ"א, 15 באוגוסט 1931 – ב' בכסלו ה'תשפ"ה, 3 בדצמבר 2024) היה סופר, יליד ירושלים. חיבר ספרים רבים, ובמיוחד התפרסם כביוגרף של הרב אריה לוין. שנים רבות ערך תוכניות ספרותיות ברשות השידור, בגלי צה"ל ובערוץ 7.
ביוגרפיה

שמחה רז נולד כשמחה זלמן רקובר, לרב חיים רקובר ולחנה מלכה, בתו של רבי שמחה מנדלבוים. אחיו הם הרב ברוך והרב הפרופסור נחום רקובר. אחיותיו: נעמי, נישאה לרב ישעיהו הדרי; ורחל, נישאה לפרופ' משה ימר.
למד בישיבת מרכז הרב בירושלים. שירת כקצין דת בחטיבת גולני. נמנה עם סגל המרצים במרכז ההסברה ועיריית ירושלים.
במשך כעשרים שנה שימש כמנכ"ל ברית עברית עולמית, ולאחר מכן יצא בשליחות הפדרציה הציונית לקייפטאון בדרום אפריקה, שם שימש במשך ארבע שנים כמנהל המחלקה לחינוך ולתרבות וכמנהלו של ועד החינוך היהודי בקייפטאון. בשנת תשמ"ט (1989) הוענק לו פרס ראש הממשלה ליצירה.
שמחה רז פרסם כעשרים ספרים, רובם ספרי ביוגרפיות וליקוטים אמרות, פתגמים ואגדות. ספרו המפורסם ביותר הוא סיפור חייו של הרב אריה לוין ואמרות שלו, "איש צדיק היה". כרך המשך של הספר נקרא "צדיק יסוד עולם".
בדצמבר 2020 הודיע שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה זאב אלקין כי רז הוא מהזוכים בפרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית על מפעל חיים ועל תרומה משמעותית בתחום התרבות היהודית בישראל לשנת תש"פ, 2020.
ב-2021 הוענק לו האות יקיר ירושלים.
נפטר בב' כסלו ה'תשפ"ה, דצמבר 2024.
חיים אישיים

בתו אסתר ז'יטניצקי, היא שופטת בית משפט השלום לענייני משפחה ברמת גן.
אחיו: הרב ברוך והרב הפרופ' נחום רקובר. גיסיו: הרב ישעיהו הדרי ופרופ' משה ימר.
מספריו

יהדות על רגל אחת - ערכים ומושגי יסוד - הוצאת ברית עברית עולמית, ירושלים, תשל"ה
רב הכותל - מסכת חייו של הרב מאיר יהודה גץ, ראש ישיבת המקובלים בית אל.
איש צדיק היה - מסכת חייו של רבי אריה לוין, אבי האסירים. הספר תורגם לאנגלית על ידי אלחנן צ'ארלס ונגרוב.
צדיק יסוד עולם - ספר המשך לספר "איש צדיק היה"
מלאכים כבני אדם - מסכת חייו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
פאר הדור - מסכת חייו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק לקורא הצעיר.
משמיע ישועה - מסכת חייו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ביחד עם הילה וולברשטיין.
אוהב ואהוב - מסכת חייו של רבי לוי יצחק מברדיטשוב הוצאת יריד הספרים, 2008
הנאהבים והנעימים - לקט תורות וסיפורים של האחים רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי, הוצרת יריד הספרים, 2009.
פתגמי חסידים - מבחר אמרות מגדולי החסידות.
כוכב השחר - לקט אמרות ופתגמים של רבי מנחם מנדל מקוצק.
גשר צר מאוד - לקט אמרות ופתגמים של רבי נחמן מברסלב.
המיית הלב - לקט תפילות של רבי נחמן מברסלב.
ירושלים לדור ודור - לקט אגדות ומדרשים על ירושלים.
אגדות התלמוד, שלושה כרכים.
עולם הזה עולם הבא - סיפורי חסידים.
סיפורי צדיקים - מאות סיפורים (לפי נושאים), ירושלים תשס"א. מהדורה חדשה תשע"ו.
יסודות חכמים - דרך החיים על פי חכמי התלמוד.
מצווה גוררת מצווה - על תרי"ג מצוות, בדומה למתכונתו של ספר החינוך, ארבעה כרכים.
ואהבת - סיפורו של רבי עקיבא. תשכ"ח, ויצא שוב בתשל"ב.
שבעים פנים לתורה ה"כ על חמשה חומשי תורה.
מספריו > מעריכותיו

יהודה גור (גרזובסקי) מאת א"ח אלחנני, דניאל פרסקי מאת ירחמיאל וינגרטן, בעריכת שמחה רז, עיבדה לעברית קלה רחל ענבר, (מחיי הלשון העברית, ג'), ירושלים, ברית עברית עולמית, תשל"א, 1970.
הערות שוליים

↑  בגיל 93: הלך לעולמו הסופר שמחה רז, באתר כיפה, ‏2024-12-03
↑  חדשות כיפה, ‏אלו הזוכים בפרס 'תרבות יהודית' על שם אורי אורבך,  באתר כיפה, 22 בדצמבר 2020
↑  בסימן הוקרה לאנשי הרפואה: נבחרו יקירי ירושלים לשנת תשפ"א, כל העיר
↑  יקירי ירושלים לשנת 2021, מר שמחה רז - כותב את ירושלים ואנשיה, באתר עיריית ירושלים
↑  הסופר שמחה רז הלך לעולמו בגיל 93, באתר ערוץ 7, 3 בדצמבר 2024
↑  השופטת אסתר ז'יטניצקי (רקובר), באתר הרשות השופטת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312958705171  GND: 1055749373  ISNI: 0000 0000 6657 1122  LCCN: n85274602  NTA: 18909320X  SUDOC: 108440699  VIAF: 24837335   WorldCat (עם VIAF): 24837335
היה היה איש שלג

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  "לשבור את הקרח" שבבעלות חברת וולט דיסני
 בימוי:  דן אברהם, טרנט קורי
 הופק בידי:  ניקול פ. הרון, פיטר דל וצ'ו
 תסריט:  דן אברהם, טרנט קורי
 עריכה:  ג'ף דראהיים
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  כריסטוף בק, ג'ף מורו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של וולט דיסני Walt Disney Pictures
 חברה מפיצה:  Disney Media Distribution
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 23 באוקטובר 2020 ישראל 16 ביוני 2022
 משך הקרנה:  כ-8 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט פנטזיה, סרט קומדיה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
היה היה איש שלג (באנגלית: Once Upon a Snowman) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה וקומדיה, אשר לוקח חלק בזיכיון המדיה "לשבור את הקרח" שבבעלות חברת וולט דיסני. הסרט בוים ונכתב על ידי דן אברהם וטרנט קורי, הופק על ידי ניקול פ. הרון ופיטר דל וצ'ו, נערך על ידי ג'ף דראהיים והולחן על ידי כריסטוף בק וג'ף מורו. חברות ההפקה של הסרט הן אולפני ההנפשה של וולט דיסני ו-Walt Disney Pictures.
הסרט מתרחש במהלך אירועי הסרט הראשון בזיכיון, "לשבור את הקרח" משנת 2013, והוא עוקב אחר אולף מיד לאחר שנוצר על ידי אלזה ולפני שפגש את אנה, קריסטוף וסוון. הסרט הופץ על ידי Disney Media Distribution בשירות הסטרימינג דיסני+, כאשר הוא עלה לשם לראשונה ב-23 באוקטובר 2020. בישראל הסרט בדיבוב עברי הופיע בשירות בהגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022.
הסרט היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים‑טיים לסדרת הנפשה קצרה יוצאת מן הכלל בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-73, כאשר הוא הפסיד לפרק "קרח" מתוך הסדרה "אהבה, מוות ורובוטים".
עלילה

הסרט, המתרחש במהלך מאורעות "לשבור את הקרח", מתחיל מבריאתו של אולף על ידי אלזה במהלך שירה "Let It Go". אולם בטרם מתאפשר לו לעשות דבר משילה אלזה את גלימתה, וזו פוגעת בו ומפילה אותו במורד צלע ההר עד שהוא נחבט בעץ. מבלי שהוא מבין מי הוא ומה נסיבות חייו מחליט אולף לחפש לעצמו שם וזהות. הוא מגיע לתחנת המסחר והסאונה של אוקן, כשברקע נשמע קריסטוף שר "Reindeer(s) Are Better Than People", ומחליט להיכנס אליה. רגע לפני כניסתו נפגע אולף כשהדלת נפתחת על ידי אנה, שיוצאת מהמקום בלי להבחין בו כשהיא נושאת שק גזרים, אותו היא נותנת לקריסטוף ולסוון בהמשך.
אולף נכנס לתחנה ופוגש את אוקן, ומבקש ממנו לחפש לו גזר שישמש לו כאף, אבל אוקן מסביר לו שהוא בדיוק מכר את כל גזריו. עם זאת מחליט אוקן לחפש חפצים אחרים שיוכלו להתאים לאולף כאף, ביניהם דגל, מחבט פינג פונג, פומפה ודג. אחד החפצים הוא מקרן ישן המראה תמונות שצולמו בקיץ, ומרוב שאולף מוקסם מהן מתחשק לו לחוות את העונה עצמה. ברקע נשמעת מנגינת השיר "In Summer". לאחר מכן יוצא אולף מהתחנה עם נקניק בתור אפו החדש.
לאחר צאתו מהתחנה מגיחה לפתע להקת זאבים שמתחילה לרדוף אחריו בטונדרה המושלגת, ובמקביל נשמעים קטעים מהוויכוח בין אנה וקריסטוף בדבר התאהבות ואירוסין. אולף עובר לידם מבלי לשים לב אליהם, וכך גורם לזאבים להסיט את תשומת לבם לשניים. אולף ממשיך להחליק ורואה את אנה, קריסטוף וסוון חוצים את הגיא בזינוק בעודם נוטשים את מזחלתם. אולף מגיע לתחתית ומוצא את אחד הגזרים שנפלו, אבל המזחלת מתפוצצת בדיוק לידו.
לצערו של אולף נשבר הנקניק בו השתמש כאף. ברואו את אחד הזאבים מייבב ברחמים נותן לו אולף את הנקניק, בחושבו שהוא זקוק לו יותר ממנו. הזאב מלקק אותו בשמחה לפני שהוא עוזב. אולף מעיר שהדבר הרגיש לו כמו חיבוק חם, ולפתע נזכר בילדותן של אנה ואלזה ובמשחקים שהן שיחקו יחד, כשברקע נשמעת מנגינת השיר "Do You Want to Build a Snowman?". הוא שומע את אלזה הצעירה מפעילה אותו ואומרת בשמו: "אני אולף, ואני אוהב להיות מחובק".
לפני כתוביות הסיום ובמהלכן פוגש אולף את אנה, את קריסטוף ואת סוון למחרת, והראשונה נותנת לו אף גזר בהמשך.
מדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי עדי וולוצקי באולפני אלרום.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| אולף | ג'וש גד | עידו רוזנברג |
| אנה | קריסטן בל | עינת אזולאי |
| אלזה | אידינה מנזל | מונה מור |
| קריסטוף | ג'ונתן גרוף | גילן שחף |
| אוקן | כריס ויליאמס | יובל ינאי |
סוון: פרנק ולקר
רשימת רצועות

במהלך הסרט מופיעים ארבעה שירים מתוך הסרט "לשבור את הקרח":
"Let It Go" שבוצע במקור על ידי אידינה מנזל ובעברית על ידי מונה מור
"Reindeer(s) Are Better Than People" שבוצע במקור על ידי ג'ונתן גרוף ובעברית על ידי גילן שחף
"In Summer" שבוצע במקור על ידי ג'וש גד ובעברית על ידי עידו רוזנברג
"Do You Want to Build a Snowman?" שבוצע במקור על ידי קריסטן בל ואידינה מנזל ובעברית על ידי עינת אזולאי ומונה מור
ביקורות וקבלה

ריאן בריט כתב באתר "Fatherly" שהסרט מצליח לספק יותר שעשוע מהצפוי ביחס לאורכו. דרו טיילור מאתר "Collider" העניק לסרט דירוג A, והצהיר שההומור שלו מצליח להיות מבדר באמצעות הנרטיב שלו, כמו כן הוא שיבח את דיבבו של ג'וש גד בתור אולף וציין שההנפשה מושכת מאוד. אמילי אשבי מאתר "Common Sense Media" דירגה את הסרט ב-5 מתוך 5 כוכבים, ושיבחה את הסרט על כך שהוא מתאר סקרנות וגילוי עצמי דרך אולף, תוך מחמאה להצגת האופטימיות וההתמדה באמצעות הסרט הקצר. וו. אנדרו פאוול מאתר "TheGATE.ca" דירג את הסרט ב-4 מתוך 5 כוכבים, כאשר הוא הצהיר שהסרט היה יכול להימשך זמן רב יותר. מאט פאולר מאתר "IGN" נתן לסרט דירוג של 6 מתוך 10, החמיא לביצועים של גד ולסיפור, אך הסביר שהסרט לא מביא שום דבר מהותי לזיכיון "לשבור את הקרח".
בשנת 2021 הסרט היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים‑טיים לסדרת הנפשה קצרה יוצאת מן הכלל בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-73, כאשר הוא הפסיד לפרק "קרח" מתוך הסדרה "אהבה, מוות ורובוטים".
הערות שוליים

↑  נרדין סעד, Olaf is back. And the ‘Frozen’ short ‘Once Upon a Snowman’ explains why he loves summer, באתר לוס אנג'לס טיימס, 23 באוקטובר 2020
↑  נותר הדיבוב המקורי בדיבוב העברי
↑  ריאן בריט, This 12-Minute ‘Frozen’ Prequel Is Better Than Both Actual ‘Frozen’ Movies, באתר Fatherly‏, 23 באוקטובר 2020
↑  דרו טיילור, ‘Once Upon a Snowman’ Review: Disney+ Short Explores ‘Frozen’ Origin Story, באתר Collider‏, 21 באוקטובר 2020
↑  אמילי אשבי, Once Upon a Snowman, באתר Common Sense Media‏, 17 בנובמבר 2020
↑  וו. אנדרו פאוול, ONCE UPON A SNOWMAN - REVIEW, באתר TheGATE.ca‏, 23 באוקטובר 2020
↑  מאט פאולר, Disney Plus' Once Upon a Snowman Review, באתר IGN‏, 27 באוקטובר 2020
| לשבור את הקרח |
| --- | --- | --- |
| סרטים ראשיים | לשבור את הקרח • לשבור את הקרח 2 • לשבור את הקרח 3 |  |
| סרטים נוספים | קדחת הקרח • ההרפתקה של אולף • היה היה איש שלג • אולף מציג |  |
| דמויות | אנה • אלזה • קריסטוף • אולף |  |
| מוזיקה | Let It Go • Do You Want to Build a Snowman?‎ • For the First Time in Forever • In Summer • Love Is an Open Door • Reindeer(s) Are Better Than People • Fixer Upper |  |
| צוות | הפקה: פיטר דל וצ'ו בימוי: ג'ניפר לי • כריס באק שחקנים: קריסטן בל • אידינה מנזל • ג'ונתן גרוף • ג'וש גד |  |
| נושאים קשורים | מלכת השלג • לשבור את הקרח (מחזמר) |  |
חיים דבירי

| --- | --- |

 לידה:  1905 מינסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  21 במרץ 2006  (בגיל 101 בערך)
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תאריך עלייה:  1919
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  ברית הבריונים  אצ"ל לח"י לח"י
 תפקידים אזרחיים
 ממונה על הקרקעות במשרד העבודה
 
חיים דבירי (1905 – 21 במרץ 2006) היה מראשוני ברית הבריונים, אצ"ל ולח"י, ומגולי אפריקה.
ביוגרפיה

חיים דבירי (נובודבורסקי) נולד בשנת 1905 בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית. בגיל 12 חצה לבדו את גבול רוסיה-פולין ולאחר נדודים רבים הגיע בגיל 14 לארץ ישראל. אמו, מינה לבית ניסביץ, ואחיו הקטן, דב, הצטרפו אליו מאוחר יותר וב-1921 הגיעו לארץ.
אביו שלמה היה בן למשפחת דיינים ושימש רב על אניות שהסיעו יהודים לאמריקה. אימו מינה נולדה למשפחה ציונית חב"דית, הייתה בקיאה בשפה העברית, והיא ששקדה על חינוכם הציוני של בניה, חיים ודב דבירי (נובודבורסקי).
דבירי התחנך בבית־הספר תחכמוני, אך לא הסתגל, ועזב. לאחר שרכש את השכלתו בכוחות עצמו, התקבל לסמינר למורים בירושלים.
על רקע מאורעות תרפ"ט, ועל רקע השלטון הזר בארץ, התגבשה קבוצת הוגי דעות צעירים, אשר חרגה מהמסגרת הפוליטית המקובלת, וקראה לנוער העברי למרוד במוסכמות ולממש חזון מלכות ישראל בן האלפיים. חיים דבירי היה מהראשונים שהצטרפו לקריאה זו, אותה הוביל ד"ר אב"א אחימאיר. ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, נעצר דבירי יחד עם חברי ברית הבריונים ונידון ל-15 חודשי מאסר. ב-1936 הצטרף דבירי לאצ"ל והשתתף בפעולותיו. בעקבות זאת נאסר ונידון לשלוש שנות מאסר שאותן ריצה בכלא בירושלים ובכלא נור אלשמס שליד טולכרם. בעת הפילוג באצ"ל הלך אחרי יאיר – אברהם שטרן – אל הלח"י, ובשנת 1944 נאסר שוב, ישב במאסר בלטרון, והוגלה לאריתריאה ולסודאן. הוא שוחרר ב-1947, שב לארץ והשתתף בפעילויות המחתרת. לאחר קום המדינה ישב בכלא בעקבות רצח הרוזן ברנדוט.
ספרו הראשון, "יום אביב שלא ישכח", מתאר את החיים בבתי הסוהר של הימים ההם ואת דרכם של צעירים חולמים ולוחמים, חברי המחתרת, אשר לחמו בשלטון הזר ובשנאת מתנגדים פוליטיים. הם חיו חיי רעב ומחסור, רדיפות מאסרים, הגליות, רציחות וגרדומים, והמשיכו את מאבקם עד שהפך חזונם למציאות וקמה מדינת ישראל.
חיים דבירי התחתן עם רחל מרק, ילידת ירושלים, דור שישי בארץ, נכדתו של רב יצחק חשין. רחל, מורה ומשוררת, מאחרונות ברית הבריונים, לוחמת אצ"ל ולח"י, נפטרה בגיל 94 בינואר 2009.
נולדו להם שני ילדים. ספר שיריה, "לא הלכתי בשבילים...", יצא לאור ב-1989, ובו בין השאר שירים על פעולותיה במחתרת.
דבירי נפטר בשנת 2006 ונטמן ליד אב"א אחימאיר, בבית העלמין בנחלת יצחק.
ספרים שחיבר

חיים דבירי פרסם ארבעה ספרים המספרים על תקופת המחתרות:
יום אביב שלא ישכח, 1986
שלושה סיפורי מחתרת, 1991
אנו מתחבקים במבט, 1993
מכתבים לאיילה, 1994
יום אביב שלא ישכח
שלושה סיפורי מחתרת
אנו מתחבקים במבט
מכתבים לאיילה
חגית שמלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקנית, מדבבת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטה פתוחה
 פרופיל ב-IMDb
חגית שמלי היא שחקנית עבר ומדבבת ישראלית.