stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבדלים בין-תרבותיים
הבדלים בין-תרבותיים והשפעתם על התנהלות הארגון המודרני > הטמעת מוצרים וקידום מכירות בארצות זרות

ארגוניים בינלאומיים רבים מוכרים כיום את מוצריהם במדינות שונות, מתוך מטרה להגדיל את נתח השוק שלהם. בעידן בו שינוע סחורות הפך פחות מורכב מבעבר, קיימת תשתית תפעולית למכירת מוצרים ברמה הגלובלית.
עם זאת, ארגון המעוניין לשווק את מוצריו במדינות שונות חייב להשכיל להתאים את הקמפיין השיווקי ואת אופן המכירה לתרבות המקומית, כדי שלא יפגעו מכירותיו. דוגמה לכך היא כישלון חברת "וולמארט" האמריקנית בשוק הגרמני. "וולמארט", חברת הצריכה הגדולה בעולם, נכנסה באופן אינקרמנטלי למקסיקו, פוארטו ריקו, קנדה, סין וברזיל. בנוסף החליטה הנהלת החברה לחדור לשוק הגרמני. בוצעה רכישה של שתי חברות גרמניות: Wertkauf ו-Interspars, שיחד עזרו לה להגיע לפריסה של 96 חנויות ברחבי גרמניה, וכך הפכה וולמרט לשחקן הרביעי בגודלו בשוק הגרמני. עם זאת, המהלך נכשל, ובתוך חמש שנים מכרה וולמארט את כל החנויות.
ניתן להסביר את הצלחתה הפנומנלית של וולמארט בכל אותן מדינות, ומנגד את כישלונה המוחץ בשוק הגרמני, באופן הבא:
המודל העסקי שהביא להצלחתה של החברה בארצות הברית נשען בעיקר על הוזלה משמעותית של מחיר המוצרים. אסטרטגיה זו נכשלה בגרמניה מהסיבות הבאות:
סגנון חיים – גרמנים רגילים לקנות מוצרי צריכה בחנויות השכונתיות. מחירים נמוכים יותר לא היוו מוטיבציה חזקה עבורם לנסוע לאזורים רחוקים יותר, שבהם פתחה "וולמארט" את החנויות שלה.
בעיות משפטיות עם מערכת החוקים הגרמנית – "וולמארט" הואשמה על ידי הממשלה הגרמנית בהפרת מספר חוקים ובמיוחד את החוק האוסר על חברות גדולות להיכנס למלחמת מחירים ולהוריד מחירים כדי להתחרות בחברות בינוניות וקטנות. חברות גדולות בגרמניה מורשות להוריד מחירים רק לאחר קבלת אישור המבוסס על הצדקה משמעותית לסיבות להורדת מחירים. הפרה של החוק פגעה במרכיב התחרותי המרכזי של המודל העסקי של החברה – אך גם, ולא פחות חשוב, במיתוג שלה בעיני הלקוחות הגרמניים. התרבות הגרמנית מייחסת חשיבות רבה לשמירה על כללים וחוקים, והעובדה ש"וולמארט" הפרה את החוק הגרמני פגעה קשות בדימוי שלה.
הבדלים תרבותיים (ערכים, אמונות והתנהגויות) בין התרבות הגרמנית והאמריקנית שהשפיעו על המכירות. לדוגמה, "וולמארט" עיצבה שירות לקוחות אשר דרש מכל עובד לברך את הלקוחות הבאים לקנות בחנות ולחייך אליהם. התנהגות זו, המבוססת על התרבות האמריקאית של חוסר פורמליות ולבביות של אנשי שירות הלקוחות, פורשה על ידי הגרמנים כפגיעה אישית בכבודם. הגרמנים מבחינים בין אנשים אשר עובדים איתם שהם זרים לעומת חברים ומשפחה. המעבר לקשר אישי יותר עם עמית לעבודה מתבצע על ידי קבלת הסכמתו לכך. שמירה על שימוש בכינוי הגוף הנכון חשובה ביותר, ומהווה אקט של כיבוד האדם. הלקוחות הגרמנים אשר נתקלו בחיוכים הלבביים והתנהגות הידידותית של אנשי שירות הלקוחות בחנות לא פורשו באופן חיובי, מה שהוביל לתלונות של הלקוחות על התנהגות עובדים בחברה.
ראו גם

הגדרה עצמית
גלובליזציה
קוסמופוליטיות
פוליטיקה של זהויות
לאומיות
פסיכולוגיה בין תרבותית
תרבות
לקריאה נוספת

ניסן נוה, רונית אלעד, אורית רן (2003). סוציולוגיה במעגלי החברה – תרבות. הוצאת רכס.
יצחק פרידמן (2001). "ערכים מניעים בבית הספר". עיונים במינהל ובארגון החינוך, כרך 25, עמ' 8–39.
Culture, self-identity, and work /Miriam Erez, P. Christopher Earley New York: Oxford University Press, 1993.
הערות שוליים

↑  פסיכולוגיה בין תרבותית: הממדים התרבותיים של הופסטדה
אליזבט ויז'ה-לה ברן

| --- | --- |

דיוקן עצמי משנת 1782
 לידה:  16 באפריל 1755 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  30 במרץ 1842 (בגיל 86) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  Louveciennes Cemetery 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  רוקוקו, נאו-קלאסיציזם 
 הושפעה על ידי:  לואי ויז'ה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 יצירות ידועות:  מארי אנטואנט עם ורד, מארי אנטואנט וילדיה, דיוקן הברונית מקרוסול 
 בן או בת זוג:  ז'אן-בטיסט פייר לה-ברן (11 בינואר 1776–?) 
 צאצאים:  Julie Le Brun 
 מספר צאצאים:  1 
 חתימה:   
 
מארי אליזבט-לואיז ויז'ה לֶה-בּרֶן (בצרפתית: Marie-Louise-Élisabeth Vigée-Le Brun; 16 באפריל 1755 –  30 במרץ 1842) הייתה ציירת צרפתייה שציירה רבים משליטי אירופה. נושאי הציור של ויז'ה לה-ברן והצבעים בהם השתמשה מוגדרים כרוקוקו, אך סגנון הציור שלה קשור לראשית הנאו-קלאסיקה. ויז'ה לה-ברן הייתה בעלת שם במשטר הישן (Ancien Régime). בעקבות הפורטרטים שיצרה לבקשתה של המלכה מארי אנטואנט, זכתה לה-ברן בפטרונות של אנשי אצולה אירופיים, שחקנים וסופרים ואף נבחרה כחברה באקדמיות לאומנות בעשר ערים שונות. ויז'ה לה-ברן יצרה כ-660 פורטרטים וכ-200 ציורי נוף. בנוסף לעבודות הנמצאות באוספים פרטיים, ניתן למצוא את עבודותיה בלובר, במוזיאון ההרמיטז' (Hermitage Museum), במוזיאון הלאומי בלונדון, במטרופוליטן בניו-יורק ובעוד אוספים רבים באירופה ובארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייה

אליזבט ויז'ה נולדה בפריז לצייר לואי ויז'ה. כבר בימי ילדותה אביה התלהב מציוריה והתנבא כי תהיה ציירת וכבר בגיל צעיר החלה ויז'ה לה-ברן לצייר פורטרטים מקצועיים. בשנת 1768 נפטר אביה ואמה נישאה לז'אק פרנסואה לה סאבר, שהיה תכשיטן עשיר. אליזבט החליטה ללכת בדרכו של אביה ולהיות ציירת. בגיל חמש עשרה כבר הייתה ציירת מבוקשת, וציירה דיוקנאות של אנשי האצולה של תקופתה.
אחרי שהסטודיו שלה נסגר היות שלא היה לו רישיון, פנתה אליזבט ויז'ה לאקדמיה בסנט לוק שבה הציגו את עבודותיה ובשנת 1774 הפכה לחברה באקדמיה. ב-11 בינואר 1776 נישאה אליזבט לז'אן-בטיסט פייר לה-ברן (Jean-Baptiste-Pierre Le Brun) שהיה צייר אך עסק בעיקר במסחר בתמונות. ויז'ה לה-ברן החלה להציג את עבודותיה בביתם שבפריז ובזכות קשריה שם נתבקשה לצייר דיוקנות של רבים מחברי האצולה.
בינואר 1780 ילדה ויז'ה לה-ברן בת בשם ג'ולי, ובשנת 1781 נסעה עם בעלה לפלנדריה ולהולנד. שם למדה על עבודות הציירים המקומיים שהשפיעו עליה והיא החלה להשתמש בטכניקות ציור חדשות. הדיוקן העצמי שלה עם כובע קש (1782) היה חיקוי חופשי של תמונתו של הצייר פטר פול רובנס La Chapeau de Paille. בשנת 1787 יצרה לה-ברן שערורייה קטנה כאשר ציירה דיוקן עצמי עם ביתה ג'ולי. בעקבות הציור, זילזלה סימון דה בובאור בלה-ברן וקראה לה, בספר ה'מין השני', בתואר נרקיסיסטית.
ביוגרפיה > מארי אנטואנט

שמה של ויז'ה לה-ברן הלך לפניה והיא הוזמנה לארמון ורסאי ואף קיבלה את חסותה של מארי אנטואנט. ויז'ה לה-ברן ציירה יותר מ-30 פורטרטים של המלכה ומשפחתה, ובכך הפכה לציירת הרשמית של מארי אנטואנט. בסלון של שנת 1783, הציגה לה-ברן את התמונה Marie-Antoinette in a Muslin Dress. בה הופיעה המלכה בשמלה פשוטה עשויה כותנה לבנה, תמונה שהובילה לשערורייה חברתית. מאוחר יותר ציירה ויז'ה לה-ברן את המלכה בחברת ילדיה (1787) במטרה לקרב אותה לציבור ולמחוק את התדמית השלילית שנוצרה. התמונה מציגה את המלכה בארמון ורסאי בתפקידה הרשמי כאם לילדי המלך. הילד העומד מימינה של המלכה מצביע על עריסת תינוק ריקה במטרה להזכיר את אובדן הילד האחרון שנולד למלכה, שוב בהדגשה על תפקידה כאם.
ב-31 במאי 1783 התקבלה ויז'ה לה-ברן כחברה באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול, אחת מ-15 הנשים היחידות שהתקבלו כחברות מלאות בין השנים 1648 ו-1793. קודם לכן סירבו לקבל את ויז'ה בהמתלה שבעלה סוחר באומנות, אך בהמלצת לואי השישה עשר מלך צרפת, ובעקבות לחצה של מארי אנטואנט, היא התקבלה. התמונה שהציגה ויז'ה לה-ברן על מנת להתקבל לאקדמיה הייתה האלגוריה Paix ramenant l’Abondance.לאחר המהפכה הצרפתית, כאשר חדלו לקבל נשים, נאלצה לה-ברן לעזוב את האקדמיה.
גלות

באוקטובר 1789, בעטיה של המהפכה הצרפתית, נמלטה אליזבט ויז'ה לה-ברן מפריז עם בִתה ג'ולי (שנולדה בשנת 1780), והשאירה מאחוריה את בעלה, את כל ציוריה ואת כל רכושה. היא שהתה מחוץ לצרפת במשך 12 שנים, והתגוררה לחלופין באיטליה (עד 1792), באוסטריה (עד 1795), ברוסיה (עד 1801) ובגרמניה (1801).
גלות > איטליה

באיטליה נבחרה לה-ברן, בשנת 1789, כחברה באקדמיה של פרמה ובשנת 1790 גם לאקדמיה סנט לוקה שברומא. בנאפולי היא ציירה את דיוקנה של מריה קרולינה מאוסטריה (אחותה של מארי אנטואנט) ואת ארבעת ילדיה הגדולים. היא ציירה גם את ליידי אמה המילטון. התמונה האהובה ביותר על ויז'ה לה-ברן הייתה זו של ליידי המילטון כסיבילה מקימה (Cumaean Sibyl) שמוזכרת יותר מכל תמונה אחרת בזכרונותיה, תמונה שתמיד הציגה במקומות השונים בהם שהתה.
גלות > אוסטריה

כאשר שהתה בווינה, נתבקשה ויז'ה לה-ברן, בשנת 1793, לצייר את הנסיכה מריה ג'וספה בדמות אריאדנה ואת הנסיכה קרולינה בדמותה של איריס.
גלות > רוסיה

ברוסיה, קיבל המעמד הגבוה את ויז'ה לה-ברן בזרועות פתוחות והיא ציירה דמויות רבות מחוגי האצולה, כולל דיוקן של המלך הפולני לשעבר, סטניסלב אוגוסט פוניאטובסקי, כמו גם את בני משפחתה של יקתרינה הגדולה. הצארית יקטרינה לא התרשמה לטובה מהתמונה של נכדותיה כי לדעתה הן הוצגו חשופות מדי, אך כאשר הוסיפה לה-ברן שרוולים לתמונה, הסכימה יקתרינה לכך שויז'ה לה-ברן תצייר גם אותה. לרוע המזל, נפטרה הצארית לפני שלה-ברן הספיקה לצייר אותה. ברוסיה, התקבלה ויז'ה לה-ברן לאקדמיה לאומנות בסיינט פיטסבורג. בִתה של לה-ברן נישאה שם למזכיר מנהל התיאטרון המלכותי של סיינט פיטסבורג ונפטרה לפני אימה בשנת 1819.
חזרה לצרפת

בעלה של ויז'ה לה ברן, יחד חברי משפחה נוספים, ערכו קמפיין ארוך לנקוי שמה של לה-ברן ובינואר 1821 חזרה אליזבט ויז'ה לה-ברן לצרפת. כאשר שהתה בז'נבה שבשווייץ היא נבחרה להיות חברת כבוד באגודה לקידום האומנות. מאוחר יותר רכשה ויז'ה לה-ברן בית בעיירה לובסיין, והעבירה את זמנה בינו לבין שהות בפריז. בין השנים 1835 ו-1837, בשנות ה-80 לחייה, פרסמה את זכרונותיה בשלושה כרכים שהפכו למסמך בעל חשיבות רבה במה שנוגע לחייהם של אמנים בני תקופתה. אליזבט ויז'ה לה-ברן נפטרה בפריז ב-30 במרץ 1842, בגיל 86 ונקברה בבית העלמין של לובסיין.
מציוריה

מארי אנטואנט עם ורד (1783)
מארי אנטואנט וילדיה (1787)
דיוקן עצמי עם בתה (1789)
דיוקן עצמי עם הבת ג'ולי (1786)
ליידי אמה המילטון כסיבילה מקימה (1807 או 1810)
דיוקנה של מאדאם דה סטאל (1808–1809)
הערות שוליים

↑  Élisabeth Louise Vigée-LeBrun | National Museum of Women in the Arts, web.archive.org, ‏2017-04-02
1 2 3 4  Vigée Le Brun [Vigée-Le Brun; Vigée-Lebrun, Elisabeth-Louise], Oxford Art Online (באנגלית)
↑  Terry Lueck, Internet Archive: Digital Library of Free Books, Movies, Music, and Wayback Machine/The Internet Archive Companion, American Journalism 31, 2014-04-03, עמ' 299–301 doi: 10.1080/08821127.2014.905381
↑  Elisabeth Louise Vigée Le Brun | Self Portrait in a Straw Hat | NG1653 | National Gallery, London, www.nationalgallery.org.uk
↑  T. Lawrence Larkin, "Je ne suis plus la Reine, je suis moi": Marie-Antoinette at the Salon of 1783., Aurora / WAPACC Organization., 2003, עמ' 109–134
↑  Octave Fidière, Les femmes artistes à l'Académie royale de peinture et de sculpture, Charavay frères, 1885. (בfrench)
↑  Roger Portalis, Adéläide Labille-Guiard, Adélaïde Labille-Guiard (1749-1803), Paris : G. Petit, 1902
1 2  Gita May, Elisabeth Vigée Le Brun, Yale University Press, 2005, ISBN 978-0-300-10872-9
↑  [PDF Gardner's Art through the Ages by Fred Kleiner | Perlego], www.perlego.com (באנגלית)
↑  Andrew D. Hottle, More than "a preposterous neo-classich rehash:" Élisabeth Vigée Le Brun's "Sibyl" and its Virgilian Connotations, Aurora: The Journal of the History of Art, 2010-01-01
↑  Vigée Le Brun's Russian Portraits, www.batguano.com
1 2  Memoirs of Madame Vigée Lebrun., digital.library.upenn.edu
↑  אליזבט ויז'ה-לה ברן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269674505171  PLWABN: 9810644578505606  BIBSYS: 90131756  BNE: XX960337  BnF: cb12105724r (data)  CANTIC: a11068413  CiNii: DA04453277  GND: 118768417  ICCU: CFIV115753  ISNI: 0000 0001 1651 5656  KulturNav: 95b2b02a-f3a0-4838-a6ca-9d6adc6eb772  LCCN: n82110153  LNB: 000121791  MusicBrainz: d4b36002-83ad-4629-b551-78ba2942201d  NDL: 01222554  NKC: js20030519008  NLA: 36535545  NLK: KAC202105695  NTA: 069906572  RERO: 02-A000172747  RKD: 80953  SELIBR: 99777  SNAC: w6wq0qj0  SUDOC: 029427738  TePapa: 56360  Trove: 1278546  ULAN: 500010070  VcBA: 495/152818  VIAF: 59113411   WorldCat (עם VIAF): 59113411
הינה ג'ילאני

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1953 (בת 71) לאהור, הדומיניון של פקיסטן 
 מדינה:  פקיסטן 
 השכלה:  Convent of Jesus and Mary, Lahore 
 מעסיק:  האומות המאוחדות 
 תפקיד:  כתב מיוחד של האומות המאוחדות 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ינטה סייגן (2000)  פרס המיליניום לשלום לנשים (2001) 
 
הינה ג'ילני (באורדו: حنا جیلانی) (נולדה ב-1953) היא עורכת דין בבית המשפט העליון של פקיסטן ופעילה למען זכויות אדם מלאהור שבפנג'ב, בפקיסטן.
קריירה

ג'ילני החלה לעבוד כעורכת דין בשנת 1979, כאשר פקיסטן הייתה תחת משטר צבאי.
ג'ילני זכתה להכרה בינלאומית בשל מומחיותה בחקירות בנושאי זכויות אדם. בפברואר 1980, עם אחותה עאסמה ג'האנגיר היא ייסדה את משרד עורכות הדין הראשון לסיוע משפטי בפקיסטן, AGHS Legal Aid Cell ‏(ALAC) בלאהור. בתחילה פעילות המשרד הוגבלה למתן סיוע משפטי לנשים, אך בהדרגה הפעילות התרחבה גם לתחומי העלאת מודעות משפטית, חינוך, הגנה מפני ניצול, מחקר משפטי, ייעוץ, ומתן סיוע משפטי. ג'ילני היא גם אחד ממייסדי הוועדה לזכויות אדם של פקיסטן ואחת המייסדות של פורום פעולת נשים (WAF) (קבוצה שקמה ב-1980 כדי להתנגד לחקיקה מפלה נגד נשים) והיא גם ייסדה את מרכז הסיוע המשפטי הראשון בפקיסטן ב-1986. בנוסף למתן שירותי פרו בונו לסיוע משפטי, היא גם סייעה בהקמת מקלט לנשים שנמלטו מאלימות והתעללות, בשם "דסטאק" ב-1991. בנוסף לניהול המקלט, עמותת דסטאק גם מארגנת סדנאות להעלאת מודעות לזכויות אדם והגנה על נשים.
כעורכת דין ופעילה חברתית אזרחית בתנועה למען השלום, זכויות האדם וזכויות הנשים בפקיסטן בשלושת העשורים האחרונים, ג'ילני מתמחה בליטיגציית זכויות האדם, במיוחד במקרים הקשורים לזכויות האדם של נשים, ילדים, מיעוטים, ניצול ילדים בתעסוקה ועבודה בכפייה, אסירים פוליטיים וסוגיות דומות אחרות. היא ניהלה מספר תיקים אשר הפכו לציוני דרך בהגדרת הסטנדרטים לזכויות אדם בפקיסטן. המאבק שלה למען זכויות של ילדים, במיוחד הגנה על ילדים המועסקים בעבודה מסוכנת, הוביל לחקיקתו של חוק המסדיר את העסקתם של ילדים ב-1991.
ג'ילני גם מקושרת למועצת האו"ם לזכויות האדם, מרכז קרטר, ועצרת הנשים באו"ם. משנת 2000 ועד 2008, היא הייתה הנציגה המיוחדת מטעם המזכיר הכללי של האו"ם בנושא מגיני זכויות אדם. בשנת 2006, היא מונתה לוועדת חקירה בינלאומית של האו"ם לאיסוף מידע על דארפור, שבסודאן. היא גם חברה במועצת המשפטנים בנושא טרור, לוחמה בטרור וזכויות אדם. ב-2009, היא מונתה לוועדת גולדסטון לחקר פעולות ישראל בעזה. היא תומכת של היוזמה להגנה משפטית בתקשורת.
בשנת 2000, אמנסטי אינטרנשיונל העניק לג'ילני את פרס ג'ינטה סייגן בהכרה על עבודתה למען זכויות נשים בפקיסטן. ב-2008 היא קיבלה את פרס העורך להישג יוצא דופן של The Lawyer.
ב-11 ביולי 2013, היא הצטרפה לארגון "The Elders", קבוצה של מדינאים, פעילי שלום ופעילי זכויות אדם, אשר נאספה יחדיו על ידי נלסון מנדלה. היא מונתה כחברת מועצת המנהלים של השירות הבינלאומי לזכויות האדם בחודש מאי 2013. ב-2017, היא שמשה כיו"ר-שותפה (לצד טריה הלונן) של ארגון הבריאות העולמי/משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם, קבוצת עבודה בנושאי בריאות וזכויות אדם של נשים, ילדים ומתבגרים.
נאומים והרצאות

ב-17 בספטמבר 2009, ג'ילני העבירה את הרצאת האל ווטן לשנת 2009 בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ניו סאות' ויילס. ב-25 בנובמבר, היא הוזמנה לשמש כמרצה אורחת בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מקגיל, במרכז מקגיל לזכויות אדם ופלורליזם משפטי, בנושא "The Promise of International Law for Civilian Victims of War: The Goldstone Report" (הבטחת החוק הבינלאומי לקורבנות אזרחיים של מלחמה: דו"ח גולדסטון"). ב-27 בנובמבר 2009 ג'ילני הוזמנה להרצות בפורום הליפקס הבינלאומי לביטחון, בקנדה, בנושא "Law vs. Power: Who Rules? Who Makes the Rules?" ("חוק נגד כוח: מי שולט? מי קובע את החוקים?").
ב-2014, ג'ילני הייתה הדוברת המרכזית באירוע הפתיחה של הכנס "חזון חדש לפקיסטן: הכלכלה הפוליטית של שינוי חברתי".
איומים

בתגובה לעבודתן למען נשים, ג'ילני וג'האנגיר נעצרו, קיבלו איומי מוות, וספגו תעמולה עוינת בתקשורת, הפחדות, והתקפות וניסיונות רצח, וכך גם משפחותיהן. ב-1999, אחרי שניהלה את התיק המשפטי של סאמיה סרוואר, אישה צעירה שרצתה להתגרש מבעלה המתעלל, ג'ילני וג'האנגיר, שוב ספגו גם איומים על חייהן. אמה של סאמיה הגיעה עם גבר חמוש למשרד שלה, באמתלה שהיא מבקשת להתפייס עם בתה. היורה הרג את סאמיה, וגם ירה לעבר ג'ילני, אך היא הצליחה להימלט. בפעם אחרת, גברים חמושים נכנסו לביתה ואיימו על בני משפחתה. היא עצמה לא הייתה בבית. הלחץ עליה להגר בשל האיומים המופעלים עליה גבר, אך היא סירבה, וממשיכה לחיות ולעבוד בלאהור.
עמדות וציטוטים

"הבעיה עם רציחות לשם כבוד ואי-העמדת הרוצחים לדין טמונה ברשות שהחוק מעניק למשפחת של הקורבן להתפשר בנוגע לעבירה, ולכן מי בעצם לוחץ על ההדק מתהלך חופשי... אם כי במקרה של רציחות כבוד מדובר בדרך כלל בקנוניה בין יותר מאחד מבני המשפחה, וזה הנושא העיקרי כאן. אני לא חושבת שהממשלה מעוניינת לטפל בנושא הזה."
"תמיד הייתה לי תחושה שאם אתה רואה עוול, אתה צריך לצאת נגדו, אחרת אתה לא בעמדה של להתלונן."
"היה זה כעס נגד אי-צדק בחסות המדינה שגרם לי להיכנס לבתי המשפט בשנות ה-1970. [...] במשך כל השנים האלה שמרתי על התרעומת שלי, כדי שאהיה מסוגלת להילחם למען זכויות אדם ונגד עבודה בכפייה, חוקי כפירה..." (יום שני, 15 במרץ 1999, Tribune India)
"הזכות לחיים של נשים בפקיסטן מותנית בציותן לנורמות חברתיות ומסורות."
"לצבא יש אג'נדה של תמיכה בקיצוניים [האסלאמיים], הם מבחינה אידאולוגית מאוד דומים להם. זה מאוד חשוב שהעולם יבין כמה זה חשוב לפעול בדרך חכמה בנושא."
"ארצות הברית לגמרי לא הבינה את המצב. אם מושארף היה מתנגד לטרור בהצלחה, לא הייתה לנו הבעיה שמונה שנים לאחר מכן שבו (הטרוריסטים) למעשה שולטים בשטח. אף אחד לא ניסה למצוא את מקור הכסף או את המקור של כלי הנשק."
"כשאתה מעמיד אותם לדין, אתה מראה את הרשע שבפשע שלהם. ברגע שזה הופך להיות ברור כשמש שהקורבנות של המחבלים הם כמעט כולם אזרחים פקיסטנים, רק אז תאבד להם האהדה עבור מטרתם. אנחנו צריכים להתמודד עם טרור כנושא פלילי."
"הממשלה האזרחית חייב להיות נתמכת היטב, אחרת אנחנו נאבד אותה."
מאמרים

Neither Peace Nor Justice By Hina Jilani for Newsline 2 March 2009
Shame on Who? By Hina Jilani for Newsline 7 October 2005
הערות שוליים

↑  Interview with Hina Jilani
↑  Documentary: Against my will
↑  Dastak holds workshop on care, treatment of women in distress. Daily Times.
↑  Jilani, Hina, Sawnet: Who's Who
↑  Sawnet: Who's who – Hina Jilani
↑  "Meet the featured human rights defenders – Hina Jilani", Carter Center, February 2009.
↑  Interview with Hina Jilani by Beena Sarwar on 20 February 2009.
↑  War crimes in Gaza: Interview with Hina Jilani by Mark Colvin (audio), ABC News, 16 September 2009.
↑  Media Legal Defence Initiative
↑  "Ginetta Sagan Award Winners". Amnesty International. 2011.
↑  The Lawyer Awards
↑  "Hina Jilani appointed member of The Elders". The Daily Times. 12 ביולי 2013. אורכב מ-המקור ב-7 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kofi Annan announces two new Elders: Hina Jilani and Ernesto Zedillo". TheElders.org. 11 ביולי 2013. אורכב מ-המקור ב-2018-08-24. נבדק ב-2018-06-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leading the realization of human rights to health and through health: Report of the High-Level Working Group on the Health and Human Rights of Women, Children and Adolescents (2017) World Health Organization.
↑  Hina Jilani to deliver the Annual Hal Wootten Lecture at UNSW on 17 September 2009
↑  The Promise of International Law for Civilian Victims of War: The Goldstone Report
↑  Speaker: Hina Jilani Law vs. Power: Who Rules? Who Makes the Rules?
↑  https://www.facebook.com/reenvisioningpakistan/
↑  Biography, Europa World
↑  Jazbah
↑  Interview with Hina Jilani (transcript), Law Report, 8 April 2008.
↑  Hina Jilani – Pakistan
↑  Hina Jilani visits EHRAC
↑  Interview with Hina Jilani by Jennifer Byrne on 2 May 2000.
↑  Interview with Hina Jilani by Michelle Stephenson.
↑  Pakistan: Honour killings of women and girls – Amnesty International
↑  Interview with Hina Jilani
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442293205171  ISNI: 0000 0000 7414 9861  LCCN: n92109716  NTA: 318713683  SUDOC: 201741512  VIAF: 31198227   WorldCat (עם VIAF): 31198227
דו-שן שעיר

| דו-שן שעיר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: דו-שן
מין:: דו-שן שעיר
שם מדעי
 .Bidens pilosa L ‏לינאוס, 1753

דּוּ-שֵׁן שָׂעִיר (שם מדעי: Bidens pilosa) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת המורכבים, שמקורו באמריקה והפך לצמח פולש באפריקה, בדרום אסיה ובישראל. דו-שן שעיר הוא מין שכיח בישראל ונחשב לעשב רע. זהו צמח זקוף ומסועף, שיכול להתנשא בישראל לגובה של עד 70 ס"מ. פרחיו הצינוריים זעירים וצהובים ממוקמים במרכז התפרחת והפרחים הלשוניים (אם קיימים) לבנים וממוקמים בהיקף התפרחת ויוצרים מעין "עלי כותרת" גדולים ובולטים. פירותיו הם זירעונים, שבקודקודם שתיים עד ארבע שיניים. כל זרעון מצויד בזיפים או קרסים זעירים, המאפשרים לו להיצמד בחוזקה לבעלי חיים, בגדים או חפצים אחרים. מנגנון זה, הנקרא epizoochory, הוא אסטרטגיה יעילה להפצת הזרעים למרחקים גדולים.
דו-שן שעיר הוא אחד מתוך 223 מינים של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים או גאופיט בעל קני שורש בסוג דו-שן, הנפוץ כמעט בכל העולם, למעט באזורים קרים במיוחד, אזורים מדבריים קיצוניים ואזורים הרים גבוהים מאוד. בישראל נכחד מין נוסף, דו-שן משולש (Bidens tripartita), שהיה ידוע רק מגלילה אחת, עמק החוּלה, שם גדלו אוכלוסיות מקומיות יציבות. טווח התפוצה הטבעי של מין זה הוא באזורים הממוזגים בחצי הכדור הצפוני ובית גידולו ביצות ושטחים פתוחים במקווי-מים. באופן נדיר גם שקעים לחים ומקומות מושקים. צפון ישראל מהווה עבור דו-שן משולש גבול תפוצתה הדרומי במזרח הים התיכון.
מלבד שני המינים הללו, בישראל נפוצים גם שלושה מינים תרבותיים: דו-שן לבן (Bidens alba), דו-שן סגול (Bidens aequisquama), דו-שן גזור-עלים (Bidens aurea), אשר הם צמחים רב-שנתיים ומכונים במשלות בישראל בשם "בידנס".
שמות ומקורות השם

השם העברי "דו-שן" הוא תרגום מילולי של השם המדעי Bidens. בספרות הבוטנית העברית מופיע שם הצמח לעיתים כתיבה אחת, כלומר "דושן". עם זאת, ברשימה המעודכנת של שמות צמחים שאושרה על ידי האקדמיה ללשון בתחילת שנות ה-2000, שמות צמחים שנכתבו בעבר בתיבה אחת מופיעים כעת בשתי תיבות עם מקף ביניהן, ובכללם "דו-שן" – כל זאת במטרה להבהיר את משמעות השם. במשתלות של ישראל, מינים שונים של דו-שן מוכרים לרוב בשמם האנגלי "בידנס".
השמות האנגליים העממיים לדו-שן הם: Spanish Needle, Hairy Beggarsticks, Blackjack
מאפיינים מורפולוגים

דו-שן שעיר הוא צמח חד-שנתי או רב-שנתי קצר חיים, בגובה של 30 עד 150 ס"מ, קירח או בעל מעט שערות. לשורש מבנה שיפודי עמוק, שעשוי לפתח שורשים צדדיים המתפשטים לצדדים בהתאם לגודל ולגיל הצמח. הגבעולים עדינים, זוויתיים, ירוקים וכמעט קירחים, חלשים ומסועפים. הפטוטרת דקה, מתרחבת בבסיסה ונאחזת קלות בגבעול, כששוליה בבסיס שעירים. הלוואים חסרים.
העלים נגדיים ונישאים על פטוטרות. העלים התחתונים פשוטים, קטנים, דמויי ביצה ומשוננים כמשור (השיניים פונות לעבר קודקוד העלה), בעוד העלים העליונים מורכבים, מנוצים לזוג אחד או שני זוגות של עלעלים ועלעל קצה יחיד, כלומר מספר העלעלים 3 או לעיתים 5 עלעלים. עלעל הקצה נישא על פטוטרית, והעלעלים הצדדיים יושבים או נמשכים לאורך הציר המרכזי. העלעלים שאורכם עשוי להגיע עד 7 ס"מ, הם דמויי ביצה ומשוננים כמשור, קודקודם חד, ובסיסם קהה או מחודד, צרים עד קטומים. הטרף בעל עירוק מנוצה ומרושת בצד התחתון, ועם שערות קצרות משני צדדיו, כאשר בצד התחתון השערות ארוכות יותר.
להבנת מבנה התפרחת והפרי מומלץ לעיין בערך מורכבים.
התפרחת היא קרקפת (כבמשפחת המורכבים) בקוטר של כס"מ אחד, כאשר מספר קרקפות יושבות בסמיכות זו לזו על אותו גבעול ונישאות על עוקץ ארוך (בדו-שן משולש הקרקפות יחידות). הקרקפות צהובות ומעוטות פרחים. הפרחים בקרקפת הם בדרך כלל צינוריים וצהובים, אך לעיתים מצויים גם פרחים לשוניים מעטים, קצרים ולבנים.
חפי המעטפת החיצוניים עשבוניים, מאורכים ומחוברים בבסיסם, בעוד שהחפים הפנימיים ארוכים ורחבים יותר, קרומיים ובצבע חלודה. המצעית שטוחה ובעלת חפים נשירים.
הפרחים הצינוריים צהובים ודו-מיניים, בעוד שהפרחים הלשוניים עקרים או נקביים (צמח פוליגמי). עמוד השחלה מסתיים באונות מכוסות שיער בקצוות.
הפירות הם זירעונים יבשים, מאורכים בצורת סרגל ומכילים זרע יחיד בצבע שחור או חום כהה. זירעונים אלה בעלי ארבע מקצועות, אורכם נע בין 8 ל-10 מ"מ ורוחבם כמ"מ אחד, והם ארוכים יותר מחפי המעטפת החיצוניים. שוליהם בחלק העליון עם שיכים מועטים (ולא לכל אורך השוליים).
בקצה העליון של הזירעונים מצויים מספר קרניים – אלו הם מלענים אשונים (שיכים) מחודדים, מכוסים בשיניים זעירות הכפופות לאחור, המאפשרות היצמדות לגופם הצמרירי של בעלי חיים לצורך הפצה. ציצית השערות האופיינית למשפחת המורכבים חסרה, ובמקומה יש את מלענים הללו, הבולטים בצבעם החום ובסידורם על הקרקפת, כאשר כל המלענים מופנים כלפי ההיקף.
מספר המלענים משתנה; בישראל הוא נע בין 2 ל-4, בעוד שבאזורים שונים בעולם דווח גם על מספר של 2, 3, לעיתים רחוקות 4 או 5 מלענים. זירעונים הנמצאים בשולי הקרקפת הם קצרים ודחוסים יותר.
תפוצה בעולם ובישראל

דו-שן שעיר נפוץ בטבע באזורים נרחבים של אמריקה הטרופית והסובטרופית, מצפון-מערב וצפון-מזרח ארגנטינה ועד דרום טקסס בארצות הברית. מעבר לתפוצתו המקורית באמריקה, דו-שן שעיר התפשט למגוון רחב של מדינות ואזורים בעולם, כולל מדינות רבות באגן הים התיכון, באפריקה, באסיה, באיים הפסיפסיים ובאזורים נוספים באמריקה. הוא הפך לעשב פולש בחלקים של אירופה, אסיה, אפריקה ואיי האוקיינוס השקט.
דו-שן שעיר ידוע ביכולת התפשטות מהירה ובהסתגלות גבוהה, מה שהופך אותו לפולש משמעותי המשפיע על המערכת האקולוגית המקומית. באזורים טרופיים ניתן למצוא אותו גדל לאורך כל השנה, אך צמיחתו נמרצת במיוחד במזג אוויר חם ובעונות גשומות. במקומות אליהם פלש, הוא נחשב לצמח פולש ואף לעשב רע.
להלן רשימה מצומצמת של אזורים מרכזיים בהם פלש:
אמריקה: מתפשט באזורים שונים בברזיל, ובצפון אמריקה (כגון מרילנד וצפון קרוליינה).
האיים הפסיפיים: כולל הוואי, סמואה, ניו זילנד ואיי קוק.
אפריקה: נפוץ במיוחד במדינות כמו מרוקו, אלג'יריה, אנגולה, אתיופיה, נמיביה ומדגסקר.
אסיה: פלש להודו, סין, יפן, הפיליפינים ותאילנד.
אגן הים התיכון: כולל מדינות כמו ספרד, איטליה, יוון, תוניסיה, מצרים ולבנון וישראל.
התפוצה בישראל: גולן, גליל, עמקים, גלבוע, הרי שומרון, הרי יהודה (גם בירושלים), מדבר יהודה ובקעת ים המלח, שרון, שפלה, נגב צפוני, נגב והרי אילת.