stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיה פייסו
קריירה > מודל 107: "המחשב הסיני הראשון" (1960)

שיה הייתה חלק מהצוות שפיתח את "מודל 107", המחשב האלקטרוני הראשון שתוכנן, פותח ויוצר באופן עצמאי בסין. שיה לקחה חלק משמעותי בעיצוב וההנדסה של המחשב. לאחר פרישתם של שניים מהחוקרים המנוסים האחרים בצוות, שיה הפכה לראש הצוות. המחשב רץ "מבצעית" לראשונה באפריל 1960, ועבד ללא בעיות במשך 20.5 שעות.
המודל 107 הותקן באוניברסיטה של האקדמיה הסינית למדעים (אנ') בבייג'ינג. המחשב שימש בעיקר למטרות חינוך, הן לתלמידים שהתמחו במחשבים והן לתלמידים ממחלקות אחרות, כגון המחלקה לגאופיזיקה. מעל ל-600 סטודנטים השתמשו במודל 107. בנוסף לחינוך, היו למחשב שימושים נוספים, כגון חיזוי גאות ושפל, חישובים הקשורים לכורים אטומיים וחישובי ערך עצמי ווקטור עצמי לטובת תיאוריה של פיזיקה גרעינית. למרות זאת, היסטוריונים מודרניים כתבו ש"בהשוואה למודל 107, למחשבים סיניים אחרים מאותה תקופה היה תפקיד יותר משמעותי בתעשייה ובביטחון הלאומי".
המודל 107 היה מחשב קטן לשימוש כללי (בניגוד למחשבים מסוימים שיוצרו בסין באותה תקופה שנועדו לבצע חישובים מסוג מסוים בלבד), שמבוסס על שפופרת ריק (Vacuum-tube computer). המחשב נבנה בארכיטקטורת פון נוימן, היה בעל זיכרון של 1024 בתים, ועשה שימוש במילים בגודל 32 ביטים וייצוג מספרים באמצעות נקודה קבועה (fixed point). המחשב מסוגל לבצע 16 פעולות, שעוסקות בעיקר בקריאה וכתיבה מהזיכרון, ארבע פעולות חשבון, תנאים והדפסה. תדר השעון הוא 62.5 קילוהרץ.
מודל 107
קריירה > חינוך

[בשנות החמישים] מה שסין הייתה צריכה יותר מכל זה תכנית הכשרה [לתחום המחשוב]. שיה בנתה אותה.
עם עליית שאיפות המחשוב הסיניות בשנות החמישים, התגבשה ההבנה שכדי להגשימן יהיה צורך בהגדלה משמעותית של כח האדם שמוכשר למחקר ופיתוח בתחום. החוקרים הסינים הראשונים טסו לברית המועצות כדי ללמוד את התחום, אך גם כדי ללמוד כיצד ללמדו. הסובייטים פתחו בפני הסינים מספר מוגבל של תקנים, וממילא הסינים היו מעוניינים בעצמאות. המכון לטכנולוגיות מחשוב, בו עבדה שיה, שיתף פעולה עם מספר אוניברסיטאות כדי להציע בהם קורסים במחשוב. בקורסים אלה השתתפו כ-700 תלמידים מהאקדמיה והתעשייה.
אחד מהקורסים האלה היה הקורס הראשון בתיאוריה של הנדסת מחשבים, "עקרונות של מחשבים דיגיטליים אלקטרוניים", שאותו העבירה שיה. נאמר שהיא יצרה את ספר הלימוד הסיני הראשון שעסק בתיאוריה של בניית מחשבים. הספר התבסס על תרגום של חומרי לימוד ברוסית, עם תוספות ושינויים. כחלק ממלאכת התרגום, שיה נתקלה במושגים שלא היה להם מקביל סיני, וקבעה להם תרגום שבמקרים מסוימים נשאר בשימוש עד היום. פרט לקורס זה, לשיה היו תרומות נוספות ליצירת תוכניות הלימוד הראשונות שעסקו במחשוב בסין.
שיה המשיכה לשים דגש על חינוך גם בהמשך הקריירה שלה. היו לה מעל ל-60 תלמידים לתואר מתקדם, שחלקם הפכו להיות מובילים באקדמיה ובתעשייה.
קריירה > מחקר מאוחר

גם לאחר שיסודות תחום המחשוב בסין הונחו, שיה המשיכה את מחקרה. היא עסקה בארכיקטורות מעבדים חדשות ובדרכים לייעל מחשבים. מחקריה כללו מחשבי-על, מעבדים וקטוריים (אנ') וייעול מעבדים בעלי צינור עיבוד נתונים (אנ').
מורשת

ב-1991 נבחרה להיות חברת האקדמיה הסינית למדעים (אנ'), אות הכבוד האקדמי הגבוה ביותר בסין. באותה שנה נבחר לאקדמיה גם בעלה, הפיזיקאי יאנג לימינג.
זכתה בפרס מפעל חיים מאיחוד המחשוב הסיני (אנ'), שגם יצר את "פרס שיה פייסו" שמוענק למדעניות ומהנדסות בעלות הישגים משמעותיים ב"מדעי המחשב, הנדסה, חינוך ותעשייה".
אחד מתלמידיה נהפך לארכיטקט הראשי של תוכנית המעבדים הסינית Loongson (אנ'). ב-2002 הוא קרא לצ'יפ Xia-50, על שם המורה שלו.
לקריאה נוספת > רקע: מחשוב סיני מוקדם

Zhang Jiuchun, Zhang Baichun, Founding of the Chinese Academy of Sciences' Institute of Computing Technology, IEEE Annals of the History of Computing 29, 2007, עמ' 16–33 doi: 10.1109/MAHC.2007.6 (כולל התייחסות ספציפית לשיה)
John H. Maier, Thirty Years of Computer Science Developments in the People's Republic of China: 1956-1985, IEEE Annals of the History of Computing 10, 1988, עמ' 19–34 doi: 10.1109/MAHC.1988.10003
לקריאה נוספת > שיה

Xia Peisu, ‘‘The First Electronic Computer Research Group in Our Country,’’ The Historical Materials of Chinese Science and Technology, 1985, vol. 6, no. 1. (בסינית)
ראו גם

היסטוריה של המחשוב
ביאורים

↑  רמת הבחינה השנייה הגבוהה ביותר, הנקראת גם "הבחינה המחוזית". מעמד אריסטקטורי.
הערות שוליים

1 2 3 4  Wang Bing (2003). "Xia Peisu".  In Lee, Lily Xiao Hong; Stefanowska, A. D. (eds.). Biographical Dictionary of Chinese Women. New York: M.E. Sharpe. pp. 572–573. ISBN 9780765607980.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  ועדת ההלוויה של ד"ר שיה, הספד לד"ר שיה פיסו (1923–2014), באתר איחוד המחשוב הסיני (אנ') של האקדמיה הסינית למדעים (אנ'), ‏27-08-2014 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Leila McNeill, The computer pioneer who built modern China, BBC, ‏20-02-2020 (באנגלית בריטית)
1 2 3 4 5  Nie Sijie (ed. Amanda Wu), Xia Peisu: The Mother of Computer Science in China, Women of China - All China Women's Federation, ‏16-10-2014 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Chinese Civil Service, Britannica (באנגלית)
1 2 3 4  Zhang Jiuchun, Zhang Baichun, Founding of the Chinese Academy of Sciences' Institute of Computing Technology, IEEE Annals of the History of Computing 29, 2007, עמ' 16–33 doi: 10.1109/MAHC.2007.6
1 2  John H. Maier, Thirty Years of Computer Science Developments in the People's Republic of China: 1956-1985, IEEE Annals of the History of Computing 10, 1988, עמ' 19–34 doi: 10.1109/MAHC.1988.10003
1 2 3 4 5 6 7 8  中国计算机事业奠基人之一夏培肃：恬淡人生—新闻—科学网, ScienceNet.cn, ‏2015-04-17 (בסינית)
| --- | --- |
ערך טוב: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  S2AuthorId: 1748302 
הפצצה יפנית על צ'ונגצ'ינג במלחמת סין–יפן השנייה. המלחמה אילצה את שיה לעזוב את העיר.
עיינאתא

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 שליטה:  חזבאללה חזבאללה
 גובה:  740 מטרים
 קואורדינטות:  33°07′44″N 35°26′06″E﻿ / ﻿33.128756°N 35.43511°E﻿ / 33.128756; 35.43511 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןעיינאתא(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןעיינאתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עיינאתא (בערבית: عيناتا; בהגייה ספרותית: עַיְנַ֫אתַא, בהגייה מדוברת לבנונית: עַיְנֵ֫אתַא) הוא כפר לבנוני שיעי במחוז דרום לבנון, בנפת בינת ג'בייל. הכפר שכן בשכנות (מצפון) לעיירה בינת ג'בייל, הוא נראה כחלק ממנה, אך שומר על עצמאותו.
גאוגרפיה

עיינאתא שוכנת על רמה, בגבהים משתנים, בגובה ממוצע של כ-740 מ' מעל פני הים. כקילומטר מצפון לכפר שוכן כפר כונין. כ-6 ק"מ מדרום לכפר עובר הגבול עם ישראל.
היסטוריה

על פי מסורת יהודית מימי הביניים, שם אביו של השופט שמגר בן ענת לא היה ענת, אלא זה היה שם עירו. על פי המסורת עיינאתא היא "בית ענת" הנזכרת במקרא כעיר בנחלת שבט נפתלי. ברשימת הקברים "יחס האבות והנביאים" וכן בספר "ייחוס הצדיקים" נזכרה תבנין ("חמנין") כמקום שם קבור שמגר בן ענת ועל קברו שני עמודי שיש. בספרים "קברי אבות" ו"קבלת צדיקי א"י" נכתב "ובתמנת – (קבור) שמגר בן ענת ועליו כיפה". כותב המאמר שכתב על אודות המסורת דיווח שקברו של שמגר ידוע בקרב המוסלמים והמתואלים המתגוררים בסביבה וכי הם קוראים לו בשם סתמי "א-נבי א־צדיק", כלומר הנביא הצדיק. בקרבת הקבר הזה, נמצא כפר ערבי בשם "אליהודיה" – היהודית. שם הנקרא גם על כפרים ערבים אחרים בארץ ומרמז על יישוב יהודי שהתקיים בהם.
יוחנן אהרוני הציע כי עיינתה הייתה "עין חצור" הנזכרת בגבול נחלת שבט נפתלי: ”וַאֲדָמָה וְהָרָמָה, וְחָצוֹר וְקֶדֶשׁ וְאֶדְרֶעִי, וְעֵין חָצוֹר.” (יהושע, י"ט, ל"ו-ל"ז) וכן הייתה רשומה ברשימות הטופוגרפיות של תחותמס השלישי.
החוקר ואן דה ולדה הציע בשנת 1854 לזהות את הכפר עם בית ענת הנזכרת אף היא בגבולות נחלת שבט נפתלי. להצעה זו הצטרפו ויליאם מקלור תומסון, בשנת 1859, ויקטור גרן, בשנת 1880, וכן הגאוגרף הגרמני גאורג קמפפמאייר (גר') בשנת 1892.
ויליאם תומסון שביקר במקום, מצא יסודות, עמודים ושרידי מקדשים, ביערות שליד הכפר וזיהה אותם עם ישוב עתיק בשם "קבריח'א". הוא ציין ש"כל האזור עמוס באתרים עתיקים נטושים".
היסטוריה > העידן העות'מאני

בשנת 1596, הופיע הכפר עיינאתא ברישומי המס של האימפריה העות'מאנית, ככפר בנאחיית (ער') (נפת) תבנין בליווא (מחוז) צפת, עם אוכלוסייה של 111 בתי אב ו-22 רווקים, כולם מוסלמים. הם שילמו מיסים על מוצרים חקלאיים ו"הכנסות מזדמנות" בסכום של 10,560 אקצ'ה.
ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1875 ומצא בו 400 תושבים מתואלים.
בשנת 1881, במסגרת הסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל (SWP) נכתב: ”כפר, בנוי מאבן, ובו כ-500 מתואלים. בכפר יש בית ספר מוסלמי, כרמים נרחבים ומטעי זיתים בנחל. המים מסופקים מבארות ובורות מים רבים.”
היסטוריה > חזבאללה

בשנות ה-90 החל חזבאללה להתבסס בכפר ובסביבתו. במהלך מלחמת לבנון השנייה תקף צה"ל מטרות בכל האזור. חלק מבתי הכפר נהרסו בתקיפות.
היסטוריה > חזבאללה > מלחמת חרבות ברזל

ב-13 בנובמבר 2024, חטיבת גולני החלה לכבוש את העיירה, על מנת להתקדם ממנה לכפרים אחרים ולהשתמש בה כבסיס במהלך הקרבות בבינת ג'בייל כחלק מהתמרון הקרקעי בלבנון.
כאשר חיילי גדוד 51 של חטיבת גולני התקדמו לכיוון עיינאתא, הם נתקלו במחבלים, וכאשר הלוחמים התמקמו בתוך מבנה נורו עליהם רקטות, הבניין נשרף ו-6 חיילים נהרגו.
ב-14 בנובמבר, במהלך היתקלות עם מחבלי חזבאללה באזור עיינאתא, חייל מחטיבת גולני נהרג.
אוכלוסייה

יש אוכלוסייה של כ-5,000 (ירידה ל-1,300 בחורף) היא נכבשה על ידי ישראל ורוב התושבים היגרו לפרבריה הדרומיים של ביירות. ישראל פרשה מהאזור בשנת 2000 והיא ראתה בניית דיור מאז אותה תקופה. באזור מגדלים טבק וזיתים.
אדמה

שטחה של עיינאתא הוא כעשרים אלף דונם. על רוב השטח מגדלים טבק וזיתים.
שונות

משפחתו של מוחמד חוסיין פדלאללה מתגוררת בעיינאתא.
הערות שוליים

↑  דוד שניר, קברים יהודיים בלבנון, שערים, 18 נובמבר 1958, עמ' 3
↑  David Noel Freedman, Allen C. Myers, Eerdmans Dictionary of the Bible, Amsterdam University Press, 31 דצמבר 2000, עמ' 407
↑  Velde, van de, C.W.M., Narrative of a journey through Syria and Palestine in 1851 and 1852. Vol. 1, William Blackwood and son, 1854
↑  Thomson, W.M., The Land and the Book: Or, Biblical Illustrations Drawn from the Manners and Customs, the Scenes and Scenery, of the Holy Land. Vol. 1, New York: Harper & brothers, 1859, עמ' 315
↑  Guérin, V., Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 3: Galilee, pt. 2, Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 374
↑  Thomson, 1859, p. 315
↑  Guérin, V., Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 3: Galilee, pt. 2, Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 374
↑  Conder and Kitchener, 1881, SWP I, p. 200
↑  Why They Died: Civilian Casualties in Lebanon During the 2006 War, HRW - Human Rights Watch, 2007, עמ' 106-105, 113-112
↑  Where Outsiders, and Fear, Loom Over Daily Life, nytimes.com, 11 יולי 2007
↑  Iran Update, November 13, 2024, Institute for the Study of War (באנגלית)
↑  עוז ישראל שוורץ, ‏הותר לפרסום: עברי דיקשטיין נפל בקרב בלבנון, באתר "סרוגים", 14 בנובמבר 2024
סוס צועני

| --- | --- |

 שמות נוספים:  סוס צועני ואנר סוס טינקר
 ארץ מוצא:  אירלנד, בריטניה
 שימושים:  רכיבה ומשיכת כרכרות ועגלות
 תכונות
 משקל:  750 ק"ג 
 גובה:  1.32 מ' 
 
סוס צועני ׁׁ(באנגלית: Gypsy Cob) הוא גזע סוסי בית. זהו סוס קטן בעל גוף מוצק וחסון, לרוב בעל כתמים חומים לא אחידים, ששימש במקור כסוס משא קטן למשיכת קרונות נוודים באירופה ובאירלנד. לגזע לא הייתה הכרה רשמית  עד שנת 1996.
היסטוריה

זהו גזע טבעי שפותח במקביל על ידי נוודים אירים ונוודים בני הרומה שחיפשו אחר סוס לשם משיכת הקרונות שלהם. הם הרביעו גזעים שונים של סוסי פוני וסוסי עבודה כבדים על מנת ליצור סוס משא חזק, אך לא גדול מידי, מתון, יציב, וקל לאילוף. זאת משום שהסוס מהווה חלק מסביבת החיים היום-יומית של הנוודים: הוא מושך את הקרונות שבהם נוסעים האנשים ורכושם, ולכן הוא חייב להיות חזק ויציב, ולא להיבהל מגירויים פתאומיים. מזג טוב הוא דרישת חובה גם בשל העובדה שהסוס נמצא בסמוך לילדים בגילאים שונים, שאף רוכבים עליו ומטפלים בו.
הגזע יובא לראשונה לארצות הברית בשנת 1996, ובשנה זו הוקמה בארצות הברית גם האגודה הראשונה שפיקחה על רישומו.
מאפיינים

הסוס הצועני בעל גוף כבד, רגליים קצרות וראש קטן, רעמה וזנב ארוכים, לרוב הגוף לבן ועליו כתמים חומים לא סימטריים (piebald), אך ככל שהגזע צובר פופולריות, מתרבים גם סוסים בצבע אחיד. הוא בעל "נוצות" ברגליו (קווצות שיער ארוכות יותר בחלק התחתון של הרגל). גובהו נע בין 14 ל-15 ידיים. משקלו נע בין 500-900 ק"ג.
מקור השם

היות שהסוס לא היה מוכר כגזע רשמי אלא התפתח במקביל הן באירלנד והן אצל בני הרומה, הוא זכה לשמות רבים, בין השאר - Traditional Gypsy Cobְְְְְְְְְְְְְְ, Irish Cob, Romani Cob, Gypsy Horse ו-Gypsy Vanner. המילה (cob) שבשo הסוס, אינה שם רשמי של הגזע, והיא מתייחסת באופן כללי לסוסים בעלי מבנה גוף כבד, חזק, ובעלי אופי יציב, המשמשים כסוסי משא ועבודה קטנים.
שימוש

גזע זה משמש למשיכת עגלות וכרכרות ולרכיבת דרסז'.
הערות שוליים

↑  Edward Hart, The Coloured Horse and Pony, Allen, 1993, עמ' 58–71. (באנגלית)
↑  Emilie Hodkiewicz, צועני ונר: פרופיל גזע הסוסים, באתר SENAR, ‏4 אוק 2022
↑  Irish Cob | Irish Native Rare Breed Society (באנגלית בריטית)
↑  The Gypsy Vanner Horse Breed, The Gypsy Vanner Society
↑  HORSE BREED: GYPSY HORSE, GLOBE TROTTING
↑  Emilie Hodkiewicz, צועני ונר: פרופיל גזע הסוסים, באתר SENARS, ‏4 אוק 2022
↑  What to know about the Gypsy Horse
1 2 3  The Gypsy Vanner Horse Breed
↑  Gypsy Vanner Horse
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572877205171 
סוס צועני בצבע ערמון אחיד
לורנס טייסון

לורנס דייוויס טייסון (באנגלית: Lawrence Davis Tyson‏; 4 ביולי 1861 – 24 באוגוסט 1929) היה בריגדיר גנרל, פוליטיקאי, עורך דין ויצרן טקסטיל אמריקאי, שפעל בעיקר מנוקסוויל, טנסי במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. במהלך מלחמת העולם הראשונה, טייסון פיקד על הבריגדה ה-59 של דיוויזיית הרגלים ה-30, ולאחר מכן כיהן כסנאטור דמוקרטי מטנסי משנת 1925 ועד מותו.
כבוגר ווסט פוינט, טייסון השתתף לראשונה בפעולה צבאית במהלך מלחמות האפאצ'י בשנות ה-1880. הוא עבר לנוקסוויל ב-1891 כדי ללמד מדעי הצבא באוניברסיטת טנסי, הפך לעורך דין וגם הנהיג את רגימנט הרגלים המתנדבים השישי של טנסי במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. טייסון עזר בארגון מפעלי הכותנה של נוקסוויל בתחילת המאה ה-20 ושימש כנשיא תערוכת האפלצ'ים השנייה ב-1911. מ-1902 עד 1908, טייסון כיהן בבית הנבחרים של טנסי, והיה יושב ראש בית הנבחרים של טנסי מ-1903 עד 1905. במהלך מתקפת מאה הימים של מלחמת העולם הראשונה, הייתה הבריגדה ה-59, בהנהגתו של טייסון, לאחת מהבריגדות הראשונות של בעלות הברית שפרצו את קו הינדנבורג.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

טייסון נולד ב-4 ביולי 1861 בחווה של הוריו, ריצ'רד לורנס טייסון ומרגרט טרנג', ליד גרינוויל במחוז פיט, קרוליינה הצפונית ליד נהר הטאר באזור טיידווטר. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיית גרינוויל הפרטית, טייסון עבד בתחילה כפקיד בסולסברי.
בשנת 1878, הוא השיג את הציון הגבוה ביותר באזורו בבחינת כניסה תחרותית לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית (USMA) בווסט פוינט, ניו יורק, והתקבל בשנה שלאחר מכן. עם סיום לימודיו ב-1883, טייסון הוסמך כלוטננט משנה. כמה מחבריו לכיתה הפכו לגנרלים בקריירה שלהם, כמו צ'ארלס וו. קנדי, ג'ורג' ה. קמרון, הארי ק. הייל, ג'ורג' וו. ריד, ג'ון וו. הרד, איירה א. היינס, סמסון ל. פייסון, ויליאם סי לנגפיט, רוברט ד. וולש, עומר באנדי, צ'ארלס ג'י מורטון, טיירי ר. ריברס, ג'ון וו. רקמן, אייזק ליטל וקלרנס ר. אדוארדס. טייסון השתתף מאוחר יותר במלחמות האפאצ'י נגד פלג האפאצ'י בראשות ג'רונימו במערב.
ביוגרפיה > משפחתו

ב-1886, טייסון התחתן עם בטי יומס מק'גי, בתו של ברון הרכבת העשיר של נוקסוויל, צ'ארלס מקלונג מק'גי (1828–1907). נולדו להם בן ובת. הבן, הטייס הצבאי צ'ארלס מק'גי טייסון, מת ב-11 באוקטובר 1918 (במהלך מלחמת העולם הראשונה) בצפון האוקיינוס האטלנטי בגיל 29. ביולי 2007, דרו גילפין פאוסט, פרופסור להיסטוריה, מנהלת מכללה ונינתו של לורנס ד. ובטי טייסון, הפכה לנשיאה ה-28 של אוניברסיטת הרווארד. סבתה מצד אביה הייתה איזבלה (טייסון) גילפין, בתם של לורנס ובטי. הוריה היו מק'גי טייסון וקתרין (מליק) גילפין, שנולדו למשפחה עשירה בניו ג'רזי. טייסון הוא גם סבא רבא של השחקן ג'ק גילפין וסבא רבא של בתו של ג'ק, השחקנית בטי גילפין.
ביוגרפיה > פרופסור ועורך דין

בעזרת חותנו, טייסון מונה לפרופסור למדעי הצבא באוניברסיטת טנסי בשנת 1891.
טייסון גם נרשם לבית הספר למשפטים של האוניברסיטה, שם סיים את לימודיו ב-1894. לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין בטנסי, הוא התפטר מהמינוי הצבאי שלו והחל לעסוק בעריכת דין. בשלב מסוים, טייסון עבד במשרד עורכי הדין של אדוארד טרי סנפורד (1865–1930), שופט בית המשפט העליון לעתיד.
ביוגרפיה > מלחמת ארצות הברית–ספרד ומיזמים עסקיים

עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898, טייסון חזר לשירות צבאי פעיל. הוא מונה לקולונל על ידי הנשיא ויליאם מקינלי, וארגן ואימן את רגימנט הרגלים המתנדבים ה-6 בקיץ 1898. באוקטובר, הוא והיחידה שלו נשלחו לפוארטו ריקו, שם כבשו את אזור ארסיבו בחציו הצפוני של האי. עם סיום המלחמה בפברואר 1899, יחידתו של טייסון הוזמנה לסוואנה, ג'ורג'יה, שם הם הוצבו חודש לאחר מכן. טייסון נכנס ליחידות המילואים של המשמר הלאומי.
בחזרה לנוקסוויל, טייסון חזר לעיסוק במשפט פרטי. הוא ארגן את מפעלי הכותנה של נוקסוויל, שהפכו לאחת מחברות הטקסטיל הגדולות של נוקסוויל בתחילת המאה ה-20. בשנת 1907, הוא עמד בראש ועידה בנאשוויל, שקראה לרפורמה בפרקטיקות של עבודת ילדים ברחבי הדרום. בדצמבר 1910, כמה עשרות ילדים עדיין עבדו במפעל של נוקסוויל כותנה מילס, כפי שמוצג בתצלום של צלם הוועדה הלאומית לעבודת ילדים לואיס היין.
ביוגרפיה > פוליטיקה של טנסי

הפריצה הראשונה של טייסון לפוליטיקה הגיעה ב-1902, כשנבחר לבית הנבחרים של טנסי. בשנת 1889, הדמוקרטים השיגו שליטה בבית המחוקקים של המדינה והעבירו במהירות ארבעה חוקים שאותן תיארו כ"רפורמה בבחירות", כולל מבחני אוריינות, סעיפי סבא ומסי סקר. אלה הביאו לשלילת הזכויות של רוב המצביעים האפרו-אמריקאים במדינה, כמו גם מצביעים לבנים עניים רבים. זה הפחית בחדות את הפוליטיקה התחרותית במדינה, מה שהוביל לדומיננטיות דמוקרטית.
מ-1903 עד 1905, טייסון כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של המדינה. במקביל, הוא שירת כבריגדיר גנרל ומפקח כללי של המשמר הלאומי של טנסי, תפקיד שמילא בין השנים 1902 ל-1908. ב-1913, הוא התמודד על מושב הסנאט של ארצות הברית, וביקש את המועמדות הדמוקרטית מבית המחוקקים של המדינה, אולם הובס בבחירות. באותה שנה אושרר התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית, שקבע בחירה ישירה של סנאטורים אמריקאים, אשר בדרך כלל השפיע על הבחירות לסנאטורים אמריקאים החל מ-1914.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, באפריל 1917, טייסון ביקש לחזור לשירות צבאי פעיל, ומונה לבריגדיר גנרל על כל חיילי המשמר הלאומי של טנסי על ידי המושל טום ק. ריי. המינוי הזה אושר לאחר מכן על ידי הנשיא וודרו וילסון. טייסון מונה למפקד הבריגדה ה-59, שהייתה חלק מדיוויזיית "היקורי הישנה" ה-30, ועזר לאמן את החטיבה (שהורכבה מרגימנטים הרגלים ה-117 וה-118 ומגדוד המקלעים ה-114) במחנה סווייר ליד גרינוויל, קרוליינה הדרומית. טייסון פיקד זמנית על כל הדיוויזיה שלוש פעמים במהלך שירותו עם הדיוויזיה ה-30: מ-22 עד 28 בדצמבר 1917, מ-30 במרץ עד 7 באפריל 1918, ומ-12 עד 15 בינואר 1919. לאחר מספר חודשים נוספים של אימונים, החטיבה של טייסון, יחד עם שאר הדיוויזיה, יצאו לשירות מעבר לים בחזית המערבית במאי 1918, והיו בין החיילים האמריקאים הראשונים שנכנסו לבלגיה ביולי אותה שנה.
בספטמבר 1918, הדיוויזיה ה-30, בפיקודו של מייג'ור גנרל אדוארד מ. לואיס תחת פיקוד חיל המשלוח הבריטי (BEF), קיבלה פקודה לעבור לאזור הסום בצפון צרפת, והוצבה מול הקטע המבוצר בכבדות של תעלת קמברה-סן קנטן של קו הינדנבורג. בבוקר ה-29 בספטמבר תקפה הדיוויזיה ה-30 ביצורים גרמניים לאורך קטע זה של הקו. צועדים בערפל צפוף, דחפו הכוחות לאורך 3 מיל (4.8 קילומטרים) קטע של "גדרות תיל והגנת תעלות" לפני חציית התעלה ואבטחת השטח. לפי כמה דיווחים, הבריגדה ה-59 הייתה החטיבה הראשונה של מדינות ההסכמה שפרצה את קו הינדנבורג.
בשבועות שלאחר מכן, הבריגדה ה-59 כבשה את הכפרים פרמונט, ברנקור ובוזיני בצפון צרפת, ונלחמה בקרב האחרון שלה ב-20 באוקטובר. במהלך המלחמה נהרגו או נפצעו 1,879 מתוך 8,000 החיילים של הבריגדה ה-59. החטיבה קיבלה תשעה מדליות כבוד, המספר הרב ביותר מכל חטיבה בודדת של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, בעוד טייסון עצמו זכה במדליית השירות המצוין.
באוקטובר 1918, בנו של טייסון, צ'ארלס מק'גי טייסון (1889–1918), טייס בצי ארצות הברית, אבד מעל הים הצפוני בעת שחיפש אחר מוקשים. לאחר כניעתה של גרמניה, טייסון עזב את החזית כדי לעזור לחפש את בנו מול חופי סקוטלנד. הוא איתר את גופת בנו, ושלח אותה בחזרה לנוקסוויל לקבורה. טייסון עזב את השירות הפעיל בפעם האחרונה ב-1919.
ביוגרפיה > הקריירה בסנאט

בשנת 1920, טייסון ניסה להשיג את המועמדות לסגן הנשיא בוועידה הלאומית הדמוקרטית אולם לא הצליח לקבל את המועמדות. בשנת 1923, הוא רכש עיתון, ה-Noxville Sentinel. כשזכה בבחירות לסנאט האמריקני בשנה שלאחר מכן, הוא מכר את העיתון לסקריפס-הווארד. בשנת 1926, סקריפס-הווארד מיזג את Sentinel עם Knoxville News כדי ליצור את Knoxville News Sentinel.
בתחילת שנות ה-20, גבר התסכול של המפלגה הדמוקרטית מהסנאטור ג'ון נייט שילדס, שהתנגד לחבר הלאומים של הנשיא וודרו וילסון, ועצר מספר מינויים פוליטיים של הזרוע המבצעת. כשהוא חש את הפגיעות של שילדס, טייסון התמודד נגדו וניצח את שילדס בפריימריז הדמוקרטי בסנאט ב-1924. הוא ניצח את המועמד הרפובליקני, יו ב. לינדזי, בבחירות הכלליות מאוחר יותר באותה שנה והושבע כסנאטור ב-4 במרץ 1925.
החקיקה העיקרית הראשונה של טייסון הייתה חוק טייסון-פיצג'רלד משנת 1925, שאישר פיצוי פדרלי לקצינים נכים במלחמת העולם הראשונה. לאחר שהנשיא קלווין קולידג' הטיל וטו על הצעת החוק, טייסון גייס מספיק אופוזיציה בסנאט כדי לעקוף את הווטו של הנשיא. בשנת 1926, טייסון העניק חסות לחקיקה המאשרת את הקמת הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

טייסון מת, בגיל 68, ב-24 באוגוסט 1929 בסניטריום בסטרפורד, פנסילבניה, ונקבר בבית הקברות אולד גריי בנוקסוויל. האובליסק המסמן את חלקת משפחת טייסון הוא בין המונומנטים הגבוהים ביותר בבית הקברות. רבים מעבודותיו מוחזקות כעת על ידי הספרייה של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית.
בשנת 1927, לורנס ובטי טייסון תרמו את הקרקע עליה שוכן כיום טייסון פארק, כמו גם קרקע למנחת (במקור במערב נוקסוויל), לעיר נוקסוויל, וביקשו בתמורה שהעיר תקרא למנחת על שם בנם, צ'ארלס מק'גי טייסון. שדה התעופה מק'גי טייסון הועבר מאז למחוז בלאונט.
הערות שוליים

↑  "Army and Navy Journal". 1948.
1 2 3 4 5 6 7 8  Lawrence D. Tyson: Philanthropist (אורכב 10.06.2010 בארכיון Wayback Machine). Retrieved: February 3, 2011.
↑  "Biographical register of the officers and graduates of the U.S. Military Academy at West Point, N.Y., from its establishment, in 1802". אורכב מ-המקור ב-2024-06-22.
↑  Rinaldi, Richard A. (בנובמבר 2004). The Us Army in World War I: Orders of Battle. Tiger Lily Publications LLC. ISBN 9780972029643. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Gilpin Family Papers, 1773-1975".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008056105  NARA: 10598474  SNAC: w6kw77gw  US Congress: T000456  VIAF: 36724545   WorldCat (עם VIAF): 36724545 
בריגדיר גנרל לורנס ד. טייסון, מפקד על הבריגדה ה-59, הדיוויזיה ה-30, בתמונה כאן עם קבוצת קציני מטה ליד פופרינג', שישה קילומטרים מאיפר, בלגיה, 1 בספטמבר 1918.
מייג'ור גנרל ג'ורג' וו. ריד, מפקד הקורפוס השני, מייג'ור גנרל אדוארד מ. לואיס, מפקד הדיוויזיה ה-30, ובריגדיר גנרל לורנס טייסון, צופים במשחקי אגרוף של חיילי הקורפוס השני. בתמונה כאן ב־Corbie, סום, צרפת, 4 בנובמבר 1918.
סנאטור טייסון, צולם במשרדו בדצמבר 1925
סוזנה מ. סולטר

סוזנה מדורה סולטר (באנגלית: Susanna Madora Salter‏; 2 במרץ 1860 – 17 במרץ 1961) הייתה פוליטיקאית ופעילה חברתית אמריקאית. היא שימשה כראש העיר של ארגוניה, קנזס, והייתה האישה הראשונה שנבחרה לראשות עיר ואחת הראשונות שנבחרו לכל תפקיד פוליטי בארצות הברית.
תחילת דרכה

סוזנה מדורה קינסי נולדה ב-2 במרץ, ב-1860, במחוז בלמונט שבאוהיו. היא הייתה בתם של אוליבר קינסי ותריסה אן וייט קינסי, צאצאים של מתיישבים קווייקרים מאנגליה.
בגיל 12, היא עברה עם הוריה לקנזס, שם התיישבה המשפחה בחווה סמוך לסילבר לייק, קנזס. שמונה שנים לאחר מכן, היא החלה לימודיה במכללה החקלאית של קנזס (היום באוניברסיטת קנזס) בעיירה מנהטן, קנזס. התירו לה לדלג על לימודי שנה א' מכיוון שלמדה בקורסים ברמת אוניברסיטה בעודה בתיכון, אך מספר שבועות לפני קבלת התואר, היא נאלצה לנשור מהלימודים עקב מחלה.
בעודה סטודנטית, פגשה את לואיס אליסון סולטר, עורך דין שאפתן ובנו של סגן מושל קנזס לשעבר, מלוויל ג'יי סולטר. הם התחתנו זמן קצר לאחר מכן ועברו להתגורר בארגונניה, שם הייתה סולטר פעילה בארגון הנשים הנוצרי נגד צריכת אלכוהול ובמפלגת האיסור, דרכם הכירה את פעילת ההתנגדות לאלכוהול הידועה קארי ניישן.
בשנת 1882, היא ילדה את התינוק הראשון שנולד בארגוניה, בנה פרנסיס ארגוניה סולטר. לסוזנה ולואיס סולטר היו בסך הכל תשעה ילדים, אשר אחד מהם נולד בתקופת כהונתה כראש העיר ומת בינקות. בעקבות התאגדות העיר בשנת 1885, אביה ובעלה נבחרו לראשות העיר ומזכיר העיר הראשונים, בהתאמה.