stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסה פיגרס פרר
חייו הפוליטיים > קדנציה שנייה (1953–1958) > הנאום בפני קונגרס ארצות הברית

ב-9 ביוני 1958 (חודש ויום לאחר ההפסד בבחירות) הוזמן פיגרס לנאום בפני הקונגרס של ארצות הברית.
הנאום נערך במסגרת בירורה של תקרית בה ספג ריצ'רד ניקסון, סגן-נשיא ארצות הברית דאז, יריקות במהלך ביקור בוונצואלה.
תקרית זו ביטאה זעם גדול של ציבור אשר פיגרס התבקש לעזור לקונגרס להבין. נאומו בקונגרס נשא אופי מפתיע, ועורר הדים רבים.
"עלי לדבר בכנות ואף בחוצפה, מפני שאני משוכנע שהמצב דורש זאת: העם אינו יכול לירוק על מדיניות חוץ, שזה מה שהם ניסו לעשות. אבל כאשר העם התייאש מכל האמצעים האחרים כדי לזכות באוזן קשבת, הדבר היחיד שנותר לעשות הוא לירוק.
כמובן, ביצעתם השקעות מסוימות בדיקטטורות האמריקניות הלטיניות. חברות האלומיניום שלכם לוקחות מהם בוקסיט כמעט בחינם. הגנרלים שלכם, האדמירלים שלכם, אנשי העסקים שלכם מקבלים שם יחס של מלכים, כמו שהסנאט שלכם אישר בעצמו אתמול (...) ובינתיים, הנשים שלנו נחטפות בידי גנגסטרים, הגברים שלנו מסורסים בתאי עינויים, והפרופסורים שלנו נעלמים ממסדרונות אוניברסיטת קולומביה בניו יורק. כאשר אחד מהמחוקקים שלכם קורא לזה "שיתוף פעולה כדי להילחם בקומוניזם", 180 מיליון לטינים מרגישים את הדחף לירוק.
(...) כאשר הממשלה שלכם הזמינה את פדרו אסטרדה, ה"הימלר" של האזור שלנו, כאורח של כבוד בוושינגטון - האם לא ירקתם בפניהם של כל הדמוקרטים באמריקה הלטינית?
אנחנו, האמריקנים הלטינים, עייפנו מלהצביע על שגיאות אלו. ירשנו את כל הפגמים של האופי הספרדי, אבל גם חלק ממעלותיו. העוני שלנו לא מגמד את גאוותנו".
חייו הפוליטיים > קדנציה שלישית (1970–1974)

ב-1970 התמודד פיגרס על הנשיאות פעם נוספת ונבחר ברוב גדול.
שתי נקודות ציון בולטות בקדנציה זו:
שיקומה של קוסטה ריקה ממשבר כלכלי, בין השאר על ידי מכירת 30 אלף טון של קפה לברית המועצות ב-1972 - מהלך אשר הפך את קוסטה ריקה למדינה היחידה במרכז אמריקה אשר מקיימת קשרים דיפלומטיים עם ברית המועצות.
ב-1971, חטפו מתנגדים לשלטונו של רודן ניקרגואה אנסטסיו סומוסה דביילה מטוס בנמל התעופה של סאן חוסה והחזיקו בבני הערובה על מסלול הנחיתה. פיגרס בעצמו אחז בתת מקלע וניהל את המשא ומתן עם החוטפים בעודו מכוון אותו לעברם בתא הטייס. בסופו של דבר נכנעו החוטפים ובני הערובה שוחררו בשלום.
חייו הפוליטיים > מפעל חייו - הסיוע הבינלאומי

הן כנשיא והן מחוץ לקדנציות הרשמיות, היה פיגרס מההוגים ומהלוחמים הבולטים של רעיון הסיוע הבינלאומי. בריאיון אשר העניק ב-7 ביוני 1970, אמר:
"השאלה היא לאיזו מידה של אחריות נדרשות כיום האומות המשגשגות ביותר באנושות, באשר לשלומה של האנושות כולה. עבור אלו מאיתנו אשר מאמינים כי הנטייה היא כלפי השתלבות, וכי זהו הסוף, בינתיים, של עידן מהפכני ארוך מאוד - זוהי אחריותם של אלו אשר הולכים קדימה, להביט אחורה ולחכות ולהסתכל, ולא לצבור פער גדול מדי מאלו אשר נופלים - וזה נכון לגבי כל אדם, משפחה, קהילה, ומדינה".
"ועכשיו בידיהן (של המדינות המשגשגות) כוח מיקוח אדיר אשר מאפשר להן לשמור את המדינות הפחות משגשגות מאחור, הרחק יותר ויותר, אם הן ירצו לנצל את כוחן כך. אבל זה מנוגד לחוקי הטבע. זה לא יקרה.
אלו מאיתנו אשר נלחמו למען יחסים כלכליים מוסריים בין מדינות עשירות ועניות, יודעים שהושגה התקדמות משמעותית, והמדינות העשירות משוכנעות כיום, יותר מכפי שזה נראה, בצורך להביא לקידמה, לתוך המאה ה-20, את המדינות הלא מפותחות. וזה לא נעשה, הרבה בגלל ההוצאות על המלחמה. אז וגם היום, המלחמה ממשיכה להיות האויב העיקרי שלנו".
פיגרס מת מהתקף לב בסן חוסה ב-1990, בהיותו כבן 83.
משפחתו

פיגרס התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה האמריקנית הנרייטה בוגס, שנישאה לו ב-1942 באלבמה. מנישואין אלה נולדו שני ילדים מוני וחוסה מארטי. הזוג התגרש ב-1954 ובוגס נשארה בארצות הברית עם ילדיהם. אשתו השנייה הייתה קארן אולסן בק, דנית-אמריקאית שנישאה לפיגרס במהלך כהונתו השנייה כנשיא, בפברואר 1954, וליוותה אותו עד יומו האחרון. בעת נישואיהם היה פיגרס בן 47 ואולסן בק בת 23. אולסן בק כיהנה כשגרירת קוסטה ריקה ישראל וכחברת המועצה המחוקקת של קוסטה ריקה. מנישואיו לאולסן בק נולדו לפיגרס ארבעה ילדים: חוסה מריה, כריסטינה, מריאנו וקירסטן. חוסה מריה, איש עסקים ופוליטיקאי, כיהן כנשיא קוסטה ריקה בשנים 1994–1998. כריסטינה, דיפלומטית הפעילה בתחומי איכות הסביבה, מילאה תפקיד מרכזי בתיאום הבינלאומי של המאבק בהתחממות העולמית, ובפרט בגיבושו של הסכם פריז.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  The Costa Rica Reader: History", Culture, Politics" By Steven Palmer, Iván Molina Jiménez
1 2 3  Ameringer, C.D. (1978). Don Pepe: A Political Biography of José Figueres of Costa Rica. Albuquerque: University of New Mexico.
1 2 3  Jose Figueres, 82; Former Costa Rican President, Los Angeles Times, 9 June 1990, Part A; Page 34; Column 1
1 2 3 4  Jose Figueres, Times Newspapers Limited, 12 June 1990
1 2 3  Bell, J.P. (1971). Crisis in Costa Rica: The 1948 Revolution. Austin: University of Texas.
↑  Gleijeses, Piero (1992). Shattered hope: the Guatemalan revolution and the United States, 1944-1954. Editore Princeton University Press.
↑  Ian Holzhauer, "The Presidency of Calderón Guardia (University of Florida History Thesis, 2004
↑  Costa Rica's Fierce Pacifist, The New York Times 17 June 1990; Section 4; Page 20, Column 1
↑  Jose Figueres Ferrer Is Dead at 83; Led Costa Ricans to Democracy, The New York Times, 9 June 1990, Section 1; Page 29, Column 1
↑  Inter-American Relations And Encounters: Recent Directions in the Literature, Latin American Research Review 22 June 2000, Page 155
↑  La Feber, Walter (1993). Inevitable Revolutions The United States in Central America. Norton Press. ISBN 0-393-03434-8., pg 102–105
1 2  More on (CIA Agent) Cord Meyer Quoting: Ameringer, Charles (1990). U.S. Intelligence Foreign Intelligence: The Secret Side of American History. Lexington Books. ISBN 0-669-21491-4
↑  La Feber, Walter (1993). Inevitable Revolutions The United States in Central America. Norton Press. ISBN 0-393-03434-8., pg 265 Citing Alan Riding in the New York Times, 9 Dec 1981, D6
↑   ריאיון עם פיגרס, 8 ביוני 1970
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תיאודורו פיקאדו |  נשיא קוסטה ריקה  1948–1949  | הבא: אוטיליו אולאטה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אוטיליו אולאטה |  נשיא קוסטה ריקה  1953–1958  | הבא: מריו אצ'נדי חימנס |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חוסה חואקין טרחוס פרננדס |  נשיא קוסטה ריקה  1970–1974  | הבא: דניאל אודובר קירוס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456574905171  BnF: cb11943485q (data)  GND: 119167530  ISNI: 0000 0001 1678 0759  LCCN: n50004670  NARA: 10580493  NTA: 165595523  SNAC: w6hx1dgd  SUDOC: 027380629  VcBA: 495/201283  VIAF: 79088963   WorldCat (עם VIAF): 79088963
חצר המשכן

המשכן וסביבו החצר (ציור מאתר מכון המקדש).
הקמת הגדר, ציור של מכון המקדש
חֲצַר הַמִּשְׁכָּן הייתה החצר שסביב המשכן אשר שמשה לעבודת הקרבת הקורבנות. אורכה של החצר היה מאה אמות (כ-50 מטרים) ורוחבה חמישים אמות (כ-25 מטרים). בחצר הוצבו מזבח הנחושת והכיור. סביב החצר הייתה גדר של קלעים (מעין רשת) התלויה על 56 עמודי עצי שיטים.
השטח של החצר מהווה גם מקור לכך שמקום ששטחו הוא בית סאתים, שהוא 5,000 אמות רבועות, מותר לטלטל בו בשבת.
מבנה החצר

מידות החצר מפורטות בהנחיות שניתנו למשה רבנו לבניית המשכן, בספר שמות:
(9) וְעָשִׂיתָ אֵת חֲצַר הַמִּשְׁכָּן לִפְאַת נֶגֶב תֵּימָנָה קְלָעִים לֶחָצֵר שֵׁשׁ מָשְׁזָר מֵאָה בָאַמָּה אֹרֶךְ לַפֵּאָה הָאֶחָת; (10) וְעַמֻּדָיו עֶשְׂרִים וְאַדְנֵיהֶם עֶשְׂרִים נְחֹשֶׁת, וָוֵי הָעַמֻּדִים וַחֲשֻׁקֵיהֶם כָּסֶף; (11) וְכֵן לִפְאַת צָפוֹן בָּאֹרֶךְ קְלָעִים מֵאָה אֹרֶךְ, וְעַמֻּדָו עֶשְׂרִים וְאַדְנֵיהֶם עֶשְׂרִים נְחֹשֶׁת וָוֵי הָעַמֻּדִים וַחֲשֻׁקֵיהֶם כָּסֶף; (12)וְרֹחַב הֶחָצֵר לִפְאַת יָם קְלָעִים חֲמִשִּׁים אַמָּה, עַמֻּדֵיהֶם עֲשָׂרָה וְאַדְנֵיהֶם עֲשָׂרָה; (13) וְרֹחַב הֶחָצֵר לִפְאַת קֵדְמָה מִזְרָחָה חֲמִשִּׁים אַמָּה; (14) וַחֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה אַמָּה קְלָעִים לַכָּתֵף, עַמֻּדֵיהֶם שְׁלֹשָׁה וְאַדְנֵיהֶם שְׁלֹשָׁה; (15) וְלַכָּתֵף הַשֵּׁנִית חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה קְלָעִים, עַמֻּדֵיהֶם שְׁלֹשָׁה וְאַדְנֵיהֶם שְׁלֹשָׁה; (16) וּלְשַׁעַר הֶחָצֵר מָסָךְ עֶשְׂרִים אַמָּה תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי וְשֵׁשׁ מָשְׁזָר מַעֲשֵׂה רֹקֵם, עַמֻּדֵיהֶם אַרְבָּעָה וְאַדְנֵיהֶם אַרְבָּעָה; (17) כָּל עַמּוּדֵי הֶחָצֵר סָבִיב מְחֻשָּׁקִים כֶּסֶף וָוֵיהֶם כָּסֶף, וְאַדְנֵיהֶם נְחֹשֶׁת; (18) אֹרֶךְ הֶחָצֵר מֵאָה בָאַמָּה וְרֹחַב חֲמִשִּׁים בַּחֲמִשִּׁים וְקֹמָה חָמֵשׁ אַמּוֹת שֵׁשׁ מָשְׁזָר, וְאַדְנֵיהֶם נְחֹשֶׁת.
מבנה אוהל מועד עצמו, שאורכו היה שלושים אמות ורוחבו 10 אמות, היה ממוקם במרחק 20 אמות מהגדר המערבית של המשכן, ו-20 אמות מהגדרות הצפוניים והדרומיים. חצר המשכן הייתה מחולקת איפוא לשני "חלקים" מחצית החצר (50 על 50 אמות) בו נמצא מבנה האוהל, והמחצית השנייה (50 על 50) בה נמצא המזבח. המזבח עצמו היה ממוקם 10 אמות מפתח האוהל.
מפשט הפסוקים נראה שגובה גדר הקלעים הייתה 5 אמות. וכך כתוב:”אֹרֶךְ הֶחָצֵר מֵאָה בָאַמָּה וְרֹחַב חֲמִשִּׁים בַּחֲמִשִּׁים וְקֹמָה חָמֵשׁ אַמּוֹת שֵׁשׁ מָשְׁזָר, וְאַדְנֵיהֶם נְחֹשֶׁת.” (ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק י"ח) וכך אכך דעת רבי יהודה בתלמוד. אך דעת רבי יוסי היא, שגובה הקלעים היה 15 אמה. הסיבה לכך היא שלדעתו, מזבח הנחושת היה גבוה 10 אמות, ולא ניתן להגיד שכל העם יראה את הכהנים בעבודתם. וכך גם מובא בספר "מעשה חושב" פרק ה' סעיף ב': "גובה הקלעים חמש עשרה אמרה: וזהו גובה החצר." את הפסוק "וְקֹמָה חָמֵשׁ אַמּוֹת שֵׁשׁ מָשְׁזָר" - מסביר רבי יוסי, שזה גובה הקלעים היתר על גובה המזבח.
לחצר המשכן היה פתח הפונה לצד מזרח שרוחבו 20 אמות. הפתח מוקם במרכז הצלע המזרחית של החצר, עם 15 אמות מכל צד. לפני הפתח עמד מסך שרוחבו 20 אמות, וייתכן שגם גובהו היה 20 אמות- גבוה יותר מהגדר עצמה.
מבנה החצר > גדר הקלעים

גדר קלעים שאורכה 280 אמות הקיפה את חצר המשכן. קלעי החצר היו עשויים רשת שש שזורה - ההסבר הניתן לעשייתה כרשת - כי אם היה מדובר בגדר בד אטומה או גדר קרשים, היו הרוחות החזקות עוקרות את הגדר ממקומה. וכך מפרש רש"י:”'קלעים' - עשויה כמין קלעי ספינה, נקבים נקבים, מעשה קליעה, ולא מעשה אורג.” (רש"י על ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק ט'.)
הגדר הייתה תלויה על 56 עמודים. אורך הגדר בצידו הצפוני של המשכן היה 100 אמות, בצידו המערבי 50 אמות, בצידו הדרומי 100 אמות ובצידו המזרחי - שני מקטעים של 15 אמות וביניהם פתח המשכן.
הקלעים היו מחוברים למיתרים, שחוברו לקרקע באמצעות יתדות נחושת, כדי שלא יעופו. בנוסף לכך, הם חוברו לעמודי הגדר בעזרת "קונדסין" - מן מוטות, שחוברו לעמודים בעזרת ווים. כפי שמציין רש"י:
היה עושה כמין קונדסין, אורכן שישה טפחים ורוחבם שלושה, וטבעת נחושת קבועה בו באמצעו, וכורך שפת הקלע סביבו במיתרים כנגד כל עמוד ועמוד, ותולה הקונדס דרך טבעתו באונקליות שבעמוד העשוי כמין וו.
מבנה החצר > העמודים

העמודים עצמם היו עשויים מעץ שיטה. עוביים של העמודים היה אמה על אמה וגובהם 15 אמות לדעת רבי יוסי ו5 אמות לדעת רבי יהודה (כגובה הקלעים). הם היו מחושקים בחישוקי כסף לנוי - אך לא מצופים לחלוטין, כך שניתן היה לראות את העץ. הם עמדו על הרצפה בעזרת אדני נחושת שבהם היו העמודים תקועים, כל עמוד באדן אחד. בראש העמודים היו ראשי כסף בהם היו הווים שעליהם נתלו הקלעים.
בדופן הדרומית והצפונית, שאורכן 100 אמה, היו 20 עמודים ובפאה המערבית, שאורכה חמישים אמה, היו 10 עמודים. העמודים עמדו ברווח של ארבע אמות בין עמוד לעמוד. בפאה המזרחית של הגדר היו שני מקטעים של 15 אמות - המוחזקים על ידי שלושה עמודים כל אחד, כשבאמצע מסך שער החצר, מוחזק על ידי ארבעה עמודים.
מבנה החצר > המסך

בשער החצר ניצב המסך שהוחזק על ידי ארבעה עמודים -שהיו תקועים באדני נחושת- ורוחבו 20 אמה. לדעת רבי יהודה, גובהו היה 5 אמות, אך לדעת רבי יוסי, גובהו היה 15 אמה (כגובה גדר הקלעים) וייתכן שהיה 20 אמה. המסך היה עשוי ”תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי וְשֵׁשׁ מָשְׁזָר מַעֲשֵׂה רֹקֵם” (ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק ט"ז).
ראו גם

כלי המשכן
קרשי המשכן
יריעות המשכן
מבנה בית המקדש
עזרת נשים (בית המקדש)
לקריאה נוספת

משה לוין, מלאכת המשכן, הוצאת "מלאכת המשכן", תל אביב, 1968
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף כ"ג, עמוד ב'.
↑  רש"י על ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק י"ח דיבור המתחיל "ורחב חמשים בחמשים".
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף נ"ט, עמוד ב'.
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ב', עמוד ב' ותוספות שם.
↑  רש"י על ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק י"ט.
↑  ראו בסוף פסקה #מבנה החצר.
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| המשכן וכליו |
| --- | --- | --- |
| מבנה המשכן | אוהל מועד • חצר המשכן • קרשי המשכן • יריעות המשכן • עמודי המשכן • קלעי החצר • אדני המשכן |  |
| מָסַכִים | הפרוכת • מסך פתח אוהל מועד • מסך שער החצר |  |
| כלי המשכן | ארון הברית • הכרובים • כפורת • המנורה • שולחן הפנים • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • הכיור |  |
| בגדי כהונה | מכנסיים • אבנט • כתונת • מצנפת/מגבעת • מעיל • אפוד • חושן • ציץ |  |
| נושאי המשכן | שבט לוי • גרשון • קהת • מררי |  |
| אדריכלי המשכן | בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
| אוהלי המשכן | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
חצר הירשנזון

מפת האזור
חצר הירשנזון הייתה מתחם מגורים יהודי ברובע המוסלמי בעיר העתיקה. החצר שכנה בקצהו המערבי של "רחוב חברון" (כיום ידוע בשמו הערבי "מעלה חלדיה"), המוליך משוק הכתנים ("החנויות") במזרח, אל השווקים העתיקים במערב. החצר ממוקמת ממזרח לחצר גליציה, וממערב לחצר רייסין.
מייסד החצר והרוח החיה שבה היה הרב יעקב מרדכי הירשנזון.
היסטוריה

החצר נקנתה בשנת 1869 ונרשמה על שם הרב אליהו גוטמכר.
החוקרת שושנה הלוי מציינת בספרה "פרשיות בראשית תולדות היישוב הישן" כי מפעלים חשובים ביותר בתולדות ההשכלה, נוסדו בחצר הירשנזון.
במאה ה-21, תיאטרון "מעורב ירושלמי" מציג בחצר חלקים מסיור תיאטרלי ומודרך בנושא "נשים שהיו לאגדה".
החצר

חצר הירשנזון שכנה במעלה רחוב חברון דאז (כיום רחוב חלדיה) – ממערב לחצר כולל רייסין. מן הצד השני ממערב, גבלה החצר בשלושת השווקים העתיקים: "שוק הצורפים", "שוק הבשמים" ו"שוק הקצבים". וגם הגג של שוק הצורפים הסמוך.
החצר כללה מספר בתים, ששימשו למגורי משפחתו של ר' יעקב מרדכי, ולישיבה שהקים. בנוסף מספר בתים נוספים הושכרו בזול למשפחות יהודיות.
שרה ביילה הירשנזון (אשתו של ר' יעקב מרדכי) הפכה את החצר ממקום עזוב ומוזנח, למקום מטופח ופורח. הירשנזון נטעה בחצר עצי פרי, בנוסף, הקימה על גג השוק (מאחורי חצר גליציה) גן משחקים לילדים, אחד הראשונים בעיר העתיקה. שם שיחקו ילדים יהודים מכל העיר העתיקה.
מקורות משנת תרמ"ט מתארים את החצר: ”נחלה מפוארת, בתוכה ארבע דיורים (דירות), וליוואן (הול) ובור מים, וגינה גדולה, לערך חמישה ועשרים מאות אמה מרובעות (קודראט), ויסודות גדולות תחת הקרקע, אשר בקל ובזול יעלו לפנותם ולהעמיד עליהם בנינים, והנחלה הזאת עומדת במקום טוב מאד, באמצע העיר, במקום השווקים והרחובות והחנויות, ובתוך עיקר שכונת ישראל”*.
במשך תקופה ארוכה שמשה חצר הירשנזון ככניסה היחידה לחצר גליציה.
הפעילות בחצר

בשנת ה'תרס"ט כתב לונץ על החצר ב"לוח ירושלים": ”גם עתה ילמדו בו מנין זקנים לעילוי נשמת החברים הנפטרים”
חצר הירשזון הייתה מרכז תרבותי של ממש באותה תקופה. מלבד הישיבה, פעלו בחצר שני בתי דפוס ושני העיתונים שנדפסו בהם, ובה נוהלה מערכת 'הצבי'. כתוצאה מכך ”נהרו אל החצר סופרים ומורים, עסקני תרבות וחינוך, אורחים חובבי ציון מחוץ-לארץ וסתם משכילים, גם נפתלי הרץ אימבר היה יוצא ונכנס בבית הירשנזון, ובשעת השראה, אחרי גמיעת כוס ה'טיפה המרה', חיבר שיר בבית הדפוס ולפעמים גם חרוזי פלסטר..”
בחצר הירשנזון גם תוכננו כמה מהמפעלים הלאומיים ותחיית הלשון, עד הלשון וחברת 'שפה ברורה" שע"ד ליפשיץ היה מנהלה."
הפעילות בחצר > בית הדפוס

בירושלים של שנות ה-70 פעלו 2 בתי דפוס בלבד והודפסו 2 עיתונים בלבד. ר' יעקב מרדכי שלח את בנו שהיה באירופה, להשיג עבורו רישיון להפעלת בית דפוס ולהוצאת עיתון. החוקרת שושנה הלוי חשפה את המכתב ששלח יעקב מרדכי לבנו ”"מענין אם צריכין היום פירמאן (רשיון בטורקית) מסטאמבול בענין דפוסים וכתב-עתים וכדומה ששמעת שהותר הכל בלי פירמאן, שלחתי לשאול את פי החבצלת – ר' ישראל בער נ"י (עורך ה"חבצלת") והשיב לי כי שקר הדבר, אלא שצריך פירמאן מסטאמבול. ועצתו של ר' ישראל בער..."אז דוא זאלסט אן געבן (שאתה תפנה) אל המלכה בברלין והמה ...."וועלן אנגעבן אל הטערקישן מיניסטר אשר בבערלין... והמיניסטר וועט דאס איין געבן קיין סטאמבול..דורך דעם וועסט דוא משיג (על-ידי כך תשיג) הדבר על הצד היותר טוב...."”
בשנת ה'תרמ"ב (1882) החל ר' יעקב מרדכי להפעיל בחצר מכונת דפוס משוכללת, אותה רכש ממשפחת ב"ק. בין השאר הודפס בבית הדפוס עיתון הצבי.
הסופר והביבליוגרף א.ר. מלאכי, כותב שהעיתון תרם להפיכת החצר למרכז תרבותי שאירח רבים מאנשי ההשכלה של ירושלים.
שושנה הלוי מתארת: ”בית הדפוס פעל עד שנת תרנ"ו, ונדפסו בו בייחוד ספרי ההירשנזונים והעיתון "המסדרונה" בשמונת השנים הראשונות לקיומו, עד שנת תר"ן, נדפסו בו כארבעים ספרים. בשנת תרמ"ז נאלץ חיים הירשנזון לחבר פירוש על הושענות כדי לספק עבודה לפועלים. כעדות, הדברים שהוא אומר ב"מבוא והתנצלות המבאר" שבראש הספר (מס' 576): 'את פרושי זה חברתי... בתוך עשרה ימים אשר היה בית דפוסי ריקם מבלי מלאכה מן החוץ, והפועלים אצים עלי ליתן לחם חוקם דבר יום ביומו, ובזה אני שנוי משאר מחברים: שארי מחברים החיבור הניאם להדפיסו – ואצלי הדפוס אלצני לעשות חיבור”.
בשנת ה'תרנ"ז (1897) נסגר בית הדפוס.
הפעילות בחצר > הישיבה בחצר הירשנזון

הירשנזון יצא למסע לגרמניה כדי לאסוף כספים להקמת ישיבה בירושלים. הרב אליהו גוטמאכר שתמך ברעיון מסר להירשנזון "איגרת קודש" הקוראת לתרום להקמת הישיבה. כחלק מהשליחות התקבל הירשנזון לראיון אצל הקנצלר של גרמניה, ביסמרק, ואף קיבל נתינות גרמנית.
הישיבה שהוקמה בחצר הירשנזון נקראה "סוכת שלום ולאחר מכן "מאור יעקב". תלמידי הישיבה היו בני גילים שונים. התלמידים נהנו מתמיכה כספית קבועה שחלקה הגיעה מהשכרת הבתים בחצר.
ראש הישיבה הירשנזון, נקט בגישה חינוכית - סלקטיבית, בעלת אוריינטציה הישגית, שהייתה חדשנית במושגי עולם התורה הירושלמי.
הרב גוטמאכר לקח על עצמו את החזקת הכלכלית של הישיבה, ולשם כך פרס רשת שליחים וגבאים בכל רחבי אירופה, וכמו כן כתב ופרסם רשימה של תקנות הנוגעות לאופן הנצחת התורמים.
בשנת תר"ל (1870), החליטו מנהלי הישיבה לשנות את שמה ל"שנות אליהו" לכבודו של הרב גוטמאכר. בכ"ד בתשרי ה'תרל"ה (1875), נפטר הרב גוטמאכר. בישיבה נערכה אספת - אזכרה רבתי, בהשתתפות מאות ממוקיריו. לאחר מכן הוחזקה הישיבה, על ידי שני בניו, רבי יצחק ורבי חיים.
ראו גם

חיים הירשנזון
לקריאה נוספת

מידע על משפחת הירשנזון בקטלוג הספרייה הלאומית
שבתי זכריה, חצר כולל גליציה וחצר הירשנזון בירושלים שבין החומות / ירושלים: האגודה – עמ"י – על משמר ירושלים, תש"ס/ 1999.
שושנה הלוי, ספרי ירושלים הראשונים, הוצאת אריאל.
יוסף לנג, המו"לים לבית הירשנזון: פרק בתולדות העתונות הירושלמית (1882-1908), קשר 29, (2001), עמ' 27-43 (מידע בקטלוג רמב"י)
אריה מורגנשטרן, משפחת הירשנזון ובשורת ההשכלה והמודרנה בירושלים, קתדרה 108, תשס"ג, עמ' 105-130 (מידע בקטלוג רמב"י)
הערות שוליים

↑  העמוד הראשון מהסכם המכר המקורי, בשפה הערבית, על מכירת שטח חצר הירשנזון על ידי בעליהם - הערבים - לקונים היהודים. התאריך האזרחי 13 באפריל 1872.
↑  יעקב מרדכי הירשנזון, מחאה גלויה, הצבי, 9 ביולי 1886
↑  "מעורב ירושלמי" "נשים שהיו לאגדה"
↑  "רחובות העיר ימלאו" חצר ר' יעקב מרדכי הירשנזון בירושלים ש"בין החומות"
| התיישבות יהודים בעיר העתיקה* ובסמוך לה, בעת החדשה |
| --- | --- | --- |
| הרובע הארמני | בית החולים ביקור חולים • ישיבת ברכת התורה |  |
| *הרובע היהודי | *לערכים המצויים באזור המכונה כיום בשם הרובע היהודי, ראו כאן. |  |
| הרובע המוסלמי | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין • חצר החבצלת |  |
| הרובע הנוצרי | נאות דוד |  |
| בסמוך לעיר העתיקה | הר הזיתים • סמבוסקי • היציאה מן החומות • עיר דוד |  |
| מוסדות ומקומות שנפסקו | כפר התימנים בשילוח • מלון קאמיניץ • מלון אמדורסקי • יקבי משפחת שור • בתי ניסן ב"ק • שכונת הגורג'ים • בנק ולירו |  |
חנקן חיוור

| חנקן חיוור |
| --- | --- |
 חנקן חיוור, דרום קזחסטן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חנקניים
סוג:: חנקן
מין:: חנקן גדול
תת־מין:: חנקן חיוור
שם מדעי
 Lanius excubitor pallidirostris
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של החנקן החיוור

חַנְקָן חִוֵּר (שם מדעי: Lanius excubitor pallidirostris) הוא תת-מין של החנקן הגדול, ציפור שיר גדולה ממשפחת החנקניים, אשר לעיתים נחשב למין עצמאי. הוא מצוי במרכז אסיה וחלקים מצפון סין, איראן, אפגניסטן ופקיסטן.
בישראל הוא מזדמן נדיר, מופיע יותר בסתיו, אך נצפה גם באביב ובחורף. רוב הפרטים נצפים באילת, בערבה, ולאורך הבקע הסורי-אפריקני.
טקסונומיה

החנקן החיוור תואר לראשונה על-ידי חוקר הצפרות האמריקאי ג'ון קאסין בשנת 1851 תחת השם מדעי הנוכחי Lanius pallidirostris. שם הסוג, Lanius, נגזר מהמילה הלטינית ל"קצב", בשל הרגלי האכילה שלהם: הם נוהגים לשפד את טרפם ולקרוע ממנו פיסות. שם התת-מין pallidirostris משלב את pallidus מלטינית עבור "חיוור" ו-rostris עבור "מקור".
החנקן החיוור שייך לחלק מקבוצת מינים בתוך הסוג חנקן שמהווה מין-על, שהמין העיקרי בו הוא חנקן גדול וחברים בו חנקנים נוספים בסוג. קבוצה זו הייתה נתונה לשינויים טקסונומים תכופים, והחנקן החיוור עצמו נחשב בעבר לתת-מין של החנקן האיברי (Lanius meridionalis) לצד תת-מינים נוספים, והמין נקרא אז חנקן דרומי; אך מאז הוחזרו כולם למעט אחד (החנקן האיברי) למין חנקן גדול.
תיאור

חנקן בינוני באורך 23–24 ס"מ, מזכיר את מין האב החנקן הגדול, אך קטן ממנו במעט, זנבו קצר וצר יותר, והגוון האפור הכללי שלו בהיר יותר. בשל היותו נודד, כנפיו ארוכות והוא בעל חישוף-אברות ארוך יותר משל החנקן הגדול. יש לו כתמים לבנים גדולים ובולטים בשכמות ובבסיס אברות ושולי הזנב הלבנים נרחבים מאוד. המקור בעל בסיס בהיר במתחלף לקצה כהה.
הערות שוליים

1 2  ד"ר יואב פרלמן, חנקן חיוור, Lanius excubitor pallidirostris, באתר מרכז הצפרות הישראלי
↑  Cassin, John (1851). "Descriptions of new species of birds of the family Laniadae, specimens of which are in the collection of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia". Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia. 5 (10): 244–254 [244–245].
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 219, 289. ISBN 978-1-4081-2501-4.
חנקן חיוור, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
חסן בן עלי

חַסַן בן עַלי בְן אַבי טַאלִב (בערבית: الحسن بن علي بن أبي طالب) היה נכדו הבכור של הנביא מוחמד, אשר נחשב על ידי מרבית המוסלמים השיעים לאימאם השיעי השני. פלגים אחרים מחשיבים את אחיו הצעיר חוסיין בתור האימאם השיעי השני, מאחר שתקופת שלטונו הייתה קצרה מאוד, והוכרה על ידי מוסלמים מעטים. למרות זאת, חסן נחשב לדמות חשובה בקרב הסונים והשיעים, כאחד ממשפחתו וממלוויו (צחאבה) של מוחמד.
לידתו ושנותיו הראשונות

חסן נולד שנתיים או שלוש לאחר ההג'רה, באל-מדינה. על פי המסורת השיעית, אמו של חסן, פאטמה הגישה אותו למוחמד עטוף בצעיף משי, שהביא המלאך גבריאל מהשמים. מוחמד קבע את שמו לחסן ("נאה" בערבית), והקריב לכבודו איל. חדית'ים שיעיים מוסרים כי הנביא טען שחסן ירש ממנו את דמותו החיצונית ואת אצילותו.
ח'דיתים רבים מספרים כי חסן ואחיו חוסיין היו מאוד אהובים על סבם, מוחמד. נאמר גם שהנביא אמר כי השניים יהיו מנהיגי הצעירים בגן עדן. על פי המסורת השיעית, חסן ואחיו היו חיילים בצבאו של אביהם עלי, בתקופת הח'ליפות הקצרה של עלי, ונלחמו בקרבות השונים נגד צבאות בית אומיה.