stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איציק גבאי
ביוגרפיה > מחול > עבודות במסגרת הלהקה

2017 – "טניס", מופע מחול.
2014 – "קונטרול פריקס" מופע מחול. מופיע ויוצר שותף.
2012 – "אולה" מופע מחול שירה ומוזיקה חיה. מופיע ויוצר שותף.
2011 – "לה" מופע מחול שירה ומוזיקה חיה. בכורה בפסטיבל ישראל. מופיע ויוצר שותף.
2010 – "אלוהים ישמור" דואט מחול ופסנתר. פסטיבל ריקוד תנועה ותפילה בתיאטרון המעבדה. מופיע ויוצר שותף.
2009 – "סאבטקס", פסטיבל הרמת מסך במרכז סוזן דלל. מופיע ויוצר שותף. 2008 – "זבובים" בכורה בפסטיבל הרמת מסך 2008, דרא"פ 2009 . מופיע ויוצר שותף.
2008 – "פיפדאנס" מחול בתאי הצצה. פסטיבל ישראל, בשיתוף רקדנים מלהקת KAYM מטוקיו יפן. רקדן ויוצר שותף
2007 – מסע הופעות בטוקיו עם "חלון" של הלהקה, ו-"Blue Hole" עם הלהקה היפנית "Kaym". מופיע ויוצר שותף.
2007 – "חלון" בכורה בפסטיבל ישראל. מופיע ויוצר שותף.
2006 – "On Gard No Gard" מופיע ויוצר שותף.
2005 – "ואלס מאחורי הגדר" – (הופעה שגם נסעה להודו) מופיע ויוצר שותף.
2002 – "חור בנוף"," פסטיבל "הרמת מסך".(וגם בקרואטיה, רומניה, ובלרוס).
ביוגרפיה > עבודות נוספות

2009 – "איש אישה ורוח זר" תנועה, תיאטרון, וידאו ארט ותאורה בבימוי אורי מורג ויורם כרמי. בכורה בפסטיבל ישראל. מופיע ויוצר שותף.
2007 – "לחץ פיזי מתון" טריו. מחול תיאטרון עכשווי. בכורה בפסטיבל מחול שלם. כוריאוגרפיה רובי אדלמן. מופיע.
2006 – "הנזירים" תיאטרון תנועה, כוריאוגרפיה ומשחק בשיתוף מולי שולמן;
2004 – "The Lemon Keepers" בדנמרק. טריו. תנועה משחק קרקס. בימוי וכוריאוגרפיה Kitt Jonson. copenhagen/Toronto). מופיע ויוצר שותף.
2001 – "רוב היום אני בחוץ"," פסטיבל הרמת מסך, יוסי ברג. מופיע ויוצר שותף.
ביוגרפיה > הוראה והדרכה

2009 – 2018 – מורה לתיאטרון בתנועה בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין
2010 – 2019 – מעביר סדנאות תנועה בסדנאות התיאטרון של ששי סמוכה
2009 – 2019 – שחקן ומנחה סדנאות בחברת "D THEATRO" – סדנאות חברתיות וערכיות דרך משחקי תיאטרון. (עבודה עם צבא, משטרה, וגם חברות, נוער וקהילה)
חונך ומשחק בסימולטור בנק לאומי
סימולציות ליחידות צה"ל כהכנה לתעסוקה מבצעית
משחק במופע "לא לשחקנים בלבד", מופע אימפרו קומי בשיתוף הקהל
2011 –  מנחה קבוצת אומנים דרוזים בכרמל במסגרת קידום אומנים בפריפריה
2009 – 2010: מורה לדרמה לכיתות ה–ו' בבית ספר "מורשת משה" ברמת-גן
2009 –  מורה לתנועה בחוגי התיאטרון לנוער של אורנה פורת
2003 – 2006 – מנחה בכיר בהכנה לגיוס לתלמידי כיתות י"ב בחברת אורגד יעדים
2000–2003 – מדריך בפנימיית "בית הילד" בת"א
2002 – מורה דרמה באגף הנוער בכלא השרון
2001 – מורה חוג דרמה בבית דני שכונת התקווה לכיתות ד'–ו' במסגרת הפרויקט הקהילתי של יורם לווינשטיין
הערות שוליים

1 2  איציק גבאי Itzik Gabay, באתר www.litvin-agency.com
מטא-אנליזה

טבלה וגרף ממאמר מטא-אנליזה רפואי המתארים את התוצאות של שבעה מחקרים שונים ואת תוצאת המטא-אנליזה שלהם.
בסטטיסטיקה, מטא-אנליזה היא שם כולל למגוון שיטות שמטרתן להשוות ולצרף תוצאות שהושגו במספר מחקרים. תוצאה אפשרית של מטא-אנליזה היא ממוצע משוקלל של תוצאות המחקרים. בניגוד למחקר ראשוני, מחקרי מטא-אנליזה אינם מבצעים תצפיות מקוריות אלא למעשה מבצעים סקירה סטטיסטית של מחקרים קודמים. מטא-אנליזה מתבצעת לאחר סקירת ספרות וחיפוש מחקרים ראשוניים העוסקים באותה שאלת מחקר. כדי שתוצאות מטא-אנליזה יהיו תקפות, רצוי שסקירה זו תהיה סקירה שיטתית, זאת אומרת כזו שהשתמשה בשיטה מסודרת המוודאת שלא הושמטו מאמרים רלוונטיים.
יתרונות

מאפשר להבחין האם השונות המשוקללת של תוצאות המדגמים גבוהה מהשונות הצפויה לפי השונות של כל אחד מהמדגמים.
ההיקף הסטטיסטי של מטא-אנליזה גדול מההיקף הסטטיסטי של מחקר בודד.
התמודדות עם עומס המידע וריבוי המאמרים.
הפחתת הטיה מקומית של אחד המחקרים.
עשוי לצמצם הטיית פרסום כאשר חוקרים גונזים מחקרים שלא מתאימים לציפיותיהם או מחקרים עם תוצאות שליליות אשר נתפסות כלא מעניינות.
הטייה

חוקר מוטה, כגון חוקר שממומן על ידי מוסד בעל אג'נדה כלכלית או אידאולוגית יכול לבחור את המחקרים שתומכים בדעתו ולבטל את המחקרים האחרים כלא אמינים.
כאשר יש הטיה דומה במאמרים שונים המטה אנליזה כולה תהיה מוטית.
הטיית הפרסום תגרום לרוב המטה אנליזות להראות תוצאות מרשימות יותר ממה שקורה בפועל.
היכולת של הקורא לבחון את שיטות המחקר בכל אחד מהמחקרים הנכללים מועטה ולכן ישנה משמעות רבה לפירוש שנותן מבצע המטה אנליזה לשיטות שהשתמשו בהם בכל אחד מהמחקרים הבודדים.
הטרוגניות באוכלוסייה בטיפול ובמדידה בין מחקרים שונים גורמות לכך שלא תמיד ניתן להתייחס לממצאים שלהם במשותף.
ברוב המטה אנליזות נכללים גם מחקרים עם בעיות תקפות חמורות.
ראו גם

הדירות
מאמר סקירה
חוק הפרוטקשן

| --- | --- |


 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל
 תאריך חקיקה:  30 ביולי 2023
 תאריך חקיקה עברי:  י"ב באב תשפ"ג
 גוף מחוקק:  הכנסת העשרים וחמש
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
"חוק הפרוטקשן" (בשמו הרשמי: חוק העונשין (תיקון מס' 146 והוראת שעה), התשפ"ג–2023) הוא תיקון לחוק העונשין, שבא לשם התמודדות עם תופעה שבה עבריינים גובים דמי חסות מעסקים על מנת לשמור עליהם מפני פגיעה של עבריינים, בין שהם עבריינים אחרים ובין שהם נוטלי דמי החסות עצמם. התיקון הוסיף לחוק העונשין את סעיף 428א, הקובע ענישה על עבירה של גביית דמי חסות, והוראת שעה (סעיף 428ב) הקובעת עונש מינימום על גביית דמי חסות.
רקע להצעת החוק

בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב:
גביית דמי חסות מצד גורמים עברייניים הולכת ופושה בחברה, ולא אחת אנשים ועסקים נדרשים לשלם סכומים ניכרים כדי לשמור על שגרת חייהם, על שלומם הגופני ועל רכושם שלהם ושל קרוביהם. עם התפשטות פעילות עבריינית זו היא שינתה את פניה, ואינה כוללת בהכרח איומים או איומים המופנים לקורבן העבירה, אלא מעבירה מסר באמצעות מעשי אלימות, הצתה או נזק בסביבתו. התנהגות זו מקשה על הוכחת הקשר הסיבתי בין האימה שמטיל העבריין ובין הדרישה או הקבלה של דמי החסות מקורבנות העבירה. לפי עבירת הסחיטה באיומים הקבועה בסעיף 428 לחוק העונשין, התשל"ז–1977, נדרשים איום כלפי הקורבן וקשר סיבתי בין האיום ובין הנעת הקורבן למלא את דרישת העבריין. בנסיבות כאמור יש קושי לפעול כנגד הפעילות העבריינית של גביית דמי חסות.
דו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת ציין כי העמדה לדין בגין פעולות הכוללות נטילת דמי חסות התבצעה על בסיס סעיפי חוק הנוגעים לסחיטה בכוח, סחיטה באיומים ונטילת נכסים לשם סחיטה. עוד הוצג בדו"ח שבשנת 2021 נפתחו 105 תיקים בגין עבירות פרוטקשן, כאשר ההשערה היא כי המספר האמיתי של מקרי נטילת דמי חסות עשוי להיות גבוה יותר.
תופעת גביית דמי חסות הפכה לנפוצה בעיקר באתרי בנייה, שם עבריינים היו גונבים רכוש או מעלים ציוד באש, לקבלנים שלא שלמו חסות.כמו כן מאבקים בין כנופיות הסתיימו באלימות.
היסטוריית הצעת החוק

הצעת חוק בנושא זה הונחה על שולחן הכנסת העשרים וארבע על ידי חבר הכנסת יוסף שיין[דרוש מקור] וחברת הכנסת שרן השכל.
לקראת הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע הוכנסה הצעת החוק כדרישת מפלגת עוצמה יהודית בהסכם הקואליציוני עם מפלגת הליכוד. בכנסת העשרים וחמש הוגשו הצעות חוק בנושא על ידי חברי הכנסת יצחק קרויזר ואלמוג כהן. הצעות החוק מוזגו, וב-30 ביולי 2023 ההצעה אושרה בקריאה שנייה ושלישית.
הוראות החוק

סעיף 428א לחוק העונשין קובע עונש של שש שנות מאסר למי שמנצל מצוקה של אדם החושש מפגיעה בגופו או בגוף בן משפחתו או ברכושם לאחת מאלה:
הדורש או מקבל מאדם באופן שיטתי או מתמשך תמורה כאמור בפסקה (2), או הנותן באופן שיטתי או מתמשך תמורה כאמור בפסקה (3), והתבצעו לכאורה לפני כן עבירות נגד הגוף או הרכוש בסביבת מגוריו או עסקיו של האדם שעלולות מעצם טיבן לגרום לחשש לפגיעה בגופו או בגוף בן משפחתו או ברכושם – חזקה היא כי ידע שהתמורה ניתנה עקב מצוקה של האדם, אלא אם כן הוכיח אחרת.
בוצעה עבירה כשמנצל המצוקה מאיים על אדם בכתב, בעל פה או בהתנהגות בפגיעה בגופו או בגוף בן משפחתו או ברכושם, או מטיל אימה על אדם בדרך אחרת, והכול כדי להניע אותו להיעתר ולתת דבר או תמורה, לפי העניין, דינו – מאסר שבע שנים, ואם נעתר האדם ונתן דבר או תמורה, לפי העניין, מפני איום או הטלת אימה כאמור או במהלכם, דינו – מאסר תשע שנים.
סעיף 428ב לחוק העונשין, שנחקק כהוראת שעה שתוקפה עד 2 באוגוגסט 2028, נקבעו של כלים נוספים לרשות גורמי האכיפה:
נקבע עונש מינימום: עונשו של מי שהורשע לפי סעיף זה לא יפחת מרבע העונש המרבי שנקבע לאותה עבירה, אלא אם כן החליט בית המשפט להקל בעונשו, מטעמים מיוחדים שיירשמו.
כאשר אדם הורשע בעבירה זו, יורה בית המשפט לחלט רכוש ששימש לביצוע העבירה או הושג באמצעותה.
לפי בקשת פרקליט המחוז רשאי בית המשפט לצוות לחלט רכוש ששימש לביצוע העבירה או הושג באמצעותה, גם אם לא הואשם או לא הורשע אדם בעבירה.
שימושים בחוק

השימוש הראשון בחוק היה כאשר ראמי איסמעיל, מגובי הפרוטקשן המפורסמים באזור הצפון, נעצר בעת שניסה לגבות דמי חסות ממנהל של אתר בנייה בגליל. הקבלן הנסחט החליט שלא לשלם ודיווח בזמן אמת למשטרה, שהספיקה לתפוס את החשוד בעת ביצוע המעשה. הוגשה נגדו הצהרת תובע בהתאם לחוק הפרוטקשן החדש. במקביל, המשטרה ביקשה מקורבנות נוספים שיתלוננו.
הערות שוליים

↑  הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 149) (הוספת עבירה של גביית דמי חסות), התשפ"ג–2023, ה"ח הכנסת 965 מ-26 ביוני 2023
↑  נורית יכימוביץ-כהן, ‏סחיטת דמי חסות, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 24 בנובמבר 2021
↑  דותן לוי, הקבלנים למשטרה: זה כבר לא פרוטקשן - עבריינים משתלטים על אתרי בנייה שלמים, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2023
↑  שלומי הלר‏, אלימות באתר בנייה בבית שמש: טרקטור הפך רכב, אדם נפצע קל, באתר וואלה, 28 ביוני 2022
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק התמודדות עם תופעת נטילת דמי חסות, התשפ"ב-2022, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של הצעת חוק התמודדות עם תופעת נטילת דמי חסות, התשפ"ג-2023, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של חוק העונשין (תיקון מס' 146 והוראת שעה), התשפ"ג–2023, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  גיא ורון, ‏לראשונה מאז שנחקק: הופעל "חוק הפרוטקשן" שנועד להילחם בתופעת גביית דמי חסות, באתר ‏מאקו‏, 23 באוגוסט 2023
↑  ליאור אל-חי, יאיר קראוס, "אם המקום יישרף בלילה?": כתב אישום נגד הגובה שהטיל אימה על הגליל, באתר ynet, 27 באוגוסט 2023
שוקה (פרסומת)

שני כהן (מימין) באחד מסרטוני "שוקה"
"שוקה" הוא מסע פרסום של איי. די. איי. חברה לביטוח שבא לקדם את מותג "9,000,000" לביטוח ישיר שבשליטתה. מסע הפרסום החל בשנת 2011 והתבסס על סדרת סרטוני פרסומת (ותשדירי רדיו) שבה כיכבה השחקנית שני כהן כמזכירתו של סוכן ביטוח (בדיוני) נהנתן שבראש מעייניו קבלת עמלה מלקוחותיו שנקרא יהושע ("שוקה") טל. "שוקה" עצמו אינו מופיע בפרסומות.
לסרטונים מבנה בסיסי משותף: לקוח של שוקה רוצה לעזוב, והמזכירה מנסה לשכנע אותו שלא יעשה זאת. בין נימוקיה העיקריים: העזיבה תפגע במנעמי החיים מהם נהנה שוקה (רכב 4X4, בילוי בחו"ל וכדומה). המסר של הסרטונים: "למה לממן סוכן?". את סרטוני הפרסומת הפיק משרד הפרסום גליקמן-שמיר-סמסונוב, והם שודרו בתדירות גבוהה וזכו לפופולריות רבה, ובכלל זה מדליית זהב בתחרות אפ"י.
מסע הפרסום עורר את חמת סוכני הביטוח של לשכת סוכני הביטוח, שניסו בדרכים שונות (פנייה לבית המשפט, תלונה למפקח על הביטוח, תלונה לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו) לעצור את מסע הפרסום.
בשנת 2014 הופקה פרסומת נגדית, בכיכובו של אורן איילון, סוכן ביטוח אמיתי, בעליה של סוכנות ביטוח בנתניה.
באפריל 2016 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שיש להפסיק את שידור פרסומות אלה, עקב פגיעתן בכבוד סוכני הביטוח. בפסק הדין תיאר השופט אליהו בכר את סדרת הסרטונים: "התשדירים, שכולם עשויים אגב באופן מקצועי ומצחיק (סובייקטיבית), מגחיכים את סוכני הביטוח וגורמים להשפלתם כמי שהינם בעלי מקצוע הולך ונעלם וראוי להם שייעלמו כליל מהעולם, בהיותם בבחינת סרח עודף בענף הביטוח שקיומם לא נועד לשרת איש אלא את עצמם בלבד". אריה אברמוביץ, נשיא לשכת סוכני הביטוח, אמר על פסק הדין: "זהו נוקאאוט מהדהד לתרבות השיימינג שהיא בגדר רוח רעה ששוטפת את הקהילה העסקית בפרט, ואת החברה הישראלית בכלל".
איי.די. איי. חברה לביטוח הגישה ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון, בנימוק שפסק הדין פוגע בחופש הביטוי ובחופש העיסוק. במקביל הפיקה החברה סרטון פרסומת חדש בכיכובה של שני כהן, שבו שוקה אינו מוזכר, אך סוכן הביטוח מוצג כחוליה מיותרת בקשר שבין המבוטח לחברת הביטוח. בית המשפט המחוזי הורה גם על הורדת פרסומת זאת, על פי פקודת בזיון בית המשפט, אולם ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט העליון בנימוק שאין בפקודת בזיון בית המשפט סמכות להוצאת צווי מניעה נוספים. באפריל 2017 הפך בית המשפט העליון, פה אחד, את החלטת בית המשפט המחוזי והתיר לשדר את הפרסומות. בקשתה של לשכת סוכני הביטוח לקיים דיון נוסף בהחלטה נדחתה.
הערות שוליים

↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏הפרסומת ל-9 מיליון היא האהובה ביותר - שבוע חמישי ברציפות, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2015
ענת ביין-לובוביץ', ‏ביטוח מקיף: 9 מיליון - הפרסומת האהובה, ביטוח ישיר - הזכורה, באתר גלובס, 17 במרץ 2016
↑  משה בנימין, התשובה של סוכני הביטוח: שולפים את "שוקה האמיתי" ויוצאים נגד ביטוח ישיר, באתר אייס, 2 בספטמבר 2014
 אסא ששון, הכירו את שוקה האמיתי: גר בסביון ומבלה בטיול ג'יפים בגיאורגיה, באתר TheMarker‏, 9 בספטמבר 2014
↑  ת"א 28223-03-12 לשכת סוכני ביטוח בישראל ע.ר. ואח' נ' איי.די.איי. חברה לביטוח בע"מ ואח', ניתן ב-11 באפריל 2016
 אסא ששון, שוקה יורד מהאוויר. בית המשפט: "השפיל את סוכני הביטוח", באתר TheMarker‏, 11 באפריל 2016
ענת ביין-לובוביץ', ‏קמפיין "שוקה" נפסל לפרסום: "משפיל את סוכני הביטוח", באתר גלובס, 11 באפריל 2016
↑   אריה אברמוביץ, סוכני הביטוח חוגגים: החלטת השופט - נוק-אאוט מהדהד לתרבות השיימינג, באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2016
↑  משה בנימין, ביטוח ישיר מערערת לעליון: "פסילת קמפיין 'שוקה' - פגיעה בחופש הביטוי והעיסוק", באתר אייס, 19 באפריל 2016
↑   אסא ששון, שני כהן חוזרת: "שלמה המלך" במקום שוקה בקמפיין של ביטוח ישיר, באתר TheMarker‏, 21 באפריל 2016
↑  רע"א 4863/16 איי.די.איי חברה לביטוח ואחרים נ' לשכת סוכני ביטוח בישראל ואחרים, ניתן ב־4 באוגוסט 2016
↑  ע"א 3322/16 איי.די.איי חברה לביטוח ואחרים נ' לשכת סוכני ביטוח בישראל ואחרים, ניתן ב-30 באפריל 2017
↑  דנ"א 3976/17 לשכת סוכני ביטוח בישראל ואחרים נ' איי די איי חברה לביטוח בע"מ ואחרים, ניתן ב-30 ביולי 2017
אשת הברזל (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מרגרט תאצ'ר
 בימוי:  פילידה לויד 
 הופק בידי:  דמיאן ג'ונס 
 תסריט:  אבי מורגן 
 עריכה:  ג'סטין רייט 
 שחקנים ראשיים:  מריל סטריפ   ג'ים ברודבנט   ריצ'רד אי. גרנט
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  אליוט דייוויס 
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פאתה, UK Film Council, Film4 Productions, Goldcrest Films 
 חברה מפיצה:  Pathé   The Weinstein Company   film4   פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  בריטניה 6 בינואר 2012   ישראל 2 בפברואר 2012
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 תקציב:  10.6 מיליון דולר
 הכנסות:  114,956,699 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   ironlady
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר   פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר   פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה   פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אשת הברזל (באנגלית: The Iron Lady) הוא סרט ביוגרפי בריטי המבוסס על דמותה וחייה של מרגרט תאצ'ר. הסרט יצא בסוף שנת 2011 ובתחילת 2012 וזכה בשני פרסי אוסקר - פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור מריל סטריפ ופרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר. כמו כן זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה וגם בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
עלילה

הסרט מתחיל בערך בשנת 2008 כשמרגרט תאצ'ר הקשישה קונה חלב מבלי שהיא מזוהה על ידי לקוחות אחרים וחוזרת לבדה לביתה. לאורך הסרט ניתן לראות ב-3 ימים את תאצ'ר המתמודדת עם דמנציה ועם חוסר כוח בשל גילה המופלג, בזמן שהיא נזכרת בעברה ובאירועים משמעותיים בחייה ומעלה זכרונות יחד עם בעלה המנוח, אותו היא מדמיינת. בסרט היא נראית כבעלת קושי הבחנה בין העבר להווה. נושא הסרט הוא המחיר האישי אותו שילמה תאצ'ר עבור הכוח וההצלחה. בעלה, דניס, מופיע כאדם אמביוולנטי בנוגע לעליית אשתו לשלטון. בנה, מארק, שגר בזמן הווה בדרום אפריקה, נראה כבעל קשר קטן עם אימו בזמן שנטען שתאצ'ר הייתה בעלת יחסים מתוחים עם אמה ועם בתה, קרול.
בפלאשבק אנו עדים למרגרט הצעירה שעובדת במכולת של אביה, מקשיבה לנאומיו הפוליטיים, והכרזתו שמרגרט התקבלה לאוניברסיטת אוקספורד. היא מתוארת כאשת המעמד הבינוני המנסה לפרוץ אל מפלגת הטורי הגברית ולקבל מקום בבית הנבחרים הבריטי. לאחר-מכן היא נראית עם איש העסקים דניס תאצ'ר שמציע לה נישואים. בהמשך נראים מאבקה להפוך לחברת בית הנבחרים וחלק ממשרדו של אדוארד הית', חברותה עם ארי ניב (שנרצח לאחר מכן על ידי צבא החירות האירי), החלטתה להתמודד לראשות המפלגה השמרנית ואימוני הקול והנאום שלה וכמו כן גם שינוי מראה החיצוני.
פלאשבקים נוספים עוסקים באירועים היסטוריים בזמן היותה של מרגרט תאצ'ר ראש ממשלת בריטניה, כמו עליית האבטלה בשל מדיניותה הכלכלית, התפרעות בריקסטון ב-1981, שביתת הכורים בבריטניה (1984–1985), פיגוע מלון ברייטון ב-1984 (בו היא ודניס כמעט נהרגו) בזמן כינוס של המפלגה השמרנית. בנוסף מתוארת החלטתה להתחיל את מלחמת פוקלנד ולהחזיר לבריטניה את האיים. בסרט מתוארים גם הפלישה לפוקלנד ב-1982, הטבעת הצי הארגנטינאי, ניצחון המלחמה, יחסיה עם רונלד רייגן, דמותה בעולם והבעיות הכלכליות של שנות ה-80.
בערך בשנת 1990 נראית תאצ'ר כאישה תקיפה אבל מזדקנת, מתנהגת באגרסיביות במשרדה ומסרבת להצעות שונות של חברי הקבינט. לאחר התפטרות סגנה ג'פרי האו, הכרזת אחד מחברי מפלגתה על התמודדות נגדה בבחירות על ראשות המפלגה, ולחץ מאסיבי של חברי הקבינט עליה, מגישה תאצ'ר את התפטרותה.
בסופו של דבר, נראית תאצ'ר אורזת את רכוש ובגדי בעלה ואומרת לו שזה הזמן שילך. דניס לבסוף עוזב אותה. לאחר שהתמודדה עם צערה כראוי, היא נראית שוטפת כוס תה לבדה במטבח, דבר שהבטיחה לדניס כשנפגשו שלעולם לא תעשה.
שחקנים

מריל סטריפ בתפקיד מרגרט תאצ'ר
ג'ים ברודבנט בתפקיד דניס תאצ'ר
אלכסנדרה רואץ' בתפקיד מרגרט הצעירה
הארי לויד בתפקיד דניס הצעיר
איאן גלן בתפקיד אלפרד רוברטס, אביה של מרגרט
אוליביה קולמן בתפקיד קרול תאצ'ר
אנתוני הד בתפקיד ג'פרי האו
ניקולס פארל בתפקיד ארי ניב
ריצ'רד אי. גרנט בתפקיד מייקל הזלטיין
סוזן בראון – ג'ון, המטפלת של ת'אצ'ר
ג'ון סשנס – אדוארד הית'
רוג'ר אלאם – גורדון ריס
ג'וליאן וודהאם – פרנסס פים
ניק דאנינג – ג'ים פריור
פיפ טורנס – איאן גילמור
ניקולס ג'ונס – אדמירל הנרי ליץ'
דייוויד רינטול – אדמירל ג'ון פילדהאוס
מתיו מארש – אלכסנדר הייג
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  תקציב הסרט "אשת הברזל", באתר IMDb;
 איימי קאופמן (Amy Kaufman)‏, אוסקר: האיפור של מריל סטריפ ב'אשת הברזל' נעשה תחת אילוצים תקציביים, כתבה בעיתון הלוס אנג'לס טיימס, 26 בפברואר 2012;
 תקציב הסרט "אשת הברזל", באתר BoxOffice.com‏ 30 בדצמבר 2011
↑  אשת הברזל, באתר Box Office Mojo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn20201091021  VIAF: 221178874   WorldCat (עם VIAF): 221178874
מקדש רמאפה

מקדש רודרשווארה המוכר יותר כמקדש רמאפה (טלוגו రామప్ప దేవాలయం) על-שם האדריכל שבנה את המבנה, הוא מקדש הינדי מהמאה ה-13 השוכן בכפר פלמפט שבמדינת טלנגאנה, כ-200 ק"מ צפונית-מזרחית לבירתה היידראבאד. רודרשווארה הוא המקדש הראשי המוקדש לאל שיווה במתחם מקדשים מוקף חומה, הכולל מקדשים נוספים קטנים יותר ומנדאפה. המקדשים נבנו בזמנה של שושלת קקטיה (אנ') (1123-1323) בידי האציל רצ'ארלה רודרה, ולפי כתובת בת 204 שורות על אחד העמודים במתחם, הבנייה החלה ב-1213 ונמשכה כ-40 שנה. בשנת 2021 הוכרז המקדש כאתר מורשת עולמית.
מאפיינים

מקדש רודרשווארה שוכן במרכזו של מתחם מקדשים מוקף חומה, שבו מבנים נוספים ובהם מקדש קטשווארה ומקדש קמשווארה המכונה כעת קליאנה מנדאפה (בשל היעדר קודש הקודשים). כל המבנים באתר בנויים על ציר מזרח-מערב ופונים מזרחה לעבר השמש העולה. מקדש רודרשווארה המוקדש לשיווה בנוי בתבנית כוכב, וניצב על משטח חול שתואר כהמצאה מתקופת קקטיה שנועדה להגן עליו מפני רעידות אדמה. המבנה נבנה מאבן חול אדמדמה עם קורות ועמודים עשויים גרניט שחורה. באולם שבקדמת קודש הקודשים ישנם מספר עמודים הממוקמים כך שייצרו אפקט של אור וחלל. מעל קודש הקודשים ניצב וימאנה (אנ') בצורת פירמידה בת חמש קומות, עשוי מלבנים קלות המכונות "לבנים צפות". הווימאנה, החריטה המסוגננת באבן החול ודמויות הנערות הנושאות את הפורטיקו, הם מאפייניו העיקריים של המבנה. העמודים המסוגננים מעוטרים בצורות גאומטריות, בבעלי חיים מיתולוגיים ובמוטיבים מן הצומח, אך כוללים גם זיקה לריקוד הטקסי של שיווה, בדמות דמויות נשים רוקדות. ריקוד זה שנתפס כבסיס לקשר שבין חומר ואנרגיה, היה מקובל בתקופת שושלת קקטיה כריקוד הכנה למלחמה. המתחם ממוקם בסמיכות לאזור מיוער, בין שדות חקלאיים, בסמוך למאגר רמאפה שנבנה גם הוא בתקופת קקטיה, ובחירת המיקום נעשתה בהתאם לעקרון שמקדשים צריכים לקום בסביבה טבעית.
גלריה

דמות רקדנית במקדש
פרט ואחד ממקדשי המשנה מימין
פיסול במנדאפה
מראה בתוך המקדש
אנדרו ג'קסון מונטגיו

אנדרו ג'קסון מונטגיו (באנגלית: Andrew Jackson Montague;‏ 3 באוקטובר 1862 –  24 בינואר 1937) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כתובע הכללי ה-19 של מדינתו בשנים 1898–1902, לאחר מכן ועד 1906 כמושל וירג'יניה ה-44, ומ-1913 ועד מותו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. מונטגיו היה ראשון מושלי וירג'יניה מאז מלחמת האזרחים האמריקאית שלא שירת בצבא הקונפדרציה. כמי שהיה בתחילה פרוגרסיבי, הרחיב מונטגיו כמושל את קפיטול מדינת וירג'יניה, ותמך בחינוך ציבורי וב"תנועת הכבישים הטובים" (Good Roads Movement). עם זאת, מאוחר יותר כחבר בית הנבחרים, הוא נעשה דמוקרט שמרן ותמך במנגנון של הארי פ. בירד.
ראשית חייו

אנדרו ג'קסון מונטגיו נולד במחוז קמפבל, ליד לינצ'בורג שבוירג'יניה, כבנו של איש הקונפדרציה לשעבר ובהמשך שופט בבית המשפט המדינתי וסגן מושל וירג'יניה, רוברט לטיין מונטגיו. הוא נקרא על שמו של אחיו הצעיר של אביו, צוער במכן הצבאי של וירג'יניה, שנהרג בהגנת ריצ'מונד בקרב גיינס מיל (אנ') במלחמת האזרחים האמריקאית, חודשים ספורים לפני לידתו. לאחר המלחמה עברה המשפחה לאזור טיידווטר (Tidewater). מאחר שהעבדים שלהם שוחררו ורבים עזבו, עבד מונטגיו בחווה המשפחתית ולמד בבתי ספר במחוז מידלסקס ובעיר ויליאמסבורג.
לאחר מות אביו ב-1880 עזב מונטגיו את החווה ועבר לריצ'מונד. הוא למד בריצ'מונד קולג' (כיום אוניברסיטת ריצ'מונד), שם הוא זכה במוניטין של נואם ודיבייטור מוכשר. לאחר כמה שנים כמורה פרטי, החל מונטגיו ללמוד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה, וסיים לימודי תואר ב-1885.
ראשית הקריירה הפוליטית

לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה, החל מונטגיו לעסוק במקצוע בעיר דאנוויל, ובמקביל נעשה מעורב בהדרגה בפוליטיקה המקומית של המפלגה הדמוקרטית. בבחירות לנשיאות של 1892 הוא פיתח מערכת יחסים עם גרובר קליבלנד, שמינה אז את מונטגיו כתובע הפדרלי של המחוז המערבי של וירג'יניה. בתפקיד זה החזיק מונטגיו חמש שנים, עד שב-1898 הוא נבחר כתובע הכללי של וירג'יניה.
מושל וירג'יניה

בעת כהונתו כתובע הכללי, נעשה מונטגיו מעורב בהדרגה בתנועה הפרוגרסיבית בווירג'יניה, שהדגישה את הרפורמה בחינוך ואת שלילת זכות ההצבעה לאפרו-אמריקאים כדרך לבלום שחיתות פוליטית. בהעמידו עצמו כחלופה העצמאית למנגנון הפוליטי של הסנאטור תומאס ס. מרטין (אנ'), היה מונטגיו נחוש בדעתו להתמודד בבחירות הבאות למשרת מושל וירג'יניה. כמי שהציג מצע עצמאי, הביס מונטגיו באופן מוצק את המועמד של מרטין, קלוד סוואנסון, כמועמד המפלגה לתפקיד המושל.
בבחירת הכלליות של 1901 ניצח מונטגיו לאחר שזכה ב-58.19 אחוזים מהקולות, והביס בקלות את מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ון המפטון הוג', את תומך חוק היובש או. סי. קאקר, ואת המועמדים הסוציאליסטים יו מוטר וג'ון ג'. קוונץ. הוא היה מושל וירג'יניה הראשון מאז מלחמת האזרחים שלא שירת בצבא הקונפדרציה.
זמן קצר לאחר השבעתו של מונטגיו, ובתמיכתו, התקבלה חוקת וירג'יניה של 1902 ללא משאל עם. הטלת מס הגולגולת והחיוב במבחני ידיעת קרוא וכתוב שללו למעשה מהאפרו-אמריקאים ומהלבנים העניים את זכות ההצבעה. מנגד, יצרה החוקה החדשה ציבור מחוקקים קטן יותר וניתן יותר לשליטה, וכך חיזקה את המנגנון הפוליטי של מרטין.
כמושל, ביטא מונטגיו את סדר היום הפרוגרסיבי באופן ברור, והוא נשא נאומים ברחבי המדינה שקראו לקדמה לטובת "בתי ספר טובים" ו"כבישים טובים". מאמציו לטובת בתי הספר הובילו לקדמה מוחשית, במיוחד במונחים של הגדלת התקצוב המקומי, הארכת שנת הלימודים וביסוסם של בתי הספר. בתחום הכבישים, הוא לחץ להקמת נציבות מדינתית לכבישים, שבאופן רשמי הוקמה חודשיים לפני תום כהונתו כמושל. מונטגיו גם התכתב עם פרוגרסיביים, החל מהנשיא תאודור רוזוולט, ועד קלרה ברטון מהצלב האדום האמריקאי ובוקר טי. וושינגטון ממכון טסקיגי (אנ'). הוא דגל בבחירות המקדימות כדרך פתוחה יותר לבחור מועמדים פוליטיים במפלגה, דבר שסייע להוביל למערכת הבחירות המקדימות שאומצה בפעם הראשונה ב-1905. עם זאת, הישגים אלו לא עמדו בקנה אחד עם השאיפות החקיקתיות של מונטגיו, והוא האשים את בית המחוקקים העוין ואת המנגנון הפוליטי שנוהל על ידי יריבו משכבר הימים, הסנאטור מרטין.
ב-1905, כאשר היה עדיין מושל, היה מונטגיו נחוש בדעתו להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית נגד מרטין. השניים ייצגו את שתי הסיעות המרכזיות במפלגה הדמוקרטית בווירג'יניה, וההתמודדות ביניהם הגדירה במפורש מי ישלוט בפוליטיקה של וירג'יניה. מרטין הגיב לאתגר כשהביך את מונטגיו בפומבי בשתי סוגיות: בתי ספר טובים וכבישים טובים ותהליך הבחירות המקדימות. כאשר מזער מרטין את ההבדלים בין עמדותיהם, ועם ארגון פוליטי גדול יותר שעמד לרשותו, ניצח מרטין בקלות, והותיר את מונטגיו הממורמר לסיים את כהונתו כמושל.
פעילות בינלאומית

לאחר תום כהונתו כמושל, שימש מונטגיו כדקאן בית הספר למשפטים של ריצ'מונד קולג' במשך שלוש שנים, ולאחר מכן שב ב-1909 לעיסוק בעריכת דין במגזר הפרטי.
ביולי 1906 היה מונטגיו בין הנציגים האמריקאים לוועידה הפאן-אמריקאית (אנ') שהתכנסה בריו דה ז'ניירו. בהמשך הוא היה נציג לוועידה הבינלאומית השלישית למשפט הימי שהתכנסה בבריסל ב-1909 וב-1910, וכן חבר בחבר הנאמנים של מכון קרנגי למדע בוושינגטון די. סי. ושל מכון קרנגי להנחלת השלום העולמי (אנ'). ב-1917 הוא היה נשיא החברה האמריקאית ליישוב משפטי של סכסוכים בינלאומיים (אנ'), ושירת כנשיא החברה האמריקאית לשלום (אנ') בשנים 1920–1924. מונטגיו היה "אנגלופיל גלוי" שנמנה עם קבוצה של שישה חברי בית הנבחרים מווירג'יניה שבמהלך שנות ה-20 תרמו רבות ליחסים קרובים בין ארצות הברית לבין הממלכה המאוחדת.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-1912 התמודד מונטגיו בבחירות על המושב של מחוז ריצ'מונד בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא הביס את חבר בית הנבחרים המכהן, וכיהן בתפקיד במשך כמעט רבע מאה. כתומך במדיניות החוץ של הנשיא וודרו וילסון, איבד מונטגיו השפעה כאשר הרפובליקנים לקחו את השליטה על הקונגרס במהלך שנות ה-20. על אף זאת, ועל אף ניסיון כושל להשיג מינוי לבית המשפט העליון של ארצות הברית, זכה מונטגיו לכבוד מצד עמיתיו, ואף כונה "השופט". ב-1926 הוא נבחר על ידי חברי הבית כאחד ממובילי הליך ההדחה נגד השופט ג'ורג' ו. אינגליש (אנ').