stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקרון טוליאטי
היסטוריה

בשנת 2018, הוקם מועדון כדורגל פרטי בשם "אקרון", על בסיס קבוצת ילדים בשם זה. המועדון שיחק תחילה באליפות רוסיה בקרב קבוצות חובבניות, מחוז וולגה, שם סיים במקום השלישי ואף העפיל לשלב חצי גמר גביע העבר הוולגה.
בתום עונת 2019/2020 זכתה באליפות עבר הוולגה של הליגה המקצוענית והעפילה לליגת המשנה הרוסית, לראשונה בתולדותיה, שנתיים בלבד לאחר הקמתה. באותה עונה העפילה עד לשלב 32 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020 לאחר שגברה על לאדה טוליאטי, וולגה אוליאנובסק וסוקול סראטוב והפסידה למורדוביה סרנסק בדו-קרב פנדלים.
בעונת 2022/2023 הקבוצה העפילה לראשונה לשלב חצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל. שנה לאחר מכן העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הרוסית בכדורגל, אחרי שניצחה בטורניר העפלה את אורל יקטרינבורג 3:2 בסיכום הכולל.
הישגים לפי עונה

| ליגה> עונה | ליגה | ליגה | ליגה> אזור | ליגה> מיקום | גביע>  | הערות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | 4 | הליגה החובבנית | עבר הוולגה | 3 | 1/2 גמר (גביע אזורי) |  עלתה ליגה בעקבות פירוק קבוצת חימיק-אבגוסט |
| 2019/20 | 3 | הליגה המקצוענית | אורל-עבר הוולגה | 1 | 32 האחרונות |  עלתה ליגה בעקבות עצירת העונה בשל הקורונה וחישוב משחקי 2019. |
| 2020/21 | ‏2 | הליגה הלאומית | ‏— | 17 | 64 האחרונות | ניצלה מהדחה בעקבות פירוק קבוצת טמבוב |
| 2021/22 | ‏2 | הליגה הלאומית | ‏— | 9 | 64 האחרונות | — |
| 2022/23 | ‏2 | הליגה הראשונה | ‏— | 9 | חצי גמר |  |
| 2023/24 | ‏2 | הליגה הראשונה | ‏— | 3 | סיבוב ו' |  עלתה ליגה בעקבות ניצחון על קבוצת אורל בטורניר העפלה |
| 2024/25 | ‏1 | הפרמייר-ליג | ‏— |  |  |  |
סגל הקבוצה > שחקנים ידועים בעבר ובהווה

ארמניה ארתור גלויאן
ברזיל פאולו ויטור
ונצואלה אנדרס פונסה
מקדוניה בויאן דימוסקי
סרביה נמאניה אנג'לקוביץ'
רוסיה יבגני פסגוב
רוסיה אלכסנדר ואסיוטין
רוסיה ארטיום דזיובה
כף ורדה ז'ילסון טבארש
הרפובליקה של קונגו מאוויס צ'יבוטה
סגל הקבוצה > מאמני הקבוצה

2019—2020 — רוסיה דמיטרי ימליאנוב
2020—2021 — מולדובה איגור פיקושצ'אק
2021—2022 — ספרד רומן טריבולייטץ'
2022 — רוסיה ד. ימיליאנוב
2022 — רוסיה ויטאלי פאנוב
2022—2023 רוסיה יבגני קאלשין
2023—ואילך — רוסיה זאור טדייב
אצטדיון הקבוצה

הקבוצה מארחת את משחקי הבית בעיר ז'יגוליובסק באצטדיון קריסטל, המכיל 1,565 מושבים. בעונת 2020/2021 החלה לארח בסולידרנוסט ארנה בעיר סמרה.
בנובמבר 2021 חברת אקרון הולדינג הודיעה על חתימת הסכם לשיתוף פעולה עם עיריית טוליאטי וקרן השיכון והמשכנתאות של סמרה (SOFZhI), במטרה לבנות אצטדיון כדורגל עם תכולה 15,000 מושבים בפארק החוף בעיר. 16 דונם משטח פארק החוף יוקצו עבור האצטדיון החדש ולתשתיות הנלוות.
הערות שוליים

↑  ФК «Акрон» официально стал вторым тольяттинским клубом второй лиги российского футбольного чемпионата, tltpravda.ru/
↑  «Комсомольская правда» (2019-03-02). "Тольяттинский «Акрон» планирует играть в чемпионате России на стадионе «Труд» и к старту сезона просмотрит местных футболистов" (ברוסית). KP.RU — сайт «Комсомольской правды». נבדק ב-2019-07-19.
↑  "Бунтари из Жигулевска". Onedivision.ru. 2020-08-20. אורכב מ-המקור ב-2020-08-21. נבדק ב-2020-02-06.
↑  "С кем сыграем? «Акрон»" (ברוסית). fc-tyumen.ru. נבדק ב-2019-07-19.
↑  Расписание игр Первенство МФС Приволжье. Сезон-2018
חברת התחבורה הפטרבורגית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  21 במאי 2005 – הווה (19 שנים) 
 חברת אם:  חברת הדלק הפטרבורגית
 מיקום המטה:  סנקט פטרבורג 
  
 ptk.express
 
אוטובוס של החברה בדגם LiAZ-5256.25.
אוטובוס וולז'נין 5270.06.
אוטובוס יוטונג ZK6118HGA.
אוטובוס LiAZ-5256.25.
חברת התחבורה הפטרבורגית (ברוסית: Петербу́ргская тра́нспортная компа́ния) היא חברת תחבורה רוסית, חברה בת של חברת הדלק הפטרבורגית ומהווה מיזם פרטי בתחום תחבורת האוטובוסים בצפון מערב רוסיה. החברה משרתת 51 קווי אוטובוס בסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד. צי האוטובוסים כולל 561 אוטובוסים.
היסטוריה

הדיווחים הראשונים לפיהם חברת הדלק הפטרבורגית מתכננת להשקיע בתחום תחבורת האוטובוסים הופיעו בפברואר 2005. ההנחה הייתה שהיא תוכל להפוך לבעלת מניות מרכזית בחברת PassajirAvtoTrans ובחברת גור-אלקטרוטרנס. עם זאת, העסקה לא יצאה לפועל והחברה יזמה הקמת חברת אוטובוסים חדשה.
ב־21 במאי 2005 הוקמה "חברת התחבורה הפטרבורגית", שמייסדיה היו: חברת הדלק הפטרבורגית וחברת הנפט של גטצ'ינה.
עם הקמת החברה כבר היה ידוע על השינויים הקרובים בתחום תחבורת האוטובוסים בסנקט פטרבורג, לפיהם מפעילות התחבורה יצטרכו לשרת קווי אוטובוסים חברתיים ומסחריים כאחד, כשבחירת הספקים תתבצע באמצעות מכרזים תחרותיים. הנהלת "חברת התחבורה הפטרבורגית" קיבלה את ההזדמנות לתכנן את פעילויות המיזם, תוך שהיא סומכת על סדר העבודה החדש. אלכסנדר אנטושבסקי, שעמד בעבר בראש אחת מחברות האוטובוסים הגדולות בפטרבורג (פיטראבטו) ומונה למנהל הכללי של חברת התחבורה הפטרבורגית.
ההנחה הייתה כי 200 אוטובוסים של Scania Omnilink יירכשו לצורך הסעת נוסעים בנתיבים חברתיים ו־600–800 אוטובוסים של מרצדס בנץ, פולקסווגן ויונדאי לנתיבים מסחריים. חברת התחבורה הפטרבורגית החלה לבצע הסעות נוסעים בספטמבר 2005, כאשר 50 אוטובוסים של פולקסווגן LT46 נכנסו לנתיבים מסחריים בהפעלתה. בנובמבר 2005 נכנסו לקו 10 אוטובוסים של Scania Omnilink.
בסוף דצמבר 2005 החלה חברת התחבורה הפטרבורגית לשרת בקווי האוטובוס בסרטולובו, עם אוטובוסים חדשים מדגמי LiAZ-5256.25 ו־Volzhanin-5270.06. בינואר 2006 נודעו תוצאות המכרז על הזכות להפעלת קווי אוטובוסים בסנקט פטרבורג. חברת התחבורה הפטרבורגית הוכרה כזוכת המכרז והיא הייתה אמורה לשרת 35 נתיבים חברתיים.
האוטובוסים הראשונים של החברה נכנסו לשירות בנתיבים החברתיים בסנקט פטרבורג ב־15 בפברואר 2006. באביב 2006, החברה החלה לשרת את כל הנתיבים החברתיים שקיבלה במכרז והיא הפעילה אוטובוסים מדגמי LiAZ-5256.25 ו־Volzhanin-5270.06. במרץ 2006 נכנסו לשירות 8 אוטובוסים חדשים מתוצרת סין, מדגם Yutong ZK6118HGA. בסוף פברואר 2006 נכנסו לשירות 75 אוטובוסים של GAZelle לנתיבים מסחריים, אך לאחר מספר חודשים הם נמכרו.
במרץ 2006, החברה החכירה 10 אוטובוסים LiAZ 5256.40, 4 אוטובוסים MAZ-103.060, 4 אוטובוסים PAZ-3205 ו־2 אוטובוסים מדגם מרצדס בנץ "Conecto" מחברת TT-Line, שהפסידה במכרז שנערך. במרץ 2006 מונה אלכסיי איווין, שכיהן בעבר בתפקיד סמנכ"ל PassajirAvtoTrans, כמנכ"ל חברת התחבורה הפטרבורגית. אחריותו כוללת את הניהול התפעולי של תחבורת האוטובוסים. במקביל מונה אלכסנדר אנטושבסקי לסמנכ"ל חברת הדלק הפטרבורגית והחל להתמודד עם הניהול האסטרטגי של תחום התחבורה של החברה. בדצמבר 2011, חברת התחבורה זכתה במכרז שקיימה ועדת העירייה לתחבורה בנושא הזכות להפעיל שירות נתיבי נוסעים מסחריים וחברתיים בשנים 2012–2016.
בספטמבר 2014 ערך העיתון "פטרבורג העסקית" תחרות לקביעת חברת התחבורה המסחרית המצליחה ביותר של השנה וחברת התחבורה הפטרבורגית זכתה בפרס. רשת הקווים של החברה מכסה את כל נפות סנקט פטרבורג ופרבריה למעט פושקין וקרונשטאדט, כמו גם נפת ויבורג, וסבולוז'סק, קירוב וטוסנו במחוז לנינגרד, בנובגורוד ואסטוניה.
ראו גם

הפארק השלישי
תחבורה ציבורית בסנקט פטרבורג
תחבורה ציבורית במוסקבה
הערות שוליים

↑  ПТК поедет на автобусе, web.archive.org
↑  Между Кумариным и ПТК ничего общего! (фото), www.fontanka.ru, ‏2007-10-01 (ברוסית)
↑  К теме о "новом" бизнесе ПТК, forum.tr.ru
↑  ЗАО "Петербургская топливная компания" подписало контракт о приобретении 50 автобусов средней вместимости Volkswagen LT 35 для автопарка ООО "Петербургская транспортная компания" // Advis.ru, www.advis.ru
↑  Генеральный директор ООО "Петербургская транспортная компания" Александр Антошевский переведен на должность заместителя генерального директора в ЗАО "ПТК" :: Карта собственности Петербурга, web.archive.org, ‏2007-09-28
חיים ז'יטלובסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1865 אושאצ'י, בלארוס 
 פטירה:  6 במאי 1943 (בגיל 78) קלגרי, קנדה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום מגורים:  ניו יורק, ויטבסק, טולה, ברלין, ציריך, ברן, סנקט פטרבורג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברן, ישיבת וולוז'ין 
 שפות היצירה:  יידיש, גרמנית, רוסית, אנגלית 
 
חיים ז'יטלובסקי (19 באפריל 1865 – 6 במאי 1943) היה סופר, עיתונאי, מהפכן ופוליטיקאי סוציאליסטי יהודי יליד רוסיה, ההוגה המרכזי של היידישיזם הרדיקלי.
קורות חייו ופועלו

ז'יטלובסקי, יליד ויטבסק, החל את דרכו הפוליטית כמהפכן רוסי מתון בתנועת ה"נרודניה ווליה". לאור עמדותיו בשנת 1887 נאלץ לעזוב את רוסיה ולא חזר לגבולותיה. הוא הקצין את עמדותיו והיה בין מייסדי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (ס"ר), שדגלה בשימוש בטרור ובאלימות כדי להפיל את מלכות הצאר.
בשנת 1908 השתתף בועידת צ'רנוביץ, והיה שם אחד מראשי המדברים נגד הציונות ונגד העברית. הוא חלם על הקמת "מדינת יידיש", כלומר ישות מדינית יהודית עצמאית, ללא גבולות מסומנים, הנשענת על תרבות היידיש. משום כך נקט עמדה קיצונית בריב הלשונות, ונקט עמדה קיצונית במאבקו נגד הציונים. הוא ראה את גאולת יהדות מזרח אירופה ותפוצת מהגריה בהגדרתה כאומה היידית: קרא לניתוק מהדת ומהשפה העברית (אף כי לא ביטל את חשיבותה לחלוטין) הקשורה בה, ולהקמת לאום מודרני על בסיס הלשון והתרבות העממיים.
ז'יטלובסקי הגיע לארץ ישראל בקיץ 1914, מעט אחרי שיאה של 'מלחמת השפות'. במסגרת מאבקיו נגד העברית ולמען היידיש הוא יזם הרצאה על היידיש, שנועדה להתקיים בתל אביב בערב שבת ה-5 ביולי. אנשי הפועל הצעיר התנגדו לכוונתו זו, וקבוצה של שוחרי עברית, שהתאספו מהמושבות הסמוכות ומקרב נערי הגימנסיה הרצליה, הלכו למקום שהותו כדי לשכנע אותו לבטל את ההרצאה. הניסיון לא צלח, והוחלט למנוע את הרצאתו בכוח. בשיא העימות נשלף גם אקדח ונורתה ירייה, ללא נפגעים (היריה נורתה כנראה באוויר). משך זמן מה התעמתו שוחרי העברית מול אנשי היידיש, והמהומה נרגעה רק מאוחר בלילה, בהתערבות חיים בוגרשוב, מנהל הגימנסיה.
בשנות ה-20' נע ונד ז'יטלובסקי בין ריכוזי היהודים הגדולים משני עברי האוקיינוס האטלנטי. בפולין הוא היה מרצה מבוקש ונערץ, והוא הקפיד לדרוש תשלום מכובד עבור הרצאותיו. בשנת 1930 היגר סופית לאמריקה, לאחר שנואש מחלום הישות היידישיסטית שלו. ז'יטלובסקי שהה ופעל באמריקה עוד הרבה קודם לכן הן במסעות הרצאות והן בשהות בת שנתיים תמימות בין 1904-1906, אך הפעם קבע בה סופית את מגוריו. הוא היה בין מייסדי ארגון ה"איקו"ף", ארגון תרבותי יידישאי בינלאומי. וכן היה בין מניחי היסוד לספרות היידיש בקנדה. באמריקה פגש את הדמויות הגדולות של המהפכנים והאנרכיסטים, ובהם גם אמה גולדמן. בראשית שנות ה-30 נפגש עם מקסים גורקי כשביקר בארצות הברית.
ז'יטלובסקי היה מהפכן, סוציאליסט, מנהיג תרבותי ומאמין גדול בעצמאותה של תרבות היידיש. הוא פרסם כשבעים ספרים, ובהם מאמרים, ביקורות, מסות וסיפורים. לעברית תורגמו אך מעט מזעיר מעבודותיו. ז'יטלובסקי הלך לעולמו ב-6 במאי 1943 בקלגרי שבמערב קנדה, והובא למנוחות בניו יורק.
על שמו "קרן ז'יטלובסקי להשכלה יהודית" (Zhitlovsky Foundation for Jewish Education), המעניקה את "פרס ז'יטלובסקי".
כתבי חיים ז'יטלובסקי בעברית

יהודי ליהודים, י' חאסין (חיים ז'יטלובסקי), תרגם חיים דולז'אנסקי, ירושלים, 1967.
כתבים, מבוא מאת ר. מאהלר, תרגם יעקב רבי, ספרית פועלים, 1961.
הערות שוליים

↑  לפי מכתב ששלח ב-6.7.1914 ארנסט גויטיין, מזכירו של ארתור רופין, לאמו בגרמניה.
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 423.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306514105171  PLWABN: 9810575290505606  BnF: cb150524861 (data)  CiNii: DA1347569X  GND: 119178621  ISNI: 0000 0000 8121 828X  LCCN: n85086208  NKC: js2017973779  NTA: 104235691  SELIBR: 137467  SUDOC: 059758031  VIAF: 42642372   WorldCat (עם VIAF): 42642372
הניצול

| --- | --- |

פתיח הסרט
 בימוי:  וילפרד ג'קסון
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני
 מוזיקה:  קרל סטאלינג 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  7 במרץ 1931
 משך הקרנה:  7 וחצי דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הניצול (באנגלית: The Castaway) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1931. זהו הסרט הקצר ה-27 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שהופק והשלישי באותה השנה. המדבב הבלעדי הוא וולט דיסני שתרם את קולו למיקי מאוס. עלילת הסרט עוקבת אחר מיקי, ניצול בודד מספינה טובעת, אשר שט על רפסודה לאי בלב ים ומנגן מוזיקה לבעלי החיים באי.
עלילה

בודד ונטוש על רפסודה רעועה בלב האוקיינוס, מיקי מאוס מבחין באי באופק. הוא מגיע לאי בעזרת דג-חרב שלמעשה ניסה לתקוף את מיקי. רעב, מיקי מנער שיח בננה, ומטה נופלות זו אחר זו הבננות שאותן הוא אוכל בהנאה עד אשר הוא נבהל מעכביש.
מיקי מוצא ארגז שנשטף אל החוף והתוכו הוא מגלה פסנתר. הוא מתחיל לנגן בו לשלישיית כלבי ים מרקדים. גור טיגריסים מנסה לעזור למיקי בנגינה על ידי חבטה בקלידים ומיקי מגרש אותו פעם אחר פעם. הצמד נקטע על ידי קוף ענק, שמתגלה כפסנתרן מוכשר בעצמו, אך בסופו של דבר מנפץ את הפסנתר לרסיסים. מיקי מנסה להשיב מלחמה, אך למראהו המאיים של הקוף הוא נבהל ומתחיל לרוקד. בהמשך הוא נרדף על ידי אריה, אשר מיקי מטעה אותו לקפוץ לתוך פה של תנין. לבסוף מיקי מוצא את עצמו רוכב על צב ים, ששוחה משם הרחק.
הפקה

"הניצול" היה הסרט הראשון שביים וילפרד ג'קסון, אשר המשיך לביים סרטי קולנוע רבים של דיסני, ביניהם "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "פיטר פן" ו"היפהפייה והיחפן". למרבה הצער, הנסיבות היו רחוקות מלהיות אידיאליות: עם לחץ רב של החברה המפיצה לסרט נוסף ועם זמן מועט להפיק אחד כזה, דיסני פנה לג'קסון כדי להפיק סרט קצר שהורכב מהנפשות בשימוש חוזר מסרטים אחרים. הסרט משתמש בצילומים ממוחזרים של קוף רוקד (מ"קצב הג'ונגל", 1929), אריה שנאכל על ידי תנין (סצנה חתוכה מ"קצב הג'ונגל") ואריות ים מרקדים (מ"גלים פראיים", 1929).
סרט זה הוא גם הראשון שהולחן על ידי פרנק צ'רצ'יל, שהמשיך וכתב את השירים לסרטים "שלושה חזירים קטנים", "שלגיה ושבעת הגמדים", "דמבו", "במבי" ו"הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
ביקורת

בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "'הניצול' היה סרט קצר שנבנה סביב חומר בשימוש חוזר ונחות, וזה נראה: הסרט המצויר מהנה, אבל המראה של מיקי אינו עקבי בטירוף, אין אפילו רמז לסיפור, וכל הסרט מרגיש כמו חזרה ל-1929".
עם זאת, ראיין קילפטריק, מאתר הפודקאסט "The Disney Film Project", שיבח את הסרט: "זהו סרט קצר כיפי מאוד, למרות שאין המון בדיחות, ואף אחת לא טובה מספיק כמו 'בעיות תחבורה' או כמה מהסרטים הקצרים המצחיקים האחרים של מיקי. יש נימה של אושר שנקבעת כמעט מההתחלה, כשמיקי מושלך על ידי הגלים בעודו על הרפסודה הקטנה שלו. למרות שהדברים קודרים, מיקי מחייך. האופטימיות העליזה הזו היא שהופכת את מיקי לכל כך מושך".
הערות שוליים

1 2 3  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. pp. 65–66. ISBN 978-3-8365-5284-4.
1 2 3  Grob, Gijs (2018). "The Castaway". Mickey's Movies: The Theatrical Films of Mickey Mouse. Theme Park Press. ISBN 978-1683901235.
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kilpatrick, Ryan. "Traffic Troubles". Disney Film Project. נבדק ב-8 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הנבחר (תומאס מאן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תומאס מאן 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  נפת פלנדריה, ברוז' 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1951 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ראו תרגומי הספר לעברית
 
הנבחר (בגרמנית: Der Erwählte; באנגלית: The Holy Sinner, "החוטא הקדוש") הוא רומן מאת תומאס מאן, המהווה עיבוד של המעשייה "גרגוריוס על האבן" (מאת הרטמן פון אואה) אודות חייו של האפיפיור גרגוריוס הראשון. הרומן ראה אור בשנת 1951 בהוצאת קנופף (Knopf) בפרנקפורט. הספר עוסק באחד הנושאים המופיעים רבות בכתביו המאוחרים של מאן, מקור הרשע והקשר בין רשע וקסם. הרומן שייך לסוג יצירותיו של מאן, שהן עיבוד ליצירות קדומות, בהן "יוסף ואחיו" המתבסס על התנ"ך ו"דוקטור פאוסטוס" שהוא עיבוד של אגדת פאוסט.
עלילה

הרומן נמסר כביכול מפיו של נזיר אירי בשם קלמנס, היושב במנזר סנט גאלן המגלם את "רוח הסיפור". קולו של קלמנס, הוא קולו האירוני של המספר, המשתלב עם העלילה אותה הוא מספר.
הסיפור פותח בדוכס האלמן גרימלד מפלנדריה, לו היו שני ילדים, בן בשם ויליגיס ובת בשם סיביליה. שני הילדים היו קרובים זה לזו, עד כי בגיל ההתבגרות החלו לפתח מערכת יחסים של גילוי עריות. סיביליה נכנסה להריון כתוצאה מיחסים אלה לאחר מות הדוכס. השניים פונים לאיש חסדם, האביר אייזנגרן, המציע לוויליגיס להצטרף למסע צלב על מנת להיטהר מחטאיו ולסיבילה הוא מציע להטמין את היילוד בכד אותו תשיט על גלי הים הצפוני. השניים מקבלים את עצת האביר. ויליגיס נהרג עוד לפני שהגיע למרסיי. סיביליה מצרפת לחבית לוח שנהב עליו היא כותבת את סיפורה, אך בטוחה שהילוד יטבע בים.
הכד בו היה הילוד צף על הגלים והגיע לידיהם של שני דייגים אנגלים, מאחד מאיי התעלה. הדייגים מפקידים את הילד בידיו של גרגורי, אב מנזר Agonia Dei, שמוכן לשלם סכום כסף לאחד מהם, על מנת שיגדל את הילד, שניטבל בשם גרגורי (על שמו של אב המנזר), כאחד מילדיו. שנים חולפות, וגרגורי הצעיר גדל והתחנך במנזר, במטרה להצטרף למנזר. אולם, באחד מימי נעוריו הוא מסתבך בקטטה עם אחיו המאמץ וסיפור מוצאו, שהוסתר ממנו, מתגלה. אב המנזר מגלה לגרגורי הצעיר את כל סיפורו, על פי הלוח שהוטמן על ידי אמו בחבית ממנה נמשה. גרגורי נודר לצאת ולחפש את הוריו.
כאשר הוא מגיע לעיר בה נולד, הוא מתמודד עם מורד שהיה למעשה, מבלי שגרגורי היה מודע לכך, אחד ממחזריה של סיביליה. לאחר שגרגורי מנצח את המורד, הוא נושא לאשה את אמו (בלי לדעת כמובן שהיא אמו). לשניים נולדות שתי בנות. לאחר מספר שנים מגלה סיביליה את הלוח שכתבה כששילחה את גרגורי בחבית בין חפציו ומבינה שהיא נשאה לאשה וילדה את ילדיו של בנה. על מנת להטהר מחטאיהם, מחליטים השניים על חיים של סיגוף. גרגורי הופך לנזיר מתבודד, שחי על סלע באמצע אגם. סיביליה מקדישה את חייה לטיפול במצורעים.
שבע-עשרה שנים חולפות. רומא נקרעת במאבק בין סיעות, המוביל לכך שלא ניתן לבחור באפיפיור חדש, לאחר פטירת האפיפיור המכהן. אציל רומי וקרדינל חוזים באותו חלום נבואי, בו הם רואים שה מדמם המורה להם היכן ימצאו את האפיפיור היורש - נזיר מתבודד שחי על סלע באמצע אגם. שניהם יוצאים מיד למשימה למצאו. לאחר תלאות רבות הם מוצאים את גרגורי, מצומק כקיפוד, על הסלע באמצע האגם. באופן פלאי הופך הנזיר המתבודד המצומק לגבר חסון. הבישופים וגרגורי שבים לרומא, כאשר כל פעמוני העיר מצלצלים. גרגורי נבחר פה אחד לאפיפיור, והוא נחשב לאפיפיור הצדיק והנבון ביותר ולמגן האמונה הנוצרית.
בסוף הספר נפגש האפיפיור עם אמו, מבלי שהיא יודעת שהוא בנה, במסגרת מבע הכפרה שלה לרומא, להתוודות על חטאיה. גרגורי מזהה אותה מיד ומוחל לה. המחילה הסופית מזככת את שניהם ומוכיחה שהם לא היו חוטאים כלל.
תרגומים לעברית

הספר ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1962 בתרגומו של מרדכי אבי-שאול בהוצאת פועלים..
ב-2024 ראה הספר אור שנית בתרגום חדש של יונתן ניראד בהוצאת כרמל עם אחרית דבר מאת משה צוקרמן.
לקריאה נוספת

שולמית שחר, "'זה מה שיכולתי לכתוב מיד אחרי דוקטור פאוסטוס':תומאס מאן והרטמן פון אוּאה — גילוי עריות ביצירות מהמאה ה־ 13 ומהמאה ה־ 20", אלפיים ועוד – מחשבות על תרבות בישראל 3 (2021)
הערות שוליים

↑  א.ב.י, תומאס מאן בעברית, על המשמר, 26 באוקטובר 1962
↑  ד"ר ו. ארליך, תרגום מופת של ספר גותי, קול העם, 1 בפברואר 1963
↑  דף הספר בהוצאת כרמל. בדף רשום כי תרגומו של אבי שאול זכה בפרס טשרניחובסקי ואין הדבר נכון. אבי שאול אכן זכה ב-1958 בפרס טשרניחובסקי על תרגומי מאן, אך "הנבחר" ראה אור ב-1962.
| כתבי תומאס מאן |
| --- | --- | --- |
| רומנים | בית בודנברוק • הוד מלכות • הר הקסמים • לוטה בוויימאר • יוסף ואחיו • הנבחר • דוקטור פאוסטוס • וידויי ההרפתקן פליכּ‏ס קרוּ‏ל | תומאס מאן, 1929 |
| נובלות | טריסטאן • טוניו קרגר • מוות בוונציה • מאריו והקוסם • הראשים המוחלפים • אדון פרידמן הקטן • גזע ולזונג • המרומה • החוק • המוקיון • טוביאס מינדרניקל • התשוקה לאושר • גלאדיוס דאי (חרב אלוהים) • אצל הנביא • טירוף מערכות וצער מוקדם | תומאס מאן, 1929 |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4125815-0
יאול אום סון

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1986 (בת 38) וונג'ו, קוריאה הדרומית 
 מוקד פעילות:  קוריאה הדרומית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית של קוריאה לאמנויות 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  קוריאנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.yeoleumson.com
 
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
יְאוֹל אוֹם סוֹן (בקוריאנית: 손열음; נולדה ב־2 במאי 1986) היא פסנתרנית דרום קוריאנית. היא התגלתה לראשונה לקהל הבינלאומי בשנת 2004, כשהופיעה כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של לורין מאזל.
ילדות

סון, ילידת  וונג'ו, דרום קוריאה, קיבלה את שיעור הפסנתר הראשון שלה בגיל שלוש וחצי. הרסיטל הראשון שלה היה בסדרת הקונצרטים קומהו לכישרונות צעירים ביולי 1998. בגיל 12 החלה ללמוד אצל הפסנתרן קים דה-ג'ין. בגיל 16 נכנסה אל האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של קוריאה, להמשיך בלימודי הפסנתר. בגיל 18, הקליטה סון את מכלול האטיודים של שופן (אופוס 10 ואופוס 25) לתקליטור בחברת יוניברסל מיוזיק.
קריירה

סון הופיעה עם תזמורות רכבות מן הגדולות והחשובות בעולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, סנט מרטין בשדות בלונדון, תזמורת סיאטל, תזמורת תיאטרון מריאינסקי ועוד. בין המנצחים שעמם הופיעה יורי בשמט, ג'יימס קונלון, לורנס פוסטר, ואלרי גרגייב ואחרים. מאז 2006, סון לומדת אצל אריה ורדי בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהנובר, גרמניה.
קריירת כתיבה

מאז מאי 2010, סון כותבת טור חודשי ל"ג'וּנְאַנְג סאנדיי", מהדורת יום ראשון של ג'ונאנג אילְבּוֹ, אחד העיתונים הנקראים ביותר בדרום קוריאה.
גרגוריו בניטו

גרגוריו "גויו" בניטו רוביו (בספרדית: Gregorio "Goyo" Benito Rubio; 21 באוקטובר 1946 – 2 באפריל 2020) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הבלם.
בניטו שיחק לאורך מרבית הקריירה המקצועית בקבוצת ריאל מדריד, והיה שותף להצלחותיה המקומיות בשנות ה-70, בהן שש אליפויות ספרד וחמישה גביעים, וכן להעפלתה לגמר גביע אירופה לאלופות ולגמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
בניטו הלך לעולמו בגיל 73, לאחר שנדבק בקורונה.
קריירת משחק

בניטו הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון הפאר ריאל מדריד ב-1963, כשהיה בן 17. עוד קודם לכן, כנער, עסק בענפי ספורט שונים ובגיל 15 אף היה לאלוף ספרד בגילאי בתי הספר בהטלת כידון.
לקראת עונת 1966/1967, ולאחר שלוש שנים בקבוצת הנוער של ריאל מדריד, הצטרף בניטו בהשאלה לקבוצה השכנה ראיו ואיקאנו, ששיחקה בליגת המשנה, שם החל את הקריירה הבוגרת שלו. הוא שיחק במדיה במשך שתי עונות, אותן סיימה בחלקה העליון של הטבלה, ובסך הכול ערך במדיה 43 הופעות ליגה. הוא נאלץ לקצר את עונתו השנייה במועדון, לאחר שנקרא לשירות צבאי והוצב בעיר סידי איפני שבמרוקו.
בניטו חזר לסגל קבוצת נעוריו לקראת עונת 1969/1970, תחת המאמן מיגל מוניוס. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך כשפתח בהרכב בניצחון 1–6 על אולימפיאקוס ניקוסיה במסגרת גביע אירופה לאלופות. בליגה ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור השביעי של העונה, ב-26 באוקטובר 1969, מספר ימים לאחר יום הולדתו ה-23, כאשר פתח בניצחון החוץ 1–2 על ריאל סוסיאדד. עד לסיום העונה ערך עשרים הופעות ליגה, כאשר ריאל סיימה שישית בלבד בטבלה, אך סייע לה לזכות בגביע המלך הספרדי באותה העונה, לאחר שפתח בכל שלביו המתקדמים של המפעל, כולל בניצחון 1–3 על ולנסיה במשחק הגמר.
בניטו תפס מקום של קבע בקבוצה בשנים הקרובות. במהלך העשור הבא שותף בלמעלה מעשרים הופעות ליגה בכל עונה. כבר בעונה הבאה הגיע עם קבוצתו לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם פגשה ריאל את צ'לסי האנגלית. בניטו פתח במשחק הגמר שהסתיים בשוויון 1-1, לאחר הארכה. יומיים אחר כך, שוב פתח במשחק הגמר החוזר, בו נכנעה ריאל 1–2. בעונת 1971/1972 היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות ספרד, הראשונה מתוך שש זכיות שלו בתואר עם הקבוצה. הוא הוסיף ארבעה גביעים נוספים עם ריאל, כאשר בשתיים מהעונות זכה עם הקבוצה בדאבל.
בשלהי הקריירה, על אף שזכה למספר נמוך של הופעות, המשיך בניטו במדי קבוצת נעוריו, ואף זכה להעפיל עמה לגמר גביע אירופה לאלופות 1981. הוא ערך שלוש הופעות בלבד במפעל באותה העונה, שלושתן בשלבים המוקדמים, ולא נכלל בסגל של המאמן וויאדין בושקוב למשחק הגמר מול ליברפול, שם שוב נכנעה ריאל לקבוצה אנגלית, 1-0 בסיום.
בתום עונת 1981/1982, ולאחר 13 עונות בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, פרש בניטו ממשחק פעיל, עם למעלה מארבע מאות הופעות רשמיות במדי המועדון.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

בניטו סומן ככישרון בינלאומי מבטיח כבר בשלב מוקדם, וכשהיה בן 21 ייצג את הנבחרת האולימפית של ספרד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שם העפילה הנבחרת עד לשלב רבע הגמר.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ערך בניטו ב-9 במאי 1971, תחת המאמן לאסלו קובאלה, כאשר פתח בהרכב בניצחון החוץ 0–2 על קפריסין במסגרת מוקדמות יורו 1972.
במהלך הקריירה הבינלאומית שלו, שנפרסה על פני שבע שנים, היה שותף בניטו לשני טורנירי מוקדמות אליפות אירופה ולשני טורנירי מוקדמות מונדיאל, אך ספרד כשלה להעפיל לטורניר גדול בתקופתו של בניטו בנבחרת.
בסך הכול ערך בניטו 22 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ספרד.
לאחר הפרישה

בניטו זכה להוקרה בפרובינציית טולדו בה נולד, כאחד הכדורגלנים הבכירים שהגיעו ממנה. בשנת 2005 נחנך בעיר הולדתו, אל פואנטה דל ארסוביספו, מרכז ספורט עירוני על שמו של בניטו. כמו כן, נחנך בעיר רחוב על שמו.
את שנותיו האחרונות עבר בניטו בבית אבות בעיר מדריד, כשהוא סובל ממחלת אלצהיימר. ב-2 באפריל 2020, הלך בניטו לעולמו בגיל 73, כתוצאה ממחלת הקורונה, לאחר שבית האבות בו טופל נחשף לנגיף במהלך התפרצות נגיף הקורונה בספרד.
תארים > תארים כשחקן

אליפות ספרד (6): 1971/1972, 1974/1975, 1975/1976, 1977/1978, 1978/1979, 1979/1980
גביע המלך הספרדי (5): 1969/1970, 1974/1973, 1975/1974, 1980/1979, 1982/1981