stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות צרפת הפתוחה 2009
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
קארה בלאק (זימבבואה זימבבואה) וליזל הובר (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
קבטה פשקה (צ'כיה צ'כיה) וליזה ריימונד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
אנבל מדינה גאריגס ווירחיניה רואנו פסקואל (ספרד ספרד), מנצחות תחרות 2008, ניצחו בתחרות
סמנתה סטוסור ורנה סטאבס (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
נוריה ליאגוסטרה ויווס ומריה חוסה מרטינס סאנצ'ס (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב הראשון
דניאלה האנטוחובה (סלובקיה סלובקיה) ואי סוגיאמה (יפן יפן), הודחו בסיבוב השלישי
מריה קירילנקו (רוסיה רוסיה) ופלאביה פנטה (איטליה איטליה), הודחו בחצי הגמר
שיה שוויי (טאיוואן טאיוואן) ופנג שוואי (הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין), הודחו ברבע הגמר
בת'אני מאטק-סנדס (ארצות הברית ארצות הברית) ונדיה פטרובה (רוסיה רוסיה), הודחו ברבע הגמר
אנה-לנה גרונפלד (גרמניה גרמניה) ופטי שניידר (שווייץ שווייץ), הודחו ברבע הגמר
ויקטוריה אזרנקה (בלארוס בלארוס) וילנה וסנינה (רוסיה רוסיה), הפסידו במשחק הגמר
ואניה קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ומוניקה ניקולסקו (רומניה רומניה), הודחו בסיבוב השלישי
ג'וואנג ג'יאז'ונג (טאיוואן טאיוואן) וסניה מירזה (הודו הודו), הודחו בסיבוב השני
נטלי דשי (צרפת צרפת) ומרה סנטאנג'לו (איטליה איטליה), הודחו בסיבוב הראשון
ין דזה וג'נג ג'יה (הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין), הודחו ברבע הגמר
מנצחות תחרות 2008 אנבל מדינה גאריגס ווירחיניה רואנו פסקואל (ספרד ספרד) נפגשו במשחק הגמר עם ויקטוריה אזרנקה (בלארוס בלארוס) וילנה וסנינה (רוסיה רוסיה) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
ליזל הובר (ארצות הברית ארצות הברית) ובוב בריאן (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
קארה בלאק (זימבבואה זימבבואה) ולאנדר פאיס (הודו הודו), הודחו בסיבוב השני
ליזה ריימונד (ארצות הברית ארצות הברית) ומרצ'ין מטקובסקי (פולין פולין), הודחו בסיבוב השני
נדיה פטרובה (רוסיה רוסיה) ומקס מירני (בלארוס בלארוס), הודחו בחצי הגמר
אי סוגיאמה (יפן יפן) ואנדרה סה (ברזיל ברזיל), הודחו ברבע הגמר
ילנה וסנינה (רוסיה רוסיה) ודניאל נסטור (קנדה קנדה), הודחו בסיבוב השני
ין דזה (הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין) וננד זימוניץ' (סרביה סרביה), הודחו בסיבוב הראשון
וירחיניה רואנו פסקואל (ספרד ספרד) וסטיבן הוס (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
מזוג מנצחי תחרות 2008 רק בוב בריאן (ארצות הברית ארצות הברית) השתתף בתחרות. במשחק הגמר ליזל הובר (ארצות הברית ארצות הברית) ובוב בריאן (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם הזוג הלא מדורג ואניה קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ומרסל מלו (ברזיל ברזיל) וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס

דודי סלע השתתף בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא ניצח ב-4 מערכות. בסיבוב השני הוא נפגש עם מרין צ'יליץ' מקרואטיה שהיה מדורג מס' 13 והפסיד לו ב-3 מערכות.
אנדי רם השתתף בתחרות זוגות גברים לצד מקס מירני מבלארוס והם דורגו במקום ה-7 בתחרות זוגות גברים. הם הפסידו בסיבוב הראשון.
יונתן ארליך השתתף בתחרות זוגות גברים לצד רוהן בופנה מהודו והם הודחו בסיבוב הראשון לאחר הפסד בשתי מערכות.
אנדי רם שיחק בתחרות זוגות מעורבים לצד נטלי דשי מצרפת. בסיבוב הראשון והשני הם ניצחו בשתי מערכות. בסיבוב השלישי הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג מס' 4 בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
רוג'ר פדרר, מנצח התחרות
סבטלנה קוזנצובה, מנצחת התחרות
מדד ג'יני

מדד ג'יני ועקומת לורנץ: מדד ג'יני מתקבל מחלוקת השטח הכלוא בין עקומת לורנץ לאלכסון השוויון המוחלט (בכחול), בכלל השטח הכלוא מתחת לאלכסון
מדד ג'יני או מקדם ג'יני (Gini index או Gini coefficient) הוא מדד לאי השוויון הקיים בחלוקת ההכנסות, שפיתח הסטטיסטיקאי והדמוגרף האיטלקי קורדו ג'יני, שפורסם ב-1912 במאמרו "Variabilità e mutabilità" ("שׁוֹנוּת וּמִשְׁתַּנּוּת"). מדד ג'יני הוא מספר בין 0 ל-1, הנמדד לפי היחס שבין השטח הכלוא בין עקומת לורנץ לקו 45 המעלות, ושטח המשולש כולו (זה שמתחת לקו 45 המעלות ואשר שטחו 0.5). מקדם אפס פירושו שוויון מושלם, דהיינו שלכולם אותה הכנסה; ואילו מקדם 1 פירושו אי-שוויון מוחלט, דהיינו שאצל אדם אחד מצויה כל ההכנסה כאשר לכל השאר אין כלל הכנסה.
הסבר: כאשר לכולם אותה הכנסה – עקומת לורנץ מתלכדת עם קו 45 המעלות (%X מהאוכלוסייה מרוויחים %X מההכנסה) ולכן השטח ביניהם הוא 0; באי-שוויון מוחלט – כמעט 100% מהאוכלוסייה (כולם למעט בן אדם אחד) הכנסתם 0 ולכן עקומת לורנץ חופפת לציר האופקי, והשטח בין העקומה לקו 45 המעלות זהה לשטח המשולש שבין הקו לציר האופקי.
מדד ג'יני ברחבי העולם > מדד ג'יני העולמי

מדד ג'יני העולמי (המתייחס לאי-השוויון בין בני האדם בעולם כולו) עמד נכון לשנת 2006 על 0.612, לאחר ירידה הדרגתית מערכו בשנת 1973 שהיה 0.679.
מדד ג'יני ברחבי העולם > מדד ג'יני בישראל

בין 1979 ל-1997 נשמר מדד ג'יני של מדינת ישראל בערך באותה רמה: 0.3 בקירוב בסוף שנות ה-70, עד 0.33 באמצע שנות ה-90. ואולם, בין 1998 ל-2006 גדל מדד ג'יני בישראל מ-0.36 ל-0.39, מה שהציב אותה במקום ה-70 בעולם - ודירג אותה כאחת המדינות בעלות אי-השוויון הכלכלי (בבחינת הכנסות ברוטו, לפני תשלומי העברה) הגדול ביותר מבין מדינות העולם המערבי (אך לפני ארצות הברית). עד 2011 ירד במעט מדד הג'יני בישראל לשיעור של 0.37, לעומת ממוצע של 0.314 במדינות ה-OECD, והציב אותה במקום החמישי - אחרי מקסיקו, טורקיה, צ'ילה וארצות הברית. בין 2006 ל-2013 ירד המדד והגיע ב-2014 לרמה של 0.37[דרושה הבהרה], מה שדירג אותה במקום ה-66 בעולם.
להלן נתוני המדד לשנים 1998–2017:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | מדד ג'יני לאחר תשלומי העברה ומיסים ישירים | מדד ג'יני לפני תשלומי העברה ומיסים ישירים |
| 2017 | 0.3520 | 0.4585 |
| 2016 | 0.3590 | 0.4659 |
| 2015 | 0.3653 | 0.4719 |
| 2014 | 0.3706 | 0.4771 |
| 2013 | 0.3634 | 0.4755 |
| 2012 | 0.377 | 0.4891 |
| 2011 | 0.3794 | 0.4973 |
| 2010 | 0.3841 | 0.5045 |
| 2009 | 0.3892 | 0.5099 |
| 2008 | 0.3853 | 0.5118 |
| 2007 | 0.3831 | 0.5134 |
| 2006 | 0.3923 | 0.5237 |
| 2005 | 0.3878 | 0.5225 |
| 2004 | 0.3799 | 0.5234 |
| 2003 | 0.3685 | 0.5265 |
| 2002 | 0.3679 | 0.5372 |
| 1999 | 0.3593 | 0.5167 |
| 1998 | 0.3556 | 0.5230 |
יתרונות וחסרונות של המדד

למדד ג'יני מספר יתרונות, ההופכים אותו לכלי מדידה מייצג יותר מאשר מדד השתנות התמ"ג או ההכנסה הממוצעת, כשבאים לבחון את מידת השוויון בהכנסות. הבולטים שבהם: היותו פשוט וחד-משמעי דיו שניתן להבינו על נקלה, היכולת להשוות את השתנותו במדינה או באזור מסוים לאורך זמן, כמו גם בין אזורים ומדינות שונות.
ג'יני הוא מדד פיזור סטטיסטי, וככזה הוא יכול למדוד כל סדרת נתונים בעלי ערך מספרי - ולא רק הכנסות, הוצאות או עושר. ניתן לחשב את מדד ג'יני לגבי גובהם של בני אדם. יש להבחין בין חסרונותיו כמדד סטטיסטי, לבעיות הנובעות מקשיי דגימה טכניים, וכן בעיה אחרת של מהות הנתונים. לכן, כשמשווים בין שנים שונות - במדינות שונות, יש לוודא שהמדדים מודדים נתונים בני השוואה.
חסרונותיו כמדד סטטיסטי לפיזור:
חלוקות שונות עד מאוד של הכנסה עשויות להניב מקדם זהה. לדוגמה, מדינה שבה למחצית משקי הבית אין כלל הכנסה, ואילו החצי השני מתחלק בהכנסה באופן שוויוני תקבל מקדם של 0.5. כלכלה מקבילה שבה יש שוויון מוחלט בין כל משקי הבית, לבד ממשק בית עשיר אחד הנהנה ממחצית ההכנסה, יהיה גם לה מקדם של 0.5.
התייחסות ליחידות גאוגרפיות מגוונות בחבילה אחת מניבה בדרך כלל מקדם גבוה בהרבה עבור האזור כולו, בהשוואה לכל אחד מאזורי המשנה בנפרד.
ככל שהמדידה נעשית לגבי חלוקה עדינה יותר של אותם נתונים באותה אוכלוסייה, היא תראה אי שוויון גבוה יותר. חלוקת האוכלוסייה הנמדדת לחמישונים תניב מקדם נמוך יותר מאשר חלוקה לעשרים, וזאת על בסיס אותה התפלגות בדיוק.
יש לבחון אילו נתונים מודד הג'יני הספציפי, למשל:
לעיתים המדד הבוחן את ההכנסה לפני ניכוי מיסים גורם לעיוות בתוצאות במדינות רבות. לדוגמה, מדינה שבה יש פער חריף בהכנסות לפני מיסים, אך המיסוי בה מדורג אף הוא בחריפות עשויה להניב פערים נמוכים בהרבה בהכנסות אחרי מיסוי.
יש לבחון מה כוללת ההגדרה של הכנסה:
ברוב המקרים מדד ג'יני בוחן הכנסותיהם של תושבים, אך מתעלם מהטבות המגולמות באופנים אחרים (לדוגמה, תלושי מזון) או הטבות עקיפות כמו הנחות, פטורים וסובסידיות שונות, המתבטאות בצריכה עצמה.
יש לבדוק מהי היחידה הכלכלית הנמדדת:
לעיתים המדידה במדינות שונות מתייחסת לפרטים, ובמקרים אחרים למשקי בית. המדד במקרים כאלה יהיה משמעותי פנימית (בהשוואה לאורך זמן של המדד באותה מדינה) אך לא בין מדינות שבהן אופן המדידה שונה. כלל דומה ניתן להחיל ביחס לאופנים שונים של איסוף נתונים.
ראו גם

רמת החיים בישראל
מדד שאנון-ויבר
מדד סימפסון
מדד הרפינדל-הירשמן
הערות שוליים

↑  Maxim Pinkovskiy, Xavier Sala-i-Martin. Parametric Estimations of the World Distribution of Income. National Bureau of Economic Research 2010. PDF
↑  עדי שורץ, עולם שלישי? אנחנו?, באתר הארץ, 20 באפריל 2007
↑  צבי זרחיה, דו"ח: "ישראל עדיין מובילה בשיעורי העוני בעולם המפותח", באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2012
↑  ממדי העוני והפערים החברתיים, דו"ח שנתי, 2014 - דו"ח המוסד לביטוח לאומי
↑  ממדי העוני והפערים החברתיים, דו"ח שנתי, 2015 - דו"ח המוסד לביטוח לאומי
↑  ממדי העוני והפערים החברתיים, דו"ח שנתי, 2016 - דו"ח המוסד לביטוח לאומי
↑  ממדי העוני והפערים החברתיים, דו"ח שנתי, 2017 - דו"ח המוסד לביטוח לאומי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529599505171  NDL: 01126754 
הבדלים בין שוויון בהכנסה הלאומית ברחבי העולם כפי שהם נמדדים על ידי מדד ג'יני (2014). הגוונים האדומים מייצגים אי שוויון, והגוונים הירוקים מייצגים שוויון.
המן האגגי

.
| --- | --- |

"המן מכיר בגורלו", מאת רמברנדט, אמצע המאה ה-17
 לידה:  פרס
 הוצאה להורג:  פרס
 כינוי:  המן האגגי, המן הרשע, המן בן המדתא
 אב:  המדתא 
 בן או בת זוג:  זרש 
 צאצאים:  עשרת בני המן 
 עיסוק:  יועץ למלך אחשוורוש
 בתנ"ך:  מגילת אסתר
 
"ויתלו את המן על העץ אשר הכין למרדכי" (ארתור שיק, 1950) בגדיו עטורים צלבי קרס (כולל סמל עגול בצבעי הדגל הנאצי על חזהו) כרמז לזיהוי הנאציזם כהמן המודרני
הָמָן בֶּן הַמְּדָתָא הָאֲגָגִי (הידוע בשיח היהודי גם בכינוי "המן הרשע") הוא דמות מקראית, האנטגוניסט הראשי של מגילת אסתר. במגילה מתואר המן כבכיר בשרי אחשוורוש מלך פרס, שהסית את מלכו כנגד האוכלוסייה היהודית בממלכה במטרה להשמידה. המן מכונה במגילת אסתר "צורר היהודים", וכן "איש צר ואויב המן הרע הזה". לבסוף סוכלה מזימתו, שהתגלתה בעזרת מרדכי וסוכלה בזכות אסתר, והוא נתלה.
עונשו של המן, פרסקו של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית
אחשוורוש והמן במשתה אסתר, יצירתו של רמברנדט משנת 1660 המוצגת כיום במוזיאון פושקין שבמוסקבה. היצירה מתארת את הרגע שבו אסתר המלכה מתוודה בפני אחשוורוש על יהדותה ומאשימה את המן במזימתו.
ייחוסו

המגילה מכנה את המן "האגגי", ועל־פי חז"ל, הכוונה היא לאגג מלך עמלק. בשל קשר זה נהוג לקרוא בשבת זכור - היא השבת שלפני פורים - את פרשת זכור (דברים, כ"ה, י"ז–י"ט), המזכירה לישראל את אשר עשה לו עמלק.
בתרגום על המגילה מובא ייחוסו המלא, עד עשו בן יצחק: ”המן בר (בן) המדתא בר עדא בר בזנאי בר אפליטוס בר דיוסוס בר פרוס בר המדן בר תליון בר אתניסומוס בר חרום חרסום בר שגר בר נגר בר פרמשתא בר ויזתא בר אגג בר סומקר בר עמלק בר אליפז בר עשו רשיעא” (תרגום על מגילת אסתר, פרק ה', פסוק א')
בתלמוד הבבלי נאמר ששם אמו של המן היה אמתלאי בת עורבתי:
ואמר רב חנן בר רבא אמר רב אמיה דאברהם אמתלאי בת כרנבו, אמיה דהמן אמתלאי בת עורבתי, וסימניך: טמא טמא טהור טהור. אמיה דדוד נצבת בת עדאל שמה, אמיה דשמשון צללפונית
דמותו של המן על פי מגילת אסתר

על פי מגילת אסתר, המן היה הבכיר בשרי אחשוורוש מלך פרס שמלך מהודו ועד כוש. הוא ואשתו זרש חיו בשושן, בירת ממלכת פרס ומדי. מעמדו של המן היה כה רם, עד שעל פי הוראה מהמלך אחשוורוש, היה על הכול להשתחוות לו (לפי המדרש רקם המן צלם של עבודה זרה בגרביו, כך שמי שהיה משתחווה לו היה משתחווה גם לצלם), אך מרדכי היהודי סירב להשתחוות, ובכך עורר את חמתו של המן. חימה זו הפכה במהרה לתוכנית פעולה אכזרית נגד בני עמו של מרדכי כולם: ”וַיִּבֶז בְּעֵינָיו לִשְׁלֹחַ יָד בְּמָרְדֳּכַי לְבַדּוֹ, כִּי-הִגִּידוּ לוֹ אֶת-עַם מָרְדֳּכָי; וַיְבַקֵּשׁ הָמָן, לְהַשְׁמִיד אֶת-כָּל-הַיְּהוּדִים אֲשֶׁר בְּכָל-מַלְכוּת אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ עַם מָרְדֳּכָי”.
המן הטיל פור, על מנת לראות את המועד המתאים לבצע את טבח היהודים, ועל פי הפור היה המועד המתאים לכך י"ג באדר. בעקבות זאת שכנע המן את אחשוורוש להוציא גזירה בכל מדינות מלכותו להרוג את כל היהודים באותו היום. מלבד זאת, בעצת זרש אשתו הכין המן עץ שגובהו חמישים אמה על מנת לתלות עליו את מרדכי.
אחשוורוש, שנזכר כי מרדכי הציל את חייו, החליט דווקא לרומם אותו. הוא זימן את המן, ושאל אותו "מה לעשות לאיש אשר המלך חפץ ביקרו". המן, שסבר כי המדובר בו, הציע כי איש זה יובל ברחובות שושן כשהוא רכוב על סוס, לבוש בבגדי מלכות ובעטרת זהב. או אז הורה לו אחשוורוש להוביל את מרדכי ברחובות העיר, כשמרדכי רכוב על סוס, לבוש בבגדי מלכות וחבוש בעטרת זהב, ולקרוא בפניו ”כָּכָה יֵעָשֶׂה לָאִישׁ אֲשֶׁר הַמֶּלֶךְ חָפֵץ בִּיקָרוֹ”. בעקבות אירוע זה אשת המן ומכריו ניבאו לו רעות: ”אִם מִזֶּרַע הַיְּהוּדִים מָרְדֳּכַי אֲשֶׁר הַחִלּוֹתָ לִנְפֹּל לְפָנָיו לֹא-תוּכַל לוֹ, כִּי-נָפוֹל תִּפּוֹל לְפָנָיו”.
תוך כדי כך הוזמן המן להשתתף, לצד המלך, במשתה היין של אסתר. המן שמח בתחילה על ההזמנה, אולם ביום המשתה השני התברר לו כי מטרת אסתר הייתה לבקש רחמים על בני עמה היהודים מפני מזימתו שלו. לאחר שקראה עליו ”אִישׁ צַר וְאוֹיֵב, הָמָן הָרָע הַזֶּה”, נפל על המיטה והתחנן על נפשו. אז נכנס אחשוורוש לחדר, וסבר כי המן מנסה "לכבוש את המלכה". הוא הורה על תלייתו של המן על העץ אשר הכין לתלות עליו את מרדכי (לפי המסורת היה זה בט"ז בניסן), וכן אפשר ליהודים להינקם מאויביהם ביום שבו תוכננה להם הפורענות בידי המן. לאחר כשנה, ביום י"ג באדר, הוא יום הפור שהטיל המן להרוג ביהודים, נהרגו גם עשרת בני המן. בעקבות בקשת אסתר ניתלו למחרת כל העשרה על עץ.
לזכר אירועים אלו, ולזכר הפור שהטיל המן על מנת להרוג את כל היהודים, חוגגים היהודים עד ימינו את חג הפורים.
דמותו של המן במסורת ישראל

בעקבות ייחוסו העמלקי ההתייחסות אל המן היא בעיקר כאבטיפוס לשנאת ישראל בכל הדורות, וכחוליה המחברת בין העמלקים הקדומים לשונאי ישראל של ימינו. מכאן ההתייחסות המיוחדת להמן כ"ארור המן". המאבק בהמן, הוא אם כן המאבק של עם ישראל בעמלק המיתולוגי, הלובש ופושט צורה במהלך הדורות.
המן נראה כאביה של האנטישמיות ההשמדתית, השואפת לאבד את היהודים כעם, או כגזע, על נשיהם וטפם.
בימינו נוהגים לזהות את המן עם דמותם של צוררים בני דורנו כאדולף היטלר, וכמחמוד אחמדינז'אד. בספרו "הטור השביעי" מביא נתן אלתרמן שיר על "גנרל המן" (דמות אמיתית ממלחמת העולם השנייה - הגנרל הגרמני אדולף האמן) אשר נשבה על ידי הצבא האדום ונחקר על ידי חוקר שבויים רוסי ועוזרו היהודי, קצין צעיר בשם "מרדכי אסתרזון" ומנסה להזכר מאין הלה מוכר לו.
אופיו של המן מתואר כמושחת ותאב בצע, והוא מוזכר בכפיפה אחת עם שאר רשעי עולם, כמי שביקש לקבל הכל, ולבסוף איבד את הכל:
”וכן מצינו בקין וקורח ובלעם ודואג ואחיתופל ואבשלום ועוזיהו והמן שנתנו עיניהם במה שאינו ראוי להם. מה שביקשו לא ניתן להם ומה שבידם נטלוהו מהם".” (סוטה, ט')
יוספוס פלביוס מזכיר את המן בספרו "קדמוניות היהודים". סיפורו של יוספוס נראה כשאוב מתרגום השבעים, וממקורות יווניים ויהודים שאינם עוד בנמצא.
בחז"ל יש המזהים את המן כממוכן, היועץ שעל פי המגילה יעץ לאחשורוש להוציא את ושתי מבית המלוכה.
דמותו של המן במסורת ישראל > מסורת פורים

בחג הפורים חוגגים היהודים את סיפור ישועת היהודים ותבוסת המן. ביום זה קוראים במגילת אסתר, וכאשר מוזכר שמו של המן, מרעישים בקול, על מנת להביע את הבוז לצורר זה; ובכך מתבצע מחיית זכר עמלק. מכאן המנהג להרעיש ברעשן בחג הפורים. כן נהוג לאכול מאפה בצק משולש, בדרך כלל במילוי פרג הקרוי "אוזני המן". מקורו של המאפה הוא בעדות אשכנז, ושמו ביידיש "המן טאַש" - נרתיק (או כיס) של המן. הביטוי המקורי היה "מאָן טאַש" - כיס של פרג, והדמיון של כינוי זה לשמו של המן הוא מקור המנהג המפורסם.
משמעות שמו של המן

בין החוקרים הרואים במגילת אסתר "גיור" של מלחמות אלים מהמזרח הקדום, יש המזהים את דמותו של המן עם האל העילמי הראשי הֻמְבַּן, ויש המזהים אותו עם אחד האלים הזורואסטריים, ווֹהוּ-מַנַה (פרסית עתיקה "הרוח הטובה").
אטימולוגיות אפשריות נוספות בפרסית עתיקה הן הוּ-מַנַה "בעל הרוח הטובה", או הַמַה-מַנַה - "בעל אותה דעה". אטימולוגיות אלה אינן מזהות את המן עם אל כלשהו.
מקור המילה המן בשפה הפרסית, ובמקור, hama manah ופירושו: בעל "אותה הדעת/הדעה" כשל המלך. אביו של המן נקרא המדתא או hama data (הַמַה-דַתַה), שפירושו: בעל "אותו החוק" כשל המלך.
במגילת אסתר, נוסף לשמו של המן הכינוי "אגגי". השם אגג (aggaga או agaga) מופיע בתעודות קדומות כשם עילמי. על פי המסורת היהודית הכינוי אגגי משייך אותו למשפחת אגג מלך עמלק מימי שאול. בתרגום השבעים (תרגום התנ"ך ליוונית) כינויו של המן הוא bougaios, תואר דתי זורואסטרי. בתרגום השבעים תורגם הכינוי "אגגי" ל"מוקדוני", ככל הנראה על שם אגאי, בירתה העתיקה של מקדוניה.
בני המן

במגילת אסתר מוזכרים עשרת בני המן, ובתלמוד במסכת מגילה מופיעות דעות שונות על מספר בניו:
כַמָּה רוֹב בָּנָיו? אָמַר רַב, שְׁלֹשִׁים - עֲשָׂרָה מֵתוּ, וַעֲשָׂרָה נִתְלוּ, וַעֲשָׂרָה מְחַזְּרִין עַל הַפְּתָחִים. וְרַבָּנַן אָמְרִי (אמרו) אוֹתָן שֶׁמְּחַזְּרִין עַל הַפְּתָחִים שִׁבְעִים הויא (היו)... וְרָמֵי בַּר אַבָּא אָמַר כּוּלָּן מָאתַיִם וּשְׁמוֹנָה הֲווֹ
בפרקי דרבי אליעזר, נזכר שהיו לו 40 בנים, ואילו במדרש תהילים, מובא שהיו להמן 100 בנים. על 100 בנים.
על פי המדרש הייתה להמן גם בת ושמה שכחטנת (או לפי גרסה אחרת: שבחטנות) אשר המן ניסה להציע אותה לאחשוורוש כשחיפש אישה במקום ושתי. המדרש מספר כי אף על פי שהייתה יפה, התרחש נס ואחשוורוש לא היה יכול לסבול את הריח הרע שלה.
המן בקוראן

בקוראן מוזכר שש פעמים איש ששמו המן, ומסופר עליו שהוא ידידו של פרעה, וחוטא בזמנו של משה.
בסורת סיפור המעשה הוא מוזכר בסיפור המבוסס, כפי הנראה, על סיפורו המקראי של משה ועל סיפור מגדל בבל.
ראו גם

אוזן המן
בובת המן
לקריאה נוספת

יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'דומים כמשוגעים וחפצים ברעתנו' – דברי הקטרוג של המן כנגד עם ישראל במדרש אבא גוריון", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ״ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק כט, עמ' 333–342.
הערות שוליים

↑  כבר במסכת מגילה דף ז', מיוחסת לרבה האמירה כי "חיב אדם להתבסם בפורים עד שלא ידע בין 'ארור המן' ל'ברוך מרדכי'"
↑  חן מלול, להכות את המן הרשע: סיפורו של הרעשן, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 4 במרץ 2020
↑  פירושו של רן צדוק, אצל יעקב קליין ואחרים (עורכים), אסתר, בתוך מגילות (עולם התנ"ך), תל אביב: דברי הימים, 2002, עמ' 241.
↑  מילים שחדרו לעברית: מפרסית, אתר השפה העברית
↑  Ran Zadok, The Elamite onomasticon, Napoli: Istituto Universitario Orientale, 1984
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ג, עמוד א'
↑  קדמוניות יהודים ספר י"א,פרק ו', פסוק ה',יוסף בן מתתיהו
↑  פרקי דרבי אליעזר, היגר - "חורב" פרק מט.
↑  מדרש תהלים (בובר) מזמור כב ב.
↑  ARTHUR MARMORSTEIN, Midrasch der vollen und defektiven Schreibung. (.מדרש אבא גוריון ומדרש הגדול ותרגום ראשון ושני), Zeitschrift für die Alttestamentliche Wissenschaft 27, 1907 doi: 10.1515/zatw.1907.27.1.33
↑  היא סורה 28, בפסוק 38
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • ברכת הרב את ריבנו • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291001505171  BIBSYS: 2055815  BnF: cb150688247 (data)  GND: 114721882X  LCCN: n99014978  VIAF: 41168519   WorldCat (עם VIAF): 41168519 
יצחק שמיר מוחה את זכר עמלק באמצעות שימוש ברעשן בכל אזכור השם "המן" בעת קריאת המגילה.
צלמו של המן האגגי, תלוי מעץ, מוצג במהלך תהלוכת עדלאידע
החוחית (ציור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קארל פבריציוס 
 תאריך יצירה:  1654 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  22.8 ס"מ 
 גובה:  33.5 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  605 (מאוריצהאוס) 
 מיקום:  מאוריצהאוס
 
החוחית (בהולנדית: Het puttertje) הוא ציור שמן מאת הצייר ההולנדי קרל פבריציוס. הציור מתאר חוחית אירופית בגודל טבעי, כשהיא קשורה בשרשרת. היצירה חתומה ומתוארכת לשנת 1654, וכיום היא נמצאת באוסף מאוריצהאוס בהאג, הולנד.
היצירה היא ציור שמן על לוח עץ בסגנון טרומפ-לויל ומידותיו 33.5 × 22.8 ס"מ. ייתכן שהיצירה הייתה חלק ממבנה גדול יותר, כגון משקוף חלון או כיסוי מגן. כמו כן, ישנה סברה שהציור היה בסדנתו של פבריציוס בדלפט בזמן פיצוץ אבק השריפה, שהחריב חלקים מהעיר וגבה את חייו של האמן.
החוחית, ציפור צבעונית בעלת שירה נעימה, הייתה חיית מחמד פופולרית ונחשבה כמביאה מזל ובריאות טובה. ניתן היה ללמד אותה לבצע תרגילים פשוטים, כמו הרמת דלי מים קטן בגודל אצבעון. באמנות הרנסאנס האיטלקי שימשה החוחית כסמל לגאולה הנוצרית ולייסוריו של ישו.
"החוחית" יוצאת דופן בנוף האמנותי של תור הזהב ההולנדי בשל פשטות הקומפוזיציה שלה ושימוש בטכניקות אשלייתיות. לאחר מותו של פבריציוס, היצירה נעלמה למשך יותר משני עשורים, עד שהתגלתה מחדש בבריסל.
תיאור היצירה

"החוחית" ציור שמן על לוח עץ במידות 33.5 × 22.8 ס"מ, וכיום הוא נמצא באוסף מאוריצהאוס בהאג, הולנד. פרטים על מבנהו הפיזי של הציור התגלו במהלך שימור שבוצע בשנת 2003. מאחר שהצבע מבוסס העופרת הגביל את היעילות של צילום באינפרה-אדום ובקרינת X, השתמש ראש צוות המשמרים יורגן וודום (Jorgen Wadum) בסריקת CT כדי לחשוף פרטים שמתחת לשכבת הצבע.
הלוח שעליו צויר הציור הוא בעובי 8–10 מ"מ, עובי חריג עבור יצירה קטנה, מה שמעלה את ההשערה שהוא היה חלק מיצירה גדולה יותר. עדות לכך היא הימצאות מסמר עץ שנותר מהחיבורים המקוריים של הלוח באמצעות דיבלים ודבק. לפני שהציור שובץ במסגרת, היה לו שוליים שחורים בעובי 2 ס"מ, שאליהם חוברה מאוחר יותר מסגרת מוזהבת באמצעות עשרה מסמרים במרווחים שווים. המסמרים לא חוררו את גב הלוח, ולכן אין עדות לקיומו של חלק אחורי נוסף. בהמשך הוסרה המסגרת, והשאירה אחריה שאריות של תחמוצת נחושת ירקרקה. פבריציוס האריך את רקע הצבע הלבן עד לקצה הימני, חידש את חתימתו והוסיף את המוט התחתון. לבסוף, האזורים השחורים הנותרים כוסו בצבע לבן.
בגב הלוח נמצאו ארבעה חורי מסמרים ושישה חורים נוספים סמוך לחלקו העליון, מה שמעיד על שתי שיטות שונות לתליית הציור. חוקרת האמנות לינדה סטון-פרייר הציעה כי הלוח שימש למעשה כמכסה מגן נפתח לציור קיר אחר, או שהוא היה מחובר למסגרת פנימית של חלון.
במהלך שימור היצירה, התברר כי פני השטח של הציור מכילים שקעים קטנים רבים, שנוצרו בזמן שהצבע עוד לא היה יבש לגמרי, מאחר שלא נמצאו בהם סדקים. ייתכן כי נזק קל זה נגרם כתוצאה מהפיצוץ שבו נהרג פבריציוס. במהלך השימור הוסרה גם לכה צהובה ישנה, ונתגלו גוני הצבע המקוריים, שתוארו על ידי מבקר האמנות תיאופיל תורה בשנת 1859 כ"קיר חיוור" (mur blême) ו"צבע בהיר" (lumineuse couleur).
הנושא

הציור מתאר חוחית אירופית בגודל טבעי, עומדת על גבי מתקן האכלה – מיכל כחול עם מכסה, מוקף בשתי קשתות עץ חצויות המחוברות לקיר. הציפור ניצבת על הקשת העליונה, שאליה מחוברת רגלה באמצעות שרשרת דקה. הציור חתום ומתוארך "C FABRITIVS 1654" בתחתיתו.
החוחית האירופית היא ציפור נפוצה באירופה, צפון אפריקה ובמערב ובמרכז אסיה, הניזונה בעיקר מזרעים. בשל צבעוניותה ושירתה הנעימה וכן בשל אמונה עממית כי היא מביאה בריאות והצלחה, החוחית מבויתת לפחות 2,000 שנה. פליניוס הזקן תיעד כי ניתן ללמד אותה לבצע להטוטים, ובמאה ה-17 היה אופנתי לאלף חוחיות לשאוב מים מקערה בעזרת דלי זעיר המחובר לשרשרת. שם הציור בהולנדית, "puttertje", הוא גם הכינוי העממי של הציפור ומשמעותו "שואבת מים", בדומה לכינוי האנגלי הישן של החוחית בנורפוק – "draw-water".
החוחית מופיעה בציורים רבים לא רק בשל מראהּ הייחודי, אלא גם בשל משמעותה הסמלית. פליניוס הזקן קשר אותה לפוריות, והימצאות חוחית ענקית לצד זוג עירום בטריפטיך גן התענוגות הארציים מאת הירונימוס בוש עשויה לרמז על אמונה זו.
כ-500 ציורים דתיים מהרנסאנס האיטלקי, בעיקר של אמנים איטלקיים, מציגים את החוחית, בהם "מדונה ליטה" של לאונרדו דה וינצ'י (1490–1491), "מדונה של החוחית" של רפאל (1506) והולדת ישו של פיירו דלה פרנצ'סקה (1470–1475).
בנצרות של ימי הביניים, זוהתה החוחית עם סמל הגאולה והייתה קשורה לצליבתו של ישו בשל נטייתה להיזון מזרעי גדילן קוצניים. על פי האמונה, היא הוכתמה בדמו של ישו כאשר ניסתה להסיר ממנו את כתר הקוצים. רבים מציורי הפולחן הללו נוצרו באמצע המאה ה-14, בתקופת מגפת המוות השחור באירופה.
הסמליות של החוחית נמשכה גם לאחר זמנו של פבריציוס. דוגמה מאוחרת לכך היא ציורו של ויליאם הוגארת', "ילדי גרהם" (1742), שבו החוחית מסמלת גאולה. הציור הושלם לאחר מותו של תומאס, הצעיר מבין הילדים המופיעים בו.
החוחית באמנות

טבע דומם של פירות עם סנאי וחוחית מאת אברהם מיניון (סביבות 1668) – מראה את התנהגות שאיבת המים של הציפור.
"נערה בחלון עם אשכול ענבים" (1662) מאת חררד דאו – מציג אף הוא את התעלול.
הדמיה של "המשפחה העליזה" מאת יאן סטיין (1668), שבה שולבה החוחית (מסומנת בלבן) על אדן החלון.
פרט מ"גן התענוגות הארציים" (1495–1505) מאת הירונימוס בוש, המציג חוחית ענקית כסמל לפוריות.
מדונה של החוחית (1505–1506) מאת רפאל
"מדונה ליטה" (סוף שנות ה-1490) מאת לאונרדו דה וינצ'י.
הולדת ישו (1470–1475) מאת פיירו דלה פרנצ'סקה. החוחית נמצאת בשיח בצד שמאל למרגלות הנגן השמאלי ביותר.
"ילדי גרהם" (1742) מאת ויליאם הוגארת.