stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של מצרים העתיקה
ממלכה חדשה: תקופת האימפריה > השושלת ה-18

ב-1571 לפנה"ס התמרד שליט החסות של תבאי, המלך יעחמס הראשון, נגד השלטון של אווריס (בירת החיקסוס). תחת שלטונו התקוממו המצרים, כבשו את אווריס ב-1570 לפנה"ס ורדפו את החיקסוס צפונה עד כנען. על מצרים השתלטה השושלת ה-18
(1570–1305 לפנה"ס). זוהי תקופה של עוצמה צבאית אימפריאליסטית. השלטון המצרי השתרע ממסופוטמיה ועד מקורות הנילוס במרכז אפריקה. מלכים אחדים בשושלת היו גדולים וחזקים. המלכה חתשפסות הנהיגה משטר וסדר ושיפרה את המנהל הפנימי. היא גם פיתחה את סחר החוץ והפכה את העיר תבאי לעיר מפוארת מאוד, ובנתה אנדרטת קבר לתפארתה על גדת הנילוס.
המלך תחותמס השלישי (1490–1436 לפנה"ס) ערך מסעות מלחמה לסוריה ולארץ ישראל, שם הכה את ברית מלכי כנען שמרכזה היה במגידו. השליט על המחוזות שליטים מטעמו שיהיו נאמנים לו ולקח את בניהם כבני ערובה למצרים כדי להבטיח את התנהגותם הטובה של אבותיהם.
גם הוא פיאר את עצמו במפעלות בנייה ופסליו האדירים קיימים עד היום. בירתו נא-אמון הייתה העיר המפוארת ביותר במזרח הקדום. לצורך פרויקטים אלו התרחבה תופעת העבדות ושבויים רבים, כמו גם רבבות עבדים מצריים הועסקו בכפייה בבניה.
בתקופתו של תחותמס השלישי עלה מעמד חדש. מעמד כוהני האל אמון-רע, ובראשם הכוהן הראשי רב העוצמה, שמעמדו היה מעל מפקדי הצבא, שרי המדינה ולעיתים גם מעל המלך. הממסד הכוהני צבר עצמה כלכלית ושלט על אוצרות, אדמות וצוותי חרטומים, כהנים ואריסים, סמכויות משפט וגביית מיסים.
מערכת המשפט והפקידות התפתחו מאוד. נתמנה שר ראשי למצרים העליונה, שר ראשי למצרים התחתונה, ומשנה למלך, בדרך כלל בן המלך, האחראי לאימפריה הדרומית ולמכרות הזהב בנוביה. על האימפריה בצפון היה אחראי המלך עצמו.
השלטון הדתי עובר באותם הימים מהאל רע לאל אמון וכהניו ונוספים אלים חדשים נוספים. מתרחב פולחן המתים, ומונהג "ספר המתים" שהוא מעין וידוי שהמת לוקח אל עולם המתים, על מעשים שעשה או לא עשה בחייו. האמונה בצורך בהישארות הגוף ממשיכה ואף גוברת. מטרת הפירמידות החזקות היא לשמור על הגוף לנצח כדי שהנשמה תתקיים לנצח בעולם המתים. קבר נבמון, שנחשף בשנת 1820 בנקרופוליס של העיר תבאי, מכיל ציורים המתארים את החיים בתקופת השושלת ה-18.
ממלכה חדשה: תקופת האימפריה > המהפכה הדתית של פרעה אחנתון

ההתנהלות הדתית הקלוקלת, וריבוי האלים וכהניהם הובילו לחוסר שביעות רצון במצרים. כוחם ההולך וגובר של כוהני האל אמון היושבים בתבאי, עושרם ושחיתותם לא היו לרוחו של פרעה אמנחותפ הרביעי (1336–1353 לפנה"ס). האגדה מספרת כי בעת שאמנחותפ טייל במדבר, התגלה אליו האל אתון, וסיפר לו כי הבריאה החלה במקום זה. אמנחותפ ביטל את פולחן אמון שטוף הכשפים והקסמים והנהיג במקומו את פולחן האל אתון, הריהו גלגל השמש, כאל יחיד. פולחן האל אתון היה מצוי עוד קודם לכן ואף נבנה לכבודו מקדש בבירה נא-אמון. חרף הנהגת פולחן לאל יחיד, המצרים ייחסו דמות גוף לאל אתון, ומהפכה דתית זו אינה מעבר מלא לאמונה מונותאיסטית.
הבירה הועברה מתבאי (נא אמון) ל"אחאת אתון" (אל-עמארנה של היום), אשר הוקמה במקום שבו התגלה אתון לאמנחותפ. שמו של אמון הוסר מכל המקדשים. גם פרעה עצמו שינה את שמו לאחנתון (העומד לשירות אתון), וגם במלבושו ומנהגיו הופיע כמלך פילוסוף, איש משפחה נקי כפיים.
הרפורמה הדתית והתעסקותו של המלך בשיקום המנהל הפנימי הביאו למשבר כלכלי ולפריקת עול על ידי עמי האימפריה. לכנען חדרו שבטי נודדים בשם "חבירו", שיש הסבורים שהם (או חלק משבטים אלו) היו שבטי ישראל הנודדים במדבר. ארץ כנען התפצלה לעשרות מלכויות, ברובן לא נאמנות לכתר המצרי. גם באסיה התמרדו עמים שונים.
ישנה סברה שבשנות שלטונו האחרונות, מלך איתו במשותף, סמנח כא רע (Smenkhkare 1332–1335) עם מותו של אחנתון, אחרי 17 שנים בשלטון, בשנת 1332 לפנה"ס, עלה לשלטון בנו מאישה משנית וחתנו, תות ענח' אתון, ששינה את שמו לתות ענח' אמון, לאחר שלוש שנות מלכות בעמרנה הוא שב לעיר תבאי, החזיר את הדת הקודמת ויישר את ההדורים עם כוהני הדת המנושלים. האל אתון נמחק לחלוטין מהדת. עדויות שונות מתקופה זו מספרות על פולחן לאל אחד, אבל אמון ולא אתון.
קברו של תות-ענח'-אמון נמצא בשלמותו, כמו גם גופו החנוט ואוצרות שהושארו לו לקיומו בעולם המתים. ממצא ארכאולוגי חסר תקדים שממנו לומדים רבות על מצרים העתיקה.
ממלכה חדשה: תקופת האימפריה > השושלת ה-19

ימי השושלת ה-19 (1305–1200 לפנה"ס) הם ימי תור הזהב של מצרים הפרעונית. בשנת 1290 לפנה"ס עלה לשלטון אחד מהענקים שבמלכי מצרים, פרעה רעמסס השני שמלך עד מותו ב-1224. רעמסס השני יצא במרץ רב להשבת כבודה ותפארתה של האימפריה.
בשנת 1269 לפנה"ס יצא רעמסס צפונה, במסע צבאי כנגד האימפריה החתית, על מנת לכבוש מחדש את לבנון ודרום סוריה של ימינו. המלך החתי, מוותליש השני, טען לשלטון באזור זה, אשר היה תחת השפעה מצרית באותם ימים. שיאו של מסע זה היה קרב קדש, שהתרחש בסמוך לעיר קדש אשר בארם צובא, ובו השתתפו אלפי מרכבות ורבבות חיילי רגלים. המערכה רבת התהפוכות, שתיעוד מפורט שלה השתמר, נסתיימה ללא הכרעה טקטית, והצבא המצרי שב על עקבותיו בלא שהשיג את מטרת מסעו. בעדויות שנמצאו, כל צד טוען לניצחונו, אך נסיגת הצבא המצרי מהווה ניצחון אסטרטגי לצד החתי. כ-16 שנים לאחר הקרב, כרתו רעמסס ויורשו של מוותליש, חתושיליש השלישי את הסכם השלום החיתי - מצרי, בו הוסכם על שיתוף פעולה כלכלי וברית אסטרטגית כנגד אויבים משותפים. שטחי המריבה חולקו בהסכמה בין הצדדים, כשכנען ודרום לבנון נמצאות תחת שלטון מצרי. כמו כן נחתם הסכם הסגרה להשבת מהפכנים שיקומו נגד אחת משתי המדינות וימצאו מקלט בשכנתה. חוזה זה נחקק על שני לוחות מכסף טהור, אחד בשפה המצרית והשני באכדית, והעתקי חרס של שניהם נמצאו.
רעמסס ערך מסע כנגד השבטים המתמרדים בארץ ישראל ושבטי הנוודים הפולשים (שוסו), הכפיף אותם למרותו בשנית והשתלט על החופים והעמקים. בכך הוא הבטיח את דרכי המסחר הבינלאומיות למסופוטמיה וארם. עם זאת, באזורי ההר אשר בכנען לא טיפל.
תקופת שלטונו הצטיינה בשגשוג כלכלי, וקופת הכתר התעשרה מאוד, מה שאיפשר ביצוע מיזמי בנייה גרנדיוזיים אשר רבים מהם קיימים גם היום. התחבורה והמסחר שגשגו, כולל המסחר הימי ולאורך הנילוס. כרית הנחושת בסיני והזהב בנוביה חודשו.
ממלכה חדשה: תקופת האימפריה > נפילת האימפריה הפרעונית

במקביל לימי פריחה ושגשוג אלו, החלו איומים מבחוץ. בתקופת משבר תקופת הברונזה המאוחרת פלשו שבטי גויי הים מיוון ומכריתים והשתלטו על אזורים פוריים תוך כדי שהם זורעים הרס וחורבן. הפלשתים ישבו בשפלת החוף הדרומית (אשדוד – עזה),
הסקאלים התיישבו בדור, מדרום לחיפה. וגם אזורים אחרים באימפריה סבלו גיחות ביזה ושוד, או כיבוש על ידי השבטים הפולשים מהים.
המלך רעמסס השלישי (1195–1164 לפנה"ס), נאלץ להתמודד עם ההתקפות הקשות של גויי הים, הממלכה נחלשה, הברית עם החיתים התמוססה בהדרגה, ומצרים איבדה את שליטתה בכנען. הכהנים צברו כח מחודש והשתלטו על נתח משמעותי מהכלכלה. הם שלטו על 107,000 עבדים וחמישית מאדמת מצרים, והמלך נאלץ להעביר לידיהם מיסים כבדים בזהב, כסף ותבואה אשר דלדלו את הקופה הציבורית. מה גם שהמסחר הבינלאומי של מצרים דעך.
עם מותו של רעמסס השלישי הפסיקה האימפריה להתקיים. מצרים ירדה מגדולתה ופרט ל-300 שנים של שלטון הממלכה התלמית לא חזרה אליה עוד.
תקופת הביניים השלישית

מתוארכת לשנים 1070–712 לפנה"ס, כוללת את השושלות ה-21–25.
בזמן כהונתו של רעמסס האחד עשר נחלש מאוד כוחה של השושלת העשרים, ובעקבות כך הכריז[דרושה הבהרה] על הכהן הגדול מנוא אמון, חרי-חור, כפרעה. אירוע זה הביא לחלוקתה של מצרים בקרב השושלת החדשה שצמחה בדרום מצרים ובירתה נא אמון (תבאי) לבין יורשי השושלת הקודמת בצפון המדינה שבירתם טאניס. ניתן לבנות רשימה של שליטיהם הראשונים של השושלות המקבילות, אולם סופן קשה למעקב וזאת בשל חוסר תיעוד שנבע מתוהו ובוהו שלטוני במדינה.
כבר בסוף תקופת השושלת העשרים ושתיים החל השלטון המרכזי בממלכה[דרושה הבהרה] להתפורר. מצב זה נוצל על ידי שליטי העיר בובסטיס (פי־בסת) שבצפון להקמת שושלת מקבילה להשושלת העשרים ושתיים, השושלת העשרים ושלוש. פילוג זה התווסף על הפילוג הקיים בין הצפון לדרום מתקופת השושלת העשרים ואחת ולמעשה בתקופה זו היו במצרים מלכים כמספר משפחות האצולה.
השושלת העשרים וארבע הייתה שושלת קצרה בת שני פרעונים בלבד אשר התקיימה בשנים 727–715 לפנה"ס בצפון המדינה במצרים התחתונה.
במקביל לשושלת העשרים וארבע שמלכה במצרים התחתונה, התקיימה במצרים העליונה השושלת העשרים וחמש, שושלת של מלכים אשר פלשו לאזור מנוביה. תקופה זו הייתה משופעת במלחמות פנים ארציות כמו גם באיום מתמיד מצפון של ממלכת אשור. ואמנם, סופה של השושלת הגיע מאשור אשר כבשה את האזור כולו והבריחה את שליטי השושלת חזרה לנוביה. זהו למעשה סוף תקופת שלטון המצרים במצרים ותחילת שלטון הזרים במדינה.
תקופה מאוחרת

מתוארכת לשנים 712–332 לפנה"ס, כוללת את השושלות ה-26–30.
שליטי השושלת העשרים ושש (אנ') ("הסאיטית") היו אלו אשר גירשו את האשורים בעזרת צבאות של שכירי חרב יוונים. מלכי שושלת זו היו בעלי מעורבות גבוהה במתרחש באזור המזרח התיכון כולו באותה התקופה. במסגרת זאת המצרים בהנהגת פרעה נכו יצאו ממצרים ב-609 לפנה"ס להילחם עם המעצמה העולה בבל בטרם תשתלט על מה שנשאר מאשור המתפוררת. מסע מלחמה זה ידוע בתולדות ממלכת יהודה כשמלכה יאשיהו יצא לקראת פרעה נכו בדרכו צפונה ונלחם עמו בקרב מגידו. צבא יהודה נחל מפלה בקרב זה ויאשיהו נפל בו. פרעה נכו המשיך בדרכו לנהר פרת ושם נלחם עם הבבלים אך ללא הכרעה למשך 4 שנים. בזמן זה מצרים שלטה בפועל בכל השטח מהנילוס ועד הפרת ואף הדיחה את יהואחז יורשו של יאשיהו ומינתה במקומו את יהויקים. מצב זה נגמר תוך 4 שנים עת בבל בהנהגת נבוכדנצר הביסה את המצרים בקרב כרכמיש. המצרים נסוגו בחזרה למצרים והפסדם היה כה מוחלט עד כדי כך שהמקרא פירט: ”וְלֹא-הֹסִיף עוֹד מֶלֶךְ מִצְרַיִם, לָצֵאת מֵאַרְצוֹ: כִּי-לָקַח מֶלֶךְ בָּבֶל, מִנַּחַל מִצְרַיִם עַד-נְהַר-פְּרָת, כֹּל אֲשֶׁר הָיְתָה, לְמֶלֶךְ מִצְרָיִם.” (מלכים ב', כ"ד, ז'). למעשה פסוק זה מהווה מעין סיכום לדמות של מצרים כאימפריה בתנ"ך, ועד לחתימתו כ-100 שנים מאוחר יותר מצרים לא תוזכר יותר כמעצמה אלא כגורם שולי.
בשנת 525 לפנה"ס נכבשה מצרים בידי הפרסים והממלכה סופחה לשטח פרס עד לשנת 404 לפנה"ס. בתקופה זו ראו המלכים הפרסים בעצמם כפרעוני מצרים בני השושלת העשרים ושבע (אנ').
להשושלת העשרים ושמונה היה פרעה אחד: אמירתאיוס, אשר מרד בשליטים הפרסיים וחידש את השלטון המצרי במדינה.
ההשושלת העשרים ותשע – שליטיה היו ממוצא מצרי, אך הסתמכו רבות על עזרת היוונים במלחמתם נגד הפרסים.
ההשושלת השלושים ידועה גם כשושלת האחרונה של הפרעונים המצרים. בתקופה זו הפנו המצרים עורף ליוונים ובתגובה חברו האחרונים לפרס במלחמתה מול מצרים.
תקופה הלניסטית: שלטון בית תלמי

בשנים 305–30 לפנה"ס שלט במצרים בית תלמי, שושלת מלוכה הלניסטית. השושלת שלטה בחלק מהזמן גם על האי קפריסין ועל שטחי ארץ ישראל. השליט הראשון בשושלת היה תלמי הראשון שהיה אחד ממצביאיו של אלכסנדר הגדול. כאשר כבש אלכסנדר הגדול את מצרים ב-332 לפנה"ס, הוא הקים עיר חדשה, קרא לה אלכסנדריה, ומינה את תלמי לסטראפ (נציב) מצרים.
שושלת תלמי, בעלת האוריינטציה ההלניסטית, שלטה במצרים כ-300 שנה. למרות השליטה על מצרים, בניה אינם מצריים, וחלקם אף לא ידעו את שפת העם. שלטונם היה נגוע ביריבויות קשות בין האצילים, ומתנגדים רבים הוגלו ונרצחו.
המלכה האחרונה לבית זה הייתה קלאופטרה, שנודעה כמאהבתו של יוליוס קיסר ומאוחר יותר גם של מרקוס אנטוניוס. קלאופטרה הצליחה לשמור על עצמאותה של מצרים, אך לאחר הפסדו של אנטוניוס לאוגוסטוס בקרב אקטיום (31 לפנה"ס), היא התאבדה. לאחר מותה בא הקץ על בית תלמי, ומצרים הפכה לפרובינקיה רומית.
ראו גם

מלכי מצרים העתיקה
הצבא של מצרים העתיקה
היסטוריה של מצרים
הערות שוליים

↑  What’s inside the pyramids of Giza? | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  What did the Sahara look like 5,000 years ago?, weforum.org
↑  ancient Egypt - Thutmose IV, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  ancient Egypt - The aftermath of Amarna, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  T. G. H. James, Tutankhamun and his Times
THE HISTORICAL BACKGROUND, Tutankhamun : the eternal splendor of the boy pharaoh, Cairo, Egypt: American University in Cairo, 2007, עמ' 27, ISBN 978-977-416-137-7
1 2  Tutankhamun | Biography, Tomb, Mummy, Mask, & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
פסל עשוי דיוריט של דמות פקידותית מתקופת השושלת השלישית (2686–2613 לפנה"ס) כנראה מסקארה מאוסף בורג'ה לאמנות מצרית במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
האימפריה המצרית בשנת 1450 לפנה"ס
ויליאם, נסיך ויילס

שלט האצולה של הנסיך ויליאם
ויליאם, נסיך ויילס (באנגלית: William, Prince of Wales; נולד ב-21 ביוני 1982), ובשמו המלא ויליאם ארתור פיליפ לואי וינדזור (William Arthur Philip Louis Windsor) הוא יורש העצר הבריטי, נסיך ויילס, דוכס קורנוול, רות'סיי וקיימברידג', ובנם הבכור של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושל דיאנה, נסיכת ויילס.
משפחה

הנסיך ויליאם הוא בנם הבכור של הנסיכה דיאנה וצ'ארלס, הנסיך מוויילס, לימים המלך צ'ארלס השלישי, והראשון בסדר הירושה לכתר המלוכה הבריטי. הנסיך הוא נכדם של המלכה אליזבת השנייה ובעלה הנסיך פיליפ, ונינהּ של הנסיכה אליס, חסידת אומות העולם ושל אליזבת, המלכה האם. הנסיך ויליאם נולד בבית החולים סנט מרי בפדינגטון שבמערב לונדון. לוויליאם אח הצעיר ממנו בכשנתיים, הנסיך הארי, דוכס סאסקס, שנולד ב-15 בספטמבר 1984. אמם של השניים, דיאנה, הנסיכה מוויילס, נהרגה בתאונת דרכים בשנת 1997.
תוארו ומעמדו

מיום הולדתו נשא ויליאם את התואר "הוד מעלתו המלכותי, הנסיך ויליאם מוויילס".
לאחר לידתו הוטבל ויליאם לכנסייה האנגליקנית על ידי הארכיבישוף מקנטרברי ב-4 באוגוסט 1982, ביום הולדתה ה-82 של אליזבת, המלכה האם (אם סבתו). הטקס נערך בחדר המוזיקה שבארמון בקינגהאם.
עם חתונתו לקתרין ב-29 באפריל 2011 הוענקו לוויליאם התואר דוכס קיימברידג' וכן התארים רוזן סטראת'רן וברון קאריקפרגוס, אותם הוא רשאי להעניק לבנו יורשו ולנכדו יורשו.
ב-8 בספטמבר 2022, עם פטירת סבתו המלכה אליזבת השנייה והיות אביו למלך, קיבל ויליאם את התארים דוכס קורנוול (באנגליה), דוכס רות'סיי (בסקוטלנד) והפך ליורש העצר הבריטי. יום לאחר מכן קיבל מאביו את התואר נסיך ויילס, שלפי המסורת ניתן ליורש העצר.
ביוגרפיה

ב־3 ביוני 1991 אושפז ויליאם בבית החולים Royal Berkshire  לאחר שנפגע בטעות במצחו על ידי תלמיד עמית שהניף מחבט גולף. הוא סבל משבר דחיסה בגולגולת ונותח בבית החולים Great Ormond Street Hospital, וכתוצאה מכך נושא צלקת קבועה. בראיון משנת 2009 הוא כינה את הצלקת הזו כ"צלקת הארי פוטר" ואמר: "אני קורא לזה ככה בגלל שהיא זוהרת לפעמים ויש אנשים ששמים לב אליה – בפעמים אחרות הם בכלל לא מבחינים בה".
ויליאם למד בפנימייה פרטית בית הספר לדגרוב, ומשם המשיך לאיטון קולג'. באיטון הוא למד גאוגרפיה, ביולוגיה, מתמטיקה והיסטוריה של האמנות ברמה מתקדמת. בשנת 2001 הוא החל בלימודי תולדות האמנות באוניברסיטת סנט אנדרוז שבסקוטלנד, ולאחר מכן שינה את התמחותו לגאוגרפיה.
בשנת 2003, במהלך לימודיו בסקוטלנד, החל הנסיך בקשר זוגי עם קייט מידלטון, וב-16 בנובמבר 2010 פורסמה הודעה על ידי בית קלרנס כי השניים התארסו. הזוג נישא ב-29 באפריל 2011 במנזר וסטמינסטר, וחתונתם נחשבת לאחד האירועים המתוקשרים ביותר בהיסטוריה. על מערכת היחסים ביניהם נעשה בשנת 2011 סרט בשם "ויליאם וקייט – הסרט".
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

הנסיך ויליאם החל את שירותו הצבאי בדרגת לוטננט ברגימנט הכחולים והמלכותיים אחרי שהתחנך בשנת 2006 באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובהמשך המסלול עבר קורס טיס במכללת חיל האוויר הבריטי. ב-11 באפריל 2008 הוסמך כטייס בחיל האוויר המלכותי של הממלכה המאוחדת, כאביו, וכסבא-רבא שלו. בשנת 2009 עבר הכשרה להטסת מסוקים במסגרת חיל האוויר הבריטי במטרה להפוך לטייס בכוח חילוץ והצלה. בשנת 2010, עם סיום הכשרתו להטסת מסוקים, הוא הוצב ביחידת האימון של טייסת חילוץ והצלה לצורך הכשרה להטסת מסוקים כבדים מדגם Sea King. בספטמבר 2013 סיים את תפקידו כטייס חילוץ והצלה.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

במרץ 2015 החל הנסיך ויליאם לעבוד כטייס מסוק לפינוי רפואי אווירי בחבל מזרח אנגליה. הוא סיים את עבודתו שם בחודש יולי 2017.
חיים אישיים

ב-29 באפריל 2011 נשא הנסיך ויליאם לאישה את קייט מידלטון. חתונתם של השניים הייתה אירוע מתוקשר אשר נצפה על ידי מאות מיליוני אנשים ברחבי העולם. למחרת יום החתונה עזבו הנסיך ויליאם ואשתו קתרין את לונדון במסוק ויצאו לביתם באי אנגלסי שבוויילס, שם הוצב כטייס חיפוש והצלה של חיל האוויר המלכותי.
עשרה ימים אחרי החתונה יצא הזוג לירח דבש בן עשרה ימים. מיקום ירח הדבש, שנשמר בסוד בקפידה, היה באיי סיישל.
ב-22 ביולי 2013 נולד בנם הבכור, הנסיך ג'ורג', ב-2 במאי 2015 נולדה בתם הנסיכה שארלוט, וב-23 באפריל 2018 נולד בנם השלישי, הנסיך לואי.
ב-7 בספטמבר 2022 עברה המשפחה מלונדון להתגורר בקוטג' אדלייד, הסמוך לטירת וינדזור, וזאת כדי שילדיהם יוכלו ללמוד בבית הספר למברוק בווינקפילד רו, ברקשייר.
הערות שוליים

↑  King Charles names William and Kate the Prince and Princess of Wales, Reuters, ‏9 בספטמבר 2022
↑  המלכה אליזבת על אירוסי וויליאם: אני מאושרת, באתר ynet, 16 בנובמבר 2010
↑  דוד אברהם, 22.9% מהצופים בישראל צפו בחתונה המלכותית, באתר nana10‏, 30 באפריל 2011
↑  דורון בר-גיל, ויליאם וחצי: על "ויליאם וקייט – הסרט", באתר nrg‏, 27 באפריל 2011
↑  מזל טוב! קייט מידלטון ילדה בן במשקל 3.798 ק"ג, באתר nrg‏, 22 ביולי 2013
↑  רויטרס, בית המלוכה הבריטי חוגג: קייט מידלטון ילדה בפעם השלישית, באתר ynet, 23 באפריל 2018
↑  לא רק הנסיך הארי: הנסיך וויליאם וקייט מידלטון עוברים דירה - וזו הסיבה | TMI, באתר https://tmi.maariv.co.il
| דוכסי קורנוול |
| --- | --- | --- |
| בית פלנטג'נט | אדוארד, הנסיך השחור (1337–1376)  • ריצ'רד השני (1376–1377) • הנרי החמישי (1399–1413) • הנרי השישי (1421–1422) • אדוארד מווסטמינסטר (1453–1471) • אדוארד החמישי (1470–1483) • אדוארד ממידלהאם (1483–1484) |  |
| בית טיודור | ארתור, נסיך ויילס (1486–1502) • הנרי השמיני (1502–1509) • הנרי טיודור (1511) • אדוארד השישי (1537–1547) |  |
| בית סטיוארט | הנרי פרדריק, נסיך ויילס (1603–1612) • צ'ארלס הראשון (1612–1625) • צ'ארלס ג'יימס (1629) • צ'ארלס השני (1630–1649) • ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט (1688–1689) |  |
| בית הנובר | ג'ורג' השני (1714–1727) • פרדריק, נסיך ויילס (1727–1751) • ג'ורג' הרביעי (1762–1820) |  |
| בית סקסה-קובורג-גותה | אדוארד השביעי (1841–1901) • ג'ורג' החמישי (1901–1910) • אדוארד השמיני (1910–1917) |  |
| בית וינדזור | אדוארד השמיני (1917–1936) • צ'ארלס השלישי (1952–2022) • ויליאם, דוכס קורנוול (מ-2022)  |  |
| דוכסי קיימברידג' |
| --- | --- | --- |
| בית סטיוארט | ג'יימס סטיוארט (1664–1667) • אדגר סטיוארט (1667–1671) |  |
| בית הנובר | ג'ורג' השני (1706–1727) • הנסיך אדולפוס (1801–1850) • הנסיך ג'ורג' (1850–1904) |  |
| בית וינדזור | הנסיך ויליאם (2011 ואילך)   |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389397305171  PLWABN: 9810627702405606  BIBSYS: 1634281499084  BnF: cb13513638q (data)  GND: 120920883  ISNI: 0000 0003 6764 8998  LCCN: n83035580  LNB: 000265095  MusicBrainz: 3a4a165d-a4b4-4d85-8737-a0c501949f2b  NKC: jn20000701970  NLA: 49861308  NTA: 227226615  SUDOC: 050444875  TePapa: 53850  Trove: 1526979  VIAF: 232263808   WorldCat (עם VIAF): 232263808
זהות ויינשטיין-ארונסיין

זהות ויינשטיין-ארונסיין שידועה גם כזהות הדטרמיננטה של סילבסטר קובעת שאם  A\in M_{m\times n}(F) היא מטריצה עם m שורות ו-n עמודות, ו- B\in M_{n\times m}(F) היא מטריצה עם n שורות ו-m עמודות, אזי הדטרמיננטה מקיימת
 \det(I_{m}+AB)=\det(I_{n}+BA) 
כאשר  I_{k} היא מטריצת היחידה מסדר k.
נוסחה זו שימושית כאשר n הוא מספר גדול ו-m קטן משמעותית ממנו, ורוצים לחשב דטרמיננטות מהסוג הנ"ל במחשב, שכן הסיבוכיות של חישוב נומרי של דטרמיננטה של מטריצה ריבועית מסדר k הוא  {\mathcal {O}}(k^{3}).
הוכחה

נשים לב, שלפי כללי דטרמיננטה של מטריצת בלוקים: 
 \det(I_{m}+AB)=\det {\begin{bmatrix}I_{m}+AB&0\\B&I_{n}\end{bmatrix}}
אבל את מטריצת הבלוקים אפשר לכתוב כמכפלת מטריצות:
 {\begin{bmatrix}I_{m}+AB&0\\B&I_{n}\end{bmatrix}}={\begin{bmatrix}I_{m}&A\\0&I_{n}\end{bmatrix}}{\begin{bmatrix}I_{m}&-A\\B&I_{n}\end{bmatrix}}=X\cdot Y
כעת נעזר בכפליות הדטרמיננטה:  \det(XY)=\det(X)\det(Y)=\det(Y)\det(X)=\det(YX)
ברם,
 YX={\begin{bmatrix}I_{m}&-A\\B&I_{n}\end{bmatrix}}{\begin{bmatrix}I_{m}&A\\0&I_{n}\end{bmatrix}}={\begin{bmatrix}I_{m}&0\\B&I_{n}+BA\end{bmatrix}}
אבל שוב מחישוב דטרמיננטה של מטריצת בלוקים נקבל
 \det {\begin{bmatrix}I_{m}&0\\B&I_{n}+BA\end{bmatrix}}=\det(I_{n}+BA)
ואם נסכם הכל: \det(I_{m}+AB)=\det {\begin{bmatrix}I_{m}+AB&0\\B&I_{n}\end{bmatrix}}=\det {\begin{bmatrix}I_{m}&0\\B&I_{n}+BA\end{bmatrix}}=\det(I_{n}+BA)
מש"ל.
ידועות הכללות של הנוסחה, כגון  \det(a+b-axb)=\det(a+b-bxa) לכל שלוש מטריצות ריבועיות a,b,c (D. Khurana and T. Y. Lam, 2024).
אלקימוס

אַלְקִימוּס (נקרא גם יקים; מת בירושלים בשנת 158 לפנה"ס) היה כהן גדול מתיוון שכיהן לאחר מותו של מנלאוס. חוקרים רבים מזהים אותו עם יקים איש צרורות המוזכר בספרות חז"ל, ומיעוטם שוללים זיהוי זה.
חייו

המקור הקדום ביותר שבו מוזכר אלקימוס הוא ספר מקבים א פרק ז, שם מסופר כי בשנת 151 למניין השטרות (160 לפנה"ס) החל למלוך דמטריוס הראשון על הממלכה הסלאוקית. מיד לאחר שתפס את השלטון: "ויבואו אליו כל האנשים הפושעים והרשעים מישראל ואלקימוס היה מנהיגם מחפצו לכהן. ויאשימו את העם אל המלך לאמור איבד יהודה ואחיו את כל אוהביך וגם אותנו זרה מארצנו.
ועתה שלח איש אשר תאמין לו והלך וראה את כל החרמה אשר עשה לנו ולמדינת המלך וענש אותם ואת כל אשר עזרו להם.... וישלח אותו ואת אלקימוס הרשע ויקיים לו את הכהונה ויצווהו לעשות נקמה בבני ישראל". אלקימוס פונה אל יהודה המכבי במרמה, אך יהודה דוחה אותו. לעומת יהודה, ה"חסידים" שכנראה נמנו על נאמניו של יהודה, האמינו בטהרת כוונותיו של אלקימוס, מתוך הנחה כי כהן לא יפגע בהם. הסבר מקובל לתמיכתם של החסידים באלקימוס הוא היותו מתייוון מתון. למרות זאת, אלקימוס הורג שישים איש מהם ביום אחד, ובכך מאבד את אמונם, מה שמאלץ אותו להילחם על הכהונה הגדולה כנגד אנשיו של יהודה. כשראה אלקימוס כי כוחו של יהודה רב, שלח בקשת סיוע למלך, אשר שלח את ניקנור שניסה לפתות את יהודה בתחבולות אך לבסוף נוצח על ידו בקרב כפר שלמא.
מקבים א' ויוספוס מתארים את מותו בשנת 153 למניין השטרות (158 לפנה"ס) בהקשר לעובדה שהרס את חומת חצר בית המקדש הפנימית שנבנתה על ידי הנביאים. יש המזהים את החומה הזו עם הסורג.
בספר מקבים ב מתואר, שאלקימוס היה כהן גדול עוד לפני עלות דמיטריוס, (גם יוספוס כותב כי התמנה על ידי אנטיוכוס החמישי) והחשמונאים העבירו אותו מתפקידו, ולאחר עליית דמיטריוס הסית אותו כנגד יהודה והמורדים, וביקש שימנהו חזרה לכהן גדול. דמיטריוס שלח את ניקנור, אך ניקנור השלים עם יהודה. אלקימוס סיפר זאת למלך, ובעקבות זאת המלך מצווה על ניקנור להסגיר אליו את יהודה. יהודה מבין כי ניקנור חפץ ברעתו, ויוצא לקרב נגדו.
חייו > מותו

על פי ספר מקבים א' אלקימוס לקה באילמות ושותק ולבסוף מת בייסורים, בספר קדמוניות היהודים נכתב שמותו היה מיד לאחר שהחל להרוס את חומת המקדש.
יקים איש צרורות

במדרש בראשית רבה מוזכר אדם בשם יקים איש צרורות, שהיה בן אחותו של יוסי בן יועזר, וכך מסופר עליו:
"ויקום איש צרורות היה בן אחותו של ר' יוסי בן יועזר איש צרידה, והוה רכיב סוסיא בשבתא. אזל קומי שריתא למצטבלא. אמר לו: חמי סוסי דארכבי מרי, וחמי סוסך דארכבך מרך. אמר לו: אם כך למכעיסיו, ק"ו לעושי רצונו! אמר לו: עשה אדם רצונו יותר ממך?! אמר לו: ואם כך לעושי רצונו, קל וחומר למכעיסיו! נכנס בו הדבר כארס של עכנא, הלך וקיים בעצמו ארבע מיתות בית דין: סקילה, שרפה, הרג, וחנק. מה עשה? הביא קורה, נעצה בארץ, וקשר בה נימא, וערך העצים והקיפן גדר של אבנים, ועשה מדורה לפניה, ונעץ את החרב באמצע, והצית האור תחת העצים מתחת האבנים, ונתלה בקורה ונחנק. קדמתו האש, נפסקה הנימה, נפל לאש, קדמתו חרב, ונפל עליו גדר, ונשרף. נתנמנם יוסי בן יועזר איש צרידה, וראה מטתו פרחה באויר. אמר: בשעה קלה קדמני זה לגן עדן".
יקים איש צרורות > הזיהוי יקים עם אלקימוס

רוב מוחלט של החוקרים, החל מימי חכמת ישראל זיהו את יקים איש צרורות כאלקימוס. זיהוי זה התבסס בעיקר על תקופת חייו של יוסי בן יועזר, המתאימה לימי חייו של אלקימוס, וכן על הדמיון בשם ועל כך שיוסי בן יועזר היה כהן (משנה, מסכת חגיגה, פרק ב', משנה ז').
לעומת זאת, ישנם חוקרים שפקפקו בזיהוי זה, בעיקר משום שלוש טענות:
אלקימוס מת בשל מחלה שתקפה אותו לאחר הריסת החומה, ואילו יקים המית את עצמו בארבע מיתות בית דין.
ההקשר והרקע ההיסטורי במדרש די דלים, וקשה לבנות עליהם ביסוס היסטורי.
כותבי דברי ימי ישראל שלפני חכמת ישראל (ספר הקבלה, צמח דוד ועוד) לא קישרו בין אלקימוס (המוזכר בספר יוסיפון, שצוטט הרבה על ידם) לבין יקים.
אברהם גייגר הציע לזהות את אלקימוס עם "מלך אַלְקוּם" המוזכר בספר משלי, אך זיהוי זה, שאין לו סימוכין מלבד הדמיון בשם, לא התקבל על ידי החוקרים.
ספר יהודית

במספר מקומות בספר יהודית מוזכר כהן גדול בשם "אליקים" או יהויקים". יש שהציעו לזהות אותו עם אלקימוס, אך יש שדחו זיהוי זה ובכלל את זיהוי סיפור יהודית עם ימי מרד החשמונאים.
לקריאה נוספת

טל אילן, 'נספח: אלקימוס/יקים איש צרורות', בתוך: טל אילן וורד נעם, בין יוספוס לחז"ל כרך א, יד בן צבי ירושלים 2017, עמ' 192–196.
עדן הכהן, "עיון בסיפורם של יוסי בן יועזר איש צרדה ויקים איש צרורות", נטועים ה (תשנ"ט), עמ' 59–67.
יעל לובין

–
| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1945 (בת 79) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  זואולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת פלורידה 
 מוסדות:  קמפוס שדה בוקר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תרומות עיקריות
 חקר ארכנולוגיה ואקולוגיה
 
יעל לובין (באנגלית: Yael Lubin; נולדה ב-23 בספטמבר 1945) היא ביולוגית ישראלית, פרופסור אמריטה לארכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. נשיאת האגודה הבינלאומית לארכנולוגיה.