stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורי לודיגין
קריירת מועדונים > זניט סנקט פטרבורג

בחודש יוני 2013 חתם לודיגין בזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית, ששילמה עבורו 800 אלף אירו, במקומו של ויאצ'סלב מלאפייב שפרש מכדורגל.
ב-17 ביולי 2013 ערך לודיגין את הופעת הבכורה שלו במועדון ובליגת העל הרוסית, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על קרסנודאר במסגרת המחזור הראשון. ב-18 בספטמבר 2013 ערך לודיגין את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–3 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור הראשון לעונת 2013/2014. בעונתו הראשונה בזניט סנקט פטרבורג ערך לודיגין 30 הופעות ליגה, ובעונתו השנייה ערך 28 הופעות נוספות. מאז החתמתו של אנדריי לוניוב לשוער זניט ב-2016, הפך לודיגין לשוער שני ומאז פתיחת עונת 2017/2018 עמד בשער פעם אחת בלבד, במסגרת משחק בליגה האירופית. ברם תאחר פציעתו של לוניוב בתחילת 2018 חזר להרכב הפותח.
קריירת מועדונים > אולימפיאקוס

בינואר 2019 הושאל לאולימפיאקוס למשך חצי שנה ואימץ את מספר 32. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה במשחק הליגה נגד כרתים, ב-25 בפברואר 2019, שבו קבוצתו ניצחה 1–5.
קריירת מועדונים > גזיאנטפ

ב-3 באוגוסט 2019 חתם בגזיאנטפ הטורקית. בינואר 2020 עזב את הקבוצה אחרי שרשם 2 הופעות בלבד.
קריירת מועדונים > ארסנל טולה

בפברואר 2020 חזר לליגה הרוסית וחתם בארסנל טולה עד תום העונה.
קריירת מועדונים > פאס יואנינה

בינואר 2021 חזר ליוון וחתם בפאס יואנינה מליגת העל היוונית.
קריירה בנבחרת

לודיגין ערך 3 הופעות בנבחרת יוון עד גיל 21, אך לא ערך הופעות בנבחרת הבוגרת, על אף שזומן אליה.
ב-4 באוקטובר 2013 זומן לודיגין על ידי מאמן נבחרת רוסיה, פאביו קאפלו, למשחקים נגד נבחרות לוקסמבורג ואזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, אך לא שיחק בהם. ב-19 בנובמבר 2013 ערך לודיגין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 במשחק ידידות נגד נבחרת קוריאה הדרומית. לודיגין שימש כשוער שני לאיגור אקינפייב במונדיאל 2014 וביורו 2016, אך לא שיחק באף אחד מהם. לקראת גביע הקונפדרציות 2017 הוא כבר לא זומן לסגל הנבחרת.
חיים אישיים

לודיגין נולד בולדימיר שברוסיה הסובייטית, ברית המועצות, לאב רוסי ולאם יוונית-פונטית. הוא חי ביוון מאז שנת 2000.
הערות שוליים

↑  "Thank you very much for everything @gaziantepfk !". Yuri Lodygin. 10 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| נבחרת רוסיה – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 אקינפייב •  2 קוזלוב •  3 שצ'ניקוב •  4 איגנשביץ' •  5 סמיונוב •  6 קנוניקוב •  7 דניסוב •  8 גלושאקוב •  9 קוקורין •  10 דזגוייב •   11 קרז'אקוב •  12 לודיגין • 13 גרנאט •  14 ברזוצקי • 15 מוגילבץ • 16 ריז'יקוב • 17 שאטוב • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 פייזולין • 21 איונוב • 22 ישצ'נקו • 23 קומבארוב • מאמן: קאפלו |  1 אקינפייב •  2 קוזלוב •  3 שצ'ניקוב •  4 איגנשביץ' •  5 סמיונוב •  6 קנוניקוב •  7 דניסוב •  8 גלושאקוב •  9 קוקורין •  10 דזגוייב •   11 קרז'אקוב •  12 לודיגין • 13 גרנאט •  14 ברזוצקי • 15 מוגילבץ • 16 ריז'יקוב • 17 שאטוב • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 פייזולין • 21 איונוב • 22 ישצ'נקו • 23 קומבארוב • מאמן: קאפלו | רוסיה |
| נבחרת רוסיה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 אקינפייב •  2 שישקין •  3 סמולניקוב •  4 איגנשביץ' •  5 נוישטדטר •  6 א. ברזוצקי •  7 יוסופוב •  8 גלושאקוב •  9 קוקורין •  10 סמולוב •   11 מאמייב •  12 לודיגין • 13 גולובין •  14 ו. ברזוצקי • 15 שירוקוב • 16 גילרמה • 17 שאטוב • 18 איוואנוב • 19 סמדוב • 20 טורבינסקי • 21 שניקוב • 22 דזיובה • 23 קומבארוב • מאמן: סלוצקי |  1 אקינפייב •  2 שישקין •  3 סמולניקוב •  4 איגנשביץ' •  5 נוישטדטר •  6 א. ברזוצקי •  7 יוסופוב •  8 גלושאקוב •  9 קוקורין •  10 סמולוב •   11 מאמייב •  12 לודיגין • 13 גולובין •  14 ו. ברזוצקי • 15 שירוקוב • 16 גילרמה • 17 שאטוב • 18 איוואנוב • 19 סמדוב • 20 טורבינסקי • 21 שניקוב • 22 דזיובה • 23 קומבארוב • מאמן: סלוצקי | רוסיה |
יעל רנן

| --- | --- |
יעל רנן, צילם עדי מזן
יעל רנן, צילם עדי מזן
 לידה:  17 בינואר 1947 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2 באוגוסט 2020 (בגיל 73) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי (1994) 
 
יעל רנן (1947 – 2 באוגוסט 2020) הייתה חוקרת ספרות ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

יעל רנן נולדה וגדלה בתל אביב. היא מצאצאי הרב אדר"ת, רבן של הערים פוניבז' ומיר שעלה לארץ ישראל במאה ה-19 והיה הרב האשכנזי הראשי של ירושלים. את תאריה האקדמיים קיבלה מאוניברסיטת תל אביב, שם למדה לתואר ראשון בפילוסופיה ואחרי כן במסלול הישיר לדוקטורט בספרות כללית. תואר דוקטור לספרות הוענק לה בשנת 1978, על עבודת דוקטור הנושאת את השם "לשון פיגוראטיבית בפרוזה של המודרניזם", שנכתבה בהדרכתו של פרופסור מאיר שטרנברג.
עד לפרישתה בגיל 60 שמשה רנן מרצה בכירה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, שם היא לימדה לאחר מכן בהתנדבות בחוג ללימודי נשים.
גולת הכותרת של עבודתה כמתרגמת הייתה תרגום ספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, ספר עב-כרס המחזיק כ-900 עמודים. רנן החלה לתרגמו בגיל 25, וסיימה לתרגם את הספר לאחר 12 שנות עבודה. הספר יצא לאור בשנת 1985 והיא קיבלה עליו פרס טשרניחובסקי לתרגום בשנת 1994.
רנן הייתה פעילה באגודת "קו לעובד".
נפטרה ב-2 באוגוסט 2020 בתל אביב.
ספריה

צחוק בחשיכה - התבוננות בספרות המודרנית, הוצאת אדם, תל אביב, 1986. (הספר בקטלוג ULI)
(ביחד עם אלי תמוז) להצחיק את אלוהים, הוצאת מודן, תל אביב, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
אלות וגיבורים - מיתוסים על גבולות הכוח, הוצאת עם עובד, תל אביב, 2001. (הספר בקטלוג ULI)
התפוח המורעל - הגיבורה באגדות אירופיות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, בני ברק, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
הדמיון והמוח, הוצאת עולם חדש, תל אביב, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
ספרות המערב: קובץ מסות. 2020 (אתר חינמי).
תרגומים בולטים

ז'אן-פול סארטר, הטרנסצנדנציה של האני: "גוף ונפש", מפעל השכפול, תל אביב, תשכ"ח.
ג'יימס ג'ויס, יוליסס, זמורה-ביתן, תל אביב, תשמ"ה 1985-תשנ"ב 1992. (הספר בקטלוג ULI)
סמואל בקט, סוף משחק, אדם, תל אביב, 1985. (הספר בקטלוג ULI)
קנת גרהם, הרוח בערבי הנחל, אדם, תל אביב, 1986. (הספר בקטלוג ULI)
וירג'יניה וולף, חדר משלך, משכל, תל אביב, 2004. (הספר בקטלוג ULI)
טרי פראצ'ט, אנשי המשמר, כנרת, אור יהודה: 2006. (הספר בקטלוג ULI)
פ.ד. ג'יימס, לא עסק לאישה, תל אביב, הוצאת עם עובד, 2022 (התרגום האחרון של רנן).
לקריאה נוספת

ענת מידן, "סינדרלה עצבנית", ריאיון עם יעל רנן, "ידיעות אחרונות", 23 במרץ 2007.
יפן הוט 100

לוגו מגזין הבילבורד
מצעד יפן הוט 100 (באנגלית: Japan Hot 100) הוא מצעד פזמונים יפני שבועי שמופק, בדומה לבילבורד הוט 100, על ידי מגזין הבילבורד. המצעד מתפרסם באופן רשמי באתר המגזין.
השיר הראשון שניצב בראש המצעד הוא "Step and Go" של להקת "ארשי" בגיליון מספר 3, שיצא לאור במרץ 2008. להקת AKB48 נחשבת לאמן בעל המספר הרב ביותר של שירים שהגיעו לצמרת המצעד, עם 43 שירים. ביוני 2015, מגזין הבילבורד פרסם את המצעד היפני השבועי לאלבומים.
סטטיסטיקות > השירים שנשארו הכי הרבה זמן במקום הראשון

| מספר שבועות | שיר | אמן | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| 21 | "Idol" (אנ') | יואסובי (אנ') | 2023 |
| 13 | "Subtitle" | Official Hige Dandism (אנ') | 2022 |
| 11 | "Koi" (אנ') | גן הושינו (אנ') | 2016 |
| 9 | "Zankyo Sanka" | Aimer (אנ') | 2021 |
| 8 | "Homura" (אנ') | LiSA (אנ') | 2020 |
| 7 | "Lemon" (אנ') | קנשי יונזו (אנ') | 2018 |
| 7 | "Pretender" (אנ') | Official Hige Dandism | 2019 |
| 7 | "I Love…" | Official Hige Dandism | 2020 |
| 6 | "New Genesis" (אנ') | Ado (אנ') | 2022 |
| 6 | "Yoru ni Kakeru" (אנ') | יואסובי | 2020 |
| 4 | "Butter" | BTS | 2021 |
הערות שוליים

↑  Billboard Japan Chartsビジネス開始のお知ら, אתר המצעד
↑  Billboard Japan Top Albums, אתר המצעד
ינה לאסלו

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1878 סאטו מארה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בדצמבר 1919 (בגיל 41) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 שם לידה:  Lővi Jenő 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  קומיסר (1919–1919) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, המפלגה הקומוניסטית של הונגריה 
 
ד"ר ינה לאסלו (במקור עד 1891 לוי, בהונגרית: László Jenő; סטמאר, 5 במרץ 1878 – בודפשט, 29 בדצמבר 1919) היה עורך דין יהודי-הונגרי, פוליטיקאי, קומיסר עם פוליטי של בית המשפט המהפכני בבודפשט בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
ביוגרפיה

ינה לוי נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה לוי, סוחר ספרים ושל עמליה לוי. לאחר סיום לימודיו בתיכון עבר לבודפשט כדי ללמוד משפטים. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) כסטודנט למשפטים ופרסם עבורה מאמרים בעיתוני הנוער של המפלגה. ב-30 ביוני 1906 עבר את בחינת הלשכה והפך ליועץ המשפטי של ההתאחדות הלאומית של עובדי הברזל והמתכת ושל הסתדרות עובדי התובלה. הוא נלחם על זכויות העובדים, אמצעיו הכלכליים היו מוגבלים. הוא שימש כסנגור קבוע במקרים של סוציאליסטים שנעצרו והועמדו לדין במהלך הקרב על זכות הבחירה. בשנת 1907 פרסם סדרת מאמרים בעיתון המפלגה נפסבה, שבהם תקף את ממשל רשויות המחוז. בשנת 1907 הצטרף לקבוצת השמאל בתוך ה-MSZDP, בראשותו של דיולה אלפארי. ב-10 באוגוסט אותה שנה התחתן ברובע 5 בבודפשט עם ארנקה מסינגר, בתם של שמו מסינגר ושל רוזליה יעקובוביץ'. בקונגרס ה-14 של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הציג הצעה לשיפור מצבם של העובדים, הצעה שאומצה. לאחר מהפכה החרציות השתתף בהקמת מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) והיה חבר בוועד המרכזי הראשון של מפלגה זו. הוא הפך לתובע המפלגה. בדצמבר 1918 השתתף גם בהקמת המפלגה הקומוניסטית הסלובקית בברטיסלאבה. ב-20 בפברואר 1919 נעצר יחד עם כמה קומוניסטים נוספים ושוחרר מאוחר יותר.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מונה לאסלו לתובע הראשי של בתי המשפט המהפכניים, והממונה הפוליטי של בית המשפט המהפכני בבודפשט. במסגרת זו היה ציני כלפי אלה שנעצרו כבני ערובה פוליטיים ודחה כל בקשה לשיפור תנאי מאסרם. מטרתו הייתה לאחד את הדיקטטורה של הפרולטריון שלמענה נלחם עליה בהתמדה. לאחר נפילת הרפובליקה נעצר ועונה במשך שבועות. במהלך ההליך השיפוטי המזורז טען שהיה במצב נפש מעורער ולא היה כשיר, אך הטענה נדחתה על ידי החוקרים. הוא נידון למוות ובקשתו לחנינה נדחתה על ידי הקוריה (בית המשפט העליון). ב-29 בדצמבר 1919 הוצא להורג יחד עם שמונה מחבריו. אוטו קורווין וארפד קוהן-קרקש היו גם הם בין המוצאים להורג.
הנצחתו

בתקופה של הסוציאליזם בהונגריה נקרא על שמו רחוב ברובע ה 5 בבודפשט, הוצבה גם לוח זיכרון.
ראו גם

T. Szerémi Borbála: A szabadság vértanúi. [Budapest], 1960, Kossuth Könyvkiadó.
László Jenő. In Békés István: Hazádnak rendületlenül. A magyar nép aranykönyve. Budapest, 1955, Művelt Nép, 278. p.
Gergely Ernő: Az Országos Munkásjogvédő Iroda története. Bp., Országos Ügyvédi Tanács és a Budapesti Ügyvédi Kamara, 1985.
Vágó Béla: L. J. és Korvin Ottó (Új Előre, New York, 1922. febr. 1.);
Dokumentumok a magyar forradalmi munkásmozgalom történetéből. 1919–1929. Budapest, 1964, 52-53, 96, 487. p.
Hajdu Tibor: A Magyarországi Tanácsköztársaság. Budapest, 1969.
Hajdu Tibor: Az 1918-as magyarországi polgári demokratikus forradalom. Budapest, 1968.
Magyar pokol. A magyarországi fehérterror betiltott és üldözött kiadványok tükrében. Budapest, 1964, 205. p.
Nemes Dezső: A magyar munkásmozgalom történetéhez. Tények, viták, tanulságok. Budapest, 1974, 137-215. p.
Sarlós Béla: A Tanácsköztársaság forradalmi törvényszékei. Budapest, 1961.
Lengyel József: Visegrádi utca. Bev. Kun Béla. 2. kiad. Budapest, 1962, Szépirodalmi Kiadó.
Gárdos Mariska: Kukoricán térdepelve (Emlékirat, Bp., 1964).
לקריאה נוספת

אגנש קניירש (עורכת ראשית), ינה לאסלו, בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי 1000–1900 (ברומנית) מסת"ב 9630525003
לקסיקון יהודי הונגרי. 1029. עורך פטר אויווארי. ינה לאסלו
גרגיי בדק: חג הפסחא האדום ; מגזין היסטורי רוביקון,
A szocialista forradalomért: A magyar forradalmi ISBN 9630902435 munkásmozgalom kiemelkedő harcosai.
מרתה ר. גיליץ: מודלים לחיקוי של הנוער שלנו. ביבליוגרפיה נבחרת על הלוחמים הגדולים של תנועת הפועלים ההונגרית. 1965
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest V. ker. polgári akv. 368/1907. folyószám alatt.
↑  R. Gilicz Márta: Ifjúságunk példaképei. Válogatott bibliográfia a magyar munkásmozgalom nagy harcosairól. Bp., 1965, Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár, 180. p.
יצחק ורסנו

| --- | --- |

פרופ יצחק ורסנו
 לידה:  24 במאי 1933 (בן 91)
 מקום מגורים:  תל אביב
 מקצוע:  רופא ילדים
 בת זוג:  רבקה (ריבה) לבית סלמון
יצחק (איזי) ורסנו (נולד ב-24 במאי 1933), הוא פרופסור לרפואת ילדים. כיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקה בבתי החולים השרון, שניידר ומעייני הישועה.
ביוגרפיה

ורסנו נולד בסופיה שבבולגריה. אביו (בוקו) היה רופא, אמו (בוקה) הייתה עקרת בית. יצחק, בן יחיד, והוריו התגוררו בסופיה עד תחילתה של מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה הם עזבו את סופיה והסתתרו באזורים הכפריים בבולגריה בהם אביו שירת כרופא. בוגר בית הספר טכניקום בסופיה במגמת מכונות. בגיל 18, בשנת 1951 עלה לישראל עם הוריו. עם עלייתם לארץ הם התגוררו במעברת כפר שלם (שכונת התקווה).
בין השנים 1951–1953 שירת בצה"ל. בשירותו הצבאי ניצל את הכישורים שרכש בבית הספר התיכון ושירת כשרטט בחיל החימוש. לאחר שחרורו מצה"ל (בשנת 1954) התחיל את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1960 (מחזור 8). לאחר גמר הלימודים התחיל סטאז' ב-1961 ואת ההתמחות התחיל ב-1962 בבית החולים בילינסון במחלקה ברשותו של ד"ר יונס. לאחר תקופת ההתמחות, ב-1967 עבד כרופא ילדים ביישובי המשולש (טייבה, טירה, קלנסווה) שם נדרש לעבוד ללא אמצעים מתקדמים כגון: מעבדה, רנטגן, יועצים ונאלץ להתבסס רק על הקליניקה, תקופה זו עיצבה את היותו רופא הודות לידע ולניסיון הקליני הרב שרכש שם. כמו כן, תקופה זו גרמה לו להעריך את החשיבות של הרפואה הקהילתית האמבולטורית שלימים הובילה את החלטתו להקים את ארגון חיפ"א (החברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית). בשנת 1970 מונה לרופא בכיר וסגן מנהל מחלקת ילדים בילינסון תפקיד אותו מילא עד שנת 1979. בשנת 1975 ייסד את המחלקה הראשונה לאשפוז יום ילדים במדינת ישראל, אותה ניהל עד שנת 1985. בשנת 1985 מונה לנהל את מחלקת ילדים השרון, לאחר הקמת מרכז שניידר לרפואת ילדים, בשנת 1993 הקים ורסנו עם כל צוותו את מחלקת אשפוז ג' בשניידר וניהל את המחלקה עד שנת 1998. ב-1998 פרש לגמלאות אך המשיך את פועלו ביחידה לניהול סיכונים ובטיחות. בשנת 2000 הקים וניהל את מחלקת הילדים בבית החולים מעייני הישועה, ומשנת 2005 שימש כרופא בכיר במחלקה. במהלך עבודתו חינך דור של רופאי ילדים וצוותי הוראה, רופאים עולים ואחיות. מעל 40 מתלמידיו מכהנים כפרופסורים וכמנהלי מחלקות ומכונים. ושימש כיו"ר שלושת ארגוני הפדיאטריה העיקריים: איגוד רופאי הילדים, החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (חיפ"ק), חברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית (חיפ"א). חבר בוועדות שונות: ועדת הלסינקי, ועדת תרופות של שירותי בריאות כללית ומשרד הבריאות, ועדות של מועצה מדעית של הר"י.
פועלו זכה להערכה רבה, נבחר כיקיר החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (חיפ"ק), והן ליקיר על ידי ארגון חיפ"א (חברה ישראלית לפדיאטריה אמבולטורית) וזכה להוקרה על פעילותו מהאיגוד לאלרגיה ואימנולוגיה.
ורסנו נשוי לרבקה (ריבה) לבית סלמון, מתגורר בתל אביב, להם שני ילדים ושבעה נכדים.
מעמד אקדמי

1984 – פרופ' חבר קליני
1990 – פרופ' מן המניין
1993–1997 יו"ר החוג לפדיאטריה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב
יותר מ-150 פרסומים מדעיים
יצחק זוננשיין

| --- | --- |

יצחק זוננשיין בעצרת תמיכה במדינת ישראל בלונדון במהלך מבצע שומר חומות
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
יצחק זוננשיין הוא במאי טלוויזיה ומפיק ישראלי, כיהן כיו״ר ההסתדרות העולמית הציונות בבריטניה בין השנים 2018–2021. בעברו כיהן גם כמנכ״ל הקרן רווחה לנפגעי השואה בישראל, מנהל מרכז ההסברה, המטה לטקסים ואירועים ממלכתיים ובמאי ומנהל הפקות בכיר ברשות השידור.
ביוגרפיה

זוננשיין הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדעי המדינה, ממשל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן.
כיהן כשליח של הסוכנות היהודית באוסטריה בשנים 1982–1985.
ב-1989 החל לעבוד ברשות השידור, הוא שימש כראש מחלקת הבידור של הערוץ הראשון, ב-1998 הפיק מספר מתוכניות הטלוויזיה והמופעים הגדולים של הערוץ ביניהם; "שבוע טוב" שהגיש שמואל וילוז'ני, מופעי הענק "ליל המעלות" בירושלים בשנות התשעים, מופעי אברהם פריד, קונצרטים לחזנות של עמותת "יובל", "שישי בטברנה", "שישי בגאון", סדרה על יוצרים ישראליים, בהם: דודו ברק, יורם טהרלב, נורית הירש, אהרן עמרם, אפי נצר ואחרים, סדרת "המופע המרכזי" ליום העצמאות במגדל דוד, מופעי ההתרמה של האגודה למען החייל "שירותרום" בשיתוף גלי צה"ל.
מ-2002 ועד 2006 ולאחר מכן מ-2009 ועד 2012 שימש בתפקיד ראש המשלחת הישראלית לתחרות הזמר של האירוויזיון. נוסף על כך שימש כבמאי השיר הישראלי באירוויזיון: שירי מימון ב-2005, אחינועם ניני ומירה עווד ב-2009 ואיזבו ב-2012.
ב-2006 עזב את תפקידו ברשות השידור ועבר לשמש כמנהל אירועי ה-40 שנה לאיחוד ירושלים של עיריית ירושלים והמשרד לענייני ירושלים, במסגרת תפקיד זה הפיק וביים 59 אירועים לכבוד ירושלים ובהם המצעד בניו יורק וקונצרט שהתקיים בלינקולן סנטר שבניו יורק.
ב-2008 חזר לעבודה ברשות השידור והחל לשמש כמנהל ייזום ופיתוח בערוץ, ומנהל חטיבת התוכניות של הטלוויזיה הישראלית. ב-2006 הוא נבחר לסגן הנשיא בחטיבת הבידור של איגוד השידור האירופי.
במשך השנים, היה אחראי על הפקת אירועי תרבות ובידור מרכזיים בישראל, ביניהם: אירועי יום העצמאות ויובל למדינת ישראל בערים מרכזיות בישראל, ב-2002 ביים את מופע הפתיחה של מפלגת העבודה בהיכל התרבות, ב-2011 ביים את טקס הדלקת המשואות המרכזי בהר הרצל, יצר את המופע "WOW" שמתקיים באילת, שאותו ביים עם חנוך רוזן בשנים 2000–2007, הפיק וביים את המופע גם בתאילנד ובהודו, וכיהן כמנהל הראשי של פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת. ב-2012 ביים את מופע הקרח "The Amzing Ice Show".
עבד כמפיק ובמאי עם החברות המובילות במשק: ביים והפיק את הכנס השנתי של קבוצת RAD באילת, ביים את מופע "קרלו על הבמה" של חברת תנובה ואת המופע הבין יבשתי של השקת האינטרנט המהיר של בזק "NGN" בלונדון ותל אביב.
בשנת 2014 מונה למנהל מרכז ההסברה, המטה לטקסים ואירועים ממלכתיים שם ניהל והפיק את כל האירועים והטקסים הרשמיים של ישראל, בהם טקסי הדלקת המשואות בהר הרצל, טקסי הענקת פרס ישראל ועוד.
בשנת 2016 מונה למנכ״ל הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל במסגרת הוביל את הטיפול ב-30,000 ניצולי שואה הזקוקים לטיפול סיעודי, שיקום וטיפול סוציאלי.
ב-2018 הקים את WZO UK, נציגות ההסתדרות הציונית העולמית בבריטניה. במהלך כהונתו יזם את הקמה של 37 אולפני ללימוד עברית ברחבי בריטניה, הקים תשתית לפעילות ציונית והתמודדות מול תופעת ה-BDS וצוות תגובות מיוחד, יזם את שבוע אירועי ההנצחה לנשיא לשעבר חיים הרצוג שהתקיימו בצפון אירלנד, בדבלין ובלונדון, פיתח שיתוף פעולה עם "פסטיבל לימוד" במסגרתו חיזק את התכנים הישראלים והציוניים בפסטיבל וגייס אומנים ומרצים מישראל לפסטיבל, בהם: גיל חובב, דנה אינטרנשיונל, עידן רייכל, יהורם גאון וכלת פרס ישראל מרים פרץ. הרחיב את תוכנית המורים השליחים מישראל בבתי ספר יהודיים בבריטניה ואירלנד.
במהלך שהותו בממלכה כיהן בהנהלת מועדון העסקים הישראלים ופורום הארגונים הישראלים בבריטניה.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק זבלודובסקי

| --- | --- |

 לידה:  זבלודוב
 פטירה:  1865 
 
יצחק זבלודובסקי (בכתיב ארכאי: איטשע זאבלודאווסקי; ה'תקמ"א, 1781 – ניסן ה'תרכ"ה, אפריל 1865) היה איש עסקים ופילנתרופ מראשי הקהילה היהודית בביאליסטוק. נודע בכינויו איטשקע דער גביר (-איצ'קה הגביר). זבלודובסקי החזיק בנדל"ן יקר ערך בביאליסטוק, חלקו נתרם על ידו למטרות צדקה בצוואתו.
בית המדרש שלו התפרסם בשם 'דעם גביר'ס בית־המדרש' (בית המדרש של הגביר). בית מדרש זה הפך ברבות הימים לבית הכנסת הכוראלי בביאליסטוק (גר'). בית החולים היהודי הראשון בביאליסטוק נבנה ב-1840 בידי חתנו סנדר בלוך, בעקבותיו תרם חותנו כעבור 23 שנים (1863), שנתיים לפני מותו, בית חולים יהודי מודרני.
לאחר פטירת אשתו פֶּעשֶע בכ"ח בחשון ה'תקצ"ב, 4 בנובמבר 1831, פרסם הרב חנוך זונדל בן יוסף קונטרס־מספד מיוחד בשם 'מספד־תמרורים'.
זבלודובסקי נפטר בגיל 84 והובא למנוחות בביאליסטוק בערב חג הפסח של שנת 1865. מצבת קברו המפוארת כללה לוחות אפיטף מארבעת רוחותיה.
משפחתו

בניו: מרדכי (תקנ"ט - י"ז טבת תרכ"ט), ישעיה מיכל, דוד, מאיר.
בנותיו וחתניו:
מלכה רייזל (נפטרה ליל שבת ט' טבת תרל"ח) וסנדר בלוך
פלטי ואליעזר הלברשטם
פריידא לאה ומאיר כהן
נחמה פרלס (אימה של פאולינה וילבושביץ')
חיה פרומע ונחום מינץ
מצאצאיו, משפחת זבלודובסקי המורחבת בביאליסטוק שרבים מחבריה התפרסמו בפולין ובהמשך באמריקה.
הערות שוליים

↑  נהגה: איצֶ'ה.
↑  נקבר בערב חג הפסח, כנראה נפטר יום או יומיים קודם לכן.
↑  דער ביאליסטאקער יזכור־בוך, תשמ"ב, עמ' 75.
↑  דער ביאליסטאקער יזכור־בוך, תשמ"ב, עמ' 34.
↑  פנקס ביאליסטאק, א, תש"ט, עמ' 141.
↑  פנקס ביאליסטאק, א, תש"ט, עמ' 84.
↑  תמליל הלוחות מופיע בפנקס ביאליסטאק, א, תש"ט, בנספחים עמ' 459.
↑  ידיעה על פטירת בנו, דאס נייע לעבן, 4 בנובמבר 1925.
↑  פנקס ביאליסטאק, א, תש"ט, עמ' 459.
יחסי הודו–תוניסיה

| יחסי הודו–תוניסיה |
| --- | --- |
הודו: תוניסיה


הודו: תוניסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 163,610
אוכלוסייה
1,454,183,987: 12,295,083
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 48,530
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 3,947
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה
שגרירים
פרשנט פייז: ניחמדן לאקל
יחסי הודו–תוניסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה התוניסאית. להודו שגרירות בתוניס ואילו לתוניסיה שגרירות בניו דלהי.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין הודו ותוניסיה הוקמו ב-1958. לאורך השנים, תמכה הודו בגלוי בעצמאותה של תוניסיה ומנהיגים תוניסאים שיבחו את הדמוקרטיה ההודית. ב-1963 הוקמה משלחת דיפלומטית הודית ראשונה בתוניס. בשנת 1976 נוסף לשגרירות שגריר ברמת תושב, מאחר שעד אז שגריר הודו במרוקו היה אחראי גם על היחסים עם תוניסיה. בשנת 1981 פתחה תוניסיה את שגרירותה בניו דלהי.
ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, ביקרה בתוניסיה באפריל 1984, וראש הממשלה פ. ו. נרסימהה ראו בשנת 1992. הגברת הראשונה של תוניסיה, וסילה בורגיודה ביקרה בהודו בנובמבר 1982 ואחריה ביקר בהודו ראש הממשלה מוחמד מזלי בשנת 1983.
במהלך ביקורו של סגן נשיא הודו מוחמד חמיד אנסרי בתוניסיה באוגוסט 2016, חתמו שתי המדינות על שני מזכרי הבנות לקידום עבודות יד, טכנולוגיית המידע והכלכלה הדיגיטלית. אנסארי נפגש במהלך ביקורו עם ראש הממשלה חביב אסד והסכים להגביר את שיתוף הפעולה במאבק בטרור. אסד הכריז כי "היחסים שלנו חזקים מאוד, השקפותינו דומות". הוא גם אישר כי תוניסיה תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
פסל של מהאטמה גנדי נחשף בקמפוס של אוניברסיטת מנובה על ידי מושל מנובה ב-4 באוקטובר 2016. זהו הפסל הראשון של אדם הודי בתוניסיה.
יחסים כלכליים

הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-2012 ב-562.65 מיליון דולר ב-2012, אך ירד ל-398.88 מיליון דולר ב-2013 בשל תסיסה פוליטית בתוניסיה ופגיעה בעובדי מכרה בתוניסיה. הסחר הבילטראלי ב-2015 הסתכם ב-340.25 מיליון דולר.
תוניסיה היא מקור מהימן של יצוא פוספט להודו מאז 1950. הודו מייבאת מעל 50% מהיצוא של חומצה זרחתית מתוניסיה. הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לתוניסיה הן כלי רכב, מוצרי חשמל, כותנה, מנועים, מוצרים כימיים אורגניים, גומי, אורז, קפה ותבלינים.
הודים בתוניסיה

נכון לדצמבר 2016, כ-120 אזרחים הודים ואזרחים ממוצא הודי מתגוררים בתוניסיה, כולל כמה משפחות שהתגוררו בה בעבר במשך כמה עשורים. רוב הקהילה ההודית מועסקת בידי חברות הודיות הפועלות במדינה. כמה מהם עובדים כצוות של הבנק לפיתוח אפריקה הממוקם בתוניסיה.
כמה הודים שהתגוררו בלוב נמלטו לתוניסיה במטרה לברוח ממלחמת האזרחים הלובית. ממשלת הודו פתחה במבצע לפינוי אזרחיה מלוב עקב פרוץ המלחמה. בעקבות תסיסה נוספת במדינה ב-2014 ניצלה הודו את הנמלים בג'רבה ותוניס על מנת לפנות למעלה מ-3,500 אזרחי הודו.
רשימת השגרירים לאורך השנים > שגרירי הודו לתוניסיה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| קרישנה אכריה | 1963 - 1964 | תושב רבאט |
| יוגנדרה קרישאן פורי | 1964 - 1967 | תושבת רבאט |
| מ. רסגוטה | 1967 - 1969 | תושבת רבאט |
| ק.ל. בינדרה | 1970 - 1973 |  |
| כ. בהאלה | 1973 - 1976 |  |
| פראטאפ קודמראג'ו | 1976 - 1979 |  |
| סדאהו ראם צ'אודהורי | 1979 - 1980 |  |
| ג'וזף תומאס קלוקארן | 1980 - 1984 |  |
| לקשמי נראסימה רנגאראן | 1984 - 1989 |  |
| פריטווי ראג' סוד | 1989 - 1992 |  |
| ניג'ם פרקש | 1992 - 1996 |  |
| ראמש צ'אנדרה שוקלה | 1996 - 1998 |  |
| אישרת עזיז | 1999 - 2001 |  |
| ראם מוהאן | 2001 - 2005 |  |
| אום פרקאש גופטה | 2005 - 2006 |  |
| בסנת קומאר גופטה | 2007 - 2010 |  |
| פראמיט סין רנדווה | 2010 - 2012 |  |
| נג'מה מוחמד מאליק | 2012 - 2015 |  |
| פרשנט פייז | 2016-הווה |  |
רשימת השגרירים לאורך השנים > שגרירי תוניסיה להודו

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אחמד אוניס | 1981 - 1987 |  |
| עלי טקאיה | 1987 - 1991 |  |
| חמדי אבן רג'ב | 1991 - 1994 |  |
| עבד אל-עזיז צ'בן | 1994 - 1999 |  |
| סהבי בסלי | 1999 - 2001 |  |
| אלאייז קסרי | 2001 - 2006 |  |
| ראוף קטי | 2007 - 2009 |  |
| מוחמד אלאייז אבן מרזוק | 2010 - 2011 |  |
| ניחמדן לאקל | 2011-הווה |  |
ינה מולנאר

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1880 סובוטיצה, סרביה 
 פטירה:  28 במרץ 1933 (בגיל 53) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Müller Jenő 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
ינה מולנאר, (במקור עד 1903 מילר-Müller, בהונגרית: Molnár Jenő; סובוטיצה, 20 במרץ 1880 – בודפשט, 28 במרץ 1933) היה סופר, משורר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי.
קורות חיים

ינה מולנאר נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר יאקאב מילר ובטי גולדארבייטר. וילמוש מילר היה אחיו. הוא סיים את בית הספר התיכון שלו בעיר סגד. הוא המשיך את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודפשט, שם סיים את לימודיו בשנת 1900. בשנת 1901 עבר את בחינת עריכת הדין באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה ולשכת עורכי הדין בסגד רשם אותו בפנקס המועמדים לקבלה ללשכה כעורך דין. במקביל ללימודיו, עבד ככתב עיתונים משנת 1897, כשעבד עבור עיתון הערב מדיאיר אוישאג בבודפשט במשך שנה. בשנת 1898–1899 היה עמית שכיר של "יומן סגד" (Szegedi Napló). מילר שינה אז את שם משפחתו למולנאר.
בשנת 1894 כתב עבור כתב העת ההיתולי בורשסם ינקו, והפך בו לעובד קבוע. שירו הראשון התפרסם ב-1898. הוא כתב כמה שירים ליריים, פטריוטיים, מזדמנים והומוריסטיים במשך כמה זמן לשבועונים ויומונים בבודפשט. הוא דקלם שירה וקרא פרוזה מספר פעמים באירועים חגיגיים. במשך תקופה ארוכה היה כתב של כתב העת "שוויון" (Egyenlőség) והיה מעורב באופן פעיל בעיתונות היהודית. ההומורסקות שלו הופיעו ללא הרף בעיתונים גרמניים. אחת ההצגות שלו הוצגה בתיאטרון רזידנץ (Residenz-Theater) בווינה.
חייו הפרטיים

ב-6 באפריל 1918 נשא לאישה את קלרה, בתם של אדן שנפלד וגיזלה ילינק, בטרזווארוש, בודפשט.