stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוחאללה ח'ומייני
האידאולוגיה הפוליטית ומורשתו של ח'ומייני > עמדותיו של ח'ומייני לגבי לא מוסלמים

ח'ומייני אימץ את הראייה השיעית השמרנית, כי הלא מאמינים טמאים (נאג'ים). בפירוש השיעי לאסלאם, הלא מאמינים הם אלו שאינם נמנים עם "עמי הספר" – מוסלמים, נוצרים, יהודים, וזורואסטרים. בספרו, "תאוזיח אל-מסאיל" (ליבון הבעיות), ח'ומייני טען כי ישנם 11 דברים שהופכים מוסלמי לטמא: שתן, צואה, זרע, פגר, כלב, חזיר, לא מאמין, יין, בירה, וזיעת גמל שאוכל דברים לא נקיים. ח'ומייני מסביר כי "ברגע שגבר או אישה לא מוסלמיים, ממירים את דתם לאסלאם, גופם, רוקם, הפרשות האף, והזיעה הופכים לטהורים".
בתקופת שלטונו של השאה, תקף בחריפות את הבהאים, כינה אותם (מוּרתֵד) "כופרים" וקרא לעידוד אקטיבי להמרתם לדת האסלאם. בעקבות קריאותיו, וקריאת מולות קיצוניים נוספים, השתלט אספסוף שכיר על מקדש הבהאים בטהראן, הרס אותו באופן חלקי וקרא למאמינים להיכנס ולחגוג את ניצחון האסלאם.
ח'ומייני התנגד בחריפות ליחסים טובים עם המערב, ומדינות הגוש המזרחי, והאמין כי איראן צריכה להסתמך על עצמה. הוא ראה בחלקים מהתרבות המערבית כמנוונים ומשחיתים את הנוער. לפיכך תמך בהחרמת האופנה, המוזיקה, הקולנוע והספרות המערבית. חזונו היה לראות בהתאחדותן של כל המדינות המוסלמיות לכוח אחד, וכך להימנע מלתמוך במערב או בגוש הסובייטי, והוא האמין כי חזון זה יתממש בעתיד הקרוב.
לאחר חזרתו לאיראן, פרסם ח'ומייני פתווה שהכריזה כי אין לפגוע בקהילות היהודיות והנוצריות באיראן, לאור הדעות האנטי-ישראליות שפשו בחברה לאחר המהפכה.
הממשלה בתקופת ח'ומייני איפשרה למיעוטים מסוימים (נוצרים ארמנים, יהודים וזורואסטרים) להיבחר ולבחור נציגים לפרלמנט האיראני (המג'לס).
האידאולוגיה הפוליטית ומורשתו של ח'ומייני > ח'ומייני וארצות הברית

במרבית דרשותיו החל משנות ה-60, האשים ח'ומייני את ארצות הברית בניסיון לפגוע באסלאם, בכך שהשאה, הממשלה והכוחות המזוינים האיראניים הם סוכנים אמריקניים. כך למשל ב-1964 הוא קבע בנאום: "מקור כל צרותינו הוא אמריקה. מקור כל צרותינו הוא ישראל. ישראל שייכת לאמריקה. גם חברי הפרלמנט שלנו שייכים לאמריקה. אמריקה קנתה את כולם". הוא טבע את המונח "השטן הגדול" בהפגנה לפני השגרירות האמריקנית בטהראן (ימים ספורים לפני שביית הנמצאים בה).
בהזדמנות אחרת טען: "אמריקה, הפושעת המקורית שהבעירה את העולם, ועוזריה, הציונות העולמית, כדי להגיע למטרתם, מבצעים פשעים שעטים ולשונות נבוכים מלתאר". במקום אחר קבע: "אמריקה יכולה לנצח אותנו, אך לא את המהפכה שלנו. לפיכך, אנו בטוחים בניצחוננו. הממשל האמריקני לא מבין את מושג ה'אסתשהאד' (מוות קדושים)".
האידאולוגיה הפוליטית ומורשתו של ח'ומייני > ח'ומייני וישראל

החל משנת 1963 החל ח'ומייני להאשים את היהודים ואת ישראל בניסיונות להרוס את האסלאם והכריז על ישראל כ"אויבת האסלאם". באחד מנאומיו טען כי מדינת ישראל הדפיסה מיליוני עותקים של "קוראן מזויף" בניסיון "להרוס את דתנו המהוללת". הוא טען כי ישראל מעוניינת לראות בהרס כלכלתה של איראן וכינה את חיילי השאה "סוכנים ישראלים", ולאחר מכן גם את השאה עצמו. בפני בנו מוסטפא טען, כי קיימת מזימה יהודית מתוחכמת וחשאית "לשלוט בכול" וכי "ברצונם להשתלט על העולם בעזרת אוצרות הטבע של המדינות המוסלמיות". להאשמותיו שלושה צירים מרכזיים: האשמות הקשורות למדיניותן האנטי-אסלאמית של ישראל ושל הציונות, האשמות הקשורות בשאיפתן להתפשט ואופיין האימפריאליסטי והאשמות הקשורות לעושק כלכלי של איראן ושותפות לארצות הברית ביישום מדיניות שנועדה להנציח תלות של איראן בהן. בתקופת גלותו התהדקו קשריו עם חוגים לאומיים ערביים, ואיבתו לישראל גברה.
חומייני טען כי ישראל היא התגלמות הרע, ומעצם מהותה פועלת נגד האסלאם, ולכן חובתו הדתית של כל מוסלמי היא לעמוד נגדה.
ראייתו של ח'ומייני תואמת את הראייה השיעית הקיצונית האסלאמית (בדומה לזו של ארגון חזבאללה), על איסור בקיום יחסים ישירים עם ישראל "השטן הקטן", והצורך בהשמדתה והחלפתה במדינה פלסטינית (כך למשל, קבע כי יש להסיר את "הגידול הסרטני" מהמזרח התיכון).
עם זאת, ח'ומייני לא התנגד לקבלת נשק דרך ישראל בפרשת איראן-קונטראס. ממשיכיו של ח'ומייני בהנהגת איראן ממשיכים בקו של התנגדות לישראל וקוראים להשמדתה.
משפחה וצאצאים

ב-1929 נישא לח'דיגה סאקאפי בת ה-16 (נפטרה ב-2009), לזוג נולדו 7 ילדים, שניים מהם נפטרו בילדותם. הבן הבכור מוסטפא, נולד בסביבות 1932, אחיו אחמד נולד ב-1936. הבנות פארידה וצדיקה נולדו בהפרש של שנה זו מזו לאחר לידתו של אחמד, ובת נוספת, זהרא, נולדה לזוג מאוחר יותר. בנותיו של ח'ומייני נישאו למשפחות של חכמי דת או סוחרים.
בנו הבכור של ח'ומייני, מוסטפא, שימש כעוזרו של אביו, והיה קרוב אליו מאוד (ח'ומייני כינה אותו "מאור עיני"); הוא נישא ונולדו לו שלושה ילדים. מוסטפא מת ב-21 באוקטובר ב-1977, בנסיבות לא ברורות לחלוטין, כנראה מהתקף לב או בתאונת דרכים, אולם באיראן הופצו שמועות שטענו כי מוסטפא נרצח בידי המשטרה החשאית של משטר השאה, הסאוואכ.
לאחר מותו של מוסטפא, החל אחמד לשמש כעוזרו של ח'ומייני. הוא נפטר ב-1995 בנסיבות חשודות. בנו של אחמד ח'ומייני, סייד ח'וגת אל-אסלאם חסן ח'ומייני, הוא חכם דת איראני, מזוהה עם המחנה הרפורמיסטי במדינה.
בנו של מוסטפא ח'ומייני, סייד חוסיין ח'ומייני, ריצה עוד במהלך שלטונו של סבו 6 חודשים בכלא, על נאום בו הזהיר את האיראנים מפני "כינון פאשיזם דתי, שהוא הסוג הרע יותר של פשיזם". כיום, חוסיין ח'ומייני הוא חכם דת ואחד מתומכי הדמוקרטיה הבולטים באיראן. בעקבות סכסוכיו עם השלטונות, הוא עזב לעיר כרבאלא בעיראק, לאחר פלישת האמריקנים ב-2003. בתקופת שהותו בעיראק, הוא קרא לפלישה אמריקנית לאיראן, וגירוש המשטר. הוא שב לאיראן זמן קצר לאחר עזיבתו, עם קבלת מסר מסבתו (בתול ח'ומייני), שלא יאונה לו רע.
נכדתו של ח'ומייני, זהרא אשראקי, נשואה לרזא ח'תאמי (אחיו של מוחמד ח'תאמי, נשיאה ה-5 של הרפובליקה האיראנית); היא ובעלה נמנים עם תומכי הרפורמה והדמוקרטיה הבולטים באיראן והיא נחסמה מאפשרות להשתתף בבחירות לפרלמנט איראן ב-2004. אחיה הגדול של זהרה, עלי אשראקי, נחסם מהאפשרות להשתתף בבחירות לפרלמנט על ידי מועצת שומרי החוקה ב-2008 בשל עמדותיו הרפורמיסטיות.
לקריאה נוספת

אמיר טאהירי, רוח-אללה, ח'ומייני והמהפכה האסלאמית (עם עובד 1985)
Ruhollah Khomeini, Risalah-I Tawzih al-Masail, English translation in Bat Ye'or (1985). The Dhimmi: Jews & Christians Under Islam. Madison/Teaneck, NJ: Fairleigh Dickinson University Press. ISBN 0838632629, p. 397.
הערות שוליים

↑  ח'ומייני עשה שימוש בתואר זה לראשונה בפתווה שהוציא ב-1977 (ראו בהמשך); זו הייתה הפעם הראשונה שחכם דת שיעי איראני כינה עצמו בתואר זה. על פי האסלאם השיעי (התריסרי), התואר אימאם שמור לעלי בן אבי טאלב, אחד-עשר צאצאיו הזכרים, ובהם האימאם הנסתר. אייתוללות גדולים כונו לעיתים "נאיֶב אימאם" (שליחו של האימאם הנסתר), אך מעולם לא העזו לכנות את עצמם "אימאם".
↑  רזא ח'אן, שכעת כבר המליך את עצמו לשאה ונטל את שם המשפחה פהלווי, הורה על שירות צבאי חובה לכל הגברים למשך שנתיים, וחובה על לבישת חליפות בגזרות אירופיות לכל הגברים האיראנים. צבאו של ח'אן החל במילוי הפקודות, רבבות של צעירים נשלחו לאימונים צבאיים, והחיילים גם הסירו כיסויי ראש של מולות ואף גזזו את זקנם.
↑  פגישתם השנייה והאחרונה הייתה ב-1946, כשח'ומיניי נשלח לטהראן כדי לבקש תמיכה כלכלית, בהרחבתם ובשיפוצם של המקדשים בקום.
↑  השאה פתח ב"מהפכה הלבנה" במסגרתה בוצעה רפורמה בחלוקת קרקעות לאיכרים, נתינת זכויות לנשים, ופתיחת משרות ממשלתיות גם ללא מוסלמים והכפפת ניתוב כספי הצדקה לחכמי הדת למשטר.
↑  על המעורבות האירופאית בעליית ח'ומייני לשלטון
1 2  Poupak Tafreshi, The struggle for freedom, justice, and equality, Washington University in St. Louis, ‏1 January 2010
↑   ד"ר אמירה גלבלום, מאחורי הרעלה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  בסך הכול מיוחסת לח'ומייני כתיבתם של כ-180 ספרים.
↑  Iran’s Revolutionary Guard and the Rising Cult of Mahdism: Missiles and Militias for the Apocalypse | Middle East Institute, web.archive.org, ‏2022-06-01
↑  A Shi'ite Victory That Subverted Shi'ite Tradition, רדיו אירופה החופשית
↑  זאת אף על פי שלפני כן הוא ביקר בחריפות (כפי שצוין למעלה) לתוכנית השאה לרפורמה הקרקעית, שנועדה לקחת חלק מהאדמות הרבות שהחזיקו המולות ולהעבירן לאיכרים שעבדו עליהן. התנגדותו של ח'ומייני בעבר נבעה מתפיסתו כי רפורמת הקרקעות נועדה להחליש את מעמדם של המולות באיראן, וכך להקל על מהלכי החילון של איראן.
↑  כך, דיווח העיתון אטלאעאת, הליכתם של הנערים על המוקשים, לא איפשרה לקבור אותם, מאחר שגופותיהם התפזרו ברחבי השדות. כדי לאפשר את קבורתם, הנערים החלו לנקוט בשיטה שונה, בה התגלגלו עטופים בשמיכות על המוקשים, וכך גופתם נותרה שלמה.
↑  כך למשל, במסגרת הקמפיין "הקרב ילד למען האימאם (ח'ומייני)" משפחות בהן ילד אחד נהרג בשדה הקרב, זכו לתלושי מזון, הלוואות ללא ריבית והקלות כלכליות נוספות.
↑  באתר ישראל פלסטינה
↑  משה אהרונוב, מאיר ליטבק, איראן – מקיסרות פרסית למהפכה אסלאמית (ספר 9 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ד–2014, עמ' 213.
↑  Thomas Erdbrink, Ayatollah Khomeini’s Grandson Is Disqualified From Elections, The New York Times, ‏10 February 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263606705171  PLWABN: 9810560133205606  BIBSYS: 90181290  BNC: 000063489  BNE: XX982328  BnF: cb11907692p (data)  CiNii: DA00283539  GND: 11856188X  ISNI: 0000 0001 2142 6391  LCCN: n79119039  NARA: 10581921  NDL: 00445618  NKC: jo20000075471  NLA: 36571622  NLG: 62527  NLK: KAC199634757  NSK: 000025689  NTA: 068236190  RERO: 02-A000082796  RSL: 000016955  SELIBR: 319553  SNAC: w6641pcn  SUDOC: 027371247  TDVİA: humeyni  Trove: 1298973  VcBA: 495/66547  VIAF: 88036173   WorldCat (עם VIAF): 88036173 
ח'ומייני נוחת באיראן לאחר 14 שנות גלות
יהדות קולאשי

| מספר היהודים בקולאשי לפי שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | סה"כ |  |  |  |
| 1883 | 937 |  |  |  |
| 1911 | 1,836 |  |  |  |
| 1926 | 2406 |  |  |  |
| 1970 | 9000 |  |  |  |
יהדות קולאשי הייתה קהילה מעורבת של יהודים גאורגים, שבמקורה נוצרה על ידי יהודים שהגיעו מאחלציחה, לאילשי, בנדזה, סוג'ונה ואחרים. אלו התיישבו בעיירה קולאשי שבנפת סמטרדיה בהדרגה החל משנת 1865, לאחר ביטול האריסות בגאורגיה. יהודים מקולאשי נקראים בפי יהודי גאורגיה קוּלָשׁלֵבִּי. באמצע המאה ה-20 יהודי קולאשי היוו כ-90% מתושבי העיירה.
בראשית 1953 פעלו בקולאשי ארבעה בתי כנסת בלבד, שנשארו פתוחים עד שלהי שנות ה-70 לפחות. בתחילת שנות ה-70 עזבו אותה ועלו לישראל אלפי יהודים, כחלק מגל העלייה מברית המועצות בשנות ה-70.
חיי יהודי קולאשי עד גלי העלייה לישראל

המגורים בקולאשי התקיימו על פי חלוקה לכ-30 אזורים, כל אזור נקרא על שם המשפחה הגדולה שגרה בו. במרכז העיירה עמד שוק גדול שהיווה מרכז מסחרי לכל תושבי העיירה ולתושבי הכפרים שמסביב לה. אחת השכונות בקולאשי נקראה שכונת האבּואשווילים שהגיעו מאחלציחה במחצית הראשונה של המאה ה-19. עם משפחה זו נמנו חכם אברהם מיכלאשוילי ומשפחתו.
קולאשי הייתה עיירה מטופחת בעלת נוף פסטורלי. בין יהודי גאורגיה לנוצרים המקומיים התפתחה מערכת יחסים טובה ונוחה ויחסי רווחה וכלכלה. נוצרים ויהודים למדו יחד בבית הספר המקומי.
עיקר פרנסתם של היהודים במקום התבססה על חקלאות ומסחר, וחלקם עבדו גם במקצועות חופשיים. הענף החקלאי העיקרי שבו עבדו היהודים היה גידול גפנים. בסוף שנות ה-50 ובמהלך שנות ה-60 פעלו בעיר שני מפעלי טקסטיל גדולים שנוהלו על ידי יהודים ובהם הועסקו רבים מתושבי העיירה.
קולאשי התייחדה בהיותה מרכז שוקק של הדת והמסורת היהודיים ובהיותה המקום היחיד ברחבי ברית המועצות שבו התקיים תחום שבת. היה נהוג אף לקרוא לה "ירושלים של גאורגיה". מרבית יהודי קולאשי היו אנשים אדוקים בדת, ובעיירה פעלו 4 בתי כנסת גדולים. החגים בה התאפיינו בסממנים יהודיים בולטים שנראו בכל רחבי העיירה. החתונות היהודיות בעיירה נעשו על ידי שידוכים והתקיימו באוהלים בהיעדר מקום בנוי לקיומן. כמו כן, נהוג היה לקרוא לחג הסוכות "חג האוהלים".
בין הרבנים של קולאשי ניתן למנות את חכם אהרון בוטראשוילי, חכם אברהם מיכאלשוילי, חכם יצחק מיכאלשוילי, חכם שבתי מיכאלשוילי וחכם רפאל אלאשוילי.
הרצל באזוב, מראשוני הציונים בגאורגיה, ביקר בעיירה בשנות ה-20, וכתב עליה כי ברחובות התהלכו יהודים עם ציצית ותפילין, ואף ברחוב סטלין הראשי בעיירה. תופעות אנטישמיות במהלך המאה ה-20 היו מועטות בקולאשי בשל הרוב המוחלט שאלו היוו בעיירה והמרחק היחסי שלה מהערים הגדולות במדינה. בקולאשי פעל גם בית קברות יהודי.
בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 היו בקולאשי כ-1,350 משפחות יהודיות, וממוצע הנפשות לבית עמד על 6–7 נפשות.
עליית יהודי קולאשי לישראל

יהודי קולאשי עלו לישראל בכמה גלים מרכזיים:
מספר יהודים מהעיירה החלו לעלות לארץ ישראל בסוף המאה ה-19, לצד יהודים מערים אחרות בגאורגיה, והתיישבו בין היתר בשכונת הגורג'ים בירושלים.
בעקבות המאבק של יהודי גאורגיה לעלות למדינת ישראל בסוף שנות ה-60, ועם אישור השלטונות הסובייטים, החלה עלייה מסיבית של יהודי קולאשי לישראל בתחילת שנות ה-70. רוב הקהילה עזבה את העיירה והתיישבה בערים כמו אשדוד, אשקלון, לוד ואור יהודה.
גל העלייה האחרון לישראל היה בתחילת שנות ה-90. בשנים אלו התחוללה בגאורגיה מלחמת אזרחים קשה לאחר התפרקות ברית המועצות, ואיתה גאתה אנטישמיות כלפי יהודי גאורגיה, שהשפיעה גם על יהודי קולאשי המעטים שנותרו בעיירה. בעקבותיה קולאשי התרוקנה מיהודים.
כיום לא חיים בקולאשי יהודים בכלל, אך מדי פעם מבקרים בה יהודים שנולדו בה וצאצאיהם כחלק מטיולי שורשים. פועל בה מוזיאון יהודי בבית יהודי שלא נמכר לאחר עזיבתם של דייריו, אשר מטופל ומשומר על ידי גאורגים תושבי העיירה ומדריכים מקומיים, כמו גם בית הקברות היהודי. בתים רבים בעיירה נטושים או הרוסים והעיירה בדומה לאזורים כפריים אחרים בגאורגיה, מוזנחת וענייה.
אישים יהודי גאורגיה שנולדו בקולאשי

אפרים גור
אברהם מיכאלי
מרב אלאשווילי
הרב רפאל אלאשוילי
משה מיכאלשוילי
הרב אברהם אלאשוילי
לקריאה נוספת

דפנה יזרעאל (עורכת), גיאורגיה: כותאיסי, קולאשי, אוני: מסע אל הקהילה היהודית, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2010, ISBN 9789652272737
הערות שוליים

↑  הנתונים לפי מפקדי אוכלוסין של השלטונות הסובייטים
↑  מרדכי אלטשולר, יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1941-1964, עמ' 480, מרכז זלמן לתולדות ישראל, ירושלים, מסת"ב 9789652272256
↑  http://www.jewish-heritage.org.il/subcontentpage.aspx?id=75
↑  חיים לנדאו (עיתונאי), מהומות אשדוד-אות אזעקה, על המשמר, 20 ביולי 1973
| יהדות גאורגיה לפי ערים |
| --- | --- | --- |
| גאורגיה המערבית | כותאיסי • סצ'חרה • אוני • בתומי • סוחומי • קולאשי* • סנקי • פותי • לאילשי • לוחאמולי* • זסטפוני • ואני • כובולתי • בנדזה • סוג'ונה • חובי* • זוגדידי • אוצ'מצ'ירה* • גגרה |  |
| גאורגיה המזרחית | טביליסי  • מצחתה* • גורי • סוראמי • צחינוואלי • כארלי • ציתלגורי • תלאווי • אורייתובני* • וליסציחה* • בריתי* • תמראשני* |  |
| גאורגיה הדרומית | בורג'ומי • אצקורי* • אחלציחה • אחלכלכי*  * יישובים בעבר של יהודים |  |
הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד

קרל פיליפ אדמונד ברטיל, דוכס ורמלנד (בשוודית: Carl Philip Edmund Bertil av Sverige; נולד ב-13 במאי 1979), הוא בנו השני של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב והמלכה סילביה. שימש לאחר לידתו כיורש העצר לכתר השוודי, עד לשינוי החוק בעניין.
ביוגרפיה

הנסיך קרל פיליפ נולד ב-13 במאי 1979 בסטוקהולם, לקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה ולסילביה, מלכת שוודיה, בתם של ולטר זומרלאט ואליס סוארס דה טולדו. בעת לידתו היה קרל פיליפ יורש העצר, על פי חוקי העדפת הבן הבכור שהיו קיימים בעת לידתו. שבעה חודשים לאחר לידתו (1 בינואר 1980), שונה החוק, והשווה את זכויות ירושת הכתר לנשים וגברים. מכיוון שהשינוי בוצע למפרע, חזרה אחותו הנסיכה ויקטוריה לשמש בתפקיד יורשת העצר, שבו החזיקה מאז לידתה ועד לידתו של קרל פיליפ. קרל פיליפ נמצא בסדר הירושה לאחר אחותו וילדיה.
בסדר הירושה לכתר הבריטי מקדים קרל פיליפ את אחותו, מכיוון שחוק ההסדר, המסדיר את הירושה למלוכה הבריטית, נתן עדיפות לבנים זכרים על בנות (החוק שונה בהסכמת פרת' ב-2011, אך השינוי לא הוחל למפרע). קרל פיליפ מדורג בערך במקום ה-200 בסדר ירושה זה, ואחותו אחריו.
הנסיך קרל פיליפ שירת בצבא השוודי כמפקד ספינה. למד עיצוב גרפי ברוד איילנד ובשנת 2011 סיים את לימודיו בניהול חקלאי באוניברסיטת אלנארפ.
משפחתו

ב-13 ביוני 2015 נשא לאישה את סופיה הלקוויסט, דוגמנית לשעבר, ממנה נולדו לו 3 בנים:
הנסיך אלכסנדר, דוכס סודרמנלנד (נולד ב-19 באפריל 2016)
הנסיך גבריאל, דוכס דארנה (נולד ב-31 באוגוסט 2017)
הנסיך ג'וליאן, דוכס הלנד (נולד ב- 26 במרץ 2021)
לוואר ברטון

| --- | --- |

לוואר ברטון, מאי 2012
 לידה:  16 בפברואר 1957 (בן 67) לנדשטול, גרמניה המערבית
 שם במה:  לוואר ברטון
 שם לידה:  Levardis Robert Martyn Burton Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 עיסוק:  שחקן, במאי, מפיק, סופר
 מקום לימודים:  Christian Brothers High School  בית ספר לאמנויות הבמה של אוניברסיטת דרום קליפורניה  אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 צאצאים:  Mica Burton 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  זוכה פרסי פיבודי, גראמי, אמי
 burtonwolfeentertainment.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לוואר ברטון (שמו המלא באנגלית: Levardis Robert Martyn Burton, Jr.‎; נולד ב-16 בפברואר 1957) הוא שחקן, מגיש, במאי, מפיק, וסופר אמריקאי.
פריצת הדרך של ברטון הייתה כאשר גילם את דמותו של קונטה קינטה הצעיר, במיני-סדרה זוכת הפרסים של רשת ABC "שורשים", המבוססת על רומן מאת אלכס היילי. כמו כן הוא ידוע בשל גילום דמותו של לוטננט-קומנדר ג'ורדי לה פורג' בסדרה "מסע בין כוכבים", וכן כמגיש תוכנית הילדים "Reading Rainbow" ברשת PBS.
שנותיו הראשונות

ברטון נולד לזוג הורים אמריקאים במרכז הרפואי של צבא ארצות הברית שבלנדשטול, גרמניה המערבית. אמו, אירמה ז'אן לבית כריסטיאן, הייתה עובדת סוציאלית, מנהלת ומחנכת. אביו, לווארדיס רוברט מרטין ברטון, היה צלם עבור חיל הקשר של צבא ארצות הברית, אשר באותו הזמן הוצב בלנדשטול. ברטון ושתי אחיותיו גודלו על ידי אמם, בסקרמנטו, קליפורניה. ברטון גדל כקתולי, ובגיל 13 נכנס לסמינר לכמרים, בגולט, קליפורניה, על מנת להפוך לכומר. הוא למד בתיכון "אחים נוצרים" וסיים לימודיו בשנת 1974. הוא בוגר של בית הספר לתיאטרון של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
"שורשים"

לוואר ברטון עלה לגדולה בשנת 1977, כאשר שיחק את דמותו של "קונטה קינטה" בסדרת הדרמה עטורת הפרסים של ABC - "שורשים". האודישן של ברטון לתפקיד של קינטה היה הראשון שלו בקריירה המקצועית שלו. כתוצאה מהביצועים שלו, הוא היה מועמד לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה. ברטון חזר לגלם את התפקיד של קונטה קינטה בשנת 1988, בסרט הטלוויזיה "Roots: The Gift". כשנשאל לגבי ההשפעות החברתיות של "שורשים", בריטון מצוטט כאומר: "זה הרחיב את התודעה של אנשים. שחורים ולבנים התחילו לראות אחד את שני כבני אדם, לא כסטריאוטיפים. ואם אתה זורק אבן לתוך האגם, אתה הולך לקבל אדוות. אני חושב שהדבר היחיד שקבוע הוא שינוי, והוא תמיד איטי. בכל דבר שקורה בן-לילה חסר משהו יסודי. שורשים הם חלק משינוי מגמה, שעדיין מתרחש".
קריירה מוקדמת

ברטון שחק תפקיד של מבקר ב-"Fantasy Island", השתתף ב-"Battle of the Network Stars", התארח אצל "החבובות" בתוכנית מיוחדת לקראת צאתו לאקרנים של סרט הקולנוע "החבובות - הסרט", והיה אורח קבוע במספר שעשועוני-טלוויזיה. בשנת 1985 הוא הופיע בוידאו קליפ של השיר "Word Up!‎", שבוצע על ידי להקת הפאנק/R&B ‏Cameo.
ברטון קיבל הזמנה להנחות את "Rebop", סדרת טלוויזיה רב-תרבותית המיועדת לאנשים בגילים צעירים 9–15, בהפקת PBS.
Reading Rainbow

ברטון היה מנחה ומפיק של תוכנית הילדים "Reading Rainbow" של רשת PBS החל משנת 1983.‏ הסדרה רצה במשך 23 עונות, מה שהופך אותה לאחד מהתוכניות הוותיקות ביותר לילדים ברשת שידור. יתר על כן, הסדרה זכתה במספר רב של פרסים במהלך שנות שידוריה הרבות, כולל פרס פיבודי ו-26 פרסי אמי, עשרה מהם בקטגוריה "תוכנית הילדים הטובה ביותר".
ברטון עצמו זכה ב-12 פרסי אמי כמנחה וכמפיק התוכנית. לאחר שהתוכנית ירדה מהאוויר בשנת 2006, ברטון ושותפו לעסקים, מארק וולף, רכשו את הזכויות העולמיות למותג, ויצרו את RRKIDZ, חברת מדיה חדשה לילדים. בשנת 2012, התוכנית "Reading Rainbow" עובדה ליישום אייפד, וזכתה להצלחה מיידית, והפכה ליישום החינוכי מס' 1 בתוך 36 שעות. ב-RRKIDZ, ברטון שימש כאחד המייסדים, על מנת להבטיח שהפרויקטים המופקים תחת המותג יעמדו בציפיות הגבוהות ובאמון שיש למותג "Reading Rainbow".
"מסע בין כוכבים: הדור הבא"

בשנת 1986, ג'ין רודנברי פנה אל ברטון, והציע לו לגלם את דמותו של לוטננט ג'ורדי לה פורג' בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". ג'ורדי הוא עיוור, אולם מתאפשר לו לראות באמצעות שימוש במכשיר תותב הנקרא "וייזור", המורכב מעל עייניו. לה פורג' הוא ההגאי של האנטרפרייז-D, והחל מהעונה השנייה של התוכנית - המהנדס הראשי שלה. באותו הזמן, ברטון היה שחקן מוכר הרבה יותר בארצות הברית מאשר פטריק סטיוארט, בשל הפרסום לו זכה בעקבות הופעותיו ב"שורשים" וב-"Reading Rainbow". סוכנות הידיעות AP דיווחה כי תפקידו של ברטון היה למעשה "ספוק החדש".
ברטון שב לגלם את דמותו של ג'ורדי לה פורג' גם בארבעת סרטי הקולנוע העלילתיים, המבוססים על סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", החל מ-"מסע בין כוכבים: דורות" (1994), ועד לכ-"מסע בין כוכבים: נמסיס" (2002). ברטון ביים פרק מעונה 2 של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" בשם "Dreadnought". כמו כן, ברטון ביים והופיע בפרק מעונה 5 של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" בשם "Timeless", וביים מספר פרקים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ושל "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
הופעות אחרות

בטלוויזיה, ברטון סייע להמחיז את הימים האחרונים של כת ההתאבדות של ג'ים ג'ונס בגיאנה, חייו ותקופתו של ג'סי אוונס, ואת חייו של בוקר טי. וושינגטון בן ה-9. הוא גילם את מרטין לותר קינג בשנת 2001 בסרט "עלי". הוא גם גילם את דמותו של רון לה-פלור, מהדטרויט טייגרס, בסרט הטלוויזיה "One in a Million, The Ron LeFlore Story".
בשנת 1987, ברטון שחק את דמותו של דייב רובינסון, עיתונאי וכתב ספורט, בעונה השלישית של "רצח במשיכת קולמוס", פרק 16: "Death Takes a Dive", בכיכובה של אנג'לה לאנסברי כג'סיקה פלטשר.
כמו כן, ברטון העניק את קולו למספר פרויקטים באנימציה, לרבות דמותו של קוואמי ב-"קפטן פלאנט" (שנים 1990–1993) וב-"ההרפתקאות החדשות של קפטן פלאנט" (שנים 1993–1996), "איש משפחה", "באטמן: איש העטלף" ו-"Gargoyles".
ברטון הופיע מספר פעמים ככוכב אורח בשעשועון הטלוויזיה "הפירמידה" (בארץ שעשועון זה נקרא "שחק אותה") בהנחיית דיק קלארק, משנת 1982 ועד שנת 1988. ביחד עם ויל ויטון, רוברט פיקארדו, דניס קרוסבי, רוקסן דוסון, ג'ון דה לנסי, ויליאם שאטנר וארמין שימרמן, ברטון השתתף בתוכנית המיוחדת למסע בין כוכבים של "החוליה החלשה". ברטון עלה לשלב הגמר, בו הוא הביס את יריבו האחרון פיקארדו, וזכה בתואר "החוליה החזקה ביותר" וב-167,500 $ לצדקה שלו, סכום שיא לתוכנית באותו הזמן, וסכום הזכייה הגבוה ביותר בכל מהדורות הסלבריטאים של התוכנית.
לברטון היו מספר הופעות אורח בסדרות סיטקום, דוגמת "בקר".
ברטון הפיק והינחה סרט תיעודי בשם "The Science of Peace", אשר העבודה עליו החלה בשנת 2007. הסרט חוקר את המדע והטכנולוגיה אשר נועדו לאפשר שלום בעולם, המכונה לעיתים "מדעי שלום". הסרט בוחן כמה מהמושגים של תודעה משותפת, לאחר שמומן בחלקו על ידי המכון למדעים נואטיים.
הוא הופיע בפרק ה-1 באפריל של "Smosh", מתחזה להשתלט על הערוץ ומבצע עריכות שונות בסרטוני וידאו פופולריים של Smosh.‏
הוא מופיע מדי פעם בתוכנית הפודקאסט "This Week in Tech", שבה הוא הכריז על עצמו "חנון"; עוד הוא השתתף בתערוכה הבינלאומית של אלקטרוניקה לצרכנים 2010.‏
בשנת 2010, הוא הופיע בתוכנית "Tim and Eric Awesome Show, Great Job!", כרוח רפאים של עצמו, בפרק "Greene Machine".
בחודש פברואר 2011, ברטון הופיע בתפקיד עצמו ב-"קומיוניטי" של NBC, בפרק "Intermediate Documentary Filmmaking"; בשבוע שלאחר מכן הופיע בסדרה "המפץ הגדול" של CBS, בפרק "The Toast Derivation", כמו גם בחודש נובמבר 2012, בפרק "The Habitation Configuration".
בימוי

במהלך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 ברטון ביים פרקים עבור כל אחת מסדרות מסע בין כוכבים השונות שהיו באותו הזמן בהפקה. הוא ביים יותר פרקי מסע בין כוכבים מאשר כל שחקן-לשעבר אחר של הסדרה.
ברטון הוא חבר בדירקטוריון של איגוד הבמאים של אמריקה (Directors Guild of America).
ברטון ביים פרקים של "מכושפות", "ג'אג", ו-"Soul Food: The Series", את המיני-סדרה "Miracle's Boys" ואת הסרט התיעודי "The Tiger Woods Story".
עבודת הבימוי הראשונה שלו לקולנוע הייתה בשנת 2003, עם הסרט "Blizzard", ועל כך זה בפרס "Best of Fest" מפסטיבל סרטי הילדים הבינלאומיים בשיקגו, ומועמדות לפרס ג'יני עבור עבודתו על שיר הנושא, "Center of My Heart".
בשנת 1999 הוא ביים את סרט הטלוויזיה "Smart House" בהפקת ערוץ דיסני, בו כיכבו קייטי סגל, קווין קילנר וג'סיקה סטין.
הפרויקט האחרון שלו כבמאי, "Reach for Me", שבו גם שיחק תפקיד משנה, שוחרר לבתי הקולנוע במרץ 2008. הסרט הופק על ידי המפיק הוותיק מארק וולף, אשר חבר לברטון רשמית בשנת 2010, ויחד הקימו את "Burton/Wolfe Entertainment". על פי ברטון, BWE תפיק סרטי קולנוע, טלוויזיה, תכנים לאינטרנט ועוד. "אנחנו מחפשים לספר סיפורים. בכל מקום שיש מסך - BWE יהיו שם. זו התוכנית שלנו".
חיים אישיים

ברטון התחתן עם המאפרת סטפני קוזארט בשנת 1992, ובשנת 1994 נולדה להם בת. ברטון, אשתו ובתם מתגוררים כיום בשברמן-אוקס, קליפורניה בנוסף יש לו בן ממערכת יחסים קודמת משנת 1980. על פי בדיקת DNA, ברטון קשור לעם האוסה שבניגריה.