stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלסטון סייג'

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1993 (בת 31) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם במה:  Halston Sage 
 שם לידה:  Halston Jean Schrage 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 פרופיל ב-IMDb
 
הלסטון סייג' (באנגלית: Halston Sage; נולדה ב-10 במאי 1993) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה, המוכרת מתפקידה בתור גרייס קינג בסדרה "המדריך לרוק" (2012) של ניקלודיאון, מתפקידה בתור אלרה קיטן בסדרת המדע-בדיוני "האורוויל" (2019-2017) בפוקס, ובשל הופעתה בתור איינסלי וויטלי בדרמת הפשע "הבן האובד" (2021-2019) של פוקס.
בקולנוע, התפרסמה מתפקידיה בסרטים "ערים של נייר" (2015), "צמרמורת" (2015), "לפני שאפול" (2017) ובתור גיבורת העל דאזלר בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה" (2019).
ביוגרפיה

סייג' נולדה וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה. יש לה אח ואחות צעירים ממנה. סייגי היא יהודייה. בעבר רכבה על סוסים והשתתפה בתחרויות רכיבה היא הייתה עורכת העיתון של בית הספר התיכון שלה.
קריירה > טלוויזיה

הקריירה של סייג' החלה ב-2011, כאשר לוהקה לתפקיד גרייס בסדרת ניקלודיאון "How to Rock", ששודרה לראשונה ב-4 בפברואר 2012, ובוטלה בסיום עונתה הראשונה. היא גם התארחה בסדרת הטלוויזיה "ויקטוריוס" של ניקלודיאון ובסדרה "Bucket & Skinner's Epic Adventures". בפברואר 2013, לוהקה סייג' לסדרת מותחן הטלוויזיה של NBC קצרת המועד "Crisis", כשגילמה את אמבר, בתו של דמותה של ג'יליאן אנדרסון. ב-2016 לוהקה לתפקיד הראשי בתור אלארה בסדרת המדע בדיוני "האורוויל", שהוקרנה לראשונה בערוץ פוקס ב-10 בספטמבר 2017. בינואר 2019 דווח שסייג' עזבה את הסדרה לאחר שידור הפרק "Home", אם כי עזיבתה נחשבה פתוחה לחזרה אפשרית בעתיד.
קריירה > קולנוע

בשנת 2012 הופיעה סייג' בתור בריאנה בדרמת הנעורים "הפעם הראשונה". ב-2013 היא הופיעה בסרטים "בלינג רינג", "מגודלים 2" ו-"Poker Night".
בשנת 2104 הופיעה בסרט "שכנים" בו שגילמה את חברתו של דמותו של זאק אפרון, ברוק שי. סייג' הייתה מועמדת לפרס "הנשיקה הטובה ביותר" של MTV על הנשיקה שלה על המסך עם רוז ביירן בסרט "שכנים".
בשנת 2015, סיי' גילמה את לייסי פמברטון בסרט "ערים של נייר". באותה שנה, היא שיחקה יחד בסרט האימה "צמרמורת", ולוהקה לתפקיד קנדל בסרט "שבט הזומבים", שבמרכזו קבוצה של צופים שמתמודדים עם התקפת זומבים בעיירה שלהם. בשנת 2017 היא שיחקה בת תיכון פופולרית אחרת, לינדזי אדג'קומב, בסרט "לפני שאפול".
ב-2016, הצטלמה לסרט הקומדיה הדרמטית "People You May Know", ולוהקה לסרט המתח "אהבה הורסת" לצדה של בלה ת'ורן. בשנת 2018 היא לוהקה לסרט "הקיץ האחרון". בשנת 2019 הופיעה בהופעת קמע בתור גיבורת העל המוטאנטית דאזלר בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה".
בשנת 2021, הפיקה וכיכבה בסרט הקומדיה העצמאי "הרשימה".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | הפעם הראשונה | בריאנה |  |
| 2013 | בלינג רינג | אמנדה |  |
| 2013 | מגודלים 2 | ננסי ארבוקל |  |
| 2014 | שכנים | ברוק שי |  |
| 2014 | Poker Night | איימי |  |
| 2015 | ערים של נייר | לייסי פמברטון |  |
| 2015 | צמרמורת | טיילור |  |
| 2015 | שבט הזומבים | קנדל גרנט |  |
| 2017 | לפני שאפול | לינדזי אדג'קומב |  |
| 2017 | People You May Know | טאשה |  |
| 2017 | אהבה הורסת | אליסון יואיט |  |
| 2019 | לייט נייט | זואי מרטלין |  |
| 2019 | הקיץ האחרון | ארין סינקלייר |  |
| 2019 | אקס-מן: הפניקס האפלה | דאזלר |  |
| 2023 | The List | אבי | גם מפיקה בפועל |
| 2023 | Daughter of the Bride | קייט יורק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | ויקטוריוס | סיידי | פרק: "Beggin' on Your Knees" |
| 2012 | המדריך לרוק | גרייס קינג | תפקיד ראשי; 25 פרקים |
| 2012 | Bucket & Skinner's Epic Adventures | קתרין טומס | פרק: "Epic Crashers" |
| 2014 | Crisis | אמבר פיץ' | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2017–2019, 2022 | האורוויל | אלרה קיטן | תפקיד ראשי (עונות 1–2); תפקיד אורח (עונה 3); 17 פרקים |
| 2019 | מגנום, בלש פרטי | וילה | פרק: "Winner Takes All" |
| 2019–2021 | הבן אובד | איינסלי וויטלי | תפקיד ראשי (2 עונות); 33 פרקים |
המין

| --- | --- |

 המין
מבנה המולקולה של המין
 כללי
שם: המין (Haemin/Hemin)
נוסחה כימית: C34H32N4O4FeCl
מסה מולרית: 651.94 g/mol
מספר CAS: 16009-13-5
מראה: מוצק חום-אדמדם
המין (Hemin / Haemin) הוא צורת גביש הכלוריד של הם, שנוסחתו הכימית C34H32N4O4FeCl וצבעו חום-אדמדם.
מחלות

המין נחשב ל"גורם האיקס" הנדרש לגידול של Haemophilus influenzae.
שיטות מדעיות לזיהוי פלילי

ניתן לייצר המין מהמוגלובין על ידי מה שמכונה בדיקת טייכמן על שם לודוויג טייכמן, כאשר המוגלובין מחומם בחומצה אצטית קרחונית (רוויה בנתרן כלוריד). זה יכול לשמש לאיתור עקבות דם.
המימורפיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Zn4Si2O7(OH)2•H2O
 מערך קריסטלוגרפי:  אורתורומבי
 צורת הגביש:  גבישים בעלי קצוות בצורות שונות (המימורפיים), כמו כן דמויי כרבולת, פטמתיים, זקיפיים, או בגוש דמוי אשכול ענבים.
 צבע:  לבן, כחול, ירקרק וחסר צבע
 ברק:  זגוגי, משיי.
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה.
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד (לאורך הגביש)
 שבירה:  בלתי שווה עד דמוית קונכייה.
 קשיות:  5-4.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.525-3.516
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  בעל תכונות פיאזואלקטריות ופירואלקטריות ניכרות
 מינרלים נלווים:  סמיתסוניט, לימוניט, וקלציט
המימורפיט הוא מינרל השייך לקבוצת המינרלים הסורוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים) והוא אחד המינרלים הסורוסיליקטיים הנפוצים יותר. את ההמימורפיט היה נהוג לכרות מימים ימימה מהשכבות העליונות של עפרות אבץ ועופרת. ההמימורפיט מופיע בדרך כלל עם המינרל סמיתסוניט. למעשה נהגו בדרך כלל להניח כי המימורפיט וסמיתסוניט הם מינרל אחד שאותו היה נהוג לסווג תחת השם קלמין. במחצית השנייה של המאה ה-18 התגלה כי תחת השם קלמין קיימים שני מינרלים שונים, פחמה (קרבונט CO3) של אבץ וסיליקט של אבץ, שהם בדרך כלל דומים מאוד.
הסיליקט (Zn4Si2O7(OH)2) היה הסוג הנדיר יותר מבין השניים וכונה המימורפיט בשל ההתפתחות ההמימורפית (מיוונית, "המי" – חצי ו"מורפוס" – צורה) של גבישיו. בצורה בלתי שגרתית זו, האופיינית למספר מועט של מינרלים כדוגמת הטורמלין, יש לשני קצותיו של הגביש צורה שונה. קצה אחד, "תחתית הגביש" הוא שטוח והקצה השני, "פסגת הגביש", הוא בצורת פירמידה. הגביש בנוי מארבעונים של ZnO3OH (האבץ במרכז הארבעון ושלושת אטומי החמצן וקבוצת ההידרוקסיל נמצאים בקודקודים) משולבים עם קבוצות של Si2O7 ומולקולות של מים. כל הארבעונים מסודרים באותו אופן כך שאחת הפאות מקבילה לבסיס השטוח של הגביש ו"קצה" הארבעון מצביע אל הקצה בצורת הפירמידה של הגביש. בצורתו הנפוצה מתפתח ההמימורפיט כקליפות ובשכבות, כמו כן במקבצים גושיים חסרי צורה, גרגריים, מעוגלים ודמויי כליה, מקווקווים במעגלים קונצנטריים, או במקבצים נדירים דמוי מניפה של גבישים שקופים דמויי מחט, סיביים או זקיפיים.
בכמה דגימות של המימורפיט המוקרנים בקרינה אולטרה סגולה של גלים קצרים (253.7 ננומטר) מופיעה קרינה פלואורסצנטית ירוקה חזקה בעוד שבהקרנה בגלים ארוכים של קרינה אולטרה סגולה מופיעה קרינה פלואורסצנטית ורודה חלשה.
תפוצה

ההמימורפיט הוא בדרך כלל תוצאה של חמצון של החלקים העליונים של מרבצי עפרה של ספלריט ויחד עם מינרלים משניים נוספים הם יוצרים את סוג הסלע המכונה "כיפת הברזל" או גוסן. המימורפיט הוא מחצב חשוב של אבץ ומכיל עד 54.2% אבץ מהרכבו.
האזורים שעל גבול בלגיה-גרמניה מוכרים היטב בשל מרבצי ההמימורפיט ממקור מטאסומטי, בייחוד מאזור העיר אאכן בגרמניה וממכרה האבץ "ויל מונטן" (בצרפתית Vieille Montagne ההר העתיק), שבין השנים 1816 ו-1919 היה במרכז מדינה אירופאית זערורית ששטחה 3.5 קמ"ר ששמה מורסנט, שהתקיימה רק משום ששתי שכנותיה הגדולות לא הצליחו להגיע להסכמה למי תהיה שייכת, ולכן החליטו להפכה לשטח נייטרלי שבו ישלטו שתיהן שווה בשווה. מרבצים נוספים קיימים בסביבות טרנוביץ שבשלזיה עילית שבפולין, סמוך לפניקסוויל שבפנסילבניה, מחוז האבץ-עופרת של מדינת מיזורי, עיירת הרפאים אלקהורן שבמדינת מונטנה, העיירה לידוויל שבקולורדו והרי אורגן שבניו מקסיקו בארצות הברית וכמה מקומות בצפון אפריקה. מקומות נוספים בהם מוצאים המימורפיט הם מרבץ פדנג בסמוך למא סוד שבמערב תאילנד, באי סרדיניה, ליד העיר נרצ'ינסק בסיביר, רבלי בסלובניה, בליברג במחוז קרינתיה שבאוסטריה, וסמוך לעיירה מטלוק שבמחוז דרבישייר שבאנגליה.
לקריאה נוספת

Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., ISBN 0-471-80580-7
Boni, M., Gilg, H.A., Aversa, G., and Balassone, G., 2003, The "Calamine" of southwest Sardinia: Geology, mineralogy, and stable isotope geochemistry of supergene Zn mineralization: Economic Geology, v. 98, p. 731-748.
Reynolds, N.A., Chisnall, T.W., Kaewsang, K., Keesaneyabutr, C., and Taksavasu, T., 2003, The Padaeng supergene nonsulfide zinc deposit, Mae Sod, Thailand: Economic Geology, v. 98, p. 773-785.
הפיצוץ במטה מפלגת הרפובליקה האסלאמית

| --- | --- |
 תאריך:  28 ביוני 1981 
 מקום:  טהראן 
 סוג:  פיגוע 
 הרוגים:  74 
 
בול איראני המנציח את חללי הפיצוץ
הפיצוץ במטה מפלגת הרפובליקה האסלאמית, או הפיגוע בשבעה בתיר (בפרסית: هفت تیر, "הפת תיר") הוא פיצוץ שהתרחש במטה מפלגת הרפובליקה האסלאמית בטהראן ב-28 ביוני 1981 (שבעה בחודש תיר שנת 1360 לפי לוח השנה הפרסי) במהלך פגישה של בכירי המפלגה, והביא למותם של 74 מבכירי הרפובליקה האסלאמית של איראן. בין הנספים היו ראש הרשות השופטת אייתוללה מוחמד בהשתי (שנחשב באותה עת לאדם השני בכוחו באיראן, לאחר האימאם ח'ומייני), ארבעה שרים, עשרים ושבעה חברי מג'לס (הפרלמנט האיראני) ובכירים רבים נוספים. הדעה הרווחת כיום היא כי מבצעי הפיגוע השתייכו לתנועת מוג'אהדין ח'לק.
פנים המאוזוליאום להנצחת חללי הפיצוץ
הפיצוץ במטה המפלגה ומספר החללים הגדול בו, וכן פיצוץ נוסף שהתרחש כחודשיים מאוחר יותר ב-30 באוגוסט 1981 ובו מצאו את מותם ראש ממשלת איראן מוחמד-ג'וואד באהונר ונשיא המדינה מוחמד עלי רג'אי לצד בכירים נוספים, טלטלו את המערכת הפוליטית באיראן ונחשבים לאירועים מכוננים בהיסטוריה של הרפובליקה האסלאמית של איראן. האירוע מונצח במאוזוליאום לחללי הפת תיר הנמצא בבית הקברות בהשת זהרא בטהראן, ובכיכרות ומוסדות רבים בטהראן (למשל כיכר הפת תיר, שבסמוך לה נמצאת תחנת הרכבת התחתית "חללי הפת תיר") וברחבי איראן.
מבצעי הפיגוע

במהלך השנים הופנו אצבעות מאשימות כנגד מספר רב של גורמים כאחראים לאירוע, וביניהם יוצאי ארגון הביטחון של משטר השאה "סאוואכ", גורמים עיראקיים, ארגון מוג'אהדין ח'לק, ארגוני אופוזיציה איראניים שונים וכן גורמים מערביים ובהם ארצות הברית וישראל. הדעה הרווחת כיום היא שארגון מוג'אהדין ח'לק עמד מאחורי הפעולה, וזה גם הכיוון שהמשטר האיראני מצדד בו. בדצמבר 2015 נרצח בהולנד מוחמד רזא קולאהי, שנחשד על ידי המשטר האיראני כאדם שהטמין את הפצצה במטה המפלגה ביוני 1981

.
הערות שוליים

↑  לפחות 69 ממנהיגי המהפכה המוסלמית באיראן נהרגו בפיצוץ שלשום, דבר, 30 ביוני 1981 – בתאריך זה התקיימו בישראל הבחירות לכנסת העשירית, והידיעה הזו נדחקה לעמודים הפנימיים. מאחר שהפיצוץ אירע ב-28 ביוני בשעה 20:20 לפי שעון טהראן, הדיווח עליו התפרסם בעיתון רק ב-30 ביוני.
↑  ראש הממשלה מוחמד עלי רג'אי ויו"ר הפרלמנט, שהשתתפו אף הם בישיבה, עזבו את המקום דקות לפני הפיצוץ וכך ניצלו (קריאה להתקוממות 14 מליון תורכים־איראניים, דבר, 2 ביולי 1981). לאחר הפיגוע, ב-24 ביולי, מונה רג'אי לנשיא המדינה, אך הוא נהרג בפיצוץ נוסף ב-30 באוגוסט 1981.
↑  https://www.wikidata.org/wiki/Q5780103
↑  35°42′57″N 51°25′34″E﻿ / ﻿35.71572046541254°N 51.42618921378216°E﻿ / 35.71572046541254; 51.42618921378216
↑  למשל כיכר הפת תיר בעיר סמנאן, 35°34′26″N 53°24′00″E﻿ / ﻿35.57396699909256°N 53.40005639463158°E﻿ / 35.57396699909256; 53.40005639463158, ואצטדיון הפת תיר בעיר צ'אלוס, 36°39′33″N 51°25′23″E﻿ / ﻿36.659185554723585°N 51.42318652033275°E﻿ / 36.659185554723585; 51.42318652033275
↑  Iran: Enemies of the Clergy, TIME, ‏20 ביולי 1981 (באנגלית)
↑  אלדד בק, ״נארקוס״ גרסת הולנד: ברון הסמים המרוקני שמשליט טרור ברחובות אמסטרדם, באתר ישראל היום, 15 ביולי 2021
↑  מיכאל סגל, כך איראן משתמשת בארגוני פשע בינ"ל כדי לחסל מתנגדים, באתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, ‏23 בדצמבר 2020
↑  Another Twist In Mysterious Murder  Of 1981 Tehran Bombing Suspect, Radio Farda, ‏30 במאי 2018 (באנגלית)
תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית

תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית היא תוכנית צבאית של קוריאה הצפונית לייצור נשק גרעיני, הכוללת ייצור טילים בליסטיים בין-יבשתיים הנושאים ראשי נפץ גרעיניים. תוכנית הגרעין מנוהלת באופן ישיר על ידי שליט המדינה. בשנת 2003 ביטלה קוריאה הצפונית את חתימתה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, ובאוקטובר 2006 ביצעה את הניסוי הגרעיני הראשון שלה. מאז ביצעה שישה ניסויים בנשק גרעיני, בהם ניסוי בפצצת מימן ופיתחה ארסנל טילים בליסטיים בהם טילים בליסטיים בין-יבשתיים המסוגלים לפגוע בקוריאה הדרומית, ביפן, בסין ובארצות הברית. באוגוסט 2017 שיגרה קוריאה הצפונית טיל בליסטי שחדר לשטחה האווירי של יפן. בחודש שלאחר מכן ביצעה שיגור נוסף מעל שטחי יפן. החל מדצמבר 2011, שליט קוריאה הצפונית האחראי על תוכנית הגרעין הוא קים ג'ונג-און.
פיתוח נשק גרעיני > היסטוריה

החל משנות ה-60 קוריאה הצפונית החלה במאמצים להקמת תוכנית גרעין שהתבטאו בפתיחת הכור הגרעיני המחקרי הראשון במדינה באמצעות תמיכה סובייטית. בשנות ה-80 החלה הפעלה של מתקנים להעשרת אורניום. ב-1985 החלה קוריאה הצפונית בתהליך החתימה על אמנת ה-NPT. ב-1989 הוכיחו תמונות לוויין של ארצות הברית את קיומם של מתקנים לייצור נשק גרעיני בקוריאה הצפונית. ארצות הברית ניסתה לעודד את קוריאה הצפונית להשלים את החתימה על ה-NPT ואף הסיגה נשק גרעיני שהציבה בקוריאה הדרומית. ב-1992 אפשרה קוריאה הצפונית לסוכנות לאנרגיה אטומית להכניס פקחים למתקניה. פקחי הסוכנות לאנרגיה אטומית מצאו סתירות בהצהרותיה של קוריאה הצפונית ומצאו ראיות כי קוריאה הצפונית מסתירה את ההיקף האמיתי של הפקת הפלוטוניום במדינה. ב-1993 איימה קוריאה הצפונית לחזור בה מהחתימה על ה-NPT. ראש הסוכנות לאנרגיה אטומית הצהיר כי הוא אינו מסוגל לערוב שקוריאה הצפונית לא מפתחת נשק גרעיני.
ב-1994 נחתם הסכם בין קוריאה הצפונית לארצות הברית שנועד לחזק את תוכנית האנרגיה של קוריאה הצפונית תוך עצירת ההתחמשות הגרעינית שלה ולעודד נורמליזציה בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית. עם חילופי הממשל בארצות הברית ובעקבות הפרות של ההסכמים מצד שתי המדינות, ב-2002 נפסקו המגעים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית, וההסכמים בוטלו. בהמשך נחשף כי החל משנות ה-90 קוריאה הצפונית השתמשה בטכנולוגיה גרעינית פקיסטנית. בינואר 2003 הודיעה קוריאה הצפונית מחדש על ביטול החתימה על ה-NPT. בעקבות זאת, באוגוסט 2003 החלו שיחות שש המדינות (אנ') שהתקיימו בשישה סבבים. בשיחות השתתפו ארצות הברית, רוסיה, סין, יפן, קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
פיתוח נשק גרעיני > ניסויים גרעיניים ראשונים

במהלך הפוגה בשיחות בין שש המדינות ב-2006 החלה מתיחות בין קוריאה הצפונית לארצות הברית, ובעקבותיה ביצעה מספר ניסויי טילים תוך התעלמות מגינויי הקהילה הבינלאומית. ב-9 באוקטובר 2006 ביצעה קוריאה הצפונית את הניסוי הראשון שלה בנשק גרעיני. סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית הודיעה כי הניסוי עבר בהצלחה וללא דליפה רדיואקטיבית. הניסוי גרם לרעידת אדמה באזור בעוצמה 4.2, ולפיצוץ בגודל השקול ל-0.5 קילוטון TNT. הניסוי גרר גינוי חריף ממדינות בכל רחבי העולם, ומועצת הביטחון של האומות המאוחדות אימצה את החלטה 1718 המטילה סנקציות כלכליות על קוריאה הצפונית. בעקבות הניסוי, חזרו שש המדינות להמשך השיחות במטרה להגיע להסכם עם קוריאה הצפונית. ב-6 בינואר 2007 ממשלת קוריאה הצפונית אישרה כי היא מחזיקה בנשק גרעיני, ובכך הפכה למדינה השמינית בעולם בעלת נשק גרעיני.
ב-13 בפברואר 2007, הודיע נציג ארצות הברית בשיחות שש המדינות, כריסטופר היל, על השלמת מגעים לעסקה עם קוריאה הצפונית בעקבותיה תפסיק את פעילות הכור הגרעיני הראשי במדינה בתמורה לסיוע כלכלי והסרתה מרשימת תומכות הטרור של ארצות הברית. בנוסף הכריז על סיום הסבב החמישי של השיחות, ועל המשך קיום סבב שישי במהלך שנת 2007 לתיאום ופיקוח על שמירת תנאי ההסכם מצד קוריאה הצפונית. בחודש ספטמבר 2007 הסתיים הסבב השישי של השיחות.
ב-5 באפריל 2009, שיגרה קוריאה הצפונית לווין באמצעות טיל בליסטי. ארצות הברית ומדינות נוספות גינו בחריפות את השיגור בטענה ששימוש בטיל בליסטי מהווה הפרה של החלטה 1718 של מועצת הביטחון ושל הסכמי פברואר 2007. בתגובה לגינוי האמריקאי, קוריאה הצפונית הודיעה על יציאה משיחות שש המדינות. ב-25 באפריל 2009 קוריאה הצפונית הודיעה על חידוש ההפעלה של מתקני הגרעין במדינה וחודש לאחר מכן, ב-25 במאי, ביצעה ניסוי שני בנשק גרעיני. הניסוי בוצע במתקן תת-קרקעי וגרם לרעידת אדמה בעוצמה 4.7 ולפיצוץ בעוצמה 2.4 קילוטון. ב-12 ביוני, מועצת הביטחון של האו"ם הטילה סנקציות נוספות במסגרת החלטה 1874.
פיתוח נשק גרעיני > משבר 2013

לאחר חילופי השלטון בדצמבר 2011, ב-13 באפריל וב-12 בדצמבר 2012 שיגרה קוריאה הצפונית שני לוויינים באמצעות טילים בליסטיים. מועצת הביטחון גינתה את השיגורים בינואר 2013 בהחלטה 2087. בתגובה להחלטת מועצת הביטחון, הכריזה קוריאה הצפונית על ניסוי גרעיני נוסף שיבוצע באמצעות טיל בליסטי לטווח ארוך, תוך איום על ארצות הברית בתור האויבת הראשית של המדינה. במקביל, הזהירה את קוריאה הדרומית מפני מכה כואבת אם תשתף פעולה עם ההחלטה. ב-12 בפברואר 2013 הכריזה קוריאה הצפונית על הצלחת הניסוי הגרעיני השלישי שלה, שגרם לרעידת אדמה בעוצמה 5.1 ולפיצוץ בעוצמה השקולה ל-7 קילוטון TNT. באותו חודש, קוריאה הצפונית איימה על קוריאה הדרומית מפני הרס מוחלט. לפי ההערכות, הקשחת האיומים כלפי המערב היא פועל יוצא של חילופי השלטון בקוריאה הצפונית ומינויו של קים ג'ונג-און לשליט המדינה.
פיתוח נשק גרעיני > משבר 2013 > אירועי מרץ 2013

בתחילת חודש מרץ קיימו קוריאה הדרומית וארצות הברית תרגיל צבאי משותף המשלב לוחמה באוויר וביבשה, ומועצת הביטחון אישרה פה אחד את החלטה 2094 שהרחיבה משמעותית את הסנקציות על קוריאה הצפונית. בתגובה, קוריאה הצפונית עצרה את כל המגעים עם קוריאה הדרומית והודיעה כי כיוונה את הטילים ארוכי-הטווח שלה לשטחה של ארצות הברית. בהמשך, הכריזה על ביטול הסכם שביתת הנשק הקוריאני מ-1953. ארצות הברית הודיעה על הצבת מערכות ליירוט טילים בליסטיים ארוכי-טווח ובין-יבשתיים באלסקה ובקליפורניה. יפן שחררה הודעה דומה. ב-27 במרץ פורסם רשמית שקוריאה הצפונית ניתקה את קו הטלפון האדום עם קוריאה הדרומית. ב-28 במרץ, מפציצים חשאיים של ארצות הברית חלפו בשמי חצי האי הקוריאני. בתגובה, קוריאה הצפונית איימה לשגר רקטות לעבר ארצות הברית ולפתוח במלחמה עם קוריאה הדרומית.
ב-2 באפריל הודיעה קוריאה הצפונית על חידוש ההפעלה של הכור הגרעיני המרכזי שלה, שפעילותו הופסקה בעקבות הסכמי פברואר 2007. ב-18 וב-19 במאי קוריאה הצפונית שיגרה 4 טילים בליסטיים שנחתו בשטח הימי של יפן. באוקטובר 2013 קוריאה הצפונית איימה והזהירה את ארצות הברית מפני "אסון נוראי", ואיימה על קוריאה הדרומית ב"אש חסרת רחמים".
פיתוח נשק גרעיני > ניסויים בראשי נפץ גרעיניים ופצצות מימן

בדצמבר 2015 הכריז שליט קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און, שהמדינה מחזיקה ומסוגלת להשתמש בפצצות מימן. גורמים בארצות הברית ובקוריאה הדרומית הביעו ספק רב באמינות ההצהרה במהלך החודשים שלאחר ההודעה. ב-6 בינואר 2016 הכריזה קוריאה הצפונית על ניסוי גרעיני רביעי. הניסוי גרם לרעידת אדמה בעוצמה 5.1 ולפיצוץ בעוצמה 14 קילוטון TNT. לטענת קוריאה הצפונית, הניסוי היה ניסוי מוצלח בפצצת מימן. מומחים שללו את הטענה שקוריאה הצפונית מחזיקה בפצצת מימן.
ב-9 בספטמבר 2016, הורגשה רעידת אדמה בעוצמה 5.3 בחצי האי הקוריאני. קוריאה הצפונית הכריזה שביצעה ניסוי גרעיני חמישי בראש נפץ גרעיני הניתן להרכבה על טיל בליסטי. הניסוי גרם לפיצוץ בעוצמה 25 קילוטון TNT, כלומר היה הניסוי הגרעיני העוצמתי ביותר של קוריאה הצפונית. הניסוי גרם לבהלה גדולה במערב, מומחים מקוריאה הדרומית העריכו שלקוריאה הצפונית יש יכולת להשתמש נגדה בנשק גרעיני ומומחים אמריקנים העריכו שאם קוריאה הצפונית תפתח טילים בליסטיים בין-יבשתיים, היא תוכל להשתמש בנשק גרעיני נגד ארצות הברית.
פיתוח נשק גרעיני > ניסויים בטילים בליסטיים בין-יבשתיים

באוגוסט 2016 ביצעה קוריאה הצפונית ניסוי מוצלח בצוללת טילים בליסטיים המסוגלת לשגר טיל בליסטי לעבר שטחי ארצות הברית. מאז אוקטובר 2016 ועד אפריל 2017, קוריאה הצפונית ביצעה 7 ניסויים בטילים בליסטיים.
ב-1 בינואר 2017 אמר שליט קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און שמדינתו נמצאת בשלב האחרון של תוכנית הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים. בסוף אפריל 2017 אמר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ שקיים סיכוי לפיו "ארצות הברית תגיע לסכסוך גדול, גדול מאוד עם קוריאה הצפונית". ב-24 באפריל 2017 נערך התרגיל הצבאי הגדול ביותר בתולדות קוריאה הצפונית. תמונות המצעד סוקרו בהרחבה בתקשורת העולמית עקב המתיחות בין קוריאה הצפונית למערב. ב-25 באפריל ארצות הברית הציבה מערכת הגנה מרחבית בגובה רב (THAAD) בקוריאה הדרומית.
ב-13 במאי 2017 קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי מוצלח ראשון בטיל הבליסטי Hwasong-12. טיל זה מסוגל לפגוע באי גואם שבשליטת ארצות הברית. במהלך חודשים מאי ויוני 2017 בוצעו שלושה ניסויים בליסטיים נוספים בהם הטילים ששוגרו נפלו בים יפן.
ב-4 ביולי קוריאה הצפונית הכריזה לראשונה על שיגור מוצלח של טיל בליסטי בין יבשתי מסוג Hwasong-14. הטיל טס במשך 39 דקות והגיע לגובה של 2,802 קילומטרים. ממשלת ארצות הברית סיווגה את הניסוי כהתקדמות גדולה בדרך להשגת נשק גרעיני שמסוגל לפגוע בארצות הברית. קוריאה הצפונית טענה שביכולתה לפגוע בכל מקום בעולם. לפי תוצאות הניסוי, הטיל ששוגר מסוגל לפגוע באלסקה אם ישוגר במסלול מתאים. ב-28 ביולי קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי נוסף בטיל Hwasong-14 שהגיע לגובה 3,700 קילומטר. לפי תוצאות הניסוי, ערים מרכזיות כגון לוס אנג'לס, דנוור, שיקגו, בוסטון וניו יורק, נמצאות בטווח הטילים של קוריאה הצפונית.
פיתוח נשק גרעיני > הסלמה רטורית ואיומים מפני מתקפה צבאית

ב-8 באוגוסט 2017 פרסם הוושינגטון פוסט שקוריאה הצפונית הצליחה לבנות ראשי נפץ גרעיניים קטנים מספיק להרכבה על טילים בליסטיים ארוכי טווח. באותו יום הזהיר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את קוריאה הצפונית ואמר שאיומיהם ייענו ב"אש, זעם ועוצמה שהעולם לא ראה מעודו". ב-10 באוגוסט דיווחה סוכנות הידיעות הרשמית של קוריאה הצפונית שהנהגת קוריאה הצפונית שוקלת לתקוף באי גואם שבשליטת ארצות הברית, באמצעות טילים בליסטיים, בתגובה לדברי טראמפ. בהמשך חודש אוגוסט ביצעו ארצות הברית וקוריאה הדרומית תרגיל צבאי משותף רחב היקף בו השתתפו למעלה מ-15 אלף חיילים אמריקאים. ב-25 באוגוסט קוריאה הצפונית ביצעה ניסוי נוסף בשלושה טילים בליסטיים ששיגורם כשל.
ב-29 באוגוסט 2017 קוריאה הצפונית שיגרה טיל בליסטי שחלף מעל העיר הוקאידו ביפן. בעקבות השיגור הופעלה מערכת אזעקה באזור הוקאידו וטוהוקו שקראה למיליוני תושבים יפנים לתפוס מחסה מפני מתקפת טילים. הצבא היפני לא יירט את הטיל. הניסוי עורר בהלה ברחבי יפן ביום השנה ה-107 לסיפוח קוריאה לתוך יפן. סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית הבהירה שהניסוי נועד "להוציא מדעתם את אזרחי יפן האכזריים ביום הדמים של ה-29 באוגוסט".
ב-3 בספטמבר 2017 ביצעה קוריאה הצפונית ניסוי גרעיני שישי. הניסוי גרם לרעידת אדמה בעוצמה 6.3 הגדולה מעל פי 10 מעוצמת הרעידה בניסוי הגרעיני הקודם. עוצמת הניסוי מוערכת בסביבות 130 קילוטון TNT, פי 10 מעוצמת הפצצה שהוטלה על הירושימה. קוריאה הצפונית טענה שביצעה ניסוי מוצלח בנשק תרמו-גרעיני. באותו יום אמר שר ההגנה האמריקאי, ג'יימס מאטיס, שארצות הברית תגיב לכל איום נגדה או נגד בנות בריתה ב"תגובה צבאית מאסיבית". הניסוי הגרעיני בהמשך לשיגור הטיל הבליסטי מעל יפן הביאו להחרפת הסנקציות של האומות המאוחדות נגד קוריאה הצפונית.
ב-14 בספטמבר קוריאה הצפונית איימה "להטביע" את יפן ו"להפוך את אמריקה לאפר". למחרת, שוגר טיל בליסטי לטווח בינוני סמוך לפיונגיאנג שחלף מעל הוקאידו, יפן. הטיל עבר 3,700 קילומטרים במהלך טיסה של 19 דקות. זהו המרחק הארוך ביותר שטיל ששוגר על ידי קוריאה הצפונית עבר מעל יפן.
פיתוח נשק גרעיני > הסלמה רטורית ואיומים מפני מתקפה צבאית > הגברת הסנקציות מצד סין

מאז 2006 מועצת הביטחון של האומות המאוחדות אשררה מספר החלטות המטילות סנקציות כלכליות על קוריאה הצפונית. עם זאת, המסחר בין קוריאה הצפונית לסין נמשך מאז ועד פברואר 2017, והיווה כ-90% מהמסחר הבינלאומי של קוריאה הצפונית. בפברואר 2017, לאחר ההתגברות בניסויים בטילים בליסטיים, סין הודיעה שתציית להחלטה 2321 של מועצת הביטחון מספטמבר 2016, ותעצור את כל ייבוא הפחם מקוריאה הצפונית, המהווה עיקר הייצוא של קוריאה הצפונית. סין הביעה התנגדות להטלת סנקציות כלכליות נוספות שעלולות לפגוע בחברות סיניות שעושות עסקים עם קוריאה הצפונית.
בעוד סין מתייחסת למסחר שלה עם קוריאה הצפונית ולאיום הקוריאני על ארצות הברית כאל נושאים נפרדים, בחודש ספטמבר 2017 הבית הלבן הודיע כי בעקבות ההסלמה בין קוריאה הצפונית לארצות הברית, נשיא ארצות הברית טראמפ ונשיא סין שי סיכמו להפעיל "לחץ מקסימלי" על קוריאה הצפונית באמצעות "אכיפה נמרצת" של החלטות מועצת הביטחון המטילות סנקציות כלכליות על קוריאה הצפונית.
פיתוח נשק גרעיני > הסלמה רטורית ואיומים מפני מתקפה צבאית > נאום טראמפ בעצרת האומות המאוחדות

ב-19 בספטמבר נאם לראשונה נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ בעצרת הכללית של האו"ם ואמר שארצות הברית תיאלץ להגן על עצמה, לא תהיה לה ברירה אלא להשמיד טוטאלית את קוריאה הצפונית. ב-20 בספטמבר הורה טראמפ באמצעות צו מנהלי להחריף את הסנקציות האמריקאיות על קוריאה הצפונית. בתגובה, רי יונג-הו, שר החוץ של קוריאה הצפונית, כינה את טראמפ "כלב נובח" ואמר שקוריאה הצפונית שוקלת לבצע ניסוי בפצצת מימן באוקיינוס השקט. ב-24 בספטמבר טראמפ צייץ בחשבון הטוויטר שלו ששר החוץ של קוריאה הצפונית ושליט המדינה קים ג'ונג-און "לא יהיו עוד לזמן רב" אם ימשיכו לחזור על האמירות המאיימות שלהם. שר החוץ של קוריאה הצפונית האשים את טראמפ בהכרזת מלחמה. הבית הלבן הגיב ואמר שארצות הברית לא הכריזה מלחמה על קוריאה הצפונית.
פיתוח נשק גרעיני > הסלמה רטורית ואיומים מפני מתקפה צבאית > ניסוי שלישי בשיגור טיל בליסטי בין-יבשתי

ב-20 בנובמבר 2017, דונלד טראמפ הכריז על החזרת קוריאה הצפונית לרשימת המדינות המממנות טרור. קוריאה הצפונית קראה למהלך "פרובוקציה רצינית".
שבוע לאחר מכן, ב-28 בנובמבר, ביצע קוריאה הצפונית שיגור שלישי של טיל בליסטי בין-יבשתי. הטיל ששוגר הוא טיל חדש מסוג הוואסונג-15 המורכב לפי הערכות מומחים מרכיבים של הטיל הוואסונג-14. הטיל הגיע לגובה שיא של 4,500 קילומטרים והתפרק לשלושה חלקים שנפלו בים יפן במים הכלכליים של יפן. לפי הערכת הפנטגון, אם הטיל ישוגר במסלול שאיננו מוגבה, יוכל הטיל לפגוע בכל נקודה בשטחי ארצות הברית.
פגישת טראמפ וקים ג'ונג און והתחייבות לפירוק הנשק הגרעיני
ב 12 ביוני 2018 נפגשו מנהיגי ארצות הברית וצפון קוריאה לראשונה בסינגפור. מזכר ההבנות שסוכם בפגישה, כלל גם התחייבות של צפון קוריאה לפירוק מלא של הנשק הגרעיני:
"הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה מאשררת את הצהרת פנמונג'ום מ-27 באפריל 2018, ומתחייבת לפעולה למען פירוק מלא של חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני".