stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעשה רבי גדיאל התינוק
הערות שוליים

↑  "תינוק" בסיפור זה משמעותו נער, כמשמעותו בלשון חז"ל, למשל "תינוקת בת תשע שנים ויום אחד תינוק בן שתים עשרה שנה ויום אחד" (תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף פ"א, עמוד ב')
↑  ש"י עגנון, אלו ואלו, 1966, הסיפור "מעשה רבי גדיאל התינוק", עמ' תסז
↑  אלו ואלו, עמ' תיח
1 2  אלו ואלו, עמ' תיט
↑  אלו ואלו, עמ' תכ
↑  דן לאור, חיי עגנון, תל אביב: שוקן, תשנ"ח, עמ' 119
↑  ש"י עגנון – מעשה רבי גדיאל התינוק – ברלין, תרפ"ה, באתר "קדם"
↑  הנוסח המלא של המכתב נכלל בספרו של אלחנן שילה ובמאמרה של עליזה שנהר.
↑  אלחנן שילה, הקבלה ביצירת ש"י עגנון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2011, הפרק "עוד על 'מעשה רבי גדיאל התינוק'", עמ' 196–199. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
1 2 3  גרשם שלום, "מקורותיו של 'מעשה רבי גדיאל התינוק' בספרות הקבלה", בספר לעגנון שי, תשי"ט. נכלל גם בספרו של שלום דברים בגו, עם עובד, 1976.
↑  שלחן ערוך האר"י ז"ל הפרק "קריאה בחכמת הקבלה" סעיף ד', 1660
↑  ישראל יעקב אלגאזי, ספר חמדת ימים - חלק ראשון - שבת קודש פרק ט - ליל שבת - יסודי הקדושה, 1731
↑  אייזנשטיין, אוצר המדרשים  גן עדן; גיהנם עמוד 87, 1915 תרע"ה
↑  דן מירון, ביאליק - שירה - מהדורה מדעית, תל אביב: דביר ואוניברסיטת תל-אביב, תשס"א, עמ' כרך ג, עמ' 209-199
1 2  עליזה שנהר, משיח נולד לנו, עי"ן גימ"ל ב, 2012
↑  אלו ואלו, עמ' קלד
↑  אורח נטה ללון, הוצאת שוקן, 1966, עמ' 302
| כתבי שמואל יוסף עגנון |
| --- | --- | --- |
| רומנים | הכנסת כלה • סיפור פשוט • אורח נטה ללון • תמול שלשום • שירה • בחנותו של מר לובלין |  |
| נובלות | בדמי ימיה • והיה העקוב למישור • עד הנה • שבועת אמונים • תהלה |  |
| סיפורים קצרים | אגדת הסופר • אחות • אצל חמדת • בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש • בין שתי ערים • בשעה אחת • בתוך עירי • האדונית והרוכל • המלבוש • הסימן • הפרוטה • הרופא וגרושתו • השיר אשר הושר • התרנגול ותפילת בני אדם • לאחר הסעודה • מאויב לאוהב • מלאך המות והשוחט • מעשה העז • מעשה רבי גדיאל התינוק • עגונות • עד עולם • עובדיה בעל מום • עידו ועינם • פנים אחרות • פרנהיים • פת שלימה • שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו |  |
| סיפורים | לפנים מן החומה • הנדח • בלבב ימים |  |
| קובצי סיפורים | אלו ואלו • פולין: סיפורי אגדות (מתוך "אלו ואלו") • על כפות המנעול • סמוך ונראה • פרקים של ספר המדינה (מתוך "סמוך ונראה") • ספר המעשים • עד הנה • האש והעצים • עיר ומלואה • לפנים מן החומה • פתחי דברים  • קורות בתינו • תכריך של סיפורים |  |
| מכתבים | אסתרליין יקירתי (עם אשתו) • ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (עם המוציא לאור) • מסוד חכמים |  |
| אנתולוגיות | ימים נוראים • אתם ראיתם  • ספר סופר וסיפור • סיפורי הבעש"ט |  |
| שונות | כלב חוצות • ספר האותיות (ספר ילדים) • מעצמי אל עצמי (קובץ מאמרים ונאומים) • יידישע ווערק (קובץ סיפורים ושירים ביידיש) |  |
בטי דובאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1845 וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 פטירה:  3 ביולי 1891 (בגיל 46 בערך) 
 
אליזבת "בטי" דובאל ווב (באנגלית: Betty Duvall‏, 1845 - ‏3 ביולי 1891) הייתה מרגלת של הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית .
ביוגרפיה

אליזבת "בטי" דובאל תושבת וושינגטון די.סי., הייתה בתם של אלי דובאל האב ושרה (לבית תומפסון) דובאל.
למרגלת רוז אוניל גרינהאו הייתה רשת של אנשים שפעלו עבורה. דובאל, בת ה-16, הייתה אחת מהם. גרינהאו נתנה לדובאל פתק מקודד על תוכנית האיחוד לקרב מנאסס (או בול ראן) הראשון. דובאל הייתה אמורה למסור אותו לגנרל פ.ג.ט. בורגארד. ב-9 ביולי 1861 היא התחפשה לנערת שוק כפרית, עזבה את העיר, לבדה, על עגלת חווה ולנה לילה באחד המטעים בדרך. למחרת המשיכה ברכיבה על סוס לבית המשפט בכפר פיירפקס שם ישב הפיקוד הבכיר של הקונפדרציה. דובאל פגשה את עוזרו של בורגארד ומסרה לו את ההודעה שאותה נשאה בתוך שערה האסוף. מההודעה נודע לבורגארד כי התקיפה תתבצע תוך שבוע. האזהרה המוקדמת הובילה לניצחון הקונפדרציה בקרב הראשון של בול ראן. מאוחר יותר דובאל המשיכה לרגל למען הקונפדרציה, ולאחת ממשימותיה הביאה את בן דודה.
היא נישאה לג'ון קונברס ווב ונולדו להם שלושה ילדים.
דובאל נפטרה ב-3 ביולי 1891. היא נקברה בבית הקברות אוק היל בוושינגטון די.סי.
הערות שוליים

1 2  OAK HILL CEMETERY, Georgetown, D.C. (Rock Creek), OAK HILL CEMETERY
1 2 3  סנדרה מרווילהארט, נשות מלחמת אזרחים: בטי דובאל, מרגלת הקונפדרציה, באתר sandramervillehart, ‏1 לאוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  Jill, Canon. Civil War Heroines. Santa Barbara, CA: Bellerophon Books, 2000.
קבר דובאל בבית הקברות אוק היל
פיודור אוספנסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1845 ליד גאליץ', האימפריה הרוסית
 פטירה:  10 בספטמבר 1928 (בגיל 83) לנינגרד, ברית המועצות
 ענף מדעי:  חקר האימפריה הביזנטית
 מקום קבורה:  בית עלמין סמולנסקי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  Faculty of History and Philology of St. Petersburg University 
 מוסדות:  אוניברסיטת אודסה  האקדמיה הרוסית למדעים של סנקט פטרסבורג  Russian Archaeological Institute of Constantinople  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 
פְיוֹדוֹר אִיוָאנוֹבִיץ' אוּסְפֶּנְסְקִי (ברוסית: Фёдор Ива́нович Успе́нский;‏ 19 בפברואר 1845–10 בספטמבר 1928) היה היסטוריון רוסי, חוקר האימפריה הביזנטית. עבודותיו מדגימות היטב את פריחת תחום חקר האימפריה הביזנטית בתקופת האימפריה הרוסית.
חייו

אוספנסקי נולד ליד גאליץ' ולמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, כשאת התזה הראשונה שלו כתב על ניקטאס כוניאטס. במשך כשני עשורים (1874–1894) שימש מרצה באוניברסיטת נובורוסייסקי באודסה, תפקיד שאפשר לו לבלות זמן ניכר מחוץ לרוסיה.
עבודת הדוקטורט של אוספנסקי משנת 1879 עסקה בייסודה של האימפריה הבולגרית השנייה. אף שהתמחה ביחסי ביזנטיון-בולגריה, וחקר את ההשפעה הסלאבית על הכלכלה הביזנטית, הוא גם חקר וכתב רבות על מסעי הצלב.
בשנת 1894 החליט אוספנסקי, שהיה בעל אידאולוגיה סלאבופילית, לעבור לקונסטנטינופול במטרה לחקור את המונומנטים ששרדו מהתקופה הביזנטית, ושהוזנחו על ידי השלטונות העות'מאניים במשך מאות שנים, ולהגן עליהם. הוא ייסד את המכון הארכאולוגי הרוסי בקונסטנטינופול (שמרכזו בסטודיון) ועמד בראש המחקר הארכאולוגי החלוצי שלו בקונסטנטינופול, באסיה הקטנה, במוקדון ובבולגריה. בשנת 1900 נבחר לאקדמיה הרוסית למדעים, לאחר שהיה חבר בהתכתבות למן 1893. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ אוספנסקי לנטוש את עבודתו ולברוח מטורקיה.
בפטרוגרד הוזמן לערוך את ביטאון גוף המחקר הביזנטי "ויזנטיסקי ורמניק". לאחר מהפכת אוקטובר נשא הרצאות באוניברסיטת לנינגרד (1922–1927), ותחת ביקורת מתמשכת מצד השלטונות הבולשביקים, הכין לפרסום את תוצאות מחקר חייו, תיאור אדיר-ממדים בן שלושה כרכים על ההיסטוריה של האימפריה הביזנטית.
אוספנסקי נפטר בלנינגרד ב-1928. הפרסום לאחר מותו של המגנום אופוס שלו, המבוסס על מקורות רבים שטרם פורסמו והחסר תקדים בהיקפו, הדגים את מומחיותו הנרחבת בתחום. ספרו על האימפריה הטרפזונטית הופיע גם כן לאחר מותו. טקטיקון אוספנסקי נקרא על שמו.
הערות שוליים

1 2  "אוספנסקי, פיודור איונוביץ'", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 43), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302101605171  PLWABN: 9810559246705606  BIBSYS: 3024438  BnF: cb135667153 (data)  CiNii: DA07978233  GND: 123936713  ISNI: 0000 0001 2099 6392  LCCN: n86095526  LNB: 000029814  NKC: jn20030228002  NLG: 155707  NSK: 000094273  NTA: 084391790  RERO: 02-A013522212  SUDOC: 066273889  VcBA: 495/82056  VIAF: 20454627   WorldCat (עם VIAF): 20454627
תהילים צ"ב

"מִזְמוֹר שִׁיר לְיוֹם הַשַּׁבָּת" הוא מזמור צ"ב (הפרק ה-92) בספר תהילים הנאמר בקבלת שבת לאחר שירת הפיוט לכה דודי. הוא נאמר גם בתפילת שחרית של שבת ושל חגים.
חיבורו

לפי חז"ל אדם הראשון חיבר את המזמור כשבח על כך שניצל ממיתה על חטאו בזכות השבת שסינגרה עליו. לאחר מכן לפי רבי ישמעאל המזמור נשכח ומשה רבנו חידש אותו. כותרתו של המזמור נדרשת בברכת יוצר של יום השבת כאילו "יום השבת" עצמו הוא מחברו של המזמור.
תוכן המזמור

תוכן המזמור הוא תיאור שמחתו של המשורר במעשיו של הקדוש ברוך הוא ובסיפור שבחיו. המזמור מדבר על הצדיקים והצלחתם, לעומת הרשעים שהצלחתם היא רגעית וחולפת. מזמור שיר ליום השבת היה מושר על ידי הלוויים בעת הקרבת קרבן התמיד של יום השבת. חז"ל נתנו את טעמם לאמירת מזמור זה בשבת; "מזמור שיר לעתיד לבוא ליום שכלו שבת ומנוחה לחיי העולמים".
זמן אמירתו

המזמור נאמר בפסוקי דזמרא של חג ושבת, והוא מנהג ארץ ישראלי קדום.
מזמור זה הוא הגרעין הראשון של טקס קבלת שבת שהתפתח על ידי מקובלי צפת במאה השש עשרה. מנהג ייחודי קיים בבית הכנסת אלטנוישול בפראג, שם אומרים עד היום את המזמור בקבלת שבת שתי פעמים.
מזמור זה הוא גם שיר של יום שבת.
בקהילות הספרדים וקצת קהילות אשכנז, הוא נאמר גם אחרי קריאת התורה של מנחה בשבת.
בתרבות

מזמור שיר ליום השבת - דודי קאליש מתוך אלבומו אשר בחר בנו, 2020
מזמור שיר ליום השבת - גלעד פוטולסקי ולהקת שלהבת.
מזמור שיר ליום השבת - הרב שלמה קרליבך.
מזמור שיר ליום השבת - ניגון שהולחן על ידי הרב שלום ברוכשטט לרגל יום הולדתו ה-91 של הרבי מליובאויטש.
מזמור שיר ליום השבת - לחן של חיים בנט, ביצוע של שלמה כהן באלבום א שבת טיש
כי שימחתני - שיר של הזמר מוטי שטיינמץ בלחן של שמשי ניימן, מתוך אלבומו הנשמה בקרבי.
ואמונתך - פיני איינהורן, עיבוד שימי קסלר, 2017
להגיד בבוקר חסדך - שיר של הרב שלמה קרליבך.
מה גדלו - יששכר גוטמן בלחן של ישראל באדאנסקי באלבום טביעת אצבע.
צדיק - יעקב יהודה דסקל באלבום קבלת שבת.
צדיק כתמר - בלחנו של לואי לבנדובסקי.
גלריה

המזמור בתרגום התנ"ך של לותר משנת 1768
הערות שוליים

↑  פרקי דרבי אליעזר פרק יט
↑  "וְיוֹם הַשְּׁבִיעִי מְשַׁבֵּֽחַ וְאוֹמֵר: מִזְמוֹר שִׁיר לְיוֹם הַשַּׁבָּת, טוֹב לְהוֹדוֹת לַיְיָ" (נוסח ברכת יוצר לשבת)
↑  בקצת קהילות, משמיטים את הפסוק הראשון ביום טוב שחל בחול.  עיין הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, מחזור לפסח כמנהג בני ברומא כפי הנהוג בירושלים, ירושלים תשע"ה, עמ' 56.
↑  פליישר, עזרא. תפילה ומנהגי תפילה ארץ-ישראליים בתקופת הגניזה. ירושלים: מאגנס, תשמ"ח
↑  קימלמן, ראובן. 'לכה דודי' וקבלת שבת, המשמעות המיסטית, ירושלים: מאגנס, 2002.  נציין שמזמור זה נמצא בכמה מנהגים אפילו קודם שנתקנה קבלת שבת. לדוגמה, הוא נמצא במחזור ויניציאה רפ"ג שאין בו את שאר קבלת שבת.
↑  מזמור שיר ליום השבת, גלעד פוטולסקי להאזנה באתר יוטיוב.
↑  מזמור שיר ליום השבת, הרב שלמה קרליבך, להאזנה באתר יוטיוב.
↑  הניגון בביצועו של המלחין לצפייה באתר יוטיוב.
↑  הניגון להאזנה.
↑  כי שימחתני בערוץ היוטיוב הרשמי של מוטי שטיינמץ
↑   ואמונתך, בביצוע פיני איינהורן, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 6:14), 13 באוגוסט, 2017
↑  להגיד בבוקר חסדך, שלמה קרליבך, יוטיוב
↑  צדיק כתמר בלחנו של לואי לבנדובסקי, פסטיבל הזמיר 2015, באתר youtube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 2683fdcf-60a7-40be-b128-30ba0a230650
שובבי"ם

מודעה על תפילות מיוחדות לימי שובבי"ם ת"ת, כולל תפילת מנחה לתענית עם קריאת ויחל (כלומר שיש לפחות עשרה מתענים) בתעניות שובבי"ם ת"ת בבית הכנסת זיכרון משה, טבת תשפ"ב
שובבי"ם הוא כינוי לשישה שבועות שבהם קוראים את שש הפרשות הראשונות בספר שמות: שמות, וארא, בא, בשלח, יתרו, משפטים. תקופה זו מתחילה כשבועיים אחרי חנוכה ומסתיימת לקראת ראש חודש אדר. בשנה מעוברת תקופה זו מתארכת אל תוך חודש אדר א' ונקראת שובבי"ם ת"ת על שם שתי הפרשות הבאות: תרומה, תצוה. יש שנוהגים רק מנהג שובבי"ם ת"ת, ובשנה פשוטה לא נוהגים ימים אלו כלל.
ישנו מנהג לצום בימי השובבי"ם או בחלקם. וכן קיים מנהג לקיים בימים אלו תענית דיבור.
מקור התענית

המקור הראשון לתענית בימי השובבי"ם הוא מעדות של הרב יוסף אוסטרייכר בספר לקט יושר, שהעיד שהמנהג באוסטרייך להתענות בשנה מעוברת שמונה תעניות בכל יום חמישי, בפרשיות אלו. הרב אוסטרייכר העיד כי רבו, רבי ישראל איסרלין בעל תרומת הדשן, היה צם בימים אלו. גם בספר המנהגים לר' יצחק טירנא נכתב שנוהגים להתענות ביום חמישי בכל שבוע בימי השובבי"ם בשנים מעוברות. מנהג זה הובא בספר מגן אברהם על השולחן ערוך.  כבכל תענית ציבור, נהגו גם לומר סליחות בשחרית של ימי התענית. יש לציין שבמקורות הקדומים, המנהג מופיע רק בשנה מעוברת, אך בשנה פשוטה משתמע שלא צמו כלל.
תקופת השובבי"ם בקבלה

על פי הקבלה, תקופת השובבי"ם מסוגלת מאוד לכפרת עוונות ולכל שבוע יכולת לתקן עוון מסוים באופן מפורט: שמות – תיקון הברית (נקרא גם "תיקון שישים ריבוא"); וארא – תיקון נידה; בא – תיקון גויה; בשלח – תיקון כעס; יתרו – תיקון גאווה; משפטים – תיקון כיבוד אב ואם[דרוש מקור].
לשם תיקון החטא נדרש על פי הסוד לצום כמות מסוימת של צומות (לדוגמה: על הוצאת זרע לבטלה יש לצום פ"ד תעניות, על רצח יש לצום תתש"י תעניות וכיוצא בזה). כדי למלא את פ"ד התעניות ממש נהוג לצום בכל ימי השבוע, ופעמים במהלך תקופת השובבי"ם לצום יומיים רצוף (צום כפול כזה הוא שווה ערך לכ"ז תעניות) - סה"כ פ"ד תעניות (54 משני הצומות הכפולים ועוד 30 יום בכל השבועות). בישיבות מקובלים בירושלים ובראשם 'שער השמים' 'השלום' ו'נהר שלום', ובבתי כנסיות בנשיאות הרב ציון בוארון נהגו לערוך תענית ותפילת ״תיקון השובבים״ על פי הרש״ש, יומיים בשבוע ימים שני וחמישי בפרשיות שובבי"ם, מעמד מיוחד כשלעצמו. בודדים בלבד צמים בכל הימים (למשל, המקובלים הרב שלמה משה עמאר הרב נתן בן סניור הרב ציון בוארון הרב דוד בצרי)[דרוש מקור] וחכמי ישיבת המקובלים שער השמים, אולם מרבית הצמים נוהגים להתענות רק בימי שני וחמישי או רק תענית דיבור, כפי שהנהיג בייחוד הגר"א).
ימי השובבי"ם מסוגלים לפדיון התעניות גם בכסף (בסכום של מספר שקלים לתענית) שיינתן לצדקה. את הפדיון לתענית עורכים בתפילת מנחה של השבוע המתאים ובה מוסיפים את תפילת "עננו" של הרש"ש. התפילה מלאה יסודות קבליים שבהם מבקש האדם לצרף ולזכך ולתקן את נפשו מכל סיגיה וחטאיה. במהלך התפילה והתענית תוקעים בשופרות, לומדים תורה ומתוודים על העוונות.
תקופת השובבי"ם בחסידות

בתנועת החסידות נהוג להמעיט בהיבט הקבלי והמעשי של הצום, מכיוון שאדם צם יכול ללמוד פחות מחמת חולשתו. במרבית החסידויות נהוג להרבות בשעות הלימוד והתפילה ולהשתדל שלא לדבר בהן כלל. החל מחמש שעות לימוד רצופות רק בימי חמישי (כמו בחסידות ערלוי) ועד לקבלת תעניות בכל הימים והגברת הלימוד. בין החסידויות הבולטות במנהגי התקופה (עד כדי דמיון לחודש אלול) היא חסידות סאטמר וכן חסידות סלונים, שלרבה הראשון, רבי אברהם וינברג, מיוחסת ההחלטה להמיר את התעניות בלימוד תורה חמש שעות ברציפות, ללא הפסקה באוכל, שתייה או דיבור. בישיבת חסידות סלונים (ישיבת בית אברהם) נהוג ללמוד מדי יום פעמיים 5 שעות ברציפות ופעם נוספת 3 שעות ברציפות.
לימוד הלכות טהרה

בשנים האחרונות קמה תנועה ללימוד הלכות טהרת המשפחה בימי השובבי"ם. מדי שנה בתקופה זו, מפעל השובבי"ם העולמי מסדר ומפרסם שיעורים ברחבי העולם. הלימוד מתמקד בחזרה על הלכות נידה שבשולחן ערוך יורה דעה, אשר לדעת התנועה אלו הלכות הרלוונטיות לימינו אנו ולכן יש צורך לחזור עליהן מפעם לפעם. בעקבות היוזמה משתתפים בשיעורים אלו למעלה מ-50,000 איש.
הערות שוליים

↑  לבוש או"ח תרפה:א, וכך נוהגים היום בבית המדרש גולדרס גרין ובקצת קהילות אחרות.
↑  צום שובבים ותענית דיבור, דבר, 17 בפברואר 1961
↑  לקט יושר עמוד 116
↑  הגהות מנהגים פורים אות י'
↑  סימן תרפה בהקדמה
↑  מחזור כל בו חלק ג, דפוס וילנא, עמ' 324 ואילך.
↑  צפורן שמיר
↑  מדור ימי השובבי"ם באתר שטייגן
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558875505171
שמחה זיסל ברוידא

| --- | --- |

הרב ברוידא, שנת 1982
 לידה:  13 במרץ 1912 כ"ד באדר תרע"ב ירושלים, חצר שטרויס 
 פטירה:  21 באפריל 2000 (בגיל 88) ט"ז בניסן תש"ס ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת חברון כנסת ישראל  ישיבת עץ חיים 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באפריל 2000 
 חיבוריו:  שם דרך על הש"ס מועדים ומוסר
 
הרב שמחה מרדכי זיסקינד (שמחה זיסל) ברוידא (כ"ד באדר ה'תרע"ב, 13 במרץ 1912 – ט"ז בניסן תש"ס, 21 באפריל 2000) היה ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ביוגרפיה

נולד בחצר שטרויס שבירושלים לטובה (בת אחי רבי יצחק אלחנן ספקטור) ולרב חזקיהו אברהם ברוידא, נכדו של הרב אריה לייב ברוידא, אחיו של הסבא מקלם. בילדותו למד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים ולאחר מכן למד בישיבת חברון. למד בישיבה עם הרב ראובן טרופ, בנו של הרב נפתלי ולימים ראש ישיבת היישוב החדש, וראה אותו כרבו.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 נשא לאשה את גולדה מרים, בתו של הרב משה פינקל, בנו של הסבא מסלבודקה הרב נתן צבי פינקל וחתנו של הרב משה מרדכי אפשטיין. הרב משה פינקל היה ר"מ בישיבת חברון, ונפטר בצעירותו, בחיי אביו, בחול המועד סוכות תרפ"ו (1925).
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התמנה לר"מ בישיבת חברון, ולאחר פטירת ראשי הישיבה הוותיקים הרב יחזקאל סרנא והרב משה חברוני התמנה לראש הישיבה, יחד עם עמיתיו הרב חיים סרנא והרב אברהם פרבשטיין.
מלבד עיסוקו בסוגיות התלמוד עסק רבות בפירוש הרמב"ן על התורה, ובמשך שנים רבות מסר שיעורים על פירוש זה. לימים יצאו השיעורים בסדרת ספרי "שם דרך" על ידי תלמידו הרב יעקב יהודה זילברליכט.
משנת תשל"ז היה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, ולאחר הקמת דגל התורה הצטרף למועצת גדולי התורה שלה והשתתף בדיוניה.
נפטר בחול המועד פסח תש"ס, ונקבר ליד קברי אבותיו בבית הקברות בהר הזיתים. ארבעה ימים אחריו נפטרה אשתו מרים (מירקה). שמו של חלק מ"רחוב הישיבה" בשכונת גאולה בירושלים, בסמיכות למבנה הישיבה הישן של ישיבת חברון, הוסב לרחוב הרב ברוידא.
משפחה

לרב ברוידא בן המתגורר בארצות הברית, ובת, הנשואה לשמואל סגל, נינו של הסבא מנובהרדוק.
גיסו הרב דוד פינקל (חתנו של הרב הלל ויטקינד) היה תלמידו המובהק של הרב איסר זלמן מלצר בירושלים. אחיו הוא הרב צבי ברוידא, שהיה אב"ד בפתח תקווה.
מספריו

סדרת ספרי שם דרך על מסכתות התלמוד: שבת, פסחים, יומא, סוכה, מגילה, כתובות, קידושין, סוטה, בבא קמא, בבא מציעא
גליונות שם דרך - על מסכת שבת
שם דרך - ביאורים ומאמרים על התורה ופירוש הרמב"ן
הגדה של פסח: שם דרך - חידושים וביאורים בהלכה ובאגדה
קובץ  שם דרך על מגילה, פורים וארבע פרשיות
שעורי רבנו הגרש"ז ברוידא על מסכת סנהדרין, פרק שמיני בעריכת תלמידיו: אברהם זאב מלר ודב יונה בקשט (תשמ"ז)
חבר מאמרי התורה - אספת מאמרים ושיחות על תורה ומתן תורה
שם דרך: כתר תורה - אספת מאמרים בענייני התורה ומעמד הר סיני, דרכי לימודה ומסירתה לדורות
שם דרך: הישר והטוב - אספת מאמרים בענייני מידות ויראת שמים
לקריאה נוספת

שמעון יוסף מלר, נסיך ממלכת התורה, ירושלים תשס"א. (הספר בקטלוג ULI)
תפילת מוסף של שבת

תפילת מוסף של שבת היא תפילת מוסף מיוחדת הנאמרת רק בשבת. תפילה זו נאמרת כנגד קרבן מוסף שהיו מקריבים בשבת בבית המקדש.
מבנה הברכה

המבנה של תפילת המוסף של שבת הוא תפילת שבע – שלוש הברכות הראשונות (שבח) ושלוש האחרונות (הודאה) הקבועות לכל תפילת עמידה וביניהם "מעין המאורע" - ברכת קדושת היום המזכירה את השבת. בברכה האמצעית אומרים את הפסוקים בתורה המפרטים את קרבן מוסף של שבת, וכן מתפללים לבניין בית המקדש ולהשבת העבודה בו.
לשון הברכה

על פי נוסח אשכנז, ספרד, איטליה, רומניא, פרובאנס ורוב קהלות הספרדים, הברכה פותחת בפיוט שמיוסד בראשי תיבות של הא' ב' בסדר תשר"ק: "תִּכַּנְתָּ שַׁבָּת רָצִיתָ קָרְבְּנוֹתֶיהָ", ובנוסח עדות המזרח ונוסח ספרד אחרי התשר"ק מופיעות מנצפ"ך. על פי נוסח הרמב"ם, נוסח בלדי של יהודי תימן וחלק מהספרדים: "למשה צוית על הר סיני מצוות שבת זכור ושמור".
הקטע האחרון של הברכה זה לשאר תפילות השבת  "או"א רצה (נא) במנוחתנו ... ברוך אתה ד' מקדש השבת".
אתה יצרת

כאשר חל ראש חודש בשבת, נאמרת ברכה שונה הפותחת במילים "אַתָּה יָצַרְתָּ עוֹלָמְךָ מִקֶּדֶם כִּלִּיתָ מְלַאכְתְּךָ בַּיּום הַשְּׁבִיעִי" וחותמת ב"בָּרוּךְ אַתָּה ד' מְקַדֵּשׁ הַשַּׁבָּת וְיִשְׂרָאֵל וְרָאשֵׁי חֳדָשִׁים".
ראו גם

תפילת מוסף
הערות שוליים

↑  זה נוסח הספרדי המקורי, אלא שהאר"י העדיף את נוסח "תכנת שבת", ולכן רוב קהילות הספרדים אמצו את נוסח זה.
| סדר השבת |
| --- | --- | --- |
| ערב שבת | מנחה לערב שבת • תוספת שבת • הדלקת נרות |  |
| ליל שבת | קבלת שבת • תפילת ערבית של שבת • קידוש • סעודת ליל שבת |  |
| יום השבת | תפילת שחרית של שבת • תפילת מוסף של שבת • סעודת יום שבת • דרשת השבת • תפילת מנחה של שבת • סעודה שלישית |  |
| מוצאי שבת | תפילת ערבית למוצאי שבת • הבדלה • מלווה מלכה |  |
פורטל שבת ומועדי ישראל
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
תאודור הרצקה

| --- | --- |

תאודור הרצקה
 לידה:  13 ביולי 1845 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  22 באוקטובר 1924 (בגיל 79) ויסבאדן 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
תאודור הרצקה (בגרמנית: Theodor Hertzka, בהונגרית: Hertzka Tivadar;‏ 13 ביולי 1845, בודפשט – 22 באוקטובר 1924, ויסבאדן) היה כלכלן ועיתונאי אוסטרו-הונגרי, יהודי.
חייו

הרצקה נולד למשפחה יהודית מסורתית. למד באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת בודפשט. בשנת 1872 מונה לעורך הכלכלי של העיתון הווינאי ה"נויה פרייה פרסה", שאותו ערך עד שנת 1879. בשנה זו ייסד את העיתון "וינר אלגמיינה צייטונג" (Wiener Allgemeine Zeitung), שאותו ערך עד 1886. לאחר מכן ערך עוד מספר עיתונים.
התאוריות הכלכליות שפרסם הרצקה הקנו לו שם כתאורטיקן כלכלי. בעבודתו ככלכלן תמך הרצקה באימוץ סטנדרט הזהב. תמך בהוזלת התחבורה הציבורית, בייחוד הרכבות. בשנת 1874 ייסד, יחד עם כמה מאלה שהיו שותפים לדעותיו, את החברה האוסטרית לכלכלה, והשתתף בעבודתה.
בשנת 1890 יצא לאור בלייפציג הרומן האוטופי "פריילנד: חזון עתיד סוציאלי" (בגרמנית: Freiland, ein soziales Zukunftsbild). בספרו מתאר הרצקה מדינה אוטופית שתקום באפריקה, ואשר תתבסס על קואופרטיבים יצרניים שהחברוּת בהם וולונטרית, ורווחת אזרחיה תנבע גם ממכונות (רובוטים) ופיתוחים טכנולוגיים אחרים.
הספר הפך לרב-מכר ותורגם לכל השפות האירופיות החשובות. הרצקה סחף אחריו תומכים רבים, והצליח לארגן אספה של תומכי הרעיון ממדינות שונות. באספה זו הוחלט לנסות לרכוש קרקעות באפריקה הבריטית שישמשו להקמת החברה האוטופית. כאשר הגיעה המשלחת ליעדה התברר כי בשל המתחים שבין הקיסרות האוסטרית לבין הבריטים, לא היו האנגלים מוכנים למכור אדמות לארגון שמרכזו בווינה.
הרצקה היה מיודד עם יוהנס ברהמס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישב הרצקה בוויסבאדן, ושם נפטר ב-1924 בגיל 80.
כתביו

כתבים נוספים פרי עטו של הרצקה:
Die Mängel des österreichischen Aktiengesetzentwurfs, Vienna, 1875;
Das Wesen des Geldes, Leipzig, 1887 (בו הוא ממליץ על אימוץ סטנדרט הזהב באוסטריה);
Die Gesetze der Handelspolitik, ib. 1880;
Das Personenporto: Ein Vorschlag zur Durchführung eines billigen Einheitstarifs im Personenverkehr der Eisenbahnen, Vienna, 1885;
Die Gesetze der sozialen Entwickelung, Leipzig, 1886;
Freiland - ein soziales Zukunftsbild Leipzig, 1890;
Wechselkurs und Agio, Vienna, 1894;
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2019)

| --- | --- |

סמליל הוועידה
 מיקום:  מדריד 
 מדינה:  ספרד ספרד
 תאריכים:  2 בדצמבר 2019 – 13 בדצמבר 2019 (12 ימים) 
 משתתפים
 www.cop25.cl
 he
 → 2018 United Nations Climate Change Conferenceועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2021) ←
 
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2019 (באנגלית: 2019 United Nations Climate Change Conference) היא הוועידה ה-25 בנושא. הוועידה התקיימה במדריד, ספרד החל מ-2 בדצמבר 2019 ועד ה-13 בחודש. אירועי הוועידה כללו את הוועידה ה-25 של החברות באמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים (UNFCCC), הוועידה ה-15 של הצדדים לפרוטוקול קיוטו (CMP15), והישיבה השנייה של הצדדים להסכם פריז (CMA2).
רקע

הוועידה השנתית הייתה אמורה להתכנס בברזיל במהלך חודש נובמבר 2019. כשנה לפני האירוע החליט נשיא ברזיל הנבחר ז'איר בולסונארו לבטל את אירוח הוועידה מסיבות כלכליות. צ'ילה לקחה על עצמה את אירוח הוועידה במקומה של ברזיל, אך המחאות המתמשכות במדינה הובילו לביטול האירוע בצ'ילה והעברתו למדריד, ספרד.
פעילים בנושא איכות הסביבה הפליגו מאירופה לאמריקה הדרומית, בטרם התקבלה ההחלטה על העברת הוועידה למדריד. במהלך חודש נובמבר ארגנו הפעילים את "ועידת היער" ( Forest COP) כוועידת-נגד שהתקיימה במרכז יער האמזונאס. בוועידה השתתפו פעילים חברתיים לצד חוקרי אקדמיה.
אירועי הוועידה

טרסה ריברה (אנ'), השרה לענייני השינוי האקולוגי בספרד, הודיעה כי הוועידה תתקיים במכון מדריד (אנ') (IFEMA). אזור הוועידה חולק לשניים: אזור כחול ואזור ירוק. האזור הכחול שימש לקיום הוועידה ה-15 של הצדדים לפרוטוקול קיוטו (CMP15), והישיבה השנייה של הצדדים להסכם פריז (CMA2). בנוסף התקיימו באזור זה אירועים מקבילים שנוהלו על ידי ארגוני המגזר השלישי. האזור הירוק הוקדש לפעילות של ארגוני חברה אזרחית שמטרתן לעודד פעילות חברתית בנושא. אזור זה חולק לשלושה תתי אזורים: אזור המוקדש לפעילות של בני נוער, אזור המוקדש לפעילות של ילידים ואזור המוקדש לפעילות מדעית וחדשנות בתחום.
תוצאות הוועידה

ההחלטה לגבי צמצום פליטות הפחמן נדחו לוועידה הבאה. ארצות הברית, רוסיה, הודו, סין, ברזיל,אוסטרליה, וערב הסעודית התנגדו לקריטריונים החדשים. מצד שני, האיחוד האירופי הגיע להסכמה על צמצום הפליטה של פחמן לרמת אפס עד לשנת 2050.
הערות שוליים

↑  Brazil Backs Out of Hosting 2019 Climate Change Meeting, New York Times, 28 November 2018
↑  Chile, Rocked by Unrest, Withdraws From Hosting Climate and Trade Summits, New York Times, 30 October 2019
↑  Spain Agrees to Host Key Climate Talks After Chile Pulls Out, New York Times, 31 October 2019
↑  Activists hold climate conference deep in the Amazon rainforest, The Guardian, 15 November 2019
↑  COP25 Ends With a Whimper: A Few Takeaways, Ecowatch' 16 December 2019
זהב נאצי

ערמת טבעות זהב של קורבנות מחנה בוכנוואלד
זהב נאצי (בגרמנית: Raubgold, "זהב גנוב") הוא זהב שגרמניה הנאצית העבירה לכאורה לבנקים במדינות זרות בזמן מלחמת העולם השנייה. ישנה סברה שהמשטר הנאצי רושש את הקורבנות בשטחי הכיבוש שלו כדי לממן את מכונת המלחמה, וכי כל הכספים הועברו למספר מאגרים מרכזיים. פריטי זהב שונים נסחרו בתמורה לכסף ובסחר החליפין לקחו חלק משתפי פעולה רבים. היקף סחר זה וזהות משתפי הפעולה אינם ידועים עד להיום.
שאלת היעלמותו של הזהב הנאצי שהוברח לבנקים ברחבי אירופה בשנת 1945 הייתה נושא לספרים, תאוריות קונספירציה ותביעה משפטית שנערכה בשנת 2000 נגד בנק הוותיקן, הפרנציסקנים ונתבעים נוספים.