stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע בדר
התוכנית

השלב העיקרי של מבצע בדר היה חצייה של תעלת סואץ בין המעוזים במספר רב של נקודות לכל אורכה, פריצת מכשול סוללות העפר באמצעות גריפתם בזרנוקי מים, והקמת גשרים להעברה רחבת היקף של חמש דיוויזיות רגלים מתוגברות בכוח נ"ט ושריון אל השטחים שבשליטת ישראל ממזרח לתעלה. לפני ובמקביל להקמת ראשי הגשר וביסוסם, בוצעה הכנה באש ארטילריה ותקיפות מהאוויר. ההיערכות המצרית בראשי הגשר בעומק משתנה של 10–12 ק"מ מהתעלה, נועדה להדוף ולשבור את כל התקפות הנגד של הכוחות הסדירים ושל כוחות המילואים המתגברים בחזית סיני. כיבוש רוב המעוזים תוכנן להתבצע רק בשלב מאוחר יותר. ראשי הגשר שתוכננו כמערך הגנה רציף, תוכננו שלא תחרוג ממעטפת ההגנה של סוללות טילי קרקע אוויר שהוצבו ממערב לתעלה. על פי התכנון, יושלם השלב הראשון בתוך יממה לאחר הצליחה.
השלב השני, שהוצג לסורים כחלק מהתוכנית, אך לא תוכנן להתבצע על ידי המצרים, עסק בהמשך ההתקפה מזרחה לאחר ביסוס הכוחות וייצוב קו ראשון לשתי הארמיות על חמש הדיוויזיות שלהן. שלב זה עסק בכיבוש של רצועה רחבה יותר שעומקה 40 עד 70 ק"מ מהתעלה עד היאחזות נח"ל ים, בסיס רפידים, מעבר הגידי ומעבר המיתלה. שלב זה יעשה במקביל להעתקת סוללות טילי קרקע האוויר מזרחה לתוך סיני שיגנו על הכוחות המתקדמים מפני תקיפות חיל האוויר הישראלי. על פי התכנון, יושלם שלב זה בתוך 13 ימים מהצליחה.
עוד תוכנן כי המתקפות המצריות בחזית סיני ילוו בפשיטות באמצעות מסוקים של יחידות קומנדו ליעדים נבחרים בסיני, התקפות של רקטות פרוג, טילי סקאד, וטילי שיוט מדגם קלט נגד מטרות אסטרטגיות, ותקיפות של חיל האוויר המצרי, שיסייע לכוחות הקרקע ויתקוף את שדות התעופה הישראליים בסיני. המבצע כולו תוכנן להימשך כשבועיים עד ייצוב קו חזית מוגדר לשתי הארמיות.
בדומה לתוכנית המתקפה הסורית, לא הוכנה על ידי המצרים תוכנית המשך לניצול הצלחה אפשרית של תוכנית בדר לכיבוש סיני או לכיבוש ארץ ישראל.
ההכנות

המצרים ביקשו להפיק לקחים ממלחמת ששת הימים וממלחמת ההתשה. הם ביצעו הכנות להגדלת סיכויי ההצלחה של המבצע. בעיקר חיפשו פתרונות להתמודדות עם חיל האוויר הישראלי שהפגין עליונות מוחלטת, עם כוחות השריון הישראליים שנקטו טקטיקת שריון עדיפה וכן, התמודדות עם המשימה ההנדסית המורכבת של צליחת תעלת סואץ שהייתה מכשול טבעי רחב שנשלט על ידי רמפות ישראליות, מעוזים ואמצעים ישראלים אחרים לסיכול צליחה.
פעולות ההכנה כללו: סודיות מוקפדת מאוד בכל הקשור למבצע, נקיטת אמצעי הונאה להבטחת הפתעה, תיאום מתקפה בו זמנית עם סוריה שתחייב פיצול כוחות צה"ל לשתי חזיתות, הגדלת הסיוע והידוק הקשר עם ברית המועצות, קבלת סיוע ממדינות ערב בכסף ובחילות משלוח, נקיטת טקטיקה שתקטין את עליונות חיל השריון הישראלי ושילוב של טילי קרקע אוויר חדישים לביטול העליונות הישראלית באוויר.
ההכנות > הבטחת גורם ההפתעה

תוכנית בדר נשמרה בסודיות רבה ולא נחשפה אף לא בפני דרגי השדה הבכירים ביותר.
לצורך שמירת הסודיות כללה תוכנית המבצע גם סדר חשיפתו בפני הדרג המבצע, כך שכל דרג נחשף בתורו לדבר התוכנית שעות בלבד לפני תחילת הקרבות. עד לחשיפתו נמסר לכוחות שמדובר בתרגיל גדול שדומה לתרגילים אחרים שביצע הצבא המצרי בשנת 1973. בחלק מהדיונים נאסרה עריכת פרוטוקולים כתובים של דיונים בנושא ההכנות למלחמה.
במקביל יזמה מצרים תוכנית הטעיה שנוהלה על ידי צוות משותף של משרד המלחמה, משרד החוץ ומשרד ההסברה. בין היתר יזמו המצרים גיוסים רבים של אנשים מילואים ושחרורם (ב-20 בינואר 1973) ובכך גרמו לצה"ל להתייחס אליהם כאל גיוסים שגרתיים, פורסמו בעיתונות שמות קצינים שיעלו למכה בתקופה שתוכננה למתקפה ועוד.
ההכנות > פיצול כוח צה"ל לשתי חזיתות

המצרים תיאמו את התקיפה עם הסורים.
ב-10 בינואר 1973 הוחלט בדיון משותף בקהיר למנות את שר המלחמה המצרי פריק אחמד איסמעיל עלי למפקד הכללי של הכוחות המאוחדים המצריים והסוריים, ובמרץ 1973 הוא ביקר בדמשק לצורך תיאום מועד המלחמה ודרכי ההכנה עד לפתיחה באש.
החל ממאי 1973 נפגש שר המלחמה בהזדמנויות שונות עם הסורים לצורך תיאום "מבצע בדר".
ההכנות > גיוס מדינות ערב למאמץ המלחמתי

המצרים פנו למדינות ערב תוך שחשפו בפניהם את כוונתם הכללית לתקוף את ישראל וביקשו סיוע בחילות משלוח.
מדינות ערב שלחו כוחות סיוע גדולים טרם המלחמה ובמהלכה:
סודאן - חטיבת חי"ר, 30 טנקים, 30 נגמ"שים וכ- 12–14 קני ארטילריה.
לוב - חטיבת שריון (כ- 100 טנקים) 18 קני ארטילריה, 29 מטוסי מיראז', 30 מסוקים.
אלג'יריה - חטיבת שריון, חטיבת חי"ר, 130 טנקים, 30 נגמ"שים, 18 קני ארטילריה, 59 מטוסי קרב הפצצה.
תוניסיה - גדוד חי"ר.
מרוקו חטיבת חי"ר, 12 טנקים (בנוסף שלחה מרוקו חיל משלוח גדול יותר לסוריה).
ההכנות > מענה לאיום חיל האוויר הישראלי

חיל האוויר הישראלי הפגין עליונות אווירית מלאה במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה.
התקפה כוללת, ללא טיפול ביתרון זה, בתנאי לחימה מדבריים פתוחים פירושם השמדה של הכוח התוקף. המטכ"ל המצרי בחר שלא להתחרות בישראל בתחום שבו עוצמתה הייתה בולטת ובלתי מעורערת זה שנים רבות. במקום זאת בחרו המצרים להשתמש במערך הגנה אווירית צפופה. מערך זה כלל סוללות טילי קרקע-אוויר נייחים מדגם SA-2 ו-SA-3, סוללות ממונעות מדגם SA-6 ותותחי נ"מ ניידים על גבי רכב קרבי משוריין מסוג ZSU-23-4. חיל הרגלים צויד בטילי כתף מסוג 9K32 סטרלה-2. טילי הנ"מ הרבים הקשו מאוד על פעולתו של חיל האוויר הישראלי וכונו לימים "מסך האש". המצרים הכינו במשך מספר שנים מחפורות רבות לאמצעי נ"מ אלה ושיקמו אותם מחדש בכל פעם שהותקפו על ידי צה"ל.
ההכנות > מענה לאיום השריון הישראלי

חיל השריון הישראלי נהנה מטקטיקה עדיפה מיריביו הערבים. אימוני הקליעה המתקדמים של צה"ל ובמיוחד נקיטת היוזמה על ידי דרג הפיקוד הזוטר שלא היה כבול לקונספציה מוכתבת מראש על ידי הדרגים הבכירים היוו יתרון משמעותי. חיסרון בולט של חיל השריון הישראלי היה הנטייה להסתער ללא תמיכה מספקת של חי"ר וכך היו הטנקים חשופים למארבי חי"ר ולפגיעות מצד נשק נ"ט קל שנשאו חיילי החי"ר ומהיעדר חיל תותחנים חזק לחיפוי. צה"ל הועיד את מלאכת הסיוע לחיל האוויר, שבדיעבד התקשה לספק סיוע נוכח ריבוי המשימות שנדרש אליהן ואמצעי הנ"מ הצפופים שהופעלו נגדו.
במטרה להתמודד עם יתרונות השריון הישראלי הוחלט לצייד את יחידות החי"ר בנשק נ"ט רב. היו אלה טילי סאגר ורקטות RPG-7 סובייטיים, שהיו מהמתקדמים והיעילים בזמנם. הטילים הופעלו במארבים בסמוך לצירי תנועה צפויים של השריון הישראלי ויצרו איום חמור על השריון הישראלי, איום שצה"ל לא התגבר עליו עד סוף המלחמה.
המבצע

המתקפה הפתיעה את ישראל הפתעה מוחלטת כמעט (רק מספר שעות קודם לפריצת המלחמה הבינו באמ"ן שכל ההתראות שהתקבלו אכן אמיתיות ושהיא תפרוץ באותו יום).
בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים בוצעה תוכנית בדר כמתוכנן ובאופן מוצלח:
המתקפה הכוללת שפתחה את מלחמת יום הכיפורים נפתחה בתיאום מלא עם צבא סוריה, ב-6 באוקטובר, סמוך לשעה 14:00 בצהריים. המתקפה בוצעה על ידי מעל 200 מטוסי יירוט ותקיפה שהפציצו מטרות איכות ישראליות בסיני בשילוב עם הנחתת כוחות קומנדו על ידי מסוקים וצליחת תעלת סואץ.
השלב הראשון בתקיפה הצליח כמתוכנן, ובחסות ההרעשה הארטילרית הצליח צבא מצרים לצלוח את התעלה ולהשתלט על רצועה של כ-10–12 ק"מ תוך ניתוק המעוזים.
מסך האש שבנו המצרים הגביל משמעותית את חופש התנועה של חיל האוויר ואת יכולתו לסייע לכוחות הקרקע הישראלים שביקשו סיוע דחוף. מטוסים ישראלים רבים הופלו באמצעות סוללות הנ"מ המצרי. ההתקפה על מערך הנ"מ המצרי לא יצאה כלל אל הפועל לנוכח ריבוי המשימות שהוטלו על חיל האוויר.
חוליות החי"ר המצריות המצוידות בטילים נגד טנקים פגעו קשה ביחידות השריון הישראלי ומנעו הדיפת כוחות היבשה המצריים.
החל מיום 14 באוקטובר השתבשה תוכנית בדר:
מתקפת השריון המצרית הגדולה נבלמה כאשר למצרים נפגעו כ-200 טנקים ולצה"ל כ-20 בלבד. היוזמה ההתקפית המצרית צומצמה. יעד קו המעברים נזנח וצה"ל החל יוזם התקפות.
ביום 15 באוקטובר יזם צה"ל את מבצע אבירי לב - הצליחה לצידה המערבי של התעלה ("אפריקה"). בסופו של מבצע זה נכבשו שטחים נרחבים בשטח מצרים וכותרה הארמייה השלישית. יעדים טקטיים נוספים שהוגדרו במבצע בדר לתקיפת יעדים צבאיים ואסטרטגיים ישראלים עמוקים נכשלו. כמעט כל טילי השיוט שנורו לישראל יורטו על ידי חיל האוויר (שני טילים פגעו מתוך 25). המבצעים להנחתת כוחות קומנדו נכשלו ברובם כאשר חלק גדול מהמסוקים הופלו על ידי מטוסי חיל האוויר, הותקפו על ידי כוחות קרקע ומסיבות נוספות.
אף על פי שהמצרים ובני בריתם לא הצליחו להשלים את מבצע בדר או להכניע את ישראל במלחמת יום הכיפורים, נחשב מבצע בדר והמלחמה כהצלחה בעיני המצרים. ימי חג מצריים מציינים את הצלחת המבצע, עיר גדולה נקראה על שמו ומוזיאון הוקם לזכר צליחת התעלה המוצלחת על ידי הצבא המצרי והמלחמה בכלל.
ראו גם

פקודת שובך יונים - תוכנית המגננה של צה"ל בחצי האי סיני
מבצע ניצוץ - מבצע ההונאה של סוריה ומצרים שקדם למבצע בדר.
מבצע משרוע 110 - התוכנית הסורית היזומה לפתיחת מלחמת יום הכיפורים בגזרתה.
לקריאה נוספת

דני אשר תא"ל ד"ר, לשבור את הקונספציה, "מערכות" – משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב 2003, 400 עמודים.
דני אשר (תא"ל ד"ר), התוכנית המצרית למלחמת יום כיפור, מערכות 361, נובמבר 1998, עמ' 2–13
שלמה נקדימון, סבירות נמוכה: סיפור הדראמה שקדמה למלחמת יום-הכיפורים ומה שאירע בעקבותיה, תל אביב תשמ"ב.
שאזלי, חציית התעלה, הוצאת מערכות, 1987.
שמואל גורדון, 30 שעות באוקטובר, הוצאת מעריב, 2008.
הערות שוליים

↑  נהגה במלעיל
↑  לעניין הכוונות המצריות ראו להשוואה: דני אשר, לשבור את הקונספציה, עמ' 23 - 23
↑  סדרי הכוחות של חילות המשלוח לפי אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל - עשור שלישי, הוצאת כרטא והוצאת משרד הביטחון, 1983, עמ' 94
סעד א-שאזלי, רמטכ"ל צבא מצרים - מתכנן הצליחה, בזמן מלחמת יום הכיפורים
חיילים מצריים פורצים את מכשול סוללת העפר בעזרת זרנוקי מים
גשר מצרי שבקצהו הרחוק פרצה בסוללת העפר הישראלית
עובדיה עלי

עובדיה עֵלִי (נולד ב-22 במאי 1945) הוא פוליטיקאי ואיש חינוך ישראלי שכיהן כראש עיריית עפולה בשנים 1979–1991, כחבר הכנסת ממפלגת הליכוד בשנים 1984–1996, כסגן שר הביטחון, כמורה, כמנהל בית ספר וכמפקח חינוכי.
ביוגרפיה

עלי נולד בחנקין שבעיראק, ובשנת 1950 עלה לישראל.
שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים, והגיע לדרגת רב-סרן. בוגר אוניברסיטת חיפה בייעוץ חינוכי ומקרא. למד הוראה בסמינר ליפשיץ בירושלים. עסק בהוראה, ובשנים 1968–1970 היה מנהל בית-ספר דתי וחטיבת ביניים בעפולה. בשנים 1970–1978 עבד כמפקח על בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים במחוז הצפון של משרד החינוך.
בשנים 1978–1991 כיהן כראש עיריית עפולה. נבחר כחבר הכנסת מטעם הליכוד לכנסת ה-11. בכנסת ה-12 וה-13 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת. בשנים 1991–1992 כיהן כסגן שר הביטחון.
בתפקידו כסגן שר הביטחון כיהן כיו"ר משק לשעת חירום, ופעל להקמתו של פיקוד העורף, כולל ליווי הקמת הפיקוד בקבינט, בממשלה ובכנסת.
בפעילותו כחבר הכנסת כיהן כיו"ר הראשון של הוועדה למלחמה בסמים. בתפקיד זה פעל יחד עם השופט אליקים רובינשטיין. בין היתר, הוקמו ביוזמתו מרכזי השיקום במלכישוע ובאילנות.
לאחר סיום כהונתו בכנסת מכהן כדירקטור בחברות עסקיות ובגופים ציבוריים.
בפריימריז לקביעת רשימת הליכוד לכנסת ה-14 הגיע למקום ה-18 עם כ-43,000 קולות אך שובץ במקום לא ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת ה-14. בשנת 1996 מונה על ידי שר התשתיות הלאומיות, אריאל שרון, ליו"ר בתי זיקוק לנפט (בז"ן) בתפקיד זה הוא שימש עד 2003. החל משנת 1999 ועד שנת 2002 כיהן כיו"ר דירקטוריון כרמל אולפינים.
באפריל 2005 מונה על ידי שר הביטחון, שאול מופז ליו"ר התעשייה הצבאית, וביוני 2006 התפטר מתפקיד זה. עלי נכנס לתפקידו בשעה שהתעשייה הצבאית נמצאה במשבר כספי, ובמהלך כהונתו הצליח לקבל מהמדינה- 1.4 מיליארד שקל למימון פעילותה של התעשייה הצבאית.
ב-10 בדצמבר 2006 מונה עלי ליו"ר מועצת המנהלים של רשות שדות התעופה. עם תחילת כהונתו, מועצת המנהלים בראשותו שמה דגש רב על פתרון בעיות הבטיחות שהתגלו בנתב"ג והחליטה להקצות סכום עתק של למעלה מ-4 מיליארד שקל לפתרון בעיות הבטיחות ושדרוג התשתיות. בין היתר: שינוי מערך המסלולים, הקמת מגדל פיקוח חדש והטמעת טכנולוגיות מתקדמות לניהול התעבורה האווירית. ב-4 באוקטובר 2010 מונה לתקופת כהונה שנייה.
ב-4 בפברואר 2015 מונה עלי שוב לתפקיד יו"ר בז"ן. בתפקיד זה כיהן עד 2021.
בסוף הרבעון השני של שנת 2021 הודיע עלי על פרישתו מבז"ן.
הערות שוליים

↑  שי סלינס, חוזר הביתה: עובדיה עלי מונה ליו"ר חברת בזן, במקום דיוויד פדרמן, באתר כלכליסט, 4 בפברואר 2015
↑  הודעה בדבר מינוי יושב ראש למועצת רשות שדות התעופה, ילקוט הפרסומים 5612, התשס"ז, 10 בדצמבר 2006, עמ' 1120
↑  הודעה בדבר מינוי יושב ראש למועצת רשות שדות התעופה, ילקוט הפרסומים 6154, התשע"א, 4 באוקטובר 2010, עמ' 854
↑  דוח מיידי על מינוי דירקטור (שאינו תאגיד) או יחיד המכהן מטעם תאגיד שהוא דירקטור בחברה פרטית, באתר מאיה
| ראשי מועצת ועיריית עפולה |
| --- | --- | --- |
| כמועצה מקומית | שניאור זלמן הוז (1926–1928) • יעקב קינמון (1928–1930) • פייבוש טבצ'ניק (1930–1931, 1933–1939) • מאיר שפירא ( 1931–1932, 1939–1940) • אפרים מזרחי (1932–1933) • דב ברכאן (1940–1942) • בנימין שיינבוים (1942–1945) • יוסף ברזילאי (1945–1950) • דוד קניאל (1950–1959) • יואש דובנוב (1959–1969) |  |
| כעיר | שמשון שחורי (1969–1979) • עובדיה עלי (1979–1991) • צדוק נאווי (1991–1998) • יצחק מירון (1998–2005, 2013–2018) • אבי אברהם אלקבץ (2005–2013, 2018 ואילך) |  |
| יושבי הראש ומנכ"לי רשות שדות התעופה (רש"ת) |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | אהרן רמז • אריה גרוסבורד • יעקב אבן • חיים קורפו • אבי קוסטליץ • צבי שלום • עובדיה עלי • אלי מרום • יצחק גרשון |  |
| מנהלים כלליים | אריה רביב • רמון הראל • צבי גוב-ארי • ברוך לוי • מוטי דבי • אבי קוסטליץ • גבי אופיר • קובי מור • יעקב גנות • חגי טופולנסקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010684495405171  VIAF: 841164298387108630005   WorldCat (עם VIAF): 841164298387108630005
עזרא בנימיני

עזרא בנימיני (נולד ב-1948) כיהן כראש עיריית הוד השרון משנת 1989 עד לשנת 2003.
ביוגרפיה

בנימיני נולד בשנת 1948 במושבה מגדיאל. אביו נמנה עם עשרת המתיישבים הראשונים שהגיעו מבגדאד והתיישבו במושבה. לפני כהונתו כראש עיר עסק בנדל"ן. הונו הוערך בתחילת שנות האלפיים בכ-50 מיליון דולר.
נבחר ב-1989 לראש המועצה המקומית הוד השרון מטעם הליכוד. בשנת 1990 הוכרזה הוד השרון כעיר. בבחירות 1993 גבר על ראש העיר הקודם אליהו שמעוני ועל מועמד נוסף וזכה בראשות העיר ברוב גדול. רשימת הליכוד בראשותו זכתה ל-10 מנדטים ולרוב במועצה. בבחירות 1998 הקים רשימה עצמאית ורץ מטעמה לראשות העיר. הוא זכה ל-62.19% מקולות הבוחרים וגבר על חי אדיב, ראש העיר לעתיד.
במהלך כהונתו של בנימיני בהוד השרון התפתחה העיר, ובין השאר הוקמו בה בית יד לבנים לזכר חללי תושבי הוד השרון, פארק ארבע עונות, חטיבת הביניים עתידים, בית הספר היסודי המגן, קניון מרגלית השרון, בית הספר הדמוקרטי, בית הספר היסודי ע"ש יצחק רבין ופארק עתידים. בנימיני שם דגש על ענייני החינוך והתרבות ובתקופתו הוקם המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט.
בבחירות של שנת 2003 החליט בנימיני לא להתמודד על התפקיד ולפרוש מהעירייה. בשנת 2002 מונה ליו"ר עמית בקק"ל וכיהן בתפקיד זה עד 2005.
הערות שוליים

1 2  עזרא בנימיני ראש המועצה 1989-1990 ראש העיר 1990–2003, באתר shorashim.hod-hasharon.muni.il
↑  גיא לשם, ראש העיר לשעבר ממשיך להתעשר, באתר TheMarker‏, 24 בנובמבר 2006
↑  ילקוט הפרסומים 4165, באתר נבו, ‏19 בנובמבר 1993
↑  ילקוט הפרסומים 4707, באתר נבו, ‏3 בדצמבר 1998
עמותת טבקה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  רחובות 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים) 
 www.tebeka.org.il
 
טֶבֶּקָה - צדק ושוויון ליוצאי אתיופיה ("עשיית צדק" באמהרית) היא עמותה שהוקמה בשנת 2000 ופועלת לקידום יוצאי אתיופיה בישראל, ונאבקת בגילויי אפליה וגזענות כלפי בני העדה. פעילותה כוללת קידום נושאים ציבוריים ועקרוניים וכן הכוונה וייעוץ משפטי אישי.
אחד המאבקים המתוקשרים בהם נטלה חלק עמותת טבקה הוא המאבק בנושא שילוב ילדי עולי אתיופיה במערכת החינוך בעיר פתח תקווה. עתירה ראשונה בנושא הוגשה לבג"ץ בשנת 2005, אך נמחקה לאחר שהוסדר שילובם של כל הילדים. גם בשנים הבאות נוצרה בעיה דומה, שגם היא נפתרה בהתערבות משרד החינוך וכלי התקשורת לאחר מספר ימים. בג"ץ החליט לדון בעתירה ולפרסם החלטה עקרונית, על אף שהסוגיה לא עמדה עוד על הפרק מבחינה מעשית. הרכב השופטים בראשות אילה פרוקצ'יה ובהשתתפות חנן מלצר ואליקים רובינשטיין פרסם את החלטתו ב-31 באוגוסט 2010 וקבע כי מדובר באפליה פסולה והורה כי על כל מוסדות החינוך בעיר לקלוט תלמידים באופן יחסי לגודלם. בית המשפט אף התווה דרך בדבר האמצעים העומדים לרשות המדינה על מנת לאכוף זאת, החל משלילת תקציבים וכלה בשלילת רישיונותיהם של מוסדות סרבנים.
ראו גם

בג"ץ טבקה
הערות שוליים

↑  בג"ץ 7426/08 טבקה משפט וצדק לעולי אתיופיה נ' שרת החינוך פרופ' יולי תמיר, ניתן ב־31 באוגוסט 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביתא ישראל ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עדי אזר

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1955 ישראל 
 נרצח:  19 ביולי 2004 (בגיל 48) רמת השרון
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1992–2004 (כ־12 שנים)
 תקופת הפעילות:  ? – 19 ביולי 2004 
 תפקידים בולטים:  שופט בית משפט השלום בתל אביב  שופט בפועל ורשם בבית המשפט המחוזי בתל אביב
 
עדי אזר (10 בנובמבר 1955 – 19 ביולי 2004) היה רשם בית המשפט המחוזי בתל אביב שנרצח בשל היותו שופט.
ביוגרפיה

אזר נולד ב־1955 בישראל ליהושע ופנינה איזראלוב. למד בתיכון עירוני א' בתל אביב ולאחר סיום הלימודים שירת בצה"ל. ב־1980 סיים בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב וב־1981 הוסמך כעורך דין.
לאחר לימודיו, עבד כעורך דין שכיר ולאחר מכן כעורך דין עצמאי. אחד התיקים הידועים שטיפל בהם היה ניהול עיזבונו של דודו יוסי איזראלוב, שנרצח על ידי אשתו בינואר 1984. במקביל, שימש כעוזר מחקר ואסיסטנט באוניברסיטת תל אביב, שם קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בהצטיינות ב־1987. בשנת 1988 סיים בהצטיינות לימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
ב־1992 מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב. משנת 1999 עד 2002 שימש בתקופות שונות כשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובספטמבר 2002 מונה לרשם בית המשפט המחוזי.
בתפקידו האחרון נעתר לבקשת נאשמי כנופיית מע"צ לחשוף מסמכים חסויים אשר לפי פרקליטיהם, כללו התייחסות להוראה מגבוה להפעלת אלימות בחקירות.
פרסומים

עדי אזר, אילנה נירנברג, רשלנות רפואית וסוגיות בנזיקין, פרלשטיין-גינוסר, 1994 (מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת, ה'תש"ס, 2000)
אשמה, פזיזות ורשלנות במשפט הפלילי, פרלשטיין-גינוסר, 1999
קדם המשפט, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, תשנ"ט 1999
כמו כן, פרסם אזר מאמרים בכתבי העת המשפטיים "הפרקליט", "המשפט", "עיוני משפט" ו"רפואה ומשפט".
הערות שוליים

↑  נושא עבודת הגמר היה: "סבתיות בעבירות ההמתה: רצח, הריגה וגרם מוות".
↑  "רשלנות כבסיס לאחריות פלילית", אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ז, 1997. הדוקטורט, שנכתב בהדרכת פרופ' אהרון אנקר, שימש בסיס לספרו "אשמה, פזיזות ורשלנות במשפט הפלילי", פרלשטיין-גינוסר, 1999.
↑  ענת שיחור-אהרונסון, 12 מיליון שקל ל"כנופיית מע"צ", באתר nrg‏, 9 בינואר 2005
↑  השופט עדי אזר נרצח בפתח ביתו, באתר nrg‏, 19 ביולי 2004
↑  מאסר עולם לרוצחי השופט עדי אזר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 בפברואר 2006
↑  טל רוזנר, רצח השופט אזר: מאסר עולם לזוזיאשווילי ונחמני, באתר ynet, 23 בפברואר 2006
↑  טל רוזנר, זוזיאשוילי ביקש לפסול שופט "כי עקב גם אחריו", באתר ynet, 15 במאי 2005
↑  שמואל מיטלמן, הערעור נדחה: רוצחי עדי אזר למאסר עולם, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258058605171  ISNI: 0000 0000 7078 6222  LCCN: n94098447  RERO: 02-A009254866  VIAF: 97639736   WorldCat (עם VIAF): 97639736 
אנדרטה לזכר עדי אזר, בצומת הקרוי על שמו ברמת השרון
משה לוי

ערך זה עוסק ברמטכ"ל משה לוי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ישראל טל, מפקד בה"ד 1 עם ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, מעניק דרגות קצונה לחניך המצטיין משה לוי, 1955
משה לוי ("מוֹיְשֶה וָחצי") (18 באפריל 1936 – א' בשבט ה'תשס"ח, 8 בינואר 2008) היה הרמטכ"ל ה-12 של צה"ל בין השנים 1983–1987, תקופת שלהי מלחמת שלום הגליל והקמת רצועת הביטחון.
קורות חייו

משה לוי נולד לנעימה וג'ורג'י, במשפחת עולים מעיראק בת ארבעה ילדים.
אביו היה בעל דוכן בגדים בשוק הכרמל. אחיו הגדול הוא ברוך לוי, שהיה אלוף-משנה, מפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד ופיקוד הגדנ"ע, ולאחר מכן מומחה בתחום המדיניות החברתית. משה לוי גדל בשכונת שפירא וביד אליהו.
למד בבית הספר היסודי ע"ש ביאליק בתל אביב. כבר בגיל צעיר זכה לשם החיבה "משה וחצי" בשל גובהו (1.96 מטרים, לערך). הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א'.
לוי התגייס לצה"ל בשנת 1954, והחל את שירותו בחטיבת גולני. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, אותו סיים בהצטיינות. לאחר-מכן שובץ בחטיבת הצנחנים, ומונה למפקד מחלקה בפלוגה ה' בגדוד 890. לוי השתתף בפעולות התגמול, ואת רוב שנותיו הבאות בצה"ל שירת בשורות הצנחנים.
במלחמת סיני (1956) השתתף בצניחה המבצעית הראשונה בתולדות צה"ל במעבר המיתלה, כקצין מבצעים בגדוד 890 של הצנחנים. בשנים 1963–1967 מילא מספר תפקידי פיקוד והדרכה ביחידות הצנחנים, ובהם מפקד הסיירת החטיבתית. ב-1966 מונה לפקד על בית הספר לצניחה ולוחמה זעירה (עליו פיקד עד 1968). במלחמת ששת הימים (1967) היה קצין מטה בכיר בחטיבת הצנחנים שפעלה בסיני ולאחר מכן ברמת הגולן, ופיקד על מבצע מוסק לכיבוש ראס סודר. ב-1968 מונה לפקד על חטיבת הבקעה שעסקה במרדפים אחרי חוליות מסתננים שחדרו לארץ משטח ירדן. לוי השתתף אישית, כמח"ט, ברבים מהמרדפים הללו. בשנת 1970 נפצע במהלך מרדף, ולאחר שהחלים מפציעתו שימש כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים.
ב-1973 התמנה לוי לראש מטה פיקוד המרכז, בדרגת תא"ל, תחת פיקודו של מפקד הפיקוד רחבעם זאבי. זמן קצר לאחר-מכן, ב-1974, התמנה לראש מחלקת מבצעים במטכ"ל, וב-1976 מונה לפקד על אוגדה 880, עוצבת שריון במילואים. בשנת 1977 מונה למפקד פיקוד המרכז, תפקיד שבו שימש עד 1981, ובשנים 1982–1983 היה ראש אג"ם וסגן הרמטכ"ל, בין היתר במלחמת לבנון הראשונה.
קורות חייו > כהונתו כרמטכ"ל

ב-19 באפריל 1983 החליף לוי את רפאל איתן בתפקיד הרמטכ"ל, והוא בן 47. בכך היה הרמטכ"ל הראשון שהחל את פעילותו הביטחונית בצה"ל, בניגוד לקודמיו שהתחילו בפעילותם הביטחונית בהגנה או בפלמ"ח שפעלו לפני קום המדינה. לוי נכנס לתפקידו בעיצומה של המערכה ברצועת הביטחון, בזמן המשבר שעבר על הצבא בעקבות טבח סברה ושתילה ודו"ח ועדת כהן. בתקופת כהונתו נערך צה"ל בקווים חדשים בלבנון: ב-3 בספטמבר 1983 נסוג צה"ל מהרי השוף אל קו האוואלי, ונאלץ להתמודד עם פיגועי טרור ובהם אסון צור השני, פיגוע המיקוח בקו 300 ואסון הספארי.
במאי 1985 נסוגו כוחות צה"ל אל תוך רצועת הביטחון, על פי החלטת הממשלה, והתבצעה עסקת ג'יבריל לשחרור חיילי צה"ל משבי החזית העממית לשחרור פלסטין. כמו כן, עסק בהקמת מפקדת חילות השדה (מפח"ש, כיום מפקדת זרוע היבשה - מז"י), בהצטיידות במערכות נשק חדישות ובקיצוץ בסדרי הכוחות.
במהלך כהונתו ביצע צה"ל, באפריל 1985, את מבצע דרך נץ, אשר במהלכו טיבעו לוחמי שייטת 13 את הספינה "מון לייט" בנמל ענאבה שבאלג'יריה וב-1 באוקטובר 1985, את מבצע רגל עץ, במסגרתו הפציצו מטוסי חיל האוויר את מפקדות אש"ף בתוניסיה. כן ביצע צה"ל בפיקודו את מבצעי העלאת יהודי אתיופיה - משה ושבא בהם הועלו כחמש מאות יהודי מאתיופיה שנותרו במחנות הפליטים בסודאן, ברכבת אווירית מסודאן לישראל. בתקופת כהונתו, ב-16 באוקטובר 1986, נפל בשבי הנווט רון ארד. לוי סיים את תפקידו לאחר ארבע שנים, באפריל 1987 והוחלף בידי סגנו, דן שומרון, ופרש מצה"ל לאחר 33 שנות שירות.
קורות חייו > גלריה

הרמטכ"ל משה לוי עם שר הביטחון משה ארנס ומפקד מב"ל אלוף יעקב אבן, בטקס סיום מחזור י' במכללה לביטחון לאומי, 1983
משה לוי נואם בחידון התנ"ך של צה"ל, אוגוסט 1986
הרמטכ"ל משה לוי בביקור ביחידת דובר צה"ל, עם הדובר אפרים לפיד, 1986
שר הביטחון יצחק רבין, הרמטכ"ל - משה לוי, סגן הרמטכל - דן שומרון, ראש אג"ת - אביהו בן נון ודובר צה"ל - אפרים לפיד, 1986
ראש הממשלה יצחק שמיר, שר הביטחון יצחק רבין הרמטכ"ל משה לוי וראש אכ"א מתן וילנאי, בהדלקת נר חנוכה עם נגדי צה"ל, 1986
תדרוך סנטורים מארצות הברית, 1986, משמאל לימין: דובר צה"ל תא"ל אפרים לפיד, הרמטכ"ל רב-אלוף משה לוי, סגן הרמטכ"ל אלוף דן שומרון, ראש ענף תקשורת בינלאומית ביחידת דובר צה"ל סא"ל רענן גיסין
באזרחות

עם פרישתו היה לוי לעמית מחקר בבית הספר לכלכלה של לונדון, לאחר שזכה לתואר בוגר בכלכלה והיסטוריה של ארצות האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1989 חזר לקיבוץ בית אלפא, בו התגורר עד יום מותו. לוי התכוון להתמסר לעבודה חקלאית, אולם פציעה ישנה מתקופת שירותו מנעה ממנו עבודה פיזית קשה. ב-1991 מונה לחבר בדירקטוריון התעשייה האווירית, וב-1992 לדירקטוריון חברת החשמל. מ-1993 עד פטירתו כיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת כביש חוצה ישראל. בנוסף שימש גם כיושב ראש הרשות למלחמה בסמים, כיו"ר חבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין ונמנה עם חברי ועדת שמגר שחקרה את הטבח במערת המכפלה.
ב-30 בדצמבר 2007 לקה לוי באירוע מוחי, ואושפז במצב קשה בבית החולים העמק בעפולה. תשעה ימים לאחר אשפוזו הלך לעולמו ונטמן בבית העלמין בקיבוצו. הוא הותיר אחריו את אשתו, רעיה, חמישה ילדים ונכדים. אחד מילדיו, ד"ר גל לוי, הוא חוקר מדע המדינה ומרצה בסגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה.
הנצחה

בשנת 2008 הפיקה החברה הממשלתית למדליות ומטבעות מדליה עם דיוקנו.
בבאר שבע, ברמלה, בראשון לציון, בנס ציונה, בהרצליה ובירושלים נקראו רחובות על שמו.
בית הספר לצניחה בתל נוף נקרא על שמו.
משנת 2011 צעדת הגלבוע נקראת על שמו.
לקריאה נוספת

יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: "ספרית מעריב", תשנ"ג-1993, עמודים 276–304.
זאב שיף ואהוד יערי, מלחמת שולל, תל אביב: הוצאת שוקן, 1984.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  טלי זלינגר, טוטו רמטכ"ל, דבר, טור 3, 11 במרץ 1983.
↑  רב-אלוף משה לוי - לוחם, מפקד רמטכ"ל, ביוגרפיה של משה לוי באתר "הצנחנים בעשור הראשון 1958 - 1948".
↑  טוביה מנדלסון, אלוף משה לוי - הרמטכ"ל ה־12, דבר, ‏ 16 במרץ 1983.
↑  אמיר אורן, רפול ו"משה וחצי" ניסו להעליל: דן שומרון הומו, באתר הארץ, 28 בפברואר 2008
↑  שנה ללא רא"ל משה לוי, הרמטכ"ל ה-12 של צה"ל (1983 - 1987), מתוך אתר עמותת "חיל השריון".
↑  זאב שיף ואהוד יערי, מלחמת שולל, תל אביב: הוצאת שוקן, 1984, עמודים 199-200.
↑  בן כספית, 300 טון: פרשת השב"כ בגרסת איציק מרדכי, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2011.
↑  שחר הלווינג ולי-טל תייר, קיצור תולדות הזרוע, ביטאון ביבשה, גיליון 5, אפריל 2008, באתר זרוע היבשה.
↑  אריאל שמידברג, אודיסיאה באלג'יריה, באתר ישראל היום, 28 באפריל 2009
↑  מבצע רגל עץ, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000, עמוד 251.
↑  אנשיל פפר, "מתן וילנאי, הציבור עדיין מאמין להנהגה הביטחונית?", באתר הארץ, 15 באוגוסט 2010
↑  נחום ברנע, "מסעותי עם פנקס", ידיעות ספרים, 2008, עמודים 133-134.
↑  הרמטכ"ל לשעבר משה לוי אושפז עקב אירוע מוחי; מצבו קשה, באתר ynet, 1 בינואר 2008
↑  רועי מנדל ושרון רופא-אופיר, "מוישה וחצי הסתכל על כולם בגובה העיניים", באתר ynet, 8 בינואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312397805171  ISNI: 0000 0003 7015 3558  VIAF: 245896015   WorldCat (עם VIAF): 245896015
פרננדו לוגו

פרננדו לוגו
פרננדו ארמינדו לוּגוֹ מנדס (בספרדית: Fernando Armindo Lugo Méndez הוא נולד ב-30 במאי 1951), פוליטיקאי פרגוואי ובישוף קתולי. שימש כנשיא פרגוואי בשנים 2008–2012.