stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתל ברימור
הערות שוליים

↑  אתל ברימור ב-Internet Broadway Database (אנגלית)
↑  מודעת אבל בניו יורק טיימס (אנגלית)
↑  שיר אשיר בגשם, ציטוטים ב-IMDb
↑  Edwardian Beauty – on Stage and in Film (אנגלית)
| פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1936‏-1940 | גייל סונדרגארד (1936) • אליס בריידי (1937) • פיי ביינטר (1938) • האטי מקדניאל (1939) • ג'יין דארוול (1940) |  |
| 1941‏-1960 | מרי אסטור (1941) • תרזה רייט (1942) • קטינה פקסינו (1943) • אתל ברימור (1944) • אן רביר (1945) • אן בקסטר (1946) • סלסט הולם (1947) • קלייר טרבור (1948) • מרסדס מקיימברידג' (1949) • ג'וזפין האל (1950) • קים האנטר (1951) • גלוריה גראהם (1952) • דונה ריד (1953) • אווה מארי סיינט (1954) • ג'ו ואן פליט (1955) • דורותי מלון (1956) • מיושי אומקי (1957) • ונדי הילר (1958) • שלי וינטרס (1959) • שירלי ג'ונס (1960) |  |
| 1961‏-1980 | ריטה מורנו (1961) • פטי דיוק (1962) • מרגרט רתרפורד (1963) • לילה קדרובה (1964) • שלי וינטרס (1965) • סנדי דניס (1966) • אסטל פרסונס (1967) • רות גורדון (1968) • גולדי הון (1969) • הלן הייז (1970) • קלוריס ליצ'מן (1971) • איילין הקרט (1972) • טייטום אוניל (1973) • אינגריד ברגמן (1974) • לי גרנט (1975) • ביאטריס סטרייט (1976) • ונסה רדגרייב (1977) • מגי סמית' (1978) • מריל סטריפ (1979) • מרי סטינבורגן (1980) |  |
| 1981‏-2000 | מורין סטייפלטון (1981) • ג'סיקה לאנג (1982) • לינדה האנט (1983) • פגי אשקרופט (1984) • אנג'ליקה יוסטון (1985) • דיאן ויסט (1986) • אולימפיה דוקאקיס (1987) • ג'ינה דייוויס (1988) • ברנדה פריקר (1989) • וופי גולדברג (1990) • מרסדס רוהל (1991) • מריסה טומיי (1992) • אנה פקווין (1993) • דיאן ויסט (1994) • מירה סורבינו (1995) • ז'ולייט בינוש (1996) • קים בייסינגר (1997) • ג'ודי דנץ' (1998) • אנג'לינה ג'ולי (1999) • מרשה גיי הארדן (2000) |  |
| 2001‏-2020 | ג'ניפר קונלי (2001) • קתרין זיטה-ג'ונס (2002) • רנה זלווגר (2003) • קייט בלאנשט (2004) • רייצ'ל וייס (2005) • ג'ניפר הדסון (2006) • טילדה סווינטון (2007) • פנלופה קרוז (2008) • מוניק (2009) • מליסה לאו (2010) • אוקטביה ספנסר (2011) • אן האת'וויי (2012) • לופיטה ניונגו (2013) • פטרישה ארקט (2014) • אליסיה ויקנדר (2015) • ויולה דייוויס (2016) • אליסון ג'ני (2017) • רג'ינה קינג (2018) • לורה דרן (2019) • יו יונג-יון (2020) |  |
| 2021-היום | אריאנה דבוז (2021) • ג'יימי לי קרטיס (2022) • דאווין ג'וי רנדולף (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273916805171  PLWABN: 9810575264905606  BNE: XX1658279  BnF: cb14659627n (data)  GND: 118657364  ISNI: 0000 0001 1652 3170  LCCN: n85151791  LNB: 000134982  NARA: 10568854  NKC: osd2010555731  SNAC: w66d676p  SUDOC: 083305130  VIAF: 59346424   WorldCat (עם VIAF): 59346424
בנימין וינדזברג

בנימין וינדזברג
ד"ר בנימין וינדזברג (1901 – 1985) היה הרופא האחראי על מערך הרפואה בכפר עציון במלחמת הקוממיות, לאחר חזרתו מהשבי הירדני שירת כרופא בכיר בצה"ל בדרגת סא"ל.
קורות חיים

וינדזברג נולד בלודז', פולין למשה וינדזברג ולפרידה לבית מרקוביץ. ב-1917 סיים את לימודי התיכון במוסקבה. ב-1918 החל את לימודי הרפואה בזגרב, בשנת 1920 המשיך את לימודיו ביינה. סיים את לימודי הרפואה ב-1927 בציריך.
בין השנים 1929–1943 עבד בפולין כרופא והגיע לדרגת מנהל מחלקה. שירת בצבא האדום ובצבא פולין במלחמת העולם השנייה על גבורתו במלחמה קיבל את צלב הגבורה של צבא פולין.
בפברואר 1948 עלה וינדזברג לארץ ישראל, מלווה ברעייתו הלה חיה לבית יסלסון.
מלחמת השחרור

במרץ 1948 הוצב וינדזברג בכפר עציון בתור מנהל השירות הרפואי. הוא ארגן את המערך הרפואי ואת בית החולים כך שניתן יהיה לערוך ניתוחי שדה במקום.
במהלך הקרבות טיפל בכ־300 פצועים, תחת אש כבדה.
החובשת רבקה נדיבי העידה: "היה לנו ולפצועים מזל גדול מאד שהוא היה איתנו. ידע לנתח ולתפקד בתנאים קשים מאד והציל הרבה פצועים".
ב-12 במאי החליט להעביר את הפצועים וצוות המרפאה מכפר עציון למשואות יצחק. המעבר נעשה בחסות החשיכה בדרך לא סלולה ומפותלת. החלטה זו הצילה את חיי כ-35 הפצועים ועוד כ-15 אנשי הצוות הרפואי, משום שלמחרת נכבש כפר עציון בידי הלגיון הערבי וכל הלוחמים שנותרו בחיים בתום הקרב נרצחו בידי חיילי הלגיון הערבי. לפי עדויות שרידי כפר עציון ושל ד"ר קורנבליט: "ד"ר וינדזברג, ד"ר קורינבליט, שלושה מאנשי משואות יצחק ויחזקאל א. מכפר-עציון היו האחרונים בין ההולכים. הם סחבו אלונקה עליה היה שכוב פצוע קשה שנאנח מדי פעם בפעם. ההליכה הייתה קשה".
ב־13 במאי 1948 נפל בשבי הלגיון הערבי ושימש כרופא במחנה השבויים בירדן. במרץ 1949 שוחרר מהשבי.
רופא בצה"ל

וינדזברג שירת בצה"ל כרופא צבאי בדרגת סגן-אלוף עד דצמבר 1958. וינדזברג היה בין הרופאים ניצולי השואה אשר ניסיונם הצבאי קידמם לתפקידי פיקוד בחיל-הרפואה.
מ־1958 עד 1967 היה אזרח עובד צה"ל וחבר בוועדות רפואיות בלשכת גיוס.
באוקטובר 1950 נהרג בנו היחיד, אריה (ליאוניד), בתאונת דרכים. וינדזברג ורעייתו היו שותפים מלאים לגידול הנכדים יוסי ומשה.
ב־1985 נפטר וינדזברג. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד רעייתו שנפטרה כ־3 חודשים לפניו.
ראו גם

השבויים הישראלים בירדן במלחמת העצמאות
הקרב על גוש עציון
לקריאה נוספת

הלוך בשבי, דניאל נדב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור
גוש עציון במלחמתו, דב קנוהל, ירושלים, תשס"ט
מעוז עציון, מערכות, תש"ט
מוסף הארץ, 23 באפריל 1976
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1799–1948, נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 202
↑  דב קנוהל, גוש עציון במלחמתו, ירושלים: לשון לימודים, תשס"ט, עמ' 449
↑  הקרב האחרון ג'-ד'-ה' אייר תש"ח, באתר ארגון ההגנה
↑  דב קנוהל, גוש עציון במלחמתו, ירושלים: לשון לימודים, תשס"ט, עמ' 457
↑  "רופאים ניצולי שואה בישראל 1945–1952 מעמדות התחלתיות להשתלבות מקצועית"   הרפואה, כרך 156, חוברת 4, עמודים 204–208, אפריל 2017, ר. הרצוג, ביבלוגרפיה : 15
↑  אתר חברה קדישא, בית הקברות קריית שאול, בנימין וינדזברג
צלב הגבורה של צבא פולין שקיבל ד"ר וינדזברג על גבורתו במלחמת העולם השנייה
בובי וי

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1943 פארגו, דקוטה הצפונית, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 2016 (בגיל 73) רוג'רס, מינסוטה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Thomas Velline 
 שם במה:  Bobby Vee 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959–2012 (כ־53 שנים) 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ליברטי רקורדס 
 מספר צאצאים:  4 
 bobbyvee.net
 פרופיל ב-IMDb
 
בובי וי (באנגלית: Bobby Vee; ‏30 באפריל 1943 – 24 באוקטובר 2016) היה זמר אמריקאי. היה פופולרי בראשית שנות ה-60 ואחד מאלילי הנוער הראשונים של שנות ה-60.
ביוגרפיה

נולד בפארגו שבדקוטה הצפונית ב-30 באפריל 1943, כרוברט תומאס ולין (Robert Thomas Velline). בובי וי החל לנגן מגיל צעיר יחד עם אחיו וחברו. ב-3 בפברואר 1959 היו בדרכם לפארגו אליליו של בובי וי, באדי הולי, ריצ'י ואלנס ו"ביג בופר" במסגרת הופעת ה-"Winter Dance Party package tour". אולם מטוסם התרסק בדרך וכולם נספו (לכן נודע היום כ"היום שבו מתה המוזיקה"). על מנת להמשיך ולקיים את המופע נבחרה להקתו של בובי וי למלא את מקומם. כך זכה בובי וי בהזנקת הקריירה שלו.
בהמשך נודע בובי וי כנציג מובהק של "סגנון בניין בריל", שירי פופ קלילים, אופטימיים ונאיביים. הוא נהנה מצוות כותבים מוכשר שכלל את קרול קינג וג'רי גופין שכתבו לו ב-1961 את להיטו הגדול ביותר "Take Good Care of My Baby", ששהה שבועיים בראש מצעד הפזמונים Billboard Hot 100 אחריו באו "Run to Him" ו-"The Night Has a Thousand Eyes". כמו כן השתתף בתפקיד עצמו בסרטים "Swingin' Along" ‏(1961) ו-"Play It Cool" ‏(1962).
ב-1963 הוציא תקליט זיכרון ומחווה לבאדי הולי בשם "I Remember Buddy Holly". בעקבות "הפלישה הבריטית" הוציא ב-1964 תקליט בשם "!Bobby Vee Sings the New Sound from England" בו שר בין היתר שירים משל הביטלס.
בוב דילן סיפר בסרטו הביוגרפי של מרטין סקורסזה, "No Direction Home", שבילדותו נהג לספר שהוא בובי וי.
בסוף חייו סבל ממחלת אלצהיימר, והתגורר בבית חולים. באוקטובר 2016 נפטר מסיבוכים של מחלת אלצהיימר שבה חלה. כשנה לפני מותו נפטרה אשתו קארן, שלה היה נשוי במשך 50 שנה. לשניים היו ארבעה ילדים.
בעיית האינדוקציה

בעיית האינדוקציה היא בעיה פילוסופית, ששורשיה נעוצים עוד בעת העתיקה. את הטיעון בצורתו המפורסמת כיום הציג הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום.
הטיעון מראה שכל הצדקה לוגית של האינדוקציה משתמשת בעצמה באינדוקציה. כלומר, היא כבר מניחה במוּבלע שאינדוקציה היא שיטת היסק תקפה, ולכן היא מעגלית.
מטרת הטיעון להראות כי מקורה של האינדוקציה המדעית הרגילה (ולא אינדוקציה מתמטית), אינו במציאות החיצונית (במישור האובייקטיבי), אלא בנפש האדם (בסובייקט), ובכך לערער על אמינותה כשיטת היסק תקפה. בפשטות, הטיעון גורס כי העובדה שמאורע חוזר על עצמו פעמים רבות, ולעולם אינו משנה ממהלכו (למשל – השמש זורחת מדי יום), אין בה כדי לנסח כלל אובייקטיבי על הישנות מקרה זה גם בפעמים הבאות (על פי הדוגמה: הכלל כי השמש תזרח תמיד, המנוסח על פי תצפיות בלבד, הוא יציר דמיונו של האדם, ולא אמירה על המציאות עצמה).
הפילוסוף עמנואל קאנט אמר שבעיית האינדוקציה "העירה אותו מתרדמתו הדוגמטית" והביאה אותו לכתיבת ביקורת התבונה הטהורה.
בעקבות הצגה זו של בעיית האינדוקציה, היא אינה מקובלת כגישה להיסק לוגי מסורתי תקף, להסקה ממספר מוגבל בהכרח (מגבולות הניסיון) של תרחישים במציאות החיצונית.
קריאת תיגר על החוקים המדעיים

הצגת הבעיה שבאינדוקציה קוראת תיגר על החוקים המדעיים ועל מושג הסיבתיות: אפשר להדגים זאת על ידי ניתוח התרחיש של פגיעת כדור ביליארד אחד בשני, ותזוזתו של הכדור השני. התפיסה המקובלת של סיבתיות גורסת כי עקיבה בזמן (רצף הפעולות מתרחש בזמן באופן שנדמה לנו מיידי, או כתוצאה משרשרת אירועים), סמיכות במרחב (קירבה, פגיעה או נגיעה של האובייקטים זה בזה), והישנות המקרה שוב ושוב הם שלושת התנאים ההכרחיים לכך שהכדור הראשון הוא הסיבה לתזוזתו של הכדור השני. ניוטון[דרוש מקור] ביסס על הנחות אלו את החוק המדעי על פיו במקרה זה הכדור האחד הוא הסיבה לתזוזת הכדור השני.
חוקים מדעיים כגון זה נובעים ממספר מוגבל בהכרח של ניסיונות. אנו מסיקים ממספר מוגבל של ניסיונות ומכך שאנו רואים את אותם התרחישים במקרה הזה שוב ושוב בגופים שונים, וטוענים להימצאותם של חוקים פיזיקליים אוניברסליים ולכך שבנסיבות זהות רצף ההתרחשויות שראינו יחזור על עצמו תמיד ובהכרח.
מה שאנו עושים, לטענת יום, הוא להסיק ממספר מוגבל של ניסיונות אפשריים במציאות החיצונית (קבוצה סגורה, מבחר אקראי של משתנים במציאות החיצונית, שמשתנה בעצמה ללא הרף. ראו: הזהות על פי יום), לגבי אינסוף נתונים, או לפחות קבוצה פתוחה, קבוצה שהתנסינו רק במדגם מצומצם ממנה (שהרי לא ניתן לבדוק אינסוף קבוצות מדגם).
בסופו של דבר, גם תרנגול המסיק שקריאתו מדי בוקר היא המביאה את השמש מסיק את ה'חוק' שלו בשיטת האינדוקציה, וקל לראות שהוא טועה.
המהלך הלוגי של יום

הפילוסוף הסקוטי, דייוויד יום, הוכיח שמושג ההכרח נובע מהרושם שיוצרת החזרה על המאורע שוב ושוב. רושם זה מקורו ברוח, ואינו רושם של תחושה שמקורה במושאים עצמם. יום, ברוח האמפיריציזם הקיצוני בו דגל, שלל את הכרחיותם של הדברים הנוצרים על ידי המחשבה בלבד, ולכן ביטול מושג ההכרח הנקשר לאינדוקציה הוביל אותו למסקנה ספקנית. המהלך הלוגי של יום, המפורט בספרו 'מסכת טבע האדם' מורכב מחמישה שלבים:
מסקירת דוגמה אחת של שני מושאים שמקיימים עקיבה וסמיכות לא ייווצר מושג של הכרח ביניהם.
מריבוי דוגמאות בו יש חיבור תמידי של מושאים כאלה, בין שני המושאים ייווצר מושג ההכרח.
החזרה של הצירוף אינה מגלה משהו חדש על המושאים, ולא יוצרת בהם דבר (אין רושם נוסף, הנוצר מתחושה).
החזרה יוצרת ברוח דימוי, או בלשונו של יום, "הכרע": המעבר המורגל מהמושא אל בן לווייתו הרגיל.
משמע:
ובמילים פשוטות: מכיוון שמדוגמה אחת של שני מושאים אין להסיק סיבתיות (לא נוצר הכרח), ומריבוי דוגמאות כן ניתן לעשות זאת, הסיבתיות קשורה בעיקר בחזרה. אבל, החיבור התמידי לא משנה את המושאים, לא משנה את המציאות עצמה ולא יוצר דבר חדש, לכן ההכרח הוא רק פנימי, במחשבה. כמה פעמים יצטרך לחזור הדבר כדי שיוכר ככלל? פעמיים? רק עשר פעמים? רק מיליון פעמים? המחשבה מוליכה את מחשבותינו ממושא אחד לאחר על סמך הניסיון שנשנה בעבר. הטיעון הפסיכולוגיסטי של יום מנתק את הסיבתיות מן המושאים, ומראה שההכרחיות נוצרת בסובייקט המתבונן ולא במושאים החיצוניים. משמע, אין כל צידוק לטעון לסיבתיות.
בעקבות בעיית האינדוקציה העמיד קאנט את המדע על מספר מצומצם מאוד של הנחות על מהות המחשבה עצמה שאותן טען כי בכל זאת ניתן לדעת באופן רציונליסטי.
הניסיון לבסס את המדע על דדוקציה

הפרכתו של יום את תקפות מנגנון האינדוקציה שומטת את הקרקע מתחת למדע, אשר נשען בחלקו הרב על שיטת היסק זו (אם בניסויים רבים ראינו תופעה מסוימת, אנחנו מסיקים מכאן כי זוהי תופעה קבועה שחייבת לחזור על עצמה גם בעתיד). למעשה, טיעונו של יום, על אף בעייתיותו המעשית, עדיין לא הופרך.
קרל פופר ניסה אומנם להתגבר על הבעיה שהציב דייוויד יום בפני המדע בטענו כי המנגנון העיקרי של המדע הוא דדוקטיבי, וכי המדע פועל בעזרת הפרכות דדוקטיביות ולא הוכחות אינדוקטיביות – דהיינו, שתאוריה מדעית ניתן רק להפריך, אך לא לאמת (לדוגמה: ניתן לדעת כי התאוריה שקריאת התרנגול אינה הסיבה לזריחת השמש על פי ההפרכה היסודית הקיימת לטענה זו).
ברם, מתנגדיו ומבקריו של פופר טענו נגדו כי הוא למעשה מסתיר את בעיית האינדוקציה על ידי מנגנון ההפרכה, ולא בהכרח פותר אותה: הם טענו, כי פופר מניח שאם תוצאותיו של ניסוי מצביעות על הפרכתה של תורה כלשהי, תוצאות אלה בהכרח תחזורנה על עצמן גם בעתיד ובכך תפרכנה את התורה שוב ושוב, ושוב יש כאן שימוש באינדוקציה. פופר מצידו יטען כי הפרכה של תאוריה – אינה תאוריה בעצמה, ולכן דרישת ההדירות נתבעת רק מהתאוריה – לא מהפרכת התאוריה; פופר אינו מתיימר אפוא להניח את חזרתן העתידית של תוצאות ההפרכה, אלא מתיימר רק לטעון כי די במאורע חד-פעמי שאינו עולה בקנה אחד עם תורה נתונה – כדי לפרוך את הדירותה דהיינו את תמידיותה – וממילא את תוקפה הכללי, וממילא: אותה עצמה.
בעיית האינדוקציה החדשה

את בעיית האינדוקציה החדשה הציב הפילוסוף האמריקאי נלסון גודמן (1906–1998). גודמן מבקש לתקוף את ההנחה כי ניתן להציג חוקים של לוגיקה אינדוקטיבית ממש כפי שהדבר ניתן בלוגיקה דדוקטיבית. לשם הצגת הבעיה הוא מביא את הפרדוקס הבא: נניח שבדקנו מספר גדול של איזמרגדים וראינו כי לכולם יש את התכונה "להיות ירוק", כלומר שכל האיזמרגדים שבדקנו הם ירוקים; מכאן נסיק אינדוקטיבית שכל האיזמרגדים ירוקים. כעת מבקש מאיתנו גודמן לחשוב על פרדיקט (תכונה) חדש אותו הוא מכנה "ירול" והוא חל על כל דבר שנבדק לפני זמן T רק במקרה שהוא ירוק, אבל על כל דבר אחר רק במקרה שהוא כחול, או במילים אחרות, אובייקט X הוא ירול, אם ורק אם, X נבדק לפני T ונמצא ירוק, או ש-X לא נבדק לפני T והוא כחול. שימו לב: כל האיזמרגדים שנבדקו עד עכשיו נמצאו ירוקים, ואם זמן T פירושו "עכשיו" אז כל האיזמרגדים נמצאו ירולים, ומכאן שניתן להסיק אינדוקטיבית שכל האיזמרגדים ירולים. אבל הרי זו סתירה: אותן ראיות ממש מובילות אותנו לשני ניבויים סותרים: האחד הוא שהאיזמרגד הבא שנבדוק יהיה ירוק, והאחר שהוא יהיה כחול. כאשר מעלים את השאלה בתורת ההכרה, שואלים, כיצד אפשר לדעת האם אינדוקציה אחת (ירוק) נכונה, בעוד אינדוקציה שנייה (ירול) שגויה.
ניסוח אחר, דרמטי יותר, של הבעיה, עושה השוואה דומה בין הטענות "חוקי הפיזיקה תקפים" ל"חוקי הפיזיקה תקפים עד לשנת 2019".
הבעייתיות נובעת מהשימוש בעקרון ניקו (Nicod) הקובע כי כל הכללה מאוששת (מחוזקת/נתמכת) על ידי המקרים הפרטיים שלה. אמנם אזמרגד ירוק מאשש את ההכללה "כל האזמרגדים ירוקים" אבל אזמרגד ירול אינו תומך בהכללה "כל האזמרגדים ירולים". האם נוכל למצוא קריטריון ברור המבחין בין טענות דמויות-חוק (עליהם חל עקרון ניקו) לבין הכללות מקריות (עליהן עקרון ניקו אינו חל)?
הדרכים לנסות ולהתמודד עם הבעיה של גודמן הן רבות ומגוונות. הידועה בהן היא הצעתו של וילארד ואן אורמאן קוויין, שחשב כי רק הכללות המדברות על סוגים טבעיים הן הכללות דמויות חוק. בשם "סוג טבעי" הוא מכנה כל תכונה שאנו רואים בעולם באופן טבעי. כך אנו רואים באופן טבעי דברים ירוקים ודברים שאינם ירוקים, אך איננו עושים זאת עם דברים ירולים ושאינם ירולים. החיסרון בהצעתו של קוויין הוא בכך שהיא ממירה את מושג האינדוקציה הנאיבי הקלאסי הנוח והניתן להגדרה פורמלית (לוגית/ריגורוזית ומוגדרת היטב), במושג עמום יותר ולא נוח של אינדוקציה – כזה שאינו בר-הגדרה פורמלית – זאת בהיעדר הגדרה לוגית/ריגורוזית למושג "טבעי".
ראו גם

הדירות
דייוויד יום
קרל פופר
תומאס קון
פרדוקס העורב
הערות שוליים

↑  ע"ש הפילוסוף הצרפתי ז'אן ניקו
באן

ערך זה עוסק בתואר אצולה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יוסיפ ילאצ'יץ', הבאן של קרואטיה (1848–1859)
באן (בהונגרית: Bán) היה תואר אצולה בהונגריה, בנסיכות ולאכיה, בנסיכות מולדובה ובכמה מארצות חצי האי הבלקני.
היסטוריה

נראה שמקור השם הוא במילה המונגולית bajan, במשמעות של בעל נכסים. המילה הגיעה לעמי האזור באמצעות האווארים. הבאן היה כינויו של רוזן הונגרי במחוזות הגבול המזרחיים ומהשפה ההונגרית התואר עבר גם אל הרומנית, הסרבית והצ'כית.
בוולאכיה הבאן היה אציל בעל אחוזה, החשוב שבין הדרגטורים. הבאן הרומני הוא האציל היחיד המוסמך להטיל עונש מוות. התואר מופיע לראשונה במועצה המלכותית של מירצ'אה הזקן. מסוף המאה ה-15 הבאן הוא מנהיג/שליט המחוז אולטניה. החל משנת 1761 כבר לא הוצב באן באולטניה, אלא ממלא מקום לבאן, בכינוי הטורקי, הקאימאקאן של קראיובה.
באנים היו מורשים להטביע מטבעות, לכן ניתן השם באן למטבע הכסף רומני ובמשך הזמן זה הפך להיות השם הרומני לכל מטבע. המטבע הרומני לאו מתחלק ל-100 באני.
חבל ארץ במפגש גבולות רומניה, הונגריה וסרביה, שנשלט תקופה ארוכה במהלך ההיסטוריה על ידי באן, נקרא על כן באנאט.
בנסיכות מולדובה הבאן היה דרגטור רב מעלה, שרק הספטאר הגדול היה גבוה ממנו בדרגתו. הכנסתו נקבעה כאחוז מסוים מהכנסות שנוצרו ממכירות המלח שנחצב במכרות אוקנלה מאר (Ocnele Mari).
לקריאה נוספת

* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III
הערות שוליים

↑  מילון מקוון רומני-רומני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4320292-5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אתל בנג'מין

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1875 דנידין, ניו זילנד 
 פטירה:  14 באוקטובר 1943 (בגיל 68) בית החולים מאונט ורנון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ניו זילנד 
 השכלה:  אוניברסיטת אוטגו  בית ספר תיכון לבנות אוטאגו 
 
אתל רבקה בנג'מין (באנגלית: Ethel Rebecca Benjamin;‏ 19 בינואר 1875 – 14 באוקטובר 1943) הייתה עורכת דין יהודיה ניו זילנדית. ב-17 בספטמבר 1897, היא הפכה לאישה הראשונה באימפריה הבריטית שהופיעה כעורכת דין בבית המשפט, שייצגה לקוח להחזרת חוב. היא הייתה האישה השנייה באימפריה שהתקבלה כסוליסיטר ובריסטר, חודשיים אחרי קלרה ברט מרטין מקנדה.
תחילת חייה

בנג'מין נולדה בדנידין, לליזי מארק והנרי בנג'מין. ליזי והנרי היגרו מאנגליה בסוף שנות ה-60. הנרי הפך לסוכן מניות של דנידין. המשפחה היו יהודים אורתודוקסים. היא הייתה הבכורה במשפחה של חמש בנות ושני בנים. מ-1883 עד 1892 היא למדה בבית הספר התיכון לבנות אוטגו. בהיותה שם, היא זכתה בפרס "ויקטוריה" על סדר, חריצות ודייקנות, וגם במלגת זוטר של מועצת החינוך.
קריירה משפטית

בשנת 1892 זכתה בנג'מין במלגה אוניברסיטאית, ובשנת 1893 היא נרשמה לאוניברסיטת אוטגו לתואר במשפטים, מבלי לדעת אם תוכל לעסוק בעריכת דין בסיום.
בנג'מין סיימה את לימודיה ביולי 1897, לאחר שהשיגה ציונים יוצאי דופן בקורסים שלה. ב-1896 עבר החוק המאפשר לנשים לעסוק במקצוע המשפט וב-10 במאי 1897 היא התקבלה כבריסטר וכסוליסיטר של בית המשפט העליון של ניו זילנד.
אף על פי שקיבלה יחס שלילי מהחברה המשפטית של מחוז אוטגו באותה תקופה, כמו גישה מוגבלת לספריית החברה, היא ניהלה קריירה משפטית מצליחה ברחוב פרינסס, בעיקר כעורכת דין. המקרים שלה כללו התעללות באישה, גירושין ואימוץ. פיתוח הקריירה המשפטית שלה לא היה קל, חברת עורכי הדין הקשתה עליה בכך שלא הזמינה אותה לאירועים רשמיים כמו ארוחת הערב השנתית שלהם, וניסתה לאכוף עליה קוד לבוש. מקורות הלקוחות העיקריים שלה היו הקהילה היהודית ונשים בעלות אינטרסים פיננסיים. היא גם ייצגה כמה מלונות ואיגודי ציבור, היא הייתה אחת מהפמיניסטיות הניו זילנדיות הבודדות של המאה התשע-עשרה שלא תמכו בהבלגה.
אתל בנג'מין הייתה שותפה מייסדת בסניף דנידין של האגודה הניו זילנדית להגנה על נשים וילדים (נוסדה ב-1899) והייתה עורכת דין של כבוד שלה.
נישואים ומעבר

בשנת 1906 עברה אתל בנג'מין לקרייסטצ'רץ' וניהלה מסעדה בתערוכה הבינלאומית. בשנת 1907 היא נישאה לאלפרד מארק ראלף דה קוסטה, סוכר מניות בוולינגטון, ועברה לגור איתו בוולינגטון. היא המשיכה בעיסוקה המשפטי, במשרד סמוך לבית בעלה, והחלה להתמחות בספקולציות רכוש.
בשנת 1908 עברו בני הזוג דה קוסטה לאנגליה ובמהלך מלחמת העולם הראשונה אתל דה קוסטה ניהלה בנק בשפילד. היא גם עבדה במשרד עורכי דין, אך לא יכלה לעסוק בעריכת דין באופן מלא עד חוק לביטול פסילת מין (אנ'), שהתקבל ב-1919.
בין המלחמות חיו בני הזוג דה קוסטה בדרום צרפת ובאיטליה. אלפרד מת ממש לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, ואתל המשיכה לעבוד כעורכת דין בלונדון. אתל נפגעה בטעות מרכב, ומתה ב-14 באוקטובר 1943 משבר בגולגולת בבית החולים מאונט ורנון בנורת'ווד, מידלסקס, אנגליה.
מורשת

פרס אתל בנג'מין לנשים הוקם בשנת 1997 על ידי קרן החוק של ניו זילנד, לציון מאה שנה להרשמתה של אתל בנג'מין כסוליסיטר ובריסטר הראשונה בניו זילנד. נכון ל-2017 הפרס של 20,000$ NZD מוענק מדי שנה, לשתי מקבלות.
ב-1993 רחוב "Ethel Benjamin Place", רחוב ללא מוצא מול הספרייה המרכזית של אוניברסיטת אוטגו, נקרא על שמה של עורכת הדין.
הערות שוליים

↑  מיהו, ג'ודית (2001-09-04). "5th Annual Ethel Benjamin Commemorative Address". New Zealand Law Society. נבדק ב-2007-10-01.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  שרלוט מקדונלד, The Book of New Zealand Women, Bridget Williams Books, 1991, עמ' 75-77
1 2  בראון, קרול (2007-06-22). "Benjamin, Ethel Rebecca 1875 - 1943". Dictionary of New Zealand Biography. נבדק ב-2007-10-01.
↑  "Ethel Benjamin". Monumental Stories website. אורכב מ-המקור ב-2007-10-13. נבדק ב-2007-10-01.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אתל בנג'מין".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143681796  ISNI: 0000 0001 1671 8330  LCCN: no2006074056  VIAF: 73610538   WorldCat (עם VIAF): 73610538 
אתל בנג'מין (מרכז מלפנים) בפתיחת בתי המשפט לדינידין ב-1902
בובי וולאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1962 (בן 62) סנט לואיס, ארצות הברית 
 עמדה:  סנטר 
 גובה:  2.08 מטרים
 
בובי וולאס  (באנגלית: Bobby Wallace; נולד ב-2 ביוני 1962 בסנט לואיס שבמיזורי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק במספר קבוצות מליגת העל הישראלית.
ביוגרפיה

וולאס למד בתיכון האזורי של מחוז וונצ'ביל ושיחק בקבוצת הכדורסל של התיכון בליגת הכדורסל של מיזורי. לאחר סיום לימודיו קיבל מלגה מטעם אוניברסיטת אינדיאנה, שיחק במדי קבוצת הכדורסל ולמד לתואר ראשון. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הוא שיחק בספרד, בלגיה והולנד.
וולאס החל את דרכו בישראל בעונת 1985/86 במדי העולה החדשה לליגת העל אליצור קריית אונו.
בתחילתה של עונת 1988/89 סיכם וולאס במכבי חיפה מליגת העל, ולאחר מכן שיחק בהפועל גבעתיים, מכבי גבעת שמואל ומכבי רחובות, בית"ר רמת גן, מכבי רמת גן, מכבי רעננה.
וולאס התאזרח מתוקף נשיאת אישה ישראלית בשם נעמה, בשנת 1994. לזוג יש שתי בנות -  הבכורה משי ובת הזקונים נועה. פרש מכדורסל בשנת 2002 וחזר לארצות הברית, והוא מתגורר בסנט לואיס מיזורי. בשנת 2007 התגרש.
בגרות בין-לאומית

בגרות בין-לאומית (באנגלית: International Baccalaureate Diploma Programme,‏ IBDP) היא תעודה בגרות במוסדות תיכוניים שונים בארצות שונות המוענקת מטעם ארגון הבגרות הבינלאומית, ארגון חינוכי בינלאומי ללא מטרת רווח ומוכרת במוסדות להשכלה גבוהה ברחבי העולם. תעודת הבגרות הבינלאומית מוכרת ברבות מהאוניברסיטאות המובילות בעולם ונחשבת יוקרתית ומבוקשת.
רקע והגדרה

תעודת הבגרות הבינלאומית היא תעודה המוענקת על ידי מוסדות חינוך של ארגון הבגרות הבינלאומית לאחר שנתיים של לימודים בכיתות י"א ו-י"ב. ארגון הבגרות הבינלאומית יוסד בז'נבה, שווייץ בשנת 1968 כארגון ללא מטרות רווח. מטרת הארגון היא לפתח חוקרים, בעלי ידע ומעורבות חברתית למען יצירת עולם טוב ושליו יותר דרך רב תרבותיות, הבנה וכבוד. תוכנית הלימודים כוללת שלוש מסגרות חינוכיות מגיל הגן ועד לסיום התיכון. הראשונה, תוכנית החינוך היסודי PYP מגיל שלוש ועד גיל אחת עשרה. השנייה, תוכנית שנות הביניים MYP בין הגילאים אחת עשרה ועד שש עשרה, ותוכנית הבגרות IB בגילאים 16–18. כל התוכניות מבוססות על למידה מבוססת פרויקטים אך מרכיבי המיומנויות והידע עולים עם השנים.
החל משנת 2006 נוספו מרכיבים תלויי קריירה לתוכנית ה - IB וב-2014 הושקה תוכנית רביעית גמישה בשם CP שהיא תלויית קריירה המותאמת לתלמידים המעוניינים לרכוש מיומנויות משתנות וארוכות טווח המותאמות לעולם התעסוקה. מיומנויות אלה כוללות ידע, חשיבה ביקורתית, תקשורת ומחויבות בין-תרבותית.
רציונל לתהליך ומשמעות

השפעות הגלובליזציה על החינוך מביאות לצורך בבתי ספר בעלי אוריינטציה בינלאומית. מדינות רבות בעולם מכילות בני לאומים שונים ויש צורך בהתאמת תוכנית לימוד רב תרבותית בכל רובדי החינוך לא כל שכן במוסדות להשכלה גבוהה.
בתי ספר בינלאומיים מהווים מקומות מפגש לקהילות מתרבויות שונות ומסייעים בהקמת תרבות בינלאומית נטולת הקשר מקומי לאומי. שפת הלימוד העיקרית בבתי ספר אלו היא אנגלית על מנת לאפשר לתלמידים מלאומים שונים ללמוד יחדיו.
תוכניות הלימוד בשלוש קבוצות הגיל נועדו להכין את הבוגרים לעולם הגלובלי מתוך התמקדות בהגדרתן ובניטורן המדויקים של פעילויות בתוכניות הלימודים ומחוצה להן בבית הספר. המטרה היא להקנות ללומדים כישורים אישיים, רגשיים וחברתיים התואמים את החיים, הלימודים והעבודה בהתאם לגלובליזציה ותורת הקוסמופוליטניזם. בסוף כל שלב כל תלמיד בתוכנית מציג נושא אותו הוא חקר. בתוכנית היסוד מתמקדים במיומנויות של חשיבה עצמאית ואחריות אישית. החוויה היא חינוכית הוליסטית ותפקיד המורה ללוות את התהליך. בתוכנית המתמקדת בשנות הביניים מרחיבים את תחומי הלימוד ומתמקדים באסטרטגיות למידה. שיאה של התוכנית הוא בשנתיים האחרונות המקנות בגרות בינלאומית המוכרת ללימודי השכלה גבוהה ומורכבת משישה תחומי תוכן ושלוש משימות ליבה.