stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורי אפשטיין
קורות חייו > קריירה אקדמית

ב-1949 עבד אפשטיין כעורך תסכיתים ברדיו וכעורך פרסומים בסוכנות היהודית. כפסנתרן החל ללמוד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הוא קיבל מלגה ללימודי תרבות יפן מטעם ממשלת יפן, הגיע ליפן ב-1958 ולמד מוזיקה יפנית באוניברסיטת טוקיו לאמנויות. הוא הרצה בחוג להוראת עברית שהקים אחיו של קיסר יפן, מיקסה (Takahito, Prince Mikasa) (אנ'), שגם השתתף בשיעורים כתלמיד.
בשנת 1963 חזר אפשטיין לישראל ועבד באוניברסיטה העברית בעריכת פרסומים ובמחלקת המוזיקה. ב-1972 החל להרצות באוניברסיטת תל אביב (שם הרצה עד 1977) ובאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט השלים באוניברסיטת תל אביב ב-1984 בנושא "תחילתה של מוזיקה מערבית ביפן בתקופת מייג'י." הדוקטורט שלו ראה אור בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.
אפשטיין היה מרצה אורח באוניברסיטת קופנהגן (1981), אוניברסיטת לונד בשוודיה (1986) ואוניברסיטת טוקיו (1998).
אפשטיין היה מבקר המוזיקה של הג'רוזלם פוסט משנות השמונים עד 2022.
פעילות ציבורית

יו"ר החברה לידידות ישראל-יפן, ירושלים, 2001.
חבר האגודה הישראלית למוזיקולוגיה.
חבר החברה למוזיקה אסייתית.
חבר האגודה האירופית ללימודי יפן.
עיטורים ואותות כבוד

פרס הוועדה הבין-דתית הישראלית, 1980.
חבר מסדר השמש העולה, תואר שהעניק לו קיסר יפן, 1989.
חיים אישיים

ב-1965 נישא לקיקוא איגוצ'י (Kikue Iguchi, נפטרה ב-2019), אותה הכיר בעת לימודיו ביפן, ונולדו להם שני בנים, יצחק ובנימין נתן.
פרסומים > כתיבה אקדמית

Eppstein, Ury (1994). The Beginnings of Western Music in Meiji Era Japan: Studies in the History and Interpretation of Music, Vol 44. Edwin Mellen Press. pp. 19–24. ISBN 9780773491519.
מחקרו עסק בהכנסת המוזיקה המערבית למערכת החינוך של יפן. המחקר חשף את קיומן של נטיות סותרות בתקופת מייג'י המוקדמת והמאוחרת. התקבלות ערכי תרבות מערביים אחרים ביפן, כגון פילוסופיה, אמנויות, מדעי הטבע ואחרים, נחקרה בהרחבה, ומחקרו של אפשטיין תרם בנושא שלא נחקר עד אז.
הערך על מוזיקה יפנית, האנציקלופדיה הישראלית הכללית, ירושלים, כתר, 1987.
"שירת מענה בפולחנים דתיים יפנים", תצליל י"ג, חיפה, הוצאת המוזיאון והספרייה למוזיקה, 1973, ע' 129–132.
"לאומנות למתחילים: שירי בתי-ספר יפנים והמלחמה", בתוך רותם קובנר (עורך), המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה-יפן ומורשתה, תל אביב, מערכות, 2005. ע' 459–475.
"חינוך מוזיקלי ביפן", בתוך החינוך המוזיקלי ט', ירושלים, משרד החינוך והתרבות, המזכירות הפדגוגית, 1966, ע' 26–30.
From torture to fascination: changing Western attitudes to Japanese music, Japan Forum, Volume 19, 2007 - Issue 2.
Eppstein, Ury (2020). "Militarism in Japanese School Songs". Il Giappone. Studi e Ricerche (באיטלקית). 1: 01–15. doi:10.6092/2724-4369. ISSN 2724-4369.
Eppstein, Ury (2001). "Gilboa, Jacob".  In Stanley Sadie; John Tyrrell (professor of music) (eds.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians (2nd ed.). London: Macmillan.
סיכום ועידת קיוטו ללימודי יפן, 1996 (מחבר שותף).
פרסומים > כתיבה ועריכה עיתונאית

טורי ביקורת מוזיקה קלאסית בג'רוזלם פוסט משנת 1995 ועד שנת 2022.
עורך עיתון יומי בשפה העברית בשם "זמנים" בהוצאת ארגון יוצאי מרכז אירופה, עיתון שיצא באופן סדיר עד 1955 ואחרי תקופה בה הופיע באופן לא סדיר - נסגר.
עורך מוזיקלי ברשת א' בשנות השישים.
פרסומים > תרגומים

מחזה הקבוקי "קנג'ינצ'ו" - תרגום מיפנית לעברית. המחזה ראה אור בכתב העת במה בשנת 1993.
פרסומים > ביקורת מוזיקה

(רשימה חלקית)
אורי אפשטיין, Conductor Henry Klausner dies, The Jerusalem Post
ביקורת על התרנגולים (עם מיכאל אייזנשטדט) ב"ג'רוזלם פוסט".
Singing its praises, about Hatikva By Astrith Baltsan | Ministry of Education in Jerusalem Post, APRIL 16, 2010
Eppstein, Ury (20 בינואר 2010). "Opera Review: The Child Dreams". Jerusalem Post. {{cite news}}:  (עזרה)* Eppstein, Ury (14 December 2006). "An influential opera that gets lost in the dark". Jerusalem Post. Retrieved 22 March 2021.
Eppstein, Ury; Michael Ajzenstadt (4 ביולי 1995). "Pianist Orit Wolf displays sensitivity, refinement in debut". Jerusalem Post. p. 7. אורכב מ-המקור ב-6 בנובמבר 2012. נבדק ב-7 במאי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
Eppstein, Ury (6 בפברואר 1996). "Schumann never better than under Horst Stein". The Jerusalem Post. {{cite news}}:  (עזרה)
EPPSTEIN, URY (2014). Review: Oud Festival, Azerbaijani Music at the Jerusalem Theater. The Jerusalem Post.
Eppstein, Ury (13 בפברואר 2001). "Salute to Rodan". The Jerusalem Post. אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2022. נבדק ב-11 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
Ridberg, Maia; Ury Eppstein (10 בדצמבר 2001). "Local bands make rock music history". The Jerusalem Post. p. 15. אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2011. נבדק ב-3 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  קַשָּׁרים לך, ירושלים, במלחמת תש"ח, מאת אל"ם במיל' ד"ר יעקב בעל-שם
↑  אתר גדוד מוריה במלחמת העצמאות
↑  על אפשטיין, באתר ארכיון העיר זארבריקן
↑   שרית שי, הנסיך הצעיר, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2015
↑  Eppstein U. (1983). The beginnings of western music in Meiji Era Japan: Thesis Ph. D. / Ury Eppstein. Tel Aviv: Tel Aviv University.
↑  אתר ארכיון העיר זארבריקן (Stadtarchiv Saarbrücken)
↑  ביקורת באתר The Edwin Mellen Press Publisher of scholarly books.(באנגלית)
↑  ביבליוגרפיה בנושא יפן בלשון העברית
↑  Japan Forum, Volume 19, 2007 - Issue 2
איימוז אברט גיבסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוגוסט 1918 וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 פטירה:  18 במאי 1982 (בגיל 63) 
 
איימוז אברט גיבסון (באנגלית: Amoz Everett Gibson;‏ 3 באוגוסט 1918 – 18 במאי 1982) היה חבר בית הצדק העולמי, המוסד העליון של הדת הבהאית, בשנים 1963 עד 1982; כמו כן, מילא תפקיד מרכזי בהפצת הדת בשמורות האינדיאניות בארצות הברית בשנים 1958–1963 ושורה של תפקידים נוספים בקהילה.
חייו האישיים והשכלתו

איימוז גיבסון נולד בוושינגטון די. סי. לדבורה וויליאם גיבסון ב־3 באוגוסט 1918. למשפחתו שורשים בשבט הקריק (Creek Indian), אפרו־אמריקאים, וסקוטים-איריים. אביו, ויליאם, קיבל הכשרה של כהן דת נוצרי באוניברסיטת הווארד שבוושינגטון די.סי והפך למרפא באמצעות מדע נוצרי (Christian Science). הוא אימץ את הדת הבהאית ב-1912 בעקבות דברים ששמע במפגש עם הרלן אובר,(Harlan Ober; 1881–1962) פעיל בהאי אמריקאי שעסק בהפצת האמונה באותה תקופה.
בילדותו נהג גיבסון ללכת עם אביו למפגשים של הקהילה הבהאית ומגיל צעיר נחשף אל חיי הקהילה. עם זאת הוא אימץ את הדת רק ב-1944.
הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים בוושינגטון. ב-1940 הוא סיים את לימודי התואר הראשון שלו בקולג' המורים של מיינר (;Miner Teachers College כיום האוניברסיטה של מחוז קולומביה, University of the District of Columbia) בתחום החינוך, בהתמחות בלימודי החברה. באוניברסיטה הוא הכיר את אשתו לעתיד, מארי אליזבט ליין, אותה נשא לאישה ב־1941. ב־1944 הוא גויס לצבא ארצות הברית ושירת באירופה ובאי אוקינאווה שבאוקיינוס השקט. באותו שנה איימוז קיבל על עצמו את הדת הבהאית.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי ב־1946, איימוז הפך לחבר פעיל בקהילה הבהאית בוושינגטון די.סי. ושירת בה במספר תפקידים, במסגרתם לקח חלק בוועדות אזוריות ונבחר כנציג של אספה לאומית.
במסגרת פעילות הפצת האמונה הבהאית בעולם, איימוז עבר להתגורר עם משפחתו בשמורות האינדיאניות שבדרום ארצות הברית. בתקופה זו הוא רכש את התואר השני שלו בגאוגרפיה (סיים את לימודים ב־1951), בקולג' של מקסיקו סיטי. איימוז המשיך לעבוד כמורה, תחילה בבית ספר Blow School Annex to Browne, ולבסוף עבד כמורה לגאוגרפיה בקולג' המורים של מיינר. את מרבית חייו הקדיש כאיש חינוך ופעל רבות למען הפצת האמונה הבהאית ברחבי עולם.
לאיימוז ולאשתו מארי נולדו ארבעה ילדים: ויליאם, קנת, דונלד וננסי.
פעילותו להפצת הדת הבהאית

ב־1953, שוקי אפנדי (1897-1957), מנהיג הקהילה הבהאית, עודד בהאים לעבור למקומות חדשים על מנת להפיץ את הדת ברחבי העולם. על רקע זה, איימוז נסע יחד עם משפחתו לשמורה האינדיאנית נוואחו (Navajo) באריזונה ובניו־מקסיקו, ובה פעל להרחבת הקהילה בין 1958 עד 1963. בראשית דרכו בנוואחו, איימוז היה מובטל וגר עם משפחתו בביתו של מר ג'יימס סטון (James Stone), שהיה שליח של הקהילה הבהאית לגאלופ (Gallup) שבניו־מקסיקו.
על מנת להתפרנס, איימוז עבד בשטיפת מכוניות. אחד מלקוחותיו ראה את מצבו הכלכלי, וארגן לו ריאיון עם מנהל המשרד של גאלוף לענייני אינדיאנים. תוך שבוע איימוז עבר עם משפחתו לפינון (Pinon), אריזונה, מרכז השמורה וקרוב לשמורת הופי, ובה עבד כמחנך בבית ספר במשך ארבע שנים, וכן כמנהל בית ספר. איימוז חינך ילדים בוגרים שלא קיבלו חינוך פורמלי, שמרביתם דיברו מעט מאוד אנגלית. התנאים הפיזיים בשמורה היו קשים, הדרכים היו במצב לא טוב, ומזג האוויר היה לעיתים קשה. למרות זאת (ואולי דווקא בשל התנאים הקשים), הייתה תחושה של אחדות ושיתוף פעולה בקרב השליחים הבהאים שחיו באזור.
בתקופה זו ביקרה בשמורה מהרנגיז מנצף (Meherangiz Munsiff) ובתה ג'יוטי, פעילות בולטות בקהילה. ביקורן סלל את הדרך לשיעור לימודים בהאים ראשון, שהועבר על ידי איימוז ואשתו כל שבוע. ב־1957 אימצה את האמונה הבהאית אישה שהשתתפה בשיעור זה; מדובר באישה הראשונה בשבט נוואחו שאימצה את הדת הבהאית.
שני ביקורים נוספים ראויים לציון בתקופת פעילותו של איימוז: הראשון הוא ביקורה של מרי סאת'רלנד מקסוול, אשתו של שוקי אפנדי ב־1960, אשר מונתה לתפקיד "ידי אמונת האל" (באנגלית: Hands of the Cause of God) שאחראית להפיץ את האמונה הבהאית ולהגן עליה; ביקור זה, שאותו ארגן איימוז, חיזק את היחסים בין הבהאים בקהילה ועודד יזימת פעילויות חדשות; הוא גם עורר עניין בקרב תושבי השמורה, וגרם להם להבין את המרכיב הבינלאומי של האמונה וחשיבותו העולמית. הביקור השני, שהיה ב־1962, היה של ד'כר אללה ח'אדם (;Zikrullah Khadem 1904-1986) שכמו ח'אנם, גם הוא מילא את תפקיד "ידי האמונה". ביקור זה, שגם אותו ארגן איימוז, היה בפיין ספרינגס (Pine Springs) באריזונה, ובמהלכו פגשו אלפי אינדיאנים את ח'אדם, שהביא לכניסתם של 100 אינדיאנים חדשים לדת. ככל שעבר הזמן, הקהילה הבהאית הלכה וגדלה.
במהלך תקופת פעילותו בשמורה, איימוז קיבל מספר תפקידים חדשים בקהילה הבהאית הבינלאומית. ב־1959 הוא מונה לוועד המסייע להגנה (Auxiliary Board for Protection the), מוסד שאחראי על הגנה על האמונה הבהאית והפצתה; הוא נבחר כחבר באספה הרוחנית הלאומית של ארצות הברית (the National Spiritual Assembly of the United States), והיה חבר בוועידת החינוך הלאומית של אפריקה (the National Teaching Committee for Africa). ב־1961 הוא ייצג את ארצות הברית כחבר באספה הרוחנית הלאומית של ארצות הברית, בחניכה של מקדש בהאי באוגנדה, ולימד את האמונה הבהאית בכפרים שליד קמפלה. בתקופה זו הוא גם ביקר בג'מייקה ובהאיטי{{הערה| }}.
תפקידו כחבר בית הצדק העולמי

ב־1963 איימוז השתתף בוועידה הבינלאומית הראשונה בחיפה ונבחר להיות חבר בבית הצדק העולמי הראשון. איימוז קיבל את התפקיד החדש ומונה למכנס מחלקת המקומות הקדושים (convener of the Department of Holy Places). הוא ניצל את תפקידו כדי לפקח מקרוב על המבנים הקדושים בחיפה, על השימור, החידוש והתחזוקה שלהם. הוא נבחר שלוש פעמים נוספות להיות חבר בית הצדק העולמי. בפועל היה בתפקיד מ־1963 עד 1982 (סה"כ ארבע קדנציות, כל אחת ארכה חמש שנים).
במהלך תקופה זו איימוז נסע ברחבי העולם; הוא ביקר בהולנד, צרפת, איטליה, מקסיקו וכן מדינות הדרומיות של ארצות הברית, ובפרט בשמורות האינדיאניות. ב־1978 הוא ביקר באיראן, ערש הדת הבהאית. בביקור זה הוא היה בטהראן, אספהאן, שיראז, מצודת טברסי ותבריז. במהלכו הוא התוודע למצבה של הקהילה הבהאית, להרס של ביתו של הבאב וכן למותם של שניים ממארחיו הבהאים בתבריז, יד אללה אסתאני (Yadu’llah Astani), וד"ר פרמרז סמנדארי (Faramarz Samandari).
מותו

איימוז חלה כאשר ביקר בסן פרנסיסקו באוגוסט 1980. עד שובו חזרה לחיפה, הוא אובחן כחולה בלוקמיה לימפוציטית חריפה. אנשי הקהילה הבהאית מתארים את המאבק שלו במחלה כמאבק הרואי. גם במהלך הטיפול המשיך גיבסון לשמור על אופטימיות וחיוביות. לפני שחש שמותו קרב, הוא החליט לבקר את כל ילדיו, שהיו שליחים של הקהילה הבהאית בניו זילנד ובמקומות שונים בארצות הברית. כשראה שהוא עוד לא מסוגל למלא את תפקידו, הוא התפטר מבית הצדק העולמי לאחר 19 שנה שבהם שירת כחבר בו. איימוז נפטר ב־14 במאי 1982 בגיל 63 בחיפה; הוא נקבר בבית הקברות הבהאי בחיפה. כותבים בהאים מצביעים על טוב לבו והאהבה הרבה שהעניק לסובבים אותו.
לאחר מותו, בית הצדק העולמי פרסם הספד, ובו הוקיר אותו על שירותו ותרומתו לחברה, על עבודתו בתחום החינוך בקרב אינדיאנים, מיעוטים שחורים והעמים הילידים של אפריקה.
הערות שוליים

↑  Amoz Gibson - Bahaipedia, an encyclopedia about the Bahá’í Faith, bahaipedia.org (באנגלית)
1 2 3  https://brilliantstarmagazine.org/articles/shining-lamp-amoz-gibson-1918-1982
1 2 3 4 5 6 7 8  Amoz Everett Gibson, bahaichronicles.org
1 2  https://bahai-library.com/francis_gibson_biography
↑  Amoz Everett Gibson, bahai-library.com (באנגלית)
1 2 3 4  https://bahaichronicles.org/amoz-everett-gibson/
↑  Lakeland Ledger - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com
איזוטרטינואין

ערך זה עוסק בתרופה לטיפול באקנה הנמכרת תחת השם המסחרי "רואקוטן". אם התכוונתם לחברת מסחר אלקטרוני יפנית בשם דומה, ראו .
| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 (2Z,4E,6E,8E)-3,7-dimethyl-9-(2,6,6-trimethyl-1- cyclohexenyl)nona-2,4,6,8-tetraenoic acid
 שמות מסחריים בישראל
 אקנה ויט, קורטן, איזוטרקס, רואקוטן
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C20H28O2 
 מסה מולרית:  300.44 g/mol
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  משתנה
 מטבוליזם:  בכבד
 זמן מחצית חיים:  20 שעות
 הפרשה:  בשתן וצואה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון X (אוסטרליה), קטגוריית סיכון X 
 סיכון לתלות:  לא קיים
 דרכי מתן:  מתן פומי
 אינטראקציות עם תרופות אחרות:  יש
 מזהים
 קוד ATC:  D10AD04, D10BA01 
 מספר CAS:  4759-48-2
 PubChem:  5282379
 ChemSpider:  4445539
 
איזוטרטינואין (Isotretinoin) היא תרופה הדומה במבנה הכימי לוויטמין A ונמכרת בישראל תחת השמות המסחריים רואקוטן וקוראטן. התרופה נועדה לטיפול באקנה וולגריס חמור שאינו מגיב לטיפול אחר.
מנגנון פעולה

איזוטרטינואין הוא האיזומר הספציפי 13-cis-retinoic acid של צורת החומץ של ויטמין A, חומצה רטינואית. לרטינואיד מספר השפעות על רקמת האפיתל: הוא מפחית את יצור החֵלֶב בבלוטות החֵלֶב שבזקיקי השיער, מכווץ את בלוטות החלב, מאזן יצירת קרטין (קרטניזציה), ומונע יצירת קומדונים (פצעונים, חצ'קונים).
מנגנון הפעולה של התרופה אינו ידוע, אך נראה כי בדומה לשאר הרטינואידים היא פועלת על ידי עידוד שעתוק DNA בתאי האפיתל שמרכיבים את בלוטות החלב.
התוויות

לרוב התרופה ניתנת לפי מרשם רופא עור. בעבר הטיפול בתרופה היה שמור למקרי אקנה קשה. כיום רווח הטיפול גם במקרי אקנה בינונית שאינה מגיבה לטיפול שמרני יותר. התרופה יעילה נגד הידרדניטיס סופורטיבה. נעשה שימוש בתרופה גם כתכשיר "אנטי-אייג'ינג" (anti-aging).
נגזרות של התרופה הופיעו כבר בתחילת שנות ה-90 במרבית טיפולי הקוקטייל לנשאי HIV. התרופה ניתנת כטיפול ביולוגי נסיוני לילדים חולי נוירובלסטומה בסיכון גבוה, על שום יכלתה לגרום להורדת דרגת הממאירות של התא הסרטני.
אופן הטיפול

מינון התרופה נקבע על ידי הרופא, על פי גיל ומשקל המטופל ועל פי מצב תפקודי הכבד שלו. הטיפול מתבצע במשך 5-6 חודשים בממוצע. את התרופה נוטלים מדי יום או פעמיים ביום, עם או מיד לאחר האוכל, במועד קבוע (לשמירה על רמה קבועה של התרופה בדם). אחוזי ההצלחה של הטיפול הם גבוהים מאוד. לאחר סיום הטיפול התרופתי, על פי רוב, לא יופיעו יותר פצעים על הפנים כלל או פצעים מעטים בלבד.
תופעות לוואי

התחלופה המהירה של תאי האפיתל מתבטאת בקילוף ויובש קיצוני בעור ובריריות, הגורמים לצרידות, יובש בעיניים, נשירת שיער, ועליה ברגישות לכוויות בחשיפה לקרינת שמש (על כן יש להעדיף להתחיל את הטיפול בעונת החורף ולהימנע מחשיפה לא מבוקרת לשמש).
לתרופה פוטנציאל רעילות לכבד ועל כן המטופלים מצווים לדווח לרופא על כל שינוי המרמז על נזק לכבד, כגון: הצהבת העור ו/או לחמיות העיניים, שתן כהה, עייפות קיצונית, כאבי בטן, בחילות או הקאות. כדי לזהות פגיעה כזו בראשיתה, יש לעקוב אחר תפקודי הכבד ופרופיל השומנים בדם לפני ובמהלך הטיפול בתרופה.
התרופה ידועה כגורמת וודאית למומים בעוברים שאמותיהם טופלו במהלך ההריון. המומים מתבטאים במערכת העצבים המרכזית ובכלי הדם הראשיים. על כן, נשים בגיל הפוריות מחויבות לשלול היריון טרם תחילת הטיפול, וכן עליהן להשתמש באמצעי מניעה יעילים משך כל תקופת הטיפול ו-4 חודשים אחרי סיומו.
בקרב המשתמשים שכיחים כאבי שרירים ומפרקים. ולכן מומלץ למתן פעילות גופנית בעת נטילת התרופה.
תתכן פגיעה בזקפה. ייתכנו סממנים נפשיים בהם תוקפנות, חרדה, עצבות והרגשה כללית ירודה עד כדי דיכאון ומחשבות אובדניות.
סיכום תופעות הלוואי:
| סוג ההפרעה | תופעות הלוואי (מהנפוץ לנדיר) |
| --- | --- |
עור: יובש בעור, גרד, רגישות בחשיפה לשמש, נשירת שיער, הזעה מוגברת.
עיניים: טשטוש ראייה, גירוי ויובש בעיניים, עוורון לילה, גרוי עפעפיים, דלקת בלחמית, פזילה, עליית לחץ תוך עיני, עיוורון צבעים, קטרקט.
שרירים ורקמות החיבור: כאבי פרקים, כאבי שרירים, כאבי גב.
מערכת עצבים: כאבי ראש, עליית לחץ תוך-גולגולתי, פרכוסים, סחרחורת.
פסיכולוגיה והתנהגות: שינויים במצב הרוח.
שימוש בעולם

בישראל כל רופא עור יכול לרשום את התרופה בכפוף לביצוע בדיקות דם מתאימות.
בארצות הברית מונהג יחס מחמיר מצד הרופאים ברישום התרופה בגלל תופעות הלואי הקשות, ומאז שנת 2006 כל רופא עור המבקש לתת את התרופה למטופליו מחויב לרשום זאת באתר ה-FDA, ועל הרוקח לקבל אסמכתה מהאתר על מנת לספק את התרופה. מרשם רופא לתרופה לא יעלה על 30 ימי טיפול בכל מרשם (כמו בישראל).
הערות שוליים

↑  רטינואידים לחידוש עור הפנים, באתר BEOK, ‏2014
↑  גידולים במערכת העצבים בילדים, באתר האגודה למלחמה בסרטן
↑  איזוטרטינואין (רואקוטן, קורטן), פורסם על ידי משרד הבריאות, החטיבה לענייני בריאות, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX551045  NKC: ph724644 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אל-ג'זארי

| --- | --- |

 לידה:  1136 בערך ג'זירה, עיראק 
 פטירה:  1206 בערך טורקיה 
 ענף מדעי:  עולמא, בובה מכנית, הנדסת מכונות 
 מקום מגורים:  אנטוליה
 עיסוק:  מהנדס
 תרומות עיקריות
 גל הארכובה וכן שעונים מכניים שהם מראשוני השעונים המכניים בעולם.
 
דיאגרמה מספר של אל-ג'זארי
משאבה הלקוחה מכתבי אל-ג'זארי
שעון הפיל הלקוח מכתבי אל-ג'זארי
בדיע א־זמאן אבו אל-עז בן אסמאעיל בן א־רזאז אל־ג'זארי (בערבית: بديع الزمان ابو العز بن إسماعيل بن الرزاز الجزري; 1136 – 1206) היה איש אשכולות מוסלמי: מלומד, ממציא, מהנדס, אומן ואמן. ידוע בעיקר בשל "ספר הידע של התקנים מכניים גאוניים" (בערבית: الجامع بين العلم والعمل النافع في صناعة الحيل; 1206) שבו תיאר 50 התקנים מכניים מלאי המצאות והפתעות מסוגים שונים, יחד עם הוראות כיצד לבנות אותם.
רקע היסטורי

דבר אינו ידוע על חייו של אל ג'זארי מלבד מה שכתוב בהקדמה לספרו. בזמן כתיבת הספר הוא היה בשירותו של נאסיר אל דין, השליט הארתוקי בדיארבקיר. הוא שרת את משפחת המלוכה החל ב-1181 (577 להג'רה) אצל השליט נור אל-דין מוחמד (אביו של נאסיר) והיה בשרות המשפחה, אצל אביו ואחיו של נאסיר, שקדמו לו, במשך עשרים וחמש שנים.
הארתוקים היו שושלת טורקמנית מצאצאי ארתוק ביי, מצביא מוסלמי שהיה מושל ירושלים ב-1086. במאה ה-12 השליטים הארתוקים שמרו על ממלכה עצמאית מול שכנותיה החזקות יותר, הסלג'וקים, הביזנטים והצלבנים. עם כניסתו של צלאח א-דין האוטונומיה שלהם כמעט הסתיימה. ב-1181 נור אל-דין הגיע להסדר עם צלאח א-דין אשר במסגרתו הוענקה לו דיארבקיר. בספר אל ג'זארי מתאר את הדלת שהכין לארמון בדיארבקיר וסביר להניח שזה היה משכנו בכל התקופה.
אל ג'זארי היה מהנדס מעשי ואמן יותר מאשר תאורטיקן. חלק ניכר ממכונותיו מבוסס על ניסוי וטעייה. דונלד. ר. היל, מתרגם ה"ספר הידע של התקנים מכניים גאונים", מונה 11 עותקים ידועים. הספר היה ככל הנראה פופולרי מאוד, משום שבהשוואה לספרים מתקופה זו, נותרו מספר רב של עותקים של כתב היד עד ימינו .
חלק מעבודתו של אל ג'זארי נוצר בהשראת מכונות קודמות, למשל שעון הטירה המונומנטלי שלו מתייחס לשעון מים מוקדם אשר מיוחס לארכימדס בפרק המזרקות הוא מצטט את האחים בנו מוסא וחולק על מערכת הבקרה שלהם. בפרק על החליל המתמיד הוא מצטט עבודה שאבדה עם השנים של חיבת אללה ועוד. אל ג'זארי מתאר את השינויים והשיפורים שהוא עשה לעבודה של קודמיו, אבל מוסיף התקנים, טכניקות ורכיבים שהם חידושים מקוריים אשר אינם מופיעים למיטב ידיעתינו אצל איש מקודמיו.
מנגנונים ושיטות

הספר כולל חמישים התקנים מכניים המחולקים לשש קטגוריות:
עשרה שעוני מים ושעונים המבוססים על נרות
עשרה כלים המיועדים להפך את המשתה ליותר מעניין ומשעשע
עשרה כדים ואגנים המיועדים לרחצה לפני התפילה או להקזת דם
עשר מזרקות המשנות את צורתן לסירוגין
חמש משאבות מים
חמש המצאות ייחודיות ובהן דלת הארמון בדיארבקיר, "רב בריח" ומכשיר מדידה
כל התקן מלווה בהסבר מילולי ובשרטוטים. עיקר תרומתו של אל ג'זארי היא במנגנונים ייחודיים:
לקריאה נוספת

Al-Jazarí, The Book of Knowledge of Ingenious Mechanical Devices : Kitáb fí ma'rifat al -hiyal al-handasiyya, Springer, 1973
Hill, Donald Routledge, A History of Engineering in Classical and Medieval Times, 1996
הערות שוליים

↑  תרגום: Donald.R.Hill, The Book of Knowledge of Ingenious Mechanical Devices: Kitáb fí ma'rifat al-hiyal al-handasiyya, Springer Science+Business Media, 1973
↑  Tibbetts, G. R, "Review: Donald R. Hill, The Book of Knowledge of Ingenious Mechanical Devices, Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London 38(1), 1975, עמ' 151–153
↑  translator &editor)Hill, Donald Routledge), Archimedes "On the Construction of Water-Clocks, Turner & Devereux, 1976
↑  תרגום: Donald Hill, Banū Mūsā, The book of ingenious devices, Springer, 1979, עמ' 21-22, ISBN 90-277-0833-9
↑  Durmuş Çalışkan, Extraordinary Machines of Al-Jazari (ארכיון)
↑  Donald Hill, Mechanical Engineering in the Medieval Near East, Scientific American May 1991, עמ' 64-69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008212590005171  PLWABN: 9810667233105606  BIBSYS: 4048875  BnF: cb14511571x (data)  CiNii: DA05426870  GND: 119048973  ISNI: 0000 0000 8103 8836  LCCN: n80013610  NTA: 073317292  RERO: 02-A013975499  SELIBR: 33007  SUDOC: 072508280  TDVİA: cezeri-ismail-b-rezzaz  ULAN: 500475824  VIAF: 9369147270718535700008   WorldCat (עם VIAF): 9369147270718535700008
אזינו לאריו

אֶזינוֹ לאריו (Esino Lario) היא עיירה ומועצה מקומית (comune) בנפת לקו (lecco) בהרי האלפים האיטלקיים בצפון מחוז לומברדיה, סמוך לגבול שווייץ, כ-60 ק"מ מצפון למילאנו, במרחק של 15 ק"מ צפונית מערבית ללקו (Lecco), וכ-4.3 ק"מ מן החוף המזרחי של אגם קומו. בעיירה מתגוררים כ-760 תושבים, אך התיירות בה מגדילה את מספר השוהים בה באופן ניכר.
האזור סביב אזינו לאריו מוקף בנוף אלפיני קרסטי ובו מערות ונקבים בסלע שנוצרו במשך שנים באופן טבעי על ידי משקעים.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת למרגלות האלפים האיטלקיים, כ-4.3 ק"מ מן החוף המזרחי של אגם קומו. היא ממוקמת בראש העמק הקטן ואלסאסינה (Valsassina). העיר מורכבת משני חלקים היסטוריים: אזינו תחתית, שהייתה יישוב נפרד, ממוקמת בגובה של כ-900 מטרים מעל פני הים, ואזינו עלית, בגובה של כמעט 1,300 מטרים מעל פני הים. במשך מאות שנים היו אלה שני יישובים קטנים נפרדים, והם אוחדו ליישוב מוניציפלי אחד בשנת 1927, בתקופת השלטון הפשיסטי.
מקור המילה לאריו במונח הלטיני לאגם: Larius. באזור האלפים האיטלקיים ובמורדותיו שוכנים אגמיה הגדולים והמרהיבים של איטליה, ביניהם אגם קומו (כ-4 ק"מ מהעיירה), אגם גארדה, אגם מאג'ורה, ובמרחק לא רב, בגבול שווייץ, אגם לוגאנו.
אזור אזינו לאריו הררי. הנקודה הנמוכה ביותר באזור, אליה ניתן להגיע, היא בגובה 554 מטרים מעל פני הים, ואילו הנקודה הגבוהה ביותר היא פסגת גריניה (Grigna) שגובהה 2,904 מטרים.
ריבוי דולומיט (סלעים בעלי דרגת קושי גבוהה ביותר, המורכבים מסידן פחמתי וממגנזיום) באזור, גרם לנוף קרסטי מרשים, שבו מספר רב של בולענים ומערות טבעיות שנוצרו בסלע, בכל רחבי האזור.
תופעת טבע בולטת באזור היא המונקודנו (Moncodeno), כעין אמפיתיאטרון טבעי הממוקם במורדות הרי גרינייה (Grigna) בגובה של בין 1,700 מטרים ל-2,300 מטרים, ובו מספר רב של בולענים (שקעים באדמה), וכמעט 500 מערות. התופעה נוצרה על ידי פעולה משולבת של הקרסט ושחיקה שהושפעו מקרח שכיסה את האזור במהלך עידן הקרח. בחלק מהמערות נמצא קרח תת-קרקעי.
גאוגרפיה > אקלים

אזינו לאריו מאופיינת במזג אוויר לח, אקלים ממוזג, קר יותר מאשר ברוב עמק הפו, בשל גובהה הניכר. הטמפרטורה השנתית היא סביב 10 מעלות צלזיוס בממוצע, עם ריבוי משקעים, יותר מ-1,700 מ"מ משקעים בשנה ממוצעת. הגשמים תכופים במשך כל השנה, בעיקר בקיץ. בתקופת החורף, בה יש פחות משקעים, יורד באזור שלג.
הקיץ מתון, עם ממטרי גשם תכופים וסופות רעמים. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 19°C, גבוהה יותר בחודשי יולי ואוגוסט, ונמוכה במקצת ביוני. גם במקרים הנדירים בקיץ בהם יש גלי חום, טמפרטורות המקסימום עולה לעיתים רחוקות על 32 מעלות צלזיוס.
החורף קר ומושלג, אך ממוזג. הטמפרטורה הממוצעת לחודשים דצמבר, ינואר ופברואר היא סביב 1-2°C, ולא בכל יום יורד שלג.