stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן דסטי
ביוגרפיה

דסטי הוא יליד צרפת, בוגר תואר שני במדעי המוח ותואר שני נוסף בהנדסה ביולוגית ורפואית. ב-1989 קיבל תואר שלישי, דוקטור לנוירוביולוגיה, מאוניברסיטת קלאוד ברנארד. ביצע פוסט-דוקטורט בבית-חולים קארולינסקה בסטוקהולם, שוודיה, במחלקת נוירופיזיולוגיה ונוירורדיולוגיה, בהדרכת ד"ר פר רולאנד. עם סיום שהותו בשוודיה הוא הצטרף לאינסרם - המכון הלאומי למחקר רפואי בליון, צרפת.
דסטי הוא כיום פרופסור באוניברסיטת שיקגו, ומחזיק במינויים במחלקות לפסיכולוגיה ופסיכיאטריה. דסטי הוא ראש מעבדת המחקר לנוירופסיכולוגיה חברתית וקוגניטיבית באוניברסיטה זו, וכן מנהל שותף במכון ההדמיה המוחית במרכז המדעי של האוניברסיטה. דסטי חבר בוועדה הניהולית של המרכז למדעי המוח החברתיים וקוגניטיביים וגם של המרכז הבין-תחומי למדעי המוח וביו-הנדסה.
דסטי מכהן כעורך ראשי של העיתון המדעי "Social Neuroscience", וכן עובד בוועד העורכים של כתבי העת "The Scientific World Journal" ו-"Neuropsychologia". הוא חבר בוועדת הסגל היעוצית של מרכז צרפת-שיקגו.
נשוי לסילבי בנדייר ואב לשני בנים.
מחקר במדעי המוח הקוגניטיביים

במהלך ולאחר הכשרתו לדוקטורט, שילב דסטי מדדים התנהגותיים, פיזיולוגים והדמיה מוחית פונקציונלית כדי לחקור את המנגנונים הקוגניטיביים והמוחיים המעורבים בהדמיה מנטלית של פעולה, תהליך הידוע כאימון מנטלי של פעולה או דימוי מוטורי. בטכניקה זו משתמשים ספורטאים כדי לערוך חזרות ולשפר את ביצועיהם. סדרת ניסויים הראתה שהדמיה מנטלית יכולה להפעיל מנגנוני ויסות לב-ריאה כמעט באותה דרגה של פעולה אמיתית. נמצא כי אם מדמיינים פעולה או מבצעים אותה, המעגלים המוחיים המופעלים הם דומים וכוללים את קליפת המוח הקדם-מוטורית, האזור המוטורי המשלים, הצרבלום, האונה הקודקודית והגרעינים הבזאליים.
מעגלים אלה מופעלים גם כאשר האדם צופה, מדמיין או מחקה פעולות שאחרים מבצעים.
ממצאים אלה תומכים בתאוריית הקידוד המשותף (common coding theory) בין תפיסה ופעולה, של החוקר רוג'ר ספרי, שפותחה בהמשך גם על ידי הפסיכולוג הגרמני וולפגנג פרינז (Wolfgang Prinz). הנחת היסוד של תאוריה זו היא שפעולות מקודדות בהתאם להשפעות התפיסתיות שהן אמורות לייצר (למשל אירועים תפיסתיים דיסטאליים). ביצוע תנועה מותיר קישור דו-כיווני בין הדפוס המוטורי שהיא ייצרה והאפקטים התחושתיים שהיא מייצרת. בקישור זה ניתן להשתמש כדי לשלוף תנועה, בכך שניתן לחזות מראש את השפעותיה.
דסטי ועמיתיו הציעו שהמנגנון לצימוד בין תפיסה לפעולה מהווה יסוד לאינטרסובייקטיביות והבנה חברתית, מכיוון שהוא מספק גשר פונקציונלי בין מידע מגוף ראשון וגוף שלישי, המבוסס על שקילות בין העצמי לאחר, המאפשרת חשיבה אנלוגית ומציעה דרך אפשרית, אך חלקית, להבנת האחר.
מחקר בפסיכולוגיה חברתית

בעשורים האחרונים עוסק דסטי בחקר הנוירוביולוגי של אמפתיה, סימפתיה, מצוקה אישית, תחושת Agency, הבנת נקודת המבט של האחר (Perspective taking), ויסות רגשי וחשיבה מוסרית מרומזת, הן באוכלוסייה בריאה והן באנשים הלוקים בהפרעות בהתנהגות החברתית. בסדרת ניסויים שנעשתה בהדמיה מוחית באמצעות FMRI ו-EEG, דסטי ותלמידיו הראו שכאשר ילדים או מבוגרים צופים באחרים חווים כאב, מופעלים בצופים אותם המעגלים העצביים הפועלים כאשר הם עצמם חשים בכאב. ההד הסומטי סנסורי-מוטורי הזה משחק תפקיד חשוב באבני הבניין הבסיסיות של אמפתיה וחשיבה מוסרית, שתלויים בהשתתפות במצוקת האחר. תוצאות אלה חשובות משום שהבנת תפקיד המוח בתגובה לכאב של אחרים יכול לסייע להבנת ילדים עם הפרעות חברתיות קוגניטיביות (למשל הפרעת אישיות אנטי-סוציאלית והפרעת התנהגות), שלוקים לעיתים קרובות ביכולת לחוות תחושות של דאגה אמפתית, סימפתיה או רגש אשמה.
מחקר נוסף של דסטי ותלמידיו עוסק במנגנונים הנוירולוגיים שעליהם מבוססת הפעולה התקינה והבלתי-תקינה של אמפתיה, וביטוייה אצל אנשים עם מאפיינים פסיכופתיים, כולל אסירים פסיכופתים בבתי כלא שמורים, וזאת על ידי שילוב של fMRI, הדמיה מבנית ו-DTI, הדמיה על ידי דיפוזיה, ניתוח המבט וגודל האישון, מדדים של מערכת העצבים האוטונומית, ותגובות התנהגותיות. תחומי מחקר חדשים בודקים את ההתפתחות של הגיון מוסרי לאורך הילדות, על ידי חקירת המנגנונים המוחיים של חשיבה מוסרית והדגשת ההשפעה של נטיות אישיותיות.
דסטי משתף פעולה עם מספר אוניברסיטאות בארצות הברית, צ'ילה, גרמניה, ישראל, יפן וטאיוואן.
מחקר בפסיכולוגיה חברתית > תרומה למחקר באמפתיה

עבור דסטי, אמפתיה מציינת, ברמה פנומנולוגית של תיאור, תחושת זהות בין הרגשות שהאדם חווה ואלה המובעים על ידי אחרים, מבלי לאבד את ההבחנה לגבי "איזה רגשות שייכים למי". אמפתיה מאפשרת התייחסות מהירה ואוטומטית למצב הרגשי של אנשים אחרים, יכולת שנחוצה עבור ויסות של אינטראקציה חברתית. בתאוריות של התפתחות מוסרית, אמפתיה נחשבת לעיתים קרובות למניע מרכזי ביצירת אלטרואיזם ועיכוב של תוקפנות. ליקוי באמפתיה הוא מאפיין עיקרי של מספר הפרעות נפשיות. לפי המודל של דסטי, באמפתיה וביטוייה (למשל סימפתיה, אלטרואיזם, דאגה אמפתית וחשיבה מוסרית), מעורבים שלושה מרכיבים פונקציונליים הפועלים יחד (אך ניתנים להפרדה): שיתוף רגשי בין עצמי והאחר, מודעות עצמי-אחר, וויסות עצמי. המודל שלו מדגיש את התפקיד החשוב של תחושת Agency, וכך את היכולת להפריד בין העצמי לאחר כאשר מייחסים רגשות, מחשבות ותחושות. ללא מודעות עצמי-אחר ומיומנות בוויסות עצמי, יכולתו של האדם לחלוק במצבו הרגשי של האחר תגרום לבלבול, שיוביל להדבקה רגשית, ובמקרים מסוימים למצוקה אישית.
תפיסה של אחרים הנמצאים בכאב התגלתה כחשובה במיוחד למחקריו של דסטי בנוגע למנגנונים המוחיים של אמפתיה. כאב הוא צוהר דרכו ניתן לקבל מבט מפורט על המנגנונים הקוגניטיביים והנוירופיזיולוגיים בבסיס חוויית האמפתיה והסימפתיה. תפיסה של כאב אצל אחרים מהווה דרך אקולוגית תקפה לחקור את המנגנונים בבסיס חוויית האמפתיה משתי סיבות עיקריות: ראשית, כולם יודעים מהו כאב (חוויה שכיחה ואוניברסלית), ומבינים מה הביטויים הפיזיקליים והפסיכולוגיים שלו. שנית, קיים ידע נרחב על המסלולים הנוירופיזיולוגיים והאזורים המוחיים המעורבים בעיבוד מידע תחושתי של כאב, הכוללים את הקורטקס הסומטוסנסורי (Somatosensory cortex), האזור המוטורי המשלים, הסינגוליט קורטקס הקדמי, האינסולה, הפריאקוודאקטל גריי (Periaqueductal gray), והתלמוס.
מספר מחקרים שנערכו בהדמיה מוחית בעזרת fMRI ומגנטואנצפלוגרפיה (MEG) במעבדת דסטי, הראו כי הפניית הקשב לאחרים הנמצאים בכאב, נמצאת בהתאמה לתגובה אברסיבית אצל הצופה, שמקורה במעגלים עצביים המעורבים בשיקוף סומטו-סנסורי ועיבוד מידע תחושתי-עצבי. שיתוף זה מאפשר מיפוי של הסמנים הרגשיים הנקלטים מהאחר על התנהגויות וחוויות של העצמי. דסטי טען כי מצב זה עלול להוביל או למצוקה אישית (שמונעת על ידי ריכוז בעצמי) או לחלופין לדאגה אמפתית וסימפתיה (תגובה המופנה כלפי האחר); הדבר תלוי במידת החפיפה בין העצמי לאחר בהפעלת מטריצת הכאב במוח, כמו גם באינטראקציות מורכבות עם נטיות אישיותיות, מוטיבציה, מידע לגבי ההקשר, וויסות עצמי. הפסיכולוג החברתי דניאל בסטון, שעימו משתף דסטי פעולה, חוקר הפרדה זו.
עבודות נבחרות

Decety, J. (2007). A social cognitive neuroscience model of human empathy. In E. Harmon-Jones & P. Winkielman (Eds.), Social Neuroscience: Integrating Biological and Psychological Explanations of Social Behavior (pp. 246-270). New York: Guilford Publications.
Lamm, C., Batson, C.D., & Decety, J. (2007). The neural substrate of human empathy: effects of perspective-taking and cognitive appraisal. Journal of Cognitive Neuroscience, 19, 42-58.
Decety, J., & Grezes, J. (2006). The power of simulation: Imagining one's own and other's behavior. Brain Research, 1079, 4-14.
Decety, J., & Lamm, C. (2007). The role of the right temporoparietal junction in social interaction: How low-level computational processes contribute to meta-cognition. The Neuroscientist, 13, 580-593.
Decety, J. (2005). Perspective taking as the royal avenue to empathy. In B.F. Malle, & S. D. Hodges (Eds.), Other Minds: How Humans Bridge the Divide between Self and Others, (pp. 135-149). New York: Guilford Publishers
.
ספרים כעורך

The Social Neuroscience of Empathy (2009). J. Decety and W. Ickes (Eds.). Cambridge: MIT Press, Cambridge.
Interpersonal Sensitivity: Entering Others' Worlds (2007). J. Decety and C.D. Batson (Eds.). Hove: Psychology Press.
Perception and Action: Recent Advances in Cognitive Neuropsychology (1998). J. Decety (Ed.). Hove, UK: Psychology Press
תרבות החירשים

תרבות החירשים
תרבות החירשים היא תת-תרבות המהווה מכלול של אורח חיים, תפיסת עולם, התנסויות ומנהגים שהתגבשו בקרב קהילות חירשים על ידי שימוש בשפת הסימנים כדרך תקשורת בתקופה נתונה.
כ-6.1% מאוכלוסיית העולם לוקה בשמיעה במידה המפריעה להתנהלות היום-יומית. כ-0.1% מאוכלוסיית העולם הם חירשים הבקיאים בשפת סימנים. קהילת החירשים כוללת אנשים שומעים, חירשים וכבדי שמיעה בתנאי שהם דוברי שפת סימנים ובוחרים מרצונים להיכלל בקהילה. תרבות החירשים צמחה בתוך הקהילה.
בקהילת החירשים וכבדי השמיעה, חירשות נחשבת "חוויה אנושית" שונה ולא לקות או נכות. בגלל השפה המשותפת, התפתחה אצלם תת-תרבות. חירשים וכבדי שמיעה ובני משפחותיהם המסמנים רואים בקהילה החירשת קהילה דומה לקבוצות אתניות עם שפה מאחדת משלה. כדי להישאר כקהילה ולחלוק את התרבות יש צורך בשפה אחת, כפי שנכתב בסיפור מגדל בבל. אנשים אחרים, שומעים וחירשים, אינם רואים סתירה בין היות החירשות לקות לבין קיום התרבות.
באנגלית, מקובל להבדיל בין התופעה הפיזיולוגית (deaf) ובין התופעה התרבותית בעזרת השימוש באות D גדולה במילה 'Deaf', הן בדיבור והן בכתיבה[דרושה הבהרה].
זהות האדם החירש > הגישה החברתית הכללית

קיימת חברה אחת שהיא חברת השומעים, ויש לשאוף לשילוב מוצלח של אנשים חירשים וכבדי שמיעה בחברת הרוב ובתרבותה. זאת על ידי הדגשת התקשורת האוראלית – שימת דגש על שיפור הדיבור והשפה. חירשות היא לקות, והמצב האידיאלי עבור אדם לקוי שמיעה הוא להשתלב בצורה מלאה בחברה השומעת. זוהי גם הגישה הרפואית.
זהות האדם החירש > גישת תרבות החירשים

קיימות שתי חברות: חברת השומעים וחברת החירשים. גישה זו רואה בחירשים קבוצת מיעוט עם תרבות ושפה משלה שהיא שפת הסימנים. זהות 'חירשת' מייחדת את האנשים החירשים בחברות שונות, כמיעוט עם תרבות ושפה משלו, שהיא שפת הסימנים.
זהות האדם החירש > גישת ביניים

אנשים חירשים אינם חלק מקבוצה תרבותית נפרדת, אלא קבוצת אזרחים המתחברים זה לזה בשל צרכים תקשורתיים משותפים, החווים חוויות משותפות ויש להם העדפות משותפות. כלומר, ההפרדה בין אנשים חירשים ואנשים שומעים היא בשל מכשולים תקשורתיים. זוהי גישה שמקורה בארצות הברית, שם יש יותר אנשים שומעים הבקיאים בשפת הסימנים האמריקאית (ASL) ושם יותר מקובלת מעורבות חברתית בכל תחומי החיים בין אנשים חירשים ושומעים מכירים בחשיבותה של שפת הסימנים. בקהילות יותר מסוגרות בתרבות החירשים המבכרות את הגישה השנייה, ידיעה של שפת הסימנים היא תנאי הכרחי אך אינו מספיק לקבלת אדם שומע לקהילה החירשת.
מאפיינים תרבותיים של קהילות החירשים

קהילת החירשים היא קבוצת מיעוט בעלת אפיונים תרבותיים. מעֶבֶר לחוויות ייחודיות לאנשים עם מוגבלות מסוימת, ומעֶבֶר לַשוני שגורמת מוגבלות מסוימת לצורת התפיסה של האדם עם המוגבלות, לחירשים יש שפות משלהם, מוסדות חינוך (אנ') משלהם, שהם הרבה פעמים פנימייתיים, כולל מכללות ואוניברסיטה של חירשים, מועדונים חברתיים, אירועי תרבות ובידור משלהם, ואמצעי תקשורת משלהם (טלכתב ושירות ממסר טלפוני). הבדלים אלה בין החירשים לבין החברה הכללית מחייבים גם שוני בחוויות קולקטיביות ובערכים. קבוצה אחרת של אנשים עם מוגבלות המתקרבת למצב כזה, היא קבוצת האוטיסטים בתפקוד גבוה. גם בקהילת האוטיסטים בתפקוד גבוה יש אנשים הטוענים שהאוטיזם יוצר תרבות ואינו ראוי להגדרה כלקות. עם זאת, אצל אנשים עם לקות שמיעה המתאם הפוך - אנשים עם ירידה קלה בשמיעה וללא קרובי משפחה חברי קהילה בדרך כלל לא יחושו הזדהות עם חירשים ולא יראו את עצמם כחלק מתרבות או קהילה סביב חירשות. מכיוון שהם לעיתים קרובות לא לומדים שפת סימנים, קהילות תרבות החירשים גם לא יחשיבו אותם לחלק מהן ולא יתנגדו להגדרתם כ"לקויי שמיעה".
סוגיות תרבותיות > הסתגרות

קהילות של תרבות חירשים אינן מקבלות באופן אוטומטי כל חירש קליני, ואינן פוסלות באופן אוטומטי כל אדם שומע. תרבות החירשים מגדירה חירש כמי שמזהה את עצמו כחבר בקהילת החירשים, וששאר חברי הקהילה מקבלים אותו ככזה. קהילה כזו יכולה לכלול אף אנשים שלמדו בבתי ספר של חירשים, כבדי שמיעה השולטים בשפת הסימנים ברמה של שפת אם, ילדים להורים חירשים (CODA) (אנ') ומתורגמנים.
כפי שהשתמרות שפות ותרבויות של בני מיעוטים אחרים הייתה תלויה בהמשך בידודם מהחברה הכללית, כך היה חשש לירידה בשפת הסימנים ולהיחלשותה של תרבות החירשים.
בתרבות החירשים, עזרים ופיתוחים המצמצמים את התקשורת בין חירשים ובפרט את השימוש בשפות סימנים, נחשבים לאיום על תרבות החירשים ומתנגדים להם:
החלפתו של הטלכתב ב-SMS (מסרון) שאיפשר לחירש לסמס לכל אדם ולא רק לחירשים, מכיוון שכתוצאה משימוש במסרונים, הצטמצמו הקשרים הבלתי-אמצעיים בין החירשים, עקב הירידה בתכיפות הפגישות בין חירשים. את התקשורת הבלתי-אמצעית בין החירשים החליפה תקשורת בכתב.
הדואר האלקטרוני שהוריד מחשיבותו של הטלפון והפחית את הסתגרותם של החירשים ואת התלות בקהילה.
כתוביות סמויות בשידורי טלוויזיה, שהפכו את הטלוויזיה הכללית לנגישה לחירשים.
מנגד, תרגום לשפת הסימנים בשידורי טלוויזיה נחשב רצוי, זאת אף על פי שאחוז גדול באופן ניכר של אנשים עם לקות שמיעה מסוגלים לקרוא כתוביות תמלול בשפה המדוברת מאשר אנשים הבקיאים בשפת הסימנים הנפוצה באותה תרבות. גם רשתות חברתיות המאפשרות העלאת סרטוני וידאו בשפת הסימנים נחשבות רצויות. גם עזרים לתקשורת בכתב מהבית שלא היו שימושיים לשומעים נחשבו רצויים ובודדו את החירשים כקהילה סגורה, אולם אלו הלכו ונעלמו משום שמרבית החירשים מעדיפים תקשורת נוחה עם שומעים וחירשים על פני שימור קהילה סגורה סביב שפת סימנים.
קהילות אחרות של אנשים עם חוויות ייחודיות, קשר תוך קהילתי, וקהילה ברמת ארגון גבוהה, כמו מוגבלים בניידות ועיוורים, אינם מנותקים מהחוויות של הציבור הכללי, ואינם יוצרים תודעה חברתית נפרדת.
סוגיות תרבותיות > שתל שבלולי/קוכליארי

שתל שבלולי / שתל קוכליארי הוא התקן אלקטרוני המושתל בניתוח, ומאפשר לכבדי שמיעה וחירשים לשמוע. שתל השבלול קולט צלילים מהסביבה וממיר אותם לגירויים חשמליים של סיבי עצב השמיעה היכולים להתפרש נכונה במערכת השמיעה ולהביא לתפיסה שמיעתית. עבור ליקוי שמיעה מולד, יעילותו של השתל השבלולי רבה ביותר אצל פעוטות וילדים.
השתל השבלולי הוא נושא טעון בקרב קהילות החירשים בישראל ובעולם. עם הופעתו הביעו אגודות החירשים בעולם, ובהן אגודת החירשים בישראל, התנגדות רבה לשימוש בו. לדעתם, האדם החירש הוא אדם שלם שאינו דורש תיקון. לפי טענה זו, לחירשים שפה ותרבות מפותחים, ומאחר שאינם פגומים, הם אינם זקוקים ל"תיקונים" על ידי החברה השומעת, אלא לקבלתם כשווים. ההנחה היא כי החירשות אינה נכות אלא תרבות, ועל כן זכותם לבחור עבור ילדיהם את ההשתייכות לתרבות ההורים החירשים. שיקול נוסף נעוץ בגיל המוקדם יחסית, בו מתבצע הניתוח. גיל המושתל אינו מאפשר לו לקבל ההחלטה בוגרת, מושכלת ונטולת לחצים בנוגע להשתלה. בנוסף טוענים המתנגדים כי המגבלות הרבות על המושתל (לדוגמה, האיסור להרטיב את השתל, או הטיפולים השיקומיים והתרגולים הרבים והממושכים הנדרשים), פוגעות באיכות חייו, וסביר שללא ההשתלה היו נחסכות ממנו.
מינוחים

בתרבות החירשים, המונח "לקות שמיעה" פוגעני עבור כבדי שמיעה המתקשרים בשפת סימנים, ובמקומו אומרים "ירידה בשמיעה". המונח מתייג קולקטיבית אנשים עם ירידות שונות בשמיעתם – כלקויי שמיעה, אינו מתייחס לזהותם התרבותית כחירשים ואינו אקטואלי בתרבות החירשים. אנשים בוגרים או מבוגרים שהתפתחה אצלם ירידה בשמיעה ולא לומדים לסמן, מוכנים להגדיר את מצבם "לקות שמיעה". תרבות החירשים מקבלת הגדרה זו שלהם על עצמם, אך איננה מקבלת שימוש גורף במונח לכלל חברי הקהילה.
המונח "כבדי שמיעה" משמש אנשים שהלקות היא חלק מזהותם ולרוב אינם רואים בה לקות כלל, בעוד שהמונח "לקוי שמיעה" משמש אנשים שחלה בשמיעתם ירידה אחרי שכבר גיבשו את זהותם בקרב החברה הכללית השומעת.
המונח "חירש-אילם" נחשב פוגעני באופן גורף עבור חירשים שאינם מדברים ואינם אילמים.
קהילות החירשים בישראל

בשנות השלושים עלו ארצה מספר צעירים חירשים מגרמניה. הראשון היה משה במברגר, שעלה לארץ ישראל ב-1934. הוא חיפש להיות בחברת חירשים, וב-1935 כאשר העתיקה משפחתו את מקום מגוריה לירושלים הוא פנה לבית הספר לחירשים. המנהל, שהכירו מגרמניה, הפנה אותו לאריה צוקרמן, אדם חירש שהתגורר בירושלים. בביתו של צוקרמן פגש במברגר את יחזקאל סלע, אף הוא חירש, שהשתייך לקבוצת חירשים ירושלמית שהתפתחה בעיר בראשית המאה העשרים. כך נוצר גרעין ראשוני של קבוצת חירשים.
בפברואר 1944 נבחר הוועד הראשון לאגודה שבדרך, וב-3 ביוני 1944 הוקמה באופן רשמי אגודת החירשים, בהשתתפות 44 חברים. יושב ראש האגודה הראשון היה משה במברגר, והאגודה קיבלה את האישור של ממשלת המנדט הבריטי.
שפת הסימנים הישראלית משמשת כאמצעי התקשורת העיקרי של חברי אגודת החירשים, ובשל כך מועדפת תקשורת יותר פנים מול פנים ופחות אלקטרונית.
בישראל, בית הספר אורט כו"ח גאולה הכיר בתרבות החירשים כשבחר בביטוי "כו"ח" לכבדי שמיעה וחירשים, וקהילת החירשים בישראל אימצה ביטוי זה במקום הביטוי "לק"ש" (לקויי שמיעה). גם חטיבת ביניים גולדה מאיר מנס ציונה הכירה בתרבות החירשים, ומקיימת כיתות כו"ח בבית הספר.
במאה ה-21 מונה אגודת החירשים בישראל תשעה סניפים ומועדונים, כולל מועדון קלנסווה במגזר הערבי, וחברים בה כ-6,000 איש. מועדוני האגודה משמשים לחירשים מקום מפגש חברתי ומציעים מערך מגוון של חוגים ופעילויות.
פרשות ואנקדוטות

פרשה שעוררה דיון ציבורי בנושא עסקה בזוג לסביות חירשות בארצות הברית, שרצו להביא לעולם תינוק באמצעות הפריה חוץ-גופית. הן פנו לבנקי זרע בבקשה לקבל דגימת זרע של גבר חירש בתקווה לתינוק חירש, וגילו שכל בנקי הזרע מסננים תורמים עם מוגבלויות. לבסוף, הנשים השיגו תרומת זרע פרטית מבן דור חמישי של חירשים כדי לשפר את הסיכוי שהתינוק יהיה חירש.
ראו גם

הקונגרס הבין-לאומי השני לחינוך חירשים
המרכז הישראלי ללימודי חירשות
אוניברסיטת גאלדט
ריפוי החירש אילם
לקריאה נוספת

Anna Mindess, Reading between the signs: intercultural communication for sign language interpreters, 2nd ed, Boston: Intercultural Press, 2006, ISBN 978-1-931930-26-0
Carol Padden, Tom Humphries, Inside deaf culture, Cambridge, Mass: Harvard University Press, 2005, ISBN 978-0-674-01506-7
Michael E. Skyer, Deaf Culture Shocks: An Introduction to Two Reviews of Sara Nović's True Biz (2022), American Annals of the Deaf 169, 2024-03, עמ' 91–94 doi: 10.1353/aad.2024.a931191
Gloshanda Lawyer, Deaf Education and Deaf Culture: Lessons from Latin America, American Annals of the Deaf 162, 2018, עמ' 486–488 doi: 10.1353/aad.2018.0006
הערות שוליים

↑  79 Hearing Loss Statistics: How Many Deaf People In The U.S.?, Golden Steps ABA, ‏September 11, 2024 (באנגלית)
↑  European Day of Languages > Facts > FAQs on sign language, European Day of Languages
↑  Beyond Ableism and Audism: Achieving Human Rights for Deaf and Hard Of Hearing Citizens, H-Dirksen L. Bauman, Ph.D., Scott Simser, MBA, LL.B, Gael Hannan, The Canadian Hearing Society Barrier-Free Education Initiatives, July 2013
↑  תסריט הסרט התיעודי Through Deaf Eyes‏ מ-2007
↑  The Deaf Community and How You Can Get Involved, at Start ASL website
↑  Emerging Sign Language, by Irit Meir, Department of Hebrew Language and Department of Communication Disorders, The University of Haifa; Wendy Sandler, Department of English Language and Literature, The University of Haifa; Carol Padden, Department of Communication, University of California, San Diego; Mark Aronoff, Department of Linguistics, Stony Brook University, Stony Brook, NY
↑  E. Mara Green (Post-Doc), Building the tower of Babel: International Sign, linguistic commensuration, and moral orientation, Academia.edu website, Department of Anthropology, University of California, Berkeley, ‏10 באפריל 2014 (באנגלית)
↑  Dr. Haggith Gor Ziv, Education of Deaf Children in Israel: a case of marginalization of a minority group, Journal for Critical Education Policy Studies, Vol. 13, Num. 1, June 2015
↑  מירית אליהו, לינוי מזור, גל רוקניאן, הדרך שלנו – זהות ומעברים בחיי אדם חירש וכבד שמיעה, תל אביב:המכון לקידום החירש, תשס"ד-2003
↑  הנחיות הרשות השנייה לקליטת כתוביות סמויות
↑  Center for Devices and Radiological Health, Benefits and Risks of Cochlear Implants, FDA, 2023-08-18
↑  שתל השבלול - שאלות ותשובות נפוצות, באתר מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל
↑  Owen Wrigley, The Politics of Deafness, Gallaudet University Press, Washington, D.C. 1996. תקציר
↑  מי בכלל צריך אוזן ביונית? על שתל השבלול, באתר רשת הפודקאסטים "עושים היסטוריה"
↑  Cochlear Implants, The Deaf Culture, And Ethics
↑  ורד פרכטר, הגיל: 10, גיל השמיעה: 8, באתר הארץ, 1 באפריל 2003
↑  Deaf במקום Hearing Impaired, בעמוד הפייסבוק של We the Deaf People, ‏21 באוגוסט 2016
↑  ירידה בשמיעה, שמיעה לקויה באתר אודיו מדיק
1 2 3 4  ראו התייחסות ל-Hearing impaired ב-Deaf Linx
1 2  שאלות ותשובות באתר האינטרנט של National Association of the Deaf
↑  בית הספר אורט כו"ח גאולה
↑  תיכון גולדה מאיר, טורניר כו"ח בגולדה, באתר סקולי(הקישור אינו פעיל)
↑  David Teather, Lesbian couple have deaf baby by choice גרדיאן, 8 באפריל 2002
↑  Couple 'choose' to have deaf baby, BBC,‏ 8 באפריל 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579125105171  LCCN: sh2010015259 
ילדים חירשים לומדים לדבר
ילדים לומדים לסמן
תיאור סכמטי של מרכיבי השתל השבלולי
שוק (כלכלה)

בכלכלה, שוק הוא המשגה למערכות יחסים בין קונים ומוכרים. על בסיס התופעה ההיסטורית של ריכוז קונים ומוכרים באתר פיזי אחד, נבנה הכינוי למערכת אשר במסגרתה מתרחשת פעילות כלכלית הקשורה במסחר במוצרים, בסחורות או בניירות ערך מסוגים מסוימים. בשוק פעילים המוכרים והקונים המעוניינים לקיים את המסחר ביניהם, ובו מתרחשות עסקאות הסחר. בדרך כלל זאת מערכת שקיימת לאורך זמן, ושבה מתרחשות מספר גדול של עסקאות.
הפעילות בשוק יכולה להתרחש בזירת מסחר פיזית או וירטואלית אחת, שבה כל מוכר יכול לסחור עם כל קונה. לדוגמה, רוב פעילות שוק המניות בישראל מתרחשת במסגרת הבורסה לניירות ערך בתל אביב. בדרך כלל משתמשים בביטוי כדי לתאר מערכת מבוזרת שבה מתרחשות עסקאות שונות במקומות שונים על ידי שחקנים שונים. בין העסקאות האלה קיימת, עם זאת, השפעה הדדית. לדוגמה, בשוק העגבניות הקמעונאי בישראל מתרחשות בכל יום עשרות או מאות אלפי עסקאות, באלפי בתי עסק המפוזרים ברחבי הארץ; אך אם בשל בצורת היצע העגבניות ירד, הדבר ישפיע על מחירי העגבניות בכל הארץ. במובן זה שוק הוא מונח מופשט, המאגד קבוצה של עסקאות שהקשר המוחשי ביניהן רופף. בשל כך ניתן לשאול בהקשר מסוים האם אכן מתקיים בו 'שוק'. גישות ביקורתיות להגות הכלכלית תטענה שהשימוש במטאפורת השוק למערכות יחסים שונות משמשת להבניה שלהן כזירת מסחר וניתוקן מהקשר חברתי כולל. כמו המונח שוק העבודה, או שוק הנישואין.
השוק הוא אחת מיחידות הניתוח הבסיסיות בתורת הכלכלה. זוהי יחידת ניתוח גדולה יותר מאשר העסקה הבודדת, וקטנה יותר מאשר משק שלם.
הגדרת שוק

שוק הוא מונח מופשט, המאגד עסקאות רבות. כדי לדון בשוק מסוים, יש לקבוע איזה עסקאות נכללות בו ואיזה לא. בדרך כלל נקבעים "גבולות" השוק לפי כמה מהקריטריונים הבאים או כולם:
הגדרת שוק > המוצר הנסחר בשוק

בשוק יכול להיסחר מוצר ספציפי, או קבוצה של מוצרים קשורים. אפשר לדבר על שוק המזון, שוק הירקות, שוק תפוחי האדמה או שוק תפוחי האדמה לאפיה. בניתוח מיקרו-כלכלי המסורתי, שבו מתקיימות הנחות התחרות המשוכללת, המוצר הנמכר בשוק הוא הומוגני. כלומר, השוק עוסק רק ביחידות של מוצר זהה, כך שלצרכנים אין העדפה לקנות יחידה כזאת או יחידה אחרת. המוכרים בשוק מעוניינים להשיא את רווחיהם ולשם כך הם מוכנים גם להפר את ההומוגניות על ידי בידול מוצריהם (כגון: מיתוג).
הגדרת שוק > אזור גאוגרפי

המונח שוק עוסק בדרך כלל בעסקאות המתבצעות באזור גאוגרפי מסוים, כמו מדינה, מחוז או עיר. בין הסיבות לכך:
ההשפעות ההדדיות בין העסקאות בשוק גדולות יותר, בדרך כלל, בתוך אזור גאוגרפי מסוים. אם, לדוגמה, מוכר מסוים מציע מוצר במבצע בעיר אחת, הדבר ישפיע על המחירים באותה עיר; אבל לא סביר שהוא ישפיע גם על המחירים בעיר מרוחקת.
בין אזורים שונים עשויים להיות הבדלים בחקיקה (או רגולציה אחרת) המארגנת את הפעילות בשוק. לדוגמה, הפיקוח התברואתי על ייצור מזון שונה בין מדינות שונות.
בין אזורים שונים יכולים להיות הבדלים גם תרבותיים, שמשפיעים על ההעדפות וההתנהגות של השחקנים בשוק.
עם זאת, לפעמים מדברים גם על שווקים עולמיים (גלובליים), בייחוד שווקים של חומרי גלם וסחורות (כמו נפט, או פולי קפה) או של מתכות ואבנים יקרות.
הגדרת שוק > סוג המשתתפים

בחלק מהמוצרים, אפשר להבחין בין שווקים קמעונאיים, שבו נמכרים מוצרים מוגמרים למשקי בית או לצרכנים סופיים אחרים, לבין שווקים סיטונאים שבהם נמכרים מוצרים למשווקים.
מאפייני שוק > התערבות ממשלתית

מדיניות ממשלתית של אי-התערבות בשוק נקראת לסה פר, ושוק שבו אין התערבות ממשלתית נקרא שוק חופשי. שוק חופשי הוא אבן היסוד של הגישה הקפיטליסטית ו הכלכלה הנאו-קלאסית. לפי תפיסה זו, השוק החופשי הוא הדרך הטובה ביותר להגיע ליעילות כלכלית, כלומר לניצול מיטבי של משאבי המשק. שוק כזה אינו קיים במציאות בשום מקום והוא מודל בלבד.
עם זאת, בדרך-כלל הממשלה מתערבת לפחות במידה מסוימת בשוק, על מנת לתקן כשלי שוק. הממשלה יכולה להתערב במחירים הנקבעים בשוק, על ידי קביעת מיסים, סובסידיות, מחירי מינימום ומקסימום. לדוגמה בישראל יש מיסוי (כמו מס ערך מוסף) כמעט על כל המוצרים; יש סובסידיה ומחירי מקסימום על חלק ממוצרי הבסיס, כמו קמח, לחם אחיד ותחבורה ציבורית; ויש מחיר מינימום בשוק העבודה (שכר מינימום).
סוג אחר של התערבות בשוק היא רגולציה, הקובעת תקנות או כללי מסחר נוקשים בשוק. שוק שיש בו רגולציה נקרא שוק מוסדר. התקנות אלה יכולות להיות ממשלתיות, ואז יש בדרך-כלל רשות ממשלתית האחראית על אכיפת התקנות. לדוגמה, הרשות לניירות ערך בישראל אחראית על תקנות המסחר בניירות ערך. במקרים אחרים התקנות הן הסדר וולונטרי בין המשתתפים בשוק.
גישה אחרת לרגולציה תטען כי היא אינה מגבילה את השוק, אלא יוצרת ומאפשרת את קיומו.