stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ימים מושלמים
עלילה

היראיאמה עובד כמנקה שירותים ציבוריים במחוז שיבויה היוקרתי של טוקיו, מול ביתו הצנוע בשכונה ממזרח לנהר סומידה. חייו שגרתיים - אותם הטקסים מדי יום כבר בעלות השחר. את זמנו הפנוי הוא מקדיש להאזנה למוזיקה בטנדר שלו בדרכו לעבודה ובחזרה, ולספרים שלו, שהוא קורא בכל ערב לפני השינה. הוא קורא סיפורים מאת ויליאם פוקנר ופטרישיה הייסמית', ואת החיבורים של איה קודה. חלומותיו מוצגים ברצפים אימפרסיוניסטיים מרצדים בסוף כל יום.
היראיאמה מאוד אוהב עצים ומבלה זמן בגינון ובצילום שלהם. בכל יום הוא אוכל כריך בצל העצים שבמקדש ומצלם את הענפים והעלים שלהם. גאוותו בעבודתו ניכרת ביסודיות ובדיוק שלה. עוזרו הצעיר של היראיאמה, טאקאשי, מאחר לעיתים קרובות והוא רועש ולא יסודי. יום אחד, אישה צעירה בשם איה עוצרת ליד השירותים הציבוריים שטאקאשי מנקה והוא ממהר לסיים. טאקאשי מבקש לצאת עם איה, אבל האופנוע שלו לא מתניע והוא משכנע את היראיאמה לתת לו להשתמש בטנדר שלו.
איה מציעה לטאקאשי להישאר איתה כשהיא עובדת בבר בנות, אך הוא מתלונן שהוא רצוץ. ללא רשות, טאקאשי מחליק קלטת של פטי סמית' של היראיאמה לתוך התיק של איה. טאקאשי משכנע את היראיאמה להיכנס לחנות כדי להעריך את שוויין של הקלטות שלו. כשנודע לטאקאשי עד כמה הן יקרות, הוא מפציר בהיראיאמה למכור אותן, אבל היראיאמה מסרב ונותן לו קצת מזומן כדי שיוכל לצאת עם איה. כשמכל הדלק בטנדר של היראיאמה נגמר בדרך הביתה, הוא נאלץ למכור קסטה תמורת כסף לדלק.
היראיאמה משחק איקס עיגול עם זר, לאחר שמצא פיסת נייר שהוסתרה בשירותים. המשחק ממשיך במהלך הסרט. הוא גם מחליף מבטים עם אישה תמהונית, שאוכלת ארוחת צהריים על ספסל לידו.
איה משיגה את היראיאמה כדי להחזיר לו את קלטת פטי סמית'. היא מבקשת לנגן אותה בטנדר שלו בפעם האחרונה ונושקת לתודה על לחיו. הוא נותר בהול.
ביום החופשי שלו, היראיאמה מכבס את הכביסה שלו, לוקח את הסרט עם תמונות העץ שלו לפיתוח, מנקה את דירתו, קונה ספר חדש וסועד במסעדה שבה הבעלים חולקים איתו רכילות. ניקו, אחייניתו של היראיאמה, מופיעה ללא הודעה מוקדמת, לאחר שברחה מבית אחותו המנוכרת העשירה קייקו. הוא נותן לניקו ללוות אותו לעבודה במהלך היומיים הבאים. השניים מצלמים את העצים בפארק ורוכבים יחד על אופניים. בסופו של דבר, קייקו באה לאסוף את ניקו במכונית עם נהג.
קייקו אומרת לו שהדמנציה של אביהם החמירה ושואלת האם היראיאמה יבקר אותו בבית האבות שבו הוא גר. היא אומרת שהוא כבר לא מזהה כלום ולא יתנהג כפי שהתנהג קודם. היראיאמה מסרב בצער אבל מחבק את אחותו לשלום. לפני שהיא עוזבת, היא שואלת אותו אם הוא באמת מנקה שירותים למחייתו, והוא אומר שכן. כשהם נוסעים, היראיאמה מתחיל לבכות. למחרת, טאקאשי מתפטר מבלי לתת הודעה מוקדמת, ומשאיר את היראיאמה לכסות את המשמרת שלו. מאוחר יותר, כאשר היראיאמה הולך למסעדה הרגילה שלו, הוא פותח את הדלת ורואה את בעלת המסעדה מחבקת גבר. היראיאמה ממהר, קונה סיגריות ושלושה פחיות בירה לצרוך על גדת נהר סמוכה. האיש שהיראיאמה ראה במסעדה מתקרב ומבקש ממנו סיגריה.
האיש אומר לו שבעלת המסעדה היא גרושתו שאותה לא ראה שבע שנים, ושהיא פתחה את המסעדה שלה שנה לאחר שהתגרשה ממנו. הוא אומר שהוא ביקר אותה כדי להשכין שלום לפני שהוא מת מסרטן, ואמר להיראיאמה לשמור עליה. היראיאמה מקל את מצב הרוח בכך שהוא מציע לו משקה ומזמין אותו לשחק "תופסת צל", ובסופו של דבר הם נפרדים. למחרת בבוקר, היראיאמה מתחיל שבוע עבודה נוסף. כשהוא נוהג בטנדר שלו ומאזין לנינה סימון שרה את השיר "Feeling Good", מגוון רגשות עוצמתיים שוטף את פניו.
שחקנים

היראיאמה (קוג'י יאקושו)
טקאשי (טוקיו אמוטו)
ניקו (אריסה נקאנו)
איה (אוי ימאדה)
קייקו (יומי אסו)
מאמא (סאיורי אישיקאווה)
טומויאמה (טומוקאזו מיורא)
הומלס (מין טנאקה)
לקוח בחנות קלטות (וים ונדרס)
הפקה

מיד לאחר שהוקלו אמצעי הזהירות של מגפת הקורונה, ונדרס הוזמן לטוקיו על ידי קוג'י ינאי לצפות בפרויקט השירותים של טוקיו, פרויקט שבו עוצבו מחדש שירותים ציבוריים יפניים ב-17 מקומות ברחבי שיבויה בעזרת 16 יוצרים שהוזמנו מרחבי העולם. ונדרס הוזמן להסתכל על הייחודיות של כל אחד מהמתקנים הללו. בהתחלה, המפיקים דמיינו שונדרס יפיק סרט קצר או סדרה של סרטים קצרים על המתקנים, אבל הוא בחר בסרט עלילתי, כאשר התסריטאי השותף טאקומה טקאסאקי הסביר שהתפיסה של דמותו של היראיאמה הרגישה כמו טריטוריה חדשה עבורם. הסרט מופק על ידי Master Mind Limited (יפן) ו-Spoon Inc. (יפן) בשיתוף עם Wenders Images (גרמניה).
הסרט צולם במשך 17 ימים בטוקיו.
הסגנון של הסרט לוקח השראה מהסגנון של הבמאי היפני יסוג'ירו אוזו. הגישה המינימליסטית לסיפור סיפורים, ההתמקדות בחיים הרגילים ויחס הגובה-רוחב של 4:3 של הסרט הם כולם משויכים לאוזו. כמו כן, השם היראיאמה מגיע משם דמות נפוץ בסרטיו של אוזו (סיפור טוקיו, אחר צהריים סתווי).
פסקול

המוזיקה שהיראיאמה מאזין לה עם הקלטות שלו היא מוטיב מרכזי בסרט. בתיאור הדרך שבה היראיאמה בוחר את המוזיקה לה הוא מאזין, אמר ונדרס: "אולי הוא נאחז בעבר. אבל הוא נצמד קצת גם בצעירותו והוא אוהב את המוזיקה הזו. הוא בוחר בבוקר בדיוק למה הוא הולך להקשיב לאותו יום וזה לא אקראי." ונדרס תיאר את לו ריד כ"קול אדיר בסרט".
| שיר | אמן | שָׁנָה |
| --- | --- | --- |
| " בית השמש העולה " | החיות | 1964 |
| " עיניים כחולות חיוורות " | המחתרת הקטיפה | 1969 |
| " (יושב על) המזח של המפרץ " | אוטיס רדינג | 1968 |
| " רדונדו ביץ '" | פטי סמית' | 1975 |
| " (Walkin' Thru The) העיר המנומנמת " | האבנים המתגלגלות | 1964 |
| " יום מושלם " | לו ריד | 1972 |
| " אוי סקאנה " | סאצ'יקו קאננובו | 1972 |
| " צהריים שמשי " | הסטיות | 1966 |
| "בית השמש העולה" (גרסה יפנית) | מאקי אסאקאווה | 1972 |
| " ילדה חומת עיניים " | ואן מוריסון | 1967 |
| " מרגישה טוב " | נינה סימון | 1965 |
| "יום מושלם" (גרסת קומורבי) | פטריק ווטסון | 2024 |
הוצאת הסרט

ימים מושלמים נבחר להתחרות על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2023, שם נערכה הבכורה העולמית ב-25 במאי.  הוא הוזמן גם לפסטיבל הסרטים ה-27 של לימה באזור השבחים, שם הוא הוקרן ב-11 באוגוסט 2023. הקרנות עוקבות נערכו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2023 ובפסטיבל הקולנוע של ניו יורק 2023.
המכירות העולמיות טופלו על ידי The Match Factory, כאשר Neon היו אחראיים להפצת הסרט בארצות הברית, -Mubi הפיצו את הסרט בבריטניה, אירלנד, טורקיה ואמריקה הלטינית.
הסרט הופץ בגרמניה ב-21 בדצמבר 2023 על ידי DCM, וביפן ב-22 בדצמבר על ידי Bitters End. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-7 בפברואר 2024.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך טקס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | 10 במרץ 2024 | הסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר | ימים מושלמים | מועמדות |  |
בחורות אחרונות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  טוד סטראוס-שולסן
 הופק בידי:  מייקל לונדון (אנ') ג'ניס ויליאמס
 תסריט:  מ' א' פורטין ג'ושוע ג'ון מילר
 עריכה:  דבי ברמן
 שחקנים ראשיים:  טאיסה פרמיגה מולין אוקרמן אלכסנדר לודוויג אדם דווין נינה דוברב עליה שאוקת תומאס מידלדיץ' אנג'לה טרימבר
 מוזיקה:  גרגורי ג'יימס ג'נקינס אדי זאק
 צילום:  אלי סמולקין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Groundswell Productions Studio Solutions Ulterior Productions
 חברה מפיצה:  Stage 6 Films ורטיקל אנטרטיינמנט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 במרץ 2015 (פסטיבל SXSW)
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה, קומדיית אימה; מטא-קולנוע; פרודיה
 מקום התרחשות:  לואיזיאנה 
 תקציב:  4.5 מיליון דולר
 הכנסות:  אין מידע
 הכנסות באתר מוג'ו:   thefinalgirls
 פרסים:  פרס פסטיבל הקולנוע של סיטגס לתסריט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בחורות אחרונות (באנגלית: The Final Girls) הוא סרט קומדיית אימה (אנ') אמריקאי משנת 2015, שביים טוד סטראוס-שולסן (אנ'), על פי תסריט מאת מ' א' פורטין (אנ') וג'ושוע ג'ון מילר (אנ'). בתפקידים הראשיים משחקות טאיסה פרמיגה ומולין אוקרמן, ולצידן אנסמבל הכולל את אלכסנדר לודוויג, אדם דווין, נינה דוברב, עליה שאוקת, תומאס מידלדיץ' ואנג'לה טרימבר.
זהו מטא-סרט העושה מחווה לסרטי הסלאשר של שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, ומציג באופן היתולי דמויות סטריאוטיפיות ומוטיבים המאפיינים סוגה קולנועית זו, תוך התמקדות בקלישאת "הנערה האחרונה". העלילה עוסקת בחבורת תלמידי בית ספר תיכון בלוס אנג'לס שנכנסים במקרה לתוך סרט סלאשר בשם "מחנה מרחץ הדמים" (באנגלית: Camp Bloodbath) משנת 1986, משבשים את העלילה המתוסרטת ונאבקים על חייהם לצד דמויות מדריכי המחנה בסרט, שגורלן נחרץ וידוע מראש, ובמוקד – מפגשה של הנערה מקסין "מקס" קרטרייט (פרמיגה) עם הדמות שגילמה אמה, השחקנית המנוחה אמנדה קרטרייט (אוקרמן).
הקרנת הבכורה התקיימה ב-13 במרץ 2015 במסגרת פסטיבל הקולנוע "SXSW", והסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל.
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
טאיסה פרמיגה: מקסין "מקס" קרטרייט
מולין אוקרמן: ננסי / השחקנית אמנדה קרטרייט
אלכסנדר לודוויג: כריס בריגס
עליה שאוקת (אנ') (ער'): גרטי מייקלס
נינה דוברב: ויקי סאמרס
תומאס מידלדיץ' (אנ'): דנקן
אדם דה-ויין: קורט / השחקן ג'ון טוובין
אנג'לה טרימבר (אנ'): טינה / השחקנית קארן אנטומוף
קלואי בריג'ס (אנ'): פולה / השחקנית קלודיה שירר
טורי נ' תומפסון: בלייק / השחקן סאם באזילון
לורן גרוס: מימי / השחקנית שרה סיביץ
דניאל נוריס: בילי מרפי (1986) / השחקן ג'יימס פוגל
אריק קארני: בילי מרפי הנער (1957)
רג'ינלד רובינסון: טייל ביער
הפקה > פיתוח

בנובמבר 2011 רכשה חברת "ניו ליין סינמה" את התסריט שכתבו מילר ופורטין, והסרט תואר כשילוב של "בחזרה לעתיד" עם "יום שישי ה-13". אולם אחרי שההפקה לא התקדמה, נרכשו הזכויות על ידי חטיבת הרכישות הבינלאומיות (SPWA) בחברת "סרטי סוני" (אנ'), באמצעות המותג "Stage 6" של "סרטי סוני". על ההפקה הופקדו מייקל לונדון וג'ניס ויליאמס, באמצעות חברת "גראונדסוול הפקות" שבבעלותם, והבימוי נמסר לידי טוד סטראוס-שולסן, עם טאיסה פרמיגה ומולין אוקרמן בתפקידים הראשיים כאם ובתה, אמנדה ומקס קרטרייט.
אביו של התסריטאי ג'ושוע ג'ון מילר, השחקן ג'ייסון מילר, גילם את דמות הכומר דמיאן קאראס בסרט "מגרש השדים" (1973). מילר סיפר שהוא גדל תוך שהוא רואה את אביו מת שוב ושוב, והיה בכך, לדבריו, משהו מכשף, מוזר, מבלבל ולא טבעי. לכן, לצורך כתיבת "בחורות אחרונות" הוא ופורטין ניסו לנתח את ההשפעות של חוויה כזו, ומה אם אדם יקבל הזדמנות שנייה, אבל כזו שמתרחשת בתוך סרט, והתסריט נכתב בחלקו בהשראת "מגרש השדים". מ' א' פורטין הוסיף שבכתיבת הסרט לא הייתה אפשרות להתעלם מ"בחזרה לעתיד", שנחשב לסרט מסע בזמן עם מבנה מושלם, ושני ציוני דרך קולנועיים נוספים ששימשו כהשראה, היו "שושנת קהיר הסגולה" שביים וודי אלן, ו".Sherlock Jr" (אנ')‏ (1924) של באסטר קיטון.
לצידן של פרמיגה ואקרמן, במהלך אפריל 2014 לוהקו לתפקידי משנה השחקנים תומאס מידלדיץ', אלכסנדר לודוויג, נינה דוברב, אדם דווין, עליה שאוקת, קלואי בריג'ס ואנג'לה טרימבר.
הפקה > צילומים

שלב הצילומים התקיים בבאטון רוז' ובסנט פרנסיסוויל (אנ'), לואיזיאנה, התחיל ב-22 באפריל 2014, והסתיים ב-25 במאי באותה שנה.לצורך הצילומים, מפיקי הסרט ביקשו מעל 200 ניצבים, תלמידי בתי ספר תיכוניים ומכללות מעל גיל 18.
הפקה > גמר הפקה

ב-2 באוקטובר 2014 התקיימה לעיני בני נוער בלוס אנג'לס הקרנת מבחן של גרסה ערוכה, שבעקבותיה זומנו השחקנים לצילומים חוזרים וצילומי פיק-אפ (אנ') קלים. ב-23 בדצמבר 2014 הודיע סטראוס-שולסן שהפקת הסרט הסתיימה. בריאיון לרגל הבכורה בפסטיבל "SXSW", סיפר הבמאי שהכוונה המקורית הייתה לצלם סצנות גור המאפיינות סרטי סלאשר, אולם האולפן (Stage 6) חייב אותו לעמוד בדרישות לסיווג צפייה PG-13 (בארצות הברית: צפיית ילדים בהשגחת הורה או בגיר, על פי הגדרת התאחדות הקולנוע של אמריקה), ולכן הצילומים נערכו כך שמהצופים נמנעו תמונות שפיכות דמים וגופות מדממות.
פסקול

את המוזיקה המקורית (אנ') לסרט חיבר המלחין והמפיק המוזיקלי גרגורי ג'יימס ג'נקינס, שזה לו הסרט באורך מלא הראשון, אחרי מספר שנים של שיתוף פעולה עם סטראוס-שולסן בפרויקטים קודמים. לדברי ג'נקינס, אחד האתגרים הגדולים ביותר, היה ליצור מוזיקה שתהיה נטועה עמוק בשנות ה-80, ועם זאת – להציע משהו חדש, מעין שילוב של רטרו עם מוזיקה מודרנית. המוזיקה נוצרה באמצעים אלקטרוניים, תוך שימוש בסינתיסייזרים אנלוגיים. אלבום הסרט הופץ על ידי חברת "Varèse Sarabande" (אנ'), ב-3 בנובמבר 2015 – להורדה דיגיטלית ובפורמט בלו-ריי, וב-4 בדצמבר שלאחר מכן – בתקליטור.
בנוסף למוזיקה שחיבר ג'נקינס, בסרט מנוגנים להיטים מהתקופה שבה מתרחשת כביכול עלילת "מחנה מרחץ הדמים": ‏ "Mickey" בביצוע טוני באזיל (אנ'); "Bette Davis Eyes" בביצוע קים קארנס‏; "Lollipop" בביצוע הקורדטס; "Heartbreakers" ‏בביצוע The Cold Crush Brothers‏ (אנ'); "Cherry Pie" (אנ') בביצוע וורנט (אנ'); "Dance Hall Days" (אנ') בביצוע ואנג צ'אנג; "Wild Heart" בביצוע בליצ'רז (אנ'); "Cruel Summer" (אנ') בביצוע בננהרמה.
הפצה

הקרנת הבכורה הרשמית התקיימה ב-13 במרץ 2015, במסגרת פסטיבל פסטיבל הקולנוע "SXSW", כאשר הסרט פתח את ערב ההקרנות באותו תאריך. ב-2 במאי באותה שנה נבחר הסרט לנעול את פסטיבל סטנלי לסרטי אימה (אנ') באסטס פארק (אנ'), קולורדו. בכורת גאלה חגיגית התקיימה ב-16 ביוני 2015, במסגרת פסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס, ובמהלך ספטמבר-אוקטובר באותה שנה, הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבל הקולנוע של סיטגס (אנ') בספרד.
ב-9 באוקטובר הופץ הסרט לצפייה על פי דרישה, ובמקביל הופץ למספר מוגבל של בתי קולנוע בארצות הברית, על ידי החברות "Stage 6" (אנ'), חברה בת של "סרטי סוני", ו"ורטיקל אנטרטיינמנט" (אנ')
ביקורות

במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes", זוכה הסרט לדעות חיוביות בשיעור 74%, עם דירוג משוקלל של 6.3/10. סיכום הביקורות הוא שהסרט מציע מחווה חביבה לדימויי סלאשר, ומוסיף רובד מרגש ומפתיע ההולם את המטא-בידור. באתר "Metacritic" עומד ציון הסרט על 59/100, בשקלול 13 ביקורות המוגדרות כמעורבות או ממוצעות.
מגזין התרבות הפופולרית "רולינג סטון", דרג את הסרט במקום העשירי ברשימת עשרת סרטי האימה הטובים ביותר לשנת 2015, ובאתר "BuzzFeed" דורג הסרט במקום התשיעי ברשימת 19 סרטי אימה הטובים ביותר באותה שנה.
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | מקבל/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פסטיבל סטנלי לסרטי אימה | פרס הקהל לסרט באורך מלא | בחורות אחרונות | זכייה |  |
| 2015 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו | פרס בחירת הקהל לסרט מידנייט מאדנס הטוב ביותר | בחורות אחרונות | סגנות |  |
| 2015 | פסטיבל סרטי האימה מייל היי | פרס בחירת הקהל לסרט באורך מלא הטוב ביותר | בחורות אחרונות | זכייה |  |
| 2015 | פסטיבל הקולנוע של סיטגס | סרט הקולנוע הטוב ביותר | בחורות אחרונות | מועמדות |  |
| 2015 | פסטיבל הקולנוע של סיטגס | פרס מיוחד מטעם חבר השופטים | בחורות אחרונות | זכייה |  |
| 2015 | פסטיבל הקולנוע של סיטגס | התסריט הטוב ביותר | מ' א' פורטין וג'ושוע ג'ון מילר | זכייה |  |
| 2016 | פרסי Fright Meter | התסריט הטוב ביותר | מ' א' פורטין וג'ושוע ג'ון מילר | זכייה |  |
| 2016 | פרסי Fright Meter | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | טאיסה פרמיגה | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי Fright Meter | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה | מולין אוקרמן | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי Fright Meter | העריכה הטובה ביותר | דבי ברמן | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי Fright Meter | מוזיקה מקורית הטובה ביותר | גרגורי ג'יימס ג'נקינס | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי Fright Meter | סרט האימה הטוב ביותר | בחורות אחרונות | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי Fangoria Chainsaw | הסרט הטוב ביותר בהפצה מוגבלת | בחורות אחרונות | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי Fangoria Chainsaw | התסריט הטוב ביותר | מ' א' פורטין וג'ושוע ג'ון מילר | מועמדות |  |
| 2016 | פרסי Fangoria Chainsaw | שחקנית המשנה הטובה ביותר | מולין אוקרמן | מועמדות |  |
ביאורים

↑  מכיוון שכריס מפגין חוסר עניין בסקס, קורט מתריס שהוא כנראה הומוסקסואל, וכריס עונה שהוא בן לשני גברים הומואים. קורט סבור שכריס מתלוצץ, כי לא ייתכן שלהומואים יש ילדים.
↑  בכל פעם שבילי מתקרב, נשמעת מוזיקת רקע קבועה המתריעה על נוכחותו.
↑  פלשבק לשנת 1957 מתרחש בכל פעם שננסי מספרת את "אגדת" בילי מרפי.
↑  השיר מלווה את סצנת מותה של ננסי מידיו של בילי, ב"מחנה מרחץ הדמים". בעולם האמיתי, אמנדה הפכה אותו למעין המנון משפחתי משותף לה ולמקס.
אליס מורגן רייט

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1881 אולבני, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באפריל 1975 (בגיל 93) אולבני, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת סמית' (1904)  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק (1909)  Doane Stuart School 
 
אליס מורגן רייט (באנגלית: Alice Morgan Wright;‏ 10 באוקטובר 1881 – 8 באפריל 1975) הייתה פסלת אמריקאית, סופרג'יסטית, ופעילה למען זכויות נשים וזכויות בעלי חיים. היא הייתה אחת האמנים הראשונים בארצות הברית שאימצו את הסגנון הפיוטוריזטי קוביזטי.
ילדות והשכלה

רייט נולדה ב-10 באוקטובר 1881, באולבני, ניו יורק, להנרי רומן רייט ואמה ג'יין מורגן. אביה היה סוחר משגשג, ולכן רייט נשלחה ללמוד בבית הספר סנט אגנס - בית ספר קתולי פרטי (מאוחר יותר ידוע כבית הספר דואן סטיוארט). היא הפגינה כישרון לאומנות מגיל צעיר, ועד שסיימה את התיכון ב-1898, כבר החליטה להיות פסלת. מ-1899 ועד 1904 רייט למדה בסמית' קולג', שם בין היתר הייתה עורכת העיתון.
לאחר סיום לימודיה בסמית' קולג' רייט עברה לעיר ניו יורק, שם עבדה ב"ליגת זכות הבחירה השווה של המכללות" (CESL), ארגון שתמך בסטודנטיות ובוגרות מוסדות להשכלה גבוה, בתנועה הסופרג'יסטית. במקביל, למדה ב"ליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק" לצד פסלים מפורסמים אחרים, כגון ג'יימס ארל פרייזר והרמון אטקינס מקניל. במהלך לימודיה, רייט לא הורשתה להשתתף בחלק משיעורי הציור, מאחר שהמודלים היו גברים שדגמנו בעירום. לכן החליטה רייט לצפות בקרבי אגרוף והאבקות, דרכם למדה את האנטומיה הגברית. ב-1909 היא הציגה את עבודתה באקדמיה הלאומית לעיצוב, וזכתה בפרסים על שמם של אוגוסטוס סן-גודנס וגוצון בורגלם, מטעם ליגת הסטודנטים לאומנות בניו יורק. מאוחר יותר עברה ללמוד בצרפת, תחילה בבית ספר לאומנויות בסן-ריו ואחר כך באקדמיית קולארוסי בפריז, לצד ז'אן אנטואן אינג'לברט.
חיים אישיים

במהלך לימודיה בסמית' קולג, רייט פגשה את עידת גוד (באנגלית: Edith Goode) והן נהיו שותפות לחיים. במשך 50 שנה השתיים פעלו יחד למען זכויות נשים, רווחת בעלי החיים וצדק. רייט האמינה שישנו קשר הדוק בין התנועה הסופרג'יסטית ורווחת בעלי החיים, בטענה שאינך יכול להתנגד לדיכוי של קבוצה אחת ללא להזדהות עם דיכוי של קבוצה אחרת. במהלך שהותה בפריז כתבה לידידה: “אני חייבת לספר לך שהפכתי לצמחונית […] אני סופרג’יסטית, מתנגדת לניסויים בבעלי חיים, ולא מעשנת או לובשת ציפורים ופרוות”. יש לציין שעד 1944 המילה "טבעוני" לא הייתה קיימת באנגלית, ועד אז גם טבעונים כונו צמחונים.
פעילות מקצועית > התנועה הסופרג'יסטית ואקטיביזם

רייט פיתחה עניין בתנועה הסופרג'יסטית עקב היחס כלפי נשים בעולם האומנות. גברים רבים לא האמינו שהיא חזקה מספיק כדי לשלוט בחימר ואבן, ועקב כך פסלו את שאיפותיה להיות פסלת. ב-1910 במהלך שהותה בפריז, ארגנה רייט כנס דוברים והצליחה להביא את אמלין פנקהרסט כנואמת. השתיים נהיו קרובות, וב-1911 רייט עזרה לפנקהרסט לארגן כנס באלבני. רייט הצטרפה לפנקהרסט באנגליה, שם נהייה חלק מאיחוד הנשים החברתי והפוליטי. ב-4 במרץ 1912 רייט השתתפה בהפגנה לצד חברותיה הסופרג'יסטיות, במהלכה שברה חלון ביחד עם עוד שתי נשים. הן נשלחו למאסר ועבודת פרך של חודשיים, בכלא הולוויי שבלונדון, שם היא וחברותיה האקטיביסטיות התחילו בשביתת רעב כנגד היחס שקיבלו. רייט השתמשה באוכל כדי ליצור פסלים של חברותיה למאסר, כאשר היא משתמשת בקוביות הסוכר כבסיס . בניגוד לשאר האסירות, היא לא הוכרחה לאכול בכוח וב-26 באפריל שוחררה מהכלא. רייט נשארה בלונדון עד שכל חברותיה הסופרג'יסטיות שוחררו.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה היא חזרה להיות פעילה פוליטית. היא הייתה אחת ממייסדות "ליגת הנשים המצביעות של ניו יורק" (LWV) וממארגני אונסק"ו (UNESCO) . בנוסף היא וגוד עזרו להקים את מפלגת הנשים הלאומית (NWP), ומ 1945–1947 כיהנה כיושבת ראש.
פעילות מקצועית > אומנות

ב-1914 רייט חזרה לניו יורק והשכירה סטודיו בניו יורק סיטי בשנים 1914–1920. ב-1921 רייט חזרה לבית משפחתה באלבני,שם היא חיה יחד עם גוד. הקומה הרביעית של הבית שימשה כסטודיו בשבילה, עד שב-1926 מצאה סטודיו אחר בוודסטוק. עבודותיה של רייט הושפעו רבות מאוגוסט רודן, ובהמשך היא התחילה לשלב סממנים של פוטוריזם וקוביזם. היא עבדה לאט ונעה רבות בין הסגנון הקלאסי למודרני. למרות שיצירותיה של רייט צברו פופולריות ברחבי העולם, היא החליטה לקחת הפסקה מפיסול, עד שתיקון מס' 19 בחוק עבר בארצות הברית, המאפשר לנשים להצביע. אך עקב דלקת מפרקים היא התקשתה להמשיך ליצור.
פעילות מקצועית > יצירות > האגרוף (The Fist)

"האגרוף" (ברונזה), אחת מיצירותיה המפורסמות של רייט, הוא אחד מהפסלים הראשונים בארצות הברית שנוצרו בסגנון הקוביסטי. הפסל נוצר והוצג ב-1921, שנה לאחר מתן זכות ההצבעה לנשים בארצות הברית, ונהוג לפרשו כמייצג את המאבק המתמשך של נשים ליחס שוויוני.
פעילות מקצועית > יצירות > אמלין פנקהרסט (Emmeline Pankhurst)

ב-1912,במהלך שהותה בכלא בלונדון, רייט פיסלה פרוטומה של חברתה למאסר אמלין פנקהרסט. היא השתמשה בפלסטלינה שהגניבה לתוך הכלא כדי ליצור את הדמות. ב-1954 רייט כיסתה את הפסל בגבס ויצקה לתוך הגבס ברונזה.
פעילות מקצועית > יצירות > יצירות נוספות

פאן, מחזיקי ספרים (Faun Bookends), ברונזה, 1914
פאן (faun), ברונזה עם פטינה חומה, פסל קטן לגינה, 1914
שומרת החלומות (The Keeper of Dreams), ברונזה, 1915
נער וטווסים (Boy With Peacocks), ברונזה, 1915
לה סיגל (La Cigale), ברונזה עם פטינה חומה, 1916
הרוח מהחוף (The Offshore Wind), ברונזה עם פטינה חומה, 1916
פאן (Faun), ברונזה עם פטינה, פסל גדול, 1966
דמות אישה עטופה (Draped Female Figure), ברונזה
אני הקפטנית של נשמתי (I'm the Captain of My Soul)
הערב והבוקר (The Evening and the Morning)
פעילות מקצועית > רווחת בעלי החיים

כבר מגיל צעיר רייט אהבה חיות, ולמרות הסתייגות התנועה הפמיניסטית, רייט וגוד פעלו למען זכויות בעלי חיים עד סוף חייהן. השתיים היו ממקימי "החברה ההומאנית הלאומית של ארצות הברית" (The Humane Society of the United States). בשנת 1948 הן עזרו להקים את "האגודה הלאומית לחינוך הומני". שנתיים מאוחר יותר הארגון פתח ביחד עם עזרתה של רייט את המרכז לרווחת בעלי החיים הראשון. בנוסף השתיים התנגדו פוליטית לניסויים בבעלי חיים, וב-1957 רייט כתבה לנשיא דווייט אייזנהאואר ובקשה לשים סוף לשימוש של בעלי חיים בניסויים עם פצצות אטומיות. להצלחתה, "חוק השחיטה ההומני" נקבע שנה מאוחר יותר.
מוות ומורשת

רייט נפטרה ב-8 באפריל 1975, מקריסת ריאות. היא הייתה בת 93, ומורשתה למאבק למען זכויות בעלי חיים ממשיך עם הקרן על שם אליס מורגן רייט\עידת' גוד.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Alice Morgan Wright, 1881 – 1975 | Reid Hall, reidhall.globalcenters.columbia.edu
1 2 3 4 5 6 7  Individual biography, www.albany.edu
1 2 3  Alice Morgan Wright | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית)
↑  Goode and Wright: Protecting Animals Was a Life and Death Decision : The Humane Society of the United States, web.archive.org, ‏2018-03-19
1 2  צמחונות בתנועה הסופרג'יסטית, באתר נילס בגמלאות, ‏2014-09-16
1 2  The Fist - Alice Morgan Wright (1881-1975), Google Arts & Culture
↑  Museum of London | Free museum in London, collections.museumoflondon.org.uk
1 2 3 4 5 6 7  Alice Morgan Wright- art works, MutualArt
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליס מורגן רייט".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6703 6180  LCCN: n78065710  ULAN: 500022357  VIAF: 8647965   WorldCat (עם VIAF): 8647965 
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ‏ | ערך זה נכתב או הורחב במסגרת שיתוף פעולה בין ויקימדיה ישראל לאוניברסיטת תל אביב לנוער פעילויות ויקימדיה ישראל במערכת החינוך  |  |
אליפות וימבלדון 1914

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  22 ביוני 1914 – 6 ביולי 1914 (15 ימים) 
 מספר תחרות:  38 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:נורמן ברוקס (אוסטרליה) נשים:דורותי דאגלס צ'יימברס (הממלכה המאוחדת) זוגות גברים:נורמן ברוקס (אוסטרליה)/אנתוני וילדינג (ניו זילנד) זוגות נשים:אגנס מורטון (הממלכה המאוחדת)/אליזבת ריין (ארצות הברית זוגות מעורבים:אתל לרקומב וג'יימס פארק (הממלכה המאוחדת)
 
 → אליפות וימבלדון 1913 אליפות וימבלדון 1919 ← 
 
אליפות וימבלדון 1914 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-22 ביוני והסתיימה ב-4 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
לאחר הפסקה של מספר שנים בתחרויות, השתתף נורמן ברוקס (אוסטרליה) והוא זכה בתחרויות גברים וזוגות גברים. טוני וילדינג (אוסטרליה) זכה בתואר אלוף בתחרויות זוגות גברים ובמקום שני בתחרויות גברים וזוגות מעורבים. הטניסאית בריטית אתל לרקומב זכתה בתחרות זוגות מעורבים ובמקום השני בתחרות נשים וזוגות נשים.
לאחר אליפות זו התחרויות הופסקו לארבע שנים עקב מלחמת העולם הראשונה, והן חזרו להתקיים ב-1919.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח השלב הראשון קיבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1913 על התואר. לתחרות זו נרשמו 104 טניסאים, מהם 100 מבריטניה. בגמר תחרות הגברים נורמן ברוקס (אוסטרליה) ניצח את אוטו פרויצהיים (גרמניה) ב-5 מערכות. במשחק על האליפות הוא שיחק נגד טוני וילדינג מניו זילנד (מנצח אליפות וימבלדון 1913) וניצח ב-3 מערכות. לנורמן ברוקס זה היה ניצחון שני (הראשון היה בשנת 1907).
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 51 טניסאיות (מהם 48 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. בגמר התחרות אתל לרקומב (מנצחת בשנת 1912) נפגשה עם אליזבט ריין (ארצות הברית) וניצחה ב-2 מערכות. במשחק אליפות היא שיחקה נגד מנצחת אליפות 1913 דורותי דאגלס צ'יימברס והפסידה ב-2 מערכות. לדורותי דאגלס צ'יימברס זו הייתה הזכייה השביעית.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות הזוגות השתתפו 44 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד מנצחי אליפות וימבלדון 1912. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. בגמר התחרות של השלב הראשון הזוג שכלל את אנתוני וילדינג ונורמן ברוקס נפגש עם האחים לוו הבריטים וניצח אותם ב-3 מערכות. במשחק על האליפות נורמן ברוס ואנתוני וילדינג שיחקו נגד הזוג הבריטי הרברט רופר-בארט וצ'ארלס דיקסון שהיו מנצחי תחרות בשנת 1913 וניצחו ב-4 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

תחרויות זוגות הנשים נערכו ללא יתרון למנצח בתחרות בשנה הקודמת. בתחרות השתתפו 20 זוגות, כמעט כל המשתתפות היו בריטיות (כמו בתחרות הנשים). הזוג המנצח של השנה הקודמת לא נרשם לתחרות. בגמר התחרות הזוג שכלל את הבריטיות אדית האנם ואתל לרקומב נפגש עם הזוג אגנס מורטון (בריטניה) ואליזבת ריין (ארצות הברית). הזוג מורטון/ריין ניצח בשתי מערכות וזכה בתואר.