stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האימפריה הקרולינגית
פילוג האימפריה והסכם ורדן

אומנם לואי החסיד לא היה המושל היחיד בזמנו (אלא היה שותף לבנו, לותאר הראשון, שאומנם לא נחשב אז לקיסר הרשמי אך שיתף פעולה עם אביו בפעולות רבות). לותאר הראשון, היה יורש העצר למעשה של האימפריה באותה התקופה ויועד לשלוט על כל האימפריה במות אביו. ללותאר היו שני אחים - פפין ולודוויג (לודוויג הגרמני, אך אז נקרא לואי בלבד בלי התואר הנלווה). לבירוקרטיה של ירושתו של לואי האב בידי לותאר התלווה צו בשם "Ordinatio imperii". לותאר מלך תחילה על חלק מהמגף האיטלקי ורק אז עבר להיות קיסר שותף לאביו, כשלבסוף הוא הוכתר כקיסר הרומאים. אל כל אלו הוסיף לותאר את "החוקה הרומאית" שספחה את רומא לשטח האימפריה והוביל את האפיפיור להישבע אמונים לו, לותאר הקיסר של האימפריה הפרנקית/האימפריה הרומית הקדושה. שנת 830 הייתה השנה בה הקרע בחצר המלוכה בלט יותר מאי פעם בניסיון המרד שפרץ בתוככי הארמון המלוכני. לאחר כשנה פרץ מרד נוסף בבריתם של לודוויג הגרמני, פפין ולותאר הראשון. בדצמבר 838 נפטר פפין, וכך אחרי מותו, נשארו שני האחים הגדולים, לותאר ולודוויג הגרמני ביחד עם אחיהם הצעיר יותר קרל (שלימים יזכה לכינוי "קרל הקירח"). תוכנית חלוקה הועלתה שוב על הפרק. לואי הגרמני ישב לפי התוכנית בבוואריה וישליט את ריבונותו כשהוא במרכז, לותאר במזרח האימפריה, וקרל במערב. ב-25 ביוני 841 יצא לותאר הראשון במסע מלחמה כנגד קרל ולואי הגרמני ולא צלח במשימתו. מותשים כל האחים ואזרחיהם ממסעות המלחמה שניהלו, הסכימו להגיע לפשרה ולהשלים עם חילוק האימפריה. הפשרה באה בצורת חוזה ורדן, שהותירה ללותאר להמשיך לשאת את תואר קיסר הרומאים, אך סדרה מחדש את הטריטוריות עליהן ישלטו כל אחד מהמלכים. לבסוף נקבע כי את נחלות המזרח ייקח לודוויג הגרמני, נחלות המרכז יפלו בידי לותאר הראשון, והמערב בידי קרל הקירח.
בשנת 911, לאחר מות המלך הקרולינגי לודוויג הילד ללא צאצאים, בחרו מנהיגי אלמניה, בוואריה, פרנקיה וסקסוניה בקונראד הראשון, שהיה פרנקי אך מהשושלת הקרולינגית, כשליטם החדש. היינריך הראשון (שלט 919–936), סקסוני שנבחר ברייכסטאג של פריצלאר בשנת 919, נבחר כיורשו של קונראד. בשנת 921 השיג היינריך את הסכמת שליטיו הקרולינגים של החלק המערבי לכינון אימפריה נפרדת בשם פרנקיה המזרחית, וכינה עצמו rex Francorum orientalum (מלך הפרנקים המזרחיים) בעוד שחלק המערבי יוסד בתור פרנקיה המערבית. היינריך בחר בבנו אוטו כיורש, ובשנת 936 הוכתר הלה למלוכה בעיר אאכן. בשנת 962 הוכתר על ידי האפיפיור כקיסר אוטו הראשון (בעתיד יכונה "אוטו הגדול") והמאחרים את ייסוד האימפריה הרומית הקדושה רואים בהכתרה זאת את ייסוד האימפריה.
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת

התקופה הבאה היא למעשה ההפסקה הכרונולוגית הגדולה בין האימפריה בראשיתה בידי קרל הגדול, לואי החסיד ולותאר הראשון לבין הקמתה מחדש בידי אוטו הראשון. מכל מקום נראה כי הפסקה זאת שלקחה כמה עשרות שנים הייתה משמעותית במיוחד להיסטוריה האירופאית והיוותה תחום בעייתי במיוחד מבחינה פוליטית וניהולית כאשר ממלכות האימפריה מתפלגות ליותר ויותר חלקים במהלך הזמן.
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > לאחר חוזה ורדן

תחילה בחוזה ורדן קמו שלוש ממלכות בלבד:
פרנקיה המערבית (ללא ברטאן) – עליה שלט קרל הקירח
פרנקיה המזרחית – עליה שלט לודוויג הגרמני
לותרינגיה וספולאטו (Spoleto) – בידי לותאר הראשון
מדינת האפיפיור – בידי שלטון הכס הקדוש
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > לאחר שנת 855

על שטח בריטאן קמה ממלכה בעלת אותו השם.
פרנקיה המערבית משתנה קלות בלבד בשטחה.
בפרובנס קמה ממלכה חדשה בהנהגתו של קרל מפרובנס.
לותאר השני זוכה בשטח טריטוריאלי צר וארוך יחסית המשתרע מהאלפים עד להולנד של ימינו.
לודוויג הגרמני כמעט ולא עובר שינוי בשטח ממלכתו.
בצפון איטליה ובדרומה עולה לשלטון לודוויג ("הצעיר") השני מאיטליה (Louis II of Italy) שממשיך להחזיק בתואר הקיסרי.
שינויים קלים בלבד מתחוללים למדינת האפיפיור בשטחה
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > לאחר חוזה מרסן

לאחר חוזה מרסן (Meerssen, שנת 870) חל שינוי נוסף במדינות הנותרות מהאימפריה לכיוון איחודן של הקטנות שבהן תחת שלטון לודוויג השני:
סיפוח חלקים ממלכתו של לותאר השני לפרנקיה המערבית
סיפוח חלקים מרובים ממלכתו של לותאר השני לפרנקיה המזרחית
רוב פרובנס וחלקים מדרום ממלכתו של לותאר השני עוברים לידי לודוויג השני ודרום איטליה נשארים בידיו
שינויים קלים בלבד בתחומי מדינת האפיפיור
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > בעת קרל השמן והפיצול שאחריו

קרל השמן איחד את האימפריה מחדש בשנת 885 לספירה אך היא שרדה רק כשנתיים עד שנת 887.
הפיצול של שנת 887 כלל בתוכו את השינויים הבאים:
פרנקיה המזרחית (בידי השושלת הקרולינגית עד שנת 911)
איטליה (מוחזקת בידי האצולה המקומית)
פרנקיה המערבית
בורגנדיה (בשלטון בית וולפס)
לוריין (תחילה הייתה דוכסות עצמאית, מאוחר יותר חלק מפרנקיה מהערבית ולבסוף חלק מפרנקיה המזרחית)
פרובנס
מדינת האפיפיור נשארת במקומה ללא שינוי מהותי
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > מגאודיו מספולטו לברנגאר הראשון

בשנת 891 הוכתר גאודיו השלישי מספולטו (אנ') לקיסר (למרות אי-השתיכותו למשפחה הקרולינגית) ושלט בהמשך ביחד עם בנו למברט מאיטליה (אנ') עד מותו בשנת 894. מאוחר יותר עלה ארנולף, בן לא חוקי למשפחה הקרולינגית שהוכתר כמלך איטליה בשנת 894 ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 896 בתחומי העיר רומא. שלטונו היה רופף יחסית והבעיות מרובות עלו באלמניה, פרנקוניה, סקסוניה ובוואריה. לודוויג הרביעי (הידוע בכינוי "הילד") ירש את ארנולף בצורה לגיטימית ומוכרת (עקב היותו בנו) ועלה לשלטון. בתקופתו שלטונו בן אחת עשרה השנים בין 900 ל-911 לספירה הוא המצב המנהלי והמדיני נהיה לרופף עוד יותר. לאחר מותו של ארנולף התרחש מעבר של התואר המלוכני-איטלקי לאדם אחר והוא ברנגאר הראשון (אנ') שהפך בעתיד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה בידיו של האפיפיור יוחנן העשירי כל זאת בשנת 916.
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > משנת 919 לאוטו הראשון

בשנת 911, לאחר מות המלך הקרולינגי לודוויג הילד ללא צאצאים, בחרו מנהיגי אלמניה, בוואריה, פרנקיה וסקסוניה בקונראד הראשון, שהיה פרנקי אך מהשושלת הקרולינגית, כשליטם החדש. היינריך הראשון (שלט בשנים 919–936), סקסוני שנבחר ברייכסטאג של פריצלאר בשנת 919, נבחר כיורשו של קונראד. בשנת 921 השיג היינריך את הסכמת שליטיו הקרולינגים של החלק המערבי לכינון אימפריה מזרחית נפרדת, וכינה עצמו מלך הפרנקים המזרחיים. היינריך בחר בבנו אוטו כיורש, ובשנת 936 הוכתר הלה למלוכה בעיר אאכן. בשנת 962 הוכתר על ידי האפיפיור כקיסר אוטו הראשון והמאחרים את ייסוד האימפריה הרומית הקדושה רואים בהכתרה זאת את ייסוד האימפריה.
לקריאה נוספת

אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, כרך ב: ממלכת הפרנקים, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג – 2003.
הארמייה ה-15 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  30 בנובמבר 1942 – 18 באפריל 1945 (שנתיים)
 מקים היחידה:  קורט האזה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל-אוברסט
 מפקדים
 
הארמייה ה-15 (בגרמנית: 15. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-30 בנובמבר 1942, וכמפקדה מונה קורט האזה. הארמייה הוצבה בצרפת, היא הייתה מעורבת בהגנה על החוף האטלנטי של צרפת ובלגיה מפלישה אפשרית של בעלות הברית. בעת הפלישה לנורמנדי הגנה הארמייה על גזרת פה-דה-קאלה, שבה ציפו הגרמנים לנחיתת בעלות הברית. לאחר פריצת בעלות הברית מנורמנדי נסוגה הארמייה לאורך חוף התעלה ותפסה את השטח שסביב שפך הסכלדה. היא השתתפה במבצע מרקט גארדן והביסה את הפלישה האווירית של בעלות הברית להולנד. הארמייה ה-15 הובסה בידי הארמייה הקנדית הראשונה בקרב שפך הסכלדה, למרות זאת לחימתה של הארמייה במהלך הקרב מנעה מבעלות הברית את השימוש בנמל אנטוורפן למשך תקופה ארוכה, על כך, קבל מפקד הארמייה גוסטב-אדולף פון צנגן ב-9 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על הבליטה נשארה הארמייה ה-15 כעתודה, ולא השתתפה בלחימה. לאחר מכן השתתפה הארמייה בלחימה בתוככי גרמניה, ובאפריל נלכדה בכיס הרוהר. ב-18 באפריל 1945 נכנע פון צנגן בראש כוחות הארמייה לצבא האמריקני ונלקח בשבי.
מפקדים

גנרל אוברסט קורט האזה (15 בינואר 1942 - 30 בנובמבר 1942)
גנרל חיל השריון היינריך פון ויטינגהוף (1 בדצמבר 1942 - 7 באוגוסט 1943)
גנרל אוברסט הנס פון זלמות (7 באוגוסט 1943 - 24 באוגוסט 1944)
גנרל חיל הרגלים גוסטב-אדולף פון צנגן (24 באוגוסט 1944 - 18 באפריל 1945)
הכתובה (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "הכתובה" מאת אפרים קישון
 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  מנחם גולן דורון ערן משה אדרי
 תסריט:  מנחם גולן
 עריכה:  עודד פרבר
 שחקנים ראשיים:  מאיר סוויסה, ענת ברזילי, הילה ערן, פזית ירון מינקובסקי, שלמה וישינסקי
 מוזיקה:  טל וגנר
 צילום:  קלאודיו שטיינברג
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  גולן - ערן
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  7 באוגוסט 2008
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
הכתובה הוא סרט בי מובי ישראלי דל תקציב משנת 2008 המבוסס על המחזה הישראלי באותו השם מאת אפרים קישון. הסרט נכתב ובוים בידי מנחם גולן, שגם הפיק את הסרט יחד עם דורון ערן, במסגרת חברת ההפקות שבבעלותם המשותפת. הסרט הוא האחרון שהפיק גולן עם ערן והאחרון שביים בקריירה שלו. לסרט הצטרפו כשותפים להפקה אנשי חברת יונייטד קינג.
בסרט מככבים מאיר סוויסה בתפקיד אלימלך בורוזובסקי השרברב, שעיברת את שמו מאליהו בוזגלו (בן דמותו של אלימלך בנצור), ענת ברזילי בתפקיד שפרה בורוזובסקי (בת דמותה של שפרה בנצור), הילה ערן בתפקיד איילה בורוזובסקי (בת דמותה של איילה בנצור), פזית ירון מינקובסקי בתפקיד סילביה מוסקוביץ' (בת דמותה של יפה בירנבוים) וכן נוספה לסרט עלילת משנה שלמה העוסקת ברוזנבלום (שלמה וישינסקי) ובאשתו ציפורה (אילנה ללצ'וק) שיש להם בעיה באינסטלציה ולשם כך הם זקוקים לשירותיו של אלימלך.
הסרט נכשל קופתית וביקורתית.
דינמו מוסקבה (כדורגל)

מועדון הכדורגל דינמו מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб Динамо Москва) הוא מועדון כדורגל רוסי מעיר הבירה מוסקבה, המשחק בליגת העל הרוסית, והוא אחד משני מועדונים (המועדון השני הוא דינמו קייב האוקראינית) שהשתתפו בכל עונות הליגה הבכירה בברית המועצות ועד 2016 השתתפה בכל עונות ליגת העל הרוסית, אך בשל יכולות דלות בעונת 2015/2016 נשרה לליגת המשנה הרוסית. ברם, הצליחה לחזור לליגה הבכירה עונה לאחר מכן.
הקבוצה מקיימת את משחקי הבית שלה ב־VTB ארנה שבמוסקבה והיא אחת מקבוצות הכדורגל הוותיקות והעשירות ברוסיה. צבעי התלבושת המסורתיים של הקבוצה הם כחול ולבן.
הקבוצה זכתה בתואר האחרון שלה בשנת 1995 כשזכתה בגביע הרוסי והישג השיא הוא סגנות אליפות הליגה בעונת 1994 ועוד שש פעמים סיימה במקום השלישי (בעונות 1992, 1993, 1997, 2008, 2022, 2024).
בעונת 1971/72 הייתה דינמו קבוצת הכדורגל הסובייטית הראשונה שהצליחה להעפיל לגמר טורניר אירופי, משהעפילה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע והפסידה 2–3 בגמר לגלאזגו ריינג'רס.
היסטוריה > רקע

שורשיה של דינמו מוסקבה הם בקבוצה "חוג כדורגלני סוקולניקי" (KFS), שנוסדה כקבוצת בית חרושת ב־21 במאי 1907. המועדון היה אחד משלושת המועדונים המייסדים של ליגת הכדורגל המוסקבאית. המייסדים הרשמיים היו אנדריי איוואנוביץ' ואשקה, שחקן הקבוצה והחלוץ המרכזי, הסטודנט אלכסנדר פיליפוב. רוב שחקני המועדון היו עובדי מפעל מקומי. מדי המועדון כללו חולצות לבנות עם צווארון שחור ומכנסיים שחורים.
ביוני 1923, קבוצת הכדורגל של אגודת הספורט דינמו נוצרה מכדורגלני קבוצה זו. המועדון כלל את איוואן ארטמייב, מיכאיל דניסוב, וסילי ז'יטארב, ניקולאי איגנאטוב, איוואן לנצ'יקוב, סרגיי נברוב, איוואן אובצ'קין, פיוטר אובצ'קין, אלכסנדר פטרוב, בוריס טיטוב, ניקולאי טרויצקי, פיודור צ'ולקוב וסרגיי שומל. דינמו שיחקה גם זמן מה במדי הקבוצה הישנה. סוקולניקי זכתה באליפות מוסקבה בשנים 1919, 1921.
| --- | --- |
               מדי סוקולניקי ומדי דינמו הראשונים עד 1923 :
היסטוריה > בתקופה הסובייטית

לאחר המהפכה הרוסית של 1917 המועדון בסופו של דבר היה נתון למרותו של משרד הפנים וראשו פליקס דזרז'ינסקי, מנהיג הכוח המשטרתי הסמוי הראשון של ברית המועצות הידוע לשמצה, צ'קה. שמו של המועדון שונה ל"דינמו מוסקבה" באפריל 1923 ונהוג להתייחס לתאריך הקמת אגודת דינמו, 18 באפריל 1923, כיום הולדתו של המועדון.
דינמו מוסקבה זכתה בשתי אליפויות ברית המועצות הראשונות בשנים 1936 ו־1937, בגביע הסובייטי ב-1937, ושני תארים לאומיים נוספים בשנים 1940 ו-1945. היא הייתה גם לקבוצה הסובייטית הראשונה שנסעה למערב אירופה, והציגה יכולת טובה מאוד במהלך ביקור בממלכה המאוחדת ב-1945. היא השיגה תוצאות מפתיעות רבות: תיקו 3-3 מול צ'לסי, ניצחון בתוצאה הגבוהה 1–10 על קארדיף סיטי, ניצחון 3–4 על ארסנל החזקה ושוויון 2-2 עם גלאזגו ריינג'רס.
הקבוצה המשיכה להתחזק לאחר מלחמת העולם השנייה ונחלה הצלחות רבות בשנות ה-50. דינמו זכתה בחמש אליפויות נוספות בין 1949 ל-1959, בנוסף לגביע הסובייטי השני שלה ב-1953. עם זאת, לאחר מכן הקבוצה התקשתה להגיע להישגים. היא רשמה מספר הצלחות נוספות בגביע הסובייטי, אך לא זכתה עוד באליפות ברית המועצות מאז 1976. אף על פי כן, 11 האליפויות של דינמו הפכו אותה לקבוצה השלישית הכי מעוטרת בברית המועצות, אחרי דינמו קייב (13 אליפויות) וספרטק מוסקבה (12 אליפויות).
ההישג הגדול ביותר של דינמו באירופה היה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1972. היא העפילה למשחק הגמר בקאמפ נואו שבברצלונה והפסידה לקבוצה הסקוטית, ריינג'רס, 3-2, בהמשך העפילה לשלבי חצי גמר הטורניר בעונות 1978 ו-1985 ולא הצליחה לשחזר הישג זה שוב, אך היה זה ההישג הגדול ביותר של קבוצה רוסית בטורנירים האירופיים, עד שצסק"א מוסקבה זכתה בגביע אופ"א בשנת 2005.
היסטוריה > לאחר התפרקות ברית המועצות

בעונת 1993 ובעונת 1992 סיימה במקום השלישי בטבלת האליפות. בעונת 1994 בליגת העל הרוסית בכדורגל סיימה כסגנית האלופה ושנה אחר כך, בעונת 1995 זכתה בגביע הרוסי בכדורגל והיה זה התואר הלאומי הראשון שלה מאז פירוק ברית המועצות. בעונת 1997 סיימה במקום השלישי בליגה ובעונת 1998 העפילה עד לשלב חצי גמר גביע אינטרטוטו.
דינמו העפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל בעונות 1996/1997, 1998/1999.
היסטוריה > תחילת המאה ה־21

בסוף שנות ה־90 שוב הפכה דינמו לקבוצת מרכז טבלה - כשההישגים הגבוהים ביותר היו מקום 5 בשנים 1999 ו־2000 (בהנהגתו של ואלרי גזבייב). הסיבה לכך הייתה המימון הלא יציב של המועדון וחילוף המאמנים המתמיד (10 מאמנים הוחלפו תוך 7 שנים, כולל מאמנים רוסים מפורסמים כמו אולג רומנצב ויורי סיומין), שהסתיים לאחר שבנק VTB השתלט על הקבוצה וניהול המועדון עבר לידי איש העסקים אלכסיי פיודורצ'וב. בחורף 2005 נחתה במוסקבה קבוצת שחקנים פורטוגזים כמו דרלי, דני, ננו פרצ'ו, ז'ורז'ה לואיס, לואיס לוריירו, סיקרו וטיאגו סילבה. בקיץ 2005 דינמו החתימה הרכב פורטוגזי שני: מאניצ'ה, קושטיניה, יורקאס סייטרידיס, ז'וזף אנקארקייר ונאנו. ב-24 באוגוסט 2008 נרכש שחקן דינמו, דני, על ידי זניט סנקט פטרבורג תמורת 30 מיליון אירו, במה, שהייתה להעברה היקרה ביותר בתולדות הכדורגל הרוסי.
בשנת 2006, מונה אנדריי קובלב למאמן למשך 4 שנים (בשנת 2005, הוא שימש כמאמן הקבוצה ב-10 משחקים). באותה שנה, הקבוצה סיימה במקום הנמוך ביותר בהיסטוריה הרוסית שלה, אך נמנעה מירידת ליגה (מקום 14). דינמו פתחה את עונת 2007 במשחק מול ספרטק. אך הפסידה ליריבתה המושבעת בתוצאה 1:0. הם סיימו בתיקו עם צסק"א. ואז עוד תיקו. הפעם עם אמקר. אחר כך הגיעו שני ניצחונות רצופים על לוקומוטיב — בגביע 1:0 ובאליפות 2:1. אבל אז הם ספגו שלושה שערים במשחק מול זניט. ואז לוקומוטיב נקמה במשחק הגומלין בגביע — 4:0. דינמו שיחקה טוב מאוד בקיץ. התבוסות של קובאן ורוסטוב, ניצחון על צסק"א וזניט, תיקו מול לוקומוטיב וסיימה את העונה עם 41 נקודות. לוקומוטיב ואמקר היו עם מספר נקודות זהה. אבל בגלל הפרש השערים טוב יותר, דינמו תפסה את המקום השישי.
את עונת 2008 דינמו פתחה בתיקו ללא שערים עם טום. לאחר מכן ארבעה ניצחונות. אחד מהם היה על ספרטק. אלא שאז הגיע רצף הפסדים של ארבעה משחקים. אז המשחק השתפר, ודינמו הייתה בשלושת המקומות ראשונים. בסיום העונה דינמו סיימה שלישית לראשונה מאז 1997, מה שהבטיח לה את ההשתתפות בסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות לעונת 2009/2010. זו הייתה הפעם הראשונה שהקבוצה לקחה חלק בתחרות, לראשונה מאז שינוי מתכונתה מ"גביע אירופה" ב־1992.
בשנה שלאחר מכן, אצטדיון דינמו נסגר לקראת הריסה ובניית ארנה חדשה ואצטדיון חימקי הפך למגרש הביתי החדש. את אליפות רוסיה דינמו החלה בניצחונות על פ.צ. מוסקבה וחימקי. אחר כך ניצחה את ספרטק בגביע הרוסי - 3:0. הצלחה זו באה בעקבות שני הפסדים לרובין בקאזאן 0:3 ובבית 0:1 ולקריליה 0:1. אחר כך הגיעו שני ניצחונות - על ספרטק וזניט. לפני פגרת החורף באליפות שמרה דינמו על סיכוי לאחד משלושת המקומות הראשונים.
היסטוריה > 2016—2019: תחת אגודת דינמו

ב-29 בדצמבר 2016, הוכרז על מכירת נתח השליטה לאגודת דינמו תמורת רובל סמלי, בעוד שבנק VTB נשאר נותן חסות. ב־13 בינואר 2017 הודיע הבנק על מתן תרומת חסות לחברה בסך 10.62 מיליארד רובל לתקופה שבין 1 בינואר 2017 ל-31 בדצמבר 2019. ב-12 באפריל הבטיחה לעצמה דינמו חזרה לליגת העל בסוף עונת 2016/17. במשך שבעה מחזורים לפני הסיום, הפער בין דינמו מוסקבה למקום השלישי היה 22 נקודות.
ב-7 באוקטובר 2017, דמיטרי חוחלוב, שהוביל בעבר את קבוצת הנוער של דינמו, החליף את יורי קליטבינצב והפך למאמן הראשי. לפני חופשת החורף שיחקה הקבוצה בצורה לא אחידה, אך באביב היו לה 2 הפסדים בלבד ב-10 משחקי אליפות והיא תפסה את המקום השמיני. הקבוצה לא הייתה פעילה בשוק ההעברות והחתימה רק את ז'ואזיניו ומיגל קארדוסו. העונה החדשה של דינמו התחילה בצורה חלקה למדי, אך בתחילת הסתיו הקבוצה הפסידה בשלושה מחזורי הליגה ברציפות ולא כבשה ולו שער אחד וירדה לאזור הפלייאוף התחתון. בחורף ובאביב המצב לא השתפר. כתוצאה מכך סיימה במקום 12 בלבד באליפות. ב-14 במרץ 2018 הודיעה אגודת דינמו על עזיבתו של יבגני מוראביוב מתפקיד מנכ"ל המועדון. רואי החשבון ראו כי העברת קונסטנטין ראוש לקבוצה לוותה בתשלום עמלה מול חברות שהיו קשורות אליו.
הישגים לפי עונה

זכייה באליפות המדינה
סגנות
מקום שלישי
סגל > סגל השחקנים

נכון ל-16 ביולי 2022
סגל > שחקנים בולטים בעבר ובהווה

לב יאשין
קונסטנטין בסקוב
ואלרי גזאייב
אלכסנדר נוביקוב
אלכסנדר קרז'אקוב
יורי סיומין
אלכסנדר אובארוב
איגור דוברובולסקי
דניס קולודין
איגור סמשוב
ארתור יוסופוב
איגור סימוטנקוב
שארל קאבורה
אומארי טטרדזה
רומן ברזובסקי
דמיטרי קומבארוב
דניס קולודין
דני
קווין קוראני
אנדריי וורונין
אלכסנדר סאמדוב
זואזדאן מיסימוביץ'
מתייה ולבואנה
אלכסנדר טשאייב
אנטון שונין
מקסימיליאן פיליפ
קיריל פנצ'נקו
קלינטון אנז'י
סילבסטר איגבון
סבסטיאן שימאנסקי
רומן נוישטדטר
דמיטרי סקופינצב
ז'ואזיניו
ניקולאי קומליצ'נקו
אוסקר הילמרק
מהדי מוחוב
אלי דסה
סגל > נשיאי הקבוצה

| --- | --- |
יושב ראש הקבוצה
1989–1990: ברית המועצות ולדימיר פילגואי
נשיא
1991–1992: רוסיה ואלרי סיסוייב
1993–1997: רוסיה ניקולאי טולסטיך
מנכ"ל
1998: רוסיה ניקולאי טולסטיך
נשיא
1999: רוסיה ניקולאי טולסטיך
מנכ"ל
2000–2001: רוסיה ניקולאי טולסטיך
2002: רוסיה ולדימיר אוליאנוב
2002–2006: רוסיה יורי זווארזין
2006–2009: רוסיה דמיטרי איוואנוב
נשיא
2009–2012: רוסיה יורי איסאייב
2012–2013: רוסיה גנאדי סולוביוב
2013–2015: פינלנד בוריס רוטנברג
יושב ראש הקבוצה
2015–2016: רוסיה ואסילי טיטוב
2016: רוסיה ולדימיר פרוניצ'ב
מנכ"ל
2016–2018: רוסיה יבגני מוראביוב
2018–2019: רוסיה סרגיי פיודורוב
2019–2020: רוסיה אנדריי מילקין
נשיא
2021–: רוסיה יורי בלקין
אצטדיונים ומתקנים > אצטדיונים

האצטדיון הביתי של דינמו מוסקבה הוא VTB ארנה שנבנה במקומו של אצטדיון דינמו ההיסטורי בפארק פטרובסקי, שהכיל 36,540 מקומות ישיבה. האצטדיון החדש נחנך בדצמבר 2018 ומכיל 25,716 מושבים. אף על פי שלא זכה באליפות הליגה במשך שלושים שנה, למועדון עדיין יש קהל אוהדים נרחב המגיע למשחקיו.
במשך כעשור משנת 2009 עד 2019 הקבוצה אירחה את משחקי הבית שלה בארנה חימקי המכיל 18,636 ושימש את הקבוצה עד לחניכת VTB ארנה.
אצטדיונים ומתקנים > מתקן האימונים

בסיס האימונים של הקבוצה הוא "נובוגורסק-דינמו" שבמחוז מוסקבה, שנבנה על ידי VTB בשנים 2003–2008 ונחנך ב-14 במאי 2008. שטחו מגיע ל-6 הקטר וכולל 3 מגרשי כדורגל, שניים מהם בעלי חיפוי טבעי ואחד עם דשא מלאכותי. בצמוד לו ישנו מתחם אירוח בן 24 אלף מ"ר ובו 70 חדרי שינה, 2 מסעדות, מרכז רפואי ומרכז שיקום, סאונות, מרחצאות ובריכות שחייה. במקום גם מגרש חנייה עבור 50 כלי רכב.
קבוצות בת > דינמו-2 ודינמו-D

דינמו הפעילה בעבר קבוצת בת בשם דינמו-2 מוסקבה שהתקיימה בשנים 1986–1998 ובשנים 2016–2017. היא התמודדה בליגה הסובייטית השנייה, בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ובליגה הרוסית השלישית, כשהישג השיא הוא מקום רביעי בליגה השנייה, בעונת 2016/2017. בעונת 2020 הוקמה מחדש ומתמודדת בליגה המקצוענית.
בשנים 1992–2001 התקיימה קבוצה בשם דינמו-D (ברוסית: Футбольный клуб «Динамо»-д Москва) שהתמודדה אף היא בליגה השנייה והשלישית. הישג השיא שלה היה בעונת 1998 כשסיימה במקום השלישי בליגה השנייה.
קבוצות בת > מחלקת הנוער

קבוצת הנוער של דינמו נחשבת לאחת הטובות ברוסיה לאחר שזכתה באליפות ברית המועצות ובאליפות רוסיה 12 פעמים במצטבר, בשנים 1952, 1957, 1970, 1971, 1973, 1988, 2002, 2003, 2011/12, 2013/14, 2014/15, 2019/20.
בעלים, הנהלה וספונסרים ראשיים

בתקופה הסובייטית דינמו נתמכה על ידי המשטרה ומשרד הפנים. לאחר התפרקות ברית המועצות, אגודת דינמו אימצה את המועדון והפכה לבעלים שלו אך מרבית ההכנסות הגיעו מספונסרים זרים כמו חברת Parmalat, ששימשה כספונסר הקבוצה. בשנת 2004 האגודה העבירה 70% ממניות המועדון לידיו של אלכסיי פידוריצ'ב, בשל פשיטת רגל של האגודה. פידוריצ'ב השקיע 200 מיליון אירו במועדון שסייעו לנהל מסע רכש של שחקנים פורטוגזים רבים.
בקיץ 2006 אגודת דינמו חתמה על הסכם עם VTB למכירת 60.9% ממניות הקבוצה לידיהם. הבנק, שנמצא בבעלות המדינה, החליט להשקיע בשיפוץ אצטדיון דינמו הישן ותכנן להשקיע מיליארד דולר בפרויקט בניית VTB ארנה. בתחילת 2008 נחתם חוזה השקעות לפיתוח המתחם הסובב את האצטדיון לצורך הקמת מרכז מסחרי. באותה שנה תקציב המועדון עמד על 41 מיליון דולר. ב-2009 הבנק כבר החזיק ב-75% ממניות המועדון ולאחר שבוריס רוטנברג חדל מלהשקיע כספים במועדון ב-2015, VTB הודיע על כוונתם לרכוש את שאר מניות המועדון המוחזקות בידי אגודת דינמו. בסוף 2016 אגודת דינמו הסכימה למכור את כל החזקותיה בקבוצה ל-VTB תמורת מחיר סמלי של רובל אחד. בפברואר 2022 הבנק השיב את מניות השליטה במועדון חזרה לאגודת דינמו בשל הסנקציות המערביות שהוטלו עליו על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה.
נכון לשנת 2020 תקציבה השנתי עומד על 60 מיליון אירו.
תארים

ליגת העל הסובייטית / ליגת העל הרוסית בכדורגל
זכייה (11): 1936 (א), 1937, 1940, 1945, 1949, 1954, 1955, 1957, 1959, 1963, 1976
סגנות (11): 1936 (ס), 1946, 1947, 1948, 1950, 1956, 1958, 1962, 1967, 1970, 1986, 1994
הגביע הסובייטי / הגביע הרוסי
זכייה (7): 1937, 1953, 1967, 1970, 1977, 1984, 1995
סגנות (9): 1945, 1949, 1950, 1955, 1979, 1996/97, 1998/99, 2011/12, 2021/22
הסופר קאפ הסובייטי / הסופר קאפ הרוסי
זכייה (1): 1977
סגנות (1): 1985
ליגת הכדורגל הלאומית
זכייה (1): 2016/2017
גביע אירופה למחזיקות גביע
סגנות (1): 1972
גביע טוסמן
זכייה (1): 1928
אליפות מוסקבה
זכייה (6): 1928 (אביב), 1930 (סתיו), 1931 (סתיו), 1934 (סתיו), 1935 (אביב), 1942 (אביב)
גביע מוסקבה
זכייה (1): 1941
טורניר הגביע האטלנטי
זכייה (1): 2015
טורניר Ciutat de Barcelona
זכייה (1): 1976
ראו גם

הדרבי של מוסקבה
הדרבי הוותיק של מוסקבה
מועדון הכדורגל אם.וה.דה
הערות שוליים

↑  תקציב הקבוצה השנתי מגיע לכדי 150 מיליון דולר
↑  Борис Ротенберг: «Бюджет «Динамо» – около 150 млн долларов»
↑  http://spartakmoskva.com/exports/printout/print_art/118.html
↑  "Присмотритесь". אורכב מ-המקור ב-2008-12-17. נבדק ב-2009-05-26.
↑  ВФСО "Динамо" приняло решение купить акции одноименного футбольного клуба у банка ВТБ
↑  כולל נתוני משחקי השלבים הסופיים בלבד.
1 2  כולל נתונים חלקיים בלבד
↑  זכתה גם בסופר קאפ הסובייטי
↑  "Тренеры «Динамо» Москва". footballfacts.ru.
↑  Сандро Шварц — новый главный тренер футбольного клуба «Динамо» Москва
↑  ВТБ заплатит 2,4 млрд рублей за титульное спонсорство проекта «ВТБ арена парк»
↑  https://www.transfermarkt.ru/dinamo-moskau/besucherzahlenentwicklung/verein/121
↑  מתקנים באתר דינמו מוסקבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1172654506  VIAF: 777154441721235460004   WorldCat (עם VIAF): 777154441721235460004 
7 באוקטובר 1912. סוקולניקי נגד קייב
מראה אצטדיון דינמו מוסקבה ההיסטורי, מגרש הבית של דינמו בשנים 1928–2008. בשנת 2011, נהרס כדי לבנות במקומו את VTB ארנה
‏VTB ארנה
האספה הפדרלית של שווייץ

האספה הפדרלית של שווייץ  (בגרמנית: Bundesversammlung; בצרפתית: Assemblée fédérale; באיטלקית: Assemblea federale; ברומאנש: Assamblea federala) היא הגוף המחוקק של שווייץ הבנוי משני בתים - מועצת הקנטונים והמועצה הלאומית. החברים נבחרים ישירות על ידי העם, במועצת הקנטונים - נבחרים 46 חברים, 2 מכל קנטון; ובמועצה הלאומית - נבחרים 200 חברים בבחירות אזוריות. הנבחרים מכהנים במשך ארבע שנים.
תפקוד וסמכויות

הרשות המחוקקת בשווייץ נקראת אספת פדרלית. האספה מורכבת משני בתים:
מועצת הקנטונים (CS): מועצה ובה 46 חברים הנבחרים אחת לארבע שנים. על-פי 26 אזורי הבחירה במדינה- הם הקנטונים שלה. מכל קנטון נבחרים 2 חברים, פרט לששת הקנטונים הקטנים המכונים חצי-קנטון, שמכל אחד מהם נבחר נציג אחד.
המועצה הלאומית (NC): מועצה ובה 200 חברים הנבחרים אחת לארבע שנים, על-פי 26 אזורי הבחירה במדינה - הם הקנטונים שלה. מכל קטון נבחרים מספר חברים באופן יחסי לגודל האוכלוסייה שבו, המינימום הוא חבר אחד לקנטון.
כל חוק צריך לעבור בשני בתי הפרלמנט.
בדיון בנושאים חשובים מכנסים את מליאת האספה הפדרלית (בגרמנית: Vereinigte Bundesversammlung; בצרפתית:  Assemblée fédérale, Chambres réunies; באיטלקית: Assemblea federale plenaria), שבה חברים כל חברי מועצת הקנטונים והמועצה הלאומית. מתפקידי האספה, לבחור את הרכב המועצה הפדרלית והעומד בראשה ואת שופטי בית המשפט הפדרלי בשווייץ; במקרים שבהם צריך לנהוג בבוררות כאשר פורצים סכסוכים בין שלטון הקנטונים לזה הפדרלי אספה זו ממונה על פתרון בנושא. ובנוסף, חנינה לאסירים בשווייץ ניתנת מידי האספה.
המפלגות בשווייץ

בשווייץ נהוגה דמוקרטיה קונסנזואלית, אשר מתבטאת בנוסחת הקסם לחלוקת השרים בין המפלגות: מאז 1951 ועד 2007, מרכיבות את הממשלה 4 מפלגות קבועות. ל-3 המפלגות הגדולות יש שני שרים, ולמפלגה הקטנה יותר יש שר אחד.