stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק חג המצות (איסורי חמץ)
תוכן החוק > ביצוע ותקנות

שר פנים הוא הממונה על ביצוע החוק, והוא רשאי באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת להתקין תקנות לביצועו. בנוסף, רשאי לקבוע את גבולותיהם של חלקי היישובים עליהם לא חל האיסור.
יש הרואים בצעד חקיקה זה, כבכל חקיקה שמקורה בהלכה, משום כפייה דתית פגיעה בחופש הפרט ובחופש הפולחן. בעת שהחוק אושר עמד בראש משרד הפנים, הממונה על אכיפת חוק זה, השר הרב יצחק פרץ מש"ס. יש המתייחסים אל החוק כאל בעל אופי הצהרתי בלבד. הוא לא נאכף הלכה למעשה במשך שנים, נחשב לאות מתה בספר החוקים, והיו אף מקרים בהם הצהירו שרי הפנים שאין בכוונתם לאכוף אותו. מנגד, חברי כנסת דתיים גרסו שיש לאכוף את החוק בפועל, וכשחבר הכנסת אליהו ישי מונה לשר הפנים בממשלת ישראל העשרים ותשע נעשה ניסיון לאכוף את החוק. כדי להפעיל את החוק צריך שר הפנים להסמיך פקחים, היועץ המשפטי לממשלה צריך להסמיך תובע, וראש העיר צריך לרצות לשלוח את הפקחים.
לאורך השנים שר הפנים השתמש בסמכותו למנות פקחים לאכיפת החוק מבין עובדי מדינה רק פעם אחת, בשנת 1999, אז מונו שישה פקחים מטעם הרבנות הראשית, אך מזה שנים רבות הרבנות הראשית אינה עוסקת באכיפת החוק. באשר לרשויות המקומיות, מאז 1998 התבצעו 54 הליכי הסמכה של פקחים, כאשר כל הליך יכול לכלול מספר פקחים ברשות אחת, ויש רשויות שנערך בהן יותר מהליך אחד. 47 מהליכי ההסמכה (87%) נערכו בתקופות שבהן משרד הפנים נשלט בידי ש"ס, רובן בתקופת כהונת השר אלי ישי בשנים 2011-2010. בסך הכול, נמצאו 39 רשויות מקומיות שבהן הוסמכו פקחי חמץ. מבין אלו, נכון לשנת 2023 מכהנים פקחי חמץ ב-15 רשויות מקומיות. במהלך השנים 2023-2016 עיריית קריית מוצקין הייתה הרשות המקומית היחידה שהטילה קנסות בגין אכיפת החוק. מאז נחקק החוק היו רק שני מקרים של הגשת כתבי אישום בגין הפרתו: בירושלים בשנת 2007 ובקריית מוצקין בשנת 2016.
תהליך החקיקה

19/11/1984 – הונחה על שולחן הכנסת לדיון מוקדם – מליאה
12/03/1985 – במליאה לדיון מוקדם – מליאה
17/04/1985 – הונחה על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה – מליאה
07/04/1986 – לדיון במליאה לקראת הקריאה הראשונה – מליאה
04/08/1986 – לדיון במליאה לקראת קריאה שנייה-שלישית – מליאה
דיון ציבורי בעקבות החוק

לאורך השנים שלאחר חקיקת החוק, התקיימו דיונים רבים ואף מספר עתירות ועימותים בין שרים ואישים ציבוריים שונים בנוגע לחוק, תוקפו והצדקתו.
במאי 2001 הגיש חבר הכנסת אופיר פינס הצעת חוק המבקשת לבטל את חוק החמץ. לטענתו, נמנעו שרי הפנים מיישום החוק כלשונו במשך שנים ולא הפעילו את פקחי החמץ ולפיכך ניתן להסיק שהחוק חוקק כחוק הצהרתי שאין בו טעם. המניע להצעה, היה אירועי השנה הקודמת להצעה בהם פקחי החמץ קנסו בתי עסק רבים שמכרו חמץ בחג. הדבר עורר תהייה מה מקומו של החוק הישראלי במדינה דמוקרטית בענייני שמירה על מצוות הדת באופן אישי במרחב הציבורי. השר אלי ישי דחה את הטענות שהעלו נגדו ראשי המפלגות החילוניות בדבר כפייה דתית, ואמר כי הוא ממלא את תפקידו כשר הפנים ואוכף את החוק בנושא הזה.
במרץ 2002 "עמותת הרוב הציוני - אזרחים למען שוויון זכויות ודת" בשיתוף עם מאפיית "לחם ארז" עתרו לבג"ץ בטענה כי "חוק איסור החמץ" פוגע בחופש העיסוק של לחם ארז ושל עסקים אחרים המתפרנסים משיווק והפצה של מוצרי חמץ ולכן הוא עומד בסתירה להוראות חוק יסוד חופש העיסוק ודינו לעבור מן העולם במרץ 2002, עם פקיעתה של הוראת השעה לגבי שמירת דינים הקבועה בחוק היסוד. העתירה, נמשכה על ידי העותרים בהמלצת בית המשפט.
בשנת 2005 שב ועלה הדיון הציבורי בדבר אכיפת החוק, כאשר היו עימותים בין מספר חברי כנסת שכללו בין השאר קריאה להתפטרותו של אופיר פינס, שר הפנים דאז. השיא של אותם עימותים היה בדיון השבועי בכנסת בהצעה להביע אי-אמון בממשלה, בהצעת ש"ס להפיל את הממשלה "שמפקירה את חוק החמץ", ובאזהרה לשר פינס על "סיכון קיומה של המדינה היהודית".
את הקושי שבאכיפת החוק תימצת פינס בשתי בעיות שעולות מלשון החוק: הקושי להגדיר מהו "מוצר חמץ" ולהוכיח זאת, לאור שפע המוצרים המצויים בשוק כדוגמת לחמניות ועוגות שאינן חמץ, והשאלה על המינוח "הצגת חמץ בפומבי", שהיא עיקר בעבירה, ללא הגדרה מפורשת לפומביות, והאם חלה על מדפי המרכול או גם על מדף מוצנע בחנות קטנה.
בשנת 2007 הפגינו עשרות חרדים מול חנויות ברחוב הלל בירושלים שמכרו חמץ. הקריאות הפכו אלימות; תחילה החלו המפגינים בקריאות פרקי תהילים ומאוחר יותר בהתנצחות קולנית בין המפגינים לסועדים שישבו בצד החיצוני של בתי העסק. הסערה לא שככה ובשנה לאחר מכן אף הוחרפו ההפגנות אל מול אותן חנויות.
בשנת 2017 הגישה ח"כ תמר זנדברג ממפלגת מרצ הצעה לביטול החוק, בטענה שאין לו מקום במדינה דמוקרטית וכי הוא אינו חלק מסטטוס קוו שנחתם בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
פסיקה

באפריל 2007 הוגשו ארבעה כתבי אישום כנגד ארבעה בעלי מסעדות בירושלים (פיצוציית "טרמינל 21" ברחוב שלומציון, מסעדת "רסטו בר" במרכז העיר, "פיצה צ'ילי" ו"איוו מיט בורגר" מרחוב הלל) שלטענת המדינה עברו על החוק כשמכרו חמץ בחג הפסח. ב־3 באפריל 2008 מחקה שופטת בית המשפט לעניינים מקומיים בירושלים, תמר בר-אשר צבן, את כתבי האישום. בהחלטתה הסתמכה השופטת על חוק העונשין שקובע כי "ניתן דין לפירושים אחדים סבירים לפי תכליתו, יוכרע העניין לפי הפירוש המקל ביותר עם מי שאמור לשאת באחריות הפלילית לפי אותו דין", ולכן אימצה את הפרשנות המקלה לפיה אין זה נחשב ל"מקום פומבי". בנוסף היא הבחינה בהבדל הניסוחי בין "מקום ציבורי" ל"פומבי" בהדגישה, כי "לא במקרה נעשתה ההבחנה". חנות אינה עונה להגדרה "פומבי" על פי החוק, ולצורך כך אף נעזרה צבן בפירוש רש"י לתלמוד לפיו רשות הרבים היא "פרהסיה" ו"מקום שנראה מכל מקום". מאחר שחנות היא מתחם סגור הרי שאינה עונה להגדרה, להבדיל משוק. כלומר, החוק אינו אוסר על מכירת חמץ או הצגתו בתוך חנות, אלא על הצגתו בפומבי, קרי מחוץ לחנות, בלבד.
הייתה זו הפעם הראשונה שהוגש כתב אישום על פי חוק זה. בבית המשפט טענה המדינה כי "בעיר שרבים מתושביה לא רק יהודים אלא דתיים [ירושלים], ורוב חברי מועצתה לא רק יהודים אלא דתיים, כיבוד הדדי מצדיק את קיום החוק. מה גם, שבשכונות ערביות בעיר מותרת הצגת חמץ". העתירה העלתה מחדש את שאלת מטרת החוק והלגיטימציה שלו במדינה דמוקרטית חופשית. בפסק הדין הסבירה השופטת: "חוק חג המצות, הוא ללא ספק חוק סמלי בעל צביון דתי שלא נועד לעגן את ההלכה בספר החוקים, גם אם יוזמיו נמנו על חברי הכנסת שומרי המצוות. החוק אינו עוסק בכל מוצרי החמץ באשר הם, אלא רק במוצרים המסמלים את החמץ יותר מכל: לחם, לחמנייה, פיתה ומוצרי קמח אחרים". השופטת הוסיפה כי החוק עוסק רק בהיבט של "בל ייראה" ולא באיסורים החמורים על-פי ההלכה של אכילת חמץ, החזקתו או איסור הנאה ממנו. לפי החלטתה, המחוקק בחר ב"בל ייראה" במובנו הסמלי – כלומר לא להציג בפומבי חמץ למכירה או לצריכה. בר-אשר צבן ציינה, ש"פומביות" היא יסוד בכמה עבירות, ובהן מעשה מגונה בפומבי, ובעבר במקרה תקדימי זוכה אדם מעבירה זו לאחר שנקבע שתא בשירותים ציבוריים אינו עונה על הגדרת "פומבי". לבסוף קבעה כי חנות או מסעדה אינן עונות על התנאי המעוגן בחוק – "הצגה בפומבי" – שכן הן אומנם מקום ציבורי, אך לא פומבי על פי ההגדרה המילונית והמשפטית. על כן נקבע כי מאחר שהצגת החמץ נעשתה במקומות שאינם בגדר מקום פומבי, הרי ש"אפילו הודו הנאשמים בהצגת חמץ בתוך עסקיהם – חנות, מסעדות ופיצרייה – אין מעשיהם מהווים עבירה. אילו נטען שהעבירה נעברה בדוכן שהוצב בפומבי, ברשות הרבים, כי אז היו מתקיימים יסודותיה". (ת.פ. 4726/07). בהחלטתה אף התבססה על לשון ההסבר בהצעת החוק, שבה נכתב כי תכליתו של החוק להתמודד עם התופעה של הצגת חמץ בפרהסיה, כדי למנוע פגיעה ברגשות הציבור וכדי לשמור על הצביון של חג הפסח במרחב הציבורי.
לפסיקה היו תגובות רבות שכללו גינויים מכמה מחברי הכנסת ובהם שר הדתות, יצחק כהן (ש"ס) שתקף בחריפות את החלטת בית המשפט בעניין זה.
הערות שוליים

↑  סעיף 1 לחוק חג המצות (איסורי חמץ), התשמ"ו-1986.
↑  חוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'"כללי איסור חמץ | אתר ישיבה". yeshiva.org.il. נבדק ב-2017-11-19.
↑  לינוי בר גפן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'ח"כ פינס: לבטל את חוק החמץ, באתר ynet, 8 במאי 2001
↑  אלעד ואן גלדר,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'אי אכיפת חוקים'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'(עמ' 8), ‏2001
↑  דיאנה בחור-ניר ואילן מרסיאנו,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'פורז: החמץ יימכר ללא הפרעה, באתר ynet, 4 באפריל 2004
1 2  '"`UNIQ--templatestyles-0000000A-QINU`"'"השר ישי מקים 'יחידות ביעור חמץ'". nana 10 - חדשות. נבדק ב-2017-11-19.
↑  אילה גולדברג ואריאל פינקלשטיין, סקירה: איסור הצגת חמץ כמעט שאינו נאכף ברוב הארץ, המכון הישראלי לדמוקרטיה, מרץ 2023
↑  הצעת חוק, באתר main.knesset.gov.il
1 2  אפרת וייס,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'לחם ארז עתר לבג"ץ נגד "פקחי החמץ", באתר ynet, 21 במרץ 2002
↑  בג"ץ 2542/02 עמותת הרוב הציוני ולחם ארז נ' שר הפנים והיועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־25 בדצמבר 2002
↑  צבי לביא,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'‏החמץ שבחוק החמץ, באתר גלובס, 21 באפריל 2005
1 2 3  אבירם זינו,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'האישומים בוטלו: מותר לחנות למכור חמץ בפסח, באתר ynet, 3 באפריל 2008
↑  יפעת פרייז,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'‏הצעת חוק: לבטל את חוק החמץ; "ישראל היא לא מדינת הלכה", באתר גלובס, 12 באפריל 2017
↑  סעיף 34כא – פרשנות מקלה
1 2 3 4 5  נועם שרביט ולילך ויסמן,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'‏פסיקה תקדימית: מכולות, מסעדות ופיצריות יהיו רשאיות למכור חמץ בפסח - כל עוד לא יוצג מחוץ לחנות, באתר גלובס, 3 באפריל 2008
↑  שחר אילן,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'הכל בזכות לופוליאנסקי, באתר הארץ, 4 באפריל 2008
סורק תלת-ממדי

סורק תלת־ממדי
סורק תלת-ממדי הוא מכשיר האוסף מידע מפני השטח על אובייקטים, כגון הצורה, המידות והצבע של האובייקט הסרוק, ומאפשר לאחר מכן ליצור מודלים דיגיטליים תלת־ממדים של אותו האובייקט לשימושים שונים.
ישנן טכנולוגיות רבות המשולבות בסורקי תלת הממד השונים. כל טכנולוגיה כרוכה במגבלות, יתרונות ועלויות משלה. ישנם לרוב מגבלות עם סוגים שונים של אובייקטים שלא ניתן לבצע דיגיטציה שלהם; למשל, טכנולוגיות אופטיות לא מאפשרות לרוב לסרוק אובייקטים מבריקים, אובייקטים בהם ישנה השתקפות או אובייקטים שקופים.
איסוף נתונים תלת־ממדיים שימושי למגוון רחב של יישומים. המכשירים הללו נמצאים בשימוש נרחב על ידי תעשיית הבידור לצורך הפקה של סרטים ומשחקי וידאו. יישומים נפוצים אחרים של טכנולוגיה זו כוללים עיצוב תעשייתי, יצירת עזרים חיצוניים אורתופדיים לחלקי הגוף השונים, יצירת איברים תותבים, הינדוס לאחור, יצירת דגמי אבטיפוס, בקרת איכות, ולצורך תיעוד של יצירות תרבות. בטכנולוגיה זו נעשה שימוש כדי ליצור מודלים תלת-ממדיים של קתדרלות גותיות על מנת לאפשר, לצד לימוד האדריכלות שלהן וביצוע מדידות מדויקות (כגון גבהים), לבדוק את איכות האדריכלות ולוודא שאין נזקים מבניים ומעמסים לקתדרלות העומדות על תילן כבר מאות שנים.
ראו גם

טופולוגיה
גרפיקת תלת-ממד
הדפסה תלת-ממדית
לורנס פישבורן

| --- | --- |

לורנס פישבורן
 לידה:  30 ביולי 1961 (בן 63) אוגוסטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 שם לידה:  Laurence John Fishburne III 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1972
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון הוליווד  Talent Unlimited High School 
 בן או בת זוג:  ג'ינה טורס (22 בספטמבר 2002–2018) 
 צאצאים:  מונטנה פישבורן 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  זוכה פרס אמי זוכה פרס טוני
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
לורנס ג'ון פישבורן השלישי (באנגלית: Laurence John Fishburne III; נולד ב-30 ביולי 1961) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, כמו גם במאי תיאטרון, מחזאי ומפיק זוכה פרס אמי ופרס טוני.
קריירה

פישבורן החל את קריירת המשחק שלו כאשר היה בן 7 ושיחק בתפקיד אורח באופרת הסבון של רשת ABC "לחיות את החיים" בכיכובה של ג'ודית לייט.
הוא מוכר בעיקר בזכות תפקידו בדמותו של מורפיאוס (אנ') בטרילוגיית המדע הבדיוני "מטריקס" ומתפקידו בדמותו של פיוריוס בדרמת הפשע האפרו־אמריקאית "החבר'ה מהשכונה".
פישבורן הוא השחקן האפרו־אמריקאי הראשון שגילם את דמותו של אותלו בסרט קולנוע, כאשר הופיע בסרטו משנת 1995 של אוליבר פארקר.
פישבורן זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה על תפקידו במחזה בשם "שתי רכבות נוסעות" בשנת 1992, וכן בפרס אמי לשחקן אורח בסדרת דרמה על הופעתו בסדרת הטלוויזיה "טרייבקה" משנת 1993.
פישבורן גילם את פרי וייט באתחול של זאק סניידר לסופרמן: איש הפלדה (2013). ב־2016 שב וגילם את וייט בסרט ההמשך, "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק".
בשנת 2022 גילם את דמותו של דוני בחידוש השלישי של ברודוויי למחזה "אמריקן באפלו" פרי עטו של דייוויד מאמט.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | לחם תירס, ארל ואני | וילפורד רובינסון |  |
| 1979 | הפסקה קצרה | ילד רחוב |  |
| 1979 | אפוקליפסה עכשיו | טיירון מילר |  |
| 1980 | וילי ופיל | וילסון |  |
| 1982 | משאלת מוות 2 | קאטר |  |
| 1983 | ראסטי ג'יימס | מידג'ט |  |
| 1984 | מועדון הכותנה | באמפי רודס |  |
| 1985 | הצבע ארגמן | סוויין |  |
| 1986 | קוויקסילבר | וודו |  |
| 1986 | פושעים עם רישיון | קרים |  |
| 1987 | סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות | מקס |  |
| 1987 | גן השיש | פלאנגן |  |
| 1987 | ג'ונסון הלוחמת בדרכים | גלו גלו |  |
| 1988 | מבוכה בבית הספר | ווהן דונלאפ |  |
| 1988 | מפגש לוהט | צ'רלי סטובס |  |
| 1990 | מרדף בניו יורק | ג'ימי ג'אמפ |  |
| 1991 | בשם התביעה, בשם ההגנה | ניק הולברוק |  |
| 1991 | החבר'ה מהשכונה | ג'ייסון סטיילס |  |
| 1992 | כיסוי עמוק | ג'ון הול / ראסל סטיבנס ג'וניור |  |
| 1993 | מה זה בכלל קשור לאהבה | אייק טרנר |  |
| 1993 | מהלכים תמימים | ויני |  |
| 1995 | ללמוד מהחיים | פרופסור מוריס פיפס |  |
| 1995 | חברה רעה | נלסון קרואו |  |
| 1995 | סיבה מוצדקת | שריף טאני בראון |  |
| 1995 | אותלו | אותלו |  |
| 1996 | נמלטים | ג'ון פייפר |  |
| 1997 | סיוט בקצה האופק | קפטן מילר |  |
| 1997 | כבודו של גנגסטר | באמפי ג'ונסון |  |
| 1999 | מטריקס | מורפיאוס |  |
| 2000 | פעם בחיים | מייק |  |
| 2001 | אוסמוזיס ג'ונס | תראקס |  |
| 2003 | בייקר בויז | אריק |  |
| 2003 | מיסטיק ריבר | וייטי פאוורס |  |
| 2003 | מטריקס Reloaded | מורפיאוס |  |
| 2003 | מטריקס רבולושנס | מורפיאוס |  |
| 2005 | מחלק 13 | מריון בישופ |  |
| 2006 | לחלום באותיות | ד"ר לאראבי |  |
| 2006 | משימה בלתי אפשרית 3 | תיאודור בראסל |  |
| 2006 | חמש אצבעות | אמאט |  |
| 2006 | בובי | אדוארד |  |
| 2007 | בובי זי | טאד גרוזה |  |
| 2007 | ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף | נורין ראד |  |
| 2008 | ימי הזעם | מר סטפורד |  |
| 2008 | 21 | קול ויליאמס |  |
| 2008 | Tortured | ארצ'י גרין |  |
| 2009 | מעבר למים שחורים | ג'ק |  |
| 2009 | משוריין | ביינס |  |
| 2013 | איש הפלדה | פרי וייט |  |
| 2014 | יוצאים לסיבוב | עומאר |  |
| 2014 | חסר כיוון | דל |  |
| 2014 | The Signal | ד"ר וואלאס דיימון |  |
| 2016 | עדה לרצח | סייד |  |
| 2016 | באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק | פרי וייט |  |
| 2016 | הנוסעים | גאס מנקוסו |  |
| 2017 | ג'ון וויק 2 | באורי קינג |  |
| 2017 | הדגל האחרון שמונף | הכומר ריצ'רד מולר |  |
| 2018 | אנטמן והצרעה | ביל פוסטר |  |
| 2018 | חברים לחיים | דניאל קלווין |  |
| 2018 | הפרד | ראש ה-DEA |  |
| 2019 | ג'ון וויק 3 | באורי קינג |  |
| 2019 | איפה את, ברנדט | פול ג'לינק |  |
| 2019 | Running with the Devil | האיש |  |
| 2021 | Under the Stadium Lights (אנ') | הרולד כריסטיאן |  |
| 2021 | דרך הקרח | ג'ון גולדנרוד |  |
| 2022 | כל הסכינים הישנות | וויק וולינגר |  |
| 2022 | בית הספר לטוב ולרע | מנהל בית הספר |  |
| 2023 | ג'ון וויק 4 | באורי קינג |  |
| 2024 | מגלופוליס | פאנדי |  |
| 2024 | רובוטריקים: ההתחלה | אלפא טריון | דיבוב |
| 2024 | המרתף (אנ') | אמט |  |
| 2024 | Slingshot | קפטן פרנקס |  |
| 2025 | החובבן (אנ') | הנדרסון |  |
| 2025 | ת'אנדרבולטס* | ביל פוסטר |  |
| 2025 | Sneaks | האספן | דיבוב גם מפיק |
פילמוגרפיה > סרטי טלוויזיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1972 | If You Give a Dance, You Gotta Pay the Band | פיש |  |
| 1980 | A Rumor of War | "לייט-בולב" |  |
| 1982 | I Take These Men | האנק ג'ונסון |  |
| 1983 | For Us the Living: The Medgar Evers Story | ג'ימבו קולינס |  |
| 1990 | Decoration Day | מייקל וורינג |  |
| 1995 | The Tuskegee Airmen | האניבל לי | סרט טלוויזיה של HBO |
| 1997 | Miss Evers' Boys | כיילב המפרייס |  |
| 1998 | Always Outnumbered | סוקרטס פורטלו |  |
| 2011 | Have a Little Faith | הנרי קובינגטון |  |
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה

| שנים | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986–1990 | Pee-wee's Playhouse | קאבוי קארטיס |  |
| 2008–2011 | CSI | ריימונד לנגסטון (אנ') |  |
| 2013–2015 | חניבעל | ג'ק קרופורד (אנ') |  |
| 2014–2021 | שחור-כזה | ארל ג'ונסון |  |
| 2017 | Madiba | נלסון מנדלה | 3 פרקים |
| 2021 | מק'גרובר | בארט פאזוס | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | Clipped (אנ') | דוק ריברס | 6 פרקים |
| יפורסם בהמשך | המכשף | רג'יס | עונה 4 |
| TBA | Marvel's Moon Girl and Devil Dinosaur | ביונדר | סדרת אנימציה עתידית של ערוץ דיסני |
מבצע גוליבר

מבצע גוליבר היה שמה של פעולת תגמול של צה"ל שהחלה ב-13 בספטמבר 1956, למחרת הפיגוע בעין עופרים במטרה לתקוף את מצודת המשטרה הירדנית בע'רנדל (ער') שבערבה (מול קיבוץ יהל) ומספר מבנים סביבה.
בלילה שבין 13 בספטמבר ל-14 בספטמבר תקפו חיילי הצנחנים את משטרת ע'רנדל. המשטרה נהרסה כליל. בקרב הפריצה שהתחולל נהרג קצין ונפצעו 12 לוחמים, בפעולה נהרגו 11 ירדנים ו-5 נפצעו. בין ההרוגים על פי הדיווח היו ילדה ואזרח. הפעולה נקראה "מבצע גוליבר" על שמו של יצחק בן מנחם שכונה "גוליבר", ממפקדי הצנחנים שנהרג בקרב בפעולת כנרת כשנה קודם לכן.
רקע

במחצית הראשונה של 1956 ישראל נהגה בהבלגה כלפי ירדן. ב-16 באוגוסט 1956, מארב ירדני שהוצב על כביש הערבה בין עין-יהב לבאר-מנוחה ירה על אוטובוס אזרחי ורכב ליווי צבאי, ובקרב שהתפתח נהרגו אישה אחת ושלושה צנחנים מפלוגה ד', יורם טריגר, מאיר טולדנו ומיכאל מאיר-חן. עקבות המחבלים שחדרו מירדן הובילו דרומה.
הממשלה החליטה לפעול והמשימה להגיב בפעולת תגמול בדרום הוטלה על אריק שרון. שרון בחר לפגוע בבניין מצודת המשטרה הירדנית בע'רנדל שבערבה שממוקמת מול קיבוץ יהל. הבניין היה מוקף חומה ו-3 בניינים קטנים, וכן בניין בטון מבוצר בעל 4 צריחים בני 3 קומות. בבניינים שכנו חיילי המשמר הלאומי הירדני ויחידת הגמלים של "הקומנדו המדברי". נקבע שיש לכבוש את המשטרה ולפוצצה, ולהתקיף גם בית-אבן סמוך ומאהל של המשמר הלאומי הירדני בחורשת ואדי ע'רנדל הסמוך. המשימה יועדה להיות פשיטה חד לילית, והכוחות היו אמורים לסיים עד אור ראשון. למקרה הצורך הועמד בכוננות סיוע אווירי. לביצוע המשימה נבחרו רפאל איתן מג"ד 890, ומוטה גור מג"ד 88. באותו יום, לוחמי פלוגה ג' בגדוד 890 בפיקודו של אלישע שלם ניווטו באזור נחל דישון בגליל. ב-18 באוגוסט 1956 התבקש לחזור עם הפלוגה למחנה תל-נוף שם נערכו לוחמי פלוגה א' בפיקודו של מאיר הר ציון וסיירת הנח"ל המוצנח מגדוד 88 בפיקודו של זאב וקס (וקסי). באותו ערב יצא הכוח לכביש הערבה כ-20 ק"מ מדרום לבאר-מנוחה עצר הכוח התארגן לתנועה רגלית מזרחה. מאיר הר ציון ואלישע שלם ניווטו אולם מחשש שהכוח יכנס לאור יום בנסיגה, הורה רפול על ביטול הפעולה בשעה 2:30 לפנות בוקר.
הפעולה

בספטמבר 1956 התרחשו כמה פיגועים של מחבלים מירדן בתחבורה לאילת. ב-12 בספטמבר חדרו מחבלים שהגיעו מירדן ורצחו שלושה שומרים דרוזים במתקן קידוח נפט ב"עין עופרים" שליד חצבה. בין הקורבנות היה ראפיק עבדאללה מכפר סמיע. הרוצחים הערבים היו כנראה חיילי המשמר הלאומי והשתייכו ל"קומנדו המדברי" ממצודת ע'רנדל ששכנה כ-80 קילומטר מעין עופרים. באותו היום הופעלה התוכנית מחדש, הפעולה התקיימה ביום שלמחרת ובוצעה על ידי פלוגות א', ב', ג' מגדוד 890 וכן פלוגת קורס מ"כים של נח"ל מוצנח מגדוד 88 בפיקודו של אברהם קלאר. מפקד פלוגת החוד שחדרה למצודה היה אלישע שלם מרמת יוחנן ומפקדי חוליות הפריצה היו עמי חיות מקיבוץ גבעת ברנר ומשה סניה עין-מור מירושלים.
הפעולה > מהלך המבצע

ב-13 בספטמבר, במהלך היום, נעו הכוחות ברכב בציר המרכזי - דרך הרמאן והתרכזו בנחל ציחור. עם ערב, עזבו הכוחות את נחל ציחור, ונעו ברכב ללא אורות, עד לנקודה ממערב לע'רנדל, שם נעצרו. בשעה 21:00 בערך, יצאו הכוחות לכוון המשטרה ולאחר מכן התפצלו: פלוגת המ"כים של הנח"ל המוצנח פנתה דרום מזרחה אל פתח וואדי ע'רנדל. פלוגה ב' מ-890, המשיכה מזרחה. יתר הכוחות נעו צפונה, לעבר הכניסה הדרומית למשטרה.
בשעה 22:45 הגיע הכוח העיקרי למרחק של 100 עד 50 מטרים מגדר המשטרה ונערך להתקפה. דקות ספורות לפני ההתקפה התגלה הכוח, אך ההתנגדות לו הייתה מועטה והצטמצמה לירי מהצריחים הצפוני-מערבי והדרומי בלבד. לאחר קרב קצר נכבש הבניין. לוחמים ירדנים אחדים ברחו דרך הפתח המערבי, שקיומו לא היה ידוע לצה"ל. חבלן הצנחנים ירמי ברדנוב (שפוצץ את מרבית המשטרות בפעולות התגמול), פוצץ גם את המבנה בע'רנדל.
פלוגה ב', שיעדה היה הבית הבודד, נמצאה עדיין בתנועה בזמן שהכוח העיקרי נערך להתקפה. על הפלוגה נורתה אש מהמאהל הבדואי. הפלוגה פתחה באש. כשהגיעה הפלוגה לבית המיועד גילו שהוא ריק ופוצצו אותו.
כשהגיעה פלוגת המ"כים לפתח ואדי ע'רנדל, נתקלה ב-2 מקלעים משני הרכסים בצידי לוואדי. אלה היו משמרות קדמיים של מחלקת סיור מדברית, שחנתה בוואדי. הפלוגה הסתערה על הרכס הדרומי והאויב ברח. האש מן הרכס הצפוני המשיכה לחסום את המעבר לוואדי. המ"פ החליט, לתקוף גם את הרכס הצפוני, אך עוד לפני שתקף, קיבל פקודת נסיגה. כל הכוחות חזרו לגבול ב-14 בספטמבר בשעה 03:30. אחרי כיבושה של המשטרה, פונו ההרוג והפצועים ברכב מסוג לנד-רובר ובמשאית שנמצאו במקום. בהמשך פונו הנפגעים במטוסי דקוטה שנחתו במנחת מאולתר בנחל חיון. תוצאות הפעולה: המצודה פוצצה, מאהל סמוך ומבנה ריק של בית הספר נהרסו. בקרב נהרג סג"ם אריה הירש ונפצעו 12 לוחמים.
התגובות לפעולה > התגובה בצה"ל

משה דיין הרמטכ"ל שבח את המבצע בעיקר את אנשי חיל האוויר ב-19 בספטמבר ביקר בבסיס יחידה 202 ואמר למפקדים:
"חטיבת הצנחנים היא אינקובטור ללוחמים ולמפקדים, רוטאציה מתמדת בין 202 ליחידות האחרות ותרומת כוח האדם מ-202 להדרכה יבטיחו שהנסיון הקרבי של הצנחנים יהיה נחלת כל צה"ל"
התגובות לפעולה > תגובה בין לאומית

המבצע בע'רנדל עורר סערה בירדן, עם זאת משקיפים זרים הבינו כי מדובר בתגובה על הריגת השומרים ותקיפות נוספות בערבה ולא בניסיון לפתוח מערכה עם ירדן. ירדן מצידה שחששה ממערכה רחבה עם ישראל ביקשה סיוע חיצוני. ב-14 בספטמבר 1956 המריא חוסיין מזרחה לעיראק ונפגש בחבנייה עם בן דודו המלך פייסל בבקשו הצבת דיוויזיה עיראקית בירדן. מצרים שלחה משלחת צבאית ושלושה מטוסי מטען ובריטניה מחתה על הפעולה מול ישראל ודרשה להרגיע את המעורבים.
לקריאה נוספת

מרדכי יעקבוביץ, אדם ולוחם, הוצאת עמיחי 1956.
אורי מילשטיין, מלחמות הצנחנים כרך א, הוצאת שלגי 1985.
בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, הוצאת עם עובד / ספרית אפקים, 1996.
עוזי עילם, פשיטה לילית, הוצאת ידיעות ספרים 2020.
הערות שוליים

↑  תחנת ע'רנדל נהרסה כליל, למרחב, 16 בספטמבר 1956
10 ירדנים הרוגים בפיצוץ משטרת ג'רנדל, קול העם, 16 בספטמבר 1956
↑  הממשלה דנה במצב, דבר, 26 בספטמבר 1956
"סירוב ירדן הכשיל את מאמצי מנגנון ארם" ישראל, למרחב, 26 בספטמבר 1956
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 418.
1 2  אורי מילשטיין, ההיסטוריה של הצנחנים - כרך א', תל אביב: שלגי, 1985, עמ' 383.
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עם עובד, עמ' 421.
סיגנוס (חללית)

סיגנוס (באנגלית: Cygnus; מלטינית: "ברבור", על שם קבוצת הכוכבים ברבור) היא חללית מטען בלתי מאוישת המפותחת על ידי Orbital Sciences Corporation וטאלס אלניה ספייס במסגרת תוכנית COTS של נאס"א. מטרתה להעביר אספקה אל תחנת החלל הבינלאומית (ISS). מאוגוסט שנת 2000 מגיעה רוב האספקה אל ה־ISS על ידי חלליות רוסיות מסוג פרוגרס, אך שוגרו גם מספר חלליות אירופאיות מסוג ATV וחלליות יפניות מסוג HTV. אספקה אמריקאית הייתה מגיעה על גבי מעבורות החלל שלה, אך אלו פרשו במהלך 2011. על מנת להחליף את המעבורות הכריזה נאס"א על תוכנית COTS, שמטרתה להמריץ חברות פרטיות לפתח חלליות, כך שתעשיית החלל תתמסחר. תוכנית COTS מפקחת גם על פיתוח חללית הדרגון של חברת SpaceX.
פיתוח

כאשר חברת רקטפליין קיסטלר לא הצליחה להשיג את סכומי הכסף להם התחייבה במסגרת השלב הראשון של תוכנית COTS, ב־18 באוקטובר 2007, החליטה נאס"א לבטל את ההסכם שחתמה איתה על פיתוח ה־K-1, ולהעניקו לחברה אחרת. ב־19 בפברואר 2008 הודיעה נאס"א כי בחרה באורביטל סיינסס והעניקה לה את החוזה. ב־23 בדצמבר 2008 העניקה נאס"א לאורביטל חוזה על סך 1.9 מיליארד דולר במסגרת תוכנית CRS (תוכנית מקבילה ל־COTS האחראית על השימוש המבצעי בחלליות). על פי החוזה, על אורביטל סיינסס יהיה לשגר אל תחנת החלל הבינלאומית 20 טון מטען ב־8 משימות עד ל־2016.
באפריל 2010 הציגה אורביטל דגם בגודל מלא של הסיגנוס בסימפוזיון החלל הלאומי (NSS) שהתקיים בקולורדו ספרינגס, קולורדו.
טיסת המבחן הראשונה של חללית הסיגנוס, המשוגרת על גבי משגר אנטרס (ידוע גם כטאורוס 2), תוכננה במקור לשיגור בדצמבר 2010. בסופו של דבר היא שוגרה בהצלחה ב־18 בספטמבר 2013, וב־9 בינואר 2014 סיגנוס שוגרה למשימת האספקה המסחרית הראשונה שלה.
מבנה

חללית הסיגנוס מורכבת משני חלקים מרכזיים: יחידת מטען מדוחסת (PCM) ויחידת שירות (SM). ה־PCM מפותחת ומיוצרת על ידי טאלס אלניה ספייס, ונפחה בדגם הראשוני הוא 18 מ"ק. ה־SM מפותחת ומיוצרת על ידי אורביטל סיינסס, והיא מתבססת על הרכיב STAR פרי פיתוחה של אורביטל, המשמש כבסיס ללוויינים מפיתוחה. בנוסף ה־SM כוללת טכנולוגיות שפותחו עבור הגשושית שחר של נאס"א. ה־SM שוקלת 1,500 ק"ג בדגם הראשוני והיא תכלול את מערכת ההנעה של החללית ואת שני הלוחות הסולאריים שלה. ארבע חלליות הסיגנוס הראשונות שיבנו וישוגרו יהיו מהדגם הראשוני, וכל אלו שיבואו לאחריהן יהיו מהדגם המשופר.
הדגם המשופר יכלול PCM מוארך בעל נפח של 27 מ"ק ולוחות סולאריים קלים יותר. משקלה היבש של הסיגנוס מהדגם המשופר יהיה 1,800 ק"ג. הסיגנוס מהדגם המשופר תשוגר על משגר אנטרס בעל שלב שני משופר מסוג קאסטור 30XL, ולכן תוכל לשאת 700 ק"ג יותר מאשר הדגם הרגיל.
בעת משימה שגרתית תנווט החללית אל סמוך לתחנת החלל הבינלאומית, למקום בו הזרוע הרובוטית של התחנה, קנדארם2, תוכל ללכוד אותה ולעגנה לתחנה. שיטת עגינה זו זהה לחללית היפנית HTV ולחללית הדרגון (בתצורת אספקה). סיגנוס לא תוכל להחזיר מטען לכדור הארץ, זאת מפני שאינה מצוידת במגיני חום שיגנו עליה בעת החדירה לאטמוספירה. עם זאת, ניתן יהיה להעמיסה בפסולת מהתחנה, בדומה לחלליות ה־ATV,‏ HTV ופרוגרס, פסולת שתישרף יחד עם החללית באטמוספירה. החלליות היחידות בהן ניתן להחזיר מטען לכדור הארץ הן הסויוז (המשמשת לשיגור צוותים לתחנה ולחזרתם לכדור הארץ) והדרגון.
ישנן שתי גרסאות נוספות לחללית הסיגנוס הנמצאות בבחינה: גרסה בה ה־PCM תוחלף ברכיבים לא מדוחסים (כגון ניסויים) שיורכבו על התחנה (באמצעות הזרוע הרובוטית או הליכות חלל), וגרסה שתכלול קפסולת חדירה לאטמוטספירה, שתאפשר להחזיר מטען ממסלול לכדור הארץ.