stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציוד צלילה
צלילה ספורטיבית > וַוסָּת (דרגה ראשונה ודרגה שנייה)

תפקיד הווסת הוא להפחית את הלחץ הגבוה של גז הנשימה הדחוס במכל ללחץ הסביבה, בהתאם לעומק הצולל. לחץ הגז במכל מלא הוא כ-200 אטמוספירות, ואילו נשימה במצב רגיל ביבשה היא של אוויר בלחץ אטמוספירה אחת. הווסת מפחית את הלחץ בשני שלבים: 
בשלב הראשון, הדרגה ראשונה מפחיתה את לחץ גז הנשימה ללחץ ביניים של 8-10 אטמוספירות מעל ללחץ הסביבה. בשלב שני, הדרגה השנייה מספקת את האוויר הזה לצולל לפי דרישה.
ישנה טבעת גומי (o-ring) אשר שומרת על האטימה בחיבור הווסת למכל.
במסגרת החיבור חשוב לקחת בחשבון את סוג החיבור של הדרגה הראשונה למכל הצלילה  DIN או YOK
חיבור DIN בטוח יותר, בכך שמיקום האטם  O-Ring הוא פנימי ובכך מקטין את סיכוי פריקת האטם בצלילה, נקודה חשובה מאוד בהבטחת הביטחון האישי של הצולל.
אל הדרגה הראשונה מתחבר מד לחץ באמצעות צינור לחץ גבוה. מד זה מראה לצולל כמה אוויר נותר לו במכל, ובדרך כלל מצורף אליו גם מד עומק.
הצולל נושם באמצעות צינור לחץ נמוך המחובר לווסת הדרגה השנייה. צינור לחץ נמוך זהה המכונה "אוקטופוס" נועד להנשמת צולל אחר אם נגמר לו האוויר. צינור נוסף הוא צינור ה"אינפלייטור" המחובר גם למאזן הציפה על מנת שיהיה ניתן לנפח את המאזן בנוחות באמצעות האוויר במכל.
בעבר לא היה קיים מד-לחץ אלא היה מנגנון בברז מכל הגז שגרם לסגירת פתח האוויר ברגע שהלחץ במכל הגיע ל-50 אטמוספירות ואז הצולל היה פותח את המכל באופן ידני (בידיעה שנותר לו מעט אוויר). מנגנון זה נחשב ללא בטיחותי מאחר שהוא לא מדויק ולעיתים לא פעל כלל, ולכן עברו לשיטת מד הלחץ.
בצלילות מודרניות משתמשים לעיתים במחשב צלילה. תפקיד מחשב הצלילה הוא לנטר את הזמן ששהה הצולל בעומקים שונים ולחשב את מגבלות הזמן שנועדו להימנעות ממחלת הדקומפרסיה. מידע זה מוצג לצולל ובכך מייתר את השימוש במד עומק ושעון.
בחלק ממחשבי הצלילה ישנו חיישן לחץ שמודד את לחץ המכל.
צלילה ספורטיבית > מאזן ציפה

תפקידו העיקרי של המאזן הוא לאזן את הצולל על ידי הגדלה/הקטנה של נפח הצולל כתוצאה מניפוח או ריקון תאי אוויר על מנת לשמור על ציפה נייטרלית במהלך הצלילה, בהתאם לשינויים בציפת הצולל לאורכה. תפקיד נוסף של המאזן הוא לספק ציפה חיובית על פני המים - כאשר הצולל נמצא על פני המים עליו רק לנפח את המאזן ואינו צריך להשקיע מאמץ נוסף כדי שיוכל לצוף. מילוי האוויר במאזן נעשה מתוך מכל הגז הדחוס או באמצעות נשיפה מהפה. במאזן ישנו שסתום ליציאת אוויר לפי דרישה או במקרה של לחץ עודף. לעיתים ישנם שני שסתומים בצד העליון והתחתון של המאזן לפריקת אוויר גם כאשר המאזן הפוך (במהלך צלילה).
אל גב המאזן מחובר מכל הגז ונתמך על ידי לוח קשיח מפלסטיק או מתכת. בעבר המאזנים לא היו מחוברים למכל אלא הולבשו בחזית הגוף ואת מכלי הגז סחבו באמצעות רצועות או מוטות אלומיניום על הגב. שיטה זו לא הייתה נוחה ולכן הפכו את המאזן גם למנשא עבור מכל הגז.
ברוב המאזנים ישנם כיסים לנשיאת ציוד עזר לצלילה (כלים, טבלאות דקומפרסיה, ציוד צילום וכו') ונקודות עיגון לחיבור ציוד נוסף.
צלילה ספורטיבית > מסכה

תפקיד המסכה לאפשר לצולל לראות במים. המסכה חייבת לכסות בנוסף לעיניים גם את האף כדי שהצולל יוכל להשוות לחצים גם במסכה. המסכה מורכבת מעדשה אחת או שתיים. מסכות תקניות מורכבות מעדשות מזכוכית מחוסמת. העדשות מורכבות בתוך תא העשוי מסיליקון או גומי המשמש לאיטום ולבידוד חלל הראיה מהמים. על המסכה מורכבות רצועות אלסטיות (בדרך כלל מסיליקון) שכאשר נחבשת המסכה יושבות מאחורי הראש ומתחברות דרך אזור הרקה למסכה.
המסכות כיום באות במספר דגמים:
מסכות בעלות משטח מלא (בדומה למספר משקפי שמש) - יתרונן בשדה ראייה רחב מאוד, חסרונן בנפח גדול - דבר שעשוי להקשות על ריקון המסכה ממים.
מסכות בעלות שתי זגוגיות נפרדות (בדומה למשקפי ראייה) - יתרונן באפשרות להתקין עדשות אופטיות לבעלי משקפיים, ונפחן קטן יחסית דבר המקל על ריקון המסכה ממים. חסרונן בשטח הראיה המצומצם יחסית.
מסכות מלאות (אשר מכסות את כל הפנים) - משמשות צוללים מקצועיים.
צלילה ספורטיבית > שנורקל

שנורקל הוא צינור פלסטיק באורך של כ-40 סנטימטר המאפשר נשימה מהאוויר הפתוח בעת שחיה רגילה עם ציוד מלא, על מנת שלא להשתמש באוויר שבמכל.
הצינור אינו ארוך יותר משתי סיבות:
ריענון אוויר
הוצאת מים
הקנה קצר יחסית כדי שבנשיפה כל האוויר שבו יצא החוצה ובשאיפה יכנס אוויר "חדש". כאשר שואפים ונושפים דרך צינור ארוך הצולל נושם למעשה את אותו האוויר ולאט לאט החמצן שבו מידלדל.
כאשר הצינור ארוך קשה להוציא מים שנכנסו בטעות לתוך השנורקל (בדרך כלל בגלל כניסת קצה השנורקל לתוך המים), תהליך שנעשה באמצעות נשיפה ארוכה וחזקה לתוך השנורקל.
במרבית השנורקלים מותקן שסתום אל-חוזר שמאפשר ריקון מהיר של מים (על ידי נשיפה חזקה) במקרה שמים חדרו לצינור.
צלילה ספורטיבית > משקולות

משקולות יוצרות ציפה שלילית אצל הצולל ועוזרות לו לשקוע. מקובל לייצר את המשקולות מעופרת, בזכות המשקל הסגולי הגבוה שלה. המשקולות מושחלות על חגורה היושבת על מותני הצולל, או בתוך כיסים ייעודיים במאזן הציפה.
צלילה ספורטיבית > סנפירים

הסנפירים הם סוג של נעליים המתלבשות על רגלי/נעלי הצולל ובסופן מניפות ארוכות אשר מאפשרות תנועה זורמת ומהירה יותר במים (מאחר ששטח הפנים שלהן עם המים גדול מאוד) קיימים שני סוגי סנפירים:
סנפירי רגל (רצועה)
סנפירים חסרי עקב הנקשרים אל הרגל באמצעות רצועה מאחורי הקרסול. מומלץ, ואף נהוג, לא לנעול סנפירים אלה על רגל יחפה אלא על נעלי צלילה מיוחדות הנקראות "בוטיס" (מהמילה מגפיים באנגלית, boots).
סנפירי נעל
סנפירים "פשוטים" יותר, ומתלבשים בצורת נעל על רגל יחפה. סנפירים אלה הם בעלי יתרון שניתן ללבוש אותם על באופן פשוט ואינם מצריכים ציוד נוסף - נעל. מצד שני, חסרונם הוא כפול:
מונופין - סנפירים אלו משמשים בדרך כלל בצלילה חופשית.
צלילה ספורטיבית > נעלי צלילה

נעלי הצלילה משמשות לשם הגנה על הצולל הן בסביבה התת-מימית והן בסביבה היבשתית - בדרך אל המים. ההגנה התת-מימית היא כהשלמה לחליפה - לבידוד מפני אובדן חום וגם להתאמה טובה יותר לאחיזה בין רגל הצולל לבין הסנפיר. בסביבה היבשתית נעל הצלילה משמשת כנעל רגילה להגנה פיזית מעצמים העשויים לפגוע בכף הרגל.
צלילה ספורטיבית > סכין צלילה

סכין הצלילה משמש כאביזר בטיחות לצורך חיתוך חבלים, חוטי דיג, רשתות והגנה עצמית. סכין הצלילה אינו משמש לדקירה ולכן אינו צריך להיות בעל "שפיץ" אלא עדיף סכין קטום שאינו מהווה סכנה למחזיק בו או לציוד. לסכין הצלילה יש בדרך כלל להב חד מצד אחד ולהב משונן, כעין מסור מהצד השני. המסור משמש לחיתוך חבלים עבים. את סכין הצלילה ממקמים, לפי נוחות הצולל, צמוד לרגל (בצד הפנימי), צמוד למאזן, או על חגורה במתניים.
צלילה ספורטיבית > שעון ומד עומק

שעון עמיד למים וללחץ הצלילה, ביחד עם מד עומק תקין, הם אביזרי בטיחות ראשונים במעלה לכל צלילה.
ללא שעון ומד עומק, לא ניתן יהיה לצלול בבטיחות לפי טבלאות דקומפרסיה ולכן נהיה חשופים לסכנות מחלת הדקומפרסיה.
ניתן "לוותר" על השעון ומד העומק במידה ואנו צוללים עם מחשב צלילה.
צלילה ספורטיבית > אביזרי בטיחות לצולל

צלילה היא ספורט בעל רמת סיכון מסוימת. בכל שנה מתים כתוצאה מצלילה בין 120 ל-160 צוללים. על מנת למזער את הסיכון שבצלילה מתווספים אביזרים רבים שמטרתם העלאת רמת הבטיחות בצלילה. לדוגמה היום בניגוד לעבר, כל צולל מצויד בדרגה שנייה נוספת "אוקטופוס", שנועדה לשימוש במקרה בו יש צורך לחלוק אוויר מתחת לפני המים עם צולל נוסף.
אביזרים נוספים המגבירים את בטיחות הצלילה הם אמצעי תקשורת תת-מימיים, מכלי אוויר נוספים, מצפן, מצוף סימון, סכין למקרה בו הצולל מסתבך ברשת דייגים.
אמצעים נוספים הנכנסים כיום לשימוש הם מכשירים לזיהוי מצב הנשימה של הצולל והצפתו אל פני המים במקרה של בעיית נשימה. בין מכשירים אלו ניתן למצוא את הDiverGuard שהוא פרי פיתוח ישראלי והDIVO המפותח על ידי חברה נורווגית.
מערכת נשימה סגורה

מערכת נשימה סגורה היא מערכת נשימה אשר ממחזרת את האוויר הננשם על ידי הצולל. למערכת שני מכלים, בדרך כלל בגודל של כ-3 ליטרים. מכל אחד הוא מדלל (diluent) והמכל השני הוא 100% חמצן (O2). במהלך השאיפה מנצל הצולל את החמצן בגופו כצורך קיומי. לאחר פעולת הנשיפה, אל תוך מעגל הנשימה, אחוז נמוך יותר של חמצן ואחוז גבוה של פחמן דו-חמצני (CO2) מועבר אל יחידת הסינון הנקראת בפי הצוללים "סופח" אשר מסננת פחמן דו-חמצני ומעבירה את החמצן הנותר על ידי נשיפה נוספת של הצולל אל תוך יחידת האבחון. לאחר מכן המערכת מאבחנת את אחוז החמצן הנמוך ובהתאם לכך מוסיפה חמצן כדי ליצור תערובת נשימה המאפשרת לצולל צלילה בטוחה ומהנה. המערכת הומצאה במקור לשימוש כוחות של קומנדו ימי, וכיום נפוצה אצל צלמים תת-מימיים, צוללים טכניים, חוקרי מערות וכו'. זאת בניגוד למערכת הרגילה בה הצולל שואף אוויר דרך וסת האוויר מהמכל ומשחרר אותו אל תוך המים, דבר זה יוצר בועות על פני המים ורומז על המצאות צוללים. לפיכך ניתן לצלול עם מערכת סגורה לאורך זמן רב היות שנדרשת כמות גז קטנה אשר מספיקה לאורך זמן משמעותי יותר מאשר במערכת פתוחה. יתרונותיה של מערכת הנשימה הסגורה הם העדר בועות על פני המים העלולות להסגיר את הצוללים, וטווח הפעילות הארוך שהיא מאפשרת. בצלילה טכנית יתרונה הבולט ביותר הוא שהייה קצרה יותר במהלך חניות הדקומפרסיה היות שהמערכת יודעת "להזריק" חמצן באופן אוטומטי ובלחץ חלקי קבוע
יתרונותיה העיקריים :
שהייה ממושכת מתחת לפני הים ללא דאגה לכמות אוויר. בדרך כלל מעל 4 שעות ללא כל בעיה אך ניתן להאריך את זמן השהייה על ידי החלפת היחידה המסננת.
נשימה קלה עד מאוד, כמו נשימה משנורקל.
בצלילת טרימיקס (חמצן, חנקן והליום) תהיה הוזלה משמעותית של מחיר הצלילה מכיוון שכמות הגז הנלקחת קטנה מאוד ביחס למערכת פתוחה.
איבוד "הרגשת הצמא", מכיוון שצולל מערכת סגורה לא נושם גז דחוס בצורה ישירה אלא גז ממוחזר מהריאות המלאכותיות. גז דחוס גורם לתחושת צמא גדולה תוך זמן קצר.
מערכת הנשימה הסגורה מכילה בתוכה סנסורים (חיישנים) אשר מזהים את כמות החמצן בלופ הנשימה. הדבר מאפשר למערכת ליצור תערובת נשימה אידיאלית בעבור הצולל בכל עומק נתון.
בצלילה טכנית (צלילת דקומפרסיה) יקוצרו משמעותית זמני החניות בעומקים השונים על ידי כך שהמערכת "תזריק" חמצן באופן עצמאי על ידי קביעת לחץ חלקי לחמצן. לחץ חלקי גבוה של חמצן יגרום לפינוי מהיר יותר של החנקן מהרקמות הרוויות בו בגוף האדם.
שליטה באיזון הצולל בצורה המאפשרת קביעת עומק מסוים ושהייה בו ללא תנודות בעומק.
חסרונותיה העיקריים:
כמעט בכל מערכת סגורה ישנם אביזרי אלקטרוניקה. לכן עלול להיווצר מצב בו אביזרי החשמל המצויים בה יחדלו לעבוד בגלל כניסת מים.
הגבלה בעומק הצלילה - לא יותר משבעה מטרים במקרה והמערכת פועלת בחמצן נקי. מעבר לעומק זה יפגע הצולל מהרעלת חמצן. ברוב מערכות הנשימה הסגורות כיום פתרו בעיה זו על ידי סנסורים (חיישנים) אשר "מזריקים" תערובת נשימה המתאימה לכל עומק במהלך הצלילה.
מחיר גבוה- מחירי מערכות סגורות המצויים בשוק מתחילים מ-25,000 ש"ח.
עלות תפעולית- חומר מסנן לco2, סנסורים לחמצן ועוד חלקים מתכלים במערכת אינם בעלי עלות זולה ואותם צריך להחליף אחת לשנה לפי הוראות היצרן.
תפעול ותרגול הדורשים הכרה ספציפית לכל מערכת סגורה על מנת להגיב לכל תקלה אפשרית.
שימוש לא נכון או הכשרה לקויה עלולים להוביל לפגיעה בצולל ואף למוות.
הסכנות הכרוכות בנשימת חמצן באחוזים גבוהים או נמוכים (סכנה למחסור בחמצן, הרעלת חמצן ואף פיצוצים במקרים מסוימים).
ראו גם

צלילה
סכנות צלילה
מאזן ציפה
הרכבת צד (צלילה)
וסת
מאזן ציפה
מסכה ושנורקל
סנפיר נעל
נעלי צלילה
DiverGuard אמצעי להצלת צולל במצוקה
יהיה טוב סלומוניקו

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט "יהיה טוב סלומוניקו"
 בימוי:  אלפרד שטיינהרדט
 תסריט:  ראובן בר יותם, אלי תבור
 עריכה:  ענת לוברסקי
 שחקנים ראשיים:  ראובן בר יותם, יונה אליאן, שייקה אופיר, מני פאר, מוני מושונוב
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  סרטי שפירא
 הקרנת בכורה:  1975
 משך הקרנה:  100 דקות
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט קודם:  "סלומוניקו"
 דף הסרט ב־IMDb
 
יהיה טוב סלומוניקו הוא סרט דרמה-קומי ישראלי מז'אנר סרטי הבורקס, שיצא בשנת 1975 בכיכובו של ראובן בר יותם. סרט המשך לסרט "סלומוניקו", שהיה הצלחה קופתית גדולה ומכר 690,000 כרטיסים בבתי-הקולנוע בישראל. הסרט "יהיה טוב סלומוניקו", הצליח גם הוא, ומכר 549,000 כרטיסים. במאי הסרט הוא אלפרד שטיינהרדט.
עלילה

סלומוניקו קרקסטיקה, סלוניקאי, יוצא לגמלאות מעבודתו בנמל. מאחר שאשתו מתה, בני משפחתו מנסים לשכנע אותו לעזוב את ביתו ולעבור לבית אבות, על מנת שיוכלו למכור את הבית ולחלק ביניהם את הכסף.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ראובן בר יותם: סלומוניקו
שייקה אופיר: המתרגם
יונה אליאן: רחליקה
רונית פורת: פרליקה/פנינה צימרמן
זאב ברלינסקי: צלניקר
מני פאר: בועז צימרמן
מוני מושונוב: נהג ברחוב
אלברט כהן: טודרוס
יאיר רובין: יצחק
אשר צרפתי: אלברט
יוסי יבלונקה: דוויד
תמי ספיבק: שושי
יצחק חזקיה: שמוליק
דידי לוקוב: פרחח במועדון
הערות שוליים

↑  Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 237, 211.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחצ'ה והגנרל

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ורג' עובדיה
 הופק בידי:  מיכאל שוילי
 תסריט:  אלי תבור, יעקב המאירי
 עריכה:  אבי ליפשיץ
 שחקנים ראשיים:  יעקב בודו גדעון זינגר גבי עמרני פול סמית דובי גל ציפי שביט טוביה צפיר
 מוזיקה:  מוני אמריליו
 צילום:  אמנון אבן טוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:   ברקי פטה המפריס
 הקרנת בכורה:  1972
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  171,800 מבקרים
 דף הסרט ב־IMDb
 
נחצ'ה והגנרל הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1972 בבימויו של ג'ורג' עובדיה, עם יעקב בודו, פול סמית, דובי גל וגדעון זינגר בתפקידים הראשיים. המוזיקה נכתבה על ידי מוני אמריליו ושיר הנושא מושר על ידי עמי שביט למילותיו של דן אלמגור.
כמו רוב סרטי הבורקס, נקטל הסרט על ידי מבקרי הקולנוע אבל לא על ידי קהל הצופים.
עלילה

נחום (נחצ'ה) רבינוביץ (יעקב בודו) מסתובב ברחבי תל אביב עם מרכולתו ומוכר כל מיני "פטנטים". הפקחים רודפים אחריו והוא נאלץ להימלט ועולה על טרמפ בו נוהג קצין העיר, סגן-אלוף רמי (גדעון זינגר).
נחצ'ה מכנה את רמי בשם "גנרל" ו"משכנע" אותו שהוא חולה מאוד. הגנרל משתכנע מדבריו, מגיע לביתו וחש כי הוא נוטה למות. רופא שמוחש למקום קובע שהוא בריא ואז מבקש הגנרל משניים מפקודיו, הגברתן פולי (פול סמית) והנמוך דובי (דובי גל) לחפש את נחצ'ה על מנת להענישו. הוא נעזר גם בידידו הבלש שרלו (גבי עמרני).
גם המשטרה מחפשת אחרי נחצ'ה בעקבות תלונת חברתו המסז'סטית שוש (ציפי שביט) על הפרת הבטחת נישואים. לבסוף נתפס נחצ'ה במסדר זיהוי והגנרל מחייל אותו לאחר שהתחמק ממילואים במשך חמש שנים.
נחצ'ה נשלח לחרמון המושלג וממשיך בתעלוליו. הוא מראה לחיילים כדור נמס במים ומנקה בצורה יסודית את קנה הנשק. הגנרל שמגיע לשם מתרשם שהוא שוב עובד על כולם ומכייף, ושולח אותו עם פולי ודובי ליחידת סיירים על גמלים.
גם שם ממשיך נחצ'ה בתעלוליו במטבח ובחדר האוכל ולבסוף הוא בורח מהמחנה ועולה לחלק האחורי של טנדר המוביל גופה לאיכילוב. הוא מתחיל לדבר עם הגופה ולאחר שמתברר לו שזו גופה הוא נוקש בחלון והנהג (שלמה וישינסקי) עוצר ובורח בפחד מהמקום ביחד עם חיילת טרמפיסטית.
הטנדר מגיע לאיכילוב ונחצ'ה נכנס לבית החולים ושואל על חדר המתים. לאחר שהוא מולבש בבגדי מנתח הוא נכנס לחדר ניתוח ומורה למנתח איך להמשיך בניתוח...
נחצ'ה מגיע למכון בו עובדת שוש המסז'יסטית ומבטיח להתחתן איתה אם תבטל את התלונה נגדו אך למקום מגיעים גם הגנרל ועוזריו ונחצ'ה נמלט מהם. לבסוף הוא נתפס ומוכנס למחנה צבאי בו הוא מספר לחיילים כי הוא למעשה הציל את הגנרל מטנק בוער.
הגנרל שולח את נחצ'ה לפסיכיאטר צבאי (טוביה צפיר) בעל התנהגות הומוסקסואלית אך גם כאן נחצ'ה משגע אותו. לבסוף מקבל הגנרל מכתב מלשכת הרמטכ"ל כי הוחלט להעניק לנחצ'ה תעודת הוקרה על ההמצאה שלו לניקוי הנשק.
לבסוף כולם נפגשים בחגיגה לכבוד נחצ'ה, והגנרל משבח אותו על שהביא כבוד לעיר, וכן נותן לו תעודה על כך שהמציא שיטה לניקיון הנשק.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
יעקב בודו: נחצ'ה
גדעון זינגר: סא"ל רמי (הגנרל)
גבי עמרני: הבלש שרלו
פול סמית: פולי
דובי גל: דובי
ציפי שביט: שוש
טוביה צפיר: פסיכיאטר
שלמה וישינסקי: נהג טנדר
רחל טימור: אשת הגנרל
רחל נאמן: מזכירת הגנרל
ספר נשים (סרט)

ערך זה עוסק בסרט בורקס. אם התכוונתם לספר של הרמב"ם, ראו .
| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  זאב רווח
 הופק בידי:  רודי כהן, דוד שפירא - סרטי שפירא
 תסריט:  זאב רווח   הלל מיטלפונקט
 עריכה:  אלן יעקובוביץ
 שחקנים ראשיים:  זאב רווח   תקוה עזיז   גבי עמרני   עירית שלג   משה איש-כסית
 מוזיקה:  אילן מוכיח
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1984
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סַפָּר נשים היא קומדיית טעויות מז'אנר סרטי הבורקס מבית היוצר של זאב רווח. רווח ביים את הסרט וכתב את התסריט יחד עם  הלל מיטלפונקט.
ויקטור הוא עובד ניקיון ואב לשבעה ילדים. אחיו התאום, מישל, הוא סַפָּר נשים מדופלם והומוסקסואל. האחים לא דיברו ביניהם שנים רבות, אולם כאשר ויקטור מסתבך בגנבת גדולה של כסף ממקום עבודתו, הוא פונה לאחיו, והם מתחלפים בתפקידים, כדי להטעות את המשטרה.
מכאן והלאה מתחילה התסבוכת כאשר מנהליו של ויקטור מעוניינים להסתיר את הגנבה, משום שמדובר בכסף לא חוקי, ואילו החוקר (גבי עמרני) מתעקש לחקור את המקרה לעומקו.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
זאב רווח: ויקטור / מישל
גבי עמרני: קצין חוקר
תקווה עזיז: מרים
משה איש כסית: מוריס
ריטה שוקרון: ריטה
עירית שלג: חווה
אריאל פורמן: דון
שלמה גולדברג: העוזר הג'ינג'י של הקצין
זאב ברלינסקי: מנהל בעבודתו של ויקטור
יוסי קינן: חברו לעבודה של ויקטור
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, קולנוע - "ספר נשים", במאי: זאב רווח, תסריט: הילל מיטלפונקט, זאב רווח, צילום: אמנון סלומון, מוסיקה: אילן מוכיח, כל העיר, 17 באוגוסט 1984
לופו

ערך זה עוסק בסרט ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הסרט.
 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  יורם גלובוס מנחם גולן
 תסריט:  מנחם גולן
 שחקנים ראשיים:  יהודה ברקן גבי עמרני מוטי גלעדי אבירמה גולן ליא קניג אריק לביא אסתר גרינברג רמי קול שושיק שני יהודה אפרוני אושיק לוי ציפי שביט יעקב בן סירא תקווה עזיז שלמה בר-שביט ראובן שפר נתן וולפוביץ' שלמה וישינסקי
 מוזיקה:  נורית הירש
 צילום:  יחיאל נאמן
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קנון גרופ 
 הקרנת בכורה:  1970
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט הבא:  לופו בניו יורק (1976)
 דף הסרט ב־IMDb
 
לופו הוא סרט ישראלי קומי, השייך לסוגת "סרטי הבורקס", בכיכובם של יהודה ברקן וגבי עמרני שיצא לאקרנים בשנת 1970. הוא מכר 872,000 כרטיסים בישראל. לסרט יצא סרט המשך - לופו בניו יורק  בשנת 1976. זהו אחד הסרטים הנצפים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי.
בסרט נכללו חמישה שירים שכתבו אהוד מנור ונורית הירש: "לופו מלך הכביש", "אני זוכר", "אולי על שפת הים", "לופו הנהג" ו"תל אביב של לופו". את השירים ביצועו יהורם גאון ושלישיית השוקולדה, בהשתתפות צביקה פיק, גבי שושן ושוקי לוי.
עלילה

עלילת הסרט מתמקדת בלופו אברמוביץ' (יהודה ברקן), עגלון מזדקן ממוצא אשכנזי אשר דובר עברית במבטא יידי. בשכונה גם מתגוררת מטילדה (אסתר גרינברג), שדואגת לו ומשמשת לו כמשענת. שניהם גרים בצנעה בשכונת מנשייה בדרום תל אביב ולופו מתפרנס מעסקי האלטע זאכן.
ללופו בת יחידה בשם רחל (אבירמה גולן) אשר מתגייסת בתחילת הסרט לצבא. במהלך שירותה הצבאי רחל פוגשת בחייל בשם עמוס (מוטי גלעדי), עמו היא מתחתנת בהמשך.
בהמשך נאלצים תושבי השכונה הישנה לפנות את בתיהם. לאחר משא ומתן עקשני לופו מצליח לבסוף להשיג פיצוי נכבד ומעביר חלק נכבד ממנו לרחל ולעמוס. כמחווה על המתנה, עמוס מחליט ללמד את לופו לנהוג ורוכש עבורו טנדר אשר יחליף את העגלה והסוס.
לקריאה נוספת

עידו רוזן. Tel Aviv Storeys: רבי קומות וגיבורות במטרופולין תל אביב. גחליליות: כתב עת לקולנוע וטלוויזיה (1). תל אביב: רסלינג, 2018.
הערות שוליים

↑  Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 225.
↑  דורון פישלר, מאה הסרטים הישראליים הנצפים בכל הזמנים, באתר עין הדג, 25 בספטמבר 2016
↑  להקת השוקולדה באתר "מומה"
אירופוניקה

אירופוניקה (באנגלית Aeroponics) היא שיטה לגידול צמחים ללא שימוש באדמה או מצע אחר.
מקור השם מגיע מהמילים הלטיניות aero (אוויר) ו-ponos (עבודה).
בשיטה זו הצמחים גדלים כששורשיהם תלויים באוויר והם נתמכים באופן מלאכותי. שורשי הצמחים נחשפים לחומרים מזינים דרך האוויר, לרוב דרך רסיסי מים המועשרים בחומרים המזינים. גידול אירופוני הוא תת-תחום של הטכניקה ההידרופונית, והוא סוג של חקלאות אנכית.
תיאור השיטה

במערכת אירופונית, הצמח גדל באוויר בעזרת תמיכה מלאכותית, ואינו מצריך אדמה או מצע אחר לתמיכה. גידול הצמח נעשה באוויר ובמים: שורשי הצמח תלויים באוויר בתוך מכל אטום, והם חשופים לרסיסי מים המועשרים בחומרים מזינים, אשר מותזים על הצמח בעזרת מכשירי ריסוס - זרבוביות ומייצרי ערפל.
חלקו העליון של הצמח מופרד מהשורשים ונמצא מעל לאזור הרטוב.
מערכת זו מאפשרת ליצור עבור הצמחים סביבה של גדילה מואצת בתנאים מבוקרים.
במערכות אירופוניות מסוימות, הצמח סופג את החומרים המזינים רק בכמות הדרושה לו, והשאריות נאספות בחזרה וממוחזרות על מנת לצמצם בצריכת מים וחומרים מזינים.
היסטוריה

ההופעה הראשונה של טכניקה אירופונית הייתה ב-1911, כאשר ולדימיר ארטסיחובסקי (צר') פרסם את המאמר "On Air Plant Cultures" (בתרגום חופשי: על תרביות צמחים באוויר), במגזין "Experienced Agronomy", בו הוא תיאר את השיטה שאותה יישם על מנת לחקור את הפיזיולוגיה של שורשי צמחים, בה הם הוזנו על ידי ריסוס חומרים שונים באוויר הסובב את הצמח. הוא עיצב את המערכות האירופוניות הראשונות והדגים את היתכנות השיטה בגידול ירקות.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, החוקר ב. ט. פ. ברקר (אנ') פיתח מערכת פרימיטיבית לגידול באוויר, בה השתמש לניסויי מעבדה על מנת לחקור את מבנה שורשי הצמחים. הוא דיווח שהשיטה האירופונית היא שיטה טבעית ופשוטה לגידול צמחים ללא שימוש באדמה. היעדר האדמה פתר קשיים רבים ואיפשר לקבל תוצאות ברורות יותר בקלות. שורשי הצמחים נתלו באוויר והגבעולים קובעו במקום בעזרת מבנה מלאכותי.
בשנת 1942, ו. קרטר (W. Carter) ביצע מחקר פורץ דרך בתחום, כשהשתמש בשיטה לגידול אננס. הוא תיאר אותה כטכניקה שימושית ויעילה בחקר שורשי צמחים, אשר מצמצמת באופן משמעותי את הפגיעות הפיזיות בצמחים, ואת ההפרעות המופיעות בעת הגידול - בהשוואה לשיטות גידול המשלבות שימוש באדמה, בחול, ואפילו במים מאווררים. יתרה מכך, השימוש בסביבה מבודדת ומבוקרת, בה ניתן לשלוט בזמני הריסוס ובאורכם, איפשר למדוד את החומרים המזינים שהצמח צרך לאורך זמן ובתנאים שונים.
בשנת 1944, גידול צמחים באמצעות שורשים תלויים בערפל המכיל חומרים מזינים, קידם את המחקר של קלוטז (L. J. Klotz) על מחלות של שורשי צמחי הדר ואבוקדו.
בשנת 1952, ויויאן וטרוול (M. C. Vyvyan, G. F. Trowell) תיארו שיטה לגידול עצים באמצעות גידול השורשים בסביבת ערפל בעזרת תמיסת הזנה.
בשנת 1957, פריץ וונט (F. W. Went) טבע לראשונה את השם Aeroponics (אירופוניקה), ביחס לניסויים שלו על גידול קפה ועגבניות, כך ששורשיהם תלוים באוויר במכולה אטומה, ומוזנים על ידי רסיסי מים עם חומרים מזינים, שהועברו לצמחין בעזרת מרססים.
עד שנת 1966, נעשה שימוש במערכות אירופוניות רק לצורך חקר המבנה של שורשי צמחים.
בשנת 1983, חברת GTi הציגה את המערכת האירופונית הראשונה במעגל סגור, שנמכרה בצורה מסחרית ובהיקף רחב. המערכת שווקה בתור "Genesis Rooting System". היא עוצבה כך שתוכל להתחבר לשקע חשמל ולברז מים על מנת ליצור אדי מים. פעולת המערכת נשלטה על ידי שבב מחשב, והיא נסמכה על חיישנים מסוגים שונים.
ב-1988, פיטרסון וקרוגר (Peterson and Krueger) טענו כי מערכות אירופוניות הן המערכות היעילות ביותר לגידול צמחים ללא אדמה, בהשוואה לשיטות גידול אחרות ללא אדמה.
במהלך שנות ה־90 של המאה ה-20 סוכנות החלל האמריקאית נאס"א ביצעה סדרת ניסויים באירופוניקה בחלל ועל כדור הארץ. במהלך הניסויים נבחנו תנאי הגידול הנדרשים לגידול צמחים ללא אדמה בתנאי כבידה שונים. התוצאות הצביעו על יעילות רבה בשימוש בשיטת הגידול בכל תנאי הכבידה שנבדקו.
סוגי אירופוניקה > לחץ נמוך

ברוב גינות האירופוניקה בלחץ נמוך, שורשי הצמחים תלויים מעל מכל המכיל תמיסת תזונה, או לצד צינור המחובר למאגר מים. תמיסות התזונה מסופקות דרך משאבות לחץ נמוך באמצעות זרבוביות או ממריצים אולטרסוניים, כך שתמיסה עודפת מטפטפת חזרה לתוך המכל. עם זאת, ככל שהצמחים מתבגרים, הם עשויים להתמודד עם אתגרים כמו חלקי שורש יבשים שמונעים קליטת תזונה מספקת.
בשל העלות, לסוגי יחידות אלו חסרות תכונות מתקדמות כגון טיהור תמיסת התזונה והסרת גורמים פתוגנים. הן מתאימות לגידול ביתי וחובבני, ולהדגמת עקרונות האירופוניקה.
סוגי אירופוניקה > לחץ גבוה

בגינות אירופוניקה בלחץ גבוה, ערפל נוצר על ידי משאבת לחץ גבוה (או משאבות). ובדרך כלל היא משמשת לגידולים בעלי ערך גבוה, מסחרי או מחקרי. השיטה כוללת טכנולוגיות לטיהור אוויר ומים, טיהור של תמיסות תזונה, פולימרים קלי משקל ומערכות שילוח בלחץ של חומרים מזינים.
סוגי אירופוניקה > מסחרי

מערכות אירופוניקה מסחריות כוללות ציוד חומרה בעל מתח גבוה ומערכות ביולוגיות. מטריקס המערכות הביולוגיות כולל שיפורים להארכת חיי הצמח והבשלתו.
מערכות מורכבות יותר מכילות רכיבי חומרה כגון מערכת שליטה במי שפכים, פונקציות עמידות כנגד פתוגנים, תזמון מדויק והפעלת לחץ על תמיסת התזונה, חיישני חימום וקירור, שליטה תרמית על התמיסה, מערך שטף פוטונים, סינון אופטי, תכונות תחזוקה מופחתות לחיסכון בעבודה, תכונות ארגונומיות ואמינות לטווח ארוך. מערכות מסחריות מתקדמות כוללות גם מערך לאיסוף נתונים, מעקב, משוב אנליטי, וחיבור אינטרנטי למערכות משניות שונות.
מערכות אירופוניקה מסחריות, משמשות לגידול ירקות במקרים שבהם מחזורי יבול רבים מתבצעים באופן מסחרי מתמשך ומבטיחים תמורה כספית גבוהה.
מרכיבים במערכות אירופוניות

מאחר שהמערכת סגורה, על המגדל לספק את כל החומרים המזינים והמים לצמח, בכמויות מפוקחות.
מרכיבים במערכות אירופוניות > המים במערכת

מאחר שהמערכת מבודדת מהעולם החיצון, המים הם אמצעי ההזנה היחיד שלהם. על המים להיות בעלי מוליכות חשמלית נמוכה (על כן הם בעלי אחוז מלחים נמוך), בעלי PH נמוך, ולהיות טהורים מזיהומים ביולוגיים, על מנת לשמור על הצמחים מזיהומים ומחלות.
לרוב מים ממקורות חיצוניים (מיי גשם) יהיו חשופים לזיהומים, על כן עדיפים מים ממקור מבודד (כגון בארות עמוקים), או מים אשר עברו סינון לפני השימוש.
מרכיבים במערכות אירופוניות > חומרים מזינים

החומרים העיקריים לשימוש מסחרי הנדרשים לרוב היבולים הם אמוניה, אמוניום חנקתי, זרחן, אשלגן, סידן, מגנזיום, נתרן, ברזל, אבץ ובור.
מרכיבים במערכות אירופוניות > חומר צמחי

כדי שהמערכת תהיה מבודדת וסטרילית, נהוג להשתמש בצמחים שגדלו בתנאי מעבדה, ולא בטבע. יש להקפיד על כך שלא יכנסו לסביבה צמחים הנושאים מחלות, מאחר שבמערכת הסגורה הן יתפשטו ביתר קלות לכל הצמחים שבתוכה. נוסף על כך, על מנת לאפשר הסתגלות הצמחים לסביבה האירופונית יש להכניסם בגיל ובגודל מסוים. הם חייבים להיות בוגרים דיים כדי לשרוד את התהליך, אבל מצד שני לא גדולים מדי, כדי שלא יגוועו עד שהשורשים יצליחו לקלוט מספיק חומרים המזינים.