stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מועדון קרסנודאר במפעלים האירופיים
סטטיסטיקה > נתונים כלליים

| טורניר | משחקים | ניצחון | שוויונות | תבוסות | שערי זכות | שערי חובה | הישגי שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ליגת האלופות | 12 | 4 | 2 | 6 | 14 | 21 | שלב הבתים |
| הליגה האירופית | 61 | 28 | 12 | 19 | 96 | 73 | שמינית גמר |
| סך הכל | 73 | 32 | 13 | 23 | 110 | 95 |  |
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקה באתר www.bombarder.narod.ru
↑  דירוג המועדונים של אופ"א
↑  העפילה לשלב הבא בעקבות יתרון שערי חוץ
| כדורגל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד כדורגל רוסי • הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל • ליגת הכדורגל הלאומית • התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות • מבנה מערך הליגות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • הליגה הראשונה • הליגה השנייה • הליגה החובבנית • הליגה האזורית |  |
| תחרויות ליגה נוספות | ליגת הנוער • ליגת הצעירים • ליגת הנשים • ליגת הנערות בכדורגל |  |
| תחרויות גביע | הגביע הלאומי • הסופר קאפ •  הגביע בכדורגל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (היסטוריה) • הנבחרת הצעירה • עד גיל 19 • עד גיל 17 • נבחרת רוסיה בכדורגל נשים |  |
| תחרויות עבר | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע הליגה הרוסית • גביע ליגת הכדורגל המקצוענית • גביע ליגת הכדורגל הלאומית |  |
| משחקי דרבי מרכזיים | דרבי ערי הבירה (זניט-ספרטק • זניט-צסק"א • זניט-לוקומוטיב) • זניט-קרסנודאר • הדרבי של מוסקבה (הדרבי הוותיק • ספרטק-צסק"א • לוקומוטיב-ספרטק) • דרבי המזרח הרחוק • הדרבי של סנקט פטרבורג • הדרבי של קרסנודאר • הדרבי של רוסטוב |  |
| רוסיה במפעלים האירופיים | אלניה • אנז'י • דינמו • זניט • טורפדו • לוקומוטיב • ספרטק • צסק"א • רובין • קרסנודאר • רוטור • רוסטוב |  |
| ראו גם | כדורגל נשים ברוסיה |  |
מועדון רומא

| --- | --- |

 תחום:  השכלה גבוהה 
 מדינה:  שווייץ 
 מטה הארגון:  וינטרטור 
 מייסדים:  Aurelio Peccei 
 חברים:  100 
 יושב ראש:  Mamphela Ramphele 
 תקופת הפעילות:  7 באפריל 1968 – הווה (56 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (14 באוקטובר 1973) 
 www.clubofrome.org
 
מועדון רומא (באנגלית: Club of Rome) הוא ארגון ללא מטרות רווח המורכב מאינטלקטואלים ומנהיגים עסקיים, שמטרתו לדון בנושאים גלובליים דחופים. המועדון נוסד בשנת 1968 באקדמיה דל לינצ'י ברומא, איטליה. כיום חברים בו מאה חברים נבחרים, הכוללים ראשי מדינות וממשלות לשעבר, מנהלים בארגוני האומות המאוחדות, פוליטיקאים ובכירים בממשלה, דיפלומטים, מדענים, כלכלנים ומנהיגים עסקיים מכל רחבי העולם. המועדון עורר תשומת לב ציבורית רבה בשנת 1972 עם פרסום הדו"ח הראשון למועדון, "גבולות לצמיחה". מאז 1 ביולי 2008, המטה של המועדון נמצא בווינטרטור, שווייץ עם משרד בבריסל, בלגיה.
היסטוריה

בשנת 1965, התעשיין האיטלקי אורליו פצ'י נשא נאום על השינויים הדרמטיים במדע ובטכנולוגיה בעולם. הנאום עורר עניין אצל אלכסנדר קינג, מדען בריטי שכיהן כמנהל כללי לענייני מדע ב-OECD. השניים החליטו להיפגש ולדון באפשרות להקים קבוצה שתעסוק בבעיות גלובליות. פצ'י וקינג חלקו דאגה עמוקה לגבי היכולת של הפיתוח והקידמה הטכנולוגית לפתור את בעיות העולם.
באפריל 1968, פצ'י וקינג כינסו קבוצה בינלאומית קטנה של אנשים מתחומי האקדמיה, החברה האזרחית, הדיפלומטיה והתעשייה בוילה פארנזינה ברומא. המסמך המכונן של הפגישה היה "מסגרת ניסיונית לתכנון מערכתי בקנה מידה עולמי" מאת יועץ ה-OECD האוסטרי, אריך יאנטש. הפגישה תוארה ככישלון מוחלט, אך הובילה להקמת מועדון רומא, שנקרא על שם העיר שבה התקיים המפגש הראשון.
היסטוריה > הצעדים הראשונים

רעיון מרכזי בהקמת המועדון היה רעיונו של פצ'י על "הבעייתיות", אשר גרס כי בעיות כמו הידרדרות סביבתית, עוני ובריאות לקויה קשורות זו בזו ואי אפשר לפותרן בנפרד. באוקטובר 1968, ה-OECD ערך סימפוזיון בבלאג'ו שבו הצטרפו חברים חדשים למועדון, והצהרת בלאג'ו חתמה על הצורך בתיאום גלובלי להתמודדות עם בעיות גלובליות.
ב-1970, החזון של פצ'י הוצג במסמך שנכתב על ידי חסן אוזבקהן, אריך יאנטש ואלכסנדר כריסטאקיס. המסמך, שכותרתו "המצוקה של האנושות: חיפוש אחר תגובות מובנות למורכבויות ואי-ודאויות גוברות ברחבי העולם: הצעה", שימש כמפת הדרך לפרויקט "גבולות לצמיחה".
היסטוריה > גבולות לצמיחה

הדו"ח הראשון למועדון רומא, "גבולות לצמיחה", פורסם בשנת 1972 והצביע על כך שצמיחה כלכלית בלתי מוגבלת אינה אפשרית עקב דלדול משאבים. הדו"ח הפך לרב מכר עולמי ועורר מודעות לנושא. הדו"ח טען שצמיחה כלכלית בלתי מוגבלת תוביל לקריסת המערכת הגלובלית באמצע המאה ה-21. המשבר האנרגטי של 1973 הגביר את המודעות הציבורית לנושא זה.
עם זאת, "גבולות לצמיחה" עורר ביקורות נרחבות מצד כלכלנים ומדענים שטענו כי המודלים והתחזיות של הדו"ח פשטניים ולא מדויקים. הכלכלן רוברט סולו, זוכה פרס נובל לכלכלה, ביקר את הדו"ח בטענה שהתחזיות שלו היו "פשטניות" ושיטות המחקר היו בלתי מוסמכות.
היסטוריה > שלבים נוספים

אף לפני פרסום הדו"ח "גבולות לצמיחה", החלו אדוארד פסטל ומיחאלו מסרוביץ' מאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב לעבוד על מודל מורכב יותר, הכולל עשרה אזורים בעולם ו-200,000 משוואות. המחקר זכה לתמיכה מלאה של המועדון ופורסם כ"דו"ח השני" של המועדון בשנת 1974 תחת הכותרת "האנושות בנקודת המפנה". הדו"ח השני הציג תחזית אופטימית יותר לעתיד הסביבה והצביע על כך שרבים מהגורמים הקשורים בבעיות הסביבתיות ניתנים לשליטה אנושית.
ב-1991, המועדון פרסם את "המהפכה הגלובלית הראשונה", שבו ניתחו את בעיות האנושות תחת המונח "הבעייתיות". הדו"ח טען כי ההיסטוריה של האחדות החברתית או הפוליטית הונעה פעמים רבות על ידי אויבים משותפים וכי יש למצוא אויבים חדשים כדי לאחד את האנושות. בין האויבים החדשים שמנה הדו"ח היו זיהום, התחממות גלובלית, מחסור במים ורעב.
היסטוריה > פעילות נוכחית

נכון לשנת 2023, למועדון רומא היו 54 דו"חות רשמיים. הדו"חות האחרונים, שפורסמו בשנת 2022, כוללים את "כדור הארץ לכולם - מדריך הישרדות לאנושות" ו"גבולות ומעבר: 50 שנים מ'גבולות לצמיחה', מה למדנו ומה הלאה?". המועדון ממשיך לפעול ולתמוך במיזמים ובמחקרים שמטרתם להתמודד עם האתגרים הגלובליים של המאה ה-21.
ב-14 במרץ 2019, מועדון רומא פרסם הצהרה רשמית לתמיכה בגרטה טונברי ובשביתות בית הספר למען האקלים, וקורא לממשלות ברחבי העולם להגיב לקריאה זו לפעולה ולצמצם את פליטת הפחמן העולמית.
מבנה הארגון

למועדון רומא יש מבנה ארגוני מורכב הכולל חברים מלאים המשתתפים בפעילויות המחקר והפרויקטים, תורמים לקבלת ההחלטות באספה הכללית השנתית של המועדון. 12 מחברי המועדון נבחרים לוועד המנהל, שמתווה את הכיוון הכללי והאג'נדה של המועדון. המזכיר הכללי ממונה על ידי הוועד המנהל ואחראי על הניהול היומיומי של המועדון. בנוסף לחברים המלאים, ישנם גם חברים שותפים, שמשתתפים במחקרים ובפרויקטים, אך אינם מצביעים באספה הכללית.
למועדון רומא יש אגודות לאומיות ב-35 מדינות וטריטוריות. משימת האגודות הלאומיות היא להפיץ את הרעיונות והחזון של המועדון במדינותיהן, להציע פתרונות ולפעול למען כלכלה בת קיימא וצודקת בארצן. האגודות הלאומיות תומכות במזכירות הבינלאומית של המועדון בארגון אירועים, כגון האספה הכללית השנתית.
למועדון רומא יש חמישה מרכזי השפעה המיועדים לקדם פתרונות משותפים לאתגרים גלובליים. המרכזים כוללים את המרכז להולדת ציוויליזציות חדשות, המרכז לחירום פלנטרי, המרכז לשינוי הכלכלה, המרכז לחשיבה מחודשת על מימון והמרכז למנהיגות נוער ודיאלוג בין-דורי.
ביקורות

המועדון ספג ביקורות נרחבות מאז שנות ה-70. מבקריו טענו כי המודלים והתחזיות שלו פשטניים ולא מדויקים כולל הכלכלן רוברט סולו זוכה פרס נובל לכלכלה. בשנת 2016 המועדון זכה ל"ביקורת רצינית" לאחר שקידם את הרעיון של מדיניות הילד היחיד למדינות מתועשות, בחוברת שלו שכותרתה "להמציא מחדש את השגשוג".
לצד הביקורות, המועדון זכה גם לתמיכה משמעותית. הנשיא האמריקני ג'ימי קרטר הזמין דוח גלובלי בשנת 1980 שהגיע למסקנות דומות לאלו של מועדון רומא. מחקרים נוספים לאורך השנים תמכו ברעיונות המרכזיים של המועדון.
הערות שוליים

↑  "The First Global Revolution". The Green Agenda. 19 בנובמבר 2005. נבדק ב-6 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  History, Club of Rome (באנגלית בריטית)
1 2 3  Schmelzer, Matthias (2017). "'Born in the corridors of the OECD': the forgotten origins of the Club of Rome, transnational networks, and the 1970s in global history". Journal of Global History (באנגלית). 12 (1): 26–48. doi:10.1017/S1740022816000322. ISSN 1740-0228.
↑  "History: 1968". Club of Rome. נבדק ב-29 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The Predicament of Mankind" (PDF). 1970. אורכב מ-המקור (PDF) ב-3 בפברואר 2014. נבדק ב-13 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Simmons, Matthew R. (באוקטובר 2000). "Revisiting The Limits to Growth: Could the Club of Rome Have Been Correct After All?" (PDF). Mud City Press. נבדק ב-29 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mesarovic, Mihajlo; Pestel, Eduard (1975). Mankind at the Turning Point. Hutchinson. ISBN 0-09-123471-9.
↑  "Mankind at the Turning Point by Mihajlo Mesarovic and Eduard Pestel". IEEE Transactions on Systems, Man, and Cybernetics. Haverford, PA: 73–74. בינואר 1977. doi:10.1109/TSMC.1977.4309596. נבדק ב-13 באוגוסט 2019. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The First Global Revolution (Club of Rome) 1993 Edition". Scribd. 17 במרץ 2008. אורכב מ-המקור ב-26 באוקטובר 2012. נבדק ב-6 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reports". Club of Rome. נבדק ב-5 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alao, Sadikou Ayo (14 במרץ 2019). "Statement in support of global student climate protests" (PDF). Winterthur, Switzerland: Club of Rome. אורכב מ-המקור (PDF) ב-24 במרץ 2019. נבדק ב-18 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clement, Douglas (1 בספטמבר 2002). "Interview with Robert Solow". Federal Reserve Bank of Minneapolis. אורכב מ-המקור ב-2019-11-16. נבדק ב-29 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Having fewer children: A solution for climate change?". Deutsche Welle. 14 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pierre, Andrew J. (Spring 1981). "Capsule Review - The Global 2000 Report to the President. Vol. I: Entering the Twenty-First Century. Vol. II: The Technical Report". Foreign Affairs". Foreign Affairs. 59 (Spring 1981).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259985505171  BnF: cb118719256 (data)  GND: 1020953-0  ISNI: 0000 0001 1939 8336  LCCN: n50063320  NDL: 00280998  NKC: xx0098314  SUDOC: 026478129  VIAF: 128935133   WorldCat (עם VIAF): 128935133
מוזיקה יהודית דתית

חגיגות הלוויים בעת בניית בית המקדש השני. ציור משנת 1896
מוזיקה יהודית דתית היא התופעה ההיסטורית של יצירה מוזיקלית למטרות דתיות וביצועה בקרב יהודים מאמינים מהתקופה המקראית ועד ימינו, בארץ ישראל ובתפוצות. מוזיקה זו נוצרה ויועדה בעיקרה לבתי המקדש, בתי הכנסת, לטקסים ואירועים דתיים. זאת להבדיל ממוזיקה יהודית שהוגדרה על ידי קורט זאקס כ-"מוזיקה שנוצרת על ידי יהודים, עבור יהודים, וכיהודים".
היסטוריה > בתנ"ך

כבר במקרא ישנה התייחסות רבה לכלי נגינה בטקסים דתיים. לאחר קריעת ים סוף, יצאה מרים הנביאה בשירה, יחד עם הנשים בליווי תופים ובמחולות. בספר תהלים יש אזכורים רבים לשימוש בכלי נגינה בקריאת המזמורים. מוזכרים בו כינורות, נבלים, שופרות, חצוצרות ותופים; וכלים נוספים שנקראים נחילות, שמינית, גיתית, עלמות ומחלת/מחול. המזמור האחרון בספר תהלים מעודד ניגון במגוון כלים בעת שירת שבחי האל:
הַלְלוּהוּ בְּתֵקַע שׁוֹפָר / הַלְלוּהוּ בְּנֵבֶל וְכִנּוֹר
הַלְלוּהוּ בְתֹף וּמָחוֹל / הַלְלוּהוּ בְּמִנִּים וְעוּגָב
הַלְלוּהוּ בְצִלְצְלֵי שָׁמַע / הַלְלוּהוּ בְּצִלְצְלֵי תְרוּעָה
במזמור שנכתב לאחר חורבן הבית הראשון מתוארת דילמה דתית ורגשית איך אפשר להמשיך לשיר בגלות, על אדמת נכר, את שירי בית המקדש:
עַל נַהֲרוֹת בָּבֶל / שָׁם יָשַׁבְנוּ גַּם־בָּכִינוּ / בְּזׇכְרֵנוּ אֶת־צִיּוֹן
עַל־עֲרָבִים בְּתוֹכָהּ / תָּלִינוּ כִּנֹּרוֹתֵינוּ
כִּי שָׁם שְׁאֵלוּנוּ שׁוֹבֵינוּ דִּבְרֵי־שִׁיר / וְתוֹלָלֵינוּ שִׂמְחָה / שִׁירוּ לָנוּ מִשִּׁיר צִיּוֹן
אֵיךְ נָשִׁיר אֶת־שִׁיר־יְהֹוָה / עַל אַדְמַת נֵכָר?
היסטוריה > במשנה

גם במשנה מוזכרים טקסים שלוו במוזיקה דתית בימי הבית השני, כגון חליל בטקס הבאת הביכורים וכינורות, נבלים, מצלתיים וחצוצרות בשמחת בית השואבה. במסכת תמיד מסופר שאת הצלצל והחליל היה ניתן לשמוע מירושלים ועד יריחו.
בימי המשנה מוזיקה נוגה בקינות הייתה חלק בלתי נפרד מכל הלוויה. זאת ניתן ללמוד מדברי רבי יהודה במשנה על חובת הבעל בקבורת אשתו: "אפילו עני שבישראל, לא יפחות משני חלילים ומקוננת" ומהאמירה שאספקת חליל למת היא "דבר האבד".
היסטוריה > לאחר החורבן

לאחר חורבן המקדש השני וביטול הסנהדרין נאסרה בהלכה היהודית השירה והמוזיקה בבתי משתה. ולכן המוזיקה היהודית מאז התרכזה בבתי הכנסת והייתה דתית בעיקרה. כמה מחכמי הראשונים אסרו כל מוזיקה שאינה לצורך דתי, וההלכה נפסקה כך גם בספר שולחן ערוך. אך כיום גם דתיים נוהגים לשמוע ולנגן גם לא למטרות דתיות.
במהלך המאות הראשונות לספירה שררה אחדות סגנונית בבתי הכנסת בקהילות היהודיות השונות במזרח התיכון. לחנים מורכבים לא היו מקובלים, ככל הנראה, ומנגינות התפילה התבססו על תבניות דקלום (קריאה קצבית בקול רם) פשוטות של אמירת תהילים ופרקי תפילה אחרים, שהוקראו על ידי שליח ציבור יחד עם הקהל במעין דיאלוג. למשל: הצבור אמר "נאוה תהילה", והחזן המשיך: "בפי ישרים..." שיטה זו עדיין נהוגה בימינו בקהילות תימניות. סגנון דומה של דקלום קיים גם במסורת של הכנסיות הקתוליות והאורתודוקסיות העתיקות ביותר, שככל הנראה קיבלו מהיהדות את כתבי הקודש יחד עם השלד המוזיקלי שנלווה אליהם.
בתקופת גאוני בבל במאה השישית, כשהחלו להתפתח הפיוטים – קטעי שירה דידקטיים ששולבו בקטעי התפילה הקיימים, ולפיוטים הוצמדו לחנים מיוחדים, התבסס מעמדו של שליח הציבור כחזן שנדרש לזמר את הלחנים בביצוע אמנותי הולם. הפיוטים אף נכתבו לרוב על ידי החזנים עצמם. אחד החזנים הראשונים, היה אלעזר הקליר שחי בארץ ישראל במאה השישית. התפתחות הפיוט והניגון לוותה בהתנגדות מצד רבנים, בין היתר כי הם נתפסו כשינוי מ"מטבע שטבעו חכמים". כך למשל פסק רב נחשון שחי בבבל במאה התשיעית: "ואין מכניסים לבית הכנסת חזן שיודע פיוט. ובית הכנסת שאומרים פיוט מעידין על עצמם שאינם תלמידי חכמים". גם בגרמניה בסוף המאה ה-12 מחה רבי יהודה החסיד על החזנים שחוזרים על הקטעים המיועדים לציבור: "חטא הוא, לפי שהן עושין כן כדי להשמיע קולם הנעים, ועוד שיש טורח ציבור שלא לצורך". למרות זאת התחבבו הפיוטים והנעימות על הקהל, ועם השנים הפכה מוזיקת בית הכנסת לאמנות המוזיקלית היחידה שנטמעה במורשת היהודית גם מחוץ לבית הכנסת בכלל מחזור החיים היהודי. הדרישות יצרו ביקוש לחזנים מוכשרים בבתי הכנסת, שהעלו את החזנות לדרגת אמנות אשר שכרה בצִדהּ.
טעמי המקרא

ככל הנראה המסורת העתיקה ביותר ששרדה במוזיקה היהודית הדתית היא מסורת טעמי המקרא. הטעמים הם סימנים מיוחדים המצורפים לטקסט המקראי (מעל כל מילה, מתחתיה או אחריה), ומנחים את הקורא בנגינת המילים, בצורת הגייתן ובחלוקת המשפט. מבחינה מסוימת טעמי המקרא הם סימני הפיסוק הקדומים של העברית, אך בנוסף, יש להם תפקיד מוזיקלי בולט. לכל טעם יש ניגון מסוים, המורכב מצירוף כמה תווים. הניגון מעשיר את הקריאה והופך אותה לנעימה יותר, ומקל על הזכירה.
המנגינות בטעמים שונות בין קהילות יהודיות, אך כמה מאפיינים שנמצאו במסורות רבות מעידות על מקור משותף. הלחנים עשויים להיות שונים גם בהתאם לספר או לקטע הנקרא, או לתקופת השנה. למשל, ישנם ניגונים המתאימים לקריאה בתורה וניגונים אחרים לקריאה בנביאים, וקיימים הבדלים ביניהם לבין חמש המגילות. גם לקריאות בימים מיוחדים יש מנגינות משלהם כגון לתשעה באב, פורים, ושלוש הרגלים.
פיוט

פיוט הוא שירה ליטורגית יהודית, המיועדת בדרך כלל לשירה או הקראה באירועים דתיים, לרוב בזמן התפילה בבית הכנסת. שורשי הפיוט מגיעים עד ימי התנאים, ומרביתם התחברו כאמור בימי הביניים. הפיוטים נכתבו בדרך כלל בעברית או ארמית, ורובם פועלים לפי סכמה פואטית כלשהי, כגון אקרוסטיכון לפי סדר האלפבית העברי או איות שם המחבר.
פיוטים מפורסמים הם אדון עולם, יגדל אלוהים חי, שיר הכבוד ומעוז צור.
לפיוטים יש מנגינות מסורתיות, אך הן משתנות מאוד בין העדות, ולקהילה בודדת עשויות להגיע לעשר מנגינות שונות לפיוטים ידועים.
זמירות

הזמירות הם טקסטים פיוטיים ששרים בעדות אשכנז במהלך סעודות שבת או אירועים אחרים כגון ברית מילה. בעדות ספרד שרים אותם גם בבית הכנסת לפני תחילת התפילה ולעיתים במהלכה. הזמירות מושרות בדרך כלל בשפה העברית או הארמית, אך לעיתים גם ביידיש או בלאדינו. ברובם חוברו הזמירות והפיוטים בין המאות ה-14 וה-17, אם כי פיוטים רבים חוברו גם לאחר מכן, ועד ימינו.
זמירות מפורסמות הן שלום עליכם, דרור יקרא, יה אכסוף ויה ריבון עלם.
מטרת הזמירות הוא להנעים את ארוחות השבת, לייחד אותן מארוחות בימי החול ולהזכיר על השולחן דברי תורה.
שירת הבקשות

שירת הבקשות הוא מנהג המתקיים בקרב בני עדות המזרח ויהדות צפון אפריקה, בו נוהגים לקום בשבת מאשמורת הבוקר ולשיר בצוותא אוסף פיוטים טרם תפילת שחרית של שבת, החל משבת פרשת בראשית לאורך חודשי החורף. שירי הבקשות הם אוסף פיוטי שירת הקודש שמקורה ביהדות ספרד, פיוטים המבטאים שבח לקב"ה, ערגה לארץ ישראל, פיוטי שבת, ועוד.
המנהג לשיר בקשות מקורו בספרד לפני הגירוש, אך עיקר התפשטותו התרחשה כנראה בחוגי המקובלים בצפת במאה ה-16. המנהג המשיך והתפתח בארץ ישראל עם עלייתם של בני עדות המזרח ויוצאי צפון אפריקה, ונהוג לקום עם עלות השחר בשבת בבית הכנסת עדס ובבית הכנסת מוסיוף בירושלים, וכן בבית הכנסת כארדי שבנתניה על ידי משפחת ג'רבי. אירוע שירת הבקשות בלילות שבתות החורף מתקיים בקרב קהילות שונות בארץ, זאת לצד מופעי שירה ופיוט המתקיימים בימי חול ברחבי הארץ.
שירת הקודש של ביתא ישראל

שירת הקודש של ביתא ישראל היא שירה דתית מסורתית בת מאות שנים, שפותחה בקרב קהילת ביתא ישראל, בחבש, והועברה מדור לדור. הרפרטואר של שירת הקודש כולל בעיקר תפילות, המהוות את היצירות המוזיקליות הייחודיות ביותר לקהילה, בהיותן חפות כמעט לחלוטין מהשפעת מסורות דתיות מטריטוריות סמוכות. שירת הקודש של ביתא ישראל מבוצעת עם מלודיה וחלק מן התפילות מלוות בנגינה על כלי הקשה וריקוד, מסורות שבטלו ביתר קהילות ישראל אחר חורבן בית המקדש.
מסורת שירת הקודש של הקהילה כמעט ונעלמה אחר עליית מרבית בני הקהילה לישראל ועם היטמעותם בתרבות המקומית.
ניגונים חסידיים

ניגונים חסידיים, היא סוגה מוזיקלית נוספת השייכת למוזיקה היהודית. המונח כולל ניגונים ושירים שהושרו בתנועת החסידות, בה יוחס למוזיקה תפקיד חשוב בעבודת השם, וכן שירים בסגנון זה שהולחנו כיום. בחצרות החסידיות קיים שימוש נרחב בניגונים אלו, החל בניגוני שבת המושרים בכל טיש חסידי, עבור דרך ההתוועדויות השונות בהן ממלאת השירה תפקיד מרכזי ועד ניגון ההכנה המושר בחצרות מסוימות כהכנה לשמיעת הדרשה שנושא האדמו"ר.
הניגונים החסידיים לעיתים קרובות מושרים ללא כל מילים. ישנם ניגונים איטיים ואקסטטיים הנקראים 'ניגוני דבקות', וכן ניגונים קצביים לביטויי שמחה. את הלחנים מחברים בעלי תפקיד בחצרות, ולעיתים האדמו"ר עצמו מלחין אותם.
חזנות

במאות האחרונות, במיוחד באירופה, עלה מעמדו של החזן בבית הכנסת לדרגת אמן המבצע לחנים מקוריים המהנים את קהל השומעים, ויוצר אווירה של קדושה הסוחפת את המתפללים לחוויה עמוקה ומרגשת. החזנות מוצאת את ביטויה המיוחד בשבתות ובחגים ובעיקר בימים הנוראים (ראש השנה ויום כיפור) בהם נוהרים ההמונים לבתי הכנסת.
מוזיקה יהודית דתית כיום

בעשורים האחרונים של המאה ה-20 נוספו כלי נגינה שונים לליווי התפילה, כגון גיטרות שהכניסו חזנים ליברליים שהושפעו מהמוזיקה העממית. חזנים ומנהיגים רפורמיים כמו דבי פרידמן הציגו מוזיקה חדשה בתפילה, הן בעברית והן באנגלית. הקהילה האורתודוקסית התרחקה במידת מה מהעסקה של חזנים מקצועיים כמובילים יחידים של התפילה (החזן והמלחין החרדי יוסלה רוזנבלט היה בין הידועים שבהם), ועודדה במקום זאת השתתפות פעילה של המתפללים. בהשפעת המסורת המוזיקלית של התנועה החסידית, הלחין הרב שלמה קרליבך מאות ניגונים לשימוש הן בתוך ומחוץ לבית הכנסת, וקהילות מכל הזרמים משתמשים במוזיקה שלו על מנת להעצים את חוויית התפילה.
במהלך המאה ה-20 פחת מספרם[דרוש מקור] של חובבי החזנות ובקרב הציבור הדתי והחרדי החליפה המוזיקה החסידית את מקומה של החזנות הקלאסית. בשנים האחרונות יש פריחה מחודשת לחזנות, ובכמה ערוצים דתיים, בהם "רדיו קול חי", מוקדשות לה תוכניות מיוחדות במתכונת "פרקי חזנות".
לקריאה נוספת

אמנון שלוח, המורשת המוזיקלית של קהילות ישראל, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1985.
עקיבא צימרמן, יצחק אלפסי, ברון יחד: מעולם החזנות והמוזיקה היהודית, תל אביב: הוצאת ארכיון החזנות המרכזי, 1988.
מאיר שמעון גשורי, הניגון והריקוד בחסידות: לכל דורותיה, למן התגלות רבי ישראל בעש"ט ויסוד החסידות עד היום, בתוך אנציקלופדיה של החסידות, תל אביב: הוצאת נצח, 1955-1959.
יעקב מזור, הניגון החסידי בפי החסידים (2 תקליטורים), בעריכת אדווין סרוסי, ירושלים: הוצאת המרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2009
מבחר מאמרים במדור 'מוזיקה ודת' בתוך קובץ המחקרים מוזיקה בישראל, עיונים – סדרת 'נושא' (2014), בעריכת מ' וולפה, ג' כ"ץ וט' פרילינג, הוצא' מכון בן-גוריון, אונ' בן-גוריון
הערות שוליים

↑  בנאום הפתיחה שנשא בקונגרס הבינלאומי הראשון למוזיקה יהודית שנערך בפריז בשנת 1957.
↑  שמות טו כ-כא
↑  תהלים לג ב, עא כב, נז ט, צב ד
↑  תהלים מז ו-ז
↑  שם צח ו
↑  תהילים ה א
↑  שם ו א, יב א
↑  שם ח א
↑  שם מו א, מח טו, סח כו
↑  שם נג א, פח א
↑  משנה ביכורים ג ג-ד
↑  משנה סוכה פרק ה
↑  משנה תמיד ג ח
↑  משנה, מסכת כתובות, פרק ד', משנה ד'
↑  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ו', משנה א'
↑  משנה סוטה ט יא, בבלי גיטין ז א
↑  רי"ף ברכות כא ב, רמב"ם משנה תורה, הלכות תעניות ה יד
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תקס סעיף ג
↑  שו"ת יחוה דעת חלק ו' (סימן לד)
↑  צורות שונות של קריאה כזו מתוארות בין היתר על ידי רבי עקיבא (המאה הראשונה לספירה) והאמורא רבא (המחצית הראשונה של המאה הרביעית) (S:סוכה לח ב, S:סוטה ל ב).
↑  ספר חסידים סי' רנ"א
↑  עזרא ברנע, החזנות הספרדית על סף המאה ה-כ"א, באתר "רננות": המכון למוזיקה יהודית.
↑  הרב מרדכי ברויאר, "טעמי המקרא בכ"א ספרים ובספרי אמ"ת", הוצאת מכללה ירושלים, תשמ"ב, פרק א' סעיף 1. כך לפחות במסורה הטברנית, זו שמקובלת כיום.
↑  ראו, מוזיקה יהודית
↑  במנהג זה רואים חוקרי תרבות אתיופיה סימוכין לגריסתה המסורתית של העדה כי מוצאה בקבוצת יהודים שגלו אחר חורבן בית ראשון למצרים ומשם לחבש. ראו, 'מורשת יהדות אתיופיה - קהילת ביתא ישראל באתיופיה ובישראל', משרד החינוך התרבות והספורט 2002, עמ' 8
↑  Ron Atar, The Function of Musical Instruments in  the Liturgy of the Ethiopians Jews, in Jews of Ethipia, The Birth of an Elite, Routledge, 2005, pg. 155
כינור על נהרות בבל, ציור מאת אדוארד בנדמן
חצוצרות נלקחות כשלל מהמקדש, תבליט על שער טיטוס
כינור וחצוצרות על מטבעות בר כוכבא
חסידים מנגנים בכינור
מודלי הערכת עלויות לפרויקטי תוכנה

מודלי הערכת עלויות לפרויקטי תוכנה הם מודלים להערכת עלות המשמשים לצורך הערכת עלות ניהול פרויקטים על ידי אלגוריתמים מתמטיים שונים, המיועדים לפרויקטי תוכנה, מודל זה עוזר למקבלי החלטות להבין בצורה הטובה ביותר את סיבוכיות עבודת התוכנה.
כאשר באים למדל עלויות פרויקט נבחנים היבטים שונים כגון: המאמץ הנדרש לסיום כל משימה, הזמן הנדרש לסיום כל משימה או העלות הכוללת של כל משימה.
מצבים העלולים להשפיע על עלות פרויקט תוכנה

מצב השוק- האם השוק, אשר הוא היעד של התוכנה יוכל להרשות לעצמו לרכוש את התוכנה?
חוסר ודאות לגבי הצלחת המוצר- כאשר מדובר על תוכנה חדשה בשוק איננו יכולים להגיד בוודאות מה תהיה הצלחת התוכנה.
מצב החברה- האם החברה במצב טוב והיא תוכל להרשות לעצמה להציב רף גבוה למחיר התוכנה או שמא היא מעוניינת למכור אותה כמה שיותר מהר והיא תתפשר על המחיר.
תנאי חוזה- החברה יכולה להשאיר לעצמה את זכויות הקוד, על מנת להשתמש בו למוצרים נוספים. תנאי זה מוריד את עלות המוצר.
טכניקות להערכת עלות פרויקט תוכנה

מודל הערכת עלות- מודלים מתמטיים שעוזרים למדל את עלות התוכנה.
הערכת מומחים- התבססות על ידע של מומחים על מנת להעריך את עלות המוצר.
אנלוגיה למוצרים קיימים- שימוש במידע קודם על מוצרים דומים להערכת העלות.
תמחור לניצחון- התפשרות על מחיר על מנת לזכות במכירת המוצר.
דוגמאות למודלי הערכת עלות פרויקט תוכנה

Cocomo_II
COCOMO
COSYSMO- קישור לערך בויקיאנגלית
WMFP- קישור לערך בויקיאנגלית
Function Points - קישור לערך בויקיאנגלית
Halstead Complexity Method - קישור לערך בויקיאנגלית
מוהמד מגאסובה

מוהמד מגאסובה (בצרפתית: Mohamed Magassouba; נולד ב-1 בינואר 1958 במאלי) הוא מאמן כדורגל מאלי המאמן את נבחרת מאלי.
קריירה כמאמן

בשנים 1997 ו-2000 אימן מגאסובה לתקופה קצרה את נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בין ספטמבר 2017 ליולי 2019 שימש כמאמן זמני בנבחרת מאלי, ובחודש אוקטובר 2019 מונה למאמן הנבחרת באופן קבוע.
הערות שוליים

↑  Mohamed Magassouba lands Mali role on permanent basis באתר BBC, ‏ 23 באוקטובר 2019 (באנגלית)
| נבחרת מאלי – גביע אפריקה לאומות 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 מונקורו •  2 המ. טראורה •  3 קונה •  4 א. היידארה •  5 קויאטה •  6 מ. היידארה •  7 דומבייה •  8 סמאסקו •  9 מארגה •  10 ק. קוליבאלי •   11 ל. קוליבאלי •  12 קויטה • 13 ואגה •  14 א. טראורה • 15 פופאנה • 16 דיארה • 17 סאקו • 18 דוקורה • 19 דז'נפו • 20 ניאנה • 21 א.נ. טראורה • 22 קייטה • 23 דיאבי • מאמן: מגאסובה |  1 מונקורו •  2 המ. טראורה •  3 קונה •  4 א. היידארה •  5 קויאטה •  6 מ. היידארה •  7 דומבייה •  8 סמאסקו •  9 מארגה •  10 ק. קוליבאלי •   11 ל. קוליבאלי •  12 קויטה • 13 ואגה •  14 א. טראורה • 15 פופאנה • 16 דיארה • 17 סאקו • 18 דוקורה • 19 דז'נפו • 20 ניאנה • 21 א.נ. טראורה • 22 קייטה • 23 דיאבי • מאמן: מגאסובה | מאלי |
| נבחרת מאלי – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 מונקורו •  2 המ. טראורה •  3 ש. טראורה •  4 א. היידארה •  5 קויאטה •  6 מ. היידארה •  7 דומבייה •  8 סמאסקו •  9 טורה •  10 ק. קוליבאלי •   11 ל. קוליבאלי •  12 סיסאקו • 13 ס. קוליבאלי •  14 א. טראורה • 15 פופאנה • 16 דיארה • 17 סאקו • 18 קונה • 19 ג'נפו • 20 ביסומה • 21 א.נ. טראורה • 22 דיאוורה • 23 דיאנג • 24 סמאקה • 25 סינאיוקו • 26 קמארה • 27 קואמה • 28 הא. טראורה • מאמן: מגאסובה |  1 מונקורו •  2 המ. טראורה •  3 ש. טראורה •  4 א. היידארה •  5 קויאטה •  6 מ. היידארה •  7 דומבייה •  8 סמאסקו •  9 טורה •  10 ק. קוליבאלי •   11 ל. קוליבאלי •  12 סיסאקו • 13 ס. קוליבאלי •  14 א. טראורה • 15 פופאנה • 16 דיארה • 17 סאקו • 18 קונה • 19 ג'נפו • 20 ביסומה • 21 א.נ. טראורה • 22 דיאוורה • 23 דיאנג • 24 סמאקה • 25 סינאיוקו • 26 קמארה • 27 קואמה • 28 הא. טראורה • מאמן: מגאסובה | מאלי |