stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביגדור מירקין
חייו

אביגדור מירקין, בן יוסף והלן, נולד בעיר יקטרינוסלב ברוסיה, והיגר עם משפחתו לצרפת בעקבות מהפכת אוקטובר. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר התיכון "פסטר" בניי-סיר-סן, למד משפטים בסורבון והוסמך כעורך דין. מירקין שירת כקצין מילואים בצבא צרפת ולאחר מכן עבד כעורך דין, עבר לבריטניה בה עבר בהצלחה מבחנים בריטיים לעריכת דין והתקבל כבריסטר (עורך דין) בלונדון.
בשנות ה-30 היה מירקין פעיל במחלקה להכשרה הגנתית של בית"ר בפריז וביחד עם שלמה ויגודסקי ניהל מחנות אימוני שדה ונשק. בשנת 1932 הוא היה סגנו של ירמיהו הלפרן בקורס מדריכים של בית"ר ליד ריגה בלטביה. בקורס זה אימן מירקין את החניכים בספורט מגן.
בסוף שנת 1937 עלה לארץ ישראל, התיישב בחיפה וכסגן מנהל של פיק"א ניהל את מושבות הברון בגליל ובשומרון. 1938 עזר בהקמת מעין צבי ובהמשך בשנת 1939 סייע  להקמת היישובים נווה ים, כפר גליקסון ולקבוצת עבודה של בית"ר להתיישב בתל צור.
בשנת 1940 התגייס לצבא צרפת  בלשכת הגיוס בסוריה בדרגת לוטננט במילואים, ולחם במטה הראשי קרוב לפרת עד ששוחרר משירות ביולי 1940. הצטרף באוקטובר אותה השנה לכוחות צרפת החופשית בפלשתינה וצורף לגדוד ראשון של נחתים. בינואר 1941 נלחם בברדיה, ביר חכים, טוברוק שבלוב והגיע לדרגת קפטן, נפצע ב-17 ביוני אותה השנה קרוב לדמשק.
בינואר 1942 לחם עם הגדוד השני של צרפת החופשית ומאפריל הצטרף כראש המטה המרכזי למערכה במדבר המערבי ובאוקטובר השתתף באל-עלמיין. במהלך 1943 הוזכר בדיווחים מתוניסיה של המטה הראשי של הגדוד הראשון בצרפת החופשית תחת פיקודו של גנרל ברוסט.
ב-1944 נלחם באיטליה כקצין מבצעים באותו הגדוד. בפלישה לצרפת דרך פרובאנס היה מפקד גדוד, ובכיבוש העיר טולון ב-23 באוגוסט הכניע עם שני משוריינים בלבד, כ-800 לוחמים גרמנים, מהם 17 קצינים. אחר-כך התמנה לתפקיד ראש מטה החטיבה הרביעית בצבא צרפת החופשי. ב-20 בנובמבר 1944 ביום בו נהרג הגנרל ברוסט נפצע מירקין מרסיסי מוקש, וב-24 לחודש כאשר הוביל מתקפה על גרוסמני במזרח צרפת הוא נהרג מפגיעת כדור בראשו. נקבר בבית הקברות הצבאי הלאומי ברוז'מון על יד העיר בלפור, ליד הגנרל דיגו ברוסה.
מירקין זכה בעיטורים: חבר לגיון הכבוד, מסדר השחרור (לאחר מותו ב-7 ביולי 1945), צלב המלחמה 39/45, מסדר ההתנגדות של לוחמי המחתרת, מדליה קולוניאלית, מדליית השירות ההתנדבותי של צרפת החופשית, אות ההצטיינות הסורי וצלב השירות המצוין מטעם ארצות הברית.
הנצחה

במוזיאון "החייל היהודי" שבאתר "יד לשריון" בלטרון, מייצג קומנדנט (סגן-אלוף) ויקטור מירקין את 35,000 הלוחמים היהודיים שלחמו בצרפת נגד גרמניה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1957, בעזרת כספים שתרמה פיק"א, הוצע להקים בפרדס חנה גן להנצחת זכרו, ולשם כך הוקצה גן ציבורי ברחוב הדקלים ביישוב.
בשנת 2007 שופץ הגן בעזרת תרומות ממשפחת איתין ומחברת קוקה-קולה, ובעזרת תנועת מעגלים, ושם הגן הוסב ל"גן איתין". בהסכמה עם בנו של ויקטור, דן מירקין, נקראת הכיכר מול הכניסה המזרחית לתחנת הרכבת קיסריה - פרדס חנה על שם מירקין.
הערות שוליים

↑  המפקד וויקטור מירקין, המשקיף, 8 במרץ 1945
↑  ספר בית"ר, הוועד להוצאת ספר בית״ר, 1969, עמודים 158-162
↑  דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, כרך 2, 1965, עמוד 176
↑  בפיק"א, דבר, 2 בדצמבר 1937
↑  אזכרה למפקד אביגדור מירקין, דבר, 6 בדצמבר 1945
↑  יעקב שביט, מרוב למדינה: התנועה הרוויזיוניסטית : התוכנית ההתיישבותית והרעיון החברתי, 1925-1935, 1978, עמוד 286
↑  הקצין א. מירקין, נציב בית"ר בצרפת, נפל בגיבורים, המשקיף, 23 בינואר 1945
↑  טעם החיים זה מאתר מושבה חופשית דברים שקורים בפרדס-חנה כרכור
↑  יאיר מדוצקי, הסיפור העצוב של גן מירקין, מערכת גפן, 25.06.2009 (ארכיון האינטרנט)
↑  דן מירקין, חנוכת כיכר מירקין, מערכת גפן 02.07.2009 (ארכיון האינטרנט)
כיכר ויקטור מירקין בתחנת הרכבת קיסריה - פרדס חנה
סוס משוגע

.
| --- | --- |

רישום מ-1934 המציג את דיוקנו של סוס משוגע. צויר בידי מיסיונר מורמוני לאחר ראיון שערך עם אחותו של סוס משוגע. האחות אישרה כי הציור מציג דיוקן מדויק, וזהו הדיוקן היחיד של סוס משוגע שיש ביטחון גבוה באמינותו.
 לידה:  1840? דקוטה הדרומית, ארצות הברית 
 נהרג:  5 בספטמבר 1877 (בגיל 37 בערך) פורט רובינזון, ארצות הברית 
 מדינה:  אוגללה 
 
סוס משוגע (באנגלית: Crazy Horse - קרייזי הורס; בלקוטה: Tȟašúŋke Witkó, תעתיק: טְכאשונקֶה וויטקו, פירוש מילולי: "סוסו-משוגע" או "סוסו-מלא-חיים"; נולד בשם Čháŋ Óhaŋ, שמשמעותו "בין העצים"; 1840 לערך - 5 בספטמבר 1877) היה מצביא אינדיאני מבני אוגללה לקוטה (Oglala Lakota), תת-שבט של בני הלקוטה, סעיף של שבט הסו. הוא הנהיג כוחות צבא אינדיאניים במלחמתם כנגד שלטונות ארצות הברית, לנוכח הפלישה לטריטוריות אינדיאניות וההתערבות באורח חייהם של בני הלקוטה. בין היתר הוביל את כוחותיו לניצחון צבאי בקרב ליטל ביגהורן ביוני 1876.
במאי 1877 כוחותיו נכנעו לכוחות אמריקאיים בפיקודו של הגנרל ג'ורג' קרוק (אנ'). בספטמבר 1877 נעצר בפורט רובינסון (בנברסקה של היום) בטענה שהפר את תנאי הכניעה, נפצע אנושות במאבק עם אחד השומרים, ומת מפצעיו.
דמותו של סוס משוגע נחרתה בתודעה ובזיכרון הכללי, והוא נמנה עם הדמויות האינדיאניות המוכרות והסמליות ביותר.
שבט הסו מקים בעשרות השנים האחרונות את אנדרטת סוס משוגע (אנ'), אנדרטת ענק, שצפויה להיות אחת הגדולות בעולם. האנדרטה היא במימון פרטי ומוקמת בגבעות השחורות שבדקוטה הדרומית.
הערות שוליים

History Detectives (2009). PBS.org
↑  History Detectives (2009). PBS.org
↑  Aleksa Vučković, Monument to hero Crazy Horse is taking shape after 70 years, www.ancient-origins.net, ‏20 בספטמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347000305171  BIBSYS: 99056611  BnF: cb12194518w (data)  GND: 118522671  ISNI: 0000 0001 2280 4809  LCCN: n79105934  LNB: 000190679  NARA: 10581001  NKC: jx20060208002  SNAC: w6bg2s4t  SUDOC: 030552605  VcBA: 495/82192  VIAF: 57406050   WorldCat (עם VIAF): 57406050 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יד לבנים (קריית גת)

| --- | --- |

בית יד לבנים קריית גת
 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה
 שימוש:  אתר הנצחה רשמי לחללי כוחות הביטחון בני קריית גת
 מיקום:   קריית גת
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  עיריית קריית גת
 מייסדים:  החברה הכלכלית לקריית גת
 מפעיל:  מתנ"ס קריית גת
 נגישות:  המבנה מונגש כחוק
 מנהל:  שושי ברבי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2023
 תאריך פתיחה רשמי:  2023 
 אדריכל:  דן ישראלביץ
 
 קואורדינטות:  31°36′31″N 34°46′21″E﻿ / ﻿31.608510350318°N 34.772403790266°E﻿ / 31.608510350318; 34.772403790266
  (למפת השפלה מוגדלת) יד לבנים(למפת השפלה רגילה) יד לבנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לבנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לבנים
 
בית יד לבנים קריית גת הוא מבנה ציבור הנמצא בכיכר פ"ז בקריית גת המשמש את ארגון יד לבנים בעיר. המבנה נחנך בשנת 2023, ומשמש אנדרטה ויד זיכרון לחללי מערכות ישראל בני העיר וסביבתה. המקום משמש להנצחת החללים, לטקסי זיכרון ולאירועים חברתיים למשפחות ולאורחים.
אדריכלות

הבניין תוכנן על ידי האדריכל דן ישראלביץ, ממשרד ישראלביץ אדריכלות, עיצובו החיצוני של המבנה כולל חלקים עקומים ו"נוטים ליפול" המסמלים את השבר שבעקבות האובדן, בכניסה למבנה מוצבת פרגולת ברזל המעוצבת בצורת מגן דוד שצורתו משתנה ומתעוותת במהלך היום, מה שנועד לסמל את השבר וגם את הזיכרון המשתנה עם השנים.
מצידו הימני המבנה מוקף בתעלת מים, המסמלת את החיים הממשיכים.
המבנה כולל חלל הנצחה מרכזי ובו מוצבים לוחות הנצחה לכל חללי צה"ל וכוחות הביטחון תושבי קריית גת וסביבתה, כל לוח כולל את תמונתו שמו ותאריך נפילתו, בנוסף קיים במבנה חלל הנצחה לחללי מבצע חיסול, בנוסף, מוצבות במבנה תערוכות מתחלפות של יצירות אומנות, וקיים בו אודיטורים בו מתקיימים טקסי זיכרון (למשל, ביום הזיכרון לחללי צה"ל), והרצאות שונות.
מיקום המבנה

המבנה שוכן בכיכר פ"ז בקריית גת, שסביבה שוכנים משרדי העירייה, התחנה המרכזית, הספרייה העירונית, קניון לב העיר, והמרכז המסחרי הוותיק. (שמה של הכיכר מנציח את זכרם של 89 הנופלים במבצע חיסול לוחמי פלוגה ג' ("הפלוגה הדתית") בחטיבת אלכסנדרוני שנפלו בקרב בכיס פאלוג'ה באזור שבו שוכנת כיום העיר קריית גת).
מיקומו של המבנה נקבע בצמוד לספרייה העירונית, זאת על מנת להזמין את תושבי העיר ותלמידיה לבקר במבנה.
פעילות

בשנת 2017 הונחה אבן הפינה למבנה, על ידי החברה הכלכלית לקריית גת, והוא נחנך בשנת 2023,
המבנה בבעלותה של עיריית קריית גת, ומופעל על ידה, בשיתוף עם המתנ"ס העירוני, ומנוהל על ידי שושי ברבי.
בשנים 2023 ו-2024 הקצתה העירייה 100,000 ש"ח מתקציבה השנתי להפעלת בית יד לבנים בעיר.
ראו גם

עיריית קריית גת
יד לבנים
אנדרטת פ"ז
בית העלמין הצבאי בקריית גת
הערות שוליים

↑  אדריכל מבני ציבור | תכנון בתי ספר וגני ילדים בסגנון מודרני | ישראלביץ, באתר דן והילה ישראלביץ׳ אדריכלים
1 2  יובל ניסני, ‏הסיפור מאחורי גושי הבטון העקומים בקריית גת, באתר גלובס, 24 באפריל 2023
1 2  עופר פטרסבורג‏, הטיימינג הכי מרגש: נפתח בית יד לבנים החדש והמרהיב בקרית גת, באתר וואלה, 12 במאי 2024
1 2  עיריית קריית גת, סיפור על אחדות, תעצומות נפש ובחירה בטוב - איריס חיים התארחה בבית יד לבנים קריית גת, באתר www.facebook.com
↑  כותבי המערכת, מקומות לאירועים בקרית גת, באתר חדשוניוז קרית גת, ‏2023-11-08
↑  הקמת מרכז יד לבנים, באתר החברה הכלכלית לקריית גת
↑  בהתרגשות ובכבוד - נחנך בית יד לבנים בקרית גת, באתר www.qiryat-gat.muni.il
↑  מה נשמע קרית גת,מלאכי גן יבנה,2192-670, באתר calameo.com (באנגלית)
↑  עיריית קריית גת, ספר תקציב לשנת 2024
יעקב הורוביץ (סופר)

ערך זה עוסק בסופר, עורך ומתרגם. אם התכוונתם לראש ישיבת אופקים, ראו .
| --- | --- |

הורביץ (ימין) ולצידו לאה גולדברג (שמאל), בבית קפה בתל אביב, 1935
 לידה:  1 בפברואר 1901 קאלוש, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  10 בינואר 1975 (בגיל 73) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  קריית שמואל 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  דנה כוגן 
 
יוצרים ואנשי צבא בקפה מאור בתל אביב, במחצית השנייה של 1948. (מימין לשמאל: יצחק שדה ובנו יורם, ישראל זמורה, יצחק שנהר, יעקב הורוביץ, נתן אלתרמן, יודל מרמרי (שלישו של יצחק שדה), צילום: בנו רותנברג, ומאוספו של יורם שדה, יפו
עם המשורר נתן אלתרמן בקפה מאור בתל אביב, ספטמבר 1950. צילם: בנו רותנברג
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של יעקב הורוביץ
יעקב הורוביץ (י"ב בשבט תרס"א, 1 בפברואר 1901, קאלוש, גליציה המזרחית – כ"ז בטבת תשל"ז, 10 בינואר 1975, תל אביב) היה סופר עברי, עורך ומתרגם.
ביוגרפיה

הורוביץ נולד בעיירה קאלוש שבגליציה המזרחית (כיום באוקראינה) לישעיה הורוביץ ולחנה בתו של תעשיין הבירה זליג מילשטיין. בעת מלחמת העולם הראשונה נדדה משפחתו לווינה, בירת הקיסרות האוסטרו-הונגרית. שם השלים את לימודיו בגימנסיה, רכש שליטה טובה מאוד בגרמנית, והכשיר עצמו לעלייה לארץ ישראל, במסגרת תנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר", שהיה פעיל בשכבת בוגריה.
בשנת 1919, בהיותו בן 18, עלה הורוביץ לארץ ישראל. הוא עבר את מסלול החלוציות הקשה שעברו חלוצי העלייה השלישית. עבד בסלילת כבישים בשביל המנדט הבריטי, והיה שומר ופועל בניין. הוא יצא לווינה, השלים באוניברסיטה שלה את לימודיו עד 1924, ובאותה שנה שב ארצה לצמיתות.
פעילותו הספרותית החלה בווינה ב-1924, עם יצירתו הראשונה שפורסמה: סיפורו "סולייקה" (על פי שמה המדרשי של אשת פוטיפר – זוליכה), שנדפס בקובץ העברי "פרט", שהוציא לאור הסופר והעורך גרשון שופמן.
הורוביץ עבד כתשע שנים בחברת ביטוח, ומשנת 1943 עד שנת 1962 ערך את המוסף לספרות של עיתון "הארץ". בתפקידו זה השפיע רבות על הספרות העברית הצעירה. בשנת 1927 היה בין מייסדי החבורה הספרותית "כתובים", שנקראה על שם כתב העת שהוציאה.
מראשית פעילותו הספרותית השתתף הורוביץ גם בחיי העיתונות העברית, ודבריו נדפסו דרך קבע בכתבי העת "הדים" ו"הפועל הצעיר". לאחר הפילוג בחבורת "כתובים", הצטרף לאברהם שלונסקי בייסוד חבורת "טורים". הוא גם השתתף בחבורות ספרותיות נוספות של אותם הימים, כמו "אמודאים", ו"יחדיו". בשנת 1925 חבר למשורר אורי צבי גרינברג, והשתתף בכתב העת "סדן" שהוציא. יעקב הורוביץ שלט היטב בלשון הגרמנית, שאותה ספג מילדותו בגליציה. זה היה יתרון גדול על רוב הסופרים העבריים אז בארץ, שבאו מרקע של הלשונות הסלאביות רוסית ופולנית. (לשון יידיש הייתה כמובן משותפת כמעט לכולם.)
הורוביץ נטל חלק גם בפעילות התיאטרונית העברית בראשיתה. הוא תרגם מחזות שהוצגו בלהקת "התיאטרון העברי" ובלהקת "התיאטרון האמנותי", וכן שיחק בעצמו בכמה מחזות. הוא היה מקורב מאוד למשורר נתן אלתרמן, למשורר ולמתרגם אברהם שלונסקי.
בשנת תרפ"ז נישא למירה (מרים) לבית לוין, שחקנית, בתו של המחנך דוד לוין, יו"ר הסתדרות המורים ומנהל בית המדרש למורים ולגננות לוינסקי. השניים היו הורים לדנה כוגן, במאית ומפיקת טלוויזיה, אשתו של שחקן הקאמרי נתן כוגן.
לאחר גירושיהם, נישא בשנת תש"א לאטשי לבית שטרן, עובדת המחלקה הסוציאלית בעיריית תל אביב (מירה גרושתו נישאה לידידו אברהם שלונסקי).
יעקב הורוביץ נפטר ב-10 בינואר 1975, בגיל 74, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. ב-1981 נטמנה אשתו, אטשי, לצידו.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו של הורוביץ ברחוב יצחק שדה 51 בתל אביב
מספריו של יעקב הורוביץ

ספר אור זרוע, חיברו יעקב הורוביץ, עם שבעה ציורים מעשה ידי נחום גוטמן, תל אביב: מחברות לספרות, 1927.
גלגולו של אשן התלין: סיפור, תל אביב: תרצ"ב-1932.
חתולותי הלבנות,:קומץ סיפורים, 1943. (הוצאה שנייה: תל אביב: "תרמיל" - משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1982.)
כי האדם אינו כוזב: סיפורים ומחזות, תל אביב: הוצאת עיינות, תשט"ז-1956.
מותר לכם גם לחלום: ספורים, בראש השער: יעקב הורוביץ, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ה-1965.
מזמור הנקמה: סיפור, תל אביב: תרפ"ח-1928.
מסיבה משפחתית נהדרת: סיפורים ומחזות, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ד-1964.
שערי טומאה: רומן, ברלין – תל אביב: שטיבל, תר"ץ-1930.
שלש מיתות וסיפורים אחרים, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ה-1964.
השולחנות היו עייפים: סיפורים, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ה-1964.
עולם שלא נחרב עדיין, תל אביב: תש"י-1950.
עד דכא, תל אביב: סדן, תרפ"ה-1925.
מבחר סיפורים, ערך והקדים מבוא - דן מירון, כרך א' - ספר אור זרוע וסיפורים אחרים, כרך ב' - מוזיקה מודרנית וסיפורים אחרים, מוסד ביאליק, 2018.
מתרגומיו

אריך מריה רמרק, במערב אין כל חדש, תל אביב: הוצאת שטיבל, תרפ"ט-1929.
פרנץ פון שנתן ופאול פון שנתן, חטיפת בנות הסבינים: מחזה היתולים בארבע מערכות, תל אביב: הוצאת הבימה, תש"א-1941.
אנדרה אוביי, נח: מחזה בחמש תמונות, תל אביב: תשכ"ד.
היינריך היינה, הרב מבכרך; לילות פירנצי: שני סיפורים ועוד קטע-שיר, תל אביב: משרד הביטחון, תשמ"ח-1987.
מקס צויג, שאול: חזיון בחמש מערכות, ירושלים: תש"ט-1949.
מחזות שתרגם שהוצגו

פריץ לאנגר, בקצווי הכרך, בימוי: צבי פרידלנד, מוזיקה: פורדהאוז בן-ציסי (הוצג בתיאטרון "הבימה" ב-1932).
פ. ופ. שנטאן, חטיפת בנות הסבינים, בימוי: צבי פרידלנד, מוזיקה: פורדהאוס בן ציסי (הוצג ב"הבימה" ב-1941).
פרנץ ורפל, יעקובובסקי והקולונל (הוצג בהתיאטרון הקאמרי ב-1947).
לקריאה נוספת

'הורוביץ, יעקוב', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 172. (הספר בקטלוג ULI)
לא נכתבו ספרים רבים על יצירתו של יעקב הורוביץ. בולט ספר זה:
רחל פרנקל מדן, במחשבה תחילה: הסיפור האידיאי ביצירת יעקב הורוביץ, תל אביב: פפירוס, 1989.
מאמרים:
שרה הלפרין, 'חילופי דמות המספר ב"ספר אור זרוע" ליעקב הורוביץ', הקונגרס העולמי למדעי היהדות 11, תשנ"ד-1994.
תמר הס, 'סופר מתוכו', מחקרי ירושלים בספרות עברית טו, תשנ"ה-1995. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
נורית גרץ, 'המהפכה שלא הייתה (הפרוזה המודרניסטית בכתב-העת "טורים")', דפים למחקר בספרות 3, 1986. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
יונה בחור, 'דיוקנו של סופר חכם': על יעקב הורוביץ, מעריב, מרץ 1983.
גרשון שקד, 'דיוקנו של רומנטיקן כמספר-מסאי': על יעקב הורוביץ, ידיעות אחרונות, אפריל 1982.
ישראל כהן, 'יעקב הורוביץ', מאזנים מ"ז 2, 1978. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
גדעון קצנלסון, בשלושה אפיקים, הארץ, 26 ספטמבר 1965⁩.
קלמן אהרון ברתיני, 'על יעקב הורוביץ המספר', הארץ, מרץ 1971.
ו. לוין, 'האכספרסיוניזם האירופי ביצירתו של יעקב הורוביץ', מאזנים ל"א, תש"ל-1970. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  חגית הלפרין, המאסטרו, חייו ויצירתו של אברהם שלונסקי, תל אביב: מרכז קיפ - אוניברסיטת תל אביב, הוצאת ספרית פועלים, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"א-2011, עמ' 164.
↑   זיוה שמיר, הנני מצהירה בזה..., באתר הארץ, 14 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300599305171  PLWABN: 9810643180805606  BnF: cb17883233d (data)  GND: 119183773  ISNI: 0000 0000 7859 3177  LCCN: n84005829  SUDOC: 234088958  VIAF: 8775743   WorldCat (עם VIAF): 8775743
החי באינדונזיה

אורנגאוטן בורנאי, קוף אדם אנדמי ליערות בורניאו המצוי בסכנת הכחדה.
טיגריס סומטרה, הקטן שבתת-מיני הטיגריס ועדיין טורף-על באי סומטרה.
קרנף סומטרה הנדיר.
כוח ענק, הגדולה שבלטאות מהאי קומודו.
בת עדן גדולה מיערות מערב גינאה החדשה.
הפאונה של אינדונזיה היא פאונה אינדו מלאית בעלת מגוון ביולוגי גדול ביותר והכי הרבה מינים במדינה האנדמיים לארכיפלג טרופי בדרום-מזרח אסיה. פאונה בולטת באינדונזיה היא הפאונה של בורנאו (אנ'), האי השלישי בגודלו בעולם.
החיות באינדונזיה נחלקות לשניים: בעלי קרבה אסייתית החיים במערב הארכיפלג למשל בסומטרה בחבל סונדאלנד, ובעלי קרבה אוסטרלית, החיים במזרחו כמו המינים של מערב גינאה החדשה, אשר במקור היו חלק מאוסטרליה. אלה מופרדים בידי הקו הדמיוני קו וואלאס (אנ') סביב וואלסיה (אנ').
הפאונה באינדונזיה מחולקת למגוון של מערכות אקולוגיות ביניהם: יערות גשם טרופיים, מורדות הרים, סוואנה טרופית, מנגרובים, ביצות ושפכי נהרות, חופים חוליים ובמים, שוניות אלמוגים, ערוגות אצות וצמחי מים, ועוד. בכמה אזורים ישנו מגוון ביולוגי רב, עקב זרמים המתאחדים בנקודת המפגש של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט.
עם זאת האדם פגע בטבע באינדונזיה למטרות חקלאות, עיור, ציד וזיהומים שונים, וכן בשל הפצת מינים פולשים. יערות רבים באינדונזיה נכרתו ובעלי חיים רבים מצויים כיום בסכנת הכחדה, נוסף על היותם אנדמיים לאיים. בנוסף נכחדו מספר בעלי חיים למשל טיגריס ג'אווה. נכון ל-2003 ישנם בסכנת הכחדה 143 מיני יונקים, 114 עופות, 91 מיני דגים ושני מיני חסרי חוליות. להגנה הוקמו 54 פארקים לאומיים ששישה מהם הם אתרי מורשת עולמית ו-5 שטחי ביצות בעלי חשיבות בינלאומית לפי אמנת רמסר.
פאונה > סונדאלנד

סונדאלנד הוא השטח המערבי של אינדונזיה (ממערב לקו וואלאס שבין מצר מקאסאר למצר לומבוק), בו איים אשר נפרדו מאסיה בעבר, כשבעידן הקרח הקטן פני הים הירודים איפשרו למינים מהיבשת לנדוד מזרחה ושם הם התפתחו. האיים בה כוללים את בורנאו (שבחלקה שייכת למלזיה ולברוניי), סומטרה וג'אווה וכן מספר איים קטנים יותר לאורך האוקיינוס ההודי.
בסונלאנד ישנם מינים אסייתיים המכילים כמה חיות גדולות יחסית כמו פיל אסייתי, קרנף סומטרה וג'אווה הנדירים, תאו אסייתי, טפיר אסייתי, דוב מלאי, אייליים שונים, כמה חזירים כמו חזיר מזוקן, טיגריס סומטרה שהוא הקטן מבין הטיגריסים, נמר ערפילי ונמרים. ישנם גם 3 מיני אורנגאוטן ומספר גדול של גיבונים, האנדמיים כולם לאינדונזיה ומצויים בסכנת הכחדה גדולה. סך הכל ישנם בסונדאלנד 381 מיני יונקים, מתוכם 173 מינים אנדמיים.
מבין העופות ישנם 771 מינים בסונדאלנד מתוכם 146 אנדמיים, ביניהם עופות טרופיים שונים כמו עיטים, עיטם לבן חזה, תוכיים, חסידתיים, קלאוניים, ברווזיים, חופמיים, פסיוניים כמו פסיון מצויץ וארגוס גדול, כמה נקראים וציפורי שיר כמו צופיתיים, זרזיריים, פיטיים, רחבי-מקור וזהבניים.
מבין הזוחלים ישנם לפי ההערכות 449 מינים בסונדאלנד ש-249 מהם אנדמיים ואלו כוללים תניני ים ותנין בורנאו, גוויאל חקיין, צבים שונים כמו צבים רכים ענקיים ופיתוניים כמו פיתון מרושת שאורכו 8 מטרים והוא הארוך שבנחשים לצד נחשים ארסיים כמו קוברה, גומצן, קרייט וקרייט ימי. 3 משפחות אנדמיות לאזור: אנומוכיליים, קסנופידידיים ולנתנוטיים ומהדו-חיים ישנם כ-242 מינים ש-172 מהם אנדמיים, שרבים מהם מכילים חסרי רגליים. באזור ישנם כנראה מעל 1,000 דגי מים מתוקים כמו שפמנון הליקופטר, דגי ארואנה, גוראמיים וראשנחשיים.
פאונה > וואלסיה

בוואלסיה ישנה פאונה של מינים בעלי קירבה אוסטרלית, אשר בעבר היו חלק מהלוח של גינאה החדשה עם קשר לאוסטרליה. אלה כוללים מספר איים קטנים יחסית ומופרדים אחד מהשני, ביניהם איי סונדה הקטנים, סולאווסי, איי מאלוקו, טימור, קומודו, פלורס, סראם, בורו, צפון מלוקו, באלי, סומבה ואיים נוספים שרובם מצויים באוקיינוס השקט.
מאחר שהאיים פזורים וקטנים יותר ומוצאם מאוסטרליה המרוחקת המינים באזור קטנים יותר מסונדאלנד. מבין היונקים ישנם 223 מינים, ש-126 מהם אנדמיים ביניהם בולטים מקוקים, אייל טימור והבבירוסה והתאו הננסי אנואה. ישנם גם מכרסמים שונים, עטלפי פרי ואף כמה יונקי כיס כמו קוסקוסיים וטורפי כיס קטנים. מהעופות ישנם 650 מינים מתוכם 265 אנדמיים, הכוללים עופות ממוצא אוסטרלי כמו דגרתליים, קקדואיים, עדניים, סוכיים ואכנתיזיים. מהזוחלים 222 מינים, מתוכם 99 אנדמיים, ביניהם תנין הים, כוח ענק מקומודו שהוא הגדול שבלטאות, שממיות ופתני ים. מהדו-חיים ישנם 58 מינים מתוכם 32 אנדמיים. מדגי המים המתוקים ישנם 310 מינים בנהרות והאגמים מתוכם 75 אנדמיים. ישנם גם מספר גדול של פרפרים גדולים כמו כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה או דבורת וואלאס שהיא הגדולה שבדבורים. באיים ישנם מספר רכיכות, סרטנים ופרוקי-רגליים אנדמיים שונים.
פאונה > מערב גינאה החדשה

הפאונה של מערב גינאה החדשה (אנ') ושל האיים הקטנים סביבה דומה לזו של פפואה ניו גיני השכנה. היא כוללת מגוון אנדמי טרופי הקשור לאזור האוסטרלי ואינו דומה לפאונה של אסיה. יש בה מגוון ביולוגי גדול ביותר המכיל כ-8% מהחולייתנים בעולם, ביניהם כ-4% מהלטאות והיונקים בעולם וכ-10% ממיני הדגים בעולם. מבין החיים במערב גינאה שלל יונקי כיס כמו קוסקוסיים, קנגוריים, קיפודן חרטומני וכמה עטלפים, נוסף לכלב דמוי-דינגו שהופץ בידי האדם (אנ'). העופות דומים לאלה של צפון אוסטרליה וכוללים את הקזואר המצוי, עדניים, סוכיים, ארטמיים, אכנתיזיים, דגרתליים ועוד עופות אוסטרליים לצד מספר קטן של עופות אסייתיים כמו קלאו זהוב. הזוחלים כוללים את תנין גינאה החדשה, כמה צבי נהרות, כוח תניני, גואנות ונחשים שונים ביניהם פתן שחור פפואני ונחשי ים.
הערות שוליים

↑  https://islamonline.net/en/indonesias-natural-wealth-nation-and- people/"Indonesia's Natural Wealth: The Right of a Nation and Her People". Islam Online. 2003. Retrieved 6 October 2006.
↑  "Indonesia". Conservation International. Conservation International. 2006. Archived from the original on 28 September 2006. Retrieved 12 October 2006.
ז'ואאו מריניו נטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1912  (בן 112) מרנגואפה, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל 
 מספר צאצאים:  4 
 
ז'ואאו מריניו נטו (בפורטוגזית: João Marinho Neto; נולד ב-5 באוקטובר 1912) הוא מעל גיל 110 והגבר המבוגר ביותר בעולם (אנ') ב-25 בנובמבר 2024, הפך לגבר החי המאומת המבוגר ביותר בעולם מאז מותו של רואה החשבון ג'ון טיניסווד מהממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

ז'ואאו מריניו נטו נולד במרנגואפה שבברזיל ב-5 באוקטובר 1912 למשפחה חקלאית. בעודו בינקותו, עבר להתגורר באפוארס עם כל משפחתו. במהלך ארבע שנותיו שם, אהב לעזור לאביו ולעובדיו בעבודת החקלאות. בנוסף לטיפול בבקר, גידל פירות ועצים, המציא קרס מאולתר מעץ על מנת להגן על הפירות. מריניו נטו התמודד עם קשיים שונים, כולל בצורות קשות שפקדו את האזור במשך עשור.
בת זוגו וירש אדמה בפאזנדה מסאפה, שם עיבד את האדמה לגידול תירס ושעועית. הוא גם גידל בקר, עיזים, חזירים ותרנגולות. מאוחר יותר, נולדו לו שלושה בנים נוספים: ויניציוס, ג'רבאס וקונסייסאו, מאנטוניה רודריגס מורה. לאורך רוב חייו, מרינו נטו ביסס חיים יציבים מבחינה כלכלית וצבר הון, כולל אדמות ובתים.
חיים אישיים

מרינו נטו היה נשוי ליוזפה אלבנו דוס סנטוס (1920–1994), עמה נולדו לו ארבעה ילדים אנטוניו, חוסה, פטימה ו-וונדה (שהלכה לעולמה).
החל מנובמבר 2024, מרינו נטו מתגורר בעיר אפוארס. צאצאיו כוללים את ילדיו החיים, 22 נכדים, 25 נינים ו-3 חימשים.
ראו גם

האנשים החיים המבוגרים ביותר
האנשים המבוגרים ביותר שתועדו
ג'ון טיניסווד
הערות שוליים

↑  "Após falecimento de inglês, ranking aponta brasileiro como homem mais velho do mundo aos 112 anos". O Globo (בBrazilian Portuguese). 26 בנובמבר 2024. נבדק ב-27 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ranking aponta brasileiro de 112 anos como homem mais velho do mundo". Universo Online (בBrazilian Portuguese). 26 בנובמבר 2024. נבדק ב-27 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brasileiro se torna o homem mais velho do mundo após morte de britânico". Correio Braziliense (בBrazilian Portuguese). 26 בנובמבר 2024. נבדק ב-27 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
משרד הביטחון – ההוצאה לאור

משרד הביטחון – ההוצאה לאור הייתה הוצאת ספרים, אשר פעלה במסגרת משרד הביטחון בין השנים 1958 ל-2009.
היסטוריה

בשנת 1959 הוקם גוף שאחראי על פרסומים של מערכת הביטחון בעידודו של ראש הממשלה ושר הביטחון דאז - דוד בן-גוריון. לצד מכתבים רשמיים של משרדים ממשלתיים, פרסמה ההוצאה גם ביטאונים ועיתונים כמו מערכות, בטאון חיל האוויר ובמחנה. שלוש שנים מאוחר יותר, הציע הסופר ד"ר מרדכי נאור להפוך את הגוף להוצאת ספרים. כמה שבועות מאוחר יותר נולד הספר הראשון של ההוצאה - כאן השריונים שכתב נאור. במשך השנים היא הוציאה לאור ספרים במגוון תחומים, ובהם היסטוריה של עם ישראל, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, היישוב היהודי בארץ ישראל לדורותיו, תולדות הציונות, סוגיות ביטחון והגנה, טבע ונוף בארץ ישראל, יהדות ופילוסופיה יהודית, המזרח התיכון, שאלת הסכסוך הישראלי-ערבי ועוד.
ספרים שהוציאה באותה התקופה כללי את מסיפורי ארץ אהבתי, החי והצומח של ארץ ישראל, מי שחלם, ספר המופת-אנשי מופת ומעש בישראל, זה היה סודי ביותר, אקח אותך לשם ועוד.
בשנת 1962 נוסדה במסגרת ההוצאה ספריית תרמיל, שפרסמה ספרות מופת בספרי כיס. ספרי הסדרה זכו להצלחה רבה. בשנת 1993 נסגרה הסדרה לאחר שחלה ירידה במכירות.
סדרה בולטת נוספת היא סדרת אוניברסיטה משודרת, שבמסגרתה יצאו לאור, מאז שנת 1977, 320 ספרים המבוססים על הרצאות שניתנו בסדרה זו במסגרת "גלי צה"ל".
ההוצאה לאור של משרד הביטחון סיפקה שירותי הפצה גם לפרסומים של משרדי ממשלה אחרים, ובפרט היא הפיצה את "רשומות".
בסוף שנות ה-90 נפתחה החנות הראשית של ההוצאה לאור ברחוב הארבעה בתל אביב ונסגרה כעבור כמה שנים.
במהלך 50 שנות פעילותה יצאו לאור בהוצאה כאלפיים כותרים.