stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרוקו הצרפתית
מאבק לעצמאות

בסוף שנת 1955 ניהל מוחמד החמישי משא ומתן לשחזור הדרגתי של עצמאות מרוקו במסגרת תלות הדדית צרפתית-מרוקאית. הסולטאן הסכים להנהיג רפורמות שיהפכו את מרוקו למונרכיה חוקתית עם צורת ממשל דמוקרטית. בפברואר 1956 רכשה מרוקו שלטון בית מוגבל.
המשא ומתן המתמשך לעצמאות מלאה הגיע לשיאו בהסכם הצרפתי-מרוקאי שנחתם בפריז ב-2 במרץ 1956. ב-7 באפריל של אותה שנה ויתרה צרפת רשמית על חסותה במרוקו. העיר הבינלאומית טנג'יר שולבה מחדש בתוך מרוקו עם חתימתו של פרוטוקול טנג'יר ב-29 באוקטובר 1956. לביטול הפרוטורטורט הספרדי מדרום והכרה בעצמאות מרוקו על ידי ספרד נוהל משא ומתן בנפרד והפך לסופי בהצהרה המשותפת מאפריל 1956.
באמצעות הסכמים אלה עם ספרד בשנת 1956 ו-1958, הוחזרה השליטה המרוקאית באזורים מסוימים בשליטת ספרד, אם כי הניסיונות לתבוע רכוש ספרדי אחר באמצעות פעולה צבאית היו פחות מוצלחים. בחודשים שלאחר העצמאות המשיך מוחמד החמישי לבנות מבנה שלטוני מודרני תחת מונרכיה חוקתית בה הסולטאן ימלא תפקיד פוליטי פעיל. הוא פעל בזהירות, בלי להתכוון לאפשר לגורמים רדיקליים יותר בתנועה הלאומנית להפיל את הסדר הקבוע. הוא גם התכוון למנוע ממפלגת איציקל לבסס את שליטתה ולהקים מדינה של מפלגה אחת. באוגוסט 1957, מוחמד החמישי קיבל את תואר המלך.
הערות שוליים

↑  Robin Bidwell, Morocco Under Colonial Rule, 2012-11-12 doi: 10.4324/9780203061411
1 2  Miller, Susan Gilson., A history of modern Morocco, New York: Cambridge University Press, 2013, ISBN 978-1-139-62469-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 172601298   WorldCat (עם VIAF): 172601298 
מפת הכיבוש הצרפתי של מרוקו
המרשל ליאוטי, המושל הכללי הראשון של מרוקו הצרפתית. הוא ייצג את האינטרסים הקולוניאלים הצרפתיים תוך שהוא מקיים דה-פקטו את סמכותו של הסולטאן.
ארטילריה צרפתית ברבאט
שדה חקלאי
דרכי הרכבת במרוקו הצרפתית
התקנת תיבת דואר
ח'אן ארנבה

| --- | --- |
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  קוניטרה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  7,375 (2004)
 קואורדינטות:  33°11′N 35°53′E﻿ / ﻿33.18°N 35.89°E﻿ / 33.18; 35.89 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהח'אן ארנבה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהח'אן ארנבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'אן ארנבה (בערבית: خان أرنبة) היא עיירה בדרום סוריה, חלק מנהלית ממחוז קוניטרה בגולן הסורי. העיירה ממוקמת מחוץ לאזור בו יושב כוח הפיקוח על ההפרדה של האומות המאוחדות. היישובים הסמוכים כוללים את סאסא' מצפון מזרח, קוניטרה מדרום מערב, ג'ובטה אל-ח'שאב מצפון מערב, וכן הכפרים הצ'רקסים ביר אל-עג'ם ובריקה מדרום. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה, חאן ארנבה מנתה כ-7,375 תושבים במפקד האוכלוסין של 2004 (טרום מלחמת האזרחים בסוריה).
היסטוריה > קרב ח'אן ארנבה במלחמת יום הכיפורים

ב-11 באוקטובר 1973, כחלק ממלחמת יום הכיפורים ולאחר בלימת הצבא הסורי ברמת הגולן, הוחלט בצה"ל להעביר את הלחימה לשטח סוריה. אוגדה 210, בפיקודו של אלוף דן לנר, תקפה מאזור קוניטרה מזרחה, ויועדה לכבוש את ח'אן ארנבה.
התכנית דרשה מאוגדה 210 לנוע במהירות ולפרוץ דרך ההגנות הסוריות. ההתקפה החלה בשעה 13:00, וכללה ריכוך ארטילרי מקדים. הכוחות הישראליים נתקלו בהתנגדות עזה באזור ח'אן ארנבה. הסורים הפעילו אש ארטילרית כבדה, טנקים שירו מעמדות חפורות וחוליות נ"ט ניידות, שהפכו את התקדמות צה"ל לאתגר גדול.
חטיבה 179 בפיקוד אל"ם רן שריג, שהובילה את ההתקפה, נתקלה במתחם מבוצר ומוכן היטב. החטיבה ספגה אש כבדה ואיבדה את מרבית הטנקים שלה, אך טנקים בודדים הצליחו להגיע לח'אן ארנבה. בשעה 15:00 הוטלה למערכה חטיבה 679 תחת פיקודו של אל"ם אורי אור. יחד עם חטיבה 679 הצליחו הכוחות להשתלט על אזור ח'אן ארנבה עד הערב ולכבוש אותו. טיהור האזור ופינוי הפצועים נמשך בלילה על ידי גדוד צנחנים מחטיבה 317.
ב-12 במרץ 2024 כחלק מהחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל פרסם דובר צה"ל תקיפת אווירית של תשתיות צבאיות של צבא סוריה אשר היו בשימוש ארגון הטרור חזבאללה בח'אן ארנבה.
הערות שוליים

↑  קרב ח'אן ארנבה, באתר yomkipurwar.mod.gov.il, ‏10 בנובמבר 1973
↑  המאבק הנעלם: הקרב בחאן ארינבה שצמרת הצבא התאמצה להסתיר, באתר מעריב אונליין, 25 בפברואר 2017
↑  צה"ל תקף תשתיות של צבא סוריה בהם פעל חיזבאללה, באתר מעריב אונליין, 12 במרץ 2024
הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

 תאריך:  7 במאי 2002
 מקום:  ראשון לציון
 קואורדינטות:  31°59′34″N 34°46′03″E﻿ / ﻿31.992861111111°N 34.7675°E﻿ / 31.992861111111; 34.7675
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  15
 פצועים:  57
 מבצע:  חמאס חמאס
 he
 
אנדרטה לנרצחי הפיגוע המועדון השפילד קלאב
הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון הוא פיגוע שבוצע על ידי מחבל מתאבד ב-7 במאי 2002 במועדון הסנוקר ה"שפילד קלאב", שבאזור התעשייה החדש בראשון לציון. בפיגוע נרצחו 15 ישראלים ונפצעו כ-50. החמאס נטל את האחריות לפיגוע.
הפיגוע

הפיגוע בוצע כחלק מפיגועי טרור פלסטיני רבים שבוצעו במהלך האינתיפאדה השנייה. מעט אחרי השעה 11 בערב נכנס מחבל אוחז במזוודה מלאה חומרי נפץ למועדון השפילד קלאב, שנמצא בקומה השלישית של בניין תעשייתי באזור התעשייה החדש, במערב ראשון לציון. המחבל פוצץ עצמו במרכז האולם, ומן הפיצוץ נהרגו 15 ישראלים, כאשר אחת ההרוגות מתה מפצעיה בבית החולים.
המקום בו בוצע הפיגוע היה מועדון סנוקר בו הוצבו מכונות מזל ששימשו להימורים. במקום לא היה מאבטח והוא נבנה בשיטת הפל קל.
בעקבות הפיגוע

הפיגוע התרחש בעת שראש הממשלה אריאל שרון היה בביקור בארצות הברית לצורך מפגש עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. בשל הפיגוע קיצר ראש הממשלה את ביקורו, והבטיח כי ישראל תגיב תגובה חריפה לפיגוע.
גדודי עז א-דין אל-קסאם של החמאס קיבלו אחריות על הפיגוע, בהודעה לסוכנות הידיעות הצרפתית.
שבועיים לאחר הפיגוע בוצע פיגוע נוסף בראשון לציון, במדרחוב שבמרכז העיר. בפיגוע זה נרצחו שני ישראלים.
בחודש אוגוסט 2002 נלכדה חוליית סילואן שהופעלה על ידי החמאס, והייתה אחראית לביצוע הפיגוע. אבראהים חאמד שהיה בין האחראים על תכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונדון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם.
על המדרכה סמוך למבנה בו בוצע הפיגוע, הוצבה אנדרטה לזכר הנרצחים שצורתה עוררה ביקורת בקרב משפחת הקורבנות. לבסוף הוסרה האנדרטה הראשונה ובמקומה הוקמה אנדרטה במקום בולט - בדרך משה דיין פינת יוסף לישנסקי.
גלריה

תמונות מזירת הפיגוע
הערות שוליים

↑   14 הרוגים בפיגוע במועדון בראשון לציון בתאריך 31 ביולי 2017, בארכיון האינטרנט
↑  אמיר בוחבוט‏, סוף לטרור: 1,350 שנות מאסר למתכנן 54 פיגועים, באתר וואלה, 1 ביולי 2012
↑  לזכר נרצחי הפיגוע במועדון שפילד באתר תפוז
↑  הרוגי ה"שפילד" הונצחו באנדרטה עלובה וצדדית באתר mynetrishon
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
הטיהור האתני של פלסטין (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אילן פפה 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  היסטוריוגרפיה 
 נושא:  הנכבה, ethnic cleansing in Palestine 
 הוצאה
 הוצאה:  Oneworld Publications 
 מקום הוצאה:  לונדון
 תאריך הוצאה:  2006 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרי נובמבר
 תאריך:  2020
 
הטיהור האתני של פלסטין הוא ספר עיון שחיבר ההיסטוריון אילן פפה ופורסם באנגלית בשנת 2006, בהוצאת One World Oxford. בשנת 2020 יצאה לאור מהדורה של הספר בעברית, בהוצאת ספרי נובמבר.
במהלך מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, נמלטו או גורשו מבתיהם בסביבות 720,000 ערבים פלסטינים, מתוך אוכלוסייה של 900,000 שגרו בשטח שבו הוקמה המדינה. הסיבות והגורמים לעזיבת האוכלוסייה הערבית שנויות במחלוקת, ונתונים לוויכוח בין היסטוריונים. במילותיו שלו, פפה ביקש להציג את פרדיגמת הטיהור האתני ולהשתמש בה כדי להחליף את פרדיגמת המלחמה, כבסיס למחקר האקדמי של התקופה ולדיון הציבורי לגביה.
התזה של הספר היא שהמעבר הכפוי של פלסטינים לעולם הערבי, היווה מטרה של התנועה הציונית ויעד לאופי הרצוי של המדינה היהודית העתידית. לדברי פפה, הנכבה הפלסטינית ב-1948 נבעה מטיהור אתני מתוכנן של פלסטין שיושם על ידי ראשי התנועה הציונית, בעיקר דוד בן-גוריון ושאר עשרת חברי הוועדה המייעצת שלו, כפי שמכנה אותם פפה. בספר נטען כי הטיהור האתני הוצא לפועל באמצעות גירוש שיטתי של תושבים בכ-500 כפרים ערביים, וכן פיגועים שבוצעו בעיקר על ידי אנשי ארגון צבאי לאומי וההגנה נגד האוכלוסייה האזרחית. אילן פפה מתייחס גם לתוכנית ד' ול"תיקי הכפרים" (מידע מודיעיני שנאסף על כל כפר וכפר) כהוכחה לגירושים המתוכננים.
רקע מחקרי

הרעיון שאירועי 1948 היו תוצאות של גירוש מתוכנן כבר הוצע על ידי ההיסטוריונים וליד ח'אלדי במאמר שפרסם בשנת 1961 בשם Plan Dalet: The Zionist Master Plan for the Conquest of Palestine, ונור מסאלחה בספר שפרסם בשנת 1991, Expulsion of the Palestinians: The Concept of "Transfer" in Zionist Political Thought. ההיסטוריון יואב גלבר פרסם מאמר בשנת 2006 שבו הוא מבקר את הפרשנות של תוכנית ד' של וליד ח'אלדי, בשם History and Invention. Was Plan D a Blueprint for Ethnic Cleansing?.
ההיסטוריון בני מוריס הציע כמה פרשנויות לעזיבת הפלסטינים בזמן המלחמה, בספר "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949" שפרסם בשנת 1988. מוריס מפריך בספר הן את ההסבר המסורתי הישראלי והן את ההסבר המסורתי הפלסטיני לבעיית הפליטים. ההסבר הישראלי היה שמנהיגי ערב או מנהיגי הפלסטינים ציוו או יעצו לפלסטינים לנטוש את בתיהם, ואילו ההסבר הערבי היה שהגירוש נבע כתוצאה ממדיניות מכוונת של ממשלת ישראל וההנהגה הציונית. מוריס טוען ששני ההסברים נכונים חלקית, אבל לא כהסבר עיקרי. ההסבר העיקרי הוא שהמלחמה, מוראותיה והמחסור שהביאה הם שהניעו את הפליטים לעזוב את בתיהם.
מוריס טוען ש-700,000 פלסטינים שנסו מבתיהם ב-1947–1949 עזבו בעיקר בגלל ההתקפות הצבאיות הישראליות, החשש מפני ההתקפות שעמדו להתרחש, הגירושים והוראות של מנהיגים ערבים מקומיים. הוא טען שלא הייתה מדיניות אב מכוונת של גירוש, אולם הפיקוד הישראלי הבכיר נקט בגירושים לפי הצורך, במיוחד אחרי הפלישה הכלל-ערבית במאי 1948. הייתה זו עמדה שנויה במחלוקת כשמוריס כתב אותה לראשונה; העמדה הרשמית בישראל הייתה שהפלסטינים עזבו מרצונם, או תחת לחצם של מנהיגיהם או מנהיגי ארצות ערב. באותו הזמן, מוריס תיעד מעשים אכזריים שביצעו הישראלים, בכללם מקרי אונס. בספר מפה ובה מצוינים כ-370 כפרים וערים ערביים שננטשו ומתוארות הסיבות לנטישתם. הספר יצא באנגלית, בעברית, באיטלקית, ובהוצאה פיראטית בירדן בערבית.
בשנת 2008 פרסמה ההיסטוריונית רוזמרי אסבר את הספר Under the Cover of War: The Zionist Expulsion of the Palestinians, שבו היא מסכימה עם אילן פפה, ומביאה טיעונים חדשים ממסמכים בריטיים, כדי לתמוך בתזה שגירוש הפלסטינים היה פעולה מתוכננת של ראשי היישוב היהודי.
עיקרי הספר

הספר מעלה את הטענה כי לצד הקמת מדינת ישראל, הוביל סיום מלחמת העצמאות לאחת ההגירות הכפויות הגדולות בהיסטוריה המודרנית. כ-700 אלף בני אדם גורשו מבתיהם באיומי נשק, אזרחים נטבחו ומאות כפרים פלסטיניים נהרסו בכוונת מכוון. אף על פי שהאמת על הגירוש ההמוני עוותה ודוכאה באופן שיטתי, אילו היה הדבר מתרחש במאה ה-21 הרי שהכול היו מסכימים כי מדובר בטיהור אתני.
טענתו המרכזית של פפה היא שהגירוש ההמוני של הפלסטינים, תוך מחיקת מאות כפרים, לא היה תוצאה בלתי-מכוונת של המלחמה כפי שטוענת ההיסטוריוגרפיה הציונית. אלא זה היה מבצע מתוכנן מראש שהובילה ההנהגה הציונית במטרה לפנות את הארץ מתושביה הילידיים. פפה משתמש במושג הטיהור האתני בהתאם להגדרה המקובלת במשפט הבין-לאומי: "מדיניות מוגדרת הננקטת בידי קבוצת אנשים שמטרתה לעקור באופן שיטתי משטח מסוים קבוצת אנשים אחרים, על יסוד מוצאה הדתי, האתני או הלאומי. מדיניות זו כרוכה באלימות".
פפה עוקב בספר אחרי התגבשותו של רעיון הטיהור האתני בחוגי ההנהגה הציונית החל בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1948, ולאחר מכן הוצאתו לפועל בשטח מדצמבר 1947 ועד ינואר 1949. הוא ממקם את תחילת התהליך עם ההיערכות הצבאית של היישוב הציוני וגיבושם של "תיקי הכפרים" בידי ש"י (שירות ידיעות), שירות המודיעין של ארגון "ההגנה", שעל בסיסו קמו שירותי הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל. הפרויקט כלל מיפוי ואיסוף חומר מודיעיני על כל כפר וכפר פלסטיני לטובת תכנון צבאי. במקביל להכנות אלה, ויתרה ההנהגה הציונית במחצית השנייה של שנות ה-30 על הניסיונות להגיע לפשרה עם הפלסטינים, ואימצה את התפיסה שטיהור אתני של הארץ הוא הפתרון היחיד למה שכינתה "הבעיה הדמוגרפית" ולקושי ברכישת אדמות.
עיקרו של הספר הוא הדיון בגיבושה וביישומה של תוכנית ד' ליצירת רצף טריטוריאלי בין כלל היישובים היהודיים, תוך כיבוש אזורי הכפר הפלסטיניים וגירוש תושביהם. לטענת פפה, הטיהור האתני החל בהתקפות על כפרים כבר בדצמבר 1947, עוד בטרם נסוגו הבריטים ולפני גיבושה הסופי של תוכנית ד'. ביצועה של התוכנית יצא לפועל במרץ 1948, וכלל את כיבוש הערים שבהן הייתה אוכלוסייה ערבית גדולה: טבריה, חיפה, צפת, ירושלים, עכו ויפו. עד סיום המנדט הבריטי, במאי 1948, השיגה כבר התוכנית את יעדה, ומאות אלפי פלסטינים גורשו אל מחוץ לגבולות הארץ. המלחמה בין ישראל למדינות ערב, החל ממאי 1948 ועד הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות התנהלה לאחר שהטיהור האתני כבר הושלם בחלקו הגדול, ולכן אינה סיבתו.
הספר גם עוסק בפעולות הטיהור שנעשו בתקופת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, בין השנים 1948–1966, ובמאמצים של הממסד הישראלי למחיקת זכר הנכבה מאז.
ביקורות > ביקורות על הגרסה באנגלית

הספר קיבל ביקורות עמיתים חיוביות בירחונים אקדמיים שונים:
אורי רם, מאוניברסיטת בן-גוריון, במאמר ב-Middle East Journal, כתב כי "פפה מספק כאן ספר חשוב ונועז ביותר המאתגר את ההיסטוריוגרפיה הישראלית", כמו גם את "הזיכרון הקולקטיבי ועוד יותר חשוב מזה את המצפון הישראלי".
ההיסטוריון יורגן ינסהאוגן מאוניברסיטת אוסלו כתב ב-Journal of Peace Research, בעודו מכנה את הספר "קריאה טובה", כתב שפפה אינו מדייק בטענה שהגירוש המתוכנן מראש של פלסטינים היה "הסיבה למלחמה", ולא רק "היבט אחד של תוכניות המלחמה השונות".
ההיסטוריון אפרים נימני, המתמחה בחקר הלאומיות וסכסוכים אתניים, שבח את פפה ב-Journal of Palestine Studies, על "אופיו הפולמוסי" של הספר, אך טוען שהמנהיגים הציוניים לא היו האחראים הבלעדיים לטיהור האתני: ”אם כן, גם אם הכרונולוגיה של פפה נכונה, ואין סיבה לפקפק בכך, הספר אינו מספק הסבר מספק לטיהור האתני של פלסטין. לא משנה כמה קפדני היה התכנון של מנהיגי היישוב, זה לא היה מועיל ללא שרשרת חריגה של אירועים בינלאומיים (רצח העם של יהדות אירופה, תחילת המלחמה הקרה, סגירת שערי הדמוקרטיות הליברליות במערב לפליטים יהודים, אמנציפציה של מושבות בצפון אפריקה, וכן ההגמוניה של המודל של מדינת הלאום האתנית כנתיב היחיד לשחרור לאומי)”.
ההיסטוריון בני מוריס פרסם מאמר ביקורת בשבועון "ניו ריפבליק", ובו כתב: ”במקרה הטוב, פפה הוא אחד ההיסטוריונים הרשלנים בעולם; במקרה הגרוע הוא אחד הפחות ישרים. למען האמת הוא נמצא ככל הנראה במקום טוב באמצע”.
איאן בלאק, עורך המזרח התיכון של העיתון "הגרדיאן", סקר את הספר וכינה אותו: "קטלוג של הפחדה, גירוש וזוועות". הוא גם ציין כי פפה ”עושה שירות רע להבנה ההיסטורית, על ידי התעלמות ממצב הרוח והמניעים של היהודים, זמן קצר לאחר סיום המלחמה שבה הושמדו שישה מיליון על ידי הנאצים”.
ביקורות > ביקורות על הגרסה בעברית

הגרסה של הספר בעברית יצאה 14 שנים אחרי הגרסה באנגלית, וכללה עדכונים ושינוי ניסוח, בעקבות המשך המחקר וביקורות על הגרסה באנגלית.
העיתונאי והסופר רן אדליסט כתב על הגרסה בעברית: ”הספר החשוב בתולדות הסכסוך היהודי־פלסטיני מציב בפנינו מראה שחורה”, והוסיף, ”ספרו של פרופ' אילן פפה, 'הטיהור האתני של פלסטין', מכריח את הקורא לא רק להזדעזע אלא גם לחשוב ולשאול שאלות כמו: האם צדק בן גוריון, וכיצד נתמודד כיום עם הידע הזה”.
הסוציולוג תום פסח מאוניברסיטת תל אביב כתב: ”בספרו של אילן פפה על הנכבה, שתורגם באחרונה לעברית, יש כשלים לא מעטים. אך הוא חשוב מאוד לקריאה, בעיקר מכיוון שהוא קושר בין המשך הסכסוך לבין מניעת שיבת הפליטים – קשר שאי ההבנה שלו דן את כולנו להמשך האלימות”.
ההיסטוריון אדם רז, המתמחה בהיסטוריה פוליטית של תנועת העבודה ועורך שותף של כתב העת "תלם" של קרן ברל כצנלסון, כתב ביקורת על הספר בעיתון "הארץ", ובה בין היתר כתב: ”מסקנתי מקריאת התרגום לעברית של ספרו... היא שפפה משקר או שהיד הכותבת על המקלדת עושה כרצונה. הספר, שעוסק במלחמת העצמאות/נכבה בדגש על גירוש הפלסטינים, מכיל טעויות ומניפולציות רבות, שקשה לבחור היכן להתחיל את הדיון בו”. בנוסף כתב: ”בקרב הקהלים שבהם פפה נחשב לכוכב לא אוהבים לדבר על רשלנותו, שכן המטרה חשובה יותר מהמהימנות ההיסטורית”.
פפה ביקש להגיב על הביקורת של אדם רז, אך עורך הארץ אלוף בן, סירב לפרסם אותה, והיא פורסמה באתר "העוקץ". במאמר התגובה כתב פפה בין היתר: ”אין לכותב ספר דרך להגיב על אמירות לגופו של אדם כגון 'שקרן', 'מניפולטור' וכיוצא בזה. יש אולי להתפלא על עורך מוסף ספרים שמאפשר לשפת ביבים להשתרבב לתוך ביקורת ספרים. אולי העורך מקווה בכך להתאים את המוסף לרמת השיח הפוליטי בארץ ובכך אולי להגדיל את מספר הקוראים. לא אתבע את עלבונה של ה'אינטליגנציה' העולמית שעל פי רז מצבה עגום ביותר בשל ההוקרה וההערכה שאני זוכה לה בעולם. ההערכה הזו נובעת מכך שאני ורבים אחרים, משרטטים תמונה רחבה של תנועת התיישבות קולוניאלית, אשר ביצעה טיהור אתני, והקימה מדינת אפרטהייד. קוראינו משתכנעים בכך לא בשל כוח השכנוע שקיים בכתיבתנו או יפי סגנוננו, אלא משום שבאמתחתם ידע רב משלהם על מה שהציונות עוללה לפלסטינים וממשיכה לעולל להם”.
ראו גם

הנכבה
מכתב בן-גוריון (1937)
בעיית הפליטים הפלסטינים
לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949
הערות שוליים

↑  Plan Dalet: The Zionist Master Plan for the Conquest of Palestine. jstor, Middle East Forum, 37(9), 22–28, (November 1961).
↑  סקירה של הספר: William B. Quandt, Expulsion of the Palestinians: The Concept of "Transfer" in Zionist Political Thought, 1882-1948 By Nur Masalha 235 pp, Institute of Palestine Studies, 1992, Foreign Affairs, ‏Summer 1993 (באנגלית)
↑  המאמר הופיע כנספח בספרו: Palestine 1948:  War, Escape and the Emergence of the Palestinian Refugee Problem
↑  Esber, R. (2008). Under the Cover of War: The Zionist Expulsion of the Palestinians. Arabicus Books & Media. ISBN 978-0981513171.
↑  Timothy V. Waters, "On the Legal Construction of Ethnic Cleansing" (אורכב 06.11.2018 בארכיון Wayback Machine), Paper 951, 2006, University of Mississippi School of Law. Retrieved on 2006, 12–13
↑  Ram, Uri (2008). "The Ethnic Cleansing of Palestine". Middle East Journal. 62 (1): 150–2.
↑  Nimni, Ephraim (2010). "Point of Departure". Journal of Palestine Studies. 39 (3): 83–4. doi:10.1525/jps.2010.xxxix.3.83.
↑  Benny Morris. The Liar as Hero, March 17, 2011
↑  Ian Black, Divided loyalties, The Guardian, ‏6 בינואר 2007
↑  רן אדליסט, ‏הספר החשוב בתולדות הסכסוך היהודי־פלסטיני מציב בפנינו מראה שחורה, באתר מעריב אונליין, 27 בפברואר 2021
↑  תום פסח, למה חשוב לקרוא עכשיו על הטיהור האתני של פלסטין, באתר "שיחה מקומית", 25 במאי 2021
↑   אדם רז, טעויות למכביר ומניפולציות: "הטיהור האתני של פלסטין" הוא מחקר לא רציני, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2021
↑  אילן פפה, התגובה שאלוף בן מסרב לפרסם, באתר "העוקץ", 19 באוגוסט 2021
ניקלאס פילקרוג

ניקלאס פילקרוג (בגרמנית: Niclas Füllkrug; נולד ב-9 בפברואר 1993) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמיירליג ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים > ורדר ברמן והשאלה לגרויטר פירט

פילקרוג גדל במחלקת הנוער של ורדר ברמן, והחל את הקריירה הבוגרת שלו בקבוצת המילואים של המועדון בעונת 2011/2012. לקראת פגרת החורף של אותה עונה קיבל פילקרוג זימון לקבוצה הבכירה, ואת הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ערך ב-28 בינואר 2012 מול באייר לברקוזן במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1. בפברואר חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו בקבוצה. ב-24 במרץ 2012 כבש את שער הבכורה שלו בבונדסליגה מול אאוגסבורג במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1. בינואר נפצע בברך ימין ונעדר עד סוף העונה.
ב-24 באוגוסט 2013 עבר בהשאלה לגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. ב-2 בנובמבר 2013 הוא כבש ארבעה שערים, כולל שלושער תוך 12 דקות במחצית הראשונה, במהלך ניצחון החוץ של גרויטר פירט 2–6 על ארצגבירגה אווה. ואת העונה סיים עם שישה שערים ב-21 הופעות, כשחלק גדול מהעונה הוא מפספס בעקבות פציעה בברך ימין.
קריירת מועדונים > נירנברג

בתום העונה לא שב פילקרוג לורדר ברמן, אלא עבר לנירנברג, שירדה לבונדסליגה השנייה. את הופעת הבכורה שלו עבור נירנברג הוא ערך ב-3 באוגוסט 2014 במשחק נגד ארצגבירגה אווה. את שער הבכורה שלו עבור נירנברג בבונדסליגה השנייה הוא כבש בנובמבר 2014 בהפסד 1–2 לס.ו. זנדהאוזן. במרץ 2015 נגרם לו נזק לסחוס בברך שמאל שהותיר אותו מחוץ למגרשים לשארית העונה, ובסך הכל כבש בעונת הבכורה שלו בנירנברג שלושה שערים ב-24 הופעות בליגה. בעונתו השנייה במועדון, בעונת 2015/2016, חל שיפור ביכולתו והוא כבש 14 שערים ב-30 הופעות בליגה.
קריירת מועדונים > הנובר 96

ביולי 2016 עבר פילקרוג להנובר 96 מעיר הולדתו הנובר. בעונתו הראשונה עלה בעיקר כמחליף, ואת שער הבכורה עבור הנובר כבש רק במסגרת המחזור ה-13 נגד ארצגבירגה אווה. במהלך העונה הנובר החליפה מאמן ולאחר שהמאמן החדש אנדרה ברייטנריטר נכנס לתפקיד, הוא הכניס את פילקרוג באופן קבוע להרכב הפותח. בסך הכל, בעונתו הראשונה בהנובר הוא כבש חמישה שערים ב-24 הופעות בליגה, ועזר לקבוצה להעפיל לבונדסליגה. בעונת 2017/18 היה מלך השערים של הנובר עם 14 שערים ב-30 הופעות ועורר עניין אצל קבוצות ברחבי הבונדסליגה, אך לבסוף הוא נשאר בהנובר לעונה נוספת. במהלך עונת 2018/2019 רשם 13 הופעות ליגה וכבש פעמיים, לפני שאובחן עם נזק לסחוס בברך ימין ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו עד מחזור המשחקים ה-33. הוא חזר לשחק רק במשחק האחרון של העונה.
קריירת מועדונים > חזרה לורדר ברמן

באפריל 2019, הוכרז כי פילקרוג יחזור למועדון בו גדל ורדר ברמן לקראת עונת 2019/20. לאחר שהבקיע פעמיים בארבעת המשחקים הראשונים של העונה, בספטמבר 2019 הוא נפצע במהלך אימון והתברר שהוא סובל מקרע ברצועה הצולבת וקרע במיניסקוס לרוחב בברך שמאל. בתחילת יוני 2020 חזר לאימוני הקבוצה. העונה, שהופסקה למשך מספר שבועות עקב מגפת הקורונה, הייתה עדיין בעיצומה בשלב זה. ב-13 ביוני 2020 שב לפעילות ואף כבש שער בניצחון 1–5 של ברמן על פאדרבורן 07 במסגרת המחזור ה-31. בסך הכל סיים את העונה עם ארבעה שערים בשמונה הופעות בליגה.
עונת 2020/21 הייתה עונה בינונית עבור פילקרוג, כשכבש שישה שערים ב-19 הופעות, אך ורדר ברמן נאבקה בתחתית הליגה ואף ירדה לבונדסליגה השנייה בסיום העונה לאחר 40 עונות רצופות בבונדסליגה. בנוסף במהלך העונה לאחר משחק גביע נגד ר.ב. לייפציג שנערך ב-30 באפריל 2021, נבחר פילקרוג לבדיקת סמים, ולמרות שנתבקש על ידי הרופא, הוא לא הלך לחדר הבדיקה מיד לאחר המשחק, אלא תחילה לחדר ההלבשה של הקבוצה והתייצב לביקורת הסמים רק כעבור מספר דקות. בית המשפט לספורט של ההתאחדות הגרמנית לכדורגל קבע שהתנהגות זו היא הפרה של התקנות למניעת סמים בספורט, והטיל קנסות בסך 10,000 אירו על פילקרוג ו-8,000 אירו על ורדר ברמן. בעונת 2021/2022 בליגה השנייה הוא כבש 19 שערים ב-33 הופעות, וסייע לורדר ברמן לשוב לבונדסליגה לאחר היעדרות של שנה אחת. בעונת החזרה לבונדסליגה כבש 16 שערים ב-28 הופעות וסיים כמלך השערים של הבונדסליגה, בצוותא עם כריסטופר אנקונקו מר.ב. לייפציג.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

ב-31 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לשלוש שנים בבורוסיה דורטמונד. וכבר יום לאחר מכן ב-1 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 2–2 מול פ.צ. היידנהיים. ב-19 בספטמבר 2023 כשהוא בן 30 ערך את הופעת הבכורה שלו באירופה, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–2 לפריז סן-ז'רמן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. ב-29 בספטמבר הבקיע פילקרוג את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 3–1 על הופנהיים במסגרת הליגה. ב-7 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בניצחון 0–2 על ניוקאסל יונייטד. את עונת הבכורה שלו בדורטמונד סיים עם 15 שערים ב-43 הופעות בכל המסגרות, בעונה בה הגיעה דורטמונד עד לגמר ליגת האלופות.
קריירת מועדונים > וסטהאם יונייטד

ב-5 באוגוסט 2024 חתם על חוזה לארבע שנים בווסטהאם יונייטד. תמורתו קיבלה בורוסיה דורטמונד 27 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית

ב-10 בנובמבר 2022 פורסם כי פילקרוג נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022, זאת מבלי שערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד קבלת הזימון. את משחק הבכורה שלו בנבחרת הוא ערך ב-16 בנובמבר 2022 במשחק ידידות מול נבחרת עומאן שערכה הנבחרת הגרמנית כהכנה למונדיאל. פילקרוג עלה כמחליף וכבש את שער הבכורה שלו בנבחרת כבר במשחקו הראשון, שער שהיה היחיד במשחק והביא לגרמניה את הניצחון. במונדיאל הוא שיחק בכל שלושת המשחקים של גרמניה בשלב הבתים וכבש שני שערים, אך גרמניה כשלה ולא העפילה לשמינית הגמר. הוא נכלל בסגל נבחרת גרמניה גם ליורו 2024.