stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 23
היסטוריה

ישראל הופיעה פעמיים בטורניר הכדורגל האולימפי, במקסיקו סיטי 1968 ובמונטריאול 1976, ובשתי הפעמים הגיעה לרבע הגמר. עם זאת, בשני הטורנירים האלו התחרתה נבחרת ישראל בכדורגל במתכונתה הרגילה, ללא הגבלת גיל. מאז החלת המגבלה לגיל 23 ב-1992 ועד 2020, לא העפילה הנבחרת האולימפית של ישראל לטורניר הכדורגל האולימפי.
באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2023 הגיעה הנבחרת הצעירה של ישראל לרבע הגמר ולאחר מכן ניצחה את המארחת גאורגיה 4–3 בדו-קרב פנדלים לאחר 0–0 בסיום הזמן החוקי וההארכה, ובכך עלתה לחצי הגמר לראשונה בתולדותיה. הישג זה הבטיח לה את ההעפלה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), לראשונה כנבחרת עד גיל 23, כחלק ממשלחת ישראל באולימפיאדת פריז.
בטורניר הוגרלה ישראל לבית ד' יחד עם מאלי (אנ'), פרגוואי (אנ') ויפן (אנ'), אך הודחה לאחר שסיימה במקום האחרון עם תיקו ושני הפסדים.
סגל

סגל הנבחרת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024). חריגי גיל מסומנים בכוכבית (*).
| מס' | עמדה | שם | תאריך לידה | הופעות | שערים | מועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שער | עומר ניראון | 17 באפריל 2001 | 1 | 0 | ישראל מכבי נתניה |
| 22 | שער | רוי ששון | 13 בדצמבר 2001 | 0 | 0 | ישראל בני יהודה תל אביב |

| 2 | הגנה | עיליי פיינגולד | 23 באוגוסט 2004 | 1 | 0 | ישראל מכבי חיפה |
| 5 | הגנה | רוי רביבו | 22 במאי 2003 | 0 | 0 | ישראל מכבי תל אביב |
| 12 | הגנה | נועם בן הרוש | 13 במאי 2005 | 1 | 0 | ישראל הפועל חיפה |
| 3 | הגנה | שון גולדברג* | 13 ביוני 1995 | 1 | 0 | ישראל מכבי חיפה |
| 16 | הגנה | אור ישראלוב | 2 בספטמבר 2004 | 0 | 0 | ישראל הפועל תל אביב |
| 4 | הגנה | סתיו למקין | 2 באפריל 2003 | 1 | 0 | אוקראינה שחטאר דונצק |

| 17 | קישור | עידו שחר | 20 באוגוסט 2001 | 1 | 0 | ישראל מכבי תל אביב |
| 14 | קישור | איינאו פרדה | 29 באפריל 2002 | 1 | 0 | ישראל הפועל ירושלים |
| 8 | קישור | איתן אזולאי | 26 במאי 2002 | 1 | 0 | ישראל מכבי חיפה |
| 6 | קישור | עמרי גאנדלמן* | 16 במאי 2000 | 1 | 0 | בלגיה גנט |
| 15 | קישור | עדי יונה | 17 באפריל 2004 | 1 | 0 | ישראל בית"ר ירושלים |

| 10 | קישור התקפי | אוסקר גלוך | 1 באפריל 2004 | 1 | 0 | אוסטריה רד בול זלצבורג |
| 13 | קישור התקפי | אלעד מדמון | 10 בפברואר 2004 | 1 | 0 | ישראל מכבי תל אביב |
| 7 | התקפה | אושר דוידה | 18 בפברואר 2001 | 1 | 0 | ישראל מכבי תל אביב |
| 11 | התקפה | ליאל עבדה | 3 באוקטובר 2001 | 1 | 0 | ארצות הברית שארלוט |
| 9 | התקפה | דור תורג'מן | 24 באוקטובר 2003 | 1 | 0 | ישראל מכבי תל אביב |
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏אין מילים: ישראל עלתה לחצי גמר יורו הצעירות, באתר ONE‏, 1 ביולי 2023
↑  נדב צנציפר, לראשונה מאז 1976: נבחרת הכדורגל של ישראל שוב במשחקים האולימפיים, באתר ynet, 2 ביולי 2023
↑  מאלעד מדמון ועד עדי יונה: סגל ישראל לאולימפיאדה, באתר ערוץ הספורט, 2 ביולי 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עיליי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
נועם אלקיס

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1966 (בן 58) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קולומביה  תיכון סטאיווסנט 
 מנחה לדוקטורט:  בנדיקט גרוס, בארי מזור 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  מכללת רדקליף 
 תלמידי דוקטורט:  הנרי קון, סונאל ג'יין, נתן קפלן, ג'י'צ'ול וו, אבהינאב קומאר, דייוויד ין גאו, ניקולאס פרנקלין רוג'רס, ייבגני זייטמן 
 פרסים והוקרה:  עמית פטנאם (1984)  עמית פקארד למדע והנדסה (1991)  William O. Baker Award for Initiatives in Research (1991)  הרצאת פקו (1991)  פרסי פאול ר. האלמוס - לסטר ר. פורד 
 
נועם אלקיס (באנגלית: Noam David Elkies; נולד ב-25 באוגוסט 1966) הוא מתמטיקאי יהודי-אמריקאי ופרופסור למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה

נולד במנהטן למשפחה יהודית אמריקאית. בדצמבר 1970 עברה המשפחה לרמת גן ובשנת 1978 חזרה לניו יורק. בגיל ארבע עשרה זכה במדליית הזהב עם ציון מושלם באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית. הוא סיים את התיכון בשנת 1982 בגיל 15, ואז החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה. בגיל 16 זכה בתחרות פטנאם (Putnam) למתמטיקה. הוא סיים בהצטיינות לימודי מתמטיקה ומוזיקה בגיל 18 ובגיל 20 סיים דוקטורט בהנחיית בנדיקט גרוס ובארי מזור באוניברסיטת הרווארד.
הוא החל ללמד באוניברסיטת הרווארד, בשנת 1990 קיבל דרגה של פרופסור חבר ובשנת 1993, כשהוא בן 26, קיבל דרגה של פרופסור מן המניין, ובכך היה לפרופסור הצעיר ביותר בהיסטוריה של אוניברסיטת הרווארד.
הוא שיתף פעולה עם אטקין בהרחבת אלגוריתם שוף ליצירת אלגוריתם שוף-אטקין-אלקיס. אלקיס הוא מחבר ופותר של בעיות שחמט וזכה באליפות העולם ליחידים בפתרון בעיות שחמט בשנת 1996.
הוא עוסק רבות בחקר הקשרים בין מתמטיקה למוזיקה ומשמש כיועץ לוועד העורכים של כתב העת Journal of Mathematics and Music.
משפחת אלייב

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  סמרקנד, אוזבקיסטן אוזבקיסטן  ישראל ישראל
 סוגה:  מוזיקת עולם
 שיתופי פעולה בולטים:  ריטה, תמיר מוסקט
 alaevfamily.com
 חברים
 אללו אלייב   אריאל אלייב   אמין אלייב   אלן אלייב   צביקה אלייב   אמיר אלייב   אביבה אלייב   אמנדה אלייב   אברהם אלייב
 
משפחת אלייב הם הרכב מוזיקלי טג'יקי-ישראלי ייחודי, המאגד בתוכו 8 נגנים מ-3 דורות שונים של משפחת אלייב. הלהקה מנגנת מוזיקה בוכרית עממית, מז'אנר מוזיקת עולם, ולאחרונה שיתפה פעולה עם המפיק תמיר מוסקט (איש הבלקן ביט בוקס) והוציאה לאור אלבום בכורה מודרני בשם "The Alaev Family and Tamir Muskat" בלייבל עולמלא.
חברי ההרכב

בהרכב משתתפים 3 דורות של משפחת אלייב. הסב אללו (דוירה ושירה), שני ילדיו אריאל (זמר ראשי ואקורדיון) ואמין (כלי הקשה), ונכדיו צביקה (קלרינט), אלן (כלי הקשה), אמיר (קאנון ודוירה), אביבה (כינור) אמנדה (כינור ושירה) ואברהם (קלרינט).
ראשית ההרכב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עלייה לישראל

ב-1991, עם נפילת ברית המועצות, עלתה המשפחה כולה לישראל והשתלבה בסצנת המוזיקה המקומית. בני המשפחה היו מעורבים, ביחד ולחוד, בהפקות מוזיקליות שונות לצד אמנים בכירים, ביניהם ריטה, ברי סחרוף ואהוד בנאי. אולם רק לאחר כשני עשורים בארץ, הוציאה לאור הלהקה מספר אלבומים ובניהם אלבום עם המפיק המוזיקלי תמיר מוסקט ומיתגה את עצמה תחת השם "גרוב בוכרי". שילוב של מוזיקה עממית וצלילים נושנים, עם מקצבים מודרניים ואלקטרוניים. בהופעת ההשקה של האלבום, במועדון הלבונטין 7, השתתפו אורחים רבים- ביניהם ריטה, דודו טסה, ואורי כינרות (בום פם).
ב-2005 השתתפה הלהקה בקדם אירוויזיון הישראלי עם השיר "אספרנסה" שכתב דורון דוידסקו והלחין אלי ניסמן שזכה במקום השישי אך בהמשך זכה להצלחה גדולה ומהווה סימן היכר של הלהקה.
הלהקה השתתפה בעונתה הרביעית של התוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון.
דיסקוגרפיה

המשיח בוא יבוא
היא עוד תשוב
Naraye Sheron
The Alaev Family and Tamir Muskat(הוצאת עולמלא, 2011)
הערות שוליים

↑  הגרוב של משפחת אלייב באתר ynet
↑  בן שלו, המקצבים הבוכריים של משפחת אלייב נשמעים כמו הגרוב של הרגע, באתר הארץ, 11 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304687405171  ISNI: 0000 0004 7183 6606  MusicBrainz: 4c52e517-f060-4527-989e-c4c813bcdc60
משפחת אמאטי

משפחת אמאטי (באיטלקית: Amati) הוא שמה של משפחת בוני כינורות איטלקים, שפעלה ושגשגה בקרמונה משנת 1549 עד 1740.
כינור של אנדראה אמאטי במוזיאון מטרופוליטן בניו יורק
בני המשפחה > אנדראה אמאטי

אנדראה אמאטי (1505-1510 בערך - 1578 בערך) היה בונה הכינורות המוקדם ביותר, שכליו שרדו עד ימינו. למעשה, אפשר לראות בו, פחות או יותר, את האחראי לפרופיל הסופי של משפחת הכינור המודרנית. מספר קטן מן הכלים שבנה עודם קיימים כיום, מתוארכים בין 1564 ו-1574 ורובם נושאים את שלט האצולה של שארל התשיעי, מלך צרפת.
בני המשפחה > אנטוניו וג'ירולאמו אמאטי

יורשיו וממשיכי דרכו של אנדראה אמאטי היו בניו, אנטוניו אמאטי (נולד בסביבות 1550) 
וג'ירולאמו אמאטי (1551-1635). השניים, שנודעו בשם "האחים אמאטי", הכניסו חידושים מרחיקי-לכת בעיצוב הכלי, ביניהם שכלול צורתם של פתחי ה-f. הסברה היא, שהאחים היו חלוצי מתכונת האלט המודרנית של הויולה, בניגוד לוויולות הטנור, הוותיקות יותר.
בני המשפחה > ניקולו אמאטי

ניקולו אמאטי (נולד ב-3 בדצמבר 1596 - 12 באפריל 1684) היה בנו של ג'ירולאמו אמאטי ובעל המוניטין הרבים ביותר בבני המשפחה. ניקולו אמאטי שיפר את הדגם שאימצו יתר בני אמאטי ויצר כלים, שהיו מסוגלים להפיק צליל גדול יותר. התבנית שלו הייתה קטנה מן הרגיל, אך הוא בנה גם דגם רחב יותר, הידוע כיום כ"גראנד אמאטי", ואלה היו לכינורות המבוקשים ביותר שלו.
מבין תלמידיו, המפורסמים ביותר היו אנטוניו סטרדיווארי ואנדראה גוארנרי, הראשון במשפחת בוני הכינורות גוארנרי. (יש מחלוקת ניכרת בנושא חניכותו של אנטוניו סטרדיווארי. אף כי הכינור הראשון הידוע של סטרדיווארי קובע כי היה תלמידו של אמאטי, תקיפות הקביעה מוטלת בספק.)
בני המשפחה > ג'ירולאמו אמאטי

בונה הכינורות האחרון במשפחה היה בנו של ניקולו, ג'ירולאמו אמאטי, שנודע בשם הירונימוס השני (26 בפברואר 1649 - 21 בפברואר 1740). הוא שיפר אומנם את הקשתות של אביו, אך בסך הכל הכלים שבנה נופלים מאלה של גדול בוני הכינורות בתקופתו, אנטוניו סטרדיווארי.
כינורות אמאטי קיימים

באתר הרשת NMM אין רשימה מרוכזת של כלי אמאטי באוסף שלהם, על כן הקישור אליהם נעשה אינדיבידואלית.
כלי אמאטי במוזיאון המוזיקה הלאומי:
אנדראה אמאטי:
ג'ירולאמו אמאטי:
ניקולו אמאטי:
נמל התעופה הבין-לאומי של צ'יאנג מאי

נמל התעופה הבין-לאומי של צ'יאנג מאי (בתאית: ท่าอากาศยานเชียงใหม่) הוא נמל תעופה בין-לאומי שהוקם בשנת 1921 ומשרת את צ'יאנג מאי, עיר הבירה של מחוז צ'יאנג מאי.
נמל התעופה צ'יאנג מאי הוא אחד מארבעת נמלי התעופה העמוסים ביותר בתאילנד והוא מהווה שער מרכזי לצפון תאילנד.
ב-2013 שירת הנמל יותר מ-5.3 מיליון נוסעים, 43 אלף טיסות ו-18 אלף טון של מטען. בנמל פועלות כ-19 חברות תעופה. החל מ-24 בינואר 2011 הנמל מהווה בסיס פעולה משני לאייר אסיה תאי.
בנמל שני טרמינלים, האחד לטיסות פנים והשני לטיסות בין-לאומיות.
ניקולה רדיצ'ביץ'

ניקולה רדיצ'ביץ' (נולד ב-25 באפריל 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת בילבאו באסקט מליגת העל הספרדית בכדורסל.
ביוגרפיה

רדיצ'ביץ' נולד בצ'אצ'אק שבסרביה, כנער שיחק כדורסל במועדון פרטיזן בלגרד. ב-2012 עבר לקבוצת קחאסול סביליה בספרד. בעונתו הראשונה שותף באופן מועט במשחקי הקבוצה בליגה הספרדית וביורוקאפ. בעונת 2013/2014 שותף ב-21 משחקי ליגה בהם קלע 3.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2014/2015 קלע בממוצע 7 נקודות למשחק בליגה הספרדית ו-7.6 נקודות ביורוקאפ. הוא החמיץ את מרבית עונת 2015/2016 בשל ניתוח שעבר ברגלו. ב-2017 עבר לשחק בכוכב האדום בלגרד וב-2018 בגראן קנריה הספרדית.
רדיצ'ביץ' משחק בנבחרות הלאומיות של סרביה מ-2009. הוא זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה בליטא ב-2009, במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010 ובמקום החמישי באליפות העולם עד גיל 17 ב-2010. ב-2011 זכה עם סרביה במקום השני באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בפולין. ב-2012 זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא ובלטביה. הוא נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצע של 12.4 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק.
הערות שוליים

↑  ניקולה רדיצ'ביץ' באתר האליפות (הקישור אינו פעיל, 9 בנובמבר 2019)
ניקולה קוסטו

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1658 ליון, ממלכת צרפת 
 פטירה:  1 במאי 1733 (בגיל 75) פריז, ממלכת צרפת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול בפריז 
 תקופת הפעילות:  1672–1733 (כ־61 שנים) 
 זרם באמנות:  בארוק 
 הושפע על ידי:  אנטואן קואזוו 
 יצירות ידועות:  Apollo Chasing Daphne, Daphne Chased by Apollo, Julius Caesar 
 פרסים והוקרה:  Prix de Rome for sculpture (3 בספטמבר 1682) 
 
ניקולה קוסטו (בצרפתית: Nicolas Coustou; ‏ 1658, ליון – 1733, פריז) היה פסל צרפתי.
ביוגרפיה

קוסטו החל את הכשרתו אצל אביו, שהיה מגלף בעץ, ואצל קלודין קואזוו.
בגיל שמונה עשרה עבר לפריז ללמוד אצל דודו מצד אימו אנטואן קואזוו.
בגיל עשרים ושלוש זכה בפרס רומא שאיפשר לו ארבע שנות לימוד באקדמיה הצרפתית ברומא בהמשך שימש כרקטור של האקדמיה לציור ופיסול.
החל משנת 1700 עבד עם קואזוו בארמונות מרלי וורסאי.
מקורות ההשראה שלו היו בעיקר מיכלאנג'לו והפסל אלסנדרו אלגארדי והוא ניסה למזג בין מקורות אלו.
חלק מעבודותיו נהרסו בזמן המהפכה הצרפתית.
בפסלי אפולו רודף אחר דפנה בגני טווילרי נעזר באחיו הצעיר גיום קוסטו האב, בעיקר בפיסול דפנה.
גלריה

ציד נח במוזיאון הלובר
פסל של הרקולס בארמון ורסאי
אפולו רודף אחר דפנה בגני טווילרי
יוליוס קיסר בגני טווילרי
אלגוריה של נהר הסיין ונהר מארן בגני טווילרי
פסל פייטה במזבח של קתדרלת נוטרדאם (פריז)
דיוניסיוס הקדוש בקתדרלת נוטרדאם (פריז)
לואי התשיעי באינווליד
לואי החמישה עשר בתור יופיטר במוזיאון הלובר
נואבו לארדו

| --- | --- |
סמל נואבו לארדוסמל נואבו לארדו

 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  טמאוליפס טמאוליפס
 תאריך ייסוד:  1755
 גובה:  130 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  384,033 (2010)
 קואורדינטות:  27°29′10″N 99°30′25″W﻿ / ﻿27.48611°N 99.50694°W﻿ / 27.48611; -99.50694
 אזור זמן:  UTC -6
 www.nuevolaredo.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו נואבו לארדו(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו נואבו לארדו(למפת טמאוליפס רגילה) סיודד ויקטוריה ריינוסה מטמורוס טמפיקו מפרץ מקסיקו  ס. ארצות הברית נואבו לאון קואווילה קוא. ורא. סן לואיס פוטוסינואבו לארדו(למפת טמאוליפס מוגדלת) סיודד ויקטוריה ריינוסה מטמורוס טמפיקו מפרץ מקסיקו  סקט. ארצות הברית נואבו לאון קואווילה קואווילה וראקרוס סן לואיס פוטוסינואבו לארדו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נואבו לארדו (בספרדית: Nuevo Laredo) היא עיר במדינת טמאוליפס במקסיקו. העיר נמצאת בצפון-מזרח מקסיקו, על הגדה הדרומית של נהר ריו גראנדה (שמשמש גם כגבול של מקסיקו עם ארצות הברית), מול העיר לארדו.
היסטוריה

מקורה של נואבו לארדו הוא בעיר לארדו השכנה מצפון. לארדו נוסדה ב-1755 על ידי תומאס סאנצ'ס תחת השם וייה דה סן אגוסטין דה לארדו, כשהאזור היה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה. לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו האזור עבר לשליטת המדינה החדשה. בהמשך לארדו הייתה גם בירתה של רפובליקת ריו גראנדה קצרת הימים.
ב-1846, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ארצות הברית כבשה את האזור. לאחר המלחמה נחתם הסכם גואדלופה אידלגו אשר במסגרתו סופחה הגדה הצפונית של נהר ריו גראנדה, עליה שוכנת לארדו, לארצות הברית. מספר משפחות בעיר רצו להישאר תחת השלטון המקסיקני, לכן הן עברו לגדה הדרומית של הנהר והקימו ב-1848 את נואבו לארדו (מילולית: "לארדו החדשה").
כלכלה

מעבר הגבול בלארדו הוא אחד החשובים ביותר מבחינה כלכלית במקסיקו והוא הנתיב המרכזי למסחר עם ארצות הברית וקנדה. בנוסף לסחר הבינלאומי הכלכלה מסתמכת על חקלאות ותעשייה.
ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
גאוגרפיה > אקלים

נואבו לארדו נמצאת באזור בו שורר אקלים סמי-ארידי. בקיץ הטמפרטורות מגיעות לממוצע של 37 מעלות צלזיוס ובחורף ל-19 מעלות צלזיוס.
| אקלים בנואבו לארדו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בנואבו לארדו> ינואר.25.6.17.5.20.1 | אקלים בנואבו לארדו> פברואר.27.8.19.4.27.2 | אקלים בנואבו לארדו> מרץ.32.2.23.3.16.1 | אקלים בנואבו לארדו> אפריל.35.6.25.7.46.9 | אקלים בנואבו לארדו> מאי.37.2.28.2.69.8 | אקלים בנואבו לארדו> יוני.38.4.31.1.67.6 | אקלים בנואבו לארדו> יולי.40.0.32.8.33.0 | אקלים בנואבו לארדו> אוגוסט.39.3.31.5.55.0 | אקלים בנואבו לארדו> ספטמבר.37.6.28.7.78.4 | אקלים בנואבו לארדו> אוקטובר.35.2.25.4.69.4 | אקלים בנואבו לארדו> נובמבר.31.7.22.9.25.5 | אקלים בנואבו לארדו> דצמבר.25.8.18.2.18.9 | אקלים בנואבו לארדו> שנה.33.9.25.4.527.9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: השירות המטאורולוגי הלאומי של מקסיקו
חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס בנואבו לארדו, האוניברסיטה הטכנולוגית של נואבו לארדו והאוניברסיטה הפאן-אמריקנית.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קצלקואטל, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים מנואבו לארדו. תושבי העיר גם משתמשים בנמל התעופה הבינלאומי לארדו הנמצא בצידו השני של הגבול.
ארבעה גשרים מקשרים בין נואבו לארדו ולארדו: הגשר הבינלאומי שער לאמריקות, הגשר הבינלאומי חוארס-לינקולן, הגשר הבינלאומי סחר עולמי, המשמש למטרות מסחר בלבד, והגשר הבינלאומי טקסס מקסיקן ריילוויי, המשמש רכבות.
הערות שוליים

↑  קונסוליות ארצות הברית במקסיקו Locations". U.S. Department of State, United States Diplomatic Mission to Italy. Archived from the original on 18 June 2015. Retrieved 20 June 2015.
↑  האקלים בין 1951 ו-2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566791305171  BnF: cb12049870t (data)  LCCN: n82153775  MusicBrainz: 832ac18e-a6b9-4dd6-8df7-d1cbbb136e78  NARA: 10037357  VIAF: 129033095   WorldCat (עם VIAF): 129033095 
מפה של לארדו מ-1892. בחלק השמאלי התחתון ניתן לראות את נואבו לארדו.
ניקולו ומפאו פולו

ניקולו פולו (בערך 1230 - בערך 1294) ומפאו פולו (בערך 1230 - בערך 1309) (אנגלית: Niccolò and Maffeo Polo ) היו סוחרים איטלקיים שנודעו בעיקר כאביו ודודו, בהתאמה, של הנוסע מרקו פולו. האחים נכנסו לעסקים לפני לידתו של מרקו, הקימו תחנות מסחר בקונסטנטינופול, בסודאק בחצי האי קרים ובחלק המערבי של האימפריה המונגולית באסיה. כצמד הם הגיעו לסין לפני שחזרו לאירופה באופן זמני למסור הודעה לאפיפיור ולקחו עימם את בנו של ניקולו, מרקו. פולו עברו אחר כך דרך אסיה, שהפכה לנושא סיפור המסעות המפורסם של מרקו פולו.
הפלגה ראשונה

לאחר שניקולו הותיר את בנו מרקו התינוק בבית, האחים עזבו את ונציה לקונסטנטינופול, שם שהו מספר שנים. שני האחים התגוררו ברובע הוונציאני בקונסטנטינופול, שם הם נהנו מחסינות דיפלומטית, סיכויים פוליטיים והקלות במיסוי בגלל תפקיד ארצם בהקמת האימפריה הלטינית במסע הצלב הרביעי בשנת 1204. עם זאת, המשפחה העריכה את מצבה הפוליטי של העיר כרעוע, ולכן הם החליטו להעביר את עסקיהם צפונית-מזרחית לסולדאה, עיר בחצי האי קרים, ועזבו את קונסטנטינופול, כנראה בשנת 1259 או 1260. החלטתם התבררה כחכמה. קונסטנטינופול נכבש מחדש בשנת 1261 על ידי מיכאל פלאולוגוס, שליט האימפריה של ניקאה, ששרף והרס במהירות את הרובע הוונציאני והקים מחדש את האימפריה הביזנטית. אזרחים ונציאנים שנלכדו עונו בעוד שרבים מאלו שהצליחו להימלט מתו על סיפונה של ספינות פליטים עמוסות שנמלטו למושבות ונציאניות אחרות בים האגאי.
כביתם החדש בקצה הצפוני של הים השחור, סולדאיה הייתה יעד של סוחרים ונציאנים מאז המאה ה -12. כאשר הגיעו לשם האחים פולו, המקום היה חלק מהמדינה המונגולית החדשה שהוקמה בשם "אורדת הזהב". בחיפוש אחר רווחים טובים יותר, המשיכו האחים את מסעם לסראי, שם שכנה החצר של ברקה חאן, שליט אורדת הזהב. באותה תקופה העיר סראי הייתה לא יותר ממאהל ענק, והאחים פולו נשארו כשנה. הם הפכו לשותפיו של סוחר מברקה. [3] לבסוף, הם החליטו לא להתיישב בקרים, בגלל מלחמת אזרחים בין ברקה לדודנו הולאגו או אולי בגלל היחסים הגרועים בין ברקה חאן לאימפריה הביזנטית. במקום זאת, הם המשיכו הלאה מזרחה לבוכרה, באוזבקיסטן המודרנית, שם התגוררה המשפחה וסחרה במשך שלוש שנים.
בשנת 1264 חברו ניקולו ומפאו לשגרירות ששלח שליט אילחנאט הולאגו חאן לאחיו קובליי חאן, שניהם נכדיו של ג'ינגיס חאן. בשנת 1266 הם הגיעו למושב של קובלאי חאן, מנהיג שושלת יואן המונגולית, בחאנבליק, בייג'ינג של ימינו. בספרו, המסעות של מרקו פולו, מרקו מסביר כיצד קובלאי חאן קיבל רשמית את האחים ושלח אותם בחזרה עם מונגולי בשם קוקאתי כשגריר לאפיפיור. הם הביאו איתם מכתב מהחאן ובו ביקש מאה אנשים משכילים שיבואו ללמד את הנצרות ומנהגי המערבים לעמו. המכתב הכיל גם את אישור מוזהב שאיפשר למחזיק בו, לרכוש ולהשיג מגורים, סוסים ומזון בכל אזור שלטונו של קובלאי חאן. קוקאתי עזב באמצע המסע, והשאיר את האחים לנסוע לבד לאיאס בממלכת קיליקיה הארמנית. מעיר הנמל ההיא הם הפליגו לעכו, בירת ממלכת ירושלים.
פרק זמן ארוך עבר בין מותו של האפיפיור קלמנט הרביעי, בשנת 1268, ובחירת האפיפיור החדש בשנת 1271 מה שעיכב את ניסיונותיו של האחים פולו למלא את בקשת קובלאי. שני האחים חזרו לוונציה בשנת 1269 או 1270כשהם ממתינים למינויו של האפיפיור החדש. כאן נפגש ניקולו שוב עם בנו מרקו, שהיה בן חמש עשרה או שש-עשרה, וחי עם דודתו ודוד אחר בוונציה מאז מות אמו בגיל צעיר.
הפלגה שנייה

ברגע שנבחר בשנת 1271, קיבל האפיפיור גרגוריוס ה- X את המכתב מקובלאי חאן, שהועבר על ידי ניקולו ומפאו. קובלאי חאן ביקש לשלוח מאה מיסיונרים, וקצת שמן ממנורת ירושלים. שני האחים (הפעם בליווי מרקו פולו בן ה -17) חזרו למונגוליה, בליווי שני נזירים דומיניקניים, ניקולו דה ויסנס וגוויאום דה טריפולי. שני הנזירים לא סיימו את ההפלגה בגלל חשש, אך האחים פולו הגיעו לחנאנאבליק ונתנו את המתנות מהאפיפיור לקובלאי בשנת 1274.
בדרך כלל נאמר כי האחים השתמשו בדרך המשי הצפונית אם כי קיימת האפשרות לתוואי דרומי יותר. האחים פולו בילו את 17 השנים הבאות בסין. מרקו מצא חן בעני קובלאי חאן כי היה מספר סיפורים מרתק. הוא נשלח למשימות דיפלומטיות רבות ברחבי האימפריה שלו. מרקו ביצע משימות דיפלומטיות אך גם ריתק את החאן בסיפורים ותצפיות מעניינות על האזורים בהן עבר. על פי דו״ח הנסיעות של מרקו, האחים ביקשו מספר פעמים אישור לחזור לאירופה, אך החאן הגדול העריך את המבקרים עד כדי כך שהוא לא הסכים לעזיבתם.
רק בשנת 1291 נתן קובלאי למרקו את משימתו האחרונה, ללוות את הנסיכה המונגולית קוקאצ'ין לאישיה, האילחנט ארגון. המשלחת נסעה בדרך הים, ויצאה מעיר הנמל הדרומית גוואנז'ו והפליגה לסומטרה, ואחר כך לפרס, דרך סרי לנקה והודו. בשנת 1293 או 1294 הגיעו האחים לאילחנאט, שנשלט על ידי גייחאטו לאחר מותו של ארגון, והשאירו את קוקאצ'ין עם אילחאן החדש. לאחר מכן הם עברו לטרביזונד בים השחור, ומאותה עיר הפליגו לוונציה.
האחים פולו עוזבים את קונסטינפול, 1259
האחים פולו מגיעים לבוכרה, בהזמנת הולוגו (בימין) הציור, אני בדרך! לקובלאי חאן
האחים פולו מעבירים את המכתב מקובלאי חאן לאפיפיור
משה סחר

| --- | --- |

משה סחר בעיר לינץ, אוסטריה, 1948
 לידה:  19 בפברואר 1928 לודז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 בפברואר 2022 (בגיל 94) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  יידיש, עברית, רוסית 
 סוגה:  שירה, פזמונאות 
 
מימין לשמאל: בטי סחר, משה סחר ומשה ברנשטיין, שנות התשעים
ציורו של סחר Moments of Madness,‏ 2000, המוצג ביד ושם
משה סחר (19 בפברואר 1928 - 20 בפברואר 2022) היה פזמונאי, משורר ביידיש ובעברית, מתרגם וצייר ישראלי.
שירים נבחרים

"ערב טוב" לעליזה עזיקרי, לחן: סטו הכהן.
"הוא היה אדם" לעליזה עזיקרי, לחן: אריס סאן.
"שתה לחיים" לאריס סאן, לחן: אריס סאן.
"אל נא תאמרי" לאריס סאן.
"בית לשניים" לאסתר ואבי עופרים, לחן: מאיר נוי.
"פונדק", לחן: מאיר נוי.
"חרוזים" לדני גרנות, לחן: עמליה רוזן.
"הדודה עוד במודה" לרחל אטאס, לחן: אלי רובינשטיין.
"מתי", לחן: י. פטרסבורסקי.
"בוא נצא", לחן: י. פטרסבורסקי.
"זוהרה" לטובה פורת, לחן: מאיר נוי.
"לא מצאתי מילה", לחן: מאיר נוי.
"זרם המעין" לעליזה גבאי, לחן: כ. ברון.
"צלילים" לעליזה גבאי, לחן: כ. ברון.
"הייתכן", לחן: כ. ברון.
"איזה לילה נפלא", לחן: כ. ברון.
"אמרו לי", לחן: כ. ברון.
"מה מציאות ומה חלום", לחן: מ. אבירז.
"הברכה", לחן: פאול קוסלה.
"דינדינדן הפעמון" לאהובה צדוק, לחן: מאיר נוי.
"במבטך", לחן: מרטין מוסקוביץ'.
"המין החלש" ללהקת פיקוד צפון, לחן: יעקב קלוסקי.
"טפה של רגש חם" לג'טה לוקה, לחן: אלי רובינשטיין.
"שיר התן" עבור המחזה "הפואמה הפדגוגית", שרה אותו לימים מרלן דיטריך, לחן: יוחנן זראי.
"האור" לשמעון בר, לחן: מאיר נוי.
"שלום עליכם", לחן: מוטי גלעדי.
לקט שירים מההצגה שני קוני למל: "הוא יהיה לי בעל" לעדנה גורן; "עוד לא מצאתי לי חתן" לג'טה לוקה, לחן: שאול ברזובסקי; "הייתי קוני למל" למייק בורשטיין, לחן: שאול ברזובסקי; "בואי" לטובה פורת, לחן: שאול ברזובסקי; "שיר השדכן" לרפאל קלצקין, לחן: שאול ברזובסקי.
"קום לעבודה", ליפה ירקוני, לחן: יוחנן זראי.
תרגומים נבחרים

כאילו היה זה אתמול, ללהקת "צימוקים ושקדים", מילים ולחן: מרדכי גבירטיג.
לטייל יצאתי, לטובה פורת, מילים ולחן: יידי עממי.
מי יצחק ראשון, מילים ולחן: מרדכי גבירטיג.
שיר ערש, מילים: הרש דוד נומברג, לחן: אברהם גולדפדן.
ספרים שכתב

זמן הגנוז: שירים (תל אביב: הוצאת ירון גולן, 1996)
אהובי בנה לי בית: שירי זמר (תל אביב: ירון גולן, 1996)
על אין הדרך: שירים (תל אביב: צבעונים, 2012)
סיני לייכטר (עורך), אנטאלאגיע פון יידישע פאלקסלידער (אנתולוגיה לשירי עם ביידיש), כרך ה. כרך מרדכי גבירטיג. תרגום עברי: משה סחר; תרגום אנגלי: הדסה הסקל. (ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ס 2000)
מיט א גרינעם טרוים (2013)
ספרים שתרגם וערך

ארשין מל-א-לן : אהבה קווקזית : אופרטה ב-2 מערכות / מאת או. חג'יבקוב (תל אביב : הבימתרון, 1960)
אל נקמות / שלום אש (תל אביב : ירון גולן, תשנ"ד 1994) (בשיתוף אסתר איזביצקי) ("ההצגה הראשונה הוצגה בתיאטרון באר-שבע ב-1982")
שני קוני למל: מחזה מוזיקלי / אברהם גולדפדן (תל אביב: ירון גולן, תשנ"ד 1994)