stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דור האלפא
תחזיות

האנשים הראשונים מדור האלפא צפויים להגיע לבגרות בתחילת שנות ה־30 של המאה ה־21. עד אז, אוכלוסיית העולם צפויה לכלול קצת מעל לתשעה מיליארד בני אדם, והעולם יכיל אז את השיעור הגבוה ביותר אי פעם של אנשים מעל גיל 60. משמעות הדבר היא שקבוצה דמוגרפית זו תדרש לשאת בנטל של אוכלוסיית העולם המזדקנת. לטענת החוקר האוסטרלי מארק מקרינדל דור האלפא ככל הנראה יבחר להתחתן מאוחר יותר, להביא ילדים לעולם בגיל מאוחר יותר, ויהיה חייב לצאת לגמלאות בגיל מאוחר יותר ממה שהיה מקובל בדורות הקודמים. להערכתו של מקרינדל עד שנת 2030 דור האלפא יהווה כ־11% מכלל כוח העבודה העולמי. מקרינדל חזה גם שדור האלפא יחיו זמן רב יותר מהדורות הקודמים, שיהיו להם משפחות קטנות יותר מהדורות הקודמים, ושהם יהיו "הדור המשכיל ביותר אי פעם, הדור הכי טכנולוגי, ומבחינה גלובלית יהיה זה הדור העשיר ביותר אי פעם".
לפי אחת מהתחזיות של האו"ם תוחלת החיים הממוצעת בעולם צפויה לעלות מ־70 ב־2015 ל־83 ב־2100, והיחס בין אנשים בגיל העבודה לקשישים צפוי להצטמצם עקב הירידה הניכרת הצפויה בשיעורי הפריון ברחבי העולם. עד שנת 2050 מדינות רבות באסיה, באירופה ובאמריקה הלטינית יכלו פחות משני אנשים עובדים לכל גמלאי. נתוני האו"ם מראים שאם לא כוללים את המהגרים, כל האוכלוסיות באירופה, יפן וארצות הברית הפכו קטנות יותר במהלך העשור השני של המאה ה־21, וכי עד שנת 2050 האוכלוסייה של כ־48 מדינות וטריטוריות שונות ברחבי העולם צפויה להיות קטנות יותר בשל שיעורי הפריון הנמוכים.
לפי התחזית הדמוגרפית העדכנית ביותר של האו"ם משנת 2020 עד שנת 2030 אוכלוסיית העולם תכיל כ־8.5 מיליארד אנשים, עד שנת 2050 אוכלוסיית העולם תכיל כ־9.7 מיליארד אנשים, ועד שנת 2100 אוכלוסיית העולם תכיל כ־10.9 מיליארד אנשים. לפי החישובים של האו"ם בתחזיות הללו המדינות עם שיעורי פריון נמוכים במיוחד צפויים לעלות ל־1.8 בממוצע לאישה. עם זאת, לפי מחקר משנת 2020 של חוקרים מכון IHME באוניברסיטת וושינגטון אוכלוסיית העולם צפויה לכלול רק כ־8.8 מיליארד אנשים עד שנת 2100 - שני מיליארד אנשים פחות מהתחזית העדכנית של האו"ם. הסיבה לכך, לפי ההסבר שלהם, תהיה בשל ההזדמנויות הרבות יותר לרכוש השכלה ובשל כך שלנשים בעולם יהיה יותר נגישות לאמצעים שיאפשרו להן לשלוט בכמות הילדים שהן מביאות לעולם, ובשל כך בסופו של דבר נשים רבות יותר יבחרו להביא לעולם בסביבות 1.5 ילדים בממוצע. כתוצאה מכך, לטענת חוקרים רבים, ברוב מדינות העולם בסופו של דבר שיעורי הפריון צפויים להמשיך להיות במגמת ירידה. בפרט, האוכלוסייה של מעל ל־20 מדינות - בהם סין, יפן, קוריאה הדרומית, תאילנד, ספרד, איטליה, פורטוגל ופולין - צפויה בעתיד הלא רחוק לכלול כמחצית או פחות מכמות האנשים שאותן המדינות מכילות בהווה. אף על פי כן, האזור של יבשת אפריקה אשר מדרום לסהרה ימשיך לחוות עלייה בשיעורי הילודה, וניגריה בפרט צפויה להכיל כ־800 מיליון אנשים עד סוף המאה ה־21. על אף שבמדינות עם שיעורי הפריון הנמוכים יותר צפוי להיות פחות לחץ על האוכלוסייה ותהיה יותר אספקת מזון לתושבים, בפועל מבחינה כלכלית יהיו בעיות רציניות יותר במדינות בהן גדול האוכלוסייה המזדקנת תהיה גדולה באופן ניכר בהשוואה לגודל האוכלוסייה הצעירה. לפי חלק מהתחזיות עד אמצע המאה ה־21 סין צפויה להחליף את ארצות הברית ככלכלה הגדולה ביותר בעולם, אך תחזור להיות הכלכלה השנייה בגודלה בעולם בהמשך המאה ה־21.
ראו גם

ביטויי סלנג של דור ה-Z ודור האלפא
דור ה-X
דור ה-Y
דור ה-Z
דור הבטא
טיוח

ערך זה עוסק בהסתרת מידע. אם התכוונתם לכיסוי מבנים, ראו .
איור בו נראה יען טומן את ראשו בחול, ובכך חושב שהוא מסתיר את שגיאותיו.
טיוח הוא כינוי לניסיון הסתרת מידע המעיד על שגיאות, שיקול דעת שגוי, גרימת נזק לאחרים או מידע מביך. ההסתרה נעשית על ידי הסתרת מידע או על ידי מסירת דיסאינפורמציה, ומטרתה למנוע את גילוי האמת בעניין כלשהו. פעולה זו מכונה "לטייח". מקור הביטוי הוא כיסוי בטיח, ובהשאלה משתמשים בו לתיאור טשטוש של פגמים בדו"ח או העלמתם, ופעולות דומות.
טיוח מבוצע בדרך כלל על ידי אנשים המנצלים את סמכותם כדי למנוע או להשתיק ביקורת או להסיט אשמה בגרימת עוול.
יוזמי הטיוח לעיתים קרובות מסתירים ראיות מפלילות, או מפרסמים ראיות מטעות, או לא מדויקות.
טיוח המבוצע באמצעות שיתוף פעולה של קבוצת אנשים הוא סוג של קנוניה.
שימוש במושג כיום

כאשר פורצת שערורייה, ניסיון להסתיר את האמת נחשב לעיתים קרובות לחמור אף יותר מהמעשים המקוריים.
טיוח דורש מעט מאמץ, וברוב המקרים הוא מבוצע על ידי גורמים המקורבים לגורם המקורי. ברגע שהשערורייה מתחילה להתגלות, כל הגורמים המעורבים בה משתפים פעולה ומנסים להסתיר את פרטיה.
לפעמים ניסיון ההסתרה מצליח, אבל במקרים רבים ניסיון ההסתרה נכשל, בגלל חששותיהם של חלק מהמעורבים ובגלל הקושי להסתיר את כל הפרטים הרלוונטיים.
לפעמים טיוח גורם לשערורייה מינורית יחסית לתפוח לממדים משמעותיים. לדוגמה, ניסיון הפריצה למטה המפלגה הדמוקרטית שהחל את פרשת ווטרגייט נחשב לעבירה קלה, אבל בניסיון הטיוח שבא בעקבותיו בוצעו עבירות חמורות בהרבה. ניסיון טיוח כולל לעיתים שיבוש מהלכי משפט, עדות שקר, פיצויים המשמשים כשוחד, ובמקרים קיצוניים גם גרימת התאבדות או רצח. הביטוי "זה לא הפשע, אלא הטיוח" ממחיש תהליך זה. לדוגמה, בדיון של הוועדה לענייני ביקורת המדינה בדצמבר 2020 נמסר כי קיים טיוח בחקירת תאונות אימונים בצה"ל, וכי הוועדה תבדוק את הנושא.
טיוח לא דורש בהכרח דורש הונאה או הצגת מידע מסולף. שיטת הטיוח הנפוצה ביותר היא חוסר תגובה, מתוך תקווה שפרטי השערורייה לא ייחשפו. שיטה זו נקראת "הסתרה פסיבית". במקרים כאלו מתפתחות לפעמים תאוריות קשר מורכבות.
שלבי הטיוח

מקרי טיוח ידועים כוללים את פרשת ווטרגייט, פרשת איראן–קונטראס, טבח מי ליי, פרשת מסמכי הפנטגון, טיוח פרשיות השחיתות בניו יורק תחת שליטת טמאני הול (בסוף המאה ה-19), והסתרת נזקי העישון על ידי תעשיית הטבק. ניתוח של מקרים אלה העלה דפוס פעולה שחוזר על עצמו במקרים של טיוח. שלבי הטיוח מפורטים להלן.
הכחשה גורפת
ניסיון לשכנע את התקשורת למנוע את הדיווח ("לקבור את הסיפור")
הפצת מידע כוזב שהוכן מראש
טענה כי מדובר בבעיה מינימלית
טענה לזיכרון לקוי ("גזלות דעת")
טענה שההאשמות הן חצאי אמיתות
טענה שלמבקרים אין הוכחות למעשים
תקיפת המניע של המבקר
תקיפת אופיו של המבקר ("אד הומינם")
מניעת גילוי הראיות
השמדה או שיבוש של הראיות
ניסיון להקשות על גילוי הראיות
יצירת רשימת שמות מטעים של אנשים וחברות כדי להסתיר מימון
ביצוע שקר
ניסיון לחסום או לעכב חקירה של המקרה
הוצאת צווי הרחקה
טענה כי האדם הרלוונטי היה רשאי לבצע את הפעולה מתוקף תפקידו
טענה כי הגדרת המקרה שגויה
הודאה באישומים קלים
שימוש בשיבוש ראיות כקו הגנה
טענה כי הראיות מוטות
דרישה לבירור "עצמאי" על ידי צד ג' שכביכול לא קשור למקרה
ניסיון לשחד את המבקרים
ניסיון להפחיד את המבקרים באמצעות הטרדה מאיימת, פגיעה ברכושו ושיטות דומות
ניסיון סחיטה של המבקרים, באמצעות שכירת חוקרים פרטיים שיאיימו לחשוף עבירות קודמות של המבקר ("ללכלך את המבקר")
איום ברצח על המבקר או על בני משפחתו
איום על המבקר כי יפגעו במקום עבודתו
העברת המבקר למקום עבודה אחר, הנחשב לנחות
איום בתביעת השתקה
רצח
תשלום שוחד לעיתונאים
פרסום מידע שקרי בעיתונות
ביצוע פעולות נקמה נגד עיתונאים שחשפו את המקרה
איום על העיתונות במניעת גישה למידע
תקיפת מניעי העיתונאים
פרסום מודעות הגנתיות
רכישת כלי התקשורת המשמשים כמקור לחדשות
טענה לאי-ידיעה כוללת של כלל האירועים
שעיר לעזאזל : האשמת אדם אחר כי פעל ללא סמכות
לפטר את האחראים למקרה
שימוש בעורכי הדין הטובים ביותר
שימוש באנשי מדע ועדים מומחים שיתמכו בגרסת הנאשם
עיכוב ההליכים המשפטיים בכל דרך אפשרית
ניסיון להשפיע על השופטים
תשלום דמי שתיקה
אי-ענישה, או ענישה קלה בלבד
הענקת חנינה
קידום עובדים כפרס על ההסתרה
העסקת העובדים שהיו מעורבים בטיוח, לאחר שהפרשה שככה.
מקרי טיוח ידועים

פרשת דרייפוס
הכחשת רצח העם הארמני
טבח יער קאטין
פרשת איראן–קונטראס
אסון לוז'ניקי
טבח מי ליי
טבח בולוניה
מקרי התעללות מינית בכנסייה הקתולית, בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
פרשת ווטרגייט
פרשיות סמים בספורט
הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה
פרשת מותו של אלברטו ניסמן
הערות שוליים

↑  פירוש המילה טיוח, באתר מילון אבניאון.
↑  עדויות וסיפורים על טיוח בחקירת תאונות בצה"ל, באתר הכנסת, ‏2 בדצמבר 2020.
↑  שלומית לן, ‏העיתונאי שחשף את טיוח הפיגוע בשגרירות בארגנטינה משוכנע שחייו בסכנה, באתר גלובס, 23 במרץ 2019.
ממשל האימפריה העות'מאנית ניסה להסתיר את רצח העם הארמני ואסר על זרים לצלם צילומי קורבנות.
עמוד השער של העיתון L'Aurore מתאריך 13 בינואר 1898, ובו מאמרו הידוע של אמיל זולא הנושא את הכותרת "אני מאשים...!" ובו הוא חושף את פרשת דרייפוס.
גאיוס מרקיוס קוריולאנוס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס אנטיום, איטליה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
קוריולאנוס ואמו
"קוריולאנוס ונשות רומא" ציור מאת פטר לסטמן.
לוח מתקופת הרנסאנס המתאר את המצור על קוריולי.
ג'ון פיליפ קמבל כקוריולאנוס, במחזה "קוריולאנוס" מאת שייקספיר.
קוריולאנוס משוחח עם מפקד הוולסקים טולוס אופידיוס
”המיית לבו גברה עליו, המראה הטיל בו מבוכה, ירד בחיפזון. וכשבא אצלן, ברך לראשונה את אמו באריכות אחר כך את אשתו ואת ילדיו, ולא כבש עוד את דמעותיו ואת סימני חיבתו, אלא הניח לרגשותיו להציפו כזרם אדיר”
קוריולאנוס ואמו. ציור מתוך גרסה מצוירת לילדים של כתבי פלוטרכוס.
גאיוס מרקיוס קוריולאנוס (בלטינית: Gaius Marcius Coriolanus) היה מצביא רומאי שחי על פי ההשערות באזור המאה ה-6 לפנה"ס. על פי המסופר הוא התבלט במהלך מלחמת רומא בוולסקים, ואת השם "קוריולאנוס" קיבל לאחר שהצטיין בלכידת אחת מעריהם קוריולי. אולם לאחר מכן בשל תככים פוליטיים יצא לגלות, ערק לוולסקים ותקף את רומא. כיבוש העיר על ידו נמנע רק תודות להפצורתיה של אמו והוא נרצח בידי הוולסקים.
בעבר היה מקובל לקבל את הסיפור כהיסטורי לחלוטין, אולם חוקרים מודרניים מעריכים שרובו, אם לא כולו הם אגדה שנתפרה על בסיס של מלחמה היסטורית ותו לא.
תולדות חייו > תחילת דרכו

גאיוס היה בן למשפחת מארקיוס (Marcii), משפחה רומאית עתיקה, על פי האגדה בני משפחה זו היו בעבר מלכי רומא. אנקוס מארקיוס, המלך הרומאי האחרון של רומא היה ממשפחה זו, ולאחר מותו תפסו את השלטון בני משפחת טארקוויניוס האטרוסקית. כמו מרבית המלכים בתקופת המלוכה הרומית הלוטה בערפל, ספק אם מלך זה היה קיים אי פעם. עם זאת ידוע על מנהיגים דגולים אחרים שבאו ממשפחת מרקיוס, ביניהם גאיוס מרקיוס רוטליוס, שהיה קונסול ארבע פעמים, והתפרסם כמייסדה של משרת הקנסור. כמו כן צינור המים המרקי, שנבנה בידי בני משפחה זו בשנת 144 לפנה"ס, נחשב לטוב שבצינורות המים ברומא.
לא ידוע מי היה אביו, אולם הוא מת כאשר גאיוס היה צעיר מאוד, והוא גודל בידי אמו האלמנה שנקראה על פי פלוטרכוס וולומניה ועל פי טיטוס ליוויוס וטוריה. הוא התפרסם עוד בגיל צעיר כנער גאה, קנטרן ושחצן. אם כי לא נוטה אחרי תענוגות. כבר מגיל צעיר גילה חיבה למריבות ומלחמות, והיה מבלה את זמנו הפנוי בשימוש בכלי נשק ובאימונים. פלוטרכוס וולומניה מספר עליו כי "כל מי שנתעסק עמו, שוב לא היה לו מפלט ממנו. וחבריו שניצחם בתחרויות של אומץ לב וגבורה אמרו תמיד, שלא ניצחם אלא מפני חוזק גופו, ששום כוח ושום טרחה לא יעמדו בפניו" על אשתו ידוע מעט מאוד, על פי פלוטרכוס היא נקראה ורגיליה, ועל פי טיטוס ליוויוס היא נקראה וולמוניה. היו לו שני ילדים, אם כי לא ידוע עליהם דבר.
תקופת נעוריו של מרקיוס הייתה תקופה מלאת תהפוכות ברומא. המלך לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס הודח בהפיכה שהנהיג לוקיוס יוניוס ברוטוס. אולם טארקוויניוס לא ויתר, והברית הלטינית הכריזה מלחמה על רומא. מרקיוס לחם בצבא הרומי במסגרת קרבות אלו, הוא התפרסם באומץ ליבו משום שבכל פעם כאשר ראה שחייל אויב מפיל חייל רומאי, מיהר והדף את האויב וסייע לרומאי לקום. לאחר אחד הקרבות עיטר ברוטוס את ראשו באופן אישי בזר עלי אלון. הוא התבלט פעם נוספת כאשר הסכסוך בין הפלבס לפטריקים הגיע לשיאו. הפלבס מחו על ניצולם המתמשך בידי האריסטוקרטיה, ודרשו רפורמה חוקתית. על פי המתואר מרקיוס היה אחד המתנגדים הנמרצים ביותר בסנאט לדרישות הפלבס. את התנגדותו נימק מרקיוס בכך שלא עניין העוני של הפלבס עומד כאן, אלא עוז רוחו של ההמון. עם זאת, הסכסוך הוכרע בהמשך כאשר הפלבס איימו לעזוב את רומא אם לא ימולאו דרישותיהם. בלית ברירה נאלצו האריסטוקרטים להסכים. מרקיוס לא היה מרוצה מרפורמה זו, ויעץ לשאר האריסטוקרטים הלא-מרוצים להשתדל להתבדל מהמון העם.
תולדות חייו > המלחמה נגד הוולסקים

אותו זמן לחמו הרומאים בעם הוולסקים (Volsci) שחיו מדרום לרומא. בשנת 493 לפנה"ס הקונסול פוסטומוס קומיניוס אורוכוס, כבש את לונגולה (Longula), שהייתה אחת מעריהם החשובות, והביס כוח וולסקי נוסף שנע מכיוון אנטיום (Antium). הוא ניצל את התנופה, והטיל מצור על החשובה שבעריהם קוריולי (Corioli). אנשי קוריולי הזעיקו עזרה משאר ערי הוולסקים, וכוח וולסקי גדול נע מאנטיום במטרה לחלץ את העיר. בלית ברירה נאלץ הקונסול לנטוש את המצור כדי להביס את הכוח, והותיר כמפקד המצור מפקד בשם טיטוס לארקיוס. ישנן שתי גרסאות למה שקרה לאחר מכן. על פי טיטוס ליוויוס, תושבי קוריולי שהבחינו שרק מעט רומאים נותרו מולם פתחו בגיחה נועזת על המחנה הרומאי. בתחילה היה נראה שהוולסקים מנצחים, אולם מרקיוס תפס פיקוד על פלוגה רומאית קטנה, הדף את החיילים הוולסקים שעמדו ליד השערים הפתוחים, וחדר לעיר. אנשיו מיהרו והעלו אש בבתים הקרובים לחומות, והצרחות שהשמיעו הנשים והילדים שהיו בבתים גרמו לפאניקה ודמורליזציה בקרב הוולסקים שבחוץ, שנכנעו מיד והעיר נכבשה. פלוטרכוס לעומת זאת מוסר גרסה אחרת על פיה הוולסקים הדפו את הרומאים עד למחנה שלהם, אולם לאחר מכן התפרץ מרקיוס אל תוך שורותיהם ועודד את שאר החיילים להצטרף אליו. בהדרגה התחברו אליו עוד ועוד חיילים רומאים, עד שלבסוף הצליחו להניס את הוולסקים חזרה אל העיר. מרקיוס, עם המעט שנותרו עמו, התפרץ אל העיר ולחם באומץ בשומרים, מאפשר בכך ללארקיוס להניע את כוחותיו ולכבוש את העיר בסערה.
טיטוס ליוויוס אינו מרחיב בנוגע לקרב שהתרחש באנטיום בין הוולסקים לצבא הקונסול קומיניוס, ורק אומר שהרומאים ניצחו בקרב. לעומת זאת על פי פלוטרכוס, לאחר נפילת קוריולי החלו חייליו של לארקיוס לבזוז את העיר ולריב על שלל. מרקיוס ניסה לשכנע אותם שיש לעזור לקונסול, אולם רק מעטים שמעו לו ועם אלה נע אל אנטיום. כשהגיע בישר לקומיניוס על הניצחון ודרש ממנו להציב אותו מול הטובים שבחיילי הוולסקים. קומיניוס מילא את בקשתו, ובמהרה מצא עצמו מרקיוס מוקף בעשרות לוחמי אויב שנהדפו רק כאשר קומיניוס החיש תגבורת לעזרתו. לאחר מכן ביקשו ממנו לחזור למחנה כיוון שהיה פצוע ועייף, אולם הוא התעקש להמשיך במרדף אחר הנסוגים. למחרת שיבח הקונסול את מרקיוס בפני כל החיילים, והרשה לו לבחור מהשלל כל אשר ירצה. אולם מרקיוס דחה את ההצעה והשיב שהוא רק רוצה שישוחרר לחופשי אזרח וולסקי שהיה ידידו.
כאות על גבורתו בקרב קוריולי הוענק לו השם "קוריולאנוס". עם זאת, חוקרים מודרניים דוחים טענה זו, משום שהמנהג לכנות אנשים על שם מקומות שכבשו לא היה מקובל ברומא עד המאה ה-4 לפנה"ס. לפיכך סביר יותר להניח שהשם "קוריולאנוס" מעיד על כך שמוצא משפחתו היה מקוריולי. טיטוס ליוויוס מספר שתהילתו של מרקיוס הייתה גדולה אף יותר משל קומיניוס, ושבגלל מרקיוס נשכחו כל מעשיו וגבורתו של קומיניוס במלחמה.
תולדות חייו > נגד רומא

מרקיוס זעם על השפלה זו, אולם למראית עין שמר על שלוות הנפש. הוא נפרד מאמו ואשתו, ודחה בנימוס את האצילים הרבים שביקשו להצטרף אליו. הוא שאף לנקום על השפלתו והחליט למרבה האירוניה, להוביל את הוולסקים, אויביו שמכבר הימים נגד רומא עיר מולדתו. הוא הגיע לאנטיום בתחפושת, והגיע אל ביתו של וולסקי בשם אטיוס טולוס אופידיוס שהיה אויב ישן שלו. טולוס לא היה בבית, וכששב גילה מרקיוס את פניו וסיפר לו על רצונו לסייע לוולסקים נגד הרומאים. טולוס שמח על הרעיון, אירח את מרקיוס בכבוד, ויחד החלו לתכנן את המלחמה. עילה למלחמה מצאו הוולסקים בכך שהרומאים דרשו מכל הוולסקים שבאו לרומא כדי לצפות במשחקים לכבוד האל יופיטר לעזוב את העיר לפני שקיעת השמש. פלוטרכוס מביא טענה על פיה מרקיוס בעצמו שלח אל הקונסולים שליחים שטענו כי האורחים הוולסקים מתכננים להעלות את העיר באש במהלך החגיגות. טיטוס ליוויוס קובע זאת כעובדה.
מרקיוס וטולוס מיהרו לחמש את כל הוולסקים שהיו כשירים לשאת נשק, ומרקיוס ביצע פשיטה נועזת על אדמות רומאיות. השלל שסחבו עמם היה עצום, אולם בעוד שמרקיוס אפשר לחייליו לבזוז את אדמותיהם של הפלבס, הרי שאסר על ביזת אדמות האצולה. הדבר גרם לפילוג בעיר, כאשר האצולה מאשימה את הפלבס בכך שבגללם מרקיוס יוצא כעת נגד רומא, והפלבס מאשימים את האצולה שמהם יצא הבוגד והם תומכים בו בחשאי. מרקיוס מינה את טולוס כמפקד כוחות ההגנה בערים, בעוד הוא עצמו יצא עם עיקר הצבא למסע מלחמה נגד רומא עצמה. הוא לכד את העיר קירקיי, שהייתה מושבה רומאית בחוף לאטיום. העיר נכנעה מיד, ועל כן מרקיוס הורה לחייליו לא לגעת בה לרעה. הרומאים, לא השיבו מלחמה בשל סכסוכים פוליטיים, וערים רבות נכנעו מרצון בפני הוולסקים. הערים טולריה לאוויקי פידום ובולה גילו התנגדות, ומרקיוס טבח בתושביהן ולקח בשבי את הנשים והילדים.
מרקיוס הטיל מצור על העיר לאוויניום, שנחשבה עיר מוצאו של איניאס אבי האומה הרומאית. הוא הציב אולטימטום בפני הרומאים להחזיר אותו לעיר אולם הסנאט סירב לאפשר הצבעה בנושא. מרקיוס עזב את המצור על לאוויניום ונע אל רומא עצמה. אז נאלץ הסנאט לשלוח משלחת מכובדת אליו, משלחת שכללה גם ידידים ישנים שלו ביניהם הקונסול לשעבר קומיניוס. אולם מרקיוס קיבל אותם ביהירות ובקשיחות, והשפיל אותם על ידי כך שדרש מהם להציע את הצעתם מול המפקדים הוולסקים. לאחר מכן הוסיף לדרישה גם להחזיר לוולסקים את כל האדמות שנלקחו מהם. הוא העניק לסנאט שלושים יום לדון בדבר. הרומאים שלחו משלחות נוספות, והפצירו בו לפרק קודם את צבאו. הוא סרב, אולם הסכים להוציא את צבאו באופן זמני מתחומי העיר. מה שגרר מרמור רב מצד סגניו הוולסקים. הסנאט ארגן משלחת נוספת שהייתה הפעם דתית בעיקרה וכללה את המכובדים שבכוהני רומא שהגיעו עם לבוש השרד הרשמי שלהם. אולם מרקיוס לא שינה את תביעותיו כהוא זה, קודם כניעה ורק אחר כך יפרק את צבאו.
תולדות חייו > המוות

בצעד נואש, שיזמה ולריה, אחותו של הקונסול לשעבר פובליוס ולריוס פובליקולה, ארגנו נשות רומא משלחת של נשים אל המחנה הוולסקי. אל המשלחת צרפו גם את אמו אשתו וילדיו של מרקיוס. בתחילה כשמרקיוס הבחין במשלחת המתקרבת הוא ניסה לשמור על אדישות, אולם בהדרגה התרכך כאשר ראה את אמו ואשתו. בסצנה שזכתה אחר כך לייצוגים רבים באומנות, פנתה אליו אמו וולמוניה בדברים:
בלבושנו ובמראנו תכיר, בני, אפילו לא נספר לך, מה התאבלנו בביתנו על גלותך. ראה ותן אל ליבך, כמה אומללות אנחנו יותר מכל שאר הנשים שהתאספו פה, שהרי רוע מזלנו הפך לנו את המראה החביב ביותר למראה אימים, שעיני אני רואות את בני ועיניה של זו את בעלה, כשונא המולדת הצר על חומותיה. אף לא נוכל לשאת עין אל מה שמנחם את אחרים בעת צרה ומצוקה אל התחינה לפני האלים. שהרי אין בידינו להתפלל גם לניצחון המולדת וגם להצלתך, ותפילתנו דומה בהכרח לקללת אויבינו. על אשתך וילדיך לבחור בינך לבין מולדתם... דע והבן שלא תוכל להיכנס למולדתך בלי לדרוך על גופת הורתך.
מרקיוס, כיתום שגדל במשפחה חד-הורית, היה קשור מאוד לאמו. וכאשר סיימה את דבריה זעק: "מה עוללת לי אמי?" הוא שלח את הנשים חזרה לרומא, והורה לצבאו לסגת מגבולות העיר. אויביו הפוליטיים בקרב הוולסקים ובראשם טולוס ידידו לשעבר, החליטו לנצל את שעת הכושר כדי להיפטר ממנו, ודרשו ממנו לתת דין ודברים על מסע המלחמה בפני כל תושבי אנטיום. מרקיוס הסכים, אולם בהדרגה ראו אויביו שהתוכנית שלו מתקדמת כצפוי, וכי רוב העם נוטה אחריו, ועל כן קמו מספר וולסקים שהתנגדו לו, כינו אותו בוגד והרגוהו. אולם, רוב הוולסקים לא הביעו שביעות רצון מהרצח, וגופתו כובדה וקושטה. ברומא לא הגיבו על הרצח בשמחה או בזעם, אולם הותירו לקרובות משפחתו להתאבל עליו עשרה חודשים כמקובל. במהרה החלו הוולסקים להרגיש בחסרונו של מרקיוס, ובהדרגה הם הובסו ושועבדו בידי הרומאים.
דמותו של קוריולאנוס

המקור הבולט ביותר לסיפור חייו של מרקיוס קוריולאנוס, הוא הספר "חיי אישים" מאת פלוטרכוס. בספרו, מביא פלוטרכוס ביוגרפיות מקבילות של אנשי שם יוונים ורומאיים, ומשווה אותם זה עם זה. את "חיי קוריולאנוס" משווה פלוטרכוס עם "חיי אלקיביאדס" המצביא האתונאי המפורסם. את הסיבה להשוואה זו תולה פלוטרכוס בכך ששניהם נודעו כמפקדים מוצלחים, שבגאוותם עוררו את זעם ההמונים ובסוף יצאו לגלות ונאלצו להוביל צבא אויב נגד מולדתם. פלוטרכוס סבור שמבחינה מסוימת התעלה קוריולאנוס מוסרית על אלקיביאדס, משום שבעוד אלקיביאדס היה אדם גס שטוף בתאוות שלקח שוחד לעיתים קרובות, היה קוריולאנוס אדם מעודן שלא שת ליבו לתענוגות ומאן לקבל שוחד ומתנות. אולם מצד שני עדיף אלקיביאדס על קוריולאנוס, משום שאף על פי ששניהם עוררו מלחמה על ארצם, עשה זאת אלקיביאדס בעל כורחו בשל תככים פוליטיים, בעוד קוריולאנוס עשה זאת מתוך זעם בלבד. יתר על כן, לאחר שאלקיביאדס בגד באתונה וערק לספרטה, הוא בגד גם בספרטה, כפי שקוריולאנוס בגד בוולסקים כשעזב את המצור. אולם בעוד אלקיביאדס בגד בספרטנים משום שהללו ניסו להיפטר ממנו, הוולסקים לא עשו לקוריולאנוס כל רע.
מקורות נוספים הדנים בסיפור אם כי בתמצות רב יותר, הם חיבורו של טיטוס ליוויוס "מיום ייסודה של עיר", וחיבורו של דיוניסיוס מהליקרנסוס "קדמוניות רומא". כמו כן מידע נוסף מפוזר בכתביהם של היסטוריונים עתיקים נוספים, אם כי בצורה מרוכזת פחות. בין הגרסאות ישנן סתירות רבות, אפילו בנוגע לשמו הפרטי של מרקיוס. על פי טיטוס ליוויוס גאיוס ועל פי פלוטרכוס גניאוס. הסתירות הרבות בין הגרסאות, כמו גם הבעיות העובדתיות הרבות בסיפור, גרמו לכך שכיום מקובל להאמין שהסיפור הוא ברובו אגדה. המלחמה נגד הוולסקים היא אומנם היסטורית, וסביר להניח שגנרל רומאי מסוים ערק לצד הוולסקי וסייע לאויבים נגד עירו. מאורע כזה יכל בקלות להוות בסיס טוב לסיפור כמו אגדת קוריולאנוס.
קוריולאנוס בתרבות

בין השנים 1605-1608, כתב המחזאי האנגלי ויליאם שייקספיר את המחזה "קוריולנוס" המבוסס על חייו. שייקספיר השתמש בכתבי פלוטרכוס לפי התרגום והעיבוד של תומאס נורת' מ-1579. ניתן ללמוד זאת מכך שהוא משתמש בשמות שפלוטרכוס מעניק לגיבורים ולא בשמות של טיטוס ליוויוס. המחזה נחשב לפחות-מוכר מכל הטרגדיות של שייקספיר ואינו מכיל מונולוגים בני-אלמוות, עם זאת המחזה זוכה להערכה כאמירה פוליטית חדה ומועלה בתקופה המודרנית בקונטקסטים אקטואליים שונים. המחזה מטיל ספק הן בדמוקרטיה והן בדמות הגיבור (ההופך על נקלה לבוגד כשכבודו נפגע) ופתוח לפרשנויות נרחבות. בעיבוד הגרמני למחזה של שייקספיר, מתאר ברטולט ברכט את קוריולאנוס כמנהיג אנטי-פופוליסטי, או אפילו פרוטו-פשיסטי. בטרילוגיית משחקי הרעב של סוזן קולינס, האנטיגוניסט הראשי נקרא הנשיא קוריולאנוס סנואו (באנגלית: President Coriolanus Snow).
סטיבן סיילור כתב בשנת 2007 נובלה בשם "רומא" העוסקת גם בקוריולאנוס. בשנת 2011 עלה לאקרנים הסרט "קוריולאנוס" בו מתוארת גרסה אנכרוניסטית מודרנית של מחזהו של שייקספיר. קוריולאנוס מגולם בו בידי רייף פינס.
לקריאה נוספת

ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
תאודור מומזן, דברי ימי רומא. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה.
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
פלוטרכוס. חיי אישים. כרך שלישי - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ג-1973.
Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 .
Mommsen, Theodore. History of Rome. Online version in Classic Literature Library.
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 34.
↑  על פי חלק מהמקורות גניאוס.
↑  פלוטרך, חיי אישים: אנשי רומי, הוצאת שוקן, 1954. עמ' 21 הערה 2.
↑  פלוטרך, חיי אישים: אנשי רומי, הוצאת שוקן, 1954. עמ' 21 הערה 4.
1 2  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 33.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 1.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 2.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 3.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 5.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שני, 32.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 6.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 7.
↑  פלוטרך, חיי אישים: אנשי רומי, הוצאת שוקן, 1954. עמ' 24 הערה 8.
1 2 3 4 5 6  טיטוס ליוויוס, ספר שני, 33.
1 2  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 8.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 9.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 10.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 11.
1 2  גניאוס מרקיוס קוריולאנוס באתר ליוויוס
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 12-13.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 14-15.
1 2 3  טיטוס ליוויוס, ספר שני, 34.
1 2  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 16.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 17.
1 2 3  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 18.
1 2 3  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 19.
1 2  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 20.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שני, 35.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 21.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 22.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 23.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 26.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שני, 36.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 27.
↑  פלוטרך, חיי אישים: אנשי רומי, הוצאת שוקן, 1954. עמ' 35 הערה 15.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 28.
↑  פלוטרך, חיי אישים: אנשי רומי, הוצאת שוקן, 1954. עמ' 36 הערה 16.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 29.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 30.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 31.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 32.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 35.
↑  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 36.
1 2 3  פלוטרכוס, "חיי קוריולאנוס", 39.
↑  חיי קוריולאנוס בספריית לואב
↑  השוואת הביוגרפיות בספריית לואב
↑  פלוטרכוס, "השוואת הביוגרפיות של קוריולאנוס ואלקיביאדס", 1.
↑  פלוטרכוס, "השוואת הביוגרפיות של קוריולאנוס ואלקיביאדס", 3.
↑  פלוטרכוס, "השוואת הביוגרפיות של קוריולאנוס ואלקיביאדס", 2.
↑  ספר שני אתר ויקיטקסט
↑  ספר שביעי אתר לוקוס קורטיוס
↑  המחזה בתרגום לעברית אתר פרויקט בן-יהודה
↑  סקירת DVD של הפקת ה-BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275094605171  BIBSYS: 1080812  BNE: XX5035782  BnF: cb149789004 (data)  GND: 118522159  ISNI: 0000 0004 8122 1680  LCCN: n85196364  NKC: jn20000700327  NSK: 000358764  SUDOC: 120479966  VcBA: 495/317465  VIAF: 60149294309280521736   WorldCat (עם VIAF): 60149294309280521736
יעקב מרידור

מודעת מבוקשים של משטרת המנדט על לוחמי אצ"ל ולוחמי לח"י. משמאל לימין: מנחם בגין, אריה בן-אליעזר, ליב בויקו, ראובן פרנקו, מרק קהאן. (למטה) יצחק רובינשטין, חיים זקס, עמנואל שטרסברג, יעקב מרידור, הרצל ורהפטיג
לוחית זיכרון ליד ביתו של יעקב מרידור ברח' רוקח 7 ברמת גן
יעקב מרידור (29 בספטמבר 1913 – 30 ביוני 1995) היה לוחם ומפקד מחתרת האצ"ל וחבר הכנסת מטעם התנועות חרות, גח"ל, והליכוד, אשר כיהן כשר הכלכלה בממשלת ישראל ה-19 וה-20.
הנצחה

רחובות על שמו נקראו בשכונת תל-ברוך צפון בתל אביב-יפו, בשכונת כפר גנים בפתח תקווה, בשכונת נאות ברנע באשקלון, ובבאר שבע.
בתאריך 27 באפריל 2003 דואר ישראל הנפיק בול דואר לזכרו של מרידור, שעוצב על ידי האמנית רות (בקמן) מלכא.
הנצחה > משפחתו

מרידור היה נשוי לציפורה, ולהם בן ושתי בנות:
רחל קרמרמן מרידור, אלמנת חבר הכנסת יוסף קרמרמן, ואמה של איה קרמרמן.
דוד מרידור – יזם, מנכ"ל ונשיא תעשיות לייזר בשנים 1977–1992.
מיקה בשן-מרידור, מעצבת אופנה, אלמנת הזמר יגאל בשן. עליה כתב יאיר רוזנבלום את שירו "מיקה".
יעקב וציפורה מרידור ומשפחות שתי בנותיהם התגוררו כל השנים בשכנות באותו בניין מגורים, בצפון תל אביב.