stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לב פרמה (סרט)
עלילה

עלילת הרומן "לב פרמה" מבוססת על אירועים היסטוריים אמיתיים מהמחצית השנייה של המאה ה-15. בכתבי וישיגודסק-ווימסקי מציינים כי בשנת 1451 שלח וסילי השני "האפל" את הנסיך ירמולי לפרם עם ילדיו וסילי ומיכאיל. זהו סיפור עימות בין שני עולמות: הדוכסות הגדולה של מוסקבה ואדמות אורל ופרם העתיקות המאוכלסות בפגאנים. כאן יתנגשו גיבורים ורוחות רפאים, נסיכים ושאמאנים. במרכז סכסוך התרבויות עומד גורלו של הנסיך הרוסי מיכאיל, שהתאהב בטישה הצעירה, מכשפה המסוגלת ללבוש צורה של שונר. תשוקה אלילית ונאמנות לאהבה אסורה, המערכה נגד המקומיים, קרבות עקובים מדם ושלווה קצרה, הקרב בין מוסקבה לפרמה יציב את הגיבור בפני ניסיונות בהם נדמה שלא כל כך נורא להיפרד מהחיים כמו לבצע בגידה.
שחקנים ודמויות

אלכסנדר קוזנצוב - מיכאיל, נסיך פרם
פיודור בונדרצ'וק - הנסיך הגדול של מוסקבה
יבגני מירונוב - הכומר יונה
ילנה ירבאקובה - טיצ'רט
סרגיי פוסקפאליס - פוליוד
ויטאלי קישצ'נקו
אלכסנדר גורבאטוב
אלכסיי רוזין
ולנטין צזין
ילנה פאנובה
איליה מלאנין
רוזה חאירולינה
הפקה > פיתוח

בשנת 2005, הזכויות על העיבוד הקולנועי נקנו על ידי חברת סנטרל פרטנרשיפ, במאי הסדרה "הבריגדה" אלכסיי סידורוב היה אמור להיות הבמאי. ביולי 2008 נודע כי החברה לא מתכוונת לצלם את הסרט. בשנת 2014 רכשה סטאר מדיה את הזכויות לצילום הרומן ממחבר הרומן, אלכסיי איוואנוב. לגמרי הסרט הוכרז סרגיי בודרוב. אך מאוחר יותר הוא נטש את ההפקה בגלל פרויקטים אחרים, אך נשאר כתסריטאי.
בכפר שצ'גולבו שבמחוז מוסקבה ובנחוז פרם על גדות הנהרות אוסבה וישרה, נבנתה תפאורה של ערי עץ ואבן, מבצרים ובתים על כלונסאות. התלבושות של תושבי עיירת המים הבדיונית אורוס נעשו לפי הזמנה מעור דגים אמיתי. לאחר הצילומים בגובאחה החליטו מפיקי הפרויקט שלא לפרק את התפאורה, אלא להשתמש בעיר הבנויה כאובייקט היסטורי ותיירותי. באתר הצילומים מתוכננת הקמת מרפסת תצפית והתקנץ לוחות מידע עם קודי QR, שיישלחו למבקרים ומספרים על מראות גובאקה וצילומי הפרויקט.
הפקה > ליהוק

את התפקיד הראשי - הנסיך מיכאיל - גילם אלכסנדר קוזנצוב. את אשתו - טישה - גילמה ילנה ירבקובה, שחקנית מאולן-אודה, עבורה זהו תפקיד קולנועי ראשון. את תפקיד הבישוף יונה גילם יבגני מירונוב, ואת תפקידו של הדוכס הגדול איוואן השלישי מילא פיודור בונדרצ'וק.
הפקה > צילומים

הצילומים יצאו לדרך ביולי 2019 והתרחשו במחוז פרם ובפרברי מוסקבה. בשטחי פרם, על גדות נהרות אוסבה ווישרה, נבנו מחדש ערי עץ ואבן, מבצרים ובתים בסגנון סלאבי. הסרט נחשב לאחד מפרויקטי ההפקה הקשים ביותר של הקולנוע הרוסי.
בסך הכל השתתפו בפרויקט מעל 2,000 איש במהלך כל תקופת הצילומים, כולל צוות של 150 איש. הניצבים לא גילחו את זקנם בכוונה במשך מספר חודשים על מנת להשתתף בצילומים גם בקיץ וגם בחורף. בסרט סצנות קרב רחבות היקף, אפקטים מיוחדים, תלבושות שעוצבו בקפידה, אביזרים ונשק בן התקופה שעוצב במיוחד עבור ההפקה. הצילומים הושלמו בפברואר 2020. במרץ 2020 נודע כי עבודת הפוסט-פרודקשן נעצרה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. בינואר 2021 דווח כי ממשלת מחוז פרם, באמצעות ועדת הקולנוע של פרם, העניקה סובסידיות בסך 6.5 מיליון רובל.
הערות שוליים

↑  Писатель Алексей Иванов: русской души и русского духа нет
↑  «Сердце Пармы»: установка декораций начнётся летом
↑  Camera! Action!: что происходит в российском кино
↑  Режиссер «Движения вверх» Мегердичев снимет историческую картину «Сердце Пармы»
↑  Антон Мегердичев создаст новый фильм "Сердце Пармы"
↑  Антон Мегердичев приступил к съемкам картины "Сердце Пармы"
↑  История с мистикой: завершились съемки "Сердца Пармы", Vesti.ru
↑  Фильм «Сердце Пармы» получит рибейт в размере 6,5 млн рублей
השחקן ניקולאי נאומוב עם ניצב שגילם לוחם טטרי בימי צילומי הסרט.
חרארד ואן הונטהורסט

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1592 אוטרכט, הולנד 
 פטירה:  27 באפריל 1656 (בגיל 63) אוטרכט, הולנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  Utrecht Caravaggism, תור הזהב של הולנד 
 יצירות ידועות:  Portrait of William III, Prince of Orange, and Maria, Princess of Orange, as Children, The Procuress 
 
תחריט דיוקן של חרארד ואן הונטהורסט
חרארד ואן הונטהורסט (בהולנדית: Gerard van Honthorst;‏ 4 בנובמבר 1592 – 27 באפריל 1656) היה צייר תור הזהב ההולנדי, שהתפרסם במיוחד בזכות תיאור סצנות מוארות באופן מלאכותי, ובסופו של דבר קיבל את הכינוי Gérardo delle Notti ("חרארד של הלילות"). בתחילת הקריירה שלו ביקר ברומא, שם זכה להצלחה גדולה בסגנון שהושפע מקראווג'יו. לאחר שובו להולנד הוא הפך לצייר דיוקנאות מצליח.
חייו

ואן הונטהורסט נולד באוטרכט, בנו של צייר דקורטיבי, והוכשר על ידי אביו, ומאוחר יותר על ידי אברהם בלומרט.
חייו > איטליה

לאחר שסיים את השכלתו, נסע לאיטליה, שם הוא נרשם בשנת 1616. הוא היה אחד האומנים מאוטרכט שנסעו לרומא בערך בתקופה זו, כולם היו מושפעים מאוד מהאמנות העכשווית שהם פגשו שם. הם נקראו "קרוואגיסטים של אוטרכט". השלושה האחרים היו דירק ואן באבורן, הנדריק טר ברוגן ויאן ואן בייגלרט. ברומא הוא התגורר בארמונו של וינצ'נזו ג'וסטיניאני, שם צייר את "ישו לפני הכהן הגדול", ציור שתלוי עכשיו בנשיונל גלרי, לונדון. לג'וסטיניאני היה אוסף אמנות חשוב, והורטהורסט הושפע במיוחד מהאמנים האטלקים במיוחד קרוואג'יו וברטולומאו מנפרדי. הוא נודע במיוחד בזכות יכולתו לצייר סצנות עם תאורה מלאכותית. הקרדינל סקיפיונה בורגזה הפך לפטרון חשוב נוסף, והבטיח עבורו עבודות חשובות בסן סילווסטרו דלה מרירו, מונטקומפטרי ובסנטה מריה דלה ויטוריה ברומא. הוא עבד גם עבור קוסימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
חייו > החזרה לאוטרכט

הונטהורסט חזר לאוטרכט בשנת 1620 והמשיך לצבור מוניטין הן ברפובליקה ההולנדית ומחוצה לה. בשנת 1623, שנת נישואיו, הוא היה נשיא גילדת סנט לוק באוטרכט. עד מהרה הוא הפך לאופנתי כל כך, עד כי סר דודולי קרלטון, שהיה אז שליח אנגלי בהאג, המליץ על עבודותיו לרוזן מארונדל ולורד דורצ'סטר. בשנת 1626 אירח הונטהורסט לארוחת ערב את רובנס, וצייר אותו.
חייו > חסות מלכותית

המלכה אליזבת סטיוארט מבוהמיה, אחותם של צ'ארלס הראשון מאנגליה ונסיכה בוחרת מפפלאץ, אז בגולה בהולנד, הזמינה את הונטהורסט כצייר והעסיקה אותו כמורה לציור עבור ילדיה. באמצעותה התוודע לצ'ארלס שהזמין אותו לאנגליה בשנת 1628. שם צייר כמה דיוקנאות, ואלגוריה עצומה, הנמצאים בארמון בהמפטון קורט. הוא צייר דיוקן קבוצתי אינטימי של ארבעת הילדים הגדולים יותר של מלך בוהמיה, (מצוי בהמפטון קורט), בו שני הילדים מתוארים כדיאנה ואפולו.
לאחר שובו לאוטרכט, הונטהורסט שמר על חסותו של מלך אנגלי. בשנת 1631, צייר תמונה גדולה של המלך ומלכת בוהמיה וכל ילדיהם. בערך באותה תקופה הוא צייר כמה תמונות הממחישות את האודיסיאה עבור לורד דורצ'סטר, וכמה ציורים שהראו אירועים מההיסטוריה הדנית עבור כריסטיאן הרביעי של דנמרק. הוא גם צייר דיוקן של בת המלך הרוזנת ליאונורה בזמן שהתה בהאג.
הפופולריות שלו בהולנד הייתה כזו שהוא פתח סטודיו שני בהאג, שם צייר דיוקנאות של חברי חצר המלכות, ולימד רישום. [2] אולפנים גדולים אלה, שבהם העבודות כללו הכנת העתקים של דיוקנאות המלוכה של הונטהורסט, העסיקו מספר רב של תלמידים ועוזרים: [2] על פי תלמיד אחד, יואכים פון סנדרט, המתאר את חוויותיו באמצע שנות ה-1620, להונטהורסט היו בערך 24 סטודנטים בכל פעם, שכל אחד מהם שילם 100 גילדן הולנדי בשנה עבור השכלתו.
אחיו וילם ואן הונטהורסט (1594–1666) היה גם הוא צייר דיוקנאות. רבים מציוריו של וילם הוחלפו בעבר בגלל הדמיון בחתימותיהם. וילם היה תלמידו של אברהם בלומרט, וגם לימד אותו אחיו הגדול. בשנת 1646 נסע לברלין, שם הפך לצייר החצר של לואיז-הנרייט, אשתו של פרדריק השני מברנדנבורג. הוא חזר לאוטרכט בשנת 1664.
מורשת

הונטהורסט היה אמן פורה. הקטעים האטרקטיביים ביותר שלו הם אלה שבהם הוא טיפח את הסגנון של קרוואג'ו, לעיתים קרובות סצנות עם מוזיקאים, מהמרים ואנשים אוכלים. הייתה לו מיומנות רבה ולעיתים קרובות צייר סצנות שהוארו בנר בודד.
כמה מהיצירות הבולטות ביותר שלו היו דיוקנאות של ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם ומשפחתו, המלך ומלכת בוהמיה, מארי דה מדיצ'י 1628, אנשי העיירה ונשותיהם, צ'ארלס לואי ורופרט, אחייניו של צ'ארלס הראשון וברון קרייבן. את הסגנון המוקדם שלו אפשר לראות ב"נגן הלוטה" (1614) בלובר, ב"מות הקדושים" של סנט ג'ון בסנטה מריה דלה סקאלה ברומא, או ב"שחרור פיטר" במוזיאון ברלין.
ציור "הקונצרט" של הונטהטרסט משנת 1623 נרכש בסכום שלא פורסם על ידי הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה, מאוסף פרטי בצרפת בנובמבר 2013. הציור לא הוצג מאז 1795. הציור הוצג לראשונה מזה 218 שנה בגלריה הלאומית לאמנות המערב ב־23 בנובמבר 2013. הוא נשאר שם כחצי שנה לפני שהועבר בתצוגה קבועה בין הציירים ההולנדים והפלמיים שבמוזיאון.
הערות שוליים

1 2  Brown, Beverley Louise, ed. (2001). "Gerrit Hermnsz. van Honthorst". The Genius of Rome 1592-1693. London: Royal Academy of Arts. p. 380.
1 2 3  Brown (1997), p.62
↑  Brown (1997), p.32
↑  Brown (1997), p.46
↑  James Graham, 1st Marquess of Montrose, 1612–1650. Royalist". National Gallery of Scotland. Retrieved 21 November 2012.
↑  Boyle, Katherine. "National Gallery Acquires 'The Concert' by Dutch Golden Age Painter Honthorst." Washington Post. November 22, 2013. Accessed 2013-11-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442023105171  PLWABN: 9810702259405606  BNE: XX845960  BnF: cb14960037v (data)  BPN: 15003863  CANTIC: a10549675  CiNii: DA12716906  GND: 118983431  ISNI: 0000 0001 1561 2358  KulturNav: 1adb6d72-db41-4584-9516-8ad2c5457f28  LCCN: nr96007892  MusicBrainz: 3fae7b0f-9bc1-41a3-8c3a-5895aff44df7  NGV: 13831  NKC: ola2002153749  NTA: 070560153  RERO: 02-A013991143  RKD: 39445  SELIBR: 358799  SNAC: w6rf7bqb  SUDOC: 027403122  TePapa: 58310  ULAN: 500051681  VcBA: 495/47081  VIAF: 17494224   WorldCat (עם VIAF): 17494224 
״עושה הגפרורים״, ואן הונאהורסט
״ישו לפני הכהן הגדול״, ואן הונטהורסט, 1617
"הקונצרט", ציור של חרארד ואן הונטהורסט
(I'm Gonna)

(I'm Gonna) Love Me Again (בעברית: (אני הולך) לאהוב אותי שוב) הוא שיר מהסרט הביוגרפי "רוקטמן" משנת 2019. השיר נכתב על ידי אלטון ג'ון וברני טופין, ובוצע על ידי אלטון ג'ון וטארון אגרטון. בסרטון המוזיקה הרשמי מופיעים שני קטעי ארכיון מהקריירה המוקדמת של אלטון ג'ון וכן סצנות מהסרט. השיר זכה בפרס "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77, "השיר הטוב ביותר" בטקס פרסי הבחירה ה-25 של המבקרים ו"השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי הלוויין 24. ב-9 בפברואר 2020 זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-92.
וידאו קליפ

את הווידאו קליפ ביים קי ארנס . הוא הועלה לחשבון Vevo הרשמי של ג'ון ב־13 ביוני 2019. בסרטון מככבים ג'ון ואגרטון, עם צילומים של אגרטון כג'ון ברוקטמן, וכלל קטעי ארכיון של המוזיקאי וקליפים של ג'ון וגם אגרטון מקליטים את השיר באולפן. הסרטון כלל גם אנימציה קליידוסקופית מהולה ביצירות אמנות של אלבומים וכרזות קונצרט מימי הזוהר של ג'ון.
סרטון המוזיקה יצא לאור ב־4 ביולי 2019 בחשבון הוובו של ג'ון.
רמיקס

להקת Purple Disco Machine הקליטה גרסת רמיקס למוזיקה של ג'ון ואגרטון. הגרסה יצאה לאור בפלטפורמות להורדה ב-19 בדצמבר 2019.
פרסים

| פרסים> פרס | פרסים> קטגוריה | פרסים> תוצאה | פרסים>  |
| --- | --- | --- | --- |
| פרסי האוסקר | השיר המקורי הטוב ביותר | זכייה |  |
| פרסי גלובוס הזהב | השיר המקורי הטוב ביותר | זכייה |  |
| פרסי בחירת המבקרים | השיר הטוב ביותר | זכייה |  |
| פרסי לוויין | השיר המקורי הטוב ביותר | זכייה |  |
| איגוד מבקרי הוליווד | השיר המקורי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| פרסי מוזיקה הוליוודית במדיה | השיר המקורי הטוב ביותר - סרט עלילתי | מועמדות |  |
| פרסי דרבי זהב | השיר המקורי הטוב ביותר | זכייה |  |
| האגודה למבקרי קולנוע בג'ורג'יה | השיר המקורי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| אגודת מבקרי הקולנוע ביוסטון | השיר המקורי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| פרסי איגודי מבקרי סרטי העיר מיוזיק | השיר הטוב ביותר | זכייה |  |
| פרסי אגודת העיתונאים העיתונאים של לאטינו | השיר הטוב ביותר שנכתב לתמונה | זכייה |  |
| אגודת מבקרי הקולנוע בהוואי | השיר הטוב ביותר | זכייה |  |
| האיגוד המקוון לקולנוע וטלוויזיה | השיר המקורי הטוב ביותר | זכייה |  |
| אגודת מבקרי הקולנוע של דנוור | השיר המקורי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| פרסי NBP סרטים | השיר המקורי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| פרסי מבקרי הקולנוע באיווה | השיר הטוב ביותר | מועמדות |  |
הוצ'קיס H35

| --- | --- |

Panzer Hotchkiss H-35 (שנת 1940)
 מידע כללי
 סוג:  טנק קל
 מדינה מייצרת:  צרפת צרפת
 יצרן:  Hotchkiss et Cie (אנ')
 שנת ייצור:  1936–1940
 תקופת השימוש:  1936–1952 (כ־16 שנים) 
 מערכה מרכזית:  המערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  כ-1,200
 מידע טכני
 אורך:  4.22 מטרים
 רוחב:  1.95 מטרים
 גובה:  2.15 מטרים
 משקל:  11 טון (ערוך לקרב)
 מהירות:  28 קמ"ש (על כביש אספלט)
 טווח פעולה:  129 ק"מ
 מנוע:  6 צילינדרים, 3,480 סמ"ק המפיק 78 כ"ס (מנוע בנזין מתוצרת "הוצ'קיס"), 2,400 כדורים
 שריון:  40 מ"מ (צריח)  34 מ"מ (גוף הטנק)
 צוות:  2
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 37 מ"מ קצר מסוג "Puteaux SA 18" (אנ'), 58 פגזים
 חימוש משני:  מקלע 7.5 מ"מ מסוג "MAC31"
H35 הוצ'קיס (בצרפתית: Hotchkiss H35) מתוצרת Hotchkiss et Cie (אנ') היה טנק קל, שיוצר בצרפת מספטמבר 1936 עד יוני 1940 כולל בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתף במלחמת העולם השנייה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
"H35 הוצ'קיס"

"H35 הוצ'קיס" היה טנק פרשים צרפתי שפותח לפני מלחמת העולם השנייה. אף על פי שתוכנן משנת 1933 כתומך חיל רגלים קל ואיטי אך משוריין היטב, הסוג נדחה בתחילה על ידי חיל הרגלים הצרפתים מכיוון שהתברר כי היה קשה לניווט בשטחים שכללו שקעים באדמה ומכשולים המפריעים בדרך, ובמקום זאת אומץ בשנת 1936 על ידי הפרשים הצרפתיים .
משנת 1938 הופקה גרסה משופרת עם מנוע חזק יותר, "Char léger modèle 1935 H modifié 39", אשר משנת 1940 הותקן גם תותח חזק יותר 37 מ"מ. אך עקב התבוסה של צרפת ביוני 1940 הייצור הכולל של שני סוגי המשנה היה מוגבל ל-1,200 טנקים. בהמשך המלחמה השתמשו גרמניה ובעלות בריתה בטנקי "H35 הוצ'קיס" שהתאפיינו בכמה שינויים.
רכב הייצור הראשון נמסר ב־12 בספטמבר 1936. עד ה-1 בינואר 1937 יוצרו 132 יחידות. רכב הסדרה הראשון נבחן פעם נוספת בהרחבה ובאינטנסיביות עד 4 בדצמבר 1936. הבדיקה הראתה כי איכויות הטיפול של הטנק בשטח היו גרועות באופן בלתי מתקבל על הדעת. לא ניתן היה להנחות את הרכב בבטחה על משטח שכלל מכשולים, אולם מסיבות פוליטיות הוחלט לא להפסיק את ייצור הטנק. 300 הרכבים הראשונים של מפעל הייצור הוצעו לחיל הפרשים, שנאלץ לקבל אותם מכיוון שבכל מקרה לא היו מקבלים תקציב לטנקים אחרים. מכיוון שיחידות הפרשים יעשו שימוש רב יותר בכבישים ובחיל הרגלים הרכוב, הבעיה של הטיפול בשטחים לא סלולים של הטנק פחות באה לידי ביטוי.
"H35 הוצ'קיס" > ממאפייני "H35 הוצ'קיס"

דגם הטנק "H35 הוצ'קיס" הורכב משישה קטעי שריון יצוקים, מחוברים זה לזה: סיפון המנוע, תא הלחימה, קדמת הטנק, החלק האחורי של הטנק ושני קטעי אורך שמאל וימין היוצרים את החלק התחתון. הטנק נאטם למים באמצעות ביטון של חלקים אלה יחד עם אסליק, מוצר המבוסס על זפת מעורבב עם ליים
צוות הטנק הורכב משני אנשים. המפקד ישב באוכף מושעה מהצריח. הנהג ישב בחזית הימנית, מאחורי בקיעה כפולה יצוקה גדולה וליד תיבת ההילוכים ויחידת ההיגוי המשולבים. נהיגת הטנק הייתה עבודה קשה מאוד. ל-"H35 הוצ'קיס" היה חסר את הדיפרנציאל של קליבלנד ("קלטראק" (Cletrac)) של מתחרהו רנו (רנו R-35), והוא הגיב באופן בלתי צפוי להתאמות כיוון. הבלמים לא עזרו, הם היו חלשים מדי, במיוחד כשנסעו במדרון. תיבת ההילוכים מטרידה לא פחות: קשה היה להפעיל את ההילוך החמישי הגבוה ביותר ולכן לעיתים רחוקות הושגה המהירות העליונה התאורטית של 27.8 קמ"ש. היה הילוך אחורי אחד. הטיפול הגס הבלתי נמנע על ידי הנהג הוביל לבלאי רב. האמינות המכנית הייתה גרועה.
הטנק הונע על ידי מנוע בנזין שישה צילינדרים שהפיק 78 כ"ס. מכל דלק בנפח 160 ליטר מוקם מימין, בשילוב מאגר מילואים של עשרים ליטרים, נתן טווח של 129 ק"מ או שמונה שעות בשטח מגוון. המנוע קורר על ידי משאבה צנטריפוגלית. בנוסף, מאוורר קירור שאף אוויר דרך הרדיאטור והיה צפוי גם לקרר את מכל הדלק. כושר חציית התעלה היה 1.8 מטרים, יכולת ההידרדרות 85 סנטימטרים. על אדמה קשה ניתן לטפס על מדרון של 75%, על אדמה רכה של 55%. הטיה מרבית הייתה 50%.
יחס כוח / משקל : 7.1 כ"ס ל-1 טון
מדינות שרכשו דגם "H35 הוצ'קיס"

במלחמת העצמאות 10 טנקים שבמקור היו "H35 הוצ'קיס" שופרו ל-H39 הוצ'קיס, השתתפו במלחמת העצמאות במבצע דני בחטיבה 8 (המשוריינת) בפיקודו של יצחק שדה, ובה גדוד טנקים 82.
צרפת צרפת - 1,200 יחידות
פולין פולין - 3 יחידות
בולגריה בולגריה
הונגריה הונגריה - 15 יחידות
טורקיה טורקיה - 2 יחידות בפברואר 1940
המדינה העצמאית של קרואטיה המדינה העצמאית של קרואטיה
גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית (טנקים שלל, כ-550 יחידות כולל דגם משופר "H38 הוצ'קיס", היו קרויים "Panzerkampfwagen 35H 734 " ודגם: "Panzerkampfwagen 38H 735"
מדינות שרכשו דגם "H35 הוצ'קיס" > תנועות פוליטיות שרכשו דגם "H35 הוצ'קיס"

צבא השחרור העממי של יוגוסלביה
צ'טניקים
ראו גם

H39 הוצ'קיס
לקריאה נוספת

ד"ר עמיעד ברזנר, "מדוע היו רק טנקים ספורים בקרבות מלחמת העצמאות", שריון גיליון 28, מאי 2008.
הערות שוליים

↑  François Vauvillier, 2011, "Gamelin impose le Hotchkiss à la Cavalerie", Histoire de Guerre, Blindés & Matériel, 98: 6–17
↑  דגם "H35 הוצ'קיס" Hotchkiss H-35, Char de Cavalerie 35H, in http://www.wwiivehicles.com.
↑  טנק דגם Hotchkiss Modèle 1935 H-38 Light Tanks web.archive.org/web/20080226103214
↑  טנק "H35 הוצ'קיס" (צרפתית) chars-francais.net/2015/index
↑  ליים -הוא מינרל אורגני המכיל סידן המורכב בעיקר מתחמוצות, והידרוקסיד, לרוב תחמוצת סידן ו / או סידן הידרוקסיד
טנק שלל "H38 הוצ'קיס" הקרוי "Panzerkampfwagen 38H 735" בשרות גרמניה הנאצית ביוגוסלביה, שנת 1941
טנק "H35 הוצ'קיס"
וילם רויטר

| --- | --- |
 לידה:  סביב 1642 בריסל, בלגיה 
 פטירה:  26 בספטמבר 1681 רומא, מדינת האפיפיור 
 
וילם רויטר, נוף עירוני עם בישוף שמברך חולים, 1674
וילם רויטר (בהולנדית: Willem Reuter;‏ סביב 1642 בבריסל – 1681 ברומא) היה צייר פלמי של נופי עיר, ציורי ז'אנר וציורי היסטוריה, שפעל בעיקר ברומא. הוא היה חלק מחוג ציירי הז'אנר ההולנדי והפלמי ברומא המכונים "הבמבוצ'אנטי" והיו ידועים בזכות סצנותיהם המתארות את המעמדות הנמוכים ברומא.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על חייו הצעירים של רויטר בפלנדריה. הוא התאמן אצל הצייר בבריסל מיכיל סוורץ. סוורץ התגורר ברומא במשך עשר שנים שם עבר לחוגם של ציירי הז'אנר הפלמי וההולנדי סביב פיטר ואן לאר, המכונים בדרך כלל הבמבוצ'נטי. ציירי הבמבוצ'אנטי הביאו עימם לאיטליה מסורות קיימות המתארות נושאי איכרים מהאמנות ההולנדית מהמאה השש-עשרה, ויצרו בדרך כלל ציורים קטנים או תחריטים מחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא ובאזור הכפרי שלה.
לא ברור מתי נסע רויטר לרומא שם התגורר ב"קאסה דיי פיטורי פיאמינגי" ליד כיכר דל פופולו. ההוכחה התיעודית הראשונה לנוכחותו ברומא היא רישום נישואיו לאישה המקומית אנה פרוביטלי בשנת 1672, אך הוא כנראה הגיע לעיר כמה שנים קודם לכן.
כמו מדריכו סוורץ, הוא התחבר לציירי הז'אנר הבמבוצ'אנטי ברומא. ייתכן שהוא הפך לחבר בבנטפויכלס, אגודה של אמנים הולנדים ופלמיים שעבדו ברומא. אשתו נפטרה בשנת 1678 ובשנה שלאחר מכן הצטרף לקבוצת הקונגרציונה של ציירי הפנתאון, כאשר הצייר הבמבוצ'נטי ההולנדי דירק הלמברקר משמש כתומך שלו. הקונגרזציונה מנתה בין חבריה אמנים חשובים רבים שהטביעו את חותמם ברומא.
יצירה

רק מספר קטן של ציורים מיוחסים לוילם רויטר ברמת ודאות כלשהי. קשה לקבוע את הכרונולוגיה שלו מכיוון שמעולם לא תיאר את יצירתו. ציוריו מתארים בדרך כלל סצנות שוק או תהלוכות בכיכרות הרומאיות ומדי פעם אירועים היסטוריים או דתיים המוצבים בתפאורות נוף. דוגמה לתיאור של אירוע היסטורי היא החגיגה בפיאצה די ספנייה, המתארת ככל הנראה את הולדתו של התינוק הספרדי דון קרלוס בשנת 1661.
סצנת השוק הפנורמי הרומי של וילם רוטר משנת 1669 המכונה "שוק רומאי" היא דוגמה לסצנות השוק ההומות שלו. התמונה בנויה מסצנות רבות ואנקדוטות שונות כמו מופע של "קומדיה דה לה ארטה", קבצן המקבל נדבה ועגלה הפוכה ועליה כלי אוכל שבורים. ההרכב המצויר בקפידה של היצירה הופך את כל האירועים למובנים וקריאים. הבניינים המכוונים אנכית מספקים רקע יציב לקבוצות המסודרות באופן רופף של אנשים המוצגים על רקע הכיכר בקדמת הציור. אור חזק עוזר להבהיר את הדמויות ואת האינטראקציות ביניהם.
ניתן להבדיל בין עבודותיו, אף כי הן דומות ליצירות אחרות של ציירי הסגנון הבמבוצ'אנטי, בשימוש בתפאורות רומיות המאוכלסות בדמויות רבות. רויטר לא אימץ את הטיפולוגיה המלאה של הבמבוצ'אנטי והוא מייצג את הנוף העירוני יותר בצורה של ודוטה. שלא כמו ציירים מהסגנון הבמבוצ'אנטי האחרים, רויטר הקדיש תשומת לב רבה יותר לביצוע הטבעי והמדויק של הנוף.
הוא השאיל ממדריכו סוורץ (שהושפע בתורו מקראווג'ו) את העדפה לשימוש בגוונים אדומים.[4] כמו סוורץ, רויטר הצליח להעביר אווירה שלווה בכך שהציג את דמויותיו העוסקות בפעילותן היומיומית באור בזווית חדה.[6] עבודותיו מראות גם נטיות קלאסיות, עם דמויות פסלים שהוצבו במסגרת אדריכלית או נופים אידיאליסטים, וזו כנראה הסיבה לכך שאחת מיצירותיו יוחסה בעבר לניקולא פוסן.
הערות שוליים

↑  Willem Reuter at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
1 2 3 4  Biographical details at the National Gallery of Art
1 2  Laura Bartoni, Le vie degli artisti. Residenze e botteghe nella Roma barocca dai registri di Sant'Andrea della Fratte (1650-1699), Edizioni Nuova Cultura, 2012, p. 302-302 (in Italian
↑  Renate Trnek, Die holländischen Gemälde des 17. Jahrhunderts: in der Gemäldegalerie der Akademie der Bildenden Künste in Wien, Böhlau Verlag Wien, 1992, p. 321-323 (in German)
↑  Willem Reuter at the Norton Simon Museum
↑  Willem Reuter, Figures harvesting grapes at Bonhams
↑  Willem Reuter (c.1642-1681), Jacob and his Family entering Egypt at Christie's
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 76736146  RKD: 66412  ULAN: 500048310  VIAF: 96002041   WorldCat (עם VIAF): 96002041 
וילם רויטר, שוק ברומא, 1669
וילם רויטר, חגיגה בכיכר ספרד, ברומא, 1662
נערה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  לוקאס דונט 
 הופק בידי:  דירק אימפנס
 תסריט:  לוקאס דונט אנג'לו טיכסנס
 עריכה:  אלאן דסובאג' 
 שחקנים ראשיים:  ויקטור פולסטר אריה וורטהאלטר אוליבר בודר טיכמן גובארטס
 מוזיקה:  ולנטין חג'ג'
 צילום:  פרנק ואן דר אדן
 מדינה:  בלגיה 
 חברת הפקה:  Menuet 
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 במרץ 2018
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית פלמית
 סוגה:  סרט דרמה סרט להט"ב
 מקום התרחשות:  בלגיה 
 תקופת התרחשות:  העשור השני של המאה ה-21 
 תקציב:  1.5 מיליון אירו
 הכנסות:  4.2 מיליון אירו
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לתגלית השנה באירופה (לוקאס דונט, דירק אימפנס, אנג'לו טיכסנס)  קוויר פאלם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערה (באנגלית: Girl) הוא סרט דרמה בלגי משנת 2018. זהו סרט הביכורים של הבמאי לוקאס דונט, אשר כתב את התסריט ביחד עם אנג'לו טיכסנס. בסרט מככב ויקטור פולסטר, בהופעתו הקולנועית הראשונה, בתפקיד לארה, נערה טרנסג'נדרית בת 15 הנחושה להגשים שתי מטרות מאוד ברורות: להפוך לבלרינה מקצועית ולעבור ניתוח לשינוי מין.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן 2018, בו זכה בפרס מצלמת הזהב, עבור סרט הביכורים הטוב ביותר. עוד בפסטיבל זה זכה הסרט בפרס Queer Palm ופולסטר זכה בפרס חבר השופטים עבור השחקן הטוב ביותר. הסרט נבחר לייצג את בלגיה בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-91, אך לא הגיע לשלב האחרון בסופו של דבר. הסרט היה מועמד לתשעה פרסי האקדמיה הבלגית לקולנוע, וזכה בארבעה, לרבות עבור התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר (פולסר).
מקור ההשראה לסרט הוא סיפורה האמיתי של נורה מונסקור, רקדנית טרנסג'נדרית מבלגיה, אותה פגש דהונט כשהיה בן 18 והיא בת 15. למרות שהסרט זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים, שרובם סיסג'נדרים, נמתחה עליו ביקורת שלילית מצד כותבים טראנסים וקווירים, על הדיספוריה המגדרית ועל הפגיעה העצמית המוצגים בו. בתגובה, מונסקור, ששיתפה פעולה עם דונט ועם טיכסנס במהלך עבודתם על הסרט, יצאה לתקשורת על מנת להגן על הסרט.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ויקטור פולסטר | לארה ורהגן | נערה טרנסג'נדרית הנחושה להגשים שתי מטרות: להפוך לבלרינה מקצועית ולעבור ניתוח לשינוי מין. |
| אוליבר בודר | מילו ורהגן | אחיה של לארה |
| אריה וורטהאלטר | מתיאס ורהגן | אביה של לארה |
| טיכמן גובארטס | לואיס |  |
הפקה

הסרט נוצר בהשראת סיפורה האמיתי של נורה מונסקור, רקדנית מקצועית וטרנסג'נדרית מבלגיה. בשנת 2009, לוקאס דונט, אז בן 18 וסטודנט לקולנוע, קרא מאמר בעיתון על בקשתה של מונסקור להתקבל לקבוצת בנות בבית ספר לבלט כדי שתוכל לרכוש מיומנויות ריקוד בצורה מקצועית. בניגוד לגיבורת הסרט, מונסקור לא התקבלה למסלול הלימודים שרצה, ועל כן שינתה את תחום העיסוק שלה מבלט למחול מודרני. דונט פנה אל מונסקור על מנת ליצור סרט תעודה עליה, אך היא סירבה. במקום זאת, הוא החל לכתוב איתה ועם אנג'לו טיכסנס תסריט לסרט עלילתי בדיוני, אם כי על פי בקשתה, מונסקור לא קיבלה קרדיט על עבודתה על התסריט. דונט התייעץ עם מונסקור, אנשים טרנסג'נדרים אחרים ואנשי מקצוע בתחום הרפואה לצורך הסרט. רופאים בבית החולים האוניברסיטאי שבגנט, שם הייתה מונסקור מטופלת, המליצו שלא ללהק ילדה טרנסג'נדרית לתפקיד הראשי, שכן היא צפויה להיות בתקופה רגישה מדי בחייה.
הליהוק של התפקיד הראשי נעשה ללא התחשבות במגדר של השחקנים והשחקניות. לאחר שלא הצליחו למצוא שחקן או שחקנית שיכולים גם לרקוד וגם לשחק לשביעות רצונם מתוך 500 שחקנים ושחקניות בגילאי 14–17 שהגיעו לאודישנים (מתוכם שש היו נשים טרנסג'נדריות), החלו יוצרי הסרט ללהק את שאר הרקדנים והרקדניות שיופיעו בסרט. בתהליך הליהוק הקבוצתי הזה הם מצאו את ויקטור פולסטר. מונסקור הייתה מעורב בליהוקו של פולסטר ונכחה על הסט במהלך הצילומים. פולסטר עבר אימונים קוליים ושלושה תרגילי ריקוד עם נעלי פוינט. הצילומים כללו גם סצנות עירום בהשתתפותו של פולסטר, אז רק בן 14, בהסכמת הוריו. הצוות דאג במיוחד שלא להראות את פניו ואת פלג גופו התחתון באותו השוט. סידי לרבי צ'רקאי, המנהל האמנותי של הבלט המלכותי של פלנדריה, שימש ככוריאוגרף.
הפצה

הסרט הוקרן בהקרנת בכורה במסגרת Un Certain Regard של פסטיבל הקולנוע בקאן ה-71 ב-12 במאי 2018.‏ במאי 2018, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בצפון אמריקה ובאמריקה הלטינית. במקור, נטפליקס תכננה לשחרר את הסרט בפלטפורמתו ב-18 בינואר 2019,‏ אך מועד העלייה לשידור נדחה בסופו של דבר ל-15 במרץ 2019.‏ נטפליקס שחררה את הסרט עם הודעת אזהרה, בה נכתב כי "סרט זה עוסק בסוגיות רגישות, וכולל מעט תוכן מיני, עירום גרפי ומעשה של פגיעה עצמית", עם קישור לאתר אינטרנט שמספק מידע על הקו החם של פרויקט טרוור למניעת התאבדויות בקרב נוער להט"בי.