stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות רופשיץ
חסידויות נוספות מגזע רופשיץ > וישניצא

רבי נפתלי רובין (תרכ"א - י"ג בניסן תרצ"ח, נכדו של רבי אשר ישעיה מרופשיץ, כיהן ברבנות וישניצא. היה חתנו של רבי יחזקאל שרגא משינאווא ובזיווג שני של רבי אברהם גבירצמן (נכד רבי אלימלך מליז'נסק). בשנת תרמ"ט התמנה לרבנות קאלוואריה ובשנת תרנ"ט לרבנות וישניצא.
בניו היו רבי חיים ברוך (תרמ"ב - ג' באלול תש"ג, חתן קרובו, רבי צבי יוסף מיאסלה) ממלא מקומו בווישניצא, רבי חנה צבי (תרמ"ד - תש"ג, חתן רבי יחיאל נתן מבדדיוב) שכיהן כאדמו"ר מסאטמר בצאנז, רבי אלעזר אדמו"ר בניסקא ורבי יונה אדמו"ר בניסנק (חתן דודו רבי אשר מקרטשין). מחתניו היו רבי אביגדור בן רבי מנדל מדוקלא, רבי נחום אפרים מטורנה ורבי יחזקאל שרגא בן רבי מנחם מנדל מסטרופקוב. בנו של רבי חיים ברוך, רבי יחזקאל שרגא כיהן כראש ישיבה בבוכניה וכאדמו"ר בבריגל.
ניגוני רופשיץ

לחסידות רופשיץ היו ניגונים רבים, ביניהם לחנים של אבי החסידות רבי נפתלי צבי מרופשיץ. בין הניגונים מפורסם הניגון "אשת חיל" מאת רבי נפתלי צבי. בחסידות סטוטשין השתמרו נוסח התפילה וניגוני רופשיץ, חלק מהניגונים השתמרו בחסידות ויז'ניץ שרבי חיים מאיר הגר שמע אצל סבו רבי מאיר מדז'יקוב ואצל דודו רבי יהושע מדז'יקוב, כמו ניגון "והנחילנו" המיוחס לרבי נפתלי צבי.
ניגון מפורסם מבית רופשיץ הוא "ניגון המלאכים" שעל פי המסופר ברופשיץ, החוזה מלובלין התנמנם פעם בעת עריכת הטיש בליל שבת וכשהתעורר החל לשיר ניגון זה באמרו ששמע את המלאכים שרים ניגון זה. מושר על "לקל אשר שבת" בחצרות בית רופשיץ וצאנז, לניגון שתי גרסאות אחד המקובלת מבית דז'יקוב היא המפורסמת, וגרסת בית רוזבדוב.
יחסי אלבניה–ברזיל

| יחסי אלבניה–ברזיל |
| --- | --- |
אלבניה: ברזיל


אלבניה: ברזיל
שטח (בקילומטר רבוע)
28,748: 8,515,770
אוכלוסייה
2,786,645: 212,203,410
תמ"ג (במיליוני דולרים)
22,978: 2,173,666
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,246: 10,243
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית דמוקרטית

יחסי אלבניה–ברזיל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אלבניה לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו בשנת 1961. באותה השנה, נחתם בין המדינות הסכם בדבר הסחר והתשלומים. בשנת 1985, שגריר ברזיל באיטליה, מונה לשגריר הרשמי באלבניה. בספטמבר 2008, במהלך טקס חנוכת המשחקים האולימפיים בבייג'ינג, ראש ממשלת אלבניה, סאלי ברישה, פגש את נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה. שנה לאחר מכן, ברזיל פתחה את שגרירותה בטירנה על מנת לחזק את הקשרים בין המדינות ולקדם את היחסים הכלכליים שביניהם.
באוקטובר 2011, שר החוץ וסגן ראש ממשלת אלבניה ביקרו בברזיל ופגשו את סגן נשיא ברזיל. במהלך פגישה זו, נחתמו מספר הסכמים בילטרליים לרבות שיתופי פעולה כלכליים, דרישות הוויזה ושיתוף פעולה חינוכי.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאלבניה לברזיל הגיעה לסך 912 אלף דולר אמריקאי והיא כללה סגסוגת ברזל, כובעים, חליפות גברים, בושם צמחים, שיש, טרוורטין וגבס, תבלינים, שסתומים ועוד. באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מברזיל לאלבניה הגיעה לסך 54.7 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עוף, בשר חזיר, בשר קפוא, קפה, סוכר, שנאים, נייר מצופה, גרניט, שיש טרווטין וגבס ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאלבניה לברזיל הגיעה לסך 713 אלף דולר אמריקאי והיא כללה גרוטאות אלומיניום, חלקי מנוע חשמליים, מכונות חשמל, בושם צמחים, נעלי עור, חולצות ועוד. באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מברזיל לאלבניה הגיעה לסך 33.7 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה סוכר, בשר חזיר, משאבות אוויר, נייר מצופה, עוף, בשר קפוא ועוד.
ייצוג

ברזיל מיוצגת באלבניה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בטירנה, בירת המדינה.
אלבניה מיוצגת בברזיל על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בברזיליה, בירת המדינה.
יחסי אלבניה – קוריאה הצפונית

| יחסי אלבניה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
אלבניה: קוריאה הצפונית


אלבניה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
28,748: 120,538
אוכלוסייה
2,786,645: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
22,978: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,246: 
משטר
רפובליקה: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי אלבניה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין אלבניה וקוריאה הצפונית. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-28 בנובמבר 1948,   למעלה מחודש וחצי לאחר הכרזת קוריאה הצפונית. הממשלות הקומוניסטיות של אנוור הוג'ה וקים איל-סונג הושוו לעיתים קרובות בשל הדמיון ביניהן בבידוד הדיפלומטי ובמשטרים בסגנון סטאליניסטי.
היסטוריה > המלחמה הקרה

במהלך מלחמת קוריאה, קוריאה הצפונית וצבא העם הקוריאני נתמכו באופן דיפלומטי על ידי אלבניה. בין 29 ביוני ל-1 ביולי 1956, המזכיר הראשון של מפלגת העבודה של אלבניה אנוור הוג'ה אירח את ראש הממשלה קים איל-סונג בטירנה בביקור ממלכתי.    ב-6 ביוני 1959 קיבלו הוג'ה וראש הממשלה מהמט שהו את נשיא אספת העם העליונה צ'ו יונג-גון בביקור רשמי של רצון טוב. בשנת 1961, אלבניה וקוריאה הצפונית חתמו על הצהרת ידידות משותפת.
היסטוריה > פיצול סיני-סובייטי והידרדרות

לדברי צ'ארלס ארמסטרונג, אלבניה הייתה "מבחן לקמוס" לקביעת מעמדה של קוריאה הצפונית בפיצול הסיני-סובייטי. במהלך הפיצול הסיני-סובייטי, קוריאה הצפונית נקטה בעמדה נייטרלית בעוד אלבניה תמכה בסינים, ותרמה להידרדרות היחסים. זה השפיע על המגעים האלבניים-קוריאנים, כאשר שגריר אלבניה טען באוקטובר 1961 שראש הממשלה קים במהלך פגישת קונגרס במוסקבה "יכול והיה צריך לקיים יותר מגעים עם המשלחת שלנו" וכי "הוא חושש שיבחינו בו הסובייטים." באותו חודש, הותר לשגרירות אלבניה בפיונגיאנג להפיץ חוברות אנטי-סובייטיות לאחר התייעצות מוקדמת עם ממשלת קוריאה הצפונית. באספה כללית של WPK במרץ 1962, הודה ראש הממשלה קים כי "עלינו (קוריאה הצפונית) להתכונן למקרה שברית המועצות תזרוק אותנו הצידה באותו אופן כפי שקרה לאלבניה".
בשנות ה-70 היחסים בין שתי המדינות הידרדרו, כאשר הוג'ה כתב ביוני 1977 כי מפלגת הפועלים הקוריאנית בגדה בקומוניזם על ידי קבלת סיוע חוץ (במיוחד בין הגוש המזרחי למדינות כמו יוגוסלביה). הגינוי שהשמיעה קוריאה הצפונית תרם להתפתחות האידאולוגיה שלו הוג'איזם, אשר הגדירה מדינות כמו קוריאה הצפונית כ"רוויזיוניסטיות". הוא גם תקף את פולחן האישיות של קים, שלטענתו "הגיע לרמה שלא נשמעה כמותה בשום מקום אחר, בין אם בעבר או בהווה, שלא לדבר על במדינה שקוראת לעצמה סוציאליסטית".   כתוצאה מכך, היחסים בין שתי המדינות נותרו צוננים עד למותו של הוג'ה ב-1985 ולנפילה לאחר מכן של הרפובליקה הסוציאליסטית העממית שהקים.
היסטוריה > תקופה מודרנית

היחסים נורמלו לאחר 1990, אולם לא היו ברמה גבוהה כפי שהיו קודם לכן. בנובמבר 2012, לרגל יום השנה ה-100 לעצמאותה של אלבניה, שלח נשיא הפרלמנט הצפון קוריאני קים יונג-נאם הודעת ברכה לנשיא אלבניה בויאר נישני. כיום, קוריאה הצפונית מיוצגת באלבניה על ידי שגרירותה בסופיה, בולגריה.
יואל ברוצקוס

| --- | --- |

 לידה:  1885 פולאנגן, פלך קורלנד, האימפריה הרוסית
 פטירה:  1948 או 1951 טרה באזור אומסק, ברית המועצות
ד"ר יואל בּרוּצקוּס (בליטאית: Joelis Bruckus;‏ 1885 – 1951/1948?) היה מחנך עברי ליטאי, מורה לפיזיקה ומתמטיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (המוסד החינוכי העברי השני בגודלו בקובנה, ליטא, אחרי הגימנסיה הריאלית העברית) ומנהלה בשנים 1928–1940. פעיל ציוני וחבר מרכז "תרבות" בליטא.
קורות חיים

יואל בן דב ברוצקוס נולד בשנת 1885 בפולאנגן, פלך קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא). סיים לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. היה נאמן לציונות ופעיל בין הסטודנטים היהודים במוסקבה.
בימי מלחמת העולם הראשונה עבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הסְפר).
בשנת 1922 חזר לליטא (אז ליטא העצמאית מ-1918 או הרפובליקה הליטאית הראשונה) וזמן קצר עבד בוועד הלאומי היהודי (ביידיש: 'נאציונאל-ראט' – המוסד העליון של האוטונומיה היהודית בליטא). משנת 1923 היה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (מייסודו של משה שוואבה. ואותה הגימנסיה שבה למדה בשנים 1920–1928 המשוררת לאה גולדברג), ובשנים 1928–1940 שימש מנהלה (יחד עם ד"ר אהרון ברמן – עד שנת 1936, ויחד עם שמואל קאפיט משנה זו ועד שנת 1940). בנוסף, לימד בסמינריון המורים של רשת "תרבות".
בשנת 1927 נשא לאשה את אן פִישֶלֶביץ-בּרוּצקוּס (ברוצקיינה) שלימדה גרמנית בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה מסוף שנות ה-20. עמיתה מרדכי אלישיב (פרידמן) תיאר אותה כ"אדם חביב, שקט ומקובל על החברים ועל התלמידים כאחד".
ברוצקוס היה חבר המרכז הציוני וחבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא. "היה מחונן בכשרון פדגוגי, שאף כל ימיו להעמיק את ידיעותיו, צנוע וסגור מטבעו, איש האמת, אציל רוח ועדין נפש, נאמן ומסור לתפקידו כמחנך הדור הצעיר." כמו כן, היה חביב על חבריו לעבודה ועל ציבור גדול של תלמידיו.
לאחר הכיבוש הסובייטי של ליטא וסגירת הגימנסיה שימש מורה למתמטיקה ופיזיקה בגימנסיה היידית מס' 11 ע"ש שלום עליכם בעיר. ואולם, כעבור זמן קצר נעצר והוגלה הוא ואשתו לסיביר,
בשל השתייכותם למחנה הציוני.
הסובייטים הפרידו ביניהם והם נמצאו במרחק 6,000 ק"מ זה מזה. במקום גלותו נפטר ד"ר ברוצקוס בעיירה בשם טרה באזור אומסק.
קרוב משפחתו, בוריס דב ברוצקוס היה כלכלן, מדען ופרופ' באוניברסיטה העברית בירושלים.
לקריאה נוספת

משה שמיר, 'ד"ר י. ברוצקוס ז"ל', בתוך: ישראל יבלוקובסקי (עורך), היכל ששקע: החינוך העברי בקובנה – מוסדות ואישים, תל אביב: ארגון בוגרי הגמנסיון העברי בקובנה, 1962, עמ' 253–254.
'יואל ברוצקוס', בתוך: אברהם תורי (עורך), תרומת יהודים מליטא לבנין הארץ ומדינת ישראל, תל אביב, אפריל 1988, עמ' 72.
הערות שוליים

↑  בידיעה בעיתון "דבר" נטען כי נפטר ב-1948, ראו: יואל ברוצקס, דבר, 22 באוגוסט 1948.
1 2  'ברוצקוס, יואל בן דב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 127 טור 2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1325).
↑  אהרן ברמן, 'הגימנסיה העברית בקובנה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ב: "היהודים בליטא מ-1918 עד 1941", תל אביב: עם הספר, תשל"ב, עמ' 139 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, צילום 853). כמו כן ראו פירוט ההנהלה של הגימנסיה בערך על הגימנסיה.
↑  רשימה של המורים בקובנה, 1921–1941 (על פי בקשות עבודה), באתר של אילת גורדין לויתן (Kovno) (באנגלית).
↑  מ. אלישיב (פרידמן), 'יד לחברים שאינם: מורי הגמנסיון הריאלי העברי בקובנה', בתוך: ישראל יבלוקובסקי (עורך), היכל ששקע: החינוך העברי בקובנה – מוסדות ואישים, תל אביב: ארגון בוגרי הגמנסיון העברי בקובנה, 1962, עמ' 324.
↑  דב לוין, מערכת החינוך היהודי בליטא הסובייטית 1940–1941 (והמשך), שבות 6 (1978), עמ' 68–91, באתר דעת.
↑  Prominent Lithuanian Jews Located in Siberia, JTA, September 9, 1942.
יחסי אזרבייג'ן–בנין

| יחסי אזרבייג'ן–בנין |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: בנין


אזרבייג'ן: בנין
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 112,622
אוכלוסייה
10,351,953: 14,550,586
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 19,673
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 1,352
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי אזרבייג'ן–בנין הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת בנין. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-14 באוקטובר 1999. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
ב-6 בפברואר 2006, השגריר הבניני ברוסיה הממונה גם על ענייני אזרבייג'ן ביקר באזרבייג'ן על מנת להציג את כתב האמנתו בפני אליהם אלייב, נשיא אזרבייג'ן.
ייצוג

אזרבייג'ן אינה מיוצגת בבנין, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
בנין אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת את בנין נמצאת במוסקבה, בירת רוסיה.
חליפה (לבוש)

שני גברים בחליפות שלושה חלקים וכובע, בתחילת המאה ה-20, עת החליפה הייתה נהוגה בעיקר כבגד ליציאה לאזורי הכפר
חליפה היא מערכת-ביגוד, העשויה מבד זהה ומורכבת לכל הפחות ממקטורן (ז'קט) או מעיל זנבות ומכנסיים. חליפת העסקים היא הסגנון הנפוץ ביותר של חליפות בתרבות המערב, אשר במאה ה-20 נפוצה בכל העולם. מקורה בבריטניה כלבוש גברי לעת יציאה לאזורי הכפר. סוג נוסף של חליפות הנהוג עדיין בתחילת המאה ה-21, באירועים רשמיים או חגיגיים, הוא הטוקסידו, הנלבש כחלק מקוד הלבוש "עניבה שחורה". לבישת חליפה היא לעיתים חלק מקוד לבוש, רשמי, חצי רשמי או שאינו רשמי, בנסיבות ובאירועים שונים.
היסטוריה

מקורה בבריטניה כלבוש גברי לעת יציאה לאזורי הכפר החל במאה ה-18. חליפת העסקים היא הסגנון הנפוץ ביותר של חליפות בתרבות המערב, אשר במאה ה-20 נפוצה בכל העולם. סוג נוסף של חליפות הנהוג עדיין בתחילת המאה ה-21, באירועים רשמיים או חגיגיים, הוא הטוקסידו. לבישת חליפה היא לעיתים חלק מקוד לבוש, רשמי, חצי רשמי או שאינו רשמי, בנסיבות ובאירועים שונים.
בסוף המאה ה-19 לבוש הגבר היה פשוט, חליפה של מעיל, מכנסיים ווסט (אפודה) מאותו הבד, לעיתים המעיל והווסט היו מבד בצבע אחד בעוד המכנס היה משובץ, או מפוספס. מקטורן ווסט מאותו הבד נלבשו תמיד יחד, גזרת הוסט הייתה ישרה והמקטורון היה קצת יותר ארוך ומחויט. מתקופה זו נשאר מנהג לבישת החולצה הלבנה כסמל לכך שהלובש כבר אינו עובד בעבודת כפיים.
עיצובה של החליפה, גזרתה, סוג הבד ממנו נתפרה ופרטים עיצוביים נוספים בה, כגון שורת כפתורים בודדה או בחזית כפולה הותאמה לנסיבות חברתיות שונות. לעיתים קרובות חליפות נלבשו יחד עם חולצה מכופתרת ועניבה. עד לשנות ה-60, בדומה לסגנונות לבוש גבריים אחרים, נהוג היה ללבוש חליפה עם כובע ביציאה מהבית.
חליפה של שני חלקים מורכבת ממקטורן ומכנסיים, בחליפת שלושה חלקים נוסף ללבוש גם וסט ויש שאף כובע קסקט, עשוי בד תואם, הוא חלק מחליפה. בכיס המקטורן נהוג היה להכניס ממחטה מקופלת כך שתיראה כלפי חוץ. כיום חליפות נלבשות לרוב בלי ממחטה והן באות במגוון צבעים.
תפירת חליפות וייצורן

באופן מסורתי חייט תפר חליפה עבור הלקוח שלו מבד שאותו בחר הלקוח ולאחר שמדד את מידותיו הגופניות של הלקוח והתאים לו את הבגד על פי סגנונו ואורח חייו. מאז המהפכה התעשייתית רוב החליפות מיוצרות בייצור המוני, ונמכרות במידות קבועות מראש ומוכנות לשימוש, למרות שחלק מהאנשים מתאימים חליפה מייצור המוני אצל חייט. בתחילת המאה ה-21 חליפות נמכרות בדרך כלל בשלושה אופנים:
תפירה בהזמנת הלקוח - חליפה הנתפרת רק לאחר שהלקוח בחר את הבד ואת סגנון החליפה והיא נתפרת למידות גופו. (bespoke)
חליפה מותאמת - חליפה התפורה בגזרה קבועה מראש ואשר מותאמת למידותיו של הלקוח, תוך צמצום האפשרויות לבחירה בסגנון ובסוג הבד. (custom)
חליפה מוכנה - חליפה תפורה בייצור המוני בגזרה ובמידות קבועות מראש. זוהי בדרך כלל החליפה הזולה ביותר. (ready to wear)
חליפת נשים

הז'קט היה בעיקר בגד לגברים, עם זאת כבר במאה ה-18 התחילו נשים שרכבו על סוסים ללבוש בגדים יותר צמודים לגוף, כמו ז'קט. בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 יותר ויותר נשים התחילו לרכוב על אופניים ולכן עוצבה חצאית שמחולקת לשני מכנסים רחבים. בשנת 1925 עיצבה קוקו שאנל אתחליפת שני החלקים הנשית, המעוצבת בפחות נוקשות מהחליפה הגברית. הזמרת מרלן דיטריך נהגה ללבוש בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 חליפות גברים. בשנות השישים של המאה העשרים לבשו לרוב ז'קט עם חצאית או מכנסיים, וכיום חליפות נלבשות על ידי נשים כסממן של שוויון לגברים, או כהצהרה אופנתית.
ההבדלים העיקריים בין חליפת גברים לחליפת נשים:
כפתורים - ז'קטי נשים נפתחים בשמאל לעומת ימין בז'קטי גברים.
בד - חליפות נשים מדי פעם נתפרות מבדים עדינים כמו משי. בעוד שחליפות גברים נתפרות בדרך כלל מבדים גסים יותר.
אביזרים - חליפות נשים כוללות לעיתים קרובות אביזרים נשיים כמו קישוטי נוצות וכדומה.
מנהגים בעת לבישת חליפה > כיפתור

כיפתור המקטורן מוכתב בעיקר על ידי מיקום הכפתורים בחזיתו, מהו גובה הכפתורים ביחס למותניים. בסגנונות מקטורן מן העבר, בהם הכפתורים היו ממוקמים גבוה ביחס למותן, כוונת החייט כי המקטורן יירכס באופן שונה מן המקטורנים הנפוצים בתחילת המאה ה-21 בהם הכפתורים ממוקמים נמוך יחסית למותן. עם זאת קיימים נהגים כלליים בעולם המערבי ביחס לרכיסת כפתורי המקטורן.
נהוג כמעט תמיד לרכוס כפתורי מקטורנים בעלי רכיסה כפולה. כאשר קיים יותר מכפתור אחד לרכיסה, דוגמת מקטורנים מסורתיים בעלי סידור של שישה כפתורים בשני טורים, נהוג לרכוס את הכפתור העליון בלבד. יש מקטורנים בהם הלובש יעדיף לרכוס אך ורק את הכפתור התחתון בטור, כדי להראות בחזית המקטורן קו ארוך יותר של החזה.
מקטורנים בהם טור כפתורים בודד ניתן ללבוש עם, או בלי, רכיסת כפתור. באופן מסורתי לא נהוג לרכוס מקטורנים בהם שני כפתורים בלבד בחזיתם, אלא אם הם תפורים בגזרה יוצאת דופן. במקטורן בעל שלושה כפתורים בחזית נהוג לרכוס את הכפתור האמצעי, ולעיתים אף את הכפתור העליון, אולם נהוג שלא לרכוס את הכפתור התחתון ורכיסתו בגזרות מודרניות עשוי להביא לעיוות הגזרה. לא קיים נוהג באשר לרכיסת כפתורים במקטורנים ובהם טור של ארבעה כפתורים בחזיתם, כיוון שמקטורנים אלה נדירים יחסית. במקטורנים בעלי כפתור בודד בחזיתם, נהוג לרכוס את הכפתור כל אימת שהלובש עומד.
בעת שהלובש ישוב נהוג להתיר את הכפתור במקטורן בעל טור בודד של כפתורים, זאת כדי להימנע ממתיחה של הבד. מקטורנים משובחים בעלי רכיסה כפולה מעוצבים כך שניתן להותיר את הכפתורים רכוסים גם בשעת ישיבה, כדי לייתר את הקושי הכרוך ברכיסה ובהתרה של הכפתור הפנימי בטור.
מנהגים בעת לבישת חליפה > לבישת עניבה עם חליפה

לבישת עניבה תלויה במידה רבה בטעמו האישי של הלובש. עם זאת קיימים מנהגים כללים בתרבות המערב באשר ללבישת עניבה.
צבע: העניבה צריכה להיות תמיד כהה יותר מצבע החולצה. צבע הרקע של העניבה צריך שלא להיות זהה לצבעה של החולצה, בעוד שצבע הדוגמה שעליה חייבת להכיל את צבע החולצה וליצור רצף של צבע. באופן אידיאלי צריך להיווצר אותו רצף של צבע בין צבע הבד של החליפה, לעניבה ולחולצה. ללבוש שמרני עדיפות עניבות שעליהן דוגמאות לא צעקניות, אף ששאלת "צעקנותה" של עניבה ניתנת לפרשנות רחבה ומגוונת. בשלהי שנות ה-90 ובתחילת המאה ה-21, רווח המנהג להתאים את צבע העניבה לצבע החולצה ואפילו ללבוש חולצה בהירה יותר מצבע העניבה, בדרך כלל באירועים רשמיים. כך למשל, חולצה בצבע תכלת עם עניבה בצבע כחול.
קשר עניבה: כמה מקשרי העניבה הנפוצים יותר הם קשר ארבעה ביד, קשר חצי וינדזור, קשר וינדזור (המכונה אף וינדזור כפול, או קשר אנגלי) וקשר שלבי.שלושת סוגי הקשרים הראשונים הם המתאימים ביותר בדרך כלל ללבישת חליפה על פי הנוהג הקיים. הקצה התחתון של חלקה הרחב של העניבה אמור להגיע למרכז החגורה, או אם העניבה ארוכה מידי אז לתחוב אותה לתוך המכנסיים, ואילו הקצה הצר של העניבה אסור שיבלוט מעבר לקצה הרחב.
אלטרנטיבות: בשנות ה-60 רווחה האופנה, לגברים ונשים גם יחד, ללבוש צעיף עם חליפה כשהוא קשור בקשר עניבה, בין מתחת לצווארון החולצה, או בתוך החולצה.
עניבת פרפר: עניבת פרפר הייתה תמיד אלטרנטיבה ללבישת עניבה מסורתית ואף קדמה לה היסטורית. יש הרואים בלבישת עניבת פרפר לבוש רשמי יותר מאשר עניבה מסורתית, במיוחד עם חליפה.
מנהגים בעת לבישת חליפה > גרביים עם חליפה

בארצות הברית נהוג ללבוש גרביים התואמים בצבעם את צבע הבד של החליפה. באופן זה נוצרת אשליה של רגל ארוכה יותר ומופחתת תשומת הלב למכנסיים במקרים שבהם המכנסיים קצרים מדי. בגרביים שעליהם דוגמאות נהוג שצבע הרקע תואם לצבע החליפה. אם לא ניתן להתאים את צבע הגרביים לצבע החליפה נהוג להתאים את צבעם לצבע הנעליים. לא נהוג ללבוש גרביים בהירים עם חליפה כהה. אורך הגרביים הנהוג הוא עד למחצית גובה השוק ואף עד לברך. גרביים לחליפה עשויים בדרך כלל מכותנה או צמר, אף שגרביים יוקרתיים עשויים מבדים יקרים כגון משי או צמר קשמיר. לפני מלחמת העולם השנייה גרביים ועליהם דוגמאות גאומטריות היו נפוצות, אולם מאז מלחמת העולם השנייה נהוג ללבוש גרביים בצבע אחיד עם החליפה.
מנהגים בעת לבישת חליפה > התאמה של חליפת גברים

קיימים "חוקים" באשר להתאמה של חליפה, אך הם יותר בגדר עצות.
צווארון המקטורן צריך להיות צמוד לצווארון החולצה, וכמו כן בין הצוואר לצווארון החולצה.
כתף המקטורן צריכה לבלוט מעל העצם כדי לאפשר טווח תנועה, וכתף החולצה צריכה להסתיים עם העצם.
החור לשרוול המקטורן צריך להסתיים מתחת לבית השחי כדי לאפשר טווח תנועה ולשמור על מראה חלק.
המכנסיים לא צריכים להציץ מתוך פתחי האוורור.
המקטורן צריך להיות מספיק ארוך כדי לכסות את האחוריים, וארוך עד שאורכו של המקטורן שווה לאורך המכנסיים (לא כולל החלק מהם שהוא מכסה).
השרוול אמור להיות רחב יותר בחלקו העליון כדי לאפשר טווח תנועה, והוא אמור להסתיים באורך שרואים בין חצי סנטימטר ממנו עד לשניים שלושה סנטימטרים.
נהוג שלא לנעול נעליים מרובעות
ראו גם

חייט
קוד לבוש
ז'קט
בלייזר
מעיל ספורט
הערות שוליים

1 2 3  Hollander Anne, Sex and suits, New York: Kodansa International, 1995, עמ' 63, 67-69, 109-15
1 2 3 4 5 6 7  Peter Feierabend p, Gentkemen, England: konemann, 1999, עמ' 88-89
↑  Marian Conrads, Gerda Klinkhamer, XXVI 1870-1878 Impressionnisme, Elseviers Kostuum Gids, 3, Amsterdam, MCMLXXXV, עמ' 111, ISBN 9789010035066. (בהולנדית)
↑  Isabel Horner, Lois Gabriel (ע), XX A TAILORED SUIT, DRESSMAKING, 1959, London: The English Universities, 1939, Teach Yourself, עמ' 160. (באנגלית)
↑  Why the Chanel Suit is So Iconic - The History Behind the Chanel Suit, web.archive.org, ‏2019-08-05
↑  The History of Women’s Suits, ‏2023
1 2  How A Suit Should Fit - Jacket & Dress Pants, ‏2017-09-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Proper & Correct Tie Length Explained, ‏2017-03-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  How To Combine Socks, Shoes & Pants, ‏2016-12-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sleeve Length Guide For Suits, Jackets And Shirts, ‏2019-12-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  19 Things Men Should Never Wear – Gentleman's Gazette (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4252421-0  NDL: 01175054 
אישה הלובשת חליפה מכופתרת
דיוקן של גבר הלבוש בחליפה
יוהאן ת'ורסטן סלין

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1896 אורנולדסוויק, שוודיה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1994 (בגיל 97) גילמנטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת אוגוסטנה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פנסילבניה 
 
יוהאן ת'ורסטן סלין (בשוודית: Johan Thorsten Sellin; 26 באוקטובר 1896 –  17 בספטמבר 1994) היה סוציולוג אמריקאי מאוניברסיטת פנסילבניה, פנולוג ואחד מחלוצי מדעי הקרימינולוגיה.
חייו

סלין נולד באורנולדסוויק במחוז ואסטרמורלנדס בצפון שוודיה, והגיע לקנדה עם הוריו כשהיה בן 17.
הוא קיבל את התואר הראשון במכללת אוגוסטנה באילינוי כאשר מלאו לו 19 והמשיך לתואר שני ותואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה.
הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה מ-1922 עד שפרש לגמלאות בשנת 1967. ד"ר סלין הגיע לגדולה בשנות ה-20 וה-30 עבור השימוש במחקריו בסטטיסטיקה של פעילות פלילית הן ברמה המקומית, הן ברמת המדינה והן ברמה הבינלאומית, ולאחר מכן סייע להכין את הטיוטה לחוק המאחד עקרונות איסוף לנתונים סטטיסטיים של פעילות פלילית, חוק זה חוקק בשנת 1944.
בתור מומחה לסטטיסטיקה של מקרי פשע, סלין יעץ ל-FBI על עניינים סטטיסטיים, כמו כן שימש כיועץ ללשכה הממונה על מפקד האוכלוסין בנושאי סטטיסטיקה של מקרי פשע.
סלין היה חבר, וכן עמד בראש פאנלים שונים של האו"ם בנושא קרימינולוגיה. ד"ר סלין היה פרופסור אורח ומרצה באוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטאות אחרות. הוא היה נשיא האגודה הבינלאומית לקרימינולוגיה בין השנים 1956–1965 ובין השנים 1949–1951 שימש כמזכיר הכללי של ועדת העונשין והסוהר הבינלאומית הממוקמת בברן, שווייץ. סלין היה העורך של רשומות האקדמיה האמריקנית למדעי המדינה ומדעי החברה במשך 39 שנים, 1929–1968.
במהלך הקריירה המקצועית שלו, הוענקו לו תוארי כבוד רבים, ובהם דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליידן, אוניברסיטת קופנהגן והאוניברסיטה החופשית של בריסל. מרכז סלין ללימודי קרימינולוגיה ומשפט פלילי באוניברסיטת פנסילבניה נקרא על שמו. ד"ר סלין נפטר בגילמנטון, ניו המפשייר, בגיל 97.
יצירות נבחרות

Research memorandum on crime in the depression (1937)
War and crime: A research memorandum (1942)
The annals of the American Academy of Political and Social Science (1943)
Some current issues in penal treatment (1950)
The significance of records of crime (1951)
The protective code: A Swedish proposal (1957)
The death penalty: A report for the Model penal code project of the American Law Institute (1959)
Constructing an index of delinquency: A manual (1963)
Systems of reporting "crimes known to the police" in selected foreign countries (1967)
The criminality of youth (1975)
השפעתו של סלין בישראל

חתן פרס ישראל בקרימינולוגיה לשנת תש"ע, פרופ' משה אדד פיתח והרחיב את תאוריות הענישה והבלימה של סלין (1936) בהוסיפו גורמים פסיכוביולוגיים. אדד טוען כי לא הפיגור השכלי הוביל לעבריינות אלא רצונם של המפגרים להשתייך חברתית לעבריינים כדי לזכות בעילוי עצמי בעיני עצמם. מחקרים אלה הביאו את אדד ומישל בנזש לפרסם ב-1978, ספר על האחריות הפלילית של מוגבלי האינטליגנציה ושל חולי הנפש.
הערות שוליים

↑  http://www.jstor.org/pss/1138261
↑  Thorsten Sellin, Criminology Expert (New York Times. September 20, 1994
↑  Charlesworth, James C.
The Academy Dips Its Colors To Dr. Sellin The ANNALS of the American Academy of Political and Social Science January 1969
↑  http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/ridc_0035-3337_1979_num_31_2_3585
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522608305171  PLWABN: 9810591510105606  BnF: cb134775254 (data)  GND: 119249820  ISNI: 0000 0001 0932 2311  LCCN: n80016961  NTA: 068418035  SELIBR: 220276  SNAC: w6672fbq  SUDOC: 035217170  VIAF: 108906886   WorldCat (עם VIAF): 108906886
יחסי אזרבייג'ן–אנגולה

| יחסי אזרבייג'ן–אנגולה |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: אנגולה


אזרבייג'ן: אנגולה
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 1,246,700
אוכלוסייה
10,351,953: 38,173,511
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 84,723
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 2,219
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה נשיאותית

שגריר אנגולה ז'ואקים אאוגושטו דה למוש (משמאל) מגיש כתב האמנה לנשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב, 2013
יחסי אזרבייג'ן–אנגולה כוננו באופן רשמי ב-1 בדצמבר 1994.
ב-31 באוקטובר 1994 מונה אלקסן פולוקוב לשגריר אזרבייג'ן באנגולה. ב-6 בפברואר 2009 ביקר שגריר אנגולה באזרבייג'ן סמואל טיטו ארמנדו באזרבייג'ן על מנת להציג את כתב האמנתו לנשיא אזרבייג'ן.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאנגולה לאזרבייג'ן הגיעה לסך 5.81 אלף דולר אמריקאי והיא כללה לוחות בקרה חשמליים בלבד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאזרבייג'ן לאנגולה הגיעה לסך 157 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מכונות בעלות פונקציה אחת, חוטים מבודדים, מכונות חפירה, אופניים ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאנגולה לאזרבייג'ן הגיעה לסך 3.02 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בגדי נשים בלבד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאזרבייג'ן לאנגולה הגיעה לסך 266 אלף דולר אמריקאי והיא כללה מכונות חפירה, מכונות הרמה, מחממים חשמליים, משאבות אוויר, אופניים ועוד.
ייצוג

אנגולה אינה מיוצגת באזרבייג'ן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת של אנגולה נמצאת במוסקבה, בירת רוסיה.
אזרבייג'ן אינה מיוצגת באנגולה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.