stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
EMDR
ביקורת

אף על פי שמטפלים יכולים להשתמש ב־EMDR למגוון בעיות, עיקר המחקר עוסק בטיפול ב־PTSD. אף על פי ש-EMDR נחשב כטיפול יעיל להפרעות מסוג זה, מוכר על ידי גופי טיפול מובילים וישנם מחקרים רבים הבודקים את יעילותו, השיטה עדיין לא מקובלת בחלק מהחוגים הטיפוליים. הטיעון המרכזי לכך הוא כי המנגנון הנוירולוגי שתורם ליעילותה של EMDR איננו מובן לחלוטין. המחקרים, ככלל, מראים שתנועת העיניים אינה מועילה מעבר לשאר מרכיבי השיטה. יש חוסר הסכמה על איך הטיפול ב־EMDR עובד או האם יש יש יעילות לרכיב הייחודי של גירוי דו-צדדי. תנועות העיניים ורכיבי גריה דו-צדדית אחרים בוקרו כנעדרי בסיס מדעי. נטען גם כי מפתחת השיטה עוד מתחילת דרכה עשתה שימוש בצהרות כוזבות על מנת לקדמה ופנתה להאשמות אישיות כלפי כותביהם מחקרים סותרים  חוקרים רבים טוענים לכך שעל אף ההבדלים התאורטיים והמעשיים בין EMDR לבין טיפולי חשיפה מקובלים כי הרכיב הפעיל המרכזי ב-EMDR הוא החשיפה.
רוזן ודווידסון התייחסו ל־EMDR ב־2003 כתרפיית כובע סגול (אנ'). בדוגמתם הם ביקשו לדמיין אדם שפונה לרופא עם כאב גב, והרופא מורה לו לחבוש כובע סגול ולעשות שעה של מתיחות כל יום, תוך הבטחה שיראה את השיפור בתוך חודש. כלומר תרפיית כובע סגול היא שיטת טיפול אשר הרכיבים היעילים שלה מבוססים על התערבויות שנמצאו יעילות בעבר, בעוד הרכיב הייחודי בטיפול שעבורו אין הסבר המניח את הדעת ליעילותו הוא זה אשר מקבל את הקרדיט כאשר הטיפול מצליח.  מרבית הטענות של מודל ה־AIP המנסה להסביר את יעילות השיטה נחשבות לא סבירות וחסרות תמיכה מדעית משמעותית. לכן גם יש חוקרים המכנים את התיאוריה העומדת מאחורי EMDR כפסאודו-מדע.
ראו גם

טיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית
לקריאה נוספת

EMDR-הפסיכותרפיה של המאה ה-21: תיאוריה, יישום, סיפורי טיפול. בעריכת ד'ר אודי אורן ודורית סגל. פסיכה: ספריה פסיכולוגית. הוצ' מודן, 2020. (ביקורת באתר טפולנט, רבקה דיאמנט,7.2.2020)
ד"ר דויד סרוואן-שרייבר, ללא פרויד, ללא פרוזאק, הוצאת מטר 2004
טל קרויטורו, EMDR - המדריך לקהל הרחב, הוצאת אופוס 2013
יעל להב וזהבה סולומון (עורכות), משחזור לזיכרון, טיפול בטראומה נפשית, רסלינג, 2019.
Francine Shapiro, Eye Movement Desensitization and Reprocessing (EMDR) Therapy, Guilford Press, 2017
שגיא גוטפריד, פחות ממה שנראה לעין-"ביקורת על נקודות עיוורון בשיטה", 12 בינואר 2025, אתר "פסיכולוגיה עברית"
ניצן הורוביץ

ניצן הורוביץ (נולד ב-24 בפברואר 1965) הוא עיתונאי ופרשן. לשעבר פוליטיקאי המזוהה עם השמאל הישראלי. כיהן כיושב ראש מפלגת מרצ, חבר הכנסת מטעמה וכשר הבריאות בממשלת ישראל השלושים ושש. לאחר סיום כהונתו בממשלה, שב לפעילות תקשורתית ענפה כסופר, פרשן לעניינים בינלאומיים, מגיש פודקאסטים ויוצר דוקומנטרי.
הורוביץ כיהן כחבר הכנסת מטעם מרצ חמש קדנציות (2009–2015, 2019–2021). היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הפנים והגנת הסביבה, ובוועדת המדע והטכנולוגיה. במהלך הכנסת ה-18 כיהן כיושב ראש הוועדה לעובדים זרים. עמד בראש השדולה לשיתוף פעולה אזורי והשדולה לשוויון אזרחי ופלורליזם, וכיהן כיושב ראש עמית בשדולה הגאה ובשדולה הסביבתית-חברתית. ב-2013 התמודד על ראשות העיר תל אביב-יפו והפסיד, לאחר שקיבל קרוב ל-40% מהקולות. סיעת מרצ שהוביל זכתה ב-6 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה במועצת העיר.
עד לכניסתו לפוליטיקה, היה הורוביץ כתב צבאי ולאחר מכן עורך חדשות החוץ בגלי צה"ל ובעיתונים "חדשות" ו"הארץ", שליח "הארץ" לפריז ולוושינגטון, וראש דסק חדשות החוץ בערוץ 10. בין פרישתו ב-2015 ועד לשובו לפוליטיקה, שידר הורוביץ בטלוויזיה וברדיו, שימש כפרשן וכתב טורי דעה. ביולי 2024 פורסם ספרו "לכודים", בהוצאת "ידיעות ספרים", על פרשת המיגונית בצומת רעים במתקפת ה-7 באוקטובר. באוקטובר 2024 החל להגיש את "פודקסט לשם שינוי" - שיחות עם צעירים ונוער הפועלים לשינוי חברתי. עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הורוביץ נולד בשנת 1965 בראשון לציון להוריו אלכסנדר ודליה, מהנדס ולבורנטית. בשנות נעוריו היה חניך ומדריך בתנועת הנוער הצופים. הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. התמחה בפרקליטות מחוז תל אביב ואצל השופטת ברכה אופיר-תום בבית משפט השלום בתל אביב, בתחומי מיסוי ודיני ניירות ערך, ובשנת 1992 הוסמך לעורך דין.
ביוגרפיה > שירות צבאי וקריירה עיתונאית

הורוביץ התגייס לצה"ל בשנת 1983 ושירת בגלי צה"ל ככתב צבאי. בתפקיד זה שהה תקופות ממושכות בלבנון, שם סיקר את פעילות צה"ל. לאחר מכן התמנה לעורך חדשות החוץ, ייסד את התוכנית "משהו עולמי" (מגזין גלי צה"ל לענייני חוץ), וערך יומני חדשות ("בוקר טוב ישראל") ומשדרים מיוחדים בתחנה הצבאית. שידר גם פינה יומית העוסקת בענייני חוץ במסגרת יומן הערב של התחנה. בפינה זו שם לעצמו מטרה להציג בפני ציבור המאזינים פינות של העולם מנקודות מבט שאותן לא הרבו לסקר בתקשורת הישראלית.
משנת 2003 עד 2007 הגיש מדי שבוע את התוכנית "העולם הערב", מגזין גלי צה"ל לעניינים בינלאומיים. תוכנית זו זכתה פעמיים בפרס מפקד גלי צה"ל.
ביוגרפיה > "חדשות" ו"הארץ"

בשנת 1987 החל לעבוד בעיתון "חדשות" כעורך חדשות החוץ, וייסד את מדור חדשות החוץ של העיתון בו התמקד בשינויים הסוחפים של תקופת ה"גלאסנוסט" בברית המועצות תחת הנהגתו של מיכאיל גורבצ'וב.
בשנת 1989 עבר לעיתון "הארץ", כעורך חדשות החוץ. בתפקיד זה הוביל סיקור אינטנסיבי של קץ המלחמה הקרה: התפרקות הגוש המזרחי, נפילת מסך הברזל וחומת ברלין והתפרקות ברית המועצות.
במהלך תקופת עבודתו בעיתון "הארץ", בזמן מלחמת המפרץ (1991) החל להופיע בשידורי הטלוויזיה של הערוץ הראשון ("ערב חדש", "הערב במפרץ" ועוד), וב-1992 היה שותף להקמת תוכנית החדשות "8 בערב", במסגרת שידורי הניסיון של ערוץ 2. הורוביץ ערך והגיש את התוכנית מספר פעמים בשבוע.
ב-1993 יצא לפריז כשליח "הארץ" בצרפת והיה מופקד גם על סיקור האיחוד האירופי. בעת שליחותו באירופה מילא משימות עיתונאיות רבות, בהן: סיקור המפגשים במסגרת תהליך השלום הישראלי-פלסטיני, מסע לסרייבו הנצורה, הסכם השלום בצפון אירלנד, שיגור משגר הלוויינים "אריאן 5" בגיאנה הצרפתית, ועוד. במשך מספר שנים כיהן בראשות אגודת הכתבים הזרים בפריז, ופרסם ראיונות רבים עם דמויות בולטות בפוליטיקה הצרפתית ובעולם הרוח והתרבות, כגון הקרדינל ז'אן-מארי לוסטיז'ה, האדריכל ז'אן נובל, הסופר אנרי טרויה, ועוד. בנוסף לכתיבתו ל-"הארץ", פרסם מאמרים בעיתונות הצרפתית, והופיע תדיר בתוכניות טלוויזיה ורדיו בצרפת.
בעת שהותו בצרפת ייסד יחד עם מספר עיתונאים אירופים את הארגון הבינלאומי "אינטרמדיה", לסיקור פעילות בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה (ICTR). במשך מספר שנים שימש כמזכ"ל הארגון.
ב-1998 התמנה לשליח "הארץ" בוושינגטון וסיקר בין היתר את ועידות השלום בוואי פלנטיישן, בשפרדסטאון, ובקמפ-דייוויד. הופיע רבות בתוכנית "News Hour" ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS, וברשת הרדיו הציבורית NPR.
ב-2001 שב לישראל, והיה פרשן "הארץ" לענייני חוץ וכתב נוסע.
ביוגרפיה > בטלוויזיה

ב-2002, עם תחילת שידורי החדשות בערוץ 10, הצטרף למערכת זו. הוא עבד כפרשן, כתב, מראיין וראש דסק חדשות החוץ, בחברת החדשות של הערוץ, "חדשות 10". בנוסף הגיש פינה בתוכנית "לונדון את קירשנבאום", שבה הביא ידיעות מן העולם. הוא יצר סרטים תיעודיים עבור ערוץ 10 במדינות שונות בעולם, כגון הסרט "הים לקח הכל" על אסון הצונאמי שהתרחש בסוף 2004 בדרום-מזרח אסיה, והסרט "המרדף – מסע בארץ העפיפונים" על המצוד הכושל אחר אוסאמה בן לאדן באפגניסטן.
במהלך 2008 שודרה בערוץ 10 סדרה דוקומנטרית בבימויו והגשתו "העולם הבא – ניצן הורוביץ מחפש את המחר", אותה צילם בעשר ארצות שונות. הסדרה הציגה תופעות מפתח בעולם של הדור הבא, שהשפעתן ניכרה מראשית המאה ה-21: מהפכת הפיתוח בסין על רקע האולימפיאדה, תנופת ההיי טק של הודו, המהפכה הסביבתית בערים, גלי ההגירה הגדולים, הזינוק בתוחלת החיים ועוד.
ב-2015, לאחר שהודיע על פסק זמן מהכנסת, הורוביץ חזר לפעילות תקשורתית ענפה – בטלוויזיה, בעיתונות הכתובה וברדיו. הוא החל לעבוד כפובליציסט בעיתון "הארץ" ובמגזין "ליברל". הוא השתתף באותה עת באופן קבוע בתוכנית "המטה המרכזי" בערוץ 10, ולאחר מותו של העיתונאי מוטי קירשנבאום, ב-25 בספטמבר 2015, הנחה באופן חד פעמי את התוכנית "לונדון את קירשנבאום" לזכרו של קירשנבאום, יחד עם העיתונאי נדב איל.
ב-2016 יצר וביים את הסרט הדוקומנטרי "רוח עז" על תופעת תנועות הבוגרים, הקומונות העירוניות וקיבוצי המחנכים בישראל. באפריל אותה שנה מונה לשליח חברת החדשות וערוץ 2 לארצות הברית, לסיקור מערכת הבחירות לנשיאות 2016. לאחר שובו לישראל, עבר לשמש כפרשן בחדשות 13.
בספטמבר 2017 הנחה את התוכנית "בין השורות – מסביב לעולם" ששודרה בחינוכית, והגיש את התוכניות השבועיות "משחק חוץ" ו"טחנת רוח" בערוץ הכנסת.
ב־2018 החל להגיש את התוכנית "איך עושים עיר טובה?" בכאן תרבות, של כאן – תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה > ברדיו

מ-2017 ועד 2019 הגיש את התוכנית "מצד שני" בגלי צה"ל לצד יועז הנדל.
ביוגרפיה > סיקור סביבתי וחברתי

הורוביץ הקדיש מקום בולט בפעילותו התקשורתית לנושאים סביבתיים, והיה אחד הדוברים הבולטים בסוגיית המשבר הסביבתי כתוצאה מההתחממות העולמית, ובנושאים של פיתוח בר קיימא וקיימות עירונית. לא אחת הדגיש בדיווחיו את הקשר בין נושאים סביבתיים וחברתיים, והרבה לסקר מקרים של הפרת זכויות אדם, תוך דגש על פעילותם של בתי דין פליליים בינלאומיים העוסקים בנושא. היה בעל טור קבוע ב"הזמן הוורוד", ירחון קהילת הלהט"ב בישראל, ובו התייחס פעמים רבות להיבטים הפוליטיים והחברתיים של הקהילה.
בשנת 2007 זכה בפרס פראט לתקשורת בנושאי סביבה. בנימוקי הבחירה נאמר:
בשנת 2024 החל להגיש את "פודקסט לשם שינוי" - שיחות עם בני נוער וצעירים הפועלים לשינוי חברתי.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית וחברתית

הורוביץ היה פעיל שנים רבות במסגרת התנועה הסביבתית והחברתית בישראל. הוא בוגר תוכנית העמיתים של "מרכז השל" לחשיבה ומנהיגות סביבתית, והיה חבר הנהלת הארגון. כמו כן היה חבר, עד לכניסתו לפוליטיקה, בהנהלות העמותות "תחבורה היום ומחר", האגודה לזכויות האזרח והוועד למלחמה באיידס.
ב-2009 הקים את תנועת "ישראל חופשית", במטרה לפעול נגד כפייה דתית, ולמען הפרדת דת ומדינה.
ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, נכלל הורוביץ בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
בתחום הבינלאומי הורוביץ עמד בראש המועצה הציבורית של האגודה הישראלית לפיתוח בינלאומי, וכן שימש עמית מחקר במכון "מיתווים" למדיניות חוץ אזורית.
לאחר סיום כהונתו כשר הבריאות, הצטרף להנהלת ארגון "עיקר" (ICAR), העוסק בקידום הטיפול בטראומה ובבריאות הנפש בישראל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הורוביץ מתגורר בתל אביב עם בן-זוגו, במאי התיאטרון והמחזאי עידו ריקלין. דובר עברית, אנגלית וצרפתית.
הורוביץ החזיק באזרחות פולנית, עליה נדרש לוותר עם בחירתו לכנסת. לפי תחקיר עכשיו 14 הורוביץ הגיש בקשה לביטול האזרחות עם היבחרו לכנסת בשנת 2009, כדרוש בחוק יסוד הכנסת (סעיף 16א). הרשויות הפולניות ביטלו בפועל את אזרחותו ב-2020.
קריירה פוליטית

עד לשנת 2008 לא היה הורוביץ חבר או פעיל במפלגה כלשהי, אך נהג להשתתף בהפגנות שמאל, במאבקים למען השלום, ובפעילות מגוונת בנושאים חברתיים עם דגש על זכויות אדם ואזרח. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009 קיבל הצעה ממרצ להיות הנציג הראשון של התנועה החדשה ברשימה המשותפת עם מרצ ונענה לה. הוא פרש מערוץ 10 ושוריין במקום השלישי ברשימת התנועה. מונה ליו"ר המטה הירוק של הרשימה.
קריירה פוליטית > הכנסת ה-18

ב-24 בפברואר 2009 החל לכהן כחבר הכנסת מטעם הסיעה. חלק מפעילותו התבצעה בשדולות השונות שהוביל. בכנסת ה-18 הקים שדולה לשוויון אזרחי ופלורליזם, המאגדת 14 חברי כנסת ועשרות ארגונים הפועלים לחופש דת וחופש מדת, ואת השדולה למאבק בהומופוביה. עמד בראש שדולת התרבות, השדולה להצלת ים המלח, וכיהן כיו"ר עמית בשדולה הסביבתית-חברתית.
בכנסת ה-18 כיהן כיושב-ראש ועדה מיוחדת לבעיית העובדים הזרים, וכחבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדה משותפת לנושא סביבה ובריאות.
יזם עשרות הצעות חוק בעיקר בנושאים חברתיים, דת ומדינה, חינוך ותרבות, רפורמות סביבתיות והגנה על בעלי חיים. בין הצעות החוק הבולטות שלו: חופש בחירה בין נישואים אזרחיים לנישואים דתיים, הצעת חוק יסוד: חופש הביטוי וההתאגדות, הצעת חוק איסור אפליית תלמידים, הצעת חוק חובת לימודי ליבה בבתי הספר, הצעת חוק מים אפורים, הצעת החוק להגנת הסופרים והספרות בישראל, ועוד. הורוביץ הוביל את הפעילות בכנסת בסוגיות הקשורות לקהילת הלהט"ב, וארגן כנסים שנתיים בכנסת לפתיחת אירועי הגאווה בישראל. יחד עם חברת הכנסת נינו אבסדזה ייסד בכנסת במהלך היום הבינלאומי נגד הומופוביה במאי 2011 את השדולה למאבק בהומופוביה שעמד בראשה.
החל משנת 2012 הוביל ביחד עם מפלגתו את יוזמת "אוטובוס השבת של מרצ", בדרישה לקיום תחבורה ציבורית אפקטיבית ביום זה. לאחר שהצעה להקמת קווי תחבורה ציבורית בשבת בעיריית תל אביב, של חברת המועצה תמר זנדברג התקבלה על ידי עיריית תל אביב אך נדחתה על ידי משרד התחבורה, עתר הורוביץ לבג"ץ ביחד עם חברי מפלגתו.
קריירה פוליטית > הבחירות לראשות עיריית תל אביב-יפו

במאי 2013 הכריז הורוביץ על מועמדות לראשות עיריית תל אביב-יפו מטעם סיעת מרצ. בקמפיין שניהל שם דגש על שיפור החינוך הממלכתי בעיר, פיתוח התחבורה הציבורית, קידום דיור בר-השגה ובנייה ציבורית בקרקעות העירייה והמדינה לנוכח העלייה התלולה במחירי הדירות בעיר, ושיקום שכונות הדרום. כמו כן הדגיש את המאבק בשחיתות ואת הצורך בהחלפת ראש העיר המכהן, רון חולדאי, לאחר שלוש קדנציות מלאות ו-15 שנות כהונה. במהלך מסע הבחירות הציג הורוביץ מצע של עירוניות מתקדמת, קיימות מקומית, ותכנון עירוני חברתי, ופרסם תוכנית להפניית תקציבים להקמת מוסדות חינוך וחיזוק השירותים החברתיים. ברוח זו, אחת מסיסמאות הבחירות שלו הייתה "עיר של אנשים". סיסמה אחרת בה הרבה להשתמש במהלך הקמפיין הייתה "עיר צודקת".
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו באוקטובר 2013 זכה הורוביץ בכמעט 40% מהקולות לראשות העיר (כ-51,000 קולות), אך הפסיד ליריבו חולדאי שזכה ביותר מ-50% מהקולות. מועמד שלישי, אהרן מדואל, זכה בכ-8% מהקולות. הסיעה שהוביל הורוביץ הכפילה את כוחה ל-6 מנדטים - התוצאה הגבוהה ביותר של מרצ בעיר מאז ומתמיד. למרות הישגיו אלה, בחר הורוביץ להמשיך לכהן כח"כ. לדבריו, כדי שיוכל להשפיע על קידום רעיונותיו ודרכו, ובכך ויתר על חברותו במועצת העיר.
קריירה פוליטית > הכנסת ה-19

בכנסת ה-19 הקים את השדולה לשיתוף פעולה אזורי, המתמקדת בקידום יחסי כלכלה, תרבות וסביבה בין ישראל לשכנותיה, כחלק מהמאמץ לחיזוק התהליך המדיני ולביסוס השלום. הוא המשיך לכהן בראשות שלוש שדולות מרכזיות נוספות: השדולה הסביבתית-חברתית, השדולה לשוויון אזרחי ופלורליזם והשדולה הגאה.
כיהן כחבר בוועדת החוץ והביטחון בוועדת המדע והטכנולוגיה. בנוסף, כיו"ר אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-פולין.
ביולי 2013 זכה באות הפרלמנטר המצטיין מטעם המכון הישראלי לדמוקרטיה.
ב-31 בדצמבר 2014 הודיע שלא יתמודד ברשימת מרצ בבחירות לכנסת העשרים.
קריירה פוליטית > יושב ראש מפלגת מרצ

עם פיזור הכנסת ה-21, הודיע הורוביץ ב-10 ביוני 2019 כי יתמודד על ראשות מפלגת מרצ מול תמר זנדברג וב-27 ביוני ניצח את זנדברג לאחר שזכה ב-54% מהקולות בבחירות פנימיות שנערכו בקרב חברי ועידת מרצ. הוא החבר הראשון בקהילה הגאה שנבחר לעמוד בראש מפלגה בולטת בישראל. הורוביץ הכריז כי בכוונתו לבסס את הזהות הסוציאל-דמוקרטית של מרצ, להגביר את המאבק להפרדת דת ומדינה, ולחזק את מעמדה של מרצ כמפלגת השמאל של ישראל הנשענת על שותפות יהודית-ערבית וחותרת לשלום על בסיס פתרון שתי המדינות.
קריירה פוליטית > הכנסת ה-22

לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודיע הורוביץ ב-25 ביולי, על ריצה משותפת עם ישראל דמוקרטית בראשות אהוד ברק והתנועה הירוקה אליה הצטרפה ח"כ סתיו שפיר. הרשימה החדשה נקראה "המחנה הדמוקרטי". הוחלט כי הורוביץ יעמוד בראש האיחוד, שפיר שנייה, וברק במקום העשירי. הרשימה זכתה בחמישה מנדטים.
בכנסת ה-22 כיהן הורוביץ כחבר בוועדת הכספים, והוביל את המשא ומתן הקואליציוני מול בני גנץ עד לפיזור הכנסת בעקבות כישלונה של רשימת "כחול לבן" להקים ממשלה.
קריירה פוליטית > הכנסת ה-23 וה-24

בבחירות לכנסת ה-23 חבר הורוביץ למפלגת העבודה בראשות עמיר פרץ, למפלגת גשר בראשות אורלי לוי אבקסיס ורץ יחד עימם לכנסת במסגרת רשימת העבודה גשר מרצ. הרשימה הדגישה סדר יום חברתי סוציאל-דמוקרטי וחתירה לפתרון מדיני, וזכתה בשבעה מנדטים. לאחר שהעבודה וגשר חברו לממשלת נתניהו, פוצלה הרשימה, ומרצ חזרה להיות סיעה עצמאית.
עם תחילת כהונתה של הכנסת ה-23 מונה הורוביץ ליו"ר הוועדה המיוחדת להיערכות מערכת החינוך (ועדה זמנית שהייתה במקום ועדת החינוך), והתמקד בגיבוש פתרונות למערכת החינוך בצל משבר הקורונה, להטמעת שיטות לימוד מתקדמות, קידום מעמד המורים, וחיזוק החינוך הבלתי-פורמלי.
הוא עומד בראש השדולה לפתרון שתי המדינות ובראש השדולה לקידום יחסי ישראל-אירופה, ומשמש יו"ר משותף בשדולת התרבות ובשדולה הגאה. כבר במושב הראשון של הכנסת ה-23, הצליח הורוביץ להעביר בקריאה טרומית את הצעת החוק שלו לאיסור טיפולי המרה, למרות התנגדות חריפה של המפלגות הדתיות, חלקים מהימין ומהרשימה המשותפת. במהלכה, היה חבר בוועדת חוץ וביטחון וועדת חוקה, חוק ומשפט.
קריירה פוליטית > חקיקה

בין החוקים שנחקקו ביוזמת הורוביץ:
הארכת שעון הקיץ – חקיקה שהתקבלה לאחר מאבק ארוך שהוביל הורוביץ מול המפלגות החרדיות (במשולב עם הצעת חוק ממשלתית).
החוק להגנת הספרות והסופרים – הורוביץ יזם את החוק ב-2009 והוביל את המאבק הציבורי, עד לקבלת הצעת החוק הממשלתית. החוק נכנס לתוקף בפברואר 2014.
תיקון לחוק מקורות אנרגיה הקובע כי הממשלה תאשר תוכנית לאומית להתייעלות אנרגטית שתקבע יעדים לחיסכון ולייעול בשימוש באנרגיה, אמצעים ודרכים לעמידה ביעדים והוראות פעילות לשרי הממשלה ומשרדיהם, וכן כי הממשלה תקבע מערך תמריצים לעידוד חיסכון באנרגיה והתייעלות אנרגטית (יחד עם ליה שמטוב).
תיקון לחוק הירושה המשווה את זכויותיהם של ילדים מאומצים לזכויותיהם של ילדים ביולוגיים בכל הנוגע לירושה של קרובי המאמץ. אושר ונכנס לתוקף ביולי 2012.
תיקון לחוק זכויות הסטודנט אושר ונכנס לתוקף ביולי 2010 המחיל את הוראותיו גם על מוסדות על תיכוניים בתחומי האמנות (יחד עם אלכס מילר).
תיקון לחוק פקודת הרוקחים הקובע כי לא ישווק אדם תמרוק שבתהליך ייצורו נערך ניסוי בבעלי חיים (יחד עם איתן כבל ודב חנין). אושר ונכנס לתוקף בדצמבר 2010.
תיקון לחוק המים נכנס לתוקף בפברואר 2010 המחייב התקנת אביזרים לחיסכון במים בכל מבנה המשמש גופים ציבוריים (יחד עם אופיר אקוניס, דב חנין ויוחנן פלסנר).
לקריאה נוספת

יורם יובל, ישראל - שיחת נפש, כנרת זמורה ביתן, 2012, עמ' 136 - 142.
סיימון ברון-כהן

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1958 (בן 66) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, autistic person, פסיכיאטריה, תסמונת אספרגר 
 מקום מגורים:  קיימברידג' 
 מקום לימודים:  ניו קולג'  קינגס קולג' לונדון  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 מנחה לדוקטורט:  אות'ה פרית' 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג'  המרכז לחקר האוטיזם  האגודה הלאומית הבריטית לאוטיסטים 
 פרסים והוקרה:  פרס הנשיא לתרומה ייחודית לידע פסיכולוגי (2006)  עמית האקדמיה הבריטית  מדליית ספירמן (1990)  Boyd McCandless Award (1990) 
 צאצאים:  Sam Baron, Kate Baron 
 אתר רשמי
 
סיימון ברון-כהן (נולד ב-15 באוגוסט 1958) הוא פסיכולוג בריטי-יהודי, פרופסור לפסיכופתולוגיה התפתחותית במחלקות לפסיכיאטריה ולפסיכולוגיה ניסויית באוניברסיטת קיימברידג', עמית בטריניטי קולג' שבקיימברידג' ומנהל את המרכז לחקר האוטיזם באוניברסיטת קיימברידג', בממלכה המאוחדת.
ברון-כהן עשה דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. הוא התפרסם בזכות עבודותיו בחקר האוטיזם, כולל התאוריה המוקדמת שלו, שהאוטיזם כולל מידה כלשהי של "עיוורון מנטלי" (או עיכובים בהתפתחות "התאוריה של התודעה"), והתאוריה המאוחרת שלו שהאוטיזם הוא צורה קיצונית של המוח הגברי[דרוש מקור], שכללה ארגון מחדש של הבדלי מגדר פסיכולוגיים במונחים של אמפתיה ושיטתיות.
תחומי מחקר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה פסקת ביקורת.
המאמר המדעי הראשון של ברון-כהן ראה אור ב-1985, יחד עם אוטה פרית ואלן מ. לסלי. המאמר טען שילדים אוטיסטים מבטאים ליקויים חברתיים ותקשורתיים כתוצאה מעיכוב בהתפתחות התאוריה של התודעה. הטענה נבחנה באמצעות ניסוי האמונה המוטעית, ושוחזרה פעמים רבות מאז.
ספרים

סיימון ברון-כהן כתב חמישה ספרים, שאחד מהם ראה אור בעברית:
ההבדל המהותי: גברים, נשים והמוח הגברי הקיצוני (הוצאת עם עובד, 2006).
ראו גם

סשה ברון כהן, בן דודו של סיימון ברון-כהן.
מועצה אזורית מגילות ים המלח

מועצה אזורית מגילות ים המלח (ובקיצור: מועצה אזורית מגילות) היא מועצה אזורית בצפון ים המלח. בתחומה שמונה יישובים: ארבעה קיבוצים (בית הערבה, אלמוג, קליה ומצפה שלם), מושב אחד (ורד יריחו) ושלושה יישובים קהילתיים (אבנת, בית חגלה וקדם ערבה), בהם מתגוררים כ-2,700 תושבים. היישוב האחרון שהוקם במועצה הוא קדם ערבה (2017).
באוגוסט 2023 הודיע שר הפנים ח״כ משה ארבל על בחינת איחודן של רשויות מקומיות, כולל הצעה לאיחוד מועצה אזורית מגילות ים המלח עם מועצה אזורית ערבות הירדן, והנחה כי תהליך הבחינה יחל לאחר הבחירות לרשויות המקומיות. ביולי 2024 חתם מנכ"ל משרד הפנים רונן פרץ על כתב מינוי ועדה גאוגרפית לבחינת מעמד מוניציפלי ואיחוד רשויות מקומיות אלה.
היסטוריה

הראשון ביישובי המועצה, קליה, הוקם כהיאחזות נח"ל ב־1968 ואוזרח ב־1974. ב־1971 הוקם מצפה שלם, שאוזרח כ־1977, שנה בה הוקם גם אלמוג. ב־1980 הוקמה ורד יריחו והוקמה מחדש בית הערבה וב־1983 הוקמה אבנת.
למרות הקמת המועצה האזורית ב־1979, השירותים המוניצפאליים הוענקו ליישובי המועצה על ידי מועצה אזורית תמר.
המועצה הפכה לעצמאית ב-1993, כשברקע הסכמי אוסלו הוחלט לפצל את מועצה אזורית תמר, שכללה עד אותה עת את כל ישובי מערב ים המלח, בין מועצה אזורית תמר שכללה את השטח לפנים מהקו הירוק, ואת מועצת מגילות מחוצה לו.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית מגילות 2,707 תושבים, מתוכם 2,619 תושבי ישראל (מקום 248 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 71.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,876 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
רוב תושבי המועצה האזורית עוסקים בענפי החקלאות והתיירות, וחלקם מועסקים גם במפעל הקוסמטיקה "אהבה".[דרוש מקור]
אף על פי שיישובי המועצה נמצאים בתחומי יהודה ושומרון, הצביעו רוב תושבי המועצה בבחירות לכנסת ה-18 לקדימה ומפלגת העבודה הישראלית.
יישובי המועצה

| מספר | שם | צורת היישוב | שנת הקמה | מספר תושבים (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אבנת | יישוב קהילתי | 1983 | 271 |
| 2 | אלמוג | קיבוץ | 1977 | 306 |
| 3 | בית הערבה | קיבוץ | 1980 (1939) | 565 |
| 4 | בית חגלה | יישוב קהילתי | 1983 | כ־45 משפחות |
| 5 | ורד יריחו | מושב | 1980 | 416 |
| 6 | מצפה שלם | קיבוץ | 1970 | 279 |
| 7 | קדם ערבה | מאחז | 2017 | 47 משפחות |
| 8 | קליה | קיבוץ | 1968 | 550 |
אתרי תיירות בולטים בתחום המועצה

חופי רחצה: חוף קליה, חוף ביאנקיני, חוף נוה מדבר וחוף מינרל
שמורות טבע וגנים לאומיים: קומראן - כולל שביל המגילות ועינות צוקים
כפר המטיילים מצוקי דרגות ומסלולי הטיול בסביבתו
מרכז המבקרים של מפעל "אהבה"
הריסות בית הערבה והריסות המחנה הצבאי הנטוש, בית הערבה. הריסות המחנה הצבאי הפכו למעין מוזיאון "סע דרך" לציורי קיר
נחל אוג
נחל קדרון
נחל חצצון
נחל דרגה
סטטוס מדיני

כאשר תושבי בקעת הירדן נאבקו נגד הכללת הבקעה במדינה פלסטינית, נמנעו אנשי מגילות משותפות איתם, בהנחה שאזור ים המלח יישאר בכל מקרה בשליטה ישראלית. אולם, מתווה קלינטון מסוף שנת 2000 כללה את האזור בתחומי המדינה הפלסטינית המיועדת.
לאחר החלת הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון גם על מועצה אזורית מגילות, פנתה המועצה לבג"ץ כנגד ההקפאה בשיתוף עם מועצה אזורית ערבות הירדן, הר אדר ומעלה אדומים, אך בנפרד משאר הרשויות המקומיות ביהודה ושומרון.
סמל המועצה

סמל המועצה הישן
סמל המועצה לאחר מיתוג
סמל המועצה הנוכחי
ראשות המועצה

בראשות המועצה עמד החל מהקמתה ב-1993 מרדכי דהמן, עד שנאלץ להתפטר ב-2015, עקב מעורבותו בפרשת השחיתות בישראל ביתנו. בבחירות המיוחדות שנערכו ב-11 בנובמבר 2015 נבחר לראשות המועצה אריה כהן, חבר קיבוץ מצפה שלם. הוא גבר על יריבו, גבי פלקסר מקיבוץ קליה, כאשר שקיבל 66% מקולות המצביעים. ב-2018 נבחר כהן בשנית לאחר שהיה מתמודד יחיד.
ב-27 בפברואר 2024 נבחר כהן לראשות המועצה בפעם השלישית וגבר על יריבו יחיאל ברקי מהישוב ורד יריחו.
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2 3 4  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הוועדה לבחינת איחודי רשויות מקומיות יוצאת לדרך
↑  רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 2633, 10 ביוני 1980, עמ' 1827
↑  דידי יזרעאלי, יישוב נחנק, חדשות, 1 ביוני 1986
↑  מאיה הורודניצ'אנו‏, מתנחלי השמאל, באתר וואלה, 26 באפריל 2018
↑  פרופיל מועצה אזורית מגילות באתר הלמ"ס
↑  רועי שרון, קיבוצים בצפון ים המלח זועמים על צווי ההקפאה, באתר nrg‏, 1 בדצמבר 2009
↑  עמי רוז'נסקי, אני יורד מהארץ, הדף הירוק, 4 בינואר 2001
↑  בג"ץ 9594/09 פורום משפטי למען ארץ ישראל נ' ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי ואחרים, ניתן ב־21 באפריל 2010
↑  אלי סניור, אחרי מסיקה: התפטר עוד ראש מועצה שנחשד בפרשה, באתר ynet, 17 באוגוסט 2015
| דגל ישראל מועצות אזוריות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הצפון | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף •  מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל |  |
| מחוז חיפה | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |  |
| מחוז המרכז | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן |  |
| מחוז ירושלים | מטה יהודה |  |
| מחוז הדרום | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר |  |
| אזור יהודה והשומרון | גוש עציון • הר חברון • מגילות ים המלח • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון |  |
| מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת יהודה ושומרון חופפת את שטח המחוז | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| ערים | אריאל • ביתר עילית • מודיעין עילית • מעלה אדומים | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות מקומיות | אורנית • אלפי מנשה • אלקנה • אפרת • בית אל • בית אריה-עופרים • גבעת זאב • היישוב היהודי בחברון • הר אדר • מעלה אפרים • עמנואל • קדומים • קריית ארבע • קרני שומרון • שער השומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות אזוריות | גוש עציון • הר חברון • מגילות • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312187905171