stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטונין קינסקי (2003)
קריירת מועדונים

קינסקי גדל במחלקות הנוער של טמפו פראג ובוהמיאנס 1905, ובשנת 2018, בגיל 15, עבר למחלקת הנוער של דוקלה פראג. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של דוקלה פראג במסגרת ליגת המשנה הצ'כית, ובסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-28 ביולי 2021 חתם קינסקי על חוזה לארבע שנים בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית. בין השנים 2022-2024 הושאל למ.פ.ק. וישקוב מליגת המשנה הצ'כית, במדיה ערך 43 הופעות ליגה, ולפרדוביצה מליגת העל הצ'כית, במדיה ערך 18 הופעות ליגה.
לקראת עונת 2024/2025 חזר קינסקי לסלביה פראג, אך החליט לא להאריך את חוזהו במועדון, שהיה אמור להסתיים בסוף העונה. עם זאת, בעקבות פציעתו של השוער הראשון של הקבוצה יינדריך סטאנק לפני תחילת העונה, הוצע לקינסקי לשמש כשוער הראשון של הקבוצה, ועל-כן הפך את החלטתו והאריך את חוזהו במועדון. ב-21 ביולי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד פ.ק. סלובאצקו 1 במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הצ'כית. בסך הכל ערך 19 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-5 בינואר 2025 חתם קינסקי על חוזה לשש שנים וחצי בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג. ב-8 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, ושמר על רשת נקייה בניצחון 1-0 על ליברפול במסגרת שלב חצי הגמר של גביע הפוטבול ליג לעונת 2024/2025.
הערות שוליים

1 2  Káva, Michal (2021-07-28). "Nová posila mezi tyče mistra. Kinský junior je slávistou". Pražský deník (בצ׳כית). נבדק ב-2025-01-11.
↑  Vojtěch Povejšil, Další nová tvář ve Slavii. Přišel brankář Kinský, syn bývalého reprezentanta, iDNES.cz, ‏2021-07-28
↑  Zamastil, Zdeněk (2023-06-29). "Kinský se potatil. Pardubice se třesou na největší gólmanský klenot současnosti". Pardubický deník (בצ׳כית). נבדק ב-2025-01-11.
↑  Mladý gólman o záchraně. Prodlouží ve Slavii? Hostování vývoj oddaluje, chci krok výš - Sport.cz, www.sport.cz, ‏2024-05-24 (בצ׳כית)
↑  Miloslav Novák, Do brány Kinský, Jurásek v ráži. Co další reprezentanti? Chce to sladit, říká kouč, iDNES.cz, ‏2024-07-15
↑  iDNES cz ČTK, Slavia si pojistila brankáře. Novou smlouvu podepsali Kinský i Mandous, iDNES.cz, ‏2024-07-26
↑  Tottenham transfer news: Antonin Kinsky joins for £12.5m, BBC Sport, ‏2025-01-05 (באנגלית בריטית)
↑  Kinsky deal agreed, Tottenham Hotspur (באנגלית)
↑  161385360554578, Spurs new boy Antonin Kinsky embraces sister in emotional scenes after debut, talkSPORT, ‏2025-01-08 (באנגלית בריטית)
שולמית שמיר

שרה שולמית שמיר (19 באפריל 1923 – 29 ביולי 2011) הייתה אשת ראש ממשלת ישראל השביעי, יצחק שמיר. שולמית הייתה פעילה בארגונים וולונטריים שונים והייתה מייסדת המועצה הציבורית למען הזקן.
ביוגרפיה

שמיר נולדה בשנת 1923 בסופיה שבבולגריה בשם שרה (שריקה) לוי. בנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער של בית"ר. בשנת 1941 עלתה לארץ ישראל באוניה "דריאן 2" ונעצרה על ידי הבריטים בשל היותה עולה בלתי לגאלית. היא שהתה במשך שישה חודשים במחנה המעצר מזרעה שליד עכו, בו הכירה את יצחק שמיר, ושישה חודשי נוספים במחנה המעצר בעתלית. הצטרפה ללח"י, ושירתה כקשרית של יצחק שמיר, מפקד הארגון. בארגון קיבלה את הכינוי המחתרתי "שולמית" שנעשה לשמה הפרטי. בשנת 1944 נישאו שולמית ויצחק וב-1945 נולד בנם יאיר. כעבור שנה נתפס יצחק והוגלה על ידי הבריטים לאריתריאה. בעוד בעלה בגלות, נעצרה שולמית. למחרת נכתב ב"הארץ" על מעצרה של "הטרוריסטית החשובה שהמשטרה חיפשה במשך שנים". בזמן מאסרה בבית הסוהר לנשים בבית לחם שבתה רעב במשך 11 יום בדרישה להתאחד עם בנה הפעוט. במהלך שביתת הרעב הועברה לבית חולים בו ניסו הרופאים להאכילה בכוח. במאי 1948 שוחררה.
כשכיהן יצחק שמיר בתפקידים פוליטיים מילאה שולמית שמיר שורה של תפקידים ציבוריים בעמותות וארגונים שונים. כשכיהן שמיר כיושב ראש הכנסת עסקה שמיר בהתנדבות בעבודה עם משפחות שכולות לאחר מלחמת יום הכיפורים ואחר כך באקים, בסיוע להקמת כפר לבעלי פיגור שכלי. בתקופת כהונתו של שמיר כראש ממשלה הוקמה ביוזמתה של שמיר "המועצה הציבורית למען הזקן". שמיר מונתה ליושבת ראש המועצה. לשיאה הגיעה פעילותה של שמיר בחלקה בחוק האזרחים הוותיקים שנחקק ב-1989.
בשנת 1988 הזמין אותה שר החוץ של בולגריה לביקור, זאת בשעה שלישראל ובולגריה לא היו יחסים דיפלומטיים. לאחר זמן מה הוזמנה לביקור נוסף כדי להשתתף בסימפוזיון בינלאומי בנושא הצלת יהודי בולגריה בתקופה השואה. במהלך הביקור נפגשה עם נשיא בולגריה. בשנת 1991 הגיעה לעוד ביקור, הפעם היה זה ביקור רשמי יחד עם ראש הממשלה שמיר, ובמסגרתו קיבלה אות הוקרה מממשלת בולגריה על תרומתה לחידוש יחסי בולגריה–ישראל.
כלפי שמיר נמתחה ביקורת על מעורבותה הפוליטית, בין היתר ברשות השידור, עליה היה מופקד יצחק שמיר. נטען שפעלה למינויו של יוסף בראל למנכ"ל רשות השידור ושהביאה להורדת התוכנית "זה הזמן" בשל התבטאויות פוליטיות של המנחה רם עברון. בראיון בשנת 2001 הכחישה את הדברים.
לשולמית וליצחק שמיר בן ובת: יאיר שמיר, איש עסקים וחבר הכנסת, וגלעדה דיאמנט, בעלת תפקיד בכיר במשרד הביטחון.
בשנים האחרונות לחייה התגוררה בבית אבות בתל אביב, בעוד בעלה היה מאושפז במוסד סיעודי בהרצליה.
ב-29 ביולי 2011 נפטרה שולמית שמיר מאירוע מוחי בגיל 88. היא נטמנה בחלקת גדולי האומה שבהר הרצל, יצחק שמיר נטמן לצידה לאחר פטירתו.
לקריאה נוספת

יצחק שמיר, מכתבים לשולמית, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001
אילן בן עמי, האישה שאיתו, הוצאת מטר, 2010. שולמית שמיר, עמ' 161–178.
הערות שוליים

↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, הוצאת מטר, 2010, עמוד 163
↑  שתי טרוריסטיות נאסרו בירושלים, הארץ, 14 בספטמבר 1947
↑  רפאל בשן, בימים של גולה ומחתרת, מעריב, 13 בספטמבר 1968
↑  היום ה-9 לשביתת הרעב של ש. שמיר, הארץ, 23 בספטמבר 1947
↑  ועדה ציבורית תמליץ בפני ועדת הכספים על הזכויות של רעיית ראש ממשלה מכהן, באתר גלובס, 26 באפריל 2006
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, הוצאת מטר, 2010, עמוד 175
↑  דנה ספקטור, סבתא זפטה, ידיעות אחרונות, 20 ביולי 2001
↑  הובאה למנוחות שולמית שמיר, רעייתו של רה"מ לשעבר, באתר וואלה, 31 ביולי 2011
|  בנות הזוג של ראשי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולה בן-גוריון  |  צפורה שרת  |  מרים אשכול  |  לאה רבין  |  עליזה בגין  |  שולמית שמיר  |  סוניה פרס  |  שרה נתניהו  |  נאוה ברק  |  עליזה אולמרט  |
|  1948–1954 1955–1963  |  1954–1955  |  1964–1969  |  1974–1977   1992–1995  |  1977–1982  |  1983–1984   1986–1992  |  1984–1986 1995–1996  |  1996–1999 2009–2021 2022 ואילך  |  1999–2001  |  2006–2009  |
|  גילת בנט  |  ליהיא לפיד  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  2021–2022  |  2022  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334280305171  VIAF: 5998149368849585980008   WorldCat (עם VIAF): 5998149368849585980008
חדר בריחה (סרט)

ערך זה עוסק בסרט משנת 2017. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  ויל וורניק
 תסריט:  סטייסי מנייר
 עריכה:  כריס מרטנס
 שחקנים ראשיים:  אוון ויליאמס   אנאבל סטיבנסון   אליזבת' האוור
 מוזיקה:  ג'רמי מיילס פרגוסון
 צילום:  צלמים שונים
 מדינה:  ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Big Bang Media 
 הקרנת בכורה:  2017 ארצות הברית   15 בפברואר 2018 ישראל
 משך הקרנה:  81 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה • מתח
 תקציב:  10 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
"חדר בריחה" (באנגלית: Escape Room) הוא סרט אימה אמריקאי אשר בוים על ידי ויל וורניק, לפי תסריט שכתבו ויל וורניק ונואה דורסי. את הדמויות הראשיות מגלמים אוון ויליאמס, אנאבל סטיבנסון ואליזבת' האוור. במקור, יצא הסרט בשנת 2017.
בישראל, עלה הסרט לאקרנים ב-15 בפברואר 2018.
תקציר העלילה

בתחילת הסרט, ניתן לראות את טיילר (אוון ויליאמס), כשהוא חוגג את יום ההולדת ה-30 שלו ביחד עם בת הזוג שלו, נטשה (אנאבל סטיבנסון) ולאחר מכן, היא מודיעה לו כי היא רכשה עבורו ועבור החברים שלהם כרטיסים לחדר הבריחה היוקרתי ביותר בלוס אנג'לס.
החבורה מתלהבת ועושה את דרכה אל חדר הבריחה. תחילה, מסבירים להם כי יש להם שעה לברוח מתוך חדר הבריחה ולאחר מכן, מתחילה החבורה את המשחק. לאורכו של הסרט, מגלים כולם כי חדר הבריחה מציאותי וכי הסיכויים שיצאו משם חיים, אפסיים.
בסוף הסרט, נשארת כריסטן לבדה, לאחר שכל החבורה שלה כולל בן זוגה נרצחו בתוך חדר הבריחה. היא מצליחה לחמוק מחדר הבריחה, תוך שהיא רצה עירומה ברחובות העיר על מנת להזעיק עזרה בעקבות כל מה שעברה.
ליהוק

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אוון ויליאמס: טיילר
אנאבל סטיבנסון: נטשה
אליזבת' האוור: כריסטן
הערות שוליים

↑  Escape Room (2017) - IMDb, נבדק ב-2021-03-27
1 2 3  Escape Room, נבדק ב-2020-03-23
↑  חדר בריחה, באתר Seret.co.il | אתר סרט
ערן סויסה

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1983 (בן 41) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 כינוי:  סויסה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מעסיק:  גלי צה"ל ‏(2001–2004)‏ מעריב ‏(2005–2011)‏ ישראל היום ‏(2011–הווה)‏
 תחקירים בולטים:  חשף בעונה הראשונה של התכנית הישראלית "הישרדות" את ההקלות שקיבלו המתמודדים מאחורי הקלעים. חשף הקלטות של הזמרת מדונה מהחזרות שלה להופעתה על בימת אירוויזיון 2019.
 סוג כתב:  עיתונאי
 תחום סיקור:  רכילות ובידור
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  EranSwissa
 
ערן סויסה (נולד ב-19 באפריל 1983) הוא עיתונאי ישראלי בהווה ואיש רדיו לשעבר. סויסה נבחר על ידי אתר וואלה! לאחד מאנשי התקשורת המשפיעים ביותר מהקהילה הלהט"בית.
ביוגרפיה

סויסה נולד למשפחה מרוקאית-דתית בתל אביב-יפו וגדל בבת ים. הוא השני מבין שלושה אחים ואחיות. סויסה היה חניך ומדריך בתנועת הנוער "בני עקיבא".
לאחר תקופת התיכון, בשנת 2001, סויסה הצטרף לגלי צה"ל כמתנדב בארכיון, "הסרטיה". במסגרת תפקידו קיטלג תוכניות והוציא סרטים של תוכניות ישנות. בשלב מאוחר יותר התנדב סויסה לקחת חלק בהפקת תוכניות בגלי צה"ל, דוגמת "ציפורי לילה" ותוכניות אחרות, ביניהן: עשור לגלגלצ, מצעד אחד-אחד, המילה האחרונה, היום שהיה וציפורי לילה עם נסים גרמה.
בשנת 2005, מונה סויסה לכתב באתר "Nrg", ולאחר חצי שנה עבר לעיתון מעריב בתפקיד כתב בידור וכותב מדור "מלך הביצה". במקביל הוא מונה לסגן עורך בשבועון "רייטינג" ועורך ערוץ הברנז'ה באתר "nrg מעריב".
בשנת 2011, עזב סויסה את עבודתו ועבר לעיתון ישראל היום בתפקיד כתב בידור ותקשורת בכיר, כותב הטור "סויסה כבר יודע" וכתב המוסף "שישישבת".
בשנת 2016, המפיק דב ברוך תבע את סויסה על סך של עשרים וחמישה אלף ש"ח, בטענה שבעקבות תחקיר שנכתב על ידי סויסה, אחת מההופעות שהוא הפיק נכשלה. בית המשפט דחה את תביעתו של ברוך וחייב את ברוך לשלם לסויסה 800 ש"ח על הוצאותיו המשפטיות.
בשנת 2021 עמד סויסה מאחורי כמה מחאות אינטרנטיות, שקיבלו סיקורים מצד גופי תקשורת רבים ברחבי ישראל. תחילה, פעל למען קיצור מהדורות החדשות לשעה (כיום אורך מהדורה ממוצעת עומד על שעה וחצי). לאחר שהוגשו לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו כ-3,000 תלונות, היא פרסמה סקר אנונימי, שינפה את דעת הציבור הישראלי בנושא. ב-9 בינואר 2021, התקבלה החלטה ברשות השנייה לקצר את מהדורות החדשות לשעה. הוא פרסם בעמוד האינסטגרם שלו פינה חדשה בשם "פינת הפוטושופ", בה העלה תמונות של ידוענים ישראלים שעברו ריטוש מלאכותי. לטענתו של סויסה, מטרת הפינה היא להעלות את המודעות לתופעת הפוטושופ, שגורעת את דימוי גופם של בני נוער. רבים מהידוענים שתמונותיהם פורסמו במסגרת הפינה התנגדו לה, ומתחו ביקורת על העיתונאי.
ב-2021 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "יס מן" ששודרה ב-yes, בה חשף שעבר טיפולי המרה.
באוגוסט 2022 חשף הקלטות של הזמר בן-אל תבורי בהן הוא נשמע מאיים ומקלל את בת זוגו לשעבר אורטל עמר ואת בנם המשותף. ההקלטות עוררו סערה ולאחר מכן התפרק הצמד המוזיקלי המשותף שכלל את הזמר סטטיק.
באוגוסט 2024 הקים אתר רכילות בשם "ForReal" בשותפות עם "ישראל היום". ל-"ForReal" פלטפורמות שונות לפרסום, כמו אינסטגרם, הסכת בשם "סויסה + 1", שדורג בראש טבלת הפודקאסטים של ישראל בספוטיפיי ובאפל מיוזיק וחשבון טיקטוק.
חיים אישיים

בשנת 2004 סויסה יצא בשאלה, וב-2008 יצא מהארון כהומו.
כיום סויסה מתגורר בעיר תל אביב-יפו.
הוא ובן זוגו נפרדו ב־2023 אחרי 5.5 שנים יחד.
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, מציאות מדומה, Nrg, ‏13 בפברואר 2008
↑  ערן סויסה, בלעדי: תיעוד מביך של מדונה בחזרה לגמר האירוויזיון, ישראל היום, 18 במאי 2019
↑  גאים להציג: קבלו את 25 ההומואים והלסביות המשפיעים בתקשורת, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2014
↑  אלכסנדר כץ, מולטי טאלנט: כתב הבידור של 'מעריב' ערן סויסה מונה לעורך NRG ברנז'ה, באתר ביזפורטל, 11 באוגוסט 2010
↑  אמילי גרינצווייג‏, ערן סויסה מצטרף לישראל היום, באתר וואלה, 7 באוגוסט 2011
↑  אמילי גרינצווייג‏, ערן סויסה עוזב את מעריב, באתר וואלה, 31 ביולי 2011
↑  ערן סויסה, ישראל היום
↑  פסק הדין, תקדין לייט, 17 ביוני 2016
↑  כפיר אדר, חדשות 12 וחדשות 13 יקוצצו? הרשות השנייה תצא לסקר, באתר אייס, 31 באוגוסט 2021
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏מועצת הרשות השנייה החליטה לקצר את מהדורות החדשות, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2021
↑  ערן סויסה, סערת הפוטושופ: זו הסיבה שהחלטתי להציב מראה למפורסמות, באתר ישראל היום
יוסף שרייבר

| --- | --- |
הרב שרייבר
 לידה:  25 בנובמבר 1954 (בן 70) כ"ט בחשוון תשט"ו בני ברק, ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה
 אב:  פינחס שרייבר 
 
הרב חזקיהו יוסף שרייבר (נולד בכט' חשון תשי"ד, 1954) הוא ראש ישיבת מהרי"ל-אבן ישראל, בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בבני ברק לרב פינחס שרייבר ולרייזל בת אברהם יצחק רוטשטיין, שהיה ראש בית היתומים דיסקין בירושלים. נקרא על שם סבה של אמו, חזקיהו יוסף קרלנשטיין. עוד לפני היותו בר מצווה (סביבות 1967) החל ללמוד בישיבת פוניבז', בתקופה זו היה גם משומעי לקחו של הרב גדליה נדל. באמצע שנות ה-70 נישא למינדל, בתו של הרב חיים אהרן טורצ'ין, ראש ישיבת 'מצוינים' בירושלים.
בשנות ה-80 נתמנה לר"מ בישיבת מהרי"ל על שמו של הרב יהושע לייב דיסקין בבניין בית היתומים דיסקין. בראשות הישיבה עמד הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי. לאחר שהרב טיקוצ'ינסקי העתיק את ישיבתו לירוחם נתמנה על ידי סבו רוטשטיין לראש ישיבת מהרי"ל.
הישיבה כללה קיבוץ בלבד, מתוך הכרה כי שיטתו של הרב שרייבר לא תובן לתלמידים צעירים. היו ראשי ישיבות שהביעו התנגדות לשיטתו של הרב שרייבר, ומספר התלמידים בה לא עבר את המאה. בר"ח אלול התשנ"ח נוסד בה לראשונה שיעור א'.
באוגוסט 2001 (אלול תשס"א) עברה הישיבה לבית חלקיה. בטקס הפתיחה זכה הרב שרייבר להכרה רשמית כאשר הרב מיכל יהודה ליפקוביץ' הגיע להשתתף בטקס. בראש חודש ניסן תשס"ג עברה הישיבה למודיעין עילית, שוב במתכונת קיבוץ בלבד. מלבד הרב שרייבר, עמד בראשה הרב משה מרדכי קארפ, ששינה את שמה ל"נפש החיים".
לאחר סגירת הישיבה[דרוש מקור: מתי?] שימש הרב שרייבר כעורך ראשי של מהדורת הטור השלם בהוצאת המאור.
בשנת 2005 (חורף תשס"ו) פתח הרב שרייבר את ישיבת אבן ישראל בשכונת רמות בירושלים, בעולם הישיבות מכונה הישיבה "ישיבת מהרי"ל", לישיבה מתכונת ישיבת קיבוץ בה מתקבלים בחורים אך ורק מוועד רביעי. הישיבה מונה כ-40 בחורים.
הרב שרייבר נחשב בעל שיטת לימוד מקורית ומאוד עיונית, הוא מקדים את הגדרת יסוד הדברים להסברת פרטי הסוגיה. גם בחורים בישיבות אחרות מרבים לעיין בכתביו[דרוש מקור], ולעיתים מחשיבים עצמם תלמידיו. במהלך השנים לא הייתה שיטתו של הרב נפוצה. בעשור השני של המאה ה-21 החלו כמה מתלמידיו ללמד בישיבות בולטות, בהן ישיבת נתיב הדעת של הרב אברהם קפלן וישיבת היכל יצחק של הרב ישראל לנדא, שניהם מתלמידיו.
משפחתו

אחיו הרב ישראל בונם שרייבר הוא ראש ישיבת נתיב הדעת וממלא מקום אביו כרב הקהילה הליטאית באשדוד. אחיו הרב עוזיאל הוא ראש ישיבת עטרת שלמה לצעירים בבני ברק. אחיו ר' שמעון הוא ראש כולל עטרת שלמה בבני ברק. אחיו ר' דוד ממנהלי קופת הצדקה קופת העיר. חתנו הרב אליעזר לוי הוא ר"מ בישיבת עטרת שלמה בראשון לציון.
כתביו ושיעוריו

משק גבים, על מסכת מקואות
בית היין, על מסכת יבמות, תשע"ג
פי שניים על פרק יש נוחלין במסכת בבא בתרא
מעיין גנים, על דף ט' במסכת כתובות
עט סופר, על מסכת גיטין
מן העידית, על סוגיית "מיטב" בעיקר במסכת בבא קמא
טירת כסף, על פרק אלמנה לכהן גדול במסכת יבמות
משכיות כסף, על פרק איזהו נשך במסכת בבא מציעא - ענייני ריבית
דעת מזימות, על ענייני עדים זוממים
חדרי בית, על פרק חזקת הבתים במסכת בבא בתרא
מן הדברים שנאמרו בפרק מרובה, אייר-סיון התשע"ב
דברים שנאמרו על מסכת בבא קמא, חוברת הכוללת מקבץ חידושים בעניינים שונים על פרק ראשון במסכת בבא קמא
אגלי בכורה, על מסכת בכורות
תגים על התורה, תש"פ
חלק משיעוריו מושמע בקול הלשון.
מתלמידיו

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
הרב אברהם קפלן, ראש ישיבת נתיב הדעת
הרב ישראל לנדא, ראש ישיבת היכל יצחק. כיהן גם בראשות ישיבת נר זרח בזרועה.
הרב שמעון שרייבר (אין קשר משפחתי), ראש ישיבת יסודות
הרב נתנאל שטראוס ראש קיבוץ בישיבת חברון החדשה
הרב דוד שרייבר (אח של הרב שמעון), ר"מ בישיבת עטרת שלמה בראשון לציון.
הרב מתתיהו שוימר, ר"מ בישיבת תושיה
הרב דוד דויטש, ר"מ בישיבת כנסת יצחק
הרב אליעזר לוי (חתנו) ר"מ בישיבת עטרת שלמה
הרב איתמר לוי ר"מ בישיבת עטרת יוסף
הרב אלחנן זופניק ראש כולל עטרת שלמה בבני ברק
הערות שוליים

↑  טלי פרקש, פילוסופיה והעיר הקדושה, באתר ynet, 27 בדצמבר 2010
↑  לפניו שימש בתפקיד הרב יהושע אייכנשטיין, ראש ישיבת יד אהרון, שפרש עקב חילוקי דעות עם הרב וייספיש, מקים הישיבה.
↑  שרייבר, חזקיהו יוסף בן פינחס, בית היין, ‏ירושלים תשעג, באתר היברובוקס
↑  שרייבר, חזקיהו יוסף בן פנחס, טירת כסף, ‏ תשסד, באתר היברובוקס
↑  שרייבר, חזקיהו יוסף בן פנחס, משכיות כסף, ירושלים תשעג, באתר היברובוקס
↑  שרייבר, חזקיהו יוסף בן פנחס, חדרי בית, ‏, באתר היברובוקס
↑  שרייבר, חזקיהו יוסף בן פינחס, מן הדברים שנאמרו בפרק מרובה, ‏ירושלים תשעב, באתר היברובוקס
↑  דיון נוסף באתר זה ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519065605171  VIAF: 308263646   WorldCat (עם VIAF): 308263646
ג'קי ואלורסקי

ג'קלין ר. ואלורסקי (באנגלית: Jacqueline R. Walorski;‏ 17 באוגוסט 1963 – 3 באוגוסט 2022) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אינדיאנה, מ-2013 עד למותה. ואלורסקי, אשת המפלגה הרפובליקנית, הייתה חברה טרם היבחרה לקונגרס האמריקאי בבית הנבחרים המדינתי באינדיאנה בין השנים 2005–2010. בשנת 2010 זכתה ואלורסקי במועמדות מפלגתה לייצוג מחוז הקונגרס השני של אינדיאנה, אך הפסידה בפער קטן בבחירות הכלליות לנציג המחוז המכהן ג'ו דונלי מהמפלגה הדמוקרטית. ב-2012 נבחרה ואלורסקי למושבו של דונלי לאחר שזה נבחר אל הסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ואלורסקי נולדה בסאות' בנד שבאינדיאנה באוגוסט 1963, וגדלה לצד שני אחיה הגדולים בשכונת "גילמר פארק" שבעיר. אמה מרתה (לבית מרטין) עבדה כקצביה של מכולת מקומית, ואביה, ריימונד ב. ואלורסקי, עבד כלוחם אש ובבעלותו חנות מוצרי חשמל. ואלורסקי ממוצא גרמני ופולני. בילדותה למדה בבית הספר היסודי "האיי" וב-1981 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון ריילי. לאחר מכן למדה באוניברסיטת ליברטי בין השנים 1981–1983, והשלימה לימודי תואר ראשון בתקשורת ובמנהל ציבורי באוניברסיטת טיילור בשנת 1985.
ואלורסקי החלה את דרכה ככתבת טלוויזיה ב-WSBT-TV, תחנת טלוויזיה מקומית בסאות' בנד בבעלות CBS Corporation ופוקס, מ-1985 עד 1989. בשנים 1989–1991 הייתה מנכ"לית האגודה ההומנית של מחוז סנט ג'וזף. ב-1991 מונתה למנהלת במכללת אנצ'ילה, תפקיד אותו איישה עד שמונתה למנהלת החברות בסניף לשכת המסחר במחוז סנט ג'וזף ב-1996. בהמשך, בשנים 1997–1999 עבדה באוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד. בשנת 2000 היגרה אל רומניה וייסדה את "אימפקט אינטרנשיונל", קרן למתן ציוד רפואי ותשומת לב לילדים עניים. בטרם שבה אל ארצות הברית ב-2004, עסקה ואלורסקי בעבודות מיסיון נוצריות ברומניה.
בשנת 2004 התמודדה ואלורסקי על מושב בבית הנבחרים של אינדיאנה לאחר שחבר בית המחוקקים ריצ'רד מנגוס החליט לפרוש. היא התמודדה לייצוג מחוז הבחירה ה-21 של אינדיאנה, שבשטחיו הפרוורים בין סאות' בנד לעיר אלקהרט. ואלורסקי ניצחה ברוב של 64% את הדמוקרט קרל ה. קסר. ב-2006 היא נבחרה לקדנציה שנייה עם 53% מהקולות. גם ב-2008 נבחרה מחדש, ללא התנגדות. במהלך כהונתה בבית הנבחרים המדינתי באינדיאנה, ואלורסקי נתנה את חסותה ל"חוק תעודת זהות הבוחר" באינדיאנה, אשר דרש מהמצביעים להציג תעודת זהות שהונפקה על ידי הממשלה המדינתית במהלך הצבעה אישית. חוק זיהוי הבוחרים הוביל לתביעות רבות ואף הובא לפתחו של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שם אושר החוק בפסק הדין "קרופורד נגד מועצת הבחירות של מחוז מריון". ב-2006 חיברה ואלורסקי חקיקה שנאבקת בגניבת זהות.
ב-2010 הכריזה לראשונה כי תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של אינדיאנה. ב-4 במאי אותה שנה נבחרה למועמדת המפלגה הרפובליקנית מול נציג המחוז המכהן ג'ו דונלי, אך בבחירות הכלליות הפסידה בפער בן אחוז בודד. כעבור שנתיים, בבחירות 2012, התמודדה שוב באותו מחוז קונגרס. הפעם דונלי ניהל מסע בחירות לסנאט של ארצות הברית, שבתומו נבחר חרף היותו דמוקרטי במדינה אדומה ושמרנית. ואלורסקי גברה על המועמד הדמוקרטי ברנדן מולן ונבחרה לראשונה לקונגרס, בין היתר הודות לניצחונו של מיט רומני במחוז במהלך הבחירות לנשיאות. עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית החלה את כהונתה.
ב-3 באוגוסט 2022 נהרגה ואלורסקי בתאונת דרכים במחוז אלקהרט בצפון אינדיאנה.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  Indiana Election Results 2012: Donnelly beats Mourdock in Senate race; Pence wins governors race, באתר וושינגטון פוסט, 7 בנובמבר 2012 (באנגלית)
↑  עדו בן פורת, אסון בארה"ב: חברת קונגרס נהרגה בתאונת דרכים, באתר ערוץ 7, 3 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2022031336  SNAC: w6zq4xr9  US Congress: W000813  VIAF: 6165624717442240001   WorldCat (עם VIAF): 6165624717442240001
אל חאג'י מאליק דיוף

אל חאג'י מאליק דיוף (בצרפתית: El Hadji Malick Diouf; נולד ב-28 בדצמבר 2004 בזיגינשור שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סלביה פראג מליגת העל הצ'כית ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים

דיוף גדל באקדמיית מוואדה ואדה בסנגל. ב-21 בפברואר 2023 חתם בטרומסה מליגת העל הנורווגית, ובסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-11 בינואר 2024 חתם על חוזה לארבע שנים וחצי בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית.
קריירה בינלאומית

ב-9 בספטמבר 2024 ערך דיוף את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 1-0 על נבחרת בורונדי במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.
הערות שוליים

↑  Diouf har signert, Tromsø (ב־)
↑  Klub, El Hadji Malick Diouf Joins Slavia, SK Slavia Praha
↑  Senegal 1-0 Burundi (Sep 9, 2024) Final Score, ESPN (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אל חאג'י מאליק דיוף".
מרקו רגז'ה

מרקו רגז'ה (בלטבית: Marko Regža; נולד ב-20 בינואר 1999 בריגה שבלטביה) הוא כדורגלן לטבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ריגה מליגת העל הלטבית ובנבחרת לטביה.
קריירת מועדונים

רגז'ה גדל במחלקת הנוער של SK באביטה בלטביה, ובגיל 11 עבר עם משפחתו לגרמניה ושיחק במחלקות הנוער של פורטונה דיסלדורף ושאלקה 04. בגיל 15, בשל פציעה, נאלץ לחזור ללטביה.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות ריגה פוטבולה סקולה, סופר נובה ודאוגבפילס מליגת העל הלטבית וליגת המשנה הלטבית.
ב-18 בינואר 2023 חתם בריגה מליגת העל הלטבית. בעונת 2023 סיים כמלך השערים של הליגה עם 19 שערים ב-34 הופעות ליגה, ובעונת 2024 הוסיף 18 שערים ב-33 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית

ב-16 ביוני 2023 ערך רגז'ה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לטביה, בהפסד 3-2 לנבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
תארים

אליפות לטביה (1): 2021
הגביע הלטבי (1): 2021
הגביע הלטבי (1): 2023
הסופר קאפ הלטבי (1): 2024
הערות שוליים

↑  Regža papildina “Riga” uzbrukuma līniju | Sportazinas.com, www.sportazinas.com, ‏2023-01-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Brando.PRO, Regža - "Riga Football Club" player - Riga Football Club, rigafc.lv (באנגלית)
↑  Medijs: par Latvijas izlases un "Riga FC" uzbrucēju Regžu interesējas Beļģijas klubi, Futbols, ‏2023-06-28 (בלטבית)
↑  Regza naar Belgische club?, VoetbalBelgie (בהולנדית)
לואי השישה עשר, מלך צרפת

לואי ה־16 (בצרפתית: Louis XVI, בפי העם לואי קאפה;‏ 23 באוגוסט 1754 – 21 בינואר 1793) היה מלך צרפת ונווארה בשנים 1774–1792. הוא הוביל את צרפת לתמיכה במלחמת העצמאות האמריקנית. בשנותיו האחרונות התמוטטה הממלכה תחת עולו של משבר כספי, וניסיונותיו הכושלים להיחלץ ממנו הביאו לפרוץ המהפכה הצרפתית. מול זו ניהל המלך מדיניות של השלמה והתנגדות חליפות. בתחילה ניסה לדכא את מהלכיה הראשונים, עד שנפילת הבסטיליה אילצה אותו להכיר באספה הלאומית, והאספסוף הפריזאי כפה עליו במצעד אלים לעבור מוורסאי לבירה עצמה ב-5 באוקטובר 1789. מאז לא התעמת עוד בגלוי עם הרשויות החדשות, אף כי ההקצנה המהפכנית הייתה למורת רוחו והוא ניסה לבלמה בחשאי. ב-20 ביוני ניסו הוא והמשפחה המלכותית להימלט מפריז בתקווה לשאת ולתת מול האספה ממקום בטוח, אך הם נתפסו בוארן. המנוסה פגעה קשות במעמדו אם כי הרשויות שקיצצו את סמכויותיו לא העזו להדיחו ואף ניסו להעמיד פנים שהיה מדובר בחטיפה. החשש ממזימה זרה עצומה שהמלך מעורב בה היה אחד הדוחפים להכרזת מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, שדרדרה עוד יותר את מצבו עד שהודח ונכלא בהפיכת ה-10 באוגוסט 1792. הוא נשפט על ידי הוועידה הלאומית, נמצא אשם בבגידה והוצא להורג בגיליוטינה ב־21 בינואר 1793. עשרים ושתיים שנה לאחר מותו תפס בית בורבון את השלטון מחדש.