stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמוס ערן

| --- | --- |

ערן, 2017
 לידה:  15 בספטמבר 1936 (בן 88) ראשון לציון, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר וורטון 
 מעסיק:  אוניברסיטת חיפה 
 תפקיד:  מנכ"ל משרד ראש הממשלה נשיא אוניברסיטת חיפה יו"ר הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי מנכ"ל קרן פנסיה מבטחים
 מספר צאצאים:  3 
 
עמוס ערן (נולד ב-15 בספטמבר 1936) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה תחת יצחק רבין, כנשיא אוניברסיטת חיפה וכמנכ"ל קרן פנסיה מבטחים.
ביוגרפיה

ערן נולד בראשון לציון, בנם של צבי פרידמן, פועל מתכת ואמה טאובר-פרידמן, זמרת ילידת וילנה, מחלוצות האופרה הישראלית. שירת בצה"ל כקצין והשתחרר ב-1960. בוגר תואר ראשון מהאוניברסיטה האמריקאית (אנ') שבוושינגטון, ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב. בעל דיפלומה בניהול ואיגוד מקצועי מאוניברסיטת הרווארד ודיפלומה בניהול השקעות מוסדיות מוורטון.
בתחילת שנות השישים עבד בהסתדרות הכללית ושימש כעוזרו של ירוחם משל מרכז האגף לאיגוד מקצועי בוועד הפועל. ב-1965 מונה לנספח לענייני עבודה וליועץ מדיני האחראי על הקשר עם שני בתי הקונגרס בשגרירות ישראל בארצות הברית. בספטמבר 1972 מונה למנכ"ל "מבטחים", הגדולה מבין קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. הוא פרסם בעיתון דבר כתבות על יחסי עבודה במדינות שונות, בהן ארצות הברית, שוודיה ומדינות אפריקה.
ב-1975 מונה על ידי יצחק רבין, איתו עבד בשגרירות ישראל בוושינגטון, למנכ"ל משרד ראש הממשלה וליועצו המדיני. בתפקידו זה היה מעורב במשא ומתן על הסכם הביניים בין ישראל למצרים ובמשא ומתן חשאי עם ירדן. עם סיום כהונתו של רבין ב-1977 סיים ערן את תפקידו וחזר לכהן כמנכ"ל ובהמשך כיו"ר מבטחים.
ב-1988 מונה לנשיא אוניברסיטת חיפה, בשנים 1990 עד 1993 שימש כנציג ההסתדרות ויו"ר משותף של מגבית ההסתדרות בארצות הברית. ב-1998 מונה ליו"ר הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי שבמשרד התמ"ת. בין תפקידיו בעבר יו"ר עתודות קרן פנסיה, יו"ר רדיו 99, יו"ר חברת טיסרה אינק, ממייסדי חברת הביוטכנולוגיה XTL, דירקטור בחברות כלל עסקי ביטוח, מדיס אל, כאן תקשורת, דלק קידוחים, ביו לייט. מכהן כקונסול כבוד של ליטא.
בדצמבר 2015, בשל חוק הריכוזיות האוסר על דירקטור לכהן בגוף פיננסי משמעותי במקביל לכהונה בגוף ריאלי משמעותי, הוא התפטר מדירקטוריון דלק קידוחים ונשאר בדירקטוריון של כלל ביטוח.
חיים אישיים

ערן אב לשלושה בנים.
הערות שוליים

↑  אליהו אגרס, על רופאים, מהנדסים, עובדי דואר ואנטומיה של שביתות, דבר, 1 ביוני 1964
↑  צח אביטל, ניידות עובדים בתור המפעלים, דבר, 29 בנובמבר 1967
↑  דו קרב מילולי אבן - פולברייט על "חשיבות הטילים", מעריב, 14 באוקטובר 1970
↑  שמואל שגב, הקונגרס אישר סופית מתן אשראי צבאי וסיוע כלכלי לישראל, מעריב, 19 בדצמבר 1971
↑  עמוס ערן מנכ"ל מבטחים, דבר, 13 בספטמבר 1972
↑  עובדים ומעסיקים בארה"ב מעדיפים בוררות מוסכמת, דבר, 3 בספטמבר 1964
מו"מ קולקטיבי נוסח ארה"ב, דבר, 8 בינואר 1969; המשך
↑  ההישג האחרון: מניעת פיטורים שרירותיים וקרן פצויי פיטורים, דבר, 25 בפברואר 1965
כיצד פועל ארגון פועלי שוודיה, דבר, 12 באוגוסט 1965
↑  חוקים מתקדמים ואיגודים חלשים, דבר, 2 בספטמבר 1965
|  מנכ"לי משרד ראש הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אהוד אבריאל  |  טדי קולק  |  יעקב הרצוג  |  שמחה דיניץ  |  מרדכי גזית  |  עמוס ערן  |  אליהו בן-אלישר  |  מתתיהו שמואלביץ'  |  אברהם טמיר  |  יוסי בן אהרון  |
|  1951–1952  |  1952–1964  |  1966–1972  |  1972–1973  |  1973–1975  |  1975–1977  |  1977–1980  |  1980–1984  |  1984–1986  |  1986–1992  |
|  שמעון שבס  |  צבי אלדרוטי  |  אביגדור ליברמן  |  משה ליאון  |  יוסי קוצ'יק  |  רפי פלד  |  אביגדור יצחקי  |  אילן כהן  |  רענן דינור  |  איל גבאי  |
|  1992–1995  |  1995–1996  |  1996–1997  |  1997–1999  |  1999–2001  |  2001–2001  |  2001–2004  |  2004–2006  |  2006–2009  |  2009–2011  |
|  הראל לוקר  |  אלי גרונר  |  יואב הורוביץ  |  רונן פרץ  |  צחי ברוורמן  |  יאיר פינס  |  נעמה שולץ  |  יוסי שלי  |  |  |
|  2011–2015  |  2015–2018  |  2019–2018  |  2019–2020  |  2020–2021  |  2021–2022  |  2022  |  מ-2023  |  |  |
ערן, 1989
עמוס גלעד

ערך זה עוסק בבכיר במשרד הביטחון. אם התכוונתם לספורטאי, ראו .
| --- | --- |

עמוס גלעד
 לידה:  1951 (בן 74 בערך) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1972–2003 (כ־31 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש מחלקת הבקרה באמ"ן  דובר צה"ל  ראש חטיבת המחקר באמ"ן  מתאם פעולות הממשלה בשטחים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 ראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון
 
האלוף עמוס גלעד, מתאם פעולות הממשלה בשטחים, 2001
עמוס גלעד (נולד ב-1951) הוא אלוף בדימוס בצה"ל ובכיר לשעבר במערכת הביטחון הישראלית, שכיהן כראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון ושירת כראש חטיבת המחקר באמ"ן ומתאם פעולות הממשלה בשטחים. כקצין צעיר באמ"ן, נתן גלעד עדות מכרעת בפני ועדת כהן לחקר סברה ושתילה. כיום, עומד גלעד בראש המכון למדיניות ואסטרטגיה ומכהן כיו"ר כנס הרצליה במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה

גלעד נולד בירושלים, בנם של חוה, ניצולת שואה ויצחק שעלה לארץ ישראל בשנת 1939 מצ'כוסלובקיה. גדל בקריית מוצקין ולמד בתיכון לוינהרץ בו היה אביו מורה ומנהל. לאחר התיכון החל בלימודים במסגרת העתודה האקדמית וסיים תואר ראשון במזרחנות באוניברסיטת חיפה.
התגייס לצה"ל בשנת 1972, ומילא תפקידים רבים בחטיבת המחקר של אגף המודיעין, במלחמת לבנון התריע מפני אפשרות טבח מצד הפלנגות ולאחר טבח סברה ושתילה היה מהעדים בפני ועדת כהן. הוא שירת כעוזר לעזריאל נבו המזכיר הצבאי של ראש הממשלה יצחק שמיר ולאחר מכן עוזרו של דני יתום, מזכירו הצבאי של ראש הממשלה יצחק רבין.  מונה ב-1994 לדובר צה"ל על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק, וב-1996 חזר לאגף המודיעין ומונה לראש חטיבת המחקר. ב-2001 הועלה לדרגת אלוף ומונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים, עד פרישתו מצה"ל ביולי 2003. במהלך תקופה זו מונה (ב-2002) לראש מערך ההסברה הלאומי, שהוקם בעקבות החשש מתקיפות טילים על ישראל במלחמת עיראק שפרצה ב-2003. ב-7 במרץ, שבועיים לפני פרוץ המלחמה התנבא בידיעות אחרונות שהאמריקנים יגלו בעיראק "דברים שירעידו את העולם". גלעד עוטר במהלך שירותו באות לגיון ההצטיינות האמריקאי.
מ-2003 שימש גלעד כראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון, תפקיד בו שימש עד מרץ 2017. במסגרת תפקידו היה ממונה על נושא השבויים והחטופים מטעם ראש הממשלה, והיה אחראי על המגעים לשחרור החייל החטוף גלעד שליט.
מספטמבר 2008 חזר במקביל לתפקיד מתאם פעולות הממשלה בשטחים כממלא מקום, לאחר שלא נמצא מחליף ליוסף מישלב, שפרש מצה"ל. בין השאר, היה לגלעד תפקיד מרכזי במגעים ותיאומים ביטחוניים עם הרשות הפלסטינית, בגיבוש הסכם ה"תהדיה" עם החמאס בעזה ביוני 2008, ובסוגיות שונות של מדיניות החוץ של ישראל בעולם. ב-26 בנובמבר 2009 הוחלף עמוס גלעד בתפקידו זה על ידי איתן דנגוט.
במאי 2004 פורסם כי גלעד תבע ממשרד הביטחון הכרה בו כבנכה צה"ל בעקבות הפגיעה בבריאותו, התשישות והמתח הנפשי שנגרמו לו בתקופה בה שירת כנציג אמ"ן בפיקוד הצפון, בשנים 1982–1983, בהן, לטענתו, גם התריע בפני אירועי סברה ושתילה.
בפברואר 2009 הביע גלעד ביקורת שפורסמה בעיתונות, על התנהלות ראש הממשלה אהוד אולמרט במשא ומתן על הסכם הרגיעה עם החמאס לאחר מבצע עופרת יצוקה, וטען כי אולמרט קבע באופן מפתיע ובלתי מתואם את נושא שחרור גלעד שליט כתנאי להסכם, דבר שפגע בקידום ההסכם ובמתווכים המצרים. אולמרט נזף בגלעד על כך, השעה את גלעד מתפקידו כשליח במצרים (אולמרט מינה את עופר דקל במקומו), והגיש תלונה נגדו בנציבות שירות המדינה. מנגד, שר הביטחון, אהוד ברק, טען שנעשה לגלעד עוול. לאחר זמן קצר בוטלה התלונה. גלעד שב לתפקידו לאחר שהתנצל בפני אולמרט.
כיום מלמד גלעד במרכז הבינתחומי הרצליה.
במרץ 2017 פרש מתפקידו במשרד הביטחון כראש האגף הביטחוני-מדיני.
במהלך שנת 2019 קיים העיתונאי שמעון שיפר סדרה של שיחות עם עמוס גלעד על תפקידיו השונים בנושאים שונים. השיחות אוגדו לספר שנקרא "המתריע" העוסק ב-17 נושאים שונים בביטחון ישראל. הספר יצא בספטמבר 2019 בהוצאת "ידיעות ספרים".
זכה באות אביר איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית צבא וביטחון מטעם התנועה לאיכות השלטון.
לקריאה נוספת

עמוס הראל ואבי יששכרוף, המלחמה השביעית, הוצאת ידיעות ספרים, 2004
עפר שלח ורביב דרוקר, בומרנג, הוצאת כתר, 2005
שמעון שיפר, המתריע: שיחות עם האלוף (במיל') עמוס גלעד, הוצאת ידיעות ספרים, 2019
הערות שוליים

↑  עמיר רפפורט, גם אלוף דרורי נגד עמוס גלעד, באתר nrg‏, 22 ביוני 2004
↑  דב וייסגלס בלונדון וקירשנבאום, 19 בפברואר 2009
↑  אמיר דרורי, סרן גלעד WHO?, באתר הארץ, 21 ביוני 2004
↑  שרה ליבוביץ-דר, המסביר המרכזי, באתר הארץ, 10 בפברואר 2003
↑  גל פרל פינקל, בגלל שהוא בדרך כלל צודק, כשהוא טועה זה מסוכן, באתר זמן ישראל, 23 בספטמבר 2019
↑  הערכת המודיעין הישראלית 2003-1998 — התבטאויות בתקשורת, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑  ביוגרפיה באתר אוניברסיטת רייכמן
↑  האלוף עמוס גלעד דורש הכרה כנכה צהל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 במאי 2004
↑  עמוס גלעד מבקש הכרה כנכה צה"ל, באתר וואלה, 25 במאי 2004
↑  יוסי שריד, אומה של אחוזי נכות, באתר הארץ, 10 במאי 2006
↑  מיה בנגל, אולמרט ערך שיחת נזיפה לברק ולעמוס גלעד, באתר nrg‏, 18 בפברואר 2009
↑  ברק רביד, רגע לפני הקבינט: ראש הממשלה נזף באלוף במיל' עמוס גלעד, באתר הארץ, 18 בפברואר 2009
↑  רוני סופר, עמוס גלעד מושעה מתפקידו כשליח למצרים, באתר ynet, 23 בפברואר 2009
↑  רוני סופר, ברק על נזיפת ראש הממשלה בשליח עמוס גלעד: "עוול לעובד מדינה מסור", באתר ynet, 18 בפברואר 2009
↑  יובל אזולאי, ‏ראש האגף הביטחוני-מדיני במשהב"ט עמוס גלעד פורש, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2016
↑  רשימת זוכי אות אביר איכות השלטון לשנת 2020, באתר התנועה לאיכות השלטון, ‏11.4.21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397475505171  VIAF: 2029157527310627300006   WorldCat (עם VIAF): 2029157527310627300006 
עמוס גלעד נושא דברים בטקס הזיכרון לחיילים ההודים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה בקרב על כיבוש חיפה, הטקס נערך ביום 22 בספטמבר 2010 בבית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה
עמוס גלעד (מימין) עם אהוד ברק במהלך פגישה בפנטגון עם רוברט גייטס, ספטמבר 2009
עינות ענר

| --- | --- |

הבריכה הגדולה בעינות ענר
 שם נוסף:  נבי ענר
 מיקום המעיין
 מחוז:  השומרון
 אזור:  בנימין
 קואורדינטות:  31°57′20″N 35°06′28″E﻿ / ﻿31.9556163°N 35.1077084°E﻿ / 31.9556163; 35.1077084
 נתוני המעיין
 סוג זרימה:  מעיין איתן
 סוג נביעה:  מעיין שכבה
 גישה למעיין
 נגישות לציבור:  פתוח
 דרך גישה:  ביציאה מנריה לכיוון העיר מודיעין פניה ימינה לחניה. הליכה קצרה ברגל לכיוון צפון.
  (למפת גוש דן מוגדלת) עיינות ענר(למפת גוש דן רגילה) עיינות ענר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עיינות ענר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עיינות ענר
 
עינות ענר או נבי ענר הם אתר ארכאולוגי וקבוצת מעיינות ליד היישוב נריה שבמערב בנימין, ששופצו לראשונה בשנת 2014 על ידי נוער היישוב נריה. במקום היו סככות צל ושילוט, לאחר פנייה לבג"ץ הוסכם כי הסככות יפורקו והשילוט יוסר.
אודות

לפי הארכאולוג ד"ר אהרן טבגר, עד שנת תשס"ח בערך, היה המקום מוכר כנביעה בודדת בשם 'עין בטמה', שהזינה בריכה עתיקה אחת. תושבי המאחז הסמוך זית רענן החלו בניקוי הנביעה ושיפוץ הבריכה. תוך כדי העבודות, התגלה כי בקו הנביעה מצויים עוד לפחות ארבע נביעות שונות, כולן מזינות בריכות מים עתיקות, שאליהן נחצבו תעלות עוד בימי בית ראשון או שני. מדרשת הרי גופנא ותושבי זית רענן פיתחו את המקום לרווחת הציבור. בסביבות תשע"ד, בעקבות ביקור מתוקשר של סלאם פיאד וקתרין אשטון במקום, הגיעו כ-40 פורעים ערבים מהכפרים הסמוכים, עקרו סככות, שברו את הבריכות, שרפו עצי גפן ותאנה עתיקים והרסו חלק מהשבילים. לאחר ההרס, שופץ המקום בידי גורמים שונים, ובעיקר בני נוער מהיישוב נריה.
כיום (תשפ"ד) מצויות במקום שמונה בריכות מים עמוקות ונמוכות המתאימות לכל הגילאים המאפשרות שחיה. בעבר היו במקום גם פרגולות מוצלות ושולחנות פיקניק אך הם פורקו. במרחק של כ-15 מטר אחת מהשנייה, על אותה מדרגת סלע בהר, שוכנות ארבעת הבריכות הגדולות במתחם:
עין גפן - נקרא כך עקב היות גפן עתיקה גדולה המסוככת על המעיין.
עין נריה - כשם היישוב הסמוך שנערים ממנו שיפצו את המעיינות.
עין הנערים - לזכר שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו בקיץ תשע"ד (2014) שבו שופצו המעיינות.
עין הלל - לזכר הלל דחבש, ממשפצי המקום, שנפטר בסוף שנת 2019 ממחלת השפעת.
המקום זוכה למבקרים בעיקר במהלך חודשי הקיץ ובחגים. מהמקום נשקף נוף המאפיין את אזור מערב בנימין והרי גופנה. בחגים מתקיימות במעיינות פעילויות בחסות תיירות בנימין ונוער היישוב נריה.
בסמוך נמצאת חורבת קבר "נבי ענר" (יש המזהים אותו עם ענר רעו של אברהם אבינו) ומערה ובתוכה ציורי קיר עתיקים של מנורות, ענף זית ועוד. באחת משתי מערות הקבורה נמצאו שברי סרקופג.
בקרבת מקום, כחלק מ"סינגל טלמונים" הוכשר מסלול אופניים "סובב עינות ענר" שאורכו 4.5 ק"מ והוא מדורג ברמת קושי בינונית.
העתירה לבג"ץ

בדצמבר 2017 עתרו לבג"ץ פלסטינים תושבי הכפרים הסמוכים ראס כרכר ודיר עמאר יחד עם הארגונים "עמק שווה" ו"יש דין", בדרישה לפנות את הבנייה הבלתי חוקית באתר, הממוקם על קרקע פרטית. ההחלטה נדחתה עקב הדיון על חוק ההסדרה, וב-9 ביוני 2020 בעקבות פסילת חוק ההסדרה, בג"ץ הורה למדינה להרוס את האתר תוך 90 יום. מקימי האתר ותושבי הסביבה לא ויתרו והחלו במאבק ציבורי למניעת הריסת המקום, תוך רתימת אנשי ציבור וחברי כנסת. בחודש מרץ 2021 שינתה המדינה את עמדתה והחליטה שלא להרוס את המקום וזאת לאחר שהמועצה האזורית מטה בנימין הסכימה לפרק את הסככות והשילוט במקום.
ב־17 בדצמבר 2024 בג"ץ פסק כי יש לאטום את הבריכות בעפר ולחסום את ההזנה אליהן, חרף העובדה שחלק מהבריכות ומהתעלות הן עתיקות מאוד, וככל הנראה הן קדמו במאות או אלפי שנים לפעילות הבינוי נשואת העתירה.
גלריית תמונות

החורשה בדרך למעיינות
הנביעה הקטנה (בריכה דרומית)
אנדרטה לזכר שלושת הנערים, האמן אסף קדרון
נביעה מתוך קיר הסלע
הערות שוליים

1 2  ד"ר אהרן טבגר, שמורת עינות ענר שייכת לעם ישראל, באתר www.inn.co.il
↑  מיטל שרעבי, ‏בלי חשש לעכברת: מזג האוויר מושלם לטיול בנחלי הצפון, באתר מעריב אונליין, 12 באוקטובר 2018
↑  ערן ודוד גל-אור, מסלולים, ‏המעיינות הכי שווים בארץ, באתר ‏מאקו‏, 16 באפריל 2019
↑  ברגוע: 7 מעיינות לטיולים משפחתיים בפסח, באתר וואלה, 5 באפריל 2015
↑  לרכוב בטבע: מסלולי האופניים המומלצים מאילת ועד לגליל העליון, באתר ynet, 29 בספטמבר 2017
↑  Love Travel, סינגל טלמונים, באתר Go Binyamin
↑  הקרב על המעיין: האתר לזכר שלושת הנערים בסכנת הריסה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2020
↑  אתר ההנצחה לשלושת הנערים ייהרס?, באתר ערוץ 7
↑  עיינות ענר - גן השלושה, באתר www.facebook.com
↑  מתן כהנא בעיינות ענר: "שום טובה לא תצמח מהרס המקום הזה", באתר ערוץ 7
↑  פרסום ראשון | שינוי בעמדת המדינה: עינות ענר לא יהרסו, באתר ערוץ 7
↑    אביגיל זית, ‏בג"ץ הורה על פינוי פארק המעיינות "עינות ענר" בבנימין, בעיתון מקור ראשון, 17 בדצמבר 2024
↑  איתמר לוין, מועצת מטה בנימין השתתפה במימון בנייה בלתי חוקית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בדצמבר 2024
↑  בג"ץ 10139/17 ראש מועצת הכפר ראס-כרכר ואחרים נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית ואחרים
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
ניל פירסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באפריל 1959 (בן 65) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  Woolverstone Hall School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניל ג'ושואה פירסון (באנגלית: Neil Joshua Pearson; נולד ב-27 באפריל 1959) הוא שחקן בריטי הידוע בעיקר מהופעותיו בטלוויזיה. פירסון הוא אנטיקוואר, חובב וסוחר בספרים עתיקים, המתמחה בתנועה הספרותית בפריז בתקופה שבין מלחמות העולם. תפקידיו הידועים ביותר הם בסיטקום  "Drop the Dead Donkey" (אנ'), בסדרה "בין השורות", בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו", במיני-סדרה "במועדון" ובסדרה "All the Small Things".
ביוגרפיה

פירסון גדל בבטרסי שבלונדון. כשהיה בן חמש עזב אביו את הבית. הוא למד בפנימיה וולברסטון הול סקול (אנ') קרוב לאיפסוויץ' שבסאפוק, שם למד לראשונה לשחק. בין השנים 1976 עד 1980 למד בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
הוא זכה להכרה בקרב הקהל הרחב בזכות הופעתו בדמות עורך החדשות, דייב צ'ארמלי, בסיטקום "Drop the Dead Donkey", ובדמות רב פקד טוני קלארק בסדרת הדרמה "בין השורות" ששודרה בין 1992 ל-1994.
מאז שיחק פירסון במגוון תפקידים בהם ד"ר ג'יימסון ב-"Rhodes" (מ-1998), ג'ק גרין בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Magician's House" (מ-1999), טרוור הסלופ בסיטקום "Trevor's World of Sport" (מ-2003) וג'ון דיאמונד ב-"A Lump in My Throat" (מ-2003). בקולנוע הופיע פירסון בסרטים "The Secret Rapture" (מ-1993), "קדחת המגרש" (1997) וב"יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001). בשנת 2003 שיחק בתפקיד מייג'ור סטיב ארנולד, חוקר אמריקאי, במחזה "Taking sides" בתיאטרון איבון ארנו. ב-2006 השתתף בסדרת התסכיתים "Vent" ברדיו 4. ב-2009 גילם את מנצח המקהלה מייקל קאדין בדרמה "All the Small Things" של ה-BBC. הוא הופיע בפרק בסדרה "רציחות במידסומר", וב-2013 שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "Death in Paradise". ב-2011 שיחק בפרק " Goodbye to China" מתוך הסדרה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי". ב-2014 החל להשתתף בסדרת הדרמה "דרך ווטרלו" בתפקיד המנהל החדש ווהן פיצג'רלד.
פירסון היה חבר בצוות השופטים בתוכנית הטלוויזיה "The Play's The Th ing" של ערוץ 4, שביקשה למצוא מחזה של מחזאי לא ידוע כדי להציגו בווסט אנד. המחזה שזכה נקרא "On the Third Day" מאת קייט בטס הוצג ביוני 2006 בתיאטרון ניו אמבסדורס בלונדון. ב-2006 שיחק פירסון בסיור הופעות של המחזה "Old Times" מאת הרולד פינטר בהפקה מחודשת של סר פיטר הול. ב-2009 הופיע במחזה "ארקדיה" מאת טום סטופארד בתיאטרון הדוכס מיורק בלונדון.
אחרי שהשיג אוסף של עותקים מקוריים של התוכן מתוכנית הרדיו "Hancock's Half Hour", שהקלטות של חלקם כנראה לא השתמר, הוא הפיק סדרה בשם "The Missing Hancocks" של הפרקים החסרים. הסדרה שודרה ברדיו 4 של ה-BBC החל מאוקטובר 2014.
פירסון כתב את הספר "Obelisk: A History of Jack Kahane and the Obelisk Press" על ג'ק קהאן (אנ') מוציא לאור יליד מנצ'סטר. הוא אספן של תסריטי דרמה נדירים. ב-2011 פתח חנות אונליין המתמחה בנושאי תיאטרון. יש לו עניין מיוחד בתנועה הספרותית הגולה בפריז בין מלחמות העולם.
הערות שוליים

↑  Neil Pearson: Let me be the judge, The Independent, 18 June 2006
↑  Marissa Burgess, The Missing Hancocks: Live in Edinburgh, The List, 13 August 2015
↑  Rosenthal, Tom (10 באוקטובר 2007). "A very British pornographer". Belfast Telegraph. נבדק ב-14 בנובמבר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Neil Pearson". נבדק ב-27 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007323364105171  BNE: XX1287598  BnF: cb140667172 (data)  GND: 1060404079  ISNI: 0000 0000 5935 7224  LCCN: nr99006358  NTA: 305148036  SUDOC: 124189636  VIAF: 27272105   WorldCat (עם VIAF): 27272105
עליזה אולמרט

עליזה אולמרט (נולדה ב-10 בספטמבר 1946) היא אמנית, מחזאית, תסריטאית וסופרת ישראלית, רעיית ראש ממשלת ישראל ה-12 אהוד אולמרט.
ביוגרפיה

עליזה ריכטר נולדה במחנה העקורים אשווגה באשווגה שבגרמניה להורים ניצולי השואה, ועלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1949. גדלה ברמת גן ובחולון, בוגרת תיכון ע"ש קוגל. בשנים 1964–1966 שירתה בצה"ל כמדריכה בבה"ד 12. לאחר מכן למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים (1970) ועבדה בשנים 1970 - 1974 כעובדת סוציאלית במועצה האזורית מטה יהודה. עד שנת 1980 עבדה בפיתוח מרכזים להשמת ילדים עבור משרד החינוך. בשנים 1985 - 1987 למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, במגמת עיצוב סביבתי. מתקופת לימודיה ואילך הציגה תערוכות יחיד של יצירות צילום, ציור ואמנות פלסטית.
בתקופת כהונתו של אולמרט כראש ממשלה, עבדה במשך 11 חודשים בחברת ר.א.מ.ג.א. ניהול ואחזקות של אבי נאור, וקיבלה שכר של 240 אלף ש"ח.
מתוקף מעמדה הציבורי כאשת שר ובהמשך כאשת ראש הממשלה, ישבה בראש אור שלום וארגון "הסדנה", והייתה חברת הנהלה בעמותת "טללים". כאשת ראש הממשלה קידמה נוער בסיכון ולפיתוח אוכלוסיות בגיל הרך. במסגרת זו הייתה בין היוזמות העיקריות של תוכנית התחלה טובה - שמטרתה להרחיב באופן ניכר את הטיפול בנוער ובילדים הנמצאים בסיכון, תוך השקעת קרוב למחצית מהמשאבים בתוכניות לילדים בגיל הרך.
חיים אישיים

לעליזה ואהוד אולמרט ארבעה ילדים, מיכל אולמרט, דנה אולמרט, איש העסקים שאול אולמרט, אריאל אולמרט וכן שולה, אותה אימצו בעקבות ביקורה בפנימייה לילדים בסיכון.
מיצירותיה

פנטזיה לפסנתר, מחזה, הועלה בתיאטרון הקאמרי. בימוי גדליה בסר, תפאורה ירז'י קוברסקי, מוזיקה עודד זהבי - הוצג ביוני 1994; וכן בתיאטרון היילברון.
מבחן מגן, דרמה, הוקרנה בטלוויזיה הישראלית.
שם נרדף, דרמה (בשיתוף עם סביון ליברכט), הוקרנה בטלוויזיה הישראלית
פרוסה של ים, רומן בהוצאת זמורה, עוסק בדילמות מורכבות בחיי אדם.
שפת קיר, אלבום ציורי גרפיטי (בשיתוף עם גיל הראבן), הוצאת ידיעות אחרונות, 2007.
לקריאה נוספת

אילן בן עמי, האישה שאיתו: חייהן הפרטיים והציבוריים של נשות ראשי הממשלה בישראל, הוצאת מטר, 2010. עליזה אולמרט, עמ' 259–275.
הערות שוליים

↑  עליזה אולמרט, באתר kotar.cet.ac.il
↑  יואב יצחק, מדוע קיבלה רעיית רה"מ עליזה אולמרט 240 אלף שקל ממנכ"ל אמדוקס לשעבר אבי נאור?, באתר TheMarker‏, 25 באוקטובר 2006
↑  סטלה קורין-ליבר, ‏עליזה אולמרט תעמוד בראש התוכנית הממשלתית לטיפול בילדים בסיכון, באתר גלובס, 13 בדצמבר 2006
|  בנות הזוג של ראשי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולה בן-גוריון  |  צפורה שרת  |  מרים אשכול  |  לאה רבין  |  עליזה בגין  |  שולמית שמיר  |  סוניה פרס  |  שרה נתניהו  |  נאוה ברק  |  עליזה אולמרט  |
|  1948–1954 1955–1963  |  1954–1955  |  1964–1969  |  1974–1977   1992–1995  |  1977–1982  |  1983–1984   1986–1992  |  1984–1986 1995–1996  |  1996–1999 2009–2021 2022 ואילך  |  1999–2001  |  2006–2009  |
|  גילת בנט  |  ליהיא לפיד  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  2021–2022  |  2022  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270224  NLI: 987007266142005171  BnF: cb157387476 (data)  GND: 133326365  ISNI: 0000 0001 2127 0761  LCCN: n97107290  RERO: 02-A013607597  SUDOC: 124562582  ULAN: 500478642  VIAF: 33184606   WorldCat (עם VIAF): 33184606 
עליזה אולמרט (מימין) לוחצת את ידה של הגברת הראשונה לורה בוש, 13 בנובמבר 2006
פארס חמדאן

פארס חמדאן (בערבית: فارس حمدان; 1910 – 29 בנובמבר 1966) היה חבר הכנסת מטעם חקלאות ופיתוח בכנסת ה-2 ובכנסת ה-3.
ביוגרפיה

חמדאן נולד בבאקה אל-גרביה, שם למד בבית ספר יסודי ולאחריו בבית ספר התיכון הלאומי בשכם.
בבעלותו של חמדאן היה בכפר מפעל לשימור פרי הדר.
בשנת 1944 נבחר לראשות המועצה המקומית באקה אל-גרביה.
בשנים 1951–1959 כיהן חמדאן כחבר הכנסת מטעם מפלגת חקלאות ופיתוח. במהלך הכנסת השנייה הוא כיהן כחבר ועדת העבודה ובשלישית כחבר ועדת החינוך והתרבות.
לאחר מלחמת סיני קיבל חמדאן לאפוטרופסות ילדה שנמצאה בסיני ליד גופת אימה המתה, וכונתה "סיניה".
נחשב לאדם אמיד כלכלית ובעל רכוש רב. על פי מחקרו של הלל כהן עסק פארס חמדאן בהברחת בקר וייתכן כי המשיך בפעילות זו גם בתקופת פעילותו בכנסת. פארס חמדאן ומפלגתו תמכו בממשל הצבאי, כך למשל בשאילתה לשר הביטחון בשנת 1958 כינה השמעת סיסמאות בגנות הממשל הצבאי בהפגנת 1 במאי בנצרת כבגידה ותבע להילחם במשמיעי הסיסמאות ”ברצוני לשאול את כבוד ראש הממשלה, אם יש בדעת הממשלה להשתמש באמצעים החוקיים שברשותה אשר נועדו להלחם בפעולת הבגידה”.