רפואה מגדרית
מאפייני התחום

הבנת החשיבות של הרפואה המגדרית היא חדשנית ועומדת בניגוד לתפיסה הרפואית ההיסטורית שראתה בגוף הזכרי מודל בסיס, והניחה שההבדלים היחידים בינו לבין הגוף הנקבי קיימים במערכות המין והרביה. לאור תפיסה זו, רוב המחקרים הרפואיים כללו נבדקים גברים באופן כמעט בלעדי, בעוד מסקנותיהם שימשו להתווית טיפול ומדיניות רפואיות על גברים ונשים כאחד.
הרפואה המגדרית החלה להתפתח כתחום מחקר עצמאי רק בעשורים האחרונים. המאמרים הראשונים אשר התייחסו לתחום זה פורסמו בשנות ה-70, אך הקפיצה המשמעותית חלה בשנות ה-90, כאשר נרשמה העלייה המשמעותית במספר הפרסומים בתחום. בהתחלה, כשאלות ספציפיות בעיקר בתחום הקרדיולוגיה. לאחר מכן, אומצה גישה דומה גם בתחומים נוספים.
בניגוד לתפיסה ההיסטורית, מחקרים עדכניים המבוססים על עקרונות הרפואה המגדרית מתמקדים בשלושה היבטים עיקריים: הבדלים פיזיולוגיים - איברים הקיימים בגוף האישה והגבר, אולם מתפקדים באופן שונה במצבם הבריא; הבדלים בפתופיזיולוגיה - מחלות והפרעות רפואיות הפוגעות בגברים ובנשים, אולם מתבטאות באופן שונה; והבדלים בטיפול - תרופות וטיפולים רפואיים הניתנים לגברים ולנשים אולם יעילותם ותופעות הלוואי שלהם שונה.
נשים הן לא היחידות שקופחו בעקבות ההתעלמות מהשפעת מין ומגדר על הרפואה. מחקרים בתחום הרפואה המגדרית מציגים את התמונה באופן שלם יותר, שופכים אור על הפתופיזיולוגיה של מחלות ומאפשרים לנו לפתח טיפולים שיסייעו לנשים ולגברים כאחד. זהו כלי שאמור לשמש לשיפור כל הדיסציפלינות הרפואיות ועוסק כעקרון באיכות הרפואה.
בשנים האחרונות, עם שילובן של נשים במחקר הקליני והעלייה במספר הפרסומים שכוללים ניתוחים מגדריים, המידע הפך לזמין יותר, באופן שמאפשר מתן המלצות ספציפיות מכוונות מין ומגדר.
תפקידה של הרפואה המגדרית ליצור איזון על מנת להבין את הצרכים הקליניים והטיפוליים השונים בין גברים לנשים. לצורך כך דרושים השקעה במחקר מצד אחד, וארגון מחדש של מדיניות הבריאות מצד שני.
באופן היסטורי, רוב הניסויים הקליניים בוצעו בצורה לא מאוזנת מבחינה החלוקה המינית והמגדרית, וכללו באופן כמעט בלעדי נבדקים גברים. בין היתר, מיוחס מצב זה לתוצאת שני אסונות מדעיים אשר זעזעו את עולם הרפואה:
דיאתיל סטילבסטרול ((Di-ethyl-stillbestrol - DES: טיפול באמצעות אסטרוגן סינתטי זה היה נפוץ בשנות ה-40 וה-50 של המאה העשרים בהתוויה של מניעת הפלות. רק לאחר שנים רבות נתגלה הקשר בין חשיפה תוך רחמית ל-DES ומומים במערכת הרבייה, ולסרטן בנרתיק.
תלידומיד (Thalidomide): תלידומיד היה נפוץ בשנות השישים כתרופה למניעת בחילות אצל נשים הרות. תרופה זו הוכחה כטרטוגנית רק לאחר הולדת אלפי תינוקות עם מומים בגפיים.
שני אסונות אלה חידדו את המחיר הגבוה של פגיעה לא צפויה של ניסויים קליניים בנשים ובעוברים שלהן, והובילו לכך שה-FDA פרסם בשנת 1977 מדריך אשר דרש את הוצאתן של נשים עם פוטנציאל פריון מהשלבים הראשונים של הניסויים הקליניים. החלטה זאת התקבלה, כאמור, כדי להגן על נשים, והתקבלה על ידי קהילת המחקר הרפואית ברצון, שכן ניסויים בנשים תמיד נחשבו למורכבים יותר לאור הביוץ והמחזור הורמונלי, בעוד הזכר יציב יותר. גם המחקר בחיות נערך לרוב על זכרים ולא על נקבות, אפילו כשמדובר במחלות שנפוצות אצל נשים.
מגמה זו תוקנה רק בשנת 1993, כשה-NIH פרסם הנחיות חדשות שחייבו שילוב של גברים ונשים בניסויים קליניים הממומנים על ידיו. עם זאת, מכיוון שרוב המחקר עדיין מתבצע במימון חברות פרטיות ולא במימון ממשלתי, ההערכות הן כי עדיין רק שליש מהמחקרים הקליניים והפרה-קליניים כוללים גם נקבות.
בשנת 2022 פורסם כי בטכניון מפתחת פרופ' קירה רדינסקי אלגוריתם הפועל על ביג דאטה של קופות החולים ומנסה לתקן את ההטיה.
בינואר 2024 פורסם על-ידי מכון הבריאות האמריקאי מקנזי (McKinsey Health Institute) דו"ח לפיו השקעות לסגירת הפער הבריאותי של הנשים לעומת הגברים, יעלה את הכלכלה העולמית בטריליון דולר עד שנת 2040. ולא זו בלבד, טוען הדו"ח, טיפול בפער הבריאותי של הנשים ישפר את בריאותן, הזדקנותן וגם את בריאות הדורות הבאים.
הדו"ח מבקר את מנהל המזון האמריקאי (FDA) כי במאה שנים האחרונות אישר מעל 1,500 רכיבי תרופות חדשים אשר לא נוסו על נשים ולא התחשבו בהבדלים הביולוגים בין הגברים והנשים. כך יצא אפוא כי תוצאות טיפולים באותה מחלה נתנו תוצאות שונות ביעילות ובתופעות הלוואי.