stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואל פלדשו
ביוגרפיה

פלדשו נולד בקריית טבעון, בנם של מנחם ורות, למד בבסמ"ת והתגייס לצה"ל ב-1967. הוא סיים קורס טיס ושירת כ-26 שנים בחיל האוויר, בו נחשב לאחד מהטייסים המצטיינים ששירתו בחיל ולזכותו נרשמו 4 הפלות של מטוסי אויב[דרושה הבהרה]. במלחמת יום הכיפורים לחם עם טייסת 69, טייסת F-4 פנטום, והשתתף בגיחות הפצצה רבות, ביום השני של המלחמה רשם הפלה של מיג 21 מצרי. ביולי 1976 היה אחד מחמשת הטייסים שנשלחו להביא את מטוסי ה-F-15 איגל הראשונים לחיל האוויר, יחד עם איתן בן-אליהו, בני צינקר, משה מלניק ושאול סיימון, והיה שותף להקמת טייסת 133. ב-27 ביוני 1979 השתתף בקרב האוויר הראשון של מטוסי F-15 ורשם את הפלתו השנייה כשיירט מיג 21 סורי באמצעות טיל פיתון 3. פיקד על טייסת תעופה ונבחר לעמוד בראש טייסת ה-F-15 השנייה, טייסת 106, עליה פיקד מיוני 1982 ועד יוני 1985. במלחמת לבנון הראשונה רשם שתי הפלות נוספות במהלך קרב אוויר נגד מטוסי מיג 23 סורים, שנערך ב-24 ביוני 1982. באוקטובר 1985 השתתף כטייס מן המניין, בתקיפת מפקדות אש"ף בתוניס במסגרת מבצע רגל עץ.
בשנים 1987 עד 1989 פיקד על בסיס חצור ואחר כך יצא ללימודי תואר שני במנהל עסקים ב-MIT. במהלך מלחמת המפרץ פיקד על להק המודיעין ואחר כך עמד בראש להק כוח האדם. את שירותו הצבאי סיים ב-1993.
לאחר פרישתו מצה"ל שימש כמנכ"ל חברת אדיונטיק, העוסקת בפיתוח לומדות מחשב, וב-1994, התמנה למנכ"ל יבואנית הרכבים צ'מפיון מוטורס.
בספטמבר 1996 מונה למנכ"ל חברת אל על ועמד בראשה עד להתפטרותו בשנת 2000. בתקופתו באל על ניצח על תוכנית התייעלות מקיפה והחברה עברה מהפסד של 82 מיליון דולר ב-1996 לרווח של כ-16 מיליון דולר ב-1999.
בפברואר 2001 הצטרף לקבוצת גנדן של נוחי דנקנר, מונה למנכ"ל גנדן טכנולוגיות והקים את חברת GS-3 שעסקה בתחום האבטחה התעופתית. במקביל שימש כדירקטור בחברות הקבוצה כגון נתור, יוניטל והשטיח המעופף. במאי 2003 מונה למנכ"ל שופרסל אך עזב את תפקידו לאחר חודשיים בלבד בעקבות חילוקי דעות עם יו"ר דירקטוריון החברה. בפברואר 2004 מונה למנכ"ל חברת נשר מפעלי מלט ישראליים. בספטמבר 2014 מונה על ידי שר התחבורה, ישראל כץ למנהל רשות התעופה האזרחית.
פלדשו בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חיפה ו-MBA מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא נשוי לסמדר, נכדתם של שושנה ואברהם האפט שהיו ממיסדי דגניה ב'. מרכז מירב לבריאות השד במרכז רפואי שיבא, נקרא על שם בתם שנפטרה בדמי ימיה מסרטן השד. פלדשו כיהן כחבר ועדת השופטים לבחירת זוכי פרס ישראל ב-2014.
לקריאה נוספת

שמעון גולן, טילים על ישראל, הוצאת צה"ל/ המחלקה להיסטוריה, משרד הביטחון ומודן, 2020.
הערות שוליים

↑  גיא רימון, ‏לא משאירים מיגים באוויר, בטאון חיל האוויר 168, מרץ 1989, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑  טלי בן–יוסף והילה פולק, שומרי הסף, בטאון חיל האוויר, גיליון 172, דצמבר 2006
↑  ליאור שליין, "זה כל מה שטייסת יירוט רוצה" בטאון חיל האוויר, גיליון 142, דצמבר 2001
↑  זאב לכיש, 2,000 ק"מ מישראל: הרגל ארוכת הטווח של חיל האוויר, אתר ישראל דיפנס, 24 בנובמבר 2019
↑  חברים מחכים לרון, בטאון חיל האוויר 199, ספטמבר 1994, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑  יואל פלדשו - טייס הקרב שייעל את אל-על, באתר ynet, 30 באוגוסט 2000
↑  אורה קורן, פלדשו נאלץ להתפטר ממנכ"לות שופרסל בעקבות חילוקי דעות עם היו"ר ביגר; נוחי דנקנר החליט לתמוך ביו"ר, באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2003
↑  ספיר פרץ, ‏כץ מינה את יואל פלדשו למנהל רשות התעופה האזרחית, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2014
↑  סמדר ויואל פלדשו, מעריב, 31 במאי 1974
↑  חנוכת "מרכז מירב" לבריאות השד ב"שיבא לך" - המרפאה הייעודית החדשה במרכז הרפואי "שיבא"
ינס פיטר יאקובסן

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1847 תיסטד, דנמרק 
 פטירה:  30 באפריל 1885 (בגיל 38) תיסטד, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קופנהגן 
 שפות היצירה:  דנית, אנגלית 
 זרם ספרותי:  ספרות ריאליסטית 
 תקופת הפעילות:  מ-1870 
 הושפע מ:  גוסטב פלובר, סטנדל, אמיל זולא 
 
ינס פיטר יאקובסן (בדנית: Jens Peter Jacobsen; 7 באפריל 1847 – 30 באפריל 1885; בעברית נפוץ הכתיב ינס פטר יעקבסן, ובאנציקלופדיה העברית הוא נקרא ינס פטר יעקובסן) היה מדען, סופר ומשורר דני. נחשב לאבי הספרות הנטורליסטית בסקנדינביה, ולאחד ממבשריה של הספרות המודרניסטית באירופה. הושפע מצ'ארלס דרווין ומגאורג ברנדס.
זמן קצר אחרי יום הולדתו ה-38, נפטר בעיירת הולדתו תיסטד (Thisted) ממחלת השחפת, שבה לקה 12 שנים קודם.
שנות ילדותו

ינס פיטר יאקובסן נולד ב-7 באפריל 1847 בתיסטד, עיירה קטנה בצפון-מערב יוטלנד (Jutland). יאקובסן (כונה בילדותו "פיטר") היה בנם הבכור של הזוג בנת'ה (Benthe) והסוחר כריסטיאן (Christian) יאקובסן. מלבדו היו לזוג עוד שני בנים ושתי בנות, אחת מהן נפטרה בגיל צעיר.
בילדותו בילה רבות בחיק הטבע, הרבה לשחק עם בני גילו והיה בעל נטייה לחולמנות. נופי ילדותו וחולמנותו באו מאוחר יותר לידי ביטוי ביצירתו הספרותית. מגיל צעיר נטה הן למדעים – בייחוד לבוטניקה – והן לשירה. כילד כתב מספר שירים ובהם חוזר מוטיב החלום. הוריו שזיהו בו כישרון עודדו אותו ושלחוהו ב-1851, בהיותו בן 4 בלבד, ללימודים בבית הספר בת'יסטד. את שיריו, וקומדיה אחת שכתב, פרסם בעלון בית הספר.
בסתיו 1862, בהיותו בן 16, נשלח יאקובסן למכינה לקראת לימודיו באוניברסיטה בקופנהגן. ימי ילדותו, כמו גם תקופת ההכנה לאוניברסיטה, עברו עליו כנוצרי מאמין. הוא נהג להתפלל לעיתים תכופות ורק בשנות לימודיו באוניברסיטה התפתחו אצלו ספקות, עד שנעשה אתאיסט מוצהר.בשנת 1867, בהיותו בן 20 ולאחר ניסיון אחד כושל, התקבל יאקובסן לבסוף לאוניברסיטת קופנהגן והחל להתעניין במחקר אצות ים.
יצירתו המדעית

את לימודיו האקדמיים עשה יאקובסן כסטודנט לבוטניקה בקופנהגן בין השנים 1867–1873. יאקובסן נודע כמי שהתייחס לצמחים לא כאובייקט מדעי אלא ממש כבני אדם. אחד ממוריו אמר עליו כי מעולם לא ראה מישהו שאוחז בצמחים בעדינות רבה כמותו.
במהלך לימודיו התוודע לכתביו של דרווין, הושפע ממנו רבות והביע רצון לסייע בהפצת תורת דרווין בדנמרק. באותה תקופה כבר הפך לאתאיסט מוצהר ומצא בתורת דרווין הסברים טבעיים לקיום אשר הביאו מרגוע לנפשו. בראשית שנות השבעים של המאה ה-19 פרסם יאקובסן מספר מאמרים על דרווין ותרגם שתיים מיצירותיו לדנית: את מוצא המינים שפורסם ב-9 חלקים בין השנים 1871–1872 ומאוחר יותר, בשנים 1874–1875, פרסם ב-13 חלקים את מוצא האדם. מאמריו על דרווין ותרגום ספריו סייעו בהפצת תורת דרווין בארצות סקנדינביה.
בשנת 1873 זכה יאקובסן במדליית הזהב של אוניברסיטת קופנהגן על מחקרו שעסק באצות הגדלות במים-מתוקים.
יצירתו הספרותית > מוטיבים וסגנון

יאקובסן כתב שני רומנים, מרת מריה גרוב (Fru Marie Grubbe, 1876) ונילס לינה (Niels Lyhne, 1880). בנוסף הוציא קובצי שירים וסיפורים קצרים, חלקם פורסמו לראשונה לאחר מותו.
הוא נחשב לסופר של דורו בדנמרק, ונמנה עם מבשרי המודרנה בספרות בשנות ה-70 של המאה ה-19 בדנמרק. הרומנים של יאקובסן ומיטב סיפוריו השפיעו השפעה רבה וחשובה על הספרות הסקנדינבית בשל האלמנטים הפסיכולוגיים שלו. יאקובסן הניח את התשתית עבור הכתיבה האימפרסיוניסטית בגרמניה. יאקובסן יצר יצירה מועטה אך כזו שהשפיעה על הזרם הנטורליסטי בספרות, הן בדנמרק והן בארצות אחרות. הוא זוהה עם התנועה הנטורליסטית. בעיקר על ידי גאורג ברנדס אשר הכליל אותו במחקר שלו בשם "אנשי הזרם המודרניסטי" (Men of the Modern Breakthrough). בסיפוריו ניתן למצוא מוטיבים של חלומות וכיסופים, של בדידות ועיסוק במוות. יאקובסן נטה בכתיבתו לפשטות ולריאליזם. יצירתו נחשבת ככזו המיטיבה לתאר דימויים ויזואליים.
יצירתו הספרותית > קשריו עם האחים ברנדס

במקביל לעבודתו המדעית החל יאקובסן בכתיבת שירה ובשנת 1869 הוא קיבץ מספר שירים בשם Hervert Sperring ושלח אותם לגאורג ברנדס שדחה אותם. באותה שנה כתב יאקובסן את פריחת הקקטוס (A Cactus Bloom) (1869–1868) שהיווה קפיצת מדרגה ספרותית מכתביו האחרים. הפעם הכיר בו אדווארד ברנדס (Edvard Brandes), אחיו של גאורג, אשר כששמע את השיר קפץ מכורסתו וקרא "והרי אתה משורר!"
בשנת 1972 לאחר פרסום קובץ סיפוריו מוגנס (Mogens) הכיר גם גאורג ברנדס בכישרונו של יאקובסן, אימץ אותו ותרם לפרסומו וקידומו בארצות סקנדינביה. יאקובסן אף הצטרף כחבר משפיע לחוג אנשי רוח בשם אנשי הפריצה המודרניסטית (Det moderne Gjennembruds Mænd) בראשו עמד ברנדס ובו היו שותפים אנשי רוח כהולגר דראכמן (holger drachmann), וילהלם מאהלר (Wilhelm Maler), סופוס סקנדורף (sophus schandorf), הנריק איבסן (henrik ibsen) ואחיו של ברנדס אדוארד. חוג זה השפיע רבות על הפצת רעיונות של מודרניזם וריאליזם בספרות. קובץ השירים הראשון שנדחה על ידי ברנדס פורסם על ידי אדוארד ברנדס רק ב-1886, לאחר מותו של יאקובסן.
יצירתו הספרותית > יצירתו המוקדמת (1868–1872)

החל משנת 1863, בהיותו במכינה בקופנהגן, פרסם יאקובסן שירים בכתב העת Twigs. ההישג הספרותי הראשון שלו היה בשנת 1868 עם סיום ליקוט שיריו. הוצאות ספרים רבות דחו את שיריו, אך הוא לא אמר נואש. באותה שנה פרסם יאקובסן קובץ שירים בשם שירי גוּרֶה (Gurresange) שנכתבו בשנים 1868–1869. שירים אלו נכתבו בסגנון רומנטי שתאם לתור הזהב הדני במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בשנת 1872, בעודו סטודנט בקופנהגן, פרסם קובץ נובלות, כשהמוכרת שבהן היא מוגנס. סיפור זה הקנה לו את פרסומו בדנמרק. פרסומו הבין-לאומי בא לו רק בהמשך עם פרסום שני הרומנים שלו: מרת מריה גרוב (1876) ונילס לינה (1880). ברומן מוגנס מופיע האדם כחיה המונעת מדחפים ביולוגיים ולא מאידיאלים או שאיפות חיצוניות. מסקנת הסיפור היא כי על האדם להסתפק בטבע ולהתנער מרצונות רוחניים. פרסום הסיפור היה קריאת תיגר על הספרות הרומנטית, אשר הושפעה מכתביו של דרווין העוסקים באדם כיצור אבולוציוני.
יצירתו הספרותית > יצירתו המאוחרת (1873–1885)

בשנת 1873 נסע יאקובסן לטיול ברחבי אירופה וביקר בין היתר בברלין ובאיטליה. בתקופה זו היה יאקובסן עמוס תוכניות לכתיבה מדעית. בביקורו באיטליה למד ציור ואף הכין קטלוג של ציורים שראה. באוקטובר 1873, בעודו שוהה בפירנצה שבאיטליה, התברר לו כי הוא חולה בשחפת. משנודע לו הדבר שב לת'יסטד עיירת הולדתו. הרופא המקומי העריך כי יאקובסן, אז בן 26, יחיה לכל היותר שנתיים נוספות, בפועל יאקובסן חי עוד כמעט 12 שנים עד שהמחלה הכריעה אותו. 12 שנות חייו האחרונות היו הפוריות ביותר מבחינת יצירותיו. בשנים אלו הוא כתב שני רומנים שהביאו לו פרסום בין-לאומי, ומספר רב של שירים וסיפורים קצרים. בידיעה כי זמנו קצוב, נטש יאקובסן את תוכניותיו המדעיות, ובהשפעת גאורג ברנדס התמקד בכתיבת פרוזה, לה התמסר עד מותו.
לאחר פרוץ מחלתו החל יאקובסן בכתיבת הרומן מרת מריה גרוב, ובאותו זמן סיים את תרגום "מוצא האדם" של דרווין. כבר בשנת 1874 הופיעו חלקים מהרומן מרת מריה גרוב, בהוצאת הספרים של האחים ברנדס, אך רק בשנת 1876 פורסם הרומן הראשון של יאקובסן במלואו. מדובר ברומן היסטורי פסיכולוגי העוסק באשה, בת לאצולה הדנית של המאה ה-17, שנוטשת את בעלה בן המעמד הגבוה לטובת מאהב כפרי פשוט ולבסוף נשאת לו. ברומן זה מראה יאקובסן כיצד האינסטיקטים הטבעיים חזקים מהאינסטינקים החברתיים. מריה גרוב מואסת בחיים של זיוף ומלאכותיות. הרומן צבוע בצבעים ריאליסטיים ונחשב לרומן הנטורליסטי הראשון שיצא בדנמרק. מרבית הביקורות היו חיוביות והספר התקבל על ידי הציבור בהתלהבות גדולה. זמן קצר לאחר מכן כבר הופיעו תרגומים של הרומן בשווייץ ובגרמניה.
בשנת 1880 פרסם יאקובסן את הרומן השני שלו, נילס לינה, המתרחש במאה ה-19 ומהווה מעין אוטוביוגרפיה. ברומן מסופר על נילס, רומנטיקן מטבעו שחולם להיות משורר. הוא מטיף לחיים יפים ומלאים אך הוא נתקל במציאות הריאליסטית אשר טופחת על פניו שוב ושוב ומונעת ממנו להגשים את חלומותיו. הוא עובר תהליך של שחרור מהאמונה הנוצרית והתקרבות לאתאיזם. הוא מגלה שהמציאות מאפילה על חלומותיו הרומנטיים והוא מוצא את מותו בעצב ובחוסר תקווה. המסקנה העולה מהסיפור היא שיש לשאת את החיים כפי שהם ולאפשר לחיים עצמם לעצב את האדם על פי חוקיהם. יאקובסן ביקש לתאר אב טיפוס של הדור שלו, צעירים במאה ה-19 הקוראים מילדות ספרות רומנטית ובבגרותם נתקלים בעולם הממשי שאינו עולה בקנה אחד עם העולם הבדיוני. הוא ביטא את המבוכה והתסבוכת של דחיית ערכים ישנים, חלומות רומנטיים ודת, של דור שגדל בתקופה בה התפיסות הדאיסטיות מפנות את מקומן לתפיסות הנטורליסטיות. נילס מסוגל אינטלקטואלית לנטוש את עולם החלום והאמונה אך רגשית הוא נכשל בכך. בשנות כתיבתו את נילס לינה התגברה מחלתו, דבר שהאט מאוד את קצב הכתיבה.
בשנים 1881–1884 שהה יאקובסן בקופנהגן. בשנת 1884, כשחש שכוחו עוזב אותו שב לבית הוריו בת'יסטד שם נפטר ב-30 באפריל 1885, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-38. בשנים האחרונות לחייו הידרדר מצבו הבריאותי, הוא תכנן לכתוב בקופנהגן רומנים נוספים, אך בשל בריאותו הרופפת לא עמד בכך. כל שהצליח לכתוב היו שני סיפורים קצרים "המגפה בהרגמו" (The pestilence in Hergamo) 1881, ו"גברת פונס" (Fru Fonss) במאי 1882.
השפעתו

ליאקובסן נודעת השפעה על הספרות הן בסדנקינביה והן באירופה. יצירתו הנטורליסטית השפיעה רבות על הזרם המודרניסטי והאימפרסיוניסטי בספרות. סופרים והוגים אירופאיים, בייחוד בגרמניה ובאוסטריה, בראשית המאה ה-20 הושפעו ממנו. יאקובסן היה מוערך הרבה פחות בעולם דובר האנגלית, אם כי תרגומים חדשים של הפרוזה שלו, מוערכים כעת.
תומאס מאן וזיגמונד פרויד התעניינו ברומן "נילס לינה" בשל האינטנסיביות והעומק הפסיכולוגי שבו. תומאס מאן אף כתב בהשפעת נילס לינה את הסיפור "טוניו קרגר".
הידוע שבסופרי אירופה אשר הושפע מיאקובסן היה ריינר מריה רילקה אשר העיד כי הוא נושא עמו את ספריו של יאקובסן בכל אשר יפנה. עד יומו האחרון היה רילקה ממליץ לחבריו לקרוא את כתבי יאקובסן אם ברצונם להעשיר את חייהם. רילקה אף לימד את עצמו, החל מ-1904 דנית, כדי שיוכל לקרוא את כתביהם של יאקובסן וקירקגור בשפת המקור.
סופרים נוספים שהושפעו מיאקובסן הם: הוגו פון הופמנסתאל (Hugo von Hofmannsthal), הרמן הסה (Hermann Hesse), פרנץ קפקא (Franz Kafka), שטפן גֵאוֹרגֶה (Stefan Anton George) וש"י עגנון.
רשימת יצירותיו

יאקובסן פרסם בחייו שירים רבים ומספר סיפורים קצרים בבמות שונות. יצירותיו שפורסמו כספרים הן (על פי סדר כרונולוגי):
מוגנס (1872) – Mogens
מרת מריה גרוב (1876) – Fru Marie Grubbe
נילס לינה (דצמבר 1880) – Niels Lyhne
מוות בברגאמו (1881) – Pesten i Bergamo
מוגנס ונובלות אחרות (1882) – Mogens og andre Noveller
שירים (1886) – Digte
סקיצות וטיוטה (1886) – Skitser og Udkast
יצירותיו שתורגמו לעברית > ספרות

נילס לינה. מדנית: פסח גינזבורג (תל אביב: עם עובד 1981).
מוגנס (סיפורים, שירים, אגרות). מדנית: יעקב פיכמן (תל אביב: שטיבל 1929).
יצירותיו שתורגמו לעברית > שירה

"נוף". ליקוט, עריכה ותרגום מדנית: גילה אוריאל. בתוך: עולמו של המשורר - לקט משירת העולם (תל אביב: רשפים 1992).
לקריאה נוספת > ספרים ומאמרים

פיכמן, יעקב. "הקדמה למוגנס" בתוך יעקבסן, ינס פטר. מוגנס (סיפורים, שירים, אגרות). מדנית: יעקב פיכמן (תל אביב: שטיבל 1929).
רילקה, ריינר מריה. מכתבים למשורר צעיר. מגרמנית: עדה ברודסקי (ירושלים: כרמל, 2004).
Baer, Lydia. "Rilke and Jens Peter Jacobsen", PMLA Vol. 54, No. 3 (Sep. 1939), pp. 900-932.
Banks, William. "Jens Peter Jacobsen: Denmark's Greatest Atheist". in Jon Stewart et al. (eds.), Kierkegaard's Influence on Literature, Criticism and Art: Denmark . (England: Ashgate 2013), pp. 101-120.
Brigge, Laurids. "Intransitive Love in Rainer Maria Rilke's The Notebooks of Malta". in Leonardo F. Lisi et al. (eds.), Marginal Modernity: The Aesthetics of Dependency from Kierkegaard to Joyce (New York: Fordhanf University Press, 2013), pp. 247-269. Gustafson, Alrik. Six Scandinavian Novelists (New York: Bilbo and Tannen, 1969), pp. 73-122.
Strumper-Krob, Sabine. "The Image of Colours: The presentation of Visual Impressions in the Prose of Jens Peter Jacobsen", in Jeffrey Morrison and Florian Krobb et al. (eds.), Text Into Image, Image Into Text (Rodopi, 1997), p.183-192.
לקריאה נוספת > אנציקלופדיות

הערך "יעקובסן, ינס פטר", האנציקלופדיה העברית כרך 20, עמ' 39-38, מהדורת תשל"א.
The Entry "Jens Peter Jacobsen", Encyclopedia of Literary Translation Into English: A-L, Vol 1, pp. 723-725, 2000 Edition.
The entry "Jacobsen, Jens Peter", Merriam-Webster's Biographical Dictionary, 1995 Edition.
The entry "Jacobsen; Jens Peter", The Columbia Encyclopedia, p. 1391, 1975 Edition.
משולש אילמי

| --- | --- |

מפה של משולש אילמי המציגה קו מאוד משנת 1902 (ורוד), "הקו האדום" או "קו ווייקפילד" משנת 1938, "הקו הכחול" משנת 1947 וקו הסיור של סודאן משנת 1950 (ירוק).
 מדינה / טריטוריה:  קניה קניה ו-דרום סודאן דרום סודאן טוענות שהשטח שלהן
 קואורדינטות:  4°59′29″N 35°19′39″E﻿ / ﻿4.99127222°N 35.32746389°E﻿ / 4.99127222; 35.32746389 
 he
משולש אילמי (Ilemi Triangle) היא מחלוקת טריטוריאלית במזרח אפריקה, שהטוענים לקרקע הם קניה ודרום סודאן. גודלו של השטח הוא כ-11,000 קילומטרים רבועים (4,200 מילים רבועים).
משולש אילמי גובל גם באתיופיה. אף על פי שגם בהיסטוריה של אתיופיה ניתן למצוא שבטים אתיופיים בשטח זה, ממשלת אתיופיה מעולם לא טענה כי השטח שייך אליה, אלא לדרום סודאן, תחת אמנות שנחתמו ב-1902, 1907 ו-1972.
קניה שולטת דה פקטו על השטח.
ראו גם

משולש חלאיב
הערות שוליים

↑  Forged from measure tool in Google Earth.
↑  Brownlie, Ian (1979). African Boundaries: A Legal and Diplomatic Encyclopedia. Institute for International Affairs, Hurst and Co. pp. 867–884, 917–921.
↑  Collins, Robert O. (2004). The Ilemi Triangle in: Annales d'Éthiopie. Volume 20, année 2004. pp. 5–12. ארכיון מ-2012-09-26. נבדק ב-2011-06-17.
↑  The National Geographic Society in recent works has included an Ethiopian claim, later removed due to lack of sources. The World Factbook confirms that Ethiopia does not claim the territory
↑  "Ilemi Triangle - Encyclopedia.com". www.encyclopedia.com. ארכיון מ-2023-04-30. נבדק ב-21 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סידי בראני

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים מצרים
 גובה:  13 מטרים
 קואורדינטות:  31°36′39″N 25°55′32″E﻿ / ﻿31.610833333333°N 25.925555555556°E﻿ / 31.610833333333; 25.925555555556 
 אזור זמן:  UTC+2
 he
 
סידי בראני (בערבית: سيدي براني; מבוטא [ˈSiːdi bɑɾˈɾɑːni]) היא עיירה במצרים, ליד ים התיכון, 95 קילומטרים ממזרח לגבול עם לוב ו-240 קילומטרים מטוברוק, לוב.
העיירה נקראת על שם סידי א-סעאדי אל באראני, על שם שייח' סנוסי ראש הזאווייה שלו.
אוכלוסיית העיירה מורכבת בעיקר מבדואים. בעיר יש מסעדות, תחנות דלק ומלון קטן, בעיר אין תיירות. בסמוך לעיר ישנו בסיס של חיל האוויר המצרי.
היסטוריה

העיירה ממוקמת ליד העיר הרומית זיגרה.
סידי בראני היה יעד בדרך לתצפית על ליקוי החמה הכללי ב-3 באוקטובר 2005, כאשר נקודת התצפית הטובה ביותר, הייתה בזוויעת מהטאללה, 27 קילומטרים ממזרח לסידי בראני.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

סידי בראני מוזכרת בהיסטוריה כסימון גבול הפלישה האיטלקית למצרים מלוב. הארמייה העשירית האיטלקית בנתה באזור מצודות.
בין התאריכים 10–11 בדצמבר 1940, נערך קרב בקרבת המקום בו לחמו 30,000 בריטים והביסו כ-80,000 חיילים איטלקים שהחזיקו בעיירה.
מתנדבי שירות השדה אמריקאי, שירותי אמבולנס ששירתו בצבא השמיני הבריטי, חנו באזור, ביוני 1942, כ-30 קילומטרים מזרחית לסידי בראני.
אקלים

מערכת סיווג האקלים של קופן-גייגר מסווגת את האקלים כמדבר חם (BWh), חלק מהחוף הצפוני של מצרים שהטמפרטורות שלו מתונות.
בתרבות הפופולרית

ברומן זקן כחול של קורט וונגוט, דן גרגורי הוא מאייר מגזינים ואוהד המפלגה הנאצית, שנהרג ב-7 בדצמבר 1940 במהלך קרב סידי בארני.
"סיפרתי לך פעם על התקופה בה הייתי בסידי בראני?" היה ביטוי של סם קוסטה בתוכנית הקומדיה ברדיו של ה-BBC שרצה בין השנים 1944–1954 ועסקה בחיים בבסיס מיתולגי של חיל האוויר המלכותי (RAF).
הערות שוליים

↑  Souar men Beladi magazine, no. 2, Souar men tharikh at Tariqa as Sanusiya, Maktab as Seraj li Di'aya wal I'lan, p. 39.
↑  US says Russia has deployed forces to Egypt air base, middle east online, ‏14.03.2017
↑  
 "Valoria La Buena annular eclipse expedition Oct. 3, 2005" (report),
 Solar Physics Group, Astrophysics Lab, University of Rome, January 10, 2007,
 webpage (mostly Italian): ICRA-solar:
 mentions the Sidi Barrani observation area.
ברכה בדיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1988 (בת 36) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת לוינסקי לחינוך, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
ברכה בדיל (באנגלית: Bracha Bdil, בשם המקור Baddiel; נולדה ב-24 בנובמבר 1988) היא מלחינה, מעבדת, מנצחת ומרצה ישראלית-בריטית, כותבת שירה וסיפורת ועוסקת במחקר הספרות. זוכת פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2022.
ביוגרפיה

ברכה בדיל נולדה בירושלים להורים יוצאי בריטניה שעלו לישראל בשנת 1972 והיא הצעירה מבין שנים-עשר ילדים. אביה הוא ממשפחת חזנים אורתודוקסית, בן לאב שגדל בלונדון ולאם שהיגרה מברלין (לבית רוזנברג). סבו, הרב דוד בדיל, היה ממייסדי קהילת גייטסהד שבאנגליה. אימה (בת לאב סקוטי, ספקיולנד, ולאם אנגליה, לבית סמואל) היא משושלת האריסטוקרטיה הבריטית; לורד הרברט סמואל – הנציב הראשון בישראל בזמן המנדט הבריטי – היה דוד אימה.
עד גיל שש גדלה בקריית יערים (טֶלְז-סְטוֹן) ולאחר מכן עברה משפחתה להתגורר בירושלים. בגיל 10 החלה ללמוד נגינה באורגן פדלים אלקטרוני. בגיל 14 הוסיפה את לימודי האקורדיון, ובגיל 17 עברה ללימודי הפסנתר. בהמשך השתלמה בפסנתר קלאסי אצל דינה אורלוב ואירנה ברקוביץ', בפסנתר ג'אז אצל מרינה לוינסקי, בזמרה קלאסית בהנחיית הדסה בן חיים ובניצוח אצל אלי יפה ויבגני צירלין.
למדה לתואר ראשון בחינוך מוזיקלי במכללת לוינסקי לחינוך (שלוחת ירושלים) והשלימה לתואר שני באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. היא המשיכה את לימודיה באותה אקדמיה וסיימה תואר שני בקומפוזיציה בהנחיית פרופ' אנדרה היידו ופרופ' חיים פרמונט. מאוחר יותר המשיכה ללימודי תואר מוסמך בספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, כשעבודת התזה שלה "להלחין פרוזה" עסקה בהקשרים שבין פרוזה ומוזיקה בזיקה לכתיבתו של תומאס ברנהרד.
פעילות מוזיקלית

רשימת יצירותיה של בדיל כוללת מוזיקה תזמורתית, קאמרית, סולנית, ווקאלית ואלקטרונית. כתיבתה רב-סגנונית ומושפעת בין היתר מהמסורת הקלאסית, היהודית, העממית והפופולרית. חלק מיצירותיה שואפות למזג בין מסורת לחדשנות וכתובות בשפה פוסט-טונאלית, מודאלית, נאו-בארוקית/קלאסית, ולעיתים מערבות מספר סגנונות שונים במסגרת יצירה אחת.
יצירותיה זכו בפרסים בישראל וברחבי העולם. בשנת 2019 זכתה בדיל בפרס אקו"ם על שם חיים אלכסנדר, ובשנת 2022 זכתה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. יצירת השואה פרי עטה "יִזְכְּרֵם", למקהלת א-קפלה, ייצגה את ישראל בפסטיבל איגוד הקומפוזיטורים האסייתי שהתקיים בטאיוואן בשנת 2018.
בדיל חברה באיגוד הקומפוזיטורים בישראל, ויצירותיה יוצאות לאור במסגרת המכון למוסיקה ישראלית והמרכז למוזיקה ישראלית.
בשנת 2024 הזמינה התזמורת הפילהרמונית הישראלית מבדיל יצירה חדשה; "תרועה של תקווה" שעניינה מלחמת "חרבות ברזל" משלבת ציטוטים משירי מלחמות ישראל לצד שירי מולדת. היצירה בוצעה בבכורה בהיכל התרבות בתל אביב בניצוחו של להב שני וזכתה לתגובות נרגשות. באותה שנה הזמין התיאטרון הממלכתי בדארמשטאדט מבדיל יצירה ליום השואה הבינלאומי ה-80; "מכתבים לפרד" – מחזור שירים לסופרן ופסנתר – מתארת את קורותיו של נער יהודי-גרמני שניצל בקינדר-טרנספורט אולם משפחתו נספתה בשואה. המחזור נכתב עבור זמרת הסופרן-ספינטו מייגן מארי הארט (אנ') ובוצע על ידה בבכורה בדארמשטאדט עם הפסנתרן ג'אקומו מריניאני.
שימשה כמורה לנגינה וכמרצה למקצועות עיוניים ומעשיים: תיאוריה, פיתוח שמיעה, הרמוניה ואלתור. לימדה בקונסרבטוריון רון שולמית, במכללת לוינסקי לחינוך ובמכללה ירושלים.
החל מעונה 2018-9 היא המנצחת והמנהלת האמנותית של תזמורת הנשים "זמורה" מבית קונסרבטוריון רון שולמית בירושלים.
מנימוקי חבר השופטים לזכייה בפרס ראש הממשלה:
כתיבתה של ברכה בדיל מביאה קול אישי ומגובש, המתבטא במכלול יצירותיה הווקאליות, הסימפוניות והקאמריות. היא עוסקת בנושאים לאומיים ואוניברסליים מנקודת מבט אישית ולא שגרתית כאשר זהותה היהודית באה לידי ביטוי ביצירותיה על ידי שילוב נושאים וסממנים לאומיים אל תוך אסכולת ההלחנה הקלאסית ביד בוטחת. יכולותיה הקומפוזיטוריות משקפות בהירות ביטוי וחדות מסר. יצירותיה של בדיל תופסות את המאזינים בכנותן וביופיין, וזוכות בצדק רב לביצועים בארץ וברחבי העולם.
פרסים ראשונים

תחרות הקומפוזיציה על שם אלפרד שניטקה, רוסיה (2024)
תחרות הקומפוזיציה על שם ג'ורג' סטפנסקו, רומניה (2024)
תחרות "סימפוניית קיוטו" מטעם County Hall Arts, אנגליה (2023)
תחרות הקומפוזיציה MaestrosVision Awards, סין (2022)
תחרות לכתיבת מוזיקה סימפונית על שם מיכאיל קלפס אוגינסקי, בלרוס (2021)
תחרות Electo Silva לכתיבת מוזיקה מקהלתית, קובה (2021)
תחרות הקומפוזיציה Donne in Musica XVIII, סרביה (2021)
התחרות הבינלאומית לפסנתר וקומפוזיציה ULJUS, סרביה (2021)
תחרות הקומפוזיציה על שם וולף דורמשקין, גרמניה (2018)
תחרות הקומפוזיציה על שם ירדנה אלוטין, אוניברסיטת בר-אילן, ישראל (2016)
מיצירותיה

תזמורתי
בראשית – פואמה סימפונית לטנור (חזן), מקהלת גברים, שופר ותזמורת סימפונית
סימפוניית אשת חיל – לסופרן, אלט, קריינות, מקהלת נשים ותזמורת סימפונית
תרועה של תקווה – לתזמורת סימפונית
סוויטה ים-תיכונית – לתזמורת סימפונית
פלגים - לתזמורת סימפונית
הומאז' – קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מיתרים
הומאז' לקוסביצקי – לצ'לו ותזמורת מיתרים
נאום ההיפופוטם – לקונטרבס ותזמורת מיתרים
כאן צומחים קברים – לקונטרבס ותזמורת מיתרים
ווקאלי
יזכְּרֵם – למקהלת א-קפלה
נשף צפרים – למקהלת א-קפלה
מהו שלום? – למקהלת נשים ופסנתר
קינה עם תפילה - לסופרן, מקהלת נשים, פסנתר וכלי הקשה
יום הדין – לטנור וקרן יער
תפילת הרופא – לבאס-בריטון, טרומבון ופסקול
הטרופוניה – לסופרן, חליל, כינור וצ'לו
תוך הנפש – מחזור שירים לסופרן ופסנתר
מכתבים לפרד – מחזור שירי שואה לסופרן ופסנתר
גמדי ליל – לסופרן ופסנתר
אישלג - לסופרן ופסנתר
קאמרי
סוויטה מודאלית – לפסנתר בארבע ידיים
כאוס מתוכנן – לרביעיית מיתרים / לרביעיית סקסופונים
תמונות מקיוטו – לרביעיית חליל
לזיכרון הקולות – לקלרינט, כינור, צ'לו ופסנתר
שנת 2022: פתיחה חגיגית – לחליל ואנסמבל קאמרי רחב
מעבר לאופק – להרכב חליליות, גיטרה וקונטרבס
מטמורפוזות על "הבה נגילה" – לקלרינט ופסנתר
נאות מדבר – לקלרינט ופסנתר
יחדיו בדד – לחליל/ית ופסנתר
Flöte am Bach – לשני חלילים
סולו
שופר – לפסנתר
הדהוד אפלטוני – לפסנתר
וריאציות – לפסנתר
מחווה לבאך – לפסנתר
שעשועי פסנתר - לפסנתר
ניחוח בלוז – לפסנתר
ואלס פארודי – לפסנתר
טוקטת פונאר – למרימבה וויברפון (נגן יחיד)
פרגמנטים מודאליים – לנבל
שלושה מונולוגים – לחליל
רוח – לגיטרה
הלו, האם לודוויג שם? – לטימפני
אלקטרוני
יתקדש
שאיפת חלל
UrbaNature