stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בצרה (ירדן)
בצרה במקרא

השם "בצרה" בהתייחס לאדום מופיע שמונה פעמים במקרא. העיר סימלה עבור הנביאים את אדום.
שמה של העיר מופיע במקרא לראשונה בבראשית, ל"ו, ל"א–ל"ג, בהם מצוינים המלכים שמלכו באדום, ויש ציון שאחד ממלכי אדום, יובב בן זרח, מקורו מבצרה:
וְאֵלֶּה הַמְּלָכִים אֲשֶׁר מָלְכוּ בְּאֶרֶץ אֱדוֹם לִפְנֵי מְלָךְ מֶלֶךְ לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל: וַיִּמְלֹךְ בֶּאֱדוֹם בֶּלַע בֶּן בְּעוֹר וְשֵׁם עִירוֹ דִּנְהָבָה. וַיָּמָת בָּלַע וַיִּמְלֹךְ תַּחְתָּיו יוֹבָב בֶּן זֶרַח מִבָּצְרָה.
גם בדברי הימים א', א', מ"ד נכתב שלאחר מותו של בֶּלַע בֶּן-בְּעוֹר, מלך אחריו יובב בן זרח מבצרה.
הנביאים עמוס, ישעיהו וירמיהו חזו את חורבנה של בצרה. בספר עמוס בצרה מוזכרת יחד עם תימן, כשהנביא אומר:
כֹּה אָמַר ה': עַל שְׁלֹשָׁה פִּשְׁעֵי אֱדוֹם וְעַל אַרְבָּעָה לֹא אֲשִׁיבֶנּוּ – עַל רָדְפוֹ בַחֶרֶב אָחִיו, וְשִׁחֵת רַחֲמָיו וַיִּטְרֹף לָעַד אַפּוֹ וְעֶבְרָתוֹ שְׁמָרָה נֶצַח. וְשִׁלַּחְתִּי אֵשׁ בְּתֵימָן וְאָכְלָה אַרְמְנוֹת בָּצְרָה.
בספר ישעיהו, פרק ל"ד העוסק בכעס האלהים על כל הגויים בצרה מוזכרת בפרט ואדום בכלל, המרמז על היותה העיר הראשית בממלכה. בפסוקים ה'–ו' נכתב:
כִּי רִוְּתָה בַשָּׁמַיִם חַרְבִּי, הִנֵּה עַל אֱדוֹם תֵּרֵד וְעַל עַם חֶרְמִי לְמִשְׁפָּט. חֶרֶב לַה' מָלְאָה דָם, הֻדַּשְׁנָה מֵחֵלֶב, מִדַּם כָּרִים וְעַתּוּדִים, מֵחֵלֶב כִּלְיוֹת אֵילִים, כִּי זֶבַח לַה' בְּבָצְרָה וְטֶבַח גָּדוֹל בְּאֶרֶץ אֱדוֹם.
לעומת זאת, בישעיהו, ס"ג, א', בצרה כבר מופיעה כשם המסמל את אדום והוא מקביל לה:
מִי זֶה בָּא מֵאֱדוֹם, חֲמוּץ בְּגָדִים מִבָּצְרָה? זֶה הָדוּר בִּלְבוּשׁוֹ, צֹעֶה בְּרֹב כֹּחוֹ, אֲנִי מְדַבֵּר בִּצְדָקָה, רַב לְהוֹשִׁיעַ.
ספר ירמיהו, פרק מ"ט עוסק בחורבן אדום. גם שם, כמו בעמוס, יש הקבלה בין אדום לתימן. בפסוק ז' נכתב:
לֶאֱדוֹם, כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת, הַאֵין עוֹד חָכְמָה בְּתֵימָן? אָבְדָה עֵצָה מִבָּנִים, נִסְרְחָה חָכְמָתָם?
בהמשך אותו פרק, בפסוק כ"ב, כמו בישעיהו, יש הקבלה בין בצרה ואדום:
הִנֵּה כַנֶּשֶׁר יַעֲלֶה וְיִדְאֶה וְיִפְרֹשׂ כְּנָפָיו עַל בָּצְרָה וְהָיָה לֵב גִּבּוֹרֵי אֱדוֹם בַּיּוֹם הַהוּא כְּלֵב אִשָּׁה מְצֵרָה.
לעומת זאת, בירמיהו, מ"ט, י"ג נאמר:
כִּי בִי נִשְׁבַּעְתִּי, נְאֻם ה', כִּי לְשַׁמָּה, לְחֶרְפָּה, לְחֹרֶב וְלִקְלָלָה תִּהְיֶה בָצְרָה, וְכָל עָרֶיהָ תִהְיֶינָה לְחָרְבוֹת עוֹלָם.
בתהילים, ק"ח, י"א נאמר:
מִי יֹבִלֵנִי עִיר מִבְצָר? מִי נָחַנִי עַד אֱדוֹם?
והפירוש שניתן לכך הוא שבצרה נקראה גם עיר מבצר או מבצר. קשר זה מופיע גם בבראשית, ל"ו, מ"ב, בהמשך הפרק המציין את מלכי אדום:
אַלּוּף קְנַז, אַלּוּף תֵּימָן, אַלּוּף מִבְצָר.
על פי התיאור של בצרה בירמיהו, מ"ט, ט"ז, בצרה שכנה במקום גבוה מוקף גאיות, שם נאמר בתיאור בצרה:
תִּפְלַצְתְּךָ הִשִּׁיא אֹתָךְ זְדוֹן לִבֶּךָ, שֹׁכְנִי בְּחַגְוֵי הַסֶּלַע, תֹּפְשִׂי מְרוֹם גִּבְעָה, כִּי תַגְבִּיהַ כַּנֶּשֶׁר קִנֶּךָ – מִשָּׁם אוֹרִידְךָ, נְאֻם ה'.
זיהוי בצרה וממצאים

אוסביוס מקיסריה, בספרו האונומסטיקון, עושה הבחנה בין מבצר ובצרה. באונומסטיקון 124 שורה 20 הוא מזהה את מבצר עם Mabsara, שנמצאה בסמוך לפטרה בארץ גיבאליני. מקום זה מופיע אצל גיאורגיוס מקיפרוס בשם Mamopsora בחבל פטרה. לעומת זאת בצרה מופיע באונומסטיקון 46 שורה 11 בשם Bosor תוך ציון שהיא נמצאת בהרי אדום, ללא מתן מידע נוסף.
אדוארד רובינסון, כומר וחוקר מקרא שחי במאה ה-19, היה הראשון שהציע לזהות את בצרה שבמקרא עם הכפר בוצירה ליד טפילה. בעקבותיו זוהה המקום כבצרה המקראית גם על ידי אלואיס מוסיל, מזרחן ותאולוג אוסטרי-צ'כי. נלסון גליק חפר באתר וגילה בו שרידים מתקופת הברזל, כולל חרסים אדומיים. על פי השרידים, שכן במקום יישוב מבוצר, שחלש על הדרך הראשית בארץ אדום ועל מכרות הנחושת שבצפון הערבה. ממצאים אלה אישרו את הצעת הזיהוי של בצרה המקראית. בנוסף, נמצאו באתר שרידים מהתקופה הנבטית ומתקופות מאוחרות יותר.
כחמישה ק"מ צפונית מזרחית לבצרה, נמצא אתר ארכאולוגי בשם "קלעת סלע". זוהי במת סלע בגובה 880 מטר מעל פני הים, ושטחו של האתר כ-82 דונם. במקום התגלתה כתובת על גבי סלע של המלך הבבלי נבונאיד, שמלך במאה ה-6 לפנה"ס, שבו הוא מנציח את ניצחונו. השערת החוקרים היא שהאתר שימש כמקום אליו ברחו מלך אדום ובכירי ממלכתו, לאחר שבצרה נכבשה על ידי נבונאיד.
לקריאה נוספת

הערך "בצרה", אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - ב : ב - זתר, ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, 1954, עמ' 309
הערות שוליים

1 2  הערך "בצרה", אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - ב : ב - זתר, ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, 1954, עמ' 309
↑  חיים בן-דוד, "אתרי סלע מסוף תקופת הברזל בהרי אדום", קדמוניות, חוברת 151, 2016, עמ' 33–34
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487061205171  LCCN: n2003060860  SUDOC: 119763893  VIAF: 154970254   WorldCat (עם VIAF): 154970254
אנדריי סליבנוב

| --- | --- |

אנדריי סליבנוב
 לידה:  5 באוגוסט 1847 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1699–1858)
 פטירה:  15 ביולי 1917 (בגיל 69) סנקט פטרבורג, הרפובליקה הרוסית האימפריה הרוסית (1883–1917)
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1866–1917 (כ־51 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה־13 מפקד הארמייה ה־11
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מרד הבוקסרים מלחמת רוסיה–יפן מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
אנדריי ניקולייביץ' סליבנוב (ברוסית: Андрей Николаевич Селиванов; 5 באוגוסט 1847 – 15 ביולי 1917) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה ה־11 במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

סליבנוב נולד ב־5 באוגוסט 1847. בשנת 1866 סיים את לימודיו בבית הספר לתותחנים מיכאילובסקי והוצב ברגימנט התותחנים ה־14. בין 1877–1878 הוא לחם במלחמה כנגד האימפריה העות'מאנית ולאחר מכן למד באקדמיית המטה הכללי ניקולייב. לאחר סיום לימודיו הוצב במטה בריגדת הפרשים ה־12. מ־20 בנובמבר 1881 עד 25 בנובמבר 1882 פיקד על גדוד ברגימנט ה־131 מטירספול. משנת 1880 שימש כקצין למטלות מיוחדות במטה הקורפוס ה־12, ובשנת 1884 הועבר למלא את אותו התפקיד במחוז הצבאי קייב, ואז הועבר למטה הכללי. מאז 1887 היה פקיד במשרדי ועדת הגיוס של המטכ"ל, ומשנת 1889 היה ראש מטה של דיוויזיית הפרשים ה־8. בשנים 1893–1895 היה מפקד רגימנט הרגלים ה־111 דון. ב־30 ביוני 1895 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי וילנה. ב־10 במרץ 1899 הועבר למלא את אותו תפקיד במחוז הצבאי אמור. ב־1900 נשלח לסין והשתתף בדיכוי מרד הבוקסרים. ב־4 ביולי 1901 מונה למפקד הרגימנט ה־16, ב־24 בדצמבר 1903 הועבר לפקד על הרגימנט ה־13, ב־23 באוקטובר 1904 הועבר לפקד על הרגימנט ה־37 אשר עמו לחם במלחמת רוסיה–יפן.
בסוף שנת 1905 מונה למפקד מבצר ולדיווסטוק, בו התרחשו אז מהומות מהפכניות. סליבנוב נקט יד קשה כנגד המהפכנים, וב־10 בינואר 1906 הם ירו בניסיון להתנקש בחייו והוא נפצע. מ־25 באפריל 1906 עד 21 ביולי 1910 הוא שימש כמושל כללי של העיר אירקוטסק, ובתפקיד זה שימש גם כמפקד כוחות הצבא באזור וכמפקד כוחות הקוזאקים של עבר הבייקל. ב־6 בדצמבר 1907 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב־21 ביולי 1910 הוא הפך לחבר המועצה המדינית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה סליבנוב למפקד הארמייה ה־11 ויחד עמה פלש לגליציה שהייתה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. משימתה הראשונית של הארמייה הייתה כיבוש עיר המבצר פשמישל. סליבנוב הטיל מצור על פשמישל אבל במקום להתקיף הוא העדיף להדק את המצור ולהרעיב את הנצורים. בהמשך קיבל סליבנוב תגבורת ארטילריה והחל להפגיז ולמוטט את ביצורי המבצר. ב־22 במרץ 1915 נכנעה העיר. כיבוש העיר נחשב להישג כה מרהיב, עד שסליבנוב קיבל אוטומטית את אות מסדר גאורגיוס הקדוש דרגה שלישית, אף על פי שהחוק קבע כי לפני כן עליו לקבל את הדרגה הרביעית. עם זאת, ב־5 באפריל של אותה שנה הוא נאלץ לפרוש מהפיקוד על הארמייה בשל בעיות בריאותיות. הוא המשיך למלא את תפקידיו במועצת המדינה עד פטירתו ב־15 ביולי 1917.
האגם הלבן

| --- | --- |

האגם הלבן בברלין והפארק סביבו, בספטמבר 2022
 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  8.3011 אקר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  גרמניה 
 קואורדינטות:  52°33′15″N 13°27′51″E﻿ / ﻿52.55416667°N 13.46402778°E﻿ / 52.55416667; 13.46402778
  (למפת ברלין מוגדלת) האגם הלבן(למפת ברלין רגילה) האגם הלבן
 
האגם הלבן (בגרמנית: Weißer See או Weißensee) הוא אגם בצפון-מזרח ברלין ברובע פנקו שבשכונה הנקראת על שמו וייסנזה ואשר היוותה רובע עצמאי עד לרפורמת השכונות של ברלין ב-2001.
האגם שוכן בלב פארק הקרוי על שמו. באגם הזה נהנים עופות מים כגון: ברבורים, אגמיות, ברווזים, ברווזים סיניים, מתנאי-קינון מוגנים ומלבד זאת הוא משמש גם לבילוי ולנופש.
גן החיות של סקופיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גן חיות 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1926
 תאריך פתיחה רשמי:  1926 
 מידות
 שטח:  12 הקטאר
 
 קואורדינטות:  42°00′25″N 21°25′01″E﻿ / ﻿42.007078°N 21.41687°E﻿ / 42.007078; 21.41687
 www.zooskopje.com.mk
  (למפת סקופיה מוגדלת) גן החיות של סקופיה(למפת סקופיה רגילה) גן החיות של סקופיה
 
גן החיות של סקופיה (במקדונית: Зоолошка градина Скопје) הוא גן חיות שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית. בגן החיות, ישנם 500 בעלי חיים המייצגים 85 מינים.
היסטוריה

גן החיות הוקם ב-1926, על ידי ועדה בת שלושה חברים שהונהגה על ידי סטנקו קרמן (אנ'). עם פתיחתו, גן החיות היה בגודל של 4 הקטאר והציג מספר בעלי חיים שקיבל במתנה. עם החלטת מועצת העיר סקופיה ב-1965, והייעוד החדש בעיר ב-1966, הורחב גן החיות לגודלו הנוכחי.
במהלך השנים, גן החיות ספג ביקורת רבה על תנאי המחיה של בעלי החיים שמוצגים בגן החיות. הפיל היחיד שהיה בגן החיות אי פעם מת בגיל 23, פחות משנה לאחר שהועבר מגן החיות של בלגרד (אנ'),‏ ושימפנזה אחת שנמצאת בדיכאון כרוני, שעונה לשם קוקו, הועברה לשמורת AAP Primate Sanctuary, ב-2009.
עם זאת, ב-2008, העירייה הקציבה 42 מיליון דינר מקדוני לשיפור גן החיות. בנוסף, גן החיות התחיל לעבוד עם האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים, בשביל לשפר את תנאי המחיה ולהעלאת גן החיות לסטנדרטים מודרניים. עד ל-2010, נבנו 18 מתחמים חדשים, 85% מהתערוכות הישנות יותר בגן החיות שופצו, וגן החיות היה מועמד לחבר ה-EAZA.‏
גן החיות מתכנן לבנות מתחמים חדשים לפילים ולג'ירפות, במימון העירייה, וכן לבנות מתחם שימפנזות חדש, כדי שקוקו יוכל לחזור הביתה.
גלריה

היפופוטם
אוח השלג
גמל
חמור הבית
זברה
הערות שוליים

1 2  "About the Zoo". zooskopje.com.mk. Skopje Zoo. אורכב מ-המקור ב-30 בדצמבר 2011. נבדק ב-12 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deceased elephants at Skopje Zoo in Macedonia". elephant.se. Koehl D, Elephant Encyclopedia. ארכיון מ-2013-06-03. נבדק ב-12 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Macedonia: Skopje Zoo Improvements". globalvoices.org. Global Voices. ארכיון מ-2018-07-11. נבדק ב-12 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "PM Gruevski visits renovated Skopje Zoo". macedoniaonline.eu. Macedonian International News Agency. 24 באפריל 2010. אורכב מ-המקור ב-2012-03-30. נבדק ב-12 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
ולדימיר סמירנוב

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1849 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1699–1858)
 פטירה:  1 בנובמבר 1918 (בגיל 69) פיאטיגורסק, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1867–1917 (כ־50 שנה)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-18 מפקד הקורפוס הסיבירי ה-2 מפקד הקורפוס ה-22 מפקד הקורפוס ה-20 מפקד הארמייה השנייה מפקד החזית המערבית
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אות מסדר העיט הלבן  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
ולדימיר וסילייביץ' סמירנוב (ברוסית: Владимир Васильевич Смирнов; 4 ביולי 1849 – 1 בנובמבר 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

סמירנוב נולד ב-4 ביולי 1849 ולמד בבית הספר לצוערים בפולוצק וב-23 באוגוסט 1865 הועבר לבית הספר הצבאי פבלובסק. ב-17 ביוני 1867 הוא סיים את לימודיו והוצב ברגימנט פולוצק ה-28. כעבור חודש הוא הועבר למשמר הקיסרי במוסקבה. ב-17 באפריל 1870 הוא הועלה לדרגת פודפורצ'יק. ב-30 באוגוסט 1872 הוא הועלה לדרגת פורוצ'יק. ב-1874 סיים סמירנוב את האקדמיה הצבאית ניקולייב והוצב במטה המחוז הצבאי חרקוב. ב-5 במרץ 1875 הועבר למטה הדיוויזיה ה-36, וב-13 באפריל של אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפטן. ב-4 בנובמבר 1876 הועבר סמירנוב למטה הקורפוס ה-7, ולחם עמו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). ב-11 בנובמבר 1877 הוא הועבר למטה המחוז הצבאי אודסה. ב-16 באפריל 1878 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק וב-12 באפריל 1881 לדרגת פולקובניק. ב-1 באוגוסט 1881 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-57 והחזיק בתפקיד עד ה-15 בספטמבר שלל אותה שנה. ב-20 ביולי 1884 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-5, ובילה כמעט שבע שנים בתפקיד זה. ב-1 באפריל 1891 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-131 בטירספול. ב-26 בפברואר 1894 הועלה סמירנוב לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש מטה הקורפוס ה-9. ב-4 ביולי 1901 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, וב-6 בדצמבר של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-9 ביולי 1906, הוא מונה למפקד הקורפוס הסיבירי ה-2. ב-13 באפריל 1908 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-28 ביולי של אותה שנה קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-20.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 לחם הקורפוס של סמירנוב כנגד הגרמנים בקרב טננברג. ב-20 בנובמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה השנייה. במרץ 1916 הוא נאלץ לעזוב את החזית בגלל מחלה, ובהיעדרו ספגה הארמייה שלו נזקים כבדים במהלך מתקפת אגם נארוץ'. ב-11 במרץ 1917 הוא הועבר לפקד על החזית המערבית. בספטמבר 1918 הוא נלקח כבן ערובה בידי הצבא האדום. לפי מקורות מסוימים הוא נורה ליד פיאטיגורסק ב-1 בנובמבר של אותה שנה לצד 100 קצינים וגנרלים נוספים. לפי מקורות אחרים הוא נרצח בקייב בתחילת שנת 1919.
ארסלאן טאש

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל
 בונה:  ארמים
 מאורעות:  במאה ה-9 לפנה"ס נכבשה על ידי ממלכת אשור
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1836
 חפירות:  1928
 ארכאולוגים:  פרנסואה תורו-דנז'ן (אנ')
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 מיקום:  מחוז חלב, צפון המדינה
 קואורדינטות:  36°50′56″N 38°24′33″E﻿ / ﻿36.8489956°N 38.4092763°E﻿ / 36.8489956; 38.4092763
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהארסלאן טאש(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהארסלאן טאש
 
ארסלאן טאש (בערבית: حداتو, תעתיק: "חדאתוּ"; בטורקית: Arslan פירושו אריה, Taş פירושו אבן) הוא אתר ארכאולוגי השוכן בצפון סוריה במחוז חלב על גבול טורקיה, 30 ק"מ ממזרח לנהר הפרת וליד העיר כובאני ומדרום לכרכמיש. בעת העתיקה האתר היה מקומה של העיר הארמית העתיקה חדתו או חדתה (Hadātu) שפירושו בארמית "חדשה".
היסטוריה

העיר הייתה מרכזה של ממלכה ארמית מתקופת הברזל, שנכבשה על ידי אשור במאה ה-9 לפנה"ס, בתקופתו של שלמנאסר השלישי, והפכה לבירת הפחווה האשורית של האזור. העיר מוזכרת בלוחות שנמצאו בעיר חרן ומתוארכים למאה ה-7 לפנה"ס.
ארכאולוגיה

אתר ארסלאן טאש נבדק לראשונה ב-1836 במשלחת בהנהלתו של הגנרל והחוקר הבריטי פרנסיס ראודון צ'סני (אנ'). החפירות הראשונות נעשו בשנת 1928 בשתי חפירות ארכאולוגיות קצרות על ידי הארכאולוג הצרפתי פרנסואה תורו-דנז'ן (אנ') עבור מוזיאון הלובר.
בשנים 2007 ו-2008 נסקר האתר על ידי משלחת של אוניברסיטת בולוניה ומחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה. כל סקר ארך שבוע.
הממצאים שנחפרו באתר כוללים ארמון בסגנון האדריכלות האשורית המאוחר, מקדש קדום לאלה אשתר, מקדש מהתקופה ההלניסטית ומבנים נוספים. העיר הייתה מוקפת חומה ובה שערים מעוטרים בפסלי אריות מאבן. פסלים אלה נתנו למקום את שמו המודרני.
ארכאולוגיה > תבליטי השער

את שערי העיר ושער המקדש עיטרו תבליטים של דמויות אנושיות ובעלי חיים. התבליטים המעוצבים בסגנונות שונים גולפו כנראה על ידי אמנים שונים בתקופות שונות. על גופו של אחד התבליטים של שור נמצאה כתובת של המלך האשורי תגלת-פלאסר השלישי, שמלך בין השנים 745 עד 727 לפנה"ס בתקופת האימפריה האשורית.
שני פסלים מהאתר שהועברו בשנות ה-80 של המאה ה-20, אל העיר א-רקה בירת מחוז א-רקה והוצבו בגן ציבורי, נהרסו על ידי ארגון המדינה האסלאמית בפברואר 2015.
לוחמים מחזיקים מגן עגול על גבי אורתוסטאט מבזלת מהמאה ה-8 לפנה"ס
מצבה ועליה האל אדד, אוחז בברקים ועומד על שור, אוסף מוזיאון הלובר
פסל אריה מבזלת, מארסלאן טאש בחזית המוזיאון הלאומי של חלב
ארכאולוגיה > לוחיות שנהב

בארמון המושל, המתוארך למאה ה-9 לפנה"ס, נמצאו לוחיות שנהב, שהיו משובצות על שתי מיטות. הלוחיות הן בעלות איכות עיצובית גבוהה. הן היו תבליט שטוח עשוי במסורת דמוי מצרית של הפיניקים. הלוחיות כללו עיטורים עם משמעות פולחנית פיניקית, מוטיב "האישה בחלון" המביטה קדימה שאופיינית לפולחן האלה עשתרת, פרה המניקה עגלה, שתי אלות מכונפות ועוד. לוחיות שנהב דומות נמצאו בארמונו של סרגון השני בבירתו דור שרוכין וגם במקדש הצפוני-מערבי של אשורנצירפל השני בכלח ובאתרים נוספים. על אחת מלוחיות השנהב הייתה חקוקה בארמית הכתובת "למראן חזאל", אולי חזאל מלך ארם דמשק. ההשערה היא שהשנהב הגיע לחדתה כשלל לאחר שדמשק נכבשה על ידי שלמנאסר השלישי בשנת 841 לפנה"ס. לשנהבים אלה יש דמיון לחלק מהשנהבים שנמצאו בעיר שומרון ומיוחסים לתקופת המלך אחאב.
חלק מלוחיות השנהב הועבר למוזיאון הלאומי של חלב. חלק אחר הועבר למוזיאון הלובר. בישראל נמצאות מספר לוחיות שנהב מהאתר באוסף מוזיאון ארצות המקרא בירושלים.
לוחית שנהב שנמצאה בארסלאן טאש. דמותו המשוערת של המלך חזאל
לוחית משנהב המתארת אלים מכונפים, מוזיאון הלובר
לוטוס משנהב, מוזיאון הלובר
לוחית משנהב, לידתו של אל, מוזיאון הלובר
מוטיב האישה בחלון משנהב מארסלאן טאש, מוזיאון הלובר
מוטיב הפרה והעגלה משנהב מארסלאן טאש, מוזיאון הלובר
כתובת השנהב מארסלאן טאש, עם כתובת המזכירה את חזאל
ארכאולוגיה > קמעות

בשנת 1933 רכש רוברט די מניל די ביסון מפלח מקומי שני קמעות אבן גיר, המכילים ציוריים מאגיים וכתובות פיניקיות-עבריות בכתב ארמי. הכתובות נועדו להרחקת שדים, שככל הנראה מתוארים בציורים שעל הקמעות.
הערות שוליים

1 2  השוכבים על מיטות שן באתר מט"ח
1 2  הערך "חדתה", אנציקלופדיה מקראית, כך ג' עמ' 42
↑  Safeguarding Syrian Cultural Heritage באתר אונסק"ו
↑  הערך"שנהבים", אנציקלופדיה מקראית, כרך ח עמ' 219
↑  הערך"ארמית", אנציקלופדיה מקראית, כרך א עמ' 586
↑  הערך"שומרון", אנציקלופדיה מקראית, כרך ח עמ' 160
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4337618-6 
תוכנית של המגורים הפרטיים בארמון ארסלאן טאש.
שני צדדיו של אחד הקמעות
הארמון הלאומי (מקסיקו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, מוסד פוליטי 
 מיקום:  מקסיקו סיטי 
 מדינה:  מקסיקו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1522
 תאריך פתיחה רשמי:  1522 
 חומרי בנייה:  cantera, tezontle, אבן גיר 
 סגנון אדריכלי:  בארוק 
 
 קואורדינטות:  19°25′57″N 99°07′52″W﻿ / ﻿19.4325°N 99.13111°W﻿ / 19.4325; -99.13111
 he
 
הארמון הלאומי (בספרדית: Palacio Nacional) הוא מקום מושבה של הממשלה הפדרלית במקסיקו. הוא ממוקם בכיכר המרכזית של מקסיקו סיטי, פלאסה דה לה קונסטיטוסיון. אתר זה היה ארמון עבור המעמד השליט במקסיקו מאז האימפריה האצטקית וחלק ניכר מחומרי הבנייה של הארמון הנוכחי הם מהמקור שהיה שייך למנהיג מוקטסומה השני מהמאה ה-16.
הבניין משמש ומסווג כבניין ממשלתי, הארמון הלאומי, עם חזית הטיזונטל האדומה שלו, ממלאת את כל צדו המזרחי, לאורך של למעלה מ-200 מטרים (660 רגל). זהו ביתם של כמה משרדי ממשל כמו האוצר הפדרלי וגם הארכיון הלאומי. משמש כמעונו הרשמי של נשיא מקסיקו.
אורונגו

| --- | --- |

בתי האבן של אתר הפולחן
 מיקום
 מדינה:  צ'ילה 
 קואורדינטות:  27°11′22″S 109°26′33″W﻿ / ﻿27.189444444444°S 109.4425°W﻿ / -27.189444444444; -109.4425
  (למפת אי הפסחא מוגדלת) האנגה רואה מאונגה טרוואקהאורונגו(למפת אי הפסחא רגילה) האנגה רואה מאונגה טרוואקהאורונגו
 
מבט מאורונגו למוטו נוי עם פטרוגליפים של איש הציפור בחזית
כניסה שנפרצה אל אחד מבתי האבן
פטרוגליף של מאקה-מאקה, אל הבורא
הסלעים המכוסים פטרוגליפים באורונגו
מראה שלושת האיונים כפי שהוא נשקף מאורונגו
אורונגו (בשפת הרפה נוי: Orongo) הוא אתר פולחן חשוב באי הפסחא. הוא קשור קשר הדוק לפולחן איש הציפור והוא ייחודי מבחינת מיקומו, גודלו ועיצובו בכל האוקיינוס השקט.
רונגו (אנ') הוא - עם כל הווריאציות בניבים הפולינזיים השונים - שמו של אל אשר נקשר במפורש למזמורים דתיים, לדיבור, לדקלום ולהקשבה. קבוצות ריקוד ומוזיקה כמו גם כל החפצים המשמיעים צלילים או רעשים קשורים לפולחן הרונגו, על האי מנגאיה (אנ') למשל משמשת חצוצרת הקונכייה. האל מתגלם בקשת בענן וקולו נשמע ברעמים. הוא אל התוצרים החקלאיים, במיוחד הבטטה. ייתכן שבמהלך מאות השנים של בידוד באי הפסחא, הפך האל רונגו לאל מאקה-מאקה, שסגדו לו במיוחד באתר הפולחן באורונגו. רונגו פירושו גם רעש, טון, צליל ומשמש גם במובן של שיר, שיר מדובר ודקלום. ניתן לתרגם את אורונגו באופן חופשי כ"המקום בו מבוצעים מזמורי דת".
מיקום

כבר המיקום החשוף של אתר הפולחן מעיד על המשמעות הטקסית של המקום. אורונגו ממוקם על צוק צר בקצה הדרום-מערבי של אי הפסחא. מצד אחד הקיר התלול צונח 300 מטרים לים, מהצד השני 200 מטר לאגם הלוע של הקלדרה של ראנו קאו. מכאן נשקף נוף מרשים של האוקיינוס השקט עם שלושת האיונים מול אי הפסחא, שהיו בעלי חשיבות מיוחדת בהקשר לפעילות הפולחן.
תיאור

כשנכנסים למתחם, מושכים את העין בתי לוחות האבן והפטרוגליפים הרבים. את השרידים האחרים, מצפה הכוכבים, בימות האהו, בתי הסירה (פאנגה), ובתים עגולים, שנמצאים בעיקר בשוליים או מחוץ למתחם, כבר אי אפשר לזהות בקלות.
תיאור > בתים

באורונגו ישנם 52 בתי אבן שמורים היטב. הם בנויים מלוחות אבן טבעיים שטוחים המעוגנים באדמה ומרובדים זה על גבי זה בבנייה יבשה (כלומר ללא מלט). הקירות החיצוניים כפולים, וביניהם מילוי אדמה וחצץ. לבתים חסרי החלונות יש תוכנית אליפסה מוארכת עם כניסה אחת דמויות מנהרה, בערך בגובה 50 סנטימטרים ולכן ניתן להיכנס אליהם רק בזחילה. שניים מהבתים מעוצבים כמבנים עגולים, אך מלבד זאת הם זהים לשאר הבתים.
בפנים יש בדרך כלל רק חדר אחד, לעיתים נדירות שניים או הרחבה קטנה. הקיר הפנימי האחורי מורכב בחלקו מלוחות אבן אנכיים וגדולים שנצבעו במקור בצבעים (חום אדום, שחור ולבן). משלחת הים הדרומי הגרמנית מ-1882 מצאה את הציורים במצב טוב. המבקרים הבאים הסירו כמה לוחות ופרצו בכוח כמה בתים. הלוחות הנותרים הוסרו מסיבות שימור ונמצאים כעת במוזיאון בהאנגה רואה. משלחת תור היירדאל זיהתה בסך הכל 11 מוטיבים בציורים בשנת 1956: ספינות, חפץ פולחני דמוי משוט (Ao), פנים (האל היוצר מאקה-מאקה?), פות ואנשי ציפורים.
כלפי הגג לוחות האבן נדחפים יותר ויותר פנימה, כך שנוצר קמרון זיזים שמכוסה בלוחות גדולים יותר ומבודד באדמה ובאדמת עשב (אנ'). מול כמה כניסות נמצאו תנורי אדמה מרוצפי אבן (על פי דעה אחרת, מדובר בבורות אחסון).
אורך חללי פנים הבית נע בין 6 ל-16 מטר, רוחבם ממוצע 2.50 מטרים, הגובה סביב 1.40 מטר. השטח הפנימי הקטן ביותר של בית נמדד ב-2 מטרים רבועים, והגדול ביותר ב-27.7 מטרים רבועים.
משלחות שונות ביצעו חפירות בפנים. נמצאו חפצים לשימוש יומיומי: מחטי עצם, כלי קעקוע, להבי אובסידיאן, עצמות בעלי חיים. תומסון וקתרין רטלג' (אנ') גילו מה שמכונה "כריות אבן" (ngaru´a), שעוטרו במוטיבים רבים של פות, בכמה בתים. השימוש והמשמעות שלהם אינם ידועים.
במרכז המתחם מעין חצר מרוצפת, המוקפת בחצי עיגול בכמה בתים שכניסותיהן בחלקן ממש זו לצד זו. הדוח של משלחת האי הפסחא האמריקנית מהספינה מוהיקן משנת 1886 מכיל תמונה של קבוצת בתים עם ארבע כניסות ופסל בעמדה המרכזית (בית R-42). לכניסות היו מסגרות מעוטרות או מפוסלות, אך אלה הוסרו ונמצאות כעת באוספים באירופה ובאמריקה.
בשנת 1868 גילה פאלמר, רופא הספינה הבריטית טופז (Topaz) בתוך בית גדול (בית R-13) פסל מואי, היחיד באורונגו. פסל בזלת בגובה 2.40 מטרים, במשקל 4 טון, המכונה "הואה-הקה-ננה-איה" (Hoa-haka-nana-ia) שהיה קבור עד לטבורו באדמה ונצבע באדום ולבן (כיום יש רק שרידי צבע מועטים). החלק האחורי של הפסל מכוסה בתבליטים של אנשי ציפורים, ao (משוט פולחני לריקודים) ופותות. האתנולוגית הגרמנית היידה-מרגרט אסן-באור (Heide-Margaret Esen-Baur) משערת שהמבנה היה המקדש העיקרי של פולחן "איש הציפור" באי הפסחא. תור היירדאל סבור כי הדמות שימשה כאב-טיפוס של כל פסלי המואי בתקופה הקלאסית. הפסל נמצא כיום במוזיאון הבריטי בלונדון.
תיאור > פטרוגליפים

האזור כולו מכוסה בפטרוגליפים רבים בגדלים שונים. המשלחת הצרפתית-בלגית מהשנים 1934/35 תיעדה 53 סלעים עם סך של למעלה מ-200 דמויות. המוטיבים חוזרים ונשנים. לפי סדר התדירות שלהם הם:
איש הציפור, תערובת של בני אדם וציפורי פרגטה
ציפור (קרוב לוודאי שחפית)
פנים או מסכה (קרוב לוודאי האל הבורא מאקה-מאקה)
פות
ספינה
משוט ריקודים (Ao)
כמו גם כמה בעלי חיים ימיים (דגים, לוויתן, כלבי ים (?), צבי ים) ומוטיבים גרפיים לא מוגדרים בסביבת הכניסה למתחם. דמות איש הציפור שולטת במונחים כמותיים. איכות הפטרוגליפים משתנה; השתמרו גם התבליטים של השלמות האמנותית הגבוהה ביותר וגם ציורים חרותים פשוטים ומגושמים למראה. תפוצת הפטרוגליפים אינה פועלת לפי סדר מובן. את מטרת הציורים בהקשר של מעשי פולחן כבר אי אפשר להבין כיום. משערים כי "הונצחו" כאן החמולות שמהם הגיעו אנשי הציפור.
תיאור > אהו

בצפון מזרח המתחם, חשפה משלחת היירדאל שרידים של שני אהו (במות טקסיות). במות אלו הן פלטפורמות הבנויות בעבודה גסה מאבנים לא מסותתות ברובן ללא פסלי אבן. כיום הן ניתנות לזיהוי רק כערמת אבנים חסרת צורה. ככלל, אהו נמצאים בקשר מרחבי הדוק עם מתחמי מגורים.
בשנת 1974 חפר האנתרופולוג האמריקאי ויליאם מולוי את יסודות הקירות של בית פאנגה (בית האליטה של האי דמויי סירה הפוכה). פטריק סי. מקוי (Patrick C. McCoy), אנתרופולוג ממוזיאון בישוף (אנ') בהוואי, הוכיח שישנם במקום בתי פאנגה אחרים וכן יסודות של בתים עגולים מאבן ותנורי אדמה מלבנים כבר בשנת 1961.
ממצאים אלה מראים כי לאורונגו לא הייתה חשיבות פולחנית בלבד, אלא הייתה קשורה קשר הדוק ליישובים המאוכלסים דרך קבע. השערה זו נתמכת על ידי עדויות לטרסות עיבוד חקלאיות במורדות הפנימיים של הקלדרה של ראנו קאו.
תיאור > מצפה הכוכבים

הארכאולוג אדווין פרדון (Edwin Ferdon) חשף בשנת 1956 באזור המרוחק של המתחם מערך אבנים (שכמעט לא ניתן להכיר אותו כיום), אותו זיהה כ"מצפה כוכבים". הוא גילה אבנים מסותתות עם חורים קדוחים וגילה שבצל שמטילים מקלות המוכנסים לחורים אלו ניתן לקבוע את מיקום השמש בנקודת ההיפוך ובנקודת השוויון. בנוסף, באזור נמצאו פטרוגליפים רבים ופסל אבן קטן של ראש חסר גוף.