stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעבר פינסטרה

| --- | --- |

קולה דלה פינסטרה
 מידע כללי
 גובה:  2,178 מטר
 מדינה:  איטליה איטליה
 מיקום:  פיימונטה
 רכס הרים:  הרי האלפים
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 שיפוע כביש מרבי:  14%
 קואורדינטות:  45°05′01″N 7°03′35″E﻿ / ﻿45.0836°N 7.0597°E﻿ / 45.0836; 7.0597
  (למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגורימעבר פינסטרה(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגורימעבר פינסטרה
 
קולה דלה פינסטרה (באיטלקית: Colle delle Finestre) הוא מעבר הרים באלפים הקוטיים בפיימונטה, איטליה שממוקם כ-2,178 מטרים מעל פני הים.
הטיפוס במעבר נחשב לפופולרי ונודע אצל רוכבי אופניים ואופנועים, שמטפסים בעלייה אל רקע הנופים המושלגים. הטיפוס לפסגת המעבר מעמק סוסה הוא 18.6 קילומטרים, בשיפוע ממוצע של 9.1% ושיפוע מקסימלי של 14%.
ג'ירו ד'איטליה

במהלך השנים שבהם הטיפוס נכלל במרוץ, הוא נכלל תמיד במהלכו ולא בסופו. בשנת 2005 נכלל לראשונה במרוץ, בקטע 19, בשלב שהחל בסאבלינו והסתיים בססטרירה, כשדנילו די לוקה האיטלקי חוצה ראשון את הפסגה.
שש שנים מאוחר יותר, ב-2011, נכלל בפעם השנייה במרוץ, בקטע ה-20, בשלב שהחל בורבניה והסתיים גם הפעם בססטרירה, כשואסיל קיירינקה חוצה ראשון את הפסגה. הטיפוס נכלל בפעם השלישית במרוץ ב-2015, גם כן בקטע ה-20, והווה את ה"צ'ימה קופי" של המרוץ, הקטע החל בסנט וינסנט והסתיים בססטרירה, כשמיקל לנדה הספרדי חוצה ראשון את הפסגה.
גם ב-2018 נכלל הטיפוס במרוץ וגם הפעם הווה את הצ'ימה קופי שלו, בקטע 19 שהחל בונריה ריאלה והסתיים בברדונקיה, את הפסגה חצה ראשון כריס פרום הבריטי, באחד הקטעים הידועים ביותר של המרוץ בעשור השני של המאה ה-21, כשכריס פרום התקיף במהלך הטיפוס למעבר והמשיך לרכוב סולו כ-80 ק"מ עד הסיום בברדונקיה, כשהוא מנצח את הקטע ועובר ללבוש את החולצה הוורודה של מוביל המרוץ.
הערות שוליים

↑  המונח "צ'ימה קופי" מתכוון לעלייה עם הגבוהה במרוץ מפני הים
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפלגת העם הקרואטית

| --- | --- |

 מדינה:  קרואטיה 
 מייסד:  סאווקה דבצוו'יץ'-קוצ'אר 
 מנהיגים:  Vesna Pusić 
 תקופת הפעילות:  13 באוקטובר 1990 – הווה (34 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם, פרו־ארופאיות 
 מטה:  זאגרב 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז עד מרכז-שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה 
 www.hns.hr
 
מפלגת העם הקרואטית - ליברל-דמוקרטים (בקרואטית: Hrvatska narodna stranka - Liberalni Demokrati), היא מפלגה ליברלית בקרואטיה.
המפלגה חברה באינטרנציונל הליברלי ובמפלגה האירופית הליברל-דמוקרטית לרפורמה.
המפלגה בגלגולה הנוכחי נוסדה ב-1990. מ-1994 הנהיג אותה רדימיר צ'אצ'יץ'. בשנת 2000 נבחרה לתפקיד וסנה פוסיץ', וב-2008 חזר צ'אצ'יץ' לכהן כראש המפלגה.
בבחירות 1992 זכתה המפלגה בשישה מושבים בפרלמנט של קרואטיה, וב-1995 זכתה בשני מושבים. בבחירות בשנת 2000 זכתה בשני מושבים והשתתפה בקואליציה עם שלוש מפלגות נוספות, בממשלתו של איביצה ראצ'אן. צ'אצ'יץ' כיהן בתקופה זו (2000-2003) כשר השיכון והעבודות הציבוריות. מספר שבועות לאחר הבחירות ב-2000, מונה סטייפן מסיץ', חבר המפלגה ומועמד הקואליציה, לתפקיד נשיא קרואטיה, והוא ממשיך לכהן בתפקיד זה גם כיום (2009).
בוועידת המפלגה שהתכנסה ב-6 בפברואר 2005, החליטו 1,250 צירי המפלגה על מיזוגה עם המפלגה הליברל דמוקרטית של קרואטיה.
בבחירות שהתקיימו לאחר מכן, זכתה המפלגה המאוחדת ב-13 נציגים בפרלמנט, והייתה המפלגה השלישית בגודלה בקרואטיה.
בבחירות שהתקיימו ב-2007, זכתה המפלגה ב-7 מושבים ונותרה באופוזיציה.
מפלגת העם השמרנית (אסטוניה)

| --- | --- |

 מדינה:  אסטוניה 
 מנהיגים:  Mart Helme 
 תקופת הפעילות:  24 במרץ 2012 – הווה (12 שנים) 
 אידאולוגיות:  לאומיות אסטונית, דמוקרטיה ישירה, לאומיות אתנית, שמרנות סוציאלית, פופוליזם ימני, שמרנות לאומית, אירוסקפטיות, התנגדות להגירה 
 מטה:  טאלין 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגה של 'אירופה של האומות והחופש' 
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  16 (הפרלמנט של אסטוניה) 
 ekre.ee
 
מצעד לפידים בשער בטאלין, 24 בפברואר 2015
מפלגת העם השמרנית אסטוניה (באסטונית: Eesti Konservatiivne Rahvaerakond) היא מפלגה לאומנית ימנית קיצונית באסטוניה. היא נוסדה בשנת 2012.
עד 2015 החזיקה בשבעה מושבים מתוך 101 בפרלמנט (ה-"Riigikogu"). בבחירות שנערכו בשנת 2019 מספר מושבים שלה גדל ל-19.
אחת הנקודות העיקריות במצע המפלגה היא המאבק בכחצי מיליון רוסים החיים באסטוניה. אחת מדמויות המפתח במפלגה הוא ג'ק מדיסון (Jaak Madison), הידוע בהתבטאויותיו האנטישמיות החריפות. מיום הקמתו רואה הארגון במדינת ישראל אויב.
לעיתים קרובות מאוד נוהגים ראשי המפלגה להתבטא בבוטות נגד מהגרים ומזדהים עם דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-20. לא מעט אנשי-תקשורת מזהים את מפלגת העם השמרנית אסטוניה כמפלגה נאו-נאצית.
מעבר קוניטרה

| --- | --- |

תצפית ממעבר קוניטרה לעבר סוריה, מקבץ המבנים שבאמצע התמונה הם מחנה זיוונית וגוף המים שברקע הוא מאגר אבו רקה
 מיקום:  ישראל עין זיוון, ישראל סוריה קוניטרה, סוריה
 מנוהל על ידי:  האומות המאוחדות אונדו"ף צה"ל צבא הגנה לישראל
 פתיחת המעבר:  1974
 קואורדינטות:  33°06′44″N 35°48′57″E﻿ / ﻿33.11222°N 35.81583°E﻿ / 33.11222; 35.81583
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מעבר קוניטרה(למפת אצבע הגליל רגילה) מעבר קוניטרה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמעבר קוניטרה(למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמעבר קוניטרה
מעבר קוניטרה (בערבית: تقاطع القنيطرة) הוא מעבר גבול ליד העיר קוניטרה, והוא מעבר הגבול הפעיל היחיד בין ישראל וסוריה.
פעילות

המעבר אינו נחשב למעבר רשמי משום ששתי המדינות שרויות במצב של מלחמה. הוא משמש לתנועה של כוחות וארגונים בינלאומיים (כגון אונדו"ף והצלב האדום), ולעיתים עבור תושבי ישראל אשר נושאים בתעודת זהות סורית (בעיקר דרוזים מרמת הגולן). מזה מספר שנים, משמש המעבר להעברה הומניטארית של עשרות אלפי טונות תפוחים מדי שנה. המעבר מתבצע באמצעות משאיות של הצלב האדום. בסיס האו"ם שליד המעבר המכונה בעברית "מחנה זיוונית", משמש את גדוד הלוגיסטיקה של אונדו"ף וכן גדודים נוספים.
ב־27 באוגוסט 2014, במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, השתלטו כוחות המורדים על המעבר. במהלך הקרב נפלו שתי פצצות מרגמה תועות בשטח ישראל, ובעקבות כך קצין אחד נפצע באורח בינוני. המעבר נפתח מחדש לשימוש כוחות או"ם ב־15 באוקטובר 2018.
חלק ניכר מהסרט הכלה הסורית מתרחש במעבר.
הערות שוליים

↑  יוסי זילברמן, ‏השלום עם סוריה מתחיל בתפוחים?, באתר ‏מאקו‏, 1 במרץ 2010
↑  רועי קייס, יואב זיתון ואחיה ראב"ד, המורדים בסוריה השתלטו על מעבר קוניטרה; קצין צה"ל נפצע מירי תועה, 27 באוגוסט 2014
↑  מערכת אתר צה"ל, לראשונה מאז 2014: מעבר "קוניטרה" בין ישראל לסוריה נפתח לשימוש כוחות האו"ם, ‏15 באוקטובר 2018
שטעון תפוחים לצורך יצוא לסוריה
הפתיחה המחודשת של המעבר, נובמבר 2019
מנואל אקאנג'י

מנואל אובפמי אקאנג'י (בגרמנית: Manuel Obafemi Akanji, נולד ב-19 ביולי 1995 בוויזנדאנגן שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק במנצ'סטר סיטי ובנבחרת שווייץ בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

אקאנג'י נולד בשווייץ לאב ניגרי ולאם שווייצרית, והחל את הקריירה כילד במועדון פ.צ. ויסנדאנגן מעיר הולדתו. בגיל 12 החל לשחק בפ.צ. וינטרטור, בה העביר את שנות נעוריו, ועלה בשנת 2014 לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה השווייצרית. בעונת 2014/15 היה אקאנג'י שחקן הרכב קבוע בקבוצה, שסיימה במקום הרביעי בליגה. באפריל 2015 חתם אקאנג'י בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית, ויחל לשחק בה בעונת 2015/16. אקאנג'י ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית במדי בזל בספטמבר 2015, במשחק מול פ.צ. לוגאנו. בתום עונת 2015/16, זכה אקאנג'י עם בזל באליפות הליגה. בעונת 2016/17 זכה אקאנג'י עם בזל באליפות נוספת, ובנוסף, זכה גם בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון 0–3 בגמר על פ.צ. סיון. בעונת 2017/18 השתתף אקאנג'י עם בזל בליגת האלופות, והעפיל עם הקבוצה לשמינית הגמר, לאחר ששיחק 90 דקות בכל ששת משחקי הקבוצה והציג יכולת טובה מאוד, כשקבוצתו ספגה חמישה שערים בלבד בשישה משחקים.
בפגרת החורף של עונת 2017/18, נמכר אקאנג'י לבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה תמורת 18 מיליון אירו, וחתם על חוזה עד לקיץ 2022. עד לתום עונת 2017/18 ערך אקאנג'י 11 הופעות במדי בורוסיה דורטמונד, אך הקבוצה הציגה במחצית עונה זו יכולת לא משכנעת, שאף כללה תבוסה 0–6 לבאיירן מינכן, לה אקאנג'י היה שותף. את העונה הזו סיימו דורטמונד ואקאנג'י במקום הרביעי בבונדסליגה.
ב-1 בספטמבר 2022 עבר אקאנג'י למנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג תמורת 17 מיליון ליש"ט. ב-6 בספטמבר הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 0–4 על סביליה בליגת האלופות.
קריירה בינלאומית

אקאנג'י ערך שתי הופעות במדי נבחרת שווייץ עד גיל 20, ושש הופעות במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ הבכירה, ערך אקאנג'י ביוני 2017 בניצחון 0–2 על נבחרת איי פארו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. בהמשך, הפך אקאנג'י לשחקן הרכב קבוע בנבחרת שווייץ, וזומן לסגל השווייצרי למונדיאל 2018. במונדיאל זה פתח אקאנג'י בהרכב בכל ארבעת המשחקים של שווייץ, שצלחה את שלב הבתים והודחה בשמינית הגמר לאחר הפסד 0–1 לנבחרת שוודיה.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022. והבקיע גול בשמינית הגמר נגד נבחרת פורטוגל. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024.
תארים

אליפות ליגת העל השווייצרית: 2015/16, 2016/17
הגביע השווייצרי: 2016/17
הסופר קאפ הגרמני: 2019
הגביע הגרמני: 2020/2021
מנצ'סטר סיטי
אליפות אנגליה: 2022/2023
הגביע האנגלי: 2022/2023
ליגת האלופות: 2022/2023
הסופר קאפ האירופי: 2023
מנדי הארווי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בינואר 1988 (בת 36) סינסינטי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 mandyharveymusic.com
 
אמנדה "מנדי" לין הארווי (באנגלית: Amanda "Mandy" Lynn Harvey; נולדה ב-2 בינואר 1988) היא זמרת וכותבת שירי ג'אז ופופ אמריקאית. חירשת בעקבות מחלה בגיל 18, היא הייתה מתמודדת בעונה ה-12 של America's Got Talent, שם ביצעה שירים מקוריים במהלך התחרות.
ביוגרפיה > ראשית חייה

הארווי נולדה בסינסינטי, אוהיו ועברה לסנט קלאוד, פלורידה. היו לה בעיות שמיעה והיא עברה מספר ניתוחים בילדותה כדי לנסות לתקן אותן. משפחתה עברה לקולורדו כשהייתה ילדה. היא שרה וכישרונה זכה להכרה בתיכון לונגמונט, שם סיימה את לימודיה בשנת 2006. הארווי איבדה את שמיעתה בהדרגה כתוצאה מהפרעת רקמות החיבור – אחת מתסמונות אהלרס-דנלוס. היא איבדה את יתר שמיעתה בגיל 18, בזמן שהתמחתה בחינוך למוזיקה קולית באוניברסיטת המדינה של קולורדו. כתוצאה מכך עזבה את האוניברסיטה.
ביוגרפיה > קריירת ג'אז

לאחר שאיבדה את שמיעתה בשנת 2007, הארווי נכנסה לדיכאון והפסיקה לעסוק במוזיקה. עם זאת, בעזרת מכוונים ויזואליים היא למדה כיצד למצוא את הטונים הנכונים בעת השירה. בשנת 2008 הכירה את פסנתרן הג'אז מארק סלוניקר בביסטרו של ג'יי בפורט קולינס, קולורדו, שם החלה להופיע באופן קבוע. מאוחר יותר הופיעה בטרקלין הג'אז Dazzle בדנוור והקליטה שלושה אלבומי ג'אז באולפן. ב-JazzTimes נכתב על אלבום הבכורה שלה Smile משנת 2009, "השירה עשירה ושובה לב". אלבומה השני After You Gone יצא בשנת 2010. בשנת 2011 זכתה הארווי בפרס הסולן הצעיר הבין-לאומי של VSA. מאוחר יותר חזרה להופיע במרכז קנדי. אלבומה השלישי All of Me יצא בשנת 2014.
ביוגרפיה > America's Got Talent

בשנת 2017 הופיעה הארווי ב-America's Got Talent, בעונה ה-12, שם הגיעה למקום הרביעי. היא קיבלה Golden Buzzer מסיימון קאוול, כשניגנה ביוקולילי שלה וביצעה שיר מקורי. היא ביצעה שירים מקוריים נוספים במהלך התחרות.
באותה שנה בהופעתה של America's Got Talent פרסמה ספר זכרונות עם המחבר המשותף מארק אטברי, Sensing the Rhythm: Finding My Voice in World Without Sound (חשה את הקצב: למצוא את קולי בעולם ללא קול).
בריאיון ל-BBC ב-15 בנובמבר 2017, תיארה הארווי כיצד הואשמה בקידום אוראליזם (דיבור בקהילת החרשים וקריאת שפתיים על חשבון שימוש בשפת סימנים) כשעלתה לראשונה לבמה וקיבלה איומי מוות מתוך קהילת החירשים על קידום פעילות "שמיעה".
ביוגרפיה > חיים אישיים ופעילות צדקה

הארווי היא פעילה מטעם הארגון ללא מטרות רווח No Barriers (ללא גבולות) הפועל לסייע לנכים להתגבר על מכשולים.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Mandy Harvey", JazzTimes, 2009, accessed October 11, 2021
1 2 3  "Winners of the VSA International Young Soloists Competition: 2011 Award Recipients", www.kennedy-center.org, accessed September 15, 2017
↑  Rose, Beth (15 בנובמבר 2017). "The singer sent death threats from the 'deaf community'". BBC News. BBC. נבדק ב-6 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Shea, Christopher D. "Mandy Harvey, Deaf Singer, Finds an Audience. And Leaves It Weeping." The New York Times, June 8, 2017, accessed September 15, 2017
1 2  Moniuszko, Sara M. "Watch this deaf singer win Simon Cowell's heart on America's Got Talent", USA Today, June 7, 2017
1 2 3  "Mandy Harvey", NoBarriersUSA.com, accessed September 15, 2017
↑  Boedeker, Hal. "America's Got Talent: Mandy Harvey makes finals", Orlando Sentinel, September 13, 2017
↑  Bear, John (21 בספטמבר 2017). "Deaf Longmont High grad takes fourth place on "America's Got Talent"". The Denver Post. Digital First Media. נבדק ב-6 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Armstrong, Megan. "Angelica Hale, Kechi and Mandy Harvey Shine in America's Got Talent Semifinal", Billboard, September 13, 2017
↑  Calvario‍, Liz. "America's Got Talent: Deaf Singer Mandy Harvey Gets Compared to Adele in Flawless, Emotional Performance", ETOnline.com, September 12, 2017
↑  Rose, Beth (15 בנובמבר 2017). "The singer sent death threats from the 'deaf community'". BBC News. BBC. נבדק ב-6 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 520491f4-300c-4547-8684-da16db3ad4af 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מנדי הארווי".
מלינה מרקורי

| --- | --- |

מרקורי בשנת 1982
 לידה:  18 באוקטובר 1920 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  6 במרץ 1994 (בגיל 73) ניו יורק שבארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשון של אתונה 
 שם במה:  Melina Mercouri 
 שם לידה:  Αμαλία Μαρία Μερκούρη 
 מדינה:  יוון 
 תקופת הפעילות:  1945–1977 (כ־32 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר לדרמה של התיאטרון הלאומי של יוון 
 בן או בת זוג:  ז'ול דאסן (18 במאי 1966–6 במרץ 1994)  Panagis Sp Charokopos (1939–1962) 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקנית הטובה ביותר (1960)  פרס התאטרון האירופי (1987) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
מלינה מרקורי (ביוונית: Μελίνα Μερκούρη; ‏18 באוקטובר 1920 – 6 במרץ 1994) הייתה שחקנית, זמרת ומדינאית יווניה.
כשחקנית קולנוע היא הופיעה לראשונה בסרט "סטלה" (1955) וזכתה להצלחה בינלאומית בסרטים "רק בימי חול", "Phaedra", "טופקאפי" ו"הבטחה עם שחר" (בצרפתית: La Promesse de l'aube). בשנת 1960 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, והייתה מועמדת לפרס אוסקר.
מרקורי הייתה פעילה פוליטית ביוון בתקופת השלטון הצבאי במדינה (1967–1974). היא נבחרה לפרלמנט היווני בשנת 1977 והייתה האישה הראשונה להתמנות לתפקיד שרת התרבות של יוון בשנת 1981. בשנת 1983 הגתה, יחד עם שר התרבות הצרפתי ז'אק לאנג, את תוכנית בירת התרבות של אירופה אשר אומצה על ידי האיחוד האירופי בשנת 1985.
היא קידמה את השבת שיש הפרתנון ליוון, ממקום הימצאו במוזיאון הבריטי.
תחילת דרכה

מרקורי נולדה בשם מריה עמליה מרקוריס באתונה בשנת 1920. אביה היה סטמניס מרקוריס, קצין בדימוס בחיל הפרשים היווני, חבר פרלמנט מטעם המפלגה הדמוקרטית סוציאליסטית של יוון, אשר שימש אף כשר הסדר הציבורי ביוון. אמה, אייריני לפה, הייתה בת למשפחה ידועה באתונה. סבה, ספירידון מרקוריס, היה אחד מראשי העיר המוצלחים של אתונה בעת החדשה ובעל השפעה רבה על מרקורי בצעירותה.
לאחר שסיימה לימודי תיכון התקבלה לתיאטרון הלאומי היווני ללימודי דרמה אותם סיימה בשנת 1944. בגיל 21 התחתנה לראשונה עם פאנוס הרוקופוס, בעל אדמות אמיד. הם התגרשו בשנת 1962.
קריירה כשחקנית

לאחר סיום לימודי הדרמה הצטרפה לתיאטרון הלאומי היווני, ובשנת 1945 שיחקה בתפקיד אלקטרה במחזהו של יוג'ין או'ניל Mourning Becomes Electra. בשנת 1949 זכתה להצלחה בימתית ראשונה בתפקיד בלאנש דובואה במחזהו של טנסי ויליאמס חשמלית ושמה תשוקה. עד שנת 1950 שיחקה בשורת מחזות ואז עקרה לפריז, שם המשיכה כשחקנית תיאטרון. בשנת 1953 זכתה בפרס על שם השחקנית היוונייה מריקה קוטופולי ושבה ליוון שנתיים אחר כך. בתיאטרון קוטופולי-רקס היא שיחקה בין היתר במחזה מקבת'.
תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרט יווני בשם סטלה שיצא לאקרנים בשנת 1955 בבימוי מייקל קקויאניס (אשר ביים מאוחר יותר את זורבה היווני). הסרט זכה לציון לשבח בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1956, שם פגשה לראשונה בבמאי האמריקאי ז'ול דאסן (Jules Dassin) לו נישאה בשנת 1966 ועמו עבדה. בשנת 1956 שיחקה לראשונה בבימויו של דאסן בסרט הצרפתי Celui qui doit mourir (הוא שחייב למות).
היא זכתה לראשונה להכרה בינלאומית כאשר כיכבה בסרט "רק בימי חול" משנת 1960, שבו שיחק דאסן לצידה ואף ביים. על משחקה בסרט זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1960 והייתה מועמדת לפרס אוסקר. היא המשיכה והופיעה בסרטים Phaedra,‏ טופקאפי‏ (1964), שליחות סודית בליסבון (1966) והבטחה עם שחר (1970) (בצרפתית: La Promesse de l'aube) שזכו אף הם להצלחה בינלאומית. בתחילת שנות ה-70 שבה לבמת התיאטרון ושיחקה במחזות ביוון. משחקה האחרון בקולנוע היה בשנת 1978 בסרט היווני "חלום של תשוקה" ( Κραυγή Γυναικών) בבימוי בעלה דאסן. היא הופיעה בפעם האחרונה על במת התיאטרון בשנת 1992.
קריירה כזמרת

אחד משיריה הראשונים הולחן על ידי מאנוס חג'ידאקיס ונקרא Hartino to Fengaraki ("ירח נייר"), כחלק מן ההפקה היוונית של המחזה חשמלית ושמה תשוקה בשנת 1949, שבו כיכבה. השיר הוקלט בביצוע ננה מושקורי בשנת 1960, ובשנת 2004 התפרסמה אף הקלטה של השיר בביצוע מרקורי. שיריה "אתונה, עירי", בשיתוף פעולה עם המלחין ואנגליס, ו"מלינאקי" זכו להצלחה בצרפת.
קריירה פוליטית

בעת ההפיכה הצבאית ביוון, ב-21 באפריל 1967, הייתה מרקורי בארצות הברית לצורך הופעות במחזמר Illya Darling. מרקורי הצטרפה מיד למאבק במשטר הצבאי והחלה במסע בינלאומי לגיוס דעת הקהל העולמית לצורך בידודו של המשטר וקיצור ימיו. פעולותיה הביאה להחלטת המשטר הצבאי לשלול את אזרחותה היוונית ולהחרים את רכושה ביוון. היו אף ניסיונות לחסלה, כולל ניסיון התנקשות בג'נובה שבאיטליה, אולם צעדים אלה לא מנעו ממנה להמשיך במאבק במשטר, בהופעות בקונצרטים, צעדות ונאומים שנשאה ברחבי תבל. באותן שנים הקליטה ארבעה תקליטים, אחד ביוונית ושלושה בצרפתית, כולם בהפקת מוזיקאים יוונים. תקליטים אלה זכו להצלחה רבה.
לאחר תום המשטר הצבאי ביוון ובתקופת המעבר למשטר אזרחי, מרקורי התיישבה ביוון ונמנתה על מייסדי התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית (PASOK), מפלגת מרכז-שמאל יוונית. היא התמנתה לוועדה המרכזת של המפלגה ומחזיקת תיק התרבות ואף הייתה מעורבת בזכויות נשים. בבחירות לבית המחוקקים היווני בשנת 1974 היא הייתה מועמדת מטעם מפלגתה במחוז הבחירה של פיראוס, אולם זכתה רק לכ-7,500 קולות שלא הספיקו לבחירתה לפרלמנט. בשנת 1977 נבחרה לפרלמנט היווני כשהיא זוכה ליותר קולות מכל מועמד אחר ביוון.
בשנת 1981, לאחר שמפלגתה זכתה בבחירות, התמנתה מרקורי לשרת התרבות של יוון, והייתה לאשה הראשונה במשרה זו. היא שמשה בתפקיד במשך שתי תקופות כהונה עד לשנת 1989, אז הפסידה מפלגתה בבחירות. כשרת תרבות מרקורי ניצלה את תדמיתה הבינלאומית ויצרה קשרים עם מנהיגי אירופה כדי לקדם אינטרסים יוונים. היא קידמה את רעיון השבת שיש הפרתנון לפרתנון באתונה. בציפייה להשבת נכסי התרבות היוונים שהועברו לאנגליה, היא הכריזה על תחרות בינלאומית לתכנון מוזיאון אקרופוליס החדש אשר נפתח לאחר מותה, בשנת 2008.
אחד מהישגיה הבולטים ביותר היה קביעת מוסד בירת התרבות של אירופה כחלק ממדיניות התרבות של האיחוד האירופי, רעיון אותו הגתה וניסחה (יחד עם ז'אק לאנג, שר התרבות הצרפתי) בשנת 1983. בשנת 1985 הייתה אתונה לבירת התרבות של אירופה הראשונה. מרקורי אף קידמה את מועמדות אתונה לארוח האולימפיאדה ה-26. בשנת 1983, בעת שיוון כיהנה לראשונה בנשיאות מועצת איחוד אירופה, מרקורי הזמינה את שרי התרבות של תשע החברות האחרות באיחוד לאתונה במטרה להגביר את המודעות התרבותית של הציבור האירופי, בכך יסדה את תחילתם של כינוסים רשמיים של שרי התרבות באיחוד האירופי. בשנת 1988, בתקופת נשיאותה השנייה של יוון בראש מועצת האיחוד האירופי, קידמה מרקורי שיתוף פעולה עם מזרח אירופה. יוזמתה הביאה לציון חודש תרבות בארצות מזרח אירופה החל משנת 1989.
מרקורי אף יזמה מחקר לשילוב כל אתרי הארכאולוגיה באתונה כדי ליצור פארק ארכאולוגי, ללא תנועת כלי רכב, שבו תושבי העיר ותיירים יהנו מן ההיסטוריה של העיר. כדי לקדם את תרבות יוון היא יזמה כניסה חופשית למוזיאונים ואתרים ארכאולוגים לכל אזרחי יוון, ארגנה סדרת תערוכות בינלאומיות של תרבות ומורשת יוון וכן של אמנות יוונית מודרנית. היא גייסה תקציבים לפעולות שיקום מבנים בעלי חשיבות אדריכלית והביאה לסיום בניית אולם הקונצרטים של אתונה, מוזיאון התרבות הביזנטית בסלוניקי, ייסדה פרסים ספרותיים, קידמה את הקולנוע היווני ולבסוף ייסדה תיאטראות עירוניים וקונסרבטוריונים.
מותה

מרקורי מתה ב-6 במרץ 1994 במרכז רפואי בניו יורק לאחר שחלתה בסרטן ריאות. היא הייתה בת 73 במותה. היא הותירה אחריה בעל, ז'ול דאסן. ממשלת יוון ערכה לה הלוויה ממלכתית בנוכחות ראש הממשלה ואלפי אזרחים.
הערות שוליים

↑  אזרחית מדרגה שלישית, מעריב, 25 באוקטובר 1981
↑  תוצאות מוקדמות ביוון: 47.5% למפ׳ השלטון, 40% לפפנדריאו, חדשות, 6 בנובמבר 1989
↑  לא רק חיפושיות, באתר הארץ, 12 ביוני 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325539705171  PLWABN: 9810564797405606  BIBSYS: 90754903  BNE: XX1174665  BnF: cb12175843r (data)  GND: 118581031  ISNI: 0000 0001 1822 0413  LCCN: n81040605  MusicBrainz: bdb70d5d-ded0-4b06-a9d3-8b9e9d0f932d  NDL: 00449783  NKC: jo2002102175  NLA: 35347338  NLG: 36777  NLK: KAC2018H5451  NSK: 000126582  NTA: 071563776  RERO: 02-A006193794  SELIBR: 403939  SNAC: w6nw1rtx  SUDOC: 030317851  Trove: 920539  VIAF: 11062300   WorldCat (עם VIAF): 11062300 
מרקורי בשנת 1968
מקלין סטיבנסון

| --- | --- |

מקלין סטיבנסון בסדרה " מ.א.ש"
 לידה:  14 בנובמבר 1927 נורמל, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  15 בפברואר 1996 (בגיל 68) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1962–1993 (כ־31 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  האקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה  אקדמיית לייק פורסט, אילינוי  בית הספר לתקשורת של אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
אדגר מקלין סטיבנסון, ג'וניור (באנגלית: Edgar McLean Stevenson, Jr.;‏ 14 בנובמבר 1927 - 15 בפברואר 1996) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה לשנת 1973 על תפקידו בתור הנרי בלייק, מפקד המחנה הצבאי בסדרה הצבאית הקומית "מ.א.ש".
ביוגרפיה

סטיבנסון נולד בעיר נורמל שבמדינת אילינוי ללוטי בל מקלין ולאדגר מקלין סטיבנסון. נכדו של עדלי סטיבנסון, שכיהן כסגנו של הנשיא גרובר קליבלנד. התחנך ב"אקדמיית לייק פורסט" לפני שהתגייס לצי ארצות הברית. לאחר שחזר משירותו הצבאי למד תיאטרון ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן"
סטיבנסון החל את דרכו כשחקן בשנת 1969 בסיטקום בכיכובה של דוריס דיי "המופע של דוריס דיי" בתפקיד מייקל "ניק" ניקולסון עורך המגזין והבוס של דוריס מרטין (דיי). הוא הופיע בסדרה עד לשנת 1971 בה נבחן לסדרה הצבאית הקומית "מ.א.ש" בתפקיד "הוקאיי" פירס. סטיבנסון שוכנע לוותר על התפקיד הראשי ולהיבחן לתפקיד המשני של מפקד המחנה הצבאי רפואי האמריקאי בקוריאה הנרי בלייק
.
סטיבנסון הופיע בסדרה במשך 3 עונות וזכה בשנת 1973 בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. על אף הצלחת הסדרה סטיבנסון חש שמעמדו על סט הצילומים הוא נמוך בהשוואה לכוכב הראשי אלן אלדה ודרש להתיר את חוזהו בתום שלוש עונות. מהלך זה הסב נזק לקריירה של סטיבנסון ובראיון שהעניק הוא אף טען בעצמו שנטישת התוכנית הייתה טעות מצידו.
סטיבנסון לא הצליח להתרומם מקצועית לאחר "מ.א.ש" והוא השתתף בעיקר כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה כמו "Hello, Larry", "ריקוד מושחת" ו"ספינת האהבה" ובסרט הקולנוע הבדיוני הקומי "החתול מהחלל החיצון".
בשנת 1993 ביצע את תפקיד משחק האחרון שלו במיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בערוץ 4 הבריטי ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סטיבנסון היה אב לשלושה ילדים ממערכותיו נישואיו לקארי ויליאמסון וג'יני פוסדיק.
סטיבנסון סבל בשנותיו האחרונות ממחלת סרטן שלפוחית השתן ממנה התרפא. הוא נפטר מהתקף לב ב-15 בפברואר 1996 בלוס אנג'לס בגיל 68. הוא נקבר ב"פארק הזיכרון פורסט לאוון".
מסימיליאנו רומי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 במאי 1893 בוזט, קרואטיה 
 פטירה:  24 באפריל 1979 (בגיל 85)
 מדינה:  איטליה
 
מסימיליאנו רומי (באיטלקית: Massimiliano (Massimo) Romi né Max Romih‏; 22 במאי 1893 – 24 באפריל 1979) היה שחמטאי איטלקי.
רומי היה ממוצא סלאבי, נולד באיסטריה, כיום בקרואטיה, והיה נתין של האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה האזור בו התגורר הפך לחלק מאיטליה. עם עליית הפשיזם הייתה מגמה לתת לשמות גוון איטלקי ולכן שינה רומי את שמו ממקס למסימיליאנו.
השתתפות באליפות השחמט של איטליה

רומי השתתף מספר פעמים באליפות איטליה לשחמט. בשנת 1921 חלק מקום 5–6 (ניצח: דוד מרוטי), באליפות איטליה לשחמט בשנת 1931 הגיע שני (ניצח: סטפנו רוסלי די טורקו), הגיע למקום השלישי באליפות איטליה לשחמט לשנת 1934 (ניצח: מריו מונטיצ'לי), חלק מקום שני באליפות 1935 (ניצח: אנטוניו סאקוני). לאחר מלחמת העולם השנייה חלק מקום 16 באליפות איטליה לשחמט בשנת 1948, מקום תשיעי בשנת 1951, מקום שלישי בשנת 1954, מקום שני בשנת 1956 ולבסוף חלק מקום 12–15 בשנת 1970, בגיל 77. Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it
השתתפות בתחרויות אחרות

רומי ניצח בתחרות סקרבורו בשנת 1925, Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it, הגיע למקום השלישי בתחרות הייר בשנת 1926 (ניצח: אברהם באראץ) , חלק מקום 5–7 בתחרות ספא 1926 (ניצחו: פרידריך זמיש וג'ורג' אלן תומאס) Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it, הגיע למקום השביעי בתחרות ונציה בשנת 1929 (ניצח: רודולף פיטשאק) Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it, הגיע למקום ה-16 בתחרות סן רמו בשנת 1930 (ניצח: אלכסנדר אלכין) , הגיע למקום הרביעי בתחרות פריז 1938 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה) Virgilio Community - Page Not Found, xoom.virgilio.it והגיע שני בתחרות רג'יו אמיליה בשנת 1947 (ניצח: אסטבן קאנאל)  .