stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידת מודיעין מטרות
הערות שוליים

↑  ניר דבורי, ‏"כל חוליית נ"ט שתרים את הראש תחטוף זבנג רציני": היחידה שחושפת את פעילי חיזבאללה בחזית לבנון – ותוקפת אותם, באתר ‏מאקו‏, 2 בפברואר 2024
↑  יואב זיתון, יאיר קראוס, סמ"ר חיים סבח נהרג מפצמ"ר בגליל: "עזב לימודי עתודה כדי להתגייס לקרבי", באתר ynet, 9 במאי 2024
סיכת לוחם יחידת "שחף" 869
לוחמי יחידה 869 בטקס הפיכתה ליחידה רב ממדית, ינואר 2023
לוחמי יחידה 869 בתרגיל שבוע מלחמה, 2022
לוחמי יחידה 869 בטקס לאחר מסע סיכה, מרץ 2023
פליפה השלישי, מלך ספרד

פליפה השלישי, מלך ספרד (בספרדית: Felipe III de España; ‏14 באפריל 1578 – 31 במרץ 1621), היה מלך ספרד ופורטוגל משנת 1598 ועד מותו. בפורטוגל כונה פיליפה השני. ראש הממשלה שלו היה הדוכס לרמה.
ביוגרפיה

פליפה נולד במדריד ב-14 באפריל 1578 לפליפה השני, מלך ספרד ולאשתו הרביעית אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה מספרד.
ב-13 בספטמבר 1598 מת אביו פליפה השני, מלך ספרד, ופליפה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1601 הוא העביר את בירת הממלכה לוואיאדוליד, אולם בשנת 1606 החזיר את מוסדות השלטון למדריד.
פליפה המשיך את המלחמה נגד אנגליה, וצי של 50 ספינות נשלחו תחת פיקודו של מרטין פדילה לתקוף את חופי אנגליה הפרוטסטנטית, לאור ההצלחה של משלחות כמו קורניש בשנת 1595, אולם הצי נהרס לחלוטין על ידי סערה, לפני שהגיע אל האיים האזוריים. בנוסף, בשנת 1601 נערך מסע צבאי כדי לעזור לקתולים באירלנד להשיג עצמאית מאנגליה, אולם המסע נכשל כתוצאה מהתבוסה בקרב קינסייל.
עם עלייתו לכס המלכות של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה בשנת 1603, ספרד רכשה בעל ברית חשוב. באוגוסט 1604 נחתם הסכם השלום של לונדון, שבאמצעותו ישתפרו היחסים המסחריים והדיפלומטיים בין שתי המדינות. ג'יימס ניסה לחתן את בנו צ'ארלס, נסיך ויילס עם אינפנטה מריה אנה מספרד. רעיון זה זכה לתמיכתם הרבה של שרים ודיפלומטים רבים באנגליה, אשר כונו "מפלגה ספרדית".
צ'ארלס הגיע לספרד בשנת 1623 בליווי דוכס בקינגהאם במדריד כדי לפגוש את כלתו המיועדת. עם זאת, ההצעה לא יצאה אל הפועל, עקב התנגדותה של מריה אנה להתחתן עם פרוטסטנטי. בשובם לאנגליה, צ'ארלס ובקינגהאם ביקשו מג'יימס לפתוח במלחמה נגד ספרד, אבל הוא לא עשה זאת. בשנת 1625 מת ג'יימס ובנו צ'ארלס עלה לשלטון במקומו, ופתח במלחמה אנגלו-ספרדית חדשה, במסגרת מלחמת שלושים השנים.
במהלך שלטונו לחם פליפה נגד ההולנדים, אולם בשנת 1609 חתם על הפסקת האש של אנטוורפן, שהייתה הכרה דה פקטו בעצמאותה של הולנד. בשנים 1609–1610 גירש פליפה את כל המוריסקוס מספרד, אשר מנו כ-300,000 איש, והצי הספרדי העביר אותם לתוניס ומרוקו. בשנת 1610 כבש פליפה את העיר לראצ'ה, אשר נשארה בידי ספרד עד לשנת 1689. בשנת 1618 שלח את צבאו לסייע לאוסטריה בדיכוי המרד הבוהמי.
ב-31 במרץ 1621 מת פליפה במדריד, כתוצאה משושנה, ובנו פליפה הרביעי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו. בעת פטירתו בשנת 1621, השתרעה האימפריה הספרדית על כמעט 2 מיליארד דונם.
משפחתו

ב-18 באפריל 1599 התחתן פליפה עם מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד, בתו של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה, ממנה היו לו 8 ילדים:
אנה (1601–1666).
מריה (1603).
פליפה (1605–1665).
מריה אנה (1606–1646).
קרלוס (1607 – 1632).
פרננדו (1609–1641).
מרגרטה פרנסס (1610–1617).
אלפונסו מאוריציו (1611–1612).
סמואל אוזגוד

סמואל אוזגוד (באנגלית: Samuel Osgood;‏ 3 בפברואר 1747 – 12 באוגוסט 1813) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כחבר בבתי המחוקקים של מסצ'וסטס ושל ניו יורק, וייצג את מסצ'וסטס בקונגרס הקונטיננטלי. הוא גם כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית במהלך תקופת כהונתו הראשונה של הנשיא ג'ורג' וושינגטון. הוא היה הרביעי למניין נושאי תפקיד זה והראשון מאז כינון חוקת ארצות הברית.
ב-1812 הוא נבחר כנשיא הראשון של סיטי בנק של ניו יורק, שהוקם אז ומאוחר יותר היה לסיטיבנק ולימים התמזג לחברת סיטיגרופ.
קורות חייו

תולדותיה של משפחת אוזגוד במסצ'וסטס החלו עם הגעתו ב-1638 של ג'ון אוזגוד מאנדובר (אנ') שבהמפשייר, אנגליה. ב-1646 הוא הקים יישוב חדש וקרא לו אנדובר על שם עיר הולדתו. ארבעה דורות לאחר מכן חי במקום קפטן פיטר אוזגוד, שב-1747 נולד בנו השלישי, סמואל אוזגוד.
סמואל אוזגוד למד באקדמיית דמר (כיום אקדמיית המושל) שבבייפילד, מסצ'וסטס, ולאחר מכן בקולג' הארוורד, שם הוא למד תאולוגיה וסיים את לימודיו ב-1770. לאחר מכן הוא שב לאנדובר והחל לעסוק במסחר. הוא הצטרף למיליציה המקומית ונבחר כנציג העיר באספה הכללית של המושבה וב-1775 כנציג הקונגרס של מסצ'וסטס, שתיפקד כממשלה הזמנית בראשית המהפכה האמריקאית.
המהפכה האמריקאית

באפריל 1775 פיקד אוזגוד על פלוגה של אנשי מיליציה בקרבות לקסינגטון וקונקורד. כוח זה רדף אחר הבריטים שנסוגו והיה לחלק מהכוחות שהשתתפו במערכה על בוסטון. עם התקבצות כוחות נוספים היה אוזגוד למייג'ור במסגרת בריגדה שלחמה בקיימברידג'. בהמשך הוא היה לשלישו של המייג'ור גנרל ארטמס וורד, וקודם לדרגת קולונל. כאשר הסתיים המצור על בוסטון באביב 1776, פרש אוזגוד מהצבא ושב לקונגרס של מסצ'וסטס.
הקונגרס הקונטיננטלי

הקונגרס בחר באוזגוד למועצת המלחמה של מסצ'וסטס, בה הוא שירת עד 1780, כאשר הממשלה התארגנה מחדש. הוא היה נציג לוועידה החוקתית של מסצ'וסטס בשנים 1779–1780. עם כינון החוקה החדשה הוא נבחר לסנאט של מסצ'וסטס ושירת בו שתי תקופות כהונה. הממשלה החדשה מינתה את אוזגוד כאחד מנציגיה אל הקונגרס הקונטיננטלי, שם הוא שירת בשנים 1782–1784.
לאחר תקופה קצרה ב-1784 כחבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, מינה מושל מסצ'וסטס את אוזגוד ב-1785 כשופט, אך עד מהרה הוא התפטר כאשר הקונגרס הלאומי מינה אותו כנציב האוצר. הוא עבר לניו יורק כדי לקחת על עצמו משרה זו, בה הוא החזיק עד לסיום כהונתה של ממשל הקונגרס.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

עם בחירתו של ג'ורג' וושינגטון כנשיא ארצות הברית הראשון ב-1789, הוא מינה את אוזגוד כמנהל הכללי של הדואר, על פי חוקת ארצות הברית החדשה, ובתפקיד זה הוא החליף את אבנעזר האזרד. אוזגוד שימש כמנהל הכללי של הדואר עד 1791. אחד הצעדים הראשונים בתפקידו זה היה להפוך את משרד הדואר בבולטימור למטה האזורי החדש, שבראשו עמדה קתרין גודארד. אוזגוד היה מעוניין למנות לתפקיד זה את בעל בריתו הפוליטי ג'ון וייט וביקש מגודארד להתפטר. הוא הסביר את הצורך בחילופי התפקידים בכך שהתפקיד החדש יהיה כרוך בנסיעות ארוכות ותכופות ולפיכך לא יתאים לאישה. גודארד סירבה להתפטר ועתרה בפני הנשיא וושינגטון שסירב להתערב בעניין. לאחר מכן היא עתרה בפני הסנאט שגם הוא לא סייע לה והיא נאלצה להתפטר.
באותה עת ישבה הממשלה הפדרלית בניו יורק ולפיכך מוקם מעונו הרשמי של הנשיא בביתו של אוזגוד ברחוב צ'רי 3. אוזגוד הציע לוושינגטון את מעונו כדי שהנשיא ורעייתו יוכלו להתגורר במה שנחשב באותה עת לבית המשובח ביותר בעיר. לפיכך היה ביתו של אוזגוד למעון הנשיאותי הראשון של ארצות הברית.
כאשר עברה הממשלה הפדרלית לפילדלפיה לתקופה של עשר שנים עד להשלמת הקמתה של הבירה הקבועה וושינגטון די. סי., בחר אוזגוד להישאר בניו יורק וב-1791 הוא התפטר מתפקידו.
לאחר פרישתו

אוזגוד היה אלקטור בבחירות לנשיאות של 1792 והצביע עבור ג'ורג' וושינגטון וג'ורג' קלינטון.
הוא היה חבר האספה המדינתית של ניו יורק בשנים 1800–1801 וב-1802 ויושב ראש האספה בשנים 1800–1801. ב-1803 הוא מונה על ידי הנשיא תומאס ג'פרסון כקצין הימי של נמל ניו יורק, משרה בה הוא החזיק עד למותו. בשנתו האחרונה הוא היה נשיא סיטי בנק של ניו יורק.
אוזגוד היה חבר בחברה הפילוסופית האמריקאית ובשנותיו האחרונות הוא הקדיש את זמנו לכתיבה וללימוד. הוא קיים התכתבות ענפה עם אישים רבים, ביניהם ג'ורג' וושינגטון ותומאס ג'פרסון.
חיים אישיים

בינואר 1775 נשא אוזגוד לאישה את מרתה ברנדון, שנפטרה ב-1778. ב-1786 הוא נישא בשנית למריה בראון, אלמנתו של וולטר פרנקלין ואמה של מריה פרנקלין קלינטון, רעייתו הראשונה של מושל ניו יורק דוויט קלינטון. לזוג נולדה בת בשם מרתה ברנדון אוזגוד, שנישאה לדיפלומט הצרפתי אדמון שארל ז'נה.
סמואל אוזגוד נפטר בניו יורק ב-12 באוגוסט 1813.
בית הולדתו באנדבור (כיום נורת' אנדבור), שוכן ברחוב הקרוי על שם המשפחה והוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, כמו ביתו בניו יורק, שכאמור שימש כמעון הנשיא כאשר ניו יורק הייתה בירת ארצות הברית. דיוקנו של אוזגוד תלוי בחדר הנשיא בקפיטול מאז ימי נשיאותו של אברהם לינקולן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "SAMUEL OSGOOD". Osgoode Family Association.
↑  "A list of Civil Officers of the Revolutionary Period second quarter of the Town's Second Century Representatives to the General Court". Andover, Massachusetts / Andover Historical Society. Archived from the original on 23 July 2011.
↑  "OSGOOD BIOGRAPHIES". Osgood Family History Site.
↑  American Philosophical Society: Ebenezer Hazard papers, 1766-1813
↑  "Neither Snow nor Rain..." HistoryNet, Weider History Group.
↑  SAMUEL OSGOOD (1789–1791) - Miller Center
↑  Mary Katherine Goddard - Women in the U.S. Postal System - National Postal Museum - The Smithsonian
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120037486X  ISNI: 0000 0000 2527 3436  LCCN: n85277163  SNAC: w66z03fd  US Congress: O000116  VIAF: 55602187   WorldCat (עם VIAF): 55602187 
ביתו של אוזגוד בניו יורק, ששימש כמעונו הרשמי של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון מאפריל 1789 ועד פברואר 1790, כאשר ניו יורק הייתה בירת ארצות הברית. הבית נהרס ב-1856.
זרם תרמו אלקטרי

זרם תרמו-אלקטרי נוצר במוליך בעקבות גרדיאנט טמפרטורה על גבי המוליך, אשר גורם להפרשי פוטנציאל, כתוצאה מכך למתח ולזרם במוליך.
הביטוי לזרם תרמו אלקטרי הוא תנועה של האלקטרונים מהצד החם אל הצד הקר ומתבצעת העברה של מטען ואנרגיה לאורך המוליך.
אפקט סיבק, זרם תרמו אלקטרי
'אפקט סיבק', זרם תרמו אלקטרי - האפקט התגלה על ידי הפיזיקאי תומאס יוהאן סיבק (אנ') (1831-1770) בשנת 1822.
האפקט נקרא על שמו, אפקט סיבק.
התופעה כלולה באפקט התרמו-אלקטרי.
פיתוח מתמטי

הביטוי לצפיפות הזרם הוא המטען המשויך לאלקטרון,  -e, אשר במצב אנרגטי  {\vec {k}}, מוכפל במהירות החבורה המשויכת למצב,  {\vec {v}}_{\vec {k}}, כפול צפיפות המצבים ליחידת נפח,  D({\vec {k}}), כפול פונקציית צפיפות ההסתברות המתארת את האפשרות לכך שהמצב  {\vec {k}} מאוכלס,  f({\vec {k}}). בסכמה על כל המצבים:
{\vec {j}}_{\text{elec}}=-e\int {\vec {v}}_{\vec {k}}D({\vec {k}})f({\vec {k}})d^{3}k
בקירוב Relaxation time, ללא שדה מגנטי חיצוני, פונקציית צפיפות ההסתברות היא:
f({\vec {k}},{\vec {r}})\approx f_{0}({\vec {k}},{\vec {r}})-{\frac {\tau ({\vec {k}})}{\hbar }}{\frac {\partial f_{0}}{\partial \mu }}\nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\cdot \left(e{\vec {E}}+\nabla _{\vec {r}}\mu +{\frac {E({\vec {k}})-\mu }{T}}\nabla _{\vec {r}}T\right)
כאשר  f_{0}, התפלגות פרמי-דיראק:
f_{0}({\vec {k}})={\frac {1}{1+\exp \left({\frac {E({\vec {k}})-\mu }{k_{B}T}}\right)}}
הביטוי הכללי לצפיפות הזרם במוליך בהשפעת גרדיאנט טמפרטורה נתון על ידי:
{\vec {j}}_{\text{elec}}=-{\frac {e}{4\pi ^{3}\hbar }}\int \nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\left(f_{0}({\vec {k}},{\vec {r}})-{\frac {\tau ({\vec {k}})}{\hbar }}{\frac {\partial f_{0}}{\partial \mu }}\nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\cdot \left(e{\vec {E}}+\nabla _{\vec {r}}\mu +{\frac {E({\vec {k}})-\mu }{T}}\nabla _{\vec {r}}T\right)\right)d^{3}k.
איבר האינטגרל על התפלגות פרמי-דיראק נעלם, בשיווי משקל תרמי המצבים המאוכלסים של המצב  {\vec {k}} זהים לאלו המאוכלסים על ידי המצב  -{\vec {k}}
סך הכל מתקבלת המשוואה הבאה לצפיפות הזרם:
{\vec {j}}_{\text{elec}}={\frac {e}{4\pi ^{3}\hbar ^{2}}}\int \tau ({\vec {k}}){\frac {\partial f_{0}}{\partial \mu }}\nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\left(\nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\cdot \left(e{\vec {E}}+\nabla _{\vec {r}}\mu +{\frac {E({\vec {k}})-\mu }{T}}\nabla _{\vec {r}}T\right)\right)d^{3}k.
ניתן לבטא את היחס בין צפיפות הזרם לגרדיאנט הטמפרטורה בכתיב מטריצי באמצעות כפל במטריצת מקדמים:
\left[{\begin{array}{cccc}j_{x}\\j_{y}\\j_{z}\\\end{array}}\right]=\left[{\begin{array}{cccc}\kappa _{xx}&\kappa _{xy}&\kappa _{xz}\\\kappa _{yx}&\kappa _{yy}&\kappa _{yz}\\\kappa _{zx}&\kappa _{zy}&\kappa _{zz}\\\end{array}}\right]\left[{\begin{array}{cccc}{\frac {\partial T}{\partial x}}\\{\frac {\partial T}{\partial y}}\\{\frac {\partial T}{\partial z}}\\\end{array}}\right]
כאשר איברי מטריצת המקדמים נקראים מקדמי סיבק (אנ'), אשר מקיימים: \kappa _{ij}={\frac {e}{4\pi ^{3}\hbar ^{2}T}}\int \tau ({\vec {k}}){\frac {\partial f_{0}}{\partial \mu }}\nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\cdot {\hat {e}}_{i}\left(E({\vec {k}})-\mu \right)\nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\cdot {\hat {e}}_{j}d^{3}k
כאשר  {\hat {e}}_{i} וקטור יחידה,  i=[x,y,z]. עבור גביש קיובי, מקדמי סיבק הם קבועים:
 \kappa ={\frac {e}{4\pi ^{3}\hbar ^{2}T}}\int \tau ({\vec {k}}){\frac {\partial f_{0}}{\partial \mu }}\left(E({\vec {k}})-\mu \right)\left(\nabla _{\vec {k}}E({\vec {k}})\cdot {\hat {z}}\right)^{2}d^{3}k.
\kappa ={\frac {e}{3\pi ^{2}T}}\int \limits _{0}^{\infty }\tau ({\vec {k}}){\frac {\partial f_{0}}{\partial \mu }}\left(E({\vec {k}})-\mu \right)\left|{\vec {v}}_{\vec {k}}\right|^{2}k^{2}dk.
שימושים טכנולוגיים

טכנולוגיה תרמו אלקטרית מתבססת על זרמים/מתחים תרמו אלקטריים ונחשבת כתחליף ירוק וידידותי לסביבה.
הטכנולוגיה מתבססת על העברה ישירה של  חום לאנרגיה חשמלית באמצעות גנרטור תרמואלקטרי. באופן מקביל, מקררים ממירים אנרגיה חשמלית לחימום או קירור. הבעיה העיקרית עם טכנולוגיות מסוג זה היא נצילות נמוכה.
קיימות סביבות קיצוניות כגון חלליות, בסיסי מדע מרוחקים, אזורי מגורים מנותקים וכו', בהם הטכנולוגיה מהווה מקור עיקרי לאנרגיה.
זרם חום

באופן שקול לתנועת מטען חשמלי, מתקיימת תנועה של אנרגיית חום.
במצב יציב צפיפות הזרם חייבת להיות קבועה במוליך. לכן מתקיים ש- \nabla T/T גם כן קבוע. הטמפרטורה צונחת אקספוננציאלית לאורך המוליך, האלקטרונים נושאים  חום ולכן מתפתחת צפיפות זרם חום במוליך כביטוי לתנועה של אנרגיה.
ראו גם

סוללה גרעינית
לקריאה נוספת(אנגלית)

Melissa Hyland, Haywood Hunter, Jie Liu, Elena Veety, Daryoosh Vashaee
Department of Electrical and Computer Engineering, North Carolina State
University, 2019
Thermoelectric Effect, From: Advances in Smart Medical Textiles, 2016
קישורים חיצוניים (אנגלית)

פיזיקת מצב מוצק
טכנולוגיה תרמו-אלקטרית
מעבדים בטכנולוגיה תרמו-אלקטרית
זרם חום
מקדמי סיבק
גנרטור תרמו-אלקטרי
איך אלקטרוניקה תרמו אלקטרית עובדת?
זרם תרמו אלקטרי
מחולל תרמואלקטרי של החללית קאסיני
היסטוריה של אפריקה

תמונת לוויין של אפריקה
ההיסטוריה של אפריקה היא שם כללי לתיאור הזמן מהנוכחות האנושית הראשונה ביבשת אפריקה ועד ההווה.
על פי הדעה המקובלת במחקר האבולוציה של האדם, מקור המין האנושי (הומו סאפיינס) הוא במזרח אפריקה.
ההיסטוריה של חלקה הצפוני של היבשת קשור בעיקר בהתפתחויות שהתרחשו באסיה ובאירופה. אזור זה הצמיח בעת העתיקה מספר ממלכות וישויות אחרות, שהגיעו לרמת פיתוח גבוהה מאוד, כגון מצרים העתיקה וקרתגו. לעומת זאת ההיסטוריה של חלקה הדרומי של היבשת, מעבר למדבר סהרה, התרחשה במנותק מההיסטוריה של שאר חלקי העולם. בניגוד לצפון אזור זה הצמיח בעיקר חברות שבטיות, כגון הבנטו והבושמנים.
בשנים שלאחר מכן, במאות הראשונות שלפני הספירה, נכבש צפונה של היבשת בתחילה בידי יוון ולאחר מכן בידי רומא. אלה שירשו באזור את הנצרות והרחיקו את הפוליתאיזם לפנים היבשת. אך הנצרות לא נשארה שלטת באזור לאורך זמן, ובמאה השביעית, נכבש האזור בידי האימפריה המוסלמית, והאסלאם הפך לדת השלטת בצפון אפריקה עד ימינו אלה, ולדתם של 40 אחוז מתושבי אפריקה נכון לשנת 2009. עם זאת, אפריקה שמדרום לסהרה, נשארה נחשלת מבחינה כלכלית ותרבותית, ומנותקת משאר העולם. תחת זאת, האזור כן הצליח להצמיח מספר ממלכות עצמאיות.
כאלף שנה לאחר כיבוש האזור בידי האימפריה המוסלמית, במהלך המאות ה-16 וה-17, אוחד רוב האזור שוב לידי ישות מדינית אחת תחת האימפריה העות'מאנית. בינתיים החלו האימפריות האירופאיות לבחוש בנעשה באפריקה שמדרום לסהרה, שכמו תמיד סבלה מריק שלטוני. מעצמות אלה, בתחילה חקרו את היבשת, לאחר מכן שלחו מיסיונרים ומתיישבים, ולבסוף כבשו את האזור. עד אמצע המאה ה-19, כבר כל היבשת למעט אתיופיה וליבריה, היו תחת שלטון זר, בין אם אירופאי או עות'מאני. במהלך המאה ה-20, החל תהליך נרחב יותר של דה-קולוניזציה. רבים במערב החלו למאוס באימפריאליזם, ותנועות לאומיות רבות קמו ברחבי היבשת. בשתי מלחמות העולם לחמו מדינות אירופה ברחבי היבשת, בעיקר בחלקה הצפוני, ובעשורים שלאחר מכן, החלו להשתחרר רוב ארצות היבשת מהשלטון האירופאי.
הסכסוך בין ארצות הברית לבין ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה שיחק אף הוא תפקיד בחוסר היציבות. מדיניות ממשלתית כושלת, שחיתות פוליטית ומקרי בצורת קשים, הובילו לכך שחלקים ניכרים מאפריקה סובלים מחוסר באספקת מזון ומים, ומקרי רעב המוני אינם נדירים. אחת הסכנות העיקריות המאיימות על אפריקה היא התפשטות מגפות המוניות, בשל תנאי תברואה גרועים, היעדר חיסונים ומחסור בשירותים רפואיים. במיוחד נפוץ ברחבי היבשת נגיף ה-HIV, המביא למותם של מיליוני תושבים בכל שנה ממחלת האיידס.
פרהיסטוריה > אפריקה כמוצא האדם

על פי הדעה המקובלת במחקר האבולוציה של האדם, מקור המין האנושי הוא באפריקה.
פרהיסטוריה > המהפכה הנאוליתית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הקדם-קלאסי > נוביה

בצפון מזרחה של אפריקה, על גדות נהר הנילוס המרכזי, דרומית למצרים, בצפון שטחה של סודאן של ימינו, קמה לה אחת הישויות העתיקות ביותר בהיסטוריה האנושית - ממלכת נוביה. ראשיתה של התרבות הנובית בערך ב-3500 לפנה"ס. לממלכת נוביה הייתה השפעה עצומה על מצרים העתיקה בפרט ועל המדינות הסובבות אותה בכלל. דבר זה התבטא בעיקר בסחר המוגבר שקיימה עם המדינות הסובבות אותה. ממלכת נוביה סחרה בזהב, נחושת, נוצות יען, הָבְנֶה ושנהב; סחורה זו רכשה ממדינות אפריקאיות בפנים היבשת ומכרה אותם בעיקר למצרים.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הקדם-קלאסי > מצרים העתיקה

בצפון ממזרחה של אפריקה, על גדות נהר הנילוס, התגבשה אחת הציוויליזציות העתיקות ביותר בהיסטוריה האנושית - מצרים העתיקה. ראשיתה של התרבות המצרית העתיקה בערך ב-3150 לפנה"ס, באיחוד הפוליטי של תרבויות עמק הנילוס הגדולות תחת הפרעה הראשון, והיא התפתחה במשך שלושת אלפי השנים הבאות. ההיסטוריה שלה מחולקת למספר תורי זהב, הידועים כ"ממלכות", ובהם תקופות של חוסר יציבות יחסית הידועות כ"תקופות ביניים". עם סוף תור הזהב האחרון, הידוע כ"ממלכה החדשה", תרבות מצרים העתיקה החלה להדרדר, ומצרים נכבשה בידי כמה כוחות זרים. שלטונם של הפרעונים הסתיים רשמית ב-31 לפנה"ס, כאשר האימפריה הרומית כבשה את מצרים ועשתה אותה לפרובינציה.
תרבות מצרים העתיקה הייתה מבוססת על איזון מבוקר של משאבי טבע ואדם תחת שלטונו של הפרעה, מנהיגים דתיים, ומושלים. התרבות המציאה חידושים רבים: השקיה מבוקרת של עמק הנילוס הפורה, ניצול של המינרלים בעמק ובאזורי המדבר הסובבים, התפתחות מוקדמת של ספרות ושל מערכת כתיבה עצמאית, ארגון של מיזמי בנייה וחקלאות קולקטיביים, מסחר עם האזורים הסובבים באפריקה ובמזרח התיכון, ומסעות צבאיים שהביאו לניצחון על צבאות זרים והבטיחו את הדומיננטיות המצרית באזור. הארגון והייזום של פעילויות אלה נעשה בידי בירוקרטיה של סופרים, מנהיגים דתיים ומושלים תחת הפרעה האלוהי, שהבטיח את האחדות ואת שיתוף הפעולה של העם המצרי דרך מערכת מורכבת של דת מצרים העתיקה.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הקדם-קלאסי > קרתגו

קרתגו, הייתה עיר ומעצמה באוטיקה (תוניסיה של היום), שנוסדה במאה ה-9 לפנה"ס על ידי מתיישבים פיניקים מהעיר צור. העיר נהרסה לחלוטין בשנת 146 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית השלישית, והרומאים הכריזו על השטח כמקולל ואסרו על התיישבות בו. כמאה שנה לאחר מכן חזרו הרומאים למקום והקימו עיר חדשה באותו שם, שאת הריסותיה ניתן לראות היום. קרתגו הרומית שימשה כבירת הפרובינקיה הרומית אפריקה, ובמהלך השנים הפכה לאחת הערים הגדולות באימפריה הרומית. קרתגו נהרסה שוב ולא שוקמה כתוצאה מפלישות ברברים, ביזנטים ומוסלמים.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הקדם-קלאסי > סומליה העתיקה

סומליה ממוקמת בקצה המזרחי של קרן אפריקה, לחוף האוקיינוס ההודי ובכניסה לים סוף. בעקבות מיקומה האסטרטגי מבחינה מסחרית, אבות אבותיהם של הסומלים של ימינו, היו ברובם סוחרים. רבות מהסחורות שרכשו המצרים, היוונים, הפיניקים והבבלים, הגיעו ממדינות אפריקאיות בדרום ובפנים היבשת, דרך סומליה ואף ממנה. הסומלים סחרו בעיקר במור, לבונה ותבלינים.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הקדם-קלאסי > קיסרות אקסום

קיסרות אקסום הייתה ישות מדינית וכלכלית חשובה בצפון מזרחה של אפריקה, בשטחי אתיופיה ואריתריאה של ימינו, שהתפתחה מהתקופה הפרוטו-אקסומית. הוקמה במאה ה-1 לפני הספירה ושיאה היה במאה ה-1. אקסום הוקמה כממלכה קטנה שמרכזה בעיר אקסום (בצפון אתיופיה של ימינו) ולאחר מכן נהפכה לאימפריה וקיסרות באופן רשמי לאחר שסאמבראוטאס, מלך אקסום שינה את תואר שליטי אקסום ממלך לקיסר.
סוף המאה ה-3 אקסום החלה להטביע מטבעות משלה ונזכרה, על ידי הנביא הפרסי מאני, כאחת מארבע המעצמות של התקופה, לצד פרס, רומא וסין. הממלכה קיבלה את הנצרות בין השנים 325–328 תחת שלטונו של הקיסר אזנה והייתה המדינה הראשונה שהשתמשה בצלב על מטבעותיה. בשיאה שלטה אקסום על צפון אתיופיה, אריתריאה, צפון סודאן, דרום מצרים, ג'יבוטי, תימן ודרום ערב הסעודית, שטחה הסתכם בכ-1.25 מיליון קמ"ר.
אקסום הייתה בעלת בריתה של האימפריה הביזנטית כנגד האימפריה הפרסית ושקעה מסיבות בלתי ברורות, שאת חלקן ניתן לייחס להתפשטות האסלאם, התמעטות הסחר באזורה ומיתון בשוקי אלכסנדריה, ביזנטיון ודרום אירופה.
הישות היורשת של אקסום הייתה האימפריה האתיופית תחת שושלת זאגווה ויותר מאוחר משנת 1270 ואילך תחת השושלת הסולומונית.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הקלאסי > יוון

בערך בשנת 631 לפנה"ס, היוונים הקימו את העיר קירנה בצפון-מערב לוב. קירנה הפכה למושבה יוונית משגשגת, למרות היותה מוקפת מכל צדדיה באזור מדברי.
עם השנים היוונים הגבירו את השפעתם התרבותית במצרים, אך נמנעו מלכבוש אותה. אלכסנדר הגדול כבש את מצרים מידי פרס בשנת 332 לפנה"ס. עם מותו של אלכסנדר, חולקה האימפריה שכבש בין יורשיו הדיאדוכים, ומצרים נפלה בידיו של תלמי הראשון. בית תלמי שלט במצרים בין השנים 305 לפנה"ס עד 30 לפנה"ס. השושלת שלטה בחלק מהזמן גם על האי קפריסין ועל שטחי ארץ ישראל.
שלטונם של מלכי בית תלמי, התאפיין ביריבויות קשות בין האצילים, ומתנגדים רבים הוגלו ונרצחו. המלכה האחרונה לבית זה הייתה קלאופטרה, שנודעה כמאהבתו של יוליוס קיסר ומאוחר יותר גם של מרקוס אנטוניוס. קלאופטרה הצליחה לשמור על עצמאותה של מצרים, אך לאחר הפסדו של אנטוניוס בקרב אקטיום (31 לפנה"ס) וניצחונו של אוגוסטוס, היא התאבדה. לאחר מותה הקיץ הקץ על בית תלמי, ומצרים הפכה לפרובינקיה רומית.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הקלאסי > רומא

במהלך המאה הראשונה לפנה"ס ובמאה הראשונה לספירה כבשה הרפובליקה הרומית ולאחריה הקיסרות הרומית את חלקה הצפוני של אפריקה. הרומאים חילקו את צפון אפריקה לחמש יחידות מנהליות - פרובינקיות (מצרים, אפריקה, כרתים וקירנאיקה, מאוריטניה, נומידיה), ועד מהרה החלו לנהל את האזור באופן ישיר על כל רובדי החיים. החל מזה המדיני ועד זה התרבותי. אותה התקופה התאפיינה בפריחה תרבותית וכלכלית. באופן כמעט קבוע, נהגו הברברים להתנגד לשלטון הרומאי ולתקוף את מוצבי הצבא הרומאי, שהיה דל יחסית בכוח, והוא נהג להחזיק באזור סדר כוח של כ-28,000 לוחמים.
באותה התקופה האזור עבר תהלכי עיור מתקדמים, וברים מן השבטים נושלו מאדמותיהם. השגשוג של רוב ערי האזור היה תלוי בחקלאות. האזור אף כונה "אסם האימפריה", ונהג לייצא תבואה בכמויות גדולות לשאר חלקי האימפריה, בעיקר לאיטליה וליוון. יבולים אחרים שיוצרו באזור כללו פרות, תאנים, ענבים ושעועית.
תחת השלטון הרומאי צפון באפריקה הייתה קהילה יהודית גדולה.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן הנוצרי

העידן הנוצרי בצפון אפריקה החל מעליית הנצרות בצפון אפריקה עם התנצרות האימפריה הרומית באופן רשמי בשנת 380 לספירה, ועד הכיבוש המוסלמי של האזור במאה ה-7.
במהלך המאות ה-3 וה-4 קנתה לה הנצרות מעמד של בכורה באזור. בשנת 284 לספירה, התפלגה האימפריה הרומית לאימפריה לאימפריה מזרחית (האימפריה הביזנטית) ולאימפריה מערבית. כך היה גם בצפון אפריקה, והגבול באזור זה בין שתי המדינות עבר באמצע לוב של ימינו, כך שמצרים וקירנאיקה במזרח היו תחת שלטונה של האימפריה המזרחית, וחלקו המערבי של האזור (מערב לוב, תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו של ימינו) היה תחת האימפריה המערבית.
במהלך המאה ה-5 איבדה האימפריה הרומית המערבית את שטחי שלטונה במערב צפון אפריקה, ובמאה ה-7 איבדה האימפריה הרומית המזרחית את שטחי שלטונה במזרח צפון אפריקה. את הריק השלטוני באזור תפסו מספר שבטים ברברים אשר פרסו את חסותם באזור, לצד ערים אשר החלו צוברים כוח והשפעה. בשנים אלה המשיכה הנצרות להוות את הדת המשמעותית באזור.
העת העתיקה וימי הביניים > צפון אפריקה > העידן המוסלמי

הנצרות לא נשארה הדת השלטת בצפון אפריקה לאורך זמן. במהלך המאה ה-7, במקביל להתפוררותה של האימפריה הרומית המזרחית, נכבש האזור בידי האימפריה המוסלמית, ותושבי האזור, חלקם ברצון חלקם בכוח, התאסלמו וקיבלו את האסלאם כדת השלטת. דת זו היא הדת הרווחת באזור כמעט באופן מלא עד ימינו אלה. ימים אלה היו ימים של פריחה תרבותית באזור, אך במהלך הזמן, עם התמוטטותה של האימפריה המוסלמית, שקע האזור לסכסוכים בין שושלות מוסלמיות שנאבקו על השליטה בצפון אפריקה.