stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקסל הונת

| --- | --- |

הונת, 2016
 לידה:  18 ביולי 1949 (בן 75) אסן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 מוסדות:  האוניברסיטה החופשית של ברלין  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  אוניברסיטת קולומביה 
 מונחה לדוקטורט:  ראהל ייגי, קרולין אמקה, הרטמוט רוזה
 עיסוק:  פילוסוף, סוציולוג, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  אדורנו, פוקו, האברמס, הגל, היידגר, לוקאץ', סארטר, פיפין, טיילור, מיד, ויניקוט, פרייזר
 השפיע על:  אווה אילוז, ננסי פרייזר
 מדינה:  גרמניה 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט בלוך (2015) 
 
אקסל הוֹנֶת (בגרמנית: Axel Honneth; נולד ב-18 ביולי 1949) הוא פילוסוף גרמני, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט ובאוניברסיטת קולומביה. בעבר שימש גם כראש "המכון למחקר חברתי" בפרנקפורט, בין השנים 2001–2018. מאז 2007 הוא מכהן כנשיא "אגודת הגל הבינלאומית".
ביוגרפיה

הונת נולד באסן, בגרמניה המערבית. הוא למד בבון, בבוכום, בברלין ובמינכן (תחת יורגן הברמאס), ולימד באוניברסיטה החופשית של ברלין ובניו סקול לפני שעבר לאוניברסיטת גתה בפרנקפורט בשנת 1996. בשנת 1999 הוא שימש כיו"ר קתדרת שפינוזה לפילוסופיה באוניברסיטת אמסטרדם. בין השנים 2001 לשנת 2018 הוא היה ראש "המכון למחקר חברתי", שהנהיגו במקור אנשי אסכולת פרנקפורט. מאז 2011 הוא משמש גם פרופסור למדעי הרוח בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק.
מחקר

עבודתו של הונת מתמקדת בפילוסופיה חברתית-פוליטית ומוסרית, במיוחד ביחסי כוח, הכרה וכבוד. אחד הטיעונים המרכזיים שלו הוא הקדימות ליחסים אינטרסובייקטיביים של הכרה, לשם הבנת יחסים חברתיים, ובכללם התייחסות לאי-הכרה ולזלזול כבסיס להבנת סכסוכים חברתיים ובין אישיים. למשל, התייחסות לתלונות אודות חלוקה לא הוגנת של טובין חברתיים, כעומדים בבסיסם על מאבק להכרה.
עבודתו העיקרית הראשונה "The Critique of Power: Reflective Stages in a Critical Social Theory" (ביקורת הכוח: שלבים רפלקטיביים בתיאוריה חברתית ביקורתית) בחנה את הזיקות בין אסכולת פרנקפורט לבין מישל פוקו. בעבודה העיקרית השנייה שלו "The Struggle for Recognition: Moral Grammar of Social Conflicts" (המאבק להכרה: הדקדוק המוסרי של מאבקים חברתיים) מושג ההכרה שאוב בעיקר מהפילוסופיה החברתית המוקדמת של הגל (ראו: הפנומנולוגיה של הרוח). מקורות השראה נוספים לתפסית ההכרה של הונת בספר זה הם הפסיכולוגיה חברתית של ג'ורג' הרברט מיד, אתיקה תקשורתית של מורו יורגן הברמאס, ותאוריית יחסי האובייקט של דונלד ויניקוט. עיבודו הביקורתי של הונת לאלו הוא הבסיס לתיאוריה החברתית הביקורתית שלו, המנסה לתקן את החסרונות בגישות קודמות. בשנת 2003, הונת היה שותף לכתיבת "Recognition or Redistribution?" (הכרה או חלוקה מחדש?) עם הפילוסופית הפמיניסטית ננסי פרייזר (אנ'), בו ביקרו את העדיפות של קטגוריות אתיות כמו הכרה על פני קטגוריות חברתיות-פוליטיות מבניות כמו חלוקה מחדש במחשבתו של הונת. בעבודתו "Reification" הונת מנסח מחדש את המושג "Reification" (אנ') (המובן המרקסיסטי של החפצה) במונחים של יחסים בין-סובייקטיביים של הכרה וכוח. מבחינת הונת, כל צורות האיחוד נובעות מפתולוגיות מבוססות-סובייקטיביות ולא מהאופי המבני של מערכות חברתיות כמו קפיטליזם כפי שטענו קרל מרקס וג'רג' לוקאץ'.
בספרו "The Idea of Socialism" (האידאה של הסוציאליזם), קורא לרוויזיה של התיאוריה הסוציאליסטית כדי להפוך אותו לרלוונטית עבור המאה ה-21, בהתבססו על הביקורת של התיאוריה הסוציאליסטית של המטריאליזם ההיסטורי, בורות ביחס לזכויות פוליטיות ובידול חברתי בחברות מודרניות, דגש יתר על מעמד הפועלים כנושא מהפכני. על מנת לממש באופן מלא את שלושת העקרונות של המהפכה הצרפתית, "חירות, שוויון, אחווה" הונת מציע שלושה תיקונים: החלפת הדטרמיניזם הכלכלי בניסויים היסטוריים בהשראת ג'ון דיואי, הרחבת החופש החברתי - תלות הדדית ושיתוף פעולה בין בני החברה - לתחומים האחרים של החברה המודרנית (כלומר הפוליטי והפרטי), כמו גם פנייה לכל אזרחי התחום הדמוקרטי.
ביבליוגרפיה חלקית > בעברית

זלזול ומתן הכרה: לקראת תיאוריה ביקורתית חדשה, מתרגמת: איה ברויר, עריכה מדעית: ז'וזה ברונר ורמי קפלן, הקיבוץ המאוחד, ספריית אדום כהה, 2008
"אקסל הוֹנֶת: מבוא", מתוך: אווה אילוז, אינטימיות קרה - עלייתו של הקפיטליזם הרגשי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת קו אדום, 2008. (הטקסט המלא באתר כותר)
ביבליוגרפיה חלקית > באנגלית

Social Action and Human Nature, co-authored with Hans Joas (Cambridge University Press, 1988 [1980]).
The Critique of Power: Reflective Stages in a Critical Social Theory (MIT Press, 1991 [1985]).
The Fragmented World of the Social: Essays in Social and Political Philosophy (SUNY Press, 1995 [1990]).
The Struggle for Recognition: The Moral Grammar of Social Conflicts (Polity Press, 1995 [1992]).
Redistribution or Recognition?: A Political-Philosophical Exchange, co-authored with Nancy Fraser (Verso, 2003).
Reification: A Recognition-Theoretical View (Oxford University Press, 2007).
Disrespect: The Normative Foundations of Critical Theory (Polity Press, 2007 [2000]).
Pathologies of Reason: On the Legacy of Critical Theory (2009).
The Pathologies of Individual Freedom: Hegel's Social Theory (2010).
The I in We: Studies in the Theory of Recognition (2012).
Freedom's Right (2014).
The Idea of Socialism (2016).
ראו גם

תאוריה ביקורתית
הדרה חברתית
צ'ארלס טיילור (פילוסוף)
ריינר פורסט
הערות שוליים

1 2  Axel Honneth | Institut für Sozioalforschung (IfS), Frankfurt (Main)
↑  INFORMATIONEN ÜBER DIE INTERNATIONALE HEGEL-VEREINIGUNG, ‏ספטמבר 2003 (בגרמנית)
↑  UVA - Spinoza Chair Department of Philosophy
↑  Axel Honneth | Department of Philosophy - Columbia University
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009440586005171  PLWABN: 9810621668205606  BIBSYS: 90081691  BNE: XX1162296  BnF: cb120793168 (data)  CANTIC: a10584316  CiNii: DA00739460  GND: 123138647  ISNI: 0000 0001 2103 7337  LCCN: n78038362  LNB: 000157405  NDL: 00468522  NKC: jn19981001475  NLA: 35841410  NLG: 83744  NLK: KAC200502732  NSK: 000054539  NTA: 06871940X  ORCID: 0000-0002-9753-1128  RERO: 02-A022412912  SELIBR: 314718  SUDOC: 029096251  Trove: 1111391  VIAF: 108506277   WorldCat (עם VIAF): 108506277
ב.מ.וו סדרה 5

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  BMW 
 מודל קודם:  BMW New Class 
 אורך:  4,620 מ"מ 
 
ב.מ.וו סדרה 5 היא מכונית סלון מנהלים בגודל בינוני, אשר מיוצרת על ידי חברת ב.מ.וו החל משנת 1972.
מכונית הב.מ.וו סדרה 5 היא המכונית השנייה הנמכרת ביותר של חברת ב.מ.וו לאחר הסדרה 3 אך מהווה מקור ל-50 אחוזים מסך רווחי החברה. בינואר 2008 יוצרה מכונית הסדרה 5 החמישה מיליון במספר. מתחרה בעיקר במרצדס-בנץ E-קלאס ובאאודי A6.
הדור החמישי של הסדרה בתצורה 4 דלתות סדאן שיוצר בין השנים 2010-2003 קרוי ב.מ.וו. Ε60.
ל-5 ישנה גרסת ספורטס-קופה, סדרה 6, שבדורה הנוכחי מבוססת על הדור הקודם של ה-5.
רקע וגרסאות

| ב> מ.וו סדרה 5 מנועי בנזין.דגם | ב> מ.וו סדרה 5 מנועי בנזין.מנוע והספק | ב> מ.וו סדרה 5 מנועי בנזין.תאוצה 100-0 קמ"ש | ב> מ.וו סדרה 5 מנועי בנזין.מהירות מרבית |
| --- | --- | --- | --- |
| ב.מ.וו 520i | ‏1,997 סמ"ק (2.0 ליטר) V4 ‏184 כ"ס | 8.0 שניות | 226 קמ"ש |
| ב.מ.וו 528i | ‏1,997 סמ"ק (2.0 ליטר) V4 ‏245 כ"ס | 6.3 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 528i xDrive | ‏1,997 סמ"ק (2.0 ליטר) V4 ‏245 כ"ס | 6.5 שניות | 246 קמ"ש |
| ב.מ.וו 530i | ‏2,996 סמ"ק (3.0 ליטר) V6 ‏272 כ"ס | 6.6 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 535i | ‏2,979 סמ"ק (3.0 ליטר) V6 ‏306 כ"ס | 5.9 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 535i xDrive | ‏2,979 סמ"ק (3.0 ליטר) V6 ‏306 כ"ס | 5.8 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 550i | ‏4,395 סמ"ק (4.4 ליטר) V8 ‏407 כ"ס | 5.0 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 550i xDrive | ‏4,395 סמ"ק (4.4 ליטר) V8 ‏407 כ"ס | 4.8 שניות | 250 קמ"ש |
| ב> מ.וו סדרה 5 מנועי דיזל.דגם | ב> מ.וו סדרה 5 מנועי דיזל.מנוע והספק | ב> מ.וו סדרה 5 מנועי דיזל.תאוצה 100-0 קמ"ש | ב> מ.וו סדרה 5 מנועי דיזל.מהירות מרבית |
| --- | --- | --- | --- |
| ב.מ.וו 520d | ‏1,995 סמ"ק (2.0 ליטר) V4 ‏184 כ"ס | 8.1 שניות | 225 קמ"ש |
| ב.מ.וו 525d | ‏1,995 סמ"ק (2.0 ליטר) V4 ‏218 כ"ס | 7.0 שניות | 239 קמ"ש |
| ב.מ.וו 525d xDrive | ‏1,995 סמ"ק (2.0 ליטר) V4 ‏218 כ"ס | 7.0 שניות | 234 קמ"ש |
| ב.מ.וו 530d | ‏2,993 סמ"ק (3.0 ליטר) V6 ‏258 כ"ס | 6.0 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 530d xDrive | ‏2,993 סמ"ק (3.0 ליטר) V6 ‏258 כ"ס | 6.0 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 535d | ‏2,993 סמ"ק (3.0 ליטר) V6 ‏313 כ"ס | 5.5 שניות | 250 קמ"ש |
| ב.מ.וו 535d xDrive | ‏2,993 סמ"ק (3.0 ליטר) V6 ‏313 כ"ס | 5.5 שניות | 250 קמ"ש |
סדרה 5 הוצגה בשנת 1972 כמחליפה לסדרת ה'ניו-קלאס' של ב.מ.וו (BMW New Class) למרות שזו יוצרה עד שנת 1975. מכונית הסדרה 5 החלה את מסורת ב.מ.וו לסמן את מכוניותיה בסימון שלושה מספרים, כאשר המספר הראשון (5 בסדרה זו) מסמל את שם סדרת הרכב ואילו שני המספרים האחרים מסמלים לעיתים קרובות את נפח המנוע של המכונית.
מכונית הסדרה 5 מיוצרת במרכבי סדאן וסטיישן, במנועי בנזין ודיזל, כאשר בנוסף ישנה גם גרסת M לסדרה 5 ה-M5
, גרסת קצה בעלת ביצועים גבוהים אשר מתחרה ב-E63 AMG של מרצדס-בנץ ובאאודי RS6.
המכונית מיוצרת מאז שנת 1972 בשישה דורות שונים.
רקע וגרסאות > דורות

דור ראשון מסדרת ה-E12 שנות ייצור (1972–1981)
דור שני מסדרת ה-E28 שנות ייצור (1982–1988)
דור שלישי מסדרת ה-E34 שנות ייצור (1988–1996)
דור רביעי מסרת ה-E39 שנות ייצור (1995–2003)
דור חמישי מסדרת ה-E60/E61 שנות ייצור (2003–2010)
דור שישי מסדרת ה-F10/F11 שנות ייצור (כיום-2010)
דור ראשון
דור שני
דור שלישי
דור חמישי
דור שישי
הערות שוליים

↑  http://www.latimes.com/business/la-fi-neil29-2010jan29,0,3053544.column
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558954705171  LCCN: sh2001009809  NKC: ph559473
אריקה לנדאו

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1931 צ'רנוביץ, ממלכת רומניה 
 פטירה:  5 באוגוסט 2013 (בגיל 81) 
 שם לידה:  אריקה שכנר 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה חינוכית 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת מינכן 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 ייסוד המכון לקידום נוער ליצירתיות ומצוינות
 
אֶריקָה לנדאו (Erika Landau;‏ 15 באוקטובר 1931 – 5 באוגוסט 2013) הייתה פסיכולוגית ישראלית וחוקרת בתחום עתידנות, יצירתיות, מחוננות וחינוך. מייסדת ומנהלת המכון לקידום נוער ליצירתיות ומצוינות, המרכז הראשון למחוננים בישראל, מדריכה בתוכנית לפסיכותרפיה של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, וכן פסיכותרפיסטית למבוגרים.
ביוגרפיה

לנדאו נולדה בשם אריקה שכנר בעיר צ'רנוביץ שברומניה, בתם של רוזה ואוסקר שכנר, שעסק בייבוא תפוזים מארץ ישראל. עם הפלישה הסובייטית לעיר ב-1940, בעת מלחמת העולם השנייה, ירדה המשפחה למחתרת כדי להימנע מגירוש לסיביר. כשנכבשה העיר על ידי הנאצים ביולי 1941, כשהייתה כבת עשר, נשלחה לנדאו עם משפחתה למחנה עבודה ליד נהר דנייסטר. בתום ארבע שנים במחנות שוחררו בני המשפחה. אביה נפטר כשנה לאחר השחרור, וב-1947 עלתה לארץ ישראל עם אמה החולה. כדי לפרנס אותה ואת אמה יצאה לעבוד כפועלת במפעל לטקסטיל. שם החל רומן עם מנהל המפעל, שלומי לנדאו, שלחם במלחמה עם כוחות בנות הברית. בהיותה בת 17 וחצי נישאה ללנדאו, שהיה מבוגר ממנה בעשרים שנה.
ב-1960 החלה ללמוד פסיכולוגיה ותולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. לאחר שקיבלה תואר בוגר, המשיכה ללמוד בה לתואר מוסמך בפסיכולוגיה. ב-1965, לאחר שסיימה, נסעה בעצת מרטין בובר לכתוב את הדוקטורט שלה בשפת אמה, גרמנית, באוניברסיטת מינכן שבגרמניה. הדיסרטציה (1968), בנושא "הפסיכולוגיה של היצירתיות" (Psychologie der Kreativität), התפרסמה ב-1969 כספר ותורגמה למספר שפות.
ב-1968, כששבה לישראל, הקימה את המחלקה לחינוך במוזיאון הארץ (שבו עבדה עוד קודם לנסיעתה לגרמניה) והחלה לעבוד עם ילדים בפיתוח יצירתיות ועם מבוגרים (ובפרט עם אמנים) כפסיכותרפיסטית.

בשנת 1969 ייסדה את מה שעתיד היה להיות למפעל חייה: המכון לקידום נוער שוחר אמנות ומדע שליד מוזיאון הארץ ("מכון אריקה לנדאו"; כיום נקרא המכון לקידום נוער ליצירתיות ולמצוינות). המכון, הממוקם בבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב, עוסק בהעשרת הילדים מגיל הגן ועד סוף כיתה ט' בנושאים שונים בגישה בין-תחומית: מדעים מדויקים, מדעי החיים, מדעי הרוח, מדעי החברה ואמנות. הקבלה ללימודים במכון מבוססת על בדיקה קוגניטיבית ורגשית של הילד. למכון סניפים נוספים בגבעת אולגה, בדרום תל אביב ובראש העין.
לנדאו הייתה חברה במספר ארגונים ישראליים ובינלאומיים, ובהם האקדמיה העולמית לאמנויות ולמדעים בארצות הברית, המועצה האירופית ליכולת גבוהה, המועצה העולמית למחוננים ומוכשרים בארצות הברית, הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, האיגוד הישראלי לפסיכולוגיה והאיגוד הישראלי לפסיכותרפיה.
כמו כן, הייתה חברת מערכת בכתבי העת המדעיים "Gifted & Talented International" ו-"Future Research Quarterly of the World Future Society" בארצות הברית, וכן "Gifted Education International" בבריטניה.
ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל (2008) נמנתה לנדאו עם מדליקי המשואות, על 40 שנות פעילותה בתחום החינוך לילדים מחוננים, להעשרה ולפיתוח מנהיגות צעירה. את המשואה הדליקה במשותף עם זורייש וובה (בת 18, מד"צית ופעילה בתחום הנוער יוצא אתיופיה).
לנדאו הייתה אלמנה ולא הביאה ילדים לעולם. נפטרה ב-5 באוגוסט 2013, בגיל 81. נקברה בבית העלמין קריית שאול.
ספריה

לנדאו פרסמה מספר ספרים בגרמנית ואנגלית שתורגמו לשפות נוספות, וכן עשרות מאמרים בעיתונות המדעית הבינלאומית. בנוסף פרסמה מספר ספרים בעברית:
יצירתיות; ערכה שפרה שמואלביץ, תל אביב: בצלאל צ'ריקובר (גומא: ספרי מדע ומחקר), 1973.
"אבא מת: או, מול הווית המוות"; ציורים: שמואל בק, תל אביב: ב' צ'ריקובר, 1974. ("ספרון זה נכתב בעקבות שיחות רבות עם ילדים ומבוגרים ששיכלו אבות, בעלים, בנים, אחים ודודים בשלוש המלחמות האחרונות")
האומץ להיות מוכשר, תל אביב: דביר (מה? דע!), תשנ"א 1990. (מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת: לוד: דביר (מה? דע!), תשס"ב 2001) (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
הבשלוּת הנפשית, תל אביב: משכל (אוניברסיטה להורים), 1997.
לתת משמעות; איורים: מילאדה פישרובה, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2000. (זיכרונותיה מילדותה ומהשואה)
לקריאה נוספת

'אומץ להיות יצירתי: שיחה עם ד"ר אריקה לנדאו', סביבות 27 (1991), 115–126.
'Landau, Erika,' in: Who's Who in Israel and Jewish Personalities from All Over the World, 1985, p. 194.
הערות שוליים

↑  המלצות הוועדה הציבורית המייעצת לבחירת מדליקי המשואות בטקס ערב יום העצמאות התשס"ח, החלטה מספר 3390 של ממשלת ישראל השלושים ואחת, משנת 2008, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  ביקורת על המהדורה המורחבת והמעודכנת: אבי גרפינקל, המחונן הרב-תחומי, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2002.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500876505171  PLWABN: 9810621450905606  BIBSYS: 4044204  BNE: XX979086  BnF: cb12851464f (data)  GND: 1089766955  ISNI: 0000 0001 1772 7626  LCCN: n85044449  NKC: jx20071017024  NTA: 071212213  RERO: 02-A003492746  VIAF: 84386327   WorldCat (עם VIAF): 84386327
ארנור גודיונסן

ארנור גודיונסן (באיסלנדית: Arnór Guðjohnsen; נולד ב-30 באפריל 1961) הוא כדורגלן עבר איסלנדי.
חייו

את מירב הקריירה עשה גודיונסן בבלגיה, תחילה בקבוצת לוקרן ולאחר מכן בקבוצת אנדרלכט, עמה זכה בשלוש אליפויות ובשני גביעים, וכן היה כמלך שערי הקבוצה בעונת 1986/1987. לאחר מכן שיחק שנתיים בקבוצה הצרפתית בורדו, ואת הקריירה סיים בשנת 2001 בקבוצת שטיארנן מאיסלנד. לזכותו של גודיונסן 73 הופעות בנבחרת איסלנד, בהן כבש 14 שערים.
בנו, איידור גודיונסן, הוא כדורגלן מקצועני גם כן. יחד היו שותפים להישג חד פעמי: אב ובן המשחקים יחד באותו משחק בינלאומי. במשחק זה, בשנת 1996 נגד נבחרת אסטוניה, היה ארנור בן 34 ואיידור בן 17. במשחק עצמו לא זכו לשתף פעולה משום שבמחצית החליף איידור את אביו.
ב.מ.וו סדרה 4

| --- | --- |

ב.מ.וו 420i
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ב.מ.וו
 מודל קודם:  ב.מ.וו סדרה 3
 אורך:  4,641 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין
ב.מ.וו סדרה 4 היא סדרת מכוניות מנהלים קומפקטיות המיוצרות על ידי ב.מ.וו מאז 2013. סדרה 4 נוצרה עם התפצלות דגמי הקופה (2 דלתות) והקבריולה (גג נפתח) של סדרה 3, לסדרה חדשה ונפרדת. בשנת 2020 הושק הדור השני של סדרה 4. שני הדורות יוצרו בשלוש סגנונות מרכב: קופה, קבריולה וגראן קופה. סגנון המרכב של סדרה 4 דומה מאוד לזה של ב.מ.וו i4 החשמלית. ב.מ.וו M4 היא הגרסה בעלת הביצועים הגבוהים של סדרה 4. הדור הראשון של ה-M4 נקרא F82/F83 ומשתמש באותו מנוע בנזין אינליין 6 מוגדש טורבו כמו ה-F80/F81 M3.
המנועים הזמינים לדור הראשון היו מנועי טורבו אינליין 3, אינליין 4 ואינליין 6 המונעים באמצעות בנזין או דיזל. לדור השני הוצגה מערכת הנעה היברידית נטענת. בהתאם לדורות המקבילים של סדרה 3, מערכת ההנעה של סדרה 4 היא הנעה אחורית או הנעה לכל הגלגלים ("xDrive").
דור ראשון (F32/F33/F36)

מכונית הקונספט המקורית של סדרה 4 נחשפה בינואר 2013 בתערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית שבדטרויט, מישיגן.
הדור הראשון של סדרה 4 מורכב בשלושה סגנונות:
קופה 2 דלתות (F32)
קבריולה 2 דלתות (F33)
גראן קופה (F36)
דור זה מיוצר מאז 2014 ולעיתים קרובות מכונה ביחד F32. ה-F32 הוצגה כיורשת של דגמי ה-E92/E93 קופה/קבריולה של הדור החמישי של סדרה 3. ה-F32 מיוצר לצד - וחולק תכונות רבות עם הסדרה 3. כמו במגוון ה-F30 3 סדרה, ה-F32/F33/F36 מונע על ידי מנועי טורבו בנזין ודיזל עם 3 צילינדרים (בנזין בלבד), 4 צילינדרים ו-6 צילינדרים.
הדגמים בעלי הביצועים הגבוהים הם דגמי M4 (F82/F83*, אשר הוצגו בתחילת 2014. הם מונעים על ידי מנוע S55, מנוע בהרכב אינליין 6 מוגדש טורבו.
BMW סדרה 4 קופה (F32)
BMW סדרה 4 גג נפתח (F33)
ב.מ.וו סדרה 4 גראן קופה (F36)
דור שני (G22/G23/G26; 2020)

הדור השני של סדרה 4 מורכב מסגנונות הגוף הבאים:
קופה 2 דלתות (G22)
קבריולה 2 דלתות (G23)
גראן קופה (G26)
דור זה הושק ביוני 2020 ונמצא כעת בייצור. ה-G22/G23/G26 ייוצר לצד - וישתף תכונות רבות עם - סדרת G20 3. כמו בטווח ה-G20 סדרה 3, ה-G22/G23/G26 יופעל על ידי מנועי טורבו בנזין ודיזל.
בניגוד לקודמתה, לסדרה 4 החדשה יש שינוי עיצובי משמעותי על סדרה 3, כדי להבחין בין שני הדגמים ולהניע מעלה את סדרה 4. השינויי העיצובי הבולט הוא "גריל הכליות" הגדול שבחזית, אשר נוצר בהשראת הב.מ.וו 328 של שנות ה-30.
BMW סדרה 4 קופה (G22)
BMW סדרה 4 גג נפתח (G23)
ב.מ.וו סדרה 4 גראן קופה (G26)
פרסים

בינואר 2021, הב.מ.וו 420i ‏M ספורט (חבילת M ספורט פרו) נבחרה לקופה של השנה על ידי מגזין What Car?. בביקורת על המכונית הוענקו למכונית חמישה כוכבים.
הערות שוליים

↑  News, Alvin Reyes Car (2021-06-16). "2022 BMW 4-Series Gran Coupe: Bigger, Bolder & More Aerodynamic". www.automoblog.net (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-04-11.
↑  "First Look: BMW 4 Series Coupe Concept". www.automobilemag.com. אורכב מ-המקור ב-8 בדצמבר 2012. נבדק ב-7 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BMW Concept 4 Series Coupe". www.bmw.com. אורכב מ-המקור ב-8 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The new BMW M3 Sedan and new BMW M4 Coupe". www.press.bmwgroup.com (באנגלית). נבדק ב-2018-04-22.
↑  "Domagoj Dukec BMW Design talks about the BMW Concept 4 Series". BMW BLOG (באנגלית). 2019-10-10. נבדק ב-2020-06-01.
↑  "Car of the Year Awards 2021: Coupé of the Year". www.whatcar.com. נבדק ב-2021-12-03.
↑  "BMW 4 Series Coupé Review 2021". www.whatcar.com. נבדק ב-2021-12-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398488305171  LCCN: sh2016002052
אריאל בן ציון

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1880 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  9 בנובמבר 1932 (בגיל 52) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
אריאל בן-ציון (לוי) (7 במאי 1880 – 9 בנובמבר 1932) היה פילוסוף, היסטוריון, רב ומשורר בן היישוב הספרדי בירושלים. נודע כפעיל ציוני כריזמטי והיה בעל תרומה משמעותית להפצת הציונות בתפוצה הספרדית-מזרחית.
קורות חיים

אריאל בן ציון (לוי) נולד בירושלים בשנת 1880 (תר"מ), בן למשפחה ספרדית-מרוקאית המייחסת את מוצאה לר' אברהם אבן חסדאי מברצלונה. אביו היה ר' יהושע ציון הלוי ממנהיגי קהילת יהודי פאס שבמרוקו, שעלה לארץ ישראל במהלך המאה ה-19 והיה פעיל בחוגי ישיבת המקובלים בית אל.
בנעוריו קיבל בן ציון חינוך יהודי מסורתי ולמד מפי אביו בישיבות "בית אל", "חסד אל" ו"תפארת ירושלים". כבר בעודו בן 15 כתב סיפור בהמשכים בשם "הנולדה בקדושה", שיצא לאור בעיתון "היהודי" הלונדוני.
בצעירותו שהה אצל קרובים של אביו באלג'יר, ולאחר מכן המשיך ללימודי היסטוריה, ספרות ופילולוגיה שמית בחמש אוניברסיטאות בשווייץ וגרמניה. הוא השלים בהצטיינות תואר ד"ר בפילוסופיה ובשפות שמיות באוניברסיטת ברן עם דיסרטציה שעסקה בשומרונים ומסורותיהם (1912), ולאחריו חזר לארץ ישראל.
בשנים 1912–1913 שהה בא"י ועסק בהוראה ובכתיבה קבועה של מאמרים לעיתונות העברית. בשנת 1913 כיהן כרב של קהילת ביטולה (מונסטיר) בסרביה (במקדוניה של היום). בשנים 1913–1920 שהה בגרמניה, שם הוציא לאור בתרגום לגרמנית את ספרו הראשון "חופת המוות" (Die Hochzeit des Todes) ועסק בפעילות ציונית באגודות ספרדיות מקומיות כגון "אספרנסה" (וינה). לאורך תקופה זו ביקר לפרקים בארץ ישראל.
קורות חיים > כשליח ציוני

מראשית שנת 1920 עבד בשירות ההסתדרות הציונית, ומאותה שנה עד סוף חייו שימש כשליח מגייס תרומות עבור קרן היסוד. לשם גיוס התרומות נסע בין קהילות יהודיות ברחבי העולם, ובעיקר בין קהילות ספרדיות ומזרחיות בסוריה, עיראק, הודו, סין, סינגפור, מצרים, צפון אפריקה, תימן, מקדוניה, ספרד, פורטוגל, דרום אמריקה ועוד. במהלך נסיעותיו בעולם פעל כדי לגייס יהודים לתרום ולפעול למען הציונות ובניין היישוב היהודי בארץ ישראל, וכן עבור הסברה של הרעיון הציוני ומטרות יהודיות אחרות למנהיגים ומובילי דעת קהל לא-יהודיים בארצות שבהן ביקר (כגון חברו המשורר ההודי רבינדרנת טאגור). בביקוריו בארצות המזרח התיכון הוא נפגש אף עם מדינאים ערביים, כולל עם המלך פייסל הראשון בשנת 1922.
ד"ר בן-ציון הותיר את חותמו על הקהילות היהודיות הרבות שאותן ביקר. הוא היה ראשון השליחים הציונים לקהילת יהודי עדן בתימן ובמהלך ביקורו יצר קשרים מוצלחים עם מנהיגי ועשירי הקהילה וקישר ביניהם למוסדות היישוב העברי בארץ ישראל. נאומיו בפני חברי קהילת עדן בערבית ועברית עוררו התרגשות רבה. בצפון אפריקה פעילותו ונאומיו במרוקו הספרדית היו בעלי השפעה חשובה על התפתחות הפעילות הציונית באזור בתקופה זאת, והשפעתו ניכרה גם בקרב הקהילות היהודיות במרוקו הצרפתית. בארגנטינה נאומיו הרהוטים בספרדית השפיעו על בני הקהילה הספרדית-מרוקאית להקים ארגון ציוני בשם "בני קדם" שבראשו עמדו עשירי הקהילה. ביקורו נזכר כ"ציון דרך בתולדות היהודים הספרדים בארגנטינה". בצפון אמריקה התקבל באהדה ונשא נאומים מעל במות יהודיות בערים שונות בארצות הברית וקנדה. על ביקורו של ד"ר בן-ציון בפורטוגל כתב ראש הקהילה היהודית בפורטוגל, פרופ' משה בן שבת אמזאלק, את המילים הבאות:
הציר הספרדי של קרן היסוד, ד"ר אריאל בן ציון, ששהה זמן קצר בתוכנו (...) הצליח לרכוש את לב כל היהודים הפורטוגזים לרעיון הציוני עד כדי כך, שכל יהודי בפורטוגל ומושבותיה נהיה לחבר רשמי של ההסתדרות הציונית על ידי תשלום השקל.
בשאנגחאי, סין התקבל בחמימות בביתו של איש העסקים סאלח חרדון שמיעט בדרך כלל לתרום למטרות יהודיות, וביחד איתו יזם עמותה שגייסה כספים לקידום התרבות היהודית בארץ ישראל. בעיראק גייס סכום עתק של 140 אלף ליש"ט במונחים של 1923 מאיש העסקים יחזקאל שם טוב מבצרה. בבגדאד התקבל תחילה בהסתייגות מצד עשירי וראשי הקהילה, אך לאחר שהצליח לקבל מכתב מהמלך פייסל המאשר את פעילותו במדינה, הצליח לייסד ועד מקומי למען קרן היסוד שבראשו עמדו מנהיגי הקהילה והחכם באשי שלה. השפעה דומה הייתה לו גם בארצות הנוספות בהן ביקר.
ד"ר בן-ציון ניצל את נסיעותיו גם עבור רכישה ואיסוף של כתבי-יד נדירים מרחבי הקהילות היהודיות הספרדיות, ולאורך השנים הקים אוסף גדול ממדים של ספרים בכתבי יד, בעיקר מצפון אפריקה. האוסף שמור כיום באוניברסיטת אלברטה הקנדית. ארכיונו האישי שכולל ממאמריו, רשמי מסעותיו והתכתבויותיו עם אישים שונים מרחבי העולם היהודי מצוי גם הוא בקנדה.
הוא לקח חלק בקונגרס הציוני ה-11 בווינה כנציג מארץ ישראל, וכן נבחר למזכיר כבוד בוועד הפועל הציוני. השתתף גם בקונגרס הציוני ה-15 כנציג מטעם יהודי ארגנטינה. כמו כן היה מעורב בהקמת ההתאחדות העולמית של היהודים הספרדים.
בהפסקות שבין נסיעותיו בעולם שב לארץ ישראל, והיה בין מייסדי ישיבת "מחזיקי תורה" בירושלים. כמו כן היה אחראי לרכישת אדמות בנתניה, ושכונת "בן ציון" בעיר קרויה על שמו.
קורות חיים > ספריו והגותו

ד"ר בן ציון היה פוליגלוט ושלט בין היתר בשפות אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, עברית וערבית. הוא פרסם מספר רב של מאמרים מחקריים בעיתונות ובכתבי עת בשפות אלו, בהם העיתונים העבריים האור, החרות והעולם. מחקריו עסקו במיוחד בנושאי יהדות ספרד ויהדות המזרח, בלשנות שמית, קבלה ופילוסופיה. בין מאמריו בעיתונות מאמר על המיסטיקה בכתביו של מוריס מטרלינק שפורסם ב"העולם" ב-1914, מסה על תימן, מאמרים על "הד האינקוויזיציה", "החסידות הספרדית בא"י", "בית אל" משכן המקובלים בירושלים" "לשאלת הערבים והיהודים" (באנגלית) ועוד.
הוא פרסם מספר ספרים, בהם ספר שירה ופרוזה קצר שיצא לאור בעברית וגרמנית בשם "הילולה" (בגרמנית: "Die Hochzeit des Todes"; "חופת המוות"). הספר יצא לאור עם הקדמה שחיבר לכבודו המשורר הגרמני ריכרד בר הופמן, שכתב על בן ציון כי ”בדבריך אנחנו רואים כמוך את המזרח בעיני המזרח [..] עוד נותרה למזרח הכרת החיים הגדולה ללא ספקות.” במקור "הילולה" היה אמור לשמש מבוא לספר נרחב יותר בשם "רפאל", אך בן-ציון החליט לפרסם אותו בנפרד ולא הספיק בחייו להוציא לאור את ספרו "רפאל" שנשאר בכתב יד. ספר נוסף שבן ציון הוציא לאור הוא "שר שלום שרעבי" (בעברית ובאנגלית), העוסק ברבי שלום שרעבי וכולל שירה וסיפורי אגדות שונים שבן-ציון אסף לגביו לאורך השנים.
הספר המחקרי החשוב ביותר שפרסם הוא "הזוהר בספרד המוסלמית והנוצרית", שיצא לאור בלונדון בשנת 1932 עם הקדמה מאת אחד המזרחנים הידועים ביותר של התקופה, סר אדוארד דניסון רוס. הספר תורגם בהמשך לספרדית (עם הקדמה מאת הפילוסוף הספרדי מיגל דה אונאמונו), פורטוגזית ויצא לאור בהמשכים בעיתונות העברית. עבור ספר זה בן-ציון נבחר כחבר האקדמיה להיסטוריה במדריד.
מלבד מאמריו וספריו המחקריים פרסם גם מאמרים בעיתונות על נושאים תרבותיים, על ענייני השעה ועל הסכסוך המתעצב בין יהודים לערבים בארץ ישראל. הוא היה תומך אדוק של המפעל לתחיית הלשון העברית, והיה בקשר קרוב עם איתמר בן-אב"י (בנו של אליעזר בן-יהודה) לאורך השנים. הוא האמין שהתחייה של התרבות העברית צריכה להתבצע תוך חזרה לשורשיה הטבעיים במזרח, לאותה "ההרמוניה הנפלאה של הנשמה המזרחית התמימה, המקבלת היא את הקצב שלה מכינורו של דוד". הוא חי בתקופה בה הסכסוך בין יהודים לערבים בארץ ישראל עוד לא נראה כבלתי-נמנע, והאמין כי הסברה ניאותה לעמים הערביים על התועלות שבית לאומי ליהודים בארץ ישראל יביא למזרח התיכון, תוכל להחליש את התנגדותם למפעל הציוני. עוד האמין כי יהודי ארצות המזרח, ובמיוחד הדור הצעיר המשכיל, יכולים להיות הגשר שיסביר לעולם הערבי את מטרות הציונות, אם ההנהגה הציונית תשכיל להשתמש בהם לכך.