ניצה ברקוביץ
מחקרה

ברקוביץ היא סוציולוגית פוליטית וסוציולוגית כלכלית שעוסקת במשך השנים בנושאים של גלובליזציה, מגדר, תנועות נשים טרנס-לאומיות, זכויות אדם והחברה האזרחית:
גלובליזציה, זכויות, מגדר ויחסי כוח מגדריים. בדוקטורט ובספר שלה (מאימהוּת לאזרחוּת), חקרה את תהליכי ההבניה החברתית של "זכויות נשים" ו"שוויון מגדרי", החל ברבע האחרון של המאה ה-19 ועד שנות השמונים, והפיכת שני מושגים אלה למרכיב מרכזי בסדר היום של העולם הגלובלי. בתחום זה כתבה מספר מאמרים, למשל מאמר משנת 1999 שבו בחנה (יחד עם קרן בראדלי) שני קמפיינים עולמיים הנוגעים לזכויות נשים: האחד, מעורר המחלוקת, למיגור הטלת מומים באברי המין של נשים, והאחר, שזכה לקונצנזוס נרחב, הוא זכותן של בנות לחינוך.
האזרחות של נשים בישראל וכיצד היא מעוצבת על ידי שיח האמהוּת ומיתוס שוויון הזכויות. על נושא זה כתבה את מאמרה "אשת חיל מי ימצא?". מוקד המאמר היה ביחסי הגומלין בין שני המושגים והאופן שבו הם עוצבו והושפעו מההגדרה של המדינה הישראלית כמדינה ציונית, יהודית, ודמוקרטית והיותה בעלת תרבות מיליטריסטית דומיננטית.
תנועות טרנס-לאומיות של נשים. נושא זה התחילה ברקוביץ לחקור בעבודת הדוקטורט שלה. שם חשפה את התפקיד שמילאו תנועות אלה בקישור בין מדינות לאום לחברה העולמית (world society). בפרסומים הבאים פיתחה את הטענות והראתה שתנועות אלו היו, שחקניות חשובות בעיצוב הגלובליזציה והחברה האזרחית העולמית, ובמקביל, דרכי פעולתן ודרכי התארגנותן הן תוצאה של שינוי הקשר גלובלי, תרבותי ופוליטי. בפרסומים מאוחרים יותר עדכנה את המחקר שלה על ידי חקר הפעולות וסדר היום של תנועות אלה בעידן של טכנולוגיות מידע חדשות, גלובליזציה תאגידית מהירה, וניאו ליברליזציה.
זכויות האדם. הפרויקט, בשיתוף עם פרופ' ניב גורדון, התמקד בחקירה של האינטראקציה בין תהליכים גלובליים לבין ההקשר המקומי. ברקוביץ וגורדון בחנו את המפגש בין משטר נורמות (norm regime) וזכויות האדם הטרנס-לאומיות לבין ההקשר הישראלי המקומי. מאוחר יותר חקרו גם את הבסיס המטריאלי של ארגוני זכויות האדם, כלומר המימון והתורמים. החוקרים הראו שדפוס המימון משפיע על סדר היום ועל אופן הפעולה של ארגוני זכויות אדם מקומיים, ושפכו אור על רובד לא נלמד של גלובליזציה כלכלית ויחסי כוח גלובליים: זרימת המימון (והשפעותיו הנלוות) מתורמים פרטיים וציבוריים בצפון הגלובלי לארגוני זכויות אדם מקומיים בדרום הגלובלי. במחקרם האחרון ביקרו את מתודת המחקר הנהוגה בתחום (מתודה השוואתית בין מדינות) על כך שהיא עושה שימוש במדדים מכלילים המתעלמים משונות תוך מדינתית של הפרות זכויות אדם של קבוצות שונות.
לאחרונה פנתה ברקוביץ לתחום הכלכלה פוליטית ובעיקר לחקר האופנים בהם הנאו-ליברליזם משפיע על יחסים משפחתיים ועל חיי אנשים מקבוצת חברתיות שונות. כיוון זה הניב שלושה פרויקטים:
א. ארגוני חברה אזרחית, ש"עושים" העצמה כלכלית של נשים מקבוצות מוחלשות, באמצעות עסקים זעירים ואשראי זעיר. הפרויקט - בשיתוף עם פרופ' אדריאנה קמפ - התמקד בארגונים ובמנהלות הפרויקטים והעמותות שעוסקות בכך, דרכם בחנו החוקרות את היחסים המשתנים בין ארגוני החברה האזרחית, המדינה והשוק, וכן התהליכים שהפכו דרך פעולה זו לגלובלית. במאמר שפרסמו החוקרות הן דוחות את התפיסה הכוללנית שלפיה הניאו - ליברליזם עשה קואופטציה לפמיניזם ומראות שבהם הפמיניזם גם מתנגד לנאו-ליברליזם ומאתגר אותו.
ב. עבודת הטיפול של סבתות (בשיתוף עם ד"ר שלומית מנור). המחקר עסק בראשיתו באופנים שבהם המשפחתיות הישראלית כאידאולוגיה והמשפחה כמוסד פועלות ומעוצבות על ידי תפיסות אינדיבידואליסטיות, מדיניות ופרקטיקות נאו-ליברליות של שוק העבודה. כיום ממשיכה ברקוביץ לבחון את האופנים שבהם המדינה והשוק משרטטים את גבולות המשפחה באמצעות עבודת הסבתות ומתמקדת בתהליכי ההסחרה (commodification) של עבודה זו.
ג. נשים חרדיות בעלות עסקים קטנים. הפרויקט - בשיתוף עם ד"ר לירון בהרב - התמקד בדרכים בהם נשים אלה מגשרות ומייצרות חיבורים בין תפיסות הנובעות ממערכת ערכים ותפיסות דתיות לבין הערכים של עולם העסקים הניאו ליברלי ובהשלכות של מפגש זה על המעמד שלהן ועל "החוזה המגדרי" הייחודי של החברה החרדית.