stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת בראשית
תוכן הפרשה > בריאת העולם

ספר בראשית נפתח בתיאור מפורט של בריאת העולם על ידי אלוהים בשישה ימים:
בתחילת היום הראשון, הייתה הארץ ריקה ושוממה, תוהו ובוהו, וחושך שרר על פני תהום, ורוח אלוקים ריחפה על פני המים. אלוהים ברא את האור, והבדיל בינו לבין החושך.
ביום השני נוצר הרקיע, המבדיל בין המים העליונים למים שעל הארץ.
ביום השלישי ריכז אלוהים בתוך הימים את המים שהציפו את הארץ, והיבשה התגלתה. באותו יום הוא ברא גם את הצמחים.
ביום הרביעי תלה אלוהים את השמש, את הירח ואת הכוכבים ברקיע, וקבע שהשמש תאיר ביום והירח בלילה. על פי חלק מהמפרשים, המאורות נבראו כבר ביום הראשון, אלא שנראו בשמים רק החל מיום זה (רמב"ן בראשית א', יד'-טו'. בבלי חגיגה יב' א'. רש"י בראשית א', יד'. אור החיים בראשית א', יד').
ביום החמישי ברא אלהים את יצורי המים ועופות השמים, וברך אותם שיתרבו ויתמלאו את העולם.
ביום השישי ברא אלהים היצורים החיים ביבשה. בסוף מעשה הבריאה ברא אלוהים את האדם.
היום השביעי: בסוף היום השישי נסתיימה מלאכת הבריאה, והגיע היום השביעי שבו שבת אלוהים מכל המלאכה. הוא ברך את היום הזה וקבע שיהיה יום קדוש.
לאחר תיאור ששת ימי הבריאה, שב המקרא ומתמקד בבריאת האדם. בסיפור זה מתואר גן עדן וסביבתו, נהרותיו וצמחיו, כמקום שניתן לאדם "לעבדה ולשמרה". מסופר שה' הניח את האדם בגן עדן וציווה אותו לאכול מכל פירות הגן חוץ מפרי עץ הדעת. לאחר מכן ה' החליט ש"לא טוב היות האדם לבדו - אעשה לו עזר כנגדו", יצר את החיות מן האדמה והביא אותן לפני האדם לקרוא להן בשמות. האדם קרא לכל החיות בשמות, אך לא מצא לעצמו עזר כנגדו. לבסוף ה' הפיל תרדמה על האדם, לקח ממנו צלע אחת מגופו וממנה יצר את נקבת האדם.
תוכן הפרשה > חטא עץ הדעת

כהמשך ישיר לסיפור בריאת האישה, מסופר כיצד שכנע הנחש הקדמוני את חווה כי אלוהים אסר על אכילת פרי עץ הדעת כדי למנוע מהאדם דעת, ולא מכיוון שרצה להגן עליו. חווה החליטה לאכול מהפרי ולהביא ממנו לאדם, שאכל ממנו גם כן. בעקבות אכילת הפרי, אדם וחווה נעשו לפתע מודעים להיותם ערומים ומיהרו להתכסות. כעונש אלוהים קילל את הנחש בקיצוץ רגליו וזחילה על גרונו, את חווה בכאב הלידה ותלותה בבעלה, ואת אדם בעבודת האדמה כדי להצמיח מזון. לבסוף, אדם וחווה גורשו לנצח מגן העדן.
תוכן הפרשה > קין והבל

אדם וחוה הולידו שני בנים, קין והבל. הבל היה רועה צאן וקין היה עובד אדמה. שני האחים הביאו מנחה לאלוהים, קין מפירות האדמה והבל מבכורות צאנו, אך אלוהים שעה למנחתו של הבל בלבד. בעקבות זאת, קין רצח את אחיו ונענש בגלות נצחית. להגנתו, אלוהים העניק לו "אות" שטיבו אינו מפורש, כדי שלא ייפגע על ידי אויבים שינצלו את חולשתו. לאחר מכן מסופר על השושלת שיצאה מקין, עד למך ובניו.
תוכן הפרשה > הולדת שת

לאחר מותו של הבל, לאדם ולחווה נולד בן שלישי בשם שת, ממנו נולדה השושלת שהביאה אל נח.
תוכן הפרשה > עשרת הדורות

תולדות עשרת הדורות שמאדם עד נח. הפרשה מסתיימת בתיאור השחיתות המוסרית שעלתה בעולם, ועל התקווה שהביאה הולדתו של נח, שכן נח "מצא חן בעיני ה'".
תוכן הפרשה > מעשה בני האלוהים

בסוף הפרשה מתואר חטא בני האלוהים שהוביל להחלטת ה' להחריב את העולם. קיימות שתי גישות עיקריות מהי זהותם של בני האלוהים ומה היה חטאם: רבים מפרשים שבני האלוהים הם בני הדיינים ובעלי הכח שניצלו את מעמדם כדי לחמוס ולגזול נשים יפות מתחת בעליהן כדי לשאתן לנשים. גישה נוספת מבארת שבני האלוהים הם מלאכים או כוחות רוחניים אחרים שהתגשמו ונשאו בנות אדם ומהם נולדו הנפילים שהיו בעלי כוחות על-אנושיים, מה שהביא רבים לסגוד להם ולהאלילם.
מצוות בפרשה

בפרשה ישנה מצווה אחת:
| המצוות | מקור | המצווה נוהגת בזמן הזה | המחויבים |
| --- | --- | --- | --- |
| מצוות פריה ורבייה | וַיְבָרֶךְ אֹתָם אֱלֹהִים וַיֹּאמֶר לָהֶם אֱלֹהִים פְּרוּ וּרְבוּ. | כן | גברים |
תאריכי הקריאה

את פרשת בראשית קוראים בשבת הראשונה שאחרי סוכות ושמחת תורה. שבת זו יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
שנת השא ושנת הכז, שנת השג ושנת החא – כ"ד בתשרי
שנת גכה ושנת גכז – כ"ו בתשרי
שנת בשה ושנת בחג, שנת בשז ושנת בחה – כ"ז בתשרי
שנת זשג ושנת זחא, שנת זשה ושנת זחג – כ"ט בתשרי
הפטרה

מפטירים בספר ישעיהו, פרק מ"ב, ראשון של שירי עבד ה' המצויים בספר זה. התימנים והאיטלקים מתחילים בפסוק א', והספרדים והאשכנזים מתחילים בפסוק ה'. התימנים מסיימים בפסוק ט"ז, הספרדים והאיטלקים וכן קהילות פרנקפורט דמיין ופוזנא בפסוק כ"א, והאשכנזים (חוץ מהנ"ל) בפרק מ"ג, פסוק י'. ההפטרה עוסקת בהנהגתו של ה' ופותחת בבריאת העולם והיצורים החיים בו:
כֹּה אָמַר הָאֵל ה' בּוֹרֵא הַשָּׁמַיִם וְנוֹטֵיהֶם רֹקַע הָאָרֶץ וְצֶאֱצָאֶיהָ נֹתֵן נְשָׁמָה לָעָם עָלֶיהָ וְרוּחַ לַהֹלְכִים בָּהּ. אֲנִי ה' קְרָאתִיךָ בְצֶדֶק וְאַחְזֵק בְּיָדֶךָ וְאֶצָּרְךָ וְאֶתֶּנְךָ לִבְרִית עָם לְאוֹר גּוֹיִם. לִפְקֹחַ עֵינַיִם עִוְרוֹת לְהוֹצִיא מִמַּסְגֵּר אַסִּיר מִבֵּית כֶּלֶא יֹשְׁבֵי חֹשֶׁךְ.
בנוסח רומניא הפטירו ספר ישעיהו, פרק ס"ה, פסוק ט"ז – עד פרק ס"ו, פסוק י"א.
בשנים שבהן היום הראשון של ראש השנה חל בשבת (כ-28.6% מהשנים), נוהגים לקרוא עם פרשת בראשית את הפטרת "מחר חודש", מכיוון שראש חודש חשוון יוצא ביום ראשון ושני, למחרת שבת פרשת בראשית.
הערות שוליים

↑  פרק א', פסוק א'
↑  על פי ספר החינוך.
↑  ספר בראשית, פרק א', פסוק כ"ח
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
אדם וחווה מכסים את גופם בבושה
קין והבל, מנסים להקריב איש-איש את מנחתו.
שרה הרצוג

| --- | --- |

 לידה:  1896 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 בינואר 1979  (בגיל 83 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 תקופת הפעילות:  1936–1979 (כ־43 שנים)
 
שרה הרצוג (קיץ 1896 – ט"ו בטבת ה'תשל"ט, 14 בינואר 1979) הייתה ממייסדות תנועת "אמונה" ורעיית הרב הראשי לישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
ביוגרפיה

שרה הרצוג נולדה בריגה שבלטביה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. אביה, הרב שמואל יצחק הילמן, החל לכהן כרב בעיר ברזינו הסמוכה למינסק זמן קצר לאחר לידתה. בשנת תרס"ח עברה עם משפחתה לגלאזגו שבסקוטלנד, שם החל אביה לכהן ברבנות. בגלאזגו למדה בבית ספר יוקרתי שמלבדה היו בו רק שלושה יהודים. בזמן מלחמת העולם הראשונה בית אביה שימש כמרכז של פעילות ציבורית יהודית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נישאה לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, ששימש אז כרבה של בלפסט שבאירלנד. לאחר שנה התמנה בעלה לרבה של דבלין ובשנת 1925 לרב הראשי של אירלנד. בשנת 1933 עזבה הרבנית את משפחתה וטיפלה באביה בביתו במשך שישה שבועות. לאחר פטירתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי לארץ ישראל, מונה הרב הרצוג תחתיו, והמשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1936.
במקביל לפעילותו של בעלה בנוגע להשגת אישורי עליה ("סרטיפיקטים"), הרבנית לקחה חלק פעיל במאבקים הציבוריים המתנהלים נגד הבריטיים, היא צעדה בראש ההפגנה נגד גזירות "הספר הלבן" יחד עם רחל ינאית ורעייתו של דב יוסף.
כשבעלה יצא לארצות הברית ודרום אפריקה להזעיק את מנהיגי העולם לפעולות הצלה של יהודי אירופה ולמען יהודי ארץ ישראל, הרבנית הצטרפה לבעלה ונפגשה עם נשים יהודיות מקומיות והצליחה להתרים אותן לארגוני צדקה וחסד כמו "חונן דל" ו-"עזר ליולדת".
הרבנית ייחסה חשיבות רבה לעצמאות האישה וכתבה על כך ביומנה:
"מקצוע, עצמאות כלכלית, השכלה רחבה – הן צורך השעה של האשה בישראל, ואין בהם כדי לסתור את "כבודה בת מלך פנימה" קידום האשה בימינו – הוא כורח המתחייב מן העובדה שאשה דתית היא מעורבת, מעורה ומשמיעה קולה. חלילה מלחשוב שתפקידה מצטמצם בעקרת בית. חלפו הימים בהם ישבה אשה בחיבוק ידיים והסתפקה בתפקידים היום- יומיים."
הירתמותה לעשייה הציבורית המאורגנת נעשתה מיד עם בואה ארצה. היא פעלה להקמת ארגון נשי מזרחי בארץ ישראל ועמדה בראשו.
”זכינו למדינה עצמאית משלנו, ובמדינה זו אין שום שטח החסום בפני האישה... היום - כל הדרכים והתחומים פתוחים לפני האישה- מבחינה חברתית, מקצועית, חינוכית ומשפחתית. מכלל זה אי אפשר להוציא את הבנות הדתיות... מדוע שלא ייתנו מעצמן גם למען הכלל?”
לאחר הקמת אמונה - תנועת האישה הדתית לאומית המאוחדת היא שימשה נשיאת התנועה מאז הקמתה בחול המועד סוכות ה'תש"ך (1959) ועד ליומה האחרון.
פטירת בעלה לא עצרה את רצף פעילותה, ובמיוחד למען הנשים. מפעל חיים שלה היה בית החולים לחולי נפש "עזרת נשים" בירושלים, אשר בשנות האלפיים נושא את שמה, "בית חולים הרצוג". בין השאר דאגה הרצוג לפתיחת מחלקה מיוחדת לטיפול בנפגעי סמים בשנת 1975.
בשנת 1975 הוענקו לה תוארי ד"ר לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית ומאוניברסיטת בר-אילן.
על תפיסתה הדתית כתבה: ”תורת ישראל שמרה על עם ישראל בכל תפוצותיו וגלויותיו. יש לטפח הצביון המיוחד של עמנו על ידי חינוך הדור הצעיר ברוח מסורתנו העתיקה. רק חינוך יהודי שרשי ברוח "ישראל סבא" יעצב דמות החברה היהודית בישראל ובתפוצות ויחשלה לקראת מבחני העתיד”.
תמכה בשירות לאומי לבנות. נהגה לערוך קידוש מדי בוקר שבת בביתה, גם לאחר פטירת בעלה. לצד פעילותה הציבורית הרחיבה אופקיה בספרות, בתיאטרון ובמוזיקה.
נפטרה במוצאי שבת פרשת ויחי, ט"ו בטבת תשל"ט. בניה הם חיים הרצוג שהיה נשיא מדינת ישראל ה-6, ויעקב הרצוג, שהיה מדינאי ושגריר ישראל בקנדה. בנו של חיים הרצוג הוא יצחק הרצוג נשיא מדינת ישראל. נבחרה כדמות המופת של הציונות הדתית לשנת ה׳תשפ״ה, יחד עם בעלה הרב הרצוג.
לקריאה נוספת

צבי שינובר, דמויות מופת בציונות הדתית : אישים ופועלם, הוצאת מכון מופ"ת, נחלים, תשס"ח (הספר בקטלוג ULI)
שאול מייזליש, הרבנית: סיפור חייה ופועלה של הרבנית שרה הרצוג, בהוצאת אמונה-תנועת האשה הדתית לאומית (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  שאול מייזליש, הרבנית, סיפור חייה ופועלה של הרבנית שרה הרצוג, הוצאת אמונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463676405171  ISNI: 0000 0003 6978 2373  LNB: 000262792  VIAF: 240153255   WorldCat (עם VIAF): 240153255 
הרצוג עם בנה חיים בן השנה
הרצוג עם בנה חיים, בעת שירותו הצבאי
מרי תותרי

| --- | --- |

מרי תותרי במרץ 2017
 לידה:  4 בנובמבר 1958 חיפה, ישראל 
 פטירה:  14 ביולי 2018 (בגיל 59) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה, מדע המדינה 
 מקום מגורים:  חיפה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 מנחה לדוקטורט:  אילן פפה, גבי וימן
 מוסדות:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 בן זוג:  הנרי תותרי
 
מרי תותרי (בערבית: ماري توتري; 4 בנובמבר 1958 – 14 ביולי 2018) הייתה מרצה, חוקרת, ומומחית לענייני החברה הפלסטינית. תותרי הייתה ראשת החוג לאזרחות במכללת אורנים, הערביה הראשונה שהתמנתה כחברת דירקטוריון הספרייה הלאומית בירושלים, חברת הנהלת האגודה הסוציולוגית הישראלית. תותרי הייתה פעילה חברתית וציבורית בתחום זכויות נשים ושוויון בין ערבים ויהודים.
ביוגרפיה

תותרי נולדה ב-1958 בשכונת ואדי אלג'מאל בחיפה (לימים "עין הים") לאב מוכר פלאפל ואם עקרת בית, בת שנייה במשפחה בת שש נפשות. היא למדה בבית הספר הערבי קתולי נזירות כרמלית ובתיכון האורתודקסי הערבי בחיפה. סיימה תואר ראשון ב-1980 בספרות אנגלית ואומנות באוניברסיטת חיפה ועבדה כמורה לאנגלית בתיכון. ב-1992 סיימה תואר ראשון נוסף בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן המשיכה לתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ולדוקטורט במדעי המדינה, גם הם באוניברסיטת חיפה. היא שימשה מרצה באוניברסיטת חיפה ובמכללת אורנים.
תותרי נחשבה מומחית בנושא החברה הפלסטינית. מחקריה עסקו בסכסוך הישראלי-פלסטיני, מעמד החברה הערבית בישראל, תקשורת ומגדר. בעבודת התזה שלה לתואר שני, בהנחייתו של סמי סמוחה, היא עסקה במקרה של כפר ברטעה, שנחצה על ידי הקו הירוק.
עבודת הדוקטורט, שכתבה בהנחייתם של אילן פפה וגבי וימן, הייתה בנושא "תקשורת ובניית אומה: התקשורת הפלסטינית כחקר מקרה". בעבודתה היא בחנה את תפקיד התקשורת הפלסטינית מאז תחילת תהליך אוסלו, תוך התמקדות בשבע השנים מהקמת הרשות הפלסטינית ועד לפרוץ האינתיפאדה השנייה. העבודה פורסמה כספר ב-2015.
לאחר סיום לימודי הדוקטורט התמנתה למרצה וראשת החוג לאזרחות במכללת אורנים, ובהמשך כיהנה גם כראשת החוג למדעי החברה, וכחברת הנהלת הפקולטה למדעי החברה והרוח. היא הייתה מנהלת משותפת של היחידה לעשייה אזרחית במכללה. היא הרצתה בנושאי מגדר ואי שוויון מגדרי, ריבוד ואי שוויון בישראל, סוציולוגיה של הדת, סטטיסטיקה תיאורית והסקתית, השכלת ערביי ישראל, ונשים בעולם הערבי.
ביוגרפיה > פעילותה החברתית

תותרי הייתה פעילה בהתנדבות במספר ארגוני חברה אזרחית וערבית:
חברת דירקטוריון הספרייה הלאומית
חברת הוועד המנהל של עמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי
חברת הוועד המנהל של מרכז דיראסאת – מרכז ערבי למשפט ולמדיניות
חברת הנהלה של מרכז מהות – מידע הדרכה ותעסוקה לנשים
חברת הנהלה של מרכז מוסאוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל
חברת הנהלה של מרכז אג'נדה, מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית.
חיים אישיים

תותרי נישאה מיד לאחר סיום לימודי התיכון, והיא אם לשלוש בנות, בהן מנאל תותרי ג'ובראן – מרצה וחוקרת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
פרסומיה

בין הספרים והמאמרים שכתבה:
פרסומיה > ספרים

"Changing realities and changing identities : case study of the divided village of Bartaʻa" בתוך Ḥanafī, S., & Al-Araj, S. (2008). Crossing borders, shifting boundaries: Palestinian dilemmas. Cairo, Egypt: American University in Cairo Press.
התקשורת הפלסטינית ובניית אומה. תל אביב: רסלינג הוצאת ספרים (2015)
(עם אימן אגבאריה) לא על הרצון הטוב לבדו תחיה הרב-תרבותיות: סטודנטים ערבים במכללות להכשרה להוראה בחינוך העברי בתוך מדיניות ציבורית ורב תרבותיות. הוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד (2016). עמ' 69–93.
פרסומיה > מאמרים

מאמר ביקורת, ליאת קוזמא. לנוכח בית הדין השרעי: תהליכי שינוי במעמדן של נשים מוסלמיות בישראל ובמזרח התיכון, תל אביב: רסלינג.
פרסומיה > הרצאות

נשים והאביב הערבי: מצרים ותוניסיה כמקרי-בוחן, סרטון בערוץ "האוניברסיטה העברית בירושלים", באתר יוטיוב (אורך: 25:08) - כנס אביר החמישי
מדד יחסי ערבים-יהודים בישראל: ד"ר מרי תותרי, סרטון בערוץ "אוניברסיטת תל אביב", באתר יוטיוב (אורך: 12:34) - מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום
ד"ר מרי תותרי וחלימה חילף על פרוייקט "עובדות לומדות באורנים" , גל"צ, 3.7.16, סרטון בערוץ "מכללת אורנים", באתר יוטיוב (אורך: 0:00)
ממחאה למהפכה: תרבות פופולרית ושינוי במזרח התיכון, סרטון בערוץ "מכון ון ליר בירושלים", באתר יוטיוב (אורך: 2:14:50)
הערות שוליים

↑  ניוז חיפה והקריות » מכללת אורנים – מנציחים את זכרה של ד"ר מרי תותרי, באתר web.archive.org, ‏2021-05-10
↑  Paul Tabar, Sari Hanafi (ed.), Crossing Borders, Shifting Boundaries: Palestinian Dilemmas (Cairo: The American University in Cairo Press, 2008). 163pp. Paperback. ISBN 978-9774161841., באתר https://doi.org/10.3366/E1474947509000602, ‏2009-11-13 (באנגלית)
↑  תקשורת ובניית אומה: התקשורת הפלסטינית כחקר מקרה / מרי תותרי | עבודת מחקר NNL_ALEPH002387773 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מכללת אורנים – מנציחים את זכרה של ד"ר מרי תותרי, באתר ניוז חיפה והקריות
↑  נגה כרמי, בצער רב אנו מודיעים על פטירתה של ד"ר מרי תותרי, חברת הנהלת האגודה הסוציולוגית הישראלית, באתר חי פה, ‏14 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269047305171  BnF: cb17093588b (data)  ISNI: 0000 0004 5980 9293  LCCN: no2015104507  VIAF: 13148449721115691449   WorldCat (עם VIAF): 13148449721115691449
רון פרושאור

רון פרוֹשְׂאוֹר (נולד ב-11 באוקטובר 1958) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בגרמניה. קודם לכן כיהן בין היתר כשגריר ישראל בבריטניה, שגריר ישראל באו"ם וכמנכ"ל משרד החוץ.
קורות חיים

סבו של רון פרושאור מצד אביו, ברטולד פרוסקאוור (Proskauer), היה קצין מעוטר ופטריוט גרמני יהודי שהתגורר במרכז ברלין עד שרדיפת היהודים בגרמניה הנאצית גרמה לו ולבני משפחתו להימלט ממולדתם ולעלות לפלשתינה (א"י) ב-1936. אביו של רון, אולריך, שעברת את שמו לאורי פרושאור, היה גם הוא איש שירות החוץ הישראלי וכיהן כשגריר ישראל בג'מייקה. אמו נחמה עבדה כאחות וזכתה באות יקירת העיר ירושלים לשנת ה'תשפ"א (2021). פרושאור עצמו שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר ראשון ותואר שני בהצטיינות במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
רון פרושאור נשוי להדס ואב לשני בנים ובת. הדס היא בתו של הכלכלן מאיר חת ונכדתו של חבר הכנסת נחום חת. בעת שהותו בישראל, רון פרושאור מתגורר בצור הדסה.
קורות חיים > שירות במשרד החוץ

בשנת 1986 הצטרף לסגל משרד החוץ והחל במילוי תפקידים בנציגויות ישראל בעולם. בתקופת שירותו כדובר שגרירות ישראל בבון היה מראשוני הנציגים הישראלים לכונן קשרים עם מזרח גרמניה ולאחר איחודה עם מערב גרמניה פעל לכינון קשרים עם המדינות הפדרליות החדשות בשטחה. לאחר מכן עבר לשמש דובר שגרירות ישראל בלונדון ומאוחר יותר היה יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון (1998–2002) והשתתף במשלחת הישראלית לניהול המשא ומתן שקדם לחתימת הסכם ואי ובמשלחת לוועידת קמפ דייוויד (2000). במטה המשרד בירושלים עבד באגף מערב אירופה, כיהן כדובר המשרד ושימש ראש המטה המדיני לשר החוץ ומשנה למנכ"ל משרד החוץ.
באוקטובר 2004 מונה פרושאור למנכ"ל משרד החוץ. בתפקיד זה שימש בתקופת תוכנית ההתנתקות ועד יוני 2006. בנובמבר 2007 מונה לשגריר ישראל בבריטניה. בשנת 2011 מונה לשגריר ישראל באו"ם.
קורות חיים > שגריר ישראל לאו"ם

רון פרושאור היה השגריר ה-16 של מדינת ישראל באו"ם. בתקופת כהונתו נמשך תהליך ההכרה הבינלאומית במדינה פלסטינית בגבולות 1967, חרף התנגדותה של ישראל: ב-29 בנובמבר 2012 החליטה העצרת הכללית של האומות המאוחדות ברוב גדול להכיר ברשות הפלסטינית כמדינה משקיפה שאינה חברה מלאה.
פרושאור הרבה לבטא את התנגדותה של מדינת ישראל למשטרו של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. הוא התייחס לנושא זה ברבים מנאומיו בעצרת הכללית ובמועצת הביטחון של האו"ם.
ביוני 2012 נבחר להיות אחד מ-21 סגני נשיא עצרת האו"ם, והיה לשגריר הישראלי השלישי שמכהן בתפקיד זה.
ביולי 2014, במהלך כינוס מועצת הביטחון של האו"ם על רקע מבצע צוק איתן, השמיע פרושאור לנוכחים אזעקת צבע אדום על מנת להמחיש את המצב בעת הזו בערים שונות בישראל שהותקפו בטילים על ידי ארגון חמאס.
באוקטובר 2015 סיים פרושאור את כהונתו באו"ם, והוחלף על ידי דני דנון.
קורות חיים > לאחר הפרישה

בשנת 2016, לאחר סיום כהונתו כשגריר ישראל באו"ם, הצטרף פרושאור למרכז הבינתחומי הרצליה והחל לעמוד בראש מכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית. בשנת 2017 היה פרושאור בין המועמדים לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית, במקומו של נתן שרנסקי, אך לא נבחר לתפקיד. בשנת 2019 התמנה ליועץ לחברת הקנאביס תראפיקס.
קורות חיים > שגריר ישראל בגרמניה

ב-28 בדצמבר 2021 הודיע שר החוץ יאיר לפיד שפרושאור ימונה לשגריר ישראל בגרמניה. הוא החל את כהונתו באוגוסט 2022.
הערות שוליים

↑  רון פרושאור, "עסקת ה"חץ 3": כבוד ללובשי המדים השקופים", ישראל היום, 20 באוגוסט 2023
↑  מינויים לשירות החוץ, החלטה מספר 1002 של ממשלת ישראל השלושים ואחת, משנת 2007, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  Error-2010-f1
↑  nrg מעריב, שגריר ישראל באו"ם הוא סגן נשיא העצרת, באתר nrg‏, 8 ביוני 2012
↑  https://www.youtube.com/watch?v=QPWJoW5mQGY
↑  מערכת ישראל היום, אלה המועמדים לתפקיד יו"ר הסוכנות, באתר ישראל היום, ‏27 בנובמבר 2017
↑  גלי וינרב, ‏חברת הקנאביס תראפיקס ממנה את רון פרושאור לתפקיד יועץ, באתר גלובס, 21 במרץ 2019
↑  שר החוץ לפיד מינה את רון פרושאור לשגריר ישראל בברלין, באתר מעריב אונליין, 28 בדצמבר 2021
↑  MONATH, HANS (2022-08-02). "Neuer Botschafter aus Israel: „Mein Vater war ein echter Preuße"". Der Tagesspiegel (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009841584705171  GND: 1197657460  LCCN: no2021133400  VIAF: 1787157226592385410005   WorldCat (עם VIAF): 1787157226592385410005
רני ששון

| --- | --- |

 לידה:  1981 (בת 44 בערך) רחובות
 תחום יצירה:  פיסול
 www.ranisasson.co
רני ששון (נולדה ב-1981) היא אמנית רב תחומית, מרצה לפיסול ויזמית של פרויקטים עירוניים בתחום האמנות.
ביוגרפיה

ששון מתגוררת בעין דור, אם לשלושה בנים. ששון היא בתה של מעצבת האפנה לאה ששון, ניצולת השואה, ילידת יוגוסלביה ושל מאיר ששון, המגיע ממשפחה של צורפים ממגורשי ספרד. סבה, הצורף יוחנן ששון, למד ב"בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות" בתקופתו של האמן מרדכי ארדון.
ששון מנהלת את בית האמנים ברחובות. בשנת 2014 הקימה את תוכנית המצטיינים לילדים יוצרים, אותה היא מנהלת. התכנית מבוססת על פיתוח יצירתיות אצל ילדים, על ידי חשיפתם למגוון דיסציפלינות, אמנים ישראלים ואמנות עכשווית. בתוכנית לומדים כ-150 ילדים ונוער, מהעיר רחובות וסביבתה. ששון מרצה לפיסול באקדמיה לחברה ואמנויות ASA ומרצה אורחת באוניברסיטת תל אביב ובמקומות נוספים. היא לימדה שלוש שנים כזוכת מלגת אמנית/מורה, מטעם משרד התרבות.
ששון היא בוגרת Parsons the New School for Design‏ (MFA) בניו יורק, כמצטיינת דיקן וזוכת מלגת הדיקן, ובוגרת BFA מבצלאל, ירושלים.
עבודותיה באוספים ישראליים ובין לאומיים כגון: The German Gernot Huber Foundation, בפארק לאמנות קינטית בספרד, גן המדע על שם קלור, מכון ויצמן, אוסף יגאל אהובי לאמנות ועוד. ששון השתתפה בתוכניות שהות אמן בדנמרק, בספרד ובגרמניה, ומציגה את עבודותיה בישראל ומחוצה לה.
אודות יצירותיה

לששון שפה פיסולית וחומרית ייחודית, המתבססת על השילוש צבע-צורה-מרקם. ומבטאת עיסוק בנושאים של נשיות, לידה, חיים ומוות, פגיעות וכאב ופירוק הגוף, הגוף הפוליטי והגוף כנושא פוטנציאל כוחני לבין יכולותיו המוגבלות ופגיעותו. עבודותיה משמרות בתוכן מתח מובנה ולא פתור, המתקיים על פני מספר מישורים: בהיבט החומרי הוא נובע מתוך בחירה מכוונת בחומרים בעלי תכונות מנוגדות; בהיבט המבני הוא מגיע מתוך העמדת קונסטרוקציות המהוות קליפה חלולה או שקופה, לעומת אחרות היוצרות אוטם וחסימה; ובהיבט הקינטי הוא נובע מתוך הצבת עבודות דוממות לעומת כאלה הכוללות מכניזם של תנועה (מוטיב "מכונת הכנפיים" החוזר בעבודתה). עבודותיה בנויות מחומרים המאופיינים בתכונות מנוגדות כמו קשיחות מול רכות, משיכה מול דחייה וצורות אורגניות מול צורות חדות. כמו כן עבודות רבות הן אובייקטים הנתלים מן התקרה, מרחפים באוויר בין שמיים וארץ ומושהים על סף.
פרסים ומלגות

2020: הקרן ליוצרים עצמאיים - משרד התרבות והספורט, מענק לפרויקט מיוחד.
2014: קרן יהושע רבינוביץ - המפעל לפרויקטים מיוחדים באמנויות, מענק לפרויקט מיוחד.
2013, 2014, 2015: משרד התרבות והספורט, מלגת 'אמן-מורה' לשנת תשע"ד, תשע"ה, תשע"ו.
2013: קרן AAWK ומחלקת התרבות בעיר Abenraa דנמרק, מענק תוכנית שהות אמן.
2012: Gernot Huber Foundation, מענק תוכנית שהות לאמן פיסול, המבורג/טנריף.
2006, 2007: Parsons New School for Design, מצטיינת דיקן וזוכת פרס הדיקן.
תערוכות יחיד נבחרות

2020: "להיוולד מחדש" - מוזיאון על התפר, ירושלים. אוצר: רפי אתגר.
2019: "פסבדו רחם" - גלריה בית גורדון-לונדון, ראשון לציון. אוצרת: אפי גן.
2018: "פרי מוזר" - גלריית אלמסן, יפו, תל אביב-יפו. אוצרים: מרינה פוזנר ויניב לכמן.
2014: "ביצה קשה" - הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב. אוצרת: יעל קיני.
2013: "תלוי בגוף" - גלריית מנשר, תל אביב. אוצרת: קרני ברזילי (תערוכה זוגית).
2010: "יתום" - בית האמנים, תל אביב. אוצר: דניאל לוינזון.
2009: "חיוניות" - פלורנטין 45 - חלל אמנות עכשווית, תל אביב. אוצרת: גילת נדיבי.
2009: "טעון בגוף" - הגלריה העירונית לאמנות, רחובות. אוצרת: אורה קראוס.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

'2016: "The Distance Between Two Parts Plays Ping Pong"' – הגלריה Udstillingsstedet TYS קופנהגן דנמרק – שבוע האמנויות קופנהגן.
'2016: "The Weight of Godot"' – הגלריה M3 Kunsthallee ברלין, גרמניה אוצר: יון רובין.
2015: "מוזיקת המבנה" גלריה הצוק, פרויקט באצטדיון נתניה. אוצרת: מאיה קשביץ (מיצב 7 אובייקטים)
2014: "המגדל הבוער" – הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב. אוצרת: שרית שפירא.
2013: "פסטיבל Abenraa לאמנות עכשווית" – דנמרק. אוצרת: גבריאלה בייסמן.
2012: "חדר ניתוח" – גלריה החדר, תל אביב. אוצרת: נטע גל-עצמון.
2012: "Factory Art‏" – Yai Incubator 1 International, ברלין ולונדון. אוצרות: צוות הגלריה.
2011: "בשר ועצם" – גלריה אלפרד, תל אביב. אוצר: מישל פלטניק.
2011: "מכונת כנפיים" – פרויקט מוזמן, "צבע טרי", תל אביב. אוצרת: יפעת גוריון.
2010: "שיתוק שינה" – קיבוץ גלויות 45, תל אביב. אוצרות: נעה ססיליה כהן ואורי גרון.
2009: '"Art Contemporain Israelien"' – בית המכירות Pierre Berge, פריז.
2009: "בשר ודם" – המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב. אוצרת ראשית: תמי כץ פרימן.
2009: '"Optica international Festival"' – פסטיבל בינלאומי נייד. אוצר: חוזה רומן גונזלס סאיז.
2009: "שקט עכשיו" – גלריה 39 לאמנות עכשווית, תל אביב. אוצר: דני יהב בראון.
2008: "לבן מלוכלך" – פלורנטין 45 - חלל אמנות עכשווית, תל אביב. אוצרות: גילת נדיבי ואירנה גורדון.
'2006: "New York Design Center, NY – '"Emerging אוצרות: צוות המרכז.