stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולוז'ין
היהודים בעיירה

יחסם של מושלי העיירה היה נוח בהקשר למגורי היהודים בה, הם נתנו יד חופשית לכל הדתות, ובכללם ליהודים. הם לא התנגדו ללימודים בה ועל כן עלה בהתמדה מספר היהודים הגרים בה. בשנת תקכ"ו (1766) גרו בה 383 יהודים, בשנת תר"ז (1847) גרו בה 590 יהודים, ובשנת תרנ"ז (1897) כבר היה מספרם 2,452, במלחמת העולם הראשונה ברחו הרבה מתושביה ונשארו בה בשנת 1921 רק כ-2600 תושבים, ומתוכם 1,434 יהודים, בשנת 1931, בהיותה חלק מפולין, חיו בה כ-5,600 יהודים.
הפועלים היהודים שחיו בה הקימו חברה בשם "חברת פועלים", ואף הקימו בית כנסת בנפרד.
למרות מספרם הדל של תושביה, התפרסמה וולוז'ין בזכות ישיבת עץ חיים (המוכרת יותר בשם ישיבת וולוז'ין). שהייתה הישיבה הראשונה מסוגה בעולם, הישיבה הוקמה בשנת 1807 על ידי רבי חיים מוולוז'ין, רב ובעל מפעל טקסטיל, בנו של הרב יצחק בן חיים, פרנס הקהילה, ובגיבוי מלא ובסיוע של הגראף המושל.
תלמידי הישיבה שימשו מקור פרנסה משמעותי עבור תושבי העיירה. מספרם הרב של התלמידים לא אפשר את המשך מנהג אכילת ה'ימים', שבמסגרתו התנדבו בעלי הבתים להאכיל את בחורי המקום. תחת זאת, גייסה הישיבה כספים בין היהודים במזרח אירופה כדי לשכור חדרים אצל התושבים היהודים בעיירה, עבור התלמידים. המשכירים דאגו גם להכנת ארוחות עבור התלמידים שגרו בביתם, בעבור זאת שילמו בני הישיבה סך 30 קופיקות לשבוע.
בתוך כמה עשרות שנים נולדו כמה ישיבות באותה מתכונת, אך ישיבה זו נסגרה בהוראת השלטונות הרוסים בשנת 1892, עקב סירוב ראש הישיבה, הנצי"ב מוולוז'ין, להורות על לימודי חול בישיבה.
בשנת ה'תרנ"ט שב והקים בה הרב רפאל שפירא את הישיבה, אך זו הייתה בקנה מידה קטן יותר. בזמן המלחמה עקרה הישיבה למינסק ושבה אליה רק בשנת תרפ"ב. לאחר פטירת ראש הישיבה עמד בראשה בנו הרב יעקב, הישיבה פעלה עד לתקופת מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה

ב-17 בספטמבר 1939, ביומה הראשון של הפלישה הסובייטית לפולין, נכבשה וולוז'ין על ידי הצבא האדום וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. עם ניצחון הצבא הגרמני על רוסיה, ב -25 ביולי 1941 מינו הגרמנים מועצה חדשה לעיר, וכראש העיר מינו את סטניסלב טורצקי, חבר המפלגה הפולנית לאומית הידועה באנטישמיותה. כבר ביום השני שלו כראש העיר, הורה על מעצרו של רופא העיירה היהודי ובתו, ועוד עשרה יהודים, שהוכו ונורו באכזריות. באוגוסט 1941, הייתה האקציה הנאצית הראשונה בוולוז'ין בה נשלחו כ-3500 איש מתושביה היהודים של העיר לגטו סמוך יחד עם יהודים מהעיירות השכנות וישנבה, אוֹלשָן ועוד.
ב-10 במאי 1942 הייתה האקציה השנייה, בה נרצחו רוב יהודי וולוז'ין, ויום זה נהיה ליום האזכרה השנתי של יהודי וולוז'ין.
ב -5 ביולי 1944, נכבשה וולוז'ין מחדש על ידי הכוחות של החזית הבלארוסית אך כמה מן היהודים ששרדו וחזרו אליה נרצחו על ידי תושבי העיר המקומיים.
לקריאה נוספת

א. לאוני וולוז'ין: ספרה של העיר ושל ישיבת עץ חיים, תל אביב תש"ל.
הערות שוליים

↑  בן ציון יהושע, במאמרו על חיים נחמן ביאליק ב"אימגו", לקראת סופו
↑  "וולוז'ין: ספרה של העיר ושל ישיבת עץ חיים", בעריכת א'לאוני, תל אביב תש"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530923205171  GND: 1077636164  LCCN: n93029468  VIAF: 143215372   WorldCat (עם VIAF): 143215372
ז'וזף אלפרד מישלר

| --- | --- |

גנרל מישלר (משמאל), עם הגנרל ז'אן-בטיסט מרשאן
 לידה:  23 בספטמבר 1861 פאלסבור, הקיסרות הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  17 במרץ 1931 (בגיל 69) ניס, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  Saint Roch Cemetery 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1880–1919 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל של דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-53 מפקד הקורפוס ה-38 מפקד הארמייה העשירית מפקד קבוצת הארמיות של המילואים מפקד הארמייה הראשונה מפקד הארמייה החמישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 הצלב הגדול של לגיון הכבוד צלב המלחמה (1914–1918)
 
גנרל של דיוויזיה ז'וזף אלפרד מישלר (בצרפתית: Joseph Alfred Micheler;‏ 23 בספטמבר 1861 – 17 במרץ 1931) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מישלר נולד בעיר פאלסבור שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1880 הוא נכנס ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וסיים אותה בשנת 1882. בשנת 1886 הוא הועלה לדרגת לוטננט, בשנת 1891 הוא נעשה קפטן, בשנת 1901 קומנדנט, ובשנת 1909 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1912 הוא הועלה לדרגת קולונל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה מישלר קצין במטכ"ל של הקורפוס ה-6. באוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, ובינואר 1915 היה לחלק מהמטכ"ל של הארמייה הראשונה. ב-3 באוגוסט 1915 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-53, ופיקד עליה עד 25 במרץ 1916, עת הועבר לפקד על הקורפוס ה-38, עליו פיקד עד 4 באפריל של אותה שנה. במקביל הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. לאחר מכן הועבר לפקד על הארמייה העשירית. החל מיולי 1916 סייעה הארמייה שתחת פיקודו לכוחות הבריטיים בקרב על הסום, וב-27 בדצמבר הועבר לפקד על קבוצת הארמיות של המילואים. ב-6 במאי 1917 קבוצת הארמיות שלו פורקה, והוא קיבל פיקוד על הארמייה הראשונה, ופיקד עליה עד 1 ביוני של אותה שנה.
במקביל לפיקודו על הארמייה הראשונה, ב-22 במאי 1917 הוא קיבל פיקוד על הארמייה החמישית, והשתתף בין היתר בבלימת מתקפת האביב הגרמנית. ב-10 ביוני 1918, הוא הודח מפיקודו על הארמייה.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר סיום המלחמה פרש מישלר מהצבא. הוא גר בניס עד מותו ב-17 במרץ 1931, בגיל 69.
ויאצ'סלב בוטוסוב

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1961 (בן 62) מחוז קרסנויארסק, ברית המועצות
 שם במה:  ВБ 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 מקום לימודים:  Ural State Academy of Architecture and Arts 
 עיסוק:  מוזיקאי רוק, זמר, גיטריסט, מלחין, משורר, סופר
 סוגה:  רוק, מוזיקה אלקטרונית, רוק גותי, רוק אנד רול, ארט רוק, מוזיקת הגל החדש, שאנסון 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, כלי מקלדת
 שיתופי פעולה בולטים:  Nautilus Pompilius, יו-פיטר
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2011)  פרס האמנות ע״ש צארסקויה סלו (2009)  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (2019)  פרס גרמופון הזהב (2004)  פרס לנין קומסומול (1989)  מסדר הסרפים הקדוש מסרוב 
 http://u-piter.ru/
 פרופיל ב-IMDb
 
ויאצ'סלב בוטוסוב (ברוסית: Вячеслав Бутусов, נולד ב-15 באוקטובר 1961) הוא מוזיקאי רוק סובייטי ורוסי, סולנן של להקות הרוק Nautilus Pompilius ויו-פיטר.
ביוגרפיה

בוטוסוב נולד בכפר ליד קרסנויארסק. משפחתו העבירה מגוריה תכופות, והוא למד וחי בערים שונות בסיביר עד שעברו לסברדלובסק (כיום יקטרינבורג), שם למד במכון סברדלובסק לארכיטקטורה. כאדריכל צעיר השתתף בעיצוב של תחנות רכבת תחתית. באותו הזמן מתחיל לשיר ולנגן. ב-1982-1983 בוטוסוב ודמיטרי אומצקי הקליטו האלבום הראשון של הלהקה Nautilus Pompilius. בשנת 1985 הקליטו את האלבום המקצועי הראשון "בלתי נראה" (Невидимка).
בשנת 1986 הקליטו תקליט "הפרדה" (Разлука), מאז התחילה הפופולריות הגדולה של "Nautilus Pompilius" בברית המועצות. בסוף 1989 עבר בוטוסוב ללנינגרד, והרכב הלהקה השתנה. גם סגנון המוזיקה השתנה, כאשר הושם דגש על צליל גיטרה, בניגוד לצלילי הפסנתר והסקסופון שרווחו בשיריו המוקדמים. את האלבום האחרון של הלהקה "יאבלוקיטאי" (Яблокитай) בוטוסוב ואיליה קורמילצב הקליטו ב-1996 באנגליה, בהשתתפותו של בוריס גרבנשצ'יקוב והמוזיקאי האנגלי ביל נלסון, שהפך להיות מפיק האלבום. הלהקה התפרקה ב-1997.
בשנת 2001 בוטוסוב הקים את להקת יו-פיטר והיה שותף לכתיבת הפסקול לסרט "מלחמה".
הרברט מוריסון

ערך זה עוסק בפוליטיקאי בריטי. אם התכוונתם לשדרן רדיו אמריקאי, ראו .
הרברט מוריסון
הרברט סטנלי מוריסון, הברון מוריסון מלמבת' (באנגלית: Herbert Stanley Morrison, Baron Morrison of Lambeth; ‏ 3 בינואר 1888 - 6 במרץ 1965) היה פוליטיקאי בריטי, איש מפלגת הלייבור הבריטית ששימש כשר במספר ממשלות בבריטניה, ואף שימש כסגן ראש ממשלת בריטניה בתקופת כהונתו של קלמנט אטלי כראש הממשלה. בתולדות הציונות ידוע מוריסון בשל תוכנית מוריסון גריידי, לפתרון בעיית ארץ ישראל, שהוצגה בסוף יולי 1946.
ביוגרפיה

מוריסון נולד בלמבת', פרבר של לונדון באיסט אנד. אביו היה שוטר. כתינוק איבד את הראייה בעינו האחת בשל זיהום. בשל תנאי החיים של משפחתו, הפסיק מוריסון את לימודיו בגיל 14 והפך לנער שליח. בגיל מוקדם פיתח דעות שמאליות רדיקליות, ואף היה סרבן מצפוני במהלך מלחמת העולם הראשונה. לבסוף הצטרף אל מפלגת הלייבור הבריטית.
ב-1919 נבחר למועצת המחוז המטרופוליטני של האקני, פרבר של לונדון. הוא נבחר לראש עיריית המחוז ב-1920, וכיהן בתפקיד עד שנת 1921. ב-1922 נבחר למועצת מחוז לונדון, ובשנת 1923 נבחר אל הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז דרום האקני. לאחר נפילת ממשלת הלייבור הראשונה של רמזי מקדונלד ותבוסת הלייבור בבחירות בשנת 1923 איבד את מושבו. בשנת 1928, בהיותו מזכיר מפלגת הלייבור בלונדון, נבחר לנשיא המפלגה.
מוריסון שב לפרלמנט לאחר ניצחון הלייבור בשנת 1929 ומונה על ידי מקדונלד לשר התעבורה. כרבים אחרים במפלגה חש מוריסון מרומה ונבגד כאשר הקים מקדונלד את "הממשלה הלאומית" בשנת 1931. תבוסת הלייבור בבחירות בשנת 1931 הביאה לכך ששב ואיבד את מושבו בפרלמנט.
מוריסון המשיך בפעילותו במועצת מחוז לונדון, וב-1934 זכתה מפלגת הלייבור בבחירות למועצת המחוז, ומוריסון היה למנהיג המועצה. תפקיד זה העניק לו את השליטה בכל שירותי השלטון המקומי בלונדון. בתקופה זו פעל לאיחוד שירותי התחבורה הציבורית בלונדון, האוטובוס, החשמלית והרכבת התחתית, וליצירת מועצת תחבורת הנוסעים של לונדון. כן פעל ליצור "חגורה ירוקה" מסביב לעיר על מנת לשלוט בהתפתחותה האורבנית, ולחידוש גשר ווטרלו. בתקופה זו פעל ליצירת פתרונות דיור זולים למעמד הפועלים, והוא מצוטט כמי שאומר שהוא "יגרש את השמרנים אל מחוץ ללונדון בבנייה". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוענקו לו סמכויות נרחבות לצורך ההגנה על תושבי לונדון.
ב-1935 שב מוריסון ונבחר לפרלמנט, והתמודד אל מול קלמנט אטלי בבחירות להנהגת המפלגה, והפסיד.
ביוגרפיה > משנת 1940

כאשר נכנסה המפלגה, בשנת 1940, לקואליציית המלחמה של וינסטון צ'רצ'יל מונה מוריסון בתחילה לשר האספקה עם דגש על הייצור המלחמתי, אך באוקטובר 1940 מונה לשר לביטחון פנים, שהיה אחראי על המקלטים. ניסיונו מתקופתו במועצת העיר לונדון שימש אותו היטב. כאחראי על ההגנה האזרחית בתקופת הבליץ, יזם יצירת מקלטים מודולריים שכונו "מקלטי מוריסון". היו אלו מעין כלובי פלדה, שהגיעו בערכות להרכבה עצמית, ושימשו בבתים רבים בלונדון בהם לא היה קיים מקלט תת-קרקעי. בשעות היום יכולים היו מקלטי מוריסון לשמש כשולחן, ובלילה ישנה המשפחה מתחתיהם. מאות אלפים מאלו הופצו ברחבי בריטניה. המקלט היה חסר ערך במקרים של פגיעה ישירה, אך הועיל מאוד כנגד נזקי הדף למיניהם. מסקר שנערך בבתים מופצצים בבריטניה נמצא כי כ-120 מתוך 136 האנשים בבתים שנפגעו, והשתמשו במקלט מוריסון, יצאו ללא פגע. בנוסף, מוריסון היה אחראי על מדיניות הקיצוב והמאבק בשוק השחור. בספטמבר 1942 צורף לקבינט המלחמה.
ביוני 1943 התמודד מוריסון מול ארתור גרינווד למשרת "גזבר מפלגת הלייבור" המשמשת כקרש קפיצה לתפקיד יושב ראש המפלגה, והפסיד.
לאחר סיום המלחמה באירופה, סייע מוריסון בעיצוב מצע המפלגה שכונה "הבה נתמודד עם העתיד". הוא היה האחראי על ארגון מסע הבחירות בשנת 1945 ונעזר במאייר פיליפ זק, שעמו הסתכסך בעבר כאשר זק מתח ביקורת בקריקטורה על תפקודו כשר האספקה. כישרונו הארגוני של מוריסון, וכישרונו התעמולתי של זק נחשבים בין הגורמים שסייעו לניצחון הלייבור. לאחר הניצחון מונה מוריסון לסגן ראש ממשלת בריטניה ו"מנהיג בית הנבחרים", השר האחראי על הקשר בין הקבינט ובין הפרלמנט.
בין מפעליו של מוריסון בתפקידו כסגן ראש ממשלת בריטניה בולטת יזמת פסטיבל בריטניה שנערך בשנת 1951 ונועד לעודד את הציבור הבריטי, וליצור תחושה של שיקום המדינה. אחת ממטרות הפסטיבל הייתה להראות את השיקום המתוכנן של הערים ההרוסות של בריטניה בעקבות המלחמה.
לאחר התפטרותו של ארנסט בווין מתפקיד שר החוץ, במרץ 1951, קיבל מוריסון את התפקיד, אך לא הרגיש בו בנוח. הוא נקט עמדה קיצונית כנגד משטרו של מוחמד מוצאדק באיראן. בתקופת כהונתו כשר החוץ התפוצצה פרשת המרגלים גאי ברג'ס ודונלד מקלין שפעלו במסגרת שירות החוץ הבריטי. תקופת כהונתו הייתה קצרה, ונפסקה לאחר כישלון הלייבור בבחירות בשנת 1951.
על אף שמאז שנות השלושים נחשב מוריסון ליורשו הטבעי של קלמנט אטלי מעולם לא זכה לאמונו ולאהדתו. אטלי נותר מנהיג המפלגה עד לשנת 1955. לאחר כישלון הלייבור בבחירות בשנה זו פרש אטלי, אך מוריסון, שהיה בן 67, נתפס כזקן מכדי להנהיג את המפלגה, שנראתה כזקוקה למנהיגות צעירה. הוא התמודד על המנהיגות כנגד יו גייטסקל וכשל.
בשנת 1959 פרש מוריסון מבית הנבחרים וניתן לו התואר לורד לימי חייו, הברון מוריסון מלמבת'. לאחר מכן פעל במסגרת המועצה הבריטית לצנזורה על הקולנוע.
הוא מת בשנת 1965. מוריסון הוא סבו של פיטר מנדלסון, חבר מרכזי בממשלות הלייבור של טוני בלייר וגורדון בראון בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.
יחסו ליישוב היהודי

בשנת 1929 התבטא בחיוב כלפי הרעיון הציוני והקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
באוגוסט 1935 ביקר בארץ ישראל, התפעל מהמפעל הציוני ומהקיבוצים ופרסם מרשמיו בדיילי הרלד. באפריל 1936 היה אורח כבוד באירוע של המגבית הארצישראלית המאוחדת בארצות הברית. ביוני 1936 הוא שאל בפרלמנט מדוע הממשלה אינה נוקטת יד קשה יותר למיגור המרד הערבי הגדול. בינואר 1938 בעקבות ההודעה על הקמת ועדת וודהד, הוא יצא נגד הוועדה וקרא להתרת עלייה מוגברת לארץ ישראל. בשנת 1939 דיבר כנגד הספר הלבן, והגזרות כנגד העלייה ורכישת הקרקעות.
ביולי 1946, בעקבות רצון של ממשלת בריטניה למנוע את יישום המלצות ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, ניהל מוריסון מגעים עם ועדת הקאבינט האמריקאית, בראשות השגריר האמריקני הנרי גריידי, שבסופם הוסכם על תוכנית מוריסון גריידי, שעיקרה היה קנטוניזציה של הארץ לקנטונים יהודים, ערביים ובריטים, כאשר ליהודים יינתנו כ-17 אחוז מן השטח, במיוחד בגליל המזרחי ובשפלת החוף בין עכו לתל אביב, לערבים יינתנו כ-40% מן השטח בגליל המערבי, יהודה ושומרון וצפון הנגב, ואילו דרום הנגב, ומסדרון המוביל מיפו לירושלים, כ-43% מהשטח יישארו בשליטה בריטית. התוכנית נדחתה הן על ידי היישוב היהודי, הן על ידי הערבים, ובסופו של דבר גם על ידי האמריקנים.
הערות שוליים

↑  אסיפה אנטי נאצית בסקוטיה, דבר, 22 באוקטובר 1936
1 2  הרברט מוריסון, דבר, 18 בינואר 1945
↑  בועידת מפלגת העבודה הבריטית, דבר, 7 באוקטובר 1928
↑  פתיחת ועידת מפלגת העבודה, דואר היום, 2 באוקטובר 1929
↑  וזיר ההעברה מוריסון נפל, דואר היום, 29 באוקטובר 1931
↑  נצחון לפועלים במחוז לונדון, דואר היום, 11 במרץ 1934
↑  הוברט מוריסון - האדם האחראי לשלומה של לונדון, המשקיף, 19 בינואר 1940
↑  תוצאות הבחירות הכלליות לפרלמנט באנגליה, דואר היום, 24 בנובמבר 1935
↑  שינויים נוספים בהרכב הקבינט, דבר, 13 במאי 1940
↑  גידול עצום של ייצור הנשק באנגליה, הצופה, 28 ביוני 1940
↑  צ'מברלין התפטר - צ'רצ'יל מנהיג השמרנים - בווין לקבינט המלחמה, דבר, 6 באוקטובר 1940
↑  לונדון משכללת את אמצעי ההגנה הפאסיבית, המשקיף, 4 בנובמבר 1940
↑  מלחמה ב"שוק השחור" באנגליה, דבר, 13 במרץ 1942
↑  הרברט מוריסון במקום סטאפורד קריפס בקבינט המלחמה, דבר, 23 בנובמבר 1942
↑  גרינבוד במקום מוריסון כגזבר הלייבור, הצופה, 16 ביוני 1943
↑  מונו מיניסטרים ראשונים בממשלת הפועלים, משמר, 29 ביולי 1945
↑  מוריסום במקום בווין, דבר, 11 במרץ 1951
↑  הצהרה ציונית של נשיא מפלגת העבודה, דבר, 19 במאי 1929
↑  מביקורי מוריסון וחבריו, דבר, 14 באוגוסט 1935
↑  עיר הפלאות אשר במדבר, דואר היום, 23 בספטמבר 1935
↑  מנהיג פועלי אנגליה מגנה את המועצה המחוקקת ומשבח את מאמצי הישוב היהודי, דבר, 29 באפריל 1936
↑  הצהרתו הראשונה של אורמסבי-גור על המצב בארץ ישראל, דואר היום, 10 ביוני 1936
↑  הספר הלבן, הַבֹּקֶר, 23 בינואר 1938
↑  מוריסון ויחסו ליהודים, דבר, 9 באפריל 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286785905171  PLWABN: 9810590483405606  GND: 11878501X  ISNI: 0000 0001 1878 0218  LCCN: no96050228  NARA: 21331671  NKC: skuk0000928  NLG: 230222  NTA: 070816727  SELIBR: 322033  SNAC: w69611qw  SUDOC: 081550707  Trove: 1252399  VIAF: 74908990   WorldCat (עם VIAF): 74908990
וטינגן

| --- | --- |
סמל וטינגןסמל וטינגן

 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:  ארגאו ארגאו
 מחוז:  באדן
 שפה רשמית:  גרמנית
 שטח:  10.6 קמ"ר
 גובה:  408 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  859
  ‑ הנקודה הנמוכה:  360
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  20,843 (31 בדצמבר 2018)
  ‑ צפיפות:  1900 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  47°28′N 8°20′E﻿ / ﻿47.467°N 8.333°E﻿ / 47.467; 8.333
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.wettingen.ch/de/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.וטינגן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.וטינגן(למפת קנטון ארגאו רגילה) אראו ווהלן אופטרינגן ריינפלדןוטינגן(למפת קנטון ארגאו מוגדלת) אראו ווהלן אופטרינגן ריינפלדןוטינגן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וטינגן (בגרמנית: Wettingen, בגרמנית שווייצרית: Wettigä) היא עיר במחוז באדן שבקנטון ארגאו שבשווייץ. זוהי העיר הגדולה ביותר בקנטון וב-2014 מנתה אוכלוסייתה 20,221 תושבים
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. קיים מידע בוויקיפדיה הגרמנית .
גאוגרפיה

וטינגן שוכנת על גדתו הימנית של הנהר לימאט. רוב שטחה של העיר משתרע בשטח הקרוי שדה וטיגר (Wettingerfeld), שהוא מישור שטוח התחום מכל עבריו: מדרום וממערב על ידי נהר הלימאט, מצפון על ידי המורדות התלולים הדרומיים של הר לגרן (Lägern) וממזרח על ידי הר סולפרג (Sulperg). על חלק ממורדות הר לגרן משתרע כרם. בין הר לגרן לבין הר סולפרג שוכן עמק איגיטל (Eigital) הבלתי מפותח. קצהו של עמק זה, הנמצא בקצהו הצפון-מזרחי של שדה וטיגר, הוא מיקומו של מרכז הכפר המקורי המשומר היטב. פלג מים קטן זורם דרך שד וטיגר והוא נשפך אל הלימאט בגוטסברגן.
שטחה של וטיגן הוא 10.6 קמ"ר. מתוכם 21.6% משמשים לחקלאות, 39.1% הם שטחים מיוערים, 37.6% הם שטחים בנויים ו-1.8% הם שטחי נהרות הוא אגמים. הנקודה הגבוהה ביותר בשטח העיר היא פסגת הבורגהון, חלק מהר לגרן, בגובה 859 מ' מעל פני הים והנקודה הנמוכה היא בגובה 360 מ', על שפת הלימאט.
היישובים השכנים הם אנטבאדן, אהרנדינגן ונידרווניגן מצפון, אוטלפינגן ממזרח, וורנלוס מדרום-מערב, נוינהוף מדרום ובאדן ממערב.
תחבורה

וטינגן שוכנת על כביש A3. תחנת הרכבת המקומית היא נקודת עצירה של הקווים S6 ו-S12 של רשת ה-S-Bahn של ציריך. יחד עם העיר באדן היא מקבלת שירות מרשת האוטובוסים RVBW, שהמוסך המרכזי שלה שוכן בעיר.
הערות שוליים

1 2  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ
↑  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567129005171  GND: 4065872-7  HDS: 001656  LCCN: n85286883  MusicBrainz: 705d8cfe-0445-4d9c-a0e8-32ec84be8476  NKC: ge598583  VIAF: 124407792   WorldCat (עם VIAF): 124407792
ז'וזף בבינסקי

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1857 פריז, צרפת 
 פטירה:  29 באוקטובר 1932 (בגיל 74) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Joseph Jules François Félix Babinski
 מדינה:  צרפת, פולין 
 מקום קבורה:  Champeaux cemetery of Montmorency 
 מקום מגורים:  פריז 
 השכלה:  סורבון 
 מעסיק:  סורבון 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (1921) 
 
ז'וזף ז'ול פרנסואה פליקס בבינסקי (17 בנובמבר 1857 – 29 באוקטובר 1932) היה נוירולוג צרפתי ממוצא פולני. הוא ידוע בעיקר בתיאור שלו משנת 1896 של רפלקס בבינסקי, רפלקס פתולוגי המעיד על נזק למסלול הקורטיקוספינאלי.
ביוגרפיה

בבניסקי שנולד בפריז, היה בנו של קצין פולני, אלכסנדר בבינסקי (1824–1889), ואשתו הנריטה ורן בבינסקה (1819-1897), אשר בשנת 1848 ברחו מוורשה לפאריס.
בבינסקי רכש את התואר הרפואי שלו מאוניברסיטת פריז בשנת 1884. הוא הפך לתלמידו האהוב של פרופסור שארקו בבית החולים Salpetriere בפריס.
מותו של שארקו ב -1883 הותיר את בבינסקי ללא תמיכה, ולכן הוא מעולם לא השתתף יותר בתחרויות אקדמיות. חופשי מחובות ההוראה, תוך כדי עבודה בבית החולים, הוא נותר עם מספיק זמן כדי להקדיש את עצמו לנוירולוגיה קלינית. הוא היה קלינאי מחונן שהיה תלוי במידה מזערית בבדיקות נוירופתולוגיות ובבדיקות מעבדה.
באבינסקי התעניין גם בפתוגינזה של ההיסטריה, והיה הראשון שהציג קריטריונים מקובלים לאבחנה מבדלת להפרדת היסטריה ממחלות אורגניות וטבע את המושג הפיתיות.
בשנת 1896, הוא דיווח לראשונה על מה שקרא לו "phenomène des orteils": גירוי כף הרגל כשיש פגיעה במסלולים הפירמידיים תגרום למתיחה של אצבעות הרגליים כלפי מעלה בזמן שהרפלקס הנורמלי יהיה כיווץ של האצבעות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בבינסקי טיפל במקרים רבים של נוירולוגיה טראומטית בבית החולים Pitié.
הוא היה פרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת פריז.
בבינסקי כתב למעלה מ -200 מאמרים על הפרעות עצביות. עם ז'ול פרומנט הוא פרסם את ההיסטרופיתיאטיזם של נוירולוגיה דה גואר (1917), שתורגם לאנגלית ב -1918. באבינסקי פרסם כמה מעבודותיו בפולנית .
עם פייר פאלאו, בבינסקי, בשם הבדוי "אולָף", כתב מחזה מטריד, Les détraquées, שהופיע לראשונה בתיאטרון Deux-Masques ב -1921. ההצגה כוללת רצח תלמידה צעירה בבית ספר לבנות על ידי מנהלת בית הספר והמורה למחול.
בבינסקי נפטר באותה שנה כשני נוירולוגים פולנים גדולים, אדוארד פלטאו וסמואל גולדפלם. בשנותיו האחרונות סבל ממחלת פרקינסון .
הכרה

בבינסקי זכה לראות את הישגיו בנוירולוגיה הצרפתית שזכו לשבחים בינלאומיים. הוא זכה בפרסים על ידי אוניברסיטת וילנה בליטא, על ידי האגודה האמריקאית לנוירולוגיה, ועל ידי חברות זרות אחרות.
הערות שוליים

↑  Joseph Babinski. nndb.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347280605171  PLWABN: 9810602311805606  BnF: cb134746935 (data)  CANTIC: a10408277  CiNii: DA18758181  GND: 122691423  ISNI: 0000 0001 2117 4120  LCCN: nr2001018228  Léonore: 13209  NKC: nlk20000078680  NLG: 195864  NTA: 288073800  RERO: 02-A002956112  SNAC: w68w4rbc  SUDOC: 027387801  VIAF: 159459   WorldCat (עם VIAF): 159459
הרמן אופנהיים

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1857 ורבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 במאי 1919 (בגיל 61) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  נוירולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 מנחה לדוקטורט:  קארל וסטפאל 
 מוסדות:  שאריטה 
 
הֶרְמָן אוֹפֶּנְהַיְם (בגרמנית: Hermann Oppenheim;‏1 בינואר 1858–5 במאי 1919) היה נוירולוג גרמני-יהודי, מהמובילים בתחומו בגרמניה.
חייו

אופנהיים נולד בוורבורג שבממלכת פרוסיה ליהודה אופנהיים, רב קהילת בית הכנסת של ורבורג, וצציליה לבית שטג. הוא למד רפואה באוניברסיטאות ברלין, גטינגן ובון. הוא פרסם מאמרים על חילוף החומרים של שתנן יחד עם נתן צונץ, אשר היו הבסיס לעבודת הדוקטורט שלו ב-1881. לאחר הסמכתו כרופא עבד תחילה כעוזרו של קארל וסטפאל בבית החולים שאריטה שבברלין. ב-1886 הצטרף לסגל הפקולטה לרפואה כפריבט-דוצנט, וב-1893 אף מונה כתואר כבוד לפרופסור. אף שנבחר פה אחד על ידי הסגל להחליף את וסטפאל, מינויו סוכל בידי מזכיר החינוך הפרוסי בשל יהדותו. עזב את האוניברסיטה בשנת 1902. בשנת 1891 פתח מרפאה פרטית מצליחה, שאליה הגיעו רופאים רבים להתלמד.
בשנת 1894 חיבר ספר לימוד על מחלות עצבים בשם Lehrbuch der Nervenkrankheiten für Ärzte und Studierende ("ספר הלימוד של מחלות העצבים לרופא ולסטודנט"), ספר שהפך עד מהרה לספר הלימוד המוביל בתחום הנוירולוגיה. הספר יצא לאור במספר מהדורות, תורגם למספר שפות ונחשב לאחד מספרי הלימוד הטובים ביותר בתחום הנוירולוגיה שנכתבו אי פעם. אופנהיים היה פורץ דרך בהיבט האבחנתי של מחלות נוירולוגיות. הוא גם פרסם עבודות על עגבת, ובכלל זה שדפת, אלכוהוליזם, שיתוק ילדים, טרשת נפוצה ונוירוזה טראומטית.
בשנת 1889 פרסם חיבור על נוירוזות טראומטיות שספג ביקורת חריפה מצד רופאים בולטים, בהם ז'אן-מרטן שארקו ומקס נונה, בשל טענתו של אופנהיים שטראומה נפשית גורמת לשינויים אורגניים שמנציחים נוירוזות נפשיות.
מומחיותו בכל הקשור למחלות המוח הובילה במישרין להסרה המוצלחת הראשונה של גידול מוחי, ניתוח שבוצע על ידי רודולף קלר, ויחד עם המנתח פדור קראוזה פרסם תיאור מקרה על ההסרה המוצלחת הראשונה של גידול בבלוטת האצטרובל.
אופנהיים טבע את המונח dystonia musculorum deformans (עוותת השרירים) לסוג של דיסטוניה של הילדות שתיאר, הפרעה שלימים נודעה בשם תסמונת ציהן-אופנהיים. כמו כן, מחלת אופנהיים היא שם נוסף לרופסות שרירים מלידה (amyotonia congenita). סימן אופנהיים הקרוי על שמו הוא סימן דמוי רפלקס בבינסקי שמעיד על נזק למסילות הפירמידליות, ובו חל כיפוף גבי של הבוהן בעת גירוי במורד ההיבט התיכון של השוקה.
בנו, הנס אופנהיים, היה מנצח אופרה, והוא היגר לבריטניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
לקריאה נוספת

"אופנהים, הרמן", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 76–77), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א.
איזידור זינגר ופרדריק היינמן, ‏"הרמן אופנהיים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
הרמן ארנסט פרוינד

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1786 אוטלדה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  30 ביוני 1840 (בגיל 53) קופנהגן, דנמרק 
 מקום קבורה:  בית הקברות אסיסטנס 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  תור הזהב הדני 
 בן או בת זוג:  Amalie Elisabeth Freund 
 
הרמן ארנסט פרוינד (בדנית: Hermann Ernst Freund‏, 15 באוקטובר 1786, אוטלדה – 30 ביוני 1830, קופנהגן) היה פסל דני.
ביוגרפיה

הרמן ארנסט פרוינד נולד באוטלדה, עיירה בקרבת ברמן. הוא למד באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות בקופנהגן ועל עבודות שנעשו בתקופה זו הוא קיבל מדליית זהב ו-4 מדליות כסף.
לאחר סיום הלימודים הוא בילה עשר שנים ברומא בה היה העוזר הקרוב של ברטל תורוואלסן. באותה תקופה הוא עשה מספר פסלים של דמויות מהמיתולוגיה הנורדית ופסלים לכנסיות של דנמרק.
בחזרה לקופנהגן בשנת 1827 פרוינד החל ללמד באקדמיה לאמנויות בה למד ובשנת 1829 מונה לפרופסור.
העבודה הגדולה של פרוינד אפריז שכלל מספר דמויות וסצנות ממיתולוגיה נורדית היה מוצג בארמון המלך. הוא נהרס בשריפה גדולה של שנת 1884. דגם של היצירה מוצג במוזיאון לאמנות בקופנהגן.
גלריה: עבודותיו של פרונד

פסליו של תורוואלסן
אודין, 1825-1827
תור, 1829
גורל
ויאצ'סלב זודוב

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1942 מחוז ניז'ני נובגורוד
 פטירה:  12 ביוני 2024 (בגיל 82)
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  Balashov Higher Military Aviation School of Pilots  אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין (1980) 
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  1963–1987 (כ־24 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  2 ימים, 0 שעות, 6 דקות
 משימות
 סויוז 23
 עיטורים
  
 
ויאצ'סלב דמיטרייביץ' זודוב (ברוסית: Вячеслав Дмитриевич Зудов;‏ 8 בינואר 1942 - 12 ביוני 2024) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במסגרת תוכנית סויוז.