stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיה רייסה
הערות שוליים

↑  "Who is Francia Raisa? 5 things about the 'Grown-ish' actress you've probably seen before". USA TODAY (באנגלית). נבדק ב-2018-03-22.
1 2  Hernández, Lee (27 בינואר 2009). "Francia Raisa, mean girl of 'The Secret Life of the American Teenager'". New York Daily News. ארכיון מ-14 בספטמבר 2017. נבדק ב-30 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hernandez, Lee (11 ביוני 2012). "'The Secret Life Of The American Teenager:' Our 15 Favorite Francia Raisa Scenes (VIDEO)". Huffington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Moniuszko, Sara M. (14 בספטמבר 2017). "Who is Francia Raisa? 5 things to know about Selena Gomez's kidney donor". USA Today (באנגלית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Geragotelis, Brittany (ביוני 2011). "Francia Raisa's (Not So) Secret Life". American Cheerleader. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (30 באוגוסט 2017). "'Grown-ish': 'Black-ish' Spinoff Adds Francia Raisa & Jordan Buhat As Regulars, Chloe x Halle To Recur". Deadline Hollywood. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Agard, Chancellor (30 באוגוסט 2017). "'Grown-ish': Francia Raisa, Jordan Buhat Join 'Black-ish' Spin-Off". Entertainment Weekly. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ausiello, Michael (24 במרץ 2022). "grown-ish Shake-Up: 6 Original Cast Members Exiting Ahead of Season 5". TVLine. נבדק ב-24 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (9 ביולי 2018). "Francia Raisa To Co-Star Opposite Tyra Banks In 'Life Size 2' On Freeform". Deadline Hollywood. נבדק ב-2 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schwartz, Ryan (17 בנובמבר 2021). "How I Met Your Father Gets January Premiere Date on Hulu — Watch Video". TVLine. נבדק ב-17 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ענבל חייט, אחרי שתי עונות בלבד: הסדרה המדוברת מבוטלת, באתר ישראל היום, ‏3/9/2023,
↑  France, Lisa Respers (15 בספטמבר 2017). "Selena Gomez's best friend gave her a kidney". CNN. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kim, Eun Kyung (31 באוקטובר 2017). "Selena Gomez: Kidney transplant 'defined everything that I am right now'". The Today Show (באנגלית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Francia Raisa Talks Recovery After Selena Gomez Kidney Donation". Us Weekly (באנגלית אמריקאית). 2018-02-17. נבדק ב-2018-03-22.
↑  Francia Raisa Reveals Polycystic Ovary Syndrome Diagnosis: 'Still Learning How to Live with It', Peoplemag (באנגלית)
↑  Nolfi, Joey (9 ביולי 2018). "Tyra Banks reveals Francia Raisa as her costar, more Life-Size 2 plot details". Entertainment Weekly. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161473951 (data)  ISNI: 0000 0000 7226 6001  LCCN: n2013054524  VIAF: 101021534   WorldCat (עם VIAF): 101021534 
רייסה באוגוסט 2012
אלמה (מחזה)

| --- | --- |

דורון תבורי בתפקיד גוסטב מאהלר, בהצגה "אלמה" בבימויו של פאולוס מאנקר, ירושלים, 2009
 בימוי:  פאולוס מנקר
 כתיבה:  יהושע סובול 
 הצגת בכורה:  29 במאי 1996 
 שפה:  אנגלית 
 www.alma-mahler.at
 
דורון תבורי ואביבה מרקס, בהפקת "אלמה" בירושלים, 2009
אלמה הוא מחזה מאת יהושע סובול, שעלה לראשונה ב-1996 בווינה. המחזה מורכב מסצנות שונות מחייה של אלמה מאהלר, המתרחשות בו זמנית בקומות שונות ובחדרים שונים בתוך מבנה ולא באולם תיאטרון, בהשתתפות הקהל. בשנת 1999 המחזה עובד לסרט טלוויזיה בן שלושה חלקים על ידי הבמאי פאולוס מנקר. בסוף 2009 עלה המחזה בישראל, במוזיאון אסירי המחתרות בירושלים, כהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי וחברת "אלמה הפקות" האוסטרית.
עלילה

המחזה מתאר את חייה של האמנית אלמה מאהלר-ורפל בסצנות מקבילות שונות. החלק הראשון מספר את סיפורם של אלמה וגוסטב מאהלר, נישואיהם, ויחסיה של אלמה עם גוסטב קלימט, עם במאי התיאטרון מקס בורקהרד והמורה לפסנתר אלכסנדר זמלינסקי. לאחר שמונה שנות נישואים, אלמה פוגשת את האדריכל הצעיר וולטר גרופיוס ומתאהבת בו. קו עלילה שני מספר את סיפורו של גרופיוס ומפגשיו עם הסופר פרנץ ורפל, ליל האהבה שלו עם אלמה והעימות עם מאהלר. ויכוח גדול מותיר את מאהלר מיואש והוא מחפש נחמה בטיפול אצל זיגמונד פרויד. קו עלילה נוסף הוא המפגש של אנה מאהלר, בתה של אלמה, עם פרנץ ורפל והנסיעה שלו לארץ ישראל ב-1925. בסוף החלק הראשון של המחזה נקבר גוסטב מאהלר בתהלוכה גדולה. לאחר מכן הקהל מקבל הזמנה לסעודת ההלוויה של מאהלר.
בחלק השני מופיע אוסקר קוקושקה, עימו ניהלה אלמה מערכת יחסים רומנטית סוערת. הוא צריך לצאת למלחמה ונפצע קשה. במקביל, נודע לפרנץ ורפל באיטליה שספריו נאסרו בגרמניה הנאצית, הוא היגר עם אלמה לסנטה ברברה בקליפורניה, ומת שם בשנת 1945. מרוב אכזבה, קוקושקה הנחה את אלמה להכין עבורו בובה בגודל טבעי. הזמין את כל המעורבים לנשף מסכות אירוטי. את ראשה של הבובה עורפים ונושאים אותה בתהלוכת ניצחון.
במהלך השנים הורחב המחזה כך שיכלול סצנות ודמויות חדשות. לדוגמה, בתה של אלמה, מאנון גרופיוס, אהובה האחרון של אלמה, הכומר יוהנס הולנשטיינר, אביה של אלמה אמיל יעקב שינדלר, יצרנית הבובות הרמינה מוס, הביולוג פול קמרר, הקונסול הפורטוגלי ארישטידש דה סוזה מנדש ומזכיר "הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי", אהרן כהן.
הפקה

המחזה האינטראקטיבי, שסובול מכנה "פולידרמה", הופקה ביוזמת המנהל האמנותי קלאוס באכלר ב-1996 עבור פסטיבל וינה (Wiener Festwochen). הצגת הבכורה במבנה במבנה בית הבראה לשעבר בפורקרסדורף שבפרברי וינה, בבימויו של פאולוס מנקר. בית ההבראה שליד וינה הוא מבנה של אדריכל האר נובו יוזף הופמן, חברו של אביה החורג של אלמה מאהלר, קרל מול, והאדריכל של הווילה של אלמה מאהלר בשכונת Hohe Warte. האווירה המיוחדת במבנה והאפשרות של הקהל להשתתף באופן אינטראקטיבי בהצגה, להסתובב בחדרים השונים כמו אחד מאורחיה העכשוויים, ואף להשתתף בארוחת ערב או ללגום משקה, הביאו להצלחת המחזה. הוא הוצג למעלה מ-400 פעמים בין השנים 1996 ל-2011. ב-1999 צילם וביים מנקר את ההפקה לשידור בטלוויזיה. מנקר גם הקים חברת הפקות שמנהלת את הפקת המחזה באתרים השונים בהם הוא הועלה.
סובול מתאר את המחזה כ"מסע תיאטרלי", עם תחנות שונות, דמויות וקווי עלילה מקבילים. הצופה נשלח למסע בזמן ובמרחב ויכול לבחור אחרי איזה אדם ופרספקטיבה לעקוב. הוא מוותר על תפקידו הפסיבי באופן קונבנציונלי ובכל זאת נשאר צרכן, במיוחד מכיוון שההשתתפות בהופעה קשורה לארוחת ערב חגיגית. כדי לראות את כל הסצנות מומלץ לראות אותה לפחות שלוש פעמים, אך השיא עומד על 73 ביקורים של צופה נלהב.
לאחר בית ההבראה בפורקרסדורף ליד וינה, המחזה עלה במקומות הקשורים לחייה של אלמה מאהלר, בשפות שנוה: בארמון בוונציה (2002), במנזר נטוד בליסבון, 2004 לוס בתיאטרון לוס אנג'לס, במרכז העיר לוס אנג'לס (2004), ארמון פטרונל ליד וינה (2005), בארמון יורש העצר (Kronprinzenpalais) בברלין (2007).
בשנת 2010, בשנת ה-15 להפקה, המחזה הוצג שוב בווינה, במבנה ישן של משרד הדואר והטלגרף, ויום הולדתו ה-150 של גוסטב מאהלר נחגג ב-7 ביולי 2010 בביצוע מיוחד של המחזה. בשנת 2011, בשנה ה-100 למותו של גוסטב מאהלר, עלתה ההפקה בארמון בכיכר Hradschin בפראג. ב-2012 שוב הוצגו מופעים דו-לשוניים של המחזה במבנה משרד הדואר והטלגרף בווינה. נמצא באוגוסט 2013, זו השנה ה-18. ההופעות האחרונות בווינה. בשנת 2014 עברה ההפקה למבה מפעל ישן ליד וינה, שם חגגה ההצגה 20 שנה. בשנת 2017 שוב חודשה ההפקה, וב-25 באוגוסט 2018 נחגגה ההצגה ה-500.
פולידרמה

יהושע סובול מתאר את סגנון הפולידרמה:” כדרמה המורכבת ממספר קווי עלילה שזורים, המתרחשים במקביל במקומות שונים. פולידרמה היא מסע תיאטרוני כשהיא יוצאת מהנתיב של דרמה המבוססת על סיטואציות קבועות ולינאריות, ומשתמשת באפשרויות של דרמת מסע, שבה הגיבור אינו לכוד או מעורב בעלילה אחת או בקונפליקט בודד, אלא נוסע לאורך כביש פתוח לכל הכיוונים. המתבונן בפולידרמה מוזמן לנטוש את הפוזה חסרת התנועה של הצופה בדרמה קונבנציונלית ולהחליף אותה בפעילות ובניידות של מטייל. כך, הצופה הופך להיות בן לוויה של הדמויות המטיילות בדרמת המסע הזו, בוחר את האירועים, הדרך והאדם ללכת אחריו, ובכך בונה, הורס ומשחזר את הגרסה שלהם לפולידרמה”.
הפקות בישראל

המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון הקאמרי, בשנת 1999, בגרסה מקוצרת שערך יהושע סובול, בכיכובם של אסנת פישמן כאלמה הצעירה, אירינה סלזניובה כאלמה המבוגרת, גדליה בסר בתפקיד מאהלר ואלכס אנסקי בתפקיד זיגמונד פרויד
בשנת 2008 תוכננה לעלות הפקה בירושלים על ידי פאולוס מנקר, בעברית עם חלקים ביידיש, לרגל חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל במסגרת פסטיבל ישראל. אך חילוקי דעות כספיים מנעו את הפקתה. ביולי 2009 החלה לבסוף ההפקה בעברית במימון חלקי של ממשלת אוסטריה, בשיתוף התיאטרון הקאמרי, בכיכובם של שחקנים ישראלים ואירופים, בעברית ובאנגלית. האתר שנבחר היה מוזיאון אסירי המחתרות בירושלים. אך משרד הביטחון, האחראי על ניהול האתר, ביקש לשנות חלק מהמחזה, להסיר קטעי עירום, לא להשתמש בציוריו של אוסקר קוקושקה כחלק מהתפאורה ולא להשתמש בבובה של אלמה בגודל טבעי. סובול גם שינה את הטקסט והחליף מילים גסות בדימויים מטפוריים. בהפקה בישראל גם נוספה סצנה - מפגש בדיוני בין מזכיר "הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי" אהרן כהן לבין אלמה מאהלר בכלא בירושלים, כלומר במקום בו הוצגה. ההפקה בירושלים זכתה לרוב לביקורת חיוביות, אך מבקר התיאטרון על חוסר התאמת ההפקה לבעלי יכולת תנועה מוגבלת, על המיקום שנבחר שאינו תואם את העלילה.
ב-23 באוקטובר 2009, אחרי שההצגה רצה במשך שלושה שבועות, היא הופסקה לאחר שהבמאי והמפיק פאולוס מנקר החליט לעצור את ההצגה ולשלוח את הקהל הביתה. לאחר שקצין הבטיחות של התיאטרון הקאמרי החליט שלא ניתן לקיים את אחת הסצנות, בה השחקנים נושאים במשאית אל מחוץ מתחם המוזיאון. יומיים אחר כך חודשה ההפקה, לאחר שהושגה פשרה לגבי אופן ביצוע הסצנה, והיא רצה במשך שבוע נוסף. בפברואר 2010, הגיש התיאטרון הקאמרי תביעה בסך חצי מיליון שקל נגד הבמאי ומפיק המחזה פאולוס מנקר. בגין הפרת הסכמים, מכירת כרטיסים נוספים מעבר לכמות שאושרה, התייחסות מבזה ומשפילה לצופים, לשחקני ועובדי הקאמרי במהלך ההפקה, שהביאו לפגיעה במוניטין ובשמו הטוב של התיאטרון.
הערות שוליים

↑  טל פרי, ‏שוברים מסך, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2009
1 2  ציפי שוחט, "אלמה" יעלה בירושלים, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2009
1 2  מיכאל הנדלזלץ, חיית במה: המיקום של "אלמה" בעייתי, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2009
↑  ציפי שוחט, "אלמה": השינויים נעשו בכפייה?, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2009
↑  ביקורות:
מרב יודילוביץ, על מה 13 שנה?, באתר ynet, 4 באוקטובר 2009
גיתית גינת, אלמה מאהלר קמה לתחייה, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2009
צבי גורן, אלמה – אירופה בלהבות האהבה, באתר "הבמה"
נרי  ליבנה, נרי ליבנה | איך אפשר באמת ליהנות מ"עג'מי" ו"אלמה", באתר הארץ, 15 באוקטובר 2009
מיכאל הנדלזלץ, אלמה: הגרסה למאותגרי הליכה, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009
↑  ניר חסון, אלמה: ההצגה הופסקה, הקהל נשלח לביתו, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2009
↑  ציפי שוחט, "אלמה": הושגה פשרה, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2009
↑  עכבר העיר, הקאמרי הגיש תביעה נגד פאולוס מנקר, באתר הארץ, 1 בפברואר 2010
ר'ודאור

בלגנדריום של טולקין, ממלכת ר'וּדָאוּר או בקיצור ר'וּדָאוּר (באנגלית: Rhudaur, משמעות בסִינְדָרִין: "המעוז במזרח") היא ממלכה בדיונית בצפון הארץ התיכונה.
היסטוריה > הפילוג והשנים הראשונות

באַרְנוֹר שלטו עשרה מלכים. לאחר מותו של המלך אֵאָרֶנְדוּר, התגלה סכסוך ירושה בין אַמְלַית, האח הבכור, לבין שני אחיו. הממלכה התחלקה לשלוש: האח ששלט בר'וּדָאוּר, ששמו לא ידוע, שלט בשטח שבין גבעות אֶטֶן, גבעות הרוחות והרי האובך. ממלכתו שכנה בצפון-מזרח אַרְנוֹר לשעבר, בזמן שממלכות אחיו, אַרְתֵדַין וקַרְדוֹלָן, שכנו מצפון-מערב ומדרום, בהתאמה. בין שלוש ממלכות אלו פרצו מלחמות רבות. המחלוקת הראשית הייתה על גבעות הרוחות ועל השטח מהן עד בְּרִי, ושליטי ר'וּדָאוּר, כמו שליטי קַרְדוֹלָן, רצו להשתלט על פסגת הרוחות, כי בצריח שעליה היה הפַּלַנְטִיר הראשי של הצפון.
היסטוריה > תחת חסות אַנְגְמָר

אַרְגֶלֶבּ, מלך אַרְתֵדַין ובנו של מַלְוֵגִיל, תבע את השלטון על אַרְנוֹר כולה, לאחר ששושלות המלוכה בממלכות האחרות נעלמו. קַרְדוֹלָן הסכימה, אך ר'וּדָאוּר התנגדה. התנגדותה נבעה מהתמעטות הדוּנֵדַין בממלכה, ומי ששלט בה בפועל היה אחד מאנשי גבעות אֶטֶן, שהיה בעל ברית של ממלכת הרשע אַנְגְמָר. אַרְגֶלֶבּ ביצר את המבצרים המזרחיים של אַרְתֵדַין, גבעות הרוחות, אבל הוא מת בקרב נגד אַנְגְמָר ור'וּדָאוּר. בנו, אַרְוֶלֶג, הדף את האויב מהגבעות בעזרת קַרְדוֹלָן ולִינְדוֹן, ובמשך שנים רבות שתי ממלכות הדוּנֵדַין החזיקו בכוח רב בגבולות עם שתי הממלכות היריבות.
הדוּנֵדַין זכו ל-53 שנות שקט, עד שבשנת 1409 צבא גדול יצא מאַנְגְמָר, נכנס לקַרְדוֹלָן והטיל מצור על גבעות הרוחות. הדוּנֵדַין הובסו ואַרְוֶלֶג נהרג, המעוז הראשי בגבעות הרוחות, פסגת הרוחות, נשרף עד היסודות. הדוּנֵדַין שעדיין חיו בר'וּדָאוּר נהרגו או ברחו למערב.
ביאורים

1 2 3  לעידן השלישי
↑  ראו כאן קישור למפה.
הערות שוליים

↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1179
↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1000
↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1000-1001
1 2  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1001
אַרְנוֹר לפני החלוקה לשלושת הממלכות.
יעקב מתתיה

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1933
 פטירה:  9 באוגוסט 2021 (בגיל 88)
יעקב מתתיה (9 באפריל 1933, י"ג בניסן ה'תרצ"ג – 9 באוגוסט 2021, א' באלול ה'תשפ"א) היה בוטנאי ישראלי וחוקר בבנק הגנים שבמכון וולקני.
ביוגרפיה

מתתיה נולד בשכונת מקור ברוך בירושלים להורים יוצאי יוון. בילדותו למד בגן שבבית ספר אשכולי לפי שיטת דקרולי, בבית הספר היסודי שבבית הכרם ובגימנסיה העברית. כנער ירושלמי בתקופת המנדט הבריטי ובמלחמת העצמאות שימש כמעביר ידיעות רכוב על אופניים. לאחר שסיים את לימודי התיכון בשנת 1950, עבד כמורה במושב העולים זכריה ואף מונה למנהל בית הספר באופן זמני, עד לגיוסו לצה"ל לחטיבת גבעתי.
לאחר השירות הצבאי החל לשמש כמורה בחצור הגלילית ועבר להתגורר בראש פינה, שם הכיר את אשתו ברכה. למד שנתיים במכון הביולוגי בחיפה. בשנת 1956 עבר להתגורר בנהלל, שם עבד כמחנך וכמורה לטבע, בין השאר חינך את הסופר מאיר שלו שאף הזכיר אותו בספרו "גינת בר".
בשנת 1961 נשלח עם אשתו מטעם משרד החינוך והסוכנות היהודית לדרום אפריקה, והיה מחנך ומורה לעברית בבתי ספר יהודיים בפארל ובקייפטאון. החל בלימודי הבוטניקה באוניברסיטת קייפטאון והשלים שם תואר ראשון בהצטיינות (BSc Hons) ותואר שני (MSc).
בשנת 1967 חזר לישראל, לימד שנה בסמינר למורים בנהלל, עבר לירושלים והחל את לימודי התואר השלישי במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1976 השלים את עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופסור אבן-ארי בנושא היחסים בין צמחים אמפי-קרפיים לסביבתם, בה חקר את הנושא מורפולגית, פיזיולוגית, ציטולוגית ואקולוגית. בשנים 1977–1984 עבד במכון וולקני בבנק הגנים ועסק באיסוף ושימור זרעי בר וזרעי תרבות מסורתיים. מתתיה לא זכה להכרה על עבודתו בתחום זה – עבודתו הופסקה והממצאים נגנזו. בשנת 1983 יצא לשנת שבתון בארצות הברית ועסק במחקר. הוא המשיך לעסוק במחקר באוניברסיטת ואכנינגן בהולנד בשנים 1986–1987. בתקופה זו החל לחזור בתשובה.
בשנת 1988 השתקע עם משפחתו במושב אבן ספיר. את שארית ימיו בילה בטיולים בחיק הטבע, בחקר המוזיקה הבלקנית, שורשיו הרומניוטיים ולימוד השפה היוונית. בשנות חייו האחרונות סבל מדמנציה. נפטר בשנת 2021, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים . הותיר אחריו אשה, שלושה ילדים, עשרה נכדים ונינה.
עבודתו המקצועית והמחקרית

במסגרת המחקר במכון וולקני יזם מתתיה תוכנית הצלה לאיתור ואיסוף זרעים מסורתיים של מיני דגן וגידולי שדה אשר כבר נכחדו כמעט לחלוטין עקב כניסתם של זרעי החקלאות המודרנית המתועשת. במהלך שנות עבודתו יצא לסייר ברחבי הארץ והתמקד במיוחד בביקורים בכפרים ערביים ודרוזים בפריפריה ובשטחי יהודה ושומרון, שבהם הייתה נהוגה עדיין חקלאות מסורתית. בסיוריו הרחיק אף ללבנון ולהר הגבוה בחצי האי סיני.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20 כבר הושלם כמעט המעבר לחקלאות מתועשת והשימוש בזרעים מסורתיים הלך ונעלם. שיטות הגידול המודרניות מבוססות על מיכון ולכן הזנים המודרניים מאופיינים באחידות בגובה, בזמני ההבשלה ובתכונות אחרות המגדילות את הפריון, תוך ויתור על המגוון הרחב שהיה קיים בגידולים המסורתיים. מתתיה הבין את הדחיפות הגדולה בשימור זרעים שהיו בשימוש באזור מימי קדם ועד ראשית העת המודרנית, בטרם המעבר לשיטות חדשות. חשיבותם של זרעים אלה נובעת ממטענם הגנטי המגוון, ערכם התזונתי, התאמתם לתנאי האקלים המשתנים באזור ועמידותם למחלות ולמזיקים. כיליד ירושלים, הייתה הערבית שגורה בפיו. הוא פנה אל תושבי הכפרים בשפתם, הסביר את כוונותיו וביקש דוגמאות זרעים על מנת למפות ולשמר.
מתתיה אסף ומיין אלפי זרעים, וכך הציל מאות קווים של זרעים מסורתיים שנעלמו מארץ ישראל במרוצת השנים. הזרעים קוטלגו בפנקסיו תוך תיעוד מקום האיסוף, לעיתים עם נקודות ציון מדויקות, שם הכפר ושמות האנשים שפגש ואף צירף מידע נוסף בערבית על מקורות הזרעים ושמותיהם, תכונות הזרעים בעת הגידול ובזמן הבישול והאפיה, מתכונים ששמע מפי נשות הכפר וכדומה. המידע נרשם בשמונה פנקסים מסודרים לפי אזורים גאוגרפיים. בין הזנים שנאספו – חיטה, שעורה, קטניות למיניהן, ירקות כגון עגבניות, דלעות, מלפפונים, במיה וכן צמחי תבלין שונים כגון גד, חילבה, בן חרדל ועוד.
המחקר של מתתיה לא זכה להכרה באותה העת. דוגמאות הזרעים שנאספו הוכנסו לקופסאות פח גדולות אשר נשכחו בחדרי הקירור של מכון וולקני ואילו הפנקסים נשכחו בבית החוקר.
בשנת 2015 נתגלה האוסף מחדש במהלך תחקיר לסרט על אפיית לחם, אך לא הצליחו לקשר בין האוסף ובין החוקר שמאחוריו. רק בשנת 2017 נוצר הקשר עם מתתיה בעקבות פרסום ספרו של מאיר שלו "גינת בר", שבעקבותיו נוצר החיבור בין המידע הנדיר שהיה אצור בפנקסים ובין הזרעים שנשמרו במקררי המכון. לקישור בין הפנקסים לזרעים יש ערך מבחינה חקלאית, גנטית, תרבותית, סוציולוגית ולשונית.
זרעי האוסף נמצאו פוריים, ומשנת 2016 החלו לגדלם במכון וולקני ובחוות פרטיות. ביוני 2022 נפתחה תערוכת "עיר, חיטה ולחם" במרכז הקולינרי "אסיף" בתל אביב, שם השתמשו בזרעים מתוך האוסף של מתתיה לשחזור שיטות אפיית הלחם המסורתיות שהיו נהוגות בארץ לפני כ-400 שנים.
פרופסור אהרון גבע קליינברגר, מהחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת חיפה, ערך מחקר משלו על פנקסיו של מתתיה ומצא בהם מגוון שמות ושימושים לשוניים אשר נכחדו בינתיים מהשפה הערבית המקומית, יחד עם זרעי המורשת עצמם.
מורשתו

הזרעים בחקלאות המסורתית נאספו על ידי האיכרים המקומיים והועברו מדור לדור. זרעים אלה הם בעלי שונות גנטית רחבה, עמידים למזיקים ומתאימים לתנאי הגידול באזור מוצאם. בחקלאות המודרנית משתמשים בזרעים בעלי אחידות גנטית דבר שמקל על גידול בשטחים נרחבים, אך המטען הגנטי שלהם צר ולכן הם פגיעים יותר. התבססות החקלאות המודרנית דחקה את השימוש בזנים הפרימיטיביים כדי להשיג אחידות בזמני הגידול, יבול רב וכדומה. לכן חשוב לאסוף את הזנים הפרימיטיביים שהולכים ונעלמים ולשמר את המטען הגנטי שלהם על מנת שיוכלו לשמש את הדורות הבאים.
מורשתו > הוקרה ופרסים

בשנת 2017 קיבל מתתיה תעודת הוקרה מטעם מכון וולקני על תרומתו לשימור צמחיית ארץ ישראל וזני המורשת. בכנסים מקצועיים שעורך בנק הגנים מוזכר מתתיה בשורה אחת עם חוקרים כמו אהרן אהרונסון מבחינת תרומתו לאיסוף ולחקר מיני החיטה המסורתית.
פרסומים

Mattatia, J. 1965. Floral morphology and vascular anatomy of some species of Struthiola. Thesis B.Sc. Hons, University of Cape Town.
Mattatia, J. 1966. The vascular anatomy and floral morphology of some South African thymelaeaceae. B.Sc. Hons. Thesis, University of Cape Town.
Mattatia J., 1974. Lathyrus Sphaericus Retz., A species new to Israel. Israel Journal of Botany, 23: 164-166.
Mattatia, J., 1976. The relationship between amphicarpic plants and their environment. Ph.D, thesis, The Hebrew University, Jerusalem, (in Hebrew with English summary).
מתתיה יעקב / היחסים בין צמחים אמפיקרפיים לסביבתם. תזה לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, יוני 1976
Mattatia J. & Heyn C. C, 1976. A New Lathyrus from Israel: Lathyrus Hirticarpus. Israel Journal of Botany, 25: 216-220.
Mattatia J, 1977. The amphicarpic species Lathyrus ciliolatus. Botaniska notiser 129: 437–444.
Mattatia J, 1977. Amphicarpy and variability in Pisum fulvum. Botaniska notiser 130: 27–34
Mattatia J., Exploration and collection of primitive land-races of field and garden crops for the gene bank (1980/81). The Volcani Center, Beit Dagan: Department of scientific publications; 1981 p. 28..
מתתיה יעקב / איתור ואיסוף זנים מקומיים, פרימיטיביים, של גידולי שדה וגן לבנק הגנים. מכון וולקני, בית דגן, 1981
Mattatia J. Exploration and collection of primitive land-races of field and garden crops for the gene bank (1981/82). The Volcani Center, Beit Dagan, Department of scientific publications; 1982 p. 22.
Mattatia, J., 1986. Morphological evaluation of Triticum dicoccoides - a preliminary report to the Center for Genetic Resources, The Netherlands, 7 pages.
Mattatia, J. and Feinbrun-Dothan N., 1986. The nomenclature of Aegilops biuncialis Vis. Israel Journal of Botany 35 (1): 53-54
הערות שוליים

↑  דפנה מאור, המורה יעקב מכפר זָכָּרִיָה, באתר כנס מדיה, ‏17 באוגוסט 2021
1 2  מאיר שלו, גינת בר, תל אביב: עם עובד, 2017, עמ' 221-222
↑  Jacob Mattatia, Floral morphology and vascular anatomy of some species of Struthiola, 1965
↑  amphicarpic species Lathyrus ciliolatus
1 2  יעל (פרוינד) אברהם, האיש שהציל מהכחדה את צמחי ארץ ישראל, באתר מקור ראשון, ‏24 בפברואר 2019
1 2  חיליק גורפינקל, המציל לחם מן הארץ, באתר כלכליסט, 8 ביוני 2022
↑  אראלה טהרלב בן-שחר, "90% מהזנים נכחדו": האנשים שמנסים להצמיח מחדש את ירקות הבלדי שאבדו, באתר ynet, 12 ביוני 2021
1 2  ד"ר עינב מייזליש גתי ואחרים, בנק הגנים הישראלי דוח סיכום פעילות לשנת 2019, 2020, עמ' 30
↑   רונית ורד, בחממה קטנה, הסינדרלה של עולם הירקות קמה לתחייה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2022
↑   רונית ורד, הפרויקט להצלת זני החיטה של ארץ ישראל, באתר הארץ, 29 ביוני 2017
↑  יעקב מתתיה, תקציר, איתור ואיסוף זנים מקומיים, פרימיטיביים, של גידולי שדה וגן לבנק הגנים (דו"ח לשנת 1980/81), בנק הדנים לגידולי החקלאות בישראל, 1981
↑  ליאור ממון, כמו בעבר, למען העתיד: החיטה צומחת שוב, באתר ynet, 16 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265000505171
מול האנפורנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  עזרא אוריון
 תאריך יצירה:  1981 
 טכניקה וחומרים:  אבן, צפחה 
 ממדים בס"מ
 אורך:  32 מ' 
 רוחב:  80 ס״מ 
 גובה:  5 מ' 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אנאפורנה
 קואורדינטות:  28°18′53″N 83°31′21″E﻿ / ﻿28.314834°N 83.522523°E﻿ / 28.314834; 83.522523
 
"מול האנפורנה" או "אנפורנה" (1981) הוא פסל מאת האמן הישראלי עזרא אוריון, שהוקם בבקעת אנאפורנה שבהימלאיה, נפאל.
היסטוריה

בשנת 1980 ביקר אוריון לראשונה באנפורה, כשהוא מלווה ברעייתו, רותי אוריון. באותה שנה יצר גם את הפסל "מעלות", המוצב בירושלים ומציג מדרגות המטפסות אל הרקיע. אלו היוו מצע עליו התפתח הרעיון ליצירת העבודה.
לקראת הנסיעה לנפאל יצר אוריון עבודה מקדימה בעריף א-נאקה שבצפון סיני. מקום זה מזוהה עם הר שפר המקראי. שם, אוריון יצר מסלול באורך של 32 מ', ובגבה של 2 מ' אל פסגת ההר. היה זה ביטוי לרצונו של אוריון לשילוב בין תודעת האדם לבין הטבע.
בשנת 1981 יצאה מקטמנדו משלחת אל רכס האנפורנה שבנפל, על מנת להקים פסל באזור. היא כללה את עזרא אוריון, בנו אלון אוריון, גבי דבני ועמיר סולד, כשהם מלווים בצלם אברהם חי. המשלחת, שכללה גם קבוצת סבלים מקומיים, יצאה ב-9 באוקטובר מפוקהרה והגיעה אל מחנה בסיס אנפורנה, בגובה 4100 ק"מ ב-13 באוקטובר. שם נבחר אתר עבור בניית הפסל. העבודה עצמה נמשכה בין ה-14 באוקטובר ועד ה-20 באוקטובר.
הפסל עוצב כגרם מדרגות ארוך שהוביל אל סלע בגובה של 5 מ' המהווה מקום תצפית אל פסגת האנפורנה, הנמצאת בגובה 8091 מ'. המדרגות, ברוחב של 80 ס"מ, ובאורך של 32 מ', נבנו מאבני לקט שהיו באזור ולוחות אבן צפחה שנחצבו באתר במיוחד. אוריון בחר להשתמש בבנייה "יבשה", כלומר ללא מלט או חומר מקשר.
תיעוד הפסל ובנייתו הוצגו כתערוכה במוזיאון ישראל, שנפתחה ב-4 במאי 1982, ונאצרה על ידי יגאל צלמונה. באותה שנה הוצג התיעוד גם במוזיאון חיפה לאמנות ובמרכז לאמנות חזותית, באר שבע. בשנים 1983, 1993 ו-1996 הוציא אוריון משלחות נוספות אל אתר הפסל, ששיקמו בו את הנזקים שנגרמו על ידי השלגים והזמן.
תצלום גדול ממדים של העבודה היה תלוי במשך כ-30 שנה ב"בניין גילמן", המשרת את הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
הפסל, המציב את האדם אל מול הנוף, מהדהד תפיסות רומנטיות, המתבטאות בדימויים גדון הציור "הטייל מעל לים הערפילים" (1818) מאת קספר דויד פרידריך. עבור אוריון היה הפסל מכשיר ליצירת "כן שיגור של ההכרה", אל פסגת ההר. בכך ייפגש האדם עם הזמן הגאולוגי ועם "תהומות הזמן".
לקריאה נוספת

שיזף, צור, בודהא האדום, הקיבוץ המאוחד, 1995
הערות שוליים

↑  ראו: אוריון, אלון, עזרא אוריון: כן שיגור של התודעה בבקעת אנפורנה, באתר מסע אחר, 7 בפברואר 2020
↑  ראו: ונסובר, ירון, גילמן, יולי 2020
↑  ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 222
רפאל אלאשוילי

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1934 קולאשי גאורגיה
 פטירה:  30 ביוני 2005 (בגיל 71)
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 תקופת הפעילות:  ? – 30 ביוני 2005 
חכם רפאל אלאשוילי (כ"ז בניסן ה'תרצ"ד, 12 באפריל 1934 - כ"ג בסיון ה'תשס"ה, 30 ביוני 2005) היה מן המנהיגים הרוחניים של יהדות גאורגיה בישראל.
ביוגרפיה

נולד בעיר קולאשי שבאימרתי גאורגיה הסובייטית (צפון מערב גאורגיה) לחכם יוסף ורבקה אלאשווילי. אמו הייתה בתו של הרב אהרון בותרשווילי, המנהיג הרוחני של יהודי קולאשי וכל מערב גאורגיה. למד אצל חכם אהרון אלישעשווילי וחכם יוסף מודזגורשוילי.
עם סיום מלחמת העולם השנייה, עברו הוריו לעיר זוגדידי. בשנת תש"ח (1948) חזר חכם רפאל לקולאשי וגר אצל סבו הרב אהרון בותרשווילי. באותה תקופה למד אצל סבו ובהמשך נפתחה ישיבה לצעירים של חכם מישאל אג'יאשווילי, וחכם רפאל היה במחזור הראשון שלה. לאחר מכן למד אצל הרב יעקב דבראשוילי בכותאיסי.
בשנת ה'תשי"ג, (1953) התחתן עם דינה אלאשוילי, בשנת ה'תשי"ד הוא עבר לעיר גורי לשמש את הקהילה היהודית. באלול ה'תשי"ח חזר החכם רפאל לקולאשי על מנת להיות קרוב להוריו והתמנה לרב העיר במקום חכם יצחק מיכלאשוילי וחזן בבית הכנסת הגדול.
בי"ג באדר תשל"ב (28 בפברואר 1972) עלה חכם רפאל עם משפחתו והוריו לארץ והשתקע בשכונת חב"ד בלוד, ושירת את הקהילה כחזן. הבניין של בית הכנסת הגדול ליהדות גאורגיה בלוד הוקם בשנת תש"ן והוא שימש כרב בית הכנסת.
נפטר בכ"ג בסיון ה'תשס"ה (30 ביוני 2005). בלווייתו שיצאה מביתו בשיכון חב"ד בלוד השתתפו אלפים מיהודי גאורגיה. ספדו לו חכם משה מיכאלשוילי, הרב אליהו בקשי דורון, הרב יוסף שיינין וראובן ריבלין. נטמן בבית העלמין החדש בלוד.
חכם רפאל השאיר אחריו 3 בנים ו-4 בנות. בנו הרב אברהם אלאשוילי הוא יושב ראש "מכון הספר - תפארת רפאל", ועורכם ומחברם של ספרים תורניים.