stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דודי כהן
ביוגרפיה

כהן נולד ביפו. שירת בצה"ל כלוחם וקצין בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים. השתחרר בדרגת סגן בשנת 1977. במלחמת שלום הגליל לחם כמפקד מחלקה בפלוגת חרמ"ש במילואים בגזרה המזרחית. במהלך המלחמה כהן הפיל מסוק סורי באמצעות ירי ממקלע M2 בראונינג. בתום המלחמה הועלה לדרגת סרן.
לאחר שחרורו מצה"ל החל כהן לשרת במשטרת ישראל, שם מילא שורה של תפקידים בכירים. תחילה שירת כקצין יחידה במרחב ירקון ואחר כך שימש בין היתר כמפקד תחנת משטרת הרצליה, מפקד היחידה המרכזית של מחוז תל אביב, מפקד מרחב נגב, סגן ראש אגף המודיעין וראש אגף מבצעים.
ב-2005 מונה על ידי המפכ"ל משה קראדי לתפקיד מפקד המחוז הדרומי, ארבעה חודשים לאחר מכן הודח ראש אגף החקירות דאז, ניצב משה מזרחי, בשל חשד להפעלת האזנות סתר לאישי ציבור בניגוד לחוק. לכהן הוצע לעבור לתפקיד סגן המפכ"ל או לתפקיד ראש אגף החקירות והמודיעין. כהן בחר להיכנס לתפקיד ראש אגף החקירות והמודיעין, ובמסגרת תפקידו הוביל עבודת מטה לאיחוד אגפי המודיעין והחקירות, אשר היו נפרדים עד לאותה עת. לאחר כשנה, מונה לתפקיד מפקד מחוז מרכז.
באפריל 2007 החליט השר לביטחון פנים אבי דיכטר למנותו לתפקיד המפכ"ל ה-16 של משטרת ישראל, לאחר שהניסיון למנות את רב-גונדר יעקב גנות לתפקיד גרר ביקורת קשה מצד היועץ המשפטי מני מזוז וגופים נוספים. כהן החל בתפקידו כמפכ"ל ב-1 במאי 2007. מספר חודשים לאחר מינויו, פורסמה קלטת בה הוא נראה נוסע במהירות מופרזת בעת היותו ניצב, ועוררה ביקורת. בספטמבר 2008 עורר סערה כאשר בריאיון לעיתון הארץ טען כי ממשלת ישראל עסקה בנושא הזוי. בעקבות כך ננזף כהן על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט וכהן שלח מכתב התנצלות. כהן סיים את תפקידו ב-1 במאי 2011.
ב-2012 מונה כהן ליו"ר חברת האנרגיה "כהן פיתוח" הנמצאת בשליטת יצחק תשובה.
ב-2013 הקים את חברת סקופ ניהול אסטרטגי בע"מ וב-2020 הקים יחד עם משה חוגג את חברת סירין סייבר, בה הוא משמש שותף מנהל יחד עם רוני ריטמן.
לכהן תואר ראשון במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה ותואר שני בחינוך מטעם אוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים

כהן מתגורר בגבעתיים, גרוש ואב לשניים.
אחיו הוא ניצב מוטי כהן, שהיה ממלא מקום המפכ"ל בשנים 2018–2020 ומפקד מחוז דרום.
הערות שוליים

↑   שי פוגלמן, חיי הנצח של מכונת ההרג בראונינג אם-2, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2016.
↑  אבי אשכנזי, דודי כהן תפס מקלע והשאר היסטוריה, באתר nrg‏, 13 ביוני 2008
↑  טל ימין-וולבוביץ', השר גדעון עזרא הדיח את ניצב מזרחי, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2004
↑  רענן בן צור ואפרת וייס, גנות: נקראתי לדגל ולא אוותר על התפקיד, באתר ynet, 20 בפברואר 2007
↑  נתיב נחמני‏, דוגמה אישית: המפכ"ל טס ב-180 קמ"ש, באתר וואלה, 28 בינואר 2008
↑  ארי שביט, דודי כהן: המרסק של משפחת אברג'יל, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2008
↑  אפרת וייס, המפכ"ל: מצטער אם מישהו נפגע מדבריי, באתר ynet, 28 בספטמבר 2008
↑  יהודה שרוני, יצחק תשובה מגייס עוד מפכל לשורותיו: דודי כהן מונה כיור חברת כהן פיתוח, באתר nrg‏, 12 במרץ 2012
↑  רועי קצירי, ‏משה חוגג מקים חברת סייבר עם המפכ"ל לשעבר דודי כהן | בלעדי, באתר גלובס, 10 במרץ 2020
כהן באירוע לגמלאי משטרת ישראל עם אברהם פטוקה, סגן נשיא הגמלאים
כהן בטקס הנצחה לנפגעי פעולות איבה, 2008
דוד ולצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 
דוד ולצר (נולד ב-1953) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל באיחוד האירופי, כראש המרכז למחקר מדיני במשרד החוץ וכשגריר ישראל בדנמרק.
ביוגרפיה

ולצר בעל תואר ראשון בכלכלה ולימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה. הצטרף למשרד החוץ ב-1983. הוא שימש מזכיר שני בשגרירות ישראל בניירובי שבקניה. בשנת 1988 מונה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל באוטווה שבקנדה. בשנים 1991 עד 1994 עבד במרכז למחקר מדיני במשרד החוץ. ב-1994 מונה לסגן השגריר בבון שבגרמניה. בשנת 2000 מונה לראש המחלקה לנושאי האומות המאוחדות במשרד. בשנים 2004 עד 2008 כיהן כשגריר ישראל בדנמרק. לאחר מכן שימש כמתאם נושא פינוי החלק הצפוני של הכפר ע'ג'ר. בינואר 2010 מונה לראש המרכז למחקר מדיני.
ב-2012 מונה לשגריר ישראל באיחוד האירופי ובנאט"ו וכיהן בתפקיד עד 2016.
דוקרן שארפי

| דוקרן שארפי |
| --- | --- |
 דוקרן שארפי (נקבה)
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות סבך
סוג:: דוקרן
מין:: דוקרן שארפי
שם מדעי
 Raphicerus sharpei ‏תומאס, 1897
תחום תפוצה


דוקרן שארפי (שם מדעי: Raphicerus sharpei; מכונה גם גרייסבוק צפוני), הוא מין אנטילופה קטנה בסוג דוקרן ובשבט אנטילופות סבך החיה בדרום ומזרח אפריקה. הוא תואר לראשונה בשנת 1897 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. מבחינה חיצונית וגנטית הוא קרוב בעיקר לדוקרן הכף שכבד יותר ממנו, והיו חוקרים שהחשיבו את דוקרן שארפי כתת-מין שלו. הוא חופף עם דוקרן הסטינבוק בחלקים גדולים מתפוצתו.
אנטומיה > קרניים

דוקרן שארפי כקרוביו מתאפיין בזוג קרניים קצרצרות ודקיקות, והן הקטנות ביותר מכל מיני הדוקרן. המבנה שלהם אופייני לאנטילופות ננסיות אחרות: הקרן צומחת כלפי מעלה בצורת "I" ישר ומשולש - לעיתים עם זווית מועטה לאחור. מיקום הקרניים הוא בצידי המצח מעל העיניים, ובמרחק גדול מן הרגיל מהם ומהאוזניים. המרחק בין הקרניים זהה בדרך כלל לחלוטין לכל אורך הקרן, אך לפעמים כאשר הן צומחות באלכסון יש הבדל מזערי. הקרניים של דוקרן שארפי דקיקות מאוד כמחט, וכיון שהן עבות במקצת בבסיס מהקצוות הן נראות כקליע רובה. בניגוד לאנטילופות רבות קרני דוקרן זה כקרוביו חלקות לחלוטים ללא טבעות וחריצים. הקרניים חדות ביותר. צבע הקרניים כהה למדי - שחור, שחור כחלחל וחלודה כהה; הצבע אחיד בכל הקרן. הזכרים הם היחידים שמצמיחים קרניים, וזהו ההבדל היחיד בינם לבין הנקבות שנראה לעין.
אנטומיה > מראה חיצוני

הפרווה של דוקרן שארפי גסה ועבה בייחוד בחלק האחורי, והיא נוטה להיות דלילה יותר בצוואר ובראש; באזור האחורי היא גם ארוכה יותר ונראית כשמלה, והדוקרן סומר את השערות הללו במפגש עם זכרים אחרים כדי להיראות גדול יותר. צבע הפרווה דומה מאוד לדוקרן הכף: אדמדם-ערמוני משולב בחום בגב ובצדדי הבטן העליונים, וצהבהב-זהוב או בז'-קרמי בחלקים התחתונים יותר; אין זה נדיר שהצבע אחיד לגמרי. בכל הגוף מפוזרות שערות לבנות הנותנות לפרווה מראה מחוספס ומאפיר, ומסווה אותו לגמרי בסבך עשבים ושיחים. הגחון והחזה בצבע לבנבן, והרגליים מתחלקות בין צהבהב בצד החיצוני ללבנבן-אפרפר בצד הפנימי כשהאזור הסמוך לפרסות אפרפר משני צדדיו. העכוז לבן במקצת אך זה אינו בולט בשל השערות האדמדמות והארוכות שבצדדיו. הגרון בהיר מן הרגיל ולעיתים עובר לאורכו פס לבנבן קרמי עבה - שנעדר אצל דוקרן הכף. הזנב האדמדם מתמזג עם השערות הארוכות שבאזור האחורי ומשום כך אינו בולט.
צבע ראשו של דוקרן שארפי צהבהב-זהוב או בז'-קרמי, ובניגוד לדוקרן הכף הוא עלול להיות אפילו בצבע אפרפר. סימוני הפנים דלילים יחסית: המצח משתנה בין אדמדם לזהוב וקרם, ובמרכזו יש שני כתמים שחורים עגלגלים שמתחברים לעיתים ויוצרים יחד צורת U; לפרטים רבים המצח מתכהה בגיל מבוגר עד חום שוקולד וכתוצאה מכך לא ניתן לראות את הכתמים הנזכרים. לדוקרן הכף אין את הכתמים הללו, וזהו סימן ההיכר העיקרי המאפשר לזיהוי קל מרחוק בין שני דוקרנים אלו. מהאף עד אמצע החוטם ישנו משולש בצבע שחרחר דהוי שאינו בולט כל כך כקרובו - דוקרן הסטינבוק. סביב העיניים יש רצועת שיער שחרחרה דהויה שמתחברת לעיתים עם המשולש השחרחר שבחוטם. מעל רצועת השיער יש גבות אפרפרות דהויות שנעדרות באופן שכיח. השפתיים והסנטר לבנבנים-אפרפרים. הריסים וחריצי בלוטות הריח בצבע שחור עמוק. צבע האוזניים הוא אפרפר בהיר וכהה בצד החיצוני ולבן בצד הפנימי, כשהקצוות שחרחרות. בצד הפנימי יש מספר קמטים ללא שערות היוצרים צורת "E" או קלשון באוזן.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

גופו וצווארו של דוקרן שארפי קצרים וקומפקטים לעומת דוקרן הסטינבוק, אך ארוכים במקצת משל אנטילופת בייטס ודלקרן המושק. ראשו משולש אמנם אך קצר יותר משל הסטינבוק. הרגליים שלו דקיקות וקצרות יחסית, כשהאחוריות ארוכות מהקדמיות, ופלג גופו האחורי גבוה מהקדמי (אם כי אין זה מחויב להיות בולט לעין). אוזניו גדולות מאוד ביחס לגוף. צווארו וראשו נמצאים תמיד במצב זקוף, לעומת אנטילופת בייטס ודלקרן המושק. העיניים שלו גדולות ושחורות, והחריצים השחורים קטנים לרוב משל דוקרן הכף. האף גדול, עגלגל ושחור כשל אייל, והפה דק ושחרחר; אף על פי שיש לו לוע קצר הפתיחה של הפה גדולה למדי. ההבדל הפיזי העיקרי בין דוקרן שארפי לכף הוא, שלדוקרן שארפי יש תמיד זוג "פרסות מזויפות" מעל הקרסוליים, ואילו אצל דוקרן הכף הן נעדרות בדרך כלל. זנבו של דוקרן שארפי קצרצר מאוד כקרוביו, והוא אינו נראה כלל במבט מהצד. מלבד הקרניים ההבדל בין הזכרים לנקבות מתבטא בכך שהאחרונות גדולות במקצת.
| --- | --- |
גובה הכתפיים: 55-45 ס"מ
אורך הראש והגוף: 75-65 ס"מ
אורך הקרניים: 5 ס"מ; השיא שנצפה הוא 10.48 ס"מ שנחשב לנדיר ביותר
אורך הזנב: 8-4 ס"מ
משקל: 11.5-7 ק"ג
תפוצה ובית גידול

דוקרן שארפי נפוץ בדרום מזרח ומזרח אפריקה. תפוצתו משתרעת על דרום ומרכז טנזניה, מרבית חלקי מלאווי, זמביה, מוזמביק וזימבבואה, דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צפון מערב נמיביה, בוצוואנה, סווזילנד, ודרום אפריקה (פרובינציות: לימפופו ומפומלנגה).
בית גידולו של דוקרן זה הוא בעיקר יערות מיומבו וסוואנות מיוערות למחצה המאפיינים את מזרח מרכז אפריקה, עם שפע של כיסוי כשיחים נמוכים או דשא באורך בינוני. הוא מצוי גם ברמות הרריות וחוליות בגבהים של 1,500-200 מטר מעל פני הים ובחורשים דלילים, ואין זה נדיר לראותו גם במקומות שבהם יש אזורי סבך דלילים ביותר. הוא נעדר לחלוטין מאזורי החופים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

דוקרן שארפי הוא בעל חיים חשאי וביישן המבלה את מרבית זמנו בשכיבה בסבך הצמחייה. שיא פעילותו היא בעיקר בשעות הלילה ושעות הבוקר המוקדמות, אם כי הוא פעיל פעמים רבות גם במשך היום. הוא בעל חיים זהיר מאוד, וכאשר ישנו טורף באזור - רק לעיתים רחוקות הוא יפתח ישר בריצה, ויעדיף קודם לשכב בצמחייה ללא תזוזה עם צוואר פשוט עד שהטורף יחלוף ולא ישים לב אליו. לחלופין כאשר הטורף מתקרב יתר על המידה הוא יחכה לרגע האחרון ואז יפתח בריצת ניתורים לעומק הסבך, ותחת שיחים כדי להקשות על רודפו. בניגוד לדוקרן סטינבוק שעוצר מדי פעם כדי לבדוק עם הסכנה חלפה וחוזר אף לאותו מקום לאחר זמן קצר, דוקרן שארפי מתרחק היטב מהמקום שבו הופרע אם כי לא לאורך זמן. הוא ידוע גם כאחד שמסתתר בשעת סכנה במחילות ישנות של בעלי חיים שונים (בייחוד שנבובים).
טורפיו הידועים הם אריה, ברדלס, צבוע נקוד, צבוע חום, קרקל, תן שחור גב, תן לבן-פס, פיתוניים ועופות דורסים.
דוקרן שארפי הוא בעל חיים בודד בדרך כלל, אך למרות זאת ניתן לראות זוג זכר ונקבה או נקבה עם צאצאיה בכל ימות השנה. הוא בעל חיים טריטוריאלי המסמן את שטחו תדיר ומגן עליו לבד, אולם לפעמים זוגות יכולים להגן יחד על טריטוריה אחת. המפגש בין הזכרים פחות טקסי מאנטילופות אחרות, והלחימה מתרחשת די מהר עם הליכה אחד כלי השני, ירידה על הברכיים, ודקירה עם הקרניים החדות בגוף או מפגש ראש בראש. הדוקרנים מתקשרים ביניהם על ידי ריחות מבלוטות הריח שבפנים (סימון טריטוריה), מגע עם הגוף (נקבה וצאצאיה), ותקשורת חזותית על ידי תנוחות מסוימות (מפגש בין זכרים).
אקולוגיה > תזונה ומחזור חיים

התזונה של דוקרני שארפי מבוססת בעיקר על שיחים, עשבי תיבול ועלים (כ-70%), פירות שנפלו מעצים, קליפות, ושורשים ופקעות שאליהם הוא מגיע על ידי חפירה עם פרסותיו. כקרוביו גם הוא ידוע כאחד שנוטה לחדור מדי פעם לשטחים חקלאיים ולהזיק מעט ליבולים. השיניים והלסת שלו מותאמים היטב למזון הקשה שהוא אוכל. הדוקרן אינו זקוק כלל למים ומקבל את הלחות הנדרשת לו ממזונו, אך אם יתקל במקור מים זמין הוא לא יהסס לשתות ממנו.
דוקרני שארפי יכולים להתרבות לאורך כל השנה ללא עונה מוגדרת, אך למרות יש שיא ברבייה בין חודשי נובמבר ודצמבר באזורים הדרומיים. ההמלטות גם הם מתרחשות במשך כל השנה, עם שיא בתחילת עונת הגשמים באביב. ההריון נמשך 7-5.6 חודשים (210-168 ימים), לאחריהם נולד עופר אחד עד שניים המוסתר בתקופה הראשונה לחייו בצמחייה. הוא נגמל לאחר 3 חודשים ומגיע לבגרות בסביבות 6–19 חודשים לשני המינים.
תוחלת החיים של דוקרן שארפי לא ידועה, אך סביר להניח שהיא 6–8 שנים בממוצע כקרוביו.
איומים ושימור

דוקרן שארפי מסווג על ידי IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל היותו מין נפוץ ללא איומים גדולים מידי העלולים לגרום לירידה משמעותית באוכלוסייה. מעמדו אינו צפוי להשתנות בעתיד הקרוב לאורך זמן רב, כל עוד הוא מיוצג משמעותית באזורים מוגנים ופרטיים. מגמת האוכלוסייה יציבה באזורים מוגנים ובמשקים פרטיים, אך יורדת בהדרגה במחוץ להם עקב לחצי ציד וגידול באוכלוסייה האנושית עם כל האיומים הנלווים אליה. עם זאת, האיומים עדיין סבירים יחסית בשל הטבע החמקמק והביישני של דוקרן שארפי המסייע לו לשרוד גם במקומות עם התיישבות אנושית גדולה.
כשליש מהאוכלוסייה מצויה באזורים מוגנים; בין הבולטים שבהם ניתן למנות את: שמורת הציד סלוס (טנזניה), הפארק הלאומי אפמבה (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), הפארק הלאומי קאפו ועמק לואנגווה (זמביה), הפארק הלאומי לאנגוו (מלאווי), הפארק הלאומי באנהין (מוזמביק), הפארק הלאומי הוואנג והפארק הלאומי גונארזו (זימבבואה), והפארק הלאומי קרוגר (דרום אפריקה).
אומדן האוכלוסייה העולמי של דוקרני שארפי הוערך בכ-95,000 פרטים. עם זאת בשל הביישנות שלהם והנטייה לחיות באזורי סבך סביר להניח שהמספרים גדולים בהרבה.
הערות שוליים

↑  דוקרן שארפי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
דוקרן שארפי
נקבת דוקרן שארפי בפארק הלאומי קרוגר.
דוקרן שארפי זכר.
גשם (מחזה)

| --- | --- |

כרזת המחזה, 1988
 כתיבה:  גלעד עברון 
 הצגת בכורה:  3 ביולי 1988 
 שפה:  עברית 
 
גשם הוא מחזהו הראשון של גלעד עברון. המחזה עלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של רמי דנון, ב-3 ביולי 1988.
עלילה

גשם הוא דרמה בעלת היבטים קומיים על אדם ששמו מלך, המתגורר בנגב עם בתו הלוקה בשכלה וכל פרנסתו מושתתת על הפיצויים שהוא מקבל מדי שנה מקרן הבצורת. העיקרון של קיומו הוא אנרכי שכן הוא מושתת על ציפייתו שגשם לא ירד, מה שנוגד את הערכים הציוניים של הפרחת השממה וכיבוש האדמה. למקום מגיעים שני פועלים כדי להציב תנורים להורדת הגשם. הופעתם ומעשיהם מערערים את מהלך החיים במקום. מלך פותח מאבק כדי לסלק את שני הזרים ולהרוס את התנורים. הוא נלחם על חייו, שכן אם ירד גשם, הוא יחדל לקבל את פיצויי הבצורת המקור היחידי להכנסתו.
סגנונה של ההצגה נע בין ריאליזם לאבסורד והיה שיתוף פעולה ראשון של עברון עם השחקן יגאל נאור ששיחק במספר מהצגותיו.
יוצרים

מחזאי - גלעד עברון
במאי - רמי דנון
עיצוב תלבושות ותפאורה - אדריאן ווקס
מלחין מוזיקה - אורי וידיסלבסקי
עיצוב תאורה - ג'קי לי
שחקנים

| שם הדמות | שם השחקנ/ית |
| --- | --- |
מלך: יוסף כרמון
בתו: בשמת אלוני
פועל משרד החקלאות: יגאל נאור
פועל משרד החקלאות: יוסי קאנץ
הערות שוליים

↑  חיים נגיד, אחרי "לחם" ־ "גשם", מעריב, 6 ביוני 1988
דאכשטיין

כנסיית קריפנשטיין
הדאכשטיין (גרמנית Dachstein - "אבן גג") או רכס הדאכשטיין (Dachsteingebirge) הוא מסיב הרים באוסטריה המגיע לפסגתו בהוהר דאכשטיין (Hoher Dachstein - "אבן הגג הגבוה") שגובהה 2,995 מטר. האזור שוכן בתחומן של מדינות אוסטריה עילית, שטיריה וזלצבורג, עובדה שהעניקה לו את הכינוי "הר שלוש המדינות" (Drei-Länder-Berg).
גאוגרפיה וגאולוגיה

פסגת המסיב היא השנייה בגובהה ברכס האלפים הגיריים הצפוני החוצה את אוסטריה במרכזה ממזרח למערב. אורכו של המסיב הוא 30 ק"מ ורוחבו 20 ק"מ, והוא מגיע לשיא גובהו בצידו הדרומי והדרום-מערבי. בעוד שחלקו הצפוני של המסיב משתפל בהדרגה לכיוון הזאלצקמרגוט ורכס טוטס, צידו הדרומי תלול ומסתיים בקיר מאונך הצולל אל קרקעית עמק נהר אנס, בהפרש גבהים של 2,136 מטר, המדורג שמיני בהרי האלפים.
הדאכשטיין עשוי אבן גיר הקרויה על שמו (Dachsteinkalk) והוא נוצר בטריאס. מאז התעצב המסיב בתהליכים קרסטיים מתמשכים, והוא עשיר במערות הידועות שבהן הן מערת הממוטה (Mammuthhöhle), מערת הירלץ (Hirlatzhöhle) ומערת אייסריזן (Eisriesenhöhle). עוד ידוע המסיב במאובנים שנמצאו בו.
קרחונים אינם נפוצים ברכס האלפים הגיריים הצפוני, אך בדאכשטיין שלושה קרחונים גדולים - קרחון האלשטאט (Hallstätter Gletscher), קרחון גרוסר גוזאו (Großer Gosaugletscher - "קרחון גוזאו הגדול") וקרחון שלאדמינג (Schladming glacier). שלושה אלה הם הקרחונים הגדולים ברכס, והצפוניים והמזרחיים ביותר ברכס האלפים כולו. קיימים מספר קרחונים קטנים יותר כמו קרחון קליינה גוזאו (Kleine Gosaugletscher - "קרחון גוזאו הקטן") וקרחון שניילוך (Schneelochgletscher - "קרחון חור השלג"), ואלה כמו גם הקרחונים הגדולים נסוגים במהירות ועתידים להיעלם לחלוטין בקצב הנוכחי בתוך 80 שנים.
הטיפוס אל ההר

פסגת הדאכשטיין נכבשה לראשונה ב-1832 על ידי פטר גאפמאיר, ושנתיים לאחר מכן הוצב צלב עץ על הפסגה. ב-14 בינואר 1847 הגיע פרידריך סימוני אל הפסגה לראשונה בחורף. שתי ההעפלות נעשו מכיוון צפון, בעוד שההעפלה הראשונה אל ההר מדרום נעשתה רק ב-22 בספטמבר 1909. מאז הפך הטיפוס אל ההר לפופולרי.
מערת אייסריזן
דאל באט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מרכיבים עיקריים:  דאל 
 
דאל באט
דאל באט (בהינדית: दालभात; באורדו: دال بھات; בבנגלית: ডাল ভাত; בגוג'ראטית: દાળ ભાત; במראטהית: डाळ भात; באסאמית: দাইল ভাত dail bhat / ডালি ভাত dali bhat) היא ארוחה מסורתית מתת היבשת ההודית, הפופולרית באזורים רבים של נפאל, הודו ופקיסטן, בנגלדש. היא מורכבת מאורז מאודה ותבשיל עדשים מבושלות, או תבשיל קטניות אחר ששמו דאל. זהו מזון בסיסי במדינות אלו. בטט או צ'וואל פירושו "אורז מבושל" במספר שפות הודו-אריות .
באזורים הגבוהים יותר בנפאל (מעל 2,000 מטרים מעל גובה פני הים), האורז אינו גדל היטב, ניתן להחליפו בדגנים אחרים כגון תירס, כוסמת, שעורה או דוחן, בתבשיל הנקרא דהינדו (dhindo, אנ') או אתו בנפאל. בנפאל לפעמים גם מוסיפים לבאט רוטי.
ניתן לבשל דאל עם בצל, שום, ג'ינג'ר, צ'ילי, עגבניות או תמרהינדי, בנוסף לעדשים או שעועית. הדאל מכיל עשבי תיבול ותבלינים דוגמת כוסברה, גראם מסאלה, כמון וכורכום. המתכונים משתנים לפי עונה, מיקום, קבוצה אתנית, ואף עשוי להשתנות בין משפחות.
דאל באט מוגש לעיתים קרובות עם טארקארי (Tarkari, אנ'), तरकारी בהינדית, তরকারি בבנגלית - שילוב של ירקות עונתיים. נקרא גם דאל באט טארקארי (दाल भात तरकारी) בנפאלית, וכן בבנגלית (ডাল ভাত তরকিরর). חלק קטן של מלפפון חמוץ (הנקרא achar או loncha ) נכלל לפעמים. בבנגל (מערב בנגל ובנגלדש) דאל באט עשוי להתלוות ל-machh bhaja (মাছ ভাজা - דג מטוגן).
ראו גם

המטבח ההודי
הפניות

"Dal Bhat". 25 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
דו-פסיגיים

| דו־פסיגיים |
| --- | --- |
 Pachira aquatica
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
תת־ממלכה:: צמחי עובר
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
שם מדעי
 Magnoliopsida
צמח קיקיון צעיר עם שני הפסיגים הבולטים בשונותם מעלי הצמח הבוגר
פירות של רימון מצוי
פרח שעונית.
דרדר כחול.
Lycium chinense
צמחים דו־פסיגיים (שם מדעי: Magnoliopsida) הם המחלקה הגדולה ביותר במערכת בעלי הפרחים. היא מונה פי שלושה מינים מאשר החד־פסיגיים. דו־פסיגיים אמיתיים (Eudicots) הם הענף המונופילטי הגדול ביותר במחלקה זו.
כאשר הזרע של צמח דו־פסיגי נובט, הוא מגדל שני פסיגים (עלי עובר ראשוניים) ומכאן נגזר שם המחלקה. השורשון הראשוני שהזרע מצמיח, מתפתח בהמשך לשורש העיקרי של הצמח.
העלים לעיתים קרובות שסועים או מנוצים.
עורקי העלים יוצרים בדרך כלל רשת סבוכה עם עורק ראשי אחד או מספר אי זוגי. הפרחים מחומשים לרוב, כלומר כל חלקיהם באים בכפולות של חמש. לעיתים רחוקות יותר ניתן למצוא פרחים מרובעים או משולשים.
צרורות הצינורות המובילים ערוכים בטבעות בתוך הגבעול. כמו כן, ישנו קמביום, שהוא רקמה יוצרת תאים, בין שיפה לעצה. הודות לתכונה זו, גזע של צמח דו־פסיגי מסוגל לגדול לרוחב על ידי הוספת שכבות חדשות של רקמת הובלה, ומכאן נובע ריבוי מיני העצים שבמחלקה.
התפתחות ומיון

דו־פסיגיים היו הצמחים בעלי הפרחים הראשונים שהופיעו על כדור הארץ. מאוחר יותר התפתחה מהם קבוצת החד־פסיגיים. לפיכך, קיימת הפרדה מנקודת מבט פילוגנטית בין הדו־פסיגיים הקדומים, שהם למעשה האבות של כל בעלי הפרחים, לבין הדו־פסיגיים האמיתיים, שהתפתחו מהקדומים במקביל לחד־פסיגיים. מסלול התפתחות זה משתקף בתכונות אחדות ברמת המבנה של הצמחים. כך למשל, הדו־פסיגיים הקדומים דומים לחד־פסיגיים במבנה האבקה שלהם ולעיתים במבנה הגבעול (ראו לדוגמה נופריים), ולעומת זאת יש תכונות שמאפיינות את כל הדו־פסיגיים.
בכלל, המחקרים הגנטיים שבוצעו בעשור האחרון שפכו אור חדש על הבנת היחסים האבולוציוניים בין קבוצות הצמחים השונות. חוקרים אחדים מייחדים את הדו־פסיגיים האמיתיים למחלקה נפרדת בשם Rosopsida על פי הסוג האופייני Rosa (ורד). התכונה האופיינית של קבוצה זאת היא מבנה גרגרי האבקה, שיש בהם שלוש נקבוביות, לעומת נקבובית אחת אצל שאר צמחי הזרע.
מיון

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  קבוצת Magnoliidae סדרה Magnoliales  סדרה Laurales  סדרה Piperales  סדרה Aristolochiales  סדרה Illiciales  סדרה Nymphaeales  סדרה Ranunculales  סדרה Papaverales  קבוצת Hamamelidae סדרה Trochodendrales  סדרה Hamamelidales  סדרה Daphniphyllales  סדרה Didymelales  סדרה Eucommiales  סדרה Urticales  סדרה Leitneriales  סדרה Juglandales  סדרה Myricales  סדרה בקעצוראים (Saxifragales)  סדרה אלונאים (Fagales)  סדרה Casuarinales  קבוצת Caryophyllidae סדרה ציפורנאים (Caryophyllales)  סדרה Polygonales  סדרה Plumbaginales |  קבוצת Dilleniidae סדרה Dilleniales  סדרה Theales  סדרה חלמיתאים (Malvales)  סדרה Lecythidales  סדרה Nepenthales  סדרה Violales  סדרה Salicales  סדרה Capparales  סדרה Batales  סדרה אברשאים (Ericales)  סדרה Diapensiales  סדרה Ebenales  סדרה Primulales  קבוצת Rosidae סדרה צלפאים (Brassicales)  סדרה ורדנאים (Rosales)  סדרה קטניתאים (Fabales)  סדרה פרוטנאים (Proteales)  סדרה Podostemales  סדרה Haloragales  סדרה הדסאים (Myrtales)  סדרה Rhizophorales  סדרה Cornales  סדרה Rafflesiales  סדרה קלסטראים (Celastrales)  סדרה Euphorbiales  סדרה Rhamnales |  סדרה Linales  סדרה Polygalales  סדרה סבוננאים (Sapindales)  סדרה גרנאים (Geraniales)  סדרה סוככאים (Apiales)  סדרה דלועאים (Cucurbitales)  סדרה חמציצאים (Oxalidales)  סדרה מלפיגאים (Malpighiales)  קבוצת Asteridae סדרה גנציינאים (Gentianales)  סדרה סולנאים (Solanales)  סדרה צינוראים (Lamiales)  סדרה Callitrichales  סדרה Plantaginales  סדרה Scrophulariales  סדרה Campanulales  סדרה Rubiales  סדרה שלמונאים (Dipsacales)  סדרה Calycerales  סדרה אסטראים (Asterales)  סדרה ציניתאים (Aquifoliales)  קבוצות נוספות סדרה נוריתאים (Ranunculales)  סדרה Proteales  סדרה Trochodendrales  סדרה Buxales |  |
סדרות הדו-פסיגיים הקיימות בישראל

אברשאים (Ericales)
אלונאים (Fagales)
אסטראים (Asterales)
בקעצוראים (Saxifragales)
גנציינאים (Gentianales)
גרנאים (Geraniales)
דלועאים (Cucurbitales)
הדסאים (Myrtales)
ורדנאים (Rosales)
חלמיתאים (Malvales)
חמציצאים (Oxalidales)
מלפיגאים (Malpighiales)
נוריתאים (Ranunculales)
סבוננאים (Sapindales)
סוככאים (Apiales)
סולנאים (Solanales)
פרוטנאים (Proteales)
צינוראים (Lamiales)
ציפורנאים (Caryophyllales)
צלפאים (Brassicales)
קטניתאים (Fabales)
ציניתאים (Aquifoliales)
שלמונאים (Dipsacales)
גלריית דגלי אוקיאניה

רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באוקיאניה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':
דגלים בינלאומיים

| דגל | תאריך אימוץ | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 28 ביוני 2011 | דגל הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי | הדגל לבן, עם סמל הארגון במרכזו. הסמל מורכב מסהר ירוק החובק גלובוס, שבמרכזו אבן הכעבה. |
|  | 1967 | דגל לה פרנקופוני |  |
דגלי מדינות עצמאיות

| דגל | תאריך אימוץ | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 14 באפריל 1954 | דגל אוסטרליה (ראו גם: גלריית דגלי אוסטרליה) | נס כחול מושחת בכוכב חבר העמים ובצלב הדרומי. |
|  | 1 במאי 1979 | דגל איי מרשל | דגל כחול, פס אלכסוני בצבעים כתום ולבן, כוכב לבן בעל 24 קצוות בקנטון. |
|  | 8 בנובמבר 1977 | דגל איי שלמה | ביקולור משולשים בצבעים ירוק וכחול מופרדים בפס צהוב. החלק הכחול מוטען בחמישה כוכבים מחומשים לבנים. |
|  | 17 באוגוסט 1950 | דגל אינדונזיה | שני פסים אופקיים שווים באורכם בצבעים אדום ולבן. |
|  | 13 בפברואר 1980 | דגל ונואטו | דגל בצבעים אדום, ירוק, שחור וצהוב. הדגל מוטען מסמל המורכב ממחטים חזירי בר |
|  | 1 באוקטובר 1978 | דגל טובאלו | נס בריטי בשדה תכלת, מוטען בתשעה כוכבי זהב. |
|  | 4 בנובמבר 1875 | דגל טונגה | שדה אדום, קנטון לבן בתוכו צלב לטיני אדום. |
|  | 20 במאי 2002 | דגל מזרח טימור | דגל אדום בעל משולש שחור בתוך משולש צהוב לצד התורן, המשולש השחור מוטען בכוכב לבן. |
|  | 10 בנובמבר 1979 | דגל מיקרונזיה | דגל תכלת מוטען במעגל של ארבעה כוכבים לבנים. |
|  | 31 בינואר 1968 | דגל נאורו | דגל כחול בעל פס אופקי צהוב במרכזו, כוכב לבן בעל 12 קצוות בפינה התחתונה הצמודה לתורן. |
|  | 24 במרץ 1902 | דגל ניו זילנד (ראו גם: גלריית דגלי ניו זילנד) | נס כחול מושחת בצלב הדרומי. |
|  | 24 בפברואר 1949 | דגל סמואה | דגל אדום, קנטון כחול בתוכו צלב הדרום. |
|  | 10 באוקטובר 1970 | דגל פיג'י | נס כחול בשדה תכלת, מושחת בסמל פיג'י. |
|  | 1 בינואר 1981 | דגל פלאו | עיגול צהוב על רקע כחול בהיר. העיגול מוזח ממרכז הדגל לכיוון התורן. |
|  | 1 ביולי 1971 | דגל פפואה גינאה החדשה | ביקולור משולשים בצבעים שחור ואדום. החלק האדום מוטען בציפור גן עדן זהובה והחלק השחור מוטען בצלב הדרום בלבן. |
|  | 1 ביולי 1971 | דגל קיריבטי | מורכב משני חלקים. רקעו של החלק העליון של הדגל הוא אדום, כאשר במרכזו מוצבת פריגטה בצבע זהב, המעופפת מעל שמש זורחת. החלק התחתון מורכב משישה פסים גליים אופקיים בצבעי כחול ולבן. |
דגלי מדינות עצמאיות > דגלי טריטוריות > דגלי טריטוריות של אוסטרליה

| דגל | תאריך אימוץ | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 26 בינואר 2002 | דגל אי חג המולד | ביקולור משולשים בירוק וכחול. הצלב הדרומי על האזור הכחול וציפור זהובה על האזור הירוק. עיגול זהב המרכז עליו מפת האי בירוק. |
|  | 6 באפריל 2004 | דגל איי קוקוס | דגל ירוק, בקנטון דיסקה צהובה ובתוך עץ דקל, במרכז הדגל סהר צהוב ובאורכה כוכבי הצלב הדרומי. |
|  | 17 בינואר 1980 | דגל האי נורפוק | טריבנד אנכי בצבעים ירוק, לבן וירוק, הפס הלבן מוטען בעץ מסוג אראוקריה רמה בצבע ירוק. |