stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשיאות בומביי

נשיאות בומביי (באנגלית: Bombay Presidency) או פרובינציית בומביי (Bombay Province), שנקראה גם בומביי וסינד (Bombay and Sind‏; 1843–1936), הייתה תת-חלוקה מנהלית (פרובינציה) (אנ') של הודו הבריטית, ובירתה בעיר שנבנתה על שבעת האיים של בומביי (אנ'). השטח היבשתי הראשון נרכש באזור קונקן עם הסכם באסין (אנ'). פונה הייתה בירת הקיץ.
ראשיתה של פרובינציית בומביי בעיר בומביי, שהוחכרה בתשלום לחברת הודו המזרחית הבריטית, באמצעות האמנה המלכותית מ-27 במרץ 1668 על ידי מלך אנגליה צ'ארלס השני, אשר בתורו קיבל את בומביי ב-11 במאי 1661, כנדוניה באמצעות הסכם נישואיו עם קתרינה, נסיכת פורטוגל, בתו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל. חברת הודו המזרחית הבריטית העבירה את המטה שלה במערב הודו מעיר הנמל סוראט שבמפרץ קמביי (אנ') לאחר ביזת סוראט (אנ'), לנמל בומביי (אנ') הבטוח יחסית בשנת 1687. הפרובינציה עברה לשלטון ישיר בריטי יחד עם חלקים אחרים של הודו הבריטית באמצעות חוק הודו של פיט (אנ'), לאחר הלאמת חברת הודו המזרחית. רכישות טריטוריאליות גדולות בוצעו על ידי החברה לאחר המלחמות האנגלו-מראטהיות (אנ'), כאשר כל הנכסים של הפשווה (אנ') סופחו לנשיאות בומביי בשלבים עד 1818. עדן כולל סוקוטרה הועברו תחת שלטון בומביי ב-1839, סינד סופחה לחברה ב-1843 לאחר שהביסה את שושלת טלפור (אנ') בקרב היידראבאד (אנ').
בשיא גודלה כללה פרובינציית בומביי את מדינת גוג'ראט של ימינו, שני השלישים המערביים של מדינת מהאראשטרה, כולל חטיבת קונקן (אנ'), אזור דש (אנ') ואזור קנדש (אנ'), וגם את החלק הצפון-מערבי של מדינת קרנאטקה; היא כללה גם את פרוביציית סינד (1847–1935) ועדן של תימן של ימינו (1839–1932). המחוזות והפרובינציות של הנשיאות היו ישירות תחת שלטון בריטי, בעוד שהניהול הפנימי של הילידים או המדינות הנסיכותיות היה בידי שליטים מקומיים. עם זאת, הנשיאות ניהלה את ההגנה על מדינות נסיכותיות ואת יחסי בריטניה איתן באמצעות סוכנויות פוליטיות (אנ'). נשיאות בומביי יחד עם נשיאות בנגל (אנ') ונשיאות מדראס היו שלושת המרכזים העיקריים של הכוח הבריטי בדרום אסיה.
היסטוריה > התפשטות

ב-1803 כללה נשיאות בומביי רק את סלסט (אנ'), איי הנמל (מאז 1774), סוראט ובנקוט (אנ') (מאז 1756); אך בין תאריך זה לשנת 1827 התגבשה מסגרת הנשיאות. ממשלת בומביי השתלטה על מחוזות גוג'ראט ב-1805 שהורחבו ב-1818. באג'י ראו השני (אנ'), אחרון הפשוואות (אנ'), שניסה להתנער מהעול הבריטי, הובס בקרב קאדקי (אנ'), נלכד לאחר מכן וזכה לגמלה שנתית (1817/1818), וחלקים גדולים מהשטחים בשליטתו (פונה, אחמדנגאר (אנ'), נאשיק, סולאפור, בלגאום (אנ'), קלדגי, דרוואד (אנ') ועוד) נכללו בנשיאות, שאת יישובה השלים מאונטסטיוארט אלפינסטון (אנ'), מושל הנשיאות בשנים 1819–1827. מדיניותו הייתה לשלוט ככל האפשר על פי המנהגים המקומיים, ולהימנע משינויים שהאוכלוסייה עדיין לא בשלה להם; ההתעללויות החמורות יותר של המשטר הישן הופסקו, המלחמות פסקו, החוקים אוגדו, והוקמו בתי משפט ובתי ספר.
התקופה שלאחר מכן בולטת בעיקר בהרחבת הנשיאות על ידי התפוגגותן של מדינות ילידים מסוימות, על ידי הוספה של עדן (1839) וסינד (1843), וחכירת פאנצ'מאהל (אנ') מבית שינדיה (אנ') (1853). בשנת 1862, צפון קנארה הועברה מנשיאות מדראס לבומביי בעוד דרום קנארה נשארה של מדראס.
היסטוריה > התקופה הוויקטוריאנית

בשנת 1859, על פי תנאי כרוז המלכה שהוצא על ידי המלכה ויקטוריה, עברו נשיאות בומביי, יחד עם שאר הודו הבריטית, לשלטונו הישיר של הכתר הבריטי.
הנרי ברטל פריר (1862–1867) היה המושל הראשון שמונה על ידי הכתר. מועצת המושל עברה רפורמה והורחבה במסגרת חוק המועצות ההודיות, 1861 (אנ'), חוק המועצות ההודיות, 1892 (אנ'), חוק המועצות ההודיות, 1909 (אנ'), חוק ממשלת הודו, 1919 וחוק ממשלת הודו, 1935.
הקמת מנהלה מסודרת, שאחת התוצאות שלה הייתה ירידת מחירים כללית, שהפכה את הקביעות הבלתי רגילה של גביית המיסים לבלתי רצויה כפליים, עוררה מטבע הדברים מידה מסוימת של חששות וטינה; אך בסך הכל האוכלוסייה הייתה משגשגת ומסופקת, ותחת הלורד אלפינסטון (1853–1860) עברה הנשיאות את משבר המרד ההודי הגדול של 1857 ללא כל התקוממות כללית. התקוממויות בקרב החיילים בקראצ'י, אחמדאבאד וקולהפור (אנ') דוכאו במהירות, שני רגימנטים פורקו, והמרידות בגוג'ראט, בקרב הבהילים (אנ'), ובדרום שטחם של המראטהים (אנ') היו מקומיות ומבודדות. תחת סר הנרי ברטל פריר השגשוג החקלאי הגיע לנקודת השיא שלו, כתוצאה ממלחמת האזרחים האמריקנית והביקוש העצום בעקבותיו לכותנה הודית באירופה. הכסף הרב שהושקע בהודו הוליד מגפת ספקולציות הידועה בשם "טירוף המניות" (the Share Mania‏; 1864–1865), שהסתיימה במשבר מסחרי ובכישלון של בנק בומביי (אנ') (1866). אבל האיכרים הרוויחו בסך הכל יותר ממה שהם הפסידו, והמסחר של בומבי לא נפגע לצמיתות. סר ברטל פריר עודד את השלמת הקווים העיקריים של חברת הרכבת של הודו (אנ'), ובאמצעות הכספים שהושגו על ידי הריסת חומות העיר (1862) הוא החל בסדרה המפוארת של מבני ציבור המעטרים כעת את בומביי (מומבאי).
במהלך תקופה זו, חלקים מנשיאות בומביי סבלו קשות על ידי שני אירועי רעב המוני גדולים: הרעב ההמוני של 1876–1878 (אנ') והרעב ההמוני של 1896–1897 (אנ') .
היסטוריה > דיארכיה (1920–37)

רפורמות מונטגיו–צ'למספורד של הודו הבריטית של 1919, שנחקקו ב-1921, הרחיבו את המועצה המחוקקת כך שתכלול יותר חברים הודים נבחרים, והציגה את עקרון הדיארכיה, לפיו תחומי אחריות מסוימים, כולל חקלאות, בריאות, חינוך ושלטון מקומי, הועברו לשרים הנבחרים. עם זאת, התיקים החשובים כמו כספים, משטרה והשקיה היו שמורים לחברי המועצה המבצעת של המושל. כמה מהחברים ההודיים הבולטים במועצה המנהלת היו צ'ימנלאל הרילאל סטלווד, ר.פ. פאראנג'פיי, גולאם חוסיין הידאיטוללה, עלי מוחמד חאן דהלאווי, רפיודין אחמד, סידאפה טוטאפה קמבלי, שאה נוואז בהוטו וסר קוואג'י ג'האנגיר.
ב-1932, עדן הופרדה מבומביי והפכה לפרובינציה נפרדת, וסינד הפכה לפרובינציה נפרדת ב-1 באפריל 1936.
היסטוריה > אוטונומיה פרובינציאלית

חוק ממשלת הודו, 1935 הפך את נשיאות בומביי לפרובינציה רגילה, והפך את סינד לפרובינציה נפרדת, עם יחסים עם המדינה הנסיכותית קאירפור (אנ') בניהול של סינד. הוא הרחיב את בית המחוקקים הפרובינציאלי הנבחר והרחיבה את האוטונומיה הפרובינציאלית מול השלטון המרכזי. בבחירות שנערכו ב־1937, הקונגרס הלאומי ההודי ניצח בבחירות בבומביי, אך סירב להרכיב את הממשלה. המושל סר ג'ורג' לויד (אנ') הזמין את סר דנג'ישאה קופר (אנ'), להקים משרד ביניים כראש המועצה ושר הפנים, ואליו הצטרפו ג'מנאדאס מהטה מהמפלגה הדמוקרטית סווראג'ייה (הכנסות וכספים), סיאפה ט. קמביל, מהמפלגה הלא-ברהמינית (חינוך, מיסים וחקלאות) וחוסנעלי רחימטולה מהליגה המוסלמית (שלטון עצמי מקומי).
הכהונה של קופר לא החזיקה זמן רב והושבע שלטון חדש של מפלגת הקונגרס תחת ב. ג. קר (אנ') שכיהן כראש המועצה ואחראי על תיק החינוך והעבודה ותחתיו כיהנו 6 שרים, בהם מורארג'י דסאי, לעתיד ראש ממשלת הודו.
בשנת 1939, התפטרו השרים ממפלגת הקונגרס בכל מחוזות הודו הבריטיים ובומביי הושמה תחת שלטון המושל (אנ').
היסטוריה > הימים האחרונים של השלטון הבריטי

לאחר תום מלחמת העולם השנייה, נכנסה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי מחדש לפוליטיקה וניצחה בבחירות 1946 בהנהגתו של קר שנבחר שוב לראש המועצה. נשיאות בומביי הפכה למדינת בומביי כאשר הודו קיבלה עצמאות ב-15 באוגוסט 1947 וקר המשיך להיות ראש השרים של המדינה, וכיהן עד 1952.
היסטוריה > לאחר העצמאות

ב-1947 הפכה פרובינציית בומביי לחלק מהדומיניון של הודו (אנ'). כאשר הפרובינציות הוחלפו במדינות כאשר חוקת הודו נכנסה לתוקף ב-26 בינואר 1950, היום בו הפכה הודו לרפובליקה הראשונה בחבר העמים, פרובינציית בומביי הפכה למדינת בומביי. המדינה הוגדרה כמדינה מהנספח הראשון, דבר שהעניק לה ממשל עצמי בראשות מושל.
גאוגרפיה

נשיאות בומביי הייתה תחומה מצפון על ידי בלוצ'יסטן, פנג'אב וראג'פוטנה; במזרח ליד אינדור, הפרובינציות המרכזיות (אנ') והיידרבאד; בדרום על ידי נשיאות מדראס וממלכת מייסור; ובמערב על ידי הים הערבי. בגבולות אלו היו המושבות הפורטוגזיות גואה, דאמאן ודיו, ומדינת בארודה (אנ') בשליטה מקומית שהיו לה קשרים ישירים עם ממשלת הודו; בעוד שמבחינה פוליטית כללה בומבי את שטחה של עדן, בתימן של ימינו. השטח הכולל, כולל סינד, אך למעט עדן, היה 488,850 קמ"ר, מתוכם היו 318,530 קמ"ר תחת שלטון בריטי ו-65,761 תחת שלטון מקומי. סך האוכלוסייה היה 25,468,209 בשנת 1901, מתוכם 18,515,587 תושבי שטח בריטי ו-6,908,648 במדינות ילידיות.
דמוגרפיה

לנשיאות בומבי הייתה אוכלוסייה גדולה ומגוונת. מפקד האוכלוסין של 1901 ספר סך של 25,468,209 תושבים. לפי דת האוכלוסייה הייתה 19,916,438 הינדים, 4,567,295 מוסלמים, 535,950 ג'יינים, 78,552 פארסים וזורואסטרים, וכ-200,000 נוצרים. היו גם מספר לא מבוטל של בני ישראל ויהודים פאראדסים, רובם היגרו בשנת 1948 לאחר ההצבעה על תוכנית החלוקה והקמת מדינת ישראל.
בסינד, האסלאם היה הדת השלטת לאחר שהח'ליפות של האסלאם הסוני כבשה אותה במאה ה-8. בגוג'ראט הדת השלטת נותרה הינדואיזם, אם כי סולטנות גוג'ראט (אנ') הותירה את השפעתה וחותמה בחלקים הצפוניים של הפרובינציה. אזור הדקאן הוא ביתם של המראטהים (אנ') שהיוו 30% מהאוכלוסייה. אזור קונקן היה ביתם של מיעוטים וקהילות נוצריות שונות הקונקנים (אנ') מאז המאה ה-16, בשל העידן הקולוניאלי של פורטוגזים בגואה ובומביי-באסין. בעוד שבאזור בלגאום (אנ'), הלינגאיאטיזם (אנ'), (תנועת רפורמה הינדית) המתוארכת למאה ה-12, התקבלה על ידי כמעט 45% מהאוכלוסייה. המראטהים היו הקאסטה השולטת והם מנו 3,650,000 (1901), 1,900,000 קונבים (אנ') ועוד 350,000 קונקנים, ועוד 1,400,000 מראטהים שלא צוינו.
השפות העיקריות של המחוז היו סינדית בסינד, גוג'ראטית בחלק הצפוני, מראטהית בקונקן ובחלק המרכזי, גוג'ראטית ומראטהית בבארודה ומערב הודו, ומראטהית וקאנדה בחלק הדרומי. היו גם דיאלקטים של בהילים (אנ') (120,000) וצוענים (30,000).
מנהל

הנשיאות חולקה לארבע חטיבות ו-24 מחוזות כשבומביי שימשה כבירה. ארבע החטיבות היו סינד, החטיבה הצפונית או גוג'ראט, החטיבה המרכזית או דקאן והחטיבה הדרומית או קרנאטקה
ממשלת בומביי נוהלה על ידי מועצת המושל, המורכבת מהמושל כנשיא ושני חברים רגילים. המושל מונה על ידי הכתר הבריטי בעצת מזכיר המדינה להודו (אנ'). חברי מועצתו מונו משירות המדינה ההודי (אנ'). לצורך חקיקת חוקים הייתה מועצה מחוקקת, שהורכבה מהמושל והמועצה המבצעת שלו, עם אנשים מסוימים אחרים, לא פחות משמונה או יותר מעשרים, לפחות מחציתם אינם משירות המדינה. תחת אחריותו של כל אחד מחברי המועצה המבצעת הייתה מחלקה אחת או שתיים של הממשלה; ולכל מחלקה היו מזכיר, תת-מזכיר ועוזר מזכיר, עם צוות גדול של פקידים. ניהול המשפט בכל רחבי הנשיאות התנהל על ידי בית משפט עליון בבומביי, המורכב משופט ראשי ושבעה שופטים זוטרים, יחד עם שופטים מחוזיים ושופטים עוזרים בכל מחוזות הנשיאות.
כל אחת מארבע החטיבות נוהלה על ידי פקיד בכיר בשירות המדינה ההודי (ICS) בדרגת נציב, בעוד שהמחוזות נוהלו על ידי גובה מס מחוזי (רשמי, סגן נציב). המחוזות חולקו עוד לתת-מחוזות כל אחד בפיקוחו של סגן גובה או עוזר גובה, כל תת-מחוז כללה כמה טלוקים או טהסילים (אנ') שכל אחד מהם מנוהל על ידי טהסילדר (אנ').
צבא

חברת הודו המזרחית הבריטית גייסה צבאות בכל אחת מנשיאויות, בומביי, בנגל ומדראס. צבא בומביי (אנ') כלל מספר רגימנטים של חיל רגלים, יחידות פלסים, חפרים ופרשים לא סדירים. כאלו ממשיכים להתקיים היום בצבא ההודי; דוגמאות לכך הן רגימנט המהר, חיל הרגלים הקל המראטהי והגרנדירים, בין היתר, במקרה של חיל הרגלים, פלסי בומביי כמהנדסים ופרשי פונה בקרב הפרשים.
תחת הארגון מחדש של לורד קיצ'נר של צבא הודו בשנת 1904 בוטל הפיקוד הישן של בומביי ואת מקומו תפס חיל הצבא המערבי תחת לוטננט גנרל. חיל הצבא חולק לשלוש דיוויזיות תחת מייג'ור גנרלים. הדיוויזיה הרביעית (כוויתה), עם מפקדה בכוויתה, כללה את הכוחות במחוזות כוויתה וסינד. הדיוויזיה החמישית, עם מפקדה במהאו (אנ'), כללה שלוש חטיבות, הממוקמות בנסיראבאד (אנ'), ג'בלפור וג'האנסי, וכללה את המחוזות מהאו, דיסה, נאגפור, נארמדה (אנ') ובונדלקהנד (אנ'), עם מחוז בומביי מצפון לנהר טאפטי (אנ'). הדיוויזיה ה-6, עם המפקדה בפונה, כללה שלוש חטיבות, ממוקמות בבומביי, אחמדנגר ועדן. הוא כלל את מחוז פונה, מחוז בומביי מדרום לטאפטי, מחוז בלגאום, ומחוזות דרוואד (אנ') ואוראנגבאד.
חקלאות

הרוב המכריע של אוכלוסיית נשיאות בומביי הייתה כפרית ועסקה בחקלאות. גידולי היסוד היו סתוויון ("ג'וואר"), ודוחן פנינה ("בג'רה") בדקאן ובקנדש. אורז היה המוצר העיקרי של קונקן. חיטה, שגדלה בדרך כלל בחלק הצפוני של הנשיאות, אך במיוחד בסינד ובגוג'ראט, יוצאה לאירופה בכמויות גדולות מקראצ'י ובהיקף קטן יותר מבומביי. שעורה תרבותית גדלה בעיקר בחלקים הצפוניים של הנשיאות. דוחן אצבע (אנ') ("נחני") וPaspalum scrobiculatum (אנ') סיפקו מזון לקולים, בהילים, וארלים ושבטי הגבעות אחרים. מבין הקטניות החשובים ביותר הם חמצה או גרם בנגל ("Cicer arietinum"), אפונת יונה (אנ') או טור (Cajanus cajan) לוביה או קולטי (Vigna unguiculata cylindrica), ומש (Vigna mungo). זרעי השמן העיקריים היו שומשום או טיל (Sesamum indicum), חרדל, קיקיון מצוי, חריע ופשתן. מבין הסיבים החשובים ביותר היו כותנה, קנבוס של הדקאן (Hibiscus cannabinus), וסאן או תג (Crotalaria juncea). הרבה נעשה כדי לשפר את הכותנה של הנשיאות. זנים אמריקאיים הוכנסו. בקאנדש הצמח הילידי שממנו קיבלה את שמה, אחד מסוגי הכותנה הירודים ביותר בשוק בומביי, הוחלף כמעט לחלוטין על ידי זן ההינגאנגהט המעולה. גידולים שונים: קנה סוכר, הדורשים אדמה עשירה ואספקת מים רב-שנתית, וגדלים רק באתרים מועדפים, פלפל חריף, תפוחי אדמה, כורכום וטבק.
תעשייה

התעשיות הראשיות של נשיאות בומביי כללו מפעלי כותנה. בסוף המאה ה-19 קמו מפעלי קיטור בבומביי, אחמדאבאד וקאנדש. בשנת 1905 היו בנשיאות 432 מפעלים, שחלקם הגדול ביותר עסקו בהכנה וייצור של כותנה. התעשייה הייתה מרוכזת בבומביי, שהכילה כמעט שני שלישים מהמפעלים. במהלך העשור 1891–1901 עברה תעשיית המפעלים תקופה של שפל עקב מגפה ורעב נרחבים, אך בסך הכל חלה התרחבות ניכרת של המסחר וכן שיפור גדול באיכות הסחורות המיוצרות. בנוסף למפעלים היו במחוז (1901) 178,000 אורגים ביד, שעדיין היה להם מעמד משלהם בעיצובים ארוגים בבד. מוצרי משי יוצרו באחמדאבאד, סוראט, יאולה, נאשיק, תאנה ובומבי, החומר המעוטר המודפס או ארוג עיצובים; תחרות מצד סחורות אירופאיות גרמה לתעשיית המשי להצטמצם בתחילת המאה ה-20. המנהג להשקיע חסכונות בקישוטי זהב וכסף העניק תעסוקה לצורפים רבים: המתכת סופקה בדרך כלל על ידי הלקוח, והצורף גבה על עמלו. אחמדאבאד וסוראט היו ידועים בעבודות העץ המגולפות שלהם. רבים מהבתים באחמדאבאד מכוסים בגילוף עץ משוכלל, ודוגמאות מצוינות קיימות בבארוץ' בארודה, סוראט, נאסיק ויולה. מלח יוצר בכמויות גדולות במפעלים הממשלתיים בקראגודה ובאודו באחמדאבאד, ויוצא ברכבת לגוג'ראט ולמרכז הודו. הייתה מבשלת בירה אחת בדאפורי ליד פונה.
תחבורה

הפרובינציה הייתה מצוידת היטב במסילות ברזל, שכולן, למעט חריג אחד, התרכזו בעיר בומביי. היוצא מן הכלל הוא הקו הצפון-מערבי, שנכנס לסינד מפנג'אב והסתיים בקראצ'י. הקווים הראשיים האחרים הם חצי האי ההודי הגדול, מידלנד ההודי, בומביי, בארודה ומרכז הודו, ומערכות ראג'פוטנה, מאלווה ודרום המהראטה. בשנת 1905 האורך הכולל של מסילת הברזל הפתוחים לתנועה תחת ממשלת בומביי היה 12,840 קילומטרים, מה שלא כלל את מערכת הרכבות בסינד.
חינוך

אוניברסיטת בומביי הוקמה בשנת 1857, וכללה מנהלה המורכבת מנשיא, סגן-נשיא ועמיתים. מושל בומבי היה הנשיא מתוקף משרדו. אגף החינוך היה תחת מנהל החינוך הציבורי, שהיה אחראי על ניהול האגף בהתאם למדיניות החינוך הכללית של המדינה. מדינות הילידים אימצו בדרך כלל את שיטת הממשל. מדינות בארודה וקתיוואר העסיקו פקחים משלהן. בשנת 1905 היה מספרם הכולל של מוסדות החינוך 10,194 עם 593,431 תלמידים. היו עשר מכללות לאמנות, מתוכן שתיים מנוהלות על ידי הממשלה, שלוש על ידי מדינות ילידים, וחמש היו בניהול פרטי. בשנת 1913 הוקמה המכללה הראשונה למסחר באסיה, קולג' סייגנהאם למסחר וכלכלה (אנ'). בית הספר לרפואה סינד, בית ספר לרפואה בהיידראבאד, סינד הוקם בשנת 1881 והיה מסונף לאוניברסיטת בומביי. לפי מפקד האוכלוסין של 1901, מתוך אוכלוסייה של 25.5 מיליון כמעט 24 מיליון היו אנאלפביתים.
תעשיית סרטים

עידן הפקת הסרטים החל בבומביי בשנת 1913 כאשר הסרט הראשון, ראג'ה הרישצ'נדרה מאת דדאסאהב פאלקה שנעשה ב-1912, הוצג לראשונה בפומבי ב-3 במאי 1913 בקולנוע "ההכתרה" (Coronation Cinema) של מומבאי, שסימן למעשה את תחילתה של תעשיית הקולנוע ההודית. כשנה אחת לפני כן, רמצ'נדרה גופאל (הידוע בשם דדאסאהב טורנה) צילם דרמה בימתית בשם פונדאליק והציג אותה באותו אולם. עם זאת, הקרדיט על יצירת הסרט העלילתי ההודי הראשון מיוחס לדדאסאהב פאלקה.
מפיקים נוספים בבומביי בתקופת הנשיאות היו סוהארב מוד, הימאנשו ראי, ו. שאנטארם, שאשאדהר מוקראג'יי וארדשהיר איראני. מאז מתבצעת הפקת סרטים, החלה מגמה של יצירת סרטים שהתבססה והתקדמה עוד יותר, וכתוצאה מכך נוצרו תעשיית הקולנוע וחברות הפקת סרטים חדשות כמו גם אולפנים.
לקריאה נוספת

Handbook of the Bombay Presidency: With an account of Bombay city. John Murray, London. 1881.
The Bombay University Calendar for the Year 1880-81. Thacker & Co., Bombay. 1880.
James Douglas (1900). Glimpses of old Bombay and western India, with other papers. Sampson Low, Marston & Co., London.
הערות שוליים

↑  Pinney, Christopher (22 בנובמבר 2004). 'Photos of the Gods': The Printed Image and Political Struggle in India. Reaktion Books. ISBN 9781861891846 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The Bombay Ministers". The Indian Express. 31 במרץ 1937. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tikekar, Aroon; Ṭikekara, Aruṇa; University of Mumbai (1 בינואר 2006). The Cloister's Pale: A Biography of the University of Mumbai. Popular Prakashan. p. 6. ISBN 978-81-7991-293-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bombay City, Univ (1869). The Bombay University Calendar for the year 1869–70. p. 41.
↑  Great Britain. India Office. Educational Dept; India (1854). East India (education): bound collection of parliamentary papers dealing with education in India from 1854 to 1866. s.n. p. 166.
↑  Singh, A. Rajmani (2010). Commerce Education in North-East India. Mittal Publications. p. 100. ISBN 978-81-8324-349-0.
↑  Overview "The New York Times"
↑  Cybertech. "Hall of Fame : Tribute : Dadasaheb Phalke". Nashik.com. אורכב מ-המקור ב-25 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122505-4  LCCN: n00048168  VIAF: 127804822   WorldCat (עם VIAF): 127804822 
רופי כסף של נשיאות בומביי, בשם הקיסר המוגולי מוחמד שאה (שלט בשנים 1719–1748), שהוטבע בבומביי בסביבות 1731. רוב מטבעות הזהב והכסף של הנשיאות היו בסגנון מוגולי.
מפה משנת 1893 של נשיאות בומביי כולל מושבת עדן וסוקוטרה.
מטבע נחושת של פיס אחד (1/64 רופי) של נשיאות בומביי משנת 1821, עם סימן החבילה של חברת הודו המזרחית המאוחדת.
הונדי (אנ') משנת 1951 מבומביי
מפת 1909 של האימפריה ההודית הבריטית, המציגה את הודו הבריטית בשני גוונים של ורוד ואת המדינות הנסיכותיות בצהוב
מבט על בומביי ממגדל רג'באי, סביב 1905
תחנת הרכבת ויקטוריה סביב 1905
אולם האוניברסיטה ומגדל רג'באי, 1905 בערך
נכטאן השלישי, מלך הפיקטים

סרקופג אנדרו הקדוש.
נכטאן מק דר איליי או נכטאן מק דארגארטו (באנגלית: Nechtan mac Der-Ilei או Nechtan mac Dargarto;‏ 686 לערך - 732) היה מלך הפיקטים במשך שתי תקופות כהונה: בין השנים 702 ועד 724 ומשנת 729 ועד מותו.
נכטאן עלה לשלטון בשנת 706 לאחר מותו של אחיו ברידיי הרביעי. נכטאן היה נוצרי אדוק, וביצע רפורמות דתיות רבות בעת שלטונו. בשנת 724 החליט לפרוש מכיסאו ולהיכנס למנזר, כשהוא מוריש את כס המלוכה לדרסט השביעי, ככל הנראה אחינו.
קורות חיים

לא ברור אם נכטאן היה בנו של דר אילי, או בנו של דארגארט (לפי אזכור המופיע ב"דברי ימי אלסטר" בשנת 710). ככל הנראה דארגארט המוזכר הוא דארגארט מקר פינגווין אשר נפטר בשנת 686 והיה בן משפחת המלוכה של דאל ריאטה. ישנה סברה לפיה דר -אילי המוזכרת בכרוניקות הייתה אימו של נכטאן ואביו היה דארגראט.
לנכטאן היו מספר אחים ובהם קיניאד (קנת') שנהרג בשנת 713, טאלורגן בנו של דרסט היה אחיו למחצה, וייתכן שהיה אח נוסף בשם קונגאס שנפטר בשנת 712.
על פי כתביו של בדה (Bede) יחסי ממלכת הפיקטים ונורת'מבריה היו יחסי שלום בתקופת שלטונו אבל "דברי ימי אלסטר" מספרים על תבוסה פיקטית בקרב מול נורת'מברלנד שנערך במאג מאנון (כנראה ליד סטירלינג (אנ') בשנת 711).
בדה, בספרו היסטוריה אקלסיאסטיקה ג'נטיס אנגלורום (Historia ecclesiastica gentis Anglorum - ההיסטוריה הכנסיתייתית של אנגליה) מזכיר מכתבים שנשלחו אל המלך נכטאן בעניין מועד חגיגת חג הפסחא בשנת 711. מהמכתבים עולה כי נכטאן היה בקיא בחוקי הדת וייתכן והיה תאולוג נוצרי. במסגרת הוויכוח השתכנע המלך בגרסת קאולפריד אב המנזרים מונקווירמאות' וג'ארו והורה על חגיגת חג הפסחא במועד שתואם לגרסתם. ככל הנראה - גירוש הנזירים מהאי איונה בשנת 717 על ידי נכטאן קשור לסכסוך זה. כמו כן ישנה מסורת המשייכת את יסוד מנזר אברנת'י לנכטאן.
שני בניו של נכטאן נפטרו בשנת 710 וככל הנראה לא היו לו בנים נוספים. על פי "דברי ימי טיגרנאך" נכנס נכטאן למנזר בשנת 724, ודרסט השביעי מלך במקומו. סימול, בנו של דרסט נכלא בשנת 725 וככל הנראה החל סכסוך מלוכה. דרסט כלא את נכטאן בשנת 726, ובתגובה הדיח אלפין הראשון את דרסט לזמן קצר. דרסט שב לשלטון לאחר שאואנגוס הראשון הביס את אלפין ובשנת 729 שב נכטאן למלוך.
נכטאן מלך עד שנת 732, ולאחר פטירתו ירש אותו אואנגוס.
ישנה סברה לפיה סרקופג אנדרו הקדוש נבנה על ידי אואנגוס עבור נכטאן בעוד היסטוריונים אחרים סבורים שהסרקופג נבנה עבור אואנגוס עצמו.
קיר סטארמר

סר קיר רודני סטארמר (באנגלית: Sir Keir Rodney Starmer; נולד ב-2 בספטמבר 1962) הוא פוליטיקאי ועורך דין בריטי יליד-אנגליה, המשמש כראש ממשלת בריטניה וכמנהיג מפלגת הלייבור הבריטית. הוא חבר בפרלמנט של הממלכה המאוחדת (MP) באזור הבחירה של הולבורן וסנט פנקראס מאז 2015.
ביוגרפיה

סטארמר נולד ברובע סאת'ק, לונדון שבאנגליה, לבית מרקע נוצרי-אנגליקני, וגדל במחוז סארי בו התחנך בבית הספר הממלכתי-סלקטיבי רייגייט, שהפך לבית ספר פרטי בעודו תלמיד.
הוא סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת לידס בשנת 1985 וקיבל תואר שני במשפט אזרחי בקולג' סנט אדמונד הול, אוקספורד (אנ'), אחד הקולג'ים באוניברסיטת אוקספורד, בשנת 1986.
קריירה מקצועית

לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין עסק סטארמר בעיקר במשפט פלילי, והתמחה בענייני זכויות אדם. בשנת 2008 מונה למנהל התביעה הציבורית (DPP) ולראש שירות התביעה המלכותי, ומילא תפקידים אלה עד 2013. בסיום כהונתו בת חמש השנים כ-DPP מונה לאביר מסדר האמבט (KCB) ב-2014.
סטארמר נבחר לבית הנבחרים בבחירות הכלליות של 2015, ומונה לשר הצללים להגירה (אנ') על ידי מנהיג המפלגה החדש ג'רמי קורבין בספטמבר 2015. הוא התפטר ב-2016 כחלק מהתפטרות רחבה יותר בממשלת הצללים ביוני 2016 במחאה על הנהגתו של קורבין. הוא קיבל תפקיד חדש תחת קורבין מאוחר יותר באותה שנה כמזכיר הצללים (אנ') לענייני הברקזיט בעקבות משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי. סטארמר תמך במשאל עם שני על ברקזיט, שבו הצהיר כי יצביע בעד הישארות; מדיניות זו נכללה בסופו של דבר במצע הבחירות של הלייבור לשנת 2019.
לאחר שמפלגת הלייבור הבריטית הובסה בבחירות הכלליות של 2019 התפטר קורבין מתפקידו כמנהיג מפלגת הלייבור הבריטית; באפריל 2020 נבחר סטארמר להחליף אותו. מנהיגותו התאפיינה בתנועה לעבר המרכז הפוליטי ונטישה של חלק גדול ממצע השמאל של המפלגה, כמו גם בהתנגדות לחלק מהתגובה הממשלתית למגפת הקורונה ולנושאים כמו פרשת המסיבות של בוריס ג'ונסון (פרטיגייט) ומשבר יוקר המחיה הבריטי (אנ'). סטארמר הדגיש את החשיבות של חיסול האנטישמיות במפלגת הלייבור. בשנת 2023 קבע חמש משימות לממשלת הלייבור, המתמקדות בנושאים כמו צמיחה כלכלית, בריאות, אנרגיה נקייה, פשע וחינוך.
שנותיו הראשונות והשכלתו

קיר רודני סטארמר נולד בסאות'וורק, לונדון, ב-2 בספטמבר 1962. הוא השני מבין ארבעת ילדיהם של ג'וזפין, אחות, ורודני סטארמר, שהיה יצרן כלים. הוריו היו תומכי מפלגת הלייבור, וקראו לו על שם המנהיג הפרלמנטרי הראשון של המפלגה, קיר הארדי, למרות שבראיון משנת 2015 אמר שהוא לא ממש בטוח בעניין זה. הוא התקבל לבית הספר רייגייט, אז בית ספר תיכון ציבורי עיוני. ב-1976, בעודו תלמיד, הוסב בית הספר לבית ספר פרטי. הוא היה פטור מתשלום אגרות עד גיל 16, ודמי לימודיו לשנתיים האחרונות מומנו במלגת צדקה. בין חבריו לכיתה היו המוזיקאי נורמן קוק, לצידו למד סטארמר שיעורי כינור; אנדרו קופר, שהפך ללורד מטעם המפלגה השמרנית; והעיתונאי השמרני לעתיד אנדרו סאליבן. לפי סטארמר, הוא וסאליבן "רבו על הכל... פוליטיקה, דת ועוד".
בנעוריו היה סטארמר פעיל פוליטי במפלגת הלייבור; הוא גם ניגן בחליל, פסנתר, חלילית וכינור. סטארמר למד משפטים באוניברסיטת לידס, הפך לחבר במועדון מפלגת הלייבור של האוניברסיטה וסיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות בשנת 1985, והפך לבן משפחתו הראשון שהפך לאקדמאי. הוא המשיך ללימודים לתואר שני בסנט אדמונד הול, אוקספורד, וסיים את לימודיו שם לתואר שני במשפט אזרחי (BCL) בשנת 1986. מ-1986 עד 1987 שימש סטארמר בתור המנהל-העורך של Socialist Alternatives, מגזין רדיקלי טרוצקיסטי.
קריירה משפטית (1985–2013) > עורך דין

סטארמר הפך לעורך דין בשנת 1987 במידל טמפל. ב-1990 הצטרף ללשכת עורכי הדין "דוטי סטריט" ועסק בעיקר בנושאי זכויות אדם. הוא נשלח מטעם הלשכה בה עבד למספר מדינות בקריביים, שם הגן על מורשעים שנידונו לעונש מוות. הוא סייע להלן סטיל ולדייוויד מוריס במשפט מקלייבל, במשפט ובערעור בבתי משפט באנגליה, וייצג אותם גם בבית המשפט האירופי. המקרה נתפס כמקרה של דוד וגוליית; צוות גדול של עורכי דין מובילים ייצג את מקדונלד'ס והחשבונות המשפטיים נאמדו ב-10 מיליון ליש"ט. לעומת זאת סטיל ומוריס לא זכו לסיוע משפטי מהמדינה; הם פעלו בכוחות עצמם בעזרת עורכי דין, כולל סטארמר.
סטארמר מונה ליועץ המלכה ב-9 באפריל 2002, בגיל 39. באותה שנה הפך לראש משותף של לשכת עורכי הדין "דוטי סטריט". סטארמר שימש כיועץ לזכויות אדם במועצת השיטור של צפון אירלנד ובאיגוד השוטרים הראשיים, וכן היה חבר בפאנל הייעוץ לעונש מוות של משרד החוץ וחבר העמים משנת 2002 עד 2008. מאוחר יותר אמר כי עבודתו בשיטור בצפון אירלנד השפיעה בעיקר על החלטתו להמשיך בקריירה פוליטית: "חלק מהדברים שחשבתי שצריך לשנות בשירותי המשטרה השגנו מהר יותר ממה שהשגנו בליטיגציה אסטרטגית... הבנתי טוב יותר איך אתה יכול לשנות על ידי להיות בפנים ולקבל את אמון האנשים". במהלך תקופה זו גם חיבר חוות דעת משפטיות נגד מלחמת עיראק.