stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף גאנשו
הערות שוליים

↑  בחלק משיריו חותם: יושף או יוסף גנשו
1 2  מאיר בניהו, מרביץ תורה: סמכויותיו, תפקידיו וחלקו במוסדות הקהלה בספרד, בטורקיה ובארצות המזרח, ה'תשי"ג
↑  חיים שירמן, מבחר השירה העברית באיטליה, עמ' רסז-רסח
↑  כנרת שוצמן, יוסף גאנשו - משורר עברי בתורכיה במאות השש עשרה והשבע עשרה,, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ' 9, הע' 37 ופרק ב'
↑  רצוף אהבה דף י"ב ע"א, דף כ"ז ע"ב, דובב שפתי ישנים, הקדמה, דף ק"ב ע"ב וקורא הדורות דף נא ע"א.
↑  בני אהרן, סימן כ
↑  כנרת שוצמן, יוסף גאנשו - משורר עברי בתורכיה במאות השש עשרה והשבע עשרה,, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2015 עמ' 14
↑  קורא הדורות דף נא ע"א
↑  הרב שלמה אלגאזי, גופי הלכות, דף קו ע"א
↑  כנרת שוצמן, יוסף גאנשו - משורר עברי בתורכיה במאות השש עשרה והשבע עשרה,, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2015
↑  שאלוניקי 1599
↑  רשימה מלאה של הדפוסים וכתבי היד בהם נמצאו שיריו, אספה כנרת שוצמן, יוסף גאנשו - משורר עברי בתורכיה במאות השש עשרה והשבע עשרה, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2015 עמ' 27-35
↑  כנרת שוצמן, יוסף גאנשו - משורר עברי בתורכיה במאות השש עשרה והשבע עשרה,, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2015
↑  כנרת שוצמן, יוסף גאנשו - משורר עברי בתורכיה במאות השש עשרה והשבע עשרה,, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ' 37-36
↑  בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי B 697) Ms. Hebs8)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359869005171  VIAF: 72152501078110680438   WorldCat (עם VIAF): 72152501078110680438 
המחרוזת הראשונה של הפיוט "בי אל דבר" מאת יוסף גאנשו, בתוספת מאת מחבר אחר שחתימתו "יעקב". מתוך כתב יד משנת ה'תרל"ב (1872).
יורם דינשטיין

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 בינואר 1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  10 בפברואר 2024 (בגיל 88) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר למשפטים אוניברסיטת ניו יורק 
 מעסיק:  אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת תל אביב, אמנסטי אינטרנשיונל, אוניברסיטת ניו יורק, מכללת המלחמה של הצי 
 
יורם דינשטיין (2 בינואר 1936 – 10 בפברואר 2024) היה משפטן ישראלי בעל שם עולמי שהתמחה במשפט בין-לאומי פומבי ובדיני מלחמה, שכיהן כפרופסור בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. היה רקטור אוניברסיטת תל אביב, נשיא האוניברסיטה החמישי, ודקאן הפקולטה למשפטים. חתן פרס ישראל לחקר המשפט לשנת תשפ"ג (2023).
ביוגרפיה

דינשטיין נולד בתל אביב, בן לחיים וריבה (לבית פישלין, נפטרה בגיל 110), ולמד בתיכון עירוני א'. שירת בצה"ל, וקיבל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1958. היה מתמחה בבית המשפט העליון בירושלים בשנים 1958–1959, וקיבל תואר שני במשפטים באוניברסיטת ניו יורק ב-1961. בשנת 1964 קיבל דוקטורט, מונה למדריך למשפטים באוניברסיטה העברית והרצה בשלוחה התל אביבית בנושאי משפט בינלאומי.
דינשטיין החל את הקריירה שלו בשירות החוץ הישראלי כקונסול ישראל בניו יורק וחבר קבוע של משלחת ישראל לאו"ם בשנים 1966–1970, ויצג את ישראל בדיונים בפורומים וארגונים בינלאומיים. בשנת 1970 הצטרף לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב כמרצה בכיר למשפט בינלאומי. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1974, לפרופסור מן המניין.
היה דקאן של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנים 1978–1980. לאחר מכן כיהן כרקטור האוניברסיטה בשנים 1980–1985. היה נשיא האוניברסיטה בשנים 1991–1999.
שימש פעמיים (בשנים 1999–2000, 2002-2003) בתפקיד Charles H. Stockton Professor of International Law (אנ') במכללת המלחמה של הצי בניופורט שברוד איילנד, ארצות הברית. לאחר מכן הצטרף למכון מחקר משפטי Max Planck Institute for Comparative Public Law and International Law בהיידלברג, גרמניה. שימש פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק, ובאוניברסיטת טורונטו.
פעילות מקצועית וציבורית

עורך השנתון הישראלי לזכויות האדם (Israel Yearbook on Human Rights), מעת ייסודו ב-1971 ועד היום.
חבר מערכת ועורך מדור דיני לחימה של ה-The Max Planck Encyclopedia of Public
International Law (MPEPIL), בהוצאת Oxford University Press.
ראש הסניף הישראלי של ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל" (1974-1976).
Institut de Droit International - חבר לכל החיים מאז 1989
International Institute of Humanitarian Law- חבר מועצה (2019-1993)
American Society of International Law – חבר הוועד המנהל (1992-1989)
. President, United Nations Association, Israel (2010-היום)
דינשטיין השתתף גם בניסוח של מדריכים משפטיים בתחום הלחימה, ביניהם International Institute of Humanitarian Law Manual on the Law of Non-International Armed
Conflict, the Manual on International Law Applicable to Air and Missile Warfare, San Remo Manual on the Law of Non-International Armed Conflict, Oslo Manual on Select Topics of the Law of Armed Conflict: Rules and Commentary. על פי ועדת פרס ישראל "השפעתם על עיצוב כללי המשפט הבינלאומי בתחום דיני הלחימה ועל הפרקטיקה של מדינות היא רבה".
דינשטיין גם סייע בהכשרה המשפטית של מפקדי צה"ל ערב מלחמת ששת הימים. בסוף 1970 פרסם מאמר נגד החלת החוק והמשפט על ירושלים המזרחית וטען שהדרך הנכונה להתקדם לסיפוח ירושלים המזרחית היא החזקה למשך שנים רבות שתביא לסיפוח השטח לישראל בעקבות התיישנות. בשנת 1971 הוא פרסם מאמר בו טען שעמדת ישראל, שלממלכת ירדן אין זכויות בירושלים ויהודה ושומרון אינה מחזיקה מים. בינואר 1972 היה מחותמי מברק של פרופסורים לראש הממשלה, גולדה מאיר, בו נטען שהממשלה לא עשתה מספיק להשגת הסכם שלום עם מצרים. הוא ייעץ במשא ומתן על הסכם הפסקת האש עם מצרים במלחמת יום כיפור. כן השתתף בצוות הישראלי לבוררות עם מצרים בנושא מחלוקת הגבול בטאבה.
מחקריו

מחקריו של פרופ' דינשטיין עוסקים במשפט הבינלאומי, זכויות אדם ודיני לחימה וכיבוש. הוא כתב 15 ספרים, שתורגמו לשפות שונות, לרבות לצרפתית, לספרדית, לפורטוגזית ולערבית, וכ-170 מאמרים בתחומים אלה. פרסומיו האקדמיים זכו לאזכורים בפסיקה של בתי-משפט בארץ ובעולם. בין השאר בפסיקה של בית-הדין הבין-לאומי בהאג, בית-הדין האירופי לזכויות אדם, בית-הדין הפלילי ליוגוסלביה לשעבר, בית הלורדים בבריטניה ובית-המשפט העליון של קנדה.
ועדת פרס ישראל ציינה בנימוקיה כי "פרופסור יורם דינשטיין הוא אחד מהאבות המייסדים של תחום המשפט הבין-לאומי בישראל, באקדמיה ומחוצה לה. לפרופסור דינשטיין זכויות ראשונים גם בביסוס מעמדה העולמי של מדינת ישראל ושל האקדמיה הישראלית בתחום המשפט הבין-לאומי".
פרסים והוקרה

פרס סחרוב (מרכז בלאושטיין), 1980.
מופקד על הקתדרה לזכויות האדם ע"ש אני ופול ינוביץ, 1980-2016.
ד"ר כבוד, אוניברסיטת בואנוס-איירס, 1995.
ד"ר כבוד, האוניברסיטה של צ'ילה, 1995.
ד"ר כבוד, היברו יוניון קולג', 1997.
פרס Humboldt (מכון Humboldt, ממשלת גרמניה), 2000.
אות-הוקרה מהמארינס על תרומה למאבק נגד טרוריזם, 2004.
פרס סן רמו (International Institute of Humanitarian Law), 2006.
פרס Lazareff (NATO, SHAPE), 2019.
פרס ישראל לחקר המשפט, 2023.
חיים אישיים

אחיו צבי דינשטיין היה חבר הכנסת מטעם סיעת מפלגת העבודה הישראלית וסגן שר בממשלות ישראל.
ספריו

ההגנה של ציות לפקודות מגבוה במשפט הבינלאומי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1965
המשפט הבינלאומי והמדינה, הוצאת שוקן, 1971
סמכויות המדינה כלפי פנים הוצאת שוקן, 1972
אמנות בינלאומיות, הוצאת שוקן ואוניברסיטת תל אביב, (1974).
תביעות בינלאומיות, הוצאת שוקן, 1977
המשפט הבינלאומי האל מדינתי, הוצאת שוקן, 1979
יסודות המשפט, הוצאת משרד הביטחון, 1981
דיני מלחמה, הוצאת שוקן, 1983
The Defence of 'Obedience to Superior Orders' in International Law, Leyden, Sijthoff (1965). Reprinted Edition – Oxford University Press (2012)
Consular Immunity from Judicial Process, with particular reference to Israel, Jerusalem, Institute for Legislative Research and Comparative Law (1966).
War, Aggression and Self-Defence, Cambridge University Press (1988). Second Edition (1994). Third Edition (2001). Fourth Edition (2005). Fifth Edition (2011). Sixth Edition (2017).
The Conduct of Hostilities under the Law of International Armed Conflict, Cambridge University Press (2004). Second Edition (2010). Third Edition (2016). Fourth Edition (2022)
The Interaction between Customary International Law and Treaties, 322 Recueil des Cours (Collected Courses of the Hague Academy of International Law) 243-427 (2006).
San Remo Manual on the Law of Non-International Armed Conflict (with M.N. Schmitt & C.H.B. Garraway), Israel Yearbook on Human Rights 36, Special Supplement, 1-71 (2006).
The International Law of Belligerent Occupation, Cambridge University Press (2009). Second Edition (2019)
Non-International Armed Conflicts in International Law, Cambridge University Press (2014). Second Edition (2021).
הערות שוליים

↑  פרס ישראל בחקר המשפטים יוענק השנה לפרופ' יורם דינשטיין | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il
↑  מינויים באוניברסיטה העברית בירושלים, על המשמר, 23 באוגוסט 1964
↑  ביהמ"ש אינו יכול להתערב "בענינים של האוניברסיטה", חרות, 16 בספטמבר 1965
↑  שלמה שפיר, מחפשים דרכים למלחמה בעוני, דבר, 3 במרץ 1967
↑   אורי בלאו, כך הפעילה ישראל את סניף אמנסטי בשנות ה-70, באתר הארץ, 19 במרץ 2017
↑  Commentary to the HPCR Manual on International Law Applicable to Air and Missile Warfare: Elaborated by the Drafting Committee of the Group of Experts under the supervision of Professor Yoram Dinstein., Cambridge: Cambridge University Press, 2013, עמ' 1–404, ISBN 978-1-107-03419-8
↑  The Manual on the Law of NonInternational Armed Conflict, International Institute of Humanitarian Law
↑  Oslo Manual on Select Topics of the Law of Armed Conflict. (באנגלית)
1 2   שירה קדרי־עובדיה, פרופ׳ יורם דינשטיין הוא חתן פרס ישראל בתחום חקר המשפט, באתר הארץ, 1 בפברואר 2023
↑  איחוד ירושלים לאור המשפט הבין-לאומי, דבר, 31 בדצמבר 1970; המשך
↑  עמוס לבב, פרופ' דינשטיין גרם נזק עצום למו"מ המדיני, מעריב, 5 בדצמבר 1978
↑  יחיאל לימור, מלחמות של פרופסורים, מעריב, 11 בינואר 1972
1 2  Eran Shamir-Borer, Introduction to Keynote Address: A Tribute To Yoram Dinstein, Vanderbilt Journal of Transnational Law Vanderbilt Journal of Transnational Law, ‏2018
↑  Professor Yoram Dinstein, The International Institute of Humanitarian Law, ‏2013-09-27
1 2  אתר פרס ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260454805171  BnF: cb12305046g (data)  GND: 103245316  ISNI: 0000 0001 2117 9837  LCCN: n81068501  NKC: mub2012730529  NLK: KAC201210522  NTA: 071352821  SUDOC: 031925286  VIAF: 2537866   WorldCat (עם VIAF): 2537866
יחסי אינדונזיה–מונקו

| יחסי אינדונזיה–מונקו |
| --- | --- |
אינדונזיה: מונקו


אינדונזיה: מונקו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 2
אוכלוסייה
284,049,195: 38,558
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 8,784
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 227,815
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי אינדונזיה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין נסיכות מונקו.
סקירה כללית

הסחר הכולל בין שתי המדינות הגיע בשנת 2016 ל-867 אלף דולר אמריקאי ובאותה השנה ביקרו במונקו 336 אלף תיירים אינדונזיים.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר שלוש פעמים באינדונזיה: ב-1997, 2007 ו-2018. בביקורו מהביקורים שלו הוא בא לאזורים מוכי הרס מהצונמי הגדול שהיה באזור בשנת 2004 והציע עזרה לאזרחים. בביקורו השלישי השתתף הנסיך בוועידה בנושא האוקיינוסים שהתקיימה באינדונזיה. באוגוסט 2017 הוקמה קונסוליית כבוד במונקו.
ב-2017 ביקר סגן שר החוץ האינדונזי במונקו ונפגש עם עמיתו המונגאסקי סרז' טל. הצדדים סיכמו על שיתוף פעולה בנושא השמירה על איכות הסביבה.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת צרפת. אינדונזיה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה עצמה.
מונקו אינה מיוצגת באינדונזיה בדרג השגרירות. מונקו מיוצגת באינדונזיה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת המדינה.
יחסי אינדונזיה–מונגוליה

| יחסי אינדונזיה–מונגוליה |
| --- | --- |
אינדונזיה: מונגוליה


אינדונזיה: מונגוליה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 1,564,116
אוכלוסייה
284,049,195: 3,485,969
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 19,872
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 5,701
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–מונגוליה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין מדינת מונגוליה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין אינדונזיה לבין מונגוליה כוננו רשמית ב-21 בדצמבר 1956. מונגוליה מתכננת להקים מרכז לימודים אינדונזי באוניברסיטה הלאומית המונגולית. מוסד זה ישמש אזרחים מונגולים ללמוד על אינדונזיה בפרט בהיבטים התרבותיים, הפוליטיים וההיסטוריים.
ביקורים רמי דרג

סוקרנו, נשיא אינדונזיה (1956)
מגוואטי סוקרנופוטרי, נשיאת אינדונזיה (2003)
סוסיליו באמבאנג יודהויונו, נשיא אינדונזיה (2012)
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מיוצגת במונגוליה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית אחת שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת המדינה. אינדונזיה האמינה את שגרירותה שבבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין הסמוכה, על מונגוליה.
מונגוליה מיוצגת באינדונזיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת המדינה.
יחסי אינדונזיה–ליבריה

| יחסי אינדונזיה–ליבריה |
| --- | --- |
אינדונזיה: ליבריה


אינדונזיה: ליבריה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 111,369
אוכלוסייה
284,049,195: 5,642,425
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 4,332
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 768
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו נפגש עם מקבילתו אלן ג'ונסון-סירליף בג'קרטה, 2013
יחסי אינדונזיה–ליבריה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת ליבריה. אינדונזיה וליבריה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1965.
היסטוריה

בשנת 1955 ליבריה השתתפה בועידת באנדונג שנערכה בעיר באנדונג באינדונזיה. עשר שנים לאחר מכן, בשנת 1965, אינדונזיה וליבריה כוננו יחסים דיפלומטיים באופן רשמי. בשנת 2013 ביקר נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו בבירת ליבריה, מונרוביה. באותה השנה נשיאת ליבריה, אלן ג'ונסון-סירליף ערכה ביקור רשמי באינדונזיה בערים באלי וג'קרטה.
שיתופי פעולה

אינדונזיה מעניקה סיוע כלכלי לליבריה בתחומים כמו תעשייה, חקלאות, דייג, חינוך ופיתוח משאבי אנוש. בנוסף, אינדונזיה מספקת לליבריה אספקה חודשית של אורז, על מנת להתגבר על המחסור באורז שפוקד את המדינה.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה איננה מיוצגת בליבריה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. אינדונזיה האמינה את שגרירותה שבאבוג'ה, בירת ניגריה הסמוכה, על ליבריה.
ליבריה איננה מיוצגת באינדונזיה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. ליבריה האמינה את שגרירותה שבניו דלהי, בירת הודו הסמוכה, על אינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–לוב

| יחסי אינדונזיה–לוב |
| --- | --- |
אינדונזיה: לוב


אינדונזיה: לוב
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 1,759,540
אוכלוסייה
284,049,195: 7,400,489
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 50,492
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 6,823
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: ממשלת מעבר

יחסי אינדונזיה–לוב הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין מדינת לוב.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-17 באוקטובר 1991. שתי המדינות הן חברות בארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי ובארגון המדינות הבלתי-מזדהות. בספטמבר 2003, ביקר נשיא אינדונזיה בטריפולי. בפברואר 2004, מועמר קדאפי, נשיא לוב ביקר בג'קרטה. לאחר האביב הערבי ונפילת קדאפי, ממשלת אינדונזיה סייעה ללוב להשתקם.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ללוב הגיעה לסך 19.6 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה דגים מעובדים, סבון, מרגרינה, שמן דקלים, שמן קוקוס ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מלוב לאינדונזיה הגיעה לסך 40 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה ברובה (97%) נפט גולמי.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ללוב הגיעה לסך 36.1 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מוצרי ניקוי, סבון, קינמון, דגים מעובדים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מלוב לאינדונזיה הגיעה לסך 52.3 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נפט גולמי בלבד.
ייצוג

לוב מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בלוב על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בטריפולי, בירת לוב.
יחידת מידה
ראו גם

מעבר לשיטה המטרית
אנליזה ממדית
יחידות פלאנק
יחידות מידה על שם אישים
מידות ומשקלות
יחידות מידה
יחידות מידה לטמפרטורה
יחידות מידה למהירות
יחידות מידה לאורך
יחידות מידה לא תקניות
יחידות מידה לאנרגיה
יחידות מידה בבישול
יחסי אינדונזיה–לאוס

| יחסי אינדונזיה–לאוס |
| --- | --- |
אינדונזיה: לאוס


אינדונזיה: לאוס
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 236,800
אוכלוסייה
284,049,195: 7,795,710
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 15,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 2,032
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה עממית נשיאותית חד-מפלגתית

יחסי אינדונזיה–לאוס הם היחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה ללאוס. יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1957. אינדונזיה תמכה וקיבלה בברכה את חברות לאוס באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) ב-23 ביולי 1997. לאוס ואינדונזיה הסכימו לשפר את היחסים כדי להתמקד בבחינת הפוטנציאל של שתי המדינות לשיתוף פעולה בסחר ובהשקעות. שתי המדינות הביעו רצון להגיע להסכמים נוספים הנוגעים לביטחון, תיירות, ספורט, הובלה אווירית וחינוך.
היסטוריה

היחסים בין אינדונזיה ללאוס גדלו משמעותית מאז שהפך לאוס לחברה ב-ASEAN בשנת 1997. אינדונזיה הייתה אחת המדינות החברות ב-ASEAN שתמכו בהכללת לאוס בארגון.
יחסי סחר

המסחר בין אינדונזיה ללאוס עלה בשנתיים בשיעור של 300 אחוזים; מ-9.9 מיליון דולר בשנת 2011 ל-27 מיליון דולר בשנת 2012.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה בלאוס שגרירות בוויינטיאן.
לאוס מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יושיטו אוקובו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יושיטו אוקובו (ביפנית: 大久保 嘉人; נולד ב-9 ביוני 1982 בפוקואוקה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ בסרסו אוסקה. הופיע 60 פעמים בנבחרת יפן.
ב-3 בינואר 2009 הודיעה ויסל קובה על העברתו של אוקובו למועדון הגרמני וולפסבורג מהבונדסליגה. אוקובו שיחק בוולפסבורג שישה חודשים וחזר לוויסל קובה. בתקופתו בבונדסליגה הוא זכה עם וולפסבורג באליפות והפך לשחקן היפני הראשון שזכה בתואר הבונדסליגה.
נבחרת יפן

אוקובו היה חלק מסגל נבחרת יפן האולימפית לשנת 2004, שהודחה בסיבוב הראשון וסיימה במקום הרביעי בבית B שממנו עלו נבחרת איטליה ונבחרת אורוגוואי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-31 במאי 2003 במשחק ידידות נגד נבחרת קוריאה הדרומית באצטדיון האולימפי בטוקיו כשהוא נשלח להחליף את טקיוקי סוזוקי. ב-17 באוקטובר 2007 אוקובו כבש את שערו הראשון בנבחרתו במשחק ידידות נגד נבחרת מצרים באצטדיון נגאי באוסקה. בחירתו של מאמן נבחרת יפן, אלברטו זאקרוני, באוקובו להיות כחלק מסגל נבחרת יפן למונדיאל 2014 נחשבה להפתעה גדולה.
תארים > קבוצתיים > וולפסבורג

בונדסליגה (1): 2008-09
תארים > אישיים

הכדורגלן האסייתי של השנה (1): 2003
מלך השערים של ליגת העל היפנית (2): 2013, 2014
יחסי אינדונזיה–לבנון

| יחסי אינדונזיה–לבנון |
| --- | --- |
אינדונזיה: לבנון


אינדונזיה: לבנון
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 10,400
אוכלוסייה
284,049,195: 5,816,885
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 17,937
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 3,084
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–לבנון הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה הלבנונית.
היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו מיד לאחר שלבנון הכירה בעצמאות אינדונזיה, ב-29 ביולי 1947. היחסים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-1950. באותה השנה, ממשלת אינדונזיה הקימה את שגרירותה בביירות, אך היא נסגרה בשנת 1976 בשל מלחמת האזרחים הלבנונית. ב-1995, לבנון הקימה את שגרירותה בג'קרטה. ב-1996, אינדונזיה הקימה את שגרירותה מחדש יחד עם קונסוליה כללית בטריפולי.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ללבנון הייתה 109 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, עץ לבוד, מרגרינה, שמן דקלים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מלבנון לאינדונזיה הייתה 1.64 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר חוברות.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה ללבנון הייתה 99.1 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכוניות, ערכות קפה ותה, שמן דקלים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מלבנון לאינדונזיה הייתה 3.81 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נייר ממוחזר, חוברות ועוד.
ייצוג

לבנון מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בלבנון על ידי קונסוליה כללית בטריפולי ועל ידי שגרירות בביירות, בירת לבנון.
יחסי ישראל–קומורו

| יחסי ישראל–קומורו |
| --- | --- |
ישראל: קומורו


ישראל: קומורו
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 2,235
אוכלוסייה
9,961,867: 870,688
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 1,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 1,553
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי ישראל–קומורו הם יחסי החוץ שבין מדינת ישראל לבין האיחוד של איי קומורו. קומורו היא מדינה ערבית ואף חברה בארגון הליגה הערבית. קומורו לא מכירה במדינת ישראל.
היסטוריה

בעקבות חתימת הסכמי אוסלו ב-1993, פנה נשיא איי קומורו, סעיד מוחמד ג'והר (אנ'), לישראל בבקשה לסיוע כלכלי, בתמורה ליצירת קשרים דיפלומטיים והכרה בישראל. בעקבות מגעים בין מכריו של ג'והר לבין גורמים במשרד החוץ הישראלי נחתם ב-10 בנובמבר 1994, בין נשיא איי קומורו ויהודה לנקרי, שגריר ישראל בצרפת ומיופה הכוח מטעם משרד החוץ הישראלי, הסכם עקרוני לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. ההסכם נחתם בפריז, בבית שבבעלותו של הנשיא ג'והר.
ג'והר קיווה, בעקבות חתימת ההסכם, לתרומה חד פעמית מממשלת ישראל בסך של 200 מיליון דולרים. שר החוץ אז, שמעון פרס, התחייב במכתב שנמסר לנשיא, שמשרד החוץ יפעל לסייע לקומורו באמצעות המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי. בעקבות הפרסום בכלי התקשורת על חתימת ההסכם, חלק ממדינות ערב, בעיקר לוב ואיראן, גינו את יוזמת הנשיא ולחצו עליו לחזור בו מיוזמתו, תמורת סיוע כלכלי נדיב.
מכיוון שישראל לא נענתה לבקשת הנשיא לסיוע, הממשל של איי קומורו חזר בו וההסכם הפך להצהרה משותפת המודיעה על כינון יחסים בלבד. שגרירות ישראלית לא נפתחה בקומורו.
ב־14 במאי 2013 העבירה ממשלת איי קומורו למשרד התובעת הכללית בבית הדין הבינלאומי לצדק תביעה נגד ישראל בעניין המשט לעזה ב-2010. חצי שנה לאחר מכן הודיעה התובעת שבדיקת המידע שהוגש לה אינה מצדיקה פתיחת חקירה מצדה. נציגי איי קומורו, בהנחיית טורקיה, לא ויתרו והגישו ערעור על החלטת התובעת ב־29 בינואר 2015. הערעור התקבל בשתי ערכאות של בית הדין הבינלאומי. עקב כך חויבה התובעת לבחון מחדש את עמדתה בהקדם האפשרי.
היחסים שבין ישראל לקומורו הוקפאו, על פי משרד החוץ הישראלי. בין שתי המדינות לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים וקומורו מצידה השעתה את כל קשריה עם ישראל.
באוקטובר 2021 פורסם כי החלו שיחות נורמליזציה בין ישראל לקומורו לכינון יחסים דיפלומטיים וזאת בתיווך של ארצות הברית, ברוח הסכמי אברהם.
יושיוקי צורוטה

יושיוקי צורוטה (ביפנית: 鶴田 義行;‏ 1 באוקטובר 1903 - 24 ביולי 1986) היה שחיין יפני. אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב משתי אולימפיאדות ושיאן עולם שהתמחה בסגנון חזה.
ביוגרפיה

צורוטה נולד בקאגושימה, יפן. הוא היה בן שני מתוך 9 אחים.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה צורוטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש (שלישי במספר) בתוצאה של 2:48.8 דקות, לפני שיאן העולם, שהחמיץ את האולימפיאדה הקודמת שבה היה המועמד המוביל, השחיין הגרמני אריך רדמכר (2:50.6 דקות) והשחיין הפיליפיני טאופילו אילדפונסו (2:56.4 דקות). בשלב המוקדמות קבע צורוטה שיא אולימפי חדש (2:50.0 דקות) ובשלב חצי הגמר שיפר את השיא האולימפי פעם נוספת (2:49.2 דקות).
המתחרה מאוסטריה קארל שאפר שסיים במקום השביעי ולכן לא השתתף בגמר, זכה במקום הרביעי אותה שנה באולימפיאדת החורף בהחלקה על הקרח. להכרה הוא זכה כשזכה בשתי מדליות זהב בהחלקה על הקרח במשחקי החורף של 1932 ו-1936.
ביולי 1929 קבע צורוטה שיא עולם חדש ב-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.0 דקות בקיוטו, יפן.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הגן צורוטה על תוארו כשזכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה, בתוצאה של 2:45.4 דקות, לפני בן ארצו ריזו קויק (2:46.6 דקות) וטאופילו אילדפונסו, שהגן על מדליית הארד שלו (2:47.1 דקות). בגמר שחו שלושה שחיינים מיפן, שני שחיינים מהפיליפינים ושחיין גרמני אחד. בשלב המוקדמות צורוטה וקויק קבעו שיא אולימפי חדש בתוצאה זהה של 2:46.2 דקות. בשלב חצי הגמר קויק היפני קבע שיא אולימפי חדש 2:44.9 דקות וניצח את צורוטה (2:45.4 דקות). שיאן העולם ליאונרד ספנס מגיאנה, שייצג בתחרויות בינלאומיות את ברמודה, לא השתתף במשחקים האולימפיים.
לאחר המשחקים האולימפיים סיים צורוטה את לימודיו באוניברסיטת מייג'י.
הופעתו המוצלחת של צורוטה, במשחקים האולימפיים והיותו השחיין המבוגר בנבחרת היפנית, הראתה את השליטה היפנית בשחייה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עד למלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה החל צורוטה לאמן שחייה בהיים. לאחר מכן ניהל צורוטה את הליגה היפנית בשחייה. היה סגן נשיא של ליגת השחייה של היים ונשיא איגוד השחייה של מצויאמה.
בשנת 1968 זכה צורוטה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
הערות שוליים

↑  טאופילו אילדפונסו מהפיליפינים, נלקח בשבי במלחמת העולם השנייה ומת ביוני 1942 במחנה אסירים יפני לאחר ששרד את צעדת המוות בבטאן הידועה לשימצה כאחד מפשעי המלחמה של היפנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 254816427   WorldCat (עם VIAF): 254816427
יחידת מחסני חירום

יחידת מחסני חירום (בראשי תיבות: ימ"ח) היא יחידה צבאית שתפקידה העיקרי ארגון ותחזוקה של ציוד המיועד ליחידת מילואים בעת גיוס חירום של חייליה.
יחידות מחסני חירום קיימות במדינות בהן קיים מערך כוחות מילואים, אך החלוקה בין הציוד הנשמר במחסנים אלה ובין הציוד שחייל המילואים שומר בביתו, משתנה לפי החוקים והנורמות במדינות השונות. לדוגמה, בשווייץ מחזיק חייל המילואים בביתו את כל הציוד האישי, פרט לנשקו האישי, ובמחסני החירום נמצא רק הציוד היחידתי.
תחזוקה מתאימה של הציוד ביחידות מחסני החירום ושמירה על מלאים של ציוד, לפי הצרכים הצפויים, משפיעים על יכולתן של יחידות הצבא להתארגן במהירות ולפעול ביעילות בשעת חירום.
בישראל

בשנת 2018 הימ"ח היה במרכז דו"ח האלוף בריק בו דווח על חוסר בכח אדם וחוסר מוכנות בימ"חים.
הערות שוליים

↑  עטרה גרמן, ‏טענות בריק: מועלם דורשת ביקורי פתע בבסיסי צה"ל, באתר "סרוגים", 22 בנובמבר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ימ"ח (מחנה נחשונים)