stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רג' יאנוש
קורות חייו

ג'רג' שן נולד במשפחה יהודית כבנם של הסיטונאי ארתור שן ושל טרז אנגלנדר. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת אישטוואן טיסה (כיום שמה אוניברסיטת דברצן), שם קיבל תואר ברפואה ב-1938. לאחר מכן הפך למתמחה במחלקה הכירורגית והאורתופדית של בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' (כיום המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט. ב-1941 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. הוא נלקח למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) משנת 1942, ואז בשנה שלאחר מכן נפל בשבי בחזית המזרחית בידי הסובייטים וחזר הביתה רק ב-1948. לאחר שחזר הביתה:
מונה לרופא ראשי בשנים 1950–1951 של מחלקה מספר 3 לטיפול תפקודי במרפאה הכירורגית של האוניברסיטה.
בין השנים 1952–1955 היה הרופא הראשי של בית החולים הצבאי המרכזי
בין השנים 1955–1957 היה סגנו המדעי של מפקד בית החולים
בין השנים 1957–1977 היה מפקד בית החולים בדרגת קולונל ולאחר מכן גנרל.
משנת 1977 ועד מותו היה פרופסור באוניברסיטה ומנהל מכון הבריאות הלאומי של אוניברסיטת זמלווייס
בשנת 1962 קיבל את התואר קנדידט (דוקטורט). הוא עסק בניתוחי שדה, ניתוחי גפיים ובטן, בעיות רפואיות מורכבות הן כלליות והן אורתופדיות של נפגעי מלחמה ופצעי ירי. הוא תרגם ספרים אידאולוגיים מרוסית להונגרית. יאנוש היה חבר בוועדת המערכת של כתב העת "רופא וטכניקה" (Orvos és Technika).
אשתו הייתה אווה שבשטן (1918–2003), בתם של עורך הדין ד"ר ליפוט שבשטן ושל ארז'בט קלטי, איתה התחתן ב-1948. בדברצן ב-14 באוגוסט. נולדו להם שני ילדים, יוז'ף (1949-) ואווה (1951-).
מחקריו ופרסומיו

עירויי דם היום (בודפשט, 1950)
טיפול מורכב בפצועים (כתב העת רופא צבאי-Honvédvorvos, 1950)
פציעות בטן מכוסות. עם פרנץ רוביצ'ק. (רופא צבאי, 1951)
סוגיות של טיפול מודרני בפצועים (שבועון רפואי, 20. 1951)
עירוי דם בניתוחי שדה (רופא צבאי, 1951 ו-שבועון רפואי, 3. 1952)
ריפוי מודרני של פצועים. יסודות של טיפול פונקציונלי מורכב. מוֹנוֹגרָפִיָה. (בודפשט, 1952)
עיבוד החוויות הרפואיות של המלחמה הפטריוטית הגדולה (סקירה רפואית צבאית, 1953)
נתונים לטיפול באוסטאומיאליטיס כרונית הנגרמת על ידי פצעי ירי (סקירה רפואית צבאית, 1954)
השפעת הרפואה הסובייטית על התפתחות הכירורגיה ההונגרית וכירורגיית השטח (סקירה רפואית צבאית, 1955)
התאמה לעבודה לאחר פציעות רקמות רכות של מפרק הברך. עם Miklós Herczegh. (סקירה רפואית צבאית, 1956)
התנסויות בבתי חולים בתחום הטיפול בפציעות ירי המוניות (רופא צבאי, 1958)
ריפוי של שברים בעצמות לאחר הקרנת רנטגן של כל הגוף. עם אימרה אלד ופרנץ תאן. (רופא צבאי, 1960)
ארגון העבודה הכירורגית בתנאי מחנה מודרניים. עבודת הגמר של קנדידט לדוקטורט. (בודפשט, 1961)
פציעות וכוויות שרפה. אוסף מחקרים. עורך עם יאנוש נובאק. (בודפשט, 1966, מהדורה שנייה: 1967)
תפקידם של הרופאים הצבאיים בפיתוח הרפואה ההונגרית מימי השחרור ועד היום (הגנה לאומית, 1976)
תרגומיו

ל.י. גרמן: הפילוסופיה של הכנסייה הלוחמת (ספר ידע מרקסיסטי. 10. בודפשט, 1949)
GV Alexandrov: סרט אזרחי בשירות הריאקציה (ספר ידע מרקסיסטי. 21. בודפשט, 1949)
ID Laptyev: הכוח והכדאיות של מערכת החווה הקיבוצית (ספרייה קטנה לידע מרקסיסטי. 22. בודפשט, 1949)
GV Alexandrov: פשיטת הרגל של מדעי החברה הבורגניים (ספרייה קטנה לידע מרקסיסטי. 29. בודפשט, 1949)
BA Chagin: המפלגתיות של הפילוסופיה והמאבק נגד האובייקטיביזם הבורגני (ספרייה קטנה של ידע מרקסיסטי. 34. בודפשט, 1949)
פרסים והוקרה

מדליית ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית דרג זהב (1951)
עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית דרג 4 (1952)
עיטור הרופא הדגול (1963)
עיטור מסדר הצטיינות למולדת סוציאליסטית
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
"Dr. János György". Honvédorvos. 30 (3): 199. 1978-07-01. (דרושה הרשמה/מנוי)
Farádi László (1978-12-17). "Dr. János György". Orvosi Hetilap. 119 (51). (דרושה הרשמה/מנוי)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
Kozák Péter: János György. www.nevpont.hu (פטר קוזאק: ג'רג' יאנוש באתר "נקודת שם")
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a debreceni polgári születési akv. 2592/1914. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-26.
↑  "Elhunyt dr. János György". נפסבה. 1978-11-03. p. 8. נבדק ב-2021-02-26.
↑  "Házasság". Világ. 1913. p. 11.
↑  Ushmm
↑  János György (1953-02-27). "Gyalázatos és reménytelen az amerikaiak baktériumháborúja a hős koreai nép ellen". Szabad Nép. p. 2. נבדק ב-2021-02-26.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a debreceni polgári házassági akv. 677/1948. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8013 4383  LCCN: n82210404  VIAF: 121369703   WorldCat (עם VIAF): 121369703
שילה ויינברג

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בת 67 בערך) עפולה, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  קריית טבעון
 ידועה בשל:  חברת המועצה הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל
 מקצוע:  מורה, מרצה
 תפקיד:  חברת מועצת קריית טבעון
 תקופת כהונה:  מרץ 2024 - היום
 מספר צאצאים:  2
 
שילה ויינברג היא פעילה טרנסג'נדרית ישראלית, יושבת ראש עמותת טרנסיות ישראל, ומכהנת כחברה במועצה המקומית קריית טבעון. ויינברג היא הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל שנבחרה כחברת מועצה.
ויינברג היא מורה ומרצה ב"דרך הרוח" באוניברסיטת חיפה, ופעילה בארגון בשלה. מתנדבת בפרויקט גילה להעצמה טרנסית.
ביוגרפיה

ויינברג נולדה בשם שלמה ב־1958 בעפולה לזוג הורים שעלו מרומניה. אביה היה צלם אירועים ובעל חנות צילום ואמה עקרת בית, לוינברג היה אח גדול אחד. אמה נפטרה ממחלה כשהייתה בת שש.
ויינברג למדה ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת חיפה, נישאה ועברה להתגורר בקריית טבעון.
ויינברג לימדה אזרחות, פילוסופיה והיסטוריה בבתי ספר תיכוניים, בהם מרכז חינוך ליאו באק בחיפה, ופילוסופיה ב"דרך הרוח" באוניברסיטת חיפה.ב-2014 התמודדה מול רן ארז על תפקיד יו"ר ארגון המורים.
במשך 35 שנים הייתה נשואה לאישה תחת זהות גברית. עוד בשנות ה-90 יצאה מהארון כטרנסג'נדרית מול רעייתה וכאשר היו ילדיה בגיל ההתבגרות חשפה בפניהם את העובדה שהיא טרנסג'נדרית, אך המשיכה לחיות כגבר ולשמור על התא המשפחתי. ב-2017 נפטרה רעייתה רחל מסרטן, מיד לאחר מכן, בגיל 60, החלה תהליך להתאמה מגדרית.
בנה, עמית ויינברג, יצא בהצגה על חייה בשם "אבא שלי בת".
ב-2021 הוציאה את ספר השירה "אתחול" בהוצאת שופרא של הסופר והמשורר אילן שיינפלד, בו היא מתארת מהי דיספוריה לעומת התאמה מגדרית.
בשנת 2024 נבחרה ויינברג בבחירות המקומיות בקריית טבעון במסגרת הרשימה יותר לטבעון, שהיא איחוד בין רשימות יש עתיד, מרצ, טבעון שלנו וחוזה חדש ובכך הייתה חברת המועצה הטרנסית הראשונה בישראל.
חיים אישיים

ויינברג נישאה בשנת 1983 לרחל, שנפטרה ב-2017. מנישואין אילו ויינברג היא הוֹרָה לשני ילדים וסבתא לנכדה. בת זוגה הנוכחית הייתה מרצה לאנגלית בסמינר הקיבוצים, מורה לאנגלית בבתי ספר תיכוניים, ומלמדת יוצאים בשאלה מהקהילה החרדית.
הערות שוליים

↑  טרנסיות ישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
1 2 3  עידן יוסף-ימין, ‏היסטוריה גאה: זו חברת המועצה הטרנסית הראשונה בישראל, באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2024
1 2  עשתה היסטוריה: שילה ויינברג היא חברת המועצה הטרנסית הראשונה בישראל, באתר WDG, ‏28 בפברואר 2024
1 2 3  בשלה, מגזין משלה, גיליון 9 יולי-אוגוסט 2022
1 2 3 4  חגי אייד, שילה עברה תהליך להתאמה מגדרית רק כשהגיעה לגיל 60, באתר ynet, 24 באוגוסט 2022
1 2   הילו גלזר, אחרי מות זוגתה, שילה ויינברג החלה לחיות כאשה, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2021
1 2  אדיר ינקו, חברת המועצה הטרנסית הראשונה בישראל: "פינדרוס יכול להיכנס לארון אם הוא רוצה", באתר ynet, 28 בפברואר 2024
↑   ירדן סקופ, אחרי 17 שנה בתפקיד, שני מועמדים מאיימים על רן ארז כיו"ר ארגון המורים, באתר הארץ, 3 באפריל 2014
↑  הודעת בחירות - מנהל הבחירות למועצה המקומית קריית טבעון, תאריך 27/02/2024
↑  חגי אייד, שילה עברה תהליך להתאמה מגדרית רק כשהגיעה לגיל 60, באתר ynet, 24 באוגוסט 2022
↑  יואב בירנברג, "אבא הבינה כמה החיים קצרים. היום, כשהיא אישה, מדהים איך היא מאושרת", באתר ynet, 20 בנובמבר 2022
↑   איתמר קציר, הקומיקאי עמית ויינברג: "אמא שלי מתה, ואז אבא שלי הרגה את אבא שלי", באתר הארץ, 27 באפריל 2023
↑  אבא שלי בת – הבימה, באתר www.habima.co.il
↑  רולי קירשטיין, מנהלת בית הספר חוגים רחל ויינברג הלכה לעולמה, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2017-09-01
ג'רג' פרנק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1910 קישקונפלדיהאזה, הונגריה 
 פטירה:  9 בדצמבר 1959 (בגיל 49) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, כירורג 
 
ג'רג' פרנק (בהונגרית: Frank György;‏ קישקונפלג'האזה, 8 בפברואר 1910 – בודפשט, יוז'פווארוש, 9 בדצמבר 1959) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי כירורג, פלסטיקאי קנדידט (דוקטורט) למדעי הרפואה (CSc. 1957). פרנק פרסם ספרים רבים על מחקריו בעיקר בנושאי כוויות אש ומים רותחים, פצעי קור וטראומטולוגיה. הוא היה הראשון בעולם שהשתמש בהשתלות לכוויות בקנה מידה גדול.
קורות חייו

ג'רג' פרנק נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה פרנק (1876–1954), פקיד בנק ושל היינלקה קראוס. הוא השלים את בתי הספר היסודיים והתיכוניים שלו בעיר הולדתו והפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר ב-1933.
בין 1933 לבין 1940 מתמחה ולאחר מכן רופא מומחה במרפאה הכירורגית מס' 3 של האוניברסיטה.
בשנים 1941–1943 היה מנתח בבית החולים סנט רוקוש, לא ידוע על קורותיו והישרדותו בשואה
בשנים 1944–1945 היה הרופא הראשי של בית החולים החירום המרכזי
בשנת 1945 היה הרופא הראשי של הסיוע הלאומי.
בשנת 1948 מונה לעוזר פרופסור ומרצה בכיר במרפאה לכירורגיה מס. 3 של אוניברסיטת בודפשט.
בשנים 1950–1952 עבד כרופא הראשי של מינהל שירות הדם הלאומי.
מ-1953 עד 1957 היה הרופא הראשי של המחלקה לפציעות כוויות בבית החולים ברחוב קון סטריט של כל בודפשט ברובע 8 כתוצאה ממחקריו הרבים הוענק לו תואר הקנדידט (דוקטורט במדעי הרפואה) ב-1957. מותו נגרם כתוצאה מזיהום חייק ה-קלוסטרידיום דיפיצילה.
אשתו הייתה מרתה רוזנברג, לה נישא ב-1943. ילדיהם הם ד"ר אגנש פרנק ויודית פרנק.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (1C-5-30)
מחקריו העיקריים

חקר וטיפול של כוויות אש ומים רותים, כוויות קור וכוויות כימיות,
ניתוחים פלסטיים כירורגיים
ניתוח כלי דם.
הוא השתמש לראשונה בסונדה במעי הדק.
היה הראשון בעולם שהשתמש בהשתלות לכוויות בקנה מידה גדול
הציג ניתוחים בתרדמת חורף (היברנציה)
פרסומיו העיקריים

תרופה חדשה לצהבת זיהומית (בודפשט, 1943)
ניתוח כטיפול בגירוי (בודפשט, 1945)
המצב הנוכחי של סרטן השד (בודפשט, 1949)
טיפול כירורגי רדיקלי באוסטאומייליטיס (דלקת עצם) כרונית בגפיים בעידן הפניצילין (עם שאנדור פורקה, בודפשט, 1950)
אלמנטים בסיסיים של טראומטולוגיה (עורך, בודפשט, 1953)
טיפול רפואי מודרני בכוויות אש, מים רותחים וצריבות כימיות (בודפשט, 1955)
טיפול כירורגי בכוויות (בודפשט, 1956)
טיפול רפואי בפציעות מכוויות (בודפשט, 1957)
כירורגיה פלסטית מוקדמת (בודפשט, 1957)
תיאוריה ופרקטיקה של טיפול כירורגי בכוויות (בודפשט, 1961)
ספריו (חלקי)

מדריך לעוזרי חדר ניתוח – Műtős asszisztensek kézikönyve
תיאוריה ופרקטיקה של טיפול כירורגי בכוויות – Az égési sérülés műtéti kezelésének elmélete és gyakorlata
טיפול רפואי מודרני בכוויות למיניהם – Az égés, a forrázás korszerű gyógykezelése
אלמנטים בסיסיים של טראומטולוגיה כרך 1 – A traumatológia alapelemei I.
תאונות בית ומניעתן – Háztartási balesetek és megelőzésük
טיפול בפציעות רב נפגעים – Tömeges sérülések ellátása
הנצחה

פרס פרנק ג'רג' הוקם על שמו לרופאים מצטיינים בנושא כויות
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
ג'רג' פרנק (1960. január 24.) שבועון רפואי, 101. évfolyam, 4. szám
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
Révai új lexikona VII. (Fej–Gak). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-927-241-8 (הלקסיקון החדש של רוואי)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami halotti akv. 2520/1958. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-17.
↑  "Elhunyt dr. Frank György". Magyar Nemzet. 1959-12-10. p. 6. נבדק ב-2021-02-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810554853905606  ISNI: 0000 0001 1347 6911  VIAF: 302431940   WorldCat (עם VIAF): 302431940
ג'רג' קלמן (רופא)

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1890 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 ביוני 1983 (בגיל 93) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Klein György 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא אף אוזן גרון 
 
ג'רג' קֶלֶמֶן (במקור עד 1896 קליין, בהונגרית: Kelemen György;‏ בודפשט, 1 במאי 1890 – לוס אנג'לס, 17 ביוני 1983) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, פרופסור באוניברסיטה.
קורות חייו

ג'רג' קליין נולד במשפחה יהודית בורגנית ממעמד הביניים כבנם של אדולף קלמן (קליין) (1860–1936) סוחר, תעשיין ושל הרמינה דרוקר (1868–1915). הוא השלים את לימודיו בעיר הולדתו ובווינה, וקיבל את התואר ב-1913 באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). קלמן כבר אז עבד כסטודנט במכון הקליני של האוניברסיטה. כהוקרה על עבודתו המחקרית, הוענק לו "פרס אנדרה הדייש" בשנת 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא גדודי בגדוד ההוסארים של נאדשדי במשך 27 חודשים. לאחר שחרורו, משנת 1918 עבד כרופא ומרצה במחלקה לכירורגיה של אוניברסיטת ארז'בט בברטיסלאבה (אז הונגריה), ולאחר מכן, כשעל פי חוזה טריאנון העיר הועברה לצ'כוסלובקיה שזה עתה קמה, הועברה גם האוניברסיטה לעיר פץ' (אוניברסיטת פץ') בממלכת הונגריה, שם עזר קלמן להעביר ולהקים מחדש את הפקולטה לרפואה. בשנים 1921-1922 יצא לסיור לימודי בגרמניה ובזמן הזה עבד בין השאר במחלקות אף אוזן גרון באוניברסיטאות ברלין ובאוניברסיטת וירצבורג. לאחר חזרתו הביתה, הפך לרופא ומרצה במרפאה הכירורגית של האוניברסיטה שהייתה בניהולו של הכירורג ד"ר לאיוש בקאי, והוא גם טיפל בחולים עם בעיות אף אוזן וגרון. בינואר 1926 מונה כמרצה בכיר פרטי (לא חלק מהסגל) באוניברסיטה בתחום "מחלות אוזניים ודרכי הנשימה העליונות ותורת ריפויים". הוא לימד שעתיים בשבוע במרפאה הכירורגית. ב-1928 עבר לבודפשט, שם מונה לתפקיד הרופא הראשי במרפאה הכירורגית מספר 2 של האוניברסיטה.
ב-1928 השתתף בקונגרס הבינלאומי של קופנהגן לרפואת אף אוזן גרון ושנה לאחר מכן בלונדון. בשנים 1932 ו-1936 זכה קלמן במענק מחקר מ"החברה המדעית סצ'ני".
הוא היה סגן נשיא מחלקת אף אוזן גרון של האגודה הרפואית המלכותית של בודפשט
נבחר למזכיר הכללי של האגודה ההונגרית לרפואת אף אוזן גרון. בשנת 1937
מונה לפרופסור מיוחד באוניברסיטת פאזמאן פטר (אוניברסיטת אטווש לוראנד)
הפך למייסד האגודה ההונגרית-איטלקית לרפואת אף אוזן גרון
חבר נבחר באגודות המקצועיות הגרמניות, הפולניות, הדניות והצרפתיות
קלמן היה חבר מערכות של כתבי העת:
Acta Oto-Laryngologica בסטוקהולם
Practica Oto-Rhino-Laryngologica בבזל,
Rassegna Internazionale di Otorhino-laryngologia ברומא
Archivio Italiano per le Malattie della Trachea, Bronchi, Esopago בפארמה.
בשנת 1940, עקב החוקים ה(אנטי)יהודיים שפורסמו בהונגריה ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, היגר לארצות הברית והתיישב בבוסטון, שם כבר היה ידוע שמו, שכן עד אז התפרסמו כמעט 100 מאמרים מדעיים שלו בספרות הבינלאומית. הוא מונה לפרופסור לאף אוזן גרון באוניברסיטת טאפטס, והפך למדריך וחוקר בבית החולים לעיניים ולאוזן של מסצ'וסטס. קלמן עבד חמש עשרה שנים בבתי חולים שונים בבוסטון, ובתקופה זו פרסם 75 מאמרים מדעיים בכתבי עת אמריקאים. הוא פרש לראשונה מבית הספר לרפואה בהרווארד ב-1956, אך המשיך לקבל מענקי מחקר ונתן הרצאות אורח רבות באירופה ובאמריקה הצפונית. הוא קיבל הזמנה מה-Foundation of Otology בלוס אנג'לס - מוסד שבו עבדו רופאי אף אודיולוגים ידועים - לארגן ולפתח את אוסף העצמות. בהנהגתו ובניהולו הפך האוסף לאוסף העצמות הטמפורליות הגדול ביותר בעולם והוא ניהל את מעבדת העצמות הטמפורליות עד מותו. ב-1981 היה המשתתף המבוגר ביותר בקונגרס העולמי לרפואת אף אוזן גרון ה-12 שאורגן בבודפשט. הוא דיבר חמש שפות ופרסם יותר מ-200 מחקרים במהלך חייו.
האוניברסיטה הרפואית של פץ' העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 1976.
עבודותיו העיקריות

Bibliographia Oto-Rhino-Laryngologica Hungarica (Magyar fül-, orr-, gégészeti bibliographia), 1801-1924. (Pécs, 1926)
Thromboemboliás szövődmény septumresectio után. Orr-gége szakosztályi ülés. (1930)
Lehrbuch der Mund- und Rachenkrankheiten - עם שותפים. (Leipzig, 1932)
Tegmentörések mechanizmusa. Otológiai szakosztályi ülés. (1938)
Fenestration of the Labyrinth. A bibliography. Laryngoscope, 1948/1. 74-85.
Physiology of the larynx. [Omaha], 1955. [Társszerz.: J. J. Pressman]
Erkrankungen der Nase. In: Bargmann, W. - Cohrs, P. - Jaffe, R.: Pathologie der Laboratoriumstiere I. Berlin-Heidelberg, 1958. 18-28. [Társszerz.: J. Berberich]
Erkrankungen des Ohres. In: Bargmann, W. - Cohrs, P. - Jaffe, R.: Pathologie der Laboratoriumstiere I. Berlin-Heidelberg, 1958. 670-698. [Társszerz.: J. Berberich]
Radiation and ear; experimental studies. (Uppsala, 1963)
Maternal sarcoidosis: hearing organs of the fetus. (Boston, 1963)
Labyrinthine otosclerosis. Társszerzőkkel. (Uppsala, 1969)
Aural participation in congenital malformations of the organism. (Uppsala, 1974)
Morquio's disease and the hearing organ. [Basel], 1977.
פרסים והוקרה

פרס אנדרה הדייש (עם אישטוואן צ'רנה) (1912)
עיטור צלב הקצין של מסדר הכתר האיטלקי (1938)
פרס ס. גולד (1968)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Dr. Emed Alexander: Emlékezés Kelemen Györgyre (2010. május 1.) Fül- orr- gégegyógyászat, 56. évfolyam, 2. szám (ד"ר אלכסנדר אמד. לזכרו של ג'רג' קלמן. חיפה. 2010)
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים)
Kelemen György. Pécsi Egyetemi Almanach 1367–1999 (ג'רג' קלמן באלמנך של אוניברסיטת פץ' 1999-1367)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 954/1890. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-03-01.
↑  "Kelemen Adolf halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 1543/1936. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-03-02.
↑  "Olasz Koronarend tiszti keresztje". Orvosi Hetilap. 1938-12-03. p. 1199. נבדק ב-2021-03-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8020 9808  NKC: xx0204965  NTA: 138699941  VIAF: 121537797   WorldCat (עם VIAF): 121537797 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'רג' קלמן (רופא)".
טאבו (סוציולוגיה)

טַאבּוּ הוא איסור חברתי, תרבותי או דתי. בעיקר כנגד שמות, חפצים, פעולות, אנשים ונושאי שיחה מסוימים, אשר נחשבים כלא-תקינים בחברה או בתרבות מסוימת. לעיתים, מערכת איסורים אלה קשורה למושג הקדושה והטומאה החברתיים, כך שהעבירה עליהם נחשבת כגורמת תוצאות חמורות, משום כך עבירה על טאבו נחשבת למעשה שלא יעשה ואף למעשה נתעב.
מקור הביטוי הוא במילה הפולינזית "טאפו" שמשמעותה "המסומן" או "הלא ניתן למגע".
מקור המילה

מקור המונח באי טהיטי, אליו הגיע ג'יימס קוק במסעותיו, במחצית השנייה של המאה ה-18. ג'יימס קוק נתקל שם במונח טאפו בהקשר לאיסור שהוטל על נשים לאכול בנוכחות גברים שהיה נהוג באי. בקרב ילידי פולינזיה שימש המונח לציון חפצים, מעשים, ישויות רוחניות ובני אדם שהם אסורים במגע, בעשייה או בשימוש על פי מנהג או מטעמים דתיים-מאגיים. למשל איסור לגעת בראשו של אדם אחר, כי ראשו קדוש.
בדומה למקור זה, למילה טאבו יש מקור נוסף מאזור האוקיינוס השקט, והוא מהאי איווקי (Eueiki) וקשור לפולחן צמח הקאבה. המקור בשפה הוא דו-ערכי והוא קדוש וטמא בו זמנית. אצל עמים פולינזיים שונים היה הטאבו מוטל על ידי כהן מקומי, והוא יכול היה להיות מוטל על כל דבר. הטלת טאבו הפכה את מושא ההטלה לטמא. הטלת טאבו נעשתה הן מסיבות דתיות-אמוניות (כגון טאבו שהוטל על קברים), והן מסיבות מעשיות - דרך משל, אם כתוצאה מדיג מופרז הייתה סכנה שכל הדגים באזור יושמדו ולא יהיה יותר מה לדוג, היה הכהן מטיל טאבו על דגים.
כיום

כיום קיבל המושג "טאבו" משמעות משנית: טאבו פירושו עניין שקיימת הסכמה כללית שלא לעסוק בו. ככל הנראה, לא קיים טאבו אוניברסלי, עם זאת, קיימים כמה נושאים שהם טאבו במרבית החברות. לעיתים הטאבו נשאר גם לאחר שפג תוקפה של הסיבה הראשונית להיווצרותו. מהסיבה הזאת, יש טיעונים כי אפשר לחשוף את ההיסטוריה של תרבויות שונות על פי נושאי הטאבו שלהם, בהיעדר אמצעים אחרים.
זיגמונד פרויד בספרו קישר את הטאבו לתפיסה הפסיכואנליטית ואיסורים חברתיים הקשורים לגילוי עריות המצויים בתרבויות רבות.
דוגמה לטאבו מילולי, הלקוח מעולם היהדות, הוא הגיית השם המפורש של האל. בארצות הברית ובשאר מדינות דוברות אנגלית, קיים טאבו מילולי על שימוש במילה "Nigger".
טאבו בתקשורת ההמונים

גורמי מדיה שונים למדו לאורך השנים להתאים עצמם לציפיות הערכיות של החברה בה הן מתקיימות. בהתאם, נוטים פרסומאים, עיתונאים, מוזיקאים ואנשי תקשורת אחרים להימנע מהצגת תכנים מסוימים או מעשיית שימוש באופני העברת מסרים אשר נוגדים את עקרונות הטאבו המקומיים. אלו שאינם עושים זאת בעצמם, עשויים לפעול תחת מערכות אשר כבר מכילות מנגנונים מערכתיים חיצוניים – הכוללים גם רגולציה הנוגעת לנושאים אסורים חברתית.
על סוגיות העוסקות בחולי, מוות, קללות, קטינים ומין קיים קונצנזוס רחב באשר לשאיפה להדירן מהשיח התקשורתי – בעוד שטווח הקבלה של העיסוק בביקורת על ענייני גזע ודת משתנה בהתאם לאמצעי, המקור והמיקום. במדינות מערביות רבות נהוגה הקמה של ועדות מיוחדות שונות, שתפקידן לבחון את מידות ההתאמה של טקסטים תקשורתיים לנורמות וכללי השיח המקובלים באותה הקהילה.
על אף האיסורים החוקיים המלווים בהימנעות או צנזורה עצמית מרובה, יוצרי התכנים (פרסומות, תוכניות, סרטים, סדרות, שירים וכו') נמצאים במשא ומתן מתמיד על מידת החופש אשר הם מבקשים לממש. מולם נאבקים ארגונים ומוסדות חברתיים, מדיניים ודתיים המבקשים למתן את השפה והעיסוק בנושאים רגישים העלולים להיחשב כ"טאבו" בתרבות הרלוונטית. על כן, הוגדרו נסיבות בהן יותר לשדר או לפרסם תכנים מן הסוג הנתפס כטאבו – בשעות ספציפיות, במקורות נבחרים ובאמצעים שאינם מאפשרים גישה ישירה לילדים או לציבור נבחר מסוים.
טאבו בתקשורת ההמונים בישראל

בדומה לשאר גופי התקשורת בעולם, גם גופי התקשורת הישראלים עברו שינוי בנטייתם להעביר ביקורת על גופים מדיניים שונים כגון הצבא, הכנסת, מוסד הנשיאות וכו'. עד מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973 גופים מדיניים כמו צה"ל נחשבו לפרות קדושות בעיני הציבור הישראלי ולכן התקשורת נטתה להימנע מלבקרם. אולם, לאחר המלחמה, כשהציבור הישראלי החל להבין שהיו כשלים במערכת הביטחונית לפני המלחמה ובמהלכה שתרמו לאבדות הקשות שצה"ל והחברה הישראלית חוו, גופי התקשורת השונים החלו לחקור ולבקר בגלוי את הצבא. לפיכך, הטאבו סביב ביקורת הממסד הצבאי החל להיסדק כפי שזיהו דן כספי ויחיאל לימור בספרם "המתווכים". כך, למשל, בפרשת צלילות חיילי השייטת בפרשת הקישון המזוהם סיקרה העיתונות הישראלית בין השנים 2000 ו-2003 את צה"ל בביקורתיות, והאשימה את הדרג הפיקודי במחדל.
ראו גם

פרה קדושה (ביטוי)
לקריאה נוספת

דור, ד. (2001). עיתונות תחת השפעה. בבל.
כספי, ד. לימור, י. (1992) המתווכים: אמצעי התקשורת בישראל, 1948-1990. עם עובד
מוצ'ניק, מ. (2002). לשון, חברה ותרבות. האוניברסיטה הפתוחה.
מאיירס, א’ ורוזן, א’ (2013). טוהר וסכנה: חדשותיות, מסגור משברי תדמית ותחקיר הצלילֹות בקישון. מסגרות מדיה,10, 126-97.
הערות שוליים

↑  Walter Gantz, The Movement of Taboos: A Message-Oriented Approach, NY: University at Buffalo, 1978
↑  דן כספי ויחיאל לימור, המתווכים: אמצעי התקשורת בישראל, 1948-1990, עם עובד, 1992
↑  אורן מאיירס ואסף רוזן, טוהר וסכנה: חדשותיות, מסגור משברי תדמית ותחקיר הצלילוֹת בקישון, באתר מסגרות מדיה, ‏2013-03-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555922105171  BNE: XX526400  BnF: cb13319099c (data)  GND: 4058861-0  LCCN: sh85131822  NDL: 00572489  NKC: ph126408  SUDOC: 02782084X
טיווח

טיווח הוא תהליך הכוונתו של תותח כך שהפגזים הנורים ממנו יפגעו במטרה.
גורמי סטייה

מסלול תעופתו של הפגז מושפע מגורמים רבים, בהם:
גאוגרפיים (מיקומן היחסי של העמדות והמטרות וכן הפרשי הגובה בין העמדה לבין המטרה)
סיבוב כדור הארץ סביב צירו (היוצר כוח מדומה הפועל על הפגז והמכונה כוח קוריוליס)
סיבוב הפגז בזמן מעופו סביב צירו כתוצאה מחירוק הקנה היורה (השפעת כוח מגנוס)
גורמים מטאורולוגיים (טמפרטורה, לחות, לחץ ברומטרי וכן כיוון ועוצמת הרוח בשכבות האטמוספיריות השונות)
מהירות הלוע (מושפעת בעיקר מאורך הקנה היורה, כמות המטען ההודף וממאפייני חומר הנפץ ההודף כגון מהירות הבעירה שלו)
גורמים בליסטיים כגון המבנה האווירודינמי של הפגז.
בעת חישוב נתוני הירי, נעשה ניסיון להתחשב בכמה שיותר מהגורמים ומההשפעות הנ"ל, כדי לנסות ולצפות מראש את נקודת הפגיעה המדויקת של הפגז. למרות זאת, בשל ריבוי הגורמים המשפיעים והקושי למדוד אותם במדויק, פגיעת הפגז סטטיסטית ובעלת מימד אקראי ולכן פגיעה ישירה במטרה  אך ורק על סמך החישובים הנ"ל אינה סבירה. לשם כך משמש הטיווח, שבו מתבצעים תיקונים בירי על-פי נקודת הפגיעה של הפגז בפועל, עד להשגת פגיעה מדויקת במטרה.
מהלך הטיווח

תהליך הטיווח מתחיל בחישוב נקודת הפגיעה הצפויה, על סמך הנתונים הידועים.