הפרעת אישיות אנטיסוציאלית
אטיולוגיה > גורמים סביבתיים

כאמור גנטיקה עשויה להשפיע על מחצית מההפרעה, אך זה עדיין משאיר חלק גדול הנובע מהשפעות סביבתיות. במקרים רבים קשה לאמוד את השפעת הגנים מול השפעת הסביבה, משום שהשניים מעורבבים זה בזה.
אם אחד ההורים או שניהם הם אנטי-חברתיים, סביר להניח שגורמי סיכון גנטיים להתנהגות אנטי-חברתית יעברו לילד בתורשה. בגלל זה, קשה לקבוע עד כמה השפעות סביבתיות הקשורות להורה אנטי-חברתי משפיעות על הפרט. ילד או ילדה עם הורה אנטי-חברתי עלול להיות בעל סיכוי גבוה יותר לחוות התעללות, או להיות עד לאלימות בבית. נתונים מסקירה אפידמיולוגית מצביעים על כך שעדות של ילדים לאלימות במשפחה מגבירה את הסיכון שלהם לביצוע אלימות כלפי בני זוג אינטימיים עתידיים. יש לציין כי הסקירה מצביעה על גורם סיכון אפשרי, ולא מעידה על הכלל. הורים אנטי-חברתיים עשויים גם לנקוט באסטרטגיות ניהול פוגעניות (למשל, משמעת חריפה וחסרת עקביות, פיקוח ירוד על הילד, היעדר חום כלפי הילד), ועשויים להתקשות בסיפוק משאבים הולמים לילד. המושג 'הורות מחמירה' זוכה להתייחסות רבה בשל התרומה האפשרית שלו לפיתוח הפרעות מוחצנות אצל ילדים. המושג מתייחס לתגובות רגשיות שליליות ולפעולות כוחניות וכופות שההורים מפנים כלפי ילדיהם. המתאם בין סגנון הורות זה ובין התפתחותה של התנהגות אנטי-חברתית הוא אחד הגבוהים שנמצאו בספרות.
אחת הדרכים שבהן גורמים סביבתיים כגון התעללות בילדות עלולה להוביל להפרעת אישיות אנטי-חברתית בבגרות היא דרך השפעות ישירות של הסביבה על מערכות ביולוגיות. הסביבה יכולה להשפיע על האופן בו הגנים מתבטאים (למשל, אם הגנים הם "מופעלים" או "מכובים") והיא יכולה לשנות את רמות ההורמונים והנוירוטרנסמיטרים, שבתורם משפיעים על תפקוד המוח. לגורמים סביבתיים בחיים המוקדמים עשויה להיות השפעה מובהקת על מערכות ביולוגיות שונות. מסקנה אחת בעניין זה נעשתה על ידי מחקר הדמיה מוחית שבדק כיצד התעללות רגשית, פיזית ומינית בילדות, השפיעה על מבנה המוח של עבריינים אלימים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית. המחקר מצא כי נפח התלמוס היה מופחת אצל עבריינים אלימים שחוו התעללות בתקופת הילדות, בהשוואה לעבריינים אחרים וקבוצת בקרה. מחברי המחקר משערים כי ליקוי זה עשוי להקשות על אנשים עם הפרעה זו לדכא זיכרונות פולשניים ומחשבות הקשורות להתעללות המוקדמת והניצול שעברו.
גורם נוסף שנבחן בהקשר של התפתחות הפרעת אישיות אנטי-חברתית הוא צפייה מוגזמת בטלוויזיה. במחקר עוקבה בן 26 שנה עקבו אחר 1,037 אנשים צעירים שבילו זמן רב בצפייה בטלוויזיה במהלך הילדות והנעורים. המחקר גילה כי הם היו, באופן משמעותי, בעלי סיכוי גבוה יותר לקבל אבחנה של הפרעת אישיות אנטי-חברתית, וסביר יותר שתהיה להם הרשעה פלילית בבגרותם. מתאם זה נשאר משמעותי גם כאשר שלטו במשתני מחקר שונים כמו מגדר, מנת משכל, מעמד חברתי-כלכלי, התנהגות אנטי-חברתית קודמת, ובקרת הורים. מחברי המחקר משערים מה הם המנגנונים שתורמים להתפתחות הפרעת אישיות אנטי-חברתית כתוצאה מצפייה ממושכת בטלוויזיה. אפשרות אחת מבוססת על תאוריית הלמידה החברתית שנקראת "למידה באמצעות צפייה", לפיה התנהגויות הנראות בטלוויזיה מחוקות או מופנמות על ידי הילד. בני נוער גם עשויים להראות רגישות מופחתת לאלימות או סבל של אחרים, או לפתח אמונות ועיוותי חשיבה על השימוש בתוקפנות ובאלימות כאמצעי לפתרון בעיות. מנגנונים נוספים שעשויים להתפתח הם אינטראקציות חברתיות מופחתות עם בני גילם או עם ההורים, הישגים לימודיים נמוכים, וסיכון מוגבר לאבטלה.
במחקר נוסף נבדקו מרכיבים שונים של סביבת הילדות המוקדמת שהיו קשורים לתכונות של הפרעת אישיות אנטי-חברתית כמעט 20 שנה מאוחר יותר. המחקר מצא כי רמת החום שהורים הפגינו כלפי הילד במהלך 18 החודשים הראשונים לחייהם, היו מנבא משמעותי להפרעת אישיות אנטי-חברתית בבגרות. בין גורמי הסיכון היו סימנים של נסיגה אימהית, אינטראקציה שקטה עם הילד, כישלון להרגיע את התינוק, ושימוש בצעצועים במקום חום וחיבה.