stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע דדלייט
המבצע

התכנון למבצע קבע כי מרבית הצוללות שהוסגרו ייגררו על ידי אוניות לשלושה אתרים כמאה ושישים קילומטרים מצפון-מערב לאירלנד, אשר כונו XX, ‏YY ו-ZZ. אתר XX נועד להיות מקום ההטבעה העיקרי, ו-36 צוללות יועדו לגרירה לאתר ZZ כדי לשמש שם כמטרות להתקפות מטוסים. עוד נקבע כי אם תנאי מזג האוויר יאפשרו זאת יועברו צוללות מאתר XX לאתר YY ושם יוטבעו על ידי אש של יחידות שטח ימיות. שיטת ההטבעה שנקבעה לצוללות שלא נועדו לשמש כמטרות לאוניות או למטוסים הייתה פיצוץ מטעני נפץ בתוכן, והטבעה באש של אוניות כשיטת גיבוי.
כאשר החל המבצע התברר כי רבות מן הצוללות היו במצב גרוע ביותר לאחר שעגנו במשך חודשים במעגנים החשופים לאיתני הטבע. כמו כן מזג האוויר באתרי ההטבעה היה סוער. לבסוף הוטבעו רק שתי צוללות באמצעות מטעני נפץ על מנת שלא לסכן ימאים בעת התקנתם בצוללות. שבע צוללות הוטבעו באמצעות טורפדות שנורו מצוללות ו-13 הוטבעו באמצעות אש ממטוסים. מהצוללות הנותרות טבעו כמעט מחצית בשל מצבן הרעוע עוד במהלך הגרירה אל אתרי ההטבעה. שאר הצוללות הוטבעו באש תותחים ימיים. ההטבעה הראשונה במבצע נערכה ב-27 בנובמבר 1945 והאחרונה - ב-11 בפברואר 1946.
לאחר המבצע

בשלהי שנות ה-90 ביקשו חברות מסחריות היתר מבריטניה למשות חלק מן הצוללות הטבועות. הן ביקשו זאת על מנת להשתמש במתכת שלהן, שיוצרה לפני העידן הגרעיני ולכן לא הייתה חשופה לזיהום רדיואקטיבי. ככזו היא הייתה שימושית למטרות מחקריות מסוימות. היתר משייה לא ניתן להן לאור התנגדות ארצות הברית ורוסיה.
בשנים 2001-‏2003 איתר הארכאולוג הימי הבריטי אינס מקארתי (Innes McCartney)‏ 14 מהצוללות הטבועות וערך סקר שלהן.
בשנת 2007 ביקשה מועצת העיר דרי שבצפון אירלנד למשות את אחת הצוללות (U-778) כדי להציבה במוזיאון ימי חדש בעיר. באותה שנה נספה צוללן אירי במצולות כאשר צילם את הצוללת הטבועה. התוכנית ננטשה ב-2009 בשל מחסור במשאבים כספיים.
הערות שוליים

↑  ארבע צוללות הפכו בסופו של דבר לאוניות מוזיאון. אחת מהן - U-505 - שלא נכנעה אלא נתפסה על ידי הצי האמריקאי בקרב ב-4 ביוני 1994, הועברה אל מוזיאון המדע והתעשייה בעיר שיקגו. אחרת, הצוללת U-995, הועברה לנורווגיה ב-1948 ושירתה בצי שלה. ב-1965 הוצאה משימוש, וב-1971 הוצבה כאוניית מוזיאון ליד האנדרטה הימית בלאבו (Laboe), ליד קיל שבגרמניה.
מג'יד שהריארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966? זנג'אן, איראן 
 פטירה:  29 בנובמבר 2010 (בגיל 44 בערך) טהראן, איראן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמיר כביר לטכנולוגיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת שהיד בהשתי 
 
מג'יד שהריארי (בפרסית: مجید شهریاری; 1966 בערך – 29 בנובמבר 2010) היה פיזיקאי איראני, פרופסור בפקולטה להנדסת גרעין באוניברסיטת שהיד בהשתי והמדען הבכיר ביותר בתוכנית הגרעין האיראנית. נהרג בפיצוץ בנובמבר 2010.
ההתנקשות

שהריארי היה פרופסור בפקולטה להנדסת גרעין באוניברסיטת שהיד בהשתי הכפופה למשרד ההגנה האיראני ופעלה עם הוועדה האיראנית לאנרגיה אטומית. ב-29 בנובמבר 2010 הצמידו אופנוענים פצצה למכוניתו של שהריארי וזו התפוצצה זמן קצר לאחר מכן. מהפיצוץ נהרג שהריארי ואשתו נפצעה. באירוע דומה שאירע באותו יום נפצע פריידון עבאסי, אף הוא פרופסור באוניברסיטת שהיד בהשתי. לדברי השבועון "טיים", שהריארי היה המדען הבכיר ביותר בתוכנית הגרעין האיראנית וההתנקשות בו בוצעה ככל הנראה במסגרת הפעילות נגד תוכנית הגרעין האיראנית.
איראן האשימה את ארצות הברית ואת ישראל בכך שיזמו את ההתנקשות על מנת לפגוע בתוכנית הגרעין האיראנית.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1222381869  VIAF: 4893160728530010380000   WorldCat (עם VIAF): 4893160728530010380000 
קיר הנצחה למדעני גרעין איראנים
מגדלור קולומבוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מאוזוליאום 
 כתובת:  סנטו דומינגו 
 מיקום:  סנטו דומינגו
 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1986–1992 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 עלות:  70 מיליון דולר
 אדריכל:  ג'וזף לי גליב
 קואורדינטות:  18°28′43″N 69°52′5.38″W﻿ / ﻿18.47861°N 69.8681611°W﻿ / 18.47861; -69.8681611
  (למפת סנטו דומינגו מוגדלת) מגדלור קולומבוס(למפת סנטו דומינגו רגילה) מגדלור קולומבוס
 
מגדלור קולומבוס (בספרדית: Faro a Colón) הוא אנדרטה בסנטו דומינגו המוקדשת לכריסטופר קולומבוס.
הרעיון להקים את האנדרטה, בשיתוף כל מדינות אמריקה, עלה כבר במהלך המאה ה-19, אך רק במהלך המאה ה-20 קרם עור וגידים. הבחירה בסנטו דומינגו כמקום האנדרטה נבעה מהיותה של העיר היישוב האירופי הראשון בעולם החדש. ב-1931 נערכה בברזיל תחרות לעיצוב האנדרטה, בהשתתפות 455 אדריכלים מ-48 מדינות. בין השופטים היו האדריכל האמריקני פרנק לויד רייט והאדריכל הפיני אליאל סארינן. ההצעה הזוכה הייתה זו של האדריכל הסקוטי ג'וזף לי גליב. על אף שהעיצוב כבר נבחר, חל עיכוב ניכר בביצוע הפרויקט. עד 1950 רק שמונה ממדינות אמריקה העבירו כספים לשם כך, בסכום כולל של 15 אלף דולרים בלבד. רק ב-1986 החליט נשיא הרפובליקה הדומיניקנית חואקין בלאגר, לחדש את הפרויקט והבנייה החלה, בפיקוחו של האדריכל הדומיניקני טאופילו קרבונל. המבנה נחנך ב-1992, כחלק מהאירועים לציון 500 שנה להגעתו של קולומבוס למדינות אמריקה. עלות הבנייה הכוללת מוערכת בכ-70 מיליון דולרים.
המבנה כולל מוזיאון ובו מוצגים היסטוריים ותרבותיים ממדינות אמריקה השונות. בנוסף, הוא כולל מאוזוליאום, ובו טמונות לכאורה עצמותיו של כריסטופר קולומבוס, שהועברו מקתדרלה פרימאדה דה אמריקה עם הקמתו.
המבנה עשוי בטון, ואורכו 210 מטרים. צורתו דמוית צלב, כדי לסמל את הבאת הנצרות ליבשת אמריקה. בראש המבנה זרקורים ענקיים, המשווים לו מרחוק מראה של מגדלור, ומכאן שמו.
הערות שוליים

↑  שרידי גופה נוספים נטמנו בסביליה, ובדיקת סמני DNA מצאה קשר בינם לבין בני משפחה אחרים של קולומבוס. ממשלת הרפובליקה הדומיניקנית לא התירה עריכת בדיקה דומה לשרידי הגופה שבמגדלור.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293444905171  LCCN: sh99003918  VcBA: 494/80697  VIAF: 316746802   WorldCat (עם VIAF): 316746802
מגדלור נמל קצא"א באשקלון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדלור 
 מיקום:  אשקלון 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°38′26″N 34°31′12″E﻿ / ﻿31.64046667°N 34.51996667°E﻿ / 31.64046667; 34.51996667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדלור נמל קצא"א באשקלון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדלור נמל קצא"א באשקלון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדלור נמל קצא"א באשקלון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדלור נמל קצא"א באשקלון  he מגדלור נמל קצא"א באשקלוןhe מגדלור נמל קצא"א באשקלוןמפת  __ אשקלון (in English: Ascalon) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון (in English: Hof Ashkelon Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדלור נמל קצא"א באשקלון הוא מגדלור בקצה שובר הגלים הראשי של נמל קצא"א באשקלון. המגדלור מופעל על ידי חברת קו צינור אילת אשקלון ואינו נגיש לציבור.
הערות שוליים

↑  http://www.unc.edu/~rowlett/lighthouse/isr.htm מגדלורים בישראל באתר אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. רשום כ-״Ashkelon (Ashqelon) Outer Breakwater״.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירון בלייברג

| --- | --- |

 מידע אישי
 לידה:  9 בפברואר 1955 (בן 69) חיפה, ישראל 
 
מירון בלייברג (נולד ב-9 בפברואר 1955 בחיפה) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
בלייברג החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של מכבי חיפה. לאחר שלא קיבל מעמד של ספורטאי פעיל החליט להתנדב לקורס חובלים בסיומו שירת בסטי"ל ובהמשך אף פיקד על ספינת דבור. בעת שירותו בצה"ל שיחק בנבחרת חיל הים ולאחר מכן החל לאמן כדורגל. בשנות ה-80 אימן בקבוצת הפועל קריית חיים.
את קריירת האימון שלו מחוץ לישראל החל בקבוצת הנוער של מלבורן ויקטורי ולאחר מכן עלה לאמן את הקבוצה הבוגרת. לאחר מכן עבר לאמן קבוצות מליגה ה-NSL, היידלברג יונייטד, בריסביין ליונס ונורת' סטאר. במהלך עבודתו כמאמן באוסטרליה הוא גם הפך לאיש עסקים מצליח מאוד והוא כיום בעל תחנת דלק ומפעל לייצור שטיחים. בשנת 2005, עם הקמת הליגה האוסטרלית, יונדאי אוסטרליה A, הוא חתם בקבוצת קווינסלנד רואר. לאחר עונה בקווינסלנד חתם בשנת 2009 בגולד קוסט יוניטד, ועזב אותה בפברואר 2012, אחרי ויכוח עם הבעלים, עשרה ימים לפני שהתאחדות הכדורגל של אוסטרליה שללה את רישיון הקבוצה. ב-2013, הוא החל לאמן את אוקליי קנונס בליגה השנייה באוסטרליה.
מגדלור סטלה מאריס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדלור 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1864
 תאריך פתיחה רשמי:  1864 
 מידות
 גובה:  20 מ' 
 קואורדינטות:  32°49′41″N 34°58′00″E﻿ / ﻿32.8281°N 34.9668°E﻿ / 32.8281; 34.9668
  (למפת חיפה מוגדלת) מגדלור סטלה מאריס(למפת חיפה רגילה) מגדלור סטלה מאריס(למפת הגליל המערבי רגילה) מגדלור סטלה מאריס(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מגדלור סטלה מאריס
 
מגדלור סְטֶלָה מַארִיס (ידוע גם כמגדלור הר הכרמל; מלטינית: Stella Maris – מגדלור "כוכב הים"), הוא מגדלור בתוך בסיס של חיל הים בחיפה, בסמוך למנזר סטלה מאריס.  מאפיין אותו הבזק אור אחד מדי 5 שניות הנראים למרחק של כ-12 מייל. המגדלור סגור לציבור ואין גישה אל הבניין, אך ניתן לצפות בו ממקום סמוך.
נסתכל מן המצפור

איך קורץ המגדלור

תחבק אותי מפני הקור

של חיפה
היסטוריה

במהלך השנים נבנו מגדלורים במספר מקומות על הר הכרמל.
בסוף המאה ה-19 ניצב המגדלור בקצה המערבי של ארמון הקיץ של עבדאללה פאשא, שליט עכו בין 1820–1831, שבנה את ארמונו על בסיס בניין של המסדר הכרמליתי אותו הרס. בשנת 1832 כבש אבראהים פאשא את עכו, הגלה את עבדאללה ובשנת 1834 החזיר את הבניין לכרמליתים. לאחר מכן הוחזר המגדלור לעבדאללה, אך בשנת 1846 הוא מכר אותו לכרמליתים שפתחו בו אכסניה לצליינים.
המבנה ניזוק קשות במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך לאחר שהוחזר לידיהם של הכרמליתים בשנית, הם הוסיפו בשנת 1926 קומה שנייה למבנה, ובשנת 1928, בעזרת תרומה של קונסול הכבוד הספרדי, נבנה המגדלור הנוכחי. במהלך מלחמת העולם השנייה הפך הממשל הבריטי את המתקן למחנה צבאי, ולאחר פינוי הבריטים מארץ ישראל בשנת 1948, שימש תקופה קצרה כבסיס של האו"ם. מאוחר יותר הפך למחנה של צה"ל וכיום שוכן בו בסיס של חיל הים אשר משלם שכירות לכנסייה.
גלוית פרסומת "הר הכרמל ומגדל המאיר", 1929.
ארמון הקיץ של עבדאללה פאשא ומעליו המגדלור.
המגדלור מקפלת הלב הקדוש. מימין נראית כיפת מנזר סטלה מאריס.
לקריאה נוספת

רון פוקס, בית המגורים הערבי בחיפה העות'מאנית, בחיפה - היסטוריה מקומית, עורך: יוסי בן-ארצי, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וזמורה-ביתן, 1998, עמ' 67–68
מגדלור נוסי אלנהנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדלור 
 מיקום:  מחוז טומאסינה 
 מדינה:  מדגסקר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1931–1933 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1933 
 חומרי בנייה:  בטון 
 קואורדינטות:  18°02′55″S 49°27′36″E﻿ / ﻿18.04873611°S 49.46004167°E﻿ / -18.04873611; 49.46004167
 he
 
מגדלור נוסי אלנהנה (באנגלית: Nosy Alañaña Light או Nosy Alagnagna Light או Île aux Prunes Light; בצרפתית: Phare de l'Île aux Prunes) הוא מגדלור פעיל בנוסי אלנהנה (צר'), מחוז טומאסינה (אנ') שבמדגסקר. מגדלור זה הוא המגדלור ה-24 הגבוה ביותר בעולם, והגבוה ביותר ביבשת אפריקה, עם גובה של 197 רגל (60 מטרים).‏
המגדלור, שנבנה מבטון ב-1931–1933, מתומן וצבוע בלבן, למעט החלק העליון, הפנס והמרפסת שצבועים בשחור. המגדלור פולט שלושה הבזקי אור לבנים במרווחים של חמש שניות כל 25 שניות. טווח הראות של הבזקי האור הוא 23 מיילים ימיים.
לקריאה נוספת

List of Lights, Pub. 112: Western Pacific and Indian Oceans Including the Persian Gulf and Red Sea, הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי, עמוד 525
הערות שוליים

↑  Lighthouses of Northern Madagascar, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (ארכיון)
↑  The Tallest Lighthouses, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (ארכיון)
↑  Lighthouses of Southern Madagascar, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (ארכיון)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מגדלור נוסי אלנהנה".
מחוזות (אובלסטי)

הפדרציה הרוסית מחולקת ל-83 סובייקטים (יחידות אדמיניסטרטיביות), מתוכן 46 הן מחוזות "אובלסטים" (область). המחוזות של רוסיה:

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  1. אמור   2. ארכנגלסק  3. אסטרחן  4. בלגורוד   5. בריאנסק  6. צ'ליאבינסק  8. אירקוטסק  9. איוואנובו  10. קלינינגרד  11. קלוגה  12. קמרובו  13. קירוב  14. קוסטרומה  15. קורגן  16. קורסק  |  17. לנינגרד  18. ליפצק  19. מגדן  20. מוסקבה  21. מורמנסק  22. ניז'ני נובגורוד  23. נובגורוד  24. נובוסיבירסק  25. אומסק  26. אורנבורג  27. אוריול  28. פנזה  29. פסקוב  30. רוסטוב  31. ריאזאן  32. סחלין  |  33. סמרה  34. סרטוב  35. סמולנסק  36. סברדלובסק  37. טמבוב  38. טומסק  39. טבר  40. טולה  41. טיומן  42. אוליאנובסק  43. ולדימיר  44. וולגוגרד  45. וולגודה  46. וורונז'  47. ירוסלבל  |
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הממשל סיפח לרוסיה ארבעה מחוזות: מחוז חרסון, מחוז זפורוז'יה, מחוז דונצק, מחוז לוגנסק, מה שהגדיל את מספר המחוזות במדינה ל-87, ברם הסיפוח אינו מוכר על ידי האומות המאוחדות.
ראו גם

מחוזות (קראיה) של רוסיה
רפובליקות של רוסיה
לטיסיה קסטה

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1978 (בת 46) פונט-אודמר, צרפת 
 שם לידה:  Laetitia Maria Laure Casta 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 בן או בת זוג:  לואי גארל (10 ביוני 2017–?)  סטפנו אקורסי (2003–2013)  Stéphane Sednaoui 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  מריאן (2000)  אביר מסדר האמנויות והספרות (2012)  אבירה בלגיון הצרפתי (13 ביולי 2021) 
 laetitia-casta.fr/accueil
 
לטיסיה מארי לוֹר קַסְטָה (בצרפתית: Laetitia Marie Laure Casta; נולדה ב-11 במאי 1978) היא דוגמנית ושחקנית צרפתייה.
שנותיה הראשונות וחייה האישיים

קסטה נולדה בפונט-אודמר (Pont-Audemer) שבמחוז אר (Eure) בצפון צרפת. אמה, לין בלן, היא מנורמנדי, ואביה, דומיניק קסטה, הוא מקורסיקה. יש לה אח מבוגר ממנה ואחות צעירה ממנה. היא התגוררה בילדותה בנורמנדי ובנואזי-לה-גראן. יש לה בת מסטפאן סדנאווי ובן ובת מהשחקן האיטלקי סטפנו אקורסי.
קריירה

הקריירה של קסטה החלה כשהתגלתה על ידי צלם במהלך חופשה משפחתית באי הולדתו של אביה, קורסיקה, בהיותה בת 15.
קסטה היא הפנים הרשמיות של לוריאל, כריסטיאן דיור ושאנל. היא דגמנה בפרסומות של הג'ינסים של Guess? (ביחד עם אלכס לונדקוויסט)‎, טומי הילפיגר Miu Miu ו-XOXO. קסטה הופיעה בלמעלה מ-100 שערי מגזינים בכללם הקטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט, והמגזינים Elle, וווג. היא גם דגמנה שלוש פעמים ברציפות בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, רולינג סטון ובלוח השנה של פירלי. כיום היא הפנים של הבושם החדש של ראלף לורן, נוטוריוס.
בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
משחק

קסטה הופיעה בסרטים צרפתיים ובטלוויזיה הצרפתית, בכלל זה ב-"Astérix et Obélix contre César" (באנגלית ידוע כ-"Astérix and Obélix vs. César"), סרט פעולה על עולמו של אסטריקס שבו היא מגלמת את מושא אהבתו של אובליקס, בגילומו של ז'ראר דפארדייה. וכן ב-"Les Âmes Fortes", סרט דרמה בבימויו של ראול רואיס.
היא לוהקה לגלם את דמותה של בריז'יט בארדו בסרט "Serge Gainsbourg, vie héroïque" ‏(2010). שיחקה בסרט "עסקה מגונה" (2012) בכיכובו של ריצ'רד גיר.
קסטה הופיעה בקליפ מוזיקלי לשיר "Baby Did a Bad, Bad Thing" של כריס אייזק ב-1999. במשך רוב הווידאו, נראית קסטה בחדר מוטל כשלגופה לבני נשים סקסיים, בעוד אייזק צופה בה בחדר הסמוך. היו שתי גרסאות של הווידאו. רשת VH1 הקרינה את הגרסה המצונזרת לפני השעה תשע בלילה ואת הגרסה הלא-מצונזרת הקרינה אחרי תשע בלילה. הווידאו דורג במקום ה-28 מבין 50 רגעי הווידאו הסקסיים ביותר של VH1. היא גם הייתה נושאו של שיר שכתבה להקת הרוק האלטרנטיבית הפופולרית, Brand New. בשירם "Magazines".
ב-2012 זכתה בעיטור אבירה במסדר האמנויות והספרות של צרפת.
בשנת 2018 כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטית "הגבר הנאמן" לצדו של לואי גארל שאף ביים את הסרט לפי תסריט מאת ז'אן-קלוד קרייר.
כמריאן

ב-1999 נבחרה קסטה במקום הראשון בסקר לאומי אותו ערך Association des Maires de France על מנת לקבוע מי תהיה הדוגמנית החדשה שתופיע כמריאן סמל אלגורי של הרפובליקה הצרפתית, שניצב בתוך כל בית עירייה צרפתי. קסטה ירשה את הדוגמנית אינס דה לה פרסאנז'. מראה של מריאן משתנה לעיתים קרובות, אבל כל ראש עיר יכול לבחור איזו דמות הוא רוצה עבור עירו. סקרים מראים שקסטה, בריז'יט בארדו וקתרין דנב הן הפופולריות ביותר בין ראשי הערים הצרפתיים.
על קסטה נמתחה ביקורת, היות שזמן קצר לאחר שהיא נבחרה כמריאן, היא עברה לגור בלונדון. למרות שהיא הצהירה שהמעבר היה מסיבות מקצועיות, הרי שהמגזין Le Point, בין השאר, מציע שהיא ניסתה להימלט מתשלום מס, כמו ידוענים צרפתים נוספים, מעשה שאותו עיתונאים ופוליטיקאים שמאלנים מבקרים לעיתים תכופות.
הערות שוליים

↑  Joan Dupont, Laetitia Casta Cuts Her Teeth on a Serious Film, New York Times, May 29, 2001
↑  France galled by model move, BBC News, April 3, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605633405171  PLWABN: 9810562722405606  BIBSYS: 11073467  BNE: XX1161472  BnF: cb135451989 (data)  CANTIC: a12246566  GND: 123150264  ISNI: 0000 0001 1458 5423  LCCN: nr99037481  MusicBrainz: 4e5a22de-78a1-41d6-8537-45d9f394888f  NKC: xx0152164  NTA: 306293528  SUDOC: 050769715  VIAF: 164594839   WorldCat (עם VIAF): 164594839
מוזיאון ג'פרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות דקורטיבית
 כתובת:  136 Kingsland Road, London E2 8EA 
 מיקום:  האקני 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  מועצת מחוז לונדון 
 מבקרים בשנה:  103,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1914
 תאריך פתיחה רשמי:  1914 
 קואורדינטות:  51°31′54″N 0°04′34″W﻿ / ﻿51.531738888889°N 0.076219444444444°W﻿ / 51.531738888889; -0.076219444444444
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמוזיאון ג'פרי(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמוזיאון ג'פרי(למפת האקני רגילה) מוזיאון ג'פרי(למפת האקני מוגדלת) מוזיאון ג'פרי
 
חזית המוזיאון, ספטמבר 2005
מוזיאון ג'פרי (באנגלית: Geffrye Museum) הוא מוזיאון לאמנות דקורטיבית בשורדיץ' שבמזרח לונדון.
היסטוריה

המוזיאון נפתח ב-1914 וקרוי על שם סר רוברט ג'פרי, בעבר הלורד ראש העיר של לונדון. המוזיאון מציג את ההיסטוריה של הריהוט, הטקסטיל, הציור ועיצוב הפנים בממלכה המאוחדת. המוזיאון מציג זאת באמצעות סדרה של חדרים המרוהטים בסגנון התקופה החל מ-1600 ועד ימינו, תוך שימת דגש על ריהוט שהיה בשימוש מעמד הביניים (לא מוצגים רק רהיטי המעמד העליון).
מבנה המוזיאון נבנה בשנת 1714 לבקשת ג'פרי, ושימש כבית מחסה לעניים של חברת סוחרי הברזל (גילדת סוחרי הברזל הלונדונית). המבנה הוא מבנה לשימור בשל חשיבותו הארכיטקטונית.
במהלך השנים התפתח המוזיאון, ומשך אליו קהל רחב יותר על ידי הצגת אוסף של ציורים, רהיטים ואמנות מעוטרת בהקשר של חדרי מגורים. מאז הפך ה Geffrye לאגודת צדקה עצמאית בשנת 1991, שופצו כל חדרי התקופה, נוסף אגף של המאה העשרים, צמחי עשב וגנים מתקופת הבניינים, ואחד מבתי האבות שוחזר כדי להראות את תנאי המחיה של התושבים הקודמים במאה ה -18 המאה ה -19.
היום מתמקד המוזיאון בבית, הן כמרחב פיזי והן כקונספט. חדרי התקופה והגנים ממחישים את החיים בבית ובבית במשך מאות שנים, ומשקפים שינויים בחברה, דפוסי התנהגות, סגנון, אופנה וטעם. נושאי בית וגן נחשפים באמצעות תערוכות, אירועים זמניים תוכניות למידה לכל הגילאים.
אגף נוסף של המוזיאון נבנה בשנת 1998.
הערות שוליים

↑  [https://www.geffrye-museum.org.uk/aboutus/history/ THE GEFFRYE
MUSEUM OF THE HOME], History
| מוזיאונים וגלריות בלונדון |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | המוזיאון הבריטי • מאדאם טוסו • המוזיאון הימי הלאומי • מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט • מוזיאון ג'פרי • מוזיאון הורנימן • מוזיאון הילדות V&A • מוזיאון המדע • מוזיאון המלחמה האימפריאלי • מוזיאון העיצוב • מוזיאון לונדון ומוזיאון בדוקלנדס • מוזיאון התחבורה של לונדון • מוזיאון ויקטוריה ואלברט • מוזיאון טייט בריטניה • מוזיאון טייט מודרן • המוזיאון להיסטוריה של הטבע • מוזיאון סואן • מוזיאון פרויד • קאטי סארק • מוזיאון שרלוק הולמס • מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית • אוסף ולקם |  |
| גלריות | הגלריה הלאומית • אוסף וולאס • בית סאמרסט – גלריית קורטולד, אוסף גילברט, חדרי הארמיטאז' • גלריית דאליץ' • גלריית הדיוקנאות הלאומית • גלריית הייווארד • גלריית סרפנטיין • גלריית סאצ'י • גלריית המלכה |  |
לרשימת מוזיאונים מלאה ראו: מוזיאוני לונדון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605673005171  ISNI: 0000 0004 0632 6415  LCCN: n50051201  Trove: 846890  VIAF: 152339321   WorldCat (עם VIAF): 152339321
מוזיאון מונמארטר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה ואמנות
 כתובת:  מונמארטר 
 מיקום:  הרובע השמונה-עשר של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מבקרים בשנה:  37,264 (נכון ל־2001)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1960
 תאריך פתיחה רשמי:  1960 
 קואורדינטות:  48°53′16″N 2°20′26″E﻿ / ﻿48.8877°N 2.3406°E﻿ / 48.8877; 2.3406
 museedemontmartre.fr
  (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון מונמארטר(למפת פריז רגילה) מוזיאון מונמארטר
 
מוזיאון מונמארטר
מוזיאון מונמארטר (בצרפתית: Musée de Montmartre) השוכן ברחוב קורו (rue Cortot) שברובע מונמארטר ברובע ה-18 של העיר פריז, בירת צרפת, מציג את ההיסטוריה והאמנות שהתפתחה בשכונה.
המוזיאון שוכן במנזר מהמאה ה-17. המבנה המרכזי של המוזיאון מכונה כיום "בית רוזימון" (Manoir de Rosimond) על שם קלוד דה לה רוז (רוזימון), מחזאי ושחקן בקומדי פראנסז. במבנה קבעו את האטלייה שלהם בעבר אמנים כסוזאן ואלאדון ובנה מוריס אוטריו, וינסנט ואן גוך, ראול דופי, והמוזיקאי אריק סאטי ואילו פייר-אוגוסט רנואר יצר באטלייה שלו שם כמה מיצירות המופת של התקופה האימפרסיוניסטית שלו.
בחצר המבנה יקב פעיל.
אוסף המוזיאון כולל יצירות אמנות וכתבי יד שנוצרו על ידי אמנים שהתגוררו ברובע, וכן מציג תערוכות מתחלפות של אמנים שהתגוררו ברובע.
לני (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "לני" של ג'וליאן בארי
 בימוי:  בוב פוסי
 הופק בידי:  מרווין וורת'
 תסריט:  ג'וליאן בארי
 עריכה:  אלן היים
 שחקנים ראשיים:  דסטין הופמן ולרי פרין 
 מוזיקה:  ראלף ברנס
 צילום:  ברוס סרטיס
 מדינה:  ארצות הברית
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  10 בנובמבר 1974
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי
 הכנסות:  11,622,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   lenny
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לני (באנגלית: Lenny) הוא סרט ביוגרפי משנת 1974 על הבדרן האמריקאי לני ברוס בבימויו של בוב פוסי.
התסריט נכתב על ידי ג'וליאן בארי והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם.
הסרט צולם בשחור-לבן עם דסטין הופמן וולרי פרין בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אוסקר - הסרט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (דסטין הופמן) והשחקנית הטובה ביותר (ולרי פרין). פרין זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס באפט"א.
הסרט ערוך בצורת פלשבק כאשר אשתו (ולרי פרין), אימו (ג'אן מיינר) ואמרגנו (גארי מורטון) של לני מדברים עליו לתוך רשמקול סלילים ועונים לשאלותיו של המראיין (בוב פוסי, הנשמע בקולו ואינו נראה). בין קטעי הראיון מופיעים קטעים על הופעותיו וחייו של לני.
תקציר העלילה

בתחילת הסרט מופיע לני במועדון לילה כבדרן לא מוצלח. הוא נראה פתטי ומנסה להצחיק את הקהל בבדיחות קרש כמו: "אחד נכנס לחנות נעליים ומבקש נעלי אליגטור? המוכר שואל אותו איזה מספר נעליים נועל האליגטור". הקהל לא צוחק ולני מנסה להוסיף חיקויי חיות אך ללא תועלת.
במועדון מופיעה גם החשפנית היפהפייה האני (ולרי פרין), המתפשטת תוך כדי ריקוד ארוטי כמעט עד הסוף. לני פוגש אותה לאחר מכן במסעדה ועד מהרה מתפתח ביניהם רומן סוער. הוא מציג את ה"שיקסע" שלו לפני אימו ולאחר שהמבחן עובר בהצלחה הם מתחתנים ונוסעים להופעות בהרי הקטסקיל. לני לא נשמע לבקשות להימנע מניבולי פה והם נזרקים משם בגשם שוטף ונפצעים בתאונת דרכים.
לאחר השיקום הם עוברים ללוס אנג'לס ונולדת להם בת - קיטי. האני מתדרדרת לסמים ונאסרת ולני מגדל בעצמו את בתו. הוא מחליט שבדיחות קלילות ופאנצ'ים בלתי מזיקים לא עושים אותו מאושר ולא מעניינים את הקהל ולכן הוא מסיר את עניבת הפרפר, משחרר את הצווארון ואומר מה שבא לו. הוא תוקף את הצביעות של האנשים, העיתונים והממשל ולא חוסך במילים שהיו אז בגדר ניבולי פה כמו "ציצים ו"תחת" (tits and ass). כאשר הוא מובא למשפט בסן פרנסיסקו לאחר שהשתמש בהופעותיו במילה "Cocksucker", הוא מעלה לעדות שוטר שמודה שזו מילה נפוצה אצל השוטרים. לשופט הוא אומר כי "אילו היה העולם מושלם וכולם היו אוהבים את כולם, הוא היה מובטל".
הוא מדבר בסאטירה נוקבת על יחסי כושים ("ניגרס"), יהודים והומוסקסואלים לדבריו: "יהודי, על פי המילון, הוא צאצא של השבטים העתיקים של יהודה, או מי שנחשב צאצא של שבט זה. אמנם זה מה שכתוב במילון, אבל אני ואתם יודעים שיהודי הוא בסך הכל מי שהרג את ישו..."
לדבריו: "כל גבר רוצה שאשתו תהיה שילוב בין מורה ב"סנדיי סקול" וזונה הדורשת 500 דולר ללילה".
הוא מתדרדר לסמים קשים ובהופעתו האחרונה הוא מופיע מבולבל, יחף ברגל אחת, מפנה גבו לקהל ומדבר לעצמו עם הפסקות ארוכות כשחלק מהאנשים עוזבים.
הסרט מסתיים בתמונת גופתו העירומה של לני עם מזרק סמים לידו.