stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתבי המארות
קבוצת הצלמיות

קבוצת בריסל כוללת צלמיות שתוארכו לסוף המאה ה-19 לפנה"ס או תחילת המאה ה-18 לפנה"ס. הצלמיות התגלו בסקארה ופורסמו לראשונה על ידי האגיפטולוג הצרפתי ז'ורז' פוזנר (Georges Posener) ב-1940. הכתבים מיוחסים לתקופתו של סנוסרת השלישי מלך מהשושלת ה-12 מתקופת הממלכה התיכונה שמלך במאה ה-19 לפנה"ס. הרשימה כוללת 64 שמות ערים. בארץ ישראל מוזכרות ערים רבות משניתן לאתר כמו: ירושלים, שכם, רחוב, שמעון (שמרון), גינה (ג'נין), עכו, אכשף, משאל, חצור וליש (תל דן). מוזכרת גם עשתרות בבשן. בחוף הלבנוני נזכרות הערים ערקת, אלסה, גבל, צור, ישנן גם ערים מהבשן ומדרום סוריה. ברוב הערים מופיע שליט אחד ובמקרים בודדים שני שליטים תוך חלוקתם לצפון ודרום. הקבוצה תוארכה לסוף השושלת השתים עשרה, על סמך נימוקים פאליאוגרפיים ואורתוגרפיים.
ראו גם

מכתבי תענך
מכתבי אל-עמארנה
מכתבי כומידו
כתבי אוגרית
רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
לוחית קללה
לקריאה נוספת

אהרון קמפינסקי, מבוא לארכאולוגיה של תקופת המקרא, יחידה 6 עמוד 12, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב 1989
יוחנן אהרוני, "כתבי המארות", ארץ ישראל בתקופת המקרא : גאוגרפיה היסטורית הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1987, עמ' 121-118
Ben-Tor, Amnon (2006),  Yaira Amit; Nadav Naʼaman (eds.), "Do the Execration Texts reflect an accurate picture of the contemporary settlement map of Palestine?", Essays on ancient Israel in its Near Eastern context: a tribute to Nadav Naʼaman, EISENBRAUNS, pp. 63–87, ISBN 978-1-57506-128-3
הערות שוליים

↑  Amorites in the Eastern Nile Delta: The Identity of Asiatics at Avaris during the Early Middle Kingdom, Aaron A. Burke, 70
יחסי ארצות הברית – סלובניה

| יחסי ארצות הברית – סלובניה |
| --- | --- |
ארצות הברית: סלובניה


ארצות הברית: סלובניה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 20,273
אוכלוסייה
345,891,750: 2,118,287
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 68,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 32,204
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה

היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין סלובניה כוננו בשנת 1992 לאחר התנתקות סלובניה מיוגוסלביה, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו, ומתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם. על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהסלובנים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 52% אינם מסכימים ו-22% אינם בטוחים.
בנובמבר 2016 נבחר דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית, ובכך הפכה אשתו מלניה טראמפ, שהיא ילידת סלובניה, לגברת הראשונה של ארצות הברית.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-70, פתחה סוכנות המידע האמריקנית (USIS) ספרייה ועיתונות אמריקנית ותרבותית בליובליאנה. מפתיחתו ועד לשנת 1992 פעל המרכז האמריקאי לפיתוח יחסי גומלין קרובים בין ארצות הברית לרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה, שהייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ב-23 בדצמבר 1990 הצביעו תושבי סלובניה במשאל עם על התנתקות מיוגוסלביה, וב-25 ביוני 1991, הכריזה סלובניה רשמית על עצמאותה. בעקבות כך פרצה מלחמת עשרת הימים, שבמסגרתה נלחמו כוחות טריטוריאליים סלובניים נגד הצבא העממי היוגוסלבי. ארצות הברית הכירה רשמית ברפובליקה החדשה ב-7 באפריל 1992, וכדי לפתח את היחסים הדיפלומטיים עם המדינה החדשה, פתחה ארצות הברית שגרירות חדשה בליובליאנה. בשנת 2004 תמכה ארצות הברית בהצטרפותה של סלובניה לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
יחסים כלכליים

ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של סלובניה. בשנת 2014 ייבאה ארצות הברית בשווי של 699.7 מיליון דולר מסלובניה, וייצאה אליה בשווי של 305.5 מיליון דולר. במסגרת חוק התמיכה בדמוקרטיות המזרחיות (SEED), ארצות הברית סיפקה סיוע טכני בארגון הבנקאות והפנסיה, מדיניות התחרות, וארגון מחדש של החוב הלאומי, וסלובניה הייתה אחת המדינות הראשונות שזכתה להצלחה במסגרת התוכנית. סלובניה היא חברה באיחוד האירופי ויחסיה המסחריים כפופים לחוק הסלובני, האיחוד האירופי וארצות הברית.
שיתוף פעולה ביטחוני

סלובניה תרמה סיוע לארצות הברית ולנאט"ו על ידי סיוע בהקמת כוח האכיפה בבוסניה והרצגובינה, ולאחר מכן תרמה מסוקים, אנשי רפואה, משטרה צבאית ופלוגת חיל רגלים לכוח הייצוב (SFOR), והיא ממשיכה להיות פעילה בכוח האיחוד האירופי. ארצות הברית תמכה בהצטרפותה של סלובניה לנאט"ו במרץ 2004, וממשיכה לעבוד עם הצבא הסלובני כדי לקדם שיתוף פעולה גדול יותר ויכולת פעולה הדדית עם כוחות נאט"ו. פיקוד אירופה של ארצות הברית מספק צוות קישור שעובד עם משרד ההגנה הסלובני, כדי לשפר את שיתוף הפעולה עם נאט"ו. נכון ליוני 2008, לסלובניה היו 34 חיילים שהיו פרוסים בבוסניה והרצגובינה, 363 חיילים בכוח קוסובו, 65 חיילים במשלחת סיוע בינלאומי (ISAF) באפגניסטן, 2 מדריכים למשימת ההדרכה של נאט"ו בעיראק, 14 חיילים בלבנון (יוניפי"ל), 3 בסוריה (UNTSO‏), 15 במשלחת האיחוד האירופי בצ'אד ואחד בארצות הברית (CENTCOM).
תיירות וחינוך

באוקטובר 1997 הצטרפה סלובניה לקבוצת המדינות שאזרחיהן נהנים מהזכות של נסיעות ללא ויזה לארצות הברית, ומטיילים אמריקנים מקבלים הטבות הדדיות בסלובניה. כ-17,000 סלובנים נוסעים לארצות הברית מדי שנה, וכ-20,000 אמריקנים מבקרים בסלובניה.
תוכנית פולברייט הממומנת על ידי ממשלת ארצות הברית, שולחת 6-8 חוקרים וסטודנטים לסלובניה מארצות הברית מדי שנה, ומארחת 6-8 חוקרים וסטודנטים מסלובניה בארצות הברית.
יחסים דיפלומטיים

ארצות הברית מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה. מאידך, סלובניה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-12 קונסוליות בשיקגו, קליבלנד, דנוור, הונולולו, יוסטון, קנזס סיטי, נוקסוויל, מיאמי, מיניאפוליס, ניו יורק, פיטסבורג וסן פרנסיסקו.
לה סנטיסימה טרינידאד דה פרנה

הריסות המסיון הישועי לה סנטיסימה טרינידאד דה פרנה (ספרדית La Santisima Trinidad de Paraná - "השילוש הקדוש של פרנה") שוכנים סמוך לנהר פרנה, כ-25 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר אנקרנסיון (Encarnación) בדרום-מזרח פרגוואי.
נוכחות הישועים החלה בפרגוואי בהיתר של המלך פליפה השני, מלך ספרד ב-1588, ומטרותיהם היו להגן על אוכלוסיית האינדיאנים המקומית מפני הניצול האירופי שדירדר אותם לסף עבדות, ובה בעת לנצר אותם ולהעניק להם חינוך. בשנת 1609 הוענק אזור הספר של ריו דה לה פלטה למיסיון הישועי אשר הקים בו יישובים שכונו "רדוקסיונס" (Reducciones), ולכל אחד מהם היה מיסיון משלו. סך הכל הוקמו במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 30 יישובים ישועיים, 8 מהם בשטחה של פראגואי, 7 בברזיל ו-15 הנותרים בארגנטינה.
לה סנטיסימה דה פרנה הוקם בשנת 1706 והיה בין היישובים האחרונים שהישועים הקימו. הוא נחשב למיסיון השאפתני ביותר, ותוכנן ונבנה באופן שיוכל לספק את כל צרכיו. המיסיון פעל עד היחלשות ההשפעה הישועית באזור ונינטש.
מאז 1980 התבצעו עבודות מחקר ושחזור באתר, ובשל כך שהיה בין האחרונים שהוקמו, הוא השתמר באופן טוב יחסית. בשנת 1993 הוכרז אתר המיסיון כאתר מורשת עולמית יחד עם אתר המיסיון הישועי חסוס דה טוורנגה. שני מיסיונים אלה הצטרפו למיסיונים הישועים של הגוארני בארגנטינה ובברזיל שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית בשנת 1983, ובשנת 2000 צורפה לרשימה גם חוות הישועים בקורדובה בארגנטינה.
מתחם המיסיון אינו גדול והוא בנוי בצורת ריבוע שכל אחת מצלעותיו באורך של כ-400 מטר. הוא כולל כיכר מרכזית (Plaza Mayor), כנסייה ראשית, כנסייה משנית, בית-ספר, קלויסטר, בתי קברות, מגדל פעמונים, בתי מגורים ובתי מלאכה.
גלריה

הריסות המיסיון
מראה במיסיון
לאסינה דאו

לאסינה ז'אן אפולונייר ג'וניור דאו (בצרפתית: Lassina Jean Apollinaire Junior Dao; נולד ב-20 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

דאו התחיל את הקריירה שלו בסקסאן מליגת העל המולדובית. ב-10 באפריל 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזאריה בלץ. ב-20 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד אקדמיה קישינב. ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 2-0 לאפולון לימסול במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-15 ביולי 2015 חתם בזאריה בלץ. כעבור 10 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזימברו קישינב. בסיום העונה זכה עם זאריה בגביע.
ביוני 2016 חתם באקטובה מליגת העל הקזחית. ב-19 ביוני 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לקאיראט אלמטי.
ב-14 בספטמבר 2016 חתם בהפועל אשקלון מליגת העל, אך עבר בבקרה רק לאחר כחודש וחצי. ב-29 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-0 למכבי חיפה. ב-29 בינואר 2017 חתם בבני סכנין.
בקיץ 2017 חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית. בפברואר 2019 חתם בפיוניק ירוואן הארמנית.
הערות שוליים

↑  רועי זריהן, ‏לאסינה דאו חתם לעונה באשקלון: מקווה לתרום, באתר ערוץ הספורט, 14 בספטמבר 2016
↑  נדב צרפתי, ‏החלוץ לאסינה דאו עבר בבקרה התקציבית, באתר ONE‏, 27 באוקטובר 2016
↑  תומר לוי, ‏ג'אבר סיכם בסכנין. דאו חתם עד סיום העונה, באתר ערוץ הספורט, 29 בינואר 2017
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאסינה דאו".
לאו שאין בו מעשה

בהלכה, לאו שאין בו מעשה הוא מצוות לא תעשה שעבירה עליה אינה כרוכה במעשה פיזי. העובר על לאו שאין בו מעשה אינו לוקה עליו.
מצוות לא תעשה, המכונה גם לאו, היא מצווה המתחילה במילה "לא". על מנת לעבור על חלק מהלאווים, נדרשת עשיית מעשה, כגון: "לא תרצח". אך קיימות מצוות לא תעשה, שהעבירה עליהן אינה כרוכה במעשה, כגון הנודר נדר להקריב קורבן לאלוהים ”כִּי-תִדֹּר נֶדֶר לַ-ה' אֱלֹהֶיךָ, לֹא תְאַחֵר לְשַׁלְּמוֹ” אם יעברו שלושה רגלים, והנודר לא יקריב את הקורבן, הרי הוא עבר על מצוות לא תעשה של בל תאחר, מבלי לעשות מעשה באופן פיזי.
הפטור ממלקות

בניגוד לשאר הלאווים, על לאו שאין בו מעשה על פי רוב לא נענשים במלקות, כיוון שעונש מלקות נלמד מפסוק שהוקש לאיסור של חסימת שור, ובו יש מעשה. ישנם מקרים יוצאים מהכלל, בהם מושת עונש מלקות על העובר על לאו שאין בו מעשה:
כל לא תעשה שבתורה, לאו שיש בו מעשה לוקין עליו ושאין בו מעשה אין לוקין עליו, חוץ מנשבע ומימר ומקלל את חבירו בשם.
במקרה בו אדם נשבע שיעשה מעשה מסוים תוך זמן קצוב, ולא קיים את שבועתו, הוא עובר (לפי כמה דעות) על הלאו של "לא יחל דברו". אולם הוא לא נענש עליו מכיוון שהפרת הלאו לא הייתה כרוכה בעשיית מעשה. זאת בניגוד לאדם שנשבע שלא יעשה מעשה מסוים וכן עשהו, שנענש, שכן כאן הפרת השבועה כללה מעשה פיזי.
איסור לאו בדיבור

בתלמוד מובאת מחלוקת בין רבי יוחנן לריש לקיש, האם דיבור נחשב מעשה. לדעת רבי יוחנן, דיבור נחשב למעשה, בעוד לדעת ריש לקיש, דיבור לא נחשב למעשה. לדעת התוספות, רבי יוחנן סובר שדיבור נחשב למעשה רק אם הדיבור גורם למשהו לקרות, אבל אם הדיבור עצמו הוא החטא אז גם רבי יוחנן מסכים שזה לא נחשב מעשה. להלכה נפסק כדעת רבי יוחנן.
איסורים שניתן לעבור עליהם במעשה ובלא מעשה

דעתו של הרמב"ם היא שאם אדם עבר את האיסור על ידי עשייה הגם שהלאו אינו מורה על אי עשיית מעשה, חייב מלקות. לדוגמה, הקונה חמץ בפסח לוקה משום האיסור של "לא יראה" ו"לא ימצא" למרות שאיסורים אלו אינם מורים על אי עשיית מעשה.
בספר החינוך כתוב שלאו שניתן לעבור עליו ללא עשיית מעשה, גם כאשר אדם עובר עליו על ידי עשיית מעשה הוא לא לוקה, כיוון שהלאו נחשב ללאו שאין בו מעשה.
במגיד משנה מובא הסבר לפיו לאו שיש אפשרות לעבור עליו במעשה נחשב כלאו שיש בו מעשה, גם אם האדם עבר עליו ללא מעשה.
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק כ"ב
↑  רבי יהודה חולק בגמרא (תלמוד בבלי, מסכת תמורה, דף ג', עמוד א') על דין זה וסובר שמתחייבין מלקות אף על לאו שאין בו מעשה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף י"ג, עמוד ב'. ישנה אפשרות נוספת בגמרא שם לפיה הפטור נלמד מהמילה "לעשות".
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף כ"א, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף צ', עמוד ב'
↑  כמו במקרה שעליו דנים רבי יוחנן וריש לקיש, מניעה מפרה לאכול בעזרת דיבור.
↑  כגון במגדף
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף צ', עמוד ב', תוספות דיבור המתחיל "רבי יוחנן אמר חייב"
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"ג, הלכה ב'; שולחן ערוך, חושן משפט, סימן של"ח, סעיף ג'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק א', הלכה ג'
↑  מצווה שמו
↑  מגיד משנה על משנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"ג, הלכה ב'.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ישיבת בית יוסף גייטסהד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1929–הווה (כ־95 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  48 (נכון ל־2021) 
 תלמידים
 :  350 (נכון ל־2011) 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  54°57′11″N 1°36′38″W﻿ / ﻿54.9531°N 1.61056°W﻿ / 54.9531; -1.61056
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי ישיבת בית יוסף גייטסהד(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי ישיבת בית יוסף גייטסהד
 
הרב אברהם גורביץ ראש הישיבה, מוסר שיעור לבוגרי הישיבה, בבית המדרש של חסידות רדומסק בבורו פארק
ישיבת בית יוסף גייטסהעד (בקיצור: ישיבת גייטסהד) היא ישיבה גבוהה בעיר גייטסהד שליד ניוקאסל באנגליה. זוהי הישיבה הגדולה ביותר באירופה לאחר השואה ואחת הבולטות בה.
היסטוריה

הישיבה הוקמה בשנת 1929. בתחילה שכנה הישיבה בצריף ברזל שבו הוקם בית הכנסת "די בלעכערנע שול" ("בית המדרש הבדילי"). בתקופת השואה שימשה הישיבה מפלט למאות בחורים מגרמניה שקיבלו בזכות בקשותיה אישורי כניסה לבריטניה.
מייסד הישיבה, הרב דוד דרייאן, ששימש כשוחט בגייטסהד, ביקש מ"החפץ חיים" שישלח מתלמידיו לשמש בראשות הישיבה, והוא אכן שלח שניים מתלמידיו. ראש הישיבה ומנהלה-הרוחני הראשון היו הרב נחמן לנדינסקי והרב אליעזר קאהאן, שניהם בוגרי ישיבת נובהרדוק. הישיבה נחשבה לשלוחה של נובהרדוק, ונקראה בשם "ישיבת בית יוסף" כמו סניפים אחרים של ישיבה זו (כגון ישיבת בית יוסף בבני ברק). לאחר פטירת רבי אליעזר מונה חתנו, הרב זאב כהן, שהיה ר"מ בישיבה, למנהל-רוחני במקומו.
עם ראשי הישיבה שכיהנו לאחר מכן נמנו בני משפחתו של רבי אליהו לופיאן, שהתגורר בלונדון: בנו הרב אריה לייב לופיאן, מחבר הספר נאות אריה (נפטר ז' באלול תשל"ט), וחתנו של רבי אליהו, הרב אריה זאב גורביץ, מחבר הספר "ראשי שערים" ("גייטסהד" בעברית). לאחר פטירתו מונה בנו הרב אברהם גורביץ, חתנו של הרב לייב לופיאן, לעמוד בראשות הישיבה. הר"מים כיום (2013) הם הרב חיים עוזר גורביץ (בנו של רבי אריה זאב), הרב עזריאל רוזנבוים, הרב יוסף אהרן אופנהיימר והרב אליהו גורביץ (בנו של הרב אברהם וחתנו של הרב ברוך דב פוברסקי).
בשנת תש"ז (1947), בגיל 30, מונה הרב משה שוואב למשגיח הרוחני של ישיבת גייטסהד. במשך שנים שימש בה כמשגיח הרב מתתיהו סלומון, שממנה עבר לשמש כמשגיח של ישיבת לייקווד, לאחר פטירת המשגיח הקודם הרב נתן נטע ווכטפויגל. המשגיח הנוכחי הוא רבי מרדכי יוסף קרנובסקי.
בשנת 2011 למדו בישיבה כ-350 תלמידים, רובם ילידי בריטניה, ומיעוטם מאירופה, ארצות הברית, ישראל ועוד.
מבוגרי הישיבה

רשימת בוגרי הישיבה שיש על אודותם ערך בוויקיפדיה
הערות שוליים

↑  משה פראגער, גייטסהד, מבצר התורה באירופה שלאחר השואה, בית יעקב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261536405171  LCCN: nr94019083  VIAF: 125944583   WorldCat (עם VIAF): 125944583
לאו שטיין

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1861 לבוב, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  28 ביולי 1921 (בגיל 60) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 שם לידה:  Leo Rosenstein 
 מדינה:  אוסטריה, אוסטרליה 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
לאו שטיין (במקור רוזנשטיין, בגרמנית: Leo Stein; למברג, 23 בפברואר 1861 – וינה, 28 ביולי 1921) היה ליבריתן, יוצר וכותב בימתי יהודי. מבחר מיצירותיו כולל דם וינאי (1899), האלמנה העליזה (1905), הרוזן של לוקסמבורג (1909) ונסיכת הצ'רדש (1915)
קורות חיים

לאו שטיין עבד בצמוד עם המלחינים הגדולים של וינה, יוהאן שטראוס הבן, פרנץ להאר, אימרה קלמן, אוסקר נדבל (אנ') והלבריתן ויקטור לאון. יחד עם האחרון, הוא תרם להצלחתו העולמית של פרנץ להאר.
מקום מנוחתו נמצא בבית הקברות המרכזי בווינה (Zentralfriedhof) בחלק של בית הקברות היהודי הישן.
עבודות (מבחר)

The Merry Widow, directed by Michael Curtiz (Hungary, 1918)
The Csardas Princess [it], directed by Emil Leyde (Austria, 1919)
The Merry Widow, directed by Erich von Stroheim (1925)
The Count of Luxembourg, directed by Arthur Gregor (1926)
The Sweet Girl, directed by Manfred Noa (Germany, 1926)
Schützenliesel, directed by Rudolf Walther-Fein and Rudolf Dworsky (Germany, 1926)
The Csardas Princess, directed by Hanns Schwarz (Germany, 1927)
The Csardas Princess, directed by Georg Jacoby (Germany, 1934)
Polish Blood, directed by Karel Lamač (Germany, 1934)
The Merry Widow, directed by Ernst Lubitsch (1934)
Kungen kommer, directed by Ragnar Hyltén-Cavallius (Sweden, 1936, based on Der Gauklerkönig)
Vienna Blood, directed by Willi Forst (Germany, 1942)
Silva, directed by Aleksandr Ivanovsky (Soviet Union, 1944, based on The Csardas Princess)
The Csardas Princess, directed by Georg Jacoby (West Germany, 1951)
The Merry Widow, directed by Curtis Bernhardt (1952)
Schützenliesel, directed by Rudolf Schündler (West Germany, 1954)
The Count of Luxembourg, directed by Werner Jacobs (West Germany, 1957)
The Merry Widow, directed by Werner Jacobs (Austria, 1962)
The Csardas Princess [de], directed by Miklós Szinetár (West Germany, 1971)
The Count of Luxembourg, directed by Wolfgang Glück (West Germany, 1972)
Silva [ru], directed by Yan Frid (Soviet Union, 1981, based on The Csardas Princess)
לקריאה נוספת

ר. מילר: ליאו שטיין . בתוך: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). להקה 13, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2010, S. 151.
יצירות של לאו שטיין בקטלוג ה־Deutsche Nationalbibliothek
לאו שטיין im Austria-Forum (im AEIOU-Österreich-Lexikon)
[https://port.hu/jump/person-153165 153165
לה סמין

| --- | --- |
 מדינות:  בלגיה בלגיה
 סוג:  חד יומי
 חודש:  מרץ
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1968
 מרוצים עד כה:  55
 מנצח ראשון:  צרפת ז'וזה סמין
 מוביל במספר הניצחונות:  (3 ניצחונות)   בלגיה יוהאן קפיוט
 מנצח אחרון:  בלגיה לאורנץ רקס
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
לה סמין (בהולנדית: Le Samyn) הוא מרוץ אופני כביש חד-יומי שנערך בואלוניה, בלגיה, מאז 1968. המרוץ נקרא על שם ז'וזה סמין, מנצח המרוץ הראשון שמת לאחר תאונה במהלך מרוץ ב-1969. יוהאן קפיוט המקומי מחזיק בשיא הניצחונות עם שלושה ניצחונות.
היסטוריה

המרוץ נוסד בשנת 1968 ונקרא בשם "Grand Prix de Fayt-le-Franc", כשז'וזה סמין הצרפתי מנצח במרוץ. שנה לאחר מכן במהלך מרוץ אחר, מת סמין, ובעקבות כך שונה שם המרוץ ל-"Grand Prix José Samyn", וכיום כאמור נקרא "Le Samyn" כאמור.
יוהאן קפיוט הבלגי ניצח את המרוץ בשנת 1992, 1994 ו-1995 והוא שיאן הניצחונות במרוץ עם שלושה כאלו. משנת 2020 המרוץ הוא בדרג 1.1 של הסבב האירופי של ה-UCI. מ-2012 מתקיימת גם מהדורת המרוץ לנשים.
מנצחים בשנים האחרונות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | בלגיה מישל ואן הייקה | Ipso-Euroclean |
| 1998 | צרפת לודוביק אוז'ה | BigMat-Auber 93 |
| 1999 | בלגיה תיירי מרישל | לוטו–מוביסטאר |
| 2000 | דנמרק פרנק הוי | פרנסיס דה ז'ה |
| 2001 | בלגיה קריס גריטס | Vlaanderen T-Interim |
| 2002 | שוודיה מגנוס בקסטסט | EDS-Fakta |
| 2003 | הולנד סטפן ואן דייק | לוטו–דומו |
| 2004 | אוסטרליה רובי מקיואן | לוטו–דומו |
2005: לא התקיים
| 2006 | צרפת רנו דיון | AG2R Prévoyance |
| 2007 | צרפת ג'ימי קספר | יוניבט. קום |
| 2008 | בלגיה פיליפ ז'ילבר | פרנסיס דה ז'ה |
| 2009 | בלגיה ואוטר ויילנדט | קוויק-סטפ |
| 2010 | בלגיה ינס קוקליירה | קופידיס |
| 2011 | גרמניה דומיניק קלמה | לאופרד טרק |
| 2012 | צרפת ארנו דמאר | FDJ Big Mat |
| 2013 | רוסיה אלכסיי צטביץ' | קטושה–אלפסין |
| 2014 | בלגיה מקסים ונטומה | Roubaix–Lille Métropole |
| 2015 | בלגיה קריס בוקמנס | לוטו–סודאל |
| 2016 | הולנד ניקי טרפסטרה | אטיקס קוויק-סטפ |
| 2017 | בלגיה גיום ואן קירסבולק | ואנטי–גרופ גובר |
| 2018 | הולנד ניקי טרפסטרה | קוויק-סטפ פלורס |
| 2019 | צרפת פלוריאן סנשל | דקונינק קוויק-סטפ |
| 2020 | צרפת הוגו הופסטטר | Israel Start-Up Nation |
| 2021 | בלגיה טים מרלייר | אלפסין–פניקס |
| 2022 | איטליה מטאו טרנטין | יו. איי. אי. אמירטס |
| 2023 | איטליה מילאן מנטן | לוטו-דסטני |
| 2024 | בלגיה לאורנץ רקס | אינטרמארשה–ואנטי–גובר |
לאו שרקאדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במאי 1879 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 במרץ 1947 (בגיל 67) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Schuller Leó 
 
לאו שרקאדי (במקור שולר-Schuller, בהונגרית: Sarkadi Leó; בודפשט, 24 במאי 1879 – ניו יורק, 24 במרץ 1947) היה סופר וצייר יהודי-הונגרי שזכה להצלחה גדולה בלונדון כמחזאי (בצעירותו) ובניו יורק כצייר (בבגרותו).
ביוגרפיה

שרקאדי נולד בבודפשט כילד שני במשפחה יהודית ממעמד הביניים. הוריו היו וילמוש שולר וקטלין אונגר. אחיו הבכור היה הקומיקאי והשחקן המפורסם אלדאר שרקאדי, ואחיו הצעיר היה אמיל שרקאדי שהיה צייר מוכשר להפליא נפטר בגיל 27 משחפת. לאו שרקאדי השתמש בכישרון שלו בשתי ענפי אמנות: כתיבה וציור. בשנותיו הצעירות, זכה להצלחה סנסציונית בלונדון עם שניים ממחזותיו. עם זאת, מחזותיו והרומנים המאוחרים יותר שלו לא הביאו לו הצלחה כזו. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר לארצות הברית, שם ניהל במשך זמן מה את הסטודיו של הצייר והגרפיקאי וילי פוגאן ולאחר מכן בסביבות 1930 החל לעבוד באופן עצמאי והחל לצייר. הוא נחשב לצייר נאו-אימפרסיוניסטי. שרקאדי יצר ציורי שמן ומים, רישומי פחם ותחריטים וארגן תערוכות. אחד מתחריטי הנחושת שלו הוצג במוזיאון ברוקלין. תמונותיו מביעות מיסטיות וסמליות.
מתוך יצירותיו

שתי יצירותיו בלונדון זכו להצלחה מפתיעה:
Within four walls (בתוך ארבעה קירות-דרמה) – שנת הוצאה 1908 (reprint-הדפסה מחודשת 2012)
Children at play (ילדים במשחק-דרמה) – שנת הוצאה 1908 (reprint-מהדורה מחודשת 2012)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
לאו שרקאדי, הצייר, הסופר, מת – כתבה בעיתון
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. [Részben 2. jav. és bőv. kiad. + Álnévlexikon] Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000.
Bölöny József: Magyarország kormányai. Az 1987-1992 közötti időszakot feldolg. és sajtó alá rend. Hubai László. 4. bőv., jav. kiad. Bp., Akadémiai Kiadó, 1992.
Gellért Imre: Amerikai magyar karrierek albuma. (Cleveland, 1923)
Vasváry Ödön: Lincoln's Hungarian Heroes - Lincoln magyar hősei. Washington, Amerikai Magyar Református Egyesület, 1939.
Az Ember ; 1947. márc. 29. (Pogány W.)
הערות שוליים

↑  הספר שיצא בשנת 1908 בעטיפה כחולה
↑  Within four walls; Children at play; Two plays
כלא קולפינו

תהליך הקמת אחד הבניינים של הכלא.
תא כלא בבנייה.
כלא קולפינו הוא כלא שנפתח ב-22 בדצמבר 2017, והוא מהווה תחליף למרכז המעצר הישן שנודע בשם כלא קרסטי, ממנו ירש את התצורה, כמו גם את השם הרשמי והלא רשמי ("כלא קרסטי החדש"). מתקן המאסר ממוקם בסנקט פטרבורג, במחוז המשנה קולפינו, ברחוב קולפינסקאיה 9.
היסטוריה

כבר בשנות ה-90 של המאה ה-20, עלה רעיון לבנות תחליף לכלא קרסטי, עקב הצפיפות הרבה בו. אחת ממטרות הפרויקט הייתה העברת האסירים ממרכז העיר סנקט פטרבורג, אל פרברי העיר. כך, בניית הכלא החדש החלה בשנת 2007.
הבנייה התקדמה באטיות מסיבות של אי-מימון וגם מבעיות טכניות וביורוקרטיות שונות. האדמה שנבחרה לבניית הכלא נמצאת לא רחוק מתחנת הרכבת אוקטיברסקאיה, במרחק קילומטר אחד מתחנת קולפינו. לאחר הכנת השטח החלה בניית הכלא עצמו. הבניינים עצמם הוקמו כבר בשנת 2010, אך מסירתם לשירות בתי הסוהר הפדרלי עוכבה שנים רבות. שניים משמונת הבניינים המתוכננים לא נבנו כתוצאה מליקויי בנייה. לכלא החדש יש שני קווי דמיון עם כלא קרסטי הישן. הראשונה היא התצורה, כתוצאה ממנה קיבל את שמו הלא רשמי "כלא קרסטי בחדש", אך בניגוד לכלא הישן, בו היו מבנים בני ארבע קומות, הכלא החדש כולל שמונה קומות. בדומה לכלא הישן, יש מרתף רב קומות, אך בניגוד אליו, גם מקלט תת-קרקעי. מבני הכלא מאסיביים וגדולים. ההיקף עצמו הוא שתי גדרות בטון בגובה של כמה מטרים. כושר התכולה של בית הסוהר הוא 4,000 איש; ארבעה אנשים בתא סטנדרטי אחד. השירותים בתאים מופרדים מן החלק העיקרי של התא על ידי דלת, השירותים עצמם דומים לעגלות, עשויות מתכת ופלסטיק כדי למנוע ונדליזם. את הבניינים מחברים מסדרונות ובכלא יש 11 קומות מעל הקרקע, התופסים יותר מ-30 הקטאר משטח הכלא הכולל, לכל הבניינים יש חיבורים זה לזה באמצעות מסדרונות מבלי שיהיה צורך לחצות את הרחוב בחורף.
הכלא ממוקם רחוק ככל האפשר ממרכז העיר ונמצא כמעט על גבול מחוז המשנה קולפינו של העיר ומחוז המשנה טוסנו שבמחוז לנינגרד הסמוך, עם זאת, כמה מושבות תיקון נמצאות קרוב יותר למרכז העיר ומיועד לאסירים שניתן להם גזר דינם. למרות הקרבה למסילת הרכבת, אין דרכי גישה אליה, מה שמסבך את הובלת האסירים אליה.
לאחר פתיחת הכלא החדש הופיע קו אוטובוס מספר 389 מתחנת קולפינו לבית הכלא החדש, כמו גם קו מספר 268, שבעבר הוביל מתחנת המטרו ריבצקוי לספיורני ועובר כעת אל הכלא החדש. לאחר פתיחת הגשר הדרומי עם התמשכות בניית הכלא, השתנה גם תוואי אוטובוס מספר 328.
ישיבת בית אברהם

| --- | --- |

 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־82 שנים) 
 מייסדים:  שלום נח ברזובסקי 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′08″N 35°13′22″E﻿ / ﻿31.7855°N 35.222694444444°E﻿ / 31.7855; 35.222694444444
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת בית אברהם(למפת ירושלים רגילה) ישיבת בית אברהם(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת בית אברהם(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת בית אברהם
 
ישיבת בית אברהם היא ישיבה השייכת לחסידות סלונים, ומרכזה בשכונת מאה שערים בירושלים. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב משה ברזובסקי, בנו של האדמו"ר רבי שמואל ברזובסקי,