stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרופילן גליקול
ייצור

פרופילן גליקול לשימוש חי מופק מהידרוליזה של פרופילן אוקסיד (CH3CHCH2O) בטמפרטורה גבוהה. ניתן להפיקו גם מגליצרול.
שימושים > כממס

החומר משמש כממס לתרופות שונות הן לבליעה והן להזרקה או לשימוש חיצוני. כך למשל מכינים דיאזפאם (ואליום) שאינו מסיס במים להזרקה.
המסת צבעי מזון ותוספי טעם.
המסת חומרים לפיתוח סרטי צילום
שימושים > כחומר הלחה

בשל יכולתו לספוח מים מהאוויר משמש החומר לשמירת לחות של מוצרים שונים
כתוסף מזון מלחלח, מסומן כE1520.
למטרה דומה (שמירת לחות) מוסיפים פרופילן גליקול לתרופות, מוצרי קוסמטיקה, משחות שיניים, שמפו ומוצרי טיפוח אחרים.
שמירת לחות של טבק למקטרת
שימושים > כמונע קפיאה

החומר דומה לאתילן גליקול אך אינו רעיל ולכן משתמשים בו כנוזל קירור כאשר הנוזל אמור בסופו של דבר להגיע לביוב, לקרקע או למים.
| אחוז משקלי פרופילן גליקול (%) | טמפרטורת התכה C° |
| --- | --- |
0
10: 3-
20: 7-
30: 12-
36: 18-
40: 20-
43: 23-
48: 29-
52: 34-
55: 40-
60: 51-
שימושים > שימושים אחרים

כחומר מתחלב (אמולסיפייר) באנגוסטורה ביטרס.
כנוזל נושא בבשמים
תוסף לשמני עיסוי
כמרכיב בנוזל לסיגריה אלקטרונית
במכונות עשן המפיקות עשן לאירועים
מרכיב עיקרי בדאודורנט "סטיק"
בטיחות

החומר הופך בגוף לחומצה פירובית שהוא תוצר טבעי של פירוק גלוקוז, חומצה אצטית וחומצת חלב: כולם חומרים המצויים ממילא כחלק משרשרת תגובות מטבוליות בתאים כך שהרעילות נמוכה מאוד. נדרש ריכוז של גרם חומר בליטר דם כדי לקבל הרעלה: ריכוז שכמעט בלתי אפשרי להגיע אליו.
ציונה תג'ר

| --- | --- |
ציונה תג'ר, 1981
ציונה תג'ר, 1981
 לידה:  17 באוגוסט 1900 יפו, ארץ ישראל
 פטירה:  16 ביוני 1988 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל
 שם לידה:  ציונה טאג'יר 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  מכללת לוינסקי לחינוך (1916)  בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות (1922)  אקדמיה אנדרה לוט (1925) 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אסכולת ארץ ישראל
 יצירות ידועות:  דיוקן אברהם שלונסקי (1925), הרכבת בנווה צדק (1928)
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (1977) 
 צאצאים:  אברהם כ"ץ-עוז 
 www.tagger-siona.co.il
 
ציונה תג'ר במרכז עם שתי אחיותיה מרים ושושנה, 1924
שלט הסבר על ציונה תג'ר ברחוב ציונה תג'ר ביפו
ציונה תָגֶ'ר (17 באוגוסט 1900 – 16 ביוני 1988) הייתה ציירת ישראלית הנמנית עם גדולי אמנות הציור בארץ בתקופת היישוב ובימי קום המדינה.
ביוגרפיה

ציונה תג'ר נולדה ב-1900 ביפו, בתם הבכורה של שמואל טאג'יר ואשתו סולטנה, בתו של ישעיה בכר שמואל. הוריה עלו בילדותם מבולגריה, ונמנו לימים עם מייסדי שכונת אחוזת בית, שהפכה לעיר תל אביב. בילדותה למדה בבית הספר לבנות (נווה צדק). לאחר מכן למדה בבית הספר אליאנס ובסמינר לוינסקי למורים.
ב-1920 למדה בסטודיו של האספן יעקב פרמן בנגריה של הגימנסיה העברית הרצליה, מוריה היו יצחק פרנקל פרנל ויוסף קונסטנט אך בתום 1920 שני המורים עזבו לפריז ו למצרים בהתאמה. תג'ר למדה אמנות בבצלאל והמשיכה את לימודיה בפריז. בשנת 1929 חזרה ארצה. ציירה נופים ואנשים בארץ, ובפרט בתל אביב. היא ציירה את דיוקנותיהם של אברהם שלונסקי, אורי צבי גרינברג וחנה רובינא.
תג'ר נישאה למרדכי (מישל) כ"ץ, אותו הכירה בביתם של בת שבע ויצחק כץ (אחיו של מרדכי) בתל אביב, ששימש אז כמקום מפגש לאמנים ועיתונאים. בשנת 1934 נולד לשניים בנם היחיד אברהם.
בשנת 1937 זכתה בפרס דיזנגוף. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בגיל 42 ובהיותה אם לילד, התנדבה לשירות בחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי. בשנת 1944 השתחררה מן הצבא, שבה לתל אביב והציגה בתערוכה מקיפה בבית "הבימה" את רשמיה מתקופת שירותה.
ב-1948 ייצגה את ישראל בביאנלה של ונציה.
תג'ר השתייכה לקבוצת האמנים של "אסכולת ארץ ישראל", שעמה נמנו ישראל פלדי, ראובן רובין ונחום גוטמן. נושאי הציור של אמני הקבוצה היו ארץ ישראל, נופיה ואנשיה. הדגש היה על הצבעים העזים והאור הבוהק של הארץ. אמני הקבוצה האמינו כי דמותם של ערביי ארץ ישראל היא הקרובה ביותר לדמות תושבי הארץ העברים מתקופת התנ"ך, והרבו לצייר נופים ודמויות מהווי הכפר הערבי.
בשנת 1951 רכשה תג'ר בצפת כנסייה, שנבנתה במאה ה-19 בשכונה הנוצרית בעיר, וננטשה במלחמת העצמאות. מאוחר יותר הגיעו לעיר אמנים נוספים, ובשנת 1952 הקימה ביחד עם קבוצת ציירים את קריית האמנים צפת. כמה מציוריה תלויים בקירות בית הכנסת "אבוהב" בעיר העתיקה בצפת.
בשנות השישים יצרה ציונה תג'ר יצירות ציור על גבי זכוכית, בעיקר על נושאים תנ"כיים. נכתבו עליה שני שירים – "בתערוכת ציונה תג'ר", מאת יהודה קרני (1932), ו"ציונה תג'ר מציירת" מאת נתן זך.
בשנת 1977 זכתה ציונה תג'ר בתואר "יקיר תל אביב".
היא נפטרה בא' בתמוז תשמ"ח, ונקברה בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
בנה של תג'ר הוא חבר הכנסת ושר החקלאות לשעבר אברהם כ"ץ-עוז.
הנצחה

על שמה רחוב ביפו.
כמו כן, מופיע ציורה "נוף ליפתא" משנת 1926 על גבי בול דאר בסדרת "אמנות ישראלית 1982" שהנפיק השירות הבולאי בשנת 1982 ומכר 997,000 בולים היימנו. האמן א.ואן אויין עיצב את בולי הסדרה.
יצירות ידועות

דיוקן אברהם שלונסקי (1925)
דיוקן אורי צבי גרינברג (1925)
דיוקן אליאס אליהו ניומן (1925)
הרכבת בנווה צדק (1928)
לקריאה נוספת

ציונה תג'ר, הוצאת מסדה, 1981.
ציונה תג'ר, גבעתיים: מסדה, 1981. (אלבום איורים בלוויית פרטים ביוגרפיים ודברי הסבר)
ציונה תג'ר – ציור על זכוכית ורישומים, גבעתיים: מסדה, 1988. (אלבום)
כרמלה רובין, ציונה תג'ר - רטרוספקטיבה (מוזיאון תל אביב לאמנות, קט' 16/03, 2003).
הערות שוליים

↑  פרנקל (פרנל), יצחק, באתר school.kotar.cet.ac.il
↑  אורן שץ, ציונה תג'ר (1900 – 1988), באתר עסקי אמנות, ‏2020-12-10
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשכ"ב, קטלוג מס' 12, רשות הדאר - השירות הבולאי, הוצאת כרטא, 1989, עמוד 220
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279008  NLI: 987007299550005171  PLWABN: 9811721744705606  GND: 128935251  ISNI: 0000 0000 6682 3254  LCCN: nr93042512  SUDOC: 22399247X  ULAN: 500476750  VIAF: 42902706   WorldCat (עם VIAF): 42902706
בת שבע דה רוטשילד

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 בספטמבר 1914 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  20 באפריל 1999 (בגיל 84) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 בן או בת זוג:  Donald Bloomingdale (1948–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1989) 
 
בת-שבע רוטשילד במרכז עם פרנסואה שפירא ומרתה גרהם, 1964
שלט הסבר על בת שבע דה רוטשילד ברחוב על שמה ביפו
הברונית בת שבע דה רוטשילד (23 בספטמבר 1914 – 20 באפריל 1999) הייתה יהודייה-בריטית, בת למשפחת רוטשילד, ותומכת גדולה של תחום המחול.
קורות חיים

דה-רוטשילד הייתה נינתו של ג'יימס מאיר רוטשילד (1792–1868) ובתם הצעירה של הברון והברונית אדוארד ואליס דה רוטשילד. אביה ניהל את בנק המשפחה בצרפת עם בן-דודו, רוברט דה-רוטשילד.
היא נולדה בלונדון, התחנכה בפריז, צרפת, וסיימה תואר ראשון בביולוגיה בסורבון. עבדה במכון פסטר בפריז. בשנת 1940, בעקבות מלחמת העולם השנייה, עזבה עם משפחתה לניו יורק ולמדה מדעים באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, היא התגייסה בניו יורק לצבא צרפת החופשית. היא התייצבה בלונדון ונשלחה עם כוחות הלחימה בנורמנדי והשתתפה בשחרורה של העיר פריז, בה נותרה לשרת כמתאמת בין צבאות צרפת וארצות הברית. בתום המלחמה שבה לניו יורק והחלה לימודי ריקוד בבית הספר של מרתה גרהאם.
בשנים 1948–1951 הייתה נשואה לדונלד בלומינגדייל.
החל משנת 1951 ביקרה בישראל ובשנת 1962 עלתה והתיישבה בה. היא הקימה את קבוצת המחול "בת שבע" ותמכה בה לאורך השנים בתרומות כספיות. בשנת 1965 הקימה עם ז'נט אורדמן, בית ספר לריקוד ומאוחר יותר את להקת הריקוד "בת דור".
נוסף על פעילותה הפילנתרופית בתחום המחול הקימה דה-רוטשילד שתי קרנות לתמיכה במדע ובטכנולוגיה; אחת מהן קרן בת שבע דה רוטשילד הועברה לניהול הקרן הלאומית הישראלית למדעים. חלקים מאוסף האמנות של סבה הועברו לה בירושה ונמכרו על ידה למטרות צדקה במחירי שיא, ביניהם ציור של רמברנדט (אשר מכירתו הניבה 28.7 מיליון דולר). פעלתנותה בתחומי הצדקה זיכתה אותה בפרס ישראל לשנת תשמ"ט (1989) עבור תרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה.
הברונית דה-רוטשילד נפטרה בתל אביב בשנת 1999 לאחר מחלה ממושכת ונקברה בבית העלמין ירקון.
בשכונת עג׳מי, יפו נמצא רחוב הקרוי על שמה.
אילן יוחסין

הערה: אילן יוחסין זה אינו כולל את כל חברי משפחת רוטשילד, אלא מתרכז באישים בולטים בה, בפרט בענפים הצרפתי והבריטי.
קרב סנדפו

קרב סנדפו הוא קרב במלחמת רוסיה–יפן שהתרחש ב-25-29 בינואר 1905 דרומית לעיר שן-יאנג. בקרב השתתפו מעל ל-400 אלף חיילים ולאחריו נסוגו הרוסים צפונה לכיוון שן-יאנג.
רקע

לאחר הפסד בקרב נהר שאה הרוסים התארגנו בקו הגנה כ-60 ק"מ דרומית לעיר שן-יאנג והמשיכו בהעברת תגבורת לצבא הלוחם. בתחילת ינואר 1905, פורט ארתור נפל לידי היפנים לאחר מצור ממושך, הארמייה ה-2 השתחררה ממשימתה העיקרית והחלה להתארגן להעברה צפונה. אלכסיי קורופטקין החליט להתחיל במתקפה חדשה עוד בטרם היפנים יקבלו תגבורת משמעותית זו. הצבא הרוסי התארגן ב-3 ארמיות בפיקוד של ניקולאי לינביץ', אוסקר גריפנברג, אלכסנדר קאולברס. לרוסים היה יתרון ברור בכוח אדם ובכוח אש תותחים.
הכוחות יפנים כללו הארמייה הראשונה, השנייה והרביעית כאשר הארמייה השלישית שסיימה את פעילותה סביב פורט ארתור טרם הגיע לאזור.
תוכנית הקרב של המטה הרוסי התבססה של מתקפת הארמייה ה-2 בפיקוד אוסקר גריפנברג. המטרה הייתה להביא לנסיגת היפנים. לאחר כיבוש העמדות היפניות הארמייה ה-2 הייתה צריכה להמתין בהתאם למצב הקרב בחזית של הארמייה הרוסית ה-3. הארמייה ה-1 הייתה צריכה להמתין להתבהרות המצב בחזית של הארמייה ה-2, וה-3 ולפעול בהתאם. צוין במיוחד שלאוסקר גריפנברג אסור לנצל את כל הכוחות שברשותו למתקפה. מפקדי כל היחידות קיבלו מאלכסיי קורופטקין הנחיות מפורטות לגבי המטרות והכוחות שהם יכולים להפעיל בכל שלב. הדעה הרווחת היום היא שמטרת הנחיות כה מפורטות הייתה לתת לקורופטקין אפשרות להאשים מפקדים בשטח מקרה של כישלון.
מהלך הקרב

בלילה שבין 24 בינואר ל-25 בינואר החלו הרוסים במתקפה. מזג האוויר באזור היה קשה והיה קר מאוד. בירי תותחים על עמדות היפנים השתתף רק חלק קטן מהתותחים שהיו ברשות הרוסים. המתקפה הרוסית הייתה הפתעה ליפנים והם נסוגו. לקראת סוף היום 25 בינואר הרוסים התקדמו וכבשו מספר מוצבים חשובים. היפנים לא האמינו שהרוסים מנהלים מתקפה רק בחלק מהחזית ולכן נמנעו מלשלוח לאזור תגבורת משמעותית. בכל זאת, לאור הנסיגה הוחלט במטה היפני לתגבר את הכוחות והרוסים עברו לקרב הגנתי.
ב-26 בינואר הרוסים הצליחו להתקדם ולכבוש עיירה באזור. אומנם, לאור האבדות הקשות הרוסים נסוגו ממנה לקראת הערב. בשלב זה אלכסיי קורופטקין נתן פקודה להפסיק במתקפה. למרות הפקודה, גאורגי שטקלברג בגיבוי שקיבל מאוסקר גריפנברג החליט להמשיך את מתקפותיו. כוח פרשים הצליח לחצות את הנהר ולאחר קרב עיקש לכבוש את העיירה בצד השני. הכוחות הרוסים התחילו בארגון מחדש במטרה להביא לכיתור היפנים. בשלב זה, היפנים הבינו שלא צפויות מתקפות בחזיתות אחרות וריכזו כוח גדול באזור. כתוצאה מכך, הרוסים נסוגו תוך אבדות גדולות.
למחרת  היפנים התחילו במתקפת נגד, אך רוסים הצליחו להתארגן, כבשו מספר עיירות באזור והחלו בכיתור יחידות יפניות. אוסקר גריפנברג שלח לחזית יחידות נוספות במטרה להביא להצלחה מלאה. מצב הצבא היפני היה קריטי וקרוב לקריסה.
בבוקר 29 בינואר אלכסיי קורופטקין החליט שפעילות הארמייה ה-2 היא מסוכנת מדי, אסר על מפקדי היחידות להוציא פקודות קרב ללא אישור ממנו והעביר גאורגי שטקלברג מפיקוד על הגיס. אוסקר גריפנברג ביקש מהצאר רשות לחזור לבירה והתפטר מפיקוד על הארמייה.
תוצאות הקרב

הרוסים לא ניצלו את העדיפות המספרית ובמתקפה השתתף רק חלק מהכוח. הארמייה ה-1 וה-3 לא השתתפו כלל בקרב דבר שאפשר ליפנים לרכז את הכוחות בחזית מול הארמייה ה-2 של הרוסים. מפקד הארמייה ה-2 אוסקר גריפנברג עזב את הצבא כאות אי-הסכמה עם פקודיו של קורופטקין. בהמשך הוא פרסם מספר מאמרים על הקרב והאשים את אלכסיי קורופטקין בבגידה ואחריות לכישלון. הוויכוח בין גריפנברג לבין קורופטקין והאשמות הדדיות בהקשר לאחריות לאי-הצלחות בקרב נמשכו במשך שנים רבות.
יחסי הרשות הפלסטינית – ישראל

| יחסי הרשות הפלסטינית – ישראל |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: ישראל


הרשות הפלסטינית: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 22,072
אוכלוסייה
5,557,965: 10,045,600
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,130: 50,759
משטר
דמוקרטי (דה יורה)   סמכותי (דה פקטו): דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי הרשות הפלסטינית – ישראל הם היחסים המדיניים והכלכליים שבין ישראל לרשות הפלסטינית בהווה (ועם אש"ף לפני כן). בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להתקיים מפגשים בין ישראל ונציגי אש"ף, אשר בהמשך הובילו לתחילת תהליך השלום הישראלי-פלסטיני, שהגיע לשיאו בהסכמי אוסלו ב-1993, כאשר ישראל הכירה באש"ף כארגון המייצג את העם הפלסטיני. זמן קצר לאחר מכן נוסדה הרשות הפלסטינית, ובמהלך 6 השנים הבאות נוצרה רשת של קשרים כלכליים וביטחוניים עם ישראל. בשנת 2000 החריפו מאוד היחסים עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, אשר היוותה הסלמה מהירה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הפעילות הביטחונית, בשילוב בניית גדר ההפרדה ומותו של יאסר ערפאת בסוף 2004, הביאה לדעיכת גל פיגועי התאבדות בישראל וגל הטרור ביהודה ושומרון בסביבות 2005. המצב הפך מורכב במיוחד לאחר ההתנתקות ועימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה בין פת"ח לחמאס שנערכו לאורך השנים 2006 ו-2007, והסתיימו בהשתלטות חמאס על רצועת עזה בשנת 2007. השתלטות חמאס הביאה לקרע מוחלט בין ישראל לפלג הפלסטיני ברצועת עזה, אשר הובילו לכך שאין שום יחסים ישירים בין ישראל לבין הפלג הפלסטיני ברצועת עזה, למעט לאפשרות משלוחים של אספקה הומניטארית לרצועת עזה, ומדי פעם משא ומתן עקיף, כפי שאירע במסגרת עסקת שליט ובמלחמת חרבות ברזל.
רקע > כלכלה

כלכלת ישראל היא כלכלה מודרנית ותחרותית. נכון ל-2015, התוצר לנפש בישראל עלה על 35 אלף דולרים, ושיעור האבטלה עמד על 5%. המחסור במשאבי טבע גרר השקעה ופיתוח של ענפים חדשים כמו ענף ההיי-טק שצומח בממדים גדולים, ענף המחשבים והטכנולוגיה, ענף הביוטכנולוגיה הצעיר ותחומים שונים שדורשים חשיבה מופשטת ולאו דווקא חומרי גלם. ישראל חברה ב-OECD וידועה גם כ"מדינת היזמות".
בשל סיבות היסטוריות הפלסטינים לא הצליחו לייצר מערכת כלכלית עצמאית לחלוטין. השקעות זרות ישירות ביהודה ושומרון וברצועת עזה כמעט ואינן קיימות. נכון ל-2019, ישראל מדורגת במקום 22 במדד הפיתוח האנושי של האו"ם מתוך 177 מדינות, בעוד שהרשות הפלסטינית מדורגת במקום ה-119.[דרוש מקור] בנוסף לחקלאות, ההכנסה הכלכלית העיקרית של הפלסטינים מתבססת על סיוע כלכלי מהקהילה הבינלאומית ועל עבודה של פלסטינים בישראל או במקומות אחרים בעולם.
רקע > פוליטיקה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: טקסט עילג.
היחסים הפוליטיים בין ישראל לפלסטינים מושרש בסכסוך הישראלי-פלסטיני. במוקד הסכסוך עומדת בין היתר הדרישה של הפלסטינים להקים מדינה ריבונית על חלק מהטריטוריה שנמצאת כיום בשליטה ישראלית. ארץ ישראל, בתקופה שלפני קום מדינת ישראל ב-1948, הייתה טריטוריה אשר הייתה מוקפת בנהר הירדן, מצרים, הים התיכון, סוריה ולבנון [דרושה הבהרה]. המאבקים על הטריטוריה עלו עקב דעות מנוגדות לגבי מי יש תביעה תקפה על הקרקע. לפי האוכלוסייה היהודית התנ"ך קובע שארץ ישראל הובטחה ליהודים על ידי אלוהים [דרושה הבהרה], ורבים מקרב האוכלוסייה היהודית מאמינים שארץ ישראל המודרנית היא המשך ליישוב היהודי[דרושה הבהרה] שהיה קיים באזור זה בעת העתיקה. מנגד מרבית האוכלוסייה הערבית-פלסטינית אינה מוכנה להכיר בטענתם על האוכלוסייה הישראלית-יהודית. מרבית האוכלוסייה הפלסטינית סבורה כי מכיוון שלפני 1948 האוכלוסייה הפלסטינית-ערבית היו הרוב באזור ארץ ישראל, אזור ארץ ישראל צריך להיות בריבונות פלסטינית. הקונפליקט המתמשך בין ישראל לפלסטינים על אי יכולתם להכיר בטענותיו של האחר על הטריטוריה הוביל לאורך השנים לגלי אלימות וחוסר יציבות באזור. במהלך שנות ה-70 נוצרו קשרים ראשונים בין אש"ף ותנועות שלום ישראליות, וכבר אז נוצר ביניהם קונצנזוס לא רשמי, שממשלת ישראל סירבה לקבל, כי פתרון לסכסוך יושג עם הקמתה של מדינה פלסטינית בשטחי הגדה המערבית ורצועת עזה, המהווים 22 אחוזים משטח ארץ ישראל המנדטורית לשעבר. ב-1988 הפכה עמדה זו לעמדה רשמית של אש"ף בעקבות החלטות ישיבת המל"פ באלג'יריה. ב-1993 הפכה עמדה זו לבסיס למשא ומתן שהחל בין ממשלת ישראל ואש"ף. ב-1994 הוקמה הרשות הפלסטינית, אך המשא ומתן איתה נקלע לקשיים, וחלק מהממשלות שקמו בישראל לאחר מכן התנערו מהאמונה בפתרון שתי המדינות וגיבשו עמדה הגורסת כי ניתן להביא לפתרון הסכסוך (או לפחות להחלשתו במידה ניכרת) באמצעות הקמת ישות פלסטינית מוחלשת שלא תכיל את כל שטחי הגדה והרצועה, בשעה שחלקים מהגדה יסופחו לישראל וימשיכו להוות שטח להרחבת התנחלויות. כתוצאה מהתחזקות המחנה המתנגד לפתרון שתי המדינות, התחזקה התמיכה בפתרון הגורס ישות פלסטינית מוחלשת.
הסכסוך הפוליטי בין ישראל לפלסטינים הוביל לאורך השנים לכך שארצות הברית ומדינות בולטות אחרות ניסו לקחת חלק ביישוב הסכסוך. עם זאת, פתרון לסכסוך עדיין לא נמצא.
המצב הנוכחי > יחסים כלכליים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המצב הנוכחי > תיאום ביטחוני

הסכמי אוסלו הקימו את מנגנוני התיאום הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית, והתאום המודיעיני החל רשמית בשנת 1996. לאחר מהומות מנהרת הכותל המנהיגות הפלסטינית חדלה באופן מעשי משיתוף פעולה ביטחוני עם ישראל, אך הוא חודש לאחר חתימת הסכם ואי. במהלך האינתיפאדה השנייה הוא נפסק לעיתים, והוא לא פעל ביעילות בשנים 2000 עד 2006. בשנים לאחר מכן התיאום הניב הישגים, והוא מהווה אינטרס חשוב לשני הצדדים, בעזרתו משמרים את השקט הביטחוני באזור יהודה ושומרון. סקירה ביטחונית של השב"כ שהובאה לפני הממשלה שיבחה את התיאום הביטחוני, ועל פי צה"ל גורמי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים היו אחראים לכ–40 אחוזים מהמעצרים של חשודים בטרור ביהודה ושומרון בתחילת 2016. במאי 2020, בעקבות ההצהרה של ישראל על סיפוח חד-צדדי של שטחים, הרשות הפלסטינית ניתקה את היחסים הביטחוניים. באוגוסט 2020 הוקפאו תהליכי הסיפוח בעקבות ההסכם לנרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות, ובנובמבר התיאום הביטחוני הושב.
המצב הנוכחי > משאבי מים

אקוויפר ההר הוא מאגר מי התהום הגדול בישראל. מרבית זרם המים מגיע ממזרח לקו הירוק, אך רוב אגני הניקוז שלו נמצאים בשטח ישראל. האגן המערבי, הידוע גם בשם "הירקון-תנינים", הוא בעל הערך הרב ביותר עבור ישראל הן מבחינת קיבולת והן מבחינת שיעור השאיבה.  נהר הירדן הוא מקור מים נוסף לישראל ולפלסטינים. עם הקמת המוביל הארצי הופנו חלק ממי נהר הירדן לטובת ישראל. מדינות ערב השכנות לישראל תכננו לחסום את נהרות הבניאס, הדן והחצבאני בעזרת סכרים שימנעו זרימת מים לנהר הירדן, ובכך לשתק את מקורות המים לכנרת, אך בסופו של דבר לא מימשו את תוכניתם.
בזמן "המלחמה על המים" ערב מלחמת ששת הימים, הפגיעה במוביל המים הארצי הייתה לניסיון הפיגוע הראשון של ארגון טרור פלסטיני, פת"ח. במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את יהודה ושומרון וחבל עזה. ישראל הציבה מכסות שאיבה ועשתה זאת באופן שהפלסטינים לא יהיו רשאים לחפור בארות ללא היתר. מאז 1967 ניתנו אישורים להקמה של 23 בארות חדשות. הסכמי אוסלו עסקו בין היתר בסוגיית משאבי המים בסכסוך הישראלי פלסטיני.
ישראל מוכרת מים לגדה המערבית בשיעור של 53 מלמ"ק מים בשנה[דרוש מקור]. הפלסטינים בגדה המערבית רוכשים כשליש מכלל אספקת המים שלהם מחברת מקורות[דרוש מקור]. נושא נוסף שמקשה על היחסים בתחום המים הוא משבר המים ברצועת עזה אשר גורם לקושי כלכלי ומשבר בריאותי ברצועה, על אף היחסים המתוחים עם החמאס ישראל תמכה בהקמת מתקן התפלה בח'אן יונס ובמכון לטיהור שפכים בבית לאהיא ומנסה לסייע לתושבי הרצועה.
המצב הנוכחי > תיאום אזרחי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במאי 2020, בעקבות תוכנית הסיפוח של יהודה ושומרון, נותקו היחסים האזרחיים, עם זאת על אף המתיחות בין הצדדים ישראל סייעה לרשות הפלסטינית בזמן התפרצות נגיף הקורונה ברשות הפלסטינית וסיפקה לה ציוד רפואי לטפל בחולי קורונה, באפריל של אותה שנה, הלווה משרד האוצר סכום של כחצי מיליארד שקלים למלחמה בנגיף הקורונה ברשות הפלסטינית, מלבד זאת גם הועברו אלפי ערכות לזיהוי נגיף הקורונה לרשות הפלסטינית.
ב-7 בנובמבר 2020, עם ניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, הודיע עבאס על חידוש התיאום האזרחי.
ראו גם

יחסי ירדן–ישראל
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
עונת 2018 בליגת האלופות האסיאתית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  16 בינואר 2018 – 10 בנובמבר 2018 (299 ימים) 
 מספר משתתפות:  47
 הזוכה:  יפן קאשימה אנטלרס
 מספר משחקים:  126 
 מספר שערים:  364 (364 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  1,876,986 (1,876,986 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אלג'יריה בגדאד בונג'אח (אנ') (13 שערים)
 → 20172019 ←
 
עונת 2018 בליגת האלופות האסיאתית היא העונה ה-37 של האליפות. האליפות נחשבת למפעל התחרויות הבכיר של קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
הזוכה בעונה זאת הייתה קאשימה אנטלרס (אנ') היפנית שניצחה במשחק הגמר את פרספוליס האיראנית.
העפלה

שיטת ההעפלה שנועדה לקבוע אילו קבוצות ישתתפו בתחרויות הכדורגל הקבוצתיות של ה-AFC שונתה ב-25 בינואר 2014 על ידי ועדת התחרויות של ה-AFC. השינוי בשיטת הדירוג אושר על ידי ועד ההנהלה של ה-AFC ב-16 באפריל 2014. במסגרת השינוי כל אחת מ-46 מהתאחדויות הכדורגל של המדינות שחברות ב-AFC (לא כולל התאחדות הכדורגל של איי מריאנה הצפוניים) מדורגת לפי ההישגים של הנבחרת הלאומית שלה ושל הקבוצות ששייכות לליגות הכדורגל שלה בתחרויות הכדורגל של ה-AFC שהתקיימו בארבע השנים שקדמו לתחרות הכדורגל הקבוצתית שבה ההתאחדות משתתפת.
מכיוון ששיטת הדירוג נכנסה לתוקף רק בשנת 2016, הדירוג שקבע אילו התאחדויות ישחקו בעונות 2017 ו-2018 של ליגת האלופות האסיאתית התבסס על הדירוג של שנת 2016.
העפלה > דירוג ההתאחדויות > מפתח

| התאחדויות שהשתתפו בעונת 2018 של ליגת האלופות האסיאתית |
| --- | --- |
: מדינה שהשתתפה
: מדינה שלא השתתפה
לוח זמנים

| שלב | סיבוב | תאריך הגרלה | מפגש ראשון | מפגש שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מוקדמות | שלב המוקדמות הראשון | אין הגרלה | 16 בינואר 2018 | 16 בינואר 2018 |
| מוקדמות | שלב המוקדמות השני | אין הגרלה | 23 בינואר 2018 | 23 בינואר 2018 |
| שלב הפלייאוף | סיבוב הפלייאוף | אין הגרלה | 30 בינואר 2018 | 30 בינואר 2018 |
| שלב הבתים | מחזור 1 | 6 בדצמבר 2017 (קואלה לומפור, מלזיה) | 12–14 בפברואר 2018 | 12–14 בפברואר 2018 |
| שלב הבתים | מחזור 2 | 6 בדצמבר 2017 (קואלה לומפור, מלזיה) | 19–21 בפברואר 2018 | 19–21 בפברואר 2018 |
| שלב הבתים | מחזור 3 | 6 בדצמבר 2017 (קואלה לומפור, מלזיה) | 5–7 במרץ 2018 | 5–7 במרץ 2018 |
| שלב הבתים | מחזור 4 | 6 בדצמבר 2017 (קואלה לומפור, מלזיה) | 12–14 במרץ 2018 | 12–14 במרץ 2018 |
| שלב הבתים | מחזור 5 | 6 בדצמבר 2017 (קואלה לומפור, מלזיה) | 2–4 באפריל 2018 | 2–4 באפריל 2018 |
| שלב הבתים | מחזור 6 | 6 בדצמבר 2017 (קואלה לומפור, מלזיה) | 16–18 באפריל 2018 | 16–18 באפריל 2018 |
| שלב הנוק אאוט | שמינית הגמר | 6 בדצמבר 2017 (קואלה לומפור, מלזיה) | 7–9 במאי 2018 | 14–16 במאי 2018 |
| שלב הנוק אאוט | רבע הגמר | 23 במאי 2018 | 27–29 באוגוסט 2018 | 17–19בסמפטמבר 2018 |
| שלב הנוק אאוט | חצי הגמר | 23 במאי 2018 | 2–3 באוקטובר 2018 | 23–24 באוקטובר 2018 |
| שלב הנוק אאוט | גמר | 23 במאי 2018 | 3 בנובמבר 2018 | 10 בנובמבר 2018 |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות הראשון

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
| אינדונזיה באלי יונייטד | 3–1 | סינגפור טאמפינס רוברס |
| מיאנמר שאן יונייטד | 1–1 | הפיליפינים קרס-נגרוס |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השני

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
| הונג קונג Eastern | 2–4 | וייטנאם FLC Thanh Hóa |
| תאילנד מאונגטונג יונייטד | 5–2 | מלזיה Johor Darul Ta'zim |
| אינדונזיה באלי יונייטד | 1–2 | תאילנד צ'יאנג ראי יונייטד |
| אוסטרליה בריזבין רואר | 2–3 | הפיליפיניםקרס-נגרוס |
שלב המוקדמות > שלב הפלייאוף > פלייאוף המערב

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
| איחוד האמירויות הערביות אל-עין | 2–0 | בחריין Malkiya |
| הודו Aizawl | 1–3 | איראן זוב האן |
| אוזבקיסטן פחטקור טשקנט | 1–2 | קטר (מדינה) אל-גארפה |
| ירדן אל פייסלי | 1–5 | אוזבקיסטן נאסאף קרשי |
שלב המוקדמות > שלב הפלייאוף > פלייאוף המזרח

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
| דרום קוריאה סוואן בלו ווינגס | 5–1 | וייטנאם FLC Thanh Hóa |
| תאילנד מואנג טונג יונייטד | 0–3 | יפן קאשיווה רייסול |
| הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי SIPG | 1–0 | תאילנד צ'יאנג ראי יונייטד |
| הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין קואנג'יאן | 2–0 | הפיליפינים קרס-נגרוס |
שלב הבתים

ההגרלה נערכה ב-6 בדצמבר 2017 בבית ה-AFC בעיר קואלה לומפור שבמלזיה. המועדונים שהעפילו לשלב הבתים חולקו לשמונה בתים כאשר בבתים א-ד לקחו חלק קבוצות ממערב אסיה ובבתים ה-ח לקחו חלק קבוצות ממזרח אסיה.