stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב טורי

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1915 ביטום, רפובליקת פולין 
 פטירה:  8 בדצמבר 2004 (בגיל 89) הרצליה, ישראל 
 שם לידה:  Franz Königsberger 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 צאצאים:  גדעון טורי 
 
יעקב טוּרי (5 בינואר 1915 – 8 בדצמבר 2004) היה פרופסור מן המניין לתולדות עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, היסטוריון, מרצה, ואיש חינוך ישראלי.
חייו ופועלו

נולד כפרנץ קניגסברגר בבויטן שבשלזיה עילית, אז חלק מן הקיסרות הגרמנית (כיום בפולין). כחבר בתנועת-נוער ציונית עלה לארץ ישראל ב-1935, והחל מיד בלימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. מאז 1938 הורה היסטוריה, גאוגרפיה, לשון ועוד במספר בתי ספר תיכוניים בחיפה, בעיקר בבית הספר המקצועי התיכוני שעל יד הטכניון (בסמ"ת) ובבית-הספר הימי בחיפה, ושנים אחדות אף היה מנהלו בפועל של בסמ"ת. ב-1958 השלים דוקטורט בנושא "האוריינטאציות הפוליטיות של היהודים בגרמניה במאה ה-19", והתחיל ללמד באוניברסיטה, תחילה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית ואחר-כך בחוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1973 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1983 יצא לגמלאות. לאחר פטירתו נתרמה ספרייתו העשירה למכון לתולדות היהודים ותרבותם ע"ש שמעון דובנוב שליד אוניברסיטת לייפציג (גרמניה).
בשנים ששימש מורה בתיכון חיבר שורה של ספרי לימוד בהיסטוריה ואוספי מקורות היסטוריים בשביל בתי הספר התיכוניים בישראל. לתפוצה רבה במיוחד זכו הסדרות שהוציא יחד עם בן דודו דן ה' שמידט (בכותרת "תולדות העמים בזמן החדש", 3 כרכים, 1951–1957) ועם המפקח על הוראת ההיסטוריה במשרד החינוך, מיכאל זיו (בכותרת "דברי הימים – הזמן החדש", 2 כרכים, 1957–1958).
תחום מחקרו העיקרי היה תולדות היהודים בגרמניה במאות האחרונות. נוסף על האוריינטציות הפוליטיות שלהם, שבחקירתן המשיך גם לאחר חתימת הדוקטורט, חקר היבטים שונים בתולדות העיתונות היהודית בגרמניה, גילויים של התגוננות יהודית, עיסוקים שונים של יהודי גרמניה, בראש ובראשונה טקסטיל, והיבטים נבחרים של תרבות ולשון.
בנו, גדעון טורי, היה פרופסור בחוג למחקר התרבות שבאוניברסיטת תל אביב. רשימת פרסומים בעריכת גדעון טורי כלולה ב-Tel-Aviver Jahrbuch für deutsche Geschichte 1991; הכרך כולו הוקדש ליעקב טורי ביום הולדתו ה-75.
ספריו

מקורות לתולדות המהפכה הצרפתית / לקט יוחנן גרטנר; ערך יעקב טורי; ירושלים: הסוכנות היהודית לארץ-ישראל / המחלקה לעלית ילדים ונוער ; קריית ספר, תשי"ב
תולדות העמים בזמן החדש: ספר עזר ללמוד ההיסטוריה הכללית / יעקב טורי ודן ה. שמידט, ערך רפאל סופרמן, תל אביב: יבנה, תש"ך-תשכ"ד 1963
Die politischen Orientierungen der Juden in Deutschland : von Jena bis Weimar / von Jacob Toury; Tubingen: J. C. B. Mohr, 1966
מהומה ומבוכה במהפכת 1848 : פרעות "שנת החירות" וזיקתן לאנטישמיות החדשה / יעקב טורי; המהדיר: מרדכי אמיתי; תל אביב: מורשת, 1968
Jewish manual labour and emigration: records from some Bavarian districts (1830-1857) / by Jacob Toury, London: [s.n.], 1971
קווים לחקר כניסת היהודים לחיים האזרחיים בגרמניה / יעקב טורי; תל אביב : המכון לחקר התפוצות, תשל"ב 1972
Der Eintritt der Juden ins deutsche Burgertum: Eine Dokumentation / [hrsg. von] Jacob Toury, Tel Aviv: Diaspora Research Institute, 1972
Soziale und politische Geschichte der Juden in Deutschland, 1847-1871: zwischen revolution, Reaktion und Emanzipation / Jacob Toury, Dusseldorf: Droste, 1977
בין מהפכה, ריאקציה ואמאנציפאציה: היסטוריה סוציאלית ופוליטית של היהודים בגרמניה בשנים 1847-1871 / יעקב טורי, תל אביב: המכון לחקר התפוצות, תשל"ח
Die judische Presse im osterreichischen Kaiserreich : ein Beitrag zur Problematik der Akkulturation 1802-1918 / von Jacob Toury, Tubingen: J. C. B. Mohr, 1983
Judische Textilunternehmer in Baden-Wurttemberg, 1683-1938 / Jacob Toury, unter Mitwirkung von Eva Ch. Toury und Peter Zimmermann; Tubingen: J. C. B. Mohr, 1984
Deutschlands Stiefkinder: ausgewahlte Aufsatze zur deutschen und deutsch-judischen Geschichte / Jacob Toury, Gerlingen: Bleicher Verlag, 1997
לקריאה נוספת

אוריאל טל, "(על) יעקב טורי, "מקורות לחקר כניסת היהודים לחיים האזרחים בגרמניה" (תשל"ג): "קווים לחקר כניסת היהודים לחיים האזרחיים בגרמניה" (תשל"ב), קריית ספר, מט (תשל"ד-1974) 407–415.
הערות שוליים

↑  מינויים והעלאות בדרגה באוניברסיטת תל^אביב, דבר, 24 באפריל 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268923805171  PLWABN: 9810684495205606  BnF: cb12680630q (data)  GND: 11932671X  ISNI: 0000 0001 1628 5029  LCCN: n83300719  NTA: 068409788  SUDOC: 066926165  VIAF: 41963082   WorldCat (עם VIAF): 41963082
שעון מטוטלת

ערך זה עוסק בשעון. אם התכוונתם לקבוצת כוכבים, ראו .
שעון מטוטלת. בתחתית התמונה משקולת המטוטלת, כשבינה לבין פני השעון אפשר לראות שלוש משקולות נוספות - אחת מהן מפעילה את השעון עצמו, ושתי האחרות מפעילות את המצילות.
בתחתית המטוטלת ניתן להבחין בחוגה קטנה - זו משמשת לכיול השעון.
איור של התיכון הידוע הראשון לשעון מטוטלת, לפי המצאתו של גלילאו גליליי. את האיור עצמו צייר כנראה תלמיד של גלילאו בשם וינצ'נזו ויוויאני; גלילאו עצמו היה כבר עיוור בזמן שהאיור נעשה. גלילאו לא בנה שעון לפי התיכון הזה. בנו של גלילאו החל לבנות דגם כזה, אך נפטר לפני השלמת המלאכה, והדגם לא נבנה מעולם.
שעון מטוטלת (אורלוגין) הוא שעון המשתמש במטוטלת, משקולת מתנודדת, כאלמנט העוקב אחרי הזמן. היתרון של שעון המטוטלת הוא הדיוק - מנגנון שעון המטוטלת מדויק הרבה יותר מכל מנגנון שעון שהיה קיים לפניו. מאז בנייתו ב־1656 על ידי כריסטיאן הויגנס ועד שנות ה־40 של המאה ה־20, שעון המטוטלת היה המכשיר המדויק ביותר למדידת זמן, ולכן זכה לשימוש נרחב.
שעון המטוטלת צריך להיות נייח כדי לפעול בדיוק מרבי. טלטול או האצה משפיעים על תנועת המטוטלת וגורמים לאי דיוקים.
בימינו קיימים שעונים מדויקים יותר וזולים יותר, כדוגמת שעון קוורץ, ועיקר ערכו של שעון המטוטלת הוא בהיותו פריט עיצובי.
היסטוריה

העובדה שתדירות תנודת המטוטלת היא קבועה וכמעט שאינה תלויה במשרעת התנודה ("אמפליטודה") התגלתה על ידי גלילאו גליליי, בחקירותיו החל בשנת 1602. גלילאו (ובנו אחריו) ניסה לתכנן ולבנות שעון מדויק המבוסס על תכונה זו, אך לא השלים תכנון זה. כאמור, ב־1656 הפיזיקאי ההולנדי כריסטיאן הויגנס בנה לראשונה אבטיפוס של שעון מטוטלת מעשי.
למרות המגבלות של שעון המטוטלת, עד לשנות ה־40 של המאה ה־20 היה זה המנגנון המדויק ביותר למדידת זמן בנמצא. למעשה שעון מטוטלת הוא המנגנון הראשון שנבנה המאפשר מדידת זמן מדויקת ואמינה.
הפיתוח הבא במדידת זמן הוא שעון הקפיץ, בו מחליף גלגל מאוזן את המטוטלת התלויה, אם כי עקרון פעולתו דומה מאוד לשעון המטוטלת. החלפת המשקולת בגלגל המאוזן פותרת כמעט לחלוטין את שתי הבעיות הקשות ביותר של שעון המטוטלת: רגישות לטלטולים ותלות בתאוצת הכבידה.
תאוריה

מטוטלת מכנית, כל עוד היא מתנודדת בזוויות קטנות יחסית לאנך, מהווה קירוב טוב למטוטלת מתמטית, ותנועתה ניתנת לתיאור בקירוב טוב מאוד כתנועה הרמונית פשוטה. ככזו, תדירות התנודה קבועה ואינה תלויה במשרעת, ולכן יכולה לשמש מכשיר טוב למדידת זמן.
תדירות התנועה של המטוטלת נתונה בקירוב טוב מאוד על ידי הנוסחה:
f={\frac {1}{2\pi }}{\sqrt {\frac {g}{l}}}
כאשר l מציין את אורך המטוטלת, ו־g את תאוצת הכבידה. כתוצאה מכך, כאשר שעון מטוטלת עובר למקום בו תאוצת הכבידה שונה, יש לכיילו. כיוון שתאוצת הכבידה אינה שווה בדיוק בכל נקודה על פני כדור הארץ (באופן כללי הכבידה גדולה ביותר בקטבים וקטנה ביותר בקו המשווה. כמו כן תאוצת הכבידה קטֵנה עם העלייה בגובה), יש לכייל מחדש שעון מטוטלת כאשר מעבירים אותו ממקום למקום. שעון שכויל לפעולה מדויקת בקומה התחתונה של בניין רב קומות, יפגר בקומה העליונה.
תכונה זו של שעון המטוטלת היא שהביאה לראשונה לגילוי העובדה שכבידת כדור הארץ אינה זהה בכל מקום.
מנגנון

בלב המנגנון של שעון המטוטלת, בנוסף למטוטלת עצמה פועל מתקן שנקרא מַחגֵּר (Escapement) צמוד לגלגל שיניים. למתקן זה תפקיד כפול:
להעביר למטוטלת מעט אנרגיה בכל תנודה ותנודה, כדי לפצות על אובדן האנרגיה כתוצאה מחיכוך והתנגדות האוויר.
לתרגם את תנועת המטוטלת באופן מדויק לתנועה סיבובית, על ידי כך שהמחגר מאפשר לגלגל השיניים להתקדם כדי שן אחת בכל תנודה של המטוטלת. גלגל השיניים מעביר תנועה זו דרך מערכת תמסורת למחוגי השעון.
תרשים אינטראקטיבי של מנגנון השעון של כריסטיאן הויגנס.
מערכת התמסורת מעבירה אנרגיה פוטנציאלית של משקולת לסיבוב גלגל שיניים, וגלגל השיניים מעביר את האנרגיה למטוטלת דרך המחגר. תוך כדי פעולת השעון יורדת המשקולת בקצב אטי, ואחת לזמן מה (בדרך כלל פעם ביום) יש לשוב ולדרוך את השעון על ידי משיכת שרשרת שמרימה חזרה את המשקולת. יש שעוני מטוטלת בהם מנגנון קפיץ מחליף את המשקולת, דבר התורם לצמצום ממדיו של השעון - למשקולת יש לספק מסלול ארוך דיו בדרכה כלפי מטה.
סוגי שעוני מטוטלת

אורלוגין: יש שעוני מטוטלת העשויים לצלצל בפרקי זמן קבועים, בדרך כלל צלצול יחיד במחצית השעה, ובכל שעה עגולה מספר צלצולים לפי השעה. שעונים אלו מצוידים בדרך כלל במשקולת נפרדת המניעה את מנגנון הצלצול. שעונים אלו מכונים גם "אורלוגין".
שעון קוקייה: שעון זה הוא ברוב המקרים טיפוס של שעון מטוטלת. בשעונים אלו, במקום צלצול כל שעה או בנוסף אליו, מתווסף אירוע חזותי, למשל דמות ציפור עשויה עץ יוצאת מדלת העשויה בפני השעון ומבצעת תנועה כלשהי, ובאותו זמן נשמעת שריקת משרוקית המחקה את ציוץ הציפור, או דמות חייל מכה בתוף או מנגן בכלי נגינה נגלית וכן הלאה.
שעון אסטרונומי: שעונים אלו עשויים במטרה להשיג דיוק מרבי. המנגנון של שעונים אלו נשמר לרוב בסביבה מבוקרת היטב של לחץ וטמפרטורה, ובמקרים מסוימים המטוטלת מתנודדת בריק כדי להפחית כל סיבה חיצונית לאי דיוק. שעוני המטוטלת המדויקים ביותר שנבנו, כמו שעון שורט ("Shortt") השיגו דיוק עם סטייה של פחות משנייה אחת בשנה.
שעון מטוטלת מעץ: שעון, אשר התמסורת שלו עשויה עץ.
ראו גם

מטוטלת מתמטית
כרונומטר
שעון
לקריאה נוספת

ג'ון א. קרלסון, "שעון המטוטלת", פי האטום ה־1, דצמבר 1991
Joela G. Yonder, "Unrolling Time", Cambridge University Press, 1990
הערות שוליים

↑  Ceasul cu pendul (ברומנית)
↑  המילה "מאוזן" לא מציינת את מיצובו המרחבי של הגלגל, אלא באה לציין שמרכז הכובד של הגלגל מתלכד בדיוק עם ציר הסיבוב. דרך אחרת לומר זאת היא שהאקסצנטריות של הגלגל היא 0.
↑  שעון ריפלר ושעון שורט באתר "מכון JägAir לזמן וטכנולוגיה" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4173654-0 
מנגנון מחגר וגלגל שיניים בשעון מהמאה ה-19
אנימציה של פעולת מנגנון המחגר: המטוטלת קוצבת את תנועת גלגל השיניים, וזה מעביר למטוטלת דחיפה קטנה בכל פעימה, המפצה על אבדן אנרגיה כתוצאה מחיכוך והתנגדות האוויר
מטוטלת קפיצה

ציור המראה כיצד ניתן לבנות מטוטלת קפיצה: מנוע מסובב מוט במהירות גבוהה, מה שמרטיט זרוע מנוף למעלה ולמטה, אליה מחוברת המטוטלת באמצעות ציר.
מטוטלת קפיצה היא מטוטלת קשיחה שבה נקודת הציר רוטטת בכיוון אנכי, למעלה ולמטה. היא נקרא על שמו של הפיזיקאי הרוסי חתן פרס נובל פיוטר קפיצה, אשר בשנת 1951 פיתח תיאוריה שמסבירה בהצלחה כמה מתכונותיה יוצאות הדופן. התכונה הייחודית של המטוטלת קפיצה היא שהמתלה הרוטט יכול לגרום לה להתאזן בצורה יציבה במצב הפוך מהמצב שהיינו מצפים במטוטלת הרגילה עם מתלה קבוע, מיקום שיווי המשקל היציב היחיד הוא מתחת לנקודת המינימום; המיקום ההפוך הוא נקודה של שיווי משקל לא יציב, וההפרעה הקטנה ביותר מזיזה את המטוטלת משיווי משקל.
במטוטלת קפיצה המצב מתהפך – מיקום שיווי המשקל הוא דווקא למעלה והנקודה הלא יציבה היא למטה, תופעה שאיננה אינטואיטיבית במבט ראשון.
סימונים ופיתוח פיזיקלי

הציר האנכי  y והציר האופקי  x כך שתנועת המטוטלת מתרחשת במישור ( x -  y).
\nu  – תדירות התנודות האנכיות של המתלה,
a – משרעת של תנודות המתלה,
\omega _{0}={\sqrt {g/l}} – תדירות נכונה של המטוטלת המתמטית,
g – האצת נפילה חופשית,
l – אורך של מטוטלת קשיחה וקלה,
m – מסה.
משוואות המיקום של המסה במישור התנועה:
אנרגיה

האנרגיה הפוטנציאלית של המטוטלת נובעת מכוח הכבידה והיא מוגדרת במונחים של המיקום האנכי על ידי:
האנרגיה הקינטית מחושבת על ידי הרכיב הסטנדרטי של  E_{\mathrm {KIN} }=ml^{2}{\dot {\varphi }}^{2}/2, המתאר את המהירות של מטוטלת מתמטית, אליה מתווספת תרומת הרעידות:
האנרגיה הכוללת ניתנת על ידי סכום האנרגיות הקינטיות והפוטנציאליות  E=E_{\mathrm {KIN} }+E_{\mathrm {POT} } והלגראנז'יאן לפי ההבדל ביניהם  L=E_{\mathrm {KIN} }-E_{\mathrm {POT} }.
במקרה של מתלה רועד המערכת כבר אינה סגורה והאנרגיה הכוללת אינה נשמרת עוד כפי שמתקיים במטוטלת מתמטית רגילה. האנרגיה הקינטית רגישה יותר לרעידות בהשוואה לזו הפוטנציאלית. האנרגיה הפוטנציאלית  E_{\mathrm {POT} }=mgy קשור מלמטה ולמעלה  -mg(l+a)<E_{\mathrm {POT} }<mg(l+a) בעוד האנרגיה הקינטית קשורה רק מלמטה  E_{\mathrm {KIN} }\geq 0. לתדירות גבוהה של רעידות  \nu  האנרגיה הקינטית יכולה להיות גדולה בהשוואה לאנרגיה הפוטנציאלית.
משוואות התנועה

נקבל את תנועת המטוטלת בעזרת משוואת אוילר-לגראנז'.
התלות של  \varphi  המטוטלת על מיקומה מקיים את המשוואה:
כשהלגראנג'יאן מסומן בתור  L:
ממשוואות אוילר לגראנג' אפשר לקבל את משוואת התנועה הבאה לזווית:
שימושים באפקט

בעבר ברוסיה פיתחו טיל חדש מסוג 9K בדגם ישן. הטיל רעד במהלך המראתו, בדומה למטוטלת קפיצה, מה שגרם לנקודת שיווי המשקל של מד הדלק להיות בדיוק בכיוון המנוגד לכיוון הכבידה. צג הדלק הציג כי הדלק בטיל נגמר עוד לפני שהטיל המריא. התופעה הפתיעה את המפתחים אשר לא הבינו כיצד הדבר ייתכן היות שתא הדלק היה מלא לחלוטין.
הערות שוליים

↑  Kapitza P. L. (1951). "Dynamic stability of a pendulum when its point of suspension vibrates". Soviet Phys. JETP. 21: 588–597.; Kapitza P. L. (1951). "Pendulum with a vibrating suspension". Usp. Fiz. Nauk. 44: 7–15. doi:10.3367/UFNr.0044.195105b.0007.
↑  V. P. Krainov (2002). Selected Mathematical Methods in Theoretical Physics (1st ed.). Taylor & Francis. ISBN 978-0-415-27234-6.
איור מטוטלת קפיצה
חישוב הקץ

שער הספר "מעייני הישועה" של דון יצחק אברבנאל, ובו חישובים רבים של מועד הגאולה. יצא בשנת ה'רנ"ז
קטע מתוך חיבור של בנימין וולף אייבשיץ, שבו הוא מגלה לתלמידיו מהעולם העליון את זמן הגאולה
ביהדות, חישוב הקץ או חישובי קיצים הוא חישוב מועד קץ הגלות ותחילת הגאולה, ימות המשיח, תחיית המתים או אחרית הימים.
החישובים לרוב מתבססים על שני מקורות עיקריים:
ספר דניאל שבו כלולים חישובי קיצים סתומים למדי. דניאל עצמו מתואר כמי שעסוק בחישובי מועד הגאולה, אולם הוא שוגה בהם והמלאך גבריאל נדרש להופיע כדי לתקן אותו.
ברייתא תנאית על כך שהעולם קיים ששת אלפים שנה, ויחרב באלף השביעי.
במהלך הדורות נמתחה ביקורת על מעשי חישוב הקץ בקרב אמוראים ורבנים, עקב כישלונות החיזוי שגרמו להחלשת האמונה בבואו של המשיח.
מחשבי קיצין בהיסטוריה

מאז נכתב ספר דניאל, רבים עסקו בחישובי קיצים על בסיס המספרים שניתנו בו. נימוקים רבים ניתנו כדי להסביר מדוע חישוב הקץ מותר ואפשרי, על מנת לדחות את התנגדות חלק מהאמוראים לכך.
מחשבי קיצין בהיסטוריה > בימי המשנה והתלמוד

על תקופת התנאים יש מספר רמזים לחישובי קץ, אך מאמריהם הגיעו לידינו משובשים כנראה. הטעות המפורסמת מימיהם קשורה במרד בר כוכבא, שעליו רבי עקיבא קרא מפורשות, "זה הוא מלך המשיח!" ודרש את הפסוק "עוד אחת מעט היא" על אותן שנים. טעות זו עלתה לו בחייו, עם הכנעת המרד.
מדרש תנא דבי אליהו קבע את הקץ לשנת 240 (4,000 לאדם הראשון):
ששת אלפים שנה הוי עלמא: שני אלפים – תוהו, שני אלפים – תורה, שני אלפים – ימות המשיח
האמורא רב שהיה בן אותו דור קבע כי "כלו כל הקיצין, ואין הדבר תלוי אלא בתשובה ומעשים טובים". באותו דור חי גם רבי יונתן בן אלעזר שבשמו נמסר "תיפח עצמן של מחשבי קיצין". מאז אותה שנה, במשך מאות שנים נהגו להוסיף בשינון המדרש את מספר השנים שחלפו ממועד הקץ, בניסוח ”ובעוונותינו שרבו יצאו מהן (מה שיצאו)”. מספר השנים המעודכן היה ננקב במקום המילים "מה שיצאו".
רבי חנינא כיהן אז כנשיא, אך קבע את הקץ לשנת 469 ואף המליץ להימנע מהשקעות סמוך לאותה שנה:
אחר ארבע מאות לחורבן הבית, אם יאמר לך אדם: 'קח שדה שוה אלף דינרים בדינר אחד' – לא תקח!
התלמוד במסכת סנהדרין מספר כי אליהו הנביא גילה לרב יהודה אחי רב סלא חסידא שבן דוד יבוא בחמישים השנים שאחרי ד'ר"א (441 לספירה). עוד מסופר על רב חנן בר תחליפא ששלח לרב יוסף על מגילה עברית שנמצאה בגנזי האימפריה הרומית, ובה נכתב שהעולם יגיע לקיצו בשנת ד'רצ"א (531 לספירה).
בהקשר זה נשמרו עדויות על עליות המוניות לירושלים מהתפוצות משנת 438 בעקבות היתר של הקיסרית אודוקיה לעליות הללו; וכן ניסיון המוני לבקוע את הים בקרב יהודי כרתים שהתבצע בראשות משה מכרתים בשנת 440/448. האירועים הסתיימו במפח נפש והתנצרות של רבים. באותה תקופה התקיים גם מרד של ראש הגולה מר זוטרא בשלטון הפרסי, שהוכרע לאחר שבע שנים בתלייתו על גשר מחוזא שעל החידקל. המרד הכושל סימן את סופה של תקופת התלמוד.
בתלמוד מובא עוד, כי רב אחא בריה דרבא, גרס שבמגילה שנמצאה ברומי הקץ נחזה לשנת ה' אלפים (1240 לספירה). חלק מהפרשנים הבינו את דבריו על שנת ה'רצ"א (1531 לספירה).
מחשבי קיצין בהיסטוריה > לאחר חתימת התלמוד

מדרש פרקי דרבי אליעזר מתוארך לתחילת התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל, בשל סימנים שונים של אנכרוניזם. שם נכתב כי מלכויות אדום, יוון, פרס וישמעאל ישלטו פחות מאלף שנה. לפי הסבר של יום טוב צונץ על המדרש, הכוונה הייתה לשנת 729 לספירה, שהיא התוצאה המתקבלת בסכימת שלטונן של מלכויות אלו. מאותה תקופה הופיע גם מדרש שנקרא "ספר זרובבל" שקבע את סוף הגלות לשנת 1060, וסיפר שכך הכריז המלאך מטטרון.
רב סעדיה גאון (882–942) בפירושו לדניאל (הנדפס על ידי יוסף קפאח) ובספרו האמונות והדעות, חישב את הקץ בכמה דרכים לשנת 965. כישלון נבואת רב סעדיה הביא חלק מיהודי תימן לפקפק באמונה.
הרמב"ם (1138–1204) באיגרת תימן שנכתבה בשנת 1173, ניסה לענות ליהודי הקהילה על שאלתם בטענה כי אף אחד לא יודע באמת את הקץ, ורב סעדיה עשה זאת רק כדי לחזק את אנשי דורו. אבל בתפנית מפתיעה הרמב"ם עצמו באותו מכתב ממש מוסר "קבלה" מאבותיו על שנת 1216 (ד'תתקע"ו), שבה תחזור הנבואה. הוא נחרץ אפילו יותר מרב סעדיה: ”ואין ספק שחזרת הנבואה היא הקדמת משיח... זהו יותר אמתי מכל חשבון שנאמר בשום קץ”.
רש"י (1040–1105) בפירושו לספר דניאל חישב כי מועד ביאת מלך המשיח יהיה בשנת 1354, ולאחר מכן יסתתר ל-45 שנה עד 1399. הוא הסתמך בין היתר על חישובי רב סעדיה גאון וטען שמאחר שהתאריך שלו חלף, ניתן לפרש את חישובו מחדש, והביא ראיות לטענתו כי "אמת היא".
בפירוש לספר שיר השירים שיוחס בטעות לרמב"ן, ונכתב בידי רבי עזרא בן שלמה מגירונה (נפטר ב-1227), כתב המחבר שביאת המשיח תתרחש בתחילת האלף השישי, דהיינו שנת ה' אלפים (1240). לדבריו, תחיית המתים תהיה בשנת ה'ר' (1440), מאתיים שנה לאחר ביאת המשיח. את חישובו תלה בפסוק ”הָאֶלֶף לְךָ שְׁלֹמֹה - וּמָאתַיִם לְנֹטְרִים אֶת פִּרְיוֹ”. כאשר מתוך אלף שנות הגאולה, יחסרו מאתיים שנה עד תחיית המתים.
מחשבי קיצין בהיסטוריה > לאחר חתימת התלמוד > השנים ה'קי"ח–ה'קס"ג

בעקבות חישובו של החכם אברהם בר חייא (מאה ה-11 ו-12) בספרו מגילת המגלה, רמב"ן (1194–1270) ואחריו רבינו בחיי בן אשר (1255–1340), רלב"ג (1288–1344) ורבי אשתורי הפרחי (1280 –1355) קבעו את שנת קי"ח לאלף החמישי, שנת 1358, כשנה האחרונה שתתחיל את 45 שנות הגאולה, שיימשכו עד שנת ה'קס"ג (1403). הוספת 45 שנות הגאולה התבצעה בשל ההפרש בין הפסוקים בספר דניאל, שבמקום אחד כתב את המספר 1290 (דניאל, י"ב, י"א) ובמקום אחר את המספר 1335 (דניאל, י"ב, י"ב). הם פירשו את המספרים הללו כמספר השנים שאמורים לעבור מחורבן בית שני, בשנת 68 לספירה לשיטתם, ועד הגאולה.
הרמב"ן תירץ את הפרת האיסור על חישוב הקץ כי אולי "אנחנו קרובים לו באמת". רבינו בחיי היה נחרץ יותר וקבע גם כי "אי אפשר להתרחק בשום פנים מקס"ג ואילך" שהיא השנה שבה יושלם תהליך הגאולה. הם ניסו גם לשלב בין חישוב 'ששת אלפי השנים' לבין המספרים שהובאו בספר דניאל.
מחשבי קיצין בהיסטוריה > לאחר חתימת התלמוד > תאריכי ספר הזוהר

בספר הזוהר, שהחל להתפרסם בשנות ה-80 של המאה ה-13 (דהיינו סביב 1280), נכתבה תחזית מפורשת ובאופן שאינו משתמע לשתי פנים על שלושה שלבים בתהליך הגאולה. השלב הראשון בשנת 1306 (ה'ס"ו), שעליה נכתב:
בשישים ושש (באלף השישי) יתגלה מלך המשיח בארץ הגליל
המקור בארמית
וּבְזִמְנָא דְּשִׁתִּין שְׁנִין לְעִבּוּרָא דְדַשָּׁא בְּאֶלֶף שְׁתִיתָאָה יָקִים אֱלָהּ שְׁמַיָא פְּקִידוּ לִבְרַתֵּיהּ דְּיַעֲקֹב... בְּשִׁיתִּין וְשִׁית יִתְגְּלֵי מַלְכָּא מְשִׁיחָא בְּאַרְעָא דְגָלִיל
השלב השני הוא שנת 1648 (ה'ת"ח) שבה תהיה תחיית המתים:
שבאלף השישי לזמן ארבע מאות ושמונה שנים ממנו, יהיו עומדים כל שוכני עפר בעמידתם
המקור בארמית
דִּבְאֶלֶף שְׁתִיתָאֵי לִזְמַן אַרְבַּע מֵאוֹת וּתְמַנְיָא שְׁנִין מִנֵּיהּ, יִהְיוּ קָיְימִין כָּל דָּיְירֵי עַפְרָא בְּקִיּוּמֵיהוֹן
השלב השלישי לפי ספר הזוהר הוא בשנת 1840 (ה'ת"ר) שבה ייפתחו "שערי החוכמה העליונה".
ובשש מאות שנה ל(אלף ה)שישי ייפתחו שערי החוכמה העליונה
המקור בארמית
וּבְשִׁית מְאָה שְׁנִין לִשְׁתִיתָאָה יִתְפַּתְּחוּן תַּרְעֵי דְחָכְמְתָא לְעֵילָא
האכזבות בשנים הללו, בפרט האחרונה שבהן, גרמו להתנצרויות המוניות בקרב יהודים.
בחלק המאוחר של ספר הזוהר, רעיא מהימנא, המתוארך לתחילת המאה ה-14, הובא חישוב לשנת 1342, שבה מסתיימים 1272 לחורבן הבית השני. לדבריו, לפני שיושלמו אלף ורע"ב שנים מהחורבן, יתגלו שני המשיחים העתידיים בעולם.
מחשבי קיצין בהיסטוריה > לאחר גירוש ספרד > הגאון מווילנה

הגאון מווילנה (1720–1797) כתב בפירושו לספרא דצניעותא שימי העולם הם ששת אלפים שנה, וכל הפרטים שאירעו בהם נרמזים כבר בששת ימי הבריאה. לדבריו ניתן לדעת מתי קץ הגאולה על פי מה שאירע בכל שעה מימי הבריאה. לאחר דבריו אלו כתב ”ומשביע אני את הקורא בה' אלקי ישראל, שלא יגלה זה”. מאוחר יותר, היו שצירפו לדבריו את דברי התלמוד בבלי במסכת סנהדרין המפרטים את שלבי יצירת אדם הראשון ביום השישי, המקביל לאלף השישי בספירה העברית, על מנת לחלץ משמעויות וחישובים לקץ.
תלמידיו ראו בפסוק משיר השירים "קול התֹר נשמע בארצנו" (ב', י"ב) רמז לגאולה, ומתוך כך קבעו כי החל משנת ה'ת"ר (1840) זו תקופת אתחלתא דגאולה ולכן עלו לארץ ישראל. בספר קול התור מנומק ההיתר שהורו לעצמם לחשב את הקץ: "מה שהזהירו ואסרו חז"ל שלא יחשבו את הקץ, הכוונה על מחשבי קצים גרידא בלי המעשים של איתערותא דלתתא משום שאינם מתחשבים עם האתחלתא דגאולה הבאה על ידי משיח הראשון- משיח בן יוסף".
מחשבי קיצין בהיסטוריה > לאחר גירוש ספרד > בתנועת החסידות

רבי שניאור זלמן מלאדי (1745–1812) בעל ה"תניא", טען כי הקץ יגיע בשנת 1843 (ה'תר"ג), ודרש זאת על פי מספר ווי העמודים שהיו במשכן. בחסידות חב"ד אחריו הסבירו הרבה מכשלונות חישובי הקץ כהתגשמות שלבים שונים של הפצת תורת החסידות.
רבי משה טייטלבוים (1758–1841) בכתב היד של ספרו "ישמח משה" כתב כי הגואל יבוא במאה השישית באלף השישי ליצירה (בין 1740 ל-1840 לספירה), בשנה שישית, ורק העשור איננו ידוע: ”וא"ו היינו באלף הששי, ובמאה הששית, ובשנה הששית לאיזה עשירית באותו המאה. והעשירית נעלם” מאחר שקטע זה נדפס לאחר תום המאה השישית (לספירה העברית), בשנת תרי"א, סימן העורך, בנו האדמו"ר בעל "ייטב לב" סוגריים למחיקה, ובמקום זאת כתב: "והזמן בפרטיות באותו אלף נעלם".
רבי יצחק אייזיק ספרין, האדמו"ר מקומרנו (1806–1874) כתב בפירושו לזוהר כי שנת 1900 (ה'תר"ס) תהיה "עת קץ", וקבע כי "הכל יהיה בלי שום שינוי!", ולאחר מכן כפי שכתב רבי אברהם אזולאי לפניו, ב-2000 (ה'תש"ס) יהיה יום הדין הגדול והנורא.
מחשבי קיצין בהיסטוריה > במאה ה-20

רבי אברהם יעלין, בן המאה ה-19 והמאה ה-20, בספרו "גאולת ישראל" (שנכתב בשנת תרפ"ח), מוכיח כי התחלת הציונות היא קץ הגאולה בעזרת חישובי קיצים ע"פ ספר הזוהר, דעת הגר"א ועל פי ספר דניאל ופירוש המלבי"ם. בחישובו, מביא הרב יעלין תאריכים רבים, בהם מתרחשים שלבים בגאולה, חלקם זמנים שעברו וחלקם זמנים עתידיים. אחד התאריכים שהוא מציב לגמר הגאולה הוא בשנת ה'תש"ח, אולם בחודש טבת.
הרב חיים דוד הלוי, הרב הראשי של תל אביב בשנים 1974–1997, עסק בחישובי קיצין וחזה שבסביבות שנת 1990 יתחיל עידן גאולה חדש.[דרוש מקור]
מחשבי קיצין בהיסטוריה > במאה ה-20 > חיים שבילי

בשנת 1935 פרסם המרצה חיים שבילי את ספרו "חזון החיים" שהכיל פירוש לחישובים בספר דניאל. בין היתר הוא צפה מלחמה בין אנגליה לאיטליה (שתתחיל לטענתו בשנת 1938) ואת 'קץ הפלאות' לשנים 1936–1942. בספר הובאו גם הצעות נוספות להשלמת תהליך הגאולה: שנת ה'תש"ט (1949) ושנת ה'תשל"ג (1973).
בשנת 1949 פרסם שבילי את הספר "חשבונות הגאולה" ובו חישובים מעודכנים. הספר יצא במספר מהדורות לאחר מכן, ובהם גם תחזית מעודכנת לתום תהליך הגאולה, הכולל את בניית בית שלישי לשנים ה'תש"ל (1970) עד ה'תש"ן (1990).
מחשבי קיצין בהיסטוריה > במאה ה-21

במוצאי שנת ה'תשס"א שהייתה שנת שמיטה (באוקטובר 2001), ועל רקע פיגועי 11 בספטמבר, התפרסם כי הרב ברוך אבוחצירא נאם בעצרת בחג הסוכות וצפה כי: ”בתשס"ב יבוא משיח צדקנו”.
בסוף שנת 2014 הרב צבי מאיר זילברברג מסר בשיעורו חישוב של הקץ לשנת ה'תשע"ה (2015), שהייתה גם שנת שמיטה. את דבריו תלה מפי יהודים זקנים, ששמעו זאת מרבי אלחנן וסרמן בביקורו בארצות הברית ב-1939 (תרצ"ט). לדבריו, וסרמן חזה "ברוח הקודש" שעשר שמיטות לאחר "המלחמה הקשה" (לדברי זילברברג הכוונה ל-70 השנים שאחרי מלחמת העולם השנייה, שהסתיימה בתש"ה, 1945) יהיו הכנה למשיח, ואחריהם הגעתו תהיה "בעיתה", בשנת תשע"ה.
דבריו של זילברברג זכו לתפוצה נרחבת באותה שנה והוזכרו גם בפי הרב יקותיאל פיש, הרב אמנון יצחק ועוד. הם ליקטו מסורות נוספות בשם החפץ חיים על הקץ באותה שנה, שיכלול גם מלחמת עולם שלישית.
בערב תשעה באב תשע"ח (2018) הרב אורי שרקי מסר חישוב לשנת 2028, כשנה שבה יבנה בית המקדש.
הרב מאיר אליהו בשיעור שנמסר בשנת ה'תשע"ט חישב את הקץ לשנת ה'ת"ת (2040). את החישוב הוא ביסס על הפירוש שיוחס לרמב"ן על שיר השירים, ולטענתו זהו הקץ של "בעיתה", דהיינו הקץ שאין אחריו איחור.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל חישב הרב ישראל אברג'ל על פי ספר הזוהר שהגאולה צריכה לבוא בחג הסוכות של שנת ה'תשפ"ה (סוף אוקטובר 2024).
יש הרואים בדברי הגמרא, "שית אלפי שנין הווי עלמא וחד חרוב" (ששת אלפי שנים יתקיים העולם, ואלף אחד יהיה חרב) חישוב של הקץ. על פי החישוב המקובל ביהדות לראשית העולם, ששת אלפי שנים יסתיימו בשנת ו' אלפים המקבילה לשנה הלועזית 2240.