stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין
ראיות > זמני המתנה להשתלת איבר

זמני המתנה להשתלות איבר בסין קצרים באופן משמעותי יותר מבכל מקום בעולם. בפרסום שהופיע ב-2006 באתר האינטרנט של "מרכז הסיוע הבין-לאומי להשתלות בסין" נכתב: "זה יכול לקחת רק חודש לקבל השתלת כבד, וזמן ההמתנה המקסימלי הוא חודשיים. באשר להשתלת כליה, זה יכול לקחת שבוע אחד למצוא תורם מתאים, והזמן המקסימלי הוא חודש אחד... אם משהו לא טוב יקרה עם האיבר הנתרם, תוצע לפציינט האופציה לקבל איבר אחר מתורם, ולעבור שוב ניתוח תוך שבוע אחד". מרכזי השתלה אחרים פרסמו פרסומים דומים לגבי זמני המתנה של שבוע או שבועיים להשתלת כבד או כליה. פרסומים אלה תואמים עדויות של מושתלי איברים, שדיווחו כי קיבלו איברים תוך מספר ימים או שבועות. בהשוואה, זמני המתנה ממוצעים לכבד או כליה בארצות מפותחות כמו בארצות הברית, קנדה ובריטניה, נעים בדרך כלל בין שנתיים ליותר מארבע שנים, וזאת חרף העובדה שבארצות אלה רשומים מיליוני תורמים מרצון והן הקימו מערכות של התאמת והקצאת איברים.
חוקרים ואנשי מקצועות הרפואה הביעו דאגה לגבי מה שמשתמע מזמני ההמתנה הקצרים להשתלות שבתי החולים בסין הציעו. ספציפית הם אומרים שזמני המתנה אלה הם אינדיקציה לקיום מאגר של תורמים חיים שניתן לקחת את איבריהם על פי דרישה. זה משום שאיברים חייבים להיות מושתלים מיידית לאחר המוות, או להילקח מתורמים חיים (כליות צריכות להיות מושתלות תוך 24–48 שעות, כבדים תוך 12 שעות, ולבבות תוך 8 שעות.
ד"ר קירק אליסון, מנהל שותף ב"תוכנית לזכויות אדם ורפואה" באוניברסיטת מינסוטה, כתב ש"בשביל מסגרת זמן קצרה בשיטת 'לפי דרישה' [כמו בסין] נדרש מאגר גדול של תורמים שכבר נבדקו להתאמת קבוצת דם ו-HLA", וזה תואם לדיווחים על כך שממתרגלי פאלון גונג נלקחות דגימות דם ורקמות בהיותם במעצר. הוא כתב שזמני ההמתנה הקצרים של סין לא יכולים להתבסס בביטחון על "מוות מקרי", ושרופאים שהוא שאל על כך ציינו שהם בוחרים מבין אסירים חיים כדי להבטיח איכות ותאימות. ד"ר יעקב לביא, מנהל היחידה להשתלת לב במרכז הרפואי שיבא בישראל, סיפר כי אחד מהפציינטים שלו נסע לסין להשתלת לב. הפציינט המתין שבועיים וההשתלה נקבעה מראש – וזה אומר שלא ייתכן שהאיבר הושג על בסיס מוות מקרי. ד"ר פרנץ אימר, יו"ר הקרן הלאומית השווייצרית לתרומת איברים והשתלה, מדווח כי במהלך ביקורו בבייג'ינג ב-2007 הוא הוזמן על ידי מארחיו הסינים לצפות בניתוח השתלת לב: "המארגן שאל אותנו האם נרצה שניתוח ההשתלה יתבצע בבוקר או אחר הצהריים. זה אומר שהתורם ימות, או ייהרג, בזמן נתון ועל פי נוחות המבקרים. אני סירבתי להשתתף".
עורכי Journal of Clinical Investigation כותבים ש"הדרך היחידה להבטיח השתלה של כבד או לב תוך תקופת זמן קצרה יחסית כפי שזה מובטח לתיירי ההשתלות בסין, היא להשיג מהמושתלים העתידיים את המידע הרפואי הנדרש במהירות, למצוא התאמה, ואז להוציא להורג אדם שמתאים". גם ד"ר נוטו אומר שזמני ההמתנה להשתלת איבר בסין והיכולת לתכנן מראש השתלות יכולים להתקיים רק אם יש אספקה גדולה של "תורמים חיים הזמינים לפי דרישה". מספר האסירים הממתינים להוצאה להורג אינו גדול דיו כדי לספק את הדרישה, ועל פי החוק הסיני יש להוציא אותם להורג שבוע מיום גזר הדין.
ראיות > הפגיעות של מתרגלי פאלון גונג

מאז 1999, מאות אלפי מתרגלים של פאלון גונג נעצרו במחנות עבודה לחינוך מחדש, בבתי סוהר, ובמתקני מעצר אחרים בסין, וזה הפך אותם לקבוצה הגדולה ביותר של אסירי מצפון בסין. ב-2008, מחלקת המדינה של ארצות הברית ציטטה הערכות שחצי מהאוכלוסייה הרשמית של מחנות העבודה – 250,000 אסירים – הם מתרגלים של פאלון גונג, וב-2013 דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל מצא שמתרגלים של פאלון גונג מהווים בין 30 ל-100 אחוז מהעצורים במחנות העבודה שנבדקו.
אסירים סינים לשעבר דיווחו גם הם שמתרגלי פאלון גונג קיבלו באופן עקבי את "עונשי המאסר הממושכים ביותר ואת היחס הגרוע ביותר" במחנות, ושעינויים והתעללויות מכוונים רק אליהם. ב-2006, מחקר של השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים ציין ש-66% מהמקרים בסין שדווחו נוגע לקורבנות שהם מתרגלי פאלון גונג. אלפי מתרגל פאלון גונג מתו או נהרגו בהיותם במעצר או כליאה, ולרוב בנסיבות השנויות במחלוקת. בני משפחה של מתרגלים שמותם שנוי במחלוקת דיווחו כי בקשתם לנתיחה שלאחר המוות נדחתה. היו מקרים שהגופות נשרפו ללא שהייה מבלי לקבל את הסכמת המשפחה. אנליסטים וקבוצות לזכויות אדם כבר הצביעו על מספר גורמים המניעים את היחס החמור במיוחד כלפי מתרגלי הפאלון גונג הכלואים. זה כולל הוראות שמנפק הממשל המרכזי או רשויות המפלגה הקומוניסטית; מתן תמריצים והצבת מִכְסות מחייבות המעודדים התעללות וניצול לרעה; ידיעה שבמקרי מוות במתקני כליאה האחראים יהיו פטורים מעונש; והשפעה של התעמולה הממשלתית שעושה דה-הומניזציה ומכפישה את מתרגלי הפאלון גונג
המספר הגדול של אסירים מקרב הפאלון גונג הוביל את החוקרים לזהות בהם מקור סביר לאיברים. על פי מחקרו של גוטמן, ייתכן שגם קבוצות אחרות שהורדו לשוליים מהוות מטרות, כולל טיבטים ואויגורים המתגוררים בעיקר באזורים המערביים של סין. אבל, בשל סיבות של קרבה גאוגרפית, מתרגלי הפאלון גונג הם מטרות סבירות יותר. בנוסף, היות שהשיטה הרוחנית [הפאלון גונג] אוסרת עישון וצריכת אלכוהול, המתרגלים בשיטה הם לרוב יותר בריאים.
בהקשר של קצירת האיברים, קילגור ומטאס מצביעים על סיבה נוספת שמתרגלי הפאלון גונג פגיעים, והיא רצונם להגן על בני משפחתם מהענשה מצד סוכני ביטחון. לכן כאשר עוצרים מתרגלי פאלון גונג, רבים מהם מסרבים לתת לשוטרים את שמותיהם או פרטים אחרים מזהים. "אמנם סירוב זה לזהות את עצמם נעשה מתוך רצון להגן, אבל ייתכן שהיה לו אפקט הפוך. קל יותר להפוך אדם כאשר בני משפחתו אינם יודעים את מקום הימצאו מאשר לעשות זאת לאדם שהמשפחה יודעת איפה הוא", אומר הדוח שלהם. קילגור ומטאס כתבו שהם עדיין לא שמעו על מתרגל פאלון גונג שיצא לחופשי לאחר שסירב להזדהות, אף על פי שהתופעה של סירוב להזדהות הייתה שכיחה בקרב המתרגלים שנעצרו. בדומה, איתן גוטמן מדווח שביותר ממאה ראיונות שניהל עם אסירים לשעבר, הוא נתקל רק במקרה אחד ששמע על מתרגלת שלא מסרה את שמה ובכל זאת שרדה, ועליה נאמר ש"איבריה היו במצב גרוע יותר משלי".
ראיות > בדיקות רפואיות במתקני כליאה

איתן גוטמן ראיין עשרות אסירים סינים לשעבר, כולל 16 מתרגלי פאלון גונג, שמספרים על בדיקות רפואיות חריגות שהתקיימו בזמן המעצר. גוטמן אומר שסביר שכמה מהבדיקות היו שגרתיות, ושכמה מהן כוונו לבדוק את וירוס הסארס. אבל, במספר מקרים, הבדיקות הרפואיות שתוארו כוונו אך ורק לאמוד את בריאותם של האיברים הפנימיים.
אדם אחד, וואנג שיאו-הואה (Wang Xiaohua), היה כלוא במחנה עבודה בכפייה ביונאן ב-2001, ויחד עם 20 מתרגלי פאלון דאפא אחרים שהיו עצורים נלקח לבית חולים. לקחו מהם כמויות גדולות של דגימות דם, דגימות שתן, שיקוף רנטגן של אזור הבטן, וא.ק.ג. הצוות הרפואי בבית החולים כלל לא התייחס לפציעות הגופניות שנגרמו למתרגלים האלה בתקופת כליאתם. הדפוס הזה חזר במספר ראיונות אחרים.
צ'ו יָאנג-יָאו, פליטה מסין כבת 30 ומשהו, נלקחה שנת 2000 ממחנה עבודה בכפייה לבית חולים ביחד עם שני מתרגלי פאלון גונג אחרים. היא אומרת שצוות בית החולים הוציא מהם כמויות גדולות של דם, ערך שיקוף רנטגן של בית החזה ובדק את האיברים של האסירים. בעדותה אמרה: "לא נערכה בדיקת הקשה על הברך, לא מישוש של בלוטות לימפה, שום בדיקה של האוזניים, הפה או איברי המין – הרופא בדק רק איברים שניתן למכור", כותב גוטמן.
אישה אחרת, ג'וּנג טיאן, סיפרה בעדותה על בדיקות גופניות מקיפות ושאיבת כמויות גדולות של דם – מספיק גדולות כדי לבצע דיאגנוזה מתקדמת או התאמת רקמות – בזמן שהייתה עצורה במרכז מעצר בעיר שן-יאנג.
אסירה לשעבר מפרובינציית גואנג-דונג, אמרה שנעשו בדיקות רפואיות ל-180 מתרגלי פאלון גונג ב-2003, ושהבדיקות התרכזו אך ורק באיברים פנימיים.
עדה אחרת שהייתה עצורה במחנה העבודה מה-סאן-ג'יאָה ב-2005 אמרה שבדיקות רפואיות מקיפות נעשו אך ורק למתרגלים צעירים ובריאים ברגע שהגיעו למחנה; הזקנים והחלושים נבדקו באופן שטחי וחפוז.
החוקרת ג'איה גיבסון מצאה גם 3 אסירים טיבטיים שהבדיקות הרפואיות שלהם כללו "איברים בלבד", כולן נעשו מעט אחרי 2005.
ראיות > סבב שיחות אוקטובר - דצמבר 2018

ג'ניפר זנג, עיתונאית, דיווחה ב"אפוק טיימס" על סבב שיחות נוסף שנערך עם 16 רופאים סיניים בכירים במרכזי השתלות איברים בסין. השיחות מאשרות שעדיין נקצרים איברים מאנשים חפים מפשע בסין ומושתלים בגופם של חולים. הדבר מבוצע בחסות הרשויות והממשל.
ראיות > תמריצים מסחריים

חוקרים מתחום זכויות האדם ואנשים העוסקים במקצועות הרפואה טענו שהאופי המסחרי של הסחר באיברים בסין מקדם שחיתות וניצול לרעה.
מקשרים את הגידול בסחר באיברים בסין לרפורמות שנעשו בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 שבהן הייתה ירידה תלולה במימון המדינה למערכת הבריאות. מערכת הבריאות נעה לכיוון מודל המובל יותר על ידי כוחות שוק, ובתי חולים החלו לרקום דרכים חדשות להגדיל את הכנסותיהם. דפוס זה נכון גם לגבי בתי חולים צבאיים; מאז אמצע שנות ה-80, "צבא השחרור העממי" החל לעסוק ביוזמות מסחריות ונושאות רווח כדי להשלים את התקציב.
בדו"ח של קילגור ומטאס על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג הם מתארים איך בתי חולים בסין העוסקים בהשתלות מספקים דרישות של זרים עשירים, המשלמים עד 100,000$ עבור כבד, ריאה או לב להשתלה. לדוגמה, אתר האינטרנט של "מרכז הסיוע הבין-לאומי להשתלות בסין" פרסם ב-2006 את רשימת המחירים הבאה: כליה – 62,000$ ; כבד – 150,000-170,000$ ; כבד וכליה – 160,000-180,000$; כבד ולבלב – 150,000$; ריאה – 150,000-170,000$; לב – 130,000-160,000$; קרנית – 30,000$. בהצהרתו בפני בית הנבחרים של ארצות הברית, אמר גבריאל דנוביץ' מהמרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס: "הקלות שבה ניתן להשיג איברים אלה, והאופן שהם מוקצים לזרים עשירים, יצר תרבות של שחיתות".
ראיות > חקר-מקרה (Case study): פרובינציית ליאו-נינג

בספרו על הניצול לרעה בהשתלת איברים, כלל איתן גוטמן חקר-מקרה המתרכז בפרובינציית ליאו-נינג הממוקמת בצפון-מזרח סין. חבר הפוליטבירו לשעבר בו שי-לאי שימש בשנות ה-90 כראש העיר דָא-לִיאָן וכראש המפלגה שם, ולאחר מכן מונה למושל הפרובינציה מ-2001 ועד 2004. ידוע שבפרובינציה זו יש ריכוז גבוה של מתרגלי פאלון גונג, והפרובינציה מובילה בראש רשימת מקרי מוות במאסר בסין. מספר משקיפים כבר ציינו שבו שי-לאי שאף להוביל קמפיין חזק במיוחד נגד מתרגלי פאלון גונג בפרובינציה, דבר שהוביל להגשת תביעה נגדו [מחוץ לסין] על עינויים ופשעים נגד האנושות.
ב-2003, עמיתו הקרוב של בו, וואנג לי-ג'ון (Wang Lijun), מונה לראש משרד הביטחון הציבורי בגִ'ין-ג'וּאוֹ, ליאו-נינג. בתפקידו זה הוא ניהל מתקן להשתלות איברים ששם, על פי דיווחים, הוא פיקח על "כמה אלפי" השתלות איברים, מה שהעלה דאגה שהאיברים נלקחו מאסירים פוליטיים. במהלך טקס חלוקת פרס ב-2006, וואנג אמר לכתבים "עבור איש משטרה ותיק, לראות מישהו המוצא להורג ותוך דקות לראות שחייו של אותו אדם ממשיכים בתוך גופם של כמה אנשים אחרים – זה מרגש את הלב. גוטמן אומר שזה "כמעט לא ייתכן" שכל האיברים שהושתלו בניתוחים האלה נלקחו מאסירים שהוצאו להורג, שמספרם אינו מספיק לכסות אספקה של אלפי השתלות איברים. בכל מקרה, מציין גוטמן, בליאו-נינג עצרו המוני מתרגלי פאלון גונג במחנות עבודה בכפייה ובתי כלא. "וזה גם מתקשר לכך שבו [שי-לאי] וואנג [לי-ג'ון] בנו את כוחם הפוליטי במידה רבה על הדיכוי של הפאלון גונג", כותב גוטמן.
ד"ר הוי-ג'ה לי, דובר הארגון הרפואי "רופאים נגד קצירת איברים בכפייה" (Doctors Against Forced Organ Harvesting), חזר על נקודה זו בעדותו בפני הפרלמנט האירופי ב-2015. על פי חישוביו של ד"ר לי, מעיר שגודלה כגודל ג'ין-ג'ואו ניתן לצפות לבערך 14 הוצאות חוקיות להורג בתקופת הזמן שמדובר עליה, מה שאומר שמקור האיברים באלפי ניתוחי ההשתלות במתקן ההשתלות איננו מיושב באמצעות הסבר כזה. בנוסף להשתלות שנעשו בג'ין-ג'ואו, גוטמן מציין שסוכני ביטחון [רשמיים] בעיר דא-ליאן נהגו לספק גופות אנושיות לשני מפעלי פלסטינציה גדולים, שבהם מילאו את הגופות בחומר פלסטי ושלחו אותן לכל העולם כתערוכות של גופות. על פי מודיע שרואיין בתוכנית 20/20 [של הטלוויזיה האמריקנית ABC], הגופות ששומרו באמצעות פלסטינציה הגיעו מאסירים שהוצאו להורג. גם במקרה זה, מציין איתן גוטמן שיש פער לא מוסבר מבחינה מספרית: מפעלי הפלסטינציה הפועלים בדא-ליאן עיבדו אלפי גופות – יותר ממה שניתן לצפות שיגיע מהוצאות חוקיות להורג או מתרומות. הזמן בו הוקמו מפעלי הפלסטינציה חופף לזמן שבו החלה רדיפת הפאלון גונג.
טריבונל: בית דין אזרחי בינלאומי בלונדון

הטריבונל הבינלאומי בלונדון הוא בית דין אזרחי עצמאי שהוקם בשנת 2018 במטרה לבחון את נושא קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון בסין. באב בית הדין היה פרופסור סר ג'פרי נייס, (Geoffrey Nice QC ) יועץ המלכה. סר ג'פרי נייס הוביל להעמדתו לדין של נשיא יוגוסלביה לשעבר, סלובודן מילושביץ' בבית משפט בינלאומי הדומה לנוכחי כעשרים שנה קודם לכן. חבר השופטים בטריבונל כלל גם שישה חברים ממדינות שונות.
בית הדין שמע עדויות מ-50 עדים, קיבל שלל עדויות כתובות וסרטי וידאו עם ראיות שאותן בדק במהלך שנה שלמה. העדים שהעידו בפני בית הדין היו מומחים לזכויות אדם בין-לאומיות, מומחים לרפואה ולהשתלת איברים, מומחים ליחסים בינלאומיים, להיסטוריה סינית ועוד. עד מועד קיומו של בית הדין האזרחי, לא נדרש שום בית דין בינלאומי לשאלה האם הפשעים המזעזעים הללו אכן מתרחשים, ואם כן באיזה היקף, האם מדובר ברצח-עם, והאם מדובר בפשע נגד האנושות.
במשך 12 חודשים עבד בית הדין כדי לזהות את מהות הפשעים, לבדוק האם בכלל התרחשו, האם הם עונים להגדרה של פשע נגד האנושות או להגדרה של רצח עם, האם הם קיבלו תמיכה מהמדינה, או מגופים פרטיים בסין שנאלצו להשתתף בקצירת איברים בכפייה. הטריבונל עבר על כל העדויות וערך 2 שימועים, בדצמבר 2018 ובאפריל 2019.
טריבונל: בית דין אזרחי בינלאומי בלונדון > העדויות

דיווחים ראשונים הגיעו כבר בשנת 2001. החל מאותה שנה חל גידול משמעותי במספר המרכזים הרפואיים ובתי החולים המתמחים בהשתלות ברחבי סין. כמו כן חל גידול משמעותי במספר השתלות האיברים בסין עם זמני המתנה קצרים במיוחד. העדויות כוללות שיחות טלפון אנונימיות לרופאים סיניים בסין, ועדותו של רופא ישראלי (פרופסור יעקב ג'יי לביא) שהעיד כיצד מטופל שלו נסע לסין להשתלת לב בתכנון של שבועיים מראש.
העדויות כללו צילומים של אתרי אינטרנט סיניים שפרסמו "תפריט" איברים למכירה כמו לב, ראות, כליות, עם ציון של מחיר כל איבר, כאשר הם מבטיחים זמן המתנה משבועיים עד יום-יומיים ובתיאום מראש. זמני ההמתנה קצרים כאלה הם בלתי אפשריים במערכת תרומת איברים המקובלת בעולם.
הטריבונל שמע גם עדויות סטטיסטיות שחשפו חוסר התאמה בין מספר ההשתלות שנערכו בפועל ובין מספר התרומות שעליהם דיווחה המערכת הסינית לתרומת האיברים מרצון.
נייס אמר כי הקיבולת של 146 מרכזי השתלה ובתי חולים בסין מאפשר בין 60,000 ל-90,000 השתלות בשנה. זהו מספר גדול מאוד ביחס להערכות שניתנו על ידי המשטר הסיני.
כמו כן נטען כי תעשיית השתלת האיברים הניבה לכלכלה הסינית יותר ממיליארד דולר בשנה. למשל, על השתלת כבד גבו כ-160,000 דולר.
מספר ההשתלות העצום המתרחש בסין עורר את החשד שמקור האיברים לא מגיע מתרומות חוקיות או מנדונים למוות כפי שסין הצהירה באותה תקופה.
דייוויד קילגור, תת-שר החוץ הקנדי לשעבר העיד בפני הטריבונל בשימוע באפריל 2019 ואמר: "הראיות הן מדהימות - הסחר הנורא הזה באיברי אדם נמשך ואפילו גדל ומתרחב בכל סין."
נטען כי ניתוחי קצירת האיברים מתבצעים בעוד הקורבנות עדיין בחיים, דבר המבטיח איכות טובה לאיבר המושתל.
עד אחד, ד"ר אנוור טוהטי סיפר על ניסיונו כמנתח שאולץ לבצע ניתוח לקיחת איבר מאדם חי בזמן שתעשיית ההשתלות בסין הייתה בראשיתה. ד"ר טוהטי אמר בעדותו שמעשיו אלו רודפים אותו עד היום. הוא מתפלל בכנסיות, במסגדים ובבתי כנסת בעבור הקורבן שממנו קצר 2 כליות וכבד, כי איננו יודע מה הייתה אמונתו של המת. אך תחושת האשמה עדיין רובצת עליו.
מעל מיליון אנשים כלואים במחנות בסין. הניצולים העידו שעברו בדיקות רפואיות מקיפות כמו בדיקות דם, צילומי רנטגן ואולטרסאונד. ההסבר ההגיוני היחיד לבדיקות הללו באסירים הוא כדי ליצור מאגר מידע, להבטיח את איכות האיברים ואת התאמתם להשתלה. נטען כי עיקר הקורבנות שבאיבריהם נעשה שימוש בתעשיית ההשתלות הם מתרגלי פאלון-גונג שנכלאו בלא משפט בשל אמונתם במחנות אלו.
למרות העדויות המצטברות, רבים בקהילה הבינלאומית הפנו עורף לקצירת האיברים בכפייה המתרחשת בסין. לפי הדו"ח של הטריבונל גם מוסדות רפואיים ואוניברסיטאות ברחבי העולם משתפים פעולה עם רפואת השתלות האיברים של סין הן במחקר והן בהדרכה.
טריבונל: בית דין אזרחי בינלאומי בלונדון > פסק הדין

ב-1 במרץ 2020, פרסם הטריבונל את מסקנותיו הסופיות לגבי הרדיפה של מתרגלי הפאלון גונג בסין כולל קצירת האיברים. פסק הדין של הטריבונל והדו"ח שפורסם ב-17 ביוני 2019, הגיעו למסקנה חד משמעית ובלתי נמנעת בוויכוח המתקיים כבר 20 שנה לגבי השאלה האם אכן מתבצעת בסין קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון. הטריבונל קבע בוודאות כי זהו פשע המתרחש עד עצם היום הזה.
מסקנות המשפט הציבורי שבפניו העידו עשרות עדים היא שקצירת האיברים בסין נמשכת ביתר שאת. אואן בוקוט (Owen Bowcott) כתב הגרדיאן מציין שמרבית העדויות עוסקות בתקופה שאחרי שנת 2000.
טריבונל: בית דין אזרחי בינלאומי בלונדון > קריאה לפעולה

הדוח מאשר שקצירת איברים בכפייה מתרחשת בסין ומזים את כל הספקות לגביה. לפיכך טוען הדוח כי על הקהילה הבינלאומית לנקוט מספר צעדים במטרה לעצור את המתרחש בסין:
בראש וראשונה יש להאשים את סין בפשעים נגד האנושות ולהפסיק מיד כל שיתוף פעולה איתה.
במיוחד יש להפסיק שיתופי פעולה של בתי חולים ואוניברסיטאות עם סין, אבל גם להזהיר אזרחים מתיירות השתלות האיברים וליידע אנשים שמקור האיברים המושתלים הוא רצח של חפים מפשע.
יש לידע גופים נוספים ולהזהיר מפני תרומה עקיפה לקצירת האיברים. מדובר ברופאים ומוסדות רפואיים, בחברות תעופה, בחברות נסיעות, בחברות שירותים פיננסיים, בעורכי דין, בחברות תרופות ובחברות ביטוח, במוסדות חינוכיים ובתיירים. על כולם להכיר בכך שעל ידי שיתופי הפעולה שלהם הם יוצרים קשרים עם מדינה פושעת.
בהקשר זה אמרה סוזי היוז, מנהלת ומייסדת הקואליציה הבינלאומית למען הפסקת פשעי השתלות האיברים בסין: "זה מזעזע לחשוב שהאוניברסיטאות ובתי החולים שלנו משתפים פעולה, אולי מבלי דעת, עם הפשעים הנוראים האלו."
תגובת הממשלה הסינית

הממשלה הסינית הכחישה שוב ושוב ובאופן גורף שמתרגלי פאלון גונג נרצחו בעבור איבריהם, והיא מתעקשת שהיא דבקה בסטנדרטים של ארגון הבריאות העולמי. יחד עם זה, הממשלה לא הפריכה את הראיות והטענות הספציפיות שהחוקרים ציינו, ולא סיפקה כל הסבר חלופי למקור האיברים בניתוחי ההשתלות.
בתגובה להחלטה מ-2014 בבית הנבחרים של ארצות הברית, דובר השגרירות הסינית אמר שסין דורשת הסכמה בכתב מתורמי האיברים, והצהיר ש"קצירת האיברים כביכול מאסירים שנידונו למוות היא שקר גמור שהומצא על ידי הפאלון גונג". נציג השגרירות דחק אז במחוקקים האמריקנים להפסיק "לתמוך בפאלון גונג ולזמום ביחד איתם".
דייוויד קילגור ודייוויד מטאס אומרים שתגובת הממשלה הסינית למחקרם ב-2006 הכילה "גינוי חריף, אבל שום מידע עובדתי הסותר או מערער את מסקנותינו או את הניתוח שלנו". תגובת הממשלה הסינית התרכזה במיוחד בהאשמת הפאלון גונג בהיותם כת מסוכנת, בהטלת ספק במניעים או באי-תלות של החוקרים ובטעויות קטנות נוספות (דוגמת שגיאה בכתוביות שציינו את המיקום של שתי ערים בסין). התגובה הממשלתית גם הצהירה שסין אוסרת מכירה של איברים אנושיים ודורשת הסכמה כתובה של התורם – טענות שקילגור ומטאס טוענים שהראיות מפריכות אותן.
מ-2006 ועד 2008, שני שליחים מיוחדים של האו"ם הגישו שוב ושוב בקשה לממשלה הסינית להגיב על ההאשמות לגבי אסירים של פאלון גונג, ולהסביר מהו מקור האיברים שמשמשים בניתוחי ההשתלות. תגובות הממשלה הסינית לא נגעו בשאלות אלה ולא הסבירו את מקורות האיברים להשתלה. במקום זאת נכתב בהן שסין פועלת בהתאם לסטנדרטים של "ארגון הבריאות העולמי", ותיארו את המצבים שבהם החוקים והתקנות בסין מתירים ביצוע של השתלות איברים. כמו כן נכתב בתגובות שההאשמות לגבי קצירת האיברים "הן פשוט תוצר של הסתה של הפאלון גונג ... רובן כבר נמצאו כשמועות חסרות בסיס".
הממשלה הסינית גם ניסתה למנוע דיון ציבורי על הסוגיה הזאת מחוץ לגבולותיה, והענישה אזרחים מסין על כך שדיברו על הנושא של קצירת האיברים. במאי 2006 נסע סגן נשיא הפרלמנט האירופי, אדוארד מק'מילן-סקוט, במשימה לרדת לחקר העובדות ולחקור הפרות של זכויות אדם. המדריך שלו, צָאוֹ דוֹנְג (Cao Dong), אמר שהוא יודע על קצירת האיברים וגם ראה גופה של חבר שלו שהוא מתרגל של פאלון גונג "בחדר המתים, עם חורים היכן שהוסרו איברי גוף". כתגובה על שיתוף פעולה זה נשפט צאו דונג ונאסר לחמש שנים.
ב-2007, שגרירות סין בקנדה התערבה במטרה לבטל שידור של סרט תיעודי על פאלון גונג וקצירת איברים, שידור שתוכנן לעלות ב-CBC, רשת השידור הלאומית. באותה שנה השגרירות הסינית בישראל ניסתה, ללא הצלחה, לבטל נאום של העו"ד החוקר דייוויד מטאס בנושא קצירת האיברים, ואיימה שלעדותו תהיה השפעה שלילית על יחסי סין-ישראל.
תגובות ברחבי העולם > איגודים רפואיים

האשמות על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג הובילו רשויות רפואיות בין-לאומיות ואיגודים מקצועיים להתמקד מחדש בפרקטיקות ההשתלה בסין. מקצוענים מתחום הרפואה העלו מספר דאגות הנובעות מהשימוש באיברי אסירים, וחלקו על האתיקה של שיתופי פעולה עם בתי חולים סינים להשתלות.
ב-2006 אימצה "ההסתדרות הרפואית העולמית" החלטה הדורשת שסין תפסיק להשתמש באסירים כתורמי איברים. "הקרן הלאומית להשתלות" בארצות הברית (National Kidney Foundation), הצהירה כי היא "מודאגת ביותר משיטות הכפייה המשמשות להשגת איברים ורקמות כפי שתואר בהאשמות שהועלו לאחרונה".
מאז 2011 הצהירו מספר מגזינים רפואיים שהם יפסיקו לפרסם מאמרים המתייחסים לניתוחי השתלות בסין בשל הדאגה לגבי הפרות של האתיקה הרפואית. The Journal of Clinical Investigation, מגזין בעל יוקרה בתחום המחקר הביו-רפואי, הצהיר שהשימוש שסין עושה באיברים מאסירים המוצאים להורג "מפר זכויות אדם בסיסיות. זה מפר תפיסות אתיות מרכזיות של רפואת ההשתלות ושל האתיקה של הרפואה. וחמור מכך, כמה מאלה המוצאים להורג יכולים להיות אסירים ש'פשעיהם' הם אך ורק אמונותיהם הפוליטיות או הרוחניות". המגזין החליט שלא יקבל יותר מאמרים על השתלות איברים אנושיים "אלא אם כן יסופק לנו אישור הולם מהתורם, שנלקח לא בכפייה ושניתן לאמת אותו". החלטה דומה התקבלה במגזין ההשתלות האמריקני (אנ').
ב-2011 פרסמה קבוצה של מנתחים וחוקרי ביו-אתיקה אמריקנים ב"לנצט" (The Lancet) קריאה להחרים את המדע והרפואה הסינים הקשורים להשתלות איברים. "מהמספרים שסין סיפקה ברור שלא כל האיברים המיועדים לאזרחי סין ותיירי השתלות מסופקים על ידי תורמים שהסכימו לכך מרצונם. המקור של הרבה מהאיברים האלה הוא אסירים המוצאים להורג שההסכמה שלהם או לא קיימת, או שאיננה תופסת על פי האתיקה, ושמועד מותם נקבע אולי בהתאם לנוחות של החולה המצפה לאיבר", המחבר הראשי של הפרסום, ד"ר ארתור קפלן, הוסיף לאחר מכן: "להרוג אסירים בעבור חלקיהם הוא מעשה לא אתי כשלעצמו", אבל הפרקטיקה הזאת היא אפילו יותר מרושעת בהתחשב בכך שבין האסירים המוצאים להורג יש כאלה שנכלאו בשל אמונותיהם הרוחניות, הדתיות או הפוליטיות.
תגובות ברחבי העולם > השליחים המיוחדים של האו"ם

מ-2006 ועד 2008, שני שליחים מיוחדים של האו"ם שלחו שוב ושוב בקשות לממשלה הסינית להגיב להאשמות לגבי אסירים שהם מתרגלי פאלון גונג ולהסביר את המקור לאיברים המשמשים בניתוחי ההשתלות. בדו"ח מפברואר 2008, השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים מנפרד נוואק ציין שבסין "יש הרבה יותר השתלות איברים מאשר מקורות שניתנים לזיהוי של איברים [...] על פי הטענות, הפער בין מספר האיברים הזמינים לבין מספר האיברים שניתן להשיג ממקורות הניתנים לזיהוי מוסבר על ידי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג, והגידול בהשתלות משנת 2000 חופף ומתאים לתחילת הרדיפה כנגד האנשים האלה". תגובות הממשלה הסינית לא התייחסו לשאלות אלו, ולא הסבירו את מקורות האיברים להשתלה.
נוואק אמר מאוחר יותר ש"הממשלה הסינית עדיין לא הודתה ולא נקטה בשקיפות... הממשלה הסינית לא הפריכה [את ההאשמות], אבל מצד שני הן גם לא הוכחו. זה מביא לדילמה – דילמה שיכולה להיפתר רק אם סין תהיה מוכנה לשתף פעולה. וזה מה שחסר".
תגובות ברחבי העולם > תגובות של מדינות אחרות > מדינות אחרות

חוקים דומים נגד תיירות השתלות הוצעו גם באספה הלאומית של צרפת (2010) ובפרלמנט הקנדי (2007, 2010). ממשלת קנדה העלתה את הסוגיה של קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג גם באו"ם, במהלך סקירה תקופתית של זכויות אדם במדינות החברות באו"ם ב-2014.
תקשורת בארגון

תקשורת בארגון, או תקשורת ארגונית, היא תחום במסגרת מדעי התקשורת העוסק באופן בו זורמת תקשורת בין אנשים בארגונים ומנתח את התפקיד שהיא ממלאת בארגון.
לפי ד"ר עמיר אאידה, "תקשורת ארגונית מתייחסת לתהליך העברת המידע בין מנהלים ועובדים ובין עובדים למנהלים בנוגע לנושאים )פרויקטים, תהליכים( ארגוניים. זאת במטרה לידע, לחבר, לערב ולהגביר את מחויבות העובדים לארגון ולמטרותיו העסקיות."
תקשורת בארגון באה לידי ביטוי בהעברת מידע, מסמכים ונוהלי עבודה בין דרגים שונים בארגון ובין המחלקות השונות. כמו כן, מלבד התקשורת הפנים ארגונית הקשורה לכל המידע שזורם בתוך הארגון עצמו קיימת חשיבות רבה גם לתקשורת החיצונית של הארגון, עם ספקים, לקוחות וכיוצא בזה.
ארגונים נוטים לשים דגש רב על התקשורת בארגון כיוון שחלקם הגדול בעלי מבנה מורכב ועל כן נדרשת תקשורת יעילה בתוך הארגון בשביל לשמור על יחסי גומלין בין המחלקות השונות והדרגים השונים. כמו כן בתחום קבלת החלטות בארגון קיים קשר ישיר לתקשורת בארגון שכן משאב המידע הוא גורם מכריע בכל קבלת החלטה. עוד תחום שבא לידי ביטוי בתקשורת בארגון הוא מנהיגות, תהליך הניהוג של מנהל לכפופים לו נשען על אופן התקשורת ביניהם.
ניתן לחלק תקשורת בארגון לשני סוגים, תקשורת פורמלית ובלתי פורמלית.
תקשורת פורמלית היא כל המידע שזורם בארגון וקשור לפעילות של הארגון הן באמצעות דואר אלקטרוני, מסמכים, ישיבות וכדומה.
תקשורת בלתי פורמלית היא מידע שעובר בין אנשים וקבוצות ואינו קשור לפעילות הארגון.
היסטוריה של תקשורת בארגון

התחום של תקשורת בארגון התחיל למעשה כהתפתחות של תחומים כגון תקשורת עסקית, מידע עסקי ומאמרים של לימודי תקשורת שפורסמו החל מ-1930 ועד 1950.
עד אז לא הוקצו משאבים רבים לתקשורת בארגון והיא כללה רק שיטות של פרופסורים שונים שנאמו במסגרות עסקיות שונות. חתן פרס נובל הרברט סיימון כתב ב-1947 על "מערכות תקשורת בארגון" וקבע כי " התקשורת חיונית לארגונים".[דרוש מקור]
בשנות ה-80 תקשורת בארגון עוברת מגישה עסקית לגישה תקשורתית ובארגונים החלו לתת דגש על חשיבותה של התקשורת לניהול יעיל של הארגון.
בשנות ה-90 תאוריות של אנשים שלמדו על תקשורת בארגון התמקדו באפשרויות התקשורת לדכא ולשחרר את העובדים בארגון.
כלי תקשורת בארגון

קיימים מספר ערוצי תקשורת בתוך הארגון דרכם זורם המידע בתוך הארגון ומחוצה לו. ניתן לחלק את כלי התקשורת לשני סוגים, תקשורת המבוססת על כלים טכנולוגיים שונים ותקשורת פרונטלית.
בין חלק מן הכלים הטכנולוגים המשמשים לתקשורת בארגון ניתן למצוא את מערכת הדואר האלקטרוני, טלפון ועוד. עם זאת קיימים כלים קצת פחות מתקדמים כמו פקס, דואר כתוב וכו'.
כלים אלו הפכו חשובים בתקשורת בארגון בעיקר בגלל מרכיב הזמן, כלומר כיום באמצעות כלים טכנולוגיים אלה ניתן להעביר מידע בארגון ומחוצה לו באופן מהיר ומדויק דבר התורם לשיפור היעילות של הארגון.
בתחום הפרונטלי אחד מן האמצעים להעברת מידע הוא ישיבות צוות, הן בתוך יחידה מסוימת בארגון והן בין דרגי היררכיה שונים בארגון.