stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורנצו ואלה
ביוגרפיות והערכה ביקורתית

כל האזכורים הביוגרפיים הישנים של ואלה עמוסים בתיאורים ארוכים של הוויכוחים הספרותיים והתאולוגיים הרבים שלו, המפורסם ביניהם היה עם פוג'ו ברצ'וליני, שהתרחש אחרי שהשתקע ברומא. כמעט בלתי אפשרי להגיע להערכה מדויקת של חייו הפרטיים ואופיו של ואלה בגלל ענני האבק שמעיבים עליהם מחלוקת זו ואחרות, שבלטו בלשונן הארסית והבוטה. על כל פנים, נראה שהוא היה שחצן, קנאי ואיש ריב ומדון, אך הוא גם שילב את האיכויות של הומניסט אלגנטי, מבקר שנון, וסופר חד כתער, שנקט בסגנון ויכוח תקיף נגד כוחה החילוני של רומא. הדורות הבאים חולקים לו כבוד לא רק בשל למדנותו וסגנונו, אלא בעיקר כאדם שיצר שיטת ביקורת קפדנית, אותה יישם באופן שווה לשפה, למסמכים היסטוריים ולדעות מוסריות. לותר העריך מאוד את ואלה וכתביו, וקרדינל בלרמין כינה אותו praecursor Lutheri (מבשרו של לותר), בעוד סר ריצ'רד ג'ב כתב שחיבורו De Elegantiis "הביא את המחקר הביקורתי של הלטינית לרמה הגבוהה ביותר שהגענו אליה עד היום." ארסמוס הצהיר בחיבורו De ratione studii שביחס לדקדוק הלטיני לא היה "מדריך טוב יותר מאשר לורנצו ואלה."
עבודותיו

עבודותיו של ואלה כונסו, אם כי לא לגמרי בשלמותן, בבזל ב-1540 ובוונציה ב-1592, ו- De Elegantiis הודפס מחדש קרוב לשישים פעם בין 1471 ל-1536. עבור תאורים מפורטים של חייו ועבודותיו של ואלה ראו:
G. Voigt, Die Wiederbelebung des classischen Alterthums (1880-81);
John Addington Symonds, Renaissance in Italy (1897-99);
G. Mancini, Vita di Lorenzo Valla (Florence, 1891);
M. von Wolff, Lorenzo Valla (Leipzig, 1893);
Jakob Burckhardt, Kultur der Renaissance (1860);
J. Vahlen, Laurentius Valla (Berlin, 1870);
L Pastor, Geschichte der Päpste, Band ii. English trans. by FI Antrobus (1892);
the article in Herzog-Hauck's Realencyklopädie, Band xx. (Leipzig, 1908);
John Edwin Sandys, Hist. of Class. Schol. ii. (1908), pp. 66‑70.
לקריאה נוספת

Melissa Meriam Bullard, "The Renaissance Project of Knowing: Lorenzo Valla and Salvatore Camporeale's Contributions to the Querelle Between Rhetoric and Philosophy," Journal of the History of Ideas 66.4 (2005): 477-81.
Christopher S. Celenza, "Lorenzo Valla and the Traditions and Transmissions of Philosophy,” Journal of the History of Ideas 66 (2005): 483-506.
Brian P Copenhaver, "Valla Our Contemporary: Philosophy and Philology," Journal of the History of Ideas 66.4 (2005): 507-25.
Matthew DeCoursey, "Continental European Rhetoricians, 1400-1600, and Their Influence in Renaissance England," British Rhetoricians and Logicians, 1500-1660, First Series, DLB 236, Detroit: Gale, 2001, pp. 309–343.
Lisa Jardine, "Lorenzo Valla and the Intellectual Origins of Humanist Dialectic," Journal of the History of Philosophy 15 (1977): 143-64.
Peter Mack, Renaissance Argument: Valla and Agricola in the Traditions of Rhetoric and Dialectic, Leiden ; New York : E.J. Brill, 1993.
Lodi Nauta, In Defense of Common Sense: Lorenzo Valla's Humanist Critique of Scholastic Philosophy, Cambridge, MA : Harvard University Press, 2009.
הערות שוליים

↑  See especially Giuseppe Billanovich, 'Petrarch and the Textual Tradition of Livy', in Journal of the Warburg and Courtauld Institutes XIV (1951), pp. 137-208.
↑  For a critical edition, see Lorenzo Valla, Antidotum in Facium, ed. M. Regoliosi, Padua 1981, pp. 327-370.
המאמר מתבסס על הערך "לורנצו ואלה" במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, פרסום שהוא כיום ברשות הציבור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269335305171  PLWABN: 9810537788805606  BIBSYS: 90169597  BNC: 000098777  BNE: XX874162  BnF: cb11927487z (data)  CANTIC: a10173213  CiNii: DA00755591  GND: 118626000  ICCU: CFIV042795  ISNI: 0000 0001 2125 8391  LCCN: n79043871  LNB: 000197091  NDL: 001169220  NKC: jn19981002293  NLA: 35575211  NLG: 158761  NSK: 000086342  NTA: 068434413  RERO: 02-A012892968  SELIBR: 205974  SNAC: w6c255tn  SUDOC: 027174697  Trove: 1460348  VcBA: 495/21449  VIAF: 29541502   WorldCat (עם VIAF): 29541502
לייב רוטבלאט

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1918 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה הרפובליקה הפולנית השנייה
 התאבד:  8 במאי 1943 (בגיל 24) ורשה, גרמניה הנאצית (1935–1945) הממשל הכללי של השטחים הכבושים בפולין
 מדינה:  הרפובליקה הפולנית השנייה
 כינויים נוספים:  לוטק
 
לייב (לוטק) רוטבלאט (בפולנית: Lejb Rotblat;‏ 14 באוקטובר 1918 – 8 במאי 1943) היה פעיל ההתנגדות היהודית בשואה בפולין.
קורות חיים

רוטבלאט התגורר ברחוב טוורדה שבוורשה יחד עם אימו שניהלה שם בית יתומים. הוא ואימו הסתירו קבוצת ילדים יהודים באחד מהבתים בו גרו בזמן הגירוש למחנה ההשמדה טרבלינקה. אריה וילנר היה אחד מאלה שמצאו מקלט בדירתם. רוטבלאט גדל כבן יחיד לאימו, שהתאלמנה בגיל צעיר.
כאשר התארגן הקן הוורשאי מחדש, עברו כמה מדריכים מקן "הנוער הציוני" אל "עקיבא". גם לייב בא מהנוער הציוני, זמן מה עבר עם קבוצות העבודה מטעם היודנראט לצד הארי, אחר כך הלך לעבוד בהנהלת נקודת הפליטים בדזיקה 3, ושם חלה בטיפוס.
לאחר המחלה היה חלש מכדי להמשיך בעבודתו וקיבל הצעה לנהל את אחת החנויות של צרכנית עובדי היודנראט. בצרכנייה זאת עבדה גם פרידה זיגמן, חברי הפלוגה בנאלבקי 10 היו גם נסגרים שם עם כלב כשומרים בלילות, תמיד היה לוטק לחוץ בתפקידיו השונים, היה עוזר לאימו בבית היתומים, עובד למחייתו והיה מסור לעבודתו החינוכית.
לייב היה פעיל בתנועת ההתנגדות היהודית והשתתף במרד גטו ורשה כחלק מלוחמי אי"ל ברחוב מילא 18, היה מעורב ביצור נשק בגטו, ועזר לאסוף נשק בזמן המרד, הוא נמנה למפקד קבוצתו של חברי בני עקיבא והם נלחמו באזור הגטו המרכזי, ב-8 במאי 1943 לייב ואימו התחבאו בבונקר, לאחר שהבונקר נתפס על ידי הגרמנים, הלוחמים חששו מנפילה בשבי, ובפקודתו של אריה וילנר רוב הלוחמים התאבדו וכך גם לייב ולאחר שירה באימו כבקשתה.
רוטבלאט נקבר בקבר אחים יחד עם לוחמי אי"ל אך מקום קבורתם אינו ידוע.
הנצחה

שמו של רוטבלאט נחרט בשנת 2006 על האובליסק הממוקם באנדרטת מילא 18 ("תל אנילביץ'"), שם נהרג.
לקריאה נוספת

מלך ניישטט, חורבן ומרד של יהודי וארשה: ספר עדויות ואזכרות, תל אביב-יפו: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, תש"ז (1946)
הלה רופאייזן-שיפר, פרדה ממילה 18: סיפורה של קשרית, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגטאות, 1990
הערות שוליים

↑  Ruta Sakowska, Ludzie z dzielnicy zamkniętej. Warsaw: Wydawnictwo Naukowe PWN, Wydawn. Naukowe PWN, 1993, עמ' 204, ISBN 83-01-11147-X. (בפולנית)
האובליסק בתל אנליביץ', עליו נחרט שמו של רוטבלאט
כרכום (יישוב)

| --- | --- |
תצפית על היישובמצפה שגב בכניסה ליישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מבואות החרמון
גובה ממוצע: ‎96 מטר
תאריך ייסוד: 1986
תנועה מיישבת: המרכז החקלאי
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 511 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.2% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) כרכום(למפת הגליל העליון רגילה) כרכום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרכום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרכום32°55′47″N 35°36′29″E﻿ / ﻿32.9297580083714°N 35.6079559532639°E﻿ / 32.9297580083714; 35.6079559532639  heמפת היישובים של מועצה אזורית מבואות החרמון (in English: Mevo'ot HaHermon Regional Council) באדום - כרכום בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10
http://karkom.org
כרכום (כַּרְכֹּם) הוא יישוב קהילתי ברמת כורזים, סמוך לערוץ הירדן ההררי מצפון לכנרת, בתחום המועצה האזורית מבואות החרמון.
היישוב הוקם בשנת 1986 על ידי תושבים ממושבים באזור.
בכניסה ליישוב קיימת נקודת תצפית לעבר הכנרת ובקעת בית ציידא בשם "מצפה שגב", המנציחה את זכרו של אחד מבני היישוב. במקום עוברת דרך הירדן ההררי המובילה עד גשר בנות יעקב, דרך שנפרצה ונסללה על ידי הקרן הקיימת לישראל. בעבר, הייתה גישה מהיישוב אל גשר הדודות, שאיננו עוד.
אוכלוסיית היישוב מונה כ-600 נפשות, כאשר מרבית התושבים חילונים. בכרכום פועלים 2 גני ילדים, מעון יום, מרפאה וטיפת חלב, שירותי דואר, מזכירות, בית כנסת, נגריה, מוסך ומגרשי ספורט. מרבית מן הילדים לומדים בבית הספר היסודי ”רמת כורזים” שבמושב אליפלט ובתיכון ”עמק החולה” שבקיבוץ כפר בלום.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מושב כרכום
↑  כרכום - ישובים | גליל עליון | הרשות לפיתוח הגליל, באתר www.romgalil.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588265205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כיור

ערך זה עוסק באגן רחיצה לניקוז. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כיור לשטיפת ידיים
קריינות של המילה "כיור"
כיור מטבח
כיור הוא אגן רחיצה או כלי שמטרתו לנקז נוזלים הנשפכים אליו ולפנותם החוצה, על פי רוב, למערכת הביוב או למכל קטן הנמצא מתחתיו.
מבנה כללי

הכיור בנוי בדרך כלל מחרסינה, אך ישנם גם כיורים העשויים נירוסטה או פלסטיק. ישנם כיורים שצורתם עגלגלה או אליפטית, וישנם כיורים שצורתם מרובעת. הכיורים העגולים ישמשו על פי רוב לשטיפת ידים כגון ביציאה מחדרי השירותים, בעוד הכיורים המרובעים ישמשו, בדרך כלל, לשטיפת כלים (אלו יהיו עשויים לפעמים מנירוסטה). ישנם כיורים המחוברים ישירות לקיר וישנם כיורים המונחים על ארונית קטנה. בכיורים מסוימים ברז המים מחובר לגוף הכיור (כמו בכיורים הנמצאים על ארונית), וישנם כיורים בהם ברז המים מחובר לקיר.
חור הניקוז ממוקם בחלקו התחתון של הכיור, על פתחו נמצאת מסננת גסה, המונעת מפסולת גדולה להיכנס לצנרת הביוב ולגרום לסתימה. ניתן להניח מסננת עדינה על המסננת הגסה, לסינון יעיל יותר. ישנם כיורים להם יש חור ניקוז עליון בנוסף לחור הניקוז התחתון. מטרת חור הניקוז העליון שבמקרה של סתימה בחור הניקוז התחתון (סתימה יכולה להיות על ידי פקק, או על ידי פסולת), גובה פני המים שיעלה, לא יעברו את גובה חור הניקוז העליון (כי ברגע שמפלס המים יגיע לחור העליון, הם יתנקזו דרכו). כיורים שאינם מצוידים בחור ניקוז עליון עלולים לגרום להצפה במקרה של סתימה (כי המים ישפכו משפת הכיור). תפקיד נוסף של חור הניקוז העליון הוא להגביר את קצב הניקוז על ידי מעבר אוויר דרכו.
צנרת

מתחת למסננת שבפתח הניקוז מחובר צינור קצר (בדרך כלל עשוי פלסטיק, במערכות ישנות ניתן למצוא גם צינורות מתכת), אליו מתנקזים המים שנשפכו לכיור. במקרה שאין חיבור לביוב, ימצא מתחת לצינור מכל מים שאליו יתנקזו המים (לדוגמה שמכונות אוטומטיות למכירת משקאות חמים, מחמי מים גדולים וכדומה).
במקומות בהם הכיור מחובר לביוב, ימצא בקצה הצינור הקצר רכיב הנקרא ברך. הברך עשויה מפלסטיק, במערכות ישנות ניתן למצוא גם רכיבי מתכת.
לברך מספר תפקידים: ריכוז המשקעים והפסולת שעברו דרך הכיור. זה נעשה על ידי כך שהפסולת שוקעת בתחתית כוס המשקעים של הברך. תפקיד אחר של הברך הוא למנוע מריחות רעים לצאת מהכיור. זה נעשה על ידי כך שבין צינור הביוב לבין הכיור נמצאת כוס המלאה מים (שהגיעו אליה מהכיור), מים אליה מהווים מחסום בפני הריח העולה מהביוב. בנוסף לכך, אם ייפול חפץ קטן לחור הניקוז (טבעת, בורג, אום וכדומה), ניתן יהיה לפרק את כוס המשקעים בקלות, ולהוציא מתוכה את החפץ שנפל (אם הוא לא המשיך לזרום במערכת הביוב). הברך בנויה כך שהמים שיוצאים מהכיור עוברים בדרכם למערכת הביוב דרך כוס המשקעים. דבר זה מתבצע בעזרת מפרדה במרכז הברך. היא גורמת לכל המים שיעברו בברך לעבור בדרכם בכוס המשקעים (כך שהפסולת תתנקז שם). לפעמים, משתמשים בצינור שרשורי למטרות אלו. הצינור עשוי פלסטיק דק וגמיש. כדי להקנות לו קשיחות מסוימת, נמצאת ספירלה מתכתית לכל אורכו. את הצינור ניתן לכופף באמצעו כך שישמש כברך (תהיה בו הצטברות מים למנוע ריחות, הפסולת הכבדה תוכל לשקוע בקטע המכופף ובנוסף ניתוק הצינור ממערכת הביוב פשוט).
במערכות המחוברות לביוב, יהיה גודל צינור הניקוז 50 או 60 (בדרך כלל).
התקנת כיור

הכיור מתחבר לקיר באמצעים שונים – צינורות מתכת קצרים המחוברים לקיר עליהם הכיור מונח. מוטות מתכת קצרים שמצדם האחד קבועים בקיר וחלקם השני מושחלים בחורים המיועדים לכך בכיור. יש כיורים המחוברים לקיר על ידי ברגים (כאשר לפעמים הברגים מחוברים ללוח עץ קטן המחובר לקיר).
בין שפת הכיור לקיר, יהיה, בדרך כלל, חומר אטימה המשמש גם להדבקה (כגון סיליקון). את הכיורים המחוברים לארונית יש להצמיד לקיר, ולהדביק אותם בעזרת חומר אטימה.
כיור הקאה

כיור הקאה (בגרמנית: Speibecken או Kotzbecken) הוא כיור, לרוב מקרמיקה, המיועד להקאה. כיורי הקאה אלו נמצאים לרוב בברים, פאבים, מסעדות ואחוות סטודנטים בווייטנאם ובמדינות דוברות גרמנית. ניתן למצוא כיורי הקאה גם באתרי הזרקה מפוקחים (אנ') למשתמשי סמים.
הכיור מותקן בגובה המותניים עם ידיות לאחיזה ומתקן שטיפה.
בגרמניה ואוסטריה, כיורי הקאה אלו מקושרים לרוב למסורת השתייה הכבדה של אחוות הסטודנטים.
ראו גם

רחצת ידיים
הערות שוליים

1 2  Ehmke, Kurt (2 ביוני 2015). "Speibecken für Brech-Burschen". Neue Westfälische (בגרמנית). ארכיון מ-2021-08-05. נבדק ב-9 בדצמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Schmid, Fabian (2 במרץ 2020). "Missbrauch in der Burschenschaft: "Mach jetzt mit, sonst ..."". Der Standard (בAustrian German). ארכיון מ-2023-12-17. נבדק ב-9 בדצמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Godfrey, Calvin (19 באוקטובר 2014). "OP-ED: The problem with Vietnam's vomitoriums". Thanh Nien Daily. נבדק ב-9 בדצמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ""Fixerstuben" in Karlsruhe: Drogenkonsumraum soll mehr Sicherheit in Problemviertel bringen". Rhein Neckar Zeitung (בגרמנית). 3 בדצמבר 2017. ארכיון מ-2022-07-13. נבדק ב-9 בדצמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "RNZ-Leser zu Erstsemester-Feiern: "Studenten? Feiern? Passt wahrlich nicht zusammen"". Rhein Neckar Zeitung (בגרמנית). 12 באוקטובר 2018. ארכיון מ-2021-08-05. נבדק ב-9 בדצמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564045405171  GND: 4347502-4  LCCN: sh2006004887 
1. דפנות הכיור 2. פתח ניקוז תחתון 3. פתח ניקוז עליון 4. צינור ניקוז של הפתח העליון 5. הצינור הקצר היוצא מפתח הניקוז התחתון 6. מבנה ה"ברך" 7. כוס הניקוז, מקום הצטברות המשקעים 8. המפרדה במרכז הברך 9. הצינור היוצא מהברך למערכת הביוב
כיור הקאה בפאב במזרח וסטפאליה-ליפה (אנ'), נורדריין-וסטפאליה, גרמניה
כלל הצפיות

כלל הצְפִיוּת הוא הכלל המעוגן בסעיף 20(ב) לחוק העונשין. ישנן עבירות בדיני העונשין הדורשות רכיב כוונה של הנאשם לגרום לתוצאת העבירה. הכלל מאפשר להרשיע נאשמים אשר ראו את אפשרות התרחשות התוצאות כאפשרות קרובה לוודאי, אף אם לא התכוונו לגרום לתוצאות.
רקע

ככלל, לשם הרשעה בעבירה פלילית יש להוכיח מחשבה פלילית, למעט עבירות רשלנות או עבירות אחריות קפידה אשר בהן אין צורך להוכיח מחשבה פלילית. בחוק הפלילי ישנו הבדל משמעותי בין עבירות התנהגותיות לעבירות תוצאתיות, לעניין היסוד הנפשי הנדרש להוכחתן. עבירות התנהגותיות דורשות הוכחה של יסוד נפשי כלפי המעשה עצמו בלבד, בעוד בעבירות פליליות תוצאתיות יש דרישת הוכחה נוספת של יסוד נפשי חפצי כלפי התוצאה. עבירות אלו מגדירות בלשון החוק מהו היסוד הנפשי החפצי אשר כל אחת מהן דורשת. ישנם שלושה יסודות נפשיים חפציים: כוונה, אדישות וקלות דעת, כאשר קלות דעת היא היסוד הנפשי החפצי המשמש כברירת מחדל עבור אותן אלו עבירות בהן לא מוגדר איזה יסוד נפשי חפצי נצרך לשם העבירה התוצאתית.
משמעותו

סעיף 20(ב) לחוק העונשין מעיר כי ביחס לדרישת היסוד הנפשי החפצי של כוונה, אפשר להסתפק ב"ראייה מראש את התרחשות התוצאות כאפשרות קרובה לוודאי", אף כשאין כוונה לבצען. משמעות הוראה זו של החוק היא שלא נדרשת כוונה פוזיטיבית של הנאשם לגרום לתוצאות העבירה, אלא די בראיית אפשרות התרחשות התוצאות כאפשרות קרובה לוודאי.
הלכת הצפיות

כלל הצפיות בראשית דרכו התחיל כהלכה פסוקה בפרשת עג'מי. השופט אגרנט בחר בפסק דין זה שלא להחיל את ההלכה על כלל העבירות בהן מופיע יסוד של כוונה, אלא נקודתית על סעיף 447 לחוק העונשין בגלגולו הקודם בלבד. הסיבה לכך היא שהחלת הלכת הצפיות על עבירות מסוימות עלולה לסתור את מטרתו של המחוקק ולרוקנה מתוכנה. בהמשך, הכלל הוחל גם על עבירות בודדות אחרות. ביחס לשאלה האם הכלל הוחל על כלל העבירות העונשיות קיימת מחלוקת, אולם הדעה הרווחת היא שהכלל מוחל על כלל העבירות למעט חריגים.
פרשת קורט סיטה

אחד היישומים הראשונים של ההלכה, התקיים בפרשת קורט סיטה משנות ה-60, בה הוחלה ההלכה על אחת מעבירות פגיעה בביטחון המדינה. במרכז הפרשה עמד פרופ' קורט סיטה, אשר נענה להצעותיהם של סוכני ביון צ'כים למסור מסמכים מסווגים אליהם נחשף תמורת כספים שיועברו לו. הוגש כתב אישום כנגד הפרופסור בגין עבירת ריגול חמור המצויה בסעיף 113(ג) לחוק העונשין, בגלגולו הקודם. על-מנת להרשיע בעבירה זו, יש להוכיח את קיומה של כוונה לפגוע בביטחון המדינה. הפרופסור טען כי היסוד הנפשי החפצי של כוונה לא התקיים, מאחר שהוא לא התכוון לפגוע בביטחון המדינה, אלא פעל מתוך כוונה לעשיית הון וממון. בית-המשפט הרשיע אותו על סמך הלכת הצפיות, ואמר כי אף על פי שקורט סיטה לא התכוון לפגוע בביטחון המדינה, די בכך שהוא ראה את אפשרות הפגיעה במדינה כאפשרות קרובה לוודאי.
העיגון בחוק

במסגרת תיקון 39 לחוק העונשין, הלכת הצפיות עוגנה בחוק בסעיף 20(ב) לחוק העונשין.
יחד עם זאת, בפרשת אלקורעאן קבע בית המשפט העליון כי כלל הצפיות המעוגן בחוק אינו רלוונטי לעבירות מטרה, אלא לעבירות תוצאה בלבד, והלכת הצפיות שהייתה נהוגה ערב התיקון בחוק תמשיך לשמש בעבירות מטרה.
ראו גם

עבירה
מחשבה פלילית
לקריאה נוספת

יצחק קוגלר, כוונה והלכת הצפיות בדיני עונשין, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1997.
הערות שוליים

↑  סעיף 19 לחוק העונשין, התשל"ז-1977
↑  ע"פ 63/58 עג'מי נ' יועמ"ש, פ"ד יג(1) 421
↑  ע"פ 45/61 סיטה נ' היועמ"ש, פ"ד ט"ו(2) 1373
↑  ע"פ 217/04 אלקורעאן נ' מדינת ישראל
כרכואן

כרכואן (בצרפתית: Kerkouane, בערבית: كركوان) הייתה עיר פונית מדרום לכף בון, בקצה המערבי של חצי האי שריק בתוניסיה של ימינו. לחשיפת העיר ב-1952 נודעה חשיבות רבה בשל כך שהעיר הפונית השתמרה במצבה בעת חורבנה מבלי שתרבויות מאוחרות יותר הקימו בה יישוב חדש. בהיעדר ממצאי קרמיקה רומית, הסיקו החוקרים כי האתר קדם לכיבוש הרומי של אפריקה. מאידך, ממצאים איוניים איפשרו לתארך את תחילתה של העיר למאה ה-6 לפנה"ס בקירוב.
העיר, הידועה בעיקר בנקרופוליס החשוב שנחשף בה ב-1968, התקיימה במשך כ-300 שנים. היא נהרסה על ידי הרומאים וננטשה לעד בשנת 250 לפנה"ס לערך, במהלך המלחמה הפונית הראשונה. בשנת 1985 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
האתר

העיר מכסה שטח של כ-80 דונם. מעריכים שבשיאה מנתה אוכלוסייתה כ-2,000 איש. אף ששכנה לחופיו של הים התיכון לא הוקם בכרכואן עצמה נמל, וסירות דיג קטנות נקשרו אל החוף בשני נחלים סמוכים לעיר. תושבי העיר לא עסקו בחקלאות או במרעה, והעיר הייתה מנותקת מהאדמות שסביבה. תחת זאת עסקו התושבים בתעשיית צבע לבדים, בנייה, קדרות ואמנויות אחרות. רובעי המגורים הוקפו בחומה כפולה, והרחובות נסללו לפי תוכנית עירונית מוקפדת. מאפיין נוסף של העיר הוא מערכת המים המשוכללת שהוקמה בה ואשר כללה בארות, תעלות, מרזווים לאיסוף מי גשמים ומערכת לפינוי הביוב.
הבתים נבנו בצורת מלבנים לפי תוכנית אחידה. כניסה בודדת הוליכה אליהם ואל פרוזדור שהוביל לחצר פנימית. בחצרו של כל בית נבנתה אמבטיה שרצפתה כוסתה בפסיפס, ונראה שלרחצה ולהיגיינה נודע מקום חשוב בחיי העיר. סביב החצר השתרעו חדרי המגורים שכללו גם חדר אירוח. בלב העיר שכנו שני מקדשים פונים, שאחד מהם, הבנוי בסגנון פיניקי, הוא המקדש הפוני הגדול ביותר שנתגלה עד כה.
מעבר לחומת העיר השתרעו מספר נקרופוליסים, אם כי אתרי קבורה נחשפו במרחק רב מהעיר, ואפילו סמוך לכף בון בצפונו של חצי האי. שניים מבתי הקברות סמוכים לעיר - על גבעה סלעית במרחק של פחות מקילומטר בודד מצפון-מערב לעיר נחשף נקרופוליס שיועד לילדים אשר נטמנו בכדים בקברי המונים, ואילו מדרום לה אותר נקרופוליס למבוגרים.
אמבט רחצה בבית מגורים
כריסטיאן רושפור

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1917 הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  24 באפריל 1998 (בגיל 80) Le Pradet, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 שם עט:  Dominique Féjos 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  פרס מדיסיס (1988)  פרס הרומן הפופוליסטי (1961) 
 
כריסטיאן רושפור (צרפתית: Christiane Rochefort; 17 ביולי 1917 –  24 באפריל 1998) הייתה סופרת צרפתייה פמיניסטית.
היא פרסמה 5 ספרים תחת הפסבדונים Dominique Féjos, בטרם החלה את הקריירה הספרותית שלה עם פרסומו של הספר "מנוחת הלוחם" והיא בת 41.
ביוגרפיה

רושפור נולדה למשפחה ממעמד הפועלים בפריז. אביה הצטרף אל הבריגדות הבינלאומיות במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ונהרג שם. רושפור עבדה כעיתונאית וכנספחת העיתונות של פסטיבל קאן עד שפוטרה ב-1968 בגלל דעותיה הביקורתיות ואחר כך עבדה לצדו של אנרי לנגלואה בסינמטק של פריז.
ב-1958 פרסמה את ספרה הראשון בשמה מקורי "מנוחת הלוחם" (Le Repos du guerrier). הדמות הראשית בספר מבוססת על דמותו של עמוס קינן. הספר היה לרב מכר, ובשנת 1962 עיבד אותו הבמאי רוז'ה ואדים לסרט בהשתתפות בריז'יט בארדו. פרסמה 13 ספרים נוספים ובשנת 1988 זכתה בפרס מדיסיס על הרומן "La porte du fond" ("הדלת הפנימית"). הרומנים שלה מחולקים בין סאטירות ריאליסטיות חברתיות המתרחשות בצרפת של ימינו לבין פנטזיות אוטופיות או דיסטופיות. ברומנים של רושפור יש גם אלמנטים מיניים חזקים.
שניים מספריה תורגמו לעברית "מנוחת הלוחם", תורגם לראשונה ב-1962 על ידי זאב זמיר ושוב ב-1985 על ידי אביטל ענבר. "שיר לסופי" תורגם על ידי אביטל ענבר ב-1984. סרטו של הבמאי משה מזרחי "חרוזים לסופי (Les Stances à Sophie) מ-1971 מבוסס על ספר זה.
במהלך שנות ה-50 קיימה רושפור מערכת יחסים זוגית עם הסופר הישראלי עמוס קינן. רושפור תרגמה לצרפתית שלושה מספריו של קינן.
ספריה > בצרפתית

1953: Le Démon des pinceaux (nouvelle) in Les Œuvres libres, Fayard
1955: Le Fauve et le Rouge-gorge (nouvelle) in Les Œuvres libres, Fayard
1956: Cendres et Or, Éditions de Paris
1957: Une fille mal élevée, Éditions de Paris sous le pseudonyme de Dominique Féjos
1958: Tes mains, Éditions de Paris sous le pseudonyme de Dominique Féjos
1958: Le Repos du guerrier, Grasset (Prix de la Nouvelle Vague)
1961: Les Petits Enfants du siècle, Grasset
1963: Les Stances à Sophie, Grasset
1966: Une rose pour Morrisson, Grasset
1969: Printemps au parking, Grasset
1972: Archaos ou le Jardin étincelant, Grasset
1975: Encore heureux qu'on va vers l'été, Grasset
1978: Pardonnez-nous vos enfances (nouvelles) avec Denis Guiot, Denoël
1982: Quand tu vas chez les femmes, Grasset
1984: Le monde est comme deux chevaux, Grasset
1988: La Porte du fond, Grasset (Prix Médicis)
1997: Conversations sans paroles, Grasset
2004: Oeuvre romanesque, Préface et Chrono-biographie Martine Sagaert, Grasset,
ספריה > בעברית

שיר לסופי, תרגום: אבילט ענבר, הוצאת מעריב, 1984
מנוחת הלוחם, תרגום: אבילט ענבר, הוצאת מעריב, 1985
ספריה > מספרי קינן שרושפור תרגמה

הדרך לעין חרוד, רומאן, הוצאת אלבין מישל, 1984.
שואה 2, הוצאת פלאמאריון, 1976.
הערות שוליים

↑  המאהב של ארץ-ישראל, הספד של אורי אבנרי על עמוס קינן
↑  ר. עזריה, כניעה בין חורבות כנסייה של רושפור, מעריב, 7 באוקטובר 1963
↑  עולמה של אוטופיה, מעריב, 10 בנובמבר 1972
↑  ספרים - גילוי ללא ערווה - הספר מנוחת הלוחם, אתגר (כתב עת לשירה), 24 באוגוסט 1961
↑  סקירות של הספר:
אהרן פאפו, שיר לסופי - לצעירים וצעירים ברוחם;, חדשות, 6 ביולי 1984
אריה ב"ן, ספריה - שיר לסופי, מעריב, 1 באוגוסט 1984
אראלה דאור, היפהפיה המתעוררת - שיר לסופי, כותרת ראשית, 19 בספטמבר 1984
מאיר שלו, ספרים - החותנת כנקבה שלילית, כל העיר, 7 בספטמבר 1984
↑  אורי קליין, משה מזרחי לא עושה סצינות, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2009
↑  אסתי סגל, ‏הסופר עמוס קינן מת בביתו בתל-אביב, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463032705171  PLWABN: 9810652279005606  BIBSYS: 90059823  BNE: XX1721503  BnF: cb11922313x (data)  CANTIC: a19246973  CiNii: DA01302355  GND: 118790803  ISNI: 0000 0003 6855 618X  LCCN: n50046604  LNB: 000177887  MusicBrainz: 94508899-e567-407d-8e91-7dce1e97332f  NDL: 00454441  NKC: jo2005267873  NLA: 36540752  NLG: 94886  NLK: KAC201950269  NTA: 071091033  RERO: 02-A003753193  SELIBR: 222716  SUDOC: 027104923  Trove: 1281369  VcBA: 495/345979  VIAF: 68935097   WorldCat (עם VIAF): 68935097
לואיס קוביז'ה

לואיס אלברטו קוביז'ה אלמיידה (בספרדית: Luis Alberto Cubilla Almeida;‏ 28 במרץ 1940 – 3 במרץ 2013) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אורוגוואי. בקריירת המשחק שלו היה קוביז'ה, ששיחק בעמדת חלוץ, שותף לזכייה ב-16 תארים חשובים והשתתף במדי נבחרת אורוגוואי בשלושה טורנירי מונדיאל. גם כמאמן זכה קוביז'ה להצלחה, במיוחד בפרגוואי, וקבוצותיו זכו ב-17 תארים חשובים. הוא אף אימן את נבחרת אורוגוואי אך לא זכה עמה להצלחה.
קריירה כשחקן בקבוצות

קוביז'ה, שנודע גם בכינוי "אל נגרו" (השחור), נולד בפאיסנדו שבמערב אורוגוואי והחל לשחק כדורגל בקבוצת נוער מקומית. קוביז'ה בעל המזג החם שיחק באגף שמאל כקשר או קיצוני. הוא לא הצטיין במהירות גבוהה אך ניחן בשליטה מעולה בכדור וביכולת לבצע פעולות מבריקות ובלתי צפויות.
ב-1957 הצטרף לקבוצת הפאר האורוגוואית, פניארול. הוא שיחק בפניארול עד 1962 ובשנים אלו זכתה הקבוצה ב-4 אליפויות אורוגוואי, פעמיים בגביע הליברטדורס ופעם אחת בגביע הביניבשתי.
ב-1962 עבר לשחק בברצלונה ושיחק בשורותיה שנתיים, במהלכן זכתה ב-1963 בגביע המלך. ב-1964 חזר לדרום אמריקה והצטרף לשורות ריבר פלייט בארגנטינה. הוא שיחק בריבר פלייט 4 שנים עד אשר חזר לאורוגוואי ב-1969, אך הפעם, לנסיונל, יריבתה המושבעת של פניארול. בשש שנותיו בנסיונל (1969–1974) זכה קוביז'ה יחד עם קבוצתו 4 אליפויות אורוגוואי, זכייה בגביע הליברטדורס, זכייה בגביע אינטראמריקנה וזכייה בגביע הביניבשתי.

בשנותיו האחרונות כשחקן פעיל שיחק שנה בקבוצה הצ'ילאנית סנטיאגו מורנינג (1975) ושנה בקבוצה האורוגוואית דפנסור ספורטינג (1976) וסייע לה לזכות, לראשונה בתולדותיה, באליפות אורוגוואי תוך שהיא שוברת את הדומיננטיות המוחלטת של קבוצות פניארול ונסיונל בליגה האורוגוואית.