stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'פרי אפשטיין
ביוגרפיה > הרשעות פלילית > הרשעה פלילית ראשונה

החקירה נגד אפשטיין בדבר קיום יחסי מין עם קטינות החלה במרץ 2005, בעקבות תלונה שהגישה אישה במשטרת פאלם ביץ', שביתה החורגת, בת ה-14, הגיעה לאחוזתו של אפשטיין עם נערה בוגרת ממנה. שם היא התפשטה ועיסתה את אפשטיין וקיבלה 300 דולר. בעקבות התלונה החלה משטרת פאלם ביץ' חקירה סמויה נגד אפשטיין. במסגרת החקירה שלו החוקרים השיגו מתוך האשפה של האחוזה פתקים עם שמות קטינות ומספרי הטלפון שלהן. אחד הפתקים הכיל את מספר הטלפון ותאריך המפגש של הנערה שבעקבות תלונתה נפתחה החקירה. התאריך והשעה היו תואמים לעדות שנתנה במשטרה. המשטרה ביקשה להגיש כתב אישום נגד אפשטיין ושתי נשים (היילי רובסון ושרה קלן) שהביאו קטינות לאחוזתו. לאפשטיין יוחסו ארבעה סעיפים של מין בלתי חוקי עם קטינות וסעיף אחד של התעללות מינית. אולם התובע הכללי של פאלם ביץ' כבר החל לגבש עסקת טיעון עם אפשטיין. מפקד משטרת פאלם ביץ' האשים את התובע הכללי שהוא מתקפל בפני אנשים עשירים והעביר את החקירה ל-FBI.
חקירת ה-FBI העלתה כי עוזרות של אפשטיין הביאו 40 נערות צעירות לאחוזה. שם נדרשו לקיים סוגים שונים של מגע מיני עם אפשטיין או עם אנשים אחרים. בנובמבר 2018 חשפה הכתבת ג'ולי בראון ביומון "מיאמי הראלד" שזיהתה כ-80 קורבנות ואיתרה כ-60 מהן. בראון ציטטה את מפקד משטרת פאלם ביץ', שאמר שעדויות של הנערות היו דומות.
ביוגרפיה > הרשעות פלילית > עסקת טיעון

ב-30 ביוני 2008 הורשע אפשטיין בשידול נערה בת 17 לזנות, עבירה עליה ריצה 13 חודשים ב"מעצר בתנאי שחרור לעבודה" כחלק מעסקת טיעון, שבה איתרו גורמים רשמיים פדרליים 36 קורבנות, ובשל פרטים אלו ספגה העסקה ביקורת כמקלה מאוד. עסקת הטיעון נעשתה על ידי אלכסנדר אקוסטה, לימים מזכיר העבודה בממשל טראמפ שהתפטר בגין הפרשה, שכיהן אז כתובע הכללי הפדרלי של המחוז הדרומי של פלורידה, מי שהוביל את ההליך המשפטי והעניק לאפשטיין חסינות מכל ההאשמות הפליליות הפדרליות. עורך דינו היה אלן דרשוביץ.
בעקבות הרשעתו, במדינת ניו יורק אפשטיין נשאר רשום כעבריין מין ברמת סיכון הגבוהה ביותר. הוא ערער על הרישום וביקש להנמיך את הרישום לרמת סיכון הנמוכה ביותר, אך בית המשפט דחה את בקשתו.
בכתבה ב"מיאמי הראלד" נטען כי עסקת הטיעון הביאה למעשה לסגירת בדיקת ה-FBI שבדקה האם היו קורבנות נוספים ובעלי עמדה אחרים שלקחו חלק בפשעי המין של אפשטיין.
ביוגרפיה > הרשעות פלילית > עסקת טיעון > תגובות לעסקת הטיעון

הסכם החסינות והיחס המקל שקיבל אפשטיין היו נושא למחלוקת ציבורית מתמשכת.
ביוגרפיה > הרשעות פלילית > חקירה פלילית שנייה

אפשטיין נעצר שוב ב-6 ביולי 2019, על ידי הרשויות הפדרליות, בהאשמות על סחר בקטינים למטרות מין בפלורידה ובניו יורק. הוא גם הואשם בנתינת שוחד בסך 350 אלף דולרים, במטרה להדיח עדים להימנע מלהעיד נגדו בפרשת הסחר בקטינים למטרות מין.
לאחר מותו, התובעת הכללית של איי הבתולה, שם הייתה לאפשטיין אחוזה, הצהירה בתביעה נגד עזבונו כי לאחוזתו הובאו ילדות בנות 11 ו-12. בסוף 2019 איתרה המשטרה הצרפתית את ז'אן לוק ברונל, סוכן דוגמניות צרפתי, שחשוד שעסק באיתור צעירות בסוכנות דוגמניות בדרום אמריקה עבור אפשטיין.
ביוגרפיה > תביעות אזרחיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה התייחסות לעבירות הכספיות של אפשטיין, שתרמו להתמוטטות שוק המניות בשנת 2008, כמוסבר בדף השיחה.
ביוגרפיה > מותו

ב-23 ביולי 2019 נמצא אפשטיין פצוע בתאו בבית המעצר העירוני שבמנהטן, ניו יורק (אנ'), לאחר שככל הנראה ניסה להתאבד. הוא הושם בתוכנית שמירה למניעת התאבדויות (Suicide watch) למשך שישה ימים.
בבוקר 10 באוגוסט 2019 נמצא אפשטיין מת בתאו. במהלך הלילה השומרים לא בדקו את תאו ומצלמות האבטחה לא פעלו. בניתוח לאחר המוות נמצאו אצלו שברים בעצמות הצוואר ובעצם הלשון. חוקרת מקרי המוות הראשית של ניו יורק, ברברה סמפסון, קבעה כי אפשטיין מת בהתאבדות באמצעות תלייה. ד"ר מייקל ביידן, הפתולוג הראשי לשעבר של ניו יורק, שנשכר על ידי משפחתו של אפשטיין ובדק את גופתו, טען בניגוד לגורמי הרפואה הרשמיים כי החבלות שנמצאו על גופו "מצביעות על חניקה רצחנית". לדבריו, שברים בעצמות הצוואר ובעצם הלשון הם נדירים במקרי התאבדות בתלייה, ובדרך כלל מעידים על מוות בחניקה.
בתרבות הפופולרית

ב-27 במאי 2020 עלתה בנטפליקס סדרה דוקומנטרית בשם "ג'פרי אפשטיין: עושר מחריד", שבה מעידות נשים אשר נפגעו מאפשטיין. הסדרה עוסקת גם בהיבטים של קשרי הון-שלטון, כסף וכוח.
הטענה כי אפשטיין לא התאבד אלא נרצח זוכה לפופולריות. הקומיקאי והשחקן ריקי ג'רווייס נתן לה ביטוי מעל במת טקס פרס גלובוס הזהב. המאמינים בתאוריית הקונספירציה טוענים שאפשטיין נרצח על מנת שלא יחשוף פוליטיקאים בכירים שהשתמשו בשירותי זנות הקטינות שניהל, ומנופפים בכך שרשימת הלקוחות לא פורסמה, תחת צו של שופטת.[דרוש מקור]
שודדי ים יהודים

כוחו של ברברוסה מביס את הליגה הקדושה של קרל החמישי בפיקודו של אנדראה דוריה בקרב פרבזה בשנת 1538. הנהגת סנאן ראיס הייתה המפתח לניצחון העות'מאני.
שודדי ים יהודים היו יורדי ים ממוצא יהודי אשר עסקו בשוד ימי. אמנם קיימים אזכורים מסוימים לתופעה זו כבר בעת העתיקה, ובמיוחד בתקופה החשמונאית, אך לפי תיעודים שונים, נראה כי רוב הפיראטים היהודים פעלו בעיקר בשנים שלאחר גירוש ספרד ופורטוגל.
בעקבות הגירוש מחצי האי האיברי, הפיראטים היהודים תקפו ספינות משלוח שהשתייכו לאימפריה הספרדית. הם ראו בפעולות אלה נקמה על הגירוש והרדיפה הדתית המתמשכת של האינקוויזיציה בעולם הישן והחדש.
הפיראטים היהודיים סייעו בכמה אירועים היסטוריים בעלי חשיבות ובהם, הבסת הצי הספרדי-קיסרי בקרב פרבזה (1583), לכידת צי האוצר הספרדי בשנת 1628, כיבוש חלק מברזיל על ידי הולנד מידי פורטוגל וסיוע לבריטים בכיבוש ג'מייקה הספרדית.
פיראטיות בעולם העתיק: שודדי יפו

בתחילת ההתיישבות של ממלכת ישראל בארץ ישראל התיישבו היהודים בעיקר סביב האזור ההררי של יהודה ושומרון, הממוקם במרחק מה מהים התיכון, ומכאן תחום הימאות והניווט טרם פותח כראוי. לאחר שנת 142 לפנה"ס, בתקופת החשמונאים נכבשו מספר ערי נמל (ובהם: יפו, אשדוד ועזה) ויהודים נהיו למלחים וליורדי ים.
פיראטים יהודים הוזכרו לראשונה על ידי יוסף בן מתתיהו:
הם בנו לעצמם ספינות שודדים רבות, והרבו לעשות שד וחמס בדרך הים אשר בין סוריה ופניקיה, ובין ארץ מצרים, עד אשר לא יכלה עוד אניה להפליג בים הזה מפחדם וממוראם
קיים ציור המתאר ספינת פיראטים העוקבת אחר שתי ספינות סוחר בקבר יאסון בירושלים. הציור מציג שלוש ספינות, האחת ספינת מלחמה שיאסון עומד בה כשבידו חץ וקשת ומתכונן לירות. הציור מתוארך לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס. כתוצאה ממרד החשמונאים דעכה הממלכה הסלאוקית, ובעקבותיה גברה תופעת הפיראטיות היהודית, כמו הפיראטיות הערבית שהגיעה מאזור הלבנט. מסעו של פומפיוס ליהודה עשוי להצביע על קשר בין פיראטים יהודים לסיציליאנים. למעשה, מאחר שהיו כל כך הרבה יהודים בים, שחלקם היו פיראטים, בתקופתו של פומפיוס הואשם מתתיהו אנטיגונוס השני בשליחתם בכוונת תחילה.
במהלך המרד הגדול, יהודים שגורשו מהגליל בנו מחדש את יפו, שנהרסה קודם לכן על ידי קסטיוס גאלוס. מוקפים ומנותקים על ידי הרומאים הם בנו מחדש את חומות העיר, והשתמשו בספינות קלות כדי לתקוף ולערער את המסחר ולהפסיק את אספקת התבואה מאלכסנדריה לרומא.
ביולי 67 תקף אספסיאנוס את יפו. אנשי יפו יצאו לים, אולם סערה שהחלה לפני עלות השחר החריבה את הספינות. רבים טבעו, אחרים התאבדו, ואשר ניצלו מטביעה נהרגו על ידי הרומאים ויפו נחרבה שוב.
רבים נפלו על חרבם כי קל להם המוות הזה מרדת אל מצולות הים. אולם רוב האנשים נסחפו בזרם הים ונפצו אל צוקי הסלעים, עד אשר אדם הים מדמם למרחוק, והחוף מלא חללים. וכאשר חתרו פליטים והגיעו אל החוף, קמו עליהם הרומאים והמיתום. ומספר הפגרים אשר הקיא הים, היה ארבעת אלפים ומאתיים.
לאחר חורבן יפו בפעם השנייה, אספסיאנוס בנה בה מצודה כדי למנוע מהפיראטים היהודים להשתלט על העיר בפעם השלישית. הרומאים האדירו את ניצחונם על הפיראטים של יפו והנציחו אותו בהנפקת מספר גדול של מטבעות ובו הכיתוב "navalis Judea" (יהודה הימית). קיימת גרסה נוספת שבה רואים את ויקטוריה, אלת הניצחון, עם הכיתוב Victoria Navalis ("ניצחון ימי").
פיראטיות ספרדית פרה-מודרנית

| --- | --- |
 :  ראו גם – גירוש ספרד
פיראטיות ספרדית פרה-מודרנית > פיראטים יהודים ספרדיים

בין הגורמים שהובילו להתפתחותה של הפיראטיות היהודית בעידן זה היו: הידע והמיומנויות בניווט ספינות שכבר היו קיימות בקרב יהודים רבים; יחד עם אלמנט הגירוש מחצי האי האיברי והפיכת היהודים שהוגלו לאויבי המדינה. עידן התגליות התאפשר בחלקו על ידי התקדמות חיונית בניווט שפותחה בבית הספר לקרטוגרפיה מיורקה שהיה בעיקר יהודי, כמו גם בזכות האפמריס של אברהם זכות. זכות היה אסטרונום מלכותי והיסטוריון של פורטוגל עד שנמלט מהאינקוויזיציה. ואסקו דה גאמה אפילו השאיל את שמו לנתבו היהודי גשפר דה גמה. יהודים רבים עבדו גם כנווטי ספינה.
לאחר גירוש היהודים מספרד ופורטוגל, רבים מהם התיישבו באדמות מוסלמיות לחופי הים התיכון, שם זכו ליחס ידידותי יותר. בדומה למוסלמים, שגורשו גם כן מספרד ופורטוגל. בשנת 1492, היהודים חיפשו אחר דרך לנקום על אכזריות האינקוויזיציה. הדרך בה בחרו הייתה לשתף את המוסלמים בטכניקות צבאיות חדישות ובחשיפת סודות שהיו בשימוש ספרד ופורטוגל. בנוסף, הם הצטרפו לפיראטיות האנטי-נוצרית במימי הים התיכון. בין הפיראטים נמנו אישים כמו סנאן ראיס ודון שמואל פאלאג'י. לאחר התקיפות, נהגו היהודים למצוא מקלט במושבות העות'ומאניות, כפי שעשו שודדי הים הברברים. בנוסף, נהגו הפיראטים היהודים לתקוף פריבטירים שנשאו כתבי הרשאה מיריבים ספרדיים. בתקופה זו, יהודים רבים היו מעורבים בגיבוי כלכלי של פריבטירים אנטי-ספרדיים.
ניירות ממלכת אנגליה משנת 1521 מפנות עדויות של סנאן ראיס, שהפליג עם ח'יר א-דין פאשה, המכונה "ברברוסה":
באשר לקורון, דווח ברומא לפני כמה ימים כי אנדראה דוריה נמסר שהפיראט היהודי המפורסם הכין צי חזק כדי לעמוד בספינות הספרדיות שמצטרפות לתשעה-עשר של דוריה
כריסטופר קולומבוס בעצמו הבחין בסמליות הרבה בגירוש היהודים מספרד ומסעות הגילוי בים, כאשר הוא התחיל את יומנו עם הצהרה זו:
באותו החודש שבו הוד מעלתם הוציאו את הצו הגירוש עבור כל היהודים מהממלכה והשטחים, באותו החודש הם נתנו לי את הצו המחייב, עם מספיק גברים, למסע שלי לגילוי להודו.
פיראטיות ספרדית פרה-מודרנית > הפיראטים היהודים של ג'מייקה

היום רק כ-200 יהודים מתגוררים בג'מייקה. עם זאת, בשנת 1720 כ-18% מאוכלוסיית קינגסטון הייתה ממוצא יהודי-ספרדי-פורטוגזי, וספניש טאון אף נוסדה על ידי פליטים יהודים. היהודים הראשונים נחתו באי בשנת 1530 רק 40 שנה לאחר שהתגלה על ידי כריסטופר קולומבוס. בתקופת שלטון משפחתו של קולומבוס הורחקה האינקוויזיציה מהאזור. אולם, כשכוחם נשחק והכנסייה החלה לאיים על האנוסים, הם סייעו לכיבוש האי על ידי בריטניה. תחת הבריטים, פורט רויאל ג'מייקה הייתה בית לא רק לפריבטירים אשר נשאו כתבי הרשאה לפעולה נגד הספרדים, שחלקם היו יהודים, אלא הייתה גם ביתה של קהילה יהודית גדולה שגיבתה כלכלית את הפשיטות נגד הספרדים.
בשנת 2008 בתי קברות יהודים ישנים התגלו מחוץ לקינגסטון. בחלק מהמצבות קיימים בנוסף לכיתוב עברי גם סימן הפיראטים - עצמות וגולגולות.
הפיראטים היהודים של ג'מייקה קראו לספינותיהם על שם גיבורים יהודים עתיקים ונביאים כמו שמואל הנביא, אסתר המלכה ומגן אברהם. הם התמקדו בספינות סוחר ספרדיות ופורטוגזיות. אחד משודדי הים היהודים המפורסמים ביותר של ג'מייקה היה משה כהן הנריקס, שב-1628 הוביל עם פיט פיטרסזון היין את הלכידה המוצלחת היחידה של צי אוצר הספרדי. הוא המשיך בסיוע לכיבוש ההולנדי של צפון-מזרח ברזיל מידי פורטוגל.
פיראטים בולטים > היהודי הגדול

סנאן ראיס, אשר נקרא "היהודי הגדול" על ידי הספרדים, היה פליט יהודי. משפחתו היגרה מספרד לאימפריה העות'מאנית. הוא הפליג כשודד ים ברברי תחת ח'יר א-דין ברברוסה. מורשתו כוללת את התבוסה של הצי הספרדי-הקיסרי בשנת 1538 בקרב פרבזה.
פיראטים בולטים > יעקב קוריאל

יעקב קוריאל נולד למשפחה יהודית שהתנצרה לאחר גירוש ספרד, כאשר היה ילד. כאיש צעיר, יעקב היה לקפטן בצי הספרדי עד אשר נתפס על ידי האינקוויזיציה. הוא שוחרר על ידי מלחיו, שרובם היו אנוסים בעצמם. גם לאחר המקרה, במשך שנים רבות, המטרה היחידה שלו הייתה נקמה. היו לו שלוש ספינות פיראטים תחת פיקודו. מעט מאוד ידוע על מה שקרה לו מאוחר יותר. לפי סיפור המיוחס למקובל ר' חיים ויטאל, באחרית ימיו הוא חזר בתשובה, עלה לארץ, למד קבלה בגליל ואף זכה להיקבר ליד האר"י בצפת.
ראו גם

שודדי ים
שודדי ים ברברים
שמואל פאלאג'י
יידישע פיראטן
לקריאה נוספת

אדוארד קריצלר, שודדי ים יהודים בקריביים: סיפורם של הרפתקנים יהודים, שהקימו אימפריה בעולם החדש, בחיפוש אחר אוצרות, חופש דת - ונקמה, כנרת, זמורה ביתן, 2017
חיים יעקב פינקל, תרגום: אופירה רהט, שודדי-ים יהודיים - סיפורים מפליאים המבוססים על עובדות היסטוריות, הוצאת דביר, תשס"ד / 1984; הספר "שודדי ים יהודים", באתר "סימניה"
הערות שוליים

↑  Malkin, Irad; Hohlfelder, Robert L. (September 1, 1988). Mediterranean Cities: Historical Perspectives. Routledge. p. 81.
↑  Jahn, Johann (1859). Jahn's Biblical Archaeology. Newman and Ivison. p. 123.
1 2 3  Kritzler, Edward (November 3, 2009). Jewish Pirates of the Caribbean. Anchor. pp. 59–60.
↑  Lendering, Jona. "Cilician Pirates". Retrieved 2010-05-27.
↑  Lendering, Jona. "Jewish Pirates". Retrieved 2010-05-27.
↑  Mordehay Arbell, The Jewish Nation of the Caribbean. The Spanish-Portuguese Jewish Settlements in the Caribbean and the Guiana's (עמ' 243), בשנת 2005 תורגם לעברית בהוצאת גפן תחת השם "בני האומה היהודית באזור הקאריבי: התיישבות יהודי ספרד ופורטוגל באיים הקאריביים ובגויאנות", ‏2000 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542412705171  LCCN: sh2008009765
פנחס חורגין

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1894 פלך מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 בנובמבר 1957 (בגיל 63) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת קלארק 
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי 
 
פנחס חוּרגין (באנגלית: Pinkhos Churgin;‏ כ"ה בחשוון תרנ"ה - ו' בכסלו תשי"ח; 25 בנובמבר 1894 – 28 בנובמבר 1957) היה פרופסור להיסטוריה וספרות יהודית, נשיא תנועת "המזרחי" בארצות הברית, דקאן ישיבה יוניברסיטי בניו יורק, מייסדה ונשיאהּ הראשון של אוניברסיטת בר-אילן.
קורות חיים

חורגין נולד ב-1894 באימפריה הרוסית לרב ראובן יונה ודבשה חורגין. למד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו של הרב רפאל שפירא. בשנת תרס"ה (1905) עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בישיבת תורת חיים בירושלים.
בשנת 1915 נסע לארצות הברית, ושם קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קלארק במסצ'וסטס ודוקטורט מאוניברסיטת ייל. בשנת 1926 נתמנה לראש בית המדרש למורים של ישיבת יצחק אלחנן ("ישיבה יוניברסיטי") בניו יורק. באותה שנה התמנה לעורך העיתון היידי "אונזער שטימע", וכיהן בתפקיד זה במשך שנתיים.
חורגין חקר את ההיסטוריה של עם ישראל והספרות היהודית, והורה תחום זה בישיבה יוניברסיטי. בין תלמידיו: פרופ' יוסף חיים ירושלמי. לימים התמנה לדיקן הישיבה יוניברסיטי. במשך שני עשורים, בין השנים 1933 ל-1954, ערך את אחד עשר כרכי "החורב", קובץ מרכזי לתולדות עם ישראל וספרותו.
בשנות ה-40 היה פעיל בתנועת "המזרחי" בארצות הברית. בשנת 1945 התמנה לסגן נשיא "המזרחי" באמריקה, וב-1949 מונה לנשיאו.
קורות חיים > ייסוד אוניברסיטת בר-אילן

חורגין היה יוזם ומקים אוניברסיטת בר-אילן. הוא ראה בעיני רוחו אוניברסיטה שתהיה בעלת צביון דתי ותתנהל ברוח יהודית. בשנת 1950 ביקר חורגין בישראל ונפגש עם אישים שונים ועם ראשי הציבור הדתי במטרה לקדם את רעיונו. ב-1951 נפגש עם ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון במטרה לרתום אותו לעניין. הממשלה והקרן הקיימת לישראל ניאותו להקצות לאוניברסיטה שטח אדמה ברמת גן, בסמוך לתל השומר. ב-1952 ערך חורגין מסע לגיוס כספים בקרב הקהילות היהודיות בצפון אמריקה לצורך הקמת מבני האוניברסיטה. בי"ד באב תשי"ג (26 ביולי 1953) הונחה אבן הפינה לאוניברסיטה החדשה, שנקראה על שם מאיר בר-אילן, מראשי "המזרחי". בשנת 1954 עלה חורגין לישראל לעמוד בראש האוניברסיטה. פתיחתה הרשמית הייתה לקראת שנת הלימודים תשט"ז (1955–1956).
חורגין נסע לאנגליה כדי לגייס פרופסורים לסגל ההוראה של האוניברסיטה החדשה. בין השאר הוא הצליח להעלות ארצה את פרופ' אהרון הראל פיש, שהורה ספרות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן.
חורגין נפטר בה' בכסלו תשי"ח, 28 בנובמבר 1957 בניו יורק, לשם נסע לקבל טיפול רפואי. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו רוזטה.
משפחתו

בשנת 1923 נישא חורגין לרוזטה זליגסון (נפטרה שלוש שנים לפניו, בשנת 1954). לזוג נולדו שתי בנות, נעמי ובתיה, שתיהן פרופסוריות. בתו, פרופ' בתיה חורגין, היא מוזיקולוגית, מייסדת המחלקה למוזיקולוגיה בבר-אילן.
אחיו הצעיר של חורגין היה פרופ' גרשון חורגין, שלימד גם הוא בישיבה יוניברסיטי.
הנצחתו

בשנת 1955, עוד בחייו, ייסדה ישיבה יוניברסיטי קתדרה על שמו.
לאחר מותו יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן הספר "פנחס חורגין – חזון ומורשת" (בעריכת רפאל ינקלביץ ואליעזר זלמן ברנשטיין), הכולל מחקרים ומסות פרי עטו של חורגין בתחום המדע וההגות, אליהם מתלווים מאמרים על חייו ומשנתו, וביבליוגרפיה של כתביו. הספר משקף את מפעלו המדעי והחינוכי במשך עשרות שנים, כולל ייסודה של אוניברסיטת בר-אילן. כן נקבע באוניברסיטה פרס על שמו.
בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן פועל בית הספר לחינוך על שם פנחס חורגין. כמו כן נקראו על שמו רחובות במספר ערים בישראל, ובפרט, ברמת גן.
מספריו ועריכותיו

תרגום יונתן (1928),
תרגום כתובים (1944)
מחקרים בתקופת בית שני (1950)
לקריאה נוספת

יצחק גולדשלג, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; פינחס חורגין, בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 495–496.
רימון כשר, "פנחס חורגין: מוקדם ומאוחר בתרגום הארמי למקרא", בתוך: דב שוורץ (עורך), אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, כרך ב, עמ' 11–17.
רפאל ינקלביץ ואליעזר זלמן ברנשטיין (עורכים), פנחס חורגין - חזון ומורשת, מבחר מכתביו בצירוף דברים על חייו ומשנתו, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1987
הערות שוליים

↑  Remains of Dr. Pinkhos Churgin Flown to Israel; Died in New York, JTA, December 2, 1957.
↑  לויית פרופ' חורגין היום – בתל-אביב, דבר, 2 בדצמבר 1957.
↑  Gershon Churgin Dead at 75, JTA, April 13, 1978.
↑  Yeshiva University Honors Churgin; Establishes Chair in His Name, JTA, March 29, 1955.
↑  פרס לזכרו של פרופ' פנחס חורגין, דבר, 18 בדצמבר 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259710805171  BnF: cb15105912q (data)  CiNii: DA02943581  GND: 1090214480  ISNI: 0000 0001 1877 3341  LCCN: n80107404  NLA: 61539869  NTA: 070079927  SUDOC: 242004016  VcBA: 495/175045  VIAF: 66762834   WorldCat (עם VIAF): 66762834
Puff, the Magic Dragon

Puff, the Magic Dragon (בעברית: פאף, דרקון הקסם) הוא פזמון פולק שהתפרסם בשנת 1963 בביצועה של להקת פיטר, פול ומרי. השיר, המולחן ומבוצע כשיר ילדים תמים, מספר על פאף, דרקון הקסם המשחק ליד הים בארץ האגדית הונלי (Honalee) עם הילד ג'קי פייפר, שהדרקון הוא למעשה יציר דמיונו. בחלק האחרון של השיר מתברר כי נושאו האמיתי הוא קינה על אובדן תום הילדות. דרקונים חיים לנצח, אך ילדים מתבגרים ומפסיקים לשחק עמם בדמיונם, וכך, בסוף השיר הדרקון, שנותר בודד וגלמוד, זוחל למערה. פרשנות אחרת לשיר טוענת שהוא עוסק בעישון סם המריחואנה במסווה של שיר ילדים.
כתיבת השיר ופרסומו

השיר נכתב ב-1959 על ידי לאונרד ליפטון, שותפו-לדירה של פיטר יארו, לימים חבר להקת "פיטר, פול ומרי", שהלחין את השיר, שעה שהשניים היו סטודנטים באוניברסיטת קורנל. לפי דבריו של ליפטון, ההשראה לשיר הייתה הפואמה "Custard the Dragon" מאת אוגדן נאש.

יארו הצטרף ללהקה ב-1961 והביא עמו את השיר, ששולב בהופעות הלהקה החל מ-1962 וזכה לפופולריות רבה. התקליטון ובו הקלטת השיר מ-1962 צעד שבועיים במצעד בילבורד הוט 100, הגיע למקום הראשון במצעד השירים למבוגרים ולמקום העשירי במצעד הרית'ם אנד בלוז ב-1963.
גרסאות בעברית

גרסה עברית לשיר, בשם "פאף דרקון הפלא", כתבה אירה ארמון ושרה גילה אדרי בתקליט הבכורה שלה ב-1965.

בשנת 1973, ביצעו סוזן ופרן גרסה עברית של דן אלמגור בשם "פאף דרקון הקסם".

גרסה נוספת בתרגומו ובביצועו של אבנר שטראוס יצאה בשנת 2006.

בינואר 2023 תורגם השיר לעברית על ידי ברק סלונים והוא בוצע על ידי גולי והגיטרה (גולי דרזי קול).
הטענה לפיה השיר הוא על עישון מריחואנה

בשנת 1964 הציע מאמר בניוזוויק פרשנות חסרת בסיס, שנוגדת הן את הסיפור התמים שבשיר והן את דברי חברי הלהקה. לפי הפרשנות הזאת השיר עוסק בעישון סמים, ובפרט מריחואנה. הפרשנות הסתמכה על דמיון בין מילים שונות, למשל שמו של הדרקון הוא puff שפירושו פלומת עשן, מה שמזכיר סיגריה, מריחואנה לפי הפרשנות.
אזכורים

הטענה שהשיר עוסק בעישון סמים זכתה להיות מוזכרת בסרט "פגוש את ההורים".
מטוס התקיפה דאגלס AC-47 ספוקי, ששימש את האמריקאים במלחמת וייטנאם זכה לכינוי "פאף", על שם השיר.
הערות שוליים

↑  הפואמה של נאש
↑   פאף דרקון הפלא -Puff, the Magic Dragon-  גילה אדרי מילים ולחן לני לפטון עברית אירה ארמון  1965, סרטון בערוץ "רחל פרומן קומלוש", באתר יוטיוב (אורך: 04:01)
↑   פאף דרקון הקסם, סוזן ופרן, מהתוכנית "הצועני השורק", 1973, תרגום דן אלמגור, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 03:12)
↑  אבנר שטראוס, פאף דרקון הקסם אבנר שטראוס, באתר soundcloud
↑   פאף דרקון הקסם- גולי והגיטרה- הופ ילדות ישראלית, סרטון בערוץ "גולי והגיטרה ששרה", באתר יוטיוב (אורך: 03:42)
↑  דקה עם פיטר יארו
↑  הפרכת האגדה האורבנית מאתר סנופס
↑  על המטוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ee7eb100-76e7-3f26-8704-e5b78f846898
ג'רום ק. ג'רום

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1859 וולסול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 ביוני 1927 (בגיל 68) נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jerome Klapka Jerome 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  אוקספורדשייר 
 מקום לימודים:  St Marylebone Grammar School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  שלושה בסירה אחת, שלושה גברים בבומל 
 בן או בת זוג:  ג'ורג'ינה אליזבת הנרייטה סטנלי מאריס 
 www.jeromekjerome.com
 
ג'רום קלפקה ג'רום (באנגלית: Jerome Klapka Jerome;‏ 2 במאי 1859 – 14 ביוני 1927) היה סופר ומחזאי אנגלי. כתב ופרסם עשרות נובלות, סיפורים קצרים ומחזות. הספר שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב) הוא יצירתו הידועה ביותר.
ביוגרפיה

ג'רום נולד בשנת 1859 בוולסול, אנגליה, הבן הרביעי והאחרון להוריו, ג'רום קלפ ומרגרט ג'רום. אביו היה מהנדס שעזב את עבודתו בעסקי המכרות זמן קצר לאחר הולדת ג'רום. המשפחה עברה ללונדון ב־1862, שם חייתה בעוני יחסי כאשר האב עוסק במסחר בכלי מתכת.
ג'רום היה בן 12 כשמת אביו בשנת 1871. הוא נטש אז את לימודיו בבית הספר. מאוחר יותר אמר: "מה שילד לומד בשש שנות לימוד בבית-ספר, הוא יכול ללמוד בבית, בעזרת מוכר ספרים אינטליגנטי, בשישה חודשים".
בגיל 14 החל לעבוד כקופאי בתחנת הרכבת יוסטון. אחיו הגדול נפטר ממחלה, אחיותיו נישאו ועזבו את לונדון, וג'רום טיפל באמו החולה עד פטירתה כשהוא בן 15. הוא הצטרף ללהקות שחקנים נודדות שהציגו בכפרים, כשהוא משחק כמעט כל תפקיד בהצגה: "בהמלט, למשל, שיחקתי כבר את כל התפקידים פרט לאופליה".
לאחר שלוש שנות עיסוק במשחק הבין שהמשחק אינו ייעודו, והחל לכתוב מחזות. במקביל עסק במגוון עבודות – בין היתר עבד אצל קבלן בניין, אצל סוכן בורסה ואצל עורך דין, וכן עבד כמורה, עיתונאי ועורך.
הוא התגורר בלונדון בחדר שכור עם חברו ג'ורג' ויינגרייב, פקיד בנק (האיש שעליו מבוססת דמותו של ג'ורג' ב"שלושה בסירה אחת"). ויינגרייב עודד את ג'רום לכתוב. החוויות שצבר בתקופה זו יצאו לאור בספרו "על הבימה ומחוצה לה". מכירות הספר ביססו אותו כלכלית. ג'רום בנה לעצמו חיי חברה מוצלחים, והתיידד עם קארל הנצ'ל (האריס ב"שלושה בסירה אחת"), שניהל עסק צילום לשירות הדפוס. ג'רום, ג'ורג' וקארל נהגו לבלות את זמנם בשיט על התמזה.
בגיל 29 התחתן עם גרושה בשם ג'ורג'ינה הנרייטה סטנלי, שאותה כינה אתי. הם בילו את ירח הדבש שלהם על התמזה, שם קיבל ג'רום את ההשראה לכתיבת "שלושה בסירה אחת". רוב המידע בספר מבוסס על יומן התמזה של צ'ארלס דיקנס, וחוויותיו של ג'רום עצמו על התמזה ובקרבתה. את הספר כתב בדירתו ברחוב צ'לסי גארדנס 104, שממנה נשקף נוף הנהר. בדירה זו התגורר עם אשתו ג'ורג'ינה, עם בתם רוואנה, ועם בתה של ג'ורג'ינה מנישואים קודמים (גם שמה היה ג'ורג'ינה, אך היא כונתה אלסי).
"שלושה בסירה אחת, מלבד הכלב" התפרסם תחילה בהמשכים. "שלושה בסירה אחת" יצא לאור כספר ב־5 במרץ 1889, כשג'רום היה בן 30. הספר זכה להצלחה ותורגם לעשרות שפות. הצלחת הספר הבטיחה את עתידו הכלכלי ואפשרה לו להתמסר לכתיבה. ג'רום ומשפחתו עברו לגור בבית מרווח בשכונת סנט ג'ונס ווד, ומשם עברו למרכז רובע מייפר היוקרתי, ליד הייד פארק. ג'רום ערך שני כתבי עת ספרותיים – 'איידלר' ו'טודיי', והתיידד עם רבים מהסופרים האנגליים, ביניהם ישראל זנגוויל, ה'. ג'. וולס, ארתור קונאן דויל, ג'יימס מתיו ברי, ריידר הגארד, ג'ורג' ברנרד שו, רוברט לואיס סטיבנסון, אנטוני הופ, רודיארד קיפלינג ועוד רבים נוספים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, ניסה ג'רום להתגייס לצבא האנגלי, אך לא התקבל בגלל גילו הגבוה (55). לבסוף התנדב כנהג אמבולנס לצלב האדום הצרפתי, אך בשובו מן המלחמה ניכרו השפעות המראות של המלחמה על אופיו. הוא חזר מהמלחמה מדוכא, כשרוחו מלאת ההומור שבורה, ואמונו בטוב לבו של האדם מעורער. רגשותיו המרירים מצאו את ביטויים בדברים שכתב אחרי המלחמה. אירוע מצער נוסף היה פטירתה של בתו החורגת, אלסי, ב־1921. אשתו ואלסי אינן מוזכרות לעיתים קרובות באוטוביוגרפיה של ג'רום. את החלק הזה של חייו הפרטיים לא רצה לפרסם, כך טען.
ג'רום לקה בשבץ בזמן טיול עם אשתו, ולאחר אשפוז בבית חולים מת ב־14 ביוני 1927, כשהיה בן 68.
אשתו נפטרה כ-11 שנים לאחר מכן, ב־25 באוקטובר 1938. רוואנה, בתו של ג'רום, לא נישאה מעולם, ומתה בשנת 1966. ג'רום, אתי, אלסי ואחותו של ג'רום קבורים בחצר כנסייה בכפר יולם באוקספורדשייר, לא הרחק מהתמזה.