stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי בוליביה–יפן
היסטוריה

בשנת 1899 90 פועלים יפניים היגרו מפרו לבוליביה כדי לעבוד במטעי הגומי הרבים שיש במדינה. היו אלה המהגרים היפנים הראשונים שהיגרו לבוליביה. בעשורים הבאים, עלו אלפי מהגרים יפניים לבוליביה לצורך תעסוקה. מרבית היפניים התרכזו במחוזות בני וסנטה קרוז. ב-3 באפריל 1914 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בוליביה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם יפן וגירשה 29 אזרחים יפנים לארצות הברית. למרות זאת, ההשפעה על הקהילה היפנית בבוליביה הייתה מועטה, בעקבות החלטת הממשלה לא לנקות באמצעים אנטי-יפניים. ב-20 בדצמבר 1952, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מחדש, ובשנת 1954 הוחזרו לבוליביה היפנים שגורשו על ידי ממשלת בוליביה.
ביקורים רמי דרג > מבוליביה ליפן

1991 – חיימה פז זמורה, נשיא בוליביה לשעבר.
1996 - גונסלו סאנצ’ס דה לוסדה, נשיא בוליביה לשעבר.
2007 ו-2010 – אוו מוראלס, נשיא בוליביה לשעבר.
ביקורים רמי דרג > מיפן לבוליביה

1999 – הוד מעלתה הקיסרית הנסיכה סאיאקו.
2009 – מסהיטו, נסיך היטאצ'י
נציגויות דיפלומטיות

בוליביה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בבוליביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלה פאס, בירת המדינה. יפן מיוצגת בבוליביה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בסנטה קרוס דה לה סיירה.
יוסף משיתא

יוסף משיתא היה יהודי המוזכר במדרש בראשית רבה כמי שמסר את המנורה לידי "שונאים" ולאחר מכן חזר בתשובה ומסר את נפשו. הוא מובא כדוגמה למעלתם של בני ישראל, גם הרשעים שבהם.
סיפור המעשה

על פי המסופר במדרש רבה, כשנכנסו "שונאים" לבית המקדש, רצו שיהודי ייכנס ראשון ויתחיל בביזה. לשם כך קראו ליוסף משיתא והבטיחו לו שיקבל במתנה כל כלי שיבחר.
נכנס יוסף משיתא והוציא את המנורה. כשראו במה בחר, אמרו לו: "אין דרכו של הדיוט להשתמש בזו"; היכנס שוב וקח לך חפץ אחר. יוסף משיתא סירב לעשות זאת שוב. על פי רבי פנחס המוזכר שם, הציעו לו אויבי ישראל כי יקבל תחת המנורה כספי מכס של שלוש שנים, והוא עמד בסירובו. כנראה שהחוויה של הוצאת המנורה והצורך למוסרה לרומאים גרמו לו לשינוי דעתו.
יש מציינים שמכאן רואים את כוחה של כניסה לבית המקדש (אף שהיא בחורבנו) והיא הייתה הגורם לשינוי דעתו עד כדי מסירות נפשו במיתה משונה. אמר: "לא דיי שהכעסתי לאלוהי פעם אחת, אלא שאכעיסנו פעם שנייה?!".
שונאי ישראל ראו סירוב זה בחומרה והענישוהו על כך בעונש מוות בייסורים: "נתנו אותו בחמור של חרשים והיו מנסרים בו. היה מצווח ואומר: 'ווי אוי אוי שהכעסתי לבוראי'".
במדרש לא נתפרש מי הם ה"שונאים". הרב אהרן הימן סבר שהמעשה אירע בעת גזירות אנטיוכוס.
ראו גם

אגדות החורבן
רבי אלעזר בן דורדיא
יקים איש צרורות
הערות שוליים

↑  בבראשית רבה מהדורת תיאודור אלבק (ראו להלן) הכתיב הוא "משיתה".
↑  דפוס וילנה פרשה סה כב, ובמהדורת תיאודור אלבק שם אות סז. הציטוטים להלן מדפוס וילנה.
↑  הימן, תולדות.
ייצוג צבע במחשב

העיגולים מייצגים RGB, ואילו אזורי החפיפה הם CMY
העיגולים מייצגים CMY, ואילו אזורי החפיפה הם RGB
ייצוג צבע במחשב הוא הדרך בה מוגדר צבעו של כל פיקסל במסך כדי לשלוט בתצוגת המחשב.
קיימים מספר קידודים לייצוג צבע באופן כמותי. במכשירי מדידה משתמשים בקואורדינטות צבע מדויקות ביותר, לדוגמה LUV או XYZ. בדפוס משתמשים בדרך כלל בשיטה הקרויה CMYK בה יש דיו בארבעה צבעים - ציאן, מג'נטה, צהוב ושחור. תחושת הצבע הנוצרת בעת צפייה בדף המודפס נגרמת מאיסוף האור שמוחזר מהדף. על כל נקודה בדף עשויה להיות מונחת דיו בכמות שונה מכל אחד מארבעת הצבעים, וחלק האור שמוחזר מהדף הוא זה שאינו נבלע על ידי הדיו.
באופן דומה, תחושת הצבע הנוצרת בעת צפייה בצג מחשב נגרמת מאיסוף האור הנפלט משלושה סוגי פיקסלים (אדום, ירוק וכחול) על ידי העין. לכן מכונה השיטה RGB - ראשי תיבות של Red, Green, Blue. הצבע על הצג נקבע על ידי שלוש העוצמות האלה. נהוג לסמן, אם כן, את הצבעים לפי הכמות של אדום, ירוק וכחול שיש לשלב יחד על מנת ליצור את הגוון הדרוש באופן הבא: (R,G,B) כאשר R מייצג את כמות הצבע האדום הדרושה, B את כמות הצבע הכחול ו-G את כמות הצבע הירוק.
ישנן מספר שיטות לסימול העוצמות השונות. בשפת HTML (לעיצוב ממשקים של אתרי אינטרנט) ובמגוון יישומים נוספים מסמנים את הצבע על ידי רצף של שלושה מספרים הקסדצימליים דו ספרתיים, המייצגים את העוצמה היחסית של האור האדום, הירוק והכחול בצבע. בחלק משפות המחשב מוסיפים לפני קוד הצבע את הסימון סולמית (#).
קביעת העוצמות של מרכיבי הצבע השונים נעשית על ידי השמת המספרים השלמים בין 0 ל 255 לכל אחד מן המשתנים R, G ו B, כאשר 0 פירושו לא להאיר בכלל את הפיקסל, ו-255 מסמל הארה במלוא העוצמה. (לעיתים מסמנים עוצמה יחסית על ידי חלוקה ב-255, ואז הערכים הם בין 0 ל-1). לשם הנוחות נהוג לתרגם את מספרים אילו לבסיס הקסדצימלי (בסיס 16) בו יש צורך רק ב-2 תווים כדי לייצג מספרים בטווח הנ"ל. באופן זה מקצים לכל אחד משלושת צבעי היסוד (RGB) שני תווים משמאל לימין. בכל צבע הטווח נע מ-00 ל-FF (מ-0 ל-255 בבסיס דצימלי) שמבטאים רוויה של אותו הצבע. מכיוון שבכל מרכיב ניתן ליצור 256 גוונים שונים, מספר הצבעים השונים שניתן לייצג באופן זה הוא 256 בחזקת שלוש שהם 16,777,216 צבעים שונים.
שלשות הקסדצימליות

שלשה הקסדצימלית היא שיטת ייצוג צבעים, אשר נמצאת בשימוש בטכנולוגיות דוגמת HTML, CSS, SVG. כל שלשה הקסדצימלית בנויה משש ספרות המייצגות מספר הקסדצימלי בן שלושה בתים, המייצגים את הצבעים אדום, ירוק וכחול אשר מרכיבים את הצבע הסופי:
בית מס' 1 - צבע אדום.
בית מס' 2 - צבע ירוק.
בית מס' 3 - צבע כחול.
כל אחד משלושת הבתים הללו מייצג מספר בטווח שבין 00 ל-FF (ייצוג הקסדצימלי), המקביל לסולם של בין 0 ל-255 בייצוג עשרוני ומגדיר רמת עוצמה לכל צבע. בסך הכל מתקבל עומק צבע של 24-סיביות (Truecolor) ומס' הצבעים המיוצגים בשיטה זו עומד על 16,777,216 = 224 = 2563.
לדוגמה, צבע המורכב מהערכים העשרוניים 36, 104, 160 (אדום, ירוק וכחול בהתאמה), מקבל את הערכים ההקסדצימליים 24, 68 ו-A0 בהתאמה, ומיוצג על ידי השלשה 2468A0.
הערה: אם ערך העוצמה של צבע מסוים קטן מ-16, יש להוסיף אפס מוביל לפניו, כך שכל ערך המייצג צבע יורכב משתי ספרות. לדוגמה, הצבע המיוצג על ידי הערכים 4, 8, 16 (עשרוני) מקבל את הערכים 04, 08, 10 (הקסדצימלי) כך שהשלשה המתקבלת היא 040810.
שלשות הקסדצימליות > דוגמאות

פיקסל אדום ייוצג כך: R=255, G=0, B=0 או כך: R=FF, G=00, B=00 או בכתיבה מקוצרת: FF0000.
פיקסל מג'נטה ייוצג כך: R=255, G=0, B=255 או כך: R=FF, G=00, B=FF או בכתיבה מקוצרת: FF00FF.
פיקסל שחור ייוצג כך: R=0, G=0, B=0 או כך (בכתיבה מקוצרת): 000000.
פיקסל לבן יוצג כך: R=255, G=255, B=255 או כך (בכתיבה מקוצרת): FFFFFF.
את הכתיבה המקוצרת לעיתים מכנים RRGGBB שכן שתי הספרות השמאליות מייצגות את כמות האדום, שתי האמצעיות את כמות הירוק והימניות את הכחול.
טבלה שמדגימה את צבעי היסוד
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שחור | 000000 | מיוצג בשישה אפסים |
| אדום | FF0000 | שני תווים ראשונים |
| ירוק | 00FF00 | שני תווים אמצעיים |
| כחול | 0000FF | שני תווים אחרונים |
| לבן | FFFFFF | מיוצג בשישה F |
טבלה זו מדגימה את טווח הגוונים של צבעי היסוד של המחשב
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 450000 | 990000 | AA0000 | BB0000 | CC0000 | DD0000 | EE0000 | FF0000 |
| 004500 | 009900 | 00AA00 | 00BB00 | 00CC00 | 00DD00 | 00EE00 | 00FF00 |

| 000045 | 000099 | 0000AA | 0000BB | 0000CC | 0000DD | 0000EE | 0000FF |
צורת כתיבה ב-HTML

ניתן להגדיר צבעים בדפי אינטרנט באמצעות שלשות RGB (אדום-ירוק-כחול) בייצוג הקסדצימלי, בצורת RRGGBB#, או בייצוג עשרוני, בצורת rgb(R,G,B). שלשות אלו מייצגות את העוצמה של כל אחד מצבעי היסוד המרכיבים את הצבע הסופי (לדוגמה - הצבע הלבן מורכב מעוצמה מרבית של אדום, ירוק וכחול). אפשרות נוספת היא שימוש בשמו של הצבע בשפה האנגלית. במקרים רבים, נעשה שימוש בכלי עזר המחולל את הגדרת הצבע לפי בחירת המשתמש מתוך פלטת צבעים.
תקן HTML 4.01 מגדיר שישה-עשר שמות צבעים (באנגלית), על פי המפורט בטבלה:
| דוגמה | שם | שלשה הקסדצימלית | אדום | ירוק | כחול |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | לבן (White) | FFFFFF | 100% | 100% | 100% |
|  | כסף (Silver) | C0C0C0 | 75% | 75% | 75% |
|  | אפור (Gray) | 808080 | 50% | 50% | 50% |
|  | שחור (Black) | 000000 | 0% | 0% | 0% |
|  | אדום (Red) | FF0000 | 100% | 0% | 0% |
|  | בורדו (Maroon) | 800000 | 50% | 0% | 0% |
|  | צהוב (Yellow) | FFFF00 | 100% | 100% | 0% |
|  | זית (Olive) | 808000 | 50% | 50% | 0% |
|  | ליים (Lime) | 00FF00 | 0% | 100% | 0% |
|  | ירוק (Green) | 008000 | 0% | 50% | 0% |
|  | אקווה/מים (Aqua) | 00FFFF | 0% | 100% | 100% |
|  | ירוק-כחול (Teal) | 008080 | 0% | 50% | 50% |
|  | כחול (Blue) | 0000FF | 0% | 0% | 100% |
|  | כחול כהה (Navy) | 000080 | 0% | 0% | 50% |
|  | ורוד (פוקסיה) (Fuchsia) | FF00FF | 100% | 0% | 100% |
|  | סגול (Purple) | 800080 | 50% | 0% | 50% |
צורת כתיבה ב-HTML > צבעי X11

דפדפנים שונים מגדירים שמות צבעים נוספים, מעבר למוגדר לעיל. מקור שמות הצבעים הנוספים הוא במערכת החלונות X, והם מכונים "צבעי X11". צבעים אלו מעשירים את מבחר הצבעים המצומצם המוגדר בתקן HTML.
דפדפני האינטרנט הוותיקים מוזאיק ונטסקייפ נוויגיטור (בגרסאותיהם הראשונות) עשו שימוש בשמות הצבעים המוגדרים במערכת החלונות X להגדרת צבעים, מכיוון ששניהם פותחו במקור באמצעות מערכת תצוגה זו.
הערות שוליים

↑  "HTML 4.01 Specification section 6.5 "Colors"". W3.org.
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
ייצוג של אלגברה

בתורת החוגים, ייצוג של אלגברה באמצעות יוצרים ויחסים היא דרך הגדרה של אלגברה. ייצוג של אלגברה כולל קבוצת יוצרים מובחנת וקבוצת יוצרים לאידיאל היחסים שלהם, כלומר לגרעין של ההטלה מן האלגברה החופשית המוגדרת באמצעות היוצרים המובחנים.
הגדרות

יהי  F שדה בסיס ותהי  R אלגברה מעל  F. יהיו  \{a_{i}\}_{i\in I} יוצרים של  R בתור  F-אלגברה ונתבונן באלגברה החופשית הנוצרת מעל  F על ידי המשתנים הפורמליים  \{x_{i}\}_{i\in I}, היינו  F\langle x_{i}\rangle _{i\in I}. ישנה כעת הטלה טבעית מן האלגברה החופשית ל- R הניתנת באמצעות:  \phi (x_{i})=a_{i}. ייצוג של  R הוא קבוצת יוצרים מובחנת כזו ל- R, ביחד עם קבוצת יוצרים לגרעין של  \phi , הוא אידיאל היחסים.
בקטגוריה של אלגברות קומוטטיביות ניתן לחזור על אותה בנייה, כאשר את מקום האלגברה החופשית ממלאת האלגברה הקומוטטיבית החופשית.
אומרים כי אלגברה היא מוצגת סופית אם קיים לה מספר סופי של יוצרים, כך שהגרעין של ההטלה שתוארה לעיל הוא אידיאל נוצר סופית. זוהי אמנם תכונה של האלגברה עצמה, שאינה תלויה בייצוג: אם לאלגברה ישנו ייצוג סופי אחד, אזי אוסף היחסים בין כל אוסף סופי של יוצרים שלה, הוא נוצר סופית. יתרה מזאת, הגרעין של כל אפימורפיזם מאלגברה נוצרת סופית (כלשהי) על אלגברה מוצגת סופית הוא אידיאל נוצר סופית.
במקרה שבו ניתן להציג את האלגברה עם מספר שווה של יוצרים ושל יחסים, אומרים כי האלגברה מוצגת מאוזנת.
לאלגברה החופשית דירוג לפי המעלה הכוללת, ואומרים כי היחסים הומוגניים אם המונומים בכל אחד מהם שווי-דרגה. במקרה כזה האלגברה המתקבלת היא אלגברה מדורגת.
באלגברה קומוטטיבית

אלגברה קומוטטיבית היא מוצגת סופית אם ורק אם היא נוצרת סופית, בזכות משפט הבסיס של הילברט. בזיהוי הגאומטרי של חוג הפולינומים כחוג הפונקציות של המרחב האפיני, למספר היוצרים של אידיאל היחסים של אלגברה קומוטטיבית נוצרת סופית (ולזהותם) חשיבות רבה.
כך, למשל, את היריעה המתאימה לאידיאל שנוצר על ידי אבר יחיד (לא נילפוטנטי) אפשר לזהות עם על-משטח: ממדו בהכרח קטן באחד מממד חוג הפולינומים.
באופן כללי יותר, יריעה אפינית שממדה שווה להפרש בין מספר היוצרים למספר היחסים נקראת חיתוך שלם (תורת הסכמות).
באלגברה לא-קומוטטיבית

כל אלגברה עם זהויות שהיא נתרית ונוצרת סופית, גם מוצגת סופית. עם זאת, קיימות אלגברות עם זהויות נוצרות סופית, שאינן מוצגות סופית; ואלגברות נתריות נוצרות סופית שאינן מוצגות סופית. כל אלגברה מדורגת (עם דירוג סוף-ממדי) נתרית היא מוצגת סופית. תמונה הומומורפית של אלגברה מוצגת סופית נתרית מוצגת סופית אף היא.
לפי אי-שוויון גולוד-שפרביץ', אלגברה מדורגת המוגדרת באמצעות n יוצרים ופחות מ- {\frac {(n-1)^{2}}{4}} יחסים הומוגניים היא אינסוף-ממדית (כמרחב וקטורי מעל שדה הבסיס).
אלגברה המוגדרת באמצעות יחסים מונומיאליים, כלומר יחסים שהם מילים ביוצרים של האלגברה החופשית נקראת אלגברה מונומיאלית. באלגברות כאלה יש לתכונות אלגבריות רבות פירושים נוחים יותר; כך, למשל, ניתן להכריע האם אבר שקול לאפס באלגברה באמצעות המונומים המרכיבים אותו, והאלגברה היא ראשונית אם ורק אם לכל שני מונומים  u,v\neq 0 קיים מונום  w כך ש- uwv\neq 0. גם חישוב ממד גלפנד-קירילוב של אלגברות כאלה נעשה פשוט וקומבינטורי יותר.
לאלגברות מוצגות סופית מונומיאליות יש תיאור באמצעות אוטומט, ואלגברה מוצגת סופית מונומיאלית וראשונית היא פרימיטיבית.
ראו גם

ייצוג של חבורה
הערות שוליים

↑  Passman, D.S., Small, L.W. Finite presentation. Isr. J. Math. 244, 185–214 (2021). https://doi.org/10.1007/s11856-021-2177-2
↑  A. Kanel-Belov, Y. Karasik, L. H. Rowen, , Computational Aspects of Polynomial Identities
Volume I Kemer’s Theorems 2nd Edition, Sound Parkway NW, Suite 300: CRC Press Taylor Francis Group 6000 Broken, 2016
↑  R. Resco, L. W. Small, Affine Noetherian algebras and extensions of the base field, Bull. London Math. Soc. 25 (6), 1993, עמ' 549–552
↑  J. Lewin, A matrix representation for associative algebras I, Trans. Amer. Math. Soc. 188 (2), 1974, עמ' 293-308
יוסף נבו (היסטוריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1942 הרצליה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 בפברואר 2016 (בגיל 73) 
 ענף מדעי:  מזרחנות 
 מקום מגורים:  קריית טבעון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 מספר צאצאים:  4 
 
יוסף נבו (7 בספטמבר 1942 – 19 בפברואר 2016) היה היסטוריון ומזרחן מישראל, פרופסור במחלקה לתולדות המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה.
פעילותו האקדמית עסקה בהיסטוריה של ממלכת ירדן מתקופת עבדאללה הראשון עד ימינו, היסטוריה של ערב הסעודית בעת החדשה, החברה הערבית הפלסטינית בארץ ישראל לפני 1948, הסכסוך הישראלי-ערבי ובהיסטוריוגרפיה פלסטינית.
ביוגרפיה

יוסף נבו נולד בהרצליה. בשנת 1963 החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1967 סיים לימודים לתואר ראשון במחלקה להיסטוריה כללית ובמחלקה לתולדות המזרח התיכון. בשנת 1971 סיים לימודים לתואר שני באוניברסיטה העברית. נושא עבודת המאסטר של נבו, בהנחייתו של פרופסור גבריאל בר עסק ביחסו של המלך עבדאללה לאוכלוסייה הערבית בארץ ישראל המנדטורית. בשנת 1978 סיים לימודי דוקטורט בבית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב בהנחייתו של פרופסור אוריאל דן. נושא עבודת הדוקטורט עסק בהתפתחותה של התנועה הלאומית הפלסטינית בשנים 1939-1945.
בשנת 1975 החל נבו ללמד במחלקה להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. במקביל לעבודתו בחיפה, נבו לימד בשנים 1975-1979 במכללה האקדמית עמק יזרעאל ובשנים 1978-1990 במכללת אורנים. בשנת 1985 קודם נבו לדרגת מרצה בכיר עם קביעות. בשנים 1991-1992 ו-1995-1996 לימד גם במכללת תל-חי. בשנת 1997 קודם נבו לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2007 קודם נבו לדרגת פרופסור מן המניין. במהלך פעילותו האקדמית, נבו יצא לתקופות מחקר באוניברסיטת יורק שבטורונטו, באוניברסיטת פרינסטון, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנת 2010 פרש נבו לגמלאות.
נבו התגורר בקריית טבעון, והיה נשוי לניצה ואב לארבעה ילדים.
פרסומים אקדמיים

ספרים שכתב
עבדאללה וערביי ארץ ישראל, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1975
ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2005
King Abdallah and Palestine: a Territorial Ambition, Macmillan, with association with St. Antony's College, 1996
King Hussein and the Evolution of Jordan’s Perception of a Political Settlement with Israel 1967-1988, Sussex Academic Press,  Brighton 2006.
ספרים בעריכתו
(עם יורם נמרוד) הערבים אל מול התנועה הציונית והיישוב היהודי : 1946-1950, הוצאת מכללת אורנים, 1987
שכנים במבוך: יחסי ישראל ירדן לפני הסכם השלום ואחריו, הוצאת מרכז יצחק רבין לחקר ישראל, 2004
(with Ilan Pappe) Jordan In The Middle East 1948-1988: The Making of A Pivotal State,  Frank Cass, London 1994. .
הערות שוליים

1 2  Prof. Joseph Nevo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266090505171  BIBSYS: 97039028  BnF: cb13000764r (data)  CiNii: DA09640737  ISNI: 0000 0000 7993 8317  LCCN: n88192508  NTA: 141535814  RERO: 02-A012737631  SUDOC: 057210837  VIAF: 45861637   WorldCat (עם VIAF): 45861637
יוהנס דה לאט

| --- | --- |

 לידה:  1581 אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  15 בדצמבר 1649 (בגיל 68 בערך) ליידן, הרפובליקה ההולנדית 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה 
 מקום קבורה:  כנסיית פיטר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן 
 תרומות עיקריות
 חתימה:  
 
יואנס או יוהנס דה לאט (הולנדית: Joannes de Laet;לטינית: יואנס לאטיוס; 1581 – 15 בדצמבר 1649) היה גאוגרף הולנדי ומנהל חברת הודו המערבית ההולנדית (הקריביים). ספרו תולדות העולם החדש תואר כ"התיאור הטוב ביותר של אמריקה שפורסם במאה השבע עשרה" ו"אחת ממפות היסוד של קנדה". דה לאט היה הראשון שהדפיס מפות עם השמות מנהטן, ניו אמסטרדם (העיר ניו יורק) ומסצ'וסטס.
חייו

דה לאט נולד באנטוורפן בין ספטמבר לדצמבר 1581, בנו של סוחר הבדים האנס דה לאט. בשנת 1584, עם נפילת אנטוורפן לכוחות ספרדיים, המשפחה, כמו רבבות פלמים פרוטסטנטים, ברחה לצפון הולנד והתיישבה באמסטרדם. שם למד יוהנס בבית הספר הלטיני. הוא היה סטודנט לתאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת ליידן בשנת 1597. אחד ממוריו שם היה המלומד ההומניסטי יוזף יוסטוס סקליגר, איתו שמר על התכתבויות עד מותו של האחרון. לאחר סיום לימודיו אביו שלח אותו ללונדון בשנת 1603 כדי לרכוש ניסיון כסוחר. שם התחתן עם בתו של סוחר אנגלו-הולנדי אמיד, אך שב לליידן בשנת 1607 עם מותה המוקדם של אשתו. ב־7 במאי 1608 התחתן עם מריה בודווינס ואן ברליקום בליידן. דה לאט הגדיל את הונו בהשקעה בשיקום אדמות ובסחר בארצות אחרות ובשנת 1620 היה לאחד המנהלים המייסדים של חברת הודו המערבית ההולנדית, משרה שבה שימש עד סוף ימיו. ב-1618–1619 השתתף בסינוד הכנסייתי הפרוטסטנטי בדורטרכט (Synod of Dordt) כציר מטעם העיר ליידן.
דה לאט בילה את שעות הפנאי שלו בחדר העבודה שלו, שהיה מצויד היטב בספרים, בכתבי יד, מפות, גלובוסים וציורים. הוא פרסם רבות בנושאים שנעו בין היסטוריה של הכנסייה להיסטוריה העולמית. דה לאט מילא תפקיד מכריע בפרסום הספר Historia Naturalis Brasiliae מ-1648 – קובץ של מחקרים על החי והצומח של ברזיל שערכו חוקר הטבע הגרמני ג'ורג' מרקגרף (אנ') והרופא וילם פיזו (אנ') בחסות פטרונם יוהאן מאוריץ, מושל ברזיל ההולנדית. מרקגרף כתב את חלקו בספר בצופן סודי, אך מת לפני פרסום היצירה. דה לאט פִענח את כתב היד. תרומה נוספת של דה לאט הייתה הקדמתו ליצירה חשובה זו, שהדגישה את ההשוואה של צפון מזרח ברזיל לאזורים אחרים עם אקלים דומה. יצירתו התפשטה בהמשך בקרב חוגים מדעיים בצפון אירופה ומחוצה לה, ולא הוחלפה בטקסט מדעי אחר במשך מאה וחמישים שנה.
דה לאט נפטר ב-9 בדצמבר 1649 משבץ כששהה בהאג ונקבר שבוע לאחר מכן בכנסיית פיטר (Pieterskerk) בליידן, לצד רעייתו השנייה, מריה בודווינס, שנפטרה בשנת 1643.
יצירתו

חיבורו "תולדות העולם החדש" פורסם בכמה מהדורות בהוצאת בונוונטורה ואברהם אלזוויר (אנ') בליידן. המהדורה הראשונה פורסמה בהולנדית בשנת 1625. ב-1633 יצאה לאור מהדורה לטינית שהכין בעצמו ולאחריה מהדורה צרפתית. הספרים היו מלווים בציורים, שרטוטים טבלאות גאוגרפיות ודמויות של חיות, צמחים ופירות, ובכל אחת ממהדורות נוספו מפות חדשות.
דה לאט ערך את "תולדות הטבע" של פליניוס הזקן ואת "על אודות האדריכלות" של ויטרוביוס וגם חיבר מילון אנגלי-לטיני (שלא פורסם). קשריו עם אנגליה ניכרים בתכתובות שלו עם מלומדים אנגלים דוגמת ויליאם קמדן. ב-1638 שהה חודשים אחדים באנגליה בענייני המילון וכדי לקדם ולבסס את זכויותיהם של בניו כנתינים אנגלים (אנ'). בעת ביקורו באנגליה ב-1641 נשאל בפרלמנט האנגלי על דעתו לגבי סיכוייה של חברת סחר אנגלית באמריקה דוגמת חברת הודו המערבית ההולנדית. צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה ביקש מדה לאט לספק לו נתונים גנאלוגיים על חתנו לעתיד, וילם השני, נסיך אורנז'.
דה לאט פרסם ספרים נוספים על ההיסטוריה של המוגולים בהודו (תורגם לאנגלית ב-1928) ועל פרס (1633).
הערות שוליים

↑  Neil Safier, "Beyond Brazilian Nature: The Editorial Itineraries of Marcgraf and Piso's Historia Naturalis Brasiliae" in Michiel Van Groesen, The Legacy of Dutch Brazil, New York: Cambridge University Press 2014, 169, 176.
↑  Nieuwe Wereldt ofte Beschrijvinghe van West-Indien, uit veelerhande Schriften ende Aen-teekeningen van verscheyden Natien (Leiden, Bonaventure & Abraham Elseviers, 1625)
↑  Beschrijvinghe van West-Indien door Joannes De Laet. Tweede druk: In ontallycke placesen verbetert, vermeerdert, met eenige nieuwe caerten, beelden van verscheijden dieren ende planten verciert. Archived 2004-12-27 at the Wayback Machine
↑  L'Histoire du Nouveau Monde ou description des Indes Occidentales, contenant dix-huict livres, enrichi de nouvelles tables geographiqiues & figures des animaux, plantes & fruicts Archived 2004-12-27 at the Wayback Machine
↑  The Empire of the Great Mogul, translated by J.S. Hoyland with S.N. Bannerjee. Taraporevela, Bombay, 1928. Reissued Munshiram Manoharlal, New Delhi, 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272870605171  PLWABN: 9810701938005606  BNE: XX991941  BnF: cb12152319c (data)  BPN: 29515077  CANTIC: a11353168  CiNii: DA0554803X  GND: 100171249  ICCU: PUVV162537  ISNI: 0000 0001 1031 4554  LCCN: n86846263  NKC: mzk2008453605  NLG: 140845  NTA: 069449694  RKD: 471644  SELIBR: 292194  SNAC: w68h0sdc  SUDOC: 069279519  Trove: 898491  VcBA: 495/105275  VIAF: 88046185   WorldCat (עם VIAF): 88046185 
כריכת הספר 'תולדות הטבע של ברזיל' (Historia Naturalis Brasiliae), שדה לאט תרם לו רבות
יחידת האיתור התת-מימי

היחידה לאיתור וזיהוי תת-מימי היא יחידה בחיל הים הישראלי, הפועלת לאיתור ולזיהוי של עצמים מתחת לפני הים. היחידה כפופה לשייטת ספינות הטילים ופועלת על הספינה אח"י בת-ים 2, למרות היותה מסוגלת להתאים את עצמה לפלטפורמות שונות בים. היחידה הוקמה על ידי רב-סרן פרופסור צבי בן-אברהם ב-1976 על אח"י מעוז בבסיס חיל הים באשדוד, הוא היה גם המפקד הראשון של היחידה. סגן מפקד היחידה היה סרן יוחנן שפיר. ב-1980 עברה היחידה לילת"ם בבסיס חיל הים בחיפה. עד לשנת 2006 פעלה היחידה על היאכטה אח"י תמנון, עד שהיאכטה יצאה משירות פעיל בחיל הים.
היחידה מתאמנת על איתור של עצמים המונחים על קרקעית הים בעזרת כלים כסונאר סורק צד, וגרדיומטר. לאחר שלב האיתור מתמקדת היחידה בזיהוי העצמים ולעיתים בשלייתם בעזרת רובוט תת-מימי המונחה מרחוק.
הערות שוליים

↑  לכידת היאכטה 'קאסלארדי', באתר חיל הים
|  זרוע הים  |
| --- | --- | --- |
| מפקדת זרוע הים | מספן הים • מספן המטה • מספן המודיעין • מספן הציוד • מספן כוח האדם |   |
| בסיסים | בסיס חיפה • בסיס אשדוד • בסיס אילת • בסיס עתלית • מספנת זרוע הים • בסיס ציוד ותובלה • בה"ד זרוע הים |   |
| שייטות | שייטת ספינות הטילים (שייטת 3) • שייטת הצוללות (שייטת 7) • שייטת 13 |   |
| פלגות הבט"ש | פלגה 916 • פלגה 915 • פלגה 914 • יחידת סנפיר |   |
| יחידות נוספות | יחידת האיתור התת-מימית • יחידת השליטה הימית • המכון לרפואה ימית • יחידת מפת"ח • יחידה 663 • היחידה למשימות תת-מימיות • שייטת הנחתות • גף סיורי ים |   |
| בתי ספר לפיקוד | קורס חובלים • בית הספר לפיקוד ימי |   |
| יחידות שפורקו | שייטת המשחתות (שייטת 1) • פלגות הטרפדות • פלגה 788 (חוליית הכנרת) • יחידת הנצלה ימית • מרכז תקשו"ב |   |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יחידות צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כדור איאולוס

תרשים של "כדור איאולוס" שהמציא היירון
עזר הוראה של "כדור איאולוס"
כדור אַיאוֹלוּס (בלטינית aeoli pylae, -pile) הוא מכונה שנועדה להדגים הפיכת לחץ לתנועה, הכדור מורכב ממכל אטים-אוויר (בדרך כלל בצורת כדור או צילינדר), בעל שני צינורות מעוקלים היוצאים ממנו. דרך הצינורות נסנק קיטור באופן היוצר שני כוחות, שהווקטורים שלהם ניצבים לרדיוס הסיבוב, והם מצדם יוצרים מומנט יעיל ובלשון הדיבור - כוח סיבובי. מומנט התגובה, על פי החוק השלישי של ניוטון, גורם למכשיר להסתובב. על פי רוב המים מחוממים באגן, אשר מחובר למכל המסתובב באמצעות זוג צינורות, המשמשים גם כצירי סיבוב. ברם, ניתן לחמם את המים גם במכל עצמו, כפי שמוצג באיור.
"כדור איאולוס" הומצא במאה ה-1 לספירה על ידי הרון מאלכסנדריה, אך נחשב בימיו לשעשוע ותו לא וזכה להכרה רצינית רק בתקופות מאוחרות למדי. לו היה הרון רותם את האנרגיה הסיבובית לביצוע עבודה מכנית, הייתה נזקפת לזכותו המצאת מנוע הקיטור.
מקור השם מלטינית: pylae - מעבר, מצר; Aeolus - איאולוס, מלך הרוחות במיתולוגיה היוונית.
תיאור של "כדור איאולוס" נמצא בספרו של הרון Pneumatica, ובספרו של ויטרוביוס De Architectura, I.6.2.
לקריאה נוספת

ויטרוביוס פוליו, על אודות האדריכלות בעשרה ספרים. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות רוני רייך. תל אביב, דביר, תשנ"ז (1997). 326 עמ'.
יחסי ניו זילנד – פורטוגל

| יחסי ניו זילנד – פורטוגל |
| --- | --- |
ניו זילנד: פורטוגל


ניו זילנד: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
268,838: 92,090
אוכלוסייה
5,223,485: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
253,466: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,524: 27,546
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ניו זילנד–פורטוגל הם יחסי החוץ שבין ניו זילנד לפורטוגל. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
סקירה כללית

במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 היגרו פורטוגזים רבים לניו זילנד. כיום מבקרים בניו זילנד כ-1,000 פורטוגזים בכל שנה.
בספטמבר 2007 שר החוץ הניו זילנדי וינסטון פיטרס ביקר בפורטוגל ופגש את שר החוץ הפורטוגלי לואיס אמדו. במרץ 2013 מזכיר המדינה הפורטוגזי לאנרגיה ד"ר ארטור טרינדאדה הגיע לפסגת האנרגיה הפסיפית באוקלנד ונפגש עם שר האנרגיה והמשאבים הניו זילנדי סיימון ברידג'ס.
סחר

בשנת 2014, סך כל הסחר בין ניו זילנד ופורטוגל הסתכם בכ-60 מיליון דולר. היצוא של ניו זילנד לפורטוגל כולל: דגים, בשר כבשים, כלי עיבוד מתכת ומתכות. הייצוא הפורטוגזי לניו זילנד כולל: הנעלה, מכשירי חימום ומקררים, יין ומצעים לשולחן.
נציגויות דיפלומטיות

ניו זילנד מיוצגת בפורטוגל על ידי שגרירות ניו זילנד בפריז, צרפת.
פורטוגל מיוצגת בניו זילנד על ידי שגרירות פורטוגל בקנברה, אוסטרליה.