stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליסטר פותרג'יל

| --- | --- |

אליסטר פותרג'יל
 לידה:  10 באפריל 1960 (בן 64) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרהאם  בית הספר הארו  Orley Farm School 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (2012)  פרס ומדליית צ'רי קירטון (1996)  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליסטר דייוויד ויליאם פותרג'יל (באנגלית: Alastair Fothergill; נולד ב-10 באפריל 1960) הוא במאי ומפיק בריטי, שביים מספר סרטי טבע מצליחים. הוא בעל תואר קצין (OBE) במסדר הבריטי.
ביוגרפיה

פותרג'יל נולד באפריל 1960 בלונדון ולמד בבית הספר החקלאי אורליי ובבית ספר הארו. בהמשך החל ללמוד זואולוגיה באוניברסיטת דרהאם שבדרהאם. במהלך לימודיו הוא ייצר את סרטו הראשון - "On the Okavango".
ב-1983 הצטרף פותרג'יל לערוץ ההיסטוריה של ה-BBC: ‏"BBC Natural History Unit" ושם החל לעבוד על מספר סדרות טבע חשובות כמו: "Wildlife on One", "The Really Wild Show" וסדרתו של דייוויד אטנבורו (עמו עבד על עוד הרבה סדרות) מעגל החיים. ב-1992 מונה לעמוד בראש הערוץ ושם עבד יחד עם אטנבורו על הסדרה עטורת השבחים "החיים במקפיא" (Life in the Freezer).
ב-1996 קיבל את מדליית הפרס על שם שרי קירטון מהחברה הגאוגרפית המלכותית.
ב-1998 עזב את עבודתו בערוץ ההיסטוריה של ה-BBC כדי לעבוד על הסדרה עטורת השבחים: הכוכב הכחול ולאחריהם עבד על הסדרה המשובחת מ-2006, עולם מופלא. שתי הסדרות שודרו בקריינותו של אטנבורו. סדרות אלה הובילו ליציאת סרטי טבע: ב-2003, "כחול מופלא" ("Deep Blue") וב-2007 "עולם גדול מופלא", גם הם בבימויו.
ב-2008 הוענק לו "פרס האנרגיה הירוקה" מטעם ארגון "הקולנוע לשלום" ("Cinema for Peace"), במהלכה זכה ב-BMW. באותה שנה חתם על עבודה עם החברה "Disneynature", בה הוא מפיק תוכניות כל שנת שבתון מה-BBC, כמפיק עצמאי. הוא הפיק לחברה זו את הסרטים: "Penguins" ,"Bears" ,"Chimpanzee" ,"African Cats" ו-"Dolphin Reef", אותם ערך לצד מארק לינפילד וקית' שולי.
בשנת 2011 עבד על הסדרה "עולם קפוא" וב-2015 על סדרה על טורפים, "המצוד:. בנוסף הוא עסק בהכנת על כמה סדרות קצרות וכתב כמה ספרים.
בשנת 2016 מונה להפיק סדרות היסטוריה באגודת הטלוויזיה המלכותית. בנוסף הוא קיבל תואר "קצין" (OBE) במסדר הבריטי.
פותרג'יל מתגורר בבריסטול. הוא נשוי למרילדה ואב לשניים.
אלווין איילי

| --- | --- |
צולם על ידי קארל ואן וכטן, 1955
צולם על ידי קארל ואן וכטן, 1955
 לידה:  5 בינואר 1931 רוג'רס, טקסס, ארצות הברית
 פטירה:  1 בדצמבר 1989 (בגיל 58) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Rose Hills Memorial Park 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו  לוס אנג'לס סיטי קולג' (1951)  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  תיכון ג'פרסון 
 מקצוע:  רקדן, כוריאוגרף
 פרסים והוקרה:  VH1 Trailblazer Honors (2017)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון (1972)  מדליית השלום של האו"ם (1982)  מדליון הנדל (1988)  פרס הריקוד קאפצ'יו (1997)  פרס מרכז קנדי (1988)  מדליית החירות הנשיאותית (2014)  מדליית ספינגארן (1976)  מלגת גוגנהיים 
 
אלווין איילי (באנגלית: Alvin Ailey;‏ 5 בינואר 1931 - 1 בדצמבר 1989) היה רקדן וכוריאוגרף אמריקני ממוצא אפרו-אמריקני.
ביוגרפיה > ילדות

איילי נולד ברוג'רס, טקסס. אביו נטש אותו ואת אימו כשאלווין היה בן שלושה חודשים. אימו נאלצה לעבוד בשדות הכותנה וכעוזרת בית אצל משפחות לבנות. אימו והוא חיו בעוני ובנדודים, בחיפוש מתמיד אחר עבודה, בשנות השפל הגדול. אלווין אף ראה אותה נאנסת בידי גבר לבן כשהיה בן חמש. בשנת 1942, בהיותו בן 11, עבר בעקבות אימו ללוס אנג'לס, שם ראה לראשונה, במסגרת לימודיו, הופעות מחול. בין השאר ראה הופעות של הלהקה של קתרין דונהם, להקת המחול האפרו אמריקאית הראשונה, ואת בלט מונטה קרלו(אנ'). מפגש הראשוני זה של אלווין עם המחול עורר בו את העניין בתחום זה והניע אותו לעסוק בו בשנים הבאות. בהמשך אפשר היה לראות את השפעת ההופעות הללו על הרפרטואר האישי שלו.
ביוגרפיה > לימודי מחול

איילי התחיל את לימודי המחול שלו אצל הכרויאוגרפית קתרין דנהאם ומשנת 1949 המשיך בלימודיו אצל לסטר הורטון עד 1953, במקביל ללימודיו אצל הורטון למד שפות רומניות בקולג' ונרשם, בזו אחר זו, ללימודים באוניברסיטאות שונות בקליפורניה. הכוריאוגרפיה של הורטון, שבאה לביטוי בקטעים תיאטרליים מבוססים על ציורים של פול קלה, על שירי גרסיה לורקה, על מוזיקה של דיוק אלינגטון ואיגור סטרווינסקי ואפילו
על נושאים מקסיקנים. בהדרכתו של הורטון פיתח לו סגנון ריקוד וגישה משלו, הורטון היה משמעותי עבורו בהרבה מובנים. אחרי מות הורטון, בשנת 1953, נבחר איילי בן ה-22 למלא את מקום מורו. הוא היה למנהל ולכוריאוגרף הבית של תיאטרון המחול של לסטר הורטון ויצר מחולות מקוריים משלו ללהקה.
ב-1954 עבר לניו יורק, שם המשיך את לימודי המחול שלו אצל המורים הגדולים - אנה סוקולוב, הניה הולם (Hanya Holm), צ'ארלס ווידמן וקרל שוק (Karel Shook). הוא רקד ושיחק בברודוויי במספר הפקות מצליחות. לימודי המחול שלו כללו "ריקודי נקישות" (Tap dance), "ריקוד פרימיטיבי"(Primitiv dance) - עם תלמה רובינסון (Thelma Robinson), שיעורים אצל סטלה אדלר (Stella Adler 1960-62), מרתה גרהם (Martha Graham) (הופיע אצלה בתור פרטנר בריקודי דואט), צ'ארלס ווידמן (Charles Weidman), אנה סוקולוב (Anna Sokolow) ועוד רבים וטובים – שמאוחר יותר נעזר בשיטות שלהם.
ביוגרפיה > הקמת להקת מחול

ב-1958 הקים להקה משלו שצמחה מהופעה במרכז רחוב 92 בניו יורק, הלהקה הורכבה תחילה כולה מרקדנים שחורים (אפריקאים אמריקאיים), ושילבה סגנון אפריקאי בריקודיה. אלווין ראה צורך ביצירת להקה כזו, משום שעולם המחול המודרני לא איפשר לו ביטוי עצמי כפי שרצה. הוא מסביר זאת בספרו:
ההרכב הבלעדי של רקדנים שחורים עמד בעינו רק בעונה הראשונה. איילי הרגיש, שיש משום נסיגה בכך, שלהקה המורכבת רק מרקדנים שחורים מופיעה לפני קהל שכולו שחור, לכן הרחיב וגיוון את ההרכב והכניס רקדנים לבנים ויפנים ללהקתו. איילי ראה ביפנים משהו מן ה"שחור" - הוא גילה עניין רב באותם קווים משותפים לשחורים וליפנים.
ביצירותיו עשה שימוש במחול אתני, מחול קלאסי, מחול מודרני, תיאטרון מחול ועוד. מחולותיו היוו שילוב של סגנונות רבים וטכניקות שונות, ששאב במשך שנות לימודיו ממוריו השונים, ואלה תרמו לגיוון ולעניין.
ב-1958 איילי יצר ללהקתו את הכוריאוגרפיה הראשונה, סוויטת בלוז Blues Suite. הריקוד הושפע מדמויות ומקומות מילדותו בטקסס. הריקוד מלווה במוזיקת בלוז מסורתית. זו יצירה מרשימה ומעוצבת. אחרי שנתיים, ב-1960, העלה את יצירת המופת שלו "תגליות" REVELATIONS, שנוצרה גם היא בהשראת ילדותו בטקסס.
בשנים הראשונות של הלהקה, איילי רקד בריקודים שיצר. הוא יצר ריקודי סולו רבים שזיכו אותו בביקורות חיוביות על הכוריאוגרפיה, על כישרונותיו הדרמטיים ועל נוכחותו הבימתית. איילי פרש מהריקוד בגיל 34, אך המשיך ביצירה - התחום שעניין אותו יותר מכל.
איילי יצר יצירות כוריאוגרפיות (חלקן ריקודי סולו) ללהקתו וכן יצר עבודות לאופרה ולברודוויי. בנוסף יצר בלטים מוצלחים רבים (70 במספר, למרות היותו כוריאוגרף מודרני).
הלהקה שלו הייתה בין היחידות שסובסדה על ידי הממשל של ארצות הברית. הם היו להקת השחורים הראשונה שנשלחה להופיע בארצות הברית ומחוצה לה. הם השתתפו בפרויקט "החלפת ידע בינלאומי".
ב-1962 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בעולם, כמו כן השתתפה בהרבה פסטיבלי-מחול ופסטיבלי אומנות ברחבי העולם: אוסטרליה, דרום–מזרח אסיה, ברזיל ועוד.
ב-1967 ביסס איילי את "תיאטרון המחול" (כממשיך דרכו של הורטון לסטר) במובן האמריקאי של המושג, זאת אומרת מחול על במה, שבא לספר ולהביע רעיון או סיפור.
בשנת 1968 הייתה להקתו ללהקה הייצוגית של "מרכז הנקישה" (סטפס) בניו יורק.
בשנים 1972–1976 הקים איילי את 'THE ALVIN AILEY CITTY CENTER DANCE THEATRE", בית הספר ללימוד מחול ותיאטרון מחול.
ב-1972 הגיע איילי לישראל ועבד עם להקת "בת דור" על שתי יצירות שלו. לפני בואו שלח את מארי קאז'יווארה, אשתו לעתיד של אוהד נהרין, שרקדה בלהקתו, ללמד את היצירות ואחר בא בעצמו להמשיך בעבודה.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

ב-1980 בעקבות לחצים עסקיים ואכזבות אישיות, בשילוב עם מחלת מאניה-דפרסיה, עבר התמוטטות עצבים. איילי החלים מהמחלה והמשיך ליצור.
לכל אורך הקריירה שלו זכה איילי בהרבה פרסים יוקרתיים, ביניהם פרס המגזין למחול, פסטיבל הריקוד הבינלאומי בפריז ועוד. נוסף לכך הנחה פרויקטים ב"חופש אפריקאי".
איילי נפטר ב-1989 מאיידס. יצירותיו נכללות עד היום ברפרטואר של בלט מודרני וקלאסי באירופה ובארצות הברית.
ב-2014 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
יצירותיו של אלווין איילי

היצירות המצליחות ביותר של איילי היו אלו, ששילבו אלמנטים תיאטרליים חזקים. היה בהופעות משהו חי ודינאמי מאוד.
חלק מעבודותיו בוחנות את עומק העצב מתחת למעטה תיאטרלי זוהר. הכוריאוגרפיה שלו לוקחת בחשבון את היסודות האנושיים ואת יכולתם של אנשים להתחבר דרך הריקוד. במספר יצירות הוא מנסה לתאר אדם מפורסם במפלתו, הוא מראה דמויות זוהרות בבגדי פאר, בתחפושות, ניצבות באור זרקורים מול קהל מעריץ ומריע, לעומת חייהן הפרטיים על המתחים והייאוש שבהם .
בין יצירותיו היו גם עבודות מופשטות, שבחנו את איכות התנועה. ליצירות אלה היה בדרך כלל סיפור מסגרת פולחני. יצירותיו התאפיינו בעיצוב קומפוזיציה חזק. לעיתים רחוקות פירט איילי והסביר את הרעיון שמאחורי היצירה. הוא העדיף, שהיצירה תעמוד בפני עצמה.
כמו רבים מן היוצרים האפרו-אמריקאיים, ניסה גם איילי להציג ולייצג ביצירותיו את הגזע שאליו השתייך. בילדותו חווה מידה רבה של גזענות, שהשפיעה רבות על יצירותיו ועל יחסו ללהקה שהקים:
" ...אני מחבב מאוד את הרקדנים, אני אוהב את האישיות שלהם, את החדשניות שבהם, את כמיהתם לשלמות, אני מחפש רקדנים שיש להם משהו בלתי רגיל בגוף...שיש להם ייחודיות..." איילי דגל בשוויון ובהבלטת הייחודיות של כל אדם, ללא קשר למוצאו. הוא עסק רבות בנושא ריקוד וגזע ויצא נגד התופעה, שהתגלתה בעיקר בארצות הברית ופחות באירופה, שלא לשתף רקדנים שחורים בלהקות, בייחוד לא בלהקות הקלאסיות "...הבעיה האמיתית בלהקות של הלבנים היא, שהם אינם רוצים לראות שחורים בתפקידים הראשיים הקלאסיים....לא תראה רקדנית שחורה רוקדת את "ג'יזל"..."
איילי לא חיפש טכניקה גבוהה אצל הרקדנים שלו; הוא חיפש "...פחד, התקדמות, היסטוריה, את תחושת האיום והסכנה, שהילדים של היום אינם מכירים.....הם צריכים לתת משמעות לריקוד, לחשוף את עצמם מבפנים החוצה..." הוא חיפש את הרגש, את ההבעה, את הפנימיות, את המקום לביטוי האישיות. איילי מתאר את זה כך "...אנחנו מאמנים אותם ומכוונים אותם להחצין את אישיותם...זה דורש זמן ואימון, אפילו רקדנים גדולים אינם משיגים זאת בקלות, אך כאשר הם מצליחים, הרגשתם נפלאה, יוצאת מן הכלל...."
ה"אני מאמין" של אלווין איילי

איילי האמין:
שלהקה צריכה למלא תפקיד יצירתי ושחזורי כאחד.
שצריך ליצור בשביל הקהל ריקודים פופולריים ותיאטרליים כאחד וזאת מתוך החשיבה, שתחילה יש למשוך את הציבור להופעות, כדי שבשלב הבא אפשר יהיה להציג להם מה שנראה כנכון ורצוי.
שהריקוד מקורו באדם ועליו לחזור תמיד אל האדם.
שיש לבחור בכלים מהבלט, מהמחול המודרני ומהמחול החברתי ליצירת שילוב, שיבטא את האנושות בדרך הטובה ביותר האפשרית.
ביכולת של הריקוד המודרני לחבר בין תרבויות וחברות שונות. הוא ראה את עצמו, כמי שנועד להביא לעולם את רעיונות היופי בריקודי השחורים ופעל לפיתוח נציגות חיה ונוכחת של אפרו-אמריקאיים בריקוד, הן על הבמה, הן בקהל והן מאחורי הקלעים.
כי "...הריקוד זה לא מה שאתה עושה כשאתה עובר מתנועה לתנועה, אלא מה שקורה לגוף בין שתי התנועות האלו..." .
איילי אהב וחיפש רקדנים בעלי מזג סוער ומתפרץ, בעלי דעה, רקדנים שמראים את רגשותיהם, שנפתחים ונסגרים, שלא מתחבאים, רקדנים שרוצים להראות את עצמם לקהל.
באחד מהראיונות איתו אמר:
הלהקה של איילי

כפי שצוין לעיל, איילי הקים להקת מחול בשנת 1958. איילי היה היוצר הראשי של הלהקה. אחת הסיבות המרכזיות להקמתה של הלהקה הייתה הצורך במסגרת מחול לאותם רקדנים ויוצרים שחורים אשר בדרך כלל לא מצאו את מקומם בלהקות השונות בגלל מוצאם וצבע עורם השונה. כמו כן היא נוצרה על מנת להגיע לקהל השחור ולהביע את הצדדים השונים של אוכלוסייה זו דרך המחול לקהל הרחב.
עם השנים הרכב הרקדנים נהיה הטרוגני.
הנושאים של היצירות היו מגוונים אך ניתן לומר בבירור שהנושא ששלט ברובם והנחה את איילי בדרכו הוא נושא הגזענות. עניין זה השפיע על אופן העבודה בלהקה, על הבחירה של הרקדנים, על הסגנון התנועתי והמוזיקלי וכמובן על התכנים של הריקודים.
ללהקה יצא שם בכל עולם המחול. היא הופיעה בארצות רבות במהלך השנים וזכתה בפרסים רבים.
בלהקות בכל רחבי תבל רוקדים עד היום מהרפרטואר של הלהקה.
הלהקה עד היום פועלת יוצרת ורוקדת ואף הוקם באותה הרוח בית הספר שפועל עד היום בניו יורק.
הערות שוליים

↑  Gladstone, Valerie (1996-10-23). "Frail, Strong and Dance Incarnate". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-08-04.
↑  ‏Frail, Strong and Dance Incarnate - כתבה אודות אלווין איילי באתר העיתון הניו יורק טיימס, מתאריך 23/10/1996.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572210905171  PLWABN: 9810595109405606  BIBSYS: 90797187  BNE: XX1605696  BnF: cb12485588m (data)  CANTIC: a11998647  CiNii: DA08812815  GND: 119236222  ISNI: 0000 0001 0937 5608  LCCN: n92006465  MusicBrainz: a7eb7bcd-090f-4ae0-8547-dab1e0318e1b  NARA: 10572836  NKC: jo2002159951  NLK: KAC2020N6190  NTA: 073995126  RERO: 02-A023633375  SELIBR: 237160  SNAC: w66f6h0n  SUDOC: 034176861  VIAF: 114153624   WorldCat (עם VIAF): 114153624 
מרכז רחוב 92 בניו יורק
להקת הריקוד של אלווין איילי בהופעה
אל סטיוארט

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1945 (בן 79) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Alastair Ian Stewart 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 מקום לימודים:  ויקליף קולג' 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 www.alstewart.com
 
אל סטיוארט, 2010
אליסטר (אל) איאן סטיוארט (באנגלית: Alastair (Al) Ian Stewart‏; נולד ב-5 בספטמבר 1945) הוא זמר-יוצר בריטי ממוצא סקוטי הפועל כיום בארצות הברית. סטיוארט פעיל מזה חמישה עשורים בסוגות מוזיקליות רבות בעיקר פולק רוק בריטי, רוק פסיכדלי וארט רוק, עם זאת מעולם לא סיווג את עצמו בסוגה כלשהי והעדיף להגדיר את עצמו כ"טרובדור". תוכני שיריו שאובים מסיפורים ודמויות בעלי רקע היסטורי או אגדות ועלילות פנטזיה אפית כמו שר הטבעות. בין שיריו המוכרים ביותר On the border ו- Year of the cat מתוך תקליט בשם זה שהופק על ידי אלן פרסונס.
שנים ראשונות

סטיוארט נולד בגלאזגו שבסקוטלנד וגדל בעיירה וימבורן מינסטר שבדורסט, אנגליה עם אמו. בגיל 18 התוודע לביטלס והחל לנגן בגיטרה, מורו היה בן עירו רוברט פריפ (מייסד להקת קינג קרימזון). בהמשך גילה סטיוארט הצעיר את בוב דילן וכתב שירי מחאה בסגנונו, אך ללא הצלחה מסחרית. בגיל 19 עבר ללונדון בשאיפה להצליח ככותב שירים ומבצע בסגנונו של דילן.
בלונדון חלק דירה עם זמר אמריקאי צעיר, פול סיימון והתוודע גם ליוקו אונו ולראלף מקטל. הקלטתו הראשונה על גבי תקליט הייתה כנגן גיטרה בתקליט שהפיק פול סיימון. הוא גם הופיע ב-BBC כנגן אולפן ובמקביל החל לכתוב שירים בסגנון פולק רוק בריטי, תוך שהוא מושפע מאפוס "שר הטבעות". באותה תקופה התיידד עם בן ארצו, דונובן ועם ואן מוריסון האירי, מהם שאב לא מעט השפעות, והשתתף בהופעות רבות במועדוני הפולק-רוק ברחוב גריק (Greek Street) בסוהו של לונדון.
ב-1966 הוחתם סטיוארט בחברת Decca והוציא סינגל שבצד A שלו השיר "האֶלף" (The Elf) ובצד B שלו השיר "Turn into Earth" כגרסת כיסוי של היארדבירדס בהשתתפות נגן הגיטרה של ה"בירדס", ג'ימי פייג' (לימים נגן הגיטרה של לד זפלין).
האלבומים הראשונים

ב-1967 עבר לחברת CBS הבריטית (קולומביה) והקליט את תקליט הבכורה שלו, " Bed-Sitter Images". סטיוארט לא אהב את התוצאה העשירה בתזמור וטען שהאלבום "מופק יתר על המידה", הוא הוציא אותו מחדש ב-1970. האלבום הצליח להחדיר את סטיוארט לתודעת הקהל ככותב מוכשר. בהופעות שליוו את התקליט ניגנו מורו לשעבר, רוברט פריפ וחלק מחברי להקת "קינג קרימזון", בטרם נוצרה.
ב-1969 הוציא את תקליטו "Love Chronicles", האלבום הכיל שירים עשירים במלל שכללו תיאורים מפורטים ביותר של סצנות מחיי האהבה של סטיוארט. הקטע הפותח היה תיאור בן 18 דקות של יחסי מין ובו נכללה לראשונה בהקלטה מסחרית המילה "Fuck".
ב-1970 הוציא את האלבום "Zero She Flies" שהיה שונה לחלוטין מקודמו וכלל בלדות פולק ושירי רוק רך קצרים יותר. באותה שנה הופיע בפסטיבל גלסטונברי הראשון לפני כ-1,000 היפים ששילמו לירה שטרלינג אחת בלבד עבור כרטיס.
החל מתקליטו "Orange" מ-1972 נטש את השירים האישיים לטובת סיפור סיפורים בעלי רקע היסטורי בסגנון רוק פסיכדלי ופרוגרסיב רוק.
לשיא, הן אמנותי והן מסחרי של תקופתו הראשונה הגיע סטיוארט עם תקליטו מ-1973 "Past, Present and Future" ("עבר, הווה, עתיד"). התקליט הוא סדרה של סיפורים בעלי רקע היסטורי המתקדמים לפי ציר הזמן כאשר השיר האחרון, "נוסטרדמוס", מכוון אל העתיד. בשירי האלבום מוזכרים, בין היתר, נשיא ארצות הברית וורן הרדינג, הנאצי ארנסט רהם, החשפנית כריסטין קילר, שכמעט מוטטה את ממשלת בריטניה בפרשת פרופיומו, האדמירל לואי מאונטבאטן, סטלין ואחרים. עטיפת התקליט עוצבה על ידי קבוצת העיצוב הבריטית "היפנוסיס".
ההקלטות עם אלן פרסונס

בסתיו 1974 החל סטיוארט להקליט באולפני אבי רוד עם טכנאי הקול והמפיק אלן פרסונס (מי שהיה שותף לתקליט הביטלס אבי רוד, לDark side of the moon של פינק פלויד ועוד). יצירתם המשותפת הראשונה היה התקליט "זמנים מודרניים" (Modern Times) שהכיל התייחסויות לאירועים ויצירות ספרותיות של התקופה. התקליט הגיע למקום ה-30 במצעד האלבומים של בילבורד לשנת 1975.
ב-1976 הוציא סטיוארט את תקליטו "שנת החתול" ("Year of the cat") שנחשב ליצירת המופת שלו, שעובדה בידיו של פרסונס.
"שנת החתול", עדיין, הוא תנ"ך לכל טכנאי סאונד ומעבד מוזיקלי. בכל שיר בוהקים כלי נגינה אחרים (גיטרת סלייד, רביעיית מיתרים, סולו גיטרה חשמלית מסחרר חותם את "אם זה לא בא בטבעיות, עזוב את זה", הפסנתר המהפנט של "על הגבול", הכינור ב"מלון ברודוויי"). פרסונס, שניצח על מלאכת המרכבה, זיקק את השירים המצוינים של סטיוארט לכדי יהלומים מלוטשים, זוהרים, שמסוגל להאיר לילות בודדים גם בלבם של מי שלא נולדו עדיין, כש"שנת החתול" יצא לחנויות.
התקליט הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים של בילבורד (השירים "שנת החתול" ו"על הגבול" הגיעו למקומות ה-8 וה-42, בהתאמה) והיה אחראי להצלחתו של סטיוארט בארצות הברית ובעולם כולו. התוכן של רוב שירי האלבום, כרגיל, הוא מתוך סיפורים היסטוריים או אגדות ופנטזיות הנטועות ברקע היסטורי.
ב-1978 הוציא סטיוארט את התקליט "Time Passages", גם הוא בהפקתו של אלן פרסונס. האלבום הגיע למקום השביעי במצעד בילבורד.
שנות ה-80 ואילך

משנות השמונים ואילך התקשה סטיוארט להתמיד בהצלחה המסחרית, אולם הוא המשיך להוציא אלבומים שזכו לביקורות טובות, בהם "24 גזרים" מ-1980 ו-"חוף מלא צדפים" (" A Beach Full of Shells") מ-2005 ושני אלבומים בהופעה חיה, "Live/Indian Summer" מ-1981 ו-"Rhymes in Rooms" מ-1992.
עם זאת סטיוארט ידע גם כישלונות כמו תקליטו הפוליטי השאפתני מ-1984 "רוסים ואמריקאים", והפרויקט שלו משנת 2000 "במרתף" ("Down in the Cellar") שהיה אלבום קונספט בנושא יין.
ב–8 בנובמבר 2022 הופיע סטיוארט בהאנגר 11 בתל אביב
לקריאה נוספת

Brocken, Michael (2003). The British Folk Revival, 1944–2002. Ashgate Publishing, Ltd. p. 110. ISBN 978-0754632825
הערות שוליים

↑  ראו למשל Woodstra, Chris; John Bush (2008). All Music Guide Required Listening: Classic Rock. Hal Leonard. p. 208. ISBN 9780879309176 וכן מאמר על התקליט באתר Allmusic
↑  הסאונד של הגעגוע (חלק 1)
↑  אילן וירצברג, תקליטים - רוק - קושיה בכרונולוגיה - אל סטיוארס, "רוסים ואמריקאים", כל העיר, 26 באוקטובר 1984
↑  בן שלו, אל סטיוארט עבר את המשוכה בהצלחה, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397291705171  BNE: XX1129376  BnF: cb139000573 (data)  GND: 132686228  ISNI: 0000 0000 7979 8115  LCCN: n90608357  MusicBrainz: ab7d49fa-c383-4c41-b890-3fe68e559dc4  NKC: xx0151877  NTA: 072148357  VIAF: 92019812   WorldCat (עם VIAF): 92019812
אנה סופיה בותה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1941 (בת 83 בערך) נמיביה 
 מידע כללי
 מדינה:  נמיביה 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה 
 הישגים
 תלמידים:  וייד ואן ניקרק
 
אנה "אנס" סופיה בותה (באפריקאנס: Anna Sophia Botha; נולדה ב-1941) היא אצנית וקופצת לרוחק לשעבר ומאמנת אתלטיקה קלה בהווה.
בותה היא המאמנת של וייד ואן ניקרק, זוכה מדליית הזהב בריצת 400 מטר באולימפיאדת ריו 2016.
ביוגרפיה

בותה נולדה בנמיביה בשנת 1941. בצעירותה הייתה אצנית וקופצת לרוחק והתחרתה בתחרויות מקומיות.
בותה התחילה לאמן בנמיביה בשנת 1968. האתלטים הראשונים שלה היו ילדיה (בת ובן).
בשנות השמונים המאוחרות עברה בותה עם משפחתה לעיר בלומפונטיין בדרום אפריקה, שם קריירת האימון שלה פרחה.
בשנת 1990 החלה לאמן באוניברסיטת המדינה החופשית הנמצאת בעיר בלומפונטין, היא הייתה המאמנת הראשית לאתלטיקה קלה.
בשנת 2012 וייד ואן ניקרק ביקש מבותה שתאמן אותו, והיא החלה לאמן אותו לאחר אולימפיאדת לונדון, באוקטובר 2012. בותה אחראית לשינוי הכיוון של ניקרק מריצות 200 מטר לריצות 400 מטר. בעזרת אימוניה ניקרק התגבר על פציעותיו ושיפר את תוצאותיו. ההישג הראשון הגדול היה באליפות העולם באתלטיקה בבייג'נג בשנת 2015, שם סיים את ריצת 400 מטר בזמן של 43.48 שניות וזכה במדליית זהב. לאחר מכן באולימפיאדת ריו 2016 סיים ניקרק את ריצת 400 מטר בזמן שיא של 43.03 שניות וזכה במדליית זהב.
גישתה האימונית היא שחשוב שהאתלטים ייהנו מאימונים ומנסה למנוע פציעות על ידי 'הקשבה לגוף'.
בותה היא סבתא רבה לארבעה נינים ומכונה על ידי מתאמניה ומכריה "טני אנס" (באפריקאנס: Tannie Ans) שמשמעותו דודה אנה.
אתלטים נוספים של בותה

אקאני סימבינה – אצן דרום אפריקאי, סיים מקום חמישי בריצת 100 מטר באולימפיאדת ריו 2016.
פרנקי פרדריקס – אצן נמיבי, מחזיק בשיא עולם לריצת 200 מטר ב-19.92 שניות, שיא אשר נקבע באולימפיאדת אטלנטה 1996.
תסו מפונאג (Thuso Mpuang) – אצן דרום אפריקאי, זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר באוניברסיאדה בשנת 2011 ומדליית ארד באוניברסיאדה בשנת 2009.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Crouse, Karen (2016-08-15). "This Great-Grandmother Coaches an Olympic Champion. Now Let Her By". The New York Times. ISSN 0362-4331.
↑  שי לב, ‏מוטציה מעולם אחר: הכירו את ווייד ואן ניקרק, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2016
↑  The 74-year-old coach behind Van Niekerk's golden run, CNN, ‏15.8.16
1 2  "Meet Tannie Ans Botha - Wayde Van Niekerk's 74-year-old Coach - Runner's World". Runner's World (באנגלית). 2016-08-16. נבדק ב-2016-10-23.
↑  "The women behind our Olympians | IOL". נבדק ב-2016-10-23.
אליהו זאב לוין אפשטיין

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1864 וולקוביסק, בלארוס 
 פטירה:  18 ביולי 1932 (בגיל 67) רחובות, פלשתינה (א"י) 
 
חברי "מנוחה ונחלה" עם מפת הנחלות של רחובות, 1890. מימין לשמאל: מתתיהו כהן, אליהו זאב לוין אפשטיין, זאב גלוסקין, אליעזר קפלן
אליהו זאב לוין אפשטיין (28 ביולי 1864, כ"ד בתמוז תרכ"ד, וולקוביסק, פולין הרוסית – 18 ביולי 1932, י"ד בתמוז תרצ"ב, רחובות) היה מו"ל עברי, מחנך וממייסדי רחובות. מנהל הוצאת א. לוין אפשטיין.
ביוגרפיה

אליהו זאב לוין-אפשטיין נולד בוולקוביסק שבפלך סובאלק של פולין הרוסית. אביו, שמואל לוין-אפשטיין, ייסד את בית המסחר לספרים לוין אפשטיין.
למד בחדר ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין. כאשר חזר לביתו סייע ביד אביו בניהול הוצאת הספרים בוורשה ולמד רוסית, צרפתית וגרמנית בנוסף ללימודי קודש. אז גם התחבר לחברי תנועת חובבי ציון ופרסם מספר מאמרים בעיתונו של נתן בירנבוים (טובע המונח "ציונות"). בתקופה זו נשא את יהודית, ונולדו בניהם שמואל ורחביה.
בשנת 1889, בעקבות מאמרו של אחד העם "לא זה הדרך", היה מראשוני החברים בארגון הסתרים בני משה (ארגון סתרים) והקים את סניף הארגון בוורשה.
יחד עם חברו זאב גלוסקין ייסד את אגודת מנוחה ונחלה במטרה להקים בארץ ישראל מושבה שלא תהיה תלויה בתמיכת הברון רוטשילד.
בשנת 1890 עלה לארץ ישראל, ויחד עם חברים באגודת "מנוחה ונחלה" רכש מיהושע חנקין 10,000 דונם מאדמות דוראן שמדרום לראשון לציון במטרה להקים את המושבה רחובות. בשנים הראשונות לא הייתה ללוין אפשטיין הכנסה בארץ ישראל, והוא ומשפחתו התפרנסו מהכנסות בית המסחר לספרים.
בשנת 1896 התמנה לאחראי על החינוך במושבה רחובות. יחד עם המורה שמחה וילקומיץ, הקים את בית הספר הראשון במושבה. השניים הכינו תקנון שהעמיד בראשו את חיוב לימוד השפה העברית, את הכרת הארץ ואת החיבור לחגי ישראל כמפתח לחיבור לשפה העברית, לעם היהודי ולארץ ישראל. תקנון זה משקף את התפיסה החינוכית שהונחלה לכל מערכת החינוך הציונית מאז. לדוגמה תקנות בית הספר כללו לראשונה גם טיולי בית ספר:
בראשי חדשים יוצאים המורים לטייל עם הילדים אל המושבות הקרובות, ובחולי המועדים יטיילו לירושלים ויבקרו את המקומות הקדושים
בשל היותו סוחר, נשלח על ידי יקבי כרמל לפתוח סניפים לשיווק יין בפולין וברוסיה. בשנת 1900 נסע בפעם הראשונה לארצות הברית, פתח שם סניף של יקבי כרמל ועמד בראשו במשך מספר שנים. בתקופה זו החל לעסוק בגיוס הון לתנועה הציונית. ב-1914 מונה לגזבר 'הוועד הפועל הזמני' שישב בארצות הברית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה חלק מהוועד הפועל הציוני שהוקם בניו-יורק. בקיץ 1917 נשלח בהוראת לואי ברנדייס להשתתף ב'שליחות מורגנטאו', שהגיעה לגיברלטר כדי לדון ביציאתה של טורקיה מהמלחמה בחוזה שלום נפרד. במשלחת לקחו חלק הנרי מורגנטאו ופליקס פרנקפורטר, והיא אורגנה על ידי וודרו וילסון נשיא ארצות הברית. לוין-אפשטיין שימש כמתורגמן. חיים ויצמן נסע לפגוש את המשלחת בגיברלטר על מנת לסכל את משימתה, שסיכנה את הברית הציונית-בריטית שהחלה להיווצר והולידה בסופו של דבר את הצהרת בלפור.
ב-1918 חזר לארץ ישראל במסגרת הגדודים העבריים וצורף לוועד הצירים.
במהלך שנות העשרים נסע תכופות לאירופה ולארצות הברית ובין היתר פעל שם למכירת תוצרת בצלאל וגייס כספים לשם הקמת שכונת עולי תימן - כפר מרמורק ברחובות.
לוין אפשטיין העביר את הוצאת הספרים לארץ ישראל. ההוצאה המשיכה להוציא בארץ ספרי קודש וספרי רבנים ומלומדים. במשך שנות חייו יצאו הספרים בדפוס סעדיה שושני, ורק לאחר מותו הקימו יורשיו בית דפוס גדול בבת ים.
אליהו זאב לוין אפשטיין נפטר בארצות הברית והובא לקבורה ברחובות. ארכיונו שמור בספרייה הלאומית. סמוך אליו נקבר אחיו, לוי לוין אפשטיין.
על שמו של לוין אפשטיין רחוב ברחובות.
זיכרונותיו

אליהו זאב הלוי לוין-אפשטין, זכרונותי, תל אביב: האחים לוין אפשטין, תרצ"ב 1932.
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך ב, פרק נט: ייסוד המושבה רחובות, מזכרונות אליהו זאב לוין־אפשטיין, תר"ן–תרנ"א (1890–1891), עמ' 653–670.
הערות שוליים

↑   יובל אלבשן, האוניברסיטה הלא עברית בירושלים, באתר הארץ, 5 ביולי 2018
↑  בשמת אבן-זהר, תקופת ההתחלה של המצאת התרבות העברית החדשה 1905-1880. הרצאה בקונגרס העולמי השלושה-עשר למדעי היהדות, ירושלים, אוגוסט 2001.
↑  לויתו של א. ז. לוין-אפשטין, דבר, 9 באוגוסט 1932
↑  ארכיון אליהו זאב לוין אפשטיין, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299747505171  ISNI: 0000 0000 6806 1142  VIAF: 97559846   WorldCat (עם VIAF): 97559846 
אליהו זאב לוין אפשטיין (רוכב על חמור) ואהרון אייזנברג, בדרך מרחובות לראשון לציון, 1890