stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עליות קדומות לארץ ישראל
עליות בימי הביניים

בסוף המאה התשיעית עלו מבבל ומפרס יהודים קראים שכונו בשם אבלי ציון ויסדו בירושלים את עדת השושנים.
במפנה המאה ה-12, שנים אחדות לאחר כיבוש סלאח א-דין את ירושלים, השתקעו בעיר עולים יהודים מן המגרב. במכתב משנת 1214 מוזכרים בעיר ”זקני האשקלונים והמערבים”.
בשלהי ימי הביניים, בתקופה הצלבנית בארץ ישראל, עלו לארץ בעלי התוספות - גלי עליות במאה ה-13, מקרב גדולי התורה ביהדות צרפת, אנגליה, צפון אפריקה ומצרים. תנועת עלייה זו, המכונה "עליית שלוש מאות הרבנים", הייתה חריגה בממדיה ובהרכבה האנושי, וכללה כמה מבעלי התוספות המפורסמים בתקופתם. חלק מהעולים התיישבו בעיר עכו שהייתה אז עיר מסחר עיקרית בארץ ישראל.
בשנת 1258 בערך עלה לארץ רבי יחיאל מפריז מגדולי הרבנים בצרפת. הוא הקים ישיבה גדולה שנקראה "מדרש הגדול דפרישי".
לאחר פטירת רבי יחיאל בשנת 1266, החליף אותו בראשות ישיבת עכו הרמב"ן, שעלה לארץ ישראל באותה שנה, ואשר הנהיג והשפיע על ביסוס היישוב היהודי בירושלים, עכו ומקומות נוספים עד פטירתו ב-1270. יש הסוברים שבזמנו החלו היהודים להתפלל בכותל המערבי.
בשנת 1285 עלה ממצרים ר' דוד נכדו של הרמב"ם והתיישב בעכו כך שבתקופה זו נוצר בעיר מרכז תורני חשוב.
במרץ 1291 נכבשה העיר על ידי צבאו של הסולטאן הממלוכי ח'ליל. רוב תושביה נרצחו או נלקחו בשבי. ר' יצחק דמן עכו סיפר בכתביו על חורבנה של הקהילה היהודית.
לאחר תבוסת הצלבנים, נערכו מספר עליות בעיקר על ידי יהודים מארצות צפון אפריקה (מגרב), שנקראו בספרות ההלכה בת הזמן 'מוגרבים'.
ב-1350 לערך, לאחר המוות השחור והפרעות שבעקבותיה, עלתה לארץ ישראל חבורת חכמים מארצות אשכנז בראשות רבי יצחק מבילשטיין שהקימה בירושלים ישיבה. בתקופה זו החלו באשכנז להעביר תרומות וכספי צדקה ליהודי ירושלים האשכנזים. לכך היה משקל במיסוד הקהילה האשכנזית בירושלים בדורות שלאחר מכן.
עליות בעת החדשה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תקופת העת החדשה החלה, כמקובל בהיסטוריוגרפיה המודרנית, בשנת 1492. בשנה זו נחתם הצו המורה על גירוש היהודים מספרד וכן נמצאה יבשת אמריקה. אירועים אלה השפיעו על זרמי ההגירה של יהודים באירופה וממנה לארץ ישראל, ובעקבותיהם התחוללה עליית מגורשי ספרד ופורטוגל.
על העליות בתקופה זו ראו:
במאה ה-16, התחדש היישוב היהודי בטבריה וסביבתה בעזרת דונה גרציה ו-דון יוסף נשיא בשנת 1558. ולאחריהם בעזרת דון שלמה בן יעיש יישוב זה התקיים כמאה שנים.
בשנת 1621 עלה השל"ה לארץ ישראל והצטרף למנהיגי היישוב היהודי בארץ, בעקבותיו הייתה עלייה ניכרת לארץ מפראג ובוהמיה וממקומות נוספים. השל"ה עצמו מתאר בשמחה, כי בימיו נהיה המקום בירושלים צר מחמת העולים הרבים.
בשלהי המאה ה-17 התארגנה עליית רבי יהודה חסיד; בראשותו עלו בשנת 1700 עלו כ-1000 איש לירושלים.
על העליות במאה ה-18 וה-19 ראו:
על יוזמות להתחדשות תרבותית וכלכלית והניסיונות להרחבת ההתיישבות ולהתיישבות חקלאית בתקופה זו ראו:
ראו גם

עלייה לארץ ישראל
אוצר מסעות
מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים (ספר)
אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
לקריאה נוספת > הדרכה

דן בהט, בנימין זאב קדר, זאב וילנאי, רציפות היישוב היהודי בארץ ישראל, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, תשל"ד-1974.
לקריאה נוספת > מחקרים

יצחק בן-צבי, ארץ-ישראל ויישובה בימי השלטון העותמאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955. (הספר בקטלוג ULI)
אריה מורגנשטרן, השיבה לירושלים, חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-19, הוצאת שלם, ירושלים ה'תשס"ז-2007.
אריה מורגנשטרן, משיחיות ויישוב ארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשמ"ה-1985.
מנחם שטרן, בין הכרזת כורש להצהרת בלפור, שיבת ציון הקדומה והמחודשת, ירושלים ה'תשס"ו-2006.
שמואל אבא הורודצקי, עולי ציון, לקורות העליות לארץ-ישראל, הוצאת "גזית", תש"ז-1947.
אברהם יערי, עליית החסידים ההמונית לא"י באתר דעת, מחניים, מ"ו.
אברהם יערי, עליית תלמידי הגר"א והשתרשותם בארץ באתר דעת, מחניים, ע"ז.
יהושע שוורץ, ‏עלייה מבבל בתקופת האמוראים, קתדרה 21, אוקטובר 1981
מיכאל ליטמן, ‏העליות לארץ-ישראל ממצרים בשלהי התקופה הממלוכית וראשית השלטון העות'מאני, קתדרה 23, אפריל 1982
יעקב גליס, ספר העליות לארץ-ישראל, סיפור העלייה והנהירה לארץ הקודש בכל הדורות ובכל הזמנים (עד לשנת ת"ר), הוצאת מוסד הרי"ם לוין, ירושלים, 1974.
אלחנן ריינר, עלייה ועלייה לרגל לארץ ישראל: 1099–1517, עבודת דוקטורט, האוניברסיטה העברית תשמ"ח.
הערות שוליים

↑  קריאתו של הרמב"ן מעכו במחצית השנייה של המאה ה-13 לעלייה והתיישבות, בבחינת מצוות עשה בכל עת, כתנאי לגאולת עם ישראל וארץ ישראל
↑  יורם ארדר, אבלי ציון הקראים בתקופת הגאונים והשיעה: הדומה והשונה בפירוש כתבי הקודש, ציון פג, 2018, עמ' 423
↑  בנימין זאב קדר, לתולדות היישוב היהודי בירושלים במאה הי"ג, תרביץ מא, 1971, עמ' 82
↑  יהודים מקהילת אשקלון עברו לירושלים לאחר שקהילתם חרבה, שנים אחדות לפני בואם של היהודים מהמגרב.
↑  מקור מהערך באנגלית - F. E. Peters (1984). Jerusalem. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. pp. 357–359, 394–396. "one of the best documented endowments, one that embraced the entire quarter of Western muslims or Maghrebis"
אליעזר שולמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  דצמבר 1971 (בן 53) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  eliezershulman
 
אליעזר שולמן (נולד בכ"ה בכסלו תשל"ב, דצמבר 1971) הוא עיתונאי חרדי, עורך משנה של העיתון החרדי "המבשר", בעבר שימש כעורך משנה של עיתון משפחה.
ביוגרפיה

נולד בירושלים ליאירה ולאמיתי שולמן, מזכיר סיעת יהדות התורה ועורך עיתון המודיע. למד בישיבת סלבודקה, שם כיהן בעבר כראש הישיבה דודו הרב מרדכי שולמן. שולמן למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, אך לא סיים את התואר. בנוסף, הוא משמש כפרמדיק במד"א[דרוש מקור].
בגיל 19 החל לכתוב בשבועון החרדי "ערב שבת", כשהוא משיג במסגרת העיתון את אחד מהישגיו המקצועיים הראשונים - תמליל ישיבת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, המורה לסיעה כיצד לנהוג עם ממשלת שמיר.
בשנת 1993 החל לכתוב בעיתון "משפחה", תוך שהוא מתמקצע בזירה הצבאית. לשולמן היו חשיפות בטורו השבועי "שטח אש". הטור אף זכה לשבחים בעיתון "טיים" שכתב על שולמן: "העיתונאי החרדי שנחשב לבעל מקורות ביטחוניים יוצאי דופן בשב"כ ובמוסד".
פרסם בעיתון כתבות פרופיל וראיונות רבים עם רבנים נודעים. בין השאר, כתב על הרב נסים קרליץ, כתבה שגרמה להצתה של מאבק נגד עיתון "משפחה"[דרוש מקור]. עוד כתב על הרב משה שמואל שפירא, הרב חיים פינחס שיינברג, והרב יצחק זילברשטיין.
שולמן חסיד חב"ד נשוי למרים, להם שלושה בנים, מתגורר בלוד. החל משנת 2016 משמש גם כדובר "מרכז רבני אירופה".
שולמן שומר על מקצועיות ועוסק רק בענייני צבא. הוא חרג מהרגלו פעם אחת בלבד, זה קרה בשנת 2022, כאשר בחברת אסם הודיעו על הימצאות סלמונלה במוצרי חומוס של צבר. הוא תקף בחשבונו האישי כי שירות הלקוחות של החברה היה סגור בשעות הערב למרות הימצאותו של הווירוס.
בשנת 2023 עזב את עיתון משפחה ועבר לערוך את עיתון המבשר.
הערות שוליים

↑  העיתונאים: המבשר, משפחה ובקהילה • חלק ב, בחדרי חרדים, משה וייסברג, 16 באפריל 2014
↑  אליעזר שולמן עובר מ’משפחה’ ליומון ‘המבשר’: ימונה לעורך בכיר, חרדים10
דוד ישראל ארונשטם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 1991 (בן 33)
 עיסוק:  משורר, פרוזאיקן, מתרגם
 
דוד ישראל ארונשטם (נולד ב-21 באוקטובר 1991) הוא משורר, פרוזאיקן ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

ארונשטם נולד בקריית ביאליק למשפחת עולים מברית המועצות. למד בתיכון אורט קריית ביאליק.
החל לכתוב שירה ופרוזה במהלך שירותו הצבאי במפקדת חטיבת גולני. לאחר שחרורו, עבר לשדרות, שם למד קולנוע במכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו הראשון, "חלום ישן", בהוצאת גוונים. זמן קצר לאחר מכן, הוזמן לשפוט בתחרות תרגום במסגרת "פסטיבל הספרותי לילדים דו-לשוניים".
בשנת 2018 החל לפעול לקידום השירה בחיפה ובקריות והקים יחד עם המשוררים טל סגל וכרמית דגני את "שירת התחתית", ליין ערבי שירה רב-לשוני שהתקיים בפאב הסינקופה.
בשנת 2019 הקים את "SALAT", כתב עת רב-לשוני לתרבות.
בשנת 2021 יצא לאור הספר המתורגם הראשון של ארונשטם, "זה לא יותר חדש לחיות", אשר איגד בתוכו את מיטב שיריו של סרגיי יסנין. הספר זכה לציון לשבח במסגרת הפרס ע"ש סוניה ברשילון.
בשנת 2023 ייסד בשיתוף עם הוצאת קתרזיס את "אטלנטיס", סדרה לספרות ספקולטיבית.
סיפור ספקולטיבי קצר של ארונשטם בשם "תמורות ושינויים" התפרסם במסגרת פרס עינת לשנת 2023.
שיריו התפרסמו בכתב העת "עלטה", "מעריב", "הארץ" ועוד.
ארונשטם הוא בוגר תואר שני בספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה ומתגורר בחיפה עם בת זוגו, אביב כהן ארונשטם.
יצירותיו > ספרים שכתב

חלום ישן, הוצאת גוונים, 2017, בעריכת עמוס לויתן.
קידה לקיוכלבקר, הוצאה עצמאית - הוצאה לאור, 2018, בעריכת יואב גלבוע.
יצירותיו > ספרים שתרגם

זה לא יותר חדש לחיות מאת סרגיי יסנין, הוצאת קתרזיס, 2021.
הסגן נים מאת יורי טינאנוב, הוצאת קתרזיס, 2022.
קשה להיות אל מאת ארקדי ובוריס סטרוגצקי, הוצאת קתרזיס, 2023.
הסומאק מאת אולריק דובני, הוצאת קתרזיס, 2023.
דגון, המקדש מאת ה.פ. לאבקרפט, הוצאת קתרזיס, 2023.
לאחר מכן מאת אדית וורטון, הוצאת קתרזיס, 2024.
הלוחש באפלה מאת ה.פ. לאבקרפט, הוצאת קתרזיס, 2024.
יונים מהשאול מאת רוברט א. הווארד, הוצאת קתרזיס, 2024.
לאחר מכן ועוד משונים (אוסף סיפורים קצרים) מאת אולריק דובני, ה.פ. לאבקרפט, אדית וורטון, אדגר אלן פו, הוצאת קתרזיס, 2024.
היצור בעל הפרסות מאת רוברט א. הווארד, הוצאת קתרזיס, 2024.
המודל של פיקמן, המוזיקה של אריך זאן מאת ה.פ. לאבקרפט, הוצאת קתרזיס, 2025.
הערות שוליים

↑  Папмамбук, www.papmambook.ru
↑  טקס הענקת הפרס ע"ש סוניה ברשילון, באתר איגוד אנשי הספר
↑  Halutz, Avshalom (2024-04-18). "Actually, there is an Israeli exhibit at the Venice Biennale". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2024-04-19.
↑  תמורות ושינויים מאת דוד ישראל ארונשטם – פרס עינת, באתר einat.sf-f.org.il
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  יואב גלבוע, נבו שפיר, ‏שירה זה לא נורא: עשה שהסורגים יהיו רכים, באתר מעריב אונליין, 17 בספטמבר 2020
↑   רן שפירא, הספרים החדשים של יובל נח הררי, אליס מונרו ואמיר אור, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2018
↑  קטלוג הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
אמיל האכה

אמיל דומיניק יוזף האכה (בצ'כית: Emil Hácha;‏ 12 ביולי 1872- 26 ביוני 1945) היה משפטן ופוליטיקאי צ'כי, הנשיא השלישי של צ'כוסלובקיה והנשיא הראשון והיחיד של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה.
ראשית חייו

האכה למד משפטים באוניברסיטת פראג ובשנת 1896 סיים את לימודיו וקבל תואר של דוקטור למשפטים. כשהוקמה הרפובליקה הצ'כוסלובקית לאחר מלחמת העולם הראשונה התמנה לשופט בבית המשפט העליון למנהל המדינה. בשנת 1925 נתמנה על ידי טומאש מסריק לנשיא בית המשפט העליון.
כנשיא צ'כוסלובקיה

בעקבות הסכם מינכן התפטר הנשיא אדווארד בנש. ב-30 בנובמבר 1938 נבחר האכה לנשיא על ידי האספה הלאומית. הוא היה אז בן שישים ושש וחולה. הוא נבחר בעיקר משום שלא היה חבר בממשלה בתקופת הסכם מינכן.
אדולף היטלר לא היה מרוצה מתוצאות הסכם מינכן. הוא התבטא כי נוויל צ'מברלין לקח ממנו את האפשרות להיכנס לפראג כפי שעשה בווינה באנשלוס. מיד לאחר חתימת ההסכם הוא הורה לווילהלם קייטל להתכונן לכיבוש צבאי של צ'כוסלובקיה, אך הוא העדיף לעשות זאת במניפולציות פוליטיות ולא בכוח צבאי. בשלב ראשון הוחלט "לקרוע" את סלובקיה מהרפובליקה. בסלובקיה הייתה ממשלה פרו-נאצית ברשות יוזף טיסו' שהודיעה על שאיפותיה לעצמאות. בשלב זה החליט האכה להתערב. ב-9 במרץ 1939 פיטר את ממשלת סלובקיה ופקד לשים במאסר בית את טיסו. במעשה זה הגדיש האכה את הסאה אצל היטלר. טיסו הוטס לברלין ושם חתם על הסכם על "עצמאות" סלובקיה ובקשה כי גרמניה תקבל עליה את הגנת המדינה החדשה. האכה נשאר כעת נשיא על מה שנשאר מצ'כוסלובקיה, דהיינו מחוזות בוהמיה ומוראביה. גבלס ארגן פרובוקציות של סוכנים גרמנים בערי צ'כיה והעיתונים בגרמניה התמלאו בהודעות מרעישות על דיכוי לכאורה של המיעוט הגרמני שם. כל זאת כדי להכין את דעת הקהל בגרמניה ובעולם על הצורך לכבוש את צ'כיה.
ריכוזי הצבא הגרמני לא נעלמו מעיני האכה והוא ביקש פגישה דחופה עם היטלר. בגלל מצבו הגופני לא יכול היה לטוס. הוא הגיע לברלין ביחד עם שר החוץ שלו פראנטישק חבאלקובסקי לאחר נסיעה ברכבת שארכה שש שעות. הם נתקבלו בתחנת הרכבת ב-14 במרץ 1939 בשעה 22:40 על ידי משמר כבוד ושר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ. היטלר נתן להם לחכות עד 01:15 כדי להתישם. בהגיעם ללשכת היטלר, מצאו שם את מרבית הצמרת הנאצית. היטלר פתח מיד בנאום מאיים כנגד הצ'כים ונגד "רוח בנש" שעדיין קיימת, והודיע כי לשם הגנה על שלום הרייך יש לכפות מיד משטר חסות על מה שנשאר מצ'כוסלובקיה. האכה הוזהר כי אם לא יורה מיד לממשלתו להימנע מהתנגדות לצבא הגרמני תהיה שפיכות דמים שתיזקף לחובתו. הרמן גרינג איים שהלופטוואפה יחריב את פראג.
לשמע איום זה התעלף האכה. היטלר נתקף בחרדה פן יאשימו אותו כי נשיא צ'כיה נרצח בלשכתו. למקום הוזעק רופאו האישי של היטלר, תאודור מורל, שהזריק להאכה זריקת מרץ. האכה התעורר, ובטלפון שתקעו הגרמנים בידו מסר לקבינט הצ'כי על מה שקרה וביקש להיכנע. לאחר מכן חתם על הודעה רשמית כי "על מנת לשמור על השקט במרכז אירופה ולהשיג הרגעת הרוחות, הופקד בביטחון גורל העם והארץ הצ'כים בידי מנהיג הרייך הגרמני". כך, לאחר חודשים ספורים, תם תפקידו כנשיא צ'כוסלובקיה העצמאית.
כנשיא צ'כוסלובקיה > כנשיא הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה

צ'כיה הפכה למדינת חסות תחת שלטון גרמני ונקראה מעתה "הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה", והאכה מונה לנשיאה. היה זה מינוי חסר משמעות ששירת רק את הגרמנים. לראש הפרוטקטורט מונה קונסטנטין פון נויראט ואחריו וילהלם פריק. תחת פיקודם בוצעו מעשי דיכוי נוראים נגד האוכלוסייה הצ'כית בכלל, והיהודית בפרט, על ידי ריינהרד היידריך וקורט דליגה. האכה, שהיה זקן וחלוש, מדי פעם השמיע התנגדות לפעולות הגרמניזציה של הצ'כים, והיה בקשר סודי עם אדווארד בנש, נשיא הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה בלונדון.
ב-11 במאי 1945 נפלה פראג בידי הצבא האדום. ב-14 במאי 1945 נעצר האכה והועבר לבית החולים בבית הסוהר, שם נפטר כעבור מספר שבועות. הוא נקבר בפראג. שנים רבות לא היה שום כיתוב על מצבתו.
רבים עדיין רואים בהאכה כמשתף פעולה בגלל הסכמתו לשמש בתפקיד ששימש לגרמנים כעלה תאנה לפשעים שביצעו בצ'כיה. אחרים רואים בו דמות טרגית. הוא היה זקן וחולה ולא היה יכול לעשות דבר שישנה את פעולות הנאצים בצ'כיה.
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר: עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1962, כרך ראשון.
איאן קרשו: היטלר, הוצאת עם עובד, 2000, כרך שני (נמזיס).
האכה בפגישה עם היטלר וגרינג בברלין, מרץ 1939
קבר האכה בפראג
המכון החרדי למחקרי מדיניות

| --- | --- |

 פעילות:  חקר החברה החרדית
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  כנפי נשרים 35, ירושלים
 מייסדים:  אליהו פלאי 
 יושב ראש:  אלי פלאי
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־11 שנים)
 https://machon.org.il
 
המכון החרדי למחקרי מדיניות הוא מכון מחקר עצמאי שעוסק בהיבטים כלכליים, משפטיים וחברתיים של החברה החרדית בישראל.
המכון הוקם בשנת 2014 על ידי קרן משפחת פלאי, מתוך שאיפה לסייע למקבלי ההחלטות במדינת ישראל בהתמודדות עם האתגר של הגידול הדמוגרפי הצפוי של החברה החרדית בישראל.
שולחן עגול שערך המכון החרדי בנושא ביזור סמכויות לשלטון המקומי לניהול תעסוקה אזורית
אודות המכון

חזון המכון מבוסס על הרעיון שהגידול הדמוגרפי של החברה החרדית הוא אתגר שיכול להפוך להזדמנות עבור החברה והכלכלה הישראלית כולה. מטרת העל של המכון היא מציאת פתרונות מותאמים וישימים לאתגרים שמציבה מציאות זו הן בפני החברה החרדית והן בפני המדינה.
המכון מתמקד בפיתוח מחקרים וניתוחים כלכליים, חברתיים, דמוגרפיים ומשפטיים של המגזר החרדי ובניית אסטרטגיה למקבלי ההחלטות ומעצבי דעת קהל בארץ באמצעות ניירות עמדה, ספרים, פרסומים ומאגרי מידע.
בין הנושאים בהם עוסקים פרסומי המכון נמצא שוק הדיור החרדי, חיי קהילה חרדיים, חינוך והשכלה, הכנסה ומצב כלכלי, רווחה, תעסוקה, רשויות מקומיות ואיכות הסביבה. המכון מארגן שולחנות עגולים, ימי עיון וכנסים העוסקים במחקרים ובסוגיות הנוגעים לממשק שבין הציבור החרדי והרשויות.
מודל העבודה של המכו התחילת דרכו התבסס על שילוב של חוקרים שאינם חרדים ועמיתים חרדים מהשטח שמנתחים יחד את הנתונים, ומציעים פתרונות לסוגיות שעל הפרק באמצעות שיח מתמיד עם החברה החרדית, לרבות ההנהגה הרבנית והציבורית שלה. המכון גם פועל ליצור שיתופי פעולה עם ארגונים וגופים פילנתרופיים המתמחים במיזמים כלכליים-חברתיים בחברה החרדית.
מייסד המכון והיו"ר הוא אלי פלאי, בעל קבוצת התקשורת "משפחה". בשנים הראשונות להקמתו המכון נוהל על ידי פלאי וניצה (קלינר) קסיר, שכיום מכהנת כסמנ"כלית מחקר ותכנון במוסד לביטוח לאומי. בתחילת 2020 מונה למנכ"ל המכון יצחק פינדרוס, אך כעבור מספר חודשים נאלץ לפנות את מקומו לאחר שנבחר לכהן כח"כ מטעם דגל התורה. במקומו נכנס לתפקיד רועי כהן, שבתפקידו הקודם שימש כיועץ למנכ"ל משרד ראש הממשלה. בסוף 2022 מונה לתפקיד המנכ"ל אודי בן-דרור, שבתפקידיו הקודמים שימש כסמנכ"ל כספים ופיתוח עסקי ברשות לפיתוח ירושלים, מנהל תקציב ורגולציה בבזק בינלאומי ורכז באגף התקציבים במשרד האוצר.
בחבר הנאמנים ובמועצה הציבורית של המכון ניתן למצוא אנשי עסקים, אקדמיה ובכירים לשעבר במגזר הציבורי, ביניהם: מנכ"לית משרד המשפטים לשעבר, אמי פלמור; איש העסקים שלמה דברת; בעלי רשת השיווק "אושר עד", אברהם משה מרגליות ואריה בוים; יו"ר קרן לאוטמן, נעם לאוטמן; איש ההיי-טק והיזם החברתי איילון תירוש; ואיש ההיי-טק החרדי ראול שטיין.[דרוש מקור]
החוקרים המובילים היום את המכון הם איתן רגב,יהודית מילצקי, ושי שטרן.
חוקרים ועמיתים לשעבר במכון: ניצה קסיר, שלומית שהינו, נרי הורביץ, יורם מרגליות, דמיטרי רומנוב, חיים זיכרמן, ואיציק קרומבי.
מרכז הנתונים ע"ש וואהל

המכון החרדי וקרן וואהל הקימו בשיתוף פעולה מיוחד את מרכז הנתונים והידע ע"ש וואהל, שמרכז בתוכו מידע עדכני על המגזר החרדי בתחומים שונים: דמוגרפיה, תעסוקה, דיגיטציה, חינוך, רשויות מקומיות, בחירות, צרכנות, השכלה גבוהה, תחבורה ועוד. באמצעות ממשק נגיש ואינטראקטיבי שנגיש לציבור, ניתן לנתח מידע רב על אוכלוסיות בישראל ולבחון מגמות כלכליות-חברתיות לאורך זמן.
מרכז הנתונים מציג נתונים ייחודיים על המגזר החרדי על בסיס אלגוריתם בלעדי שפיתח המכון לזיהוי האוכלוסייה החרדית במסדי נתונים מינהליים. במכון החרדי מתגאים כי בזכות רמת הדיוק של האלגוריתם, שפותח על ידי צוות בראשות ד"ר איתן רגב, ניתן כעת לראשונה לייצר מדדי מאקרו, לרבות מדדי תעסוקה ושכר מהימנים ועקביים עבור החברה החרדית - המבוססים על רשומות מינהליות אודות כלל האוכלוסייה.
יוזמות בולטות בהובלת המכון > חרדים להייטק

המכון החרדי ערך מחקר מקיף לבחינת אופני הרחבת השתלבותם של גברים חרדים בענף ההייטק. במסגרת המחקר נאספו נתונים על השכלה ותעסוקה של גברים חרדים, וכן נתונים על בוגרי מסלולי הנדסאים, תוכניות הכשרה מקצועיות להייטק ויחידות צבאיות טכנולוגיות, על מנת לאפיין את מצבם הנוכחי של גברים חרדים במקצועות הטכנולוגיים, ואת המסלולים המובילים בהשמה איכותית בענף.
בנוסף, נערכו קבוצות דיון וראיונות עומק עם אנשי מפתח בתחום ההייטק ומנהלי פיתוח, על מנת לזהות את הצרכים הנוכחיים בכוח האדם בענף, ואת הפערים שמזוהים בחרדים העובדים בענף כבוגרי התוכניות הקיימות.
ממצאי המחקר סייעו לגבש עקרונות מובילים הנדרשים לתוכניות הכשרה שיאפשרו השתלבות אופטימלית של גברים חרדים בהייטק, ביניהם הצורך בתהליך רב-שנתי, הכולל תהליכי איתור ומיון מקצועיים, השלמת השכלה מלאה, הקניית כישורים נדרשים, שילוב רכיבי התמחות ומלגות קיום.
על בסיס ממצאי המחקר ועקרונות הפעולה שגובשו בו, נבנתה תוכנית ההכשרה לגברים חרדים להייטק – "MeGo", שנועדה לסייע לעמוד ביעדים שהוצבו במסגרת המחקר לשילוב בין 600 ל-2,500 גברים חרדים בתעשיית ההייטק בכל שנה.
יוזמות בולטות בהובלת המכון > תוכנית אסטרטגית לדיור

המכון החרדי גיבש בשנת 2016 עבור משרד השיכון תוכנית דיור אסטרטגית למגזר החרדי שאומצה על ידי הממשלה ב-2017 (החלטה 1823). על פי התוכנית האסטרטגית, על מנת לסגור את הפערים הקיימים בשוק הדיור במגזר החרדי, וכדי להתמודד עם צורכי העתיד, נדרשת החברה החרדית לכ-10,000 יחידות דיור מדי שנה עד לשנת 2035. לאחר בחינה מעמיקה של ההיצע הפוטנציאלי, קבעה התוכנית האסטרטגית כי יעדים אלה יכולים להיות מסופקים רק באמצעות יצירת תמהיל בין תכנון ושיווק של דיור חדש בערים חרדיות, הרחבת שכונות חרדיות בערים מעורבות, ומיצוי הפוטנציאל הקיים במרחבים חרדים ותיקים – בעיקר באמצעות מימוש מהיר של תוכניות להתחדשות עירונית.
יוזמות בולטות בהובלת המכון > חוק הגמ"חים

צוות מכון החרדי, בראשות פרופ' יורם מרגליות, חבר לצוות של מנהלי גמ"חים ופעל לקדם מול הממשלה את החוק להסדרת מתן שירותי פיקדון ואשראי בלא ריבית על ידי מוסדות לגמילות חסדים, שהסדיר את פעילות הגמ"חים בישראל כמוסד פיננסי למתן שירותי פיקדון ואשראי ללא ריבית, המקבל רישיון פעילות מצד המדינה ונתון לפיקוחה.
קידום החוק בוועדת הכספים, על ידי יו"ר הוועדה ח"כ משה גפני, נעשה בעקבות החשש כי החוק המקורי, כפי שנוסח בעת שעבר קריאה ראשונה, היה מביא לקריסה של גמ”חים רבים ולנזק קשה לכלכלת משקי הבית החרדיים העניים. בתום שנתיים וחצי של דיונים, בינואר 2019 הכנסת אישרה את החוק בקריאה שנייה ושלישית ברוב של 17 חברי כנסת וללא מתנגדים.
יוזמות בולטות בהובלת המכון > תוכנית הבכירים

על פי סקר שנערך במאי 2024 ופורסם על ידי המכון, 70% מגברים חרדים מעל גיל 24 מעוניינים להשתלב בשירות פעיל ומחייב במערך המילואים. 
בנוסף, המכון פרסם תוכנית לשנים 2025-2030 בשם "תוכנית הבכירים": 
1. גיוס 50,000 חרדים להכשרת רובאי 05, כדי לשלבם בשירות מילואים פעיל בהגנת גבולות. 
2. ניתוב מערך ההכשרות הלאומי למגזר החרדי לתעסוקה במערכות ובתעשיות הביטחוניות. 
3. הכשרה מתקדמת לעשרות אלפי מתנדבים קיימים לסיוע בעורף הלאומי ונתינת מענה באירועי חירום מורכבים.
הערות שוליים

↑  ניר ברקת: שילוב החרדים בהצלחה בשוק התעסוקה – משימה לאומית, באתר חרדים10, ‏2023-03-19
↑  הרפורמה המשפטית בראי החברה החרדית | כנס המכון החרדי למחקרי מדיניות, נבדק ב-2023-06-15
↑  איציק קרומבי, החרדים בהיי-טק - הנתונים נחשפים, באתר ביזנעס, ‏2020-03-12
↑  יסמין יבלונקו, ‏המטרה: 2,500 חרדיות ישולבו בהייטק מדי שנה, באתר גלובס, 1 בינואר 2019
↑   סימי ספולטר, התוכנית שמכשירה נשים לעבודה באפל ואנבידיה ישירות מהסמינרים החרדיים, באתר TheMarker‏, 20 בנובמבר 2022
↑  תכנון ושיווק מקרקעין לאוכלוסייה החרדית | מספר החלטה 1823, באתר GOV.IL
↑  תוכנית אסטרטגית לדיור לאוכלוסייה החרדית 2016-2035, באתר המכון החרדי למחקרי מדיניות
↑  דניאל הרץ, לראשונה בישראל: פעילות הגמ"חים ה.., באתר כיכר השבת, ‏2018-12-31
↑  פורום חרדים לביטחון ישראל מציג:תכנית הבכירים: 2030
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576414905171  LCCN: no2024075468   WorldCat (עם LCCN): no2024-075468
ואלדבונה

ערך זה עוסק באמפיתיאטרון במערב ברלין. אם התכוונתם לאמפיתיאטרון דומה במזרח העיר, ראו .
| --- | --- |

המקום מלמעלה ב-2019
 מידע כללי
 סוג:  sylvan theater, קולנוע פתוח, אולם מוזיקה 
 כתובת:  Berlin Olympic park 
 מיקום:  שרלוטנבורג-וילמרסדורף 
 מדינה:  גרמניה 
 בעלים:  הסנאט של ברלין 
 מפעיל:  CTS EVENTIM AG & Co. KGaA 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1936
 תאריך פתיחה רשמי:  1936 
 אדריכל:  ורנר מארך 
 
 קואורדינטות:  52°30′57″N 13°13′44″E﻿ / ﻿52.5159°N 13.229°E﻿ / 52.5159; 13.229
 www.waldbuehne-berlin.de
  (למפת ברלין מוגדלת) ואלדבונה(למפת ברלין רגילה) ואלדבונה
 
הואלדבונה במהלך הופעה של ברברה סטרייסנד
הואלדבונה באולימפיאדת ברלין 1936
הכניסה לואלדבונה
ואלדבונה (מגרמנית: Waldbühne, "בימת היער" ) הוא אמפיתיאטרון הנמצא בפארק האולימפי (אנ'), על יד האצטדיון האולימפי, ברלין.
במקור נקרא האמפיתיאטרון "תיאטרון דיטריך אקרט", תוכנן על ידי האדריכל ורנר מארך (אנ') ונבנה בין השנים 1934–1936 כחלק מקומפלקס הפארק האולימפי, ששימש למשחקי ברלין 1936.
כיום משמש האמפיתיאטרון למגוון אירועים, בהם מופעי מוזיקה קלאסית, ג'אז, רוק, צילומים קולנועיים ואירועי ספורט (לרוב אגרוף) ונמצא בבעלות הסנאט של ברלין.
היסטוריה

האמפי נבנה כחלק מקומפלקס הפארק האולימפי (אנ') לאולימפיאדת ברלין 1936, בבקשתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס. האמפיתיאטרון נבנה בסגנון אדריכלות יווני, עם פסלים של ארנו ברקר ואדולף ומפר (אנ').
האמפיתיאטרון נחנך כיום לאחר פתיחת המשחקים האולימפיים, בהצגתו של המחזאי האנטישמי וחבר משרד התעמולה מולר (אנ') על מרד האיכרים באוסטריה (אנ') במהלך מלחמת שלושים השנים.
עד למלחמת העולם השנייה, שימש האמפיתיאטרון להעלאת אופרות, כמו הרקולס של גאורג פרידריך הנדל, אורפאו של גלוק וריאנצי של ואגנר. כמו כן שימש האמפי כבמת התכנסויות (Thingspiele (אנ')) של המפלגה הנאצית.
במהלך המלחמה הוואלדבונה היה ללא שימוש, ולאחריה היה בידי הכוחות הבריטיים, עד שנפתח מחדש ב-1948. בשנות ה-50 שימש האמפי כבימת קונצרטים קלאסיים והקרנות של סרטים, חלקם במסגרת הברלינאלה.
בשנות ה-60 שבו אירועי הספורט, ביניהם אגרוף. גם החלו הופעות של להקות רוק, בהן הופעה של הרולינג סטונז ב-1965, שמהלכה נגרם נזק לחלקים מהמבנה בשל צפיפות יתר, לרוב הכיסאות. בשל כך, האמפי היה בשיפוצים נרחבים ברוב שנות ה-70.
מאז שנות ה-80, האמפיתיאטרון אירח רבים מהאמנים הידועים ביותר בעולם, ובמיוחד להקות רוק ומטאל. ביניהם נכללים: בוב מארלי, קווין, U2, דייוויד בואי, רוד סטיוארט, הרולינג סטונז, איירון מיידן, AC/DC, רמשטיין ו-אלפאוויל המקומיות, בון ג'ובי, מטאליקה, ואן הלן, בלאק סבאת', פרל ג'אם, קינגס אוף ליאון, רדיוהד, ניק קייב, פרינס, דפש מוד, ויטני יוסטון, ברברה סטרייסנד, ופיל קולינס, שהופיע בוואלדבונה מספר חודשים לאחר הפלת החומה, ביולי 1990.
בכל קיץ מאז שנת 1992, הפילהרמונית של ברלין מבצעת בוואלדבונה קונצרטים רבים, הכוללים אמנים נודעים והם משודרים בערוצי הטלוויזיה הגדולים.
קארל צ'אפק

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1890 Malé Svatoňovice, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 בדצמבר 1938 (בגיל 48) וינוהרדי, הרפובליקה הצ'כוסלובקית השנייה 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), צ'כוסלובקיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות וישהראד 
 שם עט:  K. Č., Karel Plocek, B. Č., Karel Vašek 
 מקום לימודים:  הפקולטה לאמנות באוניברסיטת קארל בפראג, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 שפות היצירה:  צ'כית, צרפתית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 יצירות בולטות:  Krakatit 
 בן או בת זוג:  אולגה שיינפפלוגובה (26 באוגוסט 1935–25 בדצמבר 1938) 
 פרסים והוקרה:  מסדר טומאש מסריק, דרגה 1 (1995)  אזרחות כבוד של הראדץ קראלובה (1 במאי 2019)  honorary citizen of Prague 10 (2 ביוני 2021) 
 חתימה:   
 
קארל צָ'אפֶּק (בצ'כית: Karel Čapek, ‏האזנהקובץ:Cs-Karel Capek.ogg‏Ⓘ‏, ‏9 בינואר 1890 – 25 בדצמבר 1938) היה מהחשובים שבסופרי צ'כוסלובקיה במאה ה-20. צ'אפק טבע את המילה "רובוט" במחזהו "R.U.R" ("רובוטים אוניברסליים של רוסום") משנת 1920.