stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובי מוסא
הערות שוליים

↑  לי בוץ‏, קובי מוסא הורחק לארבעה משחקים, באתר וואלה, 30 במאי 2007
↑  יוסי פנטילט, בעיטה מסובבת: למוסא יש דרבי, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2011
↑  שירלי בר דיין, ‏רמת השרון: קובי מוסא סיכם את תנאיו, באתר ערוץ הספורט, 11 ביולי 2012
↑  רז אמיר, ‏קובי מוסא ובן בן יאיר חתמו לעונה ברמת השרון, באתר ONE‏, 13 בספטמבר 2015
↑  קובי מוסא ואלינור התחתנו, באתר ONE, ‏9 באפריל 2008
↑  ירון דורון, הערכה: המטען נועד לחסל את קובי מוסא, באתר nrg
↑  רן שמעוני, העבריין אבנר הררי הורשע בניסיון רצח כדורגלן וזוכה מהנחת מטען ברכב של מרגלית צנעני, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2021
צ'ן צ'נג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
צֶ'ן צֶ'נְגּ (במנדרינית: 陳誠, בפין-יין: Chén Chéng;‏ 4 בינואר 1897 – 5 במרץ 1965) היה מצביא ופוליטיקאי סיני במפלגת הקוומינטנג בתקופת הרפובליקה הסינית אשר לחם במלחמת סין-יפן השנייה, מלחמת האזרחים הסינית ועוד. לאחר נסיגת ממשלת הקוומינטנג לטאיוואן, צ'ן הפך לסגן נשיא הרפובליקה הסינית, צ'יאנג קאי שק וייצג את הרפובליקה הסינית מספר רב של פעמים בעת ביקורים בארצות הברית. צ'ן פיקד במהלך הקרב על שאנגחאי, הקרב על ווהאן, הקרב הראשון על צ'אנגשה ועוד קרבות רבים אחרים. הוא נודע בכך שנהג לחקות את צ'יאנג קאי שק ועל כן כונה "צ'יאנג הקטן".
ביוגרפיה

צ'ן צ'נג (לעיתים נהגה צ'ן צ'יק-שיו) נולד בקינגטיאן, מחוז ג'ג'יאנג, האימפריה הסינית תחת שושלת צ'ינג בשנת 1897. הוא סיים את המחזור החמישי של האקדמיה הצבאית באודינג בשנת 1922 כקצין ארטילריה, והצטרף ללימודים באקדמיית וומפואה (האקדמיה הצבאית של הרפובליקה הסינית) לשירות צבא הקוומינטנג בשנת 1924.
מפלגת הקוומינטנג פעלה במטרה לאחד את כל סין תחת ממשלה ריכוזית ולהביא לסיום תקופת המצביאים. בתחילת המשלחת הצפונית לאיחוד סין נגד אילי מלחמה מסביב סין, צ'ן היה קצין זוטר שהוצמד למטה צ'יאנג קאי שק, יורשו של אבי המפלגה המנוח, סון יאט-סן. הודות לכושר הפיקוד שלו, צ'ן הועלה במהרה למפקד בריגדה ולאחר מכן למפקד דיוויזיה בהמשך המערכה.
ביוגרפיה > בצבא

בסוף מלחמת המישורים המרכזיים נגד אילי המלחמה של מרכז סין ב-1930 צ'ן הועלה לדרגת מפקד הארמייה ה-18. בשנת 1931, כעת כבר בדרגת גנרל, הוא הוביל את הכוחות הלאומניים בדיכוי המיליציות של המפלגה הקומוניסטית של סין במסגרת מלחמת האזרחים הסינית; והיה אחד המנהיגים המעטים שהצליחו להביס את הצבא הקומוניסטי בקרבות ישירים ולא נגד גרילה ואילץ את הקומוניסטים לסגת בצעדה ארוכה, אם כי היה זה במחיר של אבדות קשות. במהלך המשך המערכה נגד הקומוניסטים הוא מונה למפקד הראשי של הכוחות הלאומניים במחוזות שאנשי, שאאנשי, גאנסו ונינגשיה. בשנת 1932 נישא צ'ן לטאן שיאנג, בתו של הפוליטיקאי הבכיר טאן ינקאי, לשעבר ראש ממשלת הרפובליקה הסינית. בשנת 1936, צ'ן נחטף יחד עם צ'יאנג במהלך תקרית שיאן; במהלך החטיפה הזו, הנאמנות שהפגין כלפי צ'יאנג זיכתה אותו באמון רב מצד המנהיג הסיני.
במהלך מלחמת סין-יפן השנייה שהחלה בשנת 1937, שירת צ'ן כקצין מפקד באזור המלחמה השלישי, והוצב לפיקוד על העיר השנייה בגודלה בסין, ווהאן. המוניטין של צ'ן נפגע לאחר ההפסד בקרב על ווהאן אך שוקם עם הניצחון הסיני המרכזי הראשון במהלך הקרב הראשון על צ'אנגשה. בהמשך המלחמה, ביחד עם מספר מפקדים סינים מרכזיים, הכוחות הסינים הצליחו ליצור סטטוס קוו בקו האש וכל התקדמות יפנית נרחבת נעצרה עד למבצע איצ'י-גו בשנת 1944.
לאחר כניעת האימפריה היפנית חזרו הכוחות הלאומניים למלחמת האזרחים נגד הקומוניסטים שהוקפאה באופן רשמי במהלך המלחמה עם היפנים. במאי 1946 מונה צ'ן ליו"ר המטה הכללי במשותף עם מקבילו בחיל הים. בשנת 1947 הוביל צ'ן חיילים במנצ'וריה נגד עמדות קומוניסטיות, אך עד אז הקומוניסטים כבר חיזקו את עמדותיהם, במיוחד בסיוע סובייטי. הטקטיקה של המפקד הקומוניסטי לין ביאו לעזוב את העמדות בערים המאוכלסות ולתקוף בעזרת לוחמת גרילה כדי להתיש את האויב אפשרו לארגון מחדש של הכוחות הקומוניסטים ונפילת הכוחות הלאומנים במנצ'וריה. בשנת 1948, מתקפת נגד קומוניסטית הובילה בסופו של דבר להרס הארמייה החמישית החדשה שהייתה קריטית להתקדמות הקומוניסטית, תבוסה אשר הביאה לפיטורו של צ'ן מתפקידו במאי 1948.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

צ'ן הוצב בטאיוואן באוקטובר 1948. בשנת 1949 הוא מונה למושל מחוז טאיוואן במקביל לתפקיד מפקד המשטרה. בתפקיד זה הוא פעל לקידום פיתוח המגזרים החקלאיים והתעשייתיים במחוז; הוא זכה גם ליזום מדיניות שייצבה את ערך המטבע הסיני. עם זאת, במקביל, מאבקו בקומוניסטים הביא לכך שהנהיג את הטרור הלבן שהתרחש לאחר נסיגת ממשלת צ'יאנג קאי-שק אל טאיפיי עקב ניצחון הקומוניסטית בסין היבשתית. בין השנים 1950 ל-1954 שימש כיו"ר היואן המחוקק (הפרלמנט של טאיוואן). בין השנים 1954–1965 כיהן בשתי קדנציות בתור סגן נשיא הרפובליקה הסינית; באותה תקופה, בין השנים 1957–1965, הוא היה גם סגן יו"ר המפלגה הלאומנית. הוא נפטר בשנת 1965 עקב גידול בכבד. בתחילה הוא נקבר בכפר טאישן במחוז טאיפיי.
ראו גם

קוומינטנג
הקרב על ווהאן
טרור לבן
תקרית שיאן
לקריאה נוספת

צ'יאנג קאי שק, ג'ונתן פנבי
צ'רמיין הופר

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא כדורגלנית עבר.
צ'רמיין אליזבת' הופר (אנגלית: Charmaine Elizabeth Hooper; נולדה ב-15 בינואר 1968) היא כדורגלנית קנדית לשעבר ששיחקה כחלוצה מרכזית. הופר הייתה חברת הנבחרת הקנדית לנשים בשנים 1986–2006, זכתה ארבע פעמים בפרס השחקנים הקנדיים ונכנסה להיכל התהילה של הכדורגל הקנדי. היא השתתפה שלוש פעמים במשחקי גביע העולם לנשים של פיפ"א: שוודיה 1995, ו-1999 ובארצות הברית 2003.
כמו כן, הופר שיחקה במועדונים בנורווגיה, באיטליה, ביפן ובארצות הברית.
קריירה

הופר, ילידת ג'ורג'טאון, גיאנה, החלה את הקריירה שלה בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית (שם קיבלה תואר במדעי האוכל). היא השיגה בקבוצה מספר שיאים בהם היא מחזיקה עד היום. את הקריירה המקצוענית שלה החלה בליגה הראשונה של יפן. לאחר מספר שנים עברה לעונה אחת לאיטליה והמשיכה למספר עונות בארצות הברית. בין השאר שיחקה באטלנטה ביט בשיקגו קובראס וברוקפורד דקטילס. היא סיימה את הקריירה המקצוענית שלה בניו ג'רזי בשנת 2008.
הופר צורפה לנבחרת הנשים של קנדה כאשר זו הוקמה ב-1986, ושיחקה בה עד 2006. את הופעת הבכורה שלה בנבחרת עשתה ב-7 ביולי 1986 נגד ארצות הברית. הייתה מלכת השערים וההופעות בנבחרת קנדה, עם 71 שערים ב-131 משחקים, והשתתפה עם הנבחרת בגביע העולם 1995, בגביע העולם 1999 ובמשחקים שנערכו ב-2003. במשחקי 2003 זכתה קנדה במקום הרביעי, גם בזכות 4 שערים שהופר הבקיעה. היא נבחרה אז לנבחרת הטורניר.
מאוחר יותר נבחרה להיכל התהילה של הכדורגל הקנדי.
ב- 2022 התגוררה הופר בוואקו, טקסס, ארצות הברית, וגידלה שם את ביתה צ'רלי שהייתה בת 17. לדבריה לביתה יותר יכולות ככדורגלנית מאלו שהיו לה באותו גיל.
הערות שוליים

↑  טירל גיימס, צ'רמיין הופר, באתר האינציקלופדיה הקנדית, ‏ספטמבר 2021
↑  פרדריק האלי, אתלטית ילידת גיאנה עשתה גלים בכדורגל הקנדי, באתר Guyana Chronicle, ‏3 באפריל 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היכל התהילה של הספורט של קנדה, מוצגים של צ'רמיין הופר
קובי ליאון

קובי ליאון (נולד ב-25 במאי 1976) הוא ספורטאי נכים ישראלי, בעל מדליית כסף פאראלימפית.
ביוגרפיה

ליאון נולד בניר עציון. בשירותו הצבאי ביחידת אגוז בלבנון נפצע ב-1996 כאשר הצוות שלו עלה על מטען צד. ליאון הוגדר כנכה מהחזה ומטה ולאחר שיקום החל להתאמן בבית הלוחם תל אביב ולהוביל בתחום מרוצי אופני יד.
ב-2010 השתתף באליפות העולם לנכים בקנדה וזכה במקום השלישי במרוץ כביש (34.2 ק"מ בזמן של 1:29:10 שעות) ובמקום הרביעי במרוץ נגד השעון. בהמשך אותה שנה השתתף בתחרות בין-לאומית באוסטריה וזכה במקום הראשון במרוץ כביש (34 ק"מ בזמן של 1:27:33 שעות) ובמקום השני במרוץ נגד השעון (13 ק"מ בזמן של 28.33 דקות). בתחרות בין-לאומית בצרפת (2011) הגיע למקום החמישי.
ב-2011 השתתף באליפות העולם בדנמרק וזכה המקום השני במרוץ נגד השעון ובמקום השלישי במרוץ כביש.
ב-2012 השתתף ליאון בגביע העולמי במרוצי אופני יד שנערך באיטליה. הוא הגיע במקום השני במרוץ נגד השעון (14 ק"מ בזמן של 26.19 דקות) ובמקום השלישי במרוץ הכביש (48.8 ק"מ בזמן של 1:26:25 שעות). במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) זכה במדליית כסף במרוץ נגד השעון. במרוץ הכביש לא סיים את המרוץ עקב תקר בגלגל. באותה שנה השתתף במרוץ סבב עולמי בספרד וזכה במקום הראשון במרוץ נגד השעון ובמקום השלישי במרוץ כביש כקב זאת הוביל את הסבב העולמי.
בדצמבר 2015, זכה בפרס הספורט הישראלי מטעם משרד התרבות והספורט על הצטיינות בתחומו.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
חיים אישיים

ליאון נשוי ליפית ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, טקס ספורטאי השנה 2015: כל הנבחרים, באתר ynet, 29 בדצמבר 2015
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | פסקל ברקוביץ • נתי גרוברג •  קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  חתירה | מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י, אולגה סוקולוב) |  |
|  טניס |  נועם גרשוני •  שרגא ויינברג • בועז קרמר |  |
|  טניס שולחן | לירן גבע • שי סיאדה |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  רכיבה | יונתן דרסלר |  |
|  שחייה | אראל הלוי • יואב ולינסקי •  יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • ענבל שוורץ • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, בני וקסלר, דרור כהן) • צוות סקאד (שמעון בן-יעקב, הגר זהבי) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  חתירה |  מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י ויוליה צ'רנוי) |  |
|  טניס | איתי ארנליב • אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג |  |
|  טניס שולחן | דני בוברוב • חגית בריל • קרולין טביב • שי סיאדה |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (סיון אברבאיה, ירדן אדיקה, רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אלהאם מחאמיד רוזין (קפטן)) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו • אראל הלוי • יואב ולינסקי • יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, שמעון בן-יעקב, דרור כהן) • צוות סקאד (הגר זהבי, משה זהבי) |  |
קבוצת נסיך יהלום

קבוצת נסיך יהלום (באנגלית: Jack Of Diamonds ברוסית: Бубновый валет), הייתה קבוצת אמנים אוונגרדים ברוסיה, שהושפעו מאוד מסגנונות צרפתיים, שביקשו "לאחד את המערכת הסגנונית של סזאן עם המסורות הפרימיטיביות של אמנות עממית, הלובוק הרוסי (הדפסים פופולריים) ושלטי סוחרים." על שם התערוכה שנערכה במוסקבה ב-1910, כוונת הקבוצה הייתה לעורר את הממסד האמנותי ברוסיה, לקרוא תיגר על "הטעם הטוב"המקובל. הקבוצה נשארה פעילה עד דצמבר 1917.
התחלה: תערוכת נסיך יהלום, מוסקבה, 1910

תערוכת "נסיך יהלום" נפתחה במוסקבה בסלון של בניין לוויסון ב-10 בדצמבר 1910, ונמשכה עד 16 בינואר 1911, וכללה עבודות של שלושים ושמונה אמנים. בתערוכה הוצגו ציורים קוביסטיים צרפתיים מאת אנרי לה פוקונייה, אנדרה לוט, אלברט גלייז וז'אן מצינגר. אוצר על ידי אלכסנדר מרסרו, התערוכה כללה בנוסף עבודות של האקספרסיוניסטית הגרמנית גבריאלה מינטר, וסילי קנדינסקי ואלכסיי פון יבלנסקי (ציירים רוסים שחיו אז באירופה), ואמנים רוסים שפעלו במוסקבה, כולל קבוצת אמנים צעירים שגורשה לאחרונה מבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשל "נטיותיהם השמאלניות".
מטרתה המוצהרת של התערוכה הייתה "להציע לאמנים רוסים צעירים שמתקשים מאוד להתקבל לתערוכות עקב השמרנות הקיימת של הממסד האמנותית שלנו, ולתת להם את ההזדמנות לעלות לתצוגה."
אבל שם התערוכה עצמו, שטבע מיכאיל לריונוב כי "הוא אהב את הצליל של השם." היה בעצמו גורם שעזר לתייג אותה בציבור של התקופה. תיאור אחד סיכם בצורה סתמית: "המארגנים ראו יוקרתיות בשם התערוכה בגלל המונח היהלום, שהיווה סמל להתלהבות ולתשוקה הצעירים, אבל, הציבור הרחב הבין את הסמליות של השם במגמה אחרת: הם "לא היו רגילים לכותרות במונחים זרים כאלה", הם הניחו שהתערוכה היא של מופע "בית הימורים או בית בושת", ו"בשום אופן לא תערוכת אמנות." הביקורות שלאחר מכן היו ביקורתיות במידה שווה.
ציירי מוסקבה, מעריצי סגנונות אמנותיים צרפתיים מודרניים ומבקרים בביתו של האספן סרגיי שצ'וקין וכוללים ציורים של סזאן, ואן גוך, גוגן ומאטיס, כללו את רוברט פלק, נטליה גונצ'רובה, פיוטר קונצ'לובסקי, אלכסנדר קופרין, מיכאיל לריונוב, אריסטארך לנטולוב, איליה משקוב, וסילי רוז'דסטבנסקי ומריאנה פון ורפקין. גם קזימיר מלביץ' השתתף.
צמיחת הקבוצה

הקבוצה כללה את דייוויד בורליוק, ולדימיר בורליוק, וסילי קמנסקי, ולימיר חלבניקוב, אלכסי קרוצ'ניק, ולדימיר מיאקובסקי, אנטונינה פדורובנה סופרונובה, אדולף מילמן, אלכסנדר אוסמרקין, ליובוב פופובה ומויסי פייגין. עבודותיהם מדגימות את התעניינותם של האמנים בפיתוח הסגנונות החדשים (פרימיטיביות רוסית, סזאניזם רוסי ועוד) שהופיעו סביב תערוכתם הראשונה כתוצאה משילוב האמנות העממית של המחוזות השונים. יצירות אמנות. סגנונות וז'אנרים חדשים כמו תצוגות ואמנות גוף, צצו מהשילוב הלא סביר הזה של אמנות אירופאית ואמנות עממית רוסית ופולקלור של ההמונים ברוסיה. מלבד המשמעות האמנותית של החברים הבודדים ב"קבוצת נסיך יהלום", פעילותם הביאה לשינוי איכותי באמנות הרוסית של שנות העשור הראשון במאה ה-20. בין השינויים החשובים ביותר היה הדמוקרטיזציה של אגודות האמנות ברוסיה.
האוונגרד השברירי של מוסקבה

כותרת המופע אומצה לאחר מכן כדי להקים אגודה אמנותית חדשה במוסקבה, אגודה שהפכה במהרה לגדולה ואחת מחברות התערוכות המשמעותיות ביותר. קבוצת אמנים זו טענה שבמוסקבה תהיה סצנת האמנות העתידית. האמנים שלה ינשימו את התרבות המערב אירופית המדולדלת עם הטוהר. הקבוצה כולה הקדישה תשומת לב רבה לצעצועים המעוצבים באופן מסורתי, צורות אמנות מקומיות, שלטים ואפילו אייקונים. סגנון הדפס הלובוק התפתח, ומוטיבים של פולקלור התחברו אליהם. "האמנים הרוסים הלכו בדרכים שגוגן, מאטיס ופיקאסו הלכו בגילוי המוטיבים הפרימיטיבים של אפריקה ואוקיאניה, עם ההבדל היחיד שהם לא היו צריכים ללכת רחוק כדי למצוא השראה אלא קיבלו אותה בבית - בחנות שלטים, בכלי פח או ביצירות של אומנים עממיים אחרים שאינם מקצועיים."
ב-1912 התפצלו החברים הרדיקליים יותר בקבוצה, כולל לריונוב, ויצרו את "קבוצת זנב חמור" הקיצונית.
גלריה

אלכסנדר קופרין, טבע דומם עם מקטרת, 1916
רוברט פאלק, צועניה ישנה, 1912
אריסטרך לנטונוב, נוף עירוני, 1920
איליה משקוב, דיוקן 1911
הערות שוליים

↑  Sokolov, Kirill (1978). "P. P. Konchalovsky (1876-1956) (On His Methods as a Painter of Pictures)". Leonardo. 11 (4): 321–325.
↑  Bowlt, John E. (2002). "Jacks and Tails". The Journal of the Walters Art Museum. 60/61: 15–20.
1 2  Railing, Patricia. "Knave of Diamonds: Brief History". International Chamber of Russian Modernism (InCoRM). Retrieved 28 October 2012.
↑  Camilla Gray, L'Avant-garde russe dans l'art moderne, 1863-1922, Édition Thames et Hudson 2003 p. 122
↑  Jack of Diamonds | group of artists | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
1 2  Hamilton, George H (1967). Painting and Sculpture in Europe, 1880-1940: 4th Edition. Penguin Books. pp. 307–
1 2  Rzhevsky, Nicholas (1999-02-25). The Cambridge Companion to Modern Russian Culture. Cambridge University Press.
1 2  Vakar, Irina (2013-10-25). "The First Group of the Early Russian Avant-garde: KNAVE OF DIAMONDS | The Tretyakov Gallery Magazine"
↑  World Oldest Artist Aged 104 Dies :: Russia-InfoCentre, www.russia-ic.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530646905171  GND: 4035974-8  LCCN: sh2006005809  NKC: ko2012683105  VIAF: 194945992   WorldCat (עם VIAF): 194945992 
קטלוג התערוכה, נסיך יהלום, מוסקבה 1910
פריץ שטרן

| --- | --- |
צילום משנת 2007
צילום משנת 2007
 לידה:  2 בפברואר 1926 ברסלאו (ורוצלב), שלזיה תחתית (כיום בפולין), המדינה החופשית פרוסיה,  הרייך הגרמני (רפובליקת ויימאר) 
 פטירה:  18 במאי 2016 (בגיל 90) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Fritz Richard Stern 
 ענף מדעי:  היסטוריוגרפיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת פרידריך שילר  האוניברסיטה החופשית של ברלין 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1994)  מדליית ליאו בק (2004)  פרס ד"ר לאופולד לוקאס (1984)  הפרס הלאומי הגרמני (2005)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (1999)  פרס מריון דנהוף (2009)  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2006)  מלגת גוגנהיים  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  אליזבת סיפטון (1996–?) 
 הערות:  שם לידה: פריץ ריכרד אוסקר שטרן
 
פריץ ריצ'רד אוסקר שטרן או סטרן (2 בפברואר 1926 - 18 במאי 2016) היה היסטוריון יהודי-אמריקאי, שהתמחה בהיסטוריה גרמנית, היסטוריה של עם ישראל ובהיסטוריוגרפיה. בשנת 1938 היגר שטרן יחד עם משפחתו מגרמניה הנאצית לארצות הברית, שם רכש השכלה תיכונית ואחר כך אקדמית בתחום ההיסטוריה. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ומילא תפקיד של פרו-רקטור (provost). שטרן התרכז בעבודתו ביחסים המורכבים בין הגרמנים ליהודים במאות ה-19 ו-20 ובעליית הנאציונל-סוציאליזם בגרמניה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
קורות חיים > ילדות וצעירות

שטרן נולד בשנת 1926 בברסלאו, גרמניה, (כיום ורוצלב בפולין) כילד שני בין שני ילדים של משפחה משכילה של יהודים מתבוללים שהתנצרו בדת הלותרנית בשלהי המאה ה-19
סביו ואביו היו רופאים מוערכים בזירה המקומית והבינלאומית.
אביו, רודולף שטרן (1962-1895) היה רופא וחוקר, וטרן הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. אמו, קתה (קתרינה) לבית בריגר (1973-1894), במקור בעלת תואר דוקטור בפיזיקה, הייתה למחנכת שדגלה בחדשנות בחינוך הילדים ובהוראת המתמטיקה. עם חוג מכרי המשפחה נמנו דמויות בולטות במדע ובתרבות, לרבות אלברט איינשטיין שאיתו התיעצה לימים המשפחה בארצות הברית בנוגע לבחירת הקריירה העתידית של בנם. הכימאי פריץ הבר, חתן פרס נובל שהיה בעצמו יהודי מומר, היה סנדק הילד שנקרא על שמו בטקס הטבלה לותרני
שטרן למד בגימנסייה ע"ש מריה מגדלנה בברסלאו. בעקבות סילוק אביו ממשרותיו והטרור נגד היהודים בגרמניה בספטמבר 1938 נמלטה המשפחה לארצות הברית.
הם התיישבו בג'קסון הייטס ברובע קווינס בניו יורק, שם בילה שטרן את נעוריו, למד בבית ספר ציבורי ולמד אנגלית בעוד הוריו חידשו את פעילותם כל אחד בתחומו.
שם למד שטרן באוניברסיטת קולומביה בניו יורק: בשנת 1946 סיים תואר ראשון
ובשנת 1948 את התואר השני. עם מוריו נמנה ליונל טרילינג.
ב-1953 עשה גם דוקטורט בהדרכת ז'אק ברזון.
קורות חיים > פעילותו האקדמית והמחקרית

שטרן נשאר באוניברסיטה כמדריך ולאחר מכן החל מ-1963 התמנה לפרופסור מן המניין. בשנת 1967 התמנה לראש הקתדרה על שם סת לאו. לעיתים היה פרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. פרש לגמלאות בשנת 1997 אולם הפך לפרופסור אמריטוס.
החל משנת 1954 לימד שטרן לעיתים קרובות באוניברסיטה החופשית במערב ברלין.
בשנת 1990 בירך על איחודה של גרמניה מחדש ותמך ברעיון בפני ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר
בשנים 1993–1994 שימש שטרן כיועץ לשגריר ארצות הברית בגרמניה, ריצ'רד הולברוק.
בשנת 2010 הרצה בבניין המטה הכללי של הצבא הגרמני, בנדלר בלוק, לרגל מלאת 66 שנה לניסיון ההתנקשות נגד היטלר.
קורות חיים > תחומי מחקריו

שטרן התעניין במיוחד בתולדות ההיסטוריוגרפיה ובהיסטוריה התרבותית והפוליטית של אירופה המודרנית, בראש והראשונה גרמניה של המאות ה-19 וה-20.
על רקע גורלו האישי כמהגר יהודי הסתקרן בסיבות נפילתה של רפובליקת ויימאר ואפיוני הנאציונל-סוציאליזם.
בשנת 1953 סיים את תזת הדוקטור שלו "הפסימיזם התרבותי כסכנה פוליטית", שבדקה את הקשר בין הנאציונל-סוציאליזם למבשריו האינטלקטואליים מקרב נציגי ספרות הפסימיזם התרבותי, כגון פול דה לגארד ב"כתביו הגרמניים", יוליוס לאנגבהן בספרו "רמברנדט כמספר" וארתור מלר ואן דן ברוק בספר הרב מכר שלו "הרייך השלישי"
שטרן התחקה במיוחד אחרי התפתחות עליית הנציונל-סוציאליזם בגרמניה ואפיוניו. הוא ראה מקורותיה בתנועה הפולקיסטית של המאה ה-19. הוא סבר שהתנועה הפולקיסטית האנטישמית הארסית הייתה תוצר של "יאוש תרבותי" של אינטלקטואלים גרמנים שהתקשו להתמודד עם המודרניות. עם זאת דחה שטרן את הפירוש המדגיש את ה"ייחודיות" או "הדרך הייחודית" (Sonderweg) של ההיסטוריה הגרמנית וחשב שרעיונות התנועה הפולקיסטית הייתה פשוט "תת-זרם אפור" אחד בחברה הגרמנית של המאה ה-19.
בשנות ה-1990 היה שטרן מבקר חריף של המחבר האמריקאי דניאל גולדהאגן שספרו "תליינים מרצון בשירות היטלר" הוקע על ידו כלא מדעי ומלא בגרמנופוביה.
תחום מחקר אחר ששטרן השקיע בו היה ההיסטוריה של יהדות גרמניה השפעת הגומלין בין התרבות היהודית והגרמנית. בעיני שטרן האינטראקציה בין שתי התרבויות יצרה את מה שהוא קרא לעיתים קרובות "הסימביוזה היהודית-גרמנית". לדעתו הדוגמה הטובה ביותר של סימיבוזה יהודית-גרמנית כזאת היה אלברט איינשטיין.
המגזין "אקונומיסט" העריך כי שטרן ניחן בצלילות, כובד ראש ובקיאות עמוקה בסגנונו, בהבנת טבע האדם, בשחזור המאורעות ההיסטוריים ובצגתם בהקשר היותר רחב. כישורים אלו עוררו את קנאתם של כל המלומדים.
קורות חיים > חייו הפרטיים

אשתו הראשונה (החל משנת 1947) של שטרן הייתה מרגרת באסט, שממנה נולדו לו שני ילדים: פרדריק שטרן וקתרין ברנן.
הוא נשא שנית את המו"לית והמחברת אליזבת סטיפטון שנודעה בפעילותה בהוצאה לאור פראר, שטראוס וז'ירו, שהשתייכה אחרי שנת 1993 לקבוצת ההוצאות לאור גאורג פון הולצברינק. אליזבת סיפטון שטרן היא בתו של התאולוג ריינהולד ניבוהר שהוריו היגרו לארצות הברית מגרמניה.
שטרן הוא קרוב משפחה רחוק עם הפיזיקאי אוטו שטרן, חתן פרס נובל. המשוררת והסופרת הגרמניה דגמר ניק היא דודנית בדרגה שנייה.
דודתו של שטרן, שרלוטה קובראק לבית שטרן, ובעלה, המשפטן והפעיל החברתי ריכרד קובראק נרצחו באושוויץ בעוד ששלושת ילדיהם ניצלו בקינדר-טרנספורט.
פריץ שטרן נפטר בשנת 2016 בביתו במנהטן, ניו יורק. השאיר שני ילדים, שלושה בנים חורגים, 3 נכדים ו-4 נכדים חורגים, ושני נינים. אלמנתו אליזבת נפטרה בשנת 2019 בגיל 80.
פרסים ואותות הוקרה

1977 - הפרס ליונל טרילינג לספרים
1978 - מועמדות לפרס הלאומי לספרים בארצות הברית
מבחר כתביו

The Politics Of Cultural Despair: A Study In The Rise Of The Germanic Ideology Berkeley, University of California Press, 1961, 1963.
(פוליטיקת היאוש התרבותי:עיון בעליית האידאולוגיה הגרמאניסטית)
עיבוד תזת הדוקטורט שלו, מסות על פול דה לגארד, יוליוס לנגבהן וארתור מלר ואן דן ברוק
The Failure Of Illiberalism: Essays on the Political Culture of Modern Germany, London, George Allen & Unwin, 1972, ISBN|0-04-943019-X. אוסף מסות.
(כישלון האיליבירליזם:מסות על פוליטיקת התרבות של גרמניה המודרנית)
Gold and Iron: Bismarck, Bleichröder, and the Building of the German Empire, New York: Knopf, 1977, ISBN|0-394-49545-4 .
ביוגרפיה כפולה של הבנקאי גרסון בלייכרדר ושל אוטו פון ביסמרק
Germany 1933: Fifty Years Later, New York: Leo Baeck Institute, 1984.
(גרמניה 1933:כעבור חמישים שנה) הרצאה לזכרו של לאו בק
Dreams and Delusions: The Drama Of German History, New York: Knopf, 1987, ISBN|0-394-55995-9 . אוסף מסות. (חלומות ומחשבות שוא:דרמת ההיסטוריה הגרמנית)
Einstein's German World, Princeton: Princeton University Press, 1999, ISBN|0-691-05939-X .
(עולמו הגרמני של איינשטיין)
Friedenspreis des deutschen Buchhandels: Ansprachen aus Anlass der Verleihung, Frankfurt am Main: Börsenverein des Deutschen Buchhandels e.V. im Verlag der Buchhändler-Vereinigung GmbH, 1999.
נאום לרגל קבלת הפרס לשלום של בעלי חנויות הספרים הגרמנים בפרנקפורט על נהר מיין
Five Germanies I Have Known, New York: Farrar, Straus and Giroux, 2006, ISBN|0-374-15540-2 . (חלמש גרמניות. אוטוביוגרפיה)
"Imperial Hubris: A German Tale, War, Wilhelm II, and the consequences of leadership",  Lapham's Quarterly , Winter 2008.
ההיבריס הקיסרי:חורף, גרמני, 2008
הערות שוליים

↑  כתבת הספד באתר סוכנות AP
1 2  Stern - Five Germanies עמ' 30-29
↑  כתבת הספד העיתון ניו יורק טיימס 18 במאי 2016
↑  בין היסטוריה לרפואה איינשטיין העדיף את הרפואה בגלל אופייה ה"מדעי"
↑  Stern - Five Germanies  עמ' 67
↑  F.Stern "Not exile, but a new life", in The Second Generation: Émigrés from Nazi Germany as Historians, ed. Andreas Daum, Hartmut Lehmann,James J.Sheehan. New York: Berghahn Books,עמ'. 79‒81
↑  T.Judt - Anything But Shy London Review of Books, 20/9/2007
↑  15.8.2012pרטיכל באתר bmi
↑  Mathias Kamann F.Stern 2005 23.12 Deutschlandradiokultur
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268574905171  PLWABN: 9810650748405606  BIBSYS: 90158529  BNE: XX1723929  BnF: cb121440352 (data)  CANTIC: a10774063  CiNii: DA01138648  GND: 119491133  ISNI: 0000 0001 0931 9534  LCCN: n79018405  LNB: 000058854  MusicBrainz: 999f7c20-2e76-47da-90b0-fdd52a3ac104  NDL: 00475604  NKC: jn20000810115  NLK: KAC202352173  NSK: 000155538  NTA: 069660220  RERO: 02-A003863569  SELIBR: 300407  SNAC: w65f0txw  SUDOC: 029915856  VIAF: 108782564   WorldCat (עם VIAF): 108782564
קולימה (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  2,129 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  3,800 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  644,000 קמ"ר
 מוצא:  מחוז מגדן
 יובלים:  Popovka River, Necha, Obo, Orotukan, Krestovka, Detrin, Irelyakh-Siene, Bol'shoy Khatynnakh, Bol'shoy Tyllakh, Panteleikha River, Syapyakine, Zapyataya, Utinaya, Slezovka, Elgen, Shamanikha, Ukhamyt, Tenke, Kongo, Ankudinka, Seymchan, Bakhapcha, Buyunda, Balygychan, Sededema River, Zyryanka, Ozhogina River, Yasachnaya, Debin, Sugoy, Beryozovka River, Kamenka, Taskan, Korkodon, Kulu, Omolon, Ayan-Yuryakh, Anyuy River, Kyuel-Sien 
 שפך:  ים מזרח-סיביר
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה
 
 
קולימה (ברוסית: Колыма) הוא נהר בצפון מזרח סיביר שברוסיה, שאורכו 2,129 ק"מ. במשך כ-250 ימים הנהר קפוא ומפשיר רק מתחילת חודש יוני עד אוקטובר. אגן הנהר משתרע על פני מחוז מגדן, רפובליקת סאחה-יקוטיה והמחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
על הנהר נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 900 מגוו"ט שמספקת את רוב צורכי החשמל באזור.
אסירים רבים נשלחו לאזור קולימה בתקופת הגולאג על ידי סטלין. האסיר הסופר וארלאם שאלאמוב תיאר חוויותיו בספר "סיפורי קולימה". האסירה אלינור ליפר תיארה את חיי הגולאג בספרה "11 שנה בבתי סוהר ובמחנות סובייטיים".
קיארי פאמיו פאמיו

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1993 (בת 31) נישיטוקיו, יפן 
 שם לידה:  竹村 桐子 
 מוקד פעילות:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 סוגה:  ג'יי-פופ, מוזיקת האוס, גליץ', דנפה, סינת'-פופ, אלקטרופופ, מוזיקת באבלגאם 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס, Unborde, סייר רקורדס 
 בן או בת זוג:  Shōno Hayama (מרץ 2023–?) 
 kyary.asobisystem.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קיארי פאמיו פאמיו (ביפנית:  竹村 桐子; נולדה ב-29 בינואר 1993) היא זמרת, דוגמנית ואישיות טלוויזיה יפנית.