stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוסחת האינטגרל החוזר של קושי
רקע ומוטיבציה

בהינתן שני מספרים ממשיים  c<d\in \mathbb {R}  מסמנים ב- L^{1}([c,d]) את מרחב הפונקציות הממשיות האינטגרביליות לפי לבג על הקטע  [c,d].
עבור מספר ממשי  a\in [c,d], מגדירים אופרטור  J:L^{1}([c,d])\to L^{1}([c,d]) כך שלכל  f\in L^{1}([c,d]) ולכל  x\in [c,d]:
עבור כל בחירה של הגבול התחתון של האינטגרל  a, אם  f רציפה אז גם  J(f) רציפה.
עבור מספר טבעי  n מסמנים:
כלומר  J^{n} מסמן את הפעלת אופרטור האינטגרציה  n פעמים. נוסחת האינטגרל החוזר של קושי קובעת כי:
בכך היא מאפשרת חישוב ישיר של הפונקציה  J^{n}f כאינטגרל יחיד.
הוכחה

הוכחת נוסחת האינטגרל החוזר מתבססת על שימוש באינדוקציה על המשתנה  n.
עבור המקרה  n=1 נכונות הנוסחה טריוויאלית:
נניח את נכונות הנוסחה עבור  n=k ונוכיח עבור  n=k+1. באמצעות כלל לייבניץ לגזירה תחת סימן האינטגרל ניתן להראות כי:
לכן
ובכך השלמנו את צעד האינדוקציה.
מגבלות והרחבה

עבור האופרטור  J שהוגדר לעיל נהוג להגדיר כי  J^{0}:=I כאשר  I הוא אופרטור הזהות ולכל  n\in \mathbb {N}  להגדיר  J^{-n}=D^{n} כאשר  D הוא אופרטור הגזירה. בכך ניתן להרחיב את הגדרת  J^{n} לכל מספר שלם  n\in \mathbb {Z} . אף על פי כן, נוסחת האינטגרל של קושי איננה נכונה עבור  n שלילי או 0.
עם זאת, ישנה דרך להרחיב את נוסחת האינטגרל החוזר עבור חזקות מרוכבות עם חלק ממשי חיובי. כלומר, עבור  \alpha \in \mathbb {C}  כאשר  {\text{Re}}(\alpha )>0 ניתן להגדיר:
כאשר  \Gamma  היא פונקציית גמא. הגדרה זו מתלכדת עם נוסחת האינטגרל החוזר עבור ערכי  \alpha  שהם מספרים טבעיים. אינטגרל מסוג זה נקרא אינטגרל רימן-ליוביל.
ניתן להוכיח כי אינטגרל רימן-ליוביל מקיים חיבוריות. כלומר, לכל  \alpha ,\beta \in \mathbb {C}  עם חלק ממשי חיובי מתקיים:
ראו גם

כלל לייבניץ לגזירה תחת סימן האינטגרל
נוסחת האינטגרל של קושי
אינטגרל רימן-ליוביל
הערות שוליים

↑  Roudy El Haddad, Repeated Integration and Explicit Formula for the $n$-th Integral of $x^m (\ln x)^{m'}$, Open Journal of Mathematical Sciences 6, 2022-12-31, עמ' 51–75 doi: 10.30538/oms2022.0178
↑  Eric W. Weisstein, Riemann-Liouville Operator, mathworld.wolfram.com (באנגלית)
מרגרט קלאפ

| --- | --- |
 לידה:  האלף ה־1.7 
 פטירה:  1726 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 
סד אנגלי
מרגרט קלאפ (באנגלית: Margaret Clap; נפטרה ב־1726), הידועה בכינוי אמא קלאפ (Mother Clap), הייתה בעלת בית קפה ששימש כמקום מפגש (בית מולי) עבור אנשי הקהילה ההומוסקסואלית בין השנים 1724 ל-1726 בהוברן, מידלסקס, מרחק קצר מהסיטי של לונדון. היא התפרסמה משום שבניגוד למקובל אז, היא הפעילה מקום שהיה מיועד לגברים הומוסקסואלים, והיא גם היה מעורבת במאבקים המשפטיים, שנפתחו לאחר שהמשטרה פשטה על המקום, והוא נסגר. בעוד שלא הרבה ידוע על חייה, היא הייתה חלק חשוב מן התרבות ההומואית של תחילת המאה ה-18 באנגליה. באותה התקופה מעשי סדום באנגליה נחשבו לעבירה ופשע על פי חוק מעשי סדום של 1533 (Buggery Act 1533), שכלל עונש של קנס, מאסר או עונש מוות. למרות זאת, במיוחד בערים הגדולות, התקיימה פעילות הומוסקסואלית. כדי לשרת את הביקוש לפעילות זו, נפתחו מקומות בהם אנשים מכל המעמדות יכלו למצוא בני זוג או סתם למצוא מרחב חברתי מתאים. מקומות אלו נקראו "בתי מולי", כשהמילה "מולי" היה אז סלנג עבור גבר הומוסקסואל. ביתה של אמא קלאפ היה בין בתי המולי המפורסמים ביותר.
בית המולי של קלאפ

מרגרט קלאפ ניהלה בית קפה ששימש כבית מולי עבור הקהילה ההומוסקסואלית שהתקיימה במחתרת באנגליה של תחילת המאה ה-18. הבית שלה היה פופולרי מאוד במהלך קיומו הקצר (1724-1726). היא דאגה ללקוחות שלה, וביתה היה ידוע בתור מקום שמספק "מיטה בכל חדר של הבית", בדרך כלל היו פוקדים את המקום שלושים או ארבעים לקוחות כל ערב, ומספר גדול יותר בערבי ראשון. קלאפ הייתה נוכחת בכל שעות פעילות הבית, חוץ מאשר בפעמים שיצאה לקנות ללקוחותיה משקאות מן הפונדק ממול. משום שקלאפ נאלצה לעזוב את המקום כדי לספק אלכוהול ללקוחותיה, הסברה היא כי המועדון התקיים בביתה הפרטי. שלא כמו בתי מולי אחרים, המועדון שלה לא היה בית בושת. ייתכן אפילו שכוונותיה של קלאפ היו מבוססות הנאה או חברות יותר מאשר רווח, אם לשפוט לפי רצונה הטוב כלפי הלקוחות. לדוגמה, לאחד מבתי המקום היא סיפקה מגורים במהלך שנתיים, ולאחר היא סיפקה עדות שקר כדי לקבל לזכות אותו מאשמת מעשה סדום. הפעולות שלה במהלך האשמות שהובאו נגדה ונגד רבים בקהילה ההומוסקסואלית מאוחר יותר הראו כמה היא הייתה נאמנה לקהילה זו.
בית המולי של קלאפ > הפשיטה של 1726

בפברואר 1726, נערכה פשיטה של המשטרה על בית המולי של מרגרט קלאפ; כ-40 אנשים נעצרו. המיקוד על הבית היה כתוצאה ממעקב בן שנה או שנתיים מצד ארגון למען מוסר ציבורי בשם "האגודה לרפורמציה של נימוסים". נראה כי המעקב החל לאחר שמספר לקוחות לשעבר הפכו למודיעים. אדם שם מארק פטרידג' חווה אאוטינג על ידי המאהב שלו, וכדי לשמר את פרטיותו הפך בעצמו למודיע של המשטרה. הוא הוביל את השוטרים אל בתי מולי, והציג את השוטר התורן בתור "בעלו" כדי לאפשר להם גישה לחקור באופן יסודי יותר. פטרידג' לא נשפט בגין מעשי סדום. עוד מודיע בולט היה תומאס ניוטון, אשר לעיתים קרובות סייע במלכוד הגברים בבתים, כדי לתת לשוטרים בסיס למעצרם על עבירות מעשי סדום.
על פי ריקטור נורטון:
היא הורשעה בכל ההאשמות נגדה, ונגזר עליה לעמוד בסד בכיכר הציבורית, לשלם קנס של 20 מארק, וכן שנתיים בכלא.  במהלך ענישתה בכיכר, היא נפלה מן הסד והתעלפה מספר פעמים. לא ידוע מה עלה בגורלה, ואכן אם שרדה את מאסרה.
רוב הגברים שנלכדו בפשיטה שוחררו, אך שלושה מהם נידונו למוות בתלייה בעוון מעשי סדום. שלושתם היו ממעמד נמוך, ואילו כל הגברים ממעמד גבוה שוחררו. ריקטור מציין שבתי המולי היו המקומות היחידים כמעט בהם גברים ממעמדות שונים היו מתערבבים, והחתירה נגד הסדר החברתי בהיבט המעמדי היה מאיים באופן דומה לאיום שבחתירה תחת הסדר המיני והמגדרי שהוביל להפללת ההומוסקסואליות והפשיטה המפורסמת.
הערות שוליים

↑  היה נוהג בבתי מולי לביים טקס נישואים בין זוגות גברים, כאשר גבר מהנוכחים היה משחק את תפקיד הכומר, ואחרים את השושבינות.
1 2 3 4 5  Norton, Rictor (5 פבר' 2005). "The Raid on Mother Clap's Molly House". אורכב מ-המקור ב-2010-11-06. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bateman, Geoffrey (18 אוג' 2005). "Margaret Clap". glbtq.com. אורכב מ-המקור ב-2010-03-04. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Norton, Rictor (20 ביוני 2008). "The Trial of Margaret Clap". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Norton, Rictor (20 ביוני 2008). "The Trial of Gabriel Lawrence". {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Norton, Rictor (20 ביוני 2008). "The Trial of Thomas Wright". {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Aldrich, Robert; Wotherspoon, Garry (2001). Who's Who in Gay and Lesbian History: From Antiquity to World War II. Routledge. p. 98. ISBN 978-0-415-15982-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015168182  VIAF: 160145541811696600145   WorldCat (עם VIAF): 160145541811696600145
מרגרט טייזאק

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1931 פלייסטו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 ביוני 2011 (בגיל 79) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1956–2011 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  St Angela's Ursuline School  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקנית משנה במחזה (1990)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2010)  קצינה במסדר האימפריה הבריטית (1970)  פרס אוליבייה  Evening Standard Theatre Award for Best Actress 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגרט מוד טייזאק (CBE) (באנגלית: Margaret Maud Tyzack; ‏9 בספטמבר 1931 - 25 ביוני 2011) הייתה שחקנית בריטית.
ביוגרפיה

טייזאק נולדה באסקס שבאנגליה. היא בתם של דוריס ותומאס אדוארד טייזאק. גדלה בווסט האם (כיום חלק מלונדון רבתי). למדה בבית הספר לבנות "סט. אנג'לה אורסולין" בניוהאם, והיא בוגרת האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
טייזאק נודעה בזכות תפקידיה הקלאסיים על במת התיאטרון. ב-1962 היא הצטרפה לרויאל שייקספיר קומפני. בסוף שנות השבעים של המאה ה-20 שיחקה במשך שלוש שנים בסטראטפורד, אונטריו וגילמה את דמותה של גברת אלבינג במחזה "רוחות" מאת איבסן, המלכה מרגרט במחזה ריצ'רד השלישי ואת הרוזנת של רוסִייוֹן במחזה "סוף טוב הכל טוב".
ב-1982 קיבלה טייזאק את פרס אוליבייה על תפקידה כמרתה בהפקה מחודשת של "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". היא החליפה בתפקיד את ג'ואן פלורייט שהייתה חולה. ב-1987 הופיעה בסרט "זקוף ת'אוזן". ב-1991 זכתה בפרס טוני על הופעתה במחזה "Lettice and Lovage" מאת פיטר שאפר, בו הופיעה לצידה של מגי סמית' גם בלונדון וגם בהפקות בברודוויי. איגוד השחקנים האמריקאי סירב בתחילה לאשר לטייזאק להופיע בהפקה הניו-יורקית, אולם סמית' סרבה להופיע בלעדיה, בגלל הכימיה שקיימת ביניהן על הבמה. ב-2008 זכתה לשבחים על משחקה כמרת סט. מוהם ב-"The Chalk Garden" מאת אניד בגנולד (Enid Bagnold) שהועלתה בדונמר ורהאוס שבלונדון. על הופעתה זו זכתה בפרס חוג מבקרי התיאטרון, ובפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2009. באותה שנה הופיעה טייזאק לצידה של הלן מירן במחזה "פדרה" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
טייזאק השתתפה בשני סרטים בבימויו של סטנלי קובריק: "2001: אודיסיאה בחלל" (1986) ו"תפוז מכני" (1971). עוד בקולנוע הופיעה בסרטים: "Ring of Spies"‏ (1964), "The Whisperers"‏ (1967), "A Touch of Love"‏ (1969),
" The Legacy"‏ (1978), "The Quatermass Conclusion" ‏(1979),
"Mr. Love"‏ (1985), "זקוף ת'אוזן" (1987), "The King's Whore"‏ (1990), "גברת דאלוויי" (1997), "צעירים יפים ומבריקים" (2003) ובשניים מסרטיו של וודי אלן "נקודת מפגש" (2005) ו"סקופ" (2006).
עיקר פרסומה של טייזאק בא לה מהטלוויזיה. היא זכורה מגילום תפקידים ראשיים בהפקות טלוויזיוניות של ה-BBC. ב-1968 גילמה את ויניפרד, אחותו של סומס, בסדרת הדרמה המצליחה "ההגדה לבית פורסייט" על פי הרומנים של ג'ון גולסוורתי. הסדרה שודרה ברחבי העולם. טייזאק גילמה את המלכה אן בסדרה "הצ'רצ'ילים הראשונים", את בט בסדרת "הדודנית בט" עיבוד לרומן מאת אונורה דה בלזק, ואת אנטוניה אימו של הקיסר קלאודיוס בסדרה "אני, קלאודיוס". עוד גילמה ב-1987 את קלותילד ברדבורי-סקוט ב-"Nemesis" עיבוד לספר מאת אגאתה כריסטי.
בשנות ה-90 של המאה העשרים השתתפה בסדרת הטלוויזיה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" בתפקיד מיס הלן סיימור, מורתו הקפדנית של אינדיאנה ג'ונס. בשנות האלפיים הופיעה פעמיים בתפקיד אורח בסדרה "רציחות במידסומר". ב-2011 החלה להשתתף באופרת הסבון "איסטאנדרס" בתפקיד לידיה סימונדס, אך באפריל 2011 נמסר שהיא עוזבת את הסדרה בגלל בריאות לקויה.
ב-1970 הוענק לטייזאק תואר "קצין מסדר האימפריה הבריטית" (OBE) וב-2010 הוענק לה תואר "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (CBE) על תרומתה לתחום הדרמה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1958 נישאה טייזאק למתמטיקאי אלאן סטיבנסון. לזוג נולד בן אחד, מתיו.
טייזאק נפטרה ב-25 ביוני 2011 בביתה וכשמשפחתה לצידה.
מצוינים: ממה עשויה הצלחה

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  מלקולם גלדוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 נושא:  פסיכולוגיה 
 הוצאה
 הוצאה:  "Little, Brown and Company"
 תאריך הוצאה:  18 בנובמבר 2008
 מספר עמודים:  304
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת זמורה ביתן
 תאריך:  2009
 סדרה
 ספר קודם:  ממבט ראשון 
 הספר הבא:  מה שראה הכלב 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002681015
 
מצוינים: ממה עשויה הצלחה (באנגלית: Outliers: The Story of Success) הוא ספר שנכתב על ידי העיתונאי הקנדי מלקולם גלדוול, ובוחן את הגורמים שתורמים לרמת הצלחה גבוהה. הספר יצא לאור בהוצאת "Little, Brown and Company" ב-18 נובמבר 2008.
כדי לתמוך בתזה שהוא מציג, בוחן גלדוול את הסיבות לכך שרוב שחקני הוקי קרח בקנדה נולדים בחודשים הראשונים של השנה הקלנדרית, כיצד ביל גייטס, ממייסדי מיקרוסופט, הצליח להשיג את עושרו המופלג, איך הביטלס הפכו לאחת הלהקות המצליחות ביותר בהיסטוריה, איך הבדלים בין תרבותיים משחקים תפקיד גדול בדרך שבה נתפסת אינטליגנציה וקבלת החלטות רציונלית, ואיך לשני אנשים בעלי אינטליגנציה יוצאת דופן, כריסטופר לנגן ורוברט אופנהיימר, בסופו של דבר יש גורל שונה בצורה קיצונית. לאורך כל הספר, גלדוול מזכיר שוב ושוב את "כלל 10,000 השעות", בטענה כי המפתח להצלחה בכל תחום, במידה רבה, הוא עניין של תרגול משימה ספציפית בסך כולל של כ-10,000 שעות.
הספר מוקם במקום הראשון ברשימות רבי המכר של העיתונים "הניו יורק טיימס" ו"גלוב אנד מייל", והחזיק בעמדה זו במשך אחד עשר שבועות רצופים. בדרך כלל זכה הספר לביקורות טובות ונחשב לאישי יותר מאשר עבודות אחרות של גלדוול. חלק מהביקורות אמרו שהספר נראה להם כאוטוביוגרפיה. עם זאת, הדבר לא הפריע ואף גרם לכך שהביקורות שיבחו את הקשר בין הרקע של גלדוול, שתואר בספר, למסקנה של הספר. המבקרים גם העריכו את השאלות שגלדוול הציב בספרו, שמציאתן חשובה כדי לקבוע עד כמה הפוטנציאל האישי קשור לחברה שבה אדם גדל. עם זאת, מסקנות הספר נחשבו למאכזבות ומדכאות. סגנון הכתיבה, הקל להבנה לכאורה, ספג ביקורת על כך שהוא פשטני מדי בתיאור תופעות סוציולוגיות מורכבות.
רקע

מלקולם גלדוול, מחבר "מצוינים", היה עיתונאי של וושינגטון פוסט לפני שהחל לכתוב עבור הניו יורקר. נושאי המאמרים שלו, שבדרך כלל אינם בדיוניים, נעים בין מגוון תחומים, מ"אימפריית המכירות הטלוויזיוניות של רון פופייל (איש מכירות אמריקאי ידוע) עד למחשבים המנתחים שירי פופ". הבנתו של גלדוול בכתיבה אקדמית מאפשרת לו לכתוב על טווח רחב של תחומים, כולל "ניסויים בפסיכולוגיה, מחקרים סוציולוגיים, חוקים, סקירות סטטיסטיות של המטוסים שהתרסקו, מוזיקאים קלאסיים ושחקני הוקי", בצורה נגישה לקהל הרחב.
לפני "מצוינים" כתב גלדוול, שבדרך כלל כותב מנקודת מבט שונה מהרגיל, שני רבי מכר: "נקודת המפנה" (2000) ו"ממבט ראשון" (2005)‏. שני הספרים תוארו כ"כלכלת פופ" (בהשאלה מהמושג תרבות הפופ). "נקודת המפנה", שנמכר ב-2.5 מיליון עותקים, התמקד באופן שבו רעיונות והתנהגויות מגיעים למסה קריטית - קיומה של תנופה במערכת חברתית, שחזקה מספיק כדי לשמר את עצמה ולהוביל לגדילה נוספת. לדוגמה, ב"נקודת המפנה" גלדוול מנסה להסביר כיצד "האש פאפיס" (חברת נעליים בינלאומית) נעשתה פופולרית במהלך שנות ה-90. "ממבט ראשון", שנמכר ב-2 מיליון עותקים, גלדוול ניסה להסביר את התהליכים שמתרחשים כאשר פוגשים מישהו, עוד לפני שמעבדים את המידע אודותיו. גלדוול תיאר זאת במילים "מה קורה במהלך שתי השניות הראשונות שאנחנו פוגשים משהו, לפני שאנחנו באמת מתחילים לחשוב".
המשותף לכל ספריו של גלדוול הוא התמקדותם בייחודיות: אירועים ייחודיים בספרו "נקודת המפנה", רגעים ייחודיים ב"ממבט ראשון" ואנשים ייחודיים ב"מצוינים". גלדוול החל לכתוב דווקא על דברים ייחודיים לאחר שהגיע למסקנה שדברים ייחודיים "תמיד יוצרים את הסיפורים הטובים ביותר". מכיוון שגלדוול הגיע למסקנה שהסיכוי הטוב ביותר שלו להגיע לעמוד הראשון של העיתון הוא באמצעות סיפורים יוצאי דופן ביותר, הוא "נגמל מהר מהרעיון ש[הוא] צריך להתעניין בשגרה".
על מנת למצות את תהליך כתיבת "מצוינים", גלדוול בילה את זמנו בחיפוש אחר מחקרים שטענו, בניגוד לדעתו, שאמונות פופולריות הן נכונות (ראו גם: מכסחי המיתוסים). הוא נכשל במשימתו: לא רק שהוא לא מצא מחקרים שמנוגדים לדעתו, הוא מצא מחקרים שתמכו בשיטתו. לדוגמה, גלדוול מצטט בספר מחקר חלוצי של הפסיכולוג הקנדי רוג'ר ברנסלי שהסביר כיצד תאריך הלידה של שחקן הוקי צעיר יכול לקבוע את רמת המיומנות שלו בעתיד.
בזמן כתיבת הספר, ציין גלדוול כי "התפיסה השגויה הגדולה ביותר על ההצלחה היא שאנו עושים זאת [בהתבסס] אך ורק על החכמה, השאפתנות, הפעילות הנמרצת והעבודה הקשה שלנו". ב"מצוינים", הוא ניסה להראות שישנם משתנים רבים נוספים המעורבים בהצלחה של הפרט בחברה, הרבה יותר מאשר כמה שמוכנים להודות, ורצה שאנשים יבטלו את "הרעיון שכל מה שקורה לאדם תלוי באותו אדם". יחד עם המסקנות הדטרמיניסטיות של הספר, גלדוול ציין כי אף על פי שאין כמעט דבר שניתן לעשות לגבי גורלו של האדם הבודד, החברה עדיין יכולה להשפיע על אנשים ככלל - בחלק שמושפע מהצלחתו של הפרט (על ידי הענקת מלגות, אפליה מתקנת וכו'). כשנשאל גלדוול מה המסר שהוא רוצה שאנשים ייקחו מהספר לאחר קריאת "מצוינים", הוא הגיב באמירה:
מה שאנחנו עושים כקהילה, כחברה, זה לזה, חשוב הרבה יותר ממה שאנחנו עושים לעצמנו. זה נשמע קצת נדוש, אבל יש [בזה] כמות עצומה של אמת, אני חושב.
סגנון

בביקורות רבות "מצוינים" תואר כסוג של אוטוביוגרפיה, מכיוון שגלדוול הכניס יסודות מחייו לתוך הספר על מנת להעניק לו נופך אישי יותר. לב גרוסמן, כותב במגזין טיים, קרא למצוינים "ספר אישי יותר מאשר קודמיו", וציין: "אם אתה מחזיק אותו מול האור, בזווית הנכונה, אתה יכול לקרוא אותו בתור אוטוביוגרפיה מוצפנת: איש מצליח מנסה להבין את ההקשר שלו, איך הוא זכה בהצלחה ומה זה אומר". גרוסמן גם העריך שגלדוול מרגיש אשם על הצלחתו ומאמין שכריסטופר לנגן היה צריך לחוות הצלחה דומה להצלחה שיש לו.
בתרבות הפופולרית

כלל 10,000 השעות מוזכר בסדרה הבחורה החדשה בעונה הראשונה בפרק 13.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Bowman, Donna (2008-11-18). "Malcolm Gladwell". The A.V. Club. נבדק ב-2009-01-12.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Wadman, Bill (2008-11-13). "Outliers: Malcolm Gladwell's Success Story". Time. נבדק ב-2009-01-12.‏
1 2 3 4 5 6 7 8  ‏Donahue, Deirdre (2008-11-18). "Malcolm Gladwell's 'Success' defines 'outlier' achievement". USA Today. נבדק ב-2009-01-12.‏
↑  ‏Smith, Charlie (2008-12-05). "Malcolm Gladwell's Outliers opens with tale about Vancouver Giants". The Georgia Straight. נבדק ב-2010-06-18.‏
↑  ‏Gladwell, Malcolm (2008). Outliers. Little, Brown and Company. pp. VII–IX. ISBN 978-0-316-01792-3.‏
1 2 3 4 5 6 7  ‏Shaywitz, David A. (2008-11-15). "The Elements of Success". The Wall Street Journal. נבדק ב-2009-01-12.‏
1 2 3 4  ‏Horgan, John (2008-11-13). "A Squandered Opportunity?". Slate. נבדק ב-2009-01-13.‏
↑  ‏"Outliers: The Story of Success (Hardcover)". Amazon.com. נבדק ב-2009-01-14.‏
↑  ‏"Hardcover Nonfiction for the week of November 28, 2008". The New York Times. 2008-11-28. נבדק ב-2009-01-14.
↑  ‏"Hardcover Nonfiction for the week of February 12, 2009". The New York Times. 2009-02-12. נבדק ב-2010-03-17.‏
↑  ‏"Hardcover Bestsellers". The Globe and Mail. 2009-01-09. נבדק ב-2009-01-14.‏
↑  ‏"Gladwell's Outliers: Timing is Almost Everything". BusinessWeek. 2008-11-20. נבדק ב-2009-01-16.‏
↑  ‏Tonkin, Boyd (2008-11-21). "Book Of The Week: Outliers, By Malcolm Gladwell". The Independent. נבדק ב-2009-01-16.‏
1 2  ‏Cowley, Jason (2008-11-23). "Stating the obvious, but oh so cleverly". The Guardian. נבדק ב-2009-01-14.‏
↑  ‏Pinker, Steven (2009-11-07). "Malcolm Gladwell, Eclectic Detective". The New York Times. נבדק ב-2010-07-05.‏
↑  ‏Chotiner, Isaac (2009-01-29). "Mister Lucky". The New Republic. אורכב מ-המקור ב-2011-01-05. נבדק ב-2010-07-19.‏
1 2  ‏Jackson, Kevin (2008-11-23). "Outliers: The Story of Success by Malcolm Gladwell". The Times. נבדק ב-2009-01-16.‏
↑  ‏"INTERVIEW: Paul McCartney heads to Canada". CBC News. 6 באוגוסט 2010. נבדק ב-13 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)‏
מלקולם גלדוול, מחבר "מצוינים"
ב"מצוינים", מלקולם גלדוול צופה בביל גייטס ומתמקד בהזדמנויות שניתנו לו לאורך כל חייו והובילו להצלחתו המטאורית.
גלדוול טוען כי הרקע העשיר של רוברט אופנהיימר עזר לתת לו את הכישורים הדרושים כדי להצליח.
ניל אל-עינווי

ניל אל-עינווי (בצרפתית: Neil El Aynaoui, בערבית: نيل العينوي, בתעתיק מדויק: ניל אלעינוי; נולד ב-2 ביולי 2001 בנאנסי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-מרוקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת לאנס מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים

אל-עינווי גדל במחלקת הנוער של נאנסי. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 57 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת המשנה הצרפתית והליגה הצרפתית השלישית, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-29 ביוני 2023 חתם אל-עינווי על חוזה לארבע שנים בלאנס מליגת העל הצרפתית. ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על טולוז במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2023/2024. ב-28 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על נאנט במסגרת המחזור העשירי בליגה. ב-8 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–1 לפ.ס.וו. איינדהובן במסגרת שלב הבתים לעונת 2023/2024.
הערות שוליים

↑  Mercato : Neil El Aynaoui (Nancy) rejoint Lens באתר הרשמי של ל'אקיפ, 29 ביוני 2023 (בצרפתית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניל אל-עינווי".
מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו

מקסימיליאן
פרדיננד מקסימיליאן יוזף הראשון, קיסר מקסיקו (בספרדית: Emperador Maximiliano I de México‏; 1832 – 19 ביוני 1867) לבית הבסבורג האוסטרי. היה קיסר מקסיקו בין השנים 1864–1867.
מקסימיליאן מונה לקיסר ב-10 באפריל 1864, ביוזמתו של נפוליאון השלישי קיסר צרפת, אשר יזם שיתוף פעולה מדיני עם אוסטריה נגד פרוסיה. אל מקסימיליאן, שהיה בטריאסטה הגיעו קבוצה של מקסיקנים שמרנים, אשר הציעו לו את המשרה, כאשר ארצם, מקסיקו, היא תחת כיבוש צרפתי. ממשלות רבות מיאנו להכיר בשלטונו של מקסימיליאן על מקסיקו, ביניהן ארצות הברית, אשר פלשה לאזורים בצפון מקסיקו. עובדה זו פעלה כיתרון למתנגדים לקיסר, הרפובליקנים המקסיקנים בראשותו של בניטו חוארס. סופו הטראגי של קיסר מקסיקו האוסטרי, שהיה שליח בית הבסבורג האוסטרי למקסיקו, היה שהוקרב למען אינטרסים של אירופה: יוקרתיים, פיננסיים ודתיים, אשר לא ניתן להם גיבוי מתאים והוא הוצא להורג על ידי המורדים ב-19 ביוני 1867.
כיום נחשב מקסימיליאן כדמות חיובית בתרבות המקסיקנית. בכך שבנה ושיפץ את עיר הבירה, ושלמרות שנקבר באירופה הוא קבור עם סמלים מקסיקניים. בכך נעוץ ההסבר מדוע השם מקסימיליאן נפוץ במקסיקו עד היום.
ראשית חייו

הנסיך מקסימיליאן נולד בארמון שנברון שבווינה שבאוסטריה ב-6 ביולי 1832 כבנם השני של פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה וסופי, נסיכת בוואריה. אחיו הבכור היה הקיסר פרנץ יוזף, וארבעת אחיו האחרים היו קרל לודוויג, מריה אנה וקרל ויקטור. אחותו מריה אנה נפטרה בשנת 1839 בגיל ארבע. מיום הולדו נשא את התארים ארכידוכס אוסטריה ונסיך הונגריה ובוהמיה. הוא נשא את שמו של קיסר אוסטרי מפורסם, מקסימיליאן הראשון, מראשוני בית הבסבורג במאה ה-15. תוארו הרשמי היה:
His Imperial and Royal Highness Ferdinand Maximilian Joseph, Prince Imperial and Archduke of Austria, Prince Royal of Hungary and Bohemia
מקסימיליאן נחשב לילד מחונן, ופיתח עניין מיוחד במדעים, בייחוד בבוטניקה. מקסימיליאן הוכשר לחיל הים, בו שירת בהתלהבות רבה. למקסימיליאן היה חלק חשוב בהקמת הנמל הימי של העיר טריאסטה, והצי בו נחל האדמירל וילהלם פון טגטהוף ניצחונות במלחמות נגד איטליה.
ב-1855 ביקר בירושלים והעמיד פסל בכנסיית הקבר. ב-27 ביולי 1857 נישא לשרלוט, בתו של לאופולד הראשון מלך בלגיה, בטקס שנערך בבריסל, בירת ארצו של לאופולד. באותה שנה הוא מונה למשנה למלך לומברדיה-ונציה, בין השאר, היות שנחשב לליברל.
מקסימיליאן חי עם רעייתו במילאנו שבצפון איטליה, עד שסולק על ידי אחיו הקיסר פרנץ יוזף, היות שתמך במתנגדים הליברלים האיטלקיים של הקיסר. בקרבות שניהל פרנץ כנגד האיטלקים לאחר הפיטורים, איבדה אוסטריה את רוב עמדותיה באיטליה. לאחר הפיטורים עבר מקסימיליאן לחיות חיים פרטיים, בעיר טריאסטה, שם הקים את טירת מירמרה.
הכתר המקסיקני

הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי העלה את הרעיון לשתף פעולה עם אוסטריה, בין השאר גם על ידי נישואין, נגד גרמניה וגם על ידי כך שימליכו נסיך אוסטרי על מדינה באמריקה. וכך תהיה לאוסטריה מושבה מעבר לים כמו שלבריטניה הייתה את המושבה הודו. במקסיקו הייתה מלחמת אזרחים בין הליברלים במקסיקו בראשו של בניטו חוארס לבין המקסיקנים השמרנים. השמרנים באו לטריאסטה לארמון מיראמר, בברכתו של נפוליאון השלישי, ובקשו ממנו לבוא להיות קיסר.
היה זה לאחר שבשנת 1862 פלש הצבא הצרפתי למקסיקו. מקסימליאן קיבל את המשרה בלחצם של נפוליאון השלישי והגנרל אלי פרדריק פורי כאשר לכל אחד מהם יש אינטרסים של יוקרה, התעשרות ואפילו יצירת ממלכה נוצרית קתולית בצפון אמריקה. בשנת 1863 הוכתר מקסימליאן למשרת הקיסר, לאחר אישורו של משאל העם שנערך במקסיקו. מקסימיליאן לא ידע על המצב המפוקפק בו נערך משאל העם[דרוש מקור].
מקסימיליאן למד את השפה הספרדית והגיע לעיר וראקרוס שבמקסיקו ב 28 במאי 1864. במקסיקו הוא נתקל בהתנגדות וסירוב להכרה בממשלתו בידי הליברליים והתנגדות זו הובילה למאבק מתמשך בין שני הכוחות.
הזוג המלכותי הוכתר באותה שנה בטקס שנערך בקתדרלת מטרופוליטנה, שבבירה מקסיקו סיטי. לאחר מכן קבעו את מקום מושבם בטירת צ'פולטפק (Chapultepec), השוכנת במרומי גבעה בפרבריה של מקסיקו סיטי, הנקראת באותו השם. מקסימיליאן אף יזם הקמת טיילת מטירת מושבו למרכז העיר. הטיילת, שבמקורה נקראה "שדרות הקיסרית", כיום הינה אלא טיילת "לה רפורמה" (Paseo de la Reforma) הנודעה.
היות שלא זכו מקסימיליאן ושרלוט בילדים משלהם, אמצו את אוגוסטין דה איטרובידה אי גרין וסלבדור דה איטרובידה אי מרזן, שניהם נכדיו של אוגוסטין הראשון, מי שהיה קיסר מקסיקו בשנות ה-1820. הזוג ייעד את אוגוסטין, בנם על פי החוק, ליורש העצר תחת התואר "הוד מלכותו, נסיך איטרובידה".
לימין המקסיקני, השמרנים, הקונסרבטורס, היו הפתעות מהקיסר שבחרו. הוא אימץ הצעות חוק של המפלגות הליברליות, כגון שינוי שיטת הבעלות על הקרקע, ביטול עבודת הילדים, קביעת שעות עבודה סבירות וחופש דתי. הוא אף הציע חנינה לחוארס עצמו בתנאי שישבע אמונים לשלטונו, אך זה סירב להצעה. לאחר שחוארס דחה את הצעתו, הורה מקסימיליאן להוציא להורג את כל תומכי חוארס שיתפסו; מהלך זה הווה טעות טקטית חמורה, אשר רק החמירה את המצב בו היה שרוי שלטונו.
עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית הביעה ארצות הברית נכונות לתמוך ברפובליקנים המקסיקנים וסיפקה להם נשק. ארצות הברית פלשה לשטחים דרומית מארצות הברית וכבשה שטחים בדרום ארצות הברית של היום (כגון טקסס), תוך ספיגת אבדות כבדות. דרישתה הייתה כי חצי הכדור המערבי חייב להיות בשליטה אמריקאית ולאירופה אין מקום בחלק זה של העולם וזאת לפי דוקטרינת מונרו. בשנת 1866 נסוג הצבא הצרפתי והסתבר כי היה זה האות לקץ הממשמש ובא, באופן זה או אחר, לשלטונו של מקסימיליאן, שאיבד כך משענת חשובה. הצבא הצרפתי שב לאירופה כדי לקחת חלק במלחמות שהתעוררו אז באירופה, בין פרוסיה בהנהגת ביסמרק לבין אוסטריה וצרפת.
רעייתו של מקסימיליאן, שרלוט, יצאה לאירופה על מנת לנסות לגייס תמיכה לשלטונו של בעלה, בפריז, וינה ולבסוף ברומא, אצל האפיפיור פיוס התשיעי. לאחר שכל מאמציה עלו בתהו, סבלה שרלוט ממשבר רגשי עמוק (יש אומרים: אי שפיות) ולא שבה מעולם למקסיקו. שנה לאחר מכן, כשהוצא בעלה להורג בידי חוארס ותומכיו, עברה לחיות חיי בדידות. תחילה בטירת מרמרה שבטרייסטה, אותה הקים בעלה, ולאחר מכן בטירת בוכאוט בעיר מייזה, בלגיה, שם נפטרה ב-19 בינואר 1927.