stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
47 רונין

| --- | --- |

 בימוי:  Carl Rinsch 
 הופק בידי:  סקוט סטאבר, Michael Taccetta 
 תסריט:  חוסיין אמיני, כריס מורגן 
 עריכה:  קריג ווד, סטוארט בארד 
 שחקנים ראשיים:  קארי-הירוייקי טאגאווה (徳川綱吉) טוגו איגאוואה (Sōjōbō) Min Tanaka (Asano Naganori) טדאנובו אסאנו (Kira Yoshinaka) הירויוקי סנאדה (Ōishi Yoshio) גידי ווטנבה Haruka Abe Neil Fingleton קלייד קוסאטסו קיאנו ריבס Kō Shibasaki Jin Akanishi Tanroh Ishida רינקו קיקוצ'י יוריק ואן ווגנינגן Kajioka Junichi Le Rire Jaune בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  אילן אשקרי 
 צילום:  ג'ון מת'יסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, Moving Picture Company, Village Roadshow Pictures 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בדצמבר 2013 
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה, samurai cinema 
 מקום התרחשות:  יפן 
 הכנסות באתר מוג'ו:   47ronin
 סרט הבא:  Blade of the 47 Ronin 
 47ronin.jp
 דף הסרט ב־IMDb
 
47 רונין (באנגלית: "Ronin 47") הוא סרט פעולה ופנטזיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2013. הסרט מבוסס על סיפורם ההיסטורי של ארבעים ושבעה הרונין, שהתרחש ביפן בתחילת המאה ה-18. בסיפור המקורי, מדובר בקבוצת סמוראים שהפכו לרונין (סמוראים חסרי אדון) לאחר שמנהיגם נאלץ לבצע ספוקו (התאבדות טקסית) בעקבות תקרית עם דמות פוליטית.
הסרט בוים על ידי קארל רינש ומככבים בו קיאנו ריבס, הירויוקי סנאדה, טדאנובו אסאנו ורינקו קיקוצ'י. הסרט כולל אלמנטים של פנטזיה, עם יצורים קסומים ומכשפים, ובו הצוות יוצא למסע של נקמה במי שגרם למות אדונם.
הפיתוח של הסרט החל ב-2008 לאחר שחמישה שחקנים יפנים לוהקו לצידו של קיאנו ריבס בין מרץ לאפריל 2011, הצילומים התרחשו בבודפשט לפני המעבר לאולפני שפרטון באנגליה, בעוד שצילומים נוספים ביפן תוכננו.
הסרט הוקרן לראשונה ביפן ב-6 בדצמבר 2013 לפני שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2013 על ידי סרטי יוניברסל כולל גירסאת תלת-ממד. הסרט היה כישלון קופתי קיבל ביקורת שלילית והביא להפסדים גדולים הוא הכניס סך של 151.8 מיליון דולר מול תקציב ההפקה שלה של 175–225 מיליון דולר. וראייטי ציינה את 47 רונין כאחת מ"כישלונות בקופה הגדולים של הוליווד לשנת 2013".
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בתקופת אדו ומתמקדת בדמותו של קאי (קיאנו ריבס), אדם שמחציתו יפני ומחציתו אנגלי, שנמצא תחת חסותו של לורד אסאנו. קאי מצטרף לקבוצת רונין המונהגת על ידי אוישי (הירויוקי סנאדה), במטרה לנקום בלורד קירה המרושע (טדנובו אסאנו) ובמכשפתו (רינקו קיקוצ'י), שאחראים על מות אדונם וגזילת אדמותיהם.
צוות השחקנים הראשי

קיאנו ריבס בתפקיד קאי
הירויוקי סנאדה בתפקיד אוישי
טדנובו אסאנו בתפקיד לורד קירה
רינקו קיקוצ'י בתפקיד המכשפה מיזוקי
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות, בעיקר על הסיפור והבימוי, אך זכה לשבחים על האפקטים הוויזואליים והעיצוב האמנותי. באתר Rotten Tomatoes קיבלאת ציון של 16% ואילו ב-Metacritic ציון הסרט הוא 28 מתוך 100, וב-IMDb הקהל מתבטא בסביבות 6.2 מתוך 10.
הסרט נכשל בקופות והיה לאחת ההפקות היקרות ביותר שנכשלו מסחרית, עם תקציב מוערך של כ-175 מיליון דולר והכנסות של כ-151 מיליון דולר בלבד ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  Schroter, Shawn (10 בדצמבר 2013). "Japan Unbowed by '47 Ronin'". The Wall Street Journal. אורכב מ-המקור ב-24 ביולי 2020. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "47 Ronin (2013)". Rotten Tomatoes. ארכיון מ-15 ביוני 2021. נבדק ב-19 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "47 Ronin". Metacritic. ארכיון מ-6 במרץ 2021. נבדק ב-19 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'47 Ronin': The Inside Story of Universal's Samurai Disaster". Variety.com. 30 בדצמבר 2013. ארכיון מ-6 במרץ 2014. נבדק ב-28 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Variety Staff (26 בדצמבר 2013). "Hollywood's Biggest Box Office Bombs of 2013". Variety. ארכיון מ-31 בדצמבר 2013. נבדק ב-6 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר

בניגוד למרבית ספרי התנ"ך, שבהם לאלוהים נוכחות בולטת, במגילת אסתר אלוהים נעדר מהסיפור, לפחות ברובד הגלוי. שמו איננו מופיע במגילה כלל, והתערבותו איננה נזכרת במפורש. בעיית היעדרו של אלוהים מהמגילה, ואופייה החילוני למראית עין, העסיקו רבים מפרשני המגילה וחוקריה.
מבחינה פרקטית, העדרם של שמות האל מהמגילה מקל מבחינה הלכתית על תיקוני מילים בשעת כתיבתה, ולכן היא משמשת כספר הראשון שכותב סופר סת"ם מתחיל.
ראו גם

תוספות למגילת אסתר
לקריאה נוספת

אררט, ניסן (תש"ם). "על 'חילוניותה' של מגילת אסתר ו'תהפוכותיה'", תרביץ מט, 223–236 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יואל בן נון (תשנ"ט). "מגילת ההפך", בתוך אמנון בזק (עורך), הדסה היא אסתר: ספר זיכרון להדסה אסתר (דסי) רבינוביץ ז"ל; קובץ מאמרים על מגילת אסתר, מהדורה שנייה, אלון שבות: תבונות, עמ' 47–54. עותק מקוון באתר של הרב בן נון
משה צבי סגל (תש"ז). מבוא המקרא, ספר שלישי: כתובים, ירושלים: קרית-ספר
צפור, משה (תשע"א). "מדוע לא נכתב שם ה' במגילת אסתר? עיון במקורות הקדומים ובדברי חכמי ימי הביניים", בית מקרא נו, 58–70 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יחזקאל קויפמן (תשט"ז). תולדות האמונה הישראלית, כרך רביעי, ספר ראשון (חלק מהכרכים כרוכים פיזית יחדיו - מספרם בפועל משתנה ממהדורה למהדורה), תל אביב: מוסד ביאליק על ידי דביר
אלכסנדר רופא (תשס"ו). מבוא לספרות המקרא, ירושלים: כרמל
Crenshaw, James L. (1969). "Methods in Determining Wisdom Influence upon 'Historical Literature'", Journal of Biblical Literature 88, 129-142
Fox, Michael V. (1990). "The Religion of the Book of Esther", Judaism 39, 135-147. Online copy at http://www.academia.edu
Gordis, Robert (1981). "Religion, Wisdom and History in the Book of Esther: A New Solution to an Ancient Crux", Journal of Biblical Literature 100, 359-388. Online copy at http://www.biblicalstudies.org.uk/esther.php
Paton, Lewis Bayles (1908). Esther (International Critical Commentary), New York: Charles Scribner's Sons. Online copy at the Internet Archive
Pfeiffer, Robert H. (1948). Introduction to the Old Testament, rev. ed., New York: Harper & Brothers
Talmon, Shemaryahu (1963). "Wisdom in the Book of Esther", Vetus Testamentum 13, 419-455
הערות שוליים

↑  נתנאל לייפר, ‏כמה עולה מגילת אסתר?,  באתר כיפה, 22 במרץ, 2016 13:57
↑  אסתר רבה ג,י;

תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ו, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ז, עמוד א'
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'מאת ה' הייתה זאת' – התוספות למגילת אסתר בתרגום השבעים", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ״ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק כח, עמ' 321.
↑  Gordis 1981, p. 360, n. 6
↑  Fox 1990, p. 139. n. 19
↑  במדרש מובא ”'בַּלַּיְלָה הַהוּא נָדְדָה שְׁנַת הַמֶּלֶךְ' - ואותה הלילה נד כסאו של מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא.” (פרקי דרבי אליעזר פרק נ'). בתלמוד הבבלי נאמר על פסוק זה: ”אמר רבי תנחום: נדדה שנת מלכו של עולם.” (מסכת מגילה, דף ט"ו, עמוד ב') רש"י מסביר שדימוי האל הישן והמקיץ משנתו מופיע בתהלים: ”וַיִּקַץ כְּיָשֵׁן, אֲדֹנָי, כְּגִבּוֹר מִתְרוֹנֵן מִיָּיִן.” (תהלים, ע"ח, ס"ה)
↑  ר' על מגילת אסתר לגבי מקורות נוספים לעניין זה (אתר דעת)
↑  מהרי"ל (מהד' מכון ירושלים, ירושלים תשמ"ט, עמ' תכ"ט), ר' גם ניגוני המגילה בנימין מונק מנהל מכון ירושלים לחזנות (מסמך ורד)
↑  נח חכם, 'בית חוניו והיצירה הספרותית: לשאלת ההשפעה התרבותית של ההתיישבות של משפחת חוניו במצרים', מאיר בן שחר, ג'פרי הרמן ואהרן אופנהיימר (עורכים), בין בבל לארץ ישראל, ירושלים תשע"ו, עמ' 131–146
↑  קויפמן תשט"ז, עמ' 445–447
↑  בן נון תשנ"ט
↑  אררט תש"ם
↑  Paton 1908, pp. 95-96
↑  Gordis 1981; סגל תש"ז, עמ' 721
↑  על גלגוליו של פירוש זה ראו אצל צפור תשע"א, עמ' 62–66.
↑  סגל תש"ז, עמ' 722: "אפשר שיש לחפש את הסבה לחלוניות זו בסביבתו של המחבר, שלא הייתה חדורה כל כך ברוח הדת כמו הסביבה של מחברי שאר כתבי הקדש". סגל אמנם נמנה עם הסבורים שהמגילה חילונית ברובד הגלוי בלבד, אך גם עובדה זו דורשת הסבר.
↑  Pfeiffer 1948, pp. 743-744
↑  רופא תשס"ו, עמ' 224–225; והשוו לעמדתו של פטון, לעיל
↑  Talmon 1963
↑  Crenshaw 1969
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
פרווה

ערך זה עוסק במונח הביולוגי. אם התכוונתם למונח בכשרות דתית, ראו .
צילום תקריב של פרווה
צילום של חתול בעל פרווה לבנה. צולם בפארק הירדן, ינואר 2017.
בעלי חיים רבים ניצודים על ידי האדם כדי להשתמש בפרוותם לביגוד. בתמונה - גור אוצלוט, בעל חיים שהיה בסכנת הכחדה בשל ציד בלתי מבוקר לשם פרוותו.
אישה במעיל פרווה, בציור של פרנסיזק צמרקו
פרווה הוא המונח המתייחס לעורם וכסות השיער של חלק מחברי מחלקת היונקים. המונח מתייחס גם לשם המוצר המעובד שבני אדם מפיקים מהעור והכסות, ומשמש ללבוש, חימום, ריפוד ודיור.
תפקידה של הפרווה אצל היונקים היא לשמש כמבודד ומגן. שכבת השיער הקרובה אל העור היא לרוב קצרה ורכה ומיועדת לבידוד הגוף מקור. השכבה החיצונית של הפרווה מורכבת לרוב משערות מגן ארוכות שמיועדת לשמש כרובד הגנה ראשוני של שלמות גוף היונק.
פרוונות ומסחר בפרוות

עיבוד פרווה נקרא פרוונות ומקצוע זה בעל ותק רב בהיסטוריה האנושית. מסחר הפרווה וציד בעלי חיים לשם פרוותן היו ענף כלכלי חשוב בהיסטוריות העולם. כבר בימי קדם ידוע על שימוש בפרווה כלבוש וכסמל מעמד. בין השאר ידוע על מנהג הפרעה במצרים העתיקה ללכת עם זנב אריה בחגורתו. בארץ ישראל פרוות כבש מעובדת שימשה כלבוש נפוץ. ברומא העתיקה נהגו לוחמים לעטות פרוות של בעלי חיים על מגניהם והנסים שלהם. רבים מהעמים הנודדים של ימי קדם השתמשו בפרווה כחומר גלם לאוהלים. גילוי העולם החדש, במקביל לדעיכתו של ציד חיות הפרווה באירופה הובילו לפריחת ציד חיות הפרוות (בעיקר הבונה הקנדי) והסחר בפרוות במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17.
פרוונות ומסחר בפרוות > המאבק כנגד תעשיית הפרוות

במהלך המאה ה-20 החלו להתפתח תנועות למען זכויות בעלי חיים שקראו להפסקת קיומה של תעשיית הפרוות על ידי חרם צרכנים. במיוחד התפרסמו פעולות שבמסגרתן הפעילים הצטלמו או הפגינו מול חנויות פרווה בעירום, כאשר רק שלט מחאה מכסה את איבריהם האינטימיים. בפעולות אלה השתתפו גם מפורסמים רבים, ביניהם פמלה אנדרסון ופול מקרטני. לעיתים פעילים נגד פרוות נקטו גם בדרכים אלימות - תקיפת קוני פרווה והשחתת חנויות המוכרות פרווה. פעולות אלה הובילו להקטנת הסחר בפרוות. כמו כן התפתחו אריגי טקסטיל מלאכותיים המדמים את הפרוות הטבעיות.
כיום מתמקד המאבק כנגד תעשיית הפרוות הסינית, שהיא הגדולה מבין תעשיות הפרווה העולמיות, וכוללת שימוש בפרוות כלבים וחתולים.
בבריטניה, צרפת, בלגיה, הולנד, נורווגיה, אוסטריה, צ'כיה, סלובניה, סלובקיה, סרביה, קרואטיה, מקדוניה ובוסניה והרצגובינה התקבלו חוקים לאיסור על משקי פרווה. בדנמרק נאסרו חוות שועלים לתעשיית הפרווה, ובשוודיה נאסרו חוות שועלים וצ'ינצ'ילות. ביפן משקי פרווה לא נאסרו, אבל נקבעו תקנות מחמירות לפעילותם, שהביאו בפועל לסגירת כל משקי הפרווה ב-2016. בגרמניה התקבלו תקנות שהובילו הפועל לסגירת משקי הפרוות ב-2019.
במספר מקומות התקבלה גם חקיקה נגד מכירת פרוות. קליפורניה אסרה ב-2019 על סחר בפרוות, לאחר שעוד קודם לכן הדבר נאסר במספר רשויות מקומיות במדינה, ביניהן לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו. העיר סאו פאולו בברזיל אסרה ב-2015 על ייבוא ומכירת פרוות. בהודו נאסר ייבוא של פרוות חורפנים, שועלים, צ'ינצ'ילות. באיחוד האירופי נאסר ייבוא של פרוות כלבים, חתולים וכלבי ים, ובארצות הברית ובאוסטרליה נאסר ייבוא של פרוות כלבים וחתולים.
במרץ 2025 התפרסמה ידיע על פיה "הפרווה חוזרת לאופנה".
פרוונות ומסחר בפרוות > המאבק כנגד תעשיית הפרוות > בישראל

בישראל אסור סחר פרוות של חיות בר בתעשיית האופנה החל מיוני 2021.
הצעת חוק בנושא זה הועלתה לראשונה ב-2009 בידי ח"כ רונית תירוש ואושרה בקריאה ראשונה אך ועדת החינוך, התרבות והספורט, עיכבה את המשך החקיקה. הצעות חוק נוספות בתחום זה הוגשו בשנים הבאות[דרושה הבהרה]. הצעות החוק החריגו שימוש בפרווה לצורכי דת ומסורת (עבור קהילות חסידיות יוצאות יהדות מזרח אירופה, המשתמשות בפרווה לייצור כובע השטריימל הנחבש בשבתות ובמועדי ישראל), למחקר מדעי, לחינוך או להוראה, למטרות פיקוח ואכיפה ולצורך העברת ירושה. במשך השנים, ניסה לובי יצרני הפרווה באירופה וצפון אמריקה להטות חברי כנסת לפעול נגד הצעת החוק, תוך הצגת מידע שקרי לוועדת האתיקה של הכנסת ובעקבות תחקיר שפורסם בתוכנית מבט שני ב-2015, נפתחה ב-2019 חקירה פלילית בנושא[דרוש מקור][דרושה הבהרה].
לאחר כישלון העברת הצעות החוק שעסקו בתיקון החוק להגנת חיות הבר (ה'תשט"ו-1955), הסדירה אותן השרה להגנת הסביבה גילה גמליאל (בהתאם להצהרתה בנושא מ-2020) כאשר חתמה ב-9 ביוני 2021 על תיקון לתקנות להגנת חיית הבר (התשל"ו, 1976) שהגביל את האפשרות לקבל היתר סחר בפרוות של חיות בר לצרכים שהוחרגו בהצעות החוק, כך שמנע בפועל את האפשרות לסחור בפרוות של חיות בר לצורכי הלבשה ופנאי.
ראו גם

צבעי חתולים
ניצוי
הערות שוליים

↑   הניו יורק טיימס, איך הפרווה הצליחה לשוב לאופנה, באתר הארץ, 4 במרץ 2025
↑  ביטחון המדינה בכסות פרווה דקה באתר רשות השידור, 27 באפריל 2015
↑  בג"ץ 7952/21: יאיר גרינבלט נ' השרה להגנת הסביבה
↑  אחרי שנים של מאבק, סוף סוף ניצחנו, באתר אנימלס (לשעבר אנונימוס)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555563905171  GND: 4173641-2  LCCN: sh85052483  NDL: 00565294
חוק ההתגוננות האזרחית

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  13 במרץ 1951
 תאריך חקיקה עברי:  ה' באדר ב' תשי"א
 גוף מחוקק:  הכנסת הראשונה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 71, עמ' 78
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הביטחון
 מספר תיקונים:  23
 נוסח מלא:  חוק ההתגוננות האזרחית, תשי"א-1951
 
חוק ההתגוננות האזרחית, תשי"א-1951 מסדיר את פעילות ההתגוננות האזרחית מפני התקפה של אויב על העורף בישראל.
היסטוריה חקיקתית

הצעת החוק הוגשה על ידי הממשלה לכנסת הראשונה בינואר 1951. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את המניע לחקיקתו:
הצעת חוק זו באה להסדיר את ענייני ההתגוננות האזרחית סידור של קבע על סמך הניסיון שנרכש במלחמה ולאחריה ובהתחשב עם השינויים שחלו במבנה כוחות הביטחון. לפי החוק המוצע יוקם שירות מיוחד בשם "הגא", שיארגן וינהל את ענייני ההתגוננות האזרחית במדינה.
החוק אושר בכנסת ב-13 במרץ 1951.
מאז אישורו תוקן החוק 23 פעמים.
בתיקון ראשון לחוק, שאושר ביוני 1964, הוכנסו בחוק תיקונים רבים, פרי הניסיון בהפעלתו במשך שתים עשרה שנים. בתיקון מס' 2, משנת 1968, עבר החוק מקצה שיפורים נוסף, בעקבות המלצה של מבקר המדינה וועדת הכספים של הכנסת.
בתיקון מס' 9, משנת 1997, נקבעו כללי מצב מיוחד בעורף, כחלק מלקחי מלחמת המפרץ, מבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם.
בתיקון מס' 15, משנת 2011, תוקן החוק בהתאם ללקחי מלחמת עיראק, מלחמת לבנון השנייה ומבצע עופרת יצוקה.
הוראות החוק

להלן הוראות החוק העיקריות.
הוראות החוק > שירות ההתגוננות האזרחית - הג"א

החוק מורה על הקמת שירות ההתגוננות האזרחית בשם הג"א, שיארגן וינהל את ההתגוננות האזרחית במדינה, ולמטרה זו יהיה מוסמך –
באישור הרמטכ"ל יחלק ראש הג"א את שטח המדינה למחוזות הג"א וימנה לכל מחוז מפקד הג"א מחוזי, שיהיה אחראי לארגון ולניהול ההתגוננות האזרחית במחוזו ולשם כך יהיו לו –
בהג"א ישרתו חיילי צה"ל שנשלחו לכך ומתנדבים.
החוק מסדיר את פעילותם של חברים בארגוני עזר: מגן דוד אדום, הרשות הארצית לכבאות והצלה וגוף שעיקר עיסוקו הצלת חיי אדם ושעזרתו נדרשת באופן מיידי לשם הצלת חיי אדם בעת התקפה, אשר שר הביטחון הכריז עליו ברשומות שהוא ארגון עזר.
הרמטכ״ל, באישור שר הביטחון, רשאי לקבוע בפקודות הצבא את התפקידים הצבאיים אשר ימלאו ראש הג"א, מפקד הג"א מחוזי, מפקד הג"א פיקודי ואנשי הג"א, ובלבד שלא יוטלו תפקידים כאמור אלא על חייל.
לצורך מילוי תפקידו רשאי ראש הג"א, מפקד הג"א מחוזי וחבר הג"א שהוסמך לכך בידי ראש הג"א או מפקד הג"א מחוזי, להיכנס, בכל שעה סבירה, לכל מקום, למעט למקום מגורים, לשם פיקוח על קיום דיני ההתגוננות האזרחית, לשם מתן הוראות לנקיטת אמצעי התגוננות אזרחית, או לשם נקיטת אמצעים כאמור, ובלבד שתימסר לבעלים או למחזיק במקום הודעה על כך זמן סביר מראש. בעת מצב מיוחד בעורף או בשעת התקפה רשאי חבר הג"א, לצורך מילוי תפקידו –
ראש הג"א או מי שהוסמך לכך על ידיו רשאי להתקין בכל מקרקעין צופרים, מתקני קשר ומתקני כוח ולהפעילם, וכן להשתמש במתקני קשר אחרים ומתקני כוח אחרים שבאותם מקרקעין, הכל לצורכי ההתגוננות האזרחית. להמשך הסדרת נושא זה הותקנו תקנות ההתגוננות האזרחית (תנאים להתקנת מיתקנים ולשימוש בהם), תשכ"ה–1965.
כאשר קיימת סבירות גבוהה שתתרחש התקפה על האוכלוסייה האזרחית, רשאית ממשלת ישראל להכריז, במדינה כולה או בשטח מסוים, על מצב מיוחד בעורף. שוכנע שר הביטחון שקיימות נסיבות המצדיקות הכרזה על מצב מיוחד בעורף, והממשלה טרם הכריזה על כך, רשאי הוא להכריז על מצב מיוחד בעורף. בעת מצב מיוחד בעורף או בשעת התקפה, רשאים הרמטכ"ל, סגנו, ראש אגף המטה הכללי בצה"ל, ראש הג"א, או קצין בצה"ל שדרגתו אלוף המשמש בתפקיד אלוף פיקוד, לגבי המרחב שעליו הוא ממונה (להלן – בעלי תפקיד), לתת, ככל שהדבר דרוש, לכל אדם, לסוג בני אדם או לציבור כולו, כל הוראה הנדרשת לשמירתם או להצלתם של חיי אדם או של רכוש, ובכלל זה –
הוראות החוק > מקלטים

בכל בית או סמוך לו יהיה מקלט שישמש בעיקרו את דיירי הבית ובני אדם הרגילים לבקר בו. בכל מפעל או סמוך לו יהיה מקלט שישמש בעיקרו את עובדי המפעל ובני אדם הרגילים לבקר בו. ההקמה של מקלטים והשימוש בהם יהיו בהתאם להוראות החוק. מפרטים לבניית מקלטים נקבעו בתקנות ההתגוננות האזרחית (מפרטים לבניית מקלטים), התש״"ן–1990. הציוד הנדרש במקלטים הוסדר בתקנות ההתגוננות האזרחית (ציוד ושילוט במקלטים ובמחסים ציבוריים), התשמ"א–1981, ועניין ערכות המגן הוסדר בתקנות ההתגוננות האזרחית (ערכות מגן), התשנ"א–1991.
הוראות החוק > ציוד ואימוני עובדים במפעלים

שר הביטחון רשאי בתקנות –
מימוש החוק

מכוח חוק זה הוקמה יחידת הג"א, שבה שירתו בעיקר חיילי מילואים רבים בעלי פרופיל נמוך או מבוגרים. בשנות ה-50 שירתו בהג"א בני 45–50. אנשי הג"א היו אמונים על תפקידי חילוץ והצלה וצה"ל קיים קורסים בחילוץ והצלה בבסיס ההדרכה המרכזי שלו. עם התגברות הטרור ברחבי ישראל גויסו אלפי חיילי הג"א למשימות של פיטרול ובדיקות ביטחוניות בערי ישראל. בשנת 1985 הוחלט על העברת תפקידים אלו למשטרה, לאחר שנקבע שהשוטרים יעלו פחות ויהיו יותר יעילים מאנשי המילואים של הג"א.
לאחר מלחמת יום הכיפורים פעל צה"ל להשיב ליחידות הלוחמות חיילים רבים שהועברו להג"א, עקב מצוקת כוח אדם. לאחר מלחמת המפרץ בשנת 1991, שבה התגבר משמעותית האיום על העורף, הוקם פיקוד העורף בו הוכללו יחידות הג"א.
בכל בניין חדש נבנה מקלט במרתף הבניין, ונבנו גם מקלטים ציבוריים.
מצב מיוחד בעורף הוכרז פעמים רבות, בעת מבצעים ומלחמות שלוו בירי של רקטות, טילים ופצמ"רים לעבר העורף.
הערות שוליים

↑  הצעת חוק ההתגוננות האזרחית, תשי"א-1951, ה"ח 62 מ-7 בינואר 1951
↑  חוק ההתגוננות האזרחית, התשי"א-1951, ס"ח 71 מ-21 במרץ 1951
↑   שלבי החקיקה של חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון), התשכ"ד-1964, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 2), התשכ"ט-1969, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 9), התשנ"ח-1997, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   שלבי החקיקה של חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 15), התשע"א-2011, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   תקנות ההתגוננות האזרחית (תנאים להתקנת מיתקנים ולשימוש בהם), תשכ"ה–1965, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   תקנות ההתגוננות האזרחית (מפרטים לבניית מקלטים), התש"ן–1990, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   תקנות ההתגוננות האזרחית (ציוד ושילוט במקלטים ובמחסים ציבוריים), התשמ"א–1981, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   תקנות ההתגוננות האזרחית (ערכות מגן), התשנ"א–1991, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  הג"א משלים ארגונו, דבר, 28 בינואר 1953
↑  אימוני הג"א תואמים תנאי הלחימה החדשים, דבר, 10 בפברואר 1959
↑  י. בן אמיר, הג"א מגביר קצב האימונים, דבר, 24 בפברואר 1970
↑  רבין מסכים: שוטרים במקום אנשי הג"א, מעריב, 26 בספטמבר 1985
↑  החל מיון מקצועי בהג"א, מעריב, 12 באוגוסט 1974
מיקי גבריאלוב

| --- | --- |

גבריאלוב ב-2024
 לידה:  2 בנובמבר 1949 (בן 75) 
 שם לידה:  מיכאל גבריאלוב 
 מוקד פעילות:  ישראל תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 סוגה:  רוק, רוק פסיכדלי, זמר עברי, פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  פונוקול הד ארצי עננה
 צאצאים:  שירה גבריאלוב 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2016) 
 אתר רשמי
 
מיקי גבריאלוב ובתו שירה גבריאלוב בפסטיבל הפסנתר, 2018
מיקי גבריאלוב (נולד ב-2 בנובמבר 1949) הוא מוזיקאי, מלחין, פזמונאי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשם מיכאל גבריאלוב בתל אביב לאם מטורקיה ואב ממוצא נאש דידני. גדל בשכונת שפירא ולמד בבית הספר ביאליק בשכונה. הוא החל את דרכו המוזיקלית כחבר בלהקות קצב.
כשהיה בן 16, הקים יחד עם חבריו המתופף עמי טרייבטש והגיטריסטים יצחק קלפטר וחיים רומנו את להקת הצ'רצ'ילים, בה ניגן בגיטרה בס. הלהקה צירפה לשורותיה חברים חדשים כמה פעמים במשך תקופת פעילותה, את סלווין ליפשיץ כזמר ואת סטן סולומון כזמר, ובסוף התקופה היו חברים בה חיים רומנו, גבריאלוב, עמי טרייבטש, רוב הקסלי ודני שושן. במשך תקופה זו זכתה להצלחה רבה בארץ ובאירופה, הוציאה שלושה אלבומים: "צ'רצ'ילים", "Junkies Monkeys & Donkeys", ו"Jericho", ואף הצטרפה למסע ההופעות יחד עם להקת "מונגו ג'רי". גבריאלוב למד גיטרה בבית הספר לג'אז ע"ש קוסלה (שייסד פאול קוסלה), למד מוזיקה (קומפוזיציה, הרמוניה, תאוריה וקונטרבס) אצל המורה אגון קרטן במשך 4 שנים, וקיבל מלגה מקרן אמריקה-ישראל ללימודי מוזיקה (פסנתר ושירה).
ביוגרפיה > שיתוף פעולה עם אריק איינשטיין

בסוף שנות ה-60 הפכה להקת הצ'רצ'ילים ללהקת הליווי של אריק איינשטיין. גבריאלוב בן ה-19 ואיינשטיין בן ה-30 הפכו לשותפים ליצירה. האלבום הראשון שהוציאו השניים היה "בדשא אצל אביגדור" שיצא בשנת 1971. האלבום, שהכיל עיבודים ולחנים של גבריאלוב למילים של איינשטיין עצמו ושל יענקל'ה רוטבליט, זכה להצלחה רבה וכמה משיריו הפכו לקלסיקות ישראליות, ביניהם: "אני ואתה", "אני רואה אותה בדרך לגימנסיה", "שיר מספר 8", "צא מזה" ו"אני אוהב לישון". שיתוף פעולה זה המשיך בחלקו גם באלבומו הבא של איינשטיין "יסמין", לו הלחין את השיר "אמא אדמה" למילים של רוטבליט.
גבריאלוב היה חלק מחבורת לול והשתתף בתוכניות הטלוויזיה "לול" 3 עם להקת הצ'רצ'ילים ו"לול 4", שבה הלחין ועיבד את המוזיקה. גבריאלוב ניגן (עם הצ'רצ'ילים) גם בסרטים "שבלול" (1970) שביים בועז דוידזון ו"מציצים" (1973) ו"עיניים גדולות" (1974) שביים אורי זוהר, בהשתתפותו של אריק איינשטיין. גבריאלוב הלחין את המוזיקה ושר את שיר הנושא לסרט "עיניים גדולות".
בשנת 1974 הוציאו גבריאלוב ואיינשטיין את אלבומם המשותף השני "סע לאט". גבריאלוב הלחין עבור האלבום שירים מצליחים כ"סע לאט", "אני אוהב אותך היום" ו"גן של שושנים".
בשנת 1980 חזר גבריאלוב לשתף פעולה עם איינשטיין, ויחד הוציאו השניים את האלבום "חמוש במשקפיים", שהכיל את הלהיטים "הכניסיני תחת כנפך" ו"היא יושבה לחלון" שאותם הלחין גבריאלוב למילותיו של חיים נחמן ביאליק. בשנת 1986 יצא אלבומם המשותף הרביעי והמצליח של גבריאלוב ואיינשטיין, "אוהב להיות בבית", בו בלטו השירים "שכשנבוא", "אוהב להיות בבית" ו"השיר על התוכי יוסי". פחות משנה אחר-כך, ב-1987, הוציאו איינשטיין וגבריאלוב את אלבומם המשותף האחרון, "על גבול האור", שכלל את הלהיטים "עוף גוזל", "שיר השיירה" ו"עיתונאי קטן".
במשך 26 שנים לא יצרו ולא עבדו יחד, אך ב-2013 נפגשו אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב לעבודה על שירים חדשים. נעשה ניסיון באולפן להקליט את אחד השירים שנקרא "הנך יפה רעייתי" (טקסט מתוך שיר השירים). חודש אחרי הניסיון נפטר איינשטיין. גבריאלוב צירף להקלטה את המוזיקאים יצחק קלפטר בגיטרה חשמלית, יוני רכטר בפנדר רודס ושם טוב לוי בחליל. השיר יצא באלבומו של גבריאלוב "ריח של ים".