stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אודי מרפי
הערות שוליים

↑  על פי הרישום הצבאי תאריך לידתו הוא 20 ביוני 1924, אם כי בראיונות איתו סיפר כי זייף את תעודת הלידה וכי נולד ב-1925, ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007514988605171  PLWABN: 9810536059105606  BIBSYS: 90111456  BNE: XX1558193  BnF: cb13750729g (data)  GND: 118932853  ICCU: UBOV916354  ISNI: 0000 0000 6302 3817  LCCN: n85346844  MusicBrainz: 3dd529a5-8322-40d0-9066-c73f66d23fe9  NARA: 10569210  NKC: xx0023429  NLA: 35373573  NTA: 069346445  SNAC: w6st8mcn  SUDOC: 066975131  Trove: 930041  VIAF: 54327167   WorldCat (עם VIAF): 54327167 
תמונתו של אודי מרפי על שער מגזין LIFE, יולי 1945
אוקראינה (חברת תעופה)

מיזם התעופה "אוקראינה" (באוקראינית: Державне авіаційне підприємство «Україна») היא חברת תעופה בבעלות ממשלתית שבסיסה בקייב, אוקראינה. החברה הוקמה והחלה לפעול בשנת 1996 להפעלת טיסות בשכר מטעם מספר ארגונים מקומיים כולל ממשלת אוקראינה. לחברה צי מטוסים שכמעט כולו מתוצרת סובייטית. נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו ידוע גם בתור המנהיג הראשון בעולם שביצע טיסת אח"מ באמצעות מטוס קולי (MiG-29).
צי > נוכחי

צי החברה מורכב מהמטוסים הבאים (נכון לאוגוסט 2019):
| דגם | שנה | כמות | הערות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A319CJ | 2008 | 1 | UR-ABA |  |
| Аn-74TK-300 | 2012 | 1 | UR-AWB |  |
| Аn-148-100 | 2017 | 1 | UR-UKR |  |
| Мi-8MTV-1 | 2002 | 1 | UR-PAB |  |
צי > לשעבר

בעבר שימשו המטוסים הבאים את נשיא אוקראינה:
| דגם | שנת קליטה | שנת הוצאה משירות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏איליושין איל-62 | 1997 | 2014 |  |
| טופולב Tu-134 | 1997 | 2014 |  |
| יאק-40 | 1997 | 2011 |  |
ראו גם

רוסיה (חברת תעופה)
הערות שוליים

↑  https://www.avianews.com/ukraine/2018/03/19/president_flights_price_for_budget/
מטוס החברה מדגם איירבוס A319CJ.
אוקפי אלסטר

אוקפי אלסטר (בצרפתית: Okapi Aalstar) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר אלסט במחוז פלנדריה, המתמודדת בליגת העל הבלגית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1949 תחת השם "בלגקום אלסט". בשנת 2002 הקבוצה ירדה לליגה השנייה עקב ניהול כושל. בסיום עונת 2005/06 העפילה בחזרה לליגה הראשונה.
בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת ספירו שרלרואה החזקה 3-0.
בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה בגביע הבלגי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אנטוורפ ג'יינטס 89-96. בעונת 2012/13 הפסידה בגמר הגביע לקבוצת טלאנט אוסטנדה. בעונת 2013/14 הפסידה בסדרת גמר הפלייאוף 3-2 לקבוצת טלאנט אוסטנדה, אך התנחמה בזכייה בסופרקאפ הבלגי בפעם השנייה ברציפות.
היסטוריה > במסגרת אירופאית

הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1994. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ', גביע ספורטה והיורוצ'לנג'.
הקבוצה ידועה באוהדים הקנאים שלה הנקראים "הלגיון הכחול", היוצרים אווירה ביתית באולם וגורמים לא פעם לדירבון השחקנים לניצחונות.
הקבוצה מארחת בהיכל זאל פורום, הנקרא גם ג'נרלי פורום עקב הסכם חסות, המכיל 2,800 מקומות ישיבה.
היסטוריה > שחקני עבר בולטים

ארצות הברית בנג'מין ריימונד
בלגיה תומאס ואן דן שפיגל
בלגיה אדי סומרס
ישראל אריק גינגולד
תארים והישגים

הליגה הבלגית :
מקום שני: 2011, 2014
חצי גמר: 2013
הגביע הבלגי :
זכייה (1): 2012
גמר: 2013
חצי גמר: 2008, 2010
סופרקאפ בלגי :
זכייה (2): 2012, 2013
אוראשו נואו

| --- | --- |
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  סאטו מארה
 גובה:  166.000000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,728 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  47°49′58″N 23°17′18″E﻿ / ﻿47.8328°N 23.2883°E﻿ / 47.8328; 23.2883 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אוראשו נואו(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אוראשו נואו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוראשו נואו (ברומנית: Orașu Nou; בהונגרית: Avasújváros, אוואשאויווארוש; ביידיש: אויוועראָש) הוא כפר במחוז סאטו מארה שברומניה.
יהודי אוראשו נואו

יהודים החלו להתיישב בכפר בסוף המאה ה-18 ועיקר פרנסתם היה בעסקי החקלאות למיניה ומעט בעלי בתי מרזח ובעלי מלאכה. עד סוף המאה ה-19 הוקמו בקהילה בית כנסת, מקווה ובית עלמין. רב הקהילה היה רב משותף עם קהילת נגרשט-אואש, הרב שמואל טייטלבוים בנו של הרב ישראל יעקב טייטלבוים.
בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו יהודי הכפר לגטו בסאטו מארה ומשם הועברו ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות רומניה, עמוד 76
אואש-אויוארוש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 10. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
אופסלה

| --- | --- |
סמל אופסלהסמל אופסלה
קתדרלת אופסלה
קתדרלת אופסלה
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מחוז:  אופסלה
 חבל ארץ:  אופלנד אופלנד
 שטח:  47.86 קמ"ר
 גובה:  15 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  Sunnerstabacken (42 מטר) 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  166,698 (31 בדצמבר 2020)
  ‑ במטרופולין:  187,541 (2010)
  ‑ צפיפות:  2,900 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  59°51′31″N 17°38′20″E﻿ / ﻿59.85861°N 17.63889°E﻿ / 59.85861; 17.63889
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.uppsala.se
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי אופסלה(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי אופסלה(למפת מחוז אופסלה רגילה) אנשפין אסטהמר טיירפ היבי בולסטה קניבסטה מלארן סטוקהולם המפרץ הבוטני  יבלבורג ד. סדרמנלנד ו ס ט מ נ ל נ ד אופסלה(למפת מחוז אופסלה מוגדלת) אנשפין אסטהמר טיירפ היבי בולסטה קניבסטה מלארן סטוקהולם המפרץ הבוטני  יבלבורג דלר. סדרמנלנד ו ס ט מ נ ל נ ד אופסלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אופסלה (בשוודית: ‏Uppsalaקובץ:Sv-Uppsala.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר במרכז שוודיה, 70 קילומטר צפונית לסטוקהולם. היא העיר הרביעית בגודלה בשוודיה, וב-2019 עמד מספר תושביה על כ-177,000 תושבים בעיר, ועוד כ-50,000 תושבים בפרבריה. אופסלה היא בירת מחוז אופסלה ומקום מושבו של הארכיבישוף של שוודיה מאז 1164. העיר ידועה במיוחד בזכות אוניברסיטת אופסלה שנוסדה בשנת 1477, האוניברסיטה הפעילה הוותיקה ביותר בסקנדינביה.
היסטוריה

על פי עדותו מימי הביניים של ההיסטוריון הגרמני אדם מברמן, אופסלה הייתה מרכז של עבודת אלילים בשוודיה, ובמקדשה שכנו פסלים של אלי האסיר. בשנת 1164 הפכה אופסלה למקום מושבו של סטפן, הארכיבישוף הראשון של אופסלה. באותה תקופה, אופסלה הנוכחית נקראה אֶסְטרה אָרוס ("ארוס המזרחית"). בשנת 1274 לערך עבר מרכז הכובד מאופסלה לאסטרה ארוס. כשנשרפה הקתדרלה של אופסלה הישנה, נבנתה קתדרלת אופסלה הנוכחית, בסגנון גותי, ונחנכה בשנת 1435.
אוניברסיטת אופסלה נחנכה ב-1477, והיא האוניברסיטה הפעילה הוותיקה ביותר בסקנדינביה. לאוניברסיטה מקום ייחודי בחיי הרוח והמדע בשוודיה. בין המדענים הבולטים אשר למדו ולימדו בה נמנים קארולוס ליניאוס מייסד הטקסונומיה, האסטרונום והפיזיקאי אנדרס צלזיוס אשר על שמו קרויה שיטת מעלות צלזיוס אותה הציע, והפיזיקאי מייסד הספקטרוסקופיה אנדרס יונאס אונגסטרם. בין אנשי האוניברסיטה חתני פרס נובל, כגון נתן סודרבלום חתן פרס נובל לשלום לשנת 1930 וסוונטה אוגוסט ארהניוס, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1903. בתחומי האוניברסיטה תיאטרון אנטומי שנבנה ב-1660 לערך, מהעתיקים שהשתמרו, המשמש היום כמוזיאון.
העיר נפגעה קשות בשריפה בשנת 1702. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, רבים מבתיה העתיקים של אופסלה נהרסו בהליך בינוי מואץ של העיר. עדיין נשארו בניינים רבים מתקופות קדומות בעיר.
כלכלה

אופסלה מרוכזת סביב האוניברסיטה הנמצאת בעיר, ויש בה מחקר רפואי וביוטכנולוגי ניכר. בין השאר, פועלים בה מרכזי מחקר רפואי של ג'נרל אלקטריק ופייזר. בעיר גם פועל מטה של החברה המייצרת את MySQL וחברות היי-טק נוספות דוגמת IAR. רכבת מהירה מחברת את אופסלה לסטוקהולם, ורבים מתושבי אופסלה עובדים בסטוקהולם, מרחק ארבעים דקות נסיעה ברכבת.
פוליטיקה

אופסלה היוותה בו זמנית מרכז של שמרנות ושל ליברליזם, כאשר שניהם שואבים השפעה מהאוניברסיטה. משנת 1994 עד 2006, קואליציה של סוציאל-דמוקרטים, הירוקים והשמאל שלטה בעיר. בבחירות 2006 עברה ההגמוניה בעיר לקואליציה של ימין-מרכז, ביחד עם המהפך בשוודיה כולה.
השכלה גבוהה

אוניברסיטת אופסלה נוסדה בשנת 1477 כמוסד קתולי, תחת הבישוף אולבסון והיא האוניבסיטה העתיקה ביותר בכל סקנדינביה. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות מטאריקי, בקבוצת קוימברה ובגילדת האוניברסיטאות עתירות המחקר.
האוניברסיטה מדורגת במקום 82 בעולם על פי מדד שנחאי
באוניברסיטה לומדים 55,000 אלף סטודנטים ולצידם 5000 חוקרים. לרווחת הסטודנטים פועלות בעיר 13 אגודות סטודנטים הנקראות על שם ערים ואזורים שונים בשוודיה.
לאוניברסיטה מקום מרכזי בחיי הרוח והמדע בשוודיה. בין המדענים הבולטים אשר למדו בה ולימדו בה נמנים האסטרונום והפיזיקאי אנדרס צלזיוס אשר על שמו קרויה שיטת מעלות צלזיוס, הפיזיקאי מייסד הספקטרוסקופיה אנדרס יונאס אונגסטרם ו-קארולוס ליניאוס מייסד הטקסונומיה
גאוגרפיה

אופסלה ממוקמת בתוך שטח חקלאי של אדמה בוצית פורייה, על גדות הנהר פיריס (Fyris) הזורם בנוף מוקף בצמחייה עבותה. במקביל לנהר עובר הרכס הקרחוני בגובה של כ-30 מטרים עליו ניצבת הטירה של אופסלה
אופסלה ממוקמת 71 ק"מ צפונית לסטוקהולם הבירה.
ערים תאומות

קוריאה הדרומית טג'אן, קוריאה הדרומית
Bærum נורווגיה (אנ')
Craiova קרואטיה
Daejeon קוריאה
Frederiksberg דנמרק
Hafnarfjörður איסלנד
Hämeenlinna פינלנד
Minneapolis ארצות הברית
Tartu נורווגיה
אתרים בעיר

קתדרלת אופסלה - הבניין הבולט ביותר באופסלה. מבנה בסגנון גותיקת לבנים עם צריחים בגובה 118.7 מ' שבנייתה החלה בשנת 1287. ניתן לראותה ממרחק רב מחוץ לעיר.
גוסטביאנום - הבניין הראשי של אוניברסיטת אופסלה. נבנה בשנת 1625.
מבצר אופסלה - בנייתו החלה בשנת 1549. בתוך המבצר ממוקמים מספר מוזיאונים והוא מקום מושבו של מושל האזור.
גנים בוטנים של האוניברסיטה - הכניסה אל הגנים היא ללא תשלום והם פתוחים במשך כל ימות
מסגד אופסלה - נחשב למסגד הצפוני בעולם.
מוזיאון לאמנות - ממוקם בסמוך לטירה, פתוח בכל ימות השבוע למעט בימי שני
גמלא אופסלה - קהילה וכפר מחוץ לאופסלה בשוודיה
מפורסמים > אנדרס צלזיוס

אנדרס צלזיוס הוא אסטורונות ופיזיקאי שוודי. הוא נולד באופסלה בשוודיה, והיה לפרופסור לאסטרונומיה מ-1730 עד 1744.
צלזיוס נפטר באופסלה ב-1744, ממחלת השחפת
אחימעץ בן פלטיאל

| --- | --- |

 לידה:  1017 קפואה, איטליה 
 פטירה:  1060 (בגיל 43 בערך) אוריה, איטליה 
 
עץ המשפחה של אחימעץ בן פלטיאל
רבי אֲחִימַעַץ בֶּן פַּלְטִיאֵל (1017, קפואה, איטליה – 1054/1060, אוריה, פוליה, איטליה) היה היסטוריון ופייטן יהודי-איטלקי, שנודע בשל חיבור כרוניקה, בשם: "ספר היוחסין" (היא "מגילת אחימעץ").
חייו

אחימעץ נולד בשנת 1017 בעיר קפואה שבדרום איטליה למשפחה יהודית עתיקה ומיוחסת: אבות אבותיו היו פייטנים ידועי שם ובהם שפטיה בן אמיתי, וקרובי משפחתו שמואל בן פלטיאל ופלטיאל הנגיד שימשו שרים בממלכתו של הח'ליף אבו תמים אל מואיז.
אחיו של אחימעץ מתו בגיל צעיר, והוא היחיד מבני אביו שהגיע לבגרות. אבי המשפחה הראשון שנזכר בספר היוחסין שחיבר על משפחתו (מגילת אחימעץ) הוא רבי אמיתי.
על פי דבריו במגילה, לאחימעץ נולדו שני בנים. בנו פלטיאל נולד בשנת ד'תשצ"ח, ובנו שמואל נולד בשנת ד'תת"ד.
מגילת אחימעץ

מחודש אדר עד חודש סיון בשנת ד'תתי"ד (1054) חיבר אחימעץ את הכרוניקה 'מגילת היוחסין' – חיבור פרוזה בחרוזים, המתאר את תולדות המשפחה והקהילה מהמאה ה-9 ועד זמנו של אחימעץ. המגילה מכילה זיכרונות ותיאורים היסטוריים שהחוקרים רואים בהם מקור מהימן (במגבלות הז'אנר הספרותי) לתולדות היהודים בקהילות דרום איטליה בשלהי האלף הראשון. לצִדם מצויים במגילה אגדות ומעשיות.
על רקע תולדות משפחת אחימעץ, מתארת המגילה בין השאר את סבלם של היהודים במערב אירופה, ובמזרח התיכון וצפון אפריקה בצל הכיבוש הערבי.
רבים מבני משפחתו (בהם שפטיה בן אמיתי, בנו אמיתי בן שפטיה, וכן פלטיאל הנגיד) היו מנהיגי קהילות באיטליה, במצרים ובמקומות נוספים, ונטלו חלק נכבד במאורעות המרכזיים בימיהם, ועל כן מהווה המגילה תעודה היסטורית חשובה כמקור לאירועים בתולדות עם ישראל בעת ההיא. אחימעץ מתאר את משפחתו: ”...מאבותי כהובאו. באנייה בנהר פאו. הוא פישון. נהר עדן ראשון. עם-הגולה אשר טיטוס הגלה. מן-העיר ביפי כלולה, ובאוירי עלו. ושם נקהלו. ובתורה גדלו. ובמעשים נתעלו. ורבו ופרו. ועצמו וגברו. ושם עמד מהם. מניניהם, מבני בניהם. איש חכם. בתורה מחכם. פיט וסבר. בדת אל גבר. נבון בעמו. ורבי אמתי שמו. ולו היה בנים...”
בנימין קלאר כתב בפתח החיבור: ”היא מגילת יוחסין לרבי אחימעץ בירבי פלטיאל משנת ד' תתי"ד 1054, וספר בה ייחוס אבותיו, ונלווה אליהם לקט רשימות וסיפורי המקבילים לסיפורי המגילה, וגם ילקוט פיוטים אשר לפייטני איטליה הקדמונים הנזכרים במגילה.”. קלאר הוא שהעניק לחיבור את השם "מגילת אחימעץ".
לפי אתר האקדמיה ללשון העברית: "סגנון המגילה מזכיר את ספרות המקאמות העברית שהתפתחה בהמשך בעיקר בספרד ובפרובאנס". עם זאת "ברור כי זו יצירה יהודית מקורית לחלוטין".
המגילה נתגלתה בידי אדולף נויבאואר ב-1869 וב-1895 נתפרסמה על ידיו במלואה תחת השם "ספר יוחסין". מאז יצאה המגילה במספר מהדורות וכן תורגמה למספר שפות (ראו להלן, בפרק: "מהדורות מגילת אחימעץ").
מהדורות מגילת אחימעץ > מהדורות בעברית

אדולף נויבאואר, "ספר יוחסין", סדר החכמים וקורות דברי הימים, חלק ב', אוקספורד: דפוס קלארינדון, תרנ"ג-1895, עמ' 111 - 132 (מהדורה שנייה: 1967).
בנימין קלאר, מגילת אחימעץ, ירושלים: הוצאת תרשיש, 1944 (מהדורה שנייה: תשל"ד-1973).
מגילת אחימעץ (כתב יד), האוניברסיטה העברית, החוג להיסטוריה של עם ישראל, ירושלים: הוצאת אקדמון, תשכ"ד (הדפסה שנייה: תשכ"ז) (צילום כתב היד 13/86-25, שבספריית הקתדרלה בטולדו, ספרד; צילום מיקרופילם 7359, במכון לצילומי כתבי יד עבריים, בספרייה הלאומית, בירושלים).
זאב בן חיים (עורך) ואח', מגילת אחימעץ, מעובדת ומוגשת כחומר למילון, האקדמיה ללשון העברית, ירושלים: הוצאת אקדמון, תשכ"ה.
מהדורות מגילת אחימעץ > תרגומים

David Kaufmann, Die Chronik des Achimaaz von Oria (850-1054), ein Beitrag zur Geschichte der Juden in Süditalien, Frankfurt a.M.: J. Kauffmann, 1896. תרגום לגרמנית.
Marcus Salzman (translated with an introduction and notes), The chronicle of Ahimaaz, New York: Columbia University Press, 1924 (second printing: New York: AMS Press, 1966). תרגום לאנגלית.
Cesare Colafemmina (צ'זרה קולפמינה), Ahina‘az ben Paltiel, Sefer Yuhasin, Libro delle discendenze, Vicende di una famiglia ebraica di Oria nei secoli IX-XI, Messaggi: Cassano delle Mugre, 2001 (facsimiles of the Hebrew text from Biblioteca Capitolare della Catedrale di Toledo, Ms. 86.25, with Italian translation on opposite pages). תרגום לאיטלקית.
Robert Bonfil, History and folklore in a medieval Jewish chronicle, the family chronicle of Ahima’az ben Paltiel, Leiden: Brill, 2009 (Includes a vocalized critical edition of the Hebrew text and an English translation of the chronicle, pp. 226 - 355). תרגום חדש לאנגלית.
הערות שוליים

↑
↑
1 2 3 4  תשכ"ה (1965): מגילת אחימעץ מעובדת ומוגשת כחומר למילון, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏28 באוקטובר 2014
↑  חננאל מאק, מדי מודינה עד רות ורנה, באתר הארץ, 3 באפריל 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257422205171  BnF: cb14531263w (data)  GND: 102422869  ISNI: 0000 0000 7692 7903  LCCN: n2001041900  NLA: 52244051  NTA: 067461018  RERO: 02-A023797615  SELIBR: 245396  SUDOC: 070449120  Trove: 1513565  VIAF: 79188988   WorldCat (עם VIAF): 79188988
אירמגרד זיפריד

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1919 Köngetried, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  24 בנובמבר 1988 (בגיל 69) וינה, אוסטריה 
 מקום קבורה:  Neustifter Friedhof 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  וולפגנג שניידרהאן 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אות כבוד כסוף על שירות למען אוסטריה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אירמגרד זיפריד (בגרמנית: Irmgard Seefried‏; 9 באוקטובר 1919, בוואריה – 24 בנובמבר 1988, וינה) הייתה זמרת סופרן גרמניה ידועת שם, ששרה אופרה ולידר.
ביוגרפיה

אירמגרד זיפריד נולדה בקנגטריד, סמוך למינדלהיים, בבוואריה, גרמניה. היא למדה באוניברסיטת אאוגסבורג. בראשית דרכה למדה רפואה אך לא רצתה לוותר על אהבתה האמיתית, השירה, והמשיכה ללמוד מוזיקה במקביל ללימודיה האחרים. הצלחה בהופעת שירה שכנעה אותה לנטוש את לימודי הרפואה ולהתמסר אך ורק למוזיקה ובעיקר לשירה.
הופעת הבכורה שלה הייתה בבית האופרה באאכן, אך במשך רוב הקריירה שלה השתייכה ללהקת האופרה של וינה, שם הופיעה עד שהבניין נהרס בהפצצות בעלות הברית סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה התבלטה בתפקידיה באופרות של מוצרט וריכרד שטראוס. הופעתה בתפקיד סוזנה בנישואי פיגארו של מוצרט נחשבה לאחת המוצלחות ביותר בתפקיד זה. בין השאר הרבתה להופיע בפסטיבל זלצבורג.
אירמגרד זיפריד הייתה נשואה לכנר וולפגנג שניידרהאן ונולדו להם שלוש בנות.
היא לימדה באקדמיה למוזיקה של וינה ובאוניברסיטת מוצרטיאום.
אוקסצילין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 (2S,5R,6R)-3,3-dimethyl-6-[(5-methyl-3-phenyl- 1,2-oxazole-4-carbonyl)amino]-7-oxo-4-thia-1- azabicyclo[3.2.0]heptane-2-carboxylic acid
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C19H19N3O5S 
 מסה מולרית:  401.44
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  33%
 מטבוליזם:  כבדי
 זמן מחצית חיים:  20–30 דקות
 הפרשה:  מרתית וכלייתית
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 דרכי מתן:  תוך-ורידי, תוך-שרירי
 מזהים
 קוד ATC:  J01CF04 
 מספר CAS:  66-79-5
 PubChem:  6196
 ChemSpider:  5961
 
אוקסצילין (Oxacillin) היא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצילין. התרופה משמשת לטיפול בזיהומים סטפילוקוקליים וניתנת בעירוי תוך-ורידי או בזריקה תוך-שרירית.
אוקסצילין מסווגת כאיזוקסזוליל פניצילין, סוג של פניצילין עמיד לפניצילינאז, עם פעילות נגד נקדים גראם חיוביים המפרישים פניצילינאז.
שימושים קליניים

אוקסצילין משמשת לטיפול בזיהומים מזני Staphylococcus רגישים למתיצילין. היא פעילה גם נגד זני Streptococcus רגישים לפניצילין ונקדים גראם-חיוביים אל-אווירניים שונים, אולם בזיהומים מנקדים גראם-חיוביים שאינם סטפילוקוקליים, בנזילפניצילין עדיפה עליה.
התרופה ניתנת למבוגרים במינון של 6–12 גרם ביום על פני 4–6 מנות, ולילדים במינון 100–200 מ"ג לק"ג גוף ליום.
בנוסף, התרופה משמשת להגדרת עמידותם של זנים סטפילוקוקליים לפניצילינים, למשל MRSA, במקום מתיצילין.
מבנה כימי

אוקסצילין בנויה מחומצה 6-אמינופניצילינית שאליה מחוברת כשייר צדדי קבוצת איזוקסזוליל ואליה מחוברות קבוצת פניל וקבוצת מתיל. חומצה 6-אמינופניצילנית היא תרכובת אורגנית הבנויה משתי טבעות: המרובעת היא טבעת בטא לקטם, טבעת אמידית המכילה ארבעה אטומים, שהיא האתר הפעיל של התרופה המעכב את פעילות הטרנספפטידאז של החיידק, ואילו המחומשת הצמודה אליה היא תיאזולידין, שאליה קשורה קבוצת קרבוקסיל ושתי קבוצות מתיל.
מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה של אוקסצילין, כמו גם של יתר הפניצילינים, נובע מעיכוב האנזים טרנספפטידאז על ידי הטבעת הבטא לקטמית. תפקידו של אנזים זה, שגם משמש חלבון קושר פניצילין (PBP), הוא לקשר בין יחידות הפפטידוגליקן הבונות את דופן התא החיידקי ומייצבות אותה. עיכוב בניית הדופן חושף את התא החיידקי ללחצים אוסמוטיים, ולבסוף לפירוקו.
עמידות התרופה לפניצילינאז, אשר מוקנית לה מן השייר הצדדי שלה, שמונע את הקישור לאנזים זה, מאפשרת את פעילותה נגד חיידקי Staphylococcus, שברובם מייצרים פניצילינאז ועמידים לפניצילינים טבעיים.
פרמקוקינטיקה

הספיגה של אוקסצילין במתן פומי אינה גבוהה, ועומדת על כ-33%, כאשר מזון מפחית את ספיגת התרופה. דרך המתן של התרופה היא על פי רוב תוך-ורידית. היא ניתנת כמלח נתרן, ובדם היא קשורה בשיעור של מעל 90% לחלבוני הפלזמה. כ-50% מן התרופה עוברים מטבוליזם כבדי. התרופה מופרשת בעיקר למרה, אך בשיעור של פחות מ-20% גם בכליה. זמן מחצית החיים של התרופה הוא 50–80 דקות.
תופעות לוואי

כבכל פניצילין, אלרגיה לאוקסצילין היא תופעת לוואי נפוצה, אשר טווח הביטוי שלה נע בין פריחה לאנפילקסיס. בהשוואה לפניצילינים אחרים העמידים לפניצילינאז, אוקסצילין גורמת יותר לעלייה באנזימי כבד ולפריחה. תופעות לוואי נוספות המשותפות למשפחת הפניצילין כוללות היפוקלמיה, דלקת כליות אינטרסטיציאלית, נויטרופניה, דלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה, אנמיה המוליטית, מחלת הנסיוב הזר ופרכוסים.
אבולוציה חברתית ותרבותית

אֵבוֹלוּצְיָה חֶבְרָתִית ואֵבוֹלוּצְיָה תַּרְבּוּתִית הן קשת רחבה של תאוריות בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה המתארות כיצד תרבויות וחברות התפתחו בצורה אבולוציונית במשך הזמן. המשותף לתאוריות אלה הן יצירת מודלים להבנת הקשר בין טכנולוגיות, מבנה חברתי וערכים חברתיים, ומענה לשאלות כיצד ומדוע הם משתנים במשך הזמן. התאוריות חלוקות ביניהן בנוגע למנגנונים השונים של השינוי והשוני החברתי.
רוב הגישות במאה ה-19 וחלק מהגישות במאה ה-20 ניסו לבנות מודלים עבור האבולוציה של המין האנושי כולו, וטענו כי חברות שונות נמצאות בשלבים שונים של תהליך ההתפתחות הכללי. רוב הגישות במאה ה-20 התמקדו בשינויים בחברות יחידות, והתנגדו לרעיון של שינוי חד-כיווני (חד-קווי) ולרעיון "הקִדמה החברתית". חלק מהארכאולוגים והאנתרופולוגים של התרבות פועלים במסגרת התאוריות המודרניות של האבולוציה החברתית-תרבותית. גישות מודרניות לאבולוציה חברתית-תרבותית כוללות את הנאו-אבולוציוניזם, סוציוביולוגיה, תאוריות של מודרניזציה, פרדיגמה של שינוי אבולוציוני ותאוריות של חברה פוסט-תעשייתית.
סקירה כללית

רוב מוחלט של האנתרופולוגים והסוציולוגים מניחים כי לבני אדם יש נטיות חברתיות טבעיות, וכי להתנהגות חברתית פרטנית יש סיבות ודינמיקה לא-גנטית (כלומר, שהם נלמדו מהסביבה החברתית ועל ידי אינטראקציה חברתית). ההנחה היא שחברות מתקיימות בסביבות מורכבות מבחינה חברתית (כלומר, אינטראקציה עם חברות אחרות) וביוטית (כלומר, אינטראקציות עם משאבים ומגבלות טבעיות), והן מתאימות את עצמן לסביבות הללו. לפיכך, ברור כי החברות האנושיות משתנות והן אינן סטטיות לחלוטין.
תאוריות שונות של אבולוציה חברתית או תרבותית בדרך כלל מסבירות את ההבדלים בין חברות שונות החיות באותו הזמן, כשהן טוענות כי החברות השונות מצויות בשלבים שונים של התפתחות לאורך ציר אחיד. המשותף לתאוריות אלה הן יצירת מודלים להבנת הקשר בין טכנולוגיות, מבנה חברתי, והערכים החברתיים, ומענה לשאלות כיצד ומדוע הם משתנים במשך הזמן. התאוריות חלוקות ביניהן בנוגע למנגנונים השונים של השינוי והשוני החברתי.
תאוריות מוקדמות של אבולוציה סוציו-תרבותית – התאוריות של אוגוסט קונט, הרברט ספנסר ולואיס הנרי מורגן – התפתחו באותה התקופה של מחקריו של צ'ארלס דרווין, אך באופן עצמאי וללא תלות בו. הן היו פופולריות מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועד לסוף מלחמת העולם הראשונה. תאוריות אלה מהמאה ה-19, של "אבולוציה חד-קווית", טענו כי חברות נולדות כשהן נמצאות במצב "פרימיטיבי" ובאופן הדרגתי נעשות יותר "מתורבתות" במשך הזמן. תאוריות אלה זיהו את התרבות והטכנולוגיה של התרבות המערבית עם הקדמה. כמה מהניסוחים של תאוריות האבולוציה הסוציו-תרבותית המקודמות (בעיקר החד-קוויות) בוקרו רבות, כמו למשל, דרוויניזם חברתי, וגזענות מדעית. תאוריות אלה שימשו להצדקת מדיניות של קולוניאליזם, עבדות ורצח עם, או למדיניות (ומחקר) של "השבחת הגזע".
רוב הגישות במאה ה-19 וחלק מאלה של המאה ה-20 ניסוי ליצור מודלים להתפתחות של האנושות כישות אחת. בעקבות הביקורת שמודלים אלה ספגו, רוב הגישות במאה ה-20, מתמקדות בשינויים ספציפיים המתרחשים בחברה מסוימת, ומתנגדות לאפשרות של שינוי חד-כיווני דטרמיניסטי. מרבית הארכאולוגים והאנתרופולוגים של התרבות עובדים במסגרת הגישה הרב-קווית. גישות מודרניות לאבולוציה סוציו-תרבותית כוללות את הנאו-אבולוציוניות, סוציוביולוגיה, תאוריות של מודרניזציה, פרדיגמה של שינוי אבולוציוני ותאוריות של החברה הפוסט-תעשייתית.
אבולוציה חברתית קלאסית > אבולוציה סוציו-חברתית ורעיון הקדמה

אותם הוגים שתמכו ברעיון האבולוציה הסוציו-תרבותית סברו כי המהלך האבולוציוני מביא לקדמה חברתית. הם פיתחו מספר תאוריות, הידועות כתאוריות של אבולוציה ליניארית (חד-קווית). אבולוציה סוציו-תרבותית הייתה התאוריה המובילה בראשית דרכה של האנתרופולוגיה וענף מרכזי בסוציולוגיה. מבין החוקרים וההוגים הבולטים ניתן למנות את אוגוסט קונט, אדוארד טיילור, לואיס הנרי מורגן, בנג'מין קיד, ל. ט. הובהאוס והרברט ספנסר. אבולוציה סוציו-תרבותית הייתה ניסיון לנסח חשיבה סוציולוגית ואנתרופולוגית באופן פורמלי על פי תבנית מדעית, כאשר המודל בו השתמשו היה מתחום הביולוגיה - אבולוציה. ההנחה הייתה שאם אורגניזם יכול להתפתח במשך הזמן על פי חוקים קבועים וברורים, הרי הגיוני הדבר שגם החברות האנושיות יכולות לעבור תהליך דומה. האבולוציונרים הראשונים ערכו אנלוגיה בין החברה האנושית והאורגניזם הביולוגי והשתמשו בתאוריה שפתחו במונחים ביולוגיים כמו גיוון, ברירה טבעית, ותורשה, וברעיונות כמו "הישרדותם של המתאימים ביותר". יחד עם רעיון הקדמה התפתח הרעיון של "שלבים" קבועים שדרכם עוברת החברה האנושית, בדרך כלל שלושה, אך לפעמים יותר. המרקיז דה קונדורסה מצא עשרה שלבים, או "תקופות", כשהאחרונה החלה במהפכה הצרפתית, שהייתה מיועדת, לדעתו, להתחיל תקופה של זכויות אדם ושל שלמות האנושות. ישנם חוקרים שראו בשלבי הגדילה של כל יחיד השתקפות של שלבי התפתחות החברה. כך הסבירו מנהגים מוזרים כ"שיור", כשריד של הרגלים מועילים בעבר. תקופה זו גם הייתה תחילתה של האנתרופולוגיה כתחום מדעי, והפרדות מהשקפת עולם דתית בנוגע לתרבויות ה"פרימיטיביות".