stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין קרסמן טיילור
יצירותיה > מען לא ידוע

זהו סיפורם של שני ידידים ושותפים, סוחרי אומנות מסן פרנסיסקו. מרטין שולזה, שאינו יהודי, שב עם משפחתו למולדתו גרמניה, תוך שהוא חש רגשות לאומיים, ומקווה לתקומת מולדתו לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה. שותפו היהודי, מקס אייזנשטיין, נותר בארצות הברית, וממשיך לנהל את העסק. הסיפור מנוהל באמצעות חליפת המכתבים ביניהם, הנושאת תאריכים בין שנת 1932 ל-1934.
מרטין מתרגש מהקמת הרייך השלישי ומרגיש הערכה לאדולף היטלר. הוא כותב על כך לשותפו מקס. בתחילה מקס משתתף בריגשותיו - "עד כמה אני מקנא בך..." הוא כותב, "אתה הולך לגרמניה הדמוקרטית, ארץ עם תרבות עמוקה והתחלה של חירות פוליטית."
ככל שחליפת המכתבים נמשכת עולים במקס חששות באשר לשותפו לשעבר. מקס שומע מידידו שיהודים מוכים ברחובות ברלין, ועסקי יהודים מוחרמים. הוא כותב על כך למרטין, שמשיב כי בעוד שהם חברים טובים, כולם יודעים שהיהודים הם השעיר לעזאזל האוניברסלי, אלו שחייבים לסבול על מנת שמיליונים יינצלו. הוא מבקש ממקס להפסיק לכתוב לו. אם ייתפס מכתב ממקס, צפוי מרטין לאבד את משרתו הרשמית, ומשפחתו צפויה לסכנה.
בתוך המכתבים אנו מגלים עוד פרטים על הדמויות:
מקס נאלץ לכתוב למרטין כשגריזל נוסעת להופיע בברלין (למרות הפצרותיו של מקס) ונעלמת, ומכתב ממנה חוזר עם חתימת "מען לא ידוע". הוא חרד לגורלה. מרטין מגיב במכתב רשמי על נייר המכתבים של הבנק בו הוא עובד, ומספר למקס (בקור רוח ברור) שאחותו מתה. הוא מסביר לו שהיא הייתה "שוטה שבאה לברלין, להציג את גופה היהודי לפני צעירים גרמנים טהורים". כשצעקו לה בבוז שהיא יהודייה היא הודתה בכך בקול רם, והם רדפו אחריה. מרטין עוד מוסיף ומספר שהיא הגיעה לביתו, והוא סירב לפתוח לה, "אני חסר אונים" הוא אומר, שכן הוא חרד לגורלו, אם כי ברור שהוא לא היה חסר אונים. מכתב זה הוא נקודת השיא של הסיפור, כאשר מקס מבין שחברו מרטין בגד בו לחלוטין.
מכאן חלה נקודת המפנה בפנייה של מקס אל מרטין. הוא מתחיל לשלוח לו מכתבים רבים, הכוללים הוראות עסקיות ואמירות על מזג האוויר. למעשה, מקס פוגע במרטין בעזרת המכתבים שלו שעוברים את הצנזורה הגרמנית ונראים להם כצופן, ובנוסף בסוף כל מכתב מופיע שם המשפחה היהודי של אחותו של מקס, אייזנשטיין. מרטין שולח למקס מכתב בו הוא מתחנן שיפסיק לכתוב אליו. לבסוף, אחד המכתבים חוזר אל מקס, כשעליו החותמת "מען לא ידוע", כלומר: מרטין מת והנקמה הושלמה.
הספר עובד למחזה שהוצג בצרפת, בישראל, בארצות הברית, גרמניה, איטליה, טורקיה, ארגנטינה ודרום אפריקה.
יצירותיה > עד ליום ההוא

הספר (שיצא לעיתים תחת הכותרת - "יום האל חזור") מספר את סיפורו של קרל הופמן, גרמני נוצרי, בן לכומר פרוטסטנטי. הוא מתחיל את לימודי התאולוגיה בברלין בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. גרמניה עדיין נמצאת תחת רישומה של התבוסה במלחמת העולם הראשונה, המהווה קרקע פורייה לגדילת הנאציזם. היטלר עולה לשלטון ומתחיל ברדיפות כלפי כמרים המסרבים להטיף על פי האידאולוגיה הנאצית. אביו של קרל מתנגד לשלטון, והדבר מביא למותו. קרל ממשיך במאבקו של אביו. הוא מחליט להיות לכומר בעצמו, אך הכנסייה מסרבת להסמיכו. חייו בסכנה, והוא מצליח להצילם באמצעות הימלטות לארצות הברית.
הספר מראה את הדרך בה האליטה הגרמנית קיבלה את העקרונות הנאציים, וכיצד הפשרות אליהן ראו האנשים להגיע עם האידאולוגיה הקיצונית, על מנת להמשיך בחיי היום יום, הביאו למציאות נוראה, שבה המשטרה החשאית שולטת בכל תחומי החיים. הספר מבוסס על חייו של אדם אמיתי, לאופולד ברנהרד, אותו פגשה טיילור, בתיווכו של ה-FBI, שחקר את הצעיר לאחר שהצליח להימלט לארצות הברית.
לקריאה נוספת

קרסמן טיילור, מען לא ידוע, בתרגום אשר טרמון, זמורה ביתן, 2001.
טובה גנזל

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1974 (בת 50) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  חקר המקרא, מדעי היהדות
 מנחה לדוקטורט:  רימון כשר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 בן או בת זוג:  חזי גנזל 
 מספר צאצאים:  7 
 
טובה גנזל (נולדה בי"ז בתשרי ה'תשל"ה, 3 באוקטובר 1974) היא פרופסור חבר בחוג הרב תחומי למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן. גנזל עומדת בראש תוכנית "כרמים" לסטודנטים מצטיינים ובראש בית הספר ללימודי יסוד ביהדות של האוניברסיטה.
ביוגרפיה

טובה גנזל למדה בבית הספר היסודי חורב ובאולפנת חורב בירושלים. היא סיימה תואר ראשון בלימודי תנ"ך ובפילוסופיה כללית. בשנת 1998 סיימה תואר שני במסלול ישיר בתנ"ך, וב-2005 השלימה תואר שלישי במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופסור רימון כשר.
היא בוגרת המחזור הראשון להכשרת יועצות הלכה, וקיבלה תעודת הסמכה כיועצת הלכה בסיום לימודיה, בשנת 1999. עם קבלת ההסמכה החלה לשמש ככתובת לפניות בנושאי טהרת המשפחה תוך התייעצות עם פוסקי הלכה.
בשנים 2013–2019 עמדה בראש המדרשה באוניברסיטת בר-אילן. בהובלתה עברה תוכנית הלימודים של המדרשה שינויים תוכניים וחזותיים.
בשנת 2012–2013 הייתה עמיתת קרן תקווה בתוכנית למנהיגות צעירה בניו יורק.
בשנת 2023 מונתה לעמוד בראש בית הספר ללימודי יסוד ביהדות באוניברסיטת בר-אילן. קודמה בתפקיד היה פרופסור איל רגב.
גנזל מפרסמת בקביעות מאמרים בתנ"ך בבמות שונות, וכן מאמרים הלכתיים והשקפתיים בכתבי העת "תחומין", "אסיא" ו"צהר". מפרסמת מעת לעת חידושים בענייני השעה בעיתונות.
עבודה מחקרית

גנזל מתמחה בחקר ספרות הנבואה בתקופת האימפריה הבבלית החדשה והאימפריה הפרסית האחמנית, בהקשר המסופוטמי שלהן. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בבחינת מקורותיו של ספר יחזקאל, עם דגש על תפישת הקדושה שעולה מתוך נבואותיו. גנזל כתבה את הפירוש המילולי לספר יחזקאל במהדורה השנייה והמתוקנת של The Jewish Study Bible בשנת 2014, ובמהדורה השלישית של Harper Collins Study Bible.
מתוך מאמציה להנגיש את ספר יחזקאל לקהל הרחב, כתבה גנזל בהוצאת תבונות ספר ללימוד עצמאי של ספר יחזקאל, כמו גם העבירה סדרות שיעורים רבות במסגרת בית אבי חי, מכללת הרצוג, ופורומים נוספים.
גנזל כתבה רבות על ההקשר ההיסטורי שבו פעלו מקדשים יהודיים בשלהי תקופת המקרא ובעיקר בחזון המקדש של יחזקאל (פרקים מ'-מח'). ספרה מציע כי יש להבין את חזון המקדש בנבואת יחזקאל על רקע מקדשים בבליים כמו המקדש הבבלי אזידה בבורסיפה. בימים אלה עוסקת גנזל במחקר על קהילת המקדש בתקופת ספרי עזרא ונחמיה.
גנזל הייתה האישה הראשונה שפורסמו מאמרים הלכתיים שכתבה בכתבי העת תחומין, אסיא, וצהר. בעת שעמדה בראש המדרשה בבר-אילן, גנזל יזמה וערכה את כתב העת 'דרישה' ובכך פעלה למען שילובן של נשים ככותבות בכתבי עת תורנים. גנזל רואה בכתיבה נשית מפורומים אורתודוקסיים שליחות, ופועלת רבות לקידום כתיבה כזו.
בשנת 2017 יצא לאור הספר "בעיני אלוהים ואדם: האדם המאמין ומחקר המקרא", בעריכתה של גנזל ואחרים. הספר מציג גישה שעוסקת במפגש בין עולם האמונה לבין מחקר המקרא, ומדגיש את האפשרות לשילוב בין הגישה המסורתית לתנ"ך כ"תורה מן השמים" לבין הגישה המדעית-ביקורתית. אחד החידושים המרכזיים של הספר הוא בחלקו הראשון, שבו מוצג אוסף מקורות מקיף מימי חז"ל ועד ימינו. מקורות אלה מעידים על כך שחכמים דתיים לאורך הדורות התמודדו עם סוגיות כמו ביקורת הנוסח, שאלות היסטוריות, וסתירות מוסריות ותאולוגיות – סוגיות שמחקר המקרא הביקורתי עוסק בהן כיום. הספר מאפשר התמודדות פתוחה יותר עם הטקסט המקראי מבלי לוותר על האמונה הדתית בכך שהוא מציע בסיס לגישה המשלבת אמונה עם מחקר ביקורתי.
חיים אישיים

טובה גנזל נשואה לד"ר חזי גנזל - המטולוג ומנהל אשפוז יום המטולוגי בבית החולים שערי צדק בירושלים. הזוג מתגורר בירושלים, ולהם שבעה ילדים.
ספריה

נבואת הצופה - בין חורבן לתקומה: עיונים בנבואת יחזקאל, אלון שבות: מכללת הרצוג - תבונות, 2012
Ezekiel: From Destructio to Restoration, ירושלים: מגיד, 2020 (מהדורה מורחבת באנגלית של הספר בעברית)
Ezekiel's Visionary Temple in Babylonian Context, בוסטון, ולטר דה גרויטר, 2021
ספריה > בעריכתה

בעיני אלוהים ואדם: האדם המאמין ומחקר המקרא, עורכים: יהודה ברנדס, טובה גנזל וחיותה דויטש, ירושלים: בית מורשה, 2015
The Believer and the Modern Study of the Bible, עורכים: טובה גנזל, יהודה ברנדס וחיותה דויטש, בוסטון: Academic Studies Press, 2019
Contextualizing Jewish Temples: Opportunities and Challenges, עורכים: טובה גנזל ושלום הולץ, ליידן: The Brill Reference Library of Judaism, 2021
הערות שוליים

↑  סגל אקדמי | בית הספר ללימודי יסוד ביהדות, באתר yesod.biu.ac.il
↑    טובה גנזל, ‏ביחסי תורה ומדינה, הפתרונות ההלכתיים יבואו מהשטח, בעיתון מקור ראשון, 20 בנובמבר 2019
↑  בית אבי חי | המקדש בירושלים תחת האימפריה הפרסית: עיון בעזרא ונחמיה, באתר www.bac.org.il
↑  כתב העת דרישה, באתר המדרשה, אוניברסיטת בר-אילן, ‏11/09/2024
↑  טובה גנזל, צו השעה: לכתוב, דעות 74, 2016
↑  חיותה דויטש, חסמב"ה בישיבה: מחתרת התנ"ך של הרבנים, באתר ynet, 20 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261686705171  GND: 1056054301  ISNI: 0000 0000 6695 3382  ORCID: 0000-0001-5062-6755  VIAF: 73815936   WorldCat (עם VIAF): 73815936
שלמה ברנר

ערך זה עוסק בטייס ארץ-ישראלי. אם התכוונתם לפרופסור לגאוגרפיה, ראו .
| --- | --- |

שלמה ברנר במדי טייס של חברת סבנה
 לידה:  26 באפריל 1911 קוליקוב, פולין (כיום אוקראינה)
 נהרג:  24 בדצמבר 1947 (בגיל 36) קונגו הבלגית
 תאריך עלייה:  1923
 מדינה:  פולין 
 השתייכות:   ההגנה
 תקופת הפעילות:  1942–1947 (כ־5 שנים)
 דרגה:   סגן
 תפקידים בשירות
 טייס בשרות ההגנה בחברת סבנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 הכוכב השחור של בנין  לגיון הכבוד   אות ההגנה   עיטור לוחמי המדינה
 
שלמה ברנר (26 באפריל 1911 – 24 בדצמבר 1947) היה טייס ארץ-ישראלי, ממשתתפי קורס הטיס הראשון של ארגון "ההגנה". בעת שירותו בקונגו הבלגית מטוסו התרסק והוא נהרג. 32 שנה מאוחר יותר הועלו עצמותיו ארצה והובאו לקבורה בטקס צבאי.
קורות חייו

שלמה ברנר נולד ב-26 באפריל 1911 בעיר קוליקוב, פולין (כיום אוקראינה) לחנה ולאלכסנדר ברנר. בגיל ארבע מת אביו, ושנתיים מאוחר יותר מתה אמו ממחלת הכולרה, ויחד עם שלוש אחיותיו הבוגרות הוא הועבר לחווה חקלאית שבה שוכנו יתומי הפרעות בפולין ובאוקראינה. בשנת 1923 הועלו שלמה ושתיים מאחיותיו לארץ ישראל על ידי מנהל החווה, ישראל בלקינד, יחד עם עשרות יתומים נוספים (אחותו הגדולה עלתה שנה קודם לכן). בארץ הם שוכנו בכפר ילדים בגבעת המורה שבעמק יזרעאל.
בנעוריו החל שלמה ללמוד בבית הספר המקצועי שליד הטכניון בחיפה, והיה בין בוגרי המחזור הראשון. עם סיום לימודיו התגייס לארגון ההגנה. בשנת 1936 היה חלק ממשלחת של חברי הארגון שיצאה לפולין במסווה של אופנועני ארגון "הפועל" כדי להביא לישראל בחורות יהודיות באמצעות נישואים פיקטיביים.
הכשרתו ושנותיו כטייס

כנער הצטרף שלמה לקלוב התעופה הארצישראלי בחיפה והוכשר להיות טייס דאונים. יחד עם חבריו לקלוב התעופה הוא נשלח לקורס הטיס של חברת "אווירון" וקיבל רישיון טיס במטוסי בוכנה. בשנת 1940 שבר את שיא הדאייה בארץ – תשע שעות וחצי ללא הפסקה.
בשנת 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הצטרף ברנר לחברת התעופה הבלגית "סבנה". היה זה בעקבות פניה של הקונסוליה הבלגית אל הוועד הלאומי בירושלים, לגיוס טייסים וטכנאי מטוסים לשירות ממשלת בלגיה בקונגו הבלגית (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) וממשלת צרפת החופשית. מוסדות ארגון ההגנה, שראו בכך הזדמנות טובה לאימון אנשיהם במטוסים מתקדמים יותר מאלה שעמדו לרשותם, בחרו שניים מתוך חמשת חברי הארגון שהתנדבו למשימה: משה הדס ושלמה ברנר, שניהם חברי קלוב התעופה. בתום תקופת אימונים ב"סבנה" מונה ברנר לטייס משנה ולמכונאי מן המניין. הדס וברנר הוחתמו לתקופה של שלוש שנים והטיסו מטוסי נוסעים בטיסות סדירות ברחבי אפריקה. במהלך שירותו ברנר היה פעיל בקרב הקהילה היהודית המקומית ומילא משימות שונות על פי הוראות הוועד הלאומי.
באוקטובר 1945 ניצל ברנר מהתרסקות מטוסו, כאשר בשל תקלה נאלץ לנחות נחיתת גחון בלב הג'ונגל בקונגו הבלגית. לאחר נחיתת האונס הוא תיקן את התקלה במטוסו, הכשיר מסלול המראה ארעי והצליח להמריא. המסלול המאולתר הוכשר מאוחר יותר כמסלול קבע, ונקרא על שמו – "ברנרוויל". בקיץ 1946, עם תום החוזה שלו בחברת "סבנה", הוחלט ב"הגנה" כי ברנר ימשיך לשרת תקופה נוספת באפריקה. כשנה לאחר מכן, אחרי ששמע על קבלת תוכנית החלוקה, החליט לחזור לישראל ולהצטרף לחיל האוויר הישראלי כטייס.
במהלך שירותו בקונגו הבלגית קיבל ברנר את עיטור "הכוכב השחור של בנין" ועיטור לגיון הכבוד הצרפתי.
מותו והבאתו לקבורה בישראל

ב-24 בדצמבר 1947, בטרם ישוב לארץ, יצא ברנר לטיסתו האחרונה, ממיטוואבה (Mitwaba) למאנונו (Manono) שבקונגו הבלגית. תקלה במנוע מטוס ה"לוקהיד" המיושן הביאה להתרסקותו, וברנר וארבעה אנשים נוספים שהיו על המטוס נספו.
המקומיים סברו בתחילה שברנר היה נוצרי, והביאו אותו לקבורה בבית קברות נוצרי במיטוואבה. עם היוודע דבר מותו ניסתה המשפחה לאתר את מקום קבורתו ולהביא את עצמותיו לישראל, אולם רק כעבור 32 שנה אותר הקבר. ב-8 בנובמבר 1979 הגיע ארונו לישראל, והוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הצבאי חיפה. מדינת ישראל העניקה לו דרגת סגן בחיל האוויר, ובנוסף הוא כובד באות ההגנה ובעיטור לוחמי המדינה.
ראו גם

ראשית התעופה העברית בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  ישראל בלקינד (הספד), דבר, 29 בספטמבר 1929
↑  בין הבסיסים: כלת פרס נמיר בעציון בטאון חיל האוויר מס' 15 (116), עמ' 56-57, אפריל 1980
↑  דף יזכור מתוך אתר ארגון "ההגנה"
↑  תיאור התאונה, באתר Aviation Safety Network
↑  אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
שלמה ואחותו בילהה ב"כפר ילדים" בגבעת המורה
קברו של שלמה ברנר בחיפה. על הקבר מונחת לוחית הברזל שסימנה את הקבר במיטוואבה, לאחר שהובהר כי מדובר בחלל יהודי ולא נוצרי כפי שסברו בשנים הראשונות למותו
ולקחת לך אישה

| --- | --- |

 בימוי:  רונית אלקבץ, שלומי אלקבץ
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום, איתי תמיר, ז'אן פיליפ רזה
 תסריט:  רונית אלקבץ, שלומי אלקבץ
 עריכה:  ג'ואל אלכסיס
 שחקנים ראשיים:  רונית אלקבץ  סימון אבקריין  ז'ילבר מלכי  סוליקה קדוש  דליה בגר   קובי רגב
 מוזיקה:  אביב אלדמע
 צילום:  ירון שרף
 מדינה:  ישראל, צרפת 
 חברת הפקה:  טרנספקס הפקות סרטים 
 הקרנת בכורה:  מרץ 2004
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  עברית, צרפתית, מרוקאית, כתוביות בעברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"ולקחת לך אישה" הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויים של השחקנית רונית אלקבץ ואחיה שלומי אלקבץ, שיצא לאקרנים בשנת 2004.
הסרט, קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, הוא סרט הביכורים של שניהם כבמאים, והוא מהווה מעין אוטוביוגרפיה משותפת. הוא הוקרן במדינות רבות, וזכה בהערכה עולמית רבה.
רונית אלקבץ הייתה מועמדת לפרס אופיר על משחקה בסרט.
בשנת 2008 יצא החלק השני בטרילוגיה שהתחיל "ולקחת לך אישה", סרטם המשותף השני של רונית ושלומי אלקבץ, "שבעה", ובשנת 2014 יצא החלק השלישי - "גט".
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיר חיפה של שנת 1979, ומגוללת את סיפורה של ויויאן, אישה הכלואה בנישואין חסרי אהבה, שנקרעת בין המחויבות שלה לתא המשפחתי ובין מאהב מהעבר שחוזר במפתיע. אירוע זה מצליח לערער את שיגרת חייהם האפורה של בני הבית, ולחשוף את האמת העגומה של חייהם.
שחקנים ודמויות

| שם השחקנ/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
רונית אלקבץ: ויויאן
סימון אבקריין: אליהו
ז'ילבר מלכי: אלברט
סוליקה קדוש: ממה
דליה בגר: דונה
קובי רגב: אביתר
פרסים

פרס המבקרים ופרס הקהל - פסטיבל ונציה 2004
פרס המבקרים - פסטיבל המבורג 2004
פרס השחקנית הטובה ביותר - פסטיבל ירושלים 2004
פרס השחקן הטוב ביותר - פסטיבל סלוניקי 2004
פרס חבר השופטים - פסטיבל אנקרה 2004
פרס המשחק הטוב ביותר (רונית אלקבץ, סימון אבקריין) - פסטיבל מונס בלגיה 2004
פרס FIPRESCI (הפדרציה הבינלאומית למבקרי קולנוע) - פסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי המטאטא המעופף 2005
ראו גם

"שבעה" - החלק השני בטרילוגיה של רונית ושלומי אלקבץ
"גט" - החלק השלישי בטרילוגיה של רונית ושלומי אלקבץ
הערות שוליים

↑  שירות גלובס, ‏ולקחת לך את פריז, באתר גלובס, 3 בפברואר 2005
↑  שירות גלובס, ‏והזוכה הוא?, באתר גלובס, 24 באוגוסט 2004
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "גט": שיא חדש לאחים אלקבץ, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2014
↑  דן פיינרו, ‏ושוב כבים האורות, באתר גלובס, 5 בספטמבר 2004
↑  שירות גלובס, ‏אלקבץ ודהן מנצחות, באתר גלובס, 22 בפברואר 2005
לינור אברג'ל

לינור אברג'ל היא פעילה למען הקהילה הטרנסית בישראל ונשים שנמצאות במעגל הזנות. אברג'ל היא ממקימות ארגון ארגמן ומנכ"לית טרנסיות ישראל.
ביוגרפיה

נולדה כזכר בטירת כרמל למשפחה מסורתית ממוצא מרוקאי ממעמד סוציואקונומי נמוך. אביה עבד כצבע ואימה עקרת בית. אברג'ל נזרקה מביתה לאחר שמשפחתה גילתה את משיכתה לגברים, גרה ברחוב והחלה לעסוק בזנות.
לאחר שירותה הצבאי כמש"קית חינוך בבסיס מזון בחיפה, החלה להופיע בדראג תחת שם הבמה "דייזי ביץ'" ולעבור תהליך התאמה מגדרית. כמלכת דראג, יצרה את בית הספר למקצועות הדראג במרכז הגאה בתל אביב, קורס בו נלמדה אומנות הדראג באופן ממוסד בישראל. בנוסף, הפיקה לאורך מספר שנים את פסטיבל הדראג הגדול בישראל, הוויגסטוק. בשנת 2012 פתחה חנות לייבוא ומכירת מוצרי שיער בדיזנגוף סנטר בשם "טרסים", והצליחה לצאת ממעגל הזנות.
פעילות ציבורית

בשנת 2018, בעקבות חוק איסור צריכת זנות, החלה להיאבק עם טרנסג'נדריות נוספות בהצעת החוק. התארגנות זו הביאה אותה להקים את ארגון "טרנסיות ישראל", והיא עומדת בראש מיום הקמתו.
ב-2019 עבדה עם עידן רול כיועצת לענייני הקהילה הטרנסית, ובכך הייתה היועצת הפרלמנטרית הטרנסג'נדרית הראשונה בכנסת, אך הפסיקה לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש. ב-2022 עבדה בכנסת כיועצת לענייני נשים לקטי שטרית והמשיכה לפעול כנגד חוק הפללת לקוחות זנות.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 עמדה בראשות "הרשימה השווה" שהתמודדה בבחירות למועצת עיריית תל אביב, אך לא הצליחה להיבחר למועצה. הרשימה הייתה הראשונה בישראל שכלל מועמדיה חברי קהילה הלהט"ב.
הערות שוליים

↑  ארגמן - ארגון א.נשים בתעשיית המין (ע"ר), אתר הארגון
1 2 3 4  חגי אייד, "כשהייתי במעגל הזנות לא רציתי זוגיות, לא סמכתי על גברים ולא האמנתי להם", באתר ynet, 19 בינואר 2022
1 2 3 4 5  מירב שלמה-מלמד, פורצת דרך: הטרנסית לינור אברג'ל תתמודד בראש רשימה להט"בית, באתר mynet, ‏14 בספטמבר 2023
↑  ליעוז לוי, ‏"אני הטרנסית הזאת הגדולה, הטרנסית הזאת שלא 'עוברת'", באתר ‏מאקו‏, 24 באוגוסט 2018
מוצב גבול

מוצב גבול בקו בר-לב במהלך מלחמת יום כיפור, 1973
מוצב גבול הוא מוצב צבאי המתוחזק על ידי מדינה ריבונית אשר ממוקם לאורך הגבול של אותה המדינה עם מדינה או טריטוריה שכנה, השייך בדרך כלל למסדרת מוצבים הממוקמים בקרבת מקום ובמרחקים דומים זה מזה, שמטרתם להגן על האזור של אותה המדינה אשר מפני מעבר לא מורשה, פעילות בלתי חוקית ופלישות פוטנציאליות. מוצבי הגבול חיוניים לביטחון הלאומי של כל מדינה וממלאים תפקיד משמעותי בשמירה על הריבונות של כל מדינה.
לעיתים רבות מוצבי הגבול ברחבי העולם מאוישים על ידי כוחות משמר הגבולות אשר נמצאים בקשר זה עם זה באמצעות תקשורת רדיו ועורכים במקביל גם פטרולים באופן תדיר לאורך הגבול, מעבירים הלאה מידע מודיעיני למפקדה כאשר יש בכך צורך.
בהתאם לגבולות והגאוגרפיה של המדינה, מוצבי הגבול עשויים להיות ממוקמים במגוון רחב של מיקומים, כולל באזורים עם תנאים קשים - כמו מדבריות, הרים או אזורים ארקטיים - בהם כוחות הצבא שנמצאים בהם נאלצים להתמודד עם אתגרים לוגיסטיים שונים.
תיאור כללי

בדרך כלל מוצבי הגבול נבנו במיקומים אסטרטגיים אשר נמצאים במיקומים הגבוהים יותר, ובמידת האפשר על ראשי גבעות והרים לאורך הגבול.
בהתאם ליחסים הבין-לאומיים עם המדינה השכנה והצרכים האסטרטגיים של האוכלוסייה המקומית, מוצבי הגבול נבנים לעיתים רבות עם מגוון מבני מינהל ומגורים וכוללים לעיתים אף אוהלים, נשקייה, תעלות, בונקרים, מכשולי תיל, עמדות ירי מבוצרות, ומגדלי שמירה.
לרוב ישנו במוצב הגבול גם תורן בו מונף הדגל הלאומי של אותה המדינה, וכמו גם אנטנה המשמשת לתקשורת אלחוטית, ומנחת מסוקים.
שימוש בתקופות שלום

מוצבי הגבול ברחבי העולם מאוישים בדרך כלל בתקופות שלום על ידי כוחות משמר הגבולות אשר ממוקדים בעיקר בלוודא שאין הברחות או חדירה של מרגלים לשטחי המדינה מהמדינות השכנות, שאין פעילות של אנשים הנחושים להבריח לתחומי המדינה נשקים וחומרי נפץ לצורך ביצוע של מתקפות טרור ופעילויות חתרניות, שאין הגירה בלתי חוקית או סחר בבני אדם, ועוד. בדרך כלל במוצבי הגבול יש מגדלי שמירה בהם נמצאים שומרים יום ולילה במטרה לוודא שאין פעילויות בלתי חוקית כולשהן לאורך הגבול. באופן תדיר יוצאים פטרולים לאורך הגבול. במקרה בו מזוהה חדירה מצד גורמים זרים חייל משמר הגבולות צריכים לנסות לאתר בהקדם את אותם האנשים שחדרו לתחומי מדינתם ובמקביל להזהיר את הכפרים והעיירות הסמוכים וכמו גם את רשויות החוק על כך שהייתה חדירה.
שימוש בעת מלחמה

בתקופת של מלחמה כוחות משמר הגבולות שאחראים על השמירה של הגבול בתקופות שלום נסוגים לרוב ממוצבי הגבול בעוד שהצבא הסדיר של המדינה מאייש במקומם את כל מוצבי הגבול הממוקמים לאורך הגבול עם מדינת האויב השכנה. במהלך המלחמות אותם מוצבי הגבול הופכים לעיתים רבות לעמדות חפורות מבוצרות היטב מהן יכולות לפעול יחידות צבא סדיר במטרה להגן על השלמות הטריטוריאלית של המדינה.
ראו גם

מעבר גבול
בלוקהאוס
מוצב
משמר גבול
קציצות דורבן

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מרכיבים עיקריים:  בשר טחון, rice as food, רוטב עגבניות 
 
קציצות דורבן (באנגלית: Porcupine meatballs) הן תבשיל אמריקאי של בשר טחון וקציצות אורז מבושלות ברוטב עגבניות. הן היו מרכיב בסיסי בתקופת השפל הגדול ודרשו רק כמה מרכיבים בסיסיים: בשר בקר טחון, אורז לא מבושל, בצל ומרק עגבניות משומר. השם בא ממראה הקציצות, הנראות עם עוקצים כשהאורז בולט מהן בזמן הבישול, בדומה לדורבן.
ניתן להכין קציצות דורבן בסיר לבישול איטי או לאפות אותן. אפשר להגיש אותם עם רליש כמו כרוב אדום או צנון ומחית תפוחי אדמה. מהשאריות אפשר להכין לסנדוויצ'ים.
היסטוריה

כדי להכין את המנה נצרבו כדורי האורז המעורבים בבשר הטחון במחבת ונתבשלו באיטיות במרק עגבניות משומר. המנה המשיכה להיות פופולרית גם בשנות ה-70. המתכון מופיע כ"כדורי בשר אורז" בספר הבישול "מתכוני שימור" משנת 1918.
ניתן להוסיף מרכיבים אחרים לקציצות כמו פלפל ירוק, חרדל, סלרי, חזרת, רוטב ווסטרשייר, קטשופ או תבלינים אחרים. את רוטב העגבניות הפשוט שעשוי ממרק משומר אפשר היה להעשיר במולסה ולתבל באבקת צ'ילי וכמון. מתכון מאוחר יותר משנת 1969 ל"קציצות דורבנים עם פפריקה" החליף את מרק העגבניות בשמנת פטריות והוסיף מרכיבים נוספים כמו חרדל, או שמנת חמוצה וכמובן פפריקה.  "קציצות דורבן סיניות" הייתה וריאציה שהושפעה מטכניקות ומרכיבי בישול סיניים. הוגשו עם רוטב אפרסקים, קציצות אלה עשויות עם בשר חזיר טחון, שרימפס, אורז ובצל ירוק, מתובלים ברוטב סויה ושרי, ומאודות במקום מבושלות ברוטב.
הערות שוליים

↑  "Depression-era recipes can teach us a lesson in frugality". The Times-News. ארכיון מ-2017-07-02. נבדק ב-2020-09-24.
↑  "Saucy Porcupine Meatballs". WebMD. ארכיון מ-2021-01-16. נבדק ב-2020-09-24.
↑  Porcupine meatball dish has accent on economy
↑  "The Depression-era dish that inspired my family's favorite Thanksgiving recipe". Salon.com. 28 בנובמבר 2019. ארכיון מ-25 בספטמבר 2020. נבדק ב-24 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Image 87 of Conservation recipes". Library of Congress. ארכיון מ-2020-03-09. נבדק ב-2020-09-24.
↑  "Porcupine meatballs are satisfactory for pot luck dinners". ארכיון מ-2023-02-10. נבדק ב-2020-09-27.
↑  "The Food Factor". ארכיון מ-2023-02-10. נבדק ב-2020-09-27.
↑  "Great Chinese (Lunar) New Year With Porcupine Meatball Chinois". ארכיון מ-2023-02-10. נבדק ב-2020-09-27.
ספריית מורגן

| --- | --- |

 מיקום:  225 Madison Avenue in 36th Street 
 תאריך ייסוד:  1924 
 על שם:  ג'יי. פי. מורגן 
 מנהל:  Belle da Costa Greene 
 קואורדינטות:  40°44′56″N 73°58′54″W﻿ / ﻿40.748803°N 73.981556°W﻿ / 40.748803; -73.981556
 https://www.themorgan.org/
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיספריית מורגן(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיספריית מורגן(למפת מנהטן רגילה) ספריית מורגן(למפת מנהטן מוגדלת) ספריית מורגן he
 
ספריית מורגן (באנגלית: Morgan Library & Museum) היא ספריה ומוזיאון בשדרות מדיסון 225 פינת רחוב 36 בשכונת מורי היל ברובע מנהטן בניו יורק, ארצות הברית. המקום נפתח בשנת 1906 בתור ספריתו הפרטית של הבנקאי והמיליארדר אמריקאי ג'יי. פי. מורגן ובשנת 1924 פתח אותה בנו של מורגן, ג'ון פיירפונט מורגן ג'וניור, לשירות הציבור בהתאם לצוואת אביו. האמן הארי סידונס מובריי עיצב את התקרות בספרייה. בשנת 2006 עבר הבניין שיפוץ שהוסיף חלל גלריה, אולם הופעות וארכיון.
הספרייה והמוזיאון של מורגן מכילה כתבי יד מאויירים, כתבי יד מקוריים של מחברים, ספרים, תווי מוזיקה, אוספים של רישומים, תצלומים, ציורים, מפות וחפצים אחרים. בין היתר נמצאים באוסף כתב היד של היצירה והחתימה המקוריים של סימפוניה מס' 35 של מוצרט, תנ"ך מורגן וכתבי יד של אדגר אלן פו, פרנסיס בייקון, אלכסנדר פופ, צ'ארלס דיקנס, אמיל זולה, ויקטור הוגו ואחד מההדפסים המקוריים של הכרזת העצמאות של ארצות הברית. כיום מוסד זה מחזיק ביותר מ-350,000 פריטים. בשנת 2024 נתגלה בספרייה ואלס קצר בלה מינור לפסנתר מאת המלחין שופן.
הרייט צ'למרס אדמס

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1875 קליפורניה
 פטירה:  17 ביולי 1937  (בגיל 61) צרפת
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקצוע:  חוקרת ארצות, סופרת וצלמת
 
הרייט צ'למרס אדמס (באנגלית: Harriet Chalmers Adams; ‏22 באוקטובר 1875 – 17 ביולי 1937) הייתה חוקרת ארצות, סופרת וצלמת אמריקאית. היא ערכה טיולים רבים בדרום ומרכז אמריקה ובאסיה בתחילת המאה ה-20. היא נחשבה מומחית לאמריקה הלטינית וקיבלה את הכינוי "מרקו פולו של האמריקות". היא פרסמה דיווחים על מסעותיה בכתב העת של נשיונל ג'יאוגרפיק והרצתה לעיתים קרובות על מסעותיה ושיתפה בתמונות וסרטים שצילמה.. היא הייתה כתבת במהלך מלחמת העולם הראשונה והייתה האישה הראשונה שהורשתה לדווח מהחזית הצרפתית.
הרייט צ'למרס אדמס במדבר גובי
ילדותה ונישואיה

הרייט צ'למרס אדמס נולדה בסטוקטון, קליפורניה לאלכסנדר צ'למרס ופרנסס וילקנס. כילדה, היא ערכה מספר רב של מסעות על סוסים עם אביה. בגיל 8 טיילה עם אביה ברחבי קליפורניה והרי הסיירה נבדה, ובגיל 14 הם רכבו לאורגון, ומשם למקסיקו לפני שחזרו לסטוקטון.
ב-1899 היא נישאה לפרנקלין פירס אדמס, שעבד באותה תקופה כחשמלאי. הוא חלק איתה את האהבה לטיולים, ובמקום לקנות בית, הם גרו בפנסיון ואת הכסף שחסכו השקיעו במסעות.