הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה
היסטוריה > התפוררות ברית המועצות

| המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית באבחזיה> שם | המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית באבחזיה> התחלה | המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית באבחזיה> סיום |
| --- | --- | --- |
| ולדימיר לדרידזה | 1931 | ינואר 1936 |
| אלכסיי אגרבה | ינואר 1936 | פברואר 1937 |
| קיריל באצ'ווידזה | פברואר 1937 | 1940 |
| מיכאיל ברמידזה | 1940 | 1943 |
| אקקי מגלאדזה | 1943 | 1951 |
| שותא גטידזה | 1951 | 1953 |
| י. טרבה | 1953 | 1955 |
| אותר גוסירידזה | ינואר 1956 | פברואר 1958 |
| מיכאיל הגאז'בה | פברואר 1958 | ספטמבר 1965 |
| ולריאן קובאצ'ידזה | ספטמבר 1965 | 1975 |
| ואלרי צ'ינתבה | 1975 | פברואר 1978 |
| בוריס אדלייבה | פברואר 1978 | 6 באפריל 1989 |
| ולדימיר צ'ישבה | 6 באפריל 1989 | 1990 |
עם תחילת התפוררותה של ברית המועצות בסוף שנות השמונים, צצה מתיחות אתנית בין הגאורגים והאבחזים עקב התקדמותה של גאורגיה לכיוון עצמאות. האבחזים שהתנגדו למהלך חששו כי הכרזה על עצמאות גאורגיה תוביל לחיסול האוטונומיה האבחזית, וטענו כי אבחזיה כבר התבססה כרפובליקה סובייטית נפרדת.
ב-18 במרץ 1989 התקיימה אספה שנקראה מאוחר יותר אספת ליחני בה הביעו אלפים אחדים של אבחזים את רצונם לפרוש מגאורגיה ולהשיב על כנו את מעמדה העצמאי כפי שהיה בתקופת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה (1922-1931), קרי רפובליקה עצמאית במסגרת קונפדרטיבית. בתגובה, ארגנו הקבוצות האנטי-סובייטיות סדרת מפגשים לא מורשים ברחבי המדינה בטענה כי הממשלה הסובייטית משתמשות בבדלנים אבחזים כדי שיעמדו כנגד התנועה המצדדת בעצמאות גאורגיה. בתגובה לכך נערכו ב-9 באפריל של אותה שנה הפגנות סוערות בטביליסי שפוזרו בכוח על ידי הסובייטים בהם נהרגו אזרחים. ה-9 באפריל נקבע מאוחר יותר בשנת 1991 כתאריך היווסדה של הרפובליקה של גאורגיה. בסופו של דבר הוביל הוויכוח, ב-16 ביולי 1989, למאורעות אלימים בסוחומי.
ב-17 במרץ 1991, הטילה הרפובליקה הגאורגית חרם על משאל עם בשאלה האם לחדש את הקשר בין הרפובליקות הסובייטיות במסגרת ברית המועצות, שהוזמן על ידי מיכאיל גורבצ'וב. אולם 52.3% מאוכלוסיית אבחזיה, המהווים למעשה את כל הלא-גאורגים באוטונומיה, השתתפו במשאל העם, והצביעו ברוב מכריע של 98.6% על שימור מסגרת ברית המועצות. מאוחר יותר, ב-31 במרץ אותה שנה, החרימו רוב הלא-גאורגים משאל העם על עצמאות גאורגיה, שזכה לתמיכה גורפת של רוב אוכלוסיית גאורגיה. מספר שבועות לאחר מכן, ב-9 באפריל, הכריזה גאורגיה על עצמאותה, בהנהגת הדיסידנט האנטי-סובייטי, זוויאד גמסחורדיה. תחת שלטונו של גמסחורדיה נרגעו הרוחות באבחזיה באופן יחסי, ונחתם הסכם לשיתוף השלטון בין האבחזים והגאורגים, תוך הבטחת ייצוג יתר לאבחזים בבית המחוקקים האבחזי.
תוך זמן קצר נאלץ גמסחורדיה להתמודד מול אופוזיציה חמושה תחת הנהגתו של תנגיז קיטובאני, שהכריחה אותו להימלט מגאורגיה בינואר 1992, לאחר ההפיכה. שר החוץ הסובייטי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה, הוזמן לעמוד בראש המדינה. ההפיכה הביאה להתחזקותם של דוגלי הקו הנוקשה בממשלת גאורגיה, שהפכו לבעלי השפעה גדולה אף מזו של שוורדנדזה.
ב-21 בפברואר 1992 הודיעה, המועצה הצבאית השלטת בגאורגיה, על ביטל החוקה הסובייטית והחזרת חוקת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה משנת 1921. אף על פי שהחוקה החדשה לא אמרה זאת, פירשו אבחזים רבים את ההודעה כביטול מעמד האוטונומיה. ב-23 ביולי של אותה שנה, הכריזה הסיעה האבחזית במועצה העליונה של הרפובליקה הכריז על עצמאות מגאורגיה. הישיבה בה הוכרזה העצמאות הוחרמה על ידי הנציגים שהיו אתנית גאורגים, וההכרזה לא הוכרה על ידי אף מדינה בעולם. ההנהגה האבחזית נקטה במדיניות של נישול הפקידים הגאורגים ממעמדם, תהליך שלווה באלימות. בינתיים חיזק המנהיג האבחזי ולדיסלב ארדזינבה, את קשריו עם חסידי הקו הנוקשה בפוליטיקה הרוסית והאליטה הצבאית של רוסיה והכריז כי הוא מוכן למלחמה כנגד גאורגיה.