stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Madame X (אלבום)
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 4 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 2 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 2 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 8 |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | רולינג סטון טופ 200 | 102 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 5 |
|  דנמרק | היטליסטן | 13 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 2 |
|  הונגריה | Mahasz | 3 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 2 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 2 |
|  טאיוואן | ג'י-מיוזיק | 1 |
|  יוון | IFPI Greece | 4 |
|  יפן | אוריקון | 11 |
|  ליטא | AGATA | 68 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 2 |
|  נורווגיה | VG-lista | 6 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 5 |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 4 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 3 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 4 |
|  פולין | ZPAV | 7 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 7 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 2 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 4 |
|  צרפת | SNEP | 3 |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 85 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 2 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 10 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 67 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים העכשוויים | 45 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי האינטרנט | 23 |
|  הונגריה | Mahasz | 94 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 74 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 52 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 85 |
|  צרפת | SNEP | 133 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 85 |
נסיך מונקו

| --- | --- |
סמל הוד מעלתו נסיך מונקו
 
 
 נוכחי: אלבר השני
 
 תואר:  הוד מעלתו
 השליט הראשון בבית זה:  אונורה השני
 תקופת המלוכה:  29 בנובמבר 1604 – הווה (420 שנה)
 מעון רשמי:  ארמון מונקו 
 שטח שיפוט:  מונקו 
 www.palais.mc/en/index.html
 
נסיך מונקו (בצרפתית: prince de Monaco, או נסיכת מונקו, בצרפתית princesse de Monaco) הוא המונרך וראש המדינה של נסיכות מונקו. כל הנסיכים והנסיכות שמשלו במונקו, עשו זאת כשליטים לבית גרימלדי, אם כי כמה מהם השתייכו למשפחות אחרות (גויון דה מטיניון או פוליניאק), בקו הירושה הזכרי. ב-2005, כאשר הלך לעולמו רנייה השלישי, הוא היה המונרך הוותיק ביותר באירופה. משפחת גרימלדי, ששולטת במונקו במשך יותר מ-700 שנה, היא משפחת המלוכה הוותיקה ביותר המולכת באירופה.
הנסיך המכהן הנוכחי הוא אלבר השני, שעלה לכס הנסיכות באפריל 2005.
סמכויות

מונקו, יחד עם ליכטנשטיין וקריית הוותיקן, היא אחת משלוש המדינות היחידות באירופה בה למונרך תפקיד פעיל בפוליטיקה היומיומית.
נסיך מונקו מפעיל את סמכויותיו בהתאם לחוקה ולחוקים של מונקו. הוא מייצג את הנסיכות כלפי חוץ, וכל שינוי, חלקי או מלא, של החוקה חייב להתקבל בהסכמה משותפת של הנסיך והאספה הלאומית של מונקו.
הסמכות החקיקתית במונקו מחולקת בין הנסיך, שיוזם את החוקים, לבין האספה הלאומית שמצביעה עליהם. הסמכות הביצועית מסורה בידי הנסיך, שבידיו הסמכות להטיל וטו על כל החוקים שמתקבלים על ידי האספה הלאומית.
שר המדינה ומועצת הממשלה אחראים ישירות כלפי הנסיך בכל הנוגע לניהול הנסיכות.
הסמכות השיפוטית מסורה גם היא בידי הנסיך. בחוקה הנוכחית מצוין שלנסיך מסורה הסמכות המלאה בבתי המשפט, שמבצעים את תפקידי השיפוט בשמו.
בהתאם לסעיף 16 של חוקת 1962, הנסיך מעניק תוארי אבירות, תוארי כבוד וכיבודים אחרים.
למשפחה הנסיכותית של מונקו מוקצה סכום של 43.5 מיליון אירו בשנה מתוך תקציב המדינה, נכון ל-2015.
סדר הירושה

סדר הירושה של מונקו תקף כיום על פי חוק מספר 1,249 מ-2 באפריל 2002.
על פי חוקת מונקו, כתר הנסיכות עובר על פי כלל העדפת הבן הבכור. רק צאצאיו של נסיך מושל ואחיו של הנסיך המושל וצאצאיהם, שהוריהם באו בברית הנישואים באישור הנסיך, ושהם אזרחי מונקו, נכללים בסדר הירושה. ילדים שנולדו כתוצאה מניאוף מוצאים מסדר הירושה לצמיתות. הזכות לירושה מופקעת אם בן המשפחה הנסיכותית נישא ללא הסכמת הנסיך, כולל הצאצאים שבאו לעולם כתוצאה מנישואים אלו, אך הם יכולים להיות מוחזרים לסדר הירושה אם כתוצאה מנישואים אלו לא נולדו צאצאים והם מסתיימים לפני הורשת הכתר.
בכל מקרה בו אין אף אדם הזכאי לרשת את כתר הנסיכות על פי חוקי סדר הירושה, מועצת עוצרות לוקחת על עצמה את סמכויות השלטון עד אשר מועצת הכתר של מונקו בוחרת מונרך חדש מקרב קרובי המשפחה הרחוקים של בית גרימלדי.
סדר הירושה כולל אנשים שזכאים לרשת את הכתר וילדים מחוץ לנישואים שעשויים להיכנס לסדר הירושה אם הוריהם יינשאו.
רנייה השלישי, נסיך מונקו (2005-1923)
אלבר השני, נסיך מונקו (נולד ב-1958)
אלכסנדר קוסטה (נולד ב-2003, נולד מחוץ לנישואים)
(1) ז'אק, נסיך מונקו (נולד ב-2014)
(2) גבריאלה, נסיכת מונקו (נולדה ב-2014)
(3) קרוליין, נסיכת הנובר (נולדה ב-1957)
(4) אנדראה קסיראגי (נולד ב-1984)
(5) אלכסנדר (סאשה) קסיראגי (נולד ב-2013)
(6) מקסימיליאן קסיראגי (נולד ב-2018)
(7) אינדיה קסיראגי (נולדה ב-2015)
(8) פייר קסיראגי (נולד ב-1987)
(9) סטפנו קסיראגי (נולד ב-2017)
(10) פרנצ'סקו קסיראגי (נולד ב-2018)
(11) שארלוט קסיראגי (נולדה ב-1986)
רפאל אלמלח (נולד ב-2013, הוריו לא היו נשואים)
(12) בלתזר ראסאם (נולד ב-2018)
(13) אלכסנדרה, נסיכת הנובר (נולדה ב-1999)
(14) סטפני, נסיכת מונקו (נולדה ב-1965)
(15) לואי דוקרו (נולד ב-1992)
(16) ויקטואר דקורו (נולדה ב-2023)
(17) קונסטנס דקורו (נולדה ב-2024)
(18) פאולין דוקרו (נולדה ב-1994)
קמיל גוטליב (נולדה ב-1998, נולדה מחוץ לנישואים)
היסטוריה

בית גרימלדי, שאביו הקדום הוא אוטו קנלה, מדינאי מהרפובליקה של ג'נובה, וששמו לקוח משמו של בנו, גרימלדו קנלה, היה בית אצולה בולט וותיק בג'נובה. בני המשפחה הוגלו מג'נובה במהלך מלחמת האזרחים שהתחוללה בה בין הגואלפים והגיבלינים, וב-1271 מצאו מקלט במונקו.
ב-1297 תפס פרנסואה גרימלדי את השליטה על צוק מונקו, ואז החלה להתקיים שושלת גרימלדי, תחת הריבונות של ג'נובה. ב-1346 רכשו בני שושלת גרימלדי את העיר מנטון וב-1355 את רוקברן, ובכך הרחיבו את נחלתם. שתי הערים הללו, שהיוו כ-95 אחוזים משטח הנסיכות, סופחו בסופו של דבר לצרפת במסגרת ההסכם בין שתי המדינות מ-1861.
עד 1612 החזיקו שליטי בית גרימלדי בתואר לורד. באותה עת החל הלורד אונורה השני לעשות שימוש בתואר נסיך, ובכך היה לנסיך מונקו הראשון. ב-1633 זכה אונורה השני להכרה בריבונותו העצמאית מספרד, וב-1641 מצרפת, במסגרת הסכם פרונה. מאז נותרה הנסיכות תחת שליטת בית גרמילדי, למעט בתקופה בה שלטה עליה צרפת מ-24 בפברואר 1793 ועד 17 במאי 1814.
שליטי מונקו

| שם   (שנות חיים) | תמונה | תחילת שליטה | סיום שליטה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנסואה גרימלדי   (מת ב-1309) |  | 8 בינואר 1297 | 10 באפריל 1301 |  פרנסואה גרימילדי היה מנהיג קבוצה של תושבי ג'נובה שתפסו את השליטה על צוק מונקו.  דודנו רנייר היה השליט הראשון של האזור הידוע כמונקו. |
| רנייה הראשון   (1267 - 1314) |  | 8 בינואר 1297 | 10 באפריל 1301 |  פרנסואה גרימילדי היה מנהיג קבוצה של תושבי ג'נובה שתפסו את השליטה על צוק מונקו.  דודנו רנייר היה השליט הראשון של האזור הידוע כמונקו. |
מונקו הייתה בשליטה של ג'נובה מ-10 באפריל 1301 ועד 12 בספטמבר 1331
שליטי מונקו > נסיכי מונקו

| שם   (שנות חיים) | תמונה | תחילת שליטה | סיום שליטה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לואי הראשון, נסיך מונקו   (1642 - 1701) |  | 10 בינואר 1662 | 2 בינואר 1701 |  נכדו של אונורה השני. |
| אנטואן הראשון, נסיך מונקו   (1661 - 1731) |  | 2 בינואר 1701 | 20 בפברואר 1731 |  בנו של לואי הראשון. |
| לואיז איפוליט, נסיכת מונקו   (1697 - 1731) |  | 21 בפברואר 1731 | 29 בדצמבר 1731 |  בתו של אנטוניו הראשון  משלה תחת עוצרותו של בעלה, ז'אק הראשון, נסיך מונקו. |
| ז'אק הראשון, נסיך מונקו   (1689 - 1751) |  | 29 בדצמבר 1731 | 7 בנובמבר 1733 |  בעלה של לואיז איפוליט.  עוצר של אשתו החל מ-21 בפברואר 1731.  עזב את הנסיכות ב-20 במאי 1732, והותיר את גיסו, אנטואן גרימלדי, כעוצר בפועל.  ויתר על הכתר ב-7 בנובמבר 1733. |
| אונור השלישי, נסיך מונקו   (1720 - 1795) |  | 7 בנובמבר 1733 | 19 בינואר 1793 |  בנם של ז'אק הראשון ושל לואיז איפוליט.  עד 28 בנובמבר 1784 משל תחת עוצרותו של דודו, אנטואן גרימלדי. |
מונקו הייתה בשלטון צרפת מ-19 בינואר 1793 ועד 17 במאי 1814
| האספה הלאומית של מונקו |  | 19 בינואר 1793 | 24 בפברואר 1793 | נשיא: ז'וזף בריירה. |
| סיפוח לצרפת |  | 24 בפברואר 1793 | 17 במאי 1814 | מושלים: ארמנד לואי דה גונטו, המפקד הצבאי (24 בפברואר - 1 במרץ 1793)  אנרי גרגואר (הנציב הצרפתי לאחר 1 במרץ 1793)  גרגואר ז'גו (הנציב הצרפתי) |
שלטון בעלות הברית מ-17 במאי עד 17 ביוני 1814
| אונור הרביעי, נסיך מונקו   (1758 - 1819) |  | 30 במאי 1814 | 16 בפברואר 1819 |  בנו של אונור השלישי.  נסיך בתואר בלבד החל מ-21 במרץ 1795  תחת העוצרות של: ז'וזף גרימלדי, אחיו (17 ביוני - 23 ביוני 1814)  מועצת המדינה (23 ביוני 1814 - 4 במרץ 1819)  אונור החמישי, בנו, (3 במרץ 1815 - 16 בפברואר 1819) |
| אונור החמישי, נסיך מונקו   (1778 - 1841) |  | 16 בפברואר 1819 | 2 באוקטובר 1841 |  בנו של אונור הרביעי.  עוצר על אביו החל מ-3 במרץ 1815. |
| פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו   (1785 - 1856) |  | 2 באוקטובר 1841 | 20 ביוני 1856 |  בנו של אונור החמישי |
| שארל השלישי, נסיך מונקו   (1818 - 1889) |  | 20 ביוני 1856 | 10 בספטמבר 1889 |  בנו של פלורסטאן הראשון |
| אלבר הראשון, נסיך מונקו   (1848 - 1922) |  | 10 בספטמבר 1889 | 26 ביוני 1922 |  בנו של שארל השלישי |
| לואי השני, נסיך מונקו   (1870 - 1949) |  | 26 ביוני 1922 | 9 במאי 1949 |  בנו של אלבר הראשון |
| רנייה השלישי, נסיך מונקו   (1923 - 2005) |  | 9 במאי 1949 | 6 באפריל 2005 |  נכדו של אלבר הראשון  החל מ-31 במרץ 2005 תחת העוצרות של בנו, אלבר. |
| אלבר השני, נסיך מונקו |  | 6 באפריל 2005 | מכהן |  בנו של רנייה השלישי.  החל מ-31 במרץ 2005 היה העוצר של אביו. |
הערות שוליים

1 2 3 4  "Principauté de Monaco: Portail officiel du gouvernment princier". Les Pouvoirs Souverains. Etat de Monaco: La Direction de l’Administration Électronique et de l’Information aux Usagers.
↑  Conaway, James (17 February 1984). "The Monarch Alone". The Washington Post.
↑  Hodgson, Camilla (1 August 2017). "Richest royals: what Europe's royal families get from their taxpayers". Business Insider.
↑  The Current Line of Succession
| בית גרימלדי |
| --- | --- | --- |
| לורדים | רנייה הראשון • שארל הראשון ממונקו • רנייה השני ממונקו • לואי ממונקו • ז'אן הראשון ממונקו • אמברואה ממונקו • אנתוני ממונקו • קטלאן ממונקו • קלודין ממונקו • למברטו ממונקו • ז'אן השני ממונקו • לוסיאן ממונקו • אונורה הראשון ממונקו • שארל השני ממונקו • ארקול ממונקו • אונורה השני, נסיך מונקו |  |
| נסיכים ריבונים | אונורה השני, נסיך מונקו • לואי הראשון, נסיך מונקו • אנטואן הראשון, נסיך מונקו • לואיז איפוליט, נסיכת מונקו • אונורה השלישי, נסיך מונקו • אונור הרביעי, נסיך מונקו • אונור החמישי, נסיך מונקו • פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו • שארל השלישי, נסיך מונקו • אלבר הראשון, נסיך מונקו • לואי השני, נסיך מונקו • רנייה השלישי, נסיך מונקו • אלבר השני, נסיך מונקו |  |
מקשי קיצור

קטע מתפריט הדפדפן פיירפוקס שבו מופיעה רשימה חלקית של מקשי קיצור עבור הפקודות שבתפריט, במטרה ליידע את המשתמש לקיום מקשי קיצור אלה
תוכנות מחשב רבות מאפשרות לבצע פעולות מסוימות הן באמצעות עכבר המחשב והן באמצעות הקשה על מקשי קיצור במקלדת. היכרות עם שתי השיטות מאפשרת לכל משתמש לבחור את שיטת העבודה הנוחה לו על פי טעמו האישי, או במקרה של אדם בעל לקות – על פי יכולותיו.
רקע

למידה בעל-פה של צירופים רבים של מקשי קיצור אינה קלה. אולם כשמכירים צירוף מקשי קיצור עבור פקודה מסוימת של המחשב, הדבר חוסך את זמן העברת היד מן המקלדת אל העכבר בזמן ההקלדה ועשוי להקל על מי שמתקשה באופן מיוחד בהפעלת העכבר או באיתור צלמיות על המרקע. כמו כן, מקשי הקיצור נוחים ומייעלים את העבודה.
עבור אנשים עם לקויות יש גם תוכנות המוסיפות מקשי קיצור לתוכנות האחרות. חלק מתוכנות אלה עוסקות רק בהוספת מקשי קיצור לתוכנות אחרות, ואחרות מספקות יתרונות נגישות נוספים למחשב, כמו התוכנה וירגו 4, המנגישה את המחשב לעיוורים מוחלטים.
פעולות באמצעות העכבר נעשות באמצעות בחירה מתפריט נגלל או לחיצה על צלמית. פעמים רבות ניתן לבצע פעולות אלה באמצעות מקשי קיצור (צירוף של שניים או שלושה מקשים). במערכת ההפעלה "חלונות", למשל, מתבצעת סגירת חלון באמצעות העכבר על ידי קליק על צלמית יציאה, או בחירה בתפריט בשורה "יציאה". תוצאה זהה מושגת באמצעות לחיצה על צירוף המקשים Alt + F4 (כלומר לחיצה על המקש Alt, ובעודו לחוץ לחיצה קצרה על המקש F4).
אופן ההפעלה של צירופי מקשים אינו זהה. צירוף של סגירת חלון, Alt+F4, דורש לחיצת Alt והחזקתו לחוץ ואז לחיצת F4. לעומת זאת צירוף המקשים לפתיחת התפריט, Alt+רווח אינו מחייב השארת Alt לחוץ, ודי בכך שהמקשים Alt ורווח יוקשו זה אחר זה.
דרכי יידוע המשתמש לרשימת מקשי הקיצור

לא בכל תוכנה יש דרך פשוטה לידע את המשתמש. יידוע המשתמש בחלונות ברשימת מקשי הקיצור הוא על ידי אתר של חלונות בו מפורטים מקשי הקיצור.
דרכי יידוע המשתמש לרשימת מקשי הקיצור > בחלונות

רשימת קיצורים חלקית לחלונות של מיקרוסופט:
Ctrl+A: בחר הכל
Ctrl+C או Ctrl+Insert: העתק
Ctrl+P: הדפס
Ctrl+V או Shift+Insert: הדבק
Ctrl+X: גזור
Ctrl+S: שמור
Ctrl+W: סגור כרטיסיית אינטרנט// קובץ אופיס (בלי לסגור את כל התוכנה)
Alt+Tab: העבר את המוקד לחלון הבא
shift alt tab: העבר את המוקד לחלון הקודם
Windows button+Tab: העבר את המוקד לחלון הבא
Windows button+D או Windows button+M: מזער הכול ועבור לשולחן העבודה
Windows button+F: פתח חלון חיפוש
Windows button+R: הפעלה
Alt+F4: סגור את החלון הנוכחי
F1: עזרה
Ctrl+Shift+Esc: מנהל המשימות
;+Windows button: פותח חלונית דמוית מקלדת של רגשונים לשימוש.
הערה: הצירוף Ctrl+Alt+Delete, שבאמצעותו פותחים את חלון מנהל המשימות (Task Manager), איננו נחשב לקיצור בחלונות 95, כי זו הדרך היחידה לגישה אליו.
דרכי יידוע המשתמש לרשימת מקשי הקיצור > ב-OS X

רשימת קיצורים חלקית למקינטוש X OS:
Command+q: יציאה
Command+w: סגור את החלון הנוכחי
Command+o: פתח
Command+i: אינפורמציה
Command+m: מזער
Command+c: העתק
Command+x: גזור
Command+v: הדבק
Command+d: שכפל
לקיצורים נוספים במקינטוש ראו כאן (קישור חיצוני).
בטלפונים חכמים

בטלפונים חכמים כדוגמת ה-אייפון לא מותקנים מראש מקשי קיצור, לרוב בשל היעדר מקלדת פיזית או לחצנים לתגובות מהירות בעלי פוטנציאל לשימוש נוח למטרה זו. למרות זאת, ישנן תוכנות אשר יכולות להתקין מקשים כאלה, אך יכולתן מוגבלת, בנוסף מובנית לרוב יכולת להתקין מקש קיצור לשליחת הודעה לאדם מסוים (חיוג טלפוני, SMS, סקייפ או דוא"ל), להגעה לדף אינטרנט מסוים או לחיפוש כתובת מסוימת על המפה – במקביל לקיום אפליקציות למכשירים שנועדו לעזור למשתמש להיזכר, ללמוד ולשנן את מקשי הקיצור שיש למחשבים שולחניים וניידים. על אף נפוצות היעדר מקשי הקיצור ניתן לחזות במגמה מתרחבת מתחדשת של ניסיון לאימוץ כפתורים חיצוניים במידה פחות קונבנציונלית ושגרתית מבעבר לשימושים השונים מהשימושים המסורתיים המזוהים עם המחשב כדוגמת גישה מהירה למצלמה או יישום אחר ממסך הנעילה באמצעות כפתורי עוצמת הקול.
הערות שוליים

↑  ניתן לפתוח את מנהל המשימות גם באמצעות יד אחת בלבד על ידי השילוב Ctrl+Shift+Esc.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb38996356s (data)  GND: 4488108-3
מסדר האמנויות והספרות

| --- | --- |

מדליית קצין במסדר האמנויות והספרות
  
 פרטים
 מדינה:  צרפת צרפת
 המעניק:  שר התרבות הצרפתי
 למען:  תרומה משמעותית להעשרת מורשת תרבות צרפת
 סטטוס:  פעיל
 דרגות וסוגים:  מפקד קצין אביר
 נוסד:  2 במאי 1957
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  מסדר הכבוד הימי (Ordre du Mérite Maritime)
 עיטור נמוך יותר:  מדליית שבוי שנמלט (Médaille des Évadés)
 
מסדר האמנויות והספרות (בצרפתית: Ordre des Arts et des Lettres) הוא מסדר כבוד צרפתי, אשר נוסד ב-2 במאי 1957 על ידי משרד התרבות בצרפת, והוכר בשנת 1963 כחלק ממסדר הכבוד הצרפתי הלאומי על ידי הנשיא שארל דה גול. מטרת המסדר להכיר באישים התורמים תרומה משמעותית לאמנויות ולספרות, או להפצתן.
רקע

ההנחיות להענקת אות חבר במסדר האמנויות והספרות קובעות כי על המועמד אזרח צרפת להיות אדם שומר חוק, בן 30 לפחות, אשר "תרם באופן משמעותי להעשרת מורשת תרבות צרפת". המסדר אף מקבל חברים שאינם אזרחי צרפת וביניהם אישים בולטים רבים ממדינות אחרות. מועמדים שאינם אזרחי צרפת אינם חייבים לעמוד בדרישת הגיל.
למסדר שלוש דרגות:
מפקד (Commandeur) - מדליה הנענדת סביב הצוואר. לדרגה זו זוכים עד 20 אישים מדי שנה.
קצין (Officier) - מדליה הנענדת עם סרט ועליו רוזטה על החזה משמאל. לדרגה זו זוכים עד 60 אישים מדי שנה.
אביר (Chevalier) - מדליה הנענדת עם סרט על החזה משמאל. לדרגה זו זוכים עד 200 אישים מדי שנה.
המדליה עשויה בצורת כוכב בעל שמונה קודקודים בצבע ירוק-ברקת המצופה זהב למפקדים, וכסף לקצינים ואבירים. במרכז המדליה מופיע דמותה המוזהבת של מריאן, המוקפת בטבעת מוזהבת ועליה כתוב שם המסדר (Ordre des Arts et des Lettres). על צידה השני של המדליה, המצופה אמייל לבן, חרוטות האותיות "A" ו"L" וסביבן טבעת מוזהבת שעליה כתוב République Française ("הרפובליקה הצרפתית"). הסרט עליו תלויה המדליה הוא ירוק ועליו ארבעה פסים לבנים.
הערות שוליים

↑  Lilian Gish papers: Box 1, folder 12
↑  The Jerusalem Post, December 13, 1985
↑  David Shahar – Career and works
↑  Commandeur dans l’Ordre des Arts et des Lettres à Emir Kusturica - 7 février 2007
↑  Nashawaty, Chris (12 בדצמבר 2008). "And the Bond Plays On". Entertainment Weekly. pp. 34–38, Issue #1025. אורכב מ-המקור ב-2009-01-03. נבדק ב-2011-06-18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kitano awarded French arts honor", 'The Japan Times' (11 March 2010), retrieved 18 June 2011.
↑  Caine Twitt Retrieved 18 June 2011
↑  Moreau, Jeanne at encyclopedia.com
↑   Susannah York (Obituary), The Telegraph, 16 January 2011
1 2  "Van and Jordan honoured by France". Irish Independent. 1 ביולי 1998. נבדק ב-18 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frederica von Stade – biography
↑  "Parigi premia il maestro Campanella 'Ufficiale delle Arti e delle Lettere'". Short article published by 'Corriere della Sera', 11 April 2002, page 38.
↑  Ash won't accept award without Dad, The Times of India, 2 February 2009; accessed 18 June 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2ce7772d-87f5-40c5-803e-c961394927cd
דורוחוי

| --- | --- |
סמל דורוחויסמל דורוחוי

 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מחוז בוטושאן
 ראש העיר:  סרג'יו לונגו
 בירת העיר:  דורוחוי 
 שטח:  60.39 קמ"ר
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  22,893 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  504 נפש לקמ"ר (2002)
 קואורדינטות:  47°57′35″N 26°23′59″E﻿ / ﻿47.959722222222°N 26.399722222222°E﻿ / 47.959722222222; 26.399722222222 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.dorohoi.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור דורוחוי(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור דורוחוי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דורוחוי (Dorohoi, יידיש: דורוהוי), עיר, במחוז בוטושאן, רומניה. העיר שוכנת בחבל הארץ מולדובה בחלק השמאלי של עמק הסירט, בחלק העליון של נחל ז'יז'יה ויובליו, בוחאי, מוריי, קריבה וגיצלואיה.
העיר מוזכרת לראשונה במסמך מיום 6 באוקטובר 1407. החל מהמאה ה-15 המקום שימש כמרכז מנהלי של צפון מולדובה. העיר נבזזה בשנת 1509 על ידי הפולנים ובשנים 1510 ו-1513 על ידי הטטרים. בשנת 1568 נבנתה מחדש, במחצית השנייה של המאה ה-17 נבזזה על ידי הטטרים ומאז ירדה בחשיבותה.
בשנת 1930 חיו בדורוחוי 15,866 תושבים, 5,788 מתוכם יהודים.
בתחילת 1940 רוכזו בדורוחוי יהודים מכל הכפרים באזור, לאחר שגורשו מבתיהם.
ב-1 ביולי 1940 ביצע הצבא הרומני פוגרום ביהודי המקום.
בשנת 2011 מנתה העיר 22,600 תושבים, ירידה לעומת שנת 2002 אז נמנו 31,073 תושבים.
יהודי דורוחוי

יהודים התיישבו בדורוחוי לראשונה במאה ה-17.
ב-1803 היו בדורוהוי 600 משפחות יהודיות.
בשנת 1859 מנתה הקהילה 3,031 אנשים  (בערך מחצית מהאוכלוסייה)
בשנת 1899 הכמות עלתה ל 6,804 (יותר ממחצית מהאוכלוסייה)
בשנות ה-30 ירדה הכמות ל 5,788 אנשים.
האוכלוסייה היהודית גדלה למעשה לאחר השואה כתוצאה מהתיישבות פליטים בה. ב-1947 חיו בדורוהוי 7,600 יהודים. בעקבות הקמת ישראל ירדה האוכלוסייה היהודית בדורוהוי בהתמדה. בשנת 1956 היו 2,753 יהודים. ב-1966 היו 1,013. עד שנת 2000 נותרו בדורוהוי רק 49 יהודים.
אקלים

הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה באזור זה הייתה 38 מעלות צלזיוס ביום 6 באוגוסט 1905 והנמוכה ביותר הייתה 32.5- מעלות צלזיוס ביום 5 בפברואר 1940.
ערים תאומות

צרפת שאלוט, צרפת
אוקראינה הרטה, אוקראינה
ישראל מועצה אזורית מטה יהודה, ישראל
מולדובה דרוצ'יה, מולדובה
איטליה ויאנו, איטליה
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), דורוחוי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 673–675), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
צילה ליס

צילה ליס (נולדה ב-22 במאי 1945, בסיון ה'תש"ה) היא ציירת, פסלת ואמנית מיצב ישראלית.
קורות חיים

צילה ליס נולדה בשנת 1945 בקיבוץ עין שמר. בין השנים 1966 ל-1969, למדה בבית הספר לאמנות "קלישר" בתל אביב.
סגנון אמנותי
ליס עובדת במגוון רחב של טכניקות ציור, בפיסול ובמיצב, עם השפעות מאמנים שונים כגון פול קלה בשנים המוקדמות וויליאם קיינטרידג' בשנים המאוחרות.
את דרכה באמנות החלה בהדפסי רשת עם מוטיבים מעולמות הצומח והחי. בשנות ה-70 וה-80 היא התנסתה ובדקה כיווני עבודה שונים.
מתחילת שנות ה-90, החלה להתגבש שפת האמנות שלה - במרכזה דמות אדם אנונימית בעלת תווים אנושיים סכמתיים במצבים שונים - עומדת, הולכת, נושאת משאות. בעבודותיה מוטיבים כמו כלי בית פשוטים וכלי עבודה, עציצים וצלבים, עגלות, סירות ומטוסים, וראשי אדם סכמתיים. עבודותיה מספרות מעין סיפור בהמשכים המתרחש ביבשה, בים, במצולות הים ומבטא תחושה אפוקליפטית.
במרוצת השנים, הציגה עשרות תערוכות יחיד והשתתפה בתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם.
ליס לימדה אמנות וריכזה את מגמת האמנות בתיכון "מבואות עירון". כמו כן, היא לימדה מספר שנים בסדנת אמני הקיבוץ בתל אביב.
חיים אישיים

ליס נשואה לאורי ליס, מתגוררת בקיבוץ עין-שמר ואם לשלוש בנות.
תערוכות

תערוכות יחיד
תערוכה בגלריה דוגית, תל אביב, אוצרת: מיכל לווין (1975)
"אדום כחול צהוב", הקיבוץ – גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, אוצרת: מרים טוביה (1978)
"איש ציפור", הדפסי רשת, צוותא, תל אביב (1978)
"בתיה היפה", הקיבוץ – גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, אוצר: חיים מאור (1982)
גלריה דבל, ירושלים, אוצרת: רות דבל (1984)
"דפים מיומן אישי", גלריה חייט, תל אביב, אוצר: יוסף חייט (1992)
"שלהי עונה", גלריה גבעת חביבה, אוצר: יובל דניאלי (1993)
"על מצבו של האדם", בניני האומה, ירושלים, אוצרת: טלילה גרינברג (1994)
"אנשים אדומים", מועדון המרחב, בית השיטה, אוצרת: רוני יוניש (1995)
"עקבות", בניני האומה, ירושלים, אוצרת: טלילה גרינברג (1995)
"רקוויאם" (מיצב), בניני האומה, ירושלים, אוצרת: טלילה גרינברג (1999)
"מעברים" (מיצב), גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן (2001)
"מסע בזמן שבור" (מיצב), גלריה גבעת חביבה, אוצרות: אתי עמרם, אסנת בו שלום (2002)
"שבר" (מיצב), הגלריה החדשה אצטדיון טדי, ירושלים, אוצרת: טלילה גרינברג (2003)
"האיש בסירה", גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן (2007)
"ילקוט מסע" (מיצב חלון), גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן (2008)
"ללא חוף", גלריה לאמנות גבעת חיים איחוד, אוצרת: חנוש מורג (2009)
"השייט", גלריה מועדון נען (2010)
"עד קו האופק", גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן (2014)
"VIA" מוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד, אוצרת: רות שדמון (2015)
"אני האמנות העובדת", גלריה לאמנות גבעת חביבה, גלריה לאמנות גן שמואל, אוצרות : ענת לידרור, טלי תמיר (2019).
תערוכות קבוצתיות
"ההדפס האמנותי בישראל כיום", ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, מוזיאון תל אביב לאמנות (1973)
בית האמנים, תל אביב (1976)
הקיבוץ – גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, אוצרים: חיים מאור, יעקב חפץ, דב אור נר (1980)
"אולם מס' 3, הקיבוץ בירושלים", בית האמנים, ירושלים, אוצר: גדעון עפרת (1981)
"הקו", הקיבוץ – גלריה לאמנות ישראלית, אוצר: רפי לביא (1983)
מוזיאון לאמנות נאיבית, בריסל, אוצרת: מאדם ז'וטאר (1986)
מוזיאון לאמנות נאיבית, בריסל, אוצרת: מאדם ז'וטאר (1987)
"גלויות שלום" גלריה לאמנות גבעת חביבה, אוצרות אתי עמרם, אסנת בן שלום (2000)
הקיבוץ – גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, אוצרת טלי תמיר (2004)
"איבי נתן איש השלום" גלריה הסדנה לאמנות יבנה. אוצרת טובה אוסמן (2007)
יום האישה הבינלאומי, גלריה טובה אוסמן. אוצרת טובה אוסמן (2008)
"כיסאות ממוצר תעשייתי ליצירת אמנות", גלריה לאמנות גן שמואל, אוצרת: דורית טלמון (2008)
"המשותף מיצב" גלריה הסדנה לאמנות יבנה, אוצרת טובה אוסמן (2014)
"גבעה ורוח בה", גלריה השלום גבעת חביבה, אוצרת: ענת לידרור (2021).
הערות שוליים

↑  חנוש מורג - ללא חוף, באתר צילה ליס
↑  דנה גילרמן - תוך כדי תנועה, באתר צילה ליס
גל החום באירופה (2003)

| --- | --- |

 תאריך התרחשות:  2003 
 הרוגים:  19,490 
 
תרשים של הפרשי הטמפרטורות הממוצעות באירופה ביולי-אוגוסט 2003 בהשוואה לאותן תקופות בשנים 2000–2002
גל חום פקד את אירופה בקיץ 2003, שהיה עד לשנה ההיא- הקיץ החם ביותר ביבשת מאז שנת 1540 לפחות (וכנראה אף לפני 1540). הנפגעות היו מדינות רבות במערב אירופה ובמיוחד צרפת. מחקרים שנעשו מאוחר יותר העלו כי כתוצאה מגל החום נגרמו ביבשת כ-50 אלף עד 70 אלף מקרי מוות. כמו כן נגרם נזק משמעותי לחקלאות.
גל החום

גל החום העיקרי פקד את היבשת בחודשים יולי ואוגוסט. בתקופה זו נמדדו במקומות רבים ובמועדים שונים טמפרטורות שעלו בהרבה על הממוצע הרב שנתי והגיעו במקומות מסוימים למקסימום של 39 מעלות צלזיוס ואף למעלה מזה. באיטליה ובספרד נמדדו גם 45 ו-46 מעלות צלזיוס. בפינדל שבלוקסמבורג נמדדה במשך חמישה ימים טמפרטורה של 37.9 מעלות. בחלק מהמקומות עמדה הטמפרטורה בלילה על 30 מעלות. כמה משיאי הטמפרטורה שנמדדו בגל החום לא נשברו מאז.