מיתולוגיה מצרית
תוכן ומשמעות

כמו מיתוסים בתרבויות רבות אחרות, המיתוסים המצריים שימשו כדי להצדיק מסורות אנושיות ולהתייחס לשאלות יסוד על העולם, כגון טבעו של אי-הסדר וגורלו הסופי של היקום. המצרים הסבירו את הבעיות העמוקות הללו באמצעות אמירות האלים.
אלוהויות מצריות ייצגו תופעות טבע, החל מחפצים פיזיים כמו כדור הארץ או השמש ועד לכוחות מופשטים כמו ידע ויצירתיות. המצרים האמינו כי הפעולות ויחסי הגומלין של האלים שולטים בהתנהגותם של כל הכוחות והיסודות הללו. לרוב, המצרים לא תיארו את התהליכים המסתוריים הללו בכתבים תאולוגיים מפורשים. במקום זאת, היחסים ויחסי הגומלין של האלים המחישו תהליכים כאלה באופן מרומז.
לרוב האלים של מצרים, כולל רבים מהעיקריים שבהם, אין תפקידים משמעותיים בסיפורים מיתיים כלשהם, אם כי טבעם ויחסיהם עם אלוהויות אחרות מבוססים לרוב ברשימות או באמירות חשופות ללא נרטיבים. עבור האלים המעורבים עמוקות בנרטיבים, אירועים מיתיים הם ביטויים חשובים מאוד לתפקידיהם בקוסמוס. לכן, אם רק נרטיבים הם מיתוסים, המיתולוגיה היא מרכיב מרכזי בהבנה הדתית המצרית, אך לא חיונית כמו שהיא בתרבויות רבות אחרות.
הממלכה האמיתית של האלים היא מסתורית ובלתי נגישה לבני אדם. סיפורים מיתולוגיים משתמשים בסימבוליות כדי להפוך את האירועים בתחום זה למובנים. לא לכל פרט בסיפור מיתי יש משמעות סמלית. מספר דימויים ותקריות, אפילו בכתבים דתיים, נועדו פשוט כעיטורים חזותיים או דרמטיים של מיתוסים רחבים ומשמעותיים יותר.
מעטים הסיפורים השלמים המופיעים במקורות המיתולוגיים המצריים. מקורות אלה מכילים לרוב רק רמיזות לאירועים שאליהם הם מתייחסים, וכתבים המכילים נרטיבים ממשיים מספרים רק חלקים מסיפור גדול יותר. לפיכך, ייתכן כי עבור כל מיתוס מצרי נתון היו רק קווי מתאר כלליים של סיפור, שממנו נשאבו חלקים המתארים אירועים מסוימים בפירוט. יתרה מכך, דמויות האלים אינן מוגדרות היטב, והמניעים לפעולותיהם לעיתים לא עקביות וניתנות לעיתים רחוקות. מיתוסים מצריים אינם, אם כן, סיפורים מפותחים לחלוטין. חשיבותם טמונה במשמעות הבסיסית שלהם, לא במאפיינים שלהם כסיפורים. במקום להתלכד לנרטיבים ארוכים ומקובעים, הם נשארו גמישים מאוד ולא דוגמטיים.
המיתוסים המצריים היו כל כך גמישים עד שהם יכלו לכאורה להתנגש זה בזה. תיאורים רבים של בריאת העולם ותנועות השמש מופיעים בטקסטים מצריים, חלקם שונים מאוד זה מזה. היחסים בין אלים היו גמישים, כך שניתן לכנות, למשל, את האלה חתחור אמו, אשתו או בתו של אל השמש רע. אלוהויות נפרדות יכולות להיות אפילו ממוזגות, או מקושרות, כישות יחידה. כך שולב האל הבורא אתום עם רע ליצירת אתום-רע.
אחת הסיבות הנפוצות לחוסר עקביות במיתוס היא שרעיונות דתיים היו שונים לאורך זמן ובאזורים שונים. הפולחנים המקומיים לאלוהויות שונות פיתחו תאולוגיות שבמרכזן האלים הפטרונים שלהם. ככל שהשפעתם של פולחנים שונים השתנתה, חלק מהמערכות המיתולוגיות השיגו דומיננטיות לאומית. בתקופת הממלכה הקדומה (בערך 2686–2181 לפני הספירה) החשובה מבין המערכות הללו הייתה פולחן אתום-רע, שבמרכזה הליופוליס. הם הקימו משפחה מיתית, האניאדה, שנאמר עליה כי יצרה את העולם. היא כללה את האלוהויות החשובות ביותר של אותה תקופה אך נתנה קדימות לאתום ולרע. המצרים גם הציפו רעיונות דתיים ישנים עם רעיונות חדשים. לדוגמה, על האל פתח, שפולחנו התרכז בממפיס, נאמר כי גם הוא אל בורא העולם. מיתוס הבריאה של פתח משלב מיתוסים עתיקים יותר באומרו כי האניאדה היא זו שמבצעת את פקודות היצירה של פתח. לפיכך, המיתוס הופך את פתח למבוגר וגדול יותר מהאניאדה. חוקרים רבים ראו במיתוס זה ניסיון פוליטי להצהיר על עליונותו של האל של ממפיס על אלו של הליופוליס. על ידי שילוב מושגים בדרך זו, המצרים יצרו קבוצה מסובכת להפליא של אלוהויות ומיתוסים.
בתחילת המאה העשרים חשבו אגיפטולוגים ששינויים פוליטיים כמו אלה הם הסיבה העיקרית לדימויים הסותרים במיתוס המצרי. עם זאת, בשנות הארבעים של המאה העשרים טען הנרי פרנקפורט, שהבין את האופי הסמלי של המיתולוגיה המצרית, שרעיונות סותרים לכאורה הם חלק מ"ריבוי הגישות" שהמצרים השתמשו בהן כדי להבין את התחום האלוהי. הטיעונים של פרנקפורט הם הבסיס לחלק ניכר מהניתוח העדכני יותר של אמונות מצריות. שינויים פוליטיים השפיעו על האמונות המצריות, אך לרעיונות שעלו באמצעות אותם שינויים יש גם משמעות עמוקה יותר. גרסאות מרובות של אותו מיתוס מבטאות היבטים שונים של אותה תופעה; אלים שונים שמתנהגים בצורה דומה משקפים את הקשרים ההדוקים בין כוחות הטבע. הסמלים השונים של המיתולוגיה המצרית מבטאים רעיונות מורכבים מכדי שניתן יהיה לראותם דרך עדשה אחת.