stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה
הוכחת הנוסחה

מנקודת מבט מודרנית, הדרך הפשוטה להוכיח את הנוסחה היא להסיקה מנוסחת מספר המחלקה של דדקינד. למעשה, אין צורך בנוסחת מספר המחלקה של דדקינד באופן כללי אלא רק בנוסחת מספר המחלקה של דדקינד עבור הרחבה ריבועית של  \mathbb {Q} . מקרה זה של נוסחת מספר המחלקה של דדקינד קל משמעותית מהמקרה הכללי. בפרט הוא לא דורש את משפט היחידות של דיריכלה אלה רק את ניתוח פתרונות משוואת פל.
נראה את הקשר בין נוסחת מספר המחלקה של דדקינד ובין נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה. יהיה  \chi (n)=\left({\frac {d}{n}}\right) כמו קודם ותהי  \zeta (s) פונקציית זטא של רימן. המכפלה  \zeta (s)L(s,\chi ) שווה לפונקציית זטא של דדקינד  \zeta _{\mathbb {Q} \langle {\sqrt {d}}\rangle }(s)עבור השדה  \mathbb {Q} \langle {\sqrt {d}}\rangle  לכן:
 L(1,\chi )=\lim _{s\to 1}{\frac {\zeta _{K}(s)}{\zeta (s)}}=\lim _{s\to 1}{\frac {(s-1)\zeta _{K}(s)}{(s-1)\zeta (s)}}={\frac {\lim _{s\to 1}(s-1)\zeta _{K}(s)}{\lim _{s\to 1}(s-1)\zeta (s)}}
קל להראות ש -  \lim _{s\to 1}(s-1)\zeta (s)=1. מכאן ש:  L(1,\chi )=\lim _{s\to 1}(s-1)\zeta _{K}(s)
נוסחת מספר המחלקה של דדקינד נותנת נוסחה לאגף ימין של שיווין זה, שמתלכד במקרה זה עם אגף ימין של נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה.
נוסחה נוספת לערך של פונקציית L

בנוסף לנוסחת מספר המחלקה דיריכלה פיתח נוסחה ל -  L(1,\chi ) עבור קרקטר דיריכלה כלשהו עם מנחה  m המציגה אותו כסכום סופי:
 L(1,\chi )=-{\frac {1}{m}}\sum _{k=1}^{m-1}\ln(1-e^{2\pi ik/m})\sum _{l=1}^{m}\chi (l)e^{2\pi ikl/m}
פיתוח הנוסחה מתבסס על פירוק של  \chi  לצירוף ליניארי של קרקטרים אדיטביים באמצעות התמרת פוריה אדיטיבית. זאת אומרת פירוק של  \chi  לצירוף ליניארי של פונקציות מחזוריות  \psi _{i} המקיימות  \psi _{i}(k+l)=\psi _{i}(k)\psi _{i}(l). מקדמי פירוק זה הם סכומי גאוס סופיים. נותר לחשב את טורי דיריכלה  L(1,\psi _{i}).
קל לפתח נוסחה סגורה לטורים אלה באמצעות פונקציות יוצרות.
בשונה מנוסחת מספר המחלקה, נוסחה זאת לא מספקת הוכחה לאי־התאפסות של  L(1,\chi ). לאומת זאת הנוסחה מספקת דרך קלה ומהירה לחשב את פונקציית L ב - 1 עבור קרקטר נתון. בשילוב עם נוסחת מספר המחלקה, נוסחה זו נותנת ביטוי סגור וסופי בשביל מספר המחלקה של כל מספר שלם.
במקרה שהמנחה  m ראשוני (אי־זוגי) והקרקטר  \chi  ממשי אז ניתן לפשט נוסחה זו באמצעות נוסחאות מפורשות לסכומי גאוס ולקבל (עבור  \chi  לא טריבוויאלי):
 L(1,\chi )={\begin{cases}-{\dfrac {\pi }{m^{3/2}}}\sum _{k=1}^{m-1}m\left({\dfrac {k}{m}}\right),&m\equiv 3\mod 4;\\-{\dfrac {1}{2m^{1/2}}}\sum _{k=1}^{m-1}\left({\dfrac {k}{m}}\right)\ln \left(\sin {\dfrac {k\pi }{q}}\right),&m\equiv 1\mod 4.\end{cases}}
שימושים

השימוש הראשון בנוסחת מספר המחלקה היה הוכחת אי־התאפסות של  L(1,\chi ) עבור כל קרקטר דיריכלה  \chi . טענה זו גוררת את משפט דיריכלה על מספרים ראשוניים בסדרות חשבוניות, ומהווה למעשה את חלק הארי של ההוכחה.
השימושים המודרניים בנוסחה הם בכיוון ההפוך: משתמשים בהערכות של הערך  L(1,\chi ) כדי לקבל את מספר המחלקה. כיוון שמספר המחלקה שלם, אין צורך לחשב את  L(1,\chi ) במדויק. חישוב מספיק מדויק מספק הערכת שגיאה של פחות מ - 1 בערך של מספר המחלקה, ומכאן אפשר להסיק את המספר במדויק.
שימוש זה בנוסחה הופך יעיל יותר כאשר משלבים אותה עם הנוסחה הנוספת לערך  L(1,\chi ). יחד הן נותנות ביטוי קל לחישוב של מספר המחלקה. בשיטה זו אפשר לחשב את מספר המחלקה למספרים גדולים למדי (באמצעות מחשב).
קשר לנוסחת מספר המחלקה של דדקינד

מספר מחלקה של מספר שלם הוא מקרה פרטי של מספר המחלקה של שדה מספרים. כמו שנוסחת מספר המחלקה של דיריכלה מספקת נוסחה למספר המחלקה של מספר שלם, נוסחת מספר המחלקה של דדקינד מספקת נוסחה למספר המחלקה של שדה מספרים. כפי שראינו מעלה, קל להסיק את נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה מנוסחת מספר המחלקה של דדקינד עבור הרחבה ריבועית של  \mathbb {Q} .
ראו גם

נוסחת מספר המחלקה של דדקינד
מספר מחלקה
פונקציית L של דיריכלה
משפט דיריכלה
לקראה נוספת

פרק בספר שעוסק בנושא: Wright, S. (2016). Dirichlet’s Class-Number Formula. In: Quadratic Residues and Non-Residues. Lecture Notes in Mathematics, vol 2171. Springer, Cham. https://doi.org/10.1007/978-3-319-45955-4_8
Władysław Narkiewicz, The Development of Prime Number Theory From Euclid to Hardy and Littlewood
הערות שוליים

↑  ראו  The Development of Prime Number Theory From Euclid to Hardy and Littlewood
↑   d  אינו המנחה של קרקטר זה אך הוא קשור אליו
↑  ראו נוסחה בערך על פונקציית זטא של רימן.
↑  למעשה נוסחת מספר המחלקה של דדקינד עבור  \mathbb {Q}  נותנת גם את השוויון  \lim _{s\to 1}(s-1)\zeta (s)=1, כך שניתן לראות את נוסחת המחלקה של דיריכלה כמנה של 2 נוסחאות מחלקה של דדקינד.
| נוסחת מספר המחלקה |
| --- | --- | --- |
| נוסחאות | נוסחת מספר המחלקה של דיריכלה • נוסחת מספר המחלקה של דדקינד |  |
| מספרי מחלקה | מספר מחלקה (תבניות ריבועיות) • מספר מחלקה (תורת המספרים) |  |
| פונקציות L וזטא | פונקציית L של דיריכלה • פונקציית זטא של דדקינד |  |
| שימושים | משפט דיריכלה • משפט פרובניוס (תורת המספרים האלגברית) • משפט הצפיפות של צ'בוטרב |  |
| מושגים קשורים נוספים | תבנית ריבועית בינארית • שדה מספרים • חוג השלמים האלגבריים • חבורת מחלקות האידיאלים |  |
ט' בסיוון

ט' בסיוון הוא היום התשיעי בחודש התשיעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום התשיעי בחודש השלישי 
למניין החודשים מניסן. ט' בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
חגים ואירועים החלים ביום זה

בזמן בית המקדש, היו עולי הרגל שטרם הספיקו להביא עולת ראייה ושלמי חגיגה של חג השבועות, יכולים עדיין להקריב קורבנות אלו עד י"ב בסיוון. ימים אלו נקראים "ימי טבוח", וכיוון שימי קורבן הם ימי שמחה, נוהגים בימינו שלא לומר בהם תחנון (למעט האשכנזים בחוץ לארץ).
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'תשכ"ז – עשרה ימים לאחר כיבושו, מוסר משה דיין את מפתחות הר הבית לאנשי הוואקף
נולדו

ה'תקפ"א – הרב אליהו חיים מייזל, רבה של לודז', וממנהיגי יהדות פולין (נפטר בי"ד באייר ה'תרע"ב)
ה'תרצ"ו – זבולון המר, שר וחבר הכנסת מטעם המפד"ל (נפטר ב-ה'תשנ"ח)
ה'תש"ז – בועז שרעבי, זמר ופזמונאי ישראלי.
ה'תש"ח – תיקי דיין, שחקנית, קומיקאית וזמרת ישראלית
ה'תשי"ט – דב נבון, שחקן וקומיקאי ישראלי
ה'תשכ"ג – ארקדי דוכין, מוזיקאי ישראלי, סולן להקת החברים של נטאשה
ה'תשל"ט – חי דוידוב, שחקן, מחזאי, תסריטאי, במאי תיאטרון ויוצר טלוויזיה ישראלי
ה'תשמ"ב – אליענה בקייר, שחקנית ישראלית
ה'תשמ"ח – אריאל הרוש, שוער ישראלי
נפטרו

נבל הכרמלי לפי התלמוד ירושלמי, מסכת ביכורים,  פרק ב', הלכה א'.
ה'תקצ"ח רבי - הלל ריבלין, ממנהיגי עליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל
ה'תקצ"ט – רבי ישראל בן שמואל אשכנזי משקלוב, תלמיד הגר"א, ממנהיגי עליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל (נולד ב-ה'תק"ל)
ה'תרל"ג – רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב, האדמו"ר השני בשושלת זידיטשוב (נולד בה'תקס"ה)
ה'תרצ"ט – הראשון לציון הרב יעקב מאיר (נולד ב-ה'תרט"ז)
ה'תרצ"ט – הרב יעקב חיים סופר, מחבר כף החיים (נולד ב-ה'תר"ל)
ה'תשל"ב – הרב יחזקאל שרגא מערץ, האדמו"ר מ"קהל תולעת יעקב – קאשוי"
ה'תשס"ב – סטיבן ג'יי גולד, מדען יהודי-אמריקאי (נולד ב-ה'תש"א)
ה'תשפ"ג – יעקב טירקל, שופט בית המשפט העליון (נולד ב-ה'תרצ"ה)
ח' בסיוון – י' בסיוון
סיוון
מאיר עמית

מאיר עמית (סלוצקי) (17 במרץ 1921 – 17 ביולי 2009) היה לוחם ומפקד בהגנה, אלוף בצה"ל, ראש המוסד השלישי, חבר הכנסת, שר בממשלת ישראל ומנכ"ל כור תעשיות.
קורות חיים > נעוריו

עמית נולד בטבריה, בנם של חיה ושמעון סלוצקי, שעלו לארץ ישראל בשנת 1920 מצ'רניגוב שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בילדותו עברה המשפחה להתגורר בירושלים ולאחר מכן ברמת גן, שם שימשו הוריו כחברי הוועד. עמית למד בבית הספר היסודי ע"ש בורוכוב בגבעתיים, בבית הספר המחוזי בגבעת השלושה ולאחר מכן בגימנסיה בלפור שבתל אביב. עם תום לימודיו, בשנת 1939, הצטרף לקיבוץ אלונים, בו היה חבר עד שנת 1952.
קורות חיים > שירותו הצבאי

ב-1936, עוד בימי לימודיו בגימנסיה, הצטרף לארגון "ההגנה". ב-1940, זמן מה לאחר סיום לימודיו, התנדב לכוחות הנוטרות ושירת בהם עד 1945. במהלך שירותו עבר קורס מ"כים בשנת 1942 ברמת יוחנן ולאחר שנתיים קורס מ"מים בג'וערה. הוא שימש כמפקד מחלקה בחי"ש, ולאחר מכן, ב-1947, שימש כמפקד פלוגה מרחבית בגדוד "דרור" (גדוד 14) של חטיבת גולני. במלחמת העצמאות לחם בקרבות משמר העמק ועמק יזרעאל והשתתף בשחרור הגליל התחתון. במהלך הקרב על ג'נין נפצע. במבצע חירם היה סגן מפקד גדוד 15 של חטיבת גולני ולאחר מכן נתמנה למפקד הגדוד הממוכן (גדוד 19) של חטיבת גולני שישבה ביבנאל. גדודו של עמית השתתף במבצע חורב, ובמבצע עובדה היו לוחמיו בין ראשוני חטיבת גולני שהגיעו לאילת.
עם סיום המלחמה המשיך עמית לשרת בצה"ל, ב-1950 מונה לסגן מפקד חטיבת גולני וכמה חודשים אחר כך למפקד החטיבה, תפקיד בו שימש בעת קרב תל מוטילה. ב-1951 מונה למפקד פיקוד ההדרכה וב-1952 לראש מחלקת המבצעים במטכ"ל. יצא להשתלמות בבריטניה ובפברואר 1955 נתמנה לראש אג"ם (אגף המטה). בנובמבר 1955 נתמנה למפקד פיקוד הדרום ובאוגוסט 1956 הועלה לדרגת אלוף וחזר לשרת כראש אג"ם, בתפקיד זה תכנן וניהל באותה שנה את מבצע קדש. היה מפקד פיקוד המרכז בשנים 1958–1959. נפצע קשה במהלך צניחה, ואושפז בבית החולים למעלה משנה. נסע ללימודים באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית, בתחילת 1962 מונה לראש אמ"ן.
קורות חיים > ראש "המוסד"

ב-26 במרץ 1963 מונה לראשות המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, בעקבות פרישתו של איסר הראל, ובמשך כתשעה חודשים שימש בו זמנית ראש אמ"ן וראש "המוסד". כיהן כראש "המוסד" עד שנת 1968. במהלך תקופה זו העביר עמית את יחידה 188, היחידה המבצעית של אגף המודיעין, עליה פיקד אל"ם יוסף יריב, למוסד, שם אוחדה עם יחידת "מפרץ", יחידת המבצעים המיוחדים, בשם יחידת קיסריה. בנוסף תמך עמית, כראש אמ"ן וכראש המוסד בהפעלתה המודיעינית של סיירת מטכ"ל. במהלך כהונתו שלח עמית, בשנת 1965, את לוחמי המוסד להתנקש בחיי הפושע הנאצי הרברטס צוקורס. ב-1966 נערך מבצע יהלום שבו ערק הטייס העיראקי מוניר רדפא עם מטוס מיג 21 ונחת בישראל.
על אף הישגי המוסד בתקופה בה שימש עמית כמפקדו, היו מספר כישלונות מבצעיים. לוחם המוסד אלי כהן נתפס בדמשק והוצא להורג. כן נתפס וולפגנג לוץ שפעל במצרים. בנוסף התרחשה פרשת בן ברקה שהביאה לעימות חריף בין עמית לאיסר הראל, שדרש מעמית להתפטר בשל מעורבותו בפרשה.
עמית הידק את הקשרים עם הכורדים בעיראק ואף ביקר שם מספר פעמים. ערב מלחמת ששת הימים יצא לוושינגטון, ובשובו דיווח כי בניגוד להערכות שר החוץ, אבא אבן, הממשל האמריקני לא יתנגד למכה מקדימה של ישראל על מצרים. לאחר מלחמת ששת הימים עמד עמית על כך שבמסגרת חילופי השבויים ישוחררו אסירי "העסק הביש" שהיו בכלא המצרי משנת 1954 וכן בני הזוג לוץ.
קורות חיים > פעילות ציבורית ועסקית

בין השנים 1968–1977 שימש כמנכ"ל "כור תעשיות" - חטיבת התעשייה של ההסתדרות, שהייתה הקונצרן התעשייתי הגדול בישראל.
בינואר 1977 פרש ממפלגת העבודה יחד עם ידידים שכונו "קבוצת עמית" וחבר לד"ש. בבחירות המקדימות הגיע עמית למקום השלישי ברשימת ד"ש לכנסת.
נבחר לכנסת התשיעית מטעם ד"ש והיה חבר בוועדת החוץ והביטחון, ולאחר מכן שר התחבורה ושר התקשורת בממשלתו של מנחם בגין (עד 15 בספטמבר 1978). עם הפילוג בד"ש (1978) חבר עם קבוצתו למפלגת שינוי להקמת התנועה לשינוי ויוזמה. בשנת 1980 פרש משינוי והצטרף למפלגת העבודה.
לאחר פרישתו מהכנסת פנה לעסקים פרטיים. בשנת 1981 הקים יחד עם חזי כרמל וז'אן פרידמן את "החברה הכללית לשירותי לוויין", שיזמה את פרויקט לוויין התקשורת "עמוס". עמית כיהן בתפקיד יו"ר הדירקטוריון שלה ושל חברת הבת "חלל תקשורת", שהוקמה ב-1993 יחד עם התעשייה האווירית ושותפים נוספים. בין השנים 1982 ל-1984 שימש כיו"ר חברת התעופה הישראלית מעוף נתיבי אויר. בשנת 1985 מונה לדירקטור בחברת ההחזקות "החברה לישראל". בין השנים 1989 ל-2001 היה נציג של איש העסקים סמי שמעון בישראל ושימש כדירקטור בחברת יכין-חק"ל שבבעלותו, ונציגו בדירקטוריון חברת טבע תעשיות פרמצבטיות. בסוף שנות ה-90 שימש כדירקטור בחברת הביטוח "ציון". בנוסף ייצג בישראל את ד״ר ליאו ריכמן, שהקים את חברת אלישרא. לאחר שב-1987 קנתה קבוצת תדיראן את אלישרא, ובתמורה הקצתה לריכמן שישה אחוזים ממניות תדיראן, עמית שימש נציגו בדירקטוריון החברה.
כיהן גם בתפקידים ציבוריים, בהם חבר הנהלת מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב, חבר "המועצה לתכנון כלכלי", יו"ר המרכז הישראלי לניהול (המי"ל) ונשיא המרכז למורשת המודיעין.
בשנת 1997 זכה לתואר יקיר העיר רמת גן ובשנת 2003 (תשס"ג) זכה בפרס ישראל על "עשייה חלוצית וציונית מגוונת, פעילות ביטחונית משמעותית וקידום ופיתוח הכלכלה והתעשייה הישראלית".
חיים אישיים

מאיר עמית הותיר אחריו את רעייתו, יונה לבית קלמן, שלוש בנות (אחת מהן היא האדריכלית ומתכננת הערים ענת גונן) ונכדים.
הנצחתו

בנתניה וברמת השרון נקראו רחובות על שמו.
ברמת גן נבנה רובע על שמו בשכונת קריית קריניצי החדשה. גם מרכז המידע למודיעין ולטרור ע”ש מאיר עמית מפיץ מחקרים ומידע אודות פעילות ארגוני טרור.
לקריאה נוספת

אמנון ז'קונט, מאיר עמית - האיש והמוסד, תל אביב: ידיעות ספרים, 2012, מסת"ב 9789655453775
עמירם אזוב, משמר העמק לא תיפול!: נקודת מפנה בתש"ח, אור יהודה: דביר, 2013, מסת"ב 9789655525571
יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, תל אביב: ידיעות ספרים, 2012, מסת"ב 9789655454826
בנימין עציוני (עורך), אילן ושלח - דרך הקרבות של חטיבת גולני, מערכות, 1950
אפרים לפיד, לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017.
מאיר עמית, ראש בראש, אור יהודה: הד ארצי, 1999.
הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה

הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה (בפורטוגזית: República Portuguesa) התקיימה במשך 16 שנים, מהפיכתה של פורטוגל לרפובליקה בשנת 1910, עד להקמת הדיקטטורה הלאומית בשנת 1926.
היסטוריה

בשנת 1908 נורו למוות המלך קרלוש הראשון ובנו לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל בידי מתנקשים בכיכר המסחר (Praça do Comércio) שבליסבון. המלך החדש, מנואל השני, ראה בראש הממשלה של אביו, ז'ואאו פרנקו, כאחד האחראים לחוסר היציבות הפוליטית שהובילה להתנקשות. ז'ואאו פרנקו נאלץ להתפטר, אך המלך לא הצליח לשקם את דימוי המונרכיה בעיני העם. בשנת 1910 הוכרזה פורטוגל כרפובליקה, והמלך יצא לגלות בבריטניה.
לאחר ההפיכה בליסבון, בא הקץ למונרכיה והוקמה רפובליקה פרלמנטרית, ששרדה בין השנים 1910
–1926. תומכי הרפובליקנים היו בגדר מיעוט אורבני במדינה בה אוכלוסייה כפרית בעיקרה, ורק לגברים יודעי קרוא וכתוב הוענקה זכות בחירה. בתקופה זו שררה אי-יציבות רבה במערכת הפוליטית - בפרק זמן של 16 שנים שלטו 9 נשיאים על 45 ממשלות. במרכז המערכת הפוליטית היה הפרלמנט ומליאתו הייתה זו שבחרה בנשיא הרפובליקה. כוחו של הנשיא היה מוגבל ויכולתו לתווך בין הסיעות השונות הייתה מועטה. מערכת המפלגות הייתה מפוררת, ושלטו ממשלות עם גיבוי מועט של הפרלמנט. אחת מסיעות המפלגה הרפובליקנית הפורטוגזית, "הדמוקרטים" ("Os Democráticos) שבהנהגת אפונסו קוסטה, הובילה את המערכת הפוליטית ושלטה גם במערכת המנהלית, ובאמצעות קסיקיזם (caciquismo), אף במנהל מערכת הבחירות. יתר הסיעות הרפובליקניות פנו לדרך של התקוממות, ושאפו להשתלט על הגה השלטון, בדומה לתומכי המונרכיה. רבו מאוד הקנוניות והניסיונות להפיל את השלטון. המשטר היה חלש ויישם ברישול מדיניותו, שנשלטה במידה רבה בידי הכנסייה (שהמשטרה היה נגד), ובכך בא לידי עימות עימה וגם עם האוכלוסייה הכפרית.
פורטוגל השתתפה במלחמת העולם הראשונה (1914–1918). הקריסה בסחר הימי, והשימוש בכוחות צבא במלחמה, גרמו לבעיות רבות בחברה ובכלכלה של פורטוגל. האינפלציה דהרה והאספקה של חומרי גלם ומזון הייתה מקוטעת ודלה. בתנועת העובדים, אותה הוביל ארגון האנרכו-סינדיקליסטים לא ראו ברפובליקה גוף המייצג את עניינם, ועל כן נקטו בפעולות מחאה, כגון ריבוי שביתות, ואף פנו לאלימות פוליטית. מטרת ההפיכה שביצע סידוניו פאיש ב-1917 הייתה הקמת רפובליקה נשיאותית, תוך שילוב תומכי המונרכיה והקתולים. עם חלוף שנה, נרצח פאיש ובראשית שנת 1919 פרצה מלחמת אזרחים מוגבלת היקף בין תומכי המונרכיה לתומכי המשטר הרפובליקני, שבעקבותיה הוחזרה על כנה החוקה של 1911. המערכת השלטונית הזו שרדה במשך 8 שנים ונדרשה להתמודד עם בעיות חברתיות לא מעטות וכן עם התקוממויות וניסיונות הפיכה. ב-1926 ביצעו אנשי צבא הפיכה וכפו על פורטוגל דיקטטורה צבאית.
הערות שוליים

↑  David Ferreira, História política da primeira república Portuguesa: 1915-1917, Livros Horizonte, 1981. (בBrazilian Portuguese)
↑  Payne, A history of Spain and Portugal (1973) 2: 559
הכל עובר חביבי

| --- | --- |
מימין לשמאל: קיקי רוטשטיין, יובל דור, שלומית אהרון ועמי מנדלמן
מימין לשמאל: קיקי רוטשטיין, יובל דור, שלומית אהרון ועמי מנדלמן
 תקופת הפעילות:  1975–2002 (כ־27 שנים)
 סוגה:  פופ, זמר עברי
 חברים
 שלומית אהרון עמי מנדלמן יובל דור קיקי רוטשטיין
 חברים לשעבר
 אתי קארי שרונה נסטוביץ'
הכל עובר חביבי היא להקת פופ ישראלית, שפעלה בשנים 1975–2002. הלהקה מנתה ארבעה חברים: שלומית אהרון, יובל דור, עמי מנדלמן וקיקי רוטשטיין, והגיעה לשיא הצלחתה בתחילת שנות השמונים. הלהקה זכתה פעמיים בפרס כינור דוד ובתואר להקת השנה.
היסטוריה > 1975-1979: הקמה ושירי אמצע הדרך

הלהקה הוקמה בשנת 1975, כאשר אמנון ברנזון הפיק מופע משירי שנות החמישים, בבימויו של צדי צרפתי ובניהולו המוזיקלי של אלדד שרים. במופע שילב ברנזון יחדיו את אהרון, שהייתה סולנית להקת פיקוד מרכז, עם דור, מנדלמן ורוטשטיין, ששירתו יחד בלהקת חיל התותחנים והופיעו כלהקה תחת השם "שלישיית אף אוזן גרון". שם הלהקה שונה ל"הכל עובר חביבי" מתוך השיר "חביבי" של שמואל פישר.
הצלחתו הגדולה של המופע הפכה את האיחוד הזמני לקבוע. כבר בשנת 1976 כתבה במיוחד עבורם נעמי שמר את השיר "החגיגה נגמרת" שנעל את חגיגת הזמר שנערכה באותה השנה, שהחליפה את פסטיבל הזמר והפזמון. ב-1979 העלתה הלהקה מופע המשך בשם "דור האספרסו", שהתבסס על שירי שנות השישים. באותה שנה קיבלה הלהקה הצעה להשתתף באירוויזיון בשיר "הללויה", אך אהרון סירבה אחרי שקיבלה בזמן ההקלטות מכת חשמל. במקומה של "הכל עובר חביבי" הוקמה להקת חלב ודבש שכללה את גלי עטרי ושלישיית זמרים, שזכתה יחד עמה באירוויזיון, ומאוחר יותר הוציאה להיטים רבים.
בדצמבר 1979 השתתפה הלהקה בשירויזיון מספר 1 עם השיר "טלוויזיה" (מילים: יובל דור, לחן: יובל דור ועמי מנדלמן, עיבוד: אלדד שרים).
היסטוריה > 1980-1987: שנות השיא, אירוויזיון וסאטירה

בדצמבר 1980 זכתה הלהקה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים מספר 11 עם השיר "עודני ילד" (מילים: עדנה פלג, לחן: נמרוד טנא, עיבוד: אורי קריב).
במרץ 1981, כאשר אהרון הייתה בהיריון מתקדם, זכתה הלהקה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון עם השיר "הלילה" וייצגה את ישראל באירוויזיון 1981 ובאירוויזיון עצמו הגיעה עם השיר למקום השביעי. בדצמבר אותה שנה השתתפה הלהקה בפעם השנייה ברציפות בפסטיבל שירי הילדים מספר 12 עם השיר "מסיבה של סמבה" (מילים: לאה שילון, לחן: הנרי ברטר, עיבוד: אורי קריב). באותה השנה הוציאה אלבום שירי ילדים "עודני ילד", כשם הלהיט הגדול ביותר מתוכו. את שירי האלבום, מלבד שיר הנושא, הפיק מוזיקלית קובי אושרת.
ב-1982 יצא אלבומה שישי של הלהקה "שירים" שאיגד שירים שהלהקה הקליטה בין 1980 ל-1982. בין שירי האלבום בלטו שיריה של נעמי שמר: "תן כתף", "לילה בחוף אכזיב", "על כל אלה" ו"החגיגה נגמרת", החידוש ל"פרח הלילך", והביצוע ל"רומנטיקה", שחברי הלהקה כתבו והלחינו לצביקה פיק. אלדד שרים, אורי קריב וקובי אושרת עיבדו את שירי האלבום. עוד ב-1982 נערך ערב הוקרה למלחין משה וילנסקי שנקרא זר כלניות למשה וילנסקי (ויצא כאלבום לאחר מכן). הלהקה שרה באירוע את השיר "סתיו" (מילים: שמשון חלפי). בדצמבר 1982 השתתפה הלהקה בפסטיגל מספר 2 עם השיר "פתאום עצוב לה" (מילים: אבי קורן לחן ועיבוד: הנרי ברטר).
בתחילת 1983 הוציאה הלהקה את האלבום "לעבור את הגבול" בהפקת ירוסלב יעקובוביץ'. האלבום, שבלטו בו להיטים כמו "לילה בכרך", "תלווי אותי" ו"אגדה אבודה", התייחד בקו רוקי וג'אזי מובהק יותר, וניכרה בו השפעת להקות כ"מנהטן טרנספר". שירי האלבום זכה להשמעות רבות ברדיו. בהקלטות האלבום השתתפו מאיר ישראל ואהרל'ה קמינסקי בתופים וכלי הקשה, אלונה טוראל בקלידים, אוהד אינגר בגיטרה בס, גילי דור, גרי אקשטיין, וחיים קריו בגיטרות, דריו מלכי בסינטיסייזר, ירוסלב יעקובוביץ' בסקסופון, חליל וליריקון, ונגנים נוספים. ובדצמבר 1983 באותה השנה התארחה הלהקה בפסטיגל מספר 3 עם השיר "מחר תזרח השמש" (מילים: מירית שם-אור, לחן: צביקה פיק, עיבוד: אלדד שרים
ב-1984 העלתה הלהקה את המופע "הכל לא עובר חביבי", לציון עשור לפעילותה. שירי המופע הוקלטו גם עבור אלבום בשם זה. המופע והאלבום כללו שירים מצליחים כ"האורח" ("טנא ירוק") ו"סימן שעוד לא הגענו" שכתבה והלחינה נעמי שמר ו"בלוז מדרגות הרבנות" שהלחין יובל דור למילים של העיתונאי אמנון דנקנר.
היסטוריה > מאז 1988: שנות שפל, פירוק ואיחודים

ניסיונות המשך של הלהקה לקו מוזיקלי רוקי יותר לא צלחו, והאלבום "נחיה ונראה", אותו הוציאו ב-1988 נכשל מסחרית. מתוך האלבום יצאו לרדיו השירים: "אין ענבים בגפן", "נחיה ונראה", "אם שנים הרבה" (בשלושתם - מילים: נתן זך), "ממקום אחר", "אל תתבזה" (מילים רחל שפירא). את שירי האלבום הפיק מוזיקלית מיקי גבריאלוב. בסוף שנות השמונים פרשה אהרון מן הלהקה לטובת קריירה עצמאית. אהרון הוחלפה באתי קארי, שהופיעה עם הלהקה בארץ, בתוכניות טלוויזיה רבות, ובחו"ל למשך כחמש שנים. מאוחר יותר החליפה את אתי קארי שרונה נסטוביץ', והלהקה הוציאה איתה בתחילת 1998 את האלבום "מי שמדבר על אהבה", שנכשל מסחרית אך השאיר להיט אחד, שיר הנושא, וכן החידוש ל"שלא ייגמר לי הלילה". חברי הלהקה כתבו והלחינו את מרבית האלבום, וירוסלב יעקובוביץ' עיבד. גם הרכב הזה עם הסולנית נסטוביץ' לא זכה להצלחה. בשנת 2002 הפסיקה הלהקה את פעילותה, לבד מהופעות חד פעמיות ומיוחדות.
בחורף 2006, לאחר הפסקת פעילות ארוכה, חזרו חברי הלהקה המקורית יחד עם שלומית אהרון לסיבוב הופעות ברחבי ישראל, פעם נוספת בבימויו של צדי צרפתי.
ב-2012 חזרו חברי הלהקה לסיבוב הופעות כאשר את יובל דור מחליף הזמר משה סימן טוב. המופע החדש, "געגועים לנעמי שמר", בהפקתו המוזיקלית של אסף אמדורסקי כולל בתוכו הופעת אורח של ישראל גוריון, אסף אמדורסקי ואוהד חיטמן, כמו גם תזמורת מלווה.
רשימת אלבומים

הכל עובר חביבי - להיטי שנות ה-50 בארץ ובעולם, 1975
שירים שמחוץ להצגה, 1977
דור האספרסו, 1979
עודני ילד, 1981
שירים, 1982
לעבור את הגבול, 1983
חביבי על הבמה, 1984
נחיה ונראה, 1988
חביבי המיטב, 1989 [אוסף]
קלאסיקה, 1997 [אוסף]
מי שמדבר על אהבה, 1998
שלומית אהרון והכל עובר חביבי-המופע המשותף, 2007
המיטב, 2009 [אוסף]
הכל עובר חביבי
הכל עובר חביבי 2013 (את יובל דור החליף משה סימן טוב)
כנס הרצליה

| --- | --- |

 סוג:  כנס 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  אוניברסיטת רייכמן 
 מייסדים:  המכון למדיניות ואסטרטגיה 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים) 
 אתר רשמי
 
כנס הרצליה, או בשמו המלא, כנס הרצליה על מאזן החוסן והביטחון הלאומי, הוא כנס שנתי, שמארגן מאז שנת 2000 המכון למדיניות ואסטרטגיה ובית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי בהרצליה.
הדיונים בכנס נוגעים במגוון נושאים הקשורים לחוסן והביטחון הלאומי של ישראל. בכנס מתארחים הן אנשי ממשל ואקדמיה בכירים בתחומי החוץ, הביטחון, הכלכלה והחברה בישראל והן נציגים ממדינות זרות. מבין נושאי התפקידים הבכירים במדינה, מגיעים לנאום בכנס מדי שנה נשיא המדינה, ראש הממשלה והרמטכ"ל. בנוסף אליהם, מוזמנים אל הכנס גם בעלי הון, אנשי תקשורת ואנשי רוח ישראלים וכן נציגים מיהדות התפוצות. ממדינות זרות, מוזמנים לכנס שגרירים, דיפלומטים ובכירי ממשל, בעיקר מארצות הברית ואירופה. בתום הכנס השנתי, מתפרסמות מסקנות הכנס בפרסום מיוחד, בהוצאת המכון למדיניות ואסטרטגיה, המוגש למשתתפי הכנס, למקבלי ההחלטות ולמעצבי המדיניות הבכירים בארץ.
דיוני הכנס עוסקים בין השאר בתמורות גיאו-אסטרטגיות בזירה הגלובלית, כיוונים להתחדשות ולהתעצמות הצבא, הקשרים האסטרטגיים עם ארצות הברית, נאט"ו והאיחוד האירופי, מערכת החוץ וההסברה הישראלית, יחסי החוץ של ישראל, התמודדות עם איראן המתגרענת, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, דמוגרפיה, השלכות מדיניות של מגמות כלכליות באזור ויחסי ישראל עם מדינות ערב. בנוסף לאלו, חלקים אחרים בכנס מוקדשים לנושאים שאינם קשורים לנושאי ביטחון גרידא, כגון: מדיניות לאומית לקידום החינוך, עתיד כלכלת ישראל, הדור הבא בהנהגת ישראל ומנהיגות נשית בישראל, הזהות היהודית של ישראל והקשר ליהדות התפוצות, אופייה של המדינה מבחינה חברתית, עתידה של ירושלים ועתידו של הנגב, פטריוטיזם והזדהות עם המדינה וכן נושא איכות הסביבה.
בראש הכנס עמדו פרופ' עוזי ארד (בשנים 2000–2009), האלוף (מיל.) דני רוטשילד (2010–2013) ופרופ' אלכס מינץ (2014–2016) ומאז 2016 עומד בראשו אלוף (מיל') עמוס גלעד.
תחילתו של כנס הרצליה

סדרת כנסי הרצליה על מאזן החוסן הלאומי של ישראל, החלה כיוזמה של המכון למדינית ואסטרטגיה ומי שעמד אז בראשו, עוזי ארד, יחד עם גורמים נוספים העוסקים בתחום. כבר מראשיתו, תוכנן הכנס להפוך לכנס משמעותי, בעל המשכיות ולא כמאורע חד פעמי. את הצורך בסדרת כינוסים שכזו, הסביר ארד בנאום במושב הפתיחה של הכנס הראשון. הוא החל את דבריו בתחושה שמצד אחד, ישראל עומדת בפני אתגרים רבים ומצב חדש עומד לפיתחה. מן הצד השני, ישנם ספקות לגבי כושר עמידתה וחוסנה של מדינת ישראל לעמוד בפני האתגרים הללו. לכן, קיים צורך כפול:
א. לבדוק מנקודת מבט אקדמית, רציונלית ולא אמוציונאלית את מצבה של מדינת ישראל מהיבטים שונים ובכך להעריך את חוסנה של מדינת ישראל.
ב. להציע ולבחון קווי מדיניות חדשים שיכולים להתאים למציאות ולנסיבות המשתנות ובכך לחזק את החוסן הלאומי.
לקראת כל כנס ובהתאם למטרה הראשונה שהוגדרה, מתכנסים צוותי עבודה המורכבים ממומחים וחוקרים בתחום הרלוונטי ומכינים דו"חות בנושאי הדיונים. בהתאם למטרה השנייה שהוגדרה, נושאי הדיונים משתנים כל שנה ביחס להתרחשויות בשנה העוקבת.
בנוסף לאלו, במהלך הכנס קיימת גם התייחסות ובחינה של מסקנות הכנסים הקודמים ביחס למציאות הנוכחית והאם אלו הצליחו לגרום לשינוי. בחינה זו באה מתוך ראיית הכנס והמרכז הבינתחומי כגורם שיכול להשפיע על תהליכים מרכזיים במדינת ישראל.