stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ב.מ.וו R27
ב.מ.וו R27

יוצרו 15,364 יחידות.
נוסעים: 1 נהג בלבד (במשך השנים הוסיפו חלק מבעלי האופנוע מושב אחורי (לא מקורי).
מנוע בתצורת "Drive shaft" (אנ').
מנוע קירור אוויר.
קיבולת מכל דלק - 15 ליטר.
קיבולת מכל שמן - 1.2 ליטר.
מתח מערכת חשמלית - 6 וולט.
צמיגים: 18x3.25.
לחץ צמיגים: חזית: 21-22 PSI, אחורי: 22-23 PSI.
1 מאייד מתוצרת "Bing".
תמונות

"ב.מ.וו R27"
"ב.מ.וו R27"
"ב.מ.וו R27"
"ב.מ.וו R27"
"ב.מ.וו R27" - מבט למנוע 1 צילינדרים
"ב.מ.וו R27" - מבט ללוח מחוונים
ראו גם

BMW
ב.מ.וו R51/3
הערות שוליים

↑  "ב.מ.וו R27" motorcycleclassics.com/classic-german-motorcycles/bmw-r27-zmmz12jazbea
↑  "ב.מ.וו R27" (בגרמנית) cms.bmw-einzylinder.de/index.php/baureihe/bmw-r27
↑  "ב.מ.וו R27" - בתמונה: 2 מושבים, לא מקורי europeancollectibles.com/vehicles/407/1966-bmw-r27
↑  "ב.מ.וו R27" - תמונות pinterest.com/nelsondecastro1/bmw-r27
אלברט בול

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1896 נוטינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 במאי 1917 (בגיל 20) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 מקום קבורה:  Annœullin German military cemetery 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  תיכון נוטינגהאם  Trent College  בית הספר קינגס שבגרנתהם 
 השתייכות:  הצבא הבריטי, גיס התעופה המלכותי 
 תקופת הפעילות:  מ-1914 
 דרגה:  קפטן 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 צלב ויקטוריה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  אות השירות המצוין  לגיון הכבוד  הצלב הצבאי  ציון לשבח 
 
אלברט בול (Albert Ball; ‏14 באוגוסט 1896 - 7 במאי 1917) היה טייס קרב בריטי ששירת במלחמת העולם הראשונה. כאשר נפל בקרב היה אלוף ההפלות הבולט ביותר של בריטניה, עם 44 ניצחונות לזכותו. הוא נותר אלוף ההפלות הבריטי הרביעי המצליח ביותר בהיסטוריה. הוא עוטר בעיטורי צלב ויקטוריה, אות השירות המצוין (שלוש פעמים) ובעיטור הצלב הצבאי.
טיסותיו הקרביות של בול התאפיינו בהעזה רבה, עם תשומת לב מעטה לביטחונו האישי. הוא עשה שימוש במהלך שירותו בדגמים שונים של מטוסים, שבהם הכניס שינויים רבים במבנה ובעיקר בחימוש. גם אויביו הגרמנים החשיבו אותו לטייס הקרב הבריטי הטוב ביותר.
ביוגרפיה

אלברט בול נולד בעיר נוטינגהאם, ולו אח ואחות. אביו היה איש עסקים אמיד. בנעוריו הרבה להתעסק במנועים ובציוד חשמלי, הכיר כלי נשק היה קלע מצטיין, וכן פיתח תחביב של טיפוס על גבי פיגומים. הוא היה אדוק בדתו. בבית הספר התיכון השתתף בשיעורי הכנה לקצונה של הצבא הבריטי. הוא עזב את בית הספר בגיל 17 בהסכמת אביו, שסייע לו למצוא עבודה בחברת הנדסה בעיר מגוריו.
במלחמת העולם הראשונה

מיד לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והוא בן 18, התגייס בול לרגימנט הרגלים יערני שרווד.(אנ') במהרה קודם לדרגת סמל ובאוקטובר כבר הוסמך לקצין. למורת רוחו הוא הוצב להדריך מגויסים חדשים באנגליה, למרות שרצה לצאת לחזית באירופה.
ביוני 1915 החל בול לקחת שיעורי טיסה בשדה התעופה הנדון בלונדון, משום אהבתו להנדסה וגם כדי לשפר את סיכוייו לקבל העברה לחזית. הוא היה משכים ב-03:00 ויוצא באופנועו לשדה התעופה לשיעור, ולאחר מכן מתחיל את שגרת יומו הצבאית. הוא נחשב לחניך ברמה בינונית לכל היותר, אך באוקטובר 1915 קיבל רישיון טיס מטעם קלוב התעופה המלכותי. (אנ'). מיד ביקש העברה לגיס התעופה המלכותי, החל באימוני טיסה ובינואר 1916 הוסמך כטייס. בפברואר הוצב בטייסת בצרפת והחל לבצע גיחות סיור במטוס דו-כנפי. בסוף מרץ כבר היה מעורב בקרב אוויר ראשון. במאי 1916 הוצב לטייסת קרב שהטיסה מגוון של דגמי מטוסים. על הקרקע וגם באוויר נטה להתבודדות מחבריו לטייסת ולטיסה בודדת. הוא טיפל במטוסו בעצמו. באותו חודש השיג את שלולש ההפלות הראשונות שלו של מטוסי אויב. בתחילת יולי כבר נזקפו לזכותו שבע הפלות, כולל של בלון תצפית. סמוך לאחר מכן הוענק לו עיטור הצלב הצבאי. באותה עת כתב להוריו כי הוא איננו נהנה להפיל את מטוסי הצד השני ומראה מטוסיהם הנופלים גורם לו הרגשה רעה, אך הוא יודע שזה הם או הוא. ערב מותו כתב להוריו כי התעייף מההרג וכי הוא מרגיש כרוצח.
באוגוסט 1916 הפיל בול שלושה מטוסים גרמנים בגיחה אחת, ובהמשך נלחם ב-14 מטוסים גרמנים מעבר לקווי האויב והחזיר בקושי את מטוסו הפגוע לנחיתה בבסיסו. לאחר מכן הוצב לטייסת חדשה, ושם נצבע מטוסו בסכימת צביעה מיוחדת שאפשרה לזהות את מטוסו מרחוק ולאשר את הישגיו. עד לסוף אוגוסט כבר נזקפו לזכות בול 17 הפלות של מטוסי אויב. בזמן זה קיבל חופשת מולדת קצרה, ושם גילה כי שמו התפרסם כאלוף הפלות והוא הולך לפניו. היה זה שינוי במדיניות הממשלה הבריטית, שהצניעה את שמות אלופי ההפלות עד לאותו זמן, אך שוכנעה לשנות זאת בעקבות האבידות הקשות בקרב על הסום וכדי לעודד את המוראל הלאומי. בשובו לחזית המשיך לצבור הפלות ועד סוף ספטמבר הגיע מספרן ל-31. אז אולץ לצאת לחופשה כדי שלא יתמוטט מהמאמץ ונשלח להצבה בבסיס הדרכה של גיס התעופה המלכותי בבריטניה. בסוף ספטמבר עוטר בבת אחת בשני עיטורי מסדר השירות המצוין על מבצעי האוויר שלו וכן בעיטור מסדר ג'ורג' הקדוש של רוסיה.
בעת שהיה מוצב בבריטניה הרקיעו המוניטין והפרסום של בול שחקים. עיתונאים שיחרו לפתחו, ובנובמבר 1916 הוענקו לו עיטוריו באופן רשמי על ידי המלך ג'ורג' החמישי בארמון בקינגהאם. מיד לאחר מכן הוענק לו עיטור מסדר השירות המצוין בפעם השלישית - איש הצבא הראשון לקבל עיטור זה שלוש פעמים. בפברואר 1917 כיבדה אותו עירו נוטינגהאם בתואר יקיר העיר. באפריל התארס עם פלורה יאנג, אשה בת 18 שהכיר בחודש הקודם.
בול לחץ להחזירו לשירות קרבי, ובאפריל הוצב בטייסת מובחרת בצרפת. באישורו של גנרל יו טרנצ'רד הותר לו להשתמש בהצבה זו במטוס מיוחד לטיסות סולו בנוסף לדגם המטוס שבו צוידה הטייסת. ב-23 באפריל הפיל את המטוס הראשון במסגרת הצבתו החדשה. בימים 1 עד 5 במאי הפיל שבעה מטוסי אויב, ובתום אחד מהקרבות הנחית את מטוסו הפגוע בקושי, כשהוא עיוור למחצה מהתזת שמן ממכל השמן שלו שנפגע באש אויב. ב-6 במאי הפיל את המטוס ה-44 והאחרון שלו.
במלחמת העולם הראשונה > הטיסה האחרונה

ב-7 במאי 1917 המריא בול לטיסתו האחרונה, שנערכה בשמי צרפת בקרבת גבולה עם בלגיה. הוא הוביל מבנה של 11 מטוסים מטייסתו, שנכנסו לקרב אווירי גדול עם מטוסים מטייסת 11 הגרמנית המובחרת. המטוסים התפזרו ונתקלו בתנאי מזג אוויר גרועים. טייס גרמני על הקרקע ראה את מטוסו של בול מגיח מבסיסו של ענן וצולל אנכית כשמדחפו דומם, עד שפגע בקרקע. נראה שהמנוע שותק עקב הצפת דלק בעת שהמטוס נמצא בעמדה אנכית.
הגרמנים נחפזו את המטוס ההרוס ומצאו את בול ללא רוח חיים. המטוס ובול לא נפגעו באש גרמנית, ובדיקה רפואית העלתה שבול נהרג עקב החבלות החמורות שנגרמו לו בעת ההתרסקות. הגרמנים אמנם טענו שהוא הופל על ידי הטייס לותאר פון ריכטהופן, אחיו של אלוף הטיס מנפרד פון ריכטהופן, אך קרוב לוודאי שמטוסו של בול התרסק לאחר שהוא נכנס למצב של ורטיגו ואיבד את השליטה במטוס. הוא נקבר על ידי הגרמנים בבית קברות מקומי לא הרחק ממקום נפילתו בטקס צבאי מלא. לאחר המלחמה, לבקשת אביו, הושאר קברו שם ולא הועבר לבית קברות צבאי בריטי כפי שהיה נהוג לעשות. אביו של בול קנה את חלקת השדה שבה התרסק מטוסו והציב בה אנדרטה לזכרו.
בצד הבריטי הוגדר תחילה בול כנעדר בשעת פעולה, ושררה תקווה שהוא נפל בשבי, אך בסוף מאי הגיעה מהצד הגרמני הידיעה על מותו של בול וקבורתו. הידיעה על מותו פורסמה ועוררה הדים בכל רחבי העולם. חודש לאחר מותו הוענק לו עיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי. למחרת הוא עוטר בעיטור צלב ויקטוריה על מבצעיו ב-11 הימים האחרונים לחייו. העיטור הוגש לקרוביו על ידי המלך בחודש שלאחר מכן, ובול הועלה לאחר מותו לדרגת סרן. בשנה שלאחר מכן הוענקה לבול מדליה מיוחדת של קלוב התעופה של אמריקה.
הנצחה

ב-1918 פורסם בבריטניה ספר ביוגרפי אודות בול, Captain Ball VC, שהכיל רבים ממכתביו לקרוביו. הספר הכיל דברי הקדמה והספד של ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג', של פילדמרשל דאגלס הייג ושל גנרל טרנצ'רד. ב-1933 התפרסם ספר ביוגרפי נוסף אודותיו בשם Captain Albert Ball.
בעירו של בול נוטינגהאם הוצבו מספר אנדרטאות לזכרו, הגדולה שבהן, פסל ברונזה על גבי כן, הוצבה בטירת נוטינגהאם (אנ') ונחנכה ב-1921 בטקס צבאי לרבות מטס כבוד של חיל האוויר המלכותי. דגם של האנדרטה נמסר לתצוגה בגלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון. אביו של בול מימן הקמת בית דירות בנוטינגהאם ובו שמונה דירות לשיכונם של קרובי משפחה של בני העיר שנפלו במלחמה. עיטוריו של בול ומזכרות אחרות מוצגים במוזיאון טירת נוטינגהאם. חמישים שנה לאחר מותו נוסדו בבית הספר שבו למד מלגות על שמו.
בשנת 2006 הופיע דיוקנו של בול על גבי בול זיכרון של הדואר המלכותי, כחלק מסדרת בולים עם דיוקנאות של שישה מקבלי עיטור צלב ויקטוריה, שהופקה לרגל מלאת 150 שנה לייסודו של העיטור. ב-2015 הפיקה המטבעה המלכותית מטבע זיכרון הנושא את דיוקנו של בול, במסגרת סט של שישה מטבעות זיכרון שהוטבעו לרגל מלאת מאה שנה למלחמת העולם הראשונה.
עיטוריו של בול ומזכרות אחרות, המוצגים במוזיאון טירת נוטינגהאם
קרגל

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  פלקר
 מייסדים:  סם דובינר, אלכסנדר רפאלי
 תקופת הפעילות:  1954–הווה (כ־71 שנים)
 משרד ראשי:  לוד
 בעלות:  כלל תעשיות (26%)
 מוצרים עיקריים:  אריזות קרטון
 שווי שוק:  40.5 מיליון ש"ח (20 בפברואר 2025)
 הכנסות:  455 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  הפסד של 292 אלף ש"ח (2023)
 רווח:  הפסד של 28.6 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  178 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  751 מיליון ש"ח (2023)
  
 www.cargal.co.il
 
ארגז מתוצרת קרגל בעת הכנתו לשימוש
"קרגלים" בשימוש במשרד משפטי בתל אביב
ארגז קרגל במשרד משפטי בתל אביב
שרפה במפעל קרגל, 1969
קרגל היא חברה ישראלית שהחלה את דרכה בייצור קרטון גלי, בשנת 1954.
תולדות החברה

מפעלה הראשון של קרגל נפתח בבני ברק ביוני 1954, על ידי סם דובינר,זאב  גרודז'נסקי (זאב גדרון), וד"ר אלכסנדר רפאלי, ארבעה חודשים לאחר קבלת אישור משרד המסחר והתעשייה. המפעל ייצא אריזות קרטון לחוץ לארץ ובשנות ה-50 נכלל ברשימת היצואנים הישראלים שייצאו ביותר ממיליון דולר לשנה. בנוסף, מכר קרגל אריזות קרטון לצורך אריזת ייצוא תוצרת חקלאית מישראל.
בשנת 1956 אושר לקרגל להקים מפעל נוסף לייצור קרטון, שהוקם בלוד. בתחילת 1959 החברה נכנסה לקשיים ונדרשה להזרמת כספים של הממשלה ושל משקיעים. ביולי 1959 נמכר המפעל לחברות "יוניון בג" ואינטרנשיונל פייפר האמריקאיות במסגרת הסדר עם הנושים. המפעל בבני ברק נסגר ונפתח מחדש רק לאחר מכירת החברה, עד השלמת העברת המכונות ללוד באוקטובר 1959. דו"ח של משרד המסחר והתעשייה קבע שהקמת המפעל בלוד הסתמך על תחזיות שגויות וכי הממשלה והבנקים לא בדקו כיאות את הבקשה למפעל מאושר. בשנת 1983 רכשו דנות ובנק לאומי שני שלישים ממניות החברה וחלק ממניות החברה הועברו למנכ"ל החברה, אורי מנשה. בנובמבר 1986 רכש לאומי את חלקה של דנות בקרגל ובתחילת 1987 מכר בנק לאומי את החזקותיו בחברה לכלל תעשיות, אורי מנשה ומייקל שטיינהרדט. בשנת 1998 החזיק אורי מנשה בכמחצית ממניות החברה והוא התכוון למכור את מניותיו לחברת פראט האוסטרלית, שנסוגה מהעסקה. מנשה תבע את פראט על ביטול העסקה, שלטענתו נסגרה, והתביעה הסתיימה בפשרה. במאי 2004 מכר מנשה את מניותיו בחברה לסי אי קרטון, שרכשה עוד שישית מהחברה בתחילת 2005. 27% מהחברה היו אז בידי כלל תעשיות ו-7.5% בידי הציבור.
החל משנת 2011 פועלת החברה להעברת המפעל בלוד לאזור תעשייה עידן הנגב.
אריזת פרי הדר

במשך מספר שנים נאבק המפעל לשכנע את המועצה לשיווק פרי הדר לעבור מאריזת פרי ההדר לייצוא מארגזי עץ לקרטון גלי, מאבק שהוכתר בהצלחה והביא בשנת 1958 לשימוש ביותר מ-8 מיליון מכלי קרגל לייצוא פרי הדר מישראל. אולם בתחילת 1959 ביטלה המועצה לשיווק פרי הדר את הזמנת המכלים, לאחר שנטען שהקרטונים אינם מתאימים לשיווק פרי הדר וגורמים להפסדים. החלטה זאת בוטלה לאחר כחודש בלחץ שר החקלאות קדיש לוז, כדי למנוע פיטורי פועלי קרגל בלוד.
קרטל

בינואר 1966 אישר הממונה על הגבלים עסקיים הקמת קרטל לייצור קרטון בין קרגל לפלארו של זלמן סוזאיב. הסדר זה הורחב בהמשך לכלול גם את מפעל מכלי כרמל בטירת כרמל של כור.
שריפות

ביולי 1969 נשרף המפעל בלוד. המפעל הוקם מחדש תוך הרחבתו ונפתח בפברואר 1970. סכום הביטוח ששולם למפעל היה הגדול ביותר ששולם עד אז בישראל. בספטמבר 1977 נשרף המפעל שוב ושוקם במשך חצי שנה בידי סולל בונה. בשרפה זאת האשימה המשטרה את כנופיית מע"צ, שברבות השנים זוכו מכל אשמה. שרפה שלישית, קטנה בהיקפה, אירעה במפעל בדצמבר 1978.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  קרגל בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  מנחם תלמי, דון זאב ולוולה גדרון, מעריב, 12 במרץ 1965.
↑  אלכסנדר רפאלי, ישראל והמשפחה, חלום ומעש: סיפור חיי, מכון ז'בוטינסקי בישראל, 1995, עמ' 152-154
↑  קרגל בית חרושת לחומרי אריזה, חרות, 8 ביוני 1954
↑  מיכלי קרטון במליון דולר נמכרו לחו"ל, דבר, 29 בנובמבר 1956
↑  תעודות היצואן המוסמך חולקו ל-120 יצואנים, דבר, 9 בפברואר 1958
↑  יצוא התוצרת חקלאית באריזת קרטון גלי, דבר, 14 ביולי 1954
↑  קרגל יקים מפעל ענק למיכלי קרטון, דבר, 1 באוגוסט 1956
↑  3 מליון דולר יצוא קרגל ב-1957, דבר, 20 ביוני 1957
↑  דובינר: הקשיים של קרגל הם זמניים, מעריב, 15 במרץ 1959
↑  י. שדמי, דובינר מכר את קרגל ל-2 חברות אמריקאיות, מעריב, 15 ביולי 1959
↑  התחדשה העבודה בקרגל בני ברק, דבר, 19 ביולי 1959
↑  הושלמה העברת קרגל ללוד, דבר, 14 באוקטובר 1959
↑  ביקורת על הקמת קרגל לוד בדו"ח לשר המסחר והתעשייה, דבר, 12 באפריל 1959
↑  דרור שרביט, קרגל נרכש במכפיל 9 ללא גיבוי נכסי מלא, דבר, 28 ביוני 1983
↑  דנות והשקעות בל"ל רכשו 66% מקרגל, דבר, 15 ביוני 1983
↑  בנק לאומי מכר מניותיו בארגמן, מעריב, 10 בנובמבר 1986
↑  יואב יצחק, כלל תעשיות רכשה את קרגל במציאה, מעריב, 4 באוגוסט 1987
↑  אמיר הלמר, הושגה פשרה בין אורי מנשה, בעל השליטה לשעבר בקרגל, לבין יו"ר פראט האוסטרלית, באתר TheMarker‏, 11 במאי 2004
↑  גולן פרינדנפלד, ‏אורי מנשה מוכר את השליטה בקרגל לפי 27.5 מ' ד' - נמוך בכ-65% מהשווי לפיו התכוון למוכרה לפראט, באתר גלובס, 6 במאי 2004
↑  שי שלו, ‏תחרות מקרטון: מנכ"ל קרגל עושה עסקים עם המתחרה, באתר גלובס, 11 בינואר 2005
↑  שי שלו, ‏בעלי קרגל מחלצים את הציבור בפרמייה של 28%, באתר גלובס, 2 בפברואר 2005
↑  נעמה סיקולר, למה המדינה חושבת שעידוד התעסוקה בנגב חשוב מפתרון הבעיות בלוד, באתר כלכליסט, 1 בנובמבר 2011
↑  הצליחה אריזת פרי הדר בקרטון, הצופה, 26 בינואר 1956
הדים לסכסוך קרגל בכנסת, הצופה, 13 ביוני 1957
↑  קרגל ייצאה בדצמבר ב-274 אלף דולר, חרות, 2 בינואר 1959
↑  י. שדמי, גילויים של השר ספיר בפרשת הקרטונים, מעריב, 14 בינואר 1959
↑  מועצת ההדרים תרכוש מליון תיבות קרגל, דבר, 27 בפברואר 1959
↑  ארגזי עץ או מיכלי קרטון, דבר, 8 באפריל 1959
↑  אושר קרטל מפעלי הקרטון, דבר, 7 בינואר 1966
↑  חוק ההגבלים העסקיים, דבר, 16 בינואר 1974
↑  זיוי שורר, מפעל קרגל עלה באש, דבר, 31 ביולי 1969
צפוי שיקום מהיר של קרגל, מעריב, 1 באוגוסט 1969
↑  בית חרושת קרגל שוקם, דבר, 10 בפברואר 1970
↑  הפיצוי לקרגל - סכום הביטוח הגדול ביותר ששולם בישראל, דבר, 12 בפברואר 1970
↑  הדליקה הגדולה בתולדות ישראל, דבר, 2 באוקטובר 1977
↑  סו"ב השלים שיקום מפעל קרגל, דבר, 18 ביוני 1978
↑  ה-8 ניסו לפגוע בכלכלת המדינה, מעריב, 1 באוקטובר 1978
↑  שוב אש בקרגל, מעריב, 27 בדצמבר 1978
לגנוב את השמיים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מקרה אמיתי
 בימוי:  ג'ון הנקוק
 הופק בידי:  יורם בן עמי
 תסריט:  כריסטופר ווד, דורותי טריסטן
 שחקנים ראשיים:  בן קרוס מריאל המינגוויי
 מוזיקה:  יאני
 צילום:  מישה סוסלוב
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  HBO 
 חברה מפיצה:  HBO
 הקרנת בכורה:  1988
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ריגול 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לגנוב את השמיים (באנגלית: Steal the Sky) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי בהפקת HBO משנת 1988 בבימויו של ג'ון הנקוק, עם בן קרוס ומריאל המינגוויי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשראת מבצע יהלום משנת 1966 בו שכנע המוסד את הטייס העיראקי מוניר רדפא לערוק לישראל עם מטוס המיג 21 שלו.
הסרט צולם ברובו בישראל ומשתתפים בו גם שחקנים ישראליים.
החלק הרומנטי של שכנוע הטייס לערוק הוא פיקטיבי ונועד לצורכי ההפקה.
המטוסים המשתתפים בסרט הם מיג-15, T-33 (אנ') ובל 206.
הסרט היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים טיים על עריכת הפסקול.
תקציר העלילה

מפקד חיל האוויר הישראלי אלוף טל (מיכאל שילה) מבקש מראש המוסד (סאם גריי) לגרום לעריקת טייס עיראקי עם מטוס מיג 21 כדי שחיל האוויר יוכל ללמוד עליו לקראת המלחמה העתידה.
הלן מייסון (מריאל המינגוויי) גרה בבגדד עם "בעלה" דייוויד (ניקולס סרבי) כזוג אנשי עסקים נשוי. הם למעשה סוכני המוסד. הלן היא יפה ומושכת ומוזמנת מדי פעם למסיבות של נשים חשובים. באחת המסיבות של חיל האוויר היא פוגשת בטייס מוניר רדפא (בן קרוס) והוא מתאהב בה למרות שהוא נשוי לפארא (אתי אנקרי) ויש להם בת ובן. הרומן בין שניהם מתלהט והם מקיימים יחסים אינטימיים והלן משכנעת אותו לטוס אתה לרומא כדי להינפש שם. הכל נעקב ומוקלט על ידי סוכני המוסד.
הם נמצאים כל הזמן תחת מעקב של חוקרים עיראקיים שבראשם עזיז (יוסף שילוח) ואחמד (אורי גבריאל). מוניר מספר להלן כי אינו מקודם בצבא בגלל שהוא נוצרי וכי עמדתו נגד המשטר גברה לאחר שנאלץ להשתתף בהפצצה על אזרחים כורדים.
ברומא היא מגלה לו מי היא ודורשת ממנו לערוק עם מטוסו לישראל והמוסד ידאג למשפחתו. סוכני המוסד מאיימים עליו בכך שיפיצו את תמונותיו האינטימיות עם הלן אם יסרב להיענות לבקשתם. מוניר מזועזע בתחילה מבגידתה של הלן אך מגיע למסקנה שאין לו ברירה. הם חוזרים לבגדד ומוניר מבשר זאת לאשתו שבתחילה מסרבת אבל אחר כך משלימה עם זאת.
הלן מארגנת את בריחת פארא וילדיה בעוד שהמשרתת שלה (רבקה בכר) מודיעה על כך לאנשי הביטחון קמל ואחמד. הם יורדים מהרכבת באמצע הדרך, גונבים רכב בתחנת דלק לנגד עיניו של הבעלים (גבי עמרני) וממשיכים צפונה לעבר הכורדים. כוח עיראקי רודף אחריהם ופותח באש אבל הכורדים מגינים עליהם עד שמגיע מסוק ובו ישראלים שמחלצים אותם.
מוניר מגיע לבסיס חיל האוויר עם מכתב מזויף שמאשר לו לטוס במכלים מלאים (שאר הטייסים טסו במכלים מלאים בחצי למניעת עריקה). המפקד הרוסי בוכרין (מארק רולסטון) חושד בו ושולח אליו את מפקד הבסיס קולונל ג'ומאייל (אנדריאס קטסולאס). מוניר מנטרל אותו במכה, עולה על המטוס כשבוכרין וחייליו רודפים אחריו ופותחים באש ואחר כך שולחים שני מטוסי מיג כדי ליירט אותו. מוניר מצליח להתחמק מהם, מגיע לתחום האווירי של ישראל ומטוסי חיל האוויר מוזנקים ללוות אותו ולהניס את הטייסים הרוסים שמקללים אותו. הוא נוחת בשלום ומתקבל בשמחה על ידי מפקד חיל האוויר וראש המוסד.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| בן קרוס | מוניר רדפא | טייס |
| מריאל המינגוויי | הלן מייסון | סוכנת מוסד |
| ששון גבאי | קאמל | טייס |
| רטנלד גוטמן | מוחמד חאדר | טייס עיראקי |
| אתי אנקרי | פארא | אשתו של מוניר |
| מארק רולסטון | קולונל בוכרין | מדריך טיס רוסי |
| אנדריאס קטסולאס | קולונל ג'מאייל | טייס |
| מיכאל שילה | אלוף טל | מפקד חיל האוויר |
| סאם גריי | גורי | ראש המוסד |
| ראובן בר יותם | ד"ר טופה | חבר מחתרת |
| תקוה עזיז | לילה | משרתת של הלן |
| ניקולאס סרבי | דייוויד מייסון |  |
| גבי עמרני | בעל תחנת דלק |  |
| יוסף שילוח | עזיז | חוקר |
| אורי גבריאל | אחמד | חוקר |
| רבקה בכר | משרתת בבית רדפא |  |
טביעת הצוללת ת'רשר

| --- | --- |

הצוללת האמריקאית ת'רשר (SSN-593) בהפלגה, 30 באפריל 1961.
 תיאור כללי
 מוטו:  Vis Tacita "עוצמה שקטה"
 סוג אונייה:  צוללת גרעינית
 צי:  צי ארצות הברית,
 סדרה:  הצוללות מסדרת Permit
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Portsmouth Naval Shipyard(Portsmouth Naval Shipyard)
 הוזמנה:  15 בינואר 1958
 הושקה:  9 ביולי 1960
 תקופת הפעילות:  3 באוגוסט 1961 – 10 באפריל 1963 (שנה)
 אחריתה:  טבעה עם 129 אנשי צוותה והמספנה, במהלך בדיקת צלילה עמוקה ב-10 באפריל 1963. נמחקה מרישום הצי אך מוגדרת "Eternal Patrol"
 מיקום:  כ-220 מייל ימי מזרחית מבוסטון  בעומק כ-2,600 מטר.
 מידות
 הֶדְחֶק:  3,540 טון
 תפוסה:  3,540 
 אורך:  85 מטר
 רוחב:  9.8 מטר
 שוקע:  7.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  20 קשר
 עומק צלילה:  300 מטר
 גודל הצוות:  16 קצינים ו-96 ימאים.
 טווח שיוט:  4,675 מייל במהירות 20 קשר.
 הנעה:  כור גרעיני S5W תוצרת וסטינגהאוס
 צורת הנעה:  שתי טורבינות קיטור 15,000 כח סוס מדחף יחיד
 אמצעי לחימה
 חימוש:  4 צינורות טורפדו נגד צוללות  חימוש מיועד SUBROCK
 
טביעת הצוללת האמריקאית "ת'רשר" (מספר צי 593) התרחשה ב-10 באפריל 1963. בטביעה נספו כל 129 אנשי הצוות ומפליגים נוספים ממספנת הצי שהיו בה.
"ת'רשר" הייתה ראשונה בסדרה של צוללות תקיפה של צי ארצות הברית. היא תוכננה ונבנתה למטרת לוחמה נגד צוללות הצי הסובייטי. אופיינה להיות מהירה ולצלול לעומק גדול. לאחר שנה של ניסויי ים, כולל השתתפות בתרגילי צוללות גרעיניות, הוחזרה למספנה לשיפורים ותיקונים.

במהלך בדיקת עמידות בעומק מרבי אירעה תקלה קטלנית. הצוללת לא הצליחה לעלות לפני השטח, ותוך מספר דקות טבעה.
השקה ופעילות ראשונית

הצוללת הושקה ב-3 באוגוסט 1961 בפיקודו של סא"ל דין ל. אקסן. המשיקה הייתה גב' מרי ב. וורדר, אלמנתו של מפקד צוללת במלחמת העולם השנייה. הצוללת קיבלה את שמה מצוללת קודמת (USS Thresher (SS-200)) שהייתה הצוללת המצוינת לשבח ביותר מצוללות ארצות הברית במלחמה. שתיהן נקראו על שם הכריש (Thresher shark)
לאחר הכנסתה לפעילות עסקה הת'רשר בהפלגות "התנערות" והוכחת יכולת שונות. היא השתתפה בתרגילי הצוללות הגרעיניות בצי ארצות הברית והפליגה לאיים הקאריביים. כנהוג לגבי כלי שיט ראשונים בסדרה, חזרה הת'רשר ב-16 ביולי 1962 למספנת הצי לצורך תיקונים ושיפורים. תקופת התיקונים התארכה, וב-8 באפריל 1963 אושרה וירדה מהמבדוק.
השקת הצוללת טרשר מס צי 593 במספנת הצי בפורטסמות ב-9 ביולי 1960
מבט מלפנים על הצוללת "ת'רשר" בהפלגה צולם ב-23 ביולי 1961.
הטביעה

ב-9 באפריל 1963 יצאה "ת'רשר" להפלגת בדיקה בפיקוד רס"ן ג'ון ווסלי הארווי. ההפלגה נעשתה כחלק מטיפול במספנה לצורך בדיקת צלילה לעומק מרבי. הניסוי לווה על ידי אוניית הצלה לצוללות "סקיילארק" (USS Skylark (ASR-20))
במהלך הצלילה אירעה תקלה של פקיעת ריתוך בצינור המוביל מים בלחץ אל הכור האטומי. אפשרות שנייה, המועלית על ידי מומחה לצוללות אטומיות, היא כי תקלה חשמלית הפסיקה את פעולות משאבות המים.

צוללות אטומיות עולות לפני המים בתנועה מהירה ובהפניית הגאי העומק. נראה שפעולת הכור הופסקה. הצוללת איבדה את כושר התנועה ולא הצליחה לשוט אל פני השטח.

צורה אחרת של עליה אל פני השטח המקובלת בכלל הצוללות היא הזרמת אוויר דחוס אל מכלי הציפה. ההתפשטות האוויר גורם להוצאת המים והקלת משקל הצוללת. נראה שהאוויר הדחוס בהתפרצותו לחלל התקרר במהירות ויצר קרח שסתם את צינור האוויר. מכלי הציפה לא תפקדו.
אוניית הצלה לצוללות (USS Skylark (ASR-20 שליוותה את הת'רשר בבדיקת העומקים.
הסיבות לטביעה

מומחי הצי ואנשי ועדת החקירה שהוקמה לאחר הטביעה בדקו סימני מקליטת רעש הידרופוני וניסו לתת ניחוש מושכל מקטעי דברים שנשנמעו בטלפון תת-מימי

הערכת ועדת החקירה הייתה פקיעת ריתוך בצינור מים של מערכת הקירור, בקרבת לוח החשמל הראשי. ריסוס המים גרם קצר למעגלים חיוניים ושיתק את מערכת התמרון.
אפשרות אחרת מועלית על ידי ברוס רול מומחה לאקוסטיקה על סמך ניתוח התקשורת עם ספינת ההצלה "סקילארק" וקליטת המערכת ההידרופונית כי תקלה חשמלית הפסיקה את פעולות משאבות המים.
איתור השברים

ההתרסקות התת-מימית אירעה בקרבת אניית ההצלה 'סקיילארק' והאזור היה ידוע. אוניית מחקר עומקים 'USNS מיזאר' סרקה את האזור עם מגנטומטרים ומצלמותואתרה את השברים, בשש קבוצות, בעומק כ-2,600 מטר. 

צוללת המעמקים 'טריאסט' הועברה מסן דייגו דרך תעלת פנמה והורדה לסריקה באזור. תמונות פורסמו לחוקרים. מצלילות אלה נלמדו לקחים שיושמו בצוללות מחקר עומקים מתקדמות יותר.

שנה מאוחר יותר הועברה צוללת מחקר משופרת טריאסט 2 שנבנתה בקליפורניה וסרקה שוב את האזור.
אוניות צי ארצות הברית סורקות באזור הטביעה, אפריל 1963.
צילום לוח ההגה העליון של 'ת'רשר' שנעשה מצוללת לא מאוישת מופעלת מהאניית המחקר 'מיזאר' אוקטובר 1964.
הגברת בטיחות הצוללות

טביעת הצוללת נעשתה אבן דרך חשובה בבניית צוללות. נערכו שינויים במערכות הצנרת של מי הקירור. נערכו שינויים במערכת הזרקת האוויר למכלי הכובד כדי למנוע תופעת קרח. מעגלי חשמל הורחקו מצינורות הקירור.
אדמירל היימן ריקובר האחראי לנושא הנעה אטומית קבע שהפתרון לא יהיה מקומי אלא שיטתי שיכלול מערך אבטחת איכות לצוללות שיארגן מחדש את כל נושאי בניית הצוללות האמריקאיות כולל מבדקים ואישורים. המערכת הנקראת (SUBSAFE) יושמה בכל בניית הצוללות האמריקאיות. מאז תאונת ה"ת'רשר" קרה בצי ארצות הברית רק מקרה טביעה אחד טביעת הצוללת סקורפיון ב-22 במאי 1968. צוללת זאת נבנתה לפני "הת'רשר" ולפני כניסת מערכת אבטחת האיכות לתוקף.
הנצחה

מצבות לזכר קורבנות הטביעה מוצבות בקרבת בסיסי הצי בכמה ערים בארצות הברית.

במספנת הצי בפורטסמות שונה שם הכנסייה שבתוך הבסיס לשם "ת'רשר"
שנים רבות אחרי האירוע מנסה קבוצת ידידי משפחות חללי הצוללת טרשר להציב מזכרת בבית הקברות הלאומי בארלינגטון,
לוח זיכרון לצוללות צי ארצות הברית שאבדו במוזיאון הלאומי של צי ארצות הברית צי בוושינגטון.
מצבה לזכר אחד הנספים בטביעת הת'רשר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ספרו של פולמר על אסון טביעת הצוללת האמריקאית USS Tresher פורסם בשנת 2004.
לקריאה נוספת

נורמן פולמר Death of the Thresher Chilton Books, Philadelphia, 1964. Reissued in 2004
ביאורים

↑  בעת טביעתה היו בצוללת גם אנשי מספנה סה"כ: 129 איש.
↑  נתוני הצוללות האטומיות נשמרות בסוד. הערכה שהעומק המרבי תוכנן ל-300 מטר ומהירות הפלגה 20 קשר.
הערות שוליים

↑  עזריאל טל ואלי שחף, עמ' 24.
↑  ברוס רול ונורמן פולמר Fifty
 years later, a look at what really sank the Thresher", 'נייבי טיימס' 4 באפריל 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1032156651  LCCN: n85370177   WorldCat (עם LCCN): n85-370177
מבשלה

מבשלה במאה ה-16
מִבשלה היא מפעל העוסק בייצור בירה.
גודלן של מבשלות יכול לנוע מאוסף של ציוד במטבח ביתי ועד למפעלי ענק. הגיוון מתבטא גם בשימוש במבחר סוגי ציוד במבשלות שונות, ברמות המיכון ובסוגי הבירה המופקת במבשלה. מבשלות מחולקות לרוב למחלקות שונות, אשר אחראיות על תחומים שונים בתהליך בישול הבירה.