stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאגיד השידור הדרום אפריקני
רדיו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחנה | שפה | שם קודם | תאריך ההשקה | אתר אינטרנט | שידור אינטרנט |
| SAFM | אנגלית | רדיו דרום אפריקה | 1936 | www.safm.co.za |  (אורכב 30.01.2010 בארכיון Wayback Machine) |
| 5FM | אנגלית | רדיו ספרינגבוקס | 1975 | www.5fm.co.za |  (אורכב 30.01.2010 בארכיון Wayback Machine) |
| מטרו FM | אנגלית | מטרו רדיו | 1986 | www.metrofm.co.za |  (אורכב 31.05.2013 בארכיון Wayback Machine) |
| רדיו 2000 | אנגלית | רדיו דרום אפריקה | 1986 | www.radio2000.co.za |  |
| תקווה טובה FM | אנגלית ואפריקנס | רדיו תקווה טובה | 1965 | www.goodhopefm.co.za |  (אורכב 28.08.2013 בארכיון Wayback Machine) |
| RSG | אפריקאנס | רדיו דרום-אפריקה; סטריאו אפריקני | 1937 | www.rsg.co.za |  (אורכב 12.06.2012 בארכיון Wayback Machine) |
| Ukhozi FM | זולו | רדיו זולו | 1960 | www.ukhozifm.co.za |  (אורכב 20.07.2011 בארכיון Wayback Machine) |
| Umhlobo Wenene FM | קוסה | רדיו קוסה | 1960 | www.uwfm.co.za |  |
| Lesedi FM | דרום סווטו | רדיו סווטו | 1960 | www.lesedifm.co.za |  |
| תובלה FM | צפון סווטו | רדיו לבובה | 1960 | www.thobelafm.co.za |  |
| FM Medingweding FM | צוואנה | רדיו צוואנה (רדיו ממבטו) | 1962 | www.motswedingfm.co.za |  |
| פלפלה FM | ונדה | רדיו וונדה | 1965 | www.phalaphalafm.co.za |  |
| Munghana Lonene FM | צונגה | רדיו XiTsonga | 1965 | www.munghanalonenefm.co.za |  |
| Ligwalagwala FM | סווזי | רדיו סווזי | 1982 | www.ligwalagwalafm.co.za |  |
| iKwekwezi FM | דרום נדבלה | רדיו נדבלה | 1983 | www.ikwekwezifm.co.za |  |
| אמת fm | אנגלית וקוסה | רדיו סיסקי; CKI FM | 1983 | www.trufm.co.za |  |
| לוטוס FM | אנגלית והינדי | רדיו לוטוס | 1983 | www.lotusfm.co.za |  (אורכב 17.06.2012 בארכיון Wayback Machine) |
| XK FM |  |  | 2000 |  |  |
טלוויזיה

SABC 1
SABC 2
SABC 3
SABC News
SABC Education
הערות שוליים

↑  "SABC Station List". אורכב מ-המקור ב-27 באפריל 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SABC political bias will backfire". Mail and Guardian. 17 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312350105171  GND: 1001709-4  ISNI: 0000 0001 0790 4334  LCCN: n50082803  MusicBrainz: 91e972b1-717b-4918-a020-34aa47127349  VIAF: 141655342   WorldCat (עם VIAF): 141655342
שברולט קוואליר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ג'נרל מוטורס 
 מודל קודם:  Chevrolet Monza Brazil, שברולט וגה 
 מודל אחריו:  שברולט קובלט 
 
שברולט קוואליר (באנגלית: Chevrolet Cavalier) היא דגם משפחתי קטן שיוצר בין השנים 1982-2005 על ידי תאגיד ג'נרל מוטורס. הקוואליר היה מיוצר לצד קדילאק סימארון, ביואיק סקיהוק, אולדסמוביל פירנצה ופונטיאק J2000 / 2000/ Sunbird. הקוואליר החלפה על ידי הדגם "שברולט קובאלט".
שברולט קוואליר קופה שנת 2003
קודמיו

הקוואליר החליף את השברולט מונזה בצפון אמריקה. המונזה הייתה זמינה בגרסת 2 דלתות קופה,
דור ראשון (1982–1987)

הקאווליר הראשונה יצא למכירה בתחילת 1981 כמודל 1982, הייצור הראשוני היה בהיקף של פחות מ 1000 יחידות . 1983 Cavaliers הציע גרסה עם מערכת הזרקת דלק, ומנוע V6 הפך להיות זמין משנת 1985. במודלים משנת 1984 קיבל מתיחה קלה עם פנסים מרובע. הגרסה הספורטיבית Z24 הוצגה בשנת 1986 בתצורות קופה ו hatchback. . לאחר מכן, Cavaliers
דור ראשון (1982–1987) > מנועים

1982: 1.8 L L46 carbureted OHV I4
1983-1986: 2.0 L LQ5 TBI OHV I4
1987–1989: 2.0 L LL8 TBI OHV I4
1985–1989: 2.8 L LB6 MPFI OHV V6
דור שני (1988–1994)

הקאווליר עוצבה מחדש בשנת 1987 לשנת הדגם 1988. ייצור ההאצ'בק בן שלוש הדלתות הופסק, בעוד שהקופה, הסדאן, והסטיישן נמשכו. הסדאן והסטיישן לא השתנו הרבה, ואילו החלק החיצוני של הקופה עוצב מחדש לחלוטין.
דור שלישי (1995–2005)

הקאווליר עוצבה ותוכננה מחדש לשנת הדגם 1995, עם מידות מורחבות ועיצוב אווירודינמי יותר, כשהיא לוקחת רמזים עיצוביים קלים מהדור הרביעי של שברולט קמארו. חלק מרמזי הסטיילינג הבסיסיים נותרו עם זאת, כמו הסורג המשולב בפגוש, קו החגורה הטבול של הקופה, והפגושים בצבע פחם בחלק ממכוניות הדגם הבסיסיות. אופציות קופה, סדאן ואביזרים להמרה הוצעו, אולם ייצור דגם הסטיישן הופסק. למכונית הייתה גם גרסאות של גלגלי 15 ו-16 אינץ'. בשנת 1997, הפך הקאווליר למכונית הנמכרת ביותר בין כל מותגי ג'נרל מוטורס.
שיווק בישראל

החל משנת 1995 שווקה השברולט קוואליר מדור שלישי על ידי חברת יוניברסל מוטורס ישראל. הקוואליר הצליחה בשוק המשפחתיות לאחר ששווקה כמכונית אמריקאית במחיר שאינו גבוה משמעותית ממשפחתיות איכותיות יפניות. בשנת 1995 נמסרו 5,289 רכבים (הייתה המכונית ה-5 הנמכרת ביותר בישראל בשנה זו) וב-1996 נמסרו 3,905 רכבים (מקום 9 בשוק הרכב בישראל). חלק מהרכבים שיובאו לישראל יוצרו בארצות הברית וחלקם במקסיקו.
הערות שוליים

↑  מגזין הגה, קוואליר אאוט - קובאלט אין: הדגם החדש יגיע לישראל ב-2005, באתר TheMarker‏, 29 בדצמבר 2003
↑  דובי בן גדליהו, ‏שוק הרכב קצת השתגע ב-96', באתר גלובס, 28 בינואר 1997
↑  מיכל רז חיימוביץ, ‏אמריקנית תוצרת קוריאה, באתר גלובס, 2 בינואר 2006
קוואליר האטצ'בק
הדור הראשון של הקאווליר
היינריך, נסיך פרוסיה (1862–1929)

היינריך, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Heinrich von Preußen, נולד בשם אלברט וילהלם היינריך; 14 באוגוסט 1862 - 20 באפריל 1929) היה בנו של  פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ואחיו הצעיר של וילהלם השני. הנסיך היינריך היה קצין בצי הגרמני הקיסרי והגיע לדרגת גרוס-אדמירל.
ביוגרפיה > ילדות ומשפחה

הנסיך אלברט וילהלם היינריך נולד בברלין ב-14 באוגוסט 1862, ילדם השלישי ובנם השני של פרידריך, נסיך הכתר של גרמניה (לימים הקיסר פרידריך השלישי) ורעייתו ויקטוריה, בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. היינריך היה צעיר בשלוש שנים מאחיו הבכור, וילהלם.
ב-24 במאי 1888 נישא היינריך לאירן, נסיכת הסן, בתו של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ורעייתו אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, שהייתה דודתו של היינריך. הנישואים היו מאושרים ולבני הזוג נולדו שלושה בנים:
ולדמאר (1889-1945) - כמו רבים מצאצאיה של המלכה ויקטוריה סבל ממחלת ההמופיליה ומת בשנת 1945 כתוצאה מאיבוד דם, לאור מחסור במנות דם בסופה של מלחמת העולם השנייה.
זיגיסמונד (1896-1978) - נישא לשרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מלחמת העולם הראשונה, בה שירת בצבא הגרמני, עבר עם משפחתו לקוסטה ריקה.
היינריך (1900-1904) - מת בצעירותו ממחלת ההמופיליה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

הנסיך התחנך בעיר קאסל ובגיל 15 הצטרף לצי הגרמני הקיסרי. חינוכו הצבאי כלל מסע של שנתיים מסביב לעולם וכן שנתיים באקדמיה הימית. בשנת 1887 קיבל פיקוד על ספינתו הראשונה ובשנת 1897 פיקד על שייטת שלמה במזרח אסיה שהייתה אחראית על שמירת הקולוניות הגרמניות במזרח סין. במהלך שירותו באסיה הוא היה לנסיך האירופאי הראשון בהיסטוריה שהתקבל רשמית בחצר המלוכה הקיסרית הסינית. בשנת 1903 חזר לפקד על שייטות בים הבלטי ובשנת 1906 הוכרז כמפקד צי הים הפתוח. בשנת 1909 קודם לדרגת גרוס-אדמירל, הדרגה הגבוהה ביותר בצי הקיסרי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקד היינריך על הצי הבלטי הגרמני. למרות שהצי שבפיקודו היה חלש יותר מהצי הבלטי הרוסי בו נלחם, הוא הצליח לדחוק את הצי הרוסי הקיסרי למצב הגנתי ומנע מהם לתקוף את החוף הגרמני. לאחר סיום המלחמה וביטול המלוכה בגרמניה סיים הנסיך את שירותו הצבאי.
לאחר פרישתו בילה הנסיך את שארית חייו עם משפחתו באחוזתם המלמרק שבשלזוויג-הולשטיין. תחביביו כללו מכוניות וסירות והוא השתתף במרוצי סירות רבים אפילו בגיל מבוגר. הנסיך מת מסרטן הגרון (אותה מחלה שהרגה את אביו) ב-20 באפריל 1929.
מכונית ספורט מפוארת ווקסהול פרינס הנרי שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס בין השנים 1911–1915 בבריטניה הייתה קרויה לכבודו של הנסיך.
תאגיד השידור של הרייך

|  פרטי הערוץ |
| --- | --- |
 מדינה:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 סוג:  ציבורי
 תאריך השקה:  15 במאי 1925
 תאריך סגירה:  2 במאי 1945
 בעלות:  ממשלת גרמניה
 שפה:  גרמנית
 משרד ראשי:  בית השידור, וסטנד, ברלין
 
בית השידור בברלין.
אדולף היטלר בנאום לאומה זמן קצר לאחר הפיכתו לקנצלר. 1933.
תאגיד השידור של הרייך (בגרמנית: Reichs-Rundfunk-Gesellschaft, נקרא גם RRG) היה גוף השידור הציבורי הלאומי ברפובליקת ויימאר ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. החברה איגדה בתוכה את כל חברות שידור הרדיו האזוריות של גרמניה ממאי 1925 עד מאי 1945. משנת 1933 שימש ככלי מרכזי בתעמולה הנאצית.
כל ההקלטות ההיסטוריות של התאגיד מוחזקות בידי ארכיון השידור הגרמני של ARD.
היסטוריה

התאגיד הוקם בברלין ב-15 במאי 1925, והיה ארגון גג לתשעה גופי שידור רדיו אזוריים. משנת 1926 היו מרבית אחזקות התאגיד בידי הרייכספוסט, רשות הדואר הגרמנית שפעלה משנת 1866 עד 1945. כל תושבי גרמניה היו מחויבים בתשלום אגרת רדיו בעלות 2 רייכסמרק בחודש. ב-1932 היו 4 מיליון משתמשי רדיו רשומים במדינה.
החל מ-22 בינואר 1931 היה מטה התאגיד ממוקם בבית השידור (Haus des Rundfunks) בוסטנד, ברלין. הבניין עוצב בידי האדריכל הנס פואלציג בשנת 1929, והיה מרכז השידור הראשון בעולם וכלל גם היכל קונגרסים גדול.
בקיץ 1932 החלה ממשלת גרמניה תחת הקנצלר פרנץ פון פאפן להשיג שליטה על התאגיד. גם גופי השידור האזוריים הוכפפו לתאגיד והפכו לסניפים מקומיים שלו. מועצת המנהלים הייתה חייבת לקבל נציג ממשלתי, שפיקח על התוכניות, בשליחות שר הפנים, וילהלם פון גייל.
במהלך תהליך ההאחדה לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, התאגיד הולאם על ידי הממשלה הנאצית, והיה בשימוש נרחב על ידי משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם תחת יוזף גבלס כדי להכתיב את תוכני הרדיו. ב-30 בינואר 1933, בזמן ששר הפנים החדש וילהלם פריק אכף את השידור החי של מצעדי הלפידים, התפטר יו"ר התאגיד הנס ברדוב והוחלף על ידי יוגן הדמובסקי. כמה מנהלים לשעבר נעצרו ונכלאו. החל מ-1 באפריל 1934 התאגדו חברות השידור האזוריות תחת התאגיד. התאגיד גדל עם השנים עם מיזוג רשתות שידור אזוריות כמו אלה של חבל הסאר. לאחר האנשלוס האוסטרי ב-1938, תחנת הרדיו Verkehrs AG של וינה הוכפפה לתאגיד.
ב-1 בינואר 1939, שונה שם התאגיד ל"תאגיד השידור של גרמניה הגדולה" (Grossdeutscher Rundfunk).
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939 עם התקרית המבוימת בגלייביץ, הפך התאגיד למכשיר חיוני של התעמולה הנאצית בזמן המלחמה, במיוחד באמצעות היומון Wehrmachtsbericht ותוכניות רדיו ייעודיות. מ-9 ביולי 1940 ואילך שידרו כל רשתות השידור את אותה רצועת שידור ארצית, שהסתיימה עם כיבוש בית השידור על ידי הצבא האדום במהלך הקרב על ברלין ב-2 במאי 1945.
עד 1950, התאגיד היה בתהליכי פירוק והוחלף בחברות שידור אזוריות. לאחר מכן הוקמה בגרמניה המזרחית חברת השידור של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (Rundfunk der DDR; שבהמשך שינתה שמה ל"השידור הממלכתי הגרמני", Deutscher Fernsehfunk
), בעוד בגרמניה המערבית הוקמה ARD, כתאגיד של מספר גופי שידור אזוריים.
ראו גם

התעמולה הנאצית
פולקסאמפפנגר
ARD
מילדרד גילארס
לקריאה נוספת

Roger Manvell; Heinrich Fraenkel (13 December 2013). Doctor Goebbels: His Life and Death. Skyhorse Publishing Company, Incorporated. pp. 237–. מסת"ב 978-1-62636-949-8.
הערות שוליים

↑  DRA: CD "Friedrich Schiller im Rundfunk", web.archive.org, ‏2016-09-20
↑  https://web.archive.org/web/20150923222249/http://www.dra.de/rundfunkgeschichte/radiogeschichte/organisation/pdf/RRG_1925-1933.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010819720605171  GND: 63154-1  ISNI: 0000 0001 0722 6203  LCCN: no2003121057  SUDOC: 179783408  VIAF: 134290238   WorldCat (עם VIAF): 134290238
שנות ה-90 של המאה ה-4

שנות ה-90 של המאה ה-4 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-4, החלו ב־1 בינואר 390 והסתיימו ב־31 בדצמבר 399.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

397 - פלביוס סטיליקו נלחם בויזיגותים ואלאריק הראשון בבלקן
399 - המנהיג הגותי גאינאס מצליח להכניע את האזורים שסביב קונסטנטינופול בסיוע עריקים שגייס מכוחותיו של טריביגילד האוסטרוגותי
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

390 - בתגובה לרצח המצביא בותריק, מורה תאודוסיוס הראשון על טבח בתושבי סלוניקי. אמברוזיוס, שנחרד מהאכזריות של המעשה, מחליט להחרים את תאודוסיוס.
מלחמת אזרחים באימפריה הרומית בין תאודוסיוס לאאוגניוס.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

390 - תאודוסיוס הראשון מביא אובליסק ממצרים להיפודרום קונסטנטינופול
391 - הרס הספרייה הגדולה של אלכסנדריה על פי סיבות של כבישת שטחים וסיבות דת.
391 - הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון קבע את הנצרות כדת הרשמית של האימפריה הרומית
394 קרב הנהר הקפוא או קרב נהר פריגידוס (בלטינית: Frigidus) בין צבא האימפריה הרומית המזרחית תחת פיקודו של תאודוסיוס הראשון וצבא האימפריה הרומית המערבית תחת פיקודו של המורד והטוען לכתר אאוגניוס. תאודוסיוס ניצח בקרב.
394 - פלביוס סטיליקו מקבל את התואר מגיסטר מיליטום
395 - הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון מוציא מחוץ לחוק את כל הדתות בתחומי האימפריה הרומית, מלבד הנצרות הקתולית.[דרוש מקור]
395 - עם מות הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון האימפריה הרומית מתפצלת לצמיתות - האימפריה הרומית חולקה בין בניו של תאודוסיוס. החלק המזרחי תחת שלטון ארקדיוס והחלק המערבי, תחת שלטון הונוריוס.
395 - פלביוס סטיליקו הפך לדמות דומיננטית בחצר הקיסרית לראש צבא האימפריה הרומית המערבית
395 - רופיניוס, אחד משרי הקיסר ארקדיוס, הפך לדמות דומיננטית שהכתיב את מהלכי הקיסר. הוא נרצח על ידי מתנגדיו ב-27 בנובמבר.
14 באוגוסט 399 - לאחר הירצחו של אחיו, המלך בהראם הרביעי, הופך יזדגרד הראשון למלך פרס ושליט האימפריה הסאסאנית
27 בנובמבר 399 - תחילת כהונתו של אנסטסיוס הראשון כאפיפיור
399 - מליוס תאודורוס ממונה לקונסול
399 - גאינאס ואליה אודוקסיה עושים יד אחת לנישול אאוטרופיוס מכל סמכויותיו והוצאתו להורג באשמת אהדה לאוסטרוגותים
399 - עלייתו לשלטון של יזדגרד הראשון מסמנת עידן של סובלנות וניסיון לפיוס עם האימפריה הרומית. במסגרת הסכם שלום בין הצדדים, מוחלט לחלק את ארמניה - חלקה המזרחי יהיה חלק מן האימפריה הסאסאנית
399 - הכנסייה ברומא מכירה בפלוויאנוס הראשון מאנטיוכיה כבישוף הלגיטימי של אנטיוכיה
399 - האפיפיור ה"טרי" אנסטסיוס (שמונה לתפקידו בנובמבר) מוקיע את תורותיו של אוריגנס
399 - הנזיר הבודהיסטי פה-שְׂייֵן יוצא למסע להודו
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
390 - טבח בתושבי סלוניקי
391 - הרס הספרייה הגדולה של אלכסנדריה על פי סיבות של כבישת שטחים וסיבות דת.
395 - הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון מוציא מחוץ לחוק את כל הדתות בתחומי האימפריה הרומית, מלבד הנצרות הקתולית.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
395 - הקונסול רופינוס נרצח על ידי חיילי גאיניאס
399 - התנקשות במלך פרס בהראם הרביעי
399 - אאוטרופיוס הוצא להורג
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית > דת

390 - הירונימוס מסיים את תרגום הברית החדשה ללטינית ופונה לתרגום התנ"ך
399 - חג המולד מועבר בכנסייה הקתולית מהתאריך 6 בינואר לתאריך 25 בדצמבר, שבו חגגו בתקופה הפאגאנית את "הולדת השמש"
תרבות פופולרית > ספורט

393 - תאודוסיוס הראשון מבטל את המשחקים האולימפיים בהשפעת הכנסייה
תרבות פופולרית > ספרות

397 - אוגוסטינוס מתחיל לכתוב את הווידויים
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אמברוזיוס
אנסטסיוס הראשון
אלאריק הראשון
אוגוסטינוס
אוטרופיוס (קונסול)
אליה אודוקסיה
רבי יהודה נשיאה השלישי
פלביוס סטיליקו
גאינאס, מצביא גותי
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

בהראם הרביעי, מלך פרס
תאודוסיוס הראשון
ולנטיניאנוס השני
ארקדיוס
הונוריוס
נינטוקו, קיסר יפן
סְה-מָה שְׂיָאו ווּ דִי, קיסר סין
סְה-מָה אָן דִי, קיסר סין
שמיל הולנד

| --- | --- |

שמיל הולנד, מאי 2012
 לידה:  1957  (בן 67 בערך)
 סגנון בישול:  המטבח היהודי
 השכלה:  היסטוריה ויידיש
 מסעדות:  "שמיל במעבדה" בתחנת הרכבת של ירושלים
 ספרים:  "שמאלץ"
 אתר רשמי
שמיל (שמואל) הולנד (נולד ב-1957) הוא שף ישראלי וחוקר של המטבח היהודי ותרבות ופולקלור יהודי.
קורות חיים

הולנד נולד בבית מסורתי. אימו הייתה נצר לשושלת הרבי מקוצק. בעקבות מלחמת יום הכיפורים החליט הולנד לחזור בתשובה.
הולנד התאהב במטבח היהודי בילדותו, ושנים רבות חקר אותו. הולנד ציין כי את אהבתו למטבח היהודי ובעיקר המטבח המזרח-אירופאי (המטבח החסידי והמטבח היידישאי) קיבל בעקבות בישולה של סבתו, פרומה. שמיל למד היסטוריה ויידיש באוניברסיטה העברית. בזמן לימודיו ריכז את מחלקת ההדרכה של יד בן צבי, וכן הדריך בחברה הגאוגרפית בטיולים שנערכו במזרח אירופה.
בשנת 1992 פתח הולנד חברת קייטרינג, שנחשב לאחד הטובים בישראל, ולטובה בחברות הקייטרינג שפעלו בירושלים. החברה פעלה עד שנת 2006. בשנה זו פתח את מסעדת "שמיל במעבדה" במתחם "המעבדה", בסמוך לתחנת הרכבת של ירושלים. המסעדה פעלה עד שנת 2010, והגישה מאכלים המהווים פרשנות ישראלית מודרנית למטבח מסורתי יהודי.
באפריל 2011 יצא לאור ספרו "שמאלץ" העוסק במטבח זה. בשנת 2013 ערך וביים השחקן והבמאי יוני אילת את הצגת תיאטרון יידישפיל "מונולוגים מהקישקע", על פי טקסטים מספר זה. ההצגה כוללת מונולוגים בעברית ושירים ביידיש.
הימן (דמות מקראית)

משוררי תהלים: דָוִד (במרכז), אָסָף (משמאל), הֵימָן ואֵיתָן הָאֶזְרָחִים (שניהם מימין, איתן לובש גלימה אדומה), על חלון כנסייה בלגניצה, פולין
הֵימָן, הוא אחד משלושת ראשי המשוררים אשר יצאו משבט לוי אשר מונו בידי דוד. שמו מופיע בספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק י"ח. עיקר פעולתו כמשורר התקיימה בתקופת דוד ואף בזמנו של שלמה. לפי הכתוב הימן היה בנו של יואל, ונכדו של שמואל.
השם הימן נזכר מספר פעמים במקרא: כבנו של זרח בן יהודה, ופעם נוספת כאחד מחכמי המקרא לצד איתן האזרחי ששלמה עולה עליהם בחכמתו. הצגתו של הימן בכותרתו של מזמור תהילים פ"ח משווה אמינות לתוארם כמשוררים בדברי הימים. יש הסוברים כי הכינוי 'האזרחי' הבא במזמור הוא המשורר מימי דוד אשר שמו מופיע בספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק י"ח או אחד מבניו הנקרא על שמו.
בספר דברי הימים מתואר אסף בן ברכיהו אשר עומד מימינו של הימן: ” וְאָחִיו אָסָף, הָעֹמֵד עַל-יְמִינוֹ - אָסָף בֶּן-בֶּרֶכְיָהוּ”. רשימה זו לפי הסדר הימן, אסף ואיתן מופיעה בספר דברי הימים, בסיפור העלאת ארון הברית לירושלים. כמו כן מופיעה רשימה זו בסיפור טקס חנוכת בית המקדש הראשון בימי שלמה. יש הסוברים כי זוהי מגמת בעל ספר דברי הימים לבסס את מעמדם של משוררי בית הימן כאשר היא מתחילה במשפחת קהת ממשפחת הלויים.
בתלמוד הבבלי הימן נחשב בין עשרת המשוררים שעליהם התבסס דוד בחיבור ספר תהלים:
דוד כתב ספרו על ידי עשרה זקנים: על ידי אדם הראשון, על ידי מלכי-צדק, ועל ידי אברהם, ועל ידי משה, ועל ידי הימן ועל ידי ידותון, ועל ידי אסף, ועל ידי שלושה בני קורח
.
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק ט"ז
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ה', פסוקים י"ב–י"ד
↑  ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק י"ח
↑  ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק ו'
↑  ספר מלכים א', פרק ה', פסוק י"א
↑  ספר תהילים, פרק פ"ח, פסוק א'
↑  מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: דברי הימים א, תל אביב, דודזון עתי, 1995, עמ' 101
↑  עמוס חכם, ספר תהילים, ירושלים, הרב קוק, תש"ן, ע"מ קכח
↑  ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק כ"ד
↑  ספר דברי הימים א', פרק ט"ו, פסוקים ט"ו–י"ז, י"ט
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ה', פסוקים י"ב–י"ג.
↑  מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: דברי הימים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 102.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ד, עמוד ב'.
שרידי קדושים

הרליקוואריום וגולגולתו של איבו הקדוש מקרמרטין (צרפת)
שרידי קדושים (בלטינית: Reliquiae = רליקוויה, ביוונית: λείψανα = ליפסנה, בבולגרית: Мощи = מושטי)  הוא כינוי כללי המציין חלקי גוף או חפצים אישיים של אנשי-מופת, אשר בדתות מסוימות מיוחסים להם כוחות על טבעיים והם משומרים בקפדנות ולעיתים קרובות מוצגים לראווה. הדוגמאות המוכרות ביותר לשרידי קדושים ולשימוש פולחני בהם הוא בנצרות (לדוגמה, הסנדלים של ישו), אבל המנהג קיים גם בדתות רבות אחרות. בלטינית נקראים שרידי הקדושים Reliquiae, כלומר "[דברים] שנותרו מאחור", וממנה התגלגלה המילה ללשונות רבות אחרות. כלי קיבול לשימור והצגת שרידי קדושים נקרא רליקוויאריום.
בתקופה הקלאסית

ביוון העתיקה היו ערים ומקדשים שטענו כי יש ברשותם שרידים של גיבורים נערצים - גם אם לא הוצגו ברבים - כחלק מפולחן גיבורים. חפצים אחרים המקושרים לגיבור המת כן הוצגו במקדשים - רמחים, מגינים וכלי נשק אחרים, כרכרות, כלי שיט או גליפי-חרטום, רהיטים כגון כיסאות וטריפוסים, וכן פריטי לבוש. מקדש לֶאוּקִיפִּידֶס בספרטה אף טען כי נמצאת ברשותו הביצה שהטילה לדה.
בניגוד לשרידי קדושים נוצריים, עצמותיהם לא נחשבו כניחנות בכוחות מיוחדים, למעט כמה יוצאי דופן כגון כתפו של פלופס שנשמרה באולימפיה. לא יוחסו להן כוחות ריפוי או עשיית ניסים, אבל נוכחותן נחשבה כמגינה על העיר, כשם שאמרו שקברו של אדיפוס מגן על אתונה.
ראו גם

מקדש השן
הטיית לב (סרט, 2007)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 מבוסס על:  הרומן הטיית לב מאת ג'יין אוסטן
 סוגה:  דרמה תקופתית
 כותבים:  סיימון בורק
 בימוי:  אדריאן שרגולד
 שחקנים:  סאלי הוקינס רופרט פנרי-ג'ונס
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 הפקה
 מפיק:  דייוויד סנודין
 חברת הפקה:  Clerkenwell Films WGBH Boston
 הפצה:  נטפליקס 
 עורכים:  כריסטינה הת'רינגטון
 צלמים:  דייוויד אוד
 מוזיקה:  מרטין פיפס
 אורך פרק:  92 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV
 תקופת שידור מקורית:  1 באפריל 2007 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הטיית לב (באנגלית: Persuasion) הוא סרט טלוויזיה בריטי משנת 2007 עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. אדריאן שרגולד ביים את הסרט וסיימון בורק כתב את התסריט. בסרט מככבת סאלי הוקינס בתפקיד הגיבורה אן אליוט, ורופרט פנרי-ג'ונס מגלם את דמותו של פרדריק ונטוורת'. שמונה שנים לפני תחילת האירועים המתוארים בסרט אן הייתה נתונה להשפעתם של בני משפחתה והיא דחתה את הצעת הנישואים של ונטוורת' . בתחילת הסרט כשהיא בת 27 ולא נשואה, היא נפגשת שוב עם ונטוורת', שצבר הון במלחמות הנפוליאוניות. הוא מחפש לעצמו רעיה, כל אישה פרט לאן, שלה הוא לא סלח על דחיית הצעת הנישואים שלו.
הסרט הוא הראשון משלושה עיבודים של רומנים מאת ג'יין אוסטן שעובדו על ידי רשת ITV ב"עונת ג'יין אוסטן". המפיקים היו Clerkenwell Films והאולפן האמריקאי WGBH Boston. שידור הבכורה של הסרט בממלכה המאוחדת היה ב-1 באפריל 2007. הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הטלוויזיה.
תקציר עלילה

שמונה שנים לפני תחילת הסיפור, אן אליוט (סאלי הוקינס) בגיל 19 הייתה מאורסת עם קצין בצי בשם פרדריק ונטוורת' (רופרט פנרי-ג'ונס). אבל אביה, סר וולטר אליוט (אנתוני הד), וחברת המשפחה ליידי ראסל (אליס קריגה), שכנעו אותה לבטל את האירוסים ולוותר על האיש שאותו אהבה מכיוון שהיה חסר רכוש וקשרים משפחתיים.
בתחילת הסרט רואים את משפחת אליוט שנאלצת להשכיר את האחוזה בגלל פזרנותם של סר וולטר ובתו הבכורה אליזבת (ג'וליה דייוויס). כדי לצמצם בהוצאות הם עוברים לגור בבאת' וביתם קלינץ' הול בסאמרסט מושכר לאדמירל קרופט (פיטר וייט) ולאשתו (מריון ביילי). גברת קרופט היא אחותו של פרדריק ונטוורת' שעלה בדרגה לדרגת קפטן והתעשר בשירותו בצי המלכותי.
סר וולטר ואליזבת נפרדים מאן ונוסעים לביתם החדש בבאת'. אן נשארת כדי לבקר אצל אחותה ההיפוכונדרית מרי מאסגרוב (אמנדה הייל), שנשואה לצ'ארלס מאסגרוב (סם הייזלדין) וחיה בקרבת מקום באחוזה בשם אפרקרוס. עד מהרה פוגשת אן את ונטוורת שהגיע לבקר את אחותו. כשהיא שוהה בביתם של משפחת מאסגרוב אן פוגשת את ונטוורת' פעמים אחדות, והיא עדה לחיזוריו אחר אחיותיו הצעירות של צ'ארלס מאסגרוב, ובעיקר אחר לואיזה (ג'ניפר היים). אן משוכנעת שלעולם הוא לא יסלח לה, ולא יאהב אותה שוב.
לבסוף אן נוסעת לבאת', שם היא לוכדת את תשומת לבו של מר אליוט (טוביאס מנזיס), שהוא דודן רחוק ויורש של אחוזת אביה ותואר הברונט שלו. מר אליוט מציע לאן נישואים, היא לא דוחה מיד את הצעתו על אף שהיא עדיין מאוהבת בוונטוורת'. אדמירל קרופט ששמע שמועות על הצעת הנישואים, שולח אל אן את ונטוורת' כדי לברר אם היא תרצה שהם יעזבו את קלינץ' הול, שעומד להיות ביתה. אן מודיעה לוונטוורת' שאדמירל קרופט טועה מאוד. תוך כדי השיחה מגיעים מרי וצ'ארלס לביקור, וקפטן ונטוורת' עוזב. אן רצה אחריו כדי למצוא אותו. בדרכה היא פוגשת את חברתה הטובה הארייט (מייזי דימבלבי) שמגלה לה שמר אליוט אמנם רוצה להתחתן איתה, אבל בו בעת הוא מחזר אחר גברת קליי (מרי סטוקלי). החשש שלו הוא שאביה של אן יתחתן עם גברת קליי, ואם ייוולד לו בן, מר אליוט יפסיד את כל הירושה ואת התואר.
אן מקבלת מכתב מוונטוורת' שמצהיר על אהבתו ומציע לה נישואים. היא ממשיכה לחפש את ונטוורת' ולבסוף נתקלת בו ברחוב כשהוא משוחח עם צ'ארלס מאסגרוב. היא מקבלת את הצעת הנישואים שלו, ובתשובה לשאלתו האם היא בטוחה, היא אומרת שמעולם לא הייתה כל כך נחושה בדעתה. אחר כך רואים את אן ואת ונטוורת' בכרכרה כשעיניה של אן מכוסות. הוא מסיר את הכיסוי מעל עיניה ומראה לה את מתנת החתונה שקנה לה, בית אביה קלינץ' הול. בסצנת הסיום ונטוורת' ואן רוקדים על המדשאה בביתם החדש.
צוות השחקנים

סאלי הוקינס – אן אליוט
רופרט פנרי-ג'ונס – פרדריק ונטוורת'
אנתוני הד – סר וולטר אליוט
אליס קריגה – ליידי ראסל
ג'וליה דייוויס – אליזבת אליוט
פיטר וייט – אדמירל קרופט
מריון ביילי – גברת קרופט
אמנדה הייל – מרי מאסגרוב
סם הייזלדין – צ'ארלס מאסגרוב
ג'ניפר היים – לואיזה
טוביאס מנזיס – מר אליוט
מרי סטוקלי – גברת קליי
סטלה גונה – גברת מאסגרוב
ניקולס פארל – מר מאסגרוב
ג'וזף מול – קפטן הארוויל
הפקה > רעיון ועיבוד

ב-10 בנובמבר 2005 דווח בעיתון הגרדיאן שניק אליוט, מנהל חטיבת הדרמה ב-ITV, הזמין שלושה עיבודים חדשים לרומנים "מנספילד פארק", "מנזר נורת'אנגר" ו"הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן. העיבודים הוזמנו עבור "עונת ג'יין אוסטן" של הרשת. אליוט גילה שהוא בכוונה נמנע מלהזמין עיבודים לרומנים "גאווה ודעה קדומה" ו"תבונה ורגישות" כדי להתמקד ברומנים הפחות מפורסמים של אוסטן. כל אחד מהסרטים הופק בחברה אחרת עם שחקנים ובמאים שונים, כדי שיהיה להם "מראה ייחודי". בסרטים אלה פנו לקהל צעיר יותר שאולי נמנעו בעבר לצפות בעיבודים לספרי ג'ין אוסטן.