stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט הקופים
אחרית דבר > הוראת האבולוציה במוסדות לימוד בארצות הברית

משפט סקופס השפיע באופן עמוק וממושך על הוראת המדעים בבתי הספר בארצות הברית. אף שהמשפט תואר לעיתים ככזה שהיטה את דעת הקהל נגד הפונדמנטליזם, ההשפעה לא הייתה חד-משמעית. תנועת הפונדמנטליזם לא נכנעה, אלא להפך – היא הגבירה את מאמציה למנוע את הוראת האבולוציה. לאחר המשפט המשיכו הפונדמנטליסטים לקדם חקיקה במדינות נוספות בניסיון לאסור על הוראת אבולוציית האדם בבתי הספר הציבוריים. לבסוף, רק מיסיסיפי וארקנסו הצטרפו לטנסי ואימצו חקיקה כזו, אך מוסדות חינוך בדרום ארצות הברית נמנעו מהוראת האבולוציה גם ללא חוקים האוסרים זאת, והימנעות זו נמשכה במשך עשרות שנים.
בעקבות משפט סקופס, רוב ספרי הביולוגיה הפופולריים נמנעו מלהזכיר את המונח "אבולוציה" ונכללו בהם ציטוטים מהתנ"ך. חוקרים חלוקים בדעתם באשר להשלכות של המשפט על תוכני ספרי הלימוד. לדוגמה, הסופר של ספר הביולוגיה שלימודו היה הסיבה להעמדת סקופס לדין, ערך מחדש את ספרו בשנת 1926, במידה רבה בעקבות המחלוקת שעורר המשפט. לעומת זאת, הפליאונטולוג ג'ורג' גיילורד סימפסון טען שמדובר בבלבול בין סיבה לתוצאה, וכי מגמת ההיעלמות של תכנים אבולוציוניים מספרי הלימוד נבעה מתהליך התנגדות כולל לתורת האבולוציה שהחל עוד לפני המשפט. אף שספרי ביולוגיה רבים אכן הסירו את המונח "אבולוציה" או שינו את הנוסח בעקבות לחץ דתי, קיימים חוקרים הטוענים כי המיקוד בנושא האבולוציה נותר במידה רבה גם בספרי הלימוד של בעשורים הראשונים של המאה ה-20, כשהתכנים נשענו על עקרונות אבולוציוניים באופן משתמע. היסטוריון אדם ר. שפירו, מציין כי אף שמחברי ספרי הלימוד נמנעו מהמונח "אבולוציה" בכדי להימנע מעימותים עם מתנגדי האבולוציה, המוקד על הנושא לא נחלש באופן משמעותי. כמו כן, הוא טוען שהשינויים בדרך בה נידונה האבולוציה בספרי לימוד הביולוגיה נבעו מגורמים חברתיים כמו גזע ומעמד ולאו דווקא מלחץ דתי ישיר.
שיגורו של "ספוטניק", הלוויין המלאכותי הראשון, לחלל בשנת 1957 על ידי ברית המועצות, עורר זעזוע בקרב פוליטיקאים ומדענים בארצות הברית, שהאשימו את רמת החינוך המדעי הלקוי במדינה בכך שברית המועצות הקדימה את ארצות הברית במרוץ לחלל. בעקבות זאת, חוקק חוק החינוך להגנה לאומית ב-1958. החוק עודד כתיבת ספרי לימוד חדשים בשיתוף פעולה עם המכון האמריקאי למדעי הביולוגיה, שבהם הודגש מעמדה של האבולוציה כעקרון מרכזי במדעי הביולוגיה. החלטה זו נתקלה בהתנגדות עזה מצד פונדמנטליסטים וקבוצות שמרניות דתיות אחרות, שראו בספרי הלימוד הללו ניסיון בלתי מוסרי ו-"חסר אלוהים" "לדחוף את תורת האבולוציה בכוח לגרונם של ילדינו". בטקסס הייתה ההתנגדות לתוכנית החדשה עזה במיוחד, והיא כללה מתקפות נגדה באירועים דתיים ובתקשורת, וכן תלונות לוועדת ספרי הלימוד המדינתית. עם זאת, תמיכה פדרלית נרחבת ומגמות חברתיות כמו הגדלת תשומת הלב לשיפור החינוך הציבורי, פסיקות משפטיות שהפרידו בין דת לחינוך הציבורי, ותהליך עיור מתמשך בדרום ארצות הברית, סייעו להפחית את עוצמת ההתנגדות.
בשנות ה-80 החלה תנועת הבריאתנות המודרנית לקדם את "מדע הבריאה" כשווה ערך לתאוריית האבולוציה, ודרשה ללמד את שניהם בבתי ספר כחלק מאיזון בתוכנית הלימודים. חוקים אלו זכו להתנגדות מצד מערכת המשפט בארצות הברית, שבסופו של דבר קבעה כי הם מפרים את עקרון הפרדת הדת מהמדינה. פסיקות של בתי המשפט בשנות ה-80 וה-90 הבהירו כי לימוד הבריאתנות כמדע אינו חוקי בבתי ספר ציבוריים, אך תנועת הבריאתנות המשיכה לנסות להוסיף לתוכניות הלימוד חומרים המערערים על תורת האבולוציה או שמציגים אותה כתיאוריה בלבד ולא כעובדה מדעית.
השפעה תרבותית

ההשפעה המיידית החשובה ביותר של המשפט הייתה בחזית הפילוג המתעצם בין מודרניסטים לפונדמנטליסטים בתוך התנועה האוונגליסטית, שהתגלע מאז 1922 (לאחר עשורים של מתיחות). הצד הראשון ביקש ליצור פשרה אמונית עם המדע המודרני והערכים הליברליים, בעוד שהאחרונים שאפו להגן על עיקרי הדת במלואם ובכל מחיר. ברייאן היה אחד ממנהיגי הפונדמנטליסטים, והתדמית החשוכה והקנאית שהקנה סיקור המשפט למחנהו פגע בהם קשות. עד 1929 נאלצו ראשיהם והוגיהם לפרוש ברובם מהכנסייה הפרסביטריאנית הצפונית, מהכנסייה הבפטיסטית הצפונית ומזרמים אוונגליסטיים אחרים, ולייסד מסגרות עצמאיות שנותרו בשולי חיי הדת עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
השפעה תרבותית > בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון

ברבות השנים, המשפט שימש השראה למחזות, סרטים ואזכורים בקולנוע ובתוכניות טלוויזיה. הידוע שבהם הוא המחזה ינחל רוח (באנגלית: "Inherit the Wind" או בתרגום העברי הרשמי: "משפט הקופים") שכתב ג'רום לורנס ורוברט אדווין לי ב-1955. המחזה הציג גרסה בדיונית של המשפט ולפי כותביו הוא נכתב כביקורת לתופעת המקארתיזם שהתרחשה באותה תקופה בארצות הברית ומטרתו הייתה לעסוק בעיקר בחופש אינטלקטואלי. המחזה מציג את דרו וברייאן כדמויות בשם הנרי דראמונד ומתיו בריידי בהתאמה. בהקדמה למחזה, כותביו מציינים כי הוא אינו מתיימר להיות תיעוד היסטורי מדויק, ויש בו מספר רב של אירועים ששונו או הומצאו לחלוטין. למרות ההבהרה בהקדמה שהמשפט הוא רק "מקור השראה" למחזה ואין מדובר בתיעוד היסטורי, הציבור ראה במחזה גרסה היסטורית של המשפט. המחזה עובד לסרט בשנת 1960 בבימויו של סטנלי קריימר, עם ספנסר טרייסי בתפקיד דראמונד ופרדריק מארץ' בתפקיד בריידי. הסרט כולל יותר אירועים מהמשפט האמיתי ביחס למחזה. בנוסף, נעשו שלוש גרסאות טלוויזיוניות למחזה: בשנת 1965 בכיכובם של מלווין דאגלס ואד בגלי, בשנת 1988 בכיכובם של ג'ייסון רוברדס וקירק דאגלס, ובשנת 1999 בכיכובים של ג'ק למון וג'ורג' סי. סקוט.
עיבודים נוספים ניסו להציג גרסה נאמנה יותר לאירועים ההיסטוריים. כך למשל המחזה "ינחל האמת" (באנגלית: "Inherit the Truth") שכתב גייל ג'ונסון ב-1987, התבסס על הפרוטוקולים המקוריים של המשפט. המחזה נכתב כתגובת נגד למחזה ולסרט "ינחל הרוח", שלטענת תושבי דייטון לא הציגו את המשפט או את ויליאם ג'נינגס ברייאן בצורה נאמנה. מחזה נוסף שניסה להישאר נאמן לאמת הוא המחזה "משפט הקופים הגדול של טנסי" (באנגלית: "The Great Tennessee Monkey Trial") שכתב פיטר גודצ'יילד בשנת 1993. בדומה למחזה "ינחל האמת" גם מחזה זה נכתב על בסיס מקורות ופרוטוקולים מקוריים מהמשפט. בשנת 2009 שידרה ה-BBC גרסת רדיו של המחזה בכיכובם של ניל פטריק האריס ואד אסנר.
אזכורים נוספים של משפט הקופים בטלוויזיה ובקולנוע כללו את הפרק "ליסה הספקנית" (באנגלית: "Lisa the Skeptic") בסדרה משפחת סימפסון. הסצנה בפרק שבה ליסה עומדת למשפט בגין הרס שלד של אדם עם כנפיים שהמקומיים מאמינים שהוא מלאך, שאבה השראה ממשפט הקופים. הסרט Alleged משנת 2010, דרמה רומנטית המתרחשת סביב משפט סקופס, יצא בהשתתפות בריאן דנהי בתפקיד קלרנס דרו ופרד תומפסון בתפקיד ברייאן. למרות שהעלילה בדיונית, כל סצנות בית המשפט מבוססות על הפרוטוקולים המקוריים של המשפט. בשנת 2013, הסדרה "היסטוריה שתויה" (באנגלית: "Drunk History") של ערוץ קומדי סנטרל הציגה גרסה מחודשת לחלקים מהמשפט בפרק "נאשוויל", בכיכובם של בראדלי ויטפורד כברייאן, ג'ק מקברייר כדרו, ודרק ווטרס כסקופס.
השפעה תרבותית > בשירה

במסגרת ההפקה של הסדרה American Experience בערוץ PBS נכתבו סדרת שירי עם בהשראת משפט סקופס. כמו כן, ברוס ספרינגסטין ביצע שיר בשם "Part Man, Part Monkey" (בתרגום מילולי לעברית: "מחצית אדם, מחצית קוף") במהלך סיבוב הופעות בשנת 1988 והקליט והפיץ אותו בהמשך בשנת 1998. השיר מתייחס למשפט סקופס וטוען שהמשפט היה יכול להימנע רק מהתבוננות בהתנהגותם של גברים סביב נשים (מילות השיר: ”בארצות הברית תבעו איזה מסכן על כך שלימד שאדם התפתח מהקופים... הם יכלו לסגור את התיק בקלות אם רק היו רואים אותי רודף אחרייך בג'ונגל אתמול בלילה. היו מביאים חבר מושבעים ובספירה אחת שתיים שלוש היו אומרים, חצי בן אדם, חצי קוף, ללא ספק”).
השפעה תרבותית > בספרות

בשנים שלאחר המשפט נכתבו ספרי עיון רבים על המשפט. המפורסם שבהם הוא של הסופר אדוארד לרסון שכתב את הספר "קיץ לאלים: משפט סקופס והוויכוח המתמשך בארצות-הברית על דת ומדע", שזכה בשנת 1998 בפרס פוליצר. בנוסף הרומן של רונלד קיד "Monkey Town: The Summer of the Scopes Trial" (בתרגום מילולי לעברית: "עיירת הקופים: הקיץ של משפט סקופס") משנת 2006, מתרחש בקיץ 1925 בדייטון, טנסי, ומבוסס על משפט סקופס.
הנצחה

ב-1979, בוצע שחזר של אולם הדיונים שבקומה השנייה בבית המשפט של מחוז ריאה בעיר דייטון, בו התקיימו רוב הדיונים במשפט סקופוס. במרתף בית המשפט, הוקם מוזיאון שכולל מוצגים כגון: המיקרופון ששימש לשידור המשפט וכן מסמכים, תצלומים ותיעודים אחרים מהמשפט.
מחוץ לבית המשפט ניצב שלט הנצחה שהוצב על ידי הוועדה ההיסטורית של טנסי, ועליו כתוב:
כאן, בין התאריכים 10 ל-21 ביולי 1925, נשפט ג'ון תומאס סקופס, מורה בתיכון בבית ספר מחוזי, על כך שלימד כי האדם התפתח ממין ירוד יותר של בעלי חיים, בניגוד לחוק מדינה שעבר באותה עת. ויליאם ג'נינגס ברייאן סייע לתביעה; קלרנס דרו, ארתור גארפילד הייס ודאדלי פילד מלון היו בצד ההגנה. סקופס הורשע.
בניין בית המשפט של מחוז ריאה הוכרז כאתר היסטורי לאומי על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית בשנת 1976.
ראו גם

בריאתנות
אבולוציה
משפט הפנדה של דובר
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
לקריאה נוספת

אדוארד ג'והן לרסון, קיץ לאלים, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2005
סטיבן ג'יי גולד, שיני תרנגולת ובהונות סוס, דביר 2002, פרק 20: ביקור בדייטון (עמ' 282–299)
de Camp, L. Sprague (1968), The Great Monkey Trial, Doubleday
Clark, Constance Areson (2000), "Evolution for John Doe: Pictures, The Public, and the Scopes Trial Debate", Journal of American History 87 (4): 1275–1303
Conkin, Paul K. (1998), When All the Gods Trembled: Darwinism, Scopes, and American Intellectuals
Edwards, Mark (2000), "Rethinking the Failure of Fundamentalist Political Antievolutionism after 1925", Fides et Historia 32 (2): 89–106
Folsom, Burton W., Jr. (1988), "The Scopes Trial Reconsidered", Continuity (12): 103–127
Gatewood, Willard B., Jr., ed., ed. (1969), Controversy in the Twenties: Fundamentalism, Modernism, & Evolution
Harding, Susan (1991), "Representing Fundamentalism: The Problem of the Repugnant Cultural Other", Social Research 58 (2): 373–393
Larson, Edward J. (1997), Summer for the Gods, BasicBooks
Larson, Edward J. (2004), Evolution, Modern Library
Lienesch, Michael (2007), In the Beginning: Fundamentalism, the Scopes Trial, and the Making of the Antievolution Movement, University of North Carolina Press
Menefee, Samuel Pyeatt (2001), "Reaping the Whirlwind: A Scopes Trial Bibliography", Regent University Law Review 13 (2): 571–595
Moran, Jeffrey P. (2002), The Scopes Trial: A Brief History with Documents, Bedford/St. Martin's
Moran, Jeffrey P. (2004), "The Scopes Trial and Southern Fundamentalism in Black and White: Race, Region, and Religion", Journal of Southern History 70 (1): 95–120
Smout, Kary Doyle (1998), The Creation/Evolution Controversy: A Battle for Cultural Power
Scopes, John T. (June 1967), Center of the Storm: Memoirs of John T. Scopes, Henry Holt & Company
Tompkins, Jerry R. (1968), D-Days at Dayton: Reflections on the Scopes Trial, Louisiana State University Press
ביאורים

↑  על אף חלקם בתביעה נגדו, היו האחים היקס ביחסי ידידות קרובים עם סקופס.
↑  החוק בטנסי באותה עת קבע כי אם ההגנה ויתרה על זכותה לשאת נאום מסכם, גם התביעה לא יכולה לשאת אותו.
↑  פרק זמן זה כולל את הזמן שלקח להם לצאת ולהיכנס בחזרה מאולם המשפט העמוס.
↑  פרשנות לתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית קובעת כי חל איסור על הקונגרס להעביר חוק שמביא לתעדוף של דת כלשהי על פני אחרת או אוסר על פולחן דתי.
↑  לולס לא הייתה הכשרה משפטית אפילו בבריטניה, מדינתו, ועל אחת כמה וכמה שלא הייתה לו כזו בארצות הברית.
↑  הסרקזם מתאר את ברייאן כמי שיודע "להפוך דיבורים ריקים לזהב" – כלומר, להשיג אהדה ותמיכה ציבורית באמצעות נאומים חסרי תוכן או בורות. בנוסף, הם מותחים עליו ביקורת על כך שהוא מציג את התנ"ך כמקור חף מטעויות, אך רק כשזה תואם את עמדותיו האישיות, למשל בנושאים כמו יין, נשים ועושר, שבהם ייתכן שיש לו דעות שונות.
↑  באופן מעניין, דנהי גילם את מת'יו הריסון בריידי, המקבילה הבדיונית של ברייאן, בהפקת הברודוויי המחודשת של Inherit the Wind בשנת 2007
מפלגת ש"ס

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 שם רשמי:  התאחדות הספרדים העולמית שומרי תורה
 מנהיגים:  נסים זאב יצחק חיים פרץ אלי ישי אריאל אטיאס אריה דרעי 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־43 שנים)
 אפיון:  מפלגה חרדית ספרדית
 אידאולוגיות:  שמרנות שוויון עדתי מדינת הלכה סוציאל-דמוקרטיה
 כנסות:  11 ואילך
 ממשלות:  21–25, 27–29, 31–32, 34–35, 37
 אותיות:  שס
 שיא כוחה:  17 מנדטים (1999)
 שפל כוחה:  4 מנדטים (1984)
 מטה:  עם ועולמו 6, ירושלים
 צבעים רשמיים:    שחור,   זהב (בעבר תכלת)
 נציגויות בפרלמנטים
 הכנסת:  11 / 120
 
 shas.org.il
תנועת ש"ס (ובשמה המלא: "התאחדות הספרדים העולמית שומרי תורה" ובהמשך, "התאחדות הספרדים שומרי תורה תנועתו של מרן הרב עובדיה יוסף זצ"ל") היא מפלגה חרדית-ספרדית בישראל, שהוקמה ב-1982 ועומדת לבחירה ברמה הארצית החל מהבחירות לכנסת האחת עשרה ב-1984.
פעילות תקציבית וממשלתית

אחת ממטרותיה של המפלגה, הייתה לדאוג לתקצוב הוגן למוסדות החינוך הדתיים הספרדיים, על רקע טענות לקיפוח מתמשך מצד אגודת ישראל האשכנזית. לאור הצלחתה בבחירות בשנת 1984 החלה בהקמת מוסדות נלווים לתנועה, בהם תנועת אל המעיין ורשת בתי הספר של מעיין החינוך התורני.
ש"ס פעלה להעברת תקציבים למוסדות דתיים ברחבי הארץ ולתקצוב רשת החינוך שלה, וכן להגדלת הקצבאות לשכבות החלשות, ובעיקר קצבאות הילדים. לצורך כך הייתה שותפה בכל קואליציה מיום הקמתה ועד שנת 2003. התגברות כוחה, שהפכה אותה במספר כנסות ללשון מאזניים קואליציונית, הביאה לטענות מתנגדיה כי היא נוקטת ב"סחטנות פוליטית" של הקופה הציבורית. בהתנגדות לדרישות המפלגות החרדיות בכלל, וש"ס בפרט, בלטה מפלגת שינוי בראשות טומי לפיד, אשר התנתה את כניסתה לממשלה בכך שש"ס לא תהיה שותפה בקואליציה. בכנסת ה-16 זכתה שינוי ב-15 מנדטים, ונכנסה לקואליציה בראשות אריאל שרון במקום ש"ס. בממשלה זו פעלה הממשלה ושר האוצר בנימין נתניהו להורדה דרסטית של הקצבאות. לאחר התפטרות אהוד אולמרט בשלהי הכנסת השבע עשרה, שבה ש"ס לדרוש את העלאת קצבאות הילדים וציפי לבני סרבה לדרישתה והעדיפה ללכת לבחירות.
בבחירות לכנסת ה-18 זכתה ש"ס ב-11 מנדטים. ב-23 במרץ 2009 חתמה מפלגת ש"ס על הסכם קואליציוני עם מפלגת הליכוד, שמקנה לש"ס את תיק הפנים לאלי ישי, ואת תיק הבינוי והשיכון (אריאל אטיאס), את תיק הדתות ושר בלי תיק. כמו כן, מונה מטעם ש"ס סגן שר במשרד האוצר, ויו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת. כמו כן, ש"ס והליכוד הגיעו להסכמות בנושא קצבאות הילדים.
ש"ס נוטה לבקש לעצמה את משרד הפנים במשא ומתן הקואליציוני, על-מנת שתוכל לקבוע את הטון בסוגיות של דת ומדינה. בנוסף למשרד הפנים, מעדיפה ש"ס לרוב משרדים בעלי אופי סוציאלי כמו הרווחה, הבריאות, השיכון, העלייה והקליטה והדתות.
מצע

על-פי המצע שלה, מטרותיה של ש"ס הן להביא לכך שלא תהיה אפליה בין ספרדים לאשכנזים, וכן לקרב את הספרדים המסורתיים אל היהדות ובכך "להחזיר עטרה ליושנה". יחד עם שמרנות חברתית ודתית, המפלגה תומכת במדינת הלכה. כמו כן ש"ס מתמידה להציג עצמה כמפלגה סוציאל-דמוקרטית, המעמידה את האינטרסים של המעמדות הסוציו-אקונומיים הנמוכים בראש מעייניה.
גישת המפלגה בשאלת מסירת שטחים הייתה נתונה לתנודתיות מסוימת. בעוד שבהצבעה בכנסת על הסכם אוסלו א' נמנעו חבריה, המפלגה התנגדה לחתימה על הסכם אוסלו ב', למשא ומתן הישראלי-פלסטיני בקמפ דייוויד 2000 ולתוכנית ההתנתקות. גם בעמדותיו של המנהיג הרוחני של התנועה, הרב עובדיה יוסף, ניתן לראות קו דומה. בעוד הרב יוסף הביע בפסק הלכה מ־1980 תמיכה בהשבת שטחים בהסכם השלום בין ישראל למצרים בנימוק של פיקוח נפש, אך בימי הסכמי אוסלו הביע התנגדות רפה שהפכה תקיפה יותר עם הזמן.
בשנת 2010 ש"ס אימצה את אמנת ירושלים, אמנה שגובשה ב־2004 על ידי כלל המפלגות הציוניות בישראל, והצטרפה להסתדרות הציונית העולמית.
על פי המכון הישראלי לדמוקרטיה: "התנועה דוגלת בקיומה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי, ושואפת לקבץ בה את יהודי העולם. מבחינה ביטחונית-מדינית המפלגה תומכת בהסדרי שלום עם מדינות ערב תוך שמירה על ביטחונם של תושבי ישראל, אך עם זאת מתנגדת לחלוקת ירושלים. בשורה של הצבעות מפתח בסוגיות מדיניות היא הפגינה קו ניצי ימני."
כמקובל במפלגות החרדיות, המפלגה אינה מציבה נשים ברשימתה לכנסת. עם זאת, לקראת הבחירות לכנסת העשרים יזם אריה דרעי הקמת מועצת נשים מייעצת, בראשות עדינה בר שלום, בתו של הרב יוסף, ויפה דרעי, אשתו של היו"ר דרעי.
ב־1993 הקימה התנועה ביטאון בשם "יום ליום", שנועד להביע השקפה התואמת גם את דעתו של הרב עובדיה יוסף. העיתון נמכר ב־2017 לידי נעמה עידן, והמפלגה הקימה ביטאון חדש - "הדרך".
ראשי המפלגה

| מספר | שם | התחלת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | נסים זאב | 1982 | 1984 |
| 2 | יצחק חיים פרץ | 1984 | 1990 |
| 3 | אריה דרעי | 1990 | 1999 |
| 4 | אלי ישי | 1999 | 2012 |
| 5 | טריומווירט של אריאל אטיאס, אריה דרעי ואלי ישי | 2012 | 2013 |
| (3) | אריה דרעי | 2013 | מכהן |
תוצאות בחירות

| בחירות | ראש הרשימה | קולות | אחוז | מושבים | +/- | קואליציה/אופוזיציה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | יצחק חיים פרץ | 63,605 | 3.1 | 4 / 120 |  | קואליציה |
| 1988 | יצחק חיים פרץ | 107,709 | 4.7 | 6 / 120 | 2 | קואליציה |
| 1992 | אריה דרעי | 129,347 | 4.9 | 6 / 120 |  | קואליציה (1992-1994) |
| 1992 | אריה דרעי | 129,347 | 4.9 | 6 / 120 |  | אופוזיציה (1994-1996) |
| 1996 | אריה דרעי | 259,796 | 8.5 | 10 / 120 | 4 | קואליציה |
| 1999 | אריה דרעי | 430,676 | 13 | 17 / 120 | 7 | קואליציה (1999-2000) |
| 1999 | אריה דרעי | 430,676 | 13 | 17 / 120 | 7 | אופוזיציה (2000-2001) |
| 1999 | אריה דרעי | 430,676 | 13 | 17 / 120 | 7 | קואליציה (2001-2003) |
| 2003 | אלי ישי | 258,879 | 8.22 | 11 / 120 | 6 | אופוזציה |
| 2006 | אלי ישי | 299,054 | 9.53 | 12 / 120 | 1 | קואליציה |
| 2009 | אלי ישי | 286,300 | 8.49 | 11 / 120 | 1 | קואליציה |
| 2013 | אלי ישי | 331,868 | 8.75 | 11 / 120 |  | אופוזציה |
| 2015 | אריה דרעי | 241,613 | 5.73 | 7 / 120 | 4 | קואליציה |
| 2019 | אריה דרעי | 258,275 | 5.99 | 8 / 120 | 1 | בחירות בזק |
| 2019 ב' | אריה דרעי | 329,834 | 7.44 | 9 / 120 | 1 | בחירות בזק |
| 2020 | אריה דרעי | 352,842 | 7.69 | 9 / 120 |  | קואליציה |
| 2021 | אריה דרעי | 316,008 | 7.17 | 9 / 120 |  | אופוזציה |
| 2022 | אריה דרעי | 392,964 | 8.25 | 11 / 120 | 2 | קואליציה |
בתרבות הפופולרית

בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט "הבלתי רשמיים" בבימויו של אלירן מלכה המבוסס על סיפור ההקמה של המפלגה. ניסים זאב, ממייסדי התנועה, יצא נגד הסרט וטען שנעשה עוול היסטורי משום שלא הוזכר בסרט. גרסתו לסיפור הובאה בספר ״הרב עובדיה שלי״ בהוצאת הרב מרדכי כהן שליט״א [ראש המכון ״טור שולחן ערוך-אוצרות ספרד] (א״ע-אח המנוח ח׳ יעקב כהן ע״ה).
לקריאה נוספת

מנחם רהט, ש"ס, הרוח והכוח: איך ניצחה ש"ס את הפוליטיקה הישראלית, הוצאת אלפא תקשורת, 1998.
אביעזר רביצקי, ש"ס - היבטים תרבותיים ורעיוניים, הוצאת עם עובד, 2006, ISBN 9651317868.
ריקי טסלר, בשם השם - ש"ס והמהפכה הדתית, הוצאת כתר, 2003.
יואב פלד, ש"ס - אתגר הישראליות, הוצאת תפו"ח מבית ידיעות אחרונות, 2001.
נסים לאון 'מה שם ייקרא לתופעה שאין יודע מי קבע אותה ולמה?': לשאלת התפתחותה של החרדיות המזרחית בישראל, עיונים 16, 2006, עמ' 85 - 107.
בתיה זיבצנר ודוד להמן, ש"ס כאתגר - יצירת יהדות ישראלית חדשה, הוצאת רסלינג, 2010.
גד ברזילי, אחרים בתוכנו: משפט וגבולות פוליטיים לקהילה החרדית עיוני משפט כ"ז עמ' 587.
נסים ליאון, "הגישה הממלכתית של ש"ס ומשמעותה", בספר: דבורה הכהן ומשה ליסק (עורכים), צומתי הכרעות ופרשיות מפתח בישראל, מכון בן-גוריון לחקר ישראל, 2010
נסים ליאון, הפוסק כתועמלן: הלכה ופופוליזם ביהדות המזרחית בת זמננו, עיונים 20, 2010, הוצאת מכון בן-גוריון, עמ' 337 - 359.
דני פילק, אנחנו העם (אתם לא!): פופוליזם מכיל ופופוליזם מדיר בישראל, עיונים 20, 2010, הוצאת מכון בן-גוריון עמ' 28 - 48.
נסים ליאון, ש"ס, הרב עובדיה יוסף והתהליך המדיני, עיונים 21, 2011, הוצאת מכון בן-גוריון, עמ' 172 - 189.
ענת פלדמן, 'להחזיר עטרה ליושנה' או 'שינוי עטרה ישנה' - תפקיד מנהיגות חרדיות מזרחיות על פי תנועת ש"ס, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2017
נסים ליאון ויאיר אטינגר, באין רועה: ש"ס וההנהגה החרדית-מזרחית אחרי עידן הרב עובדיה יוסף, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2018
רוברט טאון

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1934 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביולי 2024 (בגיל 89) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Bertram Schwartz 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1960–2017 (כ־57 שנים) 
 מקום לימודים:  מכללת פומונה  בית הספר צ'דוויק 
 בן או בת זוג:  ג'ולי פיין (1977–1982) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (1973)  פרס אדגר (1975) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט טאון ב-2009
רוברט טאון (באנגלית: Robert Towne;‏ 23 בנובמבר 1934 – 1 ביולי 2024) היה תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי, שהיה שותף לכתיבתם של תסריטים לבמאים כמו רומן פולנסקי וכן כתב מספר רב של תסריטים עבור כוכבים כוורן בייטי וטום קרוז.
ביוגרפיה

טאון נולד בשם רוברט ברטרם שוורץ וגדל בלוס אנג'לס, בנם של הלן ולו שוורץ. הוא היה ממוצא יהודי-רומני דרך אביו, וממוצא רוסי דרך אמו. היה לו אח צעיר ממנו, רוג'ר, שהיה שותף בכתיבת הסרט "הטוב מכולם" משנת 1984 בכיכובו של רוברט רדפורד.
הוא סיים את לימודיו במכללת פומונה בקלרמונט, קליפורניה.
טאון פרץ לראשונה כתסריטאי בסרטיו של רוג'ר קורמן. אחרי שנים בהן נודע כתסריטאי איכותי וכתב סצנות חשובות בסרטים כמו "בוני וקלייד" ו"הסנדק" תפס טאון את מרכז הבימה עם הסרט "צ'יינהטאון" של רומן פולנסקי (1974), שאף זיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב, ועם "שמפו" (1975) בבימויו ובכיכובו של וורן בייטי.
טאון לא הסתפק בתפקידו כתסריטאי וביקש להפוך לבמאי, אך סרטו הראשון "Personal Best" משנת 1982 היה כישלון חרוץ ואילו תפקיד במאי הסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (1984), סיפור עלילותיו של טרזן, נמנע ממנו. טאון עבד על התסריט וביקש גם לביים את הסרט, אך לבסוף מכר את הזכויות לסרט, עקב קשיים כספיים בהפקת סרטו הראשון "Personal Best" ולא היה מעורב בהפקתו בפועל. כאשר צפה טאון בסרט הגמור, הוא החליט להסיר את שמו מרשימת הקרדיטים והופיע במקום תחת השם פ.ה. ואזאק. כאשר הפך מועמד לאוסקר תחת שם זה התברר כי טאון השתמש בשמו של כלב הרועים שלו.
ב-1988 כתב וביים את סרט הפשע הרומנטי "טקילה סאנרייז".
בשנות ה-90 כתב טאון תסריט לסרט "ג'ק וג'ק", שהיה סרט המשך שאפתני ל"צ'יינהטאון", שביים ג'ק ניקולסון, ולא זכה להצלחה, ותסריטים לארבעה סרטים בהם כיכב טום קרוז, "ימי הרעם" (1990), "הפירמה" (1993), "משימה בלתי אפשרית" (1996) ו"משימה בלתי אפשרית 2" (2000).
בשנת 2006 יצא לאקרנים "שאל את האבק", סרט שכתב וביים על פי ספרו של הסופר האמריקאי ג'ון פנטה. למרות שעלילת הסרט מתרחשת בלוס אנג'לס הסרט צולם בדרום אפריקה.
חיים אישיים

נולדה לו בת מנישואיו הראשונים ובת מנישואיו השניים.
נפטר ב-1 ביולי 2024.
פילמוגרפיה חלקית (כתסריטאי)

"בוני וקלייד" - 1968 (ללא קרדיט)
"הסנדק" - 1972 (ללא קרדיט)
"הפרט האחרון" - 1973
"צ'יינהטאון" - 1974
"שמפו (סרט)" - 1975
"איש המרתון" - 1976 (ללא קרדיט)
"אורקה" - 1977 (ללא קרדיט)
"השמיים יכולים לחכות" - 1978 (ללא קרדיט)
"גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" - 1984
"גברים קשוחים אינם רוקדים" - 1987
"פרנטיק" - 1988 (ללא קרדיט)
"טקילה סאנרייז" - 1988
"ימי הרעם" - 1990
"שני הג'קים" - 1990
"הפירמה" - 1993
"משימה בלתי אפשרית" - 1996
"משימה בלתי אפשרית 2" - 2000
הערות שוליים

↑   אורון שמיר, זהו אחד הסרטים הגדולים בכל הזמנים, אפילו שהבמאי עבריין מין, באתר הארץ, 9 ביולי 2024
↑  רחל נאמן, ביקורת קולנוע - געגועים לטרזן, כותרת ראשית, 3 באוקטובר 1984
אריה יאס, טרזן ירד מהעצים, מעריב, 21 בספטמבר 1984
מאיר שניצר, קופ וקוף עליון, חדשות, 5 באוקטובר 1984
↑  Stephen Galloway, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏JULY 1, 2016
↑  תמר גלבץ, שאריות מסדרת טלוויזיה - "טקילה סנרייז" / בימוי ותסריט: רוברט טאון, חדשות, 12 באפריל 1989
↑  מלכה שמין, מי תהום, חדשות, 6 בספטמבר 1990
↑  שרון לה פרנייה, אי שם באפריקה, באתר הארץ, 7 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333137705171  PLWABN: 9810691699305606  BIBSYS: 90844148  BNE: XX1181771  BnF: cb13984409z (data)  CANTIC: a10437198  CiNii: DA08938686  GND: 129316865  ISNI: 0000 0003 6859 2324  LCCN: n85038515  LNB: 000035929  NKC: js20060623024  NLK: KAC2018M5541  NTA: 071245162  RERO: 02-A003907816  SNAC: w61j988z  SUDOC: 057409218  VIAF: 84251577   WorldCat (עם VIAF): 84251577
הדיקטטור הגדול

| --- | --- |

 בימוי:  צ'ארלי צ'פלין וילר דריידן
 הופק בידי:  צ'ארלי צ'פלין
 תסריט:  צ'ארלי צ'פלין
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלי צ'פלין פולט גודארד ג'ק אוקי
 מוזיקה:  מרדית וילסון צ'ארלי צ'פלין
 צילום:  רולנד טות'רו, קרל שטרוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Charles Chaplin Film Corporation, יונייטד ארטיסטס, אולפני צ'ארלי צ'פלין 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  1940
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, ג'יבריש (בתור "טומאנית")
 סוגה:  דרמה קומית, סרט פרודיה, סלפסטיק, comedy of error, סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט אנטי־מלחמתי, סאטירה פוליטית, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  טומייניה, אוסטרליך, בקטריה 
 תקופת התרחשות:  1918, מלחמת העולם הראשונה 
 תקציב:  $2,000,000
 הכנסות:  $5,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   greatdictator
 פרסים:  פרס מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקן הטוב ביותר (צ'ארלי צ'פלין)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
צ'פלין (בתפקיד הספר) וגודארד בסרט "הדיקטטור הגדול"
צ'פלין, בתפקיד הפוי אדנויד הינקל
הדיקטטור הגדול (באנגלית: The Great Dictator) הוא סרט קולנוע שנכתב ובוים על ידי צ'ארלי צ'פלין. צ'פלין אף שיחק בסרט את שני התפקידים הראשיים, הפיק את הסרט (עם המפיק השותף קרטר דיהייוון) והיה גם אחד מכותבי המוזיקה המקורית של הסרט. הסרט לועג למשטרים הדיקטטוריים של אירופה בשנות השלושים של המאה העשרים ויוצא במיוחד כנגד אדולף היטלר בגרמניה הנאצית ובניטו מוסוליני באיטליה הפשיסטית. הסרט יצא לאקרנים ב-15 באוקטובר 1940.
צ'פלין מגלם שתיים מהדמויות בסרט, הדיקטטור והספר היהודי. בנוסף לו שיחקו פולט גודארד, שהייתה אשתו של צ'פלין באותה עת, ג'ק אוקי, רג'ינלד גארדינר, הנרי דניאל ובילי גילברט. לדברי באד שולברג, שהיה אחראי על איסוף חומר מצולם עבור משפטי נירנברג, היטלר הזמין את הסרט פעמיים בתוך תקופה קצרה.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי האקדמיה - הפקה יוצאת דופן, השחקן הטוב ביותר, הכתיבה הטובה ביותר (תסריט מקורי), שחקן המשנה הטוב ביותר עבור ג'ק אוקי והמוזיקה הטובה ביותר (התסריט המקורי).