stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוץ לחוק (תוכנית טלוויזיה ישראלית)

| --- | --- |
 סוגה:  בידור
 כותבים:  רן דברת (כותב ראשי) אריק זילברמן, משה מלכה, נועה מנור, חגי טוריסקי, רשף שי, טל סולומון, ארנון וייס
 מנחים:  רועי לוי לוסי אהריש
 משתתפים:  יונתן ברק יוסי גבני שאולי בדישי שגיב פרידמן ארז שלם (עונות 2-3) אבי אטינגר (עונות 2-3) דודו ארז (עונה 3) אמירם טובים (עונה 2) רועי צברי (עונה 1)  הדר לוי (עונה 3)
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  68 
 הפקה
 עורכים:  יגאל שפירא
 שידור
 רשת שידור:  Hot קומדי סנטרל ערוץ 10 (פרקים מסוימים מעונות 1–2)
 תקופת שידור מקורית:  21 במאי 2012 – דצמבר 2013
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מחוץ לחוק היא תוכנית סטנדאפ בהנחייתם של רועי לוי ולוסי אהריש, אשר שודרה בחברת HOT החל מ-21 במאי 2012 ועד לסיומה בדצמבר 2013 במשך 3 עונות ו-62 פרקים. בהמשך שודרו חלק מפרקי התוכנית בערוץ 10.
התוכנית

התוכנית מצולמת מול קהל על במה ובה תפאורה דמוית בית משפט. בכל פרק מובא נושא אחר לדיון בשאלה האם יש להוציאו אל מחוץ לחוק או שמא להשאיר אותו חוקי (למשל מוזיקה מזרחית, צבא הגנה לישראל, מיסטיקה וכו').
רועי לוי משמש כשופט בבית המשפט ואילו לוסי אהריש משמשת כקלדנית. בכל תוכנית מובאים 2 סטנדאפיסטים אשר משמשים הן כסנגור והן כקטגור לאותו נושא נבחר. כל עונה הסתיימה בפרק מיוחד בו השתנה מעט מבנה התוכנית וכלל כמות גדולה יותר של קומיקאים או נושאים.
מבנה התוכנית

בשלב הראשון, מוצג הנושא בפני השופט רועי לוי ואז הקטגור והסנגור מביאים בפניו את הטיעונים מדוע להוציא את הנושא הנידון מחוץ לחוק, ומאידך מדוע להשאיר אותו חוקי.
בשלב השני מובאות ראיות בפני רועי לוי בעד ונגד הנושא הנידון (לרוב ראיות מצולמות ככתבות שטח).
בשלב השלישי מוזמן אל דוכן העדים "עד מומחה", ידוען הקשור לנושא הפרק (למשל נדב יעקבי ואורי פינק). ברוב המקרים, הקטגור והסנגור מפנים אליו שאלות הומוריסטיות, עליהן בהרבה מהמקרים העד כלל לא עונה. לעיתים רק השופט שואל שאלות את העד המומחה.
בעונה השנייה נוספה לתוכנית "צנצנת הערבים", בה כל מי שמספר בדיחה על חשבון ערבים מחויב בקנס בסך 20 שקלים, אשר מוקדש למגזר הערבי. לוסי הקצרנית פטורה מהקנס עקב היותה ערביה. לעונה השנייה נוסף גם ראיון קצרצר עם הסנגור והקטגור בסוף התוכנית (על רקע כתוביות הסיום) ובו תגובתם לפסיקת השופט. מנהג זה המשיך גם בעונה השלישית.
משתתפי התוכנית > מגישים

רועי לוי - שופט
לוסי אהריש - קצרנית (בדרך כלל נקראת "מיס לוסי" על ידי השופט)
משתתפי התוכנית > סטנדאפיסטים

הסטנדאפיסטים משמשים בתור עורכי דין - לפעמים קטגור, ולפעמים סנגור
יוסי גבני
שגיב פרידמן
יונתן ברק
אבי אטינגר (עונות 2–3)
ארז שלם (עונות 2–3)
שאולי בדישי
אמירם טובים (עונה 2)
רועי צברי (עונה 1)
דודו ארז (עונה 3)
הדר לוי (עונה 3)
פרקים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מלחמת גאורגיה–רוסיה

מלחמת גאורגיה–רוסיה (בגאורגית: რუსეთ–საქართველოს ომი) הייתה סכסוך צבאי שפרץ בתחילת חודש אוגוסט 2008 בעקבות חילופי אש כבדים בין כוחות צבא גאורגיה לכוחות הבדלנים של אבחזיה ודרום אוסטיה ולכוחות צבא רוסיה וכוח שמירת השלום הרוסי ששהה במחוזות אלה.
המתיחות שהביאה לעימות הצבאי בין גאורגיה לרוסיה החלה כבר בסוף חודש יולי 2008. המתיחות הגיעה לכדי חילופי אש כבדים בלילה שבין 7 ל-8 באוגוסט 2008, כשכוחות צבא גאורגיה פתחו בהרעשה ארטילרית לעבר בירת דרום אוסטיה, העיר צחינוואלי. ב-8 באוגוסט, בנסיבות שנויות במחלוקת, שלחה רוסיה, בעקבות התחייבותה לסייע לבדלנים האוסטים, כוחות ארטילריה, שריון וחי"ר של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית אל החבל. לפי דברי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, כוונתה של רוסיה הייתה להגן על אזרחי חבל דרום אוסטיה המחזיקים בתעודות זהות של רוסיה. נשיא גאורגיה, מיכאיל סאאקשווילי טען כי מדינתו נמצאת במגננה כנגד התוקפנות הרוסית, והוסיף כי הכוחות הרוסיים מפציצים בלי הבחנה מטרות אזרחיות בגאורגיה. במשך כמה ימים, הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, בשיתוף פעולה עם צבא דרום אוסטיה וצבא אבחזיה, הניסו את כוחות צבא גאורגיה משטחי דרום אוסטיה ואבחזיה. צבא רוסיה אף פלש לגאורגיה עצמה, ובמשך כמה ימים החזיק בערים מרכזיות במערב גאורגיה כדוגמת זוגדידי, סנאקי, פוטי וגורי. בין ה-14 ל-16 באוגוסט החלו רוסיה וגאורגיה בניהול משא ומתן, וב-26 באוגוסט הכירה רוסיה רשמית בעצמאותן של אבחזיה ודרום אוסטיה. בתגובה ניתקה גאורגיה את קשריה הדיפלומטיים עם רוסיה ב-2 בספטמבר. לאחר המלחמה הוקפא הליך הצטרפות גאורגיה לברית נאט"ו.
רוסיה הסיגה את כוחותיה באופן מלא ב-8 באוקטובר. המלחמה הפכה 192,000 איש לעקורים או פליטים ובעוד רבים מהם חזרו לביתם, נכון ל-2014, 20,272 מהם עדיין נותרו עקורים.
רקע

האוסטים, המשתייכים לקבוצות האתניות האיראניות שישבו על גדות נהר הדון, הגיעו לאזור הרי הקווקז הגדול אחרי שאולצו לעזוב את מולדתם עקב הפלישות המונגוליות במאה ה-13. חלק מהאוסטים התיישבו באזורים שכיום מוכרים כצפון אוסטיה ודרום אוסטיה. החלק הצפוני שייך היום לשטחה הריבוני של הפדרציה הרוסית, ואילו החלק הדרומי, דרום אוסטיה, שייך לגאורגיה. מתוך 70,000 תושבי דרום אוסטיה, כ-14,000 הם גאורגים, כלומר כחמישית מהאוכלוסייה.
החבל, שגודלו כ-3,900 קמ"ר, נפרד מגאורגיה עקב המלחמה הראשונה בדרום אוסטיה (1991–1992) וזאת עקב רצונם של האוסטים להתחבר אל אחיהם בצפון אוסטיה ובכך ליצור רצף טריטוריאלי שיהווה את מדינתם. עצמאות החבל, שהוכרזה חד צדדית על ידי הבדלנים בו, הוכרה על ידי מספר קטן של מדינות.
כדי לפקח על הפסקת האש שנחתמה בשנת 1992, הוצב כוח בן 500 חיילים מרוסיה, גאורגיה, דרום וצפון אוסטיה. גאורגיה האשימה את רוסיה שחייליה השייכים לכוח זה מצדדים בבדלנים האוסטים. טענות אלה הוכחשו על ידי הקרמלין. התכתשויות בין כוחות גאורגיה לבדלנים האוסטים גרמו לאבדות רבות בנפש בשנים האחרונות[דרושה הבהרה]. הנשיא הגאורגי סאאקשווילי הציע לבדלנים האוסטים הסכם שלום לפיו דרום אוסטיה תזכה לקבל זכויות רבות במסגרת אוטונומיה בתוך המדינה הפדרלית. הבדלנים לא קיבלו את הצעת סאאקשווילי ודרשו עצמאות מלאה.
השבת החבלים הבדלנים אבחזיה ודרום אוסטיה לשליטה גאורגית עמדו בראש מעייניו של נשיא גאורגיה, מיכאיל סאאקשווילי, מאז מהפכת הוורדים. בנוסף לכך משנת 2002 העביר צבא ארצות הברית כמויות גדולות של נשק והכשרה צבאית לצבא גאורגיה (מדינות נוספות, כמו טורקיה וישראל סיפקו גם הן כלי נשק והכשרה צבאית לגאורגיה).
כיום[דרושה הבהרה], רבים מתושבי דרום אוסטיה הם אזרחים רוסים המחזיקים בתעודות זהות רוסיות, יותר ממחצית האוכלוסייה מחזיקה בתעודות זהות רוסיות, בעוד רוסיה בראשות דמיטרי מדבדב טענה כי כ-90% מהתושבים מחזיקים בתעודות זהות רוסיות, וכניסת הכוחות הרוסים לדרום אוסטיה הייתה מוצדקת מכיוון שמטרתה להגן על האזרחים הרוסים שם. מצד שני טענו הגאורגים, כי תעודות הזהות הרוסיות ניתנו לאוסטים במטרה ליצור זיקה בינם לבין רוסיה, שאלמלא כן לא הייתה קיימת.
מהלך האירועים

ב-7 באוגוסט 2008 נכנסו כוחות גאורגיים לדרום אוסטיה, ופתחו במבצע בדרום אוסטיה, שמטרתו כיבוש צחינוואלי והשתלטות על החבל הבדלני. בתגובה ביצעו הרוסים ב-8 באוגוסט 2008 שורה של תקיפות אוויריות נגד מטרות צבאיות ואחרות בגאורגיה, לרבות מטרות מחוץ לאזור הלחימה המיידי, בזוגדידי, בסנקי ובנמל פותי. גם לאחר שממשלת גאורגיה הביעה נכונות לסגת מהחבלים הבדלניים במדינה ולחתום על הפסקת האש שהוצעה על ידי האיחוד האירופי, המשיכה המתקפה הרוסית, וכללה פלישה לשטחי גאורגיה עצמה, הן מכיוון דרום אוסטיה והן מכיוון אבחזיה, הפגזת נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי, הטלת מצור על נמלי הים של גאורגיה (הופסקה לאחר לחץ אוקראינה), כיבוש העיר גורי ופגיעה בעורק התחבורה הראשי המחבר בין מזרח גאורגיה למערבה, מתוך כוונה לערער את משטרו הפרו-מערבי של סאקשווילי. צעדים אלה גרמו לפי הערכות האו"ם לכ-115 אלף פליטים גאורגים.
ממשלות ארצות הברית, בריטניה וצרפת דרשו ממשלת רוסיה לסגת משטחיה של גאורגיה וגינו את מוסקבה על הפעלת הכוח המאסיבית נגד גאורגיה, וממשלת גאורגיה בקשה סיוע מממשלות המערב ומנאט"ו. לאחר חמישה ימי לחימה, הודיע נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב כי הכוחות הרוסיים נסוגים משטחי גאורגיה, אך בפועל לא התבצעה נסיגה, דבר שהביא ב-19 באוגוסט להודעה חריפה מצד נאט"ו ולטיוטת החלטה במועצת הביטחון של האו"ם נגד רוסיה.
בתגובה למתקפה הרוסית, ב-14 באוגוסט, חתמה פולין עם ארצות הברית על הסכם להצבת טילי יירוט מסוג פטריוט בשטחה, בתמורה למטריית הגנה מצד ארצות הברית. יומיים לאחר מכן, הודיעה אוקראינה כי הסכימה אף היא להצבת טילי יירוט בשטחה, על אף איומי הרוסים להחריף את המשבר ולכוון טילים גרעיניים לשטחי המדינות שיעמידו מערכות יירוט בשטחן. ב-17 באוגוסט הגיעה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל לטביליסי שבגאורגיה, שם הצהירה כי גאורגיה תצורף לברית נאט"ו.
מהלך האירועים > התפתחויות לאחר סיום הקרבות

ב-25 באוגוסט, בעוד רוסיה עדיין לא נסוגה מהשטחים שכבשה, ואף המשיכה לבדוק אוניות בנמל פותי הגאורגי שלחופי הים השחור, גברה המתיחות בין רוסיה למדינות המערב, לאחר שרוסיה הודיעה כי הפסיקה את שיתוף הפעולה עם נאט"ו ועם ארגון הסחר העולמי, אליו ניסתה להתקבל כחברה מן המניין. במקביל, הצהירה רוסיה כי היא מכירה בעצמאותם של שני החבלים הבדלניים, דרום אוסטיה ואבחזיה, בניגוד לעמדת המערב. רוסיה גם שיגרה אזהרה למולדובה, שגם בה יש מחוז בדלני (טרנסניסטריה) ומשקיפים רוסיים, שלא תחזור על 'הטעות הגאורגית'.
ב-8 באוקטובר 2008 דיווח נשיא רוסיה כי ארצו הסיגה את כל כוחותיה אשר נותרו בגאורגיה. אלו שהו בשבועות קודם לכן בעיקר ב"אזור ביטחון" אשר יצרו בגבולות המדינה. דוברים מטעם ממשלת גאורגיה אישרו, שאכן כל הכוחות הרוסיים נסוגו ועברו לשטחי דרום אוסטיה ואבחזיה. בכך תם פרק הזמן בו שהו חיילים רוסים על אדמת גאורגיה, אולם המלחמה הותירה את אותותיה בחזית הדיפלומטית, ביחסיה של רוסיה עם המדינות הסובבות אותה ועם הקהילה הבינלאומית.
מהלך האירועים > חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי

בית הדין הפלילי הבין-לאומי פתח בחקירת פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שבוצעו במהלך המלחמה. החקירה החלה בינואר 2016. בחקירה הראשונית נאסף מידע על פשעים שלכאורה המיוחסים לשלושת הצדדים המעורבים בסכסוך המזוין, תוך דגש על פשעים שייתכן התרחשו בדרום אוסטיה וסביבתה, שנכבש זמנית על ידי רוסיה. החקירה התמקדה בפשעים: רצח, העברה בכפייה של אוכלוסייה ורדיפתה, התקפות נגד אוכלוסייה אזרחית, הרג מכוון, התקפות מכוונת נגד שומרי שלום, הרס רכוש וביזה. ביוני 2022, הוצאו צווי מעצר נגד מיכאיל מינדזאיב (Mikhail Mindzaev) שכיהן כשר הפנים של הממשלה דה פקט בדרום אוסטיה, גמלט גוכמאזוב (Mikhail Mindzaev) מפקד בית מעצר בצחינוואלי ודיוד סנקוב (David Sanakoev), יועצו של נשיא דרום אוסטיה לענייני זכויות אדם. נכון ליולי 2024, החשודים טרם נעצרו.
ראו גם

ועדת קונובאליוק
לקריאה נוספת

Ronald D. Asmus, A Little War That Shook The World, Palgrave Macmillan, 2010
בהפוכה

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 מנחים:  טל מוסרי 
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  18 (עונה ראשונה: 8, עונה שנייה: 10
 הפקה
 אורך פרק:  25-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  2012–הווה 
 
בהפוכה הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי לילדים, ששודר בערוץ הילדים, בהנחיית טל מוסרי. צולמו שתי עונות, האחת בלונה פארק והשנייה בסופרלנד.
מהלך השעשועון

השאלות בשאלון, הן די פשוטות, אך המתמודדים, נדרשים לענות עליהן בעודם על המתקנים השונים.
בכל פרק, משתתפים שלושה זוגות. המנחה מעניק להם שמות חדשים לצורך המשחק.
מהלך השעשועון > העונה הראשונה

המתקנים והמשימות בעונה הראשונה (לונה פארק):
"אנקונדה", המתקן הראשון, רכבת הרים מהירה. משימה: "טריוויה בהפוכה".
"טופ ספין", מתקן מתהפך בגובה 20 מטרים. משימה: שירה בהפוכה.
"בלאק מממבה", מתקן העולה לגובה 65 מטרים במהירות 72 קמ"ש. משימה: חשבון בהפוכה.
בעונה הראשונה צולמו שמונה פרקים.
מהלך השעשועון > העונה השנייה

המתקנים והמשימות בעונה השנייה (סופרלנד):
"קומבה", רכבת הרים. משימה: טריוויה בהפוכה.
"הספינה": מתקן מתנדנד ומתהפך. משימה: שירה בהפוכה.
"סקייקוסטר", מתקו באנגי. משימה: חשבון בהפוכה.
בעונה השנייה צולמו 10 פרקים.
פרסים בשעשועון

הפרסים למפסידים הם חולצות של "בהפוכה" והפרסים למנצחים הוא mp 4 מתנת אולימפוס.
עלילות טייני טון - כיף של חופשה

| --- | --- |

כרזת גרסת הלייזרדיסק של הסרט
 מבוסס על:  עלילות טייני טון לוני טונס
 בימוי:  ריץ' ארונס, Kent Butterworth, Ken Boyer, Art Leonardi 
 הופק בידי:  טום רוגר, פול דיני, שרי סטונר 
 תסריט:  פול דיני, טום רוגר, שרי סטונר 
 מדבבים:  צ'ארלי אדלר טרס מקנייל 
 מוזיקה:  ברוס ברואוטון, דון דייוויס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה אמבלין אנטרטיינמנט
 חברה מפיצה:  InterCom, Warner Bros. Home Entertainment 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  11 במרץ 1992
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ילדים, סרט קומדיה 
 תקציב:  350,000$
 דף הסרט ב־IMDb
 
עלילות טייני טון - כיף של חופשה (באנגלית: Tiny Toon Adventures: How I Spent My Vacation) הוא סרט מונפש שהופץ למכירה ישירות בקלטות וידאו בשנת 1992. הסרט הופק על ידי האחים וורנר הנפשה ואמבלין אנטרטיינמנט, והוא מבוסס על סדרת הטלוויזיה המונפשת "עלילות טייני טון". הסרט מתאר את קורותיהם של דמויות הסדרה במהלך חופשת הקיץ.
עלילה

גיבורי הטייני טון מסיימים את הלוניברסיטה ויוצאים לחופשת הקיץ שלהם. באסטר ובאבי מנהלים קרב אקדחי מים אשר גרם להצפתו של "עמק אקמי". הארנבים, יחד עם ביירון הכלב, שטו מעבר לדרום ארצות הברית, שם הם ניסו להתחמק שהיצורים ששכנו שם ורצו לאכול אותם.
פלאקי דאק מצטרף לשמנתון החזיר ולמשפחתו לנסיעה ללונה פארק בשם "העולם השמח". הטיול היה ארוך וכאוב עבור פלאקי, אשר הוטרד מתחביבי המשפחה של שמנתון ואפילו כמעט נהרג על ידי רוצח פסיכופת שנסע בטרמפ במכונית.
בינתיים, מירה השתגעה כי היא איבדה את החתול שלה פרווני. כאשר היא ומשפחתה נסעו לשמורת טבע היא יצאה מהמכונית והטרידה את חיות השמורה. פיפי לה-פיום בזבזה את זמנה עם השחקן ג'וני פיו, אשר לא מעוניין בפיפי. תרנקול ושירלי דה-לון ראו את הסרט "בואשופוביה" בקולנוע וגם פיפי וג'וני הלכו לשם. בקולנוע תרנקול דיבר במשך כל הסרט והפריע לשירלי ולצופים ונזרק מהקולנוע על ידי משתתפי הסרט, כאשר בואשת ורודה מגיעה לקולנוע ג'וני נתן לה חתימה, בגלל זה פיפי נורא כעסה וזרקה את ג'וני מהקולנוע. מירה תפסה את ג'וני פיו וקראה לו "חתלתול".
אחרי שהבינו כי הלובי של האוניה הוא חדר מופעים, באסטר ובאבי ברחו בעזרתו של ביירון. הם נרדפו על ידי היצורים שרצו לאכול אותם, למרבה המזל הם ניצלו על ידי האופוסום הידידותי שבאסטר פגש במהלך המסע. באסטר, באבי, ביירון והאופוסום ברחו לעגלת המכרה ונופלים לחור השחור דרך וואקילנד ועד עמק אקמי.
הסרט מסתיים כאשר באסטר, באבי וכל כוכבי הסדרה מתכוננים לשנת לימודים חדשה בלוניברסיטת אקמי.
פארודיות

בסרט ישנם פארודיות על סרטים שונים כמו: סופרמן ובת הים הקטנה. קריקטורות של סלבריטים כגון: אופרה וינפרי, ברברה וולטרס, ג'וני קרסון, ארסיניו הול, ג'יי לנו, שר, רוזאן בר, סילבסטר סטאלון וכו'. "העולם השמח" מבוסס על דיסניוורלד, והפרסומת בקולנוע מבוססת על הפרסומת "THX".
יחסי פינלנד–רוסיה

| יחסי פינלנד–רוסיה |
| --- | --- |
פינלנד: רוסיה


פינלנד: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
338,145: 17,098,242
אוכלוסייה
5,620,344: 144,404,939
תמ"ג (במיליוני דולרים)
300,187: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
53,411: 13,998
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי פינלנד–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הפדרציה הרוסית לבין רפובליקת פינלנד.
היסטוריה > המאה ה-18

במהלך המלחמה הצפונית הגדולה פינלנד נכבשה על ידי הרוסים, ולאחר החתימה על חוזה נישטאד כל דרום מזרח פינלנד, כולל עיר המסחר החשובה ויבורג, סופחו לרוסיה. מעמדה של שוודיה כאחת ממעצמות אירופה נעלם, ורוסיה הייתה כעת הכוח השולט בצפון. המונרכיה השוודית איבדה מכוחה והפרלמנט היה זה ששלט למעשה במדינה.
במאה ה-18 פינלנד הייתה מיושבת בדלילות יחסית. באמצע המאה האוכלוסייה מנתה פחות מ-470,000 תושבים, אולם היא גדלה במהירות והוכפלה עד סוף המאה. החברה הפינית חולקה לארבעה מעמדות: איכרים (שהיוו תשעים אחוזים מהאוכלוסייה), כמורה, אצולה ובורגנים.
בשנת 1741 פינלנד שוב נכבשה על ידי הרוסים לאחר שהשוודים ניסו ללא הצלחה לכבוש מחדש את השטחים הפינים שאיבדו במלחמה הגדולה. ב-1742 נחתם הסכם לפיו רוסיה יצאה מפינלנד אך הגבול המזרחי עבר מערבה. באותה התקופה הרוסים ניסו להקים ממלכה עצמאית בפינלנד, שתשמש כחוצץ בין רוסיה לשוודיה, אך ניסיונותיהם כשלו לבסוף.
גם האימפריה הרוסית העולה וגם צרפת של טרום המהפכה שאפו להפוך את שוודיה למדינה גרורה. חברי פרלמנט ופוליטיקאים שוודים נהגו לקבל שוחד ודרדרו את שמה של המערכת הפוליטית הקיימת. לכן בשנת 1771 המלך הצעיר והכריזמטי גוסטב השלישי ביצע הפיכה, ביטל את הדמוקרטיה הפרלמנטרית והחזיר את כוחה של המלוכה בשוודיה. בשנת 1788 הוא החל במלחמה חדשה נגד רוסיה. אך המלחמה, שהפריעה לצמיחת הכלכלה בפינלנד, הייתה חסרת הישגים משמעותיים. בשל המלחמה הפופולריות של גוסטב הדרדרה. מספר קצינים פינים ניסו להקים מדינה פינית עצמאית בתמיכתה של רוסיה, אך המלך חיסל את הקונספירציה הזו. בשנת 1789 החוקה החדשה של שוודיה חיזקה את כוחה של המלוכה עוד יותר ואף שיפרה את מצב האיכרים בממלכה. אולם בשנת 1790 המלחמה הסתיימה ללא כיבושים לצד השוודי, ושוודים רבים ראו כעת בגוסטב שליט עריץ.
שני הכיבושים הרוסיים במהלך המאה היו קשים, אך גרמו למעגל קטן של אינטלקטואלים באוניברסיטת טורקו להתחיל לפתח זהות פינית נפרדת שייצגה את החלק המזרחי של הממלכה. ההשפעה הגוברת של הבירה המשגשגת של האימפריה הרוסית, סנקט פטרבורג, הייתה חזקה בעיקר בדרום פינלנד, ובסוף המאה המעמד האמיד דובר השוודית של קצינים, פקידים ועובדי מדינה היו מוכנים להעביר את נאמנותם לרוסיה.
המלך גוסטב השלישי נרצח בשנת 1792, ובנו, גוסטב הרביעי אדולף ירש את המלוכה (אולם החל למלוך באופן רשמי רק בשנת 1796 בשל גילו הצעיר). המלך החדש לא היה מנהיג מנוסה או מוצלח במיוחד, ולא היה חזק מספיק כדי להעביר את מדינתו דרך התקופה המסוכנת של המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות.
באותו הזמן בשטחים הפינים שהועברו לשליטת רוסיה ב-1721 ו-1743, שנקראו "פינלנד הישנה" ושהונהגו בהם עדיין חוקים שוודים, החלו הרוסים להעניק אדמות נרחבות ללא-פינים ולהתעלם מחוקי האדמה הישנים. המצב גרם לדעיכת הכלכלה בפינלנד הישנה, שהתגברה בשנת 1797 אז התושבים הוכרחו לשלוח חיילים לצבא הקיסרי.
היסטוריה > המאה ה-19

בעת היותה חלק משוודיה, נחשב האזור כדוכסות. בעקבות המלחמה הפינית והסכם פרדריקסהאמן שסיים אותה, שטחי פינלנד ואיי אלאנד הועברו משוודיה לאימפריה רוסית. בפברואר 1809, עוד לפני חתימת הסכם עם שוודיה על סיום המלחמה, נתן הקיסר הרוסי הוראה לקיים אספת נציגי העם בפינלנד. במושב הפתיחה שנערך ב-16 במרץ נאם אלכסנדר הראשון לפני הנציגים. בנאומו ציין שאין לו כוונה לשנות את חוקי המדינה. למחרת, הושבעו נציגי העם אמונים לקיסר והוא הכתיר עצמו בתואר "הדוכס הגדול של פינלנד". בנושאים המרכזיים של ניהול הדוכסות נקבע:
לדוכסות יהיה צבא שמבוסס על גיוס מקומי.
המיסים שישולמו על ידי התושבים ינוצלו לטובת פינלנד בלבד.
המטבע יהיה רובל רוסי
בראש הממשל הועמדה מועצת העם שהחל משנת 1816 נקראה "המועצה הקיסרית של פינלנד"
הדוכס הגדול יהיה הקיסר הרוסי
כמחווה של רצון טוב, הכריז הקיסר על סיפוח לדוכסות שטח שאוכלס על ידי פינים אך הועבר לרוסיה עוד בשנת 1721 וכלל את העיר ויבורג וסביבותיה.
בתקופת ניקולאי הראשון לא נערכו אספות המועצה. בהיעדר צורך בשינויים חוקתיים לא היה בכך משום הפרת ההסכמים הקיימים. בשנת 1827 הוצא צו המאפשר למנות לתפקידי ניהול בדוכסות גם נוצרים אורתודוקסים ובלבד שהם אזרחי הדוכסות. במהלך מלחמת קרים הופגזו מספר מבצרי חוף בשטח פינלנד, אך האוכלוסייה הפינית נשארה נאמנה לרוסיה.
במחצית המאה ה-19 גברה המודעות הלאומית הפינית. כתוצאה מכך החל מאבק פנימי בחברה הפינית בין תומכי חיזוק הלאומנות ולבין התומכים בחיזוק השפה השוודית כיסוד תרבותי. משנת 1848 למשך שנתיים היה אסור לפרסם ספרים בפינית למעט ספרי דת. בהתאם לתנאי הסכם של שנת 1809 היו לאליטה השוודית מספר זכויות יתר. אף על פי שהממשל הרוסי רצה לקרב אותם, הוא לא התנגד ללאומיות הפינית. ביטוי לשינויים אלו בהלכי הרוח ניתן לראות בעובדה שאם בתחילה מרכז הדוכסות הייתה העיר טורקו בעלת אוכלוסייה שוודית משמעותית, הרי שכבר בשנת 1812 הועבר המרכז השלטוני להלסינקי שהיה קרובה בהרבה לסנקט פטרבורג.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, בתקופת אלכסנדר השני חודשו אספות המועצה ובוצעו מספר רפורמות שלטוניות. תחילה התכוון הממשל להמשיך במדיניות של אי-קיום אספות המועצה. אף סוכם למנות ועדה מיוחדת שתכלול מספר מצומצם של הנציגים. לאור התנגדות מקומית, סוכם בסופו של דבר על אספת המועצה בהרכב מלא בספטמבר 1863. הקיסר בעצמו השתתף במושב הפתיחה. מאז, התקיימו מושבי המועצה באופן סדיר אחת לחמש שנים. בשנת 1866 סוכם על רפורמה נרחבת בחינוך היסודי. בשנת 1863 סוכם על מעבר של המסמכים הרשמיים לשפה הפינית. סוכם על כך שיחידות צבא פיניות יהיו עצמאיות, אך יחשבו כחלק מהצבא הרוסי. בתחילת כהונת אלכסנדר השלישי נמשך ביצוע רפורמות.
בסוף המאה ה-19 השתנתה המדיניות הרוסית. הממשל הרוסי החליט על האצת השתלבות הדוכסות ברוסיה. הסממנים הבולטים של המדיניות החדשה היו כדלהלן:
פברואר 1899 - צו קיסרי הנותן לקיסר זכות להכריז על חוקים ללא תיאום עם הממשל המקומי.
תחילת 1900 הכרזת השפה הרוסית כשפה רשמית בנוסף לפינית ושוודית.
1901 - צו קיסרי בנושא גיוס לצבא שביטל יחידות פיניות עצמאיות וכלל אותם בצבא של האימפריה.
17 ביוני 1910 - צמצום משמעותי של תפקידי הסיים הפיני והעברת הסמכויות לדומה הרוסית ולממשלת רוסיה.
1910–1914 - פיזור הסיים ומעצר פעילים לאומנים.
היסטוריה > 1901-1939

תקופת המתיחות הגיעה לשיאה בקיץ 1904 עת נהרג מושל הדוכסות ובסתיו 1905 נערכה שביתה כללית. לאור בעיות ברוסיה עצמה (מהפכת 1905), נאלץ הקיסר לבטל חלק מהחוקים החדשים שצמצמו את האוטונומיה הפינית. בשנת 1910 פוזר הסיים ויושב ראש שלו הוגלה לסיביר. בתחילת 1914 חודשה פעילות הסיים, אך סמכויותיו צומצמו. בנובמבר 1914 פורסם בעיתונות הפינית מידע על קיום תוכנית ארוכת טווח להמשך רוסיפיקציה של האזור. הדבר גרם להגברת הפעילות הלאומנית. חלק מהאוכלוסייה החל לתמוך בגרמניה ובשטח גרמניה אף הוקמו יחידות פיניות שלחמו בחזית נגד צבא האימפריה הרוסית. גרמניה פעלה בהתמדה לחיזוק פעילות זו במטרה להחליש את רוסיה. בבחירות שנערכו בשנת 1916 קבלה המפלגה הלאומנית רוב בסיים. לאחר מהפכת פברואר לא אויש התפקיד של הדוכס הגדול. אספת העם בהלסינקי קיבלה מספר החלטות שהרחיבו מאוד את האוטונומיה של הדוכסות. הממשלה הזמנית בסנקט פטרבורג לא הכירה בהחלטות והורגש מתח בין הצדדים. ב-18 ביולי 1917 קיבל הסיים חוק חדש, שצמצם עוד יותר את התלות בהחלטות הממשל בסנקט פטרבורג. כתוצאה מכך, פוזר הסיים וכוחות צבא רוסיים נכנסו לבניין הסיים. על רקע זה החלו מהומות בכל שטחי פינלנד. ב-6 בדצמבר 1917, מיד לאחר מהפכת אוקטובר הכריזה פינלנד על עצמאותה. ב-22 בדצמבר 1917 הכירה הממשלה הרוסית בראשות ולדימיר לנין בעצמאות פינלנד.
מהפכת אוקטובר זעזעה את הפוליטיקה הפינית. כעת אפילו הרוב האנטי-סוציאליסטי בפרלמנט הרגיש צורך בעצמאות מלאה בעוד שהסוציאליסטים ראו ברוסיה כדוגמה לפיה צריך לנהוג. ב-15 בנובמבר 1917 הבולשביקים הכריזו על זכות כללית להגדרה עצמית שכללה את הזכות לפרישה מרוסיה עבור כל עמי רוסיה. באותו היום הפרלמנט הפיני הכריז כי הוא לוקח בידיו באופן זמני את הריבונות בפינלנד. הפרלמנט הצביע לטובת הכרזת עצמאות כללית ב-6 בדצמבר 1917, וב-18 בדצמבר הממשלה הסובייטית הכירה רשמית בעצמאות פינלנד. ב-22 בדצמבר פינלנד העצמאית הוכרה על ידי הסובייט העליון וכן על ידי גרמניה והמדינות הסקנדינביות.
במשך חמשת החודשים הראשונים של 1918 התחוללה בפינלנד מלחמת האזרחים הפינית, שהייתה קצרה אך קשה, שהשפיעה על הפוליטיקה הפנימים וכן על היחסים הבינלאומיים של פינלנד במשך שנים רבות. מצד אחד עמד "המשמר הלבן", שנלחם בשם האנטי-סוציאליסטים, ומצד שני לחם "המשמר האדום", שכלל בעיקר פועלים ואיכרים. בעזרת תמיכתה של גרמניה המשמר האדום הובס, ורק תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה מנע מפינלנד להפוך למדינה גרורה גרמנית.
במהלך מלחמת האזרחים נחתם חוזה ברסט-ליטובסק בין מעצמות המרכז לרוסיה, שקבע בין היתר כי פינלנד ואיי אולנד יפונו מיידית מחיילים רוסים, הנמלים הפינים יפונו מיידית מכוחות ימיים רוסים, וכי רוסיה תפסיק את התעמולה כנגד הממשלה הפינית.
בהכרזת העצמאות פינלנד הוגדרה כרפובליקה, אך למרות זאת, לאחר מלחמת האזרחים, וללא סוציאל-דמוקרטים, הצביעו בפרלמנט לטובת ייסוד ממלכת פינלנד. פרידריך קרל, נסיך הסן, שהיה גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נבחר להיות המלך החדש. אולם עם תבוסתה של גרמניה במלחמה הרעיון נזנח, ופינלנד הפכה לרפובליקה, עם קארלו יוהו סטאלברג כנשיאה הראשון.
הרגשות הלאומיים שנשארו לאחר מלחמת האזרחים התפתחו לכדי הקמת מפלגת לאפואה הפשיסטית, שצברה כוח ופופולריות בתחילת שנות השלושים בקרב פינים אנטי-קומוניסטים, אך ניסיון הפיכה כושל בשנת 1932 גרם להוצאת המפלגה מחוץ לחוק ולמאסר מנהיגיה.
בשנות השלושים החלה ברית המועצות להגביר את המדיניות האנטי-פינית שלה, ובשנת 1937 היא מנעה לגמרי מספינות פיניות לשוט בין מפרץ פינלנד לימת לדוגה.