stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערב הסעודית
דמוגרפיה

אוכלוסייתה של ערב הסעודית מונה כ-38 מיליון נפש, מתוכם 13.5 מיליון תושבים זרים. שיעור גידול האוכלוסייה התמתן בשנים האחרונות לעומת שיעורו לאורך העשורים הראשונים לקיום הממלכה, שהיה גבוה ביותר. ב-1960 מנתה האוכלוסייה כ-4 מיליון נפש בלבד, והיא גדלה פי ארבעה עד 1990 ופי 9 עד 2012. תוחלת החיים של שני המינים עומדת על 74.5 שנים בממוצע.
שיעור הפריון עומד על כ-2.4 ילדים בממוצע לאישה, זאת לעומת 7.5 ילדים לאישה בשנת 1973.
האוכלוסייה בערב הסעודית צעירה ברובה. כ-51% מהתושבים מתחת לגיל 25.
עד שנות השישים של המאה ה-20, רוב תושבי הממלכה היו נוודים או נוודים למחצה; לנוכח הצמיחה הכלכלית ותנופת הבנייה האדירה, חיים כיום יותר מ-95% מהסעודים ביישובי קבע. צפיפות האוכלוסין בערים ונאות מדבר אחדות מגיעה ל-1,000 נפש לקמ"ר ויותר.
רוב הסעודים הם ערבים מבחינה אתנית. אחדים הם בני תערובת, צאצאיהם של טורקים, איראנים, אינדונזים, הודים, אפריקנים ואחרים; רובם היגרו כעולי רגל ומתגוררים באזור החג'אז הסמוך לחוף הים האדום. ישנם פחות מ-100,000 מערביים בערב הסעודית. השפה הערבית שגורה כמעט בפי כל האוכלוסייה.
קיים קושי בחישוב נתונים דמוגרפיים דתיים אודות ערב הסעודית, שכן הממשלה מדווחת על שיעור מוסלמים העומד על 100%. רוב המוסלמים נמנים עם הזרם הווהאבי, אף שישנו מיעוט שיעי המרוכז בצפון-מזרח המדינה. האסלאם הוא דת הממלכה, ודתות אחרות אינן נסבלות בפומבי.
דמוגרפיה > היהודים בערב הסעודית

יהדות ערב הסעודית היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בעולם אשר נכחדה רובה ככולה. היהודים הראשונים הגיעו לאזור ערב הסעודית של ימינו בימי חורבן בית ראשון. כבר מהמאה ה-1 ישנן עדויות כתובות של מצבות קבורה המתארות שמות יהודיים. היהודים חיו בערב הסעודית בשבטים בנאות מדבר לאורכם של נתיבי המסחר השונים. השבטים היהודיים המפורסמים ביותר בחצי האי ערב ישבו בסביבות העיר ית'ריב, והם היו בני שבט בני נצ'יר, שבט בני קוריט'ה ושבט בני קינוקאע. שבט נוסף הוא שבט בני ג'או אשר היגרו לצפון אפריקה. היהודים עסקו בחקלאות, במלאכה, בצורפות ובייצור כלי נשק. על פי דעה אחת, בני ית'ריב היו אלו שהשפיעו על מלך חמיר שצר על העיר ית'ריב להתגייר.
עם עליית האסלאם נערכו פרעות ביהודי האזור שבו תקום מאוחר יותר הממלכה הסעודית; חלקם נרצחו ורבים מהם גורשו. רדיפת הקהילות הללו החלה עוד בימיו של הנביא מוחמד, והיא מוזכרת בקוראן עצמו.
משנת 2019, הרב יעקב ישראל הרצוג, ישראלי יליד ארצות הברית, מבקר תכופות בסעודיה ופועל להעמקת הקשרים עם מנהיגיה המוסלמים של הממלכה, ותמיכה בתיירים יהודים, אנשי עסקים ואנשי צבא אמריקאים. מטרתו היא להקים קהילה יהודית במדינה.
דמוגרפיה > יחסי נשים ומגדר

מעמד האישה בחברה הסעודית נחות מאוד מזה של הגבר, ומתקיימת הפרדה נוקשה בין המינים. על נשים סעודיות חלים איסורים רבים. עד השנים האחרונות, אסור היה לאישה לצאת מביתה שלא בלבוש מלא הכולל עבאיה ורעלה או ללא אישור המופקד עליה (מחרם) ואסור היה לה לעבוד במחיצת גברים. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 השתנה מעמד האישה בערב הסעודית רבות.
כשהוקמה בשנות ה-50 של המאה ה-20 מערכת החינוך הסעודית, רק הגברים הורשו ללמוד במוסדות ההשכלה הציבוריים. חלקם המשיך אחר-כך לתארים אקדמיים בארצות זרות, בעיקר במדינות ערביות כמו מצרים ולבנון, אך גם באירופה ובארצות הברית. חלק מהלומדים במדינות השונות התחתנו עם נשים זרות בעלות השכלה וחזרו עימן לממלכה. כתוצאה מכך ירד מעמד האישה הסעודית הלא משכילה בהשוואה לנשים המשכילות. מצב זה, שהיה בלתי-נסבל בעבור משפחת המלוכה הביא להקמת בתי ספר לבנות.
בית הספר הראשון לבנות נפתח ב-1962. מטרת בית-הספר הייתה להכין את הנערה הסעודית להיותה אם ורעייה[דרוש מקור]. פתיחת בית-הספר לוותה בהפגנות מצד מתנגדי הרעיון; היו כאלה שקראו להורים שלא לשלוח בנותיהם לבתי-הספר והיו אחרים שעמדו בשערי בית-הספר ואיימו להרוג כל מי שינסה להיכנס. בשל ההפרדה בין המינים, הקמת מערכת החינוך לבנות דרשה להכשיר נשים מקצועיות להעסקה בתחום ההוראה ובמקצועות תומכי הוראה. ראשית, הובאו מורות זרות, בעיקר מצריות, ובמקביל החלו בהכשרת מורות מקומיות. ב-1965 החלה לעבוד המורה הסעודית הראשונה. הנשים החלו ללמוד במספרים הולכים וגדלים. הן התקדמו במעלה מערכת החינוך ואף למדו באוניברסיטאות.
בשנת 2002 פרצה שרפה בחטיבת ביניים במכה, ומצאו בה את מותן 15 תלמידות. לפי דוח של אמנסטי אינטרנשיונל, משמרות הדת סירבו להרשות לתלמידות לצאת משטח בית הספר מכיוון שהתלמידות לא היו לבושות כפי שנדרש מהן כשהן בפרהסיה. בנוסף, אנשי משמרות הדת מנעו את הגעתם של הכבאים מכיוון שכל הכבאים היו גברים.
מאז עלייתו של המלך עבדאללה בשנת 2005, קודמו רפורמות רבות במוסדות הדת, החינוך והמשפט. בעידוד בתו, הנסיכה עאדלה הידועה בפעילותה למען הנשים, הוכנסו שיעורי חינוך גופני לבתי הספר הציבוריים והפרטיים לבנות. כמו כן, הוקמו מועדוני ספורט ובריאות לנשים והותר לנשים להשתתף בתחרויות ספורט מקומיות ובין-לאומיות. בשנת 2009 חנך המלך ליד העיר ג'דה אוניברסיטה למדעים ולטכנולוגיה, המיועדת לשני המינים הלומדים יחדיו. הדבר היווה חידוש עבור מערכת החינוך הסעודית, שפעלה עד אז על בסיס הפרדה מלאה בין גברים ונשים. נאמר אף כי באוניברסיטה החדשה סטודנטיות תוכלנה לנהוג בעצמן במכוניותיהן ברחבי הקמפוס. באוקטובר 2017 פרסם מלך סעודיה צו המתיר לנשים לנהוג.
תרבות ומשפט

תרבותה של ערב הסעודית סובבת כמעט כולה סביב דת האסלאם. כאמור, שתי הערים המקודשות לאסלאם נמצאות בשטחה, והיא רואה בעצמה מולדת הדת הזו וככזו מחויבת לשמש דוגמה בכל העולם המוסלמי. כשלושה רבעים מן האוכלוסייה נמנים עם הווהאבים וזוהי גם הדת הרשמית במדינה. הווהאבים הם תנועה שמרנית, ולפיכך נאסר קיומם של בתי קולנוע ותיאטראות ברחבי הממלכה והתרועעות בין גברים לנשים פנויות אסורה, בטענה שהם אינם עולים בקנה אחד עם האסלאם. ברוח זו נאסרה גם שתיית משקאות חריפים ואכילת בשר חזיר. המאכלים המרכיבים חלק ניכר מהתפריט הסעודי הם לחם ערבי (ח'ובז), עוף צלוי, פלאפל, שווארמה, פול, וקפה.
ספורט בערב הסעודית הוא חלק חשוב מהתרבות הסעודית והמדינה משתתפת בתחרויות ספורט בין-לאומיות רבות.
הלבוש הסעודי הוא מסורתי וסמלי, ומייצג את הקשר של התושבים למדבר, למסורת ולדת. מלבושי הכותנה או הצמר הדקים משקפים את חיי היום יום במדינה מדברית, כמו גם את מגבלות הצניעות שמציב האסלאם. נשים סעודיות נדרשות לעטות מלבושים שחורים (עבאיה) ורעלה (ניקאב) ביוצאן מהבית.
על פי החוקה הסעודית משמש רק הלוח המוסלמי כלוח השנה הרשמי במדינה. בערב הסעודית לא קיימת מערכת חוק חילונית. החוק הסעודי נסמך על השריעה, מערכת המשפט המוסלמית. בתי הדין השרעיים, הדתיים, הם הדנים בכל עניין. במקרים שבהם לא כתובה ההלכה במפורש בספרי הקודש, קובעים השופטים את העונשים לפי פרשנותם האישית על כתבי האסלאם. עונש מוות מקובל במקרים הנחשבים כחמורים, והוצאות להורג עשויות להתקיים גם באופן פומבי בפני קהל. לפי ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל הוצאו להורג בסעודיה בשנת 2011 לפחות 82 בני אדם, רבים מהם באירועים פומביים שבהם נערף ראשם.
בין העונשים בחוקה הסעודית, ניתן למצוא מלקות להומוסקסואלים, כריתת ידיים של גנבים, ועונש מוות למי שהורשע בהפצת אסלאם שיעי, ברצח, בסחר בסמים, באונס, בכישוף או בשוד מזוין. מדי שנה מוצאים להורג בממלכה כמאה אנשים.
האונס בערב הסעודית מוסדר בחוק האסלאמי, השריעה, המהווה את הבסיס למערכת המשפט של ערב הסעודית (אנ'). לפי החוק האסלאמי, העונש שבית משפט יכול להטיל על האנס עשוי לנוע בין מלקות להוצאה להורג. עם זאת, אין חוק עונשין בסעודיה, ואין חוק כתוב שמפליל באופן ספציפי אונס או קובע את עונשו. בנוסף, אין איסור על אונס בנישואים. לפי החוק הנוכחי קיימים מקרים שבהם קורבן האונס היא זאת שנענשת ולא האנס. מקרים אלו הם כאשר הקורבן נמצאה בחברתו של האנס תוך כדי שהיא עברה על חוקי הפורדה (אנ') (פרקטיקה דתית וחברתית של הסתגרות נשית ואיסור יציאה מהבית).
המוציא להורג הראשי במדינה הוא מוחמד סעד אל-ביישי (אנ'), המתיז את ראשי הנידונים למוות בעזרת חרב. לעיתים הוא הורג עשרה אנשים ביום בהוצאות פומביות להורג. בריאיון ל-BBC הוא סיפר שהוא ישן טוב בלילה, שכן לתפיסתו הוא מקיים את רצון אללה.
תיירות

מעל 16 מיליון איש ביקרו בסעודיה במהלך 2017.
רובם המוחלט של התיירים במדינה מגיעים ממניעים דתיים, לצורך קיום מצוות האסלאם (עלייה לרגל) וביקור בשאר מקומות מקודשים והיסטוריים לאסלאם. עם זאת לערב הסעודית פוטנציאל תיירותי ניכר לתייר המערבי, פוטנציאל שהממשלה הסעודית מנסה לקדם. ב-2013 הונהגה לראשונה האופציה להנפיק ויזת תייר אלקטרונית, וקידום התיירות הוא חלק מחזון המדינה לשנת 2030. עם חופים המשתרעים לאורך 2,640 קילומטר, הרים ומרחבי מדבר ריקים מאדם, סעודיה מתחילה למשוך תיירות פנאי למדינה. צלילות לאורך חופי המפרץ והים האדום, ביקור במקומות היסטוריים וחשובים לאסלאם, וחוויות מדבר אותנטיות, הן רק חלק ממה שיש למדינה להציע בתחום התיירותי. עם זאת, גם תיירות זרות המבקשות לבקר במדינה חייבות בלבוש שהולם את התרבות המוסלמית במרחב הציבורי כנהוג בחוקי המדינה, והעלבה או זלזול באסלאם נחשבים לעבירה פלילית שעלולה לגרור ענישה. מסעדות במדינה מחולקות לאזורי גברים בלבד ומשפחות, כנהוג במדינות אסלאמיות רבות.
רוב התיירים מגיעים למדינה בטיסה, אך ניתן להיכנס אליה גם דרך מעברי גבול יבשתיים, אם כי לא מעיראק ומקטר. כמו כן קיים שירות מעבורות פעיל בין סעודיה למצרים. נראה כי חל שינוי מהותי בפתיחות לתיירים שאינם ממניע דת, אך מרבית התיירים הם ממניעי דת, עובדים זרים, ואנשי עסקים.
ב-26 בספטמבר 2019 השיקה הממלכה ויזת תייר לתקופה של 90 יום, לאזרחי 49 מדינות. נכון ל-2025 הכניסה לישראלים אסורה.
מתפללים במכה
מדאאן סאלח. אתר ארכאולוגי מהתקופה הטרום איסלאמית באזור אל-מדינה
הר סוודה, ההר הגבוה בערב הסעודית. פסגתו נישאת לגובה של 2,985 מטר מעל פני הים.
דיונות בדרום המדינה
תצורות סלע במערה בהר אל-קארה
הר אל-קארה
ראם לבן. בסכנת הכחדה
המרכז הכלכלי בריאד
מסגד בעיר אל-מדינה
ראו גם

בית סעוד
אבן סעוד
מלך ערב הסעודית
חצי האי ערב
המזרח התיכון
האימפריה העות'מאנית
יהדות ערב הסעודית
סחר בבני אדם בערב הסעודית
ערבית חג'אזית
מיילס הייזר

| --- | --- |

הייזר, 2013
 לידה:  16 במאי 1994 (בן 30) גרינוויל, קנטקי, ארצות הברית ארצות הברית 
 שם לידה:  Miles Dominic Heizer 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 בן זוג:  קונור ג׳סאפ (2018–הווה)
 פרופיל ב-IMDb
 
מיילס דומיניק הייזר (באנגלית: Miles Dominic Heizer; נולד ב-16 במאי 1994) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בשל תפקידו כאלכס סטנדל בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" בהפקת נטפליקס, ודרו הולט בסדרת הדרמה של רשת NBC, "הורים במשרה מלאה".
ביוגרפיה

הייזר נולד ב־16 במאי 1994 בגרינוויל (אנ'), קנטקי. אמו אחות, ויש לו אחות מבוגרת ממנו אחת בשם מוראיה. משפחתו עברה ללוס אנג'לס כדי לתמוך בקריירת המשחק שלו כשהיה בן עשר.
 בילדותו הופיע הייזר במספר הפקות תיאטרון קהילתיות בלקסינגטון, קנטקי.
קריירה

הייזר ערך את הופעת הבכורה שלו על המסך בפרק של "CSI: מיאמי". לאחר מכן שיחק בסרט הקצר "פרמדיק" בתפקיד ג'יימס הצעיר. הייזר התארח מאז בכמה סדרות טלוויזיה, בין היתר בפרקים של "הלוחשת לרוחות" ו"בונז".
בשנת 2007 שיחק הייזר את תפקידו של דייבי דאנר בגיל 12 בסרט Railes and Ties, עליו היה מועמד לפרס האמן הצעיר לשחקן הצעיר הראשי הטוב ביותר בסרט עלילתי. באותה שנה חזר לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "ER". בשנת 2010 הוא לוהק לתפקיד דרו הולט, בנה של לורן גרהאם, בסדרת הדרמה של רשת NBC, "הורים במשרה מלאה".
בשנת 2014 לוהק לסרטו של ויליאם ה. מייסי "חסר כיוון". בשנת 2015 שיחק בתפקיד משנה בסרט "ניסוי הכלא של סטנפורד", שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-26 בינואר.
בשנת 2016, הייזר כיכב בתור טומי מנקוסו בסרט "משחקי חובה", ובשנת 2017 הוא החל לגלם את אלכס סטנדל, אחד הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" בהפקת נטפליקס לצד אלישה בו, דילן מינט, ברנדון פלין, רוס באטלר ואחרים.
בקולנוע שיחק את קאל פרייס, אחד מחבריו לכיתה של סיימון, בסרט "באהבה, סיימון" משנת 2018.
חיים פרטיים

בגיל 19, הייזר יצא מהארון כהומוסקסואל. בשנת 2021 הוא הצטלם לקמפיין גאווה של בית האופנה "Coach New York". הייזר נמצא בזוגיות עם השחקן קונור ג'סאפ משנת 2018. ג'סאפ סיפר שהייזר היה עבורו השראה לצאת מהארון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | מסילות ועניבות | דייבי דאנר |  |
| 2014 | חסר כיוון | ג'וש |  |
| 2015 | Memoria | סיימון |  |
| 2015 | ניסוי הכלא של סטנפורד (אנ') | מרשל לובט |  |
| 2016 | משחקי חובה | טומי |  |
| 2017 | רומן ג'יי ישראל | קייל אוונס |  |
| 2018 | באהבה, סיימון | קאל |  |
| 2023 | הבעלים לשעבר (אנ') | מיקי פירס |  |
| TBA | The Corps | קמרון קופ |  |
| TBA | אנשים שאנחנו פוגשים בחופשה |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | CSI: מיאמי | ג'ואי אברטון | פרק: "Nothing to Lose" |
| 2006 | הלוחשת לרוחות | ג'ייק מוריסון | פרק: "Drowned Lives" |
| 2007 | ER | ג'ושוע ליפניצקי | 4 פרקים |
| 2007 | בונז | ג'ואי | פרק: "Death in the Saddle" |
| 2007 | מרפאה פרטית | מיכאל | פרק: "In Which Addison Has a Very Casual Get Together" |
| 2007 | שארק | ג'קי באקנר | פרק: "Strange Bedfellows" |
| 2009 | פשע מן העבר | קית | פרק: "Forensics" |
| 2010–2015 | הורים במשרה מלאה (אנ') | דרו הולט | תפקיד ראשי (6 עונות); 103 פרקים |
| 2016 | מאדים | אדם צופה | פרק: "Novo Mundo" |
| 2017–2020 | 13 סיבות | אלכס סטנדאל | תפקיד ראשי (4 עונות); 49 פרקים |
| 2018 | Beyond the Reasons | עצמו | עונות 1 ו-2 |
| 2018 | המרוץ לדראג של רו פול | עצמו כשופט | עונה 10 פרק 10 |
פילמוגרפיה > פודקאסט

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | The Sisters | דאנקן | 8 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | פרסי האמן הצעיר ה-29 | השחקן הצעיר הראשי הטוב ביותר בסרט עלילתי | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Tinkham, Chris (18 באפריל 2011). "Interviews – Miles Heizer". Under the Radar. נבדק ב-30 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What's The Tee? with Miles Heizer". Podcast. 5 ביוני 2018. נבדק ב-5 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miles Heizer. Article Bio, retrieved June 15, 2022
1 2  Shaw, Sophie (May 27, 2021). How '13 Reasons Why' Star Miles Heizer Celebrates Pride. L'Officiel, retrieved June 15, 2021
1 2  Romanova, Natalia (October 20, 2021). Who is Connor Jessup’s Partner? The Locke & Key Star is Gay!. Blurred Reality, retreived June 15, 2022
↑  Chikanbanjar,Reena (January 11,2022). Connor Jessup – Biography. Biography Host, retrieved June 15, 2022
↑  Emily Chudy, Miles Heizer enlists in Netflix's upcoming gay military drama The Corps, PinkNews | Latest lesbian, gay, bi and trans news | LGBTQ+ news, ‏2023-05-04 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440138805171  ISNI: 0000 0000 4036 4766  LCCN: n2008014663  VIAF: 21609866   WorldCat (עם VIAF): 21609866
מוזיאון ינקו דאדא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  כפר האמנים עין הוד
 מיקום:  עין הוד 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1983
 תאריך פתיחה רשמי:  1983 
 
 קואורדינטות:  32°42′06″N 34°58′48″E﻿ / ﻿32.70163611°N 34.979975°E﻿ / 32.70163611; 34.979975
 http://www.jancodada.co.il
  (למפת הכרמל מוגדלת) מוזיאון ינקו דאדא(למפת הכרמל רגילה) מוזיאון ינקו דאדא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון ינקו דאדא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון ינקו דאדא
 
מוזיאון ינקו דאדא שוכן בכפר האמנים עין הוד. המוזיאון הוקם בשנת 1983 על ידי קבוצת חברים של האמן מרסל ינקו, ממייסדי תנועת דאדא העולמית שהיה בין מקימי הכפר. במוזיאון נמצאת תצוגת קבע המוקדשת ליצירתו של האמן, ובחללי תצוגה נוספים מוצגות תערוכות מתחלפות של אמנות ישראלית ובין-לאומית עכשווית.
המוזיאון פועל לשימור המורשת של ינקו ותנועת דאדא, וכן לחשיפת אמנים עכשוויים מהארץ ומהעולם. המוזיאון מקיים קשרים ושיתופי פעולה עם מוסדות אמנות בעולם, הכוללים תערוכות ואירועי תרבות.
המוזיאון, הפועל כעמותה, שוכן בלבו של הכפר, על רכס הכרמל, כעשרים קילומטרים מדרום לחיפה, סמוך לכביש 4. מנהלת המוזיאון והאוצרת הראשית היא רעיה זומר-טל.
הקמת המוזיאון

הרוח החיה מאחורי הקמת המוזיאון היה איצ'ה ממבוש, ולצידו פעל משה זנבר שגייס את הכספים לבנייה. בין מייסדי המוזיאון נמנים גם חיים בר-לב, חיים צדוק, אהרון רובינשטיין, עודד מסר ו ויוסף פקר. ממבוש שכנע את מרסל ינקו לתרום לצורך כך מגרש וחמישים מיצירותיו.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל משה זרחי בהתנדבות. את תכנון המבנה הציג זרחי: "המוזיאון תוכנן כמבנה מופנם הכולל חצר ואולם כניסה, אולם לתערוכות קבע, אולם לתערוכות מתחלפות, שטחים פתוחים להצגות, ושירותים נלווים. האולמות ושטחי התצוגה בעלי הממדים המשתנים, משתלבים זה בזה ויוצרים רצף חללי אחד. כאן תוצגנה יצירות של מרסל ינקו כשלכל אחת — הוקע המתאים לה".
אבן פינה למוזיאון הונחה ביולי 1981. המוזיאון נבנה על ידי הקבלן זכריה דרוקר והוא נחנך ב-21 ביוני 1983 בנוכחות נשיא המדינה.
חללי התצוגה של המוזיאון

מוזיאון ינקו דאדא כולל חמישה חללי תצוגה:
- תצוגת קבע בה מוצגות יצירותיו של ינקו
- גלריה באכסדרה המציגה תערוכות מתחלפות של אמנים צעירים ופרויקטים ייחודיים
- הגלריה התחתונה מציגה אמנות עכשווית
- הבור – חלל שנחצב מתחת למוזיאון, משמש חלל ייעודי לתצוגת אמנות וידאו
- חדר הסטודיו של מרסל ינקו, הצמוד למבנה המוזיאון
בנוסף, פועל במוזיאון מרכז חדש לחקר דאדא ואמנות בת זמננו. המרכז נמצא בחלל הגלריה העליונה וכולל ספרות שנכתבה בנושא תנועת דאדא ומרסל ינקו, וכן מחקרים, חומרים ארכיוניים מעיזבונו של ינקו, ספרים וקטלוגים בנושא אמנות בת זמננו ועוד. הקמת המרכז התאפשרה בזכות תרומת הקרן לאמנות ע"ש בוריס לוריא שהיה ידידו של מרסל ינקו. לחנוכת המרכז נלוו 2 תערוכות שנערכו במוזיאון: התערוכה "דווקא" המוקדשת לעבודותיהם של אמני קבוצת NO!art, ותערוכת יחיד לאמן הישראלי איתמר בגליקטר.
פעילות המוזיאון

המוזיאון מפיק בשנה 15–20 תערוכות מתחלפות. בחירת התערוכות נעשית על ידי ועדה אמנותית הכוללת אנשי מקצוע.
במהלך השנים הוצגו תערוכות שעוררו הדים רבים בהן סדרת התערוכות של האומן חוני המעגל, במסגרתם העביר למוזיאון חנות למוצרי אמבט ואילץ את המבקרים להירטב, ובתערוכה אחרת הציב את קברו וקיים טקס אשכבה.
בתקופת משבר הקורונה והסגרים שהוטלו בעקבותיו עברה הפעילות למדיה הדיגיטלית. המוזיאון העלה סדרה של תערוכות וירטואליות. אלה כוללות את התערוכה הווירטואלית הראשונה של האמן יוסי וקסמן "הגלגול, החרק המגפה והעולם" ועוד תערוכות יחיד וירטואליות. בנוסף, הופק סרטון של סיור וירטואלי בתערוכות המוזיאון.
לצד תצוגת הקבע והתערוכות המתחלפות עורך המוזיאון אירועים בסגנון "דדאיסטי" למגוון קהלים בגילאים שונים. כמו כן מתקיימת במוזיאון פעילות חינוכית ענפה הכוללת הדרכות, סדנאות, הוצאה לאור של ספרי ילדים, מפגשי אמן, סיור מומחז בסמטאות, שעות סיפור, וה"מעבדאדא" - סדנה מעשית בה מוזמנים המשתתפים להתנסות בטכניקות אמנותיות של אמני דאדא.
תוכניות ההדרכה נערכות בעברית, ערבית ואנגלית. הפעילויות מתקיימות ברחבי המוזיאון, ברחבי עין הוד ואף מחוץ לכפר האמנים.
המוזיאון מרבה לתמוך באמנים צעירים, ומחלק מדי שנה פרס כספי לאמן צעיר ע"ש עודד מסר, ממקימי המוזיאון.
ספרי ילדים בהוצאת המוזיאון

א-ב דאדא (2016) - איורים: טל בבלי. מילון מונחים מתוך זרם הדאדא המיועד לילדים
הקוסם מגבעת דאדא (2017) - סיפור מאת: טל חן, איורים: טל בבלי. סיפור על יצירתיות וקסם המעודד חשיבה מחוץ למסגרת
זקנשפם ושפמזקן (2019) - סיפור מאת: טל חן, איורים: עפר יעקובי. סיפור בהשראת היצירה L.H.O.O.Q הידועה גם כ"מונה ליזה עם זקן ושפם" של מרסל דושאן, המעודד ילדים ליצירתיות וחשיבה עצמאית.
הערות שוליים

1 2  אודות מוזיאון ינקו דאדא, באתר מוזיאון ינקו-דאדא עין הוד
↑  פרויקטים בינלאומיים, באתר מוזיאון ינקו-דאדא עין הוד
↑  צור קשר, באתר מוזיאון ינקו-דאדא עין הוד
↑  ג. בנימין, אני אוקלי, מעריב, 9 בנובמבר 1984
↑  אריאלה ראובני, הפיתוח פגע בנשמה היתרה, דבר, 7 באוגוסט 1981
1 2  מוזיאון ינקו דאדא בעין הוד, דבר, 30 ביולי 1981
↑  אריאלה ראובני, מוזיאון "ינקו־דאדא" נחנך אתמול בעין־הוד, דבר, 22 ביוני 1983
↑  מוזיאון ינקו דאדא, באתר עין הוד כפר האומנים
1 2  מוזיאון ינקו דאדא, באתר גלריות
↑  מרכז בוריס לוריא לחקר אמנות ודאדא, באתר מוזיאון ינקו-דאדא עין הוד
↑  הרשימה המשותפת // 25.7.19, באתר מגזין פורטפוליו
1 2  כחול לבן, באתר ynet, 16 באוקטובר 2020
↑  ארכיון תערוכות, באתר מוזיאון ינקו-דאדא עין הוד
↑   אבי פיטשון, לא תופתעו לשמוע שכפי שהסגר מבאס, כך גם האמנות שעוסקת בו, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2020
↑  סיור וירטואלי במוזיאון, באתר YouTube, ‏10/11/20
↑  דנה גילרמן, בעקבות אמנים: 7 מוזיאונים עם סיפור, באתר כלכליסט, 24 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265592505171  GND: 5532875-1  ISNI: 0000 0001 2225 6996  LCCN: nr2002016381  SUDOC: 226960315  VIAF: 146359874   WorldCat (עם VIAF): 146359874 
מוזיאון ינקו דאדא, צילום: ד"ר אבישי טייכר
צלם רון עמיר Handle with care מוזיאון ינקו דאדא 2004
תהא נשמתו צרורה בצרור החיים

| --- | --- |
מצבה על קברו של חייל אלמוני בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. בסוף הכיתוב מופיע תנצב"ה
 מקרא:  ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק כ"ט
 משנה תורה:  ספר המדע, הלכות תשובה, פרק ח', הלכה ג'
 מקורות נוספים:  נפש החיים,  שער א, פרק יז
תהא נשמתו צרורה בצרור החיים, או תהא נפשו צרורה בצרור החיים (בראשי תיבות: תנצב"ה), הוא נוסח ברכה או בקשה יהודי על נשמות נפטרים, המופיע בכיתוב שעל גבי מצבות (בראשי תיבות, לעיתים בנקודות: ת.נ.צ.ב.ה.), בסוף הספד ועוד. תוכן הבקשה קשור לאמונה בחיי הנצח של הנשמות.
מקור הביטוי ופירושו

המקור לביטוי הוא בדברי אביגיל לדוד: ”וְהָיְתָה נֶפֶשׁ אֲדֹנִי צְרוּרָה בִּצְרוֹר הַחַיִּים אֵת ה' אֱלֹהֶיךָ” (ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק כ"ט).
אצל חז"ל התפרשו מילים אלה כביטוי להישארות הנפש. כך מובא בספרי דברים: ”אלו נפשותיהן של צדיקים שנתונות עמו באוצר, שנאמר: 'והיתה נפש אדוני צרורה בצרור החיים את ה' אלהיך'”.
מאוחר יותר, הרמב"ם ראה ב"צרור החיים" את העולם הבא, שהוא השיא של השכר שהאדם יכול לזכות בו: ”חיים אלו, לפי שאין עמהם מות, שאין המות אלא ממאורעות הגוף, ואין שם גוף, נקראו 'צרור החיים', שנאמר והיתה נפש אדוני צרורה בצרור החיים, וזהו השכר שאין שכר למעלה ממנו והטובה שאין אחריה טובה והיא שהתאוו לה כל הנביאים”.
לדברי רבי חיים מוולוז'ין, הברכה היא שהחלק של הנפש, שהוא החלק הנמוך ברוחניותו של האדם, יהיה קשור בחלקים העליונים יותר, ודרכם יהיה דבוק כביכול באלוהים: ”והבחינה העליונה של הנפש. נאחזת ומתקשרת עם הבחינה התחתונה... של בחינת הרוח. ובחינה העליונה של הרוח מתקשרת עם בחינה התחתונה של הנשמה. והנשמה גם כן מתקשרת ומתדבקת בבחינת שורש הנשמה, סוד כנסת ישראל שהיא שורש הכנסיה של כל נשמות כלל ישראל יחד. וכן על זו הדרך גם בחינת שרש הנשמה... מתקשרת למעלה מעלה ממדרגה למדרגה... וזה שאמרה אביגיל לדוד והיתה נפש אדוני צרורה בצרור החיים את ה' אלקיך, רצונה לומר שגם בחינת נפשו תתדבק כביכול בו יתברך שמו”.
הראי"ה קוק רואה בביטוי זה מחשבה ורצון לקשור את כל המציאות לאחדות אחת: ”הצורך של הדבקות האלוקית... מקורו הוא בההתאגדות הכללית, שצרור החיים אגוד הוא ביחד. ועל פי מדה מיוחדה הקרבה הזאת מאגדת את הנשמות של כל פרטי ישראל ביחד, ובמדה יותר מורחבת מתאגד ביחד כל צרור החיים של כל אשר נשמת רוח חיים באפיו... ובמדה המתרחבת ביותר... בא הצורך העליון לקרבת אלוקים ולדבקות עליונה...”
שימוש בביטוי

ביטוי זה מופיע בצורות שונות במצבות קבורה, בנוסחי תפילות (השכבה, אל מלא רחמים, יזכור), בהקדשות לעילוי נשמה (על גבי מבנים, ספרי תורה ועוד).
אחד המופעים הקדומים של הנוסח על גבי מצבות הוא בקטקומבות היהודיות בוונוסה.
הערות שוליים

↑  ספרי דברים, פרשת וזאת הברכה, סימן שמ"ד. בנוסח דומה מובא בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קנ"ב, עמוד ב': "תניא: רבי אליעזר אומר: נשמתן של צדיקים גנוזות תחת כסא הכבוד, שנאמר: והייתה נפש אדני צרורה בצרור החיים".
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות תשובה, פרק ח', הלכה ג'.
↑  נפש החיים, שער א, פרק יז.
↑  על פי לשון הפסוק בספר בראשית, פרק ז', פסוק כ"ב.
↑  אורות הקודש חלק ב', צרור החיים והדבקות, עמוד שמא. וראו גם החיות האלוקית העולמית, מאת הרב עודד דוד, באתר דעת.
↑  למשל בנוסח כאן
תהא נשמתו צרורה בצרור החיים - על גבי ספר תורה מעיראק
שליחות קטלנית 2: יום הדין

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 מבוסס על:  דמויות מאת ג'יימס קמרון וגייל אן הארד
 בימוי:  ג'יימס קמרון
 הופק בידי:  ג'יימס קמרון
 תסריט:  ג'יימס קמרון   ויליאם ויישר
 עריכה:  קונרד באף   מארק גולדבלאט   ריצ'רד. א. הריס
 שחקנים ראשיים:  ארנולד שוורצנגר לינדה המילטון אדוארד פרלונג רוברט פטריק
 מוזיקה:  בראד פידל
 צילום:  אדם גרינברג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Carolco Pictures
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 ביולי 1991
 משך הקרנה:  136 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דיסטופי, סרט דרמה, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט מתח, סרט מדע בדיוני, סרט מסע בזמן 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס, קליפורניה 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20, 1995, 2029 
 תקציב:  102 מיליון דולר
 הכנסות:  519.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   terminator2
 פרסים:  4 פרסי אוסקר 5 פרסי סאטורן
 סרט קודם:  שליחות קטלנית
 סרט הבא:  שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות
 דף הסרט ב־IMDb
 
שליחות קטלנית 2: יום הדין (באנגלית: Terminator 2: Judgment Day) הוא סרט פעולה משנת 1991. הסרט נכתב, הופק ובוים על ידי ג'יימס קמרון, וכוכבי הסרט הם ארנולד שוורצנגר בתפקיד "המחסל", לינדה המילטון בתפקיד שרה קונור, אדוארד פרלונג (בהופעתו הקולנועית הראשונה) כג'ון קונור ורוברט פטריק המגלם את T-1000. הסרט הוא סרט המשך לסרט "שליחות קטלנית" משנת 1984 ומתרחש אחת עשרה שנים מהנקודה בה הסרט הקודם הסתיים. הסרט עוקב אחר שרה קונור, בנה ג'ון בן ה-10, ורובוט שנשלח להגן עליהם מן העתיד, כאשר הם מנסים למנוע מיום הדין להתרחש (נקודה מסוימת בעתיד הקרוב בו המכונות ינסו להשתלט על העולם ולהשמיד את המין האנושי).
הסרט גרף 204.8 מיליון דולר בארצות הברית ו-519.8 מיליון בסך הכל והיה להצלחה הקופתית הגדולה ביותר של שנת 1991. הסרט זכה במספר פרסים, בהם ארבעה פרסי אוסקר עבור סאונד, עריכת סאונד, איפור ואפקטים ויזואליים. האפקטים המיוחדים בסרטים כוללים חידושים בתחום האפקטים המיוחדים אשר נוצרו בעזרת מחשבים, ומהווים נקודת מפנה כסרט הראשון בו נעשה שימוש בתנועות אנושיות בדמות ממוחשבת וכסרט הראשון בו הייתה דמות ראשית ממוחשבת. כמו כן, הוא זכה ב-5 פרסי סאטורן בקטגוריות שחקנית הראשית (לינדה המילטון), לשחקן צעיר (אדוארד פרלונג), לבימוי, לאפקטים המיוחדים ולסרט המדע בדיוני הטוב ביותר לשנת 1991.