הפיגוע בנהריה (1974)
השתלשלות האירועים

מעט לאחר השעה 23:00 של 24 ביוני 1974 נחתו שלושה מחבלים מהזרוע הימית של פת"ח בחוף נהריה באמצעות סירת "זודיאק" עם מנוע. המחבלים יצאו ככל הנראה ממחנה הפליטים אֶ-רַשִידִיֶה שמדרום לעיר צור. על פי ציודם כוונתם הייתה ככל הנראה להגיע לבית הקולנוע 'געתון' כדי לבצע שם פיגוע המוני עם תום הקרנת סרט שהוצג בו.
מחוף הים פנו שלושת המחבלים בקו ישר מזרחה לתוך נהריה. לאחר שחצו את רחוב בלפור הם ניסו לחצות גדר שיחים. הרעש שעוררו משך את תשומת לבו של נער שהתגורר בקומה הראשונה של בית מס' 19. הוא הביט מהחלון זיהה אותם לאור פנסי הרחוב וזעק בקול: "מחבלים". קריאתו של הנער הזעיקה למקום שני אנשי סיור של "המשמר האזרחי". משזיהו אותם המחבלים, השליכו לעברם רימון יד וירו לעברם. אנשי המשמר האזרחי השיבו באש מהרובים הצ'כיים שהיו ברשותם ותפסו מחסה. השעה הייתה 23:10. פעולתם הנמרצת של אנשי המשמר האזרחי שיבשה את תוכנית המחבלים. הייתה זו הפעם הראשונה שאנשי המשמר האזרחי בישראל סייעו ללחימה בטרור הפלסטיני.
בעקבות הירי החלו להגיע לאזור קצינים וחיילים במילואים ובסדיר, חלקם חמושים בנשקם האישי וכן שוטרים ממשטרת נהריה. הם ירו לעבר המחבלים וריתקו אותם למקומם בחניון המכוניות של הבניין שהיה מתחת לעמודיו בחלקו המזרחי, עד הגעת כוחות הכוננות של פיקוד הצפון.
הראשון שדיווח למשטרה ולצה"ל על האירוע היה מפקד העיר נהריה, רס"ן (במילואים) יצחק ישראלי, שהתגורר ברחוב בלפור בבית מס' 21. לאחר מכן פינה את כל דיירי הבניין שבו גר. בשעה 23:15 הגיע לאזור ברכבו גם מפקד משטרת נהריה, פקד מאיר אלמגור. עמו הגיע בג'יפ סמל המשמרת של תחנת נהריה. בהגיעם סמוך לבית המשפט העירוני ירו לעברם המחבלים וניפצו את שמשות הג'יפ. השניים חברו לאנשי המשמר האזרחי ויחד המשיכו לירות לעבר המחבלים. פקד מאיר אלמגור דאג להביא למקום את מזכיר בית המשפט שפתח את הבית כדי לאפשר קיום קשר טלפוני עם צה"ל.
בשעה 23:20 הגיע למקום גם סא"ל (במילואים) דב ירמיה, מפקד המשמר האזרחי בנהריה, שגם הוא התגורר בסמוך. ירמיה הגיע לבית המשפט, שמע מפקד אלמגור שיש מחבלים בבית מס' 19 ופתח באש לעבר המחבל שירה אותה שעה מגג בניין מס' 19. חייל בשירות סדיר שהגיע לאזור ביוזמתו פתח גם הוא באש מרובהו האישי.
בעוד נמשכים חילופי האש עם המחבלים, הגיעו למקום אנשי צבא נוספים שהיו בחופשה והיה ברשותם נשק. רס"ן ישראלי וסא"ל ירמיה ריכזו את כל החיילים שהגיעו לאזור, בהם לוחמים מבא"ח גולני שהיו מפוזרים בתפקידי אבטחה בעיר וכיתרו את הבית מכיוונים שונים כדי למנוע מהמחבלים לסגת. העיתונאי יהודה אריאל שהתגורר ממזרח לבית מס' 19, זיהה שני מחבלים שירו מבין עמודי הבית וירה לעברם מאקדחו האישי. אלה ירו לעברו כמה צרורות והשליכו לעברו רימון יד.
דיירי בית מס' 19 שהבינו כי הם מותקפים על ידי מחבלים ננעלו בדירותיהם, ערמו רהיטים ליד הדלתות ותפסו מחסות בחדרים פנימיים. מרדכי זרנקין שהתגורר בקומה הראשונה באגף המזרחי של הבית, חשש מפריצת מחבלים לדירתו וניסה לחלץ את אשתו, בנו ובתו מחלון חדר השינה באמצעות חבל שזור מסדינים. לאחר שהורידם מחלון הבית, הם החלו לרוץ לעבר הרחוב, אך המחבלים זיהו אותם, ירו לעברם והשליכו רימון. באש נהרגו שלושת בני משפחת זרנקין. האב שהיה בטוח שהציל את בני משפחתו, ניסה גם הוא להיחלץ, אך נפגע מכדור שירו כוחות צה"ל. הוא חזר להסתתר פצוע בדירה עד שטוהר הבית בידי כוחות צה"ל.
עם תחילת האירוע הוזנקו למקום כוחות מסיירת גולני מבא"ח גולני ומגדוד 12 שהיו במחנה שרגא, הנמצא מול קיבוץ לוחמי הגטאות. כן הוזנקו למקום צוותים מסיירת מטכ"ל.
בשעה 23:50 הגיע ראשון לאזור האירוע צוות מסיירת גולני בפיקודו של סגן אלדד שרוני. שרוני ולוחמיו התקדמו בהכוונת איש הג"א והגיעו לבית שהיה צמוד ממזרח לבית מס' 19. בהגיעם סמוך לגדר המזרחית של הבית הם זוהו על ידי המחבלים שירו לעברם והשליכו רימון יד. לוחמי הסיירת השיבו באש וכנראה פגעו בשני מחבלים שהסתתרו בין המכוניות מתחת לבניין. מרסיסי רימון המחבלים נפגעו קל איש ההג"א ולוחם מהסיירת.
גם לוחמים מבא"ח גולני שהתמקמו על גג בית הספר "ויצמן" ששכן צפונית-מזרחית לבית מס' 19 ירו מדי פעם לעבר בית מס' 19. בשעה 23:55 פסקו חילופי האש.
למקום הוזעק גם מפקד חטיבה 9, אל"ם שי תמרי, שהגיע למקום בשעה 00:05, ולקח פיקוד על האירוע עד הגעת אלוף פיקוד הצפון, האלוף רפאל איתן ("רפול"). בשעה 00:20 הגיע למקום גם מפקד סיירת גולני, סרן מודי בן-ש"ך.
בשעה 00:38 הגיע לקרבת הבית אלוף הפיקוד איתן שקיבל דיווח מהמפקדים על האירוע, סייר מסביב לבית, קיבל הסבר על מבנה הבית מהקבלן שבנה אותו וגיבש תוכנית פריצה, שאותה הטיל על סיירת גולני.