stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג דטמן
קורות חיים

אביו היה פקיד מכס שהועבר להמבורג בזמן שלודוויג היה עדיין ילד קטן. לאחר לימודים בבית ספר מקומי לאומנות ומלאכה, עבר לאקדמיה הפרוסית לאמנויות, שם למד אצל יוגן ברכט ופרנץ סקרבינה. במקור עבד כמאייר.
לאחר 1891 הוא היה מורה בבית הספר לציור של "התאחדות אמניות ברלין". [3] בשנת 1894 הוא זכה במדליית זהב קטנה בתערוכת האמנות הגדולה בברלין, אירוע שנתי גדול שנמשך בין השנים 1893 עד 1969(מאוחר יותר הוא זכה שם במדליית זהב גדולה בשנת 1909.
בהשפעתו של מקס ליברמן הוא פנה לציור נוף בצבעי שמן ובצבעי מים. הפרויקט הגדול הראשון שלו כלל ארבעה ציורי קיר בבית העירייה באלטונה, המתארים את ההיסטוריה של העיר.
בשנת 1898 הוא היה ממייסדי הזצסיון הברלינאי, ויחד עם מקס ליברמן, וולטר לייסטיקוב, אוטו היינריך אנגל, אוסקר פרנזל, קורט הרמן ופריץ קלימש, היה חבר בוועד המייעץ. בשנת 1900 מונה למנהל האקדמיה לאמנות בקניגסברג. הוא גם השתייך לוועדה המופקדת על בחירת אמנים לפרסום מסחרי פופולרי בחברת השוקולד של סטולוורק.
בשנת 1915 הוא ארגן את תערוכת הצבא והים, שהורכבה מסצנות מלחמה והרואיות. הוא הוצג באקדמיה בברלין ובאגודת האמנות קניגסברג בשנה שלאחר מכן. הוא תרם דיוקנאות של הגנרלים אריך לודנדורף ופאול פון הינדנבורג. למשך שארית תקופת המלחמה הוא היה אמן מלחמה רשמי.
לאחר המלחמה שב לברלין. בשנת 1923 הוא אייר את שני הכרכים של "הטרגדיה של גרמניה 1914-1918" בחינה מפורטת של המלחמה והשלכותיה על ידי הסופר וולטר בלום, לאומני נלהב. באוקטובר 1928, עם תיאו מטייקו, הוא הוזמן לטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה של ספינת האוויר גרף צפלין, שם ערך תיעוד אמנותי של המסע.
לאחר שהיטלר תפס את השלטון הצטרף דטמן למפלגה הנאצית וכיהן בדירקטוריון "איגוד הרייך של אמנות חזותית". הוא נשאר חבר מפלגה עד מותו.
בשנת 1935 הוענקה לו "מדליית גתה לאמנות ומדע" והיה יו"ר ארגון "אמני ברלין" לשנת 37–1936.
בשנת 1938 כתב את הספר "החזית המזרחית. אנדרטה למאבק הגרמני". זמן קצר לפני מותו בשנת 1944 התווסף שמו לרשימת האמנים החשובים לתרבות הנאצית.
בשנת 1946 שמו הוכנס לרשימה של יצירות נאציות שהיו אסורות באזור הכיבוש הסובייטי.
גלריה

ליד חבצלות המים
כיסא בגן
גלים
סתו
גלוית דואר
תמונת קרב
אישה פריזאית
בית העירייה
הערות שוליים

↑  Literature about Ludwig Dettmann, www.landesbibliographie-mv.de
↑  Biographies of Kunstakademie Konigsberg Directors
↑  Ernst A. (Ernst August) Lehmann, Leonhard Adelt, Jay Dratler, Charles E. (Charles Emery) Rosendahl, Zeppelin, the story of lighter-than-air craft, London, New York [etc.] Longmans, Green and co., 1937
↑  Buchstabe D, Liste der auszusondernden Literatur. Herausgegeben von der Deutschen Verwaltung für Volksbildung in der sowjetischen Besatzungszone. Vorläufige Ausgabe nach dem Stand vom 1. April 1946 (Berlin: Zentralverlag, 1946)., www.polunbi.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372041205171  PLWABN: 9810576741805606  GND: 116086483  ISNI: 0000 0000 7149 1725  LCCN: n2002067275  LNB: 000323737  NKC: xx0104620  RKD: 267125  SUDOC: 137771894  ULAN: 500027504  VIAF: 77058409   WorldCat (עם VIAF): 77058409
אלן שארפלס

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1769 ברמינגהאם, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  14 במרץ 1849 (בגיל 80) בריסטול, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Ellen Wallace 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפעה על ידי:  ג'יימס שארפלס 
 יצירות ידועות:  George Washington 
 בן או בת זוג:  ג'יימס שארפלס 
 צאצאים:  רולינדה שארפלס 
 
אלן ואלאס שארפלס (באנגלית: Ellen Wallace Sharples‏; 4 במרץ 1769 – 14 במרץ 1849) הייתה ציירת אנגליה, שהתמחתה בפורטרטים בפסטל ובמיניאטורות בצבעי מים על שנהב. היא הציגה חמש מיניאטורות באקדמיה המלכותית בשנת 1807, והקימה את האקדמיה לאמנות בריסטול בשנת 1844.
ביוגרפיה

אלן ואלאס נולדה בבאת' או בירמינגהם למשפחה של קווייקרים. היא למדה רישום אצל ג'יימס שארפלס בבאת', הכשרת האמנות היחידה הידועה שלה, והתחתנה איתו בשנת 1787. לזוג נולדו שני ילדים, שניהם היו גם ציירים: ג'יימס שארפלס, ג'וניור (נולד ב-1788) ורולינדה שארפלס (נולדה ב-1793). לג'יימס, שהתאלמן פעמיים לפני כן, נולדו שני בנים מנישואיו הקודמים, ג'ורג' עם אשתו הראשונה, ופליקס (נולד ב-1786, גם הוא אמן) עם אשתו השנייה.
ביוגרפיה > אמריקה, 1794–1801

בני הזוג היגרו לארצות הברית בסביבות 1794 בהפלגה מסובכת, בה נתפסה ספינתם על ידי הצרפתים. המשפחה הייתה כלואה בברסט במשך שבעה חודשים, ולימים כתבה אלן על המצוקה ביומנה.
בסופו של דבר הם הגיעו לאמריקה בתזמון נכון, כי היה ביקוש גובר לציורי פורטרטים בעולם החדש. גם בוושינגטון הבירה, בעלה ג'יימס זכה להצלחה רבה בציור דיוקנאות של מנהיגים אמריקאים, בהם גם ג'ורג' וושינגטון.
בסביבות 1797, בזמן שהם התגוררו בפילדלפיה, התחילה אלן לצייר דיוקנאות באופן מקצועי על מנת להשלים את הכנסות המשפחה. כמענה לדרישה הגדולה להעתקים במחירים סבירים, הקריירה של אלן שגשגה בהעתקת הדיוקנאות המקוריים שהיו בהזמנה מבעלה. העתקים המיניאטוריים שלה תומחרו כמו של בעלה. הדיוקנאות הקטנים, היו אלטרנטיבה משתלמת לדיוקנאות הרשמיים בקנה מידה גדול של גילברט סטיוארט וג'ון טרומבול. התחרות מצד ציירי פורטרטים קטנים אחרים הייתה קשה, ובחיפוש אחר הזדמנויות להזמנות, המשפחה יצאה למסעות. הם גרו ועבדו בפילדלפיה ובעיר ניו יורק, ונסעו דרך ניו אינגלנד בכרכרה שנבנתה במיוחד שהובילה את המשפחה, את האוסף שלהם ואת הציוד שלהם.
כשהיו צעירים מאוד, ילדי שארפלס החלו לצייר, ואלן החלה להכשיר באופן אישי את בתה, רולינדה, באמנות הציור והרישום. הילדים הצטרפו למפעל המשפחתי כשעוד היו בגילאי העשרה, פליקס בגיל 17, ג'יימס ג'וניור בגיל 15 ורולינדה בגיל 13.
ביוגרפיה > חזרה לאנגליה, 1801–1809

בשנת 1801 חזרה המשפחה לבאת' בגלל חששם מהמלחמה הצרפתית-אמריקאית. חלק ניכר מהמידע הידוע על המשפחה בתקופה זו מקורו ביומניה ובמכתבי של אלן שארפלס. היא הדריכה את ביתה בלימודים כלליים ובציור. בתקופת ביניים זו הציגה אלן גם את מיניאטורותיה באקדמיה המלכותית לאמנויות.
ביוגרפיה > אמריקה, 1809–1811

בשנת 1806 תכננה המשפחה לחזור לאמריקה, אך ספינתם נפגעה בסערה והיא נאלצה לחזור לנמל. פליקס וג'יימס ג'וניור קיבלו אישור לחזור בשלב זה, וג'יימס, אלן ורולינדה הצטרפו אליהם שלוש שנים אחר כך. במהלך שהותם השנייה באמריקה הם התגוררו בניו יורק, ניו ג'רזי ופנסילבניה והמשיכו בעבודת הדיוקנאות שלהם. ג'יימס שארפלס חלה בשנת 1810, ובחורף 1811 הוא נפטר.
לאחר שקראו את הצוואה חזרו אלן, רולינדה וג'יימס ג'וניור לאנגליה, ופליקס בחר להישאר באמריקה ועסק בקריירה כאמן פורטרטים.
ביוגרפיה > בריסטול, אנגליה, 1811–1849

חיי הנדודים של אלן הסתיימו לאחר מות בעלה, והיא התיישבה לצמיתות בקליפטון, שם שכרו דירה, ג'יימס ג'וניור ורולינדה. שלושת בני המשפחה התרכזו בהקמת עסק לפורטרטים. הקריירה של רולינדה קיבלה כיוון אחר ושאפתני יותר, שכן היא החלה לצייר דיוקנאות גדולים וסצנות קבוצתיות מסובכות בצבעי שמן.
ג'יימס ג'וניור, שחי חיים עצמאיים יותר מאימו ואחותו, המשיך לצייר דיוקנאות. התייחסויות היומן של אלן לפליקס מסתיימות בשנת 1823, והיא לא הזכירה שילדיה אי פעם נישאו.
המשפחה הצליחה, אך שני ילדיה נפטרו לפניה: רולינדה נפטרה מסרטן השד בשנת 1838, וג'יימס ג'וניור נפטר משחפת בשנת 1839.
כאשר אלן נפטרה בשנת 1849 היא השאירה נכסים משמעותיים בסך 4,000 ליש"ט לאקדמיה של בריסטול לקידום האמנויות, אשר שימשה למימון גלריית האמנות הראשונה של בריסטול, כעת האקדמיה המלכותית במערב אנגליה. היא סייעה בהקמת האקדמיה מספר שנים קודם לכן בתרומה בסך 2,000 לירות שטרלינג.
ציורים

אלן שארפלס החלה את הקריירה האמנותית שלה כשהכינה העתקים מדיוקנאות הפסטל של בעלה. בין השנים 1794–1810, העותקים שלה היו במתכונת דומה לשלו על נייר אפור או חום. היא לימדה את עצמה כיצד להכין עותקים זעירים בצבעי מים על שנהב, ובין השנים 1803–1810 היא יצרה דיוקנאות זעירים מתוך עותקים או בציור מהחיים. ההכנסה מציורי אלן וילדיה הפכה את המשפחה לאמידה.
לאחר 1810 אלן כבר לא מזכירה את עבודותיה ביומניה, אך המשפחה המשיכה להתאמן בציור פורטרטים בבריסטול. הנושאים של אלן כללו את ג'וזף פריסטלי, מרתה וג'ורג' וושינגטון, בנג'מין ראש, ג'ון וגברת בארד, אלינור פארק קוסטיס, אלכסנדר המילטון, סר ג'וזף בנקס והמרקיז דה לה פאייט. בימינו ניתן למצוא את עבודותיה במוזיאונים רבים בארצות הברית, כולל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, הגלריה הלאומית לאמנות.
היא נפטרה בגיל 80 בצ'שייר.
בתה של אלן רולינדה שארפלס הפכה לציירת צבעי שמן בעלת שם. אחת מיצירותיה הגדולות ביותר הייתה "משפטו של קולונל ברטון", שצויר בשנת 1834, המוצג בבריסטול.
גלריה

צ'ארלס דרווין
צ'ארלס וקתרין דרווין
דורותיה הרט
אלכסנדר המילטון
ג'ורג' וושינגטון
הערות שוליים

↑  Metz, Kathryn. "Ellen and Rolinda Sharples: Mother and Daughter Painters", Woman's Art Journal, Vol. 16, No. 1 (Spring - Summer, 1995), pp 3–11.
↑  "The Sharples Family and Legal Papers"
↑  Mrs Ellen Sharples, Mother of Rolinda Sharples | Art UK, artuk.org (באנגלית)
↑  Ellen Sharples - National Portrait Gallery, www.npg.org.uk (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1335893709  ISNI: 0000 0000 6705 2623  LCCN: nr94023662  RKD: 72216  SNAC: w6795jz5  ULAN: 500017071  VIAF: 29417283   WorldCat (עם VIAF): 29417283
ולטר דניאל באטלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1850 איפסוויץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1936 (בגיל 86 בערך) איפסוויץ', הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
ולטר דניאל באטלי (באנגלית: Walter Daniel Batley‏; 1850 – 1936) היה אמן שבסיסו באיפסוויץ'. אף שהיה ידוע בעיקר בנופיו, הוא צייר גם דיוקנאות, נופי עיר וסצנות ז'אנריות.
קורות חייו

וולטר דניאל באטלי נולד בשנת 1850, בנו השני של מעצב בתים. כתוצאה ממחלת אבעבועות שחורות כילד, ולטר ואמו עברו להתגורר בפליקססטו בשנת 1860, בעודם שומרים על הבית באיפסוויץ'. הוא למד בבית הספר לאמנות באיפסוויץ' בין השנים 1868 עד 1873, חבר לכיתה של פרדריק ג'ורג' קוטמן וויליאם רוברט סימונדס. הוא עזב כדי להמשיך את לימודיו בדרום קנזינגטון ובבתי הספר המלכותיים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון.
בשנת 1874 הוא היה אחד מתשעת האמנים שנבחרו להעתיק את התמונות של רפאל. באותה שנה הוא זכה במדליית הזהב של דרום קנזינגטון על ציור בשחור לבן המבוסס על דמות יצוקה עתיקה.
בשנת 1878 הוא התחתן עם קתרין (קייטי) אמילי בירד באיפסוויץ', שם התיישבו. לזוג נולדו חמישה ילדים יחד.
קריירה

אף שהפיק כמה פורטרטים מוקדמים, באטלי הראה העדפה לנופים. החל משנת 1874, הציג או שלח עבודה באופן קבוע לאקדמיה המלכותית, והמשיך בפרקטיקה זו עד לפחות שנות העשרים של המאה העשרים.
מקומות אחרים שבהם הוצגו עבודתיו כוללים את הגלריה לאמנות ווקר בליברפול, הגלריה לאמנות מנצ'סטר סיטי והחברה המלכותית לאמנים בריטיים. הוא הציג מדי פעם במועדון האמנות האנגלי החדש בלונדון ובסלון פריז. הוא היה חבר מייסד במועדון האמנות היפה איפסוויץ', שם הציג בין השנים 1874 עד 1935.
בתערוכת הבכורה שלו הציג כמה נופים של ערים ועיירות. עבודתו של באטלי הצליחה ונמכרה היטב באיפסוויץ'. ככל הנראה נסיעתו היחידה לאירופה הייתה לשווייץ בשנת 1882 והציג ארבעה נופי הרים שווייצריים לאחר שובו. באותה שנה הוא זכה להצלחה מיוחדת באקדמיה המלכותית לציור שכותרתו "בור קרייג הישן", שנמצא מחוץ לאיפסוויץ'. העבודה תוארה כ"בין הנופים האמנותיים ביותר".באטלי עשה גיחה קצרת מועד לסצנות הז'אנר, שנראה בציור "הצבעה ראשונה" שלו מ־1884. הוא תרם למועדון האמנות של וודברידג', שם זכה בפרס ראשון בשנת 1887 על ציור בצבעי שמן.
הוא ערך מדי פעם טיולים לקורנוול, יורקשייר ודרבישייר. עם זאת, איכות האור והשמים של מזרח אנגליה היו המיוצגים בצורה הטובה ביותר בנופיו. בשנות ה-90 של המאה ה-19, תוך שהוא מפגין תחושה רבה יותר לאווירה, החל באטלי למרוח את צבעיו במרץ ובחופש רב יותר.
באטלי ומשפחתו עברו בשנת 1898 לרושמיר סנט אנדרו, והתגוררו בבית חווה שכינה 'ליטל ראונדווד'. העצים והקוטג'ים שמסביב הפכו לנושאים המועדפים עליו. למרות היותו בשנות השישים לחייו, במהלך מלחמת העולם הראשונה התנדב לתפקידי סיור. בשנים אלה, ההכרה שלו בסגנון החופשי יותר התבטאה בציוריו ששלח לאקדמיה המלכותית, שם היו לו כמה דחיות.
ניתוח מוצלח בשנת 1919 החזירה את ראייתו הכושלת בגלל גלאוקומה. עם רוב ילדיהם מעבר לים, בשנת 1921 התיישבו באטלי ואשתו בפליקססטו, שם הנהרות והים סיפקו נושאים חדשים לבאטלי. כמה יצירות ראויות לציון נבעו מטיול באיי התעלה. בשנת 1928, באטלי העביר את מגוריהם שוב לאיפסוויץ'.
בשנת 1932 הציג באטלי בחוג האמנות נורפוק ונוריץ'. והוענקה לו תערוכת כבוד בגלריה לאמנות וולסי בשנת 1935.
באטלי נפטר ב־29 בספטמבר 1936. אשתו נפטרה שלוש שנים מאוחר יותר.
באטלי היה אמן סאפוק פופולרי, הידוע בחמימות צבעו, בביצועו העדין ובמגוון הנושאים. הוא זכה לשבחים מהאמן סטנהופ פורבס, ותואר כצייר "גאון לעבודות נוף".
גלריה

ילדים מקוששים עצים
שיפוץ בית העירייה
השוק הישן באיפסוויץ'
בחירתו הראשונה
צ'אנסרי לוק
ווארודייל
דורותי ולורה בל
ערב בא
שלג
מילפורד על הים
הערות שוליים

↑  "Walter Daniel Batley, The Raphael Cartoons, 24 Aug 1872". The Ipswich Journal. 1872-08-24. p. 4. נבדק ב-2020-11-01.
↑  "Walter Daniel Batley, National Competition Drawings, 18 July 1874". The Standard. 1874-07-18. p. 5. נבדק ב-2020-11-01.
↑  Suffolk Artists – BATLEY, Walter Daniel, suffolkartists.co.uk
↑  "Walter Daniel Batley. The Ipswich Fine Art Club. 11 Feb 1886". The Ipswich Journal. 1886-02-11. p. 3. נבדק ב-2020-11-01.
↑  Walpole, Josephine (2009). "Walter Daniel Batley: 1850–1936". Suffolk Artists of the Eighteenth and Nineteenth Centuries. Woodbridge, Suffolk: Antique Collectors' Club. pp. 130–135
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4914 5631  LCCN: nr97014809  VIAF: 44204010   WorldCat (עם VIAF): 44204010 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ולטר דניאל באטלי".
ארז לבנון

| --- | --- |
ארז לבנון, 2006
ארז לבנון, 2006
 לידה:  4 בינואר 1965 א' בשבט ה'תשכ"ה חיפה, ישראל 
 נרצח:  25 בפברואר 2007 (בגיל 42) ז' באדר ה'תשס"ז נחל צופית ליד בת עין 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר עציון
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  עד ל-2007
 זרם:  מוזיקה יהודית מקורית
 שפה מועדפת:  עברית
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  הינדיק הפקות
 בת זוג:  דפנה אמונה לבנון
 מספר צאצאים:  3
 
ארז לבנון (א' בשבט ה'תשכ"ה, 4 בינואר 1965 – ז' באדר ה'תשס"ז, 25 בפברואר 2007) היה מוזיקאי ישראלי חסיד ברסלב.
ביוגרפיה

ארז נולד לכרמלה ומרדכי לבנון. יש לו אחות גדולה. גדל בשכונת בת גלים בחיפה. למד בבית הספר היסודי "עליה", בחטיבת ביניים "תיכון חדש", וב"תיכון שוב" חיפה. כשהיה בן 16 הוריו התגרשו. בבית ספר תיכון הצטרף לצופים העבריים, החל לנגן על גיטרה ואורגן חשמלי והקים עם חברים להקת רוק.
בצה"ל שירת בנח"ל אלישע ועלה יחד איתם להיאחזות באורטל. בצה"ל שירת כמפקד כיתה בנח"ל מוצנח.
אחרי הצבא ארז החל בחיפוש אחר משמעות החיים, ובגיל 23 החל תהליך של חזרה בתשובה. למד במכון מאיר, בישיבת עוד יוסף חי, בכולל "מנוחה רחל" ביישוב היהודי בחברון ובכולל "קבר רחל".
הוא התחתן עם דפנה הירדני, וב-1993 הם עברו להתגורר בבת עין ונולדו להם שלושה ילדים.
הוא שידר ברדיו ברסלב, כתב והלחין שירים והוציא אלבום.
העביר שיעורים בהתנדבות במרכז "שיר חדש" של הרב ישראל יצחק בזנסון בתל אביב. השתתף בהקמת "הבית היהודי" בהודו, ונסע למנאלי וללה מדי קיץ במשך שבע שנים.
ב-2005 אירח במהלך ערב אחד את אביב גפן וגיא מרוז במסגרת התוכנית פעם בחיים.
ביוגרפיה > מוזיקה

הגיש לצד מרדכי סגיר את התכנית "לקום להתעורר" ברדיו ברסלב.
הוציא קלטת אודיו בשם "עוד פסיעה".
ב-1999 ביצע את שירו של ישראל חברוני "לך לאט אסוף את הזרעים" באלבום "שמרני כאישון בת עין".
ביוגרפיה > מוזיקה > אור בלב

את המילים לשירים כתב יחד עם אשתו, שגם איירה את עטיפת האלבום. באלבום 14 שירים, ובהקלטת האלבום השתתפו לייזר לויד ודניאל אהביאל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

היה נשוי לדפנה אמונה (נפטרה ב-2022) ונולדו להם שלושה ילדים.
נרצח בפיגוע דקירה על ידי שני נערים מבית אומר בעת שיצא להתבודדות בז' באדר ה'תשס"ז, 25 בפברואר 2007 בנחל צופית, כ-200 מטרים ליד בת עין.
נקבר בבית העלמין בכפר עציון.
ביוגרפיה > הנצחה

באזכרת השלושים שנערכה במכון מאיר נשאו דברים לזכרו הרבנים מיכי יוספי, דב ביגון, ארז משה דורון, דניאל סטבסקי ועוד.
ב-2009 הוקם מאחז ליד נחליאל בשם "חוות ארז", על שמו.
אלמנתו כתבה ספר ילדים בשם "הזרעים של אבא ארז".
לפני שנהרג החל בעבודה על אלבום מוזיקה בשם "אַבָּא'לֶה אוֹהֵב אוֹתְךָ" ובו שירי ילדים. בשנת 2020 יצא לאור התקליטור בעיבוד מוזיקלי חדש של אבי טל ועמית יצחק) יחד עם שירים נוספים שהקליט וסיפור שהקריא.
ישי אורן יצר סרט תיעודי עליו בשם "ארז בלבנון".
מונצח באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל בלוח מס' 69.
הערות שוליים

↑  יצחק גינזבורג, ארז ושטה – לזכר ארז לבנון הי"ד, באתר גל עיני, יולי 2019
↑  עמית יולזרי, "ארז נגע בליבם של אלפי ישראלים בהודו", באתר nrg‏, 26 בפברואר 2007
↑  רועי שרון, מוסף שבת, סוף המסע, באתר nrg
↑   דיבורים וניגונים מהלב העליון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 53:01)
↑  יואב פרידמן, לפני בין המצרים: שלושה שירים חדשים, באתר ynet, 2 ביולי 2009
↑  דבורה קיציס, שירים מההרים, באתר ערוץ 7, 5 בינואר 2012
↑  שמרני כאישון בת עין באתר "הספרייה הלאומית"
↑  ארז לבנון ה"יד, 7 באוגוסט 2007
↑  למישהו חסר קצת אור בלב?, 6 בספטמבר 2009
↑   הלב העליון – ארז לבנון הי"ד., סרטון בערוץ "318NACHMAN", באתר יוטיוב (אורך: 06:17)
↑   ארז לבנון הי"ד על האהבה ועל החיים שיר 5 מהדיסק אור בלב, סרטון בערוץ "אריה ליפו – ניגון הלב", באתר יוטיוב (אורך: 05:16)
↑  מיכל אריאלי, "דפנה הסתכלה למוות בעיניים, ודווקא לכן היא הצליחה לחיות את החיים", באתר הידברות, 11 באפריל 2022
↑    הודיה כריש חזוני, ‏דפנה לבנון הספיקה לציין 15 שנה לרצח בעלה, והלכה לעולמה, בעיתון מקור ראשון, 20 במרץ 2022
↑  מאיר סוויסה, "רצחו בדקירות את ארז לבנון", באתר nrg‏, 15 באפריל 2007
↑  היום: כתב אישום נגד רוצח ארז לבנון ז"ל, באתר ערוץ 7, 14 באפריל 2007
↑  מיטל צור ואפרת וייס, "ארז הלך להתפלל בפינה הקבועה שלו ונרצח", באתר ynet, 26 בפברואר 2007
↑  שירות YNET, ‏ארז לבנון, שנרצח בפיגוע בבת עין – למנוחות, באתר גלובס, 26 בפברואר 2007
↑  אזכרת השלושים של ארז לבנון הי"ד – ערוץ מאיר – אתר היהדות הגדול בעולם, באתר ערוץ מאיר – אתר היהדות הגדול בעולם, ‏25 במרץ 2007
↑  אפרת וייס, התגובה לפינוי: מתנחלים מקימים מאחזים חדשים, באתר ynet, 3 ביוני 2009
↑  מרגש: שיר שהקליט ארז לבנון, שנרצח לפני 12 שנים, באתר "סרוגים", 17 בינואר 2019
↑  אלחנן גרונר, 12 שנה לרצח: ממשיכים את השירה של ארז,  בנובמבר 2018
מצבת קברו של ארז לבנון
אימרתי

| --- | --- |

זסטפוני. מבט ממצודת שורפני
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 חבל ארץ:  מערב גאורגיה
 מושל:  ואחטנג באלאוואדזה
 נפות במחוז:  בר'דתי, ואני, זסטפוני, תרג'ולה, סמטרדיה, סצ'חרה, טקיבולי, צ'יאתורה, צקאלטובו, חרגאולי, חוני
 ערים במחוז:  כותאיסי, בר'דתי, ואני, זסטפוני, תרג'ולה, סמטרדיה, סצ'חרה, טקיבולי, צ'יאתורה, צקאלטובו, חרגאולי, חוני
 בירת המחוז:  כותאיסי
 שפה רשמית:  גאורגית 
 תאריך ייסוד:  1995 
 שטח:  6,552 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  481,500 (2021)
 קואורדינטות:  42°10′00″N 42°59′00″E﻿ / ﻿42.166666666667°N 42.983333333333°E﻿ / 42.166666666667; 42.983333333333 
 אזור זמן:  UTC +4
 http://imereti.gov.ge/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       מחוז אימרתי ההיסטורי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אִימֶרֶתִי (בגאורגית: იმერეთი) – מחוז במערב גאורגיה, שנמצא בחבל ארץ הקרוי על שמו. הוא משתרע על שתי גדותיו של נהר הריוני בקטע זרימתו הצפוני. רובו משתרע על חלקו המזרחי של מישור קולכתי. החבלים הגובלים בו: לצ'חומי ורצ'ה מצפון, כארתלי ממזרח, סאמצחה-ג'אוואחתי מדרום, גוריה מדרום-מערב וסמגרלו ממערב.
האימרים, תושבי החבל, הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים דיאלקט מקומי של גאורגית. מספרם נאמד בכ-800,000 איש.
כותאיסי היא העיר המרכזית במחוז, עם 248,000 תושבים (העיר השנייה בגודלה בגאורגיה). ערים תעשייתיות נוספות: זסטפוני, טקיבולי, צ'יאתורה וסמטרדיה. החבל ברובו חקלאי: מפורסם בכרמים, בשדות תירס ובתותים. אדמת החבל נוחה לעיבוד, אך זה נובע מלחות האקלים המקומי עקב הקרבה לים וריבוי המשקעים. סיבות אלה גרמו בעבר להיווצרותן של ביצות, שהגבילו את אזורי החקלאות והכתיבו התיישבות מפוזרת. רוב הביצות, שהביאו גם לתחלואה, יובשו כחלק מתהליך יצירת שטחים חקלאיים נרחבים בתקופת הקולקטיביזציה של שנות ה-30.
היסטוריה

העיר איה, שבה הוחזקה גיזת הזהב האגדית על פי סיפורי מסע הארגונאוטים ניצבה על פי אחת הסברות במקומה של כותאיסי ובכל אופן על אדמת החבל. מן המאה השישית לפנה"ס ועד המאה השביעית התקיימה על שטחה הממלכה המערב-גאורגית של אגריסי. במשך מאות שנים היא שימשה מוקד למאבקים צבאיים בין ממלכת פרס לאימפריה הביזנטית, שכל אחת מהן כבשה אותה מדי פעם. הממלכה קיבלה את הנצרות בשנת 523. במאה השביעית היא הייתה בעלת-בריתה העיקרית של האימפריה הביזנטית נגד הפרסים וסייעה רבות להחלשתם. במאה השמינית אגריסי עצמה נחלשה מאוד ממאבקיה להשגת עצמאות גמורה מן הביזנטים; גם האימפריה הביזנטית נחלשה באותה תקופה. נסיך אבחזיה, לאון השני, ניצל מצב זה והכריז על עצמאותו מביזנטייה, ואילו ב-786 השתלט על ממלכת אגריסי בסיועם הצבאי של הכוזרים וקרא לממלכה המאוחדת של מערב גאורגיה, ממלכת האבחזים. לאון השני קבע את בירתה של אגריסי הכבושה - כותאיסי - כבירתה של ממלכת האבחזים.
ב-975 ממלכת האבחזים, וחבל אימרתי בתוכה, הצטרפה לממלכה הגאורגית המאוחדת; כותאיסי הייתה גם לבירתה של ממלכה זו - עד לשחרורה של טביליסי, מידי הערבים ב-1122. עד התפרקותה של הממלכה הגאורגית במאה ה-15, אימרתי הייתה חלק ממנה. לאחר מכן הייתה היא הייתה לממלכה עצמאית, שסבלה רבות מפלישותיהם של הטורקים העות'מאנים.
מלך אימרתי סולומון השני (1810-1792) ריכז את כל כוחותיו למען איחוד מדיני של כל מערב גאורגיה תחת שלטונו. במסגרת מאמציו ניסה לספח את דוכסות סמגרלו השכנה, שבתגובה חתמה ב-1803 על הסכם עם האימפריה הרוסית, שלפיה הדוכסות הפכה לבת-חסותו של הצאר. עם סיפוחה של כארתלי-קאחתי (מזרח גאורגיה) על ידי האימפריה הרוסית ב-1801 סולומון השני הגביר את מאמצי ההתרחבות של ממלכתו ושוב נאבק למען סיפוחו של סמגרלו. הרוסים ניצלו את ההסכם עם דוכסות זו כדי לתקוף ולכבוש את ממלכת אימרתי ב-1810 ולספחה לאימפריה הרוסית. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה (1918-1921) החבל היה חלק מהרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ולאחר הכיבוש הבולשביקי חלק מהרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז עד שנת 1936 ולאחר מכן חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה. עם עצמאותה של גאורגיה ב-1991 קיבל מעמד אדמיניסטרטיבי של רגיוני (מחוז), שבירתו כותאיסי.
נפות אימרתי

נפות אימרתי:
כותאיסי
נפת בר'דתי
נפת ואני
נפת זסטפוני
נפת תרג'ולה
נפת סמטרדיה
נפת סצ'חרה
נפת טקיבולי
נפת צ'יאתורה
נפת צקאלטובו
נפת חרגאולי
נפת חוני
יישובים

ערים: 11 (כותאיסי, טקיבולי, צקאלטובו, צ'יאתורה, בר'דתי, ואני, זסטפוני, תרג'ולה, סמטרדיה, סצ'חרה, חוני)
עיירות: 3 (שורפני, קולאשי, חרגאולי)
כפרים: 529
מושלים

1995 - תאימורז שאשיאשווילי

2003 - דוד מוּמלַדזֶה

2004 - גיאורגי גֶצַאדזֶה

2005 - אקקי בּוֹבּוֹחִידזֶה

2005 - זוראב כָּאגַ'איָה (ממלא מקום)

2005 - אקקי בּוֹבּוֹחִידזֶה

2009 - לאשה מָאכַּאצָארִיָה

2012 - ואחטנג בָּאלַאווָאדזֶה
אתרים

מנזר גלאתי
קתדרלת בגרטי
מצודת שוֹרָפַּנִי
מצודת מוֹדִינָאחֶה
אוֹכּרוֹס צָ'ארדַאחִי
בית הכנסת הגדול של כותאיסי
ארמון גֶגוּתִי
מנזר אוביסי
מנזר מוצאמתה
כנסיית מר'מיוומי
מצוק קאצחי
מערת סָתַפּלִיָה
ואני (אתר ארכאולוגי)
בית המוזיאון של אקקי צרתלי
בית המוזיאון של טיציאן טאבידזה וגלקטיון טאבידזה
כנסיית צוואנֶקוואווילה (כותאיסי)
מצודת אוּכִּימֶרִיאוֹנִי
מפל מים בכפר קינצ'חאפרדי (נהר אוֹכָּאצֶה)
הערות שוליים

| נפות אימרתי |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת בר'דתי • נפת ואני • נפת זסטפוני • נפת תרג'ולה • נפת סמטרדיה • נפת סצ'חרה • נפת טקיבולי • נפת צ'יאתורה • נפת צקאלטובו • נפת חרגאולי • נפת חוני |  |
| עיר במעמד נפה | כותאיסי |  |
| מחוזות גאורגיה |
| --- | --- | --- |
| רפובליקות אוטונומיות | אבחזיה • אג'ריה |  |
| מחוזות | גוריה • אימרתי • קאחתי • כארתלי תחתית • מצחתה מתיאנתי • רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית • סמגרלו וסוואנתי עילית • סאמצחה-ג'אוואחתי • כארתלי הפנימית |  |
| עיר בעלת מעמד מיוחד | טביליסי רבתי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475702705171  GND: 4283184-2  LCCN: n2002060894  MusicBrainz: 5fb919e5-2f5b-498d-8b3c-5e85b42cce09  VIAF: 149118956   WorldCat (עם VIAF): 149118956
אלברט פון קלר

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1844 Gais, שווייץ 
 פטירה:  14 ביולי 1920 (בגיל 76) מינכן, בוואריה, רפובליקת ויימאר 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי העתיק במינכן 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  פרנץ פון לנבאך, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1906) 
 בן או בת זוג:  Irene von Keller 
 
אלברט פון קלר (בגרמנית: Albert von Keller‏; 27 באפריל 1844 – 14 ביולי 1920) היה צייר גרמני ממוצא שווייצרי. הוא התמחה בפורטרטים ובסצנות בייתיות, בהן דמויות נשים הן מאפיין בולט.
ביוגרפיה

קלר נולד בגאיס, שווייץ. הוא היה אחד משמונה ילדים שנולדו לקרוליין קלר, שהתגרשה לאחר לידתו. כנהוג באותם ימים, היא חידשה את השימוש בשם הנעורים שלה. כשהיה בן שלוש, לאחר מספר מעברי דירה, התיישבה המשפחה בביירוית, שם למד בבית הספר היסודי ולקח שיעורי פסנתר.
בשנת 1852, אמו קיבלה אזרחות בבוואריה. באמצע 1854 הם עברו להתגורר במינכן והוא נרשם לגמנסיה, וכשסיים את לימודיו בשנת 1863, עבר לאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן כדי ללמוד משפטים.
לאחר 1865 החליט להמשיך בקריירה באמנות במקום משפטים, ולמד זמן קצר בלבד באקדמיה לאמנויות יפות. הוא ערך מספר נסיעות לימודים ברחבי גרמניה, צרפת, איטליה ומדינות השפלה.
בשנת 1878 נישא לאירנה פון איכטאל (1858–1907), נכדתו של בנקאי החצר הבווארית. בסופו של דבר הוא יצייר למעלה מארבעים דיוקנאות שלה. בנם הראשון נפטר כתינוק. בנם השני, נולד בשנת 1884, אך נפטר בשנת 1906, זמן קצר לפני אמו.