stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו לוי
מחקריו

טרם תגליותיו של לוי, נחלק המדע ביחס לשאלה כיצד עובר האות דרך הסינפסה, האם היה זה אות ביואלקטרי או אות כימי. הניסוי המפורסם של לוי, אשר התפרסם בשנת 1921, ענה במידה רבה לשאלה זו. הוא עקר את לבבותיהם של שני צפרדעים: בלב האחד הקפיד כי עצב הוואגוס, השולט (בין השאר) על קצב הלב, ייוותר מחובר ללב, בעוד שבלב השני ניתק את החיבור לעצב. שני הלבבות הושמו בתמיסה פיזיולוגית. באמצעות גירוי חשמלי של עצב הוואגוס, לוי גרם ללב המחובר לעצב, להאט את פעימותיו. אחר כך לקח לוי חלק מן התמיסה שבה היה הלב הראשון והעביר אותה ללב השני. העברת הנוזל גרמה אף ללב השני להאט את פעימותיו, דבר שהוביל למסקנה כי חומר כימי מסיס כלשהו שוחרר על ידי גירוי העצב. הוא קרא לחומר, שאותו לא זיהה, בשם ואגוסטוף. בהמשך התברר שחומר כימי זה הוא האצטילכולין, שעל תגליתו חלק סר הנרי דייל את פרס נובל עם לוי.
מחקריו של לוי "על הטענה כי אדרנלין משתחרר (בגוף) על ידי קוקאין" ו"על הקשר בין דיגיטליס ופעולת הסידן" היוו פריצות דרך בתחומן ונלמדו משך עשרות שנים אחר כך. לוי הבהיר במחקריו שני מנגנונים מרכזיים בחשיבותם בתחום הרפואה: מנגנון החסם והטענה כי ניתן לגרום לפעולת עצב על ידי חומרים כימיים.
הדרך שבה עלה בו הרעיון לניסוי פורץ הדרך באשר למנגנון החוצה את הסינפסה, פרסם את לוי כמעט באותה מידה כמו הידע החדש שהעניק לרפואה. על פי גרסתו של לוי, הרעיון לניסוי בא לו בחלום שחלם בשנתו. הוא סיפר כי ביום שבת של חג הפסחא, בשנת 1921 הוא חלם על ניסוי שיוכיח אחת ולתמיד כי הדרך שבה עובר האיתות העצבי לשריר הוא כימי ולא חשמלי. הוא התעורר באמצע הלילה ושרבט במהירות את מהלך הניסוי על פיסת נייר שהייתה על שידת המיטה ואז שב לישון. למחרת בבוקר התעורר בהתרגשות כיוון שידע כי החלום שחלם בלילה היה חשוב מאוד. אך כאשר ניסה לקרוא את שכתב על פיסת הנייר, גילה לזוועתו כי איננו מסוגל לפענח את כתב ידו. אותו יום, הוא מספר, היה היום הארוך ביותר בחייו, כל אותו היום הוא ניסה ללא הצלחה לשחזר את החלום. באותו הלילה הוא חלם פעם נוספת את אותו החלום. הפעם, הוא התעורר, הלך למעבדה וביצע מיד את הניסוי. ארבע שנים מאוחר יותר זכה על הניסוי הזה בנובל.
לקריאה נוספת

אמיל פוירשטיין, יהודים מפורסמים במדע, 1956. עמ' 143–147.
Viva Hate

Viva Hate (בתרגום חופשי: תחי השנאה) הוא אלבום הסולו הראשון של המוזיקאי הבריטי מוריסי. האלבום יצא ב-14 במרץ 1988 על ידי הלייבל HMV, שישה חודשים לאחר שיצא אלבום האולפן האחרון של להקת הסמית'ס, שמוריסי היה סולנה.
רקע

לצורך יצירת האלבום חבר מוריסי למפיק המוזיקלי סטיבן סטריט, שהפיק בעבר את אלבומי "הסמית'ס". האלבום היה אמור בתחילה להיקרא "Education in Reverse" (בתרגום חופשי: "חינוך בהילוך אחורי"), אך שונה ברגע האחרון, לאחר שכמה אלבומים עם שם זה כבר הופצו באוסטרליה וניו זילנד. האלבום הוקלט בין החודשים אוקטובר לדצמבר 1987.
הוצאה

האלבום יצא ב-14 במרץ 1988 על ידי חברת התקליטים HMV. השיר האחרון באלבום, "Margaret on the Guillotine", עורר מחלוקת ואף נאסר לשידור ב-BBC. השיר מתאר את מותה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר כ"חלום נהדר".
בנוסף למוריסי, ששר וכתב את המילים לכל שירי האלבום, ולסטיבן סטריט, שהפיק את האלבום, הלחין את כל שיריו וניגן בגיטרת בס, השתתפו באלבום גם ויני ריילי, שניגן על גיטרות וקלידים, ואנדרו פארסי, שניגן על התופים. מוריסי עצמו מופיע על עטיפת האלבום, בתמונה שצולמה על ידי אנטון קורביין.
הגרסה האמריקאית של האלבום כללה גם את השיר "Hairdresser on Fire", שבבריטניה יצא בתור הבי-סייד של הסינגל "Suedehead".
עם צאתו, האלבום נכנס הישר למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, והגיע בבריטניה למעמד של אלבום זהב. בארצות הברית הגיע האלבום בשיאו למקום ה-48 במצעד האלבומים, ובנובמבר 1993 הגיע גם שם למעמד של אלבום זהב.
הצלחה

הביקורות שקיבל האלבום ממבקרי המוזיקה היו חיוביות ברובן. המגזין רולינג סטון העניק לאלבום ציון של ארבעה מתוך חמישה כוכבים. אתר המוזיקה פיצ'פורק העניק לאלבום ציון של 7.3 מתוך 10, וכינה אותו "אחד מהאלבומים המעניינים ביותר של מוריסי, וללא ספק האלבום שבו לקח את הסיכון הגדול ביותר". אתר המוזיקה Allmusic העניק לאלבום ציון של ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה.
המגזין "Q" בחר באלבום כאחד מ-50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 1988.
רשימת השירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Alsatian Cousin  | 3:13 |
| 2. | Little Man, What Now?  | 1:48 |
| 3. | Everyday Is Like Sunday  | 3:32 |
| 4. | Bengali in Platforms  | 3:55 |
| 5. | Angel, Angel Down We Go Together  | 1:40 |
| 6. | Late Night, Maudlin Street  | 7:40 |
| 7. | Suedehead  | 3:56 |
| 8. | Break Up the Family  | 3:55 |
| 9. | The Ordinary Boys  | 3:10 |
| 10. | I Don't Mind If You Forget Me  | 3:17 |
| 11. | Dial-a-Cliché  | 2:28 |
| 12. | Margaret on the Guillotine  | 3:42 |
אדוקי האמונה הישנה

סטארוברים באורגון, ארצות הברית. 
 צילום: מיכאיל יבסטפייב.
אדוקי האמונה הישנה או תומכי המנהג הישן (Старообря́дчество, староверие, старообрядцы) הם מאמינים פרבוסלאביים שלא קיבלו את הרפורמות הכנסייתיות של הפטריארך ניקון. הרפורמות הונהגו בשנים 1650–1660 ומטרתן הייתה לקרב את הפולחן הפרבוסלאבי למקור היווני-אורתודוקסי, היות שבמאות השנים מאז התנצרותה של רוסיה, הלך הפולחן והתבדל.
חלק ניכר מאנשי הכנסייה והמאמיניה סירבו לקבל את הרפורמות ודבקו בפולחן המוכר להם. ממשלת הצאר צידדה בפטריארך והחלה ברדיפותיהם. המתנגדים מצדם החלו לראות בממסדים הכנסייתי והחילוני את משרתי השטן וסירבו לשתף עמם פעולה. לשם כך, קהילות שלמות העתיקו את מקום מושבן אל אזורי הספר הנידחים. בעוד שמתנגדי הרפורמה הקיפו מנעד רחב מאוד, מאנשי כנסייה בכירים ועד למנזרים מקומיים, רק חלק התגבש ופיתח השקפה דתית מובחנת; אלו האחרונים נעשו לבסוף ל"אדוקי האמונה הישנה".
במאה ה-18 וה-19, המאבק בין הממסדים ל"פלגנים" הלך והתמתן וקהילותיהם החלו לשוב ולפרוח בערים. בשנת 1800 הסינוד (מועצת הכנסייה הרשמית) נתן היתר לעריכת תפילות לפי הנוהג הישן ובהתאם לצו קיסרי של ניקולאי השני משנת 1905 הוחלט לא לקרוא יותר את תומכי המנהג הישן "מפלגים" לאור הקונוטציה השלילית ולקרוא להם "תומכי המנהג הישן" או "אדוקי האמונה הישנה" (ברוסית: старообрядцы). כמו כן, הותר להקים כנסיות חדשות בהם תפילות יהיו לפי הנוהג הישן. כמו כן הצו ביטל למעשה את ההגבלות החוקיות שכוונו נגד תומכי המנהג הישן.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 1897 התגוררו ברוסיה כ-2.2 מיליון תומכי המנהג הישן, כ-1.75% מכלל האוכלוסייה, וכ- 2.4% מכלל הנוצרים האורתודוקסים.
בהתאם להערכה נוכחית, בתחומי רוסיה מתגוררים עתה כמיליון מאדוקי האמונה הישנה[דרוש מקור]. בנוסף לכך, קיימות קהילות באוקראינה ובלארוס וכן מחוץ לגבולות רוסיה ההיסטורית, צאצאי קהילות שנמלטו מרדיפות השלטון הצארי ואחריו הקומוניסטי: רומניה (ליפובנים), ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, פולין, המדינות הבלטיות ואמריקה הלטינית.
הבדלים בפולחן בין אדוקי האמונה הישנה לכנסייה האורתודוקסית

הצטלבות בשתי אצבעות ולא בשלוש
הקפת הכנסייה נגד כיוון השעון
השתחוות בתפילה עד הרצפה
אדם רפצקי

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1909 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 באוקטובר 1970 (בגיל 60) ורשה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 השכלה:  גימנסיה 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית, המפלגה הסוציאליסטית הפולנית 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבונים של הרפובליקה העממית הפולנית  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה 
 
אדם רפצקי (בפולנית: Adam Rapacki; ‏24 בדצמבר 1909 - 10 באוקטובר 1970) היה פוליטיקאי ודיפלומט פולני שפעל במהלך תקופת הרפובליקה העממית הפולנית. יזם באו"ם את "תוכנית רפצקי" להפיכת מרכז אירופה לאזור מפורז מנשק גרעיני. פרש מהפוליטיקה במחאה על האנטישמיות כלפי יהודים שבאה לידי ביטוי באירועי מרץ 1968 בפולין.
תולדותיו

נולד בלבוב שבגליציה למריה דובז'נסקה ומריאן רפצקי, פעיל באיחוד צעירי פולין (ZET), מנהיג ותאורטיקן של הקואופרציה בפולין. אביו היה בין 1922 ל-1944 ראש קואופרטיב הצרכנים SPOŁEM, הגדול ביותר בפולין בין המלחמות ונהרג בהפצצה על מרד ורשה.
רפצקי למד בצרפת ואיטליה והפך לפעיל בארגון קבוצות צעירים סוציאליסטיים.
נלחם עם הצבא הפולני כנגד פלישת גרמניה לפולין. בין השנים 1939–1945 היה שבוי מלחמה. 
בין 1945–1948 היה חבר ב"מפלגה הסוציאליסטית הפולנית" ואחרי אחודהּ עם "מפלגת העובדים הפולנית" ב"מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית" וחבר בפוליטביורו של הוועדה המרכזית עד 1968. 
חבר הסיים מהראשון עד הרביעי.
בין השנים 1950–1956 שימש כשר התחבורה הימית וכשר ההשכלה הגבוהה והמחקר בממשלת פולין.
בין השנים 1956–1968 שימש כשר החוץ בממשלת יוזף צירנקייביץ'. ב-2 באוקטובר 1957 הציג באומות המאוחדות את תוכניתו להפיכת מרכז אירופה לאזור חופשי מנשק גרעיני (Nuclear Weapon Free Zone (NWFZ)) הידועה כ"תוכנית רפצקי". לפי כוונתו התוכנית הייתה אמורה להיות שלב ראשון לתהליך הפיכת פולין למדינה נייטרלית.
בשנת 1964 קרא לכינוס הוועידה לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
ב-1968 פרש מן החיים הפוליטיים במחאה על הרדיפה של אנשים ממוצא יהודי באירועי מרץ שהובילו לפיטוריהם והגירתם של 30,000 יהודים. רפצקי, שהיה באותה עת שר החוץ נקט במעשה סמלי בהוסיפו את שמו לרשימת היהודים שנכפה עליו לפטר.
נפטר בוורשה באוקטובר 1970 וקבור בבית הקברות הצבאי בעיר.
בתו יואננה רפצקה (Joanna Rapacka) הייתה פרופ' ללימודים סלאבים.
לקריאה נוספת

Ozinga, J. R., The Rapacki Plan: the 1957 Proposal to Denuclearize Central Europe, and an Analysis of Its Rejection, Jefferson, NC, McFarland & Co. 1989.
Tucker, S. (ed.) Encyclopedia of the Cold War: A Political, Social, and Military History. Santa Barbara: ABC-CLIO. P.1076.
DeBenedetti,C.; Chatfield, C. An American Ordeal: The Antiwar Movement of the Vietnam Era. Syracuse NY: Syracuse University Press. P. 36
אובר ארנה

| --- | --- |

 שמות קודמים:  O2 וורלד  (2008–2015) מרסדס-בנץ ארנה (2015–2024)
 כתובת:  Uber Platz 1, 10243 Berlin 
 מיקום:  ברלין, גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  52°30′20″N 13°26′36″E﻿ / ﻿52.505556°N 13.443333°E﻿ / 52.505556; 13.443333
 אבן יסוד:  2006
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים)
 עלות הבנייה:  165 מיליון אירו
 בעלים:  Anschutz Entertainment Group
 מפעיל:  Anschutz Entertainment Group
 משטח:  פרקט קרח
 אדריכל:  JSK אדריכלים 
 קבוצות:  אלבה ברלין אייסברן ברלין
 מושבים:  כדורסל (16,000) הוקי קרח (14,000) קונצרטים (17,000)
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברלין מוגדלת) אובר ארנה(למפת ברלין רגילה) אובר ארנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אובר ארנה (Uber Arena) הוא אולם ספורט מקורה רב תכליתי, הממוקם בעיר ברלין שבגרמניה ומסוגל להכיל כ-17,000 צופים.
היסטוריה

האולם נבנה בעלות של כ-165 מיליון אירו, ונחנך ב-10 בספטמבר 2008. בסביבות האולם מתוכננים להיבנות מספר מבני פנאי ותרבות כמו בית קולנוע, קזינו, בית מלון וכבר פאבים ומסעדות. האולם משמש את קבוצות הספורט אייסברן ברלין בענף ההוקי, את קבוצת הכדורסל אלבה ברלין וכן נערכים בו משחקי כדוריד. בנוסף לאירועי ספורט האולם מארח גם קונצרטים ומופעים, בין היתר הופיעו בו סטינג, בוב דילן והסקורפיונז.
באולם זה נערך הפיינל פור של היורוליג לעונות 2008/2009, 2015/2016 ו-2023/2024.
ה-O2 וורלד במהלך משחק הוקי קרח
אוטו קרצ'מר

| --- | --- |

קרצ'מר, נובמבר 1940
 לידה:  1 במאי 1912 היידאו, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 נהרג:  5 באוגוסט 1998 (בגיל 86) שטראובינג, גרמניה גרמניה
 מקום קבורה:  הים הצפוני 
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  Otto, der Schweigsame, Otto the silent one, Otto le silencieux 
 השכלה:  Naval Academy at Mürwik 
 השתייכות:  רייכסמרינה רייכסמרינה   קריגסמרינה קריגסמרינה    בונדסמרינה
 תקופת הפעילות:  1930–1945   1955 – 1970
 דרגה:   פריגטנקפיטן (קריגסמרינה)    פלוטילנאדמירל (בונדסמרינה)
 תפקידים בשירות
 מפקד U-35   מפקד U-23   מפקד U-99
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
אוטו קרצ'מר
אוטו קרצ'מר (בגרמנית: Otto Kretschmer;‏ 1 במאי 1912 – 5 באוגוסט 1998) היה מפקד צוללת גרמני מצליח במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן היה אדמירל בבונדסמרינה.
חיים וקריירה מוקדמת

קרצ'מר נולד בהיידאו, שלזיה התחתית ב-1 במאי 1912. בגיל 17 בילה שבעה חודשים בבריטניה ושם למד לדבר באנגלית שוטפת.
קרצ'מר התגייס לרייכסמרינה בשנת 1930, אחרי תקופת אימונים קיבל דרגת צוער, ולאחר מספר הצבות הועבר בינואר 1936 לשייטת הצוללות. אחרי אימונים נוספים קודם לדרגת אובר-לויטננט צור זי.
תפקיד הפיקוד הראשון של קרצ'מר היה על הצוללת U-35 בשנת 1937, הוא ביצע איתה משימת סיור בחופי ספרד בזמן מלחמת האזרחים הספרדית. בספטמבר 1937 קיבל קרצ'מר את הפיקוד על הצוללת U-23.
מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קרצ'מר וצוללתו נשלחו לפעילות מבצעים בים הצפוני ובחופי בריטניה, הצלחתו הראשונה הייתה ב-12 בינואר 1940, אז טיבע את האונייה הדנית "דנמרק". חודש לאחר מכן קרצ'מר טיבע את המשחתת הבריטית אה"מ דרינג בשעה שהייתה במשימת ליווי שיירה מנורווגיה.
באפריל 1940 אחרי שמונה משימות קרביות בים, הועברו קרצ'מר וצוותו לצוללת החדישה יותר U-99. אחרי חודשיים של אימונים על הצוללת החדשה, יצא קרצ'מר למשימה הקרבית הראשונה שלו ביוני 1940. בארבעת הסיורים הראשונים שלו קרצ'מר תקף והטביע ספינות סוחר, תוך שהוא תוקף את שיירותיהם בלילה, טקטיקה שנכנסה לשימוש נרחב על ידי צוללות הקריגסמרינה אחר כך.
בנובמבר-דצמבר 1940 קרצ'מר יצא למספר משימות קרביות שנחשבות המוצלחות ביותר בקריירה שלו, הוא הטביע את סיירות העזר אה"מ לאורנטיק, אה"מ פטרוקלוס ואה"מ פורפר. במהלך משימה במרץ 1941, אחרי שקרצ'מר הצליח להטביע עוד עשר אוניות, הצוללת שלו סבלה נזק כתוצאה מפצצות עומק שהטילה המשחתת הבריטית אה"מ ולקר. ב-17 במרץ קרצ'מר עלה על פני המים ונכנע לבריטים, הוא וצוותו הפכו לשבויי מלחמה.
בזמן שבייתו קרצ'מר היה מפקד הצוללת הגרמני המצליח ביותר במלחמה, הוא הטביע 44 ספינות בנפח של 266,629 טון. הישג שאף מפקד צוללת לא הצליח להתעלות מעליו במשך כל המלחמה.
אחרי המלחמה

בדצמבר 1947, אחרי שש שנים כשבוי מלחמה קרצ'מר שוחרר ושב לגרמניה. בשנת 1955 הצטרף לבונדסוור ושירת בצי החדש של גרמניה המערבית, הבונדסמרינה, בשנת 1957 מונה למפקד סיירת הליווי הראשונה ובשנה שלאחרי זה מונה למפקד לכוחות הנחתים של הבונדסמרינה. משנת 1962 קרצ'מר שירת כקצין מטה בנאט"ו ואחרי כך במאי 1965 כמפקד כוחות נאט"ו בקיל. הוא פרש מן הצבא בספטמבר 1970 בדרגת פלוטילנאדמירל.
אחרי פרישתו קרצ'מר בילה את זמנו כשהוא נותן ראיונות על חוויותיו בזמן המלחמה.
קרצ'מר נהרג ב-5 באוגוסט 1998, בתאונה במהלך שייט בזמן חופשה בבוואריה, בגיל 86. אפרו פוזר בים הצפוני.
אוטו רייניגר

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1863 שטוטגרט, ממלכת וירטמברג 
 פטירה:  24 ביולי 1909 (בגיל 46) שטוטגרט, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הממלכתית לאמנויות היפות שטוטגארט  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 
אוטו רייניגר (בגרמנית: Otto Reiniger‏; 27 בפברואר 1863 – 24 ביולי 1909) היה צייר נוף גרמני בסגנון האימפרסיוניסטי. רוב עבודותיו מציגות את האזור שמסביב לשטוטגרט, והוא זכה לשבחים על תיאוריו של מים זורמים.
ביוגרפיה

הוא החל את לימודיו באקדמיה הממלכתית לאמנויות בשטוטגרט, שם עבד עם יעקב גרינואלד ואלברט קאפיס. בשנת 1883 עבר לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן.
הוא התחתן עם מארי שראודולף (1867–1951), בתו של פרופסור קלאודיוס שראודולף. לאחר מכן הוא יצא לנסיעות לימוד באיטליה.
בשנת 1888 חזרו הוא ומארי לשטוטגרט והוא הקים שם סטודיו. הוא מונה לפרופסור בשנת 1900, אך מעולם לא קיבל משימה בהוראה.
בשנת 1904 אירעה הטרגדיה כאשר רוב העבודות שצבר הושמדו בשריפה. שנתיים לאחר מכן, הוא ומארי עברו להתגורר באחוזה ליד ויילימדורף, המהווה כעת, חלק משטוטגרט. בשש השנים האחרונות לחייו הוא היה חבר באיגוד האמנים הגרמנים.
יצירה

אוטו רייניגר נחשב לאחד הנציגים החשובים ביותר של מה שמכונה אימפרסיוניזם שוואבי. הוא אף אופיין כ"צייר הנוף המוביל בקרב האימפרסיוניסטים השוואבים ".  הרמן פלויר תפס סגנון אימפרסיוניסטי טיפוסי עם תמונות תחנת הרכבת שלו -העיר המודרנית.
אוטו רייניגר צייר את הנוף סביב שטוטגרט כאידיליה ספוגה באור. וכריסטיאן לנדנברגר, לימד כפרופסור בבית הספר לאקדמיה של שטוטגרט, היו לה מעגל מוטיבים משלה. רייניגר היה גם חבר בזצסיון במינכן.
רייניגר משך את תשומת ליבם של אמנים מבקרים ובעלי גלריות בשלב מוקדם, כולל מקס ליברמן ופול קסירר. אוטו רייניגר חייב את התפשטות עבודתו בקרב הציבור רחב יותר, לא מעט לתמיכתו של הפטרון פרנץ פרייהר פון קניג פקסנפלד. הוא יצר בעיקר ציורים של מולדתו השוואבית, בפרט של נופי נחל ונהר במצבי תאורה שונים.
רייניגר היה ללא עוררין המאסטר לציור מים זורמים. בראשית המאה בישרה עבודתו של רייניגר שינוי, שנגרם ככל הנראה ממפגשו עם תמונות של אימפרסיוניסטים צרפתים, שהוצגו לראשונה בשטוטגרט ב -1901 ולאחר מכן ב -1904 בגלריה הממלכתית.
רחובות בשטוטגרט ובאוסטפילדרן נקראו על שמו.
ניתן לראות את עבודותיו במוזיאון בשטוטגרט ובמוזיאון היימאט בקורנטל-מינצ'ינגן, בין היתר.
בשנת 2009, לרגל מאה שנה למותו, נערכה תערוכה גדולה בשלוס פקסנפלד ליד אאלן.
הערות שוליים

↑  Hans Klaiber: "Otto Reiniger zum Gedächtnis". In: Württemberg. Monatsschrift im Dienste von Volk und Heimat, 1935, pgs.112–117.
↑  Ingobert Schmid, "Otto Reiniger 1863 - 1909. Impressionismus am Tachensee", web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  Professor Ingobert Schmid, Farbe der menschlichen Haut. Zur Ausstellung „Schwäbischer Impressionismus“, die am Sonntag eröffnet wird (2), Backnanger Kreiszeitung (בגרמנית)
↑  Rudolf Vierhaus, Deutsche biographische Enzyklopädie: (DBE), Walter de Gruyter, 2005, ISBN 978-3-598-25038-5. (בגרמנית)
↑  Ausstellung: Impressionen der reinen Natur - Otto Reiniger 1863-1909
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118599453  ISNI: 0000 0000 6674 429X  LCCN: n83200954  RKD: 229427  ULAN: 500096374  VIAF: 804656   WorldCat (עם VIAF): 804656
אגן אורמיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ימת אורמיה 
 סוג:  אגן ניקוז סגור 
 מידות
 שטח:  51,801 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  איראן 
 
אגן אורמיה הוא אזור באיראן.
רובה של רמת[דרושה הבהרה] אורמיה והחלק הפורה ביותר שלה מורכב מטרסות ומאדמת סחף. ביצות מלח משתרעות במזרח הרמה, על גבול החוף המערבי של ימת אורמיה ולרוב אורכה.
צפון מזרח הרמה מורכב מטוף, אבן חול, טין וקונגלומרט.
בדרום מערב הרמה ניתן למצוא אבן חול, קונגלומרט, ומעט אבן גיר אדומה.
בדרום הרמה יש אבן גיר לבנה ואפורה, טוף חומצי, קוורץ, מעט דולומיט, צפחה וחמרה.
אקלים

החורפים באגן אורמיה קרים, לחים ומושלגים. בקיץ הטמפרטורות נוחות. ממוצע הטמפרטורות השנתי הוא מקסימום 31 מעלות ביולי ומינימום (-6) מעלות בינואר. הלחות נעה בין 76 אחוזי לחות בינואר, ל 48 אחוזי לחות ביולי.
אדם רחוק

"אדם רחוק" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1976 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבומה ה-12 של הזמרת, תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים.
על השיר

"אדם רחוק" נכתב על ידי אלי בכר ומשה בן שאול, והופק על ידי נתן כהן. הוא מתפרש על שלושה בתים, כשלאחר כל בית מבוצע פזמון. בסיום השיר מושר הפזמון פעם נוספת לאחר קטע מעבר. מסופר על אדם רחוק שחוזר אל חייה של הדוברת בשיר בהדרגה. תחילה הוא שואל לשלומה, אחר כך צילו נופל על שתי ידיה של אילנית ולבסוף שוב עוזב.
"אדם רחוק" זכה להצלחה במצעדי הפזמונים השבועיים במדינת ישראל. במצעד של הגל הקל דורג במקום הרביעי, ואילו בגלי צה"ל שהה תשעה שבועות רצופים בדירוג, כשבשיאו הגיע למקום התשיעי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1976)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1976)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1976)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1976)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | הגל הקל | 4 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 9 |  |
הערות שוליים

↑  תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים באתר סטריאו ומונו
↑  מילות השיר "אדם רחוק", באתר שירונט
↑  אדם רחוק - אילנית, פזמונט
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 6c99ee65-ffd3-4502-bffd-ae06924378b7
אווגניוס וולגאריס

וולגאריס
אווגניוס ווּלגאריס (או בולגריס, ביוונית Εὐγένιος Βούλγαρις או Βούλγαρη;‏ 10 באוגוסט 1716 – 12 ביוני 1806) היה מחנך בולגרי יווני-אורתודוקסי ידוע, והבישוף של חרסון. הוגה דעות בולט של תנועת ההשכלה היוונית, שהיה גם שותף בדיון איזו שפה תאמץ המדינה היוונית, האם את העגה העכשווית (כלומר זו שהייתה מדוברת בתקופתו) או את השפה היוונית הקלאסית (העתיקה). כתב רבות על תאולוגיה, פילוסופיה ומדעים, הפיץ חשיבה מערב-אירופאית בכל העולם הנוצרי היווני והמזרחי, והיה תורם מוביל להשכלה היוונית המודרנית.
וולגריס נולד בשם אלפתריוס וולגאריוס למשפחה בולגרית שגרה באי קורפו, שנשלט באותה תקופה על ידי הרפובליקה של ונציה. הוא למד בקורפו והמשיך את לימודיו בבית הספר ביואנינה שבמערב יוון. בשנת 1737 או 1738 הוא הפך לנזיר וכומר, ואימץ לעצמו את השם אווגניוס. ואחר כך נסע לאוניברסיטת פדובה ללמוד תאולוגיה, פילוסופיה, שפות אירופיות ומדעי טבע.
משנת 1742 כיהן וולגאריס כמנהל בית ספר יוקרתי ביואנינה. משנת 1753 עד 1759 ניהל את אקדמיית אתוניאס (Αθωνιάς Εκκλησιαστική Ακαδημία) בהר אתוס, והתנגד לקתולים ולכנסייה הקתולית המזרחית. למרות שנחשב לאחד מהמורים הדגולים, להיטותו להעביר רעיונות חדשים של עידן הנאורות המערב-אירופאי גרמה לתגובה שלילית בקרב חלק מהמנהיגים הנוצרים-אורתודוקסים בהר אתוס, שראו אותו כרדיקלי מדי. הוא נאלץ לנטוש את בית הספר בתחילת 1759 ועבר לנהל את אקדמיית הפטריארך בקונסטנטינופול (Μεγάλη του Γένους Σχολή) ו ב-1761 הוא החליט לזנוח את הקריירה החינוכית שלו ולהיענות להזמנתה של הקיסרית יקטרינה הגדולה.
ב-1763 נסע לברלין וללייפציג בהזמנתה של הצארית יקטרינה, ושם לימד וכתב את הטקסטים החשובים שלו. הוא תרגם והורה מיצירותיהם של ג'ון לוק, וולטר, וכריסטיאן וולף, והוסיף לתרגומים מבואות ארוכים בהם פרש את משנתו בדבר הצורך בהשכלה ונאורות; למשל, בתרגומו לוולטר הוסיף הקדמה בה הטיף לסובלנות דתית. בשנת 1771 הגיע לסנקט פטרבורג, ובין 1772 ל-1774 עבד כספרן בבית המשפט ותרגם ליוונית את הקודקס המשפטי הצרפתי. בשנת 1775 הוסמך כארכיבישוף, והפך לבישוף הראשון של איפרכיה (דיוקסיה) חדשה שנוצרה במיוחד עבורו, האיפרכיה של סלביאנסק וחרסון כולל אדמות נובורוסיה ואזוב שהועברו זמן קצר קודם לכן מהאימפריה העות'מאנית לרוסיה כחלק מהסכם קוצ'וק קאינרג'ה.
הקיסרית הזמינה רוסים ואוקראינים להתיישב באזור, וכן הזמינה יוונים אורתודוקסים. הממשלה הקיסרית חשבה שיהיה מתאים למנות בישוף דובר יוונית לעמוד בראש האיפרכיה החדשה. מושב הבישוף היה מחוץ לגבולות האיפרכיה, במנזר בפולטבה. ב-1779 החליט לפרוש מתפקידו והמשיך לגור באותו המנזר בפולטבה עד שב-1787 הורשה לעבור לסנקט פטרבורג. משנת 1801 ועד לפטירתו ב-1806 הבישוף בדימוס חי במנזר אלכסנדר נבסקי.
אביבה ליכטבלאו-בלס

אביבה בלס ליכטבלאו (נולדה ב-25 באוקטובר 1943) היא ספורטאית עבר ישראלית. כאתלטית, הייתה אלופת ישראל (1963) ופעמיים סגנית אלופת המכביה (השמינית 1969 והתשיעית 1973) בהדיפת כדור ברזל. כשחקנית כדורסל, הובילה את קבוצת מכבי תל אביב ל-9 אליפויות מדינה ו-11 גביעי מדינה וכן השתתפה עם קבוצתה במשחקי גביע אירופה לאלופות. הייתה שחקנית נבחרת ישראל וקפטן הנבחרת בשתי קדנציות. נבחרה להיכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל. כשחקנית ברידג' היא בדרגת רב אמן.
ביוגרפיה

בלס ליכטבלאו נולדה לשני אתלטים מצטיינים, פרידה ליכטבלאו (ברסון) אלופת המכביה הראשונה והמכביה השלישית וסגנית אלופת המכביה השנייה בזריקת דיסקוס, הייתה אלופת ישראל בזריקת דיסקוס במשך שנים רבות וחברת המשלחת האולימפית ללונדון, אשר בוטלה ברגע האחרון. דוד ליכטבלאו, הגיע ארצה למכביה השנייה כאצן למרחקים קצרים והיה אחד הרצים הבולטים בארץ. עם פרישתו היה שופט באתלטיקה קלה.
בצעירותה הייתה ליכטבלאו אתלטית מצטיינת בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס, אך עד מהרה עברה למשחק הכדורסל והייתה לאחת מהשחקניות הבולטות בישראל בשנות השישים והשבעים.
ביוגרפיה > קריירה באתלטיקה

במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 זכתה בלס-ליכטבלאו במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.85 מטר, אחרי אילה חצרוני שקבעה שיא מכביה חדש של 12.92 מטר ואולגה וינטנברג (12.27 מטר).
במכביה השמינית שנערכה בשנת 1969 זכתה בלס-ליכטבלאו במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.89 מטר, אחרי מירה בולבה (11.92 מטר) ולפני ליאורית דניאל (11.65 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.77 מטר, אחרי ליאורית דניאל מהפועל ירושלים (11.80 מטר) ולפני מירה בולבה מהפועל עמק חפר (11.45 מטר).
במכביה התשיעית שנערכה בשנת 1973 זכתה בלס-ליכטבלאו במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.69 מטר, אחרי מירה בולבה שקבעה שיא מכביה חדש של 12.94 מטר ולפני רעיה זוננפלד (11.37 מטר).