stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירופאים בסין בימי הביניים
מיסיונרים, דיפלומטים ושבויים

החוקר והארכיבישוף האיטלקי ג'ובאני דה פיאן דל קרפין והנזיר הפולני בנדיקט פולק היו שליחי האפיפיור הראשונים שהגיעו לקאראקורום לאחר שנשלחו לשם על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי בשנת 1245. "היסטוריה מונגלורום" נכתב מאוחר יותר. מאת פיאן דל קרפיני, מתעד את מסעותיו ואת ההיסטוריה של המונגולים. באותה העת יצרו מיסיונרים קתוליים נוכחות לא מבוטלת בסין, בזכות הסובלנות הדתית של המונגולים. ההיסטוריון האנגלי במאה ה-18 אדוארד גיבון העיר על הסובלנות הדתית של המונגולים והרחיק לכת והשווה בין "החוקים הדתיים" של ג'ינגיס חאן לרעיונות מקבילים שהציע הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק.
אוגול גאימיש, אלמנתו של גויק חאן, שלטה באזור המונגולי בין השנים 1249 עד 1251. בשנת 1250 הגיעו הדיפלומטים הצרפתים אנדרה דה לונג'ומאו, גאי דה לונג'ומאו, וז'אן דה קרקסון לחצר מלכותה, נושאים מתנות ומייצגים את ריבונם לואי התשיעי מצרפת ששאף לברית צבאית. הקיסרית קאימיש ראתה במתנות אות כניעה מצד הצרפתים, ושלחה למלך הצרפתי מכתב עם דרישת שיהפוך לווסאל שלה.
המיסיונר הפרנציסקני ג'ובאני ממונטקורובינו נשלח לסין על ידי האפיפיור ניקולאוס השלישי בשנת 1279. מונטקורבינו הגיע לסין בסוף 1293, [91] שם תרגם לימים את הברית החדשה ללשון המונגולית, והמיר 6,000 איש. אליו הצטרפו שלושה בישופים (אנדרה דה פרוס, ג'רארד אלבויני ופרגרינו דה קסטלו) והוא הוסמך לארכיבישוף של בייג'ינג על ידי האפיפיור קלמנט החמישי בשנת 1307.
קהילה של ארמנים בסין צצה בתקופה זו. הם הוסבו לנצרות הקתולית על ידי ג'ובאני ממונטקורבינו. [92] [93] לאחר מותו של ג'ובאני ממונטקורבינו, ג'ובאני דה מריניולי נשלח לבייג'ינג כדי להפוך לארכיבישוף החדש בשנים 1342 - 1346 במאמץ לשמור על השפעה נוצרית באזור.מריניולי, אף על פי שלא הוזכר בשמו בתולדות יואן, מצוין באותו טקסט היסטורי כ"פרנק" שהעניק במתנה לחצר האימפריה של יואן סוס מלחמה מרשים.
ב־15במרץ 1314 התרחשו בסין הרציחות של פרנסיס דה פטרוליו, מונאלדו מאנקונה, ואנתוני ממילאנו. לאחר מכן נהרג ג'יימס, הבישוף של קבאנשו, בשנת 1362.
אודוריקו מפורדנונה ביקר בסין. בין השנים 1304 עד 1340, וחזר לראשונה לאירופה בשנת 1330. הפרנציסקאנים של סין הוזכרו בכתביו. בשנת 1333, החליף ניקולאוס דה בנטרה באופן רשמי את ג'ובאני מונטקורבינו. ניקולאוס נבחר על ידי האפיפיור יוחנן ה-12. היו תלונות על היעדרותו של הארכיבישוף בשנת 1338. טוגון טמור (השליט המונגולי האחרון בשושלת יואן בסין לפני נסיגתם למונגוליה) שלח מכתב לאפיפיור בנדיקטוס השני בשנת 1336 וביקש למנות ארכיבישוף חדש. האפיפיור פעל לשליחת מנהיגים כנסייתיים לחאנאבליק בשנת 1342 שכללו את ג'ובאני דה מריניולי.
בשנת 1370, לאחר סילוק המונגולים מסין והקמת שושלת מינג הסינית, האפיפיור שלח משלחת חדשה לסין, בה היה התאולוג הפריסאי גיום דו-פרה כארכיבישוף החדש ו-50 פרנציסקנים. עם זאת, משלחת זו נעלמה, ככל הנראה חוסלה על ידי הקיסר ג'ו יואנזאנג משושלת מינג. בשנת 1371 שלח קיסר מינג מכתב דיפלומטי לאימפריה הביזנטית, במכתב הוא הודיע על הקמת שושלת מינג החדשה.
במהלך מסעותיו בין השנים 1253 ל־1255 דיווח הנזיר הפרנציסקני ויליאם מרוברוק על אירופאים רבים במרכז אסיה. הוא תיאר אסירים גרמנים ששועבדו ונאלצו לכרות זהב ולייצר נשק ברזל בעיירה המונגולית בולט, ליד טאלאס, קירגיזסטן. בקראקורום, בירת האימפריה המונגולית לתקופה קצרה, פגש פריזאי בשם גיום דה בוצייר, ופקט, אישה מהעיר הצרפתית מץ, אשר שניהם נלקחו בשבי בהונגריה במהלך הפלישה המונגולית לאירופה.
משימות דיפלומטיות לאירופה

רבן בר צומה, נוצרי נסטוריאני ממוצא אויגורי שנולד בחאנאבליק, נשלח למערב בשנת 1287 כשגריר עבור ארגון שליט האילחנאט וסבו של קובלאי חאן. עשור קודם לכן, בר צומה רצה לערוך עלייה לרגל לירושלים, עבר דרך גאנסו וחוטאן בצפון מערב סין, המשיך דרך ארמניה ושהה בה. הוא רצה להימנע ממעורבות בסכסוכים מזוינים. ליווה אותו רבן מרקוס, נוצרי נסטוריאן נוסף מסין שנבחר כפטריארך של הכנסייה המזרחית, והמליץ לארגון חאן כי בר צומה יוביל את המשלחת הדיפלומטית לאירופה.
בר צומה, שדיבר סינית, פרסית, וכן אויגורית, נסע עם קבוצה של איטלקים ששימשו מתרגמים משפות אירופה לפרסית. בר צומה הוא האדם הידוע הראשון מסין שהגיע לאירופה, שם הוא נפגש עם הקיסר הביזנטי אנדרוניקוס השני פלאיולוגוס, פיליפ הרביעי מצרפת, אדוארד הראשון מאנגליה, והאפיפיור ניקולאוס הרביעי (זמן קצר לאחר מותו של האפיפיור הונוריוס הרביעי) כדי לכרות ברית נגד הסולטנות הממלוכית. אדוארד לוטווק מתאר את הגעתם של שליחים נסטוריים אלה לחצרו של השליט הביזנטי אנדרוניקוס השני כמשהו הדומה ל"קבלת דואר מחותנו בבייג'ינג", מכיוון שקובלאי חאן היה נכד של ג'ינגיס חאן ולאנדרוניקוס היו שתי אחיות למחצה שהיו נשואות לנכדים של ג'ינגיס. בנסיעה מערבה, בר צומה היה עד לקרב ימי במפרץ נאפולי, איטליה ביוני, 1287. מלבד רצונו לראות אתרים נוצריים, כנסיות ושרידים, בר צומה גילה גם עניין רב בחיי האוניברסיטה ותוכניות הלימודים בפריז. אף על פי שהצליח להבטיח מפגש עם מנהיגי העולם הנוצרי והחליף אגרות איתם, אף אחד מהמלכים הנוצרים האלה לא היה מחויב באופן מלא לברית עם הקיסר.
חידוש הקשר עם שושלת מינג

בשנת 1368 קרסה שושלת יואן שמוצאה היה ממונגוליה עקב מרד פנימי נרחב, שהנהיגו אנשי האן הסיניים, וייסדו את המשך שושלת מינג. חידוש רשמי של סחר ישיר וקשר עם אירופאים לא נראה עד המאה ה-16, שאותו יזמו הפורטוגלים בתקופת הגילויים. מגלה הארצות הפורטוגזיות הראשון שהגיע לדרום סין היה חורחה אלבארס, אשר הגיע בחודש מאי 1513 לאי ליטאנין בדלתה של נהר הפנינה. אחריו הגיע רפאל פרסטרלו, בן דוד של אשתו של כריסטופר קולומבוס, שנחת בגואנגזו בשנת 1516 לאחר מסע ממלאקה הפורטוגזית שנכבשה קודם לכן. מתוך כתביהם של גספר דה קרוז, חואן גונזלס דה מנדוזה, ושל אנטוניו דה מורגה הגיע מידע לאירופה על סין, והשפיע על ההבנה המערבית של סין באותה תקופה, כולל פרטים רבים ביחס לחברה שלה והסחר.
הישועי האיטלקי מטאו ריצ'י היה האירופי הראשון שהוזמן לארמונו של מינג בעיר האסורה בבייג'ינג (בתקופת שלטונו של ואן-לי, קיסר סין). ב-1602 מטאו פרסם את מפת העולם בסינית והציג את קיומן של יבשות אמריקניות לגאוגרפים סיניים. הוא הגיע למקאו בשנת 1582, כשהחל ללמוד את השפה הסינית ולרכוש מידע על התרבות העתיקה של סין. מאוחר יותר הישועים בסין פעלו רבות ליצירת קשרים בין אירופה והמזרח.
עם סיום המשלחות הפרנציסקניות באמצע המאה ה-14 והקמתה של שושלת מינג, הציב העולם האסלאמי מכשול בפני המערב בהגעה למזרח אסיה, ובמניעת המסעות הגדולים של האדמירל הסיני ג'נג חה. שושלת מינג נקטה במידה רבה במדיניות של בידוד שמנעה אותה מלחפש וליצור קשרים דיפלומטיים.
לריסה מילר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בינואר 1988 (בת 36) גרודנו, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות קלישר, המכון לחינוך דמוקרטי, סמינר הקיבוצים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
לריסה מילר (נולדה ב-9 בינואר 1988) היא ציירת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

לריסה מילר נולדה ב-1988 בגרודנו, שבבלארוס. בשנת 1993 עלתה לישראל עם משפחתה וגדלה בנצרת עילית, בשכונת הר יונה. למדה במגמת אמנות בתיכון אורט ע"ש יגאל אלון.
בין השנים 2009 ל-2011 למדה אמנות וחינוך בבית הספר לאמנות קלישר והמכון לחינוך דמוקרטי בסמינר הקיבוצים. בהמשך למדה ציור בפרויקט "שמצלאל", שהובילה הציירת נטליה זורבובה. לאחר מכן למדה אצל הציירת אסיה לוקין.
מ-2018 מנהלת מרחב תרבות חלופי "הגדה השמאלית", עורכת ערבי "שירה בגדה", תערוכות ואירועי תרבות. עורכת את פינת השיר במדור התרבות של שבועון זו הדרך.
עובדת בגן ילדים.
מילר מתגוררת ויוצרת בתל אביב.
ציור

מילר השתתפה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. להלן מבחר תערוכות בהן השתתפה:
כנס איחוד הציירים הסובייטים הראשון, בפראג
התחנה לאמנות עכשווית ברמלה
יריד "צבע טרי", בתל אביב-יפו
מוזיאון הנגב לאמנות, בבאר שבע
גלריה בנימין, תל אביב
גלריה נולובז, תל אביב
גלריה לחם ושושנים, תל אביב
שירה

מ-2014 שיריה של מילר פורסמו בכתבי העת "מעין", "הליקון", "גרנטה בעברית", "עיתון 77", "מאזניים", ו"דחק", באנתולוגיות שירה שונות, וכן וב"הארץ", במעריב וב-ynet.   שיריה תורגמו לרוסית ופורסמו במגזין "זרקאלו",  ותורגמו גם לאנגלית ופורסמו במגזין הספרות האמריקאי Waxwing .
ב-2019 יצא לאור ספר שיריה הראשון, "ארץ הפז", בהוצאת "מעין" ובעריכת רועי צ'יקי ארד.
ב-2022 יצא לאור ספרה השני, "פירה", בעריכת דניאל עוז ובהוצאת ברחש.
ב-2024 יצא לאור ספרה השלישי,"הכלה של המדינה", אף הוא בהוצאת ברחש ובעריכת דניאל עוז .
הערות שוליים

↑  הספר "ארץ הפז", באתר "מעין"
↑  ברחש הוצאה לאור, לריסה מילר - פירה (2022), באתר ברחש הוצאה לאור
↑  הכלה של המדינה, באתר סיפור פשוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418271705171  VIAF: 15156988880161001091   WorldCat (עם VIAF): 15156988880161001091
אורן זיתוני

אורן זיתוני (נולד ב-18 בפברואר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה > צפרירים חולון

זיתוני החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל צפרירים חולון, במדיה עלה לבוגרים בעונת 1993/1994 תחת שרביטו של המאמן אלי גוטמן.
עונה אחר כך, תחילה תחת שרביטו של המאמן רמי לוי ולאחר מכן תחת מרדכי שפיגלר, הפך זיתוני לשחקן דומיננטי יותר בקבוצה. הוא שותף ב-23 משחקים, מתוכם 19 בהרכב הפותח, ועזר לקבוצה להתברג במקום השביעי בליגה הבכירה באותה עונה.
בעונת 1995/1996 זיתוני שוב רשם 23 הופעות במדי הקבוצה, רק אחת מהן כשחקן מחליף. הקבוצה נאבקה כנגד הירידה, ובמהלכה החליפה את מאמנה שפיגלר באלישע לוי, ושרדה עונה נוספת בליגה.
בעונת 1996/1997 כבש זיתוני את שער הבכורה שלו בליגה, בהפסדה הביתי 1–3 למכבי תל אביב. את העונה סיים זיתוני עם שני שערים ב-25 משחקים, אך הקבוצה כולה הפגינה יכולת ירודה וסיימה במקום ה-15, ובעקבות כך ירדה לליגת המשנה.
קריירה > הפועל חיפה

בקיץ 1997 עבר זיתוני לקבוצת הפועל חיפה, בניהולו של רובי שפירא. הקבוצה שאפה להתברג בחלקה העליון של הטבלה, וזיתוני הוחתם על ידי מאמן הקבוצה דאז, אלי גוטמן, שהעלה אותו לסגל הקבוצה הבוגרת בחולון.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הפך זיתוני לשחקן מפתח. הוא ערך 28 הופעות וכבש שער אחד במדי הקבוצה, שהציגה יכולת טובה וסיימה את העונה במקום השלישי. בעונה שלאחר מכן, עונת 1998/1999, היה זיתוני שותף להישג השיא של המועדון, כשהיווה בורג מרכזי בקבוצה שזכתה באליפות המדינה הראשונה בתולדותיה. זיתוני, שפתח ב-27 משחקים במהלך העונה, כבש את שני שעריו היחידים במשחק ההכתרה של הקבוצה ב-8 במאי 1999, שהסתיים בניצחונה 3–2 על מכבי תל אביב באצטדיון קריית אליעזר.
לאחר זכייתה ההיסטורית באליפות לא הצליחה הפועל חיפה לשחזר את יכולתה, וסיימה את עונת 1999/2000 במקום השביעי בלבד. זיתוני רשם בעונה זו 36 משחקי ליגה, בהם כבש שער אחד בלבד.
בעונת 2000/2001 מונה גיא לוי לתפקיד המאמן בחיפה, וזיתוני הוסיף להיות דומיננטי בהרכב הקבוצה. הוא רשם 37 הופעות בהן כבש שני שערים, והקבוצה סיימה רביעית בטבלה ואף השלימה זכייה בגביע הטוטו, לאחר ניצחון 1–0 על בית"ר ירושלים במשחק הגמר. בסיום העונה חתם זיתוני על הארכת חוזהו לארבע עונות נוספות בקבוצה.
קריירה > מכבי תל אביב

למרות החתימה על החוזה החדש, הפועל חיפה סבלה ממשבר כלכלי לקראת עונת 2001/2002, ומכרה את זיתוני למכבי תל אביב, אותה אימן אז ניר לוין.
זיתוני נאלץ לעבור ניתוח בברכו כבר בשלבים מוקדמים של העונה, מה שגרם לו להפסיד מספר חודשים, והוא רשם 14 הופעות ליגה בלבד בעונת הבכורה שלו במכבי תל אביב, בה סיימה הקבוצה במקום השלישי בטבלה. באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע המדינה, וזיתוני שותף במשחק אחד, בניצחון בבעיטות הכרעה על קבוצת נעוריו, צפרירים חולון.
במשחק אימון שקיימה מכבי תל אביב לקראת עונת 2002/2003, זיתוני נפצע שוב בברכו ונאלץ לעבור ניתוח להשתלת סחוס, מה שגרם לו לסיים את העונה עוד בטרם התחילה. מכבי תל אביב זכתה בתואר האליפות באותה עונה, אך לזיתוני לא היה בה חלק. הוא חזר לכושר משחק לקראת עונת 2003/2004, בה רשם 23 הופעות ליגה במדי הקבוצה תחת המאמן ניר קלינגר, והקבוצה סיימה במקום השני בטבלה.
זיתוני המשיך בקבוצה לעונה אחת נוספת, בה רשם 25 הופעות ליגה במדי הקבוצה. הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני בטבלה, וזכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר על מכבי הרצליה בבעיטות הכרעה. זיתוני פתח בהרכב באותו משחק. בסיום העונה שוחרר זיתוני לאחר ארבע שנים בקבוצה.
קריירה > שלהי הקריירה

מספר חודשים לאחר פתיחת עונת 2005/2006, חתם זיתוני בקבוצת הפועל נצרת עילית, אותה אימן אז מוטי איווניר. זיתוני רשם 14 משחקי ליגה במדי הקבוצה, אשר נשרה בסיום העונה לליגה הלאומית. בתום העונה הוחתם זיתוני במכבי נתניה על ידי הבעלים דניאל יאמר, והתאחד שוב עם מאמנו בחולון ובחיפה, אלי גוטמן. זיתוני נפצע כבר במחזור הפתיחה, וב-19 בדצמבר 2006 פרש ממשחק פעיל עקב הפציעות החוזרות ונשנות.
קריירה > נבחרת ישראל

זיתוני ערך עשר הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל. הוא זומן לסגל נבחרת נבחרת ישראל הבוגרת על ידי המאמן שלמה שרף וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות מול יוגוסלביה, ב-23 בדצמבר 1998 באצטדיון רמת גן. זיתוני נטל חלק במוקדמות מונדיאל 2002 ומוקדמות יורו 2004, ובסך הכל שיחק בנבחרת עד לשנת 2003 ורשם במדיה 15 הופעות.
חיים אישיים

זיתוני הוא בנו של קובי זיתוני, כדורגלן ומאמן עבר ששיחק בין היתר בהפועל צפרירים חולון, הפועל תל אביב ונבחרת ישראל. אחיו יניב, כדורגלן אף הוא, נפטר מדום לב כשהיה בן 30.
תארים

אליפות: 1998/1999
גביע הטוטו: 2000/2001
אליפות: 2002/2003
גביע המדינה: 2001/2002, 2004/2005
הערות שוליים

↑  יצחק גולדשטיין, הפועל חיפה: זיתוני חתם ל-4 עונות, באתר ynet, 29 במאי 2001
↑  דודו בזק, אורן זיתוני חתם בנצרת-עילית עד לסיום העונה, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2005
↑  רומן רוזנבלט‏, זיתוני חתם בנתניה, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2006
↑  רומן רוזנבלט‏, אורן זיתוני פורש מכדורגל, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2006
יומי דפגרא

"יומי דפגרא" הוא כינוי ארמי מקוצר ל"יומי דמפגרי ביה רבנן". כלומר, ימים שלא מתקיימים בהם לימודים והתלמידים יוצאים לפגרה.
מקור הביטוי בתלמוד הבבלי. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ט, עמוד ב': ”אמר רב יוסף: כי הוינן בי רב הונא, יומא דמפגרי ביה רבנן אמרי האידנא יומא דשפמי הוא ולא ידענא מאי קאמרי”. ביטוי זה היה נפוץ. רש"י שם פירש: ”יומא דמפגרי ביה רבנן - שהיו התלמידים מתעצלין מלבא בבית המדרש קרי ליה יומא דשפמי, כלומר: היום הזה אבד לו, ואין בו תועלת”.
בימי הביניים היה נפוץ הביטוי "יומא דפגרא" לכינוי הימים שלא התקיימו בהם לימודים בישיבות, כגון בראש חודש, בחנוכה, בט"ו בשבט, בל"ג בעומר, בט"ו באב וכדומה.
כיום הורחב השימוש במילה והוא מהווה כינוי לימים מיוחדים בשנה, הכולל שמחות קהילתיות משותפות או ימי אירועים מיוחדים בשנה.
מנהגים רבים נקשרו ל"יומי דפגרא". בקהילות מסוימות נהגו שאבל אינו ניגש לפני התיבה בימים אלו, והיו שנהגו שלא לומר בהם תחנון, ולהרבות בהם בנרות בבית הכנסת.
ראו גם

בין הזמנים
הערות שוליים

↑  ראו: שו"ת חתם סופר, חלק ז, סימן כא.
↑  ראו: שו"ת עבודת הגרשוני, סימן יח; שו"ת פנים מאירות, חלק ב, סימן מז; תולדות יעקב יוסף, פרשת צו, ד"ה ובזה נבוא.
↑  ראו: שו"ת נשמת חיים, סימן קלד.
↑  ראו: קדושת לוי, ליקוטים, ד"ה מחמשה עשר.
בלקפול (כדורגל)

בלקפול (באנגלית: .Blackpool F.C) הוא מועדון כדורגל אנגלי מהפוטבול ליג הראשונה, אשר הוקם בשנת 1887 בעיר החוף בלקפול אשר נמצאת במחוז לנקשייר. מאז שנת 1899 אצטדיונה הביתי של בלקפול הוא בלומפילד רואד.
היסטוריה

לקבוצה יריבות מתמשכת עם קבוצת פרסטון נורת' אנד עקב הקרבה הגאוגרפית שלהם. משחקי הליגה בין שתי הקבוצות מוכרים כ"משחקי הדרבי של מערב לנקשייר".
בעונת 1947/1948 הגיעה בפעם הראשונה לגמר הגביע האנגלי והפסידה לקבוצת מנצ'סטר יונייטד. בעונת 1950/1951 הגיעה בפעם השנייה לגמר הגביע האנגלי והפסידה לקבוצת ניוקאסל יונייטד. הישגה המשמעותי ביותר של הקבוצה היה זכייה בגביע האנגלי בעונת 1952/1953 בו ניצחה הקבוצה את קבוצת בולטון וונדררס. באותה עונה שיחק בשורותיה סטנלי מתיוס, הנחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים האנגלים. בעונת 1961/1962 הגיעה לחצי גמר גביע הליגה והפסידה לקבוצת נוריץ' סיטי.
בתום עונת 2009/2010 העפילה הקבוצה לפרמייר ליג לאחר ניצחון 3 - 2 על קארדיף סיטי בגמר פלייאוף הצ'מפיונשיפ. בעונת 2010/2011 סיימה בלקפול במקום ה-19 בפרמייר ליג ונשרה בחזרה לליגת המשנה. בעונת 2011/2012 הגיע הקבוצה לגמר פלייאוף הצ'מפיונשיפ בו הפסידה בתוצאה 2 - 1 לווסטהאם יונייטד. בעונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום האחרון וירדה לליגה השלישית. כעבור עונה נשרה לליגה הרביעית.
בסיום עונת 17–2016 שנה אחרי שירדה לליגה הרביעית שבה בלקפול לליגת הפוטבול ליג הראשונה אחרי שנה של היעדרות ואחרי ניצחון בגמר הפלייאוף על אקסטר סיטי.
בעונת 2020/2021 העפילה בלקפול לצ'מפיונשיפ אחרי היעדרות של 6 שנים לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף על לינוקלן סיטי. שנתיים לאחר מכן שבה לפוטבול ליג הראשונה.
בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לפוטבול ליג הראשונה.
סגל שחקנים

נכון ל-11 בספטמבר 2022
שחקני עבר מפורסמים

אנגליה ג'ימי ארמפילד
אנגליה סטנלי מתיוס
אנגליה אלן בול
אנגליה סטן מורטנסן
תארים והישגים

גביע ה-FA :
זכייה (1): 1952/1953
סגנות (2): 1947/1948, 1950/1951
פקיסטן

המאוזולאום של רנג'יט סינג בעיר לאהור, 2005
אנדרטת פקיסטן
הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן (באורדו: اسلامی جمہوریۂ پاکستان, תעתיק: אִסְלַאמי גֻ'מְהוּרִיָה פַּאכִּסְתַאן) היא מדינה בדרום-מרכז אסיה, הגובלת באיראן, אפגניסטן, הרפובליקה העממית של סין, הודו, ובים הערבי. עם יותר מ-233 מיליון תושבים, פקיסטן היא המדינה החמישית בעולם מבחינת גודל אוכלוסייתה. בעבר, עיר הבירה של פקיסטן הייתה עיר הנמל קראצ'י, אך כיום הבירה היא אסלאמאבאד. שפותיה הרשמיות של פקיסטן הן אורדו ואנגלית. פקיסטן היא המדינה המוסלמית היחידה בעולם אשר באמתחתה נשק גרעיני.
המדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
מקור השם

השם פקיסטן מורכב מראשי התיבות של המחוזות המרכיבים אותה:
פנג'אב
אפגניה (מחוזות הגבול הצפון-מערביים)
קשמיר
סינד
בלוצ'יסטן
הרעיון הוצע על ידי סטודנט בשם צ'אודהארי ראהמט עלי (אנ') (Choudhary Rahmat Ali), מייסד "התנועה הלאומית הפקיסטנית". בשפת אורדו פירוש המילה פקיסטן הוא ארץ הטוהר. פירוש הסיומת סטן הוא, כבארצות אחרות באזור בעלות סיומת זו (אפגניסטן, קזחסטן וכדומה) – ארצם של, כלומר ארצם של האנשים הטהורים.
היסטוריה

הארץ המוכרת כיום בשם "פקיסטן" הייתה בעברה חלק מאפגניסטן והודו. בעת העתיקה עבר באזור אלכסנדר הגדול בעת המסע שלו לעבר הודו. צבאו מרד בו והוא נאלץ לחזור לבבל.
היסטוריה > מאבק לעצמאות

ההיסטוריה של פקיסטן המודרנית מתחילה בקולוניה הבריטית של הודו. בתקופה זו דרשו המוסלמים מדינה משלהם והתנגדו לשאיפות הבריטים לפיתוח המדינה וקביעת קו הגבול בינה לבין אפגניסטן. התנגדות זו הובילה לסדרה של קרבות שהתחוללו בשלהי המאה ה-19.
בין התומכים הראשונים ברעיון העצמאות היה הסופר והפילוסוף עלאמה מוחמד איקבל, שחשב שיש צורך במדינה המוסלמית בתת-היבשת ההודית, הנמצאת תחת השפעה הינדית חזקה. מוחמד עלי ג'ינה, אשר מכונה בפקיסטן "מנהיג דגול" ו"אבי האומה", הנהיג את הליגה המוסלמית בראג' הבריטי, הציע רפורמה חוקתית בת ארבע עשרה נקודות, לשמירת זכויות המוסלמים בהודו לאחר שתושג עצמאותה.
כבר ב"הצהרת לאהור" (אנ') מ-1940 אימץ ג'ינה את רעיון הקמת מדינה מוסלמית נפרדת. הליגה המוסלמית קיבלה את רוב קולות המוסלמים בבחירות שנערכו בהודו בשנת 1946, וג'ינה פתח בגל שביתות ומחאות על מנת להוביל להקמת מדינה מוסלמית בחלק של הודו. גל המחאות שהוביל הידרדר לאלימות. כישלון הקואליציה של מפלגת הקונגרס והליגה המוסלמית, הביא את הצדדים לפנות אל הבריטים בבקשה לאשר את חלוקת הודו. כך, הוביל ג'ינה לחלוקת הודו לשתי מדינות נפרדות: הודו ופקיסטן.
היסטוריה > תוכנית הגרעין הפקיסטנית

פיתוח תוכנית גרעין החל בפקיסטן בשנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות פיתוח תוכנית דומה על ידי הודו השכנה, לאור היריבות ארוכת השנים שבין שתי המדינות, שכללה שלוש מלחמות. במאי 1998 ערכה פקיסטן ניסוי פיצוץ גרעיני מוצהר ראשון. פקיסטן לא הצטרפה לאמנה הבין-לאומית למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT). בנוסף לפיתוח נשק גרעיני עוסקת פקיסטן גם בפיתוח אמצעי שיגור, כגון טילים בליסטיים וטילי שיוט בעלי יכולת נשיאת ראשי קרב גרעיניים. דו"חות מחקר עדכניים ב-2011 הצביעו על האצת פיתוח הטילים הללו. סוגי הטילים הבולטים שפיתחה הם ה"גאורי" שמגיע לטווח של 1,300 קילומטרים (ומתבסס על הדגם של הטיל הצפון קוריאני שעליו מתבסס גם ה"שיהאב 3" האיראני), ה"גאורי 2" שמגיע לטווח של 2,000 קילומטרים, וה"שאהין 2" שמגיע לטווח של 2,500 קילומטרים.
היסטוריה > השלכות מלחמת ארצות הברית באפגניסטן

לאחר פלישת ארצות הברית לאפגניסטן השכנה ובזמן מלחמת אפגניסטן ובמיוחד קרב טורה בורה ולאחריו, ברחו בכירי ארגוני הטרור האסלאמיסטיים אל-קאעידה והטליבאן אל פקיסטן, שם נהנו מתמיכה של אזרחים רבים. בכך החליפה פקיסטן את אפגניסטן כמקום מקלט ובסיס פעולה לארגוני טרור אלה, שביצעו פיגועים נגד השלטונות של שתי המדינות ונגד כוחות מדינות המערב באפגניסטן. בתגובה, נהגה ארצות הברית לתקוף יעדים לאורך הגבול של פקיסטן עם אפגניסטן, בעיקר באמצעות מטוסים וכלי טיס בלתי מאוישים. בתחילת שנת 2009 נחתם הסכם הפסקת אש בין הטליבאן בפקיסטן לצבא הפקיסטני שלפיו הטליבאן מפסיק לבצע פיגועים, ובתמורה מוחלים חוקי השריעה על עמק סוואט המרוחק כעשרות קילומטרים מהבירה וממתקני גרעין.
לאחר לחץ אמריקני שנבע מהחשש שהטליבאן ינסה להשתלט על מתקני הגרעין, פקיסטן פתחה בתחילת חודש מאי אותה שנה במתקפה לכיבוש עמק סוואט ולחיסול מעוזי הטרור במדינה. הצבא הפקיסטני הצליח להכריע את כוחות הטליבאן ולהבריח אותם עד לצפון מערב המדינה, שם ככל הנראה הסתתרו אוסאמה בן לאדן ושאר בכירי הטליבאן ואל-קאעידה. על מנת להכריע סופית את הטליבאן, הצבא הפקיסטני החל להתכונן לקראת הקרבות בצפון מערב המדינה, ובין היתר יצר קשרים עם השבטים המקומיים, אך לבסוף הוחלט שלא להמשיך עד הסוף את המתקפה, וזאת בשל חיסולו של ראש הטליבאן בפקיסטן, בייטוללה מחסוד, ב-5 באוגוסט על ידי כלי טיס בלתי מאויש אמריקני. בסיום המתקפה הפקיסטנית פורסם כי נהרגו בין כ-1,000 ל-3,000 מחבלי טליבאן וכעשרות חיילים פקיסטנים, בנוסף לנזק רב שנגרם למיליוני אנשים שנאלצו לעזוב את בתיהם ולהפוך לפליטים. בנוסף לכך, כתוצאה ממותו של בייטולה מחסוד, פרצו קרבות בין פלגים שונים בטליבאן על מנת לתפוס את מקומו של מחסוד. בקרבות נהרגו עשרות חיילי טליבאן.
ב-17 באוקטובר 2009 החל הצבא הפקיסטני במתקפה נוספת, הפעם בקנה מידה גדול הרבה יותר, שכלל כ-30,000 חיילים, על כ-10,000 לוחמי טליבאן שנמצאו במעוזים בצפון מערב פקיסטן, וזאת לאחר פיגועים רבים נוספים שביצעו, שבהם נהרגו יותר מ-200 אנשים תוך שבוע. בין היתר, הצליחו מחבלי טליבאן להשתלט גם על מבנה של המטה הכללי של הצבא בפקיסטן. בין המטרות של המתקפה, הייתה תפיסה או חיסול של המפקד החדש של הטליבאן בפקיסטן, חכימוללה מחסוד, ובמידה מועטה יותר, תפיסה או חיסול של מפקדי אל קאעידה שברחו מאפגניסטן.
במסגרת מבצע חנית נפטון ב-2 במאי 2011, חיסל כוח מיוחד אמריקאי של כ-40 לוחמים מצוות 6 של יחידת אריות הים את אוסאמה בן לאדן בשטחה של פקיסטן, במתחם מבוצר בעיר אבוטאבאד, כ-50 קילומטר צפונית לעיר הבירה הפקיסטנית אסלאמאבאד. האחוזה המבוצרת הייתה גדולה פי שמונה מהבית הממוצע בעיר זו, מוקפת חומות וגדרות תיל, במרחק של פחות מקילומטר מבסיס של צבא פקיסטן, האקדמיה הצבאית לקצינים.
ב-10 ביולי 2011 הודיעה ארצות הברית על עיכוב העברת 800 מיליון דולרים לצבא פקיסטן, בעקבות החלטת פקיסטן לגרש משטחה מאמני-צבא אמריקנים, וכן עקב היעדר טיפול פקיסטני משביע רצון לדעתה של ארצות הברית בגורמי הטרור של הטליבאן ואל-קאעידה. הסיוע יינתן לדברי ארצות הברית, רק אם היחסים בין שתי המדינות ישתפרו, ואם פקיסטן תפעל באופן תקיף וחמור יותר למגר את הטרור בתחומה.
ארצות הברית הכריזה על סיום המלחמה באפגניסטן בשנת 2014.
היסטוריה > לאחר המלחמה

המלחמה בצפון-מערב פקיסטן הפכה לסכסוך בעצימות נמוכה יחסית. התקיפות האוויריות של ארצות הברית בפקיסטן פסקו בשנת 2018. נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן הושלמה באוגוסט 2021.
ב-10 באפריל 2022, כחלק של המשבר החוקתי הפרלמנט בפקיסטן הדיח את עימראן ח'אן מתפקידו כראש הממשלה בהצבעת אי-אמון. בכך המשיך חאן מסורת פוליטית ארוכת שנים: ב-75 שנות קיומה של פקיסטן, שום ראש ממשלה בה לא השלים את כהונתו. עם זאת, הוא היה הראשון שהודח בהצבעת אי-אמון. אחד נתלה (זולפיקר עלי בהוטו), שנייה (בנזיר בהוטו, בתו של התלוי) יצאה לגלות לפני שחזרה הביתה ונרצחה ושלישי הושלך לכלא לפני שהורשה לצאת לגלות. צבא פקיסטן חזר והתערב, שלוש פעמים בהפיכה מלאה, פעמים אחרות באיומים ובלחץ. הוא הוחלף בשהבז שריף.
ב-9 במאי 2023 נעצר ראש הממשלה לשעבר עימראן ח'אן והוגשו נגדו עשרות אישומים. לטענתו, זוהי הדרך של השלטון החדש למנוע ממנו לחזור לחיים הפוליטיים. בעקבות מעצרו קראה מפלגתו של ח'אן, PTI, לצאת ולהפגין ברחובות. מעצר זה חולל מחאות אלימות שבהן נהרגו 8 בני אדם ו-2,800 נעצרו.
פוליטיקה וממשל

פקיסטן היא רפובליקה אסלאמית ודמוקרטיה פרלמנטרית ופדרציה.
ראש המדינה הוא נשיא פקיסטן הנבחר אחת לחמש שנים על ידי הפרלמנט הארצי ונציגים מן מחוזות המדינה. תפקידו בעיקר סמלי והוא המפקד הרשמי של הכוחות המזוינים של פקיסטן (בפועל ראש ממשלת פקיסטן הוא זה שממנה בעלי תפקידים בצבא). ראש הממשלה הוא אומנם הסמכות הביצועית העליונה, אך הוא חייב להיוועץ עם הנשיא על מרבית ממהלכיו. סמכות נוספת של הנשיא היא חנינת אסירים. לפי החוקה, הנשיא חייב להיות מוסלמי. הפרלמנט יכול להדיח את הנשיא ברוב של שני שלישים מחבריו.
ראש הממשלה הוא לרוב מנהיג מפלגת הרוב או המפלגה הגדולה ביותר באספה הלאומית. ראש הממשלה נבחר על ידי הפרלמנט ומייעץ לנשיא המרכיב את הממשלה. החל משנת 1994 ישנם כ-33 משרדי ממשלה שונים.
הפרלמנט של פקיסטן מורכב משני בתים: הסנאט (הבית העליון) אשר מכיל 103 נציגים הנבחרים בשיטת הקול היחיד הנייד על ידי הפרלמנטים של המחוזות (כאשר לכל מחוז יש ייצוג שווה), והאספה הלאומית (הבית התחתון) אשר מכיל 342 נציגים הנבחרים בשיטה הרובנית אחת לחמש שנים. הנשיא וראש הממשלה יכולים לפזר את הפרלמנט בהתאם לחוקה.
פקיסטן היא פדרציה, ולכן בכל אחד ממחוזות פקיסטן יש פרלמנט וממשלה משל עצמו.
פוליטיקה וממשל > יחסי חוץ

כמדינה המוסלמית השנייה בגודלה בעולם (אחרי אינדונזיה) וכבעלת ארסנל נרחב של נשק גרעיני, לפקיסטן יש תפקיד חשוב בקהילה הבין-לאומית. בשנת 2004 הפכה פקיסטן לשותפה משמעותית של נאט"ו במלחמה העולמית בטרור. לפקיסטן יש יחסים מתוחים מאוד עם שכנתה הודו לאור הסכסוך הטריטוריאלי על קשמיר. בשל מתיחות זו, פקיסטן מקיימת יחסים הדוקים מאוד עם טורקיה ואיראן. מדינה נוספת המקיימת יחסים טובים עם פקיסטן היא ערב הסעודית. פקיסטן היא מדינה בעלת השפעה רבה בסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית, למרות שאינה חתומה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
לאורך המלחמה הקרה פקיסטן החזיקה בעמדות פרו-אמריקניות ואנטי-סובייטיות, אך חיזקה את יחסיה עם רוסיה מאז שנת 1999 ויחסיה עם ארצות הברית חוו עליות ומורדות רבים.