stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליהו בן חור
"לצאת את הגדר"

ספר זכרונותיו של אליהו בן חור "לצאת את הגדר, זכרונות איש מגן" שראה אור בערוב ימיו, הוא אוטוביוגרפיה בה פרס האלוף בן-חור את קורותיו בשנות העשרים והשלושים, ובהן סיפור בניינו של הכוח הצבאי העברי בארץ-ישראל.
בהקדמה לספר כתב ההיסטוריון ד"ר מאיר פעיל:
... דומה כי תרומתו העיקרית של אליהו להתפתחות כוח המגן העברי... הייתה בתחום היציאה אל מחוץ לגדר, בלחימה הניידת ההתקפית במרחבי השדה.
הוא היה מן היוזמים הראשונים של הקמת ה'נודדות' באמצע שנות השלושים...
ובתחום זה היה לו שיתוף פעולה פורה עם יצחק שדה... פעילותם המשותפת
ריתקה את תשומת-ליבה של המפקדה הארצית של ה'הגנה', והניעה אותה לאפשר
ליצחק שדה להקים את פלוגות השדה (ה'פו"ש') ככוח מגויס ארצי נייד...
תרומתו של בן-חור לארגון, לאימון ולהצלחה של ה'פו"ש' הייתה מכרעת. ומן
ה'פו"ש' החל לאחר מכן נתיב נסיקה אל הפלמ"ח ואל יצירת צה"ל.
לא מחקר של היסטוריון מוגש בדפיו של ספר זה, אלא סיפור מעשה אישי של
איש יצירה סוער ומתפרץ.
ספרו

לצאת את הגדר. זכרונות איש מגן, הוצאת מערכות, 1985
לקריאה נוספת

מאיר דודזון דמותו של אלוף במחלוקת, הוצאת יד טבנקין, 1990
הערות שוליים

1 2 3  אורי מילשטיין, האלוף אליהו בן־חור שנפטר בחודש שעבר בגיל 78, הוציא להורג בוגד, השתתף בנסיון לסרס ערבי שנחשד באונס, השליך את דרגותיו על שולחנו של בן־גוריון. ואחרי הכל האמין שהציונות מונחת לו על הכתפיים, חדשות, 6 בספטמבר 1985
↑  רפאל בשן, ראיון השבוע עם אלוף אליהו בן חור: כנס ההעפלה מזייף היסטוריה, מעריב, 3 באוקטובר 1958
↑  שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, ע' 143
↑  מוקמת יחידת מתנדבים לספר, הארץ, 13 באוגוסט 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300904705171  ISNI: 0000 0000 8270 0318  LCCN: no91014763  VIAF: 77119234   WorldCat (עם VIAF): 77119234
דניאל ליסינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוקטובר 1981 (בן 43) סידני, אוסטרליה 
 שם לידה:  Daniel Aaron Lissing
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 בת זוג:  נדיה ליסינג (2020–הווה)
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל אהרון ליסינג (באנגלית: Daniel Aaron Lissing; נולד ב-4 באוקטובר 1981) הוא שחקן אוסטרלי ממוצא יהודי. הוא גילם את קונרד דה גרוט בסרט "קראוניז" ב-2011. בשנה שלאחר מכן, הוא הופיע בדרמה הצבאית האמריקאית "מפלט אחרון". מינואר 2014 עד אפריל 2018, ליסינג כיכב בתפקיד ג'ק תורנטון בסדרה מבית הולמרק "כשהלב קורא".
קריירה

בשנת 2006, הוא הופיע כאורח בסדרה האוסטרלית המצליחה "קרוב רחוק", שם גילם את הכבאי דייב אלדר.
ב-2011 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה Crownies שם גילם את קונרד דה גרוט, ארוסה של עורכת הדין טאטום נובאק (אינדיאנה אוונס), עד לתום הסדרה באותה שנה. הסדרה צולמה בסידני, אוסטרליה. באותה שנה הוא הופיע בסרט Entwined שבו גילם את איידן.
בשנת 2012, הוכרז כי יצטרף לצוות השחקנים של הסדרה האמריקנית Last Resort בתור ג'יימס קינג, קצין של הצי האמריקני, וחלק מאריות הים. בסדרה הוא הופיע עם אנדרה בראגר, סקוט ספידמן, אוטום ריזר ודייזי בטס.
באותה שנה הוא הצטרף לצוות השחקנים של הסרט The Cure שם גילם את התפקיד של ריאן ארל, חבר בצוות מחקר שלדעתו מגיעה לו הכרה ותהילה רבה יותר.
בספטמבר 2014, הוא הצטרף לצוות השחקנים של סדרת המותחן Eye Candy של MTV. הוא שיחק את התפקיד הראשי של בן מילר, בלש, שעבד עם לינדי (ויקטוריה ג'סטיס) ומתאהב בה. הסדרה עוסקת בגאונה שמבינה שהמחזר שלה באינטרנט הוא סטוקר סייבר מסוכן. דמותו נהרגה לאחר שני פרקים.
מ-2014 עד 2018, ליסינג הופיעה בסדרת בערוץ הולמרק "כשהלב קורא", לצד השחקנית האמריקאית-יהודייה ארין קרקוב, בתור השוטר הרכוב ג'ק תורנטון. הוא בחר לעזוב את התפקיד בסוף עונה 5 ודמותו נהרגה.
בשנת 2016, ליסינג הופיע לצד ג'סיקה לוונדס בתוכנית A December Bride של ערוץ הולמרק בתור הדמות סת'. ב-2018, הוא וברוק ד'אורסיי כיכבו בסרט של הערוץ חג המולד מאוהב.
ליסינג שיחזר את תפקידו כג'ק תורנטון עבור הופעת קמע בסרט When Hope Calls: A Country Christmas בסוף 2021.
חיים אישיים

הוא התחתן עם בת-זוגו הקתולית נדיה ליסינג בתחילת 2020 בקליפורניה, שם הם מתגוררים וחוגגים כריסמוקה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | "מחפש את אליברנדי" | תוֹסֶפֶת | סרט |
| 2014 | The Cure | ריאן ארל |  |
| 2014 | ג'ון דו: ערני | ג'ייק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | פיצה | שׁוֹטֵר | פרק: "פיצה חברה" |
| 2006 | קרוב רחוק | דייב אלדר | 2 פרקים |
| 2008 | לְפֶתַע פִּתאוֹם | אנגוס 'טייגר' מקינון | 3 פרקים |
| 2008–2009 | ארוז עד לרפטרס | הית | 2 פרקים |
| 2009 | הבטן הרכה | רָץ | פרק: "מרוויח קטן נחמד" |
| 2010 | שוטרים LAC | ריאן | פרק: "צעיף של דמעות" |
| 2011 | Crownies | קונרד דה גרוט | תפקיד חוזר; 17 פרקים |
| 2012–2013 | מפלט אחרון | ג'יימס קינג | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2014–2018 | כשהלב קורא | ג'ק תורנטון | תפקיד ראשי (עונות 1 עד 5); 44 פרקים |
| 2015 | ממתק לעיניים | בן מילר | 2 פרקים |
| 2015–2016 | מדריך חברות לגירושין | פייטון | 3 פרקים |
| 2016 | A December Bride | סת' מרפי | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2017 | טיימלס | ג'סי ג'יימס | פרק: "הרצח של ג'סי ג'יימס" |
| 2017 | שטח מת | טום ג'ייקמן | פרק: "תיק של טריקים של האויב" |
| 2018–2019 | S.W.A.T | טאי | תפקיד חוזר; 5 פרקים |
| 2018 | Christmas in Love | ניק קרלינגסון | סרט טלוויזיה של הולמארק |
| 2019–2020 | הטירון | סטרלינג פרימן | פרקים: "נקודת שבירה", "עכשיו ואז", "פשע אמיתי" |
| 2021 | כוכב חג המולד |  | סרט משפחה אמריקאי |
| 2021 | When Hope Calls | ג'ק תורנטון | פרק: "חג מולד כפרי חלק 2". |
| 2022 | קייטרינג חג המולד | קרסון ג'ייקוב הריסון | סרט טלוויזיה, (GAM)  |
| 2023 | Christmas Keepsake | טום | סרט טלוויזיה (GAM) |
הערות שוליים

1 2  Georgia Makitalo, Daniel Lissing Sends Special Message To Fans, TV Shows Ace, ‏2021-12-30 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Behar, Deidre (14 בדצמבר 2021). "'When Hope Calls': Daniel Lissing on His Return as Jack Thornton and Reuniting With Lori Loughlin (Exclusive)". Entertainment Tonight. נבדק ב-18 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dave Elder - Home and Away Characters - Back to the Bay".
↑  "Crownies Official Website > Characters > Conrad De Groot". Australian Broadcasting Corporation. אורכב מ-המקור ב-7 בנובמבר 2012. נבדק ב-24 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Australian Actor Joins Shawn Ryan's ABC Pilot 'Last Resort'". The Hollywood Reporter. בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Daniel Lissing joins ABC's 'Last Resort'". Digital Spy. 2 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Daniel Lissing joins THE CURE". The Cure Movie.
1 2  Garrity, Amanda (24 בפברואר 2020). "The Real Reason Why Daniel Lissing Left 'When Calls the Heart'". Good Housekeeping. נבדק ב-11 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hallmark Channel Announces Start of Production on "Countdown to Christmas"". The Futon Critic. 8 ביוני 2016. נבדק ב-29 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Behar, Deidre (5 ביוני 2020). "Daniel Lissing and Fiancée Nadia Are Married". Entertainment Tonight. נבדק ב-18 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‘Catering Christmas’ on Great American Family, Where Merritt Patterson Caters a Holiday Gala review By Brett White, at Decider.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1207552550  ISNI: 0000 0004 5807 0722  LCCN: no2015130957  VIAF: 74144648423218811830   WorldCat (עם VIAF): 74144648423218811830
רמון דקר

| --- | --- |

רמון דקר
 לידה:  4 בספטמבר 1969 ברדה, הולנד 
 פטירה:  27 בפברואר 2013 (בגיל 43) ברדה, הולנד 
 מידע כללי
 מדינה:  הולנד הולנד
 משקל:  72 ק"ג 
 גובה:  1.63
 www.diamonddekkers.com
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף תאילנדי
 משקל:  נוצה, קל נמוך, קל, מעורב קל, מעורב, קל בינוני
 מועדון:  Maeng Ho Gym, Team Dekkers, Golden Glory
 מאמן:  קור האמרס
 
רמון "The Diamond" דקר (4 בספטמבר 1969 - 27 בפברואר 2013) היה לוחם אגרוף תאילנדי מהולנד שזכה שמונה פעמים באליפות העולם באגרוף תאילנדי. דקר היה ידוע בסגנונו הבלתי מתפשר, מהירותו ויכולתו להתאים את סגנונו ללוחמים שעמדו מולו. ב-1990 הוענק לדקר התואר "לוחם השנה" בתאילנד מידי ראש ממשלת תאילנד ובכך היה האדם המערבי הראשון שזכה בתואר. דקר קיבל את התואר לאחר שורה של קרבות מול עילית לוחמי המואי תאי בבנגקוק במהלך אותה השנה, בהם נאמפון וסופרלאק, באצטדיון לומפיני.
תחילת דרכו

דקר נולד ב-5 בספטמבר 1969 בעיר ברדה (Breda) בדרום הולנד לאם חד הורית. לאחר שהתנסה בג'ודו ובאגרוף, החל דקר את אימוניו במועדון הקיקבוקס המקומי של המאמן קור האמרס בגיל 12. אמו של רמון וקור האמרס הפכו לזוג בעקבות היכרותם.
בגיל 16 עלה רמון דקר לקרב הזירה הראשון שלו במשקל 55 ק"ג וניצח בנוקאאוט קיקבוקסר מנוסה ממנו בהרבה. במהלך השנתיים הבאות המשיך דקר בשרשרת ניצחונות וסומן ככוכב עולה בשמי הקיקבוקס ההולנדי. הדבר לא נעלם מלוחם אחר, רוב קיימן. אמרגנו של קיימן זיהה את הפוטנציאל והחל לנהל את הקריירה של דקר, בעוד קור האמרס נשאר אחראי על האימון עצמו. קיימו ודקר החלו להתאמן ביחד והפכו לחברים.
בגיל 18 זכה דקר בתואר הראשון שלו, אלוף הולנד של ארגון MTBN במשקל נוצה. דקר ניצח בנוקאאוט בבעיטה לראש לוחם בשם ראניקסון ממכון צ'קוריקי באמסטרדם, ממנו יצאו שמות גדולים כמו באדר הארי, פיטר ארטס, גילברט בלנטיין (שנלחם שלוש פעמים מול דקר), פרי אובדה ועוד רבים וטובים, ביניהם הלוחם הישראלי אבנר שלום.
את הבכורה הבינלאומית שלו פתח דקר בהפסד בנקודות לצרפתי רישאר נאם (Richard Nam). השניים יפגשו כעבור שנה, כאשר דקר מנוסה "ומבושל" יותר. דקר ניצח בקרב החוזר בנוקאאוט בסיבוב הרביעי.
קריירה מקצוענית

ב-14 באפריל 1988 זכה דקר בחגורה האירופית במשקל עד 60 ק"ג של ארגון NKBB לאחר ניצחון משכנע בנקודות על האנגלי קווין מוריס. אותה שנה התמודד דקר מול מואנגקורדם ממכון סיטצ'אנג התאילנדי על תואר IMTA וזכה בנקודות. חצי שנה לאחר מכן עלה דקר לקרב הראשון מתוך שלושה שיבואו מול גילברט בלנטיין, כישרון עולה נוסף ממכון צ'קוריקי. בלנטיין ניצח בנקודות את הקרב הזה. ההפסד גרם לדקר ולקור האמרס, מאמנו, לחשוב על שינוי כיוון בסגנונו של דקר.
בפברואר 1990 עלה דקר לקרב מול נונגקאי פאיות, אלוף אצטדיון לומפיני בבנגקוק ואחד מהשמות החמים ביותר במואי תאי העולמי באותה התקופה. לאחר חמישה סיבובים דומיננטיים ניצח דקר בנקודות וזכה בחגורת התאחדות IMF במשקל עד 63 ק"ג. השניים יפגשו מספר חודשים מאוחר יותר, בבנגקוק והפעם תהיה ידו של התאי על העליונה.
לאחר הקרב מול נונגקאי, יצא דקר עם מאמנו האמרס לתאילנד וערך שם סדרת קרבות במשך כמעט כשנתיים מול עילית הלוחמים המקומית. בין הקרבות הללו זכורה במיוחד סדרת הקרבות בינו לבין קובאן לוקצ'אימיסאיטונג, אגדה חיה באותה התקופה והאלוף הבלתי מעורער של אצטדיון לומפיני במשקל של עד 70 ק"ג.
סדרת הקרבות מול קובאן

השניים נפגשו לראשונה ב-21 באפריל 1991 בפריז. דקר עלה לא מוכן פיזית לקרב לאחר שפחות מחודש לפני כן התחרה מול התאי סיאנגטיאנוי בטוקיו, יפן, וניצח בנקודות לאחר קרב מתיש. קובן ניצל זאת והימם את דקר במגל שמאלי שהוריד את ההולנדי לקנבס. דקר הודה לאחר הקרב שקובן הפתיע אותו בעוצמת המכות שלו ובעבודת הידיים הטובה, אולם באותה נשימה הבטיח שהקרב החוזר יהיה שונה לחלוטין.
הקרב החוזר נקבע ל-6 באוגוסט 1991, באצטדיון הבית של קובאן, אצטדיון לומפיני בבנגקוק. באותה העת דקר כבר היה מוכר לקהל התאי מקרבות קודמים באצטדיון, אולם איש לא שיער מה עומד להתפתח בסיבוב הראשון. כבר בדקה השנייה הצליח דקר לפגוע עם ברכייה מדויקת בפניו של קובאן ולאחר מכן ניצל זאת ותפס את התאי בפינה עם סדרת מכות ידיים שהובילה את השופט לעצור את הקרב לחייב את קובאן בספירה ראשונה לחובתו. מייד עם חידוש הקרב תפס דקר את קובאן במרפק ימני ולאחריו מגל שמאלי וימני שהורידו את קובאן לקנבס באופן סופי. הניצחון הכה בהלם את עולם המואי תאי בתאילנד.
הקרב השלישי ביניהם נערך כחצי שנה אחר כך, על חגורת IMF, בבנגקוק תאילנד. הקרב נמשך חמישה סיבובים מלאים. בסיבוב השלישי קובאן גרם לחתך רציני מעל עינו הימנית של דקר במכת מרפק. החתך לא הפסיק לדמם במהלך כל הקרב והפריע לניהול הקרב של דקר. מגל שמאלי של קובן הוריד את דקר לספירת חובה בסיבוב הרביעי ובכך בעצם גמר את הקרב. קובן ניצח בקרב בנקודות.
המפגש הבא בין השניים התקיים בפריז בשנת 1993 ולא התעלה לרמה של השניים הקודמים. דקר זכה בניצחון בנקודות.
שיא הקריירה

השנים 1991–1997 היו שנות השיא בקריירה של דקר. לא הייתה זירה או אירוע מואי תאי עולמי אשר דקר נפקד ממנו. בין השנים הללו הוא נלחם בכוכבים העולים בשמי המואי תאי הן בתאילנד והן במערב. חלק מהקרבות הללו הפכו לקלאסיקה במואי תאי העולמי, ביניהן הקרב בינו לסאקמנגקול התאי שבזמן האירוע היה רק בן 17. הקרב היה אחד מהקרבות המדממים בהיסטוריה של המואי תאי. סאקמונגקול ניצח בקרב בנקודות.
סדרת קרבות אחרת הייתה הסדרה מול אורונו התאי, בן לאב אמריקאי ואם תאית. שני הקרבות הללו קיבעו את דמותו של דקר כלוחם בלתי מתפשר וככזה שלעולם לא יוותר לעצמו בעיני הקהל התאילנדי, למרות שני ההפסדים של דקר מול אורונו.
בשנים הללו דקר זכה בחגורות IKBF לאחר ניצחון על גילברט בלנטיין, WPKL לאחר ניצחון על חסן קאסוראי אולם הפסיד קרבות אליפות על תוארי ה-WMC לג'רואנטונג התאי, את חגורת WMTA לג'ומהוד וחגורת IMF לקובאן.
בתקופה הזו החל דקר לסבול מפציעות כרוניות כתוצאה מהקרבות הרבים שהשתתף בהם, לעיתים קרובות ללא מנוחה ראויה בין קרב לקרב. החל משנת 1997 נראה היה כי דקר גורר פציעה בשוק. הוא בעט הרבה פחות בקרבות ונראה היה התאים את סגנונו בעקבות הפציעות הללו. דקר המשיך להופיע בקרבות אולם צמצם את השתתפותו לקרבות בעיקר בהולנד. בשנים 1997–1998 הוא ערך מספר מועט יחסית של קרבות בהשוואה להספק הרגיל שלו. הבולטים ביניהם היו הקרב הבלתי נשכח מול דני ביל, הכוכב העולה הצרפתי בפריז בו ניצח ביל בנקודות, קרב מול סאנגטיאנוי התאי באמסטרדם והקרב מול ראיין סימסון, קרב "הנוקאאוט הכפול", בו שני הלוחמים פגעו סימולטנית אחד בשני עם מגל ימני וירדו לקאנבס.
קרב הפרידה

ב-18 במרץ 2001 נפרד דקר מהזירה המקצוענית בקרב מולי מרינו דה-פלורינו ברוטרדם, הולנד. הקרב הסתיים בסיבוב הרביעי במגל שמאלי שהוריד את דה-פלורינו לקאנבס. בסיום הקרב הודיע דקר בדמעות על פרישתו. רוב קיימן, לוחם מגירו ג'ים האגדי וחברו הטוב של דקר העביר לו את הלפיד של מועדון גולדן גלורי שמצידו העביר את הלפיד ללוחמי המועדון האחרים.
חזרה לזירה

לאחר פרישתו הקים דקר שני מחנות אימונים: Team Dekkers והמחנה הקבוע במועדון גולדן גלורי בברדה. ב-2005 הפתיע דקר וקיבל חוזה לקרב MMA בארגון K-1 שהיה אז בשיא פעילותו. הקרב נקבע מול גנקי סודו, לוחם MMA יפני אשר הופיע בין היתר בארגוני Pride היפני וה- UFC האמריקאי. דקר לקח את הקרב בהתרעה של כמה ימים וללא כל ניסיון מעשי ב-MMA. הקרב הסתיים בניצחון מהיר של היפני בהכנעה בנעילת עקב. למרות ההפסד המהיר והצפוי, דקר חתם חוזה לקרב נוסף בארגון K-1, הפעם בחוקי K-1 שאינם שונים בהרבה מחוקי מואי תאי שאותם הוא הכיר היטב. הקרב נקבע מול דווין לודוויג, לוחם קיקבוקס ו-MMA אמריקאי לאירוע K-1 Max 2005. הפעם ניתן לדקר מספיק זמן להתאמן לפני הקרב אולם במהלך האימונים הוא קרע רצועה בכתף ימין. למרות הפציעה, דקר עלה לקרב ונלחם כמעט ללא שימוש ביד ימין. הבדלי הרמות והניסיון בין השניים היו כל כך ברורים שגם ללא יד ימין דקר הוריד את לודוויג לספירה בכל סיבוב בקרב ולבסוף ניצח בהחלטת שופטים אחידה.
הקרב הבא היה מול הכוכב העולה ההולנדי, יורי מאס באירוע K-1 World Grand Prix 2006 in Amsterdam ב-16 במאי 2006. לאחר סיבוב ראשון פושר שני הלוחמים הורידו אחד את השני בנוקדאון בסיבוב השני וחזרו לסיבוב שלישי סוער. בסיום הקרב היה זה דווקא יורי מאס אשר הוכרז כמנצח. מייד לאחר ההכרזה, דקר לקח את המיקרופון והודיע על פרישה, הפעם לתמיד.
ההכרה התאילנדית

רמון דקר היה מהמערביים הבודדים שנלחם בעלית הלוחמים התאים, בזירות המובילות ובחוקי מואי תאי מלאים. דקר החל את הקריירה שלו כלוחם קיקבוקס וככזה סגנונו הותאם לחוקי קיקבוקס מערביים. המעבר ללחימה בתאילנד הבהיר לו כי עליו לשנות את סגנון הלחימה לכזה אשר יאפשר לו להתמודד בהצלחה עם האלמנטים שהתאים חזקים בהם במיוחד: מכות המרפק והברכיים. דקר הבין כי הוא מפסיד קרבות לא מפני שהוא פחות טוב מהמתמודדים מולו כי אם מפני שצבירת הנקודות שלו נמוכה עקב סגנונו המערבי. לדוגמה, מכות ידיים תחת חוקי מואי תאי מעניקות ניקוד נמוך יותר מברכיות או שליטה בקלינץ'. דקר שינה את סגנונו ואת קצב הקרב והתוצאות לא איחרו לבוא. הקהל התאי שלא היה מורגל בלוחמים מערביים ברמה כזו, למד להכיר ולהעריך את ההולנדי הבלונדיני שלא מוותר לאיש בזירה. מקרב לקרב נראה בבירור כיצד דקר הופך ליותר ויותר תאי בלחימתו. הקהל התאי הגיב בהתאם וב-15 בספטמבר 1990 הוכתר דקל ללוחם השנה בתאילנד על ידי ראש הממשלה התאילנדי. זו הייתה הפעם הראשונה שזר זוכה בתואר הזה. עד כמה עמוק הכבוד שהתאים רכשו לדקר מלמד העובדה שביום ההולדת ה-85 למלך תאילנד, פומיפון אדוניאדט, הוענק לדקר עיטור מלכותי לציון פועלו ותרומתו לספורט המואי תאי. דקר מונה "כשגריר הלוחמים הזרים" במדינה.
מותו

ב-27 בפברואר 2013, לאחר שחזר לביתו מאימון במועדון גולדן גלורי, התמוטט דקר ברחוב. ניסיונות של עוברי אורח לייצבו עד הגעת הפרמדיקים נכשלו והוא נפטר בדרך לבית החולים. סיבת המוות הרשמית הייתה אוטם שריר הלב. במהלך האימון התלונן דקר על מיחושים קלים בראשו אולם לא ייחס להם חשיבות רבה. מאות רבות של בני משפחה, חברים ומעריצים השתתפו בהלווייתו בבית הקברות Zuylen בברדה.
לאחר מותו הוקמה קרן רמון דקר, The Diamond Foundation, על ידי חבריו ומשפחתו אשר מטרתה לסייע ליתומים וילדים עזובים בתאילנד.
ביקורת רבה הועלתה כלפי היחס של הממסד ההולנדי לרמון דקר. באס ראטון, מלוחמי ה-MMA הראשונים בזירת ה-UFC וחבר מועדון גולדן גלורי, העלה טענות קשות כלפי היחס לענפי אמנויות הלחימה בהולנד בכלל והיחס, או יותר נכון, חוסר היחס לרמון דקר בחייו ויותר מכך, במותו.
תארים

1987 אליפות הולנד מטעם MTBN Featherweight
1988 אליפות אירופה מטעם EMTA Featherweight
1988 אליפות אירופה מטעם NKBB Super featherweight
1989 אליפות העולם מטעם IMTA Lightweight
1990 אליפות העולם מטעם IMF Light welterweight (שתי הגנות על התואר)
1992 אליפות העולם מטעם WMTA Light welterweight (הגנה אחת על התואר)
1995 אליפות העולם מטעם WMTA Welterweight
1996 אליפות העולם מטעם WPKL Super welterweight (2 הגנות על התואר)
נתן לוי

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1991 (בן 33) פריז, צרפת 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 משקל:  70 ק"ג
 גובה:  1.76 מטר
 levymma.com
 ספורט
 ענף ספורט:  MMA
 משקל:  קל
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 מועדון:  Syndicate Mixed Martial Arts
 הישגים
 דרגה:  חגורה שחורה בקראטה   חגורה שחורה בקונג פו   חגורה סגולה ב-BJJ
 
נתן לוי (נולד ב-30 בספטמבר 1991, פריז, צרפת) הוא לוחם אומניות לחימה משולבות (MMA) ישראלי.
ביוגרפיה

לוי נולד בפריז, צרפת, ובגיל חודשיים עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בהרצליה. בגיל 14 החל ללמוד קונג פו ולאחר מכן למד קראטה. בגיל 17 קיבל חגורה שחורה בקונג פו, ובגיל 18 קיבל חגורה שחורה בקראטה. לוי המשיך להתאמן בקראטה בסגנון וויצ'י ריו אצל מאסטר שי חי והגיע לדרגת דאן 3. בגיל 22 החליט להתאמן ב-MMA. בשנת 2013, עבר ללאס וגאס, ארצות הברית, כדי להתמקצע בתחום. בין השנים 2016–2017, השתתף בארבעה קרבות MMA חובבניים וניצח בכולם.
קריירת MMA מקצוענית

לוי החל את קריירת ה-MMA המקצוענית שלו בשנת 2018. את חמשת הקרבות המקצועניים הראשונים שלו ערך במסגרת ליגת ה-MMA האמריקאית LFA (אנ'). את קרבו הששי ערך ב-10 בנובמבר 2020, במסגרת תוכנית המועמדים של דיינה וייט (אנ') ששמה לה למטרה לאתר לוחמים ראויים עבור ארגון ה-UFC. לוי קיבל הזדמנות להשתתף בתוכנית בהתראה של חמישה ימים בלבד ובקטגוריית משקל קל הגבוהה מקטגוריית המשקל שלו (נוצה), ונענה לה. בקרב הוא התמודד מול הלוחם האמריקאי שאהין סנטנה (Shaheen Santana), בעל מאזן תוצאות של 0–6, וניצח אותו בסיבוב השלישי בהכנעה טכנית (חניקה). לאחר הקרב, לוי הוחתם על חוזה בארגון ה-UFC, ובכך הפך לישראלי השלישי בהיסטוריה שילחם בארגון זה (קדמו לו מוטי הורנשטיין שלחם בארגון בשנות התשעים, ונועד להט שלחם בארגון בין השנים 2014-2016). ב-20 בנובמבר 2021 נלחם באירוע UFC (אנ') מול הלוחם המקסיקני רפה גרסיה (אנ') והפסיד בהחלטת שופטים אחידה.
נכון למאי 2022, לוי מחזיק במאזן תוצאות של שבעה ניצחונות והפסד אחד.
באפריל 2022, לוי ניצח את קרב ה-UFC הראשון בחייו.
תוצאת קרבות MMA

| תאריך | יריב | סיבוב | זמן | שיטה | אירוע | רקורד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 באפריל 2022 | מייק ברידין (Mike Breeden) | 3 | 5:00 | החלטת שופטים (פה אחד) | UFC Vegas 53 | 7-1-0 | זכייה |
| 20 בנובמבר 2021 | רפה גרסיה (אנ') | 3 | 5:00 | החלטת שופטים (פה אחד) | UFC Fight Night: Vieira vs. Tate | 6-1-0 | הפסד |
| 10 בנובמבר 2020 | שאהין סנטנה | 3 | 0:55 | הכנעה טכנית (חניקה) | Contender Series 2020: Week 9 | 6-0-0 | זכייה |
| 21 באוגוסט 2020 | בן לוגו | 3 | 5:00 | החלטת שופטים (רוב קולות) | LFA 88: Willis vs. De Jesus | 5-0-0 | זכייה |
| 7 ביולי 2019 | ניק בדיס | 3 | 5:00 | החלטת שופטים פה אחד | LFA 69: Pérez vs. Moreno | 4-0-0 | זכייה |
| 25 בינואר 2019 | הנרי ברהונה | 3 | 5:00 | החלטת שופטים פה אחד | LFA 58: Park vs. Willis | 3-0-0 | זכייה |
| 20 ביולי 2018 | כמרון אנדרהיל | 1 | 0:29 | הכנעה (חניקת גיליוטינה) | LFA 45: Silva vs. Barnes | 2-0-0 | זכייה |
| 23 במרץ 2018 | מרקוס סימס | 1 | 1:25 | הכנעה (נעילת בריח של הזרוע) | LFA 36: Simon vs. Zani | 1-0-0 | זכייה |
הערות שוליים

1 2  עדי כפיר, ‏דרכו של לוחם: נתן לוי מגשים חלום ב-MMA, באתר ערוץ הספורט, 3 בדצמבר 2016
↑  ניר אברמוביץ, הלוחם הישראלי שחולם לכבוש את ה-UFC, באתר ynet, 4 באוגוסט 2018
1 2  ערן פלגי, ‏הגשים את החלום: נתן לוי - הישראלי השלישי ב-UFC, באתר ערוץ הספורט, 11 בנובמבר 2020
↑  נשיא ה-UFC, דיינה וויט, מכריז על החתמתו של נתן לוי ב-UFC, וריאיון עם נתן לוי, ערוץ ה-UFC באתר יוטיוב
יהודה פוליקר

| --- | --- |

יהודה פוליקר, 2007
 לידה:  25 בדצמבר 1950 (בן 74) ישראל קריית חיים, ישראל
 שם לידה:  ליאונידס פוליקאריס (ביוונית:  Λεωνίδας Πολικάρης)
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 עיסוק:  זמר, מוזיקאי, יוצר ומלחין
 סוגה:  רוק, פופ, פופ רוק, מוזיקה יוונית
 שפה מועדפת:  עברית, יוונית
 כלי נגינה:  גיטרה, בוזוקי 
 חברת תקליטים:  התו השמיני  סי בי אס  אן אם סי
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (2019)  פרס אקו"ם 
 poliker.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
יהודה ליאון פוליקר (נולד ב-25 בדצמבר 1950 בשם לֶאוֹנִידַ'ס פּוֹלִיקָארִיס) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ישראלי, היוצר במגוון סגנונות ובנושאים הקשורים לחברה הישראלית.
פוליקר פרץ לתודעה הציבורית כסולנהּ ומנהיגהּ של להקת הרוק "בנזין" בשנות השמונים. לאחר פירוקה פנה לקריירת סולו מגוונת, המשלבת רוק, פופ ומוזיקה עממית יוונית. מלבד שירה, פוליקר גם מנגן במספר רב של כלים, מלחין, הן את שיריו שלו והן עבור אמנים אחרים. הוא כותב שירים, ואף עוסק בציור. חלק ניכר משיריו של פוליקר עוסק בהיותו דור שני לשואה ובטרגדיות אישיות שלו. ב-2019 נבחר להדליק משואה ביום העצמאות.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

פוליקר נולד בקריית חיים כלֶאוֹנִידַ'ס פּוֹלִיקָארִיס (ביוונית:  Λεωνίδας Πολικάρης) לשרה וג'קו, הורים ניצולי השואה יוצאי העיר סלוניקי שביוון. ייתכן שמקור שם המשפחה "פוליקר" הוא מצפון קסטיליה שלפני גירוש ספרד. בסרט התיעודי "הילד שבי" פוליקר סיפר שמביתם בקריות המשפחה קלטה שידורי רדיו מקפריסין, ומשם הגיעה החשיפה שלו למוזיקה יוונית. בגיל 13 נשלח יהודה לפנימיה החקלאית כפר גלים שמדרום לחיפה, אך לאחר שמצא אצל חבר גיטרה החל לנגן בה ופרש מהפנימיה. הוריו שיכנעו אותו ללמוד מקצוע והוא למד בבית ספר לספרות. במקביל פתח בחצר הבית מספרה שם עבד בבקרים, ובערב ניגן.
בנעוריו היה חבר במספר להקות, ואף על פי שסבל מגמגום קל, הדבר לא ניכר כלל בשירתו. הלהקות בהן היה חבר הן "FBI", "הנמרים" ו"בָּרֶקֶת". "בָּרֶקֶת" הוקמה ב-1975, וכללה גם את מיכה שובל ובנג'ו קמחי. הלהקה ניגנה להיטי רוק ושירים יווניים. הרכב הלהקה השתנה מספר פעמים, ולבסוף התגבש עם פוליקר, קמחי, קיטש אמסלם ואלי חדד.
בסוף שנות ה-70, ניסה פוליקר את מזלו בתל אביב והצטרף לסיבוב הופעות של צביקה פיק כנגן גיטרה נוסף בלהקת ברוש, שליוותה אותו. כשהסתיים סיבוב ההופעות חזר פוליקר לקריות, אך היה נחוש להפוך לזמר מצליח ומקצועי. הוא שכנע את שאר חברי הלהקה להקליט את השירים ועם הקלטת פנה ליעקב גלעד, אותו הכיר כשהופיע עם צביקה פיק.
גלעד סיפר שהתרשם מהם מאוד, נסע לחזרות שלהם והפך לאט לאט למעורב בייעוץ ובהפקת האלבום. ב-1981 זכתה הלהקה, בזכות הקשר עם גלעד, לחוזה בחברת התקליטים סי בי אס ישראל. גלעד, היה בתפקיד המפיק המוזיקלי ויהודית רביץ, בתפקיד יועצת אמנותית. בינתיים שינתה הלהקה את שמה ל"בנזין" ופוליקר שינה את שמו ליהודה, ומאז הוא נושא שם זה. שני האלבומים שהוציאה הלהקה, "עשרים וארבע שעות" ו"משמרת לילה", זכו להצלחה גדולה, וכללו להיטים: "יום שישי" שהיה שיר השנה ב-1982, "חופשי זה לגמרי לבד" (1982), וב-1984 "פנים אל מול פנים", "משמרת לילה", "התחלה חדשה" ועוד. פוליקר היה מנהיג הלהקה, הלחין כמעט את כל שיריה ואף שימש כסולן ברובם.
במקביל לפעילות עם "בנזין", השתתף פוליקר במספר הפקות נוספות, כנגינה באלבומיהם של יהודית רביץ, אריק איינשטיין ואושיק לוי. לאלבומו של לוי "לילות שרב" מ-1984 הלחין פוליקר את "אין מקום להפתעות" למילותיו של זאב טנא. בתחילת שנת 1985 התפרקה להקת "בנזין", ופוליקר פנה לקריירת סולו.