stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרודוטוס
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: הרודוטוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  אלכסנדר שור, כתבי הרודוטוס, מבוא מאת המתרגם, עמ' X-VIII.
↑  תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10 (כתבה: אביבה קציר), עמ' 84.
↑  הרודוטוס, ספר שני, סעיף 44.
1 2 3  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, I. Herodotus, p. 1
↑  הרודוטוס, ספר שלישי, סעיף 5.
1 2  הרודוטוס, ספר שביעי, סעיף 89.
↑  ספר ישעיהו, פרק י"ד, פסוק כ"ט, ל"א.
1 2  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, I. Herodotus, p. 3
↑  הרודוטוס, ספר ראשון, סעיף 105.
↑  הרודוטוס, ספר שני, סעיף 106.
↑  הרודוטוס, ספר שלישי, סעיף 91.
↑  הרודוטוס, ספר רביעי, סעיף 39.
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, I. Herodotus, p. 5
↑  הרודוטוס, ספר שני, סעיף 159.
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוק כ"ט; ספר דברי הימים ב', פרק ל"ה, פסוק כ'.
1 2  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, I. Herodotus, p. 4
↑  הרודוטוס, ספר שני, סעיף 104.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כב (תרגום יעקב נפתלי שמחוני).
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262501005171  PLWABN: 9810549885405606  BIBSYS: 90136153  BNE: XX903903  BnF: cb119073789 (data)  CANTIC: a10492793  CiNii: DA0057958X  GND: 118549855  ICCU: CFIV036084  ISNI: 0000 0001 2353 0133  LCCN: n79086888  LNB: 000030389  MusicBrainz: 07b1876f-1afc-43c8-8d28-1d3498ef0654  NDL: 00443136  NKC: jn19981001510  NLA: 35757038  NLG: 18899  NLK: KAC199612186  NSK: 000051756  NTA: 06894845X  RERO: 02-A000079947  RSL: 000082455  SELIBR: 60617  SUDOC: 085720917  Trove: 1073569  ULAN: 500257721  VcBA: 495/51630  VIAF: 100225976   WorldCat (עם VIAF): 100225976
הנפטונז

| --- | --- |

פארל ויליאמס ושי היילי מתוך הופעה של N.E.R.D בפסטיבל ג'אז בשנת 2010
 מקום הקמה:  וירג'יניה ביץ' 
 מוקד פעילות:  וירג'יניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 סוגה:  היפ הופ, פאנק, ג'אז ראפ, דאנס, רגאיי, פופ, רוק אלטרנטיבי, רית'ם אנד בלוז, מוזיקה אלקטרונית
 חברת תקליטים:  Star Trak, אינטרסקופ
 שיתופי פעולה בולטים:  N.E.R.D, ‏קליפס, ג'יי זי, בריטני ספירס, קליס, סנופ דוג, נלי, גוון סטפאני, ג'סטין טימברלייק, קניה ווסט, ביונסה, אשר
 חברים
 פארל ויליאמס צ'אד הוגו
 
הנפטונז (באנגלית: The Neptunes) הם צמד מפיקים הכולל את פארל ויליאמס ואת צ'אד הוגו. הצמד תרם את הקול לאמני היפ הופ, רית'ם אנד בלוז ופופ בשנות התשעים המאוחרות ובשנות האלפיים.
הקול של הנפטונז משלב פאנק אלקטרוני עם צלילים מהמזרח התיכון ומוזיקה אסייתית הכוללת כלי הקשה וכלי נשיפה מעץ.
פארל שר ומופיע בווידאו קליפים, בניגוד לשותפו הוגו אשר נוטה להישאר מאחורי הקלעים.
שוויים של הנפטונז מוערך ב-155 מיליון דולר (נכון לשנת 2006) והם נחשבים מהמפיקים המצליחים בתולדות המוזיקה
.
הם הכניסו 24 שירים לעשירייה הראשונה של מצעד הבילבורד הוט 100.
הם דורגו במקום הראשון ברשימת "עשרת המפיקים של העשור" על ידי הבילבורד, בשנת 2009
.
צ'אד הוגו מופיע עם N.E.R.D. בסן פרנסיסקו ביולי 2009
ביוגרפיה

פארל ויליאמס וצ'אד הוגו נפגשו במחנה קיץ, בלהקה שבה פארל ניגן על קלידים ותופים, והוגו ניגן על סקסופון טנור. יחד עם הוגו, למד פארל בתיכון "פרינסס אן", שם הם ניגנו בתזמורת בית ספרית. בשנת 1990, הקימו פארל והוגו הרכב רית'ם אנד בלוז עם שי היילי ומייק הת'ריג', בשם הנפטונז. בתיכון הופיע ההרכב בתחרות כישרונות בית ספרית, ושם הם התגלו על ידי המפיק טדי ריילי, חבר להקת הבלקסטריט ומי שמזוהה עם יצירת הג'ק סווינג החדש ועבד עם מייקל ג'קסון. לאחר סיום לימודיהם בתיכון, חתמו השלושה, כהרכב, אצל ריילי.
פארל והוגו הפכו רשמית לצמד מפיקים תחת שמם הישן, "הנפטונז", בשנת 1994. הם הפיקו את השיר, "Tonight's The Night" מאלבומם השלישי של הבלקסטריט.
הם זכו לתשומת לב גדולה כשהפיקו את השיר "Superthug" של N.O.R.E אשר דורג במקום ה-36 בבילבורד הוט 100, בשנת 1998.
הצמד הפיק לקליס את אלבומה הראשון, Kaleidoscope, בשנת 1999, וזכה להצלחה מסחרית עם שירים שהפיק לג'יי זי, מיסטיקל, באסטה ריימס ואשר.
בשנת 2001, הפיקו הנפטונז את השיר "I'm a Slave 4 U" של בריטני ספירס, איתו הגיעו לצמרת המצעדים ברחבי העולם.
באותה שנה הגיעו למקום הראשון בארצות הברית עם השיר, "Hot in Herre", של נלי.
הנפטונז הפיקו את אלבומם של הקליפס,‏ Lord Willin', בשנת 2002. האלבום דורג במקום הרביעי במצעד האלבומים של הבילבורד.
הם הוציאו אלבום בכורה בשם The Neptunes Present... Clones, הכולל רמיקסים ושיתופי פעולה עם אמנים שונים, בשנת 2003.
הנפטונז הפיקו את השיר, "Drop It Like It's Hot" של סנופ דוג בשיתוף עם פארל, בשנת 2004. השיר הגיע למקום הראשון בשלושה מצעדי בילבורד (בילבורד הוט 100, בילבורד רית'ם אנד בלוז, בילבורד שירי ראפ) ובמצעדים נוספים ברחבי העולם. בנוסף, השיר היה מועמד לשלושה פרס גראמי.
הנפטונז זכו בשלושה פרסי גראמי מתוך 11 מועמדויות. הראשון בקטגוריית "מפיק השנה" והשני בקטגוריית "אלבום הפופ של השנה" על עבודתם באלבומו של ג'סטין טימברלייק, Justified, בשנת 2004.
הם קיבלו את פרס גראמי השלישי שלהם, בקטגוריית "שיר הראפ של השנה" על עבודתם בשיר "Money Maker" של לודקריס, בשנת 2008.
הצמד השתתף בהפקת אלבומה האחד עשר של מדונה, Hard Candy, באפריל 2008.
בשנת 2024, הצמד נכנס למחלוקת משפטית על השם "הנפטונז", כשהוגו האשים את וויליאמס שביקש שליטה בלעדית במרמה על הסימנים המסחריים של הצמד, תוך הפרה של הסכמתם לחלק הכל באופן שווה. לדברי עורך דינו של הוגו, קנת די. פרוינדליך, וויליאמס ”התעלם והדיר [את הוגו] מכל הבקשות שהגיש לסימן 'הנפטונז', [הוא] ביצע הונאה בהבטחת הסימנים המסחריים ופעל בחוסר תום לב.”. נציגו של פארל ציין כי פארל הופתע מהפעולה המשפטית וחזר על הצעתו לחלוק את הבעלות והניהול של הסימן המסחרי עם הוגו. המחלוקת נסובה סביב שלוש בקשות לסימנים מסחריים של הצמד המכסים מוזיקה בסטרימינג, קליפים, תוכן והופעות חיות, שהוגו טוען שוויליאמס הגיש ללא ידיעתו.
הקול של הנפטונז

הקול של הנפטונז מאופיין בקטעי סינתיסייזר, סימפול קלידים ומלווה במכונת תופים.
רבים מהפקותיהם כוללים שירת פלסטו של פארל כמו בשירים, "Excuse Me Miss" של ג'יי זי ו- "Beautiful" של סנופ דוג.
.N.E.R.D

N.E.R.D. הוא הרכב מוזיקלי הכולל את פארל, הוגו ואת שי היילי. שם ההרכב הוא ראשי תיבות של No one Ever Really Dies (אף אחד לעולם לא באמת מת).
ההרכב הוציא ארבעה אלבומים: In Search Of ‏ (2001),Fly Or Die ‏(2004), Seeing Sounds‏ (2008) ו-Nothing ‏(2010).
הערות שוליים

↑  "Panache Report". Panache Report. אורכב מ-המקור ב-2016-03-17.
↑  "billboards-top-10-producers-of-the-decade". realtalkny. אורכב מ-המקור ב-2011-10-04.
↑  "Neptunes production techniques; an interview with Chad Hugo" on hiphopgame.com, from the December 2003 issue of 'Sound & Recording'
↑  Jem Aswad, Pharrell Williams and Chad Hugo Embroiled in Legal Dispute Over Rights to ‘Neptunes’ Name, Variety, ‏2024-04-01 (באנגלית אמריקאית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003: עריף מרדין | פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי   2004: הנפטונז  | הבא: 2005: ג'ון שאנקס |
| פארל ויליאמס |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | In My Mind • Girl |  |
| סינגלים | "Frontin'" • "Can I Have It Like That" • "Angel" • "Number One" • "That Girl" • "My Drive Thru" • "Happy" • "Marilyn Monroe" • "Come Get It Bae" • "Gust of Wind" • "It Girl" • "Freedom" • "Sangria Wine" |  |
| השתתפות בסינגלים | "I Just Wanna Love U (Give It 2 Me)" • "Formal Invite" • "Nothin'" • "Boys" • "When the Last Time" • "Pass the Courvoisier, Part II" • "Beautiful" • "Excuse Me Miss" • "Belly Dancer" • "Change Clothes" • "Drop It Like It's Hot" • "Let's Get Blown" • "Wanna Love You Girl" • "Mr. Me Too" • "Money Maker" • "Yummy" • "Sex 'n' Money" • "Give It Up" • "Blue Magic" • "I Know" • "Zock On!" • "Universal Mind Control" • "Announcement" • "Work That" • "I'm Good" • "ADD SUV" • "One" • "Celebrate" • "Blurred Lines" • "Get Lucky" • "Feds Watching" • "Get Like Me" • "Lose Yourself to Dance" • "ATM Jam" • "Move That Dope" • "Aerosol Can" • "Hugs" • "Tacky" • "Shine" • "WTF (Where They From)" • "Safari" • "Surfin'" • "Heatstroke" • "Feels" |  |
| סיבובי הופעות | Dear Girl Tour |  |
| עסקים | I Am Other • Billionaire Boys Club |  |
| שונות | הנפטונז • N.E.R.D • Child Rebel Soldier |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 253bfe58-d68a-4f96-9b7a-70d977cbf66d
גארפילד (קומיקס)

| --- | --- |

גארפילד וחבריו
 מידע קומיקס
 יוצר:  ג'ים דייוויס
 סוגה:  הומור
 סטטוס:  עדיין רץ/יומי
 תקופת פרסום מקורית:  19 ביוני 1978 – הווה (46 שנים)
 סינדיקציה:  Universal Press Syndicate‏(1994 ואילך) (1978-1993)
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  Random House, לעיתים גם Andrews McMeel Publishing
 מספר החוברות:  46
 מספר האוגדנים:  46
 מספר הספרים:  46
 קומיקס קודם בסדרה:  Gnorm Gnat
 קומיקס הבא בסדרה:  U.S. Acres
 Garfield.com
גארפילד (באנגלית: Garfield) היא רצועת קומיקס אמריקאית מאת המאייר ג'ים דייוויס (אנ'). הקומיקס מתאר את חייו של חתול בשם גארפילד יחד עם בעליו האנושי ג׳ון והכלב אודי, גארפילד מתאפיין בעצלנות וברעבתנות יוצאות-דופן.
היסטוריה

דמותו של גארפילד הופיעה לראשונה ברצועת קומיקס שפורסמה ב-19 ביוני 1978. יום זה נחשב מאז ל"יום הולדתו" של גארפילד. דייוויס קרא לדמות המאוירת על שם סבו, ג'יימס גארפילד דייוויס (שקיבל את שמו בהשראת שמו של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'יימס גרפילד).
מ-1982 עד 1994 הופיעה הדמות גם בטלוויזיה ב-12 ספיישלים מצוירים, וכן בסדרת אנימציה בשם "גארפילד וחברים", ששודרה במשך 7 עונות.
בשנים 1992–1995 יצא הקומיקס גארפילד בעברית בדו שבועון - עיתון הקומיקס.
בשנת 1999 שווקה בובת חתול - בובה של גארפילד ברחבי מדינות רבות בעולם. הבובה מעוצבת עם כרס יוצאת דופן ופרצוף עייף.
בשנת 2004 יצא לאקרנים סרט קולנוע באורך מלא באנימציית מחשב. בסרט דיבב ביל מארי את קולו של גארפילד. בשנת 2006 יצא סרט ההמשך.
בשנת 2024 יצא סרט נוסף.
תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גארפילד החתול ואוֹדי הכלב הם שתי חיות המחמד של ג'ון ארבאקל. אודי הוא כלב רגיל וטיפש, ואילו לגארפילד תכונות אנושיות, שחיבבו אותו על קהל הקוראים. לגארפילד יש חיבה יתירה ללזניה ופיצה. בכל רצועת קומיקס רואים סיפור מצחיק קצר על חייו של גארפילד. לרוב, הסיפורים אקטואליים, כך לדוגמה בתקופת חג המולד יש סיפורים על חג המולד.
הדמויות > הדמויות הראשיות

גארפילד (Garfield) - חתול כתום שמן ועצלן המשמש כדמות הראשית בסדרה. הוא חיית המחמד של ג'ון ארבאקל. הוא אוהב מאוד לאכול, בעיקר לזניה ופיצה, ולכן הוא סובל מעודף משקל. הוא נוטה גם להיות עוקצני, פסימי, סרקסטי וציני. אוהב במיוחד לישון, לצפות בטלוויזיה, להרוס דברים, להציב מלכודות לדוור ולהתעמר באודי הכלב.
ג'ון ארבאקל (Jonathan "Jon" Q. Arbuckle) - הוא רווק חנון שעובד כקריקטוריסט למחייתו. ג'ון הוא הבעלים של גארפילד ואודי, והוא מתרגז לעיתים קרובות ממעשיו של גארפילד. הוא מאוהב בווטרינרית ליז, אך הוא חסר מזל במערכות היחסים שלו עם נשים, ואינו מצליח להרשים אותה. בשנת 2006 ג'ון סוף-סוף הצליח להרשים את ליז ומאז הם זוג. בהתחלה גארפילד לא היה מאושר ממערכת היחסים, אבל אחר כך נכנע.
אוֹדי (Odie) - כלב צהוב מסוג ביגל רפה שכל ותמים בעל אוזניים ארוכות, אשר נוטה להזיל כמות רבה יחסית של ריר. אודי הוא חיית המחמד של ג'ון ארבאקל, והוא נתון לעיתים קרובות להתעללות פיזית מצידו של גארפילד (שאוהב במיוחד לבעוט את אודי מקצה שולחן האוכל).
הדמויות > דמויות נוספות

ד"ר ליז וילסון (Dr. Liz Wilson) - הוטרינרית של גארפילד ואודי. ג'ון מאוהב בה בסתר מזה זמן רב ומנסה לחזר אחריה ללא הצלחה רבה.
ארלין (Arlene) - חברתו של גארפילד. חתולה ורודה וסרקסטית בעלת רווח בין שתי שינייה הקדמיות (גארפילד נוהג לעקוץ אותה על כך לעיתים רבות).
פוקי (Pooky) - דובון הצעצוע והחבר הטוב ביותר של גארפילד. גארפילד אוהב לישון איתו בלילות ומתייחס אליו כאילו היה יצור חי.
נרמל (Nermal) - גור חתולים קטן וחמוד אשר מחשיב עצמו כ"חתלתול החמוד ביותר בעולם". על אף שעושה הרושם שנרמל אדיב ושובבני, הוא אוהב במיוחד להגיע באופן בלתי צפוי לביקורי פתע בביתו של גארפילד ולהרגיז אותו בעודו מתרברב על כמה שהוא חמוד.
אמא של ג'ון (שמה לא ידוע) - גרה יחד עם אביו של ג'ון ואחיו של ג'ון בחווה. היא מבשלת הרבה.
אבא של ג'ון (שמו לא ידוע) - חוואי קירח ומשועמם.
דוק בוי (Doc Boy) - אחיו של ג'ון.
עיבודים

עלילת רצועות הקומיקס עובדה פעמים רבות לסרטים וסדרות טלוויזיה על ידי חברות הפקה שונות.
עיבודים > סדרות אנימציה

"גארפילד" (1988–1994) - סדרת אנימציה.
"גארפילד שואו" (2009) - סדרת אנימציה ממוחשבת אשר עלתה לשידור בערוץ Cartoon Network במהלך 2009.
עיבודים > סרטים

"גארפילד: הסרט" (2004) - סרט הקולנוע הראשון של גארפילד אשר משלב אנימציה ממוחשבת עם קטעי לייב אקשן בו הוא מדובב על ידי ביל מארי. ג'ון מאמץ את אודי על מנת להרשים את ליז הוטרינרית. גארפילד אשר מרגיש מאוים כעת מחליט להתעמר באודי ונועל את אודי באחד הלילות מחוץ לבית. כתוצאה מכך מאלף כלבים אכזרי חוטף את אודי. בעקבות כך גארפילד אשר מרגיש כי הוא האחראי להיעלמותו של אודי מחליט לצאת להצילו.
"גארפילד 2" (2006) - סרט ההמשך. ג'ון נוסע ללונדון עם ליז וגארפילד ואודי נוסעים איתו. בינתיים הדוכסית המנוחה מורישה את כל רכושה לחתול מלכותי אשר נראה בדיוק כמו גארפילד. בעקבות כך, היורש היחיד של המלכה מנסה להרוג את החתול היורש. בהמשך גארפילד מתחלף, בטעות, עם החתול המלכותי אשר נראה בדיוק כמוהו.
"גארפילד הופך לאמיתי" (2007) (אנימציה), סרט קולנוע נוסף המספר את קורותיו של גארפילד כאשר הוא יוצא לעולם האמיתי.
"פסטיבל הצחוק של גארפילד" (2008) (אנימציה), סרט בו גארפילד מנסה לנצח את ראמן בפסטיבל הצחוק.
"גארפילד וכח החיות" (2009) (אנימציה), סרט קולנוע נוסף המפגיש עולם הסרטים המצוירים פוגש את עולם הקומיקס בהרפתקה בה מככב החתול העצלן החביב על כולם – גארפילד.
"גארפילד" (2024) (אנימציה), הסרט הוכרז עוד ב-24 במאי 2016, שמארק דינדל יביים ודייוויד ריינולדס יכתוב את התסריט. באוגוסט 2019, ViacomCBS רכשה את הזכויות על הסרט. דינדל אישר שהסרט עדיין בהפקה בדצמבר 2020. ב-1 בנובמבר 2021, הוכרז שכריס פראט ידבב את קולו של גארפילד. סרטי סוני תהיה אחראית להפצת הסרט בזירה הבינלאומית, מלבד סין.
"נאום גארפילד" של חבר בית הנבחרים מייק פנס בשנת 2003, לרגל יום הולדת 25 לגארפילד. פנס ייצג אז את אינדיאנה, מדינת הבית של המאייר ג'ים דייוויס.
הלנה

| --- | --- |

 תפקיד:  מלכת ספרטה
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 מקום מגורים:  ספרטה
 אב:  זאוס
 אם:  לדה
 אחים:  קסטור ופולוקס, קליטיימנסטרה
 בן או בת זוג:  מנלאוס, פאריס
 צאצאים:  איפיגניה, Idaeus, Nicostratus, Bunicus, Aganus, הלנה, Thronius, Aethiolas, הרמיוני, Corythus, Pleisthenes, Morraphius, Euphorion 
 
ערך זה עוסק בדמות מהמיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
הלנה מטרויה, ציור של אוולין דה מורגן מ-1898
פרוטומה של הלנה מאת אנטוניו קנובה במוזיאון ויקטוריה ואלברט
הֶלֵנָה (ביוונית: Ἑλένη; מילולית: לפיד) היא דמות במיתולוגיה היוונית שנודעה כיפה בנשים. הלנה הייתה אשתו של מנלאוס וחטיפתה על ידי פאריס הביאה לפרוץ מלחמת טרויה.
דמותה > מקורה של הלנה

לדמותה של הלנה במיתולוגיה היוונית מספר גרסאות. לפי אחת מהן, הלנה הייתה אלה שאיבדה את מעמדה וזכורה בעיקר בשל יופייה. לפי גרסה שנייה, לדה הולידה את הלנה, את התאומים קסטור ופולוקס ואת קליטמנסטרה. סיפור הולדתם של הילדים אינו ברור. חלק משויכים לזאוס, בעוד אחרים משויכים לבעלה של לדה, טינדראוס, מלך ספרטה. גרסאות אחרות של המיתולוגיה רואות בהלנה את בתה של נמסיס, אלת הנקמה.
דמותה > חטיפתה של הלנה

לפי המיתולוגיה, שני אתונאים, תסאוס ופיריתואוס (אנ'), התחייבו להינשא לבתו של זאוס. תסאוס בחר בהלנה, והוא ופיריתואוס חטפו אותה והחליטו להחזיק בה עד שתהיה מבוגרת מספיק להינשא. פיריתואוס מאידך, בחר להינשא לפרספונה, למרות שהיא כבר נשואה להאדס. הם השאירו את הלנה עם אמו של תסאוס, בעת שהלכו אל השאול, מקום שליטתם של פרספונה והאדס. האדס העמיד פנים כי הוא מארח אותם לסעודה. ברגע שהשניים התיישבו, נחשים התפתלו סביב רגליהם והשאירו אותם שם.
שני אחיה של הלנה, קסטור ופולוקס, החזירו את אחותם ולקחו את אייתרה (אנ'), אימו של תסאוס, בתור שפחתה של הלנה, והיא שוחררה רק שנים אחר כך בידי שניים מנכדיה, בניו של תסאוס, ורק לאחר מותו של האחרון.
דמותה > נישואים למנלאוס

כשהגיע זמנה של הלנה להינשא, מלכים ונסיכים יוונים רבים באו לבקש את ידה או שלחו שליחים בשמם. בין המתמודדים היו אודיסאוס, מנסתאוס (אנ'), איאס הגדול, פאטרוקלוס ואידומנאוס (אנ'). אך המועדף מבין המחזרים היה מנלאוס שלא הגיע בעצמו אלא יוצג על ידי אחיו אגממנון. אגממנון ומנלאוס שכנו בגלות, בבורחם מפני תיאסטס. כל המחזרים למעט אודיסאוס הביאו עימם מתנות יקרות.
טינדראוס, מלך ספרטה ובעלה של לדה שלפי אחת הגרסאות היא אמה של הלנה, לא קיבל אף אחת מן המתנות אך גם לא שילח אף אחד מן המחזרים מחשש שיעלבו ויתפתח סכסוך. אודיסאוס הבטיח לפתור את הבעיה באופן משביע רצון אם טינדראוס יתמוך בו בחיזורו אחרי פנלופה, בתו של איקריוס. טינדראוס הסכים ברצון ואודיסאוס הציע כי לפני שתעשה ההחלטה כל המחזרים ישבעו להגן על הבעל הנבחר נגד כל מי שיתקומם נגדו. תכסיס זה הצליח, והלנה ומנלאוס התחתנו. עם מותו של טינדראוס, מנלאוס הפך למלך ספרטה כיוון שרק גברים יכלו לרשת את המלוכה ומכיוון שקסטור ופולוקס נפטרו אף הם.
דמותה > מלחמת טרויה

שנים לאחר מכן, פאריס, נסיך טרויה, הגיע לספרטה במטרה להינשא להלנה. הלנה הובטחה לפאריס על ידי אפרודיטה, שנבחרה על ידיו כיפה ביותר מבין כל האלות, מה שעורר את כעסן של אתנה והרה. כפי שהובטח על ידי אפרודיטה, היא כישפה את הלנה לבוא עם פאריס חזרה לטרויה. וככה, הלנה נחטפה.
כשמנלאוס גילה שאשתו נעלמה, הוא קרא לכל שאר מחזרי העבר של הלנה לעמוד בשבועתם, וכך החלה מלחמת טרויה. למעשה, כל היוונים נטלו חלק במלחמה זו, בין על ידי השתתפות בהתקפה על טרויה או הגנה על טרויה מפני מנלאוס ותומכיו. זו הסיבה שהלנה מכונה גם "בעלת הפנים שהשיקו אלף ספינות".
יחסיה של הלנה עם פאריס, משתנים בהתאם למקור הסיפור. גרסאות שונות מספרות כי הלנה אהבה את פאריס עמוקות (אם כי לאפרודיטה, שהבטיחה זאת לפאריס, היה חלק בכך). גרסאות אחרות טוענות כי הלנה הייתה אישה אנוכית ואכזרית שהביאה אסון על כל הסובבים אותה. גרסה נוספת המופיעה במחזה "הלנה" שכתב אוריפידס, היא כי הרמס (שליח האלים) עיצב דיוקן של הלנה על פי בקשתו של זאוס, כך שהלנה מעולם לא הייתה בטרויה, ובילתה את המלחמה במצרים.
פאריס נהרג במלחמה, ואחיו דיפובוס (אנ'), נישא להלנה. דיפובוס נהרג על ידי מנלאוס לאחר מכן. כשטרויה הובסה בסיום המלחמה דרש מנלאוס כי רק לו יורשה להרוג את אשתו הבוגדנית, אך כשהניף חרבו, יופייה גרם לחרבו ליפול מידו. תחת זאת, הוא הוביל אותה בשלום לספינות היווניות. הלנה חזרה לספרטה יחד עם מנלאוס. לאחר מותו של מנלאוס, הלנה הוגלתה על ידי בנם מגפנתס (אנ'). בגרסה נוספת לפי אוריפידס, הלנה עזבה את עולם בני התמותה, ונלקחה לאולימפוס כמעט מיד לאחר חזרתו של מנלאוס.
בתרבות

דמותה של הלנה הופיע במגוון יצירות במהלך השנים.
האסטרואיד 101 Helena (אנ') שהתגלה ב-1868, נקרא על שמה.
לשבתאי ירח שהתגלה בשנת 1980, וזכה לשם הלנה.
הסרט הלנה מטרויה מ-1956 והמיני-סדרה הלנה מטרויה מ-2003 מבוססים על סיפורה
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

הרודוטוס, היסטוריות, ספר ראשון, 1-5
הומרוס, איליאדה
הומרוס, אודיסאה
הרודוטוס, היסטוריות, ספר שני, 111-120
לקריאה נוספת > מקורות מודרניים

נטע זגגי, הלנה מטרויה כדמות חיובית בספרות היוונית הקלאסית, זמנים, 12, קיץ 1983, עמ' 20–33
הערות שוליים

↑  ייתכן שמקורו קשור סמנטית לירח (ביוונית 'סלנה') או לשמש (ביוונית 'הליוס')
↑  Homer, Iliad, III, 199, 418, 426; Odyssey, IV, 184, 219; XXIII, 218.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600004005171  PLWABN: 9810636155105606  BNE: XX528744  BnF: cb119683523 (data)  GND: 118548778  LCCN: no2014085150  LNB: 000219372  NKC: jo2016908859  NTA: 293069743  SELIBR: 224491  SUDOC: 02769660X  VIAF: 45094221   WorldCat (עם VIAF): 45094221
תומאס פיצ'י

תומאס טינדאל פיצ'י (באנגלית: Thomas Tindal Fitchie‏; 11 בדצמבר 1881 - 17 באוקטובר 1947) היה כדורגלן סקוטי.
קריירה

פיצ'י שיחק בעמדת החלוץ, ונודע בכינוי "נסיך המכדררים" בזכות שליטתו הטובה בכדור ונחישותו ליד שער היריב. הוא נולד באדינבורו ושיחק כחובבן בשנות הקריירה הראשונות שלו, מאחר שהיו לו התחייבויות עסקיות שמנעו ממנו לשחק כמקצוען. ידוע עליו כי הוא נהג לעבור ממקום למקום בתדירות גבוהה, ולפיכך הקריירה שלו הייתה אקלקטית במידה מסוימת. הוא שיחק במספר מועדונים, לעיתים לתקופות קצרות מאוד של חודש.
הוא החל את הקריירה שלו בווסט נורווד, והצטרף לוולוויץ' ארסנל בנובמבר 1901. פיצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה השנייה מול גיינסבורו טריניטי ב-8 בפברואר 1902, והבקיע שני שערים שסייעו לארסנל לנצח 5 - 0. הוא שיחק בארסנל לסירוגין בגלל התחייבויותיו העסקיות, ולעיתים קרובות שיחק כשחקן אורח במועדונים אחרים מלונדון, בהם פולהאם, לונדון קלדוניאנס וטוטנהאם הוטספר.
מועדונו העיקרי של פיצ'י המשיך להיות ארסנל, והוא שיחק בעיקר שם כשהיה בלונדון. רק בעונת 1904/1905, הראשונה בתולדות המועדון בליגה הראשונה, הוא החל לשחק באופן סדיר בהרכב, והבקיע שישה שערים בתשעה משחקים.
פיצ'י שיחק היטב באותה תקופה ובזכות כך זומן לנבחרת סקוטלנד. הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים הייתה ב-6 במרץ 1905, בהפסד 1 - 3 לנבחרת ויילס. הוא השתתף ב-4 משחקים במדי הנבחרת, ושערו היחיד במדיה הובקע במשחק מול נבחרת אירלנד ביום פטריק הקדוש של 1906. הוא המשיך לשחק בקביעות בארסנל, ובעונת 1905/1906 הבקיע 9 שערי ליגה והעפיל עם המועדון לחצי גמר גביע ה-FA.
פיצ'י עזב את ארסנל באמצע 1906 על מנת לחזור לסקוטלנד, ושיחק עבור קווינס פארק במשך שנתיים. בתקופה זו הוא חזר לדרום אנגליה לתקופה קצרה, ולעיתים שיחק עבור נוריץ' סיטי וברייטון אנד הוב אלביון. הוא חזר לארסנל ב-1908, ובהופעת הבכורה המחודשת שלו הבקיע את השער היחיד בניצחון על פרסטון נורת' אנד. פיצ'י שיחק בארסנל לאורך כל עונת 1908/1909, הבקיע עשרה שערים (תשעה בליגה ואחד בגביע) ב-21 משחקים, והפך למלך השערים של המועדון; באותה עונה סיים המועדון במקום השישי, שהיה הדירוג הטוב ביותר עד עונת 1925/1926. בסך הכל הוא השתתף ב-63 משחקים במדי ארסנל, בהם הבקיע 30 שערים.
לאחר שעזב את ארסנל הוא הצטרף לקבוצה שנודעה בכינוי "דה פילגרימס" (עולי הרגל), שהורכבה משחקנים בריטים וסיירה בארצות הברית באוקטובר ובנובמבר 1909. לאחר שחזר לאנגליה הוא שיחק עבור גלוסופ נורת' אנד עד 1911, ופעם נוספת עבור פולהאם ב-1912.
לקריאה נוספת

Tony Matthews, WHO'S WHO OF ARSENAL (pages 101 - 102), Hamlyn, 2008 (ISBN 1-84596-232-X)
קרב פלטסבורג

קרב פלטסבורג, הידוע גם בשם קרב ימת שמפליין (מוכר גם כ-אגם שמפליין), היה עימות שהביא לסיום הפלישה הבריטית לצפון ארצות הברית במהלך מלחמת 1812. הכוחות הבריטיים, שכללו צבא בפיקודו של לוטננט גנרל ג'ורג' פרבוסט(אנ') ושייטת ימית בפיקודו של קפטן ג'ורג' דאוני, התכנסו על שפת האגם, בעיירה פלטסבורג(אנ') שבמדינת ניו יורק. ההגנה על העיירה התבססה על מיליציות ממדינות ניו יורק וורמונט וכן יחידות סדירות של צבא ארצות הברית בפיקודו של בריגדיר גנרל אלכסנדר מקומב, לצד שייטת אמריקאית בפיקודו של תומאס מקדונו.
בבוקר ה-11 בספטמבר 1814 פתח דאוני במתקפה ימית, אך השייטת הבריטית הובסה בקרב עיקש שבמהלכו נהרג דאוני. במקביל, פרבוסט הוביל מתקפה יבשתית אך נסוג לאחר שנודע לו על תבוסת השייטת הבריטית, מתוך הבנה כי ללא שליטה בימת שמפליין לא ניתן יהיה לתחזק או לתגבר את הכוחות היבשתיים. הניצחון האמריקני בפלטסבורג, יחד עם ההצלחה בהגנת בולטימור(אנ') שהתרחשה למחרת, פגע בכוח המיקוח הבריטי במשא ומתן לשלום שנערך בגנט והוביל להסכם שהחזיר את המצב לקדמותו, ללא שינויי גבולות.
הרקע > התוכנית הבריטית

בשנת 1814, רוב כוחות הצבא הבריטי היו מעורבים במלחמה בחצי האי האיברי, אך עם התפטרותו של נפוליאון באפריל, בריטניה שלחה כ-16,000 חיילים מנוסים לצפון אמריקה יחד עם מספר גנרלים בכירים מהכוחות של הדוכס מוולינגטון. שר המלחמה הבריטי, לורד באת'רסט, הנחה את המפקד בקנדה, סר ג'ורג' פרבוסט, לצאת למתקפות בשטח ארצות הברית תוך הימנעות מהתקדמות מסוכנת מדי.
פרבוסט בחר להתמקד בהשתלטות על ימת שמפליין, מאחר שהדרך הימית המרכזית דרכו עברה בקנדה. הוא נמנע מלתקוף את ורמונט הידידותית-למחצה והתקדם בצד המערבי של הימה, דרך מדינת ניו יורק, לעבר פלטסבורג – המוצב האמריקאי המרכזי באזור.
הכוחות הבריטיים, בפיקודו של מייג'ור גנרל סר פרנסיס דה רוטנבורג, כללו כ-8,000 חיילים מחולקים לשלוש בריגדות ותוגברו בארטילריה קלה. עם זאת, חיכוכים בין פרבוסט היסודי והמפקדים המנוסים מהמלחמה בחצי האי האיברי יצרו מתח בתוך הכוח הבריטי.
הרקע > ההגנה האמריקאית

בצד האמריקאי, מייג'ור גנרל ג'ורג' איזרד פיקד על הצבא הצפוני אך קיבל הוראה לקחת את רוב כוחותיו ולתגבר את סאקטס הארבור(אנ'). המשימה הותירה את בריגדיר גנרל אלכסנדר מקומב עם 1,500 חיילים בלבד בפלטסבורג, רובם מגויסים חדשים או חיילים פצועים.
מקומב הזעיק את המיליציות של ניו יורק ו-2,000 מתנדבים בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון סטרונג התייצבו. תחת הדרכת מהנדס הקרב, מייג'ור ג'וזף טוטן, בוצרה הגנת העיר באמצעות שלושה מוצבים עיקריים ותעלות שנחפרו על הגדה הדרומית של נהר הסאראנאק.
הרקע > רקע ימי

בריטניה איבדה את השליטה בימת שמפליין לאחר שהאמריקאים ייצרו מספר ספינות חזקות ב-1814, כולל הקורבטה יו אס אס סרגוטה. בתגובה, הבריטים החלו בבניית הפריגטה אוניית הוד מלכותו קונפיאנס (HMS Confiance) אך התקשו בהשלמתה בזמן. קפטן ג'ורג' דאוני מונה לפקד על הספינה למרות לחצי הזמן הכבדים.