stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרנית הכרמל
הערות שוליים

↑  יעקב הכהן, האחים ליבוביץ יזמו הקמת חברה להשקעות, מעריב, 12 בינואר 1981
↑  גרניט משלמת בעד סונול סופרגז 44 מליון דולר, דבר, 1 ביוני 1981
↑  מירב ארלוזורוב, הנפקת גרניט: לא בדיוק מציאה, אבל מחיר סביר בהחלט, חדשות, 9 בפברואר 1992
↑  דוד חיון, ‏קבוצת בורוביץ רוכשת את גרנית הכרמל: שנפ-ארן נכשלה בהשגת מימון, באתר גלובס, 20 באוגוסט 1998
↑  החברה הכי מצליחה שלא שמעתם עליה, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2007
↑  שלומי שפר, הממונה על ההגבלים העסקיים אישרה רכישת גרנית הכרמל על ידי עזריאלי, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2006
↑  מיכאל רוכוורגר דרור רייך, לאחר 20 שנה גרנית הכרמל תימחק מהמסחר באחד העם, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2012
↑  אביב לוי, ‏מכירת סופרגז: עזריאלי משלימה את מימוש נכסי גרנית הכרמל בתמורה כוללת של כ-2.4 מיליארד שקל, באתר גלובס, 28 ביולי 2019
↑   מיכאל רוכוורגר, דודי ויסמן חוזר לענף הדלק: רוכש את סונול תמורת כ-364 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2016
↑  שלי אפלברג, הצלחה לעזריאלי: טמבור הפכה היום לחברה פרטית, באתר TheMarker‏, 26 ביולי 2012
↑   מיכאל רוכוורגר, עזריאלי מוכרת את טמבור לחברת השקעות מסינגפור בחצי מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 26 במאי 2014
↑  אבי גנאור, ‏וולקן מצברים הבורסאית בקשיים: הפסד של 6 מיליון שקל במחצית ופיטורי עובדים, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2000
↑  גל ניסים, ‏גרנית הכרמל: לבטל העסקה בה רכשנו 9.8% מנצבא; דורשת 30–35 מיליון דולר, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2006
↑  גרנית הכרמל רוכשת 25% מקבוצת LDI, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2001
↑  אמיר כידן, ‏עוגן נדל"ן מצטרפת לגרנית הכרמל ותחזיק 50% מפארק התעשייה באפק, באתר גלובס, 18 ביוני 2006
↑  אבי שאולי, ‏מיטב דורשת מאיזנברג להגדיל את הפיצוי למחזיקי האג"ח של אוסיף, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2009
↑   מיכאל רוכוורגר, יורם גביזון, עזריאלי מתפיל 400 מיליון שקל בפלמחים: מוכר את המתקן לקרן תשתיות ישראל, באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2013
↑  עמירם כהן, חברת ייעוץ אמריקאית: פוטנציאל לכמויות גז גדולות ברישיון הימי עליו ויתרה בריטיש גז, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001
↑  גרנית סונול של גרנית הכרמל לא תשתתף בקידוח תמר 1, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2003
↑  אבי שאולי, ‏גרנית רוכשת את זכויותיה של בריטיש גז ברשיון מד אשדוד, באתר גלובס, 17 בינואר 2002
↑  מיכאל רוכוורגר, אבי בר-אלי, דנקנר וסולטן יבקשו מהמדינה אישור לקידוח ימי מול פלמחים, באתר הארץ, 17 בינואר 2010
↑  סונול לא מוותרת על הגז: קיבלה רישיון לקידוח יבשתי, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2000
גמביה במשחקים האולימפיים

גמביה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לאורך השנים היו הישגיהם של הספורטאים הגמבים שהשתתפו במשחקים נמוכים למדי, ואיש מהם לא זכה במדליה אולימפית. באולימפיאדת לונדון (2012) העפיל סוואיבו סאנח לחצי הגמר בריצת 100 מטר, וסיים במקום ה-20 הכללי.
ראו גם

גמביה במשחקים הפאראלימפיים
גמביה במשחקים האולימפיים לנוער
ג'. בראקן לי

ג'וזף בראקן לי (באנגלית: Joseph Bracken Lee; 7 בינואר 1899 –  20 באוקטובר 1996) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת יוטה, חבר המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן כמושל התשיעי של המדינה בשנים 1957-1949, ולאחר מכן במשך 12 שנה היה ראש עיריית סולט לייק סיטי מ-1960 עד 1972. הוא אחד משלושת המושלים היחידים של יוטה שלא היו מורמונים, לצד סימון במברגר וג'ורג' דרן.
ביוגרפיה

לי נולד בפרייס (Price) שביוטה, בנם של ארתור ג'יי (1934-1870) ואידה מיי (לייטר) לי (1980-1874). כשהיה בן חמש עברה המשפחה לפרויטה שבקולורדו, שם נשארו עד שהגיע לכיתה ח'. לאחר מכן חזרה המשפחה לפרייס. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת לי בצבא ארצות הברית, זאת לאחר ששיקר לגבי גילו ופספס את סיום לימודיו התיכוניים על מנת להתגייס. במהלך הכשרתו הצבאית בקליפורניה, שובץ שם כמפקד הכשרות ללוחמים היוצאים לאירופה, מתוך אמונה כי החזיק בכישורים הדרושים לתפקיד זה. לימים התחרט לי על השלמתו עם השיבוץ, שכן רצה להילחם בשדה הקרב האירופי. לאחר המלחמה הצטרף לעסק הביטוח של אביו.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 החל לי בפעילותו הפוליטית. ב-1931 התמודד לראשות עיריית פרייס, אך הפסיד. ב-1935 התמודד בשנית וניצח בפער של שני קולות בלבד, ולאחר מכן נבחר מחדש לתפקיד חמש פעמים נוספות. הוא הפסיד בשתי התמודדויות לתפקיד מושל יוטה במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20, אך בבחירות 1948 נבחר לראשונה לתפקיד. לי היה שמרן פיסקלי ומתנגד גדול למס הכנסה. באמצעות קיצוצים גדולים בהוצאות הממשלה, הוא הצליח להחיל עודפי תקציב בכל הממשלות שניהל. כמושל, הוא צמצם הן את ההוצאות והן את הבירוקרטיה באמצעות קיצוץ כמות המחלקות והשרים. הוא הכעיס במיוחד את הסתדרות המורים כשקיצץ בתקציב ההשכלה הגבוהה. בנוסף להתנגדותו העזה למס הכנסה, הוא התנגד לסיוע בין-לאומי ולאו"ם. בעוד לי היה צאצא של מורמונים, לא הייתה לו זיקה דתית לכנסייה אם כי עדיין נהנה מתמיכה ציבורית למרות העובדה שלא היה חבר בכנסייה המורמונית. למרות שלא נרתע מביקורת על הכנסייה, הקפיד לשמור על דיפלומטיה טובה עם הנהגתה.
ב-1956 הפסיד לי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, מה שגרם לו לנהל מרוץ נמרץ אך כושל כפוליטיקאי עצמאי. ב-1958 התמודד ללא הצלחה אל הסנאט של ארצות הברית, וגם ב-1962 שב לעשות כן ללא הועיל. בבחירות 1964 התמודד בשלישית לתפקיד המושל, אך הפסיד בוועידה הרפובליקנית המדינתית. תחת השיטה הפוליטית דאז, אם אף מועמד שהתמודד לתפקיד כלל-מדינתי או אל בית הנבחרים של ארצות הברית לא גרף 80% מקולות הנציגים בוועידה, נערך פריימריז בין שני המועמדים המובילים. לי הגיע למקום השלישי בוועידה, שביטלה את מועמדותו. במהלך כל התמודדויות אלה כיהן כראש עיריית סולט לייק סיטי.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1960 היה מועמד המפלגה השמרנית לנשיאות. הוא הגיע למקום התשיעי והאחרון בקולות הבוחרים. באוקטובר 1996 נפטר בסולט לייק סיטי ונטמן בבית העלמין המרכזי בעיר.
הערות שוליים

↑  דניס ל. לית'גו, LEE, J. BRACKEN, באתר Utah Education Network (באנגלית)
↑  ג'. בראקן לי, באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810581248905606  GND: 1192313119  ISNI: 0000 0001 1463 3827  LCCN: n82165756  NARA: 10568428  SNAC: w6sf2xt4  VIAF: 115641781   WorldCat (עם VIAF): 115641781
ג'ון דאלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1935 (בן 89) מדיסון, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה, מרכז אינטרלוכן לאמנויות, Wichita North High School, College of Emporia 
 כלי נגינה:  כינור 
 
ג'ון דאלי (באנגלית: John Dalley, נולד ב-3 במרץ 1935) הוא כנר אמריקאי, נגן כינור שני ברביעיית גוארנרי. דאלי נולד במדיסון, שבמדינת ויסקונסין, בארצות הברית, ולמד אצל אפרם צימבליסט.
דאלי נמנה עם סגל המורים של קונסרבטוריון אוברלין, משתתף בפסטיבל מרלבורו והוא "אמן הבית" באוניברסיטת אילינוי.
במשך השנים הרבה דאלי להופיע ברחבי ארצות הברית, קנדה, אירופה, יפן, אוסטרליה וניו זילנד, הן ברסיטלים והן כסולן עם תזמורת. כיום הוא נמנה עם סגל המרצים בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מרילנד. דאלי מנגן בכינור ניקולא לופו, שנבנה בצרפת ב-1810.
דאלי היה חבר ברביעיית המיתרים אוברלין.
לקריאה נוספת

https://web.archive.org/web/20060905205416/http://www.music.umd.edu/faculty/music_directory/string/john_dalley John Dalley
Artist-in-Residence, Violin] University of Maryland School of Music
ג'. ג'יימס אקסון

ג'ון ג'יימס "ג'ים" אקסון (באנגלית: John James "Jim" Exon‏; 9 באוגוסט 1921 – 10 ביוני 2005) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית. הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה בשנים 1979–1997 וקודם לכן כמושל נברסקה בשנים 1971–1979. אקסון הוא הדמוקרטי היחיד שלא הפסיד בבחירות כלשהן בנברסקה, מעוז מובהק של המפלגה הרפובליקנית.
הערות שוליים

↑  מאט שודל, Sen. J. James Exon Dies at 83, באתר וושינגטון פוסט, 12 ביוני 2005 (באנגלית)
↑  AP‏, SENATE'S ROLL-CALL VOTE ON KING HOLIDAY, באתר הניו יורק טיימס, 20 באוקטובר 2013 (באנגלית)
↑  שרה פריץ ופול יוסטון, More Senators Cut Back on Speaking Fees, Trips : Honorariums: Records show at least 19 rejected appearance funds and four gave them to charity in 1989. The lawmakers had been stung by scandal., באתר לוס אנג'לס טיימס, 31 במאי 1990 (באנגלית)
↑  J. James Exon, 83; Ex-Neb. Governor, Senator, באתר לוס אנג'לס טיימס, 12 ביוני 2005 (באנגלית)
↑  Former Senator J. James Exon, 83, Dies, באתר הניו יורק טיימס, 13 ביוני 2005 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117770482X  ISNI: 0000 0003 8228 3405  LCCN: n82054827  NARA: 10568068  SNAC: w6k37nrh  SUDOC: 076989763  US Congress: E000284  VIAF: 264238579   WorldCat (עם VIAF): 264238579
גלינה פרוזומנשיקובה

גלינה ניקולייוונה פרוזומנשיקובה-סטפנובה-איווניקובה (ברוסית: Галина Николаевна Прозуменщикова-Степанова-Иванникова;‏ 26 בנובמבר 1948 – 19 ביולי 2015) הייתה שחיינית סובייטית-אוקראינית. אלופה אולימפית (טוקיו 1964), בעלת 5 מדליות מהן 1 זהב ב-3 אולימפיאדות, אלופת אירופה בעלת 5 מדליות מהן 3 זהב ושיאנית עולם בחזה. הייתה לשחיינית הסובייטית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה

פרוזומנשיקובה נולדה וגדלה בסבסטופול לחוף הים השחור של חצי האי קרים. היא החלה להתאמן בשחייה בשנת 1959 במועדון השחייה שבעיר מגוריה.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בבלקפול שבצפון מערב אנגליה ב-11 באפריל 1964 קבעה פרוזומנשיקובה במשחה ל-200 מטר חזה, שיא עולם חדש של 2:47.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של קארין ברייר ממזרח גרמניה (2:48.9 דקות). בתחרות שנערכה במזרח ברלין ב-17 במאי, היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 2:45.4 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרוזומנשיקובה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 2:46.4 דקות, לפני קלאודיה קולב מארצות הברית (2:47.6 דקות) ובת ארצה סבטלנה באבאנינה (2:48.6 דקות).
בתחרות שנערכה בחרונינגן שבצפון הולנד ב-12 בספטמבר 1965 היא שיפרה את שיאה העולמי במשחה ל-200 מטר חזה והעמידה אותו על 2:45.3 דקות.
בתחרות שנערכה בלנינגרד ב-17 ביולי 1966 קבעה פרוזומנשיקובה במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:15.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של סבטלנה באבאנינה (1:16.5 דקות). שיא זה החזיק מעמד חמישה חודשים ונשבר על ידי קאטי בול מארצות הברית 1:15.6 דקות.
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוטרכט שבהולנד ב-22 באוגוסט 1966 זכתה פרוזומנשיקובה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:40.8 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:38.2 דקות). שיאה העולמי החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי קאטי בול (2:40.5 דקות).
בשנת 1966 החלה פרוזומנשיקובה ללמוד עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה.
שלושה חודשים לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), עברה פרוזומנשיקובה ניתוח אפנדקטומיה עקב דלקת התוספתן, ולמרות זאת במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.9 דקות, אחרי ג'ורג'יצה ביידוב שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:15.8 דקות ולפני שרון ויצ'מן מארצות הברית (1:16.1 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.0 דקות, אחרי שרון ויצ'מן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:44.4 דקות וג'ורג'יצה ביידוב (2:46.4 דקות).
בשנת 1969 ילדה פרוזומנשיקובה את בתה, אירנה.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 1970 זכתה פרוזומנשיקובה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה (1:15.6 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:40.7 דקות) ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:31.3 דקות).
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פרוזומנשיקובה שוב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:14.99 דקות, אחרי קתרין קאר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:13.58 דקות ולפני בוורלי ויטפילד מאוסטרליה (1:15.73 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.36 דקות, אחרי בוורלי ויטפילד שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:41.05 דקות ודנה סקונפילד מארצות הברית (2:42.05 דקות).נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, בתוצאה של 4:27.81 דקות. את סגנון החזה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:14.46 דקות.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי החלה פרוזומנשיקובה לעבוד ככתבת ספורט בעיתון איזבסטיה. בשנות ה-70 היא נישאה בשנית ליורי איוונוביץ' איווניקוב ובשנת 1979 נולד בנה, גרגורי. בשנת 1980 החלה לאמן ילדים בשחייה במועדון צסק"א מוסקבה.
משנת 1991 החלה להשתתף בתחריות שחייה למאסטרס וקבעה 35 שיאים לאומיים. נפטרה ב-2015 לאחר מחלה ממושכת.
תארים והישגים

בשנת 1977 זכתה פרוזומנשיקובה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
הערות שוליים

↑  גלינה פרוזומנשיקובה באתר International Swimming Hall of Fame ב(באנגלית)
גשר נופים-מורשת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 שימוש:  כלי רכב, רוכבי אופניים ולהולכי רגל
 מיקום:  מודיעין‏־מכבים־רעות 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  בטון, פלדה
 אדריכל:  אריה גונן
 מידות
 אורך:  100 מטר
 רוחב:  36 מטר
 מידע טכני
 מסלולים:  2
 נתיבים:  4 נתיבים לכלי רכב, נתיב הולכי רגל ונתיב רוכבי אופניים
 קואורדינטות:  31°53′53″N 34°58′35″E﻿ / ﻿31.898070802624°N 34.976301209957°E﻿ / 31.898070802624; 34.976301209957
 he
 
גשר נופים-מורשת או גשר 200 או גשר נחל ענבה השני הוא גשר לכלי רכב, רוכבי אופניים ולהולכי רגל, מעל נחל ענבה ומחבר בין שכונת נופים לשכונת מורשת הממוקמות על שתי גדות של נחל ענבה במודיעין-מכבים-רעות. על הגשר עובר שדרות ענבה . הגשר תוכנן על ידי האדריכל אריה גונן ועל ידי מהנדסי הקונסטרוקציה ממשרד "רוקח אשכנזי מהנדסים" ונבנה על ידי החברה הכלכלית מודיעין, בנייתו ארכה כחצי שנה והוא נבנה במקביל לגשר שדרות החמאם (גשר 180) הסמוך לו.
על הגשר עובר כביש בעל שני נתיבים, שביל אופניים ושביל הולכי רגל.
מבנה הגשר ותיאורו

גשר קשת עשוי פלדה, אורך הגשר כ-100 מ', מפתח הקשת 60 מ, ורוחבו 36 מ'. עקב הרוחב הגשר נתמך על ידי שלוש קשתות תחתונות. מיסעת הגשר נבנתה מקונסטרוקציה המשלבת קורות פלדה ויציקת בטון.
בתכנון נלקח בחשבון קיום מעבר אקולוגי רחב, הכולל ערוץ הנחל, שהכתיב את מפתח קשת רחב יחסית ובניה ללא תמיכות זמניות על מנת לשמור על מעבר אקולוגי במהלך הבניה. המתכננים נאלצו להתמודד עם המורכבות הגאומטרית של הכביש בתחום חציית הנחל שכללה רדיוס עקמומיות אופקי, חתך כביש ברוחב משתנה וזווית נטייה (Skew) בין הכביש לבין ציר זרימת הנחל.
הגשר תוכנן ונבנה בפרק זמו קצר על מנת לא לעצור התפתחות השכונות החדשות הסמוכות לגשר. הגשר חוצה את הנחל בעל פשט הצפה של כ-50 מטר.
הערות שוליים

↑  גשר 200- מודיעין, אתר חברת "רוקח & אשכנזי - מהנדסים ויועצים"
↑  פרויקט גשרי מודיעין החדשים
גשר נופים-ציפורים

| --- | --- |
גשר נופים-ציפורים, אוגוסט 2020
גשר נופים-ציפורים, אוגוסט 2020
 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 שימוש:  כלי רכב, רוכבי אופניים ולהולכי רגל
 מיקום:  מודיעין‏־מכבים־רעות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2017–2019 (כשנתיים)
 חברת בנייה:  החברה הכלכלית מודיעין
 חומרי בנייה:  פלדה
 עלות:  50 מיליון ש"ח
 אדריכל:  אריה גונן
 מידות
 אורך:  105 מטר
 רוחב:  23 מטר
 גובה:  12 מטר
 מידע טכני
 מסלולים:  2
 נתיבים:  שני נתיבים לכלי רכב, נתיב הולכי רגל ונתיב רוכבי אופניים
 קואורדינטות:  31°53′45″N 34°59′24″E﻿ / ﻿31.895718700559°N 34.990003045825°E﻿ / 31.895718700559; 34.990003045825
 he
 
מבט מעל הגשר
גשר נופים-ציפורים הוא גשר לכלי רכב, רוכבי אופניים ולהולכי רגל, העובר מעל דרך יהודה המכבי ומחבר בין שכונת נופים לשכונת ציפורים הממוקמות על שתי גבעות הסמוכות במודיעין-מכבים-רעות.
הגשר תוכנן על ידי האדריכל אריה גונן ועל ידי מהנדסי הקונסטרוקציה ממשרד "רוקח אשכנזי מהנדסים", נבנה על ידי החברה הכלכלית מודיעין, בנייתו ארכה שנתיים והוא נחנך בשנת 2019. עלות הפרויקט כ-50 מיליון ש"ח.
על הגשר עובר כביש בעל שני נתיבים, שביל אופניים ושביל הולכי רגל, כאשר מסלולי הרכב והאופניים נמצאים בין הקשתות ושבילי הולכי רגל נמצאים מצידי הקשתות.
הגשר הפך לנקודת ציון מוכרת בעיר מודיעין, ומהווה מקום פופולרי לטיולים, ריצה ורכיבה על אופניים. מהגשר נפתח נוף פנורמי של העיר וסביבתה, כולל הרי יהודה והשפלה.
מבנה הגשר ותיאורו

הגשר עשוי פלדה, האורך הכולל של הגשר 105 מטר, רוחבו 23 מטר וגובהו 12 מטר והוא בעל עיצוב ייחודי אשר כולל קשתות פלדה עליונות נוטות בזווית של 30 מעלות כלפי חוץ. עיצוב הגשר זכה בפרס עיצוב בינלאומי.
העובדה שהגשר עובר מעל כביש רחב מנעה תכנון ניצבים מרכזים וזה חִיֵיב תכנון גשר בעל מפתח גדול של 75 מטר. לכן הקשתות הן אלה שנושאות את רוב משקל הגשר בעזרת כבלים שיורדים למטה אל מפלס הגשר והם שמחזיקים את הגשר כולו.
גשר נופים-ציפורים הוא הגשר הראשון בישראל שנבנה בטכנולוגיית "הרמה בשלבים". בטכנולוגיה זו, חלקי הגשר הורכבו על הקרקע ולאחר מכן הונפו למקומם בשלבים. הביצוע היה בכמה הנפות תוך שימוש בתמיכות זמניות (מגדלים זמניים) ופירוקן לאחר השלמת מבנה הקשת.
אחד הרכיבים שדרשו תשומת לב מיוחדת בתכנון הגשר היה רגלי הקשתות. היה צורך לתכנן צורה גאומטרית של רגלי הקשתות כך שתהיה המשך ישיר של הקשתות מלמעלה (מישור המיסעה), ותעוגן בנקודה אחת בחלק התחתון (מישור הביסוס). נוסף לגאומטריה המורכבת, רכיב זה מקבל כוחות פנימיים גדולים, שכן רגלי שתי הקשתות מחזיקות כמעט את כל משקל העצמי של הגשר ונושא בנוסף גם עומסי רכבים הנוסעים. רגלי הקשתות תוכננו כעמודים עשויי פח בעובי דופנות 35 מ"מ, המתפצלים מבסיסם בחתך משתנה, כך שנוצר חתך המתחיל כחתך פלסטי בחלק העליון ומסתיים בחתך תמיר מאוד בחלק התחתון. על מנת לאבטח את רגלי הקשתות מפני קריסות מקומיות, חלקו התחתון של העמוד מולא בבטון.
הגשר מואר בלילה בתאורת לד דקורטיבית.
משני צידי הגשר עוברים שבילי הולכי רגל שמרוצפים בדק עץ רחב ולאורכם של השבילים נמצאים ספסלים שמורכבים מאותם לוחות של הדק עץ וצורתם מזכירה גל. בספסלים משולבת תאורת לד נסתרת שמאירה עם רדת החשיכה.
הערות שוליים

↑  פרויקט גשרי מודיעין החדשים
גלאצו ויסקונטי השני

| --- | --- |

 לידה:  1320 מילאנו, Signoria of Milan 
 פטירה:  4 באוגוסט 1378 (בגיל 58 בערך) פאביה, דוכסות מילאנו 
 מקום קבורה:  San Pietro in Ciel d'Oro 
 בן או בת זוג:  ביאנקה מסבויה (28 בספטמבר 1350–?) 
 
גלאצו ויסקונטי השני (באיטלקית: Galeazzo II Visconti;‏ סביב 1320 - 4 באוגוסט 1378) היה שליט פאביה ומערב לומברדיה מבית ויסקונטי והיה אביו של ג'אן גלאצו ויסקונטי, שהיה דוכס מילאנו הראשון.
תולדות חייו

גלאצו נולד במילאנו לבית ויסקונטי. אביו היה שליט מילאנו, סטפאנו ויסקונטי. האב נפטר כאשר גלאצו היה בן שבע. השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני.
בשנת 1343 ערך גלאצו מסע צליינות לארץ ישראל. בשנת 1345 הפך אותו דודו ג'ובאני לשליט בולוניה. ב-1350 נשא לאשה את ביאנקה מסבויה. עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש גלאצו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וברנבאו ויסקונטי. לפי התכנון המקורי בחלקו של גלאצו נפלו האדמות המערביות והעיר פאביה, השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות. ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו. גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה. ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו.
ב-1356 הוביל גלאצו את הצבא המשותף לו ולאחיו כנגד משפחות אסטה מפרארה וגונזגה ממנטובה.
בניגוד לאחיו הרצחני היה גלאצו פטרון אמנות ומדע. הוא היה פטרונו של פטררקה ומייסד אוניברסיטת פאביה. אך עם זאת היה שותף לפרסום תוכנית העינויים של אחיו ה-quaresima.
חייו הפרטיים

גלאצו היה מסור ונאמן לרעייתו. את שערו הזהוב לא סיפר ונהג לקלוע בו צמות ארוכות.
בתו, ויולנטה, נישאה לליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס (בו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה). טקס הנישואין נערך ברוב פאר במילאנו והחגיגות נמשכו מספר חודשים. במסגרת החגיגות הוגשו המנות לשולחן מוזהבות באמצעות משחה של חלמון, זעפרן וקמח מעורב בעלי זהב אמיתיים. למוזמנים חולקו מתנות כגון סוסים, כלבי ציד, שריונות, גלימות יקרות ועוד. עם המוזמנים נמנו המשוררים פטרקה וג'פרי צ'וסר וההיסטוריון ז'אן פרואסאר. במשך חמש שנים שילם גלאצו 10,000 פלורינים בחודש על מנת לכסות את הוצאות החתונה, פרט לנדוניה בת 200,000 פלורינים זהב. ארבעה חודשים בלבד לאחר החתונה, מת ליונל בעודו באיטליה. לאחר מכן נישאה ויולנטה למרקיז ממונפרה שהיה בן שבע-עשרה ונהג לחנוק במו ידיו משרתים סוררים. לאחר מותו נישאה לבן-דודה (ברנבאו), לודביקו ויסקונטי. היא נפטרה בגיל 31.
בנו, ג'אן גלאצו ויסקונטי נישא לאיזבל לבית ולואה, בתו של ז'אן השני, מלך צרפת.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995 עמ' 243-246 גרסה מקוונת, Google Books
ג'ון אדינגטון סימונדס, Renaissance in Italy: The age of despots עמודים 136-137
הערות שוליים

↑  ברברה טוכמן, ראי רחוק, עמוד 244
↑  ברברה טוכמן, ראי רחוק עמ' 245-246
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1353449  GND: 14397159X  ISNI: 0000 0001 1872 315X  LCCN: nr00005482  SNAC: w66b4fm3  VcBA: 495/159940  VIAF: 2304876   WorldCat (עם VIAF): 2304876
גמביה במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
גמביה
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  GAM
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
גמביה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מגמביה לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מגמביה היא סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של גמביה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. הספורטאים לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא הגיעה להישגים והשתתפותה היא סמלית.
ראו גם

גמביה במשחקים האולימפיים
גמביה במשחקים הפאראלימפיים
גשר נוטרדאם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשתי 
 על שם:  נוטרדאם 
 כתובת:  פריז 
 מיקום:  פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1919
 תאריך פתיחה רשמי:  1919 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 אורך:  106 מ' 
 רוחב:  20 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 מִפְתָּח מרבי:  59.51 מ' 
 קואורדינטות:  48°51′22″N 2°20′55″E﻿ / ﻿48.856161111111°N 2.3486166666667°E﻿ / 48.856161111111; 2.3486166666667
  (למפת פריז מוגדלת) גשר נוטרדאם(למפת פריז רגילה) גשר נוטרדאם
 
גשר נוטרדאם כיום
La joute de mariniers entre le pont Notre-Dame et le Pont-au-Change, מאת ניקולא-ז'אן-בטיסט רגן, 1756. בציור נראים בבירור הבתים שנבנו על גבי גשר נוטרדאם
גשר נוטרדאם והאוטל דה ויל כפי שנראה בשנת 1919
גשר נוטרדאם (בצרפתית: Pont Notre-Dame) הוא גשר שניצב מעל נהר הסן בפריז, צרפת, ומקשר בין רציף ז'סבר (quai de Gesvres) שבגדה הימנית לבין רציף דה לה קורס (quai de la Corse) שבאיל דה לה סיטה. הגשר ידוע במיוחד בשל היותו הגשר "העתיק ביותר" בפריז. גשר היה קיים במקום הזה מאז העת העתיקה, אף על פי שהוא נהרס ונבנה מחדש פעמים רבות; הגשר העתיק ביותר בפריז שנותר ללא פגע הוא כיום הפון נף. על גבי הגשר נבנו בעבר מבנים רבים, בהם לפחות 60 בתים, ומשקלם הרב גרם לגשר נוטרדאם להתמוטט במאה ה-15.
היסטוריה

במקום זה חצה את נהר הסן הגשר הראשון של פריז, שנקרא הגשר הגדול (Grand-Pont), עוד בעת העתיקה. בשנת 886, בעת המצור על פריז ותקיפת הנורמנים, גשר זה נהרס והוחלף בגשר קורות, שנקרא "גשר הקורות של מילברה" (Pont des Planches de Milbray). הגשר נהרס בזמן הצפה בשנת 1406. ב-31 במאי 1412 שארל השישי הורה על הקמת "גשר נוטרדאם" הראשון. גשר זה הורכב מעץ מוצק וחיבר את האיל דה לה סיטה עם רחוב סן-מרטן. שבע שנים נדרשו לשם הקמת הגשר, ושישים בתים נפרסו לאורכו, שלושים בכל צד. רובר גוגן (Robert Gauguin) ציין שבתים אלו "מצטיינים בגובהם ובאחידות בנייתם", והם כונו "הנאים ביותר בצרפת". גשר העץ של שארל השישי התמוטט ב-25 באוקטובר 1499 בסביבות השעה תשע בבוקר, ככל הנראה בשל חוסר יציבות מבנית שנגרמה בשל הזנחת תיקונים נדרשים.
יסודות אבן הונחו עבור גשר חדש באותה השנה, בזמן שמעבורת ממלאת את החלל התעבורתי. הפעם נבנה הגשר מאבנים, כגשר קשתות תחת פיקוחו של האדריכל האיטלקי והנזיר הפרנציסקני פרה ג'יובני ג'יוקונדו (Fra Giovanni Giocondo). הבנייה הושלמה בשנת 1507, עדיין עם שישים בתים ומבני אבן ולבנים מעל הגשר, שהפך לנקודת מסחר ערה. הבתים על גשר נוטרדאם היו הראשונים להיות ממוספרים בפריז. ב-1660 צוחצח הגשר לכבוד הגעתה לפריז של מריה תרסה, ביתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, שהפכה למלכת צרפת עם נישואיה ללואי ה-14. בין השנים 1646 ל-1788 נהרסו הבתים לאורך הגשר בשל סיבות סניטריות ובשל הסיכון שגרמו מבנים אלו ליציבות הגשר.
בשנת 1853 מבנה אבן חדש נבנה על גבי יסודות האבן הקיימים, על אף שהבנייה החדשה הסתפקה רק בחמש קשתות. הגשר החדש גרם ללא פחות משלושים וחמש תאונות ימיות בין השנים 1891 ל-1910 וכונה לפיכך בשם "גשר השטן" (pont du Diable). אי לכך, במטרה להקל על תנועת כלי השיט בנהר הסן, התקבלה החלטה לבנות מחדש את הגשר, אך הפעם ממתכת. את עבודות הבנייה ניהל ז'אן רזל, שעבד גם על בניית גשר מירבו וגשר אלכסנדר השלישי; גשר נוטרדאם החדש נחנך בשנת 1919 על ידי נשיא הרפובליקה רמון פואנקרה.
גמביה במשחקים הפאראלימפיים

גמביה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של שני ספורטאים, גבר ואישה. במשחקי החורף לא נטלה גמביה חלק מעולם.
הספורטאים אותם שלחה גמביה למשחקים בשנת 2012, התחרו שניהם במרוץ ל-100 מטר והמרוץ ל-800 מטר (שניהם בקטגוריה T54) אך לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ראו גם

גמביה במשחקים האולימפיים
גמביה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  המשתתפים באולימפיאדת הנכים לונדון 2012
גלארוס (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מצר ברנספילד 
 קואורדינטות:  63°53′26″S 60°54′20″W﻿ / ﻿63.890694444444°S 60.905416666667°W﻿ / -63.890694444444; -60.905416666667
 אורך:  240 מטר
 רוחב:  130 מטר
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהגלארוס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהגלארוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגלארוס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגלארוס
 
אי גלארוס או האי גלרוס (באנגלית: Glarus Island; בבולגרית: остров Гларус) הוא אי סלעי רחב במפרץ בלימל בחוף הדרום-מערבי של האי טריניטי בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 240 מטרים ׁ(בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח), ורוחבו של האי 130 מטרים.
היא ממוקם 1.37 קילומטרים צפונית לנקודת אסנציו; 145 מטרים דרומית - דרומית-מזרחי לאי אלקה; 2.6 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית לנקודת טיזוין; ו-180 מטרים צפונית-מערבית לאי ראלידה.
מיפוי האי

האי מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.