stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיטאב גוש
על יצירתו של גוש > פרוזה > היסטוריה קולוניאלית באוקיינוס ההודי

רוב יצירותיו של גהוש עוסקות בתקופות היסטוריות, במיוחד באזורי הפריפריה של האוקיינוס ההודי. בראיון שערך עימו ההיסטוריון מחמוד קוריה בשנת 2012, ציין כי: "זה לא היה מכוון, אך לפעמים דברים נעשים מכוונים מבלי שהתכוונו לכך. למרות שמעולם לא היה מדובר בפרויקט מתוכנן או במיזם מודע, אני מבין כעת שזה תמיד היה מה שהכי עניין אותי – מפרץ בנגל, הים הערבי, האוקיינוס ההודי, והקשרים וההצלבות בין האזורים הללו."
רומן הביכורים שלו מעגל התבונה נחשב על ידי חוקרים כיצירה מרכזית להבנת עמדתו הספרותית והפוליטית של אמיטאב גוש. הרומן מערער על ההנחות של המודרניות המערבית ומבקר את השפעות הקולוניאליזם והגלובליזציה, תוך תיאור חייהם של מהגרים, מנושלים ונרדפים. גוש מתאר את הקהילה לא כיישות הומוגנית אלא כרשת של קשרים בין יחידים, שדרכם הוא מציע אלטרנטיבה לאופנים שבהם זהות ומעמד חברתי מעוצבים. במאמר אודות הספר שהתפרסם בשנת 2020, טוען החוקר בייניאק רוי כי הרומן של גוש "חוקר דרכים חלופיות לעיצוב העולם, באמצעות יצירת קשרים שמפרקים את הדיכוטומיות הנוקשות של המודרניות המערבית".
עיסוקו של גוש באזורי הפריפריה של האוקיינוס ההודי המשיך ביצירותיו הבאות, כאשר הוא משלב גם אלמנטים מקומיים ושפתיים שונים אשר באים לשיאם בספר הראשון בטרילוגיית האיביס – ים של פרגים, בו הוא משתמש בשפה ככלי מרכזי לעיצוב עולמו הספרותי. ברומן, גוש מחייה את שפת הלסקרי (Laskari) שפעלה כ"לינגואה פרנקה" בין צוותי מלחים בספינות ששטו במרחבי אוקיינוס ההודי בתקופה הקולוניאלית וממחישה את אופיו הרב-תרבותי של האזור, שכן זוהי שפה שמורכבת מתמהיל של מילים בשפות שונות מרחבי האוקיינוס ההודי (דוגמת טמילית, מלאית, מנדרינית, ערבית, בנגלית ועוד), בשילוב השפעה של שפות קולוניאליות כגון פורטוגלית ואנגלית. דרך שפה זו, גוש מציע נרטיב חלופי להיסטוריה הקולוניאלית, המדגיש את תפקידן של שפות מקומיות וקהילות ימיות בקשרים בין עמים ותרבויות. כפי שמציינת חוקרת הספרות צ'ארן לייברי במאמרה אודות הספר:
"'ים של פרגים' מייצר את העולם הימי באמצעות המצאתה מחדש של שפת המלחים, לשון ה-Laskari, הדיאלקט המדובר בקרב מלחים מכל רחבי אזור האוקיינוס ההודי. גוש גם מתאר וגם ממחיש את אופייה המעורב והאוקייני של לשון זו, בכך שלצד ההקשרים המרחביים וההיסטוריים שהוא מספק בכתיבתו, הוא גם עושה שימוש פעיל בשפה עצמה בתוך התיאור. כך, לדוגמה, הלסקרי מתוארת בפסקה הבאה כ'לשון ססגונית, שאינה מדוברת אלא על המים', תוך שהיא גם נוכחת באופן פעיל בתוך התיאור עצמו (מתוך הספר): "מן ה-silmagoors שישבו על מדרגות הגהאט ותפרו מפרשים, ג'ודו למד את שמות כל חלקי הבד, באנגלית וב-Laskari—אותה לשון ססגונית, שאינה מדוברת אלא על המים, אשר מילותיה מגוונות כשוק הנמל, תערובת אנרכית של calaluzes פורטוגזיים ו-pattimars מקרלה, booms ערביים ו-paunch-ways מבנגל, proas מלאיים ו-catamarans טמיליים, pulwars הינדוסטניים ו-snows אנגליים—ובכל זאת, מתחת לפני השטח של ערבוב הצלילים הזה, המשמעות זרמה בחופשיות כשם שזורמים הזרמים מתחת להמון הצפוף של הסירות."
על יצירתו של גוש > פרוזה > משבר אקלים וסוגיות הגירה

לצד עיסוקו הנרחב בתקופות היסטוריות ברחבי האוקיינוס ההודי, עוסק גוש באופן ניכר גם במשבר האקלים ובסוגיות הגירה, אשר באים לידי ביטוי למשל בספרו אי הרובים שפורסם ב-2019 ומציג עולם ספרותי ריאליסטי הבוחן את האחריות של קוראיו לפעול בנוגע לדרישותיו של הטבע. הבמאמרו של אדווין גילסון אודות הספר הוא מציין כי גוש משתמש בנרטיב טרנס-לאומי כדי להמחיש את השפעות משבר האקלים ברמה הפלנטרית. הספר עוקב אחר דין דטה, סוחר ספרים בנגלי, במסע גלובלי החושף את ההשלכות ההרסניות של שינויי האקלים – משריפות ענק בלוס אנג'לס, דרך שיטפונות בוונציה ועד סופות טרופיות בסונדרבאנס. גוש מקשר בין אירועים אלה לבין מיתוס בנגלי עתיק, המדגיש את הדמיון בין תקופות של משברים אקלימיים בהיסטוריה לבין משבר האקלים העכשווי. לדבריו של גילסון: "אי הרובים מאיר את המציאות הפלנטרית של שינויי האקלים בכך שהוא מקשר בין גאוגרפיות נפרדות, ומדגים כיצד המקומי והגלובלי אינם ניתנים להפרדה בעידן האנתרופוקן."
גישה אחרת ל"אי הרובים" מיוצגת על ידי החוקרים נובוניטה רקשיט ורשמי גאור, ששמים דגש על ייצוג האזורים הפריפריאליים בספר, ואת ההשפעה הניכרת של הגלובליזציה ומשבר האקלים עליהם: "אי הרובים של גוש תופס בצורה רחבה את השפעות הגלובליזציה, מסחור המשאבים והמודרניות הקפיטליסטית-פטרולית על הסביבה האנושית והלא-אנושית, במיוחד באזורים הפריפריאליים." טענתם היא כי גוש בוחן את השפעות שינויי האקלים תוך שימוש בנרטיב המשלב ריאליזם עם יסודות מיתיים. לפי טענה זו, הספר מציג כיצד אזורים מוחלשים כמו הסונדרבאנס הופכים לזירות מרכזיות של משבר האקלים, וכיצד הגירה כפויה ושינויי אקלים שזורים זה בזה בהיסטוריה הפוסט-קולוניאלית.
בשנת 2021 פרסם גהוש את ספרו הראשון בחרוזים, "נמה ג'ונגל" (Jungle Nama), העוסק במיתוס של בון ביבי (Bon Bibi) המגיע מהסונדרבאנס.
על יצירתו של גוש > כתיבתו העיונית

כתביו העיוניים הבולטים של גהוש כוללים את "בארץ עתיקה" (In an Antique Land, 1992), "רוקדים בקמבודיה ובבורמה" (Dancing in Cambodia and at Large in Burma, 1998), "ספירה לאחור" (Countdown, 1999) ו"האימאם וההודי" (The Imam and the Indian, 2002), אסופת מאמרים העוסקים בנושאים כגון פונדמנטליזם, היסטוריה של הספרות, תרבות מצרים וספרות.
בספרו "הסטייה הגדולה: שינויי אקלים והבלתי מתקבל על הדעת" (The Great Derangement: Climate Change and the Unthinkable, 2016), גהוש מאשים את הספרות והאמנות המודרנית בכך שאינן מצליחות להתמודד כראוי עם משבר האקלים.
בספרו "קללת אגוז המוסקט: משלים לכוכב לכת במשבר" (The Nutmeg’s Curse: Parables for a Planet in Crisis, 2021), גהוש מתחקה אחר מסעו של אגוז המוסקט מאיי בנדה אל אזורים שונים בעולם. הספר משתמש במסלולו ההיסטורי של התבלין כדי להאיר את השפעת הקולוניאליזם על יחסן של תרבויות ילידיות לסביבה ולשינויי האקלים.
בספרו העיוני העדכני ביותר, "עשן ואפר: מסעו של סופר בהיסטוריות החבויות של האופיום" (Smoke and Ashes: A Writer's Journey Through Opium's Hidden Histories, 2023), גוש חוקר את ההיסטוריה של האופיום, תוך התמקדות בקשרים הקולוניאליים שלו להודו ולסין והשפעתו על העולם המודרני. הספר גם בוחן את הקשר בין המסחר באופיום של המאה ה-19 לבין פרקטיקות תאגידיות עכשוויות, כגון חלקה של Purdue Pharma במשבר האופיואידים בארצות הברית. בנוסף, הדיון על הרקע למלחמת האופיום הראשונה משמש גם כהרחבה לרקע ההיסטורי של טרילוגיית איביס.
על יצירתו של גוש > התקבלות וביקורת

מבקרי ספרות וחוקרי תרבות רבים מתייחסים ליצירותיו של גוש, לנושאים בו הוא דן ולאופן בו הוא מטפל בהם, ומתוך התייחסויות רבות אלו ניתן לראות כי התקבלותו של אמיטב גהוש בביקורת היא מורכבת ורב-שכבתית. מאמר ביקורתי מקיף מתקופה מוקדמת (Dixon, 1996) יחסית בקריירה של גוש מתייחס ליצירתו בהקשרים פוסט-קולוניאליים, תאורטיים והיסטוריים, תוך בחינת השפעתו על תחומי האנתרופולוגיה והספרות, ומציין כי: "גהוש נמנע ממחוות תאורטיות גרנדיוזיות ומעדיף מחקר היסטורי ואנתרופולוגי מוקפד". בכך בא לידי ביטוי השילוב בכתיבתו של גוש בין מחקר היסטורי מעמיק לכתיבה ספרותית נרטיבית, המשקפת את מקומו כאנתרופולוג בהכשרתו, שמאופיין גם באיכויות כתיבה פרוזאיות ונרטיביות המחברות בין המחקר לספרות, מה שהופך את עבודתו לבולטת בתחום הספרות הפוסט-קולוניאלית.
עוד אחד מההישגים המרכזיים שנזקפים לגוש בביקורת הוא יצירת עולם דמויות ומקומות שמשקף את הזרימה התרבותית בין אזורים שונים, ללא גבולות נוקשים, הבאים לידי ביטוי בדרך שבה הוא מתאר קהילות נוודיות ותרבויות הנמצאות בתנועה מתמדת, אשר פורצות את גבולות הישויות הנפרדות והמובחנות ויוצרות זהות היברידית ורב תרבותית. כדבריו של דיקסון: "הדמויות ברומנים של גהוש אינן חיות בתוך תרבויות מובחנות, אלא 'מתגוררות בנסיעה', חוצות גבולות תרבותיים".
בביקורות מאוחרות יותר על כתיבתו של גוש, מודגש האופן שבו הוא עוסק בנושאים כמו הגירה ומשבר האקלים, תוך שילוב בין נרטיבים היסטוריים ומודרניים. גהוש מציג את ההגירה לא רק כתופעה כלכלית או פוליטית, אלא כמרכיב מרכזי בזהות האנושית בעולם הגלובלי, ובכך קושר בין האישי לגלובלי. כפי שטוען ד"ר מאזימוזי במאמרו: "חזונו וקולו של אמיטב גוש" (2023) כי גוש משקף ביצירתו את העובדה ש:"תנועת העמים והתרבויות כיום היא תהליך דו-כיווני הרבה יותר, שבו המהגרים לא רק מושפעים אלא גם משנים את המקום אליו הם מגיעים". לפי מאזימוזי, עיקרון זה בא לידי ביטוי באופן מובהק בכתיבתו של גוש, ובאופן בו הם מעצב את דמויותיו ומערכות היחסים ביניהם.
לאורך הנושאים השונים אליהם מתייחס גוש בכתיבתו, בולטת התייחסותו האישית לדמויות אותן הוא כותב, ולאהבה שהוא רוחש כלפיהן. כפי שכותב יצחק לאור בביקורת על הספר "בארץ עתיקה": ככל ששחזור העבר על רקע ההווה נעשה באלגנטיות, המשותף לכתיבה הזאת ולכתיבה על ההווה, בעיקר בכפרי מצרים, הוא היכולת של גוש לאהוב את הדמויות שלו, בפרטים, בחיי היומיום, בעיניים של אנתרופולוג מסוג נאצל מאוד.
על יצירתו של גוש > התקבלות וביקורת > ביקורות על כתיבתו של גוש

לצד ההערכה הרבה לכתיבתו, גהוש נתון גם לביקורת, במיוחד על כך שהוא כותב באנגלית, שפה הנתפסת כשפה קולוניאלית, המייצגת את הכוחות הדכאניים הזרים ששלטו בהודו מזה שנים. בכתיבתו על עבודותיו של גוש, טוען מאזימוזי כי בכך הוא מתנתק מקהל היעד הרחב ביותר בהודו, שכן: "מחברים הודים באנגלית תמיד נמצאים תחת איום של ניכור מהקהל שלהם". השפה עצמה מייצגת לעיתים קרובות את המורשת הקולוניאלית ולאו דווקא את הקול העממי ההודי. בכך, למרות כוחו הספרותי והשפעתו, חלק מהמבקרים רואים ביצירתו ניסיון להתחבב על קהל מערבי יותר מאשר לדבר אל ציבור הקוראים ההודי הרחב.
בנוסף, מבקרים נוספים (דוגמת דיקסון) טוענים שגוש אמנם מבקר את הכוחות הקולוניאליים, אך בעת ובעונה אחת הוא גם נשען על אותם כלים דיסקורסיביים שהם יצרו, ובכך יצירתו היא פרדוקסלית במהותה: "האם זהו פרדוקס נוסף של ההיסטוריה, שבו אלה שמנסים להשיב נוכחות לתת-האלטרנטיבי (subaltern) משתמשים באותם כלים של השיח הדומיננטי, ובכך משכפלים את אותו דיכוי?" בדומה לביקורת על שימושו בשפה האנגלית, ההצטיירות של גוש בעיני המבקרים כאליטה מסוימת, המתיימרת להתנער ולהתנגד לשיח הקולוניאלי אך למעשה משכפלת (ובכך בעצם משמרת) דיכוי מעמדי, הבא לידי ביטוי גם בשימוש בשפה האנגלית המייצגת דיכוי, וגם בכלים המייצגים את העולם המערבי הכובש.
פרסים והוקרה

גהוש זכה בפרסי מפעל חיים רבים וארבעה תוארי דוקטור לשם כבוד. בשנת 2007 הוענק לו פרס פדמה שרי, אחד מעיטורי הכבוד הגבוהים בהודו. בשנת 2010 זכה יחד עם מרגרט אטווד בפרס דן דוד, וב-2011 הוענק לו פרס גרנד פרי של פסטיבל Blue Metropolis במונטריאול – והוא היה הסופר הראשון בשפה האנגלית שזכה בו. בשנת 2019 נבחר על ידי המגזין "Foreign Policy" כאחד מההוגים המשפיעים ביותר של העשור הקודם.
ספריו שתורגמו לעברית

"ים של פרגים", אינגה מיכאלי, אופוס, 2012.
"ארץ הגאות והשפל", יואב כ"ץ, כנרת, 2006.
"ארמון הזכוכית", נעה שביט, כנרת, 2003
"בארץ עתיקה", יואב כ"ץ, חרגול, 2002.
"כרומוזום כלכותה", דן דאור, חרגול, 2000
ספריו

| --- | --- |
רומנים The Circle of Reason (1986)  The Shadow Lines (1988)  The Calcutta Chromosome (1996)  The Glass Palace (2000)  The Hungry Tide (2004)  Sea of Poppies (2008) (תורגם לעברית)  River of Smoke (2011)  Flood of Fire (2015)  Gun Island (2019)  Jungle Nama (2021): ספרי עיון In an Antique Land (1992)  Dancing in Cambodia and at Large in Burma (1998; Essays)  Countdown (1999)  The Imam and the Indian (2002; Essays)  Incendiary Circumstances (2006; Essays)  The Great Derangement: Climate Change and the Unthinkable (2016)  The Nutmeg's Curse: Parables for a Planet in Crisis (2021)  Uncanny and Improbable Events (2021)  The Living Mountain (2022)  Smoke and Ashes: A Writer's Journey Through Opium's Hidden Histories (2023)  Wild Fictions (2025; Essays)
הערות שוליים

↑  TAU News, www2.tau.ac.il
↑  "Author Amitav Ghosh honoured with 54h Jnanpith award". The Times of India. 2018-12-14. ISSN 0971-8257. נבדק ב-2025-02-20.
↑  Mahmood Kooria, Between the Walls of Archives and Horizons of Imagination: An Interview with Amitav Ghosh, Itinerario 36, 2012-12, עמ' 7–18 doi: 10.1017/S0165115313000028
↑  Binayak Roy, [https://www.postcolonial.org/index.php/pct/article/viewFile/2458/2419 “The Conflagration of Community”: Amitav Ghosh’s
The Circle of Reason], Postcolonial Text Vol 15, No 2, 2020, עמ' 1-20
↑  Charne Lavery, [https://library.oapen.org/bitstream/handle/20.500.12657/90127/PUB%20857_Ganser_Maritime%20Mobilities%20in%20Anglophone%20Literature%20and%20Culture.pdf?sequence=1#page=243 “Spoken Nowhere but on the Water”:
Amitav Ghosh’s Sea of Poppies and Lost-andFound Languages of the Indian Ocean World], Literature and Culture 12, 2023, עמ' 235-245
↑  Edwin Gilson, Planetary Los Angeles: Climate Realism and Transnational Narrative in Amitav Ghosh’s Gun Island (2019), Comparative American Studies An International Journal 19, 2022-07-03, עמ' 269–288 doi: 10.1080/14775700.2022.2114286
↑  Nobonita Rakshit, Abstract Knowledge, Embodied Experience: Towards a Literary Fieldwork in the Humanities, Rupkatha Journal on Interdisciplinary Studies in Humanities 13, 2021-10-08 doi: 10.21659/rupkatha.v13n3.31
↑  Robert Dixon, "Travelling in the West": The Writing of Amitav Ghosh, The Journal of Commonwealth Literature 31, 1996-03-01, עמ' 3–24 doi: 10.1177/002198949603100102
↑  Dr. R. MANIMOZHI, VISION AND VOICE OF AMITAV GHOSH - A STUDY, JOURNAL OF INDIAN LANGUAGES
AND INDIAN LITERATURE IN ENGLISH 2, 2023, עמ' 24-31
↑  יצחק לאור, העורלה שבין דלהי לדמנהור, באתר הארץ, 31 בינואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307158105171  PLWABN: 9810623368705606  BIBSYS: 90536419  BNE: XX882540  BnF: cb12161026s (data)  CANTIC: a11438952  CiNii: DA03783800  GND: 104130482  ICCU: CFIV053683  ISNI: 0000 0004 4517 0230  LCCN: n85027450  LNB: 000249582  NDL: 00919322  NKC: xx0005266  NLA: 35806147  NLG: 191753  NLK: KAC201110948  NTA: 07371416X  RERO: 02-A003293548  SELIBR: 309703  SUDOC: 03013272X  Trove: 1095778  VIAF: 261269554   WorldCat (עם VIAF): 261269554
רוני דלומי

| --- | --- |

דלומי, 2023
 לידה:  15 בספטמבר 1991 (בת 33) באר שבע, ישראל 
 שם לידה:  רוני דלומי 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 סוגה:  פופ, רוק, מוזיקה עברית
 שפה מועדפת:  עברית, עברית ישראלית 
 בן זוג:  אלון ויסמן
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  זמרת השנה (2010, 2011)  טקס נבחרי הילדים (2010, 2011, 2013, 2014, 2015 - זמרת השנה)  טקס נבחרי הילדים (2010 - שיר השנה; "תן")
 פרופיל ב-IMDb
 
דלומי, 2012
רוני דלומי (נולדה ב-15 בספטמבר 1991) היא זמרת-יוצרת, שחקנית ומנחה ישראלית. זוכת העונה השביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד". זמרת השנה לשנים 2010 ו-2011.
ביוגרפיה

רוני דלומי נולדה בבאר שבע להורים ילידי ישראל ממוצא עיראקי וטריפוליטאי כעבור שנים עברה משפחתה להתגורר בעומר. עוד לפני שהחלה לעסוק בשירה, למדה ריקוד בבית הספר של להקת המחול "בת-דור". היא השתתפה בתחרויות שונות ובשנת 2006, נטלה חלק במופע "שיר נולד".
קריירה

בשנת 2008 ניגשה דלומי לאודישנים לפסטיבל "ויוה לאירוויזיון" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן שקיבל אותה לתחרות שהייתה הראשונה בארץ בהקשר עם האירוויזיון ובה ביצעו המשתתפים שירי אירוויזיון וקדם אירוויזיון. דלומי ביצעה את השיר סינדרלה של להקת סקסטה וזכתה במקום הראשון. הפסטיבל שודר בטלוויזיה וקיבל חשיפה תקשורתית גדולה והקליפ של דלומי מתוך הפסטיבל הגיע למלהקים של כוכב נולד שפנו לאלי ניסמן וקיבלו ממנו המלצה חמה.
ב-2009 אותרה דלומי על ידי הפקת התוכנית "כוכב נולד" לאחר שהוכתרה בעיתונות הדרום כהבטחה והוזמנה לאודישנים בבאר שבע, שאותם עברה בהצלחה. במהלך התוכנית דורגה דלומי באופן קבוע במקומות הנמוכים בדירוג השופטים המשוקלל, במיוחד בדירוגו של גל אוחובסקי. ב-30 באוגוסט 2009 ניצחה בגמר התוכנית, עם רוב של 61% מהקולות מול ולדי בלייברג. באותו גמר ביצעה את השירים "ככלות הקול והתמונה" של דני בסן ו"אני אש" של רן דנקר ועילי בוטנר. דלומי היא האישה הראשונה שזכתה בגמר אחרי העונה הראשונה ב-2003.
בשנים 2010–2012 שירתה בצה"ל, בלהקה הצבאית "כחול לבן" של חיל החינוך והנוער.
קריירה > מוזיקה > 2010–2011: אלבום בכורה

זמן קצר לאחר זכייתה בכוכב נולד החלה דלומי לעבוד על אלבום הבכורה שלה, "קצת אחרת", שכלל גרסאות עבריות לשירים בסגנון דרום אמריקאי וספרדי. על פי דלומי, הרעיון לאלבום עלה בעקבות תגובת הקהל האוהדת לביצועה לשיר "Cada Dia" במהלך העונה שבה השתתפה ב"כוכב נולד", שיר שבוצע במקור על ידי הזמרת הקולומביאנית מרתה גומז באלבום "בין קירות ביתי" של הפרויקט של עידן רייכל.
לקראת העונה השמינית של "כוכב נולד" הקליטה דלומי את השיר "עכשיו תורי". השיר יצא לרדיו כסינגל בינואר 2010 וליווה את האודישנים לעונה.
במרץ 2010 הוציאה דלומי את סינגל הבכורה שלה, "תן", שאת מילותיו העבריות כתב גלעד שגב ללחן של השיר "Hoy", שכתב המוזיקאי הפרואני ג'יאן מרקו, ואת גרסתו הפרואנית שרה גלוריה אסטפן. השיר הפך ללהיט גדול, כבש את מצעדי הפזמונים, הגיע בהם למקומות הראשונים ושהה בהם שבועות רבים. ביולי 2010 הוציאה סינגל שני, "קצת אחרת", שכתב נתן גושן לשיר "Abrázame Muy Fuerte" שהלחין קיקה סנטנדר. השיר שחזר את הצלחת הסינגל הקודם וזכה להצלחה רבה במצעדים. לשני הלהיטים צולמו קליפים ששודרו פעמים רבות בערוץ 24.
בספטמבר 2010, לאחר שני סינגלים בלבד שיצאו מהאלבום, זכתה דלומי בשלושה תוארי "זמרת השנה", האחד במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ע בשיתוף עם ערוץ 24, השני במצעד של רדיו אמצע הדרך, והשלישי במצעד של קליק ישראלי. "תן" אף נבחר לשיר השנה ב"טקס נבחרי השנה" של ערוץ הילדים. בנובמבר 2010 יצא הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של דלומי, "כך או כך", לשירו של רובי דרקו רוסה הפורטו-ריקני, "Mas Y Mas".
בדצמבר 2010, יצא לאור אלבום הבכורה שלה "קצת אחרת".
בחודשים נובמבר 2010-ינואר 2011 השתתפה דלומי בהפקה "לילה מטורף בפסטיגל" עם השיר "נגמרו לי המילים" שהגיע למקום השני בתחרות.
באפריל 2011 הוציאה דלומי את הסינגל "שלחי אותו", כחלק מהפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. את השיר הפיק ועיבד אורי זך. השיר זכה להשמעות רבות והגיע למקום גבוה במצעדי הפזמונים השבועיים של רוב תחנות הרדיו.
במהלך שירותה הצבאי, בספטמבר 2011 יצא האלבום "את הבית" של להקת חיל החינוך, ובו השיר "לדבר" בביצועה של דלומי. בסוף חודש זה זכתה דלומי בשני תוארי "זמרת השנה", האחד במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשע"א, והשני במצעד העברי השנתי של קליק ישראלי.
קריירה > מוזיקה > 2012–2014: אלבום שני

דלומי סיפרה כי יום לאחר צאת אלבום בכורה שלה, היא החלה לעבוד על אלבומה השני. ביולי 2012 הוציאה את "תחזיקו", כסינגל הראשון מתוך האלבום.
ב-8 ביולי 2013, יצא לאור אלבום אולפן השני שלה "תחזיקו", באלבום נכלל גם השיר "שלחי אותו" שייצא לראשונה במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר".
בספטמבר 2013 זכתה רוני בעוד שני תוארי זמרת השנה, במצעדים השנתיים של רדיו אמצע הדרך ורדיו קול רגע.
בטקס "נבחרי הילדים 2013" של ערוץ הילדים נבחרה כ"זמרת השנה".
בדצמבר 2013 שיתפה פעולה עם פבלו רוזנברג בדואט חדש שיצא לרדיו "כל אחד יכול". השיר כיכב בראש מצעדי ההשמעות. כמו כן, הקליטה גרסת כיסוי לשיר "Royals" של הזמרת הניו זילנדית לורד עבור "המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ".
באוקטובר 2014 השתתפה דלומי בסיבוב ההופעות השני של המופע המוזיקלי המבוסס על הסדרה "גאליס". המופע נקרא בסיבוב זה "I LOVE GALIS" והועלה בהיכל נוקיה.
בחודשים נובמבר 2014-ינואר 2015 השתתפה דלומי במופע "משחקי הפסטיגל" עם השיר "הביטו בעיניי".
בדצמבר 2014 נבחרה, בפעם הרביעית, לזמרת השנה ב"טקס נבחרי הילדים" של ערוץ הילדים.
קריירה > מוזיקה > 2015: אלבום שלישי

באפריל 2015, נודע כי דלומי יחד עם אליאנה תדהר ולי בירן ייקחו חלק במופע משותף חדש, שעלה בחודש יוני 2015 ונקרא "לוקחים את הזמן" ובו מבצעים השלושה להיטים של הלהקות כוורת והביטלס לצד עיבודים חדשים לקלאסיקות מ"הכבש השישה עשר" וגם להיטים מהשנים האחרונות. השלושה הופיעו ברחבי ישראל, ואף בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
ב-3 במאי 2015, הוציאה דלומי את סינגל הבכורה מאלבומה השלישי, "איש של לילה". השיר זכה להצלחה ונכנס לפלייליסט של גלגלצ, גם למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג'. בספטמבר 2015 נבחרה לזמרת השנה בטקס נבחרי הילדים בפעם החמישית.
ב-6 במרץ 2016 יצא לאור אלבום האולפן השלישי של דלומי, "תסתכל עליי".
קריירה > מוזיקה > 2018–הווה: אלבום רביעי

ב-2 ביולי 2018, פרסמה דלומי בדף הפייסבוק הרשמי שלה הכרזה על סינגל שייקרא "כל הזמן", ויהווה סינגל הבכורה לאלבומה הרביעי. הסינגל יצא מלווה בקליפ ב-4 ביולי 2018. ב-14 בנובמבר, יצא לאור הסינגל "12 בלילה".
ב-3 באפריל 2019, הוציאה את הסינגל "הייתי שרה", וב-20 באוגוסט, הוציאה את הסינגל "רוץ איתי".
ב-18 באוקטובר 2020, הוציאה את הסינגל "רציתי שזה יכאיב". בדצמבר 2020 כתבה והלחינה יחד עם אביב קורן את השיר "החזקתי לך ת'יד", של הזמר עדן מאירי. ב-10 במרץ 2021, הוציאה את הסינגל "זה בא אליי". ב-26 במאי 2021, התארחה בשיר "ספסלים" של הצמד אמיר ובן.
בשנת 2022 החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי עמוס בן דוד. ב-1 במרץ הוציאה את הסינגל "למרות". באותה השנה לקחה דלומי חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא ביצעה את "דון קיחוטה". בנובמבר הוציאה את הסינגל "אומץ".
ב-20 במרץ 2023 הוציאה את הסינגל את הסינגל "בדרך אל הים". ב-8 באוגוסט הוציאה את הסינגל "בסוף זה בא".
ב-31 באוקטובר, בעקבות מלחמת "חרבות ברזל", הוציאה את הסינגל "תחזור", בשיתוף עם עידן רייכל.
ב-31 בינואר 2024, הוציאה את הסינגל "הפרפרים שלי", בשיתוף עם גיל ויין. ב-11 במרץ הוציאה את הסינגל "קיץ אחרון", בשיתוף עם עילי בוטנר וארקדי דוכין. ב-15 בספטמבר הוציאה את הסינגל "יש לי מקום".
קריירה > משחק

בנוסף להצלחתה כזמרת, דלומי מטפחת את קריירת המשחק שלה, הן בתיאטרון והן בטלוויזיה, במגוון רחב של סוגות, ובנוסף, גם בדיבוב סרטים וסדרות.
קריירה > משחק > בתיאטרון

במסגרת אירועי פסטיבל ישראל 2012 השתתפה דלומי במחזמר "המצעד", שהובא מברודוויי והוא כולו בשפה האנגלית.
בחנוכה באותה שנה השתתפה דלומי במחזמר "פיטר פן" בתפקיד וונדי.
ב-2013 שיחקה בתפקיד ליזל, בתו הבכורה של קפיטן פון טראפ, במחזמר "צלילי המוסיקה".
ב-2015 שיחקה בתפקיד דורותי בהופעות הגרסה המחודשת של המחזמר "הקוסם!".
בחנוכה 2016 השתתפה במופע "מותק של פסטיבל" לצד חני נחמיאס, אורנה דץ, טוביה צפיר ואחרים. בשנים 2016–2018 גילמה דלומי את דמותה של אפונין במחזמר "עלובי החיים" שהועלה בתיאטרון הבימה.
מאז אוקטובר 2017 מגלמת דלומי את נעמי שמר בצעירותה במחזמר "סימני דרך" בתיאטרון הבימה. בחנוכה 2017 גילמה את דמותה של הנסיכה אאודה במחזמר "סביב העולם בשמונים יום".
בחנוכה 2018 שיחקה בתפקיד מרים במחזמר "שובם של המכבים".
במרץ 2019 החלה לגלם את יעלי חסון בעיבוד של תיאטרון הבימה לסרט "גבעת חלפון אינה עונה" בבימויו של משה קפטן. בחנוכה 2019 גילמה את דמותה של הנסיכה מריאן במחזמר "רובין הוד ולוחמי הצדק".
מאז אוגוסט 2019 משחקת בהצגה "אביב מתעורר" שמוצג בתיאטרון הבימה, והחל מאוקטובר אותה שנה במחזמר "מאמה מיה!" בתפקיד סופי.
משנת 2021 דלומי משחקת גם במחזמר "בוסתן ספרדי" ובמחזמר "עוד חוזר הניגון", שניהם בתיאטרון הבימה.
בשנת 2021 גילמה את יוליה בקונצרט-תיאטרון "רומאו ויוליה", פרויקט משותף של תיאטרון הבימה והתזמורת הפילהרמונית הישראלית ששילב בין המחזה של שייקספיר למוסיקה לבלט של פרוקופייב.
במרץ 2022 החלה לשחק בתפקיד הראשי במחזה המוזיקלי "ינטל" בתיאטרון הבימה. באותה שנה החלה לשחק בתפקיד ראשי במחזמר "השנה היפה בחיי" בהפקת תיאטרון הבימה, ותיאטרון חיפה. כמו כן, באותו החודש הנחתה לראשונה את אירוע "הפילהרמונית בג'ינס" בהיכל התרבות תל אביב.
בשנת 2023 דלומי שיחקה במחזמר "לילות ברודוויי" בתיאטרון הבימה.
משנת 2024 משחקת דלומי את כריסטינה עוזרת הבית, בהצגה "ג׳ולי"  בהבימה, לצד אשרת אינגדשט ודין גרבר.
כיום דלומי משחקת את תפקידה של רוקסי הארט במחזמר ״שיקגו״.
קריירה > משחק > בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 2012 השתתפה דלומי בסדרת הטלוויזיה "אופוריה" בערוץ HOT3, בה גילמה את דמותה של חופית, הליהוק של דלומי לסדרה גרר ביקורות רבות עקב התפקיד הפרובוקטיבי של דלומי בסדרה והתדמית שלה ככוכבת ילדים.
בשנת 2014 שימשה דלומי כשופטת באודישנים של תוכנית המציאות "פרויקט הלהקה". באותה שנה, החלה לשחק בעונה הרביעית של סדרת הנעורים "גאליס" בדמותה של "מאיה נוריאל", והיא אף מבצעת את שיר הפתיחה במקומו של אביהו שבת, ששר אותו בשלוש עונותיה הראשונות של הסדרה. בהמשך חזרה לשחק את מאיה בפרק הסיום של הסדרה ששודר ביולי 2016.
ביוני 2015 לוהקה דלומי לצוות המורים בעונה השלישית של תוכנית המציאות "בית ספר למוסיקה". חודש לאחר מכן, החלה להנחות תוכנית בערוץ הילדים בשם "אם רק תיתן" (בדומה למילים משירה "תן"), שעוסקת בנתינה ועזרה לזולת. באוקטובר 2015 החל שידורה של העונה השלישית של בעונה השלישית של תוכנית המציאות "בית ספר למוסיקה" של קשת, בה דלומי לקחה חלק כאחת מארבעת המורים, לצד קרן פלס, שרית חדד ויהורם גאון.
דלומי שימשה כמדבבת בשני סרטים: בגרסה העברית של סרט האנימציה האמריקאי "הלורקס", המבוסס על ספרו של דוקטור סוס, שיצא לאקרנים ב-28 במרץ 2012, דיבבה דלומי את דמותה של אודרי בגרסה העברית של הסרט המוזיקלי האמריקאי-קנדי "בחזרה לארץ עוץ" שיצא לאקרנים ביולי 2014, בו נתנה את קולה לדמותה של דורותי.
ביולי 2016 שיחקה בסרטו של שי כנות "ארבע על ארבע".
בשנים 2016–2017 שיחקה בתפקיד ליטל בסדרה הקומית "הרוסים" בערוץ 10.
ב-2018, הנחתה דלומי יחד עם מיקי שמו את התוכנית "טעם של פעם", ששודרה בערוץ האוכל ובערוץ 10.
ב-2020 השתתפה בצילומי הסדרה לנוער "מאנקיז", שעלתה לשידור בערוץ TeenNick, למנויי HOT, ב-2021.
בשנים 2015–2022 שימשה כפרזנטורית של השמפו ותחליבי הרחצה של "נקה 7" מבית חברת סנו הישראלית. בשנת 2023 החלה לשמש כפרזנטורית של חברת האנרגיה הישראלית "אלקטרה פאוור".
בשנת 2023 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "חאנשי", ששודרה ב-HOT בתפקיד תמרה אישה חרדית נשואה ואמא חברה של ניקי מהמדרשה, לצידם של עליזה חנוביץ' והנרי וינקלר.
בשנת 2023 השתתפה בסדרת הדרמה "שישה אפסים" בכאן 11 כמנחת סדנת ההכנה הקבוצתית לעשירים חדשים, לצד שלמה בראבא, שני קליין ואלון חמאווי.
אקטיביזם

במהלך מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל שהחלה בעקבות ה-7 באוקטובר 2023, כמאה שחקנים מהבימה התכנסו בתיאטרון הלאומי בישראל לשאת תפילה לשחרור בני הערובה הישראלים. אירוע זה התקיים ב-6 בנובמבר 2023. לצד התפילה הוצג בכיכר החטופים גם מיצב אמנות חזותית בשם "המיטות הריקות" פרי יצירתו של האמן והפסל, ערן וובר. המיצג כלל כ-241 מיטות ריקות – המסמלות את מספר השבויות ובני הערובה שהוחזקו ברצועת עזה באותה עת בידי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. האירוע כלל הקראות והופעות מוזיקליות של שחקנים וזמרים ישראלים רבים, ביניהם דלומי.
חיים אישיים

ב-2016, לאחר כחצי שנה של אירוסין, נישאה לאלון וייסמן, רופא עיניים במקצועו. מתגוררים בגני תקווה. בנובמבר 2023 נולדה בתם הבכורה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2010: קצת אחרת
2013: תחזיקו
2016: תסתכל עליי