צ'ואנג'ואו
אתרים > אתר המורשת העולמית

ב-2021 הכריז ארגון אונסק"ו על אתרים בעיר צ'ואנג'ואו כאתר מורשת עולמית בשם "צ'ואנג'ואו: מרכז הסחר של העולם בסין של סונג-יואן". בהכרזה כלולים 22 אתרים הקשורים לסחר הימי המפותח שהתנהל דרך נמל צ'ואנג'ואו במאות מהמאה ה-11 עד המאה ה-14 והם כוללים, משרדי סחר, מזחים, מקדשים אתרי ייצור חרסינה ועוד. הרשימה כוללת את האתרים הבאים:
| מספר | תמונה | שם המרכיב | האזור | קואורדינטות | שטח (דונם) | שטח אזור החיץ | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  | מקדש קָאיְיְוֵּ'אן | רובע ליצ'אנג | 24°55′01″N 118°34′52″E﻿ / ﻿24.91694°N 118.58111°E﻿ / 24.91694; 118.58111 | 90.3 | 7097.8 | מקדש בודהיסטי שנבנה ב-685 (תקופת שושלת טאנג) והוא הגדול ביותר בשטחו בפוג'יין, האולם המרכזי (אולם מהאווירה) מכיל את הפסלים המוזהבים של חמש בודהות החוכמה ובמרכז הפסל הגדול של בודהה ואירוקנה. מעבר לאולם שרידי ממקדש הינדי טמילי |
| 02 |  | אתר משרד החמולה הדרומית | רובע ליצ'אנג | 24°54′52″N 118°34′52″E﻿ / ﻿24.91444°N 118.58111°E﻿ / 24.91444; 118.58111 | 71.2 | 7097.8 | משרד החמולה הדרומי היה סוכנות אדמיניסטרטיבית שהוקמה עבור בני משפחה של שושלת סונג שעברו לצ'ואנג'ואו בשנת 1130 ולאחר מכן. |
| 03 |  | מקדש ובית הספר של קונפוציוס | רובע ליצ'אנג | 24°54′31″N 118°35′08″E﻿ / ﻿24.90861°N 118.58556°E﻿ / 24.90861; 118.58556 | 136 | 7097.8 | מקדש לסגידה של קונפוציוס וחכמי הפילוסופים של הקונפוציאניזם בדת העממית הסינית ובדתות אחרות ממזרח אסיה. הוא היה בעבר אתר ניהול הבחינות הקיסריות בסין, קוריאה, יפן ווייטנאם ולעיתים קרובות היו בהם בתי ספר ומתקני לימוד אחרים. |
| 04 |  | מסגד צ'ינגג'ינג | רובע ליצ'אנג | 24°54′20″N 118°35′13″E﻿ / ﻿24.90556°N 118.58694°E﻿ / 24.90556; 118.58694 | 32.3 | 7097.8 | ידוע גם בשם מסגד אשהב. נבנה ב-1009 והוא העתיק מסוגו בסין. במסגד כתובות רבות בערבית |
| 05 |  | אתר משרד הסחר הימי | רובע ליצ'אנג | 24°54′25″N 118°34′57″E﻿ / ﻿24.90694°N 118.58250°E﻿ / 24.90694; 118.58250 | 36.5 | 7097.8 | משרד הסחר הימי בצ'ואנג'ואו הוקם בשנת 1087 על ידי משטרי שושלות סונג ויואן לניהול ענייני הסחר הימי בעיר. הוא היה ממוקם על גדת נהר הג'ינג'יאנג בחלק הדרומי של העיר צ'ואנג'ואו. |
| 06 |  | מקדש טְייֵנְחוֹאוּ | רובע ליצ'אנג | 24°53′53″N 118°35′03″E﻿ / ﻿24.89806°N 118.58417°E﻿ / 24.89806; 118.58417 | 7.3 | 7097.8 | מקדש טְייֵנְחוֹאוּ נבנה לראשונה במהלך שושלת סונג, והוא אחד המקדשים הגדולים והוותיקים ביותר המוקדשים לאלת הים מָאדְזוּ בסין.  מבניו שומרים עדיין על מרכיבי שושלת סונג ומבני העץ של שושלות מינג וצ'ינג. במוזיאון במקדש יש אוסף של שרידים היסטוריים ועממיים יקרים רבים של מחוז פוג'יין וטייוואן. |
| 07 |  | אתר שער דֶגִ'י | רובע ליצ'אנג | 24°53′50″N 118°35′03″E﻿ / ﻿24.89722°N 118.58417°E﻿ / 24.89722; 118.58417 | 12.1 | 7097.8 | אתר שער דג'י בצ'ואנג'ואו מורכב משער העיר, חומת העיר, תעלות, גשר קשת ושרידים היסטוריים רבים אחרים. בין השאר התגלו בחפירות כתובות הינדיות, נוצריות עתיקות, אסלאמיות ויהודיות וגילופים בודהיסטיים מהמאות ה-13 עד ה-14 |
| 08 |  | גשר שׁוּנְגִ'י | רובע ליצ'אנג | 24°53′44″N 118°34′45″E﻿ / ﻿24.89556°N 118.57917°E﻿ / 24.89556; 118.57917 | 136.4 | 7097.8 | גשר שונג'י נבנה בשנת 1211 על ידי המושל דְזוֹאוּ יִינְגְלונְג משושלת סונג הדרומית. הוא נשאר בשימוש עד המאה ה-20. לאחר המאה ה-14, הוא תוקן פעמים רבות. הגשר התמוטט כתוצאה משיטפונות ב-2006, ורובו פורק חודש אחר כך. |
| 09 |  | מקדש גֶ'נְווּ | רובע פנגדזה | 24°52′57″N 118°37′01″E﻿ / ﻿24.88250°N 118.61694°E﻿ / 24.88250; 118.61694 | 41.7 | 569.9 | מקדש גֶ'נְווּ הוא מקדש טאואיסטי, שנבנה בתקופת שושלת סונג או בתקופת שושלת טאנג הדרומית. חלק מהמבנים מתקופת שושלת צ'ינג. באולם הראשי סוגדים לשׂוֵ'אנְווּ |
| 10 |  | מזחי השפך | רובע פנגדזה | 24°52′42″N 118°37′26″E﻿ / ﻿24.87833°N 118.62389°E﻿ / 24.87833; 118.62389 | 218.3 | 569.9 | שני מזחים שנבנו בשפך הנהר מלוחות גרניט ששימשו את הסחר הימי מתקופת סונג-יואן ועד המאה ה-20. |
| 11 |  | מזח שְׁה-חוּ | נפה עירונית שה-שה | 24°48′32″N 118°42′35″E﻿ / ﻿24.80889°N 118.70972°E﻿ / 24.80889; 118.70972 | 36.2 | 56,175.6 | מזח זה, ממוקם על החוף המערבי של חצי האי שְׁה-חוּ, 17 קילומטרים דרומית לעיר צ'ואנג'ואו. הוא ניצל שוניות טבעיות בבנייתו. על פי דיווחים היסטוריים, הוא נבנה לראשונה בתחילת המאה השמינית בתקופת שושלת טאנג. רישומים היסטוריים מראים כי במהלך שלטונו של הקיסר יְוֵּ'אן-יוּאוּ (1086–1094) משושלת סונג הצפונית, בנה פקיד ממשלתי בשם פֿוּ גִ'ין מזח המעניק גישה בין קו החוף לשונית. |
| 12 |  | פגודת לְיוֹשֶׁנְג | נפה עירונית שה-שה | 24°48′38″N 118°43′17″E﻿ / ﻿24.81056°N 118.72139°E﻿ / 24.81056; 118.72139 | 23.7 | 56,175.6 | פגודת ליושנג ממוקמת על גבעה בקצה הצפוני של חצי האי שְׁה-חוּ, במרכז מפרץ צ'ואנג'ואו. זוהי פגודת גרניט בגובה 36 מטרים המעוצבת כחיקוי לביתן עץ מתומן בן חמש קומות. היא נבנתה לראשונה בין 1111 ל-1118 בעזרת כספים שגויסו על ידי זוג נזירים. פגודת האבן הניצבת כיום נבנתה מחדש בשנים 1336–1339 על ידי סוחר ימי מקומי. חצי האי שְׁה-חוּ נמצא במרחק של כ-17 קילומטרים מהעיר העתיקה של צ'ואנג'ואו, במרכז מפרץ צ'ואנג'ואו ולכן הפגודה הייתה נקודת ציון חשובה לכל ספינת סוחר שנכנסה למפרץ צ'ואנג'ואו. |
| 13 |  | פגודת וָאנְשׁוֹאוּ | נפה עירונית שה-שה | 24°43′21″N 118°40′22″E﻿ / ﻿24.72250°N 118.67278°E﻿ / 24.72250; 118.67278 | 163.6 | 20,808.7 | פגודת ואנשו שוכנת על גבעה, 20 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר צ'ואנג'ואו. זוהי פגודת גרניט המעוצבת כחיקוי לביתן מתומן מעץ בן חמש קומות. גובהה 22 מטרים ושטחה 325 מטרים רבועים. היא נבנה על ידי נזיר בתקופת שלטונו של הקיסר שָׁאושִׂינְג משושלת סונג הדרומית כאשר הסחר הימי של צ'ואנג'ואו הגיע לשיאו. הגבעה מתנשאת לגובה של 210 מטרים מעל פני הים, היא הנקודה הגבוהה ביותר באזור מפרץ צ'ואנג'ואו. ככזה, הגבעה היא מיקום אסטרטגי לשליטה במפרץ. |
| 14 |  | גשר אָנְפִּינְג | נפה עירונית נאנ'אן | 24°42′37″N 118°26′39″E﻿ / ﻿24.71028°N 118.44417°E﻿ / 24.71028; 118.44417 | 1,398.6 | 3,429.4 | בניית הגשר החלה בשנת 1128 והסתיימה בשנת 1152; זה היה מאמץ שיתופי בין נזירים, סוחרים, פקידי ממשל ומקומיים. אורך הגשר 2,255 מטרים ממזרח למערב (גשר הקורות הארוך הקיים ביותר בסין) ורוחבו בין 2.9 ל-4 מטרים. |
| 15 |  | פסל מני במקדש צָאו'אָן | נפה עירונית ג'ינג'יאנג | 24°46′24″N 118°31′46″E﻿ / ﻿24.77333°N 118.52944°E﻿ / 24.77333; 118.52944 | 26.8 | 763.2 | מקדש צָאו'אָן, הממוקם למרגלות גבעה, כ-15 קילומטרים דרומית לעיר צ'ואנג'ואו, הוא מקדש למניכאיזם המתוארך לתקופת סונג-יואן. במקדש פסל אבן של מַני (אנ'), מייסד המניכאיזם, שגולף בשנת 1339, והוא הפסל היחיד בעולם של מני. מקדש צָאו'אָן נבנה במהלך המאות ה-10 וה-11 בתקופת שושלת סונג המוקדמת. הוא נקרא כך שכן הוא היה במקור צריף קש (צָאו'אָן פירושו בסינית "צריף קש"). בשנת 1339 נבנה מחדש באבן. |
| 16 |  | גשר לְווֹיָאנְג | רובע לוואג'יאנג | 24°57′16″N 118°40′34″E﻿ / ﻿24.95444°N 118.67611°E﻿ / 24.95444; 118.67611 | 1902.8 | 5,682.9 | גשר לְווֹיָאנְג ממוקם בשפך הנהר לְווֹיָאנְג, כ-10 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר צ'ואנג'ואו. הגשר היה קישור תחבורתי חיוני בין צ'ואנג'ואו לצפון פוג'יין ואזורי הפנים. הבנייה החלה בשנת 1053 והסתיימה בשנת 1059. כיוונו של הגשר מצפון-מזרח לדרום-מערב, אורכו כ-731 מטר ורוחבו כ-4.5 מטרים. הוא בנוי מ-47 קשתות והוא חולף על אי טבעי קטן באמצע הנהר. קורות האבן של הגשר הן לוחות גרניט בגודל ניכר. משני צידי הגשר ישנם שבעה מגדלי אבן בצורות שונות משושלת סונג, כמו גם ארבעה פסלי אבן של מצביאים. על האי ניצבים הביתן המרכזי וביתן האסטלה. בשני קצות הגשר יש מקדשים. |
| 17 |  | קברים אסלאמיים | רובע פנגדזה | 24°54′37″N 118°36′56″E﻿ / ﻿24.91028°N 118.61556°E﻿ / 24.91028; 118.61556 | 47.2 | 192.2 | הקברים האסלאמיים ממוקמים למרגלותיו הדרומיים של הר לינגשאן, שני קילומטרים מהשער המזרחי של העיר צ'ואנג'ואו. הם האמינו שהם מקומות המנוחה האחרונים של שני מוסלמים שהגיעו לצ'ואנג'ואו במאה השביעית. שיפוצים גדולים בוצעו בקברים בשנת 1322. הקברים בנויים בצלע ההר הפונה דרומה. הפריסה העיקרית היא מסדרון בצורת חצי ירח המקיף את שני קברי האבן. קברי האבן נמצאים במרכז האתר, האופייניים לעיצוב הקברים המוסלמים בצ'ואנג'ואו. |
| 18 |  | פסל לאו דזה | רובע פנגדזה | 24°56′52″N 118°35′41″E﻿ / ﻿24.94778°N 118.59472°E﻿ / 24.94778; 118.59472 | 81.1 | 1,786.4 | פסל לאו דזה ממוקם למרגלותיו הדרומיים של הר צ'ינגיואן, שלושה קילומטרים צפונית לעיר צ'ואנג'ואו. הפסל משקיף על העיר והנמל של צ'ואנג'ואו מדרום. הפסל נבנה בתקופת שושלת סונג ומגולף מתוך סלע מסיבי, גובהו 5.63 מטרים, רוחבו 8.01 מטר ועוביו 6.85 מטר. לאו דזה מגולף יושב כשרגליו מקופלות, כשידו הימנית מונחת על שולחן וידו השמאלית על ברכו כשהוא נראה רגוע לגמרי. |
| 19 |  | כתובת התפילה לרוח בהר גְ'יוֹזְ'ה | נפה עירונית נאנ'אן | 24°57′09″N 118°31′18″E﻿ / ﻿24.95250°N 118.52167°E﻿ / 24.95250; 118.52167 | 113.9 | 451.4 | כתובות על פני צוק המתעדות את הטקסים הפולחניים שנערכו על ידי נציגי המדינה האחראים על סחר החוץ ופקידים מקומיים משושלת סונג להתפלל לרוחות טובות שיסייעו לעסקי הספנות. כתובות אבן אלה הן ארכיון היסטורי המספק תיעוד אותנטי של מידע היסטורי כמו מחזורי הפעולה של הסחר הימי בשושלת סונג, שהיו קשורים קשר הדוק עם המונסונים. בהר גְ'יוֹזְ'ה נותרו 78 כתובות אבן משושלת סונג ואילך. הכתובת המוקדמת ביותר היא משנת 1174 והאחרונה משנת 1266. |
| 20 |  | אתר הכבשנים של צְה-דְזָאו | נפה עירונית ג'ינג'יאנג | 24°51′13″N 118°28′04″E﻿ / ﻿24.85361°N 118.46778°E﻿ / 24.85361; 118.46778 | 68.7 | 682.3 | הכבשנים של צְה-דְזָאו ממוקמים בכפר צְה-דְזָאו, 16 קילומטרים דרומית מערבית לעיר צ'ואנג'ואו. האזור עשיר בחרסית המתאימה לייצור חרסינה. אתרי הכבשן מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר של אתרי הכבשן בפאתי העיר. חפירות ארכאולוגיות חשפו 26 אתרי כבשן המתוארכים לתקופות היסטוריות שונות, מסונג הדרומי ועד לשושלת צ'ינג. רוב כלי החרסינה שנחשפו מהכבשנים של צְה-דְזָאו היו עשירים בצבע סלאדון או זיגוג שחור-חום. כלי החרסינה עוצבו ברובם לפריטים יומיומיים, כגון סירים דקורטיביים, צנצנות, בקבוקים וכו'. |
| 21 |  | אתר הכבשנים של דֶחְווָה (הכבשנים של וֵיילִין-נֵייבָּאן) | נפת דֶחְווָה | 25°28′02″N 118°17′00″E﻿ / ﻿25.46722°N 118.28333°E﻿ / 25.46722; 118.28333 | 577.4 | 3,320.8 | המוצרים מתקופת סונג-יואן של הכבשנים של דֶחְווָה, כ-70 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר צ'ואנג'ואו, היו בעיקר חרסינה לבנה-ירוקה וחרסינה לבנה. כלי החרסינה עוצבו בעיקר בצורת כלים יומיים, כגון קערות, צלחות, כיורים, וקומקומים. במהלך תהליך הייצור, היה פופולרי לגלף, לחרוט או להשתמש בטכניקות חותמת כדי לקשט את הפריטים. בחפירות באתר וֵיילִין-נֵייבָּאן התגלו שבעה כבשנים סדנאות ייצור ושברים. |
| 21 |  | אתר הכבשנים של דֶחְווָה (הכבשנים של צ'וּ'דוֹאוּגונְג) | נפת דֶחְווָה | 25°29′23″N 118°15′04″E﻿ / ﻿25.48972°N 118.25111°E﻿ / 25.48972; 118.25111 | 48.9 | 520.7 | המוצרים מתקופת סונג-יואן של הכבשנים של דֶחְווָה, כ-70 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר צ'ואנג'ואו, היו בעיקר חרסינה לבנה-ירוקה וחרסינה לבנה. כלי החרסינה עוצבו בעיקר בצורת כלים יומיים, כגון קערות, צלחות, כיורים, וקומקומים. במהלך תהליך הייצור, היה פופולרי לגלף, לחרוט או להשתמש בטכניקות חותמת כדי לקשט את הפריטים. בחפירות באתר צ'וּ'דוֹאוּגונְג התגלה כבשן גדול ובו 17 תאים מהסוג המכונה "כבשן הדרקון". |
| 22 |  | אתר ייצור הברזל שְׂיָאצָאופּוּ בכפר צִ'ינְגְיָאנְג | נפת אנשי | 25°11′10″N 117°57′20″E﻿ / ﻿25.18611°N 117.95556°E﻿ / 25.18611; 117.95556 | 899.8 | 9,778.9 | האתר שוכן באזור הר דאיון, כ-70 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר צ'ואנג'ואו, והיה אחד ממפעלי הברזל שהקים הממשל בשושלת סונג. הוא כולל אתר התכה, קבוצה של בורות כרייה עתיקים לרוחב המכרה, אתר בית משפחת יו שהפיקה את הברזל, קטע של שביל עתיק והגבעות שסיפקו עצים כדלק להתכה. |