משטרת המנדט
היסטוריה > המרד הערבי הגדול

המרד הערבי הגדול, שהחל באפריל 1936, היה למעלה מכפי כוחה של המשטרה לטפל בו. עם פרוץ המרד דרש ספייסר מווקופ כי תינתן לו יד חופשית בדיכוי המאורעות, אך נענה בשלילה. המשטרה ביצעה חיפושים רבים אחרי אמצעי לחימה ואספקה בכפרים הערביים, אולם בהיעדר שיתוף פעולה של תושבי הכפרים, החיפושים השיגו מעט מאוד. מתוך הנחה שהתושבים אינם משתפים פעולה בגלל פחד מהכנופיות, הורה ספייסר לכוחותיו להפעיל אמצעי הפחדה נגדיים, אולם כשהדבר נודע לווקופ, הוא הורה לספייסר לחדול מכך. עד מהרה יצאו האירועים מכלל שליטה. הבסיס הבריטי של משטרת המנדט תפקד כהלכה, אך השוטרים הערבים, שהיוו את רוב מניינם של השוטרים מהשורה, נטו לעמוד לצד בני עמם, אם באופן פסיבי ואם באופן אקטיבי. אופיינית היא תקרית מראשית ימי המאורעות ביוני 1936, שבה נורו יריות לעבר שכונת שפירא. אל המקום הגיעו שוטר ערבי ושוטר בריטי, שמצאו שניים מחברי "ההגנה" כשהם חמושים והודפים את המתקפה על השכונה. הם ניסו לעצור את השניים, ובעימות שהתפתח נהרג אחד מחברי "ההגנה" וחברו נפצע קשה. בנסיבות אלו הלך והתפתח שיתוף הפעולה בין כוח המגן העברי ובין המשטרה, דבר שהביא לבסוף להקמת גופי הנוטרות.
עיקר המאבק במרד הערבי המזוין – שככל שכוּון כלפי היהודים, היה בעיקרו מרידה חמושה ומאורגנת כנגד השלטון הבריטי, שנשאה גם אופי של טרור אישי המופנה כלפי בכירי המנדט – נפל על כתפי הצבא. עוד ביולי 1936 הגיעו לארץ ישראל תגבורות צבא, שהשתלטו בתחילה על הערים, ולאחר מכן פנו לדיכוי המרד באזורי הספר. רק בספטמבר 1936 נצבר בארץ כוח צבאי בהיקף של דיוויזיה, שיכול היה להתמודד עם המרד. באוקטובר 1936 הסתיים השלב הראשון של המרד, עם תום השביתה הכללית של הערבים ודיכוי המרידה המזוינת.
בקיץ 1937 התחדשה מרידה נוספת. ב־13 ביוני 1937 התנקשו ערבים בחיי ספייסר. ספייסר לא נפגע, על אף שנהגו נפצע קשה, אך בעקבות זאת יצא לחופשה, שממנה לא שב. מאנגליה הודיע על התפטרותו, והוא הוחלף באיש משטרת המנדט הוותיק אלן סונדרס. על כהונתו של ספייסר נכתב בעיתון "דבר": "המפקד ספייסר היה אחד הכוחות הקונסטרוקטיויים שידעה הפקידות הבריטית בארץ מאז היותה, ובלי ספק היה האיש המוכשר ביותר ובעל האפשרויות הטובות ביותר שידעה המשטרה הארצישראלית מאז היווסדה." במהלך המרד הותקפו תחנות משטרה רבות ובתגובה המשטרה סגרה את התחנות.
בסוף אוקטובר 1937 הגיע לארץ ישראל המומחה ללוחמה בטרור צ'ארלס טגארט, על מנת לתאם בין זרועות הביטחון השונות ועל מנת לארגן עבור שלטונות המנדט את הגנת הארץ מפני המורדים מערביי ארץ ישראל ומפני הכוחות הערביים הבלתי סדירים שחדרו לארץ מצפון, מסוריה ומלבנון.
טגארט מסר לווקופ, הנציב העליון, דו"ח שכלל מספר המלצות, כגון הקמת משטרה רכובה, שיטה של סגרים וסריקות וסגירה הרמטית של גבולות הארץ, ובמסגרת זו העלה מחדש את רעיונו של ספייסר לסגירת הגבול הצפוני באמצעות גדר. גדר הצפון נבנתה על ידי "סולל בונה", על מסלולו של כביש הצפון, ובאוגוסט 1938 כבר עמדה על מקומה. כן הוקמו, על פי המלצתו של טגארט, כ־60 מצודות טגארט – מבנים מבוצרים ששימשו מִפקדות ותחנות משטרה. טגארט גם הביא חידושים ככלבי דוברמן בשימוש המשטרה, וכן הקים בירושלים מרכז מיוחד שנועד לאמן לשיטות חקירה בעינויים.
עם סיום המאורעות, לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה, היו עדיין היהודים מיעוט קטן במשטרת המנדט; מספרם עלה בין 1936 ל־1939 מ־365 ל־682, אך עדיין היה מדובר במיעוט. מספרם של הערבים נשאר יציב, ועלה מ־1,465 ל־1,487, בעוד מספרם של הבריטים עלה מ־746 ל־2,941.
גם באותם ימים לא חדלה המשטרה מלמלא את תפקידיה האזרחיים במניעת פשעים והבאת האשמים לדין. פרשה מורכבת שעלתה לכותרות באותה התקופה היא פרשת הרצח בחולות תל נוף, שבה נהרג מהנדס יהודי בשם צוואנגר, והחשד נפל על יהודי בשם שיינצויט, על סמך עדותו של עד מדינה ערבי בשם עבד אל־קאדר ראי. שיינצויט הועמד לדין, הורשע בהריגה, ונדון ל־15 שנות מאסר. בפרשה זו היה אלמנט של מסתורין, ונרמז כי הרקע הוא ריגול לטובת הנאצים.