stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייגו ולאסקס

ערך זה עוסק באמן ספרדי. אם התכוונתם לקונקיסטדור ספרדי והמושל הראשון של קובה, ראו .
| --- | --- |

דיוקן עצמי משנת 1640
 לידה:  6 ביוני 1599 סביליה, ספרד 
 פטירה:  6 באוגוסט 1660 (בגיל 61) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Diego Rodríguez de Silva y Velázquez 
 מקום קבורה:  מדריד 
 זרם באמנות:  בארוק 
 הושפע על ידי:  פרנסיסקו פאצ'קו 
 יצירות ידועות:  ניצחון בכחוס, Christ in the House of Martha and Mary, כניעת ברדה, Apollo in the Forge of Vulcan, לאס מנינאס, The Waterseller of Seville 
 פרסים והוקרה:  מסדר סנטיאגו 
 בן או בת זוג:  Juana Pacheco (23 באפריל 1618–6 באוגוסט 1660) 
 צאצאים:  Francisca de Silva Velázquez y Pacheco 
 
פסל ולאסקס בסביליה
פסל ולאסקס בווינה
דייגו רודריגס דה סילבה אי ולאסקס (בספרדית: Diego Rodríguez de Silva y Velázquez; הוטבל ב-6 ביוני 1599 – 6 באוגוסט 1660) היה צייר ספרדי והאמן הבולט ביותר בחצרו של פליפה הרביעי, מלך ספרד. טכניקת הציור הריאליסטית שלו והקומפוזיציות בהן השתמש הקנו לו שם כאחד האמנים הדגולים שקמו במערב, במיוחד בזכות דיוקנאות משפחת המלוכה הספרדית שצייר.
ולאסקס זכה לתהילה מחודשת ומועצמת מתחילת המאה ה-19, כשטכניקת הציור הווירטואוזית שלו, ובמיוחד הקומפוזיציות המתוחכמות וחסכנותו במשיחות מכחול בציוריו המאוחרים, זכו לשבחים רבים. ציירים כאדואר מאנה, מראשי האימפרסיוניסטים המוקדמים, וציירים ריאליסטים רבים הושפעו מעבודותיו, וגם ציירים שרוח עבודותיהם הייתה רחוקה משלו, כמו רנואר, נהרו למוזיאונים כדי להתפעל מיצירותיו.
ולאסקס המשיך ליהנות מהשפעה גם במאה ה-20, כשציירים ספרדים רבים, ובהם פבלו פיקאסו וסלבדור דאלי מכירים לו חוב. דיוקן האפיפיור אינוקנטיוס העשירי שלו שימש בסיס לסדרת עבודות מרכזית ביצירתו של האמן המודרני הבולט פרנסיס בייקון.
ביוגרפיה > ילדות וחיים בסביליה

ולאסקס נולד בסביליה בתחילת חודש יוני של שנת 1599, וטקס ההטבלה שלו נערך בעיר ביום השישי לחודש זה. אביו, רודריגס דה סילבה, היה עורך דין מצליח, בן למשפחת אצולה פורטוגלית. בהתאם למנהג שהיה מקובל בזמנו בספרד, הוא ידוע בעיקר בשמה של אמו - ולאסקס. הוא חונך על ידי הוריו כילד דתי, והם ייעדו לו עתיד כמלומד, דבר שהביאם ללמדו פילוסופיה ושפות רבות. אולם, נטיית לבו של ולאסקס הצעיר פנתה כבר בגיל מוקדם לכיוון האמנות, ובנערותו התמחה אצל האמן הסיבייאני פרנסיסקו דה הררה, צייר נמרץ אשר זילזל בהשפעתן של האסכולות האיטלקיות של התקופה על אסכולת סביליה. מעבודותיו של הררה שנשתמרו, ניתן ללמוד כי הוא היה אמן אמיץ, בעל ייחוד, אשר עבודותיו מתאפיינות בסגנון עצמאי ואפקטיבי. אולם בד בבד, סבל הררה ממזג חם ומתפרץ, דבר שהקשה על תלמידיו להישאר במחיצתו לזמן רב. ולאסקס הצעיר נשאר בסטודיו של הררה שנה אחת בלבד, אולם הייתה זו שנה שהשפיעה על חייו. בשנת לימודיו אצל הררה למד את היסודות אותם פיתח מאוחר יותר לסגנון המאפיין אותו - שימוש במכחולים ארוכי שיער, המשווים לצבע המונח על הבד תחושה של ריחוף וריאליות.
לאחר שעזב את בית מדרשו של הררה, עבר ללמוד אצל מאסטר שונה לגמרי - פרנסיסקו פאצ'קו המלומד והקפדן, שפרסם באותו זמן ספר עב כרס על תורת הציור. ולאסקס שהה בבית ספרו של פאצ'קו כ-5 שנים, במהלכן למד את רזי הפרספקטיבה והפרופורציה, ונחשף לכל ספרי האמנות המובילים של התקופה. הייתה זו גם התקופה שבה התאהב בבתו של מורהו, חואנה, אותה נשא לבסוף לאישה בשנת 1618. לאחר סיום התמחותו הרשמית אצל פאצ'קו, החל ולאסקס מצייר את כל אשר ראה סביבו: כדי חימר כפריים, ציפורים, דגים, פירות ופרחים. הציור המדויק של העצמים כפי שהוא ראה אותם במו עיניו, תיאורו בדייקנות וצביעתו בצבעו המקורי בתנאי תאורה ספציפית ומסוימת, הפך למטרה המרכזית באמנות המוקדמת של ולאסקס. 
ולאסקס בחר בכוונה ברורה לצייר נושאים פשוטים אלו, באומרו כי הוא מעדיף להיות ראש ציירי הנושאים הפשוטים מאשר זנב לציירי אמנות העל[דרוש מקור].
כעבור זמן מה הבין ולאסקס כי ההתמחות בציור נושאים פשוטים דורשת התמקצעות וחקר מעמיק עליהם, ובעיקר - על גוף האדם ככלי הבעתי. לצורך כך, שכר את שירותיו של נער כפרי, אשר שימש כמשרתו האישי וכמודל למספר גדול של רישומי פחם וגיר, וכן ציורי צבע שאותם יצר במטרה לתפוס ולתעד את הנימות הדקיקות ביותר שמופיעות בהבעתו של המודל. הבעותיו של המשרת הצעיר נשקפות כיום מהגדולות שביצירותיו של ולאסקס, בהן, הנער הצוחק ביצירתו "ארוחת הבוקר" שבמוזיאון הארמיטאז', והצעיר שב"מוזיקאים". בעבודות אלו השתית ולאסקס יסודות לסגנונו ההבעתי והחודר אל תוך מושא הציור וכמו מנתח את הסיבה להבעה מבפנים. ולאסקס תפס את העולם סביבו כסביבה שוקקת חיים, חיים פשוטים ועממיים המשמשים את המושא האידיאלי ביותר לציוריו. תפיסה זו הביאה לא פעם להקבלה בינו ובין הסופר סרוואנטס שתיאר גם הוא ביצירתו את הדמויות הפשוטות של דרום ספרד[דרוש מקור].
בשל העובדה כי ב-1658 דחה הצעה לקבל דרגת אבירות בטענה כי מוצאו אינו מיוחס מספיק כדי לקבל את המשרה ובשל העובדה כי ידוע שסביו היו סוחרים הוצע כי ייתכן ומוצאו היה מאנוסים יהודים (על אישים שמוצאם היה יהודי או מוסלמי באילן היוחסין שלהם נאסר להתמנות למשרות אצילות או בכירות).
לאחר שביסס את מעמדו כצייר מוכר באזור מגוריו, התפנה ולאסקס להקמת משפחה. יחד עם אשתו חואנה הביא לעולם שתי בנות: הצעירה נפטרה בילדותה, ואילו הבכורה, פרנסיסקה, נישאה בנעוריה לצייר באטיסטה דל מאזו, צייר אשר הושפע מוולאסקס ושכמה מעבודותיו נחשבו בטעות לעבודותיו של ולאסקס.
ביוגרפיה > המעבר לבירה

לאחר הולדת בנותיו החל ולאסקס להתעניין בעולם שמחוץ לאזור הכפרי שבו בילה את ימיו מראשיתם. בשנת 1622, מצויד במכתבי המלצה רבים, נסע למדריד בליווי משרתו ושהה שם חודשים מספר. ביקור זה הותיר רושם נכבד על פרנסי האמנות בעיר, וכעבור שנה הוא זומן לחזור אליה על ידי אחד מיועציו של המלך, אשר 
שילם לו ביד נדיבה את הוצאות הנסיעה. בשנת 1624 הוא קיבל הזמנה אישית מהמלך פליפה הרביעי, בצירוף 300 דוקטים, ובה הוא התבקש להעתיק את משפחתו וביתו לבירה, שהפכה למקום מגוריו עד סוף ימיו. 
המלך פליפה הרביעי היה מנהיג חלש שאהב אמנות ואף התגאה בהיותו צייר ומשורר חובב. אהבת אמנות זו, יחד עם ההכרה בכישרונו האדיר של ולאסקס, הפכה את המלך לחברו הקרוב והנאמן של ולאסקס לתקופה של 36 שנים, שבהן הכריז כי ולאסקס יהיה האמן היחיד לו יותר לצייר את הפורטרטים המלכותיים. ולאסקס קיבל משרה כצייר בחצר המלכותית וכל צרכיו, החל בטיפולים רפואיים וכלה בציוד לציוריו, שולמו על ידי המלך.
בשנת 1628 הגיע לביקור בספרד האמן רובנס, וולאסקס מונה על ידי המלך כמדריכו האישי של האורח לאוצרות התרבות הספרדית. שלא כצפוי, רובנס, שהיה אז בשיא תהילתו, לא השפיע כהוא זה על סגנונו ומנהגו של ולאסקס, אולם הוא עורר בו דחף עז לבקר באיטליה ולחזות בעבודותיהם הגדולות של האמנים האיטלקיים. באותה שנה צייר את ניצחון בכחוס, ציורו הראשון בנושאים מיתולוגיים.
אמנותו של ולאסקס

על אף הזיקה שהייתה לו לזרם האיטלקי של ימי הרנסאנס, ועל אף היותו חבר קרוב של רבים מהציירים המשפיעים ביותר בספרד של ימיו, ולאסקס היה אמן חזק מספיק כדי לשמור על סגנונו הייחודי לאורך כל שנות יצירתו, ולפתחו במרוצת השנים כראות עיניו ובהתאם לתפיסת העולם שלו בלבד[דרוש מקור].
כריאליסט, תיאר ולאסקס בציוריו רק את שראה במו עיניו, ועל כן מתקבלת לעיתים התחושה שדמיונו היה מוגבל. גם במרבית הציורים בנושאים דתיים שצייר, מועבר המסר באופן פשוט ובלתי אמצעי, על אף שמספר עבודות כאלו מביעות פאתוס רב. הדמויות בציוריו של ולאסקס תמיד חיוניות ונראות כמו נלכדו בעדשת מצלמה בעת מעשיהן ולא כמו שצוירו במשך שעות בצבעי שמן. עד למאה ה-19, לא היה עניין רב בוולאסקס וביצירותיו בקרב שוחרי האמנות מחוץ לספרד. הראשונים שגילו את יצירותיו לעולם היו דווקא האנגלים ובראשם האמן דייוויד וילקי אשר ביקר במדריד בשנת 1828 וכתב כי הוא חש בנוכחותו של כוח חדש באמנות העולמית כאשר הוא מביט ביצירותיו של ולאסקס. יצירותיו של ולאסקס, הפתיעו את האמנים האנגלים בקוי הדמיון שלהן ליצירות הזרם האמנותי ששלט באותה התקופה באנגליה. הם הופתעו לראות שמה שנחשב ל"מודרני" בארצם, היה קיים כבר מאתיים שנים קודם לכן בספרד, וזאת בשלמות וחיוניות[דרוש מקור]. מבקר האמנות הבריטי ג'ון רסקין כתב על ולאסקס כי: "את כל אשר עשה ולאסקס, יש לקבל כנכון ביותר לכל תלמיד אשר חפץ ללמוד אומנות טובה מהי".
בריטניה, שהייתה האומה הראשונה להכיר בגאוניותו של ולאסקס, היא גם זו המחזיקה את הנתח הגדול ביותר מעבודותיו שנשתמרו מחוץ לספרד. מתוך 274 היצירות המזוהות עם ולאסקס, 121 נמצאות בבריטניה, בעוד בצרפת ישנן 13, במדינות אוסטרו הונגריה לשעבר נמצאות 12, ברוסיה 7 וכן מספר דומה בגרמניה. לפי מחקריו של האמן והיסטוריון האמנות הספרדי ברואטה, שעסק בבדיקת מקוריותן של יצירות ולאסקס, רק 14 מתוך כלל היצירות המיוחסות לוולאסקס אשר נמצאות בבריטניה הן אכן יצירות מקוריות של האמן[דרוש מקור], אך זהו עדיין מספר גבוה יותר מאשר בשאר מדינות אירופה. שיא יצירתו של ולאסקס מוצג במוסאו דל פראדו שבמדריד, בו מוצגות יותר מ-60 יצירות מופת של האמן המקיפות מגוון רחב של נושאים, בהם נושאי היסטוריה, דת ומיתולוגיה, כמו גם ציורי נוף ופורטרטים. לעומת זאת, בעיר הולדתו של ולאסקס, סביליה, לא ניתן למצוא כיום אף לא עבודה אחת של האמן.
השפעתו של ולאסקס

לא ניתן לומר על ולאסקס כי הוא יצר זרם חדש באמנות האירופאית. מלבד עובדת היותו צייר חצר, אשר מרבית עבודותיו לא יצאו את כותלי הארמון המלכותי במדריד ולא נודעו בקרב הציבור הרחב, גאוניותו הייתה אישית מכדי להעבירה הלאה לתלמיד כלשהו. אולם, השפעתו על הציירים בסביבתו הקרובה ניכרת היטב. בשנת 1642 הוא התיידד עם הצייר הסיביליאני בארטולמו מוריו כאשר האחרון הגיע לביקור במדריד ואף אימץ אותו כתלמידו למשך שלוש שנים. חתנו של ולאסקס, מאזו, הושפע גם הוא מיצירותיו וניתן להצביע על מספר לא מבוטל של יצירות אשר נזקפו בעבר לזכותו של ולאסקס, אך כיום ידוע כי צוירו בידיו של מאזו. ההשפעה המעטה שהייתה לוולאסקס על האמנים איתם לא עמד בקשר קרוב, החלה דועכת מיד לאחר מותו עם תחילתה של ההתפוררות המדינית שאחזה בספרד.
לאחר גילויו מחדש באמצע המאה ה-19, החל ולאסקס להשפיע רבות על האמנות האירופאית. אמנים ספרדים רבים, ובהם פיקאסו ודאלי שאף ביצעו כל אחד מהם מחווה ל"לאס מנינאס", שאלו מוטיבים וטכניקות מציוריו, וזרמים חדשים היו למעשה פיתוח של סגנונו האמנותי דוגמת התפיסה התיאורית והכמעט צילומית שהיוותה את יסודות הזרם האימפרסיוניסטי.
ראו גם

אפקט ונוס
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של רנואר
↑  באתר של John Coulthart
↑  בייקון באתר artyfactory
↑  "האמת מאחורי האפיפיורים 'הצורחים' של בייקון באתר Phaidon
↑  JSTOR, The Jewish Ancestry of  Velázquez
↑  Newitt, Malyn (2009). Portugal in European and World History. London: Reaktion Books. p. 98. ISBN 9781861895196.
↑  ולאסקס באתר Herald of Europe
↑  
 The Rokeby Venus, סרטון בערוץ "הגלריה הלאומית בלונדון (הרצאה של Francesca Whitlum-Cooper, אוצרת בגלריה)", באתר יוטיוב (אורך: 27:24) (באנגלית)
↑  ולאסקס והדיפלומטיה בחצר פיליפ ה-4 באתר אנוניברסיטת אייווה
↑  באתר artble
↑  ולאסקס באתר History of Painters
↑  בספר חיי ג'ון רסקין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269303505171  PLWABN: 9810538277205606  BIBSYS: 90338945  BNC: 000046905  BNE: XX865983  BnF: cb11935168k (data)  CANTIC: a10174400  CiNii: DA00368289  GND: 118626426  ICCU: BVEV031403  ISNI: 0000 0001 2140 0618  KulturNav: 7e8390f5-0602-4d58-afbe-8dae9baf06ed  LCCN: n79063457  LNB: 000067264  MusicBrainz: d3f05bb2-a3f6-47e2-88a4-2e0e0f29f330  NDL: 00459630  NGV: 15877  NKC: jn20000701886  NLA: 35965890  NLG: 133830  NLK: KAC199628719  NSK: 000012894  NTA: 070150494  RERO: 02-A000171342  RKD: 79750  SELIBR: 207872  SNAC: w6qv4745  SUDOC: 027274020  Trove: 1166134  ULAN: 500016881  VcBA: 495/17027  VIAF: 76324831   WorldCat (עם VIAF): 76324831 
לאס מנינאס (בספרדית: נערות החצר) (1656), תמונתו המפורסמת ביותר של ולאסקס
ישו בביתן של מרתה ומריה (1618)
ניצחון בכחוס (1628-1629)
דיוקן הנסיך בלתזר קרלוס (1634-1635)
גמד יושב על הרצפה (דון סבסטיאן דה מורה?) (1645)
דיוקן האפיפיור אינוקנטיוס העשירי (1650)
דיוקנו של חואן דה פארחה
גספר דה גוזמן, הרוזן-דוכס מאוליבארס  במוזיאון המטרופוליטן
הבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית (2022)

הבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית (השם שבו מציגה עצמה מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה) התקיימו ב-23 באוגוסט 2022 בהצבעה אלקטרונית ובארבעה אתרי הצבעה פיזית, ובהן בחרו מתפקדי המפלגה את הרכב המפלגה בבחירות לכנסת ה-25. בבחירות הצביעו 19,465 בוחרים מתוך 23,924 בעלי זכות הצבעה, כ-81% מבעלי זכות הבחירה.
הבחירות

הבחירות התקיימו ב-23 באוגוסט 2022 בהצבעה אלקטרונית ובארבעה אתרי הצבעה פיזית. בבחירות הצביעו 19,465 בוחרים מתוך 23,924 בעלי זכות הצבעה, כ-81% מבעלי זכות הבחירה.
הבחירות כללו גם את התמודדות על תפקיד היו"ר, אך היו"ר המכהן, בצלאל סמוטריץ, נבחר באופן אוטומטי כמועמד יחיד לאחר ששני מועמדים פוטנציאליים שהכריזו על התמודדות לתפקיד, אלי יוסף ודב הלברטל, פרשו מהמירוץ והמפלגה בטענה שהתקנון יוצר מצב המאבד את סיכוייהם לנצח. בנוסף, המקום העשירי ברשימה הוקצה לבחירה על ידי חברי מרכז המפלגה וכיוון שהמועמדת היחידה הייתה דבורה גונן היא נבחרה אוטומטית למקום זה.
סכום ההוצאה המקסימלי למועמד הוא כ-150,000 ש"ח בהתאם לחוק המפלגות, חברי כנסת מכהנים מקבלים החזר הוצאות עד לסכום זה מקופת המדינה ואינם יכולים לקבל תרומות. מועמדים אחרים יכולים לקבל סכום זה בהלוואה מהמדינה או מתורמים.
חברי המפלגה יכלו לסמן בהצבעתם עד 8 מועמדים שהם מחצית ממספר המועמדים. היו"ר נבחר באופן נפרד מהרשימה, את המקום העשירי בוחרים חברי המרכז בלבד.
תוצאות הבחירות

כתוצאה מריצה משותפת עם עוצמה יהודית ונעם ומשריונים של יו"ר המפלגה הידרדרו חלק מהמועמדים לאחור ברשימה לכנסת.
| מיקום ברשימה | מיקום במפלגה | המועמד | אופן הבחירה | מס' הקולות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | בצלאל סמוטריץ' | יושב־ראש המפלגה | - | נבחר באופן אוטומטי לאחר שלא הוגשו מועמדויות נוספות |
| 3 | 2 | אופיר סופר | רשימה ארצית | 14,221 |  |
| 4 | 3 | אורית סטרוק | רשימה ארצית | 14,201 |  |
| 6 | 4 | שמחה רוטמן | רשימה ארצית | 13,085 |  |
| 8 | 5 | מיכל וולדיגר | רשימה ארצית | 10,676 |  |
| 12 | 6 | אוהד טל | שריון של יו"ר המפלגה | - | שריון של יו"ר המפלגה |
| 14 | 7 | משה סולומון | רשימה ארצית | 6,998 | הגיע בפריימריז למקום שאחרי סוכות, הוקפץ עקב שריון של היו"ר |
| 16 | 8 | צבי סוכות | רשימה ארצית | 7,826 | עקף את סולומון בפריימריז, והוצב אחריו בגלל שריונו של האחרון |
| 18 | 9 | יצחק חי זאגא | רשימה ארצית | 6,015 |  |
| 20 | 10 | ארנון סגל | רשימה ארצית | 5,716 |  |
| 22 | 11 | דבורה גונן | בחירת חברי מרכז | - | נבחרה באופן אוטומטי לאחר שלא הוגשו מועמדויות נוספות |
| 24 | 12 | נעמה זרביב | רשימה ארצית | 5,238 |  |
| 26 | 13 | רחלי צינקין | רשימה ארצית | 4,824 |  |
| 28 | 14 | מאיר סיידלר | רשימה ארצית | 3,113 |  |
| 30 | 15 | יוסף שפייזר | רשימה ארצית | 3,085 |  |
| 32 | 16 | דוד פיין | רשימה ארצית | 2,887 |  |
| 34 | 17 | אלירן יעיש | רשימה ארצית | 2,296 |  |
| 36 | 18 | משה בהטה | רשימה ארצית | 2,010 |  |
| 38 | 19 | משה רוט | רשימה ארצית | 2,000 |  |
| מצביעים | מצביעים | מצביעים | מצביעים | 19,463 | אחוז ההצבעה עמד על 81.36% |
| בעלי זכות ההצבעה | בעלי זכות ההצבעה | בעלי זכות ההצבעה | בעלי זכות ההצבעה | 23,924 | אחוז ההצבעה עמד על 81.36% |
הערות שוליים

↑  מסמך 'בחירות מקדימות לרשימת מפלגת הציונות הדתית לכנסת ה-25 סדרי בחירות', באתר מפלגת הציונות הדתית
↑  תודה למתפקדים, בעמוד הפייסבוק של האיחוד הלאומי
↑  מסמך 'בחירות מקדימות לרשימת מפלגת הציונות הדתית לכנסת ה-25 סדרי בחירות', באתר מפלגת הציונות הדתית
↑  תודה למתפקדים, בעמוד הפייסבוק של האיחוד הלאומי
↑  אריה יואלי, ‏המתמודד היחיד מול סמוטריץ' הודיע על פרישה, באתר "סרוגים", 21 ביולי 2022
↑  אריה יואלי, ‏הלברטל: מטרת הפריימריז להכשיל מתמודדים חדשים, באתר "סרוגים", 1 באוגוסט 2022
↑  24,113 בעלי זכות ההצבעה מאפשרים הוצאה של 123,990 על ה-10,000 הראשונים ועוד שני שקלים לכל מתפקד מעבר ל-10,000. חוק המפלגות סעיף 28ב(א) וסעיף 28לב(א).
↑  חוק המפלגות, תשנ"ב-1992 - תקרה כוללת של תרומות והוצאות בבחירות מקדימות מזכות (תיקון מס' 24) תשע"ח-2018 הודעה תשפ"ב-2022
↑  תום קליינר, לקראת הפריימריז: פורסמו שמות המתמודדים לרשימת הציונות הדתית, באתר עכשיו 14, 4 באוגוסט 2022
הוועדה ההיסטורית היהודית

הוועדה ההיסטורית היהודית (בפולנית: Centralna Żydowska Komisja Historyczna) הייתה ועדה ראשונה מסוגה, שהוקמה בפולין עוד בעיצומה של השואה, לשם המחקר ההיסטורי של קורות היהודים בפולין, לפני השואה ובמהלכה. הוועדה הוקמה ב-1944 וב-1947 הוחלפה על ידי המכון ההיסטורי היהודי.
הקמה

הוועדה ההיסטורית היהודית הוקמה באוגוסט 1944 על ידי הוועד המרכזי של יהודי פולין בלובלין ששוחררה כחודש לפני כן על ידי הצבא האדום. בכינוס היסוד של הוועדה הורכב שאלון שנועד לגביית עדויות מהניצולים. בנובמבר 1944 מונה פיליפ פרידמן לראש הוועדה. בין חברי הוועדה המדעית היו פרידמן, יוסף קרמיש ורחל אוירבך, לימים ממייסדי וממנהלי ארכיון יד ושם ומבכירי יד ושם.
מטרות

הוועדה ביקשה לחקור את תולדות יהודי פולין בתקופת הכיבוש הגרמני של פולין (אנ'), לפרסם חומר, לכתוב מחקרים מדעיים על השואה ויהודי פולין, וכך ללמד בקרב יהודים ופולנים את תולדות הכיבוש הגרמני ואת שואת יהודי פולין. הוועדה ביקשה לערוך מפגשי מחקר, הרצאות ודיונים של אנשי מקצוע וכן של הציבור הרחב. עוד ביקשה הוועדה לקיים תערוכות ולהתקשר עם מוסדות העוסקות בנושא.
השראה והמשך פעילות

במרס 1945 עברה הוועדה ללודז'. בתחילת 1945, בהמשך לפעילות הוועדה, הוקמו ועדות היסטוריות אזוריות בקרקוב, ורשה, ביאליסטוק, קטוביץ ויישובים נוספים בהם נאספו יהודים ששרדו את השואה או ששבו מברית המועצות. בין החומרים שאספה הוועדה היו חומרי ארכיון שהתגלו בגטאות שונים. אחד הארכיונים הבולטים היה הארכיון והכרוניקה של גטו לודז', שחלקים ממנו ניצלו על ידי נחמן זונאבנד, מאסירי הגטו, בתקופת חיסולו של גטו לודז' בקיץ 1944, ונחשפו לאחר השחרור.
הוועדות ההיסטוריות האזוריות אספו חומר על המדיניות הגרמנית כלפי היהודים, הגטאות ומחנות הריכוז וההשמדה, גורלם של יהודים במסתור, בזהות שאולה ובשורות הפרטיזנים ועוד. זאת במקביל לפעילות היסטוריונים פולנים שעבדו בוועדה העליונה לחקר פשעי המלחמה הנאציים בפולין, ועדה אותה ייסדה ממשלת פולין ב-1945.
פירוק

פעילותה של הוועדה ההיסטורית הובילה להקמתו של המכון ההיסטורי היהודי בוורשה באוקטובר 1947. עם הקמת המכון פורקה הוועדה וחומריה נמסרו אליו.
הערות שוליים

↑  על יוסף קרמיש (באנגלית)
↑  גילויו של אחד המקומות בהם הוחבאו חומרי ארכיון גטו לודז', אוקטובר 1946, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259516505171  ISNI: 0000 0001 2169 0571  LCCN: nr92035672  VIAF: 145848211   WorldCat (עם VIAF): 145848211
הארבורטום הלאומי של ארצות הברית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארבורטום, פארק עירוני, מכון מחקר 
 כתובת:  Northeast 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפעיל:  Agricultural Research Service 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 מידות
 שטח:  446 אקר 
 קואורדינטות:  38°54′37″N 76°57′58″W﻿ / ﻿38.910277777778°N 76.966111111111°W﻿ / 38.910277777778; -76.966111111111
 www.usna.usda.gov
  (למפת מחוז קולומביה מוגדלת) וירג'יניה מרילנדהארבורטום הלאומי של ארצות הברית(למפת מחוז קולומביה רגילה) וירג'יניה מרילנדהארבורטום הלאומי של ארצות הברית
 
אוסף צמחי האזליה
גן התבלינים הלאומי בארבורטום הלאומי של ארצות הברית
בונזאי אפרסמון שניתן במתנה לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן מאת מלך מרוקו בשנת 1983. הבונזאי מהווה חלק ממוזיאון הבונסאי והפנג'ינג הלאומי.
הכניסה למוזיאון הבונסאי הלאומי
עמודי הקפיטול
הארבורטום הלאומי של ארצות הברית (באנגלית: United States National Arboretum) הוא ארבורטום בצפון-מזרח וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
הארבורטום מופעל על ידי מחלקת החקלאות של ארצות הברית (משרד החקלאות).
האבורטום הוקם בשנת 1927 בחוק של הקונגרס, ביוזמתו של הבוטנאי הראשי של משרד החקלאות של ארצות הברית - פרדריק ורנון קוביל.
ב-11 באפריל 1973, נוסף הארבורטום למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
שטחו של הארבורטום 1.8 קילומטרים רבועים, והוא ממקם 3.5 קילומטרים מצפון-מזרח לבניין הקפיטול. הארבורטום גובל בשדרת ניו יורק צפון-מזרח (New York Avenue, NE), וברחוב R צפון-מזרח (R Street, NE), ולארבורטום כניסות משני רחובות אלה; אורכם של שבילי הארבורטום 15.3 קילומטרים.
בנוסף לאתר המרכזי שבעיר וושינגטון, לארבורטום שתי תחנות מחקר - תחנת המחקר החקלאית הנרי א. וולס, בלטסוויל - בעיר בלטסוויל, במדינת מרילנד, והשני בעיר מקמינוויל, במדינת טנסי.
הארבורטום הוא מרכז מחקר בוטני, של משרד החקלאות של ארצות הברית, החוקר עצים, שיחים, דשא, ומפתח צמחי נוי. בארבורטום הלאומי יש ספרייה וכן אוסף היסטורי (ארכיון), וכן עשבייה נרחבת ובה מעל 600,000 דגימות של צמחים.
בארבורטום מבקרים למעלה מ-600,000 מבקרים מדי שנה.
היסטוריה

הארבורטום הלאומי של ארצות הברית נוסד רשמית בחוק של הקונגרס ב-4 במרץ 1927. החוק אישר להקים את הארבורטום על הר המילטון (Mount Hamilton), אך לא הקצה כספים לפרויקט. האזור שהוקצה התאים להקמת ארבורטום בשל תנאי האקלים בו, ובשל היותו שטח חשוף מבנייה.
עשרה חודשים מאוחר יותר, נשיא ארצות הברית קלווין קולידג', חתם על חוק שמקצה 300,000 דולר לבניית הארבורטום הלאומי. שטח ראשוני (של 764 דונמים) נרכש בשנת 1928. שטחים נוספים נרכשו ב-1938, 1948 ו־1949 (בסך כולל של 1,804 דונמים).
ב־11 באפריל 1973 הוכרז הארבורטום כאתר מורשת היסטורי לאומי, על פי קטגוריה II במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשל היותו בעל "חשיבות התורמת באופן משמעותי למורשת התרבותית וליופי החזותי של מחוז קולומביה.".
הגנים והאוספים > גנים עיקריים

אוספי אסיה (Asian Collections)
יער יפני (Japanese Woodland), עמק אסייתי (Asian Valley), עמק סיני (China Valley), וצלע הר קוריאני (Korean Hillside)
אוסף שרכים (Fern Valley Native Plant Collections)
אוסף עצים פורחים (Flowering Tree Collection)
גן הידידות (Friendship Garden) ובית העצים (Arbor House)
אוסף מחטניים (Slow Growing Conifer Collection)
מוזיאון בונזאי ופנג'ינג הלאומי
חורשת עצי המדינות הלאומית
גן צמחי התבלין הלאומי (National Herb Garden)
גן נוער (Washington Youth Garden)
הגנים והאוספים > גני סוג (Single-genus)

אוספי האזליה (Azalea Collections)
אוסף הקרנית (Dogwood Collection)
אוסף הצינית (Holly Collection)
אוספי המגנוליה (Magnolia Collection)
האוסף הלאומי של עצי האדר (National Maple Collection)
האוסף הלאומי של צמחי האשכרוע (National Boxwood Collection)
אוסף הצמחיים הרב שנתיים (Perennial Collections)
הגנים והאוספים > אוסף הבונסאי והפנג'ינג הלאומי

אוסף מוזיאון הבונסאי והפנג'ינג הלאומי מתחלק בין ביתן יפן, ביתן סין, וביתן צפון אמריקה, וכלל אוספי בונסאי, פנג'ינג, וגונגשי.
פסלים ואנדרטאות > עמודי הקפיטול

עמודי הקפיטול (National Capitol Columns) הם קבוצה של 22 עמודים קורינתיים אשר היו פעם חלק מאכסנדרת המבוא המזרחית של בניין הקפיטול, בין השנים 1828 עד 1958. העומדים הוסרו בעת הרחבה של בניין הקפיטול (בעקבות החלפת כיפת הקפיטול). העמודים הועברו ממחסן לגן הבוטני בשנת 1988, והאנדרטה נחנכה בשנת 1990.
פסלים ואנדרטאות > מתחם איחוד התאגדות לבני הבנייה

חורבות של מתחם איחוד התאגדות לבני הבנייה (United Brick Corporation Brick Complex) ממוקמות לאורך הגבול-הצפון מערבי של האבורטום. המתחם כולל כבשנים, אשר נרכשו על ידי משרד החקלאות האמריקאי בשנת 1976, הוכרו כאתר מורשת היסטורי לאומי בשנת 1978. האתר אינו נגיש לציבור.
פסלים ואנדרטאות > פסלים

אוסף קטן של פסלים ממוקם בארבורטום, ובהם הפסל "טקס מפוצל" מעשה ידי הפסלת האמריקאית בוורלי פלפל.
גלריית תמונות

הכניסה למוזיאון הבונסאי והפנג'ינג הלאומי
בריכת ההשתקפות
עץ בונסאי
עמודי הקפיטול
מבט על הארבורטום הלאומי, מנהר אנקוסטיה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  ההיסטוריה של הארבורטום ותיאור הארבורטום
↑  נוסח החוק המאשר את הקמת הארבורטום הלאומי
↑  הגנים העיקריים בארבורטום
1 2  מידע על האוסף האסייתי
↑  מידע על אוסף השרכים
↑  מידע על גן הידידות
↑  אוסף עצי המחט
↑  מוזיאון הבונסאי
↑  חורשת עצי המדינות הלאומית
↑  גן צמחי התבלין הלאומי
↑  גן הנוער
↑  מידע על אוסף האזליה
↑  מידע על אוסף הקרנית
↑  אוסף הצינית
↑  אוסף המגנוליה
↑  אוסף האשכרוע
↑  אוסף הצמחים הרב שנתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA17220373  GND: 1022471-3  ISNI: 0000 0004 0615 5740  LCCN: n50028660  RERO: 02-A026759021  SNAC: w6z42qr6  VIAF: 143700614   WorldCat (עם VIAF): 143700614
הומר דודג' מרטין

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1836 אולבני, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בפברואר 1897 (בגיל 60) סיינט פול, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור, איור 
 הושפע על ידי:  ויליאם הארט (צייר) 
 חתימה:   
 
הומר דודג' מרטין (Homer Dodge Martin;‏ 28 באוקטובר 1836 - 12 בפברואר 1897) היה אמן אמריקאי, הידוע במיוחד בזכות ציורי הנוף שלו.
ביוגרפיה

מרטין נולד באלבני, ניו יורק ב־28 באוקטובר 1836, בנם הרביעי והצעיר ביותר של הומר מרטין ושרה דודג'. הוא היה תלמיד בתקופה קצרה אצל הצייר ויליאם הארט, עבודתו הייתה בסגנון אסכולת נהר ההדסון. ציירים אחרים של מאלבני שהכיר כללו את ג'ורג' בוטון ואדוארד גיי.
במהלך שנות ה -60 של המאה ה-19 הוא בילה את הקיץ בהרי אדריונדק, הקטסקיל והרים לבנים, וצייר נופים והשלים אותם באולפן שלו בבניין הסטודיו של הרחוב העשירי בעיר ניו יורק.
ב־25 ביוני 1861 התחתן עם אליזבת גילברט דייוויס, אף היא מאלבני.
מרטין נבחר כחבר האקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק, בשנת 1868, ואקדמאי מן המניין בשנת 1874. במהלך מסע לאירופה בשנת 1876, הוא התחבר לאסכולת הברביזון והאימפרסיוניסטים, ולאחר מכן סגנון הציור שלו בהדרגה נעשה כהה יותר, כבד יותר ומוברש יותר.
בשנים 1882 - 1886 התגורר בצרפת ובילה חלק ניכר מהזמן בנורמנדי, כולל שהות במושבה לאמנות אטפלס. עבודותיו שם כללו רישום טופוגרפי מרחוק של הנמל בו נבנית ספינה מעץ ונראית גם ספינת קיטור במפרץ. "הקוטג' ביער" לוכד את השפעתה של השמש בנוף הדיונות. שם צייר גם את "נבל הרוחות".
בשנת 1887 חזר מרטין לעיר ניו יורק.
בשנת 1893, העוני ובריאותו הלקויה גרמו לו להתגורר בסנט פול, מינסוטה, שם היו לו קרובי משפחה. שם, היה כבר כמעט היה עיוור, צייר מהזיכרון את אחת מיצירותיו הידועות ביותר, "נוף אדירונדאק" (1895).
הוא נפטר ב־12 בפברואר 1897 בסנט פול.
אף על פי שמעולם לא הצליח במהלך חייו, תוך שנתיים לאחר מותו "נוף אדריאונדק" נמכר במחיר של 5500 דולר, ו"נבל הרוחות" (1895) נרכש על ידי המוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
אוספים

בנוסף להיות מיוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניתן למצוא את ציוריה של מרטין באוספים של מוזיאונים אמריקאים חשובים אחרים, כולל גלריית אדיסון לאמנות אמריקאית, מוזיאון האמנות האמריקאי סמיתסוניאן, מכון אלבני להיסטוריה ואמנות, מוזיאון קליבלנד לאמנות, מוזיאון האמנות בפורטלנד והמוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון.