stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים
הערות שוליים

↑  לפי סיימון דנסטאן (מלחמת יום הכיפורים 1973 (1) רמת הגולן, הוצאת אוספרי, 2003) מספר ההרוגים הוא 112. מצד שני, לפי אבירם ברקאי (על בלימה, ספרית מעריב, 2009) מספר ההרוגים עומד על 79.
↑  אבירם ברקאי, על בלימה, עמ' 28-29.
↑  ברקאי, עמ' 26-27.
↑  ברקאי, עמ' 52-53.
↑  ברקאי, עמ' 51.
↑  ברקאי, עמ' 78.
↑  על פי המפה בתחילת ספרו של אבירם ברקאי "על בלימה"
↑  ברקאי, עמ' 254.
↑  ברקאי, עמ' 183–184.
↑  צביקה עופר, ברק ביום הכיפורים - חטיבה 188 במערכת ההגנה על רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, עמ' 165–166
↑  אילן סהר, חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים - חלק א', עמ' 258-259
↑  עופר, עמ' 174–175, 161
↑  ברקאי, עמ' 251-252.
1 2  ברקאי, עמ' 228.
↑  שי לוי, ‏"אתה חייב לשלוח לפה כוח, עכשיו": האזינו להקלטת קשר מצמררת ממלחמת יום כיפור, באתר ‏מאקו‏, 21 ביולי 2013
↑  ברקאי, עמ' 258.
↑   מלחמת יום הכיפורים: הפתעה, ניצחון ולקחים לעתיד, אלוף במיל' אביגדור (יאנוש) בן-גל, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 43:46)
↑  ברקאי, עמ' 300-303.
↑  ברקאי, עמ' 342-343.
↑  עופר, עמ' 272-273.
↑  ברקאי, עמ' 378.
↑  "רצח החוליות הטכניות 188", באתר "נעמוש"
↑  ברקאי, עמ' 426-439.
↑  ברקאי, עמ' 384-385.
↑  ברקאי, עמ' 455-461.
↑    מאיה פולק, ‏"שמעתי את הזעקה והבנתי שהנהג חי", בעיתון מקור ראשון, 24 בספטמבר 2020
↑  ברקאי, עמ' 461-463.
↑  ברקאי, עמ' 497-498.
↑  ברקאי, עמ' 487-493.
↑  אילן סהר, עד קצה היכולת - חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים, עמ' 166.
↑  סהר, עמ' 216.
↑  שי לוי, ‏חשופים בצריח - סיפורו של אדיר שטרן, באתר ‏מאקו‏, 12 בספטמבר 2013
↑  מירב ארלוזורוב, מירב ארלוזורוב חוזרת לקרב תל שאמס במלחמת יום הכיפורים, באתר הארץ, 27 במאי 2009
↑  סהר, עמ' 236-237.
↑  יאיר נפשי, גדוד 74 במלחמת יום הכיפורים, באתר ביטאון "שריון", עמ' 17
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
תג היחידה של חטיבה 188
טנק שוט קל
מצב הכוחות לקראת ההתקפה הסורית, צהרי 6 באוקטובר 1973
פתחת כודנה במבט מהר פרס צפונה. במרכז תל כודנה ומימינו תל אחמר. משמאל ניתן לראות את תעלת הנ"ט.
תל פארס, מבט מכיוון תל סאקי, נקודת המרכז של הגזרה הדרומית.
מפת כיבוש הצבא הסורי את "כיס חושניה" בדרום הרמה.
ציר הנפט מדרום לנפח. מימין האנדרטאות לזכר יצחק בן-שהם ודוד ישראלי
תל סאקי, מבט ממערב.
טנקי שוט בלחימה בהר חרמונית, גזרת עמק הבכא.
טנקי T-62 פגועים ברמת הגולן
צאן

צאן הוא שם קיבוצי לבהמות דקות מבויתות מהשבט יעלים, כעזים וכבשים, להבדיל מן המונח בקר המתייחס לפרות.
רועה צאן בהודו
רעיית הצאן

רועה הצאן הוא שמטפל בעדר, מגן עליו, ונעזר בצאן בחייו: הוא משתמש בצמר ללבוש, שותה את חלב הצאן, מוכר את הצאן, אוכל את בשרו. הרועה נעזר לרוב בעזרתם של כלבים. הרועה שומר על העדר ומגן עליו בכך שהוא מרחיק את הצאן משודדים וחיות טרף. רועה צאן יכול להיות גם נווד, או איש שהוא לאו דווקא חקלאי או חוואי. מקצוע רעיית הצאן הוא אחד המקצועות העתיקים ביותר – ידועים רועים כבר לפני עשרת אלפים שנה.
אלימלך שפירא (תל אביב)

| --- | --- |
הרב אלימלך שפירא מתל אביב
הרב אלימלך שפירא מתל אביב
 לידה:  1912 תרע"ב פולין
 פטירה:  30 בספטמבר 1997 (בגיל 85 בערך) כ"ח באלול תשנ"ז תל אביב
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תאריך עלייה:  1924
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 בספטמבר 1997 
 אב:  הרב ישעיהו שפירא, "האדמו"ר החלוץ"
 אם:  חיה שרה בת האדמו"ר נתן נחום הכהן רבינוביץ מקרמילוב
 
הרב אלימלך שפירא (תרע"ב,  1912 - כ"ח באלול תשנ"ז,  30 בספטמבר 1997) היה האדמו"ר מפיאסצנה-גרודז'יסק.
ביוגרפיה

נולד בפולין לרב ישעיהו שפירא, "האדמו"ר החלוץ" ולחיה שרה בת האדמו"ר נתן נחום הכהן רבינוביץ מקרמילוב. נקרא על שם סבו רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק, מצאצאי המגיד מקוז'ניץ, דור שישי לר' אלימלך מליז'נסק ה"נועם אלימלך".
ב-1924 עלה כילד עם אמו לארץ ישראל להתאחד עם אביו שכבר התגורר בירושלים, בשכונת הבוכרים. למד בישיבות "מאה שערים", "עץ חיים" וישיבת מרכז הרב. לאחר שנים עבר עם אביו לתל אביב. באוגוסט 1938 נסע עם אביו לפולין, שם נישא לבלומה צפורה בת יעקב דוד קאליש מוורקא (נפטרה ב' באייר ה'תש"ן) ושב לישראל עם אשתו ואביו אחרי חצי שנה. בשואה נספה דודו רבי קלונימוס קלמיש שפירא והוא הוכתר במקומו כאדמו"ר מפיאסצנה.
הרב שפירא היה פעיל בהגנה והיה ממייסדי הפלוגה הדתית בה[דרוש מקור]. עם הקמת המדינה התגייס הרב לצבא, והיה ממייסדי וממקימי השירות הדתי[דרוש מקור].
בתל אביב קיבץ צעירים דתיים למסגרת שנודעה לאחר מכן כ"ארגון הצעירים ללימודי היהדות של תל אביב והסביבה". בין חידושי הארגון: הקפות שמחת תורה ברחובה של עיר, שיעורי תורה ודעת לצעירים ומסיבות "ליל שבת" רבות משתתפים. כשלאחר השיעור או ההרצאה התורנית, יצאו לרחובות העיר בשירי שבת, הנהיג את היציאה בריקודים לעבר אמירת שירת הים בחוף תל אביב, כאשר תהלוכת הרוקדים והמזמרים עם מתפללי בית מדרשו מרחוב הרצל ועד חוף הים, שם התחברו לריקודי תנועות הנוער. עוד ייסד את ישיבת הערב לנוער "חזון ישעיהו" בתי הספר קבעו חוגים תורניים בהלכה ואגדה במסגרת זו. במשך השנים התרכזו סביבו משרידי החסידים לבית גרודז'סק-פיאסצנה-קוז'ניץ-וורקא וענפיהם. לאחר פטירת רבי אברהם אלימלך שפירא מגרודז'יסק-ירושלים הוכתר גם כאדמו"ר מגרודז'יסק ובברכת האדמו"ר בעל ה"בית ישראל" מחסידות גור.  את דברי התורה בזמן עריכת "השולחנות" אמר בעברית.
עם פרישתו מעבודת בית הדין הרבני בתל אביב, נוסד בית מדרשו ברחוב סוקולוב 80, בצפון תל אביב. הוא ייסד שם כולל לפנסיונרים וכולל לאברכים בשם "הכשרת אברכים". הוא ראה חשיבות רבה בההדרת ספרי אבותיו, שחלקם ראו אור עוד קודם לכן. בין הספרים שההדיר: "אש קודש", "חובת התלמידים", "הכשרת אברכים", "מאור ושמש", "דברי אלימלך", "באר משה" ועוד.
נפטר בכ"ח באלול ה'תשנ"ז ונטמן סמוך לרעייתו בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים.
חיים אישיים

היה נשוי בלומה צפורה (לבית קאליש). מילדיהם:
הרב דוד - רב שכונת בית הכרם בירושלים.
הרב ישעיהו - מנהל בית הספר האזורי בגוש עציון ומייסד 'מנוף' - מסגרת לימודית בשיתוף מכללה ירושלים לקבלת תעודת ניהול בית ספר. (חתנו של הרב שלמה זלמן מן ההר).
הרב קלמן מנחם שפירא, ממשיכו, רב בית מדרש "אש קודש" ברמת בית שמש.
מנכדיו: אמוץ שפירא, הרב ד"ר הראל שפירא - מייסד ומנהל פורטל הדף היומי, וד"ר גליה שלוסברג (אשתו של יואב שלוסברג, חתן התנ"ך העולמי תשמ"ו מפיק חידוני תנ"ך ומחבר שאלות לחידוני התנ"ך העולמיים).
הערות שוליים

↑  מידע אישי של בנו, ישעיהו שפירא, שהשתתף באירוע השנתי הזה.
↑  ד' חיים, ישיבת "חזון ישעיהו" (עמ' 4 (6)), באתר עיתון הצופה אוסף העיתונות וכתבי העת של הספרייה הלאומית, ‏21 בינואר 1955
↑  רבקי גולדפינגר, עניין אישי והפעם עם הראל שפירא, באתר ערוץ 7, 14 בספטמבר 2023
↑  שילה פריד, עניין אישי עם יואב שלוסברג, באתר ערוץ 7, 30 באפריל 2020
אינטגרלי מסלול

שיטת אינטגרלי המסלול היא תיאור של מכניקת הקוונטים על פיה, למשל, ניתן להציג את הסתברות המעבר של חלקיק מנקודה אחת לאחרת כסכום (אינטגרל) על כל המסלולים האפשריים בהם החלקיק יכול לעבור בין שתי הנקודות. שיטה זו פותחה על ידי הפיזיקאי חתן פרס נובל ריצ'רד פיינמן ב-1948. גישה זו מצטרפת לאלו  של שרדינגר והייזנברג כתיאור נוסף של מכניקת הקוונטים. היא מדגישה את השוני בין המכניקה הקוונטית והמכניקה הקלאסית, כיוון שבזו האחרונה, מעבר חלקיק בין שתי נקודות נתונות מתבצע לאורך מסלול אחד ויחיד. אינטגרלי מסלול הוכיחו עצמם כיעילים מאוד לצורך פיתוח התמונה הפיזיקלית, ופתרון של בעיות רבות בתורת הקוונטים, וההכללה שלהם לתורת שדות היא כיום ה"שפה" המקובלת של הפיזיקה התאורטית.
הערת מינוח

אינטגרלי המסלול (path integrals) שהוצגו על ידי פיינמן ב-1948 ובהם דן מאמר זה, הומצאו מתוך ניסיון להבנה עמוקה יותר של מכניקת הקוונטים והם שונים בתכלית מאינטגרלי המסלול במתמטיקה. במתמטיקה אינטגרלי מסלול (או אינטגרלים מסילתיים)  מתייחסים לאינטגרלים של פונקציות (סקלריות או וקטוריות) לאורך מסילות במרחב. לעומת זאת כאן האינטגרציה היא של פונקציונלים והמסילות במרחב הן למעשה משתני האינטגרציה. כשם שחשבון וריאציות הוא הכללה של פעולת הנגזרת עבור פונקציונלים, אינטגרלי מסלול, בהקשר בו נדון כאן, מהווים הכללה של פעולת האינטגרציה.
דיון איכותי

בניגוד למכניקה הקלאסית הדטרמיניסטית, תיאור הדינמיקה של מערכות קוונטיות נעשה במונחים של הסתברות. בפרט, משוואת שרדינגר מתארת את ההתפתחות בזמן של מערכת קוונטית, היא משוואה עבור אמפליטודת הסתברות או פונקציית הגל אשר הערך המוחלט שלה בריבוע נותן את ההסתברות עבור מציאת החלקיק במקום מסוים או במצב מסוים.
אינטגרלי המסלול של פיינמן מבטאים את אמפליטודת ההסתברות  \ \psi _{x_{0}}(x_{f},t) למעבר מנקודת ההתחלה  \ x_{0} לנקודת הסיום  \ x_{f}, לאחר זמן \ t, כסכום על כל המסלולים האפשריים  \ x^{(j)}(\tau ) המחברים נקודות אלו, כלומר מסלולים שנקודת ההתחלה שלהם היא  \ x^{(j)}(\tau =0)=x_{0} ונקודת הסיום  \ x^{(j)}(\tau =t)=x_{f}:
 \ \psi _{x_{0}}(x_{f},t)=\sum _{\{x^{(j)}(\tau )\}}A_{j}e^{{\frac {i}{\hbar }}S[x^{(j)}(\tau )]}
כאן המקדם  \ A_{j} מייצג את המשקל (המידה) של תרומת המסלול ה- \ jי, ואילו  \ S[x^{(j)}(\tau )] הוא פונקציונל הפעולה הקלאסית של החלקיק הנע לאורך המסלול זה. אם, בפרט, נניח שחלקיק בעל מסה  \ m נע תחת ההשפעה של האנרגיה הפוטנציאלית  \ V(x), אזי פונקציונל הפעולה המתייחס למסלול כלשהו  \ x(\tau ) הוא:
 \ S[x(\tau )]=\int _{0}^{t}d\tau L\left({\dot {x}}(\tau ),x(\tau )\right)
כאשר
 \ L({\dot {x}},x)={\frac {1}{2}}m{\dot {x}}^{2}-V(x)
הוא הלגראנז'יאן של המערכת, ו- \ {\dot {x}}(\tau ) מציין את מהירות החלקיק או הנגזרת לפי הזמן של מיקומו. הפעולה המחולקת בקבוע פלאנק מיצגת את הפאזה שצובר החלקיק לאורך המסלול. הפרוש של נוסחה זו הוא שחלקיק קוונטי עובר מנקודה אחת לשנייה דרך כל המסלולים האפשריים בו זמנית, וההתאבכות של התרומות מכל המסלולים היא שקובעת את אמפליטודת ההסתברות (ולכן גם את ההסתברות) למעבר.
ההצגה בעזרת אינטגרלי מסלול מבהירה את הבדל בין הדינמיקה הקלאסית והקוונטית: הדינמיקה הקלאסית נקבעת מעקרון הפעולה המינימלית לפיו המסלול בו נע החלקיק הוא זה עבורו פונקציונל הפעולה מינימלי. לעומת זאת התורה הקוונטית מאפשרת תנועה של החלקיק גם במסלולים אחרים עבורם הפעולה אינה מינימלית. למרות זאת, כפי שנראה בהמשך, למסלולים הקלאסיים, בהיותם "נקודות מינימום" של פונקציונל הפעולה (ע"ע חשבון וריאציות), מעמד מיוחד, ותרומתם בגבול של אורכי גל קצרים דומיננטית.
מקרים פרטיים

חלקיק חופשי:  \ \psi _{x_{0}}(x_{f},t)=G(x_{f},t;x_{0},0)={\sqrt {\frac {m}{2\pi i\hbar t}}}\exp {\left({\frac {im}{2\hbar t}}(x_{f}-x_{0})^{2}\right)}
אוסצילטור הרמוני קוונטי:   \ \psi _{x_{0}}(x_{f},t)=G(x_{f},t;x_{0},0)={\sqrt {\frac {m\omega }{2\pi i\hbar \sin(\omega t)}}}\exp {\left({\frac {im\omega }{2\hbar \sin(\omega t)}}\left((x_{f}^{2}+x_{0}^{2})\cos(\omega t)-2x_{f}x_{0}\right)\right)}
הכללות

אינטגרלי מסלול, שהוצגו כאן עבור חלקיק יחיד בממד אחד, ניתנים להכללה בכמה אופנים:
חלקיק יחיד הנע בממד גבוה יותר: במקרה יש ההכללה נעשית על ידי מעבר מהקואודינטה  \ x לוקטור הקואורדינטנות בעל ממד גבוה יותר, בפרט בשלושה ממדים  \ {\vec {r}}=(x,y,z).
חלקיק הנע תחת השפעה של שדה מגנטי: ההכללה במקרה זה לוקחת בחשבון את ההתנהגות הלא-מקומית הנובעת מאפקט אהרונוב-בוהם. כמו כן אופן הבחירה של משקלות המסלולים (המידה) שונה מעט (ע"ע חשבון איטו).
מערכות מרובות חלקיקים (בוזונים או פרמיונים): זוהי ההכללה החשובה ביותר של אינטגרלי מסלול כיוון שהיא מאפשרת לדון במערכות פיזיקליות כלליות כמו מתכות או אטומים מרובי אלקטרונים. (ע"ע תורת שדות).
תיאור מערכות בשיווי משקל תרמודינמי: מתקבל על ידי המשכה אנליטית של אינטגרלי המסלול לזמן דמיוני.
שימושים > גזירת עקרון הפעולה המינימלית

המכניקה הקוונטית מהווה תיאור מיקרוסקופי מדויק של חוקי הפיזיקה, ולכן אפשר לצפות שחוקי המכניקה הקלאסית מתקבלים כגבול של התורה הקוונטית, כשם שחוקי ניוטון מתקבלים מתורת היחסות הפרטית בגבול של מהירויות נמוכות ממהירות האור. במקרה דנן, המכניקה הקלאסית מתקבלת מהגבול בו קבוע פלאנק שואף לאפס  \ \hbar \to 0. כדי לראות שגבול זה מזדהה עם עקרון הפעולה המינימלית (ממנו נגזרים חוקי המכניקה הקלאסית) יש לזהות מהם המסלולים בעלי התרומה הגדולה ביותר לאינטגרל המסלולי המתאר את אמפליטודת המעבר בין שני מצבים.  כפי שאפשר לראות אמפליטודת המעבר בעלת סינגולריות עיקרית בגבול  \ \hbar \to 0. משמעות הדבר, כאן, שבגבול  \ \hbar \to 0 שינוי קטן בצורת המסלול משנה את הפאזה שלו באופן משמעותי, ולכן הסכום על המסלולים, בדרך כלל, יתמצע לאפס בדומה לאינטגרציה של פונקציה מחזורית שהממוצע שלה אפס. יוצאים מן הכלל הם המסלולים אשר שינויים קטנים שלהם אינם משנים את הפאזה באופן משמעותי. מסלולים אלו הם המסלולים עבורם:
 S[x(\tau )+\delta x(\tau )]-S[x(\tau )]=0 
כאשר
 S[x(\tau )]=\int \mathrm {d} \tau L({\dot {x}},x)
הוא פונקציונל הפעולה, ו-  \ \delta x\left(\tau \right) מציינת וריאציה  קטנה של המסלול  \ x(\tau ), והאפס באגף ימין הוא עד כדי אבר מסדר שני בווריאציה (ע"ע חשבון וריאציות). המסלולים היחידים שתורמים בגבול הקלאסי  \ \hbar \to 0 הם, אם כן, אלו שפעולתם מינימלית, ובכך הוכחנו את עקרון הפעולה המינימלית.
שימושים > הקשר בין אינטגרלי מסלול ומכניקה סטטיסטית

מתברר שאינטגרלי המסלול של פיינמן, ובפרט פרופוגטורי פיינמן, הם אנלוגיים לפונקציית החלוקה של מערכת קלאסית (בעלת מימד אחד גבוה יותר מהמימד של המערכת הקוונטית). אם אנו מעוניינים לעקוב אחרי דמיון זה, עלינו לבצע אינטגרל בזמן מדומה. לקשר זה משמעות גדולה כיוון שהוא מספק נקודת מבט נוספת על מערכות קוונטיות. נדגים אותו באמצעות דוגמה: נתבונן במיתר המתוח בין שתי נקודות  \ z_{0} ו- \ z_{f} ונניח שהוא יכול לבצע תנודות רוחביות בכיוון ציר  \ x הניצב לישר שלאורכו מתוח המיתר כאשר הוא במנוחה. נוכל לתאר את צורת המיתר בעזרת הפונקציה  \ x(z). נניח כעת שהמיתר נמצא תחת השפעה של פוטנציאל כך שהאנרגיה של אלמנט אורך אינפינטיסימלי  \ dz היא  \ V(x(z))dz. בנוסף לכך אם מתיחות המיתר היא  \ \mu  אז האנרגיה הכרוכה בעיוות המיתר ממצב שיווי המשקל שלו לצורה כלשהי  \ x(z) נתונה על ידי הפונקציונל:
 \ E[x(z)]=\int _{z_{0}}^{z_{f}}\mathrm {d} z\left[{\frac {\mu }{2}}\left({\frac {dx(z)}{dz}}\right)^{2}+V(x(z))\right]
פונקציית החלוקה של מערכת זו,  Z, מוגדרת להיות הסכום על כל מצבי המיתר האפשריים כאשר המשקל של מצב בעל אנרגיה  E הוא  e^{-{\frac {E}{k_{B}T}}}. כאן  k_{B} הוא קבוע בולצמן ו-  \ T  היא הטמפרטורה, ולכן:
 Z=\int \mathrm {D} x(z)e^{-{\frac {1}{k_{B}T}}\int dz\left[{\frac {\mu }{2}}\left({\frac {\mathrm {d} x(z)}{\mathrm {d} z}}\right)^{2}+V(x(z))\right]} 
אמפליטודת המעבר  \psi _{x_{0}}(x_{f},t) עבור זמן מדומה  t=-it' נתונה באינטגרל המסלולי:
 \psi _{x_{0}}(x_{f},-it')=\int \mathrm {D} x(i\tau )e^{-{\frac {1}{\hbar }}\int _{0}^{t'}\mathrm {d} \tau \left[{\frac {m}{2}}\left({\frac {\mathrm {d} x(i\tau )}{\mathrm {d} \tau }}\right)^{2}+V(x(i\tau ))\right]}
המבנה של שני הביטויים שקיבלנו, פונקציית החלוקה של מיתר קלאסי, ואמפליטודת המעבר בזמן מדומה, זהה, ומכאן נובעת האנלוגיה בין שתי הבעיות. בטבלה הבאה מסוכמת אנלוגיה זו בין  הבעיות:
| --- | --- |
האנלוגיה בין פונקציית חלוקה ואמפליטודת מעבר
פונקציית חלוקה : אמפליטודת מעבר
טמפרטורה      \ k_{B}T: קבוע פלאנק   \ \hbar 
אורך המיתר     \ z_{f}-z_{0}: זמן המעבר המדומה   \ -it'
מתיחות   \ \mu : מסה  \ m
צורת המיתר    \ x(z): מיקום החלקיק כפונקציה של הזמן המדומה  \ x(-i\tau )
אינטגרלי המסלול של פיינמן, האנלוגיה שלהם לבעיות בפיזיקה סטטיסטית, כמו גם אינטגרציה בזמן מדומה, אינן שעשוע מתמטי ותו לא. לאינטגרלי המסלול של פיינמן אפליקציות רבות ומגוונות בתחומים כגון מחקר של פולימרים, של DNA, של תנועה בראונית ואף של תנודות הבורסה. אינטגרלי המסלול של פיינמן נותנים אף רקע להבנה אינטואיטיבית של ההבדלים בין הסטטיסטיקה הפרמיונית והבוזונית.
בלאדס

סימן הידיים של הבלאדס
בלאדס (באנגלית: Bloods) היא כנופיה אפרו-אמריקאית שנוסדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. הכנופיה ידועה בזכות יריבותה עם הקריפס. היא מזוהה על ידי הצבע האדום שלובשים חבריה ועל ידי סמלי כנופיה מסוימים, כולל סימן יד ייחודיי.
הבלאדס מורכבים מתתי קבוצות שונות המכונות "סטים" (Sets), שביניהן קיימים הבדלים משמעותיים, כגון צבעים, ביגוד, פעולות ורעיונות פוליטיים העשויים להיות בסכסוך גלוי זה עם זה. מאז הקמת הכנופיה היא הסתעפה ברחבי ארצות הברית.
היסטוריה

כנופיית הדמים הוקמה בתחילה כדי להתחרות נגד השפעתם של הקריפס בלוס אנג'לס. היריבות נוצרה בשנות השישים כאשר ריימונד וושינגטון וקריפס אחרים תקפו את סילבסטר סקוט ובנסון אוונס, שני תלמידים בבית הספר התיכון Centennial בקומפטון, קליפורניה. כתוצאה מכך הקים סקוט את חבורת הרחוב פירו, חבורת "הבלרדס" הראשונה. לאחר מכן הקים אוונס את כנופיית מערב פירו. בתחילה הוקמה הבלאדס כדי לספק לחברים הגנה מפני הקריפס. רבות מכנופיות שאינן קריפ נהגו לכנות זו את זו "דם". ב-21 במרץ 1972, זמן קצר לאחר קונצרט בהשתתפות וילסון פיקט וקרטיס מייפילד, 20 צעירים המשתייכים לקריפס תקפו ושדדו את רוברט באלו ג'וניור מחוץ לפלדיום בהוליווד. באלו הוכה למוות לאחר שסירב לוותר על מעיל העור שלו. הסיקור התקשורתי המרעיש על הפשע וההתקפות המתמשכות על ידי הקריפס הגבירו את ידועה לשמצה. כמה כנופיות שאינן קריפס שנוצרו במהלך תקופה זו לא היו תואמות את הקריפס והיו מודאגות מהתקפות הקריפ המחריפות. הפירוס, פסטונס השחורים, אתונה פארק בויז וכנופיות אחרות שלא התיישרו עם הקריפס התנגשו איתם לעיתים קרובות. ב -5 ביוני 1972, שלושה חודשים לאחר רצח באלו, פרדריק "ליל קאנטרי" גארט נרצח על ידי קריפ בווסטסייד. זה סימן את הרצח הראשון של קריפס נגד חבר כנופיה אחר והניע כנופיות שאינן קריפ להתיישר זו עם זו. הברימס פגע ב -4 באוגוסט 1972 ברצח תומאס אליס, קריפ ווסטסייד מקורי. בסוף שנת 1972 קיימו הפירוסים פגישה בשכונתם כדי לדון בלחץ הקריפ וההפחדה הגוברים. כמה כנופיות שחשו קורבנות על ידי הקריפס הצטרפו לפירוס כדי ליצור פדרציה חדשה של שכונות שאינן קריפס. ברית זו הפכה לבלאדס. הפירוסים נחשבים לפיכך כמייסדי הבלאדס.
עד 1978 היו 15 מערכות של בלאדס. כדי לטעון לכוחם, הדמים הפכו לאלימים יותר ויותר. במהלך שנות השמונים החל בלאדס להפיץ קוקאין וקראק בלוס אנג'לס. החברות בדם עלתה במהרה בצורה דרמטית וכך גם מספר המדינות בהן הם נכחו. עליות אלה הונעו בעיקר מרווחים מהפצת קוקאין וקראק. הרווחים העצומים אפשרו לחברים להתגורר בערים ומדינות אחרות.
היסטוריה > אומת הדם המאוחדת

"בלאדס" הוא מונח אוניברסלי המשמש לווסטים של חוף המערבי ולאומת הדם המאוחדת (UBN, המכונה גם הבלאדס של החוף המזרחי). שתי קבוצות אלו מובחנות באופן מסורתי, אך שתיהן מכנות את עצמן "בלאד". הרווחים של חלוקת הסדקים אפשרו לבלאדס להתפשט במדינות אחרות. UBN החל בשנת 1993 במרכז המעצרים ג'ורג 'מוטשן (GMDC) באי רייקרס (Rikers Island) כדי ליצור הגנה מפני המלכים הלטיניים ו- Ñetas שהיו מכוונים לחברי כנופיה אפרו-אמריקאית. UBN היא קונפדרציה רופפת של כנופיות רחוב אפרו-אמריקאיות בעיקר. לאחר ששוחררו מהכלא, מנהיגי ה־UBN חזרו לשכונותיהם בניו יורק, שם שמרו על שם הבלאדס והחלו לגייס חברים. UBN מונה בין 7,000 ל -15,000 חברים במזרח ארצות הברית. היא עושה את הכנסותיה באמצעות פעילויות פליליות שונות, כולל חלוקת קראק קוקאין והברחת סמים לכלא.
חֲבֵרוּת

הבלאדס הם אגודה מובנית באופן רופף של כנופיות רחוב קטנות יותר, המכונות "מערכות", שיש להן תרבות כנופיות משותפת. לכל מערכה יש מנהיג משלו ובדרך כלל פועל ללא תלות באחרים. רוב חברי הבלאדס הם גברים אפרו-אמריקאים, אם כי בחלק מהמערכות גייסו חברות כמו גם חברים מגזעים אחרים וממוצא אתני. החברים נעים בין גיל העשרה המוקדם לאמצע שנות העשרים, אך חלקם ממלאים תפקידים מנהיגותיים בסוף שנות העשרים לחייהם ולעיתים שלושים.
אין מנהיג לאומי ידוע של הבלאדס, אך מערכי הבלאדס בודדים הם בעלי מבנה מנהיגות היררכי עם רמות חברות שניתן לזהות. רמות חברות אלה מעידות על מעמד בתוך כנופיה. מנהיג, בדרך כלל חבר מבוגר עם רקע פלילי נרחב יותר, מנהל כל מערכה. מנהיג קבוע לא נבחר אלא מצהיר על עצמו על ידי פיתוח וניהול מפעלים פליליים של הכנופיה באמצעות המוניטין שלו באלימות וחסר רחמים ובכריזמה שלו. רוב חברי הקבוצה נקראים "חיילים", שהם בדרך כלל בני 16 עד 22. לחיילים יש תחושת מחויבות חזקה למערך שלהם ומסוכנים ביותר בגלל נכונותם להשתמש באלימות הן כדי להשיג את הכבוד של חברי הכנופיה והן כדי להגיב. לכל אדם ש"לא מכבד "את המערכה. "מקורבים" אינם חברים מלאים, אלא מזדהים עם הכנופיה ומשתתפים בפעילויות פליליות שונות. אם נשים שייכות לחבורה, הן בדרך כלל מקורבות ונוטים לשמש את עמיתיהם הגברים לשאת נשק, להחזיק סמים או לזנות את עצמם כדי להרוויח כסף עבור המערכה שלהם.
גיוס מושפע לעיתים קרובות מסביבת המתגייס. בלאד מתגייס בכבדות בקרב בני נוער בגיל בית הספר בקהילות אפרו-אמריקאיות עניות. חברות בכנופיה מעניקה לבני הנוער תחושת שייכות והגנה. הוא מציע גם סיפוק מיידי לבני נוער מקופחים כלכלית הרוצים במצבים של חיי כנופיה, כגון תכשיטי זהב, מזומנים, ביגוד ספורט יקר. לקבוצות הבלאדס מבנה דרגות רופף בהתבסס על משך הזמן שאדם מעורב במערכה מסוימת. הדרגות אינן מסמלות מנהיגות או שליטה על המערכה; הם רק מסמנים כבוד לאלה שהיו יותר בערכה ושרדו הכי הרבה זמן. לבעלי דרגה גבוהה יותר אין מעמד של סמכות על בעלי דרגה נמוכה יותר.
חברי בלאדס מכנים את עצמם בדרך כלל CKs (עבור Crip-Killer), MOBs (חבר בבלאדס), דובס או בלטרים (כלומר סוחרי סמים). הכנופיה מונה כ-15,000–20,000 פעילים ב-123 ערים וב-33 מדינות ארצות הברית, בעיקר בחוף המערבי. במידה פחותה, אזור האגמים הגדולים ודרום מזרח. כנופיות כוללות בלאדס תועדו בצבא ארצות הברית, בבסיסים בארצות הברית ובחו"ל מערכות הבלאדס פועלות גם בערים הקנדיות מונטריאול וטורונטו.
זיהוי

חברי בלאדס מזהים את עצמם באמצעות אינדיקטורים שונים, כגון צבעים, ביגוד, סמלים, קעקועים, תכשיטים, גרפיטי, שפה וסימני יד. צבע החבורה של הבלאדס הוא אדום. הם אוהבים ללבוש בגדי ספורט, כולל ז'קטים שמראים את צבע החבורה שלהם. הסמלים הנפוצים ביותר בבלאדס כוללים את המספר "5", הכוכב המחומש והכתר המחומש. סמלים אלה נועדו להראות את זיקתם של הבלאדס לעם קואליציה גדולה של שלוחות שנוצרו כדי להגן על חברי הברית בכלא הפדרלי והממלכתי. ניתן לראות סמלים אלה בקעקועים, בתכשיטים ובבגדיהם של חברי כנופיות, כמו גם בכתובות הגרפיטי בהן הבלאדס מסמנים את שטחם. כתובות גרפיטי כאלה יכולות לכלול שמות כנופיות, כינויים, הצהרת נאמנות, איומים על כנופיות יריבות, או תיאורים של מעשים פליליים בהם הייתה הכנופיה מעורבת.
גרפיטי בבלאדס יכולים לכלול סמלי כנופיה יריבים (במיוחד אלו של הקריפס) שנמשכו הפוך. הכוונה היא כעלבון לקבוצה היריבה ולסמליה. לחברי הדם יש סלנג מובהק. הם מברכים זה את זה באמצעות המילה "דם" ולעיתים קרובות נמנעים משימוש במילים באות "C". הדמים משתמשים בסימני יד כדי לתקשר זה עם זה. סימני יד עשויים להיות תנועה יחידה, כמו האות האמריקאית בשפת הסימנים "B", או סדרת תנועות המשתמשות ביד אחת או בשתי הידיים לביטויים מורכבים יותר. יוזמי האומה המאוחדת (UBN) או יוזמי החוף המזרחי, מקבלים לעיתים קרובות סימן כפה לכלב, המיוצג על ידי שלוש נקודות שנשרפות לעיתים קרובות עם סיגריה, על כתף ימין. סמלים אחרים של UBN כוללים בולדוג ושור.
חברים מפורסמים בכנופיה

מספר זמרי ראפ היו חברים בעברם בכנופיה בהם
דה גיים - סידר בלוק פיירו בלאדס (ממוקם בצפון מערב קומפטון)
DJ Quik - טרי טופ פיירו בלאדס (ממוקם בצפון קומפטון)
מאק 10 - קווין סטריט אינגלווד בלאדס (ממוקם באינגלווד)
ליל ויין
YG - טרי טופ פיירו [tree top piru]
ליל דורק
שוג נייט- מוב פיירו בלאדס [MOB PIRU]
יאנג ת'אג
ריץ' הומי קוואן
ריץ' גאנג
מאני רוני וי
בשנת 2004 יצא משחק המחשב Grand Theft Auto: San Andreas, המתאר את כנופיית הבלאדס ככנופיית ה-Front Yard Ballas עם בנדנות סגולות, ואת כנופיית הקריפס ככנופיית ה-Grove Street Families עם בנדנות ירוקות.
הערות שוליים

↑  BLOODS STREET GANG INTELLIGENCE REPORT, Public Intelligence, ‏NOVEMBER 2008
פאול לנגרהנס

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1847 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  20 ביולי 1888 (בגיל 40) פונשל, פורטוגל 
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה, פורטוגל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת פרידריך שילר 
 מנחה לדוקטורט:  רודולף וירכו 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרייבורג 
 תרומות עיקריות
 חקר לבלב, חקר חסרי חוליות
 
פאול לנגרהנס (בגרמנית: Paul Langerhans; ‏1847–1888), פתולוג וביולוג גרמני.
חייו

פאול לנגרהנס נולד בברלין, בנו של רופא. החל את לימודיו באוניברסיטת יינה והשלים אותם בברלין. עם סיום הלימודים נסע למזרח התיכון, אך חזר עם תחילת מלחמת צרפת–פרוסיה.
בשנת 1867 גילה לנגרהנס במעבדה של וירצ'וב במכון הפתולוגי בברלין את התגלית הביקורתית הראשונה שלו, כשהיה עדיין סטודנט לרפואה. הוא השתמש בטכניקת הכתמת הזהב של כהנהיים כדי לתאר תאים דנדריטים לא פיגמנטריים שנמצאו באפידרמיס. בשנת 1869 פרסם את מחקרו בנושא הלבלב, שבמהלכו גילה את איי לנגרהנס שנקראו על שמו.
לאחר סיום הלימודים, הוא ליווה את הקרטוגרף ריצ'רד קיפרט לסוריה, ארץ ישראל ומערב עבר הירדן, אך חזר לאירופה עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1871, התמנה לפתולוג באנטומיה פתולוגית באוניברסיטת פרייבורג בעזרתו של רודולף וירכו, ובתוך שנתיים הפך לפרופסור מן המניין. שם הוא חלה ב-1874 בשחפת, כנראה בגלל עבודתו בחדר הניתוח. בחיפוש אחר תרופה, הוא נסע לנאפולי, פלרמו, האי קאפרי, ועבר טיפולים בדאבוס ובסילבפלנה בשווייץ. הטיפולים לא עזרו, ולאור מצבו, הוא נאלץ להגיש בקשה לשחרור מתפקידיו באוניברסיטה.
באוקטובר 1875 הוא יצא לפונשל באי מדיירה, שם התאושש חלקית ופתח בקריירה חדשה במחקר של חסרי חוליות. פרסומיו המתארים ומסווגים חסרי חוליות ימיים ראויים לדירוג כתרומתו השלישית למדע. בשנת 1887, הוא נתן הרצאה בנושאים אלו באקדמיה המלכותית בברלין. בנוסף גם כתב מדריך לנוסעים לאי, והמשיך בלימודי מטאורולוגיה.
בשנת 1885, הוא נישא למרגרתה אבארט, אלמנתו של אחד ממטופליו. בסתיו 1887, חלה באי ספיקת כליות מתקדמת שהביאה את פעילותו הרפואית לסיומה. הוא פיתח בצקת ברגל, כאבי ראש משתקים ואובדן זיכרון חולף. לפעמים נעצר באמצע משפט ולא הצליח להמשיך. הוא מת מאורמיה ב-20 ביולי 1888, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-41. הוא קבור בבית הקברות הבריטי של פונשל במדיירה, מקום שבחר, ותיאר אותו כ"בית קברות אמיתי, מבודד ושקט, מקום טוב למנוחה".
הערות שוליים

↑  Healio Endocrine Today, Paul Langerhans Jr. — the man behind two medical eponyms, ‏July 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309919405171  GND: 118847031  ISNI: 0000 0001 0776 8512  LCCN: n87149511  NKC: nlk20000090033  NTA: 068010664  VIAF: 8184866   WorldCat (עם VIAF): 8184866 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.