stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף חמיץ
קורות חיים

נולד בראשית המאה ה-17, היה מתלמידיו של רבי יהודה אריה ממודנה ונסמך לרבנות על ידו ועל ידי חכמי ונציה. בהמשך למד באוניברסיטת פדובה ובשנת שפ"ד (1624) קיבל תואר דוקטור לרפואה ופילוסופיה. כתב הסמיכה שכתב לו רבו, אושר בידי רבי יוסף סאמיגה לבקשת רבי יצחק גרשון.
לדעת שמעון ברנשטיין, התאמץ די מודינא לרכוש את לב תלמידו זה כדי למנוע אותו מלהיסחף אחרי המקובלים,  ומשערים כי אף הקדיש עבורו את ספרו "ארי נוהם" התוקף בחריפות את חכמת הקבלה וחכמיה הוא הקדיש לו גם את מאמרו "בן דוד" התוקף את האמונה בגלגול נשמות, ויש שייחסו בשל כך, בטעות, את חיבור המאמר לרבי יוסף חמיץ עצמו אולם ניסיונות אלו עלו בתוהו; חמיץ דבק בשני מקובלים מובהקים שהיו לרבותיו: רבי אהרן ברכיה די מודינה ורבי מנחם די לונזאנו.
בשנת ת"ז (1647) שקל עלייה לארץ ישראל ותכנן להקים בירושלים ישיבה בתמיכת נדיבים יהודים-איטלקים. לשם כך הוא נמלך בעצתו של רבי שמואל אבוהב וביקש ממנו את עזרתו בהשפעתו על עשירי איטליה על מנת שיסייעו לו במימון הישיבה. ר' שמואל אבוהב יעץ לו לשלוח שליחים ישירות אל העשירים ולא להסתפק בפנייה אליהם במכתב. לא ידוע מה עלה בתוכנית זו והאם אכן עלה לארץ ישראל, אך ידוע כי בסוף ימיו התגורר כמה שנים באי זאנטי. לפי מאיר בניהו בשנת ה'תי"ח (1658) מימש לבסוף את תוכניתו ועלה לארץ, אך אין מידע כלשהו אודותיו לאחר מכן ואין ידוע בבירור אם נשאר בארץ ומה עשה בה.
לדברי ישעיהו תשבי יש לזהות מספר מסמכים שבתאיים ככתביו של רבי יוסף חמיץ. אם זיהוי זה נכון, הרי שהוא תמך בתנועה השבתאית גם לאחר התאסלמותו של שבתי צבי; אך תשבי סייג זאת, לדבריו משנתו של חמיץ לא השתנתה בתקופת תמיכתו בשבתאות, כך ששבתאותו מסתכמת בתמיכה באישי התנועה, שבתי צבי ונתן העזתי כמשיח ונביא. לכן ניתן להסביר את תמיכתו בתנועה לאחר ההמרה, כהמשך למתח המשיחי בו היה נתון, מתוך תקוה כי ההמרה תתגלה כמכשול בדרך לגאולה. מסמכים אלו, אותם חקר תשבי, נכתבו בין השנים תכ"ז-תל"ה (1667-1675), ואם זיהוי מחברם נכון, יש לאחר את שנת פטירתו של חמיץ לפחות עד 1675.
כתביו

בליל חמיץ כולל שירים ושבחים לכבודו... (ויניציאה: בראגאדין שפ"ד), אוסף שירים ממחברים שונים שנאסף ונדפס על ידי רבו יהודה אריה די מודינא לרגל הסמכתו כרופא ופילוסוף.
דרך אמת (ונציה תי"ח), הוא חלק אחד מתוך ספר גדול יותר בשם "אור נוגה"
שרידים מכתבי הפילוסוף, הרופא והמקובל ר' יוסף חמיץ. עם הספר "בליל חמיץ". נדפסו מחדש עם הערות ומבוא מאת נחמיה שמואל ליבאוויטץ
כתביו > חיבורים אבודים

ספרו "יודעי בינה"  על הזוהר, נכתב על ידו על 33 הדפים הראשונים של ספר הזוהר לחומש בראשית, והושלם בידי הרמ"ז. הספר אבד, והחיד"א בספרו "מעגל טוב" מצטט עדות לפיה רבי בנימין הלוי יעץ לרמ"ז שרצה להדפיס את הספר, שלא להדפיסו, אך הוא רצה להדפיסו (ונציה ה'ת"י) ובמהלך ההדפסה נשרף בית הדפוס ועותקי הספר. חיד"א עצמו ראה עותק של "יודעי בינה" שתחילתו וסופו בכתב יד, ובאמצע כ-100 עמודי דפוס שניצלו מן השריפה. כתב היד (האוטוגרף עצמו) השתמר, הוא היה באוסף שלמה מוסיוף בירושלים, ועבר לרשות הספרייה הלאומית ומתואר ברשימת גרשם שלום.
בסדר הדורות מיוחסים לו בטעות גם הספרים "אור עולם", "ראש יוסף", ו"תבואות שמש". אך הם אינם אלא מפתחות בכתב-יד לספרו "יודעי בינה".
לקריאה נוספת

שמעון ברנשטיין, מי חבר את הספר "בליל חמיץ"? (פרק בתולדות התרבות של היהדות באיטליה), בתוך: הצופה לחכמת ישראל, שנה ט"ו, עמ' 231–243.
ישעיהו תשבי, תעודות על נתן העזתי בכתבי רבי יוסף חמיץ, בתוך: ספונות, א (תשי"ז), עמ' פ-קיז.
אפרים קופפר, רבי יוסף חמיץ בזאנטי ומאמרו בחנוך לנער, בתוך: ספונות, יב (תשל"ח) עמ' 199–216.
הערות שוליים

↑  ראו: אגרות ריא"ם, תל אביב תשמ"ד, עמ' 346: ”בנים גדלתי ורוממתי מתלמידי... הרופא מהר"ר יוסף חמיץ, תלמיד מובהק”.
↑  כתב הסמיכה ונוסח האישור מופיעים בספרו של די מודינה, זקני יהודה, מהדורת ירושלים תשט"ז, עמ' קפז-קפח.
↑  במאמרו מי חבר את הספר "בליל חמיץ"?, המובא בפרק "לקריאה נוספת", עמ' 233–234.
↑  נחמיה שמואל ליבוביץ, הערות ונוספות לספר ארי נוהם, נספח לספר ארי נוהם מהדורת ירושלים: דרום, תרפ"ט. עמ' ק בהערה.
↑  בין הדברים כתב לו ר' אריה די מודינא: ”בין הבנים אשר גדלתי ורוממתי... תלמידים קרויים בנים... כי לא לבד גם אתה אחד מהם, כי אם יחיד ומיוחד ביניהם, זאת הייתה לי למן היום אשר הכרתי בך, כי לקחת אזנך שמץ דעת גם כן בידיעה, הנקראת מאת בעליה חכמת הקבלה, וחכמת האמת, כפי אשר נאמר לי ממך, אשר שמעת ולמדת מאת קרובי הרב כמהר"ר אהרון ברכיה ממודינא יצ"ו...”
↑  רבי יצחק למפרונטי, פחד יצחק, ערך "גלגול". וראו על כך: ליבוביץ, הערות ונוספות לספר ארי נוהם, עמ' ק' בהערה.
↑  בהקשר זה, מעניינת לציון רשימה אנונימית על כתב יד ספרו "בליל חמיץ" אותה מצטט משה אביגדור שולוואס בספרו חיי היהודים באיטליה בתקופת הריניסאנס, ניו יורק תשט"ו, עמ' 140 הערה 21 (הכותב האנונימי מתייחס לפי שולוואס לרבי יוסף חמיץ, אך אפשר והוא מתייחס לרי"א ממודנה): ”אני ידעתי את האיש הזה שנת הש"פ בויניציה יע"א משתמש בהוויות הקודש לכתוב בהם קמיעות לגויים בכלי נחושת כדי להשיג רצונם עם הזונות”.
↑  ראו על כך: מאיר בניהו, דור אחד בארץ, ירושלים תשמ"ח, עמ' רצח-ש.
↑  מאיר בניהו, אגרות ר' שמואל אבוהב ור' משה זכות ובני חוגם בענייני ארץ-ישראל, ירושלים, חלק ה, עמוד קמא
↑  זהו שמו המקובל, ואולם ראו: ישראל ויינשטוק, מתי חובר ה"בהיר" לפי המסורת?, סיני, שנה נ, עמ' לב, הערה 51, ששמו האמיתי של הספר הוא "יודע בינה", התואם לערך הגימטרי של שם המחבר יוסף.
↑  שלום, כתבי-יד בקבלה, ירושלים תר"צ, כת"י מס.105.
↑  הכותר באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312151705171  GND: 143793454  ISNI: 0000 0001 1608 5940  LCCN: no94033266  NTA: 307908534  VcBA: 495/68555  VIAF: 24178631   WorldCat (עם VIAF): 24178631
נקרונומיקון

דוגמה לעותק פאנארט של הנקרונומיקון, אחד מני רבים שהכינו מעריציו של לאבקרפט.
נקרונומיקון (באנגלית: Necronomicon) הידוע גם בתור ספר המתים או כּיתַאבּ אֶל אֲזַיֵּף הוא ספר גרימואר בדיוני שהמציא הסופר ה.פ. לאבקרפט עבור יצירותיו.
החיבור נכתב לכאורה על ידי ערבי מטורף העונה לשם עבדול אלהזרד, ומכיל ידע אסור אודות כשפים, תורת הנסתר וישויות אלוהיות קדומות, הגורם למרבית קוראיו לאבד את דעתם.
שמו של הספר הוזכר לראשונה בסיפורו הקצר של לאבקרפט, כלב השמירה, אשר נכתב ב-1922 ופורסם ב-1924, ושמו של כותבו, אלהזרד, בסיפור העיר חסרת השם, מ-1921. על אף שנהג לציין את שמו מעת לעת גם ברבים מסיפוריו האחרים, חסך לאבקרפט בתיאורים מפורטים אודותיו והשתדל לרמוז רק על השפעותיו הקשות על הנפש האנושית ותו לא. מרבית המידע הקיים עליו הגיע, אפוא, דרך טקסט קצר שכתב הסופר ב-1927, היסטוריה של הנקרונומיקון (אנ'), אשר פורסם רק כשנה לאחר מותו, ב-1938.
סופרים אחרים בני זמנו של לאבקרפט כגון אוגוסט דרלת' (אנ') וקלארק אשטון סמית' (אנ') המשיכו להשתמש במוטיב של הספר ביצירותיהם האישיות, לרוב במסגרת סיפורי אימה קצרים שנכללו בתוך היקום הבדיוני המיתוסים של קת'ולהו (אנ'), המבוסס על התשתית הספרותית שהניח לאבקרפט במהלך חייו.
במרוצת השנים החל הרעיון העומד מאחורי הספר לחלחל גם לענפי תרבות אחרים, ביניהם עולם הקולנוע והמוזיקה, וליצור תהודה עולמית שאיגדה סביבה קהל חוקרים, סופרים ומעריצים, אשר היו משוכנעים, ואף עזרו להפיץ את השמועה, כי מדובר ביצירה אמיתית ואותנטית לחלוטין.
מקור

לאבקרפט טען שהספר הופיע לראשונה בחלומו, בדומה לרעיונות ומוטיבים אחרים מיצירותיו, וכתב כי שמו נגזר מיוונית עתיקה, כאשר פירוש המילה נקרו (νεκρο) הוא מוות או גופה, נומוס (νομῐκόν) כלומר חוק או מנהג, ואיקון (εἰκών) משמע תמונה או צלם. כמו כן, הצירוף נומיקון (νομῐκόν) עשוי להיות צורה סתמית של המילה נומיקוס (νομικός) המציינת זיקה לחוק, בדרך כלל מתוך הקשר לספר או למידע כלשהו המצוי בכתב. יחדיו, פירוש השם המלא הוא צלם חוק המתים.
מספר גורמים הציעו כי לאבקרפט הושפע מעבודותיו של הסופר רוברט וו. צ'יימברס ובייחוד מקובץ סיפוריו הקצרים המלך בצהוב (אנ'), שבחלקם מופיע ספר המכיל מחזה מסתורי אשר מלהיב ומטריד את קוראיו בעת ובעונה אחת. לאבקרפט, מנגד, נחשף לעבודותיו של צ'יימברס ככל הנראה רק בשנת 1927, מספר שנים לאחר אזכורו הראשון. החוקר דונלד ר. בורלסון הציע כי הלה קיבל את השראתו לנקרונומיקון דווקא מספרותו של נתניאל הות'ורן.
פעמים רבות בחייו זכה לאבקרפט לפניות מידי צדדים סקרנים בנוגע לאמיתות קיומו של הספר האסור. במכתב אשר שלח לויליס קונובר (אנ') ב-29 ביולי 1936, סיכם את תשובתו הסופית אליהן כדלהלן: ”כעת, בנוגע לספרים אסורים ונוראיים – אני נאלץ לומר כי רובם דמיוניים לחלוטין. מעולם לא היה עבדול אלהזרד או נקרונומיקון, מפני שהמצאתי את השמות הללו בעצמי”.
שמו של מחבר הספר, עבדול אלהזרד, סובל משגיאה תחבירית בשפה הערבית. המילה עבדול מורכבת משם העצם עבד (عَبْدُ) שפירושו משרת או עבד, והביטוי ול (ال) הוא עיוות של אל המסמל את ה"א הידיעה, כלומר שיחדיו משמעותם היא: משרת ה- או משרתו של. שם המשפחה אל-הזרד, עם זאת, אשר ייתכן כי נגזר מהביטוי אל-הדרת' (حَضْرَات, הנוכחויות), מתחיל בעצמו בה"א הידיעה. הסבירות להיתקל בשם, אפוא, בקרב ערבים אמיתיים, היא נמוכה מאוד, ומקורו הלכה למעשה הוא בילדותו של לאבקרפט, אז, כאשר היה בן חמש, החליט לרכוש לעצמו שם ערבי לאחר שקרא את סיפורי אלף לילה ולילה.
כמו כן כתב לאבקרפט כי שמו המקורי של הספר הוא כיתאב אל אזיף, ביטוי ערבי שלאבקרפט הגדיר בתור ”הצליל הלילי שמשמיעים חרקים ומזכיר את יללות השדים”, מתוך רמיזה להערת שוליים מאת הכומר סמואל הנלי (אנ') בתרגומו עבור ספרו של ויליאם בקפורד (אנ'), ואת'ק (אנ'), בו התייחס הלה לקטע מסוים אותו תרגם בתור ”החרקים הליליים הללו אשר מבשרים על בואו של הרשע”, ככל הנראה מתוך התייחסות לאל הכנעני בעל זבוב, ולפסוק ה' מתוך תהילים צ"א, ”לֹא תִירָא מִפַּחַד לָיְלָה מֵחֵץ יָעוּף יוֹמָם”, אשר בספרי תנ"ך מהמאה ה-16 (לדוגמה, בתרגומו של מיילס קאברדייל מ-1535) מנוסח בתור ”לא תירא מחרקים לעת לילה” ואילו בתרגומים מאוחרים יותר כ”לא תירא מאימה לעת לילה” או ”לא תירא מפחד לעת לילה”. מספר מילונים ערביים אף תרגמו את המילה אזיף (عزيف) בתור ”שריקת הרוח, צליל או רעש משונה”, ואילו הכומר גבריאל אוסאני הגדיר אותה בתור ”הצליל המפחיד של הג'יני המסתובב בחופשיות בטבע”, אם כי הביטוי אזיף אל ג'ין (عزيف الجن) הוא מטפורה לתופעת טבע הקרויה שירת החול.
היסטוריה

מרבית המידע אודות עברו של הנקרונומיקון מגיע מטקסט פסאודו-היסטורי (אנ') הקרוי היסטוריה של הנקרונומיקון (אנ') אשר נכתב בידי לאבקרפט ב-1927 ופורסם לראשונה רק כשנה לאחר מותו, ב-1938.
מחבר הספר, עבדול אלהזרד, מתואר בהיסטוריה בתור ”ערבי מטורף למחצה” אשר סגד לישויות יוג סות'ות' וקת'ולהו בראשית המאה ה-8, בצנעא שבתימן. לאורך חייו ביקר בהריסות בבל וחשף את ”הסודות התת קרקעיים” של ממפיס וא-רובע אל-ח'אלי. באחרית חייו עבר להתגורר בדמשק, שם חיבר את ספרו לפני שמת בפתאומיות בשנת 738, כאשר, לפי עדותו של אבן חלקאן (אנ'), ”נתפס לפתע לאור יום בידי מפלצת בלתי נראית ונטרף בצורה נוראית מול מספר רב של עדים המומים”.
בשנים הבאות נודע לשמצה חיבורו של אלהזרד בקרב הפילוסופים של אותה העת, עד שב-950 קיבל את שמו המודרני, הנקרונומיקון, לאחר שתורגם ליוונית בידי תיאודורוס פילטאס, מלומד בדיוני מקונסטנטינופול. מהדורה זו, לדברי ההיסטוריה, ”הובילה מספר הרפתקנים לתקריות איומות” בטרם נשרפו מרבית עותקיה ב-1050 בידי מייקל סרולריוס.
אין בנמצא אזכורים רבים לספר לאחר השריפה שתוארה לעיל, לפחות עד ל-1228, אז תורגם מיוונית ללטינית בידי אולאוס וורמיוס (אנ'), על אף שבמציאות לא נולד הלה עד ל-1588. שני הטקסטים הוחרמו בידי האפיפיור גרגוריוס התשיעי ב-1232, אף על פי שמספר מהדורות לטיניות הודפסו במהלך המאה ה-15 בגרמניה והמאה ה-17 בספרד, בנוסף למהדורה יוונית שהודפסה באיטליה במחצית הראשונה של המאה ה-16. האוקוטוליסט ג'ון די תרגם את הספר לאנגלית, לכאורה, אך תרגומו מעולם לא הודפס ושרדו ממנו רק קטעים מעטים.
המהדורה הראשונה של הספר אשר נכתבה בערבית בידיו של אלהזרד נעלמה לחלוטין מהעולם עד לשריפת הגרסה היוונית ב-1050, עם סייג אחד שהזכיר ”עדות מעורפלת לעותק סודי אשר הופיע בסן פרנסיסקו במהלך המאה ה-20” והושמד מאוחר יותר בשריפה נוספת. הזכר האחרון למהדורה היוונית לא נראה מאז ”שריפתו של תושב מסוים מסיילם ב-1692”, ככל הנראה מתוך התייחסות לציד המכשפות שהתרחש בעיר.
היסטוריה > עותקים ידועים

כתב ההיסטוריה מזכיר חמישה עותקים אשר נמצאים במוסדות תרבותיים שונים ברחבי העולם:
המוזיאון הבריטי
הספרייה הלאומית של צרפת
ספריית וידינר (אנ'), אוניברסיטת הרוורד
אוניברסיטת בואנוס איירס
אוניברסיטת מיסקטוניק (אנ'), ארקהם
אוניברסיטת מיסקטוניק היא המקום הבדיוני היחיד מבין אלו שהוזכרו לעיל, ומלומדיה מחזיקים גם במהדורה הלטינית המקורית של הספר, אשר תורגמה בידי אולאוס וורמיוס והודפסה במהלך המאה ה-17 בספרד. קיימים מספר עותקים נוספים הנמצאים בידיים פרטיות, על אף שמוצאם המקורי אינו ידוע.
תוכן מקורי

אף על פי שהספר ומחברו מוזכרים פעמים רבות בסיפוריו, דבק לאבקרפט במנהגו הקבוע להימנע מהרחבה אודותיהם, וזאת בניסיון להשאירם באפלה. במכתב ששלח לוויליאם מילר ג'וניור ולג'ים בליש כתב: ”אף אחד אינו יכול ליצור דבר-מה שייראה מפחיד ומרשים כעשירית מאותו דבר עליו הוא יכול לרמוז. אם מישהו היה מנסה לכתוב גרסה של הנקרונומיקון, כל הקוראים שרעדו מהרמיזות הנסתרות לגביו היו מתאכזבים”, ככל הנראה מתוך התייחסות לפחד האנושי מהלא נודע.
תוכן מקורי > העיר חסרת השם וקריאתו של קת'ולהו

אחד משלושת הקטעים הבודדים המצטטים במדויק את הנקרונומיקון הוא:
זה אשר נח לעולמי עד אינו מת, ולאורך הנצח המשונה אפילו המוות עשוי למות.
המקור באנגלית
That is not dead which can eternal lie, and with strange aeons even death may die.
פסוק זה מוזכר פעמיים בסיפורו של לאבקרפט מ-1921, העיר חסרת השם, שגיבורו האלמוני יוצא למסע בעקבות חורבותיה של עיר עתיקה כלשהי, אשר לדברי האגדות, ננטשה לפני מאות שנים ועדיין עומדת על תילה במדבר הערבי. לטענת הפרוטגוניסט, בו משתמש לאבקרפט בכדי לשחזר את הסיפור בצורת עדות, ”המשורר המטורף עבדול אלהזרד חלם על העיר חסרת השם בטרם החל לשיר את המילים המשונות הללו”.
הידיעה על כך שמדובר בציטוט ישיר מתוך הנקרונומיקון הופיעה רק כעבור שש שנים, בסיפורו של לאבקרפט מ-1927, קריאתו של קת'ולהו, בו מוזכרת ”עיר העמודים, אירם” השוכנת במדבר, אשר אינה מוכרת לאף כתב יד למעט ה”נקרונומיקון של הערבי המטורף עבדול אלהזרד”.
תוכן מקורי > כלב השמירה

שמו המפורש של הנקרונומיקון הוזכר לראשונה בסיפור הקצר של לאבקרפט כלב השמירה, אשר נכתב ב--1922 ופורסם ב-1924, ועל אף שלא מצוטטים במדויק אף קטע או פסוק מתוכו, שמו עדיין מצוין בשתי פעמים שונות. עלילת הסיפור עוסקת בצמד שודדי קברים אשר גונבים קמע מקולל ומוצאים את עצמם נרדפים בידי רוח רפאים מרושעת בעקבות כך, אולם בדיעבד נזכרים כי קראו על הפריט הנוראי קודם לכן בספר:
ברגע שעינינו נחו על התליון ידענו שאנחנו מוכרחים לקחת אותו, וכי אוצר הקברים העתיק הזה היה לבדו הצעד ההגיוני הבא של תאוות הבצע שלנו. אפילו אם מראהו לא היה מוכר לנו עדיין היינו חושקים בו, אך כאשר התקרבנו בכדי לבחון אותו ביתר שאת גילינו כי לא היה זר לנו לחלוטין. החפץ אכן היה יוצא דופן בפני הספרות והאמנות שאנשים שפויים ומאוזנים הכירו, אבל אנחנו זיהינו אותו מפני שהוזכר בנקרונומיקון האסור של הערבי המטורף עבדול אלהזרד. הסימן המצמרר של כת אוכלי הגוויות מלאנג שבאסיה התיכונה. היכרותינו עם קווי המתאר המרושעים שלו, אשר תוארו בידי הדמונולוג הערבי הזקן, הייתה טובה מדי. קווי מתאר, הוא כתב, אשר נחרטו בהתאם להתגשמות על-טבעית ומעורפלת כלשהי של הנשמות אשר כרסמו במתים.
המקור באנגלית
Immediately upon beholding this amulet we knew that we must possess it; that this treasure alone was our logical pelf from the centuried grave. Even had its outlines been unfamiliar we would have desired it, but as we looked more closely we saw that it was not wholly unfamiliar. Alien it indeed was to all art and literature which sane and balanced readers know, but we recognised it as the thing hinted of in the forbidden Necronomicon of the mad Arab Abdul Alhazred; the ghastly soul-symbol of the corpse-eating cult of inaccessible Leng, in Central Asia. All too well did we trace the sinister lineaments described by the old Arab daemonologist; lineaments, he wrote, drawn from some obscure supernatural manifestation of the souls of those who vexed and gnawed at the dead.
הקטע מלמד, אפוא, על הקמע המקולל המזוהה עם כת של אוכלי גוויות השוכנת בארץ אסיאתית הקרויה לאנג. מקום זה הוזכר בסיפורים נוספים של לאבקרפט, כגון סלפאיס ומשימת החלום של קאדאת' האבודה, אשר משויכים לסדרת מעגל החלומות (אנ'), ומתואר לעיתים כ”מישור של מדבריות קרח”. בפרק השני של הסיפור מוזכר הנקרונומיקון שוב:
קמע הירקן נח באותה העת בתצוגת הראווה של המוזיאון שלנו, ולעיתים נהגנו להדליק נרות של קטורת לפניו. קראנו הרבה בנקרונומיקון של אלהזרד אודות טבעו, ובדבר הקשר בין נשמותיהם של הע'ולים לבין החפצים שהוא סימל, וחשנו מוטרדים מכך מאוד. ואז האימה הגיעה.
המקור באנגלית
The jade amulet now reposed in a niche in our museum, and sometimes we burned strangely scented candles before it. We read much in Alhazred’s Necronomicon about its properties, and about the relation of ghouls’ souls to the objects it symbolised; and were disturbed by what we read. Then terror came.
תוכן מקורי > הפסטיבל

הפסטיבל הוא סיפור קצר שנכתב ב-1923 ופורסם ב-1925, העוסק באדם החוזר לעיירת מולדתו בכדי להשתתף בפסטיבל מסתורי, אולם במקום זאת נקלע לחגיגת אימים הנדמית כסיוט בלהות. הנקרונומיקון מוזכר בו ארבע פעמים, והמספר, אשר מגולל את חווייותיו בצורת עדות, אף מסיים את דבריו ואת הסיפור בציטוט קטע ארוך במיוחד מתוכו:
המערות העמוקות ביותר לא נועדו לעיניים אשר מסוגלות לראות, היות והפלאים החבויים בתוכן הם מוזרים ועצומים יתר על המידה. מקוללת היא האדמה עליה מחשבות מתות חיות בגוף צעיר, ומרושעת היא הנפש אשר מתקיימת ללא ראש. אכן בחכמה אמר אבן שכבאו, כי מקום שמח הוא הקבר בו לא נחים מכשפים, ומאושרת היא העיירה לעת לילה שכל מכשפיה הפכו זה מכבר לאפר. משום ששמועות עתיקות אומרות כי הנשמות שנמכרו לשטן אינן נמלטות מפני חימר חדר המתים, אלא מאכילות ומדריכות את התולעת המכרסמת. עד שמתוך השחיתות ינבטו חיים נוראיים, ואוכלי הנבלות של הארץ יפתחו במלאכת השעווה בכדי לעצב ולנפח אותם במגפה מפלצתית. חורים גדולים נחפרים בסודיות היכן שנקבוביותיו של כדור הארץ צריכות להספיק, ודברים אשר די להם לזחול כבר למדו כיצד ללכת.
המקור באנגלית
The nethermost caverns are not for the fathoming of eyes that see; for their marvels are strange and terrific. Cursed the ground where dead thoughts live new and oddly bodied, and evil the mind that is held by no head. Wisely did Ibn Schacabao say, that happy is the tomb where no wizard hath lain, and happy the town at night whose wizards are all ashes. For it is of old rumour that the soul of the devil-bought hastes not from his charnel clay, but fats and instructs the very worm that gnaws; till out of corruption horrid life springs, and the dull scavengers of earth wax crafty to vex it and swell monstrous to plague it. Great holes secretly are digged where earth’s pores ought to suffice, and things have learnt to walk that ought to crawl.”
הקטע נכתב בצורה חידתית ומעורפלת, אולם מתאר באופן ברור מערות כלשהן הנמצאות מתחת לפני הקרקע. הפרוטגוניסט האלמוני אכן יורד למעמקי האדמה, זאת על מנת להשתתף בפסטיבל מסתורי, ובדרך מטה נתקל במערך אדיר ממדים של קטקומבות אפלות.
מלבד תוכנו, מופיעים בסיפור גם מספר אזכורים המלמדים על תצורתו של הספר, אשר מתקשרים לעבר הבדיוני שכתב לאבקרפט אודותיו, היסטוריה של הנקרונומיקון (אנ'). כאשר המספר מגיע לבית אבותיו, לדוגמה, הוא נלקח לחדר חשוך בו נמצאים כמה ספרים עתיקים, ביניהם ”הנורא מכך, הנקרונומיקון שאין להזכירו, של הערבי המטורף עבדול אלהזרד, בתרגומו האסור של אולאוס וורמיוס ללטינית”. בתום פסטיבל האימים, ולאחר אשפוזו בבית החולים בארקהם, מובא בפני המספר עותק נוסף של הספר מאוניברסיטת מיסקטוניק (אנ').
בהקשר לאורכו של הקטע כתב מבקר הספרות לין קרטר (אנ') כי הפסטיבל הוא ”הסיפור הראשון המספק ציטוט ארוך מתוך הספר אשר מלמד אותנו דבר-מה אודות ההיסטוריה שלו (כלומר, שאולאוס וורמיוס תרגם אותו ללטינית)”.
תוכן מקורי > הדבר על מפתן הדלת

סיפורו של לאבקרפט הדבר על מפתן הדלת, אשר נכתב ב-1933 ופורסם ב-1937, מגולל את עלילותיהם של אסנת וייט ואביה, אפרים, שני טיפוסים משונים אשר הגיעו מהעיירה אינסמאות', ומסוגלים להיכנס לגופם של אנשים אחרים. אדוארד פיקמן דרבי, בעלה האומלל של אסנת אשר נפל בפח שטמנה לו עם נישואיהם, מוצא עותק של הנקרונומיקון באוניברסיטת מיסקטוניק ומניח כי דרכו למדו השניים לבצע את כשפיהם:
דן, דן, אינך זוכר אותו – העיניים המטורפות והזקן המדובלל שמעולם לא הלבין? הוא הביט בי פעם אחת, ומעולם לא שכחתי את אותו הרגע. עכשיו היא מביטה בי באותה צורה, ואני יודע למה! הוא מצא את זה בנקרונומיקון - הנוסחה. אני עדיין לא מעז לגלות לך באיזה עמוד, אבל כשאני אספר לך אתה תוכל לקרוא בעצמך ולהבין. רק אז תדע מה בלע אותי. קדימה, קדימה, קדימה, קדימה – מגוף לגוף לגוף – הוא מתכוון שלא למות לעולם. ניצוץ החיים – הוא יודע כיצד לקטוע את החיבור.. זה יכול להמשיך לבעור לאורך זמן-מה אפילו כאשר הגוף מת.
המקור באנגלית
Dan, Dan, don’t you remember him—the wild eyes and the unkempt beard that never turned white? He glared at me once, and I never forgot it. Now she glares that way. And I know why! He found it in the Necronomicon—the formula. I don’t dare tell you the page yet, but when I do you can read and understand. Then you will know what has engulfed me. On, on, on, on—body to body to body—he means never to die. The life-glow—he knows how to break the link . . . it can flicker on a while even when the body is dead.
מראה

אין בנמצא פרטים רבים אודות מראהו של הספר היות שלאבקרפט נמנע מתיאורו הפיזי, למעט כי נכתב באותיות גותיות ונכרך בכריכת עור בעלת אבזם מתכת. כמו כן, חלק מעותקיו עשויים להיות נסתרים: בסיפור הקצר המקרה של צ'ארלס דקסטר וארד (אנ'), לדוגמה, שולפת דמותו של ג'ון מריט ספר העוטה את הכותרת קאנון-אי-אסלאם (אנ') מארון הספרים של ג'וזף קורוון, ומגלה כי הלכה למעשה מדובר בלא אחר מאשר הנקרונומיקון.
אותנטיות

למרות התעקשותו של לאבקרפט כי הנקרונומיקון הוא יצירה בדיונית לחלוטין, חלק ממעריציו נהגו לשלוח לו מכתבים מעת לעת בהם ביקשו ללמוד אודות אמיתותו, ומספר עדויות עדיין גורסות כי מדובר בחיבור אמיתי.
כמה מתיחות זכו לפרסום רב לאחר שהציעו את הספר למכירה בעלונים של חנויות ספרים, או שהזכירו את שם מחברו בתור ע. אלהזרד בכרטסות של ספריות. במקרה אחד קיבלה ספריית הוותיקן מספר רב של בקשות עבור השאלת הספר, מידי אישים שהאמינו כי אחד מעותקיו הנותרים מצוי בידיה.
הקו הדק שבין מציאות לבדיון הפך למטושטש עוד יותר במהלך שנות ה-70, כאשר ספר אשר התיימר להיות תרגום של חיבור הנקרונומיקון המקורי ראה אור. עלילת הספר, אשר נקרא סיימון נקרונומיקון (אנ'), שמרה על קשר קלוש עם סוגת המיתוסים של קת'ולהו, ונראה כי הושפעה בעיקר ממיתולוגיה מסופוטמית. הספר יצא לאור באופן רשמי ב-1980 במהדורת כריכה רכה ועד לעשור הראשון של המאה ה-21 נמכר ביותר מ-800 אלף עותקים. הוא נחשב לנקרונומיקון הנפוץ ביותר שקיים כיום.
גרסה נוספת של הספר מאת ג'ורג' האי יצאה לאור ב-1978 עם הקדמה שנכתבה בידי החוקר והסופר קולין וילסון (אנ'), יחד עם תיאור מצד המבקר דייוויד לנגפורד (אנ'), אשר טען כי הכתוב בספר הורכב בעזרת פענוח ממוחשב של כתב יד מקורי מאת ג'ון די, אשר, כאמור, תרגם לכאורה את הספר האמיתי לאנגלית. אותו תרגום נכתב למעשה בידי האוקולוטיסט רוברט טרנר, על אף שהיה הרבה יותר נאמן לסגנונו של לאבקרפט מאשר גרסתו של סיימון, ואפילו הכיל כמה ציטוטים מלאים מעבודותיו.
לאור הצלחתו של הסיימון נקרונומיקון (אנ') והתעוררות המחלוקת לגבי קיומו של הספר האמיתי, פורסם ב-1998 ספר נוסף הקרוי תיקי הנקרונומיקון, אשר ביקש להוכיח אחת ולתמיד כי החיבור הוא בדיוני לחלוטין על ידי סיקור הגרסאות השונות של הספר אשר יצאו לאור עד לאותה עת, בייחוד זו של סיימון, אך גם מספר גרסאות אחרות ופחות מוכרות.
פופולריות הספר לא דעכה לאורך השנים, וב-2004 פורסמה גרסה נוספת שלו בשם נקרונומיקון: נדודיו של אלהזרד מאת האוקולוטיסט הקנדי דונלד טייסון, בהוצאת ליוולין וורלדוייד (אנ'). טייסון הצהיר באופן מפורש כי הנקרונומיקון פרי עטו הוא בדיוני לחלוטין, אולם אין הדבר מנע את התעוררותה של מחלוקת נוספת סביב העניין. כעבור שנתיים פרסם ספר נוסף בשם אלהזרד (אנ'), מעין אוטוביוגרפיה על מחבר הנקרונומיקון.
קנת' גרנט (אנ'), אחד מתלמידיו של הקוסם והאוקולוטיסט הנודע אליסטר קראולי וראש המסדר הטיפוניאני (אנ') עד ל-2011, הציע בספרו מ-1972 התחייה הקסומה (אנ'), כי ישנו קשר תת מודע בין לאבקרפט לקראולי. לדבריו, שאבו שניהם את כוחותיהם מאותו מקור נסתר: קראולי דרך הקסם בו החזיק, לכאורה, ולאבקרפט דרך החלומות אשר העניקו השראה לסיפוריו ולנקרונומיקון. בנוסף טען גרנט כי הנקרונומיקון התקיים בתור ספר אסטרלי כחלק מהזיכרון האקשי (אנ') אליו ניתן לקבל גישה דרך קסם טקסי (אנ') או חלומות. רעיונותיו של גרנט תוארו באופן נרחב בגרסאות הנקרונומיקון הן של סיימון והן של טייסון.
תרבות > מוזיקה

אלבומה השני של להקת נוקס ארקנה (אנ') נקרא נקרונומיקון (אנ') כמחווה לה.פ. לאבקרפט, ורבים משיריו קרויים על שמות הסיפורים או הדמויות שהמציא הסופר.
תרבות > משחקי וידאו

משחק ההרפתקאות צל השביט (אנ') של חברת אטארי אס-אה (אנ') (אשר נקראה דאז אינפוגריימס אנטרטיינמנט אס-אה) מזכיר את הנקרונומיקון כדבר הקשור לישות המרושעת ביותר מבין האלים העתיקים, יוג שוגות'.
משחק ההרפתקאות אסיר הקרח (אנ') של חברת אטארי אס-אה (אנ') מ-1995 מציג עותק של הנקרונומיקון בו הגיבור משתמש על מנת להביס את הבוס הסופי.
משחק האסטרטגיה מלכים צלבנים 2 של חברת פרדוקס אינטראקטיב מ-2012 מכיל את ספר הנקרונומיקון בצורת חפץ אותו השחקן יכול להשיג.
משחק האימה העיר הטבועה של חברת פרוגוורס מ-2019 מכיל הרחבה הקרויה סוגדי הנקרונומיקון אשר מוסיפה מספר משימות צד, בהן אחת בשם כרכים מיסטיים הכרוכה באיסוף שבעה ספרים בעלי ידע אסור ברחבי המשחק, כאשר האחרון הוא הנקרונומיקון.
תרבות > ספרות

בספר אוכלי המתים (אנ') מאת מייקל קרייטון שיצא לאור ב-1976 מוזכר הנקרונומיקון בפרק הביבליוגרפיה.
הספר עיני הדרקון מאת סטיבן קינג שיצא לאור ב-1987 אינו מתייחס לנקרונומיקון באופן מפורש, אולם מזכיר ספר לחשים גדול אשר נכתב בידי מכשף מטורף בשם אלהזרד אשר הגיע מארץ רחוקה. הקריאה בספר כרוכה בסיכון גבוה לשיגעון.
תרבות > קולנוע

זיכיון הסרטים מוות אכזרי מציג עותק של הספר הקרוי נקרונומיקון: אקס מורטיס או נטורום דמונטו. מהדורה זו היא ככל הנראה הגרסה הקולנועית המפורסמת ביותר של החיבור, והופיעה גם בסרטים עצמאיים אשר אינם קשורים בשום צורה לזיכיון.
בסרט כישוף קטלני (אנ') מ-1991 בבימויו של מרטין קמפבל מופיעה גרסה של הנקרונומיקון בתור ”ספר של קסמים אזוטרים” אותו הדמות הראשית, בלש פרטי הקרוי ה. פיליפ לאבקרפט, מתבקשת למצוא.
בסרט האנתולוגיה נקרונומיקון (אנ') מ-1993 בבימוים של בריאן יוזנה, כריסטוף גאנס (אנ') ושוסקה קאנקו (אנ'), מוצגים שלושה עיבודים שונים עבור סיפוריו של לאבקרפט, כאשר בכל אחד מהם מעורב בדרך כלשהי עותק של הנקרונומיקון.
בסרט ג'ייסון הולך לגיהנום: יום שישי האחרון מ-1993 בבימויו של אדם מרקוס (אנ') מזיכיון הסרטים יום שישי ה-13 מופיעה אותה גרסה של הנקרונומיקון אשר נראתה קודם לכן בזיכיון מוות אכזרי.
תרבות > קומיקס

בסדרת הקומיקס אחרי המוות עם ארצ'י מופיע עותק של הנקרונומיקון.