stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חרקיב
הערות שוליים

↑  משה נחום ירושלימסקי, ספר באר משה: Sefer Kevod ḥakhamim. Sefer Binyan Yerushalayim, מפעל תורת חכמי פולין, מכון ירושלים, 2002. (בiw)
↑  קלמן שולמן, מחקרי ארץ רוסיא: כולל תכונת ארץ רוסיא לפלגותיה, תועפות הריה, חקר ימיה ומשטרי אוריה ונהרותיה, יבול אדמתה וצאצאיה, תולדותיה והעתים אשר עברו עליה, משפטי עמיה הרבים והשונים, מחלקות מדינותיה, נפותיה ועריה, סגלותיהן, חין ערכן וכל הליכותיהן, יוסף ראובן מאן, 1870, עמ' 89. (בiw)
1 2 3  קהילת יהודי חרקוב, מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות. 3-4-2019
↑  נדב מנוחין‏, האדמה עדיין זועקת: העבר המדמם של סמלי המלחמה באוקראינה, באתר וואלה, 27 באפריל 2022
↑  חנן גרינווד, אריאל כהנא, דן לביא, רב העיר חרקוב: "אנשים מסתערים על החנויות, מקווים לטוב", באתר ישראל היום, 24 בפברואר 2022
↑  ‏רשימת הערים התאומות של חרקוב באתר העיר חרקוב (באוקראינית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552605905171  BnF: cb133265699 (data)  GND: 4009782-1  LCCN: n80079585  LNB: 000089086  MusicBrainz: fc617bbb-6cae-4e33-ae25-bf5a6cb7d7d5  NARA: 10045632  NKC: ge128917  SUDOC: 03564186X  VIAF: 146579428   WorldCat (עם VIAF): 146579428 
מרכז העיר חרקיב
חרקיב במאה ה-19
בית הכנסת המרכזי בחרקיב, השני בגודלו באירופה
מסטודון (רשת חברתית)

ערך זה עוסק בפלטפורמת רשת חברתית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מפתח:  Eugen Rochko, Mastodon gGmbH 
 מחזור חיים:  16 במרץ 2016 – הווה (8 שנים) 
 גרסה אחרונה:  4.3.3 (16 בינואר 2025) 
 נכתבה בשפות:  Ruby on Rails, React, Node.js 
 סוג רישיון:  GNU Affero General Public License, version 3.0 
 קוד מקור:  https://github.com/mastodon/mastodon 
 קטגוריה:  רשת חברתית
 joinmastodon.org
 
מסטודון היא פלטפורמת רשת חברתית מבוססת קוד פתוח ושרתים מבוזרים. בניגוד לרשתות חברתיות הנשלטות באופן ריכוזי על ידי תאגידים, במסטודון כל אדם או קבוצה יכולים לפתוח שרת נפרד. המשתמשים יכולים לקיים קשרי גומלין גם עם משתמשים משרתים אחרים (בהתאם למגבלות שקובע כל שרת ושרת). הרשת מבוססת על הפרוטוקול הפתוח ActivityPub ומשתמשיה יכולים לקיים אינטראקציה עם משתמשי פלטפורמות חופשיות נוספות בפדיברס התומכות באותו פרוטוקול דוגמת PeerTube ו-Friendica. המרחב הווירטואלי המשותף לפעילות השרתים השונים מכונה "פדיברס" (Fediverse) - הלחם של פדרציה ויוניברס (עולם).
היוצר המקורי של הפלטפורמה יבגני "אויגן" רוצ'קו(אנ') (ברוסית: Евгений Рочко, בגרמנית: Yevgeniy "Eugen" Rochko) הוא גרמני יליד-רוסיה.
הממשק של מסטודון מזכיר מעט את טוויטר. המשתמש מוגבל ל-500 תווים בפוסט, המכונה ברשת 'חצרוץ' (toot). המשתמשים יכולים גם להגיב לחצרוצים ו'להדהד' אותם (boost). השרתים השונים מאפשרים מידות שונות של הגדרות פרטיות, שעל פי רוב נחלקות להודעות פרטיות, הודעות לעוקבים בלבד, הודעות המופיעות בפיד הציבורי, וכאלו שאינן פרטיות - אך אינן עולות לפיד הציבורי. התוכנה נקראת על שם דמוי הפיל הפרה-היסטורי מסטודון, והקמע שלה הוא מסטודון חום או אפור שלעיתים מחזיק בסמארטפון או טאבלט.
הקמע של מסטודון
כל שרת ברשת קובע לעצמו את תנאי השירות, כללי הקהילה והאופן בו הם נאכפים. כך כל משתמש יכול לפתוח פרופיל בשרת שהמדיניות שלו תואמת את העדפותיו, או לעזוב שרת שאיננו מרוצה ממנו ולפתוח משתמש בשרת אחר - מבלי לעזוב את הרשת לגמרי. כל שרת יכול להרחיק מעצמו משתמשים הפוגעים בכללי הקהילה הנהוגים בו, ואף 'לחסום' שרתים אחרים שההתנהגות בהם מנוגדת לכללי הקהילה בו.
סרטון הסבר על הרשת (באנגלית)
במסטודון פועלים נכון לנובמבר 2022 למעלה מ-5,700 שרתים, ורשומים למעלה מ-4.5 מיליון משתמשים, מהם כ-1.7 מיליון פעילים.
שימוש

מסטודון עלה לרשת באוקטובר 2016 והחל להתרחב באפריל 2017. באוגוסט 2017 היו בה 766,500 משתמשים וב-1 בדצמבר 2017 חצתה את רף מיליון המשתמשים. בנובמבר 2017 אמנים, סופרים ויזמים כמו צ'אק וונדיג, ג'ון סקאלזי, מלאני גילמן ומאוחר יותר ג'ון אוניולאן פתחו משתמשים בשרתים ברשת. עלייה נוספת בפופולריות הגיעה במרץ, עד אפריל 2018, בשל החששות שעלו לגבי פרטיות המשתמשים ברשתות המסחריות וקמפיין #deletefacebook. בעקבות ההודעה של טאמבלר בתחילת דצמבר 2018 כי בכוונתה לאסור על תכנים רגישים מסוימים באתר, חלה קפיצה גדולה נוספת במספר המשתמשים ברשת.
בעקבות הודעת הרכישה של רשת טוויטר על ידי אילון מאסק באפריל 2022, נרשמו 30,000 משתמשים חדשים ברשת. כשבועיים וחצי לאחר רכישת טוויטר על ידי מאסק, דיווחה הרשת כי הצטרפו אליה למעלה ממיליון משתמשים פעילים חדשים, וכי מספר המשתמשים הפעילים בה שילש עצמו ועמד על 1.6 מיליון. קבוצה של כמה מאות עובדים שפוטרו בעקבות השתלטות מאסק על טוויטר, אף הקימה במסטודון שרת עבור עובדים ועובדים לשעבר של טוויטר.
ב-19 במרץ 2023 עבר מספר המשתמשים הרשומים ברשת את סף ה-10 מיליון.
שרתים בעברית

בפלטפורמה פועלים מספר שרתים בעברית:
הדים
היוש
לפטודון
קשקוש
רשת.סושיאל
toot.org.il
הערות שוליים

↑  לפי הנתונים המתפרסמים באתר מסטודון (באנגלית)
↑  30,000 New Users Signed Up for Mastodon After Elon Musk Bought Twitter באתר Vice (באנגלית)
↑  הצהרת החברה בחשבון הטוויטר שלה (באנגלית)
↑  ניצן צבי כהן, ‏ציפורים חופשיות: קבוצת מפוטרי טוויטר הקימו שרת ברשת חלופית, שנמצאת בנסיקה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 17 בנובמבר 2022
↑  Jim Love, Mastodon passes the 10 million account milestone, IT world Canada (באנגלית)
| רשתות חברתיות מקוונות |
| --- | --- | --- |
| אתרים אישיים | פייסבוק • אינסטגרם • ת'רדס • טיקטוק • טוויטר • פינטרסט • סנאפצ'ט • מייספייס • Odnoklassniki • Tagged • Weibo • טאמבלר • VK • Vine • חבר'ה • מסטודון • דיאספורה • Ello • BeReal |  |
| אתרים מקצועיים | Academia.edu • LinkedIn |  |
| אתרים שנסגרו | Google+ • SixDegrees.com • Orkut |  |
| מושגים כלליים | זהות וירטואלית • פרופיל משתמש • קהילה מקוונת |  |
| יישומים | אתר היכרויות |  |
| ממשקים | האשטאג |  |
| מושגים קשורים | תופעת העולם הקטן • רשתות עולם קטן • רשת חברתית • פנאופטיקון |  |
פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר

פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר (באנגלית: BAFTA Award for Best Screenplay) הוא פרס האקדמיה הבריטית לקולנוע עבור התסריט הטוב ביותר. הפרס הוענק בין השנים 1968 ל-1982. בשנת 1983 פוצל הפרס לשניים עבור התסריט המקורי הטוב ביותר ועבור התסריט המעובד הטוב ביותר.
זוכים ומועמדים > שנות ה-1960

1968: הבוגר – קאלדר וילינגהאם ובאק הנרי
if.... – דייוויד שרווין
אריה בחורף – ג'יימס גולדמן
1969: קאובוי של חצות – וולדו סולט
היה שלום קולומבוס – ארנולד שולמן
נשים אוהבות – לארי קרמר
Z – קוסטה גברס וחורחה סמפרון
זוכים ומועמדים > שנות ה-1970

1970: קיד וקסידי – ויליאם גולדמן
בוב וקרול וטד ואליס – פול מזורסקי ולארי טאקר
קס – בארי היינס, קן לואץ' וטוני גרנט
הם יורים גם בסוסים – ג'יימס פו ורוברט אי. תומפסון
1971: המקשר – הרולד פינטר
Gumshoe – נוויל סמית'
יום ראשון הארור – פנלופי ג'ילייט
התפשטות – מילוש פורמן, ג'ון גר, ז'אן-קלוד קרייר, ג'ון קליין
1972: בית חולים – פאדי צ'ייבסקי / הצגת הקולנוע האחרונה – לארי מקמורטרי ופיטר בוגדנוביץ' (שוויון)
קברט – ג'יי פרסון אלן
תפוז מכני – סטנלי קובריק
1973: סוד הקסם הבורגני – לואיס בוניואל, ז'אן-קלוד קרייר
נשיא על הכוונת – קנת' רוס
משחקי בילוש – אנתוני שאפר
A Touch of Class – מלווין פרנק, ג'ק רוז
1974: צ'יינהטאון – רוברט טאון / הפרט האחרון – רוברט טאון (שוויון)
אוכפים לוהטים – מל ברוקס, נורמן שטיינברג, אנדרו ברגמן, ריצ'רד פריור ואלן אוגר
השיחה – פרנסיס פורד קופולה
לקומב, לוסיאן – לואי מאל, פטריק מודיאנו
1975: אליס לא גרה כאן יותר – רוברט גטשל
אחר צהריים של פורענות – פרנק פירסון
מלתעות – פיטר בנצ'לי וקארל גוטליב
נאשוויל – ג'ואן טיוקסברי
1976: באגסי מלון – אלן פארקר
כל אנשי הנשיא – ויליאם גולדמן
קן הקוקייה – בו גולדמן, לורנס האובן
צמד בכותרות – ניל סיימון
1977: הרומן שלי עם אנני – וודי אלן, מרשל בריקמן
אקווס – פיטר שאפר
רשת שידור – פאדי צ'ייבסקי
רוקי – סילבסטר סטאלון
1978: ג'וליה – אלווין סרג'נט
מפגשים מהסוג השלישי – סטיבן ספילברג
דירה לשניים – ניל סיימון
A Wedding – ג'ון קונסידיין, פטרישה רזניק, אלן פ. ניקולס ורוברט אלטמן
1979: מנהטן – וודי אלן, מרשל בריקמן
הסינדרום הסיני – מייק גריי, ט.ס. קוק, ג'יימס ברידג'ס
צייד הצבאים – דריק ושבורן
ינקים – קולין ולנד, וולטר ברנשטיין
זוכים ומועמדים > שנות ה-1980

1982: נעדר – קוסטה גברס ודונלד א. סטיוארט
אי.טי. - חבר מכוכב אחר – מליסה מתיסון
גנדי – ג'ון בריילי
האגם המוזהב – ארנסט תומפסון
1981: Gregory's Girl – ביל פורסיית'
אטלנטיק סיטי – ג'ון גר
מרכבות האש – קולין ולנד
אהובת הקצין הצרפתי – הרולד פינטר
1980: להיות שם – יז'י קושינסקי
טיסה נעימה – ג'ים אברהמס, דייוויד צוקר, ג'רי צוקר
איש הפיל – כריסטופר דה וור, אריק ברגרן, דייוויד לינץ'
קרמר נגד קרמר – רוברט בנטון
ג'ון פאברו

| --- | --- |

פאברו, 2014
 לידה:  19 באוקטובר 1966 (בן 58) פלאשינג, ניו יורק
 שם לידה:  Jonathan Favreau 
 סוגה מועדפת:  ספרות ספקולטיבית, דרמה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 עיסוק:  תסריטאי, במאי קולנוע וקומיקאי
 מקום לימודים:  תיכון ברונקס למדעים  קווינס קולג' 
 צאצאים:  מקס פאברה, מדליין פאברה, ברייטון רוז פאברה 
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן קוליה "ג'ון" פאברו (באנגלית: Jonathan Kolia "Jon" Favreau; נולד ב-19 באוקטובר 1966) הוא שחקן, תסריטאי, במאי קולנוע וקומיקאי אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר בזכות הופעותיו כשחקן בסרטים "רודי", "אחי, אני אוהב אותך", "סקס או אהבה", וסרטי "ספיידרמן" בכיכובו של טום הולנד. נודע גם בתור הבמאי של הסרטים "איירון מן", "איירון מן 2". יוצר הסדרה "המנדלוריאן" ו"שף" ושל סרטי הלייב אקשן של דיסני: ספר הג'ונגל ומלך האריות.
קורות חיים

פאברו נולד בפלאשינג, ניו יורק. בנם של מדלן, מורה בבית ספר יסודי שנפטרה מלוקמיה ב-1979, וצ'ארלס פאברו, מורה לחינוך מיוחד. אמו הייתה יהודייה ממוצא רוסי, ואביו קתולי ממוצא איטלקי וצרפתי-קנדי. פאברו הלך לבית ספר עברי, ואף חגג בר מצווה.
בשנת 1984 סיים פאברו את לימודיו בתיכון למדע ברובע הברונקס, ומשם המשיך ללימודים במכללת קווינס עד שנשר מהלימודים בשנת 1987. בקיץ 1988 עבר לשיקגו במטרה לפתח קריירה בתחום הקומדיה, והופיע בכמה תיאטראות אלתור בשיקגו.
קריירה

התפקיד הקולנועי המרכזי הראשון שקיבל היה בסרט טאצ'דאון משנת 1993. כעבור שנה שיחק בקומדיה PCU. בשנת 1996 שיחק בסרט המתח "גורם לא ידוע" בכיכובה של נעמי ווטס. כמו כן, כתב את התסריט עבור "סקס או אהבה", הסרט זיכה אותו ואת הבמאי דאג לימן, בפרס מבקרי הסרטים של פלורידה.
ב-1997 השתתף בכמה פרקים בעונה השלישית של הסדרה חברים בתפקיד פיט בקר, החבר המיליונר של מוניקה גלר.
לאחר שהופיע בסרטים "פגיעה קטלנית", "עד החתונה זה יעבור" ו"דרדוויל", החל פאברו לעבוד כבמאי.
ב-2001 ביים את הסרט "מסודרים", סרט פשע גם בהשתתפותו לצד וינס ווהן. פאברו גם כתב והפיק את הסרט.
ב-2003 ביים את הסרט קטן עליו ("elf") בכיכובו של ויל פרל שזכה להצלחה.
ב-2006 שיחק בתפקיד ג'וני קיו בקומדיה של פייטון ריד, "הצד שלו, הצד שלה", בכיכובם של ג'ניפר אניסטון ווינס ווהן.
ב-2008 ביים את "איירון מן" בכיכובו של רוברט דאווני ג'וניור, כמו כן הוא גם ביים את הסיקוול "איירון מן 2" שיצא שנתיים לאחר מכן. הוא גילם את דמותו של האפי הוגאן בשלושת סרטי "איירון מן", בסרט "הנוקמים: סוף המשחק", ובשלושת סרטי "ספיידרמן" שיצאו במסגרת היקום הקולנועי של מארוול.
ב-2010 דיבב למשך מספר פרקים בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים" את דמותו של פרה ויזלה.
ב-2013 שיחק בקומדיה "חשבון משותף" ובסרט הזאב מוול סטריט.
ב-2014 ביים והשתתף בסרט "שף".
ב-2016 ביים את הסרט "ספר הג'ונגל" הגרסה המחודשת של הסרט המקורי של חברת וולט דיסני. באותה שנה שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים. באותה שנה ביים את פרק הפיילוט של "האורוויל", סדרת דרמה קומית מדע בדיונית אמריקאית שנוצרה על ידי סת' מקפרלן, ואשר עלה לשידור ברשת פוקס בעונת 2018-2017.
ב-2019 ביים את סרט הלייב אקשן למלך האריות מ-1994.במאי 2019 פורסם כי פאברו יכתוב ויפיק לצד שירות התוכן דיסני+ את "המנדלוריאן", סדרה חדשה תחת יקום מלחמת הכוכבים. 
פרק הבכורה של העונה הראשונה עלה ב-12 בנובמבר 2019 בשירות הסטרימינג דיסני+. העונה השנייה עלתה ב-30 באוקטובר 2020 והוזמנה גם עונה שלישית.
ב-2021 פאברו יצר, הפיק (ואף כתב וביים 2 פרקים) בסדרה "הספר של בובה פט" לשירות הסטרימינג דיסני+ ומהווה ספין אוף לסדרת הטלוויזיה "המנדלוריאן". הסדרה בבכורה ב-29 בדצמבר אותה שנה.
חיים אישיים

פאברו נישא לרופאה ג'ויה טילם בשנת 2000. להם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  אמיר בוגן, בקרוב: עיבוד מחודש ל"מלך האריות", באתר ynet, 29 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462143005171  PLWABN: 9810581580005606  BNE: XX1414260  BnF: cb14176606h (data)  CANTIC: a12101126  CiNii: DA13920001  GND: 137204914  ISNI: 0000 0001 2124 7588  LCCN: n96114612  MusicBrainz: 602a8f8f-cee9-45bf-afe2-bfdc38cde49e  NKC: xx0047033  NLK: KAC201229712  NTA: 269055045  SNAC: w67964v7  SUDOC: 129505897  ULAN: 500470418  VIAF: 24811165   WorldCat (עם VIAF): 24811165
אוונג'לין לילי

| --- | --- |

לילי, 2018
 לידה:  3 באוגוסט 1979 (בת 45) פורט ססקצ'ואן, אלברטה, קנדה קנדה
 שם לידה:  Nicole Evangeline Lilly 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  2002–2024 (כ־22 שנים)
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית  W. J. Mouat Secondary School 
 בן או בת זוג:  דומיניק מונאהן (2004–2009) 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקול אוונג'לין לילי (באנגלית: Nicole Evangeline Lilly; נולדה ב-3 באוגוסט 1979) היא שחקנית לשעבר וסופרת קנדית. נודעה בעיקר בזכות תפקידה כקייט אוסטן בסדרה האמריקאית "אבודים", ובזכות תפקידה בטרילוגיית הסרטים "ההוביט" בתור טאוריאל.
ביוגרפיה

לילי נולדה בפורט ססקצ'ואן, אלברטה שבקנדה למשפחה נוצרית אדוקה ונשארה נוצרייה מאמינה. לה שתי אחיות. היא דוברת אנגלית וצרפתית. התנדבה מאז גיל 14 בפרויקטים למען ילדים. בגיל 18, טסה לפיליפינים למשימה מיסיונרית למשך שלושה שבועות. לילי למדה יחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבקנדה. עבדה כדיילת אוויר.
קריירה

סוכנות הדוגמנות "פורד מודלס" גילתה את לילי בקלונה, קולומביה הבריטית. כדי לממן את הוצאות לימודיה באוניברסיטה, היא חתמה עם הסוכנות על חוזה דוגמנות. השתתפה בפרסומות ובתפקידים קטנים בהפקות טלוויזיה קנדיות.
לאחר שקיבלה אישור עבודה בארצות הברית. שלה, נבחנה ל"אבודים" ולוהקה לדמותה של קייט אוסטן. חבריה לסט הצילומים כינו אותה "קופה" (Monkey) בשל מיומנותה בטיפוס על עצים, שבאה לידי ביטוי בגילום דמותה של קייט אוסטן.
בקיץ 2006, יחד עם ג'וש הולווי, השתתפה בהפקת קלטת וידאו אמריקנית המלמדת כיצד להתמודד עם חוטפים ואנסים (Just Yell Fire).
לילי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2007.
בשנת 2010 שיחקה לילי בסרט זוכה פרס האוסקר "מטען הכאב" של הבמאית קתרין ביגלו.
בשנת 2011 שיחקה לילי בסרט פלדה אמיתית.
בשנת 2013 שיחקה לילי בתפקיד האלפית טאוריאל בסרט "ההוביט: מפלתו של סמאוג" (דמות מקורית לסרט) ובשנת 2014 חזרה לשחק את טאוריאל בסרט ההמשך "ההוביט: קרב חמשת הצבאות".
משנת 2015 מגלמת לילי את דמות הצרעה/הופ ואן דיין  ביקום הקולנועי של מארוול: בסרטים "אנטמן" (2015), "אנטמן והצרעה" (2018) ו"הנוקמים: סוף המשחק" (2019).
בחודש יוני 2024 היא הודיעה שהיא פורשת ממשחק נכון לעכשיו.[דרוש מקור] היא ציינה שאולי יום אחד היא תחזור להוליווד.[דרוש מקור]
חיים אישיים

בשנים 2003–2004 היא הייתה נשואה לשחקן ההוקי הקנדי מוריי הון.
בשנים 2004–2009 הייתה בזוגיות עם השחקן הגרמני-אנגלי דומיניק מונאהן (צ'ארלי מ"אבודים").
מאז 2010 בזוגיות עם נורמן קלי, ב-2011 נולד בנם הראשון וב-2015 נולדה בתם השנייה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | סופשבוע ארוך | סימון |  |
| 2008 | מטען הכאב | קוני ג'יימס |  |
| 2008 | Afterwards | קלייר |  |
| 2011 | פלדה אמיתית | ביילי טאלט |  |
| 2013 | ההוביט: מפלתו של סמאוג | האלפית טאוריאל |  |
| 2014 | ההוביט: קרב חמשת הצבאות | האלפית טאוריאל |  |
| 2015 | אנטמן | הופ ואן דיין, הצרעה |  |
| 2017 | שטן קטן | סמנתה בלום |  |
| 2018 | אנטמן והצרעה | הופ ואן דיין, הצרעה |  |
| 2019 | הנוקמים: סוף המשחק | הופ ואן דיין, הצרעה |  |
| 2021 | משבר | קלייר ריימן |  |
| 2021 | דרומית לגן עדן | אנני |  |
| 2023 | אנטמן והצרעה: קוונטומאניה | הופ ואן דיין, הצרעה |  |
| TBA | Happy Life | אליסון באק |  |
,
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנים | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010–2004 | אבודים | קייט אוסטן | תפקיד ראשי; (6 עונות); 106 פרקים מועמדויות: פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2007) פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (2004) פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה (2009-2004) |
| 2021–הווה | מה אם...? | הופ ואן דיין, הצרעה | דיבוב; תפקיד ראשי |
אסכולת היידלברג

| --- | --- |

פרדריק מק'קבין, החלוץ (אנ'), טריפטיכון, 1904
 השפעה מ:  אימפרסיוניזם 
 
אסכולת היידלברג (באנגלית: Heidelberg School) הייתה תנועת אמנות אוסטרלית בסוף המאה ה-19 – תוארה כאימפרסיוניזם אוסטרלי.
מבקר האמנות במלבורן, סידני דיקינסון, טבע את המונח בסקירה משנת 1891 על יצירותיהם של ארתור סטריטון וולטר וית'רס, שני אמנים מקומיים שציירו בחוץ (אנ') באזור הכפרי של העיר היידלברג (אנ'). המושג התפתח מאז וכלל ציירים שעבדו יחד ב־"מחנות אמנים (אנ')" ברחבי מלבורן וסידני בשנות ה־80 וה־90 של המאה ה־19. ביניהם סטריטון וויתרס, טום רוברטס, צ'ארלס קונדר ופרדריק מק'קבין הנחשבים לדמויות מפתח של התנועה. בהסתמך על רעיונות נטורליסטים ואימפרסיוניסטים, הם ביקשו לתפוס את החיים האוסטרליים, את הנוף הערבתי ואת אור השמש החזק המאפיין את המדינה.
התנועה הגיחה בתקופה של לאומיות חזקה באוסטרליה, שהייתה אז קבוצה של קולוניות על סף הקמת פדרציה. ציורי האמנים, התפרסמו בהיותם מייצגים נוף אוסטרלי מובהק, ובתחילת המאה ה־20 הגיעו המבקרים למסקנה שיש לזהות את התנועה כראשיתה של מסורת אוסטרלית באמנות המערבית.
היסטוריה

השם מתייחס לאזור הכפרי של העיר היידלברג ממזרח למלבורן, שם מצאו הציירים את נושאי הציור שלהם, אם כי השימוש התרחב גם לאמנים אוסטרלים אחרים העובדים באזורים דומים. קבוצת הליבה ציירה יחד ב־"מחנות אמנים", הראשון היה מחנה האמנים בוקס היל (אנ'), שהוקם בשנת 1885. מלבד ארתור סטריטון וולטר ווית'רס, אמנים מרכזיים אחרים בתנועה כללו את טום רוברטס, פרדריק מק'קבין וצ'ארלס קונדר.
תערוכה ראשונה

באוגוסט 1889 הקימו כמה אמנים מאסכולת היידלברג את התערוכה הראשונה בבניין בוקסטון, רחוב סוונסטון (אנ'), מול בניין עיריית מלבורן (אנ'). שלושת האמנים העיקריים בתערוכה היו צ'ארלס קונדר, טום רוברטס וארתור סטריטון, עם תרומות קלות של פרדריק מק'קבין, סטודנטים בגלריה הלאומית ואחרים.
רוב 183 העבודות שנכללו בתערוכה נצבעו על מכסי קופסאות סיגרים מעץ, בגודל 23 על 13 ס"מ, ומכאן שם התערוכה (תערוכת האימפרסיוניזם 9\5 אינץ' (אנ')). לואי אברהמס, חבר במחנה האמנים בוקס היל גייס את מרבית המכסים מחנות הטבק של משפחתו. כדי להדגיש את גודלם הקטן של הציורים, האמנים הציגו אותם במסגרות אדומות רחבות, חלקן נותרו ללא עיטור, אחרות עטורות בפסוקים ובסקיצות קטנות, מה שמעניק ליצירות "מראה לא שגרתי, אוונגרדי".
העיצוב היפני של חדרי התצוגה כללו גם מטריות ואגרטלים עם פרחים שבישמו את הגלריה.
התערוכה עוררה סערה בקרב רבים מהאינטלקטואלים של מלבורן שצפו בה במהלך תצוגה של שלושה שבועות. הציבור הרחב, אם כי היה מבולבל במקצת, הגיב בחיוב ותוך שבועיים מרגע הפתיחה נמכרו מרבית הציורים. תגובת המבקרים, לעומת זאת, הייתה מעורבת. הסקירה החריפה ביותר הגיעה מג'יימס סמית' (אנ'), אז מבקר האמנות החשוב ביותר באוסטרליה, האמנים הדביקו את הביקורת שנכתבה בפתח המקום - ומשכו הולכי רגל רבים נוספים לעברם.
תערוכת 9\5 נחשבת כיום כאירוע בולט בתולדות האמנות האוסטרלית (אנ'). כשליש מהציורים שהוצגו בתערוכה שרדו, רבים מהם מוחזקים באוספים הציבוריים של אוסטרליה, ונמכרים במכירה פומבית במחירים העולים על 1,000,000 $.
גרוסוונור צ'יימברס

בניין גרוסוונור צ'יימברס (אנ') נפתח ברחוב קולינס באפריל 1888 והפך במהרה למוקד של עולם האמנות של מלבורן, כמו גם בסיס עירוני שממנו יכלו חברי אסכולת היידלברג לקבל אנשים לציור דיוקנאות בתוך העיר. האדריכלים סידרו את התאורה ועיצוב הפנים של הבניין לאחר שהתייעצו עם רוברטס, שיחד עם חברותיו ג'יין סאת'רלנד וקלרה סאות'רן, היו בין האמנים הראשונים שרכשו סטודיו בבניין. אחריהם באו צ'ארלס קונדר, לואי אברהמס וג'ון מאטר.
רבים מהאמנים קישטו את אולפניהם בצורה אסתטית, בהשפעתו של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר. רוברטס יזם דיונים באולפן בהן אמנים דנו במגמות האחרונות וקראו את כתבי העת האמנותיים האחרונים.
נוכחותם של רוברטס, סטריטון וקונדר בגרוסוונור צ'יימברס תרם את המספר הגבוה של נופים עירוניים שהם כללו בתערוכת 9\5.
סידני

רוברטס ביקר לראשונה בסידני בשנת 1887. שם, הוא פיתח ידידות חזקה עם צ'ארלס קונדר, צייר צעיר שכבר יצא לטיולים מחוץ לסידני ואימץ כמה טכניקות אימפרסיוניסטיות. בתחילת 1888, לפני שקונדר הצטרף לרוברטס בנסיעה חזרה למלבורן, צייר הזוג עבודות בפרוור החוף של קוג'י.
כאשר שפל כלכלי (אנ') קשה פגע במלבורן בשנת 1890, רוברטס וסטריטון עברו לסידני, והקימו תחילה את מחנה האמנים במוסמן ביי (אנ'), מפרצון קטן של נמל סידני, לפני שהתיישבו לבסוף במחנה האמנים קרוול (אנ'), שהיה נגיש באמצעות מעבורת ממוסמן ביי. מדי פעם הצטרפו אליהם ציירים נוספים כולל אלברט הנרי פולווד וג'וליאן אשטון המורה לאמנות ותומך אסכולת היידלברג, שהתגוררו בסמוך למחנה האמנים בלמורל. אשטון חשף קודם לכן את קונדר לציור בחוץ, ובשנת 1890, כנאמן של הגלריה הלאומית של ניו סאות' ויילס בסידני, הבטיח את רכישת תמונת הנוף של סטריטון - הראשונה מיצירותיו של האמן שנכנס לאוסף ציבורי. החסות האוהדת יותר שהפגינו אשטון ואחרים בסידני עוררה השראה לאמנים נוספים לעשות את המעבר ממלבורן.
סטריטון זכה לשבחים בסידני על נופי הנמל שלו, שרבים מהם נאספו על ידי אדית ווקר והווארד הינטון, שניים מפטרוני האמנות המובילים בעיר. הגלריה הלאומית של ויקטוריה מציינת: "סידני הפכה לנושא של סטריטון. התעוזה של עבודת המכחול הפריכה שלו והצבע הכחול בו השתמש כצייר באסכולת היידלברג, התאימו לחלוטין לרישום תמונות של הפעילות הסואנת בנמל של סידני."
השפעות וסגנון

הנופים של האמן המוקדם לואי ביבלו ממלבורן השפיעו במיוחד על אסכולת היידלברג.
כמו רבים מבני דורם באירופה ובצפון אמריקה, אסכולת היידלברג אימצו סגנון ציור ישיר ואימפרסיוניסטי. הם ציירו נופים באופן קבוע באוויר החופשי, וביקשו לתאר את חיי היומיום. הם גילו עניין רב בהשפעות התאורה, והתנסו במגוון טכניקות משיכת מכחול. מספר מבקרי אמנות, כולל רוברט יוז, ציינו כי ל"אימפרסיוניזם" של היידלברג הייתה יותר מהמשותף לאימפרסיוניזם הטונאלי של ויסלר מאשר לצבעים השבורים של האימפרסיוניסטים הצרפתים. ואמנם, אמני בית הספר היידלברג לא דגלו בשום תאוריית צבעים (אנ'), ובניגוד לגישה הרדיקלית יותר של האמנים הצרפתים, שמרו לעיתים קרובות על מידה מסוימת של דגש אקדמי (אנ') בצורה, בבהירות ובקומפוזיציה. לעיתים הם גם יצרו עבודות במסגרת המוסכמות הנרטיביות (אנ') של הציור הויקטוריאני (אנ'). לאוסטרלים היה קשר ישיר מועט עם האימפרסיוניסטים הצרפתים. רק בשנת 1907 ראה מק'קבין את יצירותיהם באופן אישי, דבר שמתבטא בהתפתחותו לעבר סגנון רופף ומופשט יותר.
ציירי אסכולת היידלברג לא רק עקבו אחרי המגמה הבינלאומית, אלא "היו מעוניינים ליצור ציורים שנראים אוסטרליים מובהקים". הם העריצו מאוד את נופיו חדורי האור של לואי ביבלו, אמן ומורה לאמנות יליד שווייץ, אשר התאים בשנות ה-60 של המאה ה-19 את עקרונות אסכולת ברביזון לאזור הכפרי סביב מלבורן. בהתייחס לביבלו כ"אבי ציור הנוף האוסטרלי ", הם לא גילו עניין רב ביצירותיהם של אמנים לבנים קודמים, וסברו כי הם נראים יותר כמו סצנות אירופאיות שאינן משקפות את אור השמש הקשה של אוסטרליה, את הצבעים האדמתיים ואת הצמחייה הייחודית.
ציירי בית הספר היידלברג דיברו על ראיית אוסטרליה "דרך עיניים אוסטרליות", ובשנת 1889 טען רוברטס כי הם פיתחו בהצלחה "סגנון מובהק וחיוני ואמין". התפיסה כי הם הראשונים שתפסו באופן אובייקטיבי את הערבות של אוסטרליה זכו לקבלה נרחבת בתחילת המאה ה-20. היסטוריון האמנות ברנרד סמית' (אנ') זיהה "אווירת ערבה אותנטית" בנופיו של ג'ון לוין מוקדם יותר וג'ון גלובר בשנות ה-30 של המאה ה-19 נראה כמי שתיאר נאמנה את עצי המסטיק (אנ') הייחודיים של אוסטרליה.
אמנים באסכולה

אמנים רבים מאסכולת היידלברג היו חברים פעילים באגודת האמנים הוויקטוריאנית (אנ').
לא הייתה חברות רשמית באסכולה, אך נראה כי אמנים שהיו חלק מהתנועה התבססו על אימוץ של ציור בחוץ משולב בטכניקות של אימפרסיוניזם, כמו גם על השתתפותם ב"מחנות האמנים" במלבורן ובסידני. אמני אסכולת היידלברג התאמנו לעיתים קרובות יחד והעלו תערוכות קבוצתיות בחברת האמנים הוויקטוריאנית. היסטוריונים לאמנות כללו בתנועה את האנשים הבאים:
לואי אברהמס (אנ'), ג'וליאן אשטון, צ'ארלס קונדר, דייוויד דייוויס, עמנואל פיליפס פוקס, אתל קאריק פוקס, אינה גרגורי, תום המפרי, ג'ון לוולין ג'ונס, ג'ון מאת'ר, פרדריק מק'קבין, לאון פול, צ'ארלס דאגלס ריצ'רדסון (אנ'), טום רוברטס, ארתור סטריטון, קלרה סאות'רן, ג'יין סאת'רלנד, טיודור סנט ג'ורג' טאקר, וולטר ווית'רס.
מורשת

האמן והחוקר האוסטרלי איאן ברן (אנ') תיאר את אסכולת היידלברג כ"מתווכת את הקשר של רוב האנשים שגדלו באוסטרליה ... עם דימויים מקומיים שהפכו חלק מתודעה ואידאולוגיה אוסטרלית עבודותיהם מוכרות לאוסטרלים רבים באמצעות רפרודוקציות, המופיעות במקומות רבים, על בולים וככריכות של ספרות אוסטרלית. יצירות האמנות של אמני היידלברג הן מהמבוקשות ביותר באמנות האוסטרלית. בשנת 1995, הגלריה הלאומית של אוסטרליה (אנ') רכשה את "קיץ של זהב (אנ')" שצייר סטריטון, (1889) מבעלים פרטיים תמורת 3.5 מיליון דולר, מחיר שיא לציור אוסטרלי.
במהלך השנים נוצרו מספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה על ציירי אסכולת היידלברג.
התנועה הופיעה במבחן האזרחות האוסטרלית (אנ'), עליו פיקח ראש הממשלה לשעבר ג'ון הווארד בשנת 2007. התייחסויות כאלה להיסטוריה הוסרו בשנה שלאחר מכן, ובמקום זאת התמקדה ב"התחייבויות ולא בחידון ידע כללי אודות אוסטרליה."
התנועה יוצגה גם בתערוכות מרכזיות, כולל סיורי הזהב הלאומיים: היידלברג ומעבר (1986) ואימפרסיוניזם אוסטרלי (2007), שנערכו בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בויקטוריה (אנ').
בהשראת רכישת ציור של סטריטון משנת 1890, אירחה הגלריה הלאומית בלונדון תערוכה שכונתה "האימפרסיוניסטים של אוסטרליה" בין דצמבר 2016 למארס 2017, והתמקדה ביצירותיהם של סטריטון, רוברטס, קונדר וג'ון ראסל, אימפרסיוניסט אוסטרלי שבסיסו באירופה.
גלריה

ג'וליאן אשטון, פינת המרעה, 1888
פרדריק מק'קבין, ללא הצלחה (אנ'), 1889
ארתור סריטון, מפרץ כחול (אנ'), 1890
דייוויד דייוויס, זריחת הירח, 1893
חיאון פול, כובסות כפריות, 1891
טום רוברטס, כינוס הכבשים (אנ'), 1891
ג'יין סאת'רלנד, המחסום, 1887
צ'ארלס קונדר, הולכים הביתה, 1888
ראו גם

ג'ון פיטר ראסל, אימפרסיוניסט אוסטרלי שבילה חלק ניכר מהקריירה שלו בצרפת.
איזובל ריי, אימפרסיוניסטית אוסטרלית שבילתה את רוב הקריירה שלה בצרפת.