stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוכב אלקיים-לוי
ביוגרפיה

אלקיים-לוי גדלה בלוד להורים שעסקו בחינוך. היא האחות האמצעית מבין חמישה ילדים. משפחתה דתית.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידת דובר צה"ל. לאחר מכן למדה לתואר במשפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. את ההתמחות לעריכת דין עשתה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה. לאחר מכן עברה למחלקת הדין הבינלאומי, תחת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה. בין השאר עסקה בתיקים משפטיים ובאמנות שקשורים בסחר בבני אדם, זכויות ילדים וזכויות אסירים.
ב-2014 עברה להתגורר בארצות הברית ולמדה לתואר שני ושלישי במשפטים באוניברסיטת פנסילבניה. במהלך לימודיה השתתפה במספר תוכניות עמיתים מטעם האוניברסיטה. היא קיבלה מלגה ותקן של חוקרת זכויות אדם שאפשרו לה ללוות תוכניות של סיוע משפטי פרו בונו לחסרי מעמד, לרבות למבקשי מקלט ולילדים מקסיקניים שחצו את הגבול לארצות הברית. על עבודה זו זכתה במספר פרסים. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בזכותן של נשים לחופש דת ואמונה, והסדרה של זכויות אלו תחת מטריית המשפט הבינלאומי. פרסמה מאמרים בכתבי עת משפטיים.
ב-2019 שבה עם משפחתה לישראל והחלה ללמד באוניברסיטת רייכמן קורס שעוסק בתיאוריות פמיניסטיות בדין הבינלאומי. ב-2020 ייסדה את מכון דבורה, מכון מחקרי יישומי שפועל להגנה על זכויות נשים בישראל ולצמצום פערים מגדריים בראייה אסטרטגית. בשנה זו החלה ללמד קורס חוץ אוניברסיטאי "התנועה הפמיניסטית: עבר, הווה ועתיד".
בשנים 2020–2021 הייתה עמיתת פוסט דוקטורט ומרצה אורחת במרכז רקמן לקידום שוויון לנשים, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. הייתה עמיתת מחקר גם במרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטת תל אביב. בשנים אלו שימשה גם כיועצת מומחית מטעם ישראל בפרויקט מאגר הנתונים לשוויון מגדרי לנשים של האו"ם. בשנים 2019–2021 שימשה גם כחוקרת בכירה מטעם מיזם המחקר של האיחוד האירופאי Horizon2020 Gender-Net-Plus במחקר על "אלימות כנגד נשים מהגרות ופליטות: גורמים ומדיניות תגובה אפקטיבית".
ב-2022 הצטרפה לפורום סופי דייוויס לחקר מגדר, סכסוכים ויישובם באוניברסיטה העברית, כעמיתת פוסט דוקטורט. במסגרת זו ביצעה מחקר העוסק בצדק טרנספורמטיבי בחוק הבינלאומי.
אלקיים-לוי עמדה בראש צוות מטעם המטה לביטחון לאומי, שבחן את ההשלכות של משברים ואירועי קיצון לאומיים על נשים. מסקנות הדו"ח שהגיש הצוות הניחו את היסודות לגיבוש מדיניות לאומית שתצמצם פגיעה אפשרית בנשים בשגרה ובחירום ותבטיח ייצוג של נשים בגופים שבהם מגובשת מדיניות הביטחון של ישראל, לרבות ייצוג של 33% בקבינט המדיני-ביטחוני. הדוח אומץ בהחלטת ממשלה ב-2022. עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023 גיבשה אלקיים רשימה של כ-50 נשים מתחומים שונים, הנכונות לקבל על עצמן תפקיד בגופי החירום והשיקום, והגישה אותה במכתב לראש המל"ל.
משמשת כיועצת אקדמית בוועדה לשוויון וגיוון באוניברסיטת תל אביב ובטכניון. כמו כן משמשת כיועצת אקדמית בקואליציית 2030 לפרויקט קידום יעדי פיתוח בר קיימא של האו"ם מטעם האיחוד האירופי. עמיתת מחקר במכון הרטמן במסגרתו מבצעת מחקר אודות ההגנה הגלובלית על תנועות דתיות פמיניסטיות בעולם ותרומתן להבנת שינויים חברתיים. חברה בפורום דבורה ובפורום האקלים הישראלי של נשיא המדינה, יצחק הרצוג.
החל משנת 2023 פעילה מרכזית בתנועת "בונות אלטרנטיבה" הפועלת לקידום שוויון חברתי, העצמת נשים והעלאת המודעות לאלימות נגד נשים. הייתה שותפה לכתיבת ניתוח של השלכות הרפורמה המשפטית על חייהן של נשים בישראל, שהוצג לנשיא המדינה, יצחק הרצוג.
ביוגרפיה > הנציבות האזרחית לעניין פשעי חמאס נגד נשים וילדים

ב-2023, כשבוע לאחר טבח שבעה באוקטובר, ייסדה אלקיים-לוי את הנציבות האזרחית לעניין האלימות מינית שביצע החמאס בנשים ובילדים. הנציבות היא ארגון עצמאי, לא ממשלתי שמטרתו לקדם חקירה של פשעי המלחמה שבוצעו על ידי חמאס כנגד נשים וילדים במהלך הטבח שבוצע ב-7 באוקטובר 2023 ופשעי המלחמה הנמשכים כנגד נשים וילדים שנחטפו במהלכו. צוות הנציבות כולל משפטניות, קרימינולוגיות, חוקרות ופעילות מתחומים שונים. הצוות פועל מול גורמי אכיפה וחקירה, ובכלל זה המשטרה, השב"כ והפרקליטות ומול גופים בינלאומיים, לאיסוף עדויות וחומרי תיעוד מיום הטבח לטובת הרכבת מאגר של עדויות לפשעים נגד נשים וילדים. בטווח הקרוב החומרים עשויים לשמש את הקורבנות או בני משפחתם ובעתיד הרחוק הכוונה היא להקים ארכיון במוסד אקדמי, שהגישה אליו תתאפשר בכפוף לקריטריונים אתיים מחמירים.
על הוועד המנהל של מכון דבורה והנציבות האזרחית נמנות עינת רייך המשמשת כיושבת ראש, והרבה תמר אלעד-אפלבום. הוועדה המייעצת של הנציבות כוללת את שריל סנדברג ואת פרופ' ארווין קוטלר.
לאחר שבחלוף שבועות מאירועי מתקפת הפתע האו"ם לא התייחס לפגיעות המיניות שבוצעו כחלק ממתקפת חמאס, ניסחה אלקיים-לוי מכתב מחאה לארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים, בשיתוף עם ארגונים נוספים, במקביל לפעילות מחאה ישראלית ובינלאומית נוספת שהתקיימה בנושא זה. בסופו של דבר, ב-2 בדצמבר 2023 פרסם הארגון הודעת גינוי והכרה בהיקף וחומרת הפגיעות המיניות.
אלקיים-לוי מרבה להתראיין ולהעביר סקירות בנושא זה לגורמים ישראליים ובינלאומיים. היא העבירה סקירה לראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס ולראש ממשלת בלגיה אלכסנדר דה קרו, בעת ביקורם בישראל. כמו כן נפגשה בנושא עם בכירי המועצה הלאומית למגדר של הבית הלבן והמועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית ועם עוזרת נשיא ארצות הברית לענייני מגדר, ג'ניפר קליין.
חיים אישיים

נשואה ואם לארבעה ילדים. מתגוררת במודיעין. אחייניתו של הפרשן יעקב ברדוגו.
פרסים והוקרה

2022: רשימת 40 הצעירים המבטיחים של דה מרקר
2024: אות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות
2024: פרס ישראל בתחום הערבות הדדית
ראו גם

אלימות מינית בטבח שבעה באוקטובר
נשים במלחמת חרבות ברזל
דוד שובל

ערך זה עוסק באיש הצבא הישראלי. אם התכוונתם לאמן הגרפיטי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  דודו
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 46  מפקד חטיבה 14  מפקד חטיבה 454
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 ייעוץ ביטחוני
 
דוד שובל שירת כתת-אלוף בצה"ל, בין היתר כמפקד חטיבה 14, ושימש כראש סיב"ט.
שירות צבאי

עם גיוסו לצבא שובץ בחיל השריון. בשריון עבר שובל הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שובל לחם כמפקד פלוגה במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. בספטמבר 1973 מונה למפקד גדוד 46 בחטיבה 401, הוא פיקד על הגדוד עד מאי 1974. במלחמת יום הכיפורים פיקד על  הגדוד בחזית הדרום, בין היתר בקרב על מעוז "ליטוף" ובקרב ואדי מבעוק. ביומה העשירי של המלחמה נפצע קשה מפגיעת טיל סאגר בטנק שלו. במלחמת לבנון הראשונה פקד על חטיבה 14. לאחר המלחמה שימש כמפקד חטיבה 454. בשנים 1985–1988 שובל שירת כנספח צה"ל במערב גרמניה וסיים את שירותו הצבאי בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד שובל במשרד הביטחון, שימש כעוזר שר הביטחון לענייני תעשייה ובשנים 1998-1990 כיהן כראש סיב"ט. בשנת 2004 שימש כראש משלחת משרד הביטחון בגרמניה
לקריאה נוספת

רון פונדק, "ציר סקרנות, צומת ודאות", כנרת-זב"ם-דביר, 2013.
גיורא איילנד, לא נרדם בלילות, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2018, עמ' 117–118
הערות שוליים

↑  רון פונדק, "ציר סקרנות, צומת ודאות", כנרת-זב"ם-דביר, 2013, עמוד 58.
↑  סיפורו של גדוד", אתר יד לשריון
↑  רון פונדק, "ציר סקרנות, צומת ודאות", כנרת-זב"ם-דביר, 2013, עמוד 122.
↑  רון פונדק, "ציר סקרנות, צומת ודאות", כנרת-זב"ם-דביר, 2013, עמודים 111-114.
↑  רון פונדק, "ציר סקרנות, צומת ודאות", כנרת-זב"ם-דביר, 2013, עמודים 155-162.
↑  גל פרל פינקל, "הרבה אמיתות שקבענו לעצמנו התבררו כלא נכונות" - תובנות מ"בלימה" ומ"מגננה", "יסודות" כתב העת של המחלקה להיסטוריה, גיליון 6, דצמבר 2024, עמ' 297-295.
↑  חטיבה 14 - עוצבת "המחץ", באתר עמותת "יד לשריון".
↑  רון פונדק, "ציר סקרנות, צומת ודאות", כנרת-זב"ם-דביר, 2013, עמוד 114.
↑  אהרון קליימן, חרב פיפיות, הוצאת עם עובד, 1992, עמוד 157
↑  רפא"ל הפסידה במיכרז למכירת טילים לאוסטרליה בשווי של 100 מיליון דולר, באתר גלובס, 26 בפברואר 1998
↑  אמנון ברזילי, ‏משרד הביטחון: נהנים פעמיים, באתר גלובס, 26 ביוני 2006.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מו (שלילה)

האות מו בכתב חותם.
האות מו בכתב מחובר
משמעות המילה 無, שנהגת ביפנית ובקוריאנית כ-מו ובסינית תקנית כ-וו, היא '"חוסר" או 'כלום', מילה זו היא מונח מפתח באוצר המילים של פילוסופיות שונות במזרח אסיה ומסורות דתיות, דוגמת הבודהיזם והדאואיזם .
משמעויות

למילה "מו" לא קיים תרגום ברור לעברית, אך היא יכולה להופיע בהקשרים הבאים
"לא"
"כלום"
"אי קיום"
"שלילי"
"בלתי אפשרי"
"מודעות טהורה", ללא ניסיון או ידע. משמעות זו משמשת במיוחד את אסכולת הצ'אן של הבודהיזם.
"אי ההוויה המקורית", שממנה נוצרת ההוויה עצמה על פי הדאואיזם
קואן ה"מו"

"השער ללא שער", אוסף מהמאה ה-13 של קואני זן, משתמש במילה wu או mu בכותרתו ובקואן הראשון בו ("הכלב של ג'ושו). הצ'אן הסיני מכנה את המילה mu "השער להארה", ואסכולת רינזאי היפנית מסווגת את קואן המו כ"נחישות להגיע להארה", כלומר, קואן המתאים למתחילים המחפשים "לראות את טבע הבודהה".
הקואן הראשון ב"שער ללא שער"
| סִינִית | תרגום עברי |
| --- | --- |
趙州和尚、因僧問、狗子還有佛性也無。州云、無.: נזיר שאל את ג'ושו, "האם יש לכלב טבע בודהה, או לא?" ג'ושו ענה, "מו" (בסינית, וו)
הקואן מגיע במקור מ"האמרות המוקלטות של מאסטר הזן ג'ושו, קואן 132:
| סִינִית | תרגום אנגלי |
| --- | --- |
僧問：狗子還有佛性也無? 師云：無. 問：上至諸佛，下至螻蟻皆有佛性，狗子為什麼卻無? 師云：為伊有業識在。: נזיר שאל, "האם לכלב יש טבע בודהה או לא?" המאסטר אמר, "מו!" הנזיר אמר, "מעל לכל הבודהות, מתחת לחרקים הזוחלים, לכולם יש טבע בודהה. למה לכלב אין?" המאסטר אמר, "בגלל שיש לו טבע של אשליות קארמתיות".
בספר השלווה, הידוע גם כספר השוויון (בסינית, 宏智禪師廣錄, בתעתיק לטיני,Hóngzhì Chánshī Guǎnglù) יש גרסה ארוכה יותר, המוסיפה את הקטע הבא כקידומת לקואן בגרסתו של ג'ושו
| סִינִית | עברי |
| --- | --- |
僧問趙州，狗子有佛性也無。 州云，有. 僧云，既有為什麼卻撞入這箇皮袋。 州云，為他知而故犯。: נזיר שאל את המאסטר ג'ושו, "האם לכלב יש טבע בודהה?" ג'ושו ענה, "כן." ואז הנזיר אמר, "מאחר שיש לזה, איך זה נכנס לתוך שק העור הזה?" ג'ושו אמר, "כי ביודעין, הוא פוגע בכוונה."
קריאה בספרות מערבית

ברומן זן ואומנות אחזקת האופנוע של רוברט מ. פירסיג משנת 1974, "מו" מתורגם לאנגלית כ"no thing", ומשמעותו "לא לשאול את השאלה". הוא הציע דוגמה של מעגל מחשב המשתמש בבסיס הבינארי אך משתמש במצב של עקבה גבוהה לקבל מצב שלישי, נפרד מהבינאריות, המתאים ל"מו"
For example, it's stated over and over again that computer circuits exhibit only two states, a voltage for "one" and a voltage for "zero." That's silly! Any computer-electronics technician knows otherwise. Try to find a voltage representing one or zero when the power is off! The circuits are in a mu state.
המילה מופיעה בצורה בולטת עם משמעות דומה בספר גדל, אשר, באך של דאגלס הופשטטר משנת 1979 . נעשה בו שימוש בדיונים על לוגיקה סימבולית, ובמיוחד על משפטי חוסר השלמות של גדל, כדי לציין שאלה שה"תשובה" שלה היא ביטול שאילת השאלה, לציין שהשאלה פגומה ביסודה, או לדחות את ההנחה שניתן לתת תשובה דואליסטית.
ראו גם

וו-ווי
אפילו לא שגוי
לא כלום
סתירה (לוגיקה)
הערות שוליים

↑  Pirsig, Robert M. (2000). Zen and the Art of Motorcycle Maintenance: An Inquiry into Values. New York: Harper Perennial. p. 328. ISBN 978-0-06-095832-9. First Perennial Classics edition.
צפורה אבולעפיה

| --- | --- |

 לידה:  1903 תרס"ג קוסוב, אוקראינה 
 פטירה:  7 באוקטובר 1991 (בגיל 88 בערך) כ"ט בתשרי תשנ"ב 
 מדינה:  ישראל 
 
צפורה אבולעפיה (1903 – 7 באוקטובר 1991) הייתה פעילת ציבור ופעילה חברתית ישראלית, מראשי בני ברית וויצו בישראל.
קורות חיים

נולדה בקוסוב שבאוקראינה למאיר ועטל ריגלר. אחי אמה היה הרב מאיר שפירא מלובלין. בשנות ה-20 נסעה לקנדה, שם ייסדה גני ילדים לילדי הקהילות היהודיות באוטווה ובטורונטו ולאחר מכן בפיטסבורג שבמדינת פנסילבניה, ארצות הברית. כמו כן הייתה פעילה בארגון הדסה ויהודה הצעיר. בשהותה בארצות הברית הכירה את בוסתנאי אבולעפיה, יליד נווה צדק שנסע ללימודי הנדסה בארצות הברית. בשנת 1927 נישאה לו, וכעבור שנה שבו ארצה.
עסקה בפעילות ציבורית וחברתית ענפה. הייתה חברה בהנהלה הארצית של ארגונים רבים ובהם ויצו, הוועד למען החייל, איל"ן, אקי"ם והאגודה למען העיוור. הייתה חברה מרכזית במסדר בני ברית וכיהנה בו בתפקידים בכירים. יזמה והקימה מועדוני קשישים מטעם בני ברית ועמדה בראשות התיאום בין לשכות בני ברית בישראל ובחו"ל. כמו כן הייתה חברה בוועדת התיירות הממשלתית וחברת המועצה של ברית עברית עולמית.
בתה דליה אביאל חיברה את הספר "יחפים על חולות הזהב", על תולדות משפחת אבולעפיה, ממייסדי נווה צדק. חתנה היה המחנך והמשורר צבי אביאל.
ראו גם

משפחת שור
ספורט בדרום-אפריקה בתקופת האפרטהייד

חוף לרחצה ללבנים בלבד, דורבן, 1989
אפרטהייד היא שיטת הפרדה על רקע גזע שהייתה מעוגנת בחוקה הדרום אפריקאית משנת 1948 ועד תחילת שנות ה-90 המוקדמות ודגלה בעליונות גזע הלבן כחלק ממדיניות המשטר. חוקי האפרטהייד כפו הפרדה מוחלטת באזורי המחיה, במוסדות החינוך, באמצעי התחבורה, ובגישה לשרותי הבריאות, התרבות והפנאי, תוך הקצאת המיטב שבהם לשימוש בני המיעוט הלבן. הם גם אסרו על נישואים ועל יחסי מין בין בני הגזעים השונים, העניקו ללבנים את הזכות הבלעדית לבחור ולהיבחר למוסדות השלטון, הגבילו את חופש התנועה של השחורים, ואסרו עליהם התאגדות פוליטית ומקצועית. מדיניות זו זכתה לגינוי מצד מדינות רבות, וגרמה לחרם, נידוי וסנקציות כנגד דרום אפריקה בתחומים רבים. אלו בשילוב תסיסה פנימית מצד ארגוני התנגדות למשטר האפרטהייד, הביאו לקיצו לאחר ארבעה עשורים. ביטול ההפרדה ומתן זכות הצבעה לאוכלוסייה השחורה הביאו לבחירתו של נלסון מנדלה לנשיא בשנת 1994 בבחירות דמוקרטיות ולסיומו הרשמי של המשטר. לאורך כל שנותיו, ספורט היווה כלי משמעותי בחרמות של גופים ומדינות כנגד משטר האפרטהייד וגם לאחר קריסתו תרם לקידום שוויון בין האוכלוסיות במדינה והתמודדות עם משקעי העבר.
ספורט בתקופת החרם הגלובלי > רקע

כחלק מהמאבק הפוליטי כנגד משטר האפרטהייד, דרום אפריקה הייתה חשופה למספר חרמות בינלאומיים, בין היתר בענפי הספורט השונים. קיימת מחלוקת האם כוונת המחרימים הייתה להוביל להפסקת ההפרדה הגזעית בקבוצות הספורט, או להוביל לסיום שלטון האפרטהייד ככלל.
שינוי משמעותי ביחס למשטר האפרטהייד בכלל ובספורט בפרט החל בעקבות נאום "רוחות השינוי" ("Winds of Change") שנשא ראש ממשלת בריטניה בזמנו, הרולד מקמילן ב-3 בפברואר 1960. בנאום עודד ראש ממשלת בריטניה את תהליך הדה-קולניזציה שהחל באפריקה, וכן הביע חוסר שביעות רצון ממשטר האפרטהייד שהתקיים בדרום אפריקה ולפגיעה בזכויותיהם של האוכלוסיות שונות על רקע גזען. הנאום היווה פתח ראשוני להתבטאויות כנגד האפרטהייד והוביל להתייחסות פחות סובלנית למשטר ממדינות שונות. בנוסף לכך, ככל שמדינות אפריקאיות רבות יותר קיבלו עצמאות בשנות ה-60, כך גבר משמעותית הלחץ על דרום אפריקה שהגיע כעת גם ממדינות שכנות.
עקרונות האפרטהייד אסרו על ספורט רב-גזעי, ולכן קבוצות ספורט מכל העולם בהם שיחקו ספורטאים מגזעים שונים, לא יכלו לשחק בדרום אפריקה. חרמות וגינויים של מצב זה החלו בשנות החמישים והשישים, והובילו למספר תקריות דיפלומטיות.
החל משנת 1959 פעל איגוד הספורט הלא גזעני של דרום אפריקה (SASA- non-racial South African Sports Association) לדאוג לזכויותיהם שחקנים ברמה הבינלאומית. לאחר שלא השיג האיגוד שיתוף פעולה של המשטר הלבן, פנה ב-1962 לוועד האולימפי הבינלאומי בבקשה להדיר את דרום אפריקה מהמשחקים האולימפיים. כתוצאה מכך נאסר על המדינה להשתתף במשחקים האולימפיים בטוקיו 1964 ומקסיקו סיטי 1968. לבסוף היא גורשה רשמית מהוועד האולימפי ב-1970, וספורטאים דרום אפריקאים החלו להתחרות עבור מדינות אחרות אליהן עמדו בקריטריונים לזכאות לאזרחות.
ב-1966 הכריז ראש ממשלת דרום אפריקה ג'ון פורסטר (Johannes Vorster), כי המדינה תבטל את האיסור על קבוצות רב גזעיות להשתתף במשחקי ספורט בשטחה, מה שאפשר את כניסתם של שחקנים מגזעים שונים למדינה. הצהרה זו לא החזיקה זמן רב ורק שנתיים לאחר הצהרתו סורב להכניס למדינה שחקן בקבוצת הקריקט האנגלית שהיה יליד דרום אפריקה. המשחק בוטל והביא למחאות נגד סיורים ומשחקים של מדינות נוספות.
לאחר החמרה בלחצים מצד מדינות רבות, הנהגת דרום אפריקה עשתה מספר שינויים שטחיים כדי לאפשר קשרים בין גזעיים בתחום הספורט, אך אלו התקיימו תחת כללים נוקשים שהוצבו על ידי המשטר. למרות המאבקים השונים נגד המדיניות המפלה של המשטר, דרום אפריקה השתתפה לאורך השנים באירועי ספורט בינלאומיים ומספר ספורטאים מהמדינה אף הגיעו להישגים מרשימים בשנים אלו.
אבן דרך משמעותית נוספת בחרם הבינלאומי על דרום אפריקה בתחום הספורט הוא הסכם גלנאיגלס. בהסכם זה, אשר התקבל בפה אחד ב-1977 בגלנאיגלס שבסקוטלנד, הסכימו נשיאי וראשי הממשלות של חבר העמים הבריטי להימנע ממגע ומתחרויות ספורט בין ספורטאים אינדיבידואלים וארגוני ספורט ממדינותיהם ובין ספורטאים, קבוצות וארגוני ספורט מדרום אפריקה. ההסכם חיזק את ההתחייבות של חבר העמים הבריטי להתנגד לגזענות, והביע את העמדה המשותפת כנגד הרדיפה הגזענית בדרום אפריקה, אשר תוארה כ"חולי מסוכן ורוע מוחלט". בעקבות הסכם זה גדל הבידוד על דרום אפריקה, יחד עם התחזקות ההתנגדות הפנימית במדינה כנגד המשטר הוביל בסופו של דבר הוביל למפלתו.
סיום האפרטהייד ב-1994 הביא להפסקה מידית של החרם על הספורט בדרום אפריקה. הודו ומדינות אירופה הפסיקו את החרם כבר ב-1991, ודרום אפריקה אירחה את משחקי גביע העולם ברוגבי בשנת 1995, אירוע שהיווה צעד משמעותי בחזרתה של דרום אפריקה למגרש הספורט הבינלאומי.
ספורט בתקופת החרם הגלובלי > החרם בענפי הספורט השונים > כדורגל

דרום אפריקה הורחקה מהפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א, בצרפתית: Fédération Internationale de Football Association, בראשי תיבות: FIFA) בשנת 1963. נשיא פיפ"א דאז, סטנלי רוס החל במשא ומתן לגבי ההחלטה, בו הציע ארגון הכדורגל הדרום-אפריקאי לשלוח קבוצות שחורות או לבנות לחלופין בכל גביע העולם בכדורגל. ההצעה זו נדחתה על ידי פיפ"א. ב-1976, לאחר המהומות בסווטו, דרום אפריקה הודחה רשמית מפיפ"א. ב-1991, כאשר החל פירוק שלטון האפרטהייד, ארגון כדורגל דרום-אפריקאי רב גזעי הוקם וצורף לפיפ"א - מה שאיפשר לדרום-אפריקה להיכנס לשלב הבתים של המונדיאל.
ספורט בתקופת החרם הגלובלי > החרם בענפי הספורט השונים > כדורסל

נבחרת הכדורסל הדרום-אפריקאית (BFSA) הודחה ב-1980 מטורנירים בינלאומיים על ידי הפדרציה הבינלאומית לכדורסל (FIBA), כמהלך נגד ההפרדה הגזעית של ממשלת דרום אפריקה. ב-1992, לאחר שאוחדו כל הקבוצות הדרום-אפריקאיות המחולקות *גזעית לקבוצה אחת ללא הפרדה גזעית, דרום-אפריקה התקבלה מחדש לארגון FIBA.
ספורט בתקופת החרם הגלובלי > החרם בענפי הספורט השונים > טניס

קבוצת דרום-אפריקה לגביע דייוויס הודחה מהטורניר בשנת 1970, גם בעקבות קמפיין שהוביל ארתור אש כנגדם. ב-1973 הוחזרה דרום-אפריקה לטורניר, ואף זכתה בו בשנת 1974 לאחר שנבחרת הודו סירבה להופיע ולהתחרות מולה בגמר. בשנים הבאות התרבו המחאות כנגד השתתפותה של דרום אפריקה בטורניר עד שלבסוף בשנת 1979 הודחה נבחרת דרום-אפריקה בשנית. שחקן הטניס המפורסם ג'ון מקנרו סיפר בראיון מאוחר שבתקופת האפרטהייד קיבל הצעה של מיליון דולר (שווה כ-10 מיליון דולר כיום) למשחק אחד בדרום אפריקה, לה הוא סירב כמחאה נגד מדיניות ההפרדה הגזענית של המשטר הדרום-אפריקאי בתקופתו.
ספורט בתקופת החרם הגלובלי > החרם בענפי הספורט השונים > רוגבי

לאורך תקופת האפרטהייד, דרום אפריקה נשארה חברה באיחוד הרוגבי הבינלאומי. עם זאת, היחסים בין דרום אפריקה וקהילת הרוגבי הבינלאומית בין השנים 1948–1994 נתפסו כשנויים במחלוקת. בשנות ה-60 דרום אפריקה בודדה עוד יותר כתוצאה מהתגברות השיח והביקורת על התנהלותה הגזענית בתחומי הספורט, וב-1961 עזבה דרום-אפריקה את חבר העמים הבריטי, משמעות מהלך זה הייתה ניתוק עם מספר גדול של מדינות בעלות קבוצות מפתח בשדה הרוגבי. תנועת המחאה לעצור את כל הביקורים הגזענים (HART) הוקמה בניו זילנד ב-1969 כמחאה נגד הביקורים אל ומדרום אפריקה. הסיור האחרון של קבוצת הרוגבי הדרום אפריקאית למדינות זרות היה לניו זילנד וארצות הברית ב-1981. ראש הממשלה הבריטי טען שהסכם גלנאיגלס לא מכריח אותו להתערב ולבטל את המשחקים שנערכו, והביקור הוביל לפילוג הדעות בתוך ניו זילנד ולהצתה של מחאה רחבה במדינה. המוחים הצליחו לגרום לביטול שני משחקים, ועימותים אלימים עם המשטרה נרשמו במקרים אחרים. המחאה החריפה נמשכה גם בהמשך הביקור בארצות הברית, שם מטען צינור הופעל בצמוד למטה איחוד הרוגבי המקומי, וגרם לנזק מוערך של 50,000$ ללא נפגעים. על אף ההגבלות שחלו לאחר הסכם גלנאיגלס ב-1977, התקיימו בשנות ה-80 מספר ביקורים שנויים במחלוקת על ידי קבוצות רוגבי מאנגליה, צרפת ואירלנד. דרום אפריקה הורחקה ולא נכללה בשני הטורנירים הראשונים של גביע העולם ברוגבי ב-1987 וב-1991.
דרום אפריקה באולימפיאדה > רקע

דרום אפריקה השתתפה באולימפיאדה החל משנת 1904. משנת 1948 כל ענפי הספורט תחת האפרטהייד הופרד על ידי גזע, והתקיימו מועדוני ספורט וגופים ממשלתיים נפרדים. כיוון שגופים לבנים בלבד היו קשורים לוועד המשחקים האולימפיים בדרום אפריקה, רק דרום אפריקאים לבנים התחרו באולימפיאדה בשנים אלו. הוועד האולימפי בניהולו של אייברי ברונדיג (Avery Brundage) ראה בכך עניין פנימי לדרום אפריקה, ומתוך התחייבות לשמור על פוליטיקה וספורט בנפרד לא ננקטה פעולה בינלאומית בנושא.
בשנות ה-50 החלו נציגים מהגוש המזרחי בראשות ברית המועצות להטיל ספק במדיניות אי נקיטת הפעולה כנגד משטר האפרטהייד. בעקבות תהליך הדה-קולוניזציה של אפריקה משנות ה-50 המאוחרות, נציגים ממדינות עצמאיות שהתנגדו לאפרטהייד החלו להיות מקושרים עם הוועד האולימפי העולמי. כיוון שבאותה תקופה היה הוועד מזוהה עם מדינות עולם ראשון הוא בחר לא לנקוט פעולה בנושא. עם זאת, פדרציות הספורט הבינלאומיות (IFs), אכן התחשבו בקולות שעלו נגד מדיניות דרום אפריקה בענפי הספורט השונים.
ב -1957, ארגון הספורט האולימפי של דרום אפריקה (SAOCGA) אסר על תחרויות גזע מעורב בגופים החברים בו. ב-1959 בחנו נציגי הוועד האולימפי האם פעולה זו מפלה, וקבעו כי מתחרים לא לבנים לא נבחרו משום שאינם ברמה האולימפית. בעקבות כך הוחלט כי דרום אפריקה אינה מפרה את כללי האולימפיאדה ולכן הורשתה להשתתף במשחקים האולימפיים בשנת 1960 ובאולמפיידת החורף שהתקיימה באותה שנה.
עם הכרזתה של דרום אפריקה על עצמה כרפובליקה ועזיבתה את חבר העמים הבריטי ב-1960. SAOCGA שינתה את שמה ל-SAONGA (האגודה האולמפית והמשחקים הלאומיים של דרום אפריקה) כך שלא נחשבה יותר לקהילה במשחקים האולמפיים; מאוחר יותר נקראה הוועדה בדרך כלל SANOC (הוועד האולמפי הלאומי של דרום אפריקה). ב-1962 הכריז הנדריק פרוורד, ראש ממשלת האפרטהייד, על איסור דרום אפריקאים להופיע בתחרויות גזעיות מעורבות בתוך המדינה או מחוצה לה. הוועד האולימפי העביר את ועידת 1963 מניירובי לבאדן-באדן שבגרמניה לאחר שממשלת קניה סירבה להעניק אשרה לדרום אפריקה. כדי לעקוף את האיסור על תחרויות מעורבות, SANOC הייתה מוכנה לערוך את האימונים האולימפיים שלה בחו"ל, אך האירועים עדיין הופרדו.
דרום אפריקה באולימפיאדה > איסור השתתפות במשחקים האולימפיים

החלטה 1761 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות בשנת 1962, בתגובה למדיניות האפרטהייד של דרום אפריקה, אסרה על המדינה השתתפות במשחקים האולימפיים. הוועד האולימפי הצביע לביטול ההזמנה של SANOC לאולימפיאדת טוקיו ב-1964, אלא אם כן תכריז על התנגדותה למדיניות הממשלה. SANOC לא עשתה זאת ונאסר עליה להשתתף במשחקים, אך למרות זאת שמרה על קשרים עם הוועד האולימפי.
בשנת 1966, ארגון האיחוד האפריקאי הקים את המועצה העליונה לספורט באפריקה (SCSA), אשר התחייבה להחרים את המשחקים האולימפיים אם דרום אפריקה תהיה נוכחת. איגוד הוועדות האולימפיות של אפריקה (ANOCA) אפשר לוועידה האולימפית הלא-גזעית של דרום אפריקה (SANROC), שבסיסה בלונדון להחליף את מקומה של SANOC. בכנס של הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1967 בטהראן, התחייבה SANOC לשלוח קבוצת ספורט מעורבת לאולימפיאדת הקיץ במקסיקו סיטי בשנת 1968. ועדות גזע נפרדות התחייבו למנות צוות ספורטאים מעורב לכל ענף ספורט, כך שספורטאים שחורים ולבנים יוכלו להתחרות זה מול זה במשחקים, אם כי לא בדרום אפריקה. הוועד האולימפי העולמי דחה את ההחלטה על השתתפות דרום אפריקה במשחקים עד לפגישתו ב-1968 באולימפיאדת החורף בגראנובל. בספטמבר 1967 ביקרה בדרום אפריקה ועדה של שלושה חברים בראשותו של יו"ר הוועד האולימפי. לאור ההתקדמות במדיניות של SANOC, ומתוך הבנה כי האפליה שנותרה תסתיים עד המשחקים האולימפיים ב־1972, החליטו חברי הוועד כי יש להזמין את דרום אפריקה למשחקים האולימפיים במקסיקו ב-1968. בעקבות החלטה זו הוועד האמריקאי על אפריקה, שנוהל על ידי ספורטאים אפרו-אמריקאים, איים בחרם על המשחקים האולימפיים, כמו גם הגוש המזרחי הסובייטי שאיים אף הוא בחרם. בעקבות כך הוועדה המארגנת של המשחקים במקסיקו חששה שהאולימפיאדה ב-1968 תנחל כישלון וביקשה מהוועד האולימפי לשקול את ההחלטה מחדש. מועצת המנהלים של הוועד האולימפי נפגשה ב-21 באפריל 1968 כדי לחפש נוסחה דיפלומטית לפיה דרום אפריקה לא תיכלל במשחקים, ובסופו של דבר החליטה כי "בשל האקלים הבינלאומי, הוועד המנהל היה סבור שלא יהיה זה נבון לדרום אפריקה להשתתף".
בתגובה להוצאתם מהמשחקים האולימפיים ב-1968, ארגן SANOC טורניר ספורט בשם "המשחקים הפתוחים בדרום אפריקה" בפברואר 1969, אליו הוזמנו ספורטאים לבנים בלבד, כולל ספורטאים זרים. במקביל החליט הוועד האולימפי הבינלאומי כי נדרשת תגובה הוגנת יותר למדיניות דרום אפריקה מאשר הרחקה בלבד מן המשחקים. בעקבות כך ב-1969 מינה הוועד האולימפי ועדה שתחקור ותפיק תביעות ספציפיות על הפרת האמנה האולימפית תחת משטר האפרטהייד. דו"ח הוועדה שהוצג בוועידת 1970 באמסטרדם פירט שבע טענות בדבר אפליה, וכן שימוש בלתי מורשה בטבעות האולימפיאדות בטורניר "המשחקים הפתוחים בדרום אפריקה". בעקבות ממצאים אלו חברי הוועד האולימפי הצביעו להחרים את SANOC מהמשחקים האולימפיים, ברוב של 35 לעומת 28, עם 3 נמנעים.
דרום אפריקה הייתה הגורם העקיף לחרם שהתקיים על אולימפיאדת מונטריאול ב-1976. בעקבות סיור שערכה נבחרת הרוגבי של ניו זילנד בדרום אפריקה ב-1976, בעידוד של ראש הממשלה של ניו זילנד, דרשו מדינות אפריקאיות להחרים את ניו זילנד מהמשחקים האולימפיים. הוועד האולימפי העולמי טען כי רוגבי אינו ספורט אולימפי וכי איגוד הרוגבי הניו זילנדי אינו מזוהה עם הוועד האולימפי בניו זילנד. בעקבות כך 26 מדינות מאפריקה, מתוך 28 שהוזמנו למשחקים, הצטרפו לעיראק ולגיאנה והחרימו את האולימפיאדה.