stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דינמו סנקט פטרבורג (כדורגל)
הישגים לפי עונה > רוסיה

| שנה | טורניר | מיקום | מאמן ראשי | גביע | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | הליגה הראשונה, אזור מערב | ? | ולדימיר פרונין, ולדימיר גונצ'ארוב | 1/64 |  נשרה לליגה השנייה. |
| 1993 | הליגה השנייה, אזור 5 | ? | ולדימיר גונצ'ארוב | 1/64 |  נשרה לליגה השלישית. |
| 1994 | הליגה השלישית, אזור 4 | ? | אלכסנדר פיודורוב | 1/256 |  |
| 1995 | הליגה השלישית, אזור 4 | ‏2 | אלכסנדר פיודורוב |  |  העפילה לליגה השנייה |
| 1996 | הליגה השנייה, מערב | 20 | אלכסנדר פיודורוב |  | עברה לאזור המרכז של הליגה השנייה |
| 1997 | הליגה השנייה, אזור מרכז | 18 | מארק רובין |  | חזרה לאזור המערב |
| 1998 | הליגה השנייה, אזור מערב | 8 | בוריס רפופורט |  |  |
| 1999 | הליגה השנייה, אזור מערב | 13 | בוריס רפופורט |  |  איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית והודחה לליגה החובבנית |
| 2000 | הליגה החובבנית, אליפות צפון מערב | ‏2 | סרגיי גראסימץ, סרגיי לומאקין |  |  העפילה לליגה השנייה, לאחר שזכתה בגביע הליגה החובבנית. |
| 2001 | הליגה השנייה, אזור מערב | ‏1 | סרגיי לומאקין, סרגיי ודנייב |  |  העפילה לליגה הראשונה |
| 2002 | הליגה הראשונה | 16(4) | סרגיי לומאקין, דמיטרי גליאמין, ולרי גלאדילין |  |  |
| 2003 | הליגה הראשונה | 5 | אולג דולמאטוב, ולדימיר קזאצ'יונוק |  |  דינמו פורקה בשל קשיים פיננסיים |
| 2007 | הליגה השנייה, מערב | ‏3 | סרגיי דמיטרייב, יורי ז'לודקוב, ליואניד טקאצ'נקו |  | הוקמה מחדש |
| 2008 | הליגה השנייה, מערב | 7 | ליאוניד טקאצ'נקו, ויאצ'סלב מלניקוב, אדוארד מאלופייב |  |  |
| 2009 | הליגה השנייה, מערב | ‏1 | אדוארד מאלופייב |  |  העפילה לליגה הראשונה |
| 2010 | הליגה הראשונה | 16 | אלכסנדר אווריאנוב, גריגורי מכליוק, בוריס ז'ורבאליוב, אדוארד מאלופייב, סרגיי פרנצב, איגור זאזולין |  |  נשרה לליגת הכדורגל החובבנית |
| 2011 | הליגה החובבנית, אליפות הכדורגל של צפון מערב | - | - |  |  פורקה |
| 2012/13 | הליגה הלאומית | 17 | פאבל גוסב |  |  העפילה לליגה הלאומית לאחר הסכם מיזוג עם קבוצת פטרוטרסט |
| 2013/14 | הליגה הלאומית | 14 | פאבל גוסב |  |  |
| 2014/15 | הליגה הלאומית | 18 | אדיאם קוזיאייב |  |  דינמו פורקה בשל פשיטת הרגל של הספונסר של הקבוצה. |
| 2015/16 | הליגה השנייה, מערב | ‏7 | אלכסנדר טוצ'ילין |  | הקבוצה הוקמה מחדש עם בעלים והנהלה חדשה |
| 2016/17 | הליגה השנייה, מערב | ‏1 | אלכסנדר טוצ'ילין |  |  העפילה לליגת הכדורגל הלאומית. |
| 2017/18 | הליגה הלאומית | ‏6 | אלכסנדר טוצ'ילין | שמינית גמר | בסיום העונה עברה לסוצ'י והפכה למועדון הכדורגל סוצ'י. |
2018/19: הייתה פעילה רק קבוצת הנוער
| 2019 | אליפות סנקט פטרבורג | ‏2 | יורי סולנצב | לא השתתפה | קבוצת הבוגרים הוקמה מחדש |
| 2020 | הליגה החובבנית, אליפות צפון-מערב | ‏1 | סרגיי פולטאבץ, אנטולי בוגדנוב | לא השתתפה |  העפילה לליגה השנייה |
| 2021 | אליפות סנקט פטרבורג | ‏2 | דמיטרי פרושין, ולדיסלב גלקין | לא השתתפה | זכתה בגביע העיר |
| 2021/2022 | הליגה השנייה | ‏4 בשלב הראשון 10 בשלב השני | אלכסנדרו קורטיאנו | 1/128 |  |
| 2022/2023 | הליגה השנייה | 8 | אלכסנדרו קורטיאנו, בוריס גורובוי | 32 האחרונות |  |
|  | הליגה השנייה |  |  |  |  |
| 2023 | הליגה השנייה | 9 | דמיטרי בלורוקוב |  |  |
| 2024 | הליגה השנייה | 9 | אלכסיי שרסטניוב, אלכסנדר פומיצ'יוב |  |  |
| 2025 | ? | אלכסנדר פומיצ'יוב |  |  |  |
תארים והישגים > לאומיים

ליגת העל הרוסית / ליגת העל הסובייטית:
מקום חמישי (4): 1940, 1945, 1946, 1952
הליגה הסובייטית השנייה / הליגה הרוסית השנייה
זכייה (5): 1974, 1976 / 2001, 2009, 2017
הליגה הסובייטית התחתונה השנייה / הליגה השלישית, אליפות צפון-מערב
זכייה (2): 1991, 2020
סגנות (2): 1995, 2000
הגביע הסובייטי / הגביע הרוסי
חצי גמר (3): 1938, 1947, 1952
שמינית גמר (2): 2003, 2018
אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל
מקום שלישי (1): 1976
גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל
רבע גמר (1): 1990
גביע ליגת הכדורגל המקצוענית
מקום שלישי (1): 2009
תארים והישגים > אזוריים

טורניר החורף של הנציג הנשיאותי של מחוז צפון מערב
זכייה (6): 2001, 2009, 2015, 2016, 2023, 2024
סגנות (1): 2022
מקום שלישי (1): 2021
גביע ברית המועצות לקבוצות חובבניות / גביע רוסיה לקבוצות חובבניות
זכייה (2): 1979, 2000
גביע צפון-מערב
זכייה (2): 2000, 2019
גביע אלופות צפון-מערב
זכייה (1): 2019
אליפות לנינגרד / סנקט פטרבורג
זכייה (29): 1926—1927, 1930—1931, 1933, 1935, 1938, 1945, 1948, 1950—1951, 1953, 1963—1964, 1966—1968, 1970—1978, 1980—1981, 1993
סגנות (9): 1932, 1934, 1961—1962, 1969, 1979, 1998, 2019—2021
מקום שלישי (3): 1928—1929, 1944
גביע לנינגרד / סנקט פטרבורג
זכייה (13): 1943—1944, 1948, 1950, 1969—1971, 1973, 1977—1979, 1983, 2019, 2021
סגנות (6): 1945—1946, 1981—1982, 2020, 2021
טורניר החורף של סנקט פטרבורג
זכייה (1): 2019/2020
סגנות (1): 2020/2021
הסופרקאפ של סנקט פטרבורג
זכייה (1): 2020
ראו גם

סוצ'י (כדורגל, 2018)
דינמו סנקט פטרבורג (כדורסל)
דינמו סנקט פטרבורג (הוקי קרח)
זניט סנקט פטרבורג
בית המכס התחתון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  רמת הגולן 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  33°00′50″N 35°37′50″E﻿ / ﻿33.01387°N 35.630443°E﻿ / 33.01387; 35.630443
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) בית המכס התחתון(למפת אצבע הגליל רגילה) בית המכס התחתון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית המכס התחתון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית המכס התחתון
 
בית המכס התחתון
בית המכס התחתון
בית המכס התחתון - תמונה שצולמה על ידי חיילים אוסטרלים ב-1918
בית המכס התחתון ולידו גשר בנות יעקב. צילום מסביבות 1920
(אוסף מטסון - ספריית הקונגרס)
בית המכס התחתון הוא מבנה במורדות המערביים של רמת הגולן, כ-300 מטר מגשר בנות יעקב. שימש בראשיתו כחאן לאירוח שיירות שנעו לאורך דרך הים, כנקודת גבול בין צרפת ובריטניה (לפי הסכם סייקס–פיקו) וכמוצב בתקופת השלטון הסורי ברמת הגולן. מאז סיום מלחמת ששת הימים המקום נטוש ומוזנח על אף היותו אתר היסטורי.
ההיסטוריה של המקום

בית המכס התחתון ממוקם על דרך הים העתיקה שהובילה עוברי אורח וסוחרים בין מצרים וסוריה. המבנה הוקם בסמוך לגשר בנות יעקב שהיה אחד מהמעברים הבודדים על גבי נהר הירדן והיה קיים עוד מהתקופה הרומית.
באמצע המאה ה-15 הקימו הממלוכים חאן כ-300 מטר ממזרח לגשר שבנו מעל הירדן. החאן החד קומתי נבנה מאבני בזלת מקומיות ושימש את העוברים בדרך המלך. החאן שימש בתפקידו גם בתקופה העות'מאנית.
בסוף המאה ה-19 בנו הטורקים חאן נוסף, בן שתי קומות, מדרום לחאן הממלוכי. בנייה זו נעשתה עם אבן נארי שהובאה ממחצבות באזור. בתקופה זו כונה המקום "ח'אן ג'יסר בנאת יעקוב".
בתקופת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה התנהל במקום קרב גשר בנות יעקב בין הטורקים הנסוגים וצבאות בריטניה התוקפים. לקראת הקרב ביצרו הטורקים, בראשות אוטו לימן פון זאנדרס, קו הגנה לאורך מורדות הגולן מגשר בנות יעקב עד החולה. במסגרת זו הציבו בבית המכס התחתון ובחצר המקיפה אותו עמדות מקלעים. בתאריכים 27 ו-28 בספטמבר 1918 פרצו הבריטי את קו ההגנה הטורקי וכבשו את המקום.
לאחר מלחמת העולם הראשונה מומש הסכם סייקס–פיקו ומדרונו המזרחי של הירדן הפך לקו הגבול בין בריטניה וצרפת. בריטניה הקימה נקודת מכס ובדיקת סחורות מול משטרת ראש פינה וייתכן שהצרפתים הקימו תחנת מכס זמנית בחאן שבקרבת הגשר אם כי אין לכך עדות ברורה וייתכן והשם בית המכס התחתון הוא שיבוש שנוצר עקב קיום מבנה נמוך מבית המכס העליון.
לאחר מלחמת העצמאות עבר המקום לידי צבא סוריה שהפך אותו לעמדה ולנקודת מעבר גבול. בתחילת מלחמת ששת הימים נכבש המקום על ידי חיילי משמר הגבול.
מאז סיום המלחמה לא נעשה שימוש באתר ולא נעשו בו פעולות שימור ושיקום והוא עומד בשיממונו. השטחים שמסביב לאתר מסומנים כשדות מוקשים.
ב-1986 הוגשה תוכנית להפיכת המקום לאכסניה וחוות סוסים אולם מאז 1990 אין התקדמות בתכנון.
ראו גם

בית המכס העליון
קרב גשר בנות יעקב
הערות שוליים

↑  ההערכה היא שהחאן הוקם ב-1440 לספירה בקרבת הגשר הקדום שהוקם מצפון לגשר בנות יעקב הנוכחי
↑  שמעון אילני, צבי מינסטר, אבני בנייה מתצורת גדות בעמק החולה - מסורת בנייה בת אלפי שנים, משרד התשתיות הלאומיות - המכון הגאולוגי, אוקטובר 2009, עמוד 6
↑  המחצבה הקרובה ביותר נמצאת ייד מצד עתרת שמדרום לגשר
↑  בהמשך הקימה צרפת את בית המכס העליון ותחנת הגבול והמכס עברה לשם
↑  דוד גורן, סיור "הכומתות הירוקות" עבר ללא תקלות, על המשמר, 5 במרץ 1968
↑  מג"ב במלחמת ששת הימים באתר "משטרת ישראל"
↑  אכסניה וחוות סוסים, בית המכס התחתון באתר "מידע תב"ע"
סלמון צ'ייס

סלמון פורטלנד צ'ייס (באנגלית: Salmon Portland Chase;‏ 13 בינואר 1808 – 7 במאי 1873) היה פוליטיקאי ושופט עליון אמריקאי, שכיהן כנשיא בית המשפט העליון השישי של ארצות הברית. הוא גם כיהן כמושל אוהיו ה-23, ייצג את אוהיו כסנאטור, וכיהן כמזכיר האוצר ה-25 של ארצות הברית. צ'ייס הוא לפיכך אחד הפוליטיקאים היחידים שכיהנו בתפקידים בכל שלוש זרועות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
הוא נולד בקורניש, ניו המפשייר. הוא למד משפטים בהדרכתו של התובע הכללי של ארצות הברית ויליאם וירט ולאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בסינסינטי. הוא היה פעיל בתנועה לביטול העבדות ולעיתים קרובות הגן בבתי המשפט על עבדים נמלטים. ב-1841 עזב צ'ייס את המפלגה הוויגית והיה למנהיג "מפלגת החירות" (Liberty Party) באוהיו. ב-1848 הוא סייע להקים את "מפלגת הארץ החופשית" (Free Soil Party) וגייס את נשיא ארצות הברית לשעבר מרטין ואן ביורן שישמש כמועמד המפלגה לנשיאות. בשנה שלאחר מכן נבחר צ'ייס לסנאט של ארצות הברית. הוא התנגד לפשרת 1850 ולחוק קנזס נברסקה. בתקופה שלאחר חקיקת חוק קנזס נברסקה הוא סייע להקים את המפלגה הרפובליקנית, שהתנגדה להרחבת העבדות בארצות הברית אל הטריטוריות. לאחר תום כהונתו בסנאט כיהן צ'ייס כמושל אוהיו בשנים 1856–1860.
צ'ייס שאף לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות בבחירות של 1860, אך המפלגה בחרה באברהם לינקולן. לאחר ניצחונו של לינקולן בבחירות הכלליות, הוא ביקש מצ'ייס לשמש כמזכיר האוצר. צ'ייס שימש בתפקיד זה בשנים 1861–1864, ופעל כדי להבטיח את המימון התקין של האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. הוא התפטר מהקבינט ביוני 1864, אך זכה לתמיכה מצדם של הרפובליקנים הרדיקליים. בין השאר כדי לרצות את הרפובליקנים הרדיקליים, מינה הנשיא לינקולן את צ'ייס כנשיא בית המשפט העליון במקומו של רוג'ר טוני שנפטר.
צ'ייס כיהן כנשיא בית המשפט העליון מ-1864 ועד למותו ב-1873. הוא ישב בראש ועדת ההדחה בסנאט במשפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון ב-1868. על אף כהונתו בבית המשפט העליון, המשיך צ'ייס לשאוף להיבחר כנשיא ארצות הברית. הוא התמודד ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות של 1868 ובבחירות של 1872 מטעם הפלג הליברלי של המפלגה הרפובליקנית.
ראשית חייו

סלמון צ'ייס נולד בקורניש שבניו המפשייר. הוריו היו איתמר צ'ייס וג'נט רלסטון. ב-1817, כשהיה בן תשע, מת אביו. אבי המשפחה שהיגר לצפון אמריקה היה אקילה צ'ייס מקורנוול, אנגליה, רב-חובל שהתיישב בניוברי, מסצ'וסטס ב-1640 לערך. סבו וסבתו מצד אמו, אלכסנדר רלסטון וג'נט באלוק, היו סקוטים שהיגרו מפולקרק, סקוטלנד. לאחר מות אביו נותרה אמו עם עשרה ילדים ועם משאבים כספיים דלים, ולפיכך, בין השנים 1820–1824 חי סלמון צ'ייס באוהיו אצל דודו, הבישוף פילנדר צ'ייס, דמות מובילה בכנסייה האפיסקופלית. דוד אחר שלו היה הסנאטור דאדלי צ'ייס מוורמונט.
צ'ייס למד בבתי ספר יסודיים בווינדזור, ורמונט ובוורת'ינגטון, אוהיו, ובקולג' סינסינטי, לפני שהחל את לימודיו בדארטמות' קולג', שם הוא סיים את לימודיו בהצטיינות ב-1826. בעת לימודיו בדארטמות' הוא לימד בבית הספר התיכון ברויאלטון שבוורמונט. לאחר מכן הוא עבר לוושינגטון, שם הוא פתח בית ספר ובמקביל למד משפטים בהדרכתו של התובע הכללי של ארצות הברית, ויליאם וירט. ב-1829 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
מגן העבדים הנמלטים

ב-1830 עבר צ'ייס לבית כפרי ליד לאבלנד, אוהיו, והחל לעסוק בעריכת דין בסינסינטי הסמוכה. הוא בלט בידע הסמכותי שלו בחוקי המדינה, שהיו לבסיס חשוב לתחום עיסוקו.
כבר מראשית דרכו, על אף הסכנה שנשקפה מכך לפרנסתו, הוא הגן על עבדים נמלטים ועל כאלה שהועמדו לדין על סיוע להם. מסירותו לביטול העבדות החלה בעיקר לאחר מותה ב-1835 של אשתו הראשונה, קתרין ג'יין גרמיס, שנפטרה זמן קצר לאחר חתונתם במרץ 1834, אירוע שגרם לו להתעוררות רוחנית. בתחילה הוא עבד יחד עם "איגוד בתי הספר האמריקאים של יום ראשון" (American Sunday School Union). באותה תקופה, דעת הקהל בסינסינטי הושפעה רבות מהקשרים העסקיים עם מדינות הדרום, וצ'ייס, שהושפע מהאירועים המקומיים, כולל ההתקפות על בית הדפוס של מתנגד העבדות ג'יימס בירני במהלך המהומות שהתרחשו בעיר ב-1836 (אנ'), ראה את עצמו כחלק מהתנועה לביטול העבדות. צ'ייס גם היה חבר במועדון הספרותי סמי-קולון (Semi-Colon Club), שעל חבריו נמנו הארייט ביצ'ר סטואו ובן זוגה קלווין אליס סטואו. צ'ייס היה למנהיג הרפורמטורים הפוליטיים, בניגוד לתנועת ביטול העבדות בראשותו של ויליאם לויד גריסון (אנ').
כמי שהגן על אלו שנעצרו באוהיו על סמך חוק העבד הנמלט של 1793, כונה צ'ייס "היועץ המשפטי של העבדים הנמלטים" (Attorney General for Fugitive Slaves). הטיעון שלו מול בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "ג'ונס נגד ואן זנדט" (Jones v. Van Zandt) על החוקתיות של חוקי העבד הנמלט, משך תשומת לב מיוחדת. בתיק מסוים זה, פסק בית המשפט נגדו ופסק הדין נגד ג'ון ואן זנדט (John Van Zandt), מתנגד עבדות, אושר. צ'ייס טען שהעבדות הייתה מוסד מקומי, לא לאומי, ושהיא יכלה להתקיים רק על פי חוקי המדינות. הוא טען שלממשלה הפדרלית לא הייתה הסמכות על פי חוקת ארצות הברית להנהיג את העבדות בכל המקומות ושכאשר עבדים עזבו את תחום השיפוט של המדינות בהן העבדות הייתה חוקית, הם חדלו מלהיות עבדים.
מפלגת החירות

אף על פי שצ'ייס נבחר ב-1840 כנציג המפלגה הוויגית לתקופת כהונה בת שנה במועצת העיר סינסינטי, בשנה שלאחר מכן הוא פרש מהמפלגה. במשך שבע שנים הוא היה מנהיג "מפלגת החירות" (Liberty Party) באוהיו. הוא עזר לאזן בין האידיאליזם של הגישה הפרגמטית של המפלגה לבין המחשבה המדינית שלה. הוא היה מיומן בניסוח המצעים והנאומים, והוא הכין את המצע הלאומי של המפלגה ב-1843 וב-1845. בניית כוחה של המפלגה התנהלה בעצלתיים. ב-1848 הנהיג צ'ייס את המאמצים לשלב את מפלגת החירות עם מתנגדי העבדות מקרב תומכיו של מרטין ואן ביורן במפלגה הדמוקרטית בניו יורק, כדי ליצור את "מפלגת הארץ החופשית" (Free Soil Party).
מפלגת הארץ החופשית

צ'ייס ניסח את המצע של המפלגה, ובעיקר בזכות השפעתו הוצב ואן ביורן כמועמד המפלגה לנשיאות בבחירות של 1848, אך ללא הצלחה. ב-1849 נבחר צ'ייס לסנאט של ארצות הברית כנציג מפלגת הארץ החופשית. בכל אופן, מטרתו של צ'ייס הייתה לא למסד מנגנון מפלגתי קבוע חדש, אלא להפעיל לחץ על הדמוקרטים הצפוניים כדי לאלץ אותם להתנגד לתהליכי הרחבת העבדות.
המפלגה הרפובליקנית

במהלך כהונתו בסנאט, בשנים 1849–1850, הוביל צ'ייס את הקו של מתנגדי העבדות. הוא התנגד לפשרת 1850, ולחוק קנזס נברסקה של 1854. לאחר חקיקתו של חוק קנזס נברסקה ואירועי קנזס המדממת שבאו אחריה, עזב צ'ייס את המפלגה הדמוקרטית כדי להקים את המפלגה הרפובליקנית יחד עם חברים שלעבר של המפלגה הוויגית המתדלדלת ומתנגדי עבדות מקרב חברי המפלגה האמריקנית. ניתן לראות במנשר "הפנייה אל הדמוקרטים העצמאיים" (Appeal of the Independent Democrats) שנכתב על ידי צ'ייס וג'ושוע גידינגס, ופורסם בניו יורק טיימס ב-24 בינואר 1854, כטיוטה המוקדמת ביותר של עיקרי האמונה של המפלגה רפובליקנית.
ב-1855 נבחר צ'ייס כמושל אוהיו. הוא היה הרפובליקני הראשון בתפקיד זה וכיהן בו בשנים 1856–1860. הוא תמך בזכויות הנשים, בחינוך ציבורי וברפורמה בבתי הסוהר.
צ'ייס קיווה להיבחר כמועמד לנשיאות בבחירות של 1860. למעט ויליאם סיוארד, היה צ'ייס הרפובליקני הבולט ביותר בארצות הברית והוא פעל יותר מכל חברי המפלגה כנגד העבדות. אך הוא התנגד למכסי המגן שבהם תמכו רוב חברי המפלגה האחרים, ושיתוף הפעולה שלו עם הדמוקרטים הרגיז רפובליקנים רבים שהיו וויגים לשעבר.
בוועידת המפלגה של 1860 זכה צ'ייס ב-49 קולות בסבב ההצבעה הראשון, אך הוא זכה לתמיכה מועטה מחוץ לאוהיו. בסופו של דבר זכה במועמדות המפלגה לנשיאות אברהם לינקולן וצ'ייס הביע את תמיכתו בו.
בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה נבחר צ'ייס שוב כסנאטור. עם זאת, יומיים לאחר שהושבע, הוא התפטר כדי להתמנות כמזכיר האוצר בקבינט של לינקולן. הוא גם השתתף בוועידת השלום שהתקיימה בוושינגטון ב-1861, בה ניסו פוליטיקאים אמריקאים מובילים לפתור את משבר הפרישה שהתפתח ולשמור על שלמות האיחוד ערב פרוץ מלחמת האזרחים.
מזכיר האוצר

צ'ייס כיהן כמזכיר האוצר בקבינט של הנשיא לינקולן בשנים 1861–1864, במשך רובה של מלחמת האזרחים. בתקופת משבר זו, חלו שני שינויים משמעותיים במדיניות הפיננסית האמריקאית, הקמתה של מערכת הבנקאות הלאומית והנפקתם של שטרות הכסף. הצעד הראשון ננקט במפורש על ידי צ'ייס. הוא הציע את הרעיון, עבד על העקרונות החשובים שלו ועל רבים מהפרטים, והשפיע על הקונגרס לאשר אותו. צעד זה לא רק הבטיח שוק מיידי לאיגרות החוב של הממשלה, אלא גם סיפק מטבע לאומי קבוע, אחיד ויציב. צ'ייס הבטיח שהאיחוד יוכל לממן את המאמץ המלחמתי. הוא פעל יחד עם חברת Jay Cooke & Company כדי לנהל בהצלחה את מכירת 500 מיליון דולר באגרות מלחמה (נודעו בכינוי 5/20) ב-1862.
שטר הכסף הפדרלי האמריקאי הראשון, בעל הגב הירוק, הודפס בשנים 1861–1862 במהלך כהונתו של צ'ייס כמזכיר האוצר. עיצוב השטרות היה באחריותו של צ'ייס. במאמץ לקדם את הקריירה הפוליטית שלו, הופיע דיוקנו על מגוון של שטרות, החל מעריך של דולר אחד, כדי שהציבור יוכל לזהותו.
ב-5 במאי 1862 התלווה צ'ייס לנשיא לינקולן, למזכיר המלחמה אדווין סטנטון ולבריגדיר גנרל אגברט לודוויקוס וייל, במה שהיה לשבוע מכריע עבור כוחות האיחוד. הפמליה הנשיאותית יצאה מבסיס הצי בוושינגטון על סיפון ספינת שירות ספינות המכס "מיאמי", הפליגה לפורט מונרו "כדי לוודא את הצורך לפעולות של הצבא והצי באותה עת" כדי לקבוע אם נורפוק עשויה להיכנע. לאחר הפלגה של 27 שעות, הגיע ה"מיאמי" לפורט מונרו בליל ה-6 במאי. צ'ייס יצא עם מייג'ור גנרל ג'ון וול, שפיקד על הכוח בפורט מונרו, כדי לבדוק מיקומים בחוף לנחיתה אפשרית של כוחות, ומסר לנשיא לינקולן שהוא והגנרל וול מצאו "מקום נחיתה טוב ונוח" על החוף הדרומי, בטוח מהאונייה מחופת השריון של הקונפדרציה "וריג'יניה". השתתפותו של צ'ייס בסיור הסתיימה עם כניעתה של נורפוק והשמדתה של ה"ווירג'יניה".
ב-10 באוקטובר אותה שנה, כתב מזכיר הצי גדעון ולס שהתקיימו "תוכנית להיתרים, העדפות מיוחדות, וניהול בלתי ראוי" ששאורגנו על ידי מזכיר האוצר צ'ייס עבור הגנרל ג'ון אדמס דיקס. נראה היה שהמניע של צ'ייס היה למטרה פוליטית ולא פיננסית.
ככל הנראה, הליקוי העיקרי של צ'ייס היה שאיפה שאינה יודעת שובע להתמנות למשרה רמה. במשך כל תקופת כהונתו כמזכיר האוצר הוא ניצל את מעמדו כדי לגבש תמיכה פוליטית למירוץ נוסף לנשיאות ב-1864.
לימים זכה צ'ייס לכבוד שדיוקנו הודפס על שטר של 10,000 דולר שהיה בשימוש בשנים 1928–1946. לצ'ייס היה חלק חשוב בהחלטה להדפיס את המשפט באל נשים מבטחנו (באנגלית: In God We Trust) על המטבעות שהונפקו ב-1864.
מותו

סלמון צ'ייס נפטר משבץ מוחי ב-7 במאי 1873 בניו יורק. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבוושינגטון ובאוקטובר 1886 הועברו עצמותיו לבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי.
הנצחתו

לאחר מותו של צ'ייס הנהיג בית המשפט העליון מסורת שכסאו של שופט שנפטר וחזית החלק של שולחן השופטים שמולו הוא ישב יעוטרו בבד שחור במהלך תקופת האבל, זאת בנוסף לבד שחור שמעטר את דלת הכניסה לאולם בית המשפט.
"בנק צ'ייס הלאומי" (Chase National Bank), קודמו של "צ'ייס מנהטן בנק" (Chase Manhattan Bank), שכיום נקרא ג'יי פי מורגן צ'ייס, קרוי על שמו, אף על פי שלא היה לו כל קשר, עסקי או אחר, לבנק זה.
במאי 1865 נבחר צ'ייס כעמית מדרגה שלישית של "המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית" (Military Order of the Loyal Legion of the United States). במסדר זה היו חברים קצינים של צבא האיחוד ששירתו במלחמת האזרחים, והוא התיר לאזרחים דגולים שתמכו במטרת האיחוד להצטרף אליו כעמיתים מדרגה שלישית. צ'ייס היה אחד הראשונים לקבל את הכבוד הזה.
דיוקנו של צ'ייס הופיע על שטר של 10,000 דולר, העריך הגבוה ביותר שהונפק למטבע האמריקאי. ב-1945 הודפס שטר זה בפעם האחרונה. ב-1969 החל הפדרל ריזרב להוציא מהמחזור שטרות בעריכים גבוהים מן המחזור ונכון ל-2009 רק 336 שטרות כאלה לא הוחזרו לצורך השמדה.
על שמו של צ'ייס נקראו מחוז צ'ייס בקנזס והעיר צ'ייס סיטי שבווירג'יניה. היישובים צ'ייסוויל בפלורידה, מסצ'וסטס, קרוליינה הצפונית (שהיה קיים רק בשנים 1868–1871), ניו יורק, אוהיו וטנסי, נקראו גם הם על שמו.
מחנה צ'ייס בקולומבוס, אוהיו, ואולם צ'ייס באקדמיה של משמר החופים של ארצות הברית, נקראו על שמו, וכן ספינה של משמר החופים שהייתה בשירות בשנים 1968–2011, ולאחר מכן הועברה לחיל הים של ניגריה. על שמו נקראו גם אולם צ'ייס בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, בית צ'ייס בבית הספר למנהל עסקים על שם טאק בדארטמות' קולג', וקולג' סלמון פ. צ'ייס למשפטים באוניברסיטה הצפונית של קנטקי. לזכרו של צ'ייס קיימת נקודת ציון היסטורית (מספר 76 בניו המפשייר) לצד כביש 12A, בתחומי עיירת הולדתו, קורניש.
בית הולדתו של צ'ייס בקורניש עדיין עומד על תילו וב-1975 הוא נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
דביבון

.
| דביבון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: ראקוניים
סוג:: דביבון
שם מדעי
 Procyon ‏סטור, 1780

דביבון או רָקוּן (שם מדעי: Procyon) הוא סוג של יונק שמקורו באמריקה. מין הדביבון הידוע ביותר באמריקה הצפונית ובאירופה הוא הדביבון המצוי. הדביבון נקרא גם "הדוב הרוחץ" משום שבטרם אכילתו דבר מה מחפש הדביבון נהר, נחל או מקור מים אחר כדי לשטוף את מזונו מספר פעמים.
מאפיינים

הדביבונים הם אוכלי כל פעילי לילה. מזונם מגוון, וכולל גרגרים, חרקים, ביצים, סרטנים ובעלי חיים קטנים.
אורכם של הדביבונים נע בין 50–100 ס"מ (כולל הזנב). אורך זנבם נע בין 20–40 ס"מ. משקלם נע בין 4.5–16 ק"ג. הדביבונים הזכרים בדרך כלל יותר גדולים מהנקבות.
לדביבונים חוש מישוש מאוד מפותח, וחלק גדול ממוחם מוקדש לפענוח אותות שמגיעים מכפות ידיהם. הדבר משמש לאיתור מזון בנחלים, כשהם ממששים את קרקעית הנחל, כאשר ראשם מחוץ למים.
תוחלת החיים של דביבונים בשבי יכולה להגיע ל-20 שנים ואילו בטבע נדיר לראות דביבון מעל גיל 12.
במספר מדינות בארצות הברית ניתן לגדל דביבונים כחיות מחמד באופן חוקי.
תזונה

דביבונים צדים את מזונם בלילה, וטרפם משתנה בין העונות, באביב רוב מזונם ארנבונים, עופות קטנים ובונים צעירים. מזונם בקיץ הוא ברובו צמחי, וחלק קטן ממנו הוא סרטנים וצפרדעים. בסתיו מקדישים הדביבונים כמעט את כל זמנם למציאת מזון שכן הם חייבים להכין מאגרים לחורף. בלוטים, אגוזים ופירות יבשים אחרים, כמו גם חרקים נצרכים בסתיו בכמויות גדולות. בחורף, בעת שהם בלתי פעילים יחסית, אוכלים הדביבונים ממה שמזדמן להם כגון פגר אייל. אם הם קרובים לכפר או חווה הם עשויים להפוך את הפחים ולחטט בתוכנם.
בחופי ימים הם מלקטים צדפות שונות, את החיה גופא הם מוציאים מתוך הקונכייה במיומנות מדהימה.
מינים

דביבון מצוי (Procyon lotor)
דביבון סרטנים (Procyon cancrivorus)
דביבון קוסומל (Procyon pygmaeus)
Procyon rexroadensis – נכחד
דביבון ובני אדם

הדביבון שימש מקור מזון לחלוצים הראשונים שבאו לאמריקה מאירופה. מאז המאה ה-20 הדביבון הסתגל היטב לחיים עירוניים והוא מהווה מטרד לבני אדם. דביבונים מרבים לפלוש לפחי אשפה ויכולים להיות תוקפניים ונשכניים ואף לטרוף חיות מחמד כמו חתולי בית. הדביבון הוא אחד מבעלי החיים הגדולים שהצליחו להסתגל היטב להתפתחות האדם. באמריקה, אזורי הפרברים וחלק מהערים הגדולות מאכלסים מספר רב של פרטים. אוכלוסיית הדביבונים משגשגת על מזון שהושג מפחי אשפה וממזון של חיות מחמד.
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531940605171  GND: 4306916-2  LCCN: sh86008018  NKC: ph1112350  SELIBR: 160059
הילרי דאף

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1987 (בת 37) ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  Young Actors Space 
 עיסוק:  שחקנית, זמרת, אשת עסקים, מעצבת אופנה, זמרת-יוצרת
 סוגה:  פופ, רוק, דאנס, מוזיקה אלקטרונית
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  הוליווד רקורדס, Buena Vista Music Group, Walt Disney Records
 בן או בת זוג:  Mike Comrie (2010–2016) Matthew Koma (2019–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 www.hilaryduff.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
הילרי דאף (באנגלית: Hilary Duff; נולדה ב-28 בספטמבר 1987) היא שחקנית, זמרת, סופרת ואשת עסקים אמריקאית.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בגיל צעיר ובמהרה הפכה לאלילת נוער בזכות כיכובה בסדרת הטלוויזיה "ליזי מקגוויר" ובסרט המבוסס על הסדרה, "ליזי מקגוויר ממריאה לרומא" (2003). לאחר מכן, היא הופיעה במספר רב של סרטי מיינסטרים כמו "הצוערת קלי" (2002), "סוכן סמוי קודי בנקס" (2003), "12 במחיר 1" (2003) ו"סיפור סינדרלה" (2004). מאוחר יותר היא הופיעה בסרטים עצמאיים בעיקר בתפקידים למבוגרים, בין היתר גילמה כוכבת פופ מופקרת בסרט "מלחמה בע"מ" (2008), נערה מתאבדת ומרדנית בסרט "החיים על פי גרטה" (2009) ובדמותה של שרון טייט בסרט השנוי במחלוקת "The Haunting of Sharon Tate"‏ (2019). בשנים 2015–2021 כיכבה דאף בתפקיד קלסי פיטרס בסדרה המקורית של TV Land, "יאנגר", עליה קיבלה שתי מועמדויות לפרס בחירת הקהל, והחל מ-2022 מככבת בסדרה "איך פגשתי את אבא", בתפקיד הראשי של סופי.
דאף הגיעה לראשונה לתודעה בתעשיית המוזיקה לאחר שהוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, "Santa Claus Lana" ‏(2002). אלבומה השני, "Metamorphosis"‏ (2003), זכה להצלחה עצומה, עמד בראש מצעד בילבורד 200 וקיבל מעמד של אלבום פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. היא זכתה להצלחה מסחרית משמעותית עם אלבומי הפלטינה והזהב הבאים שלה שיצאו דרך הוליווד רקורדס; "Hilary Duff" ‏(2004), "Most Wanted"‏ (2005) ו"Dignity" ‏(2007).
ביוגרפיה

דאף נולדה ביוסטון, טקסס, לבוב וסוזן דאף. יש לה אחות בוגרת ושחקנית בשם היילי. בעידודה של אמה למדה משחק, שירה ובלט בנעוריה, ואף השתתפה בכמה פסטיבלים ברחבי ארצות הברית. ב-1993, עברה עם אמה ואחותה לקליפורניה. האחיות הופיעו בפרסומות טלוויזיה. בעקבות קריירת המשחק, דאף החלה ללמוד מהבית מגיל שמונה.
ב-2007 הכירה את שחקן ההוקי קרח מייק קומרי. הזוג נישא ב-2010. ב-2012 נולד בנם. ב-2014 השניים נפרדו וב-2015 התגרשו.
ב-2017 התחילה לצאת עם המוזיקאי מתיו קומה. ב-2018 נולדה בתם. ב-2019 השניים נישאו. ב-2021 נולדה להם בת נוספת.