stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רנו לאבילני
ביוגרפיה

לאבילני, בנו של קופץ במוט לשעבר, נולד בעיירה בחבל פואטו-שראנט שבמערב צרפת, הוא מתנשא לגובה של 1.77 מטר הנחשב לנמוך עבור העוסקים בקפיצה במוט והיו שסברו שלא יוכל להצטיין בענף בשל נתונים אלו. על כך מפצה לאבילני בטכניקה אותה הגדיר סרגיי בובקה כ"כמעט ומושלמת". אחיו הצעיר הוא ולנטין לאבילני, אף הוא קופץ במוט מצטיין, סגן אלוף אירופה באולם (טורון 2021).
ביוגרפיה > 2008

את הפריצה שלו בענף החל לאבילני ב-2008 כשהשיג תוצאות של 5.70 מטר באולם ו-5.64 מטר באצטדיון.
ביוגרפיה > 2009

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שהתקיימה בטורינו, איטליה במרץ 2009 זכה לאבילני במדליית זהב בתוצאה של 5.81 מטר. ביוני אותה שנה נכנס למועדון ה-6 מטר בקפיצה במוט, כשבמהלך תחרות בלייריה, פורטוגל קבע שיא צרפתי חדש של 6.01 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה 2009 זכה במדליית ארד כשקפץ לגובה של 5.80 מטר, אחרי סטיבן הוקר מאוסטרליה (5.90 מטר) ובן ארצו רומן מניל (5.85 מטר).
ביוגרפיה > 2010

באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בדוחה, קטר במרץ 2010 לא הצליח לבילאני להעפיל לשלב הגמר לאחר שעבר גובה של 5.45 מטר בלבד. ביוני אותה שנה רשם את תוצאת השנה שלו באצטדיון לאחר שעבר גובה של 5.94 מטר. הוא זכה באליפות ליגת היהלום לאחר שניצח בארבע משבע תחרויות הגרנד פרי.
ביוגרפיה > 2010 > אלוף אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי אותה שנה זכה לאבילני במדליית זהב לאחר שעבר גובה של 5.85 מטר.
ביוגרפיה > 2011

לאבילני הגן על תוארו באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז במרץ 2011, כשזכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא צרפתי חדש, 6.03 מטר, התוצאה השלישית בטיבה אי פעם באולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית 2011 זכה לאבילני במדליית ארד כשקפץ לגובה של 5.85 מטר, אחרי פאוול וויצ'כובסקי מפולין (5.90 מטר) ולזרו בורחס מקובה (5.85 מטר).
הוא זכה פעם שנייה ברציפות באליפות ליגת היהלום, כשניצח בחמש מתוך שבע תחרויות גרנד פרי.
ביוגרפיה > 2012

בעקבות תאונת אימונים בדצמבר 2011, עבר לאבילני ניתוח בידו השמאלית וחזר להתחרות רק בפברואר 2012. באליפות העולם באולם שהתקיימה באיסטנבול זכה במקום הראשון לאחר שעבר גובה של 5.95 בניסיון הראשון. באליפות אירופה בהלסינקי זכה במדליית זהב לאחר שקבע את תוצאת השנה בעולם 5.97 מטר. לאבילני זכה באליפות ליגת היהלום לאחר שניצח ברומא, אוסלו, פריז, לוזאן וציריך וסיים שישי בלונדון.
ביוגרפיה > 2012 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון זכה במדליית זהב לאחר שקבע שיא אולימפי של 5.97 מטר, לפני ביורן אוטו (5.91 מטר) ורפאל הולצדפה (5.91 מטר) שניהם מגרמניה.
ביוגרפיה > 2013

במרץ 2013 זכה לאבילני בפעם השלישית ברציפות באליפות אירופה באולם כשעבר גובה של 6.01 מטר. זכה פעם רביעית באליפות ליגת היהלום עם ניצחונות ביוגין, פריז, במונקו, בלונדון ובבריסל. ביולי שבר את שיא התחרות כשעבר במונקו 5.96 מטר ובהמשך החודש בתחרות בלונדון, שיפר את שיאו האישי באצטדיון כשעבר גובה של 6.02 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה זכה לאביני במדליית כסף, לאחר שעבר גובה של 5.89 מטר, זהה לזה של המנצח רפאל הולצדפה, אך עם יותר פסילות ולפני ביורן אוטו (5.82 מטר).
ביוגרפיה > 2014

את שנת 2014 פתח לאבילני בסבב תחרויות באולם, הוא שיפר את שיאו האישי ל-6.04 מטר בתחרות ברואן, ומספר ימים אחר כך ל-6.08 מטר בתחרות בבידגושץ' שבפולין. ב-15 בפברואר, בתחרות שנערכה באולם בדונצק שבאוקראינה, קבע שיא עולם חדש של 6.16 מטר, שיפור לשיאו של סרגיי בובקה שבאותו אולם בדיוק קבע את השיא הקודם 6.15 מטר 21 שנים קודם לכן.
באוגוסט זכה בפעם השלישית ברציפות באליפות אירופה כשעבר גובה של 5.90 מטר.
ביוגרפיה > 2015

במרץ 2015 זכה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 6.04 מטר. באליפות העולם באתלטיקה זכה במדליית ארד בתוצאה של 5.80 מטר, לאחר המנצח שונסי ברבר הקנדי (5.90 מטר) ורפאל הולצדפה מגרמניה (5.90 מטר). במאי קבע שיא אישי באצטדיון של 6.05 מטר.
ביוגרפיה > 2016

במרץ 2016 זכה במדליית זהב באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד כשקבע שיא תחרות של 6.02 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית כסף בתוצאה של 5.98 מטר לאחר המנצח טיאגו דה סילבה מברזיל (6.03 מטר).
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית ארד בתוצאה של 5.89 מטר לאחר המנצח סם קנדריקס וסגנו פיוטר ליסק.
ביוגרפיה > 2018

באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה בפעם השלישית במדליית זהב בתוצאה של 5.90 מטר.
ביוגרפיה > 2019-2022

באליפות העולם באתלטיקה 2019 לא הצליח להעפיל לגמר. באולימפיאדת טוקיו סיים במקום השמיני בתוצאה של 5.70 מטר. באליפות האולם באתלטיקה 2022 סיים חמישי בתוצאה של 5.87 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2022 סיים שביעי בתוצאה של 5.65 מטר.
הערות שוליים

↑  מערכת one, ‏צפו בשיא העולם המדהים של לבילאני בקפיצה במוט, באתר ONE‏, 15 בפברואר 2014
↑  ATHLENERGY - Quand Bubka et Edwards évoquent Lavillenie et Tamgho, archive.ph, ‏2012-08-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810600572505606  BnF: cb169263723 (data)  World Athletics: 14185853  ISNI: 0000 0004 3071 9366  SUDOC: 177178213  VIAF: 308183747   WorldCat (עם VIAF): 308183747
שמעון גלבץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בנובמבר 1951 (בן 73) תל אביב, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
שמעון גלבץ (נולד ב-21 בנובמבר 1951) הוא מלחין, מתרגם, עורך ומרצה. מיוצרי האלבום "בציר טוב" על פי שיריה של יונה וולך.
ביוגרפיה

גלבץ נולד בתל אביב וגדל בתל אביב, בבאר שבע ובחיפה. סבו וסבתו היו רופאים. סבו, שעל שמו הוא נקרא, היה פעיל ציוני ומראשי תנועת החלוץ ברוסיה. אביו אביגדור גלבץ היה מהנדס ריתוך ודודו היה עיתונאי התיאטרון והבידור ג. עיטור. אחותו תמר גלבץ הייתה סופרת ועיתונאית.
גלבץ החל את פעילותו המוזיקלית בגיל 14 בבאר שבע עם אילן וירצברג ויעקב רביץ (אחיה הגדול של יהודית רביץ). השלושה ניגנו שירים של להקות בנות התקופה. כשעברה משפחתו של גלבץ לחיפה, בהיותו בן 17, התפרקה השלישייה.
ב-1978 גלבץ הלחין שירי משוררים, בהם שירים של יונה וולך. השיר הראשון שהוקלט היה "שן דובי שן" אשר במקור נקרא "הבובה של גוגול". אריאל זילבר ביצע את השיר בפסטיבל שירי הילדים מספר 9 (עם שינוי של השורה האחרונה מכיוון שבמקור השיר מתייחס לבובת מין). השיר עובד על ידי חבר ילדותו אילן וירצברג. במהלך העבודה על השיר נפגשו השניים עם יונה וולך. מפגש זה הוליד את פרויקט "בציר טוב". במשך חצי שנה הלחינו גלבץ ווירצברג שירים של וולך, והתחילו להופיע עמם במועדונים. בחלק מההופעות הצטרפה אליהם וולך בהקראת שירים.
ב-1979 הקליטו השניים את "כשבאתי לקחת אותה מהעננים" כתקליט שדרים וזכה להצלחה מועטה. השירים האחרים של "בציר טוב" הוקלטו במשך שנתיים נוספות, כשבמקביל ב-1980 השתתפו השניים יחד עם נורית גלרון בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "זה לא זה" שגם כתבה וולך, אך לא נכנס ל"בציר טוב" אלא לאלבומה של גלרון "סימפתיה". האלבום השלם יצא בשנת 1982. בשנת 2005 האלבום דורג במקום ה-18 במצעד האלבומים הישראלים הטובים ביותר שערך העיתון ידיעות אחרונות.
לאחר צאת האלבום גלבץ כתב והלחין שירים לאמנים שונים והחל להפיק ג'ינגלים. אחד השירים המוכרים ביותר שהלחין הוא "אדם צובר זיכרונות", למילותיה של יונה וולך. הראשונה להקליט את השיר הייתה דורית ראובני, ומאוחר יותר הוא התפרסם גם בגרסתו של אברהם טל. גלבץ אף כתב והלחין לראובני את השיר "קח כל מה שאלוהים נותן". בשנת 1988 הקליט בדואט עם גלי עטרי את השיר "נ.ב.", שהלחין למילים של וולך. השיר נכלל באלבומה של עטרי "צעד אחד לפני הנהר".
בהמשך החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר שני בהיסטוריה ותרבות של ארצות הברית. בשנים 1985-1982 היה בעל טור בנושאי מוזיקה ותרבות בעיתונים: העיר, כל העיר, רחוב ראשי וחדשות. לאחר מכן, בשנים 1989-1986 הקים וניהל חברת מחשבים.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "שמעון גלבץ (הסב)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5229
↑  שגיא בן נון, מי מכיר את האיש שבקיר: ריאיון עם אילן וירצברג, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301423805171  ISNI: 0000 0004 0236 7615  MusicBrainz: 1426bff6-641e-48f2-9cf1-bfe32c128e27  VIAF: 297439464   WorldCat (עם VIAF): 297439464
ויקטור ראסוק

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1984 (בן 40) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  City As School  בית הספר המקצועי לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטור ראסוק (באנגלית: Victor Rasuk; נולד ב-15 בינואר 1984) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ראשית חיים

ראסוק נולד בעיר ניו יורק, להורים דומיניקנים. אימו, רות, עבדה כתופרת, ואביו בחנות רכב. יש לו אח צעיר ממנו, סילבסטר ראסוק גם הוא שחקן אשר שיחק איתו בסרט "Raising Victor Vargas". ראסוק למד בבית הספר לאמנויות הבמה כנער, והחל לשחק באופן מקצועי בגיל 14.
קריירה

תפקיד הקולנועי הראשון היה בסרטו הקצר של פיטר סולט "Five Feet High and Rising" בשנת 2000. שנתיים לאחר מכן הציע סולט להרחיב את הסרט הקצר לסרט עלילתי באורך מלא, "Raising Victor Vargas", שזיכה את ראסוק במועמדות להופעת הבכורה הטובה ביותר בטקס פרסי ספיריט ה-19. בסרטו הבא, "Rock Steady" הוא גילם דמות בשם רוק. שנתיים לאחר מכן הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "חוף מבטחים" לצד אורלנדו בלום.
ראסוק גילם את הגולש על סקייטבורד טוני אלווה בסרט הדרמה הביוגרפי משנת 2005 "שליטי דוגטאון". התפקיד כלל גלישה וביצוע טריקים של סקייטבורדינג. התמרונים המסובכים יותר בוצעו על ידי פעלולנים. ראסוק האמין שהוא שולט בהחלקה על רמפה ענקית רק בשבוע השני לאימונים, ושבר את אחת מעצמותיו.
ראסוק כיכב בסדרת הדרמה הקומית של רשת HBO איך להצליח באמריקה. בין השנים 2014 ל-2015 שיחק בתפקיד הבלש בן קלדוול בסדרת הדרמה "Stalker". בשנת 2020 שיחק ראסוק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "האופה והיפה", אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "להיות איתה" אותה יצר אסי עזר.
בשנת 2022 כיכב ראסוק בסרט חג המולד "A Christmas Open House" של רשת הסטרימינג האמריקאית דיסקברי+ לצד קייטי סטיבנס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | אנשים מושלמים | ילד מהשכונה | ללא קרדיט |
| 2002 | Raising Victor Vargas | ויקטור ורגס | מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט להופעת הפריצה הטובה ביותר (אנ') (2004) |
| 2002 | Rock Steady | רוק |  |
| 2004 | חוף מבטחים | פריץ |  |
| 2005 | שליטי דוגטאון | טוני אלווה |  |
| 2006 | אני ריד פיש | פרנק קורטז |  |
| 2006 | בונוויל | בו דאגלס |  |
| 2007 | אבודים במנהטן | סיימון קולון |  |
| 2007 | במערבולת | פטריק צ'יבאס |  |
| 2007 | להרגיש את הרעש | ג'אווי |  |
| 2008 | הארכת שירות | ריקו רודריגס |  |
| 2008 | צ'ה | רוג'ליו אסבדו |  |
| 2009 | The War Boys | גרג |  |
| 2009 | Life Is Hot in Cracktown | מני |  |
| 2012 | להיות פלין | גבריאל |  |
| 2013 | ג'ובס | ביל פרננדז |  |
| 2014 | גודזילה | סמל טר מוראלס |  |
| 2015 | חמישים גוונים של אפור | חוסה רודריגס |  |
| 2017 | חמישים גוונים של אופל | חוסה רודריגס |  |
| 2018 | חמישים גוונים של שחרור | חוסה רודריגס |  |
| 2018 | הכל אודות נינה | ריהא |  |
| 2018 | הפרד | ריקו |  |
| 2022 | A Christmas Open House | דייוויד פלפס |  |
| 2022 | Reptile | פראלטה |  |
| 2022 | לגדול עם ההורים | מר ואסקז |  |
| TBA | Holy New York | סאם |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | חוק וסדר: מדור מיוחד | ליאון ארדיל | פרק: "Choice" |
| 2005 | חוק וסדר: משפט וצדק | לואיס רמירז | פרק: "Boys Will Be Boys" |
| 2008–2009 | ER | ד"ר ריאן סאנצ'ז | 6 פרקים |
| 2010–2011 | איך להצליח באמריקה | קמרון "קאם" קלדרון | תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים |
| 2014–2015 | Stalker ‏ | הבלש בן קלדוול | תפקיד ראשי; 20 פרקים |
| 2016–2017 | קולוני | בוץ' "BB" | 4 פרקים |
| 2017 | שוטרים בדם | השוטר ג'ון גאגליאנו | פרק: "No Retreat, No Surrender" |
| 2019 | ג'ק ראיין | "דיסקו" | תפקיד חוזר (עונה 2); 6 פרקים |
| 2020 | האופה והיפה | דניאל גרסיה | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
טוביה בסקינד

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1963 (בן 61)
 מדינה:  ישראל ישראל
 
טוביה בסקינד (נולד ב-21 בפברואר 1963) הוא סופר ועיתונאי לשעבר.
ביוגרפיה

בסקינד גדל בשכונת נוה שאנן בחיפה, למד בתיכון עירוני ג' והיה חבר בתנועת המחנות העולים. החל את שירותו הצבאי בגרעין נח"ל לקיבוץ אילות ובהמשך שירת בחיל האוויר.
נשוי ואב לשלושה ילדים ומתגורר כיום בנס ציונה.
קריירה

ראשית עבודתו העיתונאית של בסקינד הייתה ברשת שוקן. מקום עבודתו הראשון היה במקומון כלבו, תחילה ככתב ספורט ובהמשך ככתב חדשות. במקביל עבד גם בחדשות הספורט. ב-1986 עבר לירושלים ועבד במשך שנתיים במקומון כל העיר. ב-1988 עבד בעל המשמר ובין תחומי הכיסוי שלו היו: האינתיפאדה במזרח ירושלים, חרדים, תנועות מחאה, רשות השידור ופלילים.
עם סיום לימודיו במכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית לקח פסק זמן מהעיתונות, עבר להתגורר באילת ועבד בהדרכת טיולים בסיני ובמצרים. בתחילת שנות ה-90 התגורר בניו יורק ועבד בעיתון ישראל שלנו. עם חזרתו לישראל עבד תקופה קצרה כעורך בדסק הכלכלי בעיתון חדשות לאחר מכן היה עורך מדור הספורט במקומון כלבו. תפקידו האחרון ברשת שוקן היה סגן עורך במקומון ערים. תפקידו הבא היה בקבוצת ידיעות אחרונות בעיתון הנוער ראש אחד, שם שימש בתפקידי עריכה שונים. החל מ-1996 ועד 2004 היה עורך חדשות בדסק החדשות של מעריב.
עוסק בצלילה כתחביב ובעבר ערך את מגזין הצלילה ים. היה שותף, יחד עם אילן ורד, לכתיבת מדריך הצלילה לאתרי הים האדום. המדריך כולל 120 אתרי צלילה מאילת ועד Rocky Island.
ב-2004 החל לעבוד בשירותי בריאות כללית, תחילה כעורך העיתון של הקופה ובהמשך כמנהל התוכן של אתר האינטרנט של כללית. כיום הוא עובד בחטיבת מערכות מידע ודיגיטל של הארגון.
ב-2020 פרסם את ספרו הראשון - מועדון הלבבות החולמים. הספר יצא בהוצאת שיח והודות למימון המונים בהדסטארט. הספר הופיע ברשימת הספרים המומלצים של מבקרי הספרים (טבלת המבקרים) שפורסמה בהארץ ב-25 בספטמבר 2020.
באוקטובר 2020 הגיש תביעה לשון הרע נגד גאולה עמיר, אמו של יגאל עמיר, לאחר שכינתה אותו "נאצי", כאשר כתבה: "אתה ודומיך מזכירים את הנ... בגרמניה ובכל אירופה". ב-29 בנובמבר 2022 זכה בסקינד בתביעה ובית המשפט פסק כי עמיר תשלם לו 40,000 שקלים.
הערות שוליים

↑  ליאת בר סתו, ‏כינתה עיתונאי לשעבר "נאצי": תביעת לשון הרע הוגשה נגד גאולה עמיר, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2020
↑  אורן פרסיקו, גאולה עמיר תשלם לטוביה בסקינד 40,000 שקלים, באתר העין השביעית
סוניה סון

| --- | --- |

סוניה סון, (2011)
 לידה:  9 במאי 1964 (בת 60) ניופורט ניוז, ארצות הברית 
 שם לידה:  Sonja Williams 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  Warwick High School 
 מספר צאצאים:  2 
 http://www.sonjasohn.net/
 פרופיל ב-IMDb
 
סוניה סון (באנגלית: Sonja Sohn; נולדה ב-30 באוקטובר 1964) היא שחקנית ובמאית קולנוע אמריקאית. מוכרת בעיקר בזכות תפקידה בתור קימה גרגס בסדרת הטלוויזיה "הסמויה" של רשת HBO.
ביוגרפיה

סון נולדה בשם סוניה ויליאמס בעיר פורט בנינג שבג'ורג'יה.
סון נולדה לאב, חייל צבא ארצות הברית אפרו אמריקאי ולאם קוריאנית אותה פגש אביה בעת שירותו במלחמת קוריאה. בתור ילדה הייתה עדה לאלימות פיזית קשה של אביה כלפי אמה. אחיה שהיה גדול ממנה נרצח כאשר סון הייתה נערה.
קריירה

סון החלה את דרכה כשחקנית בדרמה העצמאית "סלאם" לצידו של הזמר סול ויליאמס, השניים היו שותפים גם לכתיבת התסריט. על הופעתה בסרט זכתה סון לשבחים והועמדה לפרס אינדפנדנט ספיריט. לאחר מכן הופיעה בהופעות קטנות בסרטים "לגעת במוות" של מרטין סקורסזה, "שאפט" של ג'ון סינגלטון ובסרט "בושם" (2001) לצד ג'ף גולדבלום.
בשנת 2002 החלה סון לשחק בסדרת הדרמה הפופולרית של רשת HBO "הסמויה" בתפקיד בלשית משטרת בולטימור קימה גרגס. על אף הקשיים שלה בעת צילומי התוכנית (קושי בזיכרון השורות שלה) הייתה דמותה של סון לדמות הנשית הדומיננטית והמצליחה ביותר לכל אורך חמש עונות הסדרה. סון לא זינקה מהתוכנית למעמד של כוכבת, והיא השתתפה רק במספר הופעות משנה בסדרות "פשע מן העבר" ו"אחים ואחיות".
בשנת 2011 סון חזרה לתודעה הציבורית בזכות תפקידה בסדרת הדרמה "בגוף ההוכחה" בתור בלשית מחלק הרצח סמנת'ה בייקר.
בשנת 2017 ביימה סון את הסרט התיעודי "בולטימור מתעוררת" המספר את מותו של פרדי גריי מה שהביא למהומות הגזע בארצות הברית (2014–2015) בו נהרגו 2 אנשים ונעצרו 486 משתתפים.
בשנת 2019 שיחקה בדרמת הספורט "ציפור בשחקים", סרט מקורי של נטפליקס. בנוסף, שיחקה בשני פרקים של הסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" ברשת CBS, בתור ד"ר גבריאלה בורנהאם.
חיים אישיים

בשנת 2003 נישאה סון לנגן הדידג'רידו האוסטרלי אדם פלאק. הנישואין הסתיימו בסוף 2019. היא אמא לשתי בנות מנישואים קודמים; סופיה (1986) וסאקירה (1990).
ב-21 ביולי 2019 נעצרה על ידי משטרת צפון קרוליינה והוגש נגדה כתב אישום בשל אחזקת קוקאין.
מחוץ לקריירת המשחק שלה סון היא פעילה חברתית המנהיגה את תנועת "ReWired for Change" לזכויות הציבור בעיר בולטימור.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Work | ג'ון |  |
| 1998 | סלאם | לורין בל | גם תסריטאית מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט להופעת הפריצה הטובה ביותר (אנ') (1999) |
| 1999 | Getting to Know You | לין |  |
| 1999 | לגעת במוות | קניטה |  |
| 2000 | שאפט | אליס |  |
| 2001 | בושם | דנדי |  |
| 2002 | G | שלי |  |
| 2003 | The Killing Zone | ג'ניפר |  |
| 2008 | סטפ אפ 2: הרחובות | שרה |  |
| 2015 | The Missing Girl | פראני |  |
| 2017 | Domain | אטלנטה |  |
| 2019 | ציפור בשחקים | מירה |  |
| 2023 | ג'ורג' הגדול: סיפורו של ג'ורג' פורמן (אנ') | ננסי פורמן |  |
| TBA | Breakwater | בוני |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002–2008 | הסמויה | שקימה "קימה" גרגס (אנ') | תפקיד ראשי (5 עונות); 60 פרקים |
| 2006–2007 | פשע מן העבר | טוני הלסטד | 5 פרקים |
| 2008–2009 | אחים ואחיות | טריש אוונס | 4 פרקים |
| 2010, 2013 | האישה הטובה | סוניה רוקר | 2 פרקים |
| 2011 | Bar Karma | לוסי בורדן | פרק: "An Open Mind" |
| 2011–2012 | בגוף ההוכחה | סמנת'ה בייקר | תפקיד ראשי (עונות 2-1); 29 פרקים |
| 2012 | גדולה מהחיים | השופטת ויויאן הולסטון | פרק: "Jane's Getting Married" |
| 2012 | סוכן מחוק | אוליביה ריילי | 5 פרקים |
| 2013 | חוק וסדר: מדור מיוחד | ליסה קרטר | פרק: "American Tragedy" |
| 2014–2015 | המקוריים | לאנור / אסתר | 8 פרקים |
| 2015 | השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר | שוטרת | פרק: "Public Defenders" |
| 2016 | לוק קייג' | קפטן בטי אודרי | 3 פרקים |
| 2016 | עין הרע | גבריאלה | 5 פרקים |
| 2017 | הון שלטון | פישר | 2 פרקים |
| 2017 | בולטימור מתעוררת |   | במאית ומפיקה סרט תיעודי עבור רשת HBO |
| 2018–2021 | שיי טאון | לברן ג'ונסון | 10 פרקים |
| 2019 | הסנדק של הארלם | נל | פרק: "Rent Strike Blues" |
| 2019–2021 | מסע בין כוכבים: דיסקברי | ד"ר גבריאלה בורנהאם | 11 פרקים |
| 2020 | אוטופיה | קתרין מילנר | 3 פרקים |
| 2020 | Interrogation | מרג'ורי תומפסון | פרק: "L.A. County Psychologist Marjorie Thompson vs. Eric Fisher 1984" |
| 2021 | צדק איטי |   | במאית סרט תיעודי עבור רשת HBO |
| 2023–הווה | וויל טרנט (אנ') | אמנדה ווגנר | תפקיד ראשי (2 עונות); 23 פרקים |
סוניה סון לצידם של ג'יימי הקטור ומייקל קנת' ויליאמס, מכוכבי הסדרה "הסמויה" (2011)
בנדירמה (כדורסל)

מועדון הכדורסל המתמחה בנדרימה (בטורקית: Bandırma Basketbol İhtisas Kulübü; עד 2019 נודעה בשם באנוויט, בטורקית: Banvit) הייתה קבוצת כדורסל טורקית מהעיר בנדירמה, הקבוצה התפרקה בשנת 2020 בשל בעיות כלכליות.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1994 והעפילה לראשונה לליגה הבכירה בסיום עונת 2003/04. בעונת 2006/07 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הטורקי, בו הפסידה לקבוצת אפס פילזן. בעונת 2011/12 הפסידה שוב בגמר הגביע לקבוצת בשיקטש.
בעונות 2005/06, 2010/11, 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הטורקית, ובעונת 2012/13 העפילה לגמר הפלייאוף, אך הפסידה 4-1 בסדרת הגמר לגלאטסראיי.
בעונת 2016/17 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בתואר כשניצחה את אפס פילזן בגמר הגביע הטורקי.
הקבוצה השתתפה בגביעי אירופה השונים החל מעונת 2004/05. בין היתר ביורוקאפ צ'לנג', יורוצ'לנג' וביורוקאפ. בתחילת עונת 2011/12 העפילה הקבוצה לשלב הבתים של היורוקאפ דרך שלב המוקדמות הקשה.
בשנת 2020 הקבוצה התפרקה בשל בעיות כלכליות.
תארים והישגים

הליגה הטורקית:
גמר: 2013
חצי גמר: 2006, 2011, 2012
הגביע הטורקי:
זכייה: 2017
גמר: 2007, 2012
ליגת האלופות בכדורסל:
גמר: 2017
סמלה הישן של המועדון
גידי וייץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1975 (בן 49)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  כל העיר, הארץ 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
גדעון (גידי) וייץ (נולד ב-19 במרץ 1975) הוא עיתונאי ישראלי, חתן פרס סוקולוב. במהלך שנות עבודתו העיתונאית בלט בתחקירים שעשה בתחום השחיתות הציבורית, שזיכוהו באות אביר איכות השלטון.
ביוגרפיה

וייץ הוא בנו של ההיסטוריון יחיעם ויץ, הוא קרוי על שם חברו של אביו, גדעון (גידי) דבורצקי, בעל עיטור העוז שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
ב-1994 החל את שירותו בצה"ל ככתב בשבועון "במחנה". הוא הודח ממנו ב-1996 בשל ביקורת על הפרקליטות הצבאית. לאחר שירותו הצבאי עבד במשך חמש שנים בעיתון "כל העיר". ב-2002 עבר לעיתון "ידיעות אחרונות", הוא שימש תחקירן וכתב במוסף "7 ימים". ב-2006 עבר לעיתון "הארץ", וב-2010 הקים את מחלקת התחקירים בעיתון ומונה לעמוד בראשה.
בשנת 2008 העיד כי בתקופה בה הועסק בעיתון "ידיעות אחרונות", נתקל בתופעה של עיכוב פרסום תחקירים על רקע אינטרסים של המו"ל או העורך.
ב-2011 יצר יחד עם הבמאי לוי זיני, המפיק מוש דנון ונדב עשהאל את הסרט הדוקומנטרי "א' תחסל אותם" על פרשת קו 300, ששודר בערוץ 10.
ב-2013 זכה באות אביר איכות השלטון על פועלו כעיתונאי ותחקירן למען מערכת ציבורית נקייה משחיתות. ב-2015 זכה בפרס סוקולוב בתחום העיתונאות הכתובה.
באוקטובר 2015 העלה וייץ את הטענה כי משפחת נתניהו זוכה ליחס מועדף באתר וואלה, פרשה שהפכה לחלק מתיק 4000. בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה כי הוא שוקל להעמיד את ראש הממשלה ואת בני הזוג אלוביץ' לדין באשמת שוחד, בכפוף לשימוע. ב-21 בנובמבר 2019, החליט אביחי מנדלבליט, כי נתניהו יואשם בשוחד, בכפוף לראיות שהוצגו בתיק 4000.
בדצמבר 2021 נעצר וייץ כששאל שוטרים בשעת אירוע לפשר מעשיהם, על אף שהזדהה כעיתונאי. לאחר שעות אחדות שוחרר מבלי שנחקר.
חיים אישיים

לווייץ ולבת זוגו, הבמאית נטע שושני, בן משותף.
הערות שוליים

1 2  נתי טוקר, עיתונאי "הארץ" גידי וייץ זכה באות אביר איכות השלטון, באתר TheMarker, ‏11 בנובמבר 2013 (ארכיון)
↑  יחיעם וייץ וגידי וייץ, הענק ויורשו: על הביוגרפיה של אריאל שרון, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2011
↑  יחיעם וייץ, "לפנים: פרקי זיכרונות מארץ ישראל שלפני מלחמת העולם השנייה" מאת שולמית לסקוב | נערת תלפיות, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2010
↑  אביב הורביץ, ‏הצעה שאפשר לסרב לה, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2015
↑  רתם קלינה, גידי וייץ עוזב את "7 ימים", באתר nrg‏, 16 במאי 2006
↑  אורן פרסיקו, מה איבד התחקירן הבכיר של "הארץ" ב"ידיעות אחרונות"?, באתר העין השביעית, 18 במאי 2008
↑  מיה מנע‏, פרס סוקולוב יוענק לעמוס הראל וגידי וייץ, באתר וואלה, 16 ביולי 2015
↑   גידי וייץ, לא רק ישראל היום: אתר החדשות הפופולרי "וואלה!" בשירות נתניהו, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2015
↑   יהושע בריינר, כתב "הארץ" גידי וייץ נעצר ונאזק בידיו וברגליו בתואנת שווא כי הפריע לשוטר, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2021
↑   הסדרה שמנסה ללכוד את המוות במצלמה, באתר הארץ, 15 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010679518705171  VIAF: 2061164298330508630006   WorldCat (עם VIAF): 2061164298330508630006
יורם בר

| --- | --- |

יורם בר
 לידה:  10 בינואר 1966 ירושלים 
 פטירה:  31 במרץ 1995 (בגיל 29) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  כל העיר 
 
יורם בר (10 בינואר 1966 - 31 במרץ 1995) היה עיתונאי ומבקר מוזיקה במקומון הירושלמי כל העיר.
ביוגרפיה

יורם בר החל לכתוב ב"כל העיר" ב-1985 וכתיבתו התרכזה בביקורת מוזיקה בעיקר של רוק ופאנק (Punk). במסגרת זאת סיקר וקידם להקות ירושלמיות בנות העת כנושאי המגבעת (שהסולן שלה, אהד פישוף ביקר גם הוא מוזיקה באותו עיתון), 3-ח', "סרטן השד", "או-באן" (שסולניתה הייתה דנה ברגר) ו"היפוכונדריה" (איגי וקסמן). כמו כן סיקר לראשונה להקות בסגנון הגראנג' שלא היו ידועות אז כלל בארץ ולהקות ישראליות חדשות כמו "מודוס", "המימד הרביעי", "ארוזיה" (בהנהגת זמרת האופרה אפרת רותם) ועוד. כמבקר מוזיקה סיקר גם הופעות רוק במועדון פרגוד הירושלמי ובמועדונים הבולטים של תל אביב בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים: הפינגווין, קולנוע דן, ליקוויד ורוקסן. בנוסף, כתב טורים אודות אנשיה המוזרים של העיר, כתיבה שהתאפיינה במבט הומניסטי וחומל וטורים שנכתבו מנקודת מבטה של כלבתו לירה.
בר התגייס לגרעין נח"ל וכמה חודשים אחרי הטירונות חלה לראשונה בסרטן ושוחרר. הוא החלים והחל לכתוב ב"כל העיר". ב-1994, לאחר עשר שנות יצירה, חזרה המחלה בשנית והוא נפטר בגיל 29.
בשנת 2009 העלתה אמו את כתבותיו לאתר אינטרנט.
יואב קוטנר כתב עליו:
במחצית השנייה של שנות השמונים היה יורם בר אחד מעיתונאי הרוק המעניינים והחשובים ביותר בארץ. הוא כתב במקומון כל העיר הירושלמי על האמנות והתרבות שנמצאת בשוליים ובעיקר על מוזיקת רוק מהארץ ומחו"ל. הייתה לו אהבה מיוחדת לפאנק ולכל מה שמריח מאנטי-ממסדיות. אמנם קשה למדוד איזו השפעה הייתה לכתבות שלו על הסצנה הירושלמית ועל המוזיקה הישראלית, אבל תחושת השליחות שלו והמחויבות הבלתי מתפשרת לנושא הייתה מדבקת ומרגשת ובוודאי נתנה רוח גבית לאותם יוצרים רבים שכמעט איש לא שם לב אליהם. לצד מיכאל רורברגר בהעיר לא היה נאמן ממנו לנושא קידום מוזיקה אלטרנטיבית ולא ממוסחרת בארץ.
הערות שוליים

↑  מדברים על יורם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299815205171  ISNI: 0000 0000 7712 0749  VIAF: 107502798   WorldCat (עם VIAF): 107502798
חיים ברעם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1941 (בן 83) ישראל ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל
 מעסיק:  העולם הזה, כל העיר, הערוץ הראשון
 
חיים ברעם (נולד ב-13 במאי 1941) הוא איש שמאל ישראלי, פובליציסט ופרשן ספורט.
ביוגרפיה

ברעם נולד וגדל בשכונת נחלת אחים בירושלים לגרציה ולמשה ברעם שהיה מזכיר מועצת פועלי ירושלים וממנהיגי מפא"י בעיר, ולימים שר העבודה. אביו היה פעיל גם באגודה לידידות ישראל-ברית המועצות. בילדותו שמע פעמים רבות את אביו מתבטא בזכות הסוציאליזם ובזכות הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לאחר שירותו הצבאי, בהנדסה קרבית, היה ברעם חבר במפלגת העבודה. לאחר פרישתה של גולדה מאיר מההנהגה, היה לחבר במטהו של יצחק רבין במאבקו על ראשות המפלגה מול שמעון פרס. בהמשך פרש ממפלגת העבודה, הצטרף לסוציאליסטים העצמאיים בראשות לובה אליאב, ואיתם היה שותף להקמתה של של"י. ברעם שימש כדובר מפלגת של"י בכנסת, ועם פיצולה נמנה עם האגף השמאלי בה, שהיה שותף להקמת הרשימה המתקדמת לשלום.