stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת גביע דייוויס של רוסיה
סטטיסטיקה > תוצאות > ברית המועצות

| טורניר | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | נ–ה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית העולמי | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך |  | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון |  | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון |  |  | סיבוב ראשון |  |  |  | 0–5 |
| בית אזור אירופה/אפריקה I | סיבוב שני | רבע גמר | סיבוב שני | סיבוב ראשון |  |  | חצי גמר | גמר | גמר |  | גמר |  | נ |  |  |  |  |  |  |  |  |  | נ |  |  | גמר | נ |  | סיבוב שני | סיבוב שני | סיבוב שני | 28–8 |
| בית אזור אירופה/אפריקה, בית ב', II | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | סיבוב ראשון | גמר |  |  |  | חצי גמר |  | גמר |  | חצי גמר | נ | חצי גמר |  |  | רבע גמר | נ |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 15–7 |
| בית אירופה/אפריקה III | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך |  | 0–0 |
סטטיסטיקה > תוצאות > רוסיה

| טורניר | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | נ–ה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית העולמי | סיבוב ראשון | גמר | גמר | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | חצי גמר | רבע גמר | רבע גמר | נ | רבע גמר | סיבוב ראשון | חצי גמר | נ | גמר | חצי גמר | רבע גמר | רבע גמר | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון |  |  |  |  | סיבוב ראשון |  | חצי גמר | 29–19 |
| פלייאוף הבית העולמי (מוקדמות) | נ |  |  | נ | נ | נ |  |  |  |  |  | נ |  |  |  |  |  |  | נ | ה |  |  | ה | נ | ה |  | נ | 8–3 |
| בית אזור אירופה/אפריקה I |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | סיבוב שני | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב שני |  | סיבוב ראשון |  | 6–3 |
| בית אזור אירופה/אפריקה II |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 0–0 |
| בית אזור אירופה/אפריקה III |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 0–0 |
| בית אזור אירופה/אפריקה IV | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | לא נערך | 0–0 |
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס
↑  כחבר המדינות
| נבחרות הטניס הלאומיות (גביע דייוויס) |
| --- | --- | --- |
| אירופה/אפריקה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • איסלנד • אירלנד • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • דרא"פ • הולנד • הונגריה • זימבבואה • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מצרים • מקדוניה • מרוקו • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה | איי בהאמה • אל סלבדור • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • אורוגוואי • בוליביה • ברבדוס • ברזיל • גוואטמלה • ג'מייקה • הרפובליקה הדומיניקנית • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • ונצואלה • מקסיקו • פוארטו ריקו • פרגואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אסיה/אוקיאניה | אוזבקיסטן • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן • דרום קוריאה • הודו • הונג קונג • הפיליפינים • טג'יקיסטן • טיוואן • יפן • כווית • לבנון • מלזיה • ניו זילנד • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • ערב הסעודית • פקיסטן • קזחסטן • תאילנד |  |
| נבחרות בעבר | יוגוסלביה |  |
משה ברייטברד

משה ברייטבּרד
עמוד השער של ספר דקדוק לתלמידים
חלק שני פְּעָלים וְסִינְטַכְּסִים.
הוצאת יבנה, תרצ"ו
החותמת בראש העמוד:
מספרי אברהם בן שושן, ירושלים, ת"ש
משה ברייטברד (1883 – 1947) היה פעיל אגודת "מפיצי השכלה" בלטביה, חבר בהנהגת הסתדרות המורים העבריים, מחנך, מורה לעברית ומחבר ספר דקדוק לתלמידים. ברייטברד היה בין מקימי הגימנסיה העברית בריגה, שנהפכה למוסד מרכזי ברשת מוסדות החינוך העבריים בריגה ונהיה למורה ללימודי יהדות והשפה העברית ומזכיר כבוד של הגימנסיה בשנים שלאחד מכן, עד לפלישה של ברית המועצות ללטביה.
הוא עמד על כך, שבין כותלי בית הספר התלמידים ידברו בינם ובין עצמם אך ורק עברית. הוא גם היה בין החלוצים בריגה שהפך את העברית לשפת הבית ודיבר עם ילדיו מיום הולדתם רק בעברית. התחיל את לימודיו בחדר מפי אביו ובישיבה, שם קבל חינוך מסורתי. כבר בצעירותו התחבר לתנועת ההשכלה, למד בכוחות עצמו לימודים כלליים ושפות זרות ורכש השכלה כללית באופן עצמאי.
ביוגרפיה

בשנת 1902 נסע לברלין, בזמנו מרכז האמנציפציה היהודית ותנועת ההשכלה. בברלין השלים את לימודיו בסמינריון למורים עבריים - Jüdisches Schullehrerseminar.
בשנת 1921 עבר לריגה. היה בין מייסדי הסתדרות המורים העבריים "המורה", אשר מטרתה הייתה לארגן את המורים שדגלו ברעיון של בית ספר עברי מודרני ולימוד בשיטת "עברית בעברית". האיגוד הפך לרוח החיה של החינוך העברי ועמדה בראש המאבק למען הקמת בתי ספר ששפת ההוראה בהם עברית, כאשר היה עליו להתגבר על הלחץ הכבד מצד ארגוני ה"בונד" היידישאי מחד ו"אגודת ישראל" מאידך, שהתנגדו להוראת עברית בבתי הספר היהודים אשר עד כה לימדו ביידיש.
"...להחיות את השפה העברית בפי הדור הצעיר....הילד הגומר בית ספר עברי ידע את השפה העברית...באופן חופשי וטבעי..." (מדברים שנכתבו בחוזר שנשלח למורים). ספרו "דקדוק לתלמידים" בשני חלקים יצא לאור לראשונה ב־1934 בריגה והיה נפוץ גם בארץ בהוצאת "יבנה". הספר רכש מקום מכובד בבית הספר העברי וזכה למספר לא מעט של מהדורות - בשנת 1982 יצאה לאור בתל אביב המהדורה השביעית (הדפסה שלושים וחמש) של הספר. משה ברייטברד לא זכה לעלות לארץ ישראל כמו שייחל, אך הצליח להימלט מריגה לפני כניסת הצבא הגרמני ב-1941. הוא חזר לריגה אחרי מלחמת העולם השנייה, שם נפטר ב-1947.
ברייטברד היה נשוי לגיטה לבית וולפסון (1894 קולדיגה, לטביה – 1946 ריגה). נולדו להם שני ילדים: יעקב, נפל במלחמת העולם השנייה כחייל סובייטי, ואביבה ברייטברד בראון, אדריכלית, אשר עלתה לישראל ב-1972 ומתגוררת בירושלים.
במאי 1974 נתכנסו בתל אביב בוגרי הגימנסיה העברית בריגה כדי לכבד את זכרו של מורם ומחנכם, משה ברייטברד. רבים מבין תלמידיו עלו ארצה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, אחרים הגיעו לאחר קום המדינה, אך כולם הדגישו שזיקתם לארץ הייתה לא מעט בזכות החינוך העברי שקיבלו בגימנסיה.
בשנת 1989 הוקמה באקדמיה ללשון העברית קרן לזכרו של משה ברייטברד למימון מלגה לחוקרים צעירים על הרצאה שנתית או כתיבת מאמר.
לקריאה נוספת

מעריב 10 מאי 1974.
ברייטברד, משה. דקדוק לתלמידים. ריגה: הוצאת המחבר, תרצ”ד.
ברייטברד, משה. דקדוק לתלמידים מחודש. מהדורה שביעית. תל אביב: יבנה, 1982.
הר-זהב, צבי. בקורת וביבליוגרפיה 'דקדוק לתלמידים' מאת משה ברייטברד. לשוננו - רבעון לענייני הלשון העברית (תרצ”ו).
מרשה תומאסון

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1976 (בת 48) Moston, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרשה ליסה תומאסון סיקייס (באנגלית: Marsha Lisa Thomason Sykes; נולדה ב-19 בינואר 1976) היא שחקנית אנגלייה המוכרת בעיקר עקב תפקידה כסוכנת ה-FBI דיאנה בריגן בסדרת הטלוויזיה "צווארון לבן".
ביוגרפיה

נלסון נולדה במוסטון שבמנצ'סטר רבתי לאב אנגלי ואם ג'מייקנית. היא למדה באוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר ומגיל 13 השתתפה בסדנאות תיאטרון באולדהאם.
קריירה

בשנת 1997 קיבלה את תפקידה הבולט הראשון, כשהשתתפה בשמונה פרקים של סדרת הטלוויזיה הבריטית "Pie in the Sky" (אנ').
בשנים 1998–1999 שיחקה ב-20 פרקים של סדרת הטלוויזיה הבריטית "Where the Heart Is" (אנ').
בשנת 2002 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט האימה "Long Time Dead" (אנ').
בשנים 2003–2005 שיחקה בתפקיד מרכזי בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה "לאס וגאס", שכללו 47 פרקים.
בשנת 2003 שיחקה בתפקיד משני סרט קומדיית-האימה "האחוזה הרדופה" (אנ').
בשנת 2006 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט הקומדיה האמריקאי "קפאין" (אנ'). באותה שנה שיחקה גם בתפקיד משני בסרט טריפ קטלני (אנ').
בשנים 2007–2010 גילמה את נעמי דוריט בסדרת הטלוויזיה המצליחה "אבודים".
ב-2009 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט "סודות בים כחול 2: השונית" (אנ').
בשנים 2009–2014 גילמה את סוכנת ה-FBI דיאנה בריגן בשש העונות של סדרת הטלוויזיה המצליחה "צווארון לבן".
בשנת 2012 תרמה את קולה למשחק הווידאו "Hitman: Absolution".
בשנים 2017–2020 שיחקה בעונות 8–11 של סדרת הטלוויזיה "NCIS: לוס אנג'לס".
בשנת 2020 החלה לשחק במותחן הפוליטי "קוברה" של Sky 1 בתור פרנסין ברידג'
חיים אישיים

ב-5 באפריל 2009 נישאה תומאסון במאליבו לטכנאי התאורה קרייג סיקייס. ביוני 2013 נולדה לזוג בת.
הערות שוליים

↑  "Marsha Thomason Biography (1976-)".
↑  Ausiello, Michael (12 בפברואר 2010). "White Collar Promotes Marsha Thomason". ew.com. אורכב מ-המקור ב-13 בפברואר 2010. נבדק ב-12 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (14 במרץ 2010). "Three solidify cable series roles". The Hollywood Reporter. נבדק ב-23 ביוני 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Heldman, Breanne (6 באפריל 2009). "Lost Actress Marsha Thomason Finds a Husband". E! Online. נבדק ב-26 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leon, Anya. "Marsha Thomason Welcomes Daughter Tallulah Anaïs". People.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4969425  BnF: cb14511099x (data)  GND: 1151164119  ISNI: 0000 0001 1592 8336  LCCN: no2005030178  NDL: 00696242  NKC: xx0185786  SUDOC: 160591775  VIAF: 9573757   WorldCat (עם VIAF): 9573757
משטרת קוסובו

משטרת קוסובו (באלבנית: Policia e Kosovës; בסרבית: Kosovska Policija) היא המשטרה הלאומית של קוסובו מאז 1999 ובעלת מעמד רשמי מאז שנת 2008. המשטרה כפופה למשרד הפנים של קוסובו האחראי על כוחות השיטור במדינה. מפקד המשטרה הנוכחי רשאט מאליקי.
מ-1999 ועד הכרזת העצמאות של קוסובו בשנת 2008 היה הארגון לחלק ממשטרת משימת הניהול הזמני של האו"ם בקוסובו ומהחל מ-2008 זוהי סוכנות ממשלתית לשיטור. כ-9,000 שוטרים משרתים בארגון.
מאז ה-21 בינואר 2002 המשטרה מתפעלת את יחידת האבטחה, האחראית לאבטחת אישים בכירים בקוסובו והיא כוללת בתוכה גם את היחידה המהירה לתגובה מהירה - המקבילה הקוסוברית לימ"מ.
היחידה המבצעית המיוחדת של משטרת קוסובו היא יחידה K-9 שקציניה מתאמנים בבריטניה והיא עוסקת במאבק בשחיתות הציבורית ומבצעי אכיפה חשאיים בהוראות מפקד המשטרה.
משה בריינהנדלר

משה אליעזר בריינהנדלר (בן ענת) (15 באוקטובר 1902 – 7 ביולי 1953) היה עסקן ציבור ישראלי, חבר אחדות העבודה, מפא"י ומפ"ם, חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב, ממייסדי קופת מלווה וחסכון של עובדי תל אביב ומייסד משען.
ביוגרפיה

בריינהנדלר נולד בבריסק למשפחה דתית. קיבל חינוך בחדר מתוקן, למד בבית ספר תיכון ולאחר מכן באוניברסיטת ורשה. הוא היה פעיל ציוני, חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית, וממייסדי החלוץ בבריסק והסתדרות הנוער הרצליה. במהלך לימודיו כתב מאמרים רבים בעיתונים ציוניים. בשנת 1925 התחתן ועלה עם אשתו לארץ ישראל. לאחר שעבד חודשים אחדים כפועל היה ממייסדי "קופת מלווה וחסכון" של העובדים בתל אביב וכיהן כמזכיר הקופה.
בשנת 1931 יזם את הקמת משען, שעסקה בעזרה לנזקקים. בריינהנדלר נתן לפונים למשען יחס אישי ואנושי חם שכונה כגישה "רגשנית", לעומת מה שנודע כגישה ה"מפוכחת" של זאב ויינר.
בשנים 1942–1945 שירת בנוטרות.
בריינהנדלר היה חבר באחדות העבודה, ועם הקמת מפא"י היה לחבר בה. בעת הפילוג בשנת 1944 עבר אל התנועה לאחדות העבודה, ועם הקמת מפ"ם ב-1948 היה לחבר בה. הוא נשא בתפקידים שונים, בהם חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב.
נפטר ב-1953 ממחלה ממארת, בגיל 50. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר את אשתו, נעמי, ושני בנים: ברוך (בורלה) בן-ענת (1926–1999) ושמואל בן-ענת.
במלאת שנה למותו נקראה על שמו מרפאה של קופת חולים כללית ביפו. במלאת 20 שנה לפטירתו קבעו מרכז משען ולשכת המס המרכזית את פרס "משען" על שמו, שיוענק לעבודה בכתב בנושא "העזרה ההדדית בהסתדרות".
הערות שוליים

↑  זאב ויינר, משה אליעזר בריינהנדלר (בן-ענת), דבר, 20 ביולי 1953.
↑  יצחק עילם, בנתיבי מעשה, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ד 1974, עמ' 171–173.
↑  הורכבו וועדות עיריית תל אביב, על המשמר, 18 באפריל 1951.
↑  ברוך (בורלה) בן ענת (בריינהנדלר), באתר הפלמ"ח.
↑  שמו של בן-ענת נקרא על מרפאת קופ"ח ביפו, דבר, 26 ביולי 1954.
↑  פרס "משען" ע"ש בן-ענת, דבר, 2 באוגוסט 1973.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304292005171  VIAF: 298509860   WorldCat (עם VIAF): 298509860
נבחרת סין בכדורגל

ערך זה עוסק בנבחרת הגברים של סין בכדורגל. אם התכוונתם לנבחרת הנשים, ראו .
נבחרת סין בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הרפובליקה העממית של סין. נבחרת סין נחשבת לאחת הנבחרות הבכירות ביבשת אסיה. הגיעה למקום השני בגביע אסיה 2004. לזכותה של נבחרת סין הופעה אחת בגביע העולם בכדורגל, בשנת 2002, בה הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים לקוסטה ריקה, ברזיל וטורקיה.
היסטוריה

הנבחרת הלאומית הסינית הוקמה בשנת 1924 והייתה חברה בפיפ"א בין השנים 1931–1958 והצטרפה בפעם השנייה ב-1979.
לאחר צירופן של הונג קונג ומקאו לשטחה של הרפובליקה העממית של סין, המשיכו שתי הקולוניות לשעבר לשמור על מסגרתן הקודמת, ונותרו בעינן נבחרת הונג קונג ונבחרת מקאו ונבחרת סין כוללת אך ורק את תושבי סין שלפני האיחוד.
הדירוג הנוכחי של נבחרת סין ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-91 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,253.77 – ירידה של 4 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 37 נמדד לראשונה בדצמבר 1998, והדירוג הנמוך ביותר 109 נמדד לראשונה במרץ 2013.
עובדה מעניינת בקשר לנבחרת סין קשורה ביריבתה ביבשת, נבחרת קוריאה הדרומית. מאז שנת 1950, שיחקו שתי הנבחרות 30 משחקים ביניהן, אך הנבחרת הסינית מעולם לא הצליחה לגבור על נבחרת קוריאה הדרומית, למרות מספר המשחקים הרב בין שתי הנבחרות.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אורוגוואי 1930: לא נרשמה
הממלכה האיטלקית 1934: לא נרשמה
צרפת 1938: לא נרשמה
ברזיל 1950: לא נרשמה
שווייץ 1954: לא נרשמה
שוודיה 1958: לא העפילה
צ'ילה 1962: לא נרשמה
אנגליה 1966: לא נרשמה
מקסיקו 1970: לא נרשמה
גרמניה 1974: לא נרשמה
ארגנטינה 1978: לא נרשמה
ספרד 1982: לא העפילה
מקסיקו 1986: לא העפילה
איטליה 1990: לא העפילה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
צרפת 1998: לא העפילה
| קוריאה הדרומית יפן 2002 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 9 |
גרמניה 2006: לא העפילה
דרום אפריקה 2010: לא העפילה
ברזיל 2014: לא העפילה
רוסיה 2018: לא העפילה
קטר (מדינה) 2022: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 1/22 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 9 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
הונג קונג (1876–1959) 1956: לא נרשמה
קוריאה הדרומית 1960: לא נרשמה
ישראל 1964: לא נרשמה
איראן (1964–1979) 1968: לא נרשמה
תאילנד 1972: לא נרשמה
| איראן (1964–1979) 1976 | מקום שלישי | 4 | 1 | 1 | 2 | 2 | 4 |
| כווית 1980 | סיבוב ראשון | 4 | 1 | 1 | 2 | 9 | 5 |
| סינגפור 1984 | מקום שני | 6 | 4 | 0 | 2 | 11 | 4 |
| קטר (מדינה) 1988 | מקום רביעי | 6 | 2 | 2 | 2 | 7 | 5 |
| יפן 1992 | מקום שלישי | 5 | 1 | 3 | 1 | 6 | 6 |
| איחוד האמירויות הערביות 1996 | רבע גמר | 4 | 1 | 0 | 3 | 6 | 7 |
| לבנון 2000 | מקום רביעי | 6 | 2 | 2 | 2 | 11 | 7 |
| הרפובליקה העממית של סין 2004 | מקום שני | 6 | 3 | 2 | 1 | 13 | 6 |
| אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 7 | 6 |
| קטר (מדינה) 2011 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 4 |
| אוסטרליה 2015 | רבע גמר | 4 | 3 | 0 | 1 | 5 | 4 |
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | רבע גמר | 5 | 3 | 0 | 2 | 7 | 7 |
| קטר (מדינה) 2023 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 0 | 1 |
| ערב הסעודית 2027 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 13/18 | 59 | 23 | 15 | 21 | 88 | 66 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי פדרציית הכדורגל של מזרח אסיה

2003 - מקום שלישי
2005 - מקום ראשון
2008 - מקום שלישי
2010 - מקום ראשון
2013 - מקום שני
שחקנים מפורסמים

דו ווי
האו האידונג
פאן זיהי
לי ג'יניו
לי טאי
מרטין דינג
לי וויפנג
לי חיאופנג
קיו שנגפינג
סון ג'יהאי
יאנג צ'אן
ז'אנג ז'י
מה מינגיו
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לי וויפנג | 112 | 14 | 1998–2011 |
| 2 | ז'אנג לינפנג | 111 | 5 | 2009–הווה |
| 3 | גאו לין | 109 | 22 | 2005–2019 |
| 4 | ז'אנג ז'י | 108 | 15 | 2002–2019 |
| 5 | האו היידונג | 106 | 39 | 1992–2004 |
| 5 | פאן ג'יי | 106 | 17 | 1992–2002 |
| 7 | וו ליי | 99 | 38 | 2010–הווה |
| 8 | וו שי | 93 | 11 | 2011–הווה |
| 9 | לי טיה | 92 | 6 | 1997–2010 |
| 10 | האו ג'ונמין | 91 | 12 | 2005–2022 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שערים | הופעות | יחס | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | האו היידונג | 39 | 106 | 0.37 | 1992–2004 |
| 2 | וו ליי | 38 | 99 | 0.38 | 2010–הווה |
| 3 | יאנג שו | 29 | 55 | 0.53 | 2009–2019 |
| 4 | סו מאוזן | 27 | 53 | 0.51 | 1994–2002 |
| 5 | לי ג'יניו | 24 | 70 | 0.34 | 1997–2008 |
| 6 | גאו לין | 22 | 109 | 0.2 | 2005–2019 |
| 7 | מא לין | 21 | 45 | 0.47 | 1985–1990 |
| 8 | ליו הייגואנג | 20 | 57 | 0.35 | 1990–1983 |
| 8 | יו דאבאו | 20 | 68 | 0.29 | 2022–2010 |
| 10 | לי בינג | 19 | 65 | 0.29 | 1992–2001 |
| 10 | ג'או דיו | 19 | 29 | 0.66 | 1982–1986 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
לי וויפנג שיאן ההופעות (112) בנבחרת סין בכל הזמנים.
מקלנבורג (חבל ארץ)

מקלנבורג (בגרמנית: Mecklenburg) הוא אזור היסטורי בצפון גרמניה הכולל את החלק המערבי והגדול יותר של המדינה הפדרלית מקלנבורג-מערב פומרניה. הערים הגדולות באזור הן רוסטוק, שוורין, נויברנדנבורג, ויסמר וגיסטרו.
השם מקלנבורג נובע מטירה בשם Mikilenburg (סקסית עתיקה עבור "טירה גדולה", ומכאן תרגומה ללטינית חדשה ויוונית Megalopolis), הממוקמת בין הערים שוורין וויסמר. בשפות הסלאביות זה היה ידוע בשם Veligrad, שפירושו גם "טירה גדולה". זה היה מקום אבותיו של בית מקלנבורג; במשך זמן מה היה האזור מחולק למקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ בקרב אותה שושלת.
מבחינה לשונית מקלנבורגרים שומרים ומשתמשים במאפיינים רבים של אוצר המילים או הפונולוגיה הגרמנית התחתית.
שם התואר לאזור הוא מקלנבורגית; התושבים נקראים מקלנבורגים או מקלנבורגרים.
גאוגרפיה

מקלנבורג ידועה באזור הכפרי השטוח ברובו. חלק גדול מהשטח הוא ביצה, עם בריכות, ביצות ושדות כמאפיינים משותפים, עם יערות קטנים משובצים. השטח משתנה ככל שנוסע צפונה לכיוון הים הבלטי.
מתחת לכבול של מקלנבורג נמצאים לפעמים מרבצים של זרמי לבה עתיקים. באופן מסורתי, לפחות באזורים הכפריים, האבן מזרימות אלו נחתכת ומשמשת לבניית בתים, לרוב בשימוש משותף עם מלט, לבנים ועץ, מה שיוצר מראה ייחודי לחלק החיצוני של בתים כפריים.
במקלנבורג יש חקלאות פרודוקטיבית, אבל האדמה מתאימה ביותר למרעה לבעלי חיים.
גאוגרפיה > רשימת מרכזים עירוניים במקלנבורג

| העיר/  עירייה | מחוז | אוכלוסייה   נכון ל-31 בדצמבר 2012 | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| רוסטוק | עיר נטולת מחוזות | 206,011 (31-12-2015) |  |
| שוורין | עיר נטולת מחוזות | 91,264 |  |
| נויברנדנבורג | Mecklenburgische Seenplatte | 63,509 |  |
| ויסמר | Nordwestmecklenburg | 42,433 |  |
| גיסטרו | רוסטוק | 28,586 |  |
| נוישטרליץ | Mecklenburgische Seenplatte | 20,322 |  |
| וארן | Mecklenburgische Seenplatte | 21,074 |  |
| פרכים | לודוויגסלוסט-פרכים | 17,174 | </img> |
| לודוויגסלוסט | לודוויגסלוסט-פרכים | 11,998 |  |
| באד דובראן | רוסטוק | 11,427 |  |
| האגנוב | לודוויגסלוסט-פרחים | 11,324 |  |
| גרפסמיהלן | Nordwestmecklenburg | 10,621 |  |
| בויזנבורג/אלבה | לודוויגסלוסט-פרחים | 10,169 |  |
| טטרוב | רוסטוק | 8,733 |  |
| מלכין | Mecklenburgische Seenplatte | 7,657 |  |
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

מקלנבורג הוא האתר של קברי דולמן פרהיסטוריים רבים. ייתכן שתושביה המאורגנים הקדומים ביותר היו ממוצא קלטי. לא יאוחר מ-100 לפני הספירה האזור היה מאוכלס על ידי עמים גרמאניים פרה-נוצרים.
הסמל המסורתי של מקלנבורג, ראשו של השור המחייך (גרמנית תחתית: בקר הבית, ליט.: 'ראש שוורים', כאשר osse הוא מילה נרדפת לפר ושור בגרמנית תחתית תיכונה), עם עור מחובר, וכתר מעל. ייתכן שמקורו בתקופה זו. זה מייצג את מה שהעמים המוקדמים היו לובשים, כלומר ראש של שור כקסדה, כשהעור תלוי על הגב כדי להגן על הצוואר מפני השמש, ובסך הכל כדרך להחדיר פחד באויב.
מהמאות ה-7 עד ה-12, מקלנבורג הייתה מיושבת על ידי סלאבים מערביים שהיגרו לשם מהאזור שהוא כיום מזרח פולין ומצפון-מערב אוקראינה. ביניהם היו האובוטריטים ושבטים אחרים שמקורות פרנקים כינו אותם כ"ונדים". המייסד במהלך המאה ה-11 של בית מקלנבורג של הדוכסים ואחר כך הדוכסים הגדולים, שנמשכה עד 1918, היה ניקלוט מהאובוטריטים.
בסוף המאה ה-12, היינריך הארי, דוכס הסקסונים, כבש מחדש את האזור, נשבע מאדוניו המקומיים, וניצר את אנשיו, כמבשר למסעות הצלב הצפוניים. מהמאות ה-12 עד ה-14, מספר רב של גרמנים ופלמים התיישבו באזור (Ostsiedlung), תוך יבוא של חוק גרמני וטכניקות חקלאיות משופרות. הוונדים ששרדו את כל המלחמות וההרס של מאות השנים שלפני כן, כולל פלישות ומשלחות לאזורים סקסוניה, דנמרק וליוטיזיק, כמו גם סכסוכים פנימיים, נטמעו במאות השנים שלאחר מכן. עם זאת, אלמנטים של שמות ומילים מסוימים המשמשים במקלנבורג מדברים על ההשפעה הסלאבית המתמשכת. דוגמה לכך תהיה העיר שוורין, שנקראה במקור זוארין בסלאבית. דוגמה נוספת היא העיירה ברזגארד, חלק ה'גארד' של שם העיירה הנובע מהמילה הסלאבית 'גראד', שמשמעותה עיר או עיר.
מאז המאה ה-12 נותר השטח יציב ובלתי תלוי יחסית בשכנותיו; אחת הטריטוריות הגרמניות הבודדות שעבורן זה הצליח. במהלך הרפורמציה, הדוכס בשוורין המיר את דתו לפרוטסטנטיות וכך הלכה בעקבותיו דוכסות מקלנבורג בשנת 1549.
היסטוריה > היסטוריה, 1621 – 1933

כמו שטחים גרמניים רבים, מקלנבורג חולקה לפעמים וחולקה מחדש בין ענפים שונים של השושלת השלטת. בשנת 1621 היא חולקה לשתי הדוכסויות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-גיסטרו. עם הכחדת ענף גיסטרו בשנת 1701, אדמות גיסטרו חולקו מחדש, חלקן עברו לדוכס מקלנבורג-שוורין, וחלקן עברו לענף החדש של מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1815, הועלו שתי הדוכסויות של מקלנבורג למעמד הגדולות, הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין והדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ, ולאחר מכן התקיימו בנפרד ככאלה בגרמניה תחת שלטון נאור אך אבסולוטי (חוקות ניתנו בערב מלחמת העולם הראשונה) עד המהפכה של 1918. החיים במקלנבורג היו יכולים להיות קשים למדי. מנהגים כמו הצורך לבקש רשות מהדוכס הגדול להתחתן, או לבקש אישור להגר, נשארו זמן רב בהיסטוריה של מקלנבורג (כלומר עד 1918), זמן רב לאחר שנוהגים כאלה ננטשו באזורים אחרים בגרמניה. אפילו במחצית המאוחרת של המאה ה-19 החזיק הדוכס הגדול באופן אישי מחצית מהאזור הכפרי. הדוכס האחרון התפטר ב-1918, כשממלכות נפלו ברחבי אירופה. השושלת שלטה במקלנבורג ללא הפרעה (למעט שנתיים) מאז שילובה באימפריה הרומית הקדושה ועד 1918. מ-1918 עד 1933, הדוכסויות היו מדינות חופשיות ברפובליקת ויימאר.
באופן מסורתי, מקלנבורג תמיד הייתה אחד מהאזורים הגרמנים העניים יותר. הסיבות לכך עשויות להיות מגוונות, אך גורם אחד בולט: מבחינה חקלאית האדמה דלה ואינה יכולה לייצר באותה רמה כמו חלקים אחרים של גרמניה. שתי המדינות של בית מקלנבורג עשו ניסיונות להיות מדינות עצמאיות לאחר 1918, אך בסופו של דבר נכשלו כאשר התבררה התלות שלהם בשאר הארצות הגרמניות.
היסטוריה > היסטוריה מאז 1934

לאחר שלוש מאות שנים של חלוקה, מקלנבורג אוחדה ב-1 בינואר 1934 על ידי ממשלת גרמניה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוורמאכט הקצה את מקלנבורג ופומרניה למחוז הצבאי השני בפיקודו של גנרל חיל הרגלים ורנר קיניץ, עם המפקדה בשטטין. מקלנבורג הוקצתה לאזור עם מפקדה בשוורין, שהיה אחראי על יחידות צבאיות בשוורין, רוסטוק, פרכים ונוישטרליץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הממשלה הסובייטית שכבשה את מזרח גרמניה מיזגה את מקלנבורג עם האזור הקטן יותר של פומרניה המערבית כדי ליצור את מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. מקלנבורג תרמה כשני שלישים מגודלה הגאוגרפי של המדינה החדשה ומרוב אוכלוסייתה. כמו כן, המדינה החדשה הפכה לבית זמני או קבוע עבור פליטים רבים שגורשו משטחי גרמניה לשעבר שנכבשו על ידי ברית המועצות ופולין לאחר המלחמה. הסובייטים שינו את השם מ"מקלנבורג-מערב פומרניה" ל"מקלנבורג" ב-1947.
בשנת 1952 סיימה ממשלת מזרח גרמניה את קיומה העצמאי של מקלנבורג, ויצרה שלושה מחוזות ("בצירקה") מתוך שטחה: רוסטוק, שוורין ונויברנדנבורג.
במהלך איחוד גרמניה בשנת 1990, מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה קמה לתחייה, והיא כיום אחת מ-16 המדינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.