stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב יהושע
ביוגרפיה

נולד בשכונת ימין משה שבירושלים לרב חנניה גבריאל, ובגיל צעיר עקר עם משפחתו לשכונת אבן ישראל. הוא חווה את התקופה הקשה שהביאה עִמה מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1932 התארס למלכה רוזיליו, בת למשפחה אמידה מהעיר מוגדור שבמרוקו, שעלתה לארץ ישראל באותה שנה עם אביה, שלאחר מות אמהּ עזב את עירו ואת שמונת ילדיו ולקח איתו לארץ ישראל את שתי בנותיו ובן זקוניו. מאז קום המדינה עבד כעוזר מנהל המחלקה המוסלמית והדרוזית במשרד הדתות ולאחר מכן ניהל אותה במשך שנים. ערך את "ידיעון המחלקה המוסלמית".
יהושע חקר בעיקר את תולדות היישוב הספרדי הישן. את ספרו הראשון, "ילדות בירושלים הישנה", פרסם עת מלאו לו שישים שנה, ומאז ועד יום מותו (1982) המשיך לפרסם ספרים רבים בנושא. כמו כן פרסם מאמרים בביטאון עדת הספרדים "במערכה" וב"הד המזרח". כתב גם בשם העט "יהושע בן-חנניה".
בכתיבתו תיאר את מנהגי הקהילות הספרדיות בירושלים ודרכי מנהגיהן וחייהן מסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים. במהלך כתיבה זו קונן על הפיחות שחל במעמד היהדות הספרדית בירושלים בכל הקשור להווי הספרדי של שכונות בירושלים, סובלנות ואובדן הזהות הספרדית בקרב בני הדור הצעיר. בעבודתו התבסס בין היתר על זיכרונותיהם של יוסף ברזאני, מאיר חפץ ויצחק בן יעקב מזרחי, צורף הכסף הירושלמי הנודע.
כמו כן פרסם שלושה ספרים בערבית על תולדות העיתונות הערבית בארץ ישראל משנת 1908 ועד קום המדינה ב-1948, אשר מבוססים על עבודת הדוקטור הבלתי-גמורה שלו. בנוסף פרסם יחד עם פסח שנער לקט של כתבות מנוקדות ומותאמות ללומדים מהעיתונות הערבית.
בשנת תשל"ח (1978) הוענק לו התואר יקיר ירושלים.
סבו היה הרב גבריאל שבתי, ובנו הוא הסופר א.ב. יהושע.
ספריו

ילדות בירושלים הישנה: פרקי הווי מימים עברו , 6 כרכים, ירושלים: ר' מס, 1965–1979:
[א]: ילדות בירושלים הישנה (תשכ"ה 1965);
[ב]: הבית והרחוב בירושלים הישנה (תשכ"ו 1966);
ג: חכמים בירושלים הישנה, עיסוקם ופרנסתם (תשכ"ח 1968);
ד: שכונות בירושלים הישנה: פרקי הווי מימים עברו (תשל"א 1971);
ה: שכונות בירושלים הישנה מספרות: פרקי הווי מימים עברו (תשל"ח 1978);
ו: טאלביה – קוממיות: ספורה של אחת השכונות החדשות בירושלים 1924–1978 (תשל"ט 1979).
يعقوب يهوشع (تاليف), تاريخ الصحافة العربية فى فلسطين فى العهد العثمانى: (١٩٠٨–١٩١٨), اورشليم - القدس: مطبعة المعارف, ١٩٧٤. (ערבית: "העיתונות הערבית בפלשתינה בתקופת השלטון העות’מאני (1908–1918)", ירושלים: דפוס אלמעארף, תשל"ה)
ספורו של הבית הספרדי ברובע היהודי בעיר העתיקה של ירושלים, ירושלים: ר' מס, 1976.
ירושלים תמול שלשום: פרקי הווי, 3 כרכים, ירושלים: ר' מס, 1977–1981.
בין מסורת להווי במשכנות הספרדים בירושלים, 2 כרכים, ירושלים: ועד עדת הספרדים ('מורשת'), תשל"ט 1979–תשמ"ב 1982.
تاريخ الصحافة العربية الفلسطينية: فى بداية عهد الانتداب البريطانى على فلسطين، ١٩١٩–١٩٢٩, حيفا: شركة الابحاث العلمية-العملية، جامعة حيفا, ١٩٨١. (ערבית: "תולדות העיתונות הערבית בפלשתינה בראשית תקופת המנדט הבריטי 1919–1929", חיפה 1981)
تاريخ الصحافة العربية الفلسطينية: فى نهاية عهد الانتداب البريطاني على فلسطين، ١٩٣٠–١٩٤٨, شفاعمرو: دار المشرق, ١٩٨٣. (ערבית: "תולדות העיתונות הערבית בפלשטינה בסוף תקופת המנדט הבריטי על פלשתינה, 1930–1948", שפרעם 1983)
לאחר מותו:
ירושלים הישנה בעין ובלב: מבחר כתבים; הקדמה: אברהם ב' יהושע, ירושלים: כתר, 1988.
הערות שוליים

↑  מלכה רוזיליו – יעקב יהושע (בן-חנניה): מאורשים, דואר היום, 10 ביולי 1932.
↑  אברהם ב' יהושע, 'הקדמה', בתוך: יעקב יהושע, ירושלים הישנה בעין ובלב: מבחר כתבים, ירושלים: כתר, 1988, עמ' 9.
↑  י. יהושע, תוניס ויהודיה תחת שלטון וישי וגרמניה, הד-המזרח, 23 ביולי 1943
יעקב יהושע, תייר ערבי על קברו של שמואל הנביא, הד-המזרח, 15 באוקטובר 1942
↑  יהושע בן-חנניה, ואני בתוך הגולה הספרדית, במערכה, 25 בדצמבר 1964
יהושע בן-חנניה, ר' אהרן מני ז"ל והבעיה הערבית, במערכה, 13 באוגוסט 1961
↑  יעקב יהושע, בין מסורת להווי במשכנות הספרדים בירושלים, חלק ב', ירושלים תשמ"ב, עמ' 81-112.
↑  לקט מתוך העתונות הערבית, הד-המזרח, 20 בנובמבר 1942
↑  12 אזרחים יקבלו תואר יקיר ירושלים, דבר, 29 בינואר 1978.
↑  משה גולדשטיין, עולם שנחרב: זכרונות-ילדות מירושלים העתיקה, מעריב, 21 בינואר 1966.
↑  נעמי בנצור, חכמי ירושלים – כפי שיעקב יהושע רואה אותם, מעריב, 19 ביולי 1968; ארי אבנר, זכרונות ועזבונות, דבר, 13 בספטמבר 1968.
↑  דני רובינשטיין, פרק פולקלור ירושלמי, דבר, 31 באוגוסט 1971.
↑  צבי אילן, ספר חדש | ארץ-ישראל של אז: ילדות בירושלים הישנה, דבר, טור אחרון, 14 באוקטובר 1979.
↑  על חלק ב: אבי טנא, דפדוף ראשון | זכרונות תוססים מירושלים, דבר, טור 2, 25 באוקטובר 1979.
↑  על חלק א: ספרים חדשים | מאבקם של ספרדים, מעריב, טורים 1–2, 31 במאי 1979; אבי טנא, דפדוף ראשון | ה"פלייטו" הגדול, דבר, טורים 1–2, 6 בספטמבר 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276255005171  ISNI: 0000 0000 6692 9139  LCCN: n83207282  NTA: 19197546X  SUDOC: 241815134  VIAF: 48148571   WorldCat (עם VIAF): 48148571
לאקאי 9352

| --- | --- |
   
 מיקומו של לאקאי 9352 בקבוצת הדג הדרומי (לא מופיע במפה)
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  דג דרומי
 שמות נוספים:  גליזה 887, LHS 70,‏ HD 217987
 סוג:  ננס אדום
 בהירות נראית:  7.34
 סיווג ספקטרלי:  M0.5 V
 עלייה ישרה:  23ʰ 05ᵐ 52.0ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏11.0″ ‏51′ ‏35°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  9.75
 מרחק:  10.7  שנות אור 3.28  פארסק
 רדיוס:  0.46 רדיוסי שמש
 מסה:  0.50 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 0.011 מהשמש
 טמפרטורה:  3,626 K
 מהירות סיבוב:  2.7±0.5 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  8.82±0.0002 קילומטר לשנייה
 תנועה עצמית:  6,907 מילי-שניות קשת בשנה
 היסט:  304.1354±0.02 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  −0.19 
 
לאקאי 9352 (מצרפתית: Lacaille 9352, נקרא גם גליזה 887, LHS 70 או 217987 HD) הוא ננס אדום הנמצא במרחק של 10.7 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים דג דרומי. זהו אחד הכוכבים הקרובים ביותר לכדור הארץ והוא הננס האדום השני הכי בהיר בשמים (אחרי לאקאי 8760). כמו כל שאר הננסים האדומים, גם את לאקאי 9352 לא ניתן לראות ללא ציוד עזר, שכן בהירות נראיתו היא מדרגה 7.3, נמוכה בהרבה מסף הראייה האנושי.
היסטוריה

הכוכב התגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי בין השנים 1750 ו-1754 בזמן שמיפה את שמי הדרום מכף התקווה הטובה בדרום אפריקה. הכוכב הופיע בקטלוג כוכבים של שמי הדרום שפורסם בשנת 1763 כשנה לאחר מותו של דה לאקאי והכיל כ-10,000 כוכבים. בשנת 1881 גילה האסטרונום האמריקאי בנג'מין גולד שלכוכב תנועה עצמית מהירה ביחס לשאר הכוכבים, כמעט 7 שניות קשת בשנה. בשל תנועה מהירה זו הוא עתיד לעבור אל תחומי קבוצת פסל תוך פחות מ-1,000 שנים.
מאפיינים

לאקאי 9352 הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M0.5 V. מסתו מוערכת בכחצי מסת שמש, רדיוסו מוערך במעט פחות מחצי רדיוס שמש ועוצמת הארתו היא כאחוז מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בגלל טמפרטורת פניו הנמוכה, כ-3,600 קלווין, רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום. הכוכב נע על רקע שאר הכוכבים במהירות של כ-7 שניות קשת בשנה, ששקולה למהירות אמיתית של למעלה מ-100 קילומטר בשנייה, והוא הכוכב עם התנועה העצמית הרביעית בגודלה מבין הכוכבים המוכרים. עד היום לא התגלו עדויות לקיומם של כוכבי לכת המקיפים אותו.
סביבה

הכוכב הקרוב ביותר ללאקאי 9352 הוא מערכת הכוכבים המשולשת EZ בדלי שמורכבת משלושה ננסים אדומים ונמצאת במרחק של כ-4.1 שנות אור ממנו, דומה למרחק שבין מערכת השמש ובין מערכת אלפא קנטאורי. מעט רחוק יותר, במרחק של כ-4.7 שנות אור נמצא הכוכב ε באינדיאני שממרחק זה יהיה עם בהירות נראית מדרגה 2.7, בהיר בהרבה מכפי שהוא נראה מכדור הארץ. הננס האדום לאקאי 8760 נמצא במרחק של 4.9 שנות אור ובהירותו הנראית ממרחק זה היא מדרגה 4.9, כלומר צופה אנושי יוכל לראותו משם ללא ציוד עזר. הכוכב τ בלווייתן נמצא במרחק של כמעט 8 שנות אור מלאקאי 9352 ויראה משם עם בהירות נראית מדרגה 2.6, דומה לבהירותה של השמש כפי שהיא נראית משם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Thomas Wm Hamilton: Our Neighbor Stars: Including Brown Dwarfs, p. 20
↑  B. O. Demory, D. Ségransan, T. Forveille, D. Queloz, J. L. Beuzit, X. Delfosse, E. di Folco, P. Kervella, J. B. Le Bouquin, C. Perrier, M. Benisty, G. Duvert, K. H. Hofmann, B. Lopez & R. Petrov: Mass-radius relation of low and very low-mass stars revisited with the VLTI, Astronomy and Astrophysics, Vol. 505, Issue 1, 2009, p. 206 (2009)
↑  VizieR: LHS 70, LHS Catalogue, 2nd Edition (Luyten 1979)
↑  Ken Croswell: The Brightest Red Dwarf, Sky and Telescope, July 2002, page 38
↑  Solstation: Lacaille 9352
לוגו רצף

לוגו רצף המציג הבסיסים השמורים ביותר סביב קודון ההתחלה מכל ה-mRNA האנושי (רצף הקונצנזוס של קוזאק). לציין כי הקודון לא מצויר בקנה מידה, אחרת האותיות AUG היו כל אחת בגובה 2 ביטים.
בביואינפורמטיקה, לוגו רצף הוא ייצוג גרפי של שימור הרצף של נוקלאוטידים (ב-DNA/RNA) או חומצות אמינו (ברצפי חלבון). לוגו רצף נוצר מאוסף רצפים מעומדים ומתאר את רצף ההסכמה ואת מגוון הרצפים. לוגו רצף משמש גם לתיאור מאפיינים של הרצף כמו אתרי קישור לחלבון ב-DNA או יחידות פונקציונליות בחלבונים.
הערות שוליים

↑  Schneider TD; Stephens RM (1990). "Sequence Logos: A New Way to Display Consensus Sequences". Nucleic Acids Res. 18 (20): 6097–6100. doi:10.1093/nar/18.20.6097. PMC 332411. PMID 2172928.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרונולוגיית אשר

עמוד השער של Annals of the World
כרונולוגיית אשר היא כרונולוגיה של ההיסטוריה של העולם, שפורסמה בשנת 1650 על ידי הארכיבישוף האירי ג'יימס אשר. כרונולוגיה זו, המבוססת על קריאה מילולית של התנ"ך, הציעה שהעולם נברא בשנת 4004 לפנה"ס. העבודה הפכה לשם דבר בעיקר בקרב חסידי בריאתנות הארץ הצעירה, הגורסים שהיקום נברא לפני מספר אלפי שנים בלבד, בהתאם לתיאור בספר בראשית. כרונולוגיית אשר הופרכה ואיבדה את אמינותה במאה ה-19 בעקבות ביקורת מדעית.
הכרונולוגיה של אשר התבססה על קריאה מדוקדקת של התנ"ך ועל השוואה עם מקורות חיצוניים נוספים. אשר חילק את ההיסטוריה לשלוש תקופות עיקריות:
מבריאת העולם ועד נדידתו של אברהם: תקופה זו כוללת את תיאור קווי הדורות המובאים בבראשית ה' ובראשית י"א, בהם מופיע אילן יוחסין של אבות האומה עם ציון מספר השנים שעברו בין דורותיהם. אשר קבע את משך תקופה זו ל-2082 שנים, משנת 4004 לפנה"ס ועד שנת 1922 לפנה"ס.
מנדידתו של אברהם ועד בניית בית המקדש הראשון: אשר קבע שתקופה זו נמשכה 910 שנים, מ-1922 לפנה"ס ועד 1012 לפנה"ס. בית המקדש הראשון הוקם לפי חישוביו 480 שנים לאחר יציאת מצרים.
מבניית המקדש ועד לחורבן הבית הראשון: תקופה זו נחשבה למורכבת ביותר לחישוב בשל הקושי לתאם את שנות מלכי יהודה וישראל. אשר קבע כי תקופה זו נמשכה 424 שנים, משנת 1012 לפנה"ס ועד לשנת 588 לפנה"ס.
ראו גם

הכרונולוגיה המקראית והמסורתית
מניין השנים בלוח העברי
הערות שוליים

↑  James Barr, 1984-85. "Why the World Was Created in 4004 BC: Archbishop Ussher and Biblical Chronology", Bulletin of the John Rylands University Library of Manchester 67:603–607.
לוביצ'ה קרולבסקה

לוביצ'ה קרולבסקה (בפולנית: Lubycza Królewska) היא עיירה במחוז טומשוב לובלסקי שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-16 ק"מ דרומית מזרחית לטומשוב מזובייצקי ובסמוך לגבול אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. נמצאת בחבל גליציה המערבית ההיסטורי.
תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1667, ובמהלך המאה ה-18 הוענקו לה זכויות עיר. בראשית המאה ה-19 הוקמו בעיירה מספר מפעלי תעשייה קטנים.
שרפה שפגעה ביישוב בשנת 1834 הביאה לחורבנו הכמעט מוחלט. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו בתים רבים ביישוב.
יהודי לוביצ'ה קרולבסקה

היהודים נטלו חלק מרכזי בפיתוח כלכלת היישוב, ובמסחר שהתנהל בו. בסוף המאה ה-19 פעלו בעיירה אדמו"רים משושלת רוקח, ובתקופה זו נמנו בעיירה 821 יהודים.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ונמנו בה 629 יהודים, מתוך 710 תושבים.
בסוף פברואר 1942, תחת הכיבוש הגרמני, צורפו כמה עשרות מיהודי העיירה למשלוחים למחנה ההשמדה בלז'ץ. בראשית סתיו 1942 נערכה אקציה שנייה בעיירה, בה שולחו רבים מיהודיה לבלז'ץ. באוקטובר 1942 גורשו אחרוני יהודי העיירה לראווה רוסקה, וחלקו שם את גורל יתר יהודי המקום.
כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק

כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק (בדנית ובנורווגית: Christian I; בשוודית: Kristian I; ‏פברואר 1426 – 21 במאי 1481) היה מלך דנמרק (בין השנים 1481-1448), מלך נורווגיה (בין השנים 1481-1450) ומלך שוודיה (בין השנים 1464-1457), בתקופת איחוד קאלמאר. בין השנים 1481-1460 הוא היה במקביל גם דוכס שלזוויג ורוזן (מ-1474 דוכס) הולשטיין. הוא היה המלך הדני הראשון משושלת בית אולדנבורג.
כריסטיאן היה בנם של דיטריך, רוזן אולדנבורג ושל הלוויג מהולשטיין, צאצאית של אריק החמישי, מלך דנמרק. בחלל השלטוני שנוצר בעקבות מותו ב-1448 ללא יורשים של כריסטופר מבוואריה, בחרה שוודיה את קרל השמיני כמלכה, מתוך כוונה למסד מחדש את איחוד קאלמאר תחת שלטונו של המלך השוודי. בשנה שלאחר מכן נבחר קרל להיות מלך נורווגיה, אך הרוזנים לבית הולשטיין היו בעלי השפעה חזקה יותר בהשוואה לאצולה השוודית והנורווגית גם יחד והשפיעו על המועצה המלכותית הדנית לבחור בכריסטיאן כמלך דנמרק. בהמשך, כאשר נבחר כריסטיאן להיות מלך נורווגיה (ב-1450) ומלך שוודיה (ב-1457), הושב על כנו איחוד קאלמאר למשך תקופה קצרה. ב-1460, לאחר שדודו של כריסטיאן, אדולפוס, דוכס שלזוויג ורוזן הולשטיין, מת ללא יורשים, הוא ירש אותו.
ב-1463 פרשה שוודיה מאיחוד קאלמאר בפעם הראשונה וניסיונו של כריסטיאן לכבוש אותה מחדש הסתיים בתבוסתו של עוצר שוודיה, סטן סטורה הזקן בקרב ברונקברג ב-1471.
בשנות השבעים של המאה ה-15 יצא כריסטיאן לכמה מסעות, ביניהם ביקור אצל האפיפיור סיקסטוס הרביעי שהעניק לו את האישור להקים את אוניברסיטת קופנהגן, שנפתחה ב-1479.
ביוגרפיה > ראשית חייו

כריסטיאן נולד ב-פברואר 1426 באולדנבורג שבצפון גרמניה. הוא היה בנם של דיטריך, רוזן אולדנבורג ושל אשתו השנייה, הלוויג מהולשטיין. לכריסטיאן היו שני אחים צעירים ממנו, מוריץ (1464-1428) וגרהרד (1500-1430) ואחות אחת, אדלייד.
מצד אביו הוא היה צאצא של בית אולדנבורג, משפחת דוכסים שהחלה את דרכה במאה ה-12 באזור שממערב לנהר וזר שבצפון-מערב גרמניה. בהתבססה על שתי הערים המבוצרות אולדנבורג ודלמנהורסט, הרחיבה המשפחה את תחום שלטונה על השבטים הפריזים השכנים. אביו של כריסטיאן כונה "בר המזל", שכן הוא איחד את המשפחה והצליח להרחיב את תחום שלטונה. אמו של כריסטיאן, הלוויג, הייתה בתו של גרהרד השישי, רוזן הולשטיין ואחותו של אדולפוס דוכס שלזוויג. מצד אמו, היה כריסטיאן גם צאצא של אריק החמישי, מלך דנמרק דרך בתו השנייה ריצ'זה וכן צאצא של אבל, מלך דנמרק דרך בתו סופיה.
עם מותו של דיטריך ב-1440, ירשו כריסטיאן ואחיו במשותף את תוארו של אביהם כרוזן אולדנבורג ודלמנהורסט. את כריסטיאן גידל דודו, אדולף, דוכס שלזוויג, שכן הדוכס חשוך הילדים שאף שאחיינו הצעיר יהיה יורשו.
ביוגרפיה > מלך דנמרק

בינואר 1448, מת באופן פתאומי כריסטופר מבוואריה, מלך דנמרק, שוודיה ונורווגיה, מבלי להותיר אחריו צאצאים. כתוצאה ממותו התפרק האיחוד בין שלוש הממלכות, שכן דנמרק ושוודיה פנו לכיוונים משלהן. כס המלכות הדני הפנוי הוצע בתחילה על ידי מועצת הממלכה לדוכס אדולפוס משלזוויג, בהיותו האדון הפאודלי הבולט ביותר בשטח דנמרק. אך בהיותו מבוגר יחסית וחשוך ילדים, דחה הדוכס את ההצעה והמליץ על אחיינו. בכל אופן, לפני שכריסטיאן נבחר למלוכה, הוא הבטיח לציית להחלטה שהתקבלה בזמנו על ידי ואלדמר השלישי, מלך דנמרק, שלא ייווצר מצב שדנמרק ושלזוויג ישלטו על ידי אותו אדם בו זמנית. המועצה גם דרשה שכריסטיאן יישא לאישה את אלמנתו של המלך הקודם, כריסטופר, המלכה האלמנה, דורותיאה. בטקס השבעתו התחייב כריסטיאן למשול בצדק, לשתף פעולה עם האצולה, להימנע באופן מוחלט לכלוא כל אדם חופשי, למנות לתפקידי הקצונה והמנהל רק אנשים מקרב האצולה ולהיוועץ באצולה במדיניות החוץ והביטחון שלו.
ב-1 בספטמבר 1448, לאחר שחתם על כתב התחייבות זה, נבחר כריסטיאן להיות מלך דנמרק תחת השם כריסטיאן הראשון בטקס שהתקיים בעיר ויבורג. טקס הכתרה שלו נערך ב-28 באוקטובר 1449 בכנסיית גבירתנו שבקופנהגן ובאותה הזדמנות נערך גם טקס החתונה שלו עם דורותיאה.
ביוגרפיה > מלך שוודיה ונורווגיה

בינתיים, בחרה שוודיה ב-20 ביוני 1448 את קרל קנוטסון כמלכה. נורווגיה גם היא התלבטה בין המשך קיומו של האיחוד עם דנמרק ושוודיה לבין בחירת מלך משלה. האפשרות השנייה ירדה עד מהרה מעל הפרק ומאבק כוחות התחולל בין תומכי כריסטיאן לבין תומכי קרל. מועצת הממלכה הנורווגית הייתה מפולגת. בפברואר 1449, הכריזו חלק מחברי המועצה שהם תומכים בקרל, אך ב-15 ביוני אותה שנה, קבוצה אחרת של חברי המועצה הביעה את אמונה בכריסטיאן. ב-20 בנובמבר הוכתר קרל כמלך נורווגיה בטרונדהיים. עם זאת, נקטה כעת האצולה השוודית בצעדים למניעת מלחמה עם דנמרק. ביוני 1450, אילצה מועצת הממלכה השוודית את קרל לוותר על תביעתו על הכתר הנורווגי לטובתו של כריסטיאן. שאלת הירושה הנורווגית נפתרה בין דנמרק ושוודיה בשעה שהמועצה הנורווגית נותרה עם מועמד אחד בלבד להחליט עליו. בקיץ 1450 הפליג כריסטיאן לנורווגיה בראש צי גדול וב-2 באוגוסט הוא הוכתר כמלך נורווגיה בטרונדהיים. ב-29 באוגוסט נחתם הסכם איחוד בין דנמרק לנורווגיה בברגן. מוסד המלוכה הנורווגי היה זה מכבר שושלתי, אך בהדרגה הוא חדל להיות כזה. כעת הוכרז באופן מפורש שנורווגיה, כמו דנמרק, תעבור למשטר של מונרכיה נבחרת. ההסכם קבע שבדנמרק ובנורווגיה ימלוך אותו מלך ושהוא ייבחר מקרב בניהם הלגיטימיים של המלך הקודם.
בד בבד פחתה האהדה כלפי קרל השמיני בשוודיה וב-1457 הוא הוצא לגלות. כריסטיאן השיג את מטרתו להיות המלך הנבחר של שוודיה ובכך למסד מחדש את איחוד קאלמאר. סמכות השלטון הועברה אליו מידיהם של העוצרים הזמניים של שוודיה, יונס בנגטסון ואריק אקסלסון. עם זאת, שוודיה הייתה מפולגת בין תומכי האיחוד לבין תומכי העצמאות. תקופת מלכותו של כריסטיאן הסתיימה עם העברת השליטה לבישוף קטיל קרלסון ואסה שמונה להיות העוצר הבא. קרל השמיני נקרא שוב להיות מלך, אף על פי שמאוחר יותר הוא הוגלה בפעם השנייה, נקרא שוב ומלך תקופת מלוכה שלישית עד למותו. ניסיונו האחרון של כריסטיאן למלוך שוב בשוודיה הסתיים בתבוסה צבאית בברונקברג באוקטובר 1471, שם הוא נוצח על ידי העוצר השוודי סטן סטורה הזקן, שזכה לתמיכתם של אנשי האצולה הדנים-שוודים מבית תות. כריסטיאן המשיך לטעון לזכותו לכתר השוודי עד למותו ב-1481.
ביוגרפיה > דוכס ורוזן

ב-1460 הפך כריסטיאן גם לדוכס שלזוויג, שהייתה פייף דני ורוזן הולשטיין-רנדסבורג, שהייתה פייף משנה של דוכסות סקסוניה-לאוונבורג במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. כריסטיאן ירש את הנחלות הללו לאחר תקופת אינטררגנום קצרה לאחר מותו ללא יורשים ב-4 בדצמבר 1459 של בן אחותו של הדוכס אדולף השמיני המנוח ואף על פי שהיו להן טוענים נוספים, אושרה ירושתו על ידי אסיפות האצילים והנציגים שלהן. ב-1474 העלה אותו פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לדרגת דוכס הולשטיין ובכך הוא היה לוסאל ישיר של הקיסר.
ביוגרפיה > סוף תקופת מלכותו

השטחים שהיו בשליטתו של כריסטיאן הגיעו לשיא גודלם בין השנים 1460 – 1464, לפני אובדן שוודיה. עם זאת, חלקים רבים של מלכותו שאפו לקבל זכויות ממשל עצמי ומאבקים מתמשכים התחוללו. דנמרק הייתה הציר המרכזי של כוחו של כריסטיאן. ב-1474 הוא קיים שני מסעות: באפריל הוא נסע למילאנו ורומא, שם הוא קיים פגישה עם האפיפיור סיקסטוס הרביעי. בהזדמנות זו, קיבלה אשתו של כריסטיאן את רשות האפיפיור להקים את אוניברסיטת קופנהגן, שנפתחה ב-1479. בסתיו אותה שנה הוא ביקר את שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, ששימש כמתווך בין כריסטיאן לבין מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לעתיד. הוא שהה בדוכסות בורגונדיה כמה חודשים ובראשית 1475 הוא עבר להולנד.
ביוגרפיה > מותו ומורשתו

כריסטיאן הראשון מת בטירת קופנהגן ב-21 במאי 1481, בגיל 55. הוא נטמן בקפלת מאגי בקתדרלת רוסקילדה, קפלה מעוטרת בעושר רב שהוקמה על ידו ועל ידי המלכה דורותיאה כדי לשמש כקפלת קבורה לבית אולדנבורג. קבריהם של כריסטיאן ודורותיאה מסומנים במצבות אבן פשוטות.
שושלת המלוכה שנוסדה על ידי כריסטיאן הראשון, בית אולדנבורג, מולכת עד היום בדנמרק ומלכה בנורווגיה עד 1814 ומולכת שוב החל מ-1905.
משפחתו

ב-26 באוקטובר 1449 התחתן כריסטיאן עם דורותיאה מברנדנבורג, בתם של יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קולומבאך וברברה מסקסוניה-ויטנברג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אולף (1450–1451)
קנוט (1451–1455)
הנס, מלך דנמרק (1453–1513)
מרגרט מדנמרק, מלכת סקוטלנד (1456 -1486)
פרדריק הראשון, מלך דנמרק (1471–1533)
לה דואן

זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא .
לה דואן (בוייטנאמית: Lê Duẩn;‏ 7 באפריל 1907 – 10 ביולי 1986) היה פוליטיקאי קומוניסטי וייטנאמי. הוא עלה במדרג המפלגה בסוף שנות החמישים והפך למזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם (VCP) בקונגרס הלאומי השלישי בשנת 1960. הוא המשיך במדיניותו של הו צ'י מין לפסוק באמצעות מנהיגות קולקטיבית. מאמצע שנות השישים (כאשר בריאותו של הו צ'י מין התדרדרה) ועד מותו בשנת 1986, הוא היה בראש מקבלי ההחלטות הבכירים בווייטנאם.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה מהמעמד הנמוך במחוז קווינג טרו, בדרום הודו סין הצרפתית בשם לֵן וָן נוּן. מעט ידוע על משפחתו וילדותו. לראשונה הוא בא במגע עם מחשבות מהפכניות בשנות העשרים דרך עבודתו כפקיד רכבת. לה דון היה חבר מייסד של המפלגה הקומוניסטית אינדו-צ'ינה (המפלגה הקומוניסטית העתידית של וייטנאם) בשנת 1930. הוא נכלא בשנת 1931 ושוחרר בשנת 1937. בשנים 1937 - 1939 עלה בסולם הדרגות. הוא נכלא שוב בשנת 1939, הפעם בגין קיום התקוממות בדרום. לה דון שוחרר מהכלא בעקבות המהפכה המוצלחת שהובילה המפלגה הקומוניסטית באוגוסט 1945.
במהלך מלחמת הודו סין הראשונה (1946-1954), היה לה דון מנהיג מהפכני פעיל בדרום וייטנאם. במהלך שנות החמישים נעשה אגרסיבי יותר ויותר כלפי דרום וייטנאם וקרא לאיחוד מחדש באמצעות מלחמה. עד אמצע שנות החמישים של סוף שנות ה-50 הפך למעצב המדיניות החזק ביותר במפלגה. עד ל-1960, הוא היה רשמית חבר המפלגה החזק ביותר אחרי יו"ר המפלגה. ב־2 בספטמבר 1969 נפטר הו צ'י מין ולה דואן הפך לדמות החזקה ביותר בצפון .
הוא הפך למזכיר הראשון של המפלגה בשנת 1960, והפך רשמית לאישיות הראשית במפלגה אחרי הו צ'י מין. לאחר מותו של הו, לה דואן השתלט על הנהגת צפון וייטנאם. כאשר אוחדה דרום וייטנאם עם צפון וייטנאם בשנת 1976 והמפלגה שוחזרה מחדש, לה דואן הפך למזכיר הכללי של המפלגה. הוא אישר את הפלישה הווייטנאמית לקמבודיה בדצמבר 1978, במטרה להפיל את משטר הטרור חמר-רוז ' שהיה מגובה על ידי סין. זה השפיע מאוד על היחסים בין וייטנאם לסין, כאשר וייטנאם הגיבה בגירוש הסינים האתניים וסין בביצוע מסע עונשין צבאי קשה בהפסד נגד וייטנאם בשנת 1979. מכאן ואילך קיימה וייטנאם ברית קרובה יותר עם ברית המועצות והצטרפה לקומקון בשנת 1978. נשאר מזכיר כללי עד מותו ב-1986. הוא נפטר בהאנוי. ממשיך דרכו היה טרינג צ'ינה. לה דואן נודע גם בשם לה דאנג, והיה ידוע בציבור "anh Ba" (האח השלישי).
לאנה-וירו

מחוז לאנה-וירו הוא אחד מתוך 15 מחוזות אסטוניה ונחשב לחלק המערבי של אזור וירו האסטוני. למחוז רצועת חוף בים הבלטי. גודל המחוז הוא 3,465 קמ"ר ומתגוררים בו 58,855 תושבים (נכון לשנת 2017). בירת המחוז היא רקוורה.
היסטוריה

בתקופה הפרה-היסטורית מחוז לאנה וירו היה מיושב על ידי אסטונים מהשבטים הווירוניאנים.
עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 15 נפות, מתוכן 2 עירוניות והשאר כפריות.
אוכלוסיית המחוז היא במגמת ירידה. ב-1 בינואר 2009 התגוררו בו 67,151 תושבים, מתוכם 85,2 אחוזים היו אסטונים ו-10,4 אחוזים רוסים.
ממשלת המחוז

בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), הממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. משנת 2014 מאוישת משרת מושל המחוז על ידי מרקו טורם (Marko Torm).
ממשלת המחוז > מושלי המחוז

2009–2014: אינאר וולבאום (Einar Vallbaum)
2004–2009: אורמאס טאם (Urmas Tamm)
1995–2003: מרקו פומרנץ (Marko Pomerants)
גאוגרפיה

המחוז שוכן בצפון אסטוניה וגובל במפרץ הפיני של הים הבלטי מצפון, במחוז אידה-וירו ממזרח, במחוז האריו מצפון-מערב, במחוז יארבה מדרום-מערב ובמחוז ייגבה מדרום.
נפות

המחוז מחולק ל-8 נפות בהתפלגות הבאה:
נפות עירוניות (linnad):
רקוורה
נפות כפריות (vallad):
האלילה (Haljala)
ואיקה-מארייה (Väike-Maarja)
ויני (Vinni)
וירו-ניגולה (Viru-Nigula)
טאפה (Tapa)
קאדרינה (Kadrina)
רקוורה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה לפי מין, השתייכות לאומית אתנית ומחוז ב-1 בינואר, סטטיסטיקות אסטוניה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531180105171  GND: 4731778-4  LCCN: n94078204  MusicBrainz: 3d31f97c-6519-433f-9c99-387aa3987705  VIAF: 144404151   WorldCat (עם VIAF): 144404151 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסטוניה ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרוניקה

.
כרוניקה (בלטינית: Chronica, מיוונית: χρονικά), או "קורות", היא דיווח היסטורי על עובדות ואירועים בסדר כרונולוגי. באופן טיפוסי ניתן בכרוניקה משקל זהה לאירועים חשובים יותר וחשובים פחות, מאחר שהמטרה היא בפשטות תיעוד האירועים שהתרחשו. זאת בניגוד לסיפר (נרטיב) או להיסטוריה, אשר מתמקדים באירועים חשובים, מניחים אותם בהקשר ובצימוד לפרשנות משמעותית, ובד בבד מדּירים את האירועים שאינם נראים חשובים בעיני המחבר.
חוקרים מסווגים את סוגת הכרוניקה לשתי תת-קבוצות: כרוניקות מתות וכרוניקות חיות. כרוניקה מתה היא כזו שמחברה מלקט את האירועים שהתרחשו עד לזמן הכתיבה, ואינו מתעד אירועים נוספים תוך כדי התרחשותם. כרוניקה חיה היא כרוניקה שמחברהּ או מחבְּריה מוסיפים לה באופן קבוע מידע המתעד אירועים עכשוויים זמן קצר לאחר התרחשותם. בשל מיידיות תיעוד האינפורמציה, נוטים היסטוריונים להעריך כרוניקות חיות, כגון ספרי השנים, יותר מאשר כרוניקות מתות.
המונח "כרוניקה" מתייחס לעיתים קרובות לספר אשר נכתב בידי כרוניקן בן ימי הביניים ואשר מתאר אירועים היסטוריים בארצו או את חייהם של אצילים או של אנשי דת, אך גם של אירועים כלליים. עיתונים שונים אימצו את התיבה "כרוניקה" (Chronicle) כחלק משמם. סיפורים בדיוניים שונים אימצו גם הם את "כרוניקה" כחלק משמם, במטרה להשרות רושם אפי.
כרוניקה המתחקה אחר ההיסטוריה העולמית מכונה "כרוניקה אוניברסלית".
נרטיב כרונולוגי

הכרוניקה – הורתה של ה"היסטוריות" המודרניות – הייתה בבסיסה דיווח, בצורת סיפורת או שירה, על אודות אירועים לאומיים או עולמיים אשר התרחשו לאורך תקופת זמן ניכרת. אם הכרוניקה דנה באירועים שהתרחשו שנה בשנה, היא מכונה על פי רוב "ספר שנים". שלא כמו ההיסטוריונים המודרניים, מרבית הכרוניקנים נטו ללקט כל פרט מידע שהניחו עליו את ידיהם, ולא עשו מאמץ ניכר להפריד בין אגדה ועובדות.
ראו גם

הרמנויטיקה
היסטוריוגרפיה
כרונולוגיה
ספרי השנים
יצחק קיש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בנובמבר 1905 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  19 ביולי 1980 (בגיל 74) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מעסיק:  אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסיטת אמסטרדם 
 
יצחק (איזאק) קיש (בהולנדית: Izaak Kisch; אמסטרדם, 23 בנובמבר 1905 - 29 ביולי 1980) היה משפטן ושופט יהודי-הולנדי ופרופסור באוניברסיטת אמסטרדם.