stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמת מים

.
אמת מים נבטית בפטרה (ירדן)
אמת המים ליד יריחו - הובילה מים ממעיינות נערן: עין נועימה, עין דיוק ועין שושה
פון דו גאר, דרום צרפת
אמת המים של סגוביה, סגוביה, ספרד
אמת סולימאן ליד קיבוץ לוחמי הגטאות, מצפון לעכו
אמת המים שהוליכה לקונסטנטינופול; הושלמה בימי הקיסר ואלנס במאה ה-4 ושימשה גם באיסטנבול העותמאנית
אַמַּת מַיִם (או אַקְוֶודוּקְט) היא תעלה מלאכותית שתפקידה להעביר מים ממקום אחד למשנהו. לעומת הפירוש המרחיב, לפיו המונח משמש לציון כל סוג של מערכת הולכת מים (לרבות צנורות ותעלות), קיים פירוש היסטורי מצומצם המייחד את השימוש בביטוי זה לתעלה המוגבהת (לפחות בחלקה) מעל פני השטח, באמצעות עמודים או מערכת קשתות. אמות המים הנודעות ביותר הן אלו שנבנו בידי הרומאים שלעיתים הגיעו לאורך של עשרות קילומטרים.
לַרוב, הכוח שמזרים את המים באמות המים הוא כוח הכבידה, לכן אמות מים נבנות בשיפוע. בתקופת האימפריה הרומית נהגו לבנות אמות מים בשיפוע יורד של סנטימטרים ספורים לכל מאה מטר, חריגה מהטווח המקובל עלולה לגרום לעצירת המים במקרה של שיפוע מתון מדי או לסדיקת הקירות על ידי המים במקרה של שיפוע תלול מדי. מכיוון שהתנאים הטופוגרפיים של השטח לא תמיד התאימו לשיפוע העדין של האמה השתמשו הרומאים בצינורות וקשתות כדי ליצור בסיס שטוח לאמה.
אמות מים בתקופות שונות

אמת המים קיבלה את שמה משום שהמידה הסטנדרטית הייתה כריית תעלה בעומק וברוחב אמה (כ-50 ס"מ)..
היסטורית, חברות חקלאיות רבות בנו אמות מים כדי להשקות את שדותיהן. ארכימדס המציא את בורג המים, המעלה מים לגובה ומאפשר השקיה.
שימוש נפוץ נוסף לאמות מים הוא אספקת מי שתייה נקיים לערים גדולות. כמה מאמות המים הרומיות הידועות עדיין משמשות לאספקת מים לרומא של ימינו. בקליפורניה שבארצות הברית ישנה אמת מים גדולה המשמשת להעברת מים מצפון המדינה לאזור לוס אנג'לס.
שרידי אמות מים רומיות נמצאים במקומות שונים בעולם, כגון באיטליה, בישראל (בקיסריה ובאזור עכו), בספרד ובצרפת.
אמות מים נבנו במקומות רבים בארץ על מנת להוביל מים לצורכי חקלאות ושתייה. בין מפעלי המים הידועים ניתן למנות את אמות המים באזור קיסריה אשר נוצרו בתקופת הורדוס וכן אלו שבאזור יריחו.
מערכת אמות המים לירושלים סיפקה מים לעיר מתקופת בית שני ועד מלחמת ששת הימים (לאחר מלחמת העצמאות סיפקה המערכת מים רק לחלקה המזרחי של העיר). בתלמוד הירושלמי מסופר כי "אמת מים הייתה מושכת לו (=לבית המקדש) מעיטם"; בזמן המרד הגדול החריבו הסיקריים אמה זו. החפירות הארכאולוגיות של קונרד שיק גילו מערכת של אמות מים לירושלים, שבמרכזן בריכות שלמה. שתי אמות מים הובילו מים ממעיינות האזור אל בריכות שלמה, ושתי אמות מהבריכות לירושלים.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמה בעמק הירדן אמת מים, על פי תוכניתו של שמחה בלאס, שסיפקה מים לקיבוצים דגניה א ובית זרע ואיפשרה את הקמתו של הקיבוץ החדש אפיקים.
ראו גם

אמות המים של רומא
אספקת המים לירושלים
אמות המים של קיסריה
אמת המים ברניקי
לקריאה נוספת

אמות מים קדומות בארץ ישראל- קובץ מאמרים, בעריכת דוד עמית, יזהר הירשפלד ויוסף פטריך, הוצאת יד בן צבי, 1989
על אמות המים של ירושלים ראה מדריך ישראל החדש, כרך 11: "הרי יהודה", עמ' 63–70.
הערות שוליים

↑  מסכת בבא קמא דף נ: ברש"י דדלאי
↑  הרב שי עילם בספרו בית יער הלבנון, מועד-קטן דף ד' ע"ב
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת יומא,  פרק ג', הלכה ח'
↑  שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, מסדה, 1973, ע' 91
↑  על היסטוריה ושימור – אמות המים של ההתיישבות הציונית בעמק הירדן, בבלוג של יונתן זיגמונד, 18 באוקטובר 2014
2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294023405171  BNE: XX524549  GND: 4002509-3  LCCN: sh85006259  NKC: ph546079
אליס ספרינגס

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 טריטוריה:  הטריטוריה הצפונית הטריטוריה הצפונית
 ראש העיר:  דמיין ראיין
 תאריך ייסוד:  1872
 על שם:  אליס גיליאם בל 
 שטח:  148 קמ"ר
 גובה:  576 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,855 (10 באוגוסט 2021)
  ‑ צפיפות:  178 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  23°42′S 133°52′E﻿ / ﻿23.7°S 133.87°E﻿ / -23.7; 133.87
 אזור זמן:  UTC +9:30
 http://www.alicesprings.nt.gov.au/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאליס ספרינגס(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאליס ספרינגס(למפת הטריטוריה הצפונית רגילה) דרווין קתרין נולונביי טננט קריק קקדו אולורו א ו ס ט ר ל י ה  ה מ ע ר ב י ת  אוסטרליה הדרומית ק ו ו י נ ס ל נ ד  ים טימוראליס ספרינגס(למפת הטריטוריה הצפונית מוגדלת) דרווין קתרין נולונביי טננט קריק קקדו אולורו א ו ס ט ר ל י ה  ה מ ע ר ב י ת  אוסטרליה הדרומית ק ו ו י נ ס ל נ ד  ים טימוראליס ספרינגס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אליס ספרינגס (באנגלית: Alice Springs) היא העיירה השלישית בגודלה במדינת הטריטוריה הצפונית באוסטרליה. היא ממוקמת במרכז אוסטרליה, סמוך לגבול הדרומי של הטריטוריה הצפונית. אוכלוסייתה מונה 25,186 איש, המהווים כ-13% מאוכלוסיית הטריטוריה הצפונית.
אליס ספרינגס היא אחת הערים המבודדות ביותר בעולם. העיר הקרובה ביותר לאליס ספרינגס היא מאונט איסה בקוויסלנד. כ-670 קילומטרים צפון מזרחית לאליס ספרינגס. על כן היא מופיעה ברבות במפות העולם חרף היותה קטנה יחסית, בשל חוסר ביישובים עירוניים מסביבה ברדיוס נרחב. והיא נמצאת באמצע הדרך בין אדלייד בחוף הדרומי של אוסטרליה, לדרווין בחופה הצפוני. כאשר היא ממוקמת כ-1300 קילומטרים מכל אחת מהן.
העיירה קרויה בשם "Mparntwe" בפי האבוריג'ינים, אנשי ה"ארנדה" (Aranda), שחיו במדבר שבאזור העיר אלפי שנים בטרם הגיעו אליה מתיישבים אירופאים. העיירה נוסדה ב-1872 עם הקמת תחנת טלגרף של קו הטלגרף האוסטרלי, שחיבר בין דרווין בצפון לאדלייד בדרום. היא נקראה "אליס" על ידי המודד וויליאם מילס (אנ'), על שם ליידי אליס טוד, אשתו של סר צ'ארלס טוד, שהיה המפקח על הדואר בדרום אוסטרליה; נהר טוד, הסמוך לעיר והיבש לאורך מרבית השנה, נקרא על שמו.
האזור בו מצויה העיירה הוא מדברי, האקלים יבש, והטמפרטורות נעות בין חום של 36 מעלות צלזיוס בממוצע בקיץ, לקור של 4 מעלות צלזיוס בממוצע בחורף.
הערות שוליים

↑  Monthly climate statistics - ALICE SPRINGS AIRPORT, Australia, Bureau of Meteorology
אליס ספרינגס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534247405171  BnF: cb12042363g (data)  GND: 4206728-5  ISNI: 0000 0001 1013 2080  LCCN: n82070039  MusicBrainz: d6081708-894d-4c36-8658-0c0253efafe9  VIAF: 140856920   WorldCat (עם VIAF): 140856920 
המעיינות באליס ספרינגס שעל שמם נקראת העיר
אלכסיי אנטרופוב

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1716 (יוליאני) סנקט פטרבורג, רוסיה הצארית 
 פטירה:  12 ביוני 1795 (יוליאני) (בגיל 79) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לזרב  בסנקט פטרבורג במתחם המנזר אלכסנדר נבסקי 
 הושפע על ידי:  Ivan Vishnyakov, לואי קרוואק, Andrey Matveyev 
 יצירות ידועות:  Portrait of Peter III 
 
אלכסיי אנטרופוב (ברוסית: Алексей Антропов;‏ 25 במרץ 1716 – 23 ביוני 1795) היה צייר רוסי פעיל בעיקר בסנקט פטרסבורג, שם נולד ונפטר. הוא עבד גם במוסקבה ובכנסיות בקייב. המדיום המועדף עליו היה צבעי שמן, אבל הוא גם צייר מיניאטורות ואייקונים.
ביוגרפיה

אלכסיי נולד למשפחתו של פקיד ממשלתי שעבד בתעשיית נשק רוסית. לאחר 1739 היה חבר ב"צוות הציור" קיסרי בניהולו של איוואן וישניאקוב. כחבר בצוות אלכסיי השתתף בציורי הקיר של ארמון הקיץ, ארמון החורף, ארמון אניצ'קוב ומבנים אחרים בסנט פטרסבורג. הוא גם למד ציור דיוקנאות אצל צייר החצר לואי קרוואק מצרפת. בשנת 1749 קיבל אלכסיי את דרגת שוליית צייר ובסוף שנות ה-50 את דרגת אמן צייר.
בשנים 1752–1755, הוא עבד על עיטור הפנים בכנסיית סנט אנדרו בקייב. הוא פיקח על עיטור בפרסקו של האייקונים, הכיפות והקירות. הבולט מבין ציורי הקיר שלו בכנסייה הוא ציור ״הסעודה האחרונה״ במזבח של הכנסייה.
הוא התחיל לצייר פורטרטים לפני תקופת קייב שלו. הדיוקנאות המוקדמים ביותר הידועים הם דיוקנאות של יליזבטה קיסרית רוסיה. הוא לא פגש את ההקיסרית, אלא ביסס את הדיוקן על יצירותיו של מורו, לואי קארוואק.
מ-1755 עד 1757 עבד במוסקבה בציור פרסקו בארמון גולובקין. כאן הוא פגש את הנסיך איוואן שובלוב שתמך בעבודתו של אנטרופוב למשך שארית חייו.
מ-1757 עד 1759 חזר אנטרופוב לסנט פטרסבורג וקיבל הדרכה נוספת מצייר החצר פייטרו רוטרי מאיטליה.
שנות ה-60 היו כנראה התקופה היצירתית ביותר של האמן. הוא צייר דיוקנאות רבים וטובים. איוואן שובלוב תכנן להעביר אותו למוסקבה, כדי שאנטרופוב יוכל ללמד אמנות באוניברסיטת מוסקבה. משום מה בוטלה התוכנית הזו ואנטרופוב במקום זאת קיבל את התפקיד בסינוד של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שם הוא פיקח על ציור אייקונים, עיטר את הכנסיות, צייר דיוקנאות של אישים בכנסייה והדריך סטודנטים לאמנות. בין חניכיו היה דמיטרי לויצקי, שהתגורר בפועל בבית המורה שלו.
בשנת 1762 הפך פיוטר השלישי מרוסיה לצאר החדש. עד מהרה הפך אנטרופוב לצייר האהוב עליו. במשך ששת החודשים של שלטונו של פיוטר השלישי, צייר אנטרופוב לפחות ארבעה דיוקנאות שלו. לאחר מרד בארמון, הקיסרית החדשה, יקתרינה השנייה לא אהדה את כישרונותיו של אנטרופוב. באותה תקופה, אמנים העדיפו שילובים רכים של צבעים. אנטרופוב העדיף את הסמלים המסורתיים ואת דיוקנאות הפרסונה, המבוססים על ניגודיות חדה של צבעים עם רקע כהה.
בשנת 1789 הקריב אנטרופוב קורבן אישי, והעביר את ביתו היחיד למחלקת החינוך עבור ייסוד בית ספר חופשי שם.
בשנת 1795 מת אנטרופוב ונקבר בבית הקברות לזארבסקו במנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג.
הערות שוליים

↑  Yamshchikov, S.V. (1976). Русский портрет XVIII—XIX веков в музеях РСФСР (Russkii portret XVIII—XIX vekov v muzeiah RSFSR) [Russian portrait of the 18th–19th centuries in the RSFSR museums] (in Russian). Moscow: Izobrazitel'noe iskusstvo (Изобразительное искусство).
↑  www.school.edu.ru :: Портрет императора Петра III. Около 1762. ГРМ, web.archive.org, ‏2007-03-24
↑  А.П.Антропов - рассказ, картины, nearyou.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810612711305606  ISNI: 0000 0000 6884 0533  NTA: 070273960  RKD: 2157  SUDOC: 16851298X  ULAN: 500092897  VIAF: 96361211   WorldCat (עם VIAF): 96361211
אישטוואן הארדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1922 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  6 בפברואר 2023  (בגיל 100) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 תפקידים:  פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי, נוירולוג 
 צאצאים:  לילה הארדי 
 
אישטוואן הארדי (במקור הופבאואר-Hofbauer, בהונגרית: Hárdi István;‏ בודפשט, 15 במרץ 1922 – בודפשט, 6 בפברואר 2023) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, פסיכיאטר, נוירולוג, פסיכואנליטיקאי. הוא היה פרופסור, המנהל הרפואי והרופא הראשי של מחוז פשט (כ-1.5 מיליון תושבים) עד לפרישתו לגמלאות.
קורות חיים

אישטוואן הופבאואר נולד במשפחה יהודית כילדם הרביעי של ליפוט פאל הופבאואר ושל גיזלה גרינוולד. משלושת אחיו אחד גורש וניספה במחנה ריכוז, השני נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ומת בחזית המזרחית בברית המועצות והשלישי חזר הביתה ממחנות שירות העבודה ממחנה הריכוז בבור. אשתו מרגיט שאגי הייתה פסיכיאטרית ובתו לִילה הארדי גם היא פסיכיאטרית. על בסיס הכשרתו הרפואית וכפסיכואנליטיקאי, הוא היה מהראשונים בהונגריה שהחל לעסוק בהיבטים הפסיכולוגיים והיחסים בין המטופלים לבין המטפלים בהם, בטיפול ובקשיים הפסיכולוגיים של חולי סרטן. הוא פיתח את הדיסציפלינה של הפסיכולוגיה היישומית, והפסיכולוגיה הסיעודית.
קריירה

הארדי סיים את בית הספר התיכון הריאלי דניאל ברז'ני בבודפשט. עם זאת, בשל החוקים ה (אנטי)יהודיים בממלכת הונגריה, ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, הוא לא יכול היה ללמוד באוניברסיטה אלא רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945. הוא קיבל את התואר שלו ברפואה (MD) בשנת 1950 באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בשנת 1978 הוא קיבל הן את הדוקטור (.C.Sc) והן את ההסמכה כפסיכולוג ופסיכיאטר.
מ-1950 עד 1954 עבד במחלקת הנוירולוגית והפסיכיאטרית של בית החולים יאנוש, מ-1954 עד 1955 במכון הלאומי לנוירולוגיה ופסיכיאטריה, ושוב בין 1955 לבין 1960 במחלקת הנוירולוגית והפסיכיאטרית של בית החולים יאנוש. לבסוף, מ-1960 עד 1993 היה הרופא הראשי של המרפאה הנוירולוגית של מחוז פשט, ועד 1995, הוא היה הרופא הראשי של המחוז. בנוסף לפעילותו הרפואית, ביצע פעילות חינוכית ומחקרית משמעותית. בין השנים 1951–1965 לימד פסיכיאטריה, מ-1973 עד 1985 לימד פסיכולוגיה סיעודית והיגיינה נפשית. משנת 1993, כפנסיונר, הוא עסק בעיקר בעבודה מדעית ובחינוך באוניברסיטת קארוי גאשפאר.
הוא כתב:
156 פרסומים בהונגרית ובשפות זרות
11 ספרים
ערך 3 נוספים
ספרו הראשון "חיי רוח, בעיות נפשיות", (Lelki élet, lelki bajok) שיצא לאור ב-1958, היה חלוץ בהפצת ידע פסיכולוגי, ויצא ב-9 מהדורות.
עבודתו "הגישה הפסיכולוגית והפסיכואנליטית הקלינית" היא יסודית, בה הצליח לפתח את הדיסציפלינה של הפסיכולוגיה הסיעודית.
ספרו פסיכולוגיה סיעודית (Ápoláslélektan) ראה אור ב-1966, הספר יצא לאור שש פעמים, אך יצא גם ברוסית בגרמנית, בליטאית ובצ'כית.
הקשר לפסיכואנליזה

לאחר סיום לימודיו, הוא לא יכול היה להירשם לבית הספר לרפואה בשל חוקי התקופה, ולכן השתתף בסמינרים לפסיכולוגיה של פרנץ מראי ב"אוניברסיטה היהודית החופשית". הכשרתו בפסיכואנליזה נוהלה מ-1947 עד 1965 על ידי הפסיכואנליטיקאי שמו (שמואל) רפפורט. הוא התכתב עם מייקל באלינט משנות החמישים. בשנת 1961, במרפאת Tavistock בלונדון השתתף במה שנקרא "סמינר לרופאים משפחה". הוא רכש את הידע החיוני של הפסיכיאטריה והפסיכותרפיה תחילה מאישטוואן הולוש ומשנת 1965 מאימרה הרמן.
חברויות בארגונים

האגודה הפסיכיאטרית ההונגרית : מייסד וחבר מועצת המנהלים, היה נשיא המדור פסיכופתולוגיה ביטוי וטיפול באמנות
הוא היה אחד מסגני הנשיא של האגודה הבינלאומית לפסיכופתולוגיה ביטוי וטיפול באמנות
חבר באגודה הפסיכולוגית ההונגרית (MPT).
חבר באיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי (IPA).
חבר באגודה הפסיכואנליטית ההונגרית (MPE).
פרסים והוקרה

מדליית זיכרון לאיגנץ זמלווייס ממחוז פשט
מדליית הנצחה אראני פעמיים ממחוז פשט
מדליית זיכרון לגוסטב אולה מהאגודה הפסיכיאטרית ההונגרית, 1992
הפרס הגדול של החברה היפנית לפסיכופתולוגיה של טיפול בהבעה ואמנויות, 1992
פרס Gyula Nyírő לשנת 1999 על ספרו "בריאות הנפש".
פרס ארנסט קריס, בוסטון, החברה האמריקאית, 2000
פרס מפעל חיים במשותף מקונגרס בוסטון של החברה האמריקאית, SIPE ו-WPA Media Mass Media, 2004
פרס גסטון פרדייה, 2009
מדליית זיכרון שאנדור פרנצי מהאגודה הפסיכואנליטית ההונגרית, 2013
עבודותיו העיקריות

פסיכולוגיה, חוברות מכללה בודפשט 1958. הדפסה מחודשת בודפשט, הוצאת ספרי לימוד 1974, 184 עמודים.
חיי רוח, בעיות נפשיות, מהדורה תשעית, בודפשט, 1982, כתב העת רפואה.
ביבליוגרפיה של הנוירולוגיה והפסיכיאטריה ההונגרית 1945–1960 יחד עם רעייתו. 1961
Nursing Psychology Budapest, 1966, Medicina, 168 p.
פסיכולוגיה ליד המיטה פסיכולוגיית האחיות ג. 6. לעבוד. מהדורה מורחבת בודפשט, 1997, Medicina, . מסת"ב 963-242-495-6
בחינת הציור הדינמי בודפשט, 1983, Medicina, 3. לעבוד דרך. שלוחה מהדורה בודפשט, 2016, הוצאת Flaccus 495 p. מסת"ב 978-615-5278-24-2
הגנת הנפש על הבריאות בודפשט, 1992, Springer Hungarica.
הגנה על בריאות הנפש. הגנה בריאותית על הנפש ג. עובד דרך, שלוחה מהדורה, בודפשט, 1997, Medicina.
מתוך הפרקטיקה האבחונית והטיפולית של מרפאת האלכוהוליזם. נפח ביוגרפיה. בודפשט, 1992, המכון הלאומי לאלכוהוליזם.
עולם של תוקפנות. (עורך) בודפשט, 2000, Medicina, 401 עמ'.
הגנה על בריאות הנפש בגיל מבוגר . ב-Tariska P (עורך): סימפטום כרוני או סימפטום מחלה? בודפשט, 2002, רפואה, עמ' 408–418. מבחן ציור באנשים הסובלים מירידה נפשית.
תמונות ממעמקי הנפש. אוסף Szentgotthárd; מעון של עיריית בודפשט לחולים פסיכיאטריים - Literatura Medica, Szentgotthárd-בודפשט. 2012
המראה האחורית שלי. על חיי, עבודתי ; בודפשט, 2018, כתב העת רפואה, 380 עמ'. מסת"ב 978-963-226-662-6
ראו גם

ראיון וידאו שנערך בשנת 2012 באספה הנודדת של האגודה הפסיכיאטרית ההונגרית
הערות שוליים

↑  Semmelweis Egyetem – Szent Rókus Klinikai Tömb, Semmelweis Egyetem – Szent Rókus Klinikai Tömb (בהונגרית)
↑  מסת"ב 963-242-495-6
↑  Szupernap, Lelki élet, lelki bajok · Hárdi István · Könyv, Moly, ‏2012-02-26 (בהונגרית)
↑  István Dr Hárdi, Pál Lovass, Ápoláslélektan: Megértés és magatartás a gyógyításban, Budapest: Medicina Egészségügyi Könyvkiadó, 1966. (בmagyar)
↑  Szupernap, Kiadás · Moly, Moly (בהונגרית)
↑  Rapaport Samu
↑  Magyar Pszichoanalitikus Egyesület, psychoanalysis.hu
↑  https://psychoanalysis.hu/rolunk/ferenczi_emlekerem_dijazottjai#Hárdi%20István%20%3Cspan%20style=float:right;%3E2013%3C/span%3E
↑  „Iconologia psychopatologica-fényképektől a dinamikus rajzvizsgálatig” című Hárdi István-életműkiállítás, Budapest Art Brut Galéria
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1145943810  ISNI: 0000 0000 7994 3263  LCCN: n83034062  NKC: xx0166355  VIAF: 1754170011252584810000   WorldCat (עם VIAF): 1754170011252584810000
אלקטרופורזה אלכסונית

אלקטרופורזה אלכסונית
אלקטרופורזה אלכסונית (באנגלית :diagonal electrophoresis ) היא סוג של אלקטרופורזה המאפשרת בידוד וריצוף פפטידים המכילים קשרים דיסולפידיים. אלקטרופורזה מוגדרת כתנועה של חלקיקים המפוזרים באופן יחסי בנוזל, תחת השפעה של שדה חשמלי. החלקיקים ינועו במהירויות שונות, בהתאם למטענם וליכולת הדיפוזיה שלהם בנוזל. באלקטרופורזה אלכסונית נחתכים הפפטידים ללא פירוק קשרים דיסולפידיים ומורצים בציר אחד, ולאחרי כן נחתכים גם הקשרים הדיסולפידיים והפפטידים מורצים בציר השני, ובצורה זו ניתן לזהות פפטידים שקשורים בקשר דיסולפידי.
מבוא

כדי להבין מבנה תלת־ממדי של חלבון מסוים יש קודם לדעת את הרצף של חומצות האמינו המרכיבות אותו, או את המבנה הראשוני. הרצף הראשוני קובע את המבנה השלישוני של החלבון ועל מנת להשלים את הבנת מבנה החלבון, יש לקבוע את מיקומם של הקשרים הדיסולפידיים המקוריים על החלבון במבנהו התלת־ממדי. קשרים אלה מייצבים ותורמים למבנה חשוב זה. ניתן להשיג מידע על הקשרים הדיסולפידיים באמצעות אלקטרופורזה אלכסונית, שיטה באמצעותה ניתן לבודד ולרצף פפטידים המכילים קשרים כאלה.
שיטת העבודה

ראשית חותכים את החלבון בתנאים אשר בהם לא מתפרקים הקשרים הדיסולפידיים. תערובת הפפטידים מוספת לקצה אחד של דף נייר ונותנים להם לנוע בצורה אופקית בתוך הנוזל. בסיום התהליך הדף נחשף לאדים של חומצה פרפורמית אשר מפרקת קשרים דיסולפידיים והופכת אותם על ידי חמצונם לשיירים של חומצה ציסטאית. פפטידים אשר היו קשורים בקשרים דיסולפידיים במקור, עכשיו חופשיים ויותר חומציים בגלל היווצרות הקבוצה החומצית שעליהם.
תערובת זו עוברת אלקטרופורזה שוב ובאותם התנאים, אך הפעם בצורה אנכית. הקצב ויכולת התנועה של הפפטידים אשר לא היו קשורים בקישרי דיסולפיד לא ישתנו. לכן הם יהיו מסודרים בקו ישר אלכסוני בתום התהליך. בניגוד אליהם הפפטידים אשר נוצרו אחרי פירוק הקשרים הדיסולפידיים, אלה המכילים חומצה ציסטאית, ינועו בדרך כלל באופן שונה מאשר היו נעים אילו היו מחוברים לפפטיד נוסף בקשר דיסולפידי. כתוצאה מכך הם לא יהיו על האלכסון. את הפפטידים אשר חרגו מהאלכסון ניתן לבודד, לרצף ולמצוא את המיקום של קשרי הדיסולפיד בהם.
ראו גם

אלקטרופורזה דו-ממדית בג'ל
אליזבת' המילטון

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1757 אולבני, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בנובמבר 1854 (בגיל 97) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, אמריקה הבריטית 
 מקום קבורה:  בית העלמין של כנסיית השילוש הקדוש 
 מקום מגורים:  אולבני, מנהטן, Schuyler Mansion 
 השקפה דתית:  Reformed Church in America 
 בן או בת זוג:  אלכסנדר המילטון (14 בדצמבר 1780–12 ביולי 1804) 
 מספר צאצאים:  8 
 
אליזבת' סקיילר המילטון (באנגלית: Elizabeth Hamilton, 9 באוגוסט 1757 – 9 בנובמבר 1854), ידועה גם בשם אלייזה או בטסי, הייתה המייסדת והמנהלת בפועל של בית היתומים הפרטי הראשון בעיר ניו-יורק. בנוסף, היא הייתה אשתו של אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית ושר האוצר הראשון של אמריקה, אלכסנדר המילטון.
ילדות

המילטון נולדה באלבני, ניו יורק, והייתה בתם השנייה של גיבור המלחמה פיליפ סקיילר וקאת'רין ואן רנסלר סקיילר. היו לה 10 אחים ו-4 אחיות. משפחתה הייתה בין המשפחות העשירות בניו יורק. וכמו רוב המשפחות העשירות באותו הזמן, למשפחתה היו עבדים והמילטון גדלה בסביבתם. כשהייתה ילדה, המילטון התלוותה לאביה בפגישה של שש האומות (Six nations), שם פגשה את בנג'מין פרנקלין. היא נחשבה לטום בוי, ובמהלך חייה שמרה על אסרטיביות ואימפולסיביות, שהפכו אותה לאישה חזקה.
משפחה וילדים

בתחילת 1780, נסעה אליזבת' לביקור אצל דודתה, גרטרוד סקיילר קוצ'ראן, שגרה במוריסטאון, ניו-ג'רזי. בביקור זה פגשה בפעם השנייה את אלכסנדר המילטון, גנרל בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון, שהוצב שם יחד עם וושינגטון וחייליו לקראת החורף. פגישתם הראשונה הייתה שנתיים קודם לכן, כאשר המילטון התארח בבית משפחתה לארוחת ערב בדרכו חזרה ממשא ומתן מטעם וושינגטון. בביקורה במוריסטאון, התיידדה אליזבת' עם אשתו של וושינגטון, מרת'ה וושינגטון (חברות שנשמרה לכל אורך הקריירות הפוליטיות של בעליהן). מערכת היחסים בין אליזבת' להמילטון התפתחה במהירות, הם התארסו בתחילת אפריל, בברכת אביה של אליזבת', פיליפ סקיילר, וב-14 בדצמבר 1780, התחתנו באחוזת סקיילר.
אחרי ירח הדבש הקצר שלהם, בבית ילדותה של אליזבת', חזר אלכסנדר לשירותו הצבאי בינואר 1781. המילטון הצטרפה אליו במהרה לניו ווינדזור, שם שהה צבא וושינגטון, בעת שהותה שם חידשה את חברותה עם מרתה וושינגטון. המילטון ווושינגטון התרחקו והזוג הצעיר חזר לבית אביה של אליזבת', משם עברו לבית חדש קרוב למפקדה של ניו ווינדזור, שם העסיקה עצמה אליזבת' בבניית בית חדש ובמתן עזרה לבעלה בכתיבתו הפוליטית. לאחר מכן חזרה לבית הוריה, ושם נולד ילדה הראשון ב-22 בינואר 1782 ונקרא פיליפ, על שם אביה. בהיותה רחוקה מהמילטון, הוא כתב לה מכתבים כדי שלא תדאג לו. קרב יורקטאון התרחש בסתיו של אותה שנה. באותו הזמן, המלחמה התקרבה לביתה כתוצאה מפשיטת הבריטים על השדות. ב-25 בספטמבר 1784, ילדה אליזבת' את בתה השנייה, לה קראה על שם אנג'ליקה סקיילר, אחותה הבכורה. במאי 1786, ילדה אליזבת' את בנה השלישי, אלכסנדר המילטון ג'וניור, ובאפריל 1787 ילדה את בנה הרביעי ג'יימס אלכסנדר המילטון.
בנוסף לילדיהם הביולוגיים, לקחו אליזבת' והמילטון תחת חסותם את פרנסס אנטיל, בתו של קולונל אדוארד אנטיל, חברו של המילטון, שאשתו נפטרה זמן קצר לפני כן. כעבור שנתיים נפטר גם אדוארד, ופרנסס נשארה לגור איתם במשך עשר שנים, עד שאחותה התחתנה ולקחה אותה תחת חסותה. כאשר תומאס ג'פרסון חזר מפריז בשנת 1790, אליזבת' והמילטון אירחו אותו לארוחת ערב. אליזבת' עזרה להמילטון בהמשך הקריירה הפוליטית שלו. היא שימשה כמתווכת בינו לבין המוציא לאור של כתבי הפדרליסט, וישבה איתו ועזרה לו לשכתב את נאום הפרישה של וושינגטון. באוגוסט 1792 נולד בנה החמישי, ג'ון צ'רץ' המילטון. בשנת 1794, עברה אליזבת' הפלה, בשל דאגתה לאחד מילדיה שהיה חולה מאוד, ולבעלה שנעדר מהבית בעקבות דיכוי "מרד הוויסקי". מיד לאחר מכן התפטר המילטון ממשרתו הציבורית, כדי להיות קרוב למשפחתו לצד אליזבת'.
משפחה וילדים > הרומן של המילטון

ב-1797, פורסמו שמועות על כך שב-1791 התרחש רומן בין המילטון למריה ריינולדס, צעירה שפנתה להמילטון כדי לקבל סיוע כספי. אך אליזבת' לא האמינה להאשמות, וייחסה את הסיפור למתנגדיו ואויביו של המילטון. כאשר המילטון חזר ב-22 ביולי הוא כתב ופרסם עלון (עלון ריינולדס), בו הודה שהיה בינו לבין מריה רומן, כדי להפסיק את האישומים, ואת חילופי הדברים הלא נאותים בינו לבין בעלה של מריה, ג׳יימס ריינולדס.
באותו זמן אליזבת׳ הייתה בהריון עם בנם השישי. למרות ההריון המתקדם שלה והעובדה שכבר עברה הפלה כמה שנים קודם לכן, תגובתה הראשונית לרומן הייתה לעזוב את ניו יורק ואת המילטון, וללכת להוריה באלבני, שם גם נולד בנה השישי, ויליאם סטפן, ב-4 באוגוסט 1797. היא חזרה לניו יורק רק בספטמבר, כאשר הרופא באולבני לא הצליח לרפא את בנה הבכור, שהיה חולה מאוד, ככל הנראה בטיפוס.
במהלך השנים התפייסו אליזבת׳ והמילטון ונשארו נשואים. ב-20 בנובמבר 1799 נולדה בתם השביעית על שם אלייזה - אליזבת׳. שנתיים לאחר מכן, ב-24 בנובמבר 1801, נהרג פיליפ, בנה הבכור בדו-קרב. לבנם השמיני והאחרון, שנולד ביוני 1802, הם נתנו את השם פיליפ, על שם בנם הבכור.
שנתיים מאוחר יותר, ב-12 ביולי 1804, מת המילטון בעלה (כתוצאה מדו-קרב עם ארון בר), כשלצידו אליזבת׳ ושבעת ילדיהם.
חייה המאוחרים

אליזבת' קת'רין, אמהּ של אליזבת', מתה בפתאומיות כשנה לפני שבעלה של אליזבת', המילטון, מת בדו-קרב. פיליפ, אביה של אליזבת', מת חודשים אחדים אחרי הדו-קרב, וגם שניים מאחיה (מרגריטה "פגי" וג'ון) מתו. לאחר מותו של בעלה, המילטון הייתה צריכה לשלם את חובותיו של בעלה. ב-1798 הצטרפה אליזבת' לחברה לעזרה לאלמנות עניות עם ילדים קטנים, שהוקמה שנה קודם לכן. ב-1806, הקימה אליזבת' עם עוד כמה נשים את החברה למקלט ליתומים. ב-1821, היא התמנתה למנהלת הראשונה של בית היתומים, וניהלה אותו במשך 27 שנים, עד שעזבה את ניו יורק. האגודה עודה קיימת ועוזרת לאלמנות צעירות.
המילטון הגנה על בעלה אחרי מותו מפני מבקרים בדרכים שונות. היא תמכה בטענתו שחיבר את מכתב הפרידה של וושינגטון, שבו הודיע על התפטרותו. היא גם ביקשה התנצלות מג'יימס מונרו, גם הוא מן האבות המייסדים, על האשמותיו באי הגינות בכלכלת ארצות הברית.
המילטון הייתה חדורת מטרה לשמר את מורשת בעלה. היא סידרה את כל מכתביו, חיבוריו וכתביו בעזרת בנה, ג'ון צ'רץ' המילטון, והתמידה לפרסם את הביוגרפיה של בעלה. גם בשנות ה-90 לחייה, המשיכה לעסוק בצדקה ואחרי שעברה לוושינגטון די. סי., עזרה לנשים של אבות מייסדים אחרים לגייס כסף כדי לבנות את אנדרטת וושינגטון.
עד 1846, המילטון סבלה ממחלה של איבוד זיכרון טווח קצר, אבל עדיין זכרה את בעלה. אליזבת' מתה בוושינגטון הבירה בגיל 97, 50 שנים אחרי מות אלכסנדר המילטון. המילטון קבורה בכנסיית טריניטי בניו יורק. שם קבורים גם אחותה, אנג'ליקה, בעלה אלכסנדר ובנה הבכור, פיליפ.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Presnell, Jenny L., Hamilton, Elizabeth Schuyler (09 August 1757–09 November 1854), statesman's wife and charity worker, New York: Oxford University Press, 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296078705171  GND: 1171579926  ISNI: 0000 0000 3533 3869  LCCN: n97073432  SNAC: w6kw6c37  VIAF: 26348195   WorldCat (עם VIAF): 26348195
אלינור קובהאם

| --- | --- |

 לידה:  סביב 1400 Starborough Castle, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 ביולי 1452 טירת בומריס, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 בן או בת זוג:  המפרי, דוכס גלוסטר  רוג'ר בולינברוק 
 
צעדת הבושה של אלינור, ציור מאת אדווין אוסטין אבי, 1900
אלינור קובהאם, דוכסית גלוסטר (באנגלית: Eleanor, Duchess of Gloucester née Cobham; ‏1400 לערך – 7 ביולי 1452) הייתה רעייתו של המפרי, דוכס גלוסטר, בנו הצעיר של הנרי הרביעי והלורד פרוטקטור בתקופת מלכותו של המלך-הילד, הנרי השישי. בשנת 1441 הואשמה בכישוף והעלאה באוב.