stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורמן ברנסדייל
ראשית חייו

קלרנס נורמן ברנסדייל נולד בעיירה שירברוק שבדקוטה הצפונית (כיום עיירת רפאים), כבנם של קנוט ה. ברנסדייל ואנה מרגרט (לבית נורדגארד) ברנסדייל, שניהם מהגרים מנורווגיה. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ובאקדמיית ברפלט שבפורטלנד, דקוטה הצפונית. ב-1913 הוא סיים את לימודיו בלותר קולג' שבדקורה, איווה. הוא שב לפורטלנד, שם הוא לימד באקדמיית ברפלט ועבד באדמות החווה המשפחתית במחוזות טרייל וסטיל.
קריירה

בשנים 1927–1934, ושוב בשנים 1941–1951, כיהן ברנסדייל כחבר הסנאט של דקוטה הצפונית. הוא היה נציג חלופי לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית מטעם מדינתו ב-1940, וחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1948–1952. בשנים 1951–1957 הוא כיהן כמושל דקוטה הצפונית, ומנובמבר 1959 ועד אוגוסט 1960 כסנאטור מטעמה. כמושל, היה ברנסדייל תומך נלהב במיזמי פיתוח למים. במהלך תקופת ממשלו הושלמה בנייתו של סכר גריסון (אנ') ובית המחוקקים המדינתי הקים את גוף שימור ההטיה של גריסון. שנות ה-50 הראשונות עמדו גם בסימן של הקמת מחלקת הכבישים המדינתית והעברת חקיקה בנוגע לכבישים ראשיים. נושאי החינוך, החקלאות ובריאות הנפש היו גם הם סוגיות שהיו חשובות לברנסדייל. ב-1959 מונה ברנסדייל לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה בעקבות מותו של הסנאטור והמושל לשעבר ויליאם לנגר. בתקופת כהונתו הקצרה בסנאט הצביע ברנסדייל בעד חוק זכויות האזרח של 1960. בבחירות המיוחדות שהתקיימו באותה שנה לבחירת סנאטור קבוע לאיוש מושב זה, לא היה ברנסדייל מועמד, ובמקומו נבחר קוונטין ברדיק.
חיים אישיים

ב-1925 נשא ברנסדייל לאישה את קארי לג'ורד, ולשניים נולדו שתי בנות. נורמן ברנסדייל נפטר בעיר מייוויל שבדקוטה הצפונית ב-27 בינואר 1978. הוא נטמן בבית הקברות של העיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1185.
הערות שוליים

↑  "Sherbrooke, ND". Ghost Towns of North Dakota. Archived from the original on May 13, 2016.
↑  "Clarence Norman Brunsdale". Trails to the Past - North Dakota State Governors.
↑  C. Norman Brunsdale (North Dakota Governors)
↑  "HR. 8601. PASSAGE OF AMENDED BILL".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193257611  ISNI: 0000 0000 4710 9290  LCCN: no2008026711  SNAC: w62z1d1w  US Congress: B000982  VIAF: 61345698   WorldCat (עם VIAF): 61345698
שפי גולדווסר

| --- | --- |

שפי גולדווסר
 לידה:  1958  (בת 67 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב, מתמטיקה
 מקום מגורים:  ישראל, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרנגי מלון  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מנחה לדוקטורט:  מנואל בלום 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  מכון ויצמן למדע 
 תלמידי דוקטורט:  Johan Håstad, ישי מנצור, Tal Malkin, Vinod Vaikuntanathan, Guy N. Rothblum, צביקה ברקרסקי, Daniele Micciancio, William A. Aiello, Daniele Micciancio, Joseph John Kilian, Amit Sahai, סליל ודהן, Adam Sealfon 
 פרסים והוקרה:  פרס הארולד פנדר (2023)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2021)  עמית ACM (2017)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2017)  פרס טיורינג (2012)  פרס עמנואל פיור מטעם IEEE (2011)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2010)  Athena Lecturer (2008)  עמית האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי (2007)  פרס גדל (2001)  פרס גרייס הופר (1996)  פרס גדל (1993) 
 בן או בת זוג:  ניר שביט 
 people.csail.mit.edu/shafi
 תרומות עיקריות
 שותפה להמצאת הוכחות באפס ידע, ומגוון פרסומים בולטים אחרים בקריפטוגרפיה ובמדעי המחשב
 
שפרירה (שפי) גולדווסר (נולדה ב-1958) היא חוקרת ישראלית-אמריקאית בתחום מדעי המחשב והקריפטוגרפיה. גולדווסר היא פרופסור להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ופרופסור למתמטיקה במכון ויצמן למדע ברחובות. זכתה פעמיים בפרס גדל במדעי המחשב. כלת פרס טיורינג לשנת 2012 (יחד עם סילביו מיקאלי). בשנת 2017 נבחרה לעמית ACM.
קורות חיים

גולדווסר נולדה בניו יורק. אביה היה שליח קופת חולים כללית לארצות הברית, והמשפחה חזרה לישראל כשהייתה בת 6. היא גדלה בתל אביב ולמדה בתיכון עירוני ד'. בשנת 1979 השלימה תואר ראשון באוניברסיטת קרנגי מלון במתמטיקה שימושית, ובשנים 1981 ו-1983 הוענקו לה תואר שני ותואר שלישי באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הדוקטורט שלה במדעי המחשב, שכותרתו "Probabilistic Encryption: Theory and Applications" נעשה בהנחייתו של מנואל בלום. בשנת 1983 הצטרפה למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ובשנת 1997 הייתה הראשונה שאיישה בו את הקתדרה על שם חברת RSA, שבה היא מחזיקה עד היום. גולדווסר היא חברת המעבדה למדעי המחשב ולבינה מלאכותית במכון. בשנת 1993 הצטרפה לסגל של מכון ויצמן למדע, במקביל לעבודתה ב-MIT.
עם תחומי המחקר של גולדווסר נמנים תורת הסיבוכיות, קריפטוגרפיה ותורת המספרים החישובית. גולדווסר הייתה שותפה להמצאתן של הוכחות באפס ידיעה, מרכיב חשוב בבנייתם של פרוטוקולים קריפטוגרפיים, באמצעותם יכול צד אחד להדגים לצד השני בוודאות גדולה כרצונו שהוא יודע סוד מסוים, מבלי לחשוף כל מידע על הסוד עצמו. בתחום תורת הסיבוכיות עסקה עבודתה בין השאר במיון של מחלקות סיבוכיות. גולדווסר הדגימה כי בעיות NP-שלמות מסוימות נותרות כאלה גם כאשר מחפשים רק פתרון מקורב להן.
בשנת 2017 הקימה את חברת דואליטי העוסקת באנונימיזציה של מידע. בחברה הושקעו 19 מיליון דולר. בעקבות מגפת הקורונה, המוצר של החברה הותאם לשימוש במעקב אחר חולים בלי לפגוע בפרטיותם.
פרסים והוקרה

בשנת 1991 קיבלה את פרס החוקר הצעיר מטעם הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית.
על הישגיה פורצי הדרך במדעי המחשב הוענק לה פעמיים פרס גדל במדעי המחשב התאורטיים, בשנת 1993 על מאמרה "The Knowledge Complexity of Interactive Proof Systems" ובשנת 2001 על מאמרה "Interactive Proofs and the Hardness of Approximating Cliques".
בשנת 1996 העניק לה ה-ACM את פרס גרייס מארי הופר לאיש המחשוב הצעיר הבולט של השנה.
בשנת 1998 הוענק לה פרס RSA במתמטיקה על תרומותיה הייחודיות לקריפטוגרפיה.
בשנת 2001 התקבלה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בשנת 2004 נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 2005 לאקדמיה האמריקאית להנדסה.
בשנת 2011 זכתה בפרס עמנואל פיור מטעם ארגון IEEE.
זכתה במדליית בנג'מין פרנקלין במדעי המחשב ובמדעים הקוגניטיביים.
זוכת פרס טיורינג לשנת 2012 ביחד עם סילביו מיקלי מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס על "עבודה מהפכנית שהניחה את היסודות התאורטיים לתורת ההצפנה בתחום הסיבוכיות, תוך המצאת שיטות חדשות וחלוציות לאימות יעיל של הוכחות מתמטיות בתחום תורת הסיבוכיות".
משנת 2015 חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2016, קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
ב-2017 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-2017 קיבלה את פרס חזית הידע של קרן BBVA.
2023 - קיבלה את פרס דייקסטרה על מאמר שכתבה יחד עם מיכאל בן-אור ואבי ויגדרזון, שבו פיתחו חישוב רב-משתתפים בטוח עם בטיחות מבוססת תורת האינפורמציה
על שמה קרויות תגליותיה הצפנת בלום-גולדווסר והצפנת גולדווסר-מיקאלי.
משפחתה

גולדווסר נשואה לניר שביט, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. לזוג שני ילדים.
הערות שוליים

↑  פרס טיורינג יוענק לפרופ' שפי גולדווסר ממכון ויצמן למדע על הישגים פורצי דרך בתחום תורת ההצפנה - מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור, באתר מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור מבית מכון ויצמן למדע, ‏2013-03-13
↑  עומר כביר, "אפשר להגן על הציבור בלי לעקוב אחריו", באתר כלכליסט, 6 במאי 2020
↑  "IEEE Emanuel R. Piore Award Recipients" (PDF). IEEE. ארכיון (PDF) מ-17 בפברואר 2013. נבדק ב-30 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אתר מכון ויצמן
↑   סוכנויות הידיעות, שפי גולדווסר ממכון ויצמן זכתה בפרס טיורינג היוקרתי, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2013
↑  האקדמיה הלאומית למדעים, ‏תשעה מדענים בכירים יצטרפו היום לאקדמיה הלאומית למדעים, שתמנה מעתה 115 חברים, באתר "הידען", 8 בדצמבר 2015
↑  פרופסור שפי (שפרירה) גולדווסר, באתר אוניברסיטת חיפה
↑  פרופ' שפי גולדווסר מקבלת תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
↑  2023 Edsger W. Dijkstra Prize in Distributed Computing, ACM Symposium on Principles of Distributed Computing
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סאת'רלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437046305171  ACM DL: 81100237195  BIBSYS: 90376377  dblp: g/ShafiGoldwasser  GND: 1207166243  ISNI: 0000 0001 1066 9590  LCCN: n89672123  MGP: 35879  NDL: 01070223  NTA: 242597289  ORCID: 0000-0003-4728-1535  RERO: 02-A006097127  SUDOC: 109079183  VIAF: 63159637   WorldCat (עם VIAF): 63159637
דייוויד מויס

דייוויד ויליאם מויס (באנגלית: David William Moyes; נולד ב-25 באפריל 1963) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל סקוטי המשמש כמאמנה של אברטון.
קריירת משחק

למויס מעל 550 משחקי ליגה בקריירה במספר מועדונים, לרוב כקשר, שהחלה בסלטיק, איתה זכה באליפות, לאחר מכן שיחק עבור דנפרמלין אתלטיק ופרש במדי פרסטון נורת' אנד.
קריירת אימון

לאחר שפרש ממשחק פעיל הפך למנהל בפרסטון, בה החל כמאמן זוטר עד שהפך למאמנה הבכיר ב-1998.
מויס הפך למנג'ר של אברטון במרץ 2002, ותחתיו העפיל המועדון למוקדמות ליגת האלופות בעונת 2005/2006 והגיע לגמר הגביע האנגלי בשנת 2009. ביום השנה העשירי שלו במועדון קיבל שבחים רבים מעמיתיו למקצוע, כולל סר אלכס פרגוסון, ארסן ונגר וקני דלגליש על הישגיו באברטון, על אף שפעל עם תקציב מוגבל. באברטון היה מויס המאמן בעל הוותק השלישי הארוך ביותר בפרמייר ליג, אחרי פרגוסון וונגר.
ב-9 במאי 2013 חתם על חוזה לשש שנים (החל מעונת 2013/14) בתפקיד מאמן מנצ'סטר יונייטד במקומו של פרגוסון, שהודיע על פרישה לאחר 27 שנים בתפקיד זה. ב-1 באוגוסט 2013 זכה בתואר הראשון שלו כמאמן מנצ'סטר יונייטד, מגן הקהילה האנגלי. ב-22 באפריל 2014 פוטר מתפקידו לאחר 11 חודשים כמאמן יונייטד, לאור הכישלונות הרבים שצבר במועדון.
ב-9 בנובמבר 2014 מונה למאמנה של ריאל סוסיאדד הספרדית. ב-9 בנובמבר 2015, לאחר שנה, פוטר מתפקידו. ב-23 ביולי 2016 מונה למאמנה של סנדרלנד. בסיום העונה קבוצתו ירדה ליגה והוא סיים את תפקידו. ב-6 בנובמבר 2017 מונה למאמנה של וסטהאם יונייטד. ב-13 במאי 2018 פוטר מהמועדון, אחרי עונה בה הלונדונים לא עמדו בציפיות. ב-29 בדצמבר 2019 חזר מויס לווסטהאם, ועזב אותה בסיום עונת 2023/2024.
תחת מויס הציגה וסטהאם יכולת טובה. בעונת 2020/2021 סיימה במקום השישי והעפילה למפעלים האירופיים לראשונה מאז 2016. בעונת 2021/2022 בליגה האירופית העפילה הקבוצה לחצי הגמר, אך הודחה בידי איינטרכט פרנקפורט, כאשר סיימה במקום הראשון בשלב הבתים ועברה בדרך את שיאנית הזכיות סביליה בשמינית הגמר ואת אולימפיק ליון ברבע הגמר. בליגה סיימה הקבוצה במקום השביעי והעפילה שוב למפעלים האירופיים שנה שנייה ברציפות.
בעונת 2022/2023 העפילה וסטהאם לגמר הקונפרנס ליג, בו גברה על פיורנטינה 2–1 ומויס זכה בתואר ראשון מזה תשע שנים.
במהלך מונדיאל 2010 בדרום אפריקה, פירשן מויס מספר משחקים נבחרים לתחנת הרדיו של BBC.
תארים ופרסים > תארים כשחקן

ליגת העל הסקוטית: 1981/1982
פרס הפוטבול ליג: 1986
הליגה השלישית של הפוטבול ליג: 1995/1996
תארים ופרסים > תארים כמאמן

הליגה השנייה של הפוטבול ליג: 1999/2000
מגן הקהילה: 2013
הקונפרנס ליג: 2023
תארים ופרסים > פרסים

מאמן העונה של התאחדות המאמנים (3): 2002/03, 2004/05, 2008/09
מאמן החודש בפרמייר ליג (10): נובמבר 2002, ספטמבר 2004, ינואר 2006, פברואר 2008, פברואר 2009, ינואר 2010, מרץ 2010, אוקטובר 2010, ספטמבר 2012, מרץ 2013
בורג' א-שמאלי

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 קואורדינטות:  33°16′00″N 35°12′00″E﻿ / ﻿33.26666667°N 35.2°E﻿ / 33.26666667; 35.2 
 he
 
בּוּרְג' א-שמָאלִי (בערבית: البرج الشمالي, תעתיק מדויק: אלבֻּרג' אלשמאלי) הוא מחנה פליטים בלבנון שהוקם בשנת 1955, כ-5 קילומטרים מזרחית לעיר צור אך בהמשך גבולותיו התרחבו והוא חלק מהמרחב העירוני של העיר, אך הוא מנוהל כמובלעת עצמאית.
המחנה הוא השני בגודלו מבין 12 מחנות פליטים שהוקמו בלבנון בשנות ה-50 (עין אל-חילווה הוא המחנה הגדול ביותר).
מאז מלחמת האזרחים בסוריה מתגוררים במחנה גם פליטים סורים ופליטים פלסטינים מסוריה.
סוכנות הסעד והעבודות של האומות המאוחדות לפליטים פלסטיניים במזרח הקרוב (אונר"א) מספקת שירותים בסיסיים, בסיוע ארגונים לא ממשלתיים מקומיים ובינלאומיים. הצבא הלבנוני שולט על הכניסות והיציאות, דרך 6 שערים של המחנה.
אטימולוגיה

המחנה נבנה בסמוך לכפר לבנוני בשם בורג' א-שמאלי. במרכז המחנה ישנן חורבות של מצודה גדולה שהייתה בנויה מאבן. א.ה. פאלמר כתב שמשמעות השם היא על פי תרגומו: המילה הראשונה בּוּרְג' (برج) הוא מגדל או מצודה ופירוש המילה השנייה א-שׁמָאלִי (الشمالي) הוא: הצפוני. בקרבת מקום יש אזור חקלאי הנקרא: בורג' קִבּלִי (ער') שמשמעותו מגדל דרומי.
מאפייני מחנה הפליטים

שטחו של בורג' א-שמאלי הוא כ-135,000 מטרים רבועים. על אף שהמחנה פחות צפוף ממחנות פליטים אחרים בלבנון.
למחנה יש שער הראשי שדרכו יוצאים ונכנסים למחנה ובנוסף ישנם עוד 5 כניסות לא רשמיות למעבר הולכי רגל בלבד (רחובות החסומים בקוביות בטון). כל השערים בפיקוח צבא לבנון.
המחנה נבנה באופן לא מתוכנן והבתים נבנו על פי תוואי הקרקע. המחנה מחולק באופן לא פורמלי לשכונות, הנקראות על שם הכפרים שמהם הגיעו הפליטים. השכונה היוצאת מהכלל היא "שכונת מרוקו", של התושבים, שאבותיהם הגיעו לארץ ישראל ממרוקו, בתקופת האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה > העת העתיקה

לדברי עלי בדאווי, הארכאולוג הראשי הוותיק של דרום לבנון במנהל הכללי לעתיקות, ניתן להניח באופן כללי שכל הכפרים סביב צור הוקמו כבר בתקופה פרהיסטורית כמו התקופה הנאוליתית (5,000 לפני הספירה).
אסטלות פיניקיות וחפצי אמנות אחרים שנמצאו בבורג' אל-שמאלי מעידים על כך שהמקום שימש במאה ה-5 עד ה-4 לפני הספירה למטרות הלוויה. אם היו יישובים באותה תקופה, הם כנראה נהרסו על ידי צבאו של אלכסנדר מוקדון, שהרס את כל כפרי החוף ואת חומרי הבנייה ששימשו לחיבור האי צור עם שומה במהלך המצור של 332 לפנה"ס. עם זאת, ישנן אינדיקציות להתנחלויות בבורג' אל-שמאלי המתוארכות לפחות למאה הראשונה לפני הספירה.
בשנת 1937 התגלה באזור בורג' א-שמאלי נקרופוליס עתיק וכן קבר רומי עם ציורי קיר מהמאה ה-2 לספירה. הקבר פורק ושוחזר במוזיאון הלאומי של ביירות. בתקופה הרומית, חלקים מבורג' אל-שמאלי שימשו כנקרופוליס. שרידי דרך רומית-ביזנטית נשתמרו מתחת לכביש הראשי המודרני.
היסטוריה > ימי הביניים

אין עדויות שבורג' א-שמאלי המשיך להיות מיושב, או שימש מקום קבורה לאחר שצבאות ערב הביסו את האימפריה הביזנטית באזור והשתלטו על צור, בשנת 635. לאחר מסע הצלב הראשון, הצלבנים בנו מגדל מבוצר על הגבעה של בורג' אל-שמאלי, המשקיפה על חצי האי צור וככל הנראה מכאן נובע שם הכפר. בימי קדם, אדמות בורג' אל-שמאלי שימשו כבית קברות.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

האימפריה העות'מאנית כבשה את הלבנט בשנת 1516 ואזור ג'בל עאמל (דרום לבנון של ימינו) נותר ברובו ללא פגע במשך כמעט מאה נוספת. כשההנהגה העות'מאנית מינתה את המנהיג הדרוזי פאחרדין השני לנהל את האזור בראשית המאה ה-17, עודד האמיר את המתואלים להתיישב באזור שמזרחית לצור, כדי לאבטח את הדרך לדמשק. בכך הונחו היסודות לדמוגרפיה המודרנית של כל האזור, כמקום שיעי ברובו.
בשנת 1881 ביקרה במקום משלחת הסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל ובסיכום תואר הכפר כ"כפר גדול בנוי אבן, המכיל כ-300 מתואלים, השוכן על רכס נמוך, עם תאנים, זיתים ואדמה מעובדת. בסמוך ישנם 2 מעיינות טובים"... "כפר עם מגדל שבנייתו דומה לזו של המגדל בבורג' רחאל, שאינו נראה עתיק יותר מהצלבנים, אך נבנה מאבנים ישנות יותר... כקילומטר מדרום-מערב לגבעה זו מצויה סדרה תת-קרקעית של קברים, שכל אחד מהם מכיל מספר טווחים של לוקוסים, אשר נחקר על ידי ארנסט רנן".
היסטוריה > לאחר 1948 ושנות החמישים

לאחר ההכרזה על מדינת ישראל במאי 1948, נמלטו, על פי ההערכות, כ-127,000 פלסטינים ללבנון. חלקם מצאו מקלט במחנה אוהלים שהוקם בבורג' א-שמאלי על ידי הליגה של אגודות הצלב האדום. הפליטים היו בעיקר כפריים חקלאים מחוואלה, לוביה, צפורי, טבריה, וצפת. בשנים הראשונות, הפליטים סבלו מתנאים גרועים במיוחד, שכן המחנה נועד בתחילה להיות זמני בלבד ונקודת מעבר למקומות אחרים.
המחנה הנוכחי הוקם ב-1955. ואונר"א החל לספק לתושבי המחנה סיוע הומניטרי: שירותי תשתית (מים, ביוב, חשמל, רשתות כבישים), בתי ספר ושירותי בריאות.
בשנת 1959, איש הדת השיעי יליד איראן , סייד מוסא סאדר, לאזור צור ואחד ממעשיו הראשונים היה להקים מרכז הכשרה מקצועית בבורג' אלשמאלי.
בינואר 1969 הכריז הפרלמנט הלבנוני על שביתה כללית בלבנון, במחאה על ההתקפות הישראליות על מטרות פלסטיניות בביירות. בהמשך, במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-70, השתנה יחס חברי הפרלמנט לפלסטינים, כאשר האוכלוסייה הלבנונית החלה לסבול מהמרד הפלסטיני בדרום לבנון.
ב-20 ביוני 1974 הפציץ חיל האוויר הישראלי את המחנה ולפי נתוני צבא לבנון הרג 8 בני אדם, בעוד 30 נפצעו.
באותה שנה ייסד מוסא סאדר את "חרכת אל מחרומין" ("תנועת המקופחים") ושנה לאחר מכן – זמן קצר לפני תחילת מלחמת האזרחים בלבנון – את הזרוע הצבאית שלה: אמ"ל, ראשי תיבות של "אפוואג' אל-מוקוואמה א-לובנאניה" (افواج المقاومة اللبنانيّة), שפירושו: "גדודי ההתנגדות הלבנונית".
היסטוריה > לאחר 1948 ושנות החמישים > 1975–1982

בינואר 1975 תקפה יחידה של החזית העממית לשחרור פלסטין יחידה של צבא לבנון בצור. וכעבור שנה, ב-1976, מפקדים מקומיים של אש"ף השתלטו על מערכת השלטון המוניציפלי של צור בתמיכת בעלי בריתם של הצבא הערבי הלבנוני.
ב-1977, שלושה דייגים לבנונים נהרגו בצור בתקיפה ישראלית. הפלסטינים הגיבו בירי רקטות לעבר נהריה, וכתוצאה נהרגו 3 אזרחים. ישראל הגיבה בתקיפות אוויריות כבדות וכן הפגזות ארטילריה וסירות תותחים על צור וכפרי הסביבה, אך בעיקר על מחנות הפליטים: רשידיה, בורג' א-שמאלי ואל-בס.
ב-11 במרץ 1978 אירע הפיגוע בכביש החוף שבו נהרגו 38 אזרחים ישראלים, בהם 13 ילדים, ופצעו 71. אש"ף לקח אחריות על הפיגוע ושלושה ימים לאחר מכן במסגרת מבצע ליטני, כבש צבא ההגנה לישראל את דרום לבנון, מלבד האזור העירוני של צור.
ב-23 במרץ 1978 הגיעו הכוחות הראשונים של כוחות יוניפ"ל של האו"ם לדרום לבנון, אך הכוחות הפלסטינים לא היו מוכנים לוותר על עמדותיהם בצור ובמחנות הפליטים שסביבה ובמהלך הקרבות ספג יוניפי"ל אבדות כבדות.
הפצצות תכופות של צה"ל על צור נמשכו לאחר 1978 ומנגד, אש"ף בדרום לבנון הפך לצבא סדיר על ידי רכישת מערכות נשק ובכלל זה טנקי T-34 מתקופת מלחמת העולם השנייה, והמשיך לשגר לגליל רקטות קטיושות, עד להפסקת האש ביולי 1981.
האוכלוסייה השיעית סבלה כתוצאה מהסכסוך בין ישראל לפלסטיניים, דבר שגרם למתיחות בין אמל לפלסטינים. המאבק בין הכוחות החריף במהלך מלחמת עיראק-איראן, שכן אש"ף תמך בסדאם חוסיין ואילו אמל צידד בטהרן. נוצרו עימותים אלימים בכפרים רבים בדרום לבנון, כולל אזור צור. התקרית הקשה ביותר מסוג זה התרחשה באפריל 1982, כאשר הפתח הפציץ את מכון ההכשרה הטכנית של אמל בבורג' א-שמאלי במשך עשר שעות.
היסטוריה > 1982

ב-6 ביוני 1982 פתח צה"ל במבצע שלום הגליל שהחל בכיבוש דרום לבנון. באזור צור ובעיקר במחנות הפליטים הסמוכים לה היו כ-1,500 מחבלים, רובם אנשי פתח. בבורג' אל-שמאלי – כמו במחנות פליטים אחרים – לוחמים פלסטינים השתמשו באזרחים כמגן אנושי וכוחות צה"ל ניהלו קרבות קשים של לוחמה בשטח בנוי שסירבו להיכנע. מפקד האוגדה, תא"ל יצחק מרדכי ציין ש"עשינו מאמצים רבים להוציא את האזרחים מתוך מחנה הפליטים, אבל מפקדי המחבלים לא אפשרו את הפינוי". במהלך הלחימה "...במחנות הפליטים שמסביב לצור, ובעיקר ברשידייה, באל-בץ ובבורג' א-שמאלי. שם הוכיחו לוחמים פלסטינים בלתי סדירים יכולת לחימה ודבקות במטרה כאשר נלחמו על בתיהם ועל משפחותיהם. טיהור הגזרה כולה הסתיים רק ביום הרביעי למלחמה".
לפי אונר"א, "נגרם נזק כבד" למחנה בורג' א-שמאלי ומקורות פלסטיניים דיווחו על 125 הרוגים, מקרב תושבי המחנה, מהם היו שנהרגו בתוך מקלטים שהופצצו.
היסטוריה > 1985 השתלטות אמל

בפברואר 1985 בוצע פיגוע התאבדות על שיירת צה"ל בבורג' א-שמאלי ופצע עשרה חיילים. בתגובה, צה"ל פעל נגד מחבלים שהתבצרו במרכז ההכשרה הטכנית של אמל בבורג' א-שמאלי. נהרגו מחבלים ונזק רב נגרם למקום.
באפריל 1985 נסוגו הכוחות הישראליים מאזור צור רבתי ואמל השתלטה שם על האזור ושם לו למטרה למנוע כל נוכחות פלסטינית חמושה, בדרום לבנון.
בספטמבר 1986 קבוצת פלסטינים ירתה על סיור של אמל במחנה רשידיה ובתגובה אמל צרו על כל מחנות הפליטים שסביב צור ובכללם גם בורג' א-שמאלי. לאחר כחודש של לחימה והרוגים משני הצדדים, כ-7,000 פליטים באזור צור נעקרו פעם נוספת.
אוכלוסייה

לפי הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה, "מפקד האוכלוסין והדיור הכללי במחנות בלבנון 2017", היא כדלקמן:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פליטים פלסטינים בלבנון | פליטים פלסטינים שברחו מסוריה ללבנון | לבנונים | סורים | שונים | סך הכל |
| 8,142 | 1,444 | 76 | 522 | 34 | 10,218 |
על פי נתוני אונר"א, נכון לאוגוסט 2024, אוכלוסיית המחנה מוערכת ב-19,500 פליטים רשומים, "בעוד שכמה הערכות מצביעות על 25,000.
רפאל זילברמן

אין תמונה חופשית
הרב רפאל זילברמן (ר' רפאל דיין; תקצ"ט, 1839 – ו' בטבת תרע"ח, 1917) היה רבה הראשי של עדת האשכנזים בצפת.
תולדותיו

נולד באומן שבאוקראינה, בנו של הרב מרדכי זילברמן. בשנת תר"י (1850), בהיותו בן 11, עלה עם הוריו לארץ ישראל והם התיישבו בצפת. אביו התמנה לרבה של צפת והוא למד תורה אצלו וכן בישיבות צפת. נהג להתבודד וללמוד תורה בבית המדרש שליד קבר רשב"י במירון. נישא להניה, בתו של הרב חיים ברוך מקישינב שעלה לארץ ישראל והתיישב בצפת.
בשנת תר"כ (1860)  התמנה לדיין ומו"צ של הקהילה האשכנזית בצפת. הובאו לפניו הבקשות מכוללות האשכנזים לבירור ולאישור. נהג לשנות את מקום לימודו, כדי שהאנשים לא ימצאוהו בקלות. בשנת תרל"ב (1872), לאחר פטירת אביו, התמנה תחתיו כרבה של צפת. נודע בחוכמתו ובגדלותו בתורה ואף הטורקים הכירו בחוכמתו והעניקו לו את התואר "חכם פאשה".
המשיך את המסורת של אביו ושימש כשליחם של אדמו"רי בויאן שהחזיקו בחזקת ההדלקה על גג ציון קברו של רשב"י בל"ג בעומר.
בשנת תר"ע נפטרה אשתו. נפטר בשנת תרע"ח ונקבר בצפת. לאחר פטירתו התמנה נכדו, הרב אברהם לייב זילברמן, לרבה של צפת.
צאצאיו

אליעזר, יצחק דב - ראש הקהילה האשכנזית בצפת ואביו של הרב אברהם לייב זילברמן, רוחמה - אשת אלעזר יעקב פודהורצר (הוריו של משה פדהצור), מנוחה - אשת אברהם אלשטיין.
יוסף אריה זילברמן

אין תמונה חופשית
הרב יוסף אריה הכהן זילברמן (ה'תקע"ד, 1814 בערך - ד' בתשרי ה'תרנ"א, 18 בספטמבר 1890) היה רב רומני, רבה הראשון של המושבה ראש פינה.
ביוגרפיה

נולד לרב שלמה מרדכי הכהן, כיהן כרבה של העיר מוינשט שברומניה. בשנת ה'תרכ"ד (1864) בהיותו בגיל חמישים עלה לארץ ישראל עם בני משפחתו והתיישב בצפת. לאחר זמן מה עברו בני המשפחה לחיפה, שבה הייתה קהילה יהודית בעיקר ספרדית בת כמה מאות נפשות שהתרכזה בתוככי חומות העיר העתיקה. הרב זילברמן ניסה להקים בחיפה או בסמוך לה התיישבות יהודית נוספת, והקים בית חרושת לייצור אלכוהול. לאחר זמן שבו לצפת. הוא הדביק את בן אחותו דוד שוב ברעיון העלייה לארץ ישראל, ובעקבותיו עלה שוב ארצה בשליחות חבורתו "חבורה יישוב ארץ-ישראל על ידי עבודת אדמה" שרכשה מאוחר יותר את אדמות המושבה "גיא אוני".
לאחר יסוד "ראש פינה", נקרא הרב יוסף אריה הכהן לכהן כרבה של המושבה, ב-1886 התמנה כרב לא-תושב, במינוי רשמי של פקידות הברון רוטשילד, ובמרץ 1890 התמנה כרב קבוע תפקיד בו נשא כחצי שנה נוספת עד פטירתו. לאחר פטירתו החליף אותו בתפקידו, בנו הרב טודרוס הכהן (טברי"א). בן אחר שלו, היה הרב לוי יצחק הכהן, שכיהן כרבה של בקאו שברומניה ורב ראשי של יהודי רומניה בניו יורק.
על מצבתו בחלקת ותיקים בבית העלמין של ראש פינה, נחקק: ”הגאון הגדול בתורה וביראה אוהב עמו וארצו... רב ומורה דרך לרעיון הציונות במוינשטי, צפת וראש פינה”.
הערות שוליים

↑  השם זילברמן, לפי רן אהרנסון, ‏פקידי הבארון רוטשילד (1882–1890) - האנשים שמאחורי מפעל ההתיישבות, קתדרה 74, טבת תשנ"ה, דצמבר 1994, עמ' 174, פריט מס. 118.
↑  והוא מכונה לעיתים ר' יוסף ממוינשט על שם רבנותו זו. ראו: הצפירה מיום י"ט בניסן ה'תר"ן, עמ' 301.
↑  עסקיו בצפת מתוארים על ידי שמעון ברמן, בספרו "מסעות שמעון", עמ' 93–94.
↑  אהרנסון, קתדרה, 74, עמ' 174, פריט מס. 118 משאיר בספק את השאלה אם עקר לגור בראש פינה.
↑  ראו: דוד תדהר (עורך), "נתן כץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2699.