stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות הנשים של NXT
היסטוריה

האליפות הוצגה לראשונה ב-5 באפריל 2013 ברסלמניה אקסס. ב-30 במאי (בפרק ששודר שבוע לאחר מכן) סטפני מקמהן בישרה על ההודעה שייערך טורניר אשר יקבע את הזוכה הראשונה באליפות, ארבע דיוות ממחלקת הפיתוח וארבע דיוות מהרוסטר הראשי. אלופת הנשים הראשונה של NXT הוכתרה ב-20 ביוני (בפרק ששודר ב-24 ביולי) כשפייג' גברה על אמה בגמר.
פייג' הצליחה להגן על האליפות שלה באירוע NXT Arrival נגד אמה, אך הג'נרל המנג'ר של התוכנית, ג'ון "בראדשו" לייפילד, הסיר את חגורת האליפות מפייג' ב-24 באפריל 2014, כי פייג' החזיקה בנוסף בתואר אליפות הדיוות של הרוסטר הראשי, לאחר שניצחה את AJ לי.
עקב כך, טורניר לקביעת אלופת הנשים השנייה של NXT החל שבוע לאחר מכן. המתאבקות שהגיעו לגמר שנערך באירוע NXT TakeOver היו שארלוט ונטליה, כששארלוט מנצחת את האחרונה וזוכה באליפות. ב-16 בספטמבר 2015, הג'נרל מנג'ר, ויליאם ריגל, הודיע שביילי תגן על האליפות שלה נגד סשה בנקס בקרב המרכזי של האירוע NXT TakeOver: Respect. סוג הקרב היה חצי שעה תחת תנאי "אשת הברזל" הראשון בתולדות ה-WWE (מטרת הקרב היא לצבור כמה שיותר הכרעות בתוך זמן מוגדר). בקרב זה, ביילי ניצחה את בנקס לאחר שהחזיקה בשלוש הכרעות לעומת שתיים של בנקס.
ב-1 באפריל 2017 במהלך הרסלמניה אקסס, הג'נרל מנג'ר של NXT, ויליאם ריגל, הודיע שכל חגורות האליפות של NXT יעוצבו מחדש. חגורות האליפות החדשות נחשפו באירוע NXT TakeOver: Orlando.
היסטוריה > הטורניר להכתרת אלופת הנשים הראשונה (2013)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  טמינה סנוקה |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  טמינה סנוקה |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  פייג' |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  פייג' |   |   |   |  פייג' |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  פייג' |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  אלישה פוקס |   |   |   |  |  |
|  |  ביילי |  הצמדה |   |   |  אלישה פוקס |   |   |   |  |  |
|  |  ביילי |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אלישה פוקס |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אלישה פוקס |   |   |   |  |  |   |   |  פייג' |  הצמדה |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  פייג' |  הצמדה |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  אמה |   |
|  |  סשה בנקס |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  אמה |   |
|  |  סשה בנקס |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  סאמר רה |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  סאמר רה |   |   |   |  סאמר רה |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  סאמר רה |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  אמה |   |   |   |  |  |
|  |  אמה |  הכנעה |   |   |  אמה |   |   |   |  |  |
|  |  אמה |  הכנעה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אקסנה |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אקסנה |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
היסטוריה > הטורניר להכתרת אלופת הנשים השנייה (2014)

הג'נרל מנג'ר של NXT, ג'ון "בראדשו" לייפילד, הסיר את חגורת האליפות מפייג', לאחר שערכה את הופעת הבכורה שלה ברוסטר הראשי וזכתה באליפות הדיוות. לכן, נערך טורניר בן שמונה מתאבקות שיקבע את אלופת הנשים השנייה שתזכה בתואר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ביילי |  הכנעה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ביילי |  הכנעה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  סשה בנקס |  03:58 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  סשה בנקס |  03:58 |   |   |  סשה בנקס |  הכנעה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  סשה בנקס |  הכנעה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  נטליה |  04:06 |   |   |  |  |
|  |  ליילה |  הכנעה |   |   |  נטליה |  04:06 |   |   |  |  |
|  |  ליילה |  הכנעה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  נטליה |  03:30 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  נטליה |  03:30 |   |   |  |  |   |   |  נטליה |  הצמדה |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  נטליה |  הצמדה |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  שארלוט |  16:49 |
|  |  אלישה פוקס |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  שארלוט |  16:49 |
|  |  אלישה פוקס |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אלכסה בליס |  03:08 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אלכסה בליס |  03:08 |   |   |  אלכסה בליס |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  אלכסה בליס |  הצמדה |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  שארלוט |  05:01 |   |   |  |  |
|  |  שארלוט |  הצמדה |   |   |  שארלוט |  05:01 |   |   |  |  |
|  |  שארלוט |  הצמדה |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אמה |  03:50 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אמה |  03:50 |   |   |  |  |   |   |  |  |
זכיות משולבות

| --- | --- |
אלופה מכהנת: סטפני ואקר
¤: מספר הימים המדויק של לפחות אחת מהכהונות אינו ודאי, לכן האורך הקצר ביותר נחשב
| דירוג | מתאבקת | מספר החזקות בתואר | מספר ימים משולבים בהחזקת התואר | מספר ימים משולבים בהחזקת התואר לפי WWE |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שיינה בייזלר | 2 | 549 | 548 |
| 2 | אסקה | 1 | 510 | 523 |
| 3 | מנדי רוז | 1 | 413 | 413 |
| 4 | שארלוט/שארלוט פלייר | 2 | 331¤ | 321 |
| 5 | פייג' | 1 | 308 | 273 |
| 6 | איאו שיראי | 1 | 304 | 304 |
| 7 | רוקסן פרז | 2 | 290+ | 289+ |
| 8 | ביילי | 1 | 223 | 223 |
| 9 | ראקל גונזלס | 1 | 202 | 201 |
| 10 | סשה בנקס | 1 | 192 | 191 |
| 11 | ליירה ואלקיריה | 165 | 164 |  |
| 12 | אמבר מון | 1 | 140 | 139 |
| 13 | טיפאני סטרטון | 1 | 107 | 107 |
| 14 | ריאה ריפלי | 1 | 98¤ | 108 |
| 15 | קיירי סיין | 1 | 71 | 71 |
| 16 | בקי לינץ' | 1 | 42 | 42 |
| 17 | אינדי הארטוול | 1 | 31 | 31 |
| 18 | סטפני ואקר | 1 | 1+ | 1+ |
פייג', אלופת הנשים הראשונה של NXT
חוק נישואי האונס לאנוסתו

ערך זה עוסק באונס לפני הנישואים. אם התכוונתם לאונס לאחר הנישואים, ראו .
חוק נישואי האונס לאנוסתו (באנגלית: Marry-your-rapist law) מתאר דיני אונס הקובעים שאם גבר אונס אישה ולאחר מכן מתחתן איתה או מציע לה נישואים, הוא פטור מעונש ומהעמדה לדין.
חוקי נישואי האונס לאנוסתו היו קיימים בתרבויות רבות במהלך ההיסטוריה, והתופעה קיימת גם בימינו. החוקים היו קיימים במערכת המשפט במדינות רבות עד שנות ה-70 של המאה ה-20, אך מאז הם בוטלו ברוב המדינות, בעיקר בעולם המערבי.
בדיני אונס נערה בהלכה היהודית נכללת האפשרות לנישואים בין האנס לנאנסת. דינים אלה מתוארים, בין השאר, בספר נשים של הרמב"ם, בו מפורטת מצוות עשה "היא שציוונו לשאת האונס את אנוסתו".
רקע

חוק נישואי האונס לאנוסתו מבוסס על תפיסה, שנחשבת כיום למיושנת, לפיה אם אישה או נערה נאנסה, אז זה קרה באשמתה והיא גורמת בושה למשפחתה. כתוצאה מכך, נשים רבות לא נהגו לדווח על אונס שעברו, כי הן חששו מבושה זו. נישואים עם האנס היוו מעין פתרון למצב זה, המונע בושה למשפחה ושומר על שמה הטוב של האישה או הנערה.
אצל קורבנות אונס רבות מתפתחות בעיות נפשיות רבות, בהן הפרעת דחק פוסט-טראומטית, הפרעת חרדה, תסמונת טראומה בעקבות אונס והפרעות דיכאון. קיימות הוכחות רבות לכך שהאשמת הקורבן מובילה לתחושת בושה, ללעג ולמצוקה נפשית, ובהתאם לכך בוטלו חוקי נישואי האונס לנאנסת ברוב מדינות העולם. נכון לשנת 2025, רק בכ-20 מדינות עדיין קיימים חוקים מסוג זה, בעיקר במדינות העולם השלישי. בעולם המערבי נתפסים חוקים מסוג זה כפגיעה בכבודן של נשים והשפלתן, בכך שהם מאפשרים לסחור בהן כרכוש בין משפחות, מתייחסים לאונס כאל פשע שאינו חמור, ומאשימים את הקורבן ולא את התוקף.
הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם, זייד בן רעד, אמר ב-2017 כי "ענישת קורבן אונס על ידי נישואים עם מי שביצע את הפשע הנורא נגדה - אין מקום בעולם של היום לחוקים נוראיים כאלה".
היסטוריה > ימי קדם

במסורות קדומות, נישואיהם של האנס והקורבן לאחר האונס נתפסו לעיתים קרובות כדרך הולמת לטפל במצב שנוצר. בתרבויות עתיקות ייחסו חשיבות רבה לבתולים, ולאישה שנאנסה היה סיכוי קטן להינשא. חוקים אלה נועדו לחלץ את האישה ממצב שבו פחתו סיכוייה להתחתן, וכמו כן אילצו את האנס לפרנס את קורבנו.
חוקים מסוג זה מופיעים בחוקי חמורבי והחוק האשורי.
בהלכה היהודית נקבעו דיני אונס נערה, המבוססים על ספר דברים ופרשת כי תצא. לפי דינים אלו, אונס נערה בתולה נחשב לפשע. האנס מחויב לשלם לאבי הנערה קנס של חמישים שקל כסף, ובחובתו לשאת את אנוסתו, אם זהו רצונה.
היסטוריה > המאה ה-19

בחוק העונשין הצרפתי משנת 1810 ובחוקי האימפריה העות'מאנית מופיעים חוקים דומים, אם כי הם מתייחסים בעיקר לתופעה של חטיפת נשים. אדם שחטף אישה ולאחר מכן היא נישאה לו, היה פטור מעונש.
היסטוריה > המאה ה-20 וה-21

עד תחילת המאה ה-20, בחברות מסורתיות האישה נחשבה לרכושו של אביה. אם היא נאנסה, היא נחשבה ל"רכוש פגום" ואחת האפשרויות לטפל במצב שנוצר הייתה נישואי האנס לנאנסת. אפשרות זו הייתה חוקית, בין השאר, במערכות החוקים של האימפריה הצרפתית, האימפריה הבריטית ומדינות אמריקה הלטינית, אם כי במקרים רבים נוסחו חוקים אלה בשפה עמומה, במכוון.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל תהליך הדרגתי של ביטול חוקים מסוג זה בעולם המערבי, בד בבד עם ביטול החוקים המתירים אונס בנישואים, ולאחר מכן גם במדינות נוספות. בשנות ה-90 בוטלו חוקים אלה במרבית מדינות אמריקה הלטינית, תהליך שנמשך עד 2014.
לאחר פרסום דו"ח של הבנק העולמי ותחקיר של רויטרס בשנת 2017, בוטלו חוקים אלה בירדן, לבנון, הרשות הפלסטינית ותוניסיה.
קיום המנהג באופן בלתי-חוקי

באפגניסטן, אתיופיה וסומלילנד אין כלל חוקים בנושא זה, ובמדינות אלה מתרחשים מעת לעת מקרים של חטיפת נשים לשם נישואים, וקיים מנהג המאלץ קורבן אונס להתחתן עם האנס. לעיתים קרובות הקורבנות הן ילדות והאונס נועד להכשיר נישואים עם קטינות.
ביטול החוק במדינות העולם

ארגוני זכויות האדם במדינות שונות קראו במשך שנים רבות לביטול חוקים המתירים נישואים בין אנס לנאנסת, בדרך כלל יחד עם ביטול חוקים המתירים אונס בנישואים. בין הארגונים הבין-לאומיים שקידמו ביטול חוקים אלה נמנים משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם וארגון Human Rights Watch.
באיטליה התפרסם המקרה של פרנקה ויולה, תושבת סיציליה שסירבה בשנת 1966 להינשא לאדם שחטף ואנס אותה. האנס הועמד לדין ונגזרו עליו 11 שנות מאסר. החוק באיטליה המתיר נישואים לאנס בוטל בסופו של דבר בשנת 1981.
בבחריין, הפרלמנט הצביע על ביטול החוק בשנת 2016 אבל בפועל הוא עדיין לא בוטל.
במרוקו עלה הנושא לדיון ציבורי בשנת 2012 לאחר שנערה בת 16 התאבדה (אנ') לאחר שאולצה על ידי משפחתה להינשא לאדם שאנס אותה. החוק המתיר נישואים לאנס בוטל ב-2014.
בארצות הברית לא קיים חוק פדרלי בנושא זה, אם כי ברוב מדינות ארצות הברית קיים חוק מדינה האוסר נישואים בין אנס לנאנסת. למרות זאת, בשתי מדינות בארצות הברית (מיזורי ופלורידה) קיימים חוקים המאפשרים, בתנאים מסוימים, נישואים בין אנס לנאנסת. כמו כן, ב-18 מדינות בארצות הברית לא קיים גיל מינימום לחתונה, כך שנישואים בין אנס לנאנסת משמשים במקרים רבים כדי להימנע מהעמדה לדין בגין בעילת קטינה.
נכון ל-2025 חוקים המתירים נישואי אנס לנאנסת קיימים עדיין באלג'יריה, אנגולה, אריתריאה, בוליביה, בחריין, גינאה המשוונית, טג'יקיסטן, טונגה, כוויית, לוב, מצרים, מקסיקו, סוריה, סרביה, עיראק, הפיליפינים, קמרון, רוסיה ותאילנד.
ביטול החוק במדינות העולם > ישראל

ההתפתחויות בעולם בנושא זה באו לידי ביטוי גם במערכת המשפט בישראל.
בשנת 1940 שוחרר אדם מאשמת אונס לאחר שטען כי הנאנסת היא ארוסתו ובכוונתם להינשא, ומקרים דומים קרו בשנת 1950 ו-1961, אך בשנת 1966 נדון מקרה של אדם שאנס את ארוסתו כדי לכפות עליה נישואים, ונגזר עליו עונש מאסר. בדיון בבית המשפט העליון אמר השופט בנימין הלוי: "המעשה אינו קל מאונס שיסודו ביצר ובתאוות בשרים".
הערות שוליים

↑  מצוה:שישא האונס את אנוסתו וישלם לה קנס
↑  ירדן: בוטל סעיף 308 בחוק העונשין הפוטר מעונש אנס אם התחתן עם הנאנסת, באתר ממרי, ‏24 באוגוסט 2017
↑  קמפיין בלבנון נגד החוק המתיר לאנס לשאת את הנאנסת לאישה, כדי לחמוק מעונש, באתר ממרי, ‏26 בדצמבר 2016
↑  בוטל חוק פלסטיני שכפה על נשים להינשא לאנסיהן, באתר Human Rights Watch, ‏22 במאי 2018
↑  סיציליאני התמרד נגד המסורת והפך לגיבור לאומי, היום, 18 בינואר 1967
↑  צדק לפראנקה, על המשמר, 6 בינואר 1967
↑  AP, מרוקו: נאלצה להינשא לאנס שלה והתאבדה, באתר ynet, 15 במרץ 2012
↑  נישואי ילדות בארה"ב: "הוריי אילצו אותי להינשא לאנס שהכניס אותי להריון בגיל 13", באתר ‏מאקו‏, 15 בספטמבר 2019
↑  שוחרר מאשמת אונס, המשקיף, 16 במאי 1940
↑  יעקב שטרנברג, משפט אונס נסתיים ב"מזל טוב", דבר, 24 בספטמבר 1950
↑  מאיר נחתומי, הנדוניה - חופש, מעריב, 11 במאי 1961
↑  ברוב דעות שופטי ביהמ"ש העליון: הופחת עונשם של נאשמים באונס לשם כפיית נישואין, היום, 31 במאי 1966
קורט רוזנקרנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוגוסט 1927 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה אוסטריה 
 פטירה:  13 במרץ 2024 (בגיל 96) וינה, אוסטריה אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 פעילות בולטת:  ייסוד המכון היהודי לחינוך מבוגרים
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקצוע:  מורה
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  תואר מקצועי פרופסור 
 
קורט רוזנקרנץ (בגרמנית: Kurt Rosenkranz;‏ 2 באוגוסט 1927 – 13 במרץ 2024) היה מורה אוסטרי־יהודי.
ביוגרפיה

קורט נולד בווינה, וגדל ברובע העשרים של וינה, בריגיטנאו. הוריו וסביו היהודים היגרו ממזרח אירופה לווינה. בגיל 9 הצטרף למקהלת הבנים בבית הכנסת ברובע העשרים.
בשנת 1938, במהלך ה"אנשלוס", חווה רוזנקרנץ פרעות והשפלות. הוא הועבר מבית ספרו הישן לבית ספר ליהודים ברובע התשיעי. משפחתו ברחה לריגה דרך ברלין, שם גרה תחילה תחת לטביה העצמאית ולאחר מכן תחת הכיבוש הסובייטי, אך לאחר פלישת הכוחות הגרמניים לברית המועצות נעצרה בתור נתינים גרמניים ונשלחה למחנות סובייטיים. תחילה נכלאו בני המשפחה בנובוסיבירסק שברוסיה, ולאחר מכן בקרגנדה בקזחסטן. ב-1946 חזר קורט רוזנקרנץ לווינה ועבד עם אביו במפעל הנעליים הקטן שלהם.
בשנת 1989 ייסד את המכון היהודי לחינוך מבוגרים ברובע השני של וינה, המיועד הן ליהודים והן ללא-יהודים.
רוזנקרנץ זכה בתואר פרופסור לשם כבוד על עבודתו. אחיו הרברט רוזנקרנץ עבד כהיסטוריון ביד ושם.
רוזנקרנץ נפטר ב-13 במרץ 2024, בגיל 96, והותיר אחריו בת ובן.
הערות שוליים

↑  Kurt Rosenkranz, ONCE UPON A TIME IN VIENNA (באנגלית אמריקאית)
↑  KnowledgeBase Erwachsenenbildung - Historiography, www.adulteducation.at
↑  Nachruf: ERINNERN:AT trauert um Kurt Rosenkranz, ERINNERN: NATIONALSOZIALISMUS UND HOLOCAUST (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 1126 5929  NKC: mzk2012733956  VIAF: 20368507   WorldCat (עם VIAF): 20368507 
דלת הכניסה של המכון היהודי לחינוך מבוגרים
קווינטוס לאביינוס

| --- | --- |

פסלו של לאביינוס במוזיאון בקרמונה באיטליה
 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס 
 פטירה:  38 לפנה״ס קיליקיה, טורקיה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  triumvir monetalis (40 לפני הספירה–40 לפני הספירה) 
 
קווינטוס לאביינוס (בלטינית: Quintus Labienus; נפטר בשנת 39 לפנה"ס) היה גנרל רומי בתקופת הרפובליקה המאוחרת, בנו של טיטוס לאביינוס. הוא כרת ברית עם האימפריה הפרתית ופלש למחוזות הרומאים במזרח הים התיכון שהיו בשליטתו של מרקוס אנטוניוס. בעזרת הפרתים, הוא כבש את המחוז הרומאי של סוריה ואת דרום אנטוליה בשנת 40 לפני הספירה וגם פלש ליהודה והיה מעורב בהכתרת מתתיהו אנטיגונוס השני. לאביינוס הובס על ידי פובליוס ונטידיוס בסוס.
מלחמת האזרחים וההימלטות לפרתים

לאחר רציחתו של יוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס, התחוללה מלחמת אזרחים בין תומכיו של קיסר, ובין תומכיו של גנאיוס פומפיוס מגנוס, שהובילו את כוחות הסנאט הרומי נגד קיסר במהלך מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר (49–45 לפנה"ס). במלחמת האזרחים השנייה, המכונה גם מלחמת האזרחים של המשחררים (43–42 לפנה"ס) או מלחמת האזרחים של מתנקשי יוליוס קיסר, הובילו את האגף הפומפיאני גאיוס קסיוס לונגינוס ומרקוס יוניוס ברוטוס, שהובילו את רצח קיסר. הם נלחמו נגד אוגוסטוס קיסר ומרקוס אנטוניוס, שניים מחברי הטריומווירט השני. קסיוס וברוטוס הובסו בקרב פיליפי באוקטובר בשנת 42 לפני הספירה. קווינטוס לאביינוס ניסה להחיות את הפומפיאנים בעזרתם של הפרתים.
לפי ההיסטוריון הרומי פסטוס, לאביינוס ברח לפרס. אך לפי דיו קסיוס הוא נשלח על ידי ברוטוס וקסיוס לאורודס השני, מלך פרתיה, כדי להשיג תגבורת לפני קרב פיליפי, שם הוא הוחזק בהמתנה כשאורודס חיכה לראות איך הדברים יתפתחו. לאביינוס נשאר בפרתיה כששמע על התבוסה בפיליפי, מחשש לפעולות תגמול מצד המנצחים. כשראה שמרקוס אנטוניוס שולט בפרובינציות שלו במזרח ושהוא נסע למצרים, שכנע לאביינוס את אורודס לתקוף את הרומאים, בנימוק שחלק מצבאותיהם הושמדו או נפגעו בקרב וצבאות אחרים היו מרדניים. הוא יעץ לו לפלוש לסוריה בזמן שאנטוניוס שוהה במצרים, וטען גם שפרובינציות רומיות רבות יקבלו את פניו בשמחה, מכיוון שהם סובלים התעללות מידיו של אנטוניוס. הוא הציע לקחת את הפיקוד על הצבא והצליח לשכנע את אורודס, שהפקיד כוח גדול בידי לאביינוס ובידי בנו פאקורוס הראשון.
ההיסטוריון אפיאן טוען שהתנהלותו של אנטוניוס הובילה לפלישה הפרתית. לפי אפיאן, כשאנטוניוס התאהב בקלאופטרה, הוא איבד עניין בפוליטיקה ובמדיניות ועשה את מבוקשה של קלאופטרה בכל נושא. לאחר מותו של קיסר התעוררו סכסוכים אזרחיים בסוריה ורודנים מקומיים השתלטו על ערים שונות בעזרת הפרתים. אנטוניוס גירש את הרודנים הללו, והם מצאו מקלט בפרתיה. לאחר מכן הוא הטיל מיסים כבדים, וכן שלח כוח של פרשים לשדוד את פלמירה, עיר עשירה, שתושביה סיכלו את כוונתו והבריחו את רכושם.
הפלישה הפרתית

דיו קסיוס מספר כי לאביינוס פלש בעזרת הפרתים לפיניקיה ותקף את אפאמיה, אך נהדף. עם זאת, הוא כבש את כל חילות המצב הרומיים בפיניקיה ללא התנגדות, מכיוון שהם היו חיילים שלחמו עם קסיוס וברוטוס ונשלחו לשם כשאנטוניוס שילב אותם בכוחותיו, וממילא הם הכירו את לאביינוס. רק לוקיוס דקידיוס סקסה (אנ') שהופקד על ידי אנטוניוס בסוריה, ברח עם כמה מאנשיו, אבל לאביינוס רדף אחריו והביס אותו, וסקסה נמלט לאנטיוכיה. בעקבות כך נכנעו תושבי אפאמיה משום שהם חשבו שסקסה מת. לאביינוס המשיך וכבש גם את אנטיוכיה, ומשם רדף אחרי סקסה לקיליקיה והרג אותו. בינתיים, שותפו הפרתי פאקורוס הכניע את מרבית שטחי סוריה, מלבד העיר צור בה היו חיילים רומאים רבים. פאקורוס גם פלש לשטחי יהודה, הדיח את הורקנוס השני והכתיר את מתתיהו אנטיגונוס השני במקומו.
בינתיים, לאביינוס כבש את קיליקיה והשיג את נאמנותן של הערים בחוף הדרומי של אנטוליה מלבד שלוש ערים באזור קאריה: סטרטוניקיאה (אנ'), מילאס (אנ') ואלבנדה. שתי הערים האחרונות קיבלו בתחילה את חיל המצב שהוא שלח אליהן, אבל לאחר מכן התמרדו ורצחו את חייליו של לאביינוס. לאביינוס כבש את אלבנדה והעניש את אנשיה, והרס את מילאס לאחר שהיא ננטשה. הוא צר על סטרטוניצאה במשך זמן רב, אך לא הצליח לכבוש אותה.
לפי דיו קסיוס, אנטוניוס לא הצליח לנקוט בצעדי הגנה, משום שכעת, לאחר שהיה בשלטון, הוא שקע בחיי המותרות של המצרים "עד שהיה מדוכא לחלוטין". כאשר הוא נאלץ לפעול, הוא הפליג לצור כדי לעזור לה. אולם כשראה שסוריה כבר נכבשה, נטש אותה. הוא הפליג לאורך החוף כל הדרך ליוון ולאחר מכן לאיטליה כדי לתמוך ברעייתו פולביה במלחמתה נגד אוגוסטוס קיסר. הוא תפס את סיפונטו (אנ') וצר על ברינדיזי (שנקראב אז ברונדיזיום). כשפולביה מתה, נפסקה המלחמה, ואנטוניוס ואוגוסטוס חתמו על הסכם ברונדיסיום בספטמבר בשנת 40 לפני הספירה. לפי פלוטרכוס, אנטוניוס תכנן תחילה לצאת להילחם בפרתים ובלאביינוס, אך שינה את מסלולו לבקשתה של פולביה.
תבוסה ומוות

אחרי ההסכם, אנטוניוס חזר ליוון ושלח את פובליוס ונטידיוס בסוס לאסיה כדי להילחם בפרתים ובלאביינוס. האחרון היה ללא הפרתים עם מעט לוחמים לצדו, והוא נמלט לסוריה כשבסוס רודף אחריו. המפגש בין השניים התרחש ליד הרי הטאורוס, כששני הצדדים ממתינים: לאביינוס לכוחות החיזוק של הפרתים, ובסוס לכוחותיו החמושים בכבדות שלא הספיקו להצטרף למרדף. כשהכוחות הגיעו, בסוס העדיף להישאר בנקודה גבוהה, מתוך חשש מפרשי הפרתים. האחרונים, בטוחים בכוחם ובמספרם, רכבו במעלה הגבעה עם עלות השחר מבלי לחכות לכוחותיו של לאביינוס שיצטרפו אליהם, אך הובסו ונמלטו. חייליו של לאביינוס היו מדוכדכים בגלל בריחת הפרתים, ולכן הוא ניסה לסגת, אבל בסוס למד על כוונתו זו מעריקים והכין לו כמה מארבים, הוא לכד את חייליו ולאביינוס עצמו נמלט לקיליקיה כשהוא מחופש, עד שהתגלה ונעצר. בעקבות כך, הפרתים נטשו את סוריה ובסוס תפס אותה ללא קרב. הוא כבש את יהודה ועזב אותה לאחר שאנטיגונוס ברח.
לפי ההיסטוריון לוקיוס אנאוס פלורוס, הקרב המכונה גם קרב הר גינדרוס (אנ') נערך בין נהרות הפרת ואורונטס, והכוח המובס מנה יותר מ-20,000 לוחמים, ובו נהרג גם פאקורוס. באותו יום הוצא גם לאביינוס להורג, ולפי גרסאות שונות, הוא נהרג בקרב עצמו.
הערות שוליים

1 2  Festus: Breviarium - translation, www.attalus.org
1 2 3 4 5  Cassius Dio — Book 48, penelope.uchicago.edu
1 2  Appian • The Civil Wars — Book V, penelope.uchicago.edu
↑  Treaties of Brundisium & Tarentum, Stories of Antiquity (באנגלית)
↑  Plutarch • Life of Antony, penelope.uchicago.edu
↑  Florus • Epitome — Book II, Part 7 of 9, penelope.uchicago.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811485039005606  BnF: cb151157638 (data)  GND: 1330409736  VIAF: 140159032729001181769   WorldCat (עם VIAF): 140159032729001181769 
מטבע עם דמותו של לאביינוס
אנטון גינתר, רוזן אולדנבורג

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1583 אולדנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  19 ביוני 1667 (בגיל 83) ראזטדה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Sophie Catherine of Schleswig-Holstein-Sonderburg (31 במאי 1635–?)  Elisabeth von Ungnad 
 
אנטון גינתר, רוזן אולדנבורג (בגרמנית: Graf Anton Günther von Oldenburg und Delmenhorst;‏ 10 בנובמבר 1583 – 19 ביוני 1667) היה רוזן גרמני וחבר בבית אולדנבורג.
ביוגרפיה

אנטון גינתר נולד ב-10 בנובמבר 1583 באולדנבורג והיה בנם של יוהאן השביעי, רוזן אולדנבורג ואליזבת משוורצבורג-בלנקנבורג. בשנת 1603 מת אביו והוא ירש את השלטון ברוזנות אולדנבורג, ובשנת 1647 מת דודנו כריסטיאן החמישי, רוזן דלמנהורסט ללא ילדים והוא ירש את נחלותיו. אנטון גינתר שמר על נייטרליות במהלך מלחמת שלושים השנים, והצליח לשמור על הרוזנות שלא תיפגע מתלאות המלחמה. כתוצאה מכך התחזקה הרוזנות והתעשרה, ואוכלוסייתה וכוחה התעצמו.
בשנת 1635 התחתן אנטון גינתר עם סופיה קתרינה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג, בתם של אלכסנדר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג ודורותיאה משוורצבורג-זונדרסהאוזן, אולם לא נולדו להם ילדים.
ס' ברינג-גולד מספר את האנקדוטה המעניינת הבאה על הרוזן בספרו "הישרדויות מוזרות כמה פרקים בתולדות האדם":
בשנת 1615 מצא הרוזן אנטון גינתר מאולדנבורג, בעת ביקור בדייק בתהליך בנייה, את הפועלים שעומדים לקבור תינוק תחתיו. הרוזן התערב, הציל את הילד, נזף בבוני הסכרים וכלא את האם שמכרה את התינוק שלה לצורך כך. באופן מיוחד למדי, אותו רוזן מוכרז על פי המסורת כמי שקבר ילד חי ביסודות טירתו באולדנבורג.
אנטון גינתר מת ב-19 ביוני 1667 בראסטדה ודודנו פרדריק השלישי, מלך דנמרק ירש את נחלותיו. בהתאם לרצונו של אנטון גינתר, המלך הדני מינה את אנטון פון אולדנבורג, בנו הלא חוקי של אנטון גינתר מאליזבת פון אונגנאד, כמושל של אולדנבורג ודלמנהורסט.
Haus‏ "Graf Anton Günther"

בית "גרף אנטון גינתר" הוא בית היסטורי במרכז אולדנבורג, משנת 1682. הרוזן אנטון גינתר מתואר על החזית, שעוצבה מחדש בסגנון נאו-רנסאנס ב-1894. הבית שימש סוחרים ויצרני טבק.
הערות שוליים

↑  Oldenburg, Oldenburg Tourist
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423458305171  PLWABN: 9810805964005606  GND: 118736183  ISNI: 0000 0000 2314 5385  LCCN: n84057793  NTA: 172317827  RKD: 351558  SNAC: w6vc0gzq  SUDOC: 11750050X  VIAF: 47557246   WorldCat (עם VIAF): 47557246 
תחריט של אנטון גינתר.
יעקב

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

יעקב בציור של ג'יימס טיסו
 לידה:  כנען
 פטירה:  מצרים העתיקה
 מקום קבורה:  מערת המכפלה 
 אב:  יצחק 
 אם:  רבקה 
 בת זוג:  לאה, רחל, בלהה וזלפה
 צאצאים:  מלאה: ראובן, שמעון, לוי, יהודה, יששכר, זבולון ודינה  מרחל: יוסף, ובנימין  מבלהה: דן ונפתלי   מזלפה: גד ואשר
 עיסוק:  רועה צאן 
 
יַעֲקֹב, המכונה במסורת היהודית יַעֲקֹב אָבִינוּ, ונקרא גם יִשְׂרָאֵל, הוא דמות מקראית, השלישי בשלושת האבות, בנם של יצחק ורבקה ונכד לאברהם ושרה. אחיו התאום של עשו, ואביהם של שבטי ישראל.
על פי המסורת יעקב נולד בערב חג סוכות בשנת ב'ק"ח (1653 לפנה"ס), ונפטר בערב סוכות בשנת ב'רנ"ה (1506 לפנה"ס) בגיל 147.
תולדות חייו מסופרים במקרא, ותופסים נתח גדול מספר בראשית, בפרקים כ"ה–נ'.
חלק ממדרשי חז"ל מתייחסים ליעקב ועשו כאל אבות-טיפוס של לאומים. יעקב מייצג את עם ישראל ועשו את אדום, או לחלופין התנהגות טיפוסית של חייל רומאי (שכן בתקופות מאוחרות זיהו את אדום עם רומא). לפרשנות זו בסיס מייד עם הופעתם – כאשר התקשתה רבקה בהריונה, נאמר: ”וַיִּתְרֹצְצוּ הַבָּנִים בְּקִרְבָּהּ וַתֹּאמֶר אִם כֵּן לָמָּה זֶּה אָנֹכִי וַתֵּלֶךְ לִדְרֹשׁ אֶת ה'. וַיֹּאמֶר ה' לָהּ שְׁנֵי [גוֹיִם] (גיים) בְּבִטְנֵךְ וּשְׁנֵי לְאֻמִּים מִמֵּעַיִךְ יִפָּרֵדוּ וּלְאֹם מִלְאֹם יֶאֱמָץ וְרַב יַעֲבֹד צָעִיר” (בראשית, כ"ה, כ"ב–כ"ג). משמע, אין הקורא אמור לבחון את הגיבורים בקני מידה אנושיים פשוטים, כפרטים, אלא כיצוג של עמים.
שמו

יעקב מתפרש כשם תאופורי מעיקרו, שהתקצר מיעקבאל או מצורה דומה אחרת. שמות דומים הגזורים מן השורש עק"ב מצויים באוצר השמות הפרטיים השמי: השם "יעקב־אל" מופיע בתדירות בנהריים באלף השני לפנה"ס וכן במצרים החיקסוסית – כשמו של אחד הפרעונים מהשושלת החיקסוסית יעקב-הר (וכן שם מקום בכנען שידוע כיעקב־אל, יעקב־הר או יעקב־בעל); כן מופיע כשם פרטי אוגריתי בתעתיק אכדי Abdi-ya-qub-bu (*עבד־יעקב), וניתן להשוות את הרכיב "יעקב" גם לרכיבים בשמות אמוריים. השם יעקב-אל מופיע גם כשם של מקום או כשם של שבט מקומי, ברשימת כיבושי תחותמס השלישי, מאה 15 לפני הספירה, באזור החורן הסורי. השם יעקב אל נזכר גם בכתובת של רעמסס השני, מאה 13 לפני הספירה, כשם של קבוצה אתנית שיושבת באזור אדום (הר שעיר). במקרא מצויים השמות יַעֲקֹבָה ועַקּוּב, ובמשנה ובתלמוד: עקיבא, עקביא, עוקבא ועוקבן. גיוון הוראותיו של השורש השמי עק"ב מקשה על החוקרים לשחזר את הוראתו המקורית של השם.
במקרא נדרש שמו בכמה אופנים. יעקב נולד "וְיָדוֹ אֹחֶזֶת בַּעֲקֵב עֵשָׂו", כלומר הוא נאבק עמו על הבכורה עוד מבטן. המאבק על הבכורה הוא תמה מרכזית במחזור סיפורי יעקב ובסיפורי האבות בכלל. השורש עק"ב עשוי להתפרש גם במשמעות של עָקְבָּה, מרמה, שאף היא תמה בולטת בתיאור קורותיו של יעקב. מדרש שם זה מובע במפורש בפי עשו בהמשך הכתוב: "הֲכִי קָרָא שְׁמוֹ יַעֲקֹב וַיַּעְקְבֵנִי זֶה פַעֲמַיִם, אֶת בְּכֹרָתִי לָקָח וְהִנֵּה עַתָּה לָקַח בִּרְכָתִי!" (בראשית כז לו), והוא תורם למתח האירוני בין אפיונו המפורש של יעקב כ"איש תם יושב אוהלים" לבין מעשיו שאינם תמיד כה תמימים.