stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צדק מעברי
היסטוריה

במהלך ההיסטוריה היו מקרים רבים שבהם שלטון רודני הוחלף בשלטון דמוקרטי, ונוצר צורך לשקם את החברה ולפייס בין חלקי האוכלוסייה השונים. לדוגמה, באתונה הופל המשטר הדמוקרטי לאחר הכישלון במלחמה הפלופונסית והיא נשלטה בידי "שלושים הטיראנים", אך לאחר זמן קצר נכבשה בידי תראסיבולוס, שהשיב את השלטון הדמוקרטי על כנו. תראסיבולוס, בצעד של צדק מעברי, העניק מחילה לרוב הרודנים כדי למנוע מעשי נקם ושפך דם.
בתקופה המודרנית, מקורותיו של הצדק המעברי מצויים במשפטי נירנברג, לאחר מלחמת העולם השנייה, ובית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. חיילי גרמניה הנאצית ובעלות בריתה הועמדו למשפט בבתי דין אלה, והואשמו בפשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות ופשע נגד השלום. במקביל אליהם החלו פעולות שיקום חברתיות, בהן דה-נאציפיקציה של גרמניה, יוזמה שכללה טיהור עמדות השפעה מאנשי המשטר הנאצי בפוליטיקה, בתרבות, בעיתונות, בכלכלה ובמערכת המשפט. הליכים אלו נחשבים לראשיתו של הצדק המעברי.
הצדק המעברי בא לידי ביטוי במשפטיהם של רודנים צבאיים בשנות השבעים והשמונים, בהם המשפטים של ראשי המשטר הצבאי ביוון (1975) וראשי המשטר הצבאי בארגנטינה (1983). בד בבד עם המשפטים החלו במדינות אלה תהליכים של קידום זכויות האדם. בתקופה זו נכתבו ונחתמו אמנות בינלאומיות רבות העוסקות בתחומי זכויות האדם.
מנגנון מרכזי בצדק מעברי הוא ועדת אמת ופיוס, ועדת חקירה שמטרתה חשיפת עוולות העבר, והכרה בהן. לצד הצעות לפתרון סכסוכים, פיצוי ושיקום הנפגעים משני הצדדים, והכרזה על הענקת מחילה או חנינה במקרים מתאימים. ועדה כזו הוקמה לראשונה באוגנדה בשנת 1974 לבדיקת גורלם של אנשים שנעלמו תחת המשטר הצבאי ששרר במדינה מאז 1971. בבוליביה הוקמה ב-1982 ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת גורלם של אנשים שנעלמו. ועדות דומות הוקמו בארגנטינה (1983), אוגנדה (בשנית, ב-1986), נפאל (1990), צ'ילה (1990), אל סלוודור (1992), גרמניה (לבדיקת פעילות השטאזי במזרח גרמניה, 1992) וגואטמלה (1994).
ועדת האמת והפיוס בדרום אפריקה (1995) הפכה לסמל של צדק מעברי. ביסוד הקמת הוועדה עמד הרצון לחקור, לתעד ולהוקיע את עוולות משטר הקודם ואת הטרור של ארגוני האופוזיציה שלחמו נגדו, לפצות ולשקם את נפגעי תקופת האפרטהייד משני הצדדים, לסייע בהעברה שקטה ומסודרת של השלטון מידי המיעוט הלבן לרוב השחור ללא טינה או נקמנות, ולהציב תמרור אזהרה מפני הישנות משטרים דומים.
ועדות דומות הוקמו בפנמה (2000) וקנדה (2008).
בנוסף למנגנונים אלו נעשה שימוש במגוון כלים של צדק מעברי במדינות שזכו לעצמאות בשנות השמונים והתשעים, בעיקר באפריקה.
מקור המושג

חוקרים במדע המדינה טבעו את המושג "צדק מעברי" בשנות התשעים. הוא הפך לנפוץ בשנת 1995 עם פרסום הספר "Transitional Justice: How Emerging Democracies Reckon with Former Regimes" בשלושה כרכים, בעריכת ניל קריץ.
מנגנונים ומטרות

משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם הגדיר ב-1997 מנגנונים, מטרות וזכויות של צדק מעברי.
ארבעת המנגנונים המרכזיים בצדק מעברי הם משפט, חקר האמת, שיקום ופיצוי הנפגעים, ורפורמות מנהליות. מנגנונים אלה נועדו להבטיח ארבע מטרות: הכרה, אמון, שלטון החוק, ובסופו של דבר, פיוס.
ארבע הזכויות העיקריות לנפגעים הן: הזכות לאמת, הזכות לצדק, הזכות לפיצויים והזכות לאי-הישנות, כלומר - ערובות לכך שהאירועים לא יקרו שוב.
יישום יעיל של צדק מעברי מבוצע באמצעות שילוב של חמש אסטרטגיות עיקריות:
העמדה לדין של האחראים
ועדות אמת ופיוס
תוכניות שיקום ופיצוי
רפורמות בתפיסת הביטחון
הנצחה וחינוך.
תחום ההנצחה נועד לשמר זיכרונות של אנשים או אירועים היסטוריים. בהקשר של צדק מעברי הכוונה לאנדרטאות לכבודם של אנשים שנהרגו במהלך עימותים, מוזיאונים, ואירועי הנצחה דומים. לדוגמה, בצפון אוגנדה קיימות אנדרטאות, מוזיאונים וימי זיכרון לקורבנות העימות עם צבא ההתנגדות של האל.
במדינות שבהן חלו שינויי משטר זוהו התהליכים הבאים של צדק מעברי:
הפסקת הפרות מתמשכות של זכויות האדם
חקירת פשעי עבר
זיהוי האחראים להפרות זכויות אדם
ענישת האחראים
קביעת פיצויים לנפגעים
מניעת הפרות עתידיות
רפורמות בתפיסת הביטחון של הצבא והמשטרה
שמירה על השלום ושיפורו
טיפוח הפיוס ברמה האישית והלאומית.
מוסדות מחקר

צדק מעברי נמצא במוקד המחקר האקדמי במוסדות לימוד ומחקר רבים, בהם המכון הבינלאומי לסיוע בבחירות ודמוקרטיה בסטוקהולם (אנ'), והמרכז האפריקאי לחקר צדק מעברי (ATJRN).
בשנת 2001 נוסד בניו יורק המרכז הבינלאומי לצדק מעברי (ICTJ) (אנ'), שמטרתו חשיפה ומניעה של הפרות זכויות אדם באמצעות מנגנוני צדק מעברי.
החל משנת 2007 יוצא לאור כתב עת אקדמי לצדק מעברי בשם International Journal of Transitional Justice.
בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים קיים מסלול ללימודי תואר שני בזכויות האדם וצדק מעברי.
הישגים

מחקר משנת 2006 בדק את מצב זכויות האדם ב-14 מדינות באמריקה הלטינית בהן הוחלו תהליכי צדק מעברי. המחקר קבע "מדד ביטחון אישי" ובדק את המדד לפני ואחרי יישום התהליכים. ב-11 מדינות המדד השתפר בעקבות התהליכים, ובמיוחד חל שיפור משמעותי במדינות שבהן הוקמו ועדות אמת ופיוס.
בדצמבר 2006 קבע הפרלמנט האירופי את תקנה 177.2 לפיה האיחוד האירופי יממן מנגנונים של צדק מעברי, כחלק מהמאמצים לקדם משטרים דמוקרטיים יציבים ברחבי העולם.
דו"ח של הבנק העולמי משנת 2011 זיהה זיקה בין צדק מעברי ופיתוח חברתי. הדו"ח בחן כיצד מדינות יכולות להימנע מעימותים אלימים, ומצא שמנגנונים של צדק מעברי מהווים "סימני רצינות" מצד הממשל, ומעידים כי בכוונתו להימנע מפגיעה בזכויות האדם, ובאחריותו יישום ממשל דמוקרטי.
ראו גם

צדק מאחה
הערות שוליים

↑  צדק מעברי, באתר עמותת עלמ"ה (עמותה לקידום המשפט הבינלאומי ההומניטרי)
↑  סילבוס הקורס "צדק מעברי וסכסוכים בעולם", באתר האוניברסיטה העברית, ‏16 במאי 2013
↑  סדנאות צדק מעברי, באתר מרכז מינרבה לזכויות האדם, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011213204305171  GND: 1069126748  LCCN: sh2008008884
אן מהעמק הירוק

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  לוסי מוד מונטגומרי
 איורים:  כריסטינה קדמון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  קנדה
 תקופת התרחשות:  1900, 1904, 1905, 1903, 1901, 1902, 1899 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך הוצאה:  1939
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אן מהעמק הירוק
 תאריך:  1997
 תרגום:  אלאונורה לב
 סדרה
 סדרת ספרים:  האסופית
 ספר קודם:  בית החלומות של אן 
 הספר הבא:  עמק הקשת בענן 
 
אן מהעמק הירוק הוא רומן ילדים מאת הסופרת הקנדית לוסי מוד מונטגומרי. פורסם לראשונה ביולי 1939 ידי מקללנד וסטיוארט (טורונטו) וחברת פרדריק א. סטוקס (ניו יורק). זהו הספר העשירי מתוך אחד עשר הכוללים את דמותה של אן שרלי, והחמישי שתורגם ופורסם בעברית. זהו הרומן האחרון של מונטגומרי שפורסם.
מבחינה כרונולוגית, "אן מהעמק הירוק" מקדים את "עמק הקשת בענן", שפורסם שנים קודם לכן. אוסף סיפורים קצרים "הבלייתים מצוטטים" שנכתב בשנים 1941–1942 אך לא פורסם עד 2009, מסיים את סדרת הספרים על אן.
זכויות היוצרים של הספר בארצות הברית חודשו בשנת 1967.
תקציר העלילה

שבע שנים לאחר "בית החלומות של אן", מבקרת אן את חברת נעוריה דיאנה רייט ובתה, אן קורדליה, באבונלי בעקבות לוויית אביו של גילברט בעלה. כשהיא חוזרת לבית מורגן הישן, שנקרא "אינגלסייד" על ידי יושביו, מקבלים את פניה חמשת ילדיה: ג'יימס מתיו ('ג'ם'), הבכור, בן השבע, וולטר קאת'ברט, בן השש. וולטר מחשיב את עצמו לעיתים קרובות לרכרוכי מעט בגלל אהבתו לשירה, התאומות אן ('נאן') ודיאנה ('די'), בנות החמש. התאומות אינן דומות זו לזו. נאן בעלת שיער חום ועיניים בצבע לוז, ודי בעלת שיער אדום ועיניים ירוקות. הבן הקטן הוא שרלי בן השנתיים (נקרא על שם נעוריה של אמו), בן טיפוחיה של סוזן בייקר עוזרת הבית, שטיפלה בתינוק כאילו היה בנה בעת שאן שסבלה מלידה קשה מאוד, נצרכה לזמן התאוששות ממושך.
הספר כולל את הביקור הנורא, הנצחי לכאורה, של דודתו הבלתי נעימה והרגישה מדי של גילברט, מרי מריה בליית. ביקורה היה אמור להימשך רק שבועיים אך נמשך חודשים. הדודה מואילה לעזוב, להקלתה הרבה של המשפחה, רק כשאן פוגעת בה בטעות בעת שהיא מארגנת לה מסיבת יום הולדת בהפתעה.
במהלך הרומן, שמתפרש על פני תקופה של כארבע שנים, נולדת בתם הצעירה של אן וגילברט - ברטה מרילה בליית'. היא נקראת גם רולי-פולי, או בקיצור 'רילה'. הרומן כולל סדרת הרפתקאות שמאירות זרקור על כל אחד מילדיה של אן בזמן שהם עוסקים באי הבנות ובתקלות הנעורים. ברבות מההרפתקאות, ילדי אינגלסייד הכנים והתמימים נופלים ברשת סיפוריהם של ילדים המספרים שקרים כדי להיראות מעניינים יותר. על נאן "עובדת" חברה מבית ספר, המספרת לה שקרים שגורמים לה להאמין שהיא למעשה הוחלפה בלידה ואינה בת ביולוגית של משפחתה. וולטר משוכנע על ידי חבר לספסל הלימודים שאמו גוססת. די זוכה לשני סיפורים, שבשניהם היא מתיידדת עם תלמידות בית ספר שמרמות אותה. בסיפורים אחרים, הילד הבכור ג'ם מתמודד עם אובדן חיית מחמד, והילד הצעיר רילה מקבל איכשהו את הרושם שזוהי בושה גדולה להיראות בציבור נושאת עוגה, ומתאמצת מאוד להימנע מכך. בנם החמישי של הבלייתים - שרלי, נוכח בספר, אך באופן מוזר לא זוכה לסיפור "זרקור" סולו משלו, התעלמות שחוזרת על עצמה גם ב"עמק הקשת-בענן", הכרך הבא בסדרה.
בסוף הספר, אן דואגת שגילברט התרחק ממנה ואולי לא אוהב אותה יותר. היא וגילברט מבלים ערב לא נעים עם האלמנה חסרת הילדים כריסטין סטיוארט, האקסית של גילברט (לדעתה של אן) ואהבתו המוקדמת מימי לימודיהם בריצ'מונד. במהלך הערב, לנוכח הערה של כריסטין היא לפתע מבינה כמה עייף גילברט נראה, ומתחילה לתהות אם היא זו שלוקחת את גילברט כמובן מאליו. בהמשך מסתבר שהיא טועה ושחוסר תשומת הלב של גילברט נגרמת מדאגה לאחד ממטופליו. הוא מפתיע את אן עם מתנת יום נישואין והבטחה לטיול לאירופה לקונגרס רפואי.
סִדרָה

מונטגומרי המשיכה את סיפורה של אן שרלי בסדרה של ספרי המשך. הם רשומים לפי סדר גילה של אן בכל רומן.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| # | סֵפֶר | תאריך פרסום | גילה של אן שירלי |
| 1 | האסופית | 1908 | 11 — 16 |
| 2 | אן מאבונלי | 1909 | 16 — 18 |
| 3 | אן שרלי: הנערה מן האי | 1915 | 18 — 22 |
| 4 | אן של צפצפת-הרוחות | 1936 | 22 — 25 |
| 5 | בית החלומות של אן | 1917 | 25 — 27 |
| 6 | אן מהעמק הירוק | 1939 | 34 — 40 |
| 7 | עמק הקשת בענן (לא תורגם) | 1919 | 41 |
| 8 | רילה מאינגלסייד (לא תורגם) | 1921 | 49 — 53 |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| # | סֵפֶר | תאריך פרסום | גילה של אן שירלי |
| — | דברי הימים של אבונלי | 1912 | — |
| — | כרוניקה נוספת על אבונלי | 1920 | — |
| — | הבלייתים מצוטטים | 2009 | — |
מהדורות בעברית

אן מהעמק הירוק, הוצאת כתר, 1997, תרגום: אלאונורה לב איורים: כריסטינה קדמון
אן מאינגלסייד (אן מהעמק הירוק), הוצאת כתר, 2011, תרגום: אלאונורה לב
לקריאה נוספת

Anne of Ingleside טקסט מלא, הורדה חינם של PDF וספר אלקטרוני (באנגלית)
הערות שוליים

↑  "Anne of Ingleside » L.M. Montgomery Online". L.M. Montgomery Online (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2015-12-09.
↑  The Blythes Are Quoted (First ed.). Toronto: Penguin Canada. 2010-10-26. ISBN 9780143172413.
↑  Library of Congress. Copyright Office. (1967). Catalog of Copyright Entries 3D Ser Vol 21 Pt 1 Secs 1-2. U.S. Govt. Print. Off. p. 1185.
סרג'ו לאונה

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1929 רומא, איטליה איטליה
 פטירה:  30 באפריל 1989 (בגיל 60) רומא, איטליה 
 מקום קבורה:  Pratica di Mare 
 שם במה:  Bob Robertson 
 סוגה מועדפת:  מערבוני ספגטי
 מדינה:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  1948–1984 (כ־36 שנים) 
 יצירות בולטות:  האיש ללא שם   הטוב, הרע והמכוער   היו זמנים באמריקה
 בן או בת זוג:  Carla Ranaldi 
 צאצאים:  Francesca Leone 
 פרסים והוקרה:  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר  סרט הכסף לבמאי הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
סרג'ו לֵאונה (איטלקית Sergio Leone;‏ 3 בינואר 1929 - 30 באפריל 1989) היה במאי קולנוע איטלקי שנודע במיוחד ביצירת ז'אנר מערבוני הספגטי ובטרילוגיית הסרטים "האיש ללא שם", שיצר באמצע שנות ה-60.
ראו גם

סרטי סרג'ו לאונה
הערות שוליים

↑  אלי אשד, המרד כנגד הרודן ופסלו -סקירה על הסרט של סרג'יו ליאונה " הקולוסוס "של רודוס, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2024-11-01
↑  אורי קליין, ג'יימס קובורן, 2002-1928, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2002
↑  יוסי מלמן, ספר חדש: המפיק ההוליוודי ארנון מילצ'ן שימש סוחר נשק וסוכן של ישראל, באתר הארץ, 18 ביולי 2011
↑  היו זמנים באמריקה, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2003
↑  מיכל פלג, "אבי מערבוני הספגטי" - הבמאי סרג'יו ליאונה - נפטר מדום לב, מעריב, 1 במאי 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437189805171  PLWABN: 9810643498405606  BIBSYS: 90344499  BNE: XX1081545  BnF: cb12013843v (data)  CANTIC: a19677042  GND: 118727540  ICCU: RAVV001349  ISNI: 0000 0001 2139 3649  LCCN: n79063349  LNB: 000215863  MusicBrainz: 7ed7eb79-4989-43d6-9fa2-3126dc798953  NDL: 00918462  NKC: xx0054166  NLA: 35580192  NLG: 210116  NLK: KAC201106175  NTA: 074213768  RERO: 02-A003513224  SNAC: w68p6krc  SUDOC: 028267265  Trove: 1002639  ULAN: 500471537  VIAF: 73864000   WorldCat (עם VIAF): 73864000
מעגל מצפה הכוכבים מס' 1

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים, מעון רשמי 
 כתובת:  מעגל מצפה הכוכבים 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1893
 תאריך פתיחה רשמי:  1893 
 אדריכל:  לאון א. דסה 
 
 קואורדינטות:  38°55′23″N 77°03′56″W﻿ / ﻿38.9229553°N 77.0654258°W﻿ / 38.9229553; -77.0654258
 אתר רשמי
  (למפת מחוז קולומביה מוגדלת) וירג'יניה מרילנדמעגל מצפה הכוכבים מס' 1(למפת מחוז קולומביה רגילה) וירג'יניה מרילנדמעגל מצפה הכוכבים מס' 1
 
מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 (באנגלית: Number One Observatory Circle) הוא שמו של מעונו הרשמי של סגן נשיא ארצות הברית בעיר וושינגטון. הבניין, השוכן בשטחו של מצפה הכוכבים של צי ארצות הברית, משמש לייעוד זה משנת 1975. המעון שוכן בצפון-מערב העיר וושינגטון, בקרבת הצטלבות שדרות מסצ'וסטס ורחוב 34.
היסטוריה

נבנה בשנת 1893 כבית מגורים לשימושו של מפקד מצפה הכוכבים. הוא תוכנן על ידי האדריכל לאון דסה (Leon Dessez, 1918–1858) בסגנון המלכה אן, שהיה פופולרי ברבע האחרון של המאה ה-19. הוא כולל ארבעה מפלסים (כולל מרתף ובו המטבח) ו-33 חדרים ושטח רצפתו הוא כ-850 מטרים מרובעים. במקור צופו החזיתות החיצוניות של הבניין בלבני טרקוטה, אך ב-1961 נצבעו הלבנים בצבע לבן.
בשנת 1923 הועבר הבניין לשימושו של ראש המבצעים הימיים (תוארו של מפקד הצי). ביולי 1974 הורה הקונגרס על הסבת הבניין למעונו הרשמי של סגן הנשיא. הרקע לכך היה ההוצאות המאמירות של אבטחתם של סגני הנשיא, שגרו עד לאותו מועד בבתים פרטיים בוושינגטון. פנים הבניין שופץ לשם כך ללא הקדשת תשומת לב לשימור הסגנון הארכיטקטוני המקורי שלו. המבנה הוכנס לשימוש פעיל בספטמבר 1975.
נלסון רוקפלר, סגנו של הנשיא ג'רלד פורד, לא גר בבית והשתמש בו לשם אירוח בלבד. רק בשנת 1977 החל סגן הנשיא – אז וולטר מונדייל, סגנו של הנשיא ג'ימי קרטר - לגור בבית דרך קבע. בשנת 2001 עבר הבניין שיפוץ נוסף על ידי צי ארצות הברית. משפחות סגני הנשיא שגרו בבניין צבעו את פנימו והציבו בו רהיטים ופיסול על פי טעמן.
סגני הנשיא ומשפחותיהם מארחים במעון אורחים שונים וביניהם מנהיגים מארצות אחרות.
בונקר תת-קרקעי

בדצמבר 2002, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר התלוננו שכנים שגרו בסמוך למבנה, שאוכלס אז על ידי דיק צ'ייני, על "פיצוצים" חזקים ורעשי בנייה מכיוון הבית. הרעידות התרחשו מספר פעמים ונמשכו עד חמש שניות, הצליחו להפיל מראות מהקירות של כמה בתי מגורים סמוכים. שכנים שהתלוננו על רעשי הבנייה קיבלו מכתב ממפקח המבנה, "בשל אופיו הרגיש, מידע ספציפי על הפרויקט נחשב למסווג ולא ניתן לפרסום". השערה רחבה בקרב הציבור הייתה כי בונקר גרעיני נבנה מתחת למעון.
ב-2009, סגן הנשיא הנכנס, ג'ו ביידן, חשף לכאורה את קיומו של בונקר תת-קרקעי הנמצא מתחת למעון. עם זאת, אליזבת' אלכסנדר, מזכירת העיתונות של ביידן, הסבירה בהצהרה לתקשורת יום למחרת ההצהרה כי "מה שסגן הנשיא תיאר בהערותיו לא היה מה שדיווחו עליו מספר עיתונאים, לא היה מדובר במתקן תת-קרקעי, אלא בחלל עבודה בקומה העליונה במעון, שלדברי ביידן היה בשימוש תכוף על ידי סגן הנשיא צ'ייני ועוזריו.
גלריה

מראה הבית בשנת 1895
מראה מרפסת הבניין
סגן הנשיא דיק צ'ייני מקיים במעון ארוחה רשמית לסגן נשיא סין חו ג'ינטאו,  2002
מעון מצפה הכוכבים בעת חג המולד
סגן הנשיא ג'ו ביידן בארוחת גאלה ליום פטריק הקדוש
בריכת השחייה
סגן הנשיא ג'ו ביידן מארח את נשיא סין שי ג'ינפינג
המבואה
סגן הנשיא דיק צ'ייני וראש סגל סגן הנשיא דיוויד אדינגטון
הערות שוליים

↑  "Cheney's neighbours stoke bunker rumours". BBC News. 9 בדצמבר 2002. אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2020. נבדק ב-3 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nakamura, Davis (8 בדצמבר 2002). "Cheney's Home Sending Bad Vibrations". The Washington Post. אורכב מ-המקור ב-3 באוקטובר 2020. נבדק ב-3 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dowd, Maureen (11 בדצמבר 2002). "Disco Dick Cheney". The New York Times. אורכב מ-המקור ב-10 בספטמבר 2020. נבדק ב-3 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
גביש

ערך זה עוסק בתצורת חומר במצב צבירה מוצק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גבישים מסוגים שונים
גבישים שקופים
גביש בטבע
גביש (בלועזית: קריסטל) הוא תצורת חומר במצב צבירה מוצק.
המאפיין העיקרי של גביש הוא סדר פנימי ארוך טווח, בדומה לסריג. כלומר, קיים מבנה בסיסי, הנקרא תא יחידה, החוזר על עצמו למלוא המרחב (תא היחידה דומה לאריח שבאמצעותו מרצפים חדר גדול, אך הוא תלת־ממדי ולא דו־ממדי). הגביש פותר את בעיית הריצוף הגאומטרית, בשלושה ממדים. ישנם חומרים רבים המופיעים בטבע בצורת גביש, למשל מלח, קוורץ, קלציט. פעמים רבות הסדר הקפדני של המבנה הפנימי בא לידי ביטוי בצורה החיצונית של החומר, כלומר לפעמים יש לגבישים צורה יפה בעלת סימטריה מובהקת.
הענף העוסק בחקר הגבישים נקרא קריסטלוגרפיה; במיוחד מתייחס מונח זה לחקר מבנה הגבישים באמצעות קרינה (קרני רנטגן, או קרינת אלקטרונים למשל). תהליך שבו חומר הופך עצמו לגביש נקרא התגבשות; תהליך שבו הופכים באופן פעיל חומר לגביש נקרא גיבוש. שני המושגים נקראים בלועזית קריסטליזציה.
תכונות רבות של החומר מוסברות על ידי הבנת המבנה הגבישי שלו, למשל הסדר הפנימי של הגביש יוצר "קווי שבירה" טבעיים, שלעיתים מאפשרים במאמץ קטן לשבור את המבנה. תכונה זו של גבישים נקראת פצילות.
דוגמאות

מרבית אבני החן, ובראשן היהלום, הן גבישים גדולים בהם הסדר ארוך הטווח משתרע על פני נפחים גדולים – כלומר חד־גביש. בטבע נדיר למצוא חד-גבישים גדולים, ומרבית החומרים מופיעים במבנה רב־גביש, שהוא מבנה של מספר רב של גבישונים צמודים זה לזה.
היהלום הוא אחת מארבע תצורות המוצק של היסוד פחמן. גביש זה ממחיש הן את הצורה ה"מושלמת" של הגביש והן את הנדירות של ההיווצרות הספונטנית שלו (ולכן הערך הכספי הגבוה שלו). הפחמן ממחיש שלחומר יכולות להיות יותר מתצורת התגבשות אחת. במעבדות ובקווי ייצור ניתן לשחזר את התנאים הנדירים הללו באופן מלאכותי. קיימות טכניקות של ייצור יהלום באופן מלאכותי, אך היישום הנפוץ ביותר של גביש תעשייתי הוא כנראה גביש הצורן (סיליקון) המשמש בתעשיית המיקרואלקטרוניקה. לקבלת תכונות של מוליך למחצה, נדרשת תצורת הגביש, היות שרק בגביש יש סדר ואחידות פנימיים היוצרים דיאגרמת פסים מובהקת של רמת־ערכיות ורמת־הולכה קבועות.
סיווג

ישנן דרכים אחדות לסווג ולמיין גבישים. הראשונה היא על פי הגאומטריה והסימטריה של תא היחידה. כאמור, הגביש "פותר" את בעיית הריצוף. לכן יש רק שבעה מבנים גאומטריים אפשריים עבור תא היחידה (מבנים אלו נחלקים לתת קבוצות נוספות), והם: קובייה, תיבה משוכללת, תיבה, מנסרה משולשת, מעוינון (רומבוהדרון), מונוקליני (מנסרה הבנויה משתי מקביליות וארבעה ריבועים) ומקבילון.
דרך נוספת היא על פי התכונות האופטיות של הגביש. בחלוקה זו קיימות שלוש משפחות: גבישים איזוטרופיים, גבישים חד-ציריים, וגבישים דו-ציריים. בגבישים לא איזוטרופיים מתקיימת התופעה הנקראת שבירה כפולה.
קיימים סוגי גבישים נוספים ובהם גביש נוזלי וגביש קווזיפריודי.
כללי פאולינג לסריג גבישי

פאולינג חקר את היציבות של מבנים גבישיים ובשנת 1928 הציע את כללים הבאים:
מרחק בין קטיון ואניון בפאון תלוי בסכום של רדיוסיהם. מספר ה"שכנים" בפאון תלוי ביחס שבין הרדיוסים.
סכום המטענים של הקטיונים סביב האניון שווה (או כמעט שווה) למטען האניון.
ככל שבפאון יש יותר צלעות ופאות משותפות, כך היציבות של המבנה פוחתת.
קטיונים קטנים עם מטען גבוה לא נוטים לשתף ביניהם אניונים.
מספר היחידות עם מבנים שונים בתוך אותו הגביש חייב להיות מינימלי.
ראו גם

מבנה גבישי
מינרל
צורות של גבישים
משפט וולף וצורת גביש בשיווי משקל
גביש קוולנטי
גביש מולקולרי
גביש כמו-מחזורי
מבנה מיקרו גבישי על פי מודל פאולינג crystalline
המשחתות מסדרת ארלי ברק

| --- | --- |
המשחתת USS Halsey (סימול: DDG-97) באוקיינוס השקט, 2011
המשחתת USS Halsey (סימול: DDG-97) באוקיינוס השקט, 2011
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת
 צי:   צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 סדרה:  ארלי ברק
 סדרה קודמת:  המשחתות מסדרת קיד
 סדרה עוקבת:  המשחתות מסדרת זומוואלט
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת אינגלס 
 תחילת הבנייה:  1988
 מחיר:  1.843 מיליארד דולר
 תקופת הפעילות:  1991 – בשירות פעיל (כ־34 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  הדחק מקסימלי: בין 8,184 טון ל-9,500 טון
 אורך:  בין 154 מטר ל-160 מטר
 רוחב:  20 מטר
 שוקע:  9.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  30 קשר (56 קמ"ש)
 גודל הצוות:  23 קצינים ו-300 חיילים
 טווח שיוט:  4,400 מיל ימי (8,100 ק"מ) ב-20 קשר
 הנעה:  ארבע טורבינות גז שכל אחת מייצרת 26,250 כוח סוס (19,570 קילווואט).
 אמצעי לחימה
 חימוש:  תותח 6 אינץ' (אנ')  תותח 20 מ"מ פלנקס  שני מקלעים 25 מ"מ (אנ')  ארבעה מקלעי M2 בראונינג 0.5 אינץ'  שני משגרי טילים הרפון  משגר טילים SeaRAM (אנ')  טילי ים-אוויר RIM-66 (אנ')  טילי ים-אוויר RIM-156 (אנ')  מערכת SM-3 ליירוט טילים בליסטיים בטווחים קצרים ובינוניים  טילי שיוט BGM-109 טומהוק  טילים נגד צוללות RUM-139 VL-ASROC (אנ')  טורפדו מדגמים Mark 46 (אנ'), Mark 50 (אנ') ו-Mark 54 (אנ')
 אמצעי גילוי ול"א:  מערכת לוחמה אלקטרונית AN/SLQ-32 (אנ')  מערכת להטעיית טורפדו AN/SLQ-25 Nixie (אנ')  מערכת להטעיית טילי ים-ים Mark 36 SRBOC (אנ')  מערכת להטעיית טילי ים-ים Nulka (אנ')  מערכת להטעיית טילי ים-ים Naval Decoy IDS300 (אנ')
 מסוקים:  מנחת למסוק סיקורסקי SH-60 סיהוק (אנ')
 
המשחתות מסדרת ארלי ברק (באנגלית: Arleigh Burke-class destroyer) הן סדרת משחתות בחיל הים של ארצות הברית (סימול נאט"ו למשחתות: DDG). החימוש העיקרי בכל משחתת  הוא טילים מונחים. ארלי ברק היא המשחתת הראשונה שתוכננה סביב מערכת הלחימה "אייג'יס" (אנ') והמכ"ם הפסיבי SPY-1D. היא קרויה על שמו של האדמירל ארלי ברק, המפורסם במפקדי המשחתות של מלחמת העולם השנייה וראש המבצעים הימיים של הצי האמריקאי בעת כהונתם של נשיאי ארצות הברית דווייט אייזנהאואר וג'ון קנדי. הספינה הראשונה של סדרת ארלי ברק הוזמנה עוד בחייו של אדמירל ברק, ב-4 ביולי 1991, עם הוצאתה משירות של המשחתת האחרונה מסדרת Spruance (Spruance-class destroyer), המשחתת USS Cushing.
ספינות מלחמה אלו הן משחתות רב-משימתיות המסוגלות לנהל לוחמה נגד מטוסים (AAW) עם Aegis וטילי קרקע-אוויר; תקיפות קרקע טקטיות עם טילי טומהוק; לוחמה נגד צוללות (ASW) עם סונאר מערך נגרר, רקטות נגד צוללות ומסוקי ASW; ולוחמה נגד קרקע (ASuW) באמצעות טילים ותותחים מספינה לספינה. עם שדרוגים למערכות המכ"ם AN/SPY-1 שלהם ומטעני הטילים הקשורים אליהם כחלק ממערכת ההגנה מפני טילים בליסטיים של Aegis, כמו גם הצגת מערכת המכ"ם AN/SPY-6, הסדרה פיתחה גם יכולת כנגד טילים בליסטיים ופלטפורמות נגד לוויינים במסלול נמוך.
נכון לאוקטובר 2023, כל 73 המשחתות שנבנו פעילות, ו-19 נוספות מתוכננות להיכנס לשירות. עלות בנייה של משחתת בודדת נאמדת ב-1.843 מיליארד דולר.
ספינות מסדרה זו שנמצאו בים האדום השתתפו בעת מלחמת חרבות ברזל בהגנה על מדינת ישראל. ב-19 וב-20 באוקטובר 2023 המשחתת קרני יירטה טילי שיוט וכטב"מים שנורו על ידי החות'ים לכיוון אילת. והמשחתת מייסון ביחד עם ספינת מלחמה יפנית השתתפה ב-27 בנובמבר 2023 בשחרור ספינת משא בבעלות ישראלית שנתפסה על ידי החות'ים ובעצירת חלק מהתוקפים.
גלריה

המשחתת USS Mustin (סימול: DDG-89)
טיל שיוט מסוג טומהוק, משוגר ממשחתת מסוג ארלי ברק, במהלך מבצע שועל המדבר (הפצצת עיראק, 1998)
ביקור USS Ross מסדרת ארלי ברק בנמל אשדוד, אוקטובר 2018
נאום שגריר ארצות הברית בישראל, דייויד פרידמן
נאום ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו
גראן טורינו

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  קלינט איסטווד 
 הופק בידי:  קלינט איסטווד, רוברט לורנז, ביל גרבר 
 תסריט:  ניק שנק 
 עריכה:  ג'ואל קוקס, גרי רוץ' 
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד בי ואנג
 מוזיקה:  קייל איסטווד מייקל סטיבנס ג'יימי קולום
 צילום:  טום סטרן 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה, גרמניה 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Village Roadshow Pictures, Malpaso Productions 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 בדצמבר 2008   ישראל 26 בפברואר 2009
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית המונג
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  דטרויט 
 תקציב:  $33,000,000
 הכנסות:  $269,541,991
 הכנסות באתר מוג'ו:   grantorino
 פרסים:  פרס סזאר לסרט הזר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גראן טורינו (באנגלית: Gran Torino) הוא סרט אמריקאי משנת 2008 בבימויו והפקתו של קלינט איסטווד. הסרט יצא לאקרנים בצפון ארצות הברית ב-12 בדצמבר 2008, והוקרן ברחבי העולם החל מ-9 בינואר 2009.
הסרט עוקב אחרי וולט קובלסקי, חייל ותיק שלחם במלחמת קוריאה והתאלמן לא מזמן. טאו, נער צעיר משבט ההמונג שגר בשכנות לוולט, מנסה לגנוב את מכונית הגראן טורינו שלו, כדי שיוכל להתקבל לכנופיה של בן-דודו. וולט תופס אותו בשעת מעשה ומכאן מתפתחת חברות בין וולט לבין טאו ומשפחתו.