stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ו סטריאני
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס מס>  | אלבום/קטע | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | 31 | Surfing with the Alien | אלבום זהב ופלטינה |
| 1990 | 32 | The Crush of Love | מתוך המיני-אלבום Dreaming #11 |
| 1991 | 33 | Flying in a Blue Dream |   |
| 1993 | 35 | The Extremist | אלבום זהב, מקום 24 בבילבורד האמריקני |
| 1994 | 36 | Speed of Light | מתוך האלבום Time Machine |
| 1995 | 37 | All Alone | מתוך האלבום Time Machine |
| 1997 | 39 | You're) My World) | מתוך האלבום Joe Satriani |
| 1998 | 40 | (Summer Song (live | מתוך מופע G3: Live in Concert |
| 1999 | 41 | A Train of Angels | מתוך האלבום Crystal Planet |
| 2001 | 43 | Until We Say Goodbye | מתוך האלבום Engines of Creation |
| 2002 | 44 | Always With Me, Always With You | מתוך האלבום Surfing with the Alien |
| 2003 | 45 | Starry Night | מתוך האלבום Strange Beautiful Music |
| 2007 | 49 | Super Colossal |   |
| 2008 | 50 | (Always with Me, Always with You (Live | מתוך ההופעה החיה באנהיים |
הערות שוליים

1 2  Grammy Awards - Best Rock Instrumental Performance
1 2  Joe Satriani Biography
↑  Joe Satriani's Biography
1 2  Joe Satriani - Artist Bio
↑  Guitarist Satriani accuses Coldplay of plagiarism
↑  BBC News, Coldplay copyright case 'settled'
↑  Satriani's Discography - Live from Paris: I Just Wanna Rock
↑  Joe Satriani Road Archives, 2009 - Experience Hendrix
↑  Van Halen, Red Hot Chili Peppers Launch New Project
↑  Chickenfoot Album Release Schedule Announced
↑  The Bald Master
↑  VOX and Joe Satrian Join Forces on Effects Line
↑  Readers Poll Results: The 100 Greatest Guitarists of All Time - #96 Joe Satriani
↑  Poll Results: The 50 Fastest Guitar Players of All Time - #27 Joe Satriani
| G3 |
| --- | --- | --- |
| גיטריסט ראשון | ג'ו סטריאני |  |
| גיטריסט שני | סטיב ואי • קני ויין שפרד • אולי ג'ון רות' |  |
| גיטריסט שלישי | אריק ג'ונסון • פול גילברט • אדריאן לג • אינגווי מלמסטין • ג'ון פטרוצ'י • רוברט פריפ • מייקל שנקר |  |
| דיסקוגרפיה | G3: Live in Concert • G3: Live in Denver • G3: Live in Tokyo |  |
| דיפ פרפל |
| --- | --- | --- |
| איאן גילן • סטיב מורס • רוג'ר גלובר • דון איירי • איאן פייס חברי עבר: ריצ'י בלקמור • רוד אוונס • טומי בולין • ג'ון לורד • ג'ו סטריאני • ניק סימפר • דייוויד קוברדייל • גלן יוז | איאן גילן • סטיב מורס • רוג'ר גלובר • דון איירי • איאן פייס חברי עבר: ריצ'י בלקמור • רוד אוונס • טומי בולין • ג'ון לורד • ג'ו סטריאני • ניק סימפר • דייוויד קוברדייל • גלן יוז |  |
| אלבומי אולפן | Shades of Deep Purple (1968) • The Book of Taliesyn (1968) • Deep Purple (1969) • Deep Purple in Rock (1970) • Fireball (1971) • Machine Head (1972) • Who Do We Think We Are (1973) • Burn (1974) • Stormbringer (1974) • Come Taste the Band (1975) • Perfect Strangers (1984) • The House of Blue Light (1987) • Slaves and Masters (1990) • The Battle Rages On... (1993) • Purpendicular (1996) • Abandon (1998) • Bananas (2003) • Rapture of the Deep (2005) • Now What?!‎ (2013) • Infinite (2017) • Whoosh! (2020)  • Turning to Crime (2021) • =1 (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418482105171  PLWABN: 9811565751105606  BIBSYS: 6083388  BnF: cb139427231 (data)  CANTIC: a10903331  GND: 128628448  ISNI: 0000 0000 7838 9790  LCCN: n93069043  MusicBrainz: 29762c82-bb92-4acd-b1fb-09cc4da250d2  NKC: js20040301002  NLA: 40580477  NLK: KAC2020Q9321  NTA: 074337726  RERO: 02-A003787631  SUDOC: 130256617  Trove: 1448242  VIAF: 5989392   WorldCat (עם VIAF): 5989392 
סטריאני בהופעה בארנהם, 12 ביוני 2008
סטריאני והרכב הלהקה (תופים: ג'ף קמפיטלי, גיטרה מלווה: גיילן הנסון, גיטרה בס: דייב לארו)
סטריאני, סטיב ואי וג'ון פטרוצ'י בהופעה משותפת במלבורן, 2006
חברי ההרכב Chickenfoot בהופעה חיה בפסטיבל בוספופ, 2009
סטריאני בניו יורק, 2010.
גיום אנרי דופור

| --- | --- |

גיום-אנרי דופור
 לידה:  15 בספטמבר 1787 קונסטנץ, האימפריה הרומית הקדושה האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  14 ביולי 1875 (בגיל 87) ז'נבה, שווייץ שווייץ
 מקום קבורה:  בית הקברות דה רואה 
 מדינה:  שווייץ, צרפת, רפובליקת ז'נבה 
 השכלה:  אקול פוליטקניק 
 השתייכות:  גרנד ארמה צבא שווייץ
 תקופת הפעילות:  1810–1875 (כ־65 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצבא השווייצרי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הזונדרבונד
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד (1866) 
 
גיום אנרי דופור (Guillaume Henri Dufour;‏ 15 בספטמבר 1787 – 14 ביולי 1875) היה איש צבא שווייצרי, אשר היה אחד מארבעת האנשים היחידים בהיסטוריה שקיבלו דרגת גנרל בצבא שווייץ. כמו כן היה ממייסדי הצלב האדום וניהל את אמנת ז'נבה הראשונה.
ביוגרפיה

דופור נולד ב-15 בספטמבר 1787 בעיר קונסטנץ שהשתייכה אז לאימפריה הרומית הקדושה. העיר נמצאת כיום בתחומי גרמניה המודרנית. מאוחר יותר עקרה משפחתו לז'נבה שבשווייץ. אביו, שהיה שען, שלח אותו ללמוד ציור ורפואה, אולם ב-1807 נסע דופור לפריז ונרשם ללימודים באקול פוליטקניק - אז אקדמיית הנדסה קרבית. הוא סיים את לימודיו ב-1809, כחמישי במחזורו. הוא התגייס לגרנד ארמה, וב-1810 נשלח כחלק מחיל המשלוח הצרפתי שסייע לאי קורפו להתגונן נגד האימפריה הבריטית. לאחר מכן חזר לצרפת, וסייע בתיקון הביצורים בליון. בשל כך, ב-1814 הוענק לו אות לגיון הכבוד.
ב-1817, בעקבות ההפסד הצרפתי במלחמות הנפוליאוניות ופיזורו של הגרנד ארמה, חזר דופור לז'נבה והתגייס לצבא שווייץ. הוא הופקד על המהנדסים הצבאיים של קנטון ז'נבה, והפך גם לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה. בין הקצינים ששירתו תחתיו, נמנה לואי נפוליאון בונפרטה, אחיינו של נפוליאון בונפרטה ולימים נפוליאון השלישי קיסר צרפת. ב-1845 פרש מספר קנטונים קתוליים-שמרניים מהפדרציה השווייצרית, והקימו ברית משלהם שכונתה "זונדרבונד" (ברית מיוחדת).  ב-21 באוקטובר 1847 דופור מונה למפקד הצבא הפדרלי שנשלח לדכא את המרד (מלחמת הזונדרבונד). לצורך כך, הוענקה לו דרגת חירום של "גנרל". הייתה זו הפעם הראשונה שדרגה כזו הוענקה בשווייץ. בעתות שלום הדרגה הגבוהה ביותר בצבא שווייץ היא "מפקד קורפוס". המלחמה ניטשה למשך פחות מחודש בשנת 1847, היו בה כ-130 הרוגים, והיא הסתיימה בניצחון הצבא הפדרלי. הייתה זו המלחמה האחרונה שניטשה אי פעם על אדמת שווייץ. לאחר המלחמה, נשללה מדופור דרגת הגנרל והוא חזר לדרגתו הקודמת.
באוגוסט 1849, פרצה ההפיכה בבאדן. בשל חשש שהמהומות יזלגו אל שווייץ, הוענקה לדופור דרגת גנרל בפעם השנייה. ב-27 בדצמבר 1856 פרץ סכסוך בין שווייץ לפרוסיה בנוגע למעמדו של מחוז נשאטל. הסכסוך כונה "משבר נשאטל", ובשל חשש למלחמה, הוענקה לדופור דרגת גנרל פעם שלישית. ב-1859 הוענקה לו הדרגה בפעם הרביעית בעקבות חשש שמלחמת אוסטריה-סרדיניה תזלוג לשווייץ. בכל אחת מהפעם, המשבר הסתיים ללא התערבות כלשהי מצד הצבא השווייצרי. דופור הוא האדם היחיד בהיסטוריה של צבא שווייץ שקיבל דרגת גנרל יותר מפעם אחת, ואחד מארבעת היחידים שקיבלו את הדרגה אי פעם. ב-1863 הוא היה חלק מוועדה מיוחדת, אשר בהנהגתו של ז'אן אנרי דינן ייסדה את הצלב האדום. ב-1864 הוא ניהל את אמנת ז'נבה הראשונה.
הוא נפטר בז'נבה ב-14 ביולי 1875 בגיל 87. בהלווייתו השתתפו למעלה מ-60,000 איש.
ג'רארד הורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בנובמבר 1962 (בן 61) סטוקפורט, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  ג'רארד ג'יימס פרטווי הורן
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רארד ג'יימס פרטווי הורן (באנגלית: Gerard James Pertwee Horan; נולד ב-11 בנובמבר 1962) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה

הורן נולד בסטוקפורט שבצ'שייר. הוא ידוע מהופעותיו בתפקיד הכבאי לזלי ("כריזמה") אפלבי בסדרה "London's Burning" בין השנים 1986 ל-1989, וכן בשנת 1994.
תפקידים בתיאטרון

Jerusalem (2009) בתפקיד וסלי
The Ferryman (2017) בתפקיד האב הוריגן
The Nativity בתיאטרון הלאומי
הערות שוליים

↑  "..: LONDON'S BURNING :." www.britishdrama.org.uk.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437595205171  BnF: cb15766697m (data)  GND: 1061685411  ISNI: 0000 0000 4342 3389  LCCN: no00009881  VIAF: 31534930   WorldCat (עם VIAF): 31534930
ג'קלין פרני

ג'קלין פרני מדליה (OAM) (באנגלית: Jacqueline Freney, OAM; נולדה ב-6 ביוני 1992) היא שחיינית אוסטרלית פאראלימפית. היא אלופה פאראלימפית בעלת 11 מדליות, מהן 8 מדליות זהב, כולן במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) והייתה לספורטאית המעוטרת ביותר באולימפיאדה זו.
ביוגרפיה

פרני נולדה בבריזביין, קווינסלנד שבאוסטרליה ואובחנה כלוקה בשיתוק מוחין. סבה, פיטר פרני, הוא מאמן שחייה שאימן את השחיינית שיבון פאטון שזכתה בשש מדליות זהב פאראלימפיות במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000), וקיבל את תואר אביר מסדר אוסטרליה על תרומתו לענף השחייה במדינה.
ביוגרפיה > בייג'ינג 2008

פרני השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008). היא התחרתה בשלושה מקצים, וזכתה במדליית הארד בכל אחד מהם. במקצה ל-50 מטרים חופשי (קטגוריה S8) היא סיימה במקום השלישי עם תוצאה של 32.37 שניות, אחרי האמריקאית אמנדה אברלוב שזכתה בכסף עם 32.20 שניות, וססיל דראבש נורלנד הנורווגית שניצחה עם 32.09 שניות.
במשחה ל-100 מטר חופשי סיימה בזמן של 1:08.56 דקות, וזכתה במדליית ארד נוספת אחרי הת'ר פרדריקסן הבריטית שעצרה את השעון על 1:08.48 דקות וג'סיקה לונג שזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:06.91 דקות. גם במשחה ל-400 מטר בסגנון חופשי זכתה פרני במדליית ארד שלישית, כשסיימה בתוצאה של 4:57.21 דקות, אחרי פרדריקסן שזכתה במדליית כסף נוספת עם 4:54.49 דקות ולונג שזכתה במדליית הזהב עם 4:50.17 דקות.
ביוגרפיה > איינדהובן 2010

באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 2010 זכתה פרני בשתי מדליות כסף. במקצה ל-100 מטר בסגנון חופשי זכתה סיימה במקום השני עם תוצאה של 1:09.08 דקות, ובמשחה ל-400 מטר חופשי זכתה במדליית כסף נוספת כשעצרה את השעון על 5:11.39 דקות.
ביוגרפיה > לונדון 2012

במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) סווגה פרני להתחרות בקטגוריה S7, והייתה לספורטאית המעוטרת ביותר במשחקים כשזכתה בשמונה מדליות זהב פאראלימפיות.
פרני פתחה את המשחקים עם שיא פאראלימפי בשלב המוקדמות של המשחה ל-100 מטר חזה עם תוצאה של 1:23.34 דקות, תוצאה אותה שיפרה במקצה הגמר כשקבעה שיא פאראלימפי חדש של 1:22.84 דקות, לפני הגרמנייה קריסטן ברוהן והאמריקאית קורטני ג'ורדן. את המשחה ל-50 מטר פרפר היא ניצחה עם תוצאה של 35.16 שניות, לפני בריאנה נלסון הקנדית שסיימה ב-36.03 שניות ומין הואנג הסינית שזכתה בארד עם 36.50 שניות, ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי זכתה במדליית זהב נוספת עם שיא עולם של 2:54.42 דקות.
במשחה ל-100 מטר חופשי קבעה פרני שיא פאראלימפי נוסף כשעצרה את השעון על 1:09.39 דקות, לפני ג'ורדן שזכתה במדליית הכסף עם 1:11.63 דקות וסוזנה רוג'רס הבריטית שסיימה שלישית עם 1:12.61 דקות. במשחה ל-50 מטר חופשי היא קבעה שיא פאראלימפי של 32.63 32.63 שניות, לפני ג'ורדן שסיימה ב-33.18 שניות והאוקראינית אני פליאן שזכתה במדליית הארד עם שיא אירופאי של 33.30 שניות, ובמקצה ל-400 מטר חופשי קבעה שיא עולם של 4:59.02 דקות, כשהקדימה בכמעט 20 שניות את סגניתה קורטני ג'ורדן שזכתה במדליית הכסף עם 5:18.55 דקות, ורוג'רס שקבעה שיא אירופאי של 5:18.93 דקות.
על שש המדליות האישיות הוסיפה פרני שתי מדליות זהב קבוצתיות. במקצה ל-4X100 חופשי סייעה לנבחרתה לזכות במדליית הזהב עם שיא עולם של 4:20.39 דקות, לפני המשלחת האמריקאית שסימה ב-4:24.57 דקות, והמשלחת הבריטית המארחת שסיימה את המקצה בזמן של 4:24.71 דקות. ומקצה ל-4X100 מעורב עזרה לנבחרת לזכות במדליית זהב נוספת עם תוצאה של 4:53.95 דקות.
תארים והישגים

בשנת 2012 זכתה פרני בתואר שחיינית הנכה של השנה בעולם.
בשנת 2014 זכתה בתואר 'אשת השנה הצעירה של אוסטרליה' (אנ').
בשנת 2014 זכתה במדליית מסדר אוסטרליה.
הערות שוליים

1 2  Medal winners London 2012
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 50 m Freestyle S8
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 100 m Freestyle S8
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 400 m Freestyle S8
↑  Women's 100m Backstroke - S7
↑  Women's 50m Butterfly - S7
↑  Women's 200m Ind. Medley - SM7
↑  Women's 100m Freestyle - S7
↑  Women's 50m Freestyle - S7
↑  Women's 400m Freestyle - S7
↑  Women's 4x100m Freestyle Relay - 34 Points
↑  Women's 4x100m Medley Relay - 34 Points
↑  Australian of the Year Awards, Young Australian of the Year 2014, Jacqueline Freney OAM
↑  FRENEY, Jacqueline Rose, Award:Medal of the Order of Australia, It's an Honour Website
גשר המלכה אליזבת השנייה (איי הבתולה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 על שם:  אליזבת השנייה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1966
 תאריך פתיחה רשמי:  1966 
 מידות
 אורך:  70 מ' 
 קואורדינטות:  18°26′40″N 64°33′14″W﻿ / ﻿18.444469°N 64.553915°W﻿ / 18.444469; -64.553915
  (למפת איי הבתולה הבריטיים מוגדלת) רואוד טאון אנגאדה וירג'ין גורדה  איי הבתולה האמריקניים פוארטו ריקו  הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי גשר המלכה אליזבת השנייה(למפת איי הבתולה הבריטיים רגילה) רואוד טאון אנגאדה וירג'ין גורדה  איי הבתולה האמריקניים פוארטו ריקו  הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי גשר המלכה אליזבת השנייה
 
גשר המלכה אליזבת השנייה (באנגלית: Queen Elizabeth II Bridge) הוא גשר המקשר בין האי ביף לבין האי טורטולה באיי הבתולה הבריטיים. גשר זה הוא השני מבין שני גשרים במיקום זה שנקראו על שם מלכת בריטניה, אליזבת השנייה.
הגשר הראשון במיקום זה ובשם זה נפתח לציבור בפברואר 1966 בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. גשר פלדה זה, כלל נתיב נסיעה אחד. עם הקמת שדה התעופה של האיים - שדה התעופה האי ביף נדרשה הרחבת הכביש.
הגשר הנוכחי נבנה בין 2001 ו-2002 ונחנך בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. גשר זה, הבנוי פלדה ובטון מזוין, רחב פי שניים מהגשר הקודם, ובו שני נתיבי תנועה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבנים ובנושא הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאורג שרימפף

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1889 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  19 באפריל 1938 (בגיל 49) ברלין, גרמניה הנאצית 
 תקופת הפעילות:  1904–1938 (כ־34 שנים) 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
גאורג שרימפף (בגרמנית: Georg Schrimpf‏; 13 בפברואר 1889 – 19 באפריל 1938) היה צייר וגרפיקאי גרמני. יחד עם גאורג שולץ, אוטו דיקס, ג'ורג' גרוס וכריסטיאן שאד, שרימפף זכה להכרה רחבה כנציג העיקרי של תנועת האמנות Neue Sachlichkeit – "אובייקטיביות חדשה". (אנ'), שהתפתחה בגרמניה של ויימר בין השנים 1919 עד 1933, כפועל יוצא של האקספרסיוניזם. שרימפף הוצג כמייצר אמנות מנוונת על ידי ממשלת גרמניה הנאצית בשנות השלושים.
ביוגרפיה

שרימפף נולד במינכן, אביו נפטר לפני לידתו. מאוחר יותר אביו החורג אילץ אותו לעזוב את הבית. בשנת 1902 התמחה בתפקיד אופה בפסאו. בין 1905 לבין 1914 שוטט שרימפף בבלגיה, צרפת, שווייץ וצפון איטליה ועבד כמלצר, אופה ומערבב פחם. בשנת 1913 התגורר במושבה אנרכיסטית בשווייץ, שם יצר קשר עם אוסקר מריה גרף, גם הוא אופה, אך לימים נעשה סופר מפורסם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שרימפף האנטי-מיליטריסטי הפעיל בהצלחה כל שיטה אפשרית כדי להימנע משירות צבאי. עם זאת, הוא הרס את בריאותו. בין השנים 1915–1918 חי שרימפף בברלין, שם עבד כאמן עצמאי. בזמנו הפנוי הוא השתמש בכל דקה לציור וגילוף בעץ. היה בעיקר אוטודידקטי כאמן, הוא למד על ידי העתקת המאסטרים הישנים.
בשנת 1916 הציג הפובליציסט והמומחה לאמנות הרווארט ולדן כמה מציוריו וגילופי העץ של שרימפף בגלריה שלו Der Stumm בברלין שם הם זכו לתשומת לב ציבורית רבה. בגלריה זו פגש שרימפף את הציירת מריה אודן. השניים נישאו בשנת 1917 אך היא נפטרה בשנה שלאחר מכן, עקב סיבוכים מלידת בנם מארק.
הוא השתתף בקבוצת נובמבר ונכלל בתערוכות שלהם בשנים 1919, 1920, 1924 ו-1929. שרימפף פרסם עבודות, במגזינים האקספרסיוניסטיים של מינכן. בשנת 1919 היה מעורב ברפובליקה הסובייטית של מינכן קצרת החיים שניסתה להקים מדינה סוציאליסטית בבוואריה ונעצר לאחר חיסול התנועה. בשנת 1921 הוצגו עבודותיו במינכן על ידי סוחר האמנות הנס גולץ.
כבר בשנות העשרים של המאה העשרים נחשב שרימפף כנציג של "האגף הימני" של תנועת "האובייטיקיות החדשה". נציגים בולטים אחרים כללו את אלכסנדר קנולדט ופרנץ לנק. אגף "וריסט" של התנועה כלל אמנים כמו אוטו דיקס, ג'ורג' גרוס וגאורג שולץ. בשנת 1924 עבר לאיטליה שם אשתו השנייה הדוויג מרשל מצאה עבודה כאחות.
בשנת 1925 שרימפף השתתף בתערוכת "האובייטיביות החדשה" במנהיים. כעבור שנתיים החל ללמד במינכן. הסגנון של התנועה לא גונה על ידי המשטר הנאצי בשלב מוקדם, והוא הצליח לקחת על עצמו תפקידי הוראה בציור לאחר שהמשטר הנאצי תפס את השלטון בשנת 1933. עבודתו של שרימפף נתפסה כצורה מקובלת של רומנטיקה גרמנית על ידי השלטונות.
בשנת 1932 הוקמה הקבוצה השביעית והתחילה להציג בתערוכה ניידת; החברים האחרים היו אלוף תיאו, אדולף דיטריך, חסו פון הוגו, פרנץ רדזיוויל, כמו גם קנולדט ולנק.
שרימפף הפך לפרופסור בבית הספר המלכותי לאמנות בברלין בשנת 1933, אך פוטר בשנת 1937 בגלל "עברו האדום". הוא היה חבר זמן קצר ברוטה הילפה, ארגון סוציאליסטי. מאותה סיבה המשטר הנאצי אסר על עבודותיו בתערוכות פומביות.
שרימפף נפטר בברלין ב־19 באפריל 1938.
יצירתו

שרימפס היה אוטודידקט. הוא למד באובססיביות מילדות, הן מדמיונו שלו והן בהעתקת תמונות שעינגו אותו במיוחד. יכולתו הייתה חזקה, הוא הסתיר את עבודתו מכולם פרט לחברו, הסופר אוסקר מריה גרף. הוא שלח חלק מעבודותיו לפרסום בברלין והופתע מכך שהתקבלו מיד. כך החלה הקריירה האמנותית שלו. בין תומכיו המוקדמים היו פובליציסט ופטרון האמנות הרווארת וולדן, וכן היסטוריון האמנות ומבקר פרנץ רוה והיסטוריון האמנות ורנר הפטמן.
בשנת 2012 בקטלוג התערוכה "יצירות מופת מודרניסטיות: אוסף האובריך במוזיאון לודוויג בקלן, כתב אולף פיטרס:
ההתפתחות האמנותית של שרימפף יצאה מתוך קוביזם מוקדם. ציוריו מאופיינים בקומפוזיציה קבועה, נפחים מצומצמים וברורים ופשטות קוביסטית. השימוש בצבע שלו, לעומת זאת, משותף יותר לקבוצת "הפרש הכחול", כשהוא מגדיר הדגשים ברורים ומשתמש בצבעים ראשוניים כמו צהוב וכחול שעוצמתם משבשת את ערכת הצבעים. התהליך הפיגורטיבי של שרימפף, אותו הוא התחיל לפתח במהלך מלחמת העולם הראשונה, מייצג סינתזה של היוגנשטיל, האקספרסיוניזם והמונומנטליות הנאיבית של אנרי רוסו. האינדיבידואל, המוטבע בהרמוניה בטבע מנוטרל בו זמנית, נראה כמוקד העיקרי של התמונה. יתר על כן, רמיזות דתיות אינן נעדרות לחלוטין ביצירותיו.
הערות שוליים

↑  Schmied, Wieland (1978). Neue Sachlichkeit and German Realism of the Twenties. London: Arts Council of Great Britain,p.129
↑  Michalski, Sergiusz (2003). New Objectivity ("Neue Sachlichkeit: Malerei, Graphik und Photographie in Deutschland 1919-1933"). Cologne: Benedikt Taschen. p. 74., 218
↑  Olaf Peters (2012). Friedrich, Julia (ed.). Modernist Masterpieces: the Haubrich Collection at Museum Ludwig. Museum Ludwig, Cologne, p.194-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272827105171  BNE: XX1071327  BnF: cb10374772w (data)  GND: 11876179X  ISNI: 0000 0000 7245 7932  KulturNav: ac8ed773-e62f-46e4-a42f-d4fb14bcc3de  LCCN: n87898323  LNB: 000208108  NKC: xx0108552  NTA: 071809651  RKD: 71227  SNAC: w6255b06  SUDOC: 155893025  ULAN: 500029672  VIAF: 74648905   WorldCat (עם VIAF): 74648905
גבריאל מימון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בן 63 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  רואה חשבון
 תפקיד:  מנכ"ל משרד הפנים, חבר מועצת העיר באר שבע
 מפלגה:  מפלגת ש"ס 
 
גבריאל (גבי) מימון (נולד ב-1961) הוא איש ציבור שכיהן כמנכ"ל משרד הפנים בשנים 2009–2011 ומנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה בשנים 2006–2009.
ביוגרפיה

מימון, בוגר תואר בכלכלה, חשבונאות ומשפטים, הוסמך כרואה חשבון וכיהן כיושב ראש מחוז הדרום של לשכת רואי החשבון. בפעילותו הציבורית שימש יושב ראש דירקטוריון "החברה לפיתוח אזורי תעשייה באר שבע".
בשנים 2001–2003 שימש מימון יועץ כלכלי לשר הפנים אלי ישי. לאחר הקמת הממשלה ה-30 עבר למגזר הפרטי וניהל חברה למתן שירותי ייעוץ כלכלי.
בשנים 2003-2006 כיהן כחבר מועצת העיר באר שבע מטעם מפלגת ש"ס.
בשנת 2006, עם מינויו של אלי ישי לשר המסחר, התעשייה והתעסוקה מונה מימון למנכ"ל המשרד. בשנת 2009 עבר עם ישי למשרד הפנים ומונה למנכ"ל המשרד, וליו"ר המועצה העליונה לתכנון ולבניה.
ב-18 באוקטובר 2010 נעצר מימון בחשד לקבלת דבר במרמה, במסגרת מכרז מינהל מקרקעי ישראל למגרשים ביישוב יד בנימין.. 
ב-20 בינואר 2011 הגיש את התפטרותו לשר הפנים. מימון הועמד לדין וזוכה מחמת תביעה חסרת בסיס וראיות.
בנובמבר 2020 מונה לדירקטור בחברת אל על.
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! חדשות‏, מנכ"ל משרד הפנים הודה: מעורב בעסקי הקרקעות, באתר וואלה, 25 באוקטובר 2010
↑  המשטרה: מנכ"ל משרד הפנים, גבי מימון, הודה בחשדות על מעורבות בשחיתות; פרקליטותיו: הפרסום מגמתי ולא נכון, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2010
↑  רויטל חובל, מנכ"ל משרד הפנים לשעבר יואשם במרמה בכפוף לשימוע, באתר הארץ, 18 בפברואר 2013
גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1863–1919)

גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Георгий Михайлович Романов; ‏23 באוגוסט 1863 - 28 בינואר 1919), היה בנו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, וגנרל בצבא האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

גאורגי נולד ב-23 באוגוסט 1863 בטטריצקארו (כיום בגאורגיה) בקווקז, שם היה אביו הנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן, בתם של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן וסופיה, נסיכת שוודיה. זמן קצר לאחר טבילתו, הוא מונה לפטרון של הרגימנט ה-3 של משמר הפרשים, והוענקה לו דרגת סגן-אלוף. הוא התחיל את הקריירה הצבאית שלו בקווקז, והמשיך אותה בסנקט פטרבורג, אליה עברה משפחתו כשהיה בן 18.
גאורגי היה גבוה מאוד בגובה 1.80, היו לו עיניים חומות ושפם גדול, ללא זקן, ובגיל צעיר הוא הפך לקירח. בצעירותו, הוא נהג באורח החיים הטיפוסי של האצולה הרוסית: מסיבות שתייה, הימורים ונשים. התעניינותו באמנויות הובילה אותו לשמש כאוצר מוזיאון אלכסנדר השלישי, כיום המוזיאון הרוסי, בסנקט פטרסבורג, תפקיד אותו הוא החזיק במשך שנים רבות. בשנת 1898 הוא מונה ליו"ר החברה הגנאלוגית הרוסית.
גאורגי התעניין בנומיסמטיקה, ובמשך השנים הוא צבר את אוסף המטבעות והמדליות הרוסיים, שהכילו כמעט כל מטבע שהיה בשימוש באימפריה הרוסית. במהלך המהפכה הרוסית הוברח רוב האוסף לחו"ל, חלק מן האוסף נגנב במערב, אך אלמנתו של גאורגי קיבלה את מרביתו. המטבעות עשו את דרכם מיוגוסלביה לאוספים הנומיסמטיים הלאומיים בוושינגטון, דרך רומא, ניו יורק וברקלי. אוסף גדול וייחודי זה שוכן במכון סמית'סוניאן מאז שנות ה-50. יותר מ-10,000 מטבעות רוסיים ו 1,250 מדליות מהווים חלק מהאוסף גאורגי מיכאילוביץ'.
ביוגרפיה > נישואיו

בצעירותו התאהב גאורגי בנסיכה נינה צ'בצ'וואדזה, צאצאית ישירה של מלכי גאורגיה, אך הוא לא היה יכול להתחתן איתה, משום שעל פי חוקי המשפחה, היה זה נישואים מורגנטיים, ובשל כך גאורגי נשאר רווק עד גיל 37. בשנת 1892 הוא רצה להתחתן עם הנסיכה מארי מאדינבורו, אבל אמה סידרה מיד את נישואיה לפרדיננד, נסיך הכתר של רומניה.
בסופו של דבר, גאורגי החל להתעניין במריה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם הצעירה של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. מריה לא הייתה יפה ואף לא הייתה מעוניינת להינשא לו, אבל הוא התמיד בחיזור אחריה. באפריל 1896 הוא הגיע לאתונה והציע לה נישואין, ובסופו של דבר היא החליטה לקבל את הצעתו של גאורגי, במקום את המחזר השני שלה, אלכסנדר אוברנוביץ', נסיך סרביה. החיזור שלהם התרחש במהלך המשחקים האולימפיים באתונה, אבל מריה הבהירה לו שהיא לא מאוהבת בו, אלא הם נישואין של נוחות. החתונה התקיימה רק כעבור ארבע שנים ב-12 במאי 1900 בקורפו, בשל התעקשותה להתחתן על אדמת יוון. הזוג בילה את ירח הדבש שלהם באיטליה, ולאחר ביקור באוסטריה הם התיישבו ברוסיה, תוך שהם מדברים ביניהם בצרפתית.
גאורגי ואשתו התגוררו במשך שש שנים בארמון מיכאילובסקי מחוץ לסנקט פטרבורג, במעונו של אביו מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ונולדו להם שתי בנות. בשנת 1905 עברה המשפחה לארמון קטן שנבנה לאחרונה בחצי האי קרים, ובמשך תשע שנים ניהלו גאורגי ואשתו חיים שקטים. גאורגי היה אב מסור, אבל נישואיו היו כישלון. אשתו מריה מעולם לא חיבבה את רוסיה, ולבסוף אף התנכרה לבעלה. ביוני 1914 לקחה מריה את שתי בנותיה לאנגליה בתואנה של שיפור בריאות הבנותיה, אך למעשה היא רצתה להיפרד מבעלה. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה חודש לאחר הגעתה, לא מיהרה מריה לחזור לרוסיה, ומאוחר יותר כבר היה מסוכן מדי לנסות לחזור. גאורגי לא ראה שוב את אשתו או את בנותיו.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בצעירותו נפגע גאורגי ברגלו, דבר אשר מנע ממנו לממש את הקריירה הצבאית שרצה. אף על פי כן, כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, הוא הועלה לדרגת סגן-אלוף, ובשנת 1915 הוא מונה לעוזרו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה, והיה עליו לדווח לו על המצב הכללי בחזית. גאורגי מצא חוסר ארגון נורא בכל הרמות, ואף חשף הרבה שחיתות, מה שהקנה לו כמה אויבים. כדי לסייע במאמץ המלחמתי, הוא גם ארגן בית חולים פרטי בארמונו בסנקט פטרבורג.
במרץ 1915 מונה גאורגי לקולונל הכבוד של רגימנט "צבאנסקי" ה-4, ובאותה שנה הוא נשלח למשימה ליפן, שהייתה אז בעלת ברית במלחמה נגד גרמניה. ראשית, הוא ביקר בקוריאה, ומשם הוא הפליג בספינה ליפן. בתחילת 1916 הוא חזר לרוסיה דרך ולדיווסטוק, ובדרכו חזרה בדק את המצב במזרח הרחוק. מאוחר יותר נשלח לבדוק מחנות שבויים גרמנים ואוסטרים. בתחילת 1917 הוא נשלח לבקר את כוחות הצבא הרוסי בבסרביה וברומניה, ובדרכו הוא ביקר את דודתו הקיסרית האלמנה בקייב, ואת מריה מאדינבורו, מלכת רומניה בבוקרשט, ולאחר מכן חזר למוגילב למטה הצאר.