stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועדה הלאומית לטיפול במגורשים
היסטוריה

הוועדה הוקמה במרץ 1945 בבודפשט וכלשונו של אחד ממנהיגי הארגון שקם:
"זה התחיל כאשר אנשים צצו מחדש מהמרתפים האפלים, מהמקלטים וממקומות מסתור המאולתרים ... זה התחיל בקור בוקר חורפי שבו ניתן היה לצאת לאור היום ולשאוף את אוויר החופש ... ולראות בו זמנית את מידת ההרס הנורא. הסתכלתי מעבר להרס מסביב, על גושי הדירות הרוסים ועל הגופות הלא קבורות ששכבו בחצרות. ראשון המחשבות הופנה לעריכת חשבון של השורדים ורישום כל הנעדרים.... מה קרה לקרובי המשפחה שלנו, לאנשים הזקנים, לילדים, לבעלים ולנשים שהופרדו בידיהם של חיות האדם האכזריות, מה עלה בגורל הבתים המסודרים שלנו פעם? מחשבות אלה היו ואחריו החששות הבסיסיים שהוכתבו על ידי האינסטינקט לשרוד: איך ואיפה למצוא קיום, נעליים ובגדים, בית חדש עם ריהוט חיוני וציוד מטבח."
בחודשים הכאוטיים שלאחר השחרור לא היה שום ארגון מרכזי שהיה מסוגל לתאם את תחייתה ותקומתה מחדש של הקהילה היהודית שנותרה ולארגן חלוקה קוהרנטית של סיוע שהגיע משלושה מקורות עיקריים: הצלב האדום הבינלאומי, ועדת ההפצה המשותפת היהודית האמריקאית (Joint), והסוכנות היהודית של ארץ ישראל. כך קמה הוועדה הארצית לטיפול במגורשים ששרדו. מכיוון שכל הצדדים המעורבים היו מודעים לכך שהתנאים באותה תקופה לא היו מספקים כדי לשרת את צורכי הניצולים, הוקמה הוועדה הלאומית לסיוע יהודי (OZSSB) ב-31 באוגוסט 1945. הארגון שילב מספר קבוצות עצמאיות, שפעלו לעיתים קרובות במטרות צולבות. הג'וינט, שסיפק את הכספים הגדולים ביותר הכיר בארגון החדש כזרוע המבצעת של מאמץ הסיוע, כלומר הוא אישר לוועדה להשתמש בכספים הזמינים ולארגן שיקום של כמה שיותר אנשים וקהילות יהודיות. נכון ל-31 באוגוסט הוקם ונקלט באופן רשמי הארגון העצמאי: הוועדה הלאומית למגורשים (השם המלא היה: הוועדה הלאומית של יהודי הונגריה למגורשים ששרדו, DEGOB) בתוך המבנה הארגוני של ה-OZSSB.
הוועדה עסקה ב:
החזרה להונגריה: DEGOB אפשרה את חזרתם של המגורשים להונגריה שנתקעו במדינות זרות בעקבות השחרור. צוות הוועדה ביצע משימות קשות ולעיתים קרובות מסוכנות לחיפוש אחר יהודי הונגריה שנמצאו במקומות שונים ברחבי אירופה. בסיוע הסוכנויות החיצוניות של הג'וינט ארגנה הוועדה 26 משלחות ועד ה-31 בדצמבר 1945 הצליחה להחזיר כמה אלפים מיהודי הונגריה.
פעילות הסיוע: לאחר המיזוג ב-31 באוגוסט, DEGOB שולבה במבנה OZSSB, תוך שמירה על שמה ועל מידה כלשהי של עצמאותה הארגונית. היא סיפקה שירותי רווחה בשיתוף מחלקת הסעד של OZSSB. עם חלוף הזמן, האינטגרציה המבנית גדלה לרמה שבה בתחילת 1946 אוחד הניהול של שתי המחלקות ובהמשך נוצרה קופת מזומנים משותפת.
הפרוטוקולים

החל בתחילת קיץ 1945, מספר מגורשים שחזרו מהמחנות והתאחסנו בהוספיסים שנוהלו על ידי הוועדה הלאומית למגורשים (DEGOB) מסרו דין וחשבון שהיה קשור לקורותיהם בחודשים הקודמים. שיחות אלה הוקלטו (נרשמו) על ידי עובדי DEGOB. המסמך המוקדם ביותר השתמר מה-12 בדצמבר 1944. מטבע הדברים, עובדי DEGOB לא תמללו עדויות אלה כיוון שהארגון טרם קם, אך מאוחר יותר אלה הוצבו בין המסמכים כפרוטוקול 3659. באביב 1945, האגף המחוזי של התאחדות יהודי הונגריה הכינה מסמכים דומים שהפכו מאוחר יותר גם לחלק מהאוסף. הקלטת (רישום) פרוטוקולי DEGOB החלה רק במרכז בודפשט של DEGOB בתחילת הקיץ באותה השנה. העדות האחרונה נרשמה ב-13 באפריל 1946.
ראו גם

Randolph L. Braham: A népirtás politikája - a Holocaust Magyarországon. (The Politics of Genocide. The Holocaust in Hungary.) Vols. 1-2. Budapest, 1997, Belvárosi Könyvkiadó.
Rita Horváth: Jews in Hungary after the Holocaust: The National Relief Committee for Deportees, 1945-1950. The Journal of Israeli History, Summer 1998, pp. 69–91.
לקריאה נוספת

פרויקט עדויות השואה (הונגריה-DEBOG)
יהודים בהונגריה אחרי השואה
אוסף שמכיל כרטיסים שנוצרו בבודפשט, הונגריה, בשנת 1945 ובתחילת 1946 - מוזיאון השואה ארצות הברית
ארכיון בית לוחמי הגיטאות
הערות שוליים

↑  אתר DEGOB (באנגלית)
↑  On DEGOB's history and activity in details, see Horváth 1998.
↑  עדותו של יוז'ף פאסטור. Report by József Pásztor on the operation of DEGOB. Hungarian Jewish Museum and Archives (Magyar Zsidó Múzeum és Levéltár - MZSML) L. 4./6.
↑  Hungarian National Archives (Magyar Országos Levéltár - MOL) XXXIII-7-a/1.
↑  Randolph L. Braham 1997, p. 1252
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260209405171
גזה סילאדי

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1875 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 באפריל 1958 (בגיל 82) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Silbermann Géza 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מעסיק:  ניוגט 
 
גזה סילאדי (במקור זילברמן, בהונגרית: Szilágyi Géza; בודפשט, 29 בדצמבר 1875 – בודפשט, 7 באפריל 1958) היה משורר, סופר, עיתונאי ועורך דין יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

גזה סילאדי נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף זילברמן, סוחר ושל קוניגונדה בראון. הוא סיים את לימודיו בתיכון בטימישוארה, ואז המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם בשנת 1898 קיבל דוקטורט במדע המדינה ובשנת 1899 דוקטור למשפטים. בשנת 1901 עבר את בחינת לשכת עורכי הדין. למרות השכלתו הרחבה עסק בעיקר בעיתונאות, בכתיבת שירה ובכתיבת סיפורים קצרים. להפצת הידע הייתה חשיבות עליונה בעיניו. בזכות הידע הרב שלו, הוא ייחודי בעידן שלו, בלקסיקון הגדול של פאלאס הוא היה אחד מעוזרי העורכים. במשך יותר משלושים שנה עבד ככותב טורים מבוקש או כסגן עורך בעיתונים שונים.
עד הזנקת כתב העת הספרותי ניוגט היה סילאדי מעורב באופן פעיל בכל היוזמות הספרותיות. הוגו איגנוטוש וחבריו הביטו עליו בהערצה, אנדרה אדי ראה בו יש את המאסטר שלו. שיריו של סילאדי הושפעו מהפסימיות והארוטיקה של סוף המאה ה-19. בנוסף לעבודתו כעיתונאי, כתב מספר מחקרי ספרות וביקורות. הוא נפטר ב-7 באפריל 1958, מייד אחרי הופעת כרך השירה האחרון שלו. בהלווייתו בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט ספד לו הרב אלכסנדר שייבר והספדו היה ראוי למשורר-סופר המנוח, כאחד הלוחמים של המודרניזם, ואחד ששילב בין הפסיכואנליטיקה לבין הספרות. בעבודות הפרוזה שלו הוא הרבה לתאר את החיים בהומור ובפנטזיה גרוטסקיים. יצירתו הספרותית העיקרית מורכבת משיריו.
רעייתו הייתה מרגיט הרמן (1875–1944), איתה התחתן ב-5 באוקטובר 1911 בבודפשט.
יצירתו ושירתו

הוא היה הנציג הנועז יותר הראשון של השירה הדקדנטית, האהבה החושנית, של תחילת המאה ה-20. בסביבות 1896 הוא הכניס את האירוטיקה, שהדגישה את הגשמיות בגלוי, לתוך הספרות ההונגרית. לדברי אלדאר קומלוש : "חושניות סגולה וייאוש אפל: תחושות אלה מעוררות בו השראה."
יצירתו ושירתו > הליריקה

סילאדי היה אחד היוזמים והדמויות שהגדירו את הליריקה ההונגרית של המאה ה-20, שדוכא, למצער, על ידי בני דורו וכמעט מתעלמים ממנה גם במאה ה-21. שירתו השפיעה ביותר על המשורר אנדרה אדי, שכן הנושא העיקרי שלו הוא אהבה. סילאדי ראה ליריקה מערב-אירופית, בעיקר צרפתית, כמודל. לאחר הצלחתו הראשונה (טריסטיה, 1896), הוא הועמד לדין, נפתחו נגדו הליכים וכרך השירה שלו הוגדר כמביש וכמעליב. בנוסף, בני דורו הצעירים יותר צברו הצלחה אחר הצלחה ולכן סילאדי התרחק משירה למשך זמן רב. בשנת 1927 הופיע כרך השירה שלו "מילה ודמעה" אשר חוקרי ספרות רבים רואים בו אחת מיצירותיו הבולטות ביותר. שיריו אלה לא מפתיעים לאור האירועים הפוליטיים והחברתיים של התקופה. שירים אלה עוסקים בעיקר בחוסר תקווה, הם פתטיים וותרניים. עם התחזקות האנטישמיות בכלל ובהונגריה בפרט הוא הפך ליותר ויותר פתוח לנושאים יהודיים, תודעתו העצמית היהודית התחזקה ובהמשך גם הרעיון הציוני העסיק אותו יותר ויותר. הדוגמה הטובה ביותר לכך שירו "ישראל": "אך נשאר לי שורש עמוק וקדוש!" - כתב. בגיל 83. עד מותו בשנת 1958, הופיעו לא פחות מעשרים כרכים שלו: שירים, טורים, דרמות, סיפורים קצרים, רישומי מוסר סאטיריים, מחקרים.
יצירתו ושירתו > הדרמות

עבודתו כמחזאי היא הנשכחת ביותר, בקושי נמצא מידע עליו. המחזה הידוע ביותר שלו הוא "כפור מאי", אותו כתב יחד עם הנריק לנקאי, אך לא מדובר בהצלחה מוסכמת: המחזה זכה לקבלת פנים מפוקפקת. בעקבות הצגתו בשנת 1911, מיקשה ברודי העביר עליו ביקורת: "לא! הדרמה הזו היא דרמה של אף אחד. לא של האמת שהיא בכל מקרה לא מבקשת זאת, זה לא הסמליות ולא של בני האדם (...) היא נשלט תעל ידי נוקשות, חוסר אווריריות; פסל קטן אורב בקצה שלה, גופה החולה נגרר לעייפה ליצירה לא טבעית."
יצירתו ושירתו > סיפוריו הקצרים

לאחר פרסום כרך השירה השלישי שלו, בסביבות 1912 שירתו כבר לא הייתה ייחודית, אלא רק אחת מני רבות, ולכן הוא שתק כמשורר. זה היה כאשר הסיפור הקצר שלו נשמע, שהוא מרתק אך לא מצליח יותר משירתו. הנושא שלו הוא אהבה בלעדית - הצגת אלף אפשרויות של גשמיות בין גבר לאישה - והגשמה גופנית ורוחנית ובסוף המוות. סיפוריו הקצרים מאוד נטורליסטיים ומציגים מצב רוח אימפרסיוניסטי.
יצירתו ושירתו > השפעת הפסיכואנליזה על חייו ויצירתו

גזה סילאדי הושפע מאוד מזיגמונד פרויד ומשארל בודלר, בכל יצירותיו, במיוחד בליריקה שלו. כרך שיריו הראשון, "טריסטיה" נכתב בהשראה חזקה מבודלר, הוא מטפל באירוניה ומחבר בין השגחה אלוהית לבין האירוטיות שהפכה לסחורה. בגלל הכרך הזה נפתחו נגדו הליכים פליליים כאמור והוא הועמדו לדין על כך שראו בשירתו התקפה יהודית על הנצרות. בשנת 1914 הוא הצטרף לקבוצת בודפשט של ארגון הבינלאומי הפסיכואנליטיקאי (Internationale Psychoanalytische Vereinigung) ונשאר חבר גם בארגון שירש אותו. הוא אחד הסופרים ההונגרים הראשונים שעסק לעומק בניתוח פסיכואנליטי של הנפש. כתביו בנושאים פסיכואנליטיים רבים התפרסמו גם בהונגרית וגם בגרמנית. זה בעיקר בגלל ידידותו עם שאנדור פרנצי, שהציג את התנועה הפרוידיאנית בפני סילאדי. העניין השפיע גם על בתו, לִילָה סילאדי, שהפכה לפסיכולוגית אנליטית. לילה כבר פגשה את החשיבה הפרוידיאנית כילדה צעירה, בראיון מאוחר היא נזכרה בארוחת הערב המשפחתית שבילתה בבית הוריה, בה נכח גם פרויד עצמו.
יצירתו ושירתו > הפובליציסטיקה

סילאדי היה חבר בקבוצת "השבעה" (A Hét) יחד עם חבריו הסופרים היהודים, שייצגו יהדות מתבוללת. מבחינתו קבלתו לחברה ההונגרית איננה מתנה, אלא מובן מאליו. הוא אינו רואה במוצאו דבר מה מיוחד. כשם שהוא לא מבטא את מוצאו היהודי, כך גם לא את ההונגריות שלו. אלה דברים מובנים מאליו עבורו, בדומה לרוב עמיתיו. הוא לא מייצג שום רעיון מהפכני בכתביו, בפרסומיו אין זעם מוסרי או מרד, הוא מאמין בעיתונות אובייקטיבית לחלוטין. כשהוא מעצב את הליריקה שלו בתשוקה חושנית, הוא גם מביא טעם נהדר למוצרי העיתונות שלו כעיתונאי.
סילאדי לא רק יכול היה ללמוד את עבודותיו של פרויד בשפתו המקורית, אלא גם לפרסם בגרמנית לכן מאמריו על המצב בהונגריה התקבלו בחום על ידי סוכנויות הידיעות הגרמניות. שמותיו הבדויים הספרותיים שלו היו: Aegrotus, Diogenes, Ferenc Gaár, Judex, Lector, Pelbárt, Pósfay Döme, Proteus, Severus, Silenus, Severus, Sincerus.
אלדאר קומלוש ניסח את המדיום הספרותי של הופעתו של סילאדי, את שנותיו הראשונות ואת תפקידו כך:
"המשורר היהודי של שנות התשעים (של המאה ה-19) אינו כותב שירים פטריוטיים כמו גם לא שירים בעלי תחושה יהודית. הוא גם הונגרי וגם יהודי בעת ובעונה אחת; אם תרצו, אף אחד מהם. (...) והפולחן המר לבעל של גזה סילאדי נראה כהתנגשות אטביסטית (תורשתית) של חושניות מזרחית קדומה והפילוסופיה האפלה של קהלת. והכל יחד, כל הקבוצה, מביאה רוח חדשה לליריקה ההונגרית."
יצירותיו

בשפת המקור:
Tristia; előszó Silberstein Ötvös Adolf; Nagel, Budapest, 1896
Holt vizeken; Deutsch, Budapest, 1903
Lepel nélkül. Erkölcsrajzok; Singer-Wolfner, Budapest, 1910
Neked írtam; Deutsch, Budapest, 1911
Lenkei Henrik–Szilágyi Géza: Májusi fagy. Színmű; Politzer, Budapest, 1911 (Modern könyvtár)
Könyvek és emberek. Tanulmányok; Athenaeum, Budapest, 1912 (Modern könyvtár)
Versek; Athenaeum, Budapest, 1912 (Modern könyvtár)
Ez Pest!; Athenaeum, Budapest, 1913 (Modern könyvtár)
A háború mellől. Tollrajzok; Athenaeum, Budapest, 1915 (Modern könyvtár)
Fantasztikus szerelmek; Dick, Budapest, 1916
Az ördög nyája. Elbeszélések; Athenaeum, Budapest, 1917
Menny, pokol, háború. Korszerű legendák; Tevan, Békéscsaba, 1917
Vitustánc. Novellák; Grill, Budapest, 1918
Szó és könny; Pesti Ny., Budapest, 1927
Vajda János pokla; in: Lélekelemzési tanulmányok. Dolgozatok a pszichoanalízis főbb kérdéseiről; Somló, Budapest, 1933
Válogatott régi és új versek; Magyar Téka, Budapest, 1948
Koldusok táncdala. Válogatott versek 1893-1956; sajtó alá rend., bev. Czibor János; Magvető, Budapest, 1958
Válogatott írások; Madách Irodalmi Társaság, Budapest, 2007
בתרגום:
טריסטיה ; הקדמה אדולף זילברשטיין; נגל, בודפשט, 1896
על מים מתים ; דויטש, בודפשט, 1903
ללא כיסוי. ציורים מוסריים ; זינגר-וולפנר, בודפשט, 1910
כתבתי לך ; דויטש, בודפשט, 1911
הנריק לנקאי - גזה סילאדי: כפור מאי; פוליצר, בודפשט, 1911 (הספרייה המודרנית)
ספרים ואנשים. מחקרים ; אתנאום, בודפשט, 1912 (הספרייה המודרנית)
שירים ; אתנאום, בודפשט, 1912 (הספרייה המודרנית)
זה פשט! ; אתנאום, בודפשט, 1913 (הספרייה המודרנית)
ליד המלחמה. רישומי עט ; אתנאום, בודפשט, 1915 (הספרייה המודרנית)
אהבות פנטסטיות ; דיק, בודפשט, 1916
צאן השטן. סיפורים ; אתנאום, בודפשט, 1917
גן עדן, תופת, מלחמה. אגדות מודרניות ; טבן, בקשצ'אבה, 1917
פַּרכֶּסֶת. סיפורים קצרים ; גריל, בודפשט, 1918
מילה ודמעה ; בודפשט, 1927
הגיהנום של יאנוש ויידה ; ב: לימודי ניתוח נשמה. עבודות גמר בנושאים מרכזיים בפסיכואנליזה ; שומלו, בודפשט, 1933
נבחרו שירים ישנים וחדשים ; מגיאר טקה, בודפשט, 1948
שיר ריקודי הקבצנים. שירים נבחרים 1893–1956 ; בודפשט, 1958
כתבים נבחרים ; החברה הספרותית של מדאץ', בודפשט, 2007
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XIII. (Steiner–Télfy). Budapest: Hornyánszky. 1909. (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גזה סילאדי
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969.(לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
ינה פינטר : תולדות הספרות ההונגרית: שיטתיות מדעית בודפשט, 1930–1941; כרך 8. שירה / אימפרסיוניסטים, סמליסטים ג. סעיף קטן. (תקליטור: הוצאת Arcanum)
"A magyar társadalom lexikonja" (PDF). Mtdaportal.extra.hu. 1930. נבדק ב-2014-09-21. (עמ '545) (לקסיקון חברתי הונגרי)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 79686/1892. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1892. év 10. oldal 24. sor
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1798/1875. folyószáma alatt".
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. XIV. ker. állami halotti akv. 357/1958. folyószáma alatt.
↑  Komlós Aladár, Magyar-zsidó szellemtörténet a reformkortól a holocaustig I. (Budapest: Múlt és Jövő, 1997), p. 336.
↑  Hegedűs Géza, „Szilágyi Géza”, in: Hegedűs Géza, A magyar irodalom arcképcsarnoka (Budapest, Móra Kiadó, 1976) – letölthető: http://www.mek.oszk.hu/01100/01149/html/szilagyi.htm. (letöltés ideje: 2014.06.25.)
↑  Havasréti József, „A dekadencia írója”, Magyar Narancs, 2007/1. szám – letölthető:http://magyarnarancs.hu/konyv/elsullyedt_szerzok_vi_a_dekadencia_iroja_szilagyi_geza_1875-1958-66588 (letöltés időpontja: 2014.06.18.)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi állami házassági akv. 1293/1911. folyószáma alatt".
↑  Idézi Pintér Jenő, i. m.
↑  Online
↑  Bródy Miksa, „Májusi fagy”, Nyugat 4, 7 (1911) / Elektronikus Periodika Archívum és Adatbázis, Bródy Miksa: Szilágyi Géza – letölthető: http://epa.oszk.hu/00000/00022/00077/02346.htm (letöltés időpontja: 2014.06.20.)
↑  Komlós Aladár, Magyar-zsidó szellemtörténet a reformkortól a holocaustig I. (Budapest: Múlt és Jövő, 1997), p. 183.
↑  Takács Mónika, „A ’lealázott szexuális objektum’”, Thalassa 9, 2-3 (1998), pp. 173-182 – letölthető:http://orange.mtapi.hu/thalassa/archivum/9823/F9823/f07takac.htm (letöltés időpontja: 2014.05.11.)
↑  Havasréti, „A dekadencia írója” – letölthető:http://magyarnarancs.hu/konyv/elsullyedt_szerzok_vi_a_dekadencia_iroja_szilagyi_geza_1875-1958-66588 (letöltés időpontja: 2014.06.18.)
↑  Péter László (főszerk.), Új Magyar Irodalmi Lexikon (Budapest: Akadémiai Kiadó, 2000), pp. 421-422.
↑  Komlós Aladár, Magyar-zsidó szellemtörténet a reformkortól a holocaustig I. (Budapest: Múlt és Jövő, 1997), p. 129.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10334308v (data)  ISNI: 0000 0000 2514 5338  LCCN: n85012302  VIAF: 50643897   WorldCat (עם VIAF): 50643897
הלמברכטס (מחנה ריכוז)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 תאריכים
 תאריך הקמה:  קיץ 1944
 נתונים
 קואורדינטות:  50°14′00″N 11°42′00″E﻿ / ﻿50.233299°N 11.699999°E﻿ / 50.233299; 11.699999
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניהלמברכטס(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניהלמברכטס(למפת בוואריה רגילה) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניההלמברכטס(למפת בוואריה מוגדלת) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניההלמברכטס
 
מחנה הריכוז הלמברכטס (בגרמנית: Helmbrechts) היה תת-מחנה ריכוז נאצי לנשים של מחנה הריכוז פלוסנבירג שנוסד ליד הלמברכטס ליד הוף, גרמניה בקיץ 1944 ושימש להעסקת עובדים בעבודות כפייה. האסירים הראשונים שהגיעו למחנה היו אסירים פוליטיים ממחנה ראוונסבריק שבצפון גרמניה. מאוחר יותר הובאו למחנה אסירים יהודים.
היסטוריה

בקיץ 1944 לא הושלמו צריפים, ולכן הנשים ישנו באולם המפעל. לאחר שבועות מספר הושלמו 12 צריפים, אך רק ארבעה היו למגורי אסירים. 54 שומרים שירתו במחנה: 27 גברים ו-27 נשים. רוב הנשים השומרות שירתו במחנות אחרים לפני כן. רבות התאמנו בפלוסנבירג, 2 בגרוס-רוזן וחלקן במחנה הריכוז ראוונסבריק לפני שהגיעו להלמברכטס. השומרים הגברים היו בעיקר גרמנים מבוגרים או גרמנים אתניים שכבר לא היו מתאימים ללחימה.
חיילות אס אס הוצבו במחנה. זהויות השומרים הגברים אינן ידועות ברובן. במחנה היו בעיקר לא-יהודיות, אך במרץ 1945 הגיעה קבוצה של למעלה מ-500 נשים יהודיות ברגל ממחנה המשנה גרינברג (Grünberg) שבפולין.
תנאי האסירים היהודים בהלמברכטס היו קשים. השומרים התעללו בהם, והמתקנים היו פרימיטיביים. אסיר אחד ששהה שם חודש בצעדת המוות של וולארי כותב על שינה על רצפות עפר ללא שמיכות. לא הייתה גישה לשירותים. חביות בפינת הצריף שירתו 400 נשים בצריף, שרבות מהן סבלו מדיזנטריה. השומרים היו מכים אותם בקביעות בבוקר.[עמוד נחוץ] ויסמן קליין דיווחה כי בכל בוקר הגיעו השומרים עם מריצה כדי לגרור את גופותיהם של אלה שמתו בלילה. רבים מתו כתוצאה ממכות.
היסטוריה > פינוי (צעדת מוות)

בתחילת אפריל 1945, עם התקרבות צבאות בעלות הברית, הורה קומנדנט דר (Doerr) לנשים וגברים, שאחד מהם היה רב, לצאת בצעדת מוות למחנה הריכוז דכאו. תוספת לבוש במחנה ניתנה לאסירים לא-יהודים. במהלך הצעדה נודע לשומרים הנאצים שצבא ארצות הברית שחרר את המחנה והם הפנו את הצעדה לצ'כוסלובקיה, שאז עדיין הייתה כבושה בידי גרמניה ובעלות בריתה. הגרמנים השאירו ביום השביעי לצעדה את כל הנשים הלא-יהודיות במחנה המשנה זוודאו (Zwodau, Svatava, סוואטאבה), אך לקחו את למעלה מ-500 הנשים היהודיות. אלה צעדו עוד שבועיים, עד 6 במאי. רובן מתו מרעב, ממחלות ומכות ויריות של השומרים. ב-6 במאי שוחררו בוולארי, צ'כוסלובקיה. מחנה הלמברכטס שוחרר ב-15 באפריל על ידי כוחות של הדיוויזיה ה-97, אך לא נותרו בו אסירים.
היסטוריה > אחד משומרי המחנה לאחר המלחמה

בשנת 1996 הועלו סיפורים על משגיחה בשורות הנאצים (SS-Aufseherin) לשעבר, אינגבורג שימינג-אסמוס (Schimming-Assmuss), שהואשמה בהריגת ארבעה אסירים במחנה ובצעדת המוות. היא חמקה מהעמדה לדין בסיוע שירות הביטחון של מזרח גרמניה בברלין במשך למעלה מ-50 שנה. התיעוד הראשון של רצח נעשה על ידי אינגבורג, כמו גם השומרות האחרות בהלמברכטס, ב-24 בפברואר 1945. היא והמשגיחים האחרים הוליכו למוות אסירה, ד"ר אלכסנדרה סמוילנקו, כעונש על בריחה, בהוראת מפקד המחנה אלויס דר (Alois Doerr). אסירה לשעבר אחרת סיפרה: "ביום הראשון לאחר הצעדה ... אינגה - תלשה את ידידתי חסרת הכוח בסיה מזרועותי עם שוט וגררה אותה לתוך היער. שמעתי ירייה. לאחר מכן, אשת האס אס חזרה לבדה".
שני אסירים נוספים מסרו לכוחות בעלות הברית שאשת האס אס הרגה עצירים אחרים. בשנת 1951 הוצא צו מעצר לאינגבורג בגרמניה המזרחית. רשויות מזרח ברלין סירבו למסור אותה בטענה שהיא עובדת המשטר.
בשנת 1989 נפלה חומת ברלין ושימינג-אסמוס עדיין גרה במזרח ברלין, חמישים מטרים מהחומה לשעבר. ב-1994 התגלתה בשכונת פנקו בברלין. בשנת 1996 מתה חופשייה בגיל 74, בלא שננקטו נגדה הליכים. ממשלת גרמניה הייתה בתהליך של העמדתה לדין, אך מותה עצר את ההליכים.
הערות שוליים

↑  יד ושם, צעדת המוות אל וולרי, באתר יד ושם, ‏2018
1 2  Klein, Gerda Weissman (1957). All but My Life. 1995. New York: Farrar, Straus, Giroux.
↑  Yad Vashem. "The Death March to Volary". Yad Vashem Exhibitions. Yad Vashem. נבדק ב-15 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008100722  NKC: pna2006361652  VIAF: 138769523   WorldCat (עם VIAF): 138769523 
11 במאי 1945: אזרחים גרמנים נאלצים לעבור על פני גופותיהן של 30 נשים יהודיות שהורעבו למוות על ידי חיילי אס אס גרמניים במהלך צעדה של 480 ק"מ על פני צ'כוסלובקיה ממחנה הריכוז הלמברכטס. הגופות נקברו בקברים רדודים בוולארי, צ'כוסלובקיה, והוצאו מהקבר על ידי אזרחים גרמנים שעבדו תחת חובשים מדיוויזיית הרגלים החמישית, הארמייה השלישית של ארצות הברית. מאוחר יותר הונחו הגופות בארונות קבורה ונקברו מחדש בבית הקברות בוולארי.
אלמר באלינט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בדצמבר 1888 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 באוגוסט 1966 (בגיל 77) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Bauer Elemér 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 
אלמר באלינט (במקור באואר, בהונגרית: Bálint Elemér; בודפשט, 4 בדצמבר 1888 – בודפשט, 20 באוגוסט 1966)  היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי, מרצה בכיר ופרופסור למדעי המתמטיקה (1952), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חיים

אלמר באואר נולד במשפחה יהודית כבנם של מנהל המפעל מור באואר (1849–?) ושל ז'ופיה וייס (1864–?). בשנת 1911 קיבל תעודת הוראה באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט. מונה למורה בבית הספר הריאלי הראשי של רובע 6 בבודפשט, וכן לימד במחלקה לגאומטריה תיאורית באוניברסיטה הטכנולוגית. הוא השלים את השכלתו באוניברסיטת גטינגן וקיבל תואר דוקטור בשנת 1915 על עבודת המחקר על השורשים הממשיים של משוואות בעלות מקדם ממשי. הוא גויס ושירת כחייל במלחמת העולם הראשונה. לאחר שחרורו פוטר ממשרתו מיד לאחר מאורעות הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919.
בשנת 1937 השיג הסמכה במתמטיקה אקטוארית ועד שנת 1938 היה האקטואר הראשי בסניף ההונגרי של "חברות הביטוח האוסטריות", ועד 1944 עבד במשרד ל"ביטוח פיקלר". לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 עבר למשרד האוצר, שם פיקח על חברות הביטוח הפרטיות. בשנת 1948 התמנה לסמנכ"ל של קואופרטיב ביטוח החקלאים והשתתף בארגון חברת הביטוח הממלכתית, אך לאחר זמן קצר חזר למשרד האוצר ונתמנה לראש מחלקת "קופת החיסכון הלאומית" ה-OTP שהיה הבנק היחיד (והממלכתי) בהונגריה, בנק שקיים עד היום. בדצמבר 1950 נבחר לסגן נשיא "המכון הלאומי לפנסיה".
בשנת 1951 התמנה לראש המחלקה למתמטיקה של "המכללה הטכנית הממלכתית". לאחר מכן עמד בראש מחלקת המתמטיקה של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה. בהמשך היה פרופסור חבר בפקולטה להנדסת חשמל ואחר כך בפקולטה להנדסת מכונות וכיהן כדיקן עד פרישתו בשנת 1962. באלינט היה שותף לכתיבת ועריכת כמה לקסיקונים וכתבי עת בתחום המתמטיקה.
עבודותיו העיקריות

על השורשים הממשיים של משוואות בעלות מקדם ממשי. (בודפשט, 1916)
שיטות קירוב נומריות וגרפיות (בודפשט, 1955)
קירוב שיטות מתמטיות עם בעיות טכניות (בודפשט, 1966)
חייו הפרטיים

אשתו הייתה אילונה קייל (1889), בתם של פרנץ קייל והרמינה קלאמפר, אותה נשא לאישה ב־2 בפברואר 1914 בבודפשט. בדצמבר 1942 המיר את דתו לנצרות רומית-קתולית, על מנת להתחמק ממספר גזירות אנטי-יהודיות. הם התגרשו בשנת 1945. בשנת 1946 התחתן בשנית עם אנה קאפר. בנו הוא פאל באלינט.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 33759/1906. Forrás: MNL-OL 30790. mikrofilm 166. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1906.
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 2406/1888. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi állami halotti akv. 1556/1966. folyószáma alatt".
↑  "Gyászjelentése (1966. augusztus 25.) Magyar Nemzet, 22. évfolyam, 200. szám, 6. oldal".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 169/1884. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 129/1914. folyószáma alatt".
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלמר באלינט".
פחד אלוהים

"פחד אלוהים" הוא שיר של המוזיקאי הישראלי כפיר צפריר, אשר יצא לאור כסינגל ב-13 בפברואר 2023, באמצעות חברת התקליטים טדי הפקות.
רקע וכתיבה

"פחד אלוהים" הוא שיר בסגנון אפרוביט אשר נכתב, הולחן והופק על ידי צפריר עצמו. כתשעה חודשים לאחר צאתו, בעקבות הצלחתו ברשתות החברתיות ובסטרימינג, סיפר צפריר על השיר: ”השיר פחד אלוהים היה שיר הפרידה שלי מהמסע של הכוכב הבא. חתמתי בחברת תקליטים גדולה, זה לא הלך חלק, ומצאתי את עצמי שקוע בדיכאון עמוק. מאז השיר העקשן הזה התגלגל לו והתעקש שמה שהוא קיבל לא מספיק לו.”
הצלחה מסחרית

השיר היה ללהיט רדום ובנובמבר 2023, כתשעה חודשים לאחר צאתו, זכה לוויראליות בטיקטוק ולהשמעות רבות בסטרימינג ונכנס למקום ה-83 במצעד היטליסט של מאקו, שם הגיע בשיאו למקום הראשון ב-2 בינואר 2024. גם במצעד העשירייה של כאן גימל ובמצעד הרשמי של גלגלצ, הגיע השיר למקום הראשון. זה שירו הראשון של צפריר שנכנס לכלל מצעדים אלו. השיר הגיע גם למקום ראשון באפל מיוזיק ובספוטיפיי.