היסטוריה של מועדון הכדורגל צ'לסי
עד 1905 ושנים ראשונות

בשנת 1896, הנרי אוגוסטוס "גאס" מירס, חובב כדורגל ואיש העסקים, יחד עם אחיו, ג'וזף מירס, רכשו את מגרש האתלטיקה סטמפורד ברידג' בפולהאם, מערב לונדון, בכוונה לערוך שם משחקי כדורגל מהשורה הראשונה. הם נאלצו להמתין עד 1904 כדי לקנות את האדמה, אז הבעלים הקודם נפטר. הם לא הצליחו לשכנע את מועדון הכדורגל פולהאם לאמץ את המגרש כביתם לאחר סכסוך על עלות ההשכרה, ולכן מירס שקל למכור לחברת הרכבות הגדולה ווסטרן, שרצתה להשתמש בקרקע כחצר להשלכת פחם. עמיתו של מירס פרד פרקר ניסה להניא אותו מכך ללא הצלחה. לבסוף, שינה מירס את דעתו והחליט לקבל את עצתו של פרקר ובמקום למצוא מועדון כדורגל שיסכים לשחק במגרש, יזם הקמת מועדון כדורגל משלו שיארח בסטמפורד ברידג'.
כך, מועדון הכדורגל צ'לסי הוקם ב־10 במרץ 1905. בפאב The Rising Sun, (כיום The Butcher's Hook) מול הכניסה הראשית לדרך פולהאם מכיוון שכבר הייתה קבוצה בשם פולהאם ברובע, שמו של הרובע הסמוך, רובע המטרופוליטן של צ'לסי, אומץ לאחר ששמות כמו "מועדון הכדורגל לונדון", "קנזינגטון ו"סטמפורד ברידג'" נדחו. חולצות כחולות אומצו על ידי מירס, בהתאם לצבעי המירוץ של לורד צ'לסי, יחד עם מכנסיים קצרים לבנים וגרביים כחולות כהות.
צ'לסי שקלה בתחילה להצטרף לליגה הדרומית, אך נדחתה בעקבות התנגדויות של פולהאם וטוטנהאם ולכן היא הגישה בקשה להתמודד בליגת הכדורגל. מועמדותה אושרה באספה הכללית של ליגת הכדורגל ב-29 במאי 1905; נאומו של פארקר באספה היה חשוב במיוחד והדגיש את היציבות הפיננסית של המועדון החדש, את האצטדיון החדש והמרשים שלו ושחקנים כמו ויליאם "פאטי" פולקה, השוער שזכה בתואר ליגה ושני גביעי FA עם שפילד יונייטד.
ג'ון רוברטסון, המגן הסקוטי הבינלאומי בן העשרים ושמונה, מונה להיות מאמן-שחקן. המועדון התחיל בשחקנים מבוססים שגויסו מקבוצות אחרות; יחד עם פולקה, צ'לסי החתימה את החלוצים ג'ימי וינדרידג' ובוב מק'רוברטס ופרנק פירסון ממנצ'סטר סיטי. משחק הליגה הראשון של צ'לסי התקיים במשחק חוץ בסטוקפורט קאונטי ב-2 בספטמבר 1905. היא הפסידה את המשחק בתוצאה 1-0. משחק הבית הראשון שלהם היה נגד ליברפול במשחק ידידות. הם ניצחו 4–0.
צ'לסי מביסה את וסט ברום בסטמפורג ברידג'. ספטמבר 1905.
סגל צ'לסי בעונת 1911/1912
צ'לסי סיימה במקום 3 המכובד בליגה השנייה בעונת הבכורה שלה, אך רוברטסון לא אהב את התערבות ההנהלה בהחלטות האימון ובינואר 1907 הוא עזב. מזכיר המועדון ויליאם לואיס לקח על עצמו לאמן זמנית והוא הוביל את הקבוצה לעלייה בסוף העונה, בעיקר בזכות שערים של ווינדרידג' וג'ורג' "גטלינג גון" הילסדון. האחרון היה הראשון מבין החלוצים הפוריים ששיחקו בצ'לסי; הוא כבש חמישה שערים בעונת הבכורה ו-27 שערים בסך הכל בעונת העלייה, בדרך להיות השחקן הראשון שכובש 100 שערים עבור המועדון.
את לואיס ירש דייוויד קלדרהד, שאימן את צ'לסי ב-26 השנים הבאות. העונות המוקדמות של המועדון הניבו הצלחה מועטה, והן היו לא יציבות ונעו בין עלייה לירידה בין הליגה הראשונה והשנייה. צ'לסי ירדה ליגה בשנים 1909–1910, חזרו לליגה הראשונה בשנים 1911–1912 וסיימו במקום 19 בשנים 1914–1915, העונה התחרותית האחרונה לפני שהכדורגל באנגליה הושעה עקב מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1919 הליגה הורחבה ל-22 קבוצות וצ'לסי חזרה לליגה הראשונה.
בשנת 1915, בצל מלחמת העולם הראשונה, הגיעה צ'לסי לגמר גביע ה-FA הראשון שלהם, מה שמכונה גמר גביע "חאקי", בשל מספרם הגדול של חיילים במדים שהשתתפו בו. המשחק מול שפילד יונייטד נערך באווירה עגומה ונערך באולד טראפורד במנצ'סטר כדי למנוע התפרעויות בלונדון. צ'לסי, פחות חלוץ החובבים הראשי שלה, ויויאן וודוורד, שהתעקשה באופן ספורטיבי שהקבוצה שהגיעה לגמר צריכה לשמור על מקומותיה, הציגה משחק טוב ברוב המשחק. טעות של השוער ג'ים מולינאו אפשרה ליונייטד להבקיע לפני המחצית, אבל הכחולים החזיקו מעמד עד שש הדקות האחרונות, אז יריבתה הבקיעה שני שערים נוספים כדי לנצח 3–0.
צ'לסי הפכה לאחת הקבוצות הנתמכות ביותר במדינה, עם אוהדים שנמשכו על ידי המוניטין של הקבוצה כששיחקה כדורגל התקפי משעשע והחתימה שחקנים הכוכבים, כשהבולט שבהם היה החלוץ בוב ויטינגהאם. המועדון נהנה מקהל צופים רב ולנתון הצופים הגבוה ביותר בכדורגל האנגלי בשנים 1907–1908, 1909–1910, 1911–1912, 1912–1913 ו-1913–1914. קהל של 67,000 צופים נכח במשחק ליגה מול מנצ'סטר יונייטד ביום שישי הגדול 1906, שיא צופים של אז במשחק כדורגל בלונדון. 55,000 השתתפו בדרבי הלונדוני הראשון אי פעם בליגה העליונה, מול ווליוויץ' ארסנל, שיא למשחק בליגה הראשונה. 77,952 השתתפו במשחק הסיבוב הרביעי בגביע האנגלי מול סווינדון ב-13 באפריל 1911.