משבר תקופת הברונזה המאוחרת
גורמים אפשריים למשבר > תמורות באקלים ורעב המוני

בתחילת המאה ה-21 נערכו באגן המזרחי של הים התיכון מספר מחקרים שמדדו את האקלים הקדום של האזור בתקופת הברונזה והברזל, והצביעו על אפשרות של שינוי אקלים בתקופת המשבר, בעיקר יובש ובצורת. אחד מהם הוא מחקר פלינולוגי של דפנה לנגוט, ישראל פינקלשטיין ותומאס ליט, במעבדה לארכאובוטניקה באוניברסיטת תל אביב, בגרגרי אבקת צמחים ששקעו בקרקעית אגם הכנרת וים המלח. תוצאות מחקר זה תיארכו את התקופה היבשה ביותר באקלים של ארץ ישראל באלפי השנים האחרונות לשנים 1250-1100 לפנה"ס, המקבילות לתקופת המשבר. מחקר זה גם איזכר תעודות ארכאולוגיות המספרות על בצורת ורעב המוני מרחבי המזרח התיכון הקדום באותה תקופה (ראו לעיל). מחקר דומה נערך בקפריסין על ידי קבוצת גאולוגים ואקולוגים צרפתיים מן המרכז הלאומי למחקר מדעי, אשר דיווחו על שינוי אקלים ורעב באי בתקופת המשבר. הם דיווחו על תופעה דומה במחקרים נוספים בקפריסין ובאתר תל טווייני, מדרום לאוגרית במישור החוף הסורי. יתרון של השערת השינוי באקלים האזורי הוא ביכולתה להסביר מדוע מצרים סבלה מן הרעב פחות מאשר תרבויות אחרות: החקלאות בה לא הסתמכה על כמות המשקעים במזרח התיכון, אלא על מי הנילוס, שגאותו מושפעת בעיקר מן המשקעים במקורות הנילוס שבמזרח אפריקה.
שני ארכאולוגים המתמחים בתיארוך ובמדידת אקלים, הבריטי א. ברנארד קנאפ מאוניברסיטת גלאזגו, והאמריקאי סטראט מאנינג מאוניברסיטת קורנל, במאמר סקירה על הסיבות למשבר שפורסם בשנת 2016, טענו שכל המחקרים שנערכו בנושא, ובכללם גם המחקר של לנגוט ועמיתיה, נערכו ברזולוציות זמן של מאה שנים ויותר, שהיא גסה מכדי להסיק ממנה מסקנה ספציפית לגבי תקופת המשבר. מחקרי אקלים קדום בעלי רזולוציית זמן מספקת לדעתם אמנם נערכו, אך לא באזור המזרח התיכון ובאגן הים התיכון. ואולם בשנת 2023 פרסם צוות בראשות מאנינג, בכתב העת היוקרתי Nature, כי טבעות עץ ערער עתיק מאנטוליה מתארכות בצורת רצופה וקשה במיוחד לשנים 1198 עד 1196 לפנה"ס, בשולי טעות של ±3 שנים בלבד. מאנינג ועמיתיו שיערו שבצורת זו עשויה להיות המאורע שמוטט סופית את האימפריה החתית.
מספר תעודות עתיקות שהתגלו מתקופת המשבר או בסמוך לה מדווחות במפורש על מחסור במזון ורעב המוני: באמצע המאה ה-13 לפנה"ס, מלכה חתית כתבה לפרעה רעמסס השני כי "אין עוד תבואה בארצותי", וזמן קצר לאחר מכן שלחו החתים משלחת דיפלומטית למצרים לקנות משלוחי חיטה ושעורה לאנטוליה. מצב זה נמשך גם בסופה של המאה, לפי כתובת של פרעה מרנפתח "ציוויתי לשלוח תבואה באוניות, כדי לשמור בחיים את ארץ החתים", וכן כמה עשורים נוספים לתוך המאה ה-12, לפי תכתובת נוספת שנשלחה מבירת החתים, בכלל זה תעודה אחת השואלת רטורית: "האם לא תדע שיש רעב בארצותי?".
גם מכתבים שנמצאו באוגרית עוסקים במשלוחים דחופים של כמויות גדולות של תבואה, רובה קרוב לוודאי ממצרים, לארץ החתים, ובאחד מהם מסיים המלך החתי בהצהרה דרמטית "זהו עניין של חיים ומוות". מלכה האחרון של אוגרית, עמורפי, עוד קיבל מספר מכתבים בנושא משופילוליומש השני, המלך האחרון של האימפריה החתית, בכללם אחד הנוזף בו על איחורו במשלוח הדחוף של מזון, שנים ספורות לפני חורבן שתיהן. מכתב נוסף מאותן שנים שהתגלה באוגרית נשלח מן העיר אמר על גדת נהר הפרת, ככל הנראה ליליד אמר השוהה באוגרית, ובו נכתב: "יש רעב בביתך. כולנו נמות ברעב. אם לא תחזור במהירות הנה, כולנו נמות ברעב. לא תראה נפש חיה מארצך.".
אוגרית עצמה סבלה אף היא מן הרעב, לפי מכתב מפרעה מרנפתח המזכיר "משלוח תבואה ממצרים להקלת הרעב באוגרית", ואחד ממלכי אוגרית כתב למכותב לא ברור, כנראה בכיר או מלך: "[כאן] אצלי הרבה מאוד רעב". מכתב ממלך צור מודיע למלך אוגרית שספינתו שנשלחה למצרים נפגעה, ושרב החובל לקח את התבואה מן הכדים, אך מלך צור לקח בחזרה את התבואה, והספינה עצמה מתוקנת בנמל עכו. המכתב מאוגרית שגילה משה כוכבי בתל אפק (אנטיפטריס) עוסק במשלוחי חיטה מכנען לאוגרית. שני המכותבים, הפקיד הגבוה האוגריתי תכוחלינו והמושל המצרי חיא, מוכרים גם ממכתבים נוספים שהתגלו באוגרית ובמצרים.
החיתיתולוג הישראלי איתמר זינגר היה מראשוני הטוענים כי בצורת ורעב בממדים חסרי תקדים התפשטו לכל רחבי מזרח הים התיכון בסוף האלף השני לפנה"ס. עם זאת, קליין מציין שמקרי בצורת ורעב באזור מוכרים מכל התקופות, ולפיכך נראה שגם הרעב לבדו לא היה יכול להביא לקריסת הציוויליזציה.