stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשות השידור האיראנית
הערות שוליים

↑  "IRIB's Testimony Submitted to The WHO Public Hearings on FCTC" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Can Iran's new TV chief bring IRIB, Rouhani closer?".
↑  Dehghan ht, Saeed Kamali (6 בפברואר 2014). "Rouhanicare: Iran's president promises healthcare for all by 2018". The Guardian. IRIB is independent of the Iranian government and its head is appointed directly by the supreme leader, Ayatollah Ali Khamenei. It is the only legal TV and radio broadcaster inside the country but millions of Iranians watch foreign-based channels via illegal satellite dishes on rooftops. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IRIB at a glance". Islamic Republic of Iran Broadcasting. 2010. נבדק ב-14 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sreberny-Mohammadi, Encyclopædia Iranica.
↑  تورج و ایرج؛ فرازمند از نگاه پزشک‌زاد (אורכב 09.06.2016 בארכיון Wayback Machine)، بی‌بی‌سی فارسی
↑  Pahlavi, Pierre (במאי 2012). "Understanding Iran's Media Diplomacy" (PDF). Israel Journal of Foreign Affairs. Israel Council on Foreign Relations. 6 (2): 22. doi:10.1080/23739770.2012.11446499. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-08-12. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Moaveni, Azadeh; Tahmasebi, Sussan (2021). "The Middle-Class Women of Iran Are Disappearing". The International Crisis Group.
1 2  Gambrell, Jon (25 ביוני 2020). "Report: Iran TV airs 355 coerced confessions over decade". ABC News. Associated Press. נבדק ב-13 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Censorship and Self-Censorship During the Protests". IranWire | خانه (באנגלית). נבדק ב-2021-01-27.
↑  "Censorship and Self-Censorship During the Protests". journalismisnotacrime.com (באנגלית). נבדק ב-2021-01-27.
↑  Iran state TV airs clip of blaze in Chile, claims it shows destruction in Israel
↑  هک چند شبکه رادیو و تلویزیونی جمهوری اسلامی هم‌زمان با پخش تصاویر رهبران مجاهدین خلق, web.archive.org, ‏2022-01-30
↑  حمله سایبری به شبکه‌های رادیو و تلویزیونی جمهوری اسلامی با شعار «مرگ بر خامنه‌ای»؛ مقام صداوسیما: «فوق‌العاده پیچیده‌» بود, web.archive.org, ‏2022-01-30
↑  گروه «عدالت علی» با هک تلوبیون «دهه فجر» را دهه «از سرگیری اعتراضات سراسری» نامید, web.archive.org, ‏2022-02-02
↑  تلویزیون جمهوری اسلامی هنگام پخش سخنان خامنه‌ای هک شد, web.archive.org, ‏2022-10-21
↑  Press Center treasury.gov
↑  "COUNCIL IMPLEMENTING REGULATION (EU) 2022/2428 of 12 December 2022 implementing Regulation (EU) No 359/2011 concerning restrictive measures directed against certain persons, entities and bodies in view of the situation in Iran". europa.eu. Official Journal of the European Union. נבדק ב-22 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eutelsat statement on the suspension of broadcasting activities with respect to certain channels in Russia and Iran". Eutelsat (באנגלית). נבדק ב-22 בדצמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
השער הצפון מזרחי של רשות השידור לאורך רחוב וליאסר, טהראן
משה טננבוים

רבי משה טננבוים
רבי משה טננבוים (בכתיב יידי: טענענבוים; (ה'תרמ"ו - ה'תש"ד (1886–1944)) היה רבה של מילדוי-ספשי (כיום: Moldava nad Bodvou (אנ')), שבסלובקיה, במשך שלושים שנה. מראשי "ועד הרבנים הארצי" בצ'כוסלובקיה, בעל הספר "מסעות משה".
רבי משה טננבוים (משמאל) עם רבי חיים מאיר הגר מוויז'ניץ (שני משמאל)
בית הכנסת היהודי במילדוי ספשי שנבנה על ידי רבי משה טננבוים
ביוגרפיה

נולד בשנת תרמ"ו בפוטנוק שהונגריה לאביו רבי מנחם מנדל טננבוים ששימש כאב"ד פילעק בהונגריה משנת תרמ"ז עד שנת תרנ"ז ואז נתקבל כרבה של טארנא (אנ') שבסלובקיה, והיה נשיא הכבוד של "ועד הרבנים הארצי" בצ'כוסלובקיה. סבו של רבי משה, אבי אביו, היה רבי יעקב טננבוים, מחבר הספר "נהרי אפרסמון". סבו השני, אבי אמו, רבי שרגא צבי טננבוים, מגדולי הפוסקים בהונגריה אב"ד סנדרה ומעזא-טשאטה, מחבר הספר "נטע שורק", בני רבי זאב וולף טננבוים אב"ד ורפלט מחבר הספר רחובות הנהר.
למד אצל אביו, וכן בישיבת אונסדורף אצל הרב שמואל רוזנברג, בעל "באר שמואל", ובישיבת חוסט אצל הרב משה גרינוולד, בעל "ערוגת הבושם", ונסמך להוראה על ידי הרבנים מפאקש, פאררא, טשאטה, ורפלט.
בשנת ה'תרס"ד (1904) נשא את רויזא בת דודו הרב מאיר טננבוים, אב"ד פילעק, טורנא ופוטנוק. לאחר נישואיו התגורר ליד חותנו תשע שנים ועמד לצידו בניהול הישיבה.
בשנת ה'תרע"ד (1914), בגיל עשרים ושמונה, התמנה כאב"ד מילדוי-ספשי שבסלובקיה, וכיהן בתפקידו שלושים שנה. הקים ישיבה בעיר ועמד בראשה, וכן בנה בה בית כנסת ומקוה טהרה.
היה מראשי "ועד הרבנים הארצי" בצ'כוסלובקיה, שאביו היה נשיאו. ועד הרבנים הארצי איגד סביבו את הרבנים השמרניים בצ'כוסלובקיה שהובילו קו תקיף נגד הציונות. היה נואם בולט באסיפות שונות, ובנאומיו ודרשותיו ביטא את התנגדותו לציונות.
בשנת ה'תרפ"ו (1926) התקיימו בחירות לפרלמנט בצ'כוסלובקיה והתנועה הציונית הריצה רשימה לפרלמנט, בעקבות זאת החליט ועד הרבנים הארצי לבחור ארבעה רבנים שיסעו לערים השונות וינאמו נגד תמיכה ברשימה הציונית, ביניהם הרב טננבוים. נשא דרשות בכמה מקומות, בעיר אורשיווה השתתף בנאומו האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים, ובדרשתו בעיר מונקץ' השתתף רבי חיים אלעזר שפירא המנחת אלעזר.
התכתב בענייני תורה והלכה עם רבנים, ביניהם הרב שמואל ענגיל, אב"ד רדומישלא. היה בידידות עם כמה רבנים ואדמו"רים ובמיוחד עם רבי חיים אלעזר שפירא אב"ד מונקץ' אליו נסע לעיתים לשבתות וחגים.
בשנת ה'תרע"א הוציא את ספר נהרי אפרסמון מהדורא תניינא מזקינו רבי יעקב טננבוים אב"ד פוטנוק, ובשנת ה'תרפ"ט (1929) הוציא את ספר הדרשות "אמרי מאיר" של חותנו רבי מאיר טננבוים אב"ד פוטנוק.
בשנת ה'תרצ"א בנה מחדש את בית הכנסת בעיר, וכן מקוה טהרה, אחר שבית הכנסת הישן נשרף באש.
כתב כמה חיבורים, הספר "מסעות משה" שנכתב ונדפס בשנת ה'תרפ"ה (1925) לאחר ביקורו בארץ ישראל, שבו תיאר בפירוט את מעלת הארץ ויושביה. הספר קיבל את הסכמתם של הרב יוסף חיים זוננפלד, הרב שאול בראך אב"ד קאשוי, אביו הרב מנחם מנדל טננבוים אב"ד טארנא, חותנו הרב מאיר טננבוים אב"ד פוטנוק, רבי שמואל ענגיל אב"ד רדומישלא.
חיבורים נוספים שכתב לא הודפסו ואבדו בשואה, "מגילת יוחסין" ב' חלקים, וכן "מפתח לשמות השרשים ולהנרדפים", ו"מפתח לשו"ת", כולם היו בכתב יד.
נספה בשואה עם בני משפחתו וקהילתו בג' בסיוון ה'תש"ד.
משפחתו

הענדל, אשת אליעזר זאב ווייס ממילדוי נספתה בשואה עם בעלה וששת ילדיהם.
החתן יעקב, נספה בשואה.
הבחור שרגא צבי, נספה בשואה.
הרב שלום דוב טננבוים, למד בישיבת הרב יהושע בוקסבוים אב"ד גלנטה, ועוד בבחרותו בשנת ה'תרצ"ז נתקבל כרב הצעיר בעיר מילדוי. עלה לארץ ישראל בשנת ה'תרצ"ט (1939), ולמד בישיבת הרב יוסף צבי דושינסקי. לאחר נישואיו התגורר בבתי אונגרין בירושלים, שם הייתה לו ישיבה וכולל אברכים בשם "ישיבת נטע שורק נהרי אפרסמון". כעבור מספר שנים היגר למונטריאול שבקנדה, משם היגר לוויליאמסבורג ופתח בית מדרש בשם "נטע שורק נהרי אפרסמון מילדוי". לעת זקנתו היגר למונרו ועמד שם בראש בית מדרש עטרת זקנים. נפטר בא' באלול ה'תשנ"א ונטמן בבית הקברות במונרו. חלק מבניו וצאצאיו מכהנים ברבנות קהילות בארצות הברית:
חתנו הרב נתנאל ליברמן הרב מבעסערמין.
חתנו הרב אריה ישראל דכנר הרב מבערהאמעט.
חתנו הרב יוסף דוד הירש הרב מבאד-אישל.
חתנו הרב מאיר יצחק שמילוביץ', הרב דקהל רחובות הנהר.
חתנו הרב אלעזר אלימלך גלנץ מנהל מוסדות פאפא.
בנו הרב משה טננבוים הרב ממילדוי.
בנו הרב מאיר יודא טננבוים הרב מטשאטה.
בנו הרב יעקב מנחם טננבוים הרב מטורנא.
בנו הרב שרגא צבי טננבוים.
בנו הרב נפתלי זאב טננבוים הרב מוורפלט.
ספרו

מסעות משה, טורנא, 1925
לקריאה נוספת

תולדות חייו, הקדמה לספר "מסעות משה", בנו הרב שלום דב טננבוים
ספרו, מסעות משה
בנו, רבי שלום דוב טננבוים
לוהנסק (מחוז)

מחוז לוּהָנְסְק (באוקראינית: Луганська область – אובלסט לוהנסק; ברוסית: Луганская область – אובלסט לוגנסק) הוא המחוז המזרחי ביותר של אוקראינה, שבירתו העיר לוהנסק. המחוז הוקם ב-1938 ונשא את השם מחוז וורושילובגרד (באוקראינית: Ворошиловградська область) על שמו של קלימנט וורושילוב.
שטח המחוז הוא כ־27 אלף קמ"ר ביולי 2021 התגוררו בו 2,121,322 תושבים. הוא גובל ממזרח ברוסיה, ממערב במחוז דונצק, ומצפון מערב במחוז חרקוב.
כחלק ממלחמת האזרחים באוקראינה, השתלטו מורדים פרו-רוסיים על דרום המחוז, הכולל את בירת המחוז, לוהנסק, ועל חלקים מהמחוז דונצק הסמוך.
היסטוריה

מחוז לוהנסק הוקם בשנת 1938 כמחוז וורושילוברד (ברוסית: Ворошиловград). בשנת 1941 בזמן מבצע ברברוסה, הוקם באזור ממשל צבאי גרמני בשל קרבתו לקווי החזית בין גרמניה הנאצית לברית המועצות. בשנת 1942 האזור נכבש כחלק ממבצע מקרה כחול על ידי הצבא הנאצי. עם זאת, זמן קצר לאחר קרב סטלינגרד, אזור לוהנסק (באותה תקופה וורושילובגרד) הפך שוב למרכז של פעולות צבאיות במהלך מבצע סטורן קטן באביב 1943. בקיץ 1943 המחוז שוחרר על ידי הצבא האדום.
בין השנים 1958–1970, כשהמחוז היה תחת שליטה סובייטית, הוא נשא את שמו הנוכחי, לוהנסק.
ב-1994 התקיים משאל עם במחוז דונצק ובמחוז לוהנסק. כ-90% תומכו בכך שהשפה הרוסית תזכה למעמד של שפה רשמית לצד השפה האוקראינית. עם זאת, משאל העם בוטל על ידי ממשלת קייב.
ב-8 באפריל 2014, בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה, הבדלנים הפרו-רוסים שכבשו את הבניין המנהלי של מחוז לוהנסק, תכננו להכריז על עצמאות האזור כרפובליקה הפרלמנטרית של לוהנסק, לאחר שיום קודם לכן בדלנים פרו-רוסים אחרים הכריזו על הרפובליקה העממית של דונצק במחוז דונצק.
לאחר שהרפובליקה הפרלמנטרית של לוהנסק חדלה מלהתקיים, הכריזו הבדלנים ב-27 באפריל 2014 על הרפובליקה העממית של לוגנסק. הבדלנים הפרו-רוסים במחוז לוהנסק ערכו משאל עם שנוי במחלוקת על פרישה מאוקראינה ב-11 במאי 2014. הלגיטימיות של משאל העם לא הוכרה על ידי אף ממשלה. ממשלת אוקראינה אינה מכירה במשאל העם. לאחר מכן החלה המלחמה בדונבאס.
כתוצאה מהמלחמה בדונבאס, הבדלנים הפרו-רוסים השתלטו על דרום המחוז הכולל את העיר לוהנסק, העיר המאוכלסת ביותר באזור וכן בירת המחוז. סקר שנערך בדצמבר 2014 על ידי המכון הבינלאומי לסוציולוגיה של קייב מצא כי 5.7% מאוכלוסיית המחוז תמכו בהצטרפות אזורם לרוסיה ואילו 84.1% לא תמכו ברעיון, השאר התלבטו או לא הגיבו. עם זאת, אזורים שבשליטת הבדלנים, בהם מתגוררים רוב תושבי המחוז, כלל לא נבדקו.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, אוקראינה אישרה שכוחות קרקע רוסים נכנסו ללוהנסק, בחודש יוני 2022 דווח כי כוחות הפדרציה הרוסית ובני בריתם הצליחו להשתלט על רובו המוחלט של המחוז ומצויים במרחק של עשרים קילומטר לכל היותר מהגבול בין מחוז לוגנסק למחוז דונייצק ואילו הגבול בין מחוז לוגנסק למחוז חארקיב נמצא כולו בשליטה רוסית. בחודש יולי מסר שר ההגנה הרוסי סרגיי שויגו עדכון לנשיא פוטין שכל המחוז נכבש ונמצא תחת שליטה רוסית.
גאוגרפיה

מחוז לוהנסק ממוקם במזרח אוקראינה. שטחו הוא כ-26,700 קמ"ר, והוא מהווה כ-4.42% משטחה הכולל של אוקראינה. אורכו מצפון לדרום הוא 250 ק"מ, רוחבו ממזרח למערב הוא 190 ק"מ. אורך הגבול בין אוקראינה לרוסיה במחוז לוהנסק הוא כ-746 ק"מ (464 מייל). מחוז לוהנסק גובל במחוזות הרוסיים בלגורוד בצפון, וורונז' בצפון מזרח, ורוסטוב במזרח, וגובל במחוזות האוקראיניים חרקוב במערב ודונצק בדרום.
דמוגרפיה

עיקר האוכלוסייה של המחוז דוברת רוסית אם כי האוקראיניים האתניים מהווים רוב של 58.2%. רוסים מהווים 39.3% מהאוכלוסייה, בלארוסים מהווים 0.9% ואחרים מהווים 1.6% מהאוכלוסייה. על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה משנת 2001, יותר מ-68.8% מהאוכלוסייה רואים עצמם דוברי רוסית, בעוד ש-30.0% רואים עצמם דוברי אוקראינית. כ-87% מהאוכלוסייה מתגוררת באזורים עירוניים, בעוד ש-13% הנותרים מתגוררים באזורים חקלאיים.
חלוקה אדמיניסטרטיבית

מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז לוהנסק מחולק ל-8 מחוזות משנה כדלהלן:
| שם בעברית  | שם באוקראינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2020 | מרכז מנהלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז משנה אלצ'בסק | Алчевський  ‏ | 2006 | 442,800 | אלצ'בסק |
| מחוז משנה דובז'נסק | Довжанський   ‏ | 2139 | 207,700 | דובז'נסק |
| מחוז משנה לוהנסק | Луганський ‏ | 2147 | 535,200 | לוהנסק |
| מחוז משנה סבטובה | Сватівський ‏ | 5329 | 80,900 | סבטובה |
| מחוז משנה סוורודונצק | Сіверськодонецький ‏ | 2693 | 375,800 | סוורודונצק |
| מחוז משנה סטרובילסק | Старобільський ‏ | 6931 | 129,200 | סטרובילסק |
| מחוז משנה רובנקי | Ровеньківський ‏ | 2088 | 296,800 | רובנקי |
| מחוז משנה שצ'סטיה | Щастинський ‏ | 3308 | 81,200 | נובואידר |
ראו גם

הרפובליקה העממית של לוהנסק
הרפובליקה העממית של דונצק
הסכסוך האוקראיני-רוסי
סיפוח חצי האי קרים
המלחמה בדונבאס
המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022)
הפלישה הרוסית לאוקראינה
הערות שוליים

↑  "Чисельність наявного населення України (Actual population of Ukraine)" (PDF) (in Ukrainian). State Statistics Service of Ukraine. 11 July 2021.
↑  "In Severodonetsk, Petro Poroshenko presented Luhansk RSA Head Hennadiy Moskal". President of Ukraine, official website. 18.3.2015
↑  "Киев уже 20 лет обманывает Донбасс: Донецкая и Луганская области еще в 1994 году проголосовали за федерализацию, русский язык и евразийскую интеграцию".
↑  "Ukraine's Eastern Region Of Luhansk May Now Hold Referendum On Joining Russia". Business Insider. 12.5.2014.
↑  BBC News 12.5.2014
↑  Лише 3% українців хочуть приєднання їх області до Росії [Only 3% of Ukrainians want their region to become part of Russia]. Dzerkalo Tyzhnia (in Ukrainian). 3.1.2015.
↑  שר ההגנה הרוסי: כל מחוז לוגנסק נמצא תחת שליטה רוסית, באתר ערוץ 7
| מחוזות אוקראינה |
| --- | --- | --- |
|  | אודסה • איוואנו-פרנקיבסק • דונצק 1 • דניפרופטרובסק • ווהלין • ויניצה • ז'יטומיר • זפוריז'יה 1 • זקרפטיה • חמלניצקי • צפון חרסון 2 • חרקוב • טרנופול • לבוב • לוהנסק 1 • מיקולאייב • סומי • פולטבה • קייב • קירובוהראד • צ'רנוביץ • צ'רניהיב • צ'רקאסי • רובנו |  |
רפובליקה אוטונומית: קרים 1 • ערים בעלות מעמד מיוחד: קייב • סבסטופול 1  הערות: 1מחוז זה נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי. 2מחוז חרסון נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי, אך כעבור חודשיים חזר חלקו הצפוני של המחוז לשליטה אוקראינית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559727205171  GND: 4701279-1  LCCN: n82119498  MusicBrainz: 3890e088-4cdc-4d03-ae73-4fefb0076b15  NKC: ge1031614  SUDOC: 220412227  VIAF: 141919221   WorldCat (עם VIAF): 141919221
המחוז היהודי האוטונומי

המחוז היהודי האוטונומי (ברוסית: Еврейская автономная область; ביידיש: ייִדישע אויטאָנאָמע געגנט) הוא סובייקט ברוסיה הסמוך למנצ'וריה שבסין והוא המחוז האוטונומי היחיד ברוסיה. שטח המחוז האוטונומי הוא כ-36,000 קמ"ר ובינואר 2021 חיו בו 145,802 תושבים. העיר המרכזית במחוז היא בירוביג'ן. לעיתים קוראים בטעות לכל האזור בשם זה.
נכון ל-2021, היו בה כ-837 תושבים ממוצא יהודי המהווים כ-0.6% מכלל תושבי המחוז (כשהשאר ברובם רוסים-נוצרים).
גאוגרפיה

המחוז האוטונומי נמצא במזרח הרחוק הרוסי, מצפון לנהר האמור שהוא גם הגבול עם מחוז חיילונגג'יאנג שבסין, בצפון ובמזרח הוא גובל עם מחוז חברובסק ובמערב עם מחוז אמור.
את צפון המחוז חוצה מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית. מצפון למחוז נמצאים הרי בוריה ובמזרחו שפלה.
שפה וסמל

השפה הרשמית באזור הייתה יידיש ולא עברית. סמל האזור הוא מגן הרלדי ביחס של 8:9. צבע המגן הוא ירוק כהה. בתחתית ובראש הסמל נמצאים פסים רוחביים בצבעים לבן-כחול-לבן כאשר כל אחד מן הפסים הוא ברוחב של 1/50 מאורך הסמל. הפסים הכחולים מסמלים את הנהרות בירה ובידז'אן. במרכז המגן נמצא טיגריס סיבירי בעל פסים שחורים כצבעיו המקוריים. הטיגריס פונה ימינה כאות לעבר של האזור וסמל לעתיד בהתפתחות של המקום. דגל המחוז לבן ובמרכזו קשת בענן.
ממשל > האספה המחוקקת

הגוף המחוקק במחוז הוא האספה המחוקקת של המחוז היהודי האוטונומי (רוסית: Законодательное собрание Еврейской автономной области, יידיש: לעגיסלאַטיווע אַסעמבלי פון די אידישע אַוטאָנאָמאָוס קאנט) שהוקמה בשנת 1997 ומורכבת מ-19 חברים. בבחירות שנערכו בספטמבר 2016 מפלגת רוסיה המאוחדת זכתה במרבית המושבים. יושבת ראש האספה המחוקקת היא ליובוב פאבלובה, המחליפה את אנטולי טיחומירוב (שכיהן בשנים 2001–2016).
ממשל > האספה המחוקקת > מבנה

| סיעה | יושב ראש | מספר חברים |
| --- | --- | --- |
| רוסיה המאוחדת | ורה טראסנקו | 13 |
| המפלגה הליברל-דמוקרטית | גלינה טימצ'נקו | 3 |
| המפלגה הקומוניסטית | ולדימיר פישמן | 2 |
| רוסיה הוגנת | ולדימיר דודין | 1 |
הוועדה למדיניות כלכלית-חברתית
ועדת התקציב והמסים
הוועדה לחקיקה, מדיניות המשפט וענייני שלטון מקומי
הוועדה למדיניות אגררית וענייני איכות הסביבה
הוועדה לקשר עם אמצעי התקשורת, סדר יום ואתיקה
ממשל > מושל

התפקיד הבכיר והעליון ביותר במחוז היהודי האוטונומי הוא תפקיד המושל. מושל המחוז אחראי לניהול ענייני המחוז וייצוגו בממשל הפדרלי.
מרבית ראשי המחוז שכיהנו לאורך ההיסטוריה היו יהודים. מושל המחוז נבחר בבחירות ישירות אחת ל-5 שנים ואינו רשאי לכהן יותר מ-2 קדנציות רצופות. מעון המושל נמצא בשדרות 60 שנה לברית המועצות בעיר בירוביג'ן.
ממשל > מושל > ראשי המחוז

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שם | תחילת כהונה | סוף כהונה | שם התפקיד |

| מאטוויי חבקין | 1934 | 1935 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית במזרח הרחוק של המפלגה הבולשביקית |

| מאטוויי חבקין | 1935 | 1937 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הבולשביקית |

| אהרון ריסקין | מאי 1937 | אוקטובר 1937 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הבולשביקית |

| פיודור סטאסיוקוב | אוקטובר 1937 | דצמבר 1937 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הבולשביקית |

| הירש סוחאריוב | 1937 | אפריל 1943 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הבולשביקית |

| אלכסנדר בחמוטסקי | 1943 | יולי 1949 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הבולשביקית |

| פאבל סימונוב | 1949 | אוגוסט 1952 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הבולשביקית |

| אלכסיי שיטיקוב | 1952 | 1955 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| לב בנקוביץ' | 1955 | 1957 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| אינוקנטי פטלאיי | 1957 | 10 במרץ 1959 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| אלכסיי צ'ורני | 10 במרץ 1959 | 13 במאי 1962 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| גריגורי פודגאייב | 13 במאי1962 | 24 ביולי 1970 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| לב שפירו | 24 ביולי 1970 | 30 ביולי 1987 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| בוריס קורסונסקי | 30 ביולי 1987 | 14 בספטמבר 1990 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| אנטולי קפייסטוב | נובמבר 1990 | אוגוסט 1991 | המזכיר הראשון של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית |

| ניקולאי וולקוב | 14 בדצמבר 1991 | 22 ביולי 1997 | ראש האדמיניסטרציה של המחוז היהודי האוטונומי |

| ניקולאי וולקוב | 22 ביולי 1997 | 25 בפברואר 2010 | מושל המחוז היהודי האוטונומי |

| אלכסנדר ויניקוב | 2010 | 2015 | מושל המחוז היהודי האוטונומי |

| אלכסנדר לווינטל | 24 בפברואר 2015 | 22 בספטמבר 2015 | ממלא מקום מושל המחוז היהודי האוטונומי |
אלכסנדר לווינטל: 
| 22 בספטמבר 2015 | 12 בדצמבר 2019 | מושל המחוז היהודי האוטונומי |  |
| רוסטיסלב גולדשטיין | 2019 |  | ממלא מקום מושל המחוז היהודי האוטונומי |
אוכלוסייה

ב-2021 חיו באזור כ-156,500 תושבים, מתוכם היו 88.8% רוסים, לצד מיעוטים של אוקראינים ובני עמים אסיאתים. רוב היהודים במחוז היהודי האוטונומי מרוכזים בבירוביג'ן הבירה ובעיירות אמורזט, בירה וסמידוביץ'. על פי מרשם האוכלוסין של שנת 2021, היו במחוז 837 יהודים, שהם 0.6% מאוכלוסיית המחוז.
אזכורים בתרבות

ב-2003 יצא הסרט התיעודי L'Chayim, Comrade Stalin! (לחיים, החבר סטלין!) על התיישבות היהודים באזור.
לקריאה נוספת

י. לבבי, ההתיישבות היהודית בבירוביג'אן, החברה ההיסטורית הישראלית, תשכ"ה.
חיים סלובס, ממלכתיות יהודית בברית המועצות: יובלה של בירובידז'אן, עם עובד, 1980.
אסתר רוזנטל-שניידרמן, בירובידז’אן מקרוב, זיכרונות, מאורעות, אישים, מיידיש: שלמה אבן-שושן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1991.
בוריס קטלרמן, "דוד ברגלסון מסביב לאוטונומיה היהודית בבירוביג’אן", חוליות 9, 2002.
בינה גרנצרסקה-קדרי, "בירוביג'אן - כלום יחידה ממלכתית?", שבות 9, 1983.
יעקב לבבי-בביצקי, "הערות על בירוביג’אן בשולי חוברת סובייטית על יהדות ברית-המועצות וה'חוק על המחוז האוטונומי היהודי'", שבות 9, 1983.
אסתר רוזנטל-שנידרמן, פרקי בירובידז’אן: זיכרונות, פורסם במאסף לחקר תנועת העבודה הציונית, 1982.
יעקב לבבי-בביצקי, "איגוד אורט העולמי וההתיישבות היהודית בבירובידז’ן", שבות 6, 1979.
בער בוריס קוטלרמן ושמואל יבין, באוהאוס בבירוביג'אן: 80 שנה להתיישבות היהודית במזרח הרחוק של ברית המועצות, הוצאת מרכז באוהאוס, 2009
Henry Felix Srebrnik (הנרי סרברניק), Jerusalem on the Amur ‏McGill-Queen's Press, ‏,2008
הערות שוליים

↑  מפת מנצ'וריה והאזור, 1942, באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
1 2 3 4 5 6  יהודה ואלך, אטלס כרטא לתולדות ארץ-ישראל מראשית ההתיישבות ועד קום המדינה, עמ' 52.
↑  דב-בער קוטלרמן, נספח ב׳: יוסף אבידר - ביקור בבירוביג׳אן, דו״ח סודי למשרד החוץ הישראלי (1956), מרי שחי, אגרות עבריות מסוף המזרח, אריאל: אונירבסיטת אריאל בשומרון, 2023, עמ' 163-188
↑  Despite Predictions, Jewish Homeland in Siberia Retains Its Appeal
↑  האתר הרשמי של האספה המחוקקת של המחוז היהודי האוטונומי
1 2  Federal State Statistics Service, Национальный состав населения
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אודמורטיה • אינגושטיה • אלטאי • בוריאטיה • בשקורטוסטן • דאגסטן • טובה • טטרסטן • חקסיה • סאחה-יקוטיה • מארי אל • מורדוביה • צ'ובשיה • צ'צ'ניה • צפון אוסטיה - אלניה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • קברדינו-בלקריה • קומי • קלמיקיה • קרליה• קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טומסק • טולה • טבר • טיומן • טמבוב • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ולדימיר • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • נובגורוד • נובוסיבירסק • ניז'ני נובגורוד • סברדלובסק • סחלין • סמולנסק • סמרה • סראטוב • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • צ'ליאבינסק • קוסטרומה • קורגן • קורסק • קירוב • קלוגה • קלינינגרד • קמרובו • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | חנטי ומנסי • ימאלו-ננץ • ננץ • צ'וקוטקה |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566928005171  GND: 4073096-7  LCCN: n83030441  NKC: ge763593  SUDOC: 027506096  VIAF: 239897429   WorldCat (עם VIAF): 239897429 
כתובת ברוסית וביידיש על מבנה הממשלה בבירוביג'ן
מבנה האספה המחוקקת (2016)
      רוסיה המאוחדת (13)
      ליברל-דמוקרטים (3)
      קומוניסטים (2)
      רוסיה הוגנת (1)
ג'ולי פאוול

| --- | --- |

ג'ולי פאוול
 לידה:  20 באפריל 1973 אוסטין, ארצות הברית 
 פטירה:  26 באוקטובר 2022 (בגיל 49) Olivebridge, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' אמהרסט, תיכון אוסטין 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Julie & Julia: 365 Days, 524 Recipes, 1 Tiny Apartment Kitchen 
 תקופת הפעילות:  2002–2022 (כ־20 שנה) 
 
ג'ולי פאוול (באנגלית: Julie Powell;‏ 20 באפריל 1973 - 26 באוקטובר 2022) הייתה סופרת אמריקאית שהתפרסמה במיוחד בזכות ספרה "ג'ולי וג'וליה: 365 ימים, 524 מתכונים ומטבח אחד קטן".
חיים מוקדמים

פאוול נולדה וגדלה באוסטין, טקסס. היא למדה באמרהסט קולג', וסיימה את לימודיה ב-1995, עם תואר ראשון בתיאטרון וכתיבה יוצרת.
פרסומים > ג'ולי וג'וליה

פאוול עבדה בחברת Lower Manhattan Development Corporation שהוקמה לאחר פיגועי 11 בספטמבר כדי לפתח מחדש את האזור. במסגרת עבודה זו, היא ענתה, לדבריה לשיחות טלפון רבות מאנשים שנפגעו בדרכים שונות בפיגוע – עבודה שלדבריה הייתה קשה ומתסכלת. בתוך כך, באוגוסט 2002 החלה פאוול את הפרויקט ג'ולי/ג'וליה, בלוג באתר סלון שתיעד את ניסיונה לבשל את כל 524 המתכונים בספרה של ג'וליה צ'יילד "אמנות המטבח הצרפתי: חלק ראשון" (Mastering the Art of French Cooking) בשנה אחת בלבד. הבלוג זכה במהרה להצלחה רבה והפך למודל לבלוגים אחרים בנושא בישול. ב-2005, הבלוג של פאוול הפך לרב מכר בשם: ג'ולי וג'וליה: 365 ימים, 524 מתכונים, 1 מטבח זעיר בדירה (Julie & Julia: 365 Days, 524 Recipes, 1 Tiny Apartment Kitchen). המהדורה בכריכה הרכה שינתה את שמה ל"ג'ולי וג'וליה: השנה בה בישלתי מסוכן" (Julie and Julia: My Year of Cooking Dangerously).
הביקורת לספר היו מעורבות. ג'וליה צ'יילד שספר המתוכנים שלה שימש בסיס לבלוג, לא התרשמה מהבלוג של פאוול, והאמינה שנחישותה לבשל כל מתכון מספרה "אמנות הבישול הצרפתי" היה תעלול פרסומי.
פרסומים > הסרט

העיבוד לסרט של ספרה הראשון, התבסס גם על האוטוביוגרפיה של ג'וליה צ'יילד, "חיי בצרפת" (My Life in France), בבימויה של נורה אפרון ונקרא ג'ולי וג'וליה, יצא לבתי הקולנוע ב-7 באוגוסט 2009. איימי אדמס מגלמת את דמותה של פאוול ומריל סטריפ את ג'וליה צ'יילד.
פאוול נפטרה מדום לב ב-26 באוקטובר 2022.
פרסומים > סיפור על נישואים, בשר ואובססיה

ספרה השני, Cleaving: a Story of Marriage, Meat, and Obsession, מתאר את השפעת הרומן שקיימה על נישואיה, לאחר פרסום ספרה הראשון, כמו גם את ניסיונה ללמוד קצבות, פורסם ב-30 בנובמבר 2009.