stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטרה קביטובה
ביוגרפיה > זכיות בטורנירים

| טורניר ודרגה | יריבה בגמר | תוצאה | תאריך |
| --- | --- | --- | --- |
| הובארט, אינטורנשנל | אוויטה בנסובה | 7-5,6-1 | 14 בינואר 2009 |
| בריסביין, אינטורנשנל | אנדראה פטקוביץ' | 6-1,6-3 | 7 בינואר 2011 |
| פריז, פרמייר | קים קלייסטרס | 6-4,6-3 | 12 בפברואר 2011 |
| מדריד, פרמייר חובה | ויקטוריה אזרנקה | 6-4,(3)7-6 | 6 במאי 2011 |
| ווימבלדון, גראנד סלאם | מריה שראפובה | 6-3,6-4 | 4 ביולי 2011 |
| לינץ, אינטורנשנל | דומיניקה סיבולקובה | 6-4,6-1 | 15 באוקטובר 2011 |
| אליפות סוף השנה, איסטנבול | ויקטוריה אזרנקה | 7-5,6-4,3-6 | 28 באוקטובר 2011 |
| מונטריאול, פרמייר 5 | נה לי | 7-5,2-6,6-3 | 14 באוגוסט 2012 |
ביוגרפיה > גביע הפדרציה

קביטובה שיחקה בנבחרת צ'כיה החל משנת 2007. מאזנה עומד על אחד עשר ניצחונות (כולם במשחקי יחידות) וחמישה הפסדים (ארבעה במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות). ב-2011 היא הובילה את הנבחרת הצ'כית לזכייה ראשונה בגביע הפדרציה בתור מדינה עצמאית ללא סלובקיה, עם שני ניצחונות מול רוסיה במוסקבה על מריה קירילנקו וסבטלנה קוזנצובה, ובכך סיימה עונה מושלמת בפדרציה עם 6 ניצחונות ו-0 הפסדים ביחידות.
הערות שוליים

↑  Petra Kvitova | Ranking History | Weekly & Yearly Rankings – WTA Official, Women's Tennis Association (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812666437205606  GND: 1255006552  ISNI: 0000 0001 3877 8836  LNB: 000344904  NKC: jx20111006012  VIAF: 187001560   WorldCat (עם VIAF): 187001560
מניפה

מניפה יפנית
ציור של אישה המחזיקה מניפה משנת 1892
מניפה היא כלי המשמש לקירור באמצעות הזרמה של אוויר.
היסטוריה קדומה

ההיסטוריה של המניפה החלה בתקופת העת הקדומה. למניפה היו שני שימושים, כסמל סטטוס וכקישוט שימושי. במהלך התפתחותן, יוצרו מניפות ממגוון חומרים, ושילבו בהן עיצובים אומנותיים. הסוגים הפשוטים ביותר הם עלים או חפצים שטוחים, אשר מנופפים בהם כדי להשיב אוויר קר יותר. אביזרים ידניים אלו, קשיחים או מתקפלים, משמשים לקירור, להסעת אוויר, כחפץ טקסי או כפריט לבוש מן הזמנים העתיקים ועד ימינו אנו.
המניפות הקדומות ביותר שידוע עליהן קרויות "מניפות מסך" או "מניפות עלה קבוע". נעשה בהן שימוש ידני כדי להזרים אוויר קר על הגוף ולסלק חרקים. הן היו עשויות מעלי דקלים או נוצות בדרך כלל. כמה מן המניפות העתיקות ביותר מגיעות מקברים מצריים. מצרים ואשור הקדומות העסיקו משרתים ועבדים כדי לתפעלן. בתבליטים מצריים, המניפות היו מן הסוג הקשיח. בקברו של תות אנך אמון היו מניפות זהב עם נוצות יען, שתאמו את התמונות על הקירות. מניפות דמויות דיסקה, בעלות ידית ארוכה, קושרו עם טקסים מלכותיים ודתיים.
באמריקה הקדומה, האצטקים, המאיה והתרבויות הדרום האמריקאיות השתמשו בנוצות במניפותיהם, והיו לכך הקשרים דתיים. המילה ההינדית למניפה היא פנקהא, ששורשה במילה "נוצה" או במילה "כנף".
עדויות מאוירות מעידות כי היוונים, האטרוסקים והרומיים השתמשו במניפות לקירור ולטקסים. ביוון, נמתח בד על מסגרות דמויות עלה. ברומא השתמשו במניפות מוזהבות וצבועות מעץ. גבירות רומיות בכל רחבי האימפריה השתמשו במניפות עגולות. 

מקורות יפניים מקשרים את המניפה עם דמויות מיתיות והיסטוריות.
היסטוריה קדומה > אסיה

בסין, מניפות מסך שימשו בכל שכבות החברה. המניפות הסיניות הקדומות ביותר המוכרות כיום הן צמד מניפות מבמבוק ארוג מן המאה השנייה לפנה"ס. הסימן הסיני עבור המילה מניפה מורכב אטימולוגית מתמונה של נוצות ודלת. מניפות היוו חלק מסמלי המעמד החברתי בסין. מעמד ומגדר מסוימים הגדירו סוג מסוים של מניפה.
המניפה המתקפלת הומצאה ביפן במאה השישית והובאה לסין במאה התשיעית. מניפות אלו הוחזקו בידי אצילים בתקופה ההאיאנית כאשר היו לבושים בלבוש רשמי.

הן יוצרו באמצעות קשירה של רצועות הינוקי (שרובין יפני) דקות בחוט. מספר פסי העץ השתנה כתלות בדרגתו של האדם. כיום משתמשים בהן כוהני שינטו בתלבושתם הרשמית, והן צבועות בצבעים בהירים.
מניפת הריקוד הסינית פותחה במאה השביעית. הצורה הסינית למניפת היד הייתה שורת נוצות מחוברות לקצה של ידית.
בסין, המניפה המתקפלת הפכה אופנתית בתקופת שושלת מינג, בין השנים 1368 ו-1644, והנגזו הייתה מרכז לייצור מניפות מתקפלות. למאי אוגי (מניפת הריקוד הסינית) יש עשרה מוטות וחיפוי נייר עבה, המציג את הסמל המשפחתי. ציירים סיניים עיצבו מגוון עיטורים למניפות. שלד המניפה, משנהב, עצם, מיקה, דר או שריון צב, גולפו וצופו נייר או בד.
תפעול המניפה הפך במזרח הרחוק לאומנות נשית מוערכת. מניפות שימשו אף כנשק, ונקראו אז מניפת הברזל - "טיאשן" בסינית, "טסן" ביפנית.
עלי מניפה מודפסים ומניפות מצוירות היו מבוססות בדרך כלל על נייר.
הנייר היה בדרך כלל עבודת יד, והציג סימני מים טיפוסיים. מניפות נייר המיוצרות במכונה, אשר הופיעו במאה ה-19, הן חלקות יותר ובעלות מרקם אחיד.
מניפות מתקפלות ("סנסו" ביפנית, "שנזי" בסינית) מהוות עדיין סמלים תרבותיים ומזכרות נפוצות לתיירים במזרח אסיה.
היסטוריה קדומה > אירופה

באירופה, בימי הביניים, נעדרה המניפה. המניפה המערבית הקדומה ביותר היא מניפה טקסית מן המאה השישית. מניפות יד הגיעו שוב לאירופה במאה ה-13 ובמאה ה-14. צלבנים הביאו מניפות יד מן המזרח התיכון. במאה ה-15, סוחרים פורטוגזים הביאו לאירופה מניפות מסין ומיפן, והמניפות הפכו לפופולריות.
במאה ה-17 הפכה המניפה המתקפלת, שהגיעה מסין, לפופולרית באירופה. במאות ה-17 וה-18, המניפות הגיעו לרמה גבוהה של אומנות, ויוצרו בכל רחבי אירופה. מניפות מתקפלות מתחרה, משי או קלף קושטו ואוירו ביד אמן. באותה עת גם ייבאו חברות מזרח הודו מניפות מסין.
בספרד היו המניפות חלק מסמלי המעמד החברתי. מעמד מסוים יוצג על ידי סוג מסוים של מניפה. המניפה המתקפלת (שהומצאה ביפן במאה השישית) הוחזקה בידי אנשי אצולת החברה הספרדית כאשר היו לבושים בלבוש רשמי. תפעול המניפה הפך בספרד (וכן מזרח הרחוק) לאומנות נשית מוערכת. שימוש במניפה Tpar אפשר לראות לא רק במחולות ספרדיים, אלא גם בבלט הקלאסי ובמחול היפני.
עלי המניפה מודפסים בשלל צבעים ודוגמאות, ויש בהם גם ציור של נופים ומקומות בספרד. מניפות בעלות עיטור מתחרה, נחשבו למניפות נדירות משום שנהגו לייצר תחרה בעבודת יד, מה שהביא מניפות אלה למעמד גבוה מבין המניפות. מניפות המשמשות לריקוד הן ללא הדפס כל שהוא, ומאופיינות בכך שהחומר שממנו עשויה המניפה הוא במרקם אחיד, והן מותאמות בדרך כלל לצבעי שמלת פלמנקו ולשאר הקישוטים המתווספים ללבוש: פרח בשיער, עגילים, מסרק.
התפתחות מכנית

המניפה המכנית המתועדת הראשונה הייתה מניפת הפאנקה, שהייתה בשימוש במזרח התיכון במאה ה-16. מסגרת מצופה קנבס תלתה מן התקרה. משרתים משכו חבל שחובר למסגרת כדי לטלטלה. בסוף המאה ה-19 הביאה עמה המהפכה התעשייתית מניפות המונעות על ידי רצועה, שמקור כוחה הוא גלגלי-מים.
במחצית המאה ה-18 החלו ממציאים לתכנן מניפות מכניות. מניפות מבוססות קפיץ נמתח (בדומה לשעונים מבוססי קפיץ) היו נפוצות במאה ה-18. במאה ה-19, האופנה האירופאית הביאה למגוון עיצובים וגדלים של מניפות.
התפתחות מכנית > מאווררים

המאווררים התעשייתיים הראשונים היו עשויים להבי עץ או מתכת, שהיו מחוברים לתעלות אוויר בתקרה. כשתומאס אדיסון וניקולה טסלה הביאו את הכח החשמלי לידיעת הציבור, בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, יוצר המאוורר החשמלי האישי הראשון. בין 1882 ל-1886, ד"ר סקיילר סקאאתס ווילר פיתח מאוורר שולחני דו-להבי, אשר שווק בידי החברה האמריקנית קרוקר וקרטיס. ב-1882, פיליפ ה' דיאהל הציג את מאוורר התקרה.
ראו גם

מוזיאון המניפות
ריקוד מניפות באסיה
ציור של אישה עם מניפה
חוזאמה חבאייב

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1965 (בת 59) כווית 
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת כווית 
 שפות היצירה:  ערבית
 תחום כתיבה:  סיפורת, שירה, מאמרים, תרגום
 סוגה:  שירה נרטיבית, התעמקות בנושאים חברתיים ותרבותיים
 יצירות בולטות:  ״תחינה״; ״מקור התשוקה״; ״לפני שהמלכה נרדמת״; ״קטיפה״
 פרסים והוקרה:  מדליית נגיב מחפוז לספרות (2017) 
 
חֻזַאמַה חַבַּאיִבּ (בערבית: حزامة حبايب،; באנגלית: Huzama Habayeb, נולדה ב-4 ביוני 1965) היא משוררת, סופרת ומתרגמת פלסטינית, שהתפרסמה בזכות הרומנים, הסיפורים והשירים שכתבה. חַבַּאיִבּ זכתה במספר פרסים יוקרתיים, ביניהם ניתן למנות את פרס מחמוד סיף אל-דין אל-איראני לסיפור קצר, פרס היצירתיות הצעירה בפסטיבל אל-קודס ומדליית נגיב מחפוז לספרות על הרומן "מֻחְ'מַל" (مخمل, קטיפה). במהלך הקריירה שלה עסקה בהוראה, עיתונאות ותרגום, והתמקדה גם בכתיבה ספרותית.
ביוגרפיה

חַבַּאיִבּ נולדה בכווית, בת למשפחת עקורים פלסטינים. היא גדלה ולמדה בכווית, ובשנת 1987 סיימה את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת כווית בספרות ובשפה אנגלית.
בשנת 1990, בפרוץ מלחמת המפרץ השנייה, עברה להתגורר יחד עם משפחתה לירדן, שם חיה במשך שנים רבות. מאוחר יותר עברה לאיחוד האמירויות הערביות, שם היא מתגוררת עד היום.
קריירה

לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת כווית, החלה את דרכה העיתונאית בעיתונות הכוויתית, שם פרסמה מאמרים וטקסטים רבים בעיתונים ובכתבי עת. במקביל, החלה את דרכה הספרותית בכתיבת שירה נרטיבית, ובמסגרתה פרסמה את יצירתה הספרותית הראשונה בתחום זה. עם השנים, שִׁכְלְלָה את סגנון הכתיבה הספרותית שלה והחלה לכתוב רומנים וסיפורים קצרים. לאחר שעברה לגור בירדן, עבדה כמורה ומתרגמת, תוך שהיא ממשיכה לעסוק בכתיבה ספרותית. בנוסף, המשיכה להיות פעילה בתחום העיתונאות והתרגום. היא תרגמה ספרים ומאמרים רבים מאנגלית לערבית, ואף כתבה מאמרים בשתי השפות - ערבית ואנגלית.
הכתיבה הספרותית

היצירה הספרותית של חַבַּאיִבּ כוללת רומנים, סיפורים קצרים ושירה. זאת ועוד, היא גם כותבת מאמרים העוסקים בנושאים תרבותיים, ספרותיים ואומנותיים מגוונים. סגנון הכתיבה שלה מתאפיין בגיוון והתעמקות בנושאים חברתיים ותרבותיים, והיא מביאה עמה נקודות מבט חדשות ומרעננות על נושאים שונים במציאות הערבית.
הכתיבה הספרותית > שירה

חזאמה חבאיב החלה את דרכה הספרותית בכתיבת שירה חופשית. בשנת 1990 פורסמו הטקסטים השיריים הראשונים שלה במגזין הלונדוני אל-נאקד. יצירתה השירית הבולטת ביותר היא "תחינה" (استجداء, 2009), שבה הציגה טקסטים מלאי רגשות עזים, החושפים את חרדותיה של האישה בעוצמה ובשפה נוקבת.
הכתיבה הספרותית > סיפורים קצרים

1 . "האיש שחוזר על עצמו" (الرجل الذي يتكرر, 1992).
2 ."התפוחים הרחוקים" (التفاحات البعيدة, 1994).
3 ."צורה של היעדרות" (شكل للغياب, 1997): נחשב נקודת מפנה בסגנונה הספרותי.
4 . "לילה מתוק יותר" (ليل أحلى, 2002): זכה לשבחי המבקרים בזכות האמצעים האמנותיים המורכבים שהפגינה בו.
הכתיבה הספרותית > רומנים

1 . "מקור התשוקה" (أصل الهوى, 2007): עורר סערה בעקבות הטקסטים הנועזים וזכה לשבחים.
2. "לפני שהמלכה נרדמת" (قبل أن تنام الملكة, 2011): חושף את כאב הפליטות הפלסטינית דרך נקודת המבט של אֵם המספרת סיפורים לבִּתָּהּ.
2 . "קטיפה"(مخمل, 2016): הרומן מציג את חיי מחנה הפליטים הפלסטיני ומעמיד במרכזו את האישה הפלסטינית ואת מאבקה לשרוד ולאהוב.
חברות ותפקידים במוסדות

חברה באגודת הסופרים הירדנית.
חברה באיגוד הכללי של הסופרים והמשוררים הערבים.
פרסים

פרס מחמוד סיף אל-דין אל-איראני לסיפור קצר.
פרס פסטיבל ירושלים לשירה צעירה על הסיפור ״האיש שחוזר על עצמו".
1994 זכתה חבאיב בפרס ההערכה של אגודת הסופרים על כל מכלול סיפוריה הקצרים.
פרס היצירתיות הצעירה בפסטיבל אל-קודס. על הסיפור "התפוחים הרחוקים".
״לילה מתוק יותר" (ليل أحلى, 2002): זכה לשבחי המבקרים בזכות האמצעים האמנותיים המורכבים שהפגינה בו.
״לפני שהמלכה נרדמת", נבחר לאחד הספרים הטובים של שנת 2012 על ידי העיתון הבריטי ״הגרדיאן״ (The Guardian) .
2017 - פרס נגיב מחפוז לספרות על הרומן "מֻחְ'מַל" (مخمل, קטיפה).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  أوس يعقوب, حزامة حبايب: مازلتُ في طور الشغف, مجلة رمان الثقافية, ‏2018-01-20 (בערבית)
1 2 3 4 5  Gamal, رواية «مخمل» لحزامة حبايب انكسار الأنوثة... تقاطع الذات والوطن | رامي أبو شهاب, القدس العربي (https://www.alquds.co.uk/), ‏2019-10-13 (בערבית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  حزامة حبايب: الكتابة تجعلني أكثر تصالحا مع نفسي وأقل عنفا, مجلة الفلق الإلكترونية, ‏2018-07-12 (בערבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298542805171  GND: 132757648  ISNI: 0000 0000 4838 4091  LCCN: nr98044556  NLK: KAC201226340  SUDOC: 199332428  VIAF: 20854199   WorldCat (עם VIAF): 20854199
מחוז מרכז (משטרה)

| --- | --- |
 
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 סוג:  מחוז משטרתי
 פיקוד
 דרגת המפקד:    ניצב
 מפקד נוכחי:  יאיר חצרוני
מפקדת מחוז המרכז ותחנת רמלה של משטרת ישראל (הבניין הוא מצודת טגארט ששימשה כמפקדת מחוז מרכז של הבריטים)
תחנת משטרה של מודיעין (מרחב שפלה), בשדרות דם המכבים
סמל מרחב שפלה של מחוז מרכז במשטרת ישראל
מחוז המרכז במשטרת ישראל אחראי על האזור המאוכלס ביותר במדינה, גוש דן והסביבה ומשתף פעולה עם מחוז תל אביב הסמוך אליו.
המחוז הוקם ב-1954 כשקודם לכן נפת השפלה הייתה תחת פיקוד מחוז ירושלים וחלקים אחרים שלו היו תחת פיקוד מחוז תל אביב. מטה המחוז שכן במצודת טגארט ברמלה, שקודם לכן שימשה את משטרת רמלה.
בשנת 1958 בוצע ארגון מחדש במשטרה והמחוז אוחד לתוך מחוז ירושלים, שהיה למחוז דרום. המחוז הוקם מחדש בשנת 1981.
מרחבים ויחידות

מרחב שרון:
תחנת נתניה
תחנת קדמה טייבה
תחנת כפר סבא
תחנת שדות, ממוקמת בקדימה-צורן
תחנת פתח תקווה
תחנת ראש העין
תחנת כפר קאסם
תחנת  טירה
מרחב שפלה
תחנת רחובות
נקודת נס ציונה
תחנת ראשון לציון
תחנת רמלה
תחנת לוד
תחנת מודיעין
תחנת יבנה
נקודת גדרה
מרחב נתב"ג
ימ"ר מרכז
מפלג תשאול
מפלג בילוש
מפלג מודיעין
מפקדי המחוז

|  | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אריה ניר | 1954–1958 |  |
| 2 | גבריאל עמיר | 1981–1985 | מפקד המחוז הראשון לאחר ההקמה המחודשת, לימים נציב בתי הסוהר |
| 3 | אנוש גבעתי | 1985–1989 |  |
| 4 | יעקב טרנר | 1989 | לימים מפכ"ל המשטרה וראש עיריית באר שבע |
| 5 | חיים אלבלדס | 1990 |  |
| 6 | אסף חפץ | 1990–1994 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 7 | שלמה אהרונישקי | 1994–1996 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 8 | זאב אבן-חן | 1996–2000 |  |
| 9 | יהודה בכר | 2000–2003 |  |
| 10 | בני קניאק | 2003–2005 | לימים סמפכ"ל המשטרה ונציב בתי הסוהר |
| 11 | דודי כהן | 2006–2007 | לימים מפכ"ל המשטרה |
| 12 | ניסים מור | 2007–2010 | לימים סמפכ"ל המשטרה |
| 13 | בנצי סאו | 2010–2013 | לימים ממלא מקום מפכ"ל המשטרה |
| 14 | ברונו שטיין | 2013–2014 |  |
| 15 | מוטי כהן | 2014–2018 | לימים ממלא מקום מפכ"ל המשטרה |
| 16 | עמיחי אשד | 2018–2021 |  |
| 17 | משה ברקת | 2021 |  |
| 18 | אברהם ביטון | 2021–2024 |  |
| 19 | יאיר חצרוני | 2024–הווה |  |
הערות שוליים

↑  הושלמה התחנה החדשה במשטרת רמלה, הצופה, 23 בפברואר 1954
↑  אורי דן, הנוף החדש של משטרת ישראל, מעריב, 25 באוגוסט 1958
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים קריו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 71 בערך) טורקיה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  נגן
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרות אקוסטיות וחשמליות
 שיתופי פעולה בולטים:  אריק איינשטיין
 
חיים קָריוֹ (נולד בשנת 1954) הוא גיטריסט ישראלי ומעבד מוזיקלי. בין היתר ניגן בגיטרות אקוסטיות וחשמליות עם רותי נבון, דני ליטני, אריק איינשטיין, שלום חנוך, יגאל בשן, מני בגר, יוסי בנאי ואחרים ובהרכבים שליוו תוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה

נולד בטורקיה ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 3. התגורר בחולון. בגיל 10 החל לנגן בגיטרה. במלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, שובץ לצוות הווי ובידור והופיע בפני חיילים במוצבים עם המתופף מאיר ישראל, יוני נמרי, רותי נבון ולהקת אף אוזן גרון. שנה לאחר מכן הוקלט לראשונה כנגן בשירה של רותי נבון "גשם בעיתו". באותה עת ניגן מדי שבוע בתוכנית "מפגש אמנים" עם אהוד מנור ששודרה בטלוויזיה הישראלית, דבר שהפך אותו למזוהה בציבור.
על סמך הופעותיו אלה הזמין אותו מיקי גבריאלוב לנגן ולעבד את תפקידי הגיטרה באלבום ובמופע "סע לאט" של אריק איינשטיין בשנת 1974.
בשנת 1975 הצטרף קריו ללהקת הפלטינה. עוד באותה שנה ניגן בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "שירים".
ב-1976 הצטרף כחבר ללהקת "שמיים" שליוותה את דני ליטני באלבומו בשם זה (עם אהרלה קמינסקי בתופים, אוהד אינגר בבס, אלונה טוראל בקלידים וריקי מנור בכלי הקשה וקולות), הופיע עם יגאל בשן וניגן בהקלטות אלבומו של איינשטיין "ילדים".
ב-1977 ניגן בתקליטו של שלום חנוך "אדם בתוך עצמו" ובמסע ההופעות שליווה תקליט זה (שכלל הופעה בפסטיבל נביעות 1978), שתיעוד שלו ראה אור ב-1978 בתקליט "שלום חנוך בהופעה חיה". עוד ב-1977 השתתף עם חבריו הנגנים ללהקת "שמיים" בהקלטות אלבומו של צביקה פיק "קליידוסקופ".
כן השתתף קריו כנגן אולפן ונגן הרכב ליווי בפסטיבל הזמר והפזמון, פסטיבל שירי הילדים וכנגן בתוכנית האירוח של ירון לונדון "עלי כותרת" וביצע את אות הפתיחה של התוכנית עוד להיט עם אילן מוכיח.
ב-1978 השתתף בהקלטות אלבומו של יגאל בשן "מכת שמש". עוד באותה שנה ניגן סולו גיטרה בלוזי מלא עוצמה בהקלטת השיר "מה יהיה בסופנו", שהופיע באלבום הבכורה של נורית גלרון.
ב-1979 השתתף בהקלטות אלבומו של שלמה ארצי "דרכים" והופיע עם אריק איינשטיין ושלום חנוך במסע ההופעות המשותף שלהם, שתועד בתקליט אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת. כמו כן השתתף בנגינה ב-2 שירים באלבום הבכורה של דייוויד ברוזה, שהבולט בהם היה "סניוריטה".
ב-1980 השתתף במופע ובתקליט של יוסי בנאי אני וסימון ומואיז הקטן, בתקליטו של אריק איינשטיין ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב, וניגן בהקלטת השיר "בלדה על אדון כמעט וגברת כבר" מתוך אלבומה השני של יהודית רביץ גלוי ונעלם.
ב-1981 ניגן בהקלטות אלבומי הרוק של גלי עטרי "קח אותי הביתה", ובאלבום הבכורה של מני בגר "רוק תל אביב" (שכלל את הלהיט "זה היה ביתי", בו גיבש קריו צליל ליווי רוקיסטי חדש).
ב-1982 השתתף בהקלטות אלבומה הרוקי של הזמרת שרי "פסיעה אחת קדימה", באלבומו של אריק לביא "קרוב לפנות בוקר", וכן נערך להשתתפות במחזמר בשם "אברהם אחד" עם אריק סיני, ריקי גל ודודו זר, אך המופע כשל עקב פרוץ מלחמת שלום הגליל.
ב-1983 השתתף בהקלטות אלבומה המצליח של להקת הכל עובר חביבי - "לעבור את הגבול"', ובהקלטות אלבומו של איתן מסורי "לפני שנה".
ב-1985 עזב את הארץ לארצות הברית. תחילה לניו יורק ולאחר מכן ללוס אנג'לס. בלוס אנג'לס ניגן במועדון הישראלי "הללויה" עם מתי סרי, שרית ברוך, אלי דנקר ואחרים והיה בעל חנות שייבאה מוזיקה וספרים מישראל, עבור הקהילה הישראלית בלוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  "הנגנים" חלק ראשון- אלקנה כהן על נגני הסשנים שעשו את השירים הגדולים של המוזיקה הישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011546342605171  VIAF: 26166233947196041652   WorldCat (עם VIAF): 26166233947196041652
כ"ז בשבט

כ"ז בשבט הוא היום העשרים ושבעה בחודש החמישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ושבעה בחודש האחד עשר 
למניין החודשים מניסן.
על פי הלוח העברי הקבוע, ברב השנים, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ז שבט היא פרשת משפטים. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת תרומה.
אירועים היסטוריים

ה'תש"ט – מלחמת העצמאות: הצבא המצרי נסוג מכיס פלוג'ה
ה'תשמ"ג – רימון יד שנזרק לעבר מפגיני "שלום עכשיו" מביא למותו של אמיל גרינצווייג
ה'תשמ"ח – נחקק חוק יסוד: מבקר המדינה – חוק יסוד המסדיר את מעמדו של מבקר המדינה במדינת ישראל
נולדו

ה'תרט"ו – אברהם  גרינבאום, עסקן חרדי יהודי- גרמני.
ה'תרל"ג – רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר – האדמו"ר הרביעי של חסידות ראדזין. ממייסדי תנועת אגודת ישראל, וסגן נשיאה מיום הווסדה ועד לפטירתו
ה'תרס"ט – הרב ד"ר שלמה טל, מהדיר סידור רינת ישראל (נפטר בה'תשנ"ח)
ה'תשי"ד – מיכאל מלכיאור, רב, חבר הכנסת ויו"ר מפלגת מימד
נפטרו

ה'תצ"ז – רבי אלכסנדר סנדר שור, פוסק הלכה פולני, מחבר "תבואות שור", מספרי היסוד של הלכות שחיטה וטרפות.
ה'תקצ"ז – רבי אלעזר לעוו, רב בקהילות שונות במוראביה, בבוהמיה ובהונגריה, מחבר שו"ת "שמן רוקח". (נולד בה'תקי"ח)
ה'תקצ"ז – רבי משה קוניץ, רבה של אובן ישן וחוקר, מחבר ספר "בן יוחאי" על חיבור ספר הזוהר. (נולד בה'תקל"ד)
ה'תרי"ב – מיכה יוסף לבנזון, משורר יהודי, מאנשי תנועת ההשכלה (נולד ב-ה'תקפ"ח)
ה'תר"ם – אדולף כרמיה, מדינאי יהודי-צרפתי (נולד ב-ה'תקנ"ו)
ה'תרפ"ז – רבי יוסף ישראל דייטש, רבה של בלשגיארמט והגלילות – הונגריה (נולד בהתר"ג)
ה'תרע"ט – הרב יוסף זונדל הוטנר, רבה של איישישוק
ה'תשמ"ג – אמיל גרינצווייג, נרצח בהפגנה של "שלום עכשיו"
ה'תשס"ז – רוברט אדלר ממציא משותף של השלט הרחוק האלחוטי לטלוויזיה
ה'תשע"ה – אורי אורבך עיתונאי, סאטיריקן, ח"כ ושר. (נולד ב-ה'תש"ך)
ה'תשע"ו – ענת דולב שדרנית ברשת ב' ומגישה תוכניות בערוץ 1.
ה'תשע"ז – הרב יעקב אדלשטיין, דיין ופוסק חרדי, רב העיר רמת השרון.
כ"ו בשבט – כ"ח בשבט
שבט
יורם יום-טוב

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1938 (בן 86) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה 
 
יורם יום-טוב (נולד ב-22 בדצמבר 1938) הוא זואולוג ואקולוג, פרופסור אמריטוס בבית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב. מחקריו עוסקים בביולוגיה, אקולוגיה, אקולוגיה התנהגותית וזואוגאוגרפיה של יונקים ועופות.
מהלך חיים

יורם יום-טוב נולד בתל אביב ב-22 בדצמבר 1938 לציפורה (לבית שטיינברג) ומתתיהו שעלו לישראל מפולין בשנת 1937. היה חבר בתנועת הנוער "המחנות העולים". את שירותו הצבאי הסדיר עשה בנח"ל, שירת במילואים כשלושים שנה והשתחרר כסרן.
יום-טוב היה ממייסדי בית ספר שדה שדה בוקר (עם יהושע כהן ומיכאל גל) ושימש בו כמדריך בשנים 1962–1965 בעת שלמד לתואר שני באוניברסיטה.
השכלה

את לימודיו לתוארים בוגר (1962), מוסמך (1965) ודוקטור (1970) עשה באוניברסיטת תל אביב.
מדריכו במחקריו לתואר מוסמך ודוקטור היה פרופ' היינריך מנדלסון. עבודת המחקר לתואר מוסמך הייתה על הסיסטמטיקה של ארנבות השדה בישראל ועבודת המחקר לדוקטורט הייתה על האקולוגיה וההתנהגות של שני מיני שבלולי יבשה בנגב.
עם תום לימודיו היה שנתיים (1971–1973) כפוסט-דוקטורנט באוניברסיטת אברדין שבסקוטלנד, שם חקר את האקולוגיה ההתנהגותית של העורב האפור ואת תופעת הטפילות התוך-מינית בעופות.
מחקריו אלה ורבים מהבאים אחריהם מתאפיינים בכך שבמהלכם ביצע תצפיות וניסויים בשדה ובמעבדה.
באקדמיה בישראל

בשנת 1970 מונה כמרצה באוניברסיטת תל אביב
ובשנת 1987 כפרופסור מן המניין
כיהן כראש המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1980–1982)
ראש המכון לחקר שמירת הטבע בפקולטה למדעי החיים (1984–1986)
מנהל הגן הזואולוגי של האוניברסיטה (1987–1995, 1999–2000, 2003)
מנהל אוסף החוליתניים היבשתיים של המחלקה לזואולוגיה (1987–2009)
היה יושב ראש החברה הישראלית לזואולוגיה בישראל (1981–1983)
חבר ועדת הפאונה והפלורה של האקדמיה הישראלית למדעים (1988–2007)
חבר בוועדה המנהלת של ארגון הצפרות הבינלאומי ‏International Ornithological Committee (1990–1998)
באקדמיה בחו"ל > שימש עמית מחקר במוסדות הבאים

אוניברסיטת אוקספורד, אנגליה
אוניברסיטת קיימברידג', אנגליה
אוניברסיטת בנגור, ויילס
המוזיאון האוסטרלי בסידני, אוסטרליה
אוניברסיטת קולומביה הבריטית, קנדה
אוניברסיטת סיימון פרייזר בוונקובר, קנדה
אוניברסיטת אוטגו בניו זילנד
המכון ההודי למדע בבנגלור, הודו
באקדמיה בחו"ל > במסגרת מחקריו חקר

באוניברסיטת קייפטאון ובאוניברסיטת סטלנבוש בדרום אפריקה
במוזיאונים לזואולוגיה בלונדון, בטרינג, בליברפול (שלושתם באנגליה), בהונולולו, בניו יורק, בפיירבנקס, בבוסטון ובוושינגטון (ארצות הברית), בפריז (צרפת), בווינה (אוסטריה), במדריד (ספרד), בברלין (גרמניה), בקופנהגן (דנמרק), בסטוקהולם (שוודיה), בברגן (נורווגיה), בכרייסטצ'רץ' ובלואר האט (ניו זילנד) ובבריסביין, מלבורן וקנברה (אוסטרליה)
תחומי מחקריו

מחקריו של פרופ' יורם יום-טוב עוסקים בתחומים הבאים: ביולוגיה, אקולוגיה, אקולוגיה התנהגותית וזואוגאוגרפיה של יונקים ועופות:
נדידת ציפורים
טפילות תוך-מינית בעופות
גורמים אלומטרים ואנרגטיים ברביית עופות
שיעורי רביה של יונקים ועופות באוסטרליה
מחקרים השוואתיים ברביית עופות על פני כדור הארץ
תיעוד השינויים שהתחוללו בהרכב עולם החי של ארץ ישראל ב-150 השנים האחרונות
שמירת טבע
כלל ברגמן בעופות וביונקים ביבשות שונות
גורמים עכשוויים (התחממות גלובלית ופעולת האדם) המשפיעים על גודל גופם של יונקים ועופות בעולם.
הוראה וחינוך

במשך עשרות שנים לימד מאות סטודנטים בקורס פאוניסטיקה באוניברסיטה, קורס בו מודגשת ההיכרות עם טבע הארץ באמצעות סיורי שדה בכל אזורי הארץ.
בשנות עבודתו הינחה כשישים סטודנטים וסטודנטיות לתוארים מתקדמים (מוסמך ודוקטור).
במשך שנים הדריך ולימד בהתנדבות את פקחי רשות שמורות הטבע ומדריכי החברה להגנת הטבע.
שמירת טבע

יום-טוב פעיל בשמירת הטבע בישראל עוד מתקופת היותו סטודנט.
היה חבר במליאת רשות שמורות הטבע והגנים הלאומיים ובוועדה המקצועית העליונה שלה (1994–1997)
היה חבר בוועד המנהל של החברה להגנת הטבע (2001–2008)
פעילותו בשמירת טבע התבטאה גם בהשתתפות במאבקים סביבתיים על ידי כתיבת חוות דעת, גיוס תמיכה של עשרות רבות של מדענים לעזרה בהגנה על שמורות וערכי טבע, פרסום מאמרים בכתבי עת העוסקים בטבע ובעיתונות היומית והופעה בדיוני ועדות לתכנון ובניה בנושאים רבים.