stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאור ליובין
קריירת אימון

ב-2008 התמנה ליובין לעוזרו של עודד קטש בהפועל גלבוע גליל. בעונתו הראשונה כעוזר מאמן בקבוצה הגיעה הקבוצה לפיינל פור ליגת העל, אותו סיימה במקום השלישי, וב-2010 זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון בגמר הפיינל פור על מכבי תל אביב. בתום העונה עזב קטש את הקבוצה לטובת הפועל ירושלים, וליובין מונה למאמן הראשי של גלבוע גליל. בעונתו הראשונה כמאמן ראשי סיימה גלבוע את העונה הסדירה במקום השני והגיעה לגמר, בו הפסידה למכבי תל אביב. שחקן הקבוצה גל מקל נבחר לשחקן העונה של ליגת העל בכדורסל. גלבוע גליל סיימה גם את עונת 2011/2012 במקום השני בתום העונה הסדירה, אך למרות יתרון הביתיות הודחה על ידי מכבי אשדוד ברבע גמר הפלייאוף. באותה עונה השתתפה הקבוצה לראשונה בליגה הבלקנית וזכתה באליפות לאחר ניצחון על לבסקי סופיה בגמר הפיינל פור שנערך בגן נר. את עונת 2012/2013 סיימה גלבוע במקום השביעי, הודחה על ידי האלופה בסופו של דבר מכבי חיפה בסדרת רבע גמר הפלייאוף וזכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון על לבסקי סופיה בגמר הפיינל פור שנערך בבולגריה.
בתחילת עונת 2013/2014 מונה למאמן הפועל חולון במקומו של דן שמיר. חולון לא הצליחה להשתלב בצמרת הליגה וליובין התפטר במהלך העונה עם מאזן 11–12 והוחלף על ידי עוזרו אלעד חסין. בקיץ 2014 מונה למאמן מכבי אשדוד באר טוביה, אך פוטר לאחר שהשיג שלושה ניצחונות בלבד ב-16 מחזורים והוחלף על ידי צביקה שרף.
ב-14 ביוני 2016 חתם ליובין במכבי תל אביב כעוזר מאמן. לאחר פיטורי ארז אדלשטיין, ששימש כמאמן הראשי בתחילה, והתפטרותו של רמי הדר, העוזר שקודם לתפקיד זה, שימש ליובין כמאמנה הזמני של הקבוצה. ליובין שב לעמדת עוזר המאמן של מכבי כאשר איינרס בגאצקיס מונה למאמן הקבוצה. לקראת סוף העונה הוחלף בגאצקיס על ידי אריק שיבק וליובין המשיך לשמש כעוזר מאמן עד סיום עונת 2016/2017. במהלך העונה הודחה הקבוצה על ידי מכבי חיפה בחצי גמר הליגה וזכתה בגביע המדינה בכדורסל. לאחר מכן שימש ליובין כפרשן בערוץ הספורט.
בקיץ 2019 חזר ליובין לתפקיד מאמן הפועל גלבוע גליל, ובמקביל שימש כמנהל מקצועי באליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית בכדורסל. בעונת 2019/2020 העפילה גלבוע גליל לפיינל פור ליגת העל (דבר שלא קרה מאז שליובין אימן את הקבוצה ב-2011), בו הפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב. לאחר סיום העונה הוארך חוזהו של ליובין בעונה נוספת. בינואר 2021 מונה לעוזרו של עודד קטש בפנאתינאיקוס, וזכה עימה באליפות ליגת העל היוונית בכדורסל ובגביע היווני. בסיום העונה עזבו השניים את הקבוצה.
בקיץ 2021 מונה ליובין למאמן עירוני נס ציונה במקומו של בראד גרינברג. בתום העונה הקבוצה סיימה במקום העשירי, וליובין עזב את המועדון ומונה למאמן הפועל באר שבע. בעונתו הראשונה בקבוצה הודחה באר שבע על ידי מכבי תל אביב ברבע גמר הפלייאוף, וזכתה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון בגמר על קייבי פיה. בנובמבר 2023 ביקש ליובין להשתחרר מהפועל באר שבע עקב מחלת הסרטן ממנה סבל והוחלף על-ידי יואב שמיר.
במקביל לעבודתו בליגת העל התמנה ליובין בקיץ 2014 לעוזרו של ארז אדלשטיין בנבחרת ישראל בכדורסל, ולקח חלק ביורובאסקט 2015 בו הגיעה הנבחרת לשמינית הגמר. לאחר פיטוריו ממכבי תל אביב ב-2016 ציפה ארז אדלשטיין שליובין יתפטר ממשרתו כעוזר מאמן במכבי, וכשזה לא קרה נוצר משבר אמון ביניהם. כתוצאה מכך נאלץ ליובין לוותר על תפקידו כעוזר מאמן בנבחרת והוא הוחלף בידי דן שמיר ב-2017. בסוף 2015 התמנה ליובין למאמן נבחרת ישראל עד גיל 19 שהופעלה במשך זמן קצר על ידי איגוד הכדורסל.
שלמה צפר

שלמה צדוק צפר (1939 – 26 במאי 2010) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש מועצת ראש העין.
ביוגרפיה

שלמה צפר נולד בתימן ועלה לארץ ב־1949 במסגרת מבצע מרבד הקסמים.
בספטמבר 1957 מונה צפר לראש מועצת ראש העין מטעם תנועת בני תימן, לאחר שחבר לחברי האופוזיציה במועצה - נציגי הציונים הכלליים, המפלגה הפרוגרסיבית, אגודת ישראל והפועל המזרחי. לאחר הבחירות למועצה ב־1959 המשיך צפר לכהן כראש המועצה, אך במרץ 1960 התפטר מראשות המועצה לאחר התפוררות הקואליציה שלו.
ביוני 1961 מונה לסגן ראש מועצת ראש העין. בינואר 1962 מונה צפר שוב לראשות המועצה מטעם רשימת "למען ראש העין" המקומית ובתמיכת תנועת החרות, כשהוא מחליף את שלום מנצורה. באוגוסט 1964 פרשה מפא"י מהקואליציה והביאה להדחתו מראשות המועצה. לראשות המועצה מונה משה זכריה. במאי 1965 נפלה הקואליציה של זכריה, ושלום מנצורה מונה לראש המועצה, כאשר צפר מכהן כסגנו וכממלא מקום ראש המועצה.
ביולי 1973 הודח מנצורה וצפר שב לכהן כראש המועצה. בבחירות למועצת ראש העין ב־1973 לא נבחרה רשימתו של צפר, התנועה לשוויון חברתי, למועצה, וצפר הוחלף ביוסף מלמד.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים שימש צפר כמנהל קופת חולים מאוחדת בראש העין.
צפר עסק ברפואה טבעונית וחיבר שני ספרים בשם רפואות תימן ואהבת שלום, והוציא לאור את מדרש סגולת ישראל, פירוש על מדרש הגדול לרבי ישראל בן שלמה הכהן.
צפר נפטר בי"ד סיוון ה'תש"ע (מאי 2010).
הערות שוליים

1 2  הכנסת ס"ת לזכרו של הרב שלמה צפר ז"ל, באתר נוסח תימן, ‏23 בינואר 2020
↑  הפיכת־חצר בראש־העין, מעריב, 3 בספטמבר 1957
↑  ש. צפר נבחר יו"ר מועצת ראש העין, הארץ, 23 בספטמבר 1957
↑  קואליציה אזרחית בראש העין, חרות, 2 בדצמבר 1959
↑  הודח ראש מועצת ראש העין, הצופה, 9 במרץ 1960
↑  סגנים חדשים בראש־העין, מעריב, 14 ביוני 1961
↑  הפיכת חצר בראש־העין, מעריב, 8 בינואר 1962
↑  חנוך בר־לביא, שלמה צפר נבחר כיו"ר המועצה המקומית בראש העין, חרות, 26 בינואר 1962
↑  הפיכה במועצה המקומית ראש העין, הארץ, 6 באוגוסט 1964
↑  הרב מנצורה-יו"ר מועצת ראש העין, הארץ, 31 במאי 1965
↑  מרדכי אלקן, „הפיכת חצר” בראש־בעין, מעריב, 23 ביולי 1973
↑  ראש־העין: שינויים מפליגים בהרכב המועצה, מעריב, 1 בינואר 1974
↑  יוסף מלמד ראש מועצת ראש־העין, מעריב, 15 בפברואר 1974
↑  ישראל הכהן, מדרש סגולת ישראל, באתר אוצר החכמה
↑  שלמה צפר, באתר My Heritage
| ראשי מועצת ועיריית ראש העין |
| --- | --- | --- |
| ראשי מועצה | משה זכריה • שלמה צפר • שלום מנצורה • יוסף מלמד • יגאל יוסף |  |
| ראשי עירייה | יגאל יוסף • משה סיני • שלום בן-משה • רז שגיא |  |
מנזר באת'

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  כנסיית רובע 
 מיקום:  באת' וצפון מזרח סומרסט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1572
 תאריך פתיחה רשמי:  1572 
 תאריך פירוק:  1539 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 
 קואורדינטות:  51°22′53″N 2°21′32″W﻿ / ﻿51.381388888889°N 2.3588888888889°W﻿ / 51.381388888889; -2.3588888888889
 www.bathabbey.org
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מנזר באת'(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מנזר באת'
 
החזית המערבית של מנזר באת'
מנזר באת'
מנזר באת'  (אנגלית: Bath Abbey), או בשמו המלא כנסיית המנזר של פטרוס הקדוש, באת'  (The Abbey Church of Saint Peter, Bath), היא כנסייה אנגליקנית ומנזר בנדיקטי לשעבר בעיר באת' בסאמרסט, אנגליה. המנזר נוסד במאה ה-7 לספירה, אורגן מחדש במאה ה-10 ונבנה מחדש במאות ה-12 וה-16. המבנה הנוכחי הוא אחת הדוגמאות הטובות, הגדולות והמפורסמות ביותר לסגנון גותי אנגלי ניצב (Perpendicular Gothic).
הכנסייה היא בניין רשום בעלת תוכנית קרקע בצורת צלב. בתוך הכנסייה יש מקום ל-1,200 אנשים. היא משמשת לפולחן דתי, לטקסים אזרחיים והרצאות. המבנה מכיל מספר מונומנטים ואנדרטאות לאנשים ראויים לציון.
ב-1999 חגגה הכנסייה יובל 500 שנים להקמתה.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

בשנת 675, אוסריק, מלך הוויץ העניק לאם המנזר ברתה 100 היידים ליד בית כדי להקים מנזר לנשים. מאוחר יותר הפך מבנה זה למנזר לגברים תחת פטרונותו של הבישוף של ווסטר.
המלך אופה ממרסיה לקח בכוח בהצלחה את "המנזר המפורסם ביותר בבאת'"  מהבישוף ב-781. ויליאם ממאלמסברי מספר שאופה בנה מחדש את כנסיית המנזר בסטנדרטים כה גבוהים עד שהמלך אדווי תיאר אותה כ"בנויה באופן נפלא".
באותו זמן דעכה תנועת הנזירות באנגליה, אך אחיו של אדווי, אדגר, מלך אנגליה (שהוכתר כ"מלך האנגלים" במנזר ב-973), החל בהחייאת המנזר עם עלייתו לכס המלכות ב-959. הוא עודד נזירים לאמץ את החוקים של בנדיקטוס הקדוש, שהוצגו למנזר על ידי אלפג' הקדוש.
היסטוריה > ימי הביניים

בעקבות מותו של ויליאם הכובש ב-1087, העיר באת' ניזוקה קשות ממאבק על השלטון ועל העוצמה בין בניו. המנצח, ויליאם רופוס, העניק את העיר לרופא המלכותי ג'ון מטור, שנהפך לבישוף של ויילס וראש המנזר של באת'. רשות ניתנה להזיז את המושב האפיסקופלי (Episcopal see) מסומרסט לקתדרלת ויילס, יישוב שהיה אז קטן יחסי לעיר החומה באת'.  המעבר התרחש ב-1090. ג'ון נהיה הבישוף הראשון של באת' וכנסיית סנט פטר הועלתה למעמד קתדרלה. מאחר שחוקי הבישוף ואב המנזר שולבו, המנזר החל להיות מנוהל על ידי הפריור (prior). ג'ון מטור תכנן קתדרלה חדשה בקנה מידה גדול, המוקדשת לפטרוס ופאולוס, אך רק האמבולטוריום הושלם בעת מותו בדצמבר 1122. הוא נקבר בקתדרלה.
הקתדרלה הלא שלמה נהרסה בשרפה ב-1137, אך העבודות עליה נמשכו עד 1156, המבנה השלם היה באורך 101 מטר.
ב-1245 מעמד של קתדרלה משותפת ניתן למבנה בידי האפיפיור אינוצנטוס הרביעי לדיוקסיה של באת' וויילס. רוג'ר מסולסברי מונה לבישוף הראשון של באת' וויילס, אחרי שכיהן כבישוף באת' בשנה הקודמת. לעומת זאת, הבישופים שירשו אותו העדיפו את ויילס ומועצת הקנוניזציה ביקשה מהאפיפיורים השונים לעבור ל-ויילס ונענו בחיוב. הקתדרלה של באת' נפלה להזנחה והתפוררות.
כאשר אוליבר קינג, הבישוף של באת' וויילס בשנים 1495-1503 ביקר בבאת' ב-1499 הוא היה מזועזע למצוא את הכנסייה המפורסמת הרוסה. הוא חשב במשך שנה מה לעשות בנידון, לפני שכתב לפריור של באת' באוקטובר 1500 ובמכתב הסביר שחלק גדול מההכנסה הפריורית צריכה להיות מוקדשת לבנייה מחדש של הקתדרלה. העבודה על המבנה החלה באביב שבא לאחר מכן. הבישוף קינג תכנן כנסייה קטנה יותר, המכסה רק את החלק שבו עמדה הספינה הראשית הנורמנית. הוא מת לפני שראה את הבנייה מושלמת, אך שחזור הקתדרלה הושלם רק מספר שנים לפני פירוק המנזרים ב-1539.
היסטוריה > תקופת הרפורמציה

במסגרת הרפורמציה האנגלית, הפריור הולווי נכנע לכתר האנגלי בינואר 1539. הכנסייה נוקתה מעופרת, ברזל וזכוכית ונשארה להירקב. ב-1574, אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה קידמה יוזמה לשחזור הכנסייה והפיכתה מקתדרלה לכנסייה קהילתית עבור העיר באת'. היא הורתה על ייסוד קרן לאומית כדי לממן את העבודות. ג'יימס מונטאז' כיהן כבישוף של באת' וויילס בשנים 1608-1616, באותה תקופה שילם כ-£1,000 עבור הגג החדש של הספינה הראשית הבנוי מפסיס עופרת. הוא נקבר בקבר מאלבסטר המצוי בספינה הצפונית.
היסטוריה > הרנסאנס והעת החדשה

בשנות ה-1860 ביצע סיר ג'ורג' גילברט סקוט פרויקט שחזור גדול, שמומן בידי הרקטור צ'ארלס קמבל. הפרויקט כלל התקנת קמרונות מניפה בספינה הראשית, דבר שלא היה רק תוספת אסתטית מגונדרת אלא היה השלמת התכנון המקורי. הבישוף קינג הכין את המבנה לקמרונות מניפה בבית המקהלה, לפי תכנון של ויליאם ורוברט ורטו, ויש רמזים בפיתוחי האבן שקמרונות אלו נועדו לקרות גם את הספינה הראשית, אך דבר זה לא יצא לפועל כנראה עקב סיבות כספיות. עבודות שחזור שנעשו במאה ה-20 ובמאה ה-21 כללו את ניקוי המבנה ובנייה מחדש של העוגב על ידי קלייס אורגלבאו מבון.
הכנסייה היא בניין רשום מדרגה I ופעילה גם כיום כמקום פולחן, עם קהילה בת מאות חברים ומאות אלפי מבקרים מדי שנה.
אדריכלות > המבנה הראשון

רק מעט ידוע על המבנה הראשון באתר, שתואר על ידי המלך אדווי כ"בנוי בצורה מופלאה". בהינתן מקור העיר, כנראה שהכנסייה תפסה את מקומו של מקדש פאגאני.
אדריכלות > הכנסייה הנורמנית

עם הרמת מעמד כנסיית המנזר לקתדרלה ב-1090, הרגיש הבישוף שיש צורך מבנה יותר גדול ויותר חדשני. האמבולטוריום (מעין מסדרון בצורת חצי עיגול סביב האפסיס) הושלם בעת מותו של הבישוף ג'ון ב-1122. העבודה סבלה משרפה ב-1137 אך הושלמה בסביבות 1156. קיומו של אמבולטוריום מרמז שמדובר היה במבנה גדול, בסדר גודל של קתדרלת דרהאם וגדול יותר מהמבנה הנוכחי. מבנה זה הוזנח להתפוררות בעקבות הסרת הכיסא והעברתו לוויילס ב-1245 ונהרס ב-1500 כאשר הוחלט שלא ניתן לשמר את המבנה ויש לבנות כנסייה חדשה תחתיו.
אדריכלות > הכנסייה הגותית

הבנייה של הכנסייה הגותית החלה ב-1500 אך לא הושלמה עד 1609. הכנסייה הגותית לא הייתה גדולה כמו המבנה שקדם לה, שכן מן המנזר נשלל מעמד הקתדרלה.
הכנסייה החדשה היא דוגמה קלאסית לסגנון האנגלי הניצב של האדריכלות הגותית באנגליה. הספינות המשניות הנמוכות והארקדות לעומת קומת התאורה הגבוהה, מציגים את האיזון הנגדי שהיה אופייני לכנסיות בסגנון הניצב. ברם, הכנסייה החדשה יועדה לשרת ככנסיית מנזר ולכן נבנתה בתוכנית צלב, דבר שהיה נדיר לכנסיות קהילתיות באנגליה באותה תקופה. פנים הכנסייה מכיל קמרונות מניפה איכותיים שנעשו בידי רוברט ורטו וויליאם ורטו (Vertue) שתכננו קמרונות דומים עבור הקפלה של הנרי השביעי, מלך אנגליה במנזר וסטמינסטר. לכנסייה 52 חלונות, התופסים 80% משטח הקירות ומעניקים לפנים תחושה של שפע אור. הוויטראז'ים על החלונות משקפים את דעות הכמורה במאה ה-12 ובמאה ה-16 על המראה שהולם כנסייה.
בעקבות הרפורמציה הכנסייה סבלה מהזנחה אך שוחזרה וזכתה לתוספת קמרונות מניפה בספינה הראשית בשנות ה-1860.
אדריכלות > אנדרטאות

המנזר מכיל מספר מצבות זיכרון, ביניהם כאלה המוקדשות לבאו נאש, אדמירל ארתור פיליפ (המייסד ומושל ניו סאות' ויילס הראשון), אייזק פיטמן, ג'יימס מונטאז' (בישוף באת' וויילס), ליידי וולר (אשתו של ויליאם וולר, מפקד במלחמת האזרחים הבריטית), אליזבת גריב (אשתו של ג'יימס גריב, רופאה של אליזבת, קיסרית רוסיה), סר ויליאם בייקר, ג'ון סיבתורפ, ריצ'רד האסי ביקרטון, ויליאם הואר והסנאטור האמריקני ויליאם בינגהאם.
מוזיקה > העוגב הראשי

האזכור הראשון של עוגב בכנסיית המנזר מתוארך ל-1634, אך דבר אינו ידוע על כלי נגינה זה. העוגב הראשון שיש תיעוד לגביו נבנה בידי אברהם ג'ורדן ב-1708 והותקן על הגלריה החדשה במקום מסך העץ מימי הביניים. העוגב עבר שינויים ב-1718 וב-1719 בידי בנו של ג'ורדן, דבר שהוביל לתוצאות הרסניות כמו שקרה בקתדרלת דרהאם. המפרט שתועד ב-1800 כלל 20 רגיסטרים המחולקים ל-3 מקלדות. היקף המקלדות הורחב, דוושות של אוקטבה וחצי נוספו והכלי חודש ב-1802 בידי ג'ון הולנד; תיקונים נוספים נעשו בידי פלייט & רובסון ב-1826. בסופו של דבר, עוגב זה הועבר בתחילה לארמון הבישוף בוויילס ב-1836  ואחר כך לכנסיית מריה הקדושה ביאטון, שם הוא נבנה מחדש ושונה.
העוגב הבא של המנזר נבנה ב-1836 בידי ג'ון סמית' מבריסטול, לפי מפרט של 30 רגיסטרים המחולקים ל-3 מקלדות ודוושות. עוגב זה נבנה מחדש ב-1868 על הגלריה החדשה בבית הרוחב (טרנספט) הצפוני בידי ויליאם היל ובנו מלונדון, לפי מפרט של 40 רגיסטרים המחולקים ל-4 מקלדות ודוושות, למרות שחטיבת הסולו, שהביאה את סך הרגיסטרים למעל 40 לא הושלמה. רוב חלקי העוגב הועברו לכנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים, קרומר ב-1896, כאשר השאריות נשמרו לשילוב בעוגב החדש של המנזר.
ב-1895 הותקן עוגב חדש, על ידי נורמן & בירד מנוריץ'. היו לו 52 רגיסטרים על 4 מקלדות ודוושות. והוא ניצב מעל שתי קורות פלדה בצפון ובדרום של מקום המצלב (crossing) כאשר הקונסולה עומדת על הרצפה סמוך לעמוד התומך הצפון-מערבי של מקום המצלב. בריאן אוליבר מבאת' תכנן תיבות חדשות אך ההזמנה מעולם לא בוצעה. נורמן & בירד הציבו אותו בבית הרוחב הצפוני והכילו את העוגב בתיבה חדשה שתוכננה על ידי סר תומאס גרהאם ג'קסון ב-1914.
העוגב נבנה מחדש שוב ב-1930 והפעם בידי ויליאם היל ונורמן & בירד, שהעלו את מספר הרגיסטרים שלו ל-58. ב-1972 מספר הרגיסטרים הוגדל ל-65. חטיבת הפוזיטיב, שמפרידה בין התיבה לקונסולה, הותקנה באותו זמן. ברם, נגרמו בעיות של חוסר קוהרנטיות בסכמה הטונאלית, עקב חוסר התאמה בין הצינורות מ-1895 לאלה מ-1972, ושל אמינות, עקב סוגים שונים של פעולות הקשה שהיה קשה לתחזק ולגשת אליהם. בגלל בעיות אלה הוחלט לבנות את העוגב מחדש.
ב-1997 נבנה העוגב לגמרי מחדש בידי קלייס אורגלבאו מבון, תוך שמירת הכלי הקיים רחוק ככל האפשר והחזרתו למצבו מ-1895, למרות שחטיבת הפוזיטיב נשמרה. נכון להיום, לעוגב יש 63 רגיסטרים הפרושים על גבי 4 מקלדות ודוושות. העוגב נבנה לפי עקרון הוורקפרינציפ של תכנון העוגב, כלומר: התיבה היא בעומק "מחלקה" ("department") אחת בלבד, כאשר יוצא הדופן היחידי הוא הדוושות שנמצאות מאחור ולא בצידי התיבה. צינורות קדמיים חדשים, העשויים כ-75% בדיל, נוצרו והתיבה הושלמה עם כיסוי אחורי, דפנות צדדיות וגג. פאנלים מנוקבים, שנעשו על ישי דרק ריילי מ-Lyndale Woodcarving שבסקסמונדהאם, סאפולק, הותקנו כדי לאפשר לצליל לצאת מתחתית התיבה. הקונסולה הישנה נשמרה, אך נבנתה מחדש עם התקני עזר מודרניים ומקלדת חדשה לגמרי. 22 מתוך 83 שורות ("ranks") בתוך העוגב מכילות מספר צינורות מהכלי של 1868. 4 שורות עשויות רק מצינורות של העוגב מ 1868. 21 מכילות צינורות מהעוגב של 1895. רק 2 שורות מורכבות מהצינורות של העוגב  מ 1895. 48 שורות מכילות צינורות חדשים: 34 מהם חדשים לגמרי. מפוחים ישנים נוצלו עד כמה שהיה שאפשר. מאגר האוויר והרוח הישן שוחזר ולא הוחלף. העוגב מופעל מכנית, ב-Tracker action, עם פעולה הנעזרת באלקטרוניקה לדוושות. פעולת הרגיסטרים היא אלקטרונית.
מוזיקה > עוגב קונטינואו

עוגב קונטינואו בעל 4 רגיסטרים הותקן במנזר ב-1999 בידי קנת' טיקל מנורת'המפטון. העוגב נמצא בתוך תיבה שחורה מעץ אלון כהה, והוא נייד. ניתן לכוונו בשלושה גובהי קול (Pitch), והם: A=440 Hz (גובה קול של קונצרט מודרני), A=415 Hz ו A=486 Hz, דוושת מנוף יכולה להוריד צליל הרגיסטרים רק לרגיסטר ה-8', וכאשר היא משוחררת, היא מחזירה את העוגב למצב לפני שנלחצה. מידע נוסף על כלים דומים לעוגב זה באתר היצרן, כאן.
מוזיקה > המקהלה

המקהלה שודרה ברדיו 3 של ה-BBC ב"תפילת הערב" והקליטה מספר פעמים מזמורים. היא הופיעה עם שלושת הטנורים לרגל חניכת המרחצאות והספה Thermae בבאת'.
מוזיקה > פעמונים

ב-1700 המערכת הישנה של 6 פעמונים הוחלפה במערכת שלמה של 8. כולם למעט הטנור, שרדו. ב-1770 נוספו עוד 2 פעמונים קלים יותר שיצרו את המערכת הראשונה בת 10 פעמונים בדיוקסיה. הטנור נוצק מחדש ב-1870.
כיום, המגדל של המנזר מכיל את מערכת 10 הפעמונים, התלויים באופן בלתי רגיל כך שגודלם מהגדול לקטן ביותר הוא נגד כיוון השעון סביב תא הצלצולים. פעמון הטנור של מערכת הצלצולים (Change ringing) שוקל 33 cwt שזה 1688 ק"ג.
מנזר באת' ידוע כמרכז חשוב של צלצול בפעמונים במערב אנגליה.
גלריה

החזית המערבית
החזית המערבית
החזית המערבית
החזית המערבית
פרטים של המלאכים המטפסים בסולם לגן עדן, ואחד שנופל, בחזית המערבית
מבט מהמרחצאות הרומיים
מבט מהקלויסטר
מבט מצוק ביצ'ן
מבט מהמזרח
הצד הצפוני
הספינה הראשית, מבט מערבה
הספינה הראשית, מבט מזרחה
הערות שוליים

↑  "Bath Abbey". Bath Abbey. נבדק ב-2007-09-27.
↑  "Bath Abbey". Beehive. נבדק ב-2007-09-27.
1 2 3 4 5  "Bath Abbey". Robert Poliquin's Music and Musicians. Quebec University. נבדק ב-2007-09-18.
1 2  Powicke, Maurice (1939). Handbook of British Chronology. p. 205. ISBN 0901050172.
↑  Barlow, Frank (במרץ 2000). William Rufus. Yale University Press. p. 182. ISBN 0300082916. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Bishops of Bath and Wells 1066-1300". British History Online. נבדק ב-2007-09-27.
↑  "Bath Abbey". Fromers Guide. נבדק ב-2007-09-27.
↑  "Bath Abbey". Images of England. אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2007-09-25.
↑  "Bath Abbey". Sacred destinations. נבדק ב-2007-09-27.
↑  "Bath Abbey: The Jordan organ". The National Pipe Organ Register. 1802. British Institute of Organ Studies. נבדק ב-2007-09-18.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)(הקישור אינו פעיל)
↑  "The Bishop's Palace, Wells". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Saint Mary the Virgin, Yatton". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 1971. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Bath Abbey: The Smith of Bristol organ". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 1836. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Bath Abbey: The Hill organ". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 1868. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Cromer Parish Church". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 1912. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Bath Abbey: The Norman & Beard organ". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 1927. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Bath Abbey: The Hill, Norman & Beard organ". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 1950. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Bath Abbey: The Klais organ". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 1997. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Klais Orgelbau: Bath Abbey". Klais Orgelbau. נבדק ב-2007-09-18.
↑  "Bath Abbey: The Tickell continuo organ". The National Pipe Organ Register. British Institute of Organ Studies. 2000. נבדק ב-2007-09-18.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Choral Evensong from Bath Abbey". BBC Radio 3 webpages. BBC Online. נבדק ב-2007-09-27.
↑  "Bells on Sunday Diary". Bells on Sunday Diary. 2003. אורכב מ-המקור ב-2012-06-29. נבדק ב-2007-09-27.
↑  "Dove's Guide - Bath Abbey". Dove's Guide for Church Bell Ringers. The Central Council of Church Bell Ringers. נבדק ב-2007-09-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb157982770 (data)  GND: 105080354X  ISNI: 0000 0004 4678 8913  MusicBrainz: caa7cd3d-e1cd-43ae-b239-be745f1af182  SUDOC: 185579019  VIAF: 251672362   WorldCat (עם VIAF): 251672362 
קמרונות המניפה בספינה הראשית
הספינה הראשית
העוגב
ג'ון ויליאם סטראט ריילי

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1842 מלדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  30 ביוני 1919 (בגיל 76) בית טרלינג, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  Terling (All Saints) Churchyard 
 מקום לימודים:  בית הספר הארו  טריניטי קולג'  איטון קולג'  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  אדוארד רות', ג'ורג' סטוקס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' (1879–1884) 
 תלמידי דוקטורט:  ג'יי ג'יי תומסון, ג'אגדיש צ'נדרה בוס 
 פרסים והוקרה:  מדליית רמפורד (1920)  מדליית רמפורד (1914)  מדליית אלברט (1905)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית טריניטי קולג'  מדליית אליוט קרסון (1913)  פרס נובל לפיזיקה (1904)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  הרצאת בייקר (1902)  מסדר ההצטיינות (1902)  מדליית קופלי (1899)  פרס פאראדיי (1895)  פרס לקונט (1895)  מדליית ברנרד על שירות ראוי לשבח למדע (1895)  מדליית מאטאוצ'י (1894)  פרס ברסה (1891)  מדליית דה מורגן (1890)  המדליה המלכותית (1882)  עמית החברה המלכותית (12 ביוני 1873)  פרס סמית' (1865) 
 בן או בת זוג:  אוולין סטראט, הברונית ריילי מבית טרלינג (19 ביולי 1871–?) 
 צאצאים:  רוברט סטראט, ברון ריילי הרביעי, ג'וליאן בלפור סטראט, ארתור סטראט, ויליאם מייטלנד סטראט 
 תרומות עיקריות
 גילוי ארגון, גילה את התופעה הנקראת כיום פיזור ריילי.
 חתימה:   
 
ג'וֹן וִילִיאָם סְטְרָאט רֵיילִי, ידוע גם כלוֹרְד רֵיילִי (באנגלית: John William Strutt Rayleigh; ‏12 בנובמבר 1842 – 30 ביוני 1919) היה פיזיקאי בריטי שתרם רבות הן לפיזיקה תאורטית והן לפיזיקה ניסיונית. ריילי גילה את גז הארגון (ביחד עם ויליאם רמזי), הישג שבזכותו קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1904. נימוקי השופטים להענקת הפרס היו: "על הקביעה שלו את הצפיפויות של הגזים החשובים ביותר ועל הגילוי שלו את גז הארגון בהקשר של מחקרים אלו". כיהן כנשיא החברה המלכותית בשנים 1905–1908 וכדיקן אוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1908–1919.
ריילי סיפק את הטיפול התאורטי הראשון בפיזור אלסטי של אור על ידי חלקיקים קטנים בהרבה מאורך הגל של האור, תופעה הנקראת כיום פיזור ריילי, ומסבירה מדוע השמיים כחולים. הוא תיאר וחקר גלי שטח רוחביים במוצקים, הנוצרים בעת רעידות אדמה (סוג של גלים סיסמיים), גלים שמכונים כעת "גלי ריילי". הוא תרם רבות למכניקת הזורמים, והציג וחקר לעומק מושגים רבים כגון מספר ריילי (פרמטר חסר ממדים המקושר להסעה טבעית), זרימת ריילי, אי יציבות ריילי-טיילור, אי-יציבות פלטו-ריילי וקריטריון ריילי ליציבות של זרימת טיילור-קואט. הוא ניסח גם את תאוריית הסירקולציה המסבירה את היווצרותו של עילוי אווירודינמי על כנף מטוס. באופטיקה, ריילי הציע קריטריון לרזולוציה זוויתית. הגזירה שלו את חוק ריילי-ג'ינס לקרינת גוף שחור קלאסית שיחקה מאוחר יותר תפקיד חשוב בהולדת מכניקת הקוונטים (קטסטרופת העל-סגול). ספרו של ריילי "תורת הקול" (1877) נחשב לטקסט קלאסי, והוא עדיין משמש כיום אקוסטיקאים ומהנדסים. בשנת 1885 הוא תיאר גל אקוסטי משטחי.
חייו

ריילי נולד בלנגפורד גרוב, מחוז אסקס שבאנגליה. בשנת 1861 החל את לימודיו האקדמיים בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיים את התואר השני ב-1868. לאחר לימודיו עבד בקולג' וב-1879 קודם לתפקיד פרופסור בכיר. בשנים 1905–1908 כיהן כנשיא החברה המלכותית.
ריילי נישא לאוולין בלפור, בתו של ג'יימס מיטלנד בלפור, חבר פרלמנט בריטי לשעבר, ולזוג נולדו שלושה בנים. ב-1873 נפטר אביו וריילי ירש את תוארו. על שמו נקראו מכתשים על הירח ועל מאדים וכן שיטת ריילי שהיא שיטת אנרגיה בתחום תורת האלסטיות.
מנת ריילי (Rayleigh quotient):
ראו גם

זרימת ריילי
משוואת ריילי-פלסט
חוק ריילי-ג'ינס
פונקציית פיזור ריילי
כפיר סויסה

כפיר סויסה (נולד ב-26 באוקטובר 1983) הוא ראש עיריית קריית גת. לפני כן היה חבר במועצת העיר קריית גת ויו"ר ועדת הביקורת של הרשות. שימש מנכ"ל משרד התרבות והספורט ומנכ"ל הליכוד העולמי.