stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מג'סטיק
עלילה > המשפט

לאחר שזהותו האמיתית נחשפה, אפלטון נלקח למשפטו בלוס אנג'לס. עורכי הדין שלו מייעצים לו להודות בהיותו קומוניסט ובזכות כך להינצל מכניסה לכלא.
בסופו של דבר, מחליט אפלטון לא להקשיב לעצת עורכי הדין שלו והוא אינו מודה באשמה, ומספר את הסיבה שהוא רשום בארגון הקומוניסטי (רצה להיות בחברת בחורה שהיה דלוק עליה). במקום ההודאה, אפלטון קורא מתוך ספר שקיבל מאדל (שאותו קיבלה מלוק) את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, הקובע כי לכל אדם יש את הזכות להאמין במה שהוא רוצה, ושבעצם אדם יכול להיות קומוניסט אם הוא רוצה. צעד זה לא מתקבל בעין יפה אצל הוועדה השופטת, אך האזרחים והעיתונאים שנכחו במשפט הריעו לאפלטון והפכו אותו לגיבור. בעקבות דעת הקהל בנושא, ומכיוון שאפלטון הזכיר את שמה של הבחורה שהיה דלוק עליה (וכך, מבלי להתכוון, הלשין שהיא אכן הייתה חברה בארגון הקומוניסטי), הוחלט שלא לכלוא את אפלטון.
עלילה > סוף הסרט

לקראת סוף הסרט יש חזרה של הסצנה הראשונה בסרט - אפלטון יושב בחדר צוות שבו יש דיון על יצירת סרט. המצלמה מראה רק את אפלטון בעוד ששומעים את דבריהם של שאר אנשי הצוות (ביניהם גם מופיע קולו של הבמאי רוב ריינר).
הפעם, אפלטון מחליט לצאת באמצע הדיון ולנסוע חזרה ללוסון.
הוא מגיע לתחנת הרכבת ושולח טלגרם לאדל, בו הוא כותב לה שהוא עולה על רכבת ללוסון, ואם היא תחכה לו בתחנה הוא יירד שם, ואם לא - הוא ימשיך לנסוע. כשהוא מגיע לתחנה הוא מגלה שתחנת הרכבת מלאה בתושבי לוסון המברכים את בואו. הוא יורד מהרכבת ולוחץ את ידיהם של רבים מהתושבים, ביניהם בוב לפרט. אחרי שבורך על ידי רבים מהתושבים, הוא מתאחד עם אדל.
יהודית הררי

| --- | --- |

יהודית הררי, שנות ה-50 של המאה ה-20
 לידה:  4 באוקטובר 1885 פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 ביוני 1979 (בגיל 93) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  יהודית איזנברג 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 בן או בת זוג:  חיים הררי 
 
יהודית הררי (איזנברג) (4 באוקטובר 1885, ה' בחשון תרמ"ו – 7 ביוני 1979, י"ב בסיוון תשל"ט,) הייתה מחנכת, מורה, גננת וסופרת, ממייסדי תל אביב. ממקימי ארגון חובבי הבמה העברית וחברת מועצת תיאטרון הבימה. זוכת פרס כבוד לחינוך של עיריית תל אביב בשנת 1965, ממייסדי הסתדרות המורים.
קורות חיים

נולדה בפינסק אשר בבלארוס. הוריה, בלהה לבית יהושע משל ואהרן איזנברג, עלו לארץ-ישראל בשנת 1886, כשהייתה פעוטה. בשנה הראשונה גרו ביפו, בשעה שהאב התמחה בחקלאות בראשון לציון. עם קניית נחלתם בוואדי חנין (היא נס ציונה), תחילה התגוררו באוהל בין הבדואים, לאחר מכן במרתף בפרדס ראובן לרר עד גמר בניין הבית בוואדי חנין.
אל המרתף של משפחת איזנברג באו אורחים רבים, ביניהם "ביל"ויים", עסקני חובבי ציון ואורחים מהגולה. באחת הישיבות במרתף נודע לאהרון אייזנברג שבין המושבה כפר בתיה לוואדי חנין עומדת למכירה חלקת האדמה "דוראן" (ח'ירבת דוראן) שהייתה שייכת למשפחת רוק ביפו. איזנברג פנה לידידו יהושע חנקין ושניהם ארגנו את רכישת האדמה. באותה שנה נוסדה בוורשה החברה "מנוחה ונחלה" אשר רכשה את האדמות וכך נוסדה המושבה החדשה רחובות. בשנת 1890 החל אהרון אייזנברג לנהל את עבודת הנטיעה של "מנוחה ונחלה" והמשפחה עברה למושבה והייתה בין מייסדיה.
ביתה של משפחת איזנברג ברחובות שימש מרכז ליהודים ולא-יהודים, אדוקים וחופשיים שביקרו במושבה רחובות ונקרא בצחוק בשם "מלון איזנברג". בית איזנברג, שהיה אחד הבתים הראשונים ברחובות שימש שנים רבות מרכז לכל הפעולות הנוגעות לביסוסה והתפתחותה של המושבה.
בלהה ואהרון נתנו לבנותיהם ובניהם, שבעה במספר, השכלה זהה וחינכו אותם לתורה ועבודה. כולם קיבלו חינוך אקדמי. יהודית סיימה בית ספר עממי ברחובות והשלימה את לימודי התיכון בעזרת מורים פרטיים (ישראל בלקינד, אסתר שפירא, ישראל אהרוני, יצחק כהן), עקב חסרונם של בתי ספר תיכוניים בארץ ישראל.
בשנות ילדותה גדלה בחיק הטבע "בין הגפנים והשקדים, בין עצי הזית, השקמים החרובים, ההדרים ועצי האקליפטוס, בין רועי הצאן ופועלי הכרם". החיים במושבה הצעירה רחובות היו תוססים ומלאי עניין, "על גבעת האהבה היו הצעירים מתאספים בערבים, מדליקים מדורה, שרים ומשוחחים על עתיד היישוב ועל עבודה עברית".
קורות חיים > נישואים וחיי משפחה

בגיל 13 פגשה את מי שעתיד להיות בעלה, חיים הררי (בלומברג), תלמיד מקוה ישראל, נער שהגיע בגפו לארץ-ישראל כדי ללמוד חקלאות. בתום לימודיו בשנת 1901 הוא חזר לרוסיה, והיא הבטיחה שתחכה לו עד שישוב. במשך שש שנים התכתבו באדיקות, למורת רוחם של אהרון ובלהה איזנברג, שחששו לשמה הטוב של בתם. את חליפת המכתבים תיעדה בפירוט רב בספרה "בין הכרמים". תלאות רבות עברו על הזוג הצעיר באותן שנים, כל אחד בנפרד, אך אהבתם לא שככה.
לאחר שש שנים הוא חזר לארץ ישראל לטובת משרת מורה בגמנסיה הרצליה. כעבור שנה, ב-1907, נישאו. יהודית, שעבדה באותה עת כמורה וגננת בבית הספר לבנות אוולינה דה-רוטשילד בירושלים, עזבה את משרתה ועברה להתגורר עם בעלה הצעיר ביפו. חיים הררי, מורה ואיש חינוך בעצמו, לימד בגימנסיה הרצליה עד מותו בשנת 1940. הוא דגל בתפיסת שוויון במישור יחסי המגדר. בשל הסתייגותו מהסטנדרט הכפול לגבי טוהר מיני לפני הנישואים, שעודד גברים להתנסויות מיניות ואסר זאת מכל וכל בקרב הנשים, הוא עצמו התחייב לטוהר מיני לפני נישואיו ביחסיהם ניתן להבחין בחתירה לשויון אך גם בתחושה סמויה שהבכורה ניתנת למאוייו של הבעל. כעבור שנת נישואים, ביולי 1908 נולד בנם היחיד, יזהר.
יהודית וחיים הררי יזמו וארגנו את "חובבי הבמה העברית", קבוצות דרמטיות של שחקנים ושחקניות חובבים שהעלו מחזות בתקופה שבה לא היו תיאטראות עבריים בארץ. הוא היה שחקן ובמאי והיא השתתפה בפועל ומילאה תפקידים ראשיים בהצגות רבות שהועלו. בין היתר שיחקה בהצגה מירל'ה אפרת מאת יעקב גורדין. ותיקי תל אביב סיפרו כי ההצגות המוצלחות של הזוג הררי נודעו למרחוק ומשכו אליהן לא רק את תושבי תל אביב ויפו אלא גם את יושבי המושבות. לאחר שהוקם התיאטרון הלאומי הבימה שימשה כחברה במועצת התיאטרון.
בשנת 1907 נמנו עם המשפחות מתושבי ותושבות יפו שהתאגדו להקמת העיר העברית הראשונה והשתתפו בהגרלת המגרשים של אגודת אחוזת בית והיו בין 66 משפחות מייסדי תל אביב. הם הגרילו מגרש ברחוב יהודה הלוי, אולם עקב רצונם לגור בקרבת הגימנסיה הפעילו לחץ על ועד אחוזת בית על מנת שיתנו להם את המגרש ברחוב אחד העם 10 שהובטח קודם לכן לחייקיל שיף. הלחץ נשא פרי ומשפחת הררי קבלה את המגרש שביקשה.
קורות חיים > מורה ומחנכת בישראל > גננת צעירה

מנעוריה כיוונה עצמה להוראה. כשהייתה בת 16, לאחר השתלמות של שנתיים בגן הילדים העברי הראשון שנוסד בראשון לציון על ידי אסתר שפירא גינזבורג, ייסדה את הגן העברי השני ברחובות. בגיל 17 הזמינה אותה מנהלת בית הספר לבנות על שם אוולינה דה-רוטשילד בירושלים, חנה לנדוי, לעבוד כגננת ומורה לעברית בבית הספר, שם גם השתלמה בהוראה בסמינר העברי אנגלי להכשרת מורות. בעבודתה שם, על אף גילה הצעיר, השפיעה רבות על הנהלת בית הספר, בין היתר בהגברת לימודי העברית בקרב התלמידות, הרחקת האנגלית מגן הילדים והכיתות הנמוכות והחדרת תודעה יהודית-לאומית על ידי הקמת ספריה עברית בבית הספר, שעד אז כללה רק ספרי קודש ותפילה.
קורות חיים > מורה ומחנכת בישראל > הוראה והשתלמות

בעקבות נישואיה לחיים הררי, עברה ליפו ולימדה במכינה של הגמנסיה העברית הרצליה עד הולדתו של בנה יזהר ב-1908. דוד סמילנסקי, עמית הוראה לאותן שנים, סיפר כי "תמיד הייתה מוקפה ילדים וילדות, אשר רחשו חיבה מיוחדת למורה המחנכת המנוסה וצייתו להוראותיה". בשנת 1910 שבה ללמד בגמנסיה הרצליה עד לשנת 1913, בה יצאו יהודית וחיים הררי להשתלמות מטעם הגימנסיה בפריז.
באוניברסיטת הסורבון למדה ספרות כללית וצרפתית, פסיכולוגיה, פדגוגיה, היסטוריה ומדעי הטבע. לאחר שנת לימודים אחת, פרצה מלחמת העולם הראשונה, והזוג הררי עבר לז'נבה והמשיך שם את לימודיו. במהלך לימודיה עבדה שנתיים בעבודת מחקר במעבדה הפסיכולוגית, בהנהלת הפסיכולוג פרופסור אדואר קלפרד. במקביל למדה שיטת מונטסורי והתמחתה בחינוך מיוחד לפי שיטת ד"ר דקרולי. בשנת 1919 סיימה את לימודיה ב"מוסד העליון למדעי החינוך ז'ן ז'אק רוסו", שהיה מסונף לאוניברסיטת סורבון בפריז, וקיבלה דיפלומה.
קורות חיים > מורה ומחנכת בישראל > מייסדת, מנהלת ופעילת ציבור

לאחר שבני הזוג חזרו לארץ נשלחה ללמד בסמינר למורות וגננות על שם לוינסקי. באותו זמן ניהלה את "בית התינוקות" של הסמינר ואת בית הספר הדוגמאי בנוה צדק שאותו ייסדה. שם הנהיגה את שיטות הלימוד של מונטסורי ודקרולי, הכניסה רהיטים חדשים ואמצעי עבודה מודרניים, שהונהגו אחר כך בכל בתי הספר העבריים בארץ.
מפאת ריבוי תלמידים ותלמידות הועבר בית הספר לרחוב גאולה ומאז נקרא בשם "גאולה". עם הקמת בניין בית הספר החדש ברחוב בלפור (תל אביב), עבר בית הספר למשכנו הסופי ומאז נקרא בית הספר בלפור, אותו ניהלה עד לשנת 1955. לאחר מכן מונתה למנהלת בית הספר לדוגמה על יד הסמינר למורים ע"ש לוינסקי.
בנוסף למעורבותה בחיי החינוך בעיר, כחברת "מרכז הגננות", הסתדרות המורים וארגון המנהלים, תרמה גם לחיים התרבותיים והחברתיים המתנהלים בה. לטענתה, העדיפה להתמקד בעבודה חינוכית וסרבה להיבחר כבאת כוח מטעם הנשים למוסדות עירוניים וממשלתיים. בשנת 1958, כשמלאו 50 שנה לעבודתה בהוראה, יצאה לגמלאות. לדבריה, התמסרה לעבודה ספרותית, אך בפועל המשיכה לעבוד בהתנדבות בהנהלת ארכיון החינוך והנהלת קל עילן, קרן לימודים על-יסודי לילדים נפגעים.
בשנת 1965 הוענק לה פרס כבוד במסגרת הפרס לחינוך של עיריית תל אביב על שירותה בטיפוח החינוך העברי היסודי בארץ, על שילוב שיטות חדשות בחינוך ובהוראה ועל כינון מוסדות חינוך חדשים.
נפטרה ב-7 ביוני 1979, בגיל 94. נטמנה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
משפחתה

בנה של הררי היה חבר הכנסת יזהר הררי. נכדה, בנו של יזהר, הוא פרופ' חיים הררי, פיזיקאי חתן פרס ישראל.
אחיותיה ואחיה הם לאה אייזנברג אידלסון, שנמנתה עם מייסדי תל אביב, חנה אייזנברג (פרומקין), בן כרמי אייזנברג, אמציה אייזנברג (שהיה ממנהלי פיק"א בארץ-ישראל), עובד אייזנברג ויהושע אייזנברג, אשר שימש מנהל בתי המשפט.
כתביה הספרותיים

התחילה לכתוב בגיל צעיר. מכתביה בעילום שם התפרסמו בכתב העת "המליץ", סיפורים קצרים ומאמרים שלה התפרסמו בכתבי העת "העומר" (בעריכת ש. בן ציון), "הפועל הצעיר", "בוסתנאי", "גננו", "הד החינוך", "הארץ", "זמנים" ועוד רבים.
כתביה הספרותיים > בין הכרמים

בשנת 1948 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי "בין הכרמים", בהוצאת דביר. ספרה זה מגולל את סיפור חייה למן היותה נערה ועד חייה הבוגרים, כאשר במרכזו סיפור אהבתם של חיים הררי ויהודית, וכפי שהם מכונים בספר: "זיו" ו"טליה". שמות בני המשפחה הוסוו בשמות שאולים, אך היא הבהירה בהקדמה כי הסיפור נכתב על פי יומנים, מכתבים ומסמכים שנשתמרו בארכיון המשפחה. ברקע הסיפור המשפחתי מתוארות קורות היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-20. בספרה זה תיארה בגילוי לב מפתיע את ספקותיה לגבי גורלה הידוע של אישה נשואה באותה תקופה:
ימי החופש חלפו, הגמנסיה נפתחה, זיו עסוק בעבודתו יומם ולילה, על פי רוב הוא חוזר הביתה אחר חצות לילה, טליה מצפה לבואו וסובלת מאוד מהבדידות. [...] חבל שעזבה את מקצוע ההוראה האהוב עליה כל כך והיא מתמסרת רק לבית ולמטבח ולהבלי יום יום. עוד היא חולמת על עבודה בבית הספר, אבל כל המשרות תפוסות. היא מתחילה להיות בלתי מרוצה מחייה. מדוע צריכים הנישואים לשנות את חיי האישה ולשעבדה לבית? מדוע ממשיך הגבר אחר הנישואים לחיות את חייו הרגילים ולמה צריכה האישה לוותר על כל היקר לה?
הדמות הנשית המצטיירת בספרה היא חדשנית לאותה תקופה לא רק בשל היותה סקרנית, הרפתקנית וכמהה למימוש עצמי בלימודים ובעבודה אלא גם בשל תעוזתה להציב סימני שאלה בפני תפקידים נשיים מסורתיים. טליה/ יהודית סירבה להשלים עם חיי עקרת הבית שנגזרו עליה ובהזדמנות הראשונה חוזרת ללמד. בגמנסיה נפתחה כיתה נוספת, והיא קיבלה את המשרה.
סיפור ההריון והלידה של טליה/יהודית חושף לפרטים את הקשיים המלווים את האישה במהלך ההריון והלידה. נשות היישוב באותה תקופה לא נהגו לחלוק את קשיי ההריון והלידה באופן פומבי שכזה, מתוך סיבות של צניעות והרצון שלא לפגוע בהאדרת האימהות. טליה/יהודית מתארת בגילוי לב את החולשה, הכאבים והאימה מפני אובדן היכולת להמשיך במקצוע.
נוסף לקשיים הפיזיים והנפשיים הבאים בעקבות הריונה, טליה/יהודית חששה בעיקר לאבד את עבודתה ומיהרה להסתיר את תופעות ההריון ואת חולשתה. הררי תיארה גם כיצד נחלץ זיו/חיים לעזרתה במילוי מטלות הבית אך גם את עוגמת הנפש ותחושת הנטישה כאשר בעלה הטרוד בענייני הציבור נהג להיעדר מהבית. עוד תיארה חוויית לידה קשה, לידת מלקחיים, שבסופה היה חשש שלקתה בהרעלת דם ו"היא מרחפת בין החיים למוות". לאחר מספר ימים החליטו הרופאים להעבירה לבית החולים "שערי צדק" בירושלים. בעלה חזר לעסוק בענייניו ומיעט לבקרה, בעוד "מחכה היא בכליון עיניים לבואו".
לאחר ההחלמה מהלידה שבה טליה/יהודית לביתה ביפו. היא גילתה שהגמנסיה מצאה לה מורה מחליף. "הגמנסיה החליטה שמוטב לה לקבל רווק במקום אשה נשואה ואם לתינוק. כל תוכניותיה של טליה להמשיך בעבודתה נתמוטטו." הררי הצביעה על הקושי החברתי והמעשי של אישה יהודיה נשואה בראשית המאה העשרים לשלב את תפקידה כאישה ואם עם המשך העשייה המקצועית. יתר על כן, ביטאה את שאט הנפש מההכרח שנכפה עליה להיות עקרת בית והחליטה שלא להיכנע לצו החברתי, והתחילה לקיים שיעורים פרטיים בביתה.
בסיפור קורות חייה של טליה לאחר נישואיה באה לידי ביטוי תפיסתה של הררי בדבר חשיבות השתתפותה של האישה בבניין הארץ ולא רק ככזו המאפשרת לגברים לממש את שאיפותיהם אלא כמי שמובילה בעצמה עשייה חינוכית וציבורית. הררי סיפרה כיצד יוזמה ותעוזה אפשרו לה להבקיע את תקרת הזכוכית של נשים נשואות באותה תקופה, אשר שללה מהן את היכולת להגשים את שאיפותיהן המקצועיות. התיאור החושפני של ייסוריה הפיזיים והנפשיים לאחר לידת בנה ושל תחושת אובדן החירות הוא חד פעמי בכתבי נשים באותה העת.
כתביה הספרותיים > אשה ואם בישראל

ב-1958 התפרסם ספרה "אשה ואם בישראל" בהוצאת מסדה, העוסק באישה היהודיה מתקופת התנ"ך ועד העשור למדינת ישראל. את ספרה הקדישה ל"נשי-ישראל" והעלתה על הכתב את תרומתן ופועלן של נשים יהודיות לאורך ההיסטוריה. בפרק המבוא כתבה:
בספרי 'אשה ואם בישראל' מסופר על נשי-ישראל שלקחו חלק פעיל בחיי האומה לטובה ולרעה, ביחוד על אלה שפעלו בכל הדורות למען העם, ושמרו במולדת ובגולה על קיום האומה ותרבותה. על האישה היהודית שהאירה את בית ישראל במחשכי הגלות,[...] על הנשים שהשתתפו בבנין מולדתנו, בהחייאת לשוננו, בהפרחת שממותינו, בהגנה על אדמותינו [...]. רבים הם הגברים בעמנו וביחוד הנשים שאינם יודעים הרבה על חיי האישה הישראלית ועל פעולותיה שפעלה, מקוה אני שמספר זה ילמדו להכיר את אחיותיהם ואימותיהם.
כתביה הספרותיים > פרסומים נוספים

"מן המרתף אל הרפת" – סיפור קצר, נדפס בכתב-העת "העומר" כרך א', תרס"ז
"סטירת לחי" – סיפור קצר, נדפס בכתב העת "בוסתנאי"
"עבודה לכבוש", "בתרומה" – מאמרים בהוצאת אגודת הסופרים, ניסן תרפ"ה
"העטלף" מאת י.ה. פבר - תרגום מצרפתית
"יציאת מצרים" מאת פלינדרס פטרי – תרגום מאנגלית; פורסם בכתב העת "מולדת"
לקריאה נוספת

'הררי, יהודית', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 190. (הספר בקטלוג ULI)
זרובבל חביב, מזמרת הארץ: ליובל הגבורות של יהודית הררי, תמורות, גיליון ב-ג, תשכ"ו, עמ' 48–49.
דוד סמילנסקי, יהודית הררי, בתוך: עם בני ארצי ועירי: פרשות אישים ופרקי זכרונות, הוועד הצבורי להוצאת כתביו של דוד סמילנסקי ז"ל והוצאת מסדה, תשי"ח, עמ' 321–326.
יפה ברלוביץ (עורכת), אעברה-נא בארץ מסעות בארץ-ישראל של אנשי העלייה הראשונה, תל אביב: משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1992, עמ'282-295.
יפה ברלוביץ, הסופרות בנות העלייה הראשונה. בתוך: סיפורי נשים בנות העלייה הראשונה, עמ' 187–195.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  יהודית הררי, תולדותיה, ללא תאריך. באדיבות הארכיון לחינוך יהודי בישראל ובגולה ע"ש אביעזר ילין, אוניברסיטת תל אביב
↑  יהודית הררי, פרקי עלייה ופרקי חיים, ספר שרפשטיין: מאסף לדברי חינוך, מחקר וספרות יפה מוגש לפרופיסור צבי שרפשטיין למלאת לו שמונים וחמש שנים, תל אביב: ועד היובל בניו-יורק והסתדרות המורים בישראל, 1970. עמ' 354
↑  יהודית הררי, פרקי עלייה ופרקי חיים, ספר שרפשטיין, עמ' 356
↑  יפה ברלוביץ (עורכת), אעברה-נא בארץ: מסעות בארץ-ישראל של אנשי העלייה הראשונה, תל אביב: משרד הביטחון, 1992
1 2  עם בני ארצי ועירי: פרשות אישים ופרקי זכרונות, תל אביב: הוועד הצבורי להוצאת כתביו של דוד סמילנסקי, תשי"ח. עמ' 321
↑  יהודית הררי, בין הכרמים, א, הוצאת דביר, 1948. עמ' 18
↑  יהודית הררי, פרקי עלייה ופרקי חיים, ספר שרפשטיין, עמ' 357
↑  יפה ברלוביץ, אעברה-נא בארץ: מסעות בארץ-ישראל של אנשי העלייה הראשונה, עמ' 283, הררי, בין הכרמים, עמ' 20
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 62
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 148,199
↑  בילי מלמן, מן השוליים אל ההיסטוריה של הישוב: מגדר וארץ ישראליות, ציון, תשנ"ז. עמ' 257
↑  שילה, פרטי כציבורי: איטה ילין ויהודית הררי כותבות אוטוביוגרפיה. קתדרה, עמ' 126
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 213, שילה, פרטי כציבורי: איטה ילין ויהודית הררי כותבות אוטוביוגרפיה, קתדרה, עמ' 212
↑  ברלוביץ, אעברה-נא בארץ: מסעות בארץ-ישראל של אנשי העלייה הראשונה, עמ' 283; דוד תדהר (עורך), "יהודית הררי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4803
↑  יהודית הררי (איזנברג) באתר המרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה (המילא"ה), מתוך: מדריך מאה שנה לתיאטרון העברי מאת שמעון לב-ארי
↑  דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי: פרשות אישים ופרקי זכרונות, עמ' 324
↑  נאור מ. ולוינסון ע., בתוך נאור מ. (עורך), מי היו 66 מייסדי תל אביב? תל אביב בראשיתה: 1934-1909: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר., יד יצחק בן-צבי. 1984
↑  דוד תדהר (עורך), "יהודית הררי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 831
עזאי פ., יהודית הררי בת 80. הארץ, 28.12.1965
↑  יפה ברלוביץ, אעברה-נא בארץ: מסעות בארץ-ישראל של אנשי העלייה הראשונה, עמ' 284, דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי: פרשות אישים ופרקי זכרונות, עמ' 323
↑  שילה, פרטי כציבורי: איטה ילין ויהודית הררי כותבות אוטוביוגרפיה, קתדרה, עמ' 212
↑  דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי: פרשות אישים ופרקי זכרונות., עמ' 323
↑  דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי: פרשות אישים ופרקי זכרונות., עמ' 325
↑  יפה ברלוביץ, אעברה-נא בארץ: מסעות בארץ-ישראל של אנשי העלייה הראשונה, עמ' 283
↑  דוד תדהר (עורך), "יהודית הררי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4803 עזאי פ., יהודית הררי בת 80. הארץ, 28.12.1965
↑  יהודית הררי למנוחות, דבר, 10.6.1979
↑  מרגלית שילה, ‏פרטי כציבורי: איטה ילין ויהודית הררי כותבות אוטוביוגרפיה, קתדרה 118, ינואר 2006, עמ' 66-41
↑  הררי, בין הכרמים, 1948
1 2  מרגלית שילה, פרטי כציבורי: איטה ילין ויהודית הררי כותבות אוטוביוגרפיה, קתדרה: לתולדות ארץ ישראל וישובה, טבת תשס"ו, עמ' 130
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 210-211
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 212
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 213
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 214
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 220
↑  הררי, בין הכרמים, עמ' 220-222
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511881005171  GND: 1128667924  ISNI: 0000 0000 4501 7798  LCCN: no2002033998  VIAF: 78444629   WorldCat (עם VIAF): 78444629 
יהודית הררי בשנת 1906
קבר יהודית וחיים הררי בבית הקברות טרומפלדור
איירון מן – דמויות

ליטוגרפיה של הדמויות מעולמו של איירון מן, כפי שהופיעה על עטיפת החוברות The Invincible Iron Man #500-502 ממרץ-מאי 2011, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק.
בחוברות הקומיקס של איירון מן קיימות דמויות משנה רבות שמככבות יחד עמו ומהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים שנעשו על הדמות במרוצת השנים.
טוני סטארק הוא תעשיין מולטי-מיליונר וממציא גאון, אשר נפצע אנושות ונשבה במהלך מלחמת וייטנאם. כדי להצילו מרסיסים שחדרו לליבו, חברו לשבי ינסן מחבר אלקטרומגנט לחזהו ועוזר לסטארק לבנות חליפת שריון שבעזרתה נמלט מהשבי.
בד בבד עם ניהול חברת "תעשיות סטארק", בה עובדים גם פפר פוטס, ג'יימס רודס והארולד הוגאן, סטארק נלחם כאיירון מן בנבלי-על רבים ובאיומים שונים על חברתו, אשר רובם מנסים לגנוב את טכנולוגיית השריון לתועלתם הזדונית.
בני ברית וחברים

| דמות>  | הופעה ראשונה>  | תיאור הדמות>  |
| --- | --- | --- |
| הו ינסן | Tales of Suspense #39 (מרץ 1963) | פרופסור ינסן הוא פיזיקאי ומהנדס שוחר שלום אשר נשבה בזמן מלחמת וייטנאם לפני שסטארק נשבה אף הוא. אחראי לבנייתו של האלקטרומגנט אשר הציל את חייו של סטארק, ועזר לבנות את חליפת האבטיפוס של שריון איירון מן לפני שהקריב את חייו כדי שסטארק יימלט. |
| ניק פיורי | Sgt. Fury and his Howling Commandos #1 (מאי 1963) | יוצא מלחמת העולם השנייה ומרגל-על המשמש כמנהל סוכנות הביון S.H.I.E.L.D. עבד רבות לצדו של סטארק, אשר גם החליף אותו כמנהל הסוכנות לאחר אירועי מלחמת אזרחים. |
| וירג'יניה "פפר" פוטס | Tales of Suspense #45 (ספטמבר 1963) | מזכירתו ומושא אהבתו של טוני סטארק, משמשת בהמשך כמנהלת "תעשיות סטארק". לאחר אירועי מלחמת אזרחים, פפר הצטרפה ל"יוזמת חמישים המדינות" תחת שם הקוד הרה, ולאחר שניתנה לה חליפת שריון משלה נטלה את שם הקוד רסקיו. |
| הארולד "האפי" הוגאן | Tales of Suspense #45 (ספטמבר 1963) | מתאגרף לשעבר אשר נשכר בידי סטארק לשמש כנהגו אישי וכעוזר לאחר שסטארק הציל את חייו. נישא לפפר פוטס, מזכירתו של סטארק, לאחר משולש אהבים ארוך ביניהם. לאחר מלחמת האזרחים של מארוול, האפי מותקף בידי הספיימאסטר ונותר במצב תרדמתי. לאחר שהוא לא מראה כל סימני חיים, פפר מבקשת מטוני שיכבה את מערכות קיום החיים שלו. |
| אדווין ג'רוויס | Tales of Suspense #59 (נובמבר 1964) | משרתו הנאמן של סטארק, אשר שירת בימי מלחמת העולם השנייה בחיל האוויר המלכותי. מנהל גם את אחוזת האוונג'רס ומשמש כדמות אב לרבים מחברי הקבוצה. |
| הווארד סטארק | Iron Man #28 (אוגוסט 1970) | מייסד "תעשיות סטארק" ואביו של טוני סטארק. מדען מבריק ואיש עסקים ממולח וחסר רחמים. עבד על מספר פרויקטים במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה. |
| בטאני קייב | Iron Man #117 (דצמבר 1978) | שומרת ראש עבור חברת אבטחה פרטית. יפהפייה אדומת שיער אשר ניהלה מערכת יחסים רומנטית עם סטארק, ונחלצה לעזרתו מספר פעמים במהלך שעותיו הקשות והתדרדרותו לאלכוהוליזם. התמנתה בידי סטארק לראש האבטחה של "תעשיות סטארק". |
| ג'יימס "רודי" רודס/וור משין | Iron Man #118 (ינואר 1979) | לויטננט קולונל אפרו-אמריקני בחיל הנחתים האמריקני אשר שירת בדרום-מזרח אסיה כאשר פגש לראשונה בסטארק, שנמלט משביו בחליפת האבטיפוס הראשונה של איירון מן. במרוצת השנים הפך לחברו הטוב והחליפו בתפקיד איירון מן. נטל את זהות וור משין ולאחרונה את זהות איירון פטריוט. |
| מריה היל | New Avengers #4 (מרץ 2005) | מנהלת לשעבר של סוכנות הביון S.H.I.E.L.D, הנאמנה לניק פיורי. השתתפה באירועי מלחמת אזרחים, פלישה סודית ושלטון אפל. |
יובל זוסמן

יוֹבֵל זוסמן (נולד ב-12 במאי 1998) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסווינגמן בקבוצת הפועל ירושלים בכדורסל מליגת ווינר סל והיורוקאפ, וכן בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

יובל זוסמן גדל והתחנך בעיר נתניה, בן לאביגל וליריב זוסמן. שמו של יובל נבחר מכיוון שנולד בתאריך סמוך ליום העצמאות ה-50 למדינת ישראל, ולכן הוא מקפיד לשחק בכל המסגרות עם חולצה מספר 50.
התחנך ולמד בבית הספר היסודי "בארי" ע"ש ברל כצנלסון. אביו שימש כמאמן כדורסל וכמורה לחינוך גופני, ואימן את יובל באופן אישי לאורך השנים.
בשנים 2015–2017 התאמן ושיחק זוסמן במסגרת האקדמיה של מכבי תל אביב.
בעונת 2015/2016 הוא הוביל את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב לעונה מושלמת עם זכייה בדאבל, וכן הרשים מאוד בטורניר מוקדמות הנוער של היורוליג שנערך בברצלונה ונבחר לחמישייה המצטיינת של הטורניר עם ממוצעים של 18.0 נק', 7.5 ריב', 5.2 חט' ו-2.7 אס' למשחק. במקביל שיחק זוסמן גם בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב.
בעונת 2016/2017 הושאל למכבי עירוני רעננה, שסיימה במקום הראשון בסיום העונה הסדירה בליגה הלאומית, וסיים עם ממוצעים של 11.7 נק' עם 41 אחוז ל-3, 3.6 ריב', 2.3 אס' ו-1.8 חטיפות.
ב-27 ביולי 2017 חתם זוסמן על חוזה חדש במכבי תל אביב ל-4 עונות. בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לתגלית העונה בליגת העל בכדורסל. ב-11 בינואר 2019, במחזור ה-18 של עונת 2018/2019 ביורוליג, הוביל זוסמן את מכבי לניצחון חוץ ראשון על צסק"א מוסקבה לאחר 15 שנים כאשר סיים את המשחק עם 15 נקודות, שיא קריירה אישי ביורוליג, ונבחר ל-MVP של המשחק. בסיום העונה זכה עם מכבי באליפות המדינה כשחקן משמעותי, והעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, אך לא נבחר לבסוף. בקיץ של אותה השנה שיחק במדי קליבלנד קאבלירס בליגת הקיץ של ה-NBA.
במהלך חודש פברואר 2020 הוכרז כאחד המועמדים לתואר שחקן ההגנה של היורוליג לעונת 2019/2020.
ביוגרפיה > קריירה בינלאומית

זוסמן חבר קבע בנבחרות הצעירות של ישראל. בקיץ 2014 עלה עם הקדטים לדרג א' ובקיץ 2015 חווה הישג זהה עם נבחרת הנוער. בקיץ 2016 השתתף באליפות אירופה עד גיל 18 וסיפק ממוצעים של 15.5 נק' (תשיעי בטורניר), 8.8 ריב' (שמיני בטורניר), 3.8 חט' (שני בטורניר) ו-3.2 אס' למשחק.
בקיץ 2017 היה אחד מכוכביה של נבחרת העתודה באליפות אירופה, כשסיים עם ממוצעים של 16.3 נק' (שישי בטורניר) ב-42.5% מחוץ לקשת, 5.7 ריב' ו-1.9 חט' (חמישי בטורניר). במשחק הגמר מול יוון, בו הפסידה ישראל 56:65, היה המצטיין בשורות ישראל עם 23 נק' (5 שלשות) ו-7 ריב'.
בקיץ 2018 זוסמן הוביל את נבחרת העתודה לזכייה היסטורית באליפות אירופה לאחר ניצחון 66–80 בגמר על נבחרת קרואטיה. הוא סיים את האליפות עם ממוצע של 14.4 נק', 4.7 ריב' ו-3.6 אס' ב-28.3 דק' למשחק. זוסמן נבחר לחמישיית הטורניר ול-MVP של הטורניר. באותו הקיץ, הוא זומן לנבחרת הבוגרת על ידי עודד קטש.
תארים

אליפויות (4): 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
גביע המדינה: (1): 2021
אליפות הבונדסליגה (1) 2022
הגביע הגרמני (1): 2022
גביע המדינה: 2023/2024
הערות שוליים

↑  לראשונה מאז 2004: מכבי ת"א ניצחה את צסק"א במוסקבה, באתר ynet, 11 בינואר 2019
↑  הסטטיסטיקות של יובל זוסמן באליפות אירופה לנבחרות עתודה 2018, יולי 2018, באתר FIBA.com
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2022 (מקום 17) |
| --- | --- | --- |
|  1 סורקין •  2 מקל •  3 אבדיה •  4 פניני •  5 מדר •  6 מנקו •  7 כהן •  ‏8‏ ‏זלמנסון‏‏  •‏ 9 לוי • 10 גינת • 11 בלאט • 12 זוסמן • מאמן: גודס  |  1 סורקין •  2 מקל •  3 אבדיה •  4 פניני •  5 מדר •  6 מנקו •  7 כהן •  ‏8‏ ‏זלמנסון‏‏  •‏ 9 לוי • 10 גינת • 11 בלאט • 12 זוסמן • מאמן: גודס  | ישראל |
מועצות בודהיסטיות

המועצות הבודיהסטיות הן סדרה של מפגשים שנערכו לאורך ההיסטוריה של הבודהיזם.
המועצה הבודהיסטית הראשונה (המאה ה-5 לפני הספירה)

המועצה הבודהיסטית הראשונה נערכה זמן מה לאחר הנירוואנה של הבודהה תחת חסותו של המלך אג'גטאסטרו (Ajatasatru), ונוהלה על ידי הנזיר מאהאקסיפא (Mahakasyapa) בראג'אגהא (כיום ראג'גיר, בצפון מזרח הודו). מטרתה הייתה לשמר את אמרותיו של הבודהה (סוטה) ואת המנהג הנזירי (וינאיה). הסוטות דוקלמו על ידי אננדה, והוינאיה דוקלמה על ידי אופאלי. כמו כן הסנגהה הגיעו פה אחד להחלטה לקיים את כל החוקים של הוינאיה, אפילו השוליים שבהם.