stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שגרירות ישראל בלונדון
היסטוריה > פיגועים כנגד השגרירות

לאורך השנים הייתה שגרירות ישראל בלונדון יעד לכמה פיגועי טרור:
בספטמבר 1972, נספח החקלאות בשגרירות, ד"ר עמי שחורי, נהרג כשפתח מעטפת נפץ שמוענה אליו. את המעטפה שלח ארגון הטרור ספטמבר השחור.
ב-3 ביוני 1982 התנקשו שלושה מחבלים מארגון הטרור של אבו נידאל בשגריר שלמה ארגוב, שיצא מארוחת ערב רשמית במלון דורצ'סטר. ארגוב נותר בתרדמת במשך חודשים לאחר ההתנקשות והפך משותק לצמיתות, עד לפטירתו בשנת 2003. ההתנקשות הייתה העילה למבצע שלום הגליל.
ב-26 ביולי 1994 אירע פיגוע נוסף, כאשר מכונית תופת התפוצצה מול בניין השגרירות וגרמה לפציעתם של כמה מעובדי השגרירות ואזרחים. הפיצוץ גרם נזק ניכר לבניין השגרירות, כולל ללשכתו של השגריר משה רביב, ששהה באותו זמן בכנס שגרירים בירושלים 13 שעות לאחר מכן התפוצצה מכונית תופת נוספת מחוץ ל"בית בלפור" שבצפון לונדון, בו נמצאים ארגונים יהודיים וישראלים שונים, וגרמה לפציעתם של שישה אזרחים.
היסטוריה > הפגנות ופעילות פרו-פלסטינית

בשל מיקומה בבירה אירופית מרכזית שבה קהילה מוסלמית גדולה, מהווה שגרירות ישראל בלונדון מוקד מרכזי לפעילות מחאה אנטי-ישראלית, ואתר המושך הפגנות רבות כנגד מדיניות ממשלת ישראל בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בדצמבר 2008, לאחר תחילת מבצע עופרת יצוקה, הפגינו כ-2,000 מוסלמים מול השגרירות במחאה נגד פעולת ישראל בעזה. המפגינים ניסו לפרוץ לשגרירות, אולם נבלמו על ידי המשטרה.
בנובמבר 2012 הפגינו כ-800 איש מול השגרירות במחאה על מבצע עמוד ענן וקראו קריאות בגנות ישראל. מולם הפגינו פעילי ארגונים יהודיים וישראליים בעד המבצע.
ביולי 2014 התאספו כ-20 אלף מפגינים מול השגרירות בלונדון כדי למחות על כניסת כוחות צה"ל לעזה במבצע צוק איתן, וקראו לחרם על ישראל.
בשנת 2023 פרסם הגארדיאן מסמכים ובהם פניות מצד גורמים בשגרירות אל התביעה, שניסו להשפיע על העמדתם לדין של פעילים פרו-פלסטינים בבריטניה, צעד שנתפס כניסיון להתערב בהליכים משפטיים בבריטניה.
היסטוריה > המאבק בחרם על ישראל

דו"ח שהכין מכון ראות בשנת 2010 סימן את לונדון כאחד ממרכזי הפעילות העולמית של התנועות הקוראות לדה-לגיטימציה וחרם על ישראל. שגריר ישראל בלונדון באותה תקופה, רון פרושאור, הסביר כי "השילוב בין קהילה מוסלמית גדולה, שמאל קיצוני, תקשורת משפיעה ומרכז אוניברסיטאי בינלאומי, הופך את לונדון לכר פורה לדה-לגיטימציה". בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] נקטה השגרירות בלונדון פעילות אינטנסיבית כנגד התופעה, כולל טווית רשת של יותר מ–40 אגודות ידידות פרו־ישראליות ברחבי בריטניה וארגון משלחות של צעירי מפלגת הלייבור והמפלגה השמרנית בארץ. היא הצליחה להניע את ממשלת בריטניה להנחות עיריות וגופים ציבוריים לאסור על חרמות כנגד ישראל והצליחה להביא לשינוי המגמה כלפי ישראל בסקוטלנד, שהייתה האזור האנטי־ישראלי ביותר בממלכה. בשנת 2015 ניהלה השגרירות פעילות אינטנסיבית יחד עם עשרות אגודות יהודיות וישראליות בקמפוסים ברחבי בריטניה, שהביאה להערכת השגרירות לצמצום ניכר בתמיכה ב-BDS.
מבנה השגרירות

השגרירות ממוקמת קרוב לארמון קנזינגטון בחלק המערבי של גני קנזינגטון, באחד האזורים היוקרתיים ביותר של לונדון. היא שוכנת בבית לבנים אדומות שנבנה בשנים 1860–1862 עבור הסופר הבריטי ויליאם מייקפיס תאקרי. בשנת 1969 הוכרז הבית על ידי הרשויות בבריטניה כבניין רשום מדרגה II*, הניתן לבניינים בעלי חשיבות היסטורית מיוחדת.
אולם הישיבות המרכזי בשגרירות קרוי על שמו של השגריר שלמה ארגוב, שנפצע קשה בהתנקשות בשנת 1982. באולם תלוי דגלו של סר משה מונטיפיורי, שהוענק לשגרירות על ידי בני משפחת מונטיפיורי בשנת 1980.
בעלי תפקידים ומחלקות

שגריר ישראל בבריטניה הוא ראש הנציגות, המגיש את כתב האמנתו למלכת בריטניה. התפקיד נחשב לאחד הבכירים ביותר בשירות החוץ הישראלי. לאורך השנים אויש התפקיד הן על ידי דיפלומטיים מקצועיים והן באמצעות מינויים פוליטיים.
הציר הוא ממלא מקום השגריר בהיעדרו ומשמש כמנהל הנציגות בפועל, האחראי לתיאום בין כל המחלקות והנספחים בשגרירות, קשר עם בכירים בממשל, ארגון ביקורים רשמיים ועוד. התפקיד מאויש על ידי דיפלומט מקצועי מקרב הסגל הבכיר של משרד החוץ.
הציר הכלכלי, נציג משרד האוצר, כיהן בשגרירות בין השנים 1978 ו-2010. בין תפקידיו: קישור עם משרד האוצר הבריטי והבנק המרכזי, סיוע להנפקות אג"ח של המדינה בלונדון, התמודדות עם החרם. התפקיד בוטל עקב צמצומים תקציביים.
המחלקה המדינית - כפופה לשגריר ולסגנו. אחראית על ניהול הקשר בין ממשלת ישראל לבין ממשלת בריטניה, חתימה על הסכמים מדיניים, פיתוח קשרים עם גורמי ממשל ומעקב אחר התפתחויות בתחום המדיני.
מחלקת עיתונות ודוברות - נתפסת כבעלת חשיבות מיוחדת, עקב היותה של לונדון אחד ממרכזי התקשורת הגדולים בעולם והמטה של אמצעי תקשורת בעלי תפוצה עולמית נרחבת, כולל רשת BBC, רשת החדשות סקיי ניוז, העיתונים הגרדיאן, פייננשל טיימס והאקונומיסט ועוד.
מחלקה לנושא החברה האזרחית - הוקמה בעקבות הפיכתה של לונדון למרכז עולמי של פעילות אנטי-ישראלית מצד ארגונים לא-ממשלתיים שונים, כולל תנועת BDS, הקוראת להחרים את ישראל.
מחלקת דיפלומטיה ציבורית - מספקת מידע ופרסומים על ישראל ומארגנת הרצאות ואירועים לקירוב בין העמים, באמצעות קשרים עם ההנהגה הארצית והמקומית, אוניברסיטאות, בתי ספר, מוסדות דת, מרכזים קהילתיים, מפלגות ותנועות פוליטיות וארגונים שונים. המחלקה מרכזת גם את הפעילות בתחומי האקדמיה והתרבות.
נספח כלכלה וסחר - המחלקה המסחרית בלונדון מופעלת על ידי משרד הכלכלה ואחראית על הפעילות המסחרית בבריטניה ובאירלנד. תפקידה לזהות הזדמנויות עסקיות בשוק המקומי ולאפשר שיתופי פעולה בין חברות ישראליות וחברות הפועלות בבריטניה ובאירלנד.
נספחות צה"ל
המחלקה הקונסולרית
ראשי הנציגות לדורותיהם

| מספר | תמונה | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| - |  | מרדכי עליאש | 1949–1950 | הציר הראשון |
| 1 |  | אליהו אילת | 1950–1959 | השגריר הראשון |
| 2 |  | ארתור לוריא | 1960–1965 |  |
| 3 |  | אהרן רמז | 1965–1970 |  |
| 4 |  | מיכאל קומיי | 1970–1973 |  |
| 5 |  | גדעון רפאל | 1973–1977 |  |
| 6 |  | אברהם קדרון | 1977–1979 |  |
| 7 |  | שלמה ארגוב | 1979–1982 | נפצע קשה מאוד בהתנקשות בחייו על ידי טרוריסטים פלסטינים |
| 8 |  | יהודה אבנר | 1983–1988 |  |
| 9 |  | יואב בירן | 1988–1993 |  |
| 10 |  | משה רביב | 1993–1997 |  |
| 11 |  | דרור זייגרמן | 1998–2001 | ח"כ לשעבר |
| 12 |  | צבי שטאובר | 2001–2004 |  |
| 13 |  | צבי חפץ | 2004–2007 |  |
| 14 |  | רון פרושאור | 2007–2011 |  |
| 15 |  | דניאל טאוב | 2011–2015 |  |
| 16 |  | מארק רגב | 2016–2020 |  |
| 17 |  | ציפי חוטובלי | 2020– | חברת הכנסת ושרה לשעבר מטעם הליכוד |
ראו גם

נציגויות דיפלומטיות של ישראל בעולם
יחסי הממלכה המאוחדת-ישראל
משרד החוץ
הערות שוליים

1 2  א. א. בן-אשר, יחסי-חוץ, עיינות הוצאת ספרים, תשט"ז, עמ' 129
↑  חרות, הנפת דגל ישראל בלונדון, 1 בפברואר 1949
↑  שנתון הממשלה תש"י, אתר ההנצחה של משרד החוץ
↑  מעריב, שגרירות ישראל באכסניה של ספרות, 20 בפברואר 1953
↑  ירון דרוקמן, מעטפת הנפץ ורצח השליח הישראלי בלונדון. השבוע לפני, באתר ynet, 19 בספטמבר 2015
↑  משה רביב, במשעולי הדיפלומטיה הישראלית, משרד הביטחון ההוצאה לאור, 2000, עמ' 295 - 296
↑  הפגנות אלימות מול שגרירות ישראל בלונדון, חדשות נענע 10, 28 בדצמבר 2008
↑  רונה זינמן, מאות הפגינו בלונדון: "ישראל פושעת", באתר ynet, 15 בנובמבר 2012
↑  אלעד שמחיוף, ‏לונדון: 20 אלף מפגינים נגד ישראל ונגד מבצע "צוק איתן", באתר ‏מאקו‏, 19 ביולי 2014
↑  סוכנויות הידיעות‏, דיווח: שגרירות ישראל בבריטניה ניסתה להתערב בהליכים פליליים נגד מפגינים, באתר וואלה, 21 באוגוסט 2023
↑  ברק רביד, דו"ח של מכון ראות: יש רשת עולמית שעושה דה-לגיטימציה לישראל, באתר הארץ, 12 בפברואר 2010
↑   ברק רביד, המאבק הישראלי ב-BDS: מאחורי מסך הספינים של הפוליטיקאים, באתר הארץ, 9 במרץ 2013
↑  איתמר אייכנר, בשגרירות בלונדון מרוצים: מנצחים את ה-BDS י, באתר ynet, 24 בדצמבר 2015
↑  אודות הבית באתר British History
| נציגויות דיפלומטיות של ישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • בחריין • טורקיה • ירדן • מצרים • (מרוקו) |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • הפיליפינים • הודו (בנגלור • מומבאי) • (הונג קונג) • וייטנאם • טורקמניסטן • יפן • מיאנמר • נפאל • סין • סינגפור • קוריאה הדרומית • קזחסטן • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • אירלנד • אלבניה • בולגריה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לטביה • ליטא • נורווגיה • סלובקיה • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת • קפריסין •  קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אנגולה • אתיופיה • גאנה • דרום אפריקה • חוף השנהב • ניגריה • סנגל • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית (סן פרנסיסקו) • ברזיל • גואטמלה • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • מקסיקו • פנמה • פרו • צ'ילה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| נציגויות שנסגרו | איראן • (לבנון) • מאוריטניה |  |
מתקפות נגד נציגויות דיפלומטיות של ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298377405171  ISNI: 0000 0004 0622 8305  LCCN: nb2004308041  VIAF: 128091137   WorldCat (עם VIAF): 128091137 
רשימת השליחים בצירות ישראל בלונדון ב-1949 מסודרים לפי דרג יורד. מקור: שנתון הממשלה תש"י
דגלו של סר משה מונטיפיורי תלוי באולם על שם השגריר שלמה ארגוב בשגרירות ישראל בלונדון
שמואל הורביץ

ערך זה עוסק באגרונום ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הורביץ, 1926
 לידה:  12 בספטמבר 1901 כ"ח באלול תרס"א מלטי, האימפריה הרוסית (בתחומי ליטא של ימינו)
 פטירה:  מאי 1999 (בגיל 97) כ' באייר תשנ"ט רחובות, ישראל
 ענף מדעי:  אגרונומיה
 מקום מגורים:  רחובות
 מקום קבורה:  בית העלמין החדש ברחובות
 תאריך עלייה:  1924
 עיסוק:  אגרונום   פרופסור לחקלאות
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה לחקלאות בברלין (אנ')
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תלמידי דוקטורט:  יעקב אשל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל בתחום החקלאות (1957)   פרס רופין (1969)
 
שמואל הורביץ (12 בספטמבר 1901, כ"ח באלול תרס"א – מאי 1999, כ' באייר תשנ"ט) היה אגרונום ישראלי, פרופסור לחקלאות, חתן פרס ישראל. עבודתו התפרשה על פני תחומים רבים; העיקריים שבהם היו איקלום צמחים לתנאי החקלאות בארץ ישראל ובהם: בוטנים ומיני דגנים וקטניות למספוא ולמרעה והקישור בין המחקר המדעי והיישום שלו בשדה.
ביוגרפיה

נולד בעיירה מלטי במחוז וילנה שבאימפריה הרוסית (בתחומי ליטא של ימינו). בסיום לימודיו התיכוניים במינסק עבר הורביץ לבית הספר הטכני העליון במוסקבה. בביתו הושכר חדר למשורר שאול טשרניחובסקי, עמו שוחח רבות. בשנת 1917 נרצחה אחותו בידי כנופיית אנטישמים באוקראינה. כשנתיים מאוחר יותר, בשנת 1919, שמע הורביץ את יוסף טרומפלדור מטיף לעלייה לארץ ישראל, דבר שהצית את הציונות בו. בשנת 1924 נאסר בגין פעילותו בהסתדרות הנוער הציונית ולאחר חודשי מאסר ספורים עלה באותה שנה לארץ ישראל. עד 1926 היה חבר קיבוץ גשר. לאחר מכן יצא הורביץ ללימודים אקדמיים בגרמניה ולמד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין.
בשנים 1932–1954 עבד הורביץ בתחנה לחקר החקלאות ברחובות. היה בין מקימי התחנה לחקר החקלאות בשנת 1940. בשנת 1953 מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית. תחום התמחותו התמקד בפלחה ובגידולי שדה. בשנת 1964 מונה לדיקן הפקולטה לחקלאות. בשנים 1960–1971 היה חבר במועצה להשכלה גבוהה. מאוחר יותר הוצע לו לשמש כשגריר ישראל בפיליפינים, אך הוא סירב להצעה.
ב-1957 זכה בפרס ישראל על עבודתו ועל ספרו "תורת השדה", שנחשב במשך שנים רבות כספר מוביל בחקלאות בישראל ושילב בין התאוריה המדעית ובין העבודה המעשית.
ב-1969 זכה בפרס רופין על ספרו "החקלאות במזרח הערבי".
הערות שוליים

↑  שמואל אליהו הורביץ, באתר "Billiongraves"
1 2  י. ענברי, פרופ' ש. הורביץ חתן פרס ישראל לחקלאות, דבר, 4 ביוני 1957
↑  יוסף גילת, להוציא יותר לחם מן הארץ, על המשמר, 2 ביוני 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262847105171  ISNI: 0000 0003 7028 606X  LCCN: n87815495  VIAF: 97917962   WorldCat (עם VIAF): 97917962 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס צ'יפמן מקריי

תומאס צ'יפמן מקריי (באנגלית: Thomas Chipman McRae;‏ 21 בדצמבר 1851 –  2 ביוני 1929) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-26 בשנים 1921–1925. בשנים 1877–1879 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארקנסו ובשנים 1885–1903 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו

תומאס צ'יפמן מקריי נולד בעיירה מאונט הולי שבמחוז יוניון, ארקנסו, כבכור מבין חמשת ילדיהם של דאנקן ל. ומרי אן (לבית צ'יפמן) מקריי. הוא למד בקולג' סול לעסקים בניו אורלינס וסיים תואר במשפטים באוניברסיטת וושינגטון ולי בלקסינגטון, וירג'יניה. ב-1873 התקבל מקריי ללשכת עורכי הדין של ארקנסו, והחל לעסוק בעריכת דין בעיירה רוסטון שבמחוז נבדה, ארקנסו. ב-1874 הוא נשא לאישה את אמיליה אן וייט, ולשניים נולדו שש בנות ושלושה בנים. ב-1877 החליט ציבור הבוחרים במחוז נבדה להעביר את מקום מושב המחוז מרוסטון לעיירה החדשה פרסקוט. בעקבות כך עבר מקריי עם משפחתו לעיירה החדשה.
קריירה פוליטית

ב-1874 מונה מקריי לתפקיד המפקח על הבחירות בארקנסו. בשנים 1877–1879 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארקנסו. בבחירות לנשיאות של 1880 הוא היה חבר בחבר האלקטורים. בשנים 1884, 1896 ו-1900 הוא היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית, ובשתיים מתוכן הוא שימש כנשיא הוועידה. בשנים 1888–1902 הוא שימש כחבר בוועדת מסע הבחירות לקונגרס של המפלגה. בשנים 1885–1903 כיהן מקריי כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1917 וב-1918 שימש מקריי כנשיא לשכת עורכי הדין של ארקנסו. ב-1918 הוא השתתף בוועידת החוקה של ארקנסו.
מושל ארקנסו

ב-1920 נבחר מקריי לתקופת כהונתו הראשונה כמושל ארקנסו. הוא התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית וזכה ב-123,637 קולות (66.6 אחוזים). וולאס טאונסנד, מועמד המפלגה הרפובליקנית קיבל 46,350 קולות (25 אחוזים), וג'וזיה ה. בלונט, שהתמודד כמועמד עצמאי, קיבל 15,627 קולות (8.4 אחוזים). בלונט, שהיה מפקח על החינוך אפרו-אמריקאי מפורסט סיטי, היה מנהיג סיעה במפלגה הרפובליקנית שנקראה "רפובליקנים שחורים וחומים", שמחו נגד הנהגת המפלגה החדשה, כולל טאונסנד. הוא היה האפרו-אמריקאי הראשון שהתמודד בבחירות על משרת המושל.
ב-1922 נבחר מקריי לתקופת כהונתו השנייה כמושל. במערכת בחירות זו הוא זכה ב-99,987 קולות (78.1 אחוזים), והמועמד הרפובליקני, ג'ון ו. גבריאל, קיבל 28,055 קולות (21.9 אחוזים).
במהלך תקופת כהונתו של מקריי כמושל הוקמה מחדש נציבות הרכבות של ארקנסו, בוטל קיומה של נציבות התאגידים, והוקם סנטוריום לחולי שחפת עבור שחורים. הוטל מס על ניצול משאבי הטבע, והכנסותיו נועדו למימון בתי ספר ציבוריים. משרד הגאולוג המדינתי הוקם, והונהגה גביית מס הכנסה אישי.
שנותיו האחרונות

עם תום תקופת כהונתו כמושל, מונה מקריי לנשיא מיוחד של בית המשפט העליון של ארקנסו ושב לפרסקוט עם משפחתו. הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין והיה פעיל בעסקי הבנקאות. ב-1926 הוא נבחר כחבר לכל החיים בוועידה המדינתית של המפלגה הדמוקרטית.
תומאס צ'יפמן מקריי נפטר בפרסקוט ב-2 ביוני 1929. הוא נטמן בבית הקברות דה אן שבעיר. מקריי היה דודנו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה, תומאס בנקס קאבניס. נכדו, תומאס סי. "טום" מקריי השלישי, ששימש במשך שנים רבות כנשיא מוסד וינטרופ-רוקפלר, התמודד מול ביל קלינטון על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל ב-1990.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 87-88.
שלוחת הרכבת לכפר הוג'

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 עיר:  כפר הוג'
 מפעיל:  הרכבת הצבאית העות'מאנית
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  הרכבת הצבאית העות'מאנית בפיקוח המהנדס הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר
 התחלת בנייה:  מרץ 1917
 סגירת המסילה:  8 בנובמבר 1917
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  פיצול ממסילת הרכבת מנחל שורק לעזה
 סיום המסילה:  כפר הוג'
 סוג המסילה:  צבאי
 אורך המסילה:  12 ק"מ
 רוחב המסילה:  105 ס"מ
 מסלולים:  1
 תרשים המסילה
 
 מסילת הברזל הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל 1914-1917 המסילה לכפר הוג' מופיעה בחלק התחתון של המפה
 
מפה מ-1917 ובה מצוינת שלוחת הרכבת לכפר הוג'
שלוחת הרכבת לכפר הוג' התפצלה ממסילת הרכבת מנחל שורק לעזה (קו זה עצמו היה שלוחה של המסילה המזרחית העות'מאנית). השלוחה נסללה, על ידי העות'מאנים, כדי לתמוך, לוגיסטית, במגננה שלהם לאורך קו עזה - באר שבע. הייתה בשימוש על ידי העות'מאנים עד כיבוש האזור על ידי חיל המשלוח המצרי.
רקע היסטורי

במהלך מלחמת העולם הראשונה התחולל מאבק על השליטה בארץ בין האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ עד המלחמה והייתה שותפה לברית מעצמות המרכז לבין בריטניה ששלטה בתחילת המלחמה במצרים והייתה חברה בברית מדינות ההסכמה. החל מאוגוסט 1916 (קרב רומני) נחלו הבריטים (בסיוע חיל המשלוח המצרי) ניצחונות והדפו לאחור את העות'מאנים מחצי האי סיני לעיר עזה תוך שהם כובשים, בדרכם, את אל עריש (דצמבר 1916), רפיח (ינואר 1917) ודיר אל בלח (פברואר 1917). כישלון הבריטים לכבוש את עזה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני גרם לטורקים לחזק את קו עזה באר שבע ואת עמדותיהם בעורף קו זה.
ההיסטוריה של המסילה

אזור כפר הוג' היה בעורף קו החזית אבל הטורקים ראו בו מאחז אסטרטגי ולכן החלו, במרץ 1917, לסלול שלוחת רכבת ברוחב 105 ס"מ (הפס הצר שבשימוש הרכבת הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל וחצי האי סיני) אל הכפר מאזור תחנת הרכבת דיר סניד. קו זה שימש אותם מספר חודשים לאחר סיום הסלילה על מנת להעביר ציוד לכוחותיהם. במהלך נובמבר 1917 ניצחו הבריטים בקרב באר שבע ובקרב עזה השלישי ובכך הצליחו לפרוץ את קו ההגנה עזה-באר שבע ותוך ניצול ההצלחה הגיעו גם לכפר הוג' אותו כבשו ב-8 בנובמבר 1917. לאחר הכיבוש לא נעשה עוד שימוש במסילה והיא פורקה לשימוש במקומות אחרים.
מסלול המסילה

הזמן הרב שעבר מאז בניית הקו והארעיות של תשתיותיו הותירו מעט מאוד סימנים בשטח:
התפצלות המסילה, מהקו הראשי בין נחל שורק לעזה, היה בין תחנת הרכבת של בית חאנון לתחנת הרכבת דיר סניד. נקודת הפיצול נמצאת בתחום רצועת עזה.
אורך המסילה היה כ-12 ק"מ. בקו אווירי המרחק היה כ-9 ק"מ אולם שאיפת הטורקים לצמצם השקעה בבניית גשרים וחציבת מבתרים הביאה להארכת הקו ל-12 ק"מ. עיקר ההארכה נעשתה על מנת לעקוף את רכס הכורכר של ניר עם.
המסלול עבר בגבעות מדרום לקיבוץ ארז שם ניתן למצוא מבתר בשיפולי הגבעה.
הקו עבר מדרום לנחל שקמה שם ניתן לראות גשר מעל ערוץ נחל מרדים לפני הישפכו לנחל שקמה.
בנקודה זו עשתה הרכבת עיקוף מצפון לקיבוץ אור הנר כדי לעקוף את רכס ניר עם שמדרום לקיבוץ. באזור זה ניתן לראות גשר בטון.
לאחר הקיבוץ פנתה הרכבת דרומה כשהיא עוברת ממזרח לאזור בו נמצאת היום העיר שדרות ובמקביל לערוץ נחל הוג' (הוג'ה) עד הגיעה לכפר הוג'.
בדרכה עברה המסילה בקרבת הכפרים הערבים כפר נג'ד וכפר מנסורה ובשניהם נמצא שתושביהם שילבו פסי רכבת שנלקחו מהמסילה במבנים.
ראו גם

המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
תלמים

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: לכיש
גובה ממוצע: ‎95 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 900 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) תלמים(למפת מערב הנגב רגילה) תלמים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תלמים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תלמים31°33′51″N 34°40′19″E﻿ / ﻿31.5642811855553°N 34.6719954050783°E﻿ / 31.5642811855553; 34.6719954050783  heמפת היישובים של מועצה אזורית לכיש (in English: Lakhish Regional Council) באדום - תלמים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10

תְּלָמִים הוא מושב קהילתי דתי השוכן במישור החוף הדרומי בין הערים שדרות וקריית גת. המושב נמצא בתחומי המועצה האזורית לכיש ומהווה את היישוב המערבי ביותר בה. הוא משתייך לתנועת המושבים. המושב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מהאי ג'רבה שבתוניסיה על אדמות הכפר הערבי בריר, שנחרב במהלך מלחמת העצמאות.
שם היישוב לקוח מפסוק בספר תהילים, פרק ס"ה: ”תלמיה רווה, נחת גדודיה; ברביבים תמוגגנה, צמחה תברך”.
תלמים הוא יישוב דתי והוא כולל מוסדות חינוך דתי המשרתים את כלל תושבי האזור, כגון בית הספר היסודי "הרב קוק".
הרב הראשון של המושב היה הרב ניסים טרבלסי שהגיע גם הוא מהאי ג'רבה שבתוניסיה. היה שוחט, מוהל ומנהיג רוחני. כיהן בתפקידו כרב המושב במשך כ-50 שנה.
במהלך השנים המושב התפתח ונבנו מספר הרחבות. היום הוא כולל קרוב ל-900 תושבים. במושב מספר בתי כנסת וגם ישיבה של הרב ניר בן ארצי.
המושב כולל צרכניה, מועדון פיס, בתי כנסת, מקווה, מרפאה, בית ספר ממלכתי דתי, גן ילדים, מעון
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ניסים טרבלסי, באתר "החכם היומי"
↑  דף על הרב ניסים טרבלסי, באתר מכון שרי זבולון למורשת יהדות תוניסיה וג'רבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590412905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל הולנדר

ערך זה עוסק בעורך הדין. אם התכוונתם לכלכלן, ראו .
שמואל הוֹלַנדֶר (נולד בה' באב ה'תש"ו, 2 באוגוסט 1946) הוא עורך דין ישראלי, לשעבר נציב שירות המדינה ומזכיר הממשלה.
ביוגרפיה

הולנדר נולד בצ'כוסלובקיה להורים ניצולי שואה ב-2 באוגוסט 1946, ועלה לישראל בשנת 1949. הוא למד בישיבת "מרום ציון" בשכונת בית וגן שבירושלים. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטה העברית, וסיים את לימודיו בשנת 1970. מאותה שנה חבר הולנדר בלשכת עורכי הדין.
בשנים 1970‏-1973 שירת בפרקליטות הצבאית כתובע צבאי פיקודי וכשופט, והגיע לדרגת רב-סרן.
הולנדר ביצע במהלך השנים תפקידי ייעוץ משפטי שונים:
בשנים 1973‏-1982 ובשנת 1985 שימש כסגן היועץ המשפטי במשרד מבקר המדינה.
בשנים 1982‏-1984 שימש כשליח הסוכנות היהודית בארצות הברית.
בשנים 1986‏-1992 שימש כיועץ המשפטי של נציבות שירות המדינה.
בשנים 1992‏-1994 שימש כיועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה.
בשנת 1994 מונה הולנדר לתפקיד מזכיר הממשלה, וכיהן בתפקיד תחת ראשי הממשלה יצחק רבין ושמעון פרס, עד לאחר הבחירות בשנת 1996.
ב-1 בנובמבר 1996 מונה הולנדר לתפקיד נציב שירות המדינה, בו הוא כיהן עד לחודש נובמבר 2010. במאי 2010, סמוך למועד בו היה אמור להסתיים תפקידו, הוארך תפקידו בארבעה חודשים נוספים. באוגוסט אותה שנה, לאחר כהונה בת כמעט 15 שנים, הודיע הולנדר על כוונתו לפרוש מתפקידו. בתקופת כהונתו ספג ביקורת בשני דוחו"ת מבקר המדינה הקשורים בהתנהלותו, בין היתר בהקשר לכך שאיפשר גידול חד במספר נושאי משרות אמון במשרד ראש הממשלה מתשעה ל-53. ביקורת נוספת נמתחה על תפקודו במספר תחקירים עיתונאיים ובעתירה של התנועה למען איכות השלטון בישראל שאף דרשה להדיחו, בטענה כי "נציבות שירות המדינה בראשותו הלכה למעשה והתפרקה מייעודה, חטאה לתפקידה והפקירה את מערכת המינויים ללחצים, עיוותים, מקורבים ומקושרים". העתירה לא הגיעה למיצוי בשל הודעתו של הולנדר כי הוא מתכוון לפרוש.
בשנת 2006 יצא לאור ספרו של הולנדר, אוויר פסגות, בהוצאת ידיעות אחרונות.
חיים אישיים

הולנדר נשוי ואב לארבעה. היה מקורב לרב נתן בוקובזה.
הערות שוליים

↑  ברק רביד, הממשלה אישרה את הארכת כהונת נציב שירות המדינה שמואל הולנדר, באתר הארץ, 23 במאי 2010
↑  צבי לביא, נציב שירות המדינה הודיע על פרישתו מהתפקיד, באתר ynet, 11 באוגוסט 2010
↑  ישראל היום | הזיכוי של וינרוט: השאלות שנשארו, באתר web.archive.org, ‏2016-03-03
↑  חן אגרי, מהפכת המשילות, באתר העין השביעית, 26 במרץ 2024
↑  נציב שירות המדינה לשעבר שמואל הולנדר - על הרב נתן בוקובזה, שידור בכאן ב-2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309568405171  ISNI: 0000 0000 6688 3572  LCCN: no2006101516  VIAF: 62717975   WorldCat (עם VIAF): 62717975 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס פלצ'ר

תומאס פלצ'ר (באנגלית: Thomas Fletcher;‏ 8 באפריל 1817 –  26 בפברואר 1880) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, שכיהן כמושל ארקנסו בפועל מ-4 ועד 15 בנובמבר 1862, בעקבות התפטרותו של המושל הנרי מאסי רקטור, מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט של ארקנסו, תפקיד בו הוא כיהן מנובמבר 1858 ועד מאי 1865, כשהחל ממרץ 1864 הוא היה נשיא הסנאט הגולה בעיר וושינגטון שבארקנסו.
ראשית חייו

תומאס פלצ'ר נולס בנאשוויל, טנסי. הוא היה לעורך דין בולט, ובמהלך תקופת נשיאותו של ג'יימס פולק הוא מונה כמרשל של ארצות הברית. הוא היה עורך דין במחוז הינדס שבמיסיסיפי ב-1850, ומאוחר יותר עבר למחוז ארקנסו שבארקנסו. בשנים 1858–1864 הוא ייצג את מחוז הבחירה ה-18 בסנאט של ארקנסו, ובמסגרת הממשלה הגולה שישבה בעיר וושינגטון שבארקנסו עד לתום מלחמת האזרחים האמריקנית.
מושל ארקנסו בפועל

תקופת כהונתו של פלצ'ר כמושל ארקנסו בפועל נמשכה מהתפטרותו של הנרי מאסי רקטור ב-4 בנובמבר 1862 ועד להשבעתו של האריס פלנגין ב-15 בנובמבר, שנבחר בבחירות כלליות ב-6 באוקטובר אותה שנה. פלצ'ר כיהן בתפקיד מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט.
שנותיו האחרונות

לאחר תום תקופת השיקום בארקנסו, ייצג פלצ'ר את מחוז הבחירה ה-16 בסנאט המדינתי. ב-1878 הוא החל לעסוק בעריכת דין בליטל רוק. תומאס פלצ'ר נפטר בליטל רוק ב-26 בפברואר 1880, בגיל 62, כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות. הוא נטמן בבית הקברות מאונט הולי שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 69-70.
Shinn, Josiah H. (1908). "Chapter XXX: The Fletchers". Pioneers and Makers of Arkansas. Genealogical and Historical Publishing Company, p. 247.
הערות שוליים

↑  Evans, Clement A., ed. (1899). Confederate Military History. Vol. I. Atlanta, Ga.: Confederate Publishing Company. p. 717.
שמואל הולנדר (כלכלן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באפריל 1937 (בן 87) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  כלכלה, היסטוריה של הכלכלה העולמית 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת פרינסטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  קצין במסדר קנדה  עמית החברה המלכותית של קנדה 
 www.samuel-hollander.com
 
שמואל הולנדר (נולד ב-6 באפריל 1939) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה בריטי-קנדי-ישראלי העוסק בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית.