stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רג' קאדאר
ביוגרפיה

ג'רג' כ"ץ נולד במשפחה יהודית כבנם של המסגר אנצל כ"ץ ושל אמיליה מנהארט. הוא החל את לימודי הציור שלו בבית הספר הפתוח של טיבור גאלה, שאנדור בורטניק ואישטוואן אורקני שטרסר ולאחר מכן בין 1937 לבין 1939 השלים את לימודיו ב-École Technique Supérieur Art et Publicité בפריז. בצעירותו עסק בתחום הגרפיקה השימושית, אייר ספרים ויצר כרזות תיאטרון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבר שישה מחנות ריכוז, אך הצליח לשרוד, לחזור הביתה בחיים ולהתאושש.
משנת 1947 לימד ב"מכללה לאמנויות שימושיות" (כיום שמה אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב) (תלמידיו הפכו לאמנים מפורסמים). ב-1949 הועבר ללמד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (גם שם גידל שורה שלמה של תלמידים מפורסמים מאוד בתחום הציור והפיסול). הוא לימד שם עד 1974, אז פרש.
קאדאר עסק בציור מ-1939, ב-1951 צייר בסגנון הריאליזם סוציאליסטי יחד עם ג'רג' קונצ'ני ובשנת 1952 קיבל פרס קושוט על הקומפוזיציה של ג'רג' דוז'ה בשם "לפני הסערה". ב-1958, הוא ואשתו, מריה טורי, הופיעו בתערוכה העולמית של בריסל (1958) עם ציורי קיר שציירו ביחד. בשנת 1959 יצר איורים לבאנק באן, יצירתו הדרמטית של יוז'ף קטונה. ב-1962 הציג תערוכה בגלריה צ'וק וב-1964 ארגן יחד עם אשתו תערוכה ברומא. הוא הציג תערוכות יחיד רבות בבודפשט ובערים שדה בהונגריה, באירופה ובארצות הברית. תמונותיו הגיעו גם למדינות אסיה בתערוכות קבוצתיות.
הוא המשיך לצייר ולעבוד גם לאחר פרישתו, והציג עוד ועוד תערוכות מוצלחות. יצירותיו המונומנטליות, האוונגרדיות המאוחרות, מעוררות סערה גדולה עד היום. התערוכה הגדולה האחרונה שלו בחייו אורגנה על ידי שתי גלריות, קורמנדי ו-ויגאדו לרגל יום הולדתו ה-90.
ה-Ars poetica שלו

(אמנות הפיוט (ars poetica) היא יצירתו של הורטיוס. היצירה היא האמונה הפואטית שלו, הלא שיטתית, של הדיון של אריסטו על העיצוב או ההתאמה הפנימית של כל ז'אנר ספרותי, שכלל בזמנו של הוראטיוס ליריקה, פסטורליה, סאטירה, אלגיה ואפיגרמה, כמו גם האפוס, הטרגדיה והקומדיה של אריסטו).
"לאורך השנים, אפילו האמנים בעלי הכוונות הטובות ביותר עשו את הטעות וניסו לבטא את התוכן החדש של חייהם בצורה שמרנית ישנה. זה לא הצליח, כשם שזה לא יכול להצליח, שכן תוכן וצורה לא יכולים להיות מנוגדים זה לזה. ... בואו לא ניצמד לכלים מיושנים גם בציור" (ג'רג' קאדאר).
אמנותו

יצירותיו בהזמנה אישית הן פסיפסים, סגרפיטוס, שטיחי קיר (טפטין), כרזות, בולי דואר. המצליחות ביותר בעבודות הגרפיות שלו הן התצריבים שלו. מאז שנות ה-40 ועד אמצע שנות ה-60, ציוריו והגרפיקה האישית שלו מאופיינים בסידור מרחבי מופשט ובתיאורים פיגורטיביים של אנשים. מאוחר יותר הוא העריך את תפקיד הצבעים באמנותו ויצר קומפוזיציות בסגנון הקונסטרוקטיביזם (תנועה אמנותית).
עבודותיו הציבוריות (מבחר)

1967 הורטובאג' (פסיפסים, 260 x 577 ס"מ; מרכז חברתי, דברצן)
1972 ניגודיות של סימטריה ( יין-יאנג ) (מרקט, 350 x 522 ס"מ; בית המועצה החדש, נאג'קניז'ה)
ציור קיר פסיפס משנת 1979 (פסיפס 48 מ"ר של ג'רג' קאדאר מקשט את חזית מרכז העבודה לשעבר ב"דרך ואשווארי" בעיר אוזד)
פרסים (בחירה)

פרס קושוט (1952)
פרס ראשון של משרד התרבות (1953)
פרס על שם מיהאי מונקאצ'י (1956)
Exposition Universelle and Internationale de Bruxelles ( 1958 )
Diplome d'Honneur (דיפלומה של כבוד) במשותף עם מריה טורי (1958)
פרס האמן המצטיין (1972)
פרס האמן הדגול (1976)
פרס לחינוך ציבורי (1983)
ספרות

שאנדור לאנץ: ג'רג' קאדאר. Budapest, Fine Arts Fund Publishing Company, 1980. 46 עמ'. 8 לוחות. מסת"ב 9633361346
לקריאה נוספת

לקסיקון האמנות. מהדורה 3. כרך 2 בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1981-84. מסת"ב 9630523604
Kortárs magyar művészeti lexikon II. (H–O). Főszerk. Fitz Péter. Budapest: Enciklopédia. 2000. 252. o. ISBN 963-8477-45-8 (לקסיקון אמנות הונגרית עכשווית כרך 2. עורך ראשי. פטר פיץ. בודפשט: אנציקלופדיה. 2000. ISBN 963-8477-45-8
ראו גם

ג'רג' קאדאר, 1912 ( MEK )
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 116/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-12-30.
↑  Lásd Láncz Sándor i. m. 41. o.
↑  Lánczi i. m. 44. o.
↑  Lánczi i. m. 45. o.
↑  "Lásd Ózd honlapján". אורכב מ-המקור ב-2008-06-28. נבדק ב-2008-08-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124905315  ISNI: 0000 0000 7867 5914  LCCN: no2004096531  RKD: 127672  VIAF: 19397298   WorldCat (עם VIAF): 19397298 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'רג' קאדאר".
דגים זאביים

| דגים זאביים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דגים זאביים
שם מדעי
 Zoarcoidei

צלופח זאב
דגים זאביים (שם מדעי: Zoarcoidei) הם אחת מ-18 תת-הסדרות של סדרת הדקראים הגדולה. היא כוללת כ-400 מינים ב-9 משפחות.
לדגים אלה גוף מוארך דמוי-צלופח, ראשים גדולים ומלתעות קשיחות וסנפירי גב וחזה קטנים. חלקם מצויים באקלימים ממוזגים וקרים ושוכנים בין הסלעים.
למרות מראם המפלצתי של חלקם הם ניזונים בעיקר מחסרי חוליות כמו סרטנים, רכיכות וקיפודי ים.
מיון

תת-סדרה דגים זאביים (Zoarcoidei)
משפחה דגי זאב (Anarhichadidae)
משפחה Bathymasteridae
משפחה Cryptacanthodidae
משפחה Pholidae
משפחה Ptilichthyidae
משפחה Scytalinidae
משפחה Stichaeidae
משפחה Zaproridae
משפחה Zoarcidae
גלרוס (עיר)

גלרוס (בגרמנית: ‏Glarusקובץ:De-Glarus.ogg‏Ⓘ‏, בצרפתית: Glaris, באיטלקית: Glarona, ברומאנש: Glaruna) היא עיר הבירה של קנטון גלרוס שבשווייץ. העיר שוכנת על גדות הנהר לינת, בין מרגלותיו של הר גלרניש (Glärnisch), שהוא שיאו של רכס האלפים של שווייץ (Schwyzer Alpen, חלק מרכס האלפים השווייצרים), ממערב, לבין הר שליט (Schilt) שעל רכס האלפים של גלרוס, ממזרח. בעיר נותרו בניינים מעטים ששרדו את השריפה שאירעה בה בשנת 1861. ענפי התעשייה העיקריים בעיר הם תעשיות העץ, הטקסטיל, הפלסטיק והדפוס.
היסטוריה

גלרוס מוזכרת לראשונה במקור מראשית המאה ה-9 לספירה בשם הלטיני Clarona. האזכור הראשון שלה בשפה הגרמנית הוא משנת 1178 בשם Glarus.
ב-10 בפברואר 878 העניק קרל השמן, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאשתו רישרדיס, את המנזרים של סקינגן, של סנט פליקס ושל רגולה בציריך, כאחוזה מלכותית. אדמות אלו כללו זכויות פוליטיות נרחבות ושטחים נרחבים. נחלה זו השתרעה על אדמות בעמקי הנהרות של הריין והפריק, את דרום הוצנוולד (חלק מדרום היער השחור), קרקעות בתחומי ציריך, לאורך אגם ואלן ואת עמק גלרוס. עד ל-1395 נותרה גלרוס תחת שליטת המנזר, כאשר התנתקה ממנו העיר והייתה לעצמאית.
ב-1419 הפכה העיר להיות בירתו של עמק לינת. אולריך צווינגלי, מנהיג הרפורמציה הפרוטסטנטית בשווייץ, שירת בגלרוס בתפקידו הראשון ככומר קתולי, החל משנת 1506 לערך ובמשך כעשר שנים. בגלרוס, שתושביה פעלו כשכירי חרב במקומות שונים באירופה, החל צווינגלי להיות מעורב בפוליטיקה. הקונפדרציה השווייצרית הייתה מעורבת במערכות שונות מול שכניה: הצרפתים, בית הבסבורג ומדינת האפיפיור. צווינגלי הפגין נאמנות לכס הקדוש. בתמורה, העניק לו האפיפיור יוליוס השלישי קצבה שנתית. הוא שימש ככומר בכמה מהמערכות הצבאיות באיטליה, כולל הקרב שהתנהל ב-1513 בנוברה במסגרת מלחמת ליגת קמברה. יחד עם זאת, התבוסה שנחלו השווייצרים בקרב מריניאנו, גרמה לשינוי בהלך הרוח בגלרוס והעברת הנאמנות מהאפיפיור אל הצרפתים. צווינגלי, שהיה כאמור תומך אדוק של האפיפיור, מצא עצמו במצב קשה והוא החליט לעבור לאיינזידלן שבקנטון שווייץ. בעוד שבגלרוס הוא לא נחשב לרפורמטור, באיינזידלן הוא החל לפתח רעיונות שיובילו אותו לנתק עם הכנסייה הקתולית.
ב-1528 כבשה הרפורמציה הפרוטסטנטית דריסת רגל בגלרוס בהנחייתו של צווינגלי שישב בציריך. למרות שהוא הטיף בגלרוס במשך עשר שנים, נותרה העיר באדיקותה הקתולית. אף על פי כן, בעקבות מלחמת קפל השנייה ב-1531, ניתנה הן לתושבים הקתולים והן לפרוטסטנטים זכות הפולחן החופשית בעיר. מצב זה גרם לשימוש סימולטני בכנסייה של העיר על ידי שתי הקבוצות הדתיות, סידור שגרם לבעיות אין ספור. במאה ה-18 חלקו שני הזרמים הדתיים את הכנסייה, אך הם השתמשו בעוגבים נפרדים. ב-1697 היו שתי כנסיות רובע עצמאיות מבחינה כספית ותאולוגית שהיו מתכנסות בכנסייה העירונית.
לאחר הפלישה הצרפתית של 1798 הפכה גלרוס לבירת קנטון לינת, במסגרת הרפובליקה ההלווטית. מרכז הכובד המנהלי של הקנטון עבר לגלרוס. יחד עם זאת, לממשל החדש היו קשיים באכיפת תקנות חדשות. באוגוסט 1802 עזבו אנשי הממשל של הקנטון החדש את גלרוס לרפרסוויל עקב הקשיים שהם התמודדו איתם בגלרוס. ב-1803, במסגרת "חוק הגישור", בוטל קיומו של קנטון לינת וגלרוס הייתה לבירתו של קנטון קטן יותר שנשא את שמה של העיר.
ב-1859 התחברה גלרוס לרשת הרכבות דרך ווסן. ב-1879 נפתחה שלוחת המסילה שהגיעה משוונדן ומלינתל.
ב-10 וב-11 במאי 1861 נחרבה גלרוס משריפה שלובתה על ידי רוח פן דרומית שנשבה במורד ההרים הגבוהים דרך המשפך הטבעי שנוצר על ידי עמק הלינת. עלות אובדן הרכוש הכללי נאמדה בכחצי מיליון ליש"ט. כשני שלישים משטחה של גלרוס (593 מבנים) נהרסו בשריפה הכבדה. לאחר הדליקה, נבנתה גלרוס מחדש במבנה של רחובות שתי וערב על פי תוכניותיהם של ברנרד סימון ויוהאן קספר וולף.
ב-1864, נחקק בגלרוס, חוק העבודה הראשון באירופה שהגן על העובדים על ידי הגבלת יום העבודה ללא יותר מ-12 שעות.
גאוגרפיה ודמוגרפיה

שטחה של גלרוס הוא 103.6 קמ"ר. מתוכם 23% משמשים לחקלאות, 31.4% הם שטחים מיוערים, 2.7% הם שטחים בנויים ו42.9% הם שטחים בלתי מעובדים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית גלרוס 12,446 תושבים.
הערות שוליים

1 2  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ
↑  הערך גלרוס במילון ההיסטורי של שווייץ (בגרמנית)
↑  הערך סקינגן במילון ההיסטורי של שווייץ (בגרמנית)
↑  "Güterschuppen 8750 Glarus" (in German). Schweizer Heimatschutz.ch. Retrieved 2013-05-22. (בגרמנית)
↑  הערך גלרוס באנציקלופדיה בריטניקה (1911)
↑  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562386705171  BnF: cb15307139c (data)  GND: 4021139-3  HDS: 000766  LCCN: n84067638  MusicBrainz: 05150123-f5ef-42bf-9e58-56c67937733b  NKC: ge1096980  VIAF: 170356636   WorldCat (עם VIAF): 170356636
גלאוקוניט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   (K,Na,Ca)1.2-2.0(Fe+3,Al,Fe+2,Mg)4 (Si7-7.6Al1-0.4O20)(OH)4•7nH20
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  בעיקר בתצורת כדוריות קטנות מעוגלות, כמו כן לוחיות אלסטיות בדומה לנציץ.
 צבע:  ירוק כחול, ירוק, ירוק צהוב
 ברק:  עמום
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום.
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד.
 שבירה:  עלעלית.
 קשיות:  2 בסולם מוס
 משקל סגולי:  משתנה. בין 2.4 ל-2.95.
 שרטוט:  ירוק בהיר
 מינרלים נלווים:  קוורץ, פצלת השדה, גלאוקופן, דולומיט, סידריט, קלציט, אנקריט, פיריט ולימוניט
גלאוקוניט הוא מינרל פילוסיליקטי (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות) השייך לקבוצת הנציצים, אם כי ניתן לשייך אותו גם לסיליקטים של ברזל. יש גם המשייכים את הגלאוקוניט לקבוצת האיליט.
תכונות > הרכב וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הגלאוקוניט היא K,Na,Ca)1.2-2.0(Fe+3,Al,Fe+2,Mg)4(Si7-7.6Al1-0.4O20)(OH)4•7nH20).
הגלאוקוניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" ( 2/m\ ) או "מונוקלינית המיהדרלית" ( \ m), וחבורת סימטריות מרחבית C2/m או Cm. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=5.25-5.31‏, b=9.09-9.19Å‏, c=10.03-10.15Å, גודלה של זווית β הוא 100.5°, ונפח תא היחידה הוא 474.03Å3.
מבנה הגלאוקוניט זהה למבנה המינרלים ממשפחת הנציצים כדוגמת המוסקוביט. כלומר, שלוש שכבות היוצרות לוחית. שתי השכבות החיצוניות בנויות מטטרהדרונים של SiO4. שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה האמצעית. השכבה האמצעית בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום או ברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). מבנה זה מכונה חרסית של 2:1. עובי הלוחית כ-~ 1nm‏. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים ויונים ספוחים. ההבדל בין גלאוקוניט למינרלים אחרים ממשפחת הנציצים הוא בכך שבגלאוקוניט יש אחוז גבוה יותר של צורן, מגנזיום, ברזל ומים ואחוז נמוך יותר של אלומיניום בשכבות הטטרהדרליות וקטיוני אשלגן בשכבת הביניים שבין הלוחיות.
תכונות > תכונות פיזיקליות

הגבישים של הגלאוקוניט נדירים. המינרל מופיע בדרך כלל בתצורת נודלות (כדוריות קטנות) בעלות צורות רבות מעוגלות בגודל של גרגירי חול, שאינן מאפיינות את הרכבו המינרלוגי, וכמו כן כלוחיות אלסטיות בדומה לנציץ. במקרים נדירים, מופיע הגלאוקוניט בתדפיסי מאובנים (Fossil casts), גבישים בודדים באגרגטים, ציפוי למינרלים כבדים וגרגרי קוורץ וכדבק בין גרגרי קוורץ. לגלאוקוניט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}) היוצרת "פתיתים". הקשיות של המינרל נמוכה, 2 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.9 גרם לסמ"ק.
קל לטעות בינו לבין מינרלים מקבוצת הכלוריט או מינרלי חרסית מסוימים. המינרל סלדוניט דומה במבנה ובהרכב שלו לגלאוקוניט, אך ההופעה שלו שונה מעט. הוא נוטה להופיע כחומר כחול-ירוק בחללים בבזלת, וככל הנראה נוצר כתוצאה משקיעה מתוך תמיסות חמות במהלך השלבים הסופיים של התגבשות הסלע והתקררות המאגמה.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הגלאוקוניט הם: nα=1.59-1.612‏, nβ=1.609-1.643‏ ו-nγ=1.61-1.644. גבישי הגלאוקוניט שקופים למחצה עד אטומים, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק כחול, ירוק, ירוק-שחור וירוק צהוב. מקור הצבע הוא תוצאה של תכולת הברזל במינרל. הצבע הירוק-כחול הוא מקור שמו של המינרל (ראו בהמשך) והוא מאפיין של הגלאוקוניט ומשמש כאמצעי זיהוי שלו. בשקף מנוסר צבעו של הגלאוקוניט ירוק, צהוב או ירוק-זית. הברק של הגלאוקוניט הוא עמום. הגלאוקוניט ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). מזווית אחת (X) צבע המינרל הוא צהוב-ירוק, ומזוויות אחרות (Y ו-Z) הוא צהוב עמוק, או ירוק-כחלחל.
היווצרות > התאוריות

תהליך ההיווצרות של הגלאוקוניט היה נושא לוויכוח במשך תקופה ארוכה, ומספר השערות הועלו כדי להסביר את נוכחותו בים ימיים. התאוריה הראשונית לגבי היווצרותו של הגלאוקוניט הוצעה על ידי McRae בשנת 1972, וכללה השערה בדבר שיקוע במקביל של מגנזיום, ברזל ואלומיניום יחד עם סיליקה ג'ל (Si-Gels), שבהמשך נספח אליהם אשלגן.
השערה זו ננטשה בהמשך בעקבות הצגתה של תאוריה בדבר היווצרות הגלאוקוניט כתוצאה מבליה של פילוסיליקטים במבנה שכבות 2:1, שהיו חשופים להחלפה דיאגנטית של אלומיניום על ידי ברזל מלווה באשלגן (Burst 1958a, Hower 1961). תאוריה חליפית ומקובלת יותר הוצעה בשנת 1981 על ידי Odin ו-Matter. התאוריה החליפית כללה יצירה של המינרל בשני שלבים: אותיגנזה של סמקטיט ברזלי בנקבוביות של מצעים, המלווה בהמסה של הסמקטיט הברזלי מתוך מצעים שונים וגיבוש מחדש של גלאוקוניט. בהתאם לתאוריה זו, מקורן של כדוריות הגלאוקוניט (Glauconite Pellets) הוא בהתגבשות גרנולרית סביב משקע דטריטי חרסיתי ופאזות נוספות כמו תחמוצות.
התהליכים העיקריים המעורבים בתהליך זה עשויים להשתנות כתלות בנוזלים הנעים דרך הסדימנט. אודין מציין כי לבידודו הכימי החלקי של גלעין התהליך מהסירקולציה של מי הים, חשיבות מפתח, מאחר שהוא מאפשר יצירה של מיקרו-סביבה השונה מהסביבה הימית העיקרית. טענה זו נתמכת בראיות לכך שגרגרים בגדלים שונים נוטים לגלות מידה שונה של גלאוקוניזציה. הגרגרים הדקים אינם מראים סימנים לגלאוקוניזציה, בעוד הגדולים ביותר נוטים לעבור גלאוקוניזציה על פני השטח שלהם. הטענה בדבר המיקרו-סביבה השונה המלווה את התהליך, נתמכת בהופעתה של גלאוקוניזציה בגרגרי סילט וחרסית בפצלים, בעוד מסת האם החרסיתית אינה נוטה לעבור תהליך זה כלל.
היווצרות > סטרטיגרפיה

הרבדה של סלעים קלאסטיים גלאוקוניטים תוארה בארץ ישראל במיפוי שערכו יעקב בן-תור ועקיבא פרומן בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים באזור עבדת (עבדה) שבנגב. בן תור ופרומן מתארים את אבני החול הנוביות, המאפיינות את בסיס הקרטיקון התחתון כיחידות יבשתיות המכילות סימנים של שלוש הצפות ימיות (Marine Transgression) המאופיינות באופקים דולומיטיים, גיריים וחוואריים, בחלקם גלאוקוניטיים, המכילים פאונה ימית. דרגת הבסיס הגלאוקוניטית שבמכתש רמון כוללת אבן חול גלוקוניטית עם Lamellibranchia indet (מין של צדפה) ושימשה את הכותבים לזיהוי סטרטיגרפי של האינטרקלציה, שהמשכה לווה בהשקעת סלעים קרבונטיים. במכתש הגדול, שבקמר חתירה, ובמכתש הקטן, שבקמר חצרה, הוגדרו אופקים של גיר, דולומיט, אבני חול וחוואר כדרגת הבסיס הגלאוקוניטית.
הכותבים משתמשים בדרגת הבסיס הגלאוקוניטית (מקור: גלוקוניטית) כדי לתאר קורלציה סטרטיגרפית מרחבית, שמאפיינת לדבריהם את ”הגבול התחתון של הטרנסטרסיה הקנומנית...:בכל מקום נמצאת כאן דרגה בעובי כמה מטרים, של חול, אבני חול, גיר וחוואר, כולם עשירים בגלוקוניט (דרגת הבסיס הגלוקוניטית)” (עמ'41). הופעה נוספת של גלאוקוניט שמזהים הכותבים באזור המיפוי, היא באאוקן התחתון (לפני 55 מיליון שנים). ”איאוקן תחתון זה מצטיין ברוב המקומות בשכבתיות ברורה ורצופה...האופקים העליונים של האיאוקן התחתון עשירים למקומות בגלוקוניט כגון בנחל מרזבה...ובנחל צבירה (זווירה).”
היווצרות > תיארוך

תיארוך מדויק של גלאוקוניט אפשרי בעזרת רדיומטריה של איזוטופים בשיטת מדידת יחסים בין איזוטופ של אשלגן הדועך לארגון (שיטת K-Ar), וכן ביחסים בין שני איזוטופים של ארגון (Ar39 ו-Ar40 שיטת Ar-Ar), אם כי נדרשת הבנה מעמיקה והתחשבות בתגובת הגרגרים הגסים יחסית (טווח 10 מיקרון) לתהליך ההקרנה (Irradiation) של האשלגן. קושי נוסף העולה מתיארוך של סלעי משקע הוא בתיארוך תקופת ההשקעה, ולכן נעשים מאמצים להבין את התהליכים שמלווים היווצרות של מינרלים דיאגנטים, המאפיינים את סביבת ההשקעה ומועד ההשקעה. יש לקחת בחשבון שתיארוך תהליך השקעה של סלע משקע אינו מאפשר מציאה של תיארוך חד משמעי, מכיוון שדיאגנזה מאופיינת במספר שלבים הכוללים המסה וגיבוש מחדש של המינרלים החרסיתיים, המכילים גם אשלגן ותמיסות בסביבת השקעתם.
טיעונים שונים נשמעו בעד ונגד השימוש בגלאוקוניט לתיארוך, ומקובל לומר שהגרגרים הגסים יותר של הגלאוקוניט נוטים לספק גילים מדויקים יחסית, שעשויים להניב סטייה בת מיליונים בודדים של שנים ועד 10 מיליון שנים. בשנת 2006, ערכו ע. סנדלר וי. הרלבן מהמכון הגיאולוגי לישראל מחקר על מינרלי חרסית וביניהם גלאוקוניט, תוך התייחסות לתהליכים הדיאגנטיים שמאפיינים איליטיזציה וגלאוניטיזציה של משקעים דטריטיים מסמקטיט בסביבה ימית. מטרתו של המחקר הייתה הבנת התהליכים המשפיעים על יחסי K-Ar בתהליך הדיאגנזה של משקעים, כדי להתחשב בהם בעת תיארוך מדויק בשיטת K-Ar וכן Ar-Ar. המחקר נערך על סלעים מקמר רמון ומקמר חתירה, המוכרים מהרצף הסטרטיגרפי מהגילים אלביאן תיכון עד טורון תיכון (בין לפני 100 מיליון שנים ללפני 90 מיליון שנים). החרסיות הושקעו בסביבה ימית, והרכב המאספים המינרולוגיים מצביע על כך שמקורם של המינרלים דטריטי, ולא כלל תהליך של חימום קבורתי ניכר או חשיפה לחום משמעותי אחר.
המחקר הראה שהגלאוקוניט עשוי להיווצר מיד עם השקעת החומר הדטריטי בעת חשיפתו לתמיסות עשירות באשלגן בנסיבות של אידוי מים מהסביבה, ועשוי להימשך עד מיליוני שנים לאחר השקיעה הראשונית, כל עוד ישנה נוכחות של תמיסות מועשרות באשלגן. תיארוך הדגימות ממקורות שונים בנגב הביא בין היתר לחיזוק התובנה שגלאוקוניט נוצר בתהליך דמוי איליטיזציה של סמקטיט בנוכחות תמיסות עשירות באשלגן וברזל. בניגוד לאיליט, הגלאוקוניט מאופיין בריכוזים גבוהים יחסית של ברזל, ומצביע על תנאים מחזרים בסביבת ההשקעה, שבדרך כלל מעידים על נוכחות של חומר אורגני רב ביחס למשקע הטרגני-דטריטי.
הפרטים השונים שגילו תכונות דמויות גלאוקוניט, כגון צבע ופצילות כונו בשם הכולל גלאוקוניטיים (מקור Galucony), וזיהוי וודאי של גלאוקוניט מתאפשר רק בעזרת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן וכימיה, כדי לקבוע את המבנה הגבישי ואת הסטויכיומטריה של הרכבו. מסקנותיהם של החוקרים היו שהגלאוקניט נוטה להיווצר בסביבה ימית על גבי מדף היבשת, ובתנאים מחזרים, ללא תלות ישירה במחזורי ההרטבה-ייבוש, שבעזרתם הסבירו מחקרים קודמים את היווצרותו. כמו כן, יש להדגיש שמדובר בפרט מסדרה של מינרלים (גלאוקוניטיים), שהרכבם משתנה בעקבות שינויים במאפיינים של סביבת השקעתם במהלך היווצרותם.
גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה לראשונה בחצי האי אוטגו שבחבל אוטגו שבניו זילנד. מקור השם מיוונית: "גלאוקוס" (γλαυκος), שפירושו "כחול-ירוק" שנועד לתאר את מראה הצבע הכחול-ירוק של המינרל, כפי הנראה בהתייחס לברק ולגוון הכחול-ירוק של פני הים. השם ניתן למינרל ב-1828, אם כי בשם הנרדף "גלאוקוני" (glauconie) נעשה שימוש כבר ב-1823.
שימושים

צבע - באירופה נעשה שימוש במשך זמן רב בגלאוקוניט כצבע שמן אמנותי, בייחוד ב"ציורי איקונין" רוסיים. הוא נמצא כפיגמנט בציורי קיר מגאליה הרומית.
דשן – גלאוקוניט, בהיותו מכיל אשלגן הוא סוג של אשלג ובמקומות, כדוגמת הודו, שבהם מייבאים אשלגן כלורי (הסוג המיוצר במפעלי ים המלח) נעשה שימוש בגלאוקוניט כתחליף.
תפוצה

הגלאוקוניט מופיע בצורה אופיינית בסלעי המשקע מתקופת היורה והקרטיקון המכונים "חולות ירוקים" (Greensand), סוג של אבן חול שצבעה ירקרק בגלל הגלאוקוניט. ניתן למצוא גלאוקוניט גם באבני גיר שאינן טהורות, באבני טין ובקירטון.. גלאוקוניט נוצר בתנאי חיזור במשקעים ושכבות מסוג זה נפוצות באבני חול שנוצרו קרוב לחוף, בימים עמוקים ובים התיכון, אבל לא בים השחור או באגמי מים מתוקים. הגלאוקוניט מתחמצן במגע עם אוויר, והאוויר דל החמצן שנוצר תוך כדי כך מהווה סכנה לכורים.
תפוצת החולות המכילים גלאוקוניט נרחבת. עובדה זו נתגלתה לראשונה על ידי חוקרי הטבע במשלחת המחקר של הספינה הבריטית צ'לנג'ר במסעה בשנים 1872–1876. את הגלאוקוניט ניתן למצוא בחצי האי אוטגו שבחבל אוטגו בניו זילנד, בחצי האי יורק באוסטרליה, במקומות שונים באנגליה (לדוגמה בקנט), באזור קלבדוס בצרפת, ליד ורונה באיטליה, בדרום אפריקה, בגרמניה ובמדינות רבות בארצות הברית.
הגלאוקוניט נפוץ מאוד בישראל. הוא מצוי באבן גיר ובחוואר יוראסיים (בעיקר בתת-הקרקע). בחוואר, גיר ודולומיט מגיל קרטיקון תחתון בנגב ובגליל. ובקירטון סנוני בגליל, ועוד. הגלאוקוניט הוא אחד מהמינרלים המצויים בתצורת חתרורים.
הערות שוליים

↑  ראו למשל ב אתר U.S. Geological Survey
↑  הנתונים נלקחו מפרויקט rruff ומאתר Mindat
↑  אתר Webmineral
↑  S.G. McRae, Glauconite, Earth-Science Reviews, Volume 8, Issue 4, December 1972, Pages 397–440
↑  דיאגנזה הוא מונח בסדימנטולוגיה (תורת סלעי המשקע) - כלל התהליכים המתרחשים אחרי ההשקעה, לפני ההתקשות, במהלכה ואחריה
↑  Burst, J. F., Glauconite pellets; their mineral nature and applications to stratigraphic interpretation, Am. Assoc. Petrol. Geol. Bull., v. 42, 1958, p. 310-332.
Hower, J.,Some factors concerning the nature and origin of glauconite, Am. Mineralogist v. 46, 1961, p. 313-334.
↑  Odin, G. S. and Matter, A. De glauconiarum origine. Sedimentology 28, 1981, 611–641
↑  Authigenesis – המינרל נוצר במקום בן הוא נמצא
↑  detrital sediment- משקע משארי, משקע שמקורו בחומר משארי המורכב מחלקיקים כמו חול, סילט וחרסית. בהתלכדותו נוצר סלע דטריטי
↑  י. בן תור וע. פרומן (1951), המפה הגאולוגית של הנגב 1:100,000 (מהדורה ראשונה), גיליון 18: עבדת(עבדה), עמ' 34-41,49.
↑  תהליך שבו גופים שמקורם בפיסת משקע מוקשה למחצה נתלשו והוסעו בסביבת ההשקעה. אינטרקלסטים נמצאים באבני גיר מסוימות.
↑  A. Sandler & Y.Harlavan(2006), Early diagenetic illitization of illite-smectite in cretaceous sediments(Israel): evidence from K-Ar dating
↑  אתר Webminral
↑  אתר Mindat. האתר גם מציין שאף שהשם הוא מקובל על האגודה הבינלאומית למינרלוגיה הוא מתאר בפועל סדרה של מינרלים בקבוצת הנציצים, ולא סוג אחד מובהק, וייתכן כי בעתיד כאשר הסדרה תוגדר במדויק יוחלף הגלאוקניט בשמות של שני מינרלים או יותר.
↑  Technologies for Agricultural Application of Glauconite- A Potash Mineral
↑  לרשימה המלאה מומלץ לגשת לאתר Mindat המצוי בקישורים החיצוניים להלן.
מקבץ של גבישי גלאוקוניט בגוון ירוק חיוור שעברו מילוט באמצעות קלציט
דגים אנטארקטיים

| דגים אנטארקטיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דגים אנטארקטיים
שם מדעי
 Notothenioidei ‏ג'ורדן, 1923

Chaenocephalus aceratus
דגים אנטארקטיים (שם מדעי: Notothenioidei) היא תת-סדרה אחת מתוך 18 תת-סדרות של סדרת הדקראים הגדולה. דגים אלה חיים רק במימי אנטארקטיקה הקפואים וכן בימים סביבה ובאזור התת-אנטארקטי, בחופי ניו זילנד, דרום אמריקה. הם מסוגלים לחיות בטמפרטורות נמוכות של מינוס 2 מעלות (מים מלוחים קופאים בטמפרטורות נמוכות יותר מאשר מים מתוקים בשל מליחותם), אך חלקם, החיים סמוך לחופי ניו זילנד, חיים גם במים חמימים יותר. כמו כן הם יכולים לצלול לעומק 1,500 מ'.
הדגים מסוגלים לשרוד באזור זה עם דם קר, עקב שינויים שונים בגופם כמו אובדן המוגלובין, איבוד יכולת הציפה, תוספת שומנים ונוזלים מונעי-קפיאה בדמם. חלק מהדגים הללו ממש שקופים ואפשר לראות את איבריהם הפנימיים.
דגים אלה משמשים מזון ליצורים גדולים מהם בשרשרת המזון, כמו פינגווינים, כלבי ים ולווייתנים. הם עצמם טורפים יצורים קטנים יותר כמו סרטני קריל ודגים אחרים.
מיון

תת-סדרה דגים אנטארקטיים (Notothenioidei)
משפחה Artedidraconidae
משפחה Bathydraconidae
משפחה Bovichthyidae
משפחה Channichthyidae
משפחה Eleginopsidae
משפחה Harpagiferidae
משפחה נוטוטיניים (Nototheniidae)
משפחה Pseudaphritidae
גיורגי גוצ'וליישווילי

גיורגי גוצ'וליישווילי (בגאורגית: გიორგი გოჩოლეიშვილი; נולד ב-14 בפברואר 2001 בכותאיסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שחטאר דונייצק ובנבחרת גאורגיה.
קריירת מועדונים

גוצ'וליישווילי גדל במחלקת הנוער של סבורתלו טביליסי. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הגאורגית. הוא ערך 69 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים. בעונת 2021 זכה עם המועדון בגביע הגאורגי.
קריירה בינלאומית

ב-17 בנובמבר 2022 ערך גוצ'וליישווילי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה, בהפסד 0–3 לנבחרת מרוקו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גאורגיה לטורניר יורו 2024.
תארים

הגביע הגאורגי (1): 2021
הערות שוליים

↑  საქართველოს ნაკრების შემადგენლობა ევრო 2024-ის მოსამზადებელ ეტაპზე באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגאורגית, 22 במאי 2024 (בגאורגית)
| נבחרת גאורגיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריה •  2 קקבאדזה •  3 דבאלי •  4 קאשיה •  5 קבירקבליה •  6 קוצ'ורשווילי •  7 קווארצחליה •  8 זיבזיבדזה •  9 דויטאשווילי •  10 צ'קבטדזה •   11 קביליטאיה •  12 ממרדשווילי • 13 גוצ'וליישווילי •  14 לוצ'ושווילי • 15 גוולסיאני • 16 קבקבסקירי • 17 קיטיישווילי • 18 לובז'נידזה • 19 שנגליה • 20 סיגואה • 21 ציטאישווילי • 22 מיקוטאדזה • 23 גוגשאשווילי • 24 טאבידזה • 25 אלטונשווילי • 26 מקבבישווילי • מאמן: סניול |  1 לוריה •  2 קקבאדזה •  3 דבאלי •  4 קאשיה •  5 קבירקבליה •  6 קוצ'ורשווילי •  7 קווארצחליה •  8 זיבזיבדזה •  9 דויטאשווילי •  10 צ'קבטדזה •   11 קביליטאיה •  12 ממרדשווילי • 13 גוצ'וליישווילי •  14 לוצ'ושווילי • 15 גוולסיאני • 16 קבקבסקירי • 17 קיטיישווילי • 18 לובז'נידזה • 19 שנגליה • 20 סיגואה • 21 ציטאישווילי • 22 מיקוטאדזה • 23 גוגשאשווילי • 24 טאבידזה • 25 אלטונשווילי • 26 מקבבישווילי • מאמן: סניול | גאורגיה |