stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תהילים פ"א
תוכן המזמור > א'-ה'

בחלקו הראשון של המזמור קורא המשורר לשומעיו להרנין ולהריע לאלוהים: "הַרְנִינוּ לֵאלֹהִים עוּזֵּנוּ הָרִיעוּ לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב" (ב'), "שְׂאוּ זִמְרָה וּתְנוּ תֹף כִּנּוֹר נָעִים עִם נָבֶל" (ג') ולתקוע בשופר: "תִּקְעוּ בַחֹדֶשׁ שׁוֹפָר בַּכֵּסֶה לְיוֹם חַגֵּנוּ" (ד'). המשורר מנמק את דבריו: "כִּי חֹק לְיִשְׂרָאֵל הוּא מִשְׁפָּט לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב" (ה').
תוכן המזמור > ו'-י"ז

בחלקו השני של המזמור מביא המשורר חלק מתולדות עם ישראל, יחד עם תוכחה על עם ישראל:
"עֵדוּת בִּיהוֹסֵף שָׂמוֹ בְּצֵאתוֹ עַל אֶרֶץ מִצְרָיִם שְׂפַת לֹא יָדַעְתִּי אֶשְׁמָע" (ו') - נתינת החוק הראשון שישראל קיבלו לאחר יציאת מצרים,
"בַּצָּרָה קָרָאתָ וָאֲחַלְּצֶךָּ אֶעֶנְךָ בְּסֵתֶר רַעַם אֶבְחׇנְךָ עַל מֵי מְרִיבָה" (ח') - הושעת ישראל במי מריבה,
"לֹא יִהְיֶה בְךָ אֵל זָר וְלֹא תִשְׁתַּחֲוֶה לְאֵל נֵכָר" (י') - עשרת הדיברות,
"וְלֹא שָׁמַע עַמִּי לְקוֹלִי וְיִשְׂרָאֵל לֹא אָבָה לִי" (י"ב) - קשיות העורף של עם ישראל (חטא העגל כדוגמה),
"וָאֲשַׁלְּחֵהוּ בִּשְׁרִירוּת לִבָּם יֵלְכוּ בְּמוֹעֲצוֹתֵיהֶם" (י"ג) - הענשת אלוהים את ישראל,
לפי המשורר אם ישובו ישראל בתשובה אז: "כִּמְעַט אוֹיְבֵיהֶם אַכְנִיעַ וְעַל צָרֵיהֶם אָשִׁיב יָדִי" (ט"ו), לעומת הטוב שיושפע על ישראל: "וַיַּאֲכִילֵהוּ מֵחֵלֶב חִטָּה וּמִצּוּר דְּבַשׁ אַשְׂבִּיעֶךָ" (י"ז).
בתפילה היהודית

תהילם פ"א הוא שיר של יום של יום חמישי. במרבית נוסחי התפילה כיום, שיר של יום נאמר בימי חול בסוף התפילה לפני פיטום הקטורת ועלינו לשבח (כך בנוסח הספרדים, נוסח ספרד ותימן). לפי נוסח אשכנז, שיר של יום נאמר בסוף התפילה לאחר "עלינו לשבח".
בתרבות

הרנינו לאלקים עוזנו, ניגון חב"ד
הערות שוליים

↑  כשהפרושים הנהיגו לומר פיטום הקטרת בכל יום, הכניסו אותו אחרי שיר של יום.  לפי דברי קהלת פפד"מ תרכ"ב, עמ' 9, בפפד"מ נהגו לאומרו לפני התפילה.  בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור פג (שיר מזמור לאסף) לאחר שיר של יום בכל יום, עיין סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 152, ויש שאומרים אותו רק בימים שאומרים בהם תחנון.
תחרות היופי הבין-לאומית 1928

תחרות היופי הבין-לאומית 1928 (באנגלית: 1928 International Pageant of Pulchritude) היא תחרות היופי הבין-לאומית ה-3 במספר.
התחרות נערכה בגלווסטון, שבטקסס, התמודדו בה 42 מתמודדות, 32 מארצות הברית ו-10 ממדינות אחרות.
הזוכה במקום הראשון זכתה בפרס של 2,000 דולר, המקום השני ב-1,000 דולר, השלישי ב-250 דולר ושאר שבעת המתמודדות דעלו לעשירייה הראשונה זכו ב-100 דולר.
המתמודדות בתחרות
תוצאות > מיקום

| תואר | זוכה |
| --- | --- |
מקום ראשון: מיס שיקגו - אלה ואן הואסון
מקום שני: מיס צרפת צרפת - ריימונד אליין
מקום שלישי: מיס איטליה איטליה - ליביה מארראצ'י
מקום רביעי: מיס קולורדו - מילדרד אלן גולדן
מקום חמישי: מיס וירג'יניה המערבית - אודרי ריילי
מקום שישי: מיס קנדה קנדה - אירן היל
מקום שביעי: מיס לוקסמבורג לוקסמבורג - אנה פרידריך
מקום שמיני: מיס אוהיו - מארי הורלוקר
מקום תשיעי: מיס סן אנטוניו - אנה דברו
מקום עשירי: מיס טולסה - הלן פריס
תחרות הזמר של הבונדסוויז'ן

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית טלוויזיה בידורית 
 יוצרים:  שטפן ראב 
 ארץ מקור:  גרמניה 
 שפות:  גרמנית 
 מספר עונות:  10 
 מספר פרקים:  11 
 הפקה
 חברת הפקה:  Brainpool TV 
 שידור
 רשת שידור:  ProSieben 
 תקופת שידור מקורית:  12 בפברואר 2005 – 29 באוגוסט 2015 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 
תחרות הזמר של הבונדסוויז'ן (בגרמנית: Bundesvision Song Contest) היא תחרות מוזיקה, שנערכה בין שש עשרה המדינות המרכיבות את גרמניה. התחרות נוצרה על ידי שטפן ראב ושודרה בשידור חי בערוץ "ProSieben".
התחרות מבוססת על תחרות הזמר של האירוויזיון אך עם כללים שונים את המוזיקה בשפה הגרמנית כשאחד מכללי התחרות הוא שבשיר המשתתף בתחרות לפחות חמישים אחוז ממילותיו צריכות להיות בגרמנית, שטפן ראב שימש גם כמנחה התחרויות.
התחרות נערכה מ-2005 ועד 2015, בתחרות הראשונה זכתה להקת הפופ "Juli" שייצגה את מדינת הסן.
משתתפים ידועים

אפוקליפטיקה
פאניק
פולרקרייס 18
שנונגג'יה

המועצה המיוערת שֶׁנּוֹנְגְגְ'יָה (בסינית: 神农架, בפין-יין: Shénnóngjià) היא "מועצה מיוערת", יחידה מנהלית ברמת נפה במחוז חוביי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין, הכפופה ישירות לממשלת המחוז. היא שוכנת על שטח בן 3,240 קילומטרים רבועים במערב חוביי, ונכון למפקד של 2020 שכנו בה 66,571 תושבים. ב-17 ביולי 2016 הכריז ארגון אונסק"ו על "חוביי שנונגג'יה" כאתר מורשת עולמית, אתר המורשת העולמית ה-50 ברפובליקה העממית של סין.
מרבית האוכלוסייה (95%) משתייכת לקבוצה האתנית של בני ההאן שאר ה-5% הם בני הקבוצה האתנית של הטוג'יה.
כביש לאומי 209 בעוברו בשנונגג'יה
מנהל

מעמדה המנהלי של שנונגג'יה יוצא דופן, מכיוון שהיא היחידה המנהלית היחידה ברמת נפה של הרפובליקה העממית של סין במעמד "מועצה מיוערת" (林区), ולא נפה או נפה עירונית.
גם מעמדה של שנונגג'יה בתחומי חוביי יוצא דופן במידת מה, בכך שיחידה ברמת נפה מנוהלת ישירות על ידי ממשלת המחוז לעומת נפות "נורמליות" אחרות במחוז המנוהלות על ידי נציבות או נציבות עירונית. עם זאת, סידור זה אינו ייחודי לשנונגג'יה, יש בחוביי שלוש נפות עירונית, המנוהלות ישירות על ידי ממשלת המחוז, מבלי שהן חלק מיחידה ברמת נציבות.
המועצה נוסדה ב-28 במאי 1970 משטחים שנלקחו מארבע נפות סמוכות: בדונג (Bādōng Xiàn), באוקאנג (Bǎokāng Xiàn), פאנג (Fáng Xiàn) ושינגשאן (Xīngshān Xiàn).
שנונגג'יה מחולקת ל-6 עיירות, פלך אחד ופלך אתני אחד.
| שם | סינית (S) | פין-יין | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- |
| העיירה סונְגְבָּאי | 松柏镇 | Sōngbǎi Zhèn | 328 |
| העיירה יָאנְגְזְ'ה | 阳日镇 | Yángrì Zhèn | 253 |
| העיירה חונְגְפִּינְג | 红坪镇 | Hóngpíng Zhèn | 765 |
| העירה מוּיוּ' | 木鱼镇 | Mùyú Zhèn | 451 |
| העיירה שִׂינְחְווָה | 新华镇 | Xīnhuá Zhèn | 276 |
| העיירה גְ'יוֹחוּ | 九湖镇 (九湖乡) | Jiǔhú Zhèn (Jiǔhú Xiāng) | 339 |
| הפלך סונְגְלְווֹ | 宋洛乡 | Sòngluò Xiāng | 629 |
| הפלך האתני שְׂיָאגוּפִּינְג של בני הטוג'יה | 下谷坪土家族乡 | Xiàgǔpíng Tǔjiāzú Xiāng | 212 |
מושב המועצה הוא בעיירה סונְגְבָּאי בצפון המועצה. מרכז התיירות הראשי הוא בעיירה מוּיוּ סמוך לגבול הדרומי של המועצה.
ישנן אטרקציות תיירותיות רבות ברחבי המחוז, אך החל משנת 2009, רוב שטח המועצה סגור לתיירים זרים, למעט רצועה צרה בגבולה הדרומי (דרומית לצומת יָאדְזְה-קוֹאוּ). השטח הפתוח כולל את שמורת הטבע הלאומית שנונגג'יה.
גאוגרפיה וטבע

המועצה המיוערת שנונגג'יה קרויה על שם המסיב ההררי שנונגג'יה, שבדרך כלל נחשב הקטע המזרחי ביותר (והגבוה ביותר) של הרי דאבה (דאבה שאן). היא שוכנת בתחומי האזור האקולוגי היערות ירוקי-העד של הרי דאבה (Daba Mountains evergreen forests). 85% משטחה של שנונגג'יה הררי ו-70% מכוסה ביערות. המקום הגבוה ביותר הוא פסגת שנונג (Shennong Ding), בגובה 3,105 מטרים, והנמוך ביותר הוא הנהר "שְׁג'וּ חֶה" (Shizhu He) בגובה 398 מטרים. 84% משטחה של שנונג'יה שוכן בגובה מעל ל-1,200 מטרים.
כמה מההרים הגבוהים ביותר של חוביי - שהם גם ההרים הגבוהים ביותר של הרי דאבה - נמצאים בתוך המועצה. שש פסגות מתנשאות מעל לגובה של 3,000 מטרים, כולל פסגת שנונג, בגובה 3,105 מטרים, דה שנונגג'יה (Da Shennongjia), בגובה 3,052 מטרים ושיאו שנונגג'יה (Xiao Shennongjia), בגובה 3,005 מטרים, פסגות אלו ממוקמות מערבית לעיירה מוּיוּ על הגבול עם נפת בדונג. הר לאוג'ון (Laojun Shan), בגובה 2,936 מטרים, ממוקם צפונית-מזרחית למויו.
הרי שנונגג'יה מחלקים את הנפה לשניים: החלק המרכזי והצפוני מתנקזים צפונה, לנהר האן (יובל של היאנגצה הנשפך ליאנגצה רחוק מזרחה, בווהאן), ואילו החלק הדרומי מתנקז ליאנגצה בצורה ישירה יותר, דרך מספר נחלים קצרים הזורמים דרומה, כגון נחל שֶׁן נוֹנְג (Shen Nong).
ישנם מספר אזורי שימור בהרי הנפה ובאזורי הביצות, ובמיוחד שמורת הטבע הלאומית שנונגג'יה המפורסמת, שאונסק"ו כלל במיזם הרשת העולמית של שמורות ביוספירות (World Network of Biosphere Reserves). השמורה כוללת 2,618 קילומטרים רבועים של יער, ובשל מגוון תנאי טבע בגבהים שונים, כוללת מגוון רב של צמחים. סקר אחד שנערך על ידי בוטנאים סיניים דיווח על 3,479 מיני צמחים עילאיים שנמצאו באזור מסוים.
מיני בעלי החיים המוגנים כוללים חרומף זהוב, שאוכלוסייתו במועצה גדלה בין 1990 ל-2005 מ-500 למעל ל-1,200 פרטים. אזור הגנה מיוחד בן 100 קילומטרים רבועים הוקצה למין פרימט בסיכון זה.
בשנונגג'יה ישנם גם אתרים בעלי תחומי עניין מדעיים לפלאונטולוגים. מערת הקרנף בעיירה חונגפינג תוארה על ידי הפלאונטולוגים הסיניים כאתר המאובנים העשיר ביותר במדינה לאחר ג'ואוקואודיין.
גאוגרפיה וטבע > אתר המורשת העולמית

שני אזורים במועצה המיוערת שנונג'יה, פסגת שנונג, והר לאוג'ון נוספו ב-2016 לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בהחלטה של המושב ה-40 של ועדת המורשת העולמית. האתרים כלולים על בסיס קריטריונים 9 (דוגמה יוצאת דופן בייצוג תהליכים ביולוגיים ואקולוגיים בהתפתחות היבשות) ו-10 (בית גידול טבעי, במקומו המקורי אין סיטו, מגוון ביולוגי חשוב ומובהק).
אתר המורשת העולמית כולל שני אזורים נפרדים בשטח כולל של 733,180 דונם, המוקפים בשטח חיץ משותף בגודל 415,360 דונם. האזור המערבי הגדול יותר, שנונג דינג / בדונג (31°28′11″N 110°14′38″E﻿ / ﻿31.469722°N 110.243889°E﻿ / 31.469722; 110.243889), משתרע על שטח של 628,510 דונם, האזור המזרחי הקטן יותר, לאוג'ון שאן (31°27′47″N 110°30′33″E﻿ / ﻿31.463056°N 110.509167°E﻿ / 31.463056; 110.509167), משתרע על שטח של 104,670 דונם.
האזורים המוגנים כוללים את היערות הראשוניים הגדולים ביותר שנשארו במרכז סין, ומהווים בית גידול למינים נדירים רבים כמו סלמנדרת ענק סינית (Andrias davidianus), חרומף זהוב (Rhinopithecus roxellana), נמר ערפילי מצוי (Neofelis nebulosa), נמר (Panthera pardus) ודוב שחור אסייתי (Ursus thibetanus). בסך הכול יש באתר המורשת 87 מיני יונקים, 389 מיני עופות, 51 מיני זוחלים, 36 מיני דו-חיים, 46 מיני דגים, ו-4,328 מיני חרקים.
בנוסף ליונקים שהוזכרו לעיל חיים באתר חתול זהוב אסייתי, דול מצוי, זבד הודי ענק, אייל מושק סיני, גוראל סיני וסרו סיני. בין העופות: עיט זהוב, קורמורן גדול, שחף אגמים, שובל מלכותי ופסיון קוקלאס. בין הזוחלים: צפע פיאה (Azemiops feae), מוקסין סיני ומין הכרכן כרכן אסייתי (Elaphe taeniura). בין הדו-חיים: סלמנדרת ענק סינית, Liua shihi (באנגלית Wushan salamander) ומין הצפרדע Quasipaa boulengeri (באנגלית Boulenger's spiny frog). בין מיני הדגים Ctenogobius shennongensis (באנגלית Shennong goby). 284 מיני חרקים הם אנדמיים לאתר.
כלכלה

המועצה הררית ומיוערת בצפיפות (כפי שמציין שמה), מה שהפך היסטורית את היערנות לתעשייה העיקרית. מעל 100,000 מטרים מעוקבים של עץ הופקו במועצה מדי שנה משנות ה-60 עד שנות השמונים של המאה ה-20 (מעל למיליון מטרים מעוקבים בשנות השבעים), אך בסוף שנות התשעים עבר המוקד מכריתת עצים לשימור יערות. באופן רשמי, הופסקה כריתת העצים של יער טבעי לחלוטין במרץ 2000.
האוכלוסייה הדלילה של המועצה, בהשוואה לנפת חוביי טיפוסית בגודל דומה, מתורגמת ליחסית פחות חקלאות; עם זאת, המועצה מנסה להופיע על מפת העולם כיצרנית תה, כמו כן ישנן פעולות כרייה ברחבי המחוז.
כמו במקומות אחרים במערב חוביי ההררי, מנצלים הרבה מפעלים הידרואלקטריים קטנים את האנרגיה של נהרות והנחלים של שנונגג'יה.
מספר מתקני תיירות פועלים לאורך הכביש לאומי מספר 209, במיוחד בעיירה מוּיוּ ובסביבתה.
בממוצע, האזור דל יחסית, והתמ"ג לנפש נמוך מכל אחת מהיחידות ברמת נציבות בחוביי. אם כי השוואה ישירה בין שנונגג'יה ליחידה ברמת נציבות של חוביי כמו ִייצָ'אנְג (Yichang) או חְוָאנְגְשְׁה (Huangshi) עלולה להטעות, מכיוון שכמעט בכל היחידות ברמת נציבות של חוביי יש גרעין עירוני גדול (עם הכנסות גבוהות יותר בהתאמה), ואילו לשנונג'יה אין.
תחבורה

הנתיב הראשי מצפון לדרום ברחבי המועצה הוא הכביש הלאומי 209 של סין (G209), אולם עם זאת, נכון לשנת 2009 הוא עדיין לא היה מוכן במקומות רבים הן במועצה (צפונית לכניסה לפארק הלאומי ביָאדְזְה-קוֹאוּ) ובהן בנפת בדונג מדרום לה. בפועל מרבית המבקרים נכנסים למועצה מגבולה הדרומי, כשהם עוברים לאורך הכביש המחוזי מייצ'אנג, שמתמזג עם G209 ליד גָאויָאנְג שבנפת שינגשאן. מסלול זה הוא כביש סלול טוב, המכונה "כביש יי-שן" (ייצ'אנג-שנונגג'יה).
דרך 307 של מחוז חוביי (S307) עוברת בחלקה הצפון-מזרחי של המועצה, מ-G209 מזרחה לעיירה סונְגְבָּאי ובהמשך אל נפת באוקאנג (חלק מהנציבות העירונית שיאנגיאנג).
בגלל השטח ההררי, אין במועצה תחבורה ברכבות או בשיט. למרות השטח הקשה והטרשי, החלה באפריל 2011 הבנייה של נמל תעופה שנונג'יה בהשקעה של מיליארד יואן. נמל התעופה השוכן מערבית לעיירה חונגפינג נפתח במאי 2014 לטיסות לווהאן.
מיתולוגיה

השם "שנונגג'יה" הוא הלחם בסיסים של שמו של האל המיתי / הקיסר האגדי שנונג, אחד משלושת המלכים וחמשת הקיסרים, ו"ג'יה", כלומר סולם: פשוטו כמשמעו, "הסולם של שנונג". על שם הסולם האגדי מראטאן עליו נאמר ששנונג השתמש בו כדי לטפס במעלה ובמורד ההר (בהמשך נאמר שקסם הפך את הסולם ליער עבות). באגדות רבות נאמר ששנונג הופיע באזור שוב ושוב ואסף צמחי מרפא לצורך הניסויים העצמיים הפרמקולוגיים שלו.
תושבי שנונגג'יה שימרו את אפוס האפלה (黑暗傳), שירה אפית של אוסף אגדות וסיפורי עם מסין הקדומה.
במשך מאות שנים וגם בימינו, התפרסמו בשנונגג'יה סיפורים, סאגות ודיווחים של עדי ראייה (כביכול) על מפגשים עם ישות אנתרופומורפית, המכונה "יֵה-זֶ'ן" (野人, "אדם פראי"). הפולקלור דומה במידה רבה לדיווחים על איש השלג מטיבט. לפיכך אין זה מפתיע ששנונגג'יה מהווה "מקום עלייה לרגל" עבור קריפטוזואולוגים מסין ומחוץ לה.
הערות שוליים

↑  China: Húbĕi (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  "神农架林区历史沿革".
↑  2017年统计用区划代码和城乡划分代码：神农架林区
1 2 3 4  What's wrong in Shennongjia?
↑  ZHAO, Chang-Ming; CHEN, Wei-Lie; TIAN, Zi-Qiang; XIE, Zong-Qiang (בדצמבר 2005). "Altitudinal Pattern of Plant Species Diversity in Shennongjia Mountains, Central China". Journal of Integrative Plant Biology (באנגלית). Blackwell Publishing. 47 (12): 1431–1449. doi:10.1111/j.1744-7909.2005.00164.x. ISSN 1672-9072. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  Number of golden monkeys doubled (אורכב 02.11.2012 בארכיון Wayback Machine) (Xinhua, www.chinaview.cn, 2005-08-08)
↑  Tong, Haowen; Wu, Xianzhu (2010). "Stephanorhinus kirchbergensis (Rhinocerotidae, Mammalia) from the Rhino Cave in Shennongjia, Hubei" (PDF). Chinese Science Bulletin. 55 (12): 1157–1168. doi:10.1007/s11434-010-0050-5.
↑  Hubei Shennongjia Description
↑  Hubei Shennongjia map
↑  Nomination file, Pages 50-64
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467718305171  LCCN: nr2002006756  VIAF: 134160512   WorldCat (עם VIAF): 134160512 
על פסגת שנונג
כניסה לשמורת הטבע הלאומית שנונגג'יה
פסל הקרנף ליד חונגפינג הוקם לכבוד המאובנים שנתגלו במערת הקרנף הסמוכה
מטעי תה במורד צפונית לעיירה מויו
גשר מתקופת המהפכה התרבותית בכביש G209
יער ראשוני בגובה מעל 2,500 מטרים
תהילים פ"ב

תהילים פ"ב הוא המזמור ה־82 בספר תהילים, חלק משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו ושיר של יום של יום שלישי.
תוכן המזמור

מזמור פ"ב מורכב משמונה פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
תוכן המזמור > א'

המזמור נפתח בהצהרת המשורר כי: "אֱלֹהִים נִצָּב בַּעֲדַת אֵל בְּקֶרֶב אֱלֹהִים יִשְׁפֹּט". כלומר, אלוהים נמצא בבית דין של מעלה ושופט שם.
תוכן המזמור > ב'-ז'

בחלקו המרכזי של המזמור מוכיח המשורר כביכול את האלילים המדומים: "עַד מָתַי תִּשְׁפְּטוּ עָוֶל וּפְנֵי רְשָׁעִים תִּשְׂאוּ?" (ב'), הוא קורא להם לעשות צדק לעניים וליתומים, ולהצילם מידי הרשעים: "שִׁפְטוּ דַל וְיָתוֹם עָנִי וָרָשׁ הַצְדִּיקוּ" (ג'), "פַּלְּטוּ דַל וְאֶבְיוֹן מִיַּד רְשָׁעִים הַצִּילוּ" (ד').
המשורר עובר לדבר על אותם "אלוהים" "לֹא יָדְעוּ וְלֹא יָבִינוּ בַּחֲשֵׁכָה יִתְהַלָּכוּ יִמּוֹטוּ כׇּל מוֹסְדֵי אָרֶץ" (ה'), המשורר אומר כי עד עכשיו הוא חשב שהם באמת "אלוהים": "אֲנִי אָמַרְתִּי אֱלֹהִים אַתֶּם וּבְנֵי עֶלְיוֹן כֻּלְּכֶם" (ו), אך עתה הוא יודע כי: "אָכֵן כְּאָדָם תְּמוּתוּן וּכְאַחַד הַשָּׂרִים תִּפֹּלוּ" (ז').
תוכן המזמור > ח'

המזמור נחתם בקריאת המשורר לאלוהים שיקום וישפוט את הארץ: "קוּמָה אֱלֹהִים שׇׁפְטָה הָאָרֶץ כִּי אַתָּה תִנְחַל בְּכׇל הַגּוֹיִם" (ח)'.
בתפילה היהודית

תהילם פ"ב הוא שיר של יום של יום שלישי. במרבית נוסחי התפילה כיום, שיר של יום נאמר בימי חול בסוף התפילה לפני פיטום הקטורת ועלינו לשבח (כך בנוסח הספרדים, נוסח ספרד ותימן). לפי נוסח אשכנז, שיר של יום נאמר בסוף התפילה לאחר "עלינו לשבח".
הערות שוליים

↑  כשהפרושים הנהיגו לומר פיטום הקטרת בכל יום, הכניסו אותו אחרי שיר של יום.  לפי דברי קהלת פפד"מ תרכ"ב, עמ' 9, בפפד"מ נהגו לאומרו לפני התפילה.  בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור פג (שיר מזמור לאסף) לאחר שיר של יום בכל יום, עיין סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 152, ויש שאומרים אותו רק בימים שאומרים בהם תחנון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4782940-0  VIAF: 189378355   WorldCat (עם VIAF): 189378355
שימלאו סילבאניי

שימלאו סילבאניי על מפת המחוז סלאז'
הכנסייה הרומית-קתולית בשימלאו סילבניי
שימלאו סילבאניי (ברומנית: Șimleu Silvaniei, בהונגרית: סילאג'שומיו, Szilágysomlyó, ביידיש: שאמלויא, שאמלוי, סילאַדזשאָמליאָ, בגרמנית: Schomlenmarkt) היא עיר ברומניה, במחוז סלאז' שבצפון-מערב טרנסילבניה. בשנת 2002 חיו בה 16,066 תושבים.
נתונים כלליים

מצויה בחלקו המערבי של מחוז סלאז', במרחק 29 ק"מ צפונית-מערבית מבירת המחוז, זלאו 74 ק"מ דרומית מסאטו מארה העיר על שלושת הכפרים הנספחים שלו - ביק (Bükk ,Bic), צ'היי (Somlyócsehi, Cehei) ופוסטה (Pusztacsehi, Pusta), משתרעת על שטח של 62,26 קמ"ר בעמק השימלאו, למרגלות הגבעה "מאגורה שימלאולוי" (Măgura Șimleului). העיר נחצית על ידי הנחל קראסנה.
שם העיר

השם הראשון שבו נודע היישוב הוא "ואטאשומיובה", שמשמעותו "ההר של ואטא".
ואטא הוא שם פרטי, ככל הנראה הונגרי, ממקור טורקי עתיק, בעוד המילה שומיובה היא מילה הונגרית ארכאית שמובנה "הר". השערה אחרת היא שמשמעות שם העיר הוא "מצודת הבז של ואטא" (Vatha Solyomvár), שבו מופיעה המילה ההונגרית Solyom (שויום) שמובנה "בז".
אקלים

האקלים באזור הוא ממוזג עם השפעות אוקיאניות קלות. ממוצע הטמפרטורות השנתי הוא +°9 C
עם אמפליטודה בין 19.3-23.6 מעלות. בגלל צורת הנוף הבקעתי המאפשרת חדירת מאסות של אוויר מדרום ומדרום-מזרח השוקעות
וגורמות לתופעות של אינוורסיה טרמית.
הכמות הממוצעת השנתית של גשמים מגיעה ל 700 מ"מ, עם שיא בחדשים יוני-יולי ומינימום בחודש מרץ. הרוחות הנפוצות ביותר נושבות מכיוון מערב וצפון-מערב ומביאות לחות במזרח העיר נמצאו מעיינות חמים שבהם טמפרטורת המים היא +40 ° C.
דמוגרפיה

בשנת 1850, כלל האוכלוסייה הייתה 4,027.
הרכב לפי דת:
| דת | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| נוצרים אורתודוקסים | 0 |  |
| נוצרים רפורמים | 1,277 |  |
| נוצרים רומים-קתולים | 1,217 |  |
| נוצרים יוונים-קתולים רומנים | 1,335 |  |
| נוצרים אוונגלים | 6 |  |
| יהדות | 189 |  |
| נוצרים בפטיסטים | - |  |
| נוצרים אדוונטיסטים | - |  |
| נוצרים פנטקוסטלים | - |  |
| נוצרים אוניטריאנים | 3 |  |

הרכב האוכלוסייה לפי דתות בשנת 1930. כלל האוכלוסייה הייתה 8,682 תושבים.
| דת | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| נוצרים אורתודוקסים | 130 |  |
| נוצרים רפורמים | 1,854 |  |
| נוצרים רומים-קתולים | 1,745 |  |
| נוצרים יוונים-קתולים רומנים | 3,285 |  |
| נוצרים אוונגלים | 15 |  |
| יהדות | 1,587 |  |
| נוצרים בפטיסטים | 50 |  |
| נוצרים אדוונטיסטים | 2 |  |
| נוצרים פנטקוסטלים | - |  |
| נוצרים אוניטריאנים | 6 |  |

בשנת 2002 מנתה אוכלוסיית העיר 16,066 תושבים. מתוכם 8,275 נשים, ו-7,791 גברים.
הרכב האוכלוסייה לפי קבוצות אתניות (2002)
| קבוצה אתנית | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| רומנים | 10,553 | 65,7% |
| הונגרים | 4,010 | 25,0% |
| צוענים (רומה) | 1,425 | 8,9% |
| סלובקים | 39 | 0,2% |
| גרמנים | 14 | 0,1% |
עם בני המיעוטים נמנים גם שני יהודים וטורקי אחד.
הרכב האוכלוסייה לפי שפת אם:
| שפה | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| רומנית | 10,713 | 66,7% |
| הונגרית | 4,159 | 25,9% |
| רומאני | 1,130 | 7,0% |
| סלובקית | 35 | 0,2% |
| גרמנית | 7 | < 0,1% |
הרכב האוכלוסייה לפי דתות:
| דת | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| נוצרים אורתודוקסים | 9,998 | 62,2% |
| נוצרים רפורמים | 2,580 | 16,1% |
| נוצרים רומים-קתולים | 1,577 | 9,8% |
| נוצרים יוונים-קתולים רומנים | 985 | 6,1% |
| נוצרים בפטיסטים | 764 | 4,8% |
| נוצרים אדוונטיסטים | 57 | 0,4% |
| נוצרים פנטקוסטלים | 40 | 0,2% |
| הכנסייה הנוצרית לפי האמונה הישנה | 8 | < 0,1% |
| נוצרים אוניטריאנים | 6 | < 0,1% |

בין השאר - תושב אחד הצהיר על עצמו כמוסלמי, אחד כאתאיסטי, ו 6 כ"לא דתיים" ו-11 לא בחרו שום אמונה.
התפתחות האוכלוסייה במהלך המאות -20–21:
מבחינת מגורים, מתגוררים תושבי העיר ב-2,699 בתים פרטיים עם דירה משפחתית יחידה, ב-138 בתים עם שתיים או יותר דירות, ב-123 שיכוני מגורים ("בלוק"). בנוסף קיימים 16 בניינים שאינם מיועדים למגורים. 5,483 דירות הן בבעלות פרטית, 177 בבעלות המדינה, ו-23 בבעלות קהילות דתיות.
כלכלה

בשימלאו סילבאניי קיימים מפעלים של תעשיית העץ והרהיטים, טקסטיל והנעלה ותעשיית המזון. לאחר המהפכה הרומנית חלה התפתחות של מגזר השירותים. העיר ידועה, בין השאר, ביין מסוג "שמפנייה" המיוצר בה.
הקהילה היהודית בעיר

בשימלאו סילבאניי, או שאמלויא בפי היהודים, שגשגה במשך דורות קהילה יהודית ענפה, עוד מהמאה התשע עשרה, ומהעיר אף יצאו רבנים נודעים בהונגריה כולה, כמו ר' שלמה זלמן עהרענרייך, אב"ד העיר בין השנים תרנ"ט (1899) – תש"ד (1944), מחבר הספר "לחם שלמה" ועוד כארבעים חיבורים, הרב יעקב יהודה אריה פרנקל, מחבר ה"ליקוטי מהרי"ל" ועוד, הרב אשר אנשיל כץ, שכיהן כאב"ד וראש ישיבה בדונא-סעדראהעלי, ועוד. כמו כן ידוע הסופר והעיתונאי יוצא העיר אלברט פרקש (גספר פרנץ), עורך דין ידוע בתקופתו.
הקהילה היהודית בעיר > בתקופת השואה

כאשר נכנסו הנאצים להונגריה, והוקמה ממשלה חדשה בחסות השלטון והאידאולוגיה של הנאציזם, החלה לפעול בהונגריה תוכנית ההשמדה של היהודים, וגם בשימלאו סילבאניי הוקם גטו באזור היישוב צ'היי, על יד העיר, ובי' באייר תש"ד (3 במאי 1944) הועברה עם שחר כל האוכלוסייה היהודית שבעיר אל גטו שאמלויא - גטו צ'היי, ואליהם הצטרפו במהלך הזמן עוד ועוד מיהודי המחוז (מביניהם ידועים המהר"ם בריסק, רבה של טשנד, וכן רבני הערים קראסאנה, זילה, נאג'פאלו ועוד) עד שבשיאו מנה הגטו כ-8,500 יהודים, החיים בתנאים קשים וסדיסטיים. בערב חג השבועות של אותה השנה, נלקחו ברכבת הטרנספורט הראשונים מבין יהודי הגטו אל מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, על ידי יחידת ז'נדרמים הונגרית מיוחדת שנשלחה מבודפשט למטרה זו בפיקודו של ראש העיר הנאצי של שאמלויא, לאסלו קראסנאי (Laszlo Krasznai), אחד מהאכזריים ביותר שבמפקדי הגטאות בהונגריה. בהמשך החודש בוצעו עוד שני משלוחי מוות, שרוקנו את יהודי הגטו כולו אל מותם.
אישים

מבין ילידי העיר בולטים:
סטפאן באטורי (1533–1586) - מלך פולין, הדוכס הגדול של ליטא, ושליט טרנסילבניה. בן לענף שומיואי (Somlyói) של משפחת האצילים ההונגרים באטורי, שמקורו בעיר שימלאו סילבאניי. נחשב לאחד מגדולי המלכים של פולין.
קרישטוף באטורי (1530–1581) - שליט (וויבוד) טרנסילבניה, אחיו של סטפאן באטורי.
אנדראש באטורי (1562 או 1563–1599) - קרדינל ונסיך טרנסילבניה (מרץ-אוקטובר 1599).
ז'ופיה באטורי שומיאי - נסיכה, אשתו של ג'רג' ראקוצי השני.
פרנץ גאשפאר, (1861-1923) רופא ונוסע  יהודי-הונגרי
יוליו מאניו (1873–1953) - עורך דין ופוליטיקאי רומני, ממובילי מאבקם של הרומנים באזור לאיחוד עם רומניה, מנהיג המפלגה הלאומית הרומנית בטרנסילבניה ובאנאט לפני ואחרי מלחמת העולם הראשונה, שירת כראש ממשלת רומניה במשך שלוש כהונות בין 1928–1933 והיה ממייסדיה של מפלגת האיכרים הלאומית. סייע בהפלת משטרו של יון אנטונסקו, ונפל קרבן לדיכוי הקומוניסטי. הוא בילה את ילדותו בעיר ולימים הוקם בה מוזיאון לזכרו.
גיזלה גרוס (1875–1942) - פסנתרנית יהודייה. למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, והייתה חניכתם של אישטוון תומאן וטרסה קארניו; הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין, והייתה מן הפסנתרניות הראשונות שהקליטו קטעי פסנתר עבור חברת "ולטה מיניון", יצרנית הפיאנולה. נישאה לאדולף וייסמן, מבקר מוזיקה ברלינאי ידוע. בינואר 1942 גורשה על ידי הנאצים לריגה שבלטביה, ובאותה השנה מתה בגטו ריגה.
מיקלוש ניסלי (1901–1956) - רופא וסופר יהודי, שבתקופת השואה הועסק כרופא פתולוג במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, ולאחר המלחמה העיד במשפטי נירנברג נגד פושעי המלחמה הנאצים, ומאוחר יותר פרסם את זכרונותיו מהמחנה.
אלי ברקוביץ'-גרוס (נולדה ב-1929) - סופרת יהודייה שבתקופת השואה שרדה את מחנות אושוויץ ונוינגמה, כיום סופרת, משוררת ומרצה בארצות הברית.
ג'ו פסטרנק (1901–1991) - מפיק קולנוע יהודי אמריקאי.
אתרים חשובים ויעדי תיירות

שרידי מצודת באטורי - ששימשה למגורים לבני משפחת באטורי, מן הענף שומיאי. נחשבת למייצגת את האדריכלות בסגנון רנסאנס מטרנסילבניה. יש בה שני מתחמים מבוצרים שנבנו בשני שלבים.
מתוך המצודה נשמרו ביתן השער, בעל שתי קומות, הבנוי מעל פרוזדור מקומר. כן שרדו גם שני צריחים, הבסטיון וחלק מחומות המגן. בשנת 1774 נרכש המקום על ידי העירייה. בשנת 2007 בוצעו באתר חפירות ארכאולוגיות.
הכנסייה הרומית-קתולית, עם דלת משנת 1532. הוקמה על ידי אביו של סטפאן באטורי, שליט טרנסילבניה ומלך פולין שפסל דמותו הועמד בגן הכנסייה.
בית הכנסת - נבנה בשנת 1876 והפך למוזיאון שהוקדש בשנת 2005 לזכר השואה.
מנזר ביק, הידוע גם כמנזר השילוש הקדוש, שוכן במרחק כשלושה ק"מ מן העיר, הוא מנזר רומני אורתודוקסי חדש שהוקם בשנת 1994 מהווה מקום לעליית רגל. חג המנזר הוא 29 באוגוסט ביום לזכר עריפת ראשו של יוחנן המטביל. למתחם המנזר הועברה מן הכפר סטנה (Stâna) שבמחוז סלאז', כנסייה עשויה מעץ משנת 1720.
היקב ליינות תוססים, עם גלריות תת-קרקעיות לאורך של 3.5 ק"מ.
הכנסייה האורתודוקסית "השליחים הקדושים" בכפר צ'היי - נבנתה בשנת 1765.
שרידי המצודה שעל גבעת מגורה - במקום היה בימי קדם ישוב דאקי שנקרא "דאקידאווה", בתוך אזור המיושב על ידי "הדאקים החופשיים" מהכיבוש הרומי. באותו מקום נבנה בימי הביניים מבצר עשוי מעץ ואדמה. ככל הנראה החלה בנייתו במחצית השנייה של המאה ה-12 בידי הווייווד של טרנסילבניה, מיקלוש מגיישי, אולם בימינו נותרו שרידים משלב הבנייה השני, בשנים 1317–1315, שהתבצע על שטח שהשתייך למשפחת מגיישי ועבר לידי משפחת באטורי בשנת 1351.
הגבעה "מגורה" מהווה מקום תצפית מצוין לפנורמת הנופים מסביבתה, הכוללים גם את:
הכנסייה הרפורמית משנת 1730.
האגם צ'היי (Lacul Cehei) - אחת משמורות הטבע היפות של מחוז סלאז'.
הבריכה התרמאלית "ברוסקריה" - מומלצת לרחצה ולדיג, נמצאת במרחק של כחמישה ק"מ מן העיר.
ערים תאומות

| --- | --- |
 הונגריה נירבאטור, הונגריה  ישראל פתח תקווה, ישראל  הונגריה סרווש, הונגריה  הונגריה אלברטירשה, הונגריה  מולדובה רשקאן (אנ'), מולדובה:
גלריה

בית המשפט בשימלאו סילבאניי, מורשת היסטורית ("בנק סילבאניה" לשעבר)
שימלאו סילבאניי
 (מראה כללי)
הכנסייה הפרוכית הרומית קתולית
הכניסה לכנסיית "מרים הקדושה, אם האל”
בית עיריית שימלאו סילבאניי
גימנסיית "סטפאן באטורי”
הבית-מוזיאון יוליו מאניו (מורשת היסטורית)