stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הני זובידה
תקשורת

זובידה מופיע בתקשורת תדיר בתחומי אקטואליה, פוליטיקה ישראלית, יחסי ארצות הברית–ישראל ונושאים חברתיים. בין השנים 2019-2022 הגיש את התוכנית משכן לילה בערוץ כנסת.
הני יצר והנחה את הסדרה הדוקמנטרית עיר אחת שני עמים וכמו כן, הני יצר והנחה שני וידאוקסטים ישראל 2030 ו-קולות של שינוי כל התוכניות שודרו בערוץ כנסת. הני גם הגיש את הפודקאסט המזנון מבית הפודקאסטים מה הדיבור - בצוותא עם הגר סידס שהיתה תוכנית ראיונות מגוונת וכללה נושאים כפוליטיקה, אוכל, תיירות ועוד
כמו כן הגיש בשנים 2011–2015 תוכנית רדיו בנושאי אקטואליה חברה פוליטיקה וספורט, בשם "דעה צפונית", עם שותפו, ד"ר דוד מקלברג, ב"רדיו יזרעאל".
מאז שנת 2014 עד שנת 2017, עת בה התוכנית ירדה מהאוויר, הוא היה חלק מצוות התוכנית "שירים ושערים" ברשת ב', פרשן ספורט בתוכנית "פסק זמן" בערוץ הראשון וגם שימש בעבר חבר בוועדה המסדרת במסגרת תוכניתה של קרן נויבך "סדר יום" ברשת ב' והיה חלק מצוות התוכנית "פה זה לא אירופה" עם מרגלית צנעני ורון כחלילי ברדיו לב המדינה. בשנת 2018 החל להשתתף כפרשן בצוות הפרשנים בתוכנית "שבת במגרש" בערוץ הספורט.
בשנת 2016 הגיש את התוכנית השבוע שלי ברשת ב'. הוא גם השתתף כפאנליסט בתוכניות "שיחת היום" בערוץ 2 (של רשת) ופאנליסט בתוכנית "הפטריוטים" שבערוץ 20.
בעבר, שימש זובידה כפרשן הפוליטי בערוץ i24news.
בעת מגפת הקורונה בשנת 2020 עורר סערה כאשר קרא למנהיגי הציבור החרדי לחזור לשטעטל במזרח אירופה, זאת לאחר שטען כי הם מנעו מהציבור שלהם גישה לאינפורמציה ממשרד הבריאות וגרמו להם לא להישמע להוראות במלחמה במגפת הקורונה ולהתפשטות המחלה ופגיעה בציבור שלהם. כמו כן, טען זובידה, כי אותם מנהיגים מפעילים פרקטיקות גזעניות כלפי הציבור הספרדי. סערה שבעקבותיה דרש חבר הכנסת אורי מקלב להשעותו מהגשת התוכנית משכן לילה בערוץ הכנסת.. מכתב זה נדחה על ידי הנהלת הערוץ וד"ר זובידה המשיך להגיש את משכן לילה כרגיל.
הוא כותב טורי דעה בעיתונים שונים ובאתרי ואינטרנט בנושאים שונים ומגוונים. במשך כארבע שנים היה לו טור ביקורת תקשורת קבוע בירחון "סטטוס" בנושאי תקשורת וגם בירחון "גלילאו" בנושאי טכנולוגיה ותקשורת. את טוריו ניתן למצוא בבלוג "ביקורת ולא בהכרח בונה".
חיים אישיים

זובידה מתגורר בין ארה"ב לתל אביב-יפו, נשוי לד"ר אביבה זלצר-זובידה ולהם שני בנים.
בנו עידו זלצר-זובידה הוא כדורגלן בקבוצת אינטר מיאמי.
לקריאה נוספת

הני זובידה ורענן ליפשיץ, "עצור - אין גבול" - על גבולות והיעדרם, ישראל 2017. בהוצאת ידיעות אחרונות
Zeltzer-Zubida Aviva and Hani Zubida. 2012. "Patterns of Immigrationand Absorption." In Mitchell G. Brad and David Nachmias (Eds.). Israel Studies: An Anthology.
הני זובידה.2008. "שינוי שיטת הממשל בישראל: מה (אם בכלל) ניתן ללמוד מניסיון העבר?"בתוך ארז כסיף (עורך). לחלק את הארץ: על שיטת החלוקה האזורית ועל אודות צדק חלוקתי. ירושלים:כרמל. עמ' 233-260.
הערות שוליים

1 2 3   רונן טל, הני זובידה מתעקש לשאול: "מתי תבינו שאתם ערבים?", באתר הארץ, 6 בפברואר 2025
↑  העדות המלאה של הניה (הנא) דלאל זבדה, אחותו של דייוויד ואמו של הני זובידה.
↑  דף הספר באתר הוצאת ידיעות אחרונות
↑  הסתה נגד החרדים: מקלב דורש להשעות את זוביידה מ’ערוץ כנסת’, באתר חרדים10, ‏2020-03-21
↑  המגיש הסית: "שיחזרו לשטייטעל באירופה", באתר כיכר השבת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463146905171  BnF: cb16625273d (data)  VIAF: 247020250   WorldCat (עם VIAF): 247020250 
הני זובידה עם שגריר ארצות הברית בישראל, דן שפירו ופרופ' ארנון גוטפלד במכללה האקדמית עמק יזרעאל. מאי 2013
כיבוש השממה (תערוכה)

| --- | --- |

נחמן תמיר מלווה את ראש הממשלה דוד בן-גוריון בתערוכת "כיבוש השממה" ב-1953.
 פרטים
 שטח:  30,000 מ"ר
 מבקרים:  600,000
 מקום תצוגה:  ירושלים, ישראלישראל
 קואורדינטות:  
 תאריך פתיחה:  22 בספטמבר 1953
 תאריך סגירה:  14 באוקטובר 1953
 שנה:  1953
  (למפת ירושלים מוגדלת) כיבוש השממה(למפת ירושלים רגילה) כיבוש השממה(למפת הרי ירושלים רגילה) כיבוש השממה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) כיבוש השממה
כיבוש השממה (תערוכה) (או בשמה הרשמי: תערוכת אקספו "ירושלים 1953") הייתה תערוכה עולמית אשר נערכה בירושלים, ישראל במרכז הקונגרסים הבינלאומי בנייני האומה בין התאריכים 22 בספטמבר 1953 ל-14 באוקטובר 1953. התערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה שנערכה בישראל. טקס הפתיחה נערך במעמד נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, וראש הממשלה, משה שרת. בתערוכה ביקרו כ-600,000 אנשים.
התערוכה עסקה בנושא "כיבוש השממה" ואכלוס ופיתוח האזורים המדבריים ברחבי העולם. הרעיון לתערוכה הגיע מעצם העובדה שהיא נערכה בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, ובשנים אלו עסקו רבות בפיתוח אזורים שוממים במדינה עבור קליטת העלייה מארצות ערב ואירופה.
13 מדינות, בהן ארצות הברית, השתתפו בתערוכה למרות שהודיעו באופן רשמי שהן עלולות להחרים את פתיחת התערוכה[דרוש מקור]. ברית המועצות סירבה להשתתף. בין המשתתפים בתערוכה היו גם ארגון אונסק"ו וארגון הבריאות העולמי.
הונפקו מדליות ובולי דואר בנושא התערוכה בעיצובו של המעצב הגרפי הבריטי אברם גאיימס[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  סוכנות הידיעות היהודית, Israel’s First International Exhibition Closes; Visited by 600,000, ‏16 באוקטובר 1953 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268869205171  LCCN: n99266081   WorldCat (עם LCCN): n99-266081 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרי סיימון

מרי ג'יני מיי סיימון (באנגלית: Mary Jeannie May Simon, באינוקטיטוט: Ningiukudluk;‏ ‏נולדה ב־21 באוגוסט 1947) היא שדרנית רדיו לשעבר, פקידת ממשל ודיפלומטית קנדית, שהחל מ-26 ביולי 2021 מכהנת כמושלת הכללית של קנדה.
סיימון נולדה בכפר קנגיקסאלוג'ואק (Kangiqsualujjuaq) שבחבל נונאוויק של פרובינציית קוויבק. בשנות ה-70 היא עבדה לזמן קצר כמפיקה וכקריינית רדיו בתחנת CBC North. בהמשך היא נכנסה לעבודה בשירות הציבורי, שימשה כחברה במועצת אגודת האינואיטים של צפון קוויבק והייתה בעלת תפקיד מרכזי במשא ומתן על הסכם שארלוטטאון. בשנים 1994–2004 כיהנה סיימון כשגרירה הראשונה של קנדה לענייני חוג הקוטב, וכן כמובילת המשא ומתן להקמת המועצה הארקטית (Arctic Council). בשנים 1999–2002 היא גם כיהנה כשגרירת קנדה בדנמרק. ב-6 ביולי 2021 הכריז ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו שסיימון מונתה להחליף את ז'ולי פאייט כמושלת הכללית של קנדה. סיימון היא המושלת הכללית ה-30 מאז איחוד קנדה, האישה החמישית בתפקיד והאדם הראשון ממוצא אינואיטי בתפקיד.
ראשית חייה

מרי סיימון נולדה בכפר קנגיקסאלוג'ואק לבוב מרדון מיי, סוחר פרוות ממוצא אירופאי, שניהל מסחר עם חברת מפרץ הדסון, ולננסי מיי, אישה ממוצא אינואטי. היא למדה בבית הספר הפדרלי בקוג'ואק (לשעבר פורט צ'ימו), לאחר מכן בבית הספר התיכון פורט קרסון שבקולורדו, ארצות הברית, והשלימה את השכלתה התיכונית בלמידה מרחוק בקוג'ואק. בשנות ה-70 היא עבדה לזמן קצר כמפיקה וכקריינית רדיו בתחנת CBC North.
סיימון היא השנייה במשפחה בת שמונה ילדים (ארבעה אחים ושלוש אחיות). היא אם לשני בנים ולבת אחת. אחיה, ג'וני מיי, הוא טייס נודע. היא נשואה לעיתונאי והסופר ויט פרייזר, לשעבר ראש נציבות הקוטב של קנדה. סיימון דוברת אנגלית ואינוקטיטוט, והתחייבה ללמוד צרפתית במהלך כהונתה כמושלת הכללית.
קריירה

סיימון החלה את הקריירה שלה בשירות הציבורי כאשר נבחרה כמזכירת מועצת המנהלים של מועצת אגודת האינואיטים של צפון קוויבק. ב-1978 היא נבחרה כסגנית נשיא המועצה ובהמשך נבחרה כנשיאת המועצה, תפקיד שכיהנה בו עד 1985. במהלך תקופה זו הייתה מעורבת בפעילות הארגון "אינואיטים מאוחדים בקנדה" (Inuit Tapiriit Kanatami). סיימון הייתה אחת מהאינואיטים הבכירים למשא ומתן על תהליך השבת הריבונות (repatriation) של חוקת קנדה במהלך ועידות השרים הראשונים שהתקיימו בשנים 1982–1992 וכן במהלך הדיונים בוועידת שארלוטטאון ב-1992. היא שימשה כחברה בוועדה ליישום הקמתה של נונאווט ב-1993 וכן כמנהלת-שותפה לענייני מדיניות וכמזכירה של הוועדה המלכותית לענייני הילידים.
סיימון שימשה במגוון תפקידים בוועידת האינואיטים של חוג הקוטב, בתחילה כחברה במועצה המנהלת בשנים 1980–1983, כנשיאת הוועידה בשנים 1986–1992, ונציגה מיוחדת בשנים 1992–1994. במהלך תקופה זו סייעה להשגת אישור מממשלת רוסיה לאפשר לאינואיטים מחצי האי הצ'וקצ'י להשתתף בעצרת הכללית של הוועידה באלסקה.
ב-1994 מונתה סיימון על ידי ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין כשגרירה הראשונה של קנדה לענייני חוג הקוטב, משרה בה היא החזיקה עד ראשית 2004. כשהיא פעלה על פי הנחיות ממשלת קנדה, היא החזיקה בתפקיד מוביל במשא ומתן להקמת מועצה של שמונה ארצות, שידועה כיום כמועצה הארקטית (Arctic Council). הצהרת אוטווה ב-1996 הייתה ההקמה הרשמית של המועצה, שבה משתתפים באופן פעיל עמים ילידיים מהמרחב שסביב לקוטב הצפוני. במהלך התקופה בה היא כיהנה כיושבת ראש המועצה הארקטית, ובהמשך כנציגה בכירה של ממשלת קנדה לאזור הארקטי, היא פעלה בשיתוף פעולה צמוד עם נציגים ילידיים קבועים של המועצה הארקטית, ועם נציגי שבע הארצות הנוספות החברות במועצה.
במהלך תקופה זו כיהנה סיימון גם כשגרירת קנדה בדנמרק בשנים 1999–1992. בשנים 1997–1999 היא גם הייתה חברה בוועדה הציבורית המייעצת להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה לשיתוף פעולה סביבתי. בשנים 1997–1998 היא הייתה יושבת ראש הוועדה וכן הייתה נגידת אוניברסיטת טרנט. ב-2001 היא מונתה כיועצת למועצה הבינלאומית לפתרון סכסוכים במרכז קרטר.
מנובמבר 2004 ועד פברואר 2005 סייעה סיימון בכתיבת הדוחות על מושבי המעקב המגזריים שהוכרזו על ידי ראש הממשלה פול מרטין בעקבות "השולחן העגול של העמים הילידיים של קנדה לחיזוק היחסים על בריאות למידה, שיכון, הזדמנויות כלכליות, משא ומתן ודין וחשבון על התוצאות", שנערך ב-19 באפריל 2004.
בשנים 2004 - 2005 הייתה סיימון יועצת מיוחדת לאגודת האינואיטים של חצי האי לברדור בנוגע להסכם תביעות הקרקע שלהם. ב-7 ביולי 2006 היא נבחרה כנשיאת ארגון "אינואיטים מאוחדים בקנדה" (Inuit Tapiriit Kanatami).
המושלת הכללית של קנדה

ב-2010 נכללה סיימון ברשימת המועמדים לתפקיד המושל הכללי של קנדה. בסופו של דבר נבחר אז דייוויד ג'ונסטון.
הממשלה הפדרלית החלה בתהליך של איתור מחליף קבוע למושלת הכללית ז'ולי פאייט בעקבות התפטרותה בראשית 2021. סיימון הוזכרה כמועמדת המובילה לתפקיד כבר בשלבים הראשונים, בהתחשב במורשתה הילידית ותודעתה הפוליטית להתפייסות עם הילידים. ב-6 ביולי 2021 הכריז ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו שהמלכה אליזבת השנייה אישרה את מינויה של סיימון כמושלת הכללית ה-30 של קנדה. ב-22 ביולי היא התקבלה לריאיון מיוחד עם המלכה אליזבת, בו היא מונתה במינויים מיוחדים כנגידת מסדר קנדה, מסדר הכבוד הצבאי, מסדר הכבוד המשטרתי ומסדר סנט ג'ון (בקנדה), וב-26 ביולי היא הושבעה רשמית לתפקידה בפרלמנט של קנדה.
הערות שוליים

1 2  Catharine Tunney, John Paul Tasker, Inuk leader Mary Simon named Canada's 1st Indigenous governor general, CBC News, Jul 06, 2021
1 2  "Canada's next governor general Mary Simon to be officially installed July 26". CTVNews. July 13, 2021.
↑  "Biography – Mary J. Simon". Crown-Indigenous Relations and Northern Affairs Canada.
1 2 3  Reynolds, Emma Tranter and Chris. "'She knows where she comes from': Mary Simon seen as humble, professional leader". Kamloops This Week.
↑  "Mary Simon, O.C., O.Q." Prime Minister of Canada. July 5, 2021.
↑  "Biography - Mary Simon - Speak Truth to Power Canada". sttpcanada.ctf-fce.ca.
↑  Flanagan, Ryan (July 6, 2021). "Who is Mary Simon, Canada's first Indigenous Governor General?". CTVNews.
↑  "'My darling wife': Reflections on the life and work of Mary Simon, the next governor general, by her husband". thestar.com. July 6, 2021.
↑  Mary Simon is appointed Canada's first Ambassador for Circumpolar Affairs". Archived from the original on May 16, 2013.
↑  "Mary Simon responds to Jim Prentice". Nunatsiaq News.
↑  Aiello, Rachel (July 6, 2021). "Mary Simon named as Canada's first Indigenous Governor General". CTVNews.
↑  Catharine Tunney, Darren Major, Mary Simon officially becomes Canada's first Inuk Governor General, CBC News, Jul 26, 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1592544503184  GND: 1238014674  ISNI: 0000 0000 4290 472X  LCCN: no00027414  VIAF: 16766564   WorldCat (עם VIAF): 16766564
אלכסנדר סמסונוב

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1859 Andriyivka, האימפריה הרוסית 
 התאבד:  30 באוגוסט 1914 (בגיל 54) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי 
 השתייכות:  צבא האימפריה הרוסית 
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  אות מסדר העיט הלבן  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
אלכסנדר וסילייביץ' סמסונוב (ברוסית: Алекса́ндр Васи́льевич Самсо́нов;‏ 2 בנובמבר 1859 - 29 באוגוסט 1914), היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהקריירה הצבאית שלו הסתיימה באופן טרגי בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

סמסונוב נולד במחוז חרסון, כיום באוקראינה. למד בפנימייה צבאית בקייב ולאחר מכן במכללת חיל הפרשים. השתתף במלחמה העות'מאנית רוסית (1877–1878). לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג והחל לטפס בדרגות ובתפקידים צבאיים.
במרד הבוקסרים בשנת 1900 פיקד על יחידת פרשים. הוא השתתף כמפקד בריגדת פרשים במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) והסתכסך קשות עם עמיתו, גנרל פאול פון רננקמפף בהאשימו אותו בחוסר הגשת עזרה ליחידתו.
ב-1906 מונה למפקד הצבאי של מחוז ורשה וב-1909 מונה למושל מחוז טורקיסטן.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה סמסונוב למפקד הארמייה השנייה. ביחד עם פון רננקמף, מפקד הארמייה הראשונה פלש לפרוסיה. בתחילה נחל הצלחה והגנרל הגרמני מקסימיליאן פון פריטוויץ הורה על נסיגה של הצבא הגרמני עד לויסלה ולמעשה הסכים לוותר על פרוסיה. הוא הודח ובמקומו הוזעקו לחזית הגנרלים פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. הם הצליחו ליירט את כל ההודעות הרוסיות ונוכחו לדעת שאין שיתוף פעולה בין סמסונוב ורננקמפף.
ב-22 באוגוסט 1914 החל הקרב ליד העיירה טננברג. למרות שסמסונוב היה בעדיפות מספרית על הגרמנים הוא לא הבחין שהוא נכנס למלכודת. הארמייה השמינית הגרמנית סגרה על צבא סמסונוב והחלה להשמידו. רק 10,000 הצליחו לפרוץ את המצור. השאר נהרגו, נפצעו או נשבו.
סמסונוב שידע שעליו לתת את הדין בפני הצאר ניקולאי השני, לא היה יכול לעמוד בכך. הוא יצא ליער ליד מפקדתו וירה בעצמו.
בשנת 1916 העבירו הגרמנים את גופתו לרוסים באמצעות הצלב האדום.
קרב טננברג והתאבדותו של סמסונוב מתוארים בספרו של אלכסנדר סולז'ניצין, אוגוסט 1914.
אנדריי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה

אנדריי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה (ברוסית: Андрей Александрович Романов;‏ 24 בינואר 1897 – 8 במאי 1987), היה נכדו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ואביו של אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה, נשיא אגודת משפחת רומנוב.
ביוגרפיה

אנדריי נולד ב-24 בינואר 1897 בארמון החורף, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולקסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק. למרות שהוא היה נכדו של אלכסנדר השלישי הוא לא קיבל את התואר "הנסיך הגדול של רוסיה", מכיוון שבקו הגברי הוא היה רק נינו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. אולם, למרות שלא קיבל את התואר "הנסיך הגדול", נורו בעת לידתו 21 מטחי הצדעה, על פי בקשת סבתו הקיסרית.
בצעירותו לפני מלחמת העולם הראשונה, נסע הנסיך אנדריי לאירופה עם הוריו. ובעת ביקורו בביאריץ, הצטרף אל דודו של אביו אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת במלון פאלאס. הנסיך אנדריי הצטרף לצי הרוסי הקיסרי ושירת תחת אביו אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. מאוחר יותר הוא נעשה סגן ברגימנט משמר הפרשים, שקולונל הכבוד שלו היה דודו, ניקולאי השני, קיסר רוסיה. זמן קצר לפני המהפכה הרוסית הוא ליווה את הקיסרית אלכסנדרה ואת ארבע בנותיה בביקורם האחרון בכנסיות נובגורוד. הייתה זו הפעם האחרונה שראה אותם.
לאחר המהפכה הרוסית נעצרו הוריו, אחיו וסבתו על ידי הבולשביקים והושמו במעצר ליד סבסטופול. בתקופה הסוערת הזאת התחיל אנדריי במערכת יחסים עם אליזבטה רופו-סאסו, גרושה צעירה, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, אשר הייתה נשואה קודם לכן לגנרל מיור אלכסנדר אלכסנדרוביץ פרידריצ'י. ב-12 ביוני 1918 התחתנו השניים בקפלה המשפחתית באיי-טודור בנוכחות משפחתו, כולל סבתו הקיסרית האלמנה. אנדריי היה באותה העת רק בן עשרים, וסבתו חשבה שהוא צעיר מדי לנישואין, אבל הוריו, הנסיכים הגדולים קסניה ואלכסנדר, נתנו את הסכמתם.
במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזב אנדריי את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
בתחילה התגורר אנדריי בצרפת באחוזת דודתו אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ובה נולדו שני ילדיו הגדולים, ולאחר מכן הם עברו להתגורר בלונדון על יד אמו הנסיכה קסניה, שם נולד בנו הצעיר. בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע ביתו במהלך הבליץ, ואשתו שסבלה מסרטן נפצעה קשה ומתה כעבור זמן קצר מפצעיה. שנתיים לאחר מכן, בעת שהותו בבלמורל, פגש אנדריי את נדין מקדוגל, אשר הייתה בתם הבכורה של לוטננט קולונל הרברט מקדוגל ואשתו הפינית סילביה בורגסטרום. הם התארסו ב-18 ביוני 1942, וב-21 בספטמבר 1942 הם נישאו בכנסיית נורטון, קנט. השניים התגוררו בבית פרובנדר בפברשאם, שהיה אחוזת הציד של אדוארד, הנסיך השחור, ונולדה להם בת אחת.
אנדריי אהב מאוד בישול, גינון וציור, ואף הייתה לו תערוכה בפריז של יצירותיו לפני מלחמת העולם השנייה. כמו כן הוא עסק רבות בפעילויות צדקה, והוא אף היה המגן של מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים. ב-8 במאי 1987 מת אנדריי בביתו, ובשנת 2000 מתה אשתו.
משפחתו

ב-12 ביוני 1918 התחתן אנדריי עם אליזבטה רופו-סאסו, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
קסניה אנדרייבנה, נסיכת רוסיה (1919–2000).
מיכאיל אנדרייביץ', נסיך רוסיה (1920–2008).
אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה (1923–2021)
ב-21 בספטמבר 1942 התחתן אנדריי עם נדין מקדוגל, ממנה נולדה לו בת אחת:
אולגה אנדרייבנה, נסיכת רוסיה (נולדה ב-1950).
צבא מצרים במלחמת יום הכיפורים

צבא מצרים פתח את מלחמת יום הכיפורים חדור מוטיבציה לנקום את התבוסות הקודמות מידי צה"ל ובמיוחד למחוק את חרפת ההפסד במלחמת ששת הימים. לצורך כך עבר הצבא המצרי התעצמות באמצעי לחימה, אימונים ופיתח טקטיקה במטרה להתמודד עם נקודות החוזק של הצבא הישראלי.
אמצעי לחימה

ספקית הנשק העיקרית של הצבא המצרי מאז אמצע שנות החמישים הייתה ברית המועצות, שאף פרסה כוחות קרביים ומדריכים רבים בתקופה שקדמה למלחמה.
חיל הרגלים המצרי במלחמה היה חמוש ברובה סער AK-47 ומקלעים. מלבד הנשק הקל סופק לחיל הרגלים המצרי נשק נגד טנקים בכמות גדולה משני סוגים: מטול רקטות RPG-7 - נשק פשוט, אך יעיל בטווחים של מספר מאות מטרים. נשק מתוחכם יותר היה טיל הסאגר. מדובר בטיל מונחה בכבלים חשמליים והוא יעיל בטווח של 500 עד 3,000 מטר. אמצעי נ"ט אלה היו יעילים מאוד בלחימה נגד השריון הישראלי במלחמה.
חיל השריון המצרי התבסס על טנקי T-54, שהוא טנק פשוט אך יעיל שסופק בכמויות גדולות הן למצרים והן לבעלת בריתה סוריה. חטיבות שריון מובחרות אחדות צוידו בטנק החדיש יותר מדגם T-62. השריון המצרי היה מרוכז בעוצבות משוריינות או בדיוויזיות החי"ר. בנוסף הצטייד צבא מצרים בטנקים אמפיביים מדגם PT-76, אך אלה לא הוכיחו את עצמם במלחמה ובנגמ"שים.
חיל האוויר המצרי היה נחות באיכות מטוסיו מחיל האוויר הישראלי. מטוסי היירוט המצריים המתקדמים ביותר היו מדגם מיג-21. מטוסי תקיפה העיקריים היו מסוג מיג 17 וסוחוי 7. חיל האוויר המצרי יצא למטס הפצצה גדול על מטרות איכות בסיני, אך לאחר מכן הסתפק בעיקר בגיחות הגנתיות והמעיט לחדור לשטח האווירי של ישראל. כמו כן, כלל חיל האוויר המצרי מסוקי סער רבים שסיפקו ניידות לכוחות הקומנדו המצריים. מרבית יחידות הקומנדו שהוטסו במסוקים לשטח ישראל הופלו באוויר או הושמדו על הקרקע[דרוש מקור].
הגנת הנ"מ המצרית הסתמכה בעיקר על מערך צפוף ומגוון של סוללות טילי קרקע אוויר מדגם SA-2, SA-3 וSA-6. וכן גדודי נ"מ קני בקטרים שונים שהנפוץ בהם היה ZSU-23-4 להגנה מפני תקיפות ביעף נמוך וכן טילי כתף מדגם 9K32 סטרלה-2 שסופק לחיל הרגלים המצרי. מערכת הנ"מ המצרית הייתה יעילה עד כדי כך שמטוסי חיל האוויר הישראלי התקשו לפעול באזור שהוגן על ידה. רק לאחר פריצת הקו המצרי במבצע אבירי לב והשמדת חלק מסוללות הטילים על ידי כוחות קרקעיים יכול היה חיל האוויר הישראלי להעניק סיוע אפקטיבי לכוחות היבשה.
חיל התותחנים המצרי הכלל קני ארטילריה רבים בקטרים שונים. מרבית הנפגעים של צה"ל היו מאש הארטילריה המצרית שהייתה יעילה מאוד הן בהגנה והן בהתקפה. במיוחד השתמשו המצרים בארטלריה בשלבים הראשונים של המלחמה והן בעת חציית התעלה על ידי צה"ל.
המטרה של הצבא המצרי במלחמה

הצבא המצרי לא תכנן בשום שלב להתקדם מעבר לחצי האי סיני לתוך שטח מדינת ישראל ולהוות איום קיומי למדינה, בניגוד למה שמשה דיין, שר הביטחון שזמן המלחמה, טען. המטרה הצבאית שלהם הייתה רק להתקדם לתוך השטח שנכבש מהם במלחמת ששת הימים.
ראו גם

צבא מצרים
לקריאה נוספת

סעד א-שאזלי, חציית התעלה, תל אביב: הוצאת מערכות, 1987
הערות שוליים

↑  עניין רגשות האשם והבושה שחשו הערבים ובמיוחד המצרים מתואר בהרחבה במקורות רבים. אחד מהם הוא המאמר הזה: Donna Robinson Divine, Why This War..., International Journal of Middle East Studies, Vol. 7, No. 4 (Oct., 1976), p 524 - 525
↑  פירוט הסד"כ המצרי לפי אלחנן אורן, תולדות מלחמת יום הכיפורים, מחלקת היסטוריה, 2013, עמ' 362
↑  דני אשר, לשבור את הקונספציה, הוצאת מערכות, 2003, עמ' 22 - 23
↑  محمد عبدالسلام, التهديدات النووية و حرب السادس من أكتوبر 1973, group73historians.com (ב־)
↑  מוחמד עבד אל סלאם, איומים גרעיניים ומלחמת 6 באוקטובר 1973, באתר group73historians.com (בערבית)
זום אינפו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (2020–ZI) 
 מייסדים:  Yonatan Stern, Henry Schuck 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים) 
 מיקום המטה:  ונקובר 
 ענפי תעשייה:  תוכנה כשירות 
 מנכ"ל:  Henry Schuck 
  
 www.zoominfo.com
 
זום אינפו טכנולוג'יס (ZoomInfo Technologies) היא חברת תוכנה ונתונים אמריקאית המספקת מידע על חברות ואנשי עסקים. המוצר העיקרי שלה הוא מנוע חיפוש מסחרי, המתמחה במציאת מידע עסקי מהאינטרנט וממקורות אחרים. החברה אוספת מידע של פרטי קשר ומידע נוסף על אנשים, חברות וגופים עסקיים אחרים, ומעמידה אותו לרשות לקוחותיה, כשירות תמורת תשלום.
היסטוריה

החברה נוסדה במקור בבוסטון על ידי היזם הישראלי יונתן שטרן ומהנדס התוכנה מישל דקרי, בשם Eliyon Technologies, כספין אוף של חברת "Corex Technologies" חברה שאותה גם הקים שטרן ועסקה בפיתוח וייצור של סורקים של כרטיסי ביקור המאפשרים להזין את המידע בכרטיס למאגר נתונים לשמירת פרטי הקשר. "זום-אינפו" פיתחה מאגר מידע של מידע עסקי שנאסף בגלוי באינטרנט, כגון כתובת ופרטי קשר של אנשי מפתח בארגונים, ואפשרה גם לאנשי עסקים לייצור פרופיל עם המידע שלהם (לדוגמה עבור אנשי מכירות). מרכז פיתוח של החברה הוקם ברעננה.
בשים הראשונות החברה מימנה את פעילותה באופן עצמאי, עד לגיוס הון שבוצעה ב-2004, בו גייסה 7 מיליון דולר מקרן הון הסיכון "אקסנט ונצ'רס". ב-2007 נכללה החברה ברשימת "100 חברות הטכנולוגיה המבטיחות בעולם" של מגזין הטכנולוגיה "רד הרינג".
בשנת 2008 ביצעה החברה ספין-אוף לחטיבת הפרסום שלה, והקימה את "Bizo" - פלטפורמה לפרסום ממוקד, אשר מתבססת על נתוני הדמוגרפיה העסקיים של המשתמשים; ששנה אחר כך גייסה 6 מיליון דולר. בשנת 2014 נמכרה "Bizo" תמורת 175 מיליון דולר ל"לינקדאין".
באוגוסט 2017 נרכשה על ידי קרן ההשקעות הפרטיות "Great Hill Partners", תמורת 240 מיליון דולר. בשנת 2019 נרכשה "זום אינפו" על ידי המתחרה שלה "DiscoverOrg" תמורת 800 מיליון דולר, והחברה המאוחדת המשיכה לפעול בשם "זום-אינפו".
ביוני 2020 הונפקו מניות החברה בבורסת הנאסד"ק, לפי שווי שוק של יותר מ-8 מיליארד, דולר והיא גייסה 935 מיליון דולר.
ביולי רכשה את חברת הסטארט-אפ הישראלי "Chorus.ai", שפיתח מערכת שמנתחת שיחות מכירה באמצעות בינה מלאכותית, תמורת 575 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  Sheri R. Lanza, Eliyon Offers Business Database Built with Web Information, Information Toda, ‏November 26, 2001
↑  Miller, Jeff, Eliyon Technologies finally agrees to take $7 million venture capital investment, Mass High Tech; Burlington Vol. 22, Iss. 30,, ‏Jul 26, 2004
↑  גיא גרימלנד, 6 חברות טכנולוגיה ישראליות נכללו ברשימת 100 החברות המבטיחות של מגזין רד הרינג, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2007
↑  נועה פרג, ‏ממוקדת משקיעים: חברת הסטארט-אפ Bizo גייסה 6 מיליון ד', באתר גלובס, 26 בנובמבר 2009
↑  רותי לוי, הישראלי שמכר שלושה סטארט־אפים ביותר ממיליארד דולר מסתער על חברה חדשה - ומגשים חלום, באתר TheMarker‏, 25 באפריל 2019
↑  רותי לוי, קרן גריט היל מוכרת את זום-אינפו הישראלית ב-800 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 7 בפברואר 2019
↑  רותי לוי, הנפקת ההיי-טק הגדולה השנה בוול סטריט והקשר הישראלי: זום אינפו גייסה לפי שווי 8 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2020
↑  נחמה אלמוג, ‏עושה אקזיט: Chorus.ai הישראלית נמכרת לזום אינפו תמורת 575 מיליון דולר, באתר "אנשים ומחשבים", 14 ביולי 2021
שגיא כהן, זום אינפו רוכשת את קורוס הישראלית ב-575 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 13 ביולי 2021
וסבולוד איוואנוביץ', נסיך רוסיה

וסבולוד איוואנוביץ', נסיך רוסיה (ברוסית: Всеволод Иоаннович Романов;‏ 20 בינואר 1914 – 18 ביוני 1973) היה בן-נין זכר של הצאר ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואחיינו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה. הוא היה הגבר האחרון בשושלת רומנוב שנולד ברוסיה הקיסרית. הוא היה בן דוד רחוק ובן סנדק של הצאר ניקולאי השני, קיסר רוסיה, כמו גם בן דודם השני של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו ושל הנסיכה מרינה, הדוכסית מקנט.
במהלך המהפכה אביו ושני דודיו נכלאו ולאחר מכן נרצחו יחד עם קרובי משפחה נוספים של רומנוב ביולי 1918. באוקטובר 1918 נמלטה סבתו עם הנסיך וסבולוד בן הארבע לשוודיה, שם הצליח להתאחד עם אמו, ילנה, נסיכת סרביה. לאחר תקופה בצרפת ובבלגרד הם התיישבו בסופו של דבר באנגליה. הנסיך וסבולוד התחנך באיטון ובאוקספורד. הוא בילה את שארית חייו בגלות בבריטניה הגדולה. בשנת 1939 הוא התחתן עם ליידי מרי ליגון מבית המשפט של מדרספילד. הם התגרשו ב-1956. הנסיך וסבולוד נישא פעמיים נוספות, אך לא היו לו ילדים מאף אחד מנישואיו.