stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דליה נבות
ביוגרפיה > 1985 > שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה בגראץ שבאוסטריה בסוף יוני 1985 סיימה נבות במקום חמישי בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5332 נקודות, במהלך התחרות היא קבעה שני שיאים אישיים, בריצת 200 מטר (25.42 שניות) ובריצת 800 מטר (2:25.65 דקות). שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במאלמה שבשוודיה ב-15 בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5374 נקודות (100 משוכות: 14.44 שניות, גובה: 1.78 מטר ( 1 ס"מ מהשיא הישראלי של גבי רוזן - 1.79 מטר והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת), ברזל: 11.78 מטר, 200: 25.35 שניות, רוחק: 5.82 מטר, כידון: 33.22 מטר, 800: 2:31.92 דקות). שיא זה החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי מרינה ליפיס (5446 נקודות).
ביוגרפיה > 1986

באליפות הפועל שנערכה ביוני 1986 זכתה נבות בתוך שעתיים ב-6 מדליות, מהן 5 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 100 מטר (12.40 שניות), ריצת 100 מטר משוכות, הטלת כידון בשיא אישי חדש של 37.20 מטר, הדיפת כדור ברזל וריצת 200 מטר. מדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר בתוצאה זהה למנצחת גבי רוזן. חודש לאחר מכן, בתחרות אתלטיקה שנערכה באוסטריה בסוף ספטמבר אותה שנה היא קבעה בקרב שבע תוצאה של 5370 נקודות, 4 נקודות פחות משיאה הישראלי. במהלך התחרות היא שיפרה 2 שיאים אישים, בהדיפת כדור ברזל (13.03 מטר) ובריצת 200 מטר (25.05 שניות).
ביוגרפיה > 1987

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1987 זכתה נבות במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.14 שניות.
חייה האישיים

ד"ר נבות מינצר עובדת כרופאת משפחה וכרופאת ספורט.
נשואה לצפריר מינצר, אף הוא אלוף ישראל בקפיצה לגובה, ריצת משוכות וקרב 10 בעבר, משמשת כרופאת קיבוץ הסוללים וכרופאת האקדמיה למצוינות בספורט במכון וינגייט, אם למעין, חיה בקיבוץ מזרע.
תארים והישגים

בשנת 1985 זכתה נבות בתואר אתלטית השנה של ישראל.
הערות שוליים

↑  ברוריה ביגמן, מולדת של זהב וכסף, מעריב, 5 באוגוסט 1985
↑  זיו פירר, רוני מעוז שבר את השיא העתיק ב-1500 מ' 3:43.07 דקות, דבר, 18 ביולי 1983
↑  דלית בונין חלפה מעל כל המשוכות, מעריב, 9 ביולי 1984
↑  אלכס פרלסמן, גבי - הרוזנת של הקפיצה לגובה, מעריב, 8 ביולי 1984
↑  אלכס פרלסמן, השיא האחד באליפות הפועל - דליה נבות זכתה בנצחון משולש על גבי רוזן, מעריב, 15 ביולי 1984
↑  אלכס פרלסמן, הוויתור של לברן השתלם, מעריב, 8 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, יואב שרון - הישראלי המהיר ביותר, מעריב, 7 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, הוויתור של לברן השתלם, מעריב, 8 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, "המלכה" עלתה על המסלול, מעריב, 23 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, אחרי 10 שנים חזרה עקרת-הבית מראשל"צ לתחר וחזרה עם "זהב", מעריב, 24 ביולי 1985
↑  אלכס פרלסמן, דליה נבות: שיא בכל תחרות, מעריב, 27 ביוני 1985
↑  נבות - גיבורת אליפות הפועל באתלטיקה, מעריב, 29 ביוני 1986
↑  נבות כמעט שיא, מעריב, 23 בספטמבר 1986
↑  אלכס פרלסמן, הספורטאים הצדיעו לדורון, מעריב, 9 בדצמבר 1985
דורס גרינביין

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1962 (בן 62) דרזדן, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  גרמניה 
 מעסיק:  European Graduate School 
 פרסים והוקרה:  פרס ביכנר (1995)  Tomas Tranströmer prize (2012)  Peter-Huchel-Preis (1995)  פרס פרידריך הלדרלין (2005)  Zbigniew Herbert International Literary Award (2020)  פרס ספרותי מטעם העיר ברמן (1992)  Literaturpreis der Universitätsstadt Marburg und des Landkreises Marburg-Biedenkopf (1992)  פרס ניקולס בורן (1993)  פרס ברלין לספרות (2006)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2009)  הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה (2004)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (2008)  פרס סמואל בוגומיל לינדה (2009)  Wolfgang Weyrauch Prize (1989) 
 
דורס גרינביין (Durs Grünbein; נולד ב-9 באוקטובר 1962) הוא משורר, מתרגם ומסאי גרמני.
דורס נולד בדרזדן. הוא למד מדעים במטרה להיות וטרינר אולם זנח דרך זאת לטובת השירה. מתגורר משנת 1985 בברלין. בשנת 1995 זכה בפרס ביכנר, הנחשב לאחד מהפרסים היוקרתיים בגרמניה.
בשנת 2005 לימד בדארטמות' קולג' שבארצות הברית. החל משנת 2006 מלמד באקדמיה לאמנויות בדיסלדורף (Kunstakademie Düsseldorf). הוא תרגם יצירות לגרמנית, בהם של היוצרים סמואל בקט, אנרי מישו וג'ון אשבורי.
האונה הקודקודית

| --- | --- |

מיקומה של האונה הקודקודית בקליפת המוח ביחס לגלגולת האנושית
 שיוך:  המיספרה במוח 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (822) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  lobus parietalis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.09.123 
 TA2 (2019):  5467 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1148 
 מזהה נרוניימס:  95 
 FMA:  61826 
 קוד MeSH:  A08.186.211.200.885.287.500.670 
 מזהה MeSH:  D010296 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0030560 
 
האונה הקודקודית או הפָּרִיאֶטָלית (TA: Lobus parietalis) היא חלק של המוח הגדול. 
האונה הקודקודית ממוקמת מאחורי החריץ המרכזי, אשר מפריד בינה לבין האונה המצחית  היא נמצאת מעל המענית הצידית אשר מפרידה אותה מהאונה העורפית.
האונה הקודקודית נמצאת בכל אחת מההמיספרות של קליפת המוח, ובכל אחת מן ההמיספרות החיבור בין האונה הקודקודית לבין האונה המצחית מתבצע באמצעות אונית מסב המרכז. בין ההמיספרות האונה הקודקודית הימנית מקושרת לשמאלית באמצעות כפיס המוח.
תפקוד

האונה הקודקודית משלבת מידע חושי ממקורות שונים. היא אחראית על תחושות של מגע, חום וכאב. כמו כן, היא מעורבת בתפיסה מרחבית, במיוחד קביעת חוש הניווט וההתמצאות במרחב.
היא מעבירה מידע מרחבי להיפוקמפוס.
האונה הקודקודית כוללת את הקליפה החושית והזרם הגבי של מערכת הראייה, דבר זה מאפשר לאזורים של קליפת המוח הקודקודית לעבד אובייקטים ויזואליים שנקלטו לתיאום הפוזיציה של הגוף.
בדיוק מאחורי החריץ המרכזי קיימת הבליטה הבתר-מרכזית (postcentral gyrus). אזור זה של קליפת המוח אחראי לחישה. 
ניתן להציג את הקליפה החושית כהומונקולוס - דמות מעוותת של אדם, שבה חלקי הגוף מיוצגים לפי גודל השטח בקליפה החושית שמיוחד להם.
כמה חלקים של האונה הקודקודית חשובים לעיבוד שפה.
הערות שוליים

1 2 3  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
↑  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A14.1.09.123 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ההומונקולוס החושי
דיוניסיוס פרייגטס

מפת דיוניסיוס, 1898.
דיוניסיוס פרייגטס (ביוונית: Διονύσιος ὁ Περιηγητής, מילולית: "דיוניסיוס הנוסע"; לעיתים בלטינית: Dionysius Periegeta; המחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה), המכונה גם דיוניסיוס מאלכסנדריה או דיוניסיוס האפריקני, היה מחברו של תיאור של העולם הידוע (Περιήγησις τῆς οἰκουμένης), בשירה בהקסמטר (אנ') יווני. על פי ההערכה, הוא הגיע מאלכסנדריה וחי בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי אדריאנוס (117–138 לספירה), אם כי ישנם המתארכים את תקופת חייו לסוף המאה ה-3.
נראה כי המידע שניתן על ידי דיוניסיוס מתבסס על מקורות עתיקים יותר, שמקורם בעיקר בתקופה ההלניסטית. הוא מספק תיאורים קצרים של אפריקה ואירופה ותיאור מפורט יותר של אסיה. ייתכן שהמקור לתיאור אסיה ובכלל זה החוף של פיניקיה וארץ ישראל, הם ארטוסתנס וסטראבון. דיוניסיוס כולל בסקירתו את העמים הפיניקים והסורים, אולם ללא אזכור שמותיהן של "יהודה" או "פלשתינה". הוא מתייחס לערים בחופי פיניקיה וארץ ישראל כמיושבות על ידי פיניקים, אך אינו שומר על הסדר הגאוגרפי הנכון, וכך עזה, שבמקורות אחרים אף פעם אינה מוגדרת כ"פיניקית", מופיעה בין יפו ומקומות בחוף הפיניקי. בין אלה מופיע השם "אלאיס" (Elais), שזיהויו אינו ברור.
יצירתו של דיוניסיוס זכתה לפרסום בימי קדם כספר לימוד. היא תורגמה ללטינית ידי רופיוס פסטוס אוויינוס (אנ')‏ (Descriptio Orbis Terrae, המאה ה-4), ועל ידי המדקדק פריסקיאנוס (אנ')‏ (Periegesis, סביב 500 לספירה). הארכיבישוף הביזנטי אוסטאתיוס מסלוניקי (אנ') כתב פרשנות (סכוליה) על יצירתו עבור המצביא והדיפלומט הביזנטי יואנס דוקס (אנ').
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה הרביעית, 1810, כרך 9, 506.
1 2 3 4  Dionysius Periegetes, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
1 2  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. III: VIII. Dionysius Periegetes, pp. 31-32
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260453205171  PLWABN: 9810597767905606  BIBSYS: 90653191  BNE: XX1307737  BnF: cb121512771 (data)  CiNii: DA03319053  GND: 118679686  ICCU: CFIV231959  ISNI: 0000 0001 2053 2598  LCCN: n84133347  NKC: ola2008459653  NLA: 35826619  NLG: 17967  NTA: 06934342X  RERO: 02-A000051745  SELIBR: 183857  SUDOC: 03000764X  Trove: 1105355  VcBA: 495/25256  VIAF: 100902699   WorldCat (עם VIAF): 100902699 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דורה אברהמית

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1886 אוקראינה 
 פטירה:  13 בינואר 1975 (בגיל 89) נהלל, ישראל 
 שם לידה:  דורה אברמובסקיה 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  3 
 
דורה אברהמית (אברמובסקיה) (6 בינואר 1886 – 13 בינואר 1975) הייתה מהפכנית, אשת העלייה השנייה, וסופרת.
חייה

דורה אברהמית נולדה בכפר הקטן מונסטרישצ'ה שבאוקראינה (באזור קייב). בילדותה עברה המשפחה לאודסה. לאחר מותו של האב אליעזר אברמובסקי שנים מספר אחר-כך חזרה האם עם הילדים לכפר.
בגיל 17 בערך חזרה אברהמית לאודסה, שם התקרבה לחוגים מהפכניים והשתתפה במהפכת הנפל של 1905, מה שהפך אותה למבוקשת על ידי השלטונות. בחוגים אלה פגשה את בן זוגה מיכאל גולוכוב שהיה פעיל בחוגים מהפכניים. בשנת 1907 גרו תקופה מסוימת בלבוב שם הכירה את יוסף חיים ברנר והתיידדה עמו, ועם עוד אנשים מהתנועה הציונית. בשש השנים הבאות נדדו היא ובן-זוגה ממקום למקום (וינה, פריז, חזרה לרוסיה) ובתקופה מסוימת גם ישבה בכלא הרוסי. נולדו לה ולגולוכוב (שעמו לא התחתנה, על פי האידאולוגיה המהפכנית) שלושה ילדים; לוי הבכור, יהודית, ויוסף הצעיר.
בשנת 1913 זנחה את המהפכנות הרוסית, עזבה את בן זוגה ועלתה לארץ ישראל עם שלושת ילדיה. כאן עבדה זמן מה בחדרה ואחר כך בתל אביב, כתופרת וכמבשלת, והשתלבה בחוגים ספרותיים שהתקיימו בה. בימי מלחמת העולם הראשונה, כנתינה רוסית, נאלצה לעזוב עם ילדיה למצרים, ואחר כך לאודסה, שם שהתה עד סוף המלחמה וחזרה לארץ בסוף 1919 באונייה "רוסלאן".
לאחר תקופה בתל אביב וברעננה עברה לעמק הירדן שם בישלה לעובדים בהקמת מפעל החשמל של פנחס רוטנברג בנהריים, שם עבדו שני בניה, ולדייגים בכנרת. בתקופה זו כתבה רשימות וסיפורים קצרים שחלקם התפרסמו ב"דבר הפועלת", וכן את ספרה "חיים".
ברוב שנותיה לאחר מכן, להוציא תקופות קצרות חיה עם בתה יהודית ומשפחתה בנהלל, שם הלכה לעולמה ב-1975 בגיל 89, ושם נקברה.
ארכיונה נמצא במכון גנזים של אגודת הסופרים, בבית אריאלה בתל אביב.
כתביה

חיים, מרוסית: אברהם שלונסקי, הוצאת כתובים, 1929.
קטעים מתוך "ילדות", זכרונות, מרוסית: ריטה גולדברג, הוצאה עצמית של בני המשפחה.
במכון גנזים נמצאים, בין היתר, כתבי היד של כתבים אלה, וחלקים נוספים מזכרונותיה שתורגמו לעברית בידי ריטה גולדברג, חיים ארדין וזויה קופלמן.
לקריאה נוספת

אהוד בן עזר: חיים לד. אברהמית, הארץ, 18 באוגוסט 1972
הערות שוליים

↑  דורה אברהמית: "עם ברנר", דבר, 1 באוקטובר 1965
↑  על האופן שבו היא מתארת את ברנר כתבה נורית גוברין בספרה: ברנר אובד-עצות ומורה-דרך, משרד הביטחון – ההוצאה לאור ואוניברסיטת תל אביב, תשנ"א/1991, עמ' 30 – 32.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554236105171  ISNI: 0000 0000 3519 3659  LCCN: n98026831  VIAF: 21452034   WorldCat (עם VIAF): 21452034
דיוניסיוס הראשון (טיראן סירקוסאי)

| --- | --- |

איור משנת 1553
 לידה:  430 לפנה״ס סירקוזה, איטליה 
 פטירה:  367 לפנה״ס (בגיל 63 בערך) 
 
דיוניסיוס הראשון או דיוניסיוס הזקן (432 לערך – 367 לפנה"ס; ביוונית Διονύσιος, בלטינית Dionysius) היה טיראן סירקוסאי (סירקוזה), כבש ערים אחדות בסיציליה ודרום איטליה, לחם נגד התרחבות השפעתה של קרתגו בסיציליה, והפך את סירקוסאי לחזקה ולמשגשגת ביותר מבין הקולוניות היווניות במערב. הוא נחשב בעיני הקדמונים כדוגמה לרודן מן הסוג הגרוע ביותר – אכזר, חשדן ונקמן.
קורות חייו

בצעירותו עבד דיוניסיוס כפקיד במשרד ציבורי. לאור הישגיו במלחמת קרתגו, שהחלה בשנת 409 לפנה"ס, הוא נבחר בשנת 406 לפנה"ס למפקד העליון של הצבא. תוך זמן קצר הוא הפך לטיראן. בין השנים 397-392 לפנה"ס הוא פתח במלחמות הסיציליאניות כנגד קרתגו, בהצלחה מעורבת. הוא פתח גם במבצע צבאי נגד רג'יו די קלבריה, וכנגד שותפותיה ביוון הגדולה.
לפי מקורות שונים, הוא הורעל למוות על ידי רופאו, בעצת בנו, דיוניסיוס השני.
דייוויד הורוויץ (עורך)

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1962 (בן 62) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  Times of Israel
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  davidhorovitz
 
דייוויד הורוויץ (באנגלית: David Horovitz; נולד ב-12 באוגוסט 1962) הוא עיתונאי ועורך עיתונים ישראלי שכותב בשפה האנגלית. הוא ערך בעבר את הג'רוזלם פוסט ואת ג'רוזלם ריפורט. הוא ייסד ועורך את העיתון המקוון Times of Israel.
ביוגרפיה

הורוויץ נולד בלונדון למשפחה שהיגרה לשם מגרמניה בשנת 1937. בשנת 1983 עלה לישראל ושירת בצה"ל בחיל החינוך.
הורוויץ הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים, נשוי לליסה, ואב לשלושה ילדים.
לאחר עלייתו החל הורוויץ לעבוד עבור הג'רוזלם פוסט[דרוש מקור]. עם היווסדו של הג'רוזלם ריפורט, בשנת 1990, עבר הורוויץ לעבוד בו[דרוש מקור]. בשנת 1998 מונה לעורכו הראשי העיתון ובשנת 2001: גם מוציא לאור[דרושה הבהרה]. בשנת 2004 חזר לג'רוזלם פוסט, הפעם כעורך ראשי. בשנת 2011 התפטר והקים, ביחד עם סת' קלרמן, את העיתון המקוון Times of Israel, אותו הוא עורך מאז 2012.
בשנת 2014 הוענק לו פרס על מפעל חיים בעיתונות יהודית מאת ארגון בני ברית.
הערות שוליים

↑  דייוויד הורוויץ, In Frankfurt, grappling with traces of my family’s Nazi-shattered world, באתר Times of Israel, 21 ביוני 2012
↑  About David מהאתר של דייוויד הורוויץ
↑  B’nai B’rith World Center Announces Winners of 2014 Award for Journalism Recognizing Excellence in Diaspora Reportaģe , מתוך אתר ארגון בני ברית, 2 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262976005171  PLWABN: 9811986918905606  BIBSYS: 90904370  BnF: cb13081398v (data)  GND: 12005373X  ISNI: 0000 0000 6652 1707  LCCN: nr96005209  LNB: 000220537  NTA: 145659194  SUDOC: 057395314  VIAF: 56745829   WorldCat (עם VIAF): 56745829
האונה הרקתית

| --- | --- |

 שיוך:  המיספרה במוח 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (823) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  lobus temporalis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.09.136 
 TA2 (2019):  5488 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1160 
 מזהה נרוניימס:  125 
 FMA:  61825 
 קוד MeSH:  A08.186.211.200.885.287.500.863 
 מזהה MeSH:  D013702 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0039485 
 
המיקום של האונה הרקתית בתוך הגולגולת האנושית.
האונה הרקתית או הטֶמפּוֹרָלית (TA: Lobus temporalis) היא חלק מקליפת המוח, אשר נמצא מתחת למענית הצידית בכל אחת מההמיספרות של המוח הגדול. האונה הרקתית אחראית על תהליכי השמיעה.
האונה הרקתית השמאלית והימנית מקושרות ביניהן על ידי כפיס המוח.
באונה הרקתית נמצאים ההיפוקמפוס והאמיגדלה, שהם חלק מהמערכת הלימבית.
תפקוד

באונה הרקתית מתבצע עיבוד של קלט המגיע מהחושים. בין היתר, היא מכילה את קליפת השמיעה הראשונית, שאחראית על עיבוד בסיסי של מידע שהתקבל ממערכת השמיעה, וגם את אזור ורניקה, שקשור להבנה של שפה מדוברת וכתובה. בתחום הראייה, באונה זו עובר המסלול הגחוני (the ventral stream) של קליפת הראייה, שבו מתבצע עיבוד חזותי מתקדם הקשור לזיהוי צורות ועצמים. באזור זה מתבצע גם עיבוד של קלט מחוש הריח.
ההיפוקמפוס והאזורים המידיאליים הקרובים אליו באונה הרקתית חשובים לרכישה של זיכרונות חדשים אודות עובדות ואירועים.
האזורים הצדיים והתחתונים של האונה הרקתית יחד עם אזורים אסוציאטיביים תחושתיים, חשובים לאחסון ושליפה של זיכרונות לטווח ארוך.
ראו גם

אפילפסיה של אונה רקתית
עצם הרקה
הערות שוליים

1 2  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
1 2  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
1 2  V. S. Ramachandran, ed. (2012) Encyclopedia of Human Behavior, 2nd ed. Academic Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4184705-2  NDL: 01162352  NKC: ph208858  TA98: A14.1.09.136
דוקותיים

| --- | --- |

 סוגה:  דוקומנטריה, סדרת אינטרנט
 יוצרים:  איתי אשר   רונה פפר (4 פרקים)
 בימוי:  איתי אשר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית   אנגלית   צרפתית
 מספר פרקים:  300
 הפקה
 מפיק:  סופי לבק קרן קוזלוב   נועם אייפן   עומר צוברי   זהבית שאשא   דנה שלהב
 עורכים:  רונה פפר   אלכס חוסיד   מור אסבן   יאנה לרנר   מתן גל   אור דותן
 צלמים:  תומר לוין   טובה דורפמן   איתן ריקליס   יניב דואק   יותם רונן   רענן כהן   איתי עוז ארי   מתן טמרקין   יאיר צימרמן   גיא ורסמן   רומן שמונוב   יוחאי שלום חדד
 קישורים חיצוניים
 https://www.kan.org.il/program/?catid=4
דוקותיים היא סדרת רשת דוקומנטרית שבועית של כאן תאגיד השידור בבימויו של יוצר הסדרה, איתי אשר. הסדרה שמה במרכזה ישראלים שסיפורם לרוב לא נשמע בתקשורת. סיפורם האישי של הגיבורים מועבר ללא קריינות.
רקע

דוקותיים היא הסדרה הראשונה שיצר תאגיד השידור כאן וסדרת הרשת הדוקומנטרית הראשונה בישראל[דרוש מקור], ועלתה לראשונה באפיקי הדיגיטל של "כאן" באפריל 2016 טרם סגירת רשות השידור.
שם הסדרה נובע מהתכנון שכל פרק יארוך שתי דקות, אך עם חלוף הזמן התארכו הפרקים לעד 10 דקות.
סגנון הסיקור

סגנון הסיקור משלב בין העיתונות הדיגיטלית הקצבית לעיתונות גונזו בה הכתב נטמע בחוויית הסובייקט המסוקר ולרוב חושפת את העיתונאי למצבים קיצוניים, מסוכנים או מרגשים.
טכניקת צילום הסדרה שמה דגש על אסתטיקה ויזואלית ואתרי הצילום נבחרים באופן שנותן ייצוג מגוון מהחרמון ועד אילת, כולל מעבר לקו הירוק. שניים מהפרקים צולמו בפראג, צ'כיה.
נושאים

הנושאים העיקריים בהם עוסקת הסדרה הם: תופעת אינטרנט, ליגליזציה של קנאביס, דמויות שאינן פוליטיקלי קורקט או שנמצאות בשולי החברה, טכנולוגיה והמפגש שלה עם העולם הישן, מוזיקה, ספורט אקסטרים, מוות, מגדר, החברה הערבית, אמנים, אקטיביסטים, מיניות והתמודדות עם נכות.
הפרקים שונים זה מזה באופיים בהתאם לאופי הגיבור. בין הגיבורים:
מנהלת אגף עברייני מין בכלא מעשיהו - לבנה אלמקייס, היא שם בשביל להזכיר להם שהם לא הקורבן
חבר ההגנה הוותיק ביותר - אלכס זילוני, בן 106
טועמת קנאביס - עדינה ולרשטיין, בת 60, מסייעת להחליט האם לפתח את זן קנאביס מסוים
דוגמנית נשק - אורין ג'ולי, אחרי השירות הקרבי הפכה לדוגמנית נשק
מתכנן מסגדים - המהנדס חוסני קטאוי מתכנן מסגדים הגורמים לאדם לחוש קטן מול אלוהים
ארטעזאכן - גיא קפלן, נותן חיים לזבל על ידי אמנות
החוצפה - ליאור ברוקס, המתאבק המקצועי הישראלי שינצח בכל מחיר עם תרגילים כמו 'המרפק של העם הנבחר' ו'בעיטת הקרב מגע'. הפרק הראשון בסדרה שצולם בחו"ל
פעיל בארגון להב"ה - צבי יהודה, בן 19, מבת ים, אחראי אזור המרכז, במצעד הגאווה בירושלים
שחקן פורנו גאה - עדן רוזנפלד, בן 30, סצנת סרטי הפורנו הגאה בישראל מרגשת אותו
איב אנד ליר - סיבוב הופעות עם הצמד לפני הפריצה הגדולה
סדרות בת

בעקבות הצלחת הפורמט נוצרו סדרות בת המתמקדות בנושאים ספציפיים:
ירושלמים - דמויות מפתח בירושלים
התמודדות - חוויות התמודדות עם נכות
it's complicated - מורכבויות במערכות יחסים זוגיות
יציאה - תופעות בחיי הלילה של ישראל
דוקותיים Tech - סיפורים על עולם ההייטק הישראלי
דוקותיים בסלון - יוצר הסדרה איתי אשר מארח דמויות "דוקותיים" מהעבר
דוקותיים - יומן מלחמה - אירועים דמויות סיפורים בעקבות ה-7 באוקטובר 2023 ומלחמת חרבות ברזל. זוכה פרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה 2023.
הערות שוליים

↑   איתי שטרן, "לא אצנזר את עצמי. אם תחליט לא לשדר את זה אתה לא רלוונטי", באתר הארץ, 18 בספטמבר 2016
↑  דוקותיים | ידין שרעבי, מיסטר חומוס בפראג, באתר יוטיוב, ‏12 במרץ 2018
↑  דוקותיים | במהדורת חדשות השבוע, באתר יוטיוב, ‏15 באפר' 2018
↑  דוקותיים | לבנה אלמקייס - מנהלת אגף עברייני מין בכלא מעשיהו, באתר ערוץ כאן יוטיוב, ‏14 בנוב׳ 2017
↑  אלכס, בן 106, הוא חבר ההגנה המבוגר בישראל | דוקותיים, באתר ערוץ כאן יוטיוב, ‏4 בינו׳ 2022
↑  דוקותיים | טועמת הקנאביס, באתר ערוץ כאן יוטיוב, ‏14 באוג׳ 2016
↑  דוקותיים | אורין ג'ולי - דוגמנית נשק, באתר ערוץ כאן יוטיוב, ‏2 באוק׳ 2017
↑  דוקותיים | מתכנן המסגדים, באתר ערוץ כאן יוטיוב, ‏22 בנוב׳ 2016
↑  ארטעזאכן - האיש שמקשט זבל ברחוב, באתר ערוץ 7, ‏7 באוקטובר 2017
↑  דוקותיים | החוצפה, באתר יוטיוב, ‏19 בפבר׳ 2018
↑  דוקותיים | צבי יהודה, פעיל בארגון להב"ה, באתר ערוץ כאן יוטיוב, ‏17 באוג׳ 2016
↑  תאגיד השידור הישראלי מציג: הצצה אל תעשיית הפורנו הגאה בישראל, באתר WDG, ‏13 ביוני 2017
↑  סיבוב הופעות עם איב אנד ליר, באתר עמוד הפייסבוק של כאן, ‏26 ביוני 2016
↑  פרקים מלאים, ירושלמים, באתר כאן תאגיד השידור
↑  פרקים מלאים, התמודדות, באתר כאן תאגיד השידור
↑  פרקים מלאים, "איטס קומפליקייטד" (זה מורכב), באתר כאן תאגיד השידור
↑  פרקים מלאים, יציאה, באתר כאן תאגיד השידור
↑  דוקותיים - סרטונים מלאים לצפייה ישירה | כאן, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  דוקותיים בסלון - איתי אשר מארח | כאן, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  דוקותיים: יומן מלחמה, באתר כאן 11
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2022: ארון הקודש | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – סדרת רשת  2023: דוקותיים – יומן מלחמה | הבא: |
דייוויד הוקני

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1937 (בן 87) ברדפורד, הממלכה המאוחדת 
 לאום:  בריטים 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון  בית ספר ברדפורד  המכללה לאמנות ועיצוב צ'לסי  קולג' ברדפורד 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, צילום, גרפיקה, סצנוגרפיה, פופ ארט 
 זרם באמנות:  היפר-ריאליזם, פופ ארט, אמנות עכשווית, ריאליזם חדש 
 הושפע על ידי:  Frank Lisle 
 יצירות ידועות:  A Bigger Splash, A Bigger Grand Canyon, American Collectors (Fred and Marcia Weisman), Portrait of an Artist (Pool with Two Figures) 
 פרסים והוקרה:  פרימיום אימפריאל (1989)  עמית כבוד (14 ביוני 1997)  Media Award of the German AIDS Foundation (1997)  היכל התהילה של קליפורניה (2015)  John Moores Painting Prize (1967)  פרס מעגל המבקרים להצטיינות באמנויות  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.hockney.com
 
דייוויד הוקני (באנגלית: David Hockney; נולד ב-9 ביולי 1937) הוא אמן בריטי שמקום מושבו בקליפורניה. עיקר יצירתו היא אישית ואוטוביוגרפית, כאשר הנודעות שביצירותיו הן ציוריו של בריכות שחיה בלוס אנג'לס.
במכירה פומבית שנערכה ב-15 בנובמבר 2018, נמכרה יצירתו "דיוקן של אמן (בריכה עם שתי דמויות)" בשווי של 90.3 מיליון דולר, ובכך הפכה את הוקני לאמן החי שציורו נמכר במחיר הגבוה ביותר. המכירה התרחשה בבית המכירות כריסטי'ס, ניו יורק.
הערות שוליים

↑  שיא המכירות לאמן חי: 90.3 מיליון ד' עבור ציור של דיוויד הוקני, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2018
↑  שיא חדש: ציור של דיוויד הוקני נמכר תמורת 90.3 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 16 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262625105171  PLWABN: 9810568436105606  AAG: 2594  AGSA: 3310  BIBSYS: 90102315  BNE: XX901755  BnF: cb11907599t (data)  CANTIC: a10100751  CiNii: DA0297657X  GND: 118551760  ICCU: CFIV048407  ISNI: 0000 0001 2146 1787  KulturNav: 1bb17521-7a9b-403f-868e-2ee84c17bfe1  LCCN: n50034617  LNB: 000187753  MusicBrainz: d1f7d81c-ddbb-4414-99a8-553a8eee88f7  NDL: 00443480  NGV: 1024  NKC: xx0001392  NLA: 35072035  NLG: 204225  NLK: KAC201617920  NSK: 000133100  NTA: 068812612  PIC: 1363  RERO: 02-A003375797  RKD: 38654  SELIBR: 249291  SNAC: w6cc1m70  SUDOC: 026923068  TePapa: 1076  Trove: 818229  ULAN: 500017273  VIAF: 103648062   WorldCat (עם VIAF): 103648062 
Pearblossom Highway
מכונית BMW מאוירת בידי הוקני
האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט

| --- | --- |

 חותמים:  ג'ון וודהאוס, רוזן קימברלי, Aoki Shūzō 
 מקום יצירה:  לונדון 
 תאריך יצירה:  16 ביולי 1894 
 
האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט
האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט (ביפנית: 日英通商航海条約, באנגלית: Treaty of Commerce and Navigation) נחתמה בין בריטניה ויפן ב-16 ביולי 1894, וסימנה את סוף עידן ההסכמים הבלתי שוויוניים והאקסטריטוריאליות ביפן. מרגע חתימת האמנה היו הנתינים הבריטים ביפן נתונים תחת החוק היפני, במקום תחת החוק הבריטי. האמנה נכנסה לתוקף ב-17 ביולי 1899.
האמנה נחתמה בלונדון על ידי שר החוץ הבריטי דאז, ג'ון וודהאוס, ושר החוץ של יפן, אאוקי שוזו. אמנה זו הייתה אחד התנאים המקדימים לברית האנגלו-יפנית של 1902, שכן לא ניתן לכרות ברית בין שני צדדים שאינם שווים.
ראו גם

הברית האנגלו-יפנית
דוד (ורוקיו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  אנדראה דל ורוקיו
 תאריך יצירה:  1475
 טכניקה וחומרים:  יציקת ברונזה
 ממדים בס"מ
 גובה:  125
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  רנסאנס מוקדם 
 מספר יצירה:  Inv. Bargello nn. 450, 45 (המוזיאון הלאומי ברג'לו) 
 מיקום:  המוזיאון הלאומי ברג'לו פירנצה שבאיטליה
 
הפסל דוד פוסל על ידי הפסל האיטלקי אנדראה דל ורוקיו, ככל הנראה בין השנים 1473–1475. הפסל, אשר הוזמן על ידי משפחת מדיצ'י המפורסמת מאיטליה, עשוי מברונזה וגובהו 125 ס"מ. על פי מספר טענות, ורוקיו השתמש כמודל לפסל בלאונרדו דה וינצ'י, אשר היה תלמיד בסדנה שלו באותה העת. הפסל מציג את המלך דוד בצעירותו, עומד בתנוחת ניצחון מעל ראשו הכרות של גָּלְיָת. הפסל הוצב לראשונה בארמון פאלאצו וקיו שבפירנצה בשנת 1476.
תיאור היצירה

הפסל מתאר את דוד באופן ריאליסטי כנער צעיר, והוא קטן מגודל טבעי. מבעד לשריון שעוטה הדמות מסתמן מבנה הגוף ובולטים הצלעות ושרירי החזה. למרות הדגשת השרירים, דמותו של דוד לא נראית כגיבור חסון אלא כנער צעיר במבנהו. הידיים והרגליים מעוצבות בתנוחת קונטראפוסטו - יד אחת רפויה ויד אחת מתוחה, ומולן בהצלבה רגל אחת מתוחה ורגל אחת רפויה. עיצוב זה יוצר תחושה נינוחה, ומושפע מהפיסול הקלאסי. ורוקיו עיבד בדיוק רב את קישוטי החזה, הכתפיות והחגורה, וייתכן כי הושפע בכך מעיסוקו כצורף.
הוויכוח אודות מיקום ראשו של גוליית

מיקום ראשו של גוליית היווה מקור לוויכוח בקרב היסטוריונים של האמנות. כאשר הפסל הוצג בגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, וכן כאשר הוצג בברג'לו (מקומו הקבוע), מוקם הראש בין רגליו של דוד. עם זאת, מספר היסטוריונים טענו כי הפסל ורוקיו התכוון למקם את ראשו של גוליית לימינו של דוד, ותרצו זאת בקומפוזיציה האלכסונית שמיקום זה יוצר.
הקשר הרעיוני בין הפסל לבין העיר פירנצה

נהוג להתייחס לפסל כאל דימוי לעיר פירנצה עצמה, כיוון ששניהם חזקים יותר מכפי שהם נראים, וכיוון שפירנצה - כמו הנער הצעיר שהפך למלך - מייצגת כוח עולה.
הערות שוליים

↑  WebCite query result
↑  WebCite query result
↑  WebCite query result
העתק של הפסל, המוצב במוזיאון מגדל דוד. בהעתק זה, ראשו של גוליית ממוקם בין רגליו של דוד