stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחמצת שאור
הכנת מחמצת

את עיסת המחמצת מכינים לרוב מקמח ומים בלבד בכמויות שוות, אם כי ניתן להשתמש בפירות ובמי פירות (לרוב צימוקים או אננס) כדי לזרז את התסיסה, וניתן גם להתסיס מחמצת עם אחוז נוזלים נמוך הדומה יותר לבצק. נבגים של שמרי-בר ובקטריות הנאספים על דגנים באופן טבעי תוססים בעיסה. שמרי הבר והחיידקים גדלים על בסיס תערובת הקמח והמים כשהקמח משמש להם מזון. לרוב לוקח לאוכלוסיית הבקטריות והשמרים מספר ימים להתייצב, וניתן להשתמש בהם לאפיה בין שבוע לחודש אחרי התסיסה הראשונית.
לייצור הגז והגדלת הנפח במחמצת אחראים שמרי הבר, ואילו החומציות מתקבלת מפעילות של חיידקים מסוג לקטובצילוס, המבצעים תסיסה הומולקטית. למחמצות שונות פעילות שונה של חיידקים ושמרים, כך שלכל אחת רמת חומציות ומהירות תפיחה שונות, המושפעות גם מסוג הקמח והטמפרטורה. השמרים הופכים את הסוכרים המורכבים של הקמח לזמינים עבור הבקטריות ואלו דואגות לרמת חומציות גבוהה המגנה על השמרים מפני גורמים לא רצויים כמו עובש, חיידקים מזיקים או פטריות.
לרוב, משתמשים רק בחלק מהעיסה לצורך הכנת לחם, כאשר מעט נשמר ליצירת הבצק הבא.
הכנת מחמצת > אחסנה

לשם אחסון המחמצת לתקופות זמן ארוכות (שבוע עד חודש) ניתן להכניסה לקירור, ולספק למחמצת קמח ומים נוספים מדי פעם (פעמיים בשבוע עד חודש, אם השאור נשמר בקירור ובאם הוא רטוב למדי). אם מעוניינים להשתמש בשאור לעיתים רחוקות יותר, יש להוריד את אחוז המים בשאור ובהתאם גם את תדירות האכלת השאור. ניתן אף לייבש את השאור לגמרי, כך ניתן לעצור את פעילות השמרים והבקטריות לחלוטין ולעורר אותם בזמן עתידי.
הכנת מחמצת > שימושים

קיימות מאפיות המתמחות בלחמי שאור. טעמה הייחודי של מחמצת שאור נקבע לפי זן השמרים וזן הבקטריות שמשגשגים באקלים המקומי, הקמח ממנו עשויה, טיב המים, תכיפות ההאכלה ואופן הערבוב.
מבין זני השמרים המשמשים להכנת מחמצת שאור, אחד המפורסמים הוא "שאור סן פרנסיסקו", הידוע בטעמו הדומיננטי.[דרוש מקור]
ישנן גרסאות שונות של שימוש במחמצת. באיטליה, לדוגמה, נהוגה מחמצת "קשה" (כלומר שאחוז הנוזלים בה נמוך מאחוז הקמח) הנקראת "פסטה מַדְרה" (איטלקית: Pasta Madre, מילולית: עיסת אם) או "לַויאֵטוׂ מדרה" (איטלקית lievito madre, מילולית: שמרי אם) הנראית כמו בצק תפוח ואותה משלבים בעיסת בצקים חדשים.
השאור בהלכה היהודית > איסור על השאור בפסח

חלק מרכזי ממצוות חג הפסח הוא איסור על אכילת חמץ ושאור, שאוסר במהלך החג את אכילת כל אחד מחמשת מיני דגן שנגעו במים עד שהחמיצו. איסור נוסף בחג זה הוא השהיית החמץ והשאור בבית. לכן, המשהה ברשותו בפסח שאור בגודל של כזית עובר באיסורי בל יראה ובל ימצא, כאמור ”שִׁבְעַת יָמִים שְׂאֹר לֹא יִמָּצֵא בְּבָתֵּיכֶם” (ספר שמות, פרק י"ב, פסוק י"ט).
הביטוי שְׂאוֹר שֶׁבָּעִיסָּה - במסכת ברכות יז ע"א, נאמר: "ריבון העולמים! גלוי וידוע לפניך שרצוננו לעשות רצונך, ומי מעכב? שאור שבעיסה ושעבוד מלכויות" - כלומר השאור הוא סמל ליצר הרע (על פי רש"י). אולם בדורות האחרונים התהפכה המשמעות השלילית של הביטוי המקורי לדבר חיובי וטוב דווקא.
השאור בהלכה היהודית > כשרות השאור

בדרך כלל, מאכל לא כשר ש"נפסל מאכילת כלב" כבר התבטל ממנו האיסור. אולם, כאשר הפסילה של המאכל מאכילת כלב משמשת לטובת השבחת מאכלים אחרים, כמו שׂאור שמוכנס לעיסה כדי להתפיח אותה הוא נותר בחשיבותו ובאיסורו ואוסר את המאכל שאותו השביח.
הערות שוליים

↑  Amaia Arranz-Otaegui, Lara Gonzalez Carretero, Monica N. Ramsey, Dorian Q. Fuller, Archaeobotanical evidence reveals the origins of bread 14,400 years ago in northeastern Jordan, Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 115, 07 31, 2018, עמ' 7925–7930 doi: 10.1073/pnas.1801071115
↑  Chanakan Prom-u-thai, Longbin Huang, Raymond P Glahn, Ross M Welch, Shu Fukai and Benjavan Rerkasem, ron (Fe) bioavailability and thedistribution of anti-Fe nutritionbiochemicals in the unpolished, polished grainand bran fraction of five rice genotypes, Journal of the Science of Food and Agriculture
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ז', עמוד ב'.
↑  הרב אליעזר מלמד הלכות פסח, מהו חמץ ומהו שאור? באתר פניני הלכה
↑  תוספתא ביצה א, ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554780005171  GND: 4051816-4  NKC: ph903894
גאיוס סמפרוניוס גרקכוס

| --- | --- |

 לידה:  154 לפנה"ס
 התאבד:  121 לפנה״ס (בגיל 33 בערך) רומא, הרפובליקה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  טריבון הפלבאים (123 לפני הספירה–123 לפני הספירה)  triumvir agris dandis assignandis (133 לפני הספירה–121 לפני הספירה)  קוואיסטור (126 לפני הספירה–126 לפני הספירה)  טריבון צבאי (134 לפני הספירה–133 לפני הספירה)  סנאטור ברומא העתיקה (ערך בלתי־ידוע–121 לפני הספירה)  טריבון הפלבאים (122 לפני הספירה–122 לפני הספירה)  triumvir coloniis deducendis (121 לפני הספירה–121 לפני הספירה) 
 מפלגה:  פופולארים 
 בן או בת זוג:  ליקיניה 
 
גאיוס סמפרוניוס גרקכוס (בלטינית: Gaius Sempronius Gracchus;‏ 154 – 121 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומי מפורסם מהמאה ה-2 לפנה"ס. אחיו הצעיר של טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס, ובדומה לאחיו היה ממנהיגי הסיעה הפופולרית ברומא. נרצח על ידי מתנגדיו הפוליטיים באישום מרד ברפובליקה.
תחילת הקריירה

גרקכוס, בנו של אציל רומי בשם טיבריוס גרקכוס, נולד ב-154 לפנה"ס, קרוב משפחה של בכירים פוליטיים רבים. הקשר הבולט מביניהם היה לבית קורנליי סקיפיונס. בית זה זכה להצלחה המתמשכת ביותר מבין הבתים הרומאים, וגרקכוס היה קשור אליהם דרך אמו, קורנליה אפריקאנה, בתו השנייה של גיבור המלחמה סקיפיו אפריקנוס שהביס את חניבעל בקרב זאמה. אחותו, סמפרוניה, נישאה לפובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס, שניצח במלחמה הפונית השלישית והחריב את קרתגו. גרקכוס היה קשור גם ליריביהם של הסקיפיוים הקלאודיים - דרך אשתו של טיבריוס, קלאודיה, בת אפיוס קלאודיוס פולכר. פולכר תפקד בזמנו כראש המשפחה.
כמו כל אריסטוקרט בתקופה, גרקכוס התחיל את תפקידו בצבא הרומאי כקצין זוטר. הוא הצטרף לצבא בנומנטיה בתור טריבון צבאי והתמנה למטהו של גיסו פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס. כבחור צעיר ונלהב נחרד ממצבו העגום של הפלבס הרומי, שרובו ככולו היה עני וחסר את האמצעים הבסיסיים ביותר לקיום. אחיו, טיבריוס, העביר רפורמה אגררית על מנת להקל על מצוקתו של העם. טיבריוס נרצח על ידי מתנגדיו הפוליטיים בקטטה שפרצה בקפיטול ולאחר מותו גאיוס הצעיר ירש את האחוזה ויחד עמה את דעותיו החברתיות של אחיו הגדול.
גאיוס התחיל את הקריירה הפוליטית שלו בשנת 126 לפנה"ס כשנבחר למשרת הקוואיסטור ושירת בסרדיניה. בסרדיניה התגלה כישרונו כנואם כששידל את הערים לספק בגדים לחיילים בחורף קשה. גאיוס חזר לרומא והתמודד עם ביקורת לפיה נטש את משרתו, גאיוס הגן על חזרתו באמרו כי נשאר בתפקיד הקוואיסטור שנתיים למרות שחוקית היה חייב בשרות של שנה אחת. גאיוס זוכה גם מאשמת סיוע למרד בעיר פריגלי.
פעולותיו כטריבון

אחרי כמה שנים שבהן שרר שקט ברומא, המשיך גאיוס את המסורת המשפחתית ונבחר בשנת 123 לפנה"ס לטריבון הפלבס. גאיוס, שלמד מטעויותיו של טיבריוס, כונן בסיס תמיכה רחב יותר מזה של אחיו באמצעות חקיקה שתמכה גם בעשירי רומא, לא רק בענייה. בין חוקיו היו חוק אגררי שנועד לחזק את הרפורמה האגררית של אחיו, חוק לסיבסוד הדגן לאזרחי רומא וחוק להחכרה במכרז של הזכות לגבות מיסים בפרובינקיה אסיה לבני מעמד הפרשים. בנוסף לכך, הוא ניסה להגביל את מספר המערכות הצבאיות ושנות שירות צבאי שהאזרח היה צריך לתת לרומא על מנת להקל על העומס מעל החקלאים הזעירים. הוא גם העביר מידי הסנאטורים לידי בני מעמד הפרשים את תפקידי השיפוט בבתי משפט מיוחדים לענייני עושק, ששפטו נציבים שמעלו בתפקידם. הוא תמך בהענקת זכויות אזרחיות לכמה קהילות באיטליה. הסנאטורים התנגדו להצעות אלו וניסו לשמור בכול כוחם על זכויות היתר שלהם. כמו כן רצה להעביר הצעת חוק שלא תאפשר לטריבון שהודח מתפקידו להמשיך בקריירה פוליטית, כנראה כפעולת נקמה כנגד מרקוס אוקטביוס, אולם ביטל אותה בעקבות בקשת אמו.
על מנת לכרות ברית פוליטית נישא לליקיניה, בתו של פובליוס ליקינוס קראסוס דיבס מוקיאנוס, ובכך יצר ברית עם השבט הרומי ליקינוס.
בשנת 122 גאיוס רץ לתקופת כהונה נוספת בתור טריבון הפלבס, ובחירתו היוותה תקדים בפוליטיקה הרומית. למרות התנגדות האצולה, הצליח להיבחר שנית בזכות התמיכה המקיפה לה זכה מהמעמדות הנמוכים והגבוהים של רומא כאחד. במשך אותה שנה הוא המשיך לדחוף את הרפורמות החברתיות שלו אולם לא הצליח עקב ההתנגדות שהתעוררה. גאיוס רצה להעביר שני חוקים שפגעו בפופולריות שלו. הראשון היה הפיכת קרתגו, שאדמתה קוללה, לקולוניה רומית - חוק שעבר, אך פגע במעמדו של גאיוס. השני היה חוק שהציע להעלות את בני הברית הלטיניים למעמד אזרחים, ואת בני הברית האיטלקיים למעמד לטיני. אמנם העם הרומי היה נדיב בהענקת אזרחיות, אך היו אלו הענקות קטנות ולבודדים. החוק, שהיה רדיקלי בהרבה, נדחה.
פעולותיו כטריבון > הרפורמות שיזם

פקיד שפוטר משרתו לא יוכל להתמנות לכהונה אחרת (החוק היה מכוון נגד מרקוס אוקטביוס שהודח ממשרת טריבון ביזמת אחיו טיבריוס)
פקיד שיגלה אזרח רומאי ללא משפט יישפט בפני העם (חוק שכוון נגד פובליוס פופליוס ששימש כקונסול בשנת 132 והגלה תומכים של טיבריוס)
חלוקת אדמות מדינה לעניים
חלוקה של מדים לחיילים על חשבון המדינה מבלי לנכות משכרם על כך
איסור גיוס צעירים מתחת לגיל 17
הצעה מרחיקת לכת שנדחתה הייתה מתן אזרחות רומית לבני בריתה האיטלקים של רומא
צרוף 300 ממעמד הפרשים ל-300 השופטים חברי הסינאט. תקנה זו שנועדה להחליש את כוחם של הסינאטורים זכתה לתמיכה עממית רחבה. בנאום שנשא לטובת תיקון זה הפנה את פניו לא לעבר בית הסנאט, כנהוג, אלא אל הפורום. לשינוי זה הייתה משמעות סמלית רבה
עד אותה שעה נאמו כל המנהיגים העממיים כשפניהם מכוונים אל בית הסנאט אבל הוא שינה ודיבר בפעם הראשונה ומביט בשעת מעשה לעבר הפורום..בשינוי קל זה הביא לידי הפיכה גדולה כהופך את משטר המדינה מאריסטוקרטיה לדמוקרטיה
שיפור דרכים, בניית גשרים והצבת אבני מיל.
נפילתו

בשנה לאחר מכן, ניסה להיבחר פעם שלישית לטריבון כאשר מרקוס פולביוס פלאקוס ניצב לימינו בתור שותפו. גרקכוס נכשל בהשגת הכהונה השלישית. הקונסול החדש לוקיוס אופימיוס כינס אספה על מנת לבטל את חוקיו של גאיוס, וקודם כל את החוק הכי פחות פופולרי שלו - הקמת הקולוניה בקרתגו. במהלך האספה, אחד הליקטורים של אופימיוס הסתכסך עם תומכי גאיוס ונדקר למוות. אופימיוס הביא את הגופה לסנאט, וזה הגיב בהעברת החלטת חירום שנקראה senatus consultum ultimum ("הוראה סופית או קיצונית של הסנאט") שקבעה שהקונסולים "ידאגו שלא יאונה כל רע לרפובליקה". אופימיוס חימש כוח, וגאיוס, פולביוס ותומכיהם ברחו לגבעת האוונטין והתבצרו בה, פעולה שהתפרשה על ידי הקונסול כמרד. גאיוס ופולביוס שלחו את בנו של פולביוס לנהל משא ומתן עם הקונסול, אך זה הצהיר שהוא לא מנהל משא ומתן עם מורדים, ושלח את הנער חזרה אליהם עם פקודה להוריד את נשקם ולבוא אל הסנאט. כשבמקום לציית לו שלחו גאיוס ותומכיו את הנער שוב, אופימיוס עצר אותו ויצא למתקפה על האוונטין. גאיוס, פלאקוס וכשלושת אלפים מתומכיהם נהרגו.
בשנת 120 לפנה"ס נשפט הקונסול על מעשיו באספת הקנטוריות. הקונסול טען לזכותו כי הסנאט נתן לו את הסמכות לפעול כראות עיניו, כי גאיוס אחז בנשק, וכי במהלך בריחתם, ניסו המורדים לשדל עבדים למרד (טאבו עצום בחברה הרומית). לבסוף יצא זכאי. זיכויו של אופימיוס היווה תקדים משפטי חשוב, שכן לפיו לקונסול יש סמכות להרוג אזרחים במשפטי בזק ולשלול מהם את זכות הערעור אם הוא פועל תחת החלטת החירום של הסנאט. השאלה על היקף סמכויותיו של הקונסול תחת החלטה זו העלתה לבמה באופן בולט את שאלת היקף סמכויותיו של הסנאט בכלל, ובכך היוותה נקודת מחלוקת חשובה במאבק בין סיעת הפופולרים לסיעת האופטימטים, כאשר הראשונה מנסה להפחית מחשיבותה וכוחה של ההחלטה והשנייה להעצימן. פועלו של גאיוס, מורשתו ומותו נותרו שנויים במחלוקת ברומא עד סוף הרפובליקה ואחריה.
נבחרת אוסטרליה בכדורגל נשים

שחקניות הנבחרת ב-2009
שריל סלסברי, שיאנית ההופעות ומלכת השערים במדי הנבחרת
נבחרת אוסטרליה בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של אוסטרליה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האוסטרלית, שהיא כיום חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה ובה היא משתייכת לפדרציית הכדורגל של דרום אסיה, לאחר שעד 2006 השתייכה לקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה. כינויה של הנבחרת - "המתילדות" נוצר בגלל השיר וולסינג מתילדה.
הדירוג הנוכחי של נבחרת אוסטרליה  ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-15 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, ירידה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 4 נמדד לראשונה בדצמבר 2017, והדירוג הכי נמוך 16 נמדד לראשונה באוקטובר 2003. דירוג השיא שלה היה המקום השמיני.
נבחרת אוסטרליה זכתה שלוש פעמים באליפות אוקיאניה בכדורגל נשים ופעם אחת באליפות אסיה בכדורגל נשים. היא השתתפה שבע פעמים בגביע העולם בכדורגל נשים ושלוש פעמים במשחקים האולימפיים.
היסטוריה

התאחדות כדורגל הנשים האוסטרלית נוסדה ב-1974 וכבר בשנה שאחריה שלחה קבוצה שהשתתפה באליפות אסיה הראשונה. ב-1978 הורכבה נבחרת לאומית בעיקר משחקניות שהגיעו מניו סאות' ויילס ומאוסטרליה המערבית ונשלחה להשתתף בטורניר עולמי שאליו הוזמנו נבחרות שונות והתקיים בטאיפיי. המשחקים בשני הטורנירים לא נחשבות כהופעות רשמיות של הנבחרת. ההופעה הרשמית הראשונה הייתה במשחק נגד נבחרת ניו זילנד ב-6 באוקטובר 1979 שנערך באוסטרליה ונגמר בתוצאה 2-2.
היסטוריה > שנות ה-80

משחקה הראשון באליפות אוקיאניה בכדורגל נשים היה בפעם הראשונה בו הוא התקיים, ב-1983. בטורניר השתתפו ארבע נבחרות: אוסטרליה, ניו זילנד, קלדוניה החדשה ופיג'י ובמשחק הגמר הפסידה אוסטרליה לניו זילנד 3-2 בהארכה. בטורניר של 1986 שוב שיחקו ארבע נבחרות: אוסטרליה, ניו זילנד, טאיוואן וקבוצת המילואים של נבחרת ניו זילנד. אוסטרליה שוב הגיעה לגמר והפסידה בו 4-1 לטייואן. היא השתתפה בטורנירים למוזמנים ברחבי העולם גם ב-1987 וב-1988 ואירחה את אליפות אוקיאניה ב-1989, בו הגיעה למקום השלישי. במשחקי המוקדמות לגביע העולם בכדורגל נשים 1991 הגיעה למקום השני בבית האוקיאני אחרי ניו זילנד עם אותו מספר נקודות, אך בגלל הפרש שערים נמוך, לא העפילה.
היסטוריה > שנות ה-90

ב-1991 וב-1994 שיחקה הנבחרת במספר טורנירים לא רשמיים. היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 1995 לאחר הפרש שערים גדול יותר משל נבחרת ניו זילנד, על אף שהן השיגו את אותו מספר נקודות. היא הוגרלה לבית יחד עם ארצות הברית, סין ודנמרק והפסידה בכל משחקיה. מאזן השערים שלה בסיום שלב הבתים היה 3-13 לחובתה.
המשחקים באליפות אוקיאניה 1998 היו גם משחקי מוקדמות גביע העולם בכדורגל נשים 1999 ואותם סיימה אוסטרליה במקום הראשון. בגביע העולם היא שובצה בבית עם סין, שוודיה וגאנה, הפסידה לסין ולשוודיה וסיימה בתיקו עם גאנה. היא לא העפילה לשלב הבא לאחר שסיימה במקום השלישי בבית.
היסטוריה > העשור הראשון של המאה ה-21

הנבחרת השתתפה באולימפיאדת סידני (2000) כמארחת והיא הודחה בסיבוב הראשון לאחר שני הפסדים ותיקו. היא סיימה את אליפות אוקיאניה 2003 במקום הראשון ולכן העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2003, בו סיימה שוב במקום השלישי בבית. באולימפיאדת אתונה (2004) העפילה לשלב רבע הגמר.
ב-2006 עברה התאחדות הכדורגל האוסטרלית מקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה והנבחרת אירחה באותה שנה את אליפות אסיה. הנבחרת העפילה לגמר הטורניר, אך לאחר שהמשחק מול סין הסתיים בתיקו 2-2, הפסידה אוסטרליה בפנדלים 4-2. כתוצאה מכך שסיימה במקום השני, היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2007 בו שובצה בשלב הבתים עם נורווגיה, קנדה וגאנה. לאחר ניצחון אחד על גאנה ושתי תוצאות תיקו, היא העפילה לשלב רבע הגמר בו הפסידה 3-2 לברזיל.
הנבחרת לא הצליחה להעפיל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) לאחר שהפסידה במשחקי המוקדמות לנבחרת קוריאה הצפונית. באליפות אסיה שהתקיימה באותה שנה היא העפילה מהמקום השני בבית והפסידה לקוריאה הצפונית בחצי הגמר. במשחק על המקום השלישי היא הפסידה ליפן וסיימה את הטורניר במקום הרביעי.
היסטוריה > העשור השני של המאה ה-21

באליפות אסיה 2010 היא העפילה מהמקום השני בבית בשלב הבתים לאחר הפסד לסין וניצחונות על וייטנאם וקוריאה הדרומית. בחצי הגמר ניצחה 1-0 את יפן ובגמר סיימה בתיקו 1-1 מול קוריאה הצפונית. לאחר הארכה המשחק הוכרע בפנדלים ואוסטרליה ניצחה 5-4 וזכתה בטורניר. כזוכה היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2011 בו שובצה בבית ד' עם נורווגיה, ברזיל וגינאה המשוונית. לאחר הפסד לברזיל ושני ניצחונות היא העפילה לרבע הגמר בו הפסידה 1-3 לשוודיה.
באליפות אסיה 2014 היא העפילה מהמקום השני בבית בשלב הבתים לאחר שני ניצחונות ותיקו. בחצי הגמר ניצחה את קוריאה הדרומית 2-1 ובגמר הפסידה 0-1 ליפן. כתוצאה מטורניר זה היא העפילה לגביע העולם בכדורגל נשים 2015.
במשחק הכנה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), עת שהייתה מדורגת 5 בעולם, הפסידה נבחרת הנשים האוסטרלית 7-0 לקבוצה של נערים בני 15.
כל גביעי העולם

1991 - לא העפילה
1995 - שלב הבתים
1999 - שלב הבתים
2003 - שלב הבתים
2007 - רבע הגמר
2011 - רבע הגמר
2015 - רבע הגמר
2019 - שמינית גמר
2023 - מקום רביעי
כל אליפויות אוקיאניה

1983 -  מקום שני
1986 -  מקום שני
1989 -  מקום שלישי
1991 -  מקום שני
1994 -  מקום ראשון
1998 -  מקום ראשון
2003 -  מקום ראשון
כל אליפויות אסיה

1975 -  מקום שלישי
2006 -  מקום שני
2008 - מקום רביעי
2010 -  מקום ראשון
2014 -  מקום שני
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א
1 2  החל מיולי 2003 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות נשים בכלל
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  עוד על העשור הראשון של הנבחרת
↑  באתר התאחדות הכדורגל האוסטרלית
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  המשחקים באתר פיפ"א
↑  המשחקים באתר פיפ"א
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  באתר פיפ"א
↑  באתר Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
↑  The Sydney Morning Herald
↑  באתר פיפ"א
↑  באתר קונפדרציית הכדורגל של אסיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b5d8bcb7-0852-47b1-bb40-4bc4bce30196
ברניקי הרביעית

ברניקי הרביעית (ביוונית:  Βερενίκη; נולדה בשנת 77 לפנה"ס, נרצחה בשנת 55 לפנה"ס) הייתה מלכה מצרית מבית תלמי לתקופה קצרה בין השנים 55-58 לפנה"ס.
קורות חיים

ברניקי הייתה בתו של תלמי השנים עשר מקלאופטרה החמישית. כנראה בתו הבכורה. היא הייתה אחותה של קלאופטרה השביעית שהייתה אהובתם של יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס וכן ארסינואי הרביעית, תלמי השלושה עשר ותלמי הארבעה עשר. ייתכן והייתה לה אחות נוספת בכורה קלאופטרה השישית אבל קיומה של זאת אינו מוסכם על דעת כל החוקרים. המלומד היווני סטראבון שהיה בן תקופתה קרא לברניקי בת בכורה, וזה כינוי שניתן רק לילד הבכור החוקי של השליט.
בשנת 58 לפנה"ס העביר טריבון הפלבס פובליוס קלודיוס פולכר שהיה בן חסותו של מרקוס ליקיניוס קראסוס, חוק ברומא ההופך את קפריסין לפרובינקיה של רומא. ההצדקה של רומא למעשיה הייתה שתלמי מלך קפריסין היה מאוד עשיר ולא השתמש בעושרו. כדי לדחוק את רגליו של מרקוס קאטו, שהתנגד לטריאומווירט, שקראסוס היה חלק ממנו, נשלח קאטו לקפריסין ומונה למושל האי. לפי הגרסה הרשמית קאטו הציע למלך קפריסין בתמורה לממלכתו את תפקיד הכהן הגדול במקדש אפרודיטה בפאפוס. תלמי סירב להצעה והתאבד. כל אוצרותיו הועברו לרומא.
העם המצרי לא היה מרוצה מחוסר תמיכתו של תלמי השנים עשר באחיו ובמניעת הכיבוש ומרד בו. הרקע למרידות היו גם המיסים הגבוהים שהוטלו על העם המצרי כדי לשלם שוחד לרומא והגידול המשמעותי ביוקר המחיה. המרד הביא לבריחתו של תלמי לרומא כנראה יחד עם בתו קלאופטרה השביעית כדי לחפש מקום מבטחים. במקומו עלתה לשלטון במצרים בתו ברניקי הרביעית היא שלטה ביחד עם אחותה (ואולי אמה) קלאופטרה השישית טריפיאנה. בשנת 57 לפנה"ס, שנה לאחר מכן מתה קלאופטרה טריפיאנה וברניקי הרביעית בגיל 20 הפכה להיות השליטה היחידה במצרים. כנראה שהיא שלטה לבדה עד שנת 55 לפנה"ס.
בגלל היותה שליטה יחידה, הציפייה ממנה הייתה שהיא תינשא כדי שתוכל למלוך במשותף עם גבר לצידה. כשלא עשתה זאת היא הוכרחה על ידי הקונסולים שלה להינשא לנסיך מבית סלאוקוס, סלאוקוס השביעי ("פילומטור" או "קיביוסאקטס"), אבל היא רצחה אותו זמן קצר לאחר נישואיהם ונשארה שליטה יחידה. העם באלכסנדריה דאג ששלטון בית תלמי ייפול בגלל התנהגותה הטיפשית של ברניקי וכן בגלל תשומת הלב הרבה שהיא הקדישה לנושאי אופנה ומותרות שהביא לעליה בהוצאות. בשנת 56 לפנה"ס היא נישאה לארכלאוס (אנ') שהיה הכוהן הגדול בקומנה (Comana) בקפדוקיה. על פי סטראבון הוא היה בנו של המצביא היווני ארכלאוס. הוא טען שהוא בנו של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס. לא ברור האם היה שותף לשלטון.
בשנת 55 לפנה"ס שילם תלמי למצביא הרומי אולוס גביניוס סך של 10,000 טאלנטים כדי שיפלוש למצרים ויסייע לו לחזור לשלטון. כשנכנס לארמון הוציא את ברניקי הרביעית ואת תומכיה להורג. על פי סטראבון ארכלאוס שהיה מיודד עם גביניוס נהרג בקרבות.
לא ידוע על ילדים שנולדו מנישואים אלה.
הערות שוליים

↑  Berenice III, Ptolemy X Alexander II, Ptolemy XI Auletes ,Edwyn R. Bevan
ישיבת דגל ירושלים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה
 השתייכות:  ציונות דתית
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים)
 מייסדים:  הרב משה יונגשטיין, הרב חנן אידלשטיין.
 שכבות לימוד:  ט-יב
 מספר כיתות:  4
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה קטנה לאומית:  הרב משה יונגשטיין
 תלמידים
 :  כ-120
 מיקום
 מיקום:  אלעד
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′02″N 34°56′50″E﻿ / ﻿32.0505°N 34.9472°E﻿ / 32.0505; 34.9472
 https://degelyerushalaim.mashov.info/
 he
 
ישיבה תורנית לאומית דגל ירושלים היא ישיבה תיכונית תורנית פנימייתית באלעד המשתייכת לזרם התורני לאומי. בראשותה עומד הרב משה יונגשטיין.
תולדות הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת הלימודים תשע"ד (2014) ביוזמתו של הרב משה יונגשטיין, מחנך כיתה י"ב בישיבת דרכי נעם בפתח תקווה ובוגר ישיבת מרכז הרב, ובעידודו ותמיכתו של הרב חנן אידלשטיין, אז ר"מ בישיבת הר המור והיום ראש ישיבת טל ישראל בירושלים, כישיבה שרוב יום הלימודים בה יוקדש ללימודי קודש ומיעוטו ללימודי חול (בשונה מישיבה תיכונית רגילה).
בתחילה מיקום הישיבה היה בישיבת בני עקיבא נחלים (נחל יצחק), כעבור שנה וחצי (סוף שנת הלימודים תשע"ו - 2016) עברה למרכז הטכנולוגי במושב, במקום ישיבת נהרדעא שהייתה עד אז שם.
בחידון התנ"ך העולמי בשנת תשע"ט זכה תלמיד הישיבה, יונתן ויסמן, במקום הראשון.
נכון לשנת הלימודים התשפ"ד, לומדים בישיבה כ-120 תלמידים. חלקם הגדול מתגורר במרכז הארץ.
בחודש שבט תשפ"ד עברה הישיבה למשכן הקבע החדש שלה בעיר אלעד .
דרכה של הישיבה

השם של הישיבה נלקח משמה של התנועה של הרב קוק, שקרא ופעל להקים תנועה דתית שתהיה שותפה פעילה בהקמת היישוב היהודי בארץ ישראל, ואף תהיה דומיננטית יותר מהתנועה הציונית החילונית. בדרך זו, סוברת הישיבה, צריכה להתנהל הציונות הדתית, כשותפים פעילים ואף דומיננטיים יותר במדינת ישראל.
בשונה מישיבות תיכונית רגילות, לימודי החול נלמדים במשך שעות בודדות ובהיקף מצומצם יותר. מלבד זאת, בישיבה ישנם חוגים ומגמות כבכל ישיבה תיכונית, וכן ניגשים לבגרויות כרגיל.
הצוות החינוכי

הרב משה יונגשטיין, ראש הישיבה ומקימה, בוגר ישיבת מרכז הרב, תלמידם של הרב מרדכי והרב עמיאל שטרנברג.
הרב אבשלום בידני, ר"מ ובעל כושר דיינות, בוגר ישיבת עטרת ירושלים.
הרב יאיר אלמוגי, ר"מ, בוגר ישיבת הר המור.
הרב נדב ויזל, ר"מ, בוגר ישיבת עטרת נחמיה.
הרב אייל חבשוש, ר"מ צהריים (חצר"מ), בוגר ישיבת קרני שומרון.
הרב יהונדב מילר, ר״מ סדר ערב, בוגר ישיבת מרכז הרב.
הרב מנחם ביגל, ר"מ סדר ערב
הערות שוליים

↑  חתן חידון התנ"ך לשנת תשע"ט: יונתן ויסמן מישראל, באתר ערוץ 7
↑  דביר עמר, נחנך בית המדרש החדש בישיבת דגל ירושלים, באתר ערוץ 7, ‏כד טבת ה'תשפד
↑  חזון דגל ירושלים, באתר ישיבת דגל ירושלים
קולצ'יני

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז חמלניצקי חמלניצקי
 תאריך ייסוד:  1517 
 שטח:  4.438 קמ"ר
 גובה:  284 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  807
 קואורדינטות:  49°45′N 26°54′E﻿ / ﻿49.750°N 26.900°E﻿ / 49.750; 26.900
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםקולצ'יני(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםקולצ'יני(למפת מחוז חמלניצקי רגילה) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.קולצ'יני(למפת מחוז חמלניצקי מוגדלת) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.קולצ'יני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קולצ'יני (באוקראינית: Кульчини; בפולנית: Kulczyny; ביידיש: קולטשין) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב, השוכן על גדת נהר פונורי, נזכר בשמו הנוכחי מהמאה ה-15. לאחר שנחרב בעת פלישת הטטרים לאזור, הוקם היישוב בשנית בגדה השנייה של הנהר.
יהודי קולצ'יני

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,031 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, קרוב לשליש מתושביה, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
באמצע יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובאביב 1942 רוכזו היהודים שנותרו בה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. על יושבי הגטו הוטלו גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה.
באוגוסט 1942 רוכזו יושבי הגטו שבעיירה בכיכר השוק המקומית, ונלקחו לעיירה מנייווצי (אוק'), בה הוחזקו לילה באורוות ובדירים, ולמחרת נרצחו כולם.
פלבס

פְּלֵבְּס (ואנשיו: פּלֶבֶּאים; בלטינית: plebs,‏ plebis, "המון, ציבור גדול"; השווּ יוונית: πλῆθος) היו כל האזרחים הרומאים החופשיים שלא היו בני מעמד הפטריקים.
ראשיתו של הפלבס בהתארגנות חברתית על רקע תחושות קיפוח כלפי הפטריקים, שהחזיקו במוסדות השלטון ובשאר מוקדי הכוח ובראשם מונופול על מוסדות הדת במדינה. הפלבס נוסד בשנת 494 לפנה"ס במהלך פרישה (secessio) של קבוצת מהפכנים מתוך העיר, והקמת מוסדות עצמאיים לאותה קבוצה.
מהות הפלבס ויסודו

המקורות העתיקים להתהוות הפלבס נכתבו לראשונה רק מאות שנים לאחר המאורעות ההיסטוריים שהם מתארים. בתקופה בה נכתבו, הייתה כבר תקפה ההבחנה, לפיה כל אזרח רומי שאינו שייך לבית-אב (gens) פטריקי, הרי הוא פלבאי לפי הגדרה. מציאות זו משתקפת במקורות, ואומצה על ידי המחקר המודרני. עם זאת, החוקר הבריטי T.J. Cornell הראה באופן חד-משמעי שמלכתחילה הכיל הפלבס רק חלק מהציבור הלא-פטריקי, ושהחלת המונח על כלל הציבור הרומי הלא-פטריקי התפתחה עם הזמן. האנאכרוניזם שחשׂף קורנל מסביר בלבולים רבים שנפלו הן במקורות העתיקים, הן במחקר המודרני.