פולט נרדל
ביוגרפיה > שנותיה בפריז

בתום לימודיה חזרה נרדל למרטיניק לתקופה קצרה ועבדה שם כמורה, אך תוך זמן קצר חזרה לפריז והחלה לעבוד כעיתונאית במספר כתבי עת, בין היתר ב-Le Soir. בפרסומיה העיתונאים סקרה נרדל את החיים בפריז מנקודת המבט של אדם שחור ממרטיניק. כתביה מתקופה זו כוללים את "En Exile" (בגלות; 1929) ו"Une femme sculpteur noir" (אישה שחורה פסלת; 1930). "En Exile" הוא סיפור קצר על חייה של אישה מהקריביים שגולה בצרפת. דרך הדמות הראשית, ממחישה נרדל את חוויית הבדידות של נשים גולות רבות באותה התקופה. "Une femme sculpteur noir" היא יצירה על הפסלת האמריקאית אוגוסטה סאבאג'. במאמר הזה סוקרת נרדל את הישגיה של סאבאג', ודנה בקשיים שחוותה כאישה שחורה. בכתביה של נרדל רווחה הצגת הסולידריות השחורה, וכן ביקורת על המוסר כפול של דחיקת נשים לשוליים.
נרדל השתלבה בחוגי האליטה האינטלקטואלית הצרפתית, והחלה להיות מושפעת מסופרי הרנסאנס של הארלם. יחד עם אחיותיה הקימה סלון ספרותי פופולרי, Le Salon de Clamart, שבו התקיימו דיונים על קורותיה של הפזורה האפריקאית. בסלון היו מתאספים אנשים מכל המינים, הגזעים והדתות כדי לדון בפוליטיקה, בתרבות ובאמנות, ולהתמקד בסולידריות שחורה בינלאומית. הסלון אירח אישים מרכזיים ממקימי תנועת ה-Negritude, כמו אמה סזר ולאופולד סדאר סנגור. כעיתונאית וסופרת, פרסמה נרדל יצירות שקידמו מודעות פאן-אפריקאית והשוותה בין האתגרים העומדים בפני אנשים עקב גזענות ובין אלו שחווים אנשים בהשפעת סקסיזם. היא הפגישה אינטלקטואלים שחורים מאפריקה, מהאיים הקריביים ומארצות הברית כדי לדון בחוויותיהם של השחורים בפזורה. על אף שהייתה פמיניסטית נלהבת, היא לא הייתה רדיקלית, ועודדה נשים להשתלב בתוך המבנים החברתיים הקיימים כדי להשיג השפעה פוליטית.
באוקטובר 1931 ייסדה יחד עם אחיותיה ועם סופרים ומתרגמים נוספים כתב עת בשם La Revue du Monde Noir ("כתב העת של העולם השחור"). נרדל שימשה כעורכת וכמתרגמת של כתב העת, ואף הייתה אמונה על התאמתו לקהל פאן-אפריקאי. כתב העת נועד להיות מרחב שבו אמנים ואנשי רוח שחורים יכלו לפרסם את יצירותיהם וליצור קשרים עם אנשים שחורים אחרים. העיתון עודד סולידריות בינלאומית בין אנשים שחורים ושילב אמנות שחורה ודיונים מכל רחבי העולם. על אף שלא תמיד נזקפה לזכותה תרומתה לתנועת ה-Négritude, פעילותה זו מילאה תפקיד מפתח בהשפעה על הגברים שהקימו את התנועה. המונח Négritude המתייחס לתנועה לא היה קיים לפני 1935, אך עבודתה שיקפה ועודדה את סולידריות וגאווה שחורה בינלאומית עוד לפני כן. עבודתה ב"ביקורת על העולם השחור", כמו גם הדיונים שהתקיימו בסלון, היוו השראה לשלושת מייסדי Négritude להקמת העיתון l'Étudiant Noir, שם נעשה לראשונה השימוש במונח Négritude. בגיליון האחרון של "ביקורת על העולם השחור" פרסמה חיבור שנקרא "Eveil de la conscience de race" (התעוררות תודעת הגזע). המנהיגים של תנועת ה-Négritude הושפעו באופן משמעותי ברעיונותיהם מהמאמר הזה, שבו דיברה נרדל על גאווה אפריקאית ועל הכרה בהיסטוריה המשותפת של העבדות. השקפתה של נרדל דגלה בשילוב הזהות הצרפתית עם הזהות האפרו-קריבית, והיא לא תמכה בהפסקת השלטון הצרפתי במושבות. כתב העת הוצג במקור כא-פוליטי ולפיכך קיבל מימון חלקי, אולם עצם הסקירה הרב-גזעית בפריז של שנות ה-30 נחשבה לפרובוקטיבית. מכיוון שכתב העת לא נמנע לגמרי מהצגת פרשנות פוליטית, הופסק מימונו, מה שגרם גם להפסקת הפצתו ב-1932, לאחר שפורסמו שישה גליונות בלבד.
לאחר סגירת כתב העת, החלה נרדל לעבוד כמזכירתו של גלנדו דיוף (אנ'), הנציג הסנגלי באספה הלאומית הצרפתית. היא הייתה מעורבת באופן פעיל בהפגנות שהתקיימו בעקבות הפלישה האיטלקית לאתיופיה ב-1935, ונסעה לסנגל ב-1937 כדי לנסות לגייס אחרים למחאה נגד הפלישה. בשנות ה-30 הייתה נרדל פעילה בארגונים הפמיניסטיים Ad Lucem Per Caritatem ("אל האור דרך צדקה") ו-Union Féminine Civique et Sociale ("איגוד נשים אזרחי וחברתי").
בתחילת מלחמת העולם השנייה, נמלטה נרדל מצרפת, ועלתה על ספינה של הצלב האדום. הספינה טורפדה מול החוף האנגלי. כאשר קפצה לסירת ההצלה, שברה נרדל את שתי ברכיה ונאלצה להתאשפז באנגליה. היא מעולם לא החלימה לחלוטין מפציעותיה, ונותרה נכה לשארית חייה.