stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איטליה–סוריה
הגירה > מאיטליה לסוריה

לגבי אזרחים איטלקים בסוריה קיימת תופעה של לוחמים זרים, שהם אזרחים זרים, המצטרפים למדינה האסלאמית של עיראק וסוריה (דאעש) כדי לתמוך בעניין. נכון לינואר 2017 מספר האזרחים האיטלקים שנסעו לסוריה על מנת להצטרף לדאעש הסתכם ב-110 אנשים, מתוכם 32 מתו, 17 חזרו לאירופה ו-6 חזרו לאיטליה.
כלא מטרוסקאיה טישינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  detention center 
 מדינה:  רוסיה 
 מפעיל:  שירות בתי הסוהר הפדרלי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1945
 תאריך פתיחה רשמי:  1945 
 קואורדינטות:  55°47′30″N 37°41′51″E﻿ / ﻿55.79167°N 37.69751°E﻿ / 55.79167; 37.69751
  (למפת מוסקבה מוגדלת) כלא מטרוסקאיה טישינה(למפת מוסקבה רגילה) כלא מטרוסקאיה טישינה
 
"מטרוסקאיה טישינה" (ברוסית: Матро́сская тишина́) הוא שמו הבלתי רשמי של בית הסוהר מספר 1 של שירות בתי הסוהר הפדרלי הרוסי, הממוקם ברחוב מטרוסקאיה טישינה במוסקבה.
השם הרשמי המלא של המוסד הוא מרכז המעצר הזמני מספר 1 של סניף שירות בתי הסוהר הפדרלי במוסקבה (רוסית: "Федеральное казённое учреждение «Следственный изолятор № 1 Управления Федеральной службы исполнения наказаний по г. Москве»", בראשי תיבות — ФКУ «СИЗО-1 УФСИН России по г. Москве).
בשטח בית המעצר פועל מתקן כליאה קטן יותר המכונה "קרמליובסקי צנטראל" ("Кремлёвский централ").
נכון לנובמבר 2018 הוחזקו כ־1,700 בני אדם בכלא.
היסטוריה

במקום הנוכחי של בית הסוהר, בשנת 1775, הוקם בית כלא שהופעל על ידי אגודת רווחה.
בשנת 1870 שונה שם בית הכלא ל"כלא התיקון המוסקבאי" הוחזקו בו 300 גברים ו־150 נשים. בשנת 1912, על פי פרויקט האדריכל בוריס אלברטי הוקמו בנייני הכלא.
בשנת 1918, על בסיס הכלא, נוצר "בית מעצר לקטינים", לאחר מכן נקרא בשם "מושבת התיקון קוז'בניצקאיה"; בשנים 1946–1956 נקרא בשם "כלא מספר 14 של המחלקה של משרד הפנים במוסקבה"; מאז 1956 מכונה בשם "כלא מספר 1 במוסקבה".
בבניין הכלא המקורי היו שני בניינים, שהיו בהם יותר מ־2,000 אסירים. בשנת 1949 מספר בנייני הכלא גדל לשלושה. בשנים 1949–1953 שוכן בבניין השלישי כלא מיוחד, בו הוחזקו פושעים נאצים, כמו גם אסירים שעבדו בלשכה הטכנית המיוחדת של משרד הפנים של ברית המועצות. בשנים 1953–1997 שוכנו בבניין קטינים ומאז 1999 נמצאת בה מחלקה רפואית לטיפול בשחפת.
מאז 1997, הכלא מופעל על ידי מנהל בתי הסוהר הראשי (GUIN) של משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית. באותה תקופה הוא הכיל עד 5,000 אסירים שנחקרו או המתינו לפסק דין.
הכלא הוסב ממושבה חינוכית לקטינים בשנת 1945 לכלא של ממש והחל לפעול בשנת 1946.
מסוף המאה ה־19 בשטח בית הסוהר המודרני "מטרוסקאיה טישינה" הייתה כנסייה, שנהרסה על ידי הבולשביקים. ב־16 בנובמבר 2018, הפטריארך של מוסקבה וכל רוסיה קיריל הניח את אבן היסוד לכנסייה חדשה באתר. ראש הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הנחה להכין הצעות לפיתוח פעילות הכנסייה בכלא.
לאורך שנות קיומו הוחזקו במטרוסקיה טישינה אישים ידועים רבים, במיוחד חברי ועדת החירום הממלכתית דמיטרי יאזוב וגנאדי ינאייב, המחבל אולג קוסטארב, לאומן ממנהיגי הקבוצה הקיצונית "Restrukt" מקסים מרצינקביץ', מייסד הפירמידה הפיננסית "MMM" סרגיי מברודי, הרוצח אלכסנדר סולוניק ומנהיג האופוזיציה הרוסי אלכסיי נבלני.
בריחות

ב־5 ביולי 1995, אלכסנדר סולוניק, חבר בקבוצת הפשע קורגן, נמלט ממרכז המעצר יחד עם הסוהר סרגיי מנשיקוב.
ב־2 במאי 2004, סרגיי ארשוב, אזרח מכור לסמים אוקראיני, נמלט מהבידוד, אחרי שפירק את הלבנים ופרץ את הגדר (תוך שהוא מקבל מספר פצעים וחבלות). עם זאת, מכיוון שהוא נלכד פחות מ־24 שעות מרגע בריחתו, הבריחה הוכרה רק כניסיון בריחה.
ב־7 במאי 2013, יליד העיר סוצ'י, אולג טופאלוב, שהואשם בגניבה ורצח כפול, בעזרת עובד עלום שם, עזב את התא, טיפס על גג האבטחה, שלאחריו, בעזרת ציוד טיפוס הרים שנרכש מהסוהר, לבוש בבגדים אזרחיים, עזב את הכלא. מיד הוכרז על חיפוש אחר הנמלט, וכעבור יממה, ב-8 במאי, עוכב טופאלוב בפארק איזמאילובסקי בבירה. לאחר מכן, טופאלוב זוכה ושוחרר, ואז נעצר שוב, בפרט באשמת בריחה.
לקריאה נוספת

МВД России : Энциклопедия / Гл. ред. В. Ф. Некрасов. — М.: Объед. ред. МВД России; ОЛМА-Пресс, 2002. — ISBN 5-224-03722-0
הערות שוליים

↑  Патриарх Кирилл освятил камень в основании восстанавливаемого храма в «Матросской тишине». Информационное агентство России «טאס"ס» // tass.ru (16 ноября 2018 года)
↑  "Задержан бежавший из «Матросской тишины»". Коммерсантъ. 2004-05-04. נבדק ב-2020-10-03.
↑  Андрей Гридасов (2013-12-06). "Сбежавшего из «Матросской тишины» оправдали по делу об убийстве". Известия. נבדק ב-2020-10-03.
↑  "Сочинский беглец из «Матросской тишины» окончательно оправдан… по одной из трёх статей". e-lazarevskoe.ru. 2014-03-03. אורכב מ-המקור ב-2018-06-24. נבדק ב-2016-01-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1225407117
לא לילדים

"לא לילדים" הוא האלבום השני של זמר הראפ הישראלי "איזי". האלבום יצא לאור ב-15 ביולי 2015. במסגרת האלבום, שיתף איזי פעולה עם הזמרים KYD ואליעד נחום, ועם המפיק המוזיקלי "ג'ורדי".
את כל שירי האלבום כתב והלחין איזי, כאשר בחלק מן השירים עשה זאת יחד עם נוי אלוש ואליעד נחום.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | כישרונות צעירים  | 0:44 |
| 2. | לא לילדים  | 3:40 |
| 3. | כל החבר'ה  | 2:57 |
| 4. | בין הבודדים  | 2:54 |
| 5. | השיר של אמא  | 3:15 |
| 6. | לא הכל מן אללה  | 3:40 |
| 7. | אחרון הימים  | 3:05 |
| 8. | תתעורר כפרה  | 4:22 |
| 9. | לא צועק מספיק  | 3:10 |
| 10. | נותנת לי את הכח  | 3:30 |
| 11. | ביג מאמא  | 3:04 |
| 12. | מישהי כמוני  | 3:22 |
| 13. | סימן שאלה  | 3:33 |
| 14. | מרוב הביקורות  | 4:17 |
| 15. | לא רוצה  | 4:17 |
| משך כולל: | משך כולל: | 49:50 |
כובע מכשפה

כובע מכשפה המיוצג בתרבות המודרנית
כובע או מצנפת מכשפות הוא סגנון של כובע שחובשות המכשפות בתיאורי התרבות פופולרית, המתאפיין בכתר חרוטי ובשול רחב.
מקורות ועיצוב

מקורו של כובע המכשפות כפי שמוצג היום שנוי במחלוקת. אחת התיאוריות המוקדמות ביותר היא שרידי החנוטים של "המכשפות" של סובשי, החובשות כובעים שחורים גבוהים ומחודדים מאוד הדומים לכובע הראש של אחיותיהם באירופה של ימי הביניים. סובשי, המתוארכת בין המאות ה-4 ל -2 לפנה"ס, ממוקמת בערוץ גבוה ממש ממזרח לעיר טורפן. תיאוריה נוספת היא שהתדמית צמחה מתוך אנטישמיות: בשנת 1215 הוציאה המועצה הרביעית של הלטרן צו על כל היהודים ללבוש כיסוי ראש מזהה, כובע מחודד המכונה "ג'ודנאט". באופן פוטנציאלי, סגנון הכובע הזה נקשר אז לקסמים שחורים, פולחן השטן ומעשים אחרים שבהם הואשמו היהודים. תיאוריה דומה טוענת כי דמותו של כובע המכשפות הארכיטיפי נולדה מדעות קדומות נגד קווייקרים. אף על פי שהכובעים המסורתיים שחבשו הקוויקרים עצמם לא היו מחודדים, כובעי הקווייקר היוו מוקד למחלוקת תרבותית, וניתן להעלות על הדעת שהתגובה הפוריטנית נגד הקווייקרים באמצע המאה ה-18 תרמה לכך שכובעים הפכו לחלק מהאיקונוגרפיה של הדמוני. תאוריה נוספת מציעה כי כובעי המכשפות מקורן כ"כובעי אשת", כיסוי ראש ייחודי שחובשות נשים אשר ייצרו בירה ביתית למכירה. על פי הצעה זו, כובעים אלה זכו לקונוטציות שליליות כאשר תעשיית הבירה, הנשלטת על ידי גברים, האשימה את הנשים במכירת בירה מדוללת או מוכתמת. בשילוב עם החשד הכללי שנשים בעלות ידע בצמחי מרפא עובדות בתחום סמוי, יכול היה להיות ש"כובע האשת" נקשר לכישוף.
הרומן של ל. פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1900, כלל איורים שהציגו את המכשפה המרשעת מן המערב, כשהיא בעלת כובע גבוה וחרוטי. אביזר אופנה זה הועבר לעיבוד הסרט משנת 1939, בו גילמה את המכשפה המרשעת על ידי השחקנית הדמות מרגרט המילטון.
בתקשורת

את הכובע הזה חבשו הדמויות הבדיוניות הבאות:
המכשפה המרושעת של המערב, מ"הקוסם מארץ עוז", 1900
גנדלף, מתוך "ההוביט" ו"שר הטבעות", 1937
ג'ניפר (ורוניקה לייק), מתוך "התחתנתי עם מכשפה", 1942
סמנתה סטפנס, "מכושפת", 1964
אורקו, מ"הי-מן ושליטי היקום", 1983
מינרווה מקגונגל, מ"הארי פוטר", 1997. הרומנים מתארים גם "כובעים מחודדים" כחלק ממדי התלמידים לבית ספר לכישוף וקוסמות, אם כי אלה מופיעים רק לעיתים נדירות בעיבודים הקולנועיים.
הערות שוליים

1 2  Waldman, Katy (2013-10-17). "Why do witches wear pointy hats?". Slate. נבדק ב-2019-04-03.
↑  Wayda, Danielle (2018-10-31). "The ale-soaked medieval origins of the witch's hat". Vice. נבדק ב-2019-04-03.
↑  Fraser, Emma (2018-07-25). "The Wizard of Oz and a brief history of the witch hat". SyFy. נבדק ב-2019-04-03.
דלעת ליל כל הקדושים עם כובע מכשפה ארכיטיפי
יחסי יפן–מולדובה

| יחסי יפן–מולדובה |
| --- | --- |
יפן: מולדובה


יפן: מולדובה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 33,851
אוכלוסייה
123,588,993: 3,025,120
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 16,539
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 5,467
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–מולדובה (ביפנית: 日本とモルドバの関係, ברומנית: Relațiile Japonia-Moldova) הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת מולדובה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-16 במרץ 1992. יפן מיוצגת במולדובה על ידי שגרירותה בקישינב הבירה. מולדובה מיוצגת ביפן על ידי שגרירותה בטוקיו, בירת יפן.
השוואה מדינית

| מדינה | מולדובה מולדובה | יפן יפן |
| --- | --- | --- |
|  שם בשפה הרשמית | ברומנית: Republica Moldova | ביפנית: 日本 |
מפה: 
סמל: 
 דגל: 
| עיר בירה | קישינב קואורדינטות של הבירה = 47°0′N 28°55′E﻿ / ﻿47.000°N 28.917°E﻿ / 47.000; 28.917 | טוקיו קואורדינטות של הבירה = 35°41′N 139°46′E﻿ / ﻿35.683°N 139.767°E﻿ / 35.683; 139.767 |
| הקמה | פירוק ברית המועצות 27 באוגוסט 1991 | המאה ה-7 לפנה"ס |
| אוכלוסייה | 3,364,496 נפש (יולי 2020) | 125,507,472 נפש (יולי 2020) |
| צפיפות האוכלוסייה | 99.39 נפש לקמ"ר | 332.11 נפש לקמ"ר |
| שטח | 33,851 קמ"ר | 377,915 קמ"ר |
| אחוז שטח המים | זניח | 0.8% |
| שפות | רומנית (רשמית). | יפנים (לאומית); אין שפה רשמית במדינה. |
| דת | 90% נוצרים אורתודוקסים 1% פרוטסטנטים 0.6% עדי יהוה 0.2% אתאיסטים 0.07% מוסלמים 0.02% יהודים 0.02% אגנוסטיקנים. | 51.82% שינטו 34.9% בודהיזם 4.0% כתות שינטו 2.3% נצרות 7.0% לא ענו |
| תמ"ג | 23,720 מיליון $ | 5,443,000 מיליון $ |
| תמ"ג לנפש | 7,050 $ | 43,368 $ |
| HDI | 0.711 (גבוה) | 0.909 (גבוה מאוד) |
סחר

הייצוא המולדובי ליפן לשנת 2018 עמד על 0.71 מיליארד ין. הייצוא היפני למולדובה באותה השנה עמד על 2.46 מיליארד ין.
יפנים ממולדובה

נכון לינואר 2019, 25 אזרחים יפניים חיים במולדובה.
יעקב כריסטיאן שפר

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1718 קוורפורט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 בינואר 1790 (בגיל 71) רגנסבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 ענף מדעי:  תאולוגיה 
 מקום מגורים:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 
יעקב כריסטיאן שפר, (31 במאי 1718 – 5 בינואר 1790) היה דיקאן גרמני, פרופסור, בוטנאי, מיקולוג, אנטמולוג, צפר וממציא.
שפר למד תאולוגיה באוניברסיטת האלה, לאחר מכן הפך למורה ברטיסבון. בעקבות כך, התמנה לכומר ולאחר מכן לדיקאן. עבודתו במדעי הטבע כוללת כתיבת כרכים מקיפים ומאוירים על צמחים, פטריות, ציפורים וחרקים, כמו כן הצעת מערכות סיווג חדשות. שפר התנסה אף בחשמל, צבעים ואופטיקה. הוא ייצר מנסרות ועדשות, והמציא גרסה מוקדמת של מכונת כביסה ומכשירים אחרים. הוא ערך גם ניסויים בתעשיית הנייר ופרסם ממצאים על מקורות חלופיים לייצור נייר.
מ-1736 עד 1738 למד תאולוגיה באוניברסיטת האלה לפני שהפך למורה ברטיסבון.
ב-1760 העניקה לו אוניברסיטת ויטנברג את התואר דוקטור לפילוסופיה, ואוניברסיטת טובינגן העניקה לו בשנת 1763 את התואר דוקטור לתאולוגיה.
ב-1741 הפך שפך לכומר של הקהילה הפרוטסטנטית בעיר.
בשנת 1779, בעודו כומר, הפך גם לדיקן הקהילה הפרוטסטנטית ברטיסבון.
צלחת מ-Elementa entomologica
בשנת 1759 פרסם שפר ספר בוטניקה בנושא השפעות רפואיות של צמחים עבור רופאים ורוקחים.
מ-1762 עד 1764, כתב ארבעה כרכים מאוירים בנושא מיקולוגיה, ב-1774 כתב את Elementa Ornithologica, שבו הציע מערכת של סיווג הציפורים על סמך מבנה רגליהם. יצירה זו באה בעקבות מוזיאון אורניתולוגיקום בשנת 1789, שבו תיאר את הציפורים באוסף שלו. בשנת 1779 פרסם שפר את העבודה Icones insectorum circa ratisbonam indigenorum coloribus naturam referentibus expressae, בת שלושה כרכים, שכללה 280 לוחות צבעוניים של חריטות נחושת, הממחישות כ-3,000 חרקים. מבוא לאנטומולוגיה, Elementa entomologica, הגיע לאחר מכן ב-1789.
הישגים אחרים

שפר ארגן תצוגה עשירה של קוריוזים, במוזיאון Schaefferianum, שנפתח לציבור ושגיתה (1749–1832) ביקר בו ב-1786 בנסיעה שהובילה אותו לאיטליה. שפר היה גם חבר בחברות מלומדות רבות כמו אלה של גטינגן, מנהיים, סנט פטרסבורג, לונדון ואופסלה. הוא היה חבר מקביל באקדמיה למדעים של פריז. שפר ניהל התכתבות עם חוקרי טבע רבים, כולל קרל פון לינה (1707–1778) ורנה אנטואן פרשו דה ראומור (1683–1757). בפברואר 1764 הוא נבחר כעמית של החברה המלכותית
ההיסטוריה של הטבע לא הייתה התחום היחיד שעניין אותו. הוא ערך ניסויים בחשמל, בצבעים בואופטיקה. שפר עסק גם בייצור של מנסרות ועדשות. הוא המציא את מכונת הכביסה המוקדמת, עבורה פרסם עיצובים כבר בשבת 1767. המצאות אחרות שלו הן מסור ותנורים. גם תעשיית הנייר עניינה אותו ובין 1765 ל-1771 פורסמו תוצאות התצפיות והניסויים שלו בשם Versuche und Muster, ohne alle Lumpen oder doch mit einem geringen Zusatze derselben, Papier zu machen. הוא דן, במיוחד, בייצור נייר באמצעות צמחים שונים כמו צפצפה, אזוב וכשות, שבזכותו הן הפכו מהששימוש יצרני של עיסת הנייר.
הערות שוליים

↑  "67. Paper-making". אורכב מ-המקור ב-2 ביוני 2016. נבדק ב-4 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wittenberg University | university, Wittenberg, Germany | Britannica". www.britannica.com. נבדק ב-8 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Home | University of Tübingen". uni-tuebingen.de. נבדק ב-8 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zander, Robert (8 בינואר 1984). "Handwörterbuch der Pflanzennamen". Ulmer Verlag. נבדק ב-8 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Collectible Books & Manuscripts". www.justcollecting.com.
↑  "Library and Archive catalogue". The Royal Society. נבדק ב-11 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, February 2023)
Fryer, Geoffrey (ביוני 2008). "Jacob Christian Schäffer FRS, a versatile eighteenth-century naturalist, and his remarkable pioneering researches on microscopic crustaceans". Notes and Records of the Royal Society of London. England. 62 (2): 167–85. doi:10.1098/rsnr.2007.0031. ISSN 0035-9149. PMID 19069000. {{cite journal}}:  (עזרה)
Eckart Roloff: Jacob Christian Schäffer. Der Regensburger Humboldt wird zum Pionier für Waschmaschinen, Pilze und Papier. In: Eckart Roloff: Göttliche Geistesblitze. Pfarrer und Priester als Erfinder und Entdecker. Wiley-VCH, Weinheim 2010, p. 159–182, מסת"ב 978-3-527-32578-8. 2. edition 2012 (Paperback) מסת"ב 978-3-527-32864-2 (in German)
Eckart Roloff: Geistliche mit Geistesblitzen. (About Jacob Christian Schäffer und Claude Chappe.) In: Kultur und Technik. Das Magazin aus dem Deutschen Museum. Nr. 3/2012, p. 48–51, ISSN 0344-5690 (in German)
דגימות הצבע של שפר משבעת הצבעים העיקריים הפשוטים והטבעיים
כלא פאוויאק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מיקום:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1835
 תאריך פתיחה רשמי:  1835 
 אדריכל:  אנריקו מרקוני 
 קואורדינטות:  52°14′47″N 20°59′26″E﻿ / ﻿52.246388888889°N 20.990555555556°E﻿ / 52.246388888889; 20.990555555556
  (למפת ורשה מוגדלת) כלא פאוויאק(למפת ורשה רגילה) כלא פאוויאק
 
כלא פאוויאק בשנת 1864
כלא פאוויאק, תחילת המאה ה-20
דגם של כלא פאוויאק במוזיאון פאוויאק בוורשה
מסדרון כלא שמור עם תאים
פאוויאק (בפולנית: Pawiak) היה כלא שנבנה בשנת 1835 בוורשה בירת פולין הקונגרסאית.
במהלך המרד בינואר 1863 היה פאוויאק מחנה מעבר לפולנים שנדונו על ידי רוסיה לגירוש לסיביר.
במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני של פולין שימש פאוויאק את הגרמנים. בשנת 1944 הוא הושמד במרד ורשה.
היסטוריה

כלא פאוויאק קיבל את שמו משם הרחוב, Ulica Pawia (בפולנית: "רחוב הטווס").
הוא נבנה בשנים 1829–1835 בעיצובם של אנריקו מרקוני (אנ') ופרידריק פלוריאן סקרבק (אנ'), רפורמטור הכלא וסנדקו של המלחין פרדריק שופן. במהלך המאה ה-19 היה הכלא תחת שליטה צארית שכן ורשה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית. היה זה הכלא הראשי של מרכז פולין, ונכלאו בו אסירים פוליטיים ופושעים גם יחד.
במהלך מרד ינואר 1863 שימש הכלא כמחנה מעבר לפולנים שנדונו על ידי האימפריה הרוסית לגירוש לסיביר.
לאחר שפולין קיבלה את עצמאותה ב-1918 הפך כלא פאוויאק לבית הכלא הראשי של ורשה לפושעים (נשים נעצרו בכלא סרביה הסמוך).
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין ב-1939, הפך כלא פאוויאק לכלא גסטפו גרמני. כ-100,000 איש נכלאו בו, כ-37,000 הוצאו בו להורג בעינויים או במהלך מעצרם, וכ-60,000 הועברו למחנות ריכוז נאציים. יהודים רבים עברו דרך פאוויאק וסרביה לאחר הקמת גטו ורשה בנובמבר 1940 ובמהלך הגירוש הראשון ביולי עד אוגוסט 1942. מספרים מדויקים אינם ידועים, שכן ארכיון הכלא מעולם לא נמצא.
במהלך מרד גטו ורשה הפך כלא פאוויאק לבסיס תקיפה גרמני. סוהרי פאוויאק, בפיקודו של פרנץ בורקל, התנדבו לצוד יהודים.
ב-19 ביולי 1944 הוואכמייסטר (שומר) האוקראיני פטרנקו וכמה אסירים ניסו בריחה המונית מהכלא, בעזרת התקפה מבחוץ, אך נכשלו. פטרנקו ואחרים התאבדו. ההתקפה מבחוץ נתקלה במארב והושמדה כמעט לחלוטין. למחרת, כתגמול, הוציאו הגרמנים להורג יותר מ-380 אסירים. המחתרת הפולנית אישרה את התוכנית אך חזרה בה מבלי שהצליחה להתריע בפני יושבי הכלא על ביטול התוכנית.
שילוח השבויים הסופי התקיים ב-30 ביולי 1944, יומיים לפני פרוץ מרד ורשה ב-1 באוגוסט. 2,000 גברים ו-400 הנשים הנותרות נשלחו לגרוס-רוזן ולראוונסבריק. לאחר מכן כבשו המורדים הפולנים את האזור אך איבדו אותו לכוחות הגרמנים. ב-21 באוגוסט 1944 ירו הגרמנים במספר לא ידוע של אסירים שנותרו ושרפו ופוצצו את הבניינים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, המבנים לא נבנו מחדש. מחצית מהשער ושלושה תאי מעצר שרדו. מאז 1990 שוכן במרתף שבמקום מוזיאון אשר יחד עם "מאוזוליאום המאבק והקדושה" מהווה את "מוזיאון העצמאות".
גלריה

הריסות רחוב דז'יילנה 27, ליד כלא פאוויאק, שם הוצאו להורג פולנים ויהודים על ידי הגרמנים
אתר כלא פאוויאק
הריסות שער כלא פאוויאק
עץ זיכרון
ראו גם

גנשובקה
הערות שוליים

↑  Hirshaut, Julien (1982). Jewish Martyrs Of Pawiak (1 ed.). New York: Holocaust Publications, Inc. p. 25. ISBN 0-89604-041-0.
1 2  History of the prison (אורכב 27.04.2010 בארכיון Wayback Machine) - official website of the museum
↑  "Pawiak Prison Museum". www.lonelyplanet.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306330905171  GND: 4383142-4  VIAF: 242271502   WorldCat (עם VIAF): 242271502
כוורת – הופעה חיה בתיאטרון ירושלים 1974 (2017)

כוורת – הופעה חיה בתיאטרון ירושלים 1974 הוא שמו של אלבום הופעה כפול של להקת "כוורת" שהוקלט בשנת 1974 במהלך הופעה בתיאטרון ירושלים, ויצא לאור במהדורה מחודשת רטרו בויניל בשנת 2017.
ההופעה של הלהקה הייתה כחלק מסיבוב ההופעות של האלבום סיפורי פוגי.
האלבום יצא לראשונה על גבי ויניל (תקליט כפול 180 גרם) והוא הועבר מהסלילים האנלוגיים המקוריים של ההקלטה, בנוסף הוא כולל את פוסטר ההופעה המקורי מפרסום ההופעה, בגודל חצי גיליון. האלבום מחולק ל-4 צדדים (כפי שהיה מקובל על תקליטי ויניל ישנים).
רשימת השירים במהדורת התקליט

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון (למעט היכן שמצוין אחרת).
| כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2> מס' | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2> שם | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2> מילים | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2> משך | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 1 + צד 2>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | למרות הכל  |   | 06:44 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | סיפורי פוגי 1  |   | 00:44 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | סיפור המכולת  | דני סנדרסון וגידי גוב | 05:14 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | שיר המכולת  |   | 03:36 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | סיפורו של חולילו לומברטה  |   | 02:10 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אוכל ת'ציפורניים  | דני סנדרסון ומנחם זילברמן | 02:23 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | סיפורו של ברוך  |   | 00:37 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | המגפיים של ברוך  | דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מנחם זילברמן | 03:56 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | סיפורי פוגי 2  |   | 00:38 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | התמנון האיטר  |   | 03:05 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | שיעור פסנתר  |   | 03:35 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | ילד מזדקן  | אלון אולארצ'יק | 02:57 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | שירות עצמי  |   | 02:39 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | סוכר בתה  |   | 02:45 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 41:03 |  |  |  |  |  |  |
צד 1: שירים 1-6, צד 2: שירים 7-14
| כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4> מס' | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4> שם | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4> מילים | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4> לחן | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4> משך | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4>  | כוורת -מופע בתיאטרון ירושלים (1974) - צד 3 + צד 4>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שיר המחירון  |   |   | 03:05 |  |  |  |  |  |
| 2. | ביום ובלילה  |   | דני סנדרסון ומליסה קונל | 03:11 |  |  |  |  |  |
| 3. | הבלדה על ארי ודרצ'י  |   |   | 06:21 |  |  |  |  |  |
| 4. | האם זה נכון והאם זה נורא  |   |   | 02:28 |  |  |  |  |  |
| 5. | סיפורי פוגי 3  |   |   | 00:57 |  |  |  |  |  |
| 6. | נתתי לה חיי  | דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק |   | 02:49 |  |  |  |  |  |
| 7. | איזה ראיון  |   |   | 00:45 |  |  |  |  |  |
| 8. | פתאום לפני 25 שנה  | דני סנדרסון וגידי גוב |   | 07:52 |  |  |  |  |  |
| 9. | פה קבור הכלב  |   |   | 03:10 |  |  |  |  |  |
| 10. | הורה היאחזות  | יחיאל מוהר | דובי זלצר | 03:25 |  |  |  |  |  |
| 11. | יו יה  | דני סנרסון ואלון אולארצ'יק | דני סנדרסון ויצחק קלפטר | 04:38 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 38:41 |  |  |  |  |  |
צד 3: שירים 1-6, צד 4: שירים 7-11
משתתפים

גידי גוב - שירה, טמבורין
דני סנדרסון - גיטרה, שירה
אפרים שמיר - גיטרה, שירה
יצחק קלפטר - גיטרה, שירה
יוני רכטר - קלידים, שירה
אלון אולארצ'יק - גיטרה בס, שירה
מאיר פניגשטיין - תופים, דקלום ושירה כ"פוגי"
הוקלט במהלך הופעה בתיאטרון ירושלים, 1974
יחסי יפן–מוזמביק

| יחסי יפן–מוזמביק |
| --- | --- |
יפן: מוזמביק


יפן: מוזמביק
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 799,380
אוכלוסייה
123,588,993: 34,881,116
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 20,625
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 591
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

שגרירות מוזמביק בטוקיו
יחסי יפן–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין רפובליקת מוזמביק.
סקירה כללית

יפן ורפובליקת מוזמביק מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין מוזמביק כוננו בינואר 1977.
ביקורים רמי דרג > מיפן למוזמביק

שינזו אבה, ראש ממשלת יפן (2014)
ביקורים רמי דרג > ממוזמביק ליפן

סמורה מקל, נשיא מוזמביק ובת זוגו (1986)
ז'ואקים שיסאנו, נשיא מוזמביק (1998, 2003)
ארמנדו גבוזה, נשיא מוזמביק (2007, 2008, 2013)
פיליפה ניוסי, נשיא מוזמביק (2017)
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת במוזמביק בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במפוטו, בירת המדינה.
מוזמביק מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב

| --- | --- |

 בימוי:  ניקיטה מיכאלקוב 
 תסריט:  אלכסנדר אדבשיאן, ניקיטה מיכאלקוב 
 שחקנים ראשיים:  אולג טבקוב Yevgeniya Glushenko אולג בסילשווילי Leonid Kharitonov פאבל קדוצ'ניקוב יבגני סטבלוב Andrey Popov אוונגרד ליאונטייב Yelena Solovey Yuri Bogatyryov Nikolai Burlyayev 
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב 
 צילום:  פאבל לבשב 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  מוספילם 
 הקרנת בכורה:  1980 
 משך הקרנה:  140 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, דרמה קומית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב (ברוסית: Несколько дней из жизни И. И. Обломова) הוא סרט דרמה סובייטי בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1979. הסרט הוא עיבוד לחלקים מתוך הרומן אובלומוב מאת איוואן גונצ'רוב.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת במאה ה-19 ועוקבת אחר חייו של פקיד ציבור בדימוס, בשנות השלושים לחייו, המתבשר מחד שעליו לעזוב את דירתו ומאידך שההכנסות מאחוזתו הקטנה עומדות להצטמצם. הדמות הראשית היא כה אנושית עד שאפשר לכנות את דרך חייה כחולנית או פשוט כאובלומוביזם. אבל אובלומוב אינו סטריאוטיפ אלא משקף תכונות אנושיות כמו חמקנות, פחד ממחויבות לחיים או חרדה מפני דחייה.
הערות שוליים

↑  https://www.rottentomatoes.com/m/oblomov
כלא פלצנזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר לגברים, אתר הוצאה להורג, מוזיאון כלא 
 על שם:  פלצנזה 
 מיקום:  שרלוטנבורג-וילמרסדורף 
 מדינה:  גרמניה 
 מפעיל:  הסנאט של ברלין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1879
 תאריך פתיחה רשמי:  1879 
 קואורדינטות:  52°32′28″N 13°19′19″E﻿ / ﻿52.541°N 13.322°E﻿ / 52.541; 13.322
  (למפת ברלין מוגדלת) כלא פלצנזה(למפת ברלין רגילה) כלא פלצנזה
 
חזית מבנה כלא פלצנזה (צולם ב-2005)
כלא פּלֶצֶנזֶה (בגרמנית: Justizvollzugsanstalt Plötzensee ) הוא בית כלא בפלצנזה (גר') שברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף של ברלין בירת גרמניה. במתקן זה נכלאו והוצאו להורג בתקופת המשטר הנאצי מתנגדי המשטר.
הקמת הכלא

כלא פלצנזה נבנה בפאתי ברלין בשלהי המאה ה-19, בין השנים 1868 ל-1898, בתקופת מלכותם של הקיסרים וילהלם הראשון ווילהלם השני.
הכלא השתרע על פני שטח של כ-248 דונם ובו מערכת של מבנים ובניינים המיועדים לכליאתם של כ-1,200 אסירים. הכלא היה מתקן כליאה שתנאיו לא חמורים שנועד לשיקום והחזרה למוטב של עבריינים.