stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליטיקה של גרמניה
מפלגות > מפלגת השמאל - די לינקה

מפלגת השמאל - די לינקה (עד אמצע 2005 נקראה PDS, מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי, Partei des Demokratischen Sozialismus) היא מפלגת שמאל סוציאליסטית והיא מפלגת המשך למפלגה הקומוניסטית של גרמניה המזרחית ה-SED. רוב מצביעיה מתגוררים במדינות המזרח; בשתיים מהן - מקלנבורג-מערב פומרניה וברלין - זכתה להצלחה גדולה והיא השתתפה בקואליציה לצד ה-SPD. מפלגת השמאל דוגלת בזכויות העובד, האזרח והמהגר, בהעלאה דרסטית של שכר המינימום ל-1,400 אירו ברוטו בחודש, בקידום מעמד האישה (כ-47% מחברי המפלגה נשים, יותר מבכל מפלגה אחרת בגרמניה) ובהגברת הצעדים לשמירת איכות הסביבה. בבחירות שנערכו בגרמניה בספטמבר 2005 הגדילה מפלגת השמאל את כוחה בכ-5% (יותר מכל מפלגה אחרת) זכתה ב-8.7% מהקולות והפכה למפלגה הרביעית בגודלה בגרמניה. לאחר הבחירות הצהירו שלוש המפלגות הגדולות שבשום אופן לא יצטרפו לקואליציה עם מפלגת השמאל, זאת כיוון שמפלגה זו נתפסת בעיני רבים ככזו הדוגלת בעקרונות קומוניסטיים.
מפלגות > מפלגות הימין הקיצוני

בגרמניה קיימות שלוש מפלגות המרכיבות את הימין הקיצוני:
המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה, ה-NPD (בגרמנית: Nationaldemokratische Partei Deutschlands), נוסדה ב-1964 ומונהגת מאז 1996 על ידי אודו פויגט (Udo Voigt), דוגלת בסילוק ההשפעות הזרות השליליות מגרמניה ומתנגדת לריבוי זרים, לחברות גרמניה באיחוד האירופי ובנאט"ו, למטבע האירופי המאוחד (האירו) ולנוכחות כוחות צבאיים זרים בגרמניה. היא תומכת בביטול חוקים הנוגעים לקבלת פליטים ודורשת תיקון כתיבת ההיסטוריה בכל הנוגע למלחמת העולם השנייה ולאשמת גרמניה. בבחירות בסוף שנת 2005 זכתה המפלגה, בפעם הראשונה מאז שנות השישים, ביותר מאחוז אחד מהקולות והיא מיוצגת בבתי לנדטאג במספר מדינות בגרמניה.
איחוד העם הגרמני, ה-DVU (בגרמנית: Deutsche Volksunion) נוסדה ב-1971 כמועדון והפכה למפלגה ב-1987, היא מעולם לא עברה את האחוז החסימה בבחירות הארציות, אבל ב-2004 היא הצליחה להכניס נציגים ללנדטאג הארצי של ברנדנבורג.
הרפובליקנים, (גרמנית: Die Republikaner) נוסדה ב-1983 על ידי שני חברים לשעבר באיחוד הנוצרי-סוציאלי, פרנץ הנדולס והקארט וויגט, בשנות השמונים הם הצליחו להכניס כמה נציגים לפרלמנט האירופי ועד 2001 היא יוצגה בלנדטאג של באדן-וירטמברג, מצע המפלגה מתרכז בעיקר בנושאי ביטחון פנים.
בשנת 2004 המפלגה הנציונל-דמוקרטית ואיחוד העם הגרמני חתמו הסכם של אי-תחרות בבחירות, בשנת 2005 הם איחדו כוחות ורצו ביחד בבחירות הלאומיות, עד עתה הרפובליקנים סירבו להצטרף להסכם.
הבחירות בגרמניה > בחירות 2002

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הבחירות בגרמניה > בחירות 2005

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הבחירות בגרמניה > בחירות 2009

הבחירות הארציות לבונדסטאג התקיימו ב-27 בספטמבר 2009. מערכת הבחירות זו היא השישית מאז איחוד גרמניה המערבית וגרמניה המזרחית, ואנגלה מרקל, מנהיגת המפלגה הנוצרית דמוקרטית, זכתה בקדנציה נוספת. בבחירות ב-2009, הנוצרים-דמוקרטים (CDU) הצליחו – ביחד עם מפלגת האחות הבווארית שלהם (CSU) – לנצח בבחירות בהפרש ניכר מיריביהם הסוציאל-דמוקרטים (SPD). הם זכו בתמיכתם של 34% מקולות הבוחרים וקיבלו 239 צירים (מתוך 622) בבודנסטאג. הסוציאל-דמוקרטים קיבלו 23% בלבד מקולות הבוחרים וקיבלו 146 צירים. התמיכה בשתי המפלגות הגדולות ירדה בשנים האחרונות באופן משמעותי, לטובת המפלגות הבינוניות (בבונדסטאג אין ייצוג למפלגות קטנות, בשל אחוז החסימה הגבוה (5%). המפלגה הליבראלית (FDP) זכתה בכ-14% מהקולות וקיבלה 93 צירים. מפלגת השמאל (Die Linke), זכתה בכ-12% מקולות המצביעים וקיבלה 76 צירים. מפלגת הירוקים זכתה בכ-11% מהקולות וקיבלה 68 צירים.
רווחה חברתית

למערכת הרווחה החברתית בגרמניה שורשים היסטוריים עמוקים; החל בקשר ההדוק בין הפרט לחברה שנוצר לאחר הרפורמציה, דרך תחייתה של הממלכה הפרוסית לאחר מלחמת שלושים השנים, כמו גם ראשית המהפכה התעשייתית. מערכת הרווחה העתיקה נתפסת כהיבט חיובי של החברה הגרמנית, וגרמנים רבים מתגאים בו. המערכת מספקת ביטוח רפואי אוניברסלי (אם כי לא ממשלתי), דמי אבטלה, קצבאות ילדים ושאר צרכים חברתיים. כמו בשאר המדינות הצפון\מערב אירופיות אשר מקיימות מערכות דומות, כלכלנים רבים סבורים כי רפורמה במנגנון הביטוח הלאומי הנה הכרחית לצורך ייעול. נכון ל-2005, עומדת רפורמה זו במוקד השיח הציבורי והמדיני בגרמניה.
יחסי חוץ

יחד עם צרפת, גרמניה משמשת שחקן מוביל באיחוד האירופי. בנוסף, גרמניה עומדת בראש מחנה מדינות האיחוד הקוראות להמשך האינטגרציה באופן שיחזק את הארגון ויקנה לו, לצד עוצמתו הכלכלית האדירה, גם סמכות פוליטית ואף ביטחונית. ב-1999 נשלחו כוחות גרמניים לקרב לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה (ובכך הופרה מסורת גרמנית כבת יובל שנים שלא לעורר תשומת לב בזירה הבינלאומית) כאשר הקנצלר שרדר בחר להצטרף למלחמת נאט"ו נגד יוגוסלביה. כוחות גרמנים היו מוצבים גם באפגניסטן. אחד מיעדי מדיניות החוץ של גרמניה הוא השגת מושב קבע במועצת הביטחון של האו"ם. גרמניה וצרפת עמדו בראש המדינות אשר התנגדו לפלישה הצבאית לעיראק (2003) שהונהגה על ידי ארצות הברית, יחד עם מדינות הקואליציה, לרבות פולין, ספרד, איטליה, הממלכה המאוחדת, יפן, קוריאה הדרומית ואומות נוספות.
הבונדסטאג במבנה הרייכסטאג ההיסטורי
בית הלורדים של פרוסיה ברחוב לייפציגר במרכז ברלין: מקום מושבו של הבונדסראט
לוגו מפלגת האיחוד הנוצרי-דמוקרטי (CDU)
לוגו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD)
לוגו המפלגה החופשית-דמוקרטית (FDP)
תוצאות הבחירות והקואליציות שהורכבו בגרמניה מאז 1949
לוגו מפלגת השמאל
לוגו המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה (NPD)
ראש עיריית ברלין

בית העירייה האדום — מקום עבודתו של ראש העיר
בית העירייה בשנברג שימש את ראש העיר של מערב ברלין בזמן חלוקת גרמניה
ראש עיריית מערב ברלין, ולטר מומפר (משמאל) וראש עיריית מזרח ברלין, טינו שווירצינה. מאי 1990.
ראש עיריית ברלין, רשמית ראש העיר המושל של ברלין (בגרמנית: Regierender Bürgermeister von Berlin) הוא ראש הרשות המבצעת בברלין ומשלב שני תפקידים: ראש העיר של העיר ברלין, וראש ממשלת מדינת ברלין. ראש העיר מנהל את ממשלת ברלין, המכונה "הסנאט של ברלין". לפני מלחמת העולם השנייה נקרא תפקיד ראש העיר של ברלין "אובר-בירגרמייסטר".
תפקיד ראש העיר מכונה "ראש העיר המושל", והתואר הופיע בשנת 1948, לאחר שרשויות הכיבוש הסובייטי בברלין סירבו להכיר בראש העיר של ברלין דאז, ארנסט רויטר. רויטר ניהל שלוש ממשלות באזורי הכיבוש של ברלין, שהתאחדו לאחר מכן למערב ברלין.
היסטוריה

כבירת ממלכת פרוסיה, ברלין קיבלה את ראש העיר הראשון שלה (Oberbürgermeister בשפת המקור) לאחר עזיבת צבא נפוליון את ברלין בשנת 1809. המלך פרידריך ויליאם השלישי כיהן כראש מועצת העיר ותפקידו כונה "המגיסטראט" (Magistrat).
במהלך כיבוש העיר בידי בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, פעלה בעיר אספה עירונית (Stadtverordnetenversammlung), שנציגיה בחרו את ארנסט רויטר לראש העיר ב-24 ביוני 1947, אך מינויו לא הוכר על ידי הרשויות הסובייטיות, ובספטמבר 1948 פרלמנט עירוני נפרד הוקם במזרח ברלין (Stadtverordnetenversammlung von Groß-Berlin בשפת המקור). אנשי המינהל הסובייטי אישרו לפרלמנט החדש לבחור ראש עיר משלהם, ולתפקיד מונה פרידריך אברט הבן, שהחל לכהן מה-30 בנובמבר 1948.
מערב ברלין הציגה חוקה משלה, ובמסגרתה הוקם הסנאט של ברלין ובראשו "ראש העיר המושל". לאחר בחירות מחדש, שאשררו את מינויו של ארנסט רויטר לראש עיר, הוא אימץ את התואר החדש לתפקיד ראש העיר. בתקופת המלחמה הקרה, בשנים 1951–1990, ראש העיר המושל כיהן כראש עיריית מערב ברלין.
כל אחת מהעיריות תבעה לגיטימציה על כל העיר ברלין. לאחר איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990 שתי העיריות התאחדו, והבחירות הכלליות בכל העיר ברלין נערכו ב-2 בדצמבר 1990. מאז, ראש העיר המושל הוא התפקיד הבכיר בברלין ושולט על העיר כולה.
ראשי העיר > ראשי העיר של מערב ברלין עד 1991

ארסנט רויטר (SPD) ‏(7 בדצמבר 1948 − 29 בספטמבר 1953)
ולטר שרייבר (CDU)‏ (22 באוקטובר 1953 − 11 בינואר 1955)
אוטו זור (SPD)‏ (11 בינואר 1955 − 30 באוגוסט 1957)
פרנץ אמרן (CDU)‏ (30 באוגוסט 1957 − 3 באוקטובר 1957)
וילי ברנדט (SPD)‏ (3 באוקטובר 1957 − 1 בדצמבר 1966)
היינריך אלברץ (SPD)‏ (1 בדצמבר 1966 − 19 באוקטובר 1967)
קלאוס שוץ (SPD)‏ (19 באוקטובר 1967 − 2 במאי 1977)
דיטריך שטובה (SPD)‏ (2 במאי 1977 − 23 בינואר 1981)
הנס-יוהאן פוגל (SPD)‏ (23 בינואר 1981 − 11 ביוני 1981)
ריכרד פון וייצזקר (CDU)‏ (11 ביוני 1981 − 9 בפברואר 1984)
אברהרד דיפגן (SPD)‏ (9 בפברואר 1984 − 16 במרץ 1989)
ולטר מומפר (SPD)‏ (16 במרץ 1989 − 24 בינואר 1991)
ראשי העיר > ראשי העיר של ברלין מאז 1991

אברהרד דיפגן (CDU)‏ (24 בינואר 1991 − 16 ביוני 2001)
קלאוס ווברייט (SPD)‏ (16 ביוני 2001 − 11 בדצמבר 2014)
מיכאל מולר (SPD)‏ (11 בדצמבר 2014 − 21 בדצמבר 2021)
פרנציסקה גיפי (SPD) (21 בדצמבר 2021 − 27 באפריל 2023)
קאי וגנר (CDU) (27 באפריל 2023 -)
קרב גשר מילביוס

קרב גשר מילביוס; קטע מתחריט על פי ציור של שארל לה ברן, 1666
קרב גשר מילביוס (בלטינית: Proelium pontis Milvii) הוא קרב אשר התרחש ב-28 באוקטובר שנת 312, בצפון העיר רומא, בין קונסטנטינוס (337-272), ובין מקסנטיוס (312-278) קיסר רומא. הקרב מפורסם עקב ההתגלות לה זכה קונסטנטינוס בטרם הקרב, אשר לפי מקורות נוצריים החל לקבל בעקבותיה על עצמו את הדת הנוצרית ובעקבות זאת יזם את חקיקת צו מילאנו. בכך, מהווה הקרב נקודת מפנה היסטורית בהתפשטות הנצרות באירופה. בבחינה רחבה יותר, מהווה הקרב שלב מעבר בין העולם הקלאסי ובין הימי-ביניימי.
רקע היסטורי

הקרב על גשר מילביוס (Pons Mulvius) הוא קרב אחד מתוך רבים בהם נלחם קונסטנטינוס, משנת 306 ואילך, במאבק להשגת השלטון על האימפריה הרומית. לאחר מות קונסטנטיוס כלורוס - אביו - שהיה אחד מהשותפים לשליטה באימפריה הרומית יחד עם דיוקלטיאנוס, איבד קונסטנטינוס את זכויותיו בשלטון, במסגרת הסדרי השלטון שנקבעו לאחר הפרישה של דיוקלטיאנוס. בעקבות הפלת קיסרים ויורשים פוטנציאליים שונים, נותר מקסנטיוס, בנו של האוגוסטוס והקיסר במסגרת הטטררכיה הראשונה - מקסימיאנוס, המועמד העיקרי לקיסרות שעמד בעקרון הלגיטימיות השושלתית. עיקרון זה היה משמעותי בעיקר עבור חיילי הצבא הרומי, אשר בפועל היו מי שסיפקו את הכוח לקיסר. בעקבות מתח זה, ולאחר סכסוכים טריטוריאליים בינו ובין מקסנטיוס על שטחי ספרד, פלש קונסטנטינוס לאיטליה, אזור שלטונו של מקסנטיוס.
ההתגלות

לפי ההיסטוריון לקטנטיוס (אנ'), אשר כתב בתקופתו של קונסטנטינוס, ההתגלות הייתה חלום שחלם קונסטנטינוס, ובו הונחה לסמן את מגני חייליו בסימן "X עם קו אנכי המתפתל בחלקו העליון". בשלב מאוחר יותר, הוגדר סמל זה "כריסטוגראם", אך ייתכן ומדובר בסמל פגאני שפורש בהמשך כנוצרי.
לפי גרסה אחרת, אשר נכתבה לאחר מותו של קונסטנטינוס, על ידי ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, מתואר בטרם הקרב חיזיון דתי אחר. לפי הכתוב, בעדותו של קונסטנטינוס עצמו, סיפר הקיסר כי ראה לאור יום, מעט לפני שקיעת השמש, צלב אור גדול בשמיים. הוא העיד כי היה המום נוכח המראה, וכי לא היה לבדו, שכן חיילים רבים הצטרפו אליו במשלחת זו וראו גם הם את החיזיון. באותו הלילה, שעלה פתע, חלם קונסטנטינוס חלום, בו הופיע בשנית צלב האור, והפעם התלווה אליו ציווי אשר הורה לו להשתמש מעתה והלאה בסמל הצלב בכל המפגשים שיהיו לו עם אויביו. קונסטנטינוס דאג שבעלי המלאכה הטובים ביותר יעצבו את הסמל בזהב ואבנים טובות, והעמיד אותו מאותה עת בראש הכוחות שיצאו למלחמה ואף הציב את הסמל על קסדתו.
תיאור הקרב

באביב של שנת 312 קונסטנטינוס הכריז מלחמה על מקסנטיוס ויצא לאיטליה בראש צבא שמנה כ-40,000 חיילים. כוחותיו של מקסנטיוס היו גדולים יותר ככל הנראה, כשההערכה הנדיבה ביותר אומדת כ-188,000 חיילים. התנגשות צבאית ראשונה בין השניים התרחשה בצפון איטליה בחודשי הקיץ והאביב, שבה ניצח קונסטנטינוס את הכוחות שמקסנטיוס שלח, והחל להתקדם אל עבר רומא.
מקסנטיוס בחר שלא לאפשר לקונסטנטינוס להטיל מצור על העיר, ויצא עם כוח צבאי לקראת קונסטנטינוס באזור "הסלעים האדומים" (Saxa Rubera), ליד אבן המיל התשיעית, בקרבת גשר מילביוס (Pons Mulvius) שעל נהר הטיבר, ב-28 באוקטובר 312 לספירה. קונסטנטינוס ביצע תמרון צבאי ושלח את חלק מכוחותיו לתקוף את צבא מקסנטיוס מהצד, פעולה שגרמה לתבוסת הכוח של מקסטיוס. כוחותיו של מקסנטיוס החלו לסגת, וניסו לחצות את נהר הטיבר באמצעות שני גשרים: גשר מילביוס וגשר נוסף עשוי רפסודות שנבנה מבעוד מועד על מנת להקל את תנועת החיילים של מקסנטיוס צפונה אל הקרב. במהלך חצייתם את הגשרים, גשר הרפסודות התמוטט ורבים מחייליו של מקסנטיוס, ומקסנטיוס עצמו - טבעו בנהר.
הניצחון של קונסטנטינוס היה מוחלט, והגעתו לרומא התבצעה בתהלוכת ניצחון כאשר ראשו של מקסנטיוס נישא על חנית של אחד מחייליו..
ישנם תיאורים שונים של הקרב בידי היסטוריונים וסופרים נוצריים כאשר הבולטים שבהם הם בני התקופה - לקטנטיוס ואוסביוס - שעיצבו את הזיכרון ההיסטורי של קרב זה באופן משמעותי לאורך השנים. בתיאורים אלו קונסטנטינוס מופיע כמי שעבר התגלות נוצרית ממש טרם הקרב או בסמוך לו, ובכך טמונה הסיבה העיקרית לניצחונו על פני מקסנטיוס. דמותו של מקסנטיוס מוצגת בתיאורים אלו כדמותו של עריץ שנוא על עמו, ולעיתים כרודף נוצרים - אף על פי שיש מקום להטיל ספק רב במידת אמינותם ודיוקם של תיאורים אלו, נוכח מטרתם הברורה להאדיר את הנצרות ואת קונסטנטינוס..
בתיאוריו של לקטנטיוס, החל הקרב בהתבצרותו של מקסנטיוס בין חומות העיר רומא, עקב נבואת מגידי העתידות שגרסה כי אם ייצא מחומותיה של העיר, הוא יובס. במקביל לקרב פרצה מרידה ברומא, כאשר המוני העם טענו כנגד מקסנטיוס שנטש את חובתו להגן על צורכיהם הבסיסיים, וקראו אליו במהלך משחקי הקיסר (שהתקיימו לכבוד שנת מלכותו השישית) כי "קונסטנטינוס לא יכול להיות מנוצח". בתגובה, עזב מקסנטיוס את המשחקים, קרא אליו את יועציו וביקש לקרוא בספרי הסיבילות, מהם קיבל את המסר כי האויב של הרומאים עתיד להיכחד. מתוך אמונתו הפגאנית, יצא ברוח מחודשת אל המערכה. לאחר שסימן קונסטנטינוס את מגני חייליו בסימן הקדוש אשר נגלה אליו בחלום, החל הקרב. בתחילתו הייתה ידם של כוחותיו של מקסנטיוס על העליונה, אך ככל שהתקרבו כוחותיו של קונסטנטינוס אל עבר גשר מילביוס, השתנה המאזן. הקרב מתואר בקצרה ככזה בו הופגנו אומץ ועיקשות משני הצדדים הנלחמים. כוחותיו של מקסנטיוס החלו להימלט, ודחקו את המפקד שלהם לעבר הגשר, אשר נשבר לאחר שזה האחרון חצה אותו. לפי הסיפור, חייליו הנמלטים של מקסנטיוס הם שדחפו אותו לבסוף לנהר הטיבר, מה שהוביל לטביעתו במים.
בתיאור ההיסטורי המקביל שכתב אוסביוס, הסיבה ליציאתו של קונסטנטינוס לקרב עם מקסנטיוס, טמונה בהתנהגות האכזרית של האחרון כלפי נתיניו, והשימוש לרעה שעשה בכוחו כטירן. "במטרה להחזיר לתושבי רומא את החופש שהם ירשו", החל קונסטנטינוס להתקרב אל עבר רומא, חדור אמונה וביטחון באל שיגן עליו ויוביל אותו לניצחון, כאשר כוחותיו עטויים ב"סמל המושיע". מקסנטיוס התכונן בתוך העיר עם כוחותיו, אשר הובסו דיוויזיה אחר דיוויזיה על ידי כוחות קונסטנטינוס שפלשו אל תוך העיר. מקסנטיוס ברח מכוחות קונסטנטינוס, וניסה לחצות את נהר הטיבר על ידי יצירת גשר מסירות, אשר תוך זמן קצר קרס, והוביל לטביעתו בנהר לצד חייליו.
קשת קונסטנטינוס

כיום מוכרת בהקשר הקרב קשת קונסטנטינוס, אשר נבנתה לאחר הקרב מעל הדרך עליה היו עוברים מצביאי רומא לאחר ניצחונותיהם בקרבות. על הקשת ישנה חריטה הטוענת כי הקשת הוקמה על ידי הסנאט הרומי, כאות הערכה לקונסטנטינוס עבור ניצחונו את הטירן (מקסנטיוס). בנוסף, חרוט עליה כי הוקמה בשנה העשירית לשלטונו של קונסטנטינוס (בין השנים 315 ל-316, בהתאם להערכות השונות). לקשת חשיבות מיוחדת לחקר האמנות שכן ניתן לזהות בסגנון שלה את המעבר מאמנות הלניסטית לאמנות נוצרית. העדות לכך מצויה גם בעובדה כי הקשת מורכבת מיצירות אומנות עתיקות יותר אשר נבזזו, וגם באלמנטים האומנותיים בדמותם של הפסלים השונים עליה.
המחלוקת על התאריך

התאריך ההיסטורי של הקרב מוכר היטב בלוח האירועים של המאה הרביעית. ישנם ויכוחים אקדמיים בנוגע ליום עצמו, הנע בין 27 באוקטובר 312 ליום שחל למחרת. עם זאת, ממצאים אחרונים מעידים על כך כי ייתכן והקרב התקיים אף לפני שנת 312. דוגמה אחת ניתן למצוא בממצא מהמאה הרביעית ובו מתועד כי מקסנטיוס נפטר בתחילת שנתו השישית למלוכה. לפי התיעודים ההיסטוריים, מדובר על 28 באוקטובר, שנת 311. בכתבים אחרים מצוינת השנה 312, מתוך ניסיון למצוא התאמה בין הגדרות התפקידים השלטוניים ביניהם עבר מקסנטיוס.
לקריאה נוספת

ברוס-מיטפורד, מירנדה, סימנים וסמלים, תרגום דפנה לוי, הוצאת כתר, 1998
רובין, זאב, התנצרותה של אירופה, האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון, 1991
שוחט, יניר, משמעות הקרב בין קונסטנטינוס וליקיניוס, זמנים רבעון להיסטוריה, גיליון 29, 1988
שצמן, ישראל, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, 2002
עמית, משה, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים 2002
Brummn, Patrick, The Battle of the Milvian Bridge: The date Reconsidered
Eusebius, Life of Constantine, Heraklion Press. Kindle Edition. (Printed: Eusebius, Life of Constantine, translation by Averil Cameron and Stuart G. Hall. Oxford Clarendon Press, 1999)
Lactantius, Of the Manner In Which The Persecutors Died.
Web Source: http://people.ucalgary.ca/~vandersp/Courses/texts/lactant/lactpers.html#XLVI
Printed Edition: Lactantius, Of The Manner In Which The Persecutors Died, Kessinger Publishing, 2010
Van Dam, Raymond, Remembering Constantine at the Milvian Bridge, Cambridge University Press, 2011
הערות שוליים

↑  Eusebius, Life of Constantine, Oxford Clarendon Press, 1999
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2003, עמ' 829-830
1 2  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2003, עמ' 831-833
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558349005171  BNE: XX540128  BnF: cb16617696f (data)  GND: 1047498677  LCCN: sh85117802  SUDOC: 163614482
מיסי פרגרים

| --- | --- |
פרגרים, 2014
פרגרים, 2014
 לידה:  16 ביוני 1982 (בת 42) מונטריאול, קוויבק, קנדה קנדה
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  דוגמנית אופנה
 בן או בת זוג:  זאקרי לוי (16 ביוני 2014–2015) 
 מספר צאצאים:  1
 http://www.missyperegrym.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מליסה "מיסי" פרגרים (באנגלית: Melissa "Missy" Peregrym; נולדה ב-16 ביוני 1982) היא שחקנית ודוגמנית קנדית, אשר ידועה בתפקידה בתור אנדי בסדרה "מלאך המוות" (2009–2007) ברשת The CW, מתפקידה בתור השוטרת אנדי מק'נאלי בדרמה המשטרתית "רוקי בלו" (2015–2010) ובזכות הופעתה בתור מגי בל בסדרת הדרמה המשטרתית "FBI" (2018–הווה) ברשת CBS.
ראשית חייה

פרגרים נולדה במונטריאול, קוויבק שבקנדה, בתם של הכומר דארל פרגרים, שר בכנסייה הפנטקוסטליזטית ושל ונסה, עקרת בית. בילדותה ונערותה, תיארה את עצמה כטום בוי, ושיחקה כדורגל, הוקי שדה, גלשן שלג וכדורסל.
קריירה

פרגרים החלה לדגמן בגיל 18 בסוכנות הדוגמנות "Lizbell Agency" ודגמנה בין היתר לפרסומות של מרצדס-בנץ, Sprint Canada והמשחקים האולימפיים.
בשנת 2006 כיכבה לראשונה בתפקיד ראשי בסרט קומדיה על התעמלות, "תקפצו לי".
בשנת 2007 גילמה את הדמות קנדיס וילמר בסדרת הטלוויזיה "גיבורים" של רשת NBC. בהמשך השנה, היא לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של The CW "מלאך המוות", שבוטלה לאחר שתי עונות שידור.
בשנת 2012 שיחקה בסרט "ארץ פראית" המבוסס על סיפור אמיתי.
בשנים 2010–2015 כיכבה בתפקיד השוטרת אנדראה "אנדי" מק'נאלי בשש עונות של הדרמה המשטרתית הקנדית "רוקי בלו" של רשת הטלוויזיה הקנדית גלובל טלוויז'ן נטוורק.
החל משנת 2018 משחקת פרגרים בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "FBI" ברשת הטלוויזיה האמריקאית CBS, בתור מגי בל, סוכנת FBI מצטיינת ושותפתו של או איי (זיקו זאקי).
חיים אישיים

פרגרים יצאה בעברה עם שחקן הפוטבול בן רוסליסברגר. פרגרים נישאה לשחקן האמריקאי זאקרי לוי ביוני 2014. פרגרים הגישה תביעת גירושין באפריל 2015, לאחר שהשניים היו פרודים כארבעה חודשים.
ב-30 בדצמבר 2018 פרגרים התחתנה עם השחקן האוסטרלי טום אוקלי בלוס אנג'לס. לה ולאוקלי יש בן, אוטיס פראדיס אוקלי, שנולד ב-21 במרץ 2020. בפברואר 2022 פרסמה פרגרים כי היא בהריון שני.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | תקפצו לי | היילי גרהאם |  |
| 2007 | Wide Awake | קייסי וייד |  |
| 2012 | Cybergeddon | קלואי |  |
| 2014 | Backcountry | ג'ן |  |
| 2017 | Pyewacket | מוקדנית במוקד חירום |  |
| 2024 | Out Come the Wolves | סופי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | מלאך שחור | ערפדית לוהטת | פרק: "Love in Vein" |
| 2002 | The Chris Isaak Show | ג'וליה | פרק: "Gimme Shelter" |
| 2003 | Black Sash | טורי סטרטון | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2003 | ג'ייק 2.0 | בחורה בבר | פרק: "Jerry 2.0" |
| 2003 | מרוץ לאתמול | ג'ינה | פרק: "Putting Out Fires" |
| 2004 | סמולוויל | מולי גריגס | פרק: "Delete" |
| 2004 | אנדרומדה | ליזט | פרק: "Time Out of Mind" |
| 2004 | עלייתה ונפילתה של היידי פליס | טינה | סרט טלוויזיה של USA Network |
| 2004 | Life as We Know It | ג'קי ברדפורד | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2007 | גיבורים | קנדיס וילמר | 6 פרקים |
| 2007–2009 | מלאך המוות | אנדי | תפקיד ראשי (2 עונות); 31 פרקים |
| 2010–2015 | רוקי בלו | אנדראה "אנדי" מק'נאלי | תפקיד ראשי (6 עונות); 74 פרקים |
| 2016 | מניע | ג'סיקה וילסון | פרק: "In Plain Sight" |
| 2016 | הוואי חמש-אפס | בריג'יט ויליאמס | פרק: "Ka Luhi" |
| 2016 | Mr. D | מארי | פרק: "Gerry Has Hot Sub Anxiety" |
| 2017 | חוק וסדר: מדור מיוחד | זואי וייט | פרק: "Net Worth" |
| 2017 | נס רפואי | ליילה רולנד | 2 פרקים |
| 2017 | משמרת לילה | לוטננט ריגן | פרק: "Resurgence" |
| 2017 | עשרה ימים בוואלי | ג'יימי | 3 פרקים |
| 2017–2018 | ואן הלסינג | סקהרלט והן הלסינג | תפקיד חוזר (עונות 3–2); 14 פרקים |
| 2018–הווה | FBI | מגי בל | תפקיד ראשי (4 עונות); 70 פרקים |
| 2021 | FBI: המבוקשים ביותר | מגי בל | פרק: "Exposed" |
| 2021 | FBI: אינטרנשיונל | מגי בל | פרק: "Pilot" |
פרגרים, 2009
סם רכנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2002 (בן 23 בערך) אוסטרליה אוסטרליה 
 עיסוק:  שחקן
 מקום לימודים:  Knox Grammar School 
 פרופיל ב-IMDb
 
סם רכנר (באנגלית: Sam Rechner; נולד ב-2002) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אוסטרלי.
קריירה

רכנר, הופיע בסרט העלילתי "Ruby's Choice" עם ג'יין סימור, ושיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "The Wilds", בכיכובה של רייצ'ל גריפית'ס. בתיאטרון שיחק רכנר בתפקידים ראשיים בהפקות של חוות החיות ובמחזה 12 המושבעים מאת רג'ינלד רוז.
ביוני 2021 לוהק רכנר לתפקיד בסרטו, הסמי-ביוגרפי של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים".
בשנת 2024 הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה תיכון הלבבות השבורים.
חיים אישיים

הוא אחיינם של מגישי הטלוויזיה האוסטרלים פיטר אוברטון וג'סיקה רו. יש לו אח תאום שלומד באוניברסיטה בסידני. ניקול קידמן היא חברת משפחתו. רכנר השתתף בטקס האוסקר ה-95 ב-2023 עם קידמן ובעלה קית' אורבן.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | Ruby's Choice | ג'ק |  |
| 2022 | הפייבלמנים | לוגאן |  |
| 2024 | תיכון הלבבות השבורים | רוואן קלהאן |  |
| 2026 | צעקה 7 |  |  |
| TBA | Out Come the Wolves |  |  |
הערות שוליים

↑  Who Is Sam Rechner? Everything To Know About The Actor - Celebrila, Celebrila, ‏4 בפברואר 2022
↑  Anthony D'Alessandro, Deadline, Deadline, ‏5 במאי 2021
↑  Brent Lang, Variety, Variety, ‏5 במאי 2021
↑  Hanna Wickes, Who Is Sam Rechner? Meet the ‘Heartbreak High’ Season 2 Newcomer, J-14, ‏7 באפריל 2024
↑  Jonathon Moran, ‘Impostor syndrome’: Sydney actor lands Spielberg gig, Daily Telegraph, ‏18 בדצמבר 2022
↑  Sam Rechner: Meet Jess Rowe and Peter Overton's nephew, Now To Love, ‏14 במרץ 2023
1 2  Andrew Hornery, No help from Kidman required as Hollywood beckons for rising star, The Sydney Morning Herald, ‏17 במרץ 2023
אברהם ישעיהו קרליץ

.
| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1878 י"א בחשוון ה'תרל"ט רוסיה רומנוב קוסובה, האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) 
 פטירה:  24 באוקטובר 1953 (בגיל 74) ט"ו בחשוון ה'תשי"ד ישראל בני ברק, ישראל 
 כינוי:  חזון איש
 מקום קבורה:  בית הקברות שומרי שבת 
 תאריך עלייה:  10 ביולי 1933
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ליטא ההיסטורית (רוסיה, פולין; באזור בלארוס וליטא של ימינו), המנדט הבריטי על ארץ ישראל /מדינת ישראל, בני ברק
 תקופת הפעילות:  1911–1953 (כ־42 שנים)
 השתייכות:  יהדות-חרדית-ליטאית
 תחומי עיסוק:  הלכה, גמרא, הנהגה, יעוץ
 רבותיו:  אביו הרב שמריהו יוסף קרליץ, הרב משה טוביה
 תלמידיו:  הרב אליעזר קוגל, הרב גדליה נדל, הרב חיים קנייבסקי, הרב חיים ברים, הרב חיים גריינמן, הרב יהודה בויאר, הרב מרדכי אליהו הראשון לציון, הרב נסים קרליץ, הרב דב יפה, הרב יחזקאל ברטלר, ואחרים
 חיבוריו:  ספרי "חזון איש", "אמונה וביטחון", "אגרות חזון איש"
 בת זוג:  (מרת בתיה באשה קאריליטיץ (לבית ביי))
 אב:  שמריהו יוסף קרליץ 
 צאצאים:  אין
 
הרב אברהם ישעיהו קַרֶלִיץ (7 בנובמבר 1878, י"א בחשוון ה'תרל"ט – 24 באוקטובר 1953, ט"ו בחשוון ה'תשי"ד), המכונה "החזון איש" על-שם סדרת ספריו, היה מגדולי הדור החרדים הליטאים ומפוסקי ההלכה הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-20. ממעצבי דרכה של היהדות החרדית בישראל.
החזון איש לא שימש במשרה רבנית רשמית, אם כי יצירתו התורנית נלמדת ומצוטטת רבות, הן בפרשנות התלמוד והן בפסיקת הלכה ובפסיקת דין.