stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לה דאנט
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

הפסגות מופו לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910) בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו,
הפסגות מופו בדיוק רב יותר, בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
היסטוריה > מקור השם

שארקו נתן לפסגות את שמן.
השם הוא תיאורי, בשל מראה הפסגות.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 205
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
↑  אתר הסקר האנטארקטי הבריטי
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
לי ריץ'

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1918 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  24 במאי 2012 (בגיל 93) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוהיו 
 בן או בת זוג:  פיפה סקוט (1964–1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לי ריץ' (באנגלית: Lee Rich; 19 בדצמבר 1918 –  24 במאי 2012) מפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי - אמריקני, זוכה פרס אמי.
ביוגרפיה

ריץ' החל את עבודתו בשדה הפרסום, ובשנת 1967 החל לעסוק בהפקה לטלוויזיה. בשנת 1972 היה ממייסדי חברת ההפקה המצליחה לורימר. במסגרת חברה זו היה אחראי להפקת כמה מהלהיטים הגדולים של הטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-70 ושנות ה-80, כגון "משפחת וולטון", "שמונה זה מספיק", "דאלאס" ו"נוטס לנדינג". בשנת 1986 עזב את לורימר כדי לנהל את חברת ההפקה המאוחדת של MGM ויונייטד ארטיסטס. בשנת 1988 עזב תפקיד זה והמשיך בפעולה כמפיק עצמאי. בין היתר הפיק את סרט ההמשך ל"דאלאס", "דאלאס: שובו של ג'יי אר", בשנת 1996.
על עבודתו בלורימר היה ריץ' מועמד לחמישה פרסי אמי, ובשנת 1973 אף זכה בפרס במשותף עם רוברט ל. ג'אקס, על הפקת הסדרה "משפחת וולטון".
ליאו נויגבאוור

ליאו נויגבאוור (בגרמנית: Leo Neugebauer; נולד ב-28 במאי 2000) הוא אתלט גרמני, סגן אלוף אולימפי (פריז 2024) בקרב עשר.
ביוגרפיה

נויגבאוור נולד בגרליץ שבגרמניה, בנו של שחקן כדורגל מקמרון. ב-2017 זכה במדליית ארד בקרב עשר באליפות העולם לנוער שנערכה בקניה. ב-2019 זכה באליפות גרמניה עד גיל 20 בקרב עשר וסיים רביעי באליפות אירופה עד גיל 20. באותה שנה החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת טקסס באוסטין ולהתאמן בנבחרת האתלטיקה של האוניברסיטה.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים במקום העשירי בתוצאה של 8,182 נקודות. ביוני 2023 זכה באליפות המכללות בקרב עשר, בשיא מכללות ושיא גרמניה של 8,836 נקודות.
ביוגרפיה > 2024 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת פריז שנערכה בתחילת אוגוסט זכה במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 8748 נקודות, אחרי מרקוס רות' מנורווגיה (8796 נקודות) ולינדון ויקטור מגרנדה (8711 נקודות).
שיאים אישיים > אצטדיון

קרב עשר: 8,961 נקודות (2024), שיא גרמניה
ריצת 100 מטר: 10.61 שניות (2023)
קפיצה לרוחק: 8.00 מטר (2023)
הדיפת כדור ברזל: 17.46 מטר (2024)
קפיצה לגובה: 2.09 מטר (2024)
ריצת 400 מטר: 47.08 שניות (2023)
ריצת 110 מטר משוכות: 14.33 שניות (2023)
זריקת דיסקוס: 58.70 מטר (2024), שיא קרב עשר למקצוע זה
קפיצה במוט: 5.21 מטר (2023)
הטלת כידון: 58.99 מטר (2024)
ריצת 1500 מטר: 4:42.68 דקות (2022)
לוגוס

ערך זה עוסק במונח פילוסופי. אם התכוונתם לחלק מן השילוש הקדוש, ראו .
לוגוס (ביוונית: λόγος, בארמית: מֵימְרָא) הוא מונח יסוד בפילוסופיה יוונית, שמשמעותו רחבה ומורכבת ומתייחסת כללית להגיון, תבונה, דיבור ושיח ולשכנוע באמצעותם. מושג הלוגוס הושאל על ידי התאולוגיה הנוצרית כדי לתאר את מערכת היחסים בין ישו, שלפני ואחרי האינקרנציה, לאל האב בתוך השילוש הקדוש.
בפילוסופיה היוונית

למונח לוגוס יש משמעויות שונות בשפה היוונית ובהן: מילה, היגיון, לימוד או שיחה. אך הפילוסוף היווני הרקליטוס, במאה השישית לפנה"ס, היה הראשון שנתן למונח זה משמעות פילוסופית כאחדות המנהיגה את הכול, האחראית להיווצרות היקום ולסדר השורר בו.
הפילוסוף אפלטון העניק לו את המשמעות של "דיבור", או "מילה", ואילו אריסטו, המשיך את הפרשנות האפלטונית והציג את הלוגוס כ"שיח רציונלי".
האסכולה הסטואית בפילוסופיה היוונית אמצה לעצמה את רעיונותיו של הרקליטוס, הגדירה את הלוגוס כתבונה השוררת ביקום וזיהתה אותו עם אלוהים או עם הטבע.
קיקרו בספרו "על טבע האלים" מסביר את מחשבתם של ראשוני הפילוסופים הסטואיים: "התבונה האלוהית חייבת להיות מונחת ביסודו של היקום... שלמותו של הטבע הכולל בתוכו את כל הדברים, מודרכת על ידי הלוגוס... לכן היקום הוא אלוהים והטבע כולו אלוהי."
ברטוריקה האריסטוטלית

לפי הפילוסוף היווני אריסטו, הלוגוס הוא אחד משלושת המרכיבים של הרטוריקה: לוגוס, אתוס, פאתוס. השימוש בטיעונים הגיוניים הוא אמצעי רטורי. במהלך נאום או ויכוח, יכול הדובר להציג החברים והיסקים, ובכך, על ידי שדבריו נשמעים הגיוניים, יש בכוחו לשכנע.
בנצרות

בתקופה ההלניסטית זכה המושג לפרשנות תאולוגית, במיוחד על ידי הוגים נוצריים כמו קלמנס מאלכסנדריה, ויהודים כמו פילון האלכסנדרוני, אשר הציגו את הלוגוס במונחים מטאפיזיים, עד כדי זיהוי כמקור ומהות החיים הנפשיים והגופניים של כל היצורים החיים.
פילון האלכסנדרוני הבחין בפרשנותו לסיפור הבריאה בספר בראשית, בין שני סוגים של אדם. האחד הוא אדם שמיימי והשני הוא אדם ארצי. לפי השקפתו, שאומצה על ידי הוגי דעות נוצרים, האדם השמיימי הוא הייצוג האידיאלי, אלוהים ברא את תמצית המהות האנושית בצורת שכל טהור (שכל אלוהי - לוגוס).
מאוחר יותר זיהתה הנצרות את הלוגוס עם ישו ויש גם המזהים את הלוגוס עם השילוש הקדוש. מהות הלוגוס, המכונה גם בשם "הרוח האלוהית", היווה סלע מחלוקת בין תאולוגים נוצרים שונים, מחלוקות שהביאו לפילוגים בכנסייה.
בספר "הבשורה על-פי יוחנן", שהוא הספר הרביעי בברית החדשה, מקבל הלוגוס משמעות של "דבר האלוהים" (מהפועל ״לדבר״), וכך נאמר בפרולוג המצוי בפרק הראשון: "בְּרֵאשִׁית הָיָה הַדָּבָר, וְהַדָּבָר הָיָה עִם הָאֱלֹהִים, וֵאלֹהִים הָיָה הַדָּבָר. הוּא הָיָה בְּרֵאשִׁית עִם הָאֱלֹהִים. הַכֹּל נִהְיָה עַל־יָדָיו, וּמִבַּלְעָדָיו לֹא נִהְיָה כָּל אֲשֶׁר נִהְיָה. הַדָּבָר נִהְיָה בָּשָׂר וְשָׁכַן בְּתוֹכֵנוּ; וַאֲנַחְנוּ רָאִינוּ אֶת כְּבוֹדוֹ, כְּבוֹד בֵּן יָחִיד מִלִּפְנֵי אָבִיו, מָלֵא חֶסֶד וֶאֱמֶת." (יוחנן א: 1-3, 14)
משמעותם של דברים אלה היא שה"דבר" (הלוגוס) הפך לאדם בדמותו של ישו הנוצרי שהוא בן אלוהים.
בפסיכולוגיה

לוגותרפיה טיפול נפשי מכוח הלוגוס, היא הגישה הווינאית השלישית לפסיכואנליזה, שפותחה על ידי הנוירולוג והפסיכיאטר ויקטור פראנקל. זהו סוג של ניתוח אקזיסטנציאליסטי שמתמקד ב"שאיפה למשמעות", בניגוד לדוקטרינה של ניטשה של "שאיפה לכח" או לזו של זיגמונד פרויד על "שאיפה להנאה". שמה של תורת הלוגו-תרפיה נגזר מהמילים היווניות "לוגוס" ו"תרפיה", שמשמעותן משמעות וטיפול, כלומר טיפול נפשי באמצעות פשר/משמעות.
נהוג לסווג את פראנקל כאחד אבות האסכולה של גישה ההומנית-אקזיסטנציאלית, לעומת הגישות האחרות בפסיכולוגיה: הגישה הקוגניטיבית-התנהגותית והגישה הקונסטרוקטיביסטית-נרטיבית.
פראנקל מבקש להאניש הן את הפסיכואנליזה והן את הביהביוריזם, ולא לערטל את האדם במקום שהוא אותנטי בו. בכמה מקומות הוא קובע שכדי שפסיכולוגיה תהיה ראויה לשמה, עליה להתייחס לא רק לפסיכה אלא גם ללוגוס.
על פי פראנקל, בנוסף לעשרות אלפי המשמעויות שאנשים יכולים וצריכים לייחס לחייהם, או לקטעים מתוך חייהם, ישנו את הפשר העליון בהוויה, הלוגוס, שמקורו בלוגיקה. האדם אינו נתבע לשאת חיים חסרי פשר, אלא חיים שאת פשרם אינו יכול להבין. אם האדם יכול למצוא משמעות בפשר כזה, תפקידה של הלוגותרפיה הוא לפתוח בפניו את הדלת. קיים ממד עליון יותר שבו האדם יכול למצוא תשובה בדבר הפשר הסופי לגבי סבלם של בני האדם.
הערות שוליים

↑  "הזעקה הלא נשמעת למשמעות", עמ' 60
| תאולוגיה נוצרית |
| --- | --- | --- |
| האלוהות | השילוש הקדוש • האל האב • ישו • רוח הקודש • קרדו • ומן הבן • אריאניות • הסבליאניות • המקדוניות | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| כריסטולוגיה | לוגוס • אינקרנציה • דיופיזיטיות • מונופיזיטיזם/מיאפיזיטיות • דונאטיזם • מונותליטיזם • נסטוריאניזם • לידת הבתולין • עליית ישו • הביאה השנייה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| האדם והאל | החטא הקדמון • כפרה • פלגיאניזם • חטא • שבעת החטאים • חסד • גאולה • פרדסטינציה • יוסטיפיקציה • קדוש (קדוש מגן) • הסקרמנטים • טרנסובסטנציאציה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| תאולוגים חשובים | טרטוליאנוס • אוריגנס • פוליקרפוס • אתנסיוס • בסיליוס הגדול • גרגוריוס מנזיאנזוס • הירונימוס • אמברוזיוס • אוגוסטינוס • יוחנן כריסוסטומוס • קירילוס האלכסנדרוני • ברנאר מקלרבו • תומאס אקווינס • אנסלם • לותר • צווינגלי • קלווין • וסלי | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
פורטל נצרות • מושגים בנצרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542189905171  BnF: cb121083669 (data)  LCCN: sh96011211  NKC: ph1035266
לואיזה וששת בעליה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של גוון דייוויס
 בימוי:  ג'יי לי תומפסון
 הופק בידי:  ארתור ג'ייקובס
 תסריט:  בטי קומדן, אדולף גרין
 עריכה:  מרג'ורי פולר
 שחקנים ראשיים:  שירלי מקלין דין מרטין ג'ין קלי דיק ואן דייק רוברט מיצ'ם פול ניומן
 מוזיקה:  נלסון ריזל
 צילום:  לאון שמרוי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 במאי 1964
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מוזיקלי 
 תקציב:  3,700,000 דולר
 הכנסות:  11,100,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
לואיזה וששת בעליה (באנגלית: !What a Way to Go) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ג'יי לי תומפסון, עם שירלי מקלין, דיק ואן דייק, פול ניומן, רוברט מיצ'ם וג'ין קלי בתפקידים הראשיים.
העלילה מתוארת בפלשבק בו מספרת הדמות הראשית לפסיכיאטר על חמשת בעליה (אף על פי שבעברית כתוב שישה, הפסיכיאטר רק רצה להתחתן איתה) שארבעה מהם הלכו לעולמם בטרם עת והפכו אותה למיליונרית אף על פי שכל חייה רצתה לחיות חיים שקטים וצנועים לפי תורתו של הנרי דייוויד תורו.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
שירלי מקלין הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.
ג'ין קלי זכה לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל לוקרנו.
תקציר העלילה

לואיזה פוסטר (שירלי מקלין) היא אלמנה מיליונרית בפעם הרביעית. היא מגיעה למשרד שירות הכנסות הפנים ורוצה לתת למדינה המחאה על סן 211 מיליון דולר. הפקיד מסתכל עליה בתימהון וחושב שזו מתיחת האחד באפריל. דרגים גבוהים יותר יועצים לה לפנות לפסיכיאטר.
היא מגיעה לפסיכיאטר ד"ר סטפנסון (בוב קאמינגס), שוכבת על הספה ומתחילה לספר לו על קורותיה.
לואיזה גדלה בעיירה קטנה באוהיו אמה (מרגרט דומונט) חינכה אותה להתחתן רק עם אדם עשיר. היא עמדה להינשא ללאונרד קרולי (דין מרטין) השחצן היהיר העשיר ביותר בעיירה ולא מתוך אהבה. היא פגשה באדגר הופר (דיק ואן דייק) בעל חנות קטנה, צנוע ועניו וחי בצניעות לפי ספרו של הנרי דייוויד תורו. אדגר מצא חן בעיניה והיא התחתנה אתו למורת רוחה של אמה. הם גרו בצריף בודד וקרולי הגיע אליהם במכוניתו המהודרת ולעג לאדגר. אדגר קבל זאת כעלבון אישי, החל להשקיע בחנות ובפרסומת ותוך זמן קצר הפך למיליונר שהביא לפשיטת רגל של קרולי. הוא הפך לוורקוהולי כדי להרוויח יותר ויותר ולבסוף מת ממאמץ עבודה לאחר שהרוויח שני מיליון דולר.. לואיזה נתנה חלק מהכסף לאמה וטסה לפריז.
בפריז היא נפגשת בלארי פלינט (פול ניומן), אמריקאי שמתגורר בפריז ומנסה להתפרנס ממכירת ציורים מופשטים שחלקם נצבעים על ידי שימפנזה והשאר על ידי רובוטים שמונעים לקול צלילים. כדי להתפרנס הוא עובד גם כנהג מונית. לואיזה מתאהבת בלארי ובחיים הבוהמים הפשוטים שלו והם מתחתנים. היא מציעה לו להפעיל את הרובוטים על ידי מוזיקה קלאסית וזה פועל. הציורים שלו נחטפים ותוך זמן קצר הוא הופך לידוען ומיליונר. הוא שקוע כל הזמן בעבודה עם הרובוטים עד שיום אחד הוא נלכד בתוכם ונהרג.
הבעל השלישי של הוא המיליונר רוד אנדרסון אך גם הוא שקוע כל הזמן בעסקיו. היא מרגישה מוזנחת ומציעה לו לקנות חווה ולגור שם בטבע. הוא מסכים והם מאושרים עד שיום אחד במקום לחלוב את הפרה הוא "חולב" את הפר שבועט בו וגורם למותו.
הבעל הרביעי הוא פינקי בנסון (ג'ין קלי), שחקן וזמר שמופיע שנים במועדון לילה שם שר ורוקד כשהוא מאופר מבלי ששמים אליו לב. היא מתאהבת בו ובחייו הפשוטים והם מתחתנים. היא מציעה לו שיסיר את האיפור וזה מצליח. תוך זמן קצר הוא הופך לשחקן המפורסם ביותר בהוליווד. הוא מוקף בהערצת המונים שיום אחד רודפים אחריו ורומסים אותו.
בשלב מסוים מסתבר לד"ר סטפנסון שההמחאה של לואיזה היא אמיתית והוא מציע לה נישואים אך היא מסרבת כי אינה אוהבת אותו. הוא נופל מהספה ומתעלף. לואיזה מטפלת בו בעזרת השרת שמסתבר שהוא לאונרד קרולי שפשט רגל וכעת הוא שמח בחלקו וחי לפי משנת תורו.
הם מתחתנים ונולדים להם ארבעה ילדים. הם חיים בחווה חקלאית ויום אחד נתקל הטרקטור שלו באדמה וסילון נפט שחור פורץ משם הוא מגיע ללואיזה שחור כולו ומבשר לה שזה שווה מיליונים. לואיזה רואה שגורלה פוגע בה פעם נוספת אבל אז מתברר שהוא פגע בצינור נפט ולא בשדה נפט. כעת היא מאושרת והם מתחבקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שירלי מקלין | לואיזה |  |
| דיק ואן דייק | אדגר הופר | בעל ראשון |
| פול ניומן | לארי פלינט | בעל שני |
| רוברט מיצ'ם | רוד אנדרסון | בעל שלישי |
| ג'ין קלי | פינקי בנסון | בעל רביעי |
| דין מרטין | לאונרד קרולי | בעל חמישי |
| רוברט קאמינגס | ד"ר ויקטור סטפנסון | פסיכיאטר |
| מרגרט דומונט | מיס פוסטר | אמא של לואיזה |
ליובישה יוקיץ'

| --- | --- |

ליובישה יוקיץ'
 לידה:  24 בספטמבר 1958 (בן 66) פלאב, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  מונטנגרו 
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי  צבא סרביה ומונטנגרו  צבא מונטנגרו
 תקופת הפעילות:  1981–2017 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמות יוגוסלביה
 
ליובישה יוקיץ' (במונטנגרית: Љубиша Јокић‏; נולד ב-24 בספטמבר 1958) הוא גנרל מונטנגרי בדימוס. שרת בצבא סרביה ומונטנגרו, ושימש כראש המטה הכללי האחרון שלו. לאחר הכרזת העצמאות של מונטנגרו ב-2006, התגייס לצבא מונטנגרו, ושימש כראש המטה הכללי שלו במהלך שנת 2017.
ביוגרפיה

יוקיץ' נולד בפלאב ב-24 בספטמבר 1958. הוא התגייס לצבא יוגוסלביה ב-1981, ולמד באקדמיית חיל האוויר ובאקדמיית המטה הכללי. הוא שימש כמדריך טיסה, כמפקד טייסת וכמפקד בסיס חיל האוויר בפודוריצה. לאחר מכן הוא מילא תפקידי מטה במשרד ההגנה ובמטה הכללי. באוקטובר 2005 הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא המאוחד של סרביה ומונטנגרו.
ביוני 2006, מונטנגרו הכריזה על עצמאותה. יוקיץ' בחר לחזור למונטנגרו, והתגייס לצבא המונטנגרי. ביולי 2007, הוא נשלח לבריסל כנציג מונטנגרו בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. ב-2012 הוא נשלח לווינה, כנציג מונטנגרו בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. במקביל, הוא שימש כנספח צבאי לאוסטריה, צ'כיה וסלובקיה.
באוגוסט 2016, הוא חזר למונטנגרו, ומונה ליועץ מיוחד לשר ההגנה. ב-13 בינואר 2017, הוא מונה לראש המטה הכללי המונטנגרי, וכיהן בתפקיד עד 17 באוקטובר של אותה שנה.
לי שאו קי

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1928 (בן 96) מחוז שונדה, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 ידוע בשל:  מייסד התאגיד הנדרסון פיתוח קרקע
 מקצוע:  איש עסקים
 בת זוג:  לאו וויי קואן (גרושה)
 פרסים והוקרה:  Asia's Most Influential Hong Kong (2021)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פודן (2007)  Asia's Most Influential Hong Kong (2022)  דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה הפוליטכנית של הונג קונג  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הסינית של הונג קונג  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת הונג קונג  Grand Bauhinia Medal 
 אתר רשמי
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לי שאו-קי (בסינית: 李兆基; נולד ב-20 בפברואר 1928 בסונדה, גואנגדונג, סין) הוא איש עסקים הונג-קונגי, בעל שליטה בתאגיד הנדל"ן הנדרסון פיתוח קרקע, העוסקת  בנכסים, בתי מלון, מסעדות ושירותי אינטרנט.
הונו מוערך בשווי של כ-26.7 מיליארד דולר (אוגוסט 2020).
הערות שוליים

↑  לי שאו קי – פורבס, Forbes.com.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאיה ערוסי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1982 (בת 41) חיפה, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 משקל:  49 ק"ג 
 גובה:  1.6 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  טאקוונדו 
 
מאיה ערוסי (נולדה ב-17 באוקטובר 1982) היא ספורטאית שייצגה את ישראל באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 בענף הטאקוונדו. סיימה את השתתפותה באולימפיאדה לאחר הסיבוב הראשון.
בין הישגיה הבולטים: מקום שני בטורניר קדם אולימפי בבאקו שבאזרבייג'ן (קריטריון כניסה לאולימפיאדת אתונה).
ערוסי לא הצליחה להגיע לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
לבנים אנגלו-סקסים פרוטסטנטים

כנסיית השילוש הקדוש (ניו יורק): הכנסייה נתפסת כמגלם את התרבות הפרוטסטנטית הלבנה בארצות הברית.
לבנים אנגלו-סקסים פרוטסטנטים (באנגלית: White Anglo-Saxon Protestant, או בראשי תיבות: WASP, ואספ) הוא מונח בלתי רשמי בארצות הברית ובמדינות נוספות לתיאור קבוצה הנחשבת לבעלת דומיננטיות גבוהה בקרב המעמד הגבוה האמריקני. עם קבוצה זאת נמנים אנשים שהם לבנים בגזעם, אנגלו-סקסים במוצאם ופרוטסטנטים בדתם. לעיתים כוללים תחת מונח זה גם אוכלוסיות בעלות מוצא צפון אירופי באופן כללי, ולאו דווקא אנגלו-סקסי. קבוצה זאת מוצגת לעיתים בתור האליטה אשר ייסדה את ארצות הברית, וככזאת שעומד לרשותה כוח והשפעה משמעותיים במסדרונות הגבוהים של הפוליטיקה, הכלכלה והתרבות במדינה. לצד ארצות הברית, לבנים אנגלו-סקסים פרוטסטנטים משמש גם כביטוי לקבוצות אליטה במדינות אנגלו-סקסיות אחרות, מדינות כדוגמת אוסטרליה וקנדה. המונח נקשר לא פעם בדימויים שליליים של לעג, זלזול וביקורת. חוקרים רבים מסכימים כי השפעתה של קבוצה זאת נחלשה משמעותית מאז תום מלחמת העולם השנייה, לנוכח השפעתן הגואה של קבוצות חברתיות אחרות.
לפי מחקר אמריקני משנת 2014, כ-32% מאוכלוסיית ארצות הברית נכון לשנה זאת הם לבנים פרוטסטנטים. נתונים רשמיים מאותה השנה מצביעים על כך שמוצאם האתני של כ-20% עד 30% מאוכלוסיית ארצות הברית נטוע באיים הבריטיים, וכי מוצאם של 20% נוספים הוא מארצות צפון-אירופיות אחרות.
רוב האליטה הלבנה אנגלו-סקסית פרוטסטנטית משתייכת לכנסייה האפיסקופלית והכנסייה הפרסביטריאנית הפרוטסטנטית. כקבוצה, אפיסקופלים ופרסביטריאנים אמריקאיים נוטים להיות משכילים יותר ולהרוויח יותר מאשר אמריקאים בכללותם. בנוסף, רבות מהדמויות הבולטות בארצות הברית, כמו בנקאים, אנשי תעשייה ועסקים חברים בכנסייה האפיסקופלית והכנסייה הפרסביטריאנית, ורבות מבין המשפחות האמריקאיות האמידות ביותר, כגון משפחת ואנדרבילט, אסטור, רוקפלר, דו פונט, רוזוולט, מורגן ומשפחת פורבס הם אפיסקופלים ופרסביטריאנים. סימן נוסף של השפעת הכנסייה האפיסקופלית והכנסייה הפרסביטריאנית היא העובדה שיותר מרבע מכל נשיאי ארצות הברית השתייכו לזרמים אלו.
על פי ספר האליטה המדעית: חתני פרס נובל בארצות הברית של הרייט צוקרמן, כ-72% מהאמריקאים זוכי פרס נובל בין 1901 ל-1972 היו מרקע פרוטסטנטי, לעומת 67% מכלל האוכלוסייה במהלך תקופת זמן זו. בסך הכל בין 1901 ל-1972, כ-84.2% מכלל האמריקאים זוכי פרס נובל לכימיה, ו-60% מזוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, ו-58.6% מזוכי פרס נובל לפיזיקה היו נוצרים פרוטסטנטים.
פריסת אוכלוסייה בארצות הברית של אמריקאים לבנים
פריסת אוכלוסייה בארצות הברית של אמריקאים ממוצא אנגלי
ראו גם

יאנקי
אנגלו-סקסים (קבוצה חברתית)
זבל לבן
גאווה לבנה
עליונות לבנה
לבנים (גזע)
שלטון המיעוט
ברוך קימרלינג - סוציולוג ישראלי שטבע מונח דומה (אחוס"לים) בהקשר לחברה הישראלית
לקריאה נוספת

Salk, Susanna. A Privileged Life: Celebrating WASP Style (2007)
Friend, Tad. Cheerful Money: Me, My Family, and the Last Days of WASP Splendor (2009). ISBN 9780316003179
Davidson, James D.; Pyle, Ralph E.; Reyes, David V.: "Persistence and Change in the Protestant Establishment, 1930-1992", Social Forces, Vol. 74, No. 1. (September., 1995), pp. 157–175.
Brookhiser, Richard. The Way of the WASP How It Made America and How It Can Save It, So to Speak, (1991) 171 pages. ISBN 9780029047217
ליובלינו

ליובלינו (ברוסית: Люблино) היא נפה של המחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 17.41 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 172,523 תושבים (2020).
בראיון ממוקמים אובייקטים של מורשת תרבותית של עמי הפדרציה הרוסית, אחוזת ליובלינו שהיא וילה מיניאטורית בסגנון פלדיאני מוקפת בפארק לובלינו עם מאגר מלאכותי.
בריכת ליובלינסקי היא אחת הבריכות הגדולות במוסקבה ממוקמת בשטחו של פארק לובלינו בפתח נהר צ'וריליחה. נוצרה בסוף המאה ה-18 - תחילת המאה ה-19 על שטח אחוזת ליובלינו.
אתרים ראויים לציון

פארק ליובלינו
אחוזת ליובלינו (רו')
בריכת ליובלינסקי (רו')
בית הספר המוסקבאי הצבאי הגבוה לפיקוד (אנ')
תחנות המטרו ליובלינו (אנ') ווולז'סקאיה
ליאו פילר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1929
 פטירה:  30 ביולי 1979 (בגיל 50 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאו (לאונידס) פילֶר (1929 – 30 ביולי 1979) היה במאי ותסריטאי קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי. בנוסף, שיחק בתיאטרון ובסרטים.
חייו

לאונידס בן חוליו פילר נולד ב-1929 בבואנוס איירס בירת ארגנטינה. למד משחק בארגנטינה ובארצות הברית ושיחק בתיאטראות בארגנטינה ובמקסיקו, לצד לימודי הנדסה. בשנת 1950 עלה לישראל.
כשחקן תיאטרון הוא זכור במיוחד מן "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, מכיוון שהשתתף בהקלטה של ההצגה. הוא השתתף גם במחזות אחרים.
ב-1960 ביים ב"מועדון התיאטרון" את תוכניתו של שמעון ישראלי "סתם יום של חול", שהציגה לראשונה בישראל את ה"שאנסונים". באותה שנה גם שיחק בסרט "הם היו עשרה" ובמחזה "הבוגד" מאת הנרי דנקר וראלף ברקלי בתיאטרון האוהל וב-1964 ביים את המחזה "בילי בדאי", ב"הבימה". החל משנת 1963 הקדיש זמנו בעיקר לבימוי. בין 1968 ל-1973 השתלם בבימוי קולנוע,ויצר את סרטו הארוך היחיד כבמאי "נס בעיירה" שהיה להצלחה קופתית מתונה..
ב-1964 השתתף בכתיבת התסריט של הסרט משפחת שמחון.
ב-1970 עמד בראש המחלקה לקולנוע בבית הספר "בית צבי" ברמת גן, שהייתה המחלקה הראשונה ללימודי קולנוע בישראל.
נפטר בקיץ 1979, בגיל 50. נקבר בבית העלמין הדרום.
הותיר את אשתו, הרקדנית הדסה אבני.
מסרטיו

"אלדורדו" (1962) - תסריט
"הבו בנות לאילת" (1964) - תסריט ובימוי, עם נתן אקסלרוד
"משפחת שמחון" (1964) - תסריט, עם יואל זילברג
"הילד מעבר לרחוב" (1965) - הפקה, עם מרגוט קלאוזנר
"נס בעיירה" (1968) - בימוי
"הבן האובד" - שחקן
סרטים תיעודיים:
מלחמת יום הכיפורים (תיעודי, 1973)
דוד בן-גוריון (תיעודי, 1975)
דיוקנו של אמן: מרסל ינקו (תיעודי, 1978)
הערות שוליים

↑  ליאו פילר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404884605171  ISNI: 0000 0000 4176 1309  LCCN: no2001061492  VIAF: 14156988800461000928   WorldCat (עם VIAF): 14156988800461000928
ליובליאניצה

| --- | --- |
ליובליאניצה בתחומי העיר ליובליאנה, ברקע נראה "הגשר המשולש" והבניינים בכיכר פרשרן.
ליובליאניצה בתחומי העיר ליובליאנה, ברקע נראה "הגשר המשולש" והבניינים בכיכר פרשרן.
 מידע כללי
 אורך:  41 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  25-55 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,860 קמ"ר
 מוצא:  סמוך לעיירה ורהניקה
 גובה מוצא הנהר:  300 מטרים
 יובלים:  Iška, Borovniščica, Mala Ljubljanica, Bistra, Gradaščica, Besnica, Unica 
 שפך:  נהר הסאווה
 מדינות באגן הניקוז:  סלובניה
  (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. ליובליאניצה(למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. ליובליאניצה
 
ליובליאניצה (סלובנית: Ljubljanica, גרמנית: Laibach) הוא נהר בסלובניה שאורכו 41 קילומטרים, יובלו של הנהר סאווה. נהר הליובליאניצה זורם דרך העיר ליובליאנה, בירת המדינה. הליובליאניצה הוא המשכם של מספר נהרות קרסט, אשר חלקם תת-קרקעיים וזורמים דרך מערות. מהתקופה הרומית ועד לבניית הרכבת באמצע המאה ה-19 היה ליובליאניצה דרך סחר ואספקה מרכזית. האדריכל יוז'ה פלצ'ניק, שתכנן את סוללות הנהר של מרכז העיר העתיקה, בנה ושיפץ כמה מגשרי העיר, כולל גשר טרנובו המפורסם, גשר השובלים והגשר המשולש.
הנהר מושך אליו ארכאולוגים ומחפשי אוצרות עקב הימצאותם של חפצי ערך וחפצים היסטוריים רבים על קרקעיתו. היסטוריונים סבורים שהמקור למנהג השלכת החפצים לנהר היא מסורת מקומית שגרסה כי זהו מקום קדוש, וכך "נתרמו" דברי ערך לנהר במהלך טקסי חניכה, אבל או הודיה לאחר ניצחונות בקרב.
הערות שוליים

↑  The river Ljubljanica and its bridges, Visit Ljubljana
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570314905171  GND: 4099719-4  LCCN: sh2010007049  VIAF: 243462086   WorldCat (עם VIAF): 243462086 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא סלובניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליובליאניצה בתחומי העיר ליובליאנה בימי החורף
לאומנות

לְאוּמָּנוּת היא אידאולוגיה לאומית קיצונית בדרכי מימושה, לפיה טובת הלאום קודמת לכל ערך אחר, ומצדיקה ומרוממת כל פעולה המקדמת מטרה זו. האידאולוגיה לעיתים גם רואה את הלאום של מאמיניה כנעלה על עמים אחרים ואת צרכיו כחשובים משלהם. לכן, מצדיקה את ניצולם ואף שנאה אליהם. הרחבת הגישה מצדיקה אף תוקפנות קיצונית כלפי מדינות שכנות, מתוך שאיפות התפשטות אימפריאליות.
לאומנות היא היבט של פשיזם, וממשלות כמו גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית נבנו על יסודות לאומניים.
מאפיינים

ההבחנה בין לאומיות ללאומנות אינה תמיד פשוטה או מובנת מאליה והיא תלויה בהשקפת עולמו וברקעו של המתבונן. בחלק מן השפות כלל לא מצויה הבחנה מקבילה בין ביטויים אלו.
רעיון הלאומיות קיבל בעולם המודרני דגש אזרחי במדינות כמו צרפת וארצות הברית, ודגש אתני-תרבותי במדינות כמו גרמניה ואיטליה. גם בצורתו האתנית-תרבותית רעיון הלאומיות אינו בהכרח רעיון שוביניסטי ועוין זרים, ודוגמאות מובהקות ניתן למצוא אצל הוגים כמו ג'אמבטיסטה ויקו ויוהאן גוטפריד הרדר שהשרו מרוחם על הרעיון הלאומי מתוך עמדה פלורליסטית. גם אצל הוגה ליברלי כמו ג'ון סטיוארט מיל ישנה תמיכה ברעיון הלאומי (בספרו ממשל של נציגים).
מקובל לכנות לאומיות בשם לאומנות כאשר היא מתרחקת מעמדה ליברלית ופלורליסטית ביחס לעמים אחרים, ורואה בעם הספציפי ערך עליון מעל כל ערכים אחרים. הלאומנות יכולה לפנות לכיוונים גזעניים (כמו בגרמניה הנאצית) בהם הקשר הלאומי נקבע בצורה ביולוגית, וגזעים מסוימים מאובחנים כנחותים מטבעם. היא יכולה לפנות גם לכיוונים פשיסטיים (כמו באיטליה הפשיסטית) בהם תורת הגזע איננה עיקרית, אך יש בהם הערכת יתר של המדינה מעל ערכי חירות הפרט, קידוש המלחמה והאלימות, ושאיפות התפשטות אימפריאליסטיות. במקרים רבים מעורבת הלאומנות עם השפעות תרבותיות אחרות, כמו הלאומנות הערבית המושפעת מרעיונות של דחיית הציונות והאימפריאליזם המערבי, לאומנות יהודית המשלבת לעיתים קרובות קיצוניות דתית על גבול הפונדמנטליזם ולאומנות בעולם השלישי המשולבת במקרים רבים עם רעיונות סוציאליסטיים או קומוניסטיים, אף על פי שבמקורן תפישות אלה מתנגדות ללאומנות ולעיתים אף ללאומיות, ודוגלות בשוויון ערך האדם.