stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס אנסקי
פרסים

פרס זיו לעיתונות של צדק-מדות-מוסר
חמש פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל
פרס אמ"י למפעל חיים (2008)
יקיר העיר תל אביב (2019)
חיים פרטיים

אנסקי נישא שלוש פעמים. מנישואיו הראשונים הוא אב לבן. מנישואיו השניים, לשרי אנסקי, הוא אב לשניים: העיתונאית והבשלנית מיכל אנסקי והלל אנסקי.
נישואיו השלישיים היו לחמוטל, שהייתה ראש לשכת המסחר ישראל-צרפת, ממנה התאלמן ב-2023.
הערות שוליים

↑  אלכס דורון, כזאת היתה אמא, מעריב, 20 באוקטובר 1978
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏אלכס אנסקי עובר להגיש תוכנית אישית בתאגיד השידור הציבורי, באתר גלובס, 25 בינואר 2021
↑  דליה קרפל, דן מרגלית מבקש למסור: יש חיים אחרי המוות, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2009
מה עובר על דנקנר, יוסי קליין, 22.8.02, TheMarker
↑  ב. מיכאל, ילד טוב פוליצר - טכס חלוקת פרס זיו ל"עיתונות חיובית", חדשות, 10 באפריל 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568312705171  GND: 1225447429  ISNI: 0000 0003 8577 8577  LCCN: n79074537  VIAF: 237713538   WorldCat (עם VIAF): 237713538
שר החוץ של קנדה

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  מלאני ג'ולי
 תאריך כניסה לתפקיד:  26 באוקטובר 2021
 דרכי מינוי:  המלוכה (מיוצג על ידי המושל הכללי) בעצת ראש הממשלה
 תחום שיפוט:  קנדה 
 כפוף:  הפרלמנט ‏•‏‏ ראש הממשלה
 משך כהונה קצוב:  על פי רצון הוד מלכותו (אנ')
 ייסוד המשרה:  4 בנובמבר 1993
 איוש ראשון:  אנדרה קוולט
 https://www.international.gc.ca
 
שר החוץ של קנדה (באנגלית: Minister of Foreign Affairs; בצרפתית: Ministre des Affaires étrangères) הוא שר בממשלת קנדה העומד בראש משרד החוץ הקנדי והוא השר הראשי האחראי על יחסי החוץ של קנדה, אם כי שר הסחר הבינלאומי מוביל בנושאי הסחר. בנוסף לענייני חוץ, השר גם מפקח על המרכז הבינלאומי לזכויות אדם ופיתוח דמוקרטי ועל המרכז הבינלאומי לחקר הפיתוח (IDRC).
מ-1909 עד 1993, התפקיד נקרא מזכיר המדינה לענייני חוץ. שני מזכירי המדינה הראשונים לענייני חוץ, מ-1909 עד 1912, (צ'ארלס מרפי תחת סר וילפריד לורייה וויליאם ג'יימס רוש תחת סר רוברט בורדן) שימשו במקביל גם כמזכירי המדינה של קנדה. שני התיקים הופרדו לצמיתות ב-1912, ותיק החוץ עבר להחזקת ראש ממשלת קנדה עד 1946.
היסטוריה

שרי החוץ של קנדה מילאו לעיתים תפקידים בינלאומיים בולטים:
לסטר פירסון (ראש ממשלה לעתיד) פעל לסיום מלחמת סיני והקים את כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות וכתוצאה מכך קיבל את פרס נובל לשלום לשנת 1957.
ג'ו קלארק (ראש ממשלה לשעבר) הוביל את ההתנגדות לשיטת האפרטהייד של דרום אפריקה בתוך חבר העמים הבריטי, נגד דעתה הראשונית של ממשלת בריטניה בראשות מרגרט תאצ'ר.
לויד אקסוורתי עזר להפיץ את אמנת אוטווה, שאסרה על מוקשים נגד אדם, לרוב מדינות העולם.
התיק יכול להוות אבן דרך אחרונה לפני תפקיד במשרד ראש הממשלה, כמו במקרה של פירסון (ושל קודמו, לואי סן-לורן). עד שנת 1946, היה נהוג שהתפקיד היה מאויש על ידי ראש הממשלה המכהן. ג'ון דיפנבייקר החזיק בתיק פעמיים במהלך כהונתו.
שירותים דיפלומטיים קודמים ועוקבים

לסטר פירסון הוא השר היחיד שהיה דיפלומט לפני מינויו. ב-1927, פירסון נכנס לשירות החוץ הקנדי והתמנה לתפקיד שגריר קנדה בארצות הברית בו כיהן מ-1944 עד 1946.
ב-1974, החל פול מרטין את תפקידו כנציב העליון הקנדי בבריטניה לאחר פרישתו מפוליטיקה פעילה. מאז 2012, לאחר תבוסתו בבחירות 2011, לורנס קנון כיהן כשגריר קנדה בצרפת, בעוד סטפן דיון מונה לשגריר קנדה באיחוד האירופי ובגרמניה מיד לאחר שעזב את הקבינט ב-2017. בניגוד לפירסון, לאף אחד מהם לא היה רקע קודם בתפקידים דיפלומטים.
שכר

נכון ל-2019, השכר השנתי של שר החוץ הקנדי הוא 269,800 דולר קנדי.
הערות שוליים

↑  Review of the Responsibilities and Accountabilities of Ministers and Senior Officials, web.archive.org
↑  Indemnities, Salaries and Allowances, web.archive.org, ‏1 ביוני 2016
↑  Roles - Hon. David Emerson - Current and Past - Members of Parliament - House of Commons of Canada, web.archive.org, ‏21 באפריל 2021
ח

ח' היא האות השמינית באלפבית העברי. שם האות: חי"ת (חֵית).
הגייה

בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ח' נמנית עם ארבע האותיות הגרוניות: אהח"ע.
מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור לועי, חוכך, אטום (/ħ/ ‏:IPA), אולם בפי רוב הדוברים כיום היא מבוטאת כמו כ"ף רפה, כלומר עיצור ענבלי, חוכך, אטום (/χ/ ‏:IPA). הגייתה הלועית נשמרה בישראל רק בפי בני עדות המזרח, ובפרט בפי יוצאי תימן.
ייצוג

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| ח' (חֶת=חצר) באלפבית הפרוטו-כנעני | ח' באלפבית הפיניקי | ח' באלפבית הארמי |
בקוד ASCII מיוצגת האות ח' בערך E7, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D7.
בקוד מורס מיוצגת האות ח' באמצעות הרצף: .... (נקודה נקודה נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של האות ח' בכתב ברייל.



באלפבית צלילי מיוצגת האות ח' באמצעות המילה "חווה".
באיתות בדגלי סמפור ח' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מערבה (שמאלה) ודגל שני הפונה דרום-מערבה.
שימושים

בגימטריה ערכה 8, ובהתאם לכך כיתה ח' היא הכיתה השמינית בבית הספר. כאשר האות ח' מופיעה בראש מספר פירושה 8,000, למשל: ח'תשס"ד הוא 8,764.
בשפה העברית החדשה שכיחות השימוש באות ח' היא כ־2.36% מכלל אותיות האלפבית העברי.
האות ח' שימשה בתכתובת של חברי תנועת העבודה וההסתדרות בישראל כקיצור של המילים "חבר", "חברה" במקום הקידומת "מר" או "גב'".
בפורומים וצ'אטים באינטרנט, נועד רצף האות ח' (לדוגמה: "חחח") להביע צחוק או גיחוך.
ראו גם

ح – האות חא בערבית
خ – האות ח'א בערבית
האות ח' מוצגת בגופנים הבאים (מימין לשמאל):
פרנק-ריהל, אריאל, דוד, כתב רש"י, כתב סת"ם, כתב, חיים
ליידי מקבת'

| --- | --- |

 יוצרים:  ויליאם שייקספיר 
 גילום הדמות:  שרה סידונס 
 דמויות קשורות
 משפחה:  מקבת'
 
ליידי מקבת' היא דמות ראשית בטרגדיה של ויליאם שייקספיר, "מקבת'", הממלאת את תפקיד אשתו של הגיבור הטראגי של המחזה, האציל הסקוטי מקבת'. ליידי מקבת' משכנעת את בעלה לרצוח את המלך דאנקן, ועקב כך הוא תופס את מקומו והיא הופכת למלכת סקוטלנד. אפשר לומר כי היא חזקה יותר ממקבת' עצמו, משום שהיא מצליחה לתמרן אותו לעשות כרצונה. לאחר שמקבת' הופך לעריץ רצחני, דעתה של ליידי מקבת' נטרפת עקב האשמה שהיא חשה על פשעיהם, והיא מתאבדת מחוץ לבמה.
דמותה במחזה

התפקיד של ליידי מקבת' נחשב לאחד התפקידים המורכבים ביותר לנשים, בשל הרגשות העזים והמגוונים שהוא דורש מהשחקנית. היא בעלת נוכחות עוצמתית במחזה, בעיקר בשתי המערכות הראשונות. דמותה מופיעה לראשונה בשלב מאוחר של התמונה החמישית במערכה הראשונה, כאשר נודע לה ממכתבו של בעלה כי שלוש מכשפות ניבאו את עתידו כמלך. היא סבורה כי בעלה "מלא מדי חָלָב של טוּב-אֱנוֹש" מכדי לבצע רצח. בתמונה השביעית של אותה מערכה היא מתווכחת עמו לגבי הצורך לבצע את הרצח, מזכירה לו שהוא העלה את העניין לראשונה, ולבסוף משכנעת אותו לבצע את תוכניתה.
המלך מגיע ללון בביתם והזוג מחליט לנצל את ההזדמנות. כאשר המלך פורש לחדרו לאחר סעודה דשנה, מסממת ליידי מקבתת את משרתיו, ומכינה את הפגיונות לביצוע הרצח. מקבת' הורג את המלך הישן בעוד היא ממתינה בקרבת מקום. כאשר הוא מביא את הפגיונות מחדרו של המלך, ליידי מקבת' מצווה עליו להחזיר אותם לזירת הפשע, אך הוא מסרב. היא נוטלת את הפגיונות בעצמה, מכניסה אותם לחדר, ומורחת את דמו של המלך על פניהם של המשרתים המסוממים. לאחר מכן יוצאים בני הזוג כדי לשטוף את ידיהם.
לאחר מכן, תפקידה של ליידי מקבת' בעלילה קטן והיא למעשה הופכת לצופה מהצד בבעלה. כאשר בניו של המלך דאנקן בורחים מהממלכה מחשש לחייהם, מוכתר מקבת' למלך. הוא זומם מעשי רצח נוספים על מנת להבטיח את כסאו, מבלי להיוועץ עימה ושוקע בהזיות במהלך משתה מלכותי, מה שהופך אותה למארחת עצבנית הנאלצת לסלק את אורחיה.
כאשר מקבת' מורה לרצוח את מקדאף, מצליחים מתנקשיו לרצוח רק את אשתו וילדיו של מקדאף. ליידי מקבת' נחרדת ומזועזעת מתחושת אשמה, המניעה אותה להתאבד. בהופעתה האחרונה במחזה, בתמונה הראשונה של המערכה החמישית, היא מהלכת כסהרורית בייסורים עמוקים, כשהיא הוזה כי ידיה מוכתמות בדמם של משפחות דאנקן ומקדאף, והיא מקרצפת אותן בזעם בניסיון לשווא לנקות אותן. מותה מתרחש מחוץ לבמה, ובתמונה השביעית אומר מלקולם שהייתה זאת התאבדות: "בְּידה האלימה, אומרים, נָטְלָה חייה". בעקבות ההודעה על מותה פוצח מקבת' במונולוג "מחר, ועוד מחר ועוד מחר".
במהדורת הפוליו הראשונה, שהיא המקור היחיד למחזה, היא אינה מכונה כלל "ליידי מקבת'", אלא רק "אשתו של מקבת", "גברת מקבת", או סתם "גברת".
דמותה במחזה > תמונת הסהרוריות

התנהגותה הסהרורית בתמונה הראשונה של המערכה החמישית היא נקודת מפנה במחזה, והשורה שלה "צֵא, כָּתָם אָרוּר!" ( "Out, damned spot!")הפך לביטוי מוכר בשפה האנגלית.
מדובר באחת הסצנות המפורסמות ביותר במחזה וכן בכל יצירותיו של שייקספיר. אין רמז לאירוע זה בדברי הימים של הולינשד, שעליו התבסס שייקספיר בכתיבת המחזה, והוא כנראה המצאה שלו בלבד.
למעט שורות הסיום שלה, הסצנה היא כולה פרוזאית, כפי שנהג לכתוב עבור דמויות המציגות מצבי נפש לא נורמליים או מצבים חריגים כמו סהרוריות, משום שקצב המשפטים הרגיל אינו מתאים למי שאיזון הנפש שלהם אבד או שהם נתונים להזיות ומחשבות לא רציונליות. זיכרונותיה של ליידי מקבת' - הדם שעל ידה, צלצול השעון, עקשנותו של בעלה - עולים ממוחה הפרוע בסדר אקראי, כאשר כל דימוי מעמיק את ייסוריה.
ניתוח פמיניסטי של דמותה

במהלך התמונה השביעית של המערכה הראשונה, בעת הוויכוח שלה עם בעלה, אומרת ליידי מקבת':
אני חָלַצְתי שָד להניק, ואני יודעת כמה טוב לאהוֹב את התינוק אשר חוֹלב אותי; הייתי, מול פניו המחייכות אלי, תולשת מתוך החניכיים הָרְכִיכוֹת את הפּטמה ומרטשת את מוחו שיישפך, אילו נשבעתי מה שנשבעתָ פה.
בכך היא מביעה רגשות שאינם מתיישבים עם המצופה מאימהות ומתפרשת כאם רעה, על אף שאימהות רבות הן בעלת תחושות דומות גם בעת המודרנית, אך עדיין נשפטות לפי אותן אמות מידה וסטריאוטיפים של דמות אם וכך נתפסות כאימהות רעות. ליידי מקבת' למעשה מערערת על תפיסות מושרשות אלו.
מעבר לכך, ישנם כמה מבקרי ספרות והיסטוריונים טוענים שלא רק ליידי מקבת' מייצגת דמות אנטי-אימהית באופן כללי, אלא שהיא גם מגלמת סוג מסוים של אנטי-אם: המכשפה, מתוך פרשנות פמיניסטית של המכשפה כאישה בעלת כוח. לפיכך, המכשפה צריכה להיות דמות המהוללת דווקא בשל היעדר הקונפורמיזם, חוסר הציות ותחושת הכוח הכללית שלה; מכשפות איתגרו את הסמכות וההיררכיה הפטריארכלית, ואיימו על מערכות מין/מגדר הגמוניות. השקפה זו משייכת כישוף - ובהרחבה, ליידי מקבת' - לא לנבל ולרוע, אלא לגבורה.
היא מוכיחה את עצמה כנון-קונפורמיסטית מתריסה ובעלת כוח, המהווה איום מפורש על הממסד הפטריארכלי בכך שהיא מתמרנת את מקבת' לרצוח את המלך דאנקן, באמצעות הטלת ספק בגבריות שלו. למרות העובדה שהיא קוראת לו פחדן, מקבת' נותר מסויג עד אשר היא שואלת אותו: "איזו חיה רעה אם כך אילצה אותך לִפְנוֹת עם המִבְצע אלַי, אה? כשהעזת לעשות זאת, אז היית גבר: ואם תהיה יותר משהיית אז, תהיה כפליים גבר." בכך מחזקת ליידי מקבת' תפיסה גברית של כוח, אולם רק לאחר שטענה כי היא חסרת מין או בלתי נשית.
מבצעות

תפקידה של ליידי מקבת' נחשב לתפקיד מאתגר ותובעני, המיועד לשחקניות בעלות יכולות דרמטיות מרשימות.
מבצעות > בעולם

בין מי שנכנסו לדמותה היו השחקניות ויויאן לי שגילמה אותה בשנת 1955 ואיתה לורנס אוליבייה כמקבת; ג'ודי דנץ' ואיאן מקלן שגילמו את בני הזוג בשנת 1977; אלכס קינגסטון שכיכבה בתור ליידי מקבת' מול קנת בראנה בפסטיבל מנצ'סטר בשנת 2013 ושוב לתקופה מוגבלת בברודוויי בשנת 2014; ורות נגה שגילמה את התפקיד כשלצידה דניאל קרייג בתור מקבת' בהפקה המחודשת של המחזה בברודוויי בשנת 2022.
שחקניות בולטות נוספות ששיחקו את דמותה בסוף המאה ה-20 הן סימון סינורט, ויויאן מרצ'נט, ג'יין לאפוטייר, מגי סמית', הלן מירן וג'נט סוזמן.
מבצעות > בישראל

המחזה מקבת' הועלה מספר פעמים על במות ישראל.
בין היתר גילמו את תפקיד ליידי מקבת' חנה רובינא, בעת הצגתו לראשונה של המחזה בעברית, בתיאטרון הבימה, ב-12 באפריל 1954; רותי אסרסאי בהפקת המחזה בתיאטרון הקאמרי בחודש יולי 2013; ורוני עינב ב"מקבת' גרסה ללא מילים" שהועלתה בתיאטרון גשר בשנת 2018.
מבצעות > עיבודים קולנועיים

השחקנית ג'נט נולאן הופיעה בעיבוד הקולנועי של אורסון ולס למחזה משנת 1948
מריון קוטיאר גילמה את הדמות בעיבוד הקולנועי של ג'סטין קורזל משנת 2015, לצד מייקל פסבנדר בתור מקבת'.
פרנסס מקדורמנד גילמה את הדמות בסרט "הטרגדיה של מקבת" מול דנזל וושינגטון בתור מקבת' בבימויו של בעלה ג'ואל כהן, הסרט הראשון שבויים ללא אחיו איתן כהן.
אזכורים בתרבות

במהלך מסע הבחירות של נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון ב-1992 לנשיאות ארצות הברית, השווה דניאל ווטנברג בין הילרי קלינטון לבין ליידי מקבת' על מנת לפקפק בעבר האידאולוגי והאתי של הילרי קלינטון בהשוואה לדמות המפורסמת של שייקספיר והציע מספר הקבלות.
הפרק ה-20 בעונה העשרים של הסדרה משפחת סימפסון, "ארבע נשים נהדרות ומניקור", מבוסס באופן רופף על המחזה. במערכה השלישית של הפרק, מארג' מגלמת את ליידי מקבת', אישה שאפתנית שמתוסכלת מכל מה שסביבה. היא צריכה לא רק לנקות את התלבושות שלובשים שחקנים אחרים, אלא גם מתוסכלת מהעובדה שלהומר אין שום עניין לגשת לאודישן לתפקידים ראשיים והוא מעדיף לשחק בעץ. היא משכנעת אותו להרוג את שחקן המופע הצדדי (Sideshow Mel), והוא עושה זאת כדי לקבל את התפקיד הראשי של מקבת'. כשמארג' מגלה שלאף אחד לא אכפת מחוסר כישורי המשחק של הומר, היא מאלצת אותו להרוג את כולם עד שהוא השחקן היחיד שנותר. הרוחות הזועמות מבקרות אותה באותו לילה והיא מנסה להטיל את האשמה על הומר. הם מסרבים להאמין למרג' ומציינים שהם ידעו שהוא בעצמו קורבן של שאיפותיה הנלוזות, ונוקמות בה על ידי הריגתה בהתקף לב שנגרם מפחד. אף על פי שהומר מופיע בפני רוח הרפאים של מארג' באופן מוצלח, בסופו של דבר הוא מתסכל אותה יותר כשהוא מתאבד על מנת להימנע מלעבור שוב אודישנים למחזות שייקספיר נוספים. מארג' נאלצת ללמוד את הלקח שלה בדרך הקשה, כשהיא מבלה את הנצח עם הומר עצלן ומאושר.
ג'וליה גילארד הושוותה לליידי מקבת' לאחר שהדיחה את קווין ראד מתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה ביוני 2010. רוב ההשוואות עסקו בכך ששתיהן היו נשים אדומות ו'עקרה בכוונה', וההדחה עצמה התרחשה בשעת ערב מאוחרת, בדומה לרצח המלך דאנקן. בנוסף, הפושע ירש את הקורבן, כאשר ג'וליה גילארד הפכה לראש הממשלה לאחר ש"הרגה" את הקריירה של קווין ראד בדומה להמלכת מקבת' ואשתו לאחר רצח המלך דאנקן. השוואות נוספות התייחסו קבלות נוספות למחזה מקבת', באופן רחב יותר, כוללות את העובדה שגילארד כונתה מכשפה, סבלה מהתייחסות מיזוגנית ואמרה לסנטור קים קאר כי ממשלת הלייבור הולכת בסהרוריות לעבר תבוסה.
לקריאה נוספת

ליידי מקבת' והדמונולוגיה של ההיסטריה
כמה סוגי דמויות נפגשו בעבודה פסיכו-אנליטית
פנטסיית גבריות של נשים: נושא שייקספירי
הערות שוליים

↑  "Holinshed's Chronicles, 1577". British Library. נבדק ב-18 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chamberlain, Stephanie (Summer 2005). "Fantasizing Infanticide: Lady Macbeth and the Murdering Mother in Early Modern England". College Literature. West Chester, Pennsylvania: West Chester University of Pennsylvania. 32 (2): 72–91. doi:10.1353/lit.2005.0038. ISSN 1542-4286. S2CID 29004181.
↑  Couche, Christine (2010).  Chalk, Darryl; Johnson, Laurie (eds.). 'Rapt in Secret Studies': Emerging Shakespeares. Newcastle upon Tyne, England: Cambridge Scholars Publishing. p. 161. ISBN 9781443823524.
↑  Levin, Joanna (במרץ 2002). "Lady MacBeth and the Daemonologie of Hysteria". ELH. Baltimore, Maryland: Johns Hopkins University Press. 69 (1): 21–55. doi:10.1353/elh.2002.0009. ISSN 0013-8304. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Baruah, Pallabi (ביוני 2016). "Revisiting Shakespeare: Subverting Heteronormativity – A Reading of William Shakespeare's Macbeth". International Journal on Studies in English Language and Literature. Andhra Pradesh: ARC Journals. 4 (6): 64. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Alfar, Cristina León (Spring 1998). "'Blood Will Have Blood': Power, Performance, and Lady Macbeth's Gender Trouble". Journal X. University, Mississippi: University of Mississippi. 2 (2): 180–181.
↑  Putnam, Leah (28 באפריל 2022). "Sam Gold-Directed Macbeth Starring Daniel Craig and Ruth Negga Opens on Broadway April 28". Playbill. נבדק ב-16 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Wattenberg, Daniel (באוגוסט 1992). "The Lady Macbeth of Little Rock". The American Spectator. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Burns, Lisa M. (2008). First Ladies and the Fourth Estate: Press Framing of Presidential Wives. DeKalb, Illinois: Northern Illinois University Press. ISBN 978-0-87580-391-3. - p. 142
↑  Koziol, Michael (23 בספטמבר 2014). "'Lady-in-waiting to Lady Macbeth': Julia Gillard opens up on mistakes". The Sydney Morning Herald. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Heffernan's 'deliberately barren' the most sexist remark of 2007". 13 בנובמבר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Massola, James (23 ביוני 2015). "Julia Gillard on the moment that should have killed Tony Abbott's career". The Sydney Morning Herald. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Massola, James (13 ביוני 2013). PM white-anted Rudd before leader's challenge. {{cite book}}:  (עזרה)
הגברת הסהרורית מקבת מאת יוהאן היינריך פוסלי, סוף המאה ה-18 ( מוזיאון הלובר )
סצנת הסהרוריות
הדפס של ליידי מקבת' מאת Mrs. הניתוח של אנה ג'יימסון משנת 1832 של גיבורות שייקספיר, מאפייני נשים
דמותה של ליידי מקבת' כפי שנתפסה בעיניו של גבריאל פון מקס.
עירא דביר

אין תמונה חופשית
עירא דביר (נולד ב-12 באוקטובר 1953) הוא מחזאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

דביר נולד ב-1953 וגדל בחיפה ובגבעתיים.
בצעירותו שיחק בקבוצת הכדוריד של הפועל רמת גן והיה שותף  כתלמיד תיכון לזכייתה באליפות המדינה בשנת 1970 ולהדחתה מגביעת האלופות האירופית בהפסדה לקבוצה היוגוסלבית דאז, פרטיזן ביילובאר. בעת שירותו הצבאי כצוער, דביר קיבל צל"ש מח"ט על פעילותו כטנקיסט בפלוגת קק"ש בגדוד 198 בעת ניסיון החילוץ של לוחמי מעוז מפרקת במלחמת יום הכיפורים.
בעל תואר ראשון בקולנוע ובפילוסופיה ובעל תואר שני בהצטיינות באמנות התיאטרון. שני התארים הם מאוניברסיטת תל אביב.
אחיו של עירא, סרן נועם דביר זכה בצל"ש הרמטכ"ל במלחמת יום הכיפורים לאחר שנפל בחזית המצרית. השכול בא לידי ביטוי ביצירתו של דביר, בין השאר ביצירה "עקידה".
כתב על מוזיקה קלאסית בירחון מוניטין ובמשך כשנה פרסם את המדור "חצץ" במוסף  השבועי "חותם" של על המשמר.
משנת 1999 יזם והקים שלוש חברות סטארט-אפ טכנולוגיות: מונלייט, ויומן מוניטורינג שעסקו בטכנולוגיות וידאו ועיבוד תמונה ושימש בהן כמנהל פיתוח וכמנכ"ל. חברת מונלייט הציגה בשנת 2004 את היישום המסחרי הראשון בעולם של פורמט דחיסת הווידאו H.264/AVC.
חברות אלה שיתפו פעולה ורעשיינו את מוצריהן לחברות מובילות בעולם כמו Cyberlink הטאייוורנית, םנסוניק היפנית, DIVX, Texas Instruments האמריקאיות.
חברת אגרווינג שאותה הקים ביחד ב-2014 עם ד"ר ניצן רבינוביץ' וחבר. אגריכם בע"מ ואותה הוא מממנכל, מייצרת היום חיישנים מולטיספקטראליים שזכו בפרסים בינלאומיים. חיישנים אלה משמשים בעיקר לחישה מרחוק בתחום החקלאות לזיהוי מוקדם באמצעות רחפנים של מחלות ומזיקים.
כממציא עירא דביר מחזיק בשורת פטנטים בתחום דחיסת וידאו ותמונה, כמו גם שני פטנטים בתחום המולטיספקטראלי והחישה מרחוק.
יצירה

דביר לקח חלק ביצירות הבאות (רשימה חלקית):
יצירה > כתיבה

בונקר (תסכית בקול ישראל 1982)
עקידה (פרס אינה גובינסקא ואברהם ברץ מטעם תיאטרון הבימה, 1984)
באמצע היום (קאמרי 1987)
עיגולנד (פסטיבל חיפה הבין לאומי להצגות לילדים 1988)
השדרה (הבימה 1989)
המחצבה (סרט, 1990)
זינזנה (הבימה 1995)
לויתן בחוף שרתון (מיני סדרה, 1997)
האישה באפור (סדרת טלוויזיה, 1999)
יצירה > יצירה ובימוי

1999 האישה באפור (סדרת טלוויזיה)
יצירה > מוזיקה

1990 - המחצבה (סרט) - מילים לשיר נושא
1993 - אולפנוער (סדרת טלוויזיה) - שיר פתיחה וסיום (מילים)
הערות שוליים

↑  הצל"שים עוברים במשפחה, באתר Israel Defense, ‏2016-09-13
↑  אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  יעקב בר-און, ‏איפה הם היום: מה עושה היום המחזאי והתסריטאי עירא דביר?, באתר מעריב אונליין, 5 בספטמבר 2023
↑  עירא דביר, באתר www.ishim.co.il
↑  מערכת חיפוש אנשי במה, באתר www30.tau.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 9bfcf46a-cdd4-4b8f-8168-ab918fa56802
הארמון המלכותי בלואנג פראבאנג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, מוזיאון
 מיקום:  לואנג פרבאנג 
 מדינה:  לאוס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1909
 תאריך פתיחה רשמי:  1909 
 סגנון אדריכלי:  Lao and French Beaux Arts style
 מידות
 קומות:  1 
 
 קואורדינטות:  19°53′32″N 102°08′08″E﻿ / ﻿19.8921°N 102.1356°E﻿ / 19.8921; 102.1356
 he
 
הארמון המלכותי (באנגלית: Haw Kham; בלאית: ຫໍຄຳ) בלואנג פרבאנג, לאוס, היה בעבר בית המלוכה ומשמש כיום כמוזיאון.
רקע

הארמון המשלב מוטיבים של בנייה לאית ובנייה צרפתית-קולוניאלית נבנה בשנת 1904 במהלך התקופה הקולוניאלית בשלטון צרפת. הארמון נבנה עבור המלך סיסבאנג וונג ומשפחתו ופסל דמותו מוצג משמאל לכניסה הראשית.
מיקומו של הארמון נבחר כך שמבקרים רשמיים בלואנג פראבנג יוכלו לרדת מהמסע שלהם בנהר ישירות לאזור שמתחת לארמון ולהתקבל שם. לאחר מותו של המלך סיסבאנג וונג, יורש העצר סיסבאנג ואתאנה ומשפחתו היו האחרונים שכבשו את השטח.
בשנת 1975, המלוכה הופלה על ידי הקומוניסטים ומשפחת המלוכה של לאוס נלקחה ל"מחנות חינוך מחדש".
לאחר עליית הפתט-לאו לשלטון ובריחת המלוכנים, הוסב הארמון למוזיאון לאומי המציג בעיקר חפצי אומנות שהיו שייכים למלכיה הקדומים של לאנג-קסאנג. כיום מוצג שם פסל הפה-באנג ששכן בעבר בוואט ווינסולאט.
השטחים

בשטח הארמון, ישנם מבנים נוספים המקיפים את הארמון הכוללים:
מטבח/מחסנים
מקלט דוברה מלכותי
אולם כנסים
מטה הצוות
יש בריכת לוטוס ושני תותחים בכניסה לארמון. פסל של המלך סיסבאנג וונג נמצא מחוץ לאולם הכנסים.
אדריכלות וריהוט

בארכיטקטורה של הארמון יש שילוב של מוטיבים לאויים מסורתיים וסגנונות צרפתיים המזוהים עם אדריכלות האמנויות היפות. הארמון עוצב בצורת צלב כפול באחת הכניסות התחתונות. מעל הכניסה יש פסל של פיל בעל שלושה ראשים המוגן בשמשיה לבנה, שהיא סמל של ממלכת לאוס. המדרגות לכניסה עשויות שיש איטלקי. באולם הכניסה הגדול מוצגים חפצי דת מלכותיים שונים.
מימין לכניסה נמצא חדר קבלת הפנים של המלך, בו מוצגים פסלים של מלכי לואנג פרבנג ושני משטחים גדולים מוזהבים המצופים בלק ומציגים את הראמאיאנה, אפוס המגולל את סיפור עלילותיו של, שנוצרו על ידי האומן המקומי טיט טאהן. הקירות מכוסים בציורי קיר המתארים סצנות מאורחות החיים המסורתיים של לאו, שצוירו ב-1930 על ידי אמן צרפתי, אליקס דה פאונטרו. כל אחד מהקירות מיועד לצפייה בשעה שונה ביום, בהתאם לאור הנכנס לחלונות בצד אחד של החדר, התואם את השעה המתוארת ביום.
בחדר שנמצא בפינה הימנית הקדמית של הארמון, הנפתח כלפי חוץ, נמצא אוסף ובו חפצי האמנות היקרים ביותר בארמון, כולל פסל בודהה הפרה באנג (Phra Bang) היצוק מסגסוגת של זהב, כסף וברונזה. גובהו של פסל הבודהא הזה הוא 83 ס"מ ומשקלו כ-50 ק"ג. האגדה מספרת שהפסל נוצר בסביבות המאה ה-1 בסרי לנקה ולאחר מכן הוענק במתנה על ידי מלך החמר לחתנו המלך פא נגום בשנת 1359. יש שמועות הטוענות כי הפסל הוא זיוף מתוחכם, והפסל המקורי שמור במקום אחר.
הסיאמיים לקחו את הפסל פעמיים לתאילנד ב-1779 וב-1827, אך הוא הושב ללאוס על ידי ראמה הרביעי, מלך תאילנד ב-1867. יש שמועות שהמוצג הוא עותק והמקור מאוחסן בבירת לאוס, ווינטיאן או במוסקבה. אומרים שבפסל המקורי היה עלה זהב על העיניים וחור שנקדח באחד מקרסוליו. בחדר יש גם פסל נוסף בצלמו של בודהה עם חריטות של חטי פילים גדולים, ושלוש רקמות משי עם דימויים דתיים שנוצרו בעבודת יד על ידי המלכה.
משמאל לאולם הכניסה, ממוקם חדר קבלת הפנים המלא בציורים, כלי כסף וחרסינה שהוגשו ללאוס כמתנות דיפלומטיות ממדינות שונות, בין היתר: מיאנמר, קמבודיה, תאילנד, פולין, הונגריה, רוסיה, יפן, וייטנאם, הרפובליקה העממית של סין, נפאל, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. חפצים אלו מקובצים לפי מדינות "סוציאליסטיות" ו"קפיטליסטיות". אחד המוצגים שנמצאים בתערוכות ונתרמו על יד ארצות הברית הוא פיסת סלע ירח שהושגה במשימת אפולו.
החדר הסמוך משמאל היה בעבר חדר הקבלה של המלכה. על הקירות תלויים דיוקנאות מלכותיים גדולים של מלכים ונסיכי הכתר שצוירו על ידי האמן הרוסי איליה גלזונוב ב-1967. כמו כן במקום יש דגלי ידידות מסין ווייטנאם והעתקים של פיסול מהמוזיאון הלאומי בניו דלהי.
בחדרים הרחוקים נמצאים חדרי השינה והמגורים של משפחת המלוכה. חדרי השינה נשמרו כפי שהיו בשנת 1975 כאשר המלך סולק מהארמון. יש חדר אוכל וחדר המכיל חותמות מלכותיות ומדליות.
חדר הכס מכיל את תכשיטי הכתר של לאוס.
גלריה

מבט קדמי של הארמון
ה-האו פא באנג
המוזיאון הלאומי לואנג פראבנג
מקדש בארמון המלכותי
הארמון המלכותי, כיום המוזיאון הלאומי
הערות שוליים

1 2  אטרקציות מרכזיות בעיר
↑  Royal Palace Museum, Asia for Visitors - Your complete online travel resource for Southeast Asia (באנגלית)
בית תוכנה

בית תוכנה הוא ארגון שעיסוקו העיקרי הוא פיתוח והפצה של תוכנה. בית תוכנה פועל בדרך כלל כחברה עצמאית שזה עיסוקה, אך בארגונים גדולים יש לעיתים יחידה הפועלת כבית התוכנה של הארגון (דוגמה: יחידת מצפ"ן ויחידת שחר הן בתי תוכנה של צה"ל).