stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דריק קוק
מאמרים

The Language of Music, OUP (1959)
Gustav Mahler (1860-1911): A Companion to the BBC's Celebrations of the Centenary of his Birth (BBC, 1960); republished in an edition revised and expanded by Colin and David Matthews (Faber, 1980; CUP, 1988).
Ed. Deryck Cooke: Thematic Patterns in Sonatas of Beethoven, by Rudolph Reti (London, Faber, 1967)
I Saw the World End: A Study of Wagner's Ring (incomplete; text published by Clarendon Press, Oxford, 1979)
Vindications: Essays on Romantic Music (posthumous collection of essays and broadcast scripts), Faber, 1982; reprinted 2008
ביבליוגרפיה

Victor Zuckerkandl: Review of The Language of Music, in Journal of Music Theory, Vol.IV(1) (1960), 104-109.
Obituary of Deryck Cooke, in Musical Times, Vol.117, No.1606, Dec. 1976, 1025.
הערות שוליים

↑  Cooke, Deryck, באתר Oxford Music Online
↑  Deryck Cooke, באתר של ה-BBC
↑  נורמן לברכט, "אנציקלופדיה למוזיקה של המאה  העשרים", עמ' 705
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259893505171  PLWABN: 9810577434805606  BNE: XX873088  BnF: cb12206091c (data)  GND: 122916549  ICCU: CFIV000854  ISNI: 0000 0001 0935 8349  LCCN: n81048009  MusicBrainz: 6921bcd4-4724-4220-9409-d3243b284294  NKC: xx0088255  NTA: 068322070  SUDOC: 030696607  VIAF: 111600209   WorldCat (עם VIAF): 111600209
הולגר הדני

פסלו היושב של הולגר דאנסקה בטירת קרונבורג
הולגר הדני (הולגר דאנסקה, בדנית: Holger Danske; בצרפתית: Ogier le Danois, Ogier de Danemarche) הוא דמות אגדית של גיבור עממי דני, שיושיע את דנמרק בשעה שתהיה בסכנה קיומית. הדמות נולדה ברומנסה צרפתית והתגלגלה לאגדה הדנית. המחתרת הדנית בעת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נקראה "הולגר דאנסקה".
הדמות הספרותית

בשירת רולאן, השייכת לסוגת השירים הצרפתיים על מעללי גבורה  מן המאה ה-11 מוזכר כדרך-אגב אביר שלחם לצד קרל הגדול בשם הולגר הדני (Ogier de Danemarche). הפואמה La Chevalerie Ogier de Danemarche ("האביר הולגר הדני") נטלה את הדמות השולית מ"שירת רולאן" והעניקה לה ביוגרפיה מפותחת. לפי פואמה זו היה הולגר בנו של המלך הדני גודפרד, אויבו של קרל הגדול; שגדל והתחנך כילד בחצרו של קרל כבן ערובה לאחר תבוסת אביו. הולגר גדל לתפארת והיה לגיבור רב-מעללים, אולם בנו נרצח על ידי שרלוט, בנו של קרל הגדול. בזעמו הרג הולגר את שרלוט ויצא למסע נקם נגד קרל הגדול שנמשך שבע שנים ובסופו מונעים ממנו אך בקושי מלרצוח את קרל הגדול עצמו. לאחר מכן מתפייסים השניים והולגר נלחם לצידו של קרל כנגד הסאראצינים ונגד הענק ברהוס.
הפואמה הפכה לפופולרית ביותר באירופה. אגדה מספרת שחרבו נקראה קורטאנה (Cortana) ושנעשתה מאותה פלדה כמו דז'אווז (Joyeuse), חרבו האישית של קרל הגדול ודורנדאל (Durendal), חרבו האישית של רולאן. הקשרים אחרים מקשרים בין חרבו לבין "חרב הרחמים" הקטומה עמה מוכתרים מלכי בריטניה ובינה לבין אקסקליבר, חרבו של המלך ארתור.
בסקנדינביה

במאה ה-14 תורגמו כמה מחזורים משירת מעללי הגבורה הצרפתיים לדנית, והוצאו לאור בשם "סאגת קרל הגדול" (Karlamagnús saga), כך הובאה אגדת הולגר הדני למולדתו. המשורר הדני כריסטיאן פדרסן (Kristiern Pedersen) תרגם את הפואמה המקורית בשם Olger Danskes krönike והוציאה לאור ב-1534.
ב-1907 הוצב פסלו היושב של הלוחם הענק במרתף טירת קרונבורג, האגדה על כך שהוא יזדקף ויקום להציל את ארצו ביום צרה קיבלה משמעות ויזואלית.
בתרבות

דמותו של הולגר הדני ייצגה את הלאומיות הדתי המתעוררת. בשנת 1789 נכתבה האופרה הולגר דאנסקה על ידי פ.ל.א קונצן (F.L.Æ. Kunzen) וינס בגסן (Jens Baggesen). קרן הולגר דאנסקה לחמה במאה ה-19 נגד השפעות זרות (בעיקר גרמניות) על התרבות הדנית ושפתה ואיגדה אינטלקטואלים דנים שיצרו בשפתם. האנס כריסטיאן אנדרסן העלה את אגדת הולגר על הכתב ב-1845.
הערות שוליים

↑  אגדת הולגר הדני מאת האנס כריסטיאן אנדרסן
הגשם

| --- | --- |

 סוגה:  פוסט-אפוקליפטי
 יוצרים:  ג'ני אן בלברד אסבן טופט ג'ייקובסן כריסטיאן פוטאליבו
 כותבים:  Jannik Tai Mosholt, Mette Heeno, Poul Berg, Rune Schjøtt, Marie Østerbye, Esben Toft Jacobsen, Lasse Kyed Rasmussen, Christian Potalivo, Simon Oded Weil 
 בימוי:  Kenneth Kainz, Kasper Gaardsøe, Søren Balle, Natasha Arthy, Josefine Kirkeskov Nielsen 
 שחקנים:  אלבה אוגוסט לוקאס לינגור טנסן מייקל פולסגארד לוקאס לוקן ג'סיקה דיאנג סוני לינדברג אנג'לה בונדלאביק רובין פאיויו
 ארץ מקור:  דנמרק דנמרק
 שפות:  דנית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  20
 הפקה
 מפיק:  כריסטיאן פוטליבו
 מפיקים בפועל:  פטר בוז ג'ונאס אלן
 חברת הפקה:  מיסו פילם
 הפצה:  נטפליקס
 עורכים:  Marlene Billie Andreasen, Lars Sigsgaard Berg, Carsten Søsted, My Thordal, Benjamin Binderup, Morten Egholm, Esben Bay Grundsøe 
 אתר צילומים:  דנמרק
 צלמים:  Jesper Tøffner, Camilla Hjelm Knudsen, Lars Reinholdt, Rasmus Heise 
 אורך פרק:  35–48 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 פורמט (תמונה):  HDTV
 תקופת שידור מקורית:  4 במאי 2018 – 6 באוגוסט 2020
 קישורים חיצוניים
 דף הסדרה באתר Miso Film
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הגשם (באנגלית: The Rain) היא סדרת טלוויזיה דנית שנוצרה על ידי ג'ניק טאי מוסהולט, אסבן טופט ג'ייקובסן וכריסטיאן פוטליבו. הסדרה שודרה לראשונה בנטפליקס ב־4 במאי 2018‏.
ב-30 במאי 2018 נטפליקס חידשו את הסדרה לעונה שנייה, שיצאה ב-17 במאי 2019.
 ב-17 ביוני 2020 הודיעו נטפליקס כי תצא עונה שלישית ואחרונה ב-6 באוגוסט 2020.
עלילה

סימונה ואחיה, רזמוס בן ה־11, נשלחים על ידי אביהם פרדריק להסתתר בבונקר לאחר שתושבי סקנדינביה נפגעו לראשונה מנגיף קטלני שנמצא במי הגשמים שהורג במהירות את כל מי שבא עימו במגע. לאחר שאמם מתה בניסיון להציל אותם מחולה שניסה להיכנס לבונקר, סימונה צריכה לטפל ברזמוס לפי הוראות אביה עד שיחזור.
לאחר 6 שנות שהייה בבונקר וללא סימן לחזרה של אביהם, סימונה מחליטה לצאת מהבונקר עם רזמוס ולחפש את אביה שכנראה נמצא בשוודיה. בלילה לפני שסימון ורזמוס יוצאים מהבונקר הם מוצאים בכוח על ידי חבורה של אנשים שמחפשים אוכל, שראו אותה מסתובבת ביער יום לפני כן, כאשר וידאה שבחוץ אין סכנות. החבורה מסכימה לתת לסימונה ורזמוס להצטרף אליהם אם הם יובילו אותם לבונקרים נוספים עם אוכל, וביחד עם החבורה, סימונה ורזמוס מחפשים תשובות על המחלה ועל מקומו של אביהם.
שחקנים > דמויות ראשיות

אלבה אוגוסט – סימון אנדרסן
לוקאס לינגור טנסן – רזמוס אנדרסן
מייקל פולסגארד – מרטין
ג'סיקה דינאג – ליאה
סוני לינדברג – ז'אן
אנג'לה בונדלאביק – ביאטריס
רובין פאיויו – דימיטרי אודינוב
שחקנים > דמויות משנה

ג'ונס בא-קונק – סטן, הבוס של פרדריק
לארס סימונסן – ד"ר פרדריק אנדרסן, אבא של סימון ורזמוס
איבן הג' – אמא של סימון ורזמוס
ברטיל דה לורנזי – רזמוס הצעיר
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | הוזרמה לראשונה | הוזרמה לראשונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 4 במאי 2018 | 4 במאי 2018 |
|  | 2 | 6 | 6 | 17 במאי 2019 | 17 במאי 2019 |
|  | 3 | 6 | 6 | 6 באוגוסט 2020 | 6 באוגוסט 2020 |
הפקה

הפקה העונה הראשונה החלה בסוף יוני 2017 בדנמרק ובשוודיה.
הערות שוליים

↑  חן חדד, "הגשם": פוסט אפוקליפטית אבל לא מפתיעה, באתר הארץ, 8 במאי 2018
↑  Otterson, Joe (2018-05-30). "'The Rain' Renewed for Season 2 at Netflix". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-30.
↑  שי סגל, "הגשם" של נטפליקס מייצגת את השפל הנוכחי בטלוויזיה, באתר תל אביב Time Out, ‏8 במאי 2018
↑  "Netflix Plans Post-Apocalyptic Danish Series "Rain" - Dark Horizons". www.darkhorizons.com.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היפ הופ פוליטי

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  היפ הופ • ספוקן וורד • שירי מחאה
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות השמונים של המאה ה-20, ארצות הברית
 פופולריות מיינסטרים:  סוף שנות השמונים של המאה ה-20 עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20
 נגזרות:  ראפ מודע
 
היפ הופ פוליטי הוא תת-ז'אנר במוזיקת היפ הופ שהתפתח בסוף שנות השמונים בארצות הברית, שהופך את הראפ לכלי לביטוי דעות פוליטיות, לרוב אנטי-ממסדיות ואלו הקוראות לאקטיביזם. ההיפ הופ הפוליטי קיבל השראה מאמני ספוקן וורד פוליטיים שחורים כמו גיל סקוט הרון משנות השישים והשבעים. פאבליק אנמי הייתה קבוצת ההיפ הופ הפוליטי המשמעותית הראשונה. היפ הופ פוליטי מסורתי בארצות הברית מדבר לרוב על הפליה נגד שחורים וקורא למחאה ומאבק נגד הכוחות המפלים. למרות זאת, המסרים בהיפ הופ הפוליטי אינם קבועים והם תלויים בהשקפת העולם של הראפר.
מאז דעיכת התנועה הפוליטית שנמשכה מסוף שנות השמונים עד תחילת שנות התשעים היו מעט מאוד ראפרים שהתעסקו בעיקר בפוליטיקה. לעומת זאת, הרוב המכריע של הגנגסטא ראפרים התעסקו בפוליטיקה.
הראפ המודע, שנחשב גם תת-ז'אנר וגם נגזרת של ההיפ הופ הפוליטי, הוא היפ הופ פוליטי המתנגד למוסכמות חברתיות. הראפ המודע רואה עלייה בשנים האחרונות עם אמנים פופולריים כמו קנדריק לאמאר וג'יי קול.
הערות שוליים

1 2  Political Rap Music Genre Overview | AllMusic, AllMusic
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האופרה הלאומית של פריז

| --- | --- |


חזית ארמון גרנייה בשמש חורפית
 תאריך ייסוד:  1669
 מייסד:  לואי הארבעה עשר, מלך צרפת 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  פריז, צרפת
 www.operadeparis.fr
 
האופרה הלאומית של פריז (בצרפתית: L'Opéraa national de Paris או Opéra de Paris) היא להקת האופרה הראשונה במעלה בצרפת. היא מעלה הפקות באופרה בסטיליה ובאופרה גרנייה בפריז.
עוד בתי אופרה בפריז הם "תיאטר דה שאטאלה", תאטר דה לה ויל, אופרה קומיק ו"תיאטרון שאנז אליזה".
היסטוריה

המלך לואי הארבעה-עשר נתן כתב הרשאה לז'אן-בטיסט לולי להקים בשנת 1672 את האקדמיה המלכותית למוזיקה (Académie Royale de Musique), המוסד הגדול לאמנות התיאטרון, המקיף אופרה, בלט ומוזיקה. אף כי לאופרה הייתה להקה משלה עם הקמתה ב-1669, הבלט של אותן שנים היה לא יותר משלוחה שלה, והתפתחותו לצורה עצמאית של אמנויות הבימה הייתה שמורה עדיין לעתיד. מכל מקום, לואי הארבעה-עשר, אחד האדריכלים הגדולים של הבלט בתקופת הבארוק (צורת האמנות שתתפתח ביום מן הימים לבלט הקלאסי), ייסד את בית הספר לבלט בשנת 1661 כאקדמיה המלכותית למחול (Académie Royale de Danse). משנת 1671 עד מות לולי ב-1687 היה בית הספר בניהולו של אמן המחול הגדול פייר בושאן, האיש שקבע את חמש הפוזיציות של הרגליים. בשנת 1694 הועלתה הצגה שנכתבה על ידי אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר, האופרה הראשונה שנכתבה על ידי אישה.
בשנת 1713 הציג לואי הארבעה-עשר את להקת האופרה כמוסד ממלכתי, הכולל להקת בית של רקדנים מקצועיים, שנודעה בשם בלט האופרה של פריז (Le Ballet de l'Opéra). ממועד זה עד לחנוכת האופרה גרנייה ב-1875, עברה האקדמיה המלכותית למוזיקה דרך 13 תיאטראות ראשיים, שרובם נשרפו כליל. כל אולמות התיאטרון הללו, בלי קשר לשמות ה"רשמיים" יותר שניתנו להם, נודעו בשם הכולל "האופרה של פריז".
ב-29 באוקטובר 1873 נהרס ביתה הישן של האופרה של פריז, שנודע בשם "תיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה" (Théâtre de l'Académie Royale de Musique) ובו שכנה מאז 1821, בשריפה, שהשתוללה במקום במשך 27 שעות ופריז כולה שקעה ביאוש. בשנת 1875 עברה להקת האופרה אל ארמון גרנייה החדש, שתוכנן כחלק מעבודות השיקום הגדולות בפריז בתקופת הקיסרות השנייה של הקיסר נפוליאון השלישי.
הלהקה בחרה באופרה בסטיליה כתיאטרון הראשי שלה עם סיום בנייתו בשנת 1989.
כיום המנהל המוזיקלי של האופרה הוא גוסטאבו דודאמל.
ראו גם

אופרה צרפתית
היפ הופ איינשטיין

היפ הופ איינשטיין הוא האלבום הרביעי של הראפר סגול 59. האלבום יצא לאור ב-2006 דרך NMC.
שירים בולטים באלבום הם "אז במצב הנוכחי" (שיצא כסינגל וזכה להשמעות רבות) המסמפל את שיר הפתיחה של התוכנית ניקוי ראש, "מאמא מה תעשי?", "היפ הופ איינשטיין" ו-"מה את יכולה?". בין האורחים באלבום: שאנן סטריט, פוליאנה פרנק, אונילי ורבל סאן. בין המפיקים באלבום: אורי שוחט, די ג'יי קארס, אמיר אסטליין והצמד האלקטרוני The Models.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | סטריט אינטרו (עם שאנן סטריט)   | 1:28 |
| 2. | פתיחה  | 1:32 |
| 3. | היפ הופ איינשטיין  | 3:59 |
| 4. | קרוב לקצה  | 4:30 |
| 5. | אז במצב הנוכחי  | 3:42 |
| 6. | זהב וכסף (עם רבל סאן)   | 4:11 |
| 7. | הדור הבא, חלק 4  | 1:04 |
| 8. | מאמא מה תעשי? (עם דיזי)   | 4:04 |
| 9. | חי בסרט (עם אונילי)   | 4:06 |
| 10. | קח את זה למיקרופון  | 4:54 |
| 11. | רק האמ.סי  | 4:15 |
| 12. | מה את יכולה?  | 4:21 |
| 13. | שיר אהבה רמיקס (עם אורי שוחט)   | 3:59 |
| 14. | הדלת (עם פוליאנה פרנק)   | 5:04 |
| 15. | A Blessing and a Curse (עם Emunah)   | 5:34 |
הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית

תיאור סכמטי של "הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית"
הדּוֹגְמָה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית היא תאוריה מדעית לפיה קיים רק כיוון אחד עיקרי של תעתוק של חומר תורשתי והוא מ-DNA ל-RNA ומ-RNA לחלבון.
את הדוגמה (שלא במובן המקובל של המילה) הציג לראשונה פרנסיס קריק ב-1958 והיא הועלתה מחדש במגזין "Nature" שפורסם ב-1970. לפי הדוגמה החומר התורשתי מתועתק מ-DNA ל-RNA ומשם לחלבון. לפי הדוגמה כאשר מולקולה הופכת לחלבון, לא ניתן להפכה חזרה לחומצת גרעין.
קיימות שלוש קבוצות של ביופולימרים: DNA‏, RNA וחלבון. קיימים 9 כיוונים של תיעתוק בין אלה, אותם מחלקת הדוגמה לשלוש קבוצות ובכל אחת שלוש אפשרויות; תעתוק כללי (מתקיים רוב הזמן ובמרבית היצורים), תעתוק מיוחד (מתקיים אך בתנאים מיוחדים ורק בנגיפים או בתנאי מעבדה) ותעתוק שלא ידוע שקיים. התעתיק הכללי מתאר את התהליך הרגיל של העברת המידע: דנ"א משוכפל ואז מתועתק ל-mRNA וה-mRNA משמש כתבנית לתרגום ולסינתוז החלבון.
תעתוקים כלליים

| תעתוק כללי | תעתוק מיוחד | לא ידוע שקיים |
| --- | --- | --- |
| DNA → DNA | RNA → DNA |  חלבון → DNA |
| DNA → RNA | RNA → RNA | חלבון → RNA |
| RNA → חלבון | DNA → חלבון | חלבון → חלבון |
תעתוקים כלליים > שכפול DNA

אחד השלבים שעובר ה-DNA הוא שכפול המידע הגנטי והעברתו מדור ההורים לדור הצאצאים. התהליך מתבצע כאשר קבוצות חלבונים גורמים להפרדה של הסליל הכפול של ה-DNA ולאחר מכן DNA פולימראז משלים את כל אחד מהגדילים ונוצר זוג חדש של DNA דו-סלילי.
תעתוקים כלליים > תעתוק ה-DNA

התעתוק הוא תהליך שבו חלק מולקולת mRNA נוצרת לפי המידע הגנטי שה-DNA מכיל. התהליך מתבצע בעזרת RNA פולימראז וגורם שעתוק. בתאים של איקריוטיים, לעיתים נוצר mRNA ראשוני (pre-mRNA) שרק לאחר מכן עובר שחבור, בתהליך שמכונה שחבור חליפי. כתוצאה מהתהליך הזה, נוצרות מולקולות mRNA שונות מאותו קטע DNA.
תעתוקים כלליים > תרגום

לאחר תהליך התעתוק, ה-mRNA מגיע אל הריבוזום ושם הוא מתורגם. בתאים פרוקריוטיים, בהם לא קיים גרעין תא, תהליך התרגום והתעתוק יכולים להיקשר יחדיו ולהתבצע במקום אחד. באיקריוטיים, אזור התעתוק (גרעין התא) בדרך כלל מופרד מאזור התרגום (הציטופלזמה), כך שה-mRNA מועבר מחוץ לגרעין אל תוך הציטופלזמה, שם הוא נקשר על ידי ריבוזומים. הריבוזומים קוראים את ה-mRNA בשלשות של נוקלאוטידים המכונים קודונים. בסופו של תהליך התרגום נפרד החלבון החדש מהריבוזום.
תעתוקים אחרים של המידע התורשתי החורגים מהדוגמה המרכזית > רוורס טרנסקריפטאז

רוורס טרנסקריפטאציה (Reverse transcription) הוא תיעתוק של המידע התורשתי מ-RNA ל-DNA. הכינוי ניתן לו משום שזהו תהליך הפוך מהתהליך הרגיל שקורה בו DNA מתועתק ל-RNA. התהליך מתרחש ברטרו וירוסים, כדוגמת HIV, וכן באיקריוטיים במקרה של רטרוטרנספוזון ושל טלומרים סינתזיים.
תעתוקים אחרים של המידע התורשתי החורגים מהדוגמה המרכזית > שכפול RNA

שעתוק RNA‏ (RNA replication) הוא תהליך של שכפול מולקולת RNA למולקולה RNA נוספת. בצורה זו נגיפים רבים מתרבים. האנזים שמשכפל RNA על בסיס RNA, מכונה RNA-dependent RNA polymerase, נמצא גם באיקריוטיים שם הוא משמש להשתקת RNA‏ (RNA silencing), משפחה של גנים משתיקים (gene silencing) שגורמים לירידה או הפסקה של התבטאות גנים.
תעתוקים אחרים של המידע התורשתי החורגים מהדוגמה המרכזית > תעתוק ישיר מ-DNA לחלבון

תעתוק ישיר מ-DNA לחלבון הוצג במערכת ללא תא, כלומר במערכת בתנאי מעבדה, בה השתמשו בקטעים מחיידקי E.coli שהכילו ריבוזומים אך לא תאים שלמים. קטעי התא הללו יצרו חלבונים מתבניות DNA זרות. נמצא ש-neomycin יכול לשמש כזרז של תהליך זה.
פריון

פריונים הם חלבונים שמפיצים עצמם על ידי עשיית "שינויים הסתגלותיים" במולקולות אחרות של אותו סוג חלבון. שינויים אלה משפיעים על תפקודו של החלבון. בפטריות שינויים אלה עוברים מדור אחד למישנהו כלומר שאכן קורה המקרה של חלבון ← חלבון. אף על פי כן, מקרה זה איננו יוצא מהכלל של הדוגמה היות שמדובר על רצף של חלבונים שאיננו משתנה ורק מבנהו משתנה.
ראו גם

מחסום וייסמן
קודון
שחבור חליפי
הורטון שומע מישהו

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Horton Hears a Who! 
 בימוי:  ג'ימי הייוורד, סטיב מרטינו 
 הופק בידי:  בוב גורדון
 תסריט:  סינקו פול 
 שחקנים ראשיים:  ג'ים קארי סטיב קארל סת' רוגן איימי פולר ג'סי מקארתני איילה פישר צ'ארלס אוסגוד (קריין)
 מדבבים:  סטיב קארל (Ned McDodd) ג'ים קארי (Horton the Elephant) אריאל וינטר ביל פרמר לריין ניומן ג'ימי הייוורד איילה פישר Isabella Acres ג'ואי קינג סמנת'ה דרוק קארן דישר מדיסון פטיס ג'ונה היל סלינה גומז קרול ברנט איימי פולר ג'סי מקרטני מדיסון דאבנפורט ג'יימי פרסלי ויל ארנט סת' רוגן דן פוגלר ניסי נאש 
 מוזיקה:  ג'ון פאוול
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  בלו סקיי, חטיבת ההנפשה של פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  14 במרץ 2008
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט לכל המשפחה, סרט שמבוסס על ספרים 
 תקציב:  85 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hortonhearsawho
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הורטון שומע מישהו (באנגלית: !Horton Hears a Who) הוא סרט אנימציה ממוחשבת שיצא לאקרנים ב-14 במרץ 2008. הסרט מבוסס על ספר באותו השם מאת דוקטור סוס, שפורסם ב-1954. זהו סרט האנימציה הרביעי מאת Blue Sky Studios, והסרט באורך מלא הראשון בטכנולוגיית CGI שמבוסס על סיפור של ד"ר סוס.
עלילה

הסרט מספר את סיפורו של הורטון ששומע קולות מתוך גרגר קטן, ומגלה שעל הגרגר הקטן יש עיר מיקרוסקופית בשם "לופולה" (Who-ville) הורטון מחליט להגן על העיר בכל מחיר. הוא זוכה ללעג מצד חבריו, כאשר סאוור הקנגורו מסיתה את כולם נגדו ומצהירה שהוא הורס את חינוך הילדים. הורטון מנודה, אך הוא לא מוותר וממשיך לדגול בסיסמתו: "אדם הוא אדם לא משנה כמה הוא קטן" (A person is a pesron, no matter how small) ולשמור על הגרגר. הקנגורו שוכרת נשר בשם ולאד שישמיד את הגרגר.
במקביל מסופר סיפורו של ראש העיר לופולה, נד מקדוד, שגם הוא כמו הורטון זוכה לאי אמון מצד חבריו שאינם מאמינים שהם גרים על גרגר שלפי דברי הורטון עומד להיחרב. לבסוף הורטון מתגבר על כל המכשולים ומצליח להוכיח שלופולה קיימת.
מדבבים

| מדבב/ת (אנגלית) | מדבב/ת (עברית) | דמות |
| --- | --- | --- |
| ג'ים קארי | אלי פיניש | הורטון הפיל |
| סטיב קארל | מריאנו אידלמן | נד מקדוד ראש העיר של לופולה |
| איימי פולר | שרון שחל | סאלי אשת ראש העיר של לופולה |
| וויל ארנט | מיכה אוזין סליאן | ולאד הנשר |
| סת' רוגן | אסף פריינטא | מורטון העכבר |
| איילה פישר | ליאת הר לב | דוקטור לרו מדענית לופולה |
| קרול ברנט | נורית בנאי קורן | סאוור האמא הקנגורו |
| דן פוגלר | גלעד קלטר | יושב ראש המועצה |
| ניסי נאש | הדר שחף | גברת ילפ |
| צ'ארלס אוסגוד | דני בסן | הקריין |
הולאבירד ורוט

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  William Holabird, Ossian Cole Simonds 
 תקופת הפעילות:  1880–הווה (כ־144 שנים) 
 מיקום המטה:  שיקגו 
  
 holabird.com
 
צילום סטריאוסקופי של בניין טקומה (הגבוה במרכז התמונה), שצולם בידי בנג'מין קילבורן (אנ').
משרד האדריכלים הידוע כיום בשם הולאבירד ורוט (באנגלית: Holabird & Root) נוסד בשיקגו בשנת 1880. במהלך השנים שינה המשרד את שמו מספר פעמים והתאים את עצמו לסגנונות האדריכלות השונים שרווחו במהלך שנות פעילותו - מאסכולת שיקגו דרך אר דקו ואדריכלות מודרנית ועד לאדריכלות בת קיימא (אנ').
הולאבירד ורוט מספקת שירותי אדריכלות, הנדסה, עיצוב פנים ותכנון. זוהי חברת האדריכלות הוותיקה ביותר בשיקגו. המשרד נותר כשותפות בבעלות פרטית הפועלת כיום עם חמישה מנהלים וארבעה מנהלים שותפים.
היסטוריה

המייסדים, ויליאם הולאבירד (אנ') ואוסיאן קול סימונדס (אנ'), עבדו במשרדו של ויליאם לה ברון ג'ני. בשנת 1880 הקימו פרקטיקה עצמאית משלהם, הולאבירד וסימונדס (Holabird & Simonds), כאשר לקחו על עצמם את הפרויקט להרחבה לבית הקברות גרייסלנד (אנ'), שהעביר להם ג'ני. ב-1881 הצטרף אליהם מרטין רוש (אנ'), שעבד גם אצל ג'ני, כשותף שלישי. לאחר שעבד יחד על חמישה פרויקטים, סימונדס עזב את המשרד ב-1883 כדי להמשיך בקריירה של אדריכל נוף וחברת הולאבירד, סימונדס ורוש (Holabird, Simonds & Roche) הפכה להולאבירד ורוש (Holabird & Roche). אולם מספר שנים מאוחר יותר, המשרד שוב שיתף פעולה עם השותף לשעבר כאשר, מ-1889 עד 1895, הם תכננו ובנו את פורט שרידן (אנ'), שעבורו סיימון סיפק את הגינון.
החל מבניין טקומה (הושלם ב-1889; נהרס ב-1929), ההזמנה הגדולה הראשונה שלהם, ובניין מארקט (שיקגו) (אנ') (1895), התפרסם המשרד בזכות גורדי השחקים פורצי הדרך של אסכולת שיקגו. תרגול מוצלח ביותר, הם גם תכננו מלונות גדולים ומעוטרים ברחבי אילינוי, כולל בית פאלמר (אנ') בשיקגו, עם ריצ'רד ניוטרה בתפקיד זוטר בצוות. עבודתם הייתה חלק מאירוע האדריכלות בתחרות האמנות (אנ') באולימפיאדת הקיץ של 1928 ובאולימפיאדת הקיץ של 1932.
ב-1928, לאחר מותם של ויליאם הולאבירד (1923) ומרטין רוש (1927), שונה שם המשרד להולאבירד ורוט (Holabird & Root). המשרד החדש נוהל על ידי בניהם, ג'ון אוגור הולאבירד (אנ') וג'ון וולבורן רוט ג'וניור (אנ'). שניהם הצטרפו עוד בשנת 1914. בהנהגתם אימץ המשרד סגנון אר דקו. שם החברה השתנה ל-Holabird, Root & Burgee לזמן מה, ושני דורות נוספים של משפחת הולאבירד שימשו כשותפים (עד 1987). כעת, המשרד ממוקם בבניין מארקט, ונקרא שוב הולאבירד ורוט, אם כי אף אחד משני שמותיהם אינו קשור כעת.
מבנים בולטים

קפלת בית הקברות גרייסלנד (אנ'), 1888.
בניין פונטיאק, 1891.
בניין מונדנוק (החצי הדרומי), 1893.
בניין מארקט (שיקגו) (אנ'), 1895.
בית דירות מק'קונל, 1897.
בנייני גייג' גרופ (אנ'), 1899.
שדרת ג'קסון מזרח 57, 1899.
בניין שיקגו (אנ'), 1904.
בניין אוליבר (שיקגו) (אנ'), 1907 ו-1920.
מועדון האוניברסיטה של שיקגו (אנ'), 1908.
בית עיריית שיקגו (אנ'), 1910.
בניין צפון אמריקה, 36 South State Street (שיקגו), 1911.
בית מלון שרמן (אנ'), 1911.
בניין המאה (שיקגו) (אנ'), 1915.
מלון מוהלבך (אנ'), 1915.
מעבדת האוניברסיטה (אורבנה, אילינוי) (אנ'), 1917.
בניין ווטרמן (שיקגו) (אנ'), 1920.
אצטדיון הזיכרון (שמפיין) (אנ'), 1923.
בניין טמפל של שיקגו, 1923.
סולג'ר פילד, 1924.
בית פאלמר (אנ'), 1925.
בניין פלמוליב, 1929.
בניין שיקגו דיילי ניוז, 1929.
בניין מועצת הסחר של שיקגו, 1930.
ריגלי פילד, לוח תוצאות ומרכז שדה בידנית, 1937.
אוניברסיטת נוטרדאם, 1951.
דבנפורט סקייברידג' (אנ'), העיר דבנפורט, איווה, 2005.
שיפוץ בית המשפט של מחוז אוגל (אנ'), אורגון, אילינוי, 2010.
בית הספר של מכון האמנות של שיקגו (אנ') (SAIC), שיפוץ גגות וחזיתות בניין שמפלין, שיקגו, אילינוי, 2012.
ביבליוגרפיה

Bruegmann, Robert. Holabird & Roche/Holabird & Root: An Illustrated Catalog of Works, 1880–1940. New York: Garland Publishing, 1991. מסת"ב 978-0824039745
Blaser, Werner. Chicago Architecture: Holabird & Root, 1880–1992. Basel; Boston: Birkhauser Verlag, 1992. מסת"ב 978-0817627874
Bruegmann, Robert. The Architects and the City: Holabird & Roche of Chicago, 1880–1918. Chicago: University of Chicago Press, 1997. מסת"ב 978-0226076959
Carl W. Condit, The Chicago School of Architecture: A History of Commercial and Public Building in the Chicago Area, 1875–1925, University of Chicago Press; Revised ed., 1998, pp. 116–126. מסת"ב 978-0226114552
הערות שוליים

↑  "Holabird & Root". Olympedia. Retrieved 25 July 2020.
↑  "Holabird & Root". Olympedia. Retrieved 31 July 2020.
↑  "Noted Firm Changes Name," Architect and Engineer, May 1928, 110.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601194905171  GND: 2128278-X  ISNI: 0000 0001 2297 4576  LCCN: n85158013  VIAF: 127745748   WorldCat (עם VIAF): 127745748 
בניין מארקט (שיקגו)
סולג'ר פילד
בניין שיקגו דיילי ניוז
בניין מועצת הסחר של שיקגו
הדרקון

| --- | --- |

 בימוי:  רוברט קלאוס 
 הופק בידי:  ריימונד צ'או, Fred Weintraub, פול הלר 
 תסריט:  Michael Allin 
 שחקנים ראשיים:  ברוס לי (Mr. Lee) בולו יאנג Angela Mao ג'קי צ'אן סאמו האנג ג'ון סקסון שין קיין רוברט וול ג'ים קלי Ahna Capri רוי צ'יאו 
 מוזיקה:  לאלו שיפרין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Concord Production Inc. 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, Orange Sky Golden Harvest 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביולי 1973 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, סרט אמנויות לחימה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   enterthedragon
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדרקון (באנגלית: Enter the Dragon; בסינית: 龍爭虎鬥; ידוע גם כ-The Deadly Three; שמו המקורי הוא Blood and Steel) הוא סרט אמנויות לחימה משנת 1973. הפקת הסרט הייתה אמריקאית-הונג קונגית משותפת, בבימויו של רוברט קלאוס ובכיכובם של ברוס לי, ג'ים קלי וג'ון סקסון. זהו סרטו הרביעי של ברוס לי, והאחרון שצילם בשלמותו לפני מותו. הסרט יצא לבתי הקולנוע שישה ימים לאחר מותו של לי, ב-26 ביולי 1973.
הסרט הוא אחד הבולטים בסוגת סרטי אמנויות הלחימה, הוא שינה את פני הקולנוע בהונג קונג וסייע בהחדרת לימוד אמנויות הלחימה לעולם המערבי. ב-2004 בחר ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בסרט " הדרקון" לשימור בשל היותו "משמעותי תרבותית".
סקירה כללית

זהו סרט אמנויות לחימה הסיני הראשון שהופק בידי תאגיד הוליוודי גדול והופק בשיתוף עם חברת Golden Harvest ועם חברת ההפקות של לי Concord Production Company. הסרט צולם בעיקר בהונג קונג ובפיליפינים.
בין הפעלולנים שהופיעו בסרט היו חברי האופרה הסינית, ובכללם ג'קי צ'אן וסאמו האנג. נטען שהסרט סייע לשיתוף הפעולה העתידי של צ'אן והאנג עם אולפני Golden Harvest, בהם פרצה הקריירה שלהם מאוחר יותר. האנג החסון נראה נלחם בלי חולצה בקטע הפתיחה של הסרט. בין השחקנים היו תלמידיו של ברוס לי, חלקם התקדמו עם השנים והפכו לכוכבי סרטי אמנויות לחימה בעצמם.
הגרסה הסופית של הסרט הייתה שונה משמעותית מהתסריט המקורי מכיוון שברוס לי שיפר חלק ניכר מהתסריט בעצמו, בכלל זה כתב וביים מחדש את סצנת הפתיחה של הסרט המראה קרב במנזר שאולין. לי רצה להיעזר בסרט כדי לבטא את מה שהוא ראה כיופי של התרבות הסינית ולהוסיף לסרט עומק מעבר לפעלולי הפעולה.