stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלטלנה
חללים

בחילופי האש נהרגו 19 אנשים (16 מהאצ"ל ו-3 מצה"ל) ועשרות נפצעו. מבין הנופלים מהאצ"ל, שלושה היו עולים חדשים שהפליגו עם אלטלנה והשאר ישראלים ותיקים (יחסית), בהם גם אברהם סטבסקי, שזוכה מרצח ארלוזורוב.
| שם ההרוג | צד בעימות | רקע | הקרב בו נפגע | מקום הקבורה | קישור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חיים-משה כץ | חייל צה"ל | השתתף ב-11 קרבות | כפר ויתקין | כפר ויתקין |  |
| יעקב (יונצי) פריד | חייל צה"ל | מגדוד 89 של חטיבה 8, השתתף בכמה קרבות | כפר ויתקין | כפר ויתקין |  |
| פסח וולודינגר | חייל צה"ל | לחם בקרבות על הדרך לירושלים ונפצע, הוצב במטה הפלמ"ח בתל אביב | תל אביב | פתח תקווה |  |
| מישל ויקטור אסואיד | איש אצ"ל | עולה חדש שהפליג באלטלנה | תל אביב | נחלת יצחק |  |
| אליעזר וויץ | איש אצ"ל | נטל חלק במערכה על יפו ובקרבות רמלה | תל אביב, בחוף | נחלת יצחק |  |
| יצחק כהן | איש אצ"ל | לחם ביפו ויהודיה | תל אביב? | נחלת יצחק |  |
| דניאל לוי | איש אצ"ל | עולה חדש מקובה שהפליג באלטלנה | תל אביב, על האונייה | נחלת יצחק |  |
| דוד מטרני | איש אצ"ל | עולה חדש שהפליג באלטלנה | תל אביב? | נחלת יצחק |  |
| עודד זאב (אברהם) | איש אצ"ל | הגיע לכפר ויתקין כדי לסייע לאנשי האצ"ל | כפר ויתקין | נחלת יצחק |  |
| מנדל קאופמן | איש אצ"ל | לחם בפלוגת בית"ר בשוני שליד בנימינה | כפר ויתקין | נחלת יצחק |  |
| שלמה קוטנובסקי | איש אצ"ל | הגיע לכפר ויתקין כדי לסייע לאנשי האצ"ל | כפר ויתקין | נחלת יצחק |  |
| אריה ויקטור פקולה | איש אצ"ל | התגייס לצה"ל ונסע עם חבריו לסייע לאנשי אצ"ל | בית דגן | נחלת יצחק |  |
| אברהם כהן | איש אצ"ל | לקח חלק בכיבוש יפו, ובפעולה לכיבוש הכפר יהודיה | תל אביב כששחה לאונייה | נחלת יצחק |  |
| אהרן כרסנטי | איש אצ"ל | לחם ברמלה ולוד, יהודיה ויפו, הגיע לאונייה בתל אביב | תל אביב | נחלת יצחק |  |
| איתמר ליפשיץ | איש אצ"ל | היה בחזית תל אביב והגיע לסייע לאנשי האצ"ל במקום | תל אביב | נחלת יצחק |  |
| אברהם סטבסקי | איש אצ"ל | איש אצ"ל וותיק, ארגן את אוניית הנשק אלטלנה | תל אביב על האונייה | נחלת יצחק |  |
| דן גליקמן | איש אצ"ל | עלה על האלטלנה בכפר ויתקין | תל אביב, על האונייה | נחלת יצחק |  |
| דב קלנר | איש אצ"ל | הגיע לכפר ויתקין כדי לסייע לאנשי האצ"ל | כפר ויתקין | נחלת יצחק |  |
| צבי (הרשלה) רייפר | איש אצ"ל | התגייס לצה"ל ונסע עם חבריו לסייע לאנשי אצ"ל | בית דגן | נחלת יצחק |  |
הטיפול בגוף האונייה

למשך כשנה עמד גוף הספינה מעלה חלודה ומפוחם מול חופי תל אביב. אז הטיל ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון על מפקד חיל הים לפנות את הגוף השרוף מחוף הים של תל אביב ולהטביעו בלב ים. הביצוע הוטל על צוערי מחזור ב' של קורס חובלים. ב-22 ביולי 1949 הודיע משרד הביטחון על כוונתו למשות מן המים את האונייה "אלטלנה" המוחרמת, כלשון ההודעה, ולפרקה.
המבנה העליון וסיפון הספינה הוסרו מהספינה ופונו לחוף, כך שמשקל הגוף ירד מ־1,800 טון למחצית. לאחר שאמודאים ריתכו לוחות אטימה לתחתית הגוף ושאבו את המים, הצליחו להציף את הקוער. האונייה נגררה על ידי ה"טג האפור" של חיל הים לנקודה שנבחרה בעומק גדול והוטבעה.
ב-23 ביוני 2011 פורסם כי בעקבות יוזמה של מרכז מורשת מנחם בגין, מתכוון משרד ראש הממשלה להוציא משלחת חיפוש בעלות של 200,000 ש"ח, אשר תאתר את מקום טביעת האונייה. בהמשך יוחלט מה לעשות עם השרידים, וישקלו "הקמת אנדרטה בלב-ים או משיית חלקים מהאונייה לשם הקמת אנדרטה על החוף".
הנצחה וזיכרון

באחדות מערי ישראל (אשדוד, באר שבע, ראשון לציון) נקראו רחובות בשם "אלטלנה".
הרוגי אצ"ל באלטלנה קבורים בבית הקברות נחלת יצחק. הם קבורים כחללי צה"ל בחלקה הצבאית. על הקברים מופיע סמל צה"ל ללא מספר אישי. מול הקברים הוקמה אנדרטת זיכרון ממתכת ועליה שמותיהם וציטוטים של מנחם בגין מאותה פרשה. באוקטובר 2016 נחנכה אנדרטה חדשה לחללי אלטלנה בבית הקברות נחלת יצחק הצמודה לאנדרטה הישנה. האנדרטה היא בצורת ספינה שוקעת ועליה אמרתו של מנחם בגין: "מלחמת אחים לעולם לא".
לאחר שדרישתם הראשונית של אנשי האצ"ל להנצחה ממלכתית של 16 חבריהם שנפלו באירועי אלטלנה סורבה על ידי השלטונות הם הקימו עמוד זיכרון למרגלות גבעת הכורכר בה פעלה בריכת גן הדסה, כיום גן העיר (תל אביב). העמוד שרד במקום עד 1962. זהו המקום בו נרצח יצחק רבין ב-1995.
במלאת 60 שנה לטיבוע "אלטלנה" נחנכה בחוף תל אביב אנדרטה לזכר הנופלים מקרב אנשי אצ"ל. האנדרטה, דמוית אונייה טובעת, עוצבה בידי דן רפפורט והיא עשויה אבן גיר גלילית. בנוסף לשמות לוחמי אצ"ל שנהרגו, נכתבה על האנדרטה תמצית האירועים, על פי רוח יוצאי אצ"ל, בעברית ובאנגלית, וחקוקים עליה משפטים שאמר מנחם בגין ודברי איש אצ"ל ששהה על הספינה.
לעומת זאת אין אנדרטה לזכר שלושת חיילי צה"ל שנהרגו בקרבות, ובאף אחת מן האנדרטאות הקיימות לא מוזכרים שמותיהם.
במשך שנים רבות נזכרת אלטלנה בשיח הציבורי בדיונים בין הימין ולשמאל בפוליטיקה הישראלית.
בשנת 1980, ביום הזיכרון להטבעת אלטלנה, ביקש ראש הממשלה ושר הביטחון, מנחם בגין, מחילה "בשם חיילי צה"ל".
בטקס האזכרה לאלטלנה בקיץ 2011 אמר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, כי "ממרחק השנים הפקודה לפתוח באש על הספינה, ולא להידבר עם מפקדיה, הייתה נמהרת ולא אחראית".
בשנת 1994 יצרה אילנה צור סרט תיעודי אודות האלטלנה, שהתחקה אחרי הפרשה תוך שימוש בעדויות נדירות, בין השאר של יצחק רבין. בשנת 2015 חזר הסרט לכותרות כאשר חלקים מתוכו נערכו באופן שגוי ומטעה והוצגו באתר של משרד ראש הממשלה. בסרטון הערוך, שנעשה ללא הסכמת צור, נאמר שרבין אחראי "לרצח בדם קר של 16 פליטים" על הספינה במהלך מלחמת העצמאות – על אף שאירוע שכזה כלל לא קרה. צור דרשה להסיר את הסרטון המדובר בשל הסילוף ההיסטורי והפגיעה בזכויות היוצרים שלה. ב-2008 הופק סרט הטלוויזיה "אלטלנה" בבימויו של אלי כהן לפי תסריט של מוטי לרנר.
לאירועי הזיכרון המתקיימים בכל שנה בחודש יוני בבית הקברות בנחלת יצחק, מוזמן הציבור לטקס לזכר "הנרצחים על ידי קין". השימוש במוטיב "קין", שהרג את הבל אחיו, ככינוי לדוד בן-גוריון, שימש כבר את ז'בוטינסקי ב-1937, את מנחם בגין ב-1944, וביחס לפרשת אלטלנה לפחות מ-1952. בדף הפייסבוק של ארגון יוצאי האצ"ל ניתן לראות כרזות הזמנה לטקסים כאלה מהשנים האחרונות, במסגרתם לוקחים חלק אישי ציבור מרכזיים, כמו ראש הממשלה ונשיא ההסתדרות הציונית.
מדי שנה יוצא שיט בהובלת ארגון חזון לאומי מנמל יפו למקום בו הוטבעה הספינה, שם מתקיים טקס זיכרון להרוגי הספינה.
ראו גם

מלחמת אזרחים
הסזון
עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית
לקריאה נוספת

אליהו לנקין, ספורו של מפקד אלטלנה, תל אביב: הוצאת הדר, תשכ"ז-1967.
אורי ברנר, אלטלנה: מחקר מדיני וצבאי, תל אביב: מכון טבנקין לחקר ולימוד הקיבוץ והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978. (הספר בקטלוג ULI)
שלמה נקדימון, אלטלנה, הוצאת עידנים, 1978.
פנחס וזה, המשימה - רכש, תל אביב: הוצאת מערכות, 1966.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד-1994, עמ' 147–156.
מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ב, פרק ו. על סף מלחמת אזרחים; עמ' 776–798.
מנחם בגין, המרד, תל אביב: הוצאת אחיאסף, תשס"ג 2003, עמ' 211–251.
אורי מילשטיין, דרך רבין ומורשתו, קיראון: שרידות, 2010, כרך א, פרק 13, עמ' 465–510.
דן קורן ויחיאל (חיליק) גוטמן, ממשלות ישראל לדורותיהן: החלטות חכמות והחלטות מטופשות, ידיעות ספרים, 2017, עמודים 25–34
פרוטוקול ישיבת הממשלה הזמנית י"ב,
20-06-1948,
סדר היום: הבאת נשק על ידי אצ"ל, עמודים 25 עד 26
פרוטוקול ישיבת הממשלה הזמנית י"ב-1,
22-06-1948 ישיבה שלא מן המנין,
סדר היום: בוא האניה אלטלנה, עמודים 1 עד 34
צילום טופס "ההסדר" בעניין אלטלנה בין צה"ל לבין אצ"ל' 22-06-1948
ביאורים

↑  לפי עדותו של מפקד האונייה, הציוד הצבאי שהועמס על "אלטלנה" כלל כ-5,500 רובים, 300 מקלעי ברן, 150 מקלעי שפנדאו וכארבעה מיליון כדורים.
↑  מספרים אחרים ניתנו על ידי מנחם בגין: 5,500 רובים, 300 מקלעי ברן, 50 מקלעי שפנדאו, 4 מיליון כדורי 303, 10,000 פגזי נ"מ, 50 רובי נ"ט מדגם פיאט, 1,000 פגזי מרגמה ו-4 זחלים משוריינים.
↑  שמואל כץ העיד ש"תפס את שערותיו" כשהבין את משמעות החלטתו.
↑  בעיתונות של אותה תקופה מדווח על מותם של שישה אנשי אצ"ל בקרבות בכפר ויתקין, אולם למעשה שני אנשי אצ"ל נהרגו בקרבות באותו יום שנערכו ליד בית דגון, כמפורט בהמשך.
↑  לפי נקדימון, המסע השני של הסירה התרחש בשעה 12:35.
↑  המשפט המלא שאמר בן-גוריון בישיבת מועצת המדינה הזמנית הוא: "מבורך הוא התותח שהפציץ את האונייה הזאת. מובן, שטוב היה לולא היה צורך להשתמש בו, בנשק, בכלל, ואילו האונייה הייתה נמסרת לנו בשלמות – אבל לאחר שלא נמסרה – הדבר הטוב ביותר שאפשר היה לעשות – להטביע אותה."
גבריאלה לב

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס  בית הספר לקולנוע בלונדון 
 פרסים והוקרה:  פרס קיפוד הזהב 
 
גבריאלה לב היא במאית תיאטרון, מחזאית ושחקנית. מייסדת קבוצת התיאטרון הירושלמי וכיום מנהלת אמנותית בקבוצה. זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס קיפוד הזהב למפעל חיים (שנת 2016) ו"פרס ירושלים שלי" על תרומה לחיי התרבות בירושלים בשנת 2010.
ביוגרפיה

את לימודי התיאטרון החלה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס, שם גדלה. בשנת 1969 סיימה את לימודיה, תוך שהיא ממלאה תפקידים רבים ומגוונים, ביניהם גרטרוד ב"המלט" של שייקספיר וג'ואן ב"סנט ג'ואן" של ג'ורג' ברנרד שו.
ב-1971 למדה לב בבית הספר לקולנוע שבלונדון (LFS), שם הצטרפה לקבוצת התיאטרון האלטרנטיבי, "The Loan Moan Spectacular" ולקחה חלק ביצירת ההצגה El Coca Cola Grande, בה גם הופיעה. ההצגה זכתה להצלחה גדולה ועלתה בתיאטראות רבים ברחבי ארצות הברית וקנדה. בתקופה זו הופיעה לב בתיאטראות שונים ברחבי בריטניה, כולל תיאטרון המפסטד, תיאטרון גריניץ', The Close, תיאטרון האזרחים בגלאזגו, התיאטרון הלאומי של ויילס ובתיאטראות שונים באירופה.
בשנותיה בלונדון, פגשה לב לראשונה בסצנת התיאטרון האלטרנטיבי דרך עבודותיה של קבוצת התיאטרון הניסויי People Show ודרך יצירותיו של צ'ארלס מארוביץ', מפגשים שישפיעו על יצירותיה העתידיות.
בשנת 1973 עלתה לב לישראל. בישראל השתתפה בסדנה בת 10 ימים שהעבירו אנדרה גרגורי וג'אק צ'וואט במשכנות שאננים. במסגרתה נחשפה לעבודות שנעשו בהשראת יז'י גרוטובסקי, עבודות שהשפיעו רבות על דרכה האמנותית. מאוחר יותר גם שיתפה פעולה עם סרג' קואקנין סטודנט של גרוטובסקי. בתקופה זו באה לב לראשונה במגע עם עבודת הקול של תיאטרון רוי הארט, מפגש שהוביל לשיתוף פעולה ממושך עם חברי התיאטרון, ובמיוחד עם בארי קוגלן, איתו שיתפה פעולה במשך שנים רבות.
אנסמבל

בשנתה הראשונה בארץ עבדה לב בהוראת דרמה בבתי ספר שונים ובמרכזים קהילתיים. בסוף השנה הקימה את חברת "אודות", במסגרתה הופקו שתי יצירות תיאטרון ישראליות מקוריות שנוצרו בעבודה קבוצתית ייחודית (יחד עם עליזה עליון ישראלי, רות וידר מגן, מרים עירון וג'ויס מילר) והועלו בתיאטרון ירושלים, "נשים אודות נשים" ו"אנשים רכים".
בסוף שנות ה-70 סייעה לב בהקמת הסדנה הירושלמית לדרמה (שהוקמה על ידי מרק ריטנברג, סטפן סולומונס ומרים עירון) ואף ניהלה אותה במשך שלוש שנים. בשנת 1982 יזמה לב את הקמתה של "קבוצת התיאטרון הירושלמי" במטרה לבנות קבוצת תיאטרון יוצרת השואבת את השראתה מתוך המקורות היהודים. חלק מן האמנים שהיו שותפים לסדנה, חברו לשתף פעולה עם הקבוצה החדשה ואף ביימו והפיקו חלק מעבודותיה (סטפן סולומונס הפיק את 'מעשה ברוריא'). יצירותיה המקוריות של הקבוצה זכו להכרה ולשבחים רבים, והקבוצה הוזמנה ומוזמנת להופיע בפסטיבלי תיאטרון רבים ברחבי העולם. כיום משמשת לב כמנהלת האמנותית של הקבוצה וכבמאית הבית של התיאטרון.
במסגרת עבודותיה המשותפות פיתחה לב דרכי עבודה ייחודים, אותם היא מעבירה בהרצאותיה הרבות באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה בישראל ומחוצה לה, כמו אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ווסליאן, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואוניברסיטת הרווארד.
עבודות > עבודות אנסמבל

מעשה ברוריא - סיפור תיאטרון מהמדרש והתלמוד - עבודה שנוצרה בתהליך קבוצתי (גבריאלה לב, רות וידר מגן, ג'ויס מילר, עליזה עליון ישראלי). בכורה 1982
אלף אסתר והסתר - מחזה מתוך מגילת אסתר - עבודה שנוצרה בתהליך קבוצתי (רות וידר מגן, גבריאלה לב, ג'ויס מילר, עליזה עליון ישראלי). בכורה 1984
קוזינות יפהפיות - תיאטרון קברט - עבודה שנכתבה בתהליך קבוצתי (ורדה בן חור, אמנון בעהם, ענת ברזילי, עדינה טל, גבריאלה לב). בכורה 1988
על מיטה ומיתות - סיפורים על נשים מהתלמוד - עבודה שנכתבה בתהליך משותף (עליזה עליון ישראלי, גבריאלה לב). בכורה 1989
גיסתי ואני - קברט מוזיקלי פוסט פמיניסטי - עבודה שנכתבה בתהליך קבוצתי (עליזה עליון ישראלי, ורדה בן חור, גבריאלה לב). בכורה 1991
שרה TAKE 1 - תיאטרון טקסי - עבודה שנוצרה בתהליך קבוצתי (רות וידר מגן, גבריאלה לב, עליזה עליון ישראלי, אתי בן חור, סרג' ווקנין). בכורה 1993
שרה TAKE2 - בית מדרש תיאטרון - (בשיתוף עם בית מדרש אלול). עבודה שנוצרה בתהליך קבוצתי (רות וידר מגן, גבריאלה לב, עליזה עליון ישראלי, סרג' ווקנין). בכורה 1994
נשים ונפלאות - מחזה - עבודה שנבנתה בתהליך קבוצתי (ורדה בן חור, סרג' ווקנין, גבריאלה לב, אילת סטולר, טטנה קבדה אספה, שרון קוטקובסקי) - בכורה 2007
אלמלא המלאך - קולות נשיים - (יצירה משותפת: עליזה עליון ישראלי, גבריאלה לב, רות וידר מגן). בכורה 2012
עבודות > כתבה ושיחקה

אסתר – מחזה מתוך מגילת אסתר. בכורה 1993
שולם – מחזה. סדר של זיכרונות. בכורה 2005
עבודות > ביימה

אפילו הציפורים לא יבוא הקול שלהן - מופע מילה קול - (כתיבה: עליזה עליון ישראלי). בכורה 1987
אהבה במבחן - אירוע לימוד ותיאטרון בשיתוף קהל. בכורה 1991
הדי תפילה - קונצרט לקול וגיטרה - (יצירה מאת רות וידר מגן). בכורה 1992
סוטה – מחזה על פרשת נשא ומסכת סוטה - (כתיבה ועיבוד: עליזה עליון ישראלי). בכורה 1997
נושק בזמן - קונצרט לקול וכלי הקשה - (יצירה מאת רות וידר מגן). בכורה 2001
אצל רוז'ה בקפה – קומדיה מוזיקלית - (כתיבה: עליזה עליון ישראלי). בכורה 2004
שולם – מחזה. סדר של זיכרונות. בכורה 2005
את כבר מאושרת?' – קומדיה מוזיקלית - (כתיבה: ורדה בן חור). בכורה 2006
רונדו – (כתיבה: עליזה עליון ישראלי). בכורה 2008 (בכורה במסגרת פסטיבל ישראל)
she-רה - שירי משוררות. בכורה 2012
מלח הארץ - (מחזה: דני קדם). בכורה 2013
אגו - קומדיה מוזיקלית - (כתיבה: קרל דג'רסי, תרגום: יואב מיכאלי). בכורה 2013
מסע יומי של איש זקן - (כתיבה: ישראל חברוני). בכורה 2013
מוחות - שירת משוררות. קברט מוזיקלי. (בכורה במסגרת פסטיבל ישראל: 2014)
הסיפור שלה - סיפורי נשים. בכורה 2014
ברנר לייט. בכורה 2015
בן ושרה - (מחזה: איילת סלומון). בכורה 2015
רישומי זלדה. בכורה 2015
כוונות טובות - (מחזה: רסל דיקשטיין). בכורה 2016
מידה כנגד מידה (מאת וויליאם שייקספיר) בכורה 2016
כשנולד ילד מיוחד (בשיתוף ארגון קשר - הבית של המשפחות המיוחדות, מבוסס על הספר 'הורים ללא סוף'). בכורה 2016
רסיסי אור. בכורה 2016
שלוש מלכות ופילגש - ארבע נשים, ארבעה סודות. הצגה על פי ספר שמואל. בכורה 2017
נמר חברבורות - (מחזה: יעקב שבתאי). בכורה 2018
מניה שוחט - אגדה בחייה (מחזה מאת פנינה גרי). בכורה 2019
הערות שוליים

↑  יפעת גדות, אות הוקרה לגבריאלה לב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בפברואר 2013
↑  פרס קפוד הזהב מפעל חיים - גבריאלה לב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440954405171  VIAF: 64148874397149620347   WorldCat (עם VIAF): 64148874397149620347
דבורה חסיד

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1956 (בת 68)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצינת פניות הציבור באגף כוח האדם  מפקדת הבקו"ם  יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"לית ידידי תוכנית עתידים  מנכ"לית עמותת אור שלום  ראש מחוז המרכז במכבי שירותי בריאות
 
דבורה סוניה חסיד (נולדה ב-28 בפברואר 1956) היא קצינת צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהנה כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
משנת 2021 מכהנת כמנכ"לית "מכבי טבעי", רשת הרפואה המשלימה של מכבי שירותי בריאות.
תפקידים

חסיד גדלה בירושלים. שירתה בצה"ל מעל ל-30 שנה, בין היתר כמפקדת הבקו"ם, כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים וכקצינת פניות הציבור באגף כוח האדם, ופרשה בשנת 2006. ביצעה שורה ארוכה של תפקידים בתחום הפיקוד, ההדרכה ומשאבי האנוש.
לאחר שחרורה מצה"ל, כיהנה במשך חמש שנים מנכ"לית העמותות ידידי תוכנית עתידים, ולאחר מכן הייתה מנכ״ל אור שלום, בין השנים 2013–2020 עמדה בראש מחוז המרכז במכבי שירותי בריאות. שימשה דירקטורית במספר חברות, בהן עמידר, תשתיות נפט ואנרגיה ישראל ותאגיד מי רמת גן, חברת הנהלת בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי בין השנים 2014-2020 כיהנה כיו"ר הקרן לחיילים משוחררים במשרד הביטחון.
משנת 2021 משמשת דירקטורית בחברת החשמל.
ומשנת 2024 דירקטורית באסותא מרכזים רפואיים.
בשנת 2021 מונתה לתפקיד מנכ"לית מכבי טבעי רשת הרפואה המשלימה במכבי שירותי בריאות.
בעלת תואר ראשון משולב בכלכלה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה, ובנוסף בוגרת המכללה לביטחון לאומי. בעלת תעודת בוגרת קורס גישור.
הערות שוליים

↑  כתב מקומונט, מינוי חדש במכבי: דניאל ברמן מונה לראש מחוז המרכז במכבי שירותי בריאות והחל את תפקידו ב-1 לדצמבר 2020, באתר מקומונט תל אביב - חדשות מקומיות של העיר תל אביב, ‏2020-12-06
↑  טלי חרותי סובר, ‏דבורה חסיד - יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2005
↑  תא"ל (מי"ל) דבורה חסיד מונתה למנכ"לית עמותת "אור שלום", 5 באוגוסט 2012, באתר הזווית השלישית
↑  יפעת גדות, דבורה חסיד מונתה כדירקטורית בעמידר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 במרץ 2007
↑  יו"ר חדשה לקרן לחיילים משוחררים, באתר ערוץ 7
↑  TASE, הנהלה ונושאי משרה-מצבת ליום 16.3.22, באתר מאיה
↑  טלי חרותי סובר, ‏דבורה חסיד - יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2005
↑   ענת יפה, נבחרת המנכ"ליות של מכבי, באתר הארץ, 6 במרץ 2022
דדי בורוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביוני 1941 (בן 83) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידוע בשל:  הבעלים של חברת התעופה אל על
 
דוד (דדי) בורוביץ (נולד ב-30 ביוני 1941 בתל אביב) הוא איש עסקים ישראלי, מבעלי חברת התעופה אל על. בורוביץ נחשב מומחה בתחומי החכרת ומימון מטוסים. עם גיוסו לצה"ל, במסגרת גרעין הנח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר בורוביץ' מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר, ובסיומו שב לתפקידי פיקוד בגדוד 50. במלחמת יום הכיפורים, באוקטובר 1973, לחם כאיש מילואים בחטיבת הצנחנים 55 שבפיקוד דני מט, אשר לחמה בגזרה המצרית והייתה הראשונה לצלוח את תעלת סואץ במסגרת מבצע אבירי לב. בשירות המילואים הגיע לדרגת סא"ל.
לאחר 4 שנים בהן עבד בחברת "הנמר המעופף" בארצות הברית ונחשף לתחום התעופה, הקים בישראל ב-1968 את חברת כנף לתעופה כללית שהפכה לאחר מכן לשותפות כנף-ארקיע. ב-1976 הקים עם מוטי הוד את חברת ק.א.ל. להובלת מטענים חקלאיים. בשנים 1979 - 1980 הקים מטעם חברת הנמר המעופף את חברת מטרו אינטרנשיונל. את חברת ארקיע רכש ב-1980, וב-1993 הונפקה כנפיים - אחזקות ארקיע בע"מ בבורסה לניירות ערך של תל אביב. ב-2004 השלימה כנפיים את רכישת חברת אל על, מי שהייתה חברת התעופה הלאומית של ישראל.
בורוביץ נשוי לתמי מוזס-בורוביץ', נצר למשפחת מוזס, ואח תאום לפרופסור ישראל (איזי) בורוביץ שהיה שותפו העסקי משך שנים. כיום האחים מסוכסכים ומחפשים את דרכם להפריד גם את הפעילות העסקית המשותפת שלהם בחברת כנפיים, בעלת השליטה בחברת התעופה אל על. ב-2005 נזכר שמו כאחד השותפים ברשת קלאבמרקט שנקלעה לחובות כספיים גבוהים, והוצא צו להגנתה מפני נושים עד למכירתה לרשת המתחרה, "שופרסל". בדיון בבקשת הקפאת ההליכים של קלאבמרקט, העירה, לעברו ולעבר אשתו, השופטת ורדה אלשיך כי היא מצפה מבעלי הרשת לתרום את חלקם (הכספי) בהצלתה. הדברים עוררו מהומה והזוג בורוביץ' מצא עצמו תחת מתקפה על חלקו בקריסת הרשת.
בשנת 2014 לערך פסקה פעילותו העסקית עקב הידרדרות במצבו הבריאותי.
הערות שוליים

↑  אסתי אהרונוביץ, איזי ודדי בורוביץ מתכוננים להשתמש באל על כדי להמריא בעסקיהם האחרים, באתר TheMarker‏, 25 בנובמבר 2004.
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏"רייטבלט בהלם קרב עסקי", באתר גלובס, 20 בדצמבר 2001.
↑  אביב פרנקל, הצצה נדירה: היום האחרון במלחמת יום כיפור, באתר nana10‏, 3 בספטמבר 2013.
↑  בורוביץ דוד (דדי), באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 ביוני 2010.
↑  עמי גיזבורג, הקרב על קלאבמרקט נראה אבוד, נותרה המלחמה על השם הטוב, באתר הארץ, 22 ביולי 2005
↑   שוקי שדה, נחיתה קשה: כך הידרדרה אל על תחת תמי מוזס־בורוביץ', באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2020
דובון (מעיל)

מעיל דובון הוא מעיל עמיד, מרופד, בעל בטנה מניילון וכיסוי בד חיצוני אטום למים שביניהם שכבת מילוי מבודדת מסיבים סינתטיים. למעיל ברדס. המעיל מתאים לשוהים בחוץ זמן ארוך בימים קרים כגון חיילים ופועלים. שמו הרשמי ברישומי האפסנאות: "מעיל מארב מרופד". נקרא "דובון" עקב גִזרתו העבה המקנה ללובש אותו מראה מגושם, מנופח ודמוי דוב.
חיילי צה"ל לבושים במעילי דובון בבית לחם, 1978
המעיל נסגר באמצעות רוכסן ובנוסף ניתן לכפתר אותו בחמישה כפתורים.
בנוסף,למעיל כותפות עליהן ניתן לשים כומתה ותג יחידה.
המעיל הוצג לראשונה ב-1971 על ידי חיל התחזוקה עבור חיילי צה"ל, כדי להחליף את מעילי ה"שינל" הכבדים שהיו עשויים צמר ומעילים מתוצרת ארצות הברית ("בטלדרס"). צבעו המקורי היה ירוק-זית לחילות היבשה וכחול לחיל האוויר והים, ואלו שני צבעי הדובון היחידים עד היום. בהמשך קיבלה חברת "חגור" את הזיכיון להשתמש במותג "דובון" ולייצר את המעיל הן עבור צה"ל והן עבור אזרחים ואף לייצוא.
בהמשך, פותחו מכנסי הדובון שהיו בעלי הרכב חומרים דומה לזה של הדובון והוחזקו על הגוף בסיוע כתפיות ולאחר מכן פותחה החרמונית שהייתה חליפה שלמה באותו סגנון.
לבישת המעיל מעידה על שהייה ארוכה בחוץ, ונתפסת כהתעלמות מנורמות לבוש אופנתיות ומראה חיצוני אלגנטי. הוא מהווה סימן היכר למגזרים מהציבור הישראלי המרוחקים מאופנת הלבוש המערבית, כגון בדואים, המתנחלים, תלמידי ישיבות הסדר, קיבוצניקים וחקלאים.
החל מספטמבר 2021 הפסיק צה"ל לספק למתגייסים מעילי דובון ובמקומם ניתנים מעילי סופטשל.
בתרבות

הדובון כסמל לישראליות מופיע, בין היתר, בשירו של יהונתן גפן "בלדה לדרוזי" בשורה החוזרת "נו, עם הדובון והעוזי - מי יכול לראות שהוא דרוזי?"
החמישייה הקאמרית הציגה מערכון העוסק באנשים המתנגדים להכנת מעילים מדובונים.
העיתונאית ליסה פרץ כתבה בטורה במעריב בשנת 2002 את הדברים הבאים: "אי אפשר להפריז בחשיבותו של הדובון: דמויותיהם השרמנטיות של חנן פורת והרב לוינגר נישאים על כתפיים ביום העלייה לסבסטיה לא תיזכר בגלל ההישג הלאומי של הקמת מפעל ההתנחלויות. אלה הדובונים התואמים ומרהיבי העוז שעטו על פלג גופם העליון שהפכו את הרגע להיסטורי."
חגי אפרתי, מבטא ברשימה "יס פליס" שפורסמה במדור "יהדות" בפורטל nrg מעריב את הדעה שעבור הציבור הדתי לאומי: "המפתח להשתלבות אמיתית באתוס הישראלי, שהיום משמעותו היא פשוט להתלבש נכון, עובר דרך מעילי הפליס. מעתה, לא עוד דובון שלא כובס שנים אלא פליס מודרני שלא מפריע לשכנים."
התסריטאית ליאורה רוזנפלד-סופר מאפיינת את דמותו של סוכן חומרי ההדברה בסיפורה "תפוזי דם" באופן הבא: "מבחינה זו, של הלבוש, עבודתי נוחה ביותר: ג'ינס מהוה. חולצות פלנל. מעיל דובון צבאי בימות גשם. רק לעיתים רחוקות בלבד, כאשר אני עומד להיפגש לראשונה עם לקוח שנאמר לי עליו מראש כי הוא בעל רפת או לול מצליחים במיוחד, או אחד המחשיב עצמו איש עסקים לכל דבר, אני מיטיב מעט את לבושי."
הערות שוליים

↑  איציק וולף, אחרי 50 שנה הדובון פורש מצהל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 בספטמבר 2021
↑  ליסה פרץ - אופטימי, באתר nrg
↑  חגי אפרתי, יס פליס, באתר nrg‏, 21 בנובמבר 2007
↑  ליאורה רוזנפלד-סופר, תפוזי דם, באתר הארץ, 6 באפריל 2004
גליליאו צעיר

| --- | --- |
תמונת שער של גיליון
תמונת שער של גיליון
 תדירות:  ירחון
 בעלים:  גלילאו צעיר בע"מ
 עורכת ראשית:  רוני לנגרמן-זיו
 תאריכי הופעה:  פברואר 2004 – הווה (כ־21 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  מתחם חוצות שפיים
 אתר האינטרנט של העיתון
 
"גליליאו צעיר" הוא ירחון לילדים ונוער העוסק בתחומי חיים שונים מנקודת מבט מדעית. כתב העת מיועד לילדים בגילאי 15-7 וכולל כתבות בתחומי הדעת השונים – פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אסטרונומיה, טכנולוגיה, גאוגרפיה, היסטוריה, תרבות, איכות הסביבה, בעלי חיים ועוד, מדור ניסויים הממחיש את ההסברים התאורטיים, וכן חידות ושעשועונים נושאי פרסים בתחומי המדע. כל גיליון מכיל חמש כתבות, בהן כתבה ראשית, ולמעלה מעשרה מדורים קבועים. לעיתים יש נושא מרכזי לגיליון, כך שהכתבות והמדורים מתייחסים לאספקטים שונים שלו. הטקסט מלווה באיורים מקוריים.
היסטוריה

"גליליאו צעיר" ראה אור לראשונה בפברואר 2004. העורכת הראשונה הייתה מירית פרידמן ולאחריה ערכו אותו מיכל בלום ורוית קלימר. המגזין היה שייך בתחילה לחברת SBC, והיא זו שבשנת 2008 אף איחדה אותו עם מגזין הנוער "מסע צעיר". באפריל 2009 עבר המגזין לידי חברת מוטו תקשורת, ומאוקטובר 2013 יוצא המגזין לאור על ידי מו"ל עצמאי בשם 'גליליאו צעיר בע"מ' אשר זכתה בהליכי ההתמחרות נגד חברת "אבלון מחקרים בע"מ". החברה בבעלות שירי אביב, לשעבר סמנכ"לית מוטו תקשורת. העורכת הנוכחית היא רוני לנגרמן-זיו, שערכה בשנים האחרונות את מגזיני ההורות "הורים וילדים" ו"להיות משפחה". העורך המדעי של המגזין הוא צבי עצמון, שהיה גם העורך המדעי של המגזין למבוגרים "גליליאו" עד סגירתו. בגיליון 121, שפורסם בפברואר 2014, "חגג" המגזין 10 שנות הוצאה לאור.
תוכן

הנושאים הנדונים ב"גליליאו צעיר" כוללים נושאי טבע, איכות הסביבה, היסטוריה, תרבות, אמנות, מדע וטכנולוגיה. מדי פעם, נושא מסוים מלווה מספר גיליונות; למשל, סדרת כתבות על החושים האנושיים, או סדרה על גיבורי על בהיבט מדעי. פרויקטים נוספים כוללים סדרת כתבות שכל אחת מהן מוקדשת לבעל מקצוע מסוים, בעיקר מתחומי המדע. מדי שנה עורך "גליליאו צעיר" את תחרות ההמצאות, שמטרתה לסייע לקוראים הצעירים בפיתוח החשיבה היצירתית. בכל גיליון נבחרת המצאת החודש, ובסוף השנה מוזמנים הקוראים לבחור את ההמצאות הטובות ביותר לדעתם.
מבין המדורים הקבועים ניתן להזכיר את מדור חדשות המדע, מדור איכות הסביבה המספק הצצה לנושאי איכות סביבה בארץ ובעולם, את מדור מדינה המתעמק בכל חודש במדינה אחרת על ייחודיותה, בעלי החיים ואוצרות הטבע שלה, מדורי עולם החי - העוסקים בחיות בית ובחיות הספארי, ומדור הניסויים, המציג ניסויים שאפשר לעשות בבית ומספק להם את ההסבר המדעי. בנוסף, בירחון מדור המלצות לאתרי אינטרנט, ספרים, אירועי תרבות ומדע, סרטים ועוד. כמו כן, הוא מפרסם ציורים של קוראים.
ראו גם

גליליאו (כתב עת)
הערות שוליים

↑  הודעות כלליות, מגזין המדע גלילאו צעיר מתמזג עם מסע צעיר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 במרץ 2008
גילה אדרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 
 פטירה:  22 ביולי 2013 (בגיל 65 בערך) 
 מקום קבורה:  תל רגב 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
גילה אֲדָרִי (1948 בערך - 22 ביולי 2013) הייתה זמרת ישראלית שנודעה בעיקר בלהיטה "הנשיקה הראשונה".