stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן איגנסיו מיני
סן איגנסיו מיני כיום

לאחר שנהרס, החלה צמחייה לכסות את שרידיו. ב-1897 נתגלה מחדש וב-1903 עמד המשורר הארגנטינאי לאופולדו לוגונס בראש משלחת שחקרה את המקום. עבודות שיקום ושחזור החלו ב-1940.
סן איגנסיו מיני הוא בין המיסיונים שסבלו מהנזקים הפחותים ביותר מבין המיסיונים הרבים שהוקמו בתחומיהן של ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי של ימינו. בשנת 1984 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם שרידיהם של שלושה מיסיונים נוספים באזור: נואסטרה סניורה דה סנטה אנה, נואסטרה סניורה דה לורטו וסנטה מריה לה מז'ור. בשל המצב הטוב יחסית בו נשמר, ובשל נגישותו, זוכים שרידי המיסיון למספר רב יחסית של מבקרים.
בין שרידי המיסיון ניתן להבחין בכיכר המרכזית, המוקפת בכנסייה, בית העירייה, מנזר, בית קברות ומספר בתים נוספים. הכנסייה, שאורכה 74 מטרים ורוחבה 24 מטרים, נבנתה מאבן חול אדמדמה, המצויה באזור. רוחב הקירות היה כשני מטרים, והוא אפשר למבנה להישאר יציב חרף השימוש בחומר בנייה עדין יחסית. הרחוב הראשי מוביל מהכיכר לכניסה הראשית, מצפון. רבים מהמבנים במיסיון נבנו בהשפעת סגנון הבארוק.
סן איגנסיו מיני, איור מ-1846
מפת האתר
סיפור חייך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טד צ'יאנג 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  נובלה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  נובמבר 1998 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אופוס
 תאריך:  2002
 תרגום:  רחביה ברמן
 פרסים
 פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1999)  פרס תאודור סטרג'ן (1999)  פרס סיון לסיפור הקצר המתורגם הטוב ביותר (2002) 
 
סיפור חייך (באנגלית: Story of Your Life) הוא נובלת מדע בדיוני מאת טד צ'יאנג, שהתפרסמה בשנת 1998. הסיפור זכה בפרס תאודור סטרג'ן לשנת 1999 ובפרס נבולה לנובלה הטובה ביותר לשנת 2000. בשנת 2016 יצא הסרט "המפגש" המבוסס על הסיפור.
הסיפור שייך לסוגת "מפגש ראשון", ומבוסס על עקרונות מתחומי הבלשנות והפיזיקה.
כתיבה ופרסום

"סיפור חייך" הוא הסיפור הרביעי פרי עטו של צ'יאנג שהתפרסם. בהערות לסיפור כתב צ'יאנג כי את השראתו לסיפור קיבל מהקסם שהילך עליו היישום של חשבון וריאציות בתחום הפיזיקה. על פי עדותו, למד צ'יאנג את תחום הבלשנות במשך חמש שנים בטרם הרגיש מוכן לכתוב את הסיפור.
הסיפור התפרסם לראשונה באנתולוגיה "Starlight 2" (אנ'). לאחר מכן הופיע באוסף ה-16 של האנתולוגיה המד"ב הטוב של השנה (אנ') (1999), ובהמשך בכמה אנתולוגיות נוספות, וכן באוסף הסיפורים הקצרים של צ'יאנג "סיפורי חייך ואחרים". אוסף הסיפורים הקצרים וכן האנתולוגיה "Year's Best SF 4" בה הופיע תורגמו לעברית על ידי רחביה ברמן בשנת 2002 ויצאו לאור בהוצאת אופוס.
בין השפות אליהן תורגם הסיפור: איטלקית (1999), יפנית (2001), שוודית (2005), צרפתית (2006) וגרמנית (2011).
עלילה

הסיפור כתוב כעלילה ראשית, בה משולבות "תמונות" מעתידה של גיבורת הסיפור, אשר ככל שהעלילה העיקרית מתקדמת הולך ומתברר הקשר בין התמונות הללו לעלילה הראשית.
העלילה מתרחשת בארצות הברית. הטכנולוגיה האנושית המתוארת ברקע הסיפור תואמת את זו של זמן כתיבתו - סוף שנות ה-90 של המאה ה-20. הטכנולוגיה המופיעה בסיפור ושאינה קיימת בתקופה זו היא טכנולוגיה אותה מביאים עמם החוצנים.
לואיז באנקס היא בלשנית, הנקראת לנסות ולפענח את שפתם של חוצנים שזה עתה יצרו קשר עם האנושות. הקשר נוצר באמצעות טכנולוגיה חוצנית שאינה מובנת לבני האדם, בכמאה נקודות שונות ברחבי העולם, וצוותים של בלשנים ומדענים אחרים מנסים להפיק את מירב התועלת מהקשר הראשון שנוצר עם החוצנים. יחד עם באנקס בצוות הפיזיקאי גארי דונלי. נוכחות פיזיקאי בצוות אמורה לסייע בפיענוח שפתם של החוצנים, היות שחוקי הפיזיקה הם אוניברסליים, ויכולים להיות בסיס מידע אותו מכירים גם החוצנים. החוצנים, להם יש שבע רגליים, זוכים לכינוי "שבע רגליים".
בעזרתו של דונלי, מגיעה באנקס לפריצת דרך בהבנת שפתם של החוצנים, אך ככל שמתקדם פיענוח השפה הולך ומתברר לבאנקס כי מדובר בשפה שנובעת מנקודת מבט שונה לחלוטין על היקום - נקודת מבט טאוטולוגית הרואה את כל ההתרחשויות כמטרה בפני עצמה (כלומר המאורעות מתרחשים לשם התרחשותם) - בניגוד לנקודת המבט האנושית המחלקת את ההתרחשויות לסיבה ותוצאה.
תוך כדי עבודתם של באנקס ודונלי, מתפתחת ביניהם מערכת יחסים רומנטית. באנקס שוקעת בלימוד השפה ובהתמחות בה, וכתוצאה מכך "נשאבת" אל צורת החשיבה השבע-רגלית, מתחילה לראות את העולם כ"שלמות", נקודת מבט המאפשרת לה לזכור אירועים שעדיין לא קרו - אלו ה"תמונות" ששולבו בעלילה העיקרית. בשלב זה מתבררת משמעותן של התמונות: על אף שבאנקס "זוכרת" כי מערכת היחסים עם דונלי בה התחילה זה מקרוב תסתיים באופן טראגי, היא ממשיכה בבנייתה ללא כל היסוס.
תמות עיקריות

הסיפור בוחן בעיקר את שאלת ההתמודדות עם הבלתי נמנע. כמו דיונים פילוסופיים רבים לאורך ההיסטוריה, הסיפור מעמת דטרמיניזם עם שאלת הבחירה החופשית, ומנסה לפשר בין השניים - הן גיבורת הסיפור, והן החוצנים יודעים את העתיד, אך בכל זאת ההליכה לקראתו נעשית מרצונם. צ'יאנג בוחן את השאלה האם קיומו של רצון חופשי בהכרח נוגדת את ידיעת העתיד, או שמא דווקא ידיעת העתיד היא שתכוון את רצונם של אנשים - גם אם העתיד הידוע טומן בחובו בשורות רעות. בסופו של דבר, ידיעת העתיד (כפי שמתואר בסיפור) מביאה להשלמה עימו, מתוך הבנה שהעבר, ההווה והעתיד הם מכלול אחד שאינו ניתן לשינוי.
השאלה העיקרית של הסיפור נבחנת על רקע משמעויות של תאוריות פיזיקליות ובלשניות. מהפיזיקה, לוקח צ'יאנג מחד את עקרון פרמה, ומאידך את העובדה שחוקי הפיזיקה הבסיסיים הם סימטריים לזמן - כלומר מבחינה פיזיקלית אין הבדל בין העבר לעתיד, ובמשוואות ניתן "להפוך" את כיוון תנועת הזמן כמו את התנועה בכל ממד אחר. מהשילוב של השניים יוצר צ'יאנג את התפיסה הטאוטולוגית העומדת בבסיס הסיפור - שהאירועים מתרחשים לצורך התרחשותם. מתחום הבלשנות לוקח צ'יאנג את ההשפעה של תנאי סביבה על התפתחותן של שפות, את ההבדלים בין שפה מדוברת ושפה כתובה, בין השאר שבעוד ששפה מדוברת היא במידה רבה תוצאתית (שהרי בדיבור כל מילה באה אחרי קודמתה), הרי שבשפה כתובה מגבלה זו לא קיימת, וכתיבה על משטח מאפשרת שפה "דו-ממדית" בה לא כיוון קריאה הוא החשוב, כי אם היחס בין הסימנים הכתובים.
ביקורות

ג'יימס גליק (אנ') כתב ב-The New York Review of Books כי "עבורנו בני תמותה רגילים, החוויה היומיומית של עתיד קבוע מראש היא כמעט בלתי נתפסת", אבל צ'יאנג עושה בדיוק את זה בסיפור: הוא "מדמיין את זה".
צ'יינה מייוויל (אנ') תיאר את צ'יאנג בגרדיאן כ"ילד פלא", ואת הסיפור כ"עדין" עם "שיא מרגש להדהים".
ב-Kirkus Reviews (אנ') נכתב כי מדובר ב"סיפור יפה, מעורר מחשבה". הסיפור תואר כ"משב רוח רענן" שמטרתו "לא רק ללמוד כיצד לתקשר אלא כיצד לתקשר ביעילות".
בכתב העת בלי פאניקה נכתב על הסיפור כי "הוא תענוג צרוף, יצירת מופת של ממש." ו-"אחד מסיפורי המדע הבדיוני המרגשים והחכמים שנכתבו אי פעם"
פרסים

פרס תאודור סטרג'ן לסיפור הקצר הטוב ביותר (1999)
פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (2000)
פרס סיון (אנ') לסיפור הקצר המתורגם הטוב ביותר (2002)
ראו גם

השיבה הנצחית
היפותזת ספיר-וורף
הערות שוליים

↑  דייוויד ג' הארטוול, Year's Best SF 4, הקדמה לסיפור
↑  https://www.npr.org/2016/11/11/501202681/arrival-authors-approach-to-science-fiction-slow-steady-and-successful
1 2  https://www.isfdb.org/cgi-bin/title.cgi?84502
↑  Avi Solomon, Stories of Ted Chiang’s Life and Others, Learning for Life, ‏2021-03-04 (באנגלית)
↑  https://www.nybooks.com/articles/2017/01/19/when-they-came-from-another-world/
↑  https://www.theguardian.com/books/2004/apr/24/featuresreviews.guardianreview23
↑  https://www.kirkusreviews.com/news-and-features/articles/contrast-and-compare-iarrivali-and-story-your-life/
↑  https://www.blipanika.co.il/?p=84
עריסה

עריסה
עריסה היא רהיט קטן המשמש לשכיבה של התינוק בחודשי חייו הראשונים, בעת שהוא ישן ובעת שהוא ער. העריסה גדולה אך במעט מגופו של התינוק, אך די בכך לתינוק, בתקופה שבה אינו מניע את גופו. העריסה היא לעיתים רהיט יציב, העומד במקום קבוע, אך פעמים רבות משמשת העריסה להעברה של התינוק ממקום למקום, בעוד שלשהייתו הקבועה משמשת מיטת תינוק.
לעיתים מעוצבת העריסה כך שקל לנענע אותה, תנועה שנועדה לסייע בהרגעת התינוק.
עריסת עץ מהודו
ראו גם

סל קל
קושאה
עאדל ראמי

עאדל ראמי (בערבית: عادل رامي; נולד ב-27 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בטרואה.
קריירה

ראמי נולד באי הצרפתי קורסיקה להורים מרוקאים. התחיל את הקריירה שלו בנוער של אטואל פראג'וס סן רפאל בגיל 9. על אף הרצון לשחק כדורגל באופן מקצועי, ראמי שיחק כדורגל בתור תחביב, ועבד בעירייה כדי לפרנס את עצמו, עקב המצב הקשה שפקד את משפחתו. בעונת 04–2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של פראג'וס. הוא הופיע בארבעה משחקים בעונתו הראשונה. בעונת 05–2004, הופיע ראמי ב-24 משחקים ופראג'וס סיימה את העונה באמצע הטבלה בליגה הרביעית בצרפת. בעונת 06–2005 הוסט ראמי מעמדת החלוץ למרכז ההגנה. המעבר למרכז ההגנה היה הצלחה עם 30 משחקים פראג'וס הצליחה לסיים באמצע הטבלה העונה השלישית ברציפות.
בקיץ 2006 עבר ראמי לקבוצת ליל עבור 10,000 אירו. בעונתו הראשונה בליל לא זכה לדקות משחק וערך 2 הופעות בלבד. בעונת 08–2007 זכה ליותר דקות משחק והשלים עונה עם 24 משחקים. בעונת 09–2008 ראמי זכה למקום בהרכב הראשון של ליל ועזר לקבוצה להגיע למקום ה-5 אשר מוביל למשחקי המוקדמות בליגה האירופית. באותה עונה ראמי גם הבקיע את שערו הראשון בליל ב-1 בפברואר 2009 נגד בורדו. ב-30 ביולי 2009 ערך ראמי את הופעות הבכורה שלו במסגרות האירופאיות במשחק נגד סאבוניו הסרבית.
ב-3 בינואר 2011 חתם בולנסיה הספרדית. למרות החתימה נשאר ראמי בליל כשחקן מושאל, איתה הספיק גם לזכות בדאבל (אליפות וגביע). העסקה יצאה ב-13 ביוני 2011.
ב-16 באוקטובר 2013, החל ראמי להתאמן במילאן אליה עבר בהשאלה בינואר 2014, תמורת 400 אלף יורו.
בשנת 2015 עאדל ראמי חתם לארבע עונות בסביליה תמורת 4 מיליון יורו. יחד עמה זכה ראמי בליגה האירופית לאחר שפתח בהרכב בניצחון קבוצתו במשחק הגמר, 3-1 על ליברפול.
ב-13 ביולי 2017 חתם ראמי לארבע שנים באולימפיק מרסיי תמורת 6 מיליון אירו. ב-11 בנובמבר 2018, כבש ראמי צמד במשחק בו ניצחו אולימפיק מארסיי 0–2 את דיז'ון.
ב-2019 חתם בפנרבחצ'ה הטורקית, אך לא הצליח להתבלט בה ועזב כעבור שנה.
בפברואר 2020 חתם בסוצ'י מליגת העל הרוסית בכדורגל. במאי 2020 התלונן השחקן כי לא שולמה לו משכורתו, ודרש שישולמו לו מיליון יורו. בסוצ'י טענו שהוא הסתיר פציעה קשה שלא אפשרה לו לשחק ברמה המקצועית.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם בבואבישטה הפורטוגזית לשנתיים. ב-24 באוגוסט 2021 חתם בטרואה לעונה אחת.
קריירה > נבחרת צרפת

היות שראמי ממוצא מרוקאי, לקראת גביע אפריקה לאומות 2008 קיבל זימון מהנרי מישל, מאמן נבחרת מרוקו, לשחק בנבחרת. ראמי דחה את ההצעה בשל שאיפה לשחק בנבחרת של ארץ הולדתו, נבחרת צרפת. ראמי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת ב-11 באוגוסט 2010 במשחק ידידות מול נורווגיה, ומאז הפך לשחקן קבוע בהרכב. ראמי זומן לסגל נבחרת צרפת למונדיאל 2018 בו צרפת זכתה בפעם השנייה בתולדותיה על אף שלא שותף במשחקי הטורניר.
תארים

גביע העולם: 2018
אליפות: 2011
הגביע הצרפתי: 2011
הליגה האירופית: 2015/2016
עמותת ונטעת

| --- | --- |
 תחום:  איכות הסביבה
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  הוד השרון
 מקום פעילות:  הוד השרון, פריסה ארצית
 מייסדים:  אביב לרנר, חגי הירשפלד, מאיה חציר, מאיה מנוחה גלנץ, נעם ראוזניץ, עפר כרמון, שיר טלאור
 מנכ"ל:  שי אטיאס
 תקופת הפעילות:  2019–הווה (כ־5 שנים)
 https://venatata.org
 
עמותת ונטעת נוסדה ב-15 בספטמבר 2019, בהוד השרון על־ידי חגי הירשפלד, אביב בייליס לרנר, מאיה גלנץ ושי אטיאס. העמותה פועלת למען "פיתוח וטיפוח יערות אקולוגיים בעיר ובכפר, במטרה לתרום לאיזון מערכות האקלים המקומיות וחיזוק הפריפריה החברתית והגאוגרפית, לקרב בין קהילות, לקדם צמיחה כלכלית מקיימת ולעודד תרבות נטיעה ושמירה על עצים ככלי חינוכי לשינוי תודעה בין אדם לאדמה ובין אדם לאדם."
בשנת 2021 העמותה הקימה את תנועת "עיר יער" תנועה שמטרתה להכניס את הטבע לתוך הערים, להגדיל את הצמחייה, הצל והחיבורים האנושיים ולהפחית את זיהום האוויר.
בשנת 2023 זכתה העמותה בפרס של מיליון ש"ח מטעם יוניון מוטורס, להקמת 100 גינות שיקומיות.
תחומי פעילות

אחת הפעילויות המרכזיות של העמותה היא נטיעת עצים ביחד עם הדיירים במוסדות שיקומיים ובהם מתגוררות נפגעות תקיפה מינית, מתמודדי נפש, נוער בסיכון, אנשים עם נכויות, ולהפוך את המקום לירוק. העמותה יצרה גם סדנאות, הרצאות ושיתופי פעולה עם רשויות מקומיות וארגונים.
בתקופת הקורונה העמותה קישרה בין כ-200 מרכזי שיקום לאוכלוסיות מוחלשות לבין אדריכלי נוף ואגרונומים שהנחו אותם איך לגדל צמחים במרכזים. פרויקט קורונה נוסף היה "משריש את זה הלאה", פרויקט בו אנשים השרישו צמחים ואז העבירו אותם לשכניהם.
בין השנים 2019-2021, העמותה נטעה אלפי עצים והקימה עשרות גינות טיפוליות.
עיר־יער

לפי הרעיון של עיר־יער, יש לשלב את הטבע בתוך העיר באופן אינטגרלי. צמחייה מחליפה את משטחי האספלט והבטון, ויוצרת מרחב בעל יתרונות סביבתיים, בריאותיים, חברתיים וכלכליים. ייחודו של הרעיון עיר־יער הוא בכך שהוא אינו מתמקד בפתרון נקודתי, אלא מציע פתרון רשתי. כדי לקדם את הרעיון של עיר־יער, יוצרים רשת של תמיכה הדדית הדומה בעצמה למבנה העץ. הרשת נבנית תוך מחשבה על שיקולי בנייה, תשתיות וצרכים וגם על הטבע ועל יחסים בינאישיים.
בשנת 2020 זכה הרעיון של עיר־יער במקום הראשון בתחרות לרעיונות פורצי דרך של רדיקל, מבין 700 הצעות. ההמלצות האופרטיביות להקמת עיר־יער עסקו בכמה תחומים. בתחום הפרנסה הוצע לפתח חקלאות עירונית בתמיכת העירייה, להקים שוקי איכרים מקומיים, לתמחר מים חקלאיים בתעריף מוזל, ולתת הנחות בארנונה לבנינים משותפים שיאפשרו חקלאות בחצר המשותפת או על הגג. בתחום ההסברה הוצע להעלות קמפיינים שיווקיים לקידום החקלאות העירונית, ובתחום ההדרכה הוצע להעסיק מדריכים חקלאיים מטעם העירייה. בעקבות הזכייה בפרס, הודיעו המשרד להגנת הסביבה והמשרד לקידום וחיזוק קהילתי שהם יקדמו תוכניות ממשלתיות להרחבת החקלאות העירונית בארץ.
הערות שוליים

↑  תעודת רישום 2020 – ונטעת (ע"ר).pdf, באתר www.guidestar.org.il
1 2 3 4  רותם קליגר, ‏עיר יער: היזמים הצעירים שרוצים להפוך את תל אביב לירוקה, באתר ‏מאקו‏, 15 באוגוסט 2021
1 2  רז רותם, ‏"אנחנו הולכים להתחיל ליירק את הערים דווקא מהמקום הכי כואב ופצוע בתרבות שלנו", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 באוגוסט 2020
↑  אודות, באתר עמותת ונטעת
↑  ספי קרופסקי, במקום העירייה? הפעילים שרוצים להכניס את היער לתוך העיר, באתר במקום העירייה? הפעילים שרוצים להכניס את היער לתוך העיר - טיים אאוט, ‏2021-08-12
↑  ניצן כהן, תחרות Israel Earth Prize: העמותה שהופכת ערים לירוקות זכתה במיליון שקלים, באתר ynet, 14 במרץ 2023
↑  יום השכן הטוב: הצמחים שיעשו לתל אביב קצת ירוק בלב, באתר טיים אאוט, ‏2020-09-10
↑  עמית נויפלד, אזרחי העתיד, באתר SLOW: תנועת ההאטה, ‏2021-07-21
1 2   רדיקל, המקום הראשון בתחרות לרעיונות פורצי דרך: עיר-יער, באתר הארץ, 15 ביולי 2020
1 2   רדיקל, משרדי הגנת הסביבה והקידום הקהילתי התחייבו לקדם חקלאות עירונית, באתר הארץ, 19 ביולי 2020
עבד עברי שרבו מסר לו שפחה כנענית

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ"א, ד'
 משנה:  משנה, מסכת קידושין, פרק ג', משנה י"ג
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף י"ד, עמוד ב'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות עבדים, פרק ג'
 
נישואי עבד עברי לשפחה כנענית או עבד עברי שרבו מסר לו שפחה כנענית הוא מצב מיוחד ביהדות, שבו יש אפשרות לבעל העבד העברי להשיא לו שפחה כנענית בעל כורחו, על מנת שתלד ילדים שישמשו כעבדים כנעניים.
מקור הדין

המושג מוזכר לראשונה בספר שמות שבתנ"ך: ”אִם אֲדֹנָיו יִתֶּן לוֹ אִשָּׁה וְיָלְדָה לוֹ בָנִים אוֹ בָנוֹת הָאִשָּׁה וִילָדֶיהָ תִּהְיֶה לַאדֹנֶיהָ וְהוּא יֵצֵא בְגַפּוֹ”. כלומר, יש לבעל העבד אפשרות להשיא אותו לשפחה כנענית, על מנת שתלד ילדים, שיהיו שייכים לאדון כמו עבד כנעני רגיל. לפי ההלכה, בעל העבד יכול להשיא את העבד שלו, גם בעל כורחו.
היחס ההלכתי לילדים

היחס לילדים הוא כעבדים כנעניים לכל דבר. דהיינו, הם חייבים במצוות כאשה ובברית מילה, וכן לאחר שחרורם, במידה שישוחררו מעבדות בעתיד,  הם הופכים ליהודים לכל דבר. בנוסף, הילדים לא מתייחסים אחר אביהם לירושה, כהונה וכדומה, גם לאחר שהם משתחררים מעבדותם והופכים לגרים. למעשה, הם לא נחשבים כילדיו לשום עניין. כמו כן, לאשתו ובניו היהודיים של העבד, אין על פי ההלכה קשר משפחתי מעשי לילדי השפחה הכנענית.
התנאים למסירת שפחה כנענית

במסכת קידושין שבתלמוד הבבלי מובאת ברייתא שבה מופיעה מחלוקת האם הדין נוהג רק בעבד, שאותו מכר בית דין, (כלומר, שנמכר בגנבתו) או שגם מוכר עצמו בכלל. מחלוקת נוספת שמופיעה בהמשך המסכת, היא האם הדין נוהג גם בעבד, שאין לו אשה ובנים. הרמב"ם פוסק בהלכות עבדים שדין זה נוהג רק בעבד שנמכר בבית דין ורק במי שיש לו אישה ובנים.
מעמדם של בני משפחה אחרים

הרמב"ם כותב בהלכות עבדים: ”אם היו לו אשה ובנים, אף על פי שמוסר לו רבו שפחה כנענית אינו יכול להפרישו מאשתו ובניו, שנאמר: אשתו עמו ואינו יכול ליתן לו שתי שפחות, ולא ליתן שפחה אחת לשני עבדיו העברים כדרך שנותן לכנעניים, שנאמר: יתן לו אשה”. כלומר, העבד יכול להיות נשוי בו זמנית גם לאשתו היהודייה. לעומת זאת, העבד אינו יכול לשאת שתי שפחות וכן שפחה אחת לא יכולה להינשא לשני עבדים.
שימוש בדין זה לטיהור ממזרים

במסכת קידושין כתוב בנוסף: ”ר' טרפון אומר, יכולים ממזרים להיטהר, כיצד? ממזר שנשא שפחה, הולד עבד, שחררו, נמצא הבן בן-חורין”. לשיטת רבי טרפון, מכיוון שאין לילדי השפחה ייחוס אחר אביהם, ממילא ממזרותו אינה ממשיכה אתם הלאה, ולאחר שהם ישתחררו מעבדותם יהפכו ליהודים. בכך למעשה, הממזר הביא לעולם יהודים שאינם ממזרים. ישנן שיטות החולקות על האפשרות הזאת, אך היא נפסקה להלכה ביד פוסקי ההלכה המאוחרים יותר. במסכת קידושין מובא חיסרון לשיטה הזו, בכך שהיא לא תקפה לנקבות.
לקריאה נוספת

יואל ועזרא בריס, אם אדניו יתן לו אשה, עלון שבות 117, תשמ"ז, עמ' 6, באתר ספריית אסיף
הערות שוליים

↑  ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ד'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות עבדים, פרק ג', הלכה ג'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף י"ד, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ', עמוד א'
1 2  משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות עבדים, פרק ג', הלכה ד'
↑  משנה, מסכת קידושין, פרק ג', משנה י"ג
סנדרו ריקי

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1974 (בן 49) פוסוס דה קלדס, מינאס ז'ראיס שבברזיל
 שם מלא:  סנדרו מיירה ריקי
 ליגות מקומיות
 2006 -:  ליגת העל הברזילאית
 מפעלים בינלאומיים
 2011 -   2011 -:  CONMEBOL   פיפ"א
סנדרו מיירה ריקי (בפורטוגזית: Sandro Meira Ricci; נולד ב-19 בנובמבר 1974) הוא שופט כדורגל ברזילאי. ריקי שופט משחקים בברזיל, וכן במסגרות משחקים של CONMEBOL ופיפ"א. הוא שפט בגמר אליפות העולם לקבוצות 2013.
קריירת שיפוט

ריקי שפט משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. המשחק הראשון ששפט במסגרת קמפיין זה היה ב-26 במרץ 2013, בין אקוודור ופרגוואי.
ב-21 בדצמבר 2013 ריקי שפט במשחק גמר אליפות העולם לקבוצות 2013, בו באיירן מינכן ניצחה 0-2 את רג'ה קזבלנקה.
ריקי נכלל בסגל השופטים למונדיאל 2014, שהתקיים במולדתו, ברזיל. בטורניר זה, הוא שפט במשחקי שלב הבתים בין צרפת והונדורס ובין גרמניה וגאנה. בנוסף, הוא גם שפט במשחק שמינית הגמר בו גרמניה ניצחה 1-2 את אלג'יריה לאחר הארכה.
סילביה, מלכת שוודיה

סילביה, מלכת שוודיה (בשוודית: Drottning Silvia; נולדה ב-23 בדצמבר 1943 בהיידלברג, גרמניה) היא מלכת שוודיה, אשתו של המלך קרל השישה עשר גוסטב ואמה של יורשת העצר ויקטוריה.
ילדות ונעורים

סילביה נולדה ב-23 בדצמבר 1943 בהיידלברג, גרמניה. היא בתו של איש העסקים הגרמני ולטר זומרלט ואשתו הברזילאית אליס סוארס דה טולדו (1906–1997).
בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, היא ומשפחתה היגרו לריו דה ז'ניירו, ברזיל, שם למדה בבית ספר הגרמני בעיר ולאחר עשר שנים שבו לגרמניה המערבית.
שוודית היא למעשה שפתה השישית - לצד שפות האם גרמנית ופורטוגזית היא דוברת גם צרפתית, ספרדית ואנגלית.
קריירה

לפני נישואיה למלך עבדה סילביה בקונסוליה הארגנטינאית במינכן, שימשה כמארחת חינוכית במהלך אולימפיאדת מינכן וכן שימשה כסגנית ראש הפרוטוקול באולימפיאדת אינסברוק. בנוסף עבדה זמן קצר כדיילת אוויר.
נישואים

במהלך אולימפיאדת מינכן נפגשה סילביה עם קרל גוסטב, נסיך הכתר של שוודיה, אשר לאחר מות סבו גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה ב-15 בספטמבר 1973, הוכתר כקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה. קרל השישה עשר הכריז על אירוסיו לסילביה ב-12 במרץ 1976 והם נישאו לאחר שלושה חודשים. אלו היו הנישואים הראשונים של מלך שוודי מכהן מאז 1797, לזוג 3 ילדים.
מלכת שודיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
משפחתה

ב-19 ביוני 1976 התחתנה סילביה עם קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, ונולדו להם 3 ילדים ו-8 נכדים:
הנסיכה ויורשת העצר ויקטוריה (נולדה ב-14 ביולי 1977), נישאה ב-19 ביוני 2010 לדניאל וסטלינג ולהם שני ילדים:
אסטל, דוכסית אסטרייטלנד (נולדה ב-23 בפברואר 2013), צפויה להיות מלכת שוודיה לאחר מות אמה.
הנסיך אוסקר, דוכס סקונה (נולד ב-6 במרץ 2016), שלישי בסדר הירושה לכתר השוודי, לאחר אמו ואחותו אסטל.
הנסיך קרל פיליפ (נולד ב-13 במאי 1979), נשוי לדוכסית סופיה ולהם 3 ילדים:
אלכסנדר, דוכס סדרמנלנד (נולד ב-19 באפריל 2016).
גבריאל, דוכס דלרנה (נולד ב-31 באוגוסט 2017).
ג'וליאן, דוכס הלנד (נולד ב-26 במרץ 2021).
הנסיכה מדלן (נולדה ב-10 ביוני 1982), נשואה לכריסטופר אוניל ולהם 3 ילדים:
לאונרה, דוכסית גוטלנד (נולדה ב-20 בפברואר 2014).
ניקולאס, דוכס אמגרמלנד (נולד ב-15 ביוני 2015).
אדריאן, דוכסית בלקינג'ה (נולדה ב-9 במרץ 2018).
פאולו לוצ'ו אנאפסטו

פאלו לוצ'ו אנאפסטו (באיטלקית: Paolo Lucio Anafesto; בלטינית: Anafestus Paulucius, ובתעתיק לעברית: אנאפסטוס פאולוקיוס) היה הראשון מבין הדוג'ים ששלטו בעיר ונציה שבצפון איטליה.
אנאפסטו היה בן למשפחת אצולה מאראקלאה - העיר הגדולה ביותר בלגונת ונציה בשלהי המאה השביעית. בשנת 697 נבחר לעמוד בראש הממשל המאוחד של ערי הלגונה, במטרה לסיים את הסכסוכים ששררו בין הטריבונלים ששלטו בערים השונות של הלגונה, ולהקים כוח צבאי מאוחד שיגן על יישובי הלגונה מפני הלומברדים והסלאבים.
אנאפסטו כיהן בתפקיד עד מותו בשנת 717.
לא נשתמרו מקורות מתקופתו המאזכרים אותו. אזכורו הראשון הוא בכתבים מהמאה ה-11.
עמוס נצר

עמוס נצר (נולד ב-1955) הוא ראש מועצה אזורית זבולון.
ביוגרפיה

נצר נולד ברמת יוחנן למשה נצר, מפקד הנח"ל שכיהן גם כראש מועצת זבולון בשנים 1982 עד 1997. סבתו דבורה נצר הייתה חברת כנסת, וסבו שרגא היה פעיל פוליטי. שיחק כשוער בנבחרת ישראל בכדורמים. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין והוא מחזיק בדרגת רב-סרן במילואים. נצר היה מרכז משק ומנהל כלכלי בקיבוץ רמת יוחנן, חבר בפורום ראשי המשק בישראל ובהנהלת כדור המים של המועצה. ב-2001 כיהן כמנכ"ל פלרם. בשנת 2009, לאחר התפטרותו של אייל הירדני, מונה למנכ"ל שמיר אופטיקה, בה כיהן כדירקטור חיצוני בשנים 2000 עד 2007. ב-2018 פרש מתפקידו והחליף אותו יגן משה.
נצר בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון ותואר שני בהצטיינות במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

באוקטובר 2018, התמודד בבחירות לראשות המועצה האזורית זבולון וניצח בסיבוב הראשון אך חסרו לו מספר מועט של קולות לרף 40 האחוזים הנדרשים. בנובמבר 2018, ניצח בסיבוב השני בבחירות מוניציפליות את איתמר שורקי ששימש כממלא מקום וסגן ראש המועצה היוצא דב ישורון.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נצר נשוי ואב לארבעה. מתגורר ברמת יוחנן. נוסף לפעילותו הציבורית, הוא עוסק בייצור יין ויוגה.
הערות שוליים

↑  פלרם תעשיות (1990) בע"מ - דוח תקופתי לשנת 2010, עמוד 208
עמוס בידרמן

| --- | --- |

עמוס בידרמן בהקלטת התוכנית "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב (2014)
 לידה:  29 באפריל 1952 (בן 72) כְּפַר גְּלִיקְסוֹן, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, רישום, איור
 פרסים והוקרה:  פרס דוש לקריקטורה (2002) 
 מספר צאצאים:  2 
 
עמוס בידרמן (נולד ב-29 באפריל 1952) הוא אמן, קריקטוריסט ומאייר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ כפר גליקסון לאירמה ואסקר, אשר עלו ארצה מהונגריה. לאחר שירותו הצבאי סיים בידרמן לימודי עיצוב גרפי בבית הספר לאמנות "בצלאל". אייר בעיתונים "העיר", "כל העיר", "חדשות" ו"הארץ", שבו הוא מאייר קריקטורה יומית מאז 1999. ב-2015 פרסם טור אישי ב"הארץ". הציג תערוכת יחיד והשתתף במגוון תערוכות בישראל ובחו"ל. זכה בפרס מטעם האו"ם וב-2002 היה לזוכה הראשון בפרס דוש לקריקטורה הניתן מטעם עיריית תל אביב-יפו. אייר את הספרים "גיורא" של מיכל אהרוני, "שטנה" של קובי ניב ואת הספר "סיפורה של הפוליטיקה הישראלית" של עמית סגל.
מלבד איוריו המפורסמים הוא גם מצייר בצבעי אקריליק בסטודיו הביתי שלו. נושאים של טבע, אורבניות ונוף.
חיים אישיים

נשוי לסנדרה, מעצבת ויוצרת ישראלית ואב לשניים. מתגורר בתל אביב.
בנו הוא אמן החושים ערן בידרמן שזכה בתוכנית מי יפיל את המאסטר.
הערות שוליים

↑  פרס סוקולוב לעיתונאים ענת טל-שיר, צדוק יחזקאלי, רזי ברקאי ועודד שחר, באתר הארץ, 24 ביולי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271434  NLI: 987007302174405171  LCCN: n96005745  VIAF: 9104916   WorldCat (עם VIAF): 9104916 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנדרו מאצולה

סנדרו מאצולה (באיטלקית: Sandro Mazzola‏; נולד ב-8 בנובמבר 1942) הוא כדורגלן עבר איטלקי, שיחק בקבוצת אינטר מילאנו בעמדת החלוץ וכקשר התקפי בשנות ה-60 ובשנות ה-70, נחשב לאחד מגדולי השחקנים של אינטר והכדורגל האיטלקי.
קריירה באינטר

יליד טורינו באיטליה, בנו של שחקן העבר ולנטינו מאצולה, שנהרג עם קבוצתו מועדון הכדורגל טורינו באסון האווירי בסופרגה בשנת 1949.
שיחק כל חייו בקבוצת אינטר, בה הבקיע 158 שערים ב-565 משחקים בכל המסגרות.
מאצולה נחשב לכוכב הגדול של אינטר בשנות ה-60 כשהקבוצה זכתה לכינוי "לה גרנדה אינטר" (אינטר הגדולה) ונחשבה לקבוצה הטובה באירופה כשזכתה בארבע אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה לאלופות ושני גביעים ביניבשתיים.
בשנת 1965 היה מלך השערים בליגה האיטלקית (יחד עם אלברטו אורלנדו). שיחק בנבחרת איטליה בכדורגל, והשתתף במונדיאל 1966, מונדיאל 1970 (מקום שני) ומונדיאל 1974. כמו כן, זכה עם הנבחרת ביורו 1968.
בימיו של מאצולה שיחק קשר איטלקי מפורסם נוסף - ג'אני ריברה ששיחק במדי היריבה העירונית מילאן. היריבות בין שני הקשרים הייתה אחת המפורסמות בתולדות הספורט האיטלקי ומאמני הנבחרת הלאומית נמנעו בפעמים רבות לשתף אחד משניהם בשעה שיריבו היה על המגרש.
פונץ' (משקה)

| --- | --- |

פונץ' בורבון דרומי
 מוצא:  הודו 
 
פונץ' (באנגלית: Punch) הוא משקה אלכוהולי על בסיס רום. מקור השם במילה ההינדית פאנץ', שפירושה "חמש", על שם חמשת המרכיבים מהם עשוי פונץ' באופן מסורתי: אלכוהול, סוכר, מים, לימון ותה או תבלינים.
את הפונץ' מכינים מערבוב רום, מים וסוכר עם מיץ סחוט מפרי הדר או מאננס. אפשר להוסיף גם תמצית תה, שמשנה את צבעו.
ניתן גם להכין פונץ' ללא אלכוהול על ידי עירוב יתר המרכיבים.
את הפונץ' אפשר להגיש קר או חם, לפי הטעם.