stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה הקרה
הפשרת היחסים בין המעצמות

לאחר סיום משבר הטילים בקובה שהיה קרוב מאוד להסתיים במלחמה גרעינית הפשירו היחסים בין שתי המעצמות והמתיחות ביניהן נחלשה. הסיבות לתהליך זה, הנקרא דטאנט נבעו מאי רצונן של המעצמות להיגרר למלחמה גרעינית אבל גם מסיבות כלכליות ופוליטיות.
נשיא ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב הגיע למסקנה שמירוץ החימוש הבלתי פוסק הוא נטל כלכלי בלתי נסבל על מדינתו וכמו כן קיווה שהפשרת היחסים תאפשר סחר בין הגוש המזרחי לגוש המערבי. מבחינה פוליטית הסובייטים חששו מברית אפשרית בין הסינים לאמריקאים והיו כאלה שסברו כי מדיניות פחות תוקפנית שלהם תגרום למערב אירופה להתרחק מהאמריקאים.
גם האמריקאים מצאו עצמם במצב כלכלי רעוע לאחר שמלחמת וייטנאם רוקנה את נכסיהם וכמו כן הנשיא לינדון ג'ונסון קיווה להרחיב את מדיניות הרווחה של ארצות הברית על חשבון הוצאות מלחמה. כמו כן
שיפור היחסים בין האמריקאים לסינים גרם להם לראות את הקומוניזם באור פחות שלילי.
ההפשרה ביחסים התבטאה בחתימת חוזים והסכמים בין המעצמות בתחום הגבלת הנשק הגרעיני ואיסור ניסויים גרעיניים ועריכת סבבי שיחות בנושא, הרחבת הסחר בין המעצמות ששיאו במשלוחי דגן מהמערב לברית המועצות והתקנת קו טלפון אדום בין שני הנשיאים.
תקופת ההפשרה אמנם שיפרה את היחסים בין שתי המעצמות אך לא מנעה את המשך הלחימה בווייטנאם ואת העוינות במזרח התיכון כשכל מעצמה תומכת במדינות אחרות.
המלחמה הקרה השנייה

המלחמה הקרה השנייה היא תקופת ההסלמה המחודשת במלחמה הקרה שהחלה עם פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. הפלישה הביאה להקפאת היחסים בין ברית המועצות לארצות הברית שסייעה למורדים המוסלמים וכמו כן הביאה להחרמת אולימפיאדת מוסקבה על ידי מדינות המערב ב-1980 ובעקבותיה החרמת אולימפיאדת לוס אנג'לס על ידי מדינות המזרח כעבור 4 שנים. רונלד רייגן ומרגרט תאצ'ר הובילו קו מערבי נוקשה כשמולם התייצב ליאוניד ברז'נייב בימיו האחרונים, שבהם היה נחוש יותר מבעבר.
מדינות נאט"ו הסכימו להמשיך את השיחות להגבלת הנשק הגרעיני (סאל"ט) אך אלה נדונו לכישלון ובעקבות זאת פרסו כוחות נאט"ו טילים גרעיניים ברחבי מערב אירופה על אף התנגדות נחרצת של דעת הקהל האירופאית.
תקופה זו הסתיימה ב-1985 עם עלייתו לשלטון של מיכאיל גורבצ'וב שלבסוף אף הסיג את צבאו מאפגניסטן. כמו כן הטילים שנאט"ו הציבה באירופה הוסרו לבסוף ב-1988.
סיום המלחמה הקרה > גלאסנוסט ופרסטרויקה

בשנת 1985 עלה לשלטון בברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב. בעקבות מצבה הקשה של הכלכלה הסובייטית, שנבע בעיקר מריבוי תעשיות לא יעילות והעדפה של ייצור כמותי על פני איכותי וכן מניסיון להדביק מבחינה צבאית את ארצות הברית, ערך גורבצ'וב מספר רפורמות כלכליות ומדיניות – גלאסנוסט ופרסטרויקה. הרפורמות לא עזרו להבריא את הכלכלה הסובייטית ומצבה הלך והתדרדר. במקביל נקלע המשטר הסובייטי לקשיים בעקבות גורמים אחרים – הסתבכות המלחמה באפגניסטן, שבה תמכה ארצות הברית במורדים וכן אסון צ'רנוביל, שגרם לקשיים רבים באוקראינה ובסביבתה.
סיום המלחמה הקרה > סתיו העמים

החל משנת 1989 החלו המשטרים הקומוניסטיים בארצות מזרח אירופה להתפורר. מצב זה נוצר בשל הפער הכלכלי הגדול שנוצר בינם לבין שכנותיהם המערביות ובעיקר בשל התרופפות הפיקוח הסובייטי על המשטר. תהליך זה היה מהיר והסתיים בשנת 1990 עם איחוד גרמניה. בכל המדינות פרט לרומניה לא לווה התהליך בשפיכות דמים ואילו ברומניה היה התהליך בצורה של הפיכה כנגד המשטר. יוגוסלביה התפרקה כתוצאה מהתפוררות המשטר, דבר שהביא לפרישת מרבית המדינות בפדרציה ולתחילת מלחמה שנמשכה בהפסקות כעשור.
סיום המלחמה הקרה > התפרקות ברית המועצות

החל משנת 1988 החלה ברית המועצות להתפורר, דבר שהתבטא תחילה במלחמה על נגורנו קרבאך בין ארמניה ואזרבייג'ן. היחלשות ברית המועצות צוינה בין השאר בתמיכתה בארצות הברית במלחמת המפרץ בראשית 1991. באמצע שנת 1991 נערכו בחירות ברוסיה, שבהן זכה בוריס ילצין. בחירות אלו ציינו את תחילת ההתפרקות הסופית של המדינה. ההפיכה הצבאית שאירעה באוגוסט 1991 ונועדה למנוע את התמשכות התהליך הוכשלה על ידי כוחות הרפובליקה הרוסית. לאחר שהובהר כי המדינות הבלטיות נחושות לפרוש מברית המועצות, הוחלט על הקמת חבר המדינות העצמאיות תחתיה בסוף דצמבר 1991 אולם בפועל התפרקותה הסופית אירעה באמצע דצמבר.
תחרות צבאית-טכנולוגית

המעצמות התחרו ביניהן לא רק בכוח צבאי אלא גם בתחומי המדע והטכנולוגיה. מדעניהן ומהנדסיהן עבדו יומם וליל לפיתוח טכנולוגיות חדשות ומחקר תגליות מדעיות כדי להגביר את יוקרתן כלפי פנים וחוץ וכדי לחזק את העוצמה הביטחונית.
באוגוסט 1949 פוצצה ברית המועצות התקן גרעיני, אך שמרה על כך בסוד, כדי לא לגרום לארצות הברית להיערך עם אמצעי נגד. תוך מספר ימים ארצות הברית גילתה את דבר הניסוי ולאחר כחודש הנשיא הארי טרומן יצא בהודעה לתקשורת. גילוי ההישג של ברית המועצות היווה הפתעה כי לפי ההערכות אז, ברית המועצות הייתה אמורה להגיע להישג זה בשנת 1953. ואכן, הסיבה שברית המועצות השיגה במהירות התקדמות כה גדולה הייתה ריגול בפרויקט מנהטן. את אופן גילוי דבר הניסוי ארצות הברית ניסתה לשמור בסוד, אך גם על כך נודע הדבר לסובייטים באמצעות מרגלים.
בנובמבר 1952 ביצעה ארצות הברית ניסוי היתכנות בפצצת מימן ולאחר הצלחת הניסוי החלה לתכנן את התאמתו לנשיאה על ידי מטוס. באוגוסט 1953 ברית המועצות ביצעה ניסוי במתקן גרעיני שטענה באותו זמן כי היה פצצת מימן אך למעשה רק ב-1955 עשתה ניסוי בפצצת מימן של ממש. באוקטובר 1961 ברית המועצות עשתה ניסוי שבו פוצצה את ההתקן הגרעיני העוצמתי בהיסטוריה, וככזה היה בעיקר לצורכי תעמולה.
באוקטובר 1957 שיגרה ברית המועצות לחלל את ה"ספוטניק" הראשון, ובכך החל "המירוץ לחלל", שהיווה תחרות בין המעצמות על השליטה הטכנולוגית. בתחילתה לרוסים היה בתחרות יתרון ברור על האמריקנים והם אף שיגרו את החללית המאוישת הראשונה ובה יורי גגארין. הצלחת הרוסים דרבנה את האמריקנים להתחיל אף הם לשלוח חלליות אל החלל, ואכן תוך שנים מעטות סגרה ארצות הברית את הפער, פיתחה טכנולוגיות מתקדמות וייסדה את תוכנית אפולו שהגיעה לשיאה ב-1969 עם הגעת החללית אפולו 11 לירח. "המרוץ לחלל" העמיק את הפער והאיבה בין שתי מעצמות העל אך בד בבד תרם רבות לפיתוח המצאות שונות, כגון מעבורות החלל. משנת 1975 החל שיתוף פעולה מדעי בין המעצמות, שהחל במבצע אפולו-סויוז.
התחרות הטכנולוגית הביאה גם לפיתוח אמצעי מלחמה מתקדמים ובראשם טילים בליסטיים שיכולים לשאת עליהם ראש נפץ גרעיני וכן צוללות גרעיניות המונעות בכוח גרעיני ויכולות לשגר טילים כאלה. מסעה של הצוללת נאוטילוס מתחת לכיפת הקרח של הקוטב הצפוני ב-1958 הייתה מרכיב מבצעי ותעמולתי בתחרות זו. משמעות הימצאות כלי נשק אלה הייתה שלכל אחת מהמעצמות יש עוצמה המסוגלת להשמיד את המעצמה השנייה ולמעשה מלחמה גרעינית ביניהן תגרום קרוב לוודאי להשמדת שתיהן. הפחד משואה גרעינית (אומניסייד) יצר מאזן אימה ומנע מהמעצמות להילחם ביניהן כך שבאופן אירוני דווקא ההתחמשות המואצת של שני הצדדים הובילה לבסוף להפשרת היחסים.
החשש מפני נשק גרעיני ארוך טווח הביא את ארצות הברית לפתח את יוזמת ההגנה האסטרטגית, פרויקט יומרני של רונלד רייגן שנועד לנטרל את האיום הגרעיני על ארצות הברית על ידי שימוש בלוויינים ליירוט טילים בליסטיים באמצעות קרני לייזר. מתנגדי התוכנית טענו שהוא תוביל לפיתוח אמצעי לחימה מתוחכמים יותר. התוכנית לא יצאה לבסוף לפועל וירדה מהפרק לחלוטין בתקופת כהונתו של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית.
בשנת 1969 נפתח סבב שיחות בין המעצמות במטרה להגביל את הנשק האסטרטגי, שיחות אלה שנקראו סאל"ט הובילו לשני הסכמים. הראשון בהם נחתם ב-1972 בקרמלין במוסקבה והשני שנחתם ב-1979 בווינה לא אושר בקונגרס כתגובה לפלישת ברית המועצות לאפגניסטן. עם זאת הסכמים אלה הובילו להסכמים נוספים לפיקוח והגבלת נשק.
ראו גם

המלחמה הקרה השנייה
לקריאה נוספת

מיכאל כהן, תוכניות המגירה למלחמת עולם שלישית: זירת המזרח התיכון 1945–1954, מערכות, תל אביב, 1998, 338 עמ'(הספר בקטלוג ULI)
ישראל זינגרוב, ההיסטוריה של ארצות הברית בשנות המלחמה הקרה, משרד הביטחון, 1998. (הספר בקטלוג ULI)
שמעון גולן, גבול חם, מלחמה קרה: התגבשות מדיניות הביטחון של ישראל: 1949–1953, מערכות, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
פרדריק טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 – 9 בנובמבר 1989, תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת מטר, תשס"ט, 2008. (הספר בקטלוג ULI)
יוסף הלר, ישראל והמלחמה הקרה ממלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים: ארצות הברית, ברית המועצות, הסכסוך הישראלי-ערבי ובעיית יהודי רוסיה, מכון בן-גוריון, 2010. (הספר בקטלוג ULI)
זאב שטרנהל, אנטי נאורות: מהמאה ה-18 עד המלחמה הקרה, מצרפתית: רפי קינן, ספרית אופקים, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
מייקל דובס, שישה חודשים ב-1945: רוזוולט, סטלין, צ'רצ'יל וטרומן – ממלחמת עולם למלחמה קרה, תרגמה כרמית גיא, ספרית אפקים, עם עובד, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
אודי גרינברג, המאה הגרמנית: מהגרים יהודים-גרמנים והיסודות האידאולוגיים של המלחמה הקרה, הוצאת כרמל, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
בן מקנטייר, המרגל והבוגד: פרשת הריגול הגדולה ביותר של המלחמה הקרה, מאנגלית: יוסי מילוא, הוצאת תכלת, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
בן מקנטייר, הסוכנת סוניה: המרגלת הנועזת של המלחמה הקרה, מאנגלית: יוסי מילוא, הוצאת תכלת, 2021. (הספר בקטלוג ULI)
חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני

השייח' חַמַד בן ח'ליפה אַאל ת'אני (בערבית: الشيخ حمد بن خليفة آل ثاني; נולד ב-1 בינואר 1952) היה אמיר קטר משנת 1995, אז הדיח את אביו ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני מהשלטון בעת שזה בילה בחופשה בשווייץ, ועד יוני 2013, עת הודיע רשמית על העברת השלטון לבנו, תמים בן ה-33.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1952. אמו מתה זמן קצר אחרי הלידה, והוא גודל על ידי דודו. בשנת 1971 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנים שלאחר מכן אף מונה למפקד הכוחות הצבאיים במדינה.
שייח' חמד מונה לנסיך הכתר ושר ההגנה בשנת 1977. בתחילת שנות השמונים הוא הוביל את התוכנית הכלכלית של קטר שכללה פיתוח משאביה הטבעיים של קטר: נפט וגז.
שייח' חמד למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה. בשנת 1971 כאשר סיים את לימודיו באקדמיה מונה לקולונל בצבא הקטרי. הוא עזר בפיתוח הצבא של מדינתו. כספורטאי נלהב, לקח חמד חלק נכבד בפיתוח ובקידום האתלטיקה בקטר.
ב-27 ביוני 1995 הדיח את אביו מהשלטון והפך לשליט המדינה. בשנת 1997, תחת הנהגת חמד, הפכה קטר למדינה השנייה במפרץ הפרסי אשר העניקה לנשים את הזכות והרשות להצביע. תרם 100 מיליון דולר לעיר ניו אורלינס לאחר הוריקן קתרינה בשנת 2005. היה המנהיג הראשון מהמפרץ שניסה לפרוץ דרך ביחסים עם ישראל כאשר בספטמבר 2007 נפגש עם שרת החוץ הישראלית ציפי לבני. למרות שהיה נחשב כידיד של ישראל, קטר ניתקה את יחסיה עם ישראל בשנת 2009, כתגובה למבצע עופרת יצוקה. אאל ת'אני הצהיר על התנגדותו למפעל ההתנחלויות ול"ייהוד ירושלים". באוקטובר 2012 היה ראש המדינה הראשון שביקר ברצועת עזה מאז עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה והטלת הסגר על רצועת עזה בשנת 2007.
ב-2012, עת ביקורו ברצועת עזה, הכריז על הקמת פרויקט העיר חמד בצפון מערב ח'אן יונס לשם רכישת דירות עבור מעוטי יכולת.
ראו גם

מוזא בנת נאסר אל-מסנד
אל-מיאסה בנת חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני
הערות שוליים

↑  אמיר קטאר אל ת'אני הודיע רשמית על העברת השלטון לבנו, באתר ynet, 25 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290834405171  GND: 1101970405  ISNI: 0000 0000 3990 3793  LCCN: n2005201171  SUDOC: 120209241  VIAF: 9266028   WorldCat (עם VIAF): 9266028 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא קטר. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספיד (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יאן דה בונט
 הופק בידי:  מארק גורדון איאן ברייס
 תסריט:  גראהם יוסט 
 עריכה:  Johnny Wright 
 שחקנים ראשיים:  קיאנו ריבס סנדרה בולוק דניס הופר ג'ו מורטון ג'ף דניאלס
 מוזיקה:  מארק מאנסינה
 צילום:  אנדז'יי ברטקוביאק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 ביוני 1994 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן אקשן, סרט הרפתקאות, סרט פעולה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס, נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס 
 תקציב:  28 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   speed
 פרסים:  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (דיוויד מקמילן, גרג לנדקר, Steve Maslow, בוב בימר)  פרס הקולנוע של MTV לאישה הנחשקת ביותר (סנדרה בולוק)  פרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותר (דניס הופר)  MTV Movie Award for Best Action Sequence (יאן דה בונט)  פרס הסרטים של ה-MTV לצמד הטוב ביותר על המסך (קיאנו ריבס, סנדרה בולוק)  פרס הקולנוע של MTV להופעה הטוב ביותר - אישה (סנדרה בולוק)  פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (ג'ון רייט)  פרס באפט"א לסאונד הטוב ביותר (Stephen Hunter Flick)  פרס האוסקר על עריכת סאונד הטובה ביותר (Stephen Hunter Flick)  פרס סאטורן (סנדרה בולוק) 
 סרט הבא:  ספיד 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספיד (באנגלית: Speed) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1994 בבימויו של יאן דה בונט ובכיכובם של קיאנו ריבס וסנדרה בולוק.
הסרט זכה במספר פרסים, כולל שני פרסי אוסקר לסאונד ולעריכת סאונד. הוא נחשב לשובר קופות שהרוויח יותר מפי 12 מעלות הפקתו.
פרסים

| ארגון | תאריך | קטגוריה | מקבל | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | 27 במרץ 1995 | מיקס הסאונד הטוב ביותר | גרג לנדאקר סטיב מאסלו בוב בימר דייוויד מקמילן | זכייה |
| פרס אוסקר | 27 במרץ 1995 | עריכת הקול הטובה ביותר | סטיבן האנטר פליק | זכייה |
| פרס אוסקר | 27 במרץ 1995 | העריכה הטובה ביותר | ג'ון רייט | מועמדות |
| פרס באפט"א לקולנוע | 1995 | הסאונד הטוב ביותר | סטיבן האנטר פליק גרג לנדאקר סטיב מאסלו בוב בימר דייוויד מקמילן | זכייה |
| פרס באפט"א לקולנוע | 1995 | האפקטים החזותיים הטובים ביותר | בויד שרמיס ג'ון לינלי פרייז'ר רון ברינקמן ריצ'רד הולנדר | מועמדות |
| פרס באפט"א לקולנוע | 1995 | העריכה הטובה ביותר | ג'ון רייט | זכייה |
שחקני הסרט

ג'ק טראוון - קיאנו ריבס
הווארד פיין - דניס הופר
אנני - סנדרה בולוק
הארי - ג'ף דניאלס
הערות שוליים

↑  בנימין טוביאס, קיאנו ריבס לא הצליח כי הוא שחקן טוב - אלא כי הוא האנושי והפגיע מכולם, באתר ynet, 3 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 877c01a8-1157-3f21-883d-e685724c4911
אורי כץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בדצמבר 1971 (בן 53) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אורי יצחק כץ (נולד ב-22 בדצמבר 1971) הוא סופר, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

כץ הוא תסריטאי ובמאי הפועל משנת 2002. את שירותו הצבאי עשה בפיקוד העורף ולאחר השחרור עבד בפיתוח עזרי הוראה וכתיבת תוכני מולטימדיה.
בתחילת דרכו הגיש פינה קומית בתוכנית הטלוויזיה זומביט עד שהחל לכתוב לתוכניות בידור קומיות לטלוויזיה כגון לעונה השנייה של ארץ נהדרת, כוכבי השכונה עם אבי גרייניק ועידן אלתרמן ו"המופע של פיני הגדול" בביפ, ערב אדיר ובהיכל התרבות עם אדיר מילר ושלישיית מה קשור. בשנת 2005 יצר ביחד עם יגאל שפירא ושלישיית מה קשור את הישראלים, תוכנית מערכונים שזכתה להצלחה רבה. בהמשך כתב כץ ופיתח תוכניות כגון עם סגולה יחד עם רמי פרג, צחוק מעבודה, שבוע סוף, ועוד.
במקביל החל כץ גם לביים. הוא ביים וכתב את שותפים בהשתתפות חן מזרחי וגדי וילצ'רסקי להוט קומדי סנטרל. ביים את העונה השלישית של שבט צוצלת לערוץ זום של yes. ביים גם את טרנינג לערוץ KidZ.
בשנת 2019 כץ יצר, ביים והיה עורך התוכן והתסריטאי הראשי של מצולמים, ביחד עם שלישיית מה קשור, עמי טיר, ורם לנדס. הסדרה זכתה להצלחה רבה, הייתה התוכנית הנצפית ביותר של הוט באותה שנה, וזכתה לקבל עונה נוספת.
כץ כתב מופעי סטנדאפ למיקי גבע וחן מזרחי.
בשנת 2019 פרסם כץ רומן פרוזה ראשון בשם "האיש שנתקע לו הפרצוף הזועף", הוצאת כתר. הרומן זכה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים. ב-2020 זכה כץ בקרן התרגום של משרד התרבות והרומן יתורגם לשפות נוספות בהמשך.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטו לשחרר את שולי בכיכובם של שלישיית מה קשור אשר זכה להצלחה רבה.
החל מפברואר 2024 משודרת בכאן 11 תוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שבה הוא שימש כעורך ותסריטאי ראשי.
הערות שוליים

↑  אורי כץ באתר הסוכנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 23551793   WorldCat (עם VIAF): 23551793
מוחמד באיו

מוחמד באיו (בצרפתית: Mohamed Bayo; נולד ב-4 ביוני 1998) הוא כדורגלן צרפתי גינאי המשחק בעמדת החלוץ בליל שבליגת העל הצרפתית ובנבחרת גינאה.
קריירה

ב-1 בינואר 2019 הושאל מקלרמון פוט לדנקרקה מהליגה השנייה בצרפת עד סוף העונה. ב-25 ביוני 2019 האריכה דנקרקה השאלתו בעונה נוספת. ב-1 ביולי 2020 חזר באיו לקלרמון, איתה סיים במקום השני בליגה הצרפתית השנייה ועלה איתה לליגת העל הצרפתית בפעם הראשונה בתולדותיה, כשהוא מבקיע 22 שערים ומבשל שבעה במהלך העונה.
את עונת 2021/22 בליג 1 הוא התחיל עם שלושה שערים בשלושת המשחקים הראשונים.
באוקטובר 2021, מוחמד באיו נלקח למעצר משטרתי בצרפת לאחר שביצע תאונת פגע וברח.
קריירה > קריירת נבחרות

באיו נולד בצרפת למשפחה ממוצא גינאי ובחר לייצג את נבחרת גינאה. הוא הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת במוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021, בניצחון על מאלי ב-24 במרץ 2021.
נכלל בסגל נבחרת גינאה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
קריירה > נתונים

| מועדון | עונה | מפעל | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | ליגה> בישולים | גביע> הופעות | גביע> שערים | גביע> בישולים | נבחרת גינאה> הופעות | נבחרת גינאה> שערים | נבחרת גינאה> בישולים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים | סך הכל> בישולים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קלרמון פוט | 2018/2019 | ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל | - | - | - | 1 | 0 | 0 | - | - | - | 1 | 0 | 0 |
| קלרמון פוט | 2019/2020 | ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל | 5 | 0 | 0 | 4 | 1 | 0 | - | - | - | 9 | 1 | 0 |
| קלרמון פוט | 2020/2021 | ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל | 38 | 22 | 7 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 39 | 22 | 7 |
| קלרמון פוט | 2021/2022 | ליגת העל הצרפתית בכדורגל | 32 | 14 | 5 | - | - | - | - | - | - | 32 | 14 | 5 |
| קלרמון פוט | סה"כ | סה"כ | 75 | 36 | 12 | 5 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 82 | 37 | 12 |
| דנקרקה | 2018/2019 | הליגה הצרפתית השלישית בכדורגל | 10 | 2 | 1 | - | - | - | - | - | - | 10 | 2 | 1 |
| דנקרקה | 2019/2020 | הליגה הצרפתית השלישית בכדורגל | 24 | 12 | 5 | 2 | 2 | 0 | - | - | - | 26 | 14 | 5 |
| דנקרקה | סה"כ | סה"כ | 34 | 14 | 6 | 2 | 2 | 0 | - | - | - | 36 | 16 | 6 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 109 | 50 | 18 | 7 | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 | 118 | 53 | 18 |
הערות שוליים

↑  Mohamed Bayo arrive en prêt à Dunkerque !, USL Dunkerque, ‏2019-01-21 (בצרפתית)
↑  Dunkerque prolonge le prêt de Mohamed Bayo, LA VDN, ‏2019-06-25 (בצרפתית)
↑  Centre France, Football - Clermont Foot : Mohamed Bayo qualifié avec la Guinée à la CAN 2022, www.lamontagne.fr, ‏2021-03-24
↑  Liste des 25 pour la CAN 2023 בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגינאית, 23 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 ע. קייטה •  2 מ. סילה •  3 א. סילה •  4 א. קונטה II •  5 סו •  6 א. דיאוורה •  7 סיסה •  8 נ. קייטה •  9 ז'. קאנטה •  10 גילאבוגי •   11 באיו •  12 א. קונטה I • 13 מ.ע. קמארה •  14 מוריבה • 15 דירסטאם • 16 מ. קמארה • 17 ע. קאנטה • 18 סומה • 19 קאנה • 20 פ. קונאטה • 21 קאבה • 22 קונה • 23 א. קמארה • 24 מ. קונאטה • 25 דיאלו • 26 פ. קמארה • 27 יוסוף • מאמן: ק. דיאוורה |  1 ע. קייטה •  2 מ. סילה •  3 א. סילה •  4 א. קונטה II •  5 סו •  6 א. דיאוורה •  7 סיסה •  8 נ. קייטה •  9 ז'. קאנטה •  10 גילאבוגי •   11 באיו •  12 א. קונטה I • 13 מ.ע. קמארה •  14 מוריבה • 15 דירסטאם • 16 מ. קמארה • 17 ע. קאנטה • 18 סומה • 19 קאנה • 20 פ. קונאטה • 21 קאבה • 22 קונה • 23 א. קמארה • 24 מ. קונאטה • 25 דיאלו • 26 פ. קמארה • 27 יוסוף • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
| נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה |  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הניגסברג ודויטש

| --- | --- |
יוליוס דויטש (מימין) וליאו הניגסברג (משמאל) בסביבות 1900
יוליוס דויטש (מימין) וליאו הניגסברג (משמאל) בסביבות 1900
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  יוליוס דויטש, ליאו הניגסברג
 תקופת הפעילות:  1889–1922 (כ־33 שנים)
 מיקום המטה:  זאגרב 
 משרד ראשי:  זאגרב האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת יוגוסלביה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים
 ענפי תעשייה:  אדריכלות, תכנון ערים, ניהול פרויקטים
 
הניגסברג ודויטש (בגרמנית: Hönigsberg & Deutsch) היה משרד אדריכלים אשר פעל בין 1889–1922 ובסיסו בזאגרב. המשרד נוסד על ידי שני אדריכלים יהודים, ליאו הניגסברג (אנ') ויוליוס דויטש (אנ') ועסק בתכנון והקמה של למעלה מ-100 מבני ציבור, מוסדות דת ומבני מגורים בקרואטיה בכלל וזאגרב בפרט.
היסטוריה

יוליוס דויטש (ידוע גם בתור יוליו או יולִיֵה; 1859, קופז'יבנה, מוראביה – 1922, זאגרב, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים) וליאו (לב, לאלוסלאב) הניגסברג (1861, זאגרב, האימפריה האוסטרית – 1911, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית) למדו אדריכלות באוניברסיטה הטכנית בווינה (אנ'). לאחר תום הלימודים התמחה הניגסברג בווינה ודויטש יצא להתמחות בפריז. ב-1889 הקימו בזאגרב את משרד האדריכלים "הניגסברג ודויטש". באותה העת עברה זאגרב תנופת שיקום ופיתוח מואצים בעקבות נזקי רעש האדמה אשר פקד את העיר ב-1880 והמשרד צמח והיה לגדול ביותר באזור קרואטיה מבחינת היקף הפרויקטים.
הניגסברג ודויטש תכננו במספר סגנונות אדריכליים כגון: נאו-רנסאנס, אדריכלות הבארוק ורוקוקו ובהמשך נמנו עם תנועת "הזצסיון הווינאי". ב-1911 נפטר ליאו הניגסברג ויוליוס דויטש המשיך לנהל את המשרד. ב-1921 ניהל המשרד את פרויקט הרחבת בית הכנסת בזאגרב. ב-1922 לאחר פטירתו של יוליוס דויטש ירש בנו פוואו דויטש (בסרבו-קרואטית: Pavao Deutsch ‏, 1897–1948) את ניהול המשרד. ב-1923 התאחד משרד הניגסברג ודויטש עם משרד האדריכלים של אלכסנדר פרוידנרייך (בסרבו-קרואטית: Aleksandar Freudenreich, ‏1892–1974) ונקרא "פרוידנרייך ודויטש" ופעל עד 1940.
פרויקטים נבחרים

בית הכנסת בקריז'בצי אשר נחנך ב-1895
בית הכנסת בביילובאר אשר נחנך ב-1917
מלון פאלאס בזאגרב אשר נחנך ב-1891
היכל האמנות בזאגרב אשר נחנך ב-1898
בית המשמר הלאומי הקרואטי שנחנך ב-1899
הבניין בו שוכן המוזיאון האתנו-גרפי בזאגרב ונבנה ב-1903
הערות שוליים

↑  ליאו הניגסברג – ביוגרפיה, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית).
↑  יוליוס דויטש – ביוגרפיה, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית).
↑  פוואו דויטש – ביוגרפיה, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית).
בר (עסק)

ערך זה עוסק בעסק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בר בשווייץ
בר (באנגלית: Bar) הוא בית עסק קמעונאי, בו מוגשים משקאות אלכוהוליים, כמו בירה, יין, משקאות מזוקקים, קוקטיילים, משקאות אחרים כמו מים מינרליים ומשקאות קלים, ולעיתים קרובות נמכרים בו חטיפים, כמו צ'יפס או בוטנים, לצריכה במקום. בסוגים מסוימים של ברים, כגון פאבים, קיימת גם הגשת אוכל מתפריט מסעדה.
ברים מספקים ללקוחותיהם כיסאות בר גבוהים לאורך דלפק, או כיסאות הממוקמים מסביב לשולחנות. ישנם ברים הכוללים בידור על במה, כגון תזמורת חיה, מופעי סטנד-אפ, רקדניות גו-גו או חשפניות. ברים המציעים בידור או מוזיקה חיה מכונים לעיתים קרובות מועדוני לילה. סוגים של ברים נעים בין ברים זולים לבין מקומות אלגנטיים של בידור עבור האליטה, לעיתים קרובות בצמוד למסעדות יוקרה.
בברים רבים יש מועדים של מכירה מוזלת, המכונה "Happy hour", על מנת לעודד לקוחות להגיע בשעות שאין שעות-עומס. ברים מצליחים, המלאים עד אפס מקום, עשויים לדרוש תשלום דמי כניסה, או לחייב כל לקוח לרכוש משקה אחד לפחות, במהלך שעות השיא שלהם. יש ברים בהם מועסקים שומרי סף, על מנת להבטיח שהלקוחות הנכנסים למקום עם בגיל חוקי, כדי לסלק מהמקום לקוחות שיכורים או אלימים, ו/או כדי לגבות דמי כניסה. ברים כאלה לעיתים קרובות כוללים בידור, אשר עשוי להיות להקה חיה, סולן, סטנדאפיסט, או תקליטן המנגן מוזיקה מוקלטת.
המונח "בר" נגזר מהדלפק המיוחד שעליו המשקאות מעורבבים ומוגשים. לקוחות יכולים לשבת או לעמוד בבר והמשקאות יוגשו להם על ידי הברמן. בהתאם לגודל של הבר והגישה אליו, אלכוהול עשוי להיות מוגש ללקוחות ליד הבר על ידי הברמנים, ליד השולחנות על ידי מלצרים, או על ידי שילוב של השניים. בדרך כלל, מאחורי הבר מותקנים מספר מדפים, עליהם מסודרים כוסות ובקבוקי שתייה חריפה.
היסטוריה

לאורך ההיסטוריה, מקומות ציבוריים המיועדים לשתייה זכו לשמות רבים ושונים. בעידן הקולוניאלי של ארצות הברית, טברנות היו מקום מפגש חשוב, בעוד רוב המוסדות האחרים היו חלשים. במהלך המאה ה-19, מסבאות היו מאוד חשובות לשעות הפנאי של מעמד הפועלים. כיום, גם כאשר העסק משתמש בשם אחר, כגון "בית מרזח" או "סלון", האזור שבו הברמן מוזג או מערבב משקאות בדרך כלל מכונה "בר".
המכירה ו/או הצריכה של משקאות אלכוהוליים הייתה אסורה במחצית הראשונה של המאה ה-20 במספר מדינות, לרבות פינלנד, איסלנד, נורווגיה, וארצות הברית. בארצות הברית, בארים לא חוקיים שפעלו בתקופת היובש נקראו "ספיק איזי".
חברת תקשורת בריטית מפרסמת 50 הברים הטובים בעולם בתדירות שנתית.
הגבלות

בתחומי שיפוט רבים קיימים חוקים האוסרים על קטינים מלהיכנס לברים. במקומות בהם ללקוחות אשר מתחת לגיל השתייה חוקי כן מותר להיכנס לברים, כמו במקרה עם פאבים שמגישים אוכל, הם אינם רשאים לשתות. בחלק מתחומי השיפוט, ברים אינם רשאי לשרת לקוחות שהם כבר שיכורים. בערים ובעיירות יש בדרך כלל מגבלות חוקיות על המקומות בהם ברים עשויים להיות ממוקמים, וכן על סוגי האלכוהול שמותר להגיש ללקוחות. למשל, ישנם ברים שלהם רישיון למכור בירה ויין, אבל הם אינם רשאים למכור משקאות מזוקקים. בחלק מתחומי השיפוט, לקוחות אשר קונים אלכוהול חייבים להזמין גם אוכל. בתחומי שיפוט מסוימים, בעלי הבר אחראים, מבחינה משפטית, על התנהגות הלקוחות שהם משרתים (אחריות זו עלולה להתעורר במקרים של נהיגה בשכרות, העלולה לגרום לפציעות או אף למקרי מוות).
מדינות מוסלמיות רבות אוסרות על פתיחת ברים (או אף על החזקה או מכירה של אלכוהול) מטעמי דת, אך ישנן מדינות מוסלמיות, כגון קטר ואיחוד האמירויות הערביות, שכן מתירות פתיחת ברים באזורים מאוד מסוימים, אך מאפשרות רק למי שאיננו מוסלמי לשתות בהם.