stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NCIS: הוואי
רקע

הסדרה עוקבת אחר צוות בדיוני של סוכני שירות החקירות הפליליות של חיל הים שעובדים ממשרד השדה של פרל הארבור, אותו מובילה הסוכנת המיוחדת האחראית ג'יין טננט. הצוות חוקר פשעים הקשורים לביטחון הצבאי והלאומי.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות ראשיות

ונסה לאשיי בתור ג'יין טננט: הסוכנת המיוחדת הראשונה של ה-NCIS: משרד השדה של הוואי.
רונדה כהאנה ויליאמס בתפקיד ג'יין טננט הצעירה.
אלכס טרנט בתפקיד קאי הולמן: סוכן NCIS חדש בצוות שחזר לאחרונה הביתה לטפל באביו.
נואה מילס בתפקיד ג'סי בון: איש סודה והשני תחת פיקודה של טננט, בון הוא בלש רצח לשעבר בוושינגטון די סי, שמכיר היטב את מסלולי ההליכה של האיים.
יסמין אל-בוסטמי בתור לוסי טארה: סוכנת השטח הצעירה של NCIS: הוואי, לסבית ובת הזוג של קייט ויסלר.
ג'ייסון אנטון בתור ארני מאליק: מומחה מודיעין הסייבר של היחידה.
טורי אנדרסון בתור קתרין מארי "קייט" ויסלר: קצינת סוכנות הביון ההגנה (DIA), לימים בולשת הפדרלית (FBI). סוכנת מיוחדת ואשת קשר בין ה-NCI ל--FBI. לסבית ובת הזוג של טארה.
קיאן טלאן בתור אלכס טננט: הבן הבכור של ג'יין.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות משניות

אנבר קג'וקי בתור קפטן ג'ו מיליוס: סגן הרמטכ"ל למפקד, צי האוקיינוס השקט, מאוחר יותר הוצב מחדש לפנטגון. הוא גם מושא האהבה של ג'יין; כאשר העברתו הייתה רשמית, השניים השלימו לבסוף את מערכת היחסים ביניהם.
מהינה נפוליאון בתפקיד ג'ולי טננט: הבת הצעירה של ג'יין.
ג'ולי ווייט בתפקיד מגי שו: המנטורית והחברה לשעבר של ג'יין.
שריף אטקינס בתור קפטן נורמן 'בום בום' גייטס. מומחה לחומרי נפץ.
סיאנה קופוד כמפקדת (ד"ר) קרלה צ'ייס, בוחנת רפואית שהוקצתה לבסיס הג'וינט פרל הארבור-היקאם.
אנתוני רוביבר כדניאל טננט, הגרוש ואבי ילדיה של ג'יין.
צוות השחקנים והדמויות > אורחים בולטים

ביולה קואלה בתפקיד דייוויד סולה: מומחה למודיעין ניו זילנדי.
צוות השחקנים והדמויות > קרוס-אובר > NCIS

וילמר ולדרמה בתור ניק טורס: סוכן מיוחד של NCIS שחולק עבר עם טננט.
קתרינה לאו בתור ג'סיקה נייט: סוכנת מיוחדת של NCIS.
דיונה סיבה כקאסי היינס: מומחית לזיהוי פלילי עבור NCIS.
גארי קול בתור אלדן פארקר: הסוכן המיוחד המפקח של NCIS.
בריאן דיצן בתור ד"ר ג'ימי פאלמר, פתולוג ובוחן רפואי ראשי של NCIS.
צוות השחקנים והדמויות > קרוס-אובר > NCIS: לוס אנג'לס

כריס אודונל בתפקיד גרישה קאלן סוכן מיוחד מפקח של משרד הפרויקטים המיוחדים בלוס אנג'לס
אל אל קול ג'יי בתור סם האנה, סוכן שטח בכיר ב-NCIS, שני בפיקוד היחידה
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 22 | 22 | 20 בספטמבר 2021 | 23 במאי 2022 |
|  | 2 | 22 | 22 | 19 בספטמבר 2022 | 22 במאי 2023 |
|  | 3 | 10 | 10 | 12 בפברואר 2024 | 6 במאי 2024 |
ראו גם

NCIS: לוס אנג'לס
NCIS: ניו אורלינס
NCIS: סידני
NCIS: ההתחלה
הערות שוליים

↑  Ausiello, Michael (7 באפריל 2021). "NCIS: Hawaii Poised to Feature Female Lead, Marking a Franchise First". TVLine. נבדק ב-7 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  HNN Staff (30 באפריל 2021). "CBS casts Vanessa Lachey to play lead role in crime series 'NCIS: Hawaii'". Hawaii News Now. נבדק ב-1 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Matt's Inside Line: Scoop on Ghosts, SVU, Fire Country, All American, Flash, Hightown, Chicago Fire and More". 14 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "NCIS: Hawai'i". ViacomCBS Press Express. ביולי 2021. נבדק ב-12 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Otterson, Joe (2021-05-17). "'NCIS: Hawai'i' Casts 'Falcon and Winter Soldier' Alum Noah Mills (EXCLUSIVE)". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-05-17.
1 2  Petski, Denise (3 ביוני 2021). "'NCIS: Hawai'i': Tori Anderson & Kian Talan To Co-Star In CBS Spinoff". Deadline Hollywood. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mitovich, Matt Webb (12 בינואר 2022). "Hawaii Five-0's Beulah Koale Visits NCIS: Hawai'i: Details and First Look". TVLine. נבדק ב-16 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
חאתם רדא ג'ראר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1947 (בן 78) בורקין, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  حاتم رضا إبراهيم جرار 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת מוסול 
 
חאתם רדא ג'ראר (בערבית: حاتم رضا جرار; נולד ב-19 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי מוניציפלי פלסטיני, מנתח אורתופד בהכשרתו. ראש עיריית ג'נין לשעבר.
ביוגרפיה

נולד בעיירה בורקין. ב-1972 השלים לימודי רפואה וכירורגיה במכללה לרפואה (ער') שבאוניברסיטת מוסול (אנ'), בעיר מוסול שבעיראק.
לאחר שנבחר לראשות עיריית ג'נין בבחירות המוניציפליות בשנת 2006 נעצר בידי ישראל יחד עם ראש עיריית קלקיליה ושוחרר רק ב-2009. בשנת 2010 התפטר מתפקידו וחזר לפעול כאורתופד.
הערות שוליים

↑  ידיעה על התפטרותו ב'אל-וטן', 11 בינואר 2010 (מאורכבת בארכיון האינטרנט)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זיאד אבו עין

| --- | --- |

עצרת הזדהות ברמאללה עם אסירים פלסטינים בבתי הכלא הישראליים, 2 ביולי 2011
 לידה:  22 בנובמבר 1959 רמאללה, הגדה המערבית
 פטירה:  10 בדצמבר 2014 (בגיל 55) תורמוס עיא, הרשות הפלסטינית
 ישות מדינית:  הרשות הפלסטינית
 מפלגה:  פת"ח 
 
 
 
זיאד אבו עין (בערבית: زياد أبو عين; 22 בנובמבר 1959 – 10 בדצמבר 2014) היה פוליטיקאי פלסטיני ומחבל מורשע. הוא היה חבר הפת"ח, אש"ף ושר ברשות הפלסטינית.
אבו עין ישב בכלא בישראל לאחר שהורשע על הנחת המטען בפיגוע בטבריה בשנת 1979, בו נרצחו שני נערים ונפצעו 36 אזרחים. אבו עין שוחרר בעסקת ג'יבריל הראשונה ומאז נעצר מספר פעמים.
ב-10 בדצמבר 2014 מת במהלך הפגנה פלסטינית בתורמוס עיא מול חיילי צה"ל, לאחר שלקה בהתקף לב. למרות תוצאות הנתיחה שלאחר המוות, הממשלה הפלסטינית האשימה את ישראל במותו.
ביוגרפיה

אבו עין, ששמו היה זיאד טריפי, גדל באל-בירה.
ביוגרפיה > פעילות חבלנית ומאסר

ב-14 במאי 1979 התפוצץ ברחוב הגליל בטבריה מטען חבלה ממנו נהרגו שני נערים ונפצעו מעל 30. לאחר הפיגוע עבר אבו עין לירדן באישור שלטונות ישראל ומשם לארצות הברית. בניסיון פיגוע נוסף שבוצע שבועיים לאחר מכן, נתפסה עטאף יוסף בעת שהניחה מטען חבלה בתחנה המרכזית בירושלים ובעקבות זאת נעצר מפעילה, ג'מאל יאסין. בחקירתו הודה יאסין שהוא הכין את הפצצה שהתפוצצה בטבריה, והצביע על אבו עין כמי שקיבל ממנו את הפצצה ואת רכבו, והניח את הפצצה בטבריה.
בעקבות זאת הגישה ישראל לארצות הברית בקשת הסגרה לאחר שאבו עין נעצר בשיקגו באוגוסט 1979. בדצמבר 1981 הוסגר אבו עין לישראל, לאחר שזו התחייבה להתייחס אליו כאל אסיר פלילי רגיל. אבו עין היה האסיר הראשון שהוסגר מארצות הברית לישראל על פי הסכם ההסגרה ביניהן. הסגרתו ספגה ביקורת מצד גורמים פלסטינים שטענו שנעשתה אף על פי שלא היו ראיות לאשמתו של אבו עין. ההסגרה ספגה ביקורת גם מצד ירדן, שאף העלתה את נושא ההסגרה לדיון באו"ם.
אבו עין הורשע ברצח בבית המשפט המחוזי ובמאי 1983 דחה בית המשפט העליון את ערעורו על הרשעתו והותיר על כנו את מאסר העולם שנגזר עליו.
ביוגרפיה > שחרור ומעצר מחדש

בנובמבר 1983 היה אמור אבו עין להשתחרר מהכלא במסגרת עסקת ג'יבריל הראשונה לשחרור שישה משמונת חיילי הנח"ל שנשבו בלבנון, אולם ברגע האחרון הוא הוחלף באסיר אחר. לבסוף שוחרר אבו עין בעסקת ג'יבריל. לאחר מספר חודשים היה אבו עין מראשוני משוחררי עסקת ג'יבריל שנעצרו מחדש, בעקבות מידע על כוונתו לארגן חטיפת אוטובוס והוא הוחזק במעצר מנהלי.
בשנת 2001 ארגן אבו עין, שהיה חבר הנהגת הפת"ח ביהודה ושומרון, חרם על מוצרים ישראלים. באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, הגיע לביתו מרוואן ברגותי שהיה מבוקש, ואחריו הגיעו כוחות צה"ל שעצרו את ברגותי בביתו של אבו עין. בעקבות זאת נעצר גם אבו עין ושהה זמן מה בכלא.
ביוגרפיה > בפוליטיקה הפלסטינית

לאחר שחרורו נתמנה לסגן שר לענייני אסירים, עד פירוק המשרד בשנת 2014, עקב הקמת ממשלת האחדות עם החמאס. במסגרת תפקידו טען שהתנאים של האסירים הפלסטיניים גרועים מאלו של האסירים היהודיים באושוויץ.
ביולי 2006 נימק אבו עין, בראיון טלוויזיוני, את התועלת בהסכמי אוסלו, בכך שבזכותם היה ניתן להוציא לפועל את האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2008, לקראת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, ניסה אבו עין לארגן צעדות מכל העולם לכיוון ישראל למימוש זכות השיבה.
ב-10 בדצמבר 2014 מת אבו עין אחרי שהתעמת עם חיילי צה"ל במהלך הפגנה בכפר תורמוס עיא נגד המאחז "עדי עד". הפלסטינים האשימו את ישראל בהריגת אבו עין, ומדינות רבות קראו לישראל לפתוח בחקירה מהירה של התקרית. בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי אבו עין מת מהתקף לב. הוא היה מעשן כבד ובעבר סבל מאוטם לבבי.
הערות שוליים

↑  בועז להב ודוד לנקרי
↑  שמעון וייס, 2 נערים נהרגו 30 נפצעו, דבר, 15 במאי 1979
↑  שעיה סגל, 4 מחבלים שגרמו למות שישה התפרעו והוצאו מאולם ביהמ"ש, מעריב, 14 באפריל 1980
מחבל ושתי שותפותיו מרמאללה - למאסר עולם, מעריב, 15 במאי 1980
↑  כתב אישום נגד נאשם בפיגוע בטבריה, דבר, 8 באוקטובר 1979
↑  ישראל מבקשת הסגרת המחבל, דבר, 23 באוגוסט 1979
↑  Chronologies of Modern Terrorism, page 194
↑  המחבל אבו עיין הוסגר, דבר, 14 בדצמבר 1981
↑  מחר משפטו של האסיר מרמאללה, דבר, 10 בינואר 1982
↑  נדחה ערעור המחבל שביצע הפיגוע בטבריה, מעריב, 4 במאי 1983
↑  דני רובינשטיין, המסוכנים במחבלים, דבר, 25 בנובמבר 1983
↑  הצלב האדום: לא הוחזרו כל השבויים, דבר, 14 בדצמבר 1983
↑  ישראל החליפה ברגע האחרון מספר אסירים שהיו מזוהים עם החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, וייתכן שזו הסיבה להחלפה. בזמנו, נומקה ההחלפה בטעות ברשימות.
↑  אבינעם בר יוסף, מתחיל משפט מחבל ששוחרר, מעריב, 19 בדצמבר 1985
↑  אבינעם בר יוסף, מחבלים גדלים בתפר הירושלמי, מעריב, 9 במאי 1986
↑  ליאור גרינבאום, ‏הפלשתינים מתחילים השבוע בביצוע החרם על סחורה ישראלית, באתר גלובס, 30 בינואר 2001
הפלשתינים מתכוונים להתחיל באכיפה מעשית של החרם על סחורות ישראליות בשטחי הרשות, באתר גלובס, 20 במאי 2001
↑  אבי יששכרוף, האם שחרור מרואן ברגותי, שהואשם במעשי רצח, יעלה את ישראל והפלסטינים על דרך חדשה, באתר הארץ, 13 במרץ 2009
↑  Release of Prisoners Earns Israel Criticism, Little Apparent Goodwill, JTA, August 7, 2003
↑  אליאור לוי, שביתת רעב פלסטינית ואלימות: "המצב מסוכן", באתר ynet, 24 בפברואר 2013
↑  Israeli prisons are worse than Auschwitzes of the Nazis, says Palestinian Authority Deputy Minister, Palwatch on Youtube, excerpt from PA TV, October 6, 2011
↑  Phoenix Rising: The Rise and Fall of the American Republic, page 392
↑  Palestinian Authority Minister: Oslo gave Palestinians the tools to wage the "great Intifada", Palwatch on Youtube, excerpt from Al-Alam TV (Iranian channel in Arabic), July 4, 2006
↑  God's March to the New Jerusalem, page 215
↑  אליאור לוי, ירון קלנר וד"ר איתי גל, תוצאות נתיחת השר הפלסטיני: מת מהתקף לב שאולי נגרם כתוצאה מלחץ, באתר ynet, 11 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012789376005171
הקבינט המדיני-ביטחוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תחום שיפוט:  ישראל
 משרד אחראי:   משרד ראש הממשלה
 סוכנות אם:  מזכירות הממשלה
 ממשלה:  ממשלת ישראל
 ראש:  ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו
 מנהל:  ראש המטה לביטחון לאומי
 
ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי, המכונה באמצעי התקשורת וידועה בציבור כ"הקבינט המדיני-ביטחוני" ובקיצור "הקבינט", היא ועדת שרים מיוחדת, האמונה על גיבוש מדיניות הממשלה, הובלתה ויישומה בנושאי יחסים בינלאומיים וביטחון לאומי.
בראש הוועדה עומד ראש ממשלת ישראל, וחברים בה כדרך קבע שר החוץ, שר הביטחון, השר לביטחון לאומי, שר האוצר ושר המשפטים, כששאר שרי הוועדה נבחרים על ידי ראש הממשלה. תפקידה העיקרי של הוועדה בימי שגרה הוא לתאם את המשא ומתן המדיני, ובשעת חירום (בעתות משבר כגון מלחמה) – לקבל החלטות בנושאי ביטחון. תיקון 6 לחוק-יסוד: הממשלה משנת 2018 אף הרחיב את סמכותה של הוועדה וקבע שהממשלה רשאית להאציל מסמכותה להכריז על מלחמת או לנקוט בפעולה צבאית רק לידי ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי. על חברי הוועדה יש חובה מוגברת להבין את הנושאים שנידונים בוועדה ואת משמעות ההצבעה אודותיהם. ב-13 באפריל 2021 הגיש היועץ המשפטי לממשלה חוות דעת למזכיר הממשלה לפיה הקבינט המדיני-ביטחוני איננו מוסמך לקבל החלטות עד למינוי שר משפטים קבוע, אלא אם מדובר במקרים דחופים, מפאת היותו אחד מחברי הוועדה שחברותם נקבעה בחוק.
לעיתים מפאת מספרם הרב של שרי הוועדה והצורך לקיים דיונים בהרכב מצומצם יותר, נוצר פורום נוסף בלתי רשמי שמכונה "המטבח" או "המטבחון", ומקור שמו בתקופת כהונתה של גולדה מאיר כראש הממשלה, אז נהגו השרים הבכירים להיפגש לעיתים ולדון על ענייני המדינה במטבח ביתה. יודגש כי על אף הביטוי "קבינט", קבוצה זו נבדלת מקבינט הממשלה הכללי (כאמור, זוהי אך ועדת שרים).
היסטוריה > ועדת השרים לענייני ביטחון

עוד במהלך מלחמת העצמאות עלה הרעיון שתוקם ועדת שרים שתפקח על ניהול המלחמה, אך ראש הממשלה ושר הביטחון דאז, דוד בן-גוריון התנגד נחרצות להקמתה משום שלא רצה לחלוק את מעמדו בניהול המלחמה עם גורמים פוליטיים אחרים ובפרט עם אנשי "אחדות העבודה". החל משנות ה-50 פעלה בממשלת ישראל ועדת השרים לענייני חוץ וביטחון, שבהמשך שונה שמה לוועדת השרים לענייני ביטחון. כינוסיה היו ספוראדיים והיא התנהלה ללא סדרי עבודה ודיון ברורים. לעיתים התכנסה הממשלה כולה תחת הכותרת ועדת השרים לענייני ביטחון, כדי להבטיח את סודיות הדיון. במהלך כהונתו של בן-גוריון כראש הממשלה הוועדה לא החזיקה במעמד וכוח רב, כפי שניתן ללמוד מהאופן שבו התעלמו מקיומה עובר [דרושה הבהרה] ליציאה למבצע קדש.
כחלק מתהליך הרכבת ממשלת ישראל העשירית הסכים לוי אשכול (שקיבל את המנדט להקים ממשלה בראשותו של בן-גוריון) לדרישת ישראל גלילי ואנשי "אחדות העבודה" לכינון ועדת שרים לענייני ביטחון (עובדה המעידה על כך שבשלהי שנות ה-50 בפועל חדלה הוועדה מלהתכנס), "בראשותו של שר הביטחון - הרכבה יהיה כמתכונת הממשלה". כניסת אשכול ללשכת ראש הממשלה בשנת 1963 רוממה את מעמד הפורום שהחל להתכנס לעיתים תכופות יותר ובאופן ממוסד. ההיסטוריון אדם רז ציין שהקמת ועדת השרים לענייני ביטחון בשנת 1961 הייתה נדבך חשוב במאבק הפנימי בצמרת הפוליטית בישראל בדבר פרויקט הגרעין הישראלי והדרישה שיוסדר פיקוח על הפרויקט, שהתנהל עד אז תוך מידור מוחלט של המערכת הפוליטית על ידי בן-גוריון ושמעון פרס.
בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים הדרג הצבאי בישראל תבע יציאה מהירה למלחמה והדרג המדיני נקט בעמדה מתונה יותר. ב-2 ביוני התכנסה ועדת השרים המורחבת לענייני ביטחון (ראש הממשלה, עשרה שרים וסגן שר אחד) לפגישה עם פורום המטכ"ל, ובהזדמנות זו באו לידי ביטוי העמדות השונות. ישיבה זו זכתה לכינוי "מרד הגנרלים", בשל הביקורת מהדרג הצבאי (בראשות האלופים אריק שרון ומתי פלד) על הממשלה והאשמתה בהססנות, עקב הימנעותה (באותו שלב) מיציאה למכה מקדימה. בסיום ההתכנסות דחה ראש הממשלה, לוי אשכול, את דרישת הרמטכ"ל, יצחק רבין, לכינוס מיידי של הממשלה וקבלת החלטה של יציאה למלחמה – אשכול הודיע שהממשלה תתכנס במועד הקבוע הרגיל, ביום ראשון, 4 ביוני.
בעקבות המלחמה החליטה ועדת השרים לענייני ביטחון על הדפסת מפת ישראל בקווי הפסקת האש של המלחמה תוך מחיקת "הקו הירוק", אך עקב התנגדותו של השר ישראל ברזילי הובאה ההחלטה להכרעת הממשלה, וזו התכנסה כוועדת השרים לענייני ביטחון ואישרה את ההחלטה.
בתחילתה של מלחמת ההתשה נמנעה ישראל מהפצצות בעומק מצרים במטרה למנוע הסלמה בלחימה ומחשש לתגובת ארצות הברית. שגריר ישראל החדש בארצות הברית, יצחק רבין, ראה את הדברים אחרת ושיגר מברק ב-19 בספטמבר 1969 ובו העריך שהממשל האמריקאי אוהד את ישראל ואת פעולותיה הצבאיות במידה כזו שהאמריקאים עצמם היו מעוניינים בהחרפת הפעולות הצבאיות כנגד מצרים. בעקבות זאת הציע מטכ"ל צה"ל באמצע דצמבר שחיל האוויר יתקוף בעומק מצרים. לאחר דיונים אחדים בוועדת השרים לענייני ביטחון, שהסתיימו בתחילת ינואר, אושרו שתי התקיפות הראשונות, שהתחילו את מבצעי פריחה - סדרה של מבצעים של חיל האוויר שבמסגרתם הופצצו מטרות איכות בעומק מצרים.
היסטוריה > "קבינט המלחמה"

בימי מלחמת יום הכיפורים התגבשה באופן מאולתר קבוצת שרים, שנטלה על עצמה קבלת החלטות עקרוניות חשובות במהלך המלחמה. בקבוצה היו חברים ראש הממשלה גולדה מאיר, שר הביטחון משה דיין, סגן ראש הממשלה יגאל אלון והשר ישראל גלילי. קבוצה זו זכתה באותם ימים בשם "קבינט המלחמה", ולימים דבק בה הכינוי המוכר "המטבחון של גולדה".
קבינט המלחמה קיבל בעת החירום החלטות באופן עצמאי, והממשלה עצמה אישרה את ההחלטות רק בדיעבד.
על רקע זה, התעוררה כבר אז שאלת נחיצותו ותפקידיו של אותו קבינט. מן הצד האחד היו שטענו כי אסור לראש הממשלה ולחברי הקבינט לקבל החלטות לבדם. מצד שני היו שטענו כי על חברי הקבינט לנהל את המלחמה כראות עיניהם - מבלי להזדקק לאישורו של איש.
היסטוריה > הקמת ועדת השרים לביטחון לאומי

ועדת אגרנט, שהוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים, המליצה לראשונה על הקמת "ועדת שרים לענייני ביטחון" (קבינט), ולהסמיך צוות שרים מצומצם (עד 5 שרים) בראשות ראש הממשלה לקבל החלטות בעת מלחמה כשאי אפשר לזמן את הקבינט או את הממשלה.
רעיון הקמתו של הקבינט המדיני ביטחוני בישראל שב והועלה במצעה של מפלגת המרכז בראשותו של יצחק מרדכי בבחירות 1999.
מפלגת המרכז הציעה תוכנית מדינית ביטחונית חדשה, במסגרתה יוקם קבינט מדיני ביטחוני למען יישום יעיל של מדיניות השלום והביטחון. על פי המצע, תוקם גם מועצה לתכנון וייעוץ מדיני שיושב ראש שלה ימונה על ידי ראש הממשלה, ולצדו יפעלו צוותים מקצועיים ומצומצמים בתחומי ההתמחות הרלוונטיים.
הוצע כי בישיבות הקבינט עצמן יטלו חלק באופן קבוע ראש הממשלה, ממלא מקום ראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה, מנכ"לי משרד הביטחון, החוץ והאוצר, הרמטכ"ל, ראש השב"כ, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, מנהלי המשא ומתן המדיני וגורמים ממלכתיים בהתאם לצורך.
רעיון הקבינט המדיני ביטחוני נוצר במטרה לספק גוף מייעץ מיוחד, מקצועי ואובייקטיבי לממשלה.
על החברים בקבינט להעריך מצבים, להציע חלופות, לקבוע עמדות ולבחון את דרכי הממשלה והצבא.
בפועל, הקמת גוף זה נסמכת על סעיף 6 לחוק הממשלה, התשס"א-2001 הקובע כי ”בממשלה תפעל ועדת השרים לביטחון לאומי שהרכבה: ראש הממשלה – יושב ראש, ממלא מקום ראש הממשלה אם מונה, שר הביטחון, שר המשפטים, שר החוץ, השר לביטחון פנים ושר האוצר”.
עוד קובע החוק כי: ”הממשלה רשאית, לפי הצעת ראש הממשלה, להוסיף חברים לוועדה, ובלבד שמספר חבריה לא יעלה על מחצית מספרם של חברי הממשלה”.
בנוגע לנושאים בו תעסוק הוועדה לביטחון לאומי נקבע בהחלטות הממשלה:
(א) הנושאים המדיניים הביטחוניים וההתיישבותיים ידונו בוועדה.
(ב) סדר היום של הוועדה והגורמים שיוזמנו לישיבותיה יקבעו על ידי ראש הממשלה לאחר התייעצות עם השר המייצג.
(ג) השר המייצג יהיה רשאי, טרם החלטה, לדרוש שההחלטה בנושא כלשהו הנדון בוועדה, ידון ויוכרע במליאת הממשלה. האמור לעיל לא יחול במקום שראש הממשלה יהיה סבור, לאחר התייעצות עם השר המייצג, כי בנסיבות העניין נדרשת החלטה מידית או שקיימות נסיבות אחרות המצדיקות הכרעה בוועדה.
היסטוריה > כישלון הקבינט המדיני-ביטחוני במלחמת לבנון השנייה

בימי מלחמת לבנון השנייה, תפקיד הוועדה היה לקבוע ולהוביל את מדיניותה של ישראל במלחמה. גוף זה, שמנה בו אז שנים-עשר חברים, ספג ביקורת קשה בדו"ח הביניים של ועדת וינוגרד והואשם בחוסר תפקוד בשעת חירום.
בישיבת הממשלה ב-12 ביולי 2006 הוחלט על הקמת "פורום השבעה", המורכב מחברי הקבינט עצמו, שתפקידו יהיה לקבל החלטות נקודתיות בנוגע למלחמה.
"פורום השבעה", המתכונת המצומצמת של הקבינט, כלל בימי מלחמת לבנון השנייה את ראש הממשלה אהוד אולמרט, ממלאת מקומו ושרת החוץ ציפי לבני, שר הביטחון עמיר פרץ, המשנה לראש הממשלה והשר לפתוח הנגב והגליל שמעון פרס, סגן ראש הממשלה ושר התחבורה שאול מופז, סגן ראש הממשלה ושר התמ"ת אלי ישי, והשר לביטחון פנים אבי דיכטר.
הסמכות שהוגדרה לפורום עם הקמתו היא לקבל החלטות אופרטיביות-מבצעיות, בעוד שהחלטות מדיניות נותרו במסגרת הקבינט המורחב.
חברי הקבינט בזמן מלחמת לבנון השנייה נתבקשו להעיד בפני ועדת וינוגרד, שהוקמה כדי לחקור את אירועי המלחמה, על מנת לבחון את הכישלון בהליך קבלת ההחלטות בגוף זה.
אחת התובנות הבולטות בדו"ח הביניים שפרסמה הוועדה היא כי הקבינט המדיני-ביטחוני בכלל, והפורום המצומצם שלו – "פורום השבעה", שתפקידם הוא לקבוע את מדיניות ישראל בזמן המלחמה, היו למעשה גופים מיותרים לחלוטין, שתרומתם בהליך קבלת ההחלטות היה חסר משמעות ואף שולי.
עוד הוטח בגופים הללו כי התנהלותם בעת חירום אף פגעה ועיכבה תהליכים חשובים.
מתוך הדו"ח:
הפורום המדיני האינטימי הזה לא שימש בפועל בתפקיד שהוא יכול היה למלא: פורום מצומצם ודיסקרטי, שכלל את בכירי הדרג המדיני-ביטחוני ואנשים בעלי נסיון רב בתחומים אלה, שייצגו מרכיבים רבים של הקואליציה - שבו יכלו להתקיים דיונים של ממש, במטרה להעריך את המצב ולגבש מחשבות לגבי מתווה המשך הפעילות, על סמך חומר מלא יותר ותוך דיון דינמי עם בכירי מערכת הביטחון. התוצאה הייתה כי במהלך התקופה הקריטית ביותר של היציאה למערכה, איננו מוצאים בדרג המדיני ולו פורום אחד שבו נהנו ראש הממשלה ושריו הבכירים מן החרות לבחון יחד, בשיחה גלויה ומפוכחת, את הנתונים והחלופות, ולהחליט על הדרך הטובה ביותר לפעולה. פורום כזה היה חיוני לניהול נכון של המערכה מבחינת הדרג המדיני. טוב נעשה שגוף בעל פוטנציאל כזה הוקם בהחלטת הממשלה ב-12 ביולי. למעשה הפוטנציאל הזה לא מומש, ופורום השבעה לא התפתח לכלל גוף משמעותי. רע מאוד שלא נעשה בו שימוש שיטתי ונכון יותר. במצב שנוצר - לא ניתן להעריך את דרך פעולתו.
טענה מרכזית העולה מהביקורת על הקבינט המדיני-ביטחוני היא כי גם אם תחומי האחריות ודפוסי העבודה של גוף זה אינם מוגדרים בחוק במדינת ישראל, לא יהיה זה מרחיק לכת לומר כי החברים בקבינט, גוף בכיר ברשות המבצעת בעת משבר, לא עמדו בתפקיד החשוב, ולא היוו קבוצת חשיבה יצירתית ואקטיבית, שתאתגר את ראש הממשלה בהליך קבלת ההחלטות הנוגעות לניהול המערכה הלבנון.
עוד נטען, כי בניגוד למצופה בעת חירום, חברי הקבינט לא נטרלו את האינטרסים הפוליטיים, הארגוניים והאישיים שלהם בקבלת ההחלטות.
מכך עולה, כי הקבינט שימש יותר כ"חותמת גומי" עבור ראש הממשלה, ולא היה הבקרה העליונה להחלטותיו. נטען כי התנהלותו הקלוקלת של הקבינט אפשרה לחברי הפורום המצומצם שניהל את המלחמה בפועל - ראש הממשלה, שר הביטחון והרמטכ"ל, לנהל את המלחמה כראות עיניהם.
היסטוריה > לאחר מלחמת לבנון השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מספר אירועים ביטחוניים (בתוכם, פעולת ההשתלטות על המרמרה) עוררו ביקורת על דרך קבלת ההחלטות שנעשתה במנותק מהקבינט בעוד ההשלכות חרגו מהתחום הביטחוני.
דו"ח מבקר המדינה בעניין מבצע צוק איתן נגע בנושא אופן קבלת ההחלטות, עדכון ותדרוך הקבינט המדיני-ביטחוני בעת המבצע.
ביוני 2016, בעקבות משבר פוליטי בין ראש הממשלה נתניהו והשר נפתלי בנט שדרש מינוי מזכיר צבאי לקבינט, מונתה ועדה בה היו חברים יעקב עמידרור, יוחנן לוקר ויוסף צ'חנובר. הוועדה עסקה בעניין העברת מידע לקבינט וסמכויותיו במפקדות צה"ל ועסקה באירועים ביטחוניים שונים. במאי 2017 הקבינט אימץ את המלצות הוועדה.
ב-30 באפריל 2018 אושר תיקון לחוק יסוד: הממשלה לפיו הקבינט הוסמך להכריז מלחמה ולהחליט על פעולה ש"עשויה בסבירות גבוהה להובילך למלחמה" (סמכות שהייתה קודם לכן של ממשלת ישראל. כן נקבע כי החלטה על הכרזת מלחמה תוכל להתקבל על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון בלבד, במקרה שלא ניתן לכנס את הקבינט. התיקון האחרון בוטל ב-17 ביולי 2018 ונקבע כי בשביל להכריז מלחמה ולהחליט על פעולה ש"עשויה בסבירות גבוהה להובילך למלחמה" נדרש לבצע הצבעה בה ישתתפו מספר "רב ככל האפשר" של חברי הקבינט.
בשנת 2019 בהחלטת הקבינט הוקמה הוועדה המייעצת לבחינת היבטי ביטחון לאומי בהשקעות זרות.
במלחמת חרבות ברזל הסמיכה הממשלה את הקבינט להקים קבינט ניהול מלחמה ולקבוע את הרכבו ותפקידיו. חברי קבינט המלחמה, בהתאם להחלטת הקבינט, הם ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון גלנט, השר גנץ ו-2 משקיפים, השרים דרמר ואייזנקוט.
סמכויות הוועדה

עיסוק בענייני הביטחון הלאומי של מדינת ישראל.
קבלת החלטה על מלחמה או על נקיטת פעולה צבאית משמעותית שעלולה להוביל ברמת הסתברות קרובה לוודאי למלחמה. (ועדת השרים תפעיל את סמכותה רק אם מצא ראש הממשלה כי הפעלת הסמכות בידי הקבינט, במקום הממשלה, נדרשת, בנסיבות העניין, בשל טעמים של ביטחון המדינה או יחסי החוץ שלה, לרבות טעמי סודיות הכרוכים בהם).
יחסי החוץ של ישראל ומדיניות החוץ שלה.
אישור תוכניות פיתוח והצטיידות של מערכת הביטחון וגופי המודיעין.
נושאים הנוגעים למערכת הביטחון ולמדיניותה, לרבות מבנה צה"ל, היערכותו, כוננותו והצטיידותו, מחקר ופיתוח במערכת הביטחון, קבלת הערכת המודיעין הלאומית השנתית ומעקב אחר התפתחויות בתחומים אלה.
קבלת מידע בנושאי מודיעין, נושאים מדיניים, מבצעים צבאיים וביטחוניים.
תיאום פעולות הממשלה באזורי יהודה, שומרון ועזה.
כל נושא אחר שראש הממשלה קבע שנסיבותיו מצדיקות שיידון בוועדת שרים זו.
אין אפשרות להגיש ערר על החלטות הקבינט בפני הממשלה ותוקפן מחייב כתוקף החלטת ממשלה.