Singular they
קבלה ומדריכי כתיבה > מדריכי כתיבה בריטיים

במהדורה הראשונה של "A Dictionary of Modern English Usage", שפורסמה בשנת 1926, הומלץ להשתמש ב-he גנרי. בנוסף צוין בה כי singular they הוא פסול בעיני מומחי הדקדוק. דוגמאות רבות לשימוש בו על ידי סופרים בולטים בעבר הוצגו באותה מהדורה, אך נאמר כי "מעט סופרים טובים בני זמננו היו מזלזלים [במומחי הדקדוק] בצורה כה בולטת כמו פילדינג ותאקרי", שמשפטיהם מתוארים כבעלי "צליל מיושן".
המהדורה השנייה, "Fowler's Modern English Usage" (שנערכה על ידי סר ארנסט גוורס ופורסמה ב-1965) ממשיכה בהמלצה על שימוש ב-he גנרי; השימוש ב-singular they מכונה "הפתרון הפופולרי", ש"גורם לאיש הספרותי לחרוק שיניים". עוד נכתב כי singular they עדיין נחשב פסול על ידי מומחי הדקדוק, אך נפוצים בדיבור הבלתי-פורמלי.
על פי המהדורה השלישית, "The New Fowler's Modern English Usage" (שנערכה על ידי ברצ'פילד ופורסמה ב-1996), singular they לא רק היה בשימוש נרחב על ידי סופרים איכותיים במשך מאות שנים, אלא הוא גם מקובל כיום בדרך כלל, למעט על ידי מספר מומחי דקדוק שמרנים, ביניהם פאולר של 1926, אשר, כך נטען, התעלם מהראיות:
במשך מאות שנים, הכותבים המבוססים השתמשו ב-"they",‏ "their" ו-"them" בהתייחסות אנפורית לשם עצם או כינוי גוף בלשון יחיד, והנוהג נמשך במאה ה-20. עד כדי כך, שמלבד מומחי הדקדוק המסורתיים, כבר כמעט ולא מרגישים יותר או בדרך כלל שצורות כתיבה כאלו נמצאות באזור אסור. פאולר (1926) לא אהב את הנוהג [...] ונתן מספר דוגמאות "שגויות" חסרות בסיס [...] העדויות שהוצגו במילון האנגלי של אוקספורד מצביעות לכיוון אחר לגמרי.
המקור באנגלית
Over the centuries, writers of standing have used "", "", and "" with anaphoric reference to a singular noun or pronoun, and the practice has continued in the 20C. to the point that, traditional grammarians aside, such constructions are hardly noticed any more or are not widely felt to lie in a prohibited zone. Fowler (1926) disliked the practice ... and gave a number of unattributed "faulty' examples ... The evidence presented in the  points in another direction altogether.
"The Complete Plain Words" נכתב במקור בשנת 1948 על ידי ארנסט גוורס, עובד מדינה, בניסיון של השירות הציבורי הבריטי לשפר את "האנגלית הרשמית". מהדורה שנייה, בעריכת סר ברוס פרייזר, פורסמה ב-1973, ובה נכתב כי "they" או "them" הם ה"מקבילה של כינוי הגוף בלשון יחיד של מין משותף" אשר "נפוצה בדיבור ואינה בלתי-ידועה בכתיבה רצינית", אך "מוכפשת על ידי מומחי דקדוק כשימוש בלתי מוצדק מבחינה דקדוקית. העצה של הספר ל"סופרים רשמיים" (עובדי מדינה) היא להימנע משימוש בצורה זו, ולא להתפתות ל"נוחות רבה יותר", אם כי "הצורך עשוי בסופו של דבר לגרום לו להיכנס לקטגוריה של ניב מקובל".
מהדורה חדשה של "Plain Words", שתוקנה ועודכנה על ידי נינתו של גוורס, רבקה גוורס, פורסמה בשנת 2014. במהדורה נכתב כי singular they הפך נפוץ הרבה יותר מאז דבריו המקוריים של גוורס, אך עדיין רואה את זה כ"בטוח יותר" להתייחס למשפט כמו 'The reader may toss their book aside' כשגוי "באנגלית פורמלית", תוך דחייה נחרצת אף יותר של משפטים כמו –
מדריך הכתיבה והשימוש של הטיימס (אשר פורסם לראשונה ב-2003 על ידי הטיימס הלונדוני) ממליץ להימנע ממשפטים כמו –
באמצעות שימוש בצורות רבים:
מדריך קיימברידג' לשימוש באנגלית (אנ') (2004, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג') רואה ב-singular they צורה "חסרת חשיבות":
עבור אלה שמקשיבים או קוראים, זה הפך לחסר חשיבות – אלמנט של שימוש נפוץ.
המקור באנגלית
For those listening or reading, it has become unremarkable – an element of common usage.
הדבר מבטא כמה העדפות.
"צורת their גנרית/אוניברסלית מספקת כינוי נטול-מגדר, הימנעות מ-"his" הייחודי ומ-"his/her" המגושם. זה מונע סקסיזם מיותר ונותן למשפט את ההתייחסות הרחבה ביותר [...] "they",‏ "them" ו-"their" נמצאים כעת בשימוש חופשי בהתאמה עם כינויי גוף ותוויות יידוע סתמיים בצורת יחיד, אלה עם השלכות אוניברסליות כגון any(one),‏ every(one),‏ no(one), וכן each and some (one), שההתייחסות אליהם היא לרוב אינדיבידואלית יותר..."
מדריך הכתיבה של האקונומיסט מתייחס לשימוש ב-they במשפטים כמו –
כמו "תחביר מקושקש שאנשים מאמצים כי הם לא יכולים להביא את עצמם להשתמש בכינוי גוף בלשון יחיד".
הספר "New Hart's Rules" (הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2012) מיועד לעוסקים בעריכה משנית, והדגש הוא על האלמנטים הפורמליים של ההצגה, כולל סימני פיסוק וגופן, ולא על סגנון לשוני, אם כי – כמו מדריך הסגנון של שיקגו – הוא עושה מדי פעם פשיטה על ענייני שימוש. הוא מייעץ שלא להשתמש ב-"he" הנייטרלי-מגדרית לכאורה, ומציע שימוש זהיר ב-they, כאשר גם "he and she" גורם לבעיות.
[...] כיום זה נחשב [...] מיושן או סקסיסטי להשתמש ב-"he" בהתייחסות לאדם ממין לא-מוגדר, כמו לדוגמה במשפט "every child needs to know that he is loved". החלופה "he or she" נמצאת בשימוש לעיתים קרובות, ובהקשרים רשמיים היא כנראה הפתרון הטוב ביותר, אך היא עלולה להיות מייגעת או ארוכה כאשר משתמשים בה בתדירות גבוהה. השימוש ב-"they" במובן הזה ("everyone needs to feel that they matter") הופך להיות מקובל הן בדיבור והן בכתב, במיוחד כאשר הוא מגיע לאחר כינוי גוף בלתי-מוגדר כמו "everyone" או "someone", אך אין צורך שעורך יכפה אותו אם המחבר השתמש ב-"he or she" באופן עקבי.
המקור באנגלית
... it is now regarded ... as old-fashioned or sexist to use  in reference to a person of unspecified sex, as in  The alternative  is often preferred, and in formal contexts probably the best solution, but can become tiresome or long-winded when used frequently. Use of  in this sense () is becoming generally accepted both in speech and in writing, especially where it occurs after an indefinite pronoun such as  or , but should not be imposed by an editor if an author has used  consistently.
מהדורת 2011 של "תרגום התנ"ך הבינלאומי החדש" משתמשת ב-singular they במקום ב-"he" המסורתי בעת תרגום כינויי גוף החלים על שני המינים ביוונית או בעברית המקורית. החלטה זו התבססה על מחקר של ועדה שחקרה את השימוש המודרני באנגלית וקבעה ש-singular they‏ (them/their) היא ללא ספק הדרך הנפוצה ביותר כיום שבה דוברי וכותבי אנגלית משתמשים כדי להתייחס לקודמנים בלשון יחיד כגון "whoever",‏ "anyone",‏ "somebody",‏ "a person",‏ "no one" וכדומה."
המהדורה הבריטית של "The Handbook of Nonexist Writing", אשר שונתה במובנים מסוימים מהמהדורה האמריקאית המקורית כדי להתאים להבדלים בתרבות ובאוצר המילים, שמרה על אותן המלצות, ואישרה את השימוש ב-singular they עם מונחים בלשון רבים מבחינה סמנטית כמו "everyone" ומונחים בלתי-מוגדרים כמו "person", אך שוב המליצה על שכתוב טקסט כדי להימנע מהצורך בכך.