העיר הטבועה
עלילה ראשית > אבודים בלב ים

ריד גומר אומר בדעתו לנוח מעט בטרם יתחיל לחקור את העיר, אך בדרכו לבית המלון הוא נתקף בחזיון אימים נוסף ומתעורר במיטתו באי יודעין כיצד הגיע אליה. פתק שהשאיר ברג בחדרו מסביר כי מצא אותו לאחר שהתמוטט על מדרכת הרחוב לעיני כל, ודאג להביאו בבטחה למיטתו.
ברדתו לחדר הלובי הוא נתקל בוויקטור אולמסטד, בעל המקום, המתלונן על הרעשים המוזרים שהגיעו מחדרו בזמן שישן, ”אנחות, ודברי זמרה”. אולמסטד מאיים לסלק אותו לאלתר מבית המלון, אך רוחו של ריד לא נשברת והוא ממשיך לדרכו בניסיון להתחיל את יומו הראשון באוקמונט ברגל ימין. המצב בעיר הגשומה, עם זאת, אינו מתגלה כמאיר פנים במיוחד, כאשר בכל עבר הוא פוגש בצרות להן גרם השיטפון: זוהמה ואשפה בכל פינה, בתים מוחרבים עד היסוד, ונחלי ענק המציפים את הרחובות. למורת רוחו, הוא מבחין כי האסון לא פסח גם על התושבים המדוכדכים ונפולי הראש, שמחציתם התדרדרו לקיבוץ נדבות, והשאר איבדו את דעתם והפכו לאנשי כת מקועקעים בעלי מבטים חורשי רעות.
עם הגעתו אל יעדו ברובע קאברסייד, מפקדת המשלחת הימית, מוצא ריד כי המקום נפרץ, רהיטיו נשברו ופוזרו בערבוביה ברחבי המקום, וכל המסמכים שנגעו לענייני המחקר נשרפו. הוא ממשיך לחפש אחר ראיות שאולי נותרו במרתף, אולם נתקל באינסמאותר חמוש ונקלע לקרב יריות עמו. לאחר שהוא מצליח להכניעו, משתמש ריד בעין המחשבה ומגלה שקבוצת אינסמאותרים עמדה מאחורי הפריצה.
מספר גזרי מסמכים מפוחמים אשר שרדו את השריפה מלמדים כי חברי המשלחת יצאו לדרכם על גבי ספינת משא שהפליגה מרובע גרימהייבן ביי. ריד מחליט לבקר באוקמונט כרוניקל, משרד העיתון העירוני, בכדי לחפש בארכיון אחר יומן התצפית של הנמל ולאתר את כלי השיט המבוקש.
בתום חיפוש קצר עולה בידו למצוא אזכור לספינה טיטאניה, בראשותו של קפטן ג'רמיה סנדרס, אשר יצאה מהנמל לפני מספר ימים. כאשר הוא מגיע למפרץ בכדי לסרוק את האופק אחר מפרשיה, נתקל ריד במלח מפוחד, הטוען כי הספינה שבה זה עתה, אך עם עגינתה ברציף פרצה מסיפונה עדת מפלצות רצחניות.
ריד אכן נאלץ להתעמת עם כמה יצורים בטרם מתאפשרת העלייה הבטוחה לספינה, אשר מתגלה כריקה מאדם. הראיות השונות ועין המחשבה מצביעות על כך שצוות המלחים החל לשתות לשכרה מיד עם חזרתו ליבשה, ותוך כדי התקף טירוף משותף אשר השתלט על כולם יחדיו, החלו לרצוח איש את רעהו. היחיד שניצל מהקטל היה קפטן סנדרס, אשר נפצע קלות בידו ונמלט מהמקום.
ההנחה המתבקשת, מחליט ריד, היא לחפש אחר הקפטן פצוע הכנף בבית החולים היחיד באוקמונט, סנט מרי. המטופלים במוסד הרפואי, ברם, אינם מתגלים כטיפוסים קלים לפיצוח, ולאחר שאף אחד מהם אינו מוכן להזדהות בשם אחריו הוא מחפש, נאלץ ריד לעיין בארכיון הרפואי ולחשוף את זהותו בעורמה.
סנדרס נשבר במהרה, ומספר לריד כי עם צאתם לדרך הגיעה הספינה למקום מרוחק בלב הים, בטרם אספו חברי המשלחת את ציודם וצללו פנימה. בה בעת, הטילו אנשיו עוגן והמתינו בציפייה לשובם. לדבריו, מחקרם של המדענים עסק בסדקים שהתגלו בקרקעית, מהם לכאורה נדפה מגפת הטירוף שנפוצה באוקמונט.
לא חלף זמן רב בטרם סבלנותם של אנשי הצוות פקעה. הם כינו את המקום בו עצרו בתור ”מים מקוללים”, וכמה מהם אף החלו לשמוע קולות בראשם. בהמשך, כאשר הבחינו כי דבר מה מסתכל עליהם מתוך המים, סירבו כלל אנשי הצוות לעצום עין למשך כל שארית שהותם.
כעבור מספר ימים, ולאחר שלא קיבל כל הודעה או מסר מהמשלחת, החליט סנדרס לשלוח את אנשיו לקרקעית על מנת לחפש אחריה. המלחים חזרו לספינה עם אלברט בלבד, מטורפים למחצה ורועדים מפחד, ואיימו לפתוח במרד אם לא יצווה להרים עוגן ולעזוב מיד. בלית ברירה, שב סנדרס חזרה לאוקמונט והותיר את אנשי המשלחת לגורלם במעמקי הים.
ריד מחליט לבוא לעזרתם ולצאת בעקבותיהם. לאחר שהוא לומד מתוך יומן הספינה שנלקח מסנדרס בעת אשפוזו כי הצוות עגן במקום הקרוי שיני השטן, מעין מערה תת-קרקעית בה קיוו המדענים להקים תחנת מחקר, הוא שם את ידו על הציוד הדרוש לו במפעל לחליפות צלילה, ומפליג ליעדו על סירת משוטים מגרינהייבן ביי.
שיני השטן מתגלה כאיון סלעי וקטן, בעל רציף עץ רעוע שנבנה מסביבו. ריד לא משתהה וצולל לתוך הים העכור הצופן בחובו אפלה עבה וסמיכה, שבמעמקיה הוא מבחין ביצורי ענק תמנוניים השוחים לאיטם.
חמוש ברובה צלילה ובאקדח זיקוקים, מתקדם ריד לאורך שביל העששיות הכימיות שהשאירו חברי המשלחת אחריהם, עד שלבסוף הוא מגיע לפתח סלעי הבוהק בצבע ירוק חזק ומסנוור. המערה מתגלה כמעין כיס אוויר רחב ועמוק, בו תקעו חברי המשלחת יתד, הקימו מחנה, והחלו בעבודתם.
עם כניסתו פנימה מוצא ריד שלושה ניצולים אשר נותרו בחיים, אולם כל ניסיונותיו לשוחח עמם עולים בתוהו, ומרגע לרגע מתגברת בו ההבנה כי הם איבדו את דעתם והשתגעו לחלוטין.
הראיות, ביניהן גופה של אינסמאותר וחליפות הצלילה השבורות של חברי המשלחת, יחד עם ממצאי עין המחשבה, מלמדים כולם כי קבוצת הפורצים שראה ריד קודם לכן במפקדה הסתתרה באחת מפינות המערה, עד שפרופסור דואו, הממונה על המשלחת, שמה את ידה על חפץ טקסי כלשהו דמוי לוח שבלולי אותו כינו בשם החותם, בטרם חטפו אותה יחד עם הפריט הנכסף ונמלטו מהמקום.
חזרה על המזח, נתקף ריד במיגרנה קשה ושוקע בחזיון בו מחושים מתפתלים מתחילים לפרוץ מגופו, ובפעם השנייה מאז הגיע העירה, הוא מתמוטט ארצה ומתעורר בחדרו בבית המלון. בשובו לטרוגמורטון, הפעם באחוזתו המפוארת ברובע אולדגרוב, ניצב השחקן בפני שתי ברירות:
כל המקיים נפש אחת: שלושה מחברי המשלחת נותרו בחיים. על אף שאיבדו את דעתם לגמרי, ואולי לעולם לא ישובו לבריאותם האיתנה, חייהם בכל זאת עשויים להינצל אם ידווח לטרוגמורטון כי נתקל בהם.
טובת הכלל: השיגעון בו לקו חברי המשלחת זהה לטירוף שהשתלט על אלברט, אשר הדביק את הדייגים שמצאו אותו על חוף הים, והוביל אותם לפתוח במסכת קטל ולרצוח זה את זה. חילוצם של הניצולים, אפוא, עלול להפיץ את אותו החולי בקרב תושבי העיר, ולהפיץ מגפת טירוף קטלנית בקרבם. בשל כך, אם ישקר לטרוגמורטון וידווח כי לא נתקל בנפש חיה, יחרוץ אמנם את גורלם של חברי המשלחת, אך יציל עולם ומלואו.
כך או אחרת, טרוגמורטון אינו מגלה אכפתיות רבה אודות אנשיו, אך מתרעם בזעם למשמע הידיעה כי תחזיתו התגשמה והפולשים אכן הגיעו מקרב אויביו השנואים ביותר, האינסמאותרים. הוא מצווה על ריד לחשוף את זהותם, להסתנן לשורותיהם, למצוא את מנהיגם, ומעל הכל – להשיב לידיו את פרופסור הארייט דואו.