Uncharted 4: A Thief's End
ביקורות > תגובת הקהל

על פי אתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכה "Uncharted 4: A Thief's End" ל"שבחים אוניברסליים". נוסף לכך, באתר זה, משחק זה נחשב למשחק הפלייסטיישן 4 השישי שזכה לדירוג הגבוה ביותר המבקרים השונים שיבחו את מכניקת המשחק, הנרטיב, העומק הרגשי, העיצוב החזותי ואת מצב מרובה-המשתתפים. לוסי אובריאן מ-"IGN" כתבה בביקורתה כי המשחק הוא "הישג יוצא-דופן בסיפורים שוברי-קופות והשגת יופי גרפי"; מייק מהארדי מ-"GameSpot" כינה את המשחק באופן דומה "פלא עוצר-נשימה של משחק". באתר "GamesTM" החשיבו את המשחק כ"יצירה מופתית של סיפור סיפורים", וניק פלסאס, בביקורתו עבור "Electronic Gaming Monthly", הכריז על המשחק כעל "יצירת אמנות אמיתית".
בביקורתו עבור "Giant Bomb" ציין דן ריקרט כי גרפיקת המשחק היא הטובה ביותר עבור קונסולת הפלייסטיישן 4, ובמיוחד שיבח את ריאליסטיות הדמויות והסביבות הפתוחות. בביקורות נוספות, ניתנו למשחק שבחים דומים – סטיבן הנסן מ-"Destructoid" תיאר את הבימוי הקריאייטיבי כ"מהמם", בעוד שאנדרו ריינר מ-"Game Informer" תיאר את המשחק כ"יצירת אמנות". ליאון הארלי מ-"GamesRadar" שיבח את הפרטים הגרפיים שגרמו לדמויות להרגיש יותר חיות. מהארדי ציין כי הסינמטיות של המשחק, הן במשחקיות והן במהלך קטעי המעבר השונים, "מגבירים את הפלא של העולם המדהים הזה". ליז פינגן מ-"The Escapist" תיארה את המשחק כ"יפה עד כאב", וסם לאברידג' מ-"Digital Spy" שיבח את יכולתה של "Naughty Dog" ליצור "נופים מדהימים המעוצבים בחוכמה".
גריפין מקלרוי מ-"Polygon" ציין בביקורתו כי הנרטיב של המשחק היה בעל ניואנסים, בניגוד לקודמיו. הנסן שיבח את תסריטאי המשחק על כך שהביאו את הנרטיב לסיום הולם. ריינר העריך במיוחד את הדרך היצירתית שבה הוכנסה דמותו של הנרי אברי לעלילת המשחק, ושיבח את תסריטאי המשחק על שהפכו את סודותיו ל"חומר גלם עבור עלילה מפתה"; לעומתם, מצא קייל אורלנד מ-"Ars Technica" כי האנרגיה של הדמויות "אינה מצליחה להידבק לשחקן". מהארדי כתב כי קטעי המעבר של המשחק הם הטובים ביותר בסדרה ובין הטובים בכללותם במשחקי וידאו. פינגן חשה כי "קטעי הפעולה לעולם אינם מרגישים קטועים באופן לא-טבעי לצורך העברת קטעים רלוונטיים מהעלילה". פלסאס ציין כי ההנאה מהאינטראקציות העדינות יותר של המשחק עולות בערכן מעל הנרטיב הכולל. זאק הנדלן מ-"The A.V. Club" שיבח את הרגעים הדרמטיים של עלילת המשחק. מנגד, הסתייג סטיבן ברנס מ-"VideoGamer.com" כי על אף שעלילת המשחק טובה בהרבה מקודמותיה, היו לה יותר מדי קטעים שהאטו אותה.
נוסף לנרטיב העלילתי, קטעי המעבר והגרפיקה הוויזואלית, זכו גם הדמויות ומערכות היחסים ביניהם לשבחים מיוחדים. בביקורתו, ציין הנסן כי יחסיהם של הדמויות השונות אחת עם השנייה אינן מואפלות על ידי קטעי הפעולה של המשחק, ובמיוחד שיבח את הופעתה של אמילי רוז בדמותה של אלנה על ש"העבירה בצורה מושלמת ועדינה את מורכבות מערכת יחסיה עם ניית'ן". מקלרוי ציין כי הכימיה בין שתי הדמויות הייתה במיטבה במשחק הנוכחי. ריקרט הסכים עם קביעה זו, והוסיף כי השיחות בין ניית'ן לסם הרגישו "יותר טבעיות מאשר תיאטרליות". מאהרדי כתב כי הפרטים הנוספים שנחשפו על דמותו של ניית'ן הם "אנושיים עד כאב", ועוזרים להחיות אותו ואת הדמויות שסביבו. מנגד, ציין הארלי כי לתחושתו התוספת של סם וסיפור הרקע שלו גדשו את הנרטיב וכי הסרת דמותו מהעלילה הייתה יכולה לשפר את המשחק. בביקורת דומה, ראה סטיבן טוטילו מ-"Kotaku" בדמותו של סם יותר ככלי עלילתי שאחרים יכולים להגיב אליו, מאשר "דמות משכנעת בפני עצמה".
מהארדי כתב כי קטעי הפעולה של המשחק "זורמים בצורה חלקה לצד הנרטיב שלו", ושיבח את התוספת של קרב באמצעות התגנבות, ואת הדמיון שלו ל-"The Last of Us". מנגד, חש ריקרט כי בני לווייתו של השחקן היו "מגושמים" יותר בהשוואה למשחקים הקודמים. טום הוגינס מ"הטלגרף" תיאר את מערכת הלחימה בנשק כ"מהוקצע ונעים", וציין לחיוב את הקצב המהיר של תרחישי לחימה. הנסן תיאר את הפאזלים של המשחק כ"נזילים ודינמיים", ובמיוחד שיבח את תוספת וו התלייה לצורך ההתמודדות מול הפזאלים והשגת יתרונות טקטיים. ריינר הסכים לטענה זו, וציין כי וו התלייה משפר את מערכי החקירה והלחימה, אך מנגד ציין כי הנוסחה הקבועה של המשחק סיפקה רגעים פחות מרגשים מאשר במשחקים הקודמים.
בביקורותיהם על העולם הפתוח שעלילת המשחק איפשרה לשחקן לחוש, ריינר כתב כי "סביבותיה של המשחק הן כה עצומות שהן לוקחות על עצמה אשליה של עולמות פתוחים". אובריאן שיבחה את תוספת האפשרויות במשחק וכינתה אותה "מרעננת". הוגינס צין כי הסביבות הפתוחות של המשחק גורמות לשחקן להרגיש "יותר הרפתקן". לאברידג' ציין לחיוב את החופש הנוסף שמעניקות אפשרויות הלחימה החדשות, ומאפשרות לשחקן למפות את הטקטיקה שלו מראש. הארלי שיבח את המשחקיות המשופרת, אך חש שמספר רגעים א-ליניאריים כגון אינטראקציות אופציונליות והדיאלוגים היו "קצת מוגזמים יתר על המידה" בהשוואה למשחקים הקודמים. קית' סטיוארט מ"הגרדיאן" מצא שהלינאריות של המשחק אפופה במיוחד, ובפרט מתח ביקורת על הרפטטיביות בקטעי ההליכה בין נקודות שונות במפה. מייק ויליאמס מ-"USgamer" הרגיש שרמת היכולת לשוטט באופן חופשי "גוזלת מהמשחק את הקצב שלה", חרף העובדה שהיא מעניקה תחושה של קנה מידה גדול יותר.
מצב מרובה-המשתתפים של המשחק זכה גם לביקורות חיוביות עד פושרות, שהדגישו כי מורגש בבירור כי מצב השחקן-יחיד היה זה שקיבל עדיפות במהלך פיתוח המשחק. אובריאן ציינה כי סוגי המשחקונים מרובי-המשתתפים "מגלמים את איכויותיה המהנות ביותר של הסדרה", בעוד שהארלי ציין שהוא נהנה מהמכניקה החדשה שהוצגה בסיפור לשחקן-יחיד. מקלרוי החשיב את מצב מרובה-המשתתפים "קל מאוד לשיחוק", ולאברידג' ציין כי מצב משחק זה נגיש ומהנה ברובו. מנגד, תיאר ריינר את הקרבות במצב מרובה-המשתתפים כ"קדחתניים" ומרגשים, אך ביקר לשלילה את התאימות בין השחקנים, וריקרט החשיב את מצב מרובה-המשתתפים כ"בסיסי", וציין בנוסף שסביר להניח שהשחקנים לא יבלו בו לזמן רב.