stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנף הגנת שמים
היסטוריה

אגד צפון 168 כלל בעבר את גדוד 947 "גולן" וגדוד 66 "רם" ממערך נ"מ מתנייע (גנמ"מ). גדוד 66 הוקם ב-1 באפריל 1971. גדוד 947 הוקם במאי 1974, בעקבות לקחי מלחמת יום כיפור, והיה מורכב מ-3 סוללות: 2 סוללות תותחי נ"מ וולקן M61 וסוללה אחת של טילי כתף נגד מטוסים מסוג FIM-92 סטינגר (שנקרא בחיל האוויר "ברקן").
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הפעילו הגדודים את מערכת M163 VADS, תותח וולקן שהותקן על נגמ"ש M-113, שכונה בצה"ל "חובט". בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלו הגדודים להפעיל את מערכות מחבט, נגמ"ש M-113 שעליו הותקנו תותח וולקן ומערכת טילי סטינגר.
בסוף ספטמבר 2009 נסגר גדוד 947. עם סגירתו הסתיימה תקופת הפעלתם של טילי הכתף מסוג סטינגר בחיל האוויר. באוקטובר אותה שנה נפתח הגדוד מחדש כיחידה 947, המפעילה מערכת כיפת ברזל.
גדוד 66 הוסב לגדוד של פיקוד העורף ב-9 באוגוסט 2012 וקיבל את המספר 668.
ב־2016 גדוד 66 הוקם מחדש כגדוד מבצעי ראשון המפעיל את המערכת קלע דוד ובאותה שנה, בעקבות שינוי ארגוני הגדוד הוכפף ישירות למפקדת המערך ההגנה האווירית בחיל האוויר.
ב־2016 פוּרקה הכנף, ועל בסיסה הוקמה כנף היערכות 168, האחראית על התמיכה הטכנית בפריסה ארצית. כנף היערכות 168 כוללת בתוכה טייסת תחזוקה.
מפקדי הכנף לדורותיהם

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אל"ם רן כוכב | 2011 - 2013 | לימים מפקד מערך ההגנה האווירית |
| אל"ם חמי בראל | 2013 - 2015 |  |
| אל"ם גרשון זלוטניק | 2015 - 2016 |  |
ראו גם

כנף ההגנה האקטיבית (כנף 167)
הערות שוליים

↑  יעל ליבנת, מפקד כנף ההגנה האקטיבית: "בכל רגע אתה חייב להיות מוכן יותר מהאויב", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 16 באוגוסט 2012
↑  מיכל ויסברוד, ‏בקול "רם", באתר חיל האוויר הישראלי, 02.01.11
↑  נערך טקס החלפת פיקוד באגד צפון של הנ"מ, באתר חיל האוויר הישראלי, 04.07.2007
↑  גדוד "כיפת ברזל" ראשון, באתר חיל האוויר הישראלי, 11.10.2009
↑  הדס לבב, ‏מערך ההגנה האווירית משנה את פניו, באתר חיל האוויר הישראלי, 25 בנובמבר 2016
↑  הדס לבב, ‏מערך ההגנה האווירית משנה את פניו, באתר חיל האוויר הישראלי, 25 בנובמבר 2016
משגר טילי MIM-104D פטריוט של היחידה, בתצוגה
מייד אחרי השקיעה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטיבן קינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות אימה
 הוצאה
 הוצאה:  צ'ארלס סקריבנר ובניו 
 הוצאה בשפת המקור:  Scribner
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  355
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2009
 תרגום:  בועז וייס
 פרסים
 Bram Stoker Award for Best Fiction Collection (סטיבן קינג, 2008)  פרס אלכס (סטיבן קינג, 2009) 
 סדרה
 ספר קודם:  Everything's Eventual 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002652329
 
מייד אחרי השקיעה (באנגלית: Just After Sunset) הוא האוסף החמישי של סיפורים קצרים מאת סטיבן קינג. האוסף פורסם בכריכה קשה על ידי סקריבנר ב-11 בנובמבר 2008, וכלל כריכה הולוגרפית. כותרות קודמות לספר שהוזכרו בתקשורת על ידי סטיבן קינג היו "רקטות כיס" ו"מעשים לא טבעיים של תקשורת אנושית".
ב-19 בפברואר 2008, גילה האתר הרשמי של המחבר את שנים-עשר הסיפורים אשר מרכיבים את האוסף, וציין את האפשרות כי סיפור בונוס נוסף יתווסף. ב-16 באפריל החתול מהגיהנום (סיפור קצר שפורסם במקור ב-1977 שעד אז לא נכלל באוסף) נוסף לרשימת התוכן.
קינג תכנן להתחיל לכתוב רומן חדש, אבל אחרי שהוא התבקש לערוך את "הסיפור הקצר האמריקאי הטוב ביותר 2007", הוא קיבל השראה לכתוב סיפורים קצרים במקום.
על פי בקשת קינג, מהדורה מוגבלת יצאה לאור, יחד עם הגרסה הרגילה, הכוללת אוסף DVD של 25 פרקים של סדרת אנימציה אינטרנטית המבוססת על נ, אחד הסיפורים שנאספו בספר זה.
הסיפורים הקצרים שנאספו

| כותרת | פורסם במקור |
| --- | --- |
וילה: גיליון דצמבר 2006 של פלייבוי
נערת הג'ינג'רברד: גיליון יולי 2007 של אסקווייר
חלומו של הארווי: גיליון 30 ביוני 2003 של הניו יורקר
עצירת מנוחה: גיליון דצמבר 2003 של אסקווייר
אופני כושר: Borderlands 5 2003
הדברים שהם הותירו מאחור.: העבירות: כרך שני (2005)
אחר הצהריים של סיום הלימודים: גיליון מרץ 2007 של Postscripts
נ.: לא פורסם בעבר
החתול מהגיהנום: גיליון יוני 1977 של קבלייר
ה'ניו יורק טיימס' במחיר מבצע: גיליון אוקטובר/נובמבר 2008 של המגזין הפנטזיה ומדע בדיוני
אילם: גיליון דצמבר 2007 של פלייבוי
איינה: גיליון סתיו 2007 של פריס ריוויו
מקום צפוף מאד: גיליון מאי 2008 של מקסוויני'ס
קשרים > אזכורים לעבודות אחרות של קינג ב"מייד לאחר השקיעה."

נ.
הסיפור נ. מציין את העיירה קאסל רוק, שבה מתרחשים מספר סיפורים של קינג – כולל האזור המת, החצי האפל, ודברים שצריך. הסיפור מזכיר גם את העיירה הבדיונית של צ'סטרס מיל, שבה מתרחשת העלילה של הרומן תחת הכיפה השקופה. גזיר מהעיתון המקומי של צ'סטרס מיל, שעורכו הוא דמות מרכזית ב"תחת הכיפה השקופה", הוא חלק מהעלילה המשותפת.
'אילם'
בחלק השני של הסיפור הזה, הדמות הראשית מספרת איך אשתו ומאהבה, קאובוי בוב הלכו עד העיירה דרי ובילו כמה ימים במקום שנקרא הוליווד סלוטס. העיירה דרי, מיין היא זירת ההתרחשות של הרומן של קינג זה משנת 1986 ושל רבים מהרומנים והסיפורים האחרים שלו.
הערות שוליים

↑  פברואר 2008 הספרייה של לילג'ה-ראיון.
1 2  סטיבן קינג (2008).
מלחמת שבע השנים

מלחמת שבע השנים הייתה מלחמה עולמית שנמשכה תשע שנים, בין 1754 ל-1763, אך היא נקראת כך משום שחלקה העיקרי ארך שבע שנים (1756–1763).
במהלך המלחמה נלחמו צרפת, אוסטריה, ספרד ורוסיה נגד בריטניה, פרוסיה ופורטוגל.
המלחמה יצאה מגבולות אירופה. בריטניה וצרפת נאבקו על הגמוניה עולמית באמריקה, באפריקה ובהודו. בד בבד החלה ספרד לאבד את מעמדה ככוח מוביל.
במסגרת המלחמה נכרתו בריתות מדיניות חדשות, במה שנודע כמהפכה הדיפלומטית (אנ') של 1756. פרוסיה הצטרפה לקואליציה של מדינות, אשר הונהגה על ידי בריטניה וכללה גם את הנובר ופורטוגל. מן הצד השני, כרתו ביניהן ברית צרפת ואוסטריה (יריבתה של פרוסיה), ואליהן נלוו סקסוניה, שוודיה, ספרד ורוסיה.
המלחמה עצמה הסתיימה בניצחון אנגלי-פרוסי; פרוסיה הצליחה לכבוש את שלזיה מאוסטריה, ואנגליה כבשה וסיפחה את כל המושבות של צרפת בצפון אמריקה. הלחימה בקולוניות של אנגליה וצרפת תמה ב-10 בפברואר 1763, עם חתימת חוזה פריז. חמישה ימים לאחר מכן, ב-15 בפברואר, נחתם חוזה הוברטוסבורג (אנ') שסיים את הלחימה באירופה.
מינוח

יש חוקרים המגדירים את מלחמת שבע השנים כמלחמת עולם. ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, אף תיאר אותה בספרו היסטוריה של העמים דוברי האנגלית כ"מלחמת העולם הראשונה האמיתית". בדומה למלחמת העולם הראשונה ולמלחמת העולם השנייה, השתתפו במלחמת שבע השנים מרבית מעצמות העולם. חרף הדמיון הרב בינה לשתי מלחמות העולם, היא איננה נחשבת מלחמת עולם. זאת, משום שהמושג מלחמת עולם התייחס תחילה למלחמת העולם הראשונה ואחר כך למלחמת העולם השנייה, אשר באה בעקבותיה.
מלחמת שבע השנים זכתה לכינויים רבים במקומות שונים: המלחמה השלזית השלישית (1763-1756), מלחמת בריטניה-ספרד (1762 - 1763), מלחמת הצרפתים והאינדיאנים (1754-1763), המלחמה הקרנתית השלישית (אנ') (1763-1756), המלחמה הפנטסטית (אנ') (1763-1762)
ראשית המלחמה

חלקה הראשון של המלחמה החל בשנת 1754 מעבר לאוקיינוס האטלנטי במדינת אוהיו שבארצות הברית של ימינו. בגזרה זו התחוללו קרבות עזים בין מגיני הקולוניות הצרפתיות לאלו הבריטים. ב-17 במאי 1756, לאחר שנתיים של לחימה בצפון אמריקה, התפשטה המלחמה גם לאירופה כאשר בריטניה הכריזה מלחמה רשמית על צרפת. פרידריך השני מלך פרוסיה, אשר היה מודע לכוונות הקואליציה שמולו לתקוף את ממלכתו, עמד בתקיפות על דעתו שעל פרוסיה ובריטניה להיות היוזמות של המלחמה הבלתי נמנעת. ב-29 באוגוסט פרצו כוחותיו של פרידריך את הגבול הסקסוני והמלחמה החלה.
ראשית המלחמה > הסלמה בין בריטניה לצרפת ב"מזלגות האוהיו"

במחצית השנייה של המאה ה-18 אזורי השליטה של בריטניה וצרפת בצפון אמריקה לא הוגדרו עדיין. צרפת טענה זמן רב לחזקה על כל אגן הניקוז של נהר המיסיסיפי, טענה שנדחתה על ידי בריטניה. במהלך שנות החמישים המוקדמות של אותה המאה, החלה צרפת לבנות רשת מבצרים בעמק נהר אוהיו על מנת להגן על השטח האמור, להפגין נוכחות צרפתית ולמנוע השפעה בריטית על העמים הילידים ביבשת. המתיישבים הבריטים לאורך קו החוף הוטרדו מכך שהכוחות הצרפתיים יהיו קרובים לגבולות המערביים של מושבותיהם. הם חששו שמא הצרפתים עלולים לעודד את הילידים המקומיים שהיו בני בריתם של הצרפתים לתקוף את הבריטים. כמו כן, שאפו הבריטים לקבל גישה לאדמות הפוריות של עמק נהר אוהיו משום שמתיישבים חדשים רבים נזקקו לאדמות חקלאיות.
פור דוקן (אנ'), המבצר החשוב ביותר שבנו הצרפתים, נועד לבסס את הנוכחות שלהם ב"מזלגות אוהיו", מקום שם נפגשים נהרות אלגיני ומונונגהלה (אנ') ויוצרים את נהר אוהיו; מקום זה נמצא כיום בעיר פיטסבורג שבמדינת פנסילבניה. ניסיונות בריטיים בלתי אלימים לעצור את בניית המבצר נכשלו. לבסוף, ב-28 במאי 1754 נשלח כוח צבא בריטי מווירג'יניה, בפיקודו של הגנרל בן ה-22 ג'ורג' וושינגטון, על מנת להוציא את הצרפתים מאזור זה. הכוח פשט על המבצר והרג עשרה מאנשיו, לרבות מפקד המבצר, ז'וזף ז'ומונוויל. מאז נקרא הקרב על שמו, קרב ז'ומונוויל גלן (אנ'). הצרפתים נקמו את כיבוש המבצר בכך שתקפו את צבאו של וושינגטון בפורט נססיטי (אנ') ואילצו את וושינגטון להיכנע. היו אלה האירועים הראשונים שהובילו למלחמת שבע השנים העולמית.
ראשית המלחמה > התפשטות הקרבות בין בריטניה לצרפת בצפון אמריקה

חדשות באשר למאורעות אלו הגיעו עד אירופה, שם ניסו בריטניה וצרפת לשאת ולתת על פתרון למצב, אך ללא הצלחה. בסופו של דבר, שלחו שתי המדינות כוחות צבא סדירים לצפון אמריקה על מנת לאכוף את תביעותיהן הטריטוריאליות. הפעולה המלחמתית הראשונה אשר ביצעו הבריטים במסגרת המלחמה הייתה הפשיטה על אקדיה ב-16 ביוני 1755, במה שנודע ברבות הימים כקרב פור ביוז'ור (אנ'). בעקבות קרב זה, סולקו כ-11,500 תושבים דוברי צרפתית מאקדיה, אזור שהיה בשליטה בריטית (אנ').
בחודשים הבאים, המשיכה הפעילות הצבאית הבריטית נגד הצרפתים ביתר שאת: בחודש יולי באותה השנה מייג'ור גנרל אדוארד בראדוק (אנ') הנהיג כוח בן אלפיים חיילים בכוח שנועד לכבוש מחדש את פור דוקן; ברם, המשלחת לא השיגה את מטרותיה. ב-8 ביוני באותה השנה האדמירל אדוארד בוסקאוון (אנ') הפגיז את האוניה הצרפתית "אלסיד" (אנ') ולכד אותה. נוסף על כך, בחודש ספטמבר לחמו כוחות בריטיים וצרפתיים אלה מול אלה בקרב אגם ג'ורג' (אנ'). כמו כן, הבריטים החלו להטריד ספינות צרפתיות באוגוסט 1755. במסגרת פעולותיהם הם לכדו מאות ספינות ולקחו בשבי אלפי סוחרים ימיים. כל זאת כאשר שתי המדינות היו, להלכה, במצב של שלום.
ראשית המלחמה > המערכה עוברת לאירופה: צרפת תוקפת את הנובר ואת מנורקה

צרפת המוטרדת זממה בתגובה לתקוף את הנובר, נסיכות אירופאית תחת שליטת בריטניה ששכנה לא הרחק מצרפת. הנסיך הבוחר של הנובר באותה העת, ג'ורג' השני, כיהן גם כמלך בריטניה, כך ששתי המדיניות היו באוניה פרסונלית, כינוי לאיחוד בין שתי מדינות. הנובר עצמה שכנה על אדמת אירופה לא הרחק מצרפת. לכן בריטניה, השוכנת על אי בקרבת אירופה, התקשתה להגן עליה. על מנת למנוע איום זה, ב-16 בינואר 1756 חתמה בריטניה על ברית הגנה עם פרוסיה, ששכנה אף היא על אדמת אירופה; לפי ההסכם, שנודע בשם הסכם וסטמיניסטר (אנ'), התחייבה האחרונה להגן על הנובר בתמורה לסיוע בריטי. בתגובה לכך, חתמה צרפת על ברית עם אוסטריה, יריבתה מזה שנים רבות, אשר הייתה מסוכסכת באותה תקופה עם פרוסיה. החתימה על בריתות ההגנה האלה נודעה, בדיעבד, כמהפכה הדיפלומטית (אנ').
בראשית המלחמה סבר ראש ממשלת בריטניה, תומאס פלהם-הוליס, שמערך הבריתות החדש יצליח למנוע מלחמה באירופה, אך הצרפתים כינסו כוח צבאי גדול בטולון והטילו מצור על האי מנורקה שבים התיכון, אשר היה נתון אז לשליטה בריטית. הייתה זו הפעולה המלחמתית הראשונה באירופה. הניסיון הבריטי להסיר את המצור מעל האי ב-20 במאי כשל, ונודע כיום כקרב מנורקה (אנ'). לבסוף, נכבש האי על ידי הצרפתים ב-28 ביוני. מפקד הכוחות הבריטיים באי, ג'ון בינג, הוצא להורג שנה אחת מאוחר יותר עקב כישלונו להגן על האי. בריטניה הכריזה מלחמה על צרפת באופן רשמי ב-17 במאי, כמעט שנתיים לאחר פרוץ הלחימה בעמק אוהיו.
ראשית המלחמה > בריתות ההגנה באירופה: המהפכה הדיפלומטית

את מלחמת שבע השנים באירופה ניתן לראות כהמשך ישיר של מלחמת הירושה האוסטרית (1740–1748), שבסופה נחתם חוזה אקס לה שאפל בה הכירה הארכי-דוכסית האוסטרית מריה תרזה בכיבוש שלזיה על ידי פרוסיה. אולם, לחתימה האוסטרית על חוזה השלום הייתה מטרה אחת בלבד - השגת הפוגה בקרבות אשר תאפשר לה לבנות מחדש את צבאה המוכה ולכרות בריתות מדיניות חדשות. בריתות אלה יאפשרו לה בפרק זמן קצר על מנת שתוכל להשיב לידיה את שלזיה הכבושה.
כוחה העולה של פרוסיה עורר גם את חששה של האימפריה הרוסית מפני שיבוש תוכניתה להשתלט על האזור הבלטי. מלחמת הירושה האוסטרית והחוזקה הפרוסית שהוצגה בה גם הבהילו את ממלכת צרפת, בעוד שהיא מאוימת על ידי בריטניה ואוסטריה - האויבות האגדיות של ממלכת צרפת. בעבר הן היו אותם האויבים אשר היה צריך להתגונן מפניהם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
האוסטרים המאוימים חתמו על הסכם עם האימפריה הרוסית, ב-2 ביוני 1746 שלפיו במקרה של התקפה של הממלכה הפרוסית, האימפריה ההבסבורגית והאימפריה הרוסית ישתפו פעולה כנגדם.
פרוסיה מצידה ראתה מקום להתפשטות טריטוראלית אל פרוסיה המערבית שנשלטה על ידי פולין, בנוסף ראתה גם בכיבוש הממלכה הסקסונית דרך להעצמת הכוח הפרוסי באירופה. השתלטות פרוסיה על שטחים באירופה זעזעה את מדינות היבשת, ותוך שנים מעטות השתנתה המפה הפוליטית בה ללא היכר.
מטרותיה אלו של הארכי-דוכסית הושגו בצורה מרשימה. בתקופת ההפוגה שלאחר החתימה על חוזה השלום, עסקה הארכי-דוכסית האוסטרית בעדכון שיטות הלחימה של צבאה לזו של הצבא הפרוסי. היא שיפרה את רווחת החיילים ואלה בתמורה העניקו לה כבוד רב ונאמנות.
במקביל להתחממות הצבאית בפנים היבשת, החל מתעורר מאבק בין צרפת לבריטניה בתחום השליטה בקולוניות אשר מעבר לים. מאבק זה נחשב גם הוא כאחת הסיבות לפרוץ מלחמת שבע השנים.
תמונות מלכי וקיסרי אירופה בראשית המלחמה:
ג'ורג' השני, מלך בריטניה
לואי החמישה עשר, מלך צרפת
פרידריך השני, מלך פרוסיה
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה
יליזבטה, קיסרית רוסיה
הזירה האירופית

בזירה האירופית בלטה הנחיתות המספרית של הצבא הפרוסי מול אויביו, אולם לא הייתה זו נחיתות איכותית.
הזירה האירופית > 1756 > הפלישה הפרוסית לסקסוניה

בד בבד גם פרידריך השני, מלך פרוסיה, שחתם על ברית הגנה עם בריטניה, יזם מהלך צבאי. ב-29 באוגוסט החלה המעורבות הפרוסית במלחמה: פרידריך הנהיג צבא שפלש לסקסוניה, מדינה קטנה שתמכה באוסטריה. הוא עשה זאת על מנת לעצור את הפלישה הצרפתית-אוסטרית הצפויה לשלזיה. לפרידריך היו שלוש מטרות במלחמתו החדשה עם אוסטריה: הראשונה הייתה לכבוש את סקסוניה, להיפטר ממנה כאיום אפשרי למדינתו ולהשתמש בצבא שלה ובכספיה למען המאמץ המלחמתי הפרוסי; השנייה הייתה להתקדם לכיוון בוהמיה; והשלישית הייתה לפלוש למורביה דרך שלזיה, לצור על המבצר שבאולומואוץ (Olmütz), להתקדם לכיוון וינה וכך להכריע את המלחמה לטובתו.
צבאותיהן של סקסוניה ואוסטריה לא היו ערוכים לפלישה של פרוסיה. לבסוף, ב-10 בספטמבר, כבש פרידריך את דרזדן לאחר התנגדות סקסונית מועטה ביותר. הצבא הסקסוני, שכלל רק 20,000 חיילים, נס לכיוון דרום מזרח, אל עבר מבצר פירנה (אנ'). ב-1 באוקטובר נערך קרב לובושיץ (אנ'), שבמהלכו נחל פרידריך את אחת המבוכות הגדולות ביותר בקריירה שלו. פרידריך העריך הערכת חסר את הצבא האוסטרי בן ה-32,000 חיילים. הוא החל לתמרן באופן מוגזם, ובשלב מסוים אף הורה לחייליו לירות בפרשים פרוסים שנסוגו. פרידריך ברח משדה הקרב, והשאיר את גנרל קיית' לפקד על הכוח הפרוסי לבדו. הפרוסים הצליחו לצאת מהקרב בשן ועין למנוע בקרב את החבירה האוסטרית לצבא הסקסוני המבודד. ברם, נגרם להם עיכוב ממושך, שאיפשר לאוסטרים לארגן את צבאותיהם להמשך הלחימה.
ההתקפה על סקסוניה הנייטרלית גרמה לכעס ברחבי אירופה והובילה להתחזקות הקואליציה האנטי-פרוסית, שכללה את רוסיה, שוודיה, צרפת ואוסטריה.
הזירה האירופית > 1756 > בריטניה מחמשת את פרוסיה

בריטניה הופתעה מהמבצע הצבאי הפתאומי של פרוסיה. היא התחילה לצייד את בעלת בריתה החדשה בספינות ובמצרכים ששווים עמד על 670,000 לירות שטרלינג דאז (כ-100.4 מיליון לירות שטרלינג בימינו). כוח משותף של מדינות גרמניות בעלות ברית אורגן על ידי הבריטים על מנת להגן על הנובר מפלישה צרפתית, תחת פיקודו של דוכס קומברלנד (אנ'). הבריטים ניסו לשדל את הרפובליקה ההולנדית להצטרף לברית; ברם, האחרונה לא נעתרה לבקשה, עקב שאיפותיה להישאר מדינה נייטרלית. חרף נחיתות מספרית חמורה שממנה סבל הצבא הפרוסי, שנת 1756 הייתה מוצלחת עבורו; זאת, בניגוד לכישלון הבריטי היחסי בצפון אמריקה.
הזירה האירופית > 1757 > הפלישה הפרוסית לבוהמיה

באביב של שנת 1757 פלשה פרוסיה לחבל בוהמיה, אשר שוכן דרומית לסקסוניה, בצ'כיה של ימינו. זאת, לפני שלכוחות צרפתיים או רוסיים יתאפשר להגיע לאזור ולחבור לאוסטריה, בעלת בריתם. ב-21 באפריל כבשו הפרוסים את העיר ליברץ והתקדמו אל עבר פראג, בירת בוהמיה. בסופו של דבר, הסתיים הקרב על פראג בניצחון פרוסי; פרידריך ניצל פריצה במערך האוסטרי, חדר לתוכה וחצה אותו לשניים. עם היוודע דבר הקרב, הוקפץ כוח תגבורת אוסטרי בראשותו של לאופולד יוזף פון דאון לאזור, אך איחר את המועד והגיע לקרב אחרי שמרבית הצבא האוסטרי הובס.
לאחר הקרב, התפנו הפרוסים להטיל מצור על פראג. לאחר כחודשיים של מצור, בשעה שהפרוסים היו קרובים להשלמת המצור על העיר, שלחו האוסטרים צבא חדש בפיקודו של דאון. ב-18 ביוני נערך בקרבת העֳיָרָה קולין (אנ') קרב בין כוחותיו של דאון לאלו של פרדריך, בשם קרב קולין. הפרוסים נחלו תבוסה מכרעת בקרב, אולצו לסגת מבוהמיה וכך הביאו את המצור על פראג לסיומו.
לאחר הנסיגה הרחבה מבוהמיה, היה מצבה של פרוסיה עגום במיוחד. כוחות אוסטרים החלו פולשים לשטח הממלכה, בעוד צבא צרפתי, בראשות הנסיך מסוביזה, החל להתקרב לגבולה המערבי. כך, למשל, ב-26 ביולי הביסו הצרפתים את צבאה של הנובר, בעלת בריתה של פרוסיה, בקרב האסטנבק (אנ'). אז התחיל כיבוש צרפתי זמני בהנובר. במהלך אשר כונה על ידי נפוליאון "פנינה של תמרון והחלטיות", הצליח פרידריך להפוך את היוצרות. ב-5 בנובמבר נפגשו הצבאות הצרפתי והפרוסי ממערב ללייפציג בקרב רוסבאך, שבו נחלו הפרוסים ניצחון מרשים; בין השאר, הודות לחיל הפרשים שעליו פיקד פרידריך וילהלם פון זיידליץ.
הזירה האירופית > 1757 > פרוסיה נוחלת ניצחונות מול הצבא האוסטרי

בנובמבר צבאו של פרידריך היה עסוק בלחימה מוצלחת מול הצרפתים ברוסבאך (בעקבות התבוסה הצרפתית נשמעה לראשונה ביטוי "אחריי המבול") מה שנתן לאוסטרים יד חופשית לפעול בשלזיה מול הפרוסים. ב-22 בנובמבר כבשו האוסטרים את העיר ורוצלב מידיו של דוכס ברונסוויק-בוורן, במה שנודע כקרב ורוצלב. בשל כך נע פרידריך במהירות לכיוון שלזיה לנוכח הצבא האוסטרי שפלש אליה.
ב-6 בדצמבר נתקל פרידריך בכוחות האוסטריים בקרבת העיירה לויתן (כיום העיר לוטינה (אנ') שבפולין). כוחות אלה היו חזקים ממנו במידה ניכרת והם המתינו לו בפאתי העיירה. במהלך הקרב שהתחולל במקום יצא פרידריך למתקפת הסחה לכיוון צפון מזרח. בד בבד תקפו יתר הכוחות הפרוסיים את מקביליהם האוסטריים מכיוון דרום מזרח, וכיתרו אותם. היה זה אחד מניצחונותיו המזהירים של פרידריך. עם התבוסה האוסטרית המכרעת לאחר הקרב, התאפשר לפרידריך לכבוש את ורוצלב מחדש.
לאחר הניצחונות המזהירים ברוסבאך ובלויתן, הוכיח פרידריך פעם נוספת את היותו המצביא הטוב ביבשת; זה השולט על הצבא החזק והיעיל ביותר בעולם. פרידריך קיווה שניצחונות אלה יצליחו להשיב את מריה תרזה, מלכת אוסטריה, לשולחן המשא ומתן על הסכמי השלום. אך היא הייתה נחושה שלא לשאת ולתת עד שצבאה ישתלט על שלזיה מחדש.
הזירה האירופית > 1757 > הצטרפות שוודיה ורוסיה למלחמה נגד פרוסיה

נוסף ללחימה מול צרפת ואוסטריה, לחמה פרוסיה מול שוודיה בפומרניה ומול רוסיה בפרוסיה המזרחית. הצטרפותן של שתי המדינות הללו למלחמה אילצה את פרידריך להפנות את משאביו לחזיתות נוספות על מנת להתמודד עם האיום החדש הנשקף משתיהן.
הזירה האירופית > 1760-1758 > פרוסיה נוחלת מפלה לאוסטריה ולצרפת

ב-22 בינואר כבשו כוחות רוסיים, תחת פיקודו של הסקוטי ויליאם פרמור (אנ') את העיר קניגסברג שבפרוסיה המזרחית (כיום קלינינגרד).
בשנת 1759 נחלו הפרוסים מספר תבוסות נוספות. בקרב קאי הביס צבא רוסי של 70,000 חיילים את הכוחות הפרוסים שמנו 26,000 חיילים בלבד. הצבא ההאנוברי הצליח לנצח את הצבא הצרפתי בקרב מינדן, אולם עובדה זו לא מנעה מפרידריך לאבד כמחצית מכלל כוחותיו בקרב קונרסדורף. בקרב מקסן הכניע הצבא האוסטרי גיס פרוסי שלם אשר מנה 13,000 חיילים.
הצרפתים תכננו באותה שנה לפלוש לבריטניה, אך בסופו של דבר הם החליטו לבטל את התכנית עקב העליונות הימית של בריטניה.
שנת 1760 החלה גם היא בסימן מפלות פרוסיות: הפרוסים הפסידו בקרבות רבים ולקראת סוף השנה נכבשה הבירה הפרוסית ברלין למשך זמן קצר על ידי הצבאות הזרים.
הזירה האירופית > 1762-1761 > ספרד מכריזה מלחמה על בריטניה ופורטוגל, ופרוסיה משיגה יתרון צבאי

ב-4 בינואר 1761 הצטרפה גם ספרד לקרבות בהכריזה מלחמה על בריטניה ועל פורטוגל, בעלת בריתה. פורטוגל הייתה הרוסה מרעידת האדמה בליסבון, ואילולא הסיוע הבריטי היא הייתה עלולה להימחץ תחת הצבא הספרדי.
כניסתה של ספרד למלחמה, החלישה את התמיכה הבריטית בפרוסיה, וזו החלה מאבדת שטחים במהירות לטובת האוסטרים והרוסים. לקראת סוף שנת 1761 מנה הצבא הפרוסי כ-60,000 חיילים בלבד. בריטניה מצידה הודיעה לפרידריך השני כי היא מתכוונת למשוך ידה מהמלחמה ולהפסיק את תמיכתה הכלכלית בפרוסיה. סופה של הממלכה הפרוסית נראה קרוב מתמיד, אולם לבסוף שיחק המזל לידיהם של הפרוסים. ב-5 בינואר 1762, נפטרה הצארינה הרוסייה יליזבטה. יורשה הפרו-פרוסי פיוטר השלישי הציע מיד עם המלכתו חוזה שלום שישים קץ לקרבות.
עם יציאתה של רוסיה מהמלחמה, שוודיה החליטה לצאת מהמלחמה גם היא, מחשש שהרוסים ישתפו פעולה עם הפרוסים ויתקפו אותה.
יציאתן של רוסיה ושוודיה מהמלחמה, יחד עם הכנעת הכוחות הצרפתים ממערב בידי צבא הנובר, העניקו לפרוסיה את היתרון הצבאי הנדרש כדי להכניע את אוסטריה. הקרב האחרון שנערך בין שתי המדינות היה קרב פרייברג שהסתיים ב-29 באוקטובר 1762.
הזירה האירופית > 1763 > תום המלחמה באירופה

העימות בין בריטניה לצרפת בא על סיומו עם החתימה על הסכם פריז, ב-10 בפברואר 1763. הסכם זה כלל סדרה מורכבת של חילופי שטחים בין המעצמות. צרפת נדרשה לבחור בין "צרפת החדשה" (קנדה של ימינו) לבין מושבותיה בגוואדלופ הקריבית. צרפת העדיפה את המשך השליטה במושבותיה אשר בים הקאריבי בגלל הסחר בסוכר, שהיה מקור הכנסה רווחי ביותר.
באירופה, חזרו הגבולות למצבם בתקופה שקדמה למלחמה בחוזה הוברטוסבורג (Hubertusburg) (אנ') שנחתם ב-15 בפברואר 1763. חוזה זה הכיר בבעלותה של פרוסיה על שלזיה. בנוסף לכך, זכו הפרוסים בהשפעה רבה על האימפריה הרומית הקדושה. השפעה זו מסמנת למעשה את תחילתה של המדינה הגרמנית המודרנית.
הזירה הקולוניאלית

בזירה הקולוניאלית נלחמו כוחות בריטיים בכוחות צרפתים בתחומי הודו, צפון אמריקה, הים הקריבי, הפיליפינים ולאורך חופי אפריקה. במהלך שנות החמישים של המאה ה-18 ועד לשנת 1763 השתלטה בריטניה על שטחים עצומים וזכתה להשפעה רבה על התרבויות אשר התקיימו בהם, וזאת תוך צמצום השטח וההשפעה הצרפתיים.
לאחר הצטרפותה של ספרד למלחמה, והתקיפה על פורטוגל, נפתחה חזית בדרום אמריקה בין הקולוניות הספרדיות, לבין הקולוניה הפורטוגזית של ברזיל. חזית זו לא ראתה התקדמות לכאן או לכאן במהלך המלחמה.
הזירה הקולוניאלית > הקולוניות בשליטת ספרד

לאחר הצטרפותה של ספרד למלחמה לצידה של צרפת, אויבתה של בריטניה, החלה בריטניה לתקוף את הקולוניות של ספרד. ואכן, ב-14 באוגוסט 1762 כבשה את הוואנה, בירת קובה של ימינו, אשר הייתה אז מושבה ספרדית. ב-6 באוקטובר באותה שנה כבשה בריטניה את מנילה, בירת הפיליפינים כיום, שהייתה נתונה אף היא לשליטה ספרדית. ברם, עם חתימת חוזה פריז, השיבה בריטניה לספרד את הבעלות על שטחים אלה.
הזירה הקולוניאלית > דרום אמריקה

בשנת 1762, עם הצטרפותה של ספרד למלחמה לצידה של צרפת, תקפה האחרונה את פורטוגל, בעלת בריתה של בריטניה. כך התחילה מה שנודעה כ"המלחמה הפנטסטית".
הזירה הקולוניאלית > הודו

בראשית המלחמה, ביצרה חברת הודו המזרחית הבריטית את העיר כלכותה שבהודו, מחשש להתקפה צרפתית. במעשה זה עוררו הבריטים את חמתו של הנוואב של בנגל (אנ'), סיראג' אוד-דאולה (אנ'), אשר שלט באזור הסמוך. ב-20 ביוני 1756 תקפו צבאותיו של אוד-דאולה את כלכולתה (אנ') וגירשו משם את הבריטים. עם תום הלחימה, כלאו המוגולים בצינוק 146 ממגיני העיר האירופיים; צינוק זה נודע בשם החור השחור של כלכותה, ונספו בו 123 איש ביום אחד.
בעקבות הכישלון הבריטי, נשלח צבא בראשותו רוברט קלייב, ששכן בעיר צ'נאי, על מנת להילחם באוד-דאולה. בינואר 1757 הוא כבש את קלקוטה מחדש וביוני אותה שנה הוא הכריע אותו בקרב פלסי.
הזירה הקולוניאלית > במערב אפריקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תוצאות המלחמה והשלכותיה > בשלוש עשרה המושבות

בעקבות המלחמה, הקימו בני שלוש עשרה המושבות בחופה מזרחי של אמריקה הצפונית את ארצות הברית של אמריקה.
בריטניה נקלעה למשבר כלכלי חמור בשל העזרה הכלכלית הנדיבה שהעניקה לפרוסיה במהלך המלחמה.
בעוד בחזיתות האירופאיות בריטניה ראתה עצמה כדואגת לאינטרסים של עצמה - בחזית האמריקאית היא ראתה עצמה כדואגת לאינטרסים של המושבות ולכן השיתה את הוצאות המלחמה עליהן. המושבות מצידן ראו גם בחזית הזאת כאינטרס בריטי שנכפה עליהם וההתמרמרות על הגזירות הבריטיות שבאו לגבות את הוצאות המלחמה היו הגורמים הראשיים לפרוץ המרד. על מנת להקטין את הגירעון, העלתה בריטניה את המס שהטילה על המתיישבים האמריקאים בשלוש עשרה המושבות. למשל, היא חוקקה את חוק הבולים שבמסגרתו נאכף ביול בבולי ההכנסה המסמכים הרשמיים והעיתונים אשר הופצו במושבות הבריטיות בצפון אמריקה.
בשל עול המיסים הוקמו ארגונים כגון בני החירות, אשר הפיצו תעמולה שקראה למאבק אלים בבריטים. במסיבת התה של בוסטון התחפשו חברי הקבוצה ואנשים נוספים שנלוו אליהם לילידים אמריקאיים והשליכו מהספינות אשר עגנו בנמל בוסטון תה בשווי של 18,000 לירות שטרלינג (כ-2.8 מילון לירות במונחי 2020, מקביל לכ-12.7 מיליון ש"ח). על מנת להעניש את המתיישבים חוקקו הבריטים את חוקי הכפייה, אשר הורו, בין היתר, על סגירת נמל בוסטון עד שתוחזר תמורה שוות ערך לתה שהושמד, וחייבו עובדי ציבור במסצ'וסטס, לעמוד למשפט. המתיישבים בזו לחוקים האלה, אשר נקראו בפיהם "החוקים הבלתי נסבלים". הזעם והתסיסה נגד הבריטים הובילו לבסוף לקרבות לקסינגטון וקונקורד. קרבות אלו היו יריית הפתיחה, תרתי משמע, של מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
מלחמת העצמאות של שלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה הסתיימה בניצחונן והן כוננו את ארצות הברית ב-1776.
רעיונות המהפכה האמריקאית חלחלו אל תוך צרפת, והשפיעו על פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789. שתי מהפכות אלה, אשר באו בעקבות מלחמת שבע השנים, תרמו להתפתחות הלאומיות ולהפצתה באירופה בפרט וברחבי העולם בכלל במהלך עשרות השנים הבאות.