stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסתר פריאל
הערות שוליים

↑  ISRALS, חומרים כימיים חדשים מאטים את התקדמות מחלת ה-ALS ומאריכים חיי עכברים החולים במחלה, באתר עמותת ישראלס, ‏2010-07-01
↑  Neuromagen Pharma Ltd., Neuromagen (באנגלית אמריקאית)
↑  הנוהל למניעת הטרדה מינית, באתר אוניברסיטת בן גוריון בנגב, ‏פברואר 2002
↑  {{{מחבר}}}, מציבה גבולות, עיתון אוניברסיטת בן גוריון בנגב גיליון 111, דצמבר 2017, עמ' 5-4
↑  עודד בר-מאיר, סערה ב"בן גוריון": מרצה הורשע בהטרדה מינית אך שמו לא נחשף, באתר באר שבע והנגב, mynet, ‏7 לנובמבר 2019
↑  דובר העירייה, העיר באר שבע מצדיעה ל-7 יקירות ויקירי העיר באר שבע, באתר עיריית באר שבע, ‏31 ב-אוקטובר 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אסתר פריאל".
צ'ארלס מאריי

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1943 (בן 82) ניוטון שבאיווה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום מגורים:  מחוז פרדריק 
 מקום לימודים:  הרווארד קולג' (1965)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1974)  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  Lucian Pye 
 מוסדות:  AEI  American Institutes for Research  מכון מנהטן לחקר מדיניות 
 פרסים והוקרה:  פרס קיסטלר (2011)  פרס אירווינג קריסטול (2009) 
 
צ'ארלס אלן מאריי (באנגלית: Charles Murray; נולד ב-8 בינואר 1943) הוא סוציולוג אמריקני ואיש מדעי המדינה שהתפרסם בגלל עבודותיו, חלקן שנויות במחלוקת וכאלו שחוללו סערות ציבוריות. הוא חוקר במכון המחקר השמרני AEI שמושבו בוושינגטון די. סי.
כמה מספריו הפכו לאבן דרך בחשיבה השמרנית המודרנית, ובהם מתקדמים לאחור, עקומת הפעמון ומתפרקים. בין השאר תוקף מאריי את מדינת הרווחה, טוען כי אינטליגנציה מנבאת טוב יותר מפרמטרים אחרים היבטים רבים בחיי האדם, כמו רמת הכנסה, ביצועים בעבודה, היריון מחוץ לנישואים ופשע, ומציע כי הבדלים ברמת מנת המשכל בין גזעים שונים נובעים מגנטיקה, השקפה שהביאה עליו מתקפות רבות וביקורת.
חיים אישיים

מאריי נולד ב-8 בינואר 1943 בניוטון, איווה, למשפחה רפובליקנית ממוצא סקוטי-אירי. הוא בנם של פרנסס ב' (לבית פטריק) ואלן ב' מאריי, מנהל בחברת מאיטג. נעוריו התאפיינו באופי מרדני. כנער, הוא ביצע מעשי קונדס, תמך בדעות אקטיביסטיות כדי להכעיס את הוריו ובמקרה מסוים גם עזר לשרוף צלב שהוא וחבריו העמידו ליד תחנת משטרה.
במהלך השנים טען מאריי כי בזכות מבחן SAT הצליח להגיע לאוניברסיטת הרווארד. עם זאת, במאמר ב-2012 בניו יורק טיימס, טען מאריי נגד המבחן ותפקידו בקבלה לקולג', משום שהוא "הפך לסמל של פריבילגיה חדשה למעמד העליון, שכן אנשים מניחים (גם אם בטעות) שציונים גבוהים נרכשים באמצעות תוכניות הכנה למבחנים יקרים של בתי ספר פרטיים". ב-1965 קיבל מאריי תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת הרווארד ותואר דוקטור במדעי המדינה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1974.
ב-1965 הצטרף מאריי לחיל השלום בתאילנד ושהה שם במשך שש שנים. בתאילנד התאהב במורה לשפה, בתו של איש עסקים תאילנדי עשיר, ונישא לה. ב-1968 הוא סיים את תפקידו בחיל השלום, ונותר בתאילנד לעבוד במסגרת מחקר חסוי שנעשה בשיתוף עם ה־CIA ועם צבא ארצות הברית. עבודתו של מאריי בחיל השלום והמחקר שביצע לאחר מכן בתאילנד הובילו אותו לבחירת נושא עבודת הדוקטורט שלו במדעי המדינה ב-MIT, שבה טען נגד התערבות ביורוקרטית בחייהם של תושבי כפר תאילנדים.
לאחר 14 שנות נישואין, התגרש מאריי מאשתו הראשונה ואחרי שלוש שנים התחתן עם קתרין בליי קוקס, שהפכה בהמשך לחברה בקהילה קווייקרית. מאריי עצמו מגדיר את עצמו אגנוסטיקן והוא טוען כי לא סביר בעיניו להיות אתאיסט. ב-1989, כתבו בני הזוג יחד ספר על תוכנית אפולו. הם מתגוררים במחוז פרדריק, מרילנד.
מחקריו וספריו

עם שובו לארצות הברית, המשיך מאריי בעבודתו המחקרית ב-AIR (אנ'), אחד הגדולים מבין ארגוני המחקר הפרטיים בתחום מדעי החברה. מ-1974 עד 1981, מאריי עבד ב-AIR ופיקח על הערכות בתחומי החינוך העירוני, שירותי הרווחה, מעונות יום, היריון בגיל ההתבגרות, שירותים לקשישים ומשפט פלילי.
מ-1981 עד 1990, היה מאריי עמית מחקר במכון מנהטן לחקר מדיניות (אנ'), שם כתב את מתקדמים לאחור, ספר שהשפיע רבות על הדיון על הרפורמה ברווחה ב-1996. ב-1990 הוא הצטרף כעמית במכון השמרני AEI ופרסם מאמרים באופן תדיר בפאבליק אינטרסט, כתב עת לפוליטיקה ותרבות שמרנית. במרץ 2009 הוא קיבל את אות הכבוד הגבוה ביותר של AEI, פרס אירווינג קריסטול. כמו כן, הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרנסיסקו מרוקין בגואטמלה. מאריי קיבל גם מענקים מקרן בראדלי (אנ') השמרנית לתמיכה במחקרים שלו.
מחקריו וספריו > מתקדמים לאחור

מאריי טוען בספרו מתקדמים לאחור: מדיניות חברתית בארצות הברית, 1950-1980 שיצא לאור בשנת 1984, שתוכניות רווחה חברתיות פוגעות למעשה בחברה כולה, כמו גם באנשים שתוכניות אלו מנסות לעזור להם. הוא מגיע למסקנה כי יש לבטל את התוכניות הללו.
מאריי מציע שלושה "חוקים" לתוכניות חברתיות שיוכיחו את התזה שלו:
"חוק הבחירה הבלתי מושלמת": כל הגדרה אובייקטיבית של זכאות לתוכנית חברתית כלכלית, תגרום להחרגה בלתי רציונלית של אנשים מסוימים. וכל ניסיון למנוע את התופעה יוביל להרחבה מתמדת של בסיס הזכאים.
"חוק התגמולים הבלתי מכוונים": כל תוכנית הכוללת העברה חברתית מעלה את הערך הנקי של הימצאות במצב שהביא מלכתחילה את הזכאות לאותה העברה. למשל, זכאות לדמי אבטלה – תעלה את ערכה של האבטלה.
"חוק הנזק נטו": ככל שהסיכוי שההתנהגות הלא רצויה תשתנה מרצון קטן והולך, כך גדל הסיכוי שהתוכנית לגרימת השינוי תגרום נטו נזק.
מחקריו וספריו > עקומת הפעמון

עקומת הפעמון: אינטליגנציה ומבנה המעמדות בחיים האמריקאיים (אנ') שיצא לאור ב-1994 הוא רב מכר שנוי במחלוקת שצ'ארלס מאריי כתב עם עמיתו, פרופסור ריצ'רד הרנשטיין (אנ') מאוניברסיטת הרווארד. שם הספר מגיע מההתפלגות הנורמלית בצורת פעמון של ציוני IQ בחברה האנושית. התזה המרכזית של הספר מניחה שבחברה האמריקאית במאה ה-20, האינטליגנציה הפכה למנבא טוב יותר של גורמים רבים בחיי האדם, כולל הכנסה, ביצועים בעבודה, היריון ללא נישואין והידרדרות לפשע מאשר מצבם הסוציו-אקונומי או רמת ההשכלה של ההורים, למשל.
הספר גם טען כי בעלי אינטליגנציה גבוהה ("האליטה הקוגניטיבית") נפרדים חברתית מבעלי אינטליגנציה ממוצעת ומטה, וכי הדבר מהווה מגמה חברתית מסוכנת. הוא גם הזהיר מפני מיזוג של "האליטה הקוגניטיבית" עם "אליטת העושר", שתהפוך למבודדת יותר ויותר ועלולה להוביל למדינה אוטוריטארית. לאחר פרסומו, אקדמאים רבים מתחו ביקורת על הספר, ובעיקר על קביעותיו בהקשר של גזע ו-IQ. באירוע מפורסם במכללה בוורמונט שובשה הרצאה של מאריי על ידי סטודנטים שמחו נגדו.
בין הביקורות על הספר היו עבודותיהם של הביולוג האבולוציוני סטיבן ג'יי גולד בספרו אין מידה לאדם משנת 1996, אוסף מאמרים מ-81 מחברים בשם הדיון על עקומת הפעמון (אנ') וספרים נוספים. מרבית המבקרים התמקדו בטיעון השנוי ביותר במחלוקת של הספר - הקישור בין גזע ואינטליגנציה, ובמיוחד ההשערה שההבדלים בביצועים במבחני IQ ממוצעים בין קבוצות גזעיות נובעים לפחות חלקית כתוצאה מהבדלים גנטיים. מחקרים בגנטיקה הובילו להפרכתו של הרעיון וכיום הוא נחשב בלתי מקובל.
ביקורת נמתחה גם בעקבות העובדה שאחת המממנות של הספר הייתה קרן פיוניר (אנ') שעוסקת במחקר מדעי של תורשה והואשמה בעבר בקידום דעות של עליונות לבנה ובתמיכה בגזענות מדעית.
מחקריו וספריו > מתפרקים

ברב המכר שלו מתפרקים (אנ') שיצא לאור בשנת 2012 מתאר מאריי מגמות כלכליות שונות בין אמריקאים לבנים עניים למעמדות העליונים בחצי המאה לאחר מותו של ג'ון פיצג'רלד קנדי. הוא מתמקד באמריקאים לבנים כדי לטעון שהשפל הכלכלי באותה תקופה לא נחווה רק על ידי מיעוטים. לטענתו, המתח המעמדי חילק את האמריקנים הלבנים לשתי שכבות מובחנות ומופרדות מאוד. לפי מאריי, ה'מעמד הנמוך' החדש (הלבן) הוא פחות חרוץ, מחזיק בסיכוי נמוך יותר להתחתן ולגדל ילדים במשפחה דו-הורית ונוטה לניתוק חברתי ופוליטי. גם כאן ספג מאריי ביקורת, בעיקר על בחירת התקופה הספציפית לקיום המחקר.
מחקריו וספריו > מאמרי דעה

מאריי כתב מאמרי דעה עבור שורה ארוכה של מגזינים וכלי תקשורת נחשבים, ובהם ניו ריפבליק, הניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, נשיונל ריוויו, וושינגטון פוסט, קומנטרי ופאבליק אינטרסט. בין השאר, הוא טען בגיליון אפריל 2007 של קומנטרי על הממוצע האינטליגנטי הגבוה של העם היהודי וטען כי זו הוכחה להיותם של היהודים 'העם הנבחר'. בראיון אחר קבע כי "זאת עובדה אמפירית שיהודים אשכנזים נמצאים באחוזון ה-75% העליון של האייקיו".
לאורך השנים הוא נקרא להעיד בסוגיות שונות בפני ועדות בית הנבחרים והסנאט, וייעץ לבכירים בממשלים רפובליקניים בארצות הברית ולפקידים שמרניים בבריטניה, במדינות שונות במזרח אירופה ולארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
בעברית יצא לאור ספרו מתקדמים לאחור: כיצד מדיניות רווחה פוגעת בעניים? בהוצאת סלע מאיר
דעות פוליטיות

מאריי מזדהה כליברטריאן ושמרן. מבקריו, בעיקר מחוגי השמאל האקדמי, תקפו אותו ותיארו אותו כקיצוני וגזען. הוא מרבה להביע דעות בשלל נושאים, ובהם השכלה, כלכלה, הפלות וגזע.
דעות פוליטיות > השכלה

מאריי מתח ביקורת על חוק לא משאירים ילד מאחור (אנ'), וטען כי הוא "הציב מטרה שהייתה נטולת קשר עם המציאות... הקונגרס של ארצות הברית, שפעל ברוב דו-מפלגתי גדול, על פי דרישתו של הנשיא, חוקק שכל הילדים יהיו מעל הממוצע". הוא רואה בחוק דוגמה ל"רומנטיקה חינוכית [אשר] מבקשת יותר מדי מתלמידים בתחתית היכולת האינטלקטואלית, מבקשת את הדברים הלא נכונים מאלו שבאמצע, ומבקשת מעט מדי מאלו שבראש". בתגובה כתב מאריי בשנת 2008 את הספר חינוך אמיתי (אנ') ובמרכזו הציב 'ארבע אמיתות חינוכיות': הכרה ביכולת שונה, הבנה שחצי מהתלמידים הם מתחת לממוצע, הכרה בעובדה שיותר מדי תלמידים הולכים לקולג' ושעתידה של ארצות הברית תלוי באופן בו יתחנכו בעלי כישורים אקדמיים.
דעות פוליטיות > כלכלה

מאריי ציין כי הוא מאמין שהממשלה מפעילה יותר מדי רגולציה, ותמך באי ציות לתקנות לא צודקות. הוא תומך בחוקי מס פשוטים וקלים להבנה ובצמצום הטבות ממשלתיות. במקום לחלק הקצבות משתנות, הוא מציע להבטיח רף של הכנסה בסיסית קבועה לכל אדם.
דעות פוליטיות > הפלות

מאריי התבטא ביחס להפלות: "זה רצח, אבל לפעמים רצח מוצדק". לדבריו, הפלה אמורה להיות לגיטימית במצבים מסוימים, למשל כאשר האישה נמצאת בסיכון או כשיש נזק חמור למוחו של העובר. עם זאת, מאריי סבור שהשמרנים צריכים להתמקד פחות במאבק בהפלות ולבחור נושאי דגל חברתיים אחרים.
דעות פוליטיות > גזע

בספרו עקומת הפעמון בפרקים 13 ו-14 מתייחס מאריי בהרחבה לקשר בין גזע ואינטליגנציה, קשר שהקונצנזוס המדעי חולק עליו. המרכז המשפטי לדרום העני תייג את מאריי בעקבות הספר כ'לאומן לבן' וטען כי רעיונותיו נובעים מאאוגנטיקה. עם זאת, אקדמאים רבים נחלצו להגנתו של מאריי, ובהם ג'יימס פלין, סם האריס ואחרים.
בארי (קיבוץ)

קיבוץ בְּאֵרִי נמצא בנגב המערבי, כארבעה קילומטרים מזרחית לרצועת עזה. משויך למועצה אזורית אשכול ומהווה היישוב הצפוני ביותר מבין יישובי המועצה. בארי הוקם במוצאי יום כיפור ה'תש"ז – 1946, במסגרת 11 הנקודות. הקיבוץ נקרא על שם ברל כצנלסון, שבארי היה שמו העברי. הקיבוץ משתייך לתק"צ (התנועה הקיבוצית).
נכון ל-26 ביוני 2022 אוכלוסיית הקיבוץ מנתה כ-1,108 אנשים והוא היישוב הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה במועצה האזורית אשכול.
השנים הראשונות

הקיבוץ עלה על הקרקע באזור ואדי נחאביר, על השפך של קניון באר שבע-עזה הקדום שהיה בתקופת המיוקן, מספר קילומטרים דרומית לקיבוץ בארות יצחק, משם יצאו המקימים. מקימי הקיבוץ היו משני גרעינים - הכשרת הנוער העובד והלומד במעוז חיים (קבוצת בארות) וגרעין של הצופים ב', בוגרי בית הספר הריאלי העברי בחיפה. אליהם הצטרפה קבוצה של עולים מעיראק שעברו הכשרה ברמת הכובש. בשנים הראשונות ישב רק חלק מהגרעין בקיבוץ עצמו ושאר הקבוצה ישבה בגדרה, מטעמים ביטחוניים וכלכליים. במהלך מלחמת העצמאות הופצץ הקיבוץ על ידי הצבא המצרי. ליד הקיבוץ הוקם משלט והתושבים היו חמושים במספר מצומצם של רובים ומרגמה.
לאחר קום המדינה, הועתק הקיבוץ 3 קילומטר דרום מזרחה, לאזור עם שטחים נוחים יותר לעיבוד, ושם הוא נמצא עד היום.
הקיבוץ בהמשך

מקור הפרנסה העיקרי של הקיבוץ הוא מפעל דפוס מודרני "דפוס בארי", המתבסס על דפוס שהוקם בשנים הראשונות של הקיבוץ. קיימת גם חקלאות - גידולי שדה פרדס ומרכז אופניים לה-מדווש. הקיבוץ מחזיק בבעלות חלקית של א.ב מתכננים.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
בשנת 2006 נחנך בקיבוץ בית כנסת, ביוזמת חלק מהתושבים.
בבארי מגדלים את מזון העל מנקאי, שהוא זן מטופח (זן רשום) של כדרורית, צמח ממשפחת הלופיים.
ביטחון

בזמן מבצע צוק איתן בקיץ 2014 חדרה חוליה בת תשעה מחבלים באמצעות מנהרה לישראל, כ-9 ק"מ מהקיבוץ. החוליה הציבה מארב לג'יפ צה"לי, הרגה את רס"ן אמוץ גרינברג ואת נהגו אדר ברסנו, וחזרה לעזה. בקיץ 2015, בפסטיבל תעמולה של מחלקת המדיה של חמאס לציון שנה למבצע, הופצו מספר סרטונים של הארגון. אחד מהסרטונים תיעד, לדברי החמאס, חדירה לקיבוץ בארי. חיים ילין, ראש המועצה האזורית אשכול בזמן המבצע, אמר שהסרטון מזויף: לא הייתה כלל חדירה לבארי והשטח הנראה ברקע הסרטון איננו גבעות בארי, אלא דיונות בחוף עזה.
במהלך אביב 2018 שוגרו מדי יום לעבר האזור בין שלושה לארבעה עפיפוני תבערה מרצועת עזה, דבר שגרם לשריפות באזור. בעקבות השריפות הוקמה בקיבוץ "סיירת אש" שנועדה לטפל בשריפות הרבות. כמו כן, סבל הקיבוץ מהפגזות במהלך סבבי הלחימה בין רצועת עזה לבין ישראל.
ביטחון > הטבח בקיבוץ

ב-7 באוקטובר 2023, בתחילת טבח שבעה באוקטובר, חדרו לקיבוץ יותר ממאה מחבלים מארגון הטרור חמאס חמושים היטב. הם התגברו על כיתת הכוננות וכוחות ראשונים שהוזעקו למקום, וערכו טבח בתושבי הקיבוץ, שבו נרצחו יותר מ-100 מתושבי הקיבוץ (כולל חברי כיתת הכוננות של הקיבוץ). 26 הרוגים מקרב כוחות הביטחון, מהם 19 חיילים ו-7 שוטרים. למעלה משלושים ושניים תושבים נחטפו לשבי ברצועת עזה בידי החמאס, חלקם נרצחו לאחר חטיפתם. במעשים השתתפו גם אזרחים עזתיים שהגיעו לקיבוץ, בהם נוער, נכים וזקנים והם השתתפו בביזה. המחבלים גרמו להרס רב לקיבוץ, בין היתר על ידי הצתת מבנים ושטחים בקיבוץ. כוחות צבא ומשטרה גדולים, הגיעו לקיבוץ ולחמו בו בפיקודו של תא"ל ברק חירם. לאחר לחימה קשה בה נהרגו למעלה מ-30 לוחמי צה"ל, שוטרי משטרת ישראל וחברי כיתת הכוננות, שנמשכה עד יום שני בצהריים, הסתיים טיהור הקיבוץ ממחבלים, בהם כאלה שהתבצרו במתחמים שונים בקיבוץ.
נכון לחודש נובמבר 2023 המקום מתפקד כשטח צבאי סגור.
תושבי קיבוץ בארי הודיעו בנובמבר 2023 כי בחרו לעבור לשכונה זמנית בקיבוץ חצרים הסמוך לבאר שבע.
אתרים בסביבת הקיבוץ

סמוך לקיבוץ קיימים מספר אתרי תיירות. מצפון לקיבוץ נמצאת שמורת בתרונות בארי, המהווה מוקד משיכה בחורף, בעונת פריחת הכלניות. בשמורה קיים אתר ההתיישבות הראשון של בארי ("נחאביר"), מכרות גופרית בארי מפעל גופרית נטוש מימי המנדט הבריטי, יד אנזא"ק אנדרטה לחללי אנזא"ק ממלחמת העולם הראשונה, ומבנים בריטיים לאחסון תחמושת ממלחמת העולם השנייה. כמו כן, קיימים מסלולי אופניים למשפחות ולרוכבים מנוסים.
גלריה בארי פעלה בקיבוץ החל באוקטובר 1986, והציגה תערוכות בהן השתתפו מטובי האמנים בישראל. בטבח שביצעו מחבלי החמאס נהרסה הגלריה כליל. הגלריה תפעל בבית רומנו בתל אביב.
במלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים הוקם בית קברות צבאי לשעת חירום באתר מצפון-מזרח לקיבוץ, ובו נקברו חלק מחללי הקרבות בסיני. לאחר שלוש המלחמות הועברו החללים משם לקבורת קבע ובית הקברות פורק.
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9. תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד-1994
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שמות עבריים ליישובים החדשים בנגב וביהודה, דבר, 9 באוקטובר 1946
↑  מקום בלב (משמעויות שמות ישובים בקווי העימות), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מפה מאת זלמן ליפשיץ, 1945 עם סימון 'קיבוץ בארות' בדרום גדרה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  עובר אורח, שנה להתאחזות בארות באדמת נח'אביר, דבר, 17 באוקטובר 1947 ; המשך
↑  חמש שנים לקיבוץ בארי, דבר, 10 בינואר 1952
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
↑  ערך "בית הכנסת" באנציקלופיה המקוונת של הקיבוץ
↑  לי אברמוביץ', ‏"מזון העל" החדש שמשגע את העולם ומעניק אין ספור יתרונות לצורכיו, באתר ‏מאקו‏, 22 ביוני 2020
↑  מתן צורי, עפיפוני התבערה: מאות דונמים ביער בארי עולים באש, באתר ynet, 2 במאי 2018
↑  מתן צורי, סיירת האש של בארי: המתנדבים מעוטף עזה שנאבקים בשריפות, באתר ynet, 1 באוגוסט 2018
↑  זעזוע בדרום: מעל 100 גופות נמצאו בקיבוץ בארי, באתר "סרוגים", 9 באוקטובר 2023
↑  אור הלר, קצין בכיר על הטבח בבארי: "כשלנו בהגנה, המחבלים התחפשו לחיילים", באתר חדשות 13, 11 באוקטובר 2023
↑  יובל ניסני, ‏חוזה לחמש שנים וחדר אוכל: כך ייראה המעבר של ניר עוז לקריית גת, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2023
↑   נעמה ריבה, הגלריה בבארי עוברת לבית רומנו בתל אביב, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542862205171  LCCN: n97077190  VIAF: 150269528   WorldCat (עם VIAF): 150269528 
קיבוץ בארי ביום העלייה על הקרקע
קיבוץ בארי, 2022
ג'רי סיינפלד הגיע עם משפחתו לביקור תמיכה בישראל ב-18 בדצמבר 2023. במסגרת הביקור ביקר ב-19 בדצמבר בקיבוץ בארי בה אירע ב-7 באוקטובר 2023 הטבח על ידי החמאס. בתמונה סיינפלד (במרכז) עם חברי קיבוץ בארי בחדר האוכל של הקיבוץ
חדר האוכל ובחזיתו קיר אמנות שיצר משה סעידי
מגדל המים ובית הביטחון של קיבוץ בארי
פריחת כלניות בסמוך לקיבוץ בארי, 2019
עוץ לי גוץ לי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  האחים גרים, יעקב גרים, וילהלם גרים 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  מעשייה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1812 
 
תמונה של רומפלשטילצכן מופיע לפני בת הטוחן מתוך "ספר הפיות הכחול" של אנדרו לאנג, 1889
עוּץ לי גוּץ לי (מגרמנית: Rumpelstilzchen, רוּמְפֶּלְשְׁטִילְצְכֶן; תורגם לעברית גם כפליגמד או אלדד ומידד בעור אחד) היא אגדת עם גרמנית שהתפרסמה לראשונה בקובץ המעשיות שנאספו על ידי האחים גרים בשנת 1812. האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 500 בסיווג ארנה-תומפסון.
מקור השם

באגדות גרמניות, "רומפלשטילץ" (Rumpelstilz, "מנענע המעמדים") הוא גובלין מפלצתי המעורר רעש מטריד באמצעות נדנוד רגלי שולחנות ועצמים דומים; הסיומת "chen" היא סופית המבטאת צורת הקטנה בגרמנית, ועל כן משמעות השם "רומפלשטילצכן" היא "רומפלשטילץ קטן". בשפות אחרות ניתנו לדמות שמות אחרים, שחלקם וריאציות על השם הגרמני, וחלקם שמות שונים לגמרי הלקוחים מן השפה המקומית. את השם העברי "עוץ לי גוץ לי" טבע אברהם שלונסקי בשנת 1965 בעת שעיבד את אגדת העם הגרמנית למחזמר עברי שפירושו "תן לי עצה, גמד שלי". בתרגומים אחרים לעברית ניתן לדמות הראשית השם "פליגמד" וכמו כן ניתן לו השם "שום שם אין לי".
עלילת סיפור העם

מעשה במלך המחפש אישה אשר תוכל לנהל את משק הבית ולהשיב את האיזון הכלכלי לממלכה, שאבד בעקבות התרוקנות אוצר ממלכתו כתוצאה מהבזבוז הרב. הטוחן המקומי קופץ על המציאה ומודיע למלך כי בתו מסוגלת להפוך קש לזהב. המלך כולא את בת הטוחן בחדר מלא בהררי קש שניצבים בו כישור ופלך, ומצווה עליה לטוות זהב עד הבוקר, ואם לא תצליח – תוצא להורג. לעזרת העלמה בא שדון קטן, "עוץ לי גוץ לי". השדון, מתברר, ניחן ביכולת להפוך קש לזהב; אך הוא מתנה את עזרתו לבת הטוחן בתשלום. פעמיים עולה בידי בת הטוחן להגיע עמו להסכם – אולם בלילה השלישי (והאחרון) אין לה יותר מה לתת לו; אז מבקש מתנה "אחרת" – על בת הטוחן יהיה לתת לו את הילד הראשון שייוולד לה.
העלמה מסכימה, נישאת למלך ושוכחת מן העסקה שהתחייבה לה. אך עוץ לי גוץ לי לא שכח את העסקה: לאחר שנולד ילדהּ הראשון של המלכה, חוזר השדון במטרה לקבל את חלקו. בת הטוחן מתחננת כי לא ייקח את ילדה, ועוץ לי גוץ לי מסכים לוותר – בתנאי שתצליח לגלות את שמו בתוך שלושה ימים. אחד משליחי הארמון שומע את השדון שר לעצמו ובתוך כך חושף את שמו (או בגרסה אחרת שבת הטוחן בעצמה הולכת ליער ושומעת את השדון, ואז מעמידה פנים שהיא אינה יודעת). ואז בת הטוחן אומרת לשדון את שמו, והוא מתפוגג באוויר (או בגרסה אחרת רוקע ברגלו ברצפה הנפערת ובולעת אותו).
המחזמר "עוץ לי גוץ לי" > שחקנים

| תפקיד | הפקת 1965 של תיאטרון הקאמרי בבימוי יוסי יזרעאלי | הפקת 1979 של תיאטרון הקאמרי בבימוי יוסף כרמון | הפקת 1985 של אברהם דשא (פשנל) בבימוי שלמה וישינסקי | הפקת 1991 של תיאטרון הקאמרי | הפקת 1996 של מנחם גולן בבימוי שלמה וישינסקי | הפקת 2002 של התיאטרון הקאמרי בבימוי רוני פינקוביץ' | הפקת 2020 של התיאטרון הקאמרי בבימוי ארז שפריר ע"פ רוני פינקוביץ' |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המשרת | אריק לביא | אריק לביא / גדי יגיל / שלמה וישינסקי | אריק לביא | שלמה וישינסקי | שלמה וישנסקי | רמי ברוך | רמי ברוך / ערן מור |
| שר הארמון | יוסי גרבר | יוסי גרבר | ישראל (פולי) פוליאקוב | יוסי גרבר | אלי ישראלי | גדי יגיל / אמיר קריאף / אסף פריינטא | שהם שיינר / דודו ניב |
| שר האוצר | נתן כוגן | נתן כוגן / גדי יגיל | שלמה וישינסקי | נתן כוגן |  | אבי טרמין / אסף גולדשטיין | טל וייס / עופרי ביטרמן |
| הטוחן | יוסי ידין | יוסי ידין / גדעון שמר / אלברט כהן | שייקה לוי | אלברט כהן / יוסי קאנץ | אברהם מור | אלי גורנשטיין / יגאל נאור / אסף פריינטא | אלי גורנשטיין / שמחה ברבירו |
| בת הטוחן | שושיק שני / נירה רבינוביץ' | שושיק שני / גבי קרן / גבי אלדור | עפרה חזה | ענת עצמון / עדי בנטוב-סילשי | שרון חזיז | אלינור אהרון בן אבי | ירדן ניקפהמה / נוי הלפרין |
| החצרונית | אסתר גרינברג | אסתר גרינברג | ציפי שביט | אתי גרוטס | ציפי מור | עירית קפלן / שרון אלימלך | עירית קפלן / כנרת לימוני |
| החדרונית | שמרית אור | שמרית אור | - | אמירה פולן | - | איה גרניט שבא | איה שבא / נעמה שטרית / נעם ברט |
| מלך עוץ | זאב רווח | זאב רווח / נחום שליט / יצחק חזקיה | גברי בנאי | אדם / יצחק חזקיה | שרון צור | אלון אופיר / איתי טיראן / עידו מוסרי / אסף גולדשטיין / שהם שיינר | נדב נייטס / גלעד שמואלי |
| האישון (עוץ לי גוץ לי) | אברהם חלפי | אברהם חלפי / אסי הנגבי | שושיק שני | רמי ברוך | צחי נוי | יוסי טולדו / אסף גולדשטיין / דויד בילנקה | דויד בילנקה / אלון סנדלר |
| אלמוני | - | - | יואל ליבה | יוחאי וענונו | - | אילן ממן | יובל הבה / מתן בן שימול |
| פלמוני | - | - | - | יוסף פרשיץ | - | רז שחף | אדיר בובליל |
עוץ לי גוץ לי בקולנוע ובטלוויזיה

דמותו של עוץ לי גוץ לי הופיעה פעמיים בסדרת סרטי שרק: בפעם הראשונה, הוא הופיע כדמות משנית בשרק השלישי, שם "מקסים" מעודד אותו להצטרף אליו למרד בגלל העוול שנעשה לו כשלא קיבל את מעמד הבן הבכור שהובטח לו. בפעם השנייה הוא מופיע כדמות ראשית ב"שרק לנצח" (לא קשורה לדמות משרק 3), שם הוא מופיע כסוג של קוסם המציע "עסקה של פעם בחיים" שמבטיחה את כל מה שהחותם רוצה, אך לא מומלץ לחתום עליה מפני שהמחיר הוא כבד מאוד (בדומה לאגדה המקורית). אחד מהאנשים שחותמים איתו על עסקה הוא שרק, והוא משלם ביום שבו נולד (כלומר-בסוף אותו היום הוא אמור להיעלם כאילו לא נולד).
כמו כן מופיעה הדמות עוץ לי גוץ לי בסדרות "עד עצם היום הזה" (משוחקת על ידי רוברט קרלייל), "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (עונה ראשונה פרק 15) וב"מועדון ווינX" (עונה 6 פרקים 152–153, ובפרק 155).
לקריאה נוספת

מאיה פרוכטמן, ""עוץ לי גוץ לי" ו"אלדד ומידד בעור אחד": עיבודים ספרותיים של שלונסקי ושל פרז’ן למעשיית "בת הטוחן", ודרכי ההומור בהם", עיונים בספרות ילדים, 12 (תשס"ב), 143-155
מאיה פרוכטמן, ""עוץ לי גוץ לי" ו"אלדד ומידד בעור אחד": להשוואת שני דגמים של הומור לשוני בעברית ובאנגלית בעיבודי המעשייה "בת הטוחן"", בקורת ופרשנות 38 (תשס"ה), 219–231
חגית הלפרין, שלונסקי בארץ עוץ לי גוץ לי, רסלינג, 2023
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', פסק דין קבע את גבולות עבודת הבמאי, באתר ynet, 13 באוקטובר 2013
↑  מילות השיר "בוקר טוב", באתר שירונט
1 2  א (שלום נצרת) 10869/05/10 פרופ' יוסף יזרעאלי נגד נאמנות התיאטרון הקאמרי, ניתן ב-9 באוקטובר 2013
↑  יהודה ביטון, תענוג מוסיקלי, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2002
↑  ציפי שוחט, להפוך קש לזהב, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002
↑  עוץ לי גוץ לי - הקאמרי - חנוכה 2019, באתר הבמה נותנים במה לתרבות
↑  טל גורדון, "עוץ לי גוץ לי" - קונצרט בימתי נפלא, באתר הבמה נותנים במה לתרבות, ‏3.10.2010
↑  עמית סלונים‏, הילדים יפספסו את חילול השם, אבל "עוץ לי גוץ לי" הוא עדיין אירוע חובה, באתר וואלה, 7 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289904005171  PLWABN: 9810672124405606  GND: 4121598-9  LCCN: n80002457  MusicBrainz work: ad2cb873-4cd4-468d-aaee-4ee81fecbd6e  VIAF: 185088681   WorldCat (עם VIAF): 185088681 
כריכת הספר "עוץ לי גוץ לי", איור מאת אריה נבון
האדומה הגדולה ה-1

| --- | --- |

 בימוי:  סמואל פולר 
 הופק בידי:  ג'ין קורמן 
 תסריט:  סמואל פולר 
 עריכה:  מורטון טבור 
 שחקנים ראשיים:  לי מרווין מארק המיל רוברט קאראדין
 מוזיקה:  דיינה קאפרוף 
 צילום:  אדם גרינברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  לורימר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 ביולי 1980
 משך הקרנה:  113 דקות 158 דקות (בגרסה משוחזרת)
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  4,000,000‏$
 הכנסות:  7,206,220‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   bigredone
 דף הסרט ב־IMDb
 
האדומה הגדולה ה-1 (באנגלית: The Big Red One) הוא סרט מלחמתי המבוסס על חוויותיו של הבמאי סמואל פולר, ששירת במלחמת העולם השנייה בדיוויזיית הרגלים הראשונה של צבא ארצות הברית שכונתה "האדומה הגדולה ה-1" (The Big Red One). הסרט מנסה לתאר את זוועות המלחמה כפי שהן משפיעות על החיילים בחזית. הגרסה המקורית של הסרט צולמה בשנת 1980 ונערכה באופן שבו התקבל סרט מקוטע ללא קשר ענייני בין הסצנות (סצנות רבות נחתכו בעריכה). בשנת 2004, שבע שנים לאחר מות הבמאי הוצגה גרסה משוחזרת של הסרט בפסטיבל קאן בתוספת 40 דקות והוא זכה להערכה רבה.
הסרט צולם ברובו בישראל, על ידי הצלם הישראלי אדם גרינברג. עבודתו זו של גרינברג פתחה בפניו את דלתות האולפנים הגדולים בהוליווד, והיוותה זרז לקריירה המוצלחת שלו בתעשיית הסרטים האמריקאית.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל בסוף מלחמת העולם הראשונה כאשר הסמל "אופוסום" נלחם והורג חייל גרמני. בעוד שני החיילים נלחמים, המצלמה זזה לכיוון פסל עץ בגודל טבעי של ישו הצלוב שנרקב לאיטו. כאשר הסמל האמריקאי חוזר למפקדת הפלוגה שלו נאמר לו כי הסכם הפסקת האש נחתם לפני שעות וכי החייל הגרמני ביקש בוודאי להיכנע. סוגיית ההרג לעומת רצח חוזרת ועולה במקומות שונים לאורך הסרט.
לאחר מכן הסרט מדלג שני עשורים קדימה למלחמת העולם השנייה שבה הסמל "אופוסום" מוביל כיתת רובאים דרך הנחיתה בצפון-אפריקה, הפלישה לסיציליה והפלישה לנורמנדי בחוף אומהה. הפלוגה יוצאת למסע ברחבי אירופה שמסתיים בשחרור מחנה הריכוז פלקנאו (גר') בצ'כוסלובקיה (מחנה-חוץ של מחנה הריכוז פלוסנבירג). העלילה מתמקדת בארבעת החיילים (ובסמל שלהם) ששורדים את המלחמה מתחילתה ועד סופה וזוכים לכינוי "ארבעת פרשי הסמל".