stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת הדרכים של האינקה
היסטוריה > התקופה המודרנית

לאחר העצמאות מספרד לא ביצעו הרפובליקות האמריקאיות שינויים משמעותיים בשטח לאורך המאה ה־19. במקרה של פרו, המבנה הטריטוריאלי שהקימה המושבה נשמר כשהקשר בין ייצור בהרים לפעילות בחוף התגבש תחת שיטת הכרייה ויצוא המחצבים.
בניית כבישים ומסילות ברזל מודרניים הותאמה לשיטה זאת. היא נתנה עדיפות לקשר עם החופים והושלמה על ידי צירים רוחביים של חדירה לעמקים בתוך הרי האנדים לתיעול הייצור לכיוון ציר החוף ונמלי הים שלו. בסוף המאה השמונה עשרה פותחו אחוזות גדולות לאספקת חומרי גלם לשווקים בינלאומיים, יחד עם גואנו, כך שלנמלים של פרו הייתה משמעות מיוחדת. חלקים מסוימים של דרכי האינקה עדיין היו בשימוש בדרום האלטיפלאנו כשהם מאפשרים גישה למרכזים העיקריים לייצור צמר אלפקה וויקוניה, שהיו מבוקשים מאוד בשווקים הבינלאומיים.
ארגון הכבישים במאה העשרים לאורך הרי האנדים נתן עדיפות לכביש הפאן־אמריקאי לאורך החוף, שמסלולו חופף לדרך החוף של האינקה. כביש מהיר זה חובר אז לנתיבים מערבה־מזרחית לתוך העמקים, בעוד שדרך האינקה מצפון לדרום על גב רכס ההרים הצטמצמה בעיקר לשימושם של הולכי רגל מקומיים.
בשנת 2014 הפכה מערכת הדרכים לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה

בני האינקה בנו את מערכת הדרכים שלהם על ידי הרחבה וחיזוק של מספר רשתות קטנות יותר של דרכים, התאמת ושיפור תשתיות קודמות, הקמת מערכת של דרכים פורמליות והפעלת מערכת תחזוקה שתגן על הדרכים ותקל על הגירה וההחלפות של אנשים, סחורות ומידע. התוצאה הייתה רשת דרכים גדולה בממדים תת־יבשתיים, אשר הופנתה מקוסקו לארבעת הכיוונים של רוחות השמיים שסימנו את החלוקה הטריטוריאלית של הטוואנטינסויו (אימפריית האינקה), מה שאפשר לאינקה ולקציניו לקבל מידע על כל מה שהסתובב בדרכים, בלא תלות בשאלה עד כמה הם היו רחוקים מהאירועים המדווחים.
בני האינקה פיתחו טכניקות להתגבר על הטריטוריה הקשה של הרי האנדים: במדרונות תלולים הם בנו מדרגות אבן, בעוד שבאזורים מדבריים ליד החוף בנו חומות נמוכות כדי למנוע מהחול להיסחף ולהיערם על הדרך.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > סלילה ותחזוקה

כוח האדם הנדרש הן לסלילה והן לתחזוקה הושג באמצעות המיט'ה: מעין מס עובד, שאותו שילמו העמים שנכבשו, ושבאמצעותו ייצרה אימפריית האינקה את הסחורות הנדרשות וביצעה את השירותים הדרושים, שכללו אחזקת דרכים, והתשתיות הרלוונטיות שלהן (גשרים, טמפו, מחסנים וכו').
העבודה אורגנה על ידי מנהלים שהיו ממונים על פיתוח, בקרה ותפעול של דרכים וגשרים, וכן על תקשורת. הכרוניקן פליפה גואמן פומה דה איילה ציין כי פקידים אלה נבחרו מבין קרובי משפחתם של האצילים של האינקה, תושבי קוסקו. היו שלושה מנהלים עיקריים: מנהל דרכי המלוכה, מנהל הגשרים ומנהל הצ'סקי. היו גם כמה אמוחונדורס (amojonadores) או בוני ציוני דרך.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים

הייסלופ ציין כי לא היה תקן לסלילת דרכים, מכיוון שהדרכים נבנו בסביבות ובנופים מגוונים מאוד.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > דרכים וריצופן

בהרים וביערות בהרים, שימשו לריצוף אבנים מסודרות במדויק, שהניחו אותן כשפניהן השטוחות כלפי מעלה, בניסיון לייצר משטח אחיד. אף על פי כן, לא כל הדרכים רוצפו; באלטיפלאנו של האנדים ובמדבריות החוף הדרך נעשתה בדרך כלל באמצעות אדמה דחוסה, חול, או פשוט כיסוי שטחי עשב באדמה או בחול. יש גם עדויות לריצוף בסיבים צמחיים כמו בדרך של פמפה אפוארה (Pampa Afuera) בקאסמה (אנ') (מחוז אנקש בפרו).
רוחב הדרכים השתנה בין 1 ל־4 מטרים אם כי חלקן היו יכולות להיות רחבות בהרבה, כמו הדרך המובילה לוואנוקו פמפה שהייתה ברוחב 25 מטרים. בקטע של מערכת הדרכים בין קוסקו לקיטו, שהיה הפעיל ביותר, הרוחב היה תמיד מעל 4 מטרים אפילו באזורים חקלאיים שבהם האדמה הייתה בעלת ערך גבוה. חלקים מסוימים הגיעו לרוחב של 16 מטר. ליד מרכזים עירוניים ומנהליים יש עדויות לשתיים או שלוש דרכים שנסללו במקביל. הרוחב המרבי שנרשם בדרך החוף הצפונית הוא 35 מטר, בעוד שהרוחב הממוצע בדרך החוף הדרומית הוא 8.5 מטר.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > חומות ושורות אבנים

אבנים וחומות שימשו לסימון רוחב הדרך ולסמן אותה. בחוף ובהרים, הזמינות של חומרי בנייה כמו אבן ובוץ להכנת לבני בוץ אפשרה לבנות חומות משני צידי הדרך, לבודד אותה מקרקע חקלאית כך שההלכים והשיירות עברו מבלי להשפיע על היבול. באזורים המישוריים ובמדבריות, קירות אלה מנעו כנראה מחול מלכסות את הדרך. בהיעדר חומות, הדרכים באזורים השוממים יותר השתמשו גם בשורות אבנים ובעמודי עץ שננעצו בחול כסימון תוואי. שורות אבנים נבנו תוך שימוש באבנים בגדלים וצורות דומות, המונחות זאת לצד זאת וממוקמות באחד או בשני קצוות הדרך, מסודרות כבמעין שוליים. בחלק מהמקרים היו דפנות האבנים הללו משולבות.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > תלמים

אף שלא מדובר אך ורק באלמנט בנייה המשמש לתיחום שולי הדרך, ישנם מקרים בהם תלמים תוחמים את הדרך משני הצדדים. דוגמאות לתלמים אלה נמצאו באזור החוף הממוקם מדרום למחוז צ'אלה בארקיפה.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > קירות תמך

קירות תמך נעשו מאבנים, אבני עץ או בוץ ונבנו על מורדות גבעות. קירות אלה עזרו בפילוס הבסיס לדרך או לתמוך באדמה שעלולה אחרת לגלוש במורד המדרון, כפי שרואים בדרך כלל בדרכים הרוחביות המובילים אל החוף מההרים.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > ניקוז

ניקוז על ידי מחפורות או תעלות היה תכוף יותר בהרים ובג'ונגל בגלל הגשם המתמיד. לאורך קטעי דרך אחרים בוצע ניקוז מי הגשמים באמצעות מערכת המבוססת על תעלות אורכיות וניקוזים קצרים יותר, לרוחב ציר הדרך. קירות תמך שימשו לאורך מדרונות ההרים, והם דומים לאלה ששימשו לתמיכת הטרסות. בעת חציית שטחי ביצות, הדרכים נתמכו לרוב על ידי חומות תמיכה או נבנו על סוללות.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > סימני דרך

במרחקים קבועים סומן כיוון הדרך באמצעות ערמות אבן (בספרדית mojones), סוג של אבן מיל, בדרך כלל משני צידי הדרך. הם היו עמודים של אבנים שנערמו היטב שבקצה שלהן הוצב סלע. לעיתים קרובות הן הוצבו בצורה אסטרטגית על מקומות מוגבהים כדי להבחין בהן ממרחק רב.
האפצ'טות (apachetas, כינוי לגל־עד באמריקה הדרומית) היו תלוליות של אבנים בגדלים שונים, שנוצרו באמצעות הצטברות הדרגתית של אבנים שההולכים בדרך הניחו כמנחה שנועדה להבטיח שלא יתקלו במסעם במכשולים ובכדי שיסתיים בהצלחה. האפצ'טות היו ממוקמות בצדי הדרכים במקומות מעבר כמו מעברים או "נקודות עניין" למטיילים. בתקופת המושבה הספרדית ובתקופת מלכות המשנה שאחריה, ספג מנהג זה גינוי בשל אופיו הפגאני, והכמרים הצטוו לפרק אותן ולנטוע צלבים במקומן. אף על פי כן, מסורת הכנת האפצ'טות לא פסקה וצלבים או מזבחות בגדלים שונים לוו בתלי אבן.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > ציורים ודגמים

בחלק מהמקומות כמו במחסות סלע או על צוקים לצד הדרכים מופיעים ציורי סלע. הציורים הצבועים בדרך כלל מייצגים בעלי חיים בדרך כלל דמויי גמלים מסוגננים, בעיצוב ובצבעי האינקה האופייניים. כמו כן נמצאו דמויות מגולפות ישירות על האבן.
סלעים בגדלים שונים בצד הדרך יכולים לייצג את צורות ההרים או הקרחונים החשובים של האזור, כביטוי לקידוש הגאוגרפיה; הם יכולים להיות מורכבים מסלע אחד או יותר.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > סוללות

באזורים ביצתיים נבנו סוללות. בשטחים סלעיים היה צורך לחצוב את השביל בסלע או לעבור דרך טרסה מלאכותית עם קירות תומכים. בכמה דרכים חשובות כמו זאת שעל חוף אגם טיטיקקה היה צריך לקחת בחשבון את השונות התקופתית של מפלס האגם עקב עונות גשומות ויבשות מתחלפות. בסוללות היו גשרי אבן כדי לאפשר זרימה חופשית של מים מתחתיהן.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > רכיבים אדריכליים > מדרגות

על מנת להתגבר על המגבלות שהתבליט ההררי כפה והתנאים הסביבתיים הקשים, תכננו מהנדסי האינקה פתרונות שונים. במחשופים סלעיים הדרך נעשתה צרה יותר, תוך הסתגלות לתוואי ההררי עם פניות תכופות וקירות תמך, אך במדרונות תלולים במיוחד נבנו או נחצבו בסלע גרמי מדרגות או רמפות.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > גשרים

היו מספר סוגים של גשרים ששימשו בכל מערכת הדרכים ולעיתים הם נבנו בזוגות.  חלק מהגשרים היו עשויים מבולי עץ מקבילים הקשורים יחד בחבלים ומכוסים באדמה ובסיבי צמחים הנתמכים על ידי סמכים מאבן. ואילו אחרים נבנו מלוחות אבן המונחים על ערמות אבנים. אחד הקשיים ביצירת גשרי עץ היה השגת בולי עץ. לפעמים, הפועלים שיצרו את הגשרים נאלצו להביא את העצים ממרחק רב. גשרי עץ הוחלפו בערך כל שמונה שנים.
בניית הגשרים התבצעה בעזרת עובדים רבים. זה מרמז קודם כל על קונסטרוקציות של סמכים, העשויים בדרך כלל מאבני גוויל ואבני גזית כאחד. הבנייה באבן הייתה אפילו יכולה להיות מדויקת מאוד, בלא שימוש במלט כדי לקבע את האבנים במקומן.  האינקה, שלא הכירו את הברזל, השתמשו בשיטה של עיבוד אבן בכלים פשוטים, כגון מקבת, לחבוט בסלעים בצורה שקווי המתאר של הסלע העליון תואמים את קווי המתאר של הסלע שמתחתיו כך שהחיבורים ביניהם יתאימו בצורה מושלמת ללא טיט.  עבור גשרי בולי עץ פשוטים, הבנייה נעשתה על ידי הצבת סדרה של בולי עץ.  גשרי אבן יכלו להשתרע לאורך קצר יותר ומעל נהרות רדודים יותר. כמה לוחות הונחו מעל הסמכים ועמודי אבן באמצע בעת הצורך. בבוליביה התגלה גשר אבן מיוחד מאוד המורכב ממפתח קטן יחסית לזרימת הנחל וסוללת אבן מרשימה למדי הממלאת את דפנות העמק על מנת לאפשר לדרך לעבור עליה.
כדי לחצות גדות שטוחות של נהרות, נעשה שימוש בקנים צפים הקשורים זה לזה, היוצרים שורה של סירות טוטורה המונחות זאת לצד זאת ומכוסות בטוטורה ובאדמה.
גשרי החבלים של האינקה אפשרו גישה על פני עמקים צרים. גשר על פני הנהר אפורימק, ממערב לקוסקו, נפרש על פני מרחק של 45 מטרים. היה צורך להחליף גשרי חבלים בערך כל שנתיים: לשם כך חויבו היישובים מסביב למעבר הנהר למיט'ה לבניית הגשר החדש, בעוד שהגשר הישן נחתך ונפל לתוך הנהר. גשר מסוג זה נבנה בחבלים של סיבים צמחיים, כמו איצ'ו (Jarava ichu), סיב אופייני לאלטיפלאנו, אשר נקשרו יחדיו ליצירת חוטים וחבלים אשר היוו את כבלי רצפת הגשר, שני המעקות והחיבורים הדרושים ביניהם.
נקיקים נחצו לפעמים על ידי סלים תלויים גדולים, או אורויות (oroyas), שיכולות לחצות מרחקים של למעלה מ־50 מטרים.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > מנהרה

כדי לגשת לגשר החבלים המפורסם שמעל לנהר אפורימק היה צורך שהדרך תגיע לקטע הצר ביותר של הערוץ: לשם כך, הדרך נחצבה לאורך העתק טבעי לתוך הסלע התלול של העמק ונחצבה מנהרה כדי לאפשר את המעבר. למנהרה היו סדרה של פתחים צדדיים שאפשרו לאור להיכנס פנימה. אין עדות למנהרות אחרות לאורך דרכי האינקה.
האדריכלות וההנדסה של דרכי האינקה > ציוד

אינקה גרסילאסו דה לה וגה הדגיש את קיומן של התשתיות במערכת הדרכים של האינקה, שבה בכל רחבי האימפריה היו בכל מקום מקומות לינה עבור פקידי מדינה ושליחי צ'סקי מרווחים היטב ומצוידים היטב. כמו כן אוחסנו מזון, בגדים וכלי נשק ונשמרו מוכנים לצעדת צבא האינקה בשטח.
מבני הטמפו היו המבנים הרבים ביותר ואולי החשובים יותר בתפעול רשת הדרכים. הם היו קונסטרוקציות בארכיטקטורה וגדלים מגוונים שתפקידם היה בעיקר הלינה של המטיילים ואחסון מוצרים לאספקתם. מסיבה זאת הם נבנו בדרך כלל במרווחים של יום הליכה, למרות שהיו גם חריגות מכלל זה, כנראה בשל גורמים שונים כמו הימצאות מקורות מים, קיומה של קרקע עם תוצרת חקלאית או הימצאות מרכזים קדם אינקה. הטמפו נוהלו כנראה על ידי האוכלוסיות המקומיות מאחר שרבים מהם קשורים ליישובים עם מבנים נוספים לשימושים שונים, כגון קנצ'ס (canchas, מתחמים מלבניים תחומים בחומה ששימשו כנראה מקום מגורים להולכים), קולקה וקאייאנקס (kallancas). אלה האחרונים היו מבנים מלבניים בגודל ניכר, שהקונקיסטאדורים כינו בשם "אסמים" בשל אורכם. הם שימשו לאירוח בעלי ולטקסים בעלי אופי מגוון: חברי האינקה או האליטות המקומיות, או מטיילים אחרים. מבני הטמפו היו כל כך נפוצים ששמות מקומות אזוריים רבים מהאנדים כוללים בהם את המילה טמבו (ההגיה הספרדית של שם המבנה, במקור מקצ'ואה).
בשולי הדרך היו תחנות רבות של הצ'סקיוואסיס (chasquiwasis), או תחנות הממסר של הצ'סקי השליחים של האינקה. במקומות אלה המתינו הצ'סקי להודעות שעליהם להעביר למקומות אחרים. זרימת המידע המהירה הייתה חשובה לאימפריה שהייתה בהתרחבות מתמדת. הצ'סקיוואסיס היו בדרך כלל די קטנים ויש מעט עדויות ומחקרים ארכאולוגיים עליהם.
אתר המורשת העולמית

ב־2014 הכריז ארגון אונסק"ו על אתר מורשת עולמית בשם "קפק ניאן, מערכת דרכים באנדים". הכרזה זאת כוללת 273 אתרי משנה הפרוסים על פני יותר מ־6,000 ק"מ בשש ממדינות אמריקה הדרומית "שנבחרו כדי להדגיש את ההישגים החברתיים, הפוליטיים, האדריכליים וההנדסיים של הרשת, יחד עם התשתית הנלווית לה למסחר, לינה ואחסון, כמו גם אתרים בעלי משמעות דתית." האתרים שנבחרו הם:
ארגנטינה – 5 קטעים באורך כולל של 118.8 קילומטרים הכוללים 9 אתרי משנה ו־8 אתרים ארכאולוגיים נלווים. שטח הרכיבים של אתר המורשת 813.3 דונם המוקפים באזור חיץ של 241,143 דונם. הדרכים בארגנטינה היו הדרומיים ביותר ושימשו להובלת זהב ונחושת כמו גם תוצרים חקלאיים.
בוליביה – 4 קטעים באורך כולל של 85.67 קילומטרים הכוללים 26 אתרי משנה ו־33 אתרים ארכאולוגיים נלווים. שטח הרכיבים של אתר המורשת 63,298 דונם המוקפים באזור חיץ של 845.4 דונם. בבוליביה רשת הדרכים התבססה על רשת קיימת וכללה כמה מההישגים ההנדסיים של האינקה.
צ'ילה – 34 מקטעים באורך כולל של 112.94 קילומטרים הכוללים 51 אתרי משנה ו־138 אתרים ארכאולוגיים נלווים. שטח הרכיבים של אתר המורשת 1,765 דונם המוקפים באזור חיץ של 64,079.8 דונם. שני מסלולי אורך עיקריים היו בצפון צ'ילה, האחד מוביל לרמות במדרונות המערביות של האנדים המקשרים בין רמות גבוהות ואגמי מלח והשני חוצה גבהים נמוכים יותר, מתחיל בחוף אריקה ועובר דרך העמק המרכזי לעבר מקורות הנהר לואה. בצ'ילה התמודדו בני האינקה גם עם אתגרים גדולים, כמו מדבר אטקמה, שאותו חצו מתוך רצון להגיע אל משאבי המינרלים בדרום.
קולומביה – קטע אחד באורך של 17 קילומטרים הכולל 9 אתרי משנה. שטח הרכיבים של אתר המורשת 84.2 דונם המוקפים באזור חיץ של 942.8 דונם. המהנדסים של האינקה היו צריכים להתמודד עם אזור הררי הנחצה על ידי קניונים. הדרך שימשה בעיקר למעבר אנשים, אבל גם להובלת תוצרת חקלאית.
אקוודור – קטעים רבים באורך כולל של 113.73 קילומטרים הכוללים 28 אתרי משנה ו־50 אתרים ארכאולוגיים נלווים. שטח הרכיבים של אתר המורשת 419.8 דונם המוקפים באזור חיץ של 709.9 דונם. הקטעים משלבים הבדלי גבהים ניכרים מאזורי החוף במערב ועד לפסגות האנדים הגבוהות בחלק המזרחי. כאן רשת הדרכים ממחישה אולי בצורה הטובה ביותר את המטרה לחבר את המרכזים העיקריים של מטרות פוליטיות, מנהליות, כלכליות, ביטחוניות וטקסיות בדרך הקצרה ביותר האפשרית בשטח הנתון.
פרו – 8 קטעים באורך כולל של 720.28 קילומטרים הכוללים 140 אתרי משנה ו־85 אתרים ארכאולוגיים נלווים. שטח הרכיבים של אתר המורשת 114,069.5 דונם המוקפים באזור חיץ של 6,630,696.8 דונם. הקטעים הפרואניים כוללים את המרכז והליבה של קפק ניאן ואת נקודת המוצא של ארבעת המסלולים העיקריים בכיכר אנן אוקאיפטה (Hanan Hauk’aypata) בקוסקו. מרכז זה מגדיר את הכיוונים של ארבעת הסויו המחברים בין החלקים הנידחים ביותר של אימפריית האינקה. הצ'ינצ'איסויו הוא השטח הראשי הצפוני ומגיע מעמק קוסקו אל אקוודור וקולומביה של ימינו. האנטיסויו משתרע מזרחה ומכסה רמות גבוהות ואזורים של האמזונאס. באתר המורשת הוא מיוצג רק על ידי רכיבים פרואניים. הקויאסויו חיבר את השטחים הדרומיים כולל ארגנטינה, בוליביה וצ'ילה של ימינו. לבסוף הסויו הקצר ביותר, הקונטיסויו, חיבר את קוסקו מערבה לאזורי החוף. גם הקונטיסויו מיוצג באופן בלעדי במרכיבים הפרואניים של אתר המורשת. אתרי המרכיבים הפרואניים ממחישים את המרכזים האדמיניסטרטיביים המשמעותיים ביותר בלב האימפריה הפרואנית, אך גם שילבו את המגוון הגדול ביותר בטכנולוגיות בניית כבישים ובעיקר גשרים.
יצחק אבולעפיה (פני יצחק)

| --- | --- |

 לידה:  1839 
 פטירה:  27 במרץ 1910 (בגיל 71 בערך) 
 מקום קבורה:  טבריה 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 במרץ 1910 
 
הרב יצחק אבולעפיה (ה'תקפ"ד, 1824 - ט"ז באדר ב' ה'תר"ע, 27 במרץ 1910) היה דיין בטבריה ובדמשק, מחבר סדרת ספרי השו"ת "פני יצחק".
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תקפ"ד בדמשק  לאורו (או אורה) ולרב משה אבולעפיה, בנו של הרב חיים ניסים אבולעפיה. אביו התאסלם לאחר שעבר עינויים קשים בעלילת דמשק ושימש בה כעד נגד היהודים (ראה שם). הוא עבר להתגורר עם סבו בטבריה ולאחר מכן בירושלים. למד בישיבות ירושלים, ובשנת 1842 (ה'תר"ב) עם מלאת לו 18 שנים התמנה כחבר בית הדין בטבריה ועבר להתגורר בה.
בשנת 1870 (ה'תר"ל) התמנה כרבה של דמשק. בדמשק היו לו מאבקים רבים עם עשירי קהילתו. ועם הרב גאגין. בשלב מסוים בחייו שב לטבריה, ואז למד אצלו רבי אברהם חי בן אמוזג.
בסוף ימיו חזר לירושלים. הוא נפטר ביום ראשון ט"ז באדר ב' ה'תר"ע, 27 במרץ 1910, ונקבר בטבריה.
דרכו בפסיקת הלכה

פסק ההלכה שלו משנת 1904 שבו התיר לקראית להינשא ליהודי ב"קבלת חברות" (התחייבות לקיום ההלכה הרבנית) בלבד, בלי הליך גיור, עורר פולמוס גדול בעולם ההלכה ונתקל בהתנגדות קשה של רבני ירושלים הספרדים, בראשם של רבי שלמה אליעזר אלפנדרי, רבי יעקב שאול אלישר ורבי אהרן בכור אלחדיף. הרב יוסף ידיד הלוי מצפת העביר את תמיכתו לצד רבני ירושלים למרות שבתחילת הדרך פסק אף הוא להיתר. הפולמוס הסתיים כאשר חזר בו גם הרב אבולעפיה מן ההיתר המעשי.
כתביו

לב נשבר, פלפולים. איזמיר ה'תרל"ח
פני יצחק - חלק א, ליוורנו ה'תרל"א
פני יצחק - חלק ב, ליוורנו ה'תרמ"ו
פני יצחק - חלקים ג-ד, איזמיר ה'תרמ"ז
פני יצחק - חלק ה, איזמיר ה'תרנ"ח
פני יצחק - חלק ששי, ירושלים ה'תרס"ג
הערות שוליים

↑  הרב יצחק אבולעפיה (פני יצחק), באתר כארז בלבנון
↑  ככל הנראה, ראו ד"ר יוחאי בן- גדליה, הסיפור שלא סופר: גבורתן של הנשים בעלילת דמשק, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 05.02.2018
↑  בסוף ספרו "פני יצחק" ח"ו
↑  דעות האוסרים מובאות בארוכה בספרו של האחרון, שו"ת "מפי אהרן", אבן העזר סימן כא.
↑  שו"ת ימי יוסף, ח"א אבן העזר סי' א.
↑  להרחבה על פרשייה זו, ראו: שלמה אליעזר מרגליות (עורך), גדולי ארץ ישראל על כת הקראים, ירושלים תשל"ה.
↑  הרחבה על הפרשה בקובץ "בין ניכור לאחוה" (מעמוד 23)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: | רבנים ראשיים של דמשק | הבא: הרב יוסף דנא |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301760305171  LCCN: n89106641  VIAF: 50813486   WorldCat (עם VIAF): 50813486
פולוניה ורשה

פולוניה ורשה (בפולנית: Polonia Warszawa) היא קבוצת כדורגל פולנית מעיר הבירה ורשה שנוסדה בשנת 1911, ומשחקת כיום בליגה הרביעית בפולין.
פולוניה ורשה ולגיה ורשה הן שתי המייצגות העיקריות של בירת פולין בכדורגל הפולני.
היסטוריה

פולוניה ורשה נוסדה על ידי תדיאוש גבטנר בשנת 1911 באיחוד של שתי קבוצות בית ספר. גבטנר היה הקפטן הראשון של הקבוצה, ושיחק בתור מגן וקשר ביותר מ-150 משחקים. שם הקבוצה, פולוניה, פירושו פולין בלטינית. הקבוצה הפכה למקצוענית בשנת 1915.
בשנת 1921 נפתחה הליגה הפולנית, ובה הגיעה הקבוצה למקום השני. גם ב-1926 היא הגיעה למקום השני בליגה והפכה לאחת הקבוצות החזקות בפולין.
בשנת 1946, פולוניה זכתה באליפות בפעם הראשונה. האליפות התקיימה בתנאים מוגבלים כיוון שורשה הייתה הרוסה ברובה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, הקבוצה זכתה בגביע הפולני. לאחר שנות הצלחתה, ירדה הקבוצות לליגות נמוכות בפולין.
הדרבי הרשמי הראשון בין פולוניה ורשה ללגיה ורשה היה ב-29 באפריל בשנת 1977. המשחק נגמר בתוצאה 1-1, חודש אחרי כן נפגשו הקבוצות שוב והתוצאה הייתה שוב תיקו 1-1. הדרבי בין שתי הקבוצות נחשב לאחד ממשחקי הדרבי החשובים בפולין.
בעונת 1992/1993 חזרה הקבוצה לקדמת הבמה הפולנית כאשר עלתה בחזרה לליגת העל הפולנית לאחר כ-40 שנות היעדרות. בעונת 1999/2000 הקבוצה זכתה באליפות השנייה שלה, למרות שבתחילת העונה לא נחשבה כמועמדת לכך. בעונת 2000/2001 זכתה בגביע ובסופר קאפ הפולניים.
בעונת 2009/2010 הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת יובנס/דוגנה מסן מרינו. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת נאק ברדה מהולנד והודחה מהטורניר.
תארים

אליפות פולין (2): 1946, 2000
הגביע הפולני (2): 1952, 2001
הסופרקאפ הפולני (1): 2000
גביע הליגה הפולני (1): 2000
מעבד גרפי

ערך זה עוסק במעבד גרפי למחשב (GPU). אם התכוונתם לסוכנות הביון הסובייטית, ראו .
מבנה סכמטי של מעבד גרפי.
מעבד גרפי (באנגלית: Graphic Processing Unit; בראשי תיבות: GPU) הוא מעבד המצוי בכרטיס גרפי או לצד ליבת המעבד במערכת על שבב ומאפשר חלוקת עומסים עם המעבד הראשי (CPU) בחישובים גרפיים שונים, בעיקר של סצנות תלת־ממדיות. המעבד הגרפי מתמחה בביצוע חישובים רבים במקביל. יכולת חישוב מקבילית זו שימושית למשל בעיבודי תלת מימד ובחישובים נומריים דוגמת פעולות על וקטורים ומטריצות.
מעבד גרפי Nvidia GForce 6600.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יחידות חומרה ייעודיות לביצוע חישובים שונים והורדת העומסים מעל המעבד הראשי היו קיימות במשך שנים רבות, לדוגמה, בעולם המחשוב האישי, כרטיסי רשת מאפשרים להוריד חלק נכבד מהחישוב הקשור לביצוע תקשורת בין מחשבים סוג אחר של יחידת חישוב ייעודית היא למשל יחידות לחישוב נקודה צפה – FPU המוטמעת בתוך המעבד הראשי.
בשנות השמונים של המאה ה-20 החלו לצוץ יחידות חישוב גרפיות – בראשית נקראו אלה מתאמי מסך ונועדו לאפשר חיבור מסכים שונים למחשב האישי כך שהמעבד הראשי לא צריך להכיר את פרטי החומרה של מסכים שונים. תהליך יצירת התמונה נוהל על המעבד הראשי של המחשב האישי והיה איטי למדי. במקביל, בעולם תחנות העבודה הגרפיות, התפתחו רכיבי חומרה ייעודיים להפקת תמונה ממודלים תלת־ממדיים. בעולם הזה שלטו חברות כמו אוונס וסטרלנד (E&S), Matrox ו-Silicon Graphics. רכיבי החומרה אלו היו ייחודיים לכל חברה ולא חשפו ממשק אחוד דבר שהאט את התפתחות התחום.
בשנות התשעים, עם עליית המחשוב האישי ובפרט משחקי המחשב, נוצר צורך ליצור סטנדרטים תעשייתיים לממשק גרפי אחוד והופיעו ממשקים כמו OpenGL ו-DirectX. שימוש בממשק אחוד אפשר ליצרני חומרה שונים לייצר כרטיסים גרפיים ייחודיים ולכותבי התוכנה לנצל יכולות אלו.
בשנת 2003 חברת Nvidia, שבשלב זה הייתה אחת משלוש חברות הכרטיסים הגרפיים המובילות בעולם, הוציאה לשוק כרטיס גרפי הניתן לתכנות, יכולות אלו התרחבו ובשנת 2005 הוציאה Nvidia סביבת תכנות לכרטיסים גרפיים בשם Cuda, במקביל הומצא המושג GPU על ידי אותה חברה.
יכולות של מעבד גרפי

בבסיסו כרטיס גרפי נועד להתמיר מודל תלת־ממדי לתמונה דו־ממדית על מסך המחשב. בפשטות הכרטיס הגרפי מקבל קואורדינטות של רשת מצולעים תלת־ממדית עבור כל אובייקט, את מיקום המצלמה ומיקום מקורות האור ולעיתים תמונה דו-ממדית שיש למפות על כל מצולע. המעבד הגרפי מטפל במיקום האובייקטים בחלל הווירטואלי, בניהול ההסתרות של אובייקטים ברקע על ידי אובייקטים בקדמת הסצנה ובהטלת המודל התלת־ממדי על מישור התמונה. בנוסף מנהל הכרטיס את החלפת חוצץ המסך כך שציור תמונות עוקבות לא יצור ריצוד.
במעבדים גרפיים מתקדמים יותר התווספו יכולות של שימוש ב(pixel shaders) ושימוש בחלקיקים נקודתיים (למשל לאפקטים של עשן וערפל). במעבדים חדישים עוד יותר הוספו יכולות של ניתוב קרניים (Ray tracing) ויכולות עיבוד טנזורים המאיצות פעולה זו. המעבד הגרפי מאפשר למפתחי משחקי המחשב להציג גרפיקה מציאותית הרבה יותר ומפורטת הרבה יותר הודות ליכולות עיבוד אלו.
כרטיס מסך חזק נמדד במספר קריטריונים:
מהירות שעון גבוהה של הליבה והזכרונות
אפיק חיבור
כמות מרובה של זיכרון העומד לרשותו
מספר מעבדי הזרימה
יכולות האצה טובות וקירור טוב
ליתוגרפית ייצור
מעבדים גרפיים מודרניים יכולים לתמוך בטרנספורמציית קוסינוס בדידה הפוכה (iDCT) ופיצוי תנועה (mocomp).
מעבדים גרפיים מתקדמים לשרתים תומכים ביכולות של וירטואליזציה. בהקשר זה תומכת אינטל בטכנולוגית Graphics Virtualization Technology שהוכרזה ב-2014,‏ AMD תומכת בטכנולוגית MxGPU המבוססת על SR-IOV ו-Nvidia תומכת בטכנולוגיית vGPU וב-Multi-Instance GPU המבוסס על SR-IOV.
תצורות של מעבד גרפי

מעבד גרפי יכול לבוא בתצורה של כרטיס גרפי דיסקרטי או בצורה של מעבד גרפי אינטגרלי (Integrated graphics processing unit; IGPU).
בתצורה של כרטיס גרפי דיסקרטי הוא מגיע ככרטיס הרחבה ל-PCI Express או ל-Accelerated Graphics Port. בתצורה של מעבד גרפי אינטגרלי מצורף המעבד הגרפי לסיליקון יחד עם המעבד – דוגמאות לכך הן  Intel HD Graphics או AMD APU).
ניתן להשתמש ביותר ממעבד גרפי אחד במחשב באמצעות טכנולוגיות המאפשרות תקשורת של המעבד הגרפי כדוגמת Scalable Link Interface ‏(SLI) או NVLink של Nvidia או CrossFire של AMD.
שימושים כלליים במעבדים גרפיים

כריית מטבעות דיגיטליים: יצירת מטבעות דיגיטליים מבוססת על תהליך "כרייה" הדורש כמות גדולה של חישובים, עד לקבלת תוצאה "נכונה" המאפשר יצירת מטבעות חדשים והענקת "בונוס" לכורה. כורים מקצועיים משתמשים במחשבים בעלי כמות גדולה של כרטיסי מסך המאפשרים את התהליך.
פיצוח סיסמאות: הצורה המקובלת לאחסון סיסמאות היא גיבוב (Hash), ניתן להשתמש בתהליך Brute Force כדי לייצר כמות גדולה של Hash-ים ולחפש תוצאות זהות לסיסמאות מגובבות שנאספו בצורה כזו או אחרת כדי לפענח את הסיסמאות. תהליך זה הופך לישים (ברמה מסוימת) בעזרת כרטיסים גרפיים היכולים לייצר כמויות גדולות של Hash-ים בפרקי זמן סבירים
AI – למידה עמוקה: תהליכי Deep Learning מבוססים על רשתות נוירונים שהן למעשה מטריצות עם מספר גדול של ממדים כאשר תהליך האימון של רשת דורש חישובים רבים של משקולות לכל המטריצה כדי לספק תשובות מדויקות. מקובל להשתמש במערכות מבוססות GPU כדי להאיץ את תהליך אימון הרשת.
יצירת שמות לרשת Onion: הגעה למשאבים ב"רשת אפלה" דורשת יצירת שם מבוסס תהליך גיבוב. לעיתים מעוניינים ליצור שם משמעותי (דוגמה: פייסבוק יצרה את השם facebookcorewwwi.onion) דבר הדורש משאבי מחשוב חזקים היכולים להתבצע על ידי GPU.
סימולציות פיזיקאליות: לדוגמה תחזית מזג אויר, סימולציה של ראקציות כימיות ועוד
יצרנים ונתח שוק

הרבה חברות מסביב העולם ייצרו מעבדים גרפיים תחת שמות מסחריים שונים. בשנת 2009 החברות אינטל, NVidia ו-AMD/ATI החזיקו נתח שוק של 49.4%, 27.8%, 20.6% בהתאמה. עם זאת, מספרים אלה כוללים את פתרונות הגרפיקה המשולבים של אינטל כ-GPU.[דרוש מקור] אם לא סופרים את אלה, Nvidia ו-AMD שולטות בכמעט 100% משוק המחשוב הבייתי, נכון לשנת 2018. נתחי השוק שלהן הם 66% ו-33% בהתאמה.[דרוש מקור]
חברות חומרה רבות דוגמת חברת S3 graphics (בבעלות חברת VIA Technologies), חברתMatrox משתמשות במעבדים על מנת ליצור מעבדים גרפיים.
סמארטפונים עכשוויים משתמשים בעיקר בטכנולוגית Adreno GPUs שמפותחת על ידי Qualcomm,‏ PowerVR GPUs של Imagination Technologies ו-Mali GPUs מ-ARM.
ראו גם

מונחים בחומרה
כרטיס מסך
GPU-Z