stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארדיטי (צבא איטליה)
היסטוריה > הקמת הארדיטי

ב-1917, קצינים צעירים בצבא איטליה, אשר מאסו בקיפאון אשר שרר בחזית בצפון איטליה מול אוסטרו-הונגריה, לחצו להקים פלוגות הסתערות אשר יסייעו בפריצת קו ביצורי האויב. כיוון שכך, נתקבלה החלטה על הקמת יחידות כאלה בצבא איטליה. עם זאת, מחלוקות לגבי הציוד והאימונים של אותן יחידות עיכבו את הקמתן עד שזו אושרה רשמית ב-29 ביולי. כל יחידה כזו הייתה בגודל של גדוד מוקטן (במושגי אותה מלחמה), ובו כ-600 חיילים, 150 בכל אחת משלוש פלוגות, ובנוסף שש חוליות המצוידות בתת מקלעים, ושש חוליות של מפעילי להביור. מחנה האימונים של אלה הוקם במנצאנו, ולאחר נפילת מחנה האימונים בקרב קפורטו, נערכו באופן מבוזר, כאשר כל אחת מאותן יחידות מאמנת את חיילי הסער בנפרד. אימונים אלה היו מאתגרים, וכללו פיתוח כושר גופני, קרב מגע, הסתערות על יעד מבוצר, הטלת רימון ועוד. חיילי היחידות היו תחילה, וגם בהמשך, ברובם מתנדבים, אך היו גם חיילים אשר בלטו בכושרם הגופני ובכושר העמידה, והופנו לארדיטי מיחידות אחרות. בין המצטרפים לארדיטי בלטו במספרם היחסי הברסליארי והאלפיני, ומדיהם של ארדיטי שמוצאם מיחידות אלה המשיכו לשאת סימני היכר של צור מחצבתם. החימוש האופייני לחיילי הארדיטי היה רובה קל, פגיון (שהפך ל'סימלם המסחרי') ו-25 רימוני יד. יחידות הארדיטי צוידו בשפע יחסי של נשק מסייע אוטומטי.
תנאי השירות של הארדיטי היו טובים משל יתר החיילים. פרט ליוקרה הנילווית לשירותם ביחידה מובחרת, ולכך שלא שירתו בחפירות, הם נהנו משכר גבוה יותר, ממזון טוב יותר, ממגורים טובים יותר וממנות מוגדלות של היין שחולק לחיילים. כן נהנו הארדיטי ממשמעת מחמירה פחות ומחופשות רבות יותר מהמקובל. כן טופחו גאוות היחידה (שבדגלה בלטו הפגיון והצבע השחור) והרעות בין הלוחמים.
ביוני 1918 הוקמה אוגדה של ארדיטי, ובה תשע יחידות של חיילי סער. אחריה הוקמה אוגדה נוספת, ומשתיהן הוקם גיס (קורפוס). בנוסף, הוקמה יחידה של חיילי סער בכל  ארמייה בצבא איטליה. כך, עד סוף המלחמה הוקמו בסך הכל 42 יחידות כאלה.
כיוון שהמאזן של יחידות הארדיטי בלחימה (ר' להלן) נחשב כמוצלח, קמו לו מחקים בשורות הצבא האיטלקי. למשל, בכל רגימנט (גדוד מוגבר) הוקמה מחלקת סער כדוגמת הארדיטי.
היסטוריה > טקטיקה

לחימת הארדיטי התאפיינה בהתקפות אשר נערכו בהפתעה, בנחישות, ובתכנון ותיאום מדוקדקים. הסתערותם נערכה לרוב לאחר הפגזה פתאומית קצרה ועזה, ובמהלכה הם נהגו להתקרב עד כדי סכנה לקו אליו כוונו הפגזים. עם הגיעם לקו הראשון של האויב, הם נהגו להסתער תוך יידוי רימוני יד, בהנחה שהאויב עדיין תופס מחסה מההפגזה, ואחר כך עוברים לקרב פנים אל פנים. באותה העת, ההפגזה החלה להתמקד בקו השני, שאם ההתקפה הראשונית הייתה עולה יפה, הארדיטי היו תוקפים אותו בשיטות דומות, וכן הלאה.
החיסרון בטקטיקה המתוארת, היה פגיעותם של הארדיטי להתקפות נגד, במידה שהתקדמות הצבא האיטלקי לכיוון קווי האויב אותם הארדיטי תפסו הייתה מתעכבת. זאת כיוון שאימוניהם וכלי נשקם הותאמו יותר להסתערות ופחות להגנה. ואכן, אירע שעמדות שהארדיטי כבשו, אבדו בהתקפות נגד, במידה והכוחות שנועדו לחבור אליהם בוששו.
היסטוריה > השתתפות בלחימה

המבצע הראשון בו נטלו הארדיטי חלק, נערך בליל 19/18 באוגוסט 1917. יחידה של הארדיטי תקפה בהצלחה וכבשה את מונטה פרטה (Monte Fratta, כ-35 ק"מ מצפון לאודינה), במסגרת קרבות נהר איזונצו, תוך שלכדה כ-500 חיילים אוסטרו-הונגרים ושמונה מכונות ירייה, וספגה מספר אבדות מועט.
לא הרחק משם, ב-4 בספטמבר 1917, תקפה אותה יחידה את סן גבריאלה (San Gabriele), גם כן בהצלחה ניכרת. נתפסו כ-3,100 שבויים, 26 כלים ארטילריים ו-55 מכונות ירייה.
בקרב קפורטו, שהסתיים בתבוסה ובנסיגה איטלקית, שימשו בהצלחה ארדיטי כמשמר עורפי, ובכך סייעו במניעת התמוטטות, ובייצוב קו הגנה חדש. ביצועיהן של יחידות הארדיטי עד שלב זה היוו עבור הפיקוד זרז לטיפוחן ולהגדלת מספרן.
בין ה-28 וה-29 בינואר 1918, ארבע יחידות של ארדיטי נטלו חלק ב"קרב שלושת ההרים", באזור אסיאגו (Asiago), כ-55 ק"מ צפונה לויצ'נצה, וכ-60 ק"מ מזרחה לטרנטו. למרות קשיים בתיאום עם יחידות איטלקיות אחרות שנטלו חלק באותו קרב, וחרף התנגדות עזה של האויב האוסטרו-הונגרי, המשימה עלתה יפה בסופו של דבר.
בחודשי האביב נטלו הארדיטי חלק בפשיטות ובסיורים בגזרת נהר הפיאווה. בהמשך, הארדיטי נטלו חלק בקרב נהר פיאווה, שבו התהפך הגלגל בחזית האיטלקית, ומשלב זה ידה של איטליה הייתה על העליונה. במסגרת קרב זה הארדיטי ביצעו מספר התקפות נגד עזות, ואגב כך, ספגו אבדות קשות. מבחינת רישומן ההיסטורי, בהתקפות נגד אלה זכו הארדיטי בעיקר תהילתם. בחודשים שלאחר הקרב, הארדיטי המשיכו בהתקפות לסירוגין, על מנת לתפוס עמדות מפתח להמשך הלחימה.
בשלב הסופי של המלחמה, אשר נערך בסוף אוקטובר ובתחילת נובמבר, הארדיטי ביצעו התקפות עזות, מרובות אבדות, תוך התקדמות מעטה במונטה גראפה (Monte Grappa), כ-10 ק"מ ממערב לנהר הפיאווה, וכ-50 ק"מ מצפון מזרח לוויצ'נזה. בשלב מאוחר יותר, הצליח הצבא האיטלקי, הכולל מספר יחידות ארדיטי, להתקדם משמעותית בגזרה זו. עם זאת, לארדיטי נודעה חשיבות רבה בהבקעה הסופית של האיטלקים בחזית פיאווה בקרב ויטוריו ונטו, אשר סימנה מבחינתם את הניצחון הסופי על האוסטרו-הונגרים.
היסטוריה > אחרי מלחמת העולם הראשונה

יחידות הארדיטי פורקו בדצמבר 1919 ובינואר 1920. רבים מחבריהן, או חבריהן לשעבר, הצטרפו ב-1919 אל גבריאלה ד'אנונציו במסעו לכיבוש פיומה. בהמשך, רבים מחברי הארדיטי הצטרפו אל מוסוליני ואל המפלגה הפשיסטית. זו, מצידה, אימצה חלק מן הסמלים והערכים של הארדיטי, כמו הצבע השחור, חלק ממורשת הגבורה ואחוות הלוחמים שיוחסו לארדיטי, וכן גם את הג'ובינצה, המנון המפלגה, אשר היה פופולרי בזמנו (אם כי במילים אחרות) בקרב הארדיטי.
למרות שנטייה לכיוון הפשיסטי הייתה נפוצה בקרב יוצאי הארדיטי, היו אחרים, ה'ארדיטי דל פופולו' (Arditi del Popolo, בתרגום חופשי: המעיזים העממיים), אשר נטו לכיוון הנגדי, ואף אלה גייסו אלמנטים ממורשת הארדיטי למאבקם. ה'ארדיטי דל פופולו' דוכאו, ולבסוף פסקו להתקיים, עם התבססות המפלגה הפשיסטית בשלטון באיטליה.
מספר יחידות איטלקיות במלחמת העולם השנייה, בייחוד יחידות פשיטה, נקראו בשמות הנושאים את שם הארדיטי או את מורשתם, ומסורת זו נמשכת עד לימינו.
לקריאה נוספת

באנגלית:
Behan, Tom (2003). The Resistible Rise of Benito Mussolini. London: Bookmarks. ISBN 978-1-898876-90-8.
באיטלקית:
Balsamini, Luigi (2002). Gli Arditi del Popolo. Dalla guerra alla difesa del popolo contro le violenze fasciste (in Italian). Casalvelino Scalo: Galzerano.
Cordova, Ferdinando (1969). Arditi e legionari dannunziani (in Italian). Padova: Marsilio.
Francescangeli, Eros (2000). Arditi del Popolo. Argo Secondari e la prima organizzazione antifascista (1917–1922) (in Italian). Roma: Odradek.
Fuschini, Ivan (1994). Gli Arditi del Popolo (in Italian). Preface by Arrigo Boldrini. Ravenna: Longo.
Rossi, Marco (1997). Arditi, non gendarmi! Dall'arditismo di guerra agli arditi del popolo 1917-1922 (in Italian). Pisa: BFS.
כרזת תעמולה של הארדיטי
דגל הארדיטי
אסטריקס והוויקינגים

| --- | --- |

 מבוסס על:  אסטריקס והנורמנים 
 בימוי:  Jesper Møller, סטפן פג'למארק 
 הופק בידי:  Thomas Valentin 
 תסריט:  פיליפ לזבניק, סטפן פג'למארק, Jean-Luc Goossens 
 עריכה:  Martin Wichmann Andersen, Anders Hoffmann 
 מדבבים:  רוג'ר קארל (אסטריקס) Estelle Simon Gérard Surugue (Geriatrix) Pascal Renwick Bernard Métraux וינסנט גראס (Vitalstatistix) Roland Timsit Michel Vigné ברברה טיסיה Brigitte Virtudes Vania Vilers Marion Game מד הונדו לוק פלורן שרה פורסטייה Stéphane Fourreau לורנט דויטש ז'אק פרנץ (אובליקס) ברנארד אליין פייר פלמד Patrick Borg Marc Alfos Bruno Dubernat Philippe Catoire דרן נוריס ג'ון דימאג'יו בראד גארט ג'יל טאלי פייר צ'רניה 
 מוזיקה:  אלכסנדרה עזריה 
 מדינה:  צרפת, דנמרק 
 חברת הפקה:  Groupe M6 
 חברה מפיצה:  Groupe M6 
 הקרנת בכורה:  5 באפריל 2006 
 משך הקרנה:  78 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט הרפתקאות, סרט מונפש, סרט היסטורי 
 סרט קודם:  אסטריקס כובש את אמריקה 
 סרט הבא:  אסטריקס באחוזת האלים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אסטריקס והוויקינגים (בצרפתית: Astérix et les Vikings) הוא סרט אנימציה דני-צרפתי המבוסס על הספר "אסטריקס והנורמונים", התשיעי בסדרת ספרי הקומיקס "אסטריקס". הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006. שיר הנושא של הסרט בוצע על ידי הזמרת סלין דיון.
עלילה

חבורת ויקינגים שומעים מהמכשף של השבט כי יש אמרה הטוענת כי הפחד מעניק כנפיים. הוויקינגים עושים הגרלה על מנת למצוא את המקום בו נמצא האיש הכי "פחדן" בעולם, בוחרים בכפר של אסטריקס ויוצאים לכיוונו. במקביל, אל הכפר מגיע גודוריקס (באנגלית: justforkiks), אחיינו של ראש הכפר, המתגלה במהרה בתור מפונק, עצלן ופחדן. הוויקינגים שמים לב אליו וחושבים שהוא האיש הפחדן בעולם. הם חוטפים את גודוריקס לארצם ואסטריקס ואובליקס יוצאים בעקבותם על מנת להצילו.
מדבבים > מדבבים בגרסה הצרפתית (המקורית)

אסטריקס/מבריקס - רוג'ר קארל
גודוריקס - לורנט דויטש
אובליקס - ז'אק פרנץ
אבבא, בתו של גרוסבף - שרה ברוסטיאר
קרטוגרף, הכהן של שבט הוויקינגים - פייר פלמד
חמשיריקס - ברנרד אלן
גרוסבף, הקפטן של הוויקינגים - מרק אלפוס
דגוליקס - וינסנט גרס
אשפיקס - ווניה וילס
מתושלחיקס - ז'רארד בורגו
ויטמין, אשתו של דגוליקס - מוריאן גם
בסדראלפאבתיקס - ברנרד מאטרוקס
אוטומטיקס - פסקל רנוויק
אולף, בנו של קרטוגרף - מישל ויגן
אס-אם-אס, היונה של גודוריקס - ברברה טיסייר
טלגרף, ויקינג - ברונו דוברנט
קריינות - פייר טז'ירניה
אוקאנוניקס, אביו של גודוריקס - לוק פלורן
מדבבים > מדבבים בגרסה האנגלית

אסטריקס - פול ג'יאמטי
אובליקס - בראד גארט
גודוריקס - שון אוסטין
מבריקס/אס-אם-אס - די בראדלי בייקר
חמשיריקס - ג'ס הרנל
אבבא - אוון רייצ'ל ווד
אוקאנוניקס - ריפ טורן
אולף - דידריץ' באדר
אשפיקס - ג'ף בנט
גרוסבאף - ג'ון דימאג'יו
שירים

תשיג את זה (get tham on it) - גודוריקס רקד לצלילי שיר זה בסעודה החגיגית של הכפר.
עין הטיגריס (Eye of the Tiger) - השיר שבוצע בקליפ שבו אסטריקס ואובליקס אימנו את גודוריקס להיות גבר.
כל הסודות (tous les secrets) - שיר הסיום של הסרט שבוצע על ידי סלין דיון. דיון הקליטה את השיר בשתי גרסאות: בגרסה הראשונה, בצרפתית ובגרסה השנייה, באנגלית. באנגלית השיר הופץ תחת השם "Let your heart to decide" (תן לליבך להחליט).
ארכתאון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקדש יווני, חורבות, אתר ארכאולוגי, מקדש 
 כתובת:  האקרופוליס באתונה 
 מיקום:  עיריית אתונה 
 מדינה:  יוון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־5 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 חומרי בנייה:  שיש פנטלי 
 אדריכל:  Mnesikles, פידיאס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות יוון העתיקה, הסדר האיוני 
 קואורדינטות:  37°58′19″N 23°43′36″E﻿ / ﻿37.972083333333°N 23.726527777778°E﻿ / 37.972083333333; 23.726527777778
  (למפת אתונה מוגדלת) ארכתאון(למפת אתונה רגילה) ארכתאון
 
אֶרֶכתֵאוֹן (ביוונית עתיקה: Ἐρέχθειον; ביוונית מודרנית: Ερέχθειο) הוא מקדש עתיק בצפונה של גבעת האקרופוליס באתונה, שנבנה לכבודו של ארכתאוס (Erechtheus), אחד ממלכי אתונה.
ארכתאוס, הנקרא גם ארכתוניוס (Eerechthonius), נולד לפי המיתולוגיה היוונית מזרעו של אל האש הפיסטוס, כאשר זה ניסה לאנוס את אתנה ומזימתו לא צלחה. אתנה מחתה את זרעו בממחטה וזרקה אותה לארץ. מזרע זה נולד ארכתאוס.
הארכתאון הוא המקדש היחיד שידוע כי היה בעל 3 מפלסים. להבדיל משאר המקדש, בו משמשים עמודים יוניים, גג המרפסת הדרומית, המכונה מרפסת העלמות, נתמך על ידי שש קריאטידות (פסלי נשים ששימשו כעמודי תמך). אחת מהן הועברה על ידי הלורד אלגין לבריטניה ומוצגת כיום במוזיאון הבריטי.
לאחר הקמת מוזיאון האקרופוליס בשנת 2009, הועברו חמש הקריאטידות הנותרות לתוך מבנה המוזיאון ובאתר הוצבו העתקים.
הקריאטידות התומכות את הגג
אחת מהקריאטידות התומכות את הגג
הארכתאון על האקרופוליס באתונה
וולוטה בראש העמוד האיוני בחזית המזרחית של המבנה
שבר אפריז מהצ'לה (אנ') של הארכתאון המתאר דמות נשית מוצג במוזיאון האקרופוליס
אנטון גרסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בנובמבר 1891 בוסנדורף, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  3 בנובמבר 1976  (בגיל 84) שטוטגרט, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית   גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 תקופת הפעילות:  1913–1918   1936–1945   1951 – 1953
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-25   מפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25   מפקד קורפוס הפאנצר ה-56   מפקד הקורפוס ה-26   מפקד הקורפוס ה-72
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
אנטון גרסר (בגרמנית Anton Grasser;‏ 11 בנובמבר 1891 – 3 בנובמבר 1976) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

גרסר נולד ב-11 בנובמבר 1891 בבוסנדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס גרסר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-109. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר גרסר לרגימנט הרגלים ה-132 (אלזס התחתית ה-1), עמו לחם במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
עם סיום המלחמה השתחרר גרסר מהצבא, והצטרף למשטרה הגרמנית. בשנת 1936 הצטרף גרסר לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-110. ב-1 במרץ 1938 הועלה גרסר לדרגת אוברסט לויטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-119.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-6 בפברואר 1940 מונה גרסר למפקד רגימנט הרגלים ה-119, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-25 במסגרת הקורפוס ה-18. ב-16 ביוני 1940 קיבל גרסר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם גרסר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-25 במסגרת הקורפוס הממונע ה-3, וב-4 בפברואר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-25. ב-1 באפריל 1942 הועלה גרסר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-23 ביוני 1943 שונה שמה של הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25, וב-14 בנובמבר 1943 מונה גרסר למפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-15 בפברואר 1944 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-1 במאי 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-3 ביולי מונה גרסר למפקד פלגת הארמייה נארווה, שהפכה ב-25 בספטמבר לפלגת הארמייה גרסר. ב-22 בינואר 1945 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-72, שהיה חלק מהארמייה השישית, ופיקד עליו עד ה-20 באפריל, וב-8 במאי 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-1 ביולי 1947 השתחרר גרסר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר גרסר בשטוטגרט, ובשנת 1951 מונה למפקד משמר הגבול הפדרלי. בשנת 1953 פרש גרסר מתפקידו, וב-3 בנובמבר 1976 מת והוא בן 85 שנים.
הערות שוליים

↑  הגוף שקדם לבונדסוור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1030358443  VIAF: 295341733   WorldCat (עם VIAF): 295341733
באביאק

| --- | --- |

כנסייה בבאביאק
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין גדול פולין גדול
 מחוז:  קולו
 גובה:  106 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,884 (2011)
 קואורדינטות:  52°20′40″N 18°40′00″E﻿ / ﻿52.344527777778°N 18.666722222222°E﻿ / 52.344527777778; 18.666722222222 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.babiak.org.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבאביאק(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבאביאק(למפת פרובינציית פולין גדול רגילה) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומ. פומרניה המערבית  לוב. קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהבאביאק(למפת פרובינציית פולין גדול מוגדלת) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומרניה פומרניה המערבית  לובוש קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהבאביאק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
באביאק (בפולנית: Babiak) הוא כפר במחוז קולו שבפרובינציית פולין גדול בפולין, כ-17 ק"מ צפונית לעיירה קולו, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תחילת היישוב בסוף המאה ה-18, על גדת נהר טישמייניצה. בשנת 1815 קיבל היישוב זכויות עיר, ובשנת 1870 אלה ניטלו ממנו. כיום משמש היישוב כמרכז מסחר ושירותים לכפרי הסביבה.
יהודי באביאק

תחילת התיישבות יהודים ביישוב הייתה בראשית המאה ה-19. יהודי הכפר עסקו ברוכלות ובמלאכה, וחלקם בחקלאות. ב-1857 מנתה הקהילה היהודית 240 איש ובשנת 1921 נמנו בכפר 237 יהודים, כשליש מסך תושביו.
באוקטובר 1940 גורשו יהודי הכפר לגטאות בכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה, לצד מאות מיהודי קולו, ובינואר 1942 הועברו למחנה ההשמדה חלמנו.
הערות שוליים

↑  היסטוריה של הקהילה היהודית בבאביאק באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
↑  דמוגרפיה של הקהילה היהודית בבאביאק באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
↑  אוולין צגנהאגן ומרטין דין (אנ'), בוגאי (ונוביני ברדובסקיה), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 47–48), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015114066  VIAF: 317118650   WorldCat (עם VIAF): 317118650
אנרי השני דה מונמורנסי

| --- | --- |

דיוקן של אנרי השני מאת מישל אנגייה
 לידה:  30 באפריל 1595 שנטילי, צרפת 
 פטירה:  30 באוקטובר 1632 (בגיל 37) טולוז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  מולן 
 בן או בת זוג:  Marie-Félicie des Ursins 
 פרסים והוקרה
 אבירי מסדר הרוח הקדושה  מרשל צרפת  אביר במסדר סן-מישל  אדמירל צרפתי 
 חתימה:   
 
אנרי השני דה מונמורנסי (30 באפריל 1595 - 30 באוקטובר 1632) היה אדמירל הצי הצרפתי בתקופתם של לואי השלושה עשר, מלך צרפת ושל הקרדינל רישלייה.
ביוגרפיה

הוא נולד בארמון שאנטיי שבחבל איל-דה-פראנס בצרפת, כבנו של אנרי הראשון דה מונמורנסי שהיה מפקד הצבא של אנרי הרביעי, מלך צרפת. ב- 1614, אחרי מות אביו, ירש את התואר דוכס מונמורנסי ואת תפקידו של אביו כמושל חבל לנגדוק. קצת לפני כן, התמנה לאדמירל הצי של המלך לואי השלושה עשר. הוא לקח חלק במלחמותיו של המלך נגד הפרוטסטנטים, וב- 1625 נחל ניצחון על הצי של בנז'מן דה רואן-סוביז (אנ'), לחופי עיר הנמל לה רושל וכבש את האיים רה ואולרון שבקרבת מקום. ב- 1630 קיבל את התואר מרשל של צרפת.
באותה שנה, גאסטון, דוכס אורליאן, אחיו של לואי השלושה עשר, ארגן מרד נגד הקרדינל רישלייה ונגד בית המלוכה. אנרי השני דה מונמורנסי הצטרף למרד זה בהשפעתה של אם המלך מארי דה מדיצ'י, שהאמינה כי הקרדינל גזל ממנה את כל השפעתה הפוליטית, חתרה תחת מעמדו וקשרה קשר לרוצחו. ב- 12 בנובמבר של אותה שנה נראה היה ליום אחד כי מאמציה הוכתרו בהצלחה כאשר המלך, שנתן את הסכמתו לפיטוריו של רישלייה, עזב את פריז ונסע לורסאי. אולם, רישלייה הצליח לשכנע את המלך לחזור בו. המלך קרא לרישלייה לעצור את יועציה של אמו, הגלה אותה לטירת קומפיין (אנ') שבעיר קומפיין, צפונית-מזרחית לפריז, וציווה עליה לחדול מלעסוק בפוליטיקה.
אולם, בנה, גאסטון, דוכס אורליאן גייס לצדו את מועצת חבל לנגדוק (שרישלייה עמד לשלול ממנה את הזכות להטיל מיסים), וציווה לתפוס את המבצר שעל האי ברסקו שלחופי הים התיכון. ב- 22 ביולי 1632 חבל לנגדוק הכריז על התנתקותו מן הכתר הצרפתי. קבוצת אצילים הצטרפה למורדים בהנהגתו של אנרי השני דה מונמורנסי, אך העיר טולוז נשארה נאמנה למלך, והערים קרקסון ונרבון סירבו לקבל את המורדים. הצבא המלכותי, שמנה כ- 2,500 איש, בהנהגתו של מרשל דה שומבר יצא לקראת המורדים שמנו כ- 1,500 איש שרובם היו מחוסרי ניסיון צבאי. בקרב קצר שהתחולל ליד העיר קסטלנודרי שבחבל לנגדוק (1 בספטמבר 1632) המורדים נחלו מפלה ואנרי השני דה מונמורנסי נפצע קשה ונלקח בשבי.
נערך משפט בפני המועצה המשפטית של העיר טולוז, ואנרי השני דה מונמורנסי נידון למיתה באשמת בגידה. ב-30 באוקטובר 1632, אחרי שביקש סליחה מן המלך, מסר את שרביט המרשל שלו, והסיר מעליו את צלב מסדר רוח הקודש, הוא הוצא להורג בחצר הפנימית של בית העירייה של טולוז. דבריו האחרונים לאדם שכרת את ראשו היו: "הכה בחוזקה". לוח זיכרון שהונח במקום שרד עד ימינו אלה.
אחרי מותו, תואר האצילות דה מונמורנסי עבר לאחותו, שארלוט-מרגריט נסיכת קונדה.
אקוטופ

אֵקוֹטוֹפּ (מיוונית: οικος - בית) הוא מונח באקולוגיה, המתאר את תכולתה של סביבה מסוימת ואת המאפיינים שלה. למשל, אם סביבה טבעית כלשהי מוגדרת כמדבר, האקוטופ של סביבה זו מתאר את החול, צמחיית המדבר, המחסור במים ובעלי החיים המותאמים לאותו אזור.
בשונה מביוטופ, האקוטופ מתמקד במכלול המרכיבים של אותה סביבה ולאו דווקא במרכיב הביוטי שלה.
אקוטופ הוגדר לראשונה על ידי ארתור טנסלי ב-1939.
שימושים במערכת החינוך

אקוטופ משמש כעבודת חקר במדעי הסביבה. האקוטופ הוא עבודת חקר סביבתי לתלמידי הרמה המוגברת,
הכוללת התייחסות להיבטים סביבתיים, בהיקף של 1 יח"ל. במסגרת האקוטופ נדרש
התלמיד לבחור נושא לעבודה, להגדיר שאלות מחקר, לתכנון את המחקר, לבצע אותו ולסכם
את המחקר בעבודה כתובה. העבודה נבדקת על ידי בוחן חיצוני והתלמיד נבחן עליה בפניו
בעל פה.
עבודת האקוטופ מאפשרת לתלמידים להתנסות
ביישום עקרונות במדעי הסביבה באמצעות עבודה מעשית בשטח ולמידה אקטיבית, תוך ביצוע
מיני מחקר, מקנה לתלמיד מיומנויות חקר, יסודות של חשיבה מדעית, דפוסים של עבודה
עצמאית (הנחיה "מרחוק" של המורה) ועבודת צוות (לתלמידים העובדים בזוגות
או בשלשות).
ראו גם

ביומה
הערות שוליים

↑  משרד החינוך, הנחיות לכתיבת אקוטופ
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארכתוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  110 קילומטרים
 אגן ניקוז:  2,209 קמ"ר
 שפך:  מפרץ אמברקיה
 מדינות באגן הניקוז:  יוון יוון
 
ארכתוס (ביוונית: Άραχθος) הוא נהר במזרח אפירוס, יוון. הוא מתחיל בהרי פינדוס, דרומית-מזרחית לעיירה מצובו שליד יואנינה. אורכו של הנהר הוא 110 קילומטרים שטחו של אגן הניקוז של הנהר הוא 2,209 קילומטרים רבועים. הוא זורם לכיוון דרום-מערב.
הנהר זורם דרך מישור קטן ובאזור עם עשב וביצות והוא מוקף בחוות. הוא נשפך לבסוף למפרץ אמברקיה (אנ') בקומנו, דרומית לארטה.
הערות שוליים

↑  Greece in Figures January - March 2018, p. 12
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר (1914–1987)

ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר (בגרמנית: Ernst August (IV.) von Hanover; ‏18 במרץ 1914 - 9 בדצמבר 1987), היה בנו של ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג וראש בית הנובר בין השנים 1953–1987.
ביוגרפיה

ארנסט אוגוסט נולד בבראונשווייג ב-18 במרץ 1914, לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג ולויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם השני, קיסר גרמניה ואוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה. טקס הטבלתו של ארנסט אוגוסט בקיץ 1914, היה ההתכנסות הגדולה האחרונה של המלכים האירופיים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. סנדקיו של ארנסט אוגוסט כללו את הקיסר הגרמני והקיסרית, סבו וסבתו מצד אמו; דוכס ודוכסית קמברלנד, סבו וסבתו מצד אביו; ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, לודוויג השלישי, מלך בוואריה, פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, אדלברט, נסיך פרוסיה ואוסקר, נסיך פרוסיה.
בשנת 1918 התפטר אביו מתפקידו, בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם ארנסט אוגוסט בחזית הרוסית כאובר-לויטננט, ואף נפצע קשה על יד חרקוב בשנת 1943. לאחר קשר העשרים ביולי, נכלא ארנסט אוגוסט על ידי הגסטאפו לכמה שבועות.
ב-5 בספטמבר 1951 התחתן ארנסט אוגוסט עם אורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של אלברכט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג והרתה, נסיכת איזנבורג-בידינגן, ובחתונה השתתפו דמויות מלכותיות חשובות רבות, בהן אחותו פרדריקה, מלכת יוון ובעלה, פבלוס, מלך יוון, וראשי בתי סקסוניה, הסן, מקלנבורג, אולדנבורג ובאדן. לאחר החתונה התקיימה קבלת פנים בהרנהאוזן, חלקו היחיד של הארמון המלכותי של הנובר שעדיין היה שלם (השאר נשרף במלחמת העולם השנייה).
לאחר מותו של אביו ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג בשנת 1953 ירש ארנסט אוגוסט את תאריו, והפך לראש בית הנובר.
נוסף על היותו גרמני, החזיק ארנסט אוגוסט גם באזרחות בריטית, לאחר שזכה במשפט, עקב טענתו כי על פי חוק ההתאזרחות של סופיה 1705 הוא זכאי לאזרחות בריטית. בנוסף, ארנסט אוגוסט טען לזכותו לתואר הבריטי של דוכס קמברלנד וטיביודייל, שנשלל מסבו בחוק שלילת התארים 1917.
בשנת 1980 מתה אשתו אורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ובשנת 1981 התחתן ארנסט אוגוסט עם מוניקה, רוזנת זולמס-לאובאך, שחיה לצידו בשנותיו האחרונות. ב-9 בדצמבר 1987 מת ארנסט אוגוסט בפאטנזן, ובנו ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר ירש את תאריו.
משפחתו

ב-5 בספטמבר 1951 התחתן ארנסט אוגוסט עם אורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של אלברכט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג והרטה, נסיכת איזנבורג-בידינגן, ממנה היו לו 6 ילדים:
מריה, נסיכת הנובר (נולדה ב-1952), התחתנה עם הרוזן מיכאל פון הוכברג
ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר (נולד ב-1954)
לודוויג רודולף, נסיך הנובר (1955–1988)
אולגה סופיה שרלוטה אנה, נסיכת הנובר (נולדה ב-1958)
אלכסנדרה, נסיכת הנובר (נולדה ב-1959), התחתנה עם אנדראס, נסיך ליינינגן
היינריך, נסיך הנובר (נולד ב-1961)
ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Ernst August, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 20 בנובמבר 1629 – 23 בינואר 1698) היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1679–1698, ומ-1692 היה נסיך בוחר ללא מעמד רשמי.