stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי חדד
ביוגרפיה

חדד נולד בתוניס, כצעיר מבין שבעה אחים. אביו היה נגן קאנון, ששימש כנגן לווי לזמרת אום כולתום בביקוריה בתוניס, לישראל עלה ב-1968 יחד עם משפחתו, והתגורר בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) בגיל 12 לאחר שסולק מבית ספרו, החל להופיע עם להקת "הממזרים" בתפקיד הסולן. בגיל 14 החל חדד לתופף בלהקה.
שירת בצה"ל כאפסנאי, ובמהלך השירות המשיך להופיע כמתופף. לאחר שחרורו מצה"ל עבד בשיפוצים יחד עם אחיו.
את פריצתו המוזיקלית עשה חדד כמתופף להקת "ברקת" מהקריות (שהפכה אחר כך ללהקת "בנזין"), אליה הצטרף ב-1977 לאחר פגישה עם חברי הלהקה, שחיפשו מתופף חדש ובואו לנצרת עילית לשמוע אותו מנגן לאחר ששמעו שהוא מתופף מוכשר. הלהקה ניגנה באותה עת בעיקר גרסאות כיסוי ללהיטי רוק ופופ, והרבתה להופיע באירועים וחתונות, במקביל המשיך לעבוד בשיפוצים.
ב-1981 הפזמונאי והמפיק יעקב גלעד לקח את הלהקה תחת חסותו, שמה שונה ל"בנזין", וגלעד כתב מילים ללחנים שכתבו. בסוף אותה שנה עברו כל חברי הלהקה לגור בתל אביב במטרה לקדם את הקריירה שלהם.
במסגרת "בנזין", בין היתר, שימש חדד סולן בשיר "תני לי סיבה", והיה שותף לעיבוד המוזיקלי באלבומה הראשון עשרים וארבע שעות בשירים: חופשי זה לגמרי לבד, יום שישי, בית משותף, תני לי סיבה, קחי אותי הביתה והתחלה חדשה, ובעיבוד האלבום השני של הלהקה משמרת לילה. במהלך הקלטת האלבום השני חזרו חברי הלהקה לגור בצפון, עקב קשיי פרנסה, אף על פי שהאלבום הראשון שלהם זכה להצלחה. חדד גם נקלע לסכסוך עם המפיק גלעד וטכנאי ההקלטות יעקב מורנו, עזב והחולף באיגי דיין. אחר כך חזר ל"בנזין" וניגן בהופעות האחרונות של הלהקה.
בתחילת 1985, מנהיג "בנזין" יהודה פוליקר החל לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלו עיניים שלי והלהקה הגיעה לסוף דרכה. בסוף אותה שנה הקים יחד עם נגן הבס של "בנזין" בנג'ו קמחי ושותפים נוספים את להקת "בושם", שניגנה גרסות כיסוי. במקביל חזר לעבוד בשיפוצים. ב-1990 הצטרף ללהקת "אורניום", שהייתה הגלגול הראשון של להקת "סטלה מאריס".
בתחילת 1993, יצאה לאור אלבום אוסף של להקת "בנזין" ועלתה האפשרות שחברי הלהקה יתאחדו לסיבוב הופעות, שלא יצא לפועל לבסוף.
בסוף שנות ה-90 חדד הצטרף ללהקת "הסיקסטיז", בה הוא משתף פעולה עם מוטי דיכנה, יואל לרנר.
משנת 2010 משמש כנגן בהופעותיו של יהודה פוליקר. באותו שנה גם החל לעבוד על אלבום בכורה בשם "אחד פעמיים", שאת רוב שיריו כתב והלחין חברו פוליקר. האלבום יצא לאור בתחילת 2015.
חיים אישיים

חדד נשוי ואב לשניים ומתגורר בראשון לציון.
הערות שוליים

1 2  יעקב בר-און,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'‏זה הזהו, זה הרגע: המתופף של "בנזין" עובר לקדמת הבמה, באתר מעריב אונליין, 11 במרץ 2015
1 2  שרה דר ליבוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'הג׳טרה הוציאה אותו משם, חדשות, 27 במרץ 1992
↑  יעקב בר און,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'הבנזין - להקת השנה, דבר, 23 בספטמבר 1982
↑  יוסי חרסונסקי,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'בנזין באוקטן גבוה, מעריב, 1 באוגוסט 1982
↑  גידי אביבי,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'ביקורת  - נוסעים העירה -  'משמרת לילה' - תקליט חדש של להקת בנזין, כותרת ראשית, 29 באוגוסט 1984
↑  איציק יושע,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'בנזין: הדמעות שבשיר - עכשיו בחיים, חדשות, 23 באוגוסט 1984
↑  יוסי חרסונסקי,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'הבנזין אזל ל"בנזין", מעריב, 31 באוגוסט 1984
1 2 3  עמית שהם,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'הרעלת בנזין, חדשות, 2 באפריל 1993
↑  איציק יושע,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'בנזין לא נוסעים, חדשות, 18 בפברואר 1985
↑  צפנת לו-ירון,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'ישנים וטובים, חדשות, 28 בנובמבר 1985
↑  שמעון פרנס,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'מופעים, חדשות, 26 בינואר 1990
↑  גידי אביבי,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'הערב: נוסטלגיה מוסיקלית במועדונים בת"א, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2001
↑  יעל רייף, עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'יהודה פוליקר בהופעה: פוליקר, גרסת הדיסטורשן, באתר הארץ, 1 ביוני 2014
↑  נויה כוכבי,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'יהודה פוליקר מפיק אלבום לאלי חדד, מתופף "בנזין" לשעבר, באתר הארץ, 10 במאי 2010
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000020-QINU`"'בן שלו,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'מתופפים־זמרים - יש חיה כזאת, והיא מרתקת, באתר הארץ, 7 בינואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299944605171  VIAF: 298409756   WorldCat (עם VIAF): 298409756
חומוס

ערך זה עוסק במאכל חומוס, העשוי מקטנית בעלת שם זהה, הנקראת בשפה העברית חמצה. אם התכוונתם לקטנית עצמה, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב לתיבול 
 מוצא:  המזרח הקרוב 
 אופן הגשה:  טמפרטורת החדר 
 מרכיבים עיקריים:  גרגרי חומוס, טחינה, מיץ לימון, שום, שמן זית, חמצה 
 ברכתו:  ברכה על חומוס
 
חומוס בחומוסייה ירושלמית
צלחת חומוס עם שמן זית, צנוברים, פטרוזיליה ופפריקה
מנת חומוס כפי שמוגשת בחומוסייה ביפו
חומוס (מערבית: حُمُّص, ‏האזנהקובץ:ArHummos.ogg‏Ⓘ‏, תעתיק מדויק: חֻמֻּץ) הוא מאכל העשוי מגרגרי חִמְצָה טחונים המוגש כממרח. הוא נפוץ בעיקר בלבנט והוא אחד המאכלים המזוהים עם האזור.
בהרבה מן המקרים המנה תכלול תוספות שונות כגון שמן זית, פטרוזיליה, מיץ לימון וטחינה המכילה שום.
לרוב "מנגבים" אותו עם פיסות פיתה. במדינות ערב, מנת חומוס בצלחת היא ארוחת צהריים בסיסית ונפוצה מאוד, ולעיתים גם ארוחת בוקר, המוגשת על פי רוב במסעדות פועלים קטנות או במסעדות עממיות.
מסעדה המגישה מנות חומוס, וששמה אותן במרכז תפריטהּ, נקראת "חומוסייה".
אטימולוגיה

המילה חומוס הגיעה מהמילה הערבית حُمُّص (חומוץ).
לא ידוע מאין הגיעה המילה הערבית. האפשרות הנפוצה היא שהיא שהמילה הגיעה מהשומרוגרמה האכדית 𒋰, שאחת מהמשמעויות שלה היא "לרסק" ("חמטום" באכדית). השומרוגרמה האכדית הגיעה מהשפה השומרית.
עם זאת, ישנם אנשים הטוענים כי המילה "חומוס" הגיעה מהמילה היוונית העתיקה Ἔμεσᾰ (חמסה) שהגיעה מהמילה "חמת" (שמשמעותה כעס).
היסטוריה

השימוש בחומוס במזרח התיכון קדום ביותר. עדויות ממצרים העתיקה מעידות על כך שנעשה שימוש בגרגרי החמצה כבר באלף החמישי לפנה"ס. מסורות איסלמיות טוענות כי היה זה צלאח א-דין אשר המציא את החומוס כפי שהוא מוגש כיום (גרגרים טחונים בתוספת טחינה). עם זאת אין עדויות כתובות המתארות מאכלים המכילים גרגרי חמצה טחונים עם טחינה לפני התקופה העבאסית במצרים (המאה ה-13). בתקופה זו מתואר ה"חומוס בי טחיני" – שילוב של הגרגרים הטחונים עם הטחינה.
התיעוד הראשון להכנת חומוס מגרגרים מבושלים בתוספת טחינה בארץ ישראל, הוא מהתקופה הצלבנית[דרוש מקור: התיעוד הראשון המוכר להיסטוריונים הוא בספר בישול ערבי מתקופת השושלת האיובית]. עם זאת, הסופר מאיר שלו סבר כי החומוס מוזכר כבר בתנ"ך – כאשר בועז הציע לרות המואביה:
וַיֹּאמֶר לָה בֹעַז לְעֵת הָאֹכֶל, גֹּשִׁי הֲלֹם וְאָכַלְתְּ מִן הַלֶּחֶם, וְטָבַלְתְּ פִּתֵּךְ בַּחֹמֶץ
לפי הפרשנות של מאיר שלו, מדובר למעשה ב"ניגוב" של חומוס. פרשנים אחרים טוענים שמסיבות לשוניות וגם מסיבות הקשורות בשימור מזון, סביר יותר כי בועז טבל את הלחם בחומץ. כמו כן יש מלומדים הסבורים כי המתכון המופיע בתלמוד הבבלי בו מתואר "מקפה של גריסים" – קטניות המושרות במים וטחונות, מתייחס למעשה לחומוס.
ערך קלורי

הערך הקלורי של 100 גרם גרגירי חומוס מבושלים הוא 166 קלוריות. אך מאחר שחומוס אינו נאכל בדרך כלל בצורתו הגולמית אלא לאחר עיבוד הכולל טחינת החומוס למחית בתוספת טחינה, הרי שהערך הקלורי של התוצר הסופי גדול יותר. ערכו הקלורי של חומוס בצורתו הסופית, המבוסס על יחס של 70% חומוס מול 30% טחינה הוא כ-300 קלוריות ל-100 גרם. מקובל להגיש את החומוס בתוספת שמן זית, דבר המעלה את הערך הקלורי שלו באופן ניכר. ארוחה הכוללת צלחת חומוס בגודל המקובל להגיש במסעדות, בתוספת שתי פיתות יכולה להגיע לערך של 800–1,000 קלוריות.
חומוס בישראל

בישראל קיימות מסעדות שבהן החומוס הוא המנה העיקרית, המכונות "חומוסיות". בעבר היו החומוסיות נפוצות בעיקר ביישובים ערביים, דרוזים, ובערים המעורבות (כמו ירושלים, תל אביב-יפו ועכו). כיום קיימות מסעדות כאלה גם ברוב הערים היהודיות. בנוסף, נמכר החומוס ברשתות השיווק.
חומוס בישראל > חומוס טחינה

חומוס טחינה, הידוע גם בשם חומוס בסגנון ישראלי, הוא סוג ישראלי פופולרי של חומוס, פופולרי הן במקום מוצאו, כמו גם בחומוסיות ובמסעדות אוכל משובחות המגישות מטבח ישראלי בעולם.
אופן ההכנה: גרגירי החומוס מושרים ומבושלים לפחות שעה, בדרך כלל עם סודה לשתייה שמוסיפים להשריה או למים רותחים. יש שפים שמרתיחים את הגרגירים שעות רבות, או אפילו לילה. גרגירי החומוס המרוקנים משולבים עם טחינה (עד חצי וחצי) ואופציונלי מיץ לימון ושום. לפעמים מוסיפים שמן זית או תבלינים נוספים. החומוס מעורבב לרוב במעבד מזון או בבלנדר. יש מסעדות המשתמשות בסוג מיוחד של מעבד מזון מקצועי. החומוס מעורבב במשך כמה דקות ליצירת מרקם קליל ואוורירי. חומוס מוגש בקערה או בכלי הגשה, בדרך כלל עם חור במרכז, שבתוכו בדרך כלל שמים את התבלינים ואת שמן הזית.
חומוס בארצות הברית

משנת 2013 החל החומוס (לצד קטניות אחרות) לצבור פופולריות גם בארצות הברית. על פי נתוני משרד החקלאות האמריקאי, היקף גידולי החומוס בארצות הברית גדל ב-53% מאז שנת 2013, ותופס כיום שטח של 498,000 דונם.
אופן ההכנה

חומוס מוכן נמכר בחנויות, במעדניות ובמסעדות, וניתן להכינו גם בבית. בתהליך ההכנה של המאכל, הגרגרים היבשים מושרים במים, כאשר זמן ההשריה משתנה בהתאם למתכון ממספר שעות עד יממה ואף יותר. לאחר מכן הגרגרים מורתחים בסיר למשך שעה עד מספר שעות, לרוב בתוספת סודה לשתייה שמאיצה את ריכוך החמצה. הגרגרים המבושלים נטחנים עם מטחנה ידנית (מכתש ועלי) או מעבד מזון עם טחינה, שום, מלח, מיץ לימון, שמן זית, כמון ופלפל ולעיתים גם תבלינים נוספים. נהוג להגיש את החומוס כשהוא מעוטר מלמעלה בגרגירי חומוס מבושלים שלמים, פטרוזיליה קצוצה ושמן זית.
צורות הגשה שונות

חומוס "גרגרים" – מוגש עם גרגרי חומוס חמים.
חומוס עם טחינה – מוגש עם מנת טחינה מעל החומוס.
חומוס פול – מוגש עם פול מבושל, לרוב מוגש חם (נקרא גם חצי־חצי או מחלוטה).
מסבחה/משוואשה – גרגרי חומוס מבושלים המוגשים שלמים, מעורבבים עם טחינה, תבלינים, ולרוב רוטב ירוק על בסיס פלפלים חריפים.
חומוס עם בשר - חומוס שמעליו מוסיפים בשר טחון במתובל בתבלין בהרט ורכז רימונים, מוגש לעיתים קרובות עם צנוברים או שקדים קלויים.
חומוס עם ביצה קשה.
חומוס מעורב - חומוס עם מעורב ירושלמי.
תוספות מקובלות נוספות לחומוס הן פטרוזיליה קצוצה, פפריקה, פלפלים, צנוברים, בצל מטוגן או טרי, ובישראל גם פטריות וכרובית.
מלחמות החומוס

בשנים 2009–2010, נאבקו חומוסיות מהכפר אבו גוש בחומוסיות מלבנון, על תואר צלחת החומוס הגדולה בעולם. במאי 2010 נקבע שיא גינס לצלחת החומוס הגדולה בעולם על ידי השף רמזי שווירי מלבנון שהגיש 10,452 קילוגרם של חומוס על צלחת קרמיקה בקוטר 7.17 מטרים, שיא גינס חדש כשלעצמו. למוחרת הגיש השף על אותה הצלחת מנת פלאפל במשקל 5,173 קילוגרם.
בנוסף ניסו תעשיינים בלבנון לנכס לעצמם את מותג החומוס עצמו, בדומה לתקדים בחקיקה האירופית לגבי גבינת הפטה היוונית, אשר אישר כי יוון היא ממציאת גבינה זו, ובעקבותיו נאסר על כל מדינה אחרת באיחוד האירופי לקרוא לגבינה מתוצרתה בשם פטה. לטענת ראש אגודת התעשיינים בלבנון, פאדי עבוד, ישראל משתמשת בשם 'חומוס' בצורה לא חוקית. הדבר עלה על סדר היום בעקבות הצלחות של חברות ישראליות בשיווק ומכירות של חומוס בשוק העולמי, והחיבור בין חומוס לבין היותו מאכל ישראלי.
ברכה על חומוס

כאשר חתיכות הירק ניכרות, ברכתו היא בורא פרי האדמה.
כאשר לא ניכרות, הדבר נתון במחלוקת - לדעת הרמב"ם העובדה היא שהירק הוא העומד לפנינו ולכן נשארת ברכתו. ואילו תרומת הדשן סובר שהירק איבד צורתו וברכת הסלט היא שהכל.
בחומוס תעשייתי שיש בו תערובות של חומרים אחרים לצבע וטעם, ברכתו שהכל.
כשנאכל עם לחם הוא טפל ללחם, והברכה על הלחם פוטרת את הממרח מברכה.
הערות שוליים

↑  ג'ני פרסיבל, לבנון מתכננת לתבוע את ישראל בשל חומוס, באתר הגארדיאן, 7 באוקטובר 2008 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'
↑  מאיר שלו, החומוס הוא שלנו, "ידיעות אחרונות", י"ז בטבת תשס"א (בארכיון האינטרנט) | יורם מלצר, טעמי הרחוב הישראלי
↑  בתנ"ך אכלו חומוס? אתר "השפה העברית"
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מסכת סוכה,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'דף כ"ט, עמוד א'
↑  פליקס פלג,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'חומוס: פצצה קלורית או מנה בריאה ומשביעה?, באתר ynet, 30 בינואר 2014
↑  חלי אבקסיס רוסטוקר,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'‏מה יותר משמין: פיתה עם חומוס או משולש פיצה?, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2013
↑  "Zahav's Hummus Tehina". The New York Times. נבדק ב-6 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "red Guttman How to Make the Perfect Hummus: A Recipe". Ha'aretz. נבדק ב-6 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Solomonov, Michael. Zahav: A World of Israeli Cooking. Chapter 2- Hummus: HMH.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  The Surprising Rise of Hummus in America, באתר הפינגטון פוסט, ‏5 ביוני 2015'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000019-QINU`"'
↑  דורון פסקין,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'"מלחמת החומוס" של לבנון נגד ישראל עולה שלב, באתר כלכליסט, 4 באוקטובר 2009
↑  רועי נחמיאס,'"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"'התעשיינים בלבנון: ישראל גנבה לנו את הפלאפל, באתר ynet, 6 באוקטובר 2008
↑  איתמר ענברי,'"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'לבנון נגד ישראל: אתם גנבתם לנו את החומוס, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2008
↑  יורם גביזון,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'אחלה סיפור: כך הפך החומוס ללהיט בריאות אמריקאי שחביב גם על סלבריטאים, באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2004
↑  שאל את הרב, באתר כיפה
חומוס גרגירים עם פפריקה
בוטנים מצופים

בוטנים מצופים הם חטיף פופולרי, העשוי מבוטנים קלויים בציפוי שכבה אפויה פריכה.
קבוקים

קבוקים הם בוטנים המצופים בבלילת קמח אפויה. מקור השם ככל הנראה במילה הטורקית kabuk, שפירושה ציפוי.
הקבוקים הם חטיף פופולרי הנמכר בישראל בתפזורת בפיצוחיות או באריזות למכירה במרכולים, וכן ניתנים להכנה בבית. הציפוי שלהם פריך ועשוי בדרך כלל מקמח, סוכר, מלח, עמילן ולציטין. ניתן למצוא את החטיף בציפוי שומשום או בלעדיו.
קיימים מגוון סוגי קבוקים מלבד הקבוק ה"קלאסי" והקבוק מצופה השומשום: קבוקים בטעמים שונים, קבוקים מתובלים ועוד.
ערכו התזונתי של הקבוק גבוה יחסית והוא עתיר קלוריות ושומן. 100 גרם קבוקים מכילים כ-465 קלוריות, 17 גרם שומן, 64 גרם פחמימות, 14 גרם חלבונים, 430 מ"ג נתרן ו-5 גרם סיבים תזונתיים.
בוטנים אמריקאיים

בוטנים אמריקאיים הם חטיף פופולרי העשוי מבוטנים קלויים בציפוי שכבה אפויה פריכה. שכבת הציפוי עשויה מקמח חיטה ותבלינים, כגון סוכר, מלח, ולעיתים גם רוטב סויה, שמרים, פלפל צ'ילי ועוד. 100 גרם של בוטנים אמריקאיים מכילים כ-54 גרם פחמימות.
החטיף מכונה בישראל "בוטנים אמריקאיים", למרות שלא הגיע מארצות הברית, ואילו בארה"ב הוא קרוי "בוטנים יפניים" (Japanese (Style) Peanuts) או "בוטני קרקר" (Cracker peanuts). במקסיקו הוא מכונה "בוטנים יפניים" (cacahuates japaneses), ונחשב לחטיף בירה פופולרי במיוחד. יש הסוברים כי החטיף זכה לכינוי "יפני" כיוון שיוצר במקסיקו בידי מהגרים מיפן, שהגיעו למקסיקו במאה ה-19 כתוצאה מהסכמי שיתוף פעולה בין קיסר יפן ונשיא מקסיקו. בהמשך הגיע המתכון לישראל מארצות הברית, ומכאן נובע שמו.
ראו גם

במבה
חמאת בוטנים
הערות שוליים

↑  wedo-net, קבוקים, קליית גת, ערכים תזונתיים, באתר foodsdictionary
↑  סוגות הבוטנים של זארובי
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבוקים בתפזורת
בוטנים אמריקאיים
סבבה - אריזה של בוטנים קלויים מצופים (בוטנים אמריקאיים) תוצרת חברת שטראוס-עילית.
שירית אביטן כהן

ערך זה עוסק בעיתונאית ואשת תקשורת ישראלית. אם התכוונתם לזמרת ישראלית, ראו .
| --- | --- |

שירית אביטן כהן, 2019
 לידה:  20 באפריל 1987 (בת 37) כ"א בניסן ה'תשמ"ז שדרות, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  ישראל היום
 תחום סיקור:  פוליטיקה של ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  shirit.avitancohen
 טוויטר (X):  Shiritc
אביטן-כהן (ראשונה משמאל) מנחה דיון בוועידת מקור ראשון בסעד (2024) בהשתתפות אבי פיקאר (ראשון מימין)
שירית אביטן כהן (נולדה בכ"א בניסן ה'תשמ"ז, 20 באפריל 1987) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת כתבת מדינית ופרשנית פוליטית של העיתון "ישראל היום".
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בעיר שדרות השביעית מתוך שבעה אחים ואחיות. הוריה עלו ממרוקו. אביה הוא הרב שמעון אביטן, מזכיר המועצה הדתית בעיר לשעבר, ואמה היא רוזה, מדריכת כלות. תקופה קצרה ביסודי, למדה בקיבוץ סעד. בתיכון למדה באולפנת צבי"ה בשדות נגב. עשתה שירות לאומי בבית חינוך עיוורים בירושלים.
בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בר-אילן, אותם השלימה בגיל 23.
קריירה

את עבודתה בתקשורת החלה ברדיו "גלי ישראל" כעורכת חדשות ומגישה. לאחר כשנה עברה לעיתון "מקור ראשון" ואתר "nrg" ומונתה לעורכת. אחרי תקופה כעורכת, המשיכה כראש דסק, ולאחר מכן מונתה לכתבת לענייני חינוך ורווחה בעיתון ובאתר.
במרץ 2017 מונתה לכתבת הפוליטית של מקור ראשון ו-nrg במקום זאב קם שעבר לתאגיד.
בספטמבר 2020 מונתה לכתבת פוליטית וכנסת של עיתון "גלובס", במקומה של העיתונאית טל שניידר.
בנוסף היא מרבה להופיע באולפני טלוויזיה ובתחנות רדיו כפרשנית פוליטית.
בפברואר 2023 עברה לשמש כתבת מדינית ופרשנית פוליטית בעיתון ישראל היום.
בשנת 2025 נכללה ברשימת 45 הנשים המשפיעות של המגזר (הדתי לאומי) בעיתון "מקור ראשון".
חיים אישיים

אביטן כהן נשואה לבן כהן ואם לשלושה, ומתגוררת בירושלים. אחותה היא הסופרת סיגל אביטן. אחיינה יאיר אביטן נפל בקרב בשג'אעייה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  ברנז'ה: תפקיד חדש לשירית אביטן-כהן במקור ראשון, באתר "סרוגים", 27 במרץ 2017
↑  שרון טל,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'תזוזות ב'גלובס': שירית אביטן כהן תמונה לכתבת פוליטית ותחליף את טל שניידר, באתר אייס, 26 באוגוסט 2020
↑  שרון טל,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'עזיבה או הדחה? סערה בעקבות החלפת הכתבת הפוליטית של 'גלובס', באתר אייס, 27 באוגוסט 2020
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"' דוד זבולוני,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏הנשים המשפיעות של המגזר: שירית אביטן-כהן, בעיתון מקור ראשון, 28 בפברואר 2025
↑   ציוץ של שירית אביטן כהן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 11 בדצמבר 2020
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'יואב זיתון, אלישע בן קימון,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'הותר לפרסום: סמ"ר יאיר אביטן ורס"ל (במיל') יקיר שמואל טייטלבוים נפלו בקרב בצפון הרצועה, באתר ynet, 29 ביוני 2024
שמואל בלום

| --- | --- |
שמואל (סם) בלום, תל אביב סוף שנות ה-20
שמואל (סם) בלום, תל אביב סוף שנות ה-20
 לידה:  25 בדצמבר 1860 וילקומיר, ליטא
 פטירה:  10 באוקטובר 1941 (בגיל 80) י"ח באלול ה'תש"א תל אביב-יפו, פלשתינה (א"י)
 מקום מגורים:  ליטא, רוסיה, ארצות הברית, קפריסין, ארץ ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 עיסוק:  תעשיין, ממציא, נדבן
 הערות:  מראשי הקונגרס היהודי האמריקאי, ממקימי 'אוהל שם'
 תרומות עיקריות
 המצאות מגוונות בתחום השיניים התותבות
 
שמואל בלום בטיול לספינקס הגדול של גיזה, מצרים, תחילת המאה ה-20
שמואל בלום נואם בוועידת היסוד של מוסד 'אוהל שם' בתל אביב, לצד י"ח רבניצקי (ראשון מימין) וחיים נחמן ביאליק (שלישי מימין). ל"ג בעומר תרפ"ח (1928)
בנין "אהל שם" בשנת 2012
שמואל בלום (משמאל) וחתנו הרב ד"ר שלום צבי דוידוביץ (מימין) בפילדלפיה, שנות ה-20 של המאה ה-20
שמואל (סם) שמעון בלום (באנגלית: Samuel S. Bloom‏; 25 בדצמבר 1860, וילקומיר, ליטא – 10 באוקטובר 1941, י"ח באלול ה'תש"א, תל אביב, ארץ ישראל) היה איש ציבור יהודי, נדבן ציוני, מראשי הקונגרס היהודי האמריקאי, תעשיין וממציא. ממקימי 'אוהל שם' ומפרנסי תל אביב.
קורות חיים > ילדות והגירה לאמריקה

נולד בעיירה וילקומיר (הנקראת כיום אוקמרגה) שבליטא לרב נחום בלום, ראש ישיבה בווילקומיר, ולרבנית רחל לאה בלום. קיבל חינוך יהודי אורתודוקסי בחדר ובישיבות בליטא. בבחרותו עסק בצריפת זהב. בשנת 1882, לאחר שהתייתם מאביו ושירת בצבא הרוסי, היגר לניו יורק, ארצות הברית, שם פיתח המצאות מגוונות בתחום השיניים התותבות. בלום הקים בפילדלפיה מפעלים ליצור שיניים תותבות ועשה הון רב. הוא אף זכה להוקרה על פועלו מנשיא ארצות הברית דאז וודרו וילסון.
בלום השתתף כציר קבוע בקונגרס הציוני (החל מהקונגרס השני בשנת 1898) ושימש כיו"ר הוועד היהודי לסיוע בפילדלפיה בזמן במלחמת העולם הראשונה. היה מראשי הקונגרס היהודי האמריקאי, ולאחר הקרע בהסתדרות הציונית באמריקה השתייך לסיעתו של השופט לואי ברנדייס.
קורות חיים > בארץ ישראל

בלום ביקר לראשונה בארץ ישראל בשנת 1909 יחד עם קבוצת ציונים אמריקאים. במהלך הביקור הפגיש אותו מנחם שינקין עם הפרופ' בוריס שץ, שניסה לשכנע אותו להעתיק את מפעל השיניים התותבות שבבעלותו לארץ ישראל. בעקבות לחציו של שץ הגיע בלום לארץ ישראל ב-1914 במטרה לבדוק האם העתקת המפעל אפשרית; שץ הקצה לו חדר בבנין בצלאל בירושלים בו ניסה בלום לבדוק את התאמת המים בארץ ליצור השיניים, משהצליחו הניסויים הוחלט להעתיק את בית החרושת לארץ ישראל. בלום התלבט רבות היכן להקים את המפעל והמועמדות המובילות היו חיפה ותל אביב. ב-1924 נפגש בפילדלפיה עם ראש העיר מאיר דיזנגוף ששכנע אותו להקים את המפעל בתל אביב.
בשנת 1926 עלה בלום באופן סופי והקים בתל אביב את בית החרושת הראשון לייצור שיניים תותבות שנקרא "החברה האמריקאית לשיני חרסינה בע"מ". אריה שנקר קידם את בואו של בלום בקריאה: "טוב לדעת שהתעשייה האמריקאית איתנו". בית החרושת הווה מקור פרנסה חשוב ביישוב העברי ובשיאו העסיק למעלה מ-200 עובדים יהודים. עיקר תוצרתו של המפעל כוון לייצוא לחו"ל. מבנה המפעל הוקם תחילה ברחוב המגיד ומאוחר יותר עבר למבנה ליד נחלת יצחק על סף נחל איילון. היה זה מקרה יוצא דופן שיהודי בעל אמצעים מארצות הברית משקיע בעסק תעשייתי בארץ.
בעקבות ועידת האימפריה באוטווה (1932) שקבעו "העדפה אימפריאלית" למושבות האימפריה הבריטית, ומאחר ופלשתינה-א"י הייתה תחת המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים ולא מושבת כתר (דומיניון) - נקבע מכס בשיעור גבוה על תוצרת המפעל. בעקבות כך הקים בלום מפעל נוסף בקפריסין (בניהולו של חתנו רחביה אדיבי) והמשיך את פעילות המפעל בתל אביב ליצוא אל שווקים חדשים מחוץ לאימפריה הבריטית.
בלום נתן את ברכתו ואישורו לארגון ההגנה להשתמש במתקני בתי החרושת שלו לצורכי התעש של הארגון במחתרת.
קורות חיים > הקמת אוהל שם

בלום היה דמות חשובה בחיי הציבור בתל אביב, הירבה לתרום למוסדות התרבות שלה ואסף אומנות מקומית, ובפרט את עבודותיו של הצייר הישראלי-אמריקאי אריה לובין איתו קשר קשרי ידידות. הוא נמנה עם באי ביתו של המשורר חיים נחמן ביאליק, ותמך כלכלית בהוצאת הספרים דביר שביאליק היה הרוח החיה בה ומכתיב דרכה.
בשנת 1928 החליט בלום לתרום את המגרש הגדול שבבעלותו, ברחוב בלפור בתל אביב, לטובת הקמת בניין שייקרא "אהל שם" לכבוד יובל השישים של ביאליק. בלום תרם גם את עלות בניית הבניין.
בתיאטרון "אוהל שם" נערכו מדי שבת מסורת "עונג שבת" - מפגשי תרבות של אמנים וסופרים שהפכו למסורת בתל אביב. על חזונו של בלום ל"אוהל שם" כתב ביאליק:
ההקדשה של מר בלום מצטיינת ברצינות ובכובד הראש שהיא כתובה בה, ועושה רושם כצוואה. צוואה יפה היא זו, וברטט לב שמעתיה. כך היו נוהגים לצוות אחריהם אבותינו הראשונים והטובים. הצוואה נכתבה מתוך צלילות הדעת וכוונה טהורה. הכל צפוי ומחושב בה עד לפרטי-פרטים, וניכר שהאיש השקיע שם מיטב רצונו ושאיפתו. רבים יקנאו בו, במר בלום, כי לא רבים זוכים לכך. מתוך כתב-ההקדש ברור, שכוונת הנדבן הייתה להקדיש את הבית לתרבות, ספרות וכו', הנכללות כולן במושג "תורה", תורה זו שהיא למעלה מן הזמנים ומן המפלגות והיא לישראל הר. בכתב-ההקדש נאמר "להרבצת תורה וחכמה מן המקורות הראשונים ועד דורנו", ויש להתפלא כיצד יהודי סתם, סוחר פשוט, ידע לכלול את כל מה שיש במושג "תורה", שאין בה חלקים וגבולים והיא מאחדת את כל הנגודים. לתורה זו, שהיא עצמה שלום ואמת ומטילה שלום בין ישראל לאביהם שבשמים ובין אדם לחברו – נתכוון הנדבן. את הבית הזה הקדיש לחברת "עונג שבת" לשם קידוש מיוחד של יום השבת.
מסוף שנות ה-30 ועד להקמת היכל התרבות היה אולם "אוהל שם" משכנה הקבוע של התזמורת הארץ-ישראלית והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. משנת 2010 משמש הבניין את תיאטרון אורנה פורת.
קורות חיים > גאולת אדמות בארץ ישראל

בנוסף להקמת "אוהל שם" הרבה בלום לרכוש קרקעות בארץ ישראל ונטע בהן פרדסים; רבים מהם על פי המלצתו של גואל הקרקעות יהושע חנקין). כך רכש למשל את האדמות בהם שוכנת היום אבן יהודה וחלק מאדמות כרכור, קדימה-צורן ובני ברק. בלום היה מייסדי בית החולים הראשון לחולי נפש בת"א, תרם תרומה נכבדה להקמת מעון לילדים עזובים בת"א, לבית הספר הריאלי בחיפה, ולבית הכנסת הגדול בתל אביב. היה חבר חבר המועצה הארצית של "בני בנימין", וממקימי החברה הארץ-ישראלית לביטוח כללי.
קורות חיים > מותו ומשפחתו

שמואל בלום נפטר בביתו ברחוב מלצ'ט בתל אביב בסתיו 1941, ונקבר בבית הקברות הישן ברחוב טרומפלדור. אשתו הראשונה ואם ילדיו רבקה בתו של המורה אפרים פישל שטרן אשתו השנייה מרים בתו של ד"ר רודולף זק"ש. הניח אחריו שני בנים: נתן וליאון ממשיכו בתעשייה, וארבע בנות: מלי אשת יוסף כהן, חיה אשת הרב הקונסרבטיבי ד"ר שלום צבי דוידוביץ, לינה אשת התעשיין רחביה אדיבי (פיינשטיין) (לימים ראש עיריית אשקלון), ורוזה אשת העו"ד רפאל מני (בנו של השופט מלכיאל מני). בין ניניו נמנים הזמר דני מסנג והמשורר עמיחי חסון.
לקריאה נוספת

'בלום, שמואל שמעון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 80–81. (הספר בקטלוג ULI)
Samuel S. Bloom, Samuel S. Bloom - My Memories, Published by Palestine Publishing Company, Tel-Aviv, 1938
David De Vries, From Porcelain to Plastic: politics and Business in a Relocated False Teeth Company, 1880s-1950s, Enterprise & Society: The International Journal of Business History, 14, 1, 2013, 144-181.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך א, עמ' 204
↑  ר' שמואל בלום בגבורות, דבר, 19 בינואר 1941
↑  בספרו "על החתום" מציין התעשיין אפרים אילין כי "סחורות הייצוא היחידות של ישראל היו אז הדרים, שיניים תותבות ומעט טקסטיל"
↑  בית חרושת לשיניים - בין א"י לקפריסין, דבר, 12 באפריל 1934
↑  הנחת אבן הפינה ל"אוהל שם", הצפירה, 23 במאי 1928
↑  ידיעה, 3000 לא"י לעיריית ת"א - נדבת ה' שמואל בלום, דואר היום, 1 בינואר 1936
↑  תל אביב: שמואל בלום ז"ל, המשקיף 11 בספטמבר 1941
↑  דוד תדהר (עורך), "אפרים פישל שטרן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1455
↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר רודולף זק"ש)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5347
↑  דוד תדהר (עורך), "רפאל מני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2205
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'רוויטל מדר,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'בספר השירים החדש שלו עמיחי חסון מזגזג בין הזהות המזרחית לזהות האשכנזית שלו, באתר הארץ, 17 ביולי 2015
מצבתם של שמואל בלום ואשתו רבקה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב