stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוסח לא-אורתודוקסי
חידושים ושינויים מהנוסח המסורתי > התאמת התפילה למצבה של האמונה

באופן כללי, נוסחי התפילה הלא-אורתודוקסיים משמיטים מן התפילה נושאים שסותרים את תפיסת העולם הדתית של הקהילה המתפללת. בין הנושאים שנחשבו בעייתיים לאורך ההיסטוריה והושמטו מחלק מהסידורים:
הציפייה למשיח בן דוד ורעיון תחיית המתים מוחלפים ברעיונות מופשטים יותר של גאולה רוחנית והישארות הנפש. לדוגמה, בסידור המקובל בקהילות הרפורמיות בארץ, בפיוט "יגדל אלוהים חי", העוסק בעיקרי האמונה, מוחלפות שתי השורות האחרונות שעניינן ביאת המשיח ותחיית המתים בשורות "ישלח לקץ ימין גאולתו (במקום "משיחנו")/לפדות מחכי קץ ישועתו; חיים מכלכל (במקום "חיים מְחַיֶּה") אל ברוב חסדו/ברוך עדי־עד שם תהילתו".
שיבת ציון - הזרם הרפורמי הקלאסי במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 בגרמניה ובארצות הברית התנגדה או הפחיתה בחשיבות השיבה לארץ ישראל, וקטעים שעסקו בנושא הושמטו מהתפילה. עם השנים, חלה התקרבות בין הזרם הרפורמי לציונות, והזיקה לארץ ישראל חזרה לסידורי התפילה. כיום גם סידורים לא-אורתודוקסיים כוללים מעמדים מיוחדים ליום העצמאות, יום השואה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בניית בית המקדש וחידוש עבודת הקורבנות - מרבית היהודים הלא-אורתודוקסים אינם שואפים לבניינו של בית המקדש בירושלים ולחידוש עבודת הקורבנות בו. בהתאם לכך, החל מימיה הראשונים של הזרם הרפורמי, חלק מהסידורים השמיטו קטעי תפילה המזכירים שאיפה זו. לדוגמה, סידור התפילה של הקהילה הרפורמית בהמבורג משמיט את אזכור הקורבנות מתוך תפילת המוסף של שבת.
מאחר שביטול עבודת הקורבנות נתפסה בראשית הזרם הרפורמי כהתקדמות דתית, הטיפו חלק מהרבנים הרפורמיים הראשונים לביטול מנהגי האבלות בתשעה באב, ותפילות יום זה הוצאו מנוסח התפילה. כיום, הקהילות הלא-אורתודוקסיות מציינות את המועד, בהתאם לתפיסת עולמן. נוסחים רבים מקשרים בין אירועי החורבן של ירושלים ושל בית המקדש לבין הרעות שפקדו את עם ישראל במשך השנים מאז, ובעיקר השואה.
היותו של עם ישראל העם הנבחר.
פדות מרדיפות ונקמה בשונאים.
המלאכים.
חידושים ושינויים מהנוסח המסורתי > קיצור התפילה וביטול חזרות הש"ץ

הושמטה חזרת הש"ץ בחלק מן התפילות. בסידורים בגרמניה במאה ה-19, הושמטו כמעט כל הפיוטים והקרובות שנאמרו באותה תקופה בארצות אשכנז. עם זאת, אומצו במקביל מספר פיוטים ממסורת יהדות ספרד. בחלק מהנוסחים המקובלים היום, מושמטת חזרת הש"ץ כליל, ומותירים ממנה רק את החלקים שאינם נאמרים בתפילה בלחש (כגון קדושה).
חידושים ושינויים מהנוסח המסורתי > שילוב של טקסטים מודרניים

נוסחים רבים כוללים קטעי שירה ומחשבה של יוצרים והוגים מודרניים, שאינם בהכרח מאמינים בדת היהודית. חלק מהסידורים כוללים אנטולוגיות נרחבות, שמאפשרות למתפללים הבודדים או לקהילות להחליף את התפילה או להרחיב חלקים ממנה, בהתאם לרצונם ולצורכיהם הרוחניים.
חידושים ושינויים מהנוסח המסורתי > נוסח שוויוני

רבים מנוסחי התפילה הלא־אורתודוקסיים עושים מאמץ להפוך את הנוסח לשוויוני מגדרית על מנת לאפשר לכל באות ובאי בית הכנסת להביע את עצמם. הנוסחים הלא־אורתודוקסיים מחליפים בדרך כלל את הברכה, "ברוך ... שלא עשני אישה", בברכה "ברוך ... שעשני בצלמו" או ברכה אחרת. הם מתייחסים לאמהות לצד האבות (לדוגמה: "ברוך אתה ה' אלוהי אבותינו ואמותינו", ו"ברוך אתה ה', מגן אברהם ועזרת שרה" בברכת אבות שבתפילת העמידה), ומזכירים את הנשים לצד הגברים (למשל, בהחלפת הנוסח "משה ובני ישראל לך ענו שירה", בברכת גאל ישראל, בנוסח "מרים ומשה ובני ישראל לך ענו שירה"). בחלק מהסידורים הרפורמיים נהוג לפנות אל אלוהים גם בלשון נקבה, לצד השימוש בלשון זכר.
שמרנות וחדשנות

נוסחי התפילה הלא־אורתודוקסיים נתונים במאמץ מתמיד לאזן בין השינויים והחדשנות, כפי שפורטו לעיל, לבין הזיקה לנוסח התפילה המסורתי. כך לדוגמה, לעיתים השמטת האזכורים של עבודת הקורבנות או תחיית המתים היא שיטתית בכל חלקי התפילה, ולעיתים משאירים נושאים אלה בחלק מהתפילות המרכזיות. בחלק מהנוסחים ההיסטוריים, נותרו התפילות העבריות בנוסחן המקורי, ואילו התרגום לשפת המקום כלל שינויים והשמטות.
ישנו גם הבדל בין הזרמים השונים ובדרך שהם בוחרים לתפילה. לדוגמה, הסידורים הקונסרבטיביים שמרניים יותר מהסידורים הרפורמיים, ואינם משמיטים אזכורים של עבודת הקורבנות והמקדש באותו אופן בו נוהגים הרפורמים, אך הם כן מכילים גישה שוויונית לגברים ונשים.
בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתנועה ליהדות מתקדמת בישראל (התנועה הרפורמית), נעשה באופן כללי שימוש בסידור "תפילת האדם" בעריכת דליה מרקס ואלונה ליסיצה (ראה אור בשנת 2021 בהוצאת זמורה ביתן ומחליף את סידור "העבודה שבלב", שנערך על ידי ועדת הסידור של התנועה בראשות יהורם מזור, שהוצא לאור לראשונה בשנת תשמ"א). הסידור מכיל תפילות לימות חול, לשבתות ולמועדים. מספר עקרונות שהנחו את עריכתו כפי שנכתבו בהקדמתו הם: קיצור התפילה, התמודדות עם מציאות החיים המשתנה של עם ישראל, וזיקה לנוסחים קדומים.
לתנועה ליהדות מתקדמת יש גם מחזור תפילה לראש השנה וליום הכיפור, "כוונת הלב", שערכו יהורם מזור ומרדכי (מוטי) רותם. העקרונות שמייחדים את הסידור, על פי אתר התנועה, הם הסרת הבקשות לחידוש עבודת הקורבנות ונוסח יותר שוויוני מבחינה מגדרית.
בקרב התנועה המסורתית בישראל (התנועה הקונסרבטיבית) נעשה שימוש נרחב בסידור "ואני תפילתי", המוצא לאור על ידי התנועה המסורתית וכנסת הרבנים בישראל בשיתוף עם הוצאת "ידיעות ספרים". רוב הסידור מבוסס על הנוסח האורתודוקסי, אך הוא עבר שינויים והתאמות בהתאם את לרוח התנועה.
בשנת 2013 הוציאה התנועה המסורתית בישראל מהדורה ראשונה של מחזור ליום הכיפורים בשם "פותח שער", ולפני ראש השנה תשע"ח הוציאה מחזור בשם "פותח שער - מחזור ישראלי" לראש השנה ויום הכיפורים, בהוצאת "ידיעות ספרים".
לקריאה נוספת

מאיר אזרי, חושבים יהדות מתקדמת – מסע להכרת היהדות הרפורמית, הוצאת בבל, 2005.
מיכאל מאיר, בין מסורת לקידמה – תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, הוצאת מרכז שזר, 1990.
Die deutsche Synagoge, סידור התפילה של אגודת ברלין, 1817
סדר העבודה לשבתות השנה ומועדי יי מקראי קדש כמנהג קהל בית חדש אשר בהמבורג, סידור התפילה מ-1819
סידור רפורמי רדיקלי מברלין, 1847.
סידור תפילה רפורמי רדיקלי (כמעט ללא עברית) מהקהילה של שמואל הולדהיים בברלין, 1852.
סידור התפילה של אברהם גייגר, 1870.
הערות שוליים

↑  תפילת האדם - הכירו את הסידור, באתר תפילת האדם - סידור רפורמי ישראלי
↑  http://www.reform.org.il/Heb/Services/Holidays/YomKipur.asp
↑  התנועה המסורתית: פותח שער, באתר www.masorti.org.il
| נוסחי תפילה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| נוסחים קדומים | נוסח ארץ ישראל • סדר רב עמרם גאון • סידור רב סעדיה גאון • סידור רש"י • מחזור ויטרי • סידור רבי שלמה בן נתן |  |
| נוסחי עדות | נוסח הספרדים • נוסח אשכנז • תכלאל (נוסח תימן) • נוסח איטליה • נוסח רומניא • נוסח צרפת (צפון צרפת) • נוסח פרובאנס (דרום צרפת) • נוסח קטלוניה • נוסח ארם-צובא • נוסח פרס • נוסח צפון אפריקה |  |
| נוסחי זרמים חדשים | נוסח האר"י •  נוסח ספרד • נוסח אדמו"ר הזקן • נוסחים לא אורתודוקסיים • נוסח צה"ל האחיד |  |
מגוון מסידורים ליברליים בגרמניה. למעלה: תחליף לברכת קיבוץ גלויות מ-1870; באמצע: ברכת "אלוהי נשמה", ללא התייחסות לתחיית המתים, 1894; למטה: קדושה דיוצר, בהשמטת ההתייחסות למלאכים, 1881.
אה"מ אינווינסיבל

| --- | --- |
סמל אה"מ אינווינסיבל
אה"מ "אינווינסיבל"
אה"מ "אינווינסיבל"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים
 צי:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  "אינווינסיבל"
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קבוצת ויקרס
 הוזמנה:  17 באפריל 1973
 תחילת הבנייה:  20 ביולי 1973
 הושקה:  3 במאי 1977
 תקופת הפעילות:  11 ביולי 1980 – 2005 (כ־24 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת פוקלנד
 מידות
 הֶדְחֶק:  22,000 טון
 אורך:  209 מטרים
 רוחב:  36 מטרים
 שוקע:  8 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  מהירות מקסימלית: 28 קשר מהירות שיוט: 18 קשר
 גודל הצוות:  726 איש (צוות האונייה), 384 איש (צוות אוויר וצוותים טכניים), עד 500 נחתים
 טווח שיוט:  13,000 ק"מ במהירות שיוט
 הנעה:  4 טורבינות גז רולס-רויס TM3B 8 מנועי דיזל פקסמן ולנטה 100,000 כוח סוס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  2 תותחים נ"מ 20 מ"מ 3 מערכות פלנקס
 מסוקים:  4 - 10 מסוקי וסטלנד סי קינג או אגוסטה וסטלנד AW101 (בהתאם למשימה)
 מטוסים:  12 - 18 מטוסי בריטיש אירוספייס הרייר ימי או בריטיש אירוספייס הרייר II (בהתאם למשימה)
אוניית הוד־מלכותה "אינווינסיבל" (באנגלית: HMS Invincible) הייתה נושאת מטוסים קלה של הצי המלכותי הבריטי, הראשונה בסדרה של שלוש אוניות. "אינווינסיבל" היא האונייה הראשונה בסדרה, ולכן הסדרה נקראת על שמה. האונייה הושקה ב-3 במאי 1977, והיא כלי השיט השביעי בתולדות הצי הבריטי הנושא שם זה.
"אינווינסיבל" התפרסמה במיוחד כשהייתה אחת משתי נושאות המטוסים שהובילו את כוח המשימה הבריטי במלחמת פוקלנד (נושאת המטוסים השנייה הייתה אה"מ הרמס (R12)). לאחר ש"הרמס" יצאה משירות, הפכה "אינווינסיבל" לאוניית הדגל של הצי הבריטי. האונייה הייתה חלק מכוחות נאט"ו במלחמת בוסניה וחלק מכוחות הקואליציה במלחמת עיראק. ב-2005 הוצאה האונייה משירות, וב-2010 נמכרה לגריטה.
פיתוח

נושאות המטוסים מסדרת "אינוויניסבל" נועדו במקור להיות סיירת טילים, בעלת הדחק של כ-6,000 טון. הסיירת המתוכננת הייתה אמורה לשאת גם מסוקים, ולהיות חלק מקבוצת משימה המאורגנת סביב נושאת מטוסים עתידית, שכונתה "פרויקט CVA-01". ב-1966 בוטל הפרויקט, והמבנה המתוכנן של קבוצת המשימה שונה. כעת הוטלה על הסיירת המתוכננת משימת לוחמה נגד צוללות וכן משימות שליטה ובקרה. הוצעו שני תכנונים עבור המשימות החדשות: האחד, לסיירת בהדחק של 12,500 טון, חמושה בטילים המוצבים בקדמתה, ונושאת שישה מסוקי ו"וסטלנד סי קינג" בירכתיה. תכנון שני הציע כלי שיט בעל סיפון טיסה מלא (כלומר סיפון טיסה המתמשך לכל אורכה של האונייה) בהדחק של 17,500 טון, ועליו תשעה מסוקי "סי קינג". עד 1970 התפתח התכנון עד כדי דרישה רשמית של הצי לסיירת פיקוד בהדחק 18,750 טון בעלת סיפון טיסה מלא.
במקביל לפיתוח האונייה, החלה חברת מטוסי הוקר, שהתמזגה והפכה להוקר סידלי, בפיתוח מטוסים בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית או קצרה. בפברואר 1963 המריא אב הטיפוס הראשון, הוקר P.1127, מנושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל. ב-1964 החלו ניסויים בדגם ההמשך, הוקר סידלי קסטרל. בין השאר, הוכיח המטוס את יכולתו להמריא מעל סיפון נושאת המסוקים אה"מ בולווארק. ניסויים אלה הוכיחו את האפשרות להפעיל מטוסים כאלה מעל סיפון הסיירות המתוכננות. הצי המשיך לקרוא לכלי השיט "סיירות", גם כדי להימנע מהלחץ הפוליטי שהביא לביטול פרויקט CVA-01, וגם משום שהאוניות היו אמורות למלא תפקידים של סיירות, בעיקר תפקידי שליטה ובקרה. השם "נושאות מטוסים" ניתן לאוניות רק בתקציב 1980.
קשיים כלכליים בבריטניה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 האטו את התהליך, אך תכנון האונייה המשיך להתפתח. ב-17 באפריל 1973 הזמין משרד ההגנה של בריטניה רשמית את בנייתה של אינווינסיבל, במספנת ויקרס בעיר בארו שבחצי האי פיורנס (Barrow-in-Furness), בצפון מזרח אנגליה. התכנון שעל פיו הוזמנה האונייה היה לכלי שיט בן 19,000 טון, שהוגדר כסיירת כבדה נושאת מסוקים. האונייה הייתה אמורה לשאת עד 14 כלי טיס וכן משגר לטילי נ"מ מדגם "סי דארט" בחרטום האונייה.
ב-1975, תוך כדי בניית האונייה, החליטה ממשלת בריטניה לאשר את ייצוא הגרסה הימית של מטוסי ההרייר, בריטיש אירוספייס הרייר ימי. זאת, מתוך הערכה שהאונייה החדשה תזדקק לכלי טיס בעלי כנף קבועה להגנה מפני מטוסי סיור סובייטיים. הדבר הצריך תכנון מחדש, וזאת מכיוון שמטוסי ההרייר יכולים להמריא אנכית, אך הדבר בא על חשבון המטען שהם יכולים לשאת. בשל כך, עדיפה המראה ממסלול קצר, אך גם בהמראה כזו, כאשר המטוס ערוך לקרב ונושא מטען מלא של דלק וחימוש, הדבר אינו פשוט מהסיפון הקצר של האוניות (אורכו כ-170 מטרים). כדי לאפשר המראה כזו הוגבה קצה הסיפון, בתצורה שנקראה "מקפצת סקי". סיפונה של "אינווינסיבל" הוגבה ב–7°, כמו זה של האונייה הבאה אחריה, אה"מ "אילוסטריוס". באונייה השלישית, "ארק רויאל", הוגבה הסיפון ב–12°. גם סיפון הטיסה של שתי האוניות הראשונות הוגבה בשיפוצים בהמשך ל-12°.
מ-1976 נקבע תפקיד נוסף לאונייה - לשמש כנושאת מסוקים. תפקיד זה היה אמור להיות חלק מההיערכות של נאט"ו לקראת עימות אפשרי באירופה, ואז הייתה האונייה אמורה להיות חלק מהאגף הצפוני של נאט"ו, ליד נורווגיה.
האונייה הושקה ב-3 במאי 1977, ונכנסה לשירות ב-11 ביולי 1980. היא שירתה יחד עם נושאת המטוסים הוותיקה אה"מ הרמס (R12), ועם יציאתה מהשירות הפכה "אינווינסיבל" לאוניית הדגל של הצי.
פיתוח > מערכות נשק וכלי טיס

עם השקתה לא צוידה "אינווינסיבל" במערכות נשק לטווח קרוב (close-in weapon systems, CIWS). אחד הלקחים ממלחמת פוקלנד היה התקנת שתי מערכות פלנקס עם תותחי 20 מ"מ מתוצרת ריית'יאון. אלה הוחלפו מאוחר יותר לשלוש מערכות "שוער" (Goalkeeper) מתוצרת חברת ת'יילס (Thales). בנוסף, הותקנו שני תותחי אורליקון 20 מ"מ. באונייה הותקנו גם אמצעי נגד ללוחמה אלקטרונית, ומשגרי מוץ ונורים. עם השקתה הותקנו באונייה טילי נ"מ "סי דארט", אך אלה הוסרו מאוחר יותר כדי להאריך את הסיפון ולאפשר יותר מקום לתחמושת.
הכנף המתוכננת לאונייה כללה 5 מטוסי הרייר ימי ו־9 מסוקי סי קינג. בהמשך גדלה הכנף לתשעה מטוסי הרייר ימי או הרייר GR.7/9, ו-12 מסוקי סי קינג, ללוחמה נגד צוללות והתראה מוקדמת מוטסת. נערכו ניסויים לשאת 16 מטוסים ושלושה מסוקים. האונייה תוכננה כאוניית דגל, ולכן תוכננה עם מתקני פיקוד עבור מטה של כח משימה ימי.
הספר הלבן של 1980 ומלחמת פוקלנד

שנה לאחר כניסתה של "אינווינסיבל" לשירות, פרסמה ממשלת בריטניה ספר לבן בנושא מדיניות הביטחון הבריטית. המסמך הציג את מדיניות הביטחון הבריטית החדשה, שגרסה כי אין לבריטניה צורך בנושאות מטוסים. לפי מדיניות זו הייתה "אינווינסבל" מיותרת, והצי הבריטי הציע אותה למכירה לצי האוסטרלי, כתחליף לנושאת המטוסים מלבורן המיושנת. אוסטרליה שקלה רכישת נושאות מטוסים מסדרת "אינווינסיבל" עוד לפני כן, אך הצעה זו הייתה מושכת במיוחד בשל מחירה הנמוך יחסית (175 מיליון ליש"ט) והן בשל העובדה שהאונייה הייתה מוכנה ופעילה. בשל כך הכריזה ממשלת אוסטרליה בפברואר 1982 על נכונותה לקבל את ההצעה הבריטית. אם הייתה ההצעה מתממשת הייתה האונייה נקראת "אוסטרליה", והייתה מפעילה מסוקים, עד להחלטה מאוחרת יותר על רכישת מטוסי הרייר ימי.
ב-2 באפריל 1982 פלשה ארגנטינה לאיי פוקלנד, ושלושה ימים לאחר מכן שלחה בריטניה כוח משימה לכיבושם מחדש. במרכז הכוח היו שתי נושאות המטוסים הבריטיות הפעילות, אה"מ "אינווינסיבל" ואה"מ הרמס (R12). הכוח האווירי על סיפונה של "אינוינסיבל" כלל 12 מסוקי וסטלנד סי קינג ו-8 מטוסי הרייר ימי, כוח גדול במקצת מהרגיל. על האונייה הוצבו מקלעים רבים, להגנה מפני איומים בטווח קרוב.
במהלך המסע דרומה עקב מטוס בואינג 707 של חיל האוויר הארגנטינאי אחרי כוח המשימה. ב-23 באפריל נמנעה תקרית חמורה, כאשר טילי הנ"מ של ה"אינווינסיבל", מסוג סי דארט, ננעלו על מטוס נוסעים DC-10 אזרחי, של חברת התעופה הברזילאית. המפעילים הבריטיים טעו בזיהוי וסברו שהמדובר במטוס הארגנטינאי. בשל הספקות בזיהוי נשלח מטוס הרייר ימי ליצור קשר עם המטוס, והטייס דיווח כי המדובר במטוס נוסעים תמים. העיתונות בברזיל דיווחה כי הנוסעים נבהלו, ומפקד כוח המשימה הימי, אדמירל משנה סנדי וודוורד ענה למפקד הצי בלונדון: "מצטער על כל אי נוחות שנגרמה לתחתוני הנוסעים, אלא אם כן המדובר בארגנטינאיים".
ב-1 במאי הגיע כוח המשימה הימי אל האיים, ומטוסים מנושאות המטוסים תקפו מטרות שונות כבר באותו יום. הכוח האווירי של נושאות המטוסים מילא חלק מרכזי במלחמה, בהגנה על אוניות כוח הנחיתה ובסיוע לכוחות הקרקע. מטוסיה של "אינווינסיבל" הפילו 21 מטוסים ארגנטינאיים בקרבות אוויר במהלך המלחמה. 3 מטוסי הרייר של "אינווינסיבל" התרסקו בשל תאונות, אך אף מטוס לא הופל בקרב אוויר.
הבריטים הכריזו רשמית על סיום מעשי האיבה ב-20 ביוני 1982. עם סיום המלחמה היה ברור שלנושאות המטוסים חלק מרכזי בתפיסת ההגנה הבריטית, וכי המדיניות שהוכרז עליה בספר הלבן שנה לפני כן מוטעית. כבר ב-1 ביוני הודיע ראש ממשלת אוסטרליה, מלקולם פרייזר, כי הם מוכנים לבטל את רכישת האונייה, וביולי הודיע משרד ההגנה הבריטי על ביטול ההצעה למכירת האונייה ועל החלטתו לשמור על כוח של שלוש נושאות מטוסים.
במהלך המלחמה טענה ארנטינה כי "אינווינסיבל" נפגעה מטילי אוויר ים "אקסוסט", ועל פי חלק מהטענות אך הוטבעה. תאוריות קשר טענו כי הממשלה הבריטית הסתירה את עובדת טביעתה של "אינווינסיבל", וכי האונייה הוחלפה בחשאי על ידי אה"מ אילוסטריוס. בריטניה הכחישה מכל וכל את הטענות; עם שובה של "אינווינסיבל" לבריטניה לאחר המלחמה לא נראה עליה כל סימן לפגיעה כלשהי. הסבר לטענות הארגנטינאיים ניתן למצוא בכך ש"אינווינסיבל" הייתה באותו אזור שבו נפגעה והוטבעה אוניית המשא "אטלנטיק קונבייר". הארגנטינאים סברו שהטביעו את נושאת המטוסים, ומכאן הטעות.
הספר הלבן של 1980 ומלחמת פוקלנד > 1983 - 2005

לאחר מלחמת פוקלנד נותרה "אינוונסיבל" ליד האיים, מחשש שהארגנטינאיים יפלשו שוב. נושאות המטוסים הבריטיות התחלפו ביניהן בהגנה על האי, עד להקמת בסיס למטוסי קרב בעיירה סטנלי.
בדצמבר 1983 סירבה אוסטרליה לאפשר לאונייה להשתמש במבדוק יבש בסידני, בעת שנושאת המטוסים וקבוצת האוניית שליוותה אותה הייתה פרוסה באזור. זאת, מכיוון שהצי הבריטי סירב לגלות האם האונייה נושאת כלי נשק גרעיניים.
בין 1993 ל-1995 הוצבה "אינווינסיבל" בים האדריאטי, כחלק ממבצע מנע טיסה (Operation Deny Flight) מעל בוסניה, חלק ממעורבות נאט"ו במלחמת בוסניה. מטוסי האונייה השתתפו גם במבצע כוח מכוון (Operation Deliberate Force), המבצע שסיים את המלחמה. ב-1998 וב-1999 השתתפה "אינוויניסבל" במבצע משמר דרומי, במהלכו פיקחו מטוסי הצי המלכותי הבריטי יחד עם חיל האוויר המלכותי הסעודי, חיל האוויר הצרפתי וחיל האוויר של ארצות הברית על חלקה דרומי של עיראק, בהמשך למלחמת המפרץ. ב-1999 נשלחה "אינווינסיבל" לבלקנים, כדי לסייע בהמשך הפעולה נגד יוגוסלביה, כחלק מהעימות בדרום סרביה. מטוסי ההרייר השתתפו בתקיפות אוויריות, ומסוקים מן האונייה סייעו לפליטים.
הספר הלבן של 1980 ומלחמת פוקלנד > 2005 - 2010

ב-6 ביוני 2005 הוגיע משרד ההגנה של בריטניה על הוצאת "אינווינסיבל" משירות. משרד ההגנה הודיע כי האונייה תישאר במצב של מוכנות נמוכה, וניתן יהיה להפעילה מחדש בהתראה של 18 חודשים. "אינווינסיבל" הואצה משירות ב-5 באוגוסט 2005, 20 חודשים לאחר שעברה שיפוץ מקיף שנועד לאפשר לה לשרת עשר שנים נוספות. את מקומה כאוניית הדגל של הצי תפסה אחותה, אה"מ "אילוסטריוס". על פי ההודעות הרשמיות של הצי "אינווינסיבל" נחשבה כאחת מאוניות הצי והייתה בעתודה למקרה הצורך. ואולם השנתון ג'יינס דיווח כי מערכות חשובות הוצאו מן ה"אינווינסיבל" והועברו לאוניות האחרות בסדרה, ובשל כך לא ניתן היה להפעיל את האונייה בטווח הזמן שעליו הצהיר משרד ההגנה.
במרץ 2010 הועברה האונייה לעגינה ליד אוניות אחרות שהוצאו משירות, בפורטסמות'. ב-10 במרץ 2010 נמחקה אונייה מרשימת העתודה של הצי, והחל מדצמבר 2010 הוצעה למכירה. בינואר 2011 דיווחו עיתונים בבריטניה על הצעה לרכישת האונייה בגובה 5 מיליון ליש"ט שהוגשה על ידי איש עסקים סיני המתגורר בבריטניה. על פי פרטי ההצעה התכוון איש העסקים לגרור את האונייה לז'והאי שבדרום סין, כדי שתשמש כבית ספר בינלאומי צף. הדיווחים העיתונאיים הטילו ספק באפשרות שהעסקה תתממש, בשל האמברגו שהטיל האיחוד האירופי על מכירת נשק לסין, וכן בשל החשש שהכוונה האמיתית בהצעה זו היא להביא את האונייה לסין ולשפץ אותה מחדש כנושאת מטוסים, כפי שהסינים עשו בעבר. ב-8 בפברואר מסר ה־BBC כי האונייה נמכרה לגריטה, לחברה טורקית. האונייה נגררה מפורטסמות' ב-24 במרץ, והגיעה לאתר הפירוק ב-12 באפריל. ביוני החלו עבודות הפירוק.
טילי "סי דארט" על סיפון "אינווינסיבל". הטילים הוסרו מאוחר יותר
מטוס הרייר ימי FA.2 על סיפון "אינווינסבל"
מי ידליק

| --- | --- |

 שיר
 יצא לאור:  1993
 סוגה:  שירי חג
 שפה:  עברית
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
"מי ידליק" הוא שיר לחג החנוכה שכתבה והלחינה נעמי שמר. לדברי שמר, היא כתבה את השיר בעקבות ביקורו של נשיא המדינה החמישי, יצחק נבון, בבית חינוך לעיוורים בירושלים.
רקע

נעמי שמר סיפרה כי השיר נכתב בעקבות ביקור של הנשיא החמישי של ישראל, יצחק נבון, בבית החינוך לעיוורים בירושלים. בנעוריו, נהג לבקר בבית החינוך ולהקריא סיפורים לתלמידים. פעם אחת, תוך כדי הסיפור, הייתה הפסקת חשמל ואחד מן החניכים העוורים נחלץ לעזרתו.
תיאור השיר

השיר נפתח בציטוט כמעט מדויק לדברי ישעיהו הנביא: "ההולכים בחושך, אור גדול יראו" ואז מוסיפה המחברת מדמיונה: "הכמהים לחופש בית ימצאו, אפלה מולכת על הפנסים, העומדים מלכת מבקשים ניסים".

בפזמון היא מבטיחה לעיוורים ואולי לכולנו: "בלפיד של אתמול עוד תבער האש, וסיימת בנימה אופטימית ברוח חג האורים: "לפעמים נס גדול שב ומתרחש".
הערות שוליים

↑  מי ידליק, באתר הספרייה הלאומית
↑  מי ידליק, באתר עופר גביש - אירועי זמר
רשומות

"רשומות" הוא העיתון המתעד הרשמי של מדינת ישראל, בו מתפרסמות מעת לעת הודעות רשמיות שונות וכן נוסח החקיקה בישראל, עם היווצרה (בראשית ימי המדינה נקרא פרסום זה "עִתון רשמי", ובחוק המעבר, התש"ט-1949 שונה שמו ל"רשומות").
פרסום "רשומות" הוא הכלי העיקרי של מדינת ישראל למסירת הודעות לציבור. ככל שהדבר נוגע לחקיקה, משמש הפרסום ב"רשומות" גם ליישום פורמלי של כלל הפומביות, הקיים בכל שיטות המשפט, לפיו על החקיקה להיות גלויה.
קובצי ה"רשומות" מודפסים על ידי המדפיס הממשלתי, ומופצים למוסדות השלטון ולמנויים. ברב המקרים, תפוצת הרשומות היא מועטה ובין הקוראים יימצאו בדרך כלל עורכי דין, ואנשים ומוסדות שלהם עניין בפרסומים הרשמיים. אולם במקרים מיוחדים זכו כרכים מסוימים של הרשומות לתפוצה רבה בקהל הרחב, כמו העותק של התיקון לחוק הגנת הדייר בשנת 1954, שהביא על פי התיאור בעיתונות להשתרכות תורים ליד החנויות והיה לרב-מכר.
בשנת 2005 נחנך אתר האינטרנט של "רשומות" ומאז הוא מתעדכן באופן שוטף בעותקי PDF זהים למקור של "רשומות", ומייתר, למעשה, את ההזדקקות לגרסה המודפסת. "ספר החוקים", שהוא מרכיב עיקרי של "רשומות", מוצג בשלמותו באתר הכנסת, אך עבור חוק שעבר תיקונים האתר לא מציג נוסח מתוקן של החוק, אלא את נוסח החוק המקורי ובנפרד את כל אחד מהתיקונים שחוקקו עליו. לצורך זה, האתר מקשר לעמוד החוק בספר החוקים הפתוח (אשר אינו מנוהל על ידי הכנסת), שמציג את נוסח החוק התקף כולל התיקונים.
תכולת הרשומות

הפרסום ב"רשומות" מבוסס על תיעוד שינויים באופן תוספתי (אינקרמנטלי). לפיכך, אי-אפשר למצוא ב"רשומות" את הנוסחים המלאים של חוקי המדינה, תקנות וכו', אלא רק את השינויים המצטברים כפי שהם מאושרים.
רשומה טיפוסית ב"רשומות" תהיה מהצורה:
"3. בסעיף 5(א) להוראת השעה, אחרי "בגלי צה"ל" יבוא "ועל שילובם באמצעים טכנולוגיים אחרים המשמשים להעברת תוכן של גלי צה"ל כאמור בסעיף 4א".
מבנה זה של מסמכי "רשומות" מקשה ואף מונע מאזרחים מן השורה לעיין באופן בהיר בחוקי המדינה ותקנותיה. גורמים מקצועיים, כגון עורכי דין, משתמשים בשירותיהן של חברות מסחריות המנהלות עדכונים של נוסחי החוקים והתקנות המעודכנים לפי רשומות העדכונים שמתפרסמות ב"רשומות".
ב"רשומות" נכללים קבצים אחדים (שני הראשונים שבהם מתפרסמים באופן שוטף גם באתר הכנסת):
ספר החוקים: בו מתפרסמים חוקים שאושרו באופן סופי בכנסת;
הצעות חוק: בו מתפרסמות הצעות חוק שהונחו על שולחן הכנסת ודברי הסבר הנוגעים להן. הקובץ מחולק החל משנת 2003 לשני קובצי-משנה: הצ"ח הממשלה והצ"ח הכנסת.
קובץ התקנות: בו מתפרסמת חקיקת משנה: תקנות, צווים וכללים;
ילקוט הפרסומים: בו מתפרסמות הודעות מנהליות של מוסדות המדינה, בהתאם לסמכויות שהוענקו להם בחקיקה ובחקיקת משנה.
קובץ התקנות – חיקוקי שלטון מקומי: בו מתפרסמים חוקי-עזר של הרשויות המקומיות, הנחשבים גם הם כחקיקת משנה החייבת בפרסום.
קובץ התקנות – שיעורי מכס, מס קניה ותשלומי חובה: בו מתפרסמים שיעורי מס.
כתבי אמנה: בו מתפרסמים כתבי אמנה בין מדינת ישראל למדינות וארגונים בינלאומיים שונים, הפרסום נעשה בעברית ובשפה ההדדית של האמנה;
יומן הפטנטים והמדגמים: בו התפרסמו הפטנטים והמדגמים שנרשמו על ידי רשם הפטנטים (החל משנת 2011 מתפרסם באינטרנט, מחוץ לרשומות).
יומן סימני המסחר: בו התפרסמו סימני מסחר שנרשמו על ידי רשם סימני המסחר (החל משנת 2010 מתפרסם באינטרנט, מחוץ לרשומות).
דיני מדינת ישראל – נוסח חדש: בו מתפרסם נוסח חדש לפקודות שנחקקו בתקופת המנדט (צבעו אדום, יצא לאחרונה בשנות ה-80).
דיני מדינת ישראל – הצעת נוסח חדש: בו מתפרסמת הצעה לנוסח חדש לפקודות שנחקקו בתקופת המנדט (צבעו ירוק, יצא לאחרונה בשנות ה-80).
תכולת הרשומות > הצעות חוק

חוק מתחיל את חייו בצורה של הצעת חוק, המתפרסמת ב"רשומות" בקובץ "הצעות חוק". בנוסף לנוסח החוק המוצע נכללים בפרסום זה דברי הסבר המציגים את המטרות של החוק המוצע ואת העקרונות שהנחו את המציע בניסוחו. כמו כן מצוינים בהצעת החוק פרטי המציע: הצעת חוק עשויה להיות מטעם הממשלה, מטעם ועדה של הכנסת או מטעמו של חבר-כנסת יחיד (או ח"כים אחדים).
פרסום הצעת החוק ודברי ההסבר לה הם עניין שבנוהג. ניסיון להפיכת נוהג זה לחובה מכוח חוק נכלל בהצעת חוק הליכי חקיקה, התשנ"ג-1993, אך לא צלח עד כה.
פרסום הצעת החוק מאפשר לציבור להשמיע את דעתו במהלך החקיקה, ובכך מגביר את השקיפות (כלל בסיסי בדמוקרטיה) של תהליך החקיקה. בנוסף, חשיבות רבה יש לפרסום דברי ההסבר שיחד עם הצעת החוק מכיוון שהחוק עצמו מתפרסם ללא כל דברי הסבר, ופעמים רבות, כאשר לאחר קבלת החוק מתעוררת מחלוקת אודות הפרשנות הנכונה שיש לתת לו, עשויים דברי ההסבר לסייע בהבנת כוונתו של המחוקק.
מאז שנת תשס"ג (אוקטובר 2002) פוצל הקובץ לשניים: "הצעות חוק – הכנסת" ו"הצעות חוק – הממשלה", ומאז אלו שני קבצים נפרדים הנערכים וממוספרים בנפרד.
תכולת הרשומות > ספר החוקים

לאחר שהצעת חוק אושרה על ידי הכנסת, מתפרסם נוסח החוק בקובץ "ספר החוקים" שב"רשומות" (סעיף 2(ד) לחוק המעבר, תש"ט-1949, קובע: "כל חוק יפורסם ברשומות תוך עשרה ימים מיום קבלתו בכנסת"). בדרך כלל, נוסח החוק שנתקבל, שונה במעט או בהרבה מהנוסח המקורי שהוגש לכנסת והתפרסם ב"הצעות חוק", וזאת כתוצאה מהשינויים שהוכנסו בחוק במהלך הדיון בו בכנסת ובוועדות הכנסת.
לנוסח החוק חשיבות ראשונה במעלה ביישום החוק. הפרשנות המשפטית לחוק, על אף שהיא אמורה להסתמך גם על "כוונת המחוקק", נסמכת דרך כלל בעיקר על לשון החוק, לעיתים בדקדקנות.
תכולת הרשומות > קובץ התקנות

חקיקת משנה המלווה את החוק מתפרסמת אף היא ב"רשומות" (סעיף 17 לפקודת הפרשנות, קובע: "תקנות בנות פעל תחיקתי יפורסמו ברשומות, ותחילת תקפן ביום פרסומן, אם אין הוראה אחרת בעניין זה"). רובה (תקנות, צווים וכללים) מתפרסם בקובץ "קובץ התקנות", ומיעוטה בקובץ "ילקוט הפרסומים". תקנות העוסקות בשיעורי מכס, מס קנייה ובלו, וכן חיקוקי השלטון המקומי מתפרסמים במסגרת סדרות "קובץ תקנות" נפרדות משל שאר התקנות.
שלא כמו חקיקה ראשית, שהכוונה לחוקקה מתפרסמת בקובץ "הצעות חוק", אין פרסום מסודר על כוונה להתקין חקיקת משנה. אף שניתן להצדיק מצב זה בצורך שלא לעכב את תהליך החקיקה, שהרי המהירות היא מיתרונותיה של חקיקת המשנה, כתב על כך פרופ' יצחק זמיר:
חשוב העקרון הדורש כי החקיקה המינהלית לא תיעשה בחשאי בין החומות של המינהל הציבורי, כאילו מדובר בתוכנית סודית אשר המטה הכללי של הצבא מכין לשם התקפה על אויב, אלא בגלוי ואגב שיתופו של הציבור אליו תתייחס החקיקה.
חקיקת משנה שיש להביאה לידיעת הציבור קודם להתקנתה קיימת בדיני העבודה. שר העבודה מוסמך להוציא צו הרחבה בהתאם לחוק הסכמים קיבוציים, תשי"ז-1957, אך סעיף 26 לחוק מחייב לפרסם ב"רשומות" הודעה על כוונה לתת צו הרחבה.
תכולת הרשומות > ילקוט הפרסומים

"ילקוט הפרסומים" הוא קובץ שבו מתפרסמות הודעות מנהליות שונות של מוסדות המדינה, בהתאם לסמכויות שהוענקו להם בחקיקה ובחקיקת משנה. מבחינת נפחו זהו הקובץ הגדול ביותר מבין הקבצים המרכיבים את "רשומות".