stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמדאוס (מחזה)
עיבודים > רדיו

בשנת 1983, רדיו BBC 3 שידר גרסת אודיו בבימויו של סר פיטר הול שבה כיכב צוות השחקנים המקורי של הפקת התיאטרון הלאומי שלו. צוות השחקנים כלל:
פול סקופילד בתור אנטוניו סאליירי
סיימון קאלו בתור וולפגנג אמדאוס מוצרט
פליסיטי קנדל בתור קונסטנצה מוצרט
ג'ון נורמינגטון בתפקיד יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
ניקולס סלבי בתור גוטפריד ואן סוויטן
ווילובי גודארד בתור הרוזן פרנץ אורסיני רוזנברג
בזיל הנסון בתפקיד יוהאן קיליאן פון סטראק
דונלד גי, דרמוט קראולי בתור וניצ'לי
נייג'ל בליירס, סוזן גילמור, פגי מרשל, רובין מרדית', אן סדג'וויק, וויליאם סלייג', גלן וויליאמס כאזרחי וינה
הפקת רדיו זו שודרה מחדש ב-2 בינואר 2011 כחלק מהעונה של רדיו 3 Genius of Mozart. כדי לחגוג את יום הולדתו ה-250 של מוצרט בשנת 2006, שידר BBC Radio 2 עיבוד של נוויל טלר למחזהו של שאפר בשמונה פרקים בני חמש עשרה דקות בבימויו של פיטר לסלי ויילד ובקריינותו של פ. מארי אברהם בתור סאליירי. גרסה זו שודרה מחדש ב-24 במאי - 2 ביוני 2010 ב-BBC Radio.
עיבודים > סרט

העיבוד הקולנועי משנת 1984 זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, ובסך הכל זכה הסרט בשמונה פרסי אוסקר. כיכבו בו פ. מארי אברהם בתפקיד סליירי (זכייה באוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו), טום הולס בתפקיד מוצרט (גם מועמד לשחקן הטוב ביותר) ואליזבת ברידג' בתור קונסטנצה. המחזה עובד מחדש ביסודיות על ידי שאפר ובמאי הסרט, מילוש פורמן, עם סצנות ודמויות שלא נמצאו בהצגה. בעוד שהמיקוד של המחזה הוא בעיקר בסליירי, הסרט ממשיך בפיתוח הדמויות של שני המלחינים.
עיבודים > סדרת טלוויזיה

בנובמבר 2022, הוכרז שג'ו בארטון יעבד את אמדאוס לסדרת טלוויזיה עבור סקיי ניוז, ואותה יביימו ג'וליאן פארינו ואליס סיברייט. ב-20 בפברואר 2024, הוכרז שוויל שארפ יגלם את מוצרט, עם פול בטני שהוכרז כסליירי, וגבריאל קריבי כקונסטנצה.
הערות שוליים

↑  שוש אביגל, אמדיאוס שוב גנב את ההצגה מסאליירי, כותרת ראשית, 15 בדצמבר 1982
דן לאור, תיאטרון - על שני קומפוזיטורים שהיו בעירנו - "אמדיאוס" של התיאטרון הקמארי , כל העיר, 1 ביולי 1983
↑  ציפי שוחט, מי רצח את מוצרט?, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2008
↑  BBC Radio 3 - Drama on 3, Amadeus, BBC (באנגלית בריטית)
↑  Amadeus and its film adaptation -- Title page, makuro.mak-sima.com
↑  ‘Amadeus’: Sky Developing Mozart Drama Series From ‘Giri/Haji’ Writer Joe Barton & ‘Patrick Melrose’ Producer Two Cities, Deadline, ‏2022-11-02
↑  Max Goldbart, ‘White Lotus’ Star Will Sharpe To Play Musical Genius Mozart In TV Series For Sky, Deadline, ‏2024-02-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  שיפר, אליס, פול בטני מצטרף לוויל שארפ בסדרת מוצרט של סקי 'אמדאוס', באתר Variety, ‏9 באפריל 2024 (באנגלית אמריקאית)
↑  גולדברט, מקס, סדרת מוצרט של ג'ו ברטון מלקת את גבריאל קריווי כאשתו של גאון מוזיקלי קונסטנצה, באתר Deadline, ‏30 באפריל 2024 (באנגלית אמריקאית)
| פרס טוני למחזה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1975−1948 | מר רוברטס (1948) • מותו של סוכן (1949) • מסיבת הקוקטייל (1950) • השושנה המקועקעת (1951) • ‏The Fourposter‏ (1952) • ציד המכשפות (1953) • בית התה של ירח אוגוסט (1954) • שעות גורליות (1955) • יומנה של אנה פרנק (1956) • מסע ארוך אל תוך הלילה (1957) • זריחה בקמפובלו (1958) • ‏J.B.‏ (1959) • עושת הנפלאות (1960) • בקט (1961) • אדם לכל עת (1962) • מי מפחד מווירג'יניה וולף? (1963) • לותר (1964) • הנושא היה שושנים (1965) • מארה סאד (1966) • הביתה (1967) • רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים (1968) • התקווה הלבנה הגדולה (1969) • ‏Borstal Boy‏ (1970) • ‏Sleuth‏ (1971) • ‏Sticks and Bones‏ (1972) • שנת האליפות ההיא (1973) • ‏The River Niger‏ (1974) • אקווס (1975) |  |
| 2000−1976 | ‏Travesties‏ (1976) • תיבת הצללים (1977) • דה (1978) • איש הפיל (1979) • ילדים חורגים לאלוהים (1980) • אמדאוס (1981) • חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (1982) • סיפור אהבה בשלושה פרקים (1983) • הדבר האמיתי (1984) • טירונות בלוז (1985) • אני לא רפפורט (1986) • גדרות (1987) • מ. באטרפליי (1988) • היידי, יומן חיים (1989) • ענבי זעם (1990) • אבודים ביונקרס (1991) • רוקדים בלונאסה (1992) • מלאכים באמריקה: המילניום מגיע (1993) • מלאכים באמריקה: פרסטרויקה (1994) • ‏אהבה! אומץ! חמלה!‏ (1995) • מאסטר קלאס (1996) • ‏The Last Night of Ballyhoo‏ (1997) • אמנות  (1998) • ‏Side Man‏ (1999) • קופנהגן (2000) |  |
| 2001 ואילך | הוכחה (2001) • העז, או מי זאת סילביה? (2002) • ‏Take Me Out‏ (2003) • אני אשתי של עצמי (2004) • ספק: משל (2005) • נערי ההיסטוריה (2006) • חוף אוטופיה (2007) • אוגוסט: מחוז אוסייג' (2008) • אלוהי הקטל (2009) • אדום (2010) • סוס מלחמה (2011) • קלייבורן פארק (2012) • וניה, סוניה, מאשה ושפיץ (2013) • לאורך כל הדרך (2014) • המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (2015) • בני האדם (2016) • אוסלו (2017) • הארי פוטר והילד המקולל (2018) • ‏The Ferryman‏ (2019) • הירושה (2021) • טרילוגיית ליהמן (2022) • לאופולד-שטאט (2023) ‏•‏‏ Stereophonic ‏(2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407891105171  GND: 4196747-1  LCCN: n82026820  VIAF: 177005161   WorldCat (עם VIAF): 177005161
אדריאנה בראסה

| --- | --- |

אדריאנה בראסה
 לידה:  5 במרץ 1956 (בת 68) טולוקה שבמקסיקו
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  Autonomous University of Chihuahua 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדריאנה בראסה (בספרדית: Adriana Barraza; נולדה ב-5 במרץ 1956) היא שחקנית, מורה למשחק ובמאית טלוויזיה מקסיקנית, אשר הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2006 על תפקידה בסרט "בבל".
ביוגרפיה

בראסה נולדה בטולוקה, מקסיקו, בתם של סיליה (לבית גונזלס פלורס) ואדוארדו בראסה קארל, חקלאי במקצועו. אמה נפטרה כשהייתה בת עשר מדלקת שריר הלב. בראסה עצמה חוותה שני התקפי לב. יש לה אחות בשם מריה אאחוניה, ושלושה אחים, אדוארדו, פורפיריו וחוסה.
בראסה היא בוגרת לימודי משחק באוניברסיטה האוטונומית של צ'יוואווה.
קריירה

בשנת 1985 עברה למקסיקו סיטי והחלה לעבוד כבמאית תיאטרון. מאותה שנה התארחה ואף ביימה את הטלנובלה "Mujer, Casos de la Vida Real"
בשנת 1994 גילמה את פלורה בטלנובלה המקסיקנית "אימפריית הקריסטל", בתור האנטגוניסטית. בשנת 1997 גילמה את האנטגוניסטית קלרה דומינגז בטלנובלה "האם יהיה לנו אי פעם כנפיים" מבית היוצר של טלוויסה.
בשנת 2000 קיבלה בראסה לראשונה חשיפה בינלאומית כשהשתתפה בדרמת המותחן המצליחה של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "אהבה נושכת".
בשנת 2006 שיחקה בסרט נוסף של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "בבל" לצד בראד פיט וקייט בלאנשט.
בסרט גילמה בראסה את דמותה של אמיליה, אישה מקסיקנית ללא אזרחות אמריקאית, שעומדת בפני דילמות.
על תפקידה בסרט קיבלה מועמדות לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר והפכה בכך לשחקנית המקסיקנית הראשונה בהיסטוריה שמועמדת לפרס זה. כמו כן קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב. שנה לאחר מכן הוזמנה בראסה להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע.
בשנת 2009 השתתפה בראסה במותחן האימה של סם ריימי "קחי אותי לגיהינום". שיחקה בין היתר בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "ER" ו"CSI: מיאמי".
בשנת 2010 גילמה את לואיז בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
בשנת 2018 גילמה את גוואדלופה מנדוזה בסדרת הפשע "אסיר", המשודרת בהזרמת המדיה נטפליקס. באותה השנה גילמה את כרמן רוזלס דה רומרו בטלנובלה האמריקאית "החומה" של ערוץ טלמונדו. בשנת 2019 שיחקה בסרט "דורה והעיר האבודה". באותה שנה שיחקה גם בסרט "רמבו 5: המשחק האחרון", ובסרט "אגם קויוטי".
בשנת 2020 החלה לשחק את מריה וגה בסדרת הפנטזיה והאימה "פני דרדפול: עיר המלאכים" של רשת Showtime.
חיים אישיים

היא נכנסה להריון בגיל 18 והביאה לעולם את בתה, השחקנית קרולינה ולסגנה. אבי בתה אינו ידוע, שכן ידוע כי הוא נטש אותה. בעלה הראשון היה קרלוס ולסגנה, לו נישאה ב-1978, והוא אימץ את בתה ונתן לה את שמו. ב-1985 השניים התגרשו. בעלה השני הוא הארגנטינאי ארנלדו פיפקה, לו היא נשואה עד היום והשניים מתגוררים יחדיו בצ'יוואווה שבמקסיקו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | The First Night | אמא של ברונו |  |
| 1999 | La paloma de Marsella |  |  |
| 2000 | אהבה נושכת | אמא של אוקטביו |  |
| 2001 | La segunda noche | אמא של לולו ולאורה |  |
| 2006 | בבל | אמיליה |  |
| 2008 | הנרי פול | אספרנסה מרטינז |  |
| 2009 | זעם | אניטה |  |
| 2009 | קחי אותי לגיהנום | שון סן סינה |  |
| 2009 | Amor en Fin | סופיה |  |
| 2010 | Revolución | צ'איו |  |
| 2010 | ובקרוב האפלה | רוזה מריה |  |
| 2010 | Sucedió en un día | אמא |  |
| 2010 | דקלים בוערים | לואיזה אלוורז |  |
| 2010 | Cerro Bayo | מרת'ה |  |
| 2010 | Te presento a Laura | קונצ'יטה |  |
| 2011 | מעושר לעוני | אורליה דומינגז |  |
| 2011 | El Cartel de los Sapos | סבתא איזבל |  |
| 2012 | El secreto del medallón de jade | קורנליה | דיבוב |
| 2012 | Mariachi Gringo | מגדלנה |  |
| 2013 | Buen Día, Ramón | אספרנסה |  |
| 2014 | עוגה | סילבנה |  |
| 2014 | Night Has Settled | איידה |  |
| 2015 | סוסי פרא | גברת דייוויס |  |
| 2015 | 33 כנגד כל הסיכויים | מרת'ה סלינאס |  |
| 2015 | Entrenando a mi Papá |  |  |
| 2016 | Todo lo Demás | דונה פלור | מועמדת לפרס אריאל לשחקנית הטובה ביותר (2017) |
| 2017 | First Law | לארה |  |
| 2018 | Loca por el trabajo | מרסדס |  |
| 2019 | דורה והעיר האבודה | סבתא ולרי |  |
| 2019 | Coyote Lake | תרסה |  |
| 2019 | רמבו 5: המשחק האחרון | מריה בלטרן |  |
| 2020 | גיבורים זה אנחנו | אניטה מורנו |  |
| 2021 | Dark Blood | גלוריה ורה |  |
| 2021 | בינגו גיהנום | לופיטה |  |
| 2021 | Koati | אמאיה | דיבוב |
| 2022 | Monica | לטיסיה |  |
| 2023 | בלו ביטל | נאנה |  |
| 2023 | הקרון האחרון | ג'ורג'ינה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003-1985 | Mujer, Casos de la Vida Real | לופה | 14 פרקים גם במאית 4 פרקים |
| 1993 | Los cosas simples |  | סרט טלוויזיה |
| 1995-1994 | אימפריית הקריסטל | פלורה | 34 פרקים |
| 1995 | Bajo un mismo rostro | אלווירה | תפקיד ראשי; 100 פרקים |
| 1995 | La paloma | אמא קלרה | 3 פרקים |
| 1996 | La culpa | עובדת סוציאלית | תפקיד אורח |
| 1997 | Alguna vez tendremos alas | קלרה דומינגז | 4 פרקים |
| 1998 | Vivo por Elena | הילדה | טלנובלה |
| 2000 | Locura de amor | סולדד רטאנה | טלנובלה גם במאית פרק אחד |
| 2003 | Clase 406 | מייבל | 3 פרקים |
| 2007 | ER | דולורס סלאזר | פרק: "Skye's the Limit" |
| 2008 | Tiempo Final |  | פרק: "Reality Show" |
| 2008 | CSI: מיאמי | כרמן דלקו | פרק: "The DeLuca Motel" |
| 2012 | Capadocia | סילביה | 5 פרקים |
| 2016-2014 | הנגיף | גואדלופה אליזלדה | 8 פרקים |
| 2015 | Dueños del paraíso | אירנה מדרנו | תפקיד ראשי; 61 פרקים |
| 2016 | סטוקהולם |  | 2 פרקים |
| 2017-2016 | כסף זה לא הכל | טרינידד "טיני" אלטמיראנו דה ריבה פאלאסיו | תפקיד ראשי; 116 פרקים |
| 2018 | החומה | כרמן רוזלס דה רומרו | תפקיד ראשי; 60 פרקים |
| 2018 | אסיר | גוואדלופה מנדוזה | 4 פרקים |
| 2019 | שלג צח | מריאלנה | 3 פרקים (עונה שלישית) |
| 2020 | Aquí en la Tierra | רוזה | 3 פרקים (עונה שנייה) |
| 2020 | פני דרדפול: עיר המלאכים | מריה וגה | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2022 | יומנו של ג'יגולו | מינו | מיני-סדרה |
מריו למינה

מריו למינה (בצרפתית: Mario Lemina; נולד ב-1 בספטמבר 1993 בליברוויל שבגבון) הוא כדורגלן גבוני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גלאטסראיי.
קריירת מועדונים > לוריין

למינה נולד בליברוויל שבגבון. בשנת 2005 הצטרף למחלקת הנוער של לוריאן מליגת העל הצרפתית. בעונת 2010/2011 החל למינה לשחק בלוריין ב', קבוצת המילואים של לוריין, ששיחקה בליגה הצרפתית הרביעית. ב-22 בינואר 2013 ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על סדאן במסגרת הגביע הצרפתי. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-26 בינואר, ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 בהפסד 0–1 לנאנסי במסגרת המחזור ה-22 בליגה. למינה ערך 10 הופעות ליגה בעונת 2012/2013, והוסיף 4 הופעות ליגה בתחילת עונת 2013/2014.
קריירת מועדונים > אולימפיק מרסיי

בתחילת חודש ספטמבר 2013 חתם למינה באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-24 בספטמבר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את דימיטרי פאייה בדקה ה-82 בניצחון 1–2 על סנט אטיין במסגרת המחזור השביעי בליגה. ב-1 באוקטובר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את פאייה בדקה ה-73 בהפסד 0–3 לבורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של עונת 2013/2014 בעונתו הראשונה במועדון ערך למינה 15 הופעות ליגה, והוסיף 4 הופעות בליגת האלופות.
בעונת 2014/2015 הפך למינה לשחקן חשוב בקבוצתו של מרסלו בייאלסה, כשהוא עורך 23 הופעות ליגה. ב-23 בנובמבר 2014 הבקיע למינה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-60 בניצחון 1–3 על ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור ה-14 בליגה. ב-18 בינואר 2015 הבקיע למינה את שערו השני והאחרון במועדון, שער בדקה ה-84 בניצחון 1–2 על גנגאן במסגרת המחזור ה-21 בליגה. ב-27 בפברואר הורחק למינה בכרטיס אדום ישיר בשל אגרוף שנתן למפשעתו של אולה טויבונן בתיקו 1-1 נגד סטאד רן במסגרת המחזור ה-24 בליגה. בתחילת עונת 2015/2016 ערך למינה 4 הופעות ליגה נוספות.
קריירת מועדונים > ההשאלה ליובנטוס והמעבר הקבוע

ב-31 באוגוסט 2015, ביום האחרון של חלון ההעברות הושאל למינה ליובנטוס מהסרייה א' לעונה אחת עם אופציה לרכישתו בתום העונה, זאת לאחר שמשך עניין מצד מספר מועדונים. ב-20 בספטמבר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 76 דקות והוחלף על ידי הרנאנס בניצחון 0–2 על גנואה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-26 בספטמבר, בהופעתו השלישית בליגה, הבקיע למינה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-63 בהפסד 1–2 לנאפולי במסגרת המחזור השישי בליגה. ב-3 בנובמבר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במדי יובנטוס, כשנכנס כמחליף בדקה ה-87 בתיקו 1-1 נגד בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת המחזור הרביעי בשלב הבתים לעונת 2015/2016. ב-6 במרץ 2016 הבקיע למינה את שערו השני במועדון, שער בדקה ה-86 בניצחון 0–2 על אטאלנטה במסגרת המחזור ה-28 בליגה.
ב-29 באפריל 2016 נרכש למינה על ידי יובנטוס באופן קבוע וחתם על חוזה ל-4 שנים. ב-21 במאי שיחק למינה לאורך כל הניצחון 0–1 על מילאן בגמר הגביע האיטלקי. בסך הכל ערך למינה 10 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, כשהוא עוזר ליובנטוס לזכות באליפות איטליה.
קריירת מועדונים > סאות'המפטון

ב-10 באוגוסט 2017 חתם למינה לחמש שנים במועדון האנגלי סאות'המפטון. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–3 על וסטהאם יונייטד. ב-3 בפברואר 2018 כבש את שערו הראשון בניצחון 2–3 על וסט ברומיץ' אלביון. ב-25 ביולי 2019 הושאל למינה לגלאטסראיי לעונה אחת. ב-13 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 0–1 קסימפאשה. ב-23 בינואר 2020 כבש את שערו הראשון בניצחון 1–2 נגד ריזספור בגביע הטורקי. ב-30 באוגוסט 2020 הושאל למינה לפולהאם לעונה אחת.
ב-24 ביולי 2021 חתם בניס.
ב-13 בינואר 2023 חתם לשנתיים וחצי בוולברהמפטון וונדררס.
ב-5 בפברואר 2025 חזר לגלאטסראיי.
קריירה בינלאומית

למינה זכה יחד עם נבחרת צרפת עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 2013.
ב-9 באוקטובר 2015 ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גבון, כששיחק 78 דקות והבקיע שער בתיקו 3-3 נגד נבחרת תוניסיה במשחק ידידות.
תארים

אליפות איטליה (1): 2015/2016
הגביע האיטלקי (1): 2015/2016
גביע העולם עד גיל 20 (1): 2013
הערות שוליים

↑  Wolves complete Lemina transfer, אתר וולברהמפטון וונדררס, 13 בינואר 2023
| נבחרת גבון – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 אמונומה •  2 מוקטו-מוסונדה •  3 אויונו •  4 אוביסה •  5 אקוולה מאנגה •  6 אוביאנג •  7 בופנדזה •  8 פאלון •  9 אובאמיינג •  10 מיה •   11 אלווינה •  12 קאנגה • 13 מאי •  14 אמקה • 15 אנמה-אלה • 16 אמפה מזוי • 17 פוקו • 18 למינה • 19 מרטינסון אנגואלי • 20 בואנגה • 21 פוטסו נובי • 22 אנדזנגה • 23 אנזה • 24 סמביסה • 25 אסומו • 26 ביטגה • 27 נגומה • 28 אנגאקוטו • מאמן: נביו |  1 אמונומה •  2 מוקטו-מוסונדה •  3 אויונו •  4 אוביסה •  5 אקוולה מאנגה •  6 אוביאנג •  7 בופנדזה •  8 פאלון •  9 אובאמיינג •  10 מיה •   11 אלווינה •  12 קאנגה • 13 מאי •  14 אמקה • 15 אנמה-אלה • 16 אמפה מזוי • 17 פוקו • 18 למינה • 19 מרטינסון אנגואלי • 20 בואנגה • 21 פוטסו נובי • 22 אנדזנגה • 23 אנזה • 24 סמביסה • 25 אסומו • 26 ביטגה • 27 נגומה • 28 אנגאקוטו • מאמן: נביו | גבון |
הפיגוע בקו 405

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, האינתיפאדה הראשונה |
| --- | --- |

אתר ההנצחה לחללי פיגוע קו 405 (צולם באפריל 2016)
 תאריך:  6 ביולי 1989
 מקום:  בקרבת קריית יערים בישראל
 קואורדינטות:  31°48′03″N 35°05′40″E﻿ / ﻿31.80080556°N 35.09444444°E﻿ / 31.80080556; 35.09444444
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  16
 פצועים:  27
 מבצע:  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) הפיגוע בקו 405(למפת הרי ירושלים רגילה) הפיגוע בקו 405(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בקו 405(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בקו 405
 
הפיגוע בקו 405 הוא פיגוע שאירע ביום חמישי, 6 ביולי 1989, ג' בתמוז ה'תשמ"ט, ובו נרצחו 16 נוסעי אוטובוס "אגד" בקו 405, באמצעות דרדורו לתהום בידי מחבל בסמוך לקריית יערים.
פרטי האירוע

ביום חמישי, 6 ביולי 1989, יצא אוטובוס "אגד" בקו 405 מתל אביב לירושלים. אחד מהנוסעים היה המחבל עבד אל האדי ע'נאיים (عبد الهادي غنايم) בן 25, איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, תושב מחנה הפליטים נוסייראת שברצועת עזה. ליד נווה אילן התנפל המחבל על נהג האוטובוס משה אלול, משך בחוזקה את ההגה ימינה והפנה את האוטובוס לעבר התהום. כאשר הנהג הצליח לייצב את האוטובוס על פי התהום, העלה המחבל את שתי רגליו על חזית האוטובוס והצליח לדרדר אותו אל התהום[דרושה הבהרה]. האוטובוס נפל, לאורך דרך של כמאה מטר, אל שלש מדרגות הסלע, בעומק של כמה עשרות מטרים. הנהג עף ממקום מושבו במדרגת הסלע הראשונה, האוטובוס התהפך על צדו והחל לבעור. חלק מנוסעיו נשרפו חיים בעודם באוטובוס.
עד להגעת צוות מגן דוד אדום, עסקו תלמידי ישיבה מטלז סטון הסמוכה בחילוץ פצועים. כוחות החילוץ התקשו בפעילותם בשל תנאי השטח, נאלצו לשאת חלק מהפצועים עשרות מטרים במעלה המדרון אל הכביש, ונעזרו במסוקי חיל האוויר, שבמבצע מורכב העלו פצועים מהוואדי ופינו אותם לבתי החולים. בחילוץ השתתפו גם תושבים ערבים מעין ראפה ועין נקובא.
16 מנוסעי האוטובוס נרצחו בפיגוע ו-27 נפצעו. הפיגוע נחשב לפיגוע ההתאבדות הראשון, על אף שהמחבל לא נהרג בו. המחבל, עבד אל-האני ע'נאיים, זוהה על ידי הפצועים, נתפס ונידון ל-16 מאסרי עולם. כמה חודשים לאחר הרצח, בטלוויזיה הישראלית שודר סרט בו נראה המחבל כשהוא צוחק עם חבריו, סועד וקורא בספרים, במה שנראה כחוסר חרטה וכתנאי מאסר נוחים מדי. בעקבות השידור התעוררה סערה ציבורית. המחבל שוחרר באוקטובר 2011, כחלק מעסקת שליט.
בעקבות האירוע

למניעת פיגוע נוסף מסוג זה באותו מקום, נבנה מעקה בטיחות כפול בשול הכביש. בחלק מהאוטובוסים הבינעירוניים הותקן מעקה מתכת להפרדה בין הנהג והנוסעים ולמניעת הפרעות. יצאה הנחיה לאנשי כוחות הביטחון לשבת בשתי השורות הראשונות באוטובוסים, כדי לסייע לנהג במקרי חירום.
קבוצת מתנדבים, תושבי טלז סטון הסמוכה ותלמידי ישיבה שם, ובראשם יהודה משי זהב שהתקבצה על מנת לעזור לחלץ את שרידי קורבנות הפיגוע, הייתה למעשה ראשיתו של ארגון המתנדבים שנקרא לימים זק"א.
כחודשיים לאחר ההתקפה, במוצאי שבת אור לי' באלול ה'תשמ"ט, לאחר שרצח שומר באתר בנייה בתל אביב, תקף מחבל ערבי נוסף את נהג קו 405 בסכין, בנסיעה מתל אביב לירושלים. הנהג נפצע, אך הצליח לעצור את האוטובוס, ונוסעים שחשו לעזרתו הצליחו להשתלט על המחבל.
רבים מנפגעי הפיגוע רואיינו בהרחבה לגבי תחושותיהם לפני עסקת שליט. עם שחרור המחבל הרוצח בעסקה זו, הוא רואיין לטלוויזיה בישראל, וסיפר בעברית שתכנן את ההתקפה במשך זמן רב. בנו שנולד יום לפני הרצח[דרושה הבהרה], סיפר שהוא ומשפחתו גאים במעשי אביו, שהוגדרו כ"פעולה".
הנצחה

גַלְעֵד מחלקי אוטובוס חרוכים הוקם בסמוך לכביש, בידי משתתפי החילוץ, אך הוסר עקב התנגדות מטעמים שונים, בהם גם סיבות בטיחותיות. לאחר מאבק ציבורי, הוקמה אנדרטה בסמוך למקום הפיגוע לזכר קורבנות הפיגוע, טרם קבלת האישורים לכך, אך לאחר לחץ ציבורי ותקשורתי האתר אושר בדיעבד, ובשלבים שונים הוכשרה ירידה לאתר, אך הכניסה והיציאה מדרך זו נותרה קשה ואף מסוכנת, משום שמעולם לא סודרה באופן רשמי. בסמוך לאנדרטה ניטעו שישה עשר עצים לזכר הנרצחים. בשנים הראשונות התקיימו במקום עצרות ממלכתיות ביום הזיכרון הלועזי, בהשתתפות ממלא מקום ראש הממשלה שמעון פרס ונשיא המדינה חיים הרצוג.
הקמת הגלעד ואחריו האנדרטה היו מנקודות הציון במאבק על הנצחת נפגעי פעולות איבה, בדומה להנצחת חללי מערכות ישראל. עם השנים הוקם גם אתר במרשתת להנצחת הנפגעים, הנרצחים והפצועים.
בי"ג בטבת ה'תשע"ג (26 בדצמבר 2012) נגנבה האנדרטה ממקומה בידי גנבי מתכות, לאחר פגיעות חוזרות ונשנות וניסיונות גנֵבה קודמים. חודשיים לאחר הגנבה התפרסם שתושב אבו גוש הסמוכה חשוד בהשתתפות בשוד והעברת האנדרטה לרמאללה, לפירוק. גנבת האנדרטה, כמו גם גנבת משוריינים שנותרו מהשיירות לירושלים הייתה חלק מגל גנבת המתכות בשנים אלו, אך גם הצטרפה לגל הגנבות, ההצתות והפגיעות ברכוש על רקע לאומני.
שבוע לאחר הגנבה, ביום כ"א בטבת ה'תשע"ג הודיעו יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, שלמה מור-יוסף כי המוסד יממן את הקמת האנדרטה מחדש. מסיבות תקציביות ושיקולי אבטחה הוחלט להקים את האנדרטה מאבן, אולם כיום אתר ההנצחה נטוש ומוזנח.
בצעד הנצחה אישי כתבה ושרה הזמרת רוחמה רז שיר בשם "במקום פרידה" לזכר אחותה מרים, שנהרגה בפיגוע.
בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה "גיבורים" וכן בספרי הקומיקס המלווים את הסדרה, קיימת דמות בשם חנה גיטלמן, אשר איבדה את אמה וסבתה בפיגוע, והפכה עצמה ל"גיבורת על".
הסופר פול רבינוביץ' משתמש באירוע כציר עלילתי בנובלה "כד החרס" (”The Clay Urn“, הוצאת Main St. Rag,‏ 2020). המחבר הדריך קבוצת תיירים כשהאוטובוס התדרדר מהמצוק. הוא היה הראשון שהגיע לנקיק וניחם את אחת הנוסעות, שלימים תהווה השראה לדמות הראשית, אילנה. "כד החרס" פורסם בתחילה כסיפור קצר ב־Linden Avenue Literary Journal בשנת 2016.
הזמרת רוחמה רז הוציאה בשנת 1991 את אלבומה "בלב מולדת קטנה", בתוכו השיר "במקום פרידה" שכתבה רז לזכר אחותה, מרים צרפי זרגרי, שנרצחה בפיגוע.
בספר "לב רעב" מאת הסופר אשכול נבו, גיבור הסיפור הקצר, "סימנים כחולים", מזכיר את הפיגוע באומרו שחשב להסית את רכבו לתהום באותו מקום בו אירע הפיגוע בקו 405.
הערות שוליים

↑  אור יעקב, ‏אנפה, רות סוף, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  Tamara zieve, This Week In History: Terror attack on Bus 405 (באנגלית), ג'רוזלם פוסט, 1 ביול 2012
↑  היאלי יעקבי־הנדלסמן, "ואני התחננתי לבוא איתם", באתר ישראל היום, 15 במרץ 2012
↑  ריאיון עם אשת המחבל ובנו בערוץ עשר ששודר יום לפני שחרור המחבל (י"ט בתשרי). לאחר שחרורו, המחבל רואיין בידי כתבי ערוץ 10, ודבריו שולבו בתוכנית תיעודית ששודרה במסגרת חדשות 10 שבוע לאחר שחרורו מהכלא, אור ל-כ"ו בתשרי ה'תשע"ב. בתוכנית זו, האם דליה כהן, המרואיינת על רקע האנדרטה ובתוכה, מספרת על מות בתה הגדולה והצלת הקטנה, שבת המצווה שלה נחגג תוך כדי השבעה על אחותה.
↑  http://www.kav405.com/asp/index.asp (האירוע:עצרות זיכרון - אתר עמותת אסון אוטובוס 405)
↑  'אבל מבעד לזכוכית' פרק 11. ספרו של ד"ר נפתלי מוזס, עוסק בהתפתחות הנצחת נפגעי פעולות האיבה, על פי עבודה לקראת תואר שלישי באוניברסיטת בר-אילן של ד"ר נעם אבן.
↑  אתר ההנצחה לחללי קו 405
↑  ישי קרוב, נגנבה האנדרטה לזכר נרצחי קו 405, באתר ערוץ 7, 26 בדצמבר 2012
↑  נועם דביר, חשד: גנב לרמאללה את האנדרטה לחללי קו 405, באתר ynet, 9 באפריל 2013)
↑  טורקיה: גנבי מתכת פירקו וגנבו גשר שלם, באתר ‏מאקו‏, 19 במרץ 2013
↑  עזרא חזקי, "האנדרטה לזכר חללי קו 405 תוקם מחדש", באתר ערוץ 7
↑  אפריל 2016
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
רבקה הול

| --- | --- |

הול, 2010
 לידה:  3 במאי 1982 (בת 42) אנגליה לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Rebecca Maria Hall 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  סנט קטרינס קולג', קיימברידג'  Roedean School 
 בן או בת זוג:  מורגן ספקטור (2015–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2014)  פרסי יאן צ'רלסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
רבקה מריה הול (באנגלית: Rebecca Maria Hall; נולדה ב-3 במאי 1982) היא קולנוענית ושחקנית קולנוע בריטית. היא הופיעה לראשונה על המסך בגיל עשר בסדרת הטלוויזיה של אביה "המדשאה" ב-1992. הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הגיעה בהפקה של אביה משנת 2002 "המקצוע של גברת וורן", שזיכתה אותה בפרס איאן צ'ארלסון (אנ').
בשנת 2006, לאחר הופעת הבכורה שלה בסרט "שאלת הפתיחה" (אנ'), קיבלה הול באותה שנה את תפקיד הפריצה שלה בסרטו של כריסטופר נולאן "יוקרה". ב-2008 היא כיכבה בתפקיד ויקי בדרמה של וודי אלן, "ויקי כריסטינה ברצלונה", תפקיד בעבורו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. לאחר מכן הופיעה הול במגוון רחב של סרטים, כולל הדרמה ההיסטורית של רון הווארד "פרוסט/ניקסון" (2008), דרמת הפשע של בן אפלק "גנב עירוני" (2010), מותחן האימה "ההתעוררות" (אנ') (2011), סרט גיבורי-העל "איירון מן 3" (2013), סרט המדע הבדיוני "התעלות" (2014), בדרמה הביוגרפית "פרופסור מרסטון ונשות החיל" (אנ') (2017). בשנת 2016, הול זכתה לשבחים על ידי המבקרים על גילומה של כתבת החדשות כריסטין צ'אבק (אנ') בדרמה הביוגרפית "כריסטין". היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בבימוי עם "חוצָה את הקו" (אנ') (2021), וזכתה לשבחי המבקרים.