stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיא עזורי
הערות שוליים

↑  משה בוקר‏, עמוס לוזון לא מרוצה מגיא עזורי, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2008
↑  מערכת אתר ספורט 5, לוזון: "לא מתחנן לאף אחד שיעבוד אצלי", באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בדצמבר 2008
↑  יגאל ברמן, ‏דוד רביבו: אם עזורי ימשיך כאן, לא אשאר בב"ש, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2010
↑  עדי רובינשטיין, לא רק מסי: גיא עזורי מצטרף לשיגעון האמריקני וחתם במועדון הכדורגל של לוס אנג'לס, באתר ישראל היום, 3 ביולי 2023
↑  נועם שפירא, ‏"האתגר פיתה אותי": לאן נעלם גיא עזורי?, באתר ערוץ הספורט, 26 ביולי 2024
↑  בדרך שלה: הכדורסלנית ליהי עזורי הלכה בדיוק הפוך מאבא גיא מאמן הכדורגל, באתר מיינט הרצליה, ‏26 בפברואר, 2021
ג'ו הולדמן

| --- | --- |

ג'ו הולדמן, 2007
 לידה:  9 ביוני 1943 (בן 81) אוקלהומה סיטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  Robert Graham 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון בת'סדה-צ'בי צ'ייס, אוניברסיטת איווה 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  ספרות מדע בדיוני, מדע בדיוני צבאי 
 יצירות בולטות:  מלחמה לנצח 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 בן או בת זוג:  Gay Haldeman 
 פרסים והוקרה:  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (1975)  פרס ג'יימס טיפטרי ג'וניור (2004)  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (2005)  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (1998)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1998)  פרס לרומן מדע בדיוני על שם ג'ון וו. קמפבל (1998)  פרס רוברט היינליין (2009)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2012)  פרס גרנד מאסטר של דיימון נייט (2010)  פרס אינקפוט (1991)  פרס איגנוטוס לרומן הזר הטוב ביותר (1999)  פרס לוקוס לסיפור הקצר (1995)  הפרס לזכר אדוארד אלמר סמית' (1997)  פרס הוגו לסיפור הקצר (1995)  פרס הוגו לסיפור הקצר (1977, 1977)  פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר (1976)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1976)  פרס לוקוס לסיפור הקצר (1977)  פרק פניקס (1983)  פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1990)  פרס נבולה לסיפור קצר (1993)  פרס עולם הפנטזיה לסיפור הקצר (1993)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1991)  פרס דיטמאר  Rhysling Award 
 www.joehaldeman.com
 
ג'ו הולדמן, 2017
ג'ו הולדמן (באנגלית: Joe William Haldeman; נולד ב-9 ביוני 1943) הוא סופר מדע בדיוני יהודי-אמריקאי, שזכה בפרסים רבים, לרבות פרס הוגו ופרס נבולה, מספר פעמים בכל פרס. ב-2010 היה הסופר ה-27 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים המחולק לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה. ספרו הידוע ביותר הוא "מלחמה לנצח". חלק מספריו תורגמו עד ל-19 שפות שונות ושלושה מהם אף יצאו בעברית, "מלחמה לנצח" ו"שלום לנצח", שניהם בהוצאת עם עובד ו"מכונת הזמן המקרית", בהוצאת יניב.
קורות חיים

נולד ב-1943, למשפחה יהודית באוקלהומה סיטי. אחיו הגדול היה ג'ק הולדמן, לימים סופר מדע בדיוני אף הוא. המשפחה נדדה ברחבי ארצות הברית והולדמן גדל בפוארטו ריקו, ניו אורלינס, וושינגטון הבירה, אלסקה, ומרילנד. כשהיה בן 12 קנה לו אביו טלסקופ ומאז רצה הולדמן הצעיר להיות אסטרונאוט.
ב-1967 סיים תואר ראשון (BsA) באסטרונומיה ופיזיקה, באוניברסיטת מרילנד. קצת יותר משנה לפני סיום הלימודים, באוגוסט 1965 נישא למרי גיי (לבית פוטר. מכונה "גיי"), לה הוא נשאר נשוי עד היום. גיי הייתה סטודנטית לספרדית, סיימה תואר שני והפכה למורה לספרדית. אין להם ילדים.
עם סיום לימודיו קיבל הולדמן צו גיוס. הוא ניסה להתחמק בכמה וכמה צורות, לרבות ניסיון להתנדב ל"חיל השלום" ואף הצהרה על סירוב לגיוס מטעמי מצפון, אך נכשל. שקל התחמקות מהצבא על ידי בריחה לקנדה או שוודיה, אך החליט לבסוף שלא לעשות כן, משום שהדבר היה חוסם סופית את שאיפתו, שעדיין הייתה קיימת אז, להיות אסטרונאוט.
התגייס ושירת בדיוויזיה הרביעית של צבא ארצות הברית (1968–1969) כמהנדס קרבי, נפצע במלחמת וייטנאם וזכה בעיטור לב הארגמן.
המשיך ללמוד באוניברסיטת מרילנד לתואר שני בשנים 1969–1970 ואף הספיק לעשות את עבודת המאסטר במתמטיקה ומחשבים, אך נשר לפני הסיום בשל רצונו להתחיל לכתוב.
גר כיום לסירוגין בגיינסוויל (פלורידה) ובקיימברידג' (מסצ'וסטס).
כתיבתו

היצירה הראשונה פרי עטו של הולדמן, שפורסמה, הייתה שיר, והבמה בה התפרסם השיר הייתה הוושינגטון פוסט. עד לגיוסו לצבא ארצות הברית הוא הספיק כבר לכתוב, אך לא למכור עדיין, גם שני סיפורי מדע בדיוני קצרים.
כשהשתחרר, הצליח לפרסם את שני סיפוריו בתוך זמן קצר ביותר. סיפורו הראשון, "Out of Phase" התפרסם במגזין המדע הבדיוני "גלקסי", בספטמבר 1969 ואילו הסיפור השני התפרסם באחד המגזינים הזולים של התקופה, אך כעבור שנים אחדות הפך לפרק בסדרה הטלוויזיונית אזור הדמדומים.
הולדמן הצליח להתקבל לסדנת הכתיבה השנתית, "Milford Writer's Workshop", שארגן דיימון נייט במילפורד, פנסילבניה ושם הכיר בין השאר גם את הסופר בן בובה. הוא סיפר לבובה על רעיון שחשב, לספר, על רקע ניסיונו הקרבי בווייטנאם. בובה הסכים לקבל לבדיקה את שני הפרקים הראשונים, הם אכן מצאו חן בעיניו והוא המליץ על הספר והסופר הצעיר, בפני המוציאים לאור שלו וכך התפרסם ספרו הראשון של הולדמן, "War Year", בהוצאת Holt, Rinehart and Winston, ב-1972.
ב-1975 קיבל הולדמן תואר שני בכתיבה יוצרת (MFA) מאוניברסיטת איווה. הוא החל לכתוב לפרנסתו והחל מ-1983 החל גם להרצות וללמד כתיבה יוצרת ב-MIT ובאוניברסיטאות אחרות.
כיהן כנשיא אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה האמריקאית בשנים 1992–1994.
ספריו

WAR YEAR (short novel), Holt, 1972
COSMIC LAUGHTER (anthology), Holt, 1974
THE FOREVER WAR (novel), St. Martin's Press, 1975 (תורגם גם לעברית ויצא לאור בהוצאת "עם עובד") (זכה גם לעיבוד לתיאטרון ב-1983)
MINDBRIDGE (novel), St. Martin's Press, 1976 (עבור כתיבתו של ספר זה הולדמן קיבל בשעתו את המקדמה הגבוהה ביותר שניתנה עד אז לסופר מדע בדיוני כלשהו)
PLANET OF JUDGMENT (Star Trek novel), Bantam, 1977
ALL MY SINS REMEMBERED (novel), St. Martin's Press, 1977
STUDY WAR NO MORE (anthology), St. Martin's Press, 1977
INFINITE DREAMS (short story collection), St. Martin's Press, 1978
WORLD WITHOUT END (Star Trek novel), Bantam, 1979
WORLDS (novel), Viking, 1981
WORLDS APART (novel), Viking, 1983
NEBULA AWARDS 17 (anthology), Holt, 1983
DEALING IN FUTURES (short story collection), Viking, 1985
TOOL OF THE TRADE (novel), Morrow, 1987
BUYING TIME (novel), Morrow, 1989
THE HEMINGWAY HOAX (short novel), Morrow, 1990
WORLDS ENOUGH AND TIME (novel), Morrow, 1992
VIETNAM AND OTHER ALIEN WORLDS (essays, fiction, poetry), NESFA Press, 1993
novel), Hodder & Stoughton, U.K., 1994, William Morrow, Inc., June 1995) ‏1968
SAUL'S DEATH (poetry chapbook), Anamnesis Press, May 1997
FOREVER PEACE (novel), Berkley, October 1997 (תורגם גם לעברית ויצא לאור בהוצאת "עם עובד")
FOREVER FREE (novel), Ace, 1998
THE COMING (novel), Ace, 2000
GUARDIAN (novel), Ace, 2002
CAMOUFLAGE (novel), Ace 2004
OLD TWENTIETH (novel), Ace 2005
WAR STORIES (collection, two novels and short stories), Night Shade, 2005
A SEPARATE WAR and other stories (short story collection), Ace, 2006
THE ACCIDENTAL TIME MACHINE, Ace, 2007 (גיבורו של ספר זה הוא עוזר הוראה יהודי מתבולל ב-MIT. למוצאו היהודי, כמו גם להתבוללותו, שגרמה לכך שהוא לא נימול, יש משמעות ניכרת בצרותיו, בייחוד כשהוא מגיע לעתיד הנשלט על ידי ישו אשר בו כל שאר האוכלוסייה דווקא כן נימולה) הספר יצא לאור בעברית ב 2011 תחת השם "מכונת הזמן המקרית".
בנוסף, הולדמן כתב גם שני ספרים, שיצאו לאור בהוצאת Pocket Books, בשם העט "רוברט גראהם" וכן כתב את הספר "THERE IS NO DARKNESS", יחד עם אחיו ג'ק הולדמן.
סיפורים קצרים, שירים, מאמרים ותסריט

כמה עשרות סיפורים קצרים פרי עטו פורסמו אף הם במגזיני מדע בדיוני שונים ואף בפלייבוי. אחד מהם הפך ב-1985 לאפיזודה אחת בסדרה אזור הדמדומים. כמו כן, כתב מספר שירים, שהתפרסמו בין השאר במגזינים OMNI והארפרז (כתב עת), וכן כתב מאמרים מדעיים, שאינם בדיוניים. אחד האחרונים, שנסב על מעבורת החלל אף זכה בפרס הקוראים של המגזין Analog לאותה שנה.
ב-1990 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "ROBOT JOX", אשר הולדמן היה התסריטאי שלו.
אחד מסיפוריו הקצרים הידועים ביותר של הולדמן הוא "The Mazel Tov Revolution", שהתפרסם לראשונה בספטמבר 1974, במגזין המדע הבדיוני Analog ולאחר מכן גם בשתי אסופות שהולדמן הוציא לאור מסיפוריו הקצרים: "Infinite Dreams‏" (1978) ו-"Vietnam and Other Alien Worlds‏" (1993). הסיפור התפרסם גם בחלק השני של אסופת סיפורי המדע הבדיוני היהודיים, "More Wandering Stars" של ג'ק דאן (1981). הולדמן מספר בו על איש מאדים דובר יידיש ובסיפור זה ניכר מוצאו היהודי של המחבר.
פרסים

1975 - פרס הוגו, פרס נבולה ופרס דיטמר, בגין הספר "מלחמה לנצח".
1976 - "פרס הוגו" שני, בגין הסיפור הקצר Tricentennial.
1978 - פרס המגזין "גלקסי", לספר "MINDBRIDGE".
1983 - פרס ריזלינג, לשיר "Saul's Death".
1990 - פרס ריזלינג (שני) ל-"Eighteen Years Old, October 11th".
1990 - פרס הוגו (שלישי) ונבולה (שני), לנובלה "The Hemingway Hoax".
1991 - פרס Futuro Remoto ל-"The Hemingway Hoax".
1993 - פרס הפנטזיה העולמי וגם פרס נבולה (שלישי), לסיפור הקצר - "Graves".
1995 - פרס הוגו (רביעי), לסיפור הקצר - "None So Blind".
1998 - פרס הוגו (חמישי), נבולה (רביעי) ופרס ג'ון קמפבל לספר "שלום לנצח".
2006 - פרס ריזלינג (שלישי) ל-"January Fires" ופרס נבולה (חמישי) וגם פרס ג'יימס טיפטרי ל-"CAMOUFLAGE".
ראו גם

ג'ק הולדמן
לקריאה נוספת

ג'ו הולדמן, שלום לנצח, הוצאת "עם עובד", תרגום: מיכאל תמרי, 1999
ג'ו הולדמן, מלחמה לנצח, הוצאת "עם עובד", תרגום: אריה חשביה, 1979
הערות שוליים

↑  רשימת זוכי הפרס החל מ-1975
↑  "Autobiographical Ramble", באתר של ג'ו הולדמן
↑  על הספר, באתר ההוצאה
↑  על הספר, באתר בלי פאניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305836505171  PLWABN: 9810670005805606  BIBSYS: 8046618  BNE: XX1102901  BnF: cb11906719n (data)  CiNii: DA06037874  GND: 136732933  ISNI: 0000 0001 2134 7837  LCCN: n50018607  MusicBrainz: 32975806-2d58-4dd0-8386-46484acf0a10  NDL: 00442181  NKC: mzk2003181384  NLA: 36540135  NLK: KAC201429144  NSK: 000172590  NTA: 07178036X  RERO: 02-A005573996  SNAC: w64f5c6p  SUDOC: 02691252X  Trove: 1280916  VIAF: 59083671   WorldCat (עם VIAF): 59083671
גשר מפעלים חינוכיים

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 www.gesher.co.il
 
גשר מפעלים חינוכיים ("גשר"), היא עמותה ישראלית שמעמיקה את הקשר בין קבוצות בעם ישראל ובאוכלוסיית מדינת ישראל, ובינן לזהות היהודית-ישראלית.
בחג סוכות תש"ל (1969), בכפר עציון, ביוזמת מייסד הארגון והנשיא הרב ד"ר דניאל טרופר, הרב חנן פורת והרב אלי סדן פתחה "גשר" את הסמינר הראשון של מפגש בין תלמידים מבתי ספר דתיים וחילוניים. מאז ועד היום השתתפו מאות אלפי תלמידים בפעילויות של "גשר", ולמדו על פי חומרי הלימוד שהופקו על ידה. בתקופת כהונתו של דניאל גולדמן כיו"ר גשר, הארגון עסק בשיפור ההידברות עם הציבור החרדי ותעסוקת חרדים.
"גשר" מפתח ומכשיר מנהיגים בחברה הישראלית לשיפור מרקם החיים המשותף. הארגון מגייס משתתפים לקורס עם מפגשים והרצאות, שמתעסקות בסוגיות חברתיות ושיח זהויות. בקורס יוצאות משלחות לקהילות יהודיות בחו"ל.
הארגון מציין ביום הזיכרון לרצח שלושת הנערים את "יום האחדות", שמצוין גם בקהילות יהודיות בתפוצות.
ישנם סניפים של גשר בלונדון ובניו יורק שמשפרים את הקשר של יהודים במדינת ישראל עם יהודי התפוצות. משלחות מנהיגות יוצאות לקהילות יהודיות בתפוצות ויוצרות היכרות ודו-שיח.
ראו גם

מרק"ם
צו פיוס
גאוגרפיה כלכלית

גאוגרפיה כלכלית הוא ענף בתחום הגאוגרפיה, העוסק בקשר שבין הפעילות הכלכלית של האדם לבין "מקום" על פני כדור הארץ. הקשר יכול לבוא לידי ביטוי בהשפעה הכלכלית של ניצול משאבי הטבע (מחצבים, מים ועוד), בחקר השינויים הגאוגרפיים הנגרמים עקב פעילות האדם, כגון צריכת שירותים מסוימים, הבנת תופעות /השפעות של עסקאות ופעולות כלכליות שנעשות על ידי מדינה, חברה או אדם פרטי, וכן להעריך מגמות ותהליכים ומידת השפעתם על האוכלוסייה, כמו גלובליזציה, עוני, הגירה, התפשטות מחלות, ועוד. גאוגרף כלכלי יסתמך על תיאוריות כלכליות במרחב על מנת לשער היכן כדאי למקם חברה.
האדם בגאוגרפיה הכלכלית

הגאוגרפיה הכלכלית נכללת בתחום הגאוגרפיה האנתרופוגאוגרפי העוסק באדם (אנתרופוס = אדם) המתאר את הצפיפות, שיעורי הגדילה והצמיחה הטבעיים, הפריסה ותוחלת החיים. דוגמה לאדם בגאוגרפיה כלכלית: קצב גידול האוכלוסייה גדל בעקבות שיפור רמת התזונה (רמת התמותה קטנה כתוצאה מכך).
עוד לפני התפתחותו של תחום הגאוגרפיה הכלכלית, אנשים ניסו לשער ולחזות אירועים שיתקיימו בעתיד. לדוגמה, תומאס מלתוס שהיה כלכלן אנגלי, פרסם חיבור ב-1798 בו אמר שבעקבות גידול האוכלוסייה וענף המזון שאינו מתפתח בהתאמה, תהיה תקופה של רעב בעולם וצמצום האוכלוסייה. השערה זו לא התקיימה, כתוצאה מהתפתחות ענף המזון בארצות מסוימות שהשפיעו על כלל העולם.
החקלאות בגאוגרפיה הכלכלית

חקלאות הוא ענף עיקרי בחיי האדם, ומספק לאוכלוסייה האנושית מזון וביגוד. בעבר כ-90% מהאוכלוסייה עסקו בחקלאות לעומת כ-50% כיום.
הסיבות לתעסוקה נרחבת בענף החקלאות בעבר:
שימוש בבהמות ככח עיקרי בעיבוד השדות, מה שדרש חקלאות עבור הבהמות - אספקת מזון ושטח גידול לבהמות.
שיטות ישנות ופרימיטיביות, כגון שימוש בזבל הבהמות כדישון.
חוסר בכלי תחבורה להסעת הסחורה ממקום למקום חוץ מהבהמה.
דברים אלו השפיעו לרעה על החקלאות בימים ההם ועודפי המזון היו קטנים ולכן אנשים רבים עסקו בחקלאות.
החקלאות בגאוגרפיה הכלכלית > החקלאות בגאוגרפיה הכלכלית כיום

זמן קצר אחרי המהפכה התעשייתית החלה מהפכה בענף החקלאות, החלו לייצר מכונות אשר עוזרות לחקלאים לעבד את האדמה ולנוע ממקום למקום והחל גם שימוש בדשנים.
מהפכה זו הביאה לירידה בצורך בידיים עובדות וגם לתפוקה גדולה יותר, מכיוון שחקלאים יכלו לגדל על שטח אדמה גדול יותר בזמן קצר יותר בגלל שימוש במכונות. הדשנים שיפרו את התוצרת החקלאית (מכילים חומרים שתרמו לצמיחה כמו זרחן ואשלגן) והאוניברסיטאות התחילו להכשיר אנשים במקצועות העוסקים בתחום, לדוגמה, אגרונומים.
במהלך הזמן, הומצאו גם החממות שבהם משתמשים עד היום ואותה תקופה נקראה "המהפכה הלבנה".
התעשייה בגאוגרפיה הכלכלית כיום

בעולם התעשייה הגאוגרפיה הכלכלית מראה לנו את הגורמים המשפיעים על הסטנדרטים על התעשייה באזור, לדוגמה: מפעל לא יצליח להרוויח באזור לא מיושב (חוסר עובדים). גאוגרפיה כלכלית זו מתארת את השפעת הגאוגרפיה על הרווחים בתעשייה.
הערות שוליים

↑  ישראל האדם והמרחב, תל אביב: מט"ח, 2002, עמ' 72-75
↑  המהפכה החקלאית השלישית, באתר school.kotar.cet.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562981505171  BNE: XX4576263  BnF: cb119554513 (data)  GND: 4066446-6  LCCN: sh85054016  NKC: ph114700  NLK: KSH1998011445 
שדה חקלאי
ג'ורג' מארי לוויק

| --- | --- |

ג'ורג' מארי לוויק על סיפון ה"טרה נובה", 1910
 לידה:  3 ביולי 1876 ניוקאסל, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  30 במאי 1956 (בגיל 79) פולטימור, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סנט פול 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב 
 
ג'ורג' מארי לוויק (באנגלית: George Murray Levick; 3 ביולי 1876 –  30 במאי 1956) היה חוקר אנטארקטיקה בריטי ומייסד החברה הבריטית להדרכת משלחות מחקר (BSES).
חייו

לוויק נולד בניוקאסל. לאחר קריירה קצרה ברפואה, התגייס לצי המלכותי בשנת 1910.
חייו > משלחת טרה נובה

זמן קצר לאחר גיוסו, קיבל היתר להיעדר מתפקידו כדי להצטרף אל רוברט פלקון סקוט במשלחת טרה נובה. כחבר בקבוצה הצפונית, עשה לוויק את חודשי הקיץ הדרומי של 1911 ו-1912 בכף אדייר בתוככי מושבת הדגירה של פינגווין אדלי. נכון ליוני 2012, זהו המחקר היחיד שבוצע אי פעם של כף אדייר (המושבה הגדולה בעולם של פינגווין אדלי), ולוויק הוא היחיד ששהה שם במשך מחזור דגירה שלם.
תצפיותיו על מנהגי החיזור, ההזדווגות וגידול האפרוחים של העופות הללו מתועדות בספרו "פינגווינים של אנטארקטיקה". תיאוריו את הרגליהם המיניים של הפינגווינים, שכללו כפייה מינית, מין בין זכרים ומין עם נקבות מתות, נחשבו לחורגים מדי ממוסכמות המהוגנות לפרסום בשעתם; הם התגלו מחדש ויצאו לאור בכתב העת "רשומות הקוטב" בשנת 2012. התגלית מבהירה באורח משמעותי התנהגות של זן, המצביעה על שינויי אקלים.
הצטברות קרח מנעה מלוויק ושאר חמשת חברי הקבוצה (ויקטור קמבל, ריימונד פריסטלי, ג'ורג' אבוט, הארי דיקאסון ופרנק בראונינג) את העלייה על סיפון ה"טרה נובה" בפברואר 1912, והם נאלצו לחרוף על "אִינְאֶקְסְפְּרֶסיבְּל איילנד" ("האי שלא יתואר") במערת קרח צפופה. אפסלי צ'רי-גארארד תיאר את הקשיים שחוותה הקבוצה בחורף של 1912:
הם אכלו שומן לווייתנים, בישלו בשומן לווייתנים, העששיות שלהם בערו בשומן לווייתנים. בגדיהם והציוד שלהם היו ספוגים בשומן לווייתנים, והפיח השחיר אותם, את שקי השינה שלהם, את סירי הבישול, את הקירות ואת הגג, גרם לחנק בגרונותיהם ולדלקת בעיניהם. בגדים ספוגי שומן לווייתנים הם קרים, ותוך זמן קצר היו קרועים כל כך, שכמעט לא סיפקו הגנה מן הרוח, וכה נוקשים בשומן הלווייתנים, עד שהיו עומדים בעצמם, על אף קירצופים חוזרים ונשנים בסכינים ושפשוף בעורות פינגווינים, ותחת רגליהם היו תמיד גושי השחם הגדולים, שהיקשו על ההליכה אפילו באור יום ובמזג אוויר נוח. כדברי לוויק, "הדרך לגיהינום מרוצפת אולי בכוונות טובות, אבל יש מקום להניח, שהגהינום עצמו מרוצף בסגנון דומה לזה של, האי שלא יתואר'.
שארית חייו

לאחר שובו מן הקוטב, שירת לוויק ב"צי הגדול" ובגליפולי במלחמת העולם הראשונה, 1918-1914. לאחר פרישתו מן הצי המלכותי היה חלוץ בהדרכת עיוורים בפיזיותרפיה על אף התנגדות ניכרת. בשנת 1932 ייסד את החברה הבריטית להדרכת משלחות מחקר והיה נשיאה עד מותו, ביוני 1956. החברה עסקה בהוצאת צעירים במשלחות מחקר לחבלי ארץ נידחים ולא-נודעים של התבל.
במותו, כתב עליו סרן ד. גלין אוון, יו"ר החברה הבריטית להדרכת משלחות מחקר:
איש אנגלי דגול באמת ובתמים הלך מאיתנו, אבל זכר אצילות אופיו וגאוותנו בהישגיו יישארו עמנו לעד. כמי שהצטרף אל המשלחת האנטארקטית האחרונה של סקוט, הגיע מארי לוויק למסקנה, שיש ליצור מסגרות מחקר לצעירים, בתנאים הקשים והתובעניים ביותר האפשריים. במרץ ובתכליתיות הרגילים שלו, שלא נלאו, הפך רעיון זה למציאות כשייסד ב-1932 את החברה הציבורית להדרכת משלחות מחקר, שהייתה בהמשך לחברה הבריטית להדרכת משלחות מחקר (British Schools Exploring Society), ועודד תלמידים בגילאים שבין 16 ל-18 לקחת חלק במשלחות שנתיות ברחבי העולם, אל חבלי ארץ פראיים שלא נחקרו.
הערות שוליים

↑  "הלם לנוכח "שחיתות מינית" בקרב הפינגווינים בכף אדייר הביא ל-100 שנות צנזורה", TW ‏ 10 ביוני 2012
↑  ג'. מארי לוויק, "פינגווינים של אנטארקטיקה: מחקר בהרגליהם החברתיים", 1914, הוצאת מקברייד נאסט ושות', ניו יורק
↑  GD2012, גארדיאן, 9 ביוני 2012 ",שחיתות מינית' של פינגווינים, שמדען אנטארקטי לא העז לחשוף"
↑  אפסלי צ'רי-גארארד, "המסע הגרוע ביותר בעולם", הוצאת קונסטייבל ושות', לונדון 1922
↑  הדין וחשבון השנתי של החברה להדרכת משלחות מחקר, 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4040139  GND: 1089885806  ISNI: 0000 0000 7911 6305  LCCN: nr93041100  NLA: 35860055  NTA: 194864081  RERO: 02-A003516803  SNAC: w6px1rv1  Trove: 1119770  VIAF: 93605864   WorldCat (עם VIAF): 93605864 
פינגוויני אֶָדֶלי על שיפולי הקרח בכף אדייר, צילום ג'ורג' מארי לוויק, 1911 או 1912.
גשר מרגיט

| --- | --- |

גשר מרגיט
 מידע כללי
 סוג:  גשר רכב-רכבת, גשר רכבת קלה 
 שימוש:  מכוניות, חשמליות  הולכי רגל ורוכבי אופניים
 על שם:  מרגיט מהונגריה 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1872-1876   1946–1948
 תאריך פתיחה רשמי:  1876 
 חומרי בנייה:  בטון מזוין ואבן
 אדריכל:  ארנסט גוין
 מידות
 אורך:  637.5 מטר
 רוחב:  25 מטר
 קואורדינטות:  47°30′53″N 19°02′37″E﻿ / ﻿47.51472°N 19.04361°E﻿ / 47.51472; 19.04361
   ארפאדמרגיטהשלשלאותאליזבתהחירותפטפיראקוצידאק פרנץהרכבתהרכבת החדשמגיירי
 
גשר מרגיט (בהונגרית: Margit híd) הוא גשר על הדנובה במרכז בודפשט, המחבר את בודה, פשט והאי מרגיט. לגשר שתי "זרועות" הנפגשות במרכזו בזווית של 165 מעלות, מנקודת המפגש נמתח כבש ירידה אל האי. הגשר הוקם בין 1872 ל-1876 לפי תכנונו של האדריכל ארנסט גוין (Ernest Goüin). כבש הירידה לאי הושלם ב-1900. אורכו הכולל של הגשר הוא 637.5 מטרים ורוחבו 25 מטרים. הגשר משמש לתנועת מכוניות, חשמליות (במרכזו, לפני הירידה לאי קיימת תחנת חשמלית), הולכי רגל ורוכבי אופניים. הגשר מהווה חלק מ"השדרה הגדולה" (Nagykörút), הטבעת השנייה בהיקפה ביחס למרכז העיר, שממשיכה מפשט לבודה על גבי הגשר ונקראת בה "שדרות מרגיט".
עמודי התמך של הגשר בצד פשט נפגעו מפיצוץ ב-4 בנובמבר 1944. בינואר 1945 פוצץ, ככל גשרי הדנובה בבודפשט, על ידי צבא גרמניה הנאצית הנסוג. הגשר שוקם בין 1946 ל-1948. ב-2011 הסתיימו עבודות שיקום ושיפוץ כוללות של הגשר, אשר משחזרות את מבנהו ועיטוריו המקוריים.
בתרבות

הגשר הפך עם פתיחתו למוקד להתאבדויות בקפיצה ממנו לדנובה. עקב כך חיבר המשורר יאנוש אראן בלדה לקופצים מן הגשר.
גליזה 1132b

| --- | --- |

השוואת הגדלים בין גליזה 1132b לכדור הארץ.
 כוכב האם
 כוכב אם:  גליזה 1132
 קבוצת כוכבים:  מפרש
 קואורדינטות
  ‑ עלייה ישרה:  10ʰ 14ᵐ 51.1ˢ
  ‑ נטייה:  ‏12″ ‏09′ ‏47°‏-
 מרחק מכדור הארץ:  39 שנות אור
 מידע כללי
 סוג:  כוכב לכת חוץ-שמשי
 סיווג ספקטרלי:  M3.5D
 תאריך גילוי:  10 במאי 2015 (הוכרז ב-11 בנובמבר 2015)
 מגלה:  MEarth-South Array Team (אנ')
 שיטת גילוי:  ליקוי (טרנזיט)
 מקום גילוי:  צ'ילה
 מאפיינים מסלוליים
 מרחק ממוצע מכוכב האם:  2.25 מיליון ק"מ (0.015 AU)
 ציר חצי-ראשי:  0.01533±0.00053 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.22 
 זמן הקפה:  1.6 ימים
 נטיית מסלול:  88.6±0.5 מעלה
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  1.13±0.056 רדיוס כדור הארץ
 :  1.2 רדיוס כדור הארץ
 מסה:  1.6 מסות ארץ
 טמפרטורה ממוצעת:  643 K
 מסדי נתונים
 Extrasolar Planets Encyclopaedia:  רדיוס כדור הארץ/ דף נתונים
 SIMBAD:  דף נתונים
 
גליזה 1132b (נקרא גם GJ 1132 b) הוא כוכב לכת חוץ-שמשי המקיף ננס אדום (גליזה 1132) ומרוחק 39 שנות אור (12 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים מפרש. כוכב הלכת התגלה בשיטת ליקוי (טרנזיט) במצפה הכוכבים פרד לורנס וויפל (אנ') בשנת 2015.
בעת הגילוי הצביעו החוקרים על כך שבלתי-ניתן לקיים חיים בכוכב הלכת, אולם הוא קר מספיק על מנת שתהיה לו אטמוספירה משמעותית. גליזה 1132b גם קרוב יחסית לכדור הארץ כדי שיהיה ניתן לחקור אותו ובכך הוא נחשב כמשמעותי עבור המחקר בחיפוש חיים מחוץ למערכת השמש, כמו כן מתוקף היותו מקיף ננס אדום יש אפשרות לחקור יותר טוב בשיטת הליקוי.
גליזה 1132b מוערך ככוכב לכת חם במיוחד מאחר שהקרינה מכוכב האם מגיעה לפי 19 מאשר לכדור הארץ, כך שטמפרטורת פני השטח שלו מגיעה ל-370 מעלות צלזיוס. במחקר שפורסם באפריל 2017 אושר לראשונה קיומה של אטמוספירה לכוכב לכת דמוי ארץ .
הערות שוליים

1 2  Jennifer Chu, New exoplanet in our neighborhood, in MIT News website, November 11, 2015 (באנגלית)
1 2  Rebecca Morelle, Atmosphere found around Earth-like planet GJ 1132b, in BBC website, 6 April 2017 (באנגלית)
↑  אטמוספירה נצפתה בכוכב לכת דמוי כדור הארץ, באתר ynet, 9 באפריל 2017
גרמניה המזרחית במשחקים הפאראלימפיים

גרמניה המזרחית ערכה את הופעתה הראשונה והיחידה במשחקים הפאראלימפיים בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). היא שלחה משלחת של 4 ספורטאים, אשר הביאו 3 מדליות כסף ומדליית ארד.
גרמניה המזרחית מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מאז שנת 1992 משתתפת במשחקים הפאראלימפיים משלחת של גרמניה המאוחדת.
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי הקיץ

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) | 0 | 3 | 1 | 4 |
| סה"כ | 0 | 3 | 1 | 4 |
ראו גם

גרמניה המזרחית במשחקים האולימפיים
גרמניה במשחקים הפאראלימפיים
גשר מתרומם

גשר מתרומם בפונטה דה באנדיירה, בלאגוס שבפורטוגל.
אופן הפעולה של גשר מתרומם
גשר מתרומם (באנגלית: Drawbridge) הוא גשר נפתח אשר מורם על ידי משיכת קצהו הרחוק מעלה (באמצעות חבל או שרשרת) בעוד קצהו האחר מחובר לציר. גשרים מסוג זה נבנו בעת העתיקה בחזית של טירות מעל לחפיר הטירה או מעל לחפיר ביצורי עיר בשערי הכניסה שבחומת העיר. הגשר איפשר כניסה לתוך הטירה או העיר בעיתות שלום, ומניעת הכניסה בעיתות סכנה.
הגשר הופעל לרוב באמצעות מערכת משקולות שיכלה לשאת את משקל הגשר ולהרימו. הגשרים היו לרוב עשויים עץ וחוברו בציר לצד הטירה של החפיר.
בעת החדשה ועם התפתחות התחבורה והצורך לבנות גשרים מעל נהרות בהן עברו אוניות סוחר, נבנו גשרים מתרוממים שאיפשרו מחד מעבר כלי רכב מעל הנהר ומאידך מעבר אוניות גבוהות בנהר בדרכן לנמל. אחת הדוגמאות הידועות לגשר מסוג זה הוא גשר מצודת לונדון שאיפשר מעבר אוניות לנמל שהיה ממוקם בבריכה של לונדון.
גשר מצודת לונדון כשהוא פתוח על מנת לאפשר מעבר ספינות. סוג זה של גשר מכונה באנגלית Bascule
גשרים מתרוממים בישראל

גם בישראל קיימים גשרים מתרוממים, בין שני חלקיה של הטיילת באילת נמצא הגשר המתרומם הגדול ביותר והיחיד שעדיין פעיל, ניתן לראות את הגשר מתרומם בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הערב בעת תנועת כלי שיט גבוהים במיוחד, הגשר קיבל פרסום נוסף ומיוחד בשל העובדה שצעירים רבים נוהגים לקפוץ ממנו אל המים באופן לא חוקי. באילת ישנם עוד שני גשרים מתרוממים שאינם פעילים, האחד בצמוד למלון שלמה המלך והשני בצמוד למלון מרינה.
ראו גם

גשר מעלית