stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט קאמינס
קריירה משפטית

קאמינס עבר לשיקגו, שם הוא למד משפטים, ובמקביל עבד כפקיד במשרד עורכי דין. ב-1875 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של אילינוי. לאחר שעסק בעריכת דין בשיקגו במשך כמה שנים, הוא פתח משרד בדה מוין, איווה. בתחילה הוא ייצג בעיקר אנשי עסקים בבתי משפט, וכך שיפר את מצבו הכלכלי וזכה לשם בחברה הגבוהה של דה מוין. עם זאת, התיק המפורסם ביותר שלו כעורך דין היה ייצוג ארגון החוואים "הגריינג'" (אנ') מול מונופול לייצור גדרות תיל. עם זאת, היסטוריונים רואים בייצוגו בתיק זה כחריג, שכן הוא בדרך כלל ייצג תאגידים ואנשי עסקים.
קריירה פוליטית

לאחר שזיהה את עצמו עם המפלגה הרפובליקנית, היה קאמינס פעיל בפוליטיקה המדינתית ולאחר מכן בפוליטיקה הארצית. הוא נכח בכל הוועידות המדינתיות והארציות של המפלגה בשנים 1880–1924, הוא כיהן כחבר בית המחוקקים של איווה בשנים 1880–1890, הוא היה אלקטור בבחירות לנשיאות של 1892, ונבחר לוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-1896 וב-1900. קאמינס מצא תמיכה באגף הפרוגרסיבי של המפלגה באיווה וקרא תיגר על הממסד המדינתי של המפלגה שיוצג על ידי הסנאטור ויליאם אליסון, וחברי בית הנבחרים של ארצות הברית דייוויד הנדרסון וויליאם הפברן.
ב-1887 נבחר קאמינס לתקופת כהונה אחת בסנאט של איווה מטעם דה מוין. ב-1892 הוא התבקש לשמש כיושב ראש הזמני של הוועידה המדינתית של המפלגה. ב-1894 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית. ב-1896 הוא היה פעיל במסע הבחירות של ויליאם מקינלי, ומונה כנציג איווה בוועדה הרפובליקנית הלאומית.
קריירה פוליטית > התמודדות על מושב בסנאט

ב-1900 החמיץ קאמינס פעמיים הזדמנות להיבחר לסנאט של ארצות הברית. בראשית השנה, כאשר האספה הכללית של איווה הפעילה את סמכותה אז לבחור את הסנאטור מדרגה 2 לתקופת כהונה בשנים 1901–1907, התמודד קאמינס מול הסנאטור הרפובליקני המכהן, ג'ון גיר, אך משך את מועמדותו כאשר הסתמן שהוא לא יקבל מספיק קולות כדי לנצח. לאחר שגיר נפטר כתוצאה מהתקף לב ביולי אותה שנה, דחה המושל לסלי מורטייר שו מספר פניות למנות את קאמינס למושב הפנוי, ותחת זאת מינה את ג'ונתן דוליבר. בתחילה שאף קאמינס להיבחר שוב במושב בית המחוקקים של 1901, אך תחת זאת הוא התמקד במסע הבחירות של אותה שנה למשרת מושל איווה.
קריירה פוליטית > מושל איווה

קאמינס כיהן כמושל איווה בשנים 1902–1908, והיה לראשון מושלי המדינה שנבחר לשלוש תקופות כהונה רצופות. במערכת הבחירות השלישית שלו הוא ניצח במרוצים צמודים, בבחירות המקדימות של מפלגתו נגד ג'ורג' פרקינס, עורך העיתון "סו סיטי ג'ורנל", ובבחירות הכלליות מול מועמד המפלגה הדמוקרטית קלוד פורטר. בעת כהונתו כמושל הוא הוביל מאמצים להנהגת חינוך חובה, להקמת מחלקת החקלאות של המדינה, ולהנהגת בחירות מקדימות.
קאמינס היה מזוהה עם גישת קביעת המחירים שנודעה בכינוי "הרעיון של איווה". שיטה זו, כפי שהוצגה במצע של המפלגה הרפובליקנית באיווה ב-1902, נתנה עדיפות "לתיקונים כאלה של חוק המסחר הבין-מדינתי, שיישמו בצורה מלאה יותר את איסור האפליה שלו בקביעת תעריפים, ושינויים כאלה של לוחות התעריפים שעשויים להידרש למניעת הפיכתו למקלט למונופולים". הרעיון של איווה גילם את העיקרון שהמחירים צריכים לשקף במדויק את ההבדל בין עלות הייצור בארצות הברית ומחוצה לה, אך לא לקבוע מחירים גבוהים יותר מהנחוץ להגנת התעשייה המקומית.
קריירה פוליטית > סנאטור

ביוני 1908 התמודד קאמינס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על המושב בסנאט של ארצות הברית שאויש אז על ידי ויליאם ב. אליסון, שביקש להיבחר לכהונה שביעית. קאמינס הואשם בהפרת הבטחה מוקדמת שלא יתמודד מול אליסון, והפסיד בבחירות המקדימות בהפרש של מעל 12,000 קולות. בכל אופן, ב-4 באוגוסט אותה שנה הלך אליסון לעולמו, חודשיים לאחר הבחירות המקדימות ולפני שהאספה הכללית של איווה בחרה בין המנצחים בבחירות המקדימות של המפלגות השונות. בנובמבר אותה שנה נערכו בחירות מקדימות שניות במפלגה הרפובליקנית, בהן ניצח קאמינס באופן ברור. מאוחר יותר באותו חודש, ובינואר 1909 הוא מונה על ידי האספה הכללית על פני יריבו הדמוקרטי קלוד ר. פורטר. הוא כיהן בסנאט מטעם איווה במשך 18 שנים עד 1926. בשנים 1919–1925 הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. הוא גם שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט וכיושב ראש הוועדה למסחר בין-מדינתי.
באופן כללי תמך קאמינס ביוזמותיו של הנשיא וודרו וילסון לרגולציה על העסקים, וניסח את אחד הסעיפים בחוק ההגבלים העסקיים של ג'ון שרמן. אף על פי שהוא הצביע בעד הכרזת המלחמה של ארצות הברית על גרמניה במלחמת העולם הראשונה כאשר הנשיא וילסון ביקש זאת, הוא צידד ברוב העמדות של מפלגתו מול סוגיות מדיניות חוץ אחרות של הנשיא, והתנגד לחימוש ספינות סוחר בראשית 1917 ולחברותה של ארצות הברית בחבר הלאומים ב-1919 וב-1920.
היה זה כאשר כיהן קאמינס כיושב ראש הוועדה למסחר בין-מדינתי, כשהוא קידם את חוק אש-קאמינס (אנ') של 1920, ויצר את התנאים להחזרתן של מסילות הברזל לידיים פרטיות לאחר שאלה תופעלו על ידי הממשלה במהלך המלחמה. פעילי האיגודים המקצועיים הלינו על כך שהחוק יצר מגבלות קשיחות על משא ומתן קולקטיבי, כולל סעיפים שהגדירו עידוד שביתות בחברות הרכבת כעבירה על החוק אף על פי שמצב החירום המלחמתי תם. מצב דברים זה סימל את השבר שלאחר המלחמה שנפער בין קאמינס לבין התנועה הפרוגרסיבית, מה שגרם בסופו של דבר לתבוסתו.
קריירה פוליטית > התמודדותו על הנשיאות

בינואר 1912 הכריז קאמינס על כוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו נשקלה בוועידה הארצית של המפלגה שנערכה באותה שנה. עם זאת, במהלך המהומה שהתחוללה בעקבות פרישתם של תומכיו של תאודור רוזוולט, לא הוכלל שמו של קאמינס בפתקי ההצבעה. בבחירות הכלליות תמך קאמינס ברוזוולט על פני ויליאם האוורד טאפט, אף על פי שהוא התנגד להקמת מפלגה שלישית על ידי רוזוולט.
ב-1916 התמודד קאמינס שוב על מועמדות המפלגה הרפובליקנית בוועידה הארצית של המפלגה. הפעם, כאשר הנשיא המכהן לא היה ממפלגתו, התפלגו נציגי הוועידה בתמיכתם בין יותר מתריסר מועמדים בסבב ההצבעה הראשון, שבו הגיע קאמינס למקום החמישי. כאשר הוא הגיע לאותו מקום בסבב ההצבעה השני, הוא פרש מהמרוץ, ובכך תרם לניצחונו בסבב ההצבעה השלישי של שופט בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז.
קריירה פוליטית > תבוסתו ומותו

ביוני 1926 הובס קאמינס על ידי סמית' ו. ברוקהארט בבחירות המקדימות של הרפובליקנים על המושב של איווה בסנאט. חודשיים קודם לכן, הודח ברוקהארט ממושבו בסנאט על ידי עמיתיו במפלגה על רקע אי-תמיכתו במועמד המפלגה בבחירות לנשיאות של 1924 ועל רקע התוצאות הצמודות בבחירות לסנאט שהתקיימו באותה שנה, בהן הוא זכה בקצת יותר ממחצית הקולות. קאמינס סירב להתמודד, ביודעו שאם ברוקהארט יודח ממושבו, הוא ככל הנראה יתמודד מולו. אלברט קאמינס נפטר בדה מוין ב-30 ביולי 1926, חודש לאחר תבוסתו בבחירות המקדימות. הוא נטמן בבית הקברות וודלנד שבעיר.
מורשתו הפוליטית

בצד היותו מושל איווה וסנאטור מטעמה, זכור קאמינס בשל שירותו כנשיא הזמני של הסנאט בשנים 1919–1925. בנוסף הוא התמודד פעמיים ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות. קאמינס היה ככל הנראה המנהיג המשפיע ביותר והפרוגרסיבי הכריזמטי ביותר בפוליטיקה של איווה ברבע הראשון של המאה ה-20. עם זאת, בהדרגה הוא הפך ליותר שמרן, ועבר מהפרוגרסיביזם של רוברט לה פולט אל העידן החדש של הרפובליקניזם של וורן הרדינג. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא הוביל את האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הרפובליקנית באיווה, או כפי שהם נקראו "המתמרדים", אל עמדות השליטה על חשבון המשמרת הוותיקה של השמרנים, ששלטו במפלגה כמעט מאז ימיה הראשונים. לאחר שהרחיק את עצמו לאחר המלחמה מהתנועה הפרוגרסיבית, וזמן קצר לפני מותו, הובס קאמינס על ידי יריבו הפרוגרסיבי בתוך מפלגתו שלו.
משפחתו

ב-1874 נשא קאמינס לאישה את אידה לוסט גאלרי, ולשניים נולדה בת אחת. אידה קאמינס הייתה פעילה בתנועה לחוק היובש והשפיעה רבות על חוקי עבודת הילדים של איווה.
הערות שוליים

↑  Cummins of Iowa, Builder of Railroads, Maker of Laws". The New York Times. June 16, 1912.
↑  San Francisco Call, 11 October 1902.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318050305171  GND: 117469002X  ISNI: 0000 0000 4009 4102  LCCN: n2005090775  NARA: 189390127  SNAC: w6jq1387  US Congress: C000988  VIAF: 14184565   WorldCat (עם VIAF): 14184565 
קאמינס על שער המגזין טיים, 1 בדצמבר 1923.
פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  ג'ונתן ליבסמן 
 הופק בידי:  אורי מרמור, ניל מוריטז
 תסריט:  כריסטופר ברטוליני 
 עריכה:  כריסטיאן וגנר 
 שחקנים ראשיים:  ארון אקהרט, מישל רודריגז, מייקל פניה, ני-יו, ברידג'ט מוינאהן
 מוזיקה:  בריאן טיילר 
 צילום:  לוקס אטין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה, Original Film, רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 11 במרץ 2011
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, פלישת חייזרים, סרט מלחמה, סרט מדע בדיוני, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית 
 תקציב:  100 מיליון דולר
 הכנסות:  211.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   battlelosangeles
 דף הסרט ב־IMDb
 
פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס (באנגלית: Battle: Los Angeles) הוא סרט מדע-בדיוני אמריקאי משנת 2011 בבימויו של ג'ונתן ליבסמן.
הסרט מתרחש בלוס אנג'לס ועוקב אחרי סמל של חיל הים אותו מגלם אהרון אקהארט, אשר מוביל מחלקה של נחתים אמריקאים, שהצטרפו לאנשי צבא אחרים, בלחימה נגד חוצנים שפולשים לכדור הארץ.
צילום הסרט החל בספטמבר 2009, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-11 במרץ 2011. הסרט גרף 211.8 מיליון דולרים ברחבי העולם. הוא הופץ ב-DVD ו-Blu-ray ב-14 ביוני 2011.
עלילה

עלילת הסרט נפתחת כאשר מייקל נאנס (ארון אקהרט), סמל מחלקה בחיל הנחתים שעוטר בכוכב הכסף על גבורתו במלחמת עיראק ומוצב בגדוד השני ברגימנט הנחתים החמישי שבקמפ פנדלטון, קליפורניה, מחליט לפרוש לאחר עשרים שנות שירות. יום לאחר שהוא מודיע על פרישתו לרב-סמל הגדודי פלשו חייזרים לכדור הארץ, והחלו לתקוף ערים מרכזיות הסמוכות לחוף במטרה להשמיד את האנושות. הנחתים, ובהם המחלקה שבה משרת נאנס כסמל נשלחים לפנות את האזרחים ולבלום את הפלישה. תחת אש נדרש נאנס להתמודד עם מפקד המחלקה, לוטננט מרטינז, החדש והלא מנוסה, ועם מתח בינו לבין חלק מחיילי המחלקה שנוטרים לו על פעולותיו בקרב בעיראק כנגד מחבלים במהלכו נהרגו חלק מחייליו.
וו יי

ערך זה עוסק בפוליטיקאית סינית. אם התכוונתם לרכס הרים בסין, ראו .
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
וו יי (במנדרינית תקנית: 吳儀, בפין-יין: Wú Yí; ‏נולדה ב-17 בנובמבר 1938) הייתה אחת מארבעת סגני ראש ממשלת סין, עד לחודש מרץ 2008, האחראית על כלכלת המדינה. וו יי הייתה האישה בעלת ההשפעה הגדולה ביותר בממשלת סין, ודורגה על ידי המגזין "פורבס" כאישה השנייה בעוצמה בעולם לשנים 2004, 2005 ו-2007, בשנת 2006 דורגה במקום השלישי. בזכות כך כונתה  "גברת הברזל של סין"
ביוגרפיה

וו יי הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של סין באפריל 1962. באוגוסט אותה שנה סיימה לימודיה בהנדסת דלק, במחלקה לזיקוק דלק של מכון הנפט של בייג'ינג. וו יי בנתה קריירה ארוכה בתעשיית הדלק והגיעה לתפקידי ניהול בכירים.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

ב-1988 מונתה לממלאת מקום ראש עיריית בייג'ינג, תפקיד בו בלטה בתקופה המורכבת של המחאות בכיכר טיין-אן-מן בשנת 1989, כאשר הצליחה למנוע שביתות במכרות הפחם, לאחר שחלק מהעובדים נהרגו במהומות. בין השנים 1991–1998 שימשה כסגן השר ליחסי-חוץ כלכליים ומסחר, השרה למסחר בינלאומי ושיתוף פעולה כלכלי וחברה בוועד המרכזי ה-14 וה-15 של המפלגה הקומוניסטית של סין.
ביוגרפיה > בפוליטיקה > סגן ראש מועצת המדינה

בשנת 1998 התמנתה כחברה בממשלת סין ("מועצת המדינה") ובמרץ 2003 מונתה לסגן ראש מועצת המדינה. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה מאז שנת 1978. וו יי הייתה שחקנית מפתח במאמצי צירופה של סין לארגון הסחר העולמי ותרמה לרפורמה במערכת המכס הסינית, לאחר שארצות הברית התלוננה על הפרה נרחבת של זכויות קניין רוחני בסין. בזמן משבר הסארס, היא החליפה את שר הבריאות, ז'אנג וונקאנג, שפוטר לאחר שהואשם בהסתרת ממדי המשבר. היא הובילה את מאמצי הטיפול במשבר, דבר שהקנה לה את הכינוי "אלת השקיפות". מגזין טיים אף כלל אותה ברשימת "טיים 100" כמה פעמים. בשנת 2007 הודיעה על פרישתה מתפקידה במרץ 2008, אך המשיכה להיות חברה בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של סין.
וו יי הובילה מגעים בינלאומיים רבים והייתה ידועה בגישתה התקיפה והישירה. היא נחשבת לאישה בעלת העוצמה הפוליטית הגדולה ביותר בסין, ובזכות כך בזכות כך כונתה  "גברת הברזל של סין".
חייה האישיים

וו יי היא רווקה.
הערות שוליים

↑  כתב גלובס, ‏בעקבות ה-SARS: שר הבריאות הסיני וראש עיריית בייג'ין פוטרו, באתר גלובס, 20 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1198505354  ISNI: 0000 0000 5813 8302  LCCN: no2004093936  NKC: js20060922023  VIAF: 84254249   WorldCat (עם VIAF): 84254249
שש זכירות

שש זכירות (בסידורי עדות המזרח מודפסות עשר זכירות, ובסידורי אשכנז הישנים, מודפסות רק ארבע זכירות) הן מספר קטעים מהתורה המובאים ברוב סידורי התפילה הנפוצים, לאחר תפילת שחרית. קטעים אלו עוסקים בנושאים שנאמרו עליהם בתורה חובת זכירה או אי שכחה. חלק מחובות אלו נחשבות למצווה דאורייתא. בשולחן ערוך הרב כתב ששש הזכירות הן חובה יומית, מלבד זכירת השבת ששנויה במחלוקת, והוא היה הראשון שהדפיס בסידורו את הזכירות במתכונת הנהוגה היום.
בעיקרון, המצווה לזכור את שש הזכירות היא במחשבה בלבד[דרוש מקור].
שש הזכירות

זכירת יציאת מצרים - לְמַעַן תִּזְכֹּר אֶת יוֹם צֵאתְךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם כֹּל יְמֵי חַיֶּיךָ: (דברים ט"ז). חובת זכירת אינה מנויה בתרי"ג מצוות, אך חז"ל תיקנו אמירת פרשת ציצית בקריאת שמע בה מוזכרת יציאת מצרים, לקיום חובה זו. יש אומרים שמצווה זו נחשבת לדאורייתא כלולה בחובת סיפור יציאת מצרים, ויש אומרים שהיא כלולה במצוות קריאת שמע שהיא חובת קבלת עול מלכות שמים. למעשה מקיימים את הזכירה כבר בקריאת שמע, אך היא סודרה בשנית כחלק מסדר הזכירות.
זכירת מעמד הר סיני - רַק הִשָּׁמֶר לְךָ וּשְׁמֹר נַפְשְׁךָ מְאֹד פֶּן תִּשְׁכַּח אֶת הַדְּבָרִים אֲשֶׁר רָאוּ עֵינֶיךָ וּפֶן יָסוּרוּ מִלְּבָבְךָ כֹּל יְמֵי חַיֶּיךָ וְהוֹדַעְתָּם לְבָנֶיךָ וְלִבְנֵי בָנֶיךָ: יוֹם אֲשֶׁר עָמַדְתָּ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ בְּחֹרֵב: (דברים ד'). לדעת הרמב"ן זוהי אחת מתרי"ג מצוות.
זכירת מעשה עמלק ומחייתו - זָכוֹר אֵת אֲשֶׁר עָשָׂה לְךָ עֲמָלֵק בַּדֶּרֶךְ בְּצֵאתְכֶם מִמִּצְרָיִם: אֲשֶׁר קָרְךָ בַּדֶּרֶךְ וַיְזַנֵּב בְּךָ כָּל הַנֶּחֱשָׁלִים אַחַרֶיךָ וְאַתָּה עָיֵף וְיָגֵעַ וְלֹא יָרֵא אֱלֹהִים: וְהָיָה בְּהָנִיחַ ה' אֱלֹהֶיךָ לְךָ מִכָּל אֹיְבֶיךָ מִסָּבִיב בָּאָרֶץ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה לְרִשְׁתָּהּ תִּמְחֶה אֶת זֵכֶר עֲמָלֵק מִתַּחַת הַשָּׁמָיִם לֹא תִּשְׁכָּח: (דברים כ"ה). על פי המבואר בתלמוד ובהלכה, מצווה זו מחייבת זכירה פעם בשנה, הנהוגה בקריאת פרשת זכור. אך[דרושה הבהרה] בספר חרדים מנה מצווה זו בתרי"ג מצוות.
זכירת מעשה העגל - זְכֹר אַל תִּשְׁכַּח אֵת אֲשֶׁר הִקְצַפְתָּ אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ בַּמִּדְבָּר: (דברים ט'). על פי הרמב"ן זוהי אחת מתרי"ג מצוות
זכירת מעשה מרים - זָכוֹר אֵת אֲשֶׁר עָשָׂה ה' אֱלֹהֶיךָ לְמִרְיָם בַּדֶּרֶךְ בְּצֵאתְכֶם מִמִּצְרָיִם: (דברים כ"ד). על פי הרמב"ן והרשב"ץ זוהי אחת מתרי"ג מצוות.
זכירת השבת - זָכוֹר אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת לְקַדְּשׁוֹ: (שמות כ'). ברמב"ם נפסק שמצוות הזכירה היא ביום השבת, והיא מקוימת על ידי הזכרת השבת בתפילה או בקידוש.
במגן אברהם מביא משער הכוונות שארבע זכירות, זכירת מעמד הר סיני, מעשה עמלק, מעשה מרים ושבת הן מצוות עשה ויש לכוונן באהבת עולם ובקריאת שמע. עם זאת הרב משה פיינשטיין מדייק מדבריו שאינו סובר שאלו מצוות עשה.
בסידורי רעדלהיים, מופיע ארבע זכירות: יציאת מצריים, זכירת מעמד הר סיני, מעשה עמלק ומעשה מרים.
עשר זכירות

על פי נוסח עדות המזרח מזכירים עוד ארבע זכירות שתיים על פי ספר חרדים ושתיים על פי החיד"א. כך גם מובא בסידור היעב"ץ.
"וזכרת ... כי הוא הנותן לך כח לעשות חיל" (דברים ח')
"וזכרת את כל הדרך...ויענך וירעבך ויאכילך את המן...שמלתך לא בלתה..." (שם)
"עמי זכר נא מה יעץ בלק מלך מואב ומה ענה אותו בלעם בן בעור מן השיטים עד הגלגל למען דעת צדקות ה'" (מיכה ו')
"אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני תדבק לשוני לחיכי אם לא אזכרכי" (תהלים קל"ז)
הערות שוליים

↑  עיין לדוגמה סידור שפה ברורה, רעדלהיים תקצ"ב, דף נא ע"א.
↑  מצוות עשה התלויות בפה כא.
↑  ראו גם בספר החרדים שם שדייק כך מהספרי.
↑  ״איתא בכוונות (ראו ספר הכוונות עמ' כא) ובכתבים — והזכירות הללו הם מצווח עשה, לכן כשיאמר ״ובנו בחרת״ (בברכת אהבה רבה שלפני ק״ש) יזכור מתן תורה, "וקרבתנו" — מעמד הר סיני, "לשמך הגדול" — מעשה עמלק, (שאין השם שלם עד שיימחה) "להודות לך" — הפה לא נברא דק להודות ולא לדבר לשון הרע, וזהו מעשה מרים, "וזכרתם את כל מצות ה'" — זוהי שבת ששקולה כנגד כל המצות..."
↑  סדר עבודת ישראל, עמ' 155.
↑  ספר החרדים, מצוות עשה מן התורה התלויות בלב, פרק א', סימן כג, באתר היברובוקס
ג'יימס גריימס

ג'יימס וילסון גריימס (באנגלית: James Wilson Grimes;‏ 20 באוקטובר 1816 –  7 בפברואר 1872) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הוויגית ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה השלישי בשנים 1854–1858, וכסנאטור מטעם מדינתו בשנים 1859–1869.
ראשית חייו

ג'יימס גריימס נולד בעיר דירינג שבניו המפשייר. הוא סיים את לימודיו באקדמיית המפטון ולמד בדארטמות' קולג'. הוא למד משפטים, עבר מערבה והחל לעסוק במקצועו ביישוב בטריטוריית ויסקונסין שלימים הפך להיות לעיר ברלינגטון שבאיווה. הוא גם עסק בחוואות. גריימס שימש כחבר בית הנבחרים של טריטוריית איווה בשנים 1838–1839 ובשנים 1843–1844. ב-1854 הוא נבחר כמושל איווה וכיהן בתפקיד עד 1858. בשנים 1855 ו-1856 הוא היה אחת הדמויות המובילות של המפלגה הרפובליקנית באיווה.
סנאטור

ב-1859 נבחר גריימס לסנאט של ארצות הברית כנציג איווה מטעם הרפובליקנים. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1865, ובסך הכול כיהן בסנאט מ-4 במרץ 1859 ועד 6 בדצמבר 1869, כאשר הוא התפטר מסיבות בריאות.
בסנאט כיהן גריימס כיושב ראש ועדת הסנאט למחוז קולומביה בשנים 1861–1865, וכיושב ראש ועדת הצי בשנים 1865–1869. הוא גם שימש כחבר בוועדה המשותפת של הקונגרס שניסחה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
ב-1861 היה גריימס נציג בוועידת השלום שהתקיימה בוושינגטון הבירה במאמץ למצוא דרכים למנוע את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית. בדצמבר אותה שנה הוא הגיש לסנאט הצעת חוק שהובילה להנהגתה של מדליית הכבוד, שבתחילה הוענקה רק לאנשי הצי וחיל הנחתים.
במהלך משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון, הפר גריימס את המשמעת המפלגתית, ויחד עם שישה סנאטורים רפובליקנים נוספים, הוא הצביע בעד זיכויו של הנשיא. שבעת הסנאטורים: ויליאם פיט פסנדן, ג'וזף ס. פאולר, גרימס, ג'ון ב. הנדרסון, ליימן טרמבול, פיטר ג. ואן וינקל, ואדמונד רוס, שהיו לשון המאזניים בהצבעה, קראו תיגר על מפלגתם ועל דעת הקהל, והצביעו נגד ההדחה. הם היו מוטרדים מהאופן בהם ההליכים תומרנו כדי לאפשר מצג חד-צדדי של העדויות. לאחר המשפט ניהל בנג'מין בטלר שימוע על הדיווחים הרווחים שסנאטורים רפובליקנים קיבלו שוחד כדי להצביע בעד זיכויו של ג'ונסון. בשימוע של בטלר, ובחקירות שהתקיימו אחריו, עלתה עדות שכמה מהקולות בעד הזיכוי הושגו תמורת הבטחות למשרות פטרונות ותמורת תשלום כספים.
מותו והנצחתו

ג'יימס גריימס נפטר בברלינגטון ב-7 בפברואר 1872, בגיל 55. הוא נטמן בבית הקברות אספן גרוב שבעיר.
על חלקת האדמה שעליה ניצב בעבר ביתו, שוכן כיום בית ספר יסודי הקרוי על שמו. העיירה גריימס (אנ') שבאיווה נקראת על שמו.
הערות שוליים

↑  "History and Timeline of the Medal of Honor". Congressional Medal of Honor Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279501005171  GND: 1183284772  ISNI: 0000 0000 2878 9294  LCCN: n90606697  SNAC: w6s46tz3  US Congress: G000475  VIAF: 36069408   WorldCat (עם VIAF): 36069408
Doodle Jump

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  iOS 6 באפריל 2009 Android 2 במרץ 2010 Symbian 1 במאי 2010 Windows Phone 7 1 ביוני 2011 Xbox 360 28 ביוני 2013
 סוגה:  משחק ריצה אינסופית
 פיתוח:  Lima Sky
 הוצאה לאור:  Lima Sky
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 סדרה:  Doodle Jump 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, מרובה משתתפים
 דירוג:  +Apple: 4
 פלטפורמות:  אנדרואיד BlackBerry iOS סימביאן סמסונג Xbox 360 Kinect Windows Phone 7
 
 www.limasky.com
 
Doodle Jump הוא משחק אלקטרוני שפותח ופורסם על ידי Lima Sky עבור Windows Phone 7, iOS, BlackBerry, אנדרואיד, נוקיה סימביאן ולXbox 360 באמצעות Kinect. מדובר בווריאציה של המשחק icy tower, בו נדרש השחקן לעלות קומות תוך כדי זינוק מקומה לקומה.
רצפות

ישנן כמה סוגי רצפות במשחק:
רגילה - ירוקה ובלי שום דבר מיוחד.
לבנה - נעלמת כשדורכים עליה. לפעמים יש מדרגות לבנות מהבהבות שמופיעות רק אחרי שדורכים על המדרגות שלפניהן.
כתומה/אדומה - ברגיל כתומה, ואחרי כמה זמן נהיית אדומה ומתפוצצת.
חומה - סדוקה, כשדורכים עליה היא נשברת והשחקן נופל מטה (לאו דווקא נפסל).
תכולה - זזה לרוחב המסך הלוך ושוב.
כחולה כהה - זזה לאורך המסך מעלה ומטה.
צהבהבות ירקרקות - באות בקבוצות, רועדות וכל פעם שדורכים על אחת מהן, הן מחליפות מיקום לרוחב המסך.
בונוסים

קפיץ - קפיצה גדולה מהרגיל.
נעלי קפיץ - נעליים זמניות שנותנות לכל דריכה קפיצה גדולה.
מקפצה - קפיצה גדולה.
כובע - תעופה לגובה, מגן ממפלצות, חורים שחורים וחלליות.
טיל - תעופה גדולה, מגן ממפלצות, חלליות וחורים שחורים.
מגן - שומר מפני מפלצות, חורים שחורים וחלליות.
Doodle Jump 2

ב 2021 יצאה גרסה חדשה למשחק, המבוססת על אותה רעיון, אך האנימציה ריאליסטית יותר וישנם מספר שינויים במשחק עצמו:
למשחק אין 12 עולמות אלא 8.
בזמן המשחק אוספים כוכבים שמשמשים כדי לפתוח שלבים.
המשחק אינו מורכב רק משיאים אלא גם משלבים שיש לעבור בעזרת הכוכבים.
זכריה סרוק

רבי זכריה בן סרוק (סביב ה'ר"י, 1450 – סביב ה'ר"ף, 1520), היה מרבני ספרד סמוך לגירוש ספרד, ופרשן מקראי. מחבר הפירוש 'מגילת אחשורוש'.
ביוגרפיה

נולד בספרד, לאביו רבי יהושע סרוק, שהיה גם רבו. בצעירותו התמקצע במלאכת הגורלות. שימש בתפקידים רבניים בקהילות החשובות בספרד. אחד מידידיו היה רבי שמואל די וידאש. בעקבות גירוש ספרד, גלה לאלג'יר. לאחר תקופה קצרה, בשנת ה'רנ"ג, רצה לעזוב את העיר, וכתשורה לרבני המקום שנהגו בו בכבוד, כתב עבורם פירוש למגילת אסתר סמוך לחג הפורים. רבי זכריה סיים לכתוב את המגילה בי' בניסן באותה השנה. במהלך כתיבת הפירוש למגילה, התאלמן מאשתו בכ"ב אדר ה'רנ"ג. לא ידוע להיכן נדד, והיכן נפטר.
השקפתו

בכתביו, הוא מתנגד לדרכו של חבירו רבי שמואל די וידאש, שחלק בתקיפות על הרמב"ם והרא"ש. רבי זכריה מעיד על עצמו: ”שנשבעתי ואקיימה להיות כנגד כל איש שיחלוק נגד הרא"ש והרמב"ם ז"ל דאפילו שיהיה אדוני אבי ז"ל שהיה אבי ורבי אחלוק עליו אם הוא חולק על אחד משני אלו”. כמו כן העריץ במיוחד את רבי אברהם אבן עזרא, והושפע גם מפירושי הרלב"ג.
בפירושו ביאר ביאורים מקוריים למגילת אסתר, ושילב בין חדשנות לבין שילוב מאמרי חז"ל, ולעיתים נדירות מביא גם מפרשני המקרא הקודמים לו.
רבי זכריה ראה בחיבורו הזדמנות להביע את אמונתו האיתנה גם לאחר גירוש ספרד, למען חיזוק האמונה בקרב קהל המגורשים.
השקפתו > מגילת אחשורוש

פירושו למגילת אסתר המכונה 'מגילת אחשורוש', נדפס בוונציה בשנת שכ"ה. כמה ממפרשי המגילה הזכירו את פירושיו של רבי זכריה, ביניהם ניתן למנות את הרשב"ץ האחרון ואת רבי שמואל די אוזידה.
לקריאה נוספת

הרב יהונתן שלום בנחיון, מבוא לפירוש מגילת אחשורוש לרבי זכריה ן' סרוק, בירחון האוצר אדר ב' ה'תשע"ט
הערות שוליים

↑  שם הגדולים בערכו.
1 2  סוף הפתיחה לספרו 'מגלת אחשורוש'.
1 2 3  הרב יהונתן שלום בנחיון, ירחון האוצר כו, עמ' רלג והלאה.
↑  ראו למשל, מגלת ספר (מהדורת תשע"ג) פרק א עמ' קמ, פרק ב עמ' קסו, ועוד.
↑  בסוף 'ביאור רבי שמואל די אוזידה למגלת אסתר' מהדורה תשנ"ג, הובאו רשימת מקומות בהם הביא רבי שמואל פירושים מרבי זכריה סרוק.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זכריה סרוק".
הנודד

| --- | --- |

 בימוי:  ראג' קאפור 
 הופק בידי:  ראג' קאפור 
 תסריט:  חוואג'ה אחמד עבאס 
 עריכה:  G. G. Mayekar 
 שחקנים ראשיים:  נאדירה (Maya) נרגיס (Vidya) Lalita Pawar ראג' קאפור Shailendra Iftekhar 
 מוזיקה:  Shankar–Jaikishan 
 צילום:  Radhu Karmakar 
 מדינה:  הודו 
 חברת הפקה:  R. K. Films 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בספטמבר 1955 
 משך הקרנה:  164 דק' 
 שפת הסרט:  הינדי 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט רומנטי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנודד (בהינדית: श्री ४२०; "שרי 420" – מר 420, פורסם בעולם בשם "הנודד") הוא סרט דרמה-קומדיה בוליוודי בשחור-לבן משנת 1955 בבימויו והפקתו של ראג' קאפור על בסיס סיפור שנכתב על ידי חוואג'ה אחמד עבאס. בסרט מככבים נרגיס, נאדירה וקאפור. המספר 420 מתייחס לסעיף 420 של חוק העונשין ההודי, הקובע את העונש על עבירת הונאה; לפיכך, "מר 420" הוא כינוי גנאי להונאה. הסרט מתרכז בראג' קאפור, יתום עני אך משכיל שמגיע לבומביי עם חלומות הצלחה. דמותו של קאפור מושפעת מהנווד הקטן של צ'ארלי צ'פלין, בדומה לדמותו של קאפור בסרט "הנווד" מ-1951. את המוזיקה הלחין הצוות של שנקר ג'יקישאן, והמילים נכתבו על ידי שיילנדרה וחסרת ג'איפורי.
הנודד היה הסרט ההודי הרווחי ביותר של 1955, הסרט ההודי הרווחי ביותר בכל הזמנים בזמן יציאתו לאקרנים והשיר " Mera Joota Hai Japani " ("הנעליים שלי יפניות"), ששר מוקש, הפך לפופולרי ולסמל פטריוטי של הודו העצמאית החדשה.
עלילה

ילד כפרי, ראג' (ראג' קאפור), מאלהבאד, נודד לעיר הגדולה, בומביי, בהליכה, על מנת להתפרנס. הוא מתאהב בווידיה המסכנה אך בעלת המידות הטובות (נרגיס), אך עד מהרה מתפתה לעושר של אורח חיים חופשי ובלתי מוסרי שמוצג לו על ידי איש עסקים חסר מוסר וחסר מצפון, סת' סונצ'אנד דהרמננד (נמו) והרקדנית הרמאית מאיה (נדירה). בסופו של דבר הוא משוכנע לעשות תרגיל עוקץ בהימורי קלפים. וידיה מנסה בכוח להפוך את ראג' לאדם טוב, אך נכשלת.
בינתיים, סונאצ'נד מעלה תוכנית הונאה לניצול אנשים עניים, לפיה הוא מבטיח להם בתים קבועים ב-100 רופי בלבד. התוכנית משתלמת, מכיוון שאנשים מתחילים לאגור כסף לבית, אפילו במחיר של דברים חשובים אחרים. הבוז של וידיה לראג' גובר עוד יותר. ראג' מתעשר אך עד מהרה מבין שהוא שילם על כך מחיר יקר מאוד. כאשר ראג' מגלה שלסונצ'אנד אין תוכניות לקיים את הבטחותיו, הוא מחליט לתקן את העוולות.
ראג' לוקח את כל ניירות האג"ח של בתי האנשים ומנסה לברוח מביתו של סונצ'אנד, רק כדי להיתפס על ידי סונצ'נד ומקורביו. בתגרה שמתרחשת, סונצ'אנד יורה בראג' והוא נופל מחוסר הכרה. כשאנשים שומעים את הירי, הם באים ורואים את ראג' כמעט מת. סונצ'אנד מספר למשטרה שראג' ניסה לברוח לאחר שגנב כסף מהכספת שלו, ומכאן שסונצ'אנד ירה בו.
לאחר מכן, ראג' ה"מת" חוזר לחיים, ובאמצעות היגיון מוכיח את אשמתו של סונצ'אנד. סונצ'אנד ושותפיו נעצרים, בעוד וידיה סולחת בשמחה לראג'. הסרט מסתיים בכך שראג' אומר "יה 420 נהין, שרי 420 היין" ("אלה לא סתם נוכלים, הם נוכלים מכובדים").
דמויות

נרגיס – וידיה
נאדירה – מאיה
ראג' קאפור – רנביר ראג'/ראג'קומאר סקסנה
לילטה פאוור – גנגה מיי
חשיבות הסרט

הסרט הפך לפופולרי במדינות רבות בעולם, כולל ברית המועצות, רומניה וישראל. ברוסיה, נאמר כי ראג' קאפור היה פופולרי כמו ג'ווהרלאל נהרו, בשל הצלחתם של הנווד והנודד.
"הנודד" זכה בקרב מעריצים רבים של הקולנוע הבוליוודי למעמד של סרט פולחן. הוא משלב בתוכו את כל המרכיבים הבסיסיים של תמת הקולנוע הבוליוודי הטיפוסי. השירים שבו הפכו אף הם לאהודים ביותר.