stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
J-600T יילדירים
הערות שוליים

↑  "TÜRKİYE'DE İLK ÜRETİLEN FÜZE OLAN 'J' ŞİLE'DE YAPILAN DENEMEDE GÖZ DOLDURDU". Undersecretariat for Defence Industries (SSM). 14 בינואר 2002. אורכב מ-המקור ב-4 באוקטובר 2011. נבדק ב-29 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bora J-600T Yildirim". Global Security. 29 בינואר 2018. אורכב מ-המקור ב-29 בספטמבר 2023. נבדק ב-29 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
ASU-85

ה-ASU-85 (רוסית: Авиадесантная самоходная установка, АСУ-85, Aviadesantnaya Samokhodnaya Ustanovka, 'מערכת מתנייעת מוטסת') הוא תותח מתנייע מוטס סובייטי מתקופת המלחמה הקרה. מ-1959, הוא החל להחליף את ה-ASU-57 בעל הגג הפתוח בשירות. זה, בתורו, הוחלף על ידי ה-BMD-1 החל מ-1969.
היסטוריית פיתוח

פיתוח תותח סער חדש עבור הכוחות המזוינים החל בלשכת העיצוב OKB-40 של מפעל ייצור כלי רכב מיטיסקי (MMZ), תחת פיקוחו של המעצב הראשי ניקולאי אלכסנדרוביץ' אסטרוב. אבטיפוס אובייקט 573 הראשון היה מוכן עבור מבחני מפעל במחצית השנייה של 1953. אחרי רכב הראשון זה באה קבוצה קטנה של שלושה כלי רכב משופרים שהיו מוערכים על ידי הכוחות המזוינים ב-1956–1957. כלי הרכב המשופרים הופעלו על ידי מנוע דיזל שישה צילינדרים אופקי וחדש, ה-YaMZ-206V, במקום המנוע המקורי V-6 של ה-PT-76. ב-1958, ההוראה להתחיל סדרת ייצור של ה-SU-85 - כפי שהייתה ידועה בהתחלה (אף כי כבר היה רכב עם אותו השם, המבוסס על T-34) - ניתנה. עם זאת, בעקבות הוראה של משרד הביטחון להוסיף גג משוריין (כלי הרכב הראשונים היו עדיין בעלי גג פתוח), ייצור סדרתי יכול היה להתחיל רק ב-1961. עד אז, התצורה כבר לא הייתה מעודכנת ובמחצית השנייה של שנות ה-1960, חיל הצנחנים הסובייטי הפך למפעיל העיקרי של ה-SU-85, ושינה את שמו ל-ASU-85.
עיצוב

ה-SU-85/ASU-85 מבוסס על שלדת ה-PT-76, אך ללא יכולות אמפיביות ומצויד עם מנוע חדש. לרכב יש שלושה תאים: תא נהיגה בחזית, תא לחימה במרכז, ותא המנוע מאחור.
החימוש הורכב מתותח 85 מ"מ (D-70 (2A15, הנגזר מ-F.F. D-48 של פטרוב. המשקל הכולל של תחמושת ה-L/67 הוא 1,865 ק"ג, עם טווח אנכי של 4.50°- עד ל-15°+. טווח אופקי הוא 15 מעלות לכל צד. ה-D-70 משתמש באותה תחמושת כמו ה-D-48 (3BK-7 HEAT, BR-372 HVAP-T ו-OF-372 HE), עם יכולת נשיאה של 45 פגזים. לתותח יש טווח יעיל של 1,150 מ' וטווח מקסימלי של 10 ק"מ. הוא יכול לחדור 192 מ"מ של שריון פלדה מזווית של 60° במרחק מקסימלי של ק"מ אחד. המקלע החד צירי הוא SGMT או PKT עם יכולת נשיאה של 2,000 כדורים.
גם התותח הראשי וגם המקלעים החד-ציריים מכוונים באמצעות כוונת TShK-2-79. בשביל אש לילית, כוונת ה-TPN1-79-11 הייתה בשימוש בשילוב עם זרקור ה-L-2 IR. אש עקיפה נערכה עם העזרה של כוונות ה-S-71-79 ו-PG-1. יתר על כן, המפקד היה מסופק עם שני מכשירי תצפית; TNPK-20 (ליום) ו-TKN-1T (ללילה).
כל רכבי ה-ASU-85 סופקו ברדיו R-113 ומערכת אינטרקום R-120. בתחילת 1970, כמה כלי רכב היו מצוידים במקלע כבד DShK-M 12 מ"מ עם 600 כדורים. כלי רכב אלה היו בעלי יכולת נשיאה מופחתת של 39 פגזים והם קיבלו את מציין נאט"ו ASU-85 M1974. המציין המקורי היה SU-85M או ASU-85M. ה-ASU-85 יכול היה גם להיות מצויד עם מחוללי עשן BDSh-5.
היסטוריית שירות

חיל הצנחנים הסובייטי השתמש ב-ASU-85 בפעולות מוטסות. תפקידו העיקרי היה תמיכה קלה בחיל הרגלים או תקיפה, עם יכולות נ"ט מוגבלות. לכל דיוויזיה מוטסת הייתה גדוד תותחי סער אחד עם 31 רכבי ASU-85. לדיוויזיה המוטסת פומרניה מספר 6 הפולנית (פולנית: 6 Pomorska Dywizja Powietrzno-Desantowa) היה מספר שווה של כלי רכב.
ה-ASU-85 הפך אפשרי עם כניסתם של מסוקי ה-Mi-6 ו-Mi-10, רב-מצנח בעל קיבולת גבוהה, ומערכות רטרו-טילים בשביל הצנחות. הוא נצפה לראשונה על ידי נאט"ו ב-1962, והיה בשימוש נרחב על ידי יחידות הצנחנים הסובייטיות והפולניות.
במהלך מלחמת אפגניסטן, כוחות מוטסים סובייטיים השתמשו ברכבי ASU-85 בקרב.
בתחילת 2016, וייטנאם הביעה עניין בחבילה משודרגת בשביל ה-ASU-85 הכוללת יחידת כוח יותר חזקה המגבירה את המהירות בכביש מ-45 ל-60 קמ"ש ואת מרחק השיוט מ-400 ל-450 ק"מ.
גרסאות

אין גרסאות של ASU-85, אבל השלדה שלו שימשה כבסיס לעיצובים אחרים, כגון שלדת ה-GM-575 של ה-ZSU-23-4 "שילקה" ושלדת GM-568 ו-GM-578 של רכב השיגור 2P25 ורכב המכ"ם 1S91 שהיה חלק ממערכת 2K12 "קוב".
מפעילים > מפעילים לשעבר

צבא גרמניה המזרחית קיבל 20 כלי רכב ב-1964.
צבא פולין קיבל 31 ASU-85 ב-1966. כולם הוקצו לפלוגת הארטילריה המתנייעת מספר 35 (פולנית: 35. Dywizjon Artylerii Samobieżnej) של הדיוויזיה המוטסת פומרניה מספר 6 (פולנית: 6. Pomorska Dywizja Powietrzno-Desantowa) בקרקוב. כולם הוצאו משרות ב-1976.
הצבא האדום הפעיל רכבי ASU-85 בחטיבות צנחנים של הכוחות המוטסים הסובייטיים, כל התותחים המתנייעים הוצאו משימוש.
כלי רכב ששרדו

פולין
מוזיאון הצבא הפולני בוורשה - מספר טקטי 1601, בתצוגה במוזיאון הטכנולוגיה הצבאית הפולנית
מוזיאון ארטילריה בטורון
מוזיאון הנשר הלבן בסקרז'יסקו-קמיינה - מספר טקטי 9011
מוזיאון הנשק הפולני בקואובז'ק,
מוזיאון נשק משוריין בפוזנן
מוזיאון צבאי בסובאלק.
רוסיה
מוזיאון הטנקים בקובינקה - מספק טקטי 057
אנדרטה באומסק
שתי אנדרטאות באתר צבאי בפסקוב
אוקראינה
מוזיאון ציוד צבאי בפארק השלום בקרמנצ'וג
אנדרטה בתרוּתינה - מספר טקטי 328
הערות שוליים

1 2  Vietnamese army back into service the old Soviet-made ASU-85 self-propelled anti-tank gun - Armyrecognition.com, 24 April 2016
↑  Fisher, Richard (21 April 2016).
↑  Militarne Podróże
מפת מפעילי ASU-85 לשעבר באדום. מפעילים נוכחיים בכחול
ASU-85 ב-Muzeum Polskiej Techniki Wojskowej בוורשה.
ASU-85 במוזיאון נשק פולני בקואובז'ק.
X-2 שינשין

X-2 שינשין (ביפנית: 先進技術実証機, באנגלית: X-2, בעבר נקרא ATD-X) הוא מטוס קרב הראשון של יפן בעל טכנולוגיית חמקנות. מהדור החמישי של מטוסי הקרב. כינויו הסופי אמור להיות F-3.
מפותח על ידי תאגיד מיצובישי, שגם ייצר את מטוסי הקרב היפניים במלחמת העולם השנייה. הוא מפותח עבור מכון המחקר של משרד ההגנה של יפן (TRDI).
לוקהיד מרטין, יצרנית החמקנים F-35 ו-F-22, שותפה בתוכנית היפנית, משום שנאסר עליה למכור את ה-F-22 למדינות זרות.
פיתוח המטוס נמשך מאז 2006, והוא טס לראשונה באפריל 2016.
האורך של מטוס ה-X-2 הוא 14.2 מטרים ומוטת כנפיו 9.1 מטרים. המטוס הוא חד מושבי. מהירותו המרבית 2,475 קמ"ש (1.82).
RoBattle

RoBattle, הוא רובוט מודולרי צבאי שפותח על ידי התעשייה האווירית לישראל.
הוא נועד לבצע משימות מסוימות שאחרת ייעשו על ידי חיילים רגליים, כגון הגנת שיירה, סיור חמוש ואחרים. הוא נע על שישה גלגלים, אבל ניתן להחליפם בזחל. הרובוט מסוגל לחצות שטח מחוספס ולעבור מכשולים כגון קירות נמוכים. המודולריות של RoBattle מאפשרת לחבר לו זרועות רובוטיות שונות, מכ"ם, ומערכות נשק המאפשרות לו להיות מותאם למשימה אותה הוא צריך לבצע. ככזה, מערכות רגישות של Robattle הם בעלות יתירות כדי לאפשר לו לפעול גם לאחר שספג נזק.
RoBattle שוקל 7 טונות ויש לו יכולת לשאת עד 3 טון. זה מתקשר באמצעות 4G טכנולוגיה סלולרית (LTE).
הערות שוליים

↑  Furness, Dyllan (10 ביוני 2016).
↑  הירח, Mariella (9 ביוני 2016).
↑  "התעשייה האווירית משיקה RoBattle קרקע לא-מאוישים רכב". army-technology.com.
1 2  אשל, תמיר (8 ביוני 2016).
MBDA

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים) 
 חברות בנות:  MBDA (United Kingdom)  MBDA Deutschland GmbH 
 ענפי תעשייה:  activités des sociétés holding, תעשיית הנשק 
 מוצרים עיקריים:  טיל, weapon countermeasures 
 הכנסות:  3,780,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2018) 
 יו"ר:  Eric Béranger 
 עובדים:  11,000 (נכון ל־2018) 
  
 www.mbda-systems.com
 
טיל אוויר-אוויר ASRAAM מתוצרת MBDA
טיל אוויר-קרקע APACHE מתוצרת MBDA
MBDA הוא שמה של חברה אירופאית המפתחת ומייצרת טילים ומוצרים צבאיים אחרים. היא נוצרה על ידי מיזוג של החברות: Aérospatiale-Matra Missiles הצרפתית (של EADS, כיום קבוצת איירבוס), Alenia Marconi Systems האיטלקית (של לאונרדו (Finmeccanica לשעבר)) ו-Matra BAe Dynamics הבריטית (של BAE Systems) בדצמבר 2001. ב-2015, היו לחברה כ-10,000 עובדים. ב-2015, MBDA רשמה הזמנות על סך €5.2bn ובנוסף צבר הזמנות של €15.1bn MBDA עובדת עם כוחות מזוינים של כ-90 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מוצרים

בסך הכל, לקבוצה יש 45 מוצרים מבצעיים, ועוד כ-15 בפיתוח. מוצרי MBDA כוללים:
טילי אוויר-אוויר:
ASRAAM - טווח קצר, הנחיית IR
Meteor - טיל ארוך טווח, המתביית על מכ"ם פעיל
MICA - טיל מונחה IR ומכ"ם (גם SAM)
טילי קרקע-אוויר:
מיסטרל (גם AAM)
Eurosam Aster - טווח בינוני (Aster 15) וארוך (Aster 30) הגרסה היבשתית והימית של SAM
LFK NG (יחד עם "Diehl BGT Defence")
Aspide
Rapier
Sea Wolf
CAMM (גרסאות ים אוויר ויבשה)
טילי אוויר-קרקע:
Apache
ברימסטון
Storm Shadow/SCALP-EG
AS-30L
PGM 500 ו-PGM 2000 טילים מונחים
ASMPA - טיל גרעיני צרפתי
Zuni מונחה לייזר
Diamond Back - קיט להגדלת טווח עבור SDB
Viper Strike
טילים נגד ספינות:
אקסוסט (גרסאות ים אוויר ויבשה של סוללות שיגור)
Otomat/Teseo
Sea Eagle
Marte (גרסאות ים אוויר ויבשה של סוללות שיגור)
FASGW(H)/ANL
טילים נגד טנקים:
מילאן
PARS 3 LR - לטווחים ארוכים (יחד עם Diehl BGT Defence)
ERYX - לטווחים קצרים
HOT
Missile Moyenne Portée (MMP)
מערכות
Spada
Eurosam SAMP/T
PAAMS מערכת טילים הכוללת:
(S)‏ UKAMS PAAMS
(E) ‏Eurosam PAAMS
Eurosam SAAM-IT
Eurosam SAAM-FR
MEADS
מערכת עתידית מרובת ראשי קרב
הערות שוליים

↑  MBDA • אירופה מרכזים של מצוינות
1 2 3  MBDA בע " מ.
↑  About Us | MBDA Systems, MBDA (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1792 1164  VIAF: 155249145   WorldCat (עם VIAF): 155249145
צ'ארלס אוונס יוז

צ'ארלס אוונס יוז (באנגלית: Charles Evans Hughes;‏ 11 באפריל 1862 – 27 באוגוסט 1948), היה משפטן, עורך דין ופוליטיקאי רפובליקני אמריקאי שכיהן כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית (1930–1941), כמושל מדינת ניו יורק (1907-1910) וכמזכיר המדינה של ארצות הברית (1921–1925). הוא היה המועמד הרפובליקני לנשיאות בבחירות של 1916, והפסיד בהפרש צמוד לנשיא היוצא וודרו וילסון.
יוז היה פרופסור בשנות התשעים של המאה ה-19, ותמך בליברליזם. הוא היה חבר בתנועה הפרוגרסיבית במאה העשרים, דיפלומט ועורך דין בניו יורק בימי הרדינג וקולידג', והיה ידוע בכך שתמך והתנגד לחלק מרפורמות הניו דיל בשנות ה-30.
ביוגרפיה > ראשית חייו ולימודיו

צ'ארלס אוונס יוז נולד בגלן פולס, ניו יורק. הוא היה בנו של הכומר דייוויד יוז ומרי יוז, אחותו של סנאטור. הוא היה פעיל בכנסייה הבפטיסטית בניו יורק.
הוא למד בבית ספר בניו ג'רזי. בגיל 14, החל בלימודיו האקדמיים באוניברסיטת מדיסון. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת בראון. הוא היה התלמיד השלישי בכיתתו בגיל 19. הוא החל ללמוד משפטים בשנת 1882 באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1884 הוא סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בנוסף הרצה באקדמיית דלאוור.
ב-1885 פגש את אנטואנט קרטר, בתו של שותף בכיר בעסק בו עבד, והם נישאו ב-1888. היה להם בן אחד, צ'ארלס הבן, ושלוש בנות.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שסיים את לימודיו, החל לעסוק בניו יורק בעריכת דין במשרד פרטי. לאחר שנישא, הוא הפך לשותף במשרד. בשנת 1891 פסק יוז מעבודתו בעריכת דין ומונה לפרופסור למשפטים באוניברסיטת קורנל. כעבור שנתיים הוא שב לעריכת דין בניו יורק, במקביל להמשך ההוראה האקדמית במסגרת בית הספר למשפטים, עיסוק בו המשיך עד שניסה להיבחר למושל.
יחד עמו עבד באותה עת וודרו וילסון, יריבו העתידי בבחירות לנשיאות. בתקופה זו החל יוז לפעול בפעילות ציבורית מקצועית, עיקרה כחבר בוועדות ציבוריות לבדיקת מחירי שירותים שונים. גילויי השחיתות שמצאה הוועדה הובילה, בין היתר, להורדת מחירי הגז בעיר. ב-1906, מונה לוועדה לחקירת תעשיית הביטוח בניו יורק.
ביוגרפיה > מושל ניו יורק

בשנים 1907–1910 כיהן יוז כמושל מדינת ניו יורק. בעת בחירתו הוא היה מועמד המפלגה הרפובליקנית היחיד ברחבי ארצות הברית לזכות במינוי, לאחר שניצח את ויליאם רנדולף הרסט. יוז רץ על מצע שדרש את שיפור רמת החיים בניו יורק בעזרת רפורמות חברתיות. כפרוגרסיבי, הצליח יוז לנצל את האהדה של תאודור רוזוולט ולהחליש את הרפובליקנים השמרנים במדינה. בשנת 1908 הוא דחה את הצעתו של ויליאם הווארד טאפט להתמודד למשרת סגן נשיא ארצות הברית. תאודור רוזוולט הפך לתומך גדול שלו.
כמושל, הוביל יוז רפורמות בשלושה תחומים: מנהל תקין וטוהר מידות בשירות הציבורי, הרחבת סמכויות המדינה כלפי עסקים בתחום השירות הציבורי, והרחבת שירותי הרווחה והמשטרה בעיר. כדי להתנגד לשחיתות, הוא העביר חוקים ב-1906 וב-1907 שהגבילו תרומות מתאגידים לפוליטיקה ודרשו ממועמדים להציג את התרומות שלהם, חקיקה שחמש עשרה מדינות אחרות החליטו לאמץ. הוא העביר חקיקה שהרחיבה את סמכויותיו כלפי פקידי הממשל, ופיטר פקידים מושחתים. הוא גם הצליח להעלות את כוח הוועדה לשירות הציבור.
כששני חוקים למען הפחתת דמי נסיעה ברכבת עברו, הטיל עליהם יוז וטו בטענה שרמת המחירים צריכה להיקבע בידי ממונים מומחים ולא בידי נבחרים. הוא רצה ממשלה לא בידי העם, אלא למען העם, בטענה ש"בממשל חייבים להיות פקידים שמושלים".
יוז לא הצליח בהשגת אחת ממטרותיו החשובות כמושל: רפורמה בבחירות מקדימות. הוא קיווה להתפשר עם מנהיגי המפלגה המקומיים, ודחה את האפשרות של בחירות מקדימות ישירות, שבהן הבוחרים יוכלו לבחור בין מועמדים, והעדיף במקום זאת מערכת מסובכת של מועמדויות שיאושרו בוועידת המפלגה. מנהיגי המפלגה המקומיים דחו את הפשרה, והמועצה המחוקקת דחתה את התוכנית בשלושה מקרים בין 1909 ל-1910.
בנושאים חברתיים, תמך יוז ברפורמות חברתיות מוגבלות. הוא תמך בחוק שהנהיג יום עבודה בן שמונה שעות ושבוע עבודה בן 48 שעות לעובדי מפעלים- אולם רק לאלו שגילם מתחת לשש עשרה. הוא הצליח להשיג את הסכמת המועצה המחוקקת עבור חוק שאסר על עובדים צעירים לעבוד בשלושים מקצועות מסוכנים, כשהוא נעזר בחוות דעת משפטית בנושא. כדי לאכוף את החוקים, ארגן יוז ב-1907 "מחלקת עבודה", ומינה נציב מטעמו. כעבור שנתיים, נוצר משרד חדש לנושאי מהגרים במחלקת העבודה.
בשנתו האחרונה כמושל, הוא השיג את עזרת מבקר המדינה בהכנת התקציב. הוא חתם על חוק שדרש פיצויים לעובדים שנפצעו בתעשיות המסוכנות, ומערכת התנדבותית לפיצויים לעובדים האחרים. לאחר שבית המשפט לערעורים בניו יורק קבע שהחוק אינו חוקתי, משאל עם גרם לתיקון החוקה של ניו יורק כדי לאשר אותו.
ב-1908, נאלץ לשקול מתן חנינה לצ'סטר גילט, שהטביע את חברתו גרייס בראון. המושל דחה את מתן החנינה, ואישר את הריגת גילט בכיסא חשמלי.
כשעזב יוז את תפקידו, נטען שהותיר מדינה שונה לחלוטין ממה שקיבל. ב-1926, מונה יוז בידי מושל ניו יורק אל סמית' לתפקיד יושב הראש של "הוועידה לארגון מחדש של המדינה", שהובילה לתוכניות מקיפות יותר ממה שחזה יוז.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון

ב-25 באפריל 1910, בחר הנשיא ויליאם הווארד טאפט ביוז לתפקיד שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית לאחר מותו של שופט אחר. הסנאט אישר את מועמדותו ב-2 במאי 1910, ויוז התמנה לתפקיד באותו היום. הוא היה בבית המשפט העליון עד 1916, והמשיך לתמוך בהחלטות שערערו את הקפיטליזם המסורתי. הוא כתב פסקי דין שהרחיבו את סמכויות הממשלה והמדינה.
במשפט נגד מדינת אלבמה, פסק ששעבוד הוא לא רק עבדות, ובפסק דין אחר פסק שוועדות סחר בין המדינות יכולות לשנות מחירים כאוות נפשן.
בפסק דין מאפריל 1915, שפסק שליאו פרנק עדיין אשם במעשים שיוחסו לו, התנגד יוז לפסק הדין, יחד עם אוליבר ונדל הולמס הבן.
ביוגרפיה > מועמד לנשיאות

יוז התפטר מבית המשפט העליון ב-10 ביוני 1916, כדי להפוך למועמד לתפקיד נשיא ארצות הברית ב-1916. הוא השופט האחרון שהתפטר מבית המשפט העליון למען ריצה לתפקיד ציבורי. המפלגה הפרוגרסיבית תמכה בו, הודות לתמיכה מצד הנשיא לשעבר, תיאודור רוזוולט. גם הנשיא לשעבר ויליאם הווארד טאפט תמך בו, והרגיש שיוכל להיות אלטרנטיבה ממשית לנשיא הדמוקרטי, וודרו וילסון, בשל ההישגים שהשיג בתור מושל ניו יורק. מנהיגים לשעבר של המפלגה הפרוגרסיבית מחו על הבחירה בו, ותמכו בוילסון, כיוון שיוז התנגד לחוקים לימי עבודה בני שמונה שעות, לתיקון ה-16 לחוקה, וכיוון שיוז לא התמקד בנושאים פרוגרסיביים במהלך מסע הבחירות. יוז נוצח בידי וילסון במסע בחירות צמוד (בהפרש של 23 אלקטורים ו-594,188 קולות). הבחירות היו תלויות בקליפורניה, בה הצליח וילסון לנצח בהפרש של 3,800 קולות, לזכות ב-13 האלקטורים שלה ולהיבחר לכהונה שנייה. יוז לא זכה לתמיכתו של הירם ג'ונסון, מושל קליפורניה וסגנו של רוזוולט ב-1912, לאחר שלא הצליח להיפגש איתו.
למרות שכמעט הפך לנשיא, לא ניסה יוז להיבחר שוב ב-1920. הוא ניסה למצוא דרכים שימנעו ניסיון לשליטה ממשלתית רחבה, כמו בימי וילסון, על תעשיות חשובות כתעשיות הרכבת, דבר שהרגיש שמחסל את האינדיבידואליזם. לאחר שהמפלגה הפרוגרסיבית של רוברט לה פולט תמכה בהגבלות כאלו ב-1924, פנה יוז ימינה, והאמין שיש להגביל את כוח הפקידות הממשלתית לעומת זכויות היחידים וזכויות הרכוש.
ביוגרפיה > מזכיר המדינה

יוז חזר לממשלה במרץ 1921, כמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של וורן הרדינג. ב-11 בנובמבר 1921, נפתחה הוועידה הימית בוושינגטון, שדנה בהגבלות הכוח הימי של המעצמות. בריטניה, צרפת, איטליה, יפן וארצות הברית נכחו, וגם מדינות אחרות עם דאגה לגבי שטחים באוקיינוס השקט- בלגיה, הולנד, פורטוגל וסין.
יוז ואליהוא רוט הובילו את המשלחת האמריקנית. הוועידה נמשכה עד פברואר 1922, והגיעה ל"הסכם ארבע המעצמות", שחייב את כל המעצמות לשמור על המצב הקיים באוקיינוס השקט, הסכם שהחזיר את שאנדונג לסין, "הסכם חמש המעצמות" שהגביל את גודל הצי של המעצמות, "הסכם תשע המעצמות" שהבטיח את עצמאות סין, "ברית שש המעצמות" שאיחדה בין חמש המעצמות וסין כנגד הכבלים הגרמניים באוקיינוס, והסכם שהעניק לארצות הברית זכויות באי יאפ.
יוז המשיך בתפקידו לאחר מותו של הרדינג, בממשל קולידג', אולם התפטר לאחר היבחרו של קולידג'. ב-30 ביוני 1922, חתם על הסכם שסיים את הכיבוש האמריקני ברפובליקה הדומיניקנית.
תפקידים נוספים

ב-1907, הפך לנשיא הראשון של הוועידה הצפון-בפטיסטית, ובנוסף היה נשיא איגוד עורכי הדין של ניו יורק.
לאחר שעזב את מחלקת המדינה, חזר לעריכת דין. בין 1925 ל-1930, ניהל 50 משפטים בבית המשפט העליון. בנוסף, שפט בבית המשפט לצדק בינלאומי (גרסה מוקדמת של בית הדין הבינלאומי לצדק) בהאג בין 1928 ל-1930. בנוסף לכך היה ציר בוועידה הכלל-אמריקנית לבוררות ולהסדרים בין 1928 ל-1930. הוא הקים ועידה לאומית של נוצרים ויהודים, כדי להתנגד לקו קלוקס קלאן, לאנטי-קתוליות ולאנטישמיות בשנות העשרים והשלושים.
בין 1925 ל-1926, ייצג את חברת וזלין בפני הוועידה לשימור שמן.
ב-1928, בעלי עסקים שמרנים ניסו לבחור בו כמועמד הרפובליקני במקום הרברט הובר. יוז סירב לכך מפאת גילו.
תפקידים נוספים > נשיא בית המשפט העליון

הרברט הובר, שמינה את בנו של יוז לתפקיד פרקליט המדינה ב-1929, מינה את יוז לתפקיד נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-3 בפברואר 1930. יוז אושר בידי הסנאט ב-13 בפברואר, והתמנה לתפקידו באותו היום. הוא שירת בתפקיד עד 1941, והחליף את ויליאם הווארד טאפט, הנשיא לשעבר וחברו למפלגה הרפובליקנית, שגם הוא הפסיד לוילסון בבחירות לנשיאות, ומינה את יוז לתקופת כהונתו הראשונה בבית המשפט העליון.
האגפים הפרוגרסיביים בשתי המפלגות התנגדו למינויו של יוז בטענה שהיה ידידותי מדי לעסקים הגדולים. בנוסף, בגיל 67, היה יוז השופט המבוגר ביותר שנבחר לתפקיד. למרות זאת, הוא זכה לתמיכה של שני שלישים מהסנאט.
הוא השביע את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ב-1933, 1937 וב-1941.
בית המשפט היה מורכב בשופטים פרוגרסיביים יותר. יוז החליט לתמוך בהם ולהתנגד לעסקים הגדולים. אולם החשש מפקידות ממשלתית מנופחת שפיתח גרמה לו להחליט כמה החלטות לטובת התאגידים. הוא אישר חוקים לטובת זכויות האזרח וחירויות האזרח. הוא פסק שצווי איסור פרסום הם אינם חוקתיים. בנושא הכלכלי, תמך בחוקים שאפשרו "חופש בהזדמנות" ליחידים וגם בחוקים שהגדילו את כוחה של המדינה. הוא לא תמך באופן אישי בחקיקה שקשרה את התכנון הכלכלי הלאומי לפקידות הממשלתית. הוא התנגד בתחילה לניו דיל של רוזוולט וניסה ליצור חזית נגדו בבית המשפט, ובהשפעתו הגביל את רוזוולט וביטל חוקים שלא נראו חוקתיים בעיניו. ב-1935, יוז התחיל להרגיש שארבעת השופטים השמרנים בבית המשפט מתעלמים מהחוק כדי לבצר את מעמדם.
יוז יצר ברית עם שלושה שופטים ליברלים- לואיס דמביץ ברנדייס, הרלן סטון ובנג'מין קרדוזו, שכונו שלושת המוסקטרים - כדי לאשר מבחינה חוקית חלקים מהניו דיל (כמו החרמת הזהב). לעיתים תמך בשמרנים (קבוצת ארבעת הפרשים, שעליה נמנו השופטים פירס באטלר, ג'יימס קלארק מק'ריינולדס, ג'ורג' סאת'רלנד וויליס ואן דוונטר), כמו במהלך התנגדותו למנהל השיקום החקלאי.
ב-1936, הוא הרגיש שהוא זוכה לעוינות מצד חבריו בבית המשפט. הוא המשיך להיות לשון המאזניים בבית המשפט, כשהוא תומך לעיתים בליברלים ולעיתים בשמרנים. ב-1937, כשבית המשפט החל לתמוך בו יותר, אישר חוקים שהגבילו את תעריפי הרכבת וחוקי רגולציה אחרים.
ב-1937, כשהציע רוזוולט למנות עוד שישה שופטים לבית המשפט, פעל יוז נגד החוק, שנכשל בסנאט, בכך שהעביר חוקים לטובת הניו דיל- כולל חוק הביטוח הלאומי. לאחר מכן קבע בית המשפט שחוק שכר מינימום הוא חוקתי.
לאור תמיכת הבוחרים ברוזוולט בבחירות של 1936, בהן נבחר רוזוולט ברוב מוחץ, החל יוז לאשר עוד חוקי ניו דיל. יוז טען שחוקי הניו דיל עברו בגלל שהיו חוקתיים, ולא בגלל החוק למינוי שופטים שהציע רוזוולט.
יוז פיקח על מעבר בית המשפט העליון אל משכנו החדש.
הוא כתב 199 פסקי דין ב-11 שנותיו בתפקיד, ונחשב לנשיא בית משפט עליון חשוב.
תפקידים נוספים > מותו

ב-27 באוגוסט 1948, בגיל 86, מת יוז בביתו במסצ'וסטס. הוא קבור בניו יורק סיטי.
הנצחה

רכס יוז בהרי המלכה מוד בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של צ'ארלס יוז.
יוז בגיל 16
יוז כמושל
ביתו של יוז ב-1921
דיוקן של יוז כשופט עליון.
תסמונת מינכהאוזן

| --- | --- |
 תחום:  פסיכיאטריה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/291304  article/295258 
 DiseasesDB:  8459 33167
 MeSH:  D009110
 סיווגים
 ICD-10:  F68.1
 
תסמונת מינכהאוזן (Münchhausen Syndrome) או בשמה הנוסף "סינדרום התמכרות לבתי חולים" היא תסמונת נפשית מוכרת מתחום ההפרעות הפסיכיאטריות המשויכת לקטגוריית הפרעות מלאכותיות. הפרעות פסיכיאטריות מלאכותיות מתאפיינות בחולים שבצורה מכוונת מעמידים פני חולה, או כסובלים מטראומה פסיכולוגית, וזאת על מנת למשוך תשומת לב או אהדה לעצמם. התסמונת קיימת אצל אחוזים בודדים באוכלוסייה, בעיקר בטווח הגילים 20–30. ההנחה היא כי תפקיד החולה מוכר ומנחם, והוא ממלא צרכים פסיכולוגיים רבים, בהם: אהדה, סימפתיה ודאגה.
אחד הדיונים הבולטים בנושא תסמונת מינכהאוזן הוא בדבר מודעותם של החולים לכך שהם מושכים תשומת הלב אל עצמם, שכן בניגוד לסובלים, לדוגמה מהיפוכונדריה, שאינם מודעים למצבם, הלוקים בתסמונת מינכהאוזן מודעים לכך שהם מגזימים בתסמינים הרפואיים ולהעמדת הפנים שלהם, אך מוכנים לכך ובלבד שיזכו לאשפוז ולטיפול של המערכת הרפואית.
מקור השם

"תסמונת מינכהאוזן" קרויה על שם דמות ספרותית בספר שכתב רודולף אריך רספה המבוססת על דמות היסטורית, קרל פרידריך הירונימוס פון מינכהאוזן, ברון גרמני מהמאה ה-18, שחי בדרום הנובר בשנים 1720-1797. דמותו של הברון מינכהאוזן בספר מוצגת כמי שנהג להתהדר בסיפורי פנטזיה על סמך הקריירה הצבאית שלו, לטייל ברחבי העולם ולהתפאר בסיפורי בדיות, הסתבך במעילה והואשם בתרמית ובגניבת כספים. בעקבות כך השם מינכהאוזן הפך לשם הנקשר לאדם הנחשב לכזבן וגוזמאי (אדם המספר סיפור מומצא שפרטיו מופרזים).
בשנת 1951 ריצ'רד אשר (Richard Asher) יישם לראשונה את המונח תסמונת מינכהאוזן, המיועדת לאנשים המטיילים מבית חולים אחד למשנהו, ומדמיינים את מחלותיהם השונות. המונח תיאר דפוסים של פגיעה עצמית, בהם אינדיבידואלים מזייפים או מפברקים היסטוריה, סימנים פיזיים ותסמינים של מחלה. ריצ'רד אשר, השתמש לראשונה במונח במאמרו ב-"The Lancet" (ירחון הבריאות הבריטי, פברואר 1951). במקור המונח שימש על מנת לאפיין את כל המחלות הפסיכיאטריות המלאכותיות (דמיוניות), אולם כיום בעקבות התרחבות המושג המאפיין את המחלות המלאכותיות, המושג תסמונת מינכהאוזן מיוחס למקרי קיצון, בהם הפעולה המרכזית של הלוקה בתסמונת מינכהאוזן מתאפיינת בהעמדת פני חולה עד למצבים של פגיעה עצמית.
מאפייני המחלה

התסמונת מתארת אדם בעל חלופה כרונית של מחלות המלוות בסימנים וסימפטומים פיזיים של מחלה, שהם למעשה סימפטומים פסיכיאטריים לכל דבר. אדם המאופיין בתסמונת מינכהאוזן, מושפע, מגזים או יוצר סימפטומים פיזיים של מחלות בעצמו אפילו עד פגיעה או פציעה עצמית וזאת כדי לקבל חקירה, טיפול, תשומת לב, אהדה, ועידוד מצוותים רפואיים. דוגמאות מוכרות: הזרקה של חומרים רעילים למפרקים או מערכות ההובלה, הרעבה, נטילת תרופות שלא כלולות במרשם הרופא, הפסקת נשימה וטפטוף טיפות עיניים המדמים מצב של הרחבת אישון בודד (סימן לגידול במוח).
הלוקים בתסמונת מתאפיינים במעבר תכוף בין רופאים, בתי חולים ולעיתים בין ערים שונות וזאת על מנת למצוא "קהל" חדש, לאחר שמיצו את הקהל או הטיפולים האפשריים במקום אחד.
הסיבות לתסמונת מינכהאוזן אינן ידועות, מומחים רבים טוענים כי היא מנגנון הגנה מפני דחפים מיניים ותוקפניים, בעוד אחרים מאמינים שהתסמונת מהווה צורה של ענישה עצמית. כל אלה בנוסף לחוסר יכולתם של הסובלים מן התסמונת לדבר בכנות ופתיחות על מצבם מקשים על קביעת הגורם המדויק לתסמונת מינכהאוזן או לביצוע מחקר מדעי איכותי.
אחוז קטן מאותם מקרים של תסמונת מינכהאוזן, מתאפיין באנשים בעלי ידע רב בפרקטיקה הרפואית. אותם אנשים מסוגלים לייצר סימפטומים כה אמיתיים, שתוצאתם ניתוחים רפואיים ממושכים ויקרים, שהות ממושכת בבית החולים ומגוון תהליכים רפואיים מיותרים. מכאן, שככל שהאדם יותר אינטליגנטי, הוא ייצור סימפטומים שקשה יותר לאבחנם כתסמונת מינכהאוזן.
כיום התפיסה הרווחת היא כי גורמי סיכון לחולי בתסמונת מינכהאוזן כוללים טראומת ילדות, או התבגרות בקרב הורים או מטפלים קרובים שבעקבות מחלה או בעיה נפשית לא היו זמינים פיזית ונפשית. ועל כן לרוב הלוקים בתסמונת מינכהאוזן הם אנשים עם חסך רגשי, או הזנחה רגשית קשה.
יכולת הטיפול "בתסמונת מיכנהאוזן" תלויה באופן מהותי במידת הפגיעה ובמשך הזמן שעובר עד לגילוי. גם כיום קיים חוסר ודאות רב בטיפול בלוקים בתסמונת מינכהאוזן, שכן זוהי תסמונת מורכבת במיוחד, הן מבחינה פסיכולוגית והן מבחינה פסיכיאטרית.
תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח (By Proxy)

"תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח" או "תסמונת מינכהאוזן באמצעות צד שלישי" (Munchausen Syndrome by Proxy או MSbP), היא וריאציה של תסמונת מינכהאוזן המובילה לפגיעה באנשים אחרים התלויים באדם הלוקה בתסמונת. זהו ביטוי קיצוני של התסמונת. תופעה זו שהיא בעצם התעללות, עלולה להסתיים לא אחת בפגיעה חמורה בחסרי האונים ואף לגרום למותם. הסובלים מהתסמונת פוגעים בבני זוגם או בחבריהם, על מנת לטפל בהם וזאת כדי להוכיח לאחר מכן את אהבתם ואת יכולות הטיפול המסור שלהם. דוגמה מוכרת לסובל מתסמונת זו היא מזריק הנפט, משה לוי. במקרים אחרים פוגעים הורים בילדיהם, כדי לגרום לאשפוזם בבית החולים, מתוך צורך כפייתי לזכות בתשומת לבו של הצוות הרפואי או כדי לקבל את תשומת לב ילדיהם באמצעות יצירת תלות וניכוס עצמי של דימוי המושיע. האימהות הפוגעות הן בדרך כלל ללא ידע רפואי ורמת השכלתן היא בסיסית. הורים הנתפסים כביכול כמסורים לילדיהם, למעשה מסכנים את בריאותם ואת חייהם בכך שהם גורמים להם למחלות ולטיפולים רפואיים מיותרים.