stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס דיואי
סוף הקריירה

כהונתו השלישית של דיואי כמושל ניו יורק הסתיימה ב-1954, ולאחריה פרש מהשירות הציבורי וחזר לעריכת דין, אף על פי שהמשיך להיות פעיל במפלגה הרפובליקנית. ב-1956, כששקל אייזנהאואר לא לרוץ לכהונה שנייה, הוא הציע את דיואי, אולם מנהיגי המפלגה התנגדו לריצה שלישית של דיואי ואילצו את אייזנהאואר לרוץ שוב. דיואי גם הוביל לשמירה על ניקסון בתור סגנו של אייזנהאואר. אייזנהאואר שקל להחליף את ניקסון במישהו פחות שנוי במחלוקת. דיואי טען שנטישת ניקסון תכעיס את הרפובליקנים ולא תביא דמוקרטים רבים לתמיכה באייזנהאואר. הטיעונים של דיואי גרמו לאייזנהאואר להשאיר את ניקסון כסגנו. ב-1960, תמך דיואי במסע הבחירות של ניקסון לנשיאות, מסע שבסופו הפסיד לג'ון פיצג'רלד קנדי.
אף על פי שדיואי תמך בנלסון רוקפלר בכל ארבעת מסעות הבחירות שלו לתפקיד מושל ניו יורק, ותמך ברוקפלר בניסיונו להיבחר לתפקיד המועמד הרפובליקני ב-1964 מול הסנאטור מאריזונה, בארי גולדווטר, הוא טען שרוקפלר היה בזבזן בתור מושל ופעם טען שאולי לא יוכל להרשות לעצמו שרוקפלר ייבחר. ב-1968, כשניקסון ורוקפלר נאבקו על המועמדות הרפובליקנית לנשיאות, שמר דיואי על נייטרליות, אולם בפני חבריו הודה על תמיכתו בניקסון.
בשנות השישים, כשהאגף השמרני התחזק בקרב הרפובליקנים, התרחק דיואי מהמפלגה. כשהסנאטור גולדווטר, יורשו של טאפט בתור המנהיג השמרני, נבחר להיות המועמד הנשיאותי ב-1964, סירב דיואי להגיע לוועידה הלאומית בסן פרנסיסקו. הייתה זאת הוועידה הראשונה שהחמיץ מאז 1936.
אף על פי שהיה רפובליקני כל חייו, היה חבר קרוב של הסנאטור הדמוקרטי יוברט האמפרי וסייע להיבחרו לסגנו של הנשיא לינדון ג'ונסון, כדי לחסום את נאמני רוברט קנדי.
באמצע שנות השישים, ניסה הנשיא ג'ונסון לבקש מדיואי לעמוד בראש כמה ועדות ממשלתיות, בעיקר ועדה כנגד הפשע. לאחר היבחרו של ניקסון לנשיאות ב-1968, היו שמועות שדיואי ימונה למשרה בקבינט או שימונה לבית המשפט העליון. דיואי סירב לכך והעדיף להתמקד בפירמת עריכת הדין שלו. בתחילת שנות השישים, הפך למיליונר מרווחי החברה שלו, ובזמן מותו שוויו נאמד במעל שלושה מיליון דולרים.
מותו

אשתו של דיואי, פרנסס, מתה ביולי 1970, לאחר שנאבקה במשך שש שנים בסרטן השד. בסתיו 1970, החל לצאת עם השחקנית קיטי קרלייל. ב-15 במרץ 1971, נסע למשחק גולף במיאמי, פלורידה. ב-16 במרץ, לאחר שסיים משחק גולף, חזר לחדרו במלון כדי להתכונן לנסיעה. הוא היה אמור להגיע אל הבית הלבן בוושינגטון ולחגוג את אירוסיה של בתו של ניקסון, טרישה. כשלא הגיע אל המכונית שחיכתה לו, נמצאה גופתו שוכבת על המיטה בחדרו, לבושה ליציאה. ניתוח של לאחר המוות חשף שמת מהתקף לב פתאומי. הוא היה בן שישים ושמונה, ומת שמונה ימים לפני יום הולדתו ה-69. לאחר הלוויה ציבורית בכנסייה האפיסקופלית בניו יורק סיטי, בה נכחו הנשיא ניקסון, סגן הנשיא לשעבר המפרי, מושל ניו יורק רוקפלר ופוליטיקאים בולטים אחרים, נקבר דיואי לצד אשתו פרנסס בבית הקברות. לאחר מותו, נמכרה החווה שלו ונקראה על שמו.
תדמית ציבורית

דיואי התפרסם כ"Gangbuster" עוד לפני שנכנס אל הפוליטיקה. בגיל שלושים ושבע נחשב לכוכב העולה במפלגתו ולמועמד מוביל לנשיאות ב-1940. לאחר ההסלמה במלחמת העולם השנייה, נחשב לצעיר ובלתי מנוסה מכדי להיות נשיא וחבריו העדיפו את ונדל וילקי. הפרסום שלו הפך אותו למושל ב-1942 ולמועמד הרפובליקני ב-1944. דיואי היה נואם מעולה, נסע ברחבי המדינה במהלך מסעות הבחירות שלו ומשך קהל רב.
במהלך הבחירות של 1944, ספג עלבון מפתיע שנטען שמקורו היה מצד אליס רוזוולט (בתו של תאודור רוזוולט) שכינתה אותו "האיש הקטן על עוגת החתונה" (בהתייחסות לשפמו ולבושו). דיואי מעולם לא התגבר על התדמית הזאת. רבים ב-1948 טענו שהאהדה שלו צנחה בעיקר בגלל השפם שלו והעובדה שהזכיר את השחקן קלארק גייבל העלתה שאלות בנוגע לרצינותו ולאמינותו של דיואי כמנהיג העולם החופשי. הפנים המגולחים הפכו למייצגות המוסר הפרוטסטנטי, לשליטה בטבע שהפוליטיקאים צריכים להפגין, בניגוד לאמנים או לאקדמאים. דיואי טען שהוא שמר על השפם משום שאשתו, פרנסס, חיבבה אותו.
דיואי זכה לתגובות שונות מהציבור, כשהרוב שיבחו את כישוריו, רצינותו, כנותו ונאומיו הטובים, אולם בנוסף ביקרו את נוקשותו, קרירותו והאגרסיביות שלו. סגנו המיועד ארל וורן, שלא חיבב אותו באופן אישי, האמין שדיואי היה אדם שיוכל להיות נשיא נהדר. הנשיא רוזוולט קרא לו "האיש הקטן", ועבור רוברט טאפט והשמרנים הוא הפך למזוהה עם השחצנות הניו יורקרית.
דיואי זכה להתנגדות הנשיא לשעבר הרברט הובר, שטען שאדם לא יוכל לעטות שפם כזה בלי שזה ישפיע על שכלו. אחרים טענו שהיה כנה ואיש ביצוע מופלא.
במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות, רבים ביקרו אותו על הצהרותיו המעורפלות. ב-1948 טען טרומן שהכינוי GOP של המפלגה הרפובליקנית משמעו "Grand Old Platitudes" (קלישאות גדולות וחבוטות). סירובו של דיואי לדבר על נושאים ספציפיים נבעו מאמונתו בסקרים. הוא האמין בצורה כמעט דתית בניתוח דעת הציבור והיה המועמד הראשון שהעסיק צוות סוקרים משלו. דיואי סירב להיות ספציפי בנושאים לקראת סוף מסע הבחירות בטענה שהסקרים שלו הראו שעדיין הוביל.
ב-1940, טען וולטר ליפמן שדיואי הוא אופורטוניסט שמשנה את דעתו לפי הדעה האהודה. דיואי נחשב לאדם קר ורשמי מאוד, אולם לאדם נפלא עבור אלו שהכירו אותו.
רבים טענו שהיה פער בין תדמיתו הציבורית לבין אישיותו. עבור חבריו היה חמים ונעים, ואף מצחיק, אך בציבור נטה להיות קפוא ומתוח עם חיוך מאולץ.
מורשתו

ב-1964 קראה המועצה המחוקקת של ניו יורק לכביש המהיר במדינה על שמו של דיואי.
מסמכיו הרשמיים של דיואי ניתנו לאוניברסיטת רוצ'סטר ומאוחסנים בספרייתה.
ב-2005 החליט איגוד עורכי הדין של ניו יורק להעניק פרס על שם דיואי לסגן התובע המחוזי הטוב ביותר בכל אחד מהמחוזות של ניו יורק.
במאי 2012, הכריזה פירמת עריכת הדין של דיואי על פשיטת רגל.
הערות שוליים

↑  על פי עדותה של רוזוולט עצמה, לא היא טבעה את העלבון, אף שעשתה בו שימוש תכוף. ויליאם סאפיר (William Safire) מציע לייחסו לוולטר וינצ'ל, אתל ברימור או גרייס פלנדראו (אנ'). ראו William Safire, Safire's Political Dictionary, Oxford University Press, 2008, p. 415
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276527305171  PLWABN: 9810655297405606  BIBSYS: 90953533  BnF: cb12322621g (data)  CiNii: DA03437898  GND: 118671766  ISNI: 0000 0001 2121 1999  LCCN: n79021469  MusicBrainz: 1731133f-3c4a-47d8-ab79-26c5c7e0ce5d  NARA: 10581886  NDL: 00620578  NLK: KAC201763691  NTA: 070438692  SNAC: w6bm22s1  SUDOC: 032138288  Trove: 1212992  VIAF: 13101113   WorldCat (עם VIAF): 13101113 
קריקטורה מ-19 באוקטובר 1948, שמראה את הדעה הרווחת באותה התקופה
דיואי במסע הבחירות בספטמבר, 1948
מושל ניו יורק לשעבר תומאס דיואי מבקר אצל ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון באוקטובר, 1955
הכספת

| --- | --- |

 סוגה:  שעשועון טלוויזיה
 יוצרים:  ארז טל, אורי גרוס ורותי ניסן
 מנחים:  ארז טל (2000-2005) גבי גזית (2006-2007)
 שחקנים:  Davina McCall 
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  7
 מספר פרקים:  40
 הפקה
 חברת הפקה:  מנטה
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת (ערוץ 2)
 תקופת שידור מקורית:  5 ביולי 2000 – 2007
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הכספת הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי שאותו המציא והנחה ארז טל. לאחר שזכה להצלחה בישראל, פורמט השעשועון נמכר לצרפת, הונג קונג, יוון וקפריסין, פורטוגל, רומניה, רוסיה, אוקראינה, תאילנד, בריטניה ווייטנאם. בארצות הברית, רשת ABC הייתה אמורה להעלות את הפורמט בשנת 2003, אך הדבר לא יצא לפועל בסופו של דבר.
הפקה ושידור

השעשועון פותח על ידי ארז טל, רות ניסן ואורי גרוס, והופק על ידי חברת הפקות של טל, "מנטה הפקות". "הכספת" התחרתה בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" שעלה במסגרת שידורי רשת בנובמבר 1999. "הכספת" עלתה ב-5 ביולי 2000 ורשמה באותו שבוע רייטינג של 22.4% מול 24.9% ל"מי רוצה להיות מיליונר?". שבוע אחר כך עברה את המתחרה עם 23.4% מול 22.7%. ובסיום הקיץ היה ל"כספת" רייטינג ממוצע של 21.2% מול 19.7% ל"מי רוצה להיות מיליונר?". עד נובמבר 2000 הגישה את התוכנית, לצד ארז טל, אילנה ברקוביץ'. שידור העונה הראשונה הסתיים בינואר 2001.
בסוף יולי 2000 הוגשה לבית המשפט בקשה לתובענה ייצוגית נגד "הכספת", בטענה לעריכת הגרלה ללא היתר, עקב הדרישה מהצופים לתשלום של 8 שקלים עבור השתתפות בתוכנית, כאשר הצופים נבחרים בהגרלה מתוך מאגר הצופים שמבקשים להשתתף בתוכנית באותו שבוע. ארז טל יצאה נגד מגיש התביעה בשידור חי, ואחר כך נדרש להתנצל. במאי 2001, בית המשפט המחוזי בתל אביב קבע כי התוכנית אכן כוללת רכיבים של הגרלות אסורות. השופטת, רות שטרנברג-אליעז, קבעה כי חברת שידורי קשת וארז טל הפרו את הוראות החוק האוסרות הימורים, הגרלות ומשחקים אסורים. עם זאת, נדחתה הבקשתה לאשר תובענה ייצוגית בסך 2.4 מיליון שקל בטענה לנזקים הנגרמים למשתתפים בתוכנית.
באוקטובר 2000, חברת הטלוויזיה קינג וורלד, חברה-בת של רשת CBS מארצות הברית, רכשה את זכויות ההפצה של "הכספת" ברחבי העולם. ההסכם קבע, כי קשת ו"מנטה הפקות" יקבלו אחוזים ממכירת התוכנית למדינות שונות בעולם לפי מפתח משתנה, שמותנה בגודל השוק באותה מדינה. במסגרת ההסכם, ניתנה לרשת CBS האופציה להפיק את התוכנית בתוך גבולות ארצות הברית, אך היא לא הפיקה אותה.
ביולי 2001 החל שידור העונה השנייה של "הכספת", אך היא זכתה לרייטינג נמוך יותר מהעונה הראשונה. בעונה השנייה שודרה התוכנית במקביל בטלוויזיה, באינטרנט ובסלולר, באמצעות שיתוף פעולה בין החברות "קשת אינטראקטיב" וסלקום, שפיתחו ביחד משחק לטלפונים סלולרים ולאינטרנט.
במאי 2002 עלתה גרסה של התוכנית בערוץ ITV הבריטי בשם "The Vault", שבמקביל מכרה קשת גם את הזכויות למשחק האינטרנט "הכספת אונליין" לחברה בריטית.
ביולי 2002, החל ערוץ 10 במשא ומתן לרכישת "הכספת"
, אך שידורי "קשת" הפעילה את זכות הסירוב שהייתה לה, והתוכנית לא עברה לערוץ 10.
בדצמבר 2002, הודיע ארז טל שהוא עובר לערוץ 10, לאחר שחתם על חוזה בסכום של 5 מיליון דולר. אולם לאחר שערוץ 10 נקלע לקשיים, ההסכם הוקפא במרץ 2003, ובוטל סופית במרץ 2004 מבלי שטל הפיק אף תוכנית לערוץ.
באוקטובר 2000, חברת הכבלים HOT השיקה ערוץ חדש שהוקדש לתוכנית. הערוץ אפשר משחק בשעשועון האינטראקטיווי בעזרת השלט.
העונה האחרונה של השעשועון שודרה בשנת 2007 בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת בהנחיית גבי גזית.
מבנה התחרות

בכל תוכנית משתתפים שלושה מתחרים.
מבנה התחרות > שלב ראשון

בשלב הראשון כל מתמודד משחק בנפרד, כאשר לרשותו עומדות 3 דקות לענות על 10 שאלות. בכל שאלה מקבל המתמודד כרמז את מספר האותיות בכל מילה בתשובה המבוקשת ולעיתים גם מספר אותיות מתוך התשובה. המתמודד עונה על השאלות בעצמו, ולאחר שמוצגות בפניו כל השאלות, אם לא הצליח לענות על כולן, הוא יכול לקבל תשובות משני עוזרים שהביא עמו למשחק. לרשות העוזרים עומדים מקורות מידע, כגון אינטרנט, אנציקלופדיות, ומילונים. עבור כל שאלה שפתר בעצמו מקבל המתמודד סכום כסף, ועבור תשובה שקיבל מעוזרים, סכום נמוך יותר. אם הצליחו המתמודד ועוזריו לפתור את כל 10 השאלות שהוצגו, המתמודד מקבל בונוס.
מבנה התחרות > שאלת נכון / לא נכון

בסיום השלב הראשון יכול המתמודד לענות על "שאלת נכון / לא נכון". כדי לענות על השאלה, עליו לסכן לפחות חצי מהסכום שצבר. למתמודד מוצגת עובדה, שאת אמיתותה עליו לקבוע. אם צדק, מתווסף לחשבונו הסכום שסיכן. אם טעה, מופחת מחשבונו הסכום שסיכן.
מבנה התחרות > הצגת הסכומים

לאחר שכל המתמודדים סיימו את השלב הראשון ואת שלב "שאלת נכון / לא נכון", הם נחשפים להישגיהם של עמיתיהם. המתמודד בעל הסכום הנמוך ביותר בשלב זה עוזב את המשחק, ושני הנותרים ממשיכים לשלב הבא.
מבנה התחרות > ראש בראש

בשלב זה מתחרים שני המתמודדים זה כנגד זה. השלב נמשך 4 דקות, שבהן על כל מתמודד לענות על מירב שאלות. המתמודד שצבר את הסכום הנמוך מבין השניים נשאל את השאלה הראשונה ובהמשך נשאל כל מתמודד שאלה אחת לסירוגין. אם מתמודד לא יודע את התשובה לשאלה מסוימת, הזכות לענות עליה עוברת למתמודד השני. אם שני המתמודדים לא יודעים את התשובה נערך ביניהם מכרז, בו כל אחד מציע סכום עבור התשובה. המתמודד שהציע את הסכום הגבוה מקבל את התשובה (ומחשבונו נגרע הסכום שהציע). עבור כל תשובה נכונה מקבל המתמודד שענה סכום כסף ובסיום השלב, סכום הכסף הכללי של המשתתף שפתר יותר שאלות מוכפל. בסיומן של ההתחשבנויות כולן, המתמודד שצבר את הסכום הגבוה ממשיך לשלב הבא והאחרון.
מבנה התחרות > דו-קרב עד הבית

בשלב זה המתמודד שנותר משחק נגד אחד הצופים בתוכנית על מחצית מסכום הכסף הכולל שצבר במשחק ואת החלק הזה המתמודד לא מקבל. גם בשלב זה נשאלות שאלות לסירוגין, על פי הסדר שבוחר המתמודד. לרשות כל צד 20 שניות לענות על כל שאלה. אם אחד הצדדים לא מצליח לענות על השאלה בזמן הנתון, זוכה הצד השני בסכום הנ"ל.
מבנה התחרות > הכספת עד הבית

בנוסף למשחק באולפן ניתנת לצופים בבית הזדמנות לזכות בסכום כלשהו, נמוך מהסכום שעליו שיחקו המתמודדים באולפן. לרשות הצופה דקה וחצי לענות על חמש שאלות. צופה שעונה נכונה על כל השאלות בזמן הנקוב זוכה בסכום שבקופה (הקופה מתחילה מ-25,000 ש"ח וכל מישהו שלא זוכה בה מוסיף לה 5,000 ש"ח, כאשר מישהו זוכה בקופה היא חוזרת לסכום ההתחלתי שלה 25,000 ש"ח). בפינה זאת התארחו אנשי ציבור שונים, ובהם יזהר כהן, כרמלה מנשה, יואב קוטנר, גדעון רייכר ואחרים.
יחיאל ספרא, מכותבי השאלות, אף הוציא ספר בשם: "טריוויה עד הבית" בהוצאת מודן.
מבנה התחרות > ספיישל המיליון

בגרסה המקורית שהנחה ארז טל כל 10 תוכניות נקראו "טורניר" שבגמר 3 המתמודדים שצברו את הסכום הגבוה ביותר במהלך הטורניר משחקים זה מול זה, תוכנית זאת נקראת "ספיישל המיליון" ששם המתמודד שנשאר אחרון לא מאבד גרוש מכספו בשלב דו-קרב עד הבית אך הם משחקים על ההפרש בין הסכום שלו למיליון, אם הוא זוכה הוא מקבל מיליון שקלים ואם הצופה זוכה הוא מקבל את היתרה והמתמודד את מה שצבר (אחרי ההכפלה).
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏העולם נכנס לכספת, באתר גלובס, 26 ביוני 2001
אביבה קרול, ‏"הכספת" גם ברוסית, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2001
↑  אביבה קרול, ‏"מי רוצה להיות כספת", באתר גלובס, 19 ביולי 2000
↑  חגית פלג-רותם, ‏הכספת שתופסת, באתר גלובס, 26 ביולי 2000
↑  אביבה קרול, ‏הקרב הוכרע: נצחון ל"הכספת", באתר גלובס, 30 באוגוסט 2000
↑  רוני קורן-דינר, אין תחליף לאילנה: בשבועות הבאים ינחו את "הכספת" לצד ארז טל אורחים מתחלפים, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2000
↑  אביבה קרול, ‏הגראנד פינאלה של ארז טל, באתר גלובס, 24 בינואר 2001
↑  יצחק דנון, ‏בקשה לתביעה ייצוגית נגד "הכספת" בטענה לעריכת הגרלה ללא היתר, באתר גלובס, 25 ביולי 2000
↑  משה גורלי, ‏האזרח גצל דורש התנצלות שלישית, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2000
↑  אסף ברגרפרוינד, ביהמ"ש: גביית הכספים מצופי "הכספת" - אסורה על פי החוק, באתר הארץ, 24 במאי 2001
יצחק דנון, ‏ביהמ"ש: "הכספת" בערוץ 2 כוללת מרכיב של הגרלות אסורות להן נדרש אישור שר האוצר, באתר גלובס, 24 במאי 2001
↑  אביבה קרול, ‏חברה-בת של סי.בי.אס רכשה את זכויות ההפצה של "הכספת" מידי קשת ומנטה הפקות, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2000
↑  אביבה קרול, ‏הכספת נפרצה והשמש שקעה, באתר גלובס, 9 ביולי 2001
אביבה קרול, ‏"הכספת" ו"מיליונר" - התחרות בעיצומה, באתר גלובס, 30 ביולי 2001
↑  כספת סלולרית, באתר גלובס, 26 ביוני 2001
↑  קשת אינטראקטיב מכרה תוכנת משחק "הכספת" ל-Hi2 הבריטית, באתר הארץ, 15 במאי 2002
אביבה קרול, ‏"הכספת" ו"הכספת און-ליין" נמכרו לבריטניה, באתר גלובס, 20 במאי 2002
↑  רוני קורן-דינר, ערוץ 10 במו"מ מתקדם לרכישת "הכספת", באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2002
↑  אביבה קרול, ‏ערוץ 10 במו"מ לרכישת "הכספת" לפי שווי של  60 אלף ד' לתוכנית, באתר גלובס, 25 ביולי 2002
↑  רוני קורן-דינר, ערוץ 2 שוב חוסם את ערוץ 10: קשת לא תאפשר מכירת שעשועון "הכספת" לערוץ 10, באתר TheMarker‏, 14 באוגוסט 2002
אביבה קרול, ‏כשלון לערוץ 10: "הכספת" נשארת בערוץ 2, באתר גלובס, 14 באוגוסט 2002
↑  ענת באלינט, ארז טל עובר לערוץ 10, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2002
↑  ענת באלינט, הרווח שלו, ההפסד שלנו, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2002
↑  רוני קורן-דינר, הסיבוב המדהים של ארז טל: קיבל 6 מיליון שקל מערוץ 10 מבלי להפיק תוכנית אחת, באתר TheMarker‏, 16 במרץ 2004
אביבה קרול, ‏ארז טל עוזב את ערוץ 10: החוזה שלו "גדול על הערוץ", באתר גלובס, 16 במרץ 2004
↑  רוני קורן-דינר, החל מהיום: שעשועון "הכספת" בערוץ טלוויזיה אינטראקטיווי, באתר TheMarker‏, 27 באוקטובר 2003
אביבה קרול, ‏גם לכספת יש ערוץ: יפעל 24 שעות ביממה, באתר גלובס, 27 באוקטובר 2003
↑  דריה שועלי, נטל הגבר הלבן, באתר הארץ, 27 במרץ 2007
ישראל חיים וייס

הרב ישראל חיים וייס (נולד ה' בשבט תשט"ו, ינואר 1955) הוא האדמו"ר מספינקא בבני ברק. בית מדרשו וחצרו ברחוב דונולו.
ביוגרפיה

נולד לרבי יעקב יוסף וייס, האדמו"ר מספינקא, בבורו פארק, ולפערל בת רבי אברהם אביש הורוביץ מקראלי, חתן רבי יצחק אייזיק וייס מספינקא. למד בישיבת טלז בקליבלנד.
נישא לבת רבי ירחמיאל צבי יהודה רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא פשיסחה. לאחר נישואיו היה תלמיד של סבו רבי יחיאל יהושע רבינוביץ מביאלא.
היה תלמיד של רבי אשר פריינד, והיה משתתף בשיעוריו באופן קבוע.
כאדמו"ר

עם פטירת אביו בי"ט בניסן ה'תשמ"ח, הוכתר לאדמו"ר בבית המדרש המרכזי של החסידות ברחוב דונולו בבני ברק.
תחת נשיאותו התפתחה החצר, ולה קהילות וחבורות בבני ברק, ירושלים, אלעד, 2 בתי כנסיות בבית שמש, ובלונדון. הוא משמש גם כנשיא בית הספר היסודי החסידי לבנות "פנינת בית יעקב" בבני ברק.
כתלמיד של ר' אשר, הוא מתנהג לעיתים בצורה עממית שפחות מקובלת אצל אדמו"רים ורבנים אחרים במגזר החרדי. תומך ברב אליעזר ברלנד.
שיחותיו וספריו

הרב וייס מוסר שיעורים בספרי חסידות, בהם: פרי הארץ, שפת אמת, מאור עיניים ובספרי רבו רבי אשר פריינד, כמו כן מוסר חיזוק יומי קצר הנשלח בדוא"ל ובוואטסאפ, בעברית, אנגלית ויידיש. שיעוריו מועברים גם בזום וערוץ יוטיוב "חיים באמונה".
דברי תורתו הנאמרים במשך השבוע מודפסים במספר גליונות שבועיים, ויוצאים לאור מדי שנה בספרים "קובץ שיחות קודש". בעבר יצאו לאור מדברי תורתו במסגרת קובצי "נחלי אמונה" שיצאו לאור על ידי חסידיו ותלמידיו.
משפחתו

בנו הרב יצחק אייזיק משמש כמשפיע בחסידות.
בנו הרב איתמר מאיר אברהם אביש, רב ביהכנ"ס וראש מוסדות "דעת קדושים". מוסר שיעורים בקבלה, ומחבר סדרת ספרים "יחודים כמותך" - ענייני קבלה על המועדים. כמו כן מכהן ברבנות קהילות ספינקא בירושלים ובאלעד. חתן רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף.
בנו הרב אהרן משה, רב קהילת ספינקא בלונדון, וחתן הרב אברהם יחיאל למברגר ממאקווא בני ברק.
בנו הרב יחיאל יהושע, רב קהילת ספינקא ברמת בית שמש ד', וחתן הרב שלמה למברגר ממאקווא מאשדוד.
בנו הרב ישכר בעריש, חתן הרב יהושע דומב.
בנו הרב אלעזר אלימלך, רב קהילת ספינקא ברמת בית שמש ג'.
בתו שרה מרים רחל, אשת הרב יצחק טברסקי, נינו של רבי יוחנן טברסקי, האדמו"ר מראחמסטריווקא.
בתו שיינדל, אשת הרב מנחם מנדל שמרלר, ראש הכולל לאברכים דחסידי ספינקא, ומחבר ספרי "פסקי הוראה" ו"ראש השרביט". בן הרב חיים שמרלר.
בתו לאה רבקה, אשת הרב ישכר שפירא, בן הרב אהרן שפירא רב קהילת נאראל, ובן הרב דוב בעריש שפירא, האדמו"ר מנאראל.
בתו חנה פעשא (נפטרה בשנת תשפ"ד) הייתה נשואה להרב דוד דייטש בן הרב מתתיהו דייטש רב בשכונת רמת שלמה בירושלים.
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, בחדרי חרדים, אמה של מלכות • הרבנית פערל וויס מספינקא ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 12 באוגוסט 2012
↑  היסטורי! שמחת בית ספינקא - ביאלא, חתונת כ"ק האדמו"ר מספינקא שליט"א, טבת תשל"ו.
↑  סיפורי צדיקים במלווה מלכה מהאדמו"ר מספינקא שליט"א, יא"צ ה'חלקת יהושע' מביאלא, מוצש"ק יתרו תשפ"ב באתר יוטיוב
↑  ספינקא: שמחת בית השואבה בנוסח רבי אשר, באתר JDN‏
↑  ירחון ויז'ניץ, כ"ק האדמו"ר מספינקא זצוק"ל, אז נדברו - 80, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  ספינקא: הדלקת נר חנוכה וקביעת מזוזות בביהמ”ד החדש בעיה”ק ירושלים, באתר JDN‏
↑  זאב בלוי, ‏זכות אבות: אב"ד דעת קדושים בנסיעה למקומות הקדושים לקראת נישואי בנו, באתר JDN‏
↑  מעמד קביעת מזוזה ופתיחת השטיבל דחסידי ספינקא בבית שמש, באתר JDN‏, 4 בנובמבר 2024
↑  זאב בלוי, ‏מסיבת הוקרה של קהילות החסידים בב"ב למ"מ רא"ע הרב חנוך זייברט, באתר JDN‏
↑  דוגמאות: ספינקא: שמחת בית השואבה בנוסח רבי אשר, באתר JDN‏
 מעמד השבע ברכות המרכזית • שמחת בית ספינקא - שאץ ויז׳ניץ, ח' אלול תשפ"א, סרטון  באתר יוטיוב
 וּבָאוּ הָאוֹבְדִים • האדמו"ר מספינקא בריקוד נלהב בשמחת השבע ברכות בחצר הקודש ספינקא, י"ג סיון תשפ"א, סרטון  באתר יוטיוב
חיים רוזנבוים, ‏תיעוד מעניין: האדמו"ר שיעשע את נכדו לעיני החסידים | צפו, באתר כיכר השבת, 16 באפריל 2024
↑  נחמן שטרנהרץ, ‏"מעלילים עלילות על הרב ברלנד", באתר כיכר השבת, 11 באפריל 2013
↑  שיעורי האדמו"ר מספינקא שליט"א
↑  וויס, ישראל חיים, קובץ שיחות קודש <ספינקא> - א, א, באתר אוצר החכמה
↑  בטאון חבורת האברכים והבחורים דחסידי ספינקא, נחלי אמונה - 17, 17, באתר אוצר החכמה
↑  מסע חיזוק: אב”ד דעת קדושים בביקור במונטריאול, באתר JDN‏
↑  משה ויסברג, פתיחת השערים להיכל ביהמ"ד ספינקא ברמה ד' 4 בבית שמש, באתר בחדרי חרדים, 15 באוקטובר 2024
↑  שמחת אירוסי נכדת האדמו״ר מספינקא שליט״א עם נכד האדמו״רים מחוסט ויערוסלב, י״ג סיון תשפ״ד באתר יוטיוב
↑  חיים רוזנבוים, ‏האסון בספינקא: אלפים בניחום אבלים אצל האדמו"ר והיתומים הרכים, באתר כיכר השבת, 13 במאי 2024
המשמר האזרחי (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו "המשמר האזרחי"
 סוגה:  אקטואליה, תחקיר
 מנחים:  גיא מרוז, אורלי וילנאי
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  2
 תוכנית מקור:  אורלי וגיא בע"מ (ערוץ 10)
 הפקה
 מפיק:  אורי דיקשטיין
 חברת הפקה:  שמים תוכן והפקה
 בעלי תפקידים נוספים:  עורך ראשי: גידי יהושע
 אורך פרק:  60
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת, ערוץ 2
 תקופת שידור מקורית:  2006–2007
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
המשמר האזרחי היא תוכנית טלוויזיה, דוקו אקטיביסטית, ישראלית בהנחיית גיא מרוז ואורלי וילנאי, ששודרה במסגרת "שידורי קשת" בערוץ 2. העורך הראשי הוא גידי יהושע.
סקירה כללית

התוכנית שמה לה למטרה לתת שירות ולסייע לאזרח הישראלי מול הרשויות והבירוקרטיה, של גופים וחברות, באמצעות כלים עיתונאיים, ולקבל פתרונות ראויים לבעיות האזרח. התוכנית ממומנת ופועלת לצד עמותת "ידיד", שפועלת לזכויות הציבור. לצד הסיפורים האישיים, מציגה התוכנית מידע חיוני, עמותות משמעותיות, חוקים ותקנות. וילנאי, אשר משמשת ככתבת "עובדה", ומרוז, שהגיש בעברו את "בולדוג", מביאים שניהם מניסיונם לנסות ולהביא לשינוי. כמו כן, מגישים יחד את "יהיה בסדר" בגלי צה"ל, על פי אותו עיקרון של "המשמר האזרחי".
ברונו רוסי

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1905 ונציה, איטליה 
 פטירה:  21 בנובמבר 1993 (בגיל 88) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של פורטה סנטה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בולוניה 
 מנחה לדוקטורט:  קוירינו מיוראנה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פלרמו  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת פדובה  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת פירנצה 
 תלמידי דוקטורט:  ג'וזפה אוקיאליני, יאש פאל, ג'ון ה. טינלוט, לי ספטנר, מת'יו סנדס, George W. Clark 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (1994)  מדליית מאטאוצ'י (1991)  פרס וולף לפיזיקה (1987)  המדליה הלאומית למדעים (1983)  פרס רומפורד (1976)  מדליית אליוט קרסון (1974) 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
בּרוּנוֹ בֶּנֶדֶטוֹ רוֹסִי (באיטלקית Bruno Benedetto Rossi;‏ 13 באפריל 1905 – 21 בנובמבר 1993) היה פיזיקאי ניסויי יהודי-איטלקי. תרומותיו העיקריות היו בתחום פיזיקת חלקיקים ובמחקר של קרינה קוסמית.
ב-1927, אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטת בולוניה, התחיל להתעניין בקרינה קוסמית ונסע לאריתריאה כדי לערוך שם מחקרים על מנת להוכיח שעוצמת הקרינה הקוסמית מן המערב גדולה באופן משמעותי מזו המגיעה מן המזרח. באוקטובר 1938 נאלץ לעזוב את איטליה בגלל חוקי הגזע האיטלקיים, עבר לדנמרק, שם עבד עם נילס בוהר, ואחרי כן לאנגליה. שם הוא עבד עם פטריק בלאקט באוניברסיטת מנצ'סטר. לבסוף עבר לארצות הברית, שם עבד עם אנריקו פרמי באוניברסיטת שיקגו ואחרי כן באוניברסיטת קורנל. רוסי נשאר בארצות הברית והיה לאזרח אמריקאי.
בזמן מלחמת העולם השנייה חקר רוסי מכ"ם במעבדת הקרינה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ושיחק תפקיד מרכזי בפרויקט מנהטן כשניהל את הקבוצה במעבדה הלאומית לוס אלמוס. אחרי המלחמה הוא גויס על ידי ג'רולד זכריאס מ-MIT שם המשיך רוסי במחקריו, אותם התחיל לפני המלחמה על קרינה קוסמית.
בשנות ה-60 הוא היה חלוץ במחקר אסטרונומית קרינת X. המכשור אותו תכנן עבור הלוויין אקספלורר 10 גילה את המגנטופאוזה והוא היה זה שהתחיל את הניסויים שגילו את סקורפיוס X-1, המקור הראשון מחוץ למערכת השמש של קרני רנטגן.
איטליה

רוסי נולד בעיר ונציה שבאיטליה, הבכור משלושת בניהם של לינה מינרבי ורינו רוסי, מהנדס חשמל שנטל חלק בחשמול של ונציה. רוסי למד בבית עד גיל 14 ואחרי כן בבתי ספר תיכוניים בוונציה. הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת פדובה ואחרי כן המשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת בולוניה שם סיים תואר שני בפיזיקה ב־1927. המנחה של התזה שלו היה קוירינו מיוראנה (Quirino Majorana).
איטליה > פירנצה

ב־1928 התחיל רוסי לעבוד באוניברסיטת פירנצה כעוזרו של אנטוניו גרבאסו שהקים את המכון לפיזיקה באוניברסיטה ב־1920. גרבאסו היה הפודסטה של פירנצה ומונה לתפקיד זה על ידי הממשלה הפאשיסטית של בניטו מוסוליני. עם זאת הוא הביא למכון קבוצה של פיזיקאים מבריקים, ביניהם, אנריקו פרמי ופרנקו ראזטי לפני שעברו לרומא וכן את ג'ילברטו ברנרדיני, אנריקו פרסיקו ויואל רקח.
בחיפושו אחר תחום מחקר חלוצי הפנה רוסי את תשומת לבו למחקר על קרניים קוסמיות שהתגלו על ידי ויקטור הס ב־1911 ו-1912. ב־1929 קרא רוסי את מאמרם של ולתר בותה וורנר קולהרסטר שתיארו את תגליתם על קרינה קוסמית טעונה בחלקיקים שחדרה 4.1 סנטימטרים של זהב. דבר זה היה מפתיע משום שהחלקיקים הטעונים הידועים עד אז שחדרו במידה הרבה ביותר היו אלקטרונים מדעיכה רדיואקטיבית שהיו יכולים לחדור פחות ממילימטר של זהב. הגילוי של בותה וקולהרסטר פתח בפני רוסי עולם חדש ולא צפוי, שאף אחד עוד לא התחיל לחקור.
איטליה > מעגל צירוף המקרים של בותה

ב־1954 קיבל בותה את פרס נובל לפיזיקה על שיטת צירוף המקרים ועל גילוייו הנוספים. עם זאת הביצוע שלו לשיטה היה מסורבל מאוד משום שהוא כלל קורלציה ויזואלית של פולסים מצולמים. בתוך כמה שבועות אחרי שקרא את המאמר המציא רוסי מעגל צירוף מקרים שעשה שימוש בשפופרות ריק.  למעגל צירוף המקרים של רוסי יש שני יתרונות מרכזיים: הוא מציע רזולוציה מדויקת מאוד והוא יכול לגלות צירופים בכל מספר של פולסים. תכונות אלו מאפשרות לזהות אירועים מעניינים המייצרים פולסים אקראיים בכמה מונים. המעגל סיפק בסיס למכשור אלקטרוני בפיזיקה של הגרעין ושל החלקיקים. נוסף על כך הוא יישם את מעגל AND שהוא רכיב בסיסי בלוגיקה הדיגיטלית המצויה, היום, בכל מקום באלקטרוניקה המודרנית.
בקיץ 1930 הזמין בותה את רוסי לברלין. שם הוא השתתף במחקרים נוספים של חדירת קרינה קוסמית. הוא חקר גם את תיאורו המתמטי של קרל שטרמר (Carl Størmer) על מסלולם של חלקיקים טעונים בשדה המגנטי של כדור הארץ. על בסיס מחקרים אלה הוא הבין שעוצמתה של קרינה קוסמית המגיעה מצד מזרח יכולה להיות שונה מזו המגיעה מצד מערב. בברלין הוא הגיש את המאמר הראשון שטען שהתצפיות של אפקט מזרח-מערב זה יכול, לא רק לאשש את העובדה שקרינה קוסמית אינה אלא חלקיקים טעונים אלא גם לקבוע את האות של מטענם.
איטליה > ועידת רומא

בסתיו של 1931 ארגנו פרמי ואורסו מריו קורבינו ועידה ברומא על פיזיקה גרעינית. פרמי הזמין את רוסי לתת הרצאת פתיחה על קרינה קוסמית. בהרצאה זו הפריך את טענתו של רוברט מיליקן, שישב באולם בזמן ההרצאה, שקרינה קוסמית מורכבת מפוטונים.