stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרובינציית וסטפאליה
פירוק המחוז

לאחר מלחמת העולם השנייה, פרובינציית וסטפאליה הייתה חלק מאזור הכיבוש הבריטי. הגבול עם הסן היה גם הגבול בין אזור הכיבוש הבריטי והאמריקאי, ואילו המחוזות הוסטפאליים של זיגן ואולפה גבלו באזור הכיבוש הצרפתי. המטה של רשות הכיבוש הבריטית, "ועדת הפיקוח על גרמניה - המרכיב הבריטי", היה בבאד אוינהאוזן עד לאחר ועידת פוטסדאם באוגוסט 1945. ביולי 1945 הם מינו את רודולף אמלונקסן לאוברפרזידנט החדש של המחוז. כמו כן מונו ראשי ממשלה חדשים עבור ארנסברג, מינדן ומינסטר. בתחילת 1946 הוקמה אספה פוליטית חדשה, הפרובינציאלרט ("מועצת המחוז"), כדי לייעץ לממשל הצבאי ולאוברפרזידנט. חבריה מונו על פי תבנית קבועה ממכלול מפלגות שנוסדו לאחרונה או נוסדו מחדש מאז תום המלחמה. ל-SPD היו 35 חברים, ה- CDU‏ 30, ה-KPD‏ 20, המרכז 10 וה-FDP‏ 5.
הבריטים ביטלו את המחוזות הפרוסיים באזורם ב-23 באוגוסט 1946 בהתאם להחלטה שהתקבלה על ידי הקבינט הבריטי ביוני 1946. וסטפאליה אוחדה עם החלק הצפוני של פרובינציית הריין לשעבר ויצרה את נורדריין-וסטפאליה. ב-1947 אוחדה המדינה החופשית ליפה לתוך נורדריין-וסטפאליה, והפכה לחלק ממחוז דטמולד. עוד לפני ביטול פרוסיה הרשמי ב-25 בפברואר 1947, המחוז נעלם מהבמה הפוליטית. לאחר ייסוד הרפובליקה הפדרלית של גרמניה והעברת חוק היסוד ב-23 במאי 1949, הפכה נורדריין-וסטפאליה לאחת ממדינות הפדרציה החדשה.
לודוויג פון וינקה, הנשיא הראשון של המחוז.
יוהאן פרידריך יוזף זומר
קלמנס אוגוסט דרוסטה צו וישרינג, הארכיבישוף של קלן
גרמניה, ככל הנראה מאת פיליפ וייט.
הכרזה של ועדת הביטחון של איסרלון מאי 1849
בנדיקט ולדק בכלא.
פסל המתאר הולנדגנגר, אולזן.
מפעל היסטורי מאסט-ברנדורף, איזרלוהן (בערך 1850), מפעל קדם-תעשייתי לייצור מחטי תפירה.
Ravensberger Spinnerei בבילפלד.
המפעל של פרידריך הרקורט בהריסות Burg Wetter.
מבנה ראשי היסטורי של זצ'ה פרוספר-חניאל בבוטרופ (בערך 1870)
"חברים!" פרסומת לפגישה, שביתת כורים ב-1889.
וילהלם עמנואל פון קטלר.
קרל וילהלם טלקה
מטבע 50 מיליון מארק, וסטפאליה, 1923
קלמנס אוגוסט גראף פון גאלן, בישוף מינסטר (1933–1945).
אנדרטת מהאנמל ביטרמרק לזכר ההרוגים בביטרמרק בתחילת 1945.
הסכר הפרוץ של מאגר מהנה, מאי 1943.
כיתור כיס הרוהר
בנות הזהב

ערך זה עוסק בקומדיית המצבים האמריקאית. אם התכוונתם לגרסה הישראלית לסדרה, ראו .
| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  סוזן האריס
 בימוי:  טרי יוז 
 שחקנים:  בטי וייט   ביאטריס ארתור   רו מקלנהן   אסטל גטי
 פרסים:  2 פרסי אמי   3 פרסי גלובוס הזהב
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  מיאמי 
 מספר עונות:  7
 מספר פרקים:  180
 תוכנית המשך:  "ארמון הזהב"
 הפקה
 מפיק:  סוזן האריס, פול ג'אנגר וייט, טוני תומאס 
 חברת הפקה:  Witt/Thomas Productions, אולפני ABC 
 הפצה:  Disney–ABC Domestic Television, הולו, דיסני+ 
 מוזיקה:  ג'ורג' טיפטון 
 אורך פרק:  22-24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NBC
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית במסגרת הערוץ הראשון חינוכית 2 (ערוץ 2) (החל מ-1993)
 תקופת שידור מקורית:  14 בספטמבר 1985 – 9 במאי 1992
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בנות הזהב (באנגלית: The Golden Girls) הייתה קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC בשנים 1985–1992, ועסקה בחייהן של ארבע נשים מבוגרות שחולקות בית במיאמי. הסדרה זכתה בשני פרסי אמי ובשלושה פרסי גלובוס הזהב. כל ארבע כוכבות הסדרה זכו בפרס אמי ובמספר מועמדויות לפרס על תפקידן.
בישראל שודרה הסדרה במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית. כיום היא משודרת בערוץ הקומדיות הקלאסיות.
רקע

בתחילת הסדרה, שלוש נשים מבוגרות חולקות בית במיאמי. בעלת הבית היא האלמנה בלאנש דברו (רו מקלנהן), ואליה הצטרפו רוז ניילנד (בטי וייט) האלמנה ודורותי זבורנק (ביאטריס ארתור) הגרושה, שנענו למודעת "חדר להשכרה" שבלאנש פרסמה על לוח המודעות במכולת השכונתית. בפרק הפיילוט גר עמן גם טבח הומוסקסואל בשם קוקו, אך דמותו קוצצה ולא הופיעה בהמשך הסדרה. אל שלוש הנשים מצטרפת גם סופיה פטרילו (אסטל גטי), אמה של דורותי, לאחר שבית האבות שבו התגוררה נשרף.
הדמויות

אסטל גטי הייתה צעירה יותר גם מביאטריס ארתור (ב-14 חודשים) וגם מבטי וייט (ב-18 חודשים), אף על פי שגילמה את אמה המבוגרת של דמותה של ארתור. גטי צוידה במשקפיים עבים ובפאה של שיער לבן כדי שתיראה מבוגרת יותר. רו מקלנהן הייתה צעירה יותר בכמעט 12 שנים משאר חברותיה לסדרה.
במקור, מקלנהן לוהקה לתפקיד של רוז ווייט לוהקה לתפקיד של בלאנש, אולם שתיהן חשו שהדמויות אליהן לוהקו היו דומות מדי לדמויות שגילמו בעבר, ובניסיון להימנע מטייפקאסט ביקשו להחליף ביניהן את התפקידים.
הדמויות > דורותי זבורנק

דורותי גדלה בברוקלין, ניו יורק, עם אמה סופיה ואביה סלבטור, והיו לה אח ואחות צעירים ממנה. אמה כינתה אותה בשם החיבה "פוסיקאט". אחיה פיל, שלא נראה בסדרה, היה קרוס-דרסר, ובאחד מפרקי הסדרה הוא נפטר מהתקף לב. אחותה גלוריה, שהתחתנה עם איש עשיר, הופיעה בשני פרקים אך גולמה על ידי שתי שחקניות שונות. לאחר שעברה לגור במיאמי המשיכה דורותי לעבוד כמורה מחליפה.
מספר שבועות אחרי נשף הסיום של בית הספר התיכון, סטנלי זבורנק הכניס את דורותי להריון ונשא אותה לאישה. סטן ודורותי היו נשואים במשך 38 שנים, במהלכן סטן בגד בה מספר פעמים, עד שלבסוף עזב אותה לטובת דיילת צעירה בשם כריסי, איתה התחתן ועבר לגור במאווי. לדורותי וסטן היו שני ילדים, קייט ומייקל, ונכד אחד בשם דני. אף על פי שסטן ודורותי היו גרושים, סטן הופיע מספר פעמים בסדרה (בגילומו של הרב אדלמן), בדרך כלל כשפנה לדורותי כאשר משהו השתבש בחייו. באחת העונות המתקדמות הם החלו לצאת שוב, ואף תכננו להתחתן בשנית, אולם דורותי ביטלה את החתונה לאחר שסטן ביקש ממנה לחתום על הסכם טרום נישואים (בתקופה זו הוא כבר הפך לאיש עסקים מצליח ואמיד).
בפרק הסיום של הסדרה, דורותי נישאה לדוד של בלאנש, לוקאס הולינגסוורת' (אותו גילם לזלי נילסן). סטן הצטער על כך שהיא ממשיכה בחייה בלעדיו, אך נתן לה את ברכתו. בלאנש, רוז וסופיה קיבלו בעצב את עזיבתה של דורותי, אך היא הבטיחה להן שתבוא לבקר לעיתים קרובות, ושלא משנה מה יקרה הן תמיד תישארנה המשפחה שלה.
הדמויות > רוז ניילנד

רוז גדלה בעיירה הקטנה (והדמיונית) סנט אולף במינסוטה, שהורכבה מקהילה של סקנדינבים-אמריקאים. היא אהבה לספר סיפורים על שנות ילדותה בעיירה. רוז הייתה הצנועה והמנומסת מבין הבנות, ואף הייתה ידועה בנאיביות שלה, אך עם זאת הייתה תחרותית מאוד.
את השנים הראשונות של חייה העבירה בבית יתומים בסנט אולף. במשך שנים הייתה משוכנעת שבוב הופ היה אביה הביולוגי. לקראת סוף הסדרה גילתה, עם זאת, שהיא נולדה לנזיר (בגילומו של דון אמיצ'י) ולמאהבת שלו, אינגריד, שנפטרה בזמן הלידה. בגיל צעיר אומצה על ידי משפחת לינדסטרום, והייתה אחת מ-9 אחים ואחיות. אביה המאמץ גאנתר נפטר לפני תחילת הסדרה, ואמה המאמצת אלמה, שהופיעה באחד מפרקי הסדרה, נפטרה במהלך הסדרה. שתיים מאחיותיה, לילי העיוורת והולי המוזיקאית, ביקרו אותה במיאמי במהלך הסדרה.
לרוז היו חמישה ילדים: שלוש בנות (קירסטן, ברידג'ט וג'ינלה) ושני בנים (אדם וצ'ארלי ג'וניור). קירסטן וברידג'ט ביקרו את אמן במיאמי במספר הזדמנויות, בעוד ששאר הילדים הוזכרו, אך מעולם לא נראו בסדרה. לרוז היו מספר נכדים, ביניהם שתי הנכדות צ'ארלי, שהופיעה באחד מפרקי הסדרה, וצ'ארלין, שביקרה את סבתה באחד מפרקי סדרת הבת "ארמון הזהב". לאחר מותו של בעלה צ'ארלי ב-1970, רוז המשיכה לגור לבד בסנט אולף מספר שנים נוספות, ואז עברה למיאמי ומצאה עבודה כיועצת אבל. במהלך הסדרה הפנסיה של צ'ארלי נפסקה, רוז אולצה לחפש עבודה רווחית יותר ומצאה עבודה כעוזרת לכתב צרכנות בתחנת טלוויזיה מקומית. במקביל, היא גם התנדבה בבית החולים המקומי.
בעונות המתקדמות של הסדרה, רוז פיתחה קשר רומנטי עם פרופסור מיילס ובר. לאחר מכן גילתה שהוא היה חלק מהתוכנית להגנת עדים. בעברו היה רואה חשבון בשיקגו, שהסתבך עם מאפיונר והצטרף לתוכנית. רוז סבלה במהלך הסדרה ממספר בעיות רפואיות, ובעונת הסיום קיבלה התקף לב. באחד הפרקים נרמז שהיא הייתה מכורה למשככי כאבים במשך שנים רבות.
הדמויות > בלאנש דברו

בלאנש, בתם של אליזבת' אן וקרטיס הולינגסוורת', גדלה במטע בשם "טווין אוקס" באטלנטה כבפטיסטית. בלאנש תמיד הייתה "היהלום שבכתר" עבור אביה, לו היא קראה "ביג דאדי" (מחווה לדמותו של הארווי "ביג דאדי" פוליט ממחזהו של טנסי ויליאמס "חתולה על גג פח לוהט"). מאז ומעולם היו לה יחסי אהבה-שנאה עם אחיותיה שארמיין ווירג'יניה. היא התקשתה להשלים עם יציאתו מהארון של אחיה ההומוסקסואל קלייטון ועם מחלת הנפש של אחיה טאד, שנחשפה בסדרת ההמשך "ארמון הזהב".
הבית שבו התגוררו ארבע הבנות היה שייך לה, אחרי שבמשך שנים רבות גרה בו עם בעלה המנוח ג'ורג'. בעונה השביעית של הסדרה, עם זאת, היא העבירה את הבעלות על הבית בחלקים שווים גם לדורותי, רוז וסופיה. לבלאנש וג'ורג' היו שישה ילדים: שתי בנות (רבקה וג'נט, שתיהן הופיעו בסדרה) וארבעה בנים (מת'יו, שהופיע בסדרת ההמשך "ארמון הזהב", וביפ, דאג וסקיפי, שהוזכרו אך מעולם לא נראו בסדרה), וארבעה נכדים: דייוויד (שביקר את סבתו במיאמי בפרק אחד), שרה (שביקרה עם אמה ג'נט בפרק אחד בעונה האחרונה), מליסה ואורורה (בתה התינוקת של רבקה, שנולדה כתוצאה מהזרעה מלאכותית). דייוויד, ילד נוסף של ג'ורג', שנולד לו מחוץ לנישואים, התגלה כשהגיע לבית לחפש את ג'ורג'. בלאנש נאלצה להתמודד עם הגילוי שבעלה, שלו הייתה נאמנה, בגד בה במהלך נישואיהם.
לאורך רוב הסדרה דמותה של בלאנש הוצגה כ"טורפת גברים", והיא הרבתה לספר סיפורים על מפגשיה המיניים עם גברים. סופיה נהגה לעקוץ אותה על כך ולכנות אותה "מזרן אנושי". בלאנש הייתה גאוותנית, ותמיד ניסתה להיראות ולהתנהג כצעירה מכפי גילה האמיתי. באחד הפרקים בעונה השלישית נחשף בפלשבק שב-1949 היא הייתה בת 17. פירוש הדבר שכשהחלה הסדרה ב-1985 היא אמורה הייתה להיות בת 53. בלאנש עבדה במוזיאון לאמנות.
הדמויות > סופיה פטרילו

סופיה הייתה בתם של דון אנג'לו ואשתו אלינור מסיציליה. סופיה עזבה את סיציליה ועברה לניו יורק לאחר שנטשה בחופה את בעלה המיועד, גווידו ספירלי. היא התחתנה עם סלבדור פטרילו, ונולדו להם שלושה ילדים: דורותי, גרושה ומורה מחליפה שסופיה עברה לגור איתה, פיל, קרוס-דרסר נשוי עם ילדים, וגלוריה, שנישאה לאיש עשיר, אך הפסידה את כל ההון שהוריש לה, הדרדרה לעוני ונאלצה לבקש את עזרתן של דורותי וסופיה.
דורותי שיכנה את סופיה בבית האבות "שיידי פיינס". סופיה קיבלה שבץ חמור, ומספר פעמים במהלך הסדרה צוין שהשבץ השמיד את החלק במוח שלה שמפעיל צנזורה על מה שהיא אומרת. ואכן, סופיה נודעה בשל אמירותיה הבוטות, המצחיקות וחסרות העכבות. לפעמים היא העמידה פנים שהיא סנילית. כבר בפרק הפיילוט היא עברה לגור עם דורותי ושאר הבנות, לאחר שבית האבות שבו שוכנה נשרף. באחד הפרקים סופיה ניסתה לברוח בחזרה לסיציליה, לאחר שהפכה לחשודה העיקרית בהצתת בית האבות. מדי פעם נרמז על כך שלה ולמשפחתה בסיציליה היו קשרים עם המאפיה. באחד הפרקים הייתה לה פליטת פה שהיא יודעת מה קרה לג'ימי הופה.
בני משפחתה של סופיה שהופיעו במהלך הסדרה היו: אחותה אנג'לה, אחיה אנג'לו, בתה גלוריה, ובפלשבקים גם בעלה המנוח סלבדור, אמה (שגולמה על ידי ביאטריס ארתור) ואביה. בנה פיל מעולם לא נראה בסדרה, ותמיד כשסופיה אמרה דברים טובים על ילדיה, היא נהגה לסייג ולומר: "חוץ מפיל". במהלך הסדרה סופיה נישאה למקס ויינשטוק, שהיה שותפו לעסקים של בעלה המנוח סלבדור, אך הם נפרדו לאחר זמן קצר, כשהבינו שהם מעדיפים להישאר "יזיזים". לאורך הסדרה היא עבדה במספר משרות חלקיות, בין היתר בתחום המזון המהיר ובהכנת כריכים מתוצרת ביתית.
הדמויות > הופעות אורח

הסדרה הייתה משופעת בהופעות אורח של שחקנים מפורסמים, חלקם כאלה שהיו בעת הופעתם בסדרה בראשית דרכם. הבולטים שבהם היו: דון אמיצ'י, סוני בונו, ג'ורג' קלוני, רוברט קאלפ, רובי די, פיטר גרייבס, מרב גריפין, בוב הופ, חוליו איגלסיאס, מריו לופז, מרטין מול, לזלי נילסן, ג'רי אורבך, ברט ריינולדס, דבי ריינולדס, מיקי רוני, הארי שירר, ג'פרי טמבור, דיק ואן דייק והבמאי קוונטין טרנטינו, שהופיע באחד הפרקים כחקיין של אלביס פרסלי.
מבנה הפרקים

רבים מפרקי הסדרה היו בעלי מבנה דומה: אחת או שתיים מארבע הבנות נתקלו בבעיה או בקונפליקט, לרוב בנושא שקשור לבני משפחה אחרים, גברים או דילמה אתית. בשלב כלשהו במהלך הפרק התאספו כל הבנות סביב השולחן במטבח ודיברו על הבעיה, לרוב תוך כדי אכילת עוגת גבינה או קינוח אחר. אחת מהבנות האחרות סיפרה סיפור מחייה שלה, שקשור איכשהו לבעיה (אם כי רוז סיפרה לעיתים סיפורי נונסנס לא קשורים, וסופיה נהגה לספר סיפורים מומצאים). סופיה התחילה תמיד את סיפוריה עם המשפט: "דמיינו את זה", ואז ציינה את המקום והשנה שבהם התרחש הסיפור (כמעט תמיד זה היה סיציליה, 1922). סיפוריה של בלאנש היו בדרך כלל על פרשיות רומנטיות שלה או על שנות ילדותה בדרום, בעוד שסיפוריה של רוז עסקו בדרך כלל בתקופה שבה התגוררה בסנט אולף, מינסוטה. עד סוף הפרק הבעיה או הקונפליקט נפתרו.
חלק מהפרקים הכילו פלשבקים של הבנות, לקטעים מפרקים קודמים או לאירועים שהתרחשו לפני תחילת הסדרה. ברבים מהפלשבקים נראתה סופיה כשהיא גרה בברוקלין עם בעלה סאל, כשאסטל גטי הופיעה בהם ללא הפאה הרגילה, ונראתה צעירה בהרבה. לעומת זאת, ביאטריס ארתור לא גילמה את דורותי בפלשבקים מהעבר. את דורותי הצעירה גילמה בקטעי הפלשבקים השחקנית ליני גרין, בעוד שארתור גילמה בהם את אמה של סופיה, אלינור.
הפקה > שיר הנושא

שיר הנושא של הסדרה היה "Thank You for Being a Friend", שבשנת 1978 הגיע למקום ה-25 במצעד הסינגלים האמריקאי, בביצועו של אנדרו גולד. השיר שהושמע בסדרה היה גרסת כיסוי שביצעה סינדי פי. בגרסאות המדובבות של הסדרה ששודרו בגרמניה, איטליה וספרד, נותר על כנו הביצוע באנגלית של סינדי פי. לעומת זאת, בגרסה המדובבת ששודרה בצרפת, השיר הוקלט מחדש עם אותה המנגינה אך עם מילים בצרפתית. שם השיר בגרסתו הצרפתית היה "Merci a toi, mon ami".
הפקה > הבית של בנות הזהב

כתובת הבית שבו התגוררו ארבע הבנות הייתה רחוב ריצ'מונד 6151 במיאמי, פלורידה. כתובת זו אינה קיימת במציאות.
הדגם החיצוני שבו השתמשו לצילומים החיצוניים של הבית היה חלק מאולפני הוליווד של דיסני, שהוא פארק שעשועים באתר דיסניוורלד שבאורלנדו, פלורידה. דגם זה היה בין אלו שנהרסו בקיץ 2003, כשחברת וולט דיסני (מפיקת הסדרה עבור רשת NBC) החליטה לפנות מקום בפארק לטובת אטרקציות חדשות לאחר שסופת הוריקן פגעה בדגמים. הדגם התבסס על בית אמיתי בברנטווד, קליפורניה ששימש קודם לכן לצילומי החוץ של הבית בעונה הראשונה והשנייה של הסדרה. פרקי הסדרה הוקלטו בהוליווד, קליפורניה.
הפקה > DVD

בין השנים 2007–2004 כל שבע עונות הסדרה יצאו בארצות הברית ב-DVD.
פרק הסיום

לאחר שבע עונות מצליחות הגיעה הסדרה לסיומה, כאשר ביאטריס ארתור החליטה שהיא לא מעוניינת להמשיך ולהשתתף בעונה שמינית. בפרק הסיום הכפול של הסדרה, ששודר במאי 1992, דורותי נישאה לדוד של בלאנש, לוקאס, ועברה לגור עמו באטלנטה. אמה סופיה הייתה אמורה להצטרף אליה, אך בסופו של דבר היא נשארה עם שאר הבנות במיאמי. ברגעי הסיום של הסדרה, דורותי מתקשה להיפרד מחברותיה ומבטיחה להן שהן תמיד תישארנה המשפחה שלה. לבסוף, כשהיא עוזבת, בלאנש, רוז וסופיה נשארות בבית ומתחבקות בסצנת הסיום.
בפרק הסיום צפו בארצות הברית 27.2 מיליון צופים. בעת השידור המקורי דורג הפרק במקום ה-10 ברשימת פרקי הסיום הנצפים ביותר של כל הזמנים. נכון ל-2010 דורג הפרק במקום ה-18 ברשימה זו.
התגובות והצלחת הסדרה

הסדרה זכתה להצלחה רבה כבר בעונתה הראשונה. היא שודרה בזמן צפיית השיא בשבתות, הפכה לעוגן של רשת NBC בשבת, וזכתה באופן קבוע לרייטינג הגבוה ביותר מבין הסדרות ששודרו במשבצת הזמן שלה.
הסדרה עוררה לעיתים מחלוקת, בשל כך שהדמויות הראשיות שלה היו ארבע נשים מבוגרות ורווקות שחיו יחדיו, אך היו עדיין פעילות מינית, הרבו לדבר על כך ביניהן, וכן היו מעודכנות בתרבות הפופולרית. התבטאויות בוטות למדי ורמיזות מיניות היו דבר שכיח בסדרה. יוצרי הסדרה לא נרתעו מלעסוק בנושאים רציניים ולעיתים שנויים במחלוקת כגון יציאתו מהארון של אחיה של בלאנש, מין בטוח, גילנות, סקסיזם, תרומת איברים, אלימות במשפחה, הימור פתולוגי, הזרעה מלאכותית, זכויות בעלי חיים ושיטיון. בפרק שנוי במחלוקת, רוז עברה בדיקת איידס, שנים לאחר שקיבלה עירוי דם שלא נבדק.
בשש העונות הראשונות שלה דורגה הסדרה בתור אחת מ-10 הסדרות הנצפות ביותר בארצות הברית.
| עונה | דירוג הרייטינג |
| --- | --- |
1986 - 1985: מקום 7
1987 - 1986: מקום 5
1988 - 1987: מקום 5
1989 - 1988: מקום 6
1990 - 1989: מקום 6
1991 - 1990: מקום 10
1992 - 1991: מקום 30
"ארמון הזהב"

לאחר סיומה של הסדרה המקורית, וייט, מקלנהן וגטי המשיכו לגלם את דמויותיהן של רוז, בלאנש וסופיה בסדרת הספין אוף "ארמון הזהב", ששודרה ברשת CBS. הסדרה שודרה במשך עונה אחת בלבד, מספטמבר 1992 עד מאי 1993. בסדרה השתתף גם דון צ'ידל, וביאטריס ארתור חזרה לגלם את דמותה של דורותי בהופעת אורח בשני פרקים. הסדרה לא הצליחה לשחזר את הפופולריות של הסדרה המקורית, ובסיום העונה היא דורגה במקום ה-57 בטבלת הרייטינג השנתית. רשת CBS, שכבר אישרה הפקת עונה שנייה, חזרה בה והחליטה על ביטולה של הסדרה.
פרק האיחוד

ב-2 ביוני 2003 שודר בערוץ הכבלים והלוויין האמריקאי Lifetime ספיישל איחוד בן 90 דקות בשם "בנות הזהב: הרגעים הגדולים". וייט, ארתור ומקלנהן התאחדו כדי להיזכר בכמה מהקטעים המוצלחים ביותר של הסדרה ולספר על החוויות שעברו בעת צילומי הסדרה. גטי כבר הייתה חולה מדי מכדי להשתתף באיחוד, וארתור ציינה שהאיחוד אינו מרגש כפי שהוא צריך היה להיות בשל היעדרה. בספיישל בחרו הבנות את הקטעים האהובים עליהן ביותר מהסדרה, והוצגו בו לראשונה גם פספוסים וקטעים שנחתכו בזמנו בעריכה ולא שודרו מעולם. כמו כן שולבו בספיישל גם ראיונות עם מפיקי הסדרה ועם יוצרת הסדרה סוזן האריס.
גרסאות זרות

הזכויות לסדרה נמכרו למספר מדינות, והופקו לה מספר גרסאות זרות:
בריטניה - הגרסה הבריטית לסדרה, שנקראה "Brighton Belles" (בתרגום חופשי: "יפהפיות ברייטון"), עלתה לשידור בערוץ ITV ב-1993. עלילת הסדרה הייתה זהה כמעט לחלוטין לעלילת הסדרה המקורית, אך שמות הדמויות שונו. הסדרה בת עשרת הפרקים בוטלה לאחר ששודרו שישה פרקים בלבד, בשל רייטינג נמוך, וארבעת הפרקים הנותרים שודרו למעלה משנה לאחר מכן.
רוסיה - גרסה רוסית שודרה ב-2006 ונקראה "Большие Девочки" (בתרגום חופשי: "ילדות גדולות"). בתפקידים הראשיים הופיעו ארבע שחקניות מוכרות ברוסיה. הסדרה לא זכתה לרייטינג גבוה וירדה לאחר 32 פרקים.
יוון - ב-2008 עלתה לשידור הגרסה היוונית, שנקראה "Xρυσά κορίτσια" (בתרגום חופשי: "בנות הזהב"). שמות הדמויות והדמויות עצמן שונו כדי להתאימן לתרבות היוונית, אך חלק גדול מעלילות הפרקים נותרו דומות לפרקים המקוריים. הסדרה זכתה להצלחה ודורגה בין עשר התוכניות הנצפות ביותר ביוון.
ישראל - ב-2009 פורסם כי חברת אולפני הרצליה רכשה את הזכויות להפקת גרסה ישראלית של הסדרה, והחלה לנהל משא ומתן עם גופי שידור בישראל, על מנת להפיק עבורם גרסה מקומית של הסדרה. הגרסה הישראלית עלתה לשידור ב-26 במאי 2011 בערוץ 10, בכיכובן של תיקי דיין (מקבילתה של רוז), חנה לסלאו (בלאנש), מיקי קם (דורותי) ורבקה מיכאלי (סופיה).
פרסים (רשימה חלקית)

במהלך שנות שידורה, הסדרה הייתה מועמדת ל-65 פרסי אמי וזכתה ב-11 מהם. בנוסף, זכתה בארבעה פרסי גלובוס הזהב. כל ארבע כוכבות הסדרה זכו בפרס אמי על תפקידן. "בנות הזהב" היא אחת מתוך שלוש סדרות שכל השחקנים הראשיים שלהן זכו בפרס אמי, לצד "הכל נשאר במשפחה" ו"ויל וגרייס".
פרסים (רשימה חלקית) > פרס אמי

הסדרה הקומית הטובה ביותר - 1986 ו-1987
השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית - 1986 (בטי וייט), 1987 (רו מקלנהן), 1988 (ביאטריס ארתור)
שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית - 1988 (אסטל גטי)
הבמאי הטוב ביותר של סדרה קומית - 1987 (טרי יוז)
התסריטאי הטוב ביותר של סדרה קומית - 1986 (בארי פנארו ומורט ניית'ן)
פרסים (רשימה חלקית) > פרס גלובוס הזהב

סדרת הטלוויזיה הקומית/מוזיקלית הטובה ביותר - 1986, 1987 ו-1988
השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית/מוזיקלית - 1986 (אסטל גטי)
פרסים (רשימה חלקית) > פרס הקומדיה האמריקאית

השחקנית הראשית המצחיקה ביותר בסדרת טלוויזיה - 1987 (בטי וייט)
שחקנית המשנה המצחיקה ביותר בסדרת טלוויזיה - 1991 ו-1992 (אסטל גטי)
פרסים (רשימה חלקית) > פרס גילדת הבמאים של אמריקה

הבימוי הטוב ביותר של סדרה קומית - 1986 (ג'יי סנדריץ') ו-1987 (טרי יוז)
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏אולפני הרצליה רכשה את הזכויות לסיטקום האמריקני "בנות הזהב", באתר גלובס, 16 בנובמבר 2009
בלאנש, רוז וסופיה מתחבקות לאחר עזיבתה של דורותי, בסצנת הסיום של הסדרה
באטמן (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כיתובית הפתיחה של באטמן
 מבוסס על:  באטמן 
 סוגה:  קומדיית אקשן,  ילדים
 יוצרים:  בוב קיין, ביל פינגר (דמויות) ויליאם דוזייר (סדרה) לורנצו סמפל הבן (פיתוח הסדרה לטלוויזיה)
 שחקנים:  אדם וסט ברט וורד אלן נפייר ניל המילטון סטפורד רפ ברג'ס מרדית' מאדג' בלייק איבון קרייג
 פסקול:  "נעימת הנושא של באטמן" מאת ניל הפטי
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  כדור הארץ 66, גות'אם סיטי 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  120 
 הפקה
 מפיק:  האווי הורוויץ
 מפיקים בפועל:  ויליאם דוזייר
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20
 הפצה:  פוקס המאה ה-20 בטלוויזיה 
 עורכים:  Byron Chudnow 
 צלמים:  סאם ליוויט 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  ניל הפטי 
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC 
 תקופת שידור מקורית:  12 בינואר 1966 – 14 במרץ 1968
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
באטמן (באנגלית: Batman) היא סדרת לייב אקשן אמריקאית שמבוססת על דמות הקומיקס הנושאת את אותו שם בהוצאת DC קומיקס. הסדרה שודרה ברשת ABC במשך שלוש עונות החל מ-12 בינואר 1966 עד 14 במרץ 1968. במהלך שתי עונותיה הראשונות היא פעלה בפורמט שידור דו-שבועי, ובעת ביטולה היא הכילה 120 פרקים. בסדרה כיכבו אדם וסט וברט וורד כבאטמן ורובין.
בשנת 1979 יצאה סדרת ספיישלים בשם "אגדת גיבורי העל" ששמה כיכבו וסט ווורד (כבאטמן ורובין) עם שאר גיבורי ונבלי העל של יקום DC כשצולמו מול קהל חי, וסרט שיצא בשנת 2003 בשם "בחזרה אל מערת העטלף" שבו ווסט ווורד שיחקו את עצמם, ושני סרטי הנפשה המבוססים על הסדרה "באטמן: גיבורים בגלימות" (2016) ו"באטמן ודו- פרצוף" (2017).
אופי הסדרה היה קליל וקאמפי. היא הציגה את אדם וסט בתפקיד באטמן ואת ברט וורד בתפקיד רובין - שני גיבורים ולוחמים בפשע שמגנים על העיר גות'אם סיטי. כאשר באטמן ורובין נלחמו בפושעים, בועות דיבור ובהן כתוביות כמו "בום" ו"פאו" הופיעו במחווה לספרי הקומיקס. פרקים רבים היו בשני חלקים-ולעיתים נדירות גם בשלושה חלקים-כדי לבנות מתח: בסוף החלק הראשון באטמן ורובין היו נתונים בצרה גדולה או במלכודת, ואילו בפרק השני הם נחלצו ממנה בדרך לא צפויה.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 34 | 34 | 12 בינואר 1966 | 5 במאי 1966 |
|  | 2 | 60 | 60 | 7 בספטמבר 1966 | 30 במרץ 1967 |
|  | 3 | 26 | 26 | 14 בספטמבר 1967 | 14 במרץ 1968 |
באטמן (אדם וסט) ורובין (ברט וורד)
1969 בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1969  בטלוויזיה |  |
< · 1967 · 1968 — 1969 — 1970 · 1971 · >
כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-20 · כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-21 · פורטל הטלוויזיה
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1969 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
22 במרץ – תחרות האירוויזיון התקיימה במדריד שבספרד. התחרות הסתיימה בשוויון מרובע בין סלומה מספרד עם השיר "Vivo cantando", לולו מהממלכה המאוחדת עם השיר "Boom Bang a Bang", לני קור מהולנד עם השיר "De troubadour" ופרידה בוקארה מצרפת עם השיר "Un jour, un enfant".
20 ביולי – נחיתת החללית אפולו 11 על הירח משודרת ברחבי העולם בשידור חי. לפי ההערכות בסביבות 600 מילון אנשים ברחבי העולם צפו בניל ארמסטרונג ובאז אולדרין הופכים לבני האדם הראשונים שהולכים על פני הירח.
סדרות ותוכניות טלוויזיה חדשות ב-1969

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
להלן כמה מההפקות הטלוויזיוניות האמריקאיות הבולטות ביותר ששודרו לראשונה בארצות הברית במהלך שנת 1969. תאריך העלייה לשידור שמצוין בטבלה מתייחס לתאריך בו הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית. לרשימה מקיפה יותר של סדרות טלוויזיה אמריקאיות ששודרו בארצות הברית לראשונה בשנה זו, ראו קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1969.
| תאריך עלייה לשידור | שם הסדרה | סוגה | רשת השידור המקורית |
| --- | --- | --- | --- |
| 6 בספטמבר | בר-זנב וחבריו | תוכנית ילדים | NBC |
| 13 בספטמבר | סקובי-דו, איפה אתה? | אנימציה, מסתורין, הרפתקאות, קומדיית אימה | CBS |
| 26 בספטמבר | חבורת בריידי | קומדיית מצבים | ABC |
| 10 בנובמבר | רחוב סומסום | תוכנית ילדים, בידור חינוכי, בובות | National Educational Television |
סדרות חדשות ששודרו ב-1969 ברשתות הטלוויזיה האמריקניות בשעות הפריים טיים
"רחוב סומסום"
"חבורת בריידי"
| תאריך עלייה לשידור | שם הסדרה | סוגה | ארץ מקור | ערוץ שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אפריל 1969 | סמי וסוסו | תוכנית ילדים | ישראל | הערוץ הראשון |
| תאריך עלייה לשידור | שם הסדרה | סוגה | ארץ מקור | ערוץ שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 באוקטובר | הקרקס המעופף של מונטי פייתון | מערכונים, הומור סוריאליסטי, סאטירה, קומדיה שחורה | הממלכה המאוחדת | BBC One |
| 5 באוקטובר | בוב השד מהבקבוק | אנימה, קומדיה | יפן | Fuji TV |
סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-1969

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
6 בינואר – נורמן רידוס, שחקן אמריקאי הידוע בעיקר בזכות תפקידו של דאריל דיקסון בסדרת האימה "המתים המהלכים"
7 בינואר – איל קיציס, שחקן ומנחה ישראלי
14 בינואר – ג'ייסון בייטמן, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי
27 בינואר – פאטון אוסוולט, סטנדאפיסט, שחקן ותסריטאי אמריקאי
5 בפברואר – מייקל שין, שחקן ולשי
11 בפברואר – ג'ניפר אניסטון, שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקנית
11 במרץ – אורי גוטליב, שחקן וקומיקאי ישראלי
6 באפריל – פול ראד, שחקן אמריקאי-יהודי
14 במאי – קייט בלאנשט, שחקנית אוסטרלית
16 במאי – דייוויד בוריאנז, שחקן טלוויזיה אמריקאי
25 במאי – אן הייש, שחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2022)
20 ביוני – יובל סמו, שחקן וקומיקאי ישראלי
28 ביוני – איילת זורר, שחקנית ישראלית
2 ביולי – שלום אסייג, שחקן וסטנדאפיסט ישראלי
13 ביולי – קן ג'ונג, שחקן וקומיקאי אמריקאי
17 ביולי – ג'ייסון קלארק, שחקן אוסטרלי
20 ביולי – ג'וש הולווי, שחקן אמריקאי
30 ביולי – סיימון בייקר, שחקן טלוויזיה וקולנוע אוסטרלי
19 באוגוסט – מת'יו פרי, שחקן וקומיקאי קנדי-אמריקאי (נפטר ב-2023)
27 באוגוסט – סיזר מילאן, איש טלוויזיה אמריקאי
28 באוגוסט – ג'ייסון פריסטלי, שחקן אמריקאי
11 בספטמבר – גיל קופטש, סאטיריקן, תסריטאי, מחזאי וקומיקאי ישראלי
29 בספטמבר – עודד מנשה, שחקן ואחד ממנחי ערוץ הילדים
19 באוקטובר – טריי פארקר, במאי קולנוע, תסריטאי, אנימטור, שחקן ומדבב אמריקאי, הידוע בעיקר כאחד מיוצרי סדרת האנימציה "סאות' פארק"
10 בנובמבר – אלן פומפאו, שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידה כמרדית' גריי בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי"
29 בדצמבר – דביר בנדק, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ומדבב ישראלי
פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.