stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אף יהודי
תפישה

בסביבות אמצע המאה ה-19 ונמשך יותר ממאה שנה, המונח "אף יהודי" היה נפוץ בספרות המדעית לתיאור צורה מסוימת של אף שנחשבה לעיוות מבוסס גזע האופייני לאנשים ממוצא יהודי. רוברט נוקס, מדען מהמאה ה-18, תיאר זאת כ"אף גדול ומסיבי". מדען נוסף, ג'רום וובסטר, תיאר זאת בשנת 1914 כאף בעל "עקשת קלה מאוד, רחבה מעט ליד הקצה והקצה מתכופף." מאמר בשם "הערות על האף" משנת 1848 שנכתב על ידי עורך הדין ג'ורג 'ג'בט תחת שם בדוי עדן וורוויק מציע תיאור שונה לחלוטין, ומציין כי אף על פי שאף זה מזוהה כיהודי, יש להגדירו כ"אף סורי". הוא כותב שהאף "קמור מאוד, ושומר על קמרותו כמו קשת, לכל אורכו מהעיניים ועד לקצה. הוא דק וחד."
הסטטיסטיקה המצוטטת בפרק "אף" של האנציקלופדיה היהודית (1901–1905) מאת ג'וזף ג'ייקובס ומוריס פישברג, מוכיחה כי בניגוד לסטריאוטיפ של האף ה"יהודי", או "אף קמור", נמצא באותה תדירות בקרב אנשים ממוצא יהודי בדיוק כפי שהוא מצוי בקרב אנשים שאינם יהודים מאזור הים התיכון בדרך כלל. הנתונים שנאספו על ידי ג'ייקובס ופישברג הראו כי סוג האף הזה נמצא במיעוט היהודים (20-30%) וכי לרוב המכריע יש אף ישר. בשנת 1914, בחן פישברג את האף של 4,000 יהודים בניו יורק ומצא כי ניתן לתאר רק 14% מהנבדקים כבעלי אף קמור. בשנת 1906, הציע פליקס פון לושן כי האף הקמור אצל יהודים אינו קשור למוצא כזה או אחר אלא הוא תוצאה של התערובת החתים באסיה הקטנה, וציין כי לגזעים אחרים עם דם חתי, כמו הארמנים, יש אף דומה. את אותה התיאוריה החזיק ההוגה והסופר הגזעני יוסטון סטיוארט צ'מברלין בשנת 1910.
פסל רומי המתאר דמות אף-נץ באוסף של ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן, ונרכש בשנת 1891 מבית בורגזה, היה חסר כתובת אך הוצג על ידי המוזיאון בשנת 1925 כפסלו של יוסף בן מתתיהו, זיהוי שזוהה על ידי רוברט אייזלר.
היסטוריה

בעוד שהאף הקמור נקשר ליהודים במאה ה-13, סטריאוטיפ האף היהודי התבסס היטב בדמיון האירופי כמה מאות שנים מאוחר יותר. פרנסיסקו דה קוויבדו, פוליטיקאי ומשורר ספרדי השתמש בביטוי זה כנגד יהודים, המטרה שלו הייתה ללעוג ליריביו בכך שטען כי אפם הגדול הוא הוכחה לכך שהם לא 'ספרדים בדם טהור', אלא צאצאיו של יהודים אשר המירו את דתם או התאלסמו על מנת למנוע את גירושם על ידי האינקוויזיציה.
האף הקמור הפך למאפיין מרכזי בתעמולה הנאצית האנטישמית. "אפשר בקלות לומר מי יהודי לפי אפו", כתב התעמולן הנאצי יוליוס שטרייכר בסיפור ילדים. "האף היהודי מכופף בנקודה שלו. הוא נראה כמו המספר שש. אנחנו מכנים אותו 'השישה היהודית'. גם לגויים רבים יש אף מכופף. אבל האף שלהם מתכופף כלפי מעלה, לא כלפי מטה. אף כזה הוא אף וו או אף נשר. זה בכלל לא כמו אף יהודי".
לדברי הסופרת נעמי זבלוף, "בברלין לפני המלחמה, שם פותחה לראשונה עבודת האף המודרנית, יהודים חיפשו את ההליך להסתרת זהותם האתנית." לממציא ניתוח אף, ז'אק ג'וזף, היה קהל לקוחות יהודי גדול אשר חיפשו לנתח ולשנות את צורת אפם על מנת שיאפשרו להם להתקיים כגויים ללא אנטישמיות בברלין", כתבה זבלוף.
אהרן ליב ביסקו כתב בשנת 1888 בספרו חכמת הפרצוף כי ליהודים יש "אף נשר". לעומת זאת, "אף מעוקל למטה עם גיבנת קטנה באמצע מעיד על דמות המבקשת לגלות את סודות החוכמה, אשר ישלטו בהגינות, יהיו רחמנים מטבעם, שמחים, חכמים ובעלי תובנות."
בין המבקשים לעבור ניתוח אף היו שחקניות קולנוע אמריקאיות יהודיות רבות משנות העשרים עד החמישים. אחת השחקניות שעברו ניתוח הייתה פאני ברייס. דורותי פארקר אמרה על כך כי היא "חתכה את האף על אף גזעיה". אופנה זו הסתיימה אצל ברברה סטרייסנד, שאפה מאופיין מאוד כאף יהודי. "בניגוד לדמויות בסרטים של שנות השלושים והארבעים, היא לא יהודייה בשם בלבד, ובוודאי שהיא הכוכבת הגדולה הראשונה בהיסטוריה של סרטי הקולנוע שמשאירה את שמה ואפה שלמים ובכל זאת אמונה על תפקידים מרכזיים כשחקנית יהודייה." סטרייסנד אמרה למגזין פלייבוי בשנת 1977, "כשהייתי צעירה, כולם היו אומרים לי "תעשי ניתוח ליישור האף" זה היה באופנה, כל הבנות היהודיות היו מנתחות את האף, הדבר הראשון שמישהו היה עושה יהיה לחתוך לי את הבליטה. אבל אני אוהבת את הבליטה שלי, לא הייתי מיישרת את הבליטה שלי."
בספרות הלא יהודית

בספר הסצנה האמריקאית מאת הנרי ג'יימס נרמז הסטריאוטיפ בתיאור של שכונת העוני היהודית של ניו יורק לואר איסט סייד. סטריאוטיפ האף היהודי היה מוטיב מקובל ביצירותיו של תומאס מאן, שתיאר אותו כ"שטוח מדי, בשרני ולחוץ למטה". ברומן שלו, Königliche Hoheit (המלכות המלכותית) משנת 1909 מתאר מאן רופא יהודי, סאמט, שאפו מתואר כמי שמסגיר את מוצאו, כשהוא "רחב מדי בתחתיתו". בספר גטסבי הגדול מאת פרנסיס סקוט פיצג'רלד, תיאר את דמותו של מאיר וולפשיאם כדמות עם אף בולט. ארנסט המינגוויי בספרו וזרח השמש תיאר את דמותו של רוברט עם אף מקומר כשהציג את ספרו באוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטה עם אווירה אנטישמית חזקה בשעתו.
בספרות ובקולנוע היהודית

בספרות ובקולנוע היהודיים האמריקניים האף היהודי היה מאפיין מכריע של הזהות היהודית האמריקאית. "האף הוא סמל פיזי של שונות, בהחלט עבור היהודים", כותב מבקר הספרות רוי גולדבלט. אף גדול ליהודים, אף קטן למי שאינו יהודי והמראה התכוף של ניתוח אף, מופיעים כולם בספרות היהודית כמראים "את המשמעות המיוחדת המוצמדת לאף כסימן גורם השונות של היהודים - מבחינה היסטורית, בדפוס, על הבמה ועל המסך", כותב גולדבלט.
ג'ושוע לואי מוס הביא את סרטו של וודי אלן "ישנוני" כדוגמה נוספת לאף היהודי כמרכיב בזהות היהודית האמריקאית. הנוף השנוי במחלוקת של האף היהודי, בדיחות אף חוזרות על עצמן במהלך הסרט. "למשל, בסצנה אחת שני רובוטים עם אפים גדולים להפליא מדברים במבטא יידיש כבד.
אף שאף גדול הוא סימן ליהדות, סופרים יהודים לוקחים אף קטן כאות לגויים. "לא דרך הדיבור של שרה ולא האופן שלה היה של בת ישראל. לפתע נזכרו שהיא לא נראית יהודייה, שיש לה אף קטן, עצמות לחיים גבוהות, שיניים שהיו לבנות באופן מוזר שלא כמו אלו שנמצאו בקרב יהודים", כותב יצחק בשביס זינגר ברומן שלו העבד. "אתה לא יודע מה הבחורה ההיא שישנה לידך? רק תסתכל על האף הזה, 'איזה אף?' אף קטן? "שיקסה ! (אישה לא יהודייה)".
ברניס שרנק מציין כי עמדות היהודים כלפי האף היהודי השתנו משליליות בשנות החמישים לחיוביות כיום.
הערות שוליים

↑  Sander L. Gilman, Love+marriage: And Other Essays on Representing Difference, Stanford University Press, 1998, ISBN 978-0-8047-3262-8. (באנגלית)
↑  Raphael Patai, Jennifer Patai, The Myth of the Jewish Race, Wayne State University Press, 1989, ISBN 978-0-8143-1948-2. (באנגלית)
1 2  NOSE - JewishEncyclopedia.com, www.jewishencyclopedia.com
↑  William B. Helmreich, The Things They Say Behind Your Back: Stereotypes and the Myths Behind Them, Transaction Publishers, 1982, ISBN 978-1-4128-3933-4. (באנגלית)
↑  Steve Silbiger, The Jewish Phenomenon: Seven Keys to the Enduring Wealth of a People, Taylor Trade Publications, 2000-05-25, ISBN 978-1-56352-566-7. (באנגלית)
↑  Beth Preminger, The "Jewish Nose" and Plastic Surgery: Origins and Implications, JAMA 286, 2001-11-07, עמ' 2161 doi: 10.1001/jama.286.17.2161-JMS1107-5-1
↑  Sander Gilman, The Jew's Body, Routledge, 11 בינואר 2013, ISBN 978-1-136-03878-5. (באנגלית)
↑  The Foundations of the 19th Century, chapter 5, web.archive.org, ‏23 בדצמבר 2007
↑  Jean-Jacques Aubert, Zsuzsanna Várhelyi, A Tall Order. Writing the Social History of the Ancient World: Essays in honor of William V. Harris, Walter de Gruyter, 2012-06-28, ISBN 978-3-11-093141-9. (באנגלית)
↑  Magen Broshi, Bread, Wine, Walls and Scrolls, Bloomsbury Publishing, 2001-12-01, ISBN 978-1-4411-0933-0. (באנגלית)
↑  Sara Lipton, The Invention of the Jewish Nose, The New York Review of Books (באנגלית)
↑  How to Tell a Jew, research.calvin.edu
↑  Kurt Hoffman, How the All-American Nose Job Got a Makeover, The Forward (באנגלית)
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: חכמת הפרצוף - ביסקא, אהרן ליב, 1859-1929, באתר www.hebrewbooks.org
↑  Nina Miller, Making love modern : the intimate public worlds of New York's literary women, New York : Oxford University Press, 1999, ISBN 978-0-19-511604-5
↑  Barbra Streisand Archives | Her Profile, Nose, barbra-archives.com
↑  Eric L. Haralson, Kendall Johnson, Critical Companion to Henry James: A Literary Reference to His Life and Work, Infobase Publishing, 2009, ISBN 978-1-4381-1727-0. (באנגלית)
↑  Christiane Schönfeld, Hermann Rasche, Processes of Transposition: German Literature and Film, Rodopi, 2007, ISBN 978-90-420-2284-3. (באנגלית)
↑  Bryant Mangum, F. Scott Fitzgerald in Context, Cambridge University Press, 2013-03-18, ISBN 978-1-107-00919-6. (באנגלית)
↑  Phyllis Lassner, Lara Trubowitz, Antisemitism and Philosemitism in the Twentieth and Twenty-first Centuries: Representing Jews, Jewishness, and Modern Culture, Associated University Presse, 2008, ISBN 978-0-87413-029-4. (באנגלית)
↑  Isaac Bashevis Singer, Cecil Hemley, The slave, New York : Noonday Press, Farrar, Straus and Giroux, 1962, ISBN 978-0-374-50680-3
↑  Bernice Schrank, "Cutting Off Your Nose to Spite Your Race": Jewish Stereotypes, Media Images, Cultural Hybridity, Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies 25, 2007-08-13, עמ' 18–42 doi: 10.1353/sho.2007.0121
קריקטורה אנטישמית משנת 1873 המתארת אדם יהודי עם אף מוגזם ובולט
ההסבר של ג'וזף ג'ייקובס על קריקטורה של אף יהודי
אלישיה ברוורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1937 East Tennessee, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביולי 2017 (בגיל 79) סקוטס ואלי, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אמצע טנסי  אוניברסיטת מרשל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלישיה ברוורד (באנגלית: Aleshia Brevard;‏ 9 בדצמבר 1937 – 1 ביולי 2017) הייתה סופרת ושחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקנית. עבדה בתעשיית הבידור, המשחק, הדוגמנות וכמורה לתיאטרון. בין הראשונות המתועדות כמי שעברו ניתוח להתאמה מגדרית בארצות הברית. ברוורד חייתה את חייה מחוץ לקהילה הטרנסג'נדרית וזהותה כאישה טרנסית לא הייתה ידועה באופן פומבי עד שפרסמה את ספר זכרונותיה בשנותיה המאוחרות.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

ברוורד נולדה בארווין, טנסי, ב-9 בדצמבר 1937 ויוחס לה בלידתה מגדר של ילד. גדלה במשפחה דתית באזור החקלאי של מרכז טנסי. היא הייתה קרובה לאמה, ותמיד חשה עצמה שונה מילדים אחרים, כבת מבפנים. היא העידה כי נהגה להתפלל בלילות להתעורר ילדה. שנות נערותה התאפיינו אף הם בחורגות ובהתמודדות עם בריונות. לאחר אכזבה רומנטית בתיכון, היא עזבה עם סיום לימודיה לחוף המערבי.
סן פרנסיסקו והתאמה מגדרית

ברוורד התיישבה בסן פרנסיסקו ומצאה עבודה כ'חקיינית נשים' (כפי שהדבר כונה אז) תחת שם הבמה לי שואו (Lee Shaw) במועדון של פינוצ'יאו (Finocchio's) בתחילת שנות ה-60. היא נהגה לעשות חיקויים של מרילין מונרו ועשתה לעצמה שם משמעותי מספיק עד שלטענתה מונרו עצמה הגיעה פעם אחת לצפות במופע.
ברוורד התחילה בתהליך ההתאמה המגדרית בגיל 21 תחת השגחתו של מומחה לנושא, ד"ר הארי בנג'מין בסוף שנות ה-50. בהמלצתו של בנג'מין עברה את הליך השינוי הניתוחי במרפאת ווסטלייק בלוס אנג'לס בטיפולו של המנתח אלמר בלט ב-1962. בהמשך עבדה ברוורד כחשפנית וכשפנפנת פלייבוי.
סן פרנסיסקו והתאמה מגדרית > השכלה וקריירה

לאחר כשנת התאוששות מהניתוח, נרשמה כסטודנטית באוניברסיטת מידל טנסי סטייט. במהלך תקופה זו, התרגלה לשינויים שעברה, והתחתנה. היא החלה לעבוד כשחקנית, יצאה לסיבובי הופעות תיאטרון ברחבי ארצות הברית, והחלה לעבוד אף בקולנוע וטלוויזיה. היא הצטרפה לאיגוד השחקנים בהוליווד.
באמצעות בנג'מין, ברווארד התיידדה בסוף שנות ה-50 וה-60 עם מטופלות טרנסג'נדריות אחרות שלו, בהן שרלוט פרנסס מקלאוד וקתי טיילור, והן יצרו רשת תמיכה אחד עבור השני. בין היתר נהגו להפגש ולאכול ארוחות צהריים עם בנג'מין, אותו ראו כמדריך אבהי וכחבר.
אחרי שעבדה בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה, שבה לטנסי שם קיבלה את תואר ה-M.A. שלה בתיאטרון. היא התחתנה מספר פעמים, ושבה לקליפרניה בסוף שנות ה-90, שם התגוררה מחוץ לסנטה קרוז, עם חברה ותיקה כשהיא מתפרנסת כמורה מחליפה ועשתה תיאטרון קהילתי.
לאורך חייה נישאה לאורך חייה לארבעה גברים (לבן זוגה הראשון נשאה פעמיים).
היא נפטרה בביתה שבסקוטס וואלי ב-1 ביולי 2017 בגיל 79.
יחסה כלפי מגדר

ברוורד עברה ניתוח להתאמה מגדרית לפני שהמושג טרנסג'נדר הומצא וטרם התבססותה של קהילה טרנסג'נדרית בסן פרנסיסקו. היא לא הזדהתה בגלוי כטרנסית במשך מרבית חייה ולעיתים קרובות הדפה שאלות בנושא. שלושה מתוך ארבעת בני זוגה לא היו מודעים לכך שעברה תהליך שינוי מגדרי. רק לאחר פרסום ספר הזכרונות שלה בשנת 2001 החלה להציג עצמה כסופרת וכשחקנית טרנסקסוקאלית.
"מבחינה מקצועית גם כשחקנית קולנוע ובמה וגם מאוחר יותר כמורה לתיאטרון באוניבסיטה, חיי התנהלו מחוץ לקהילה המגדרית. רק לאחר פרסום שני זכרונות, בשנות ה-60 וה-70 לחיי, שמעתי לראשונה את המונח טרנסג'נדר והתוודעתי לסדר היום המוצהר של הקהילה" אמרה בראיון בשנת 2013. באפריל 2017 אמרה "לא עברתי שינוי מגדרי כדי להיות מתוייגת כטרנסקסואלית. אני מסתכלת על זה כשלב מביך שעברתי, בערך כמו התבגרות ממש כואבת. אני אפילו עכשיו לא חושבת על עצמי במונחים טרנסקסואליים. זה משהו שחוויתי והייתי".
"עבורי, כמו גם עבור אחיותיי המוקדמות, המטרה מעולם לא הייתה לחיות עם 'ט' לפני השמות שלנו. המטרה שלנו הייתה להתמזג כל כך ביסודיות שהדברים המעורבבים יהיו בילתי ניתנים לזיהוי. זו הייתה בחירה שלא נעשתה כי הרגשנו כל בושה לגבי ההיסטוריה הטרנסקסואלית שלנו, אלא מכיוון שהמטרה שלנו תמיד הייתה לחיות באופן מלא כנשים שנולדנו להיות".
סרטים וטלוויזיה

| שנה | שם | סוג | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969 | The Red Skelton Show | טלוויזיה |  | בכורה טלווזיונית עם מספר הופעות. |
| 1969 | The Love God? | סרט | Sherry (one of "Peacock's Pussycats") |  |
| 1969 | The Female Bunch | סרט | Sadie |  |
| 1970 | Big Foot | סרט |  |  |
|  | One Life to Live | טלוויזיה | Tex |  אופרת סבון וסדרת טלוויזיה של ABC. |
| 1970 | The Partridge Family | טלוויזיה | Cocktail waitress |  |
|  | The Dean Martin Show | טלוויזיה |  |  |
| 1972 | Night Gallery | טלוויזיה | Robot receptionist | זכורה מהציטוט: "You Can't Get Help Like That Anymore" |
| 1979 | Legends of the Superheroes | טלוויזיה | Giganta |  |
| 1980 | The Man with Bogart's Face | סרט | Mother the landlady | מותחן קומי. |
|  | Smokey and the Judge | סרט | Wally Lewis |  |
| 1981 | Hard Country | סרט | Snoopy Lady |  |
| 1981 | American Pop | סרט | "Showgirl #2" voice by Brevard | דרמה מוזיקלית מצוירת למבוגרים |
| 2005 | Screaming Queens: The Riot at Compton's Cafeteria | סרט | As self | סרט דוקומנטרי בו דיברה על האופן שבו דראג פתח לה דלתות ואפשרויות. |
תיאטרון

| שנה | שם המופע | תפקיד | מיקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Move Over Ms. Markham | Joanna Markham |  |  |
|  | Gingerbread Lady | Evy Meara |  |  |
|  | Seven Year Itch | The Girl Upstairs |  |  |
|  | The Shadow Box | Beverly |  |  |
|  | Steel Magnolias | Truvy Jones, a salon owner | אוף ברודוויי בניו-יורק |  |
|  | Night of the Iguana | Maxine Faulk |  |  |
|  | Ruthless! The Musical | Emily Green | שיקגו | מופע בן שנה אחת. |
|  | A Midsummer Night's Dream | Hyppolyta | Globe Theater |  |
|  | Subject to Change | Madeline Bassett |  |  |
כתביה

האישה שלא נולדתי להיות: מסע טרנסקסואלי (Woman I Was Not Born to Be: A Transsexual Journey), פילדלפיה, הוצאת טמפל יוניברסיטי, 2001.
האישה שנולדתי להיות (The Woman I Was Born to Be), 2010
Bilbo's Bend, 2015
הערות שוליים

1 2 3  ניקיטה שפרד, A TENNESSEE TRANS ICON COMES HOME: REMEMBERING ALESHIA BREVARD, באתר spectrum south, 20 בנובמבר 2017 (באנגלית)
1 2 3 4  Interview with Aleshia Brevard: Part 1 בבלוג The Heroines of My Life של מוניקה קוולסקה, 23 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  Terri-Lynne Waldron, Actress reflects on transitioning, Marilyn Monroe connection, באתר windy city times 4 במאי 2017 (באנגלית)
1 2  סם ויטינג,Aleshia Brevard, SF drag star and transgender pioneer, dies at 79, sfgate, 24 ביולי 2017 (באנגלית)
↑  Brevard, Aleshia (2015). Bilbo's Bend. Aleshia Brevard. (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Aleshia Brevard, transgender model, actress and writer, באתר the sydney morning herald, 24 ביולי 2017. (באנגלית)
↑  Screaming Queens: The Riot at Compton’s Cafeteria, University at Buffalo, 2005 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7  Interview with Aleshia Brevard: Part 3 בבלוג The Heroines of My Life של מוניקה קוולסקה, 23 באפריל 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438535605171  GND: 1146310072  LCCN: n00096710  VIAF: 40609946   WorldCat (עם VIAF): 40609946 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלישיה ברוורד".
אפונסו קושטה

פרופסור אפונסו אאוגושטו דה קושטה (בפורטוגזית: Afonso Augusto da Costa;‏ 6 במרץ 1871 – 11 במאי 1937) היה עורך דין ופוליטיקאי פורטוגזי, ראש ממשלת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה במשך ארבע קדנציות נפרדות בין 1913 ל-1917. עם מהפכת אוקטובר בפורטוגל היה קושטה מעורב בממשלה המהפכנית הזמנית שהקימה את הרפובליקה והדיחה את מנואל השני, מלך פורטוגל. בהמשך היה קושטה ראש ממשלה עם הכרזת המלחמה הגרמנית על פורטוגל, שעירבה את המדינה במלחמת העולם הראשונה. ב-11 בדצמבר 1917 הודח קושטה בהפיכה צבאית בהנהגתו של סידוניו פאיש. קושטה ייצג את פורטוגל בועידת השלום בפריז ב-1919 ומאוחר יותר נחשב להיות קול מרכזי באופוזיציה הרפובליקנית למשטרו הסמכותני של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר.
ביוגרפיה

קושטה נולד ב-1871 בסייה, ממלכת פורטוגל, והיה הילד הצעיר משלושה. בשנת 1883 נרשם ללימודים תיכוניים בגוארדה (Guarda) ובשנת 1886 נרשם ללימודים במכללה בפורטו. בשנת 1888 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת קוימברה. ב-1895 השלים את לימודיו ושנה מאוחר יותר היה לפרופסור באוניברסיטה. עוד באותה העת פיתח קושטה אידיאלים רפובליקנים שקראו לסיום המלוכה הפורטוגזית. קושטה התפרסם בשנת 1897 בהתנגדותו להלאמה של מסילות ברזל בידי הממשלה. בשנת 1899, ההתמודדות של הממשלה עם התפרצות דבר הבלוטות בפורטו הובילה לעלייה בתמיכה האזרחית בתנועה הרפובליקנית ובבחירת קושטה לחבר בפרלמנט מטעם העיר. חברותו בפרלמנט החזיקה פחות משנה עד לנפילת הממשלה ב-1900. קושטה נבחר מספר פעמים נוספות אל הפרלמנט של המונרכיה החוקתית והיה לנואם רפובליקני מוכר נגד מוסדות המלוכה.
עם מהפכת אוקטובר בפורטוגל ב-1910 שהפילה את המלוכה, הוזמן קושטה לקחת חלק בממשלתו הזמנית של תיופילו בראגה. קושטה העביר מספר חקיקות בממשלה הרפובליקנית הזמנית להפרדת הדת מהמדינה, התרת גירושים וחוקי משפחה לפי קוד אזרחי חילוני. בתקופת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה היה קושטה פוליטיקאי רב השפעה. ב-29 באוגוסט 1911 הכריז על הקמתה של 'המפלגה הפורטוגזית הרפובליקנית'. ב-9 בינואר 1913 נקרא בידי הנשיא מנואל דה אריאגה להקים ממשלה חדשה שתונהג בידי המפלגה הרפובליקנית. הממשלה התקיימה במשך שנה וחודש והתקשתה להסדיר יציבות כלכלית. בשנת 1915 התמנה קושטה לשר האוצר של פורטוגל ובסוף נובמבר אותה השנה התמנה פעם נוספת לראש ממשלה עד לנפילת ממשלתו במרץ 1916. קושטה כיהן בתור ראש ממשלה למשך תקופה בת חודש אחד בלבד בשנת 1916 ועקב המשבר הפוליטי המתמשך הוא נקרא פעם נוספת להנהיג ממשלה באפריל 1917.
ממשלה זאת הייתה היציבה ביותר מכל ממשלותיו של קושטה, בעיקר עקב העובדה שהייתה ממשלת אחדות אשר הוקמה עבור טיפול בהתנהלות פורטוגל לנוכח מלחמת העולם הראשונה. עקב יחסיה החמים של פורטוגל עם האימפריה הבריטית, היא נענתה לדרישה הבריטית לעצור אוניות של הצי הקיסרי הגרמני אשר חנו בחופיה. בתגובה, הקיסרות הגרמנית הכריזה מלחמה על פורטוגל, מה שהוביל להתערבותה של האחרונה במלחמת העולם. ב-7 באוגוסט אישר הפרלמנט הפורטוגזי את הקמתו של חיל משלוח אשר נשלח אל החזית המערבית בצרפת, בכדי להילחם לצד מדינות ההסכמה נגד הקיסרות הגרמנית. במקביל נשלחה משלחת צבאית נוספת להסדיר את הסמכות השלטונית הפורטוגזית במושבת מוזמביק, אשר נפלשה בידי הגנרל הגרמני פאול פון לטו-פורבק. המלחמה גררה אחריה שפל כלכלי כבד עבור פורטוגל והתמרמרות על ההתנהלות הממשלתית מתוך שורות הצבא הפורטוגזי. בדצמבר התקיימה הפיכה צבאית שהדיחה את קושטה והקימה במקום ממשלתו חונטה בהנהגת סידוניו פאיש.
בסיומה של המלחמה, לאחר נפילת החונטה הצבאית, קושטה נקרא לייצג את פורטוגל בועידת השלום בפריז שהתקיימה ב-1919. ב-28 ביוני חתם קושטה על חוזה ורסאי מטעמה של ארצו. על פועלו הוענק לו המסדר הצבאי של המגדל והחרב מידי הנשיא ז'ואאו דו קאנטו אה קאשטרו. לאחר ההפיכה הצבאית של 28 במאי 1926, קושטה התנגד נחרצות אל הדיקטטורה הלאומית ששלטה עד 1932, עת החל שלטונו הסמכותני של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. קושטה היה מתנגד נחרץ גם למשטר המדינה החדשה של סלזאר ובהמשך יצא לגלות בצרפת, ממנה המשיך לייצג את התנועה הרפובליקנית כקול מרכזי באופוזיציה למשטר הקיים בליסבון. קושטה נפטר בפריז, ב-11 במאי 1937.
אנה קונטולה

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1977 (בת 47) פורי, פינלנד
 מדינה:  פינלנד
 מקום מגורים:  טמפרה 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקצוע:  סוציולוגית, פוליטיקאית
 תפקיד:  חברת הפרלמנט הפיני
 מפלגה:  ברית השמאל 
 annakontula.fi
 
אנה קונטולה (ילידת 1977) היא סוציולוגית פינית וחברת הפרלמנט הפיני מאז 2011. היא הייתה חברת מועצת העיר טמפרה עד 2017.
קורות חיים

אנה קונטולה נולדה ב־30 במרץ 1977 בפורי, סאטקונטה, פינלנד, וסיימה את עבודת התואר השני בשנת 2002 על תנועת הסטודנטים של שנות השבעים. היא סיימה פרויקטים מחקריים רבים בנושא זנות בפינלנד, כמו דוח משנת 2008 שפרסמה אוניברסיטת טמפרה, ועבודתה בהערכת פושעי זנות ואלימות כלפי נשים. היא חוקרת תחומים רבים המעריכים מגבלות בעבודה, נורמות תרבותיות ותפיסות, כולל הנקה ציבורית, הזדקנות עובדי בניין, השפעת הגזענות לא רק על המקום בו אנשים יכולים לעבוד, אלא היכן הם יכולים לחיות, ונושאים רבים אחרים.
היא כיהנה כסגנית יו"ר האיגוד לתעשיית המין, והייתה מעורבת בארגונים רבים העוסקים בפעילות חברתית במהלך לימודיה. בשנת 2004 נבחרה קונטולה בבחירות המוניציפליות למועצת העיר טמפרה. בשנת 2008 היא נבחרה שנית, ובשנים 2008 ו -2012, לקונטולה היה מספר הקולות השני בגודלו בברית השמאל של פינלנד .
קונטולה נבחרה לפרלמנט הפיני בשנת 2011 וייצגה את מחוז קירקנאמה מטעם ברית השמאל הפינית. היא חברה בוועדה לעתיד ובוועדת התעסוקה והשוויון, וכיהנה בעבר בוועדה למשפט חוקתי ובוועדת התעסוקה והשוויון.
ביום שני, 13 בינואר 2020, היא נעצרה יחד עם חברים נוספים בקבוצה בינלאומית של פעילי זכויות אדם סמוך לרצועת עזה בישראל מכיוון שניסו לחבל בגדר המערכת ברצועת עזה. לדבריה, מטרתה של קבוצת חמישה האנשים הייתה להביא את תשומת הלב למשבר ההומניטרי בעזה באמצעות חציית הגדר בין ישראל לעזה. טנלי המטאלין, העוזר הפרלמנטרי של קונטולה, אמר למחרת כי קונטולה שוחררה לאחר יותר מעשר שעות במעצר וכי הרשויות הישראליות ניסו ללחוץ עליה לחתום על הודאה בהאשמות נגדה, כמו שיבוש הליכי חקירה וסיכון ביטחון הציבור. עם זאת, היא סירבה לחתום.
עבודות נבחרות

Prostituutio Suomessa Helsinki: Sexpo-säätiö (2005) ( ISBN 951-95548-4-X ) (בפינית)
"עובדת המין והנאתה" הסוציולוגיה הנוכחית, כרך א '. 56, לא. 4 (2008): עמ '605–620 ( doi ) (באנגלית)
Punainen eksodus: tutkimus seksityöstä סומסה הלסינקי: כמו (2008) ( ISBN 978-952-01-0212-8 ) (בפינית)
Tästä äiti varoitti Helsinki: Like (2009) ( ISBN 978-952-01-0299-9 ) (בפינית)
סחר בסחר במולדובה קישינאו: הארגון הבינלאומי להגירה (2009)
Näkymätön kylä: Siirtotyöläisten asemasta Suomessa Helsinki: Like: Into (2010) ( ISBN 978-952-01-0522-8 ) (בפינית)
Mistä ei voi puhua Helsinki: Like (2012) ( ISBN 978-952-264-183-0 ) (בפינית)
Kirjeitä oikealle הלסינקי: Into (2014) ( ISBN 978-952-264-271-4 ) (בפינית)
הערות שוליים

1 2  "Anna Kontula". Like Finland (בפינית). Helsinki, Finland: Like Finland. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kontula, Anna (2002). "Kuollut muttei kuopattu: taistolaisuus ja miten sitä muistetaan". TamPub (בפינית). Tampere, Finland: ampereen yliopisto. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Roth, Venla (2012). Defining human trafficking and identifying its victims a study on the impact and future challenges of international, European and Finnish legal responses to prostitution-related trafficking in human beings. Leiden: Martinus Nijhoff Publishers. p. 235. ISBN 978-9-004-22587-9. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kovanen, Inka (28 בפברואר 2015). "Ranska pohtii rintojen poliittisuutta" (בפינית). Helsinki, Finland: Helsingin Sanomat. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rakennusalan harmaa työ". Suomen Akatemia (בפינית). Finland: Suomen Akatemia. 24 בספטמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-3 בפברואר 2019. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Näkymätön kylä". Into Kustannus (בפינית). Helsinki, Finland: Into Kustannus. 2010. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kunnallisvaalit2004". Helsingin Sanomat (בפינית). Helsinki, Finland: Helsingin Sanomat. אורכב מ-המקור ב-26 ביולי 2015. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Puolueiden paikkaluvut". Vaalikone (בפינית). Helsinki, Finland: Helsingin Sonomat. 2008. אורכב מ-המקור ב-30 באוקטובר 2008. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kunnan suurimmat puolueet". Vaalikone (בפינית). Helsinki, Finland: Helsingin Sanomat. 2012. אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2013. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Valitut ehdokkaat Pirkanmaan vaalipiiri". Vaalit (בפינית). Helsinki, Finland: Eduskuntavaalit. 2011. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anna Kontula Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä". Eduskunta Riksdagen (בפינית). Helsinki, Finland: Eduskunta Riksdagen. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anna Kontula, a Finnish left-wing lawmaker, held for over 10 hours in Israel". www.helsinkitimes.fi (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-01-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7952 5563  LCCN: nb2010011536  VIAF: 121116207   WorldCat (עם VIAF): 121116207
אלכסנדרוס הראשון, מלך יוון

אלכסנדרוס, מלך יוון (ביוונית: Ἀλέξανδρος, Βασιλεὺς τῶν Ἑλλήνων,‏ 1 באוגוסט 1893 – 25 באוקטובר 1920) מלך על יוון בין השנים 1917–1920, עד שמת בנסיבות יוצאות דופן לאחר שלקה באלח דם בעקבות נשיכות שני קופים.
ילדותו

אלכסנדרוס נולד ב-1 באוגוסט 1893 באתונה, והיה בנם השני של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.