stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טופף ובניו
לאחר המלחמה > החקירות נגד ארנסט טופף

בסוף יוני 1945 נסע ארנסט טופף לשטוטגרט שבמערב גרמניה על מנת לגבות בעקבות מות אחיו כספי ביטוח חיים שהוצא על שמו. ב-3 ביולי הועברה ארפורט לשליטת הצבא האדום בהתאם להסכמי יאלטה, וארנסט טופף לא הורשה לשוב אליה. הוא עבר להתגורר באזור הכיבוש האמריקאי.
במרץ 1946 נעצר טופף על ידי האמריקאים, נחקר במשך שלושה שבועות ושוחרר. בחקירתו הוא טען שהמשרפות שסיפק למחנות היו ציוד סטנדרטי כמו זה שסופק למתקנים אזרחיים בגרמניה, וטען כי לו היו מנהלי החברה מסרבים לספק ציוד לאס אס הם היו נענשים בחומרה.
בדצמבר 1946 פתח בית הדין אזרחי גרמני לדה-נאציפיקציה בחקירה נגד טופף בשל חברותו במפלגה הנאצית. טופף נדרש להמציא שני תצהירים בשבועה של עדים אודות נטייתו האנטי-נאצית, והשיג אותם מידי שני עובדים של החברה. בית הדין התקשה להשיג ראיות בעניינו, בין השאר משום ששלטון הכיבוש הסובייטי, שהחזיק בעיר ארפורט, לא שיתף פעולה עם שלטון הכיבוש האמריקאי.
הליכי הדה-נאציפיקציה נגד טופף נסתיימו במרץ 1949. אז הועבר עניינו למשרד התובע הכללי בעיר ויסבאדן, שחקר את החשדות לסיועו במעשי רצח במהלך המלחמה. עקב מחסור בראיות - שוב, בשל אי שיתוף פעולה מצד הסובייטים - הושעתה החקירה ב-1951. החקירות נגד טופף חודשו ב-1959 וב-1962, אך אף אחת מהן לא הבשילה לכדי הגשת כתב אישום.
ב-1951 ייסד טופף חברה חדשה לייצור כבשנים בעיר ויסבאדן. היא הועברה בהמשך לעיר מיינץ. הוא השתמש בשם הפירמה הקודמת שלו בתקווה להרוויח מהמוניטין שצברה, אך עסקיו לא עלו יפה, בין היתר בשל כך שפעילותה במחנות הריכוז וההשמדה פורסמה ברבים. ב-1963 הגיעה החברה לחדלות פירעון ופורקה.
טופף מת בשנת 1979 מבלי שנתן את הדין על מעשיו במהלך המלחמה.
הנצחה

מעשיה של חברת טופף נשכחו למשך שנים רבות. רק בשלהי שנות השמונים החל להתקיים מחדש מחקר בנוגע אליהם, וביתר שאת לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991. אז נתגלו שם מסמכים מהחקירות שנערכו על ידי הסובייטים למהנדסי חברת טופף.
קרן הזיכרון של מחנות בוכנוואלד ומיטלבאו-דורה החלה לערוך מחקר בנושא בשנת 2002 ובעקבותיו הפיקה תערוכה נודדת אודות פעולות חברת טופף שהוצגה החל מ-2005 בחמש ערים בגרמניה ובאירופה, וזאת בסיוע המוזיאון היהודי בברלין ומוזיאון אושוויץ. לימים הועברה התערוכה לתצוגת קבע במוזיאון שהוקם בבניין המטה של חברת טופף בארפורט (ראו להלן).
הנצחה > המוזיאון בבית מטה החברה

בניין מטה חברת טופף לשעבר בארפורט עמד מוזנח ושומם במשך שנים. בשנת 2001 פלשו פעילים מחוגי שמאל לבניין. הם ניהלו בו פעילות תרבותית שעסקה גם במעשיה של החברה בשואה. פעילותם עוררה תשומת לב ציבורית ואף חובר ספר אודותיה. אחרוני הפולשים פונו מהבניין על ידי המשטרה ב-2009.
בשנת 2003 העניקה מדינת תורינגיה למבנה מעמד מוגן כמונומנט היסטורי. מוזיאון ומרכז חינוכי נחנכו בו ב-27 בינואר 2011, יום הזיכרון הבינלאומי לשואה. המוזיאון הוקם בסיוע כספי של מדינת תורינגיה. הוא מציג את פעילות החברה בימי המלחמה בייצור משרפות על בסיס מסמכים מארכיון החברה, עדויות של עדים ופריטים שנמצאו באתר מחנה בוכנוואלד. יש בו גם תערוכות מתחלפות. על גבי קיר המבנה נכתבה הכתובת "Stets gern für Sie beschäftigt, ..." ("תמיד שמח לעמוד לשירותך"), שהופיעה תכופות בסיומן של התכתבויות של החברה עם האס אס בנוגע לאספקת מוצריה למחנותיו.
בשנת 2007 הפיקה חברת ההפקה ההולנדית VPRO סרט טלוויזיה תיעודי אודות חברת טופף ופעילותה במהלך המלחמה, בשם The Big Denial. מספר ספרים חוברו אודות החברה ופעילותה.
הערות שוליים

↑  חברת קורי סיפקה לאס אס בסך הכל 42 משרפות בעלות תא שרפה יחיד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583698805171  GND: 6052539-3  LCCN: no2005095851  SUDOC: 09033809X  VIAF: 124165145   WorldCat (עם VIAF): 124165145 
תמונת תאי משרפה באתר מחנה בוכנוואלד, 1959
מסמך של חברת טופף בנוגע לאספקת משרפות לאס אס, 1942
הכתובת "תמיד שמח לעמוד לשירותך" שנכתבה על גבי קיר בניין המוזיאון לפעילות חברת טופף בארפורט
יורי טילמנס

יורי מאריון א. טילמנס (בהולנדית: Youri Marion A. Tielemans; נולד ב-7 במאי 1997) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר באסטון וילה ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים > אנדרלכט

טילמנס גדל במחלקת הנוער של אנדרלכט כשחתם על חוזה מקצועי ראשון במועדון בגיל 16.
ב-28 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כשנכנס כמחליף בדקה ה-25 בהפסד קבוצתו 2–3 ללוקרן, מה שהפך אותו לשחקן הרביעי הצעיר ביותר בתולדות הליגה.
ב-2 באוקטובר 2013, בגיל 16 שנים ו-148 ימים, הפך לשחק הבלגי הצעיר ביותר ששיחק בליגת האלופות כשפתח בהרכב אנדרלכט מול אולימפיאקוס. בסך הכל שותף טילמנס ב-29 משחקים, בהן כבש שני שערים בעונת 2013/2014 בליגה הבלגית, בסיומה זכתה אנדרלכט באליפות הליגה. בסיום אותה העונה זכה בפרס השחקן הבלגי הצעיר של השנה.
בעונת 2016/2017 כבש 13 שערים ב-37 הופעות בסיומה שוב זכתה אנדרלכט באליפות הליגה ואף זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ממוצא אפריקאי ובכדורגלן העונה בליגה. בנוסף, כבש חמישה שערים ב-15 הופעות במסגרת הליגה האירופית, אנדרלכט הגיעה עד לשלב רבע הגמר וטילמנס נבחר להרכב העונה של המפעל מטעם אופ"א.
קריירת מועדונים > מונקו

ב-24 במאי 2017 חתם במונקו מליגת העל הצרפתית לחמש שנים תמורת 25 מיליון יורו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 ביולי במשחק הסופר קאפ הצרפתי בהפסד קבוצתו 1–2 לפריז סן ז'רמן.
בסיום אותה העונה בחר פראנס פוטבול בטילמנס כשחקן המאכזב ביותר של העונה.
קריירת מועדונים > לסטר סיטי

ב-31 בינואר 2019 הושאל ללסטר סיטי עד לסוף העונה כאשר אדריאן סילבה עשה את הדרך ההפוכה.
ב-9 במרץ כבש שער בכורה בניצחון קבוצתו 1–3 על פולהאם.
ב-8 ביולי 2019 חתם בלסטר לארבע שנים תמורת 40 מיליון ליש"ט.
ב-15 במאי 2021 כבש שער ניצחון בגמר הגביע האנגלי שהעניק ללסטר סיטי את הגביע לראשונה בהיסטוריה לאחר ניצחון 0–1 על צ'לסי.
בתום עונת 2022/2023 נשר לצ'מפיונשיפ עם קבוצתו.
קריירת מועדונים > אסטון וילה

ב-1 ביולי 2023 הצטרף לאסטון וילה כשחקן חופשי, וחתם על חוזה לארבע עונות. ב-12 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתבוסה 1–5 לניוקאסל במחזור הפתיחה של עונת 2023/2024.
קריירה בינלאומית

ביוני 2015 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של בלגיה, ב-9 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה, כשהחליף את סטיבן דפור בדקה ה-82 בתיקו 1-1 נגד נבחרת הולנד במשחק ידידות.
טילמנס נכלל בסגל נבחרת בלגיה למונדיאל 2018. הוא שותף בארבעה משחקים כולל הניצחון 0–2 על נבחרת אנגליה במשחק על המקום השלישי.
את שער הבכורה שלו כבש ב-21 במרץ 2019, במסגרת מוקדמות יורו 2020 נגד רוסיה, משחק אותו ניצחה בלגיה 1–3.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2024.
חיים אישיים

טילמנס נולד בנולד בסינט פיטרס ליו. אביו ממוצא פלמי (בלגי) ואמו ממוצא קונגולזי. הוא המשיך את לימודיו עד גיל 18, בשילוב לימודים עם הקריירה המקצועית שלו ככדורגלן.
טילמנס נשוי למנדי, ולהם שתי בנות. מתגוררים בלסטרשייר, אנגליה.
תארים > קבוצתיים

ליגת העל הבלגית (2): 2013/14, 2016/17
הסופר קאפ הבלגי (2): 2013, 2014
הגביע האנגלי (1): 2020/21
מגן הקהילה (1): 2021
מונדיאל 2018: מקום שלישי
תארים > אישיים

השחקן הבלגי הצעיר של השנה (2): 2013/14, 2014/15
הכישרון הבלגי של השנה (1): 2014
נעל האבוני הבלגי (1): 2017
כדורגלן השנה בבלגיה (1): 2017
הרכב העונה בליגה האירופית (1): 2016/17
שחקן העונה של לסטר (1): 2020/21
יחסי סיישל–סין

| יחסי סיישל – הרפובליקה העממית של סין |
| --- | --- |
סיישל: הרפובליקה העממית של סין


סיישל: הרפובליקה העממית של סין
שטח (בקילומטר רבוע)
455: 9,596,967.75
אוכלוסייה
131,009: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,141: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,346: 12,545

נשיא סיישל ג'יימס מישל נפגש עם שגרירת סין בסיישל, 2014
יחסי סיישל–סין הם היחסים שבין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של סיישל.
קשרים פוליטיים

היחסים דיפלומטיים בין סין לסיישל החלו ב־30 ביוני 1976. סין החלה לספק לסיישל סיוע דיפלומטי בשנת 1977, שכלל דברים כמו הקמת בית ספר פוליטכני ופיתוח דיור בלה ממל (אנ'). בשנת 2002 ייצאה סין סחורות בשווי 1.48 מיליון דולר, תוך ייבוא של 100,000 דולר בלבד מסיישל. השגריר הסיני הנוכחי בסיישל הוא ואנג וייגואו, העומד בראש השגרירות בסן לואי, באי מאהה. השגריר הנוכחי בסין מסיישל הוא פיליפ לה גאל.
בשנת 2011 ממשלת סיישל הציעה לסין את האפשרות להקים נמל בסיישל שיספק אוניות שנלחמות בפיראטיות מול חופי סומליה.
קשרים כלכליים > מימון פיתוח סיני לסיישל

בין השנים 2000–2011 כ-16 פרויקטים רשמיים של מימון פיתוח סיני שזוהו בסיישל באמצעות דוחות תקשורתיים שונים. פרויקטים אלה נעים בין הלוואת זיכוי בסך 300 מיליון יואן סיני בשנת 2007, עד לסכום של 321 מיליון תשלומי חוב בשנת 2011, ומענק סיוע בפיתוח בשווי 8 מיליון דולר בשנת 2011.
יחסי סיישל–קנדה

| יחסי סיישל–קנדה |
| --- | --- |
סיישל: קנדה


סיישל: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
455: 9,984,670
אוכלוסייה
131,009: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,141: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,346: 53,718
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי סיישל–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין קנדה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין סיישל לקנדה כוננו ב-1976, מיד לאחר קבלת עצמאותה של סיישל. שתי המדינות הן בילינגואליות, דוברות אנגלית וצרפתית ושתיהן חברות בארגון לה פרנקופוני, בו זוכות לשתף פעולה בנושא הבלשנות והלשון הצרפתית. שתי המדינות הן חברות בחבר העמים הבריטי, אך אין לשתי המדינות ריבון משותף.
סיישל מהווה יעד שסובל מהתקפות שודדי ים, לצד כל מזרח אפריקה. קנדה במסגרת האומות המאוחדות פועלת למיגור הפיראטים בסיישל ובקניה.
קנדה היא יעד פופולרי מאוד לסטודנטים מסיישל הנהנים מתוכניות שונות המאפשרות להם ללמוד בקנדה. הנציבות הגבוהה של קנדה בטנזניה מחלקת לאזרחי סיישל מלגות אקדמאיות מיוחדות במסגרת תוכנית היהלום של המלכה אליזבת השנייה למנהיגים האפריקאים של המחר, ולה פרנקופוני מסבסד את הלימודים בקנדה של הסיישלים המעוניינים ללמוד את הלשון הצרפתית.
נציגויות דיפלומטיות

קנדה אינה מיוצגת בסיישל הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. קנדה האמינה את נציבותה הגבוהה שבדאר א סלאם שבטנזניה על סיישל.
סיישל אינה מיוצגת בקנדה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. סיישל האמינה את שגרירותה לאומות המאוחדות שבניו יורק על קנדה.
יחסי בנגלדש–פנמה

| יחסי בנגלדש–פנמה |
| --- | --- |
בנגלדש: פנמה


בנגלדש: פנמה
שטח (בקילומטר רבוע)
148,460: 75,420
אוכלוסייה
174,095,429: 4,529,530
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,415: 83,382
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,513: 18,409
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי בנגלדש–פנמה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה של פנמה. שתי המדינות נהנות מיחסים לבביים והוציאו הצהרה משותפת שבה הן מקוות לשפר את היחסים ביניהן ולהגביר את שיתופי הפעולה.
ביקורים מדרג גבוה > מבנגלדש לפנמה

2011 - מוחמד מג'רול קוואייס, שר החוץ של בנגלדש, ביקר בפנמה סיטי ונפגש עם גורמים כלכליים במדינה.
שיתופי פעולה

בשנת 1977 בנגלדש תמכה במעבר ריבונותה של תעלת פנמה לפנמה מארצות הברית דרך אמנות טוריוס-קרטר.
מאחר שפנמה נמצאת במיקום אסטרטגי, ועקב שינוע הסחורות האדיר בה מדי יום. בנגלדש רואה בפנמה כשותפה גדולה ואסטרטגית בתחום הקניות והמשלוחים הבינלאומיים. ב-2013 חתמו שתי המדינות על אמנה שנותנת לבנגלדש עדיפות והטבות בעת שינוע סחורות בתעלת פנמה ובאופן כללי, הטבות לבנגלדש במגזר המשלוחים בפנמה.
ב-2011 משלחת עסקית בנגלדשית ביקרה בפנמה לצורכי עסקים.
נציגויות דיפלומטיות

בנגלדש אינה מיוצגת בפנמה בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
פנמה אינה מיוצגת בבנגלדש בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טריטוריית קנזס

| --- | --- |

 
 ממשל
 עיר בירה:  פאוני (זמני; 2–6 ביולי 1855) פורט לוונוורת' (זמני) לקומפטון (1855–1861) לורנס (דה פקטו, 1858–1861)
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  30 במאי 1854 
 תאריכי פירוק:  29 בינואר 1861 
 ישות קודמת:   טריטוריה לא מאורגנת
 ישות יורשת:   טריטוריית קולורדו   קנזס קנזס
 
טריטוריית קנזס הייתה טריטוריה מאוגדת מאורגנת של ארצות הברית שהתקיימה מ-30 במאי 1854, עד 29 בינואר 1861, כאשר החלק המזרחי של הטריטוריה התקבל לאיחוד כמדינת חירות של קנזס.
השטח השתרע מגבול מיזורי מערבה עד לפסגת הרי הרוקי ומקו הרוחב ה-37 צפון ועד קו הרוחב ה-40 צפון. במקור הוא היה חלק מטריטוריית מיזורי, ולאחר מכן היה לא מאורגן מ-1821 עד 1854. חלק גדול מהאזור המזרחי של מה שהיא כיום מדינת קולורדו היה חלק מטריטוריית קנזס. טריטוריית קולורדו הוקמה כדי לשלוט באזור המערבי הזה של טריטוריית קנזס לשעבר ב-28 בפברואר 1861.
השאלה אם קנזס אמורה להיות מדינת חירות או מדינת עבדות, על פי פשרת 1850 וחוק קנזס נברסקה, הוכרעה על ידי ריבונות העם, כלומר בהצבעה של בני קנזס. השאלה אילו בני קנזס היו כשירים להצביע הובילה לתקופה של סכסוך מזוין בשם קנזס המדממת. גם תומכי עבדות וגם תומכי חירות עודדו ולפעמים תמכו כלכלית בהגירה לקנזס, כדי להשפיע על ההצבעה. בחלק מהתקופה הטריטוריאלית היו שני בתי מחוקקים טריטוריאליים, עם שתי חוקות, שהתכנסו בשתי ערים (בירה אחת נשרפה על ידי תומכים של הבירה השנייה). שתי בקשות לקבלת מדינה, אחת כמדינת חירות ואחת כמדינת עבדות, נשלחו לקונגרס האמריקני. עזיבתם של המחוקקים מהדרום בינואר 1861 הקלה על כניסתה של קנזס כמדינת חירות, מאוחר יותר באותו חודש.
טריטוריית מיזורי

מ-4 ביוני 1812 עד 10 באוגוסט 1821, האזור שיהפוך לטריטוריית קנזס 33 שנים מאוחר יותר היה חלק מטריטוריית מיזורי. כאשר מיזורי קיבלה מעמד של מדינה ב-1821, האזור הפך לטריטוריה לא מאורגנת והכיל מעט התיישבות קבועה של לבנים, למעט פורט לוונוורת'. המבצר הוקם בשנת 1827 על ידי הנרי לוונוורת' עם רגימנט הרגלים האמריקני השלישי מסנט לואיס, מיזורי; זהו יישוב הקבע האירופאי הראשון בקנזס. המבצר הוקם כמאחז המערבי ביותר של הצבא האמריקני כדי להגן על הסחר לאורך נתיב סנטה פה מפני אינדיאנים. הסחר הגיע מהמזרח, ביבשה באמצעות דרך בון'ס ליק, או במים דרך נהר מיזורי. אזור זה, שנקרא Boonslick, היה ממוקם ממש מזרחה במערב-מרכז מיזורי ויושב על ידי תושבי אפלנד הדרומיים מווירג'יניה, קנטקי וטנסי כבר ב-1812. אוכלוסיית מחזיקי העבדים שלה הייתה מנוגדת למתיישבים מניו אינגלנד שבסופו של דבר יגיעו בשנות ה-50 של המאה ה-19.
האדמה שתהפוך לטריטוריית קנזס נחשבה כעקרה על ידי החלוצים האמריקאים של המאה ה-19. השטח נקרא המדבר האמריקאי הגדול, כי היו חסרים בו עצים והיה יבש יותר מהאדמה במזרח. מבחינה טכנית, זה היה חלק משטחי העשב העצומים המרכיבים את המישורים הגדולים של צפון אמריקה ותמכו בעדרים ענקיים של ביזונים אמריקאים. לאחר המצאת מחרשת הפלדה ושיטות השקיה מתוחכמות יותר, אדמת הערבה העבה תנוצל לחקלאות. בשנות ה-50 של המאה ה-19 גבר לחץ ההגירה והיה רצוי ארגון לטריטוריה.
חוק קנזס נברסקה

טריטוריית קנזס הוקמה ב-30 במאי 1854 על ידי חוק קנזס נברסקה. חוק זה הקים הן את טריטוריית נברסקה והן את טריטוריית קנזס. ההוראה החשובה ביותר של החוק ביטלה למעשה את פשרת מיזורי משנת 1820 ואפשרה למתיישבים של טריטוריית קנזס לקבוע על ידי ריבונות העם אם קנזס תהיה מדינת חירות או מדינת עבדות.
החוק כלל שלושים ושבעה סעיפים. ההוראות הנוגעות לטריטוריית קנזס גולמו בשמונה עשר הסעיפים האחרונים. חלק מהסעיפים היותר בולטים היו:
הגירה למזרח > מתיישבים בעד עבדות

בתוך כמה ימים לאחר העברת חוק קנזס נברסקה, מאות מתושבי מיזורי חצו לשטח הסמוך, בחרו קטע אדמה, ולאחר מכן התאחדו עם הרפתקנים אחרים בפגישה או פגישות, מתוך כוונה לבסס מניעת עבדות. על כל האזור הזה.
כבר ב-10 ביוני 1854, בני מיזורי קיימו פגישה בעמק סולט קריק, עמדת מסחר במרחק 3 מיל (5 קילומטרים) מערבה מפורט לוונוורת', שם אורגנה "אגודת תביעות פולשים". הם אמרו שהם בעד הפיכת קנזס למדינת עבדים גם אם הדבר ידרוש ממחצית מאזרחי מיזורי, עם מוסקט ביד, להגר לשם. לטענת המהגרים הללו, טוב יעשו אם לא יעצרו בטריטוריית קנזס, אלא ימשיכו במעלה נהר מיזורי עד שיגיעו לטריטוריית נברסקה, שהייתה צפויה להיות מדינת חירות. לפני הגעתם הראשונה של מהגרי מדינות חירות מהמדינות הצפוניות והמזרחיות, כמעט כל מיקום רצוי לאורך נהר מיזורי נתבע על ידי גברים ממערב מיזורי, מכוח חוקי המניעה.
הגירה למזרח > מתיישבים בעד חירות

במהלך הוויכוח הארוך שקדם להעברת חוק קנזס נברסקה, הפכה הדעה המקובלת בצפון כי האמצעי היחיד שנותר שבאמצעותו ניתן עדיין לחלץ את השטח מאחיזת כוח תומכי העבדות, הוא בתפיסתו המיידית. התיישבות על ידי מהגרים נגד עבדות ממדינות החירות בכמות מספקת להקמת מוסדות חופשיים בגבולותיה. הרצון להקל על הקולוניזציה של הטריטוריה קיבל צורה מעשית בזמן שהצעת החוק עדיין הייתה בדיון בקונגרס של ארצות הברית. הארגון הגדול ביותר שהוקם למטרה זו היה חברת ניו אינגלנד לסיוע להגירה, שאורגנה על ידי אלי תאייר.
הגירה ממדינות החירות (כולל איווה, אוהיו ומדינות אחרות במערב התיכון וניו אינגלנד), זרמה לשטח החל מ-1854. המהגרים הללו היו ידועים בשם Free-Staters. מכיוון שתושבי מיזורי תבעו חלק גדול מהאדמה הקרובה ביותר לגבול, האזרחים החופשיים נאלצו להקים התיישבויות יותר עמוק בטריטוריית קנזס. בין אלה היו לורנס, טופקה ומנהטן.
כדי להגן על עצמם מפני פלישות של כאלו שאינם תושבים, הוקמה "התאחדות המתיישבים בפועל של טריטוריית קנזס". אגודה זו קיימה פגישה ב-12 באוגוסט 1854, כשהמטרה הייתה אימוץ כמה תקנות שאמורות להעניק הגנה למתיישבי מדינות החירות, על פי חוקים לא שונים מאלה שאומצו על ידי הפולשים התומכים בעבדות באזור הגבול מזרחה.
מינויים טריטוריאליים ראשונים

המינויים הטריטוריאליים הראשונים, מתוך כוונה להשבעת שלטון מקומי, לפי הוראות החוק המקורי, נעשו ביוני וביולי 1854. הצירים שמונו על ידי הנשיא פירס, שמינויים אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית, ואשר נכנסו לתפקידיהם. המושל הראשון היה אנדרו הורציו רידר (מאיסטון, פנסילבניה) מונה ב-29 ביוני 1854 והודח ב-28 ביולי 1858.
בחירת בית המחוקקים הטריטוריאלי

ב-30 במרץ 1855 נכנסו "לוחמי הגבול" ממיזורי לקנזס במהלך הבחירות הראשונות לבית המחוקקים של הטריטוריה והצביעו עבור בית מחוקקים טריטוריאלי בעד עבדות. מועמדים נגד עבדות גברו במחוז בחירות אחד, מחוז ריילי העתידי.
המושב הראשון של בית המחוקקים נערך בפוני, קנזס (בגבולות פורט ריילי של ימינו), לבקשת המושל רידר. בניין האבן בן שתי הקומות עדיין עומד ופתוח לציבור, כקפיטול הטריטוריאלי הראשון של קנזס. הבניין נשאר כמקום מושבו של בית המחוקקים במשך חמישה ימים בין 2 ל-6 ביולי 1855, ולאחר מכן התקרב למיזורי למיסיון המתודיסטי של שוני.
בבחירות של 1857, תומכי מדינת חירות הביסו את המתיישבים תומכי העבדות בטריטוריה, מה שגרם לכך שהבית המחוקקים הטריטוריאלי נפל לידיים של תומכי מדינת חירות. לאחר מכן, ב-4 באוקטובר 1859, אושרה חוקת וויאנדוט במשאל עם בהצבעה של 10,421 מול 5,530, ולאחר אישורה על ידי הקונגרס האמריקאי, קנזס התקבלה כמדינת חירות ב-29 בינואר 1861, תוך זמן קצר. לאחר שהמחוקקים בדרום, שלעולם לא היו מתירים מדינה חופשית חדשה, פרשו. מעשה החקיקה האחרון של בית המחוקקים הטריטוריאלי היה אישור האמנה של הקולג' של האחיות של ביתאניה . זה היה ב-2 בפברואר 1861 - ארבעה ימים לאחר שג'יימס ביוקנן חתם על חוק הקונגרס שהכניס רשמית את קנזס לאיחוד.
קנזס המדממת

ג'יימס ה. ליין הצטרף לתנועת מדינות החירות ב-1855 והפך לנשיא ועידת טופקה החוקתית, שהתכנסה בין 23 באוקטובר ל-11 בנובמבר 1855. מאוחר יותר הוא היה מנהיג של "Jayhawkers". מפגש ההמונים הראשון של תומכי מדינת החירות היה בלורנס בערב 8 ביוני 1855; נאמר שאנשים ממיזורי פלשו והיטו את הבחירות לבית המחוקקים של הטריטוריה.
נטען כי חלק מתושבי מיזורי השתמשו באלימות כלפי אנשים ורכושם של תושבי טריטוריית קנזס. הוסכם שקנזס צריכה להיות מדינת חירות ושהבחירות המוטות היו זעם גס על הזיכיון וזכויות הבחירה של בני חורין והפרה של עקרונות הריבונות העממית. הנוכחים לא הרגישו מחויבים לציית לשום חוק של בית מחוקקים לא לגיטימי שנחקק והתנגדו להקמת עבדות. האמנה שמרה לעצמה את הזכות לקרוא לעזרתה של הממשלה הפדרלית נגד המהלך חסר החוק של תעמולת העבדות בשטח.
הערות שוליים

↑  Partin, John W. Partin (1983). "A Brief History of Fort Leavenworth" (PDF). ארכיון (PDF) מ-12 באפריל 2019. נבדק ב-24 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dorsett, Lyle W. and Brown, A. Theodore (1978). K.C.: A History of Kansas City, Missouri. Boulder, Colorado: Pruett Publishing Company.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Switzler, William (1882). History of Boone County, Missouri. St. Louis Western Historical Company. p. 129.
↑  Schirmer, Sherry Lamb & McKinzie, Richard D. (1982). At the Rivers Bend: An Illustrated History of Kansas City, Independence, and Jackson County. Windsor Publication. p. 31.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Landers, Jackson (2015). "Did John Deeres Best Invention Spark Revolution or Environmental Disaster?". www.smithsonianmag.com. נבדק ב-24 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cordley, Richard (1895). "Chapter 1". A History of Lawrence. Lawrence, KS. אורכב מ-המקור ב-2002-11-23. נבדק ב-24 ביולי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  First Territorial Capitol - Kansapedia - Kansas Historical Society, www.kshs.org First Territorial Capitol, Kansas State Historical Society
↑  "Free-Staters Win Election". Civil War on the Western Border. Kansas City Public Library. נבדק ב-24 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kansas Constitutions." KSHS.org.
↑  Thirty years in Topeka: a historical sketch by Frye William Giles, p. 184
מפת ארצות הברית בשנת 1812
אתר מס' JF00-072: קו מדינת נברסקה-קנזס במפגש בין מחוזות נברסקה תאייר וג'פרסון ומחוזות קנזס וושינגטון ורפבליק
1855 המהדורה הראשונה של מפת קולטון של הטריטוריות של נברסקה וקנזס
שינויים טריטוריאליים של קנזס
יהושע דקל

| --- | --- |

שוקי דקל
 לידה:  מאי 1944 (בן 80) עיראק 
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  ראש מינהל הספורט במשרד החינוך, התרבות והספורט, יו"ר הוועד הפאראלימפי הישראלי, יו"ר הוועד המנהל של מכון וינגייט לשעבר.
 ידוע בשל:  תפקידים בכירים בתחום הספורט בישראל
 השכלה:  דוקטור לספורט וחינוך גופני
 תפקיד:  מנהל המחלקה לנוער, תרבות וספורט (1972-1966), מנהל ונשיא מכללת אוהלו, סמנכ"ל במשרד המדע והחינוך, ראש מנהל הספורט ויו"ר הטוטו.
 תואר:  דוקטור לספורט וחינוך גופני
 
יהושע (שוקי) דקל (נולד במאי 1944) הוא איש חינוך וספורט ישראלי, נושא תפקידים שונים בחינוך ובספורט בישראל, וביניהם, ראש מינהל הספורט במשרד החינוך, התרבות והספורט וסמנכ"ל המשרד, יו"ר הוועד הפאראלימפי הישראלי ויו"ר הוועד המנהל של מכון וינגייט.
ביוגרפיה

דקל נולד בחודש מאי 1944 בעיראק. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1950 בהיותו בגיל 5 שנים. לאחר שהות קצרה במחנה שער העלייה בחיפה, עברה המשפחה למעברת טבריה, כעבור שנתיים קשות במעברה, המשפחה עברה לשיכון ב' בטבריה, המקום שבו גדל. למד בבית הספר היסודי תחכמוני, ואחר כך ב"בית הספר התיכון בגליל".
בשנת 1958 החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של הפועל טבריה. משנת 1960 ועד 1963 שיחק דקל בקבוצת המילואים בבוגרים של הפועל טבריה, ליגה מקבילה לליגה הלאומית. בשנות ה-60, כל קבוצה בליגה הראשונה, בליגה הלאומית הייתה חייבת להעמיד גם קבוצת מילואים.
סיים את לימודיו בתיכון בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד בשנת 1962 והתקבל ללימודים כעתודאי במכללה לחינוך גופני ולספורט במכון ווינגייט ולמד שם בשנים 1962 - 1964. בשנת 1964 סיים את לימודיו במכללה בווינגייט כמורה לחינוך גופני ולגאוגרפיה.
דקל שירת בצה"ל כמדריך ספורט (מדריך כושר קרבי), ושירת שירות מלא עד שנת 1966.
לאחר השירות הצבאי, החל לעבוד כמורה לחינוך גופני ולספורט בבתי ספר יסודיים בטבריה וגם בבית הספר החקלאי כדורי, שהיה מפורסם בזכות "מבחני הכבוד" שהיו נהוגים בו, וגם בזכות בוגריו שעליהם נמנים יגאל אלון, יצחק רבין, חיים גורי ועוד. כמו כן היה מורה לחינוך גופני ולספורט בבית הספר האזורי "בית-ירח" שבעמק הירדן.
בשנת 1978 סיים את לימודי התואר ראשון בחינוך ובפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1982 סיים את התואר השני במינהל החינוך באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1986 עבר עם משפחתו לגור בכפר תבור, ובשנת 1997 עבר לגור בכפר סבא, שם הוא גר עד היום (2019).
ד"ר יהושע-שוקי דקל נשוי לנורית, להם חמישה ילדים: שרית, גיל, טל ותאומים: שם הבת חן, ושם הבן רן, ותשעה נכדים.
בשנת 1991 דקל סיים את לימודי התואר השלישי, בתואר דוקטור (PhD) בספורט ובחינוך גופני, בחקר היבטים פסיכולוגיים-סוציולוגים של עקמת נעורים אידיופטית (Idiopathic Scoliosis), באוניברסיטה לספורט ולחינוך גופני בהונגריה (הו') - Testnevelési Egyetem - The Hungarian University of Physical Education.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בשנת 1966 דקל החל לעבוד כמורה לחינוך גופני ולספורט בבית ספר יסודי בטבריה. בשנת 1967 התקבל לעבודה במועצה אזורית גליל תחתון כמנהל המחלקה לתרבות, נוער וספורט, תפקיד שהחזיק בו במשך 7 שנים - עד 1974. מקום שהיווה עבורו קרקע פורייה ללמידה ולצבירת ניסיון רב בניהול עובדים, תקציבים והכנת תוכניות בתחומי אחריותו. בשנה זו החל ללמד גם בסמינר אוהלו, ולימים מכללת אוהלו. במכללת אוהלו שימש דקל בתחילה כמרצה וכסגן מנהל.
בקיץ 1969 ובקיץ 1970 יצא דקל לשליחות במחנות הקיץ של הנוער והחלוץ בארצות הברית וניהל את הספורט במחנות הקיץ במסצ'וסטס, תפקיד שהוגדר כ"ראש הספורט במחנה".
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > מנהל וראש מכללת אוהלו

בשנת 1969 דקל עבד בסמינר אוהלו כמורה/מרצה, ובשנת 1975 מונה דקל להיות סגן מנהל מכללת אוהלו. ובתפקידו זה הוא הגה ויזם במכללת אוהלו את הקמת המסלול להכשרת מורים "לחינוך גופני ולספורט, עם התמחות בספורט הימי", מסלול שנפתח בשנת 1979. דקל המשיך את היוזמה לפיתוח המכללה במסלולים נוספים ומיוחדים, והקים מסלול הכשרה נוסף, ואף הוא מיוחד מסוגו בארץ, והוא המסלול להכשרת מורים ל"תיירות ולמלונאות", ועם התמחות בתעודה מקצועית נוספת של "פקיד קבלה" במלון, או "מורה דרך".
בשנת 1989 דקל נבחר לתפקיד מנהל מכללת אוהלו. דקל כיהן כראש המכללה להכשרת מורים לחינוך, לספורט ולתיירות במכללת "אוהלו" בעמק הירדן, בין השנים 1989 - 1995.
כמנהל מכללת אוהלו, הקים דקל, ביחד עם המועצה האזורית עמק הירדן, בחוף בית ירח-אוהלו מרכז לחינוך ולספורט ימי, למקצועות: קיאקים, קאנו, חתירה אקדמית, שייט מפרשיות וגלשני מפרשי/רוח. לימים, הפך למרכז אזורי לחינוך ולספורט ימי בעמק הירדן ובגליל התחתון.
במרכז הזה יזם סקי מים לנכי צה"ל קטועי רגל עם יואל שרון, יו"ר ומנהל עמותת "אתגרים".
במסגרת תפקידו כראש מכללת אוהלו, היה דקל אחראי לניהול כוח אדם אקדמי ומינהלי ותכנון תקציב שנתי ורב שנתי. פיתוח תוכניות לימודים ייחודיות, יוזמות מקומיות, מעקב ובקרה. תכנון כוח אדם בהוראת המקצוע. ובעיקר הכשרת מחנכים, גננות ומורים למערכת החינוך בישראל.
דקל שימש בשנים 1983 – 1986 גם כמפקח על הוראת החינוך הגופני במחוז הצפון.
בקיץ 1983 בפעם הראשונה בטבריה נערך פסטיבל בינלאומי ללהקות מחול ופולקלור. את הרעיון הגה האומן והיוצר זכריה לירז, ודקל נבחר לתפקיד המנהל הארגוני והמפיק של הפסטיבל. בפסטיבל השתתפו להקות מחול מטבריה, מירושלים ולהקות סטודנטים בישראל ולהקות מחוצה לה: מיוון (מאתונה ומכרתים), מספרד (מוולנסיה, מדריד וטולדו) ומבולגריה.
בשנת 1985 דקל נבחר לתפקיד יו"ר אס"א - איגוד הספורט האקדמי בישראל, תפקיד שבו היה עד לשנת 1988.