stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנגור אפור
מינים

לנגור נפאלי (Semnopithecus schistaceus)
Semnopithecus ajax
Semnopithecus hector
לנגור מצוי (Semnopithecus entellus)
לנגור שחור-כפות (Semnopithecus hypoleucos)
לנגור המישורים הדרומיים (Semnopithecus dussumieri) - כנראה נכלל במין לנגור מצוי
לנגור נילגירי (Semnopithecus johnii)
לנגור מצויץ (Semnopithecus priam)
לנגור סגול-פנים (Semnopithecus vetulus)
לנגור נפאלי

| לנגור נפאלי |
| --- | --- |
 לנגור נפאלי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: לנגור אפור
מין:: לנגור נפאלי
שם מדעי
 Semnopithecus schistaceus ‏הודג'סון, 1840
תחום תפוצה


לנגור נפאלי (שם מדעי: Semnopithecus schistaceus) הוא מין של קוף מהסוג לנגור אפור החי בתת-היבשת ההודית באזור של הרי ההימלאיה. הוא חי במדינות: נפאל, דרום-מערב טיבט (חלק מהרפובליקה העממית של סין), צפון הודו, צפון פקיסטן, בהוטן ואולי בצפון אפגניסטן ומגיע מזרחה עד למערב בנגל בהודו. הוא מצוי באזורי יער בגובה של 1,500 עד 4,000 מטרים מפני הים.
קוף זה בעל כסות פרווה אפורה עם פנים כהות וציצת שיער פנים זקורה. זהו מין הלנגור הגדול ביותר שהמתועד, כאשר הפרט הגדול ביותר היה זכר במשקל 26.5 קילוגרם. הוא צמחוני ברובו וניזון בעיקר מעלים, פרחים ופירות.
קופים אלה חיים בקבוצות טריטוריאליות ויתקפו זכרים מסיגי גבול. זכרים המשתלטים על להקה יהרגו את הצעירים של זכרי האלפא הקודמים.
באזורים מסוימים חלה ירידה באוכלוסייתו אך נכון להיום הלנגור איננו נמצא בסכנה בטבע.
הערות שוליים

↑  לנגור נפאלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
לנגור נילגירי

| לנגור נילגירי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: לנגור אפור
מין:: לנגור נילגירי
שם מדעי
 Semnopithecus johnii ‏פישר, 1829
תחום תפוצה


לנגור נילגירי (שם מדעי: Semnopithecus johnii) הוא מין של קוף האנדמי לדרום הודו ושייך לסוג לנגור אפור. הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
קוף זה אנדמי להרי נילגירי שבדרום הרי גהט המערביים בדרומה של הודו. הוא מגיע לאורך 70 ס"מ ולמשקל 10 ק"ג. הוא שוכן על העצים ביערות הטרופיים והוא בעל פרווה כהה עם רעמת ראש בצבע חום-זהוב והראש שחור עם עיניים חומות. הזנב ארוך ומתפתל.
הקוף פעיל בחבורות קטנות והוא ניזון בעיקר מעלים ומפירות עצים. הוא יורד לקרקע לעיתים רחוקות.
הערות שוליים

לנגור באכילה מעץ
ליובן ברוב

לְיוּבֶּן בּוֹרִיסוֹב בֶּרוֹב (בבולגרית: Любен Борисов Беров; ‏6 באוקטובר 1925, סופיה, ממלכת בולגריה – 7 בדצמבר 2006, סופיה, בולגריה) היה כלכלן, סופר, מרצה ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1992 ל-1994 כיהן כראש ממשלת בולגריה.
ראשית חייו והקריירה האקדמית

ברוב נולד בסופיה ובה השלים את השכלתו התיכונית. ב-1949 הוסמך בכלכלה באוניברסיטת סופיה. הוא הרצה במספר מוסדות אקדמיים בבולגריה וכן באוניברסיטת אוקספורד, תוך שהוא מתמחה בכלכלת הבלקן בין המאה ה-16 למאה ה-18. ב-1971 מונה לפרופסור לכלכלה במכון "קרל מרקס" בסופיה וב-1976 הוסמך גם לדוקטור בפילוסופיה. ב-1985 לימד במכון ללימודי הבלקן וב-1997 נבחר לחבר מן המניין באקדמיה הבולגרית למדעים.
הקריירה הפוליטית

ב-1990 מונה ליועצו הכלכלי של נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב ובדצמבר 1992 מונה לעמוד בראש ממשלת מומחים בתמיכת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ומפלגת החופש וזכויות האזרח שתמכה בזכויות המיעוט הטורקי בבולגריה. יעדה של ממשלתו היה להוציא את הכלכלה הבולגרית מהמשבר החמור בו הייתה נתונה ולייצבה. עד ליוני 1993 כיהן ברוב גם כשר החוץ של בולגריה.
ברוב ניהל משא ומתן על הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי וממשלתו אף הגיעה לסיכומים מקדמיים לגבי תנאי ההצטרפות. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי וחברתי שלובו על ידי אנשי מנגנון "הישן" של המפלגה הקומוניסטית וכללו הפגנות רחוב ושביתות של מגזרים שונים במשק הבולגרי. ברוב לא הצליח לחלץ את הכלכלה שמצבה הלך והחמיר. במקביל חלה החמרה במצב בריאותו ובראשית 1994 נאלץ ברוב לעבור ניתוח לב פתוח. האופוזיציה דרשה את פיטוריו וזכתה לגיבוי מסוים מהנשיא ז'לב, אשר קבע שעל הממשלה לקבל שוב את אמון הפרלמנט או להתפטר. באמצע 1994 הגיש ברוב לפרלמנט הצעה לחילופי גברי בממשלתו, אך הצעתו לא זכתה לאמון הבית והוא נאלץ בהמשך להתפטר מתפקידו.
לאחר כהונת ראש הממשלה

לאחר תום כהונתו פנה ברוב לעסקים פרטיים וכיהן כדירקטור ויושב ראש דירקטוריון של מספר גופים כלכליים ובכללם "בנק בולגריה רוסיה להשקעות". ברוב כתב כ-200 ספרים, ספרי לימוד ומאמרים בתחומי כלכלת מדינות הבלקן ככלל ובולגריה בפרט. ליובן ברוב הלך לעולמו בסופיה ב-2006 והוא בן 81 שנים.
לנגור הכיפה

| לנגור הכיפה |
| --- | --- |
 לנגור הכיפה
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: לוטונג
מין:: לנגור הכיפה
שם מדעי
 Trachypithecus pileatus ‏בליית, 1843
תחום תפוצה


לנגור הכיפה (שם מדעי: Trachypithecus pileatus) הוא מין של קוף מהסוג לוטונג החי בתת-היבשת ההודית באזורים לחים. הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב פגיעה בבתי גידולו המיוערים.
לנגור זה מגיע לאורך 49 עד 71 סנטימטרים, עם זנב מתפתל באורך 83 עד 100 סנטימטרים. הקוף בעל בעל פרווה ארוכה בצבע אפור-שמנת עם חזה כתום ופנים כהות. סביב הלחיים ישנו "זקן לחיים" לבן והקצה העליון של הראש שחור, מה שנתן לו את שמו. קוף זה הוא בעיקר אוכל-צמחים עם תזונה צמחונית הכוללת בעיקר ניצני עלים ופרחים, זרדים ופירות.
הלנגורים הם פעילי יום החיים בקבוצות קטנות של 2 עד 14 פרטים ביער ובראשם עומד זכר דומיננטי.
לרוב הם חיים ביערות גשם, אך זה תלוי באוכלוסייה. הם חיים במדינות: הודו, בנגלדש, בהוטן ומיאנמר.
תת-מינים

Trachypithecus pileatus pileatus
Trachypithecus pileatus durga
Trachypithecus pileatus brahma
Trachypithecus pileatus tenebricus
הערות שוליים

↑  לנגור הכיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558528505171
ליובר

ליובר (באוקראינית: Любар) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה.
יהדות

היהודים מופיעים בליובר עוד בראשיתה. בית הכנסת הראשון נבנה ב-1491. בתקופת מרד חמלניצקי היהודים ברחו מן המקום ובית הכנסת נשרף על ידי הקוזקים. האוכלוסייה היהודית החלה לחזור לליובר בסוף מאה ה-17 תחילת מאה 18. שיא האוכלוסייה היה ב-1910, אז האוכלוסייה היהודית בליובר נאמדה ב-8648[דרוש מקור] שהיו יותר מ-40 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בתקופת מלחמת האזרחים לאחר מהפכת אוקטובר פרצו פוגרומים ברחבי אוקראינה, בליובר נרצחו 44 יהודים, יותר ממאתיים נפצעו, מאות נשים נאנסו.
יהדות > שואה ומלחמת העולם השנייה

חיילי ורמאכט נכנסו לליובר ב-6 ביולי 1941, ובמקום הוקם גטו. ב-9 באוגוסט 1941 כ-300 גברים יהודים מהעיירה נרצחו בכפר הסמוך יורובקה, ובספטמבר נרצחו כ-1,380 יהודים נוספים בסמוך לעיירה. הגטו חוסל באוקטובר 1941 בידי שוטרים אוקראינים.
הערות שוליים

1 2  ליובר (Lyubar), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009631089505171
לנגור מצויץ

| לנגור מצויץ |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: לנגור אפור
מין:: לנגור מצויץ
שם מדעי
 Semnopithecus priam ‏בליית, 1844
תחום תפוצה


לנגור מצויץ (שם מדעי: Semnopithecus priam) הוא מין לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב. הקוף מצוי בטבע ביערות טרופיים ויערות יבשים של דרום-מזרח הודו ושל מזרח סרי לנקה.
אורכו של קוף בוגר מגיע ל-55-80 סנטימטר, אורך הזנב 75-90 ס"מ והמשקל הממוצע 11-20 ק"ג. הקוף בעל פרווה אפורה עם גב חום-בהיר, פנים כהות, ראש המעוטר בציצה ארוכה המזדקרת בצורה אנכית וזנב ארוך ומתפתל. הקופים חיים בחבורות גדולות, בהם זכרים מנהיגים הגדולים מהנקבות.
הקוף הוא אוכל עלים כמעט מובהק, מגוון רק בכמה פירות ופרחים. הפירות האהובים עליו הם הלונגן, פיקוס השדרות וצמחי ה-Drypetes וה-Holoptelea. כמה קופים הצועדים לאורך בריכות יקטפו גם פרחי נלומבו (Nelumbo). בעוד הרבה מהעלים שהוא אוכל מכילים סטריכנין, הקוף ניזון מהגומי של העץ Sterculia urens, הגורם לקוף לשלשל את הצמחייה הרעילה.
קופים אלה יכולים להימצא בקרבת ערים שונות, בהם הם יכולים לאכול פירות כמו פרי-הג'ק או מנגו. ביערות הם אוכלים לצד איילים נקודים העוזרים להם להישמר מטורפים מסוכנים כמו הנמר, הדול מצוי אך בעיקר מהטיגריס. אם האיילים רגועים הקופים יעזו לרדת מהעצים ולאכול פירות שונים שנפלו.
תת-מינים

הקוף כולל 2 תת-מינים:
Semnopithecus priam priam - מצוי בהודו
Semnopithecus priam thersites - מצוי בסרי לנקה
הערות שוליים

↑  לנגור מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
מבצע שועל המדבר

מבצע שועל המדבר (באנגלית: Operation Desert Fox) היה מבצע שביצעו צבאות ארצות הברית ובריטניה כנגד בעיראק שהחל
בין ה-16 ל-19 בדצמבר 1998. בתגובה לסירובו של סדאם חוסיין למלא אחר החלטת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות להתיר את כניסת פקחים אמריקנים במטרה לבדוק האם עיראק מייצרת נשק להשמדה המונית, החליטו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון וראש ממשלת הממלכה המאוחדת טוני בלייר על פעולת גמול משותפת לצבאות שתי המדינות.
מפקד המבצע היה כמפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית, גנרל חיל הנחתים אנתוני זיני. במהלך המבצע תקפו כוחות האוויר והים של חיל האוויר האמריקאי, הצי והנחתים ולצדם כוחות הצי המלכותי וחיל האוויר המלכותי מעל מאה מטרות ברחבי עיראק, והרגו ופצעו בתוך כך בין 200 ל-1,400 חיילים עיראקיים.
במהלך המבצע התנהל הליך ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. מחוקקים מהמפלגה הרפובליקאית טענו כי עיתוי המבצע נועד להסיח את דעת הציבור האמריקני מהליך ההדחה, אולם מזכיר ההגנה ויליאם כהן הכחיש זאת.
הערות שוליים

↑  מאת אמיר אורן, אוהל הדוד טומי, באתר הארץ, 3 באפריל 2003.
↑  לא אזעקת שווא: עיראק כמשל, ישראל היום, ‏ 19 בפברואר 2015.
↑  גל פרל פינקל, ‏"כשאתה צריך לירות, תירה. אל תדבר", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 7 באפריל 2017.
↑  https://edition.cnn.com/2004/ALLPOLITICS/03/23/wag.dog/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542156805171  LCCN: sh2001006010 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה צבאית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לה דולצ'ה ויטה

| --- | --- |

 בימוי:  פדריקו פליני 
 הופק בידי:  ג'וזפה אמאטו, אנג'לו ריזולי 
 תסריט:  פדריקו פליני, אניו פליאנו, טוליו פינלי, ברונלו רונדי
 עריכה:  ליאו קאטוזו 
 שחקנים ראשיים:  מרצ'לו מסטרויאני, אניטה אקברג, אנוק איימה, איבון פרנו, מגאלי נואל, אלן קני, נדיה גריי, לקס ברקר, אניבל נינצ'י, וולטר סנטסו, ג'ק סרנה
 מוזיקה:  נינו רוטה 
 צילום:  אוטלו מארטלי 
 מדינה:  איטליה, צרפת 
 חברת הפקה:  פאתה 
 חברה מפיצה:  סרטי קוך-לורבר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בפברואר 1960, 19 באפריל 1961 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  174 דקות, 180 דקות (ארצות הברית)
 שפת הסרט:  איטלקית, צרפתית, אנגלית, גרמנית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה 
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב תלבושות הטוב ביותר, שחור-לבן (Piero Gherardi)  פרס דקל הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לה דולצ'ה ויטה (באיטלקית: La Dolce Vita, "החיים המתוקים") הוא סרט זוכה פרס דקל הזהב משנת 1960 בבימויו של פדריקו פליני. הוא נחשב לסרט שעומד בתווך בין הקריירה הנאו-ריאליסטית של פליני וסרטי האמנות המאוחרים שלו.
הסרט הושפע מפרשת וילמה מונטסי, פרשת מין, סמים ורצח שהסעירה את איטליה בשנות החמישים, שבה נתגלו אנשי החברה הגבוהה של רומא כרודפי הנאות חיים מבלי להתחשב במחיר האנושי.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת ברומא של שנות החמישים. העיתונאי מרצ'לו (מרצ'לו מסטרויאני) מכסה את הצד הסנסציוני של החדשות: כוכבי קולנוע, חזיונות דתיים והאצולה הדקדנטית. הסרט מציג שבעה ימים ולילות בחייו של כתב.
מרצ'לו חי עם אמה (איבון פרנה), אישה שאוהבת אותו ומעוניינת בנישואים מסורתיים, אולם היא רכושנית ומפגינה הבנה מעטה למסעו הבלתי מפורש אחר ערכים ומשמעות בחיים. הוא נפגש עם אישה אחרת (אנוק איימה) כמאהבתו היפהפייה, התשושה והעשירה; סילביה ראנק, כוכבת קולנוע אמריקאית (אניטה אקברג). מרצ'לו אף נפגש למשך זמן מה עם נערה לא מפונקת ומקסימה העובדת במסעדה שבצד החוף.
סטיינר (אלן קאני) שלו משפחה אוהבת והצלחה, סובל אף הוא מאותה אנומליה שבה לכוד מרצ'לו. מאוחר יותר בסרט, מרצ'לו שב לדירתו של סטיינר: סטיינר ירה בשני ילדיו והתאבד. ביטוי קיצוני של ייאושו; חוסר יכולתו של האדם המופתי הזה לאהוב מספיק, דוחף את מרצ'לו מעבר לקצה. במקום לנוע מן העיתונות לתחום גבוה יותר של הכתיבה, שאליו הוא שואף, הוא מוכר עצמו ונעשה איש יחסי ציבור, נער מסיבות דקדנטי ושתוי, כעת בתוך הסביבה שהוא ראה בעבר כמתבונן מן החוץ. בסיום, הוא נסחף באוקיינוס של קלות ראש וגועל עצמי, בלי כל רעיון ממשי כיצד למצוא את עצמו שוב.
נושאים ומוטיב

בהשתלשלות הדברים הפותחת את הסרט, טסים מרצ'לו ועמיתו צלם הפפראצ'י במסוק, בעקבות מסוק אחר הנושא פסל של ישו, המשתלשל מכבל. הפסל מוטס לוותיקן. בדרכו, נעצר מסוקו של מרצ'לו על מנת להתבונן בחבורת נשים המשתזפות על גג בניין. מרצ'לו מבקש מהנשים את מספרי הטלפונים שלהן, והן שואלות אותו לאן לוקחים את הפסל, אך רעש מנועו של המסוק מונע כל הבנה הדדית. מוטיב זה של חוסר תקשורת מופיע שנית לאורך הסרט. הסרט גם מפגין את נוכחותם של ערכים דתיים והכנסייה הקתולית.
בסצנת הסיום של הסרט נפגשים שוב מרצ'לו והנערה מהמסעדה על החוף, מופרדים פיזית על ידי הגאות ומופרדים נפשית על ידי כך שהוא נעשה ציני והיא נותרת בתמימותה.
ההפקה

הסרט לא צולם בוויה ונטו שבו לכאורה מתרחשים חלקים מהעלילה, אלא נוצר באופן קפדני באולפני צ'ינצ'יטה.
ב"חבורת האצילים" שבה נוכח מרצ'לו בטירה מחוץ לרומא, חלק מדמויות המשרתים והמלצרים (כמו גם חלק מן האורחים) גולמו על ידי אצילים אמיתיים.
פליני גרע מהסרט סצנה עיקרית, שבה מתנהלת מערכת יחסים בין מרצ'לו לסופרת המזדקנת במגדל, שאותה גילמה לואיז ריינר, שחקנית זוכת פרס האוסקר משנות השלושים. לאחר קשיים רבים שבהם הוא נתקל עם ריינר, נטש פליני את הסצנה, דבר שלו הגיבה השחקנית בזעם, בהתלוננה שהיא "קלקלה בגד יקר מפז, על מנת להתלבש כדי לשחק דמות שלעולם לא תתקיים".
הסצנה המפורסמת במזרקת טרווי, צולמה במרץ, תקופה שבה הלילות עדיין קרירים. לפי פדריקו פליני (בריאיון עם קוסטנזו קוסטנטיני) עמדה אניטה אקברג במים הקרים בשמלתה במשך שעות ללא כל בעיה. מרצ'לו מסטרויאני היה צריך ללבוש חליפת צלילה מתחת לבגדיו. עדיין קופא, הוא הערה לחיכו בקבוק שלם של וודקה, כך שהיה שתוי לחלוטין בזמן צילום הסצנה.
הופעות מוקדמות של כוכבים

בסרט מופיעה דוגמנית האופנה והזמרת כריסטה פאפגן, שאימצה את שם העט ניקו, והופיעה מאוחר יותר עם הוולווט אנדרגראונד (מחתרת הקטיפה), לפני שהייתה לה קריירת סולו משל עצמה. היא משחקת את עצמה בסצנת "מסיבת האצילים".
אדריאנו צ'לנטנו, שהתפרסם מאוחר יותר באיטליה כזמר וכשחקן, מופיע בסצנה במועדון הלילה הפסבדו-רומאי, שם עושה מרצ'לו את צעדי החיזור הראשונים אחרי סילביה.
פרסים והכרה

הניו יורק טיימס תיאר את "לה דולצ'ה ויטה" כ"אחד הסרטים האירופיים הנצפים והמהוללים ביותר של שנות השישים". הוא היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, מתוכם זכה על עיצוב התלבושות עבור סרט שחור-לבן. "לה דולצ'ה ויטה" זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן של 1960, בפרס פיפרשי בפסטיבל אקפולקו של 1960, ובפרס המבקרים בניו יורק עבור הסרט הזר הטוב ביותר של השנה ב-1961.
לה דולצ'ה ויטה נבחר כסרט השישי בטיבו בכל הזמנים על ידי האנטרטיינמנט ויקלי.
השפעה

דמותו של פפראצו, צלם החדשות (אותו מגלם וולטר סנטסו) שעובד עם מרצ'לו, היא מקור המילה שבה משתמשים בשפות רבות (בדרך כלל ברבים: פפראצי), על מנת לתאר צלמים טורדניים, שעיסוקם בהשגת תמונות בלעדיות של ידוענים.
הסצנה האחרונה בחוף נזכרת בסרט משנת 2007 Let Them Chirp Awhile, בבימויו של ג'ונתן בליסטיין, בכיכובם של ג'סטין רייס וברנדן סקסטון השלישי, שצולם באי החוף קוני איילנד שבברוקלין שבניו יורק, אתר אשר מחליף את הים התיכון ב"לה דולצ'ה ויטה".
הסרט הקוריאני A Bittersweet Life, מתייחס ללה דולצ'ה ויטה. הכותרת עצמה היא משחק מילים של התרגום האנגלי של "לה דולצ'ה ויטה", והמסעדה שבה השחקן הראשי כופה על ההמון קרויה "לה דולצ'ה ויטה".
שירו של בוב דילן Motorpsycho Nightmare, מתייחס לכותרת של הסרט.
בסרט אלסה ופרד (2014) מחקים שירלי מקליין וכריסטופר פלאמר את הסצנה במזרקת טרווי.
טריוויה

הסרט לא הופץ בספרד עד 1981, עקב צנזורה מוסרית[דרושה הבהרה].
נאומו רואה השחורות של סטיינר אודות העתיד מצוטט בתרגום אנגלי בשיר "הוודאות של הסיכוי" של להקת The Divine Comedy. זהו הנאום שפותח במילים: "לפעמים בלילה החשיכה והשתיקה מפחידות אותי. אני חש כי זה רק חזות חיצונית, המתחבאת מפני התופת".
כשנשאל איך עלה במוחו הרעיון לסרט השיב פליני שבשנה אחת האופנות הפכו את הנשים ברומא לבעלות מראה של פרחים גדולים. מספר תלבושות מוגזמות במיוחד פה ושם בסרט (כמו גלימות שתי הנשים בסצנת המסיבה בטירה) מצביע על חזרה להשראה המקורית הזו.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "לה דולצ'ה ויטה", עמ' 141–143
לאישה שהייתה

"לאישה שהייתה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון. את השיר הוציאה ב-9 בספטמבר 2012 לאור חברת התקליטים הליקון כסינגל הרביעי מתוך אלבומה השלישי של מימון, "שלג בשרב".
רקע וכתיבה

"לאישה שהייתה" נכתב והולחן על ידי נועם חורב ושי זיו בהתאמה. על ההפקה המוזיקלית היה תומר בירן אחראי. השיר נכתב מנקודת מבטה של אישה, המתארת את מערכת היחסים שלה עם גבר. הוא נפגע קשות מאהובתו לשעבר, שעזבה אותו ולקחה את כל מה שבנו יחד לעצמה, הן במובן הפיזי והן באופן רגשי. הדוברת מתארת כיצד במשך שנתיים היא חיה עמו, כשהוא נושא אתו מטען רגשי מהקשר הקודם שלו. היא מביעה כאב על החיבור העמוק שנותר לו עם בת-זוגו הקודמת, שמתבטא באזכורים תכופים על שמה ועל שפתיה וזיכרונות החיים המשותפים שהם חלקו בעבר. מימון מבינה כי איננה מסוגלת למלא את החלל שנוצר, גם לאחר מאמצים כבירים מצידה לתקן את לבו הפצוע.
בפזמון ובבתים המאוחרים, מספרת מימון על ניסיונותיה הרבים לשקם את הקשר עם בן-זוגה. לרוע מזלה, בכל ההזדמנויות כשלה, ולא הצליחה לגרום לו להתגבר על אהבתו הקודמת. היא מביעה את השיברון שפוקד אותה. בסוף השיר ישנה סוג של הקלה או סגירת מעגל, כשהדוברת מציינת שהגבר הפסיק לחכות לאישה שעזבה. אולם זה לא מביא לה תחושת ניצחון, אלא רק השלמה עם המציאות המורכבת של אהבה שנשארת פצועה.
רקע וכתיבה > עטיפה

בתמונה ניתן לראות את מימון נשענת על חומה, כשמאחוריה צמחייה. היא לובשת שמלה שחורה אלגנטית. העטיפה מעוצבת בצבעי שחור-לבן, ומשדרת רצינות, עדינות, עצב ומלנכוליה. בפינה השמאלית העליונה כתוב שם השיר, "לאישה שהייתה", ואורכו, ארבע דקות וחמש שניות.
הצלחה מסחרית

ב-30 בנובמבר 2012 הוצג "לאישה שהייתה" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן דורג במקום השישי, ורשם את שיאו במצעד. לבסוף, ב-3 בינואר 2013 יצא מהדירוג הרשמי לאחר ארבעה שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 8 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 6 |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
לואיזה חאנון

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1954 (בת 70) שקפה, צרפת 
 מדינה:  אלג'יריה 
 השכלה:  אוניברסיטת ענבה 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים של אלג'יריה 
 
לואיזה חאנון (בערבית: لويزة حنون) (נולדה ב-7 באפריל 1954) היא מנהיגת מפלגת הפועלים של אלג'יריה (Parti des Travailleurs, PT). ב-2004 היא הייתה האישה הראשונה שהתמודדה בבחירות לתפקיד נשיאת אלג'יריה. היא נכלאה על ידי הממשלה מספר פעמים לפני הלגליזציה של מפלגות פוליטיות ב-1988. ב-1981 היא נכלאה מיד לאחר שהצטרפה לארגון העובדות הסוציאליות הטרוצקיסטי, שהייתה מפלגה בלתי-חוקית, ושוב לאחר מהומות אוקטובר של שנת 1988, שהביאו לסופו של המשטר החד-מפלגתי של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. במהלך מלחמת האזרחים האלג'יראית בשנות ה-1990, חאנון הייתה אחד מקולות האופוזיציה הבודדים בפרלמנט, ולמרות ערכי מפלגתה החילוניים (לאיסיטה), היא הייתה מתנגדת נחרצת למדיניות "המיגור" של ממשלתה כלפי האיסלאמיסטים. בינואר 1995 היא חתמה על פלטפורמת סנט'אג'ידיו, בניסיון להביא את מלחמת האזרחים לסופה, יחד עם נציגים אחרים ממפלגות האופוזיציה, ובעיקרם חברי החזית לגאולה אסלאמית, המפלגה האסלאמית-רדיקלית אשר פירוקה על פי צו צבאי גרם לפרוץ מלחמת האזרחים.
ב-25 בספטמבר 2019 נגזרו עליה 15 שנות מאסר, יחד עם בכירים אחרים באלג'יריה.
תחילת דרכה

חאנון נולדה בצ'קפה, שבמחוז ג'יג'ל למשפחת פלאחים. היא ברחה יחד עם משפחתה אל העיר ענאבה לאחר שבית הוריה הופצץ על ידי הצבא הצרפתי במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954-1962). היא הייתה האישה הראשונה ממשפחתה שלמדה בבית הספר. מכיוון שבאלג'יריה החילו מערכת חינוך חובה חינם, חאנון סיימה לימודי תיכון והמשיכה ללימודי אוניברסיטה וסיימה תואר ראשון. עבודתה המקצועית הראשונה הייתה במגזר התחבורה. חאנון המשיכה את לימודיה, וסיימה תואר במשפטים באוניברסיטת ענאבה, מהלך שאביה התנגד לו נחרצות. היא הצהירה כי "הזכות הזו לחינוך היא אשר תשנה מן הקצה אל הקצה את המעמד והייצוג של נשים בחברה שלנו, וגם אני תוצר שלה."
מפלגת הפועלים

לאחר המהומות של 1988, אלג'יריה אימצה מערכת רב-מפלגתית ב-1989, אשר אפשרה לחאנון להקים את מפלגת הפועלים. המפלגה נוסדה בשנת 1990 על פי הוראת ארגון הפועלים הסוציאליסטים. המצע העיקרי של המפלגה עסק במלחמת המעמדות בין מעמד הפועלים, או "המעמד המנוצל", לבין בעלי ההון, או "המדכאים". מפלגת הפועלים היא מפלגה עצמאית שתומכת בתנועה הלאומית האלג'ירית. חאנון שימשה כמנהיגת ודוברת המפלגה מאז היווסדה, ונבחרה כמזכירתה הכללית באוקטובר 2005. בשנת 2007, היו 23 מפלגות שהתמודדו בבחירות באלג'יריה.
היא ידועה בשל הגינוי שלה על פירוק ארגון החזית לגאולה אסלאמית, בתור מי שמשמיע קול בעד פיוס, ומי שיחד עם מפלגות אחרות, חתמה על פלטפורמת סנט'אג'ידיו "למען פתרון פוליטי למשבר האלג'יראי". את משנתה הפוליטית חאנון חידדה במהלך התקופה המוקדמת של עצמאות אלג'יריה: "כל המדינה הייתה עדיין הלומה ממלחמת השחרור, כולם דיברו על סוציאליזם, על צדק, על קדמה. אלג'יריה הייתה בשיא מאבקה האנטי-אימפריאליסטי... היינו לגמרי בסולידריות עם הפלסטינים, המאבק שלהם היה גם שלנו. היינו נגד האפרטהייד בדרום אפריקה, דיברנו על וייטנאם, גדלתי כמו כל הדור שלי באווירה המיליטנטית הזו, של המאבק".
מסעי בחירות

ניסיונה הראשון של חאנון לרוץ בבחירות לנשיאות ב-1999 נדחה על ידי המועצה החוקתית האלג'יראית.
בבחירות לנשיאות של שנת 2004 היא הייתה לאישה הראשונה המועמדת לתפקיד זה בכל רחבי העולם הערבי. היא הייתה אחת מתוך שישה מועמדים שהוכרו על ידי המועצה החוקתית.
ב-2009 חאנון הייתה אחת מתוך 11 מועמדים בבחירות לנשיאות. המצע שלה כלל הגנה על עיקרון הריבונות הלאומית של אלג'יריה, וגינוי של מדיניות הליברליזציה וההפרטה של חברות ציבוריות. היא זכתה ב-4.22% מהקולות, שהיה מספיק לזכות אותה במקום שני בבחירות, אחרי עבד אל-עזיז בותפליקה שנבחר לקדנציה שלישית עם 90.24% מהקולות בבחירות, בהם האופוזיציה טענה לזיופים נרחבים.
בשנת 2014 היא רצה שוב, והפעם סיימה במקום רביעי, וזכתה רק ב-1.37% מהקולות. במסיבת העיתונאים היא השלימה עם התבוסה והכריזה כי הבחירות בוצעו כשורה, והפעם ללא כל הונאה. "בותפליקה זכה, אנשים בחרו ביציבות," היא אמרה.
פעילויות אחרות

חאנון היא חברה מייסדת של ארגון הפועלים והעמים הבינלאומי, שהוקם בינואר 1991. היא פועלת במסגרות בינלאומיות נגד הפרטה, בהגנה על איגודי עובדים, ומנהלת קמפיינים בעד מיסוד סטנדרטים בינלאומיים למקומות עבודה. היא חברה בוועדות של ארגון הפועלים הבינלאומי, כולל ועד אפריקה וועד נשים פועלות. היא הייתה חלק מקואליציית האיגודים שהתנגדה למלחמה בעיראק, שכללה את הקונפדרציה הבינלאומית של איגודי עובדים ערבים וקונפדרציית הפועלים הבינלאומית (EIT).
במרץ 2010 חברה לפעילות זכויות נשים נוספות בקריאה לביטול של חוק המשפחה האלג'יראי, על רקע כישלונו לספק הגנה נאותה לנשים.
הערות שוליים

↑  Said Jameh Campaigning begins for Algeria's local elections Magharebia Magharebia, 8 November 2007
↑  Algeria's presidential challengers: Louisa Hanoune at BBC News, 9 April 2004
↑  Bouteflika and ten others submit presidential candidacies, France 24. 6 April 2009
↑  Bouteflika wins third term, opposition cries foul Reuters, France 24. 12 April 2009
↑  "Louisa Hanoune: "Bouteflika a gagné, le peuple a choisi la stabilite"" (בצרפתית). 2014-04-18. אורכב מ-המקור ב-2014-12-30. נבדק ב-2017-06-16.
↑  Mouna Sadek; Siham Ali Women demand expanded rights in Algeria, Morocco at Magharebia 19 March 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 98052933  GND: 119527618  ISNI: 0000 0000 5533 6178  LCCN: n96111669  NDL: 00900381  SUDOC: 05738245X  VIAF: 18033849   WorldCat (עם VIAF): 18033849
לנגור חום

| לנגור חום |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: לנגור
מין:: לנגור חום
שם מדעי
 Presbytis frontata ‏מילר, 1838
תחום תפוצה


לנגור חום (שם מדעי: Presbytis frontata) הוא מין של פרימט מהסוג לנגור האנדמי לאי בורנאו שבאינדונזיה ומלזיה .
מאפיינים

אורכו של לנגור זה לא ידוע אך משקלו הוא 5.6 קילוגרמים. הלנגור בעל פרווה בצבע חום עד אפור, ראש ורגליים בצבע שחור. הלנגור שוכן עצים ביערות גשם ויערות יבשים עד גובה 300 מטר במזרח ומרכז האי בורנאו בין הנהרות נהר באריטו, נהר קאיאן, נהר בנגארמסין, נהר הראגאנג וכן בשמורת חיות הבר לנגאק אנטימו. הלנגור חי בקבוצות הכוללות זכר אחד, כמה נקבות והצאצאים שלהן. הלנגור צמחוני וניזון בעיקר מעלים, פירות וזרעים. הטורפים של הלנגור הם עופות דורסים, פיתוניים ונמר ערפילי בורנאי. הלנגור נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע עקב בירוא יערות לטובת מטעים של דקל השמן, ציד ושרפות .
הערות שוליים

↑  לנגור חום באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Francis, C.M. & Payne, J. (2005).A field guide to the mammals of Borneo. Malaysia: Sabah Society
↑  Mammal Species of the World - Browse: frontata, www.departments.bucknell.edu
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.