stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תל אביב-יפו
עיריית תל אביב-יפו

עיריית תל אביב-יפו היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהול השוטף של תל אביב-יפו, ובה מכהנים 31 חברי מועצה. ככל רשות מקומית, עוסקת העירייה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון ותברואה וכדומה. שטח העיר מחולק לתשעה רבעים מנהליים.
אלה הם ראשי העירייה שכיהנו בתל אביב:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר | ראש העירייה | מספר קדנציות | משך הכהונה | סיעה |
| 1 | מאיר דיזנגוף | 1 | 1922–1925 | הציונים הכלליים |
| 2 | דוד בלוך-בלומנפלד | 1 | 1926–1928 | אחדות העבודה |
| (1) | מאיר דיזנגוף | 2 (לא כולל הראשונה) | 1928–1936 | הציונים הכלליים |
| 3 | משה שלוש | (10 ימים) | 1936 | הציונים הכלליים |
| 4 | ישראל רוקח | 4 | 1936–1952 | רשימת המרכז המאוחד |
| 5 | חיים לבנון | 1 + מ"מ | 1953–1959 | הציונים הכלליים |
| 6 | מרדכי נמיר | 1 | 1959–1969 | מפא"י |
| 7 | יהושע רבינוביץ | 1 | 1969–1974 | המערך |
| 8 | שלמה להט | 4 | 1974–1993 | הליכוד |
| 9 | רוני מילוא | 1 | 1993–1998 | הליכוד |
| 10 | רון חולדאי | 5 | 1998– | תל אביב אחת |
העירייה שוכנת בבית עיריית תל אביב-יפו שבכיכר רבין מ-1965 אז עברה אליו ממשכנה הקודם בכיכר ביאליק. ראש העירייה הנוכחי הוא רון חולדאי.
עד 1921 ניהלו את ענייני תל אביב והשכונות היהודיות ביפו ועדים שנבחרו באסיפות כלליות של התושבים. בשנה זו חתם הנציב העליון הרברט סמואל על "פקודת מועצת עיריית תל אביב" שהקנתה לעיר העברית מעמד מוניציפלי עצמאי ובלתי תלוי בעיריית יפו הערבית. ראש העיר הראשון היה מאיר דיזנגוף וב-24 בינואר 1924 נערכו הבחירות הראשונות למועצת העיר.
ב-1950, לאחר מלחמת העצמאות, אוחדה יפו אל תוך עיריית תל אביב ושמה שונה ל"עיריית תל אביב-יפו".
פנורמה

תל אביב ורמת-גן במבט מגבעת האוניברסיטה (2006)
מבט ממגדלי עזריאלי לכיוון צפון (2010)
מבט ממגדל שלום לכיוון צפון (2006)
מבט ממדרון יפו לעת ערב – שכונת עג'מי ונמל יפו בקדמת התמונה; ומלונות תל אביב ברקע
ערים תאומות

לתל אביב 11 ערים תאומות, והן:
צרפת טולוז, צרפת (מ־1962)
ארצות הברית פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית (מ־1967)
ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה (מ־1988)
בולגריה סופיה, בולגריה (מ־1992)
איטליה מילאנו, איטליה (מ־1994)
יוון סלוניקי, יוון (מ־1994)
טורקיה איזמיר, טורקיה (מ־1998)
קזחסטן אלמטי, קזחסטן (מ־1999)
קוריאה הדרומית אינצ'ון, קוריאה הדרומית (מ־2000)
מולדובה קישינב, מולדובה (מ־2000)
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין (מ־2006)
בנוסף לתל אביב הסכמי שיתוף פעולה עם ערים נוספות ברחבי העולם, וכן מספר מחוזות, ואלו כוללים בין היתר את:
גרמניה קלן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה (מ־1979)
גרמניה פרנקפורט, הסן, גרמניה (מ־1980)
גרמניה בון, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה (מ־1983)
צרפת פריז, צרפת (מ־1985), הורחב ב-2010
הונגריה בודפשט, הונגריה (מ־1989)
סרביה בלגרד, סרביה (מ־1990)
פולין ורשה, פולין (מ־1992), הורחב לתחום החינוך ב-2009
גרמניה אסן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה (מ־1992)
צרפת קאן, צרפת (מ־1993)
פולין לודז', פולין (מ־1994)
ארצות הברית ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית (מ־1996)
רוסיה מוסקבה, רוסיה (מ־2001)
אוסטריה וינה, אוסטריה (מ־2005)
גרמניה פרייבורג, באדן-וירטמברג, גרמניה, שיתופי פעולה
בשנת 1998 נחתם בברצלונה הסכם ידידות ושיתוף פעולה משולש בין ברצלונה, תל אביב-יפו ועזה, אך הסכם זה לא מומש מעולם, למעט מספר מפגשים דו-צדדיים טכניים בין נציגי ברצלונה ותל אביב.
ראו גם

שירי תל אביב-יפו
קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
לקריאה נוספת

| --- | --- |
: ספר: תל אביב-יפו
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
ארכיון תל אביב, תיק סמל העיר, ב' 1199 1/6/2/1, 876, 01.1951-03.1958
ארכיון תל אביב, תיק סמל העיר, ג' 1199 1/6/2/1, 876, 04.1958-08.196
ארכיון תל אביב, תיק סמל העיר א' 1199 א' 1/6/2/1 12.1933-12.1950
מרדכי אלקיים, יפו-נוה צדק, ראשיתה של תל אביב. הוצאת משרד הביטחון, 1990. (הספר בקטלוג ULI)
גילה אוריאל, ימים של זהב, תל אביב יפו, ה'תרס"ט–ה'תשנ"ט, הוצאת ירון גולן, תל אביב 1999 (הספר בקטלוג ULI)
מאיר כהן ומרגלית מעוז, העיר תל אביב ומאיר דיזנגוף (1861–1936) – יחידת לימוד בהוראת ישראל לחטיבות ביניים ולבתי ספר על יסודיים, משרד החינוך, ירושלים
אורי דביר, נקודת חן – תל אביב יפו, הוצאת מודן
אילן שחורי, חלום שהפך לכרך – תולדותיה של ת"א, הוצאת ת"א שלי, גרסה מעודכנת 2009 (הספר בקטלוג ULI)
יעקב שביט וגדעון ביגר, ההיסטוריה של תל אביב משכונות לעיר (1909–1939), הוצאת רמות אוניברסיטת תל אביב, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
יעקב שביט, גדעון ביגר וחיים פיירברג (מחבר ראשי), מעיר מדינה לעיר במדינה (1936–1952), רמות – אוניברסיטת תל אביב, 2007
יעקב שביט וגדעון ביגר,  עיר מטרופולין (1974–1993) [תל אביב]: רמות – אוניברסיטת תל אביב, תשס"ג 2002.
בתיה כרמיאל, אריחים מעוטרים, מוזיאון א"י תל אביב, המוזיאון לתולדות תל אביב יפו
בצלאל של שץ 1906–1929, הוצאת מוזיאון ישראל, ירושלים, קטלוג מס' 232, תשמ"ג (הספר בקטלוג ULI)
רון ברטוש, גלריה לאמנות כ"ץ: סיפורה של הגלריה הראשונה בתל אביב, המחלקה לאמנויות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע; ברוש, תל אביב, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
מעוז עזריהו, תל אביב העיר האמיתית – מיתוגרפיה היסטורית, אוניברסיטת בן-גוריון, עמ' 29–33, 338 (הספר בקטלוג ULI)
נחום גוטמן, עיר קטנה ואנשים בה מעט – סיפורים על ראשיתה של אחוזת בית היא תל אביב. הוצאת עם עובד ודביר, תל אביב 1959 (הספר בקטלוג ULI)
נתן דונביץ', תל אביב: חולות שהיו לכרך. הוצאת שוקן, תל אביב 1959 (הספר בקטלוג ULI)
מנחם תלמי, אפרים תלמי,"כל הארץ-לכסיקון גאוגרפי של ישראל", הוצאת "עמיחי" בע"מ, ספטמבר 1966, ערך: תל אביב יפו, עמוד 613–623.
שלמה שבא, הו עיר הו אם, הוצאת זמורה ביתן מודן, 1977, והוצאת החברה האמריקאית-ישראלית למו"לות בע"מ וקרן תל אביב לספרות ולאמנות, 1979
יחיעם פדן, תל אביב – מדריך הרחובות, הוצאת עיריית תל אביב-יפו, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
עופר רגב, טיול קטן בעיר גדולה – לטייל בתל אביב-יפו, הוצאת משרד הביטחון, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
ענת הלמן, אור וים הקיפוה: תרבות תל אביבית בתקופת המנדט, הוצאת אוניברסיטת חיפה, תשס"ח 2007 (הספר בקטלוג ULI)
ניר מן, שׂרונה בשנות המאבק 1939–1948, ירושלים: יד יצחק בן-צבי והעמותה לחקר כוח המגן על-שם ישראל גלילי, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
ניר מן, הקריה בשנות כּינוּנה 1948–1955, ירושלים: כרמל והמרכז לחקר כוח המגן מייסודו של ישראל גלילי, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
תמי רזי, ילדי ההפקר: החצר האחורית של תל אביב המנדטורית, ספריית ספיר, הוצאת עם עובד, תל אביב 2009 (הספר בקטלוג ULI)
אלי שילר וגבריאל ברקאי (עורכים), 101 שנים לתל אביב, אריאל, תשע"ב (הספר בקטלוג ULI)
ערן אלדר, בכוחותיה העצמיים – ההתפתחות האורבנית של תל אביב בשלהי תקופת המנדט ובעשורי המדינה הראשונים, הוצאת רסלינג, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
מעוז עזריהו, שבויה בדימויה: קיצור תולדותיה וקווים לדמותה של מדינת תל אביב, סדרת "ישראלים", למדא עיון ומכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2021.
ביאורים

↑  בבבלית פירוש השם "נהר כבר" הוא התעלה הגדולה. שם זה מוזכר מתעודות בבליות מניפור וכנראה הכוונה לתעלה שחצתה את העיר ניפור.
↑  עד 1948, הערכה
1 2  נבחר כבר שלוש שנים לפני כן אך לא החל לכהן.
↑  לא כולל את העיר עזה, אשר הברית ביניהן הוקפאה בשנת 2008 עקב ירי הרקטות על ישובי הדרום.
הנס כריסטיאן אנדרסן

| --- | --- |

הנס כריסטיאן אנדרסן
 לידה:  2 באפריל 1805 דנמרק-נורווגיה יוביק דנמרק-נורווגיה
 פטירה:  4 באוגוסט 1875 (בגיל 70) דנמרק קופנהגן, דנמרק
 שם לידה:  Hans Christian Andersen 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 לאום:  דנמרק
 מקום קבורה:  בית הקברות אסיסטנס 
 מקום מגורים:  דנמרק, אלסינור, Kong Hans' Vingård, סליילסה, Hans Christian Andersen's Childhood Home, Rolighed (Østerbro) 
 עיסוק:  סופר ומשורר
 מקום לימודים:  הגימזניום של סלגלסה, אוניברסיטת קופנהגן 
 שפות היצירה:  דנית
 תחום כתיבה:  מעשיות, שירה, דרמה וסיפורי ילדים
 סוגה:  מעשייה 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 יצירות בולטות:  בגדי המלך החדשים בת הים הקטנה הברווזון המכוער
 תקופת הפעילות:  1835–1875 (כ־40 שנה)
 הושפע מ:  ויליאם שקספיר
 השפיע על:  צ'ארלס דיקנס ואוסקר ויילד
 פרסים והוקרה:  Lektorix (2005)  מכחול הזהב (1976)  פרופסור (1851)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1859)  מפקד דרגה 1 במסדר דנבורג (1875)  צלב הכבוד של מסדר דנבורג (1858)  אות מסדר כוכב הקוטב  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה  דרגה 3 במסדר העיט האדום 
 http://www.hcandersen-homepage.dk/
 חתימה:   
 
הנס כריסטיאן אַנדֶרסֶן (בדנית: ‏Hans Christian Andersenקובץ:Da-Hans Christian Andersen.ogg‏Ⓘ‏, 2 באפריל 1805 – 4 באוגוסט 1875) היה סופר ומשורר דני שנודע במעשיות ובסיפורי הילדים שלו. סיפוריו מיועדים לא רק לילדים כי אם גם למבוגרים. כתב גם מחזות, רומנים וספרי מסע.
משפחתו וילדותו

אנדרסן נולד בשכונת עוני בעיר אודנסה שבדנמרק ב-1805. אביו, הנס אנדרסן, היה סנדלר משכיל, ואמו, אן מרי אנדרסדטר, הייתה כובסת. אף על פי שאמו הייתה חסרת השכלה, היא פתחה בפני אנדרסן הצעיר את עולם הפולקלור, ואביו הקריא בפניו את משלי לה פונטן וקלסיקאים נוספים. המשפחה הייתה ענייה והתגוררה בדירה בת חדר אחד.
בשאיפה ליוקרה ולתגמול כספי התגייס אביו של אנדרסן כחייל לצבאו של נפוליאון ולחם במלחמות הנפוליאוניות, אולם לאחר תבוסתו של נפוליאון חזר האב לביתו, ונפטר בשנת 1816. אנדרסן הפסיק ללכת לבית הספר, הוא בנה תיאטרון בובות קטן והיה מעסיק את עצמו בתפירת בגדים לבובות. הוא אהב מאוד ספרות, במיוחד את המחזות של לודוויג הולברג וויליאם שייקספיר, והיה ממחיז אותם בעזרת בובותיו.
אחר כך עבד אנדרסן תקופה קצרה כשוליה של חייט, והחל לעבוד במפעל טבק. בגיל 14 עבר לקופנהגן במטרה לפתוח בקריירה של שחקן, הוא בורך בקול טנור מצוין. למרות הקשיים הצליח אנדרסן לסלול את דרכו לתיאטרון המלכותי, אך נאלץ לעזוב אותו לאחר שהשתנה קולו.
בשנת 1822 קיבל אנדרסן מלגה לבית הספר היסודי של סלגלס מקולין, במאי בתיאטרון המלכותי. אנדרסון היה אז בן 17, ולמד עם ילדים בני 12. הוא התגורר בביתו של המנהל, מייסלינג, שניסה לעזור לו להשתלב בחיים ולהתגבר על רגישותו הרבה. מאוחר יותר התקבל לאוניברסיטת קופנהגן, שם השלים את השכלתו.
אמו נפטרה בשנת 1833, לאחר שהתמכרה לשתיית אלכוהול.
חייו כסופר

סיפור המעשייה הראשון אותו כתב אנדרסן בעודו תלמיד היה כפי הנראה "נר החלב", סיפור המשתרע על 6 עמודים שלא פורסם ונמצא רק באוקטובר 2012. ב-1829 זכה להצלחה יחסית בעקבות פרסום הספר "מסע ברגל מתעלת הולמנס לנקודה המזרחית של אמגר" שכלל קובץ סיפורים דמיוניים ואחריו פרסם מחזה בשם "אהבה במגדל הכנסייה של ניקולאס הקדוש".
בשנת 1833, בזכות מלגה קטנה ממלך דנמרק, החל אנדרסן לטייל בכל רחבי אירופה, והוא כתב תיאורי מסע על שוודיה, ספרד, איטליה, פורטוגל והמזרח התיכון. במהלך טיוליו פגש אנדרסן בויקטור הוגו, בהיינריך היינה, בבלזק, באלכסנדר דיומא ובצ'ארלס דיקנס.
את פריצת הדרך שלו כסופר עשה אנדרסן בשנת 1835, עם פרסום "המאלתר". היה זה ספר אוטוביוגרפי שתיאר את כניסתו של ילד עני אל החברה. הספר זכה להצלחה ובמשך חייו של אנדרסן היה למפורסם שבכתביו. ב-1837 פרסם אנדרסון את "רק כנר", שנחשב לטוב שברומניו. לאחר מכן הפנה אנדרסן את מרצו לתיאטרון, עד 1840, אז פרסם את קובץ הסיפורים "ספר התמונות ללא תמונות". למרות הצטיינותו בכתיבת סיפורי אגדות, שאף אנדרסן להתקדם ולהצליח כנובליסט וכמחזאי.
בין השנים 1835 - 1872 פרסם אנדרסן סיפורי אגדות לילדים. הוא היה מפרסם את סיפוריו בכל שנה בחג המולד, כאשר השתמש בסיפורים ששמע בילדותו ובהדרגה החל להמציא סיפורים משלו. הקובץ השלישי, שפורסם ב-1837, הכיל את "בגדי המלך החדשים" ו"בת הים הקטנה". סיפורים מפורסמים נוספים שפורסמו בקבצים אלו הם "הברווזון המכוער", "הנסיכה על העדשה", "חייל הבדיל" ו"מלכת השלג". הוא התפרסם כאבי האגדות המודרניות, שכן חלק גדול מאוד מסיפוריו היה מקורי: רק אחדות מבין האגדות היו מבוססות על פולקלור.
בחג המולד ב-1872 פרסם אנדרסן את קובץ האגדות האחרון. באביב אותה שנה נפגע אנדרסן באופן חמור לאחר שנפל ממיטתו, ומאז לא החלים לגמרי. הוא נפטר ב-4 באוגוסט 1875 באחוזת "רוליהיד" (בדנית, "שלווה") של הבנקאי היהודי מוריץ מלכיאור (Melchior) בסמוך לקופנהגן והוא בן 70. נטמן בבית הקברות אסיסטנס שבקופנהגן.
יצירתו

למרות התדמית הילדותית והתמימה המיוחסת לסיפוריו של אנדרסן בימינו, הוא כתב חלק גדול מסיפוריו כסיפורים קשים ואפלים, שטמונה בהם ביקורת חברתית נוקבת (לדוגמה מוכרת הגפרורים הקטנה), או שמתארת מערכות יחסים אכזריות בין בני האדם (לדוגמה, הברווזון המכוער). רבים מסיפוריו של אנדרסן מסתיימים במוות או בעוול שנעשה לדמות (חייל הבדיל, מותה של אריאל ב"בת הים הקטנה"). חלקם מלנכוליים ועגמומיים, וחלקם אירוניים וציניים (בגדי המלך החדשים, הנסיכה על העדשה).
סיפוריו הקצרים של אנדרסן עובדו במהלך השנים לסיפורי ילדים. בהתאם, הושמטו מחלקם פרטים מטרידים, ובאחרים שונה הסוף ל"סוף טוב", כפי הנראה שלא כמו כוונת המשורר.
חייו האישיים

אנדרסן היה גמלוני. בילדותו היה דחוי חברתית, ובבגרותו הסתגר בביתו חלק מהזמן ולא התערה בחברה. הוא לא התחתן מעולם, ולא היו לו ילדים. לימים התגלו מכתבי הערצה ואהבה שכתב לשחקן בו היה מאוהב. בתקופה בה חי, במאה ה-19, בתרבות אירופה הוויקטוריאנית השמרנית, נדרש מחיר כבד על מנת שאדם יזהה עצמו כהומוסקסואל; אף שאילו חי כיום, ייתכן שהיה מגדיר כך את עצמו.
סיפורים ידועים

בגדי המלך החדשים
בת הים הקטנה
הברווזון המכוער
אצבעונית
מוכרת הגפרורים הקטנה
מלכת השלג
איש הברזל
הנסיכה על העדשה
חייל הבדיל
פרחיה של אידה
נעליים אדומות
הזמיר
אנדרסן בתרבות

בשנת 1952 הופק סרט מוזיקלי בשם "הנס כריסטיאן אנדרסן" על ידי פרנק לסר המבוסס באופן רופף על הביוגרפיה של הנס כריסטיאן אנדרסן בכיכובו של דני קיי. הסרט זכה להצלחה גדולה והיה מועמד באותה שנה לשישה פרסי אוסקר.
בגני טיבולי שבקופנהגן, דנמרק הוקם מתקן בהשפעת סיפוריו המפורסמים.
פסלו של אנדרסן ניצב במרכז העיר קופנהגן.
בעיר אודנסה בדנמרק קיימים 2 מוזיאונים להנצחתו: אחד קטן המהווה שחזור של בית ילדותו המקורי, והשני מוזיאון גדול המנציח את חייו ועבודתו.
ראו גם

האחים גרים
לקריאה נוספת

תום זיידמן-פרויד, עשר שיחות לילדים, מבחר מאגדות האחים גרים, אנדרסן, ועוד, (1922) תורגם : חיים נחמן ביאליק, 1923.
ק.ב. בורנט, בן הסנדלר – חיי הנס כריסטיאן אנדרסן, תרגום מ. בן אליעזר, עם עובד, 1960
הנס כריסטיאן אנדרסן – מתוך 'מסע רגלי מתעלת הולמנס לנקודה המזרחית של אַמַה' (מדנית: אלה נובק), דחק, כרך יז', 2024.
הערות שוליים

↑  נועה מנהיים, אנדרסן, הברווזון המהולל, באתר הארץ, 12 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257617505171  PLWABN: 9810613502005606  BIBSYS: 90057043  BNC: 000034761  BNE: XX1154847  BnF: cb11888753s (data)  CANTIC: a10455693  CiNii: DA0088101X  GND: 118502794  HDS: 041443  ICCU: CFIV006256  ISNI: 0000 0001 2118 4353  KulturNav: 98efcf81-d60d-44fa-b26c-c4f342ca7a85  LCCN: n79022941  LNB: 000012145  MusicBrainz: b2c019e1-72ba-4797-8843-abcaa5ea241b  NDL: 00431436  NGV: 14491  NKC: jn19990000171  NLA: 36051401  NLG: 62014  NLK: KAC199600668  NSK: 000000694  NTA: 068396198  RERO: 02-A002927878  RKD: 133140  SELIBR: 176031  SNAC: w63598m8  SUDOC: 026685809  TePapa: 39743  Trove: 1202366  ULAN: 500130208  VcBA: 495/40499  VIAF: 4925902   WorldCat (עם VIAF): 4925902 
פסל הנס כריסטיאן אנדרסן בעיר ברטיסלאבה, סלובקיה
שמיל רוכמן

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1925 (בן 99) ליפקאני, רומניה רומניה 
 תאריך עלייה:  1961
 עיסוק:  מדען מחשב, מהנדס חשמל
 מקום לימודים:  המכון הפוליטכני של ווסטר  אוניברסיטת פנסילבניה
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע
 פרסים והוקרה:  פרס רוטשילד  (1969) 
 תרומות עיקריות
 בניית המחשב האלקטרוני "גולם", חקר מחשבים המבוססים על ביטים מגנטיים
 
שמיל (שמואל) רוכמן (נולד ב־2 בספטמבר 1925) הוא מדען מחשב ומהנדס ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן למדע, ולשעבר ראש המחלקה למדעי המחשב. מחלוצי המחשוב בישראל ובעולם, שכיהן כראש פרויקט "גולם". חתן פרס רוטשילד להנדסה לשנת 1969.
ראשית חייו

שמיל רוכמן נולד בליפקאני שבבסרביה (דאז, ברומניה, וכיום במולדובה). בנם של דב וחנה ואח לסורה ומאיר.
התחנך בבית ספר "תרבות" שהקימו הוריו, ואת לימודיו החל ישירות בכיתה ב'. כבר מגיל צעיר בלט בכישוריו המתמטיים, ובאחת מחופשות הקיץ בבית סבו בילה רוב הזמן בלימוד עצמי של אלגברה.
עיסוקיו בשעות הפנאי כללו עזרה לחבריו בלימודיהם, משחקי שחמט, ופעילות בתנועת השומר הצעיר, שהייתה אז בלתי חוקית. ב-1939, ערב מלחמת העולם השנייה, עזב יחד עם משפחתו את ביתם בבסרביה, ועקרו בעקבות אבי המשפחה להונדורס הבריטית (כיום, בליז).
בבליז סייע שמיל בפרנסת המשפחה, ובמשך שבע שנים עסק בייבוא ומכירת בגדים. את השכלתו התיכונית השלים באופן אוטודידקטי ועמד בבחינות הבגרות של אוניברסיטת קיימברידג'.
הכשרתו האקדמית ופועלו בראשית תעשיית המחשוב

ב-1946 נסע לארצות הברית והחל ללמוד לתואר ראשון בהנדסת חשמל, במכון הפוליטכני של ווסטר במסצ'וסטס. לאחר שהשלים את לימודיו אלה ב-1949, החל לעבוד כעוזר מחקר במעבדת המחשבים הדיגיטלית של בית הספר מור באוניברסיטת פנסילבניה. שם, נמנה עם מפתחי המחשבים MSAC ו-EDVAC, ובמקביל למד לתואר שני בהנדסת חשמל. בעת לימודיו היה חבר באחוות "טאו בטא" פאי ו"סיגמא כי".
ב-1952 הצטרף למחלקת המחשבים של חברת ריית'יאון, שם עבד במחקר ופיתוח של מעגלים מגנטיים. עבודתו הניבה 16 פטנטים.
לאחר מכן, הצטרף לחברת פאקרד בל בתור שותף-מייסד ומנהל אגף הפיתוח של החברה. קבוצתו רשמה מספר פטנטים, ועסקה, בין היתר, בתכנון מחשבים למעקב אחר טילים, ובתכנון מחשב לחישובו של מסלול חללית לשילוח אדם לירח (טרם הקמתה של נאס"א), בתכנון מכשור לצוללת הגרעינית הראשונה, הנאוטילוס, ובפיתוח מיני-מחשב אשר הכיל כ-250 טרנזיסטורים וזיכרון של 4,000 מילים. לימים המחשב היה בשימוש בתוכנית אפולו.
העלייה לישראל והובלת פרויקט "גולם"

ב-1960 הוזמן רוכמן על ידי חיים לייב פקריס, אותו הכיר דרך חברם המשותף ג'רלד אסתרין, לנהל את פרויקט הבנייה של מחשב אלקטרוני חדש במכון ויצמן למדע, אשר נועד להחליף את המחשב הראשון בישראל, ויצק. ב-1961 הגיע רוכמן לישראל במימון מלגת פולברייט והיה אמור לשהות במכון כתשעה חודשים בלבד. לבסוף, החליט להשתקע בישראל עם משפחתו.
רוכמן הוביל את פרויקט בניית המחשב יחד עם צבי ריזל ומירון מלמן. פעלו במסגרת הפרויקט עובדים רבים נוספים, בהם: המהנדסים עמי כספי, ראובן דה-רוס וגדעון אדלבאום, ואף רעייתו של רוכמן, מריון, ששימשה כשרטטת ועיצבה את קונסולת השליטה במחשב. תחילה כונה המחשב "ויצק 2", אולם בעצתו של חוקר הקבלה, פרופ' גרשם שלום, ניתן לו השם "גולם" ( (לימים נודע כי המחשב למעשה נקרא על שמו: ג. שולם).
הדגם הראשון של המחשב, "גולם א", שנבנה במשך כארבע שנים, היה משוכלל ומהיר ביותר לתקופתו: כל מילה שלו כללה 75 סיביות ובסך הכל הוא היה מסוגל לאכסן 32 אלף ספרות במערך של טבעות מגנטיות. עלותו הראשונית נאמדה בכ-2.5 מיליון לירות. ב-1969 זכה רוכמן יחד עם ריזל ומלמן בפרס רוטשילד להנדסה על פיתוח ה"גולם". בנימוקים לזכייה נכתב: ”שלושת המדענים קיבלו במשותף את הפרס בהנדסה על התכנון המתוחכם של המחשב האלקטרוני במכון ויצמן, אשר עורר את קנאתם של מוסדות מחקר גדולים בעולם”.
ב-1966 נבנה העתק נוסף של "גולם א", וכבר ב-1967 החלו רוכמן ועמיתיו בתכנונו של הדגם החדש, "גולם ב". "גולם א" פעל עד 1974, אז נכנס לפעולה "גולם ב", שפעל עד 1983, והיה בין המחשבים האחרונים בדורו שקורר באמצעות אוויר. מילה אחת של "גולם ב" כללה 64 סיביות, ובסך הכל היה מסוגל לאכסן בזיכרונו כ-128 אלף מילים. שלושת המחשבים מסדרת "גולם" שימשו לצורכי מחקר מדעי במכון ויצמן ובמוסדות נוספים בישראל.
מחקר ותפקידים ניהוליים

ב-1963 מונה רוכמן לפרופסור חבר וב-1969 לפרופסור מן המניין. מחקרו התמקד במשך שנים רבות בחקר מחשבים המבוססים על ביטים מגנטיים במקום על טרנזיסטורים. כמו כן, עסק בתחום ראיית המכונה (אנ') יחד עם פרופ' שמעון אולמן. עם תלמידיו של רוכמן נמנה פרופ' יצחק שרסון מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
בשנים 1968–1969 כיהן כסגן יו"ר המועצה המדעית של המכון, וב-1972 החל לכהן כראש המחלקה (הקתדרה) למדעי המחשב.
ב-1984 היה לחוקר הישראלי הראשון שנסע לכנס מדעי בסין, בתקופה שבינה לבין ישראל לא התקיימו כל יחסים דיפלומטיים. ב-1990 יצא לגמלאות.
חיים אישיים

מ-1948 ועד לפטירתה ב-2012, רוכמן היה נשוי למריון (רות) לבית אוֹלְץ', אמנית וגרפיקאית, שאף היא לקחה חלק בפרויקט גולם. נולדו להם בת ובן, נכדים ונינים.
הבת, ג'נט אבן, היא מרפאה בעיסוק בגמלאות המתגוררת בארצות הברית, והבן הוא פרופ' סנפורד (סנדי) רוכמן, לשעבר ראש המכון לכימיה באוניברסיטה העברית.
מתגורר במכון ויצמן.
הערות שוליים

↑  Meir Ruhman, 1932 - 2014, Tehachapi News, ‏11-06-2014
1 2 3 4 5 6 7 8  גולם במעגל האלקטרוני, באתר מסע הקסם המדעי, ‏1 ביוני 2011
1 2  אברהם פלג, הפליט מרומניה שהיה רוכל בהונדורס - בונה את "הגולם מרחובות", באתר מעריב, ‏16 באוקטובר 1981
1 2 3 4 5  אברהם פלג, ה"מהרלים" מרחובות, באתר מעריב, ‏27 בנובמבר 1970
1 2  S. Ruhman (עמ' 346), Proceedings of the IRE, ‏March 1955
1 2 3  רסיסי חיים, באתר מסע הקסם המדעי, ‏יוני 2011
1 2 3  יהונתן ברקהיים, שרשור על אודות שמיל רוכמן, באתר X (לשעבר טוויטר), ‏10 בנובמבר 2023
↑  יצהר פורטנוי, ה"גולם" יכתוב ויקרא חצי מ' ספרות בשניה, באתר למרחב, ‏24 בנובמבר 1969
↑  מדעני ישראל מקימים את ה"גלם", מחשב אלקטרוני חדש, באתר חרות, ‏24 באפריל 1964
↑  Smil Ruhman, Fulbright Scholar Program
↑  The Computer Pioneers: The Weizmann Institute, part 12, IEEE.tv, ‏02-18-1983
↑  מאיץ חלקיקים ומחשב אלקטרוני גדול יוקמו במכון ויצמן במסגרת תכנית ההרחבה, באתר למרחב, ‏4 בנובמבר 1963
↑  העלאות בדרגה של מדענים במכון ויצמן, באתר הבקר, ‏24 ביוני 1963
↑  Alumni | The Faculty of Mathematics and Computer Science, Weizmann Institute of Science
↑  פרופ' אברון - יו"ר המועצה המדעית של מכון ויצמן, באתר מעריב, ‏7 בנובמבר 1968
↑  נבחרו לראשות המועצה המדעית במכון ויצמן, באתר מעריב, ‏6 באוגוסט 1969
↑  ארבע קתדרות חדשות ייפתחו במכון ויצמן, באתר מעריב, ‏6 בינואר 1972
↑  אברהם פלג, הסינים מתעניינים: כיצד הגיעה ישראל לעוצמתה, באתר מעריב, ‏12 באוגוסט 1984
↑  Retired Scientific Personnel (PIs) | Academic Affairs Office, Weizmann Institute of Science
↑  Worcester Art Museum's members magazine, issuu, ‏10-07-2020
↑  Ruhman ultrafast lab, Hebrew University of Jerusalem
| --- | --- |
ערך טוב: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012548165905171  MGP: 19356
מערך מדעי ההתנהגות (צה"ל)

| --- | --- |

סמל המערך
 פרטים
 כינוי:  ממד"ה
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  מערך מקצועי
 בסיס האם:  מחנה דורי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־45 שנים)
 מקים היחידה:  אל"ם ראובן גל
 מלחמות:  כל מלחמות ישראל מאז 1980
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  108 קצינים וחוגרים
 פיקוד
 יחידת אם:  ראש אגף כוח אדם
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  אל"ם שרית שיף
מערך מדעי ההתנהגות (ממד"ה) של צה"ל הוא מערך מקצועי, הפרוס בכל זרועות צה"ל, אשר מבחינה היררכית נחשב כמחלקת מטה. ראש המערך כפוף לראש אגף כוח אדם (אכ"א) באופן ישיר, אך קציניו משתייכים לחיל הכללי. יעוד המערך הוא ליישם ידע מתחומי מדעי החברה וההתנהגות לטובת שיפור האפקטיביות של יחידות צה"ל ולטובת מיצוי כוח אדם. ראש המערך נושא גם בתפקיד יועץ הרמטכ"ל והמטה הכללי לענייני מדעי ההתנהגות, בשל תפקיד זה הוא בעל מקום קבע במטה הכללי.
במערך משרתים בעלי השכלה במדעי החברה כמו יועצים ארגוניים, סוציולוגים, מנהלי משאבי אנוש ופסיכולוגי מיון, שתפקידם להשתמש בסקרים, בראיונות, ובכלים ארגוניים נוספים על מנת לסייע בקבלת החלטות הקשורות לקידום ולהכשרת כוח אדם, כמו גם באיסוף מידע הקשור למשרתים בצה"ל כמו עמדות חיילי וקציני צה"ל בסדיר ובמילואים. בנוסף, המערך מספק שירותי ייעוץ ארגוני אישי למפקדים בכירים.
בניגוד לתחומים אחרים בהם משרתי המערך מהווים גורם מייעץ ומשקיף, בתחומי המיונים בצה"ל המערך הוא הגורם המקצועי אשר אמון על בניית כלי המיון ותחזוקם. זאת בשיתוף עם גורמים נוספים כמו גורמי רפואה, וגורמים פיקודיים בחילות השונים. אישור סופי לקיום מיון כפוף בד"כ לאישור קצין החיל הראשי אליו כפופה היחידה הממיינת.
מטה המערך ממוקם במחנה דורי. מחקריו ופרסומיו של המערך מסווגים בדרך כלל.
ראש מערך מדעי התנהגות כיום (2024) היא אל"ם שרית שיף אשר נכנסה לתפקיד ביוני 2023.
אוכלוסיית המשרתים

במערך מדעי ההתנהגות אוכלוסיית הקצינים מורכבת ברובה מחוזרי שירות בעלי השכלה אקדמית, אשר לאחר סיום תואר שני במדעי החברה בחרו להתגייס שנית לשירות קבע. קצינים אלו מתפקדים כאנשי המקצוע במערך ולרוב נקראים 'יועצים'. בנוסף, מספר קצינים מגיעים למערך דרך מסלול העתודה האקדמית, ומשמשים בשירות החובה כעוזרים אישיים של חוזרי שירות ותיקים או כעוזרי מחקר. בתפקידם הם מסייעים לניהול משרד היועץ, ולתפעולו היום יומי. בקבע, קצינים אלו נכנסים לתפקידים מקצועיים כיועצים מן המניין. מלבד שתי אוכלוסיות אלו, חיילות אשר משובצות לתפקיד מאבחנת מדעי ההתנהגות יכולות לצאת לקורס קצינים ולהפוך לקצינות סיקור, הערכה ותפעול מיונים, או בדומה לבוגרי מסלול העתודה משתבצות לתפקידי עוזר ליועץ ותיק.
מבנה

ממד"ה מחולק מבנית לחמישה ענפים : ענף פיתוח וייעוץ ארגוני (פא"ר), ענף פיתוח מערכות מיון, ענף הערכת קצונה בכירה, ענף מחקר (המכון הצבאי למחקר יישומי במדעי-ההתנהגות) וענף אנליטיקה אנושית (דאטה). אלו מתקיימות בעיקר מבסיס המטה שבמחנה תל השומר. בנוסף, היא מנחה את פרקטיקת פיתוח המנהיגות, שעיקר פעולותיה בבית הספר למנהיגות (ביסל"מ) שבבית גולדמינץ נתניה. בראש כל ענף עומד קצין בדרגת סא"ל.
מבנה > ענף פיתוח וייעוץ ארגוני

ענף פיתוח ארגוני הוא הגוף המנחה את תהליכי הייעוץ והפיתוח הארגוני של קציני מדעי ההתנהגות. בנוסף, ראש ענף זה נושא באחריות על תהליכי משאבי האנוש של ממד"ה: איתור, גיוס, הכשרה ופיתוח של קציני מדעי ההתנהגות. ענף פיתוח ארגוני כולל בתוכו גם את הפיקוד על המכללה הצבאית למדעי ההתנהגות. מכללה זו מכשירה את קציני המערך בפרקטיקות השונות הנדרשות לתפקידם. מלבד התייחסות לגורמים כמו שחיקה, סוציאליזציה לארגון ובניית צוותים, אשר יועצים ארגוניים באופן כללי עוסקים בהם, ענף זה אחראי גם לפיתוח תוכן המתייחס לגורמים ייחודיים למערכות צבאיות כמו סיוע בחזרה לשגרה לאחר פעילות מבצעית. הייעוץ הארגוני נעשה באופן מבוזר על ידי קציני מדעי ההתנהגות הפועלים ביחידות השדה, בסיסי ההדרכה, יחידות המטה, הפיקודים, אגפי המטכ"ל והזרועות.
מבנה > ענף פיתוח מערכות מיון

ענף פיתוח מערכות מיון הוא הגוף המנחה את תהליכי המיון בצה"ל. בכלל זה הענף אחראי על פיתוח מערכות המיון בגיוס לצה"ל, כמו מבחן הדפ"ר ואופן חישוב המדד התכנוני, על מערכות המיון לקצונה, לסיירות וליחידות מיוחדות. העברת המיון עצמו לרוב מתבצעת על ידי מעריכים מיחידות אחרות או על ידי גורמים אזרחיים, כאשר ענף המיון בממד"ה מהווה גורם מקצועי מתווה ומדריך, אך לא מתפעל. לדוגמה, מערכות המיון בכניסה לצה"ל מועברות על ידי המדור הפסיכוטכני שביחידת מיטב.