stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאמן השנה של אופ"א
הצבעה

מאמנים ועיתונאי ספורט בוחרים את שלושת המאמנים הראויים לפרס, כשהמאמן המדורג ראשון מקבל 5 נקודות, השני מקבל 3 נקודות והשלישי נקודה אחת. חל איסור על המאמנים להצביע לעצמם. שלושת המאמנים עם הניקוד הגבוה ביותר עוברים לסיבוב הגמר, והזוכה מוכרז בזמן טקס הגרלת משחקי ליגת האלופות של העונה הבאה במונקו.
הצבעה > מצביעים בכדורגל גברים

80 המאמנים אשר השתתפו עם קבוצותיהם בשלב הבתים של ליגת האלופות והליגה האירופית בשנה החולפת
55 עיתונאים אשר נבחרו על ידי ארגון תקשורת הספורט האירופית ומייצגים את כלל התאחדויות הכדורגל תחת אופ"א
הצבעה > מצביעים בכדורגל נשים

8 המאמנים אשר השתתפו עם קבוצותיהם בשלב הבתים של ליגת האלופות לנשים בשנה החולפת
12 המאמנים אשר קבוצתיהם מדורגים במקומות הראשונים לפי שיטת הדירוג של אופ"א בכדורגל נשים (במידה וישנה כפילות המאמן הבא יבחר)
20 עיתונאים אשר נבחרו על ידי ארגון תקשורת הספורט האירופית
גברים > זוכים

| עונה | מאמן | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2019/20 | גרמניה הנס-דיטר פליק | גרמניה באיירן מינכן |
| 2020/21 | גרמניה תומאס טוכל | צרפת פריז סן-ז'רמן אנגליה צ'לסי |
| 2021/22 | איטליה קרלו אנצ'לוטי | ספרד ריאל מדריד |
גברים > עונות > 2019/20

| דירוג | מאמן | נקודות | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה הנס-דיטר פליק | 476 | גרמניה באיירן מינכן |
| 2 | גרמניה יורגן קלופ | 212 | אנגליה ליברפול |
| 3 | גרמניה יוליאן נגלסמן | 76 | גרמניה ר.ב. לייפציג |
| 4 | גרמניה תומאס טוכל | 76 | צרפת פריס סן-ז'רמן |
| 5 | איטליה ג'אן פיירו גספריני | 68 | איטליה אטאלנטה |
| 6 | ספרד יולן לופטגי | 57 | ספרד סביליה |
| 7 | צרפת רודי גארסיה | 32 | צרפת אולימפיק ליון |
| 8 | צרפת זינדין זידאן | 25 | ספרד ריאל מדריד |
| 9 | ספרד ז'וזפ גוארדיולה | 11 | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 10 | איטליה אנטוניו קונטה | 9 | איטליה אינטר מילאנו |
1 2  תומאס טוכל, מאמן פריז סן-ז'רמן, קיבל מספר נקודות זהה ליוליאן נגלסמן, אך דורג במקום הרביעי מכיוון שהיו לו פחות מצביעי 5 נקודות.
גברים > עונות > 2020/21

| דירוג | מאמן | נקודות | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה תומאס טוכל | 378 | צרפת פריס סן-ז'רמן אנגליה צ'לסי |
| 2 | איטליה רוברטו מנצ'יני | 292 |  איטליה |
| 3 | ספרד ז'וזפ גוארדיולה | 198 | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 4 | ספרד אונאי אמרי | 64 | ספרד ויאריאל |
| 5 | ארגנטינה דייגו סימאונה | 29 | ספרד אתלטיקו מדריד |
| 6 | איטליה אנטוניו קונטה | 19 | איטליה אינטר מילאנו |
| 7 | אנגליה גארת' סאות'גייט | 18 |  אנגליה |
| 8 | צרפת כריסטוף גאלטייה | 16 | צרפת ליל |
| 9 | נורווגיה אולה גונאר סולשיאר | 14 | אנגליה מנצ'סטר יונייטד |
| 10 | דנמרק קספר יולמן | 11 |  דנמרק |
גברים > עונות > 2021/22

| דירוג | מאמן | נקודות | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | איטליה קרלו אנצ'לוטי | 526 | ספרד ריאל מדריד |
| 2 | גרמניה יורגן קלופ | 210 | אנגליה ליברפול |
| 3 | ספרד ז'וזפ גוארדיולה | 108 | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
| 4 | אוסטריה אוליבר גלסנר | 75 | גרמניה איינטרכט פרנקפורט |
| 5 | ספרד אונאי אמרי | 74 | ספרד ויאריאל |
| 6 | פורטוגל ז'וזה מוריניו | 51 | איטליה רומא |
נשים

| עונה | מקום | שם | קבוצה | ניקוד סופי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/20 | ראשון | צרפת ז'אן-לוק וסור | צרפת אולימפיק ליון | 122 |
| 2019/20 | שני | גרמניה סטפן לרש | גרמניה וולפסבורג | 78 |
| 2019/20 | שלישי | ספרד לואיס קורטס | ספרד ברצלונה | 36 |
| 2020/21 | ראשון | ספרד לואיס קורטס | ספרד ברצלונה | 151 |
| 2020/21 | שני | אנגליה אמה הייז | אנגליה צ'לסי | 78 |
| 2020/21 | שלישי | שוודיה פיטר גרהרדסון |  שוודיה | 37 |
| 2021/22 | ראשון | הולנד סרינה ויכמן |  אנגליה | 200 |
| 2021/22 | שני | צרפת סוניה בומפסטור | צרפת אולימפיק ליון | 94 |
| 2021/22 | שלישי | גרמניה מרטינה פוס-טקלנבורג |  גרמניה | 71 |
ראו גם

פרס נשיא אופ"א
שחקן השנה של אופ"א
הערות שוליים

↑  "Hansi Flick wins Men's Coach of the Year award". UEFA.com. Union of European Football Associations. 1 באוקטובר 2020. נבדק ב-1 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Thomas Tuchel wins Men's Coach of the Year award". UEFA.com. Union of European Football Associations. 26 באוגוסט 2021. נבדק ב-26 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Carlo Ancelotti wins UEFA Men's Coach of the Year award". UEFA.com. Union of European Football Associations. 25 באוגוסט 2022. נבדק ב-25 באוגוסט 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
מיילס סנדרס

| --- | --- |
סנדרס ב-2019
סנדרס ב-2019
 לידה:  1 במאי 1997 (בן 27) פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית 
 עמדה:  רץ אחורי
 גובה:  1.8 מטרים
 משקל:  96 קילוגרם
 מספר:  26
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 2019, פילדלפיה איגלס, סבב 2, מספר 53
 קבוצות כשחקן
 2019–הווה:  פילדלפיה איגלס
 הישגים כשחקן
 בחירה לפרו בול (2020)
 
מיילס סנדרס (באנגלית: Miles Sanders; נולד ב-1 במאי 1997) הוא שחקן פוטבול, המשחק בקבוצת פילדלפיה איגלס שבליגת ה-NFL, בעמדת הרץ האחורי.
סנדרס נבחר על ידי פילדלפיה איגלס בסיבוב השני של דראפט ה-NFL בשנת 2019 לאחר ששיחק פוטבול מכללות בשביל אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
קריירה

סנדרס שיחק במדי קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה בשנים 2016–2018. בשנתיים הראשונות שלו בקבוצה, הוא לא קיבל הרבה דקות משחק מכיוון שהרץ האחורי השני של הקבוצה, סקוואן בארקלי, שיחק מצוין והיה יותר מנוסה מסנדרס. בשנת 2018, לאחר עזיבתו של בארקלי לליגת ה-NFL, סנדרס נבחר להיות הרץ האחורי המוביל של הקבוצה והראה ביצועים מרשימים.
| שנה | משחקים ששוחקו | ניסיונות ריצה | יארדים בריצה | ממוצע יארדים לריצה | טאצ'דאונים בריצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 13 | 25 | 184 | 7.4 | 1 |
| 2017 | 12 | 31 | 191 | 6.2 | 2 |
| 2018 | 13 | 220 | 1274 | 5.8 | 9 |
| סה"כ | 37 | 276 | 1649 | 6.0 | 12 |
בדראפט ה-NFL של 2019, סנדרס נבחר על ידי פילדלפיה איגלס (שנמצאת באותה מדינה כמו האוניברסיטה ששיחק עבורה) בסיבוב השני במקום ה-53.
בעונת 2019, סנדרס ערך את הופעתו הראשונה נגד וושינגטון פוטבול טים ורץ לאורך 25 יארדים בניצחון של קבוצתו בתוצאה 27–32. בפלייאופס של אותה עונה נגד סיאטל סיהוקס, סנדרס רץ לאורך 69 יארדים בהפסד של קבוצתו בתוצאה 9–17.
בעונת 2020, סנדרס פספס את משחקו הראשון בעונה בשל ניתוח שנאלץ לעבור. בשבוע שלאחר מכן, סנדרס רץ לאורך 131 יארדים וכבש טאצ'דאון אחד בהפסד של קבוצתו ללוס אנג'לס ראמס בתוצאה 19–37.
לאחר ביצועיו המרשימים בעונת 2020, סנדרס נבחר למשחק הפרו בול של אותה עונה.
| שנה | משחקים ששוחקו | ניסיונות ריצה | יארדים בריצה | ממוצע יארדים לריצה | טאצ'דאונים בריצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 16 | 179 | 818 | 4.6 | 3 |
| 2020 | 12 | 164 | 867 | 5.3 | 6 |
| סה"כ | 28 | 343 | 1,685 | 4.9 | 9 |
סנדרס בעונת 2019 נגד וושינגטון
מיילס קראולי

מיילס קראולי (באנגלית: Miles Crowley‏; 22 בפברואר 1859 – 22 בספטמבר 1921) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס.
ביוגרפיה

קראולי נולד ב-22 בפברואר 1859 בבוסטון, מסצ'וסטס, ולמד בבתי הספר הנפוצים. הוא הועסק כעובד רציפים בנמל, ועבר לגלווסטון, טקסס, בשנות ה-70 של המאה ה-19. הוא שימש כעוזר ראש מכבי האש של גלווסטון, ולאחר מכן למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1892, ולאחר מכן החל לעסוק בכך. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של טקסס ב-1892, ובסנאט של טקסס ב-1893 וב-1894.
קראולי נבחר כדמוקרטי לקונגרס ה-54 וכיהן מ-4 במרץ 1895 עד 3 במרץ 1897. הוא לא הועמד לבחירה מחדש ב-1896, במקום זאת חידש את עריכת הדין בגלווסטון. הוא שימש כפרקליט תובע של מחוז גלווסטון מ-1904 עד 1912. בשנת 1920, קראולי נבחר לשופט של בית המשפט המחוזי בגלווסטון, וב-22 בספטמבר 1921 מת שם במהלך תפקידו. הוא נקבר בבית הקברות בקלוורי.
ממותה אפריקנית

| ממותה אפריקנית |
| --- | --- |
 איור של ממותה אפריקנית לצד זוג מריקופוטמוסים (Merycopotamus)
תקופה
תחילת פליוקן-תחילת פליסטוקן, 4.8–1.65 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: פיליים
סוג:: ממותה
מין:: ממותה אפריקנית
שם מדעי
 Mammuthus africanavus ‏ארמבורג', 1952

ממותה אפריקנית (שם מדעי: Mammuthus africanavus) היא מין של ממותה שנכחדה שחיה מתחילת הפליוקן עד לתחילת הפליסטוקן לפני 4.8–1.65 מיליון שנה לפני זמננו. דבר זה הופך אותה לאחת מהעתיקות שבממותות, שנייה רק לממותה דרום אפריקנית (Mammuthus subplanifrons), שתי הממותות היחידות שחיו ביבשת אפריקה. המאובנים שלה התגלו בתוניסיה, מרוקו, צ'אד ולוב ותוארו לראשונה ב-1952.
אף על פי שממותה זו חיה באפריקה היא קרובה יותר לפיל האסייתי, ממנו כנראה הצטלבו הממותות לפני 5 מיליון שנה, מאשר לקרובו האפריקני. ממותה זו הזכירה במראה את הממותה הדרומית וייתכן שהייתה האב הקדום שלה, אך היא הייתה יותר קטנה מעט והייתה בעלת חטים בעלי פיתול רחב יחסית, מה שאולי הוביל למבוי סתום אבולוציונית (כלומר ללא מין ממשיך). למרות שהייתה קטנה יחסית לשאר הממותות היא עדיין עלתה בגודלה על פיל אפריקני. אורכה הגיע ל-5.5 מטר, גובהה ל-3.5 מטר ומשקלה ל-8 טון בקירוב.
מרווין דוויד לוי

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1932 פסאיק, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בפברואר 2015 (בגיל 82) פורט לודרדייל, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
מרווין דוויד לוי (באנגלית: Marvin David Levy;‏ 2 באוגוסט 1932 - 9 בפברואר 2015) היה מלחין אמריקאי.
חייו

נולד בניו ג'רזי. הוא נודע בעיקר באופרה "האבל יאה לאלקטרה", שהצגת הבכורה העולמית שלה התקיימה במטרופוליטן אופרה ב-1967. אף כי היצירה נחשבה לכישלון בזמנה, היא הוחזרה לבמה בשנת 1998 בגרסה מתוקנת בידי המלחין וזכתה להצלחה גדולה באופרה הלירית של שיקגו. האופרה של ניו יורק והאופרה של סיאטל העלו את היצירה בשנת 2003 וגראנד אופרה של פלורידה העלתה אותה על בימתה בשנת 2013. נפטר ב-2015 בפורט לודרדייל שבפלורידה.
עוד כשלמד במכללה החל לוי קריירה נוספת, של מנהל אופרה ובמאי ב-The American Opera Society במשך עשר שנים (1952-62). בסופו של דבר הוא הפך לעוזרו של הבמאי אלן סוון אוקסנבורג, והיה מעורב בכל מדיניות הניהול והאמנות. החברה הניו יורקית הייתה ייחודית בגילוי מחדש לא רק של יצירות מופת מוזנחות, אלא גם של קטעים מרכזיים של תקופות שלמות, כמו אופרות ה"בל קאנטו", שרבות מהן הצטרפו מאז לרפרטואר הסטנדרטי.
הערות שוליים

↑  Composer Biography: Marvin David Levy, www.boosey.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264532705171  PLWABN: 9810597996805606  BnF: cb139548021 (data)  GND: 1089831749  ISNI: 0000 0000 3792 7388  LCCN: n86142937  MusicBrainz: 82f218f5-6e22-4da4-8c88-2306bfcdd497  SNAC: w6rv1v57  VIAF: 27258349   WorldCat (עם VIAF): 27258349 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפעל אופ-אר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אופקים
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  1961
 תאריך פירוק:  1986
 קואורדינטות:  31°19′00″N 34°37′30″E﻿ / ﻿31.31667°N 34.625087°E﻿ / 31.31667; 34.625087
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) מפעל אופ-אר(למפת מערב הנגב רגילה) מפעל אופ-אר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מפעל אופ-אר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מפעל אופ-אר  he מפעל אופ-ארhe מפעל אופ-ארמפת  __ אופקים (in English: Ofakim)  __ בסיס חצרים (in English: Hatzerim Airbase) [‌צפון הנגב‌]מכל הכיוונים: __ מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית בני שמעון (in English: Bnei Shimon Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפעל אופ-אר הנטוש, 2013. המבנה בחזית הוא מבנה המשרדים וההנהלה של המפעל.
מפעל אופ-אר (קיצור של אופקים־ארגנטינה, באנגלית: Of-Ar) היה מפעל טקסטיל באופקים. המפעל הוקם בשנת 1961 ונסגר בשנת 1986. מאז עומד המבנה נטוש באזור התעשייה של העיר.
הקמת המפעל ופעילותו

אופקים הוקמה בשנת 1955 ושוכנו בה עולים ממדינות צפון אפריקה ומאסיה. מפעל הטקסטיל הוקם בשנת 1961 על־ידי משקיעים יהודים מארגנטינה והעיירה אופקים נבחרה למקום שבו יוקם המפעל. שם המפעל מורכב משילוב המילים אופקים-ארגנטינה (אופ-אר). את המפעל תכננו האדריכלים אשר גליברמן, יצחק רפופורט וצבי פרנקל. המפעל כלל מבנה משרדים ואולם יצור רחב בו הועסקו מרבית העובדים.
המפעל עסק בתחום הטקסטיל וכלל יצור חוטים מכותנה גולמית ויצור בדים. המפעל פעל 24 שעות ביממה בשלוש משמרות והעסיק רבים מבני המקום. בשיאו עבדו במקום כ-450 עובדים. אופ-אר היה אחד ממפעלי התעשייה הראשונים בעיירה המתפתחת והייתה לו חשיבות רבה בפרנסת התושבים. לאחר מלחמת ששת הימים הועסקו במפעל פועלים פלסטינים מרצועת עזה בשל השכר הנמוך יותר ששולם להם.
קשיים כלכליים וסגירה

בשנות ה-80 נקלע המפעל לקשיים כלכליים, בדומה לענף הטקסטיל כולו בישראל, בעקבות ביטול מכסי המגן על ענף הטקסטיל ועלות היצור הגבוה בארץ ביחס למזרח הרחוק ולמקומות אחרים בעולם, ובעלי המפעל רצו לסגור אותו. בינואר 1981 פתחו העובדים בשביתה בעקבות מכתבי פיטורים שנשלחו אליהם. העובדים התבצרו במפעל, כביש הגישה אל העיירה נחסם ומספר מפעלים נוספים בעיירה שבתו לאות הזדהות. ב-14 בינואר באותה שנה הפגינו כ-500 מעובדי המפעל ותושבי היישוב מול משכן הכנסת בירושלים בהפגנה סוערת בה נפגעו חמישה אנשים ומספר מפגינים נעצרו. לבסוף הוסר איום הסגירה בעקבות תמיכה כלכלית מהמדינה אך היצור צומצם. בסופו של דבר נסגר המפעל בשנת 1986 ועובדיו פוטרו. מבנה המפעל ננטש ונותר שומם.
לאורך השנים הועלו מספר רעיונות לשימוש במבנה כמרכז תרבות ופנאי עבור תושבי העיר, אולם המקום נותר שומם. נכון לספטמבר 2020 המפעל נטוש וחלקו משמש מחסן ומפעל חומרי ניקוי. בשנת 2020 הועלתה תוכנית להקמת מתחם מסחר ותעסוקה במבנה, תוך שימור המבנה עם שינויים קלים בחזית.
לקריאה נוספת

שני בר-און, אורגים קהילה – עובדים באופקים, 1981-1955, הוצאת מאגנס, 2013
הערות שוליים

↑  שני בר-און, אורגים קהילה, עמ' יג'.
↑  תוכנית להקמת מרחב קהילתי וחממה תרבותית
↑  ריאיון עם ג'וזף דדון לגבי מפעל אופ-אר "פלטפורמה", אוקטובר 2013
↑  עופר יוגב, מפעל אופ-אר, נאמנגב, גיליון מס' 30, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ספטמבר 2020
פתיחת מפעל אופ-אר באופקים, 1961. אשר גליברמן עומד במרכז, יצחק רפופורט עומד חמישי מימין בידיים שלובות וצבי פרנקל יושב שני משמאל.
מסינה (נפה)

| --- | --- |
סמל מסינהסמל מסינה

 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  סיציליה סיציליה
 רשות מחוקקת:  Provincial Council of Messina 
 בירת הנפה:  מסינה
 שטח:  3,247 קמ"ר
 תאריך נטישה:  4 באוגוסט 2015 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  645,296 (2015)
  ‑ צפיפות:  199 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  38°11′00″N 15°33′00″E﻿ / ﻿38.183333333333°N 15.55°E﻿ / 38.183333333333; 15.55 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.provincia.messina.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       תת-נפות של נפת מסינה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת מסינה (באיטלקית: Provincia di Messina) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. היא שוכנת בקצה הצפון-מזרחי של האי, וגובלת בעיר המטרופולינית של פלרמו ממערב, בנפת קטניה מדרום; בנפת אנה מדרום; בים הטירני ממערב ובים היוני ממזרח.
הנפה משתרעת על שטח של 3,247 קמ"ר, חיים בה כ-645,296 נפש (נכון ל-2015) ובירתה היא העיר מסינה.
האיים הליפריים (איטלקית Isole Lipari) או האיים האאולים (Isole Eolie) וכך גם בלטינית (Insulae Aeoliae) הם מהווים חלק מנפת מסינה.
הרי האפנינים הם מהווים את "עמוד השדרה" הגאוגרפי של הנפת מסינה. הרי הפלוריטנים (איטלקית Monti Peloritani) והרי הניברודים (איטלקית Monti Nebrodi) הם רכס הרים המתמשך לאורך 1,374 ק"מ מצפון נפת מסינה. הרי הניברודים הם ההרים מיוערים בנפת מסינה .
הר הגעש סטרומבולי (איטלקית Stromboli) הוא מתנשא לגובה 924 מטרים והוא משתייך לנפת מסינה.
נהר האלקנטרה (איטלקית Alcantara) הוא הנהר הארוך ביותר במחוז מסינה. האורך שלו הוא 52 ק"מ. מקורו של השם אלקנטרה (שפירושו בערבית: הגשר) הוא במילה הערבית " אל קנטר". הנהרות במחוז מסינה הם נהר הפלאשו (איטלקית Flascio) אורכו הוא כ-27 קילומטרים, נהר הצוויאני (איטלקית Zavianni) כ-12,5 ק"מ ונהר הסן פאולו (איטלקית San Paolo).
נהר הפאבוסקורו (איטלקית Favoscuro), נהר הפונדקלו (איטלקית Fondachello), נהר הרוקלה (איטלקית Roccella), נהר הפטרולו (איטלקית Petrolo) הם נהרות המחוז.
כלכלה

הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר.
הדגים הנלכדים בנפה הם סרדיניים, תמנונאים, סרטנאים עפיאנים ודגי הטונה .
המשי המסיני היה פופולרי מאוד באירופה.
ענפי תעשייה בנפה ביניהם ענף האלקטרוניקה, ענף הטקסטיל, ענף תעשיות כימיה ופלסטיקה ענף מזון, וענף מתכת.
תרבות

הציורים הקדומים ביותר הידועים בנפת מסינה הם הציורים של אנטוניו אלברטי איל ברבלונגה (Antonio Alberti il Barbalonga ) שבטאורמינה. ציורים חשובים ומרכזיים של אנטונלו דה מסינה (Antonello da Messina) נמצאים במסינה או שבפיקארה. נמצאים הציורים של ג'רולמו אליברנדי (Girolamo Alibrandi) במסינה.
ספורט

לנפת מסינה יש קבוצת כדורגל בסרייה ב' ושמה מסינה (באיטלקית: Football Club Messina Peloro). מגרשה הביתי של מסינה הוא אצטדיון סן פיליפו (איטלקית  Stadio San Filippo ) .
חג

לנפת מסינה יש חג יהודים בסן פרטלו (La festa dei Giudei di San Fratello ).
גסטרונומיה

המטבח של נפת מסינה הוא הושפע בעיקר ממטבחים של העמים שחיו במסינה, כמו הרומאים, אך בחלקים מסוימים של מסינה ניתן להבחין בהשפעות של המטבח הערבי והמטבח העברי המסורתי.
גרניטה  (Granita) (שפירושו באיטלקית: הקרח) היא סורבה של מחוז מסינה העשוי בדרך כלל ממיצי פירות, קפה או יין מערבבים עם סירופ סוכר. הגרניטה מוקפאת למשך כמה שעות כשמדי זמן מה מערבלים אותה ידנית במזלג מה שמקנה לה מרקם ברדי של גרגרי קרח עדינים. בסיציליה מרקם הגרניטה נוטה להיות גס יותר מבשאר העולם אך משתנה ממחוז למחוז והטעמים נצמדים למסורת: לימון, מנדרינה, שקדים ומנטה וכן תותי שדה ותותי בר בעונה. במחוז קטניה נהוג גם להכין גרניטה משוקולד.
בקלה (Pescestocca alla messinese) הוא דג בקלה מיובש במלח המשמש למאכלי דגים מסורתיים במסינה.
ארנצ'יני (Arancini) (שפירושו באיטלקית: התפוזים ) הוא מאכל פופולרי של מחוז מסינה העשוי מאורז מטוגן מצופה בפירורי לחם. האורז מבושל בסיר מיוחד עם מים במשך 15 דקות-חצי שעה. לאחר מכן, כשהאורז יוצא דביק, מכדרים אותו לצורת עיגול. האורז בצורת עיגול מטוגן מצופה בפירורי לחם. לפעמים, מוסיפים לכדור האורז רוטב בולונז, אפונת הגינה או מוצרלה.
אמרטו (Amaretto) (שפירושו באיטלקית: האהבה )- ליקר שקדים מתוק (כ-22% אלכוהול) שמקורו במחוז מסינה - האי האחראי להכנסתם של השקדים למטבח האיטלקי. השם נגזר מהמילה האיטלקית Amaro, שפירושו "מריר". יש הטוענים כי השם ניתן לו בשל דמיונו למילה Amore, שפירושה אהבה.
רבנים

אברהם אבולעפיה (Abraham ben Shemuel Abulafia) הוא הרב המפורסם ביותר של הקהילה היהודית במחוז מסינה. בשנת 1281 הגיע אבולעפיה לאי סיציליה. בין השנים 1281 ל-1291 גר אבולעפיה במחוז מסינה.
שם הקים בית מדרש והצליח לאסוף סביבו עדה גדולה של תלמידים וחסידים
במחוז מסינה.
תלמידי בית המדרש של אברהם אבולעפיה במחוז מסינה:
רבי נטרונאי (Rabbi Natronay)
רבי אברהם בן שלום (Rabbi Abraham ben Shalom)
רבי סעדיה בן יצחק סיג'ילמסי (Rabbi Sa'adiah ben Izahaq Sigilmasi)
רבי נתן בן סעדיה (Rabbi Nathan ben Sa'adiah Hadad)
רבי יעקב בן אברהם (Rabbi Jacob ben Abraham).
שם ככל הנראה הכריז אבולעפיה באופן גלוי על משיחיותו. בשל יומרות אלו פנו חלק מנכבדי המקום לרבי שלמה בן אדרת, שהיה מגדולי ההלכה באותה עת ושימש כנציג מעין-ממסדי של הדת, בשאלת נביאותו ומשיחיותו של אברהם אבולעפיה. הרשב"א דחה בתוקף את התפיסה והחל באחד הוויכוחים הראשונים על משיחיות קבלית בימי הביניים.
הרשב"א פתח במלחמת חורמה כנגד אבולעפיה ודחה בבוז את יומרותיו הנבואיות והמשיחיות. נקודת מתח נוספת בין השניים נוצרה בשל העובדה שהרשב"א שהיה אף הוא מקובל, אך החזיק בזרם התיאוסופי-תיאורגי של הקבלה (תורת הספירות), לעומת אבולעפיה שהחזיק בקבלה הנבואית. מאבקו של הרשב"א הצר את צעדיו של אבולעפיה, וכתוצאה מכך איבד קהל גדול מתלמידיו וחסידיו ואף נאלץ לעזוב לזמן מה לאי קומטינו הסמוך. עדות לרדיפה זו נמצאת באיגרת "וזאת ליהודה" שכתב אבולעפיה לרבי יהודה שלמון:
המחלוקת בין הרשב"א לאבולעפיה נמשכה משנת 1285 לערך עד לפטירתו של אבולעפיה. זמן פטירתו המשוער הוא בשלהי 1291 או בראשית 1292, שכן החל מאותה עת אין כל ידיעה על פועלו.
גם לאחר מותו של אבולעפיה השפיע חרם הרשב"א על תורתו, ועדות לכך היא העובדה שעד המאה ה-18 ספרו החשוב "חיי העולם הבא" נשאר בכתב יד.
הערות שוליים

1 2  אינדקס אוכלוסייה ב-2015, המכון הלאומי לסטטיסטיקה של איטליה.
↑  ערך ויקיפדיה באנגלית טוען כי השם הראשון הועדף על השם השני בשל הקלות שניתן לבטא אותו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557337805171  BnF: cb11958895j (data)  LCCN: n80113658  MusicBrainz: 3ae31dc5-2a4d-4b0f-89cb-9d2e9850ad12   WorldCat (עם LCCN): n80-113658
ממורה

| --- | --- |

נהר ממורה
 מידע כללי
 אורך:  1,930 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  11,649 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  241,660 קמ"ר
 מוצא:  סיירה דה קוקהבמבה
 יובלים:  Yacuma River, Isiboro River, Mamorecillo River, Ibare River, Chapare River, Guaporé River, Apere River, Grande River, Yata River 
 שפך:  נהר מדיירה
 מדינות באגן הניקוז:  בוליביה בוליביה
 אגן הניקוז של נהר ממורה, במערכת הניקוז הכללית של האמזונאס
 
ממורה (בספרדית: Rio Mamore) הוא נהר גדול הזורם באמזוניה הבוליביאנית, אחד מיובליו של נהר מדיירה. אורכו 1,930 ק"מ. מקורות הנהר נמצאים בהרי האנדים, לא רחוק ממקורות נהר פילקומיו, והוא עובר בחבל יאנוס ובתוך יער גשם טרופי. מורד הנהר מהווה את הגבול בין בוליביה לברזיל, שם נמצאות גם עיירות הגבול משני צידי הנהר, גואייראמרין הבוליביאנית וגואז'רה מירים הברזילאית, שהיא עיירה תוססת במיוחד מבחינת חיי החברה שבה. אפשר להפליג במעלה הנהר עד פוארטו בראדור, הנמל הסמוך לעיר טרינידד. הנהר יפה לשיט כמעט לכל אורכו. המפגש בינו לבין הבני יוצר את נהר מדיירה.
מריאנו בוגליאסינו

מריאנו אדריאן בוגליאסינו (בספרדית: Mariano Adrian Bogliacino; נולד ב-2 ביוני 1980 בקולוניה, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בקבוצת פלאסה קולוניה מליגת העל האורוגוואית.
ביוגרפיה

בוגליאסינו החל לשחק בפלאזה קולוניה בשנת 2000 והיה שותף בעליית הקבוצה לליגה הראשונה. ב-2003 עבר לקבוצת פניארול, אשר במדיה שיחק עונה אחת והופיע ב-8 משחקים. באותה שנה הצטרף בוגליאסינו לקבוצת לאס פאלמס מהליגה השנייה בספרד.
בשנת 2004 עבר לשחק באיטליה, תחילה בסמבנדטזה וב-2005 הצטרף לנאפולי ביחד עם ניקולאס אמודיו, קשא אורוגוואי שאיתו שיחק ב"סמבנדטזה". שם התפרסם והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה. הקבוצה הצליחה לעלות תוך שנתיים מהליגה השלישית לסרייה א'. בוגליאסינו משחק לרוב באגף השמאלי ולעיתים כקשר אחורי או כחלוץ שני.
בעונת 2010/2011 הושאל לקייבו. בשנת 2011 חתם בבארי.
מפעל הטקסטיל בקישפשט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חברה 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1907
 תאריך פתיחה רשמי:  1907 
 תאריך פירוק:  2003 
 קואורדינטות:  47°27′16″N 19°09′49″E﻿ / ﻿47.454444444444°N 19.163611111111°E﻿ / 47.454444444444; 19.163611111111
 he
 
מפעל הטקסטיל בקישפשט (בהונגרית: Kispesti Textilgyár; בקיצור: KISTEXT) שנוסד ונוהל במשך עשרות שנים על ידי יהודים-הונגרים, היה מפעל טקסטיל מצליח שהיה בעבר משמעותי בבודפשט, נסגר ונחרב בתחילת שנות ה-2000. המפעל היה אחד ממפעלי תעשיית הטקסטיל שהוקמה ונשלטה בידי יהודים כמו למשל מפעל טקסטיל גולדברגר.
היסטוריה > הקמה

מפעל הטקסטיל בקישפשט נוסד ב-22 בינואר 1907 על ידי שלושה אחים: הוגו, אדולף וקארוי פופר על הגבול של קבניה (Kőbánya - כיום רובע 10 של בודפשט) ופשטסנטלרינץ (Pestszentlőrinc - כיום חלק מרובע 18 של בודפשט). פשטסנטלרינץ השתייך מבחינה מנהלית לקישפשט מ-1874 עד 1910 וזו הסיבה שקישפשט מופיע בשם המפעל. בשנת 1919 הצטרף לחברה חתנו של קארוי פופר, מנו אגושטון, שמומחיותו סייעה לחברה לצמוח למפעל טקסטיל משמעותי. המפעל הגדול ייצר בד כותנה וממנו מפות שולחן, מצעי מיטה ושאר סוגי טקסטיל ביתי, בין השאר גם לייצוא.
היסטוריה > מנו אגושטון

מאנו אגושטון הפך לבעל המפעל Kistext, במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 וכבר מתחילת חקיקת החוקים האנטי יהודים בשנת 1938 ואילך לרבות החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי (שאסרו החזקת רכוש בידי יהודים) פעל אחרת מאשר רבים מחבריו התעשיינים היהודים. עוד לפני הכיבוש הגרמני (21 במרץ 1944 - מבצע מרגרטה) שכר למפעל כמה שרי ממשלה הונגרית בכירים לשעבר, הן כדירקטורים בחברה והן כבעלי מניות קטנים שאותן העניק להם, ואלה בקשריהם הענפים הבטיחו את שלומו של המפעל ושלום משפחתו של אגושטון בתקופת השואה. שוטרים עמדו ושמרו ליד שער החווילה של אגושטון ומשפחתו בגבעת השוואבים, במשך 24 שעות ביממה. הם לא הירשו לפגוע בהם גם בזמן שלטון מפלגת צלב החץ. מנו אגושטון ניצל, שרד ושוחרר יחד עם בני משפחתו ועבד זמן קצר בשיקום מפעל הטקסטיל בקישפשט. עד מהרה הבין שהממשלה הקומוניסטית שעמדה לעלות לשלטון תלאים את רכושו והחליט להגר לארצות הברית. לרוע המזל, הוא עבר התקף לב במטוס ורק גופתו הגיעה לאמריקה.
היסטוריה > אחרי המלחמה - הלאמה

המפעל שהיה ממוקם די רחוק ממרכז בודפשט, לא סבל מנזק משמעותי עקב הפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ולכן הוא היה מסוגל לתפקד שוב לאחר המלחמה באמצעות השיקום הקצר על ידי מנו אגושטון. הוא הולאם כאמור במרץ 1948. בשנת 1949 נוסף אליו המפעל Benkő Textilipari Rt. החברה המשיכה את פעילותה מאז והלאה בשם "החברה הלאומית של מפעל הטקסטיל בקישפשט" (Kispest Textilgyár Nemzeti Vállalat) ואז בשנת 1950 שונה השם לשמו המוכר - Kispesti Textilgyár (בקיצור KISTEXT).
היסטוריה > גלגולי המפעל עד פירוק

ב-1 ביולי 1963 ההנהלה התעשייתית הלאומית של הונגריה הקימה את "חברת הדפסת הכותנה" (PANYOVA) על ידי מיזוג מספר חברות בתעשיית הכותנה, כולל KISTEX. עם זאת, KISTEXT מוזגה עם חברה בשם Soroksári Textilgyár) SORTEX) בשנת 1980 ונפרדה מ-PANYOVÁ בשנת 1981, כדי להמשיך לפעול כחברה עצמאית תחת השם SORTEX עד 1992, אז הוכנסה להליכי פשיטת רגל, אך לא חוסלה, אלא שוב תחת השם Kispesti Textilgyár הפכו אותה לחברת מניות פרטית. משנת 1998, היא המשיכה בפעילותה בשם Printex Pamutipari Rt, אך פשטה רגל ונרכשה על ידי חברה מהעיר נירג'האזה בשנת 2000, שגם היא פשטה את הרגל ופורקה עקב חוסר יכולתו להתמודד עם היצרנים באסיה.