stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסימיליאן לנץ
ביוגרפיה

לנץ נולד בווינה. הוא למד בקונסטגוורבשולה בווינה, ולאחר מכן באקדמיה לאמנויות יפות בווינה אצל קרל וורצינגר וכריסטיאן גריפנקרל. כחבר בית האמנים הווינאי (קינסטלרהאוס), בילה את ראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 באמריקה הדרומית, שם עיצב שטרות כסף בבואנוס איירס.
בשנת 1897 עזב לנץ את הקונסטלרהאוס כדי להיות חבר מייסד של הזצסיון הווינאי, ועבודתו בתערוכה הראשונה של הקבוצה זכתה לשבחים כ"יוצאת דופן". ציורו משנת 1899, "עולם" (Eine Welt, מתורגם גם כ"חלום בהקיץ"), מושפע מהזרמים הרווחים באותה תקופה, כולל דימויים חלומיים ופנטסטיים המצוירים בצבעים עזים. הוא הוצג בתערוכה הרביעית של הזצסיון הווינאי באביב 1899, וזכה לשבחים מהמבקרים על "קסמו החינני ויופיו החלומי אך הנוצץ" ועל האווירה של "חן טהור והרמוניה מוזיקלית". הציור הוצג גם בחורף 12–1911 עם הזצסיון במינכן.
לאחר שהציג את ציורו "בדרך לארץ הפלאות" בתערוכה העשירית של הזצסיון הווינאי ב-1901 ובתערוכה השלוש-עשרה באביב 1902, בתערוכה הארבע-עשרה של הזצסיון בקיץ אותה שנה (תערוכת בטהובן) הוא הציג מספר תבליטים במתכות שונות, שזכו לציון לשבח על יופיים וחדשנותם. חלק מלוחות הנחושת שלו הוצגו גם ביריד העולמי בסנט לואיס ב-1904.
יחד עם גוסטב קלימט, לנץ ביקר ברוונה בחורף 04–1903, שם הם ראו והושפעו מהפסיפסים המוזהבים. בתערוכה העשרים ב-1904, ציורו של לנץ "תפוחי אידונה", נחשב לאחד משיאי התערוכה, לצד עבודותיהם של קלימט ורודולף פון אלט. הציור הגדול, בסגנון דומה לזה של אוברי בירדסלי, יצר אפקט "מפואר" של זהב ושחור: אישה שחורת שיער יושבת בנוף עשיר, לובשת רק כתר זהב ויושבת על גלימת זהב, מחזיקה בידיה את תפוח אידונה – גם הוא מוזהב.
בתוך הזצסיון, במשך העשור הראשון לנץ היה השפעה אמנות פרה-רפאליטית; אחרי 1910, עבודתו הפגינה יותר נטורליזם, והוא התרחק מהקדמה אחרי 1918.
אר נובו

לנץ כיהן בוועד הרשמי של הזצסיון ב-1905 ושוב ב-1906. הוא גם הציג עם הזצסיון באביב 1906, כשהציג את "מלך היער והעלמה המקוננת"; ב-1907;. ב-1908 בתערוכה העשרים ותשע; ב-1909 ו-1910, כשהציג את הציור המשועשע "בובות מריונטה"; ב-1911, כשהציג את "קונצרט"; ב-1913; וכחלק מתערוכה קולקטיבית בשנת 1941.
ציורו משנת 1913 "שיר של אביב" הושפע משהותה של הרקדנית איזדורה דאנקן בווינה ב-1904, חולק את הנושאים הסימבוליים שלה של התחדשות ולידה מחדש מחזורית ומציג תלבושות מימי הביניים. רעיונות אלה והקשר עם המחול בולטים גם בעבודתו של קלימט ובתנועה הסימבוליסטית בכללותה. לנץ צייר גם נושאים דתיים, כולל "טבילת האתיופים".
במהלך מלחמת העולם הראשונה, לנץ יצר כמה כרזות המפרסמות איגרות חוב של מלחמה אוסטרו-הונגרית.
ב-1926 נישא לציירת אידה קופלוויזר (1870–1927), בתו של המשפטן קרל קופלוויזר.
מבחר יצירות

"אביב". ליטוגרפיה צבעונית, 1898, 13.97 x 15.08 ס"מ. המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון (מספר רכישה: 1991.847).
"עולם אחד". שמן על בד, 1899, 121.5 x 186.0 ס"מ. מוזיאון לאמנויות יפות, בודפשט (מספר רכישה: 20.B).
"אישה בלבן מתחת לעץ עם פרי" ו"אישה בצהוב מתחת לעץ חשוף-ענפים". עיצובי עט, דיו וגואש לחלונות ויטראז', ג. 1900, 11.8 x 14.7 ס"מ ו-11.8 x 14.2 ס"מ. המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון (מספרי גישה: 1990.606 ו-1990.607).
"הסטודיו של האמן". שמן על בד, לפני 1902, 47.7 על 57.7 ס"מ. מוזיאון לאמנויות יפות, בודפשט (מספר רכישה: 39.B).
"תאוות קיץ". שמן על בד, 1906, 74.5 על 100 ס"מ.
"אביב". שמן על בד, ג. 1904, 174.2 x 365.7 ס"מ. המוזיאון הלאומי בוויילס (מספר גישה: NMW A 589).
"שירת האביב". שמן על בד, 1913, 162.00 x 201.00 ס"מ.
גלריה

עולם אחד, 1899, המוזיאון לאמנות יפה, בודפשט
כרזה לפרסום איגרות חוב של המלחמה (1917)
תבליט פליז משובץ שיש ועץ מהתערוכה הארבע עשרה של הזצסיון הווינאי(1902)
נשים צעירות עם פרחים (1898). ליטוגרפיה ל-Ver Sacrum
אינטארסיה בפליז מוכה מהתערוכה של הזצסיון הווינאי (1902)
כרזת אגרות מלחמה נוספת (1917)
תבליט נחושת מוצג בתערוכה הארבע עשרה של הזצסיון הווינאי (1902)
"מריונטות" (בערך 1909)
אישה בוכה ישבה מתחת לעץ (1898). ליטוגרפיה ל-Ver Sacrum
"כמיהה לאביב" (1898). איור ל-Ver Sacrum
"מלך היער והעלמה המייבבת" (בערך 1907)
הגירת פלסטינים מרצועת עזה

מפת רצועת עזה
הגירת פלסטינים מרצועת עזה היא עזיבה של אוכלוסייה פלסטינית מרצועת עזה למדינות אחרות. על פי הערכות תופעה זו התגברה מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה והסגר שהטילה ישראל בעקבותיה אולם אין מידע מדויק לגבי ממדי ההגירה.
רקע

לפני מלחמת העצמאות מנתה האוכלוסייה ברצועת עזה כ-71 אלף איש. בעקבות הגירת ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות גדלה אוכלוסיית רצועת עזה ביותר מפי שלושה, לכ-268 אלף איש, שרובם פליטים. מאז 1948 גדלה האוכלוסייה פי 7.8 והגיעה בשנת 2023 לכ-2.1 מיליון איש, שרובם עדיין מוגדרים פליטים אף שהם דור שני, שלישי ולעיתים אף רביעי לפליטי מלחמת העצמאות.
תחת שלטון מצרים

לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק בין ישראל ומצרים בסוף שנת 1948 נשארה רצועת עזה בידי מצרים. על תושביה הוטל ממשל צבאי. מצרים ניהלה את הרצועה אך תושביה נותרו חסרי אזרחות, ותנועתם הייתה מוגבלת ותלויה בקבלת היתרים מיוחדים מהממשל. זאת בניגוד לירדן שסיפחה את הגדה המערבית והעניקה אזרחות לתושביה ודרכון ירדני שאפשר להם חופש תנועה בעולם. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים במצרים, הונהגה רפורמה שאפשרה לתושבי הרצועה ללמוד בחינם באוניברסיטאות במצרים, ואף הובטחה להם משרה בשירות הציבורי. אלפי פלסטינים ניצלו את ההזדמנות לזכות בהשכלה גבוהה, ורבים מהם מצאו תעסוקה במדינות המפרץ.
תחת מדינת ישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – תוכנית הטרנספר
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את רצועת עזה מידי מצרים, כמו גם שטחים נרחבים בסיני, רמת הגולן, יהודה ושומרון ומזרח ירושלים. בממשלת ישראל היה קונצנזוס שרצועת עזה תישאר בשליטה ישראלית עד שתסופח באופן רשמי, היות שנכללה בגבולות ארץ ישראל המנדטורית ואף מדינה אחרת לא טענה לריבונות עליה, בניגוד ליהודה ושומרון שעתידם היה שנוי במחלוקת בקרב הממשלה, והוחלט לדחות את הדיון במעמדה. אך בעוד הממשלה החליטה על סיפוח מזרח ירושלים, היא נמנעה מהחלטה על סיפוח מיידי של הרצועה משום שחששה לתת אזרחות ל-400 אלף תושביה, מחציתם פליטי 1948. בהתאם לכך, במשך כשנה ניסתה ממשלת ישראל לצמצם ככל האפשר את מספר הערבים החיים ברצועת עזה, ובפרט את אוכלוסיית הפליטים, באמצעות תוכנית ששימרה ברצועה במכוון רמת חיים נמוכה ורמת אבטלה גבוהה, וסיפקה תמריצים למשפחות וליחידים תמורת הגירתם מעזה, בעיקר לירדן. בראש הגוף האחראי לביצוע התכנית עמדה עדה סרני. בעקבות פעולת כראמה החליטה ממשלת ירדן ביולי 1968 לאסור מעבר של אנשים מרצועת עזה לשטחה, וההגירה מהרצועה נפסקה כמעט לחלוטין. בנוסף, הקרב בכראמה הפך לסמל בציבור הפלסטיני, וההתנגדות הפלסטינית החמושה נגד כוחות צה״ל ברצועת עזה התגברה. לאור זאת אימצה ישראל מדיניות לפיתוח כלכלי ברצועה כדי ליצור תעסוקה ורווחה שירחיקו את האוכלוסייה מההצטרפות לההתנגדות המזוינת. עד סוף 1968 היגרו מהרצועה יותר מ-31 אלף איש, כ-8% מהאוכלוסייה.
אף על פי שהתכנית לא השיגה את מטרותיה הדמוגרפיות, למדיניות ההגירה הישראלית הייתה השפעה ארוכת טווח על הדמוגרפיה הפלסטינית ברצועת עזה. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 94,200 עזתים (23.5% מאוכלוסיית הרצועה ב-1967) עזבו את הרצועה בין השנים 1968–1987. היות שיותר גברים מנשים עזבו על מנת למצוא פרנסה, הוטה היחס בין המינים: ב-1973, למשל, רק 41% מהעזתים בגילאי 25–49 היו גברים.
בתקופת הטרור ברצועת עזה בתחילת שנות ה-70 וכהונתו של אריאל שרון כאלוף פיקוד דרום, הוביל שרון מדיניות של טרנספר, במהלכה הובלו בכל שבוע במשאיות תושבים מעזה לגבול ירדן–ישראל באזור הערבה והועברו בכפייה לירדן. יצחק איני עבאדי היה מושל רצועת עזה באותה עת, וביקש ממשה דיין להורות לשרון להפסיק מדיניות זו.
בעוד שבשנות ה-70 וה-80 ההגירה הייתה לרוב אינדיבידואלית, בשנות ה-90 היא כללה משפחות שלמות. לרוב הבעלים היגרו ראשונים, ונשותיהם הצטרפו אליהם זמן קצר לאחר מכן. בדרך כלל חזרו הנשים והילדים לאחר שהות מוגבלת של מספר שנים, מתוך רצון לגדל את הילדים בדרך מסורתית ולשמור על זהותם הלאומית. אחרים חוזרים על מנת להתחתן או משום שחוזה עבודתם הסתיים.
מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה

לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה בשנת 2007 הטילו ישראל ומצרים סגר על הרצועה. תחת חמאס עלתה האבטלה ברצועה לכ-40% בממוצע, ובקרב הצעירים כ-70%, כ-60% מתחת לקו העוני והעדר תקווה הובילו לנטישת הרצועה, אולם אין מידע מדויק לגבי ממדי ההגירה. על פי המרכז למורשת המודיעין יצאו מהרצועה מ-2007 עד 2023 כ-250–350 אלף תושבים. לעומת זאת, על פי ספר העובדות העולמי, היה שיעור ההגירה מהרצועה בשנים הללו 0–0.5%. נתוני ה-CIA מציינים לשנת 2023 מאזן הגירה שלילי של 3.8 ל-1,000 תושבים, המקביל לכ-8,000 בשנה.
בסקרי דעת קהל שבוצעו בשנים 2021, 2023, לפני פתיחת מלחמת חרבות ברזל, ענו 31-33% מהנשאלים ברצועת עזה שהם חושבים על הגירה. היעדים הרצויים ביותר של המשיבים היו טורקיה, גרמניה, קנדה, ארצות הברית וקטר. 30% מהחושבים על הגירה אמרו שיהגרו גם באופן בלתי חוקי.
מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל מצרים סגרה את הגבול עם הרצועה כך שלא התאפשר לפלסטינים לצאת מהרצועה. למרות זאת, יצאו דרך המעבר מאות עזתים מדי יום.
עד סגירת מעבר רפיח ב-6 במאי 2024 יצאו כ-5000 עזתים, חולים ומלוויהם, לקבלת טיפול רפואי במדינות אחרות. מאז, עד תחילת יולי 2024 יצאו כמה עשרות בני אדם לצורך קבלת טיפול רפואי, דרך מעבר כרם שלום. ב-1 ביולי 2024 התחייבה הממשלה בפני בג"ץ שתקים מנגנון שיאפשר יציאת עזתים לצורך קבלת טיפול רפואי מחוץ לישראל. ב-30 ביולי 2024 יצאו 148 חולים ומלוויהם לקבלת טיפול רפואי באיחוד האמירויות. ב-15 באוגוסט 2024 דווח על 26 עזתים שיצאו לקבלת טיפול רפואי בירדן. בתחילת נובמבר 2024 הוטסו 231 עזתים לאיחוד האמירויות ולרומניה לצורך קבלת טיפול רפואי.
מלחמת חרבות ברזל > הצהרות ישראליות ואמריקאיות > הצהרות ישראליות

במקביל הועלו בישראל הצעות ל"עידוד הגירה מרצון" של פלסטינים. למשל, מסמך של משרד המודיעין בראשות גילה גמליאל ממליץ על עידוד הגירה של תושבי עזה לסיני. חברי ועדת החוץ והביטחון דני דנון (הליכוד) ורם בן ברק (יש עתיד), פרסמו מאמר בעיתון "וול סטריט ג'ורנל", בו קראו לגבש תוכנית שתאפשר הגירת פליטים מרצועת עזה למדינות שיסכימו לקלוט אותם. במהלך 2024 הביעו השרים סמוטריץ' ובן גביר תמיכה בעידוד הגירה של פלסטינים מרצועת עזה.
מלחמת חרבות ברזל > הצהרות ישראליות ואמריקאיות > תוכנית טראמפ לפינוי רצועת עזה

תוכנית טראמפ לפינוי רצועת עזה (שרבים רואים בה תוכנית טרנספר) היא תוכנית שעליה הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במסיבת עיתונאים עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ב-4 בפברואר 2025. הרעיון הוא פינוי רצועת עזה מתושביה, כ-2 מיליון איש, והחלת שלטון אמריקאי שיתמקד בשיקום הרצועה בעקבות הרס התשתיות במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל. ההצעה התקבלה בחום על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושאר חברי ממשלת ישראל, ועוררה גל של גינויים מצד מנהיגים ברחבי העולם. כולל מדינות שהוזכרו על ידי טראמפ כיעדים שאליהם יפונו הפלסטינים.
מלחמת חרבות ברזל > קליטת עזתים במדינות אחרות

כמה מדינות הביעו הסכמה לקלוט מספר קטן של פליטים, בדרך כלל כאלה שיש להם קרובי משפחה במדינה.
בינואר 2024 הודיעה קנדה כי תאפשר 1,000 ויזות ומקלט בקנדה לשלוש שנים לקרובי משפחה של פלסטינים בעלי אזרחות קנדית. בהמשך הועלה מספר הויזות ל-5,000. עד תחילת אוקטובר 2024 הוגשו יותר מ-4,200 בקשות להגירה, 698 מהם אושרו ויותר מ-300 עזתים הגיעו לקנדה. בינואר 2025 דווח שאושרו 4,782 בקשות ומתוכם 616 בני אדם הגיעו מעזה לקנדה
במרץ 2024 הודיעה גרמניה על מוכנות לקלוט 147 עזתים.
במאי 2024 אמר דיאב אל-לוח, שגריר הרשות הפלסטינית במצרים, שלהערכתו כ-100,000 מתושבי עזה עברו באופן זמני למצרים במהלך המלחמה, וביקש להנפיק עבורם אישורי שהייה שיהיו בתוקף עד שיוכלו לשוב לביתם.
יאיר חיים בכרך

| --- | --- |
שו"ת חַוֹת יאיר, לבוב, ה'תרנ"ד
שו"ת חַוֹת יאיר, לבוב, ה'תרנ"ד
 לידה:  1638 ה'שצ"ח ליפניק, מוראביה, האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  1 בינואר 1702 (בגיל 64 בערך) א' בטבת ה'תס"ב וורמס, האימפריה הרומית הקדושה
 מקום קבורה:  בית העלמין בוורמס, גרמניה
 תקופת הפעילות:  ? – 1 בינואר 1702 
 תלמידיו:  רבי דוד אופנהיים
 חיבוריו:  חַוֹת יאיר ועוד
 אב:  משה שמשון בכרך 
 אם:  חוה בכרך 
 
מצבתו בבית הקברות היהודי העתיק בוורמייזא
הרב שמעון יאיר חיים בַּכָרָךְ (מכונה על שם חיבורו חַוֹת יאיר; ה'שצ"ח, 1638 – א' בטבת ה'תס"ב, 1 בינואר 1702) שימש כרב בקובלנץ, מיינץ (מגנצא) ובסוף ימיו בוורמס (וורמייזא). היה מגדולי האחרונים באשכנז, ונודע בשל ספר השו"ת "חות יאיר".
ביוגרפיה > ייחוסו

אביו היה רבי משה שמשון, אב"ד ודרשן בוורמייזא ובפראג, וכונה "רב המדינה"; נפטר בוורמייזא בכ"ט בניסן ה'ת"ל (1670). סבו אבי-אביו היה רבי אברהם שמואל בכרך, דרשן בפראג ורבן של העיר וורמייזא ומדינת פפאלץ, ומחבר הספר שמן המאור.
אשתו של רבי אברהם שמואל, סבתו של רבי יאיר חיים, הייתה חוה בכרך (1585–1652), בתו של הרב יצחק כ"ץ רבן של וינה, ניקלשבורג ומוראביה כולה, נכדת המהר"ל מפראג, ואחות רבי נפתלי כ"ץ מלובלין ורבי חיים הכהן כ"ץ רבן של ניקלשבורג, פרנקפורט דמיין, פוזנא ומוראביה, וראש ישיבה בפראג; חוה בכרך הייתה למדנית נודעת, חידשה הלכות, וסופר עליה שהייתה מתפלפלת בהלכה עם תלמידי אביה. היא שגידלה את הרב בכרך בילדותו.[דרוש מקור]
אמו, הרבנית טופריש, הייתה בתו של רבה של מוראביה. נפטרה בי"א באדר ה'תכ"ב.
ביוגרפיה > נעוריו ונישואיו

נולד בשם חיים בלייפניק שבמוראביה בשנת שצ"ח (1638) אחרי דוד רבי חיים הכהן כ"ץ שנפטר בשנת שצ"ה; לפי טענה אחרת, נולד בעיר מאהרישברוד בשנת ה'שפ"ח (1628). השם "יאיר" נוסף לו לאחר מחלה. בגיל 12 עבר לוורמייזא יחד עם אביו, שהחל לכהן כרב הקהילה בעיר. בשנת ה'תי"ד נישא לדינה מפולדא (נפטרה שנתיים אחריו, בכ"ד בטבת 1704). בגיל 23 הוסמך להוראה בפרנקפורט, ולאחר כשנה כיהן כנראה לתקופת מה כרב העיר מגנצא. בשנת 1666 נבחר לרבנות העיר קובלנץ הסמוכה, אך מסיבה לא ידועה לא נבחר מחדש לאחר שלוש שנים, והוא שב לוורמייזא בשנת 1669 כמלמד וחבר קהילה פרטי.
ביוגרפיה > שהותו בוורמייזא

לאחר פטירת אביו בשנת ה'ת"ל שימש תקופה מסוימת כממלא מקומו, אך לא נתמנה כרב באופן רשמי. במקומו, בחרה קהילת וורמייזא ברבי אהרן תאומים כאב"ד העיר. רבי יאיר חיים חיבר מאוחר יותר ספר ביקורת חריף על חיבורו של הרב תאומים "מטה אהרן", פירוש להגדה של פסח, אולם הוא לא הוציא את הספר לאור, ואסר לפרסמו גם בעתיד. בהקדמה לאחד מספריו גולל הרב בכרך את סיפור המחלוקת בינו לבין הרב תאומים, אך לא הדפיס את ההקדמה וגם עליה הטיל איסור לפרסום. חלקים מדבריו התפרסמו בכל זאת במאה ה-19, במאסף "ביכורים" של אהרן ילינק. על אי-מינויו לרבנות וורמייזא כתב הרב בכרך בשו"ת שלו כי לדברי הממנים "לא יעשה כן במקומינו למנות בעל בית בקהילתינו לרב מורה צדק עלינו".
הוא שהה בוורמייזא במשך 20 שנה. בי"ג בסיוון ה'תמ"ט (1689) הוחרב רחוב היהודים בוורמייזא בידי הצבא הצרפתי שכבש את העיר במלחמת תשע השנים. יהודי הקהילה גורשו והתפזרו בקהילות שונות, והרב בכרך התיישב בפרנקפורט. כעבור עשר שנים (1699), הותרה שיבת היהודים לוורמייזא, ועמם שב הרב בכרך. אז, בריאותו רופפת והוא כמעט חירש, מינתה אותו הקהילה כרב העיר (הרב תאומים עבר עוד קודם לכן לכהן ברבנות העיר קראקא).
הרב בכרך לא האריך ימים ברבנותו, ונפטר כעבור שנתיים, ביום א' טבת תס"ב (1701), והוא בן שישים וארבע שנים. הוא נטמן בבית העלמין העתיק בוורמייזא. על מצבתו נחקק: "שמו נשמע בתורה ובחכמה כעקביא, אשר עליו העזרה ננעלת, "יאיר נתיב" בחבוריו ותשובותיו, אשר השיב לכל נפש משכלת".
ביוגרפיה > הכרה

רבי יאיר חיים חיבר כארבעים ספרים בתחום ההלכה, והחשוב והמוכר שבהם הוא שו"ת חַוֹת יאיר, שהקנה לו תהילת עולם. שמו של הספר נגזר משמו שלו ומשמה של סבתו המפורסמת חוה, אשר לזכרה הקדיש את ספרו זה. השו"ת נחשב לאחד מספרי ההלכה החשובים ביותר באשכנז. הוא יצא לאור לראשונה בשנת 1699, בסיועו של שמשון ורטהיימר, קרובו מנישואין (אשתו הייתה אחות חמיו של ורטהיימר).
בהקדמתו מתנצל המחבר על שגיאות שאולי נפלו בדבריו מחמת התלאות הרבות שעבר, וקורא לעצמו "אפר כירה" שאינו יכול להתגאות; למרות זאת, הוא כותב כי החליט לפרסם את מכתביו, לשם שמיים.
מלבד גדולתו כרב וכפוסק, נחשב הרב בכרך גם כשליח ציבור מומחה: רבי יוזפא שמש כתב עליו, ”כי לא נמצא בקהילתינו חזן כמוהו, הן בידיעת פירוש המחזור עם כל הכוונות כי הוא חריף ובקי ולמדן גדול וחשוב, והן בחזנות בניגוני החזנות השייכים לימים נוראים, כי הוא אומן גדול באומנות החזנות ויש לו קול נעים”.
המורה והסופר חתן פרס ישראל הרב יהושע בכרך הוא מצאצאיו, ובבית אחד מצאצאיו שביישוב נוקדים נמצאת ספרייה ובה כתבי יד מקוריים של הרב יאיר בכרך. בהקדמתו לספר "חות יאיר" ביקש רבי יאיר חיים כי צאצאיו יוציאו לאור כתבים רבים נוספים שלו שלא יכול היה להדפיס בגלל הצרות והתלאות הרבות שעבר ונדודיו הרבים; בהתאם לכך, דאג הרב יהושע בכרך להוסיף בספרי סבו חלקים חסרים רבים שמצא בכתבי יד שנשמרו בספרייתו, והוציאם לאור.
דרכו התורנית וחיבוריו

הרב בכרך היה במובנים רבים פוסק מקורי, וכתביו מראים על סגנון עצמאי. הוא נודע גם בידיעותיו הכלליות ובמדעים שונים כמתמטיקה ומוזיקה. על מחויבותו לאמת כתב בפתח אחת מתשובותיו: ”כתב ראש הפילוסופים היוני: אהוב סקראט, אהוב אפלטון, רק האמת אהוב יותר”.
על אף שהעריך את חשיבותה של תורת הנסתר וכתב "שהיא בלי ספק נשמת התורה", לא עסק הרב בכרך בלימוד הנסתר וחשש "כי הדרך להגיע אל ידיעתה מסוכן מאד", ועדיף "לעמוד על עקרי הדת ומשפטי המצוות". כמו כן התנגד בחריפות לפלפול מוגזם.
כתב מספר מאמרים על אסטרונומיה מנקודת מבטה של ספרות חז"ל, אך היות שחש שהוא אינו בקי דיו בתחום, שרף את כל כתביו בעניין זה ואף ייעץ לידידו: "אל תוסף עוד ראות פני בחקירות בחכמה זו, כי איתי הייתה, ולרוב יגיעה ומיעוט השגה שלחתיה לנפשה; וגם אתה עשה כן".
חיבר ספר על שולחן ערוך אורח חיים בשם מקור חיים, במתכונת ספרי המגן אברהם והט"ז, אך בטרם סיימו התפרסמו שני החיבורים הללו והוא ערך אותו מחדש כדי להתייחס לפסקיהם. מרבית חיבור זה אבד.
דרכו התורנית וחיבוריו > פסקיו

מפסיקותיו הידועות:
אל לבת לומר קדיש על אביה, אף כשאין לו בנים.
יש לנדות חוטא, אף אם חוששים שיחטא יותר בשל כך.
אין באיסור הפלה מלאכותית משום רצח, אלא השחתת זרע בלבד. פסיקה זו שימשה בדיון בבית המשפט הישראלי.
היה מראשוני הפוסקים שזיהו את חילזון הפורפורא כחילזון שמפיקים ממנו תכלת לציצית.
דרכו התורנית וחיבוריו > מספריו

חות יאיר, שאלות ותשובות - (פפד"מ תנ"ט) - HebrewBooks.org, (לבוב תרנ"ו) - HebrewBooks.org.
חוט השני, מכיל בעיקר תשובות של אביו וסבו (פפד"מ תל"ט) - HebrewBooks.org, - HebrewBooks.org; (מונקאטש תרנ"ו) - HebrewBooks.org. (כתב יד הספר באתר UniversitätsbibliothekUB)
מקור חיים, חיבור על שולחן ערוך, אותו ערך מחדש כדי להתייחס לחיבורי טורי זהב ומגן אברהם שהתפרסמו בינתיים. העריכה מחדש לא הושלמה. חיבורו זה אבד עם השנים ותקציר שלו וחלק מהפירוש המלא התגלה באקראי בשנות ה-70, ופורסם ב-1982 על ידי מכון ירושלים.
מר קשישא, כללים בתלמוד ובמורה נבוכים לרמב"ם.
עץ חיים, אבד.
פירוש והגהות על הרי"ף.
צאצאיו

שמואל זנוויל (אשתו רבקה, בת מאיר, בן יהודה)
שמשון (אשתו שרה דינה, בת משולם אליעזר זוסמן)
אווה/חוה (אשת יהודה לייב אופנהיים)
גרשון
לייב
מלכה
לא ידוע
חיים
מתלמידיו

רבי דוד אופנהיים, בעל השו"ת "נשאל דוד"
לקריאה נוספת

יצחק טברסקי, כרמי הורוביץ (ע), כמעיין המתגבר: הלכה ורוח ביצירת חכמי ימי הביניים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2000, פרק 22, הלכה ורוחניות במאה השבע עשרה: מקרה בוחן של ר' יאיר חיים בכרך, עמ' 505-524.
יעקב כ"ץ, בין יהודים לגויים, עמודים 166–167
יונה עמנואל, בעיות סוציאליות וסכסוכי עבודה בשו"ת חות יאיר, בספר "לבב שלם", ע' 34-23, ירושלים תשל"א
ביוגרפיה עליו מאת דוד קאופמן, Zur Gesch. Jüdischer Familien: I., R. Jair Chajjim Bacharach, 1638–1702, und Seine Ahnen, 1894 (בגרמנית)
יצחק דוב פלד, ר' יאיר חיים בכרך, בתוך: מפתח השמות "חלקי אבנים", נספח לשו"ת "נשאל דוד", ירושלים תשמ"ב, עמ' רלג, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  כך מופיע שמו על מצבתו וכן בממורבוך של קהילת וורמייזא. נדפס בתוך קבץ על יד ג (תרמ"ו), עמ' 22.
↑  דוד קויפמאנן, "ספר המלואים: הוספות ותקונים לס' הזכרת נשמות וורמיישא", קובץ על יד ה (תרנ"ג–תרנ"ד), עמ' 15.
↑  אולם, לפי האנציקלופדיה היהודית, הוא התחתן בגיל 14 עם שרלין, בתו של הרב של פולדה, רבי משולם אליעזר ברילין הנקרא זוסמן ברילין.

הוא למד עוד כשבע שנים אצל זיסמן ואצל בנו יצחק וקיבל את סמיכתו בידי רבי מנדל בס (או, פס) הנקרא רבי מנדיל רבי יצחק רבי אביגדורש מפרנקפורט, תלמיד רבי יואל סירקיש.
↑  בחות יאיר, סימן קנ״ט כתב שהיה בשנת ת״כ, אם כן היה בן 22.
↑  לואיס גינזבורג וגוטהרד דויטש,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏"בכרך, יאיר חיים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'.
↑  רבי יאיר בכרך,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'חות יאיר <דפו"ר>, הקדמה לספר מקור חיים, נדפס כנספח לספר חוות יאיר, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'(צפייה מוגבלת למנויים)
↑  ראו תיאורו בהקדמה לשו"ת חות יאיר.
↑  תמונת מצבתו באתר מיי צדיק
↑  ראו בסוף הקדמתו לספר זה: ”ואכן, חות יאיר: יאיר המיוחס לאשה חסידה חוה”. לפי הסברו של אברהם גוטסדינר, הארי שבחכמי פראג, בתוך: אזכרה ח"ג, ירושלים: מוסד הרב קוק ומוסד ביאליק, תרצ"ז, עמ' שלח, הערה 21, כוונתו למשחק מילים עם ההגייה היידית של "חות יאיר" שנשמעת כמו: חאַווֶעס יאיר, כאומר: חוה'ס יאיר, יאיר של חוה, המבטא את העובדה שהמחבר מייחס את עצמו כנכדה של אותה אשה מפורסמת, חוה.
↑  יוזפא שמש, מנהגים דק"ק וורמיישא (מכון ירושלים, תשמ"ח), סימן קל"ג בהגהה. נאמר שם שכיוון שלא היה ש"צ מומחה כמותו נבחר כש"צ בשחרית יום א' של ראש השנה ובמוסף יום הכיפורים שנת ה'תל"א, אף על פי שהיה אבל על אביו. בקשו ממנו להיות ש"ץ אף בתפילת גשם במוסף שמיני עצרת, אך הוא סירב מפני האבלות (שם סימן קפד).
↑  לפי הרשום בספרייה זו, נרצחו אשתו ושלש בנותיו בפוגרום, והוא כתב על כך שיר קינה.
↑  לדוגמה ראו דבריו בחות יאיר סוף סימן קנ"ה: ”ואף כי הטור והרא"ש הלכו בדרך התוספות דפסקו כך - מכל מקום הרשות בידי לומר על אבוהון דכולהו, שהוא התוספות, שצריך לעיין"”.
↑  חות יאיר, סימן ט'.
↑  חות יאיר, סימן ר"י.
↑  חות יאיר, סימן קכ"ד.
↑  חות יאיר, סוף סימן רי"ט.
↑  זכרונות, שערים, 27 בדצמבר 1954
↑  הרב יהודה הנקין, לגופו של קדיש הצופה, כ"ג אייר תשס"ד 14.5.04; חות יאיר, סימן רכ"ב.
↑  חות יאיר, סימן קמ"א.
↑  פסיקת בית המשפט הישראלי בעניין הפלה מלאכותית במשפטו של קטין אשר שמו לא הותר לפרסום, נגד עיריית ירושלים.
↑  מקור חיים, ספרו על שו"ע, סי' י"ח.
↑  מקור חיים, כתב יד, הספרייה הלאומית
↑  שלמה רסקין, קברי צדיקים באשכנז, (גרמניה 2004) עמ' 100.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297621305171  GND: 173368786  ISNI: 0000 0000 6702 2336  LCCN: n85031110  NKC: zmp20221161714  NTA: 300271476  SELIBR: 264792  VIAF: 45722282   WorldCat (עם VIAF): 45722282
Disease

"Disease" (בעברית: "מַחֲלָה") הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא. הוא יצא לאור ב-25 באוקטובר 2024, באמצעות חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
רקע והכרזה

גאגא דיברה לראשונה על מוזיקה חדשה בזמן שחגגה ליום הולדתה ה-38 ב-28 במרץ 2024, ואמרה שהיא "כותבת כמה מהמוזיקה [שלה] הכי טובה מזה זמן שהיא זוכרת" ופרסמה עדכון נוסף מאולפן הקלטות ביולי 2024. לאחר יציאתו של הסינגל "Die with a Smile", בהשתתפות הזמר האמריקאי ברונו מארס, שיצא לאור ב-16 באוגוסט, והופעת הבכורה של סרטה ג'וקר: טירוף בשניים עם חואקין פיניקס, ורק ארבעה שבועות לאחר הוצאת האלבום הנלווה לסרט, Harlequin, היא הכריזה על צאת הסינגל המוביל לאלבום האולפן השמיני שלה שייצא באוקטובר.
ב-18 באוקטובר 2024, פלטפורמות הסטרימינג עדכנו את הדיסקוגרפיה של גאגא בשבעה רצועות שונות משבעה אלבומים כדי לאיית את המילה "Disease", ורמז על פרויקט קרוב. שלושה ימים לאחר מכן, יציאת הסינגל אושרה על ידי חברת התקליטים שלה דרך אתר אינטרנט שנשמר מראש. האתר החשוף תיאר תקלה של המשפט "אני יכולה לשחק את הרופא" על גבי מסך שחור. לצד ההכרזה, גאגא חשפה גם את המילים של השיר וכן את הלוגו הרשמי. גאגא שיתפה פוסטר פרסומי יחד עם תאריכי פרסום גלובליים והשעה המדויקת בטוויטר שלה באותו יום. "Disease" יצא לאור ב-25 באוקטובר, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הקרוב של גאגא, שיצא לאקרנים ב-7 במרץ 2025.
הרכב

אורכו של השיר הוא שלוש דקות ו-49 שניות. השיר בסוגת אלקטרופופ, פופ אפל, סינת'-פופ, ושיר דאנס אלקטרונית, עם השפעות רוק גותי, רוק תעשייתי (אנ'), פופ, רוק, דאנס ורייג'. הוא כולל ביטים כבדים ב-EDM ובטכנו, גיטרות גראנג'יות והרמוניות שכבות מבשרות רעות. המבקרים מצאו כי "Disease" דומה מבחינה נושאית לסינגלים של גאגא "Bad Romance" ‏(2009) ו-"The Cure" ‏(2017)" ונצפה כ"חזרה לצורה", המזכירה את עבודתה המוקדמת.
קבלת פנים ביקורתית

השיר התקבל היטב על ידי מבקרי מוזיקה. רובין מאריי מ-Clash הרגישה שגאגא היא "תרופה כאוטית בעגמומיות של עולם פופ-מגפה" ודירגה את השיר 9 מתוך 10. רוזין אוקונור מאינדפנדנט דירגה אותו ב-4 מתוך 5. בלוק הודו מ-Evening Standard דירג את השיר ב-5 מתוך 5, וכתב כי לשיר יש "מקרה מרושע של תולעי אוזניים, החופרות את דרכן למוח שלך לאחר האזנה אחת בלבד". אלכסה קאמפ ממגזין סלנט שיבחה את "Disease" והרגישה שהשיר מזכיר מבחינה סגנונית את המוזיקה באלבומים של גאגא כמו The Fame Monster ‏(2009) ו-Born This Way ‏(2011). היא ציינה כי "המילים של השיר מסתמכות במידה רבה על קלישאות, [...] אם כי, ההפקה של הרצועה עמוקה מאודה ומוכיחה שהיא מספקת מספיק כדי לעמוד אפילו בשורה כמו 'אני יכולה להריח את המחלה שלך'". אלכסיס פטרידיס מהגרדיאן דירג את השיר 4 מתוך 5 וציין כי "לאחר ריצה של בלדות כוח וסטנדרטים של ג'אז, [...] סינגל הסינתפופ הזה הוא תזכורת לגאגא של פעם, בעודו עדיין משתלב בעידן הפרחחים של היום".
בביקורת חיובית, ביאנקה בטנקורט מההרפרס בזאר ציינה כי "Disease" הוא "גאגא הקלאסית בצורה הטובה ביותר, תוך שהיא משתמשת באלמנטים של פופ, רוק, ריקוד וזעם עם תולעי האוזניים של מילות השיר החותמות של הכוכבת". מחברים מ-Consequence ציינו כי השיר היה "טראק פופ אפל, פועם ונואש שמרגיש כמו חזרה לצורה לאחר שנים שבהן גאגא הרחיבה את רפרטואר ההופעות שלה".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 17  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט (ים) | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 25 באוקטובר 2024 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | אינטרסקופ |  |
| איטליה | 25 באוקטובר 2024 | איירפליי | יוניברסל מיוזיק |  |
| ארצות הברית | 25 באוקטובר 2024 | רדיו להיטים עכשוויים | אינטרסקופ |  |
ביאורים

↑  מיוחס למספר הפניות:'"`UNIQ--ref-00000017-QINU`"''"`UNIQ--ref-00000018-QINU`"''"`UNIQ--ref-00000019-QINU`"''"`UNIQ--ref-0000001A-QINU`"''"`UNIQ--ref-0000001B-QINU`"'