stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריו פרניולה
עבודותיו המתורגמות לאנגלית של פרניולה > ספרים

20th Century Aesthetics: Towards a Theory of Feeling, translated by Massimo Verdicchio, London-New Delhi- New York- Sydney, Bloomsbury, 2013. ISBN 978-1-4411-1850-9.
The Sex-appeal of the Inorganic, translated by Massimo Verdicchio, London-New York, Continuum, 2004, ISBN 0-8264-6245-6.
Art and Its Shadow, foreword by Hugh J.Silverman, translated by Massimo Verdicchio, London-New York, Continuum, 2004, ISBN 0-8264-6243-X.
Ritual Thinking. Sexuality, Death, World, foreword by Hugh J. Silverman, introduction and translation by Massimo Verdicchio, with the author’s introduction, Amherst (USA), Humanity Books, 2000, ISBN 1-57392-869-0.
Enigmas. The Egyptian Moment in Society and Art, translated by Christopher Woodall, preface to the English Edition by the author, London-New York, Verso, 1995, ISBN 1-85984-061-2.
נבי אליאס

| --- | --- |

נבי אליאס
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  קלקיליה
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,458 (2016)
 קואורדינטות:  32°11′04″N 35°01′06″E﻿ / ﻿32.184430°N 35.018391°E﻿ / 32.184430; 35.018391
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נתניה מוגדלת) נבי אליאס(למפת נתניה רגילה) נבי אליאס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נבי אליאס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נבי אליאס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-נבי אליאס (בערבית: النبي الياس, ידוע גם כח'רבת אל-נבי אליאס, خربة النبي الياس) הוא כפר פלסטיני בשומרון, השייך לנפת קלקיליה. הכפר שוכן שני קילומטרים מזרחית לקלקיליה על כביש 55, צפון-מזרחית לאלפי מנשה ומערבית לקרני שומרון ושכם. נכון לשנת 2016 חיו בכפר 1,458 תושבים. הכפר ממוקם ליד מבנה מקאם המוקדש לנבי אליאס - המזוהה בידי אחדים כאלישע הנביא. עד שנת 2021 עבר הכביש הראשי, כביש 55, דרך הכפר. בעקבות התגברות מעשי טרור כלפי יהודים מצד תושבי הכפר נסלל כביש עוקף מצפון לכפר.
היסטוריה

במרכז הכפר נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית. בנוסף בגבעה החולשת על הכפר ממזרח ממוקמת "ח'רבת ברת'ונה", ובצמוד לכפר מדרום מעבר ממוקמת "ח'רבת עוריץ", שבהן גם נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית.
הכפר מופיע ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, ככפר בסנג'ק שכם (מחוז שכם). תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, וזיתים.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת טולכרם.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, על פי מפקד האוכלוסין הירדני, היו בכפר 226 תושבים.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, נבי אליאס עברה לשליטה ישראלית.
בשנת 1982, החלה הקמתה של ההתנחלות אלפי מנשה מדרום מערב לכפר, עבור משרתי צבא קבע. לצורך הקמת ההתנחלות הופקעו 1,943 דונם של אדמה חקלאית ששימשה את תושבי הכפר.
בזמן האינתיפדה הראשונה אירעו מספר תקריות של יידוי אבנים על רכבים ישראלים שנסעו בכביש 55, שעבר באותו הזמן במרכז הכפר. באחת התקריות טענו פלסטינים כי מתנחל ניסה לחטוף ילד בן 12, בתגובה לזריקת אבנים על רכבו.
לאחר הסכמי אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B ומרבית השטח החקלאי סווג כשטח C. בתקופה זו נהנו סוחרי נבי אליאס מקונים ישראלים רבים שהגיעו בהמוניהם, בעיקר בסופי שבוע. במקום פעלו ושגשגו מרפדיות, מסעדות, מוסכים ואף מרפאות שיניים.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, שתחצוץ בין השטחים שבהם מתגוררים הפלסטינים ביהודה ושומרון ובין השטחים הישראלים. באזור נבי אליאס, מאחר שההתנחלויות והיישובים הפלסטינים קרובים ואין רצף טריטוריאלי לשום צד, בותרו חלק מאדמות הכפר על ידי הגדר. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה גם הפסיקו הישראלים לפקוד את הכפר כמעט לגמרי. באזור נבי אליאס גדר ההפרדה נבנתה הן מצפון (סביב ההתנחלות צופים) והן מדרום (סביב ההתנחלות אלפי מנשה). ביוני 2006 הורה בג"ץ לפרק קטע בגדר ההפרדה באזור, מאחר שנקבע על בסיס תוכנית מתאר להרחבת ההתנחלות צופים ולא לצורך ביטחוני.
ב-2006 ומאוחר יותר שוב ב-2008, פרצו מהומות בעקבות כתובות נאצה שנמצאו על קיר מסגד בכפר בגנות האסלאם ומוחמד. במרץ 2012 כתב אישום הוגש נגד נער גבעות שהצית כלי רכב בכפר.
בנובמבר 2015 אירע פיגוע דקירה בכפר, כאשר ערבי, תושב הכפר, דקר אזרח ישראלי שישב במכוניתו והגיע לכפר על מנת לערוך קניות. הנדקר נפצע באורח קשה לטענת התושבים הדקירה בוצעה כנקמה על אירוע בו דרס ישראלי ארבעה תושבים באפריל 2015.
בתחילת שנת 2016, בעקבות התגברות אירועי הטרור בכפר, הוחל בהכנות לסלילת כביש עוקף נבי אליאס, שיסיט את כביש 55 אל מחוץ לכפר. לצורך כך הוצאו צווי הפקעה ל-104 דונם של קרקע חקלאית של אנשי הכפר. הליכי ההפקעה הוקפאו על ידי בג"ץ עד בירור טענות בעלי הקרקעות המופקעות. בנובמבר 2016 נדחתה העתירה. בינואר 2018 הסתיימו העבודות לסלילת הכביש העוקף והכביש נפתח לתנועה.
זמן קצר לאחר פתיחת הכביש לתנועה, הקים איש עסקים פלסטיני מקלקיליה פארק מים גדול בלתי חוקי בשטחי C, במרחק 200 מטר מהכביש ובסמוך לכפר.
ב-6 באוקטובר 2023 נזרק סלע על ידי מחבל פלסטיני לעבר אוטובוס בכביש עוקף נבי אליאס תוך כדי נסיעה במהירות גבוהה ואחד הנוסעים נפצע.
במהלך מלחמת חרבות ברזל התגבר הטרור מצד ערביי נבי אליאס כלפי תושבי היישובים הסמוכים..
ב־7 באפריל 2024 בשעות הבוקר היה פיגוע ירי באזור נבי אליאס.
אתרים > קבר אלישע

מיקומו של קברו של אלישע אינו מתואר בתנ"ך. הרב יצחק גולדהאר בספרו אדמת הקודש מציין כי הוא נקבר בנבי אליאס.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  Dauphin, Claudine (1998). La Palestine byzantine, Peuplement et Populations. BAR International Series 726 (בצרפתית). Vol. III : Catalogue. Oxford: Archeopress. ISBN 0-860549-05-4.
↑  An Nabi Elyas Village Profile, ARIJ, p. 4
↑  Government of Jordan, 1964, p. 27
↑  דני רובינשטיין, 70 במקום 10, דבר, 12 בנובמבר 1982
מוטי בן-ינאי, הצוותא הזאת לא מתקדמת, כותרת ראשית, 9 ביוני 1983
↑  An Nabi Elyas Village Profile, באתר המכון למחקר יישומי - ירושלים, ‏2013 (באנגלית)
↑  אורן כהן, מיכל קדם, ״׳מתנחל ניסה לחטוף ילד בן 12״, חדשות, 12 בספטמבר 1990
↑  ארנון רגולר, דו"ח: תוואי הגדר מעדיף הרחבת התנחלויות על ביטחון, באתר הארץ, 21 בפברואר 2006
↑  בג"ץ: לפרק קטע בגדר ההפרדה מסביב לכפר צופין, באתר ynet, 15 ביוני 2006
↑  שירות YNET, ‏מהומות בכפרים בשומרון בעקבות ריסוס "מוחמד חזיר" במסגד סמוך לקלקיליה, באתר גלובס, 12 בפברואר 2006
↑  ארנון רגולר, עמוס הראל, שוב צוירה הכתובת "מוחמד חזיר" על מסגד ליד קלקיליה, באתר הארץ, 18 בפברואר 2006
↑  עמוס הראל, נעצרו שלושה פלשתינאים שהתפרעו בשל כתובות נאצה נגד מוחמד על קיר מסגד, באתר הארץ, 16 בפברואר 2006
↑  יהונתן ליס, אבי יששכרוף, כתובות נאצה רוססו על שלושה מסגדים באזור קלקיליה, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2008
↑  כתב אישום הוגש נגד נער מיו"ש שהצית רכוש פלסטיני לפני כשבוע, באתר ynet, 22 במרץ 2012
↑  פיגוע דקירה סמוך לאלפי מנשה: בן 48 נדקר בבטנו, מצבו קשה, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2015
↑  חיים לוינסון, ג'קי חורי, ישראלי תושב הגדה חשוד כי דרס ארבעה פלסטינים בכפר נבי אליאס ונמלט, באתר הארץ, 21 באפריל 2015
↑  אלישע בן קימון, כביש עוקף נבי אליאס, וצו ההריסה שלא נאכף, באתר ynet, 12 בינואר 2016
↑  חגי מטר, פלסטינים וישראלים הפגינו נגד הפקעת אדמות לכביש עוקף חדש בשטחים, באתר "שיחה מקומית", 14 בפברואר 2016
↑  בג"ץ 1960/16 המועצה המקומית נבי אליאס נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית, ניתן ב־30 במאי 2016
↑  בג"ץ 1960/16 המועצה המקומית נבי אליאס נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית, ניתן ב־16 בנובמבר 2016
↑   נעה לנדאו, נתניהו בחנוכת כביש בגדה: נמשיך ליישב ולפתח, ההחלטות מתוקצבות ומתבצעות, באתר הארץ, 30 בינואר 2018
↑  "חומה ומגדל" נוסח הפלשתינים ביהודה ושומרון | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il
↑  https://t.me/newshomron55/4670
↑  https://t.me/newshomron55/4675
↑  יצחק גולדהר, אדמת קודש, עמ' 218, באתר היברובוקס
| Flag of Senegalיישובי נפת קלקיליה |
| --- | --- | --- |
| ערים | קלקיליה |  |
| מועצות מקומיות | חבלה • כפר ת'ולת' • עזון |  |
| כפרים | אבו סלמאן • אימאתין • אל-פונדוק • באקת אל-חטב • בית אמין • ג'יוס • ג'ינסאפוט • ג'ית • עזון • חג'ה • כפר לאקף • כפר קדום • נבי אליאס • סניריא • עזון עתמה • עיזבת א-טביב • ערב א-רמאדין • פלאמה • פרעתא • ראס א-טירה • ראס עטייה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582148705171
ניו יורק רנסאנס

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  13 בפברואר 1923 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תאריך פירוק:  1949 
 
ניו יורק רנסאנס (באנגלית: New York Renaissance) ידועה גם כהרלם רנסאנס ביג פייב (באנגלית: Harlem Renaissance Big Five) וכרנס (באנגלית: Rens), הייתה קבוצת כדורסל מקצוענית שהורכבה כולה משחקנים אפרו-אמריקאים. היא נוסדה ב-13 בפברואר 1923 בידי רוברט "בוב" דאגלס בהסכם עם אולם הנשפים והקזינו "הרלם רנסאנס". אולם הנשפים והקזינו ברחוב 138 ובשדרה השביעית היה קומפלקס בידור שכלל אולם נשפים ושירת כמגרש הבית של הביג פייב. הקבוצה שיחקה את רוב משחקיה בדרכים ונדדה ברחבי הארץ מתוך הכרח.
הקבוצה שיחקה את משחקה הראשון ב-3 בנובמבר 1923. הרנס היו אחת מקבוצות הכדורסל הדומיננטיות ביותר בשנות העשרים והשלושים. במהלך העונה של 2–1933 עמד מאזנה החיובי של הרנס על 8–120 ניצחונות. במרוצת העונה זכתה הרנס ב-88 ניצחונות רצופים, הישג שאף קבוצת כדורסל מקצוענית לא השוותה אותו. ב-1939, הרנס נעשתה הקבוצה השחורה הראשונה שזכתה במשחק האליפות, כשניצחו את נבחרת הכוכבים של אושקוש (Oshkosh)‏ 25-34 בטורניר הכדורסל המקצועני העולמי (World Basketball Tournament) בשיקגו.
מאזנה הכולל של הקבוצה בכל שנות קיומה עמד על 2,588 ניצחונות לעומת 539 הפסדים. כמה משחקניה הוותיקים והטובים ביותר היו קלרנס (פט) ג'נקינס, פפי ריק, אייר סייטש, צ'ארלס "טרזן" קופר, ביל יאנסי, ו"וי" וילי סמית. ב-1936 נעשו הרנס לקבוצה רמת הדרג הראשונה שחתמה על חוזה לארבע שנים עם כוכב קולג' אמריקאי אפריקאי, דייוויד "ביג דייב" דג'רנט מאינדיאנה סנטרל.
הרנס התפרקה ב-1949 אחרי שסיימה את עונת 1949/48 בליגת ה-NBL המעורבת גזעית בתור ה"דייטון רנס" (Dayton Rens) שמושבם בדייטון שבאוהיו. זו הייתה גם העונה האחרונה של ליגת ה-NBL, שהתמזגה ביחד עם ליגת ה-BAA, הלבנה לחלוטין ויצרה את ליגת ה-NBA שהייתה אז גם היא על טהרת הלבנים.
היכל התהילה של הכדורסל הכליל את קבוצת הניו יורק רנס כולה ב-1963.
שלושה מבין שחקני הרנס מונצחים בהיכל באופן פרטי: טרזן קופר, פופ גייטס, והמייסד והמאמן בוב דאגלס.
הערות שוליים

↑  "השבוע הזה בהיסטוריה השחורה","אול אוהיו פוסט", 16-10 בפברואר 2010
↑  הניו יורק רנס, באתר היכל התהילה של הכדורסל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no99016874  VIAF: 137527507   WorldCat (עם VIAF): 137527507
נבחרת ארצות הברית בבייסבול

| --- | --- |

 מידע כללי
 דירוג WBSC (18 בספטמבר 2024):  5       ‎-1‏
  - ניקוד:  3,687
 
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  5 (הראשונה ב-1992)
 ההישג הטוב:  1 (ב-2000)
 אליפות העולם בבייסבול
 הופעות:  4 (הראשונה ב-2006)
 ההישג הטוב:  מקום ראשון
נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש עם נבחרת סין בבייסבול ונבחרת ארצות הברית בבייסבול באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
נבחרת ארצות הברית בבייסבול (באנגלית: United States national baseball team) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את ארצות הברית בתחרויות בינלאומיות. הדירוג הנוכחי של נבחרת ארצות הברית ברשימת הדירוג של WBSC לנבחרות בייסבול של גברים, הוא המקום ה-5 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות בייסבול של גברים באתר WBSC
ערך זה הוא קצרמרבנושא בייסבול ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה שהם (שטיינפלד)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בינואר 1887 בנדין, פולין
 פטירה:  17 בספטמבר 1967 (בגיל 80)
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום (חולון בת ים)
 עיסוק:  בית דפוס
 בת זוג:  מינה לבית ברמנד
 צאצאים:  אליהו, דב, עליזה-שמעונית ויניבסקי, בנימין-שלמון שהם-שטיינפלד
 
משה שהם (שטיינפלד) (13 בינואר 1887 – 17 בספטמבר 1967) היה איש ציבור ובעל בית דפוס.
קורות חייו

נולד בבנדין, פולין, י"ז טבת תרמ"ז (1887), לאביו דב (דוב בעריש, מצאצאי ר' דב-בר ברגר (גרבר), ולאמו שושנה (רוזלה) בת ר' מרדכי רייך מבנדין (משפחה גדולה של למדנים וחסידי רדומסק של "תפארת שלמה").
אביו היה מהנחטפים בילדותם ("גזרת הקנטוניסטים") לצבא ניקולאי הראשון, שירת שנים רבות בצבא, אחרי שחרורו התמסר ללימוד תורה ובשנותיו האחרונות היה רב בבנדין.
פעילותו מחוץ לארץ ישראל

משה שטיינפלד קיבל חינוך מסורתי וכללי למד את מלאכת הדפוס ועבד בה. היה חבר בתנועת "צעירי המזרחי" ואחר כך השתתף ביסוד מפלגת "פועלי ציון" בבנדין ופעל למען צירוף האגודה המקומית לתנועה הארצית של "פועלי ציון" ברוסיה ובפולין. בשנת 1908 השתתף ביסוד "הזמיר" בבנדין . זו הייתה אגודה לתרבות עברית, שקיימה שיעורי עברית והרצאות על תולדות ארץ-ישראל. חוג “הזמיר” הוקם עוד בתחילת המאה התשע-עשרה. לחוג השתייכו חברים משכבות האינטליגנציה, שהניחו את היסודות לספרייה על שם שלום עליכם שהכילה כ-3,000 ספרים ביידיש במגוון תחומים רחב.
פעילותו בארץ ישראל

בכסלו תרס"ט עלה ארצה, טרם עלייתו, ישב זמן מה בביירות וקהיר, התיישב אחר כך ביפו ופתח בית-דפוס (השני בעיר אחרי דפוס איתין). הצטרף ל"מכבי" והיה אחד מפעיליו בספורט על המגרש ובעסקנות. השתתף בפעילות במלחמה נגד המיסיון, שפתח סניפים ביפו לשם ציד נפשות מישראל.
בשנות 1913-1914 היה חבר "חובבי הבמה העברית" וחבר במקהלה של בית-הספר לזמרה "שולמית" בתל אביב. חובב חזנות ובעל תפילה.
בראשית מלחמת-העולם הראשונה גורש למצרים בשל נתינותו הרוסית ונכנס כשותף לדפוס וייזל בקהיר, הדפיס את הקובץ "בנכר" בעריכת יוסף אהרונוביץ, שהיה ביטאון חד-פעמי לגולי הארץ במצרים, ומאז הכיבוש הבריטי בדרום הארץ הדפיס את העיתון "חדשות מהארץ הקדושה" שהוציאה ההנהלה הצבאית הבריטית שבמצרים בשביל היישוב העברי. היה פעיל בענייני הצבור המקומי ושל הגולים מהארץ, מפעילי ומיסדי ה"מכבי" במצרים ומפקד הצופים העברים בקהיר.
בתרע"ח נשא לאשה את מינה שהם בת ד"ר אליהו ברמנד (ממשפחת גורודיסקי ממיר, ממייסדי רחובות). חזר ארצה ושב לעסוק במקצועו ובענייני צבור ביפו ובתל אביב. בתקופה זו שכלל את בית דפוס שלו והעלהו לדרגת אחד החשובים במקצוע. רבים מהדברים שהודפסו באותו תקופה, הודפסו בבית הדפוס של משה שהם-שטיינלפד.
פעילות ציבורית

אחרי הכיבוש הבריטי היה ממייסדי קבוצה של שחקנים עברים פרופסיונליים בשם "התיאטרון העברי בא"י", עם השחקנים מנחם בנימיני, ארי קוטאי, מאיר תאומי ורעייתו הראשונה פרידה כרמלית, לאוני ומרים כהן-ברנשטיין, והציגו את "האב" לסטרינדברג ועוד הצגות תחת בימויו של דוד דוידוב.
היה חבר בוועד השכונות המאוחדות "נווה צדק", "נווה שלום" ו"מחנה יוסף" ואחר כך, בשנות תר"פ-פ"ג, בוועד המורחב של עירית תל אביב. השתתף ביסוד התאחדות בעלי התעשייה, נבחר לנשיאה הראשון ומאז ואילך לוועד הפועל שלה. היה חבר פעיל בלשכת בני ברית "שער-ציון" ונשיאה בשנת תש"א. היה פעיל במסדר "הבונים החופשיים" והיה נשיא לשכת "חירם" בשנת תרצ"ה, והנשיא השלישי בשנים 1937–1941 והעשירי 1951-1951 של "לשכת הכוכב מס' 13" בחסות "הלשכה הגדולה למדינת ישראל". היה מעורכי הירחון "הבונה החופשי", וחבר הנהלת הביטחון ההדדי של בנק קופת-עם.
היה אב לשלשה בנים ובת.
נקבר בבית העלמין הדרום (חולון בת ים).
פרסומים ועבודות הדפסה

עבודה ישובית בארץ ישראל בעבר ובעתיד,מאת זלמן דוד ליבונטין יפו: דפוס מ’ שהם (שטיינפלד), [בסביבות תרע"ט].
הדפסת תעודות המניות של בנק שיתופי "בני בנימין בע"מ", 1927
הבנק העממי ההדדי קפת עם א"י: בנק קואופרטיבי : (התיסדותו וראשית התפתחותו)
דין וחשבון למחזור הכספים של ועד העיר ליהודי יפו ומוסדותיו לשנת תרע"ט, הוצאת הוועד, דפוס שוהם שטינפלד
לקריאה נוספת

פגישתם של גולי א"י עם מצרים והקהילה היהודית שבה בתלחמת העולם הראשונה , נורית גוברין, 1984,הוצ' יד בן-צבי, עמ' 101
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "משה שהם (שטיינפלד)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 790
↑  מכתבים באידיש מאת יוסף קאלוזינסקי (אריאלי) ומשה שטיינפלד (שהם) מסניף בבירות של מפלגת "פועלי ציון"., באתר ארכיון המדינה
↑  בנק שיתופי בני בנימין בע"מ, באתר ברלב ושות' רואי חשבון, ‏2 מרץ 2017
↑  י.ג., הבנק העממי ההדדי קפת עם א"י, באתר הספריה הלאומית, ‏תרע"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012289422705171  VIAF: 2885168048986238410006   WorldCat (עם VIAF): 2885168048986238410006
ניקול איזנמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (גיל: 59 בערך) ורדן, צרפת 
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב רוד איילנד  תיכון סקרסדייל 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1996)  Anonymous Was A Woman Award (2014)  עמיתי מקארתור (2015) 
 אתר רשמי
 
ניקול איזנמן (נולדה ב-1965 בוורדן שבצרפת) היא אמנית פלסטית יהודייה-אמריקאית, שנודעה בציוריה הפיגורטיביים, המושפעים מפופ ארט, קומיקס, אמנות הרנסאנס והבארוק, הסוריאליזם, האקספרסיוניזם הגרמני ושלבים אחרים מתולדות האמנות, וה"משחקים" ברמזים למיתוסים ולתרבות הפופולרית נוגעים לנושאים של מיניות, סאטירה חברתית, קומדיה וקריקטורה.
ביוגרפיה

ניקול איזנמן נולדה בוורדן בצרפת, בעת שאביה שירת שם כפסיכיאטר צבאי. היא גדלה בסקארסדייל, ניו יורק. למדה במחלקה לציור של בית הספר רוד איילנד לעיצוב בעיר פרובידנס, רוד איילנד, אותו סיימה בשנת 1987 עם תואר ראשון בציור. ב-1986 זכתה בפרס רומא במסגרת תוכנית המצטיינים האירופית של בית הספר הזה. סבתא רבתא שלה הייתה הציירת אסתר המרמן, שנמלטה מאוסטריה לאחר האנשלוס.
איזנמן החלה את הקריירה שלה בניו יורק בשנות ה-1990. אייזנמן יצרה בציוריה הנאו-ריאליסטיים בדרך שובבה משהו, אמירות חדשות, עכשוויות על בסיס יסודות סגנון וקומופוזיציה לקוחים מתולדות האמנות, החל מהרנסאנס והציור הקלאסי (טיציאן, רובנס, דרך הציור ההיסטורי וציורי "ז'אנר" ועד לפיקאסו ולאמנות המודרנית. על ידי כך אמנותה מזכירה את זו של הצייר האיטלקי רנאטו גוטוזו (1986-1912). ביצירותיה מתחברים זה בזה יסודות של תרבות מדינה, כמו קומיקס, פורנוגרפיה, יומני חדשות ופרסומות בטלוויזיה.
בשנים 2003–2009 לימדה אייזנמן כפרופסור במכללת בארד (Bard College) באננדייל-און-האדסון.
בשנים 1994 ו-1995 הציגה, יחד עם רחל לחוביץ' (ילידת 1964) וג'נין אנטוני (ילידת 1964) ואחרות, תערוכות במכון לאמנות עכשווית בלונדון, במוזיאון החדש של ניו יורק, וכן ב"ניו וייט גאלרי" בלוס אנג'לס תחת הכותרת המשותפת Bad Girls ("בנות רעות"). הן ייצגו דור צעיר של אמניות אמריקאיות בעלות עמדות פמיניסטיות, שביטאו מסרים של ביקורת חברתית עם קונוטציות מיניות-פמיניסטיות.
בביאנלה של ויטני בשנת 1997 הציגה איזנמן את "ויטני מפוצץ" - "Exploding Whitney", ציור קיר גדול, שתיאר את המוזיאון בהריסות. במיצג מלווה בציור ביטאה האמנית את השקפתה בסוגיית הקשר בין אמנות למסחר. ב-2007 אירח ה"קונסטהאלה" של ציריך מיצג מקיף של איזנמן שהועלה גם בלה פלאטו, (איל דה פראנס) בפריז.
בשנת 2010 השתתפה איזנמן בתערוכה בנושא "Shifting the Gaze. Painting and Feminism" ("מבט אחר: ציור ופמיניזם") במוזיאון היהודי בניו יורק הציגה איזנמן את הציור "סדר" (Seder).
איזמן חיה ופועלת בניו יורק. בשנים 2002–2015 הייתה מיוצגת על ידי חברת לאו קניג-מרגרט קלינטון. בימינו היא מיוצגת בניו יורק על ידי גלריית אנטון קרן, בלוס אנג'לס על ידי סוזן פילמטר (Vielmetter) ובברלין על ידי גלריית ברברה וייס.
ביוגרפיה > חייה הפרטיים

איזנמן היא לסבית מוצהרת.
פרסים ואותות הוקרה

1995 - מענק הקרן לואיס קומפורט טיפאני
1996 - מלגת הקרן ג'ון סיימון גוגנהיים
מלגת הקרן ג'ואן מיטשל
מלגת הקרן פני מקקול
2013 - פרס קרנגי
2014 - הפרס Anonymous Was A Woman Award (האלמוני היה פרס אישה)
2015 מענק מקארתור
2015 נבחרה ברשימת פורוורד 50 של 50 היהודים האמריקאים המשפיעים ביותר של השנה
תערוכות אישיות

2023 - What happened (מה קרה) במוזיאון ברנדהורסט במינכן.
2021-2020 - Köpfe, Küsse, Kämpfe (ראשים, נשיקות, מאבקים) ב"קונטהאלה" בעיר בילפלד
2017 - Dark Light (אור כהה), בבניין הזצסיון בווינה, אוסטריה - 2017
2016 - Al-ugh-ories במוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק
2015 - הסדר של ניקול איזנמן - Masterpieces & Curiosities: Nicole Eisenman’s Seder במוזיאון היהודי של ניו יורק
2014 - (Dear Nemesis" (2013-1993 - במכון לאמנות עכשווית בפילדלפיה
2014 - "(Dear Nemesis" (2013-1993 - במוזיאון לאמנות עכשווית בסנט לואיס, מיזורי
2013 - "מטריקס 248" במוזיאון לאמנות בברקליי
2007 המרכז לאמנות עכשווית לה פלאטו, פריז
בקונסטהאלה ציריך, שווייץ
2006 Progress:Real and Imagined, Leo Koenig Inc. (קדמה:מציאות ודמיון), ניו יורק, ארצות הברית
2005 - Chunga en el callejon del Cuajo, Museo de Arte Carillo Gil, מקסיקו,, (עם חסוסה רודריגס)
גלריית הרברה וייס,, ברלין, גרמניה
2004 Van Horn, דיסלדורף, גרמניה
אילייזוויל חברת לאו קניג,, ניו יורק, ארצות הברית
2003 - במוזיאון הרברט ג'ונסון של אוניברסיטת קורנל (Cornell University Museum of Art) אית'קה, ארצות הברית
במכון קינזי לאומנות (The Kinsey Institute of Art), בלומינגטון, ארצות הברית
2002 - גלריית שושנה ויין, סנטה מוניקה
2000 - גלריית ג'ון טילטון, ניו יורק, ארצות הברית
גלריית נוגה, תל אביב, ישראל
1999 - גלריית אנטוויסטל, לונדון, בריטניה
1998 גלריית האמנות של אוניברסיטת רייס, יוסטון
גלריית שושנה ויין, סנטה מוניקה, ארצות הברית
1997 - גלריית אנטוויסטל, לונדון, בריטניה
1996 - גלריית ג'ק טילטון, ניו יורק, ארצות הברית
גלריית קוקי סנואי, רוטרדם, הולנד (עם ג'ייסון פוקס)
1995 במוזיאון המרכזי של אוטרכט, (הולנד)
גלריית וולטר/מקבין במכון לאמנות של סן פרנסיסקו,
1994 - *Jack Tilton Gallery, ניו יורק, ארצות הברית
1993 - גלריית שושנה ויין, סנטה מוניקה, ארצות הברית
בלון הניסוי, ניו יורק, ארצות הברית
1993 - גלריית שושנה ויין, סנטה מוניקה, ארצות הברית
תערוכות קבוצתיות

1995 - בביאנלה של ויטני במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
2004 - Provocations (התגרויות) במרכז לאמנויות של קליפורניה
2011 - Prospect.2 ב-ניו אורלינס
2012 - בביאנלה של ויטני במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
2013 - בתערוכת "קרנגי בינלאומית" (Carnegie International) במוזיאון לאמנות קרנגי בפיטסבורג, פנסילבניה
2013 - Experimental Jet Set, Trash and No Star, במוזיאון החדש בניו יורק
2014 - ב-Manifesta 10 במוזיאון ארמיטאז' בסנט פטרסבורג (רוסיה)
2014 - The Forever Now: Contemporary Painting in an Atemporal World ("העכשוו הנצחי:ציור עכשווי בעולם אטמפורלי") במוזיאון MoMA בניו יורק
לקריאה נוספת

Victor Mathieu (ed.): Nicole Eisenman, Selected Works 1994-2004. Walther König, Köln 2008, ISBN 978-3-88375-918-0
Lutz Becker, Uwe Koch (eds.): flypaper 4, ‘Nicole Eisenman, Consciousness Razing’. flypaper, Köln 2008
ציור שמן על בד מ-2007
Love or Generosity באמסטרדם
מריו פרננדס

מריו פיגיירה פרננדס (בפורטוגזית: Mário Figueira Fernandes, ברוסית: Марио Фигейра Фернандес; נולד ב-19 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן ברזילאי-רוסי המשחק כמגן ימני.
קריירה > מועדונים > גרמיו

פרנדדס נולד בברזיל. פרננדס הצטרף לגרמיו במרץ 2009, כשחתם על חוזה עד 2014. כמה ימים לאחר החתימה, הוזעקה משטרת ברזיל לחפש אותו לאחר שהוא נעלם. פרננדס נמצא כמה ימים לאחר מכן, במדינת סאו פאולו, לאחר שמשך מזומן בלונדורינה, פורטו אלגרה ובפלוריאנופוליס.
פרננדס עשה את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד ספורט ב-28 ביוני 2009. פרננדס ביסס את עצמו כבלם ימני כשרוני, כשהוא מעורר עניין מצד באיירן מינכן, מנצ'סטר יונייטד, יובנטוס, אינטר, ריאל מדריד, ברצלונה, פורטו, צסק"א מוסקבה, אייאקס ורומא. הוא זכה לכינוי "לוסיו החדש".
קריירה > מועדונים > צסק"א מוסקבה

ב-25 באפריל 2012, הודיע נשיא גרמיו כי נחתם חוזה בשווי 15 מיליון יורו עם צסק"א מוסקבה ופרננדס עבר לרוסיה. במהלך עונת 2013/14 הוא ספג פציעה בברך, שהשביתה אותו בפעם הראשונה למשך ארבעה חודשים.
ב-2015, הוא הפך לשחקן המפתח בשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, כשצסק"א מוסקבה ניצחה במשחק הגומלין את ספרטה פראג בתוצאה 3:2. פרננדס שיחק 90 דקות, לאחר 64 דקות (2:2). הוא תוקל על ידי שחקן היריבה מארק מאטיובסקי, וצרח תוך זיוף פציעה. השופט פאולו מאצולני הראה למארק מאטיובסקי את הכרטיס האדום. עיתון הקומרסנט הרוסי כתב כי זה היה "מחזה תיאטרלי חשוב". בעיתונים הצ'כיים נכתב כי הכרטיס לא היה ראוי, וכי פרננדס לא הציג משחק הוגן.
ב-29-ביוני 2017, חתם על חוזה חדש עם צסק"א, שמשאיר אותו במועדון עד קיץ 2022.
קריירה > מועדונים > חזרה לברזיל

במאי 2022 נודע כי פרננדס מתכוון להשהות את הקריירה שלו. הסיבות להחלטה זו היו עייפותו של מריו מכדורגל, פציעות תכופות יותר, וכן מצב משפחתי קשה (אשתו של פרננדז אמורה הייתה ללדת ילד בספטמבר 2022).
בדצמבר 2022, הוא הודיע על חידוש הקריירה שלו, ועבר לאינטרנסיונל הברזילאית בהשאלה. באפריל 2023, האתר הרשמי של המועדון דיווח כי מריו החליט לעזוב את הקבוצה מסיבות אישיות.
ביוני 2023, נשיא צסק"א יבגני גינר טען שפרננדס יחזור לקבוצה, אך אינטרנסיונל ביקשה פיצוי על השחקן, מה שמנע את ביצוע העסקה. ביולי 2023, נציג צסק"א אמר שפרננדס הפסיק רשמית להיות שחקן צסק״א כבר ב־2022, והמעבר לקבוצה הברזילאית היה העברה של שחקן חופשי, לא השאלה.
קריירה > זניט

ביולי 2023 חתם בקבוצת זניט סנקט פטרבורג.
קריירה > נבחרות לאומיות > ברזיל

ב-2011, פרננדס נקרא לנבחרת ברזיל למשחק הסופרקלאסיקו של האמריקות, אך הוא סירב באומרו שיש לו "בעיות אישיות". פרננדס ביצע לבסוף את הופעת הבכורה שלו במדי ברזיל בניצחון 0–4 במשחק הידידותי נגד יפן ב-14 באוקטובר 2014.
קריירה > נבחרות לאומיות > רוסיה

לאחר שקיבל אזרחות רוסית, הוא נקרא לנבחרת רוסיה לצמד משחקי הידידות נגד טורקיה ב-31 באוגוסט 2016 ונגד גאנה ב-6 בספטמבר 2016. עם זאת, בשלב זה, הוא היה בצסק"א מוסקבה רק מאז אפריל 2012, מה שאומר שהוא לא חי ברוסיה ברציפות במשך חמש השנים הקודמות ולכן לא היה כשיר לשחק עבור רוסיה עד אפריל 2017.
ב-23 במרץ 2017, נודע שהוא יעשה את הופעת הבכורה שלו במדי רוסיה ב-24 במרץ במשחק הידידות נגד נבחרת חוף השנהב. אך בפועל הוא לא הופיע במשחק וערך לבסוף את הופעת הבכורה שלו במדי רוסיה ב-7 באוקטובר 2017 במשחק הידידות נגד דרום קוריאה. את שער הבכורה שלו הבקיע במונדיאל 2018 בדקה ה-116 כשנגח מבעיטה של אלן דזאגוייב במשחק רבע הגמר נגד קרואטיה, ששלח את המשחק לדו-קרב פנדלים, אך היה גם זה שהחמיץ בעיטת פנדל במשחק שלבסוף הסתיים בהפסד ובהדחה מהטורניר.
חייו האישיים

ב-13 ביולי 2016, הוא קיבל אזרחות רוסית (בנוסף לברזילאית שיש לו מלידה). אחיו הצעיר, ג'ו, גם הוא כדורגלן.