stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדיו לב המדינה
היסטוריה

המכרז להפעלת רדיו אזורי באזור שפלת יהודה פורסם על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בתחילת 1996; ובמכרז זכתה חברת "רדיו אף.אם השפלה". בעלי החברה היו רו"ח שלמה נס, שכיהן גם כיו"ר דירקטוריון התחנה; האחים משה ויגאל גינדי; חברת אריאל וימאזור; אחים לוינסון מהנדסים; הקבלנים אחים נתנאל ואיש העסקים בני שמיר. התחנה שידרה תחילה מאולפן שהוקם בתוך קניון הזהב בראשון לציון שנמצא בבעלות משה ויגאל גינדי
התדר שעליו משדרת התחנה מיום הקמתה הוא 91fm באזור הזיכיון. עם הקמתה הוחלט שהיא תשדר בעיקר מוזיקה ישראלית מזרחית. גדעון לב-ארי ושוש עטרי הגיעו אל התחנה לאחר שפרשו מקול ישראל והחלו לשדר בה. נוסף עליהם, שידרו בה עם הקמתה, בין היתר: מרגלית צנעני, אביבה אבידן, דפנה דקל, אביהו מדינה, חופני כהן, איתן מסורי, גברי מזור, ודודו אלהרר. התחנה החלה לשדר בפברואר 1997.
התחנה לא הצליחה מבחינה כלכלית ובתחילת 2001 הייתה על סף סגירה, בין השאר פיטרה את השדרנית שוש עטרי שהגישה תוכנית יומית בת שעתיים. את התחנה רכש באותה עת דוד בן בסט, הבעלים של תחנת הרדיו האזורית "רדיוס 100FM". בעקבות שינוי הבעלות, עזבו שדרנים רבים והתחנה עברה למבנה "בית ריחני" ברחוב משה לוי הסמוך לקניון הזהב. לאחר שינוי הבעלות, החלה התחנה לשדר גם בתדר 93.3fm באזור אשדוד והסביבה. בנוסף החלה לשדר בתדר נוסף, 89.1fm, תחנת רדיו המשדרת בשפה הרוסית, "פירוויה רדיו"; באישור הרשות השנייה אך ללא מכרז, שהייתה אמורה לשדר לתושבי אשדוד בלבד.
בקיץ 2002 החליטה מועצת הרשות השנייה להאריך בארבע שנים את זיכיון התחנה ללא מכרז, יחד עם שאר 13 תחנות הרדיו האזוריות.
במהלך השנים התחנה הציבה משדרים שהגדילו את שטח הקליטה שלה, וגם הגבירה את עוצמת השידורים לתחנת הבת "פירוויה רדיו" מעבר למותר. בנוסף הציבה משדרים בראש העין באופן שאפשר לה להגדיל את טווח הקליטה מעבר לאזור הזיכיון, ב-2011 הורה לה משרד התקשורת לא לשדר מעבר לאזור הזיכיון שלה.
לקראת פרסום מכרז חדש להפעלת תחנות רדיו אזורי, לאחר שתקופת הזיכיון המקורית שלהן של 12 שנה הסתיימה, רכש איש העסקים שאול אלוביץ את השליטה בתחנה וגדי סוקניק מונה ליו"ר מועצת המנהלים שלה, אך עזב לאחר שנתיים שבמהלכם זכתה במכרז שוב.
מאז 2009 שוכנים אולפני התחנה בבית "לזרוב 33" בעיר.
בספטמבר 2010 מכר שאול אלוביץ' את חלקו בתחנה חזרה לדוד בן בסט, שהפך שוב לבעל המניות היחיד בתחנה.
ב-2014 היועצת המשפטית של הרשות השנייה המליצה לסגור את תחנת הבת "פירוויה רדיו", שהפכה לתחנת רדיו ארצית ללא מכרז. בן בסט הפעיל לחצים כבדים למנוע את הסגירה, יזם שינוי בחוק, שאושר במרץ 2016.
זוני

| --- | --- |

נערה משבט הזוני עם כד, צולם ב-1903
 אוכלוסייה
 10,228 (2000)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ארצות הברית ארצות הברית:  ניו מקסיקו ניו מקסיקו
 שפות
 שפת זוני ואנגלית
 דת
 ילידית, נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 הופי, אנשי הפואבלו
זוני (בשפת זוני: A:shiwi, באנגלית (מספרדית): Zuñi) הם קבוצה אתנית של אינדיאנים בארצות הברית, שבט המוכר על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית (federally recognized tribe), אחת מהקבוצות האתניות המכונות אנשי הפואבלו. בני השבט מתגוררים בשמורת זוני, שמורת אינדיאנים המשתרעת על שטח של 1,873.45 קילומטרים רבועים שבעמק הנהר הזוני, יובל של הקולורדו הקטן, במחוזות מקינלי וסיבולה במערב מדינת ניו מקסיקו שבדרום מערב ארצות הברית. מרבית התושבים מתגוררים בעיירה פואבלו זוני (Zuni Pueblo‏,35°04′10″N 108°50′48″W﻿ / ﻿35.069444°N 108.846667°W﻿ / 35.069444; -108.846667), השוכנת במרכז השמורה, 55 קילומטרים דרומית לעיר גאלופ בניו מקסיקו. בנוסף לשמורה שייכים לשבט בנאמנות שטחים במחוזות קטרון בניו מקסיקו ואפאצ'י באריזונה. בני הזוני מכנים את מולדתם "שיווינאקין" (Shiwinnaqin – "אנשי הבשר").
היסטוריה > עד המפגש עם האירופאים

על פי ממצאים ארכאולוגיים היו בני הזוני חקלאים שהתגוררו במיקומם הנוכחי במשך 3,000 עד 4,000 שנים. חקלאות מבוססת השקיה שהתרכזה סביב הפלגים והנחלים החלה לפני כ-3,000 שנים. המחקר המודרני משייך את תרבות הזוני הן לתרבות מגיון (Mogollon culture) והן לאנשי הפואבלו הקדומים, ששכנו במדבריות של ניו מקסיקו, אריזונה, יוטה ודרום קולורדו במשך למעלה מ-2,000 שנים. "הכפר של הקיוות הגדולות" (Village Of The Great Kivas- קיווה – הוא מבנה תת-קרקעי, בדרך כלל עגול, ששימש כאתר פולחן לאנשי הפואבלו) שסמוך לפואבלו זוני של ימינו נבנה במאה ה-11. עם זאת, אזור הזוני היה ככל הנראה מאוכלס בדלילות על ידי ילידים שהתגוררו ביישובים חקלאיים קטנים עד המאה ה-12 שבה האוכלוסייה והיישובים החלו לגדול. במאה ה-14 שכנו בני הזוני בתריסר פואבלו שבהם היו בין 180 ל-1,400 חדרים. כל הפואבלו, למעט פואבלו זוני ננטשו בתחילת המאה ה-15. במהלך 200 השנים הבאות הוקמו תשעה פואבלו חדשים.
היסטוריה > תחת שלטון אמריקני

כשהספרדים נטשו סופית את האזור בתחילת המאה ה-19 היו בני הזוני עצמאיים עד אמצע המאה ה-19, אבל סבלו מפשיטות של אפאצ'ים, נאוואחו, אינדיאנים של המישורים ומתיישבים אירופאים. הממשל הפדרלי של ארצות הברית הקצה שמורה לבני הזוני ב-1877. מכיוון ששטח השמורה היה רק חלק קטן משהשטח שעמד לרשותם קודם לכן בהדרגה חדלו הזוני לעסוק בחקלאות והחלו לגדל כבשים ובקר.
פרנק המילטון קושינג (Frank Hamilton Cushing‏; 1900-1857), מחלוצי האנתרופולוגיה, שהיה קשור עם מוסד הסמית'סוניאן, חי בין הזוני מ-1879 ועד 1884. הוא היה מראשוני התצפיתנים המשתתפים ואתנולוג.
בתחילת המאה ה-21 התעוררה מחלוקת עקב התנגדות הזוני לפיתוח מכרה פחם פתוח בסמוך ל"אגם המלח זוני", אתר קדוש לזוני, שלא היה במקור חלק משמורת הזוני, אבל הועבר לידי הזוני ב-1985. התוכנית כללה שאיבת מים מהאקווה שמתחת לאגם במטרה להתמודד עם אבק הכרייה. התוכנית לפתח את המכרה ננטשה ב-2003 לאחר שהוגשו נגדה תביעות משפטיות.
דמוגרפיה

בשנת 2000 השתייכו 10,228 תושבים לשבט הזוני. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 התגוררו בשמורה 7,790 תושבים, כש-7,619 חיו בפואבלו זוני או בעיירה בלק רוק (Black Rock) הסמוכה. בני השבט מעריכים כי מספר התושבים בשמורה כולה נע בין 10,000 ל-12,000, כשלמעלה מ-80% הם אינדיאנים. קרוב למחצית התושבים (43%) חיים מתחת לקו העוני כפי שהוא מוגדר על פי מדד ההכנסה של ממשלת ארצות הברית. נכון ל-2010 חיו 538 מבני הזוני באריזונה.
תרבות

בני הזוני מדברים בשפת הזוני, שפה מבודדת שאין לה שום קשר לכל שפה אינדיאנית אחרת. בלשנים מאמינים כי הזוני שמרו על שלמות שפתם במשך לפחות 7,000 שנים. עם זאת הזוני שאלו מספר מילים משפות קרסניות, הופי ופימה הקשורות לדת וטקסי דת. בני הזוני ממשיכים למלא את מצוות דתם המסורתית על הטקסים והריקודים המקובלים בה ומערכת האמונה הייחודית והעצמאית.
הזוני היו ועודם עם מסורתי המתקיים על חקלאות שלחין וגידול חיות משק. הצלחתם בניהול כלכלה חקלאית באזור צחיח היו תוצאה מניהול זהיר ושימור משאבי טבע, כמו גם ממערכת מורכבת של סיוע הדדי קהילתי. רבים מבני הזוני כיום מסתמכים לפרנסתם גם על מכירת חפצי האומנויות המסורתיות. חלק מהזוני מתגוררים בפואבלו בסגנון הישן, בעוד שאחרים מתגוררים בבתים מודרניים עשויים לבני חמר ובטון שגגותיהם שטוחים. הם מתגוררים במקום מבודד יחסית, אבל הם מקבלים בברכה תיירים המכבדים אותם.
היריד והרודיאו האינדיאני השבטי של הזוני (Zuni Tribal Fair and Rodeo) נערך בסוף השבוע השלישי באוגוסט. הזוני גם משתתפים בטקס הבין-שבטי המתקיים בגאלופ בתחילת או באמצע אוגוסט.
תרבות > קדרות של הזוני

נשות הזוני יצרו כלי חרס לשם אחסון מים ומזון. לצורך העיטורים על הכלים הן השתמשו בסמלים של המשפחה המורחבת. מקור לחרסית עבור הקדרות מצוי בסביבה הקרובה למקום מגוריהן. לפני שהן חופרות את החרסית שבו ישתמשו לייצור הכלים נוהגות הנשים לערוך טקס שבו הן מודות לאמא אדמה. החרסית נטחנת, מנופה ואז מעורבת במים. לאחר שהחרס מגולגל לסליל ומעוצב ככלי, מחליקים את פניו במגרדת. שכבה דקה של חרסית עדינה נמרחה על פני הכלי לשם קבלת מרקם חלק וצבע. לאחר שהכלי מתייבש מבריקים את הכלי באמצעות שפשוף באבן. את הכלי צובעים בצבעים אורגניים מתוצרת בית, תוך שימוש במברשת יוקה מסורתית. המטרה המיועדת של הכלי מכתיבה את צורתו ואת העיטורים על פניו. על מנת לשרוף את הכלי נהגו הזוני להשתמש בתנורים מסורתיים שבהם היו גללים של בעלי חיים חומר הבעירה, אבל כיום הם משתמשים בתנורי חשמל. אף שתהליך שריפת כלי הקדרות היה בדרך כלל פעילות משותפת של הקהילה, היו המשתתפים מחויבים לשמור על שקט או לדבר בלחישה על מנת לשמור את "הקול" המקורי של הישות של החרסית, ועל המטרה של מוצר הקצה. מכירות של חפצי קדרות ואומניות מסורתיות מהוות מקור הכנסה עיקרי עבור בני זוני רבים כיום. אומנית יכולה להיות המפרנסת היחידה של משפחתה כמו גם של בני שבט אחרים. נשים מייצרות כלי קדרות, ביגוד וסלים.
תרבות > צורפות בכסף וגילוף

זוני גם מייצרים גילופים באבן המכונים Zuni fetishes ושרשרות לשם טקסים ומסחר, ולאחרונה למכירה לאספנים.
הזוני ידועים בעבודות העדינות של כלי כסף, הם החלו לעסוק במקצוע בשנות ה-70 של המאה ה-19 לאחר שלמדו טכניקות בסיסיות מהנאוואחו. לניאד (Lanyade) היה צורף הכסף הזוני הראשון, שלמד את המקצוע מאצידי צ'ון (Atsidi Chon), צורף מהנאוואחו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החלו יוצרי התכשיטים של זוני לשבץ טורקיז בכסף. כיום ייצור תכשיטים היא אומנות משגשגת בקרב הזוני. זוני רבים הפכו לאמנים בכסף ושכללו את כישורי שיבוץ אבנים. הם גילו שבשימוש באבנים קטנות, הם היו מסוגלים ליצור עיצובים מורכבים ותבניות ייחודיות.
אבנים סגלגלות קטנות בעלות קצוות מחודדים משובצים בכסף, קרוב האחת לשנייה, ואחת לצד השנייה. משתמשים בדרך כלל טכניקה זו לשבץ טורקיז, לעיתים אלמוגים ולפעמים אוניקס, ביצירת שרשרות, חפתים, עגילים וטבעות. טכניקת השיבוץ העדינה ידועה כ"נקודת המחט" ("needle point"), והעבודה העדינה עוד יותר מכונה "נקודה זערורית" ("petit point").
תרבות > דת

הדת ממלאת תפקיד מרכזי בחייהם של בני הזוני. האמונה שלהם מרוכזת בשלושה מבין האלים החזקים ביותר" האלה האם, האב שמש, והאם הנותנת את אור הירח, כמו גם הגבירה הזקנה מלח, ואשת הקונכייה הלבנה, וכן קצ'ינה (רוחות, שנוהגים לפסל בדרך כלל כבובות) נוספים.
לזוני יש מחזור של טקסים דתיים. בחייו של כל אדם מתבצעים טקסים חשובים על מנת לחגוג מעבר של תחנות מסוימות בחיים. המאורעות הזוכים לחגיגה במיוחד כוללים לידה, בגרות, נישואים ומוות.
בני הזוני עולים לרגל פעם בארבע שנים בשביל ברפוט (Barefoot Trail – "שביל היחף") לקולוואלאווה (Kołuwala:wa) המכונה גם גן עדן של הזוני (Zuni Heaven) או כפר קצ'ינה, אזור המשתרע על שטח של כ-50 קמ"ר, שהוא חלק משמורת הזוני, אף שהוא מנותק ממנה בנקודת המפגש של נהר הזוני הקולורדו הקטן, כ-100 קילומטרים דרומית מערבית לפואבלו זוני. קיום מצוות העלייה לרגל מתרחשת סביב נקודת ההיפוך של הקיץ. נוהג זה קיים מאות שנים ומוכר היטב לתושבים.
עלייה לרגל נוספת הנערכת מדי שנה כבר כמה מאות שנים על ידי בני הזוני ושבטים נוספים מדרום מערב ארצות הברית היא לאגם המלח זוני, אגם מלוח רדוד השוכן בתוך מאר במכתש שתחתיתו שטוחה, שקוטרו כ-2,000 מטרים ועומקו 120 מטרים. שוליו הנמוכים בנויים משברים חופשיים של לבה בזלתית וסלעים מקירות הדיאטרם (אבן חול, צפחה ואבן גיר), כמו גם גושים אקראיים של סלעים שהועפו מעומק רב. בני הזוני קוצרים מלח מחופי האגם בתקופת החודשים היבשים ומקיימים טקסים דתיים. האגם הוא ביתה של אמא מלח (Ma'l Okyattsik'i), ואפשר להגיע אליו בכמה דרכים.
בהגיעם לגיל, ההתבגרות או טקס המעבר נחגגים באופן שונה על ידי בנים ובנות. ילדה המוכנה להצהיר על עצמה כבתולה תעבור לבית סבתה (מצד אביה) מוקדם בבוקר ותטחן תירס לאורך כל היום. תירס הוא אוכל מקודש ומוצר יסוד בתזונה של הזוני. הנערה מכריזה בכך שהיא נכונה למלא את התפקיד ברווחת בני עמה.
בהגיע זמנו של נער להפוך לגבר, הוא יקבל חסות של "אבא" רוחני שאותו בחרו הוריו. האב הרוחני ינחה את הנער בטקס העתיד להתרחש. הנער יעבור טקסי חניכה מסוימים על מנת להיכנס לאחת מחבורות הגברים. הוא לומד כיצד ליטול על עצמו חובות דתיות, חילוניות ופוליטיות בתוך חבורות אלו.
לקריאה נוספת

Adair, John. The Navajo and Pueblo Silversmiths. Norman: University Oklahoma Press, 1989. ISBN 978-0-8061-2215-1.
Cushing, Frank Hamilton. Jesse Green, ed. Zuni: Selected Writings of Frank Hamilton Cushing. Lincoln: University of Nebraska Press, 1978. ISBN 0-8032-2100-2.
Wade, Edwin L. "The Ethnic Art Market in the American Southwest, 1880-1980." George, W. Stocking, Jr., ed. Objects and Others: Essays on Museums and Material Culture (History of Anthropology). Vol. 3. Madison: University of Wisconsin Press, 1988. ISBN 0-299-10324-2.
Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.
Benedict, Ruth. Zuni Mythology. 2 vols. Columbia University Contributions to Anthropology, no. 21. New York: Columbia University Press, 1935. AMS Press reprint, 1969.
Bunzel, Ruth L. "Introduction to Zuni Ceremonialism". (1932a); "Zuni Origin Myths". (1932b); "Zuni Ritual Poetry". (1932c). In Forty-Seventh Annual Report of the Bureau of American Ethnology. Pp. 467–835. Washington, D.C.: Government Printing Office, 1932. Reprint, Zuni Ceremonialism: Three Studies. Introduction by Nancy Pareto. University of New Mexico Press, 1992.
Bunzel, Ruth L. Zuni Texts. Publications of the American Ethnological Society, 15. New York: G.E. Steckert & Co., 1933
Cushing, Frank Hamilton, Barton Wright, The Mythic World of the Zuni, University of New Mexico Press, 1992, hardcover, ISBN 0-8263-1036-2
Davis, Nancy Yaw. (2000). The Zuni enigma. Norton. ISBN 0-393-04788-1
Eggan, Fred and T.N. Pandey. "Zuni History, 1855–1970". Handbook of North American Indians, Southwest. Vol.9. Ed. By Alfonso Ortiz. Pp. 474–481. Washington, D.C.: Government Printing Office, 1979.
Hart, E. Richard, 2000. “Zuni Claims: An Expert Witness’ Reflections,” American Indian Culture and Research Journal, 24(1): 163–171.
Hart, E. Richard, ed. Zuni and the Courts: A Struggle for Sovereign Land Rights. Lawrence: University Press of Kansas, 1995. ISBN 978-0-7006-0705-1.
Kroeber, Alfred L. (1984). Zuni kin and clan. AMS Press. ISBN 0-404-15618-5
Newman, Stanley S. Zuni Dictionary. Indiana University Research Center, Publication Six. Bloomington: Indiana University, 1967. ASIN B0007F3L0Y.
Roberts, John. "The Zuni". In Variations in Value Orientations. Ed. by F.R. Kluckhorn and F.L. Strodbeck. Pp. 285–316. Evanston, IL and Elmsford, NY: Row, Peterson, 1961.
Smith, Watson and John Roberts. Zuni Law: A Field of Values. Papers of the Peabody Museum of the American Archaeology and Ethnology, Vol. 43. Cambridge, MA: Peabody Museum, 1954.
Tedlock, Barbara. The Beautiful and the Dangerous: Dialogues with the Zuni Indians, New York: Penguin Books, 1992.
הערות שוליים

↑  "Welcome", Pueblo of Zuni
1 2  The North American Indian. Volume 16 - The Tiwa. The Keres.
↑  Jonathan Damp, The Economic Origins of Zuni"
↑  Keith Kintigh, Zuni Settlement Patterns: A.D. 950-1680"
↑  קיימת גם טענה שסיבולה הוא השם בו קראו הספרדים לביזון, בו פגשו לראשונה במשלחת קורונדו
1 2  Barry Pritzker, A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples
↑  Richard and Shirley Cushing Flint, "Dowa Yalanne, or Corn Mountain."
↑  Zuñi :Selected Writings of Frank Hamilton Cushing
↑  "Mining Plan Pits Tribe Against Power Industry"
↑  "Utility Drops Plans for Coal Mine"
↑  הדף של Census Bureau לגבי פואבלו זוני
↑  Virginia Morrell, "The Zuni Way
↑  "Zuni - Religion and Expressive Culture."
↑  Gregson Schachner, Population Circulation and the Transformation of Ancient Zuni Communities עמ' 96
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536536905171  BNE: XX4576566  LCCN: sh85150060  NARA: 10641682  SUDOC: 027845494 
המפה בחלק התחתון מראה את האזורים המסורתיים של שבטי האינדיאנים בצפון אריזונה. המפה בחלק העליון מראה את שטחי השמורות שלהם כיום
בובת קצ'ינה (פאייאטמו), שלהי המאה ה-19, מוזיאון ברוקלין
כד מים, 1850-1825, מוזיאון ברוקלין
כד זוני, שלהי המאה ה-19, תחילת המאה ה-20, גובה 32 ס"מ, מוזיאון ברוקלין
לוטווקי (Lutakawi), מושל זוני, צולם ב-1925
פואבלו של זוני, צולם ב-1879
בוגנוויליה

| בוגנוויליה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: לילניים
סוג:: בוגנוויליה
שם מדעי
 Bougainvillea ‏ז'יסייה, 1789
שיח בוגנוויליה בעל תפרחת אדומה, סמוך למושב בית אלעזרי
בוגנוויליה (שם מדעי: Bougainvillea, בּוּגֶנְוִילֵיאָה), הוא סוג במשפחת הלילניים הנקרא על שמו של לואי אנטואן דה בוגנוויל, אדמירל ומגלה ארצות צרפתי.
הבוגנוויליה הוא צמח קוצני בעל פרחים שמוצאו בדרום אמריקה.
ייחודו של הצמח הוא בשלל הגוונים בהם הוא מופיע: לבן, גוונים שונים של אדום וורוד, וכן סגול וכחול, אך למעשה צבע הפריחה של הבוגנוויליה הוא צהבהב בלבד. "הסוד" טמון בכך שהתפרחת עצמה קטנה למדי, והיא מגיעה לקוטר ממוצע של חצי סנטימטר. בשל גודלה הזעיר של התפרחת, "גייסה" הבוגנוויליה את העלים הסמוכים לה לעזרה ב"פיתוי" מאביקים על ידי צבעים עזים, וכך מצטיירים העלים כתפרחת עצמה.
שתילי הבוגנוויליה זקוקים לאספקת מים סדירה, אך לא מוגזמת, שכן שורשי הצמח רגישים מאוד ועלולים להרקב. צמח הבוגנוויליה רגיש מאוד לקרה, ואם הוא ניטע במקומות מוּעדים יש לטעת אותו מוקף בצמחים אחרים או סמוך לקיר שממנו מוקרן חום.
בוגנוויליה ומחלת שושנת יריחו

זבובון החול הוא הגורם המעביר את מחלת שושנת יריחו. מחקרים שנעשו בתחילת המאה ה-21 מראים כי צמח הבוגנוויליה מזן בוגנוויליה חלקה (אנ') עשוי להגן מפני זבובון החול. במהלך מעקב אחרי הרגלי תזונתו של זבובון החול, נתגלה כי הצמח רעיל לזבובונים וכי תוחלת החיים של זבובונים שאכלו מצמח זה נתקצרה באופן ניכר ולעיתים הוביל למותם בטרם עת ובטרם יוכלו להפיץ את המחלה.
גלריה

בוגנוויליה בצבע צהוב
מראה שכיח בנווה צדק, תל אביב
צילום תקריב של התפרחת "האמיתית"
בוגנוויליה לבנה
הערות שוליים

↑  בוגנוויליה במילון בוטניקה: צמחי ארץ ישראל (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Bougainvillea, באתר SNWA – רשות המים של דרום נבדה (אנ')
↑  Sand fly feeding on noxious plants: a potential method for the control of leishmaniasis. Yosef Schlein, Raymond L Jacobson, Gunter C Müller The American journal of tropical medicine and hygiene 65 (4), 300-303, 2001 https://www.ncbi.nlm.nih.gov/m/pubmed/11693873/#fft
↑  J Egypt Soc Parasitol. 2014 Apr;44(1):1-12. Experimental effect of feeding on Ricinus communis and Bougainvillea glabra on the development of the sand fly Phlebotomus papatasi (Diptera: Psychodidae) from Egypt https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/24961006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283984505171  GND: 7540813-2  LCCN: sh85016084 
בוגנוויליה בצבע ורוד שצולמה בתאורה טבעית
כינורות של תקווה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  העשור של 2000 – הווה 
 www.violins-of-hope.com
 
אוסף כינורות של תקווה הוא אוסף כלי מיתר פרטי שנאסף החל מסוף מלחמת העולם השנייה. כל כלי הנגינה היו שייכים ליהודים לפני או במהלך המלחמה. חלק מהכלים היו שייכים ליהודים שנרצחו בשואה. הכלים משמשים לחינוך ולהנצחת חייהם של אסירים במחנות ריכוז באמצעות קונצרטים, תערוכות ופרויקטים אחרים. האוסף נמצא בתל אביב-יפו בבעלות אמנון ואבשלום וינשטיין, אב ובנו, שניהם בוני כינורות.
קונצרטים ותערוכות

משפחתו של אמנון ויינשטיין נשארה באירופה ונספתה בשואה. קשר זה הביא את אמנון לאיתור כינורות של יהודים שלקחו אתם את כלי הנגינה למחנות הריכוז הנאציים. כינורות אלה, רובם כלים פשוטים ששימשו לנגינה בשמחות, סומנו במגן דוד על גב הכינור, ואמנון ויינשטיין הציב לעצמו כמשימה את תיקון הכינורות האלה והבאתם לנגינה בקונצרט סימפוני, שיסגור את חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. הקונצרט, שכונה בשם "כינורות של תקווה", התקיים ב-24 בספטמבר 2008, וניגנו בו הסולן שלמה מינץ עם תזמורת סימפונט רעננה ותזמורת איסטנבול הטורקית.
בעשור הראשון של שנות ה-2000 החל ויינשטיין להשתמש בכלי האוסף "כינורות של תקווה" ליזום קונצרטים בשילוב אירועים חינוכיים המלמדים על השואה.
| שנה | מיקום ומוזיקאים |
| --- | --- |
2008: ירושלים, ישראל: סימפונט רעננה והתזמורת הסימפונית הממלכתית של איסטנבול עם הכנר שלמה מינץ
2010: שווייץ, פסטיבל סיון הבינלאומי למוזיקה. תערוכת כלים נבחרים וקונצרט עם שלמה מינץ
2011: מדריד, ספרד, קונצרט לרגל יום הזיכרון הבינלאומי לשואה עם שלמה מינץ, סיחאת אסקין, הלל זורי, סנדר סיטיג, אנריקה פרז ואמיליו נבידד מאסטריכט, הולנד: קונצרט עם אנסמבל אמאתי ותערוכת תמונות
2012: שארלוט, קרוליינה הצפונית: תוכנית מקיפה ב-UNC שארלוט עם קונצרטים, תערוכות והקרנת סרטים.
2013: מונקו: התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו, בניצוחו של ג'אנלואיג'י גלמטי, עם שלמה מינץ
2014: רומא, איטליה, וילה מוזיקה נויוויד: תערוכה וקונצרטים עם גיל שרון ואלינה גורביץ
2015: ברלין, גרמניה: תערוכה וקונצרט עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של סיימון ראטל קליבלנד, אוהיו: תערוכות וקונצרט עם חברי תזמורת קליבלנד, פרויקט מתמשך 
2016: מונטריי, מקסיקו: קונצרט עם תזמורת אספרזה אסתרקה בניצוחו של יואל לוי עם שלמה מינץ וסיאת אסקין  יוסטון, טקסס
2017: ג'קסונוויל, פלורידה: קונצרט עם חברי הסימפוניה של ג'קסונוויל, כחלק מתערוכת אנה פרנק בת חודש  סרסוטה, פלורידה: קונצרט ותערוכה  לונדון, אנגליה: קונצרט וגיוס תרומות וושינגטון די. סי., ספריית הקונגרס בוקרשט, רומניה: קונצרט עם, בין היתר, גיל שרון והלל זורי 
2018: סינסינטי, אוהיו: התזמורת הסימפונית של סינסינטי בניצוחו של לואי לאנגרה; התזמורת הקאמרית של סינסינטי בניצוחו של אקארט פרו  דכאו, גרמניה נאשוויל, טנסי: תערוכה וקונצרט  דרזדן, גרמניה  דורטמונד, גרמניה 
2019: נוקסוויל, טנסי: תערוכה והופעה עם התזמורת הסימפונית של נוקסוויל  פיניקס: תערוכות והופעות בפברואר עד מרץ  אושוויץ, פולין: הופעות מוזיקליות הושמעו בכלי נגינה נבחרים במהלך טקס פתיחת התערוכה "מבעד לעדשת האמונה"
הערות שוליים

↑  בעיקר מוזיקה, באתר web.archive.org, ‏19 בספטמבר 2009
↑  Rabinovitch, Ari "Jerusalem concert features violins saved from Nazis", Reuters.com, 24.09.2008
↑  Stephens, Thomas "Violins of Hope keep Holocaust memory alive", swissinfo.ch, 03.09.2010
↑  "VoH - Madrid, January 27, 2011",youtube.com, 04.12.2011
↑  "Amati Tefaf concert", amati-ensemble.nl, 24.03.2011
↑  Garfield, Ken "Violins of Hope: Notes from the Holocaust", Charlotte Magazine, 20.02.2012
אייל גולסה

אייל גולסה (נולד ב-7 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי פתח תקווה מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

גולסה נולד בבת חפר,  לאבנר גולסה, כדורגלן עבר ממשפחה יוצאת תימן, ששיחק בהפועל כפר סבא. למד באורט גוטמן נתניה, במגמת ניהול עסקי.
הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של בית"ר נס טוברוק. בקיץ 2008 עבר למועדון מכבי חיפה יחד עם אחיו התאום, הכדורגלן אוראל גולסה, תמורת סכום המוערך בכ-1.5 מיליון שקל. ב-21 בספטמבר 2008, לפני שהיה בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני יהודה תל אביב.
בהופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח, נגד מ.ס. אשדוד בנובמבר 2008, כבש גולסה שער מרהיב, ונבחר לשחקן המצטיין של המחזור. בסיום אותה עונה הוא זכה עם מכבי חיפה באליפות. בעונה שלאחר מכן, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, היה זה גולסה שהוביל את מכבי חיפה למהפך אחרי פיגור 0–3 מוקדם לאקטובה הקזחית. גולסה כבש שער שצימק ל-2–3, והיה מעורב גם בשער הראשון. בסיום אותו משחק ניצחה מכבי חיפה 4–3. בהמשך פגשה הקבוצה את רד בול זלצבורג האוסטרית, ובמשחק הגומלין כבש גולסה בניצחון 3–0 וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בינואר 2010 חתם גולסה על חוזה לחמש שנים בקבוצת לאציו מליגת העל האיטלקית, לאחר שהרשים את הסקאוטים של הקבוצה בשל יכולתו הגבוהה בליגת האלופות. בכך עורר כעס בקרב ראשי הנהלת מכבי חיפה, שכן הוא היה חתום על חוזה בקבוצה והדבר נעשה מבלי ידיעתם. לאחר מספר ימים חזר גולסה לישראל, וסיכם עם ראשי מכבי חיפה על הישארותו בקבוצה. אולם לא שיחק עד סוף העונה, בגלל פציעה.
בעונת 2010/2011 זכה עם מכבי חיפה באליפות נוספת. בעונת 2013/2014, עקב סירובו לחתום על חוזה חודש במועדון, שותף בחמישה משחקי ליגה בלבד ולא שיחק מאוקטובר ועד לתום העונה.
ב-24 ביוני 2014 חתם גולסה לשלוש שנים בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 24 הופעות ליגה, אך לאחר שנתיים במועדון, ב-30 ביוני 2016, שוחרר מהקבוצה בסיום העונה שבה פתח בארבעה משחקי ליגה בלבד מתוך ה-11 בהם שותף.
ב-8 ביולי 2016, שב גולסה לישראל וחתם במכבי תל אביב מליגת העל. ב-14 ביולי 2016 ערך גולסה את הופעת הבכורה שלו במועדון, נגד קאיראט אלמטי הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-20 באוקטובר 2016 הבקיע גולסה את שער הבכורה שלו במועדון, בדקה ה-82 בניצחון 2–1 על א.ז. אלקמאר ההולנדית במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-25 באפריל 2017 כבש גולסה לראשונה בליגה במדי מכבי תל אביב, בניצחון החוץ 3–1 על בני סכנין באצטדיון דוחה.
ב-16 באוגוסט 2020, לקראת עונת 2020/2021, האריך את חוזהו במכבי תל אביב בשנתיים נוספות. בסיום אותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, על אף שהחמיץ את משחק הגמר עקב פציעה.
ב-29 במאי 2022, לקראת עונת 2022/2023, הודיעה מכבי תל אביב על הארכת חוזהו של גולסה בשנה נוספת.
ב-8 ביוני 2023, הודיעה מכבי תל אביב על הישארותו בקבוצה לעונה נוספת, השמינית של גולסה בשורותיה. במהלך העונה שותף רק בתשעה משחקי ליגה, מרביתם כמחליף, ובסיומה שוחרר מהקבוצה.
ב-21 באוגוסט 2024 סגר גולסה במכבי פתח תקווה מליגת העל.
נבחרות ישראל

לזכותו 16 הופעות ושלושה שערים במדי נבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17, שתי הופעות בנבחרת נוער ב' עד גיל 18, ובנבחרת הנוער עד גיל 19 עמה רשם שמונה הופעות ושער אחד. בנובמבר 2008 ערך גולסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, ובמדיה רשם בסך הכל 19 הופעות ושער אחד. ביוני 2013 היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 שנערך בישראל.
באוגוסט 2009, בטרם מלאו לו 18, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, וב-2 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2012.
תארים

אליפות: 2008/2009, 2010/2011
אליפות: 2018/2019, 2019/2020, 2023/2024
גביע המדינה: 2020/2021
גביע הטוטו: 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021, 2023/2024
אלוף האלופים: 2019, 2020
הערות שוליים

↑  יונתן הללי, האתרוג: אייל גולסה - פרוייקט תגלית, באתר nrg‏, 23 בספטמבר 2009
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il
↑  אופירה אסייג, ‏אייל גולסה חתם בחשאי ל-5 שנים בלאציו מאיטליה, באתר ONE‏, 31 בינואר 2010
↑  דורון בן דור, ‏גולסה חתם לשלוש שנים בפאוק: פרק חדש בחיי, באתר ONE‏, 24 ביוני 2014
↑  איציק יצחקי ויניב טוכמן‏, מתקרב למכבי תל אביב: אייל גולסה שוחרר רשמית מפאוק סלוניקי, באתר וואלה, 30 ביוני 2016
↑  רז אמיר, ‏רשמי: אייל גולסה חתם לשנתיים במכבי תל אביב, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2020
↑  יניב טוכמן‏, גולסה עוזב את מכבי תל אביב: "לא האמנתי שאתקבל כשחקן בית", באתר וואלה, 29 במאי 2024
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il