stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מציצים
תקציר העלילה

אלי (אריק איינשטיין), וגוטה (אורי זוהר) הם חברים בשנות השלושים לחייהם, אשר מרבים לבלות יחד בחוף הים באזור המלונות של תל אביב.
גוטה הוא מפעיל הקיוסק בחוף אשר מתגורר בצריף סמוך. בעברו היה "נער חוף" והפך לדמות מוכרת ומכובדת שמצופה ממנה לסייע בשמירת הסדר בחוף הים.
אלי הוא גיטריסט רוק'נ'רול אנונימי, הנוהג ללוות זמרים במועדונים מפוקפקים ברחבי הארץ. הוא מרבה לאחר להופעות ונוהג להביא לצריף של גוטה מעריצה מזדמנת תוך שהוא מאפשר לגוטה המציצן להציץ למעשיהם בצריף. אלי מתוסכל מהופעותיו וחולם לפתוח מקום בילוי משלו, אך ממשיך בהופעות כדי לפרנס את אשתו ובתו התינוקת. אשתו מילי (סימה אליהו) אוהבת אותו ומנסה לגרום לו לקנא לה אך מתוסכלת מהיעדרויותיו התכופות מהבית וחושדת כי הוא בוגד בה.
אלי וגוטה מנהלים אורח חיים ריקני ובלתי מחייב, משתעשעים במעשי שטות ועסוקים בחיפוש אחר מין מזדמן. השניים מתרועעים עם נערי חוף בטלנים שעוסקים בדיג אסור באמצעות פצצות, מתעמתים עם קטינים המציצים למקלחות הנשים, ומשוטטים עם הדמויות הצבעוניות הפוקדות את החוף ובהם תיירים, יצאניות ואחרים.
הפקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסרט צולם ב"חוף מציצים" (שרתון) – החוף שמדרום לנמל תל אביב, נקרא בעבר על שם מלון שרתון שעמד בסמוך ולפני-כן נקרא "חוף זבולון" על שם בית הספר הימי זבולון, בית הספר הימי הראשון בארץ (1928). החוף שופץ וחודש בשנים האחרונות. החוף זכה לפרסום רב כשצולם במקום הסרט בשנת 1972, ומאז נקרא "חוף מציצים".
"הצריף של גוטה", המקביל לחוף הים, היה בבעלותו של אביגדור צברי, שהופיע בתפקיד אורח בסרט. צברי היה חברם של אורי זוהר ואריק איינשטיין, ורוב סצנות הים צולמו בצריף זה, שהיה מוקד פעילות לכתיבה ויצירה של חבורת לול. הצריף נהרס בשנת 2005, לאחר תוכנית חידוש רצועת חוף תל אביב.
בשנת 2014, ערכו אורלי וילנאי וגיא מרוז תחקיר עיתונאי, בתוכניתם "אורלי וגיא חוזרים עם תשובה", בו הועלתה השערה שמונה זילברשטיין חוותה הטרדה מינית על ידי אורי זוהר שחרג מהתסריט ואולי נגע בגופה יותר משהוסכם ביניהם מראש. על פי התחקיר עלה חשד שאולי גם נערות שביקשו להשתתף בסרט סבלו מהטרדות מיניות בידי אחרים.
מעמדו של הסרט

כשהוצג לראשונה בקולנוע לא זכה "מציצים" להצלחה מסחרית וביקורתית, ועם השנים כמעט ונשכח. באמצע שנות השמונים הפך הסרט לאחד מסרטי הפולחן הראשונים של הקולנוע הישראלי, כשהוצג בהקרנות חצות בבתי הקולנוע בתל אביב. הסרט צבר קהל חדש שהגיע לצפות בו שוב ושוב, בדומה לתופעת סרטי הפולחן שהתפתחה באותן שנים בארצות הברית סביב סרטים כמו "מופע הקולנוע של רוקי" וסרטיו של ג'ון ווטרס. גם תפוצת מכשירי הווידאו הביתיים, שהחלה באמצע שנות השמונים, נתנה לסרט עדנה מחודשת, כשעותקים שלו שהוקלטו מהטלוויזיה עברו מיד ליד. במקרה מפורסם אחד, הוקרן הסרט במסגרת שידורי הניסיון של ערוץ 2 ביום שבו הגיעה לישראל אידה נודל, אסירת ציון, ובעותקים שהוקלטו מאותו שידור, מופיעה לרוחב המסך הודעה על נחיתתה של נודל בנתב"ג. בימינו נחשב הסרט מייצג בולט של הקולנוע הישראלי בשנות השבעים, ונמנה עם פסגת יצירתו של אורי זוהר.
ב-2008 נמנעה רשות השידור מלשדר את הסרט "מציצים" בליל שבת בערוץ הראשון, במסגרת שידורי הסרטים הישראלים "ישראלי בשישי", עקב בקשתו של הרב אורי זוהר. למרות זאת הסרט כן שודר בליל שבת 29 בנובמבר 2013, לזכרו של אריק איינשטיין שנפטר באותו השבוע.
דמויות ושחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| אריק איינשטיין | אלי | נגן גיטרה |
| אורי זוהר | גוטה | בעל קיוסק בחוף, עוזר מציל ומציץ |
| צבי שיסל | דוידקה | דייג ומציץ, עובד בקיוסק של גוטה |
| מוטי לוי | אבי | דייג ומציץ, עובד בקיוסק של גוטה |
| מונה זילברשטיין | דינה | בחורה צעירה שאלי מכיר בהופעה שלו |
| סימה אליהו | מילי | אשתו של אלי |
| מרדכי בן-זאב | אלטמן האב | בעל מזנון פלאפל |
| נתן זהבי | נתן | מציץ |
| מוטי מזרחי (ארבל) | אלטמן הקטן | הבן של אלטמן, תלמיד תיכון ומציץ |
| פופיק ארנון | מאיר | נהג מונית |
| אדי כוגן | אדי | זמר |
| מיקי גבריאלוב | מיקי | בסיסט בלהקתו של אדי |
| צביה דורון | פרידה | אישה מבוגרת המתעלפת בחוף |
| מרגלית אנקורי | רותי | זונת רחוב |
| אהרון בראל (אהרונצ'יק) | מקס | המציל הוותיק של חוף הים |
| אסתר זבקו | אתי | מזכירת ההפקה |
| טובה פרבר | טובה | זונת רחוב |
| דב פרידמן | דובל'ה | הבלונדיני |
| אביגדור צברי | אביגדור | איש בים |
| מירב הניג | מירב | הבת של אלי ומילי |
| דוד ריקרדו | ד"ר שוורצברד | מתעמל בחוף הים |
| עמוס הודיני | עמוס | קוסם בהופעה של אדי |
| אביר צורף |  | מעריץ בהופעה של אדי |
| אלונה איינשטיין | סוניה | בחורה במקלחות |
| יחיה צברי |  | איש הג"א בחוף הים |
ניקו סנסולי

ניקו סנסולי (באיטלקית: Nicko Sensoli; נולד ב-14 ביוני 2005) הוא כדורגלן סן מרינזי המשחק בעמדת הקשר בוויקטור סן מרינו.
קריירה

סנסולי התחיל לשחק כדורגל בוויקטור סן מרינו מהמשחקת בסרייה ד'. ב-28 בדצמבר 2023 הושאל לסנג'וליאנו עד לסיום העונה.
ב-20 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סן מרינו במשחק ידידות נגד סנט קיטס ונוויס. ב-5 בספטמבר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד ליכטנשטיין שהיה הניצחון הראשון של הנבחרת אי פעם במשחק רשמי וראשון אחרי יותר מ-20 שנה, גם אז ניצחה את ליכטנשטיין.
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, כבר לא הכי גרועים בעולם: צפו בניצחון הרשמי הראשון של סן מרינו, באתר וואלה, 5 בספטמבר 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקו סנסולי".
רות צ'פנגטיץ'

רות צ'פנגטיץ' (באנגלית: Ruth Chepngetich; נולדה ב-8 באוגוסט 1994) היא אתלטית קנייתית, אלופת העולם (דוחה 2019), 3 פעמים אלופת מרתון שיקגו (2021, 2022 ו-2024) ושיאנית העולם בריצת מרתון. הייתה לאישה הראשונה שרצה ריצה זו בפחות מ-2:10 שעות.
ביוגרפיה

צ'פנגטיץ' נולדה וגדלה במחוז עמק ריפט.
ביוגרפיה > 2017

צ'פנגטיץ' זכתה בריצת מרתון איסטנבול בנובמבר 2017 בתוצאה של 2:22:36 שעות.
ביוגרפיה > 2018

במרתון פריז שנערך בשנת 2018 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:22:59 שעות. היא הגנה על תוארה במרתון איסטנבול שנערך בנובמבר אותה שנה לאחר שקבעה שיא מסלול חדש של 2:18:35 שעות.
ביוגרפיה > 2019

צ'פנגטיץ' זכתה במרתון דובאי שנערך בינואר 2019 לאחר שקבעה שיא אישי חדש ושיא מסלול חדש של 2:17:08 שעות.
ביוגרפיה > 2019 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר 2019 זכתה צ'פנגטיץ' במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:32:43 שעות, לפני האלופה היוצאת רוז צ'לימו מבחריין (2:33:46 שעות) והלליה ג'ואנס מנמיביה (2:34:15 שעות).
ביוגרפיה > 2024 > שיאנית עולם

במרתון שיקגו שנערך ב-13 באוקטובר קבעה שיא עולם חדש של 2:09:57 שעות ובכך הייתה לאישה הראשונה שרצה ריצה זו בפחות מ-2:10 שעות.
שיאים אישים

ריצת 5,000 מטר: 15:17 דקות (2017)
ריצת 10,000 מטר: 31:08 דקות (2017)
ריצת חצי מרתון: 1:04:02 שעות (2021), שיא עולם
ריצת מרתון: 2:09:57 שעות (2024), שיא עולם
האוניברסיטה הטכנית של איינדהובן

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים)
 בעלי תפקידים
 צוות:  3,200
 סגל:  3,000 
 סטודנטים
 :  11,295
 מיקום
 מיקום:  איינדהובן, הולנד
 מדינה:  הולנד הולנד
 קואורדינטות:  51°26′53″N 5°29′23″E﻿ / ﻿51.448055555556°N 5.4897222222222°E﻿ / 51.448055555556; 5.4897222222222
 www.tue.nl
 he
 
האוניברסיטה הטכנית של איינדהובן (בהולנדית: Technische Universiteit Eindhoven, בקיצור TU/e) היא אוניברסיטה ציבורית, השוכנת באיינדהובן שבהולנד, אשר נוסדה בשנת 1956. נכון לשנת 2020, לומדים באוניברסיטה כ-11,000 סטודנטים.
המוסד מתמקד במקצועות הטכנולוגיה, והוא המוסד הטכני השני שנוסד במדינה. עם האישים הבולטים שלימדו באוניברסיטה נמנים אדסחר דייקסטרה וארצ'ר ג'ון פורטר מרטין.
לאוניברסיטה שיתופי פעולה עם מוסדות טכניים רבים ובהם הטכניון, האוניברסיטה הטכנית של מינכן, בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן, האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת פודן, אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, אוניברסיטת קרנגי מלון, האוניברסיטה הטכנית של דנמרק ואקול פוליטקניק. האוניברסיטה חברה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם (CESAER) ובברית אוניברסיטאות יורו-טק (EuroTech).
מבנה

לאוניברסיטה תשע מחלקות:
הנדסה ביו-רפואית
סביבה בנויה
הנדסת חשמל
עיצוב תעשייתי
הנדסה כימית וכימיה
מדעי הנדסת תעשייה וחדשנות (לשעבר ניהול טכנולוגיה)
פיזיקה יישומית
הנדסת מכונות
מתמטיקה ומדעי המחשב
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי - מקום 401–500 (2024)
דירוג Times Higher Education - מקום 168 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 124 (2024)
אלסנדרו בונג'ורנו

אלסנדרו בונג'ורנו (באיטלקית: Alessandro Buongiorno; נולד ב-6 ביוני 1999 בטורינו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בנאפולי מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים

בונג'ורנו גדל במחלקת הנוער של טורינו. ב-4 באפריל 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-1 על קרוטונה במסגרת המחזור ה-27 בסרייה א' לעונת 2017/2018. בעונת 2018/2019 הושאל בונג'ורנו לקארפי מהסרייה ב', במדיה ערך 18 הופעות ליגה. ב-11 בינואר 2020 הושאל למשך חצי עונה לטרפאני קלצ'ו מהסרייה ב', במדיה ערך 13 הופעות ליגה.
בתום עונת 2019/2020 חזר בונג'ורנו לטורינו.
קריירה בינלאומית

ב-17 במרץ 2023 זומן בונג'ורנו לראשונה לסגל נבחרת איטליה.
הערות שוליים

↑  UFFICIALE: Trapani, dal Torino arriva in prestito il difensore Buongiorno באתר Tutto Mercato Web, ‏ 12 בינואר 2020 (באיטלקית)
↑  Nazionale, Mancini chiama l'argentino Retegui. Prima anche Falcone e Buongiorno באתר La Repubblica, ‏ 17 במרץ 2023 (באיטלקית)
| נבחרת איטליה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי |  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי | איטליה |
ברק משה

ברק משה (נולד ב-19 במרץ 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

משה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. ב-5 בדצמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד הפועל רעננה. בעונת 2011/2012 הפך לשחקן סגל בקבוצה ורשם 22 הופעות בליגה.
בקיץ 2014 חתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. ב-10 באוקטובר 2014 הורחק בהפסד 2-0 להכח עמידר רמת גן. בסיום העונה עזב לארצות הברית והחל ללמוד באוניברסיטת לויולה מרימונט והצטרף לקבוצת הכדורגל שלה.
בצעירותו, משה שיחק בנבחרות הנוער של ישראל ואף השתתף בהמכביה השמונה-עשרה.
הערות שוליים

↑  רועי גלדסטון, ‏הכישרון הבא של בית"ר י-ם: ברק משה, באתר ONE‏, 3 בינואר 2009
↑  אופיר סער‏, פספסנו אותך: ברק משה, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ברק משה".
וויצ'י ריו

| --- | --- |
 ארץ מקור:  יפןאוקינאווה, יפן
 מייסד:  קנבון וויצ'י
 סגנון:  הכאה
 התפתחה מ:  פאן גיי נון
 ספורט אולימפי:  לא
וויצ'י ריו (上地流,‏ Uechi-Ryū) הוא סגנון קראטה אוקינאווי מסורתי אשר הובא לאוקינאווה מאזור פוג'יין בסין על ידי קנבון וויצ'י (上地完文; ‏1877-1948), שלמד אצל מורה לקונג פו בשם צ'ו טסו הו. שמו של הסגנון אותו למד קנבון וויצ'י בסין הוא "פאן גיי נון", או "פא יי רואן", והוא משלב את סגנונות העגור, הטיגריס והדרקון של קונג פו. מילולית, משמעות המילה פאן גיי נון היא "חצי קשה, חצי רך" והיא מתייחסת לאופי הסגנון, גישתו לאימונים, והטכניקות המרכיבות אותו. לאחר מותו של קנבון וויצ'י, שינה בנו קאניי וויצ'י את שם הסגנון ל"וויצ'י ריו", מיפנית: "הדרך של וויצ'י".
ייסוד השיטה

קנבון וויצ'י מייסד השיטה, נולד למשפחה של סמוראים ב-5 במאי 1877 בצפון אוקינאווה, וגדל בכפר אמני הלחימה איטומי. בגיל 20, כדי להימנע מגיוס לצבא היפני, ובעידודו של מורה זקן לאמנויות לחימה, נסע לדרום סין, למחוז פוג'יין, במטרה ללמוד צ'ואן פה (אגרוף סיני, או אמנויות לחימה סיניות, שמוכרות לעיתים בשם "קונג פו"). במהלך חיפושיו, הוא הגיע לבית ספר סודי של סגנון "פאן גיי נון", אשר נהוג לחשוב כי תפקד כאחד מבסיסי המחתרת המרכזיים של ההתנגדות הסינית למשטר המנצ'ורי, ואשר היה ממוקם ליד מנזר השאולין הדרומי. שמו של המאסטר בבית הספר היה צ'ו טסו הו או ביפנית שו שי ווה, אמן לחימה מפורסם בסין ובטאייוון. שו שי ווה סירב תחילה לקבל את וויצ'י לבית ספרו, אך לבסוף הסכים, לאחר שוויצ'י טיפל בכאב ראש אשר תקף אותו באמצעות צמחי מרפא. וויצ'י למד תחת שו שי ווה, במשך 13 שנים, שבסופן היה הזר הראשון שלימד בסין אמנות זו בבית ספרו בעיירה ננצ'ון. במהלך שהותו בסין למד שלוש קאטות:
סאנצ'ין - 3 קרבות/אוצרות
סאייסאן - 13 דרכים לתקוף ולהגן
סאנסייאריו - 36 דרכים לתקוף ולהגן
לאחר שתלמידו הבכיר היה מעורב בקטטה בה הרג את שכנו, נתקל וויצ'י ביחס רע מצד תושבי העיירה, ולכן סגר את בית ספרו, חזר לאוקינאווה והתחתן. שנה מאוחר יותר נולד בנו הבכור, קאניי. 4 שנים לאחר הולדת בנו, עזב וויצ'י את אוקינאווה ליפן, כדי לחפש פרנסה. הוא התיישב בוואקאימה, ושם ב-1925, לאחר 15 שנים בהן לא לימד, חזר ללמד את אמנות ה"פאן גיי נון" למספר תלמידים, בהם תלמידו הבכיר וחברו הטוב ביותר, סאיריו שינג'ו, ובנו הבכור, סאיהו, שאיתו ועם משפחתו התגורר. ב-1927, הצטרף אליו בנו קאניי אשר עבר לגור איתו בוואקאיאמה, שם למד קאניי תחת אביו כ-10 שנים שבסופן פתח מכון משלו באוסקה. ב-1941 קודם קאניי לדרגת מאסטר על ידי אביו קנבון וחזר לאוקינאווה, שם החל ללמד פאן גיי נון בחצר ביתו.
ב-1948 נפטר קנבון וויצ'י ממחלה, כאשר משפחת שינג'ו וחברו הטוב סייריו לצדו. קאניי וויצ'י, לאחר מות אביו, פתח מכון בפוטנמה שבאוקינאווה, אשר היה פתוח לציבור הרחב, ומטרתו להפיץ את אמנות הלחימה של אביו. לפיכך הוא שינה את שם האמנות ל "וויצ'י ריו", "דרכו של וויצ'י". סאיהו שינג'ו, לאחר חזרתו לאוקינאווה, פתח מכון משלו שבו החל ללמד וויצ'י ריו. סאיהו נודע כ"איש החזק של וויצ'י ריו".
לאחר מותו ב-1981, ירש את המכון בנו הבכור, קיוהדה שינג'ו, והקים את "הקאן יו קאי" ("קבוצת האגרוף החזק של סאיהו"). שינג'ו בעצמו עלה לגדולה לאחר שזכה תשע שנים ברציפות בתואר "אלוף אוקינאווה בקראטה", ובעקבות כך זכה להופעות רבות בתוכניות טלוויזיה בינלאומית.
קאטות של וויצ'י ריו

הסגנון מורכב מ-8 קאטות, 3 עיקריות אשר הגיעו מסין עם קנבון וויצ'י, ועוד חמש אשר נוספו לאחר מותו, על ידי בנו קאניי, ואשר בנויות על שלוש הקאטות העיקריות וטכניקות מתוכן:
סנצ'ין
קאנשיאווה
קנשו (נקראה בעבר דייני סאייסאן)
סייצ'ין
סאיסאן
סאיריו
קאנצ'ין
סאנסאייריו
וויצ'י ריו בישראל

בשנת 2009 פתח שי חי סניף של ארגון הקניוקאי וייצ'י ריו בישראל (תחת קיוהידה שינג'ו סנסאי), ובשנים שלאחר מכן פתחו סניפים כמה מתלמידיו. בשנת 2010 יצא לאור הספר "36 פסגות הרים" מאת חי, בו מתוארים עקרונות הסגנון בהרחבה. באותו ספר ביקר חי בין השאר את "תרבות תוכניות הריאליטי הרדודות", אשר באחת מהן - האח הגדול - השתתף מספר שנים לאחר מכן.
במסגרת השתתפותו של שי חי בתוכנית האח הגדול עונה 7 בשנת 2016, הוצג הסגנון בטלוויזיה, דבר שהוביל לתשומת לב ציבורית משמעותית לקיומו של הסגנון ומורהו בישראל מחד (אף הביא ליצירתה של קבוצת מעריצים גדולה), ומאידך גם גרר ביקורת ודיון בנושא אמות המוסר הראויות למורה לקראטה. במאי 2016 הודיע שי חי על סגירת הסניף המרכזי בהרצליה, ותלמידו אורי אלישר המשיך ללמד אחריו בגבעתיים.
בשנת 2020 פתח שי חי שוב את המכון המרכזי בהרצליה ומלמד מספר תלמידים מצומצם בדרך המסורתית.
הערות שוליים

↑  קרן צור, "חצי רך חצי קשה", באתר כלכליסט, 8 בפברואר 2011
↑  שי חי: "בזכות הריאליטי, אנשים נטולי כישרון הופכים לכוכבים" - וואלה סלבס, באתר וואלה, 4 בינואר 2016
↑  אפוקליפסה עכשיו: תחפושת שי חי לפורים - וואלה סלבס, באתר וואלה, 2 במרץ 2016
↑  http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=1181760
↑  http://omritv.co.il/archives/31864
↑  שי ארזואן‏, קראטה קיד: העבר האלים והפלילי של שי חי - וואלה סלבס, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2015
↑  רן בוקר, סערת שי חי: "ערוץ 2 נתן במה לאלימות", באתר ynet, 13 במרץ 2016
↑  יפעת הללי אברהם, ‏המאסטר היפני של שי חי: "הייתי רוצה שהוא ימשיך לעסוק בקראטה ברצינות תוך כדי העיסוקים האחרים", באתר ‏מאקו‏, 10 במרץ 2016
↑  שי ארזואן‏, מתאמנים על שי חי: "הוא בן אדם חרא ובוגד" - וואלה סלבס, באתר וואלה, 24 במאי 2016
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיק-בוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיק-בוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיק-בוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
קנבון וויצ'י
האסכולה הקירנאית

הקירינאים (Cyrenaics; ביוונית: Κυρηναϊκο) היו הוגים שהשתייכו לזרם פילוסופי יווני הדוניסטי שמרכזו היה בעיר קירנה (ביוונית: Κυρήνη ; מושבה יוונית עתיקה לחופי הים התיכון, בתחומי לוב של ימינו). הזרם נוסד בראשית המאה הרביעית לפנה"ס על ידי אריסטיפוס (ביוונית: Ἀρίστιππος) מקירנה, ודעך על סף המאה השלישית לפנה"ס. הקירינאים ראו בעונג (hedone) את תכלית החיים, מתוך מתן דגש ייחודי על עונג חושי בזמן הווה (לעומת עונג נפשי הבא כתוצאה מזיכרון העבר או תקווה לעתיד).
היסטוריה

הקירינאים היוו זרם אחד מתוך מספר זרמים פילוסופיים (בין היתר – הציניקנים והמגאריים) שנקראו כולם בשם הכולל "האסכולה הסוקרטית". שם כולל זה נובע מכך שכל הזרמים הללו הוקמו בידי תלמידיו של סוקרטס, שכל אחד מהם ראה עצמו כממשיך דרכו של סוקרטס. הזרמים הסוקרטיים כולם, בשונה מאפלטון, דחו את העיון במדעים ואת השימוש בדיאלקטיקה, וראו חשיבות רק בעיסוק באתיקה.
מייסדו של הזרם הקירינאי היה אריסטיפוס, שנולד בשנת 435 לפנה"ס בקירוב והיה תלמידו של סוקרטס. אריסטיפוס אימץ את הרעיון הסוקרטי לפיו האושר הוא מטרת הפעולה המוסרית ושהוא קשור בתחושות של הנאה, אלא שבשונה מסוקרטס הוא טען שהנאה חושית היא הדרך אל האושר. אחר הוצאתו להורג של סוקרטס סבב אריסטיפוס בערים רבות, ובין היתר שירת בחצרו של דיוניסיוס הראשון, טירן סירקוזה. לאחר מכן חזר לקירנה עיר מולדתו והקים בה בית ספר בו לימד את משנתו. דיוגנס לארטיוס מביא דעות חלוקות בנוגע לכתבי אריסטיפוס: בעוד שיש הטוענים שכתב שישה ספרים, יש אחרים הטוענים כי לא כתב דבר. בתו של אריסטיפוס, ארטה (Arete), העבירה את עקרונות תורתו לנכדו, שנקרא אף הוא אריסטיפוס. אריסטיפוס הצעיר הוא שגיבש את רעיונות סבו לכלל פילוסופיה שיטתית.
אחר מותו של אריסטיפוס הצעיר, הזרם הקירינאי התפצל לפלגים שונים שבראשם עמדו הגסיאס (Hegesias), אניקריס (Anniceris) ותאודורוס (Theodoros). כל אחד מהם הציג פרשנות שונה לדוקטרינת העונג הקירינאי. הגסיאס התמקד בסבל ובחוסר התועלת של המרדף אחר הנאה. אניקריס האמין באיזון בין הנאה למידה הטובה. תאודורוס נקט בגישה משוחררת שמציבה את החוויה הסובייקטיבית של הפרט במרכז. הזרם הקירינאי נדחה במאה השלישית לפנה"ס מפני האסכולה האפיקוראית שדגלה בהדוניזם מסוג רוחני יותר.
פילוסופיה

הקירנאים החזיקו בעמדה אפיסטמולוגית ספקנית לפיה לא ניתן לדעת בוודאות על קיומו של דבר מלבד התחושות. התחושות מתחלקות לשלושה: כאב, שאותו המשילו לגלים סוערים; עונג, שאותו דימו לגלים רוגעים; והעדר תחושה הדומה לים ללא גלים. לאור עמדתם האפיסטמולוגית, שללו הקירנאים עיסוק במדעים והתמקדו רק באתיקה, כשלעמדתם הטוב הוא תחושת העונג והרע אינו אלא תחושת הכאב. תפקיד התבונה לעמדתם הוא לשלוט בתשוקות ולהימנע מהן כשהן עתידות לגרום כאב גדול יותר.
בנוסף, שללו הקירנאים את האפשרות לדעת על תחושותיו של אדם אחר, וכן על תחושותינו אנו בעבר; כל שניתן לדעת הוא על תחושותינו בזמן הווה, ולפיכך המטרה האתית הראויה אינה אלא להגיע לידי עונג חושי עכשווי. מסקנה נוספת אותה גזרו מעמדתם הספקנית היא, שלא ניתן לדרג הנאות לפי האובייקטים השונים הגורמים אותן אלא לפי מידת העוצמה של תחושת ההנאה, שהרי לא ניתן לדעת בוודאות דבר לגבי עצם קיומם של האובייקטים.
קירנאים מאוחרים

על עקרונות אלה, שגובשו בעיקר על ידי אריסטיפוס הצעיר, הוסיפו הקירנאים המאוחרים במאה השלישית לפנה"ס תוספות ודגשים שונים: הגסיאס סבר שאין ראוי לשם עונג אלא עונג גופני והגיע למסקנה שעונג כזה אינו אפשרי לאורך זמן. כתוצאה מכך הוא עודד התאבדות, וכונה לפיכך "דובר המוות" (peisithanatos). אחר שתורתו החלה להכות גלים ולגרום להתאבדויות של תלמידים, תלמי הראשון אסר עליו להורות באלכסנדריה.
אניקריס לעומתו סבר שחיי העונג אינם תלויים רק בהנאות חושיות, אלא גם בהנאות רוחניות יותר כדוגמת אלו הנובעות מידידות, רגשי פטריוטיות, כיבוד הורים והשאיפה להישגים. לדעתו, גם כאשר איננו מפיקים תועלת ממשית מרגשות אלו, ההרגשה הטובה הנגרמת כתוצאה מהם מעניקה להם הצדקה. עם זאת, לא נתן אניקריס לרגשות אלה ערך כשלעצמם אלא רק בתור היותם גורמים לתחושות הנאה.
תאודורוס שכונה "האתאיסט" (Atheos) שלל את קיומם של האלים וטען כי הדת אינה אלא אחיזת-עיניים. הוא טען כי האיסורים על מעשים כמו גנבה, ניאוף וחילול הקודש אינם נובעים מן התבונה, אלא ממוסכמות חברתיות שתפקידן לשמר קבוצת אנשים יחד בחיים משותפים. לטענתו, החכם מסוגל לנדוד ממקום למקום ואינו זקוק להתיישבות במקום אחד בהכרח. כתוצאה מכך, כל עוד שבאפשרותו לעשות מעשים אלה ולהתחמק מעונש אין לו מניעה מעשייתם. תאודורוס גורש מעיר מולדתו קירנה ליוון, כנראה בשל דעותיו החריגות. לפי פלוטרכוס, לימד תאודורוס פילוסופיה בליקיאון, אך הואשם בכפירה ובהשחתת הנוער וניצל מהוצאה להורג בהשתדלותו של דמטריוס מפאלרום, מושל אתונה באותה העת. לפי דיוגנס לארטיוס, ספרו של תאודורוס השפיע על השקפותיו של אפיקורוס ביחס לאלים.
לעומת אסכולות אחרות

הקירנאים חלקו עמדה משותפת עם הזרם הציני בנוגע לשלילת הצורך במדעים ובמעורבות חברתית,[דרושה הבהרה] אלא שבעוד שהציניקנים ראו בחיי העמל וההסתפקות במועט את הערך העליון, הקירנאים הדגישו לעומתם את חיי ההנאה.
הרבה מן המשותף יש לזרם הקירנאי ולאסכולה האפיקוראית, עד כי יש הטוענים שאפיקורוס קיבל את החלק ההדוניסטי במשנתו מאריסטיפוס הראשון. אולם קיימים מספר הבדלים משמעותיים בין ההדוניזם הקירנאי לזה האפיקוראי: בעוד שהאפיקוראים נטו להחשיב יותר את ההנאה הרוחנית על פני ההנאה החומרית, ואפיקורוס אף המליץ להימנע מקיום יחסי מין כל עוד הדבר אפשרי, הקירנאים שמו דגש דווקא על ההנאה החומרית האינטנסיבית יותר, ובכללה ההנאה המינית. אפיקורוס אף הדגיש שההנאה המרבית היא "ההנאה שמתוך שלווה" (הנאה קטאסטמטית) הנובעת משחרור מכאב פיזי ומחרדות נפשיות, ואילו לעמדת הקירנאים מצב נפשי זה אינו אלא העדר כאב, ואינו ראוי לשם עונג.
וסל (פסל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, פסל 
 מיקום:  ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2017 – 15 במרץ 2019
 תאריך פתיחה רשמי:  15 במרץ 2019 
 אדריכל:  תומאס הת'רוויק 
 מידות
 גובה:  45.7 מ' 
 קואורדינטות:  40°45′14″N 74°00′08″W﻿ / ﻿40.753805555556°N 74.002166666667°W﻿ / 40.753805555556; -74.002166666667
 אתר רשמי
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוסל(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוסל
 
Vessel (TKA) (בתעתיק לעברית: וֶסֶל; מילולית: כלי) הוא פסל ואטרקציה שנבנה כחלק מפרויקט הפיתוח של חצר הדסון בשכונת האדסון יארד באי מנהטן, ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הפסל תוכנן על ידי המעצב הבריטי תומאס הת'רוויק (Thomas Heatherwick).
צורתו של המבנה ככוורת דבורים; גובהו 16 קומות, ובו 154 גרמי מדרגות, המקשרים בין 80 מפלסים, ובסך הכל כ-2,500 מדרגות.
המבנה מצוי בכיכר במרכז המתחם.
הפסל מומן על ידי חברות פרויקט הפיתוח, ועלות בנייתו 200 מיליון דולרים.
היסטוריה

הרעיון של הקמת הפסל הוצג לציבור ב־14 בספטמבר 2016. הבנייה החלה באפריל 2017, כשחלקי הפסל מיוצרים באיטליה ונשלחים לארצות הברית. בניית שלד המבנה הסתיימה בדצמבר 2017, והוא נפתח לציבור ב־15 במרץ 2019.
ביקורת רבה הועלתה כנגד מפעילי הפרויקט, אשר הגבילו את צילומו משיקולים של זכויות יוצרים.
שם הפסל

שמו של הפסל זמני – ועל כן הוא נקרא רשמית Vessel TKA, כאשר, TKA – ראשי תיבות של "Temporarily Known As" – "שם זמני". לאחר פתיחת האתר חברת הפיתוח של חצר הדסון הקימה אתר אינטרנט בו היא קוראת לציבור להציע שם קבוע לפסל.
תיאור המבנה

גובהו של המבנה 46 מטרים (16 קומות), כאשר המפלסים של המבנה מקושרים בגרמי מדרגות. הפסל ממוקם בכיכר ששטחה 20 דונמים. בפסל, העשוי פלדה, 154 גרמי מדרגות, 2,500 מדרגות המצופות נחושת ו -80 מפלסים, כאשר האורך הכולל של המדרגות עולה על 1.6 קילומטרים. על המדרגות מקום ל-1,000 מטפסים בו זמנית.
במבנה יש גם מעלית ורמפות להנגשה עבור נכים (רק שלושה ממפלסי המבנה מונגשים).
בראש המבנה מרפסת תצפית ממנה ניתן לראות את נהר ההדסון.
בסיסו של המבנה הוא ברוחב 15 מטרים, והמבנה הולך ומתרחב כלפי מעלה עד לרוחב של 46 מטרים.
המבנה בנוי בהשראת באר מדרגות הודית.
תיאור המבנה > מיקום הפסל

המבנה תוכנן בשילוב עם תכנון הרחבה המרכזית של המתחם. הכיכר תוכננה על ידי אדריכל הנוף תומאס וולץ (Thomas Woltz).
בכיכר, ששטחה 20 דונמים, נשתלו 28,000 צמחים ו-225 עצים. בצד הדרומי של הרחבה חופה של עצים, ובכניסה הדרום-מזרחית של הרחבה נבנתה מזרקה.
הכיכר מוחברת לטיילת היי ליין, הנמצאת בקצה הדרומי של הרחבה.