stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמה תלמי
על הקיבוץ

במחברותיה האישיות אשר בארכיון השומר הצעיר בגבעת חביבה מצויות רשימות-רשימות בהן תיעדה לוין-תלמי את סיפוריהם האישיים של החברים והחברות, שתיארו בפניה את סיפוריהם המשפחתיים ואת תלאותיהם בדרכם לארץ-ישראל. כמו כן מופיעות במחברותיה הערות על החברים ועצות שנתנה להם, למשל: "חיים אסתר – בין השטין שמעתי קריאה 'תעזרו לי'. תנו לי יד, הרי כולנו רוצים דבר אחד, למה לא נלך יחד"? או: "יהודה – תאמין יותר באנשים... חותך את הענף שאתה יושב עליו על ידי חיפוש פרטים. הסינתזה נחוצה לך, יותר מדי אנליזה. דבריך האחרונים מעידים על התקדמות, התפתחות.. כך גם לאריה. מתי תצליחו? כשלא תדחו חברים כך תקרבו". ועוד: "זאב: קיבלת קומפלימנטים שונים. איש התאוריה. חי בקיבוץ שיצרת לך בעיני הרוח. ואתה בא ושואל 'מה לא עשיתי ודרשתם ממני'? אתה מעמיד עצמך תלוי בדרישת החברה. תדרוש – אעשה. אני עסוק, תדפוק החברה בדלת, תזכיר לי שאני חבר בה, אני מוכן..."
בנוסף, תיארה את קשיי ההסתגלות של החברים והחברות לחיים בקיבוץ: "החברה הזאת מיוחדת במינה. כרוכה במשברים ולבטים [ה]מעכבים את ההתפתחות הטבעית. מהי הסיבה? הבחורים והבחורות? כן. כחלק מהבעיה הכללית. חוסר יחסי חיבה הדדיים... כתוצאה של דבר אחד יסודי: תוצאה של טמפו שונה של הסתגלות... אלה עוד ראשם בדניה, בעבר, אלה כבר צועדים בקיבוץ. אלה גרמנית מדברים – אלה כבר חושבים עברית. אלה על התנועה כדרך חיים ואלה עוד חוסר אמון... והיה ניגוד. ואפילו כיום יש בינינו חברים, אשר משליכים את כל יהבם על הצד ששמו בית. אם אמצא כאן בית, ביתי – זה יקבע. מובן לי הדבר, מוקדם עזבתם את הבית. נחוץ לכם בית. מוקדם עזבתם – בחור ובחורה. ליצור בית. זה כמובן מובן לי, אבל לא כל החברים יכולים להשלים רק עם בית. אמנם יכול להיות לי בעיר טוב, בצבא טוב, אבל זה יהיה בית צר, שאין לו חלון לעולם. להשקפת עולם...".
על הקיבוץ > על נשים בקיבוץ

ב-24 ביולי 1942 כתבה על עבודת הנשים בקיבוץ:
"ובכן, בפעם הראשונה בתולדות משמר העמק תשתתפנה גם חברות בחי"ש [חיל השדה של ארגון ה"הגנה"]... צריך בגיל צעיר לתבוע זכויות שוות, אחר כך יהיה עוד יותר קשה... אתם צריכים להראות שאפשרית היא עבודת משותפת כאן. הייתה לי ביום זה הרגשת חג... ובכן, אף רגע לא להחמיץ, לשחרר את שתי הבנות [מעבודה במטבח]... מי יעבוד במקום שלמית רבע יום במטבח? ...מצאתי את עלי... המוכן אתה להחליף את שלמית במטבח? ואני בטוחה שיעקם את האף. אילו הצעתי לו להחליף את שלמית בחי"ש – חשבתי – היה עושה זאת ברצון יתר. החברים שלנו – אחדים מהם – חושבים, כי פחיתות כבוד היא להם העבודה הזו. יש מוכנים כמעט לשביתה (געואלט! שביתה בקיבוץ!) למען הימנע מעבודה שם".
ועוד כתבה: "חינוך אידיאי הוא ערובה להמשך... כולם שווים בפני הקיבוץ: הפלח, הרפתן, המורה, השר והשליח לתנועה והלולנית – הכל שווים! הגענו לשוויון בין עבודת כפיים ועבודת רוח. עוד שלב של שוויון למרות השוני. הקיבוץ ביטל את מודד אמידותו של האדם. שוויון כלכלי וחברתי מוחלט". לוין-תלמי מתארת את "הקיבוץ כתא החברה העתידה... דרך המובילה לציונות חלוצית ולסוציאליזם מהפכני".
על הקיבוץ > על חיי התרבות והרוח בקיבוץ

בארכיון נמצא גם ראיון עמה, שכותרתו: "חגים ראשונים", בו תיארה את הימים הראשונים בקיבוץ הנבנה ואת דאגת החברים לחיי התרבות והרוח של דור ההמשך: "היו שנים ושעות – בהם חיינו היו קשים, אפילו קשים מאוד. עם זאת היו חגיגה מתמשכת. פתאום חבורת צעירים, פתאום חופש מסמכות הורים, מורים, דעת קהל (מה יגידו?!), פתאום מרחבים ואוהלים, לא חומות ומחנק, כי אם אויר מלוא לוגמיך. פתאום החופש ליצור את חייך כרצונך... הבדיחה הקלאסית אומרת, כי ביד אחת אחזנו בפטיש, בו הלמנו על אבנים מטומטמות, וביד השנייה חיבקנו ספר חכם (מרקס, פרויד...). כך אמנם היה, אבל... לא בו זמנית. היו ימים רבים ללא עבודה, ואז קראנו, התווכחנו, יצרנו חוגי לימוד, נגינה, שירה וכו'. והיו גם ימי תעסוקה – בבניין, בכביש, בפיצוץ סלעים, במעדר ובבלמינה. אבל נכון: תמיד היה הספר בן-דרך. אמרתי – חגיגה מתמשכת. וכגודל החגיגה גודל האכזבה: מחבריך, מעצמך, מהדלות התרבותית סביב... באין דפוס לשבת, לחגים, באין חברת ילדים גדולה, התמקדו החיים התרבותיים בספרים, בשיחות, בנגינה בצוותא, בחיבור פזמונים, במקהלה, בהצגה. היה גם עיתון פנימי. כאן [במשמר העמק] קראתי את "סיפור הגן" הראשון שכתבתיו, בעקבות ההצגה הראשונה שהצגנו לילדים... צריך לתת לילדים משהו חג, משהו שונה – ומה פשוט יותר מאשר להזין דמיון במסגרת חגינו היהודים, לתת ביטוי ליום שבת? כאשר סביבם בקיבוץ, לא היה ייחוד לחגים או ליום שבת... החגים הראשונים שנחוגו היו חנוכה – וגם פורים".
בחנוכה הודגשה גבורת המכבים: "לא היה מחסור בנסים, נפלאות, קסמים. הנס לא היה יתום כי אף פעם לא הוזכר עושהו-מולידהו. והיה חג. מצפוננו החילוני לא הוטרד בימים ההם". בין השורות מצוי גם חומר עיוני רב הכתוב בכתב ידה, בנושאים שונים, כגון: מושג המלחמה, סוציאליזם, קרל מרקס והמניפסט הקומוניסטי. אולי לימדה את חברי הקיבוץ או השומר הצעיר, ואולי העמיקה בנושאים אלה בעצמה.
פעילות בכנסת

לוין-תלמי הייתה פעילה שנים רבות במחלקת החברות במפ"ם. החל מ-1955 כיהנה כחברת הכנסת מטעם המפלגה, במשך 14 שנים: מהכנסת השלישית ועד סוף הכנסת השישית (1955-1969). שימשה סגנית יו"ר הכנסת, והייתה חברה בוועדות הכספים, הכלכלה, והחינוך והתרבות של הכנסת. תוארה כ"נציגה לוחמת", וכמי שלא פעם התקשתה לשלוט ברוחה. מנחם בגין כינה אותה "הזמיר של הכנסת". העקרונות שליוו אותה כחברת כנסת בכל נושא שנתנה דעתה עליו היו הומניזם, שוויון, צדק וציונות. היא ראתה קשר ישיר בין כלכלה לחברה לחינוך ובאופן עקבי שילבה בתפקידיה במליאה ובוועדות נקודת מבט חברתית-הומניסטית וחינוכית.
פעילות בכנסת > עמדותיה בנושא חקלאות, תעשייה וכלכלה

בלי חקלאות נוספת מדי שנה בשנה אין עתיד לארץ הזאת. בלעדיה אין עליה, אין קליטה, אין עצמאות כלכלית ואין ביטחון.
נושאי החקלאות והתעשייה היה קרוב ללבה, ופעילותה בתחומים אלה התרחשה במקביל להתקדמות התיישבות החקלאית במדינה ופיתוח התעשייה בה. במהלך הכנסת השלישית מתחה ביקורת חריפה על חוק התקציב לשנת 1958/59 שהציג שר האוצר, לוי אשכול, בעיקר לנוכח היוזמה להעביר מתקנים צבאיים לנגב במקום לעודד התיישבות חקלאית ותעשייתית בו. היא ראתה ביישובים אלה תפקיד כפול: הגדלת התוצרת הישראלית ובכך תרומה לכלכלה היצרנית האוטונומית של המדינה, וגם וביסוס הביטחון לאורך הגבולות, שיגביר את הסיכוי לשלום, שיביא לעלייה. על פי גישתה הכלכלית על הממשלה לרכז בידיה את הייבוא אצלה ולחלקו בצורה אחראית. כמו כן, על הממשלה להטיל מס רכוש רק על הרכוש הגדול ולהשתמש בכספים אלה לפיתוח ענפים יצרניים וכאמצעי אשראי לנזקקים. לגבי החקלאות, במקרה של פגעי טבע, על הממשלה להבטיח את פרנסת המתיישבים בכלל והחקלאים. בהתאם, פעלה להלאמת מקורות המים וחלוקתם הצודקת (בעיקר אחרי ימי הבצורת של 1959). במקרים של עודף במוצר מסוים, כדי למנוע צניחת מחירים, הציעה לפתוח בקמפיינים פרסומיים למען צריכת המוצר והטלת חוקים שיחייבו גופים לאומיים כמו הצבא ומערכת החינוך להשתמש במוצר. דוגמה טובה לכך היא המשבר שחל בענף החלב בסוף שנות החמישים, בעקבות עודף המוצר במדינה. בנוסף, כדי להימנע מקריסת יישובים המייצרים את המוצר העודף, המליצה להימנע מיישובים מונוקולטריים, התבססים על משק מסוג אחד.
מבחינה חברתית וחינוכית הגדירה את תפקידו של שר החקלאות גם כ'שר הסבלנות': "עליו לטפח לא רק את המוצר, כי אם גם את המייצר- האדם". ברוח זו, התנגדה להקמת יישובים חקלאיים הומוגניים מבחינת העדה או ארץ המוצא, והזהירה מפני בריחת מוחות מהחקלאות והפיכתה לענף של "מוז'יקים". לשם כך, קראה לעידוד תנועות הנוער החלוציות ופתיחת בתי ספר מקצועיים ברמה גבוהה. בה בעת חזרה ודרשה להורדת יוקר המחיה במדינה ושמה דגש על החקלאים ופועלי התעשייה. בנוסף, פעלה למען "חישמול מהיר" וחיבור לרשת הרכבות של ערי הפיתוח, הכפרים הערבים ויישובי הספר. לגבי החקלאים הערבים, הציגה את הפערים ההולכים וגדלים בין ההכנסה של הערבי לזו של החקלאי היהודי בעוד מספר היהודים בענף הולך ופוחת וקראה לשר האוצר לשנות את המגמה.
פעילות בכנסת > עמדותיה בנושא החינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי

מה יקבע את הצלחת החינוך מבחינה ממלכתית. לא מספר גומרי הגימנסיות ולא אחוז תעודות הבגרות הם שיקבעו את ההצלחה, כי אם כושרם של בוגריו להביא [...] לעצמאות כלכלית של המדינה.
לוין-תלמי ראתה בחינוך ומכאן בבית הספר גורם מרכזי לעיצוב אורחות חיים וערכים והחברה הישראלית בכלל. ראתה בחינוך זכות יסוד לכל ילד וילדה בישראל, ללא הבדל דת, גזע, מין, מוגבלות זו או אחרת. קידמה שוויון הזדמנויות בחינוך, תוך דגש על שוויון בין מזרחים לאשכנזים ובתוך כך גם בין פריפריה למרכז. פעלה רבות לצמצום פער המעמדות ויוקר המחיה, מתוך תפיסה שטוענת כי "העוני הוא גורם הבורות" - מתוך הנחה שקיום כלכלי בכבוד יאפשר למשפחה לעודד את ילדיה להמשיך ללמוד ולרכוש השכלה, וכך תבוער הבורות ויצטמצם הפער בין המעמדות. בנוסף פעלה לשוויון הזדמנויות בקרב הערבים אזרחי ישראל והעלתה לדיון ציבורי את הפער ההולך וגדל בין הישגי התלמידים הערבים לתלמידים היהודים. חתרה לחינוך חינם מגיל שלוש ולמען הקמת מעונות יום, בעיקר בחברות מוחלשות.
לדעתה, בתי הספר החקלאיים והמקצועיים ותנועות הנוער החלוציות היו סוכנים מרכזיים לפיתוח החברה הישראלית: לטענתה, בכוחם של בתי הספר המקצועיים לצמצם את הנשירה של תלמידים וכפועל יוצא להקטין את מספר העבריינים. היא לא האמינה בפתרון של לימודי ערב כדי לאפשר לתלמידים לעבוד לאורך היום, שכן ללימודים אלה התלמידים מגיעים עייפים אחרי יום עבודה, מה גם שבחלק מהיישובים התאורה לא פעלה באופן סדיר.
באשר למעמד המורים והמורות, העלתה לתודעה את קשיי המורה לנוכח התפתחויות טכנולוגיות מהירות ותדירות, עליית ערך החומריות וניכור חברתי: "לעומת השנים הקודמות התפקיד [של המורה] קשה הרבה יותר. כי באותו עידן שקובע בו ה'מעמד' – אין למורים מעמד בחברה. בעידן שקובע בו העושר – המורה מוכרח 'להתאמץ'. כשגדולות התביעות בעקבות התפתחות המשק והתקדמות הטכנולוגיה, שומה על המורה להקנות הרבה יותר ידיעות, וזה מחייב ומכביד. בעידן שלמשפחה אבדה הרגשת הבית, עמס המורה גם את תפקיד הבית," אמרה בכנסת. היא תמכה בתשלום עבור שעות נוספות, הגבלת מספר התלמידים בכיתה לכעשרים תלמידים ותלמידות והתנגדה ליום לימודים ארוך, שתובע "מאמץ אינטלקטואלי גדול מידי". למען קידום מעמד המורה דרך שיפור מעמדו בדעת הקהל, הציעה לארגן מפגשים של המורה עם הציבור, בין אם פנים מול פנים ובין אם דרך 'קול ישראל'. תמכה בהקצאת משאבים רבים למוסדות להכשרת מורים ומורות, בעיקר לסמינרים שתאמו את גישתה האידאולוגית, שהייתה ציונית סוציאליסטית. כמו כן הדגישה את חשיבות הסטאז' במקצוע וקראה להחיל את חוק ההתיישנות על עבירות של אדם המבקש ללמוד חינוך.
מבחינת תוכניות הלימודים, האמינה שצריך לחנך את התלמידים להקביל בין צורכיהם כבני אדם לצורכי המדינה, וראתה בלימודי חקלאות חלק חשוב. בנוסף, פעלה לשינוי תוכניות הלימודים בהיסטוריה ובמחשבת ישראל לשם הדגשת החזון הציוני והחלוצי, תוך התנגדות לציביון הדתי, שלדבריה "נדחק מבין הסדקים אל התודעה". החל מהכנסת החמישית קידמה תיקון לחוק חינוך ממלכתי שביקש להחזיר את זרם החינוך החלוצי (זרם העובדים), שיחנך לחלוציות, עבודה וסוציאליזם בנוסף לזרמים הכללי, הדתי ואגודת ישראל.
במקביל, פעלה למען תנועות הנוער, בעיקר החלוציות: תחילה כדי לאפשר להן לחזור ולהיכנס לתוך בתי הספר ו'קול ישראל' ואחר כך למען שוויון צודק בחלוקת התקציב בין התנועות השונות: בעיקר התלוננה על התקציבים הגבוהים של תנועת הצופים לעומת האחרות. מבחינתה, היוו תנועות תוספת חינוכית הכרחית לחינוך בבית הספר ובמשפחה. "תנועת הנוער קולטת את הילד, משקמת את אישיותו, מקנה לו ערכי עבודה", אמרה בכנסת ב-1965.
פעילות בכנסת > עמדותיה בנושא החינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי > יחסה לדת

מה שמקדש את השבת, הרי זו מעט שמחת חיים.
ראתה בנושא השמירה על השבת נקודת תורפה של פנאי רב מדי ושעמום, שעלולים להוביל לפעולות עברייניות בעיקר בקרב בני נוער. פעלה למען הפעלת תחבורה ציבורית בשבת ופתיחת בתי שעשועים. כשהתקשתה להוציא רעיונות אלה אל הפועל, קידמה פעילויות תרבותיות וחברתיות לנוער, הן במסגרת תנועות הנוער והן במסגרת העיריות, "כדי להביא להתעוררות הנפש ופורקן הגוף, הכל לפי הצרכים".
פעילות בכנסת > עמדותיה בנושא נישואין ומשפחה

האם רק טקס דתי מגייר? חלוציות- אינה מגיירת? החייאת השממה- אינה מגיירת? נאמנות לישראל ולעם, עבודה למען העם- אינן מגיירות?
לפי לוין-תלמי המשפחה מהווה בסיס איתן לבניין המדינה. כחברת כנסת קידמה את נושא הנישואים האזרחיים הציעה תיקונים לחוק נישואין וגירושין: בתי דין רבניים (1953), העלתה את הבעיה של החוק בנוגע לעגונות, נישואי כהן וגרושה ונשואות לגבר חולה נפש. ייחסה למצב החוקי השפעה על הלך רוח חברתי שנותן לגיטימיות מסוימת לבעל לנטוש את אשתו וילדיו, ובתוך כך הדגישה את הרעיון הפמיניסטי לפיו "האישי הוא הפוליטי".
בבואה לקדם נישואים אזרחיים, טענה שתוספת זו לחוק נישואין וגירושין תצמצם את הכפייה המצפונית לחילונים הגרים במדינה ובמקביל תמשוך יותר יהודים לעלות לישראל. מכיוון שסעיפי הנישואים האזרחיים לא אושרו עקב התנגדות הסיעות הדתיות, הביאה לכנסת את 'הצעת חוק בני ישראל', לפיו לא תהיה הבחנה בין יהודים שעלו מצפון אפריקה שזכו להיקרא "בני ישראל" לבין יהודים שעלו מאירופה שנקראו בני ישראל ללא מירכאות. לפני נישואין, אלה בעלי המירכאות היו צריכים לעבור חקירות ארוכות על ידי הרבנות על טיב יהדותם וכשרות הזיווג. לאפליה זו לוין-תלמי התנגדה נחרצות.
ביחס לרכוש בני זוג שמתחתנים, הציעה את 'הצעת חוק שיתוף נכסים בין בני-זוג'. החוק בא להגן על הרכוש של כל אחד מבני הזוג בזמן הנישואין ואחריהם. החוק לא עבר לקריאה שנייה, אחרי דיון בוועדה.
בנושא אימוץ ילדים הדגישה את טובת הילד או הילדה. לדעתה, טובת הילד היא אימוץ על ידי זוג (איש ואישה) ולא על ידי יחידים, גם אם המאמץ היחיד הוא קרוב משפחה. כמו כן האמינה כי אין על ההורים המאמצים לדעת מי הם ההורים הביולוגים של ילדם, זאת כדי להקל על חינוכו. כך לא יהיה על ההורים המאמצים להתמודד עם הסתרת מידע מהילד. בהקשר זה, טענה חד משמעית שאין להסתיר מפני הילד את עצם האימוץ. פקידי הסעד אינם יכולים לקבוע מה טובת המאומץ, כיוון שאינם מספיק מעורבים. לכן יש לגלות את האמת בצורה חיובית שתספר כיצד בחרו המאמצים דווקא את הילד שלהם מבין כל האחרים.
בנוגע לירושה, פעלה להנחלת כללים בסיסיים לירושה וחלוקת עיזבון. לפיה על הונו של נפטר בעל משפחה, להתחלק חצי למשפחתו וחצי לפי צוואתו. נקודה זו חשובה, כדי להבטיח המשך התנהלות כלכלית של משפחתו של הנפטר. מבחינת בן קיבוץ ערירי שנפטר, פעלה לוין-תלמי לאפשר לקיבוץ לירוש אותו.
פעילות בכנסת > עבודת נשים

יש כמה וכמה דברים אשר יכולים לתקן את האחוז העגום של הנשים העובדות בארץ. האם אותה הדאגה הלוהטת למשק הארץ ולשיתופה של האשה בייצור מעניק לה הקלות כל שהן? [...] שום דבר אינו מזיז את הענין מקפאונו.
אמה לוין-תלמי, , 1963
תמכה ביציאת נשים לעבודה וקידמה התאמה של המשק לצורכיהן. פעלה רבות ב"מועצת הנשים הדמוקרטיות" ובמסגרת זו ביקרה בארצות שונות, בהן ברית המועצות וסין. במסעות עשתה גם בשליחות הכנסת, כחברת משלחות פרלמנטריות, ובשליחות התנועה. בנאום ביום הפועלת הבינלאומי בשנת 1960 אמרה: "לפני מחצית המאה לא הבינו נותני העבודה בארץ ישראל שצעירות יהודיות מבקשות עבודה. לטובתן מנעו ממנה [הכוונה: מהן] פת לחם... כיום לא יתואר משק הארץ ללא עבודת נשים – אם כי אחוז הנשים העובדות בישראל – נמוך יחסית. כיום שוללים מאחוז רציני (84%) של פועלות שכר שווה לעבודה שווה – גם כיום 1960 – בנימוק בשגרתי שזה לטובתן. דווקא האמהות היהודיות בגולה היו מפרנסות את משפחותיהן. הגבר שקד על התורה והתלמוד, דואג לעולם הבא, והאישה דואגת לעולם הזה. ובעולם הזה הכירו אותה, את הסוחרת, את התופרת, את הרוכלת. בעלה היה ידוע כך, כמי ששייך לאשתו".
עם הישגיה נמנה אישורו בקריאה שלישית של חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, 1964, שיזמה יחד עם חברות הכנסת בבה אידלסון, רות הקטין וטובה סנהדראי. חוק זה בא לתקן את אפליית השכר לנשים ולעגן את עקרונות השוויון בתעסוקה. תמכה באיסור לעבודת לילה בנימוק שעבודה בשעות אלה מסכנת את בריאות האישה, אך כדי לאפשר לנשים רבות יותר לצאת לעבוד בשעות היום פעלה להקמת מעונות יום וגני ילדים בצמוד למפעלים. בנוסף, פעלה למען תוספת שכר לאחיות ולמורות, להקלות במס הכנסה לנשים שעובדות בבית וסבסוד חלקי של השכר לעוזרת בית לנשים שעובדות גם מחוץ לבית.
פעילות בכנסת > עמדתה בנושא יום הזיכרון לשואה ולגבורה

מרד היהודים הוכיח שהנאצים הם פגיעים. הוא היה מופת, היא היה אחד מתופעות-היסוד של השואה ומאבני-היסוד של מלחמתנו על עצמאות.
ראתה במרד החמוש בגטאות, במיוחד במרד גטו ורשה, גורם מרכזי בתולדות השואה ופעלה לקידום מרכזיותו בהנצחת השואה בארץ. ראתה בפעולות המזוינות במסגרת המרד אמצעי לקידום דימוי היהודי החדש, הריבוני, בעיקר בקרב בני הנוער, וכאמצעי חינוכי חשוב להקניית ערכים.
התנגדה להתיישנות פשעי הנאצים בנימוק כי על פשעים כאלה אין מחילה. לאי ההתיישנות גם הכרח ביטחוני, לבל ישחררו מדינות אחרות פושעים נאצים שכלואים אצלן. התנגדה לקשרים בין ישראל לגרמניה, בין אם היו אלה קשרים תרבותיים, או ביטחוניים (עסקת הנשק). התנגדה לביקור משלחת אנשי חינוך גרמניים בארץ ולביקורי משלחות ישראליות בגרמניה, ואף הגישה את הצעת חוק בעניין, לפיה "אין דורנו יכול לשאת בידידות יהודית-גרמנית. על כן מביעה הכנסת מורת רוחה על ביקורם של מורים גרמניים בבתי-הספר של ילדי ישראל ומורים ישראליים במוסדות חינוך בגרמניה".
אחרי הכנסת

מיד לאחר פרישתה מהכנסת, שבה אמה תלמי לקיבוץ משמר העמק ולכתיבה. גם בגיל 80 המשיכה לעבוד מדי יום מספר שעות במטבח או בחדר האוכל של קיבוץ. נפטרה בקיץ 2004 והיא בת 99. נטמנה בבית הקברות של קיבוצה.
לקריאה נוספת

רותי מייסטר, בחיפוש אחר הקול האמהי : ייצוגי חוויית האמהות בסיפורת נשים עברית במאה העשרים, אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ז 2007. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  שולה קשת, "נשים כותבות בחברה החלוצית: דיאלקטיקה של תודעה כפולה". ישראל 18–19 (חורף 2011)
↑  שם, עמ' 123-121.
↑  קשת (לעיל הערה 7).
↑  לאה גולדברג, ירושלים, 14.09.1952. ארכיון השומר הצעיר, 2(2) 99-95
↑  אמה תלמי, ארכיון השומר הצעיר, 2(2) 99-95.
↑  שם
↑  שם
↑  תלמי, "לראשית חדשה", אוגוסט 1963, ארכיון השומר הצעיר, 2(2) 99-95.
↑  תלמי, "חגים ראשונים", ארכיון השומר הצעיר, 2(2) 99-95.
↑  תלמי (הערה 13 לעיל).
↑  חוק שכר שווה לעובדת ולעובד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307916905171  PLWABN: 9810683145205606  GND: 106236791X  ISNI: 0000 0004 0298 5990  LCCN: n88194754  SELIBR: 247506  SUDOC: 178752312  VIAF: 46739358   WorldCat (עם VIAF): 46739358
אקסיניט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Ca2(Fe,Mg,Mn)Al2[BO3OH,Si4O12]
 מערך קריסטלוגרפי:  טריקליני
 צורת הגביש:  הגבישים לווחיים בצורת יתד פחוס המסתיימים בקצה דמוי סכין או מרית באורך של עד עשרים סנטימטרים. כמו כן כגרגירים וכמקבצים להביים מקבילים
 צבע:  חום לילך עד צהוב ועד חסר צבע. כחול, סגול אפור עד שחור
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  טובה בכיוון אחד
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  7-6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.37-3.18
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  הגבישים משורטטים על חלק מהפאות.
 מינרלים נלווים:  קוורץ, קלציט, אפידוט, אנדרדיט, דיופסיד, שיליט, פרהניט, זואיסיט, אקטינוליט, וזוביאניט, דטוליט וטורמלין.
אקסיניט הוא קבוצת מינרלים ציקלוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת טבעת) בגוון חום סגלגל או חום אדמדם של סידן, ברזל, מגנזיום, מנגן, אלומיניום בורון והידרוקסיל.
תכונות > הרכב

נוסחת המבנה הכימי הכללית של קבוצת אקסיניט היא Ca2(Fe,Mg,Mn)Al2[BO3OH,Si4O12]. לכל המינרלים החברים בקבוצת האקסיניט יש מבנה זהה, טבעת של ארבעה ארבעונים, אבל ההרכב הכימי שלהם שונה, והם קרויים על פי המרכיב העשיר יותר, ברזל, מנגן או מגנזיום, למעט הטינזניט שבו יש תערובת של ברזל ומנגן. בין חברי הקבוצה יש מעט הבדלים בגוון של המינרל ובמשקל הסגולי.
קבוצת האקסיניט מכילה את המינרלים הבאים:
פרו-אקסיניט (Ferro-axinite) – עשיר בברזל, צבעו חום לילך עד שחור. משקלו הסגולי הוא 3.31 ונוסחת המבנה הכימי שלו היא Ca2FeAl2BO3Si4O12(OH).
מנגן-אקסיניט (Manganaxinite) – עשיר במנגן, צבעו צהוב-כתום. משקלו הסגולי הוא 3.32 ונוסחת המבנה הכימי שלו היא Ca2MnAl2BO3Si4O12(OH).
מגנזיו-אקסיניט (Magnesio-axinite) – עשיר במגנזיום, צבעו כחול בהיר עד אפור. משקלו הסגולי הוא 3.18 ונוסחת המבנה הכימי שלו היא Ca2MgAl2BO3Si4O12(OH).
טינזניט (Tinzenite) – תערובת ביניים של ברזל ומנגן, צבעו צהוב. משקלו הסגולי הוא 3.37 ונוסחת המבנה הכימי שלו היא (Ca,Mn,Fe)3Al2BO3Si4O12(OH).
בין הפרו-אקסיניט למנגן-אקסיניט קיימת תמיסה מוצקה, כאשר באמצע הדרך מצוי המינרל טינזניט, ולכן גם בינו לבין שני המינרלים האחרים מתקיימת תמיסה מוצקה.
תכונות > קריסטלוגרפיה

האקסיניט מתגבש בדרך כלל במערכת הטריקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טריקלינית רגילה"  {\overline {1}}, כלומר יש לגבישים של המינרל אלמנט סימטריה אחד בלבד, מרכז סימטריה, וחבורת סימטריות מרחבית  P{\overline {1}}. הפרמטרים של תא היחידה שונים בהתאם לסוג המינרל. בפרו-אקסיניט הם: Å‏a=7.1437 ‏, b=9.1898Å‏, c=8.9529, והזוויות הן α=91.857°‏, β=98.188°‏ ו-γ=77.349°. במנגן-אקסיניט הם: a=7.161Å‏, b=9.190Å‏, c=8.978Å, והזוויות הן α=88.26°‏, β=82.8°‏ ו-γ=77.26°. במגנזיו-אקסיניט הם: a=8.933Å‏, b=9.155Å‏, c=7.121Å, והזוויות הן α=102.59°‏, β=98.28°‏ ו-γ=88.09°.
תכונות > תכונות פיזיקליות

האקסיניט מופיע בטבע בדרך כלל כגרגירים וכמקבצים להביים מקבילים. הגבישים לווחיים בצורת יתד פחוס המסתיימים בקצה דמוי סכין או מרית באורך של עד עשרים סנטימטרים (פרו-אקסיניט), עשרה סנטימטרים (מנגן-אקסיניט) או 3 סנטימטרים (מגנזיו-אקסיניט). אחדות מפאות הגביש משורטטות בצורה ניכרת. לאקסיניט יש פצילות טובה בכיוון אחד, והוא נשבר בצורה דמוית קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית-גבוה, 7-6.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי משתנה כאמור בהתאם לסוג המינרל בקבוצה בין 3.18 ל-3.37. האקסיניט הוא פיאזואלקטרי ופירואלקטרי.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של האקסיניט הם: nα=1.672-1.693‏, nβ=1.677-1.701‏ ו-nγ=1.681-1.704. גבישי האקסיניט שקופים עד שקופים למחצה, וצבעם משתנה בהתאם לסוג המינרל בין חום לילך עד צהוב ועד חסר צבע, כחול, סגול אפור עד שחור. שקף מנוסר דק של אקסיניט הוא בדרך כלל חום בהיר עד כחול בהיר. האקסיניט ניחן בנפיצה חזקה ובפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט. הוא נראה חסר צבע, צהוב, חום בהיר, או ירוק בהיר מזווית אחת, חסר צבע, צהוב, כחול, סגול חיוור או סגול מזווית שנייה וחסר צבע, ירוק חיוור, זהוב זית, חום או סגול עמוק מזווית שלישית. שניים מסוגי המינרלים בקבוצה המינרל פולטים קרינה פלואורסצנטית בגוון אדום בקרינת על סגול, המנגן-אקסיניט והמגנזיו-אקסיניט, כאשר האחרון פולט קרינה בגוון אדום-כתום בקרינת על סגול בגלים ארוכים וגוון אדום חיוור יותר בגלים קצרים.
גילוי ומקור שם

מקור שם קבוצת המינרלים מיוונית "אקסין" – גרזן המתייחס לצורת היתד האופיינית של המינרל. הסוגים השונים קרויים על שם המרכיב הבולט בהם.
הפרו-אקסיניט (פרו  הוא ברזל בלטינית, המרכיב הבולט) נתגלה לראשונה ב-1909 בסן כריסטוף אן אויסן (St Christophe-en-Oisans) במחוז איזר (Isère) שבחבל רון-אלפ שבצרפת.
המגנזיו-אקסיניט (מגנזיום הוא המרכיב הבולט) נתגלה לראשונה ב-1975 בגבעות מרלני (Merelani Hills) שבאזור ארושה שבטנזניה.
המנגן-אקסיניט (מנגן המרכיב הבולט) נתגלה לראשונה ב-1909 בהרי הרץ בסקסוניה התחתית שבגרמניה.
הטינזניט נתגלה לראשונה ב-1923 בטינזן (Tinzen) שבקנטון גראובינדן שבשווייץ, וקרוי על שם המקום בו נתגלה.
שימושים

המגנזיו-אקסיניט יכול לשמש כאבן חן יקרה למחצה בשל הגוון הכחול שלו, הקשיות, והנדירות היחסית שלו. הסוגים האחרים של מינרלים בקבוצת האקסיניט נמצאים בשימוש רק במכירה לאספנים בייחוד המנגן-אקסיניט שיש לו צבע צהוב בולט והיותו פלואורסצנטי בגוון אדום בקרינת על סגול.
מקור ותפוצה

האקסיניט נוצר בהתמרת מגע מטאסומטית ובפגמטיטים. במינסוטה נוצר המנגן-אקסיניט כשעורק פגמטיטי חתר בתצורת ברזל במגע עם גברו.
הפרו-אקסיניט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא פרו-אקסיניט כוללים את סן כריסטוף אן אויסן (St Christophe-en-Oisans) במחוז איזר (Isère) שבחבל רון-אלפ שבצרפת (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); צוקי רוסקומון (Roscommon), ומכרה בוטאלק (Botallack) בקורנוול שבאנגליה; גבישים מפותחים מצוים במרבץ פואיבה, כ-100 ק"מ מצפון מערב לסרנפול שבהרי אורל שברוסיה; ובאגם ניו מלונס (New Melones) מחוז קאלאברס (Calaveras) בקליפורניה שבארצות הברית.
מנגן-אקסיניט ניתן למצוא בסנט אנדראסברג (St. Andreasberg) בהרי הרץ בסקסוניה התחתית שבגרמניה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); בקאליה (Calliagh), כ-8 ק"מ דרומית מערבית למויניהן (Monaghan) שבאירלנד; על הר פו (Monte Pu) במחוז ליגוריה שבאיטליה; ברכס מסבי (Mesabi Range) במחוז סנט לואיס במינסוטה, במכרה מקיני (McKinney) במחוז מיטשל בצפון קרולינה, ובפרנקלין (Franklin) במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי שבארצות הברית; ובמכרה אנאווי במחוז קוצ'י ביפן.
מגנזיו-אקסיניט הוא מינרל נדיר וניתן למצוא אותו במחוז ארושה בטנזניה (המקום בו נתגלה); בלונדון ברידג' (London Bridge) סמוך לקויאנביאן (Queanbeyan), מדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה; ובסמוך ללוניג (Luning) במחוז סנטה פה בנבדה שבארצות הברית.
טינזניט ניתן למצוא בטינזן (Tinzen) שבקנטון גראובינדן שבשווייץ (המקום בו נמצא לראשונה); במכרות קאסינה (Cassagna) וגמבטסה (Gambatesa) בואל גראוויליה (Val Graveglia) סמוך לקיאווארי (Chiavari) בליגוריה שבאיטליה; ובאקאטורה (Akatore) שבניו זילנד.
לקריאה נוספת

Deer, W.A., R.A. Howie, and J. Zussman. (1986). Rock-forming minerals: Volume 1B, Second Edition, Disilicates and ring silicates.
Giovanni B. Andreozzi, Luisa Ottolini, Sergio Lucchesi, Giorgio Graziani and Umberto Russo, Crystal chemistry of the axinite-group minerals: A multi-analytical approach, American Mineralogist; May 2000; v. 85; no. 5-6; p. 698-706
Giovanni B. Andreozzi, Sergio Lucchesi, Giorgio Graziani and Umberto Russo, Site distribution of Fe2+ and Fe3+ in the axinite mineral group: New crystal-chemical formula, American Mineralogist; November 2004; v. 89; no. 11-12; p. 1763-1771
הערות שוליים

1 2 3 4  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph849178 
מבנה הגביש
פרו-אקסיניט מהמחוז האוטונומי צ'וקוטקה שברוסיה
אנטוניו סליירי

| --- | --- |

אנטוניו סליירי
 לידה:  18 באוגוסט 1750 הרפובליקה של ונציה לניאגו (אנ'), ונציה
 פטירה:  7 במאי 1825 (בגיל 74) האימפריה האוסטרית וינה, אוסטריה
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה, האימפריה האוסטרית 
 תקופת הפעילות:  מ-1770 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 מספר יצירות ידוע:  673
 בן או בת זוג:  Therese Helferstorfer 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  מסדר הדרבן המוזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אנטוניו סליירי (באיטלקית: Antonio Salieri;‏ 18 באוגוסט 1750 – 7 במאי 1825) היה מלחין ומנצח איטלקי, אחד המוזיקאים החשובים והמפורסמים של תקופתו.