יוסף קריספל
ביוגרפיה

יוסף קריספל נולד בשנת 1974 ביישוב הקהילתי ורדון, כבנם השני של אליהו ודבורה קריספל. הוא עסק בציור מילדותו המוקדמת והושפע בין השאר מאנדי וורהול, פיקאסו ופאול קליי ומהציירים הישראליים משה גרשוני, דויד ריב ולאה ניקל. בגיל 15 החל ללמוד ב "מושבת האמנויות" שבמצפה רמון, אך השלים את לימודיו בבית הספר התיכון ע"ש "שלאון" בקריית גת. בין השאר, השתלם אצל הצייר המקומי ניצול השואה, מרדכי קרביצקי. קריספל התגייס לגרעין אמנויות בנח"ל, שיועד לקיבוץ נחשון. את שירותו הצבאי השלים במפקדת חילות השדה.
בשנת 1998 החל את לימודיו במחלקה לאמנות בבצלאל (BFA), אותם סיים בהצטיינות בשנת 2000 וזכה בפרס המחלקה לאמנות על הישגיו המיוחדים. בין מוריו נמנו הפסלים נחום טבת וצבי גולדשטיין והציירים עדו בר-אל, יצחק לבנה, יהושע בורקובסקי ולארי אברמסון. במהלך לימודיו לתואר הראשון השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד בבית הספר לאמנויות יפות בליון, צרפת (Ecole National de Beaux Arts de Lion).
בשנת 2002, החל את לימודיו לתואר השני באמנות בבצלאל (MFA), בשיתוף עם האוניברסיטה העברית בירושלים. במהלכם נשלח לתוכנית לימודים לאמנים מצטיינים בבית הספר לאמנות של גלאזגו, סקוטלנד (GSoA). במהלך שהותו שם השתתף בתערוכה "This Is: Private" בגלריה E-merge-D לאמנות עכשווית בגלאזגו. עבודת המאסטר שלו "The Living Dead" עסקה בהגדרת היחסים שבין ציור לצילום. את לימודיו לתואר השני סיים בהצטיינות יתרה.
בשנת 2003 במהלך לימודיו לתואר השני, הציג קריספל את סדרת הציורים "אישונים וליקויים" בתערוכה "הפעם ציור!" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, אותה אצר ד"ר מרטין הנטשל (Dr. Martine Hentschel). באותה שנה הציג גם סדרת ציורים בשם "ארבעת הבנים" בתערוכה "הללויה" בגלריה גורדון בתל אביב, ובתערוכה "כן תעשה לך...", תחיית היהדות באמנות ישראלית עכשווית, שאצר ד"ר גדעון עפרת בזמן לאמנות, מרכז לאמנות ישראלית בתל אביב. עם סיום לימודיו, זכה קריספל במלגת שהות למשך שנה ב-CIUP, Cite Internationale Universitairede Paris. באותה שנה החל ללמד במחלקה לתקשורת חזותית בויצ"ו, המרכז האקדמי לעיצוב שבחיפה.
בשנת 2005 זכה קריספל בפרס האמן הצעיר מטעם משרד החינוך והתרבות, הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו, "האלבום השחור" בגלריה גורדון בתל אביב, בה הוצגו ציורי כלי נשיפה, תוף וקשתות לצד פורטרט המלחין פוצ'יני על ערש מותו, בצבעי שחור לבן מונוכרומטיים. מאוחר יותר באותה שנה, הציג את תערוכת היחיד "הגן", במוזיאון חיפה לאמנות, בה צייר על קירות המוזיאון פסלים ניאוקלאסיים משאטו דה ואנסן שבפריז (Château de Vinccenes).
בשנת 2006 הציג קריספל את תערוכת היחיד "דוּם דוּם דוּם" (Doom Doom Doom) בגלריה גורדון ואת תערוכת היחיד "אני, בוטניקה" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. כמו כן, אצר את התערוכה "רומנטיקנים חסרי תקנה" (*וצעירים חסרי מנוח) בגלריה נגא לאמנות עכשווית בתל אביב. באותה שנה החל ללמד במחלקה לאמנות בבצלאל וכן בבית הספר לאמנות "המדרשה" שבמכללת בית-ברל (עד 2010). בשנה זו גם שימש כמבקר האמנות של מגזין טיים-אאוט (Time-Out) תל אביב למשך שנה.
בשנת 2007 הציג את התערוכה "אלביס" בסדנאות האמנים בתל אביב. הסדרה עסקה בדמותו האלמותית של אלביס, כפי שצייר אותה אנדי וורהול, והתכתבה עם העמדה הציורית של גרהרד ריכטר ביחס לדימוי. באותה שנה, החל לערוך סדרת הופעות בשם ART cover, בהן הזמין אמנים לבצע גרסאות כיסוי של שירים בהופעה חיה מול קהל. הערב הראשון נקרא Art Karaoke והתקיים ברחוב יהודה מרגוזה ביפו. הערב השני (ARTcover II), נעל את הביאנאלה לאמנות בהרצליה בשנת 2009, והתקיים באמפיתיאטרון מוזיאון הרצליה לאמנות. הערב השלישי (ART cover III), התקיים במרכז ענב לתרבות בתל אביב, בשנת 2009.
בשנת 2008 זכה קריספל בפרס רפפורט לצייר ישראלי צעיר מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות. באותה שנה הציג את הסדרה "מטמורפוזות" בתערוכה "זמן אמת, אמנות בישראל 1998–2008" במוזיאון ישראל שבירושלים (אוצרים: אמיתי מנדלסון ואפרת נתן). הסדרה, בת 12 החלקים, הציגה עולם אפוקליפטי, רוויי אלימות וארוס; מעין עננה שחורה שהעלתה באוב דימויים מההיסטוריה של האמנות ומנושאים שעסק בהם קריספל בסדרותיו, ועד לסצנת פינוי היישוב עמונה מאותה השנה.
בשנת 2009 הציג את תערוכת היחיד "רוחות רפאים" במוזיאון תל אביב. בתערוכה הוצגו סצנות ציד ומלחמה, דמויות חיות-מתות (Living Deaths), אורפיאוס כלוא מאחורי מראה, סצנת זעקה מתוך הסרט "תוף הפח" וחיות ניצודות; עולם מסויט שנע בין ערות לשינה, בין חוץ לפנים, יום ולילה. את התערוכה אצר פרופסור מרדכי עומר.
בשנת 2010 הציג את תערוכת היחיד"Display" במוזיאון Palazzo Medici Riccardi בפירנצה שבאיטליה. התערוכה עסקה במיקומו של חפץ האמנות ביחס לחלל התצוגה, בדיוראמות ובוויטרינות, שהחלו להופיע בשלבים מוקדמים ביצירתו של קריספל. באותה שנה הציג את סדרת "התנ"ך" אותה יצר בשנת 2007, בתערוכה "התנ"ך של גוסטב דורה באמנות ישראלית עכשווית" לצד האמנים רפי לביא, מיכל היימן ואתי יעקבי. התערוכה הוצגה בגלריה אוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר באוניברסיטת תל אביב (אוצר: פרופ' מרדכי עומר).
בשנת 2011 הציג קריספל את התערוכה "Killing Time" בגלריה נגא לאמנות עכשווית בתל אביב, בה פרסם את ספר האמן KILLING TIME, חוברת עבת-כרס של רישומי פורנוגרפיה, העוסקים בתיאור המיניות בהווה, במהות האנושית, בה הקלאסיקה שזורה כמבנה-על, ובשאלת המקור (Origin) הנשאלת באורח קבע בעבודתו.
בשנת 2013 הציג את תערוכת היחיד "נמרים" בגלריה נגא לאמנות עכשווית, אשר עסקה בשלוש דמויות רבות פנים: דיוניסוס, פיקאסו ודייוויד בואי. התערוכה העמידה בפני הצופה ציור שמתנהג כשכבת איפור וכמסכה. את הטקסט לתערוכה כתב הצייר יצחק ליבנה.
שנה לאחר מכן הציג את "עור ארכיב" (Archive Skin), אשר הציג בה עבודות על נייר מהשנים 2006–2014 בגלריה נגא לאמנות עכשווית.
בשנים 2015–2016 חל מפנה ביצירתו, ואת הדימויים הרבים שהופיעו בציוריו בשני העשורים הקודמים, החליפו משטחי צבע ודגמים (Patterns) שונים. משטחי הצבע טיפסו על גבי קירות, על גבי משטחים שונים ועל אובייקטים. את התפנית הציג בתערוכת היחיד "מייק אפ" (Makeup), שהוצגה בשנת 2016 בגלריה נגא לאמנות. שנה לאחר מכן הציג את "מונו (הדפסים)" בגלריה הר-אל מדפיסים ומוציאים לאור ביפו, ובה הציג סדרת הדפסים יחידאיים (monotype) ענקי ממדים, אשר עסקו בהפשטה.
בשנת 2018 הציג את "רקע מזרחי" (Oriental Background) - סדרת ציורים שנעשתה כולה באמצעות צבעי ספריי ועסקה בהגדרה של הציור כציפוי וכרקע.
בשנת 2019 התמנה לראש המחלקה לאמנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב.
בשנת 2022 הציג את תערוכת היחיד "עבודה זרה" שאצר האמן ציבי גבע בטרקלין האמנות של עלמא. ואת תערוכת היחיד "מסך שבור" בגלריה כורש בירושלים (אוצרת: ורד חדד). באותה השנה הציג את תערוכת היחיד "שנות נייר: ניירות 1999-2022" במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אוצרת: סמדר קרן.
עבודותיו מצויות ומוצגות באוספים של מוזיאונים רבים ברחבי הארץ והעולם: מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל ירושלים, הכנסת, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון חיפה לאמנות עכשווית, בצלאל, בנק הפועלים, בנק דיסקונט, סות'ביס תל אביב, גלריה גורדון, אוסף בנו כלב, אוסף גיל וחנינה ברנדס, אוסף סרג' תירוש, אוספים פרטיים בארץ ואוספים פרטיים בחו"ל.