טום סטופארד
יצירותיו > תיאטרון

מחזותיו של סטופארד עוסקים בנושאים פילוסופיים תוך תצוגת שנינות מילולית והומור חזותי. המורכבות הלשונית של יצירותיו יחד עם השימוש בלשון נופל על לשון, בדיחות, רמיזות, ומשחקי מילים אחרים היא מאפיין עיקרי של עבודתו. ברבים ממחזותיו העלילה מתרחשת במהלך כמה תקופות.
"רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" (1966) הוא אחד המחזות הידועים ביותר של סטופארד – מחזה קומי שבו מלוהקות שתיים מהדמויות השוליות במחזה "המלט" כגיבורים הראשיים, אבל יחד עם אותו חוסר יכולת להשפיע על עולמם או על הנסיבות החיצוניות בדיוק כפי שהם מוצגים במחזה המקורי של ויליאם שייקספיר. באופן דומה ממוזער תפקידו של המלט במונחים של זמן במה או שורות שנאמרות על ידו, אבל הגיבורים נסחפים בשובל מעשיו אל עבר סופם הבלתי נמנע. במקום לעצב את המאורעות הם מעבירים את הזמן במשחקי מילים שנונים ובהרהורים על מר גורלם. המחזה דומה למחזה האבסורדי "מחכים לגודו" של סמואל בקט, בייחוד בחוסר התכלית של הדמויות העיקריות ובאי ההבנה של מצבם.
"היכנס כאדם חופשי" (1968) בוחן את עולמו של מספר המשלים, שלקראת סופו מתמוטט אל קרקע המציאות של חיים שגרתיים וחסרי תכלית. המחזה נכתב על בסיס מחזה טלוויזיה משנת 1963 "ללכת על המים" והועלה לראשונה על הבמה ב-28 במרץ 1968 עם מייקל הורדרן בתפקיד הראשי.
"אינספקטור האונד האמיתי" (1968) משרטט שתי דמויות של מבקרי תיאטרון הצופים במחזה של תעלומת רצח באחוזה, ואחר כך נעשים מעורבים בעלילה עקב תאונה. הצופה רואה מחזה בתוך מחזה. במגע סטופארדי אופייני הוא ביסס את סיפור המתח, שבו צופים המבקרים, על עלילת המחזה "מלכודת העכברים" של אגתה כריסטי כשהוא יודע היטב שמפיקי מחזה זה (שעדיין מוצג בווסט אנד של לונדון) לא יוכלו להתלונן מבלי למשוך תשומת לב לעובדה שאותה הם רוצים להסתיר יותר מכל, שהמחזה של סטופארד (ואפילו שם המחזה בלבד) חושף את הסיום "המפתיע" של ההצגה שלהם.
"לאחר מגריט" (1970) הוא מחזה סוריאליסטי הממקם את דמויותיו תוך שימוש באמצעים הגיוניים לחלוטין, בתוך סיטואציות ההולמות ציורים של רנה מגריט. במחזה מופיעים בעל ואישה שהם צמד רקדנים, האם המבולבלת משהו של אחד מהם, בלש בשם פוט, ושוטר בשם הולמס. סטופארד ציין שמחזה זה מבוצע לעיתים קרובות בקטע נלווה ל"אינספקטור האונד האמיתי".
"Jumpers" – בוחן את תחום הפילוסופיה באקדמיה, כשהוא משווה אותו לתצוגת התעמלות תחרותית ברמה גבוהה. המחזה מעלה את השאלות כדוגמת: "מה אנחנו יודעים?" ו"מהיכן מגיעים ערכים?" הרקע למחזה היא מציאות חליפית בה נוחתים אסטרונאוטים בריטים על הירח ו"ליברלים רדיקליים" (כלומר, קומוניסטים) השתלטו על הממשלה הבריטית.
"אמן יורד במדרגות" (1972) - מחקה את הסגנון הקוביסטי של מרסל דושאן בציור "עירום יורד במדרגות" שעל שמו קרוי המחזה. הסצנות המתחלפות בין 1914 ל-1972, וכמה שנים נוספות, מתמקדות בקבוצה של שלושה אמנים חברי תנועות האוונגרד של תחילת המאה ה-20. אומנם כיום הם זקנים, אבל האמנים עדיין עורכים ניסויים בסגנונותיהם. העימות מתרחש כאשר אחד מהם נופל (או נדחף) במורד המדרגות. המחזה, שנועד במקור לרדיו, הופך לסוג של תעלומת רצח.
"נולד אתמול" (1973) – מחזה מאת גרסון קנין (Garson Kanin). סטופארד היה הבמאי בהצגה זו שהועלתה בתיאטרון גריניץ', לונדון. את תפקיד בילי דאון שיחקה לין רדגרייב. זה היה הניסיון הראשון והאחרון של סטופארד כבמאי.
"Travesties"‏ (1974) היא פרודיה על המחזה "חשיבותה של רצינות" של אוסקר ויילד. המחזה מתחיל מהעובדה שטריסטן צארה, ולדימיר לנין וג'יימס ג'ויס היו כולם ביחד בציריך שבשווייץ ב-1917 (למעשה הם היו שם בזמנים שונים, אבל סטופארד עוקף בעיה זו באמצעות סיפור העלילה בעזרת הזיכרון של אדם מבולבל, הנרי קר – מכאן שהעובדות מתערבבות בעלילת המחזה "חשיבותה של רצינות", שקר השתתף בו פעם).
"כביסה מלוכלכת וארץ-שנתגלתה-מחדש" (1976) מחברת שני מחזות בני מערכה אחת שנכתבו על מנת לחגוג את קבלת האזרחות הבריטית של אד ברמן, מייסד התיאטרון הלונדוני "תיאטרון כמעט חופשי", שבו הועלה המחזה על הבמה לראשונה ב-6 באפריל 1976 כחלק מעונת התיאטרון, ושהשתתפה בחגיגות המאתיים שנה לארצות הברית. המחזה הוא פארסה המתארת ועדה מיוחדת של בית הנבחרים הבריטי שמונתה לחקור דוחות שקבוצה גדולה של חברי פרלמנט קיימה יחסי מין עם אישה אחת. המחזה מכיל פרשנות מרומזת על הממשלה, דרכי פעולתה, חבריה, ויחסם לעיתונות ולציבור. "ארץ-שנתגלתה-מחדש" הוא קטע ביניים קצר שבו שני פקידי ממשלה מנסים להחליט האם לאשר אזרחות בריטית לאמריקני אקסצנטרי (המבוסס על ברמן) ומכיל רפסודיה דמיונית על ארצות הברית.
"כל ילד טוב זקוק לחסד" (1977) – נכתב על פי בקשתו של אנדרה פרווין וקיבל השראה ממפגש עם גולה רוסי בשם "ויקטור פיינברג". במחזה משתתפים צוות שחקנים קטן ותזמורת מלאה. תפקיד התזמורת אינו רק לנגן את הליווי המוזיקלי לאורך המחזה, אלא היא מהווה גם חלק חיוני בעלילה. המחזה עוסק במתנגד למשטר מדכא (בלא ספק נועד לרמז על מדינה בשלטון סובייטי) שנכלא בבית חולים פסיכיאטרי, שממנו לא ישוחרר עד שיודה שהצהרותיו כנגד הממשלה נגרמו בשל מחלה פסיכאטרית (שאיננה קיימת).
"לילה ויום" (1978) הוא מחזה על עיתונות. עלילת המחזה מתרחשת במדינה אפריקנית דמיונית הנשלטת על ידי הרודן "מגיבה". עלילת הסיפור עוסקת ביחסים בין שני כתבים בריטים וצלם בריטי למשפחתו של בעל מכרות בריטי בתקופה של מהומות במדינה. התוכניה של ההצגה בתיאטרון בשיקגו ב-1996 טוענת שהמחזה מבוסס על הרומן "סקופ" של איוולין וו משנת 1938.
"המלט בשפת דוג, מקבת של קאהוט" (1979) – הם שני מחזות. ב"המלט בשפת דוג" השחקנים מדברים בשפה הקרויה דוג (Dogg), המכילה מילים רגילות באנגלית אבל שמשמעותן שונה לחלוטין מהמקובל. שלושה תלמידי בית ספר עורכים חזרות על המחזה "המלט" באנגלית, שעבורם היא שפה זרה. את "מקבת של קאהוט" נוהגים להציג יחד עם "המלט בשפת דוג" ובו מוצג ביצוע מקוצר של "מקבת'" תחת עיניו הפקוחות של שוטר חשאי החושד בשחקנים בחתירה כנגד המדינה. מחזה זה קיבל השראה ממאורעות אמיתיים בצ'כיה מולדתו. הסופר והדיסידנט פבל קוהוט נהג להציג בסלונים של בתי מגורים עיבוד למקבת' בעזרת להקת תיאטרון שייסד.
"המלט ב-15 דקות" (1979) – כל המחזה המלט ב-15 דקות בלבד. תמצית מתוך "המלט בשפת דוג", נוהגים לעיתים להציגו ולהדפיסו בנפרד.
"ארץ לא נודעת" הוא עיבוד של "Das Weite Land" של המחזאי האוסטרי ארתור שניצלר.
"On the Razzle"‏ (1981) – הוא פארסה קומית המבוססת על "Einen Jux will er sich machen", מחזה מהמאה ה-19 של המחזאי האוסטרי יוהאן נסטרוי, מחזה זה הוא גם המקור למחזות "הסוחר מיונקרס" ו"השדכנית" של המחזאי האמריקני תורנטון ויילדר והמחזמר הלו, דולי!.
"הדבר האמיתי" (1982) – בוחן נושאי אהבה ואמונים ועושה שימוש נרחב במחזה בתוך מחזה.
"חצייה קשה" (1984) מבוסס על פארסה קלאסית של מולנר ומתרחש על סיפון ספינה כששני מחזאים נאבקים לסיים קומדיה מוזיקלית ולערוך לה חזרות בטרם יעגנו בניו יורק. המחזה מכיל התייחסויות לקומדיות מוזיקליות מפורסמות כגון אלו שהופקו על ידי גילברט וסאליבן.
"אהבהבים" (1986) – עיבוד של המחזה Liebelei של ארתור שניצלר המתרחש בווינה של שלהי המאה ה-19. המחזה מתאר אדם שלומד שחיים של אהבה הדדית פשוטה טובים יותר מאלו של "החיים הטובים". הוא לומד זאת רק בימיו האחרונים בטרם מת בדו-קרב.
"האפגוד" (1988) – מערב בין נושאים של ריגול למכניקת הקוונטים, בייחוד בוחן את הרעיון שבשני התחומים, צפייה במאורע משנה את טבעו של המאורע. המחזה גם משווה ביו האופי הדואלי של האור (בכך שהוא גם גלים וגם חלקיקים) לבין סוכן כפול שאינו בטוח עבור איזה צד הוא באמת עובד.
"ארקדיה" (1993) – מתחלף בין צמד של חוקרים מתקופתנו החוקרים תעלומה ספרותית מתחילת המאה ה-19 לבין תקרית אמיתית שהם חוקרים. המחזה נוגע במתמטיקה, תרמודינמיקה, ספרות ועיצוב נוף כשהוא בוחן את החיפוש אחר הידע.
"הדיו ההודית" (1995) – מבוסס על תסכית הרדיו של סטופארד "במצב הטבעי" (או גם "במדינת הילידים"), ובוחן את השלטון הבריטי בהודו משני הצדדים.
"המצאת האהבה" (1997) – חוקר את חייו ומותו של המשורר והקלסיקון, איש אוניברסיטת אוקספורד, אלפרד אדוארד האוסמן, בייחוד את אהבתו ההומוסקסואלית המודחקת לידידו מוז ג'קסון, כשהוא מעמת בין האוסמן לבין הקלון הציבורי שהיה מנת חלקו של אוסקר ויילד.
"חוף אוטופיה" (2002) – הוא טרילוגיה על מקורות השמאל הרדיקלי ברוסיה של המאה ה-19. הדמויות המרכזיות בעלילה הם מיכאיל בקונין, ויסריון בלינסקי ואלכסנדר הרצן. העבודה כוללת שלוש מחזות: "מסע", "שבר ספינה" ו"הצלה".
"רוק'נרול" (2006) – משתרע בין השנים 1968 ל-1990 ומציג פרספקטיבה כפולה, של פראג – מקום בו להקת רוק'נרול הופכת לסמל להתנגדות למשטר הקומוניסטי, ושל קיימברידג' – מקום בו האמיתות של אהבה ומוות מעצבים את חייהם של שלושה דורות במשפחה של פילוסוף מרקסיסטי. סטופארד שם בפיה של הדמות מקס מורו לא מעט שורות הקשורות לפאי דגים, כנראה צורה של הקנטה של השחקן בראיין קוקס (ששיחק את תפקיד מורו בהופעות הראשונות) בהקשר לפרסומת מביכה בטלוויזיה שעשה שנים רבות לפני כן עבור פאי הדגים של יאנג. ההצגה הראשונה הייתה הצגה מקדימה ב-3 ביוני 2006 בתיאטרון רויאל קורט. המחזה היה תוספת שנויה במחלוקת לעונה ה-50 של הרויאל קורט, בשל הנטייה השמאלנית של רוב העבודה של הרויאל קורט והאופי האנטי-קומוניסטי של רוב העבודה של סטופארד (כולל רוק'נרול).
"הנרי הרביעי" מחזה שנכתב על ידי לואיג'י פיראנדלו באיטלקית. התרגום של סטופארד צוין לשבח בשל הדיאלוג הקולח שלו.
"הבעיה הקשה" (2015) – מחזה על סטודנט המנסה לחקור את הבעיה של הסוביקטיביות של התודעה.
"לאופולד-שטאט" (2020) – קורותיה של משפחה יהודית-וינאית מתבוללת שמוצאה מן המזרח, משך שלושה דורות. המחזה נפתח בחג המולד 1899, נמשך דרך התמוטטות האימפריה, האנשלוס והשואה, ומסתיים ב-1955.