stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרטת בצרה
מיקום ומבנה האנדרטה

האנדרטה נחנכה בשנת 1929. מיקומה המקורי היה על גבי רציף לחופו המערבי של נהר שט אל-ערב בבסיס ימי בעיר מאקיל, כ-8 קילומטרים מצפון לבצרה. בשנת 1997, כנראה עקב טבעו הרגיש של מיקומה, הועברה האנדרטה על ידי השלטונות העיראקיים למיקום חדש. ההעברה, שבמסגרתה פורקה האנדרטה והורכבה מחדש בשלמותה, הייתה כרוכה במאמץ רב ובהשקעת אמצעים גדולים. מקומה החדש של האנדרטה הוא כ-32 קילומטרים מבצרה, בשטח מדברי בצד הדרך שבין בצרה לבין העיר נאסיריה, בליבו של אזור שהיה שדה קרב גדול במהלך מלחמת המפרץ.
האנדרטה בנויה מאבן חול אדמדמה ומלווחה. חלקה העיקרי הוא אכסדרת עמודים באורך של 75 מטרים. בשני קצותיה של האכסדרה ובניצב להם ניצבות שתי אכסדרות נוספות באורך של כ-14 מטר כל אחת. באכסדרות משולבים עשרה מגדלים נמוכים בעלי כיפות מרובעות. במרכז האכסדרה הארוכה היא בולטת כלפי גב האנדרטה בתבנית של חצי משושה. במרכזו של המשטח שלפני המבלט ניצב אובליסק אבן בעל בסיס מרובע, שעליו חרותה הכתובת "1914-1921". אל קירות האכסדרות צמודים 69 לוחות הנושאים את שמות הנעדרים.
האנדרטה היא מן הגדולות באנדרטאות לנעדרי האימפריה הבריטית שהוקמו בעקבות מלחמת העולם הראשונה, והיחידה שהוקמה לציון המערכה במסופוטמיה. היא מנציחה את שמותיהם של 33 אלף חיילים הודים וכ-7,000 בריטים, שנפלו בקרבות עם חיילי האימפריה העות'מאנית.
הטיפול באנדרטה

האנדרטה הוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. בשל הנסיבות הפוליטיות והביטחוניות בעיראק התקשתה הוועדה במהלך שנות התשעים לתחזק את בתי הקברות הצבאיים והאנדרטאות שבטיפולה שם, והגישה של הציבור אליהם הייתה מוגבלת. על כן נרשמו שמות הנופלים והנעדרים המונצחים בהם ובכלל זה על גבי האנדרטה בשני כרכים, המוצגים לציבור במטה הראשי של הוועדה בבריטניה.
לאחר פרוץ מלחמת עיראק נמצאה האנדרטה בקרבת השטח שבשליטת הכוחות הבריטיים בעיראק, ותוכנן לקיים בה טקסי זיכרון בימי הזיכרון של בריטניה בהשתתפות חייליה המוצבים בעיראק. כמו כן תוכנן לערוך בה שיפוץ.
ראו גם

אנדרטת הליס
לקריאה נוספת

Philip Longworth (1985), The unending vigil, London: Leo Cooper.
Edwin Gibson, G. Kingsley Ward, Courage remembered: the story behind the construction and maintenance of the Commonwealth's military cemeteries and memorials of the wars of 1914-1918 and 1939-1945, London: H.M.S.O., 1995.
אכילת בשר ביהדות

אודות אכילת בשר ביהדות קיימות הלכות שונות ביניהן לאיסור, להיתר, ואף למצווה. מבחינה הלכתית עקרונית, פעולת הפסקת חייו של בעל-חיים (למעט דגים וחגבים) מותרת לצורך אכילה על ידי שחיטה, ובמקרים מסוימים הדבר חובה ומצווה. שני התחומים בהם עוסקת ההלכה בעניין זה הם הקורבנות והכשרות.
קורבנות

הבאת הקורבנות הייתה מרכיב עיקרי בפעולת בית המקדש. מרבית הקורבנות היו בשר בעלי חיים, מהם שנשרפו כליל, מהם שנאכלו על ידי הכהנים בבית המקדש, ומהם שנאכלו על ידי מביא הקורבן.
מצוות הקורבנות תופסות חלק נכבד מן ההלכה היהודית. רוב פירוט דיני הקורבנות לסוגיהם נמצא בתורה בספר ויקרא, ובמידה פחותה גם בספרים שמות במדבר ודברים. בנביאים מופיעים דיני כהונה וקורבנות גם בספר יחזקאל. במשנה ולאחריה בתלמוד הבבלי הוקדש לדיני הקורבנות אחד מששת סדרי המשנה, הוא סדר קודשים. על פי מניינו של הרמב"ם, 142 מצוות מבין תרי"ג המצוות שבתורה עוסקות בנושא הקורבנות.
כשרות הבשר

בהלכה קיימת מערכת כללים וחוקים מסועפת באשר לכשרות הבשר. מערכת זו מבוססת על רשימת בעלי החיים המותרים והאסורים באכילה, המופיעה בתורה (ספר ויקרא, פרק י"א, וספר דברים, פרק י"ד). בנוסף לקביעת בעלי החיים המותרים באכילה, נקבעו כללים על אופן הכנתם לאכילה, החל משלב השחיטה.
שמחה בבשר

במקור, אכילת בשר קרבנות מהווה גורם לשמחה.
רבי יהודה בן בתירא אומר בזמן שבית המקדש קיים אין שמחה אלא בבשר שנאמר (דברים, כ"ז) "וזבחת שלמים ואכלת שם ושמחת לפני ה' אלהיך" ועכשיו שאין בית המקדש קיים אין שמחה אלא ביין
עם זאת, גם אכילה רגילה של בשר, יש בה מן השמחה, ולפיכך נפסק שבזמנים ששיש צורך להרבות בשמחה, כגון ימים טובים, מצווה ואף חובה לאכול בשר על פי חלק מהפוסקים. ובימים מסוימים, כגון שבת הדבר רצוי. בזמנים שיש להמעיט בשמחה ואף להצטער, כגון בתשעת הימים שקודמים לתשעה באב, נהוג שלא לאכול בשר.
מקרים של משיכה אסורה לבשר

אכילת בשר בהמה נאסרה לעיתים, כאשר הזמן או אופן האכילה איננה כשורה, וכך למשל נאסר אכילת בשר לפני קבורת המת, משום שהאונן צריך להיות טרוד בקבורת המת, ולא לעסוק בדברים אחרים המונעים זאת, (תוספות למועד קטן כג ע"ב דיבור המתחיל ואינו). מצווה נוספת הקשורה באכילת בשר, מופיעה בדין בן סורר ומורה, לפיה בן זה מתחייב במוות רק כאשר גנב מאביו כסף קנה ואכל בשר ויין:
מאימתי חייב משיאכל תרטימר בשר וישתה חצי לוג יין האיטלקי
בתלמוד זיהו את המשיכה בגיל צעיר ליין ולבשר אם הוא טרי ונשחט באותו יום, כעדות לאדם שללא ספק יהיה מסוכן לחברה, מכיוון שאדם הנמשך בגיל צעיר אחרי בשר ויין עד כדי כך שגנב מהוריו כסף לצורך כך, ומכיוון שאכילת בשר מושכת וגורמת לאדם להוסיף ולאכול בשר בקביעות, הוא בוודאי ימשיך במנהגו הרע ובסופו של דבר יעמוד על פרשת דרכים וילסטם את הבריות כדי לאכול בשר, ולכן התורה מצווה להורגו בקטנותו.
בשר לפני ואחרי המבול > קורבנות בראשית הימים

יש בקרב חז"ל שטענו שכבר אדם הראשון הקריב קורבן מן החי. גם על הבל, בנו של אדם הראשון נכתב בתורה שהקריב קורבן מן החי, וקורבנו אף היה מובחר יותר מהקורבן הצמחי של קין: ”וַיְהִי מִקֵּץ יָמִים וַיָּבֵא קַיִן מִפְּרִי הָאֲדָמָה מִנְחָה לַה'. וְהֶבֶל הֵבִיא גַם הוּא מִבְּכֹרוֹת צֹאנוֹ וּמֵחֶלְבֵהֶן וַיִּשַׁע ה' אֶל הֶבֶל וְאֶל מִנְחָתוֹ. וְאֶל קַיִן וְאֶל מִנְחָתוֹ לֹא שָׁעָה וַיִּחַר לְקַיִן מְאֹד וַיִּפְּלוּ פָּנָיו” (ספר בראשית, פרק ד', פסוקים ג'-ה'). יש מהפרשנים המסבירים את הסתירה לכאורה המוצגת כאן בכך שמה שנאסר על האדם זה דווקא אכילת בשר, אולם שימוש בבעלי חיים לצרכים אחרים כמו לשם קורבן לאלוהים - לא נאסר, ועל פי היהדות המסורתית אף רצוי להשתמש בהם לצורך שימושים אלו. לפי אחת הדעות, גם במהלך הנדודים במדבר נאסר על בני ישראל לאכול "בשר תאוה" והותר להם בשר קורבנות בלבד.
אכילת בשר לאחר חורבן הבית

לאחר חורבן בית המקדש השני היו פרושים שרצו בעקבות הצער על החורבן להפסיק לאכול בשר, אמנם חכמי ישראל התנגדו לכך. וכך מובא בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא (דף ס ע"ב):
ת"ר כשחרב הבית בשניה רבו פרושין בישראל שלא לאכול בשר ושלא לשתות יין נטפל להן ר' יהושע אמר להן בני מפני מה אי אתם אוכלין בשר ואין אתם שותין יין אמרו לו נאכל בשר שממנו מקריבין על גבי מזבח ועכשיו בטל נשתה יין שמנסכין על גבי המזבח ועכשיו בטל אמר להם א"כ לחם לא נאכל שכבר בטלו מנחות אפשר בפירות פירות לא נאכל שכבר בטלו בכורים אפשר בפירות אחרים מים לא נשתה שכבר בטל ניסוך המים שתקו אמר להן בני בואו ואומר לכם שלא להתאבל כל עיקר אי אפשר שכבר נגזרה גזרה ולהתאבל יותר מדאי אי אפשר שאין גוזרין גזירה על הצבור אא"כ רוב צבור יכולין לעמוד בה דכתיב במארה אתם נארים ואותי אתם קובעים הגוי כולו אלא כך אמרו חכמים סד אדם את ביתו בסיד ומשייר בו דבר מועט וכמה אמר רב יוסף אמה על אמה.
אכילת בשר מבחינה מוסרית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא דן בגישות וקבוצות שונות כמעט בלי מקורות ובלי להסביר באילו קבוצות או הוגים מדובר, אם בכלל.
הגישות ההגותיות השונות התייחסו למכלול מרכיבים באכילת בשר, במקורו, בהשפעתו ובפן המוסרי שיש בו. הגישה המסורתית לא מזהה כל בעיה מוסרית, בכך שהבשר מגיע בעקבות מותו של יצור חי. גישה זו התבססה על כך שהיהדות מתירה ואף מחייבת קיום קורבנות, מחייבת לעיתים אכילת בשר לצורכי שמחה ובכלל.
הטענה ההגותית שהצטרפה לכך ראתה את האדם כמרכז הבריאה, כפי המצטייר בסיפור הבריאה בספר בראשית, ואת הסובב אותו כדברים שנועדו לצורכו; לכן גם בעלי החיים נועדו לצורך האדם, ובתוך כך אף אכילת בשרם. גישה זו אף כופרת לעיתים במוסריות של אלו הנמנעים לאכול בשר מטעמים שונים (צמחונות) נגד רשותו של בורא העולם שהוא מקור המוסר והצדק על פי תפיסת היהדות, היו שהוסיפו לטעון שגם צמחים מהווים גורם חי, ברמה מסוימת, ותלישתו לצורך אכילה אף היא מהווה רצח. ומכיוון שעל ידי כך נוצרת בעיה קיומית שכן כאשר אדם אינו מתבסס באכילה על הצומח או על החי, ימות. לכן גורסים בעלי תפיסה זו, ששרשרת המזון, היא דבר טבעי, ומוסרי, וניסיונות להתכחש להם אינם אמיתיים.
אך המצדדים בדעה הטבעונית אומרים שטענה זו אין לה שום בסיס מדעי שכן לצומח אין מערכת עצבים וחישה ולא נגרם שום צער פיזי בתלישתו, יתרה מכך - צמחים ופירות רבים זקוקים לבעלי חיים שיתלשו אותם וכך יעבירו הלאה את זרעיהם כדי שהפרי יתרבה, וכן כל פרי בשל נושר מעצמו מהעץ; כך שוודאי אין צער לעץ בלקיחתו.
עם זאת קיימות קבוצות ביהדות שהתרפקו על מניעת האכילה של בשר לפני המבול כמתואר בתורה, ואף את החזון לשוב לתקופה זו. בעלי גישה זו התנגדו לאכילת בשר וראו בו פעילות לא מוסרית. הם צירפו לטענתם את ההלכות הנוגעות לצער בעלי חיים, והלכות נוספות. את ההיתר ההלכתי לאכילת בשר הם ראו, בעקבות הרב אברהם יצחק הכהן קוק, כהיתר זמני שיתבטל בעתיד.
הכנת הבשר

דיני הכשרות מגדירים בדקדקנות את דרך השחיטה המותרת. מספר פרשנים שאפו לציין ולהסביר את הזווית המוסרית בקביעה ההלכתית ביחס לשחיטה, ושיערו שזו הדרך הגורמת את הסבל הקטן ביותר לבעל-החיים.
ראו גם

צמחונות
צמחונות וטבעונות ביהדות
חזון הצמחונות והשלום
צער בעלי חיים (יהדות)
לקריאה נוספת

Prof. Richard H. Schwartz, Judaism and Vegetarianism, Lantern Books, 2001
הערות שוליים

↑  ספר יחזקאל, פרק מ' - פרק מ"ח
↑  בפתיחתו לספרי "עבודה" ו"קורבנות" במשנה תורה.
↑  בבלי, חגיגה ח ע"ב; רמב"ם חגיגה ב, י'
↑  רמב"ם, פירוש המשנה, נדרים, ו ,ט; משנה ברורה,תקכ"ט, סעיף ג
↑  2=רמב"ם, שבת ל, י; שו"ע הרב, או"ח,סימן רמב ס"ב
↑  לרוב העדות
↑  בבלי, תענית כו ע"א
↑  פירוש התוספות, דף נ"ו עמ' ב, פירוש לתלמוד בבלי, .
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף נ"ט, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף פ"ד, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, קידושין פ"ב ע"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ח', עמוד א'
↑  ספר העיקרים לרבי יוסף אלבו, פרשת קין והבל, (ג, טו) - אתר "דעת"
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אמיל בארה

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1870 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 במרץ 1943 (בגיל 72) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Emil Barach 
 
אמיל בארה (במקור באראך - Barach, בהונגרית: Baré Emil; וינה, 8 בספטמבר 1870 – בודפשט, 29 במרץ 1943) היה כנר וירטואוז ומורה, פרופסור למוזיקה. הוא ניגן את כינור הסולו בביצוע המלא הראשון של יצירת המלחין בלה ברטוק "שני דיוקנאות".
ביוגרפיה

אמיל באראך נולד במשפחה יהודית-הונגרית כבנם של זיגמונד ברך (1842–?), רופא יליד באצ'קה טופולה (אז ממלכת הונגריה כיום בסרביה), ושל רוזה גוטלוב (1841–1913) ילידת מורביה, שהייתה מחנכת וסופרת תחת השם הבדוי ד"ר מריה לאַבֵרָה. אמיל בארה שינה את שמו לבארה כשהיה בן שש עשרה.
אמיל בארה היה תלמידו של יוזף הלמסברגר הבן בקונסרבטוריון של Gesellschaft der Musikfreunde בווינה, ולאחר מכן המשיך את הכשרתו אצל לאמבר מסאר (אנ') בקונסרבטואר של פריז.
בפריז הוא ניגן בתזמורת למורו (אנ'), בתזמורות של האופרה הגדולה ובתיאטראות הזמר הגרמניים, ובין 1897 לבין 1902 הוא היה "סגן הקונצרטמאסטר" של התזמורת הסימפונית של שיקגו. הוא הגיע לבודפשט לאחר שהותו בארצות הברית. ב-1903 הפך לקונצרטמאסטר (כנר ראשי) של תזמורת בית האופרה של בודפשט ולמורה ב"מוזיקה לאומית". ב-24 ביוני 1906, בבודפשט, נשא את אמה ראדו, בתם של וילמוש ראדו ושל רגינה גולדשטיין, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים. ב-20 באפריל 1916, שני הפרקים של "שני דיוקנאות" של ברטוק בוצעו לראשונה בסולו הכינור שלו, בניצוחו של אישטוואן שטרסר ובהשתתפות תזמורת האופרה. (החלק הראשון הוצג כבר ב-1911 על ידי אימרה ואלדבאואר) ב-1919, הוא המיר את דתו היהודית לדת הקתולית.
חברותו באופרה הסתיימה ב-1933 לאחר שלושה עשורים, הוא לימד ב"מוזיקה לאומית" כפרופסור לכינור עד 1935. תלמידו המפורסם ביותר היה ליקו אמאר.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי
לקסיקון התיאטרון ההונגרי
בנצה סאבולצ'י – אלדאר טוט : לקסיקון מוזיקה. עורך ראשי: דנש ברטה. בודפשט, 1965. הוצאת מוזיקה.
אילן היוחסין שלו באתר geni.com
הערות שוליים

↑  "Österreich, Niederösterreich, Wien, Matriken der Israelitischen Kultusgemeinde, 1784-1911," images, FamilySearch (https://familysearch.org/pal:/MM9.3.1/TH-1942-25797-4760-26?cc=2028320&wc=MMGD-K12 : hozzáférés 2014. november 16.), 15. Bezirk (Fünfhaus-Sechshaus) > Geburtsbücher > Geburtsbuch 1868-1892 > image 35 of 435; Bécs Város és Tartomány Levéltára, Bécs.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VI. ker. állami halotti akv. 307/1943. folyószáma alatt.
↑  "Frauen in Bewegung 1848–1938". אורכב מ-המקור ב-2014-11-29. נבדק ב-2014-11-16.
↑  Staudacher, Anna L.: „… meldet den Austritt aus dem mosaischen Glauben". Frankfurt am Main, 2009. Peter Lang מסת"ב 9783631558324
↑  Musicians of the Chicago Symphony Orchestra from 1891 – today
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VI. ker. állami házassági akv. 736/1906. folyószáma alatt.
↑  www.musicologie.org
↑  A budapest-belvárosi plébánia hiv. 1702/1919. sz. áttérési bizonyítványa szerint.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9783 4108  VIAF: 144805519   WorldCat (עם VIAF): 144805519
אלישע גלזר

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1912 רחובות, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  22 ביולי 2004 (בגיל 91) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  רחובות 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אלישע גלזר (22 באוקטובר 1912 - 22 ביולי 2004) היה סופר ישראלי, ספורטאי המכביה הראשונה ומראשוני רחובות.
תולדות חייו

נולד ברחובות כבן הזקונים למשפחה בת תשעה ילדים. בגיל שלוש למד בחדר ואחרי כן למד בבית הספר העממי (סמילנסקי) עד שנת 1927.
עקב המצב הכלכלי הקשה ששרר בבית נאלץ לצאת לעבודה בגיל 15. גלזר עבד אצל גיסו, אשר אבסיאן, שגם הדריך ולימד אותו את עבודת המכונאות - השניים עבדו בהתקנת משאבות מים בבארות. בעבודה זו נפצע גלזר - אצבע בידו השמאלית נכרתה לאחר שנפל עליה צינור מגובה 40 מטר אל תוך הבאר בה עבד.
אלישע היה ספורטאי מנעוריו, בתחומי אתלטיקה מגוונים: הדיפת כדור ברזל, זריקת דיסקוס, קפיצה במוט וריצות למרחקים קצרים (עד 400 מטר). אלישע השתתף במכביה הראשונה, בה ייצג את "מכבי רחובות".
מצעירותו אהב גלזר לכתוב סיפורים והוציא לאור ספרי ילדים ומבוגרים, ביניהם הסדרה "הרפתקאות רפי בצוללת" ו-"קפטן דייוויס הבוקניר היהודי".
בשנת 1935 ביום הולדתו נשא לאשה את יהודית - ספורטאית חלוצה שעלתה לארץ ב-1934 מפולין במסגרת עליית גורדוניה. נולדו להם בן ובת, עדה וארנון.
בתקופת שלטון הבריטים עבד במכונאות במחנות הצבא ואחר בתור מכבשן בכבישים. לאחר מכן עבד עד ליציאתו לגמלאות בתור עובד צה"ל כמומחה בהתקנת גנרטורים בבונקרים.
אלישע המשיך לכתוב ספרים - בין השאר באמצעות מחשב, בו למד להשתמש כשהיה מעל לגיל 85. אלישע כתב עד יום חייו האחרון.
יצירותיו

ספריו של אלישע גלזר - בעיקר ספרי המבוגרים ובמידה מסוימת גם ספרי הילדים - מתאפיינים בהתרחשות במקום ובזמן המובאים בפירוט רב בספרים - בעיקר לאורך המאה ה-20 וכן בימי בית ראשון ושני (זמנים בהיסטוריית העם היהודי בהם התעניין).
מספריו > ספרי ילדים

הרפתקאות רפי בצוללת (הרפתקאות)
הרפתקאות רפי בצוללת מנוע (הרפתקאות)
הרפתקאות רפי באוקיינוס האטלנטי (הרפתקאות)
הרפתקאות רפי באוקיינוס השקט (הרפתקאות)
קפטן דייוויס הבוקניר היהודי (רומן היסטורי)
מסע הפלאים בין הכוכבים (מדע בדיוני)
דודו ודיקלה בשבי המיצרי (הרפתקאות)
מריוס ובר-כוכבא (רומן היסטורי)
מספריו > ספרי מבוגרים

ימי אטלנטיס האחרונים (בדיוני)
אלכס לונדקוויסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באפריל 1972 (בן 52) סטוקהולם, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 
אלכס לונדקוויסט (בשוודית: Alex Lundqvist; נולד ב-14 באפריל 1972) הוא דוגמן שוודי.
חייו

לונדקוויסט נולד בסטוקהולם והחל לדגמן בשנת 1996 שנפגש עם צלם האופנה ברוס וובר. הוא הופיע בקמפיין של ורסצ'ה והוביל את הקמפיין של קארל לאגרפלד באירופה ואת הקמפיין של חברת הביגוד "Guess" בארצות הברית ביחד עם הדוגמנית לטיסיה קסטה. הוא הופיע במגזינים GQ, פלייגרל, ווג וElle.
הוא עבד עבור מספר מעצבים בניו יורק ונחשב לאחד הדוגמנים המובילים בעולם. ב-1995 התראיין לתוכנית האופנה של MTV "בית הסגנון" (House of Style).
ב-2002 שיחק בסרט הטלוויזיה הצרפתי "Total Romance" ובסרט ההמשך שלו. ב-2007 הופיע בקליף לשיר "Clumsy" של פרגי.
הערות שוליים

↑  Alex Lundqvist - Model, MODELS.com
↑  Alex Lundqvist - Fashion Supermodels - The Fashion eZine, fashion.lilithezine.com
↑  alex lundqvist gör comeback, Daniel Lindström, ‏2007-10-24 (בשוודית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסקל

ערך זה עוסק בעיר בארגנטינה. אם התכוונתם לנזיר יהודי שפעל באתיופיה במאה ה-15, ראו .
| --- | --- |
קטר הטרוצ'יטה בתחנת הרכבת של אסקל
קטר הטרוצ'יטה בתחנת הרכבת של אסקל
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  צ'ובוט צ'ובוט
 נפה:  פוטלאופו
 חבל ארץ:  פטגוניה
 תאריך ייסוד:  25 בפברואר 1906
 גובה:  590 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  36,687 (2019)
 קואורדינטות:  42°54′00″S 71°19′00″W﻿ / ﻿42.9°S 71.316666666667°W﻿ / -42.9; -71.316666666667 
 http://www.esquel.gov.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אסקל(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אסקל(למפת צ'ובוט רגילה) ראוסון קומודורו ריבדביה טרלאו פוארטו מדרין ריו נגרו האוקיינוס האטלנטי  סנטה קרוס צ'ילהאסקל(למפת צ'ובוט מוגדלת) ראוסון קומודורו ריבדביה טרלאו פוארטו מדרין ריו נגרו האוקיינוס האטלנטי  סנטה קרוס צ'ילהאסקל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אסקל (בספרדית: Esquel) היא עיר בפרובינציית צ'ובוט שבפטגוניה הארגנטינאית. בשנת 2019 התגוררו בה 36,687 אלף תושבים.
היסטוריה

אסקל נוסדה ב-25 בפברואר 1906 בידי ולשים מהעיירה טרוולין, השוכנת כ-20 ק"מ דרומית-מערבית אליה. פירוש שמה בשפת המפוצ'ה הוא "קוץ", והוא מרמז על הצמחייה האופיינית לאזור. ב-1922 חוברה אסקל לרשת מסילות הברזל, כאשר רכבות החלו לקשר בינה לבין אינחניירו ג'קובאצ'י שבפרובינציית ריו נגרו, 402 ק"מ צפונית-מזרחית ממנה. קו רכבת זה, המכונה "לה טרוצ'יטה" או "El Viejo Expreso Patagónico" ("האקספרס הפטגוני הישן"), עודו פועל באמצעות קטרי קיטור, אך כיום הוא משמש בעיקר לתיירות. ב-1951 התפרסמה העיר, כשחקלאי מקומי מצא מטאור במשקל 755 ק"ג. המטאור, שזכה לכינוי "אסקל", הכיל אוליבין.
תושבי אסקל מתפרנסים בעיקר מיערנות, מסחר, חקלאות ותיירות. אתרי התיירות המרכזיים הם הטרוצ'יטה, אתר הסקי לה אוז'ה, והפארק הלאומי לוס אלרסס, המרוחק 50 ק"מ ממנה. בסמוך לאסקל פועל המרכז ההידרואלקטרי פוטלאופו (Futaleufú). מאז ראשית המאה ה-21 מנהלים תושבי העיר מאבק נגד הכוונה לפתוח מכרה זהב בסמוך אליה, מחשש לנזקים שייגרמו לסביבה.
לאסקל עיר תאומה אחת, אייבריסטווית' שבוויילס.
אגם בסמוך לאסקל
אמצעי חיכוך (טיפוס)

אמצעי חיכוך הוא שם כולל לכל מכשיר המשמש לאיבטוח ולגלישה. אמצעי חיכוך מאפשר בקרה על מהירות זרימת החבל בטיפוס או בגלישת מצוקים (סנפלינג). מרבית אמצעי החיכוך מאלצים את החבל לעבור במסלול המאפשר לווסת את כמות החיכוך, ועל ידי כך לשלוט על מהירות מעבר החבל. ניתן לחלק את אמצעי החיכוך למספר קבוצות: דמויי שמינית, דמויי שטיכט, אביזרים ננעלים פשוטים כמו גיגי וגלובוס ומורכבים כמו גריגרי, Stop, Robot ועוד כל מיני.
סוגי אמצעי חיכוך

אמצעי חיכוך ננעלים אוטומטית - הכוללים מנגנון המאפשר לחבל "זרימה" בכיוון אחד, אך לא בכיוון השני; לדוגמה, "GriGri" או "YoYo".
אמצעי חיכוך לא ננעלים - היוצרים חיכוך, המאפשר למשתמש בהם "לנעול" את החבל במקומו, אך לא מגבילים את החבל בזרימה בשני הכיוונים; לדוגמה - "ATC", "שמינית" ו"Reverso".
ראו גם

טבעת (טיפוס)
אורמון-דסו

| --- | --- |
סמל אורמון-דסוסמל אורמון-דסו

הרי האלפים הברניים המקיפים את הכפר אורמון
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:  וו (קנטון) וו
 מחוז:  אגל
 ראש העיר:  Syndic
 שפה רשמית:  צרפתית
 שטח:  64.07 קמ"ר
 גובה:  705 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברשות המקומית:  1,121 (31 בדצמבר 2018)
  ‑ צפיפות:  16 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  46°22′00″N 7°03′00″E﻿ / ﻿46.366666666667°N 7.05°E﻿ / 46.366666666667; 7.05 
 אזור זמן:  UTC +1
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אורמון-דסוּ(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אורמון-דסוּ(למפת וו רגילה) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהאורמון-דסוּ(למפת וו מוגדלת) לוזאן איוורדון-לה-בן מונטרה ניון ווהאורמון-דסוּ   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אורמון-דסוּ (בצרפתית Ormont-Dessous) היא רשות מקומית (קומונה) ב מחוז אגל בקנטון וו בשווייץ.
היסטוריה

אורמון-דסוּ מוזכרת לראשונה בשנת 1200 בשם "אורמון" (Ormont), ובשנת 1564 מוזכרת בשם בה-אורמון (Bas-Ormont). בעבר נקראה בגרמנית בשם אורמונד (Ormund) אך שם זה כבר אינו בשימוש.
גאוגרפיה

שטחה של אורמון-דסוּ נמצא על רכס האלפים הברניים מעל העיר אגל באזור אגל שבקנטון וו באמצע עמק גרנד-או (Grande-Eau valley).
שטחה הכולל הוא 64.07 קמ"ר מתוכם 24.93 קמ"ר (38.9%) משמשים לגידולים חקלאיים, 29.07 קמ"ר (45.4%) הם שטחים מיוערים, 2.05 קמ"ר (3.2%) הם שטחים מיושבים, 1.26 קמ"ר (2%) הם שטחי מים (אגמים ונהרות) ו-6.71 קמ"ר (10.5%) הם אדמה לא יצרנית.
המועצה גובלת ביישובים אגל, אולון, לזאן, קורברייה (Corbeyrier), ווילנב (Villeneuve), ובמועצות האזוריות שאטו ד'אה (Château-d'Œx) ואורמון-דסִי (Ormont-Dessus).
יישובים

במועצה האזורית אורמון-דסו נכללים היישובים הבאים:
אורמון (Ormont)
דסוּ (Dessous)
לה ספיי (Le Sépey)
לה פורקלה (La Forclaz)
סרניה (Cergnat)
לה מוסה (Les Mosses)
לה קומבאלה (La Comballaz)
לה וואט (Les Voéttes)
דמוגרפיה

מספר התושבים ברשות המקומית אורמון-דסו הוא 1,025 (נכון לדצמבר 2012). בעשר השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה ב-9.2% עקב הגירה ופחתה ב-5.5% עקב מאזן לידות ופטירות שלילי, ובסך הכל גדלה האוכלוסייה ב-3.4%.
93% מתושבי אורמון-דסו מדברים צרפתית כשפתם הראשונה, 3.1% דוברי גרמנית ו-1.5% פורטוגזית.
34% מהאוכלוסייה הם ילידי הרשות המקומית אורמון-דסו, 29.9% הם ילידי מקומות אחרים בקנטון וו, 14% הם ילידי מקומות אחרים בשווייץ ו-11.8% נולדו מחוץ לשווייץ.
בשנת 2009 9.1% מהאוכלוסייה היו בין הגילאים 0-9, 12.2% בין הגילאים 10-19, 8.1% בין הגילאים 20-29, 13.8% בין הגילאים 30-39, 13.8% בין הגילאים 40-49, 15.2% בין הגילאים 50-59, 13.4% בין הגילאים 60-69, 7% בין הגילאים 70-79, 5.8% בין הגילאים 80-89, ו-1.6% שעברו את גיל תשעים.
להלן השינויים בגודל האוכלוסייה באורמון-דסו בעשורים האחרונים:
אנריקו דה ניקולה

אנריקו דה ניקולה (באיטלקית: ‏Enrico De Nicolaקובץ:It-Enrico de Nicola.ogg‏Ⓘ‏; ‏9 בנובמבר 1877 – 1 באוקטובר 1959) משפטן, עיתונאי ופוליטיקאי איטלקי שכיהן כנשיא איטליה הראשון, לאחר פירוק איטליה הפשיסטית שימש כראש מדינה הזמני בתקופת המעבר בין איטליה הפשיסטית לרפובליקה האיטלקית בין השנים 1946–1948.