stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ואן סימס
ביוגרפיה > חיים אישיים

סימס לא התחתנה מעולם, כמו עמיתה לסדרת סרטי "Carry On" קנת' ויליאמס. ויליאמס שהיה הומוסקסואל הציע לה נישואים לשם נוחות אבל היא דחתה אותו. החל מ-1958 היא גרה במשך שלוש שנים עם השחקן טוני באיירד, אבל כל פעם שהוריה הגיעו לביקור היא ביקשה ממנו להוציא את החפצים שלו מדירתם.
אחרי שסיפרה לאמה שהיא חיה עם באייר, כתב לה אביה בקשיחות, וגינה את מערכת היחסים. היא השיבה שהם צריכים להשלים עם מצבה מכיוון שטוני הוא חלק חשוב מחייה. בששת החודשים הבאים לא הייתה בקשר עם הוריה. לסימס שהייתה בת מסורה, הייתה הפרידה מהוריה קשה מאוד. היא המשיכה לחיות עם באיירד.
מערכת היחסים ביניהם החלה לקרטע ככל שהיא הצליחה בעבודתה כשחקנית לעומת כישלונותיו כשחקן. היא למעשה פרנסה אותו עד שלבסוף נפרדו.
אחר כך הייתה לה מערכת יחסים עם ג'ון וולטרס אותו הכירה מזה זמן רב. הוא היה עוזר מנהל במה במחזה "High Spirits" שבו הופיעה. הם נפרדו אחרי שגרו יחד כשנתיים.
בנובמבר 2000 אושפזה סימס בבית חולים ואחרי סיבוכים בניתוח שגרתי נפלה לתרדמת.
היא נפטרה ב-27 ביוני 2007. גופתה נשרפה בקרמטוריום פאטני וייל (אנ'), ואפרה פוזר בשטח בית הקברות.
לקריאה נוספת

High Spirits by Joan Sims (ISBN 1-85225-280-4)
Too Happy A Face – The Authorised Biography of Joan Sims by Andrew Ross (ISBN 1781961212, 978-1781961216)
הערות שוליים

1 2 3 4  "Joan Sims obituary". BBC News. 28 ביוני 2001. נבדק ב-18 באוגוסט 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Carry on actress Joan Sims dead". BBC News. 28 ביוני 2001. נבדק ב-18 באוגוסט 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stevens, Christopher (2010). Born Brilliant: The Life Of Kenneth Williams. John Murray. p. 370. ISBN 1-84854-195-3.
↑  Stevens, Christopher (2010). Born Brilliant: The Life Of Kenneth Williams. John Murray. p. 121. ISBN 1-84854-195-3.
↑  Stevens, Christopher (2010). Born Brilliant: The Life Of Kenneth Williams. John Murray. p. 124. ISBN 1-84854-195-3.
↑  Stevens, Christopher (2010). Born Brilliant: The Life Of Kenneth Williams. John Murray. p. 183. ISBN 1-84854-195-3.
↑  Stevens, Christopher (2010). Born Brilliant: The Life Of Kenneth Williams. John Murray. p. 237. ISBN 1-84854-195-3.
↑  "BBC Radio 4 Extra - Play It Cool". נבדק ב-20 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joan Sims bio". Screenonline. נבדק ב-18 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Peter Rice official website
↑  Joan Sims at Find a Grave. Retrieved 2016-01-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1508582  BnF: cb14066771v (data)  GND: 1064274315  ISNI: 0000 0000 7245 0888  LCCN: nb99106068  VIAF: 10053883   WorldCat (עם VIAF): 10053883 
לוחית זיכרון באזמונד קורט, רחוב תאקרי בקנזינגטון שבלונדון
ג'יימס באזבי

ג'יימס באזבי
ג'יימס באזבי (באנגלית: James Busby;‏ 7 בפברואר 1801 - 15 ביולי 1871) היה הנציג הבריטי הראשון בניו זילנד, מהמעורבים בניסוחו ובחתימתו של הסכם ואיטנגי ונחשב בעיני רבים לאבי תעשיית היין באוסטרליה.
חייו

ג'יימס באזבי, יליד סקוטלנד, היגר ב-1824 עם משפחתו למושבה הבריטית ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, ובמרץ 1832 התמנה לנציג הראשון מטעם בריטניה בניו זילנד. במסגרת תפקידו עסק באזבי בהגנת האינטרסים הבריטיים בניו זילנד וביישוב סכסוכים בין המאורים למתיישבים האירופאים. ב-1834 בחר באזבי את דגל ניו זילנד בתיאום גורמים קולוניאליים ומאורים.
בשנת 1840 התמנה ויליאם הובסון למושל הכללי של ניו זילנד הראשון, בהמשך אותה שנה כתבו באזבי והובסון את הטיוטה להסכם ואיטנגי, ולאחר שההסכם אושר על ידי כ-40 צ'יפים מאורים חתמו עליו והפיצו אותו בכל ניו זילנד. ההסכם נועד להסדיר את היחסים והמחלוקות בין המאורים והמתיישבים האירופאים בניו זילנד ומהווה את הבסיס ליחסים בין הגזעים בניו זילנד עד היום.
ג'ון פיליפס (צלם)

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1914 אלג'יר, צרפת 
 פטירה:  22 באוגוסט 1996 (בגיל 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  1936–1986 (כ־50 שנה) 
 מעסיק:  לייף 
 פרסים והוקרה:  מסדר החירות 
 
ג'ון פיליפס (באנגלית: John Phillips‏, 13 בנובמבר 1914, אלג'יר – 22 באוגוסט 1996, ניו יורק) היה צלם עיתונות אמריקאי, עבד בעיקר עבור השבועון לייף בין שנות השלושים ושנות החמישים.
ביוגרפיה > משנות השלושים ועד תום מלחמת העולם השנייה

ג'ון פיליפס נולד ב-1915 באלג'יר לאב ממוצא וולשי ולאם אמריקאית. הוא גדל באלג'יר בסביבה בינלאומית דוברת צרפתית וערבית. בנובמבר 1936 החל לעבוד כצלם השבועון לייף, שבועון חדשות אמריקאי נחשב באותה עת. עבודתו הראשונה הייתה תיעוד פתיחת מושב הפרלמנט הבריטי על ידי המלך אדוארד השמיני בדיוק בעת בה התפוצצה פרשת נישואיו לאמריקאית ווליס סימפסון והתמונות שצילם הופיעו על שער הגיליון הראשון של המגזין. אולם עיקר עבודתו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה התרכזה בצרפת, באותה תקופה התיידד עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, מחבר הספר הנסיך הקטן.
בשנת 1943 ביקר פיליפס בירושלים ככתב רשמי של המגזין לייף. הפרויקט החשוב הראשון שלו במלחמת העולם היה צילום הכניסה הנאצית לווינה, הוא צילם גם את הקמת גטו ורשה ועוד.
ביוגרפיה > ירושלים

בשנת 1948 הגיע פיליפס לירושלים ונלווה, תחת מסווה של קצין בריטי, לכוחות הערביים בעיר העתיקה ולאחר מכן לכוחות הלגיון הערבי. הוא צילם תמונות יחידות במינן של כיבוש הרובע היהודי, תוך גילוי אהדה ליהודים. צילומיו של בתי הכנסת החרבים ושל יהודי הרובע המובלים לשבי הירדני הכו גלים בעולם. בשנת 1976 ביקר פיליפס שנית בירושלים ונפגש עם מושאי תצלומיו מ-1948.
מנקודת תצפית ליד הכותל המערבי יכולתי לראות את בית הכנסת פורת יוסף מתנשא לגובה ממרחק... תהיתי כמה טונות ט.נ.ט יבזבז צבא ההצלה הערבי כדי לשחוק בית תלמוד תורה זה לאבק. במשך 11 הימים שלאחר כך, הנצחת הרס הרובע היהודי הייתה למרכז חיי.
ביוגרפיה > שנות החמישים ואילך

בשנות החמישים שהה פיליפס ביוגוסלביה של טיטו והרבה לתעד את המדינה היוצאת דופן דאז. כמו כן נסע בארצות ערב וצילם רבים ממנהיגי ערב של התקופה כעבדאללה הראשון, מלך ירדן, פארוק הראשון, מלך מצרים ועוד.
בתחילת שנות החמישים התפטר מהשבועון לייף והחל לעבוד עם במאי הסרטים ז'אק טאטי.
בשנת 1960 נשא לאישה את אנה-מריה בורלטי ועמה המשיך לנסוע ולצלם ברחבי העולם כולו.
פיליפס נפטר בביתו במנהטן באוגוסט 1996, כחצי שנה לאחר מות אשתו.
באתר האינטרנט של גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון נאמר עליו שהוא "הסנדק של העיתונות המצולמת (photo-journalism). מאסטר של העדשה ושל ריבוי שפות".
ראו גם

צילום עיתונות
צילום מלחמה
לקריאה נוספת

ג'ון פיליפס, הרצון לחיים, ירושלים, 1977
Exploring the Scriptures (1981)
Yugoslav Story (1984)
It Happened in Our Lifetime (1985)
Poet and Pilot Antoine de Saint-Exupery (1994)
Free Spirit in a Troubled World (1996)
הערות שוליים

↑  Palestine Post, יום חמישי, 10 ביוני 1943
↑  New York Times, 26.8.96
↑  אתר האינטרנט של הגלריה הלאומית לדיוקנאות בלונדון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296001705171  PLWABN: 9810559829005606  BnF: cb12018889c (data)  GND: 119520133  ICCU: TO0V619866  ISNI: 0000 0000 3452 1729  LCCN: n85057518  NKC: kup19960000076599  NTA: 07307344X  PIC: 312147  RKD: 380774  SUDOC: 140603581  ULAN: 500345866  VIAF: 78060341   WorldCat (עם VIAF): 78060341 
הלגיון הערבי תוקף את ישיבת פורת יוסף, מאי 1948, צילום מאת ג'ון פיליפס.
גאומתה

| --- | --- |

תבליט כתובת ביסותון בה נראה דריווש הראשון דורך על חזהו של גאומתה קודם הריגתו
 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס פסארגאדה, איראן 
 פטירה:  522 לפנה״ס פסארגאדה, איראן 
 בן או בת זוג:  אטוסה 
 
איור של גאומתה מימי הביניים
גאומתה (המאה ה-6 לפנה"ס) הידוע יותר בשמו היווני סמרדיס, היה אמגוש (כהן בדת זרתוסטרה) פרסי שהתחזה לברדיה ושלט כמלך פרס עד שהודח בידי דריווש הראשון.
ביוגרפיה

כשיצא כנבוזי השני מלך פרס למסע מלחמה כנגד מצרים מינה את אחיו ברדיה (ידוע לעיתים גם בשם סמרדיס) לעוצר. על פי כתובת ביסותון שהשאיר דריווש הראשון, כנבוזי שחשש שאחיו ימרוד בו הורה להרוג את ברדיה. אם כי על פי הרודוטוס הרצח נעשה רק מאוחר יותר כיוון שכנבוזי קינא באחיו. דבר הרצח נודע אך למעטים. גאומתה היה אותה תקופה אמגוש כהן בדת זרתוסטרה, וסביר להניח שהוא לא היה פרסי אלא מדי. כנבוזי מינה אותו לסוכן הבית, ועל פי המסופר הוא היה דומה דמיון מפליא לברדיה המת, והרודוטוס אף טוען ששמו היה כשם הנרצח, סמרדיס. הוא הוסת בידי אחיו פתזיטיס להתחזות לנרצח, ובשנת 520 לפנה"ס גאומתה הכריז על מרד נגד כנבוזי. כאשר כנבוזי שמע על כך הוא כה זעם עד שקפץ על סוסו במהירות וחרבו נתקעה בגופו. אם כי על פי כתובת ביסותון הוא התאבד בכוונה תחילה.
גאומתה הפך למלך, הוא התחתן עם נשותיו של כנבוזי השני, ובינן אטוסה, הוא הקל מעול המיסים והסתגר בארמונו. על פי המסופר הוא קבע כבירתו את העיר Sikayauvati, בצפון מערב איראן המודרנית, כמעט הכי רחוק שאפשר מפרס עצמה. טענה זו מחזקת את הסברה כי לא היה אהוד בקרב הפרסים. כמו כן הוא לקח לו גם את נשותיו של המלך הקודם.
על פי המסופר המזימה נחשפה בידי אציל בשם אוטאנס, שחשד בתרמית כיוון שהמלך החדש מעולם לא יצא מהארמון. הוא ביקש מבתו פידימי שהייתה אשת כנבוזי ואחר כך אשתו של גאומתה, שתבדוק האם לבעלה חסרה אוזן, שכן אחת מאוזניו של גאומתה נכרתה בעבר. מנהג מקובל בקרב מלכי פרס. היא השיבה שאכן חסרה לו אוזן. אוטאנס החל לארגן קשר, הוא יצר קשר עם שישה אצילים נוספים, גובריאס, אספתינס, מגבזוס, הידרנס, אינטפרנס ודריווש. אוטאנס רצה להמתין ולתכנן היטב את הקשר, אולם גובריאס ודריווש דחקו לבצע אותו במהירות האפשרית. אותו זמן ניסו גאומתה ופתזיטיס לשכנע את פריכסספס, אחד מאנשי סודו של כנבוזי שהיה זה שרצח את ברדיה האמיתי, להצהיר ברבים שהמלך הנוכחי הוא אכן ברדיה האמיתי. פריכסספס הסכים בתחילה אולם התחרט והתאבד. הקושרים ששמעו על כך, פרשו זאת כסימן טוב. הם התפרצו לארמון ובעוד חמישה מהם נאבקים בפתזיטיס דלקו דריווש וגובריאס אחרי גאומתה. גובריאס וגאומתה נאבקו ללא הכרעה עד שדריווש הנחית את מכת המוות. סך הכל מלך גאומתה שמונה שנים.
לאחר מותו של גאומתה הפך דריווש למלך. ישנם חוקרים הטוענים שלמעשה סיפור ההתחזות בשקר יסודו. וכי ברדיה האמיתי מרד בכנבוזי ועלה לשלטון, ודריווש שהיה זקוק לעילה מתאימה כדי למרוד ולעלות לשלטון המציא את הסיפור. עם זאת, המקור הפרסי הרשמי לסיפור, שעליו הסתמכו ככל הנראה המקורות המאוחרים יותר, הוא כתובת ביסותון. הכתובת מקובעת אל צלע ההר בגובה של 100 מטר מעל הקרקע, ולא ניתן להגיע אליה ללא עזרת פיגומים מאחר שחלקים מצלע ההר סולקו לאחר כתיבתה במטרה להבליטה. גובהה 15 מטר ורוחבה כ-25 מטר. דריווש חקק לפיכך את סיפורו במקום שבו איש מלבד האלים לא יכל לקרוא אותו, ואלא אם כן מקבלים את ההנחה הבלתי סבירה שדריווש ניסה לשקר לאלוהיו אהורה מזדא, ככל הנראה דריווש כתב אמת.
לקריאה נוספת

הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".
כתובת ביסותון בתרגום לאנגלית
הערות שוליים

↑  כתובת ביסותון, טור ראשון, שורה 10.
1 2 3  גאומתה באתר ליוויוס
↑  הרודוטוס, ספר ג', 61.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 64.
↑  כתובת ביסותון, טור ראשון, שורה 11.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 67.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 69.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 70.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 75.
↑  הרודוטוס, ספר ג', 78.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118537857  VIAF: 283347752   WorldCat (עם VIAF): 283347752
ג'יימס קוקו לומל

ג'יימס קוקו לומל (באנגלית: James Koko Lomell; נולד ב-16 באוקטובר 1985) הוא כדורגלן עבר ליברי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

לומל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל "האג'ה", אליה הצטרף כבר בגיל 13, ממנה עבר לג'וניור פרופשיונל.
בגיל 17, הצטרף למריצבורג יונייטד מהליגה השנייה בדרום אפריקה וכעבור שנתיים חתם במנינג רנג'רס מליגת העל של דרום אפריקה. בהמשך, הצטרף לסקונדי האסקאס, לפרס אוילרס, פ.צ. אק, מדאן ומדורה יונייטד.
בספטמבר 2009 לומל חתם בהפועל פתח תקווה מליגת העל. ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–3 לבית"ר ירושלים. לומל שיחק בקבוצה מספר חודשים ולאחר מכן שוחרר. כעבור שנה חזר לליבריה וחתם ב-LISCR עמה זכה באליפות.
בקיץ 2011 חזר לליגת העל האינדונזית בה שיחק חמש שנים ושיחק בגרסיק יונייטד, דלטראס, פרסייה ג'קרטה, באריטו פוטרה, פרסיקאבו 1973 ופרסיפורה ג'איפורה.
ב-21 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה בהפסד 1–2 לגינאה. ב-26 במרץ 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד סודאן.
תארים

ליגת העל הליברית: 2005
ליגת העל הליברית: 2011
ג'ון ג'יימס אודובון

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1785 לה קאיה, סן-דומנג 
 פטירה:  27 בינואר 1851 (בגיל 65) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jean‐Jacques Rabin 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 מקום קבורה:  Trinity Church Cemetery and Mausoleum 
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  לוסי אודובון 
 חתימה:   
 
ג'ון ג'יימס אודובון (באנגלית: John James Audubon; ‏26 באפריל 1785, לה קאיה, האיטי – 27 בינואר 1851, ניו יורק) היה חוקר ציפורים ומאייר אמריקאי ממוצא צרפתי. יצירתו המרכזית היא הספר "הציפורים של אמריקה". אודובן נחשב לצפר הראשון בעולם החדש; בנוסף עסק בתיאור של מספר מיני צמחים.
שנותיו הראשונות ומסעי המחקר

אודובון נולד במטע בלה קאיה כבנו של רב חובל צרפתי קריאולי. נקרא על שם אמו, ז'אן רבין, אשר נפטרה שישה חודשים לאחר הלידה. מאוגוסט 1788 אודובון גדל אצל אמו החורגת אן מוינה בנאנט. בחודש מרץ 1789 אומץ באופן רשמי ונקרא ז'אן ז'אק פוגר אודובון. לאחר אימון שקיבל לכאורה אצל הצייר ז'אק-לואי דויד, עובדה שמידת נכונותה נותרה שנויה במחלוקת, הוא הגיע בשנת 1803 לאמריקה עם דרכון מזויף שאביו הוציא עבורו.
בן ה-18 רצה ככל הנראה להימנע משירות בצבא נפוליאון. זמן קצר לאחר המעבר הוא לקה בצהבת והוחזק בבית חולים שנוהל על ידי הקווייקרים, שם הוא למד אנגלית ופגש את אשתו לעתיד, לוסי בייקוול (Bakewell). לאחר התאוששותו נסע לאחוזת המשפחה במיל גרוב שליד פילדלפיה, שהפך לבית החדש של "ג'ון ג'יימס אודובון" - השם האמריקאי בו כינה את עצמו כעת. את מגוריו בבית זה הגדיר כגן עדן; הוא חי כצייד, סוחר, ומפחלץ. בשנת 1808 נשא לאישה את לוסי בייקוול.
במיל גרוב ביצע החוקר הצעיר את מה שנחשב לטיבוע העופות הראשון בצפון אמריקה: הוא סימן ציפורים עם טבעות ומצא כי מדי שנה הן חוזרות אל אותו מקום קינון. עסקיו הובילו אותו למערב, מדינות פנסילבניה וקנטקי. בסופו של דבר הוא פתח חנות כללית בהנדרסון, שם ככל הנראה נפגש בשנת 1810 עם אלכסנדר וילסון, חוקר ציפורים אמריקאי ידוע מאותה תקופה.
אשתו של אודובון ילדה בעת הזו שני בנים, ויקטור גיפורד וג'ון וודהאוז, ובת, אך זו מתה בגיל צעיר. כפי שנהג בעבר בצרפת, אודובון עסק בשעות הפנאי באיורי ציפורים רבים. אולם לאחר מספר הצלחות, מצבו העסקי החל להדרדר בשנת 1819 והוא הגיע לכדי פשיטת רגל ושהה למשך זמן קצר בכלא.
ככל הנראה תוך כדי שהותו במעצר, הוא הגה תוכנית שאפתנית לקטלוג של כל מיני הציפורים בצפון אמריקה, וזמן קצר לאחר מכן הוציא אותה לפועל, כאשר החל במסע לאורך נהר המיסיסיפי יחד עם עוזרו הצייר ג'וזף מייסון (שלא קיבל קרדיט על עבודות הציור שעשה עבור אודובון ופורסמו בספרו הנודע). באביב 1821 הגיע לניו אורלינס, שם התגורר מספר חודשים. בקיץ שלאחר מכן חזר אודובן במעלה הנהר ללואיזיאנה, שם עבד כמורה לציור אצל משפחה בעלת מטע וחקר את חיי הציפורים המקומיות. במהלך נסיעותיו נשארה אשתו באזורים מיושבים ועסקה לפרנסתה בהוראה פרטית. אודובון עצמו הרוויח גם מציור דיוקנאות שהוזמנו אצלו מפעם לפעם.
אודובון פעל תמיד על פי אותו דפוס כאשר צייר ציפורים: ראשית, הוא ירה בחיות בזריקה טובה ומדויקת מאוד, ונהג לשמור על נזק קטן ככל האפשר לגוף. לאחר מכן השתמש בחוטים כדי להחזיק את הפגר בעמדה טבעית למראה עבור הציור. דפוס התנהלות זה עם הטבע הרים את קרנו של אודובון על פני המאיירים המדעיים האחרים באותה עת, והניח את היסודות להצלחתו בעתיד. מתוך דוח שחיבר החוקר עצמו על עבודתו עולה שירה בלמעלה מ-100 ציפורים ביום.
הצלחה עם "הציפורים של אמריקה"

אודובון ניסה תחילה למצוא מו"ל בפילדלפיה לציורים שלו, אולם ניסיונו לא צלח, בין היתר, משום שנתקל בסכסוכים טכניים עם הקהילה המדעית המקומית. בשנת 1826 נסע לאנגליה עם היצירה שלו שהושלמה באופן חלקי. כ"פרש אמריקאי", וכבעל שרטוטים מופתיים של עולם הציפורים, הוא זכה מהר מאוד לפופולריות. תחילה ניסה את מזלו בסקוטלנד, ונעזר בחרט ויליאם הום ליזרס להדפיס את ספרו. מאחר שנוצרו קשיים טכניים, הוא מצא מדפיס אחר בלונדון עבור "הציפורים של אמריקה", שהודפס ביותר מ-1,000 עתקים, והציג 435 איורים צבעוניים עבודת יד.
הספר היה להצלחה גדולה, ואף המלך ג'ורג' הרביעי התלהב מהציורים. במהלך ביקור באדינבורו הדגים אודובון את שיטת התיל שלו לייצוב הציפורים המתות. באחת ההרצאות השתתף בקהל סטודנט בשם צ'ארלס דרווין שמאוחר יותר ציטט אותו בעבודותיו.
יחד עם הצפר הסקוטי ויליאם מקגיליברי, כתב אודובון ספר עם מעין "קורות חיים" (ביוגרפיות אורניתולוגיות) של מיני הציפורים. הביוגרפיות וארבעת הכרכים של הציפורים של אמריקה יצאו לאור בין השנים 1827 ו-1838. גם לאחר ההצלחה הכלכלית, אשר נבעה במידה לא פחותה גם מהפופולריות האישית שזכה לו, אודובון לקח על עצמו מספר מסעות נוספים ברחבי צפון אמריקה, ולאחר מכן התיישב בניו יורק באחוזה על ההדסון, שקרויה על שמו "פארק אודובון". בשנת 1842 יצאה לאור מהדורה אמריקאית של הציפורים של אמריקה.
אודובון לקה בשנותיו האחרונות בשיטיון שהלך וגבר. את נסיעתו המחקרית האחרונה ערך בשנת 1843. העבודה שנוצרה כתוצאה ממסע זה, "היונקים של צפון אמריקה" (Viviparous Quadrupeds of North America), הושלמה ברובה על ידי בנו וחברו, הכומר הלותרני ג'ון בכמן, שבתו נישאה לאחד מבניו של אודובון. ג'ון ג'יימס אודובון קבור בבית הקברות טריניטי בניו יורק.
תהודה

ללא קשר לתועלת הזואולוגית שהביאה "הציפורים של אמריקה", האמנות של אודובון זכתה לתהילה משל עצמה. היצירה נחשבת גם כיום כאבן יסוד עבור ציירי טבע. עותק של "הציפורים של אמריקה" נמכר במכירה פומבית של כריסטי'ס במרץ 2000 ביותר מ-8,800,000 דולר אמריקאי. בדצמבר 2010 נרשם שיא כאשר מהדורה של הספר נמכר ב-7,321,250 פאונד במכירה פומבית בסות'ביס, והפך בכך לספר המודפס היקר ביותר של כל הזמנים. בלוגו של גוגל הוצג ציור מיוחד ב-26 באפריל 2011 לכבוד יום הולדתו ה-226. הספר "בינתיים הכל בסדר" של גארי ד' שמידט עוסק בספרו "הציפורים של אמריקה".
תהודה > אגודות אודובון

כבר בשנת 1886 פעלה בארצות הברית עמותה של חובבי טבע וציפורים על שמו של אודובון למען הגנת ציפורים. לאחר מכן פעלו מספר אגודות נוספות שהתייחסו במפורש למורשתו של אודובון. בשנת 1901 התמזגו העמותות תחת ארגון גג; "הוועד הארצי של אגודות אודובון", שלאחר מכן פעל באופן מיוחד נגד ציד ציפורים לשם ייצור נוצות נוי. הארגון מורכב כיום מיותר מ-500 אגודות-חברים בארצות הברית ופעיל בקרב חובבי טבע, במיוחד צפרים, ומציע לחבריו פורום לכל הנושאים הקשורים לצפרות.
תהודה > זיכרון

בארצות הברית נקראים מספר אזורים מנהליים על שם ג'ון ג'יימס אודובון, לרבות מחוז אודובון בפנסילבניה, שם נמצא בית מגוריו לשעבר מיל גרוב. מיל גרוב פועל כיום כמוזיאון המוקדש לחקר הטבע. גם "ג'ון ג'יימס אודובון סטייט פארק", שמורת טבע ופארק פנאי בקנטקי מכיל מוזיאון עם עבודותיו של אודובון. בנוסף נושאת את שמו שדרת אודובון בניו יורק. מכון אודובון לטבע בניו אורלינס מפעיל מספר מוזיאונים ופארקים של טבע, כמו גם מוסדות מחקר ושימור, כולל "אינסקטריום אודובון" (Insectarium Audubon) מוזיאון אודובון, פארק אודובון וגן החיות על שם אודובון בניו אורלינס. הגשר מעל המיסיסיפי בלואיזיאנה שנפתח בשנת 2011 נושא גם הוא את שמו של אודובון.
הצייר אמריקאי וולטון פורד מצייר בסגנון של אודובון.
יצירותיו

הציפורים של אמריקה (אדינבורו, 1827-1838)
ביוגרפיות אורניתולוגיות (אדינבורו, 1831-1839)
היונקים של צפון אמריקה (Viviparous Quadrupeds of North America) (ניו יורק, 1845-1848)
לקריאה נוספת

John Burroughs: John James Audubon.
Richard Rhodes: John James Audubon: The Making of an American. Vintage Books, 2006. ISBN 0-3757-1393-X
John Chalmers: Audubon in Edinburgh. National Museums of Scotland Publishing, 2003
הערות שוליים

↑  [http://www.sothebys.com/app/live/lot/LotDetail.jsp?sale_number=L10413&live_lot_id=50 "Lot 50: The Birds of America; from original drawings by John James Audubon. London: published by the author, 1827–1838". Sotheby's. Retrieved 2010-12-10
↑  226th Birthday of John James Audubon
↑  גארי ד' שמידט, בינתיים הכל בסדר, הוצאת טל־מאי וידיעות ספרים, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257893105171  PLWABN: 9810679126705606  BIBSYS: 4062405  BNC: 000279517  BNE: XX1267423  BnF: cb118895048 (data)  Botanist: Audubon  DSI: 14  GND: 11865098X  ICCU: MILV091786  ISNI: 0000 0001 1040 5229  LCCN: n79018677  LNB: 000116537  MusicBrainz: 97f00d4c-7a3a-4b7a-b894-581f26cf2213  NDL: 00462545  NKC: jn20000600499  NLA: 35010139  NLK: KAC199632684  NTA: 069229988  RERO: 02-A000014006  RKD: 2919  SELIBR: 208860  SNAC: w6m32tvb  SUDOC: 027539598  Trove: 788723  ULAN: 500016578  VcBA: 495/82149  VIAF: 14765625   WorldCat (עם VIAF): 14765625 
מין פזאי (Icterus melanocephalus audubonii)
ג'ון ג'יימס אודובון, ציור מאת ג'ון סיים, 1826
איור של מין היונה Columba carolinensis ב"הציפורים של אמריקה"
ג'ון ג'יימס אודובון
יונה נודדת
בנסו (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  פאבל קוסטומארוב 
 הופק בידי:  יבגני ניקישוב, ואלרי פיודורוביץ' 
 תסריט:  פאבל קוסטומארוב 
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר פאל טימופיי טריבונצב Yana Guryanova 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  1-2-3 Production 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט מתח 
 דף הסרט ב־IMDb
 
באנסו (ברוסית: Бансý) הוא מותחן צבאי רוסי שביים פאבל קוסטומרוב והיה מיועד להפצה לבתי הקולנוע בינואר 2022, אך נדחה.
הסרט מבוסס על סיפור באותו שם מאת איליה בויאשוב ומבוסס על אירועים אמיתיים.
עלילה

באלסקה של שנת 1943, צוות סובייטי במסגרת חוק השאל-החכר טסים במפציץ באורך 20 מטר ועוצרים לתדלוק בבסיס צבאי באלסקה. במהלך התדלוק, הצוות מגלה את היעלמותו של הנווט. מודיעין יקר ערך מוסתר במצנח שלו ולכן שתי קבוצות חיפוש נשלחות לחפש אותו בבת אחת: סובייטית ואמריקאית.
"זהו סרט על חברות ואהבה, שהם החזקים ביותר בסביבה. כפי שהתבדח הבמאי שלנו במצגת עבור קרן הקולנוע - יש לנו סרט על מלחמה ללא גרמנים ועל אהבה ללא סקס". המפיק ולרי פיודורוביץ'
הפקה > ליהוק

לסרט לוהקו שחקנים רוסים ואמריקאים כמו אלכסנדר פאל, טימופיי טריבונצב, איליה לייבין, יאנה גוריאנובה, סאם דאגלס (אנ'), פיליפ כריסטופר, מארק נובל, מתיו סימפסון, מרטין בקסטר, ג'ורג'יה גרנט אנדרסון ודומיניק ריאן.
הפקה > צילומים

הסרט צולם על ידי חברת 1-2-3 Production. תחילה תוכנן כי הצילומים יתקיימו באלסקה ובג'ורג'יה שבארצות הברית. אבל התוכניות הופרעו בשל פרוץ מגפת הקורונה. לבסוף הצילומים החלו ב-11 בספטמבר 2020, ברפובליקה של אלטאי, בכפרים אקטש וקוש-אגאץ'. באזור ערבות צ'ויסקאיה באזור, נבנה מגרש אימונים המחקה בסיס צבאי אמריקאי. שחקני מועדוני רוגבי מבארנאול ונובוקוזנצק היו מעורבים בצילומים כניצבים בסצנות המוניות.
באוגוסט 2020, זכה הסרט לתמיכה של קרן הקולנוע הממשלתית. הוכרז כי תקציב ההפקה הוא 300 מיליון רובל, כשהמפיקים מקווים להשיג הכנסות של 600 מיליון רובל, לכל הפחות.
הערות שוליים

↑  Анна СЕМИНА (2020-09-16). "На Алтае начались съемки фильма про войну «Бансу»". alt.kp.ru (ברוסית). נבדק ב-2021-07-03.
↑  "Режиссер пророческой "Эпидемии", который снимает фильм на Алтае, восхитился "волшебным краем"". altapress.ru (ברוסית). נבדק ב-2021-07-03.
↑  "Голливудская звезда сыграет хирурга в российском триллере "Бансу"". Российская газета (ברוסית). נבדק ב-2020-11-16.
↑  "Голливудский актер Сэм Дуглас снялся в триллере Павла Костомарова "Бансу"". РИА Новости (ברוסית). 2020-11-13. נבדק ב-2021-07-03.
↑  "Стартовали съемки военной драмы «Бансу» с Александром Палем в главной роли". Вокруг ТВ (באנגלית). נבדק ב-2020-11-16.
↑  "Павел Костомаров снимает на Алтае фильм «Бансу»". www.kinometro.ru (ברוסית). נבדק ב-2020-11-16.
ג'ון מקפרסון ברין

ג'ון מקפרסון ברין (באנגלית: John Macpherson Berrien;‏ 23 באוגוסט 1781 –  1 בינואר 1856) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור מטעם ג'ורג'יה וכתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא אנדרו ג'קסון.
ראשית חייו

ג'ון מקפרסון ברין נולד בבית רוקינגהאם שבעיירה רוקי היל שבניו ג'רזי, למייג'ור ג'ון ברין, בנו של השופט ג'ון ברין (אנ'), ולמרגרט מקפרסון. ב-1782 הוא עבר עם הוריו לסוואנה שבג'ורג'יה. ב-1796 הוא סיים את לימודיו בקולג' פרינסטון. הוא למד משפטים בסוואנה ובגיל 18 התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בלואיסוויל, ג'ורג'יה. לאחר שובו לסוואנה הוא נבחר ב-1809 כיועץ המשפטי של הסבב השיפוטי המזרחי של ג'ורג'יה. בשנים 1810–1821 הוא כיהן כשופט באותו סבב שיפוטי עד להתפטרותו. במלחמת 1812 הוא שירת כקפטן בפלוגת הפרשים המתנדבים של ג'ורג'יה.
קריירה פוליטית

בשנים 1822–1823 כיהן ברין כחבר הסנאט של ג'ורג'יה. לאחר מכן הוא נבחר מטעם סיעת תומכי אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו החל ממרץ 1825.
ב-9 במרץ 1829 הוא התפטר מהסנאט כדי לקבל את משרת התובע הכללי של ארצות הברית בקבינט של הנשיא אנדרו ג'קסון. משימתו הראשונה הייתה לנהל את התביעה נגד המבקר הרביעי של מחלקת האוצר, טוביאס ווטקינס (אנ') על מעילה בכספי ציבור. ברין הצליח להביא לידי הרשעתו של ווטקינס. בהמשך תמך ברין בזכויות המדינות במשבר הביטול (אנ'). במקרה של חוקי הימאים השחורים, הוא ראה בהם כיישום מתאים של סמכויות השיטור של המדינות וככאלה שמעבר לסמכות הממשל הפדרלי. ב-22 ביוני 1831 התפטר ברין מתפקידו כתובע הכללי על רקע פרשיית התחתונית.
לאחר סיום תפקידו המשיך ברין לעסוק בעריכת דין עד שנבחר שוב כנציג המפלגה הוויגית לסנאט וכיהן בו ממרץ 1841 ועד מאי 1845, כאשר הוא התפטר שוב כדי לקבל את המינוי כשופט בבית המשפט העליון של ג'ורג'יה. בנובמבר אותה השנה הוא התפטר מכהונתו כשופט כדי לשוב לסנאט לאחר שלא נמצא לו מחליף. ב-1846 הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט וכיהן בו עד מאי 1852 כאשר הוא התפטר בפעם השלישית.
השקפותיו של ברין בנושאים שנויים במחלוקת הקצינו במהלך כהונתו בסנאט והוא היה מזוהה עם מפלגת זכויות הדרום קצרת הימים כצעד של התנגדות לפשרת 1850 ולתנאי וילמוט (אנ').
ברין שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט בשנים 1827–1829 ובשנים 1841–1843. ב-1855 הוא היה נשיא הוועידה של המפלגה האמריקנית שהתקיימה במילדג'וויל, ג'ורג'יה.
חייו האישיים, מותו ומורשתו

ברין החזיק בבעלותו עבדים. ב-1830 היו בבעלותו 90 עבדים. ב-1840 שירתו בביתו שבסוואנה 8 עבדים ובנוסף הוא החזיק ב-140 עבדים באדמותיו שברחבי המחוז. ב-1843 היו בבעלותו 143 עבדים.
ג'ון מקפרסון ברין נפטר בסוואנה ב-1 בינואר 1856. הוא נטמן בבית הקברות לאורל גרוב שבעיר. על שמו נקראו מחוזות בג'ורג'יה ובמישיגן.
ברין היה אחד ממייסדי האגודה ההיסטורית של ג'ורג'יה ב-1839 ושימש כנשיאה הראשון. האגודה מחזיקה אוסף של מסמכיו ומעניקה מדי שנה פרס על שמו על תרומה יוצאת מן הכלל להיסטוריה של ג'ורג'יה.