stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טבורצ'י
היסטוריה

אנדרי הוצוליאק האוקראיני וג'פרי קני הניגרי נפגשו לראשונה ברחוב, כאשר אנדרי ניגש לג'פרי כדי לבדוק את רמת האנגלית שלו ולדבר איתו. ההיכרות הובילה לשיתוף פעולה שבו הוצוליאק היה המפיק המוזיקלי וקני הפזמונאי והזמר. שניהם למדו בפקולטה לרוקחות של האוניברסיטה הלאומית לרפואה בטרנופול.
ב-30 במאי 2017 יצא לאור הסינגל הראשון של הלהקה "Slow". ב-4 בספטמבר 2017, הם הוציאו לאור את הסינגל השני "You".
ב-2 בפברואר 2018, הלהקה הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, The Parts. ב-20 בספטמבר 2018 הם הוציאו לאור את השיר "Молодість" (מוֹלוֹדִיסְט; "נעורים"), לצד וידאו קליפ.
ב-14 בפברואר 2019 יצא לאור אלבומה השני של הלהקה, Disco Lights. ב-21 בפברואר, הלהקה הוציאה לאור וידאו קליפ לשיר "Believe" מתוך האלבום. לפי שני חברי הלהקה, תקציב הצילום לקליפ עמד על 100 דולר. תוך מספר ימים הווידאו קליפ צבר מעל ל-400 אלף צפיות ביוטיוב, והגיע למקום התשיעי במצעד Google Play Music באוקראינה.
בקיץ של אותה שנה הופיעה הלהקה בפסטיבלי המוזיקה Faine Misto (טרנופול), Atlas Weekend (קייב) ו-Ukrainian Song Project (לבוב). ב-9 בספטמבר 2019 יצא לאור הסינגל #не танцюю (נֶה טַנְציוּיוּ; "אני לא רוקד"), ושבוע לאחר מכן גם הווידאו קליפ לשיר.
בפברואר 2020, טבורצ'י הופיעה עם השיר "Bonfire", העוסק בנושאים סביבתיים, בקדם האוקראיני Vidbir לאירוויזיון 2020. הלהקה העפילה לגמר אך לא זכתה.
ב-7 במאי 2020 פורסם ביוטיוב הווידאו קליפ לשיר Мова тіла (מוֹבָה טִילָה; "שפת גוף") מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Disco Lights. הווידאו קליפ, שבוים על ידי אנדרי לגוטין, צולם בקייב בסתיו 2019.
ב-31 במאי 2020 הוענק ללהקה פרס המוזיקה "ציפור האש המוזהבת" (Золота Жар-птиця).
ב-25 בספטמבר 2020, פורסם הווידאו קליפ לשיר "Living My Life", שבהמשך היה לסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי של הלהקה, 13 Waves. הווידאו קליפ בוים על ידי דמיטרו דורוש.
בספטמבר 2020, הלהקה הוציאה לאור את אלבום האולפן השלישי שלה, 13 Waves, שהוקלט באופן מרוחק בשל מגפת הקורונה באוקראינה. האלבום נוגן מעל ל-2 מיליון פעמים בפלטפורמות המוזיקה השונות בשבוע הראשון ליציאתו. ב-19 בדצמבר 2020, הלהקה זכתה בפרס "Culture Ukraine" בשתי קטגוריות: "האמן החדש הטוב ביותר" ו"סינגל בשפה האנגלית" עבור הלהיט "Bonfire". כמו כן, הלהקה הייתה מועמדת בטקס פרסי המוזיקה YUNA לשנת 2021 בארבע קטגוריות, ביניהן "אלבום השנה".
בדצמבר 2022 השתתפה טבורצ'י פעם נוספת בקדם האוקראיני Vidbir עם השיר "Heart of Steel", זכתה במקום הראשון, ונבחרה לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2023 שהתקיים בבריטניה. במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום ה-15, עם 54 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום הרביעי, עם 189 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השישי, כשבסך הכל קיבל 243 נקודות.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: The Parts
2019: Disco Lights
2020: 13 Waves
2020: Road
הערות שוליים

↑  "Кліп тернопільського гурту TVORCHI зібрав понад півмільйона переглядів на YouTube - 20 хвилин". te.20minut.ua (באוקראינית). נבדק ב-2019-09-09.
↑  "У ТДМУ відбувся день фармацевтичного факультету". ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ МЕДИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ  імені І.Я.Горбачевського. נבדק ב-2020-02-19.
↑  "Творчі таланти ТДМУ здобули нові перемоги". ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ МЕДИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ  імені І.Я.Горбачевського. נבדק ב-2020-02-19.
↑  "ТНЕУ | Інтерв'ю із гуртом "TVORCHI"".
↑  TVORCHI - Молодість (Official Video) (באוקראינית), נבדק ב-2019-09-10
↑  "TVORCHI подарували тернополянам новий альбом – Терен" (באוקראינית). נבדק ב-2019-09-10.
↑  TVORCHI - Believe (Official Video) (באוקראינית), נבדק ב-2019-09-10
↑  "TVORCHI у фіналі Ukrainian Song Project 2019: найцікавіше про яскравих новачків шоу-бізу". TVORCHI у фіналі Ukrainian Song Project 2019: найцікавіше про яскравих новачків шоу-бізу. נבדק ב-2019-09-10.
↑  "The Hardkiss та Kadebostany. Хто виступатиме на фестивалі "Файне місто Тернопіль"". Шпальта (באוקראינית). 2019-07-15. נבדק ב-2019-09-11.
↑  "Фестиваль "Файне місто-2018" оголосив повний лайн-ап". ТСН.ua (באוקראינית). 2018-06-20. נבדק ב-2019-09-11.
↑  "Дует TVORCHI: що відомо про тріумфатора другого півфіналу Нацвідбору". РБК-Україна (באוקראינית). נבדק ב-2020-02-17.
↑  "Tvorchi duo breaks new musical ground | KyivPost - Ukraine's Global Voice". KyivPost. 2020-02-13. נבדק ב-2020-02-17.
↑  Eurovision 2023 Results: Voting & Points
| אוקראינה אוקראינה באירוויזיון |
| --- | --- | --- |
Vidbir
| השתתפויות | 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| נציגי המדינה | אלכסנדר פונומריוב • רוסלנה ליז'יצ'קו • גרין ג'ולי • טינה קרול • ורקה סרדוצ'קה • אני לוראק • סבטלנה לובודה • אליושה • מיקה ניוטון • גאיטנה • זלאטה אוגנביץ' • מריה ירמצ'וק • ג'מאלה • O.Torvald • מלובין • מארוב • גו איי • גו איי • קאלוש • טבורצ'י • אליונה אליונה וג'רי הייל |  |
| שירי המדינה | "Hasta la Vista" • "Show Me Your Love" • "Dancing Lasha Tumbai" • "Shady Lady" • "Be My Valentine! (Anti-Crisis Girl)" • "Sweet People" • "Angel" • "Be My Guest" • "Gravity" • "Tick Tock" • "1944" • "Time" • "Under The Ladder" • "Siren Song" • "Solovey" • "Stefania" • "Heart of Steel" • "Teresa & Maria" |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 2005 • אירוויזיון 2017 • אירוויזיון 2023 • יחסי אוקראינה–רוסיה באירוויזיון • חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה |  |
בשנים שלא מופיעות ברשימה נעדרה אוקראינה מהתחרות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 8304 6417  MusicBrainz: 76c86f8b-5cda-480f-8a9b-2f82bc312719  VIAF: 20168507027548490826   WorldCat (עם VIAF): 20168507027548490826
חבר מושבעים גדול

חבר מושבעים גדול (Grand Jury) הוא גוף משפטי שמקורו בשיטת המשפט הבריטית (Common Law - המשפט המקובל). תפקידו לחקור האשמות בפשעים, לבחון עדויות ואם השתכנע שיש מקום לכך, לקבוע כי יש להגיש כתב אישום.
חבר מושבעים גדול שונה מחבר מושבעים (Petit Jury), המשמש כגוף השופט במשפט רגיל. כשמו כן הוא: מספר חבריו גדול יותר מתריסר חברי חבר המושבעים (בין 16 ל-23 חברים).
תפקידו של חבר המושבעים הגדול הוא לקבוע אם יש יסוד סביר להניח שבוצע פשע, כחלק מהיותו מרכיב במערכת האיזונים והבלמים ("Checks and Balances") של השיטה המשפטית האמריקאית: קבוצת אזרחים מן השורה, חסרי פניות, מוודאים שאין העמדה לדין שרירותית על בסיס סתמי של דברי התביעה.
ההליך עצמו שונה ממשפט רגיל ולרוב אין הנאשם או בא כוחו נוכחים בעת שמיעת העדים.
בחירת חבר מושבעים גדול

חברי חבר מושבעים זה נבחרים בשיטה דומה ומתוך אותו מאגר אזרחים של חבר מושבעים.
ארצות הברית

מוסד משפטי זה קיים בארצות הברית מתוקף הפתיח של התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית: "לא יובא אדם לדין על פשע שדינו מיתה, או על פשע נתעב אחר, אלא על פי חוות דעת או כתב אישום של חבר מושבעים גדול..." (תרגום פרופ' ארנון גוטפלד). ניסוח זה ("...פשע נתעב...") הביא את בית המשפט העליון של ארצות הברית לפירוש שאינו מחייב חבר מושבעים גדול בפשעים שאינם חמורים. יתר על כן, בית המשפט העליון פסק שפסקה זו בתיקון החמישי אינה תופסת לגבי המשפט המדינתי, אלא הפדרלי בלבד.
ואכן, לאור השגות וביקורות רבות על שיטה זו וחוסר הצדק שבה, בוטל מוסד זה בלמעלה ממחצית מדינות ארצות הברית והוחלף בשימוע מוקדם בפני שופט.
ארצות אחרות

המדינה היחידה, פרט לארצות הברית, שבה נהוג חבר מושבעים גדול היא ליבריה. בבריטניה בוטל חבר מושבעים גדול בשנות השלושים והוחלף במנגנון שיפוטי מקדים אחר לקביעה האם יש מקום להעמיד נאשם לדין, וכך גם באוסטרליה.
ישראל

שלטון המנדט הבריטי לא הנהיג בארץ חבר מושבעים גדול כשם שלא הנהיג חבר מושבעים במשפט עצמו.
בישראל לא קיים מוסד במסגרת הרשות השופטת לקביעה מסוג זה. במסגרת התיקון המכונה: "חוק היידוע" (סעיף 60א לחוק סדר הדין הפלילי), קיימת לנאשם הזכות לפנות לתביעה כדי למנוע הגשת כתב אישום נגדו. כל אדם שמואשם בעבירת פשע זכאי לשימוע למעט חריגים (עבירות אלמ"ב, אם הוא עצור בזמן הגשת כתב האישום, אישור פרקליט מחוז). טעות לחשוב שהליך כזה מקובל בעיקר לגבי אישי ציבור, החשופים יותר ופגיעים להעמדה לדין, הנהנים במקרים מסוימים מהזכות לשימוע מוקדם בפני גורמי הפרקליטות או היועץ המשפטי לממשלה, שהם חלק מהרשות המבצעת ולא השופטת.
חירור גולגולת

איור מן המאה ה-18 המתאר ניתוח חירור גולגולת
חירור גולגולת או טְרֶפַּנַצְיָה (Trepanation) הוא ניתוח שבמהלכו נקדח או נחתך חור בגולגולת, דרכו נחשף הקרום הקשה (dura mater) של המוח כדי לטפל במחלות תוך-גולגולתיות. בימינו משמש ניתוח זה בעיקר לטיפול בדימומים תוך-גולגולתיים ובבדיקות נוירוכירורגיות כגון מדידת לחץ תוך-גולגולתי.
ניתוחי חירור גולגולת בוצעו לאורך ההיסטוריה לצרכים רפואיים ומיסטיים כאחד. שרידים רבים המצביעים על ביצוע ניתוחי חירור גולגולת בבני אדם נמצאו בגולגולות פרהיסטוריות, החל מן התקופה הנאוליתית. במקרים רבים יש עדויות לכך שעצמות הגולגולות החלו להתאחות, כלומר שהמטופל שרד את הניתוח. בארץ ישראל קיימות עדויות רבות לחירור גולגולת, בעיקר מהתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה.
הערות שוליים

↑  Weber, J., & Wahl, J. (2006). Neurosurgical aspects of trepanations from Neolithic times. International Journal of Osteoarchaeology, 16(6), 536-545.
↑  Arensburg, B., & Hershkovitz, I. (1988). Cranial deformation and trephination in the Middle East. Bulletins et mémoires de la Société d'anthropologie de Paris, 5(3), 139-150.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548780505171  GND: 4136466-1  LCCN: sh85137298  NKC: ph182375 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גולגולת מחוררת מתקופת הברזל. הרקמה סביב החור מעוגלת בעקבות גדילה מחודשת לאחר החירור; זו עדות לכך שהמטופל שרד את הפרוצדורה
חירוץ

| --- | --- |

עמודים דוריים מחורצים בפרתנון של אתונה
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  יוון ואיטליה
 תקופה:  יוון העתיקה ורומא העתיקה
 טווח תאריכים:  מהמאה ה-8 לפני הספירה (יוון הארכאית) עד 1453
 מבנים עיקריים:  הפרתנון
 סגנון אדריכלות קודם:  אדריכלות מצרים העתיקה
 סגנון האדריכלות הבא:  אדריכלות ביזנטית
חירוץ (Fluting) הוא מונח באדריכלות המתייחס לחריצים (נקראים גם "מרזבים") עגולים לאורכו של עמוד, והזוויות שבין החריצים נקראות "מִקְצוֹעוֹת" (Arris). אמנם חריצים המסותתים באבן מופיעים כבר באדריכלות מצרים העתיקה, אולם הם מזוהים בעיקר עם האדריכלות הקלאסית, שבה החריצים עשויים להיות מסותתים בתוך אבני העמוד עצמו, או מודבקים אליו בצורת סטוקו. את העמודים נהגו לחצוב בצורתם הגולמית במחצבה, ואילו הסיתות המדויק לחריצים היה נעשה רק במקום הבנייה, כדי שלא יינזקו בדרך. במקרה של עמוד הבנוי מחוליות, היו מגלפים את הכותרת ואת החריצים בחוליה העליונה, ואת שאר החוליות היו מחרצים עם הקמת העמוד, כדי להבטיח את התאמתן.
החריצים מילאו תפקיד חשוב בסדרים הקלאסיים, ומספרם נקבע במדויק לכל סדר וסדר:
בראשיתו של הסדר הדורי היו שכיחים עמודים בעלי שישה עשר חריצים רדודים עם זוויות כה חדות, עד שבחלק מהמבנים העמודים חורצו רק בחלקם העליון, כדי להבטיח את שלומם של באי המבנה. לאחר שהסדר התקבע, בראשית המאה ה-6 לפנה"ס, נעשו החריצים עמוקים יותר, ומספרם עמד על עשרים.
בסדר היוני הוחלקו הזוויות שבין החריצים, ומספר החריצים עמד על עשרים וארבעה.
מבחינת החירוץ, הסדר הקורינתי דומה בצורתו לסדר היוני.
בסדר הטוסקני לא היו חריצים.
קיימות גם דוגמאות של חריצים לולייניים.
לקריאה נוספת

Arnold W. Lawrence, Greek Architecture, Penguin books, Harmondsworth, Middlesex, 1967
חבר הרבנים דניו יורק

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 יושב ראש:  הרב לסטר ברונשטיין
 תקופת הפעילות:  1881–הווה (כ־143 שנים)
 http://www.nybr.org/index.html
 
חבר הרבנים דניו יורק (באנגלית: New York Board of Rabbis) הוא ארגון המאגד רבנים אורתודוקסים, רפורמים, קונסרבטיבים ורקונסטרוקטיבים ממדינות ניו יורק, ניו ג'רזי וקונטיקט.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראשיתו של הארגון בשנת 1881, שהוקם תחת השם מועצת הרבנים היהודים של ניו יורק ("New York Board of Jewish Ministers"), על ידי גוסטב גוטהייל (אנ'), אדולף הייבש (אנ'), קאופמן קוהלר, פרדריק דה סולה מנדס והנרי פררה מנדס, שהגיעו מזרמים שונים של היהדות, בתקווה לפעול יחד לטיפוח החינוך היהודי ולקידום משותף של היהדות. חבר הרבנים דניו יורק אומץ רשמית כשם הארגון בשנת 1946.
בשנת 1948 מועצת רבני ניו יורק והליגה נגד השמצה ערכו מחאה נגד הסרט אוליבר טוויסט בו מוצגים סטריאוטיפים יהודיים שליליים, עקב המחאה הסרט לא אושרר עד 1951, אחר שנערכו שינויים בהצגת דמותו של פייגין אותה גילם אלק גינס.
הרב וונטוורת 'ארתור מתיו (1892–1973), מייסד "שומרי המצוות", קבוצה של יהודים שחורים, הגיש בקשה לחברות במועצת הרבנים דניו יורק, אך נדחה.
בשנת 2005 הוציאו מועצת רבני ניו יורק והליגה הקתולית (אנ') הודעה משותפת בו הם מגנים את תופעת ה'חנוכריסמס', ומכנים אותו "תהו ובהו רב תרבותי", וכי הוא מעליב את שתי הדתות כאחד.
פעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
חברים בארגון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עמנואל רקמן
עמיאל הירש
הערות שוליים

↑  Eric J. Sundquist, Professor and Chair of the English Department Eric J. Sundquist, Strangers in the Land: Blacks, Jews, Post-Holocaust America, Harvard University Press, 2005, ISBN 978-0-674-01942-3. (באנגלית)
↑  USATODAY.com - Have a merry little Chrismukkah, usatoday30.usatoday.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300229605171  ISNI: 0000 0000 8190 1708  LCCN: n86020067  VIAF: 121711831   WorldCat (עם VIAF): 121711831
חרב צ'רקסית

חרב צ'רקסית (צ'רקסית: Сашхуэ - סה שה'וואה; רוסית: Шашка) היא כלי נשק קר שנשאו הלוחמים הצ'רקסים בצפון הרי הקווקז. החרב עשויה מסגסוגת פלדה. צורתה מעוגלת במקצת, הידית עשויה מקרן אייל.
מקור השם הוא מהשפה הצ'רקסית סה פירושו שן או להב, שה'וואה פירושו גדול כך "סה שה'וואה" - שן גדולה\להב גדולה.
החרב הצ'רקסית הומצאה בצפון הרי הקווקז בשלהי המאה ה-12 וה-13 על ידי שבטים צ'רקסיים. בשלב מאוחר יותר עמים נוספים, כמו העם הרוסי, האוקראיני והקוזאקים, החלו להשתמש בחרב הצ'רקסית וכינו אותה "שאשקה".
החרב טיפוסית לעם האדיגאי (צ'רקסים) וארוכה קצת מהחרב הקוזאקית. פלוגות רוסיות נשאו את החרב הצ'רקסית כבר בשנת 1830. במלחמת העולם השנייה נשאו פרשים רוסים את החרב הצ'רקסית.
חיים תדמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  רחל חלפי 
 
חיים תדמון (נולד ב-1935) הוא מוותיקי קול ישראל, סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

תדמון נולד בפתח תקווה. בוגר החוג להיסטוריה כללית ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן הוא כותב שירה.
שימש כשדר וקריין בערוץ הרדיו "קול ישראל" עד שנת 1998.
נשוי למשוררת רחל חלפי.
ספריו

"רוסיה היא ארץ גדולה מאוד", רומן (בהוצאת זמורה-ביתן, 1989)
"סלמאן רושדי, מלון ארבעת הפרחים, פריס", רומן (בהוצאת הספריה החדשה הקיבוץ המאוחד, 1999)
"הזהב והנחושת", סיפורים קצרים (בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012)
"הכד הכתום", (בהוצאת כרמל, 2022)
בין תרגומיו:
נשים קטנות מאת לואיזה מיי אלקוט, הוצאת ש. פרידמן, תל אביב, 1962.
"אהבות של קודש וחול" מאת איריס מרדוק (בהוצאת זמורה, ביתן, מודן, 1982).
"ברית של כסילים" מאת ג'ון קנדי טול, רומן (בהוצאת זמורה-ביתן, 1987).
"גלאפגוס" מאת קורט וונגוט, רומן (בהוצאת זמורה-ביתן, 1991).
"סנונית" מאת ד.מ. תומאס (בהוצאת זמורה-ביתן, 1993)
"הלבנה והרוח: מבחר מהקלאסיקה הסינית", שירה (בהוצאת דחק, 2016)
חוק בדר-עופר

הכנסת
חוק בדר-עופר הוא הכינוי שניתן לחוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 4) תשל"ג-1973, שהחליף את סעיף 81(ד) לחוק הבחירות לכנסת. התיקון קובע כי בבחירות לכנסת המושבים יחולקו בין המפלגות ב"שיטת הממוצעים הגבוהים ביותר" (אנ'), שנותנת עדיפות למפלגות הגדולות. זאת בשונה מהשיטה שהייתה נהוגה קודם לכן, "שיטת השאריות הגבוהות ביותר" (אנ'), שנתנה עדיפות למפלגות הקטנות. התיקון קרוי על-שם שני חברי הכנסת שיזמו אותו בישראל, יוחנן בדר מגח"ל ואברהם עופר מהמערך.
שיטת בדר-עופר זהה ל"שיטת ג'פרסון" (אנ'), שהנהיג הנשיא האמריקני תומאס ג'פרסון להקצאת מספר חברי הקונגרס למדינות ארצות הברית. ישנן שתי שיטות ידועות יותר, שנבדלות משיטת בדר-עופר (וג'פרסון) בדרך החישוב אך מגיעות בהכרח לאותה תוצאה: "שיטת ד'הונט", אותה הציע המתמטיקאי והמשפטן הבלגי ויקטור ד'הונט (אנ') בשנת 1878, ו"שיטת הגנבך-בישוף" (אנ'), אותה הציע הפיזיקאי השווייצרי אדוארד הגנבך בישוף (אנ') באותה תקופה. השיטה נהוגה בעשרות מדינות נוספות, ובהן צ'ילה, ספרד, פולין, פינלנד וטורקיה.
שיטת חלוקה זו הונהגה בישראל בזמן הבחירות לאספה המכוננת בשנת 1949, ובוטלה החל מהבחירות לכנסת השנייה. בחוק הנוכחי נכלל תיקון מס' 4 לחוק הבחירות לכנסת (נוסח משולב), התשכ"ט-1969, שהתקבל בכנסת ב-4 באפריל 1973 והופעל לראשונה בבחירות לכנסת השמינית, שהתקיימו ב-31 בדצמבר 1973. תיאור השיטה מופיע בסעיף 81 לחוק הבחירות לכנסת.
החוק

בתום ספירת הקולות בבחירות לכנסת מחשבים את מספר הקולות הנחוצים למושב בכנסת (המודד למנדט), באמצעות חלוקת סך כל הקולות הכשרים (למעט קולות שניתנו לרשימות שלא עברו את אחוז החסימה) במספר המושבים בכנסת – 120. לאחר מכן מעניקים לכל רשימה מנדטים לפי המודד למנדט – מחלקים את מספר הקולות שהיא קיבלה במודד למנדט, ומעניקים לה מנדטים לפי המספר השלם שמתקבל, תוך התעלמות מהשארית. בסוף תהליך זה נותרים לכל רשימה עודפי קולות, ומצד שני נותרים מנדטים שטרם חולקו – מנדטים פנויים.
בשיטה הישנה, שהייתה נהוגה מהבחירות לכנסת השנייה עד הבחירות לכנסת השביעית, נותנים מנדט פנוי ראשון לרשימה בעלת העודפים הגדולים ביותר, מנדט פנוי שני לרשימה בעלת העודפים הבאים בגודלם, וכך הלאה, עד להענקת כל המנדטים הפנויים.
חוק בדר-עופר יצר שיטה מורכבת יותר לחלוקת המנדטים הפנויים, שמתחשבת לא רק בקולות העודפים של כל רשימה, אלא בסך כל הקולות שהיא קיבלה ובסך כל המנדטים שמוענקים לה. עבור כל רשימה מחשבים את מודד הרשימה או הקולות למנדט – כלומר מספר הקולות הכולל של הרשימה חלקי מספר המנדטים שיהיו לה אם היא תקבל מנדט נוסף. זהו בעצם "המחיר" (בקולות) שהרשימה "תשלם" תמורת מנדט נוסף. מעניקים את המנדט הפנוי שעל הפרק לרשימה שתשלם תמורתו את המחיר הגבוה ביותר.
החוק קובע גם (סעיף 81, ס"ק ד-4) כי רשימה שזכתה בחצי מכל המנדטים (60), מבלי שזכתה בחצי מכל הקולות הכשרים, לא תמשיך להשתתף בחלוקת המנדטים העודפים. סעיף זה מעולם לא בא לידי ביטוי, מפני שטרם קרה בישראל שרשימה קיבלה מחצית מכלל המנדטים. המקרה הכי קרוב לכך התרחש לפני שנחקק החוק, בבחירות לכנסת השביעית, כשהמערך בראשות גולדה מאיר קיבל 56 מנדטים (46.7% מהקולות הכשרים). בשום מערכת בחירות לפני כן או מאז לא התקרבה אף רשימה למחצית המנדטים.
דרך השימוש בחוק

דוגמה תמחיש את ההבדל שבין שתי השיטות. בבחירות נספרו 1,200,000 קולות כשרים, ולכן "מחירו" הבסיסי של כל מנדט הוא 10,000 קולות. 

בבחירות השתתפו ארבע מפלגות: א' זכתה ב-501,000 קולות, ב' זכתה ב-403,000 קולות, ג' זכתה ב-204,000 קולות, ד' זכתה ב-92,000 קולות. בהתאם לכך, למפלגה א' ניתנים 50 מנדטים, למפלגה ב' ניתנים 40 מנדטים, למפלגה ג' ניתנים 20 מנדטים, ולמפלגה ד' ניתנים 9 מנדטים. נותר מנדט אחד שלא חולק. בשיטה שקדמה לחוק בדר-עופר, ברור שהמנדט העודף יינתן למפלגה ג', שלה 4,000 קולות עודפים, לעומת 1,000 קולות עודפים למפלגה א', 3,000 קולות עודפים למפלגה ב' ו-2,000 קולות עודפים למפלגה ד'. בהתאם לחוק בדר-עופר יש לבדוק כמה תשלם כל מפלגה תמורת כל מנדט אם תקבל מנדט נוסף:
מפלגה א': 9,824 קולות ( = 501,000 חלקי 51)
מפלגה ב': 9,829 קולות ( = 403,000 חלקי 41)
מפלגה ג': 9,714 קולות ( = 204,000 חלקי 21)
מפלגה ד': 9,200 קולות ( = 92,000 חלקי 10).
בהתאם לתחשיב זה, המנדט הנוסף יינתן דווקא למפלגה ב'.
טבלה מסכמת:

סה"כ: 1,200,000 קולות כשרים.

מודד למנדט: 10,000 קולות.
| מפלגה | מספר קולות כשרים | מספר מנדטים | קולות עודפים | חלוקה בעבר | קולות למנדט | לפי בדר-עופר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א' | 501,000 | 50 | 1,000 | 50 | 9,824 | 50 |
| ב' | 403,000 | 40 | 3,000 | 40 | 9,829 | 41=40+1 |
| ג' | 204,000 | 20 | 4,000 | 21=20+1 | 9,714 | 20 |
| ד' | 92,000 | 9 | 2,000 | 9 | 9,200 | 9 |
| סה"כ | 1,200,000 | 119 | - | 120 | - | 120 |
השפעת החוק

החוק נותן עדיפות למפלגות הגדולות. למשל, בבחירות לכנסת השמינית העניק החוק למערך 2 מנדטים נוספים, ולליכוד מנדט נוסף, על חשבון ל"ע, המפד"ל ומוקד.
הסכמי עודפים והחוק

בחלוקת המנדטים יש מורכבות נוספת, הנובעת מקיומם של הסכמי עודפים בין מפלגות. כאשר שתי רשימות חותמות ביניהן על הסכם עודפים, מחשבים את "מודד הרשימה" (המחיר למנדט) עבור שתי הרשימות יחד כאילו היו רשימה אחת, וכך הן מגדילות את סיכוייהן לזכות במנדט נוסף. אם הן מקבלות מנדט נוסף, נערך חישוב נוסף של המודד עבור כל אחת משתי המפלגות בנפרד כדי לקבוע לאיזו מהן יינתן המנדט.
הסכמי עודפים תקפים רק לגבי רשימות שעוברות את אחוז החסימה.
למשל, אם בדוגמה לעיל יחתמו מפלגות ג' וד' על הסכם עודפים ביניהן, המודד המשותף שלהן יהיה 9,867 קולות (296,000/30), והמנדט הנוסף יינתן למפלגה ג' שלה המודד הגבוה מבין שתיהן. לאחר הבחירות לכנסת התשיעית טענה הרשימה הערבית המאוחדת נגד שיטה זאת ודרשה שהחלוקה הפנימית של המנדט העודף בינה לבין המערך ייעשה על סמך מספר הקולות העודפים, ולא לפי שיטת בדר-עופר, אולם עמדתה לא נתקבלה.
הסכמי עודפים לפי שיטת חלוקת המנדטים הישנה היו יכולים לגרום גם לאובדן מנדט, כאשר העודפים של מפלגה אחת שחתומה על ההסכם, שהיו מספיקים לה לקבלת מנדט נוסף, הועברו במקום זאת לחתומה השנייה, שכלל לא הייתה זקוקה להם כי בכל מקרה הייתה מקבלת מנדט נוסף, בזכות העודפים שהיו לה. בשיטת בדר-עופר, לעומת זאת, הסכם עודפים לא יכול לגרום לאובדן מנדט, מכיוון ש"מודד הרשימה" (המחיר למנדט) תמיד יוצא גדול יותר בחישוב משותף עבור שתי מפלגות מאשר עבור כל אחת מהן בנפרד, גם לאחר שאחת מהן מקבלת מנדט נוסף.
חסרונות שיטת בדר-עופר

בשיטה הישראלית הישנה, שקדמה לשיטת בדר-עופר, "סכום השגיאות" בין יחס המצביעים של מפלגה לבין יחס המושבים שלה הוא המינימלי האפשרי, בהשוואה לכל שיטת חלוקה אחרת.
יתרונות שיטת בדר-עופר

השיטה הישנה נגועה במספר פרדוקסים-לכאורה שמהם משוחררת שיטת בדר-עופר. להלן מספר דוגמאות:
בשיטה הישנה, "מפלגת רוב העם" – כלומר מפלגה שקיבלה את מרבית הקולות – עלולה לקבל בפועל מיעוט בלבד מתוך כלל המושבים בפרלמנט וכך עלולה להישאר באופוזיציה, וזאת בניגוד לעקרון הכרעת הרוב. (למשל, פרלמנט ובו שלושה מושבים ושלוש מפלגות: הגדולה קיבלה 14 קולות, הבינונית קיבלה 7 קולות, והקטנה קיבלה 6 קולות. בשיטה הישנה, כל מפלגה מקבלת מושב אחד, כך שהמפלגה הגדולה – שקיבלה יותר ממחצית הקולות – מקבלת רק שליש מהמושבים, ועלולה להישאר באופוזיציה. בשיטת בדר-עופר, המפלגה הגדולה מקבלת שני מושבים, הבינונית מושב אחד והקטנה לא זוכה לייצוג, כך שהגדולה יכולה להרכיב ממשלה בעצמה, ללא שותפה קואליציונית).
בשיטה הישנה מפלגה מאוחדת עלולה לקבל פחות מושבים מכפי שהייתה מקבלת אילו התפצלה לשתי מפלגות, וזאת בניגוד לציפייה האינטואיטיבית שאיחוד יועיל למפלגות המתאחדות או לפחות לא יזיק להן. (למשל, פרלמנט ובו שלושה מושבים ושלוש מפלגות: הגדולה קיבלה 14 קולות, הבינונית קיבלה 7 קולות, והקטנה קיבלה 6 קולות. אם המפלגה הגדולה מתפצלת לפני הבחירות לשתי מפלגות שכל אחת מהן מקבלת 7 קולות, אז בשיטה הישנה, היא מקבלת שני מושבים כשהיא רצה במפוצל לעומת מושב אחד בלבד כשהיא רצה במאוחד. בשיטת בדר-עופר, היא מקבלת שני מושבים בין אם היא רצה במפוצל או במאוחד).
בשיטה הישנה, אם מחליטים להגדיל את הפרלמנט ולהוסיף לו מושבים, זה עלול לגרום למפלגה מסוימת לקבל פחות מושבים מכפי שהייתה מקבלת אלמלא הוסיפו לפרלמנט מושבים – וזאת בניגוד לציפייה האינטואיטיבית ש"הגדלת העוגה" תגדיל את "הנתח" של כל "סועד", או לפחות לא תקטין אותו. (למשל כשיש שלוש מפלגות: הגדולה קיבלה 16 קולות, הבינונית קיבלה 15 קולות, והקטנה קיבלה 5 קולות. בשיטה הישנה, אם מספר המושבים בפרלמנט יגדל משלושה לארבעה, המפלגה הקטנה תאבד את הייצוג שלה בפרלמנט. בשיטת בדר-עופר, הגדלת מספר המושבים אינה פוגעת באף מפלגה).
בשיטה הישנה, אם מפלגה פורשת מהמרוץ ותומכיה נשארים בבית ביום הבחירות ואינם מצביעים, זה עלול לגרום למפלגה אחרת לקבל פחות מושבים מכפי שהייתה מקבלת אם המפלגה הראשונה הייתה נשארת במרוץ – וזאת בניגוד לציפייה האינטואיטיבית שפרישת "סועד" מהארוחה תגדיל את "הנתח" של כל אחד מ"הסועדים" הנותרים, או לפחות לא תקטין אותו. (למשל, כשבפרלמנט יש שני מושבים, המפלגה הגדולה קיבלה 17 קולות, המפלגה הבינונית קיבלה 5 קולות, והמפלגה הקטנה פרשה מהמרוץ ותומכיה – 4 במספר – נשארו בבית ביום הבחירות ולא הצביעו. בשיטה הישנה, פרישת המפלגה הקטנה פוגעת במפלגה הבינונית וגורמת לה לאבד את הייצוג שלה בפרלמנט. בשיטת בדר-עופר, הפרישה פוגעת רק במפלגה שפורשת).
טיעון נוסף בזכות שיטת בדר-עופר הוא טיעון המחיר האחיד במכרז ההוגן: בשיטה הישנה ייתכן שעל מושב מסוים "ישולם" מספר קולות גדול יותר מאשר על מושב אחר, בעוד שבשיטת בדר-עופר יש מחיר-אחיד-למושב עבור כל המושבים. (למשל, פרלמנט ובו שלושה מושבים ושלוש מפלגות: הגדולה קיבלה 14 קולות, הבינונית קיבלה 7 קולות, והקטנה קיבלה 6 קולות. בשיטה הישנה המפלגה הגדולה משלמת על המושב שלה 9 קולות, בעוד ששתי המפלגות האחרות משלמות 7 ו-6 קולות, בהתאמה. בשיטת בדר-עופר המחיר הנדרש הוא אחיד: 7 קולות למושב, אך יש לשים לב שהמפלגה הקטנה אינה מסוגלת לשלם את המחיר הזה, וקולותיה "מושלכים לפח"). קולות ש"מושלכים לפח" מהווים קושי עבור טיעון המחיר האחיד במכרז ההוגן, שהרי במכרז הוגן אין גביית יתר ואין השחתת אמצעי תשלום – סכומים שלא שימשו לרכישה, מוחזרים לבעליהם או נשמרים עבורם כיתרות זכות.
ראו גם

שיטת בחירות
אחוז החסימה (ישראל)
הקצאה
ביאורים

↑  סכום השגיאות הוא  \sum _{i=1}^{k}{\left|{\frac {a_{i}}{\sum _{i=1}^{k}{a_{i}}}}-{\frac {n_{i}}{\sum _{i=1}^{k}{n_{i}}}}\right|}, כאשר  a_{i} הוא מספר הקולות שקיבלה המפלגה ה- i-ית, ו- n_{i} הוא מספר המושבים שלה.
1 2 3  במערכות-בחירות שבהן חלוקת המושבים אינה מצריכה הטלת מטבע על מנת להכריע בין מפלגות שזכו במספר קולות זהה ושמתמודדות על אותו מושב.
↑  אינטואיטיבית – מצופה מכל השיטות "שוחרות-הצדק" להסכים, שכאשר על מושב בודד בפרלמנט מתחרות שתי מפלגות: האחת קיבלה למשל 4 קולות והשנייה קיבלה 3 קולות, אז המפלגה הגדולה – הזוכה אפוא במושב יחיד זה – הייתה מאבדת אותו לטובת המפלגה היותר קטנה אילו המפלגה הגדולה הייתה מתפצלת לשתי מפלגות עוד יותר קטנות ששוות בגודלן; כשמכאן עולה התובנה האינטואיטיבית, שאיחוד של שתי מפלגות למפלגה אחת – ייטיב עימן במקרה הטוב – או לפחות לא יפגע בהן במקרה הפחות טוב.
↑  בניסוח מתמטי: קיים קבוע חיובי (לא בהכרח שלם) c, כך שלגבי כל מפלגה שמספר קולותיה הוא  a מספר מושביה הניתנים לה על ידי שיטת בדר-עופר הוא  [a/c], כאשר [x] היא פונקציית הערך השלם. למעשה,  c הוא המחיר (האחיד) למושב, ובלבד שגוש-רשימות שחתמו על הסכם עודפים ייחשב כמפלגה אחת לעניין זה.