stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורגודן (כדורגל)
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1891 והחל לשחק בליגה הראשונה בשוודיה בעונת 1911/1912. כל ארבע האליפויות הראשונות שבהם זכה המועדון בשנים 1920 ,1917 ,1915 ,1912 נקבעו בטורנירי גביע לאחר סיום משחקי הליגה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1923/1924 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1927/1928 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1936/1937 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1945/1946, שיחק 3 עונות בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1949/1950, בעונת 1950/1951 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם הראשונה והפסיד לקבוצת מאלמה. בעונת 1954/1955 זכה באליפות. בעונת 1959 זכה באליפות נוספת ובעונה אחריה ירד לליגה השנייה אחרי 11 עונות ברציפות בליגה הראשונה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1962 ובעונות 1964, 1966 זכה באליפות.
בשנת 1969 שיחק בגביע האינטרטוטו. המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות זגלבי סוסונוביץ' מפולין, ויינר ספורט קלאב מאוסטריה וגרויטר פירת' מגרמניה. המועדון סיים את הבית במקום האחרון.
בעונת 1970 סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל לגביע אופ"א. בעונות 1973, 1975 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל לגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השנייה והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1981 ירד לליגה השנייה אחרי 20 שנה ברציפות בליגה הראשונה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 2001. בעונת 1988/1989 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השלישית והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1989/1990 זכה בפעם הראשונה בגביע השוודי. המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2001. בעונות 2002, 2004, 2005 זכה בגביע השוודי. בעונת 2012/2013 הגיע לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג.
תארים

אליפות שוודיה: (12)
(1912, 1915, 1917, 1920, 1955, 1959, 1964, 1966, 2002, 2003, 2005, 2019)
הגביע השוודי: (5)
(1990, 2002, 2004, 2005, 2018)
הישגים באירופה

גביע אירופה לאלופות :
רבע גמר (1): 1955/1956
גביע אירופה למחזיקות גביע :
שמינית גמר (1): 1989/1990
שחקנים בולטים

שוודיה טוביאס היסן
סלובניה אנדריי קומאץ
שוודיה סטפן רן
פינלנד דניאל סיולונד
גמביה פה דמבו טוראי
רוסיה אלכסנדר ואסיוטין
ראו גם

יורגודן (כדורגל נשים)
האצטדיון הביתי
האצטדיון הביתי
התנועה לזכויות בעלי חיים

הפגנה מטעם ארגון PETA נגד התעללות בחיות בקרקסים.
התנועה לזכויות בעלי חיים, או התנועה לשחרור בעלי חיים, היא תנועה חברתית המנסה להביא לסיום את ההפרדה המוסרית והחוקית בין בעלי החיים והאדם, להביא לסיום התפישה של חיות כרכוש אנושי וסוף לשימוש של חיות במחקר, מזון ולבוש ותעשיית הבידור.
תפיסות

כל התומכים בזכויות בעלי חיים מאמינים כי יש להכיר באינטרסים של בעלי חיים לא אנושיים ולהגן עליהם, אך למרות זאת ניתן לחלק את התנועה לשתי קבוצות עיקריות:
הקבוצה הראשונה, מאמינה כי אינטרסים בסיסיים אלו אמורים להעניק לבעלי החיים זכויות מוסריות מסוימות וזכויות חוקיות, דוגמה לפעיל זכויות בעלי חיים בעל דעה זאת הוא טום ריגן. מהצד השני, יש את פעילי זכויות בעלי החיים שלא מאמינים כי לבעלי חיים יש זכויות מוסריות, אך טוענים שלפי התפישה התועלתנית שיש לפעול להשגת האושר המרבי לכמות המרבית, מאחר שלבעלי חיים יש את היכולת לסבול, יש לקחת את סבלם בחשבון בכל פילוסופיה מוסרית; לפי טענתם, להוציא את החיות מכלל משוואה זאת היא צורה של אפליה, לה הם קוראים סוגנות. דוגמה לתומך בדעה זאת הוא פיטר סינגר.
היסטוריה

נהוג להניח כי התנועה נוצרה בבריטניה בתחילת שנות השבעים בידי קבוצה של תלמידי אוניברסיטת אוקספורד שסיימו את לימודי הפילוסופיה שלהם, שכעת ידועים בתור "קבוצת אוקספורד". התנועה הונהגה בידי זוג בוגרי התואר בפילוסופיה שאך לא זמן רב לפני הקמת הקבוצה הפכו לצמחונים. שניהם פגשו לאחר מכן שני תלמידים נוספים שסיימו את התואר בפילוסופיה באוקספורד וגם הם נהפכו לצמחונים זמן קצר לאחר מכן. הקבוצה במהרה החלה להפיץ את הסוגיה של זכויות בעלי חיים בקרב סטודנטים לפילוסופיה באוקספורד, ובכלל זה פרופסור ריצ'רד הייר, גם אישית וגם בהרצאות. גישתם לא הייתה מבוססת על רגשנות ("נחמדות לחיות מפגרות"), אלא על זכויות מוסריות לבעלי חיים. במהרה הם אמצו אוסף טיעונים שיתמכו בגישתם, כפי שאמר ריצ'רד ריידר, שבמהרה נהפך לחלק מהקבוצה " לעיתים נדירות סיבה מוסברת בצורה כה הגיונית ומוגנת לוגית".
נקודת מפנה ביחס לתנועה לזכויות בעלי חיים הייתה הפרסום של המאמר בשנת 1965 בידי הסופר ברג'יד ברופי בסאנדיי טיימס:
מערכת היחסים בין המין האנושי לבעלי החיים היא מערכת יחסים של ניצול בלתי פוסק. אנחנו משתמשים בעבודה שלהם; אנחנו אוכלים ולובשים אותם. אנחנו מנצלים אותם כדי שישומשו לשרת את אמונותינו הטפלות: ואילו בעבר הקרבנו אותם לאלינו וקרענו את אבריהם הפנימיים בשביל לחזות את העתיד, כעת אנחנו מקריבים אותם למדע, משתמשים ומנסים על גופיהם בתקווה, או באפשרות חסרת הסיכוי, שנוכל באמצעות כך לראות יותר טוב את ההווה.
קבוצת אוקספורד קראו את מאמר זה והיו מלאי השראה מהפולמוס הסנטימינטלי הנמרץ שלו. בערך באותו זמן, ריידר כתב שלושה מכתבים לדיילי טלגרף בתגובה לטיעוניו של ברופי. זה האחרון קישר בין ריידר לקבוצת אוקספורד, ואלו האחרונים תכננו להוציא לאור ספר בנושא זה. קבוצת אוקספורד הייתה מעוניינת גם באפשרות להוציא ספר שיכרוך בתוכו מאמרים בנוגע לזכויות בעלי חיים. אך לאחר שנדחו ממוציא לאור אחד, הם הגיעו למסקנה כי ספר שיכלול את עבודתם יהיה ליותר עניין לציבור. הספר לאחר מכן יצא תחת השם "חיות, האדם ומוסר".
בשנת 1970 ריידר טבע את המושג "סוגנות", כאשר השתמש בו לראשונה בחוברת בה תיאר סוגנות כאפליה על בסיס מין ביולוגי. ריידר לאחר מכן תרם לכתיבת הספר "חיות, האדם ומוסר", שנערך בידי ג'ון האריס, ספר שנעשה למשפיע ביותר לאחר מכן.
הפילוסוף האוסטרלי פיטר סינגר לראשונה כתב את טיעוני הבסיסים בביקורת שכתב על הספר "בעלי חיים, האדם ומוסר" שפורסם בThe New York Review of Books; טיעוניו התבססו על הגישה התועלתנית ומתיחה השוואה ברורה בין פמיניזם לתנועה לזכויות בעלי חיים. בעקבות המאמר, פרסם סינגר את ספרו שחרור בעלי-החיים, שפורסם בשנת 1975, וכעת נחשב לכתב מרכזי בתנועה לזכויות בעלי חיים.
צורות פעולה

בשל העמדות הלא מקובלות שהיא מביעה, התנועה לזכויות בעלי-חיים מעוררת מחלוקת רבה, ונתונה בשל כך למידה רבה של ביקורת. ארגונים לזכויות בעלי-חיים עושים מאמצים רבים להגדלת המודעות למאבק שלהם ולהכנסת הנושא לתקשורת. ארגון PETA העולמי, העמותה הגדולה ביותר בעולם לזכויות בעלי-חיים, ידוע בפרובקציות הרבות שהוא יוצר על-מנת למשוך את תשומת הלב של התקשורת. פרובוקציות אלו זכו לביקורת רבה הן מתוך התנועה לזכויות בעלי-חיים והן מחוצה לה.
צורות פעולה > חרם צרכני

פעילות התנועה לזכויות בעלי-חיים מתרכזת במאבק נגד תעשיות שונות הפוגעות בבעלי-חיים, וזאת בעיקר על ידי הקריאה לחרם צרכני על מוצרי התעשיות הללו. חרם צרכני על מוצרי קוסמטיקה של חברות המבצעות ניסויים בבעלי-חיים, המנוהל מאז 1980, הביא בהצלחה להתחייבות של חברות רבות לחדול מניסויים אלו, אם כי חברות רבות עדיין ממשיכות בביצוע ניסויים. בדומה תעשיית הפרווה ספגה ירידה קשה ברווחיה בעקבות המחאה של ארגונים שונים ברחבי העולם כנגדה.
בהתאם לכך, מעודדים פעילים לזכויות בעלי-חיים גם מעבר לאורח-חיים צמחוני וטבעוני, על ידי הסברה לציבור וחשיפת מידע על הפגיעה בבעלי-חיים במשקים מתועשים בהם מגודלים בעלי-החיים. לעיתים מנסים פעילי זכויות בעלי-החיים לחזק את טענתם על ידי כך שהם פועלים לקידום צמחונות לא רק מההיבט המוסרי, אלא גם בטיעונים בריאותיים, אקולוגיים וכלכליים.
מאבקים רבים לזכויות בעלי-חיים מתמקדים בהיבט אחד מבודד, קשה מהרגיל, של פגיעה בבעלי-חיים, במטרה להביא לרפורמה בתחום - כך למשל, במאבק נגד פיטום אווזים, במאבק נגד תעשיית עגלי החלב, או בהובלת בעלי-חיים בחקלאות לטווחים ארוכים.

מאבקים עשויים גם להתמקד בחברה בודדת - כמו המאבק כנגד רשת מקדונלד'ס או המאבק נגד חברת פרוקטר אנד גמבלס (החברה הפרטית הגדולה ביותר המבצעת ניסויים בבעלי-חיים).
צורות פעולה > פעולה ישירה

פעילים מסוימים למען בעלי-חיים משתתפים בפעולות ישירות לא-אלימות. פעולות אלה כוללות בדרך כלל שחרור של בעלי חיים ממתקנים כגון משקים מתועשים או חברות המבצעות ניסויים בבעלי חיים, ושיקומם בסביבה המתאימה להם, ובנוסף, גרימת נזק לרכוש במתקנים שכאלו, על מנת לגרום לנזק כלכלי בתואנה שהאינטרס העיקרי לפגיעה בבעלי-חיים הוא כלכלי, ולכן רק פגיעה בכיסם של הפוגעים, תמנע מהם לפגוע ולהתעלל בבעלי-החיים. פעולות אלו מתבצעות לרוב תחת שם "החזית לשחרור בעלי-חיים"(Animal Liberation Front - ALF), אם כי זהו אינו ארגון ממשי. אחדים מהפעילים למען זכויות בעלי חיים נרצחו על ידי מתנגדיהם או נהרגו בעת שעסקו בפעילותם.
סוג נוסף של פעולה ישירה בלתי חוקית הוא "הצלה גלויה" (open rescue) שבהן הפעילים חודרים למתקנים הכולאים את בעלי-החיים על מנת לשחרר אותם מבלי לנסות להסתיר את זהותם, ועומדים בגלוי מאחורי המעשים שלהם, תוך כדי שהם לוקחים את הסיכון לשאת בעונש הנדרש על ידי החוק במידה ותוגש נגדם תביעה. למרות זאת, עד כה לא ידוע מקרה בו הוגשה בישראל תביעה כנגד פעילות של "הצלה גלויה", ככל הנראה עקב הפרסום השלילי שתביעה כזו צפויה לגרור. מאידך, בארצות הברית למשל, חבר מושבעים במדינת יוטה זיכה פעילים שנתבעו על ידי חברה לייצור בשר חזיר על שהצילו בגניבה שני חזירים גוססים.
בנוסף לפעולות לא-אלימות, מקרים בודדים כללו גם איומים באלימות על מדענים המבצעים ניסויים בבעלי-חיים, ואף נקיטת פעולות אלימות כנגד מדענים ואנשים אחרים הפוגעים בבעלי-חיים. פעילים מארגון בשם "משרד הצדק" שלחו מעטפות נפץ, שפצעו מספר מדענים, וכמו כן גם מעטפות שמולכדו בתער חד, כך שמי שיפתח את המעטפה, יחתך באצבעותיו על ידי התער.
בינואר 1996, "משרד הצדק" קיבל אחריות על שליחת מעטפות עם תערים הספוגים ברעל עכברים ל-80 מדענים, מדריכי ציד ואחרים בארצות הברית וקנדה.
במדינות מסוימות, כמו ארצות הברית ובריטניה, הוצע לחוקק חוקים נוקשים יותר כנגד פעילים קיצוניים. מדינות אלו מגדירות פעולות מהסוג הנ"ל, כמו גם פעולות כנגד רכוש כ"טרור אקולוגי", ופעילים שעברו על החוק נידונו לעונשי מאסר.
צורות פעולה > מחאות

בינואר 2022, מחתה גולגון הממצ'יוגלו, נציגת איזמיר בפדרציה הטורקית לזכויות בעלי חיים (HAYTAP), על קיום פסטיבל היאבקות גמלים מסורתי בטורקיה
ראו גם

טבעונות
היסטוריה של הטבעונות
היסטוריה של הצמחונות
הערות שוליים

↑  Marina Bolotnikova, The fight against factory farming is winning criminal trials, Vox, ‏2023-03-21 (באנגלית)
↑  מחאה נגד פסטיבל היאבקות גמלים בטורקיה, באתר ynet, 18 בינואר 2022
הפילוסוף פיטר סינגר
הפילוסוף טום ריגן
קמפיין טיפוסי של ארגון PETA לעידוד תזונה מהצומח, בהשתתפות סלבריטאים.
תלפיות

ערך זה עוסק בשכונה בירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מפת תלפיות וסביבתה
 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1921
 על שם:  הפסוק התנכ"י: ”כְּמִגְדַּל דָּוִיד צַוָּארֵךְ בָּנוּי לְתַלְפִּיּוֹת” (שיר השירים, ד, ד).
 קואורדינטות:  31°45′00″N 35°13′00″E﻿ / ﻿31.75°N 35.216666666667°E﻿ / 31.75; 35.216666666667
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) תלפיות(למפת ירושלים רגילה) תלפיות(למפת הרי ירושלים רגילה) תלפיות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) תלפיות
 
שכונת תלפיות ממעוף הציפור
תַּלְפִּיּוֹת היא שכונה ירושלמית ותיקה, השוכנת בגבולה הדרום-מזרחי של העיר. השכונה התפתחה בתקופת המנדט, וכוללת אזור מגורים ירוק ופסטורלי. יחודה של תלפיות הוא בהיותה השכונה היחידה בירושלים שתוכננה כ"עיר מודרנית" בת כ-800 בתי אב עוד לפני תקופת המנדט (דבר שלא התגשם), וכן בעמידתה רבת-השנים כשכונת סְפר בגבול העיר. בנייתה של השכונה החלה ב-1921, בתכנונו של ריכרד קאופמן כיישום של תפיסה בתכנון ערים הקרויה "עיר גנים".
בין האנשים המפורסמים שהתגוררו בשכונה ניתן למנות את אבל פן, יוסף קלוזנר, אריה לייב יפה, חמדה בן יהודה (אשתו של אליעזר בן יהודה, שתכנן לעבור לגור בשכונה, אך לא הספיק), ושמואל יוסף עגנון, שאף תיאר את השכונה ואת ביתו בה בכמה מספריו.
לצד השכונה התפתחו, בתחילת שנות ה-50, בנייני-שיכונים וכן אזור תעשייה תלפיות, ממתחמי התעסוקה והמסחר הגדולים בבירה. בשנות ה-70 הוקמה מזרחית לתלפיות שכונת תלפיות מזרח, שלרוב מכונה שכונת "ארמון הנציב".
מיקום

תלפיות שוכנת על שטח של כ-75 דונם במורדותיו המערביים המתונים של רכס מוארך הנמשך מצפון לדרום וממוקם בדרום-מזרח ירושלים. גבולה הדרום-מזרחי של השכונה מציין את גבולה המוניציפלי של ירושלים, והוא עובר על קו הרכס הטופוגרפי (לאורך רחוב כפר עציון). מקו גובה זה ומזרחה שוכנים מורדותיו התלולים של הרכס, הגולשים אל מדבר יהודה. נחל תלפיות, העובר למרגלות הרכס, חובר לנחל קדרון, וממנו נשפך לים המלח.
השכונה גובלת בשכונת תלפיות מזרח (ארמון הנציב) ממזרח; ברמת רחל ובית צפאפא מדרום; במקור חיים ממערב, ובבקעה ואבו תור מצפון.
היסטוריה > רכישת הקרקע לבניית השכונה

יוזם הקמת השכונה היה יצחק לוי, מנהל בנק אפ"ק, שביקש לבנות קריית מגורים לעובדיו בירושלים. בשנת 1911 יצר לוי קשר עם ארתור רופין, מנהל המשרד הארצישראלי, שנועד לכוון ולנהל את פעולות ההתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית, ויחד חיפשו השניים קרקע מתאימה להקמת השכונה. באותם ימים הייתה ארץ ישראל נתונה תחת השלטון העות'מאני, והקרקעות שמחוץ לעיר העתיקה היו לרוב בבעלות זרה, בעיקר בידי נוצרים, שרכשו אותן באמצע המאה ה-19. בתוך כמה חודשים אותרה חלקת אדמה גדולה של כ-145 דונם בדרומה של ירושלים, שהייתה שייכת כולה לטמפלרים. לוי ורופין היו מעוניינים בחלקה קטנה בהרבה, אולם בעלי הקרקע, מסיבות עלומות, הסכימו למכור אותה רק כגוש אחד. רופין, במסגרת תפקידו, ראה בכך פוטנציאל לתוכנית התיישבות רחבה יותר, והחליט לרכוש את הקרקע כולה כדי להקים עליה לא פחות מאשר "עיר קטנה". תוכניתו הייתה ליצור מעין "עיר יהודית מודרנית" לצד העיר העתיקה, שתתחרה על יוקרתה של האחרונה, ותהווה אלטרנטיבה מושכת למבקשים להתגורר בירושלים מבלי להצטופף בתוך חומותיה. בעלון של חברת "הכשרת היישוב", דיווח רופין על תכנונה של תלפיות, וציין כי "תוכנית הבנייה הנוכחית ערוכה ל-800 בית, ומכוונה לבניין עיר מודרנית."
את הקלפים טרפה מלחמת העולם הראשונה, שפרצה כשנתיים לאחר מכן, וגרמה להקפאת כל תוכניות הבנייה והפיתוח בירושלים. במלחמה זו נכבשה ירושלים בידי הבריטים, ולאחריה החלה תקופת המנדט הבריטי, בה השתנו לגמרי פניה של ירושלים מבחינה גאוגרפית ואורבנית. גם התוכניות לגבי "העיר המודרנית" בדרום העיר עברו מספר שינויים.
ש"י עגנון, ממתיישביה הראשונים של השכונה, מתאר בסיפורו "הסימן" את שכונת תלפיות, קורותיה ומראיה, וכותב: ”עמדתי בין העצים הקטנים שכולם מוקפים גנים... ובשביל שאני אוהב את הבתים הקטנים ואת הגנים הרעננים, אספר את תולדותיהם” ("הסימן", בתוך האש והעצים, עמוד 238). בסיפור כותב עגנון על הקמת השכונה, ומספר על וטרינר צעיר (שמו אינו מופיע בסיפור, אך זהו ד"ר יוסף שם-טוב), שהתלהב מפיסת אדמה מדברית הצופה אל סביבות ירושלים:
נשא עיניו וראה: ים המלח מכאן, מקום מקדשנו מכאן ורוח צחה מנשבת והאוויר טוב ונאה מכל המקומות שבארץ. ירד מעל החמור והתחיל מטייל והולך, כשהוא עושה לו דרך בין קוצים וברקנים ואבני צור ומהרהר וחושב - "מי יתנני לדור כאן עם אשתי וילדיי!" ואילו לדור כאן אי אפשר היה, שרחוק הוא המקום מן היישוב ולא היה בו סימן של יישוב ולא שום נפש חיה, חוץ מעוף השמים ומיני שרצים."
בהמשך מתאר עגנון כיצד עלה בידי הווטרינר לרפא את פרתו של ערבי שהיה בעלי הקרקע, והלה נתן לו אותה כשכר על עבודתו. הווטרינר המאושר בנה לו סוכת קיץ במקום ואף נטע לו פרדס שקדים, וגר עם משפחתו בבית שבנה בשכונה עד מלחמת העצמאות.
היסטוריה > תכנון השכונה

בשנת 1919, לאחר ההתאוששות מהמלחמה, פנו לוי ורופין לביצוע תוכניתם. בניגוד לחירות המוחלטת שבה נהגו בוני הבתים והשכונות בירושלים בתקופה העות'מאנית, הבריטים דרשו מהבונים בירושלים (ובארץ ישראל בכלל) תוכניות מתאר ותשתיות בינוי. בעקבות כך פנה רופין לפטריק גדס, מתכנן ערים בריטי, בבקשה לתכנן עבורו את "העיר המודרנית" על פי אמות מידה גבוהות ובתכנון ייחודי. גדס תכנן בשכונה רחובות החוצים את קו הרכס וגינות גדולות במרכזה. הבתים על פי תוכנית זו היו צפופים, והשטח הירוק היה מועט. בשנת 1920 פנה רופין לריכרד קאופמן, האדריכל היהודי הנודע, בבקשה לשפץ את תוכנית גדס, ולהתאימה לטופוגרפיה ולאופי הירושלמי. קאופמן עמל על התוכניות במשך חודשים ארוכים, ולבסוף הוציא מתחת ידו תוכנית יישוב משוכלל ומתקדם, שכללה למעלה מ-800 יחידות דיור. את התוכנית השתית קאופמן על אידיאל עיר גנים, שהומצא באנגליה במאה ה-19, והובא לישראל על ידי קאופמן. העיקרון העומד בבסיס אידיאל זה הוא יצירת ערים, ואפילו שכונות גנים, ירוקות ומרווחות, ששדרותיהן מתמזגות עם הטופוגרפיה הטבעית ומתעגלות בהתאם. אזור המגורים מופרד מאזור הבילוי והתעשייה, וברוב החלקות גדול השטח הירוק מהשטח הבנוי. מוטיב חשוב בעיר הגנים הוא "שדרת ירק" מרכזית וגינות ציבוריות. למרות ההנחיות הבריטיות שעל המבנים להיות מצופים באבן ירושלמית, מתכנני תלפיות קיבלו אישור חריג לצפות את הבטון בטיח בשל הביקוש הגבוה לדיור.
במפה של קאופמן משנת 1921 מתוארת עיר קטנה בעלת מוטיבים סימטריים וסדר פנימי. העיר נסמכת במערב לכל אורכה על דרך חברון, שממנה יוצאים רחובות ישרים אל פנים העיר, וממנה נובעת גם "שדרת הירק" שתחילתה בגינה חצי עגולה. קאופמן תכנן כמה גינות ציבוריות, השוכנות באזורי המגורים (מספר 5 במפה), וכן שני פארקים גדולים בגבולה המזרחי של העיר. התכנון כולו הסתמך על הטופוגרפיה הטבעית, וכלל רחוב מרכזי רחב החוצה את העיר לאורך קו הרכס, ומקשר בין מבני הציבור השונים. אלה מנותקים מאזורי המגורים, ופזורים בעיקר בחציו המזרחי הגבוה יותר של העיר. אזורי המגורים כוללים בתים חד-משפחתיים ודו-משפחתיים בלבד, וכמקובל בעיר גנים, גודל כל בית אינו תופס יותר משליש משטח המגרש כולו.
במפרט מבני הציבור (המופיע במפתח המפה), ציין קאופמן מעון לעולים חדשים ("בית עולים"), בית מלון, בית מרחץ, בית חולים, סניף דואר ("בית דואר"), בית עירייה ("ועד העיר"), מחסנים ("בתי הספקה"), מרכז מסחרי ("כיכר השוק"), מגרש לספורט, מסעדה ("בית אוכל"), גן ילדים, בית ספר, בית כנסת, "בית העם", אקדמיה לאמנות, בית קפה ("בית קהוה וטה"), במה ציבורית ("במה ספורטיבית") ותיאטרון.
ראוי לשים לב למיקומם של מבני הציבור: בפסגת ההר, במבנה הגדול ביותר, מיקם קאופמן את האקדמיה לאמנות, ומשני צדיה, במבנים צנועים בהרבה, מיקם את בית הכנסת ואת בית העם. הבחירה כאן מעניינת, מפני שבשכונת רחביה למשל, הציב קאופמן בפסגת הגבעה את בית הכנסת דווקא, ואת בית הספר השכונתי בצד (אם כי ברחביה שינו המתיישבים את הסדר, כך שבמקום בית כנסת הציבו בראש הגבעה את הגימנסיה, ואילו בית הכנסת נדד לבית צדדי). בשכונת בית הכרם, שאותה תכנן קאופמן כמה שנים לאחר מכן, מיקם קאופמן בפסגת השכונה את הסמינר למורים. בחירות אלו משקפות את תפיסתו של קאופמן באשר לחשיבותם של מבני הציבור הללו בהקשר החברתי-קהילתי של העיר או השכונה, ואת הקשר המעניין שמצא בין מיקומו הטופוגרפי של המבנה, כמשקף את חשיבותו. כך או כך, המפרט המתואר במפת תכנונה של תלפיות מלמד על חזון גדול, ועל ראיית העיר הקטנה כיישוב העומד בפני עצמו, ללא כל תלות במוסדותיה המרכזיים של ירושלים.
היסטוריה > שם השכונה ורחובותיה

השם תלפיות נבחר ל"עיר המודרנית" על ידי יצחק לוי וארתור רופין, בשל גובהה הרב. כאשר עמדו על פסגת חלקת האדמה שקנו והביטו צפונה, נפרסו לעיניהם חומות העיר העתיקה, ומעליהן התנוסס מגדל דוד. המראה עורר בזיכרונם את הפסוק התנכ"י: ”כְּמִגְדַּל דָּוִיד צַוָּארֵךְ בָּנוּי לְתַלְפִּיּוֹת” ( מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק ד').
שמות הרחובות בתלפיות הם ברובם על שם יישובים או אתרים במדבר יהודה ובהרי יהודה, שלעברם ניתן לצפות מהשכונה: הירדן, הגלעד, כפר עציון, בית הערבה, ים המלח, עין גדי וכדומה. הרחוב הראשי בשכונה, שחצה את קו הרכס, נקרא בתחילה בשם דרך אפרתה, שכן הוא שימר תוואי של דרך עתיקה מירושלים לבית לחם. הרחוב הראשי השני (התפצלות "המזלג" לכיוון דרום, במקביל לדרך אפרתה) נקרא במקורו בשם רחוב הרצל, כמחווה לחוזה המדינה. רחוב בית הערבה נקרא במקורו בשם רחוב ביתר, על שם העיר הקדומה, ויש אומרים שלכבודו של גדוד העבודה על שם טרומפלדור, שבנה את בתי השכונה (בית"ר = "ברית יוסף תרומפלדור"). ברבות השנים הוחלפו כמה מהשמות מסיבות שונות, כולם בהחלטת הוועד ויושביה של תלפיות. כך, למשל, הפך רחוב אפרתה לרחוב בית"ר, ש"וויתר" על רחובו לטובת בית הערבה (רחוב אפרתה נדד למקום אחר בשכונה). רחוב הרצל הפך ל"קורא הדורות" (אחד מכינויו של אלוהים, המופיע בתנ"ך: ”מִי פָעַל וְעָשָׂה קֹרֵא הַדֹּרוֹת מֵרֹאשׁ אֲנִי ה' רִאשׁוֹן וְאֶת אַחֲרֹנִים אֲנִי הוּא” (ספר ישעיהו, פרק מ"א, פסוק ד'); רחוב הגלעד הפך ל"גלעדי", לזכרו של ישראל גלעדי, מאנשי השומר וחברם של רבים מבני השכונה; חלקו הדרומי של הרחוב הראשי, בקרבתו לפסגה, הפך בשנת 1948 לרחוב לייב יפה, לזכרו של מנהל קרן היסוד שגר בו, ונהרג במתקפת הטרור על בית המוסדות הלאומיים. אחד מרחובות השכונה נקרא בשם יחזקאל, על שם הנביא שניבא את חזרתם של היהודים לארצם: ”וְלָקַחְתִּי אֶתְכֶם מִן הַגּוֹיִם וְקִבַּצְתִּי אֶתְכֶם מִכָּל הָאֲרָצוֹת וְהֵבֵאתִי אֶתְכֶם אֶל אַדְמַתְכֶם” (ספר יחזקאל, פרק ל"ו, פסוק כ"ד). ברחוב זה גר במשך שנים רבות פרופסור יוסף קלוזנר, ולאחר מותו הוסב הרחוב על שמו (רחוב יחזקאל נדד צפונה, לתחומי שכונת גאולה).
היסטוריה > מעמדה העצמאי של תלפיות

למרות קרבתה הגאוגרפית של תלפיות לעיר העתיקה, היא נתפסה כמרוחקת ומנותקת מהמרכז העירוני החדש של ירושלים ברחוב יפו. גם התוכנית לבנותה כעיר קטנה הקנתה לה מעמד של פרוור מנותק מהעיר, דבר שהשפיע רבות על מעמדה וחזותה. הבריטים, שדרשו כי כל הבתים בירושלים ייבנו בחיפוי אבן, לא החילו את הדרישה על תלפיות, ולכן רוב בתיה נבנו בחיפוי מלט או טיח לבן. גם ארגונה הפנימי היה עצמאי, והוועד של תלפיות ניהל את ענייני הקהילה והכספים במנותק מירושלים. כך, למשל, לא נדרשו יושבי תלפיות לשלם מסים לעיריית ירושלים, אך מאידך גם לא זכו לשירותי מים, חשמל ותחבורה ציבורית, והוועד נאלץ לדאוג לכל אלה בעצמו. הוועד גם דאג לפינוי אשפה, סלילת כבישים, ולהקמת בית ספר וגן ילדים. כן הוקמה רפת ציבורית (בסוף רחוב אפרתה), ואנשי הוועד הפעילו את הגנרטור הראשון בירושלים. על התארגנותו של הוועד כתב עגנון בסיפורו "הסימן":
כבר מתחילה קיבל עליו אחד מארבעה הראשונים לפקח על עסקי השכונה, שלא ישלחו הערביים את בעירם לתוך הגנים, ושיוציא האשפתן את האשפה מן הבתים, ולדבר עם המושל ועם הממונה על המים שלא יחסרו המים בצינורות, ושיהא אבטובוס יוצא ובא בעתו ארבע פעמים בכל יום. והיאך היה עושה אם היה צריך להתייעץ עם שכניו? והרי טלפון עדיין לא היה. היה נוטל שופר ועולה על גג ביתו ותוקע בשופר, שומעים שכניו ובאים.
למרות הקושי, העדיפו יושבי תלפיות לנהל באופן זה את ענייניהם, זאת ניכר מן העובדה שגם לאחר קום המדינה, הוועד לא פוזר, ואף על פי שמדינת ישראל סיפחה את תלפיות באופן רשמי לירושלים, הוועד נותר על כנו עד 1967.
היסטוריה > היסטוריה > ימי מלחמת העולם הראשונה

הקרקע לשכונת תלפיות אותרה ונרכשה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, אך תוכניות הבנייה הוקפאו למשך כמה שנים. רוב שטח הקרקע נותר ריק, חוץ מכ-50 דונם בחלקו העליון של קו הרכס, בצדה המזרחי של השכונה (בתוכניתו של קאופמן - מתחם מגורים ומגרש ספורט גדול). במלחמת העולם הראשונה ניצל הצבא הטורקי את המקום להקמת מחנה צבאי, וצבא האימפריה הגרמנית, שסייע לטורקים, אף הקים בו מנחת למטוסים, הראשון מסוגו באזור ירושלים. ב-1914 נחת במקום המטוס הראשון, שהגיע מביירות, לצורכי תדלוק. נוכחותו הייתה כה יוצאת דופן, עד כי למקום נקבצו מאות סקרנים, ובמשך שעות לא אפשרו למטוס להמריא בחזרה.
לאחר המלחמה המשיכו הבריטים להשתמש במקום למטרות צבאיות: בצדו המערבי הוקם "מחנה אלנבי" - מחנה צבאי בריטי, שנקרא על שם הגנרל שכבש את ירושלים ב-1917 - ומנחת המטוסים המשיך לשמש במתכונתו, ואף הורחב לשדה תעופה קטן. שדה תעופה זה נסגר כמה שנים לאחר מכן, עקב תלונות על הרעש מצד יושבי תלפיות. הטייסת הועברה צפונה, שם נפתח שדה התעופה עטרות. על מסלול ההמראה והנחיתה של שדה התעופה הישן בתלפיות נסלל לימים רחוב בית"ר.
היסטוריה > היסטוריה > לאחר קום המדינה

לאחר 1948 נותרה תלפיות מנוונת ומרוחקת, עקב קרבתה לגבול הקו העירוני שחצה את ירושלים בשנים שבין מלחמת העצמאות ומלחמת ששת הימים. גבולה המזרחי של השכונה היה, למעשה, גבולה של ירושלים; וחלקו הצפוני של רחוב בית"ר גבל עם "השטח המפורז" - אזור נייטרלי, אליו יכלו להיכנס אזרחים בלבד - בו שהו אז כוחות האו"ם. אפילו התפתחותם של שיכוני העולים ואזור התעשייה ממערב לשכונה (להלן), לא הועילו לשכונה הוותיקה, ובפועל נבנו אז בכל תחומה רק 75 בתים, שהם פחות מעשרה אחוזים מהתוכנית המקורית. היחידים שפקדו את גבולה המזרחי היו חקלאים מקיבוץ רמת רחל הסמוך, שעיבדו אדמות באזור. היה זה לאחר שמדינת ישראל הצעירה ביקשה לתמוך בקיבוץ הנחשל, שהיה נתון באותן שנים במצב כלכלי וביטחוני קשה, ולכן התירה ליושביו לעבד את הקרקעות הסמוכות לגבול. קרקעות אלו המשיכו לשמש את הקיבוץ כאדמות חקלאיות עד לשנות ה-90 של המאה ה-20.
המהפך המשמעותי במצבה של תלפיות התחולל לאחר מלחמת ששת הימים, עם העתקת קו הגבול הרחק לקצה מדבר יהודה. הסכנה הביטחונית כמעט וחלפה, וחלה התעניינות נדל"נית גדולה בשכונה המרוחקת. בשנות ה-70 עברה תלפיות מהפכה של ממש, כאשר רוב בתיה הכפריים צמודי הקרקע נהרסו לטובת בנייני מגורים בעלי שלוש או ארבע קומות. בתי הכיפות היפים שבנה צ'ייקין ברחוב עין גדי נהרסו, ובמקומם נבנו בתי דירות. הגינות הגדולות "ננגסו" על ידי חניונים משותפים לדיירים, ואופיה של השכונה השתנתה כמעט לגמרי. על אף שינויים אלה, נותרה תלפיות שכונה ירוקה, בעלת אופי פסטורלי ושקט.
מהפך נוסף התחולל גם במצבו של קיבוץ רמת רחל; המשק התאושש וברבות השנים עבר לפרנסה המושתתת בעיקר על תיירות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפשירו חברי הקיבוץ את קרקעותיהם החקלאיות בגבול שכונת תלפיות לבנייה, ובנו עליהן בתי מגורים פרטיים. קצב הבנייה המסחרר הוליד אלפי יחידות דיור, שהרחיקו את גבולה של תלפיות מזרחה, עד למלוא תחומה בתוכניות המקוריות (זוהי "תלפיות המורחבת" במפה המצורפת). נכון לשנת 2010, הבנייה בעיצומה, והיא אף התרחבה לצפון תלפיות (להלן). התוכנית היא לבנות במקום עוד מאות יחידות דיור במתחמים מגודרים, הסוגרים על חצרות פנימיות גדולות. תוכנית נוספת היא להקים בחלקו הצפוני-מזרחי של המתחם, לאורך רחוב ינובסקי, מתחם תיירות גדול, שיכלול שני מלונות וכ-200 דירות להשכרה.
אישים מפורסמים בתלפיות > אריה לייב יפה

ביתם היפה של פרידה ולייב יפה ניצב מול ביתו של ש"י עגנון. בית זה נפגע קשה במאורעות תרפ"ט. לייב יפה היה מנהיג ציוני חשוב, יו"ר הנהלת קרן היסוד. הוא נהרג יחד עם עוד שנים-עשר מעובדי קרן היסוד בפיגוע מכונית התופת בבניין המוסדות הלאומיים ב-11 במרץ 1948 כחודשיים לפני הכרזת העצמאות. לאחר מותו נקרא קטע הרחוב הראשי הסמוך לביתו על שמו.