stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסיקנים
כיום

היחסים האתניים במקסיקו המודרנית צמחו מתוך ההקשר ההיסטורי של הגעתם של האירופים, התקופה הספרדית שלאחר מכן של מיזוג תרבותי וגנטי במסגרת העבודה של מערכת הקסטות, והתקופות המהפכניות שמתמקדות בשילוב כל הקבוצה האתנית והגזעית לקבוצה משותפת. זהות לאומית מקסיקנית ותחיית הילידים של סוף המאה ה-20. התמונה שהתקבלה היא "צורה מוזרה של לאומיות רב-אתנית".
הטבלה הבאה היא אוסף של סקרים רשמיים כלל-ארציים (במידת האפשר) שנערכו על ידי ממשלת מקסיקו שניסו לכמת קבוצות אתניות מקסיקניות שונות. בהתחשב בכך שלרוב כל קבוצה אתנית הוערכה על ידי סקרים שונים, עם מתודולוגיות שונות והפרש של שנים שונות במקום על פי מפקד גזעי מקיף אחד, קבוצות מסוימות עלולות לחפוף לאחרות ולהיערך ביתר או בחסר.
| גזע או מוצא אתני | אוכלוסייה (הערכה) | אחוז (הערכה) | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| ילידי | 26,000,000 | 21.5% | 2015 |
| אפרו-מקסיקנים | 2,576,213 | 2.4% | 2020 |
| לבן | 56,000,000 | 47.0% | 2017 |
| זרים המתגוררים במקסיקו (מכל גזע) | 1,010,000 | <1.0% | 2015 |
| מזרח אסייתי | 1,000,000 | <1.0% | 2010 |
| מזרח תיכוני | 400,000 | <1.0% | 2010 |
| יהודי | 68,000 | <1.0% | 2010 |
| מוסלמי | 4,000 | <1.0% | 2015 |
| לא מסווג (ככל הנראה מסטיזו) | 37,300,000 | 30.0% | - |
| סה"כ | 123,500,000 | 100% | 2017 |
מדברים גם אנגלית. שפות אירופאיות נוספות המדוברות במקסיקו הן פלוטדייטש, צרפתית, גרמנית, רומנית ונציאנית.
דת

למקסיקו אין דת רשמית, אבל רוב המקסיקנים מכריזים על עצמם כקתולים. מקסיקו הייתה עמידה בפני פלישה פרוטסטנטית בין השאר משום שהפרוטסטנטיות במקסיקו נקשרה לארצות הברית, מה שהוביל לחיזוק הקתוליות כחלק מהזהות המקסיקנית.
חג המולד הוא חג לאומי ובכל שנה במהלך חג הפסחא וחג המולד כל בתי הספר במקסיקו, ציבוריים ופרטיים, נמצאים בחופשה.
הכנסייה הקתולית היא הדת השלטת במקסיקו, ובה חברים כ-80% מהאוכלוסייה נכון לשנת 2017, המספר השני בגודלו של קתולים בעולם, אותו עקפה רק ברזיל.
התפוצה המקסיקנית

יש פזורה מקסיקנית גדולה בארצות הברית. הם מרוכזים בקליפורניה ובטקסס. באזור לוס אנג'לס רבתי חיה אוכלוסיית מהגרים מקסיקנית גדולה. יש גם אוכלוסייה מקסיקנית לא קטנה בקנדה, ספרד, גואטמלה וגרמניה.
ראו גם

היספנים
איגנאטי גרנאט

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1863 מוגילב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  29 בדצמבר 1941 (בגיל 78) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 שם לידה:  אידל גרנאט
 מדינה:  האימפריה הרוסית   ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית העלמין נובודוויצ'יה
 פעילות בולטת:  ניהול הוצאת ספרים
 השכלה:  אוניברסיטת מוסקבה
 תקופת הפעילות:  1892–1941 (כ־49 שנים)
 עיסוק:  הוצאה לאור אנציקלופדיות
 תואר:  פרופסור מן המניין
 פרסים והוקרה:  פנסיה (מאז 1937)
איגנאטי (אידל) גרנאט (ברוסית: Игнатий Гранат;‏ 31 ביולי 1863 – 29 בדצמבר 1941) היה מו"ל יהודי רוסי, מייסד (יחד עם אחיו הבכור אלכסנדר) הוצאת הספרים "גרנאט", פרופסור מן המניין באוניברסיטת מוסקבה.
ביוגרפיה

נולד במוגילב ב-31 ביולי לפי הלוח היוליאני (12 באוגוסט) 1863 במשפחתו של הסוחר אודסה נאום (נחים) בן קיבוב גרנאט.
סיים את לימודיו בגימנסיית פולטבה (1883) ופקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה (1887) עם תואר מועמד לדוקטורט (היום היה מקביל לתואר דוקטור למשפטים). הושאר בהמלצת אלכסנדר צ'ופרוב בחוג לכלכלה פוליטית לקראת פרופסורה.
ב-1892, יחד עם אחיו אלכסנדר, ייסד במוסקבה את הוצאת הספרים הפרטית "שותפות האחים א' ו-אי. גרנאט ושות' ", אשר רכשה את הזכויות על "מילון אנציקלופדי לשולחן", שפורסם מאז 1891 על ידי "שותפות של א. גבריאל ושות' ". בשנת 1910 החל לפרסם את "המילון האנציקלופדי גרנאט", תוך שימוש באנציקלופדיה בריטניקה כמודל (33 כרכים ממנו פורסמו עד סוף אוקטובר 1917 אז התרחשה מהפכת אוקטובר). הוא הזמין מספר רב של פרופסורים מאוניברסיטת מוסקבה כעורכים למערכת. פרסומים נוספים של אגודת האחים א. ואי. גרנאט ושות' כללו: "תולדות המאה ה-19" (ב-8 כרכים, 1905 - 1907), "תולדות רוסיה במאה ה-19" (ב-9 כרכים, 1907 - 1911), "תולדות זמננו" (ב 8 כרכים, 1910 - 1917) .
ב-1917 הפכה השותפות לחברת המניות "המכון הביוגרפי הרוסי של האחים א' ואי. גרנאט", שב-1939 התמזגה עם המכון "האנציקלופדיה הסובייטית".
בנוסף לפעילות ההוצאה לאור, עסק איגנטי גרנאט בעבודה מחקרית ופדגוגית. הוא מחברם של מספר ספרים בעלי אופי פוליטי כלכלי ומשפטי - למשל, "שאלת העבודה ורפורמת הקרקע" (1906, תחת השם הבדוי אי. גריי) ו"על שאלת נישול האיכרים באנגליה ” (1908), עליה גם הגן כעבודת המוסמך שלו באותה השנה.
היה פרופסור במחלקה למדיניות כלכלית של הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת מוסקבה (1921 - 1925); לימד את הקורס "מדיניות כלכלית".
נפטר במוסקבה ב-29 בדצמבר 1941 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה. על פי צוואתו הועברה ספרייתו האישית לאוניברסיטת מוסקבה ואז התגלו בה מכתבים מאת ולדימיר לנין לעורכי המילון האנציקלופדי.
אחיין (בן של אחות) - כלכלן, מהפכן ודמות כלכלית יורי לרין. האחיין דרך סבא - הארכאולוג והאתנוגרף מיכאיל רבינוביץ' (1916 - 2000), חתן פרס המדינה של הפדרציה הרוסית (1993).
לקריאה נוספת

Белов С. В. Братья Гранат. — М. : Книга, 1982. — 96 с.
Волков В. А., Куликова М. В., Логинов В. С. Московские профессора XVIII — начала XX веков. Гуманитарные и общественные науки. — М.: Янус-К, 2006. — С. 79. — 2000 экз. — ISBN 5-8037-0318-4.
Левандовский А. А. ГРАНАТ Игнатий Наумович // Императорский Московский университет: 1755—1917: энциклопедический словарь / составители А. Ю. Андреев, Д. А. Цыганков. — М.: Российская политическая энциклопедия (РОССПЭН), 2010. — С. 187. — 2000 экз. — ISBN 978-5-8243-1429-8.
"Гранат Игнатий Наумович". Летопись Московского университета. נבדק ב-2017-12-30.
הערות שוליים

↑  תאריך לידה על פי הלוח היוליאני, או 12 באוגוסט
↑  יחד עם זאת מחברי הספר "פרופסורים של מוסקבה במאות 18 - 20" (ברוסית) ציינו שלא מצאו את המסמכים התומכים בכך בארכיון הממשלתי המרכזי של העיר מוסקבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 97104099   WorldCat (עם VIAF): 97104099
משה מרדכי אפשטיין

| --- | --- |

רבי משה מרדכי אפשטיין בעת מסע הרבנים לארצות הברית וקנדה
 לידה:  7 במרץ 1866 כ' באדר ה'תרכ"ו בקשטי, בלארוס 
 פטירה:  28 בנובמבר 1933 (בגיל 67) י' בכסלו ה'תרצ"ד ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת וולוז'ין 
 מקום פעילות:  סלבודקה (ליטא) חברון
 תקופת הפעילות:  ? – 28 בנובמבר 1933 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 תחומי עיסוק:  תלמוד, מדרשים, מוסר, הלכה
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 רבותיו:  הנצי"ב מוולוז'ין, הרב נתן צבי פינקל (הסבא מסלובודקה) והרב חיים סולובייצ'יק
 חיבוריו:  "לבוש מרדכי" על הש"ס
 אב:  צבי חיים אפשטיין
 
עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק בעת מסע הרבנים לארצות הברית וקנדה
הרב משה מרדכי אפשטיין (7 במרץ 1866, כ' באדר ה'תרכ"ו – 28 בנובמבר 1933, י' בכסלו ה'תרצ"ד) היה ראש ישיבת כנסת ישראל בסלובודקה ובחברון, חבר מועצת גדולי התורה וממקימי העיר חדרה.
קורות חיים

נולד בבאקשט (סמוך לווילנה) לבילא חנה ולרב צבי חיים אפשטיין, רב המקום. למד בבית אביו ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין ונחשב בה לעילוי. לאחר שנפטר שרגא פייבל פרנק, הגביר מאלקסוט, ביקשה אלמנתו גולדה למלא את צוואתו ולהשיא את בנותיהן לתלמידי חכמים מובהקים. היא נסעה לישיבת וולוז'ין כדי למצוא שידוך לבתה הראשונה. ראש הישיבה הרב נפתלי צבי יהודה ברלין התלבט בין הרב משה מרדכי אפשטיין ובין הרב איסר זלמן מלצר. היא הזמינה את גיסה - בעל אחותה - הרב זבולון בריט, רבה של העיר פלונגיאן, לבחון את שניהם, אך גם הוא התקשה להכריע. כאשר נסעו היא, גיסה ושני התלמידים לרב יצחק אלחנן ספקטור בקובנה, התקשה גם הוא לבחור בין שניהם. לבסוף הוא שאל אם יש לה בבית בת נוספת הצריכה להינשא, ואכן בשנת תרנ"ב (1892) נישאה הבת חיה מנוחה לרב משה מרדכי אפשטיין, והבת בילא הינדא נישאה לרב איסר זלמן מלצר.
על שמו נקרא רחוב בשכונת נווה חיים שבחדרה, וכן נקרא על שם ספרו "לבוש מרדכי" רחוב בשכונת גאולה ירושלים, סמוך למבנה הישן של ישיבת חברון.
פעילותו הציונית וגאולת חדרה

עוד בתקופת לימודיו בוולוז'ין, היה בקשר עם הראי"ה קוק שלמד שם. הוא הושפע מתפיסת הגר"א והנצי"ב שיש לקומם את א"י באופן מעשי ולכן היה פעיל באגודת סתר ציונית בשם "נס ציונה". מטרת חברי האגודה, שכולם היו בחורי ישיבה, הייתה לעלות לארץ ישראל. מזכיר האגודה היה פסח פרידלנד. גם הבחור הרב איסר זלמן מלצר, לימים גיסו של הרב אפשטיין, היה חבר באגודה.
לאחר נישואיו חבר הרב אפשטיין לשלוש אגודות סתרים נוספות - בהן אחת מאלקסוט(אנ') ואחת מריגה. הוא היה חבר במשלחת של חמישה מטעם אגודות אלה שיצאו לקנות אדמות בארץ ישראל. בהמלצתו ובתיווכו של יהושע חנקין קנו את אדמות חדרה, לאחר שחנקין התחייב בכתב שידאג לייבושן של כל הביצות בסביבה. הרב אפשטיין חזר לליטא ורק בשנת 1925 עלה לארץ ישראל עם תלמידי ישיבתו.
בישיבת כנסת ישראל

בשנת תרנ"ד מינהו הרב נתן צבי פינקל, לימים מחותנו, לעמוד בראש הישיבה שייסד - ישיבת סלבודקה, יחד עם גיסו - הרב מלצר. מאוחר יותר עבר הרב מלצר כדי לעמוד בראשות ישיבת סלוצק. לצד אמירת השיעורים היה אחראי על הניהול הכספי וגיוס התרומות. במהלך מלחמת העולם הראשונה נדד עם ישיבתו למינסק ולקרמנצ'וג ובשנת 1919 שב לסלבודקה. בעת המחלוקות על שיטת המוסר שניטשו בישיבה עמד לימינו של הרב פינקל. במקביל שימש גם כרב הפרבר הקובנאי סלבודקה. בסוף שנת 1924 הוחלט להעלות את תלמידי הישיבה לארץ ישראל. חברון נבחרה בשל היותה מקום מרוחק מפוליטיקה ומחלוציות חקלאית. בנוסף, אנשי היישוב הישן השמרנים בירושלים לא רצו בקרבתם ישיבה שתלמידיה בעלי הופעה מודרנית. הישיבה נקראת עד היום ישיבת חברון. הרב אפשטיין שהה אז בארצות הברית במסע התרמה למען הישיבות, עם הרב קוק והרב שפירא מקובנה. מאוחר יותר הוא עלה לחברון, ושהה בה כשנה. אחר כך חזר לסלבודקה לנהל שם את ענייני הישיבה, ושוב חזר לחברון. בפרעות תרפ"ט נרצחו 24 מתלמידי הישיבה, בהם אחיינו אהרן דוד אפשטיין מארצות הברית שהיה כבן 15. הרב אפשטיין, משפחתו וכל מי שהסתתר בביתו ניצל. הטבח בחברון שבר אותו נפשית, והוא חדל כמעט מלתפקד. ההנהגה נמסרה לחתנו הרב יחזקאל סרנא שהקים מחדש את הישיבה בירושלים, בשכונת גאולה.
נפטר בי' בכסלו תרצ"ד ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו צורפו להנהגת הישיבה שני חתנים נוספים: הרבנים חברוני וכהן.
את חידושיו פרסם בספרי "לבוש מרדכי" על הש"ס. תשובות ששלח לשואלים נדפסו על ידי משפחתו בספר שו"ת לבוש מרדכי.
על ספריו חתם בשם 'עפשטיין', ומאוחר יותר בארץ ישראל הוחלפה האות ע' בא' - 'אפשטיין'. בנו היחיד - חיים שרגא פייבל - החליף את האות ט' באות ת' - 'אפשתין', כדי ליצור בידול מן השם 'אפשטיין' שהמחזיקים בו היו בדרך כלל לויים.
משפחתו

אחיו הגדול, הרב אליהו דוד אפשטיין, היה חתנו של רבי מרדכי מאושמינא. אחותו קריינה הייתה נשואה לרב נפתלי מנחם הוטנר. בתם צביה נישאה לרב מאיר חדש, לימים המשגיח של ישיבת חברון.
כאמור היה חתנו של רבי שרגא פייבל פרנק וגיסו של רבי איסר זלמן מלצר.
ילדיו:
בתו פייגא, אשת הרב משה סקרוטה, ר"מ בישיבת כנסת ישראל. נרצח בעת חיסול גטו קובנא.
בתו שרה זלאטה, אשת הרב משה פינקל - בנו של הסבא מסלבודקה, ר"מ בישיבה בסלבודקה ובחברון.
בתו פעשא מרים, אשת הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון כנסת ישראל וחבר מועצת גדולי התורה.
בתו לאה, אשת הרב יוסף זוסמנוביץ, רב בסלובודקה ורבה של וילקומיר.
בתו רחל, אשת הרב משה חברוני, ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה.
בתו צילה, אשת הרב אהרן כהן ראש ישיבת חברון.
בנו חיים שרגא פייבל. בתו רמה נישאה לרב משה פינקל (בנו של הרב חיים זאב פינקל).
מתלמידיו

מאות מבוגרי ישיבתו היו לרבנים. בהם:
חתנו הרב יוסף זוסמנוביץ
חתנו הרב יחזקאל סרנא
חתנו הרב משה חברוני
חתנו הרב אהרן כהן
הרב יחיאל יעקב וינברג
הרב אהרן קוטלר
הרב יצחק הוטנר
הרב יעקב קמנצקי
הרב יצחק מאיר בן-מנחם
הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא
לקריאה נוספת

שלמה יוסף זוין, אישים ושיטות, ע' רנז-רעד, הוצאת קול מבשר, ירושלים תשס"ז.
אהרן סורסקי, מרביצי תורה ומוסר, כרך ראשון, ע' רצו-שלג, ארץ-ישראל תשל"ו.
שלמה טיקוצ'ינסקי, למדנות מוסר ואליטיזם: ישיבת סלבודקה מליטא לארץ ישראל, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים 2016.
הערות שוליים

↑  כתביו של הרב אפשטיין על חדרה - נחשפים, באתר כיכר השבת
↑  הרב ר' משה מרדכי אפשטיין איננו!, דואר היום, 29 בנובמבר 1933
↑  עליו, ראו: רבי משה סקרוטה - בלקסיקון הרבני "אישי ישראל"
| רבני ישיבת חברון כנסת ישראל |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בהווה | הרב דוד כהן • הרב שלמה כץ • הרב משה מרדכי פרבשטין • הרב יוסף חברוני |  |
| משגיחים בהווה | הרב חיים יצחק קפלן |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | הרב משה מרדכי אפשטיין • הרב יחזקאל סרנא • הרב משה חברוני • הרב אהרן כהן • הרב שמחה זיסל ברוידא • הרב אברהם פרבשטין |  |
| משגיחים שנפטרו | הרב נתן צבי פינקל (הסבא מסלבודקא) • הרב יהודה לייב חסמן • הרב אברהם נח פאלי • הרב מאיר חדש • הרב צבי הירש פאלי • הרב אברהם סלומון |  |
| רבנים בולטים בישיבה שנפטרו | הרב אהרן יפה'ן • הרב משה פינקל  • הרב נחמן טוקר |  |
| רבנים שעזבו | הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב הלל זקס • הרב חיים סרנא • הרב רפאל שמואלביץ • הרב שלמה פאליי |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב משה דנישבסקי | רבני סלובודקה | הבא: הרב יוסף זוסמנוביץ והרב זלמן אוסאווסקי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | ראשי ישיבת חברון - כנסת ישראל  1894-1934 | הבא: הרב יחזקאל סרנא, הרב משה חברוני, והרב אהרן כהן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297428205171  PLWABN: 9810703476605606  GND: 1089826125  ISNI: 0000 0000 6695 8378  LCCN: n95043353  SELIBR: 254707  VIAF: 16473406   WorldCat (עם VIAF): 16473406
Ruby Tuesday

| --- | --- |

 סינגל בביצוע הרולינג סטונז
 מתוך האלבום Between the Buttons
 יצא לאור:  1966 
 שפה:  אנגלית 
 כתיבה:  מיק ג'אגר, קית' ריצ'רדס 
 לחן:  קית' ריצ'רדס, מיק ג'אגר 
 
"Ruby Tuesday" הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הרולינג סטונז שיצא בינואר 1967. השיר הפך ללהיט הרביעי של הלהקה שהגיע למקום הראשון בארצות הברית והגיע למקום השלישי בבריטניה.
מגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-310 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
הלחנה והקלטה

הרולינג סטונז הקליטו את "Ruby Tuesday" סביב נובמבר 1966 באולפני אולימפיק, במהלך הסשנים לאלבום "Between the Buttons". השיר הופק על ידי אנדרו לוג אולדהם. בהקלטה בולטת נגינתו של בריאן ג'ונס המנגן את מלודיית המשנה על חלילית אלט.
הערות שוליים

↑  "Rolling Stone's 500 Greatest Songs of All Time". Rolling Stone. 7 באפריל 2011. נבדק ב-1 באוקטובר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: d56c14f3-076b-3d21-987f-019225dcdb68 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפחת רוזוולט

סמל משפחת רוזוולט
משפחת רוזוולט היא משפחה פוליטית אמריקאית מניו יורק שחבריה כללו שני נשיאי ארצות הברית, גברת ראשונה   וסוחרים שונים, בנקאים, פוליטיקאים, ממציאים, אנשי דת ואנשי חברה. צאצאיו של מהגר הולנדי שהיגר לניו אמסטרדם במאה ה-17, רבים מבני המשפחה הפכו לבולטים לאומיים בפוליטיקה ובעסקים של ניו - יורק ונישאו עם משפחות קולוניאליות בולטות. שני ענפים קרובים רחוקים של המשפחה מאויסטר ביי והייד פארק עלו לגדולה פוליטית עולמית עם הנשיאות של תאודור רוזוולט (1901 - 1909) ובן דודו מדרגה שישית, פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933 - 1945), שאשתו אלינור רוזוולט הייתה אחייניתו של תאודור. משפחת רוזוולט היא אחת מארבע משפחות שייצרו שני נשיאי ארצות הברית באותו שם משפחה, האחרים היו משפחות בוש, אדמס והריסון.
ראו גם

תאודור רוזוולט
פרנקלין דלאנו רוזוולט
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286284005171  NKC: jo2018986219  SNAC: w6bw85x3  VIAF: 44152501076010680568   WorldCat (עם VIAF): 44152501076010680568
ביל ג'נקלו

ויליאם ג'ון ג'נקלו (באנגלית: William John Janklow;‏ 13 בספטמבר 1939 – 12 בינואר 2012) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי וחבר במפלגה הרפובליקנית שכיהן כ-16 שנים (5,851 ימים) כמושל דרום דקוטה. הוא בעל הכהונה הארוכה ביותר בתולדות המדינה, והשלישית באורכה בתולדות ארצות הברית. למעשה, הוא כיהן פעמיים כמושל. בפעם הראשונה כמושל ה-27 (1979–1987) ובפעם השנייה כמושל ה-30 (1995–2003).
בנוסף על תפקיד המושל, ג'נקלו כיהן גם כתובע הכללי ה-25 של דרום דקוטה בשנים 1975–1979. ג'נקלו כיהן גם כשנה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא התפטר מהתפקיד בשנת 2004 לאחר שהורשע בהריגה בגין אשמתו בתאונת דרכים קטלנית.
ביוגרפיה

ג'נקלו נולד בשיקגו שבאילינוי. כשג'נקלו היה בן 10 אביו מת מהתקף לב בזמן שעבד כתובע במשפטי נירנברג בגרמניה. אמו חזרה עם המשפחה לארצות הברית, ובשנת 1954 (כשג'נקלו היה בן 15) הם התיישבו בדקוטה הדרומית.
ב-1955 ג'אנגלו התייצב באופן תדיר בפני בית המשפט בעקבות מעשי עבריינות. השופט נתן לו שתי אפשרויות – בית ספר רפורמיסטי או שירות בצבא. ג'נקלו נשר מהתיכון והצטרף לחיל הנחתים האמריקאי ב-1956. את הכשרתו הבסיסית ביצע במחנה פנדלטון שבקליפורניה ולאחר מכן הוכשר כפקיד כוח אדם והוצב בדיוויזיית הנחתים השלישית במחוז אוקינאווה. ג'נקלו נפצע ברגלו בזמן מסירת תותחים לכוחות טייוואנים. כתוצאה מהפציעה הוא שוחרר ב-1959. בשנת 1999 הוענק לג'נקלו אות כבוד מממשלת טאיוואן.
לאחר השחרור, ג'נקלו החל ללמוד באוניברסיטת דרום דקוטה. הוא שכנע את מנהליו להשאירו במוסד לאחר שגילו שחסרה לו תעודת בגרות – אם ישמור על ציונים טובים. הוא סיים בשנת 1964 תואר ראשון במדעים במנהל עסקים.
לאחר הלימודים ג'נקלו עבד כעורך דין וב-1973 הוא מונה לתובע ראשי באזורו. כשנה לאחר מכן ג'נקלו נבחר לתפקיד התובע הראשי במדינה – תפקיד שבו כיהן עד 1979.
ביוגרפיה > מושל

ג'נקלו נבחר לראשונה לתפקיד המושל ב-1978. הוא נבחר מחדש בקלות ב-1982 עם 70.9% מהקולות, האחוז הגבוה ביותר בו זכה מושל מכהן בתולדות המדינה. בכך הוא היה הראשון שהשלים שתי כהונות כמושל במדינה.
בנוסף על רפורמות במיסוי, בשנת 1979 חתם ג'נקלו על חוק להשבת עונש המוות במדינה.
לפי החוק, ג'אנגלו נמנע מהתמודדות לכהונה שלישית ב-1986. הוא קרא תיגר על הסנאטור המכהן ג'יימס אבדנור בפריימריז הרפובליקניים. ג'נקלו הפסיד בפריימריז בהפרש של כ-45%–55%.
ב-1998 ג'אנגלו נבחר מחדש לתפקיד המושל. בשתי הכהונות שלאחר מכן הוא הוריד את הארנונה לבעלי בתים וחקלאים ב-30%.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית

בשנת 2002 ג'אנקלו התמודד על המושב היחיד של המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית הוא ניצח את המועמדת הדמוקרטית סטפני הרסת' ברוב של כ-180,023 קולות מול 153,656 שהצביעו לדמוקרטים.
ביוגרפיה > התאונה, משפט ומאסר

ב-16 באוגוסט 2003, ג'אנקלו היה מעורב בתאונת דרכים קטלנית בעת שרכב ברכבו. ג'אנקלו נסע לאחר תמרור עצור, ופגע ברוכב האופנוע רנדי סקוט, בן 55 ממינסוטה. סקוט נזרק מהאופנוע שלו ונהרג מיד. הרכב של ג'נקלו נסע 300 רגל מעבר לנקודת הפגיעה ופגע בשלט בשדה. ג'נקלו עצמו סבל משבר ביד ודימום במוח. בחקירה שלאחר מכן, גורמים רשמיים קבעו כי ג'נקלו נהג במהירות מופרזת והמשיך לנסוע מעט לאחר תמרור העצור.
ג'נקלו הועמד לדין ב-29 באוגוסט והביע צער על התאונה. משפטו החל ב-1 בדצמבר. להגנתו, עורך דינו אמר כי סבל מהתקף היפוגליקמיה והיה מבולבל. במהלך המשפט התברר שלג'אקלו היו עבירות תנועה רבות בעבר, גם כשכיהן כמושל.
ב-8 בדצמבר 2003, ג'אנקלו הורשע על ידי חבר מושבעים במחוז מודי בהריגה מדרגה שנייה וכן בעבירות של נהיגה במהירות מופרזת, אי עצירה בתמרור עצור ונהיגה פרועה. כחודש לאחר מכן הוא התפטר ממושבו בקונגרס. ב-22 בינואר הוא נידון ל-100 ימים בכלא. לאחר כחודש הוא החל לבצע עבודות שירות חלקיות ובכך יצא מהכלא מדי יום. הוא שוחרר ב-17 במאי 2004.
ביוגרפיה > לאחר הקריירה הפוליטית והמאסר

ב-5 בינואר 2006 בית המשפט העליון של דרום דקוטה קיבל את עתירתו להחזרת רישיונו לעסוק בעריכת דין. לאחר מכן ג'נקלו חזר לעבוד כעורך דין.
ב-4 בנובמבר 2011, הודיע ג'אנקלו במהלך מסיבת עיתונאים כי הוא חולה בסרטן מוח סופני. הוא מת בהוספיס ב-12 בינואר 2012, בגיל 72. המושל דניס דאוגארד הורה להוריד את הדגלים במדינה לחצי התורן. ג'נקלו נקבר בבית הקברות הלאומי בלאק הילס.
ברעשית

| --- | --- |
בוסתן ליד ברעשית, 2014
בוסתן ליד ברעשית, 2014
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 גובה:  710 מטרים
 קואורדינטות:  33°10′34″N 35°26′36″E﻿ / ﻿33.176111°N 35.443433°E﻿ / 33.176111; 35.443433 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןברעשית(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןברעשית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברעשית (בערבית: برعشيت) היא עיירה הממוקמת בנפת בינת ג'בייל, במחוז נבטייה שבדרום לבנון, כ-3.5 קילומטרים מדרום־מזרח לתבנין, וכ-80 קילומטרים מעיר הבירה ביירות. הכפר שוכן בגובה של 710 מטרים מעל פני הים. בעיירה מתגוררת אוכלוסייה מעורבת של שיעים ונוצרים.
ברעשית שוכנת ברמת תבנין, אזור הידוע בערבית גם בשם ג'בל עאמל, ומהווה מרכז דמוגרפי של השיעים בדרום לבנון.
היסטוריה > העת העתיקה

ברעשית מזוהה עם היישוב ברשתה, המוזכר ב"ברייתא של תחומי ארץ-ישראל" כחלק מהגבול הצפוני ביותר של ההתיישבות היהודית לאחר שיבת ציון ("כל שהחזיקו עולי בבל"). לדעת החוקרים, טקסט זה נכתב במאה השנייה לספירה, כשש מאות שנים לאחר שיבת ציון, אך בכל זאת מייצג מציאות קדומה מזמן כתיבתו, שזמנה ככל הנראה תקופת החשמונאים או ימי הורדוס (מאות שנייה או ראשונה לפנה"ס). היישוב נזכר גם בכתובת רחוב, המתוארכת למאה השלישית לספירה.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

ברעשית נזכרת במרשם המס העות'מאני של שנת 1596, שם היא מופיעה כחלק מהנפה (נאחיה) של תבנין במחוז (ליוה) של צפת, ונמנתה בה אוכלוסייה של 45 משקי בית ו-7 רווקים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו מיסים על מוצרים חקלאיים, כגון חיטה, שעורה, עצי זית, עצי פרי, עיזים וכוורות, בנוסף ל"הכנסות מזדמנות" לצד סכום קבוע; סה"כ 13,370 אקצ'ה.
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר ביישוב בשנת 1875, ומצא "בריכה, חצובה בסלע בחלקה ובחלקה בנויה, אל נכון עתיקה". הוא כתב כי מתגוררים במקום 400 מתואלים (מוסלמים שיעים) ו-60 נוצרים מהזרם היווני-אורתודוקסי.
בשנת 1881, החוקרים הבריטיים קלוד קונדר והוריישו קיצ'נר סקרו חלקים מדרום לבנון, והזכירו עשרה כפרים באזור בלאד בשארה, בהם ברעשית. הם תיארו את המקום כ"כפר גדול, המכיל כ-500 מתואלים ו-200 נוצרים. הוא ממוקם על צלע גבעה, ומוקף בתאנים, זיתים וגידולים נוספים. בכפר יש מעיין פורה ובורות מים אחדים".
היסטוריה > המנדט הצרפתי

החל משנת 1922, ברעשית כלולה בנפת בינת ג'בייל, שהוקמה במתכונתה הנוכחית על ידי רשויות המנדט הצרפתי.
היסטוריה > מלחמת לבנון הראשונה

בעקבות מלחמת לבנון הראשונה, ברעשית נכללה ברצועת הביטחון, ועמדה של צבא דרום לבנון (צד"ל) הוקמה בקרבת מקום. המקום נעשה לזירת תקריות ביטחוניות חוזרות ונשנות.
ב-1987 נהרג חייל אירי ששירת ביוניפי"ל מירי טנקים של צה"ל ליד ברעשית. שלושה חיילים אירים נוספים נהרגו ב-1989 ממוקש בדרך לעמדה של יוניפי"ל בסמוך לברעשית.
ב-1990 נהרג טרוריסט, פעיל של אמל, בהתנגשות עם צד"ל. ב-23 באוגוסט 1991 נהרגו שני לוחמי צד"ל על ידי פעילים של אמל. צה"ל הגיב למחרת בהפגזה, ואזרח אחד נהרג.
העיירה נפגעה באופן משמעותי במהלך מבצע דין וחשבון בשנת 1993.
באפריל 1996 נהרגו שני נערים מפגיעת מטען צד שהוסתר בחומה ליד ברעשית, שלושה נוספים נפצעו. לאחר מכן, ארגון הטרור חזבאללה הגיב בירי מטח של 28 קטיושות לעבר קריית שמונה, ו-13 מתושבי העיר נפצעו. תקרית זו נחשבת לאחת העילות למבצע ענבי זעם שנערך בהמשך החודש.
היסטוריה > המאה ה-21

בשנת 2009 נמנו בכפר 55 חברים בקהילת עליית מרים של הכנסייה המלכיתית.
הערות שוליים

↑  Baraachit, Lebanon – General Facts
↑  Carole H. Dagher, Bring Down the Walls: Lebanon's Post-War Challenge, New York 2000, p. 32 מסת"ב 978-0-312-29336-9
↑  רפאל פרנקל וישראל פינקלשטיין, 'מקצוע צפונית מערבית של ארץ-ישראל' בברייתת התחומין, קתדרה 27, 1982, עמ' 39-46
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 179
↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 209
↑  Conder and Kitchener, 1881, p.94
↑  Ahmad Rida, Memoirs of History (مذكرات للتاريخ), Dar An-Nahar: Beirut 2009, pp. 138, 179, 180, 183, 227.
↑  Middle East International No 298, 17 April 1987; Publishers Lord Mayhew, Dennis Walters MP; Editor: Michael Adams; John Keane p.11
↑  Middle East International No 347, 31 March 1989; John Keane pp.15-16
↑  Middle East International No 386, 11 October 1990, Fourteen days in brief p.15
↑  Middle East International No 408, 13 September 1991, Fourteen days in brief p.15
↑  Middle East International No 462, 5 November 1993, Cherif J. Cordahi ‘Letter from South Lebanon’ p.24
↑  Middle East International No 523, 12 April 1996; No 524, 26 April 1996; Michael Jansen p.8; Crisis chronology p.4
↑  "Territory and statistics". Eparchy Greek Melkite Catholic of Tyre. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2018. נבדק ב-29 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
הקורפוס האוסטרלי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 שיוך:  צבא אוסטרליה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917–1918
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס האוסטרלי היה קורפוס במלחמת העולם הראשונה שהכיל את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות שפעלו בחזית המערבית. זה היה הקורפוס הגדול ביותר של האימפריה הבריטית בצרפת.  בשיאו כלל הקורפוס האוסטרלי 109,881 חיילים.  הקורפוס הוקם ב-1 בנובמבר 1917 והחליף את קורפוס אנזא"ק ה-1, ואילו קורפוס אנזאק ה-2, שהכיל את הדיוויזיה הניו זילנדית, הפך לקורפוס ה-22 הבריטי.