stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת אליהו

| --- | --- |

חזית בית הכנסת
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מיקום:  מומבאי
 מדינה:  הודו מהאראשטרה, הודו
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1884
 תאריך פתיחה רשמי:  1884 
 אדריכל:  חברת גוסטלינג ומוריס
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 קואורדינטות:  18°55′41″N 72°49′57″E﻿ / ﻿18.928138888889°N 72.832555555556°E﻿ / 18.928138888889; 72.832555555556
  (למפת מומבאי מוגדלת) בית הכנסת אליהו(למפת מומבאי רגילה) בית הכנסת אליהו
 
בית הכנסת אליהו הוא בית כנסת אורתודוקסי הממוקם במרכז העיר מומבאי שבהודו. זהו בית הכנסת הספרדי השני בעיר. בית הכנסת נוסד ב-1884 על ידי יעקב ששון, בנו של אליהו דוד ששון ונכדו של דוד ששון; האחרון היגר מבגדאד שבעיראק להודו ב-1832 בשל רדיפות והשתקע במומבאי, שנקראה אז בומביי. בית הכנסת תוחזק ונשמר בידי נאמנותו של יעקב ששון.
ייחודו האדריכלי של מבנה בית הכנסת נובע משילוב המסורות היהודיות ומהשפעות הקולוניאליזם ההודי והאנגלי. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים הבריטי "גוסטלינג ומוריס" של בומביי. קומת הבסיס של הבניין בנויה אבן והקומות העליונות בנויות לבנים; החזית החיצונית של בית הכנסת צבועה טורקיז. כיוון התפילה באולם בית הכנסת הוא מערב, לכיוון ירושלים.
בית הכנסת ממוקם בשכונת ה"קולבה" ברחוב ד"ר ו. ב. גנדי מארג 55, מומבאי.
הערות שוליים

↑  Keneseth Eliyahoo Synagogue
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 137741189   WorldCat (עם VIAF): 137741189 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אתחלתא דגאולה

ערך זה עוסק בשלב התעוררות בתהליך הגאולה. אם התכוונתם לביטוי המשקף את היחס של חלקים בציונות הדתית למדינת ישראל, ראו .
מעשה ברבי חייא הגדול ורבי שמעון בן חלפתא היו מהלכים בבקעת ארבל השכם בבוקר וראו קרן אור ראשונה של שחר שבקע אורה. אמר: כך היא גאולתם של ישראל, בתחילה קמעא קמעא, ככל שהיא [הזריחה וכמוה הגאולה] מתקדמת היא גדלה והולכת (ירושלמי ברכות א א).
אתחלתא דגאולה (מארמית: התחלת הגאולה) הוא מושג המופיע בתלמוד הבבלי ומתאר את התקופה המקדימה את הגאולה ומכינה את ביאת המשיח. משמעותה של התקופה, תחולתה בימינו והדרכים להגעה אליה הם נושאים מרכזיים במשנת תלמידי הגאון מווילנה ובמשנתה של הציונות הדתית.
שלבי הגאולה

בתלמוד הירושלמי מסופר:
רבי חייא רבא ורבי שמעון בן חלפתא הוו מהלכין בהדא בקעת ארבל בקריצתה וראו איילת השחר שבקע אורה. אמר רבי חייא רבה לרבי שמעון בן חלפתא בי רבי כך היא גאולתן של ישראל בתחילה קימעא קימעא כל מה שהיא הולכת היא רבה והולכת.
כלומר, הגאולה תבוא בשלבים, ולא בבת אחת. על פי המדרש נכתב בספר קול התור בשם הגר"א: "אתחלתא דגאולה באה קמעא קמעא, מעט מעט, על פי חז"ל."
המהר"ל כתב שיציאת מצרים הייתה ניסית ולכן הייתה בחיפזון, אך הגאולה האחרונה תתנהל בדרך הטבע ולכן היא לאט לאט. במקום אחר הוא מבאר: ”גאולת מצרים הייתה לשעה, וכל דבר שאינו קיים תמידי הוא עובר במהירות כי החיפזון מורה על דבר שהוא לשעה וירא שמא יעבור הזמן, לכך ממהר הזמן. אבל הגאולה האחרונה היא נצחית, לכך היא נבנית היטיב ולא בחיפזון”. הבני יששכר כתב שגאולת מצרים הייתה בחפזון מפני שבני ישראל היו במ"ט שערי טומאה ובוצעה על ידי אלוהים בלבד, אך הגאולה האחרונה תהיה בידי אדם, ולכן תהיה יותר איטית ובשלבים.
מאפיינים של שלבי הגאולה

במקורות היהודיים, החל מן הגמרא, מופיעים מאפיינים של שלבים שונים בגאולה. הבולטים בהם:
כאשר ארץ ישראל "נותנת פירותיה בעין יפה" (בגמרא נאמר על כך – ”אין לך קץ מגולה מזה” (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ח, עמוד א')).
שלטון יהודי בארץ ישראל, כדברי האמורא שמואל: ”אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שעבוד מלכויות בלבד” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ד, עמוד ב'), שנפסקו להלכה במשנה תורה לרמב"ם.
חזרת היכולת של עם ישראל להילחם, כלשון הגמרא: ”והאמר מר בששית קולות, בשביעית מלחמות, במוצאי שביעית בן דוד בא? מלחמה נמי אתחלתא דגאולה היא.” (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ז, עמוד ב').
קיבוץ גלויות - כדברי חז"ל: "מה יציאתם ממצרים בששים רבוא וכניסתן לארץ בששים רבוא – כן לימות המשיח בששים רבוא".
בתלמוד ובמקורות מאוחרים יותר מצוינים מאפיינים נוספים של אתחלתא דגאולה ועקבתא דמשיחא, בהם התמעטות ידיעת התורה, יוקר שערים והתנהגות בין-דורית המאופיינת בחוצפה. בספרים מאוחרים יותר היו שראו סימני גאולה בהתעוררות לעסוק בתכלת בציצית וביישוב הארץ.
מתי התחלת הגאולה

קיימות כמה דעות מתי תחילת תהליך הגאולה:
הגאון מווילנה ותלמידיו ראו בפסוק משיר השירים "קול התֹר נשמע בארצנו" (ב', י"ב) רמז לגאולה, ומתוך כך קבעו כי החל משנת ה'ת"ר (1840) זו תקופת אתחלתא דגאולה ועלו לארץ ישראל, הדברים מובאים בספר קול התור. כמו כן, תלמידי הגר"א בירושלים כתבו כבר בשנת ה'תקצ"ז, כאשר הצליחו להתחיל לבנות קצת את ירושלים (כ-5,000 נפש) שהם נמצאים באתחלתא דגאולה.[דרוש מקור]
הרב אלקלעי כתב שהחל משנת ת"ר החל תהליך הגאולה.[דרוש מקור]
הרב יהושע מקוטנא כתב: "ואין ספק שהיא (מצות ישוב ארץ ישראל) מצווה גדולה כי הקיבוץ (חזרת עם ישראל לא"י) הוא אתחלתא דגאולה".
המלבי"ם סבר שכאשר יתנו אומות העולם רשות לעם ישראל לעלות לארץ ויהיה ישוב יהודי גדול בארץ ישראל, אז מתחילה אתחלתא דגאולה.
יש שראו בקום המדינה בשנת תש"ח ראשית צמיחת גאולתנו.
לדעת הרבי מסאטמר לפני ביאת המשיח אין אתחלתא כלל.
השלכות הלכתיות

לפי חלק מהדעות, לאתחלתא דגאולה יש השלכה על אחת משלוש השבועות שהשביע הקב"ה את עם ישראל הייתה שלא יעלו בחומה, כלומר שלא יעלו כל העם יחד ביד חזקה. רבים מהפוסקים סוברים[דרוש מקור], שאיסור זה פוקע בעת הגיע 'אתחלתא דגאולה'. מכיוון שהאיסור הוא "אם תעירו ואם תעוררו את האהבה עד שתחפץ". כאשר יש סימנים של תחילת הגאולה, הרי זה סימן שה' חפץ בחזרה של עם ישראל לארץ ישראל.
אולם דעת רוב הפוסקים היא שמדובר בדברי אגדה ואין פוסקים הלכה מדברי אגדה.
לפני הציונות

התלמוד שולל את העיסוק בחישוב עת הגאולה: ”תיפח עצמן של מחשבי קצין”. עם זאת, חישובי קץ מסוגים מגוונים נפוצו גם בקרב רבנים לאורך הדורות. אחד הבולטים שבהם היה הגר"א, שסבר כי רצוי לקבוע את העת שממנה מתחילה להתעורר הגאולה. כך, תלמידי הגר"א הצביעו על שנת ה'ת"ר כתחילת הגאולה. תלמידי הגר"א השתמשו במושג "אתחלתא דגאולה" ככינוי לתקופה הכוללת חלק מהמאפיינים האמורים, וסברו כי תקופתם אכן כזו. מנהיגים חסידיים רבים שקדמו לעליית תלמידי הגר"א, עלו אף הם לארץ מתוך אמונה בייחודה של התקופה מבחינה משיחית, אף שלא השתמשו במושג "אתחלתא דגאולה".[דרוש מקור]
בנו של החפץ חיים הביא משמו: בשנת תר"ן כשהחלו לגרש את בני ישראל ממוסקבה, נתעוררה אז תנועה גדולה לארצנו הקדושה. באותו פרק קיבלתי מכתב מאבי ז"ל ובו הוא מעירני על ההתעוררות הגדולה בכל פינות עמנו לעלות לארצנו, ומשער כי הימים ימי עקבתא דמשיחא, וכי פקד ה' את עמו, ואפשר שהוא אתחלתא דקיבוץ גלויות, שהוא קודם ביאת המשיח (מכתבי החפץ חיים עמ' 44).
הרב יוסף חיים זוננפלד חתום על מכתב האומר: ”אחד החזיונות מרהיבי הלב שבדורנו הוא בוודאי חזון היישוב הארצי ישראלי, ההולך ומתקדם בכל ערכיו בשנותיו האחרונות. שלומי אמוני ישראל ודאי צריכים לשמוח על החזון הנהדר הזה שבו אנחנו רואים אתחלתא דגאולה. וכשאנו מביטיום על המושבות הפורחות, על הערים המתרחבות, על הפרוורים ההולכים ומשתכללים בארץ ישראל, ואנו קוראים את דברי הנביא: "כה אמר ה' אלוהים, ביום טהרי אתכם מכל עונותיכם והושבתי את הערים, ונבנו החרבות, והארץ הנשמה תעבד תחת אשר היתה שממה לעיני כל עובד", ואמרו: "הארץ הלזו הנשמה היתה כגן עדן, והערים החרבות והנשמות והנהרסות בצורות ישבו",- הרינו אז כחולמים. הננו מוצאים את עצמנו קטנים יותר מדאי, בכדי להקשיב את הקול הגדול הבוקע ועולה מתוך החזון הזה. תמהים אנו על עצמנו, ושואלים אנו את עצמנו: הכן הוא, היתכן להיות, שאנחנו הננו כבר הדור הרואה בעיניו את התחלת קיום יעודי הנבואה?”
גם רבים מתלמידי הגר"א כתבו כך בזמנם בשנת תקצ"ז, במכתב שכתבו לאחר שבנו את בית הכנסת מנחם ציון. כך גם כתב האדמו"ר ממודז'יץ, הגאון רבי יהושע מקוטנא.
הרב יהודה אלקלעי כתב[דרוש מקור] שמשנת ה'תר"ף מתחילה האתחלתא דגאולה, כמו שאמרו בגמרא "ימות המשיח... ארבע מאות שנה", לפני האלף השביעי.
המשך חכמה ועוד מגדולי ישראל ראו בהצהרת בלפור אתחלתא דגאולה או פקידה, כשם שבזמן בית שני הייתה הכרזת כורש נחשבת פקידה, לעומת זאת, המנחת אלעזר קבע כי אין זו תחילת הגאולה, שכן איננה הצהרה של כל האומות, ובכלל הגאולה תיעשה על ידי הקב"ה בלבד. הוא אף כינה את הצהרת בלפור "צרת בעל פעור".
אישים בציונות הדתית הרואים בימינו אתחלתא דגאולה

במספר מקומות קורא הרב אברהם יצחק הכהן קוק לתקופתנו "אתחלתא דגאולה". במכתב משנת תרע"ח (1918) הוא כותב:
כן, אתחלתא דגאולה ודאי הולכת ומופיעה לפנינו. אמנם לא מהיום התחילה הופעה זו, רק מאז התחיל הקץ המגולה (סנהדרין צח ע"א) להגלות, מעת אשר הרי ישראל החלו לעשות ענפים ולשאת פרי לעם ישראל אשר קרבו לבוא, התחילה אתחלתא זו.
הרב צבי יהודה הכהן קוק, בעקבות המהר"ל מפראג, רואה בספרו לנתיבות ישראל חיזוק לטענת "אתחלתא דגאולה" את ההצלחה החקלאית, ככתוב בגמרא:
אמר רבי אבא: אין לך קץ מגולה מזה שנאמר (יחזקאל ל"ו, ח) "ואתם הרי ישראל, ענפכם תתנו ופריכם תשאו, לעמי ישראל, כי קרבו לבוא.
בספרו לנתיבות ישראל, הקדיש לנושא מאמר בשם "המדינה כהתקימות חזון הגאולה", ובו מקורות החל מפרשיות התורה, דרך הנביאים וחז"ל, וכלה בראשונים ואחרונים, שבהם מתוארת התרקמות הגאולה בתהליך מדורג. בחתימת המאמר הוא מתייחס לאפשרות של סיבוכים ונסיגות בתהליך זה.
בספר שיחות הרב צבי יהודה (א"י 238) כתב: מדברים על אתחלתא דגאולה, אך אנו כבר באמצע הגאולה. אנו בטרקלין ולא בפרוזדור.
הספר הבולט ביותר בנושא זה הוא הספר אורות של הראי"ה קוק. כן עוסקים בכך הספרים התקופה הגדולה של הרב מנחם כשר, אתחלתא היא של הרב יצחק דדון בו ציטט את רוב גדולי חכמי יהדות המזרח לצד חלק מחכמי אשכנז, והמדינה היהודית – האם מדינת ישראל יכולה להיות אתחלתא דגאולה של הרב יעקב משה ברגמן. הנושא נידון בעיקר בספרי רבנים מהציבור החרדי לאומי.
ספרים על אודות אתחלתא דגאולה

יצחק גייגר, היציאה מהשטעטל, הוצאת תבונות - מכללת הרצוג, 2016 - יחסם של רבני הציונות הדתית למדינת ישראל בעשורים הראשונים לקיומה.
ספרים על אודות אתחלתא דגאולה > ספרים הדוגלים בגישה זו

רבי הלל משקלוב (בשם רבו הגר"א), קול התור
הרב צבי הירש קלישר, דרישת ציון
הרב יצחק יעקב ריינס, אור חדש על ציון
הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, קול דודי דופק וחמש דרשות.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אורות ועוד
הרב יעקב משה חרל"פ, מעייני הישועה, מתוך סדרת "מי מרום"
הרב צבי יהודה הכהן קוק, לנתיבות ישראל
הרב יששכר טייכטל, אם הבנים שמחה
הרב מנחם מנדל כשר, התקופה הגדולה
הרב משה אביגדור עמיאל, לנבוכי התקופה
הרב יעקב פילבר, איילת השחר
הרב חיים צימרמן, מספר מאמרים בספרו תורה לישראל ובספריו באנגלית Torah and reason ו-Torah and existence
הרב יצחק שלמה זילברמן, בשם קדשו בטחנו
הרב ראובן פרידמן, כי עת לחננה
הרב יעקב זיסברג, נחלת יעקב
הרב אריה יונה, לכו נרננה
הרב אריה שפירא, אחרית כראשית, מגדיל ישועות מלכו
הרב חיים דרוקמן, קמעא קמעא
ספרים על אודות אתחלתא דגאולה > ספרים המתנגדים לגישה זו

הרב אלחנן וסרמן, 'עקבתא דמשיחא', קובץ מאמרים
הרב יואל טייטלבוים, ויואל משה
הרב שלום דב וולפא בין אור לחושך – על שיטת הרבי מלובביץ' בנושא אתחלתא דגאולה
יהדות התורה והמדינה
ראו גם

ראשית צמיחת גאולתנו
שלוש השבועות
הערות שוליים

↑  קול התור, א, טו
↑  ראה מדרש תנחומא לעיל, מדרש תהילים יח, לו. זוהר וישלח קע, א. קובץ קמעא. ובאריכות גדולה בספר קמעא קמעא, הרב חיים דרוקמן.
↑  גבורות ה', פרק לה
↑  נצח ישראל, מז
↑  בני יששכר מאמרי חודש ניסן מאמר ח - מצות תאכל.
↑  ילקוט שמעוני הושע, תקיח
↑  על פי דברי הגר"א המובאים בספר בחר ה' בציון עמ' ק"ל.
↑  ראו למשל תלמוד בבלי, מסכת סוטה דף מ"ט.
↑  ראו שו"ת ישועות מלכו ושו"ת דברי יואל.
↑  ראו שו"ת ישועות מלכו יו"ד סימן סו. דברים דומים כתבו גם הרב קלישר והרב קוק.
↑  שו"ת ישועות מלכו יורה דעה, סו
↑  מתוך מכתב שכתב המלבי"ם לר' צבי קלישר, מובא בספר בחר ה' בציון בחר ה' בציון.pdf, באתר Google Docs
↑  ויואל משה, מאמר שלוש שבועות, אות סט.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף קי"א, עמוד א'
↑  מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק ז'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ז, עמוד ב'
↑  בחר ה' בציון.pdf (עמ' 65), באתר Google Docs
↑  נחלת ה' - אוסף עלונים.pdf (עמ' 275), באתר Google Docs; "האיש על החומה", חלק ב', עמ' 313
↑  נחלת ה' - אוסף עלונים.pdf (עמ' 175), באתר Google Docs
↑  נחלת ה' - אוסף עלונים.pdf (עמ' 290), באתר Google Docs
↑  בפרק חלק (סנהדרין צט, א)
↑  לכו נרננה.pdf (עמ' 15,68), באתר Google Docs
↑  ספר נצח ישראל – תחילת פרק לט.
↑  "כיון שלדעתי עי"ז דוחין את הקץ ח"ו, נוסף ע"ז שהדברים ע"ד אתחלתא דגאולה בזמן זה מביאים לקולא בקיום התומ"צ..." (אגרות הקודש, איגרת ג'קד)
↑  וגם עתה לא הייתי כותב את כל הנ"ל באם לא ראיתי בזה – הכרזת "אתחלתא דגאולה" – עניין של סכנה. כי זהו הביאור היחידי ש(לע"ע) מצאתי על עניין הקרבנות והחללים באה"ק ת"ו וביניהם אפילו כאלו שניצולו מהשואה וראו נסים גלויים בזה, ובכל זה נפלו באה"ק ת"ו וג"כ באופן בלתי טבעי כנ"ל, הי"ד" (אגרות הקודש, איגרת ט'תריג).
↑  אלעזר מנחם מן שך, מכתבים ומאמרים, עמוד ט'
↑  ישעיהו ליבוביץ, משמעותם של "גאולה" ושל "אתחלתא דגאולה" בימינו, "בת-קול", עיתון הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן, סתיו 1967
↑  מקור ראשון מוסף "שבת", ה' באלול תשס"ה, עמ' 9.
↑  הרב חיים נבון, אתחלתא דתקווה, באתר נאמני תורה ועבודה, ‏2010
↑  עלון "במחשבה תחילה", ג' אדר א' תשס"ה, גיליון 1. ראו כאן.
↑  מקור ראשון מוסף "שבת", כ"ו באלול תשס"ה, עמ' 5.
↑  אתחלתא או מה?, http://www.inn.co.il/News/News.aspx/321457, ערוץ 7.
↑  יצחק מור, ‏סקירת הספר, השילוח,  2, דצמבר 2016
ברמודה במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
ברמודה
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  BER
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
ברמודה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מברמודה לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של ברמודה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת הגיע להישגים בענפים אתלטיקה עם העפלה לגמר ריצת 200 מטר לנערים בה סיימו במקום החמישי ושיט בה סיימו במקום השישי בתחרות המפרשית ליחיד נערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענף הטריאתלון וסיימה בין המקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שבעה ספורטאים שהתחרו בארבה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה עם העפלה לגמר קפיצה לגובה נערים בה סיימה במקום השמיני. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים טריאתלון, שחייה ושיט.
ראו גם

ברמודה במשחקים האולימפיים
ברמודה במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
ביירון (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  חיי לורד ביירון
 בימוי:  ג'וליאן פארינו (אנ')
 הופק בידי:  רות' באומגרטן
 תסריט:  ניק דיר (אנ')
 שחקנים ראשיים:  ג'וני לי מילר ונסה רדגרייב
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  BBC
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  27 בספטמבר 2003
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 דף הסרט ב־IMDb
 
ביירון (באנגלית: Byron) הוא סרט טלוויזיה המבוסס על חייו של המשורר האנגלי לורד ביירון. את התסריט כתב ניק דיר, וביים ג'וליאן פרינו. בתפקיד הראשי משחק ג'וני לי מילר, ולצדו מופיעה ונסה רדגרייב בתפקיד ליידי מלבורן. בספטמבר 2003 שודר הסרט לראשונה ב-BBC בשני חלקים בני 75 דקות.
צוות השחקנים

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
ג'וני לי מילר: לורד ביירון
סטיבן קמפבל מור: ג'ון קאם הובהאוס (אנ')
אוליבר מילבורן: סקרופ דייוויס
פיליפ גלניסטר: ויליאם פלטשר
ונסה רדגרייב: ליידי מלבורן
נטשה ליטל: אוגוסטה לי (אנ')
קמילה פאוור: ליידי קרוליין לם (אנ')
ג'ולי קוקס: אנבלה מילבנק (אנ')
אוליבר דימסדייל: פרסי ביש שלי
סאלי הוקינס: מרי שלי
ג'וליאן פירת': תומאס מור
פני דאוני: ליידי ג'ודית מילבנק
הפקה

בנובמבר 2002 הכריזה ג'יין טרנטר ממחלקת הדרמה ב-BBC על הזמנת הסרט שיופק על פי תסריט של ניק דיר ובבימויו של ג'וליאן פארינו. טום לאונרד מהדיילי טלגרף כתב על הפקת הסרט כי "זאת היא הדוגמה האחרונה של החברה להפיק דרמות תקופתיות שהן רלוונטיות לקהל המודרני". המפיקה הייתה רות' באומגרטן והמפיקות בפועל היו לורה מאקי, הילרי סלמון ואנדראה מילר.
השחקן ג'וני לי מילר אמר על הדמות שגילם כי דעתו על ביירון היא ש"הוא יכול היה להיות נחמד וחביב בצורה בלתי רגילה, אבל הוא יכול היה גם להיות די אכזרי כשהחליט על כך. אני בהחלט לא אהבתי את היחס שלו לחלק מהאנשים".
השחקנית קמילה פאוור אמרה על ליידי קרוליין לם ש"היא הייתה כמו אישה ילדה, פגיעה מאוד וגם עם כוח חיים עצום".
קבלה וביקורת

נתוני הרייטינג של הסרט בשידור הבכורה בערוץ BBC Two היו: 2.1 מיליון צופים (12% מכלל הצופים) ראו את החלק הראשון של הסרט, ו-1.8 מיליון צופים (11%) ראו את החלק השני.
ב-2005 אחרי הצגה מקדימה של הסרט בערוץ BBC America נכתב בניו יורק טיימס שהסרט "מצייר דמות סימפתית, לעיתים דיוקן רציני מבלי לטשטש על היהירות והגינונים שלו". על מילר נכתב שהוא "משלב במיומנות תשוקה חסרת מנוחה עם רגעים מרי-נפש של מודעות עצמית". אלכסנדר לרמן כתב באתר Screenonline של מכון הסרטים הבריטי ושיבח את הופעתו של מילר, באומרו שדמותו של ביירון בגילומו היא רגישה ורבת ניואנסים. פיטר קוקריין שכתב על גילום דמותו של ביירון על המסך, תיאר את מילר שהוא "מעולה בתפקיד הראשי; הביירון המוצלח ביותר על המסך".
ג'ני ביוון זכתה בפרס "Royal Television Society" על עיצוב התלבושות לתוכנית דרמה. ג'ון פול קלי היה מועמד לפרס בקטגוריית עיצוב ההפקה לתוכנית דרמה.
הערות שוליים

↑  "Jonny Lee Miller set to play Byron as BBC announces ambitious slate of historical dramas and period adaptations for BBC ONE and TWO". BBC. 6 בנובמבר 2002. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Byron heads BBC drama schedule". BBC News. 6 בנובמבר 2002. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Tom Leonard, Media Editor, ‏BBC to portray Byron as a 'sex-god aristo', The Telegraph, 8 November 2002
↑  "Jonny Lee Miller is joined by Vanessa Redgrave to star in Byron, a drama about the greatest romantic poet of his age for BBC TWO". BBC. 13 בפברואר 2003. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Byron". BBC. בפברואר 2007. נבדק ב-18 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Deans, Jason (29 בספטמבר 2003). "C4's Deal labours with poor ratings". theguardian.com. Guardian Media Group. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Dissolute Lifestyle of a Charmer and a Poet". הניו יורק טיימס. 21 באוקטובר 2005. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Larman, Alexander. "Miller, Jonny Lee (1972-)". Screenonline. British Film Institute. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Christine Kenyon-Jones, ed. (2008). Byron: The Image of the Poet. Associated University Press. p. 96. ISBN 9780874139976.
בית טאלי

סמל בית טאלי
בית טאלי הוא אחד מבתי משפחות האצולה בסדרת הפנטזיה שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. קייטלין סטארק, אשתו של אדארד סטארק ואחת הדמויות המרכזיות בסדרה היא בת למשפחת טאלי.
היסטוריה

בית טאלי שלט אלפי שנים בארצות הנהר (נהרן) שבו משכנם של מספר בתים, ביניהם: בית פריי, בית מאליסטר, בית בלאקווד, ובית בראקן. בית טאלי קיבל את השליטה בארצות הנהר בעקבות הדחתו של המלך "הארן השחור" מבית הואר ששלט בהארנהול.
בתקופת שלטונו של המלך המשוגע, ראש בית טאלי היה הלורד הוסטר טאלי. ללורד הוסטר היו שלושה ילדים: אדמור, קייטלין וליסה. אשתו מיניסה טאלי מבית וואנט נפטרה בעת לידתה של קייטלין.
לורד הוסטר תמך ברוברט באראתיאון ובנד סטארק כאשר מרדו במלך המשוגע. בתו קייטלין הייתה נשואה לנד, בעוד בתו ליסה נישאה  לג'ון מבית ארין.
במהלך מלחמת חמשת המלכים לורד הוסטר נוטה למות, ואדמור הוא ראש הבית בפועל. בית טאלי תומך במלך הצפון רוב סטארק.  רוב סטארק נאלץ  לשדך את אדמור לרוסלין פריי, כפיצוי על ששיקר לאביה, הלורד וולדר פריי ששולט בטירת התאומים. במהלך החתונה (שמקבלת לאחר מכן את הכינוי החתונה האדומה) הורג פריי את רוב סטארק, ואדמור טאלי  מושלך לצינוק. בית פריי מקבל את נהרן וקייטלין נרצחת בברוטליות על ידי בנו של וולדר פריי, הלורד החדש של ארצות הנהר.
ליסה טאלי אלמנתו של ג'ון ארין שולטת בקן הנשרים. היא נשאת לפיטר בייליש, ימים אחדים אחר נישואיהם משליך אותה בייליש מבעד לדלת-הירח אל מותה.
מיקום

טאלי הוא אחד מהבתים הגדולים של שבע הממלכות, והוא הבית העיקרי בארצות הנהר (Riverlands). מקום מושבם המרכזי הוא בנהרן (Riverrun).
סמל

סמל הבית מציג טרוטה כסופה מזנקת מעל פסים כחולים ואדומים מעוקלים
סיסמה

סיסמת הבית היא "משפחה, חובה, כבוד".
ראו גם

שיר של אש וקרח
ברזילה קלארק

ברזילה וורת' קלארק (באנגלית: Barzilla Worth Clark;‏ 22 בדצמבר 1880 –  21 בספטמבר 1943) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איידהו ה-16 בשנים 1937–1939 וכראש עיריית איידהו פולס בשנים 1913–1915 ובשנים 1926–1936.
ראשית חייו

ברזילה קלארק נולד בהדלי, אינדיאנה כבנם של יוניס (לבית הדלי) וג'וזף אדיסון קלארק. כשהיה בן חמש עברה המשפחה לאיגל רוק (כיום איידהו פולס). הוא למד במכון הפוליטכני ורז שבטרה הוט, אינדיאנה, אך פרש מהלימודים בשל בעיות בריאות.
קריירה

לאחר שעזב את לימודיו, שב קלארק לאיידהו, והחל לעסוק בחוואות, בכרייה ובגידול בקר. ב-1905 הוא נשא לאישה את אתל סאלום פק, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
באותה שנה היה קלארק למהנדס מוסמך ועבד כמהנדס אזרחי. המאגר שהוא תכנן בנהר בלאקפוט נרכש על ידי הממשלה ותוכניתו לסכור את נהר לוסט מוזגה עם מיזם סכר מקיי. לאחר שתי תקופות כהונה במועצת העיר איידהו פולס, הוא כיהן כראש העיר בשנים 1913–1915 ושוב בשנים 1926–1936. במהלך כהונתו כראש העיר בנתה העיר את תחנת הכוח ההידרואלקטרית הראשונה שלה.
בשנות ההפסקה בין שתי תקופות כהונתו כראש העיר, גילה קלארק עניין בעסקי הכרייה. ב-1936 נבחר קלארק כמושל איידהו ה-16 וכיהן בתפקיד בשנים 1937–1939. בתקופת כהונתו כמושל הוקם באיידהו בית חולים לחולי שחפת, הונהגה מערכת לחנינות, והוקמו קולג'ים מחוזיים לצעירים.
בבחירות המקדימות לתקופת כהונה שנייה ב-1938 נוצח קלארק על ידי קודמו בתפקיד צ'ארלס בנג'מין רוס, ששנתיים קודם לכן התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, ונוצח על ידי הסנאטור הוותיק ויליאם בורה. רוס נוצח בבחירות הכלליות על ידי הרפובליקני קלרנס אלפרד בוטולפסן. כהונתו של קלארק כמושל הסתיימה בינואר 1939 והוא שב לאיידהו פולס ולעסקיו הפרטיים. ב-1940 הוא בחר שלא להתמודד שוב על משרת המושל, ובאותה שנה נבחר לתפקיד אחיו הצעיר צ'ייס קלארק. חתנו של צ'ייס היה פרנק צ'רץ', שכיהן בסנאט של ארצות הברית בשנים 1957–1981 והיה מועמד בבחירות לנשיאות של 1976. ב-1942 ניצח בוטולפסן את צ'ייס קלארק ונבחר לכהונה שנייה לא רצופה כמושל.
מותו

ברזילה קלארק נפטר מסיבוכים של סרטן הריאה ב-21 בספטמבר 1943, בגיל 62, באיידהו פולס. הוא נטמן בבית הקברות רוז היל שבעיר.
הערות שוליים

↑  ברזילה קלארק, באתר אגודת המושלים הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186387378  LCCN: nr96025694  VIAF: 71290062   WorldCat (עם VIAF): 71290062