stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמוג'י

ערך זה עוסק בתמונה דיגיטלית שנועדה לבטא רעיון. אם התכוונתם לסרט אנימציה, ראו .
אמוג'י צוחק מלחץ
אמוג'י הר געש
אמוג' הייי דובדבן
אמוג'י קרון רכבת
אמוג'י כוס בירה
אמוג'י (ביפנית: 絵文字 [emodʑi] – חיבור של המילים: e (תמונה או ציור) + moji (אות). בעברית: סִמְלוֹן) הוא תמונה דיגיטלית קטנה או סמל שנועדו לבטא רעיון מסוים או רגש באמצעי תקשורת אלקטרוניים.
בתחילת דרכו היה האמוג'י מכוון בעיקר לבטא את התרבות היפנית. עם הופעת הטלפונים החכמים השתדרגו סמלי האמוג'י, וכיום יש מגוון רחב של אמוג'ים. האמוג'י משמש גם בעולם הסלולר וגם ברשתות החברתיות. בישראל ובעולם המערבי ככלל הפך האמוג'י למותג, ולו מוצרים נלווים כגון כריות, גלידות, חוברת מדבקות ועוד. עם התקדמות הטכנולוגיה הפך האמוג'י לנפוץ מאוד, ולא פעם נעזרים בו כתגובה בפני עצמו. סמלים נפוצים הם אמוג'י מחייך, כועס, נרגש ועוד.
בעברית ניתן להשתמש גם במונחים פרצופון כאשר האמוג'י הוא בצורה של פרצוף, או רגשון כאשר האמוג'י מבטא רגש.
היסטוריה

בשנת 1995, כבר איפשרו הטלפונים הסלולריים והאיתוריות ביפן לשלוח הודעות ואילוסטרציות של הבעות פנים שונות. ב־1999 חברות סלולר יפניות הציגו את האמוג'י לראשונה כסט של 176 דמויות בגודל של 12×12 פיקסלים במערכת יפנית בשם IMORD (רשת אלחוטית).
בעבר הביטוי הגרפי לרגשות נעשה באמצעות סימני פיסוק בסיסיים - רגשונים (אמוטיקונים). אך ההתפתחות הטכנולוגית המהירה תרמה להרחבת התחום. האמוג'י הצבעוני הראשון נוצר על ידי מעצב יפני בשם שיגטאקה קוריטה שהיה חלק מצוות שעסק בפיתוח מסדת (בלועזית: פְּלַטְפוֹרְמָה) ל אינטרנט סלולרי בעבור חברת טלפונים יפנית. באותו הזמן נולדה גם המילה emoji, שהיא חיבור של שתי מילים ביפנית - תמונה + דמות.
בתחילת הדרך, האמוג'ים היו מכוונים לביטויים גרפיים המקובלים ביפן, כגון מסכת פנים, או פרח לבן ששימש לציון של שיעורי בית כמעולים, כמו כן האמוג'ים ייצגו בתחילה את המאכלים היפניים המפורסמים כמו סושי, כדורי אורז, ועוד. עם השקת הטלפונים החכמים התחילה פריצת הדרך המשמעותית ביותר של האמוג'ים שבאה לידי ביטוי ביכולות גרפיות רחבות ובעושר תוכני שבא לידי ביטוי במגוון אפליקציות. בנוסף לעולם הסלולר, גם עולם הרשתות החברתיות שהתפתח תרם לשימוש הנרחב באמוג'ים.
המילה הנפוצה ביותר ברשת בשנת 2014 הייתה אמוג'י של לב. יאיר נתניהו חתם פוסט נגד ארגון "מולד" באמוג'י של קקי מחייך ואצבע משולשת (לבנה) ואפילו בית משפט לתביעות קטנות העניק לאמוג'ים תוקף חוזי[דרוש מקור].
הצבע המקורי של אמוג'ים בגוון עור היה לבן. חמשת הגוונים הנוכחיים נכנסו רק בתחילת 2015 והם מבוססים על סולם פיצפטריק (אנ'), שמגדיר שישה גוני עור לפי תגובתם לקרינת על-סגול. הצהוב נבחר כברירת מחדל משום שהוא נחשב לגוון לא אנושי ולכן נייטרלי מבחינה אתנית (על אף כינוי הגנאי, זה לא צבע העור של אנשים ממוצא אסיאתי). עם זאת, עלו טענות[דרוש מקור: ע״י מי?] כי תווי הפנים של האמוג'ים החדשים עודם מבטאים תווי פנים של אנשים לבנים.
גיוון צבעי האמוג'י הביא לא פעם לסוגיות של נימוסים ומוסר, ועמדותיהם של המשתמשים משתנות לפי צבע, גיל, מעמד ועוד, ואף הביאו לביקורות פומביות על ידוענים.
שימוש

אנדרואיד - במערכות הפעלה מבוססות אנדרואיד, האמוג'י הוא תלוי גרסה. כלומר, האמוג'י נתמך על ידי האנדרואיד אך ורק בגרסאות מסוימות ומתקדמות. בנובמבר 2013 גוגל הוסיפה במקלדת שלה סט אמוג'י שהיא יצרה לגרסאות אנדרואיד 4.4 ומעלה. כמו כן, אמוג'י נתמך ב-SMS וביישומונים (בלועזית: אַפְּלִיקַצְיָה) של מקלדות שונות (כגון SwiftKey וGboard) שנמצאות באנדרואיד - מספקות גם הן רכיב שמאפשר את השימוש באמוג'י.
macOS ו־iOS - אפל הציגה לראשונה את האמוג'י בשולחן העבודה של Mac OS X 10.7 Lion. משתמשים יכלו לצפות ולהשתמש באמוג'י במיילים ובאפליקציות של ההודעות במחשב. המשתמשים יכולים ליצור סמלי אמוג'י דרך לוח קלט מיוחד, ניתן לעשות זאת כמעט בכל גרסאות macOS. ב־macOS משתמשים בגופן האמוג'י הצבעוני של אפל, שהוצג בגרסת ה־iOS.
גוגל כרום - דפדפן כרום תומך באמוג'י בגרסת Unicode 6.2.
לינוקס – מערכות לינוקס מסוימות תומכות באמוג'י לאחר התקנת גופנים נוספים. ישנן כמה גרסאות למערכת הלינוקס ובכל מערכת צריך להתקין ערכת גופנים בהתאם לגרסת הלינוקס.
Microsoft Windows - מערכת ההפעלה חלונות (Windows) תומכת באמוג'י בגרסאות ווינדוס 8 ומעלה באופן מלא. בגרסאות אלו ניתן לגשת לאמוג'י דרך המקלדת המובנית שנמצאת על המסך ונקראת "סמיילי", בווינדוס 10 ובווינדוס 11, ניתן לגשת לאמוג'י על ידי המקשים ⊞ Win+ץ.
חידושים

ביוני 2015 אחד החידושים שאפל הציגה היה הוספת הדגל הפלסטיני במערכת ההפעלה iOS 9.
בשנת 2016 הוסיפו אמוג'י חד מיניים ובני אדם בגווני עור שונים, וזאת בשל ביקורת שנשמעה על היעדר גיוון בצבעי העור של הדמויות. אלפי משתמשים חתמו על עצומה שהוגשה ל־dosomething.org ובעקבותיה הודיעה אפל שתעבוד עם יוניקוד, על מנת ליצור אמוג'י בעלי עור שונה. הצבעים החדשים ניתנים ליישום בכל דמויות האמוג'י הקיימות, כאשר בלחיצה ארוכה על הדמות תיפתח אופציה לגוונים השונים. עוד חידושים ניתן לראות בגרסת IOS 8.3, משתמשים שהתנסו בגרסת הבטא דיווחו כי מאמוג'י התפילה הוסרה ה־"הילה" - קרני האור שזורחות מסביב לידיים. גם באגף המכשירים ישנם שינויים - הסמלים של השעון, הטלפון, והמחשב שודרגו לאייפון, Apple Watch ו־iMac
בנוסף, בפייסבוק התווסף אמוג'י "למי שמרגיש שמן", דבר זה גרר תגובות רבות של גולשים שמצאו את הסמיילי הזה פוגעני. למעלה מ־15 אלף גולשים חתמו על עצומה הדורשת להסיר את האמוג'י בטענה שהוא פוגעני כלפי אנשים שנלחמים בעודף משקל. אמוג'י זה גם גרר ביקורת מצד אנשים הסובלים מהפרעות אכילה.
אמוג'י בוכה מצחוק

אמוג'י בוכה מצחוק הוא אמוג'י שמסמל תחושה של צחוק ושמחה. האמוג'י נבחר למילת השנה על ידי אוניברסיטת אוקספורד בשנת 2015. אמוג'י זה היה אחד ה-10 האמוג'ים הפופולריים ביותר בשימוש באתר אמוג'יפדיה בשנים 2014–2018. בשנת 2017, אפל ציינה כי האמוג'י בוכה מצחוק הוא האמוג'י השימושי ביותר במערכת ההפעלה iOS. אמוג'י זה אושר כחלק מהיוניקוד בשנת 2010.
ראו גם

אמוג'יפדיה
אמוג'י קקי מחייך
אמוג'י אקדח
אמוג'י חציל
אמוג'י: הסרט
צלמית
Favicon
סמליל
הערות שוליים

↑  סִמְלוֹן במילון שימוש כללי (תש"ף), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  האקדמיה ללשון העברית אישרה שמות עבריים למדוזות וחלופה למילה אימוג'י, באתר ‏מאקו‏, 28 ביוני 2020
↑  emoji | Definition of emoji in English by Oxford Dictionaries, Oxford Dictionaries | English
↑  Jillian D'Onfro, You'll Be Surprised To Learn The History Of The Ice Cream Emoji, Business Insider
↑  לכבוד יום האימוג'י: כמה עובדות מפתיעות ששווה לכם לדעת, באתר "סרוגים", 17 ביולי 2017
↑  יוענה גונן, באיזה צבע עליי לבחור בעת שליחת אמוג'י של אגודל מורם?, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2017
↑  אסף גולן, אפל מציגה אימוגי חדש: דגל פלסטין, באתר nrg‏, 10 ביוני 2015
↑  נחמה אלמוג, ‏אמוג'י בלי אפליה, באתר "אנשים ומחשבים", 6 בנובמבר 2014
↑  תגידו להתראות להילה ב"אימוג'י התפילה", באתר ‏מאקו‏, 22 במרץ 2015
↑  ויטה קיירס, ‏פייסבוק: יש אימוג'י למי שמרגיש שמן - והוא מאוד מעצבן גולשים, באתר ‏מאקו‏, 9 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1217311
יודל

ערך זה עוסק בסוג של שירה. אם התכוונתם לגנרל גרמני במלחמת העולם השנייה, ראו .
שירת יודל או יִדְלוּל היא צורה של זמרה שמערבת הארכה של צליל, במהלכו מתבצע מעבר מהיר בין צלילי חזה לצלילי ראש ופלסט, באופן שנשמע כאילו הצליל מתחלף תכופות מהיותו גבוה לנמוך ובחזרה. טכניקת הקול הזו נמצאת בשימוש בתרבויות רבות ברחבי העולם. אחת הידועות שבהן היא של הרועים בהרי האלפים, ובפרט בשווייץ.
אטימולוגיה

על פי המילון האנגלי של אוקספורד, מקור המילה yodel הוא במילה הגרמנית-בווארית jodeln, שפירושה "להגות את ההברה "יוֹ" (jo)".
היסטוריה

היודל המוכר בעולם המערבי התפתח כנראה בשווייץ ובאלפים האוסטרים כשיטה לתקשורת בין פסגות ההרים, ובשלב מאוחר יותר הפך לחלק מהמוזיקה המסורתית של האזור. בעולם המערבי מופיעה טכניקת היודל גם בסגנון הקאנטרי שהתפתח בארצות הברית. עם זאת, היודל מופיע גם במוזיקה הקלאסית באיראן ובאזרבייג'ן שם הזמרים משתמשים לעיתים קרובות ב"טָהרִיר", טכניקת יודל שנעה בין טונים 'שכנים'. במוזיקה המסורתית בגאורגיה היודל לבש את צורת ה"קְרִימַצ'וּלִי" ובמרכז אפריקה הזמרים משתמשים ביודל לשכלול שירתם הפוליפונית.
טכניקות המזכירות את טכניקת היודל מוכרות גם אצל הסאמים (לאפים) בצפון סקנדינביה (שירת ה"יויק" או "יואויגאן"), אצל השוודים (שירת הקולנינג, קלנינג או קאוקנינג), אצל האינואיטים בצפון אמריקה, במלנזיה, אצל פיגמאים (מוקומבי) באפריקה, כמו כן בארץ ישראל, סין, תאילנד, קמבודיה, בארצות הברית, ספרד ("אלאלה"), ובמזרח אירופה - בפולין, רומניה (למשל חלק משירת "האוליטה" באולטניה), ובולגריה.
כיום יודל הוא סוג של שירה ייצוגית.
הטכניקה

הקולות האנושיים נתפסים כבעלי לפחות שני רגיסטרים קוליים ברורים ומובחנים. הרגיסטרים האלו נקראים צלילי "ראש" ו"חזה", שהם תוצאת ההבדל באופן שבו מיוצר הצליל. רוב האנשים יכולים לשיר את הטווח של הצלילים הנמוכים יחסית בקולות החזה שלהם, ואת הטווח של הצלילים היחסית גבוהים שלהם, בקולות הראש, כאשר בדרך כלל יש בין טווחים אלו פער, במיוחד בקרב זמרים לא מיומנים, ללא ניסיון. זמרים מקצועיים, השולטים היטב בקולם, מגיעים למצב בו הטווחים הללו נמצאים בחפיפה, מה שמאפשר להם לעבור בקלות בין הטווחים ובכל אחד מהם להפיק קולות 'איכותיים'.
שירת היודל היא יישום ייחודי של הטכניקה הזו אשר בה הזמר עובר בין הרגיסטרים האלו מספר פעמים בשניות, בווליום גבוה. המעבר המהיר בין הרגיסטרים האלו, במקום בו הקול "נשבר" לכאורה, מפיק קול מאוד ייחודי.
בדוגמה המוכרת מתוך הסרט "צלילי המוסיקה", "Yodl - Ay - EEE – Ooooo", ה-EEE מוּשָׁר בקולות הראש, כאשר כל השאר מוּשָׁרִים בקולות החזה.
ראו גם

פרנץ לאנג, זמר הידוע גם כ"מלך היודל"
הערות שוליים

↑  יִדְלוּל במילון מוזיקה (תשט"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531834105171  GND: 4162753-2  HDS: 011891  LCCN: sh85149170  NDL: 00574257  SUDOC: 027829766
פרס גראמי לשיר הרוק הטוב ביותר

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה 
 תקופת הפרס:  1992–הווה (כ־33 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  ברוס ספרינגסטין (4)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  ברוס ספרינגסטין (9)
 www.grammy.com
 
פרס הגראמי לשיר הרוק הטוב ביותר הוא פרס המוענק בטקס פרסי הגראמי לאמנים ויוצרים של שירים מסוגת מוזיקת הרוק.
הפרס, הוענק לראשונה למוזיקאי האנגלי סטינג בשנת 1992. על פי מדריך תיאור הקטגוריות לטקס פרסי הגראמי ה-52, הפרס מכבד שירים חדשים (המכילים לחן ומילים) או שירים "שהתבלטו לראשונה" במהלך השנה החולפת. שירים המכילים סימפולים או אינטרפולציות בולטים אינם כשירים להתחרות בקטגוריה.
הפרס מוענק לפזמונאים. אם השיר מכיל סימפול או אינטרפולציה של שירים קודמים, המוציא לאור והפזמונאי המקוריים יכולים להגיש בקשה לקבלת תעודת זכייה.
ברוס ספרינגסטין מחזיק בשיא הזכיות והמועמדויות בפרס, לאחר שזכה בארבעה פרסים מתוך תשע מועמדויות. זוכים נוספים במספר פרסים כוללים את אלאניס מוריסט והלהקות רד הוט צ'ילי פפרז ו-U2, כל אחת עם שתי זכיות. היו ארבעה מקרים שבהם אמן או להקה היו מועמדים לשתי יצירות באותה שנה: הלהקה אירוסמית' הייתה מועמדת גם על "Cryin'" וגם על "Livin' on the Edge" בשנת 1994, מליסה אתרידג' קיבלה מועמדויות על "Come to My Window" ו-"I'm the Only One" בשנת 1995, ג'ייקוב דילן מהלהקת פרחי הקיר זכה על השיר "One Headlight" והיה מועמד גם על "The Difference" בשנת 1998, ו-U2 הייתה מועמדת על השירים "Elevation" ו-"Walk On" בשנת 2002. להקת קולדפליי מחזיקה בשיא של הכי הרבה מועמדויות ללא ניצחון, עם ארבע.
זוכים ומועמדים

הערה: הזוכה מסומן בצבע
ראו גם

היכל התהילה של הרוק אנד רול
פרס גראמי לשיר השנה

| --- | --- |

הזוכה בפרס לשנת 2025, קנדריק לאמאר
 תיאור:  שיר איכותי המכיל גם מילים וגם לחן
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה
 תקופת הפרס:  1959–הווה (כ־66 שנים)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  טיילור סוויפט (7)
 www.grammy.com
פרס הגראמי לשיר השנה הוא תואר שמוענק בטקס פרסי הגראמי החל משנת 1959. פרס שיר השנה הוא אחת מארבע הקטגוריות היוקרתיות ביותר בטקס (לצד פרס תגלית השנה, הקלטת השנה ואלבום השנה), ניתן מידי שינה מאז טקס פרסי גראמי ה-1 בשנת 1959. על פי המדריך לתיאור פרסי הגראמי ה-54, הפרס מוענק:
לכבד הישגים אמנותיים, בקיאות טכנית ומצוינות כוללת בתעשיית ההקלטות, ללא התחשבות במכירות האלבומים או במיקומי מצעד.
אם שיר מנצח מכיל סימפולים של שיר קיים, הכותב של השיר המקורי יכולים להגיש בקשה לקבלת תעודת זכייה.
שיר השנה קשור אך שונה מבחינה רעיונית מקטגוריות הקלטת השנה או מאלבום השנה:
פרס שיר השנה מוענק לסינגל או לרצועה אחת מתוך אלבום. פרס זה מוענק לפזמונאי שכתב בפועל את המילים או הלחן לשיר. "שיר" בהקשר זה פירושו לשיר כהרכב ולא להפקתו.
פרס הקלטת השנה מוענק גם עבור סינגל או רצועה בודדת, אך מקבל פרס זה הוא האמן המבצע, המפיק, מהנדס ההקלטה או המיקסר עבור אותו שיר. במובן זה, "הקלטה" פירושו שיר מוקלט מסוים, לא הרכבו או אלבום שירים.
אלבום השנה מוענק על אלבום שלם, והפרס מוענק לאמן, כותב השירים, המפיק, מהנדס ההקלטות ומהנדס המאסטר עבור אותו אלבום. בהקשר זה, "אלבום" פירושו אוסף מוקלט של שירים, לא השירים הבודדים או ההרכבים שלהם.
היסטוריה ותיאור

פרס שיר השנה הוענק מאז 1959. זהו אחד מארבעת פרסי הגראמי היוקרתיים ביותר. אף על פי שפרסי הקלטת השנה ושיר השנה מוענקים על סינגל או על רצועה אחת מתוך אלבום, בפרס זה זוכה רק המלחין/ים של השיר ואילו בפרס הקלטת השנה זוכה המבצע וצוות ההפקה של השיר.
מאז סוף שנות השישים הוענקו פרסי פזמונאים אחרים עבור קטגוריות ספציפיות לז'אנר, כולל פרס גראמי לשיר הקאנטרי הטוב ביותר (מאז 1965), פרס גראמי עבור שיר ה-R&B הטוב ביותר (מאז 1969), פרס הגראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית (מאז 1988) פרס גראמי לשיר הרוק הטוב ביותר (מאז 1992), ולאחרונה פרס הגראמי לשיר הראפ הטוב ביותר (מאז 2004), פרס הגראמי לשיר הגוספל הטוב ביותר (בין השנים 2004–2006), פרס הגראמי לשיר המוזיקה הנוצרית העכשווית הטובה ביותר (מ-2012 עד 2014), פרס גראמי לשיר השורשים האמריקאי הטוב ביותר (מאז 2014), פרס הגראמי על ביצוע/שיר הגוספל הטוב ביותר (מאז 2015), ופרס גראמי על ביצוע/שיר המוזיקה הנוצרית העכשווית הטוב ביותר (מאז 2015).
בשנת 2024, טיילור סוויפט הפכה לפזמונאית הראשונה בתולדות הגראמי שצברה שבע מועמדויות בקטגוריה זו.
הקטגוריה הורחבה וכוללת שמונה מועמדים החל משנת 2019, למעט בשנים 2022 ו-2023 שכללו 10 מועמדויות.
מחלף נחל רבידה

| --- | --- |

 תאריך הקמה:  אוגוסט 2022
 מיקום:  יער ירושלים
 כבישים במחלף:    כביש 16 דרך יוסף וייץ
 אתרים סמוכים:  מסוף פי גלילות ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′48″N 35°10′46″E﻿ / ﻿31.7800421°N 35.1794880°E﻿ / 31.7800421; 35.1794880
 
  (למפת ירושלים מוגדלת) מחלף נחל רבידה(למפת ירושלים רגילה) מחלף נחל רבידה
 
מחלף נחל רבידה הוא מחלף בירושלים שנחנך ב־2022 יחד עם פתיחת כביש 16. המחלף עובר בגשר מעל נחל רבידה (ומכאן גם שמו) ומחבר את כביש 16 לשכונת הר נוף וליער ירושלים.
המחלף נבנה כפרויקט של עיריית ירושלים, משרד התחבורה וחברת נתיבי ישראל, ובוצע על ידי חברת שפיר.
הערות שוליים

↑  פורצים דרך חדשה לירושלים, באתר ערוץ 7, 10 באוגוסט 2022
↑  מתי ברנהרט, ‏הכניסה החדשה לירושלים נפתחה לתנועה, באתר "סרוגים", 31 באוגוסט 2022
↑  קותי פונדמינסקי, פרסום ראשון: זה התאריך שבו ייחנך כביש הכניסה החדש לירושלים, באתר mynet‏ ירושלים, 12 ביולי 2022
↑  חיים גולדיטש, נחנך כביש גישה חדש לירושלים: "בשורה אדירה לעיר", באתר ynet, 31 באוגוסט 2022
↑  דיגיטל 14, בשעה טובה: כביש 16 נפתח היום - האם ירושלים תצא מהפקקים?, באתר עכשיו 14
↑  כביש מהיר חדש בישראל - אלו המקומות שיחוברו באמצעות מנהרות, באתר אייס, 10 באוגוסט 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף מוצא | מחלפים בכביש 16 | הבא: מחלף בייט |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רבנו בחיי אבן פקודה

| --- | --- |
 לידה:  1050 ד'תת"י סרגוסה, אמירות סרגוסה (אנ')
 פטירה:  1120 (בגיל 70 בערך) בערך ד'תת"פ סרגוסה, ספרד 
 מדינה:  אמירות סרגוסה (אנ')
 תקופת הפעילות:  ?–1120 
 השתייכות:  רבני ספרד, רבני אל-אנדלוס, ראשונים
 תחומי עיסוק:  מוסר, פילוסופיה, שירה
 חיבוריו:  תורת חובת הלבבות, "ספר תורות הנפש", שירים
 
רבי בחיי בן יוסף אִבְּן פַּקוּדָה (גם "אבן בקודה"; בערך ד'תת"י, 1050 – ד'תת"פ 1120), הידוע בשם רבינו בחיי, היה דיין ופילוסוף יהודי שגדל וחי בעיר סרגוסה שבספרד המוסלמית בתור הזהב של יהדות ספרד, ומחבר הספר תורת חובות הלבבות.
בן דודו היה הפייטן דוד אבן בקודה, מחבר השירים אנא בקראנו ולמענך אלהי.
כתביו

ספרו העיקרי, "תורת חובות הלבבות" (מוכר גם בשם "חובת הלבבות"), הוא ניסוח של תורת מוסר יהודית. הספר נכתב בשנת ד'תת"מ (1080) בערבית בשם "כתאב אלהדאיה אלי פראיץׄ אלקלוב", ותורגם לעברית בידי יהודה אבן תיבון בשנת ד'תתקכ"א (1161). לספר הייתה השפעה על יהודים ועל לא-יהודים. הספר תורגם מחדש מעברית לערבית וליידיש ואפילו לכמה שפות אירופיות. תרגום נוסף של הספר לעברית נעשה בשנת תשל"ג (1973) בידי הרב יוסף קאפח. הספר נחשב לאחד מספרי ההשקפה העיקריים ביהדות.
כתב גם שירים שתוכנם תוכחות ובקשות, וכן מיוחס לו ספר נוסף בערבית בשם תורות הנפש. החיבור תורגם לעברית בשנת תרנ"ו (1896) בידי יצחק דוד ברוידע בפריז, ותורגם שוב על ידי הרב יצחק דיין בשם ענייני הנפש, היו שערערו על יחוסם לרבנו בחיי. עוד חיבר רבנו בחיי פיוט בשם ברכי נפשי.
בספרו ענייני הנפש נזכרים ספרים נוספים שכתב: ספר הדבור, ספר השיטה, כתאב אל נסאת ואנתטׄאם אל כׄלק - הסדר וההערכה ביצירה.
הגיית שמו

ד"ר אברהם צפרוני, בהקדמתו לספר חובות הלבבות (עמודים ה'-ו'), כותב:
למרות זאת, ואולי דוקא מפני הפרסום הרב הזה של הספר, שנעשה לנכסי צאן ברזל של האומה, לא שמו לב למחברו ולא התעניינו בו, ועל כן אין אנו יודעים כמעט כלום על ר' בחיי. [...] ולא עוד אלא שאין אנו יודעים אפילו, איך לבטא את שמו. אצל הספרדים מקובל לבטא: בַּחְיֵי, אצל האשכנזים: בְּחַיֵּי או בְּחַיי. דוד קופמן חושב שיש לבטא את השם: בַּחְײַ על משקל יַחְיָא או יַחְיַי וכן חושב גם מונק. ישנה אפשרות גם כן, שבטאו את השם: בַּחַיי על משקל זַכַּי או זַכַּאי. אולם נראה, שבמקרה זה, כמו בהרבה מקרים אחרים, דוקא אצל האשכנזים נשמר הבטוי הנכון. הראיה לזה היא, שאצל הספרדים הפורטוגזים נמצאת הצורה: בחיאל ז"א בְּחַיְאֵל, ויש אפוא לחשב, שהשם בחיי הוא קצור מן בְּחַיֵּיאֵל או בְּחַיְאֵל.
גם בקרב יהודי תטואן, ששמרו בקפידה על מסורת המגורשים, ההיגוי הוא בְּחַיֵּי.
לקריאה נוספת

יעקב רייפמן, תולדות רבנו בחיי, בתוך: אלמה, תרצ"ו, עמ' 69–101
הרב שג"ר, שובי נפשי - חסד או חירות, אפרתה תשס"ז
Diana Lobel, A Sufi-Jewish Dialogue: Philosophy and Mysticism in Bahya Ibn Paquda's Duties of the Heart, University of Pennsylvania Press, 2013. ISBN 0812202651
Omer Michaelis, Interiority and Law: Bahya ibn Paquda and the Concept of Inner Commandments, Stanford University Press, 2024. ISBN 9781503636613.
הערות שוליים

↑  בהקדמתו לספר חובות הלבבות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258134305171  BIBSYS: 1085487  BNE: XX831020  BnF: cb11908147q (data)  CiNii: DA05240158  GND: 118646214  ICCU: CFIV017459  ISNI: 0000 0001 1876 4672  LCCN: n79083307  NKC: zmp2012706238  NLA: 51677321  NTA: 074628917  RERO: 02-A000015361  SELIBR: 39288  SNAC: w6cj9168  SUDOC: 027429733  VcBA: 495/17870  VIAF: 56611468   WorldCat (עם VIAF): 56611468
איטלקים

ערך זה עוסק בהיסטוריה, בתרבות ובמוצא העם האיטלקי. אם התכוונתם למצב העם האיטלקי באיטליה, כיום, ראו .
| --- | --- |
(מימין לשמאל) שורה עליונה: אלסנדרו וולטה, מיכלאנג'לו, גלילאו גליליי. שורה תחתונה: ג'ורדנו ברונו, לאונרדו דה וינצ'י, גוליילמו מרקוני.
(מימין לשמאל) שורה עליונה: אלסנדרו וולטה, מיכלאנג'לו, גלילאו גליליי. שורה תחתונה: ג'ורדנו ברונו, לאונרדו דה וינצ'י, גוליילמו מרקוני.
 אוכלוסייה
 כ-120 מיליון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 איטליה: 55,500,000 ברזיל: 32,000,000 ארגנטינה:30,000,000 ארצות הברית: 17,300,000 ונצואלה: 1-2,000,000 אורוגוואי: 1,500,000 קנדה: 1,270,000 צרפת: 1,000,000 אוסטרליה: 800,000 שווייץ: 750,000 גרמניה: 611,000 בלגיה: 280,000 בריטניה: 133,000 פרגוואי: 100,000 צ'ילה: 96,000 דרום אפריקה: 35,000 ספרד: 29,000 לוקסמבורג: 20,000 קרואטיה: 19,636 מונקו: 5,000
 שפות
 איטלקית (בדיאלקטים שונים וסיצילינית), שפות המדינות בהן הם חיים
 דת
 במידה מכרעת נצרות קתולית, חלק אתיאסטים ואגנוסטים
 קבוצות אתניות קשורות
 עמים לטיניים אחרים:  ספרדים פורטוגזים צרפתים רומנים
איטלקים (באיטלקית: Italiani), הם עם וקבוצה אתנית לטינית שמוצאה בדרום אירופה, מחצי האי האיטלקי וסביבתו; הם מרוכזים כיום בעיקר באיטליה, אם כי נפוצו במידה רבה גם לשאר מדינות מערב אירופה, דרום אמריקה וצפונה. שפתם היא האיטלקית על הדיאלקטים השונים שלה ודתם היא, במידה מכרעת, נצרות קתולית.
כדוברי שפה רומאנית, התרבות והזהות האיטלקית נוצרו מהלחם השפעות של תרבויות שונות, בשל פלישות רבות של עמים וקבוצות אתניות שהיו מנת חלקו של חצי האי האיטלקי במהלך ההיסטוריה שלו והתערותם בעם ובתרבות המקומיים. המונח "איטלקי" מופיע כבר בתלמוד, בעיקר בהקשרים של מטבעות או סוגי יינות. הוא נכנס לעברית מרומית (italicus) או מיוונית (italikos). הסיומות הלועזיות "os" הוחלפו בסיומת עברית, וכך נוצר המונח "איטלקי" (ולא "איטלי").
בעוד שבאיטליה עצמה ישנם כ-56 מיליון איטלקים "אתניים", הרי שהפזורה האיטלקית נפוצה בכל העולם כמעט; כ-750,000 חיים בשווייץ, כ-28,000 חיים בסן מרינו, וקבוצות קטנות יותר מתגוררת גם בסלובניה וקרואטיה. פזורה איטלקית נכבדת הרבה יותר קיימת גם בארצות הברית, ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה, אורוגוואי, קנדה, בלגיה, אוסטרליה, בריטניה, צרפת וגרמניה (ראו הרחבה בטבלה).
העם האיטלקי הצמיח מתוכו, בעיקר בתקופת הרנסאנס, אישים שהיו לגדולי האומנים והאמנים, אנשי רוח, ממציאים, מדענים, משוררים ועוד אשר משפיעים רבות על התרבות האירופאית בפרט והתרבות העולמית בכלל; בין הבולטים שבהם ניתן למנות את לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, רפאל, מונטוורדי, ויואלדי, רוסיני, ג'וזפה ורדי, דנטה אליגיירי, ג'ובאני בוקאצ'ו, מקיאוולי, לואיג'י פיראנדלו, מרקו פולו, כריסטופר קולומבוס, גלילאו גליליי, גוליילמו מרקוני ועוד (ראו רשימה מלאה בקטגוריה:איטלקים).

האיטלקים היהודים היו מן הקהילות היהודיות הגדולות והחשובות באירופה והצמיחו מתוכם אנשי תורה ורוח רבים.
ברחבי העולם זכו האיטלקים למוניטין של עם שמח וחם מזג שאוהב את הנאות החיים: אוכל איטלקי, אספרסו, אמנות, יין, לבוש אופנתי וערכי משפחה.
מוצא האיטלקים

מקור התרבויות והשבטים העתיקים באיטליה אינו ברור. היסטוריונים יוונים גדולים כמו הרודוטוס החזיקו בדעה כי ערים ועמים נוסדו באיטליה בעקבות התיישבות שבטים זרים. מיתוסים בדבר גיבורים שהקימו ערים כמו ייסוד רומא בידי רומולוס היו נפוצים. גם בימינו יש החושבים, שהציוויליזציה באיטליה היא תוצאה של נדידת עמים ולא התפתחות מקומית. אולם הגישה היותר מקובלת ומחוזקת בעדויות ארכאולוגיות היא שפיזור האוכלוסייה ואופיה החברתי והכלכלי לא השתנו רבות מתקופת הברונזה דרך תקופת הברזל עד העידן המתועד, כלומר התרבויות העיקריות עליהן אנו יודעים מקורן מקומי. עם זאת תרבויות אלה הושפעו ממגע עם גורמים חיצוניים שהגיעו בדרך הים בעיקר, כגון המיקנים, הפיניקים ומאוחר יותר היוונים.
המסורת היהודית מזהה את האיטלקים עם צאצאי האדומים שהתגוררו במזרח התיכון בתקופת המקרא או עם בניו של יוון בן יפת, בנו של נח.
כל השבטים, הקבוצות אתניות והאימפריות שפלשו לחצי האיטלקי במשך השנים, נטמעו באוכלוסייה המקומית או החליפו אותה והביאו עימם את תרבותם, ויצרו לבסוף את העם האיטלקי.
מוצא האיטלקים > מיהו איטלקי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה היסטורית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרבות וחברה איטלקית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מהגרים באיטליה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

אישים איטלקים נודעים
לסקירה של העם האיטלקי כיום, באיטליה, ראו דמוגרפיה של איטליה
היסטוריה של איטליה
איטלקים יהודים
הערות שוליים

1 2  כל הנתונים בנוגע לכמות הפזורה האיטלקית במדינות השונות, בטבלה ובערך עצמו, לקוחים מאתר משרד החוץ האיטלקי (ראו שם חלוקה לאזורים שונים).
↑  סוג המינוח - "איטלקים יהודים" או "בני יהדות איטליה", נובע מאופן הראייה את היהודים; אם כאיטלקים - חלק מהחברה האיטלקית, שמלבד היותם כאלה הם גם יהודים, ואם כיהודים תחילה, ולאחר מכן איטלקים.
↑  "Italian family and culture". Syracuse University in Florence. אורכב מ-המקור ב-2012-10-27. נבדק ב-22 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מסכת מגילה, דף ו', עמוד ב' וראה פירוש רש"י
↑  בראשית רבה, פרשה לז, פסקה א': ובני יון אלישה ותרשיש אלסיטרוס איטלייא דרדנייא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565587705171  BnF: cb11939213j (data)  GND: 4608309-1  LCCN: sh85068860  NDL: 00564310  NKC: ph117646 
חצי האי האיטלקי וסביבתו
אריה זקס (מוזיקאי)

| --- | --- |

אריה זקס מנגן בפסנתר באולפן "קול ירושלים" בשנות ה-40 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 בפברואר 1908 קטוביץ, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  2 בנובמבר 1980 (בגיל 72) ירושלים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
אריה (אֶריך) זַקס (Arieh Erich Sachs;‏ 22 בפברואר 1908 – 2 בנובמבר 1980) היה מוזיקאי ישראלי, פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי, עורך ומפיק מוזיקלי ברשות השידור, מראשוני "קול ישראל". בעל השכלה גבוהה במשפטים ומוזיקה.
ביוגרפיה

אריך (אריה) זקס נולד בשנת 1908 בעיר קטוביץ שבשלזיה עילית, גרמניה, בנם של יוהאנה לבית איטְמן וד"ר יוזף זקס, רופא. בשנת 1931 קיבל תואר בוגר במשפטים באוניברסיטת ברלין, וב-1933 קיבל תואר מוסמך (מגיסטר) מאוניברסיטת ארלנגן (Erlangen). נוסף על כך למד מוזיקה בקונסרבטוריון שטרן בברלין.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. ב-1934–1935 למד בקונסרבטוריון הארץ-ישראלי למוזיקה בירושלים.
ב-27 בספטמבר 1935 נישא לאסתר (אֶרנָה) גרינוולד (Gruenewald), והיה אב לבת, נעמי דליות, ובן, יאיר זקס.
משנת 1936 ועד 1942 שימש כפסנתרן וצ'מבליסט הבית של שירות השידור של פלשתינה (א"י) (Palestine Broadcasting Service,‏ PBS), ומ-1942 כיהן כעורך ומפיק מוזיקה בכיר בתחנה – ולאחר קום המדינה, ב"קול ישראל" ורשות השידור – עד פרישתו לגמלאות ב-1973.
הופיע כסולן עם תזמורות סימפוניות ובליווי מוזיקלי.
כתב עיבודים לפסנתר של קטעי חזנות, מוזיקה יהודית פופולרית וזמר עברי.
משנת 1948 היה חבר בחבר הבוחנים במוזיקה של משרד החינוך והתרבות, ארגון האמנים של ההסתדרות וקרן התרבות אמריקה-ישראל.
ב-1953 ייסד את "קולגיום מוזיקום" (Collegium Musicum) בירושלים.
פרסם מאמרים בנושאי מוזיקה בעיתונים ובכתבי עת למוזיקה בארץ. ב-1952–1953 היה מבקר המוזיקה ב"למרחב" ו"משא". היה חבר אגודת העיתונאים בישראל ואגודת מבקרי המוזיקה בישראל.
התגורר בירושלים ונפטר ב-1980, בגיל 72 ונקבר בהר המנוחות.
ארכיונו, הכולל יצירות מוזיקליות ומאמרים, שמור בספרייה הלאומית.
בתו נעמי זקס-דליות הייתה בעבר קריינית, שדרנית ועורכת ב"קול ישראל".