stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים קניבסקי
ביוגרפיה

נולד בפינסק, אז בפולין, בנם הבכור של הרב יעקב ישראל קניבסקי ("הסטייפלר") ופעשא מרים, אחותו של החזון איש. אביו שימש סנדק בברית המילה שלו וקרא את שמו שמריהו יוסף חיים, על שם שני סביו: הרב שמריהו יוסף קרליץ – רבה של קוסובה, והרב חיים פרץ קניבסקי. בא' בניסן תרצ"ד (1934) עלה עם משפחתו לארץ ישראל והם התיישבו בבני ברק. בתחילה התגורר עם משפחתו בבית דודו, החזון איש, ומאוחר יותר עברו לדירה סמוכה בשכונת גבעת רוקח. כאשר עבר החזון איש לשכונת זכרון מאיר עברה אף משפחתו להתגורר בסמיכות אליו.
למד ב"תלמוד תורה רבי עקיבא - מרכז". בגיל עשר החל ללמוד בישיבת תפארת ציון בבני ברק, שם למד אצל הרב מיכל יהודה ליפקוביץ שהחל למסור שיעורים בישיבה. לאחר שש שנות לימוד בתפארת ציון, ביקש אביו שיבוא ללמוד אצלו בישיבת בית יוסף, ושם למד אצלו זמן אחד את מסכת יבמות. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה בראשות רבי ראובן כץ. בגיל 16.5, העיד עליו ראש הישיבה כי הוא בקיא בשלשה סדרי תלמוד בבלי "ידיעה יסודית ומקיפה בראשונים ואחרונים". בשנתו הראשונה שם, בגיל 17, סיים לראשונה את כל התלמוד הבבלי. במשך שנתיים שמע שיעורים מהרב אלעזר מנחם מן שך, שכיהן כר"מ בישיבה, וכן שמע שיעורים מהרב אליהו דושניצר, שכיהן כר"מ ומשגיח בישיבה. בשנתו האחרונה בישיבה שמע שיעורים מהרב יחיאל מרדכי גורדון שמונה לראש הישיבה באותה שנה. מדי שבוע היה חוזר לביתו לקראת שבת, ואז למד תורה מדודו החזון איש. בעת לימודיו בישיבת לומז'ה פרצה מלחמת העצמאות וכל תלמידי הישיבה גויסו לשמירה בחזית המצרית, עם מקלות ואבנים בלבד. הרב שמואל גרוסברד, שמונה למפקדם, הורה לתלמיד הצעיר לעלות עם גמרתו לראש הגבעה, שם למד עד לסיום הקרבות.
בז' בכסלו תשי"ב (דצמבר 1951) נשא לאישה את בת שבע אסתר, בתו של הרב יוסף שלום אלישיב. השדכנים היו הרב בן ציון ברוק, ראש ישיבת נובהרדוק בירושלים, והחזון איש, ששיבח במכתב את החתן והכתירו בתואר "מרא דכולא תלמודא" (אדון התלמוד כולו). בסידור הקידושין כובד רבי ראובן כץ. בני הזוג התגוררו בפתח תקווה מספר חודשים והוא המשיך ללמוד בישיבת לומז'ה. לאחר מכן עברו לבני ברק וחלקו דירה משותפת עם משפחות הרב נסים קרליץ, הרב עמרם זקס והרב דב וינטרוב, כאשר כל משפחה התגוררה בחדר אחד והמטבח היה משותף לכולן. בהמשך עברו לדירה מורחבת יותר שחלקו עם משפחת הרב פינחס שרייבר. בבני ברק החל ללמוד בכולל "עטרת יוסף", שלימים נקרא כולל חזון איש. הוא למד שם במשך עשרות שנים.
בסוף שנות השבעים ערך את פירוש "תבונה" על התלמוד הירושלמי לרב יצחק אייזיק קרסילשציקוב.
על אף היותו רב ליטאי פנו אליו רבים לקבלת ברכה (דבר המקובל יותר אצל אדמו"רים חסידיים). ברכותיו היו יוצאות דופן בקיצורן. הוא נהג להשתמש במילים "ברכה והצלחה", ובאמצע העשור השני של המאה ה-21 אף החל להשתמש בראשי התיבות "בּוּ"הַ", כדי לקצר את משך זמן הברכה. בקמפיינים שונים, למשל לאיסוף תרומות או לחיסון, שימש שמו לעידוד ההיענות לקמפיין בתמורה לברכתו. יש שסיפרו על הניסים שחוללו ברכות הרב.
היה חבר בוועדת הרבנים של מרכז רפואי מעיני הישועה.
פטירתו והלווייתו

נפטר מדום לב בביתו בערב שבת ט"ו באדר ב' ה'תשפ"ב 18 במרץ 2022.
הלווייתו התקיימה יומיים לאחר פטירתו, ביום ראשון - י"ז באדר ב' ה'תשפ"ב, 20 במרץ 2022 בבני ברק. אורכו של מסע ההלוויה היה כקילומטר. הוא התחיל בבית הרב, ברחוב רשב"ם בבני ברק, והסתיים בבית הקברות שומרי שבת בעיר. השתתפו בה על פי הערכת משטרת ישראל כ-500 אלף משתתפים, ולפי עיריית בני ברק כ-750 אלף משתתפים, מה שהופך אותה להלוויה השנייה בגודלה בהיסטוריה של מדינת ישראל. ההלוויה קיבלה סיקור מקדים נרחב לאור החששות בגין ריבוי המשתתפים הגדול והשפעות קיום האירוע על תשתיות ושירותים במרחב הציבורי בגוש דן.
לאחר פטירתו התפתח בין שלושת בניו סכסוך ירושה על עזבונו, ולאחר הליך גישור שנערך בבית דין צדק בני ברק, נחתם ביניהם הסכם חלוקה שווה.
פרטי לבוש וחפצים שונים מעזבונו נמכרים לעיתים בבתי מכירות שונים. השטריימל שלו נמכר ב-1.8 מיליון דולר, סידורו ב-2 מיליון דולר, הועמדו למכירה גם פריטים חריגים דוגמת מכנסיו וסדין השינה שלו.
סדר לימודו

הרב קניבסקי נחשב בקיא בספרות התורנית, ובייחוד בספרות חז"ל, כולל מדרשים קטנים שהעיסוק בהם אינו רווח. דרך לימודו התבססה על בקיאות רחבה, השוואת המקורות וביאורם זה על פי זה. בקיאותו הקנתה לו בציבור החרדי את התואר "שר התורה".
לרב קניבסקי היה מחזור לימוד שעליו הקפיד משנות העשרים לחייו וכינה אותו "החובות".
הוא הקדיש ללימוד זה בעיקר את שעות הלילה, מחצות ועד להנץ החמה. הלימוד כלל מדי יום תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי, תוספתא, רמב"ם, טור, שולחן ערוך, נ"ך וזוהר. מדי יום למד שמונה דפים בתלמוד הבבלי ואת הסוגיות המקבילות בתלמוד הירושלמי. במסכתות שעליהן אין תלמוד בבלי (בעיקר בסדר זרעים) למד את התלמוד הירושלמי בקצב מוגבר, כדי לסיימו במקביל לתלמוד הבבלי. את הטור והשולחן ערוך למד עם נושאי כליהם בהספק של כחמישה דפים ביום (בעימוד של דפוס וילנה). בימי שישי היה מוסיף ללימוד שניים מקרא ואחד תרגום את מדרשי ההלכה הקשורים לפרשת השבוע לצד פרשני המקרא מהראשונים למד כל יום תנא דבי אליהו ובמוצאי שבת מוסיף מיוחד.
נהג לסיים מדי שנה את התלמוד כולו. במעמד הסיום השתתף קהל רב. זמן הסיום נקבע לערב פסח על מנת לקיים סעודת מצווה בשל תענית הבכורות המוטלת עליו. בשנה מעוברת, שבה פוחת העומס של הספק לימודו, ניצל את חודש העיבור לעריכה והדפסה של ספר תורני חדש שעל כתיבתו עמל במשך כל השנה. בחיי אביו נהג להוסיף לשמו בפתח הספר את התואר הרב, אך לאחר פטירת אביו חדל מכך.
במהלך השנים למד את התלמוד הבבלי והירושלמי עם מספר חברותות, בהם הרב אלעזר צדוק טורצין (עמו הוציא את ספרו "שונה הלכות"), הרב חיים ישראל שפירא, הרב אברהם גולדשמידט והרב גדליה נדל. בימי שישי היה לומד בחברותא קבועה עם גיסו הרב יצחק זילברשטיין. בשנותיו האחרונות למד לרוב בעצמו. את התלמוד הבבלי למד עם בנו הרב יצחק שאול.
הרב קניבסקי לא מסר שיעורים או שיחות למעט שלוש פעמים בשנה. בימי פטירת החזון איש ואביו מסר שיעור תורני על פי דרך לימודם בבית הכנסת לדרמן, וביום פטירת הרב שך מסר שיעור משניות בביתו.
אלפי מכתבי שאלות נשלחו אליו מדי שנה, בכל תחומי העניין התורניים. תשובותיו בדרך כלל קצרות מאוד וכוללות מילים בודדות. מתשובותיו שבכתב ושבעל-פה התפתחה ספרות שו"ת ענפה. כמאה ספרים מכילים מדור תשובות שלו לשאלות המחברים. לא אחת התבטא שמחמת כתיבת התשובות לשאלות הרבות התעכב בכתיבת ספריו.
בהנהגת הציבור הליטאי

מעורבותו הציבורית של הרב קניבסקי החלה בעת הקמת מפלגת "דגל התורה" ב-1988. הרב שך ביקש ממנו להופיע לצידו בכינוס יסוד המפלגה בבנייני האומה וצירף אותו עמו בנסיעתו לכינוס בירושלים. בכינוס בחירות שנערך לאחר מכן ביקש הרב שך שיביאו את הרב קניבסקי מביתו ורק לאחר מכן עלה לנאום כשהוא הקדיש חלק מנאומו לחלוק לו שבחים ולהדגיש את החובה לציית להוראותיו, ובין היתר אמר עליו כי "הוא הכי גדול ממה שיש לנו בעולם".
בעת הקמת מועצת גדולי התורה של "דגל התורה" התבקש הרב קניבסקי להצטרף למועצה. לאחר שסירב הורה הרב שך לצרפו לצד חמיו הרב אלישיב כ"בעל דעה שאינו חבר", שיש להתחשב בדעתו אף אם לא השתתף בישיבות מועצת גדולי התורה.
בתקופת מעורבות ישראל במלחמת המפרץ, הובטח בשמו שבבני ברק לא יפלו טילים, בהסתמכו על אמירה דומה של דודו החזון איש. הבטחה דומה פורסמה בשמו בעת מבצע עמוד ענן.
ב-2013, כאשר מפלגת "בני תורה" התמודדה בבחירות לרשויות המקומיות בשלוש ערים מול "דגל התורה", השתתף בישיבת המועצה כדי להביע את תמיכתו הפומבית ב"דגל התורה". באותה תקופה התבטא בחריפות נגד התומכים והמצביעים למפלגת "בני תורה" וכינה אותם "ריקים ופוחזים בעלי מחלוקת". לאחר הבחירות הורה לשואלים רבים על היפרדות מתומכי "בני תורה" במוסדות החינוך ובקהילות.
מאז פטירת חמיו הרב אלישיב גדלה מעורבותו של הרב קניבסקי בהנהגת הציבור הליטאי, והוא תמך במהלכיו של הרב אהרן יהודה ליב שטינמן בהנהגת הציבור. בימי חוליו האחרון של הרב אלישיב פורסם ב"יתד נאמן" מכתב בכתב ידו של הרב קניבסקי, שבו כתב: ”הנה הנהגת הדור מסורה כיום למרן גאון ישראל הגראי"ל שטיינמן שליט"א, אשר כל מעשיו לשם שמים, והנה עתה זכינו שמרן שליט"א ע"פ הוראת מורי חמי שליט"א נטל עליו כל הנהגת העיתון יתד נאמן אשר אאמו"ר זללה"ה יסדו יחד עם מו"ר מרן הגרא"מ שך זללה"ה”.
לאחר פטירת הרב שטינמן בדצמבר 2017 גברה מעורבותו של הרב קניבסקי בהנהגת הציבור החרדי ליטאי הקשור ב"דגל התורה". לצידו בהנהגה עמד הרב גרשון אדלשטיין ראש ישיבת פוניבז' שעמד בראש מועצת גדולי התורה של המפלגה. לאחר אדר תשע"ח הוא כונה ב"יתד נאמן" "רשכבה"ג". באוקטובר 2018, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות, השתתף שוב בישיבת מועצת גדולי התורה.
הרב קניבסקי עמד בנשיאות מוסדות חינוך וארגוני צדקה רבים, בהם עטרת שלמה, יששכר באהליך, קופת העיר, ועד הרבנים לענייני צדקה, לב לאחים ובד"ץ שארית ישראל. הוא קיבל בביתו מדי יום מאות פונים לעצה וברכה בתחומים שונים.
בראשית התפרצות נגיף הקורונה בישראל (מרץ 2020) ואל מול הוראת משרד הבריאות לסגור את כלל מוסדות החינוך, הורה הרב קניבסקי להשאיר את הישיבות ותלמודי התורה פתוחים, בנימוק שביטול תורה מסוכן יותר. עם זאת, כעשרה ימים מאוחר יותר, כאשר התפשטה המגפה, ענה בתשובתו למכתב שו"ת כי מי שמזלזל בהוראות הרפואה מוגדר כרודף. בגל המגפה השני (אוקטובר 2020) פורסם בשם הרב קניבסקי כי יש לפתוח את תלמודי התורה בניגוד להנחיות הממשלה, שאסרו על כך. ביוני 2021 קרא לכולם להתחסן נגד נגיף הקורונה, כולל גילאי 12–15.
הוראותיו והדרכותיו

הרב קניבסקי טרח לחזק את תקנותיו ופסיקותיו של החזון איש, בהם: אי הסתמכות על היתר מכירה בשנת השמיטה, איסור שימוש בחשמל ומים המסופקים תוך חילול שבת, אי הסתמכות על עירוב עירוני עקב הקושי להשגיח שלא ייפסל משבוע לשבוע, קריאת מגילת אסתר בעיר בני ברק גם ביום שושן פורים מספק, ועוד.
לרבים מבאי ביתו הורה הרב קניבסקי על: גידול זקן והנחת הפאות לפני האוזניים, איסור ענידת שעון יד לגברים משום איסור לא ילבש, לבישת חולצות עם שרוולים ארוכים, כתיבת חיבורים תורניים, ועוד.
הרבה לייעץ לאנשים הסובלים מבעיות בריאות שונות, לעסוק בלימוד תורה בנושא הקשור לאופי הבעיה – בשם או בתוכן העניין.
הנהגה בולטת נוספת שלו היא עידוד לנישואים מוקדמים באזור גיל שמונה עשרה, וכך גם נוהגים רבים מנכדיו.
הרב קניבסקי החזיק בעמדה החרדית נגד גיוס בני ישיבות לצה"ל והרבה לתמוך במאבק החרדי נגד גיוס לצבא.
משפחתו

הרב חיים קניבסקי היה נשוי לרבנית בת-שבע קניבסקי, בתו של הרב יוסף שלום אלישיב, שנפטרה בשנת תשע"ב (2011), ואב לשמונה ילדים - חמש בנות ושלושה בנים. שניים מגיסיו הם הרב יצחק זילברשטיין והרב עזריאל אוירבך. בניו ובנותיו:
חנה שטיינמן (נפטרה ה'תשע"ד, 2014) – נישאה לרב שרגא נח, ראש ישיבת קהילות יעקב וחבר מועצת גדולי התורה, בנו של הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן.
הרבנית לאה קולדצקי – נישאה לרב יצחק, מגיד מישרים. מקבלת קהל כמנהג אמה.
הרב אברהם ישעיהו – עורך כתבי סבו הסטייפלר "קריינא דאיגרתא" וכמה מספרי אביו. מחבר ספר "מוסר אב", עם אביו, על הלכות בן סורר ומורה. כיהן כראש ישיבת "שפת הים" לבעלי תשובה.
רות – נישאה ליהושע צביון. מחברת הספר "בית אמי" על אמה.
הרב שלמה – ראש ישיבת תפארת ציון וישיבת קריית מלך.
ברכה – נישאה לרב זליג ברוורמן, ראש ישיבות סדיגורא, "דרך אמונה - לוד" ו"נתיבות יצחק", ועורך ביאורי חמיו לתלמוד הירושלמי ומסכת כלה.
דינה – נישאה לרב אלעזר דוד אפשטיין, ר"מ בישיבת תורה בתפארתה ומחבר הספרים "משנת השבת" ו"שחיטת חולין".
הרב יצחק שאול (שוקי) – חתנו של הרב בנימין ביינוש קורלנסקי (חתן הרב מיכל יהודה ליפקוביץ), למד בחברותא עם אביו וכתב חלק ממכתביו. העורך הראשי של ספרי "דעת נוטה" שבהם תשובות אביו על סדר שולחן ערוך. מחבר הספרים "בר גיבול" ו"אהל עראי", ופירוש "שיח אמונה" המלוקט מספר אביו על הלכות שמיטה.
בנו, יעקב ישראל (יענקי), ניהל את סדרי הכניסה אל הרב קניבסקי ותיווך בינו לבין אישים פוליטיים ואחרים.
מחיבוריו > על הרמב"ם

דרך אמונה - ספר הערוך במתכונת המשנה ברורה על ספר זרעים מתוך משנה תורה לרמב"ם, 5 כרכים
דרך חכמה - ספר הערוך במתכונת המשנה ברורה על הלכות בית הבחירה וכלי המקדש שבספר עבודה בספר משנה תורה לרמב"ם
שקל הקודש - פירוש על הלכות שקלים ועל הלכות קידוש החודש בספר משנה תורה
בשער המלך - בירורים וציונים על הקדמת הרמב"ם למשנה תורה. נדפס בספר שיח השדה חלק א
קריית מלך - ציוני מקורות על ספר משנה תורה
מחיבוריו > משנה

שערי אמונה - ביאורים וחידושים על המשניות שבסדר זרעים
מחיבוריו > תנ"ך

טעמא דקרא - חידושים על התנ"ך
למכסה עתיק - מקומות בתנ"ך שבהם הפסוק סתום וחז"ל פירשו את הכוונה
מחיבוריו > תלמוד

פירוש על התלמוד ירושלמי - על מסכתות סדר זרעים, סדר מועד, ומסכתות יבמות, כתובות ונדרים מסדר נשים. הביאור נדפס גם בגיליון תלמוד ירושלמי בהוצאת עוז והדר (בהוצאת תש"ע עד סוף סדר מועד, ובהוצאת תשע"ז נוספו ההערות גם ביבמות וכתובות).
שיח השדה (חלק ג) - הערות על סדר הש"ס
יישוב הדעת - יישוב על קושיות שהמהרש"א כתב עליהם 'ויש ליישב ודו"ק', נדפס כחלק משיח השדה ח"ב
מחיבוריו > מסכתות קטנות

פירוש אמת וצדק - על מסכת גרים
פירוש מצרף ומטהר - על מסכת כותים
פירוש קנין הגוף וקנין פירות - על מסכת עבדים
פירוש תכלת וארגמן - על מסכת ציצית
- פירוש תפילה של ראש תפילה של יד  - על מסכת תפילין
פירוש פרשה פתוחה פרשה סדורה - על מסכת מזוזה
פירוש קלף ודוכסוסטוס - על מסכת ספר תורה
פירוש על מסכת כלה רבתי
מחיבוריו > הלכה

שונה הלכות - על שולחן ערוך אורח חיים, כולל קיצור פסקי המשנה ברורה והחזון איש, 3 כרכים.
ספר הזיכרונות- מנהגי ופסקי  דודו החזון איש בהלכה כפי שזכר ושמע מקרוביו של החזון איש.יצא רק לאחר מותו כי לא הסכים שידפיסו את הספר בחייו
מחיבוריו > מוסר

אורחות יושר - דברי מוסר, מלוקטים בעיקר מדברי חז"ל, מהראשונים ומהאחרונים.
מחיבוריו > עניינים שונים

פרק בשיר - פירוש על פרק שירה
נחל איתן - הלכות עגלה ערופה
שיח השדה ח"א וח"ב - הלכות כתובת קעקע, קרני חגבים, דברים המועילים לזיכרון
בהיר בשחקים (ח"א) - ביאור על ספר הבהיר
בהיר בשחקים (ח"ב) - ביאור על ספר רזיאל המלאך ספר נח וספר חנוך
מחיבוריו > ספרי שו"ת מתשובותיו

הרב קניבסקי הרבה להשיב לשואליו בכל תחומי העניין התורניים, אך לרוב התבסס על דברי קודמיו ומיעט להכריע בשאלות חדשות. התשובות בדרך כלל קצרות מאוד וכוללות מילים בודדות בלבד. מתשובותיו שבכתב ושבעל-פה התפתחה ספרות שו"ת ענפה. כמאה ספרים מכילים מדור תשובות שלו לשאלות המחברים. בין הספרים הבולטים המוקדשים לתשובותיו:
דעת נוטה - ליקוט תשובות הלכתיות לפי סדר המשנה ברורה, בתוספת הערות והבהרות מהרב קניבסקי וכן מראי מקומות לפוסקים אחרים שהוסיף צוות עורכים בראשות בנו הרב יצחק שאול. שלושה חלקים, תשס"ט-תשע"ו. הסדרה צפויה לכלול כעשרה כרכים.
דרך שיחה - שאלות במגוון נושאים על סדר פרשיות השבוע מאת תלמידו הרב אליהו מן (על פי שיחותיו עם הרב קניבסקי מדי סעודת ליל שבת), שני חלקים
שמעה תפילתי - ביאורים על סדר התפילות המבוססים על תשובותיו לצבי יברוב, בני ברק ה'תשס"ח
בשנת ה'תשע"ב יצא ספר בשם "מאחורי הפרגוד" ובו דברי תורה ואמרות בנושאים שונים, ממנו ומהרב שטיינמן.
בנוסף, מדי שבוע יצא[דרושה הבהרה] עלון שבת בשם דברי שי"ח ובו תשובות ודברי תורה ממנו ממהלך השבוע החולף.
הרב קניבסקי נהג לחתום על ספריו בראשי התיבות שי"ח בהגרי"י (שמריהו יוסף חיים בן הגאון רבי יעקב ישראל).
לקריאה נוספת

הרב גדליה הוניגסברג, בתוך מנחת תודה (ה'תשע"ד) - מהנהגות הרב קניבסקי
הרב גדליה הוניגסברג, החובות - על סדרי לימודו של הרב קניבסקי, אדר א' ה'תשע"ו
רבי חיים - ביוגרפיה וסיפורים, אדר א' ה'תשע"ו
אין לו להקב"ה אלא ד' אמות של הלכה בלבד - על ההנהגות ההלכתיות של הרב קניבסקי, ה'תשע"ו
רפאל הלוי, גדול בקרבך, אוסף סיפורים. אדר ב' ה'תשע"ו
הרב שלמה לוונשטיין, ומתוק האור - פניני רבי חיים קניבסקי, סיון תשפ"ב.
חסידות בארנוב

חסידות בארנוב הייתה חסידות גליציאנית, ענף מחסידות דז'יקוב שמגזע חסידות רופשיץ. אבי החסידות היה רבי ישראל הורוביץ, בנו של רבי אליעזר מדז'יקוב, בנו של רבי נפתלי צבי הורוביץ.
תולדות החסידות

רבי ישראל נולד בשנת תקע"ד לרב אליעזר מדז'יקוב ולאמו בת הרב יחיאל מיכל רוזנפלד מראווה-רוסקה (דודו של רבי שלום רוזנפלד מקמינקא). היה חתנו של רבי דוד מזבלטוב ובזיווג שני של דודו רבי אברהם חיים מלינסק ובזיווג שלישי של הרב דוד לעזער מטרנוב. ילדיו נולדו לו מאשתו השנייה. כיהן ברבנות בארנוב שהייתה נחשבת לעיר של תלמידי חכמים. היה נוהג לומר בשבת פלפול לבחורים בעירו. היה דוחה את החסידים שהגיעו אליו. נפטר בא' בניסן תר"ל). חתנו היה רבי צבי הירש הלברשטאם מרודניק.
בנו רבי אברהם שמחה נולד באלול תר"ו. נולד מברכתו של רבי צבי הירש מרימנוב. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו. היה חתנו של הרב מרדכי צבי הירש וינברגר מדוקלה ובזיווג שני חתנו של הרב צבי הירש שטיין ממנה נולדו ילדיו. בשנת תרס"ט עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. היה תלמידו של חבירו ובן דודו רבי נפתלי חיים מצפת-ירושלים (בנו של רבי מאיר מדז'יקוב). חיבר את הספר "חמרא טבא". בהיותו בירושלים רבים מחסידי העיר היו לחסידיו. רבי ישעיה אשר זליג מרגליות שהיה נער באותה תקופה, שימשו עד פטירתו והחזיקו לרבו הראשון. בספריו מביא רבי ישעיה אשר זליג דברי תורה רבים מרבי אברהם שמחה. נפטר בט"ו באדר א' תרע"ו ונקבר בהר הזיתים ליד רבי נפתלי חיים. חתנו היה רבי מרדכי מבערטש.
בנו רבי יעקב יצחק מילא את מקומו. נולד בשנת תרכ"ד. נישא לבתו של דודו זקינו רבי ראובן מדמביץ ממנה נולדו ילדיו ובזיווג שני נישא לבתו של קרובו רבי צבי הירש מרוזבדוב. קיבל היתר הוראה מהרב דב בעריש רפפורט מראווה, ה"דרך המלך", ומרבי שמואל ענגיל מראדומישלה. לאחר שאביו עלה לישראל מילא את מקומו ברבנות. בסוף ימיו העביר את הרבנות לבנו רבי אביגדור ועבר לכהן בזוויכווסט. נפטר בכ"א בניסן תרצ"ד (בערך). חתנו היה קרובו, רבי ראובן (בן רבי מרדכי דוד) הרב הצעיר מאולינוב.
רבי אביגדור נולד בערך בשנת תר"נ. החל לכהן ברבנות בארנוב בסוף ימיו של אביו. היה חתנו של קרובו רבי מאיר מלינסק. נרצח בשנת תש"ב עם כל משפחתו. ילדיו היו הרב חיים הרב הצעיר בבארנוב, חתן רבי נפתלי מנירבטור (נכד רבי שמואל מגורליץ) והרב ישראל יוסף חתנו של רבי נחום אפרים מטורנא.
שפות יהודיות

דף משמות דברים, מילון עברית-יידיש-לטינית-גרמנית שהוציא לאור אליהו בחור בשנת 1542
שפות יהודיות (או לשונות היהודים) הן ניבים מיוחדים של שפות ששימשו לדיבור של יהודים במהלך תקופת הביניים של העברית ובעת החדשה, כגון גרמנית-יהודית (עברי-טייטש, יידיש), ספרדית-יהודית (לאדינו, ספאניולית, ז'ודזמו), ערבית-יהודית, פרסית-יהודית, ג'והורי (שפת יהודי ההר שבצפון הקווקז ובאזרבייג'ן) ועוד.
הדעיכה בשימוש בשפות יהודיות החל במערב אירופה עוד מתחילת המאה ה-19, כאשר היהודים קיבלו אמנציפציה והחלו לדבר בשפה התקנית של ארצות מגוריהם. תחיית הלשון העברית, השואה, הקמת מדינת ישראל וההגירה אליה מאירופה ומארצות האסלאם, והיטמעות הקהילות היהודיות בציבור הכללי בעיקר בברית המועצות, ובארצות הברית אך גם בקהילות יהודיות גדולות בתפוצות שכבר לא חיות בקהילות סגורות שיצרו את השפות היהודיות. כל אלו הביא לצמצום משמעותי במספרם של הדוברים בשפות היהודיות הקיימות, והתייתר הצורך בשפות יהודיות חדשות. ורובן נכחדו או עומדות בפני הכחדה כאשר היחידה שמחוץ לטווח ההכחדה היא היידיש שעדיין משמשת כשפת דיבור בקרב קהילות חסידיות להן שיעור ריבוי טבעי גבוה.
בשנת 1996 נחקקו חוק הרשות הלאומית לתרבות היידיש, וחוק הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו כשמטרתם הקמת גופים והקצאת תקציבים לצורך שימור שפות אלו, בעוד אי הכללת יתר השפות היהודיות לצורכי שימור.
מהות ומאפיינים

ברוב הקהילות היהודיות ברחבי העולם דיברו בשתי שפות, כשהתרבות היהודית הייתה דו-לשונית ואף רב-לשונית: השתמשו בעברית לצורך תפילה ולימוד, דיברו בשפת המקום לצרכים יום-יומיים כמו מסחר והתנהלות מול הקהילות הלא יהודיות – לעיתים גם בינם לבין עצמם. מטבע הדברים נוצר עירוב של מרכיבים עבריים בתוך השפה המקומית בפי היהודים, ובסופו של דבר נוצר ניב חדש של השפה המקומית שהתקיים רק בפיהם של היהודים, ולא היה בשימוש אצל הגויים. ניב חדש כזה כונה "שפה יהודית", ושומש לצורכי היומיום הפנים קהילתיים.
מקובל לחלק את השפות היהודיות לשתי רמות שונות מבחינת המרחק מהשפה המקורית: שפות מיוהדות הן שפות יהודיות הדומות במידה רבה לשפה המקורית, במידה כזו שהגויים המקומיים מסוגלים להבין את היהודים הדוברים בה; לקבוצה זו משתייכת למשל הערבית היהודית. לעומת זאת שפות יהודיות הן שפות ששימרו את מרכיבי השפה העברית והארמית תוך שילוב של שפת המקום, לדוגמה: הפרסית היהודית. זאת בנוסף לשפות שהתרחקו מאוד מן הניב המקורי, שבמקרה זה הוא בדרך כלל ניב עתיק של השפה המקומית. לקבוצה זו משתייכות למשל היידיש (שמקורה בגרמנית עתיקה, אם כי חלו בה שינויים רבים) והלאדינו (שמקורה בקסטליאנית עתיקה).
המאפיין העיקרי של השפות היהודיות הוא כאמור המרכיב העברי שיש בהן. הוא יכול להימצא בשפה ברמה של שיבוץ, כלומר שימוש במרכיב בצורתו המקורית (למשל, המילה "רעבע" ביידיש, שהיא הגייה אשכנזית של "רבי"), או ברמה של שיקוע, שבה משתלב המרכיב העברי במערכת הדקדוקית של השפה הקולטת (למשל "רעבצין", רבנית – הרכבה של מורפמה יידית על המילה העברית). המרכיב העברי בא בדרך כלל מחיי הדת או מעגל החיים והשנה, והוא בא ביחידות של מילים בודדות או צירופים קצרים, ולא במשפטים ארוכים יותר.
מאפיינים נוספים של שפות יהודיות הם:
כתיבתן המסורתי של השפות היהודיות נעשה באלפבית עברי. אמנם החל מסוף המאה ה-19 חלו תמורות בנושא זה במספר שפות יהודיות והוחל לכותבן באלפביתים אחרים (למשל כתיבת לאדינו באלפבית לטיני).
קיום חיים ספרותיים בשפה – מה שלא התקיים בדרך כלל בשפות העממיות המקומיות (כתיבה הייתה רק בשפת תרבות גבוהה);
שימור תופעות דקדוקיות מן השפה המקורית, שאבדו בשפה המדוברת אצל הגויים.
מחקר השפות היהודיות, שהתגבר מאוד בשנים האחרונות, מרוכז בשני מוקדי עניין:
מחקר השפות היהודיות בפני עצמן – השימוש בהן, מאפייניהן, תפוצתן, יחסן לשפות המקומיות; שימור החומר בשפות העומדות להיכחד ושחזור שפות שנכחדו.
המרכיב העברי בשפות היהודיות – מקורות הביטויים העבריים (והארמיים) שנקלטו, מידת השיקוע שלהם, התפוצה שלהם אצל דוברים בני מעמדות שונים, השימוש שנעשה ברכיב העברי בלשון סתרים (למניעת הבנה של גויים); חקר המרכיב העברי חשוב גם לזיהוי מסורות עתיקות של דיבור עברי שלא משתקפות במקורות אחרים של העברית הקלאסית.
רשימה של שפות יהודיות > שפות אפרו-אסיאתיות > שפות שמיות

עברית – שפתם המקורית של היהודים, בה נכתב התנ"ך. העברית המקראית שימשה את בני ישראל בתקופת המקרא, אולם לאחר תקופה זו, העברית בהדרגה נכחדה ומספר דובריה הלך וקטן. כמות דוברי השפה גדל באופן משמעותי במאה ה-20. כיום הניב הנמצא בשימוש הוא הניב המודרני ואילו הניב המקראי אינו משמש לתקשורת, אלא ללימוד התנ"ך.
ארמית חדשה צפון מזרחית (הידועה גם בכינוי "כורדית יהודית") – שפתם של יהודי כורדיסטן. ניב של הארמית האשורית, ונשתמרה רק אצל יהודים ונוצרים כשעברו המוסלמים לדיבור בערבית אחרי הכיבוש הערבי. ארמית יהודית חדשה קיימת בשלושה ניבים עיקריים: הניב של יהודי זכו שבכורדיסטן, המושפע מן הערבית; הניב של אורמיה שבאיראן (קהילת נאש דידן), המושפע מן הפרסית; והניב של ארביל וכירכוכ שבעיראק. בשל עלייה של יהודים מהאזור לארץ ישראל במהלך הדורות, קיימות קהילות דוברות ארמית גם בישראל, הגדולות שבהן נמצאות במעוז ציון (הקסטל) ובשכונת מחנה יהודה בירושלים. מספר דוברי הארמית החדשה בישראל גדל בעקבות העלייה ההמונית, אך כיום מספר הדוברים הולך ופוחת.
ארמית יהודית – ניבים של יהודית ארמית, שהיו נהוגים לפני העלייה לארץ ישראל כוללים: לישאנא דני – הניב שדובר במחוז כורדיסטן בצפון עיראק ובדרום מזרח טורקיה, לישאן דידן – הניב שדובר באזרבייג'ן האיראנית ובאזור אגם ואן בטורקיה, לישאניד נושאן – הניב שדובר בצפון מזרח עיראק באזור ארביל, ארמית חדשה יהודית טרנס-זאבּית –הניב שדובר בכורדיסטן האיראנית, ברזאנית יהודית – או לישאניד ד'יאנן –הניב שדובר בשלושה כפרים ליד עקרה בעיראק, בתנוראית יהודית– או לישאן חודיי הניב שדובר בכפר בית תנורא בעיראק.
געז – שפת האימפריה החבשית, ממנה התפתחו השפות האתיו-שמיות כגון אמהרית ותיגרינית. שימשה לשון ספרותית באימפריה האתיופית ולשון קודש עבור יהודי אתיופיה (ביתא ישראל) וכן עבור הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. בשפה זו נכתבו ספרי הקודש של ביתא ישראל ובהם האורית. השפה מושפעת מעברית וארמית, בייחוד במונחים.
ערבית יהודית – היא שם כולל לקבוצת שהתפתחו בקרב קהילות יהודיות ברחבי העולם הערבי. עם התפשטות האסלאם והתהליך ההדרגתי של התאסלמות העמים במזרח-התיכון, במרכז אסיה ובצפון אפריקה, תפסה הערבית יהודית את מקומה של הארמית, ומראשית המאה התשיעית הייתה גם לשפת היום-יום בארצות האסלאם דוברות הערבית: מצרים, לוב, תוניסיה, אלג'יריה, ועד מרוקו (מרוקאית יהודית) וספרד, וכן בסוריה, תימן ועיראק (עיראקית יהודית – בעיקר בבגדאד). בשפה זו קיימים טקסטים כתובים רבים, רוב ספרות ההגות היהודית של חכמי יהדות ספרד בימי הביניים נכתבה בערבית יהודית וכך גם חלק מספרי פרשנות המקרא וההלכה.
עִבְּרִי – במקורה הייתה שפת סתרים של צורפים יהודים במצרים, רובם קראים. יש בה מילים עבריות רבות והיא משמשת עד היום צורפים מוסלמים ונוצרים.
רשימה של שפות יהודיות > שפות אפרו-אסיאתיות > שפות אפרו-יהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כיילה וקווארה – התפתחו משפות אגאו (שפות כושיות מרכזיות). עומדות כיום על סף הכחדה עם עליית דובריהן לישראל.
רשימה של שפות יהודיות > שפות הודו-אירופיות

פרסית יהודית – (ידועה גם בשם ג'ידי) היא קבוצה של דיאלקטים יהודיים של השפה הפרסית, שדוברו על ידי יהדות איראן, יהדות בוכרה, יהדות אפגניסטן וקהילות יהודיות נוספות באזור מרכז אסיה. הדיאלקטים שונים במקצת זה מזה, אך לרוב מאפשרים הבנה הדדית. השפות היהודיות-פרסיות הן ברובן שילוב של ארמית, פרסית עתיקה, עברית והשפה המקומית, והכתב באלפבית עברי. ביניהן ישנם ניבים שונים כגון: המדאנית יהודית, אספהאנית יהודית, שיראזית יהודית, גולפיגאנית יהודית, כאשאנית יהודית, ויזדית יהודית.
ייִדיש – שפה גרמאנית יהודית של יהדות אשכנז. מוכרת החל מן המאה העשירית, אז נפרדה מן הגרמנית העתיקה. במהלך המאות קיבלה השפעה משפות סלאביות. התפצלה לשני ניבים עיקריים, מזרחי ומערבי, ולתת-ניבים בתוכם. החל במאה ה-18 יש פריחה ביידיש, ובסוף המאה ה-19 הפכה משפת דיבור עממית לשפת תרבות. היום מדוברת בעיקר בקהילות חרדיות או בקהילות יהודיות בחוץ לארץ. (ראו גם הגייה אשכנזית.)
שפות רומאניות יהודיות
לאדינו (נקראת גם: ספרדית יהודית, ג'ודזמו, ספּניולית) – שפה לטינית של יהדות ספרד. מקורה בקסטליאנית. לאחר גירוש ספרד נפוצה עם המגורשים לקהילות רבות ברחבי אגן הים התיכון ובכל מקום קיבלה השפעה מקומית. הניב המיוחד ליהודי מרוקו הספרדית נקרא חכיתיה.
איטלקית יהודית (איטלקיאן) – מתועדת מן המאה ה-13, עדיין חייה היום, במיוחד ברומא.
פרובנסלית יהודית (שואדית) – שפה קריאולית המבוססת על עברית ועל צרפתית שבה דיברו יהודי פרובאנס.
צרפתית יהודית – דוברה בימי הביניים בקהילות צרפת. כיום נכחדה.
בוכרית – ניב יהודי של טג'יקית המכונה גם בוכורי ומדובר בקרב יהדות בוכרה.
ג'והורי (טאטית יהודית) – ניב של פרסית יהודית שדובר במזרח הקווקז בקהילות יהודי ההרים.
יוונית יהודית (או: יווניטיקה, רומאניוטית) – שפת הקהילות הרומניוטיות באסיה הקטנה ובחבל הבלקן, בעקבות הגעת מגורשי ספרד הלכה ונסוגה מפני הלאדינו ונשארה בעיקר במקדוניה, תסליה ובאי קורפו. היום לקראת הכחדה.
צ'כית יהודית – דוברה באזור צ'כיה של ימינו ונכחדה בימי הביניים המאוחרים. הייתה זו שפה סלאבית מערבית מקבוצת השפות הצ'כו-סלובקיות במשפחה זו, וקרובה לצ'כית ולסלובקית עצמן. כונתה גם "לשון כנען" או "כנענית".
מרטהי יהודית – שפה מדוברת בקרב עדת בני ישראל (הודו) בעיקר במדינת מהאראשטרה בהודו וכללה ערבוב של עברית, מרטהי ואורדו. מספר דובריה התמעט עם העלייה המסיבית של רוב בני העדה לישראל ולמדינות דוברות האנגלית אך ניתן למצוא דובריה בהודו ובישראל.