stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורנו השראה
הטבעת המונח

המונח פורנו השראה נטבע על ידי סטלה יאנג, פעילה לזכויות אנשים עם לקויות, בשנת 2012 במגזין האינטרנטי של תאגיד השידור האוסטרלי Ramp up וזוכה לפופולריות נוספת בהרצאת TED שהעבירה יאנג בשנת 2014.
המושג משמש פעילים וחוקרים בתחום לימודי המוגבלות לניתוח ייצוג תקשורתי של אנשים עם מוגבלות ולתביעה להכרה באנשים עם מוגבלות כאנשים שלמים, מורכבים ושווים.
ראו גם

אייבליזם
המודל החברתי
הערות שוליים

↑  ABC Ramp Up – Disability, Discussion, Debate (Australian Broadcasting Corporation), www.abc.net.au, ‏2010-12-03 (באנגלית)
↑  יאנג, סטלה, אני לא ההשראה שלכם, תודה רבה (באנגלית), נבדק ב-2021-05-31
מערכת סימנים ביתית

מערכת סימנים ביתית (באנגלית: Home sign system או Kitchen sign system; להלן מס"ב או מערכת מחוות) היא צורת תקשורת המבוססת על מערכת סימנים המומצאת לעיתים קרובות באופן ספונטני על ידי ילדים חירשים חסרי קלט לשוני נגיש. צורת תקשורת זאת מופיעה לעיתים קרובות במשפחות בהן ילד חירש גדל על ידי הורים שומעים ומבודד מהקהילה החירשת. מכיוון שהילד החירש אינו מקבל קלט בשפת סימנים או מדוברת, ילדים אלה מכונים מבודדים לשונית.
מכיוון שמס"ב משמשות באופן קבוע כצורת התקשורת של הילד, הן מתפתחות להיות מורכבות יותר ממחוות פשוטות. אף על פי שאינן נחשבות לשפה שלמה, ניתן לסווג מערכות אלה כתופעות לשוניות המראות מאפיינים דומים לשפת סימנים ולשפה מדוברת. מס"ב מציגות דרגות משמעותיות של מורכבות, תוך שימוש במחוות בעלות משמעויות עקביות, סדר מילים וקטגוריות דקדוקיות. בלשנים התעניינו במס"ב כתובנה לגבי היכולת האנושית לייצור, לרכוש ולעבד שפה.
זיהוי תכונות

בשנת 1987 קבעה ננסי פרישברג מסגרת לזיהוי ותיאור מס"ב. היא קובעת שסימני הבית שונים משפות הסימנים בכך שהם:
ללא יחסי משמעות-סמל עקביים
אינם עוברים מדור לדור
אינם משותפים לקבוצה אחת גדולה
עם זאת, ישנן תכונות "עמידות" מסוימות של השפה שפיתוחן יכול להתקיים ללא הדרכה של מודל שפה קונבנציונלי. מחקרים שנעשו לאחרונה על מערכות מחוות של ילדים חירשים מראים שיטתיות ופרודוקטיביות. מערכות אלו נוטות להפגין לקסיקון יציב, נטייה לסדר מילים קבוע, שימוש במשפטים מורכבים וזוגות עצם-פעלים. כמו כן, הוכח כי למערכות מחוות יש תכונה של רקורסיה, מה שמאפשר למערכת להיות גנרטיבית. ילדים חרשים עשויים לשאול מחוות משפה מדוברת, אך מחוות אלה משנות את משמעותן והופכות לסימנים לשוניים במס"ב. ככל שהילד מתפתח, אמירותיו גדלות בגודלן ובמורכבותן. דוברי מס"ב מבוגרים משתמשים במערכות המתבגרות להצגת יותר מאפיינים לשוניים מהמערכות הפשוטות יותר המשמשות דוברים צעירים.
זיהוי תכונות > לקסיקון

מחקרים של דוברי מס"ב בקרב ילדים ומבוגרים מראים קורלציה עקבית בין צורת המחווה למשמעותה. סימנים אלה משולבים גם במחוות מורכבות ליצירת מילים חדשות. היעדר דו-כיווניות ביצירת מס"ב בין ההורה לילד מגביל את המצאת הסימנים במשמעויות שרירותיות. הופעתו של לקסיקון מקובל ומובן על כל בני הבית מתקדמת לאט יותר במס"ב מאשר בשפות טבעיות בעלות רשת חברתית עשירה יותר. מחקר של שפות סימנים למבוגרים בניקרגואה מראה כי דוברי שפות אלה משתמשים במחווה כדי לדבר על מספר, באמצעות סימני מספרים קרדינליים וסימני מספר לא קרדינליים.
זיהוי תכונות > מורפולוגיה

למס"ב יש מורפולוגיה פשוטה. מחוות מורכבות מחלקים עם סט מצומצם של מחוות יד. ניתן להשתמש במחוות יד בשתי דרכים: לייצוג מניפולציה על אובייקט, או לייצוג האובייקט עצמו. דפוסים מורפופונולוגיים בביצוע מחוות יד דומים יותר למחוות יד בשפות הסימנים המקובלות מאשר למחוות בהן נעשה שימוש במהלך שיחה מדוברת. מחוות יד אלו בעלות מורכבות אצבעות גבוהה עבור מחוות יד המייצגות אובייקט, ובעלות מורכבות אצבעות נמוכה עבור מחוות המייצגות מניפולציה על אובייקט. דוברי מס"ב משתמשים גם במחוות יד כסמן מורפולוגי פרודוקטיבי בפרדיקטים, המציגים הבחנה בין נומינלים לפרדיקטים. מחקר על דוברים מתבגרים מראה יכולת ביטוי של אירועי תנועה, אם כי הם מבצעים זאת בדרך שונה מאשר בשפת הסימנים המקובלת. תנועות הסימנים המשמשות במס"ב יכולות להשתנות באורך הנתיב ובכיוון. ניתן למצוא את רוב המורפמות בצורת היד בשילוב עם יותר ממורפמת תנועה אחת, ולהפך.
זיהוי תכונות > תחביר

בתוך מערכת אינדיבידואלית, דוברי מס"ב מראים עקביות בסדר מילים מסוים המייחד את מיקומו של הנושא במשפט. בנוסף, העדיפות היא תמיד שהפעולה תופיע בסוף הביטוי. תלות מבנית, דהיינו מילים המקובצות על בסיס מבנה או תבנית היררכית, נחקרו אצל דוברי מס"ב ברזילאים המייצרים באופן עקבי שינויים עם שם העצם שונה. סמני מחווה לשלילה (ניעור הראש מצד לצד) ושאלות פתוחות (הפיכת היד) מראות משמעות עקבית, שימוש ומיקום. דוברי מס"ב מסמנים נושאים דקדוקיים במשפטים ומסוגלים להבחין בין הסוגיה הגלומה במשפט לבין נושא המשפט. מערכות אלו מראות עדויות מסוימות למערכת פרוזודית לסימון גבולות ביטוי ואמירה.
זיהוי תכונות > נרטיבים

ילדים דוברי מס"ב משתנים מאוד בתדירות שבה הם מציגים כישורי סיפוריים; עם זאת, הנרטיבים שלהם מראים דפוסים מבניים דומים. זה כולל הרחבת סיפור בסיסי על ידי ציון הרקע, פעולות נוספות, סיבוך וסדר זמני. אמהות שומעות מייצרות שיח משותף עם ילדים חירשים בתדירות נמוכה יותר (מאשר אמהות שומעות עם ילדים שומעים), ותרומות אלה הן בדרך כלל קוליות ורק לעיתים רחוקות מחוות.
תנאים להיווצרות

הרקע הדרוש להיווצרות מס"ב כולל חשיפה מוגבלת או אי חשיפה למודל של שפה מדוברת או שפת סימנים, בידוד מילדים חרשים ומבוגרים ובחירות הורים בנוגע לתקשורת עם הילד החרש. יצירת מס"ב היא תופעה נפוצה של ילדים חירשים החיים במשפחות שומעות, שכן כ-75% מההורים השומעים אינם משתמשים במחוות, ומתקשרים עם ילדיהם החירשים באמצעות קבוצה קטנה של מחוות, דיבור וקריאת שפתיים. לעומת זאת, בבית עם הורים חירשים או יודעי שפת סימנים, ילד יכול לרכוש את שפת הסימנים באותו אופן שבו ילד שומע יכול לרכוש שפה מדוברת.
מס"ב מהוות נקודת מוצא לשפות סימנים רבות. כאשר קבוצה של אנשים חרשים מתכנסים ללא שפת סימנים משותפת, הם עשויים לשתף תכונות של מערכות הסימנים הביתיות הבודדות שלהם, היוצרות "שפת סימנים כפרית" שעשויה לבסוף לבסס את עצמה כשפה שלמה. עם זאת, מס"ב מועברות לעיתים רחוקות ליותר מדור אחד, מכיוון שהן בדרך כלל נעלמות כאשר הילד החירש נחשף לשפת סימנים מקובלת מחוץ לבית.
ילדים חרשים שמשתמשים במס"ב נבדלים מילדי פרא שנמנעה מהם אינטראקציה חברתית ולשונית משמעותית. לעומתם, ילדי מס"ב משתלבים חברתית במידה מסוימת, עם מחסור באינטראקציה לשונית קונבנציונלית. למס"ב יש כמה אלמנטים של שפה, וילדים שמשתמשים במערכות אלה מסוגלים לרכוש שפת סימנים טבעית מאוחר יותר בבית הספר.
תנאים להיווצרות > פיתוח מס"ב

הילד החרש הוא יוצר המס"ב. אמהות לדוברי מס"ב מבוגרים בניקרגואה נבחנו במידת שליטתן במס"ב, כדי לקבוע את תפקידן בפיתוח מערכת הסימנים הביתית של ילדם. תוצאות מחקר זה הגיעו למסקנה כי אמהות הבינו טוב יותר תיאורים של אירועים בספרדית מדוברת במידה טובה יותר מאשר במס"ב, ודוברים ילידים של שפת הסימנים האמריקאית הבינו טוב יותר את הנאמר בשפת סימנים זאת מאשר אימהותיהם. זה מצביע על כך שאמהות אינן מעבירות ישירות מס"ב לילדיהן החירשים. למרות שמחוות דיבור משותפות של מטפלות עשויות לשמש בסיס ראשוני למערכת סימני הבית של ילדם, הילדים מתעלים על קלט זה. מטפלות שומעות בדרך כלל אינן חולקות את אותה מערכת תקשורת באמצעות מחוות עם הילד החירש. הן משתמשות בפחות מחוות, עם פחות עקביות. סביר שמערכת המחוות של ילד חירש אחד חופפת למערכת של ילד חירש בבית אחר, גם אם הבית האחר שייך לתרבות שונה.
מבנה הרשת החברתית משפיע על פיתוח מס"ב, המשפיע על הליך ההסכמה על ביטויים בקרב בני הרשת החברתית. רשתות המחוברות בצורה עשירה, בהן כל המשתתפים מתקשרים זה עם זה באמצעות מערכת התקשורת, מראים הליך הסכמה גדול ומהיר יותר. מס"ב הן בדרך כלל רשתות דלילות, כאשר הילד החירש משתמש במס"ב כדי לתקשר עם כל חבר ברשת אך החברים אינם משתמשים במס"ב כדי לתקשר זה עם זה.
השפעה של חוסר מודל שפה

מחקרים שנערכו על ידי דיאנה גגנה ומארי קופולה על יכולות לקיחת פרספקטיבה אצל דוברי מס"ב מבוגרים מגלים כי דוברים אלה אינם עוברים מבחני אמונה כוזבת (false belief task; הבנה שהאחר יטעה בהיעדר אצלו ידע נסתר שיש לך. יכולת שילדים רוכשים בגיל 3 בממוצע). הבנת אמונה כוזבת, המהווה חלק בלתי נפרד מהתפתחות התודעה, דורשת ניסיון שפה וקלט לשוני. מחקר נוסף של דוברי מס"ב מבוגרים מצביע על כך שהם מראים יכולות קודמות לתודעה, כגון נקיטת פרספקטיבה ויזואלית (הבנה מה האחר רואה מהזווית שלו).
הוכח כי חוסר בשפה המקובלת משפיע על היכולת המספרית. בהשוואה לשומעים ולחירשים דוברי שפת סימנים חסרי השכלת בית ספר, דוברי מס"ב מבוגרים אינם מייצרים באופן עקבי מחוות המייצגות במדויק ערכים כמותיים של קבוצות גדולות ואינם מראים שימוש יעיל באסטרטגיות ספירה באצבעות. כלומר, הם מתקשים הן המספרים סודרים, והן במספרים מונים. מחקר נוסף מצביע על שדוברי מס"ב מסוגלים להיזכר במחוות המשמשות כשמות עצם, פעלים ותארים, אך הם מראים זכירת מספר ירודה, המחמירה ככל שהמספר עולה.
השוואות בין תרבותיות

המבנה התחבירי דומה בין קבוצות של דוברי מס"ב בתרבויות שונות ואזורים גאוגרפיים, כולל העדפות סדר מילים ושימוש במשפטים מורכבים. לדוגמה, מס"ב של ילדים בטורקיה ובאמריקה מציגות דפוסים דומים במבנה ברמת המשפט.
מחוות מסוימות, כגון הצבעה, נענוע הראש מצד לצד ומשיכה בכתפיים, חולקות משמעויות דומות בכל התרבויות. ילדים צעירים מנידים בראשם כדי להצביע על שלילה לפני שהם מבטאים משמעויות שליליות באמצעות השפה. עם זאת, רוב הילדים הצעירים משתמשים בנענוע הראש כסימן ראשוני לשלילה, ומחליפים אותו בדיבור או במחוות ידיים לאחר רכישת השפה. לילדים המשתמשים במס"ב אין חשיפה לשפה מובנית, ולכן אינם מחליפים את טלטול הראש במחוות ידניים עד לרכישת השפה.
מס"ב שונות בתרבויות שונות מבחינת השימוש במחוות על ידי מטפלים שומעים. בהשוואה לאמהות אמריקאיות, אמהות סיניות מראות יותר דמיון בצורת מחוות (צורת יד ותנועה) ותחביר עם מערכות המשמשות את ילדיהם החירשים. בהשוואת נרטיבים של ילדים חרשים סינים ואמריקאים, ילדי מס"ב מייצרים נרטיבים תואמים מבחינה תרבותית. השונות בין דוברי מס"ב היא תוך-קבוצתית, כאשר לדוברי מס"ב בודדים שונים יש קבוצת מחוות משלהם לאותו סוג של אובייקט או פרדיקט.
דונובן ביילי

דונובן ביילי (באנגלית: Donovan Bailey; נולד ב-16 בדצמבר 1967) הוא אתלט קנדי. הוא אלוף אולימפי (אטלנטה 1996) בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם (גטבורג 1995) בעל 4 מדליות מהן 3 מדליות זהב ושיאן עולם בריצת 100 מטר. ביילי היה לאתלט השני, לאחר קרל לואיס, שהחזיק בכל התארים העיקריים בריצת 100 מטר בו זמנית. הוא שיאן העולם הנוכחי (2017) בריצת 50 מטר (5.56 שניות).
ביוגרפיה

ביילי נולד במנדוויל שבג'מייקה והיגר לקנדה בגיל 13. החל להתחרות כריצות קצרות ב-1991, אך רק ב-1994 החל לעסוק באתלטיקה באופן מקצועי.
ביוגרפיה > אלוף עולם

בשנת 1995 עשה את פריצת הדרך הבין-לאומית שלו כשבאליפות העולם בגטבורג שבשוודיה זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת אטלנטה (1996) חזר ביילי על הזכייה הכפולה ואף שבר את שיא העולם בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.84 שניות, שיפור במאית השנייה לשיא העולם של לירוי בורל מארצות הברית. שיא זה נשבר על ידי מוריס גרין מארצות הברית בשנת 1999. קנדים רבים הרגישו כי ניצחונו שיקם את תדמית האתלטים הקנדים, שהוכתמה על ידי פסילת ניצחונו הקודם של בן ג'ונסון באולימפיאדת סיאול (1988). אותה שנה ברינו שבנבדה הוא קבע שיא עולם בריצת 50 מטר באולם (5.56 שניות). מוריס גרין שבר שיא זה ב-1999, אך ריצתו לא אושרה כשיא עולם.
באליפות העולם שנערכה באתונה יוון בשנת 1997 זכה ביילי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר, ומדליית כסף בריצת 100 מטר אחרי מוריס גרין ולא הצליח להגן על תוארו. ביוני 1997 התחרה נגד מייקל ג'ונסון בריצת 150 מטר בטורונטו במטרה להוכיח מיהו האדם המהיר בעולם וזכה בשני מיליון דולר עבור ניצחונו בתחרות זו, בה ג'ונסון חצה את קו סיום מאה המטרים עם פציעה בשריר הארבע ראשי.
לאחר אותה עונה סבל ביילי מפציעות, ובאולימפיאדת סידני (2000) סבל מדלקת ריאות. מכאן והלאה לא הצליח ביילי לשחזר את הישגיו ופרש מספורט תחרותי בשנת 2001.
לאחר פרישתו פנה ביילי לעולם העסקים כשהקים את חברת "DBX ניהול ספורט" (DBX Sport Management), העוזרת לאתלטים חובבנים לקדם את עצמם.
ראו גם

התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (באנגלית)
סימי לינטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בת 78 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ניו יורק 
 www.similinton.com
 
סימי לינטון (באנגלית: Simi Linton; נולדה ב-1947) היא כותבת יהודייה-אמריקאית, יועצת ומרצה שעבודתה מתמקדת בחקר נושא לימודי מוגבלויות.
ביוגרפיה

לינטון נולדה בשנת 1947 וגדלה בעיר ניו יורק, בת לאדוארד צ'איקן ואוגוסטה לונגוויל צ'איקן. אביה נפטר כשהייתה בת 8. נשרה מלימודים בקולג' לאחר כמה חודשים ועבדה בעבודות מזדמנות. נישאה לג'ון קלי כשהייתה בת 19. בתחילת שנות ה-70 עברה הכשרה כיועצת גיוס והחלה לעבוד עם צעירים שניסו להימנע מגיוס, סביב מלחמת וייטנאם. באפריל 1971 נסעה ביחד עם בן זוגה וחברתה בטרמפים להפגנת מחאה כנגד המלחמה בוושינגטון ובדרכם נפגעו בתאונת דרכים. בעלה וחברתה נהרגו והיא נפצעה קשה ונעשתה משותקת בפלג גופה התחתון. שהתה בבית חולים שיקומי כשנה ואז החליטה ללמוד.
למדה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה, ניו-יורק אותו סיימה ב-1977 המשיכה ללימודי דוקטורט בייעוץ פסיכולוגי באוניברסיטת ניו יורק. שם פגשה את דייוויד לינטון ונישאה לו. לאחר מכן עבדה בפקולטה במשך ארבע עשרה שנה. לימדה חינוך וייעוץ בהנטר קולג' עד 1998. כאישה צעירה בכיסא גלגלים חייה בניו יורק היו מאתגרים בשל העדר נגישות ומודעות. רק כשהייתה בחוף המערבי הצטרפה לתנועה הולכת וגדלה של פעילות בנושא זכויות מוגבלים והשתלבה בה לינטון מוכרת כמומחית בתחומה ועוסקת בשיפור והגברת האופן בו מיוצגות מוגבלויות.
תרומותיה

סימי לינטון היא דוברת חשובה בנושא אנשים עם מוגבלויות ומקומם בחברה. מדברת על עידן חדש בו יש דרישה הולכת וגוברת של קבוצה זו לנגישות מלאה והשתתפות בקהילה, במקומות עבודה, מוסדות חינוך, על במות ובכל שטחי החיים, כדי לאפשר לה חיים מלאים ומספקים כשווים בין שווים. משתמשת במושג ableism,אשר כמו סקסיזם או גזענות מצביע על אפליה של בעלי מגבלה לעומת אלו אשר הם חסרי המגבלה. בעוד שבקשר לגזענות וסקסיזם הציבור הרחב מזהה מתי הם קורים, מתריעה על כך שהוא מודע פחות לזו הכלולה ב-ableism, בשל אי הבנה מספקת של הנושא. מפנה את תשומת הלב אל השפה כמייצגת תפיסות חברתיות של דיכוי ודורשת שינוי בכל מה שנוגע להתייחסות למוגבלות. כדוגמה לכך מצביעה על התנגדותה להגדרת אנשים כ"בעלי מוגבלויות" או "בעלי צרכים מיוחדים" משום שהגדרות אלו מעבירות את האחריות לממסד הרפואי מחד- לצורך טיפול וריפוי, ואת האחריות להסתגלות כולה על הפרט- הזקוק לעזרה וטיפול מעצם ההגדרה. בכך רואה התנערות של החברה מאחריותה להתאים עצמה לפרטים שבתוכה, עם כל מה שזה כולל. מבקרת את מערכת "החינוך המיוחד" אשר מרחיקה את האוכלוסייה המוגבלת ומטפלת בקשייה בנפרד במקום למלא תפקיד חברתי של מאפשרת ומשלבת. מפנה גם ביקורת אל האקדמיה אשר כולאת את לימודי המוגבלויות במחלקות הרפואה, חינוך ועבודה סוציאלית. מכירה בתרומתם של העוסקים בתחומים אלו בפיתוח אופני סיוע וריפוי לפרט הזקוק להם אך מזהירה כי הם תורמים בכך לראיית המוגבלות ווהמוגבלים כשוליים בחברה. מצביעה על כך ששילוב חברתי מלא יאפשר לקבוצה זאת לתרום בכל התחומים באופן מגוון ומפרה, אשר ירחיב את אופקי החברה ויוסיף לה נקודות מבט. מבקשת לראות במוגבלים קבוצת מיעוט חברתית אשר יש לה זכויות שוות והחברה, מצידה, מחויבת כלפיה בפתרונות מותאמים ובפתיחות כדי שיוכלו לחיות משוחררים מבושה ומסטיגמות.
רואה את המוגבלות כתופעה חברתית פוליטית ובעיקר כתרבות. היא תוצאה של כיצד אנו כחברה מדברים וחושבים על גופנו, רוחנו ועל אנשים בכלל. רק כאשר ייחקרו האספקטים החברתיים והתרבותיים של המוגבלות אפשר יהיה להבינם באופן מלא כפי שנעשה בפמיניזם, לימודים אפרו-אמריקאיים, אתניות וכדומה. רואה בהסתכלות זאת את הדרך לעסוק במוגבלות בכל המערכות, כולל באקדמיה. מתוך תפיסת עולם זו היא עוסקת בנושאים של מיניות ומוגבלות וכן אמנות ומוגבלות ובמיוחד במחול, תחום הקרוב לליבה. מסבירה כי המחול, לדוגמה, אינו שייך רק לבעלי מבנה גוף מסוים ויכולת לתנועות מסוימות אלא לכולם- ופועלת כדי לקדם פתיחות של גופים אמנותיים לקראת הכללת אנשים עם מוגבלויות ביצירה משותפת שכוללת גם את זווית הראייה שלהם.
לינטון כתבה שני ספרים בנושא המוגבלות, עשתה סרט על מחול, מנהלת בלוג המדווח על אירועי אמנות של אנשים עם מוגבלות ומוחה על עוולות וייצוגים מטעים של מוגבלויות.
יסדה את הקואליציה הלאומית למיניות ונכות (Coalition on Nationality and Disability).
ב-1995 קיבלה מענק יוקרתי ע"ש שוויצר מהמכון הלאומי על מחקרה בנושא נכות ושיקום.
ב-2015 זכתה במדליית הוקרה מאוניברסיטת קולומביה על פועלה.
פרסומים

Linton, Simi (2006). My Body Politic, University of Michigan Press ISBN 978-0-472-11539-6
Linton, Simi (1988). Claiming Disability, New York University Press ISBN 978-0-8147-5134-3
סימי לינטון, מתוך "לתבוע את המוגבלות: ידע וזהות" בלימודי מוגבלות: מקראה (שגית מור, נטע זיו, ארלין קנטר, אדוה איכנגרין וניסים מזרחי, עורכים, ון ליר והקיבוץ המאוחד 2016) 114-138
לקריאה נוספת

נצן אלמוג ויובל גרבר, "לקרוא את לינטון בעברית: תביעה מחדש של מוגבלות בישראל" בלימודי מוגבלות: מקראה (שגית מור, נטע זיו, ארלין קנטר, אדוה איכנגרין וניסים מזרחי, עורכים, ון ליר והקיבוץ המאוחד 2016) 139-146
הערות שוליים

↑  Karelsen Wyman, Franklin (2009) From Locke Toward Liberation, UMI, p. 219, Karelsen Wyman, UMI
↑  Stange, Mary Z.; Oyster, Carol K. & Sloan, Jane E. (2011) Encyclopedia of Women in Today's World, Sage, ISBN 978-1-4129-7685-5, p. 862-3, Simi linton, Encyclopedia of women in today's world
↑  simi linton, [ttps://ttps://archives.library.illinois.edu/erec/University%20Archives/1303023/CD22_SimiLinton_6-24-2008/LintonSimi-%206-24- simi linton], archives.library.illinois.edu
↑  jo reed, simi-linton-podcast-final-072315.mp3 | NEA, www.arts.gov(הקישור אינו פעיל)
↑  Boston University (2011-04-27), Disability in 21st Century America: Psychological, Social, and Political Meanings, נבדק ב-2017-03-28
↑  Simi Linton, Reassigning Meaning, From Simi Linton, Claiming Disability: Knowledge and Identity. (New York: New York University Press, 1998), pp. 8-17.)
↑  Josephine Reede, [simi-linton-podcast-final-072315.mp3 Simi Linton interview], National endowment for the Arts
↑  Invitation To Dance Documentary Movie (באנגלית), אורכב מ-המקור ב-2017-02-17, נבדק ב-2017-03-27
↑  simi linton, Disability Culture Watch, www.similinton.com (ארכיון)
↑  Citation for Simi Linton | Barnard College, barnard.edu (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435267605171  GND: 1024145859  ISNI: 0000 0000 3211 1865  LCCN: n97072238  NTA: 216612667  SUDOC: 080831117  VIAF: 73142030   WorldCat (עם VIAF): 73142030 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סימי לינטון".
סל הבריאות

סל הבריאות (שמו הרשמי: סל שירותי הבריאות) הוא רשימת השירותים הרפואיים והתרופות הניתנים לתושבי ישראל על ידי קופות החולים, במימון המדינה, בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. הרשימה המפורטת של תכולת סל שירותי הבריאות מופיעה בתוספות לחוק.
המורכבות בקביעת סל הבריאות

בעלי האינטרסים בקביעת הטיפולים והתרופות הנכללים בסל הבריאות הם אלו:
אוכלוסיית המדינה (המיוצגת על ידי הכנסת ומשרד האוצר)
אוכלוסיית החולים ככלל
אוכלוסיית או קבוצת חולים במחלה מסוימת
אוכלוסיית האנשים הבריאים
הרופאים ככלל
קבוצות רופאים (למשל מומחים במקצוע מסוים)
חברות התרופות ככלל
חברת תרופות ספציפית
חברות המשווקות מוצרים שאינם תרופות (כגון אמצעי הדמיה, כלים לביצוע בדיקות או ניתוחים, וכדומה)
ניגודי האינטרסים בקביעת סל הבריאות הם עזים, המדובר בחיי אדם ובכסף רב מאוד (למעשה חלק גדול מתקציב הבריאות של המדינה).
מספר דוגמאות לניגודי אינטרסים:
רופאים ואוכלוסיית החולים מול האוכלוסייה הכללית – לרופאים ולחולים אינטרס משותף שכל טיפול אפשרי ייכלל בסל. אולם לאוכלוסיית הבריאים ייתכן כי עדיף להשקיע את אותו תקציב בפעולות מניעה, תרופות וטיפולים שאינם לצורך טיפול במחלה אלא משפרי איכות חיים בלבד (לדוגמה, ניתוחים פלסטיים).
חולים במחלה אחת מול חולים במחלה אחרת – מאחר שתקציב הבריאות וסל הבריאות הם מוגבלים, על קובעי הסל להחליט באיזה מחלות לטפל יותר ובאילו פחות. (מצב אידיאלי בו כל חולה מקבל טיפול מיטבי אינו אפשרי למעשה באף מקום, כאשר רמת הרפואה גבוהה כמו בעשורים האחרונים).
חולים מול חברות התרופות והרופאים – לחברות התרופות אינטרס לשווק את התרופה אותה הן מייצרות. למטרה זו מושקע כסף רב באוכלוסיית הרופאים לצורך קניית מתנות, חינוך בעזרת הרצאות, מימון כנסים רפואיים ועוד. לרופאים אינטרס בהמשך הקשר בינם לחברות התרופות בשל ההטבות הנ"ל וכן בשל עזרה של החברות במימון מחקרים אותם מעוניינים רופאים לבצע. לחברות אינטרס בקשר זה בשל השפעתן על הרופאים לרשום תרופות מסוימות לחולים ובכך להפעיל לחץ על המערכת להכניס תרופות וטיפולים לסל, וכן בצורה ישירה על חברי ועדת סל הבריאות. אינטרס זה מנוגד לעיתים לטובת האוכלוסייה הכללית או אוכלוסיית החולים – כיוון ששיקולים זרים משפיעים במקרים רבים על הרופאים העוסקים בטיפול ובקביעת התרופות והטיפולים שיכללו בסל. שיקול כזה יכול למשל לגרום לתרופה המועילה במעט או בכלל לא מועילה, להיכלל בסל הבריאות בעוד תרופה אחרת המועילה יותר או ליותר אנשים תישאר מחוץ לסל.
בבחירת התרופות הנכנסות לסל הבריאות יש העדפה לתרופות מצילות חיים, על פני תרופות שמשפרות איכות חיים. יש העדפה לתרופות שיעבדו על מספר רב יותר של חולים מאשר יחידים. הדבר בא לידי ביטוי כאשר חולים סופניים מעוניינים לקבל תרופות חדשות ויקרות, ומנסים לגרום ללחץ ציבורי שיאפשר את הכנסת התרופה לסל. לתקשורת ולדיון הציבורי בכל הנוגע לתרופות יש לכן השפעה של ממש על ההחלטות של ועדת הסל.
לקריאה נוספת

שירי כגן, "סל התרופות" - מידת המתאם בין פניה לערכאות ובין הכללת תרופה בסל או מימונה בפועל על ידי קופת החולים, כרך 5 עמוד 170, 2013
ג'וליאן מור

| --- | --- |

מור, 2020
 לידה:  3 בדצמבר 1960 (בת 64) ארצות הברית פורט בראג, צפון קרוליינה, ארצות הברית 
 שם במה:  Julianne Moore 
 שם לידה:  Julie Anne Smith 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוסטון (1983)  המכללה לאומנות יפה של אוניברסיטת בוסטון  התיכון האמריקני של פרנקפורט  תיכון ג'סטיס 
 בן או בת זוג:  בארט פרוינדליך (23 באוגוסט 2003–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקנית הטובה ביותר (2004)  Hasty Pudding Woman of the Year (2011)  פרס פסטיבל הקולנוע של סיטגס לשחקנית הטובה ביותר (2014)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקנית המשנה (1999)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (2012)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (22 בפברואר 2015)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס אמי לבידור בשעות היום  דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר  גביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
מור, 2008
ג'ולי אן סמית' (באנגלית: Julie Anne Smith; נולדה ב-3 בדצמבר 1960), המוכרת בשם הבמה ג'וליאן מור (Julianne Moor) היא שחקנית וסופרת אמריקאית-בריטית. זוכת פרס אוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
מור החלה להופיע בשנות ה-80 של המאה ה-20 בתפקידים משניים בטלוויזיה. ב-1988 היא קיבלה פרס אמי על תפקידה באופרת סבון "כשהעולם מסתובב". את חשיפתה הבינלאומית קיבלה על הופעתה בסרט "לילות בוגי" שעליה היא קיבלה מועמדות ראשונה לפרס אוסקר. היא גם שיחקה בסרטים מצליחים כמו "סוף הרומן" ו"מגנוליה", וב-2002 היא קיבלה ביקורות מהללות על משחקה בסרטים "הרחק מגן עדן" ו"השעות" שעל תפקידה בהם היא קיבלה פרסים רבים. ב-2009 היא קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "סינגל מן".
ב-2014 זכתה מור בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "עדיין אליס". ב-2023 היא קבילה מועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "הצצה ליחסים".
ביוגרפיה

ג'ולי אן סמית' נולדה בבסיס פורט בראג, צפון קרוליינה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבה של סבתה מצד אביה היה יהודי-אשכנזי. אמה של מור, אן (לבית לאב) הייתה פסיכולוגית ועובדת סוציאלית ילידת-סקוטלנד. אביה של מור, פיטר מור סמית' היה צנחן, שופט צבאי וקולונל בצבא ארצות הברית. לה אח ואחות צעירים ממנה. במהלך נעוריה המאוחרים, התגוררה עם משפחתה מספר שנים גם בגרמניה. נאלצה לשנות את שמה המקורי לשם במה הנגזר ממנו על-מנת למנוע בלבול בינה לבין שחקניות בעלות שמות זהים, כך איחדה את שמה הפרטי (ג'ולי) שלה עם זה של אמה (אן), ואת שמו האמצעי של אביה (מור) כשם המשפחה החדש שלה.
בשל היותה חצי-סקוטית ולאות הוקרה לאמה המנוחה, מור התאזרחה גם כבריטית ב-2011.