stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של היוונית
ניבים יוונים עתיקים > יוונית אטית

יוונית אטית, תת-ניב של יונית, הייתה במשך מאות השפה של העיר אתונה. רוב הספרות היוונית הקלאסית ששרדה מופיעה בניב זה, כולל הטקסטים של אפלטון ואריסטו.
יוונית הלניסטית - קוינה

כשהיוונים החלו ליישב אזורים נרחבים, מאסיה הקטנה, דרך המזרח התיכון ועד מצרים, השפה היוונית החלה להתפתח למספר ניבים. אלכסנדר הגדול (356-323 לפנה"ס) תרם לשילוב הניבים האלה לקוינה (לועזית: Koiné; יוונית: Κοινή - "נפוץ"). אכיפת ניב יווני נפוץ איפשר לצבא המשולב של אלכסנדר לתקשר מבפנים. השפה עצמה נלמדה על ידי תושבי האזורים שנכבשו על ידי אלכסנדר, וכך נהפכה היוונית לשפה עולמית. השפה המשיכה לשגשג גם אחרי אלכסנדר, במהלך התקופה ההלניסטית (323 עד 31 לפנה"ס). במהלך תקופה זו, הופיעה ה-"Septuagint" - תרגום השבעים של התנ"ך העברי ליוונית.
במהלך מאות שנים יוונית הייתה "לינגואה פרנקה" של האימפריה הרומית המזרחית. היה זה בתקופה הרומית שהברית החדשה היוונית הופיעה; ולכן, יוונית קוינה קרויה גם "יוונית של הברית החדשה", על-שם היצירה הספרותית המפורסמת ביותר שנכתבה בה.
יוונית מדיבלית ומודרנית

יוונית הייתה השפה הרשמית של האימפריה הביזנטית עד שבירתה קונסטנטינופול נפלה לידי העות'מאנים ב-1453. שקיעת ההשכלה בין דוברי היוונית במהלך השלטון העות'מאני, הגבילה את התפתחות השפה למשכילים היוונים הפזורים, כמו האריסטוקרטים של האיים האיוניים ושל הפנריוטים בקונסטנטינופול.
אחרי ביסוסה של יוון כמדינה עצמאית ב-1829, הקאתארבוסה (Καθαρεύουσα, מיוונית: "שפה מטוהרת"), אושרה כשפה הרשמית של המדינה, והייתה לצורה המקובלת היחידה של היוונית ביוון. קאתארבוסה הייתה מין צורה של השפה שבה השתמשו נוצרים אורתודוקסים מאז התקופה הביזנטית; מין ניסיון לטיהור השפה. הניסיון היה ממניעים פוליטיים, כשהמשטר ניסה להתעשר מהירושה התרבותית של יוון העתיקה, ומהסימפטיה שהרבה משכילים מערבים של התקופה רחשו למלחמה היוונית לעצמאות (כגון הלורד ביירון). הניסיון הוביל למלחמה לשונית, וליצירת חילוקי דעות לשוניים: ה"ד'ימוטיקיסטס" (Dhimotikistés, יוונית: Δημοτικιστές), שתמכו בניב בנפוץ (יוונית דֶמוֹטִית); וה"לויי" ("Lóyii", יוונית: Λόγιοι), שנקראו גם "קאתארבוסיאני" (Καθαρευουσιάνοι), שתמכו בניב המטוהר. עד לנקודה זו, השימוש בדמוטית ביחסי חוץ עורר קימוטי מצח. לכן, השימוש בדמוטית בניירת המדינית ובנאומים מדיניים נאסר.
נפילת הכת הצבאית ב-1974 וסוף התקופה של המטאפוליטפסי (1974-1976) הובילו לקבלתו של הניב הדמוטי בתור השפה החוקית (דה יורה) והמצוייה בשטח (דה פקטו).
המנסרים מטקסס (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט בקולנוע
כרזת הסרט בקולנוע
 בימוי:  טובי הופר
 הופק בידי:  טובי הופר
 תסריט:  קים הנקל, טובי הופר
 שחקנים ראשיים:  מרילין ברנס, פול א. פרטיין, אדווין ניל, ג'ים סידאו, גונאר הנסן
 מוזיקה:  טובי הופר, וויין בל
 צילום:  דניאל פרל 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Vortex
 חברה מפיצה:  בריאנסטון
 הקרנת בכורה:  11 באוקטובר 1974
 משך הקרנה:  83 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט ניצול, סרט סלאשר 
 תקציב:  80,000–140,000 דולר
 הכנסות:  30.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   texaschainsaw
 סרט הבא:  The Texas Chainsaw Massacre 2 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המנסרים מטקסס (באנגלית: The Texas Chain Saw Massacre, בתרגום ישיר: "טבח מסור השרשרת בטקסס") הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1974 שהופק ובוים על ידי טובי הופר על בסיס סיפור ותסריט של הופר וקים הנקל. עלילת הסרט עוקבת אחר קבוצת חברים שיוצאים לטייל ברכבם בטקסס ונופלים קורבן למשפחת קניבלים רצחנית. הסרט שווק כמבוסס על אירועים אמיתיים כטריק שיווקי וכביקורת על האקלים הפוליטי בתקופת יציאתו. דמותו של פני עור (Leatherface) ופרטים מינוריים בסיפור נוצרו בהשראתו של הרוצח הסדרתי האמיתי אד גיין, אך עלילת הסרט ברובה המוחלט בדיונית. זהו הסרט הראשון בזיכיון המנסרים מטקסס ארוך השנים ורחב הידיים.
הפקת הסרט עלתה להופר פחות מ-140 אלף דולר והמשתתפים בו היו ברובם שחקנים לא מוכרים שהתגוררו במרכז טקסס, אזור צילום הסרט. התקציב המצומצם אילץ את הופר לצלם במשך שעות ארוכות שבעה ימים בשבוע, על מנת לסיים במהירות המרבית ולהפחית את עלויות השכרת הציוד לצילומים. התכנים האלימים בסרט הקשו על הופר במציאת חברה הפצה עבורו, והוא נרכש לבסוף על ידי לואיס פראנו מחברת ההפצה בריאנסטון. למרות התכנים האלימים, הופר ניסה לצמצם את כמות הדם והמראות הקשים שמוצגים על המסך בתקווה לקבל לסרט דירוג PG שיאפשר לו להיות מוקרן לקהל הרחב בכל הגילאים, אך איגוד הסרטים של אמריקה העניק לו דירוג R המיועד לקהל מבוגר בלבד. הסרט נתקל בקשיים דומים בהפצתו ברחבי העולם, נאסר להקרנה במספר מדינות ובתי קולנוע רבים הפסיקו להציגו בעקבות תלונות על מידת האלימות המוצגת בו.
הסרט זכה עם יציאתו לתגובות מעורבות ממבקרי הקולנוע, אך התחבב במהרה על הקהל. עם מכירות של 16.5 מיליון כרטיסים בשנת יציאתו, הוא הכניס מעל 30 מיליון דולר בתוך ארצות הברית בלבד. במשך השנים הפופולריות שלו צמחה והוא נחשב לסרט קאלט ולאחד מסרטי האימה המשפיעים בהיסטוריה. הוא נחשב לאחד המייסדים של ז'אנר הסלאשרים, שתבע מאפיינים כמו שימוש בכלי עבודה ככלי רצח ואפיון של הרוצח כגדול גוף ועגמומי במסכה. הסרט הוליד זיכיון של סרטי המשך, פריקוולים, רימייק, חוברות קומיקס ומשחקי וידאו שעוסקים בדמויותיהם של פני עור ומשפחתו.
עלילה

בשעות הבוקר המוקדמות של 18 באוגוסט 1973, שודד קברים גונב שרידים מבית קברות ליד העיירה ניוט במחוז מוארטו הבדיוני בטקסס. השודד קושר גופה נרקבת וחלקי גוף אחרים על אנדרטה ויוצר מיצב מזעזע שמתגלה על ידי תושבי המקום עם עלות השחר.
חמישה צעירים יוצאים לטיול בטנדר באזור: האחים סאלי ופרנקלין הארדסטי וחבריהם ג'רי, פאם וקירק. הם עוצרים בבית הקברות כדי לבקר את הקבר של סבא של סאלי ופרנקלין. בדרכם משם הם חולפים עם הרכב ליד בית מטבחיים, ופרנקלין נזכר שמשפחתם עסקה בעבר בתחום השחיטה של בעלי חיים. הם אוספים טרמפיסט שמצלם תמונה שלהם במצלמתו, אך כאשר החבורה מסרבת לשלם לו על התמונה הוא תוקף את פרנקלין ומורח דם על דופן הטנדר בצאתו מהרכב. הדלק בטנדר עומד להיגמר, אך בתחנת הדלק הקרובה בעלי המקום אומר להם שנגמר לו הדלק. הם עוצרים לחקור בית נטוש בסביבה בבעלות המשפחה של סאלי ופרנקלין.
קירק ופאם עוזבים את יתר הקבוצה כדי ללכת להתנשק, ומגלים בדרך בית קרוב שבו גנרטורים שמופעלים על דלק. קירק רוצה לבדוק אם אפשר להשיג מהם דלק למכונית, נכנס לבית ומותקף על ידי גבר גדול ממדים עטוי מסכת עור שהורג אותו במכות פטיש. כשפאם נכנסת לבית היא מגלה בסלון שרידים רבים של עצמות אדם וחיות. הגבר תופס אותה, משפד אותה על וו בשר, מתניע מסור שרשרת ומבתר את גופתו של קירק מול עיניה של פאם. באותו ערב, ג'רי יוצא לחפש את פאם וקירק. כשהוא מגיע לבית הוא מוצא שם את פאם הגוססת במקפיא והגבר במסכה הורג גם אותו עם פטיש.
סאלי ופרנקלין יוצאים גם הם בלילה לחפש את חבריהם והולכים לכיוון הבית השני. הגבר במסכה אורב להם והורג את פרנקלין עם מסור השרשרת. הוא רודף אחרי סאלי לתוך הבית, שם היא מוצאת מה שנראה כמו גופות של אישה וגבר זקן מאוד. היא בורחת אל הקומה למעלה וקופצת מהחלון, היא מתחילה לברוח לתחנת הדלק הקרובה כשפני עור עדיין רודף אחריה, כשהיא מגיעה לתחנת דלק שם הבעלים מרגיע אותה בהתחלה ואז עובר להכות אותה עם מטאטא ולהכניע אותה,  עוטף אותה בשק ומעמיס אותה לטנדר שלו ונוסע בחזרה לבית – שם מופיע שוב גם הטרמפיסט. בעל תחנת הדלק נוזף בו על מה שעשה בבית הקברות, וכך מתגלה שהטרמפיסט הוא שודד הקברים. כשהם נכנסים לבית הגבר במסכה נמצא שם לבוש בשמלה, מתגלה שהוא והטרמפיסט אחים ושהגבר במסכה נקרא "פני עור". השניים מביאים לחדר את "סבא", הגבר הזקן שמסתבר שאיננו גופה, כורתים לסאלי אצבע ונותנים לסבא למצוץ ממנה את הדם. סאלי מתעלפת.
סאלי חוזרת להכרה בבוקר, הגברים לועגים לה ומתקוטטים זה עם זה ומחליטים להרוג אותה עם פטיש. הם מנסים לשתף את סבא בפעילות, אבל סבא לא מצליח להחזיק את הפטיש ומפיל אותו שוב ושוב. סאלי מצליחה להשתחרר וקופצת מהחלון. סאלי מתחילה מרדף על ידי פני עור והטרמפיסט. ובורחת לכביש המוביל לבית בעוד הגברים רודפים אחריה. משאית שעוברת בדיוק בדרך דורסת את הטרמפיסט למוות בלי כוונה. נהג המשאית תוקף את פני עור עם מפתח ברגים גדול, מצליח לפצוע אותו ולהימלט ברגל. סאלי, מכוסה בדם, מצליחה לקפוץ על המאחורה של הטנדר החולף רגע לפני שפני עור מגיע אליה. הטנדר מתרחק מהמקום וסאלי צוחקת ללא שליטה. פני עור מנופף במסור השרשרת שלו בתסכול עם זריחת השמש.
השפעות על יצירת הסרט

טובי הופר קיבל את הרעיון לסרט בתקופה שעבד כעוזר במאי באוניברסיטת טקסס באוסטין וכצלם דוקומנטרי. הוא החל כבר לעבוד על סיפור שכלל אלמנטים של בדידות וחשיכה ביער וקיבל השראה מהסיקור הגרפי באותה תקופה של מקרי אלימות בערוצי החדשות של סן אנטוניו ומסיפורו של הרוצח אד גיין שפעל בוויסקונסין בשנות ה-50. גיין היה גם ההשראה לסרטי האימה פסיכו (1960) ושתיקת הכבשים (1991). בזמן פיתוח הסיפור הופר השתמש ב"פני עור" ו"גבינת ראש" (Headcheese) כשמות זמניים לפרויקט.הופר סיפר שלנוף התרבותי והפוליטי של אותה תקופה הייתה השפעה מרכזית על הסרט. הכתובית השקרית בפתיחה לפיה "הסרט שאתם עומדים לראות אמיתי" הוכנסה לדבריו כהתייחסות ל"שקרים של הממשלה לגבי דברים שהתרחשו בכל העולם", בהם פרשת ווטרגייט, משבר האנרגיה של 1973 ו"הטבח והזוועות ממלחמת וייטנאם". הופר ראה בחדשות בטלוויזיה "חוסר סנטימנטליות ואכזריות", סיקור גרפי הכולל "מראה של מוח שפוך על הכביש" והגיע לדבריו למסקנה כי "האדם הוא המפלצת האמיתית, הוא רק לובש פרצוף אחר, אז מילולית שמתי על המפלצת בסרט שלי מסכה". הרעיון להשתמש במסור שרשרת ככלי הרצח עלה להופר בזמן שפילס את דרכו דרך המונים בחנות כלי עבודה עמוסה.
רוב השחקנים בסרט היו טקסנים מקומיים ששיחקו עד אז בעיקר בפרסומות והצגות. את דמותו של פני עור גילם שחקן איסלנדי-אמריקאי בשם גונאר הנסן, שהתייחס לדמות כבעל מוגבלות שכלית שמעולם לא למד לדבר כראוי. כחלק ממחקר הדמות שלו בהכנה לתפקיד, הוא ביקר בבית ספר לילדים עם צרכים מיוחדים ולמד את צורת הדיבור והתנועה של התלמידים.
השפעה תרבותית

המנסרים מטקסס הוא אחד הסרטים המשפיעים בכל הזמנים בז'אנר האימה. עיתון הטיימס הבריטי דירג אותו לאחד מ-50 הסרטים השנויים במחלוקת בכל הזמנים; מארק אולסן מהלוס אנג'לס טיימס תיאר אותו כ"זול, מלוכלך וחסר שליטה" וכתב שהוא "גם הגדיר וגם התעלה על המהות של סרט ניצול"; בספרו "רומן אפל: מיניות בסרטי אימה" (Dark Romance: Sexuality in the Horror Film) מתאר אותו דייוויד הוגאן כ"מותחן הגור המשפיע מכולם ובמבט רחב יותר, אחד מסרטי האימה האפקטיביים שנעשו אי פעם. הכוח המניע במנסרים מטקסס הוא דבר הרבה יותר נורא ממיניות חריגה: הוא טירוף מוחלט"; לאונרד וולף השווה את הסרט לטרגדיה יוונית ושיבח אותו בייחוד על רקע היעדר הצגת האלימות הגרפית על המסך.
פני עור צבר מוניטין של דמות משמעותית בז'אנר האימה, שהיוותה בסיס לדימוי של הנפוץ של רוצח גדול ממדים, שקט וחסר אישיות שמשתמש בכלי עבודה ככלי רצח. כריסטופר נל כתב ב-Filmcritic.com ש"בתודעה הקולקטיבית שלנו, פני עור ומסור השרשרת שלו הפכו לאייקוניים כמו פרדי והסכינים שלו או ג'ייסון ומסכת ההוקי שלו". דון סאמנבר הגדיר את המנסרים מטקסס כקלאסיקה שלא רק הכניסה נבל חדש לפתיאון האימה אלא השפיעה על דור שלם של יוצרי קולנוע. לדברי רבקה אשר-וולש מהמגזין אנטרטיינמנט ויקלי, הסרט הניח את היסודות ליצירת סדרות האימה של ליל כל הקדושים, מוות אכזרי ופרויקט המכשפה מבלייר.
סרטו של וס קרייבן מ-1977 גבעת הפחד נוצר כהומאז' למנסרים מטקסס וגם רידלי סקוט מציין את הסרט כמקור השראה לנוסע השמיני מ-1979. יוצר סרטי האימה ומוזיקאי ההבי מטאל רוב זומבי מציין את הסרט כהשפעה גדולה על עבודתו, בהם סרטיו בית 1000 הגופות ו-The Devil's Rejects.
המנסרים מטקסס הוקרן במסגרת השבועיים של הבמאים בפסטיבל קאן ב-1975 ובפסטיבל הסרטים של לונדון ב-1976. באותה שנה הוא זכה בפרס חבר השופטים המיוחד של פסטיבל הסרטים באבוריאז, צרפת. הוא נמנה לעיתים קרובות בדירוגים ובחירות של הסרטים הגדולים, סרטי האימה הגדולים, הסרטים העצמאיים הגדולים, והסרטים המפחידים בכל הזמנים.
המנסרים מטקסס נכנס להיכל התהילה של האימה ב-1990 והוא חלק מהאוסף הקבוע של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בארכיון אקדמיית הקולנוע בהוליווד שמור אוסף של המנסרים מטקסס, הכולל למעלה מ-250 פריטים בהם אלמנטים מקוריים רבים מהסרט.
רעיונות ומסרים

התמה העיקרית הנשזרת כחוט השני לאורכו של הסרט עוררה דיונים ביקורתיים וניתוחים מזוויות רבות. רובין ווד מתאר את פני עור ומשפחתו כקורבנות של הקפיטליזם התעשייתי שעבודתם כפועלי בית מטבחיים התיישנו בעקבות ההתקדמות הטכנולוגית. לדבריו הסרט "מתמקד באווירה של שליליות... שנדמה שמסתתרת קרוב לפני השטח בתת-מודע הקולקטיבי המודרני" נעמי מריט חוקרת את הייצוג של "קפיטליזם קניבליסטי" בסרט ביחס לתאוריית הטאבו של ז'ורז' בטאיי.
מבקר האימה קים ניומן טוען שהדרך בה הופר מציג בסרט את סצנת ארוחת הערב המשפחתית היא פרודיה על משפחה אמריקאית טיפוסית בסיטקום: בעל תחנת הדלק הוא דמות האב שמביאה את הלחם לשולחן, פני עור מחופש לעקרת בית בורגנית והטרמפיסט הוא הנער המרדן.
מבקרים וחוקרים שונים מפרשים את המנסרים מטקסס כסרט ניצול פרדיגמטי שבו הגיבורה היא אישה שנופלת קורבן לאלימות סדיסטית אכזרית. הוא מסרטי הסלאשר הראשונים שתבעו את דימוי"הנערה האחרונה", בו הגיבורה הנשית היא השורדת היחידה שמצליחה איכשהו לברור מהאימה שפוקדת את כל יתר הדמויות.
חוקרים שונים טוענים שגם בסרטי ניצול שבהם היחס בין מקרי המוות של גברים ונשים בערך שווה, האלימות שנחקקת יותר בזיכרון היא זו שהופנתה כלפי הדמויות הנשיות. המנסרים מטקסס תומך בטיעון הזה, שכן שלושה גברים נרצחים בסרט באופן מהיר בעוד האישה נרצחת באכזריות כשהיא תלויה על וו והשורדת עוברת עינויים פיזיים ונפשיים. המבקר מארי מאקי תיארה ב-1977 את הסצנה עם וו הבשר למוות האכזרי ביותר של אישה שנראה על המסך בסרט מסחרי. היא מנתה אותו כחלק משורה של סרטים אלימים שמתארים נשים כחלשות וחסרות יכולת להגן על עצמן.
לפי ג'סי סטומל מהמגזין Bright Lights Film Journal, היעדר האלימות המפורשת על המסך בסרט מאלץ את הצופים להרהר בעניין של עצמם באלימות שעולה בדמיונם.
המנסרים מטקסס תואר כ"סרט הפרו-צמחוני האולטימטיבי" הודות לעיסוקו בזכויות בעלי חיים. המבקר רוב אייגר מתאר את האירוניה שבשחיטה של בני אדם בשביל בשר, בדומה לחיות בבית מטבחיים. הבמאי טובי הופר אישר ש"זה סרט על בשר" ואף הפסיק לאכול בשר בזמן שעבד על הסרט. לדבריו, "במובן מסוים חשבתי שלב הסרט עוסק בבשר; הוא על שרשרת החיים וההרג של יצורים חיים". הבמאי גיירמו דל טורו סיפר שהפך לצמחוני לתקופה אחרי שצפה בסרט.
סרטי המשך

הסרט הפך לימים לסדרת סרטים הכוללת סרטי המשך, פריקוולים ורימייקים. ההמשך הראשון, "המנסרים מטקסס 2", יצא ב-1986 והיה הרבה יותר גרפי ואלים מהמקור. הוא נאסר להקרנה באוסטרליה למשך 20 שנה ויצא שם במהדורה מיוחדת ב-DVD רק ב-2006.
ההמשך הבא, שלא בוים על ידי הופר, יצא ב-1990 בשם "פני עור: המנסרים מטקסס 3". ב-1995 יצא "המנסרים מטקסס: הדור הבא" בכיכובם של רנה זלווגר ומתיו מקונוהיי, שלמרות התייחסותו לשני קודמיו העלילה שלו היא למעשה שחזור של אירועי הסרט המקורי.
ב-2003 הוציאו פלטינום דיונס וניו ליין סינמה רימייק רשמי בשם "המנסרים מטקסס", שאחריו יצא הפריקוול "המנסרים מטקסס: ההתחלה". ב-2013 יצא סרט שביעי בסדרה, "המנסרים מטקסס 3D", שהיה המשך ישיר לסרט המקורי מ-1974 ללא קשר לסרטי ההמשך הקודמים או לרימייק מ-2003.
פריקוול נוסף, "פני עור", יצא באופן בלעדי ב-DirecTV ב-2017, לפני שזכה להפצה רחבה יותר ב-VOD ובמספר בתי קולנוע בארצות הברית. סרט המשך נוסף, גם הוא בשם "המנסרים מטקסס", יצא בלעדית בנטפליקס ב-2022.
גאוגרפיה היסטורית

גאוגרפיה היסטורית היא ענף מתוך תחום הגאוגרפיה של האדם. בתחום זה נראה שיש קשר ישיר של השפעת הגאוגרפיה על ההיסטוריה, ולהפך, השפעת ההיסטוריה על הגאוגרפיה.
הגאוגרפיה ההיסטורית נחלקת לארבעה תחומים עיקריים:
השפעת תנאים גאוגרפיים על מהלך ההיסטוריה: לדוגמה, השפעת האקלים כמו משקעים, יכולת גידול דגנים וכיוצא בזה, היא גורם מרכזי ליישוב במקום מסוים ומשפיע על התפזורת היישובית לאורך הדורות.
חקר שרידי העבר המצויים בנוף ההווה - ענף הארכאולוגיה: מאפשרים לנו עדות מוצקה להוכחת אזורי התיישבות ותרבות חומרית באותו המקום.
גאוגרפיה של העבר: תנאי שטח פיזיים משפיעים על התרחשותם של מאורעות היסטוריים. האירועים ההיסטוריים המושפעים ביותר הם קרבות היסטוריים לדוגמה: קרבות החשמונאים סביב לירושלים. הגאוגרפיה של העבר כוללת בתוכה גם תחום גאוגרפיה צבאית.
שינויים גאוגרפיים בנוף שנעשו על ידי האדם. ענייני איכות הסביבה. לדוגמה, מדבור ואנטי מדבור. על ידי ניצול מתאים של משאבי טבע בני האדם יכולים לצמצם שטחי מדבר ונזקיהם.
בשונה מהגאוגרפיה ההיסטורית העוסקת בתחום הגאוגרפיה של האדם קיים גם תחום הפליאוגאוגרפיה (באנגלית: Palaeogeography) שהוא ענף בתחום מדעי הגאוגרפיה העוסק בחקר ההיסטוריה הגאוגרפית של כדור הארץ, בדרך כלל בשינויים הפיזיים של הכוכב שלנו ולא בבני האדם.
שינויים בהגדרה

עד שנות ה-60 של המאה ה-20 לערך נתפס התחום כנספח למחקר ההיסטורי, מיכאל אבי-יונה הגדיר את הגאוגרפיה ההיסטורית כמפגש של שני צירים: "האגף הסטאטי-הגאוגרפי עוסק בזיהוי המקומות הנזכרים בספרות העתיקה ובקביעת גבולות
התחומים והמדינות. האגף הדינאמי-ההיסטורי מסביר את התהוותם של הגורמים הסטאטיים ואת השינויים החלים בהם בתמורת הזמנים". כלומר הגאוגרפיה אינה אלא מצע סטטי על גביו מתרחשת ההיסטוריה. ואכן, באותה תקופה עסק התחום בעיקר בזיהוי מקומות.
ההגדרה המודרנית של התחום, היא שהוא עוסק "בשחזור ובניתוח של מגוון נרחב של תופעות ותהליכים שיש להם חשיבות להבנתנו את הדינמיקה של נושאים אנושיים מנקודת ראות גאוגרפית... האתגר של הגאוגרפיה ההיסטורית הוא בלימוד השינויים הגאוגרפיים שהתרחשו לאורך הזמן ובגיבושו של הסבר היסטורי לתהליכים שהשפיעו על התפתחות הנוף הפיזי והתרבותי" כלומר שני הצירים הם דינאמיים ומשפיעים זה על זה. הגדרה נוספת קובעת כי זהו תחום מחקר רב-תחומי אשר בו מוצגת "שאלת מחקר בעלת אופי גאוגרפי מובהק (כלומר שאלה הדנה בעיצוב המרחב והנוף הטבעי והאנושי) בתקופת עבר, והמשיב עליה בגישה היסטורית ובאמצעים שונים ומגוונים, הכוללים גם את כלי הניתוח הגאוגרפיים... בנוסף לארכאולוגיה, תולדות האדריכלות והאמנות, חקר הלשונות העתיקות ותחומים נוספים".
יסודות מתודולוגיים

היסוד החשוב ביותר בתחום הוא השילוב בין קריאה ביקורתית של מקורות ראשוניים בד בבד עם עבודת שטח, בה נסקרות ראיות המצויות בשדה כגון תצורות נוף, שיקולים גאוגרפיים ושרידים, והתאמתם או עימותם זה עם זה. זאת בניגוד להיסטוריון המבסס את מחקרו על מקורות גרידא. לפיכך, תוכנית הלימודים בתחום כוללת סמינר מחקר או מחנה מחקר בו יוצאים הסטודנטים לשטח ורוכשים כלים לניתוח, התבוננות והשוואה עם מקורות כתובים. אחד המקורות הראשוניים החשובים והייחודיים בתחום, בנוסף לתעודות, הוא מפות.
חתך רוחב מיועד לתיאור גאוגרפי (נוף, גבולות, שמות גאוגרפיים) של תקופה מסוימת (למשל ארץ ישראל בתקופה הביזנטית). חתך רוחב לרוב איננו "צילום רגע" אלא כולל שינויים בתוך התקופה הנסקרת. חתך אורך הוא מחקר של מקום מסוים לאורך ההיסטוריה (למשל בית גוברין לאורך הדורות).
רשימה של גאוגרפים היסטוריים

פיליפ קליוור
דונלד מייניג
וידאל דה לה בלאש
ויליאם מוריס דייוויס
חואו ז'נג'ה
טורסטן הגרסטרנד
פטריק גדס
קארל סאוור
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
יהושע בן אריה, למהותה של הגאוגרפיה-ההיסטורית מבחינת ההשקפה הגאוגרפית, מחקרים בגאוגרפיה של ארץ ישראל 7, תש"ל, עמ' 138–160 - מאמר מכונן בהקשר שינוי ההגדרה והמתודולוגיה של התחום
יהושע בן-אריה, יוסי בן-ארצי, חיים גורן (עורכים), מחקרים בגאוגרפיה היסטורית-יישובית של ארץ-ישראל, כרך א, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשמ"ח-1987
יוסי כץ, יהושע בן-אריה, יהושע קניאל (עורכים), מחקרים בגאוגרפיה היסטורית-יישובית של ארץ-ישראל, כרך ב, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשנ"א
מנשה הראל, הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל: מימי המקרא עד מלחמת העולם הראשונה, כרכים א-ב, הוצאת זמורה-ביתן, תל אביב, 1997, 911 עמ'
ריכב רובין, ‏גאוגרפיה היסטורית בישראל – כיווני מחקר ומגמות מתודולוגיות, קתדרה 100, אוגוסט 2001, עמ' 360-339
הערות שוליים

↑  מיכאל אבי -יונה, גאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל, למן שיבת ציון ועד לכיבוש הערבי, ירושלים תש"ט, עמ' 3
↑  ריכב רובין, ‏גאוגרפיה היסטורית בישראל – כיווני מחקר ומגמות מתודולוגיות, קתדרה 100, אוגוסט 2001, עמ' 342
↑  ריכב רובין, ‏גאוגרפיה היסטורית בישראל – כיווני מחקר ומגמות מתודולוגיות, קתדרה 100, אוגוסט 2001, עמ' 343
↑  ביקורת: אלישע אפרת, ‏גאוגרפיה של ארץ-ישראל בזמן עבר, קתדרה 92, יוני 1999, עמ' 176-173
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562981205171  BNE: XX4576416  BnF: cb11946058f (data)  GND: 4025103-2  LCCN: sh85054019  NDL: 001353538  NKC: ph120715
אלון דהן

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1972 תל אביב-יפו, ישראל 
 פטירה:  11 בספטמבר 2021 (בגיל 49) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1996–2021 (כ־25 שנים)
 מקום לימודים:  בית צבי 
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
אלון דהן (20 באפריל 1972 – 11 בספטמבר 2021) היה שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

דהן הוא בוגר תיכון "חשמונאים" בעיר בת ים. הוא למד משחק בבית הספר לאמנויות "בית צבי" וסיים את לימודיו בשנת 1996. במהלך לימודיו זכה במלגות הצטיינות רבות ובפרסי הצטיינות.
קריירה > בתיאטרון

דהן הופיע בהצגות תיאטרון רבות ובהן:
בתיאטרון הבימה שיחק בהצגות: "סיראנו דה ברז'ראק", "לה מנדראגולה" ו"מילכוד 22".
בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגה "ז'קו".
בתיאטרון הספרייה שיחק בהצגות: "כובע מלא גשם", "מעגל הגיר הקווקזי", "שדים ורוחות", "טומי תם", "כלה למכירה", "עד התביעה", "מולי סוויני" ו"צ'ריטי המתוקה".
בתיאטרון הקאמרי שיחק בהצגות: גילם את סילביוס בהצגה "כטוב בעיניכם", גילם את אוייסטווינד בהצגה "רווקים ורווקות", גילם את פלורס בהצגה "מעיין הכבשים", גילם את גנשר בהצגה "דמוקרטיה", גילם את רוזנקרנץ בהצגה "המלט", גילם את השליח בהצגה "אנטיגונה", גילם את דב בהצגה "הזאבים" וגילם את יענקל שפְשובִיץ' בהצגה "אל נקמות". כמו כן שיחק בהצגות "אמא קוראז'", "כובע הקש האיטלקי", "בשם האהבה", "הצמה של אבא", "חברון", "הכיתה שלנו", "חשמלית ושמה תשוקה", "איסמעיליה", "קרום", "אניהו" ו"גאון בכלוב".
בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע גילם את דוולין בהצגת "עפר ואפר/שפת ההר".
בתיאטרון המסחרי שיחק במחזמר "חסמבה" בו גילם את אהוד השמן, וב"ספר הג'ונגל" בתפקיד באלו הדוב.
קריירה > בקולנוע ובטלוויזיה

ב-1997 גילם פקח בסדרת הטלוויזיה "שמש" וגילם את אלי בר-יוסף בסרטו של יוסי זומר "אהבה אסורה". ב-1998 גילם אח בסרטו של חנוך רוזן "סופר בוי", וגילם את נרי בסרטו של יהונתן סגל "קשר עיר". ב-2000 גילם את סטולבך בסרטו של יונתן פז "זאיה", הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 בשם "מבחן החלב" לצד סמי הורי; בשנה זו השתתף בסרט "אודות המוניטין" לצדו של אסי דיין.
בשנים אלו גילם דמויות שונות בסדרה בעקבות הסיפורים הקסומים והשתתף במיני סדרת טלוויזיה שיצר וביים אילן שושן "היעלמות" גילם בסדרת הנוער החברה הטובים עבריין שכונה בשם אורן קדוש. ב-2001 שיחק בסרט הטלוויזיה בסרט הטלוויזיה "שרמן בחורף" שכתב משה זונדר (על פי ספרו של אמנון דנקנר) וביים אורי ענבר. באותה השנה גילם את אורן קדוש בסדרת דרמת הנוער ״החבר'ה הטובים״ ששודרה בערוץ הילדים. ב-2003 גילם מלאך בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות", וגילם חייל בסרטו של דרור שאול "סימה וקנין מכשפה", כמו כן גילם באותה השנה את משה כהן בסדרת הדרמה ״טיפול נמרץ״ וגם גילם את חנן בסדרת הדרמה ״תיק סגור״. ב-2004 גילם את אריק בסרטו של ערן ריקליס "הכלה הסורית". ב-1999 החל לשחק את הדמות ברדוגו בסדרת הטלוויזיה המצליחה שיצר וביים חיים בוזגלו "זינזאנה", עד שנת 2005. בשנת 2007 שיחק בסדרה האי את בוב אבא של מייקי (דניאל מורשת). ב-2008 גילם את יואב בסדרת הטלוויזיה של אורי ברבש "כוונות טובות"; גילם את שי בסדרת הטלוויזיה שיצרו אורי ובני ברבש "האמת העירומה"; גילם את איציק בעונה השנייה של "קופיקו"; גילם את גידי בסרטם זוכה שלושה פרסי אופיר של שרון מימון וארז תדמור "סיפור גדול" וגילם פקח בסדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ לוגי "נשרים". ב-2010 גילם שומר ראש בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד"; גילם איש עסקים ישראלי בסדרת הטלוויזיה "טרויקה" והשתתף בסרטו זוכה "פרס אופיר לסרט הטוב ביותר" של ערן ריקליס "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש". ב-2011 השתתף בכמה פרקי אורח של הסדרה "סברי מרנן" בתפקיד "צבי", חובש קבוצות כדורגל וחבר ילדות של שי רוזן (דביר בנדק). ב-2013 שיחק את עוזרו של  בז'רנו בסרט ״פלאות״, ובאותה השנה גם השתתף בסדרת הטלוויזיה ״בית המשאלות״ גילם את דמותו של מני. ב-2014 השתתף בסדרת הנוער של גיורא חמיצר "שכונה", בתפקיד תבורי. ב-2016 שיחק את ישראל קדמי במיני-סדרה "גירושים מאוחרים" ובהמשך שיחק את שלום רוזנטל, העבריין הראשי בדרמת הפשע הישראלית "אבינו" של מני יעיש. ב-2018 השתתף בסרטו של מייק בורשטיין "אזימוט" וכן בסרט הקומי "הורדוס איילנד". ב-2019 שיחק בסרטו של רם לוי "המתים של יפו" וגילם את דני בסדרת הנוער "התחנה". ב-2021 שיחק בסדרה "בני אור", בסדרה "אזהרת מסע" ובסדרה "היורשת". בטרם מותו, הצטלם דהן לסדרות "צומת מילר" ו"מלכות", אשר שודרו בשנת 2022.
הטרדות מיניות

במאי 2021 פרסם העיתון "הארץ" תחקיר של תמר קפלנסקי ובו עדויות על הטרדות מיניות של דהן מאז שנות ה-90. בעקבות פרסום זה הודיע דהן על לקיחת פסק זמן מפעילותו בתיאטרון הקאמרי וכן בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע בו הופיע באותו זמן. דהן סיפר על כך שבעבר הגיעו לתיאטרון הקאמרי שתי תלונות, שבעקבותיהן החליטה הנהלת התיאטרון לעכב את מועמדותו לקביעות. בנוסף, הוא סיפר שבהחלטה משותפת עם התיאטרון הוא עבר הליך פסיכולוגי שיקומי. שבועיים לאחר פרסום התחקיר, הוגשה תלונה במשטרה של אישה אשר תיארה פגיעה של דהן בה, כאשר הייתה בת 15.
חיים אישיים

דהן היה נשוי ואב לשלושה. התגורר ברמת גן. בנו הבכור אורי אובחן כאוטיסט. מאז הולדת בנו, ועד מותו, היה אלון דהן פעיל בארגון "קשר", הפועל לשינוי חברתי למען משפחות לילדים ובוגרים עם צרכים מיוחדים.
דהן נפטר ב-11 בספטמבר 2021 בגיל 49, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הערות שוליים

↑   תמר קפלנסקי, "בקאמרי כולם יודעים": שחקניות, סדרניות ועובדות בתעשייה טוענות כי השחקן אלון דהן הטריד אותן מינית, באתר הארץ, 11 במאי 2021
↑  רן בוקר, עדויות על הטרדות נגד השחקן אלון דהן - פעילותו בקאמרי הוקפאה, באתר ynet, 11 במאי 2021
↑   תמר קפלנסקי, לאחר פרסום התחקיר אודותיו, הוגשה תלונה נגד השחקן אלון דהן, באתר הארץ, 29 במאי 2021
↑  גאיה קורן, ביקור בית, מוסף זמנים בריאים בעיתון ידיעות אחרונות, 2 ביולי 2017
↑  השחקן אלון דהן הלך לעולמו בגיל 49, באתר וואלה, 12 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410175805171  GND: 1061320235  ISNI: 0000 0000 8046 469X  LCCN: no2010096422  VIAF: 121924520   WorldCat (עם VIAF): 121924520