stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחמט באזרבייג'ן
שיאים קבוצתיים > באולימפיאדת השחמט

| אירוע | מקום | שחמטאים | דירוג | Ref |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת השחמט 1994 | רוסיה מוסקבה, רוסיה | ס. גולייה, הג'ילי, נ. גולייב, בדגאראני, אברהימוב אללהוורדייב | 36 |  |
| אולימפיאדת השחמט 1998 | קלמיקיה רוסיה אליסטה, קלמיקיה, רוסיה | גולייב, חוסיינובה, אג'ילי, אללהורדייב, אזר מירזוייב, מהררמזאדה | 43 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2000 | טורקיה איסטנבול, טורקיה | בגירוה, זולפורגרלי, מהרראמזאדה, זולפורגרלי, אזר מירזוייב, בגירוה, שחריאר ממדיארוב, ניג'אט ממדיארוב | 46 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2002 | סלובניה בלד, סלובניה | טיימור רג'אבוב, ווגאר גשימוב, קדיר חוסיינוב, שחריאר ממדיארוב אברהימוב, מהרראמזאדה | 30 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2004 | ספרד קלאביה, ספרד | ,ווגאר גשימוב, טיימור רג'אבוב, קדיר חוסיינוב, חוסינוב, שחריאר ממדיארוב, ראוף ממדוב, אברהימוב | 22 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2006 | איטליה טורינו, איטליה | טיימור רג'אבוב, ווגר גשימוב, קדיר חוסיינוב, גולייב, דורארביילי, ראוף ממדוב | 24 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2008 | גרמניה דרזדן, גרמניה | טיימור רג'אבוב, ווגאר גשימוב, קדיר חוסיינוב, ראוף ממדוב, שחריאר ממדיארוב | 6 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2010 | חנטי ומנסי (יוגרה) רוסיה חנטי-מנסיסק, רוסיה | טיימור רג'אבוב, קדיר חוסיינוב, ראוף ממדוב, שחריאר ממדיארוב, אלטאי ספרלי | 12 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2012 | טורקיה איסטנבול, טורקיה | טיימור רג'אבוב, אלטאי ספרלי, קדיר חוסיינוב, ראוף ממדוב, שחריאר ממדיארוב | 10 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2014 | נורווגיה טרומסה, נורווגיה | טיימור רג'אבוב, אלטאי ספרלי, קדיר חוסיינוב, ראוף ממדוב שחריאר ממדיארוב | 5 |  |
| אולימפיאדת השחמט 2016 | אזרבייג'ן באקו, אזרבייג'ן | שחריאר ממדיארוב, טיימור רג'אבוב, ר. ממדוב, ארקדי ניידיץ', אלטאי ספרלי | 12 |  |
שיאים קבוצתיים > גביע נשיא אזרבייג'ן

במסגרת תחרות גביע נשיא אזרבייג'ן, שהוקדשה לנשיא השלישי של אזרבייג'ן העצמאית, היידר אלייב (2003-1993) שהתקיימה על במת התיאטרון "אונס" בעיר באקו בין 7 במאי - 9 במאי בשנת 2009 התחרתה נבחרת אזרבייג'ן (בהרכב: טיימור רג'אבוב, ווגאר גשימוב, שחריאר ממדיארוב, קדיר חוסיינוב, ראוף ממדוב) מול נבחרת העולם (בהרכב: וישוואנתן אנאנד, ולדימיר קרמניק, אלכסיי שירוב וסרגיי קריאקין). האורחים ניצחו ב-21.5:10.5.
שחמט בהתכתבות

תחרויות ראשונות של שחמט בהתכתבות התחיל להתקיים החל מאמצע שנות ה-1970. ב-1976 הוקמה ועדה אחראית על משחקי השחמט בהתכתבות במסגרת פדרציית השחמט של אזרבייג'ן. 4 תחרויות התנהלו באזרבייג'ן (מנצחים: ל. וולושין 1975-1974;ס. ודובין 1978-1977; ו. צטוריאן 1981–1983 וס. סרבריאקוב 1984–1985. פ. אטיישב, תושב באקו, תפס את המקום הראשון בתחרות השנייה של ברית המועצות ובהתכתבות הוא היה לאלוף האולימפיאדה השלישית בחבר בקבוצת ברית המועצות. קבוצת אזרבייג'ן תפסה את המקום ה-11 מבין 13 קבוצות באליפות ברית המועצות (באליפות השישית - במקום 10–11 מבין 17, ובתחרות השביעית במקום השלישי בין 17 קבוצות).
הערות שוליים

↑  "31st Chess Olympiad: Moscow 1994". OlimpBase. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "33rd Chess Olympiad: Elista 1998". OlimpBase. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "34th Chess Olympiad: Istanbul 2000". OlimpBase. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  OlimpBase :: 35th Chess Olympiad, Bled 2002, Azerbaijan, www.olimpbase.org
↑  "36th Chess Olympiad: Calvia 2004". OlimpBase. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "37th Chess Olympiad: Turin 2006". OlimpBase. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "38th Chess Olympiad: Dresden 2008". OlimpBase. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "39th Chess Olympiad: Khanty-Mansiysk 2010". OlimpBase. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "40th Olympiad Istanbul 2012 Open tournament". Turkish Chess Federation. נבדק ב-9 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "41st Olympiad Tromse 2014 Open tournament". Chess24.com. נבדק ב-14 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "42nd Olympiad Baku 2016 Open". Chess-Results.com. נבדק ב-16 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
שאריות

ערך זה עוסק באוכל שנותר לאחר סיום ארוחה. אם התכוונתם למושגים מתמטיים, ראו .
שאריות מארוחת חג אמריקאית ביתית, נארזות לאחסון (משמאל למעלה בכיוון השעון: פשטידת אנצ'ילדה, מחית תפוחי אדמה, רוטב בשר, רוטב חמוציות, שעועית ירוקה ובשר הודו)
שאריות הם פריטי מזון אכילים שנותרו לאחר ארוחה מבלי שהוגשו לצלחות הסועדים (אלא נמצאים בכלי הגשה, בישול או אחסון) ועתידים לשמש בארוחה אחרת, שלעיתים מכונה "ארוחת שאריות". (חלקי מזון שאינם נחשבים אכילים, כגון עצמות או קליפות של ירקות ופירות אינם בגדר שאריות לעניין זה, אלא אשפה).
השימוש בשאריות תלוי במקום הארוחה המקורית ובמנהגי כל חברה.
מקור השאריות > ארוחות ביתיות

שאריות של ארוחה ביתית לרוב נארזות כדי להיאכל מאוחר יותר. מנהג זה מסתייע בעובדה שמדובר בסביבה פרטית ושאמצעי האחסון (כגון קופסאות אטומות, סירים) והקירור (מקרר, מקפיא) הם זמינים. חלק מהשאריות ניתן לאכול קרות - מוגשות ישירות מהמקרר, אחרות דורשות חימום מחדש בתנור מיקרוגל, על הכיריים או בתנור אפייה.
בארוחת חג המולד במדינות המערב ובארוחת חג ההודיה בארצות הברית מקובל להכין מלכתחילה כמויות מזון גדולות מהנדרש, על מנת לחלק שאריות למשתתפים. תרנגול הודו קר הוא מאכל טיפוסי לשאריות של ארוחת חג ההודיה ומשמש לכריכים, מרקים ופשטידות בימים שלאחר הסעודה.
בישראל מקובלות ארוחות חג גדולות, שפעמים רבות מותירות שאריות. מלבד אחסונן בבית בו התקיימה הארוחה, נהוג במשפחות רבות לחלקן בין המשתתפים. השאריות מחולקות לעיתים כיוון שהכמות גדולה מכדי לשמש משפחה אחת בטרם המזון יתקלקל ולעיתים משום שמלכתחילה הוכנה כמות נוספת שיועדה לחלוקה. ישנן משפחות בהן המנהג קיים כשגרה שבועית, כיוון שלאחר שהילדים בגרו ועזבו את הבית, עדיין ממשיכים לבשל כמויות מזון כפי שנהגו בעת היות הילדים סמוכים על שולחן הוריהם, ומחלקים את השאריות למשפחות הבנים והבנות הבוגרים.
מקור השאריות > ארוחות במסעדה

יש המבקשים לארוז עבורם שאריות שנותרו מארוחה במסעדה. בישראל מקובלת בקשה כזו במסעדות בכל הרמות, החל ממסעדות מזון מהיר וכלה במסעדות יוקרה.
בארצות הברית הכלי בו אורזים שאריות מארוחות במסעדה כונה בעבר "דוגי באג" (אנגלית: doggy bag, בקירוב מילולי: שקית לכלב), לשון נקייה המתייחסת לכך שהמזון נארז לכאורה עבור חיית המחמד של הסועד. גישה דומה לשאריות ממסעדה התקיימה בעבר גם בישראל ומשוקפת בהומורסקה של אפרים קישון "הגדת השניצלים הגדולים" (הכלולה בספרו "ספר משפחתי"), בה הוא נהנה משניצלים מופלאים במסעדה אך לא הצליח לסיימם. מחמת מבוכה לא הודה כי השאריות מיועדות לו, וביקש לארזן עבור "כלבו". בקשתו כה מפורטת ומשכנעת עד כי צוות המסעדה הנלהב לעזור מוסיף לשניצלים מיני שאריות נוספים שאינם ראויים למאכל אדם. כיום מקובל חברתית יותר מבעבר לבקש לארוז את שאריות הארוחה, ולכן המונח "דוגי באג" התיישן.
מקור השאריות > ארוחות טייק אוויי

פעמים רבות נותרות שאריות ממשלוחי מזון ומטייק אוויי. בארצות הברית מקובל מאוד בקרב סטודנטים להזמין משלוח פיצה ולאכול את שאריותיה למחרת, עד כדי כך שמשרד החקלאות האמריקאי מנחה את הסטודנטים בדבר הסיכונים הבריאותיים באכילת שאריות פיצה שלא קוררו כראוי.
מקור השאריות > רכישת שאריות

בישראל, במרכולים שונים המוכרים במעדניות גבינות ונקניקים בפריסה לפי בקשת הלקוח, שומרים את שאריות גלילי המוצרים ומוכרים אותן במעורב לפי משקל, במחיר נמוך ממחירם של המוצרים המקוריים.
מאכלים מבוססי שאריות

לעיתים משתמשים בשאריות להכנת מאכל חדש, כך למשל המאכל האנגלי "בַּאבֵּל אֵנְד סְקְוִויק" (Bubble and squeak) הוא לביבה העשויה משאריות ירקות מבושלים ולעיתים גם בשר, שנותרו מארוחת נזיד.
מאכלים מבוססי שאריות קיימים בכל העולם, והיו נפוצים עוד יותר בעבר, כאשר אמצעי אחסון וקירור היו טובים פחות או לא היו בנמצא. תבשילי שאריות רבים מתבססים על צירים ונוזלי בישול, הממצים את הערכים התזונתיים של מרכיביהם, לרבות מרכיבים בלתי אכילים כמו עצמות, ומשמשים בסיס מצוין להוספת פיסות של שאריות שהן קטנות מכדי להוות ארוחה בפני עצמן. גם פשטידות, נזידים, פאייה, פיצה, תבשילי אורז (כמו אורז מטוגן) ואטריות עשויים לשמש כבסיס להוספת שאריות, וייתכן שחלקם אף נוצרו במקורם כאמצעי לניצול שאריות.
שאריות בתרבויות שונות

ישנן תרבויות בהן אורח המותיר מעט מזון בצלחתו מסמל בכך שביעות רצון מהארוחה (בחלק מהמקרים מכיוון שקודם לכך הוא נענה להצעת תוספת); בתרבויות אחרות מעשה כזה יחשב כגסות (בין השאר, אצל ה"אמא היהודייה" הסטריאוטיפית). ישנן תרבויות בהן מותירים מזון כגודל נגיסה כנסך. בכל המקרים הללו המזון הנותר אינו בגדר שאריות, שכן לא יאכל מאוחר יותר.
באולמות אירועים רבים בישראל נהוג לתת לבעלי השמחה כמה מנות של שאריות מארוחת המסיבה ולחלק את הנותר כתרומה לנזקקים.
שאריות בתרבויות שונות > שאריות ביהדות

בחלק מהחצרות החסידיות מקובל בטיש, שהשאריות (המכונות "שִירַיִם") של הלחם שעליו מברך האדמו"ר ושאר מאכלים מהם אכל, נחשבים כבעלי סגולה. כדי לאפשר לחסידים רבים להשתתף במנהג זה מוגש לרבי מאכל גדול במיוחד (למשל קוגל גדול), שהרבי טועם ממנו והשאר מחולק לחסידים. בדומה לכך, בחתונות דתיות קיים מנהג לשתות לשם סגולה מעט מכוס החתן והכלה או לאכול מחלת החתונה, הגדולה מהרגיל.
השלכות בריאותיות

משרד הבריאות ממליץ כי מזון שבושל או חומם לא ישהה יותר משעה מחוץ למקרר. בפועל, שאריות מארוחות רבות, בעיקר ארוחות חגיגיות שמטבען הן ממושכות, מבוססות על מאכלים שנמצאו מחוץ למקרר זמן ארוך יותר וצברו חיידקים. נסיעה של אורחים עם המאכלים היא משך זמן נוסף בו הם ללא קירור.
על פי המלצת משרד הבריאות ניתן לצרוך בשר מבושל שאוחסן במקרר עד 5 ימים, אך אורחים שקיבלו שאריות לא תמיד יודעים כמה זמן עבר מאז בושל המזון, והם עלולים לאחסן ולצרוך אותו בתקופה העולה על משך הזמן המומלץ. תבשילים שונים וסלטים (למשל כבד קצוץ, סלטים המכילים מיונז או ביצים) עלולים להיות בעלי חיי מדף קצרים יותר.
שאריות עוברות פעמים רבות חימום חוזר, שפוגע בערכו התזונתי של המזון.
ארוחות מנגל מניבות פעמים רבות עודפים מהבשר שנצלה. כאשר המנגל נערך כפיקניק בחיק הטבע ולא בחצר או מרפסת בית, לרוב אין אפשרות לקרר את המזון שנותר לאחר צלייתו. לעיתים המזון אף שוהה גלוי למפגעים שונים כגון חום השמש וזבובים. משרד הבריאות ממליץ לא לצרוך מחדש בשר, עופות ודגים שנותרו לאחר הצלייה, אולם רבים נוהגים לארוז שאריות כאלו ולקחתן הביתה.
תרומת שאריות מזון

חוק עידוד תרומות מזון, שנחקק בשנת 2018 בא לעודד תרומה של שאריות מזון, וקובע שמי שתורם מזון לארגוני חלוקת מזון, לא יישא באחריות אזרחית או פלילית לנזק שנגרם עקב תרומת המזון.
ראו גם

פריגניזם
אובדן מזון
בטיחות מזון
הערות שוליים

↑  doggy bag במילון מרים-ובסטר
↑  Student diet 101, באתר CNN
↑  Food Safety Tips for College Students, באתר United States Department of Agriculture
↑  Food Timeline history notes: ambrosia to corn bread, באתר "The Food Timeline"
↑  Food Timeline: Asian-American cuisine, באתר "The Food Timeline"
↑  12 צעדים לשמירה על מזון בטוח, באתר משרד הבריאות
↑  אחסון מזון בקירור, באתר משרד הבריאות
↑  המלצה לשמירה על מזון בטוח ליוצאים לפיקניק, באתר משרד הבריאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560341205171  BnF: cb119421980 (data)  GND: 4574021-5  LCCN: sh85032043  SUDOC: 027364240 
פאייה מבוססת שאריות: צ'וריסו, נזיד עוף, אורז, שעועית ירוקה. כוללת גם סופריטו שהוכן עבורה.
שילינג סומלי

| --- | --- |

500 שילינג סומלי
 משתמשים:  סומליה סומליה
 סמל:  Sh.So.
 ISO 4217:  SOS 
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  20 שילינג סומלי 50 שילינג סומלי 100 שילינג סומלי 200 שילינג סומלי 500 שילינג סומלי 1,000 שילינג סומלי 5,000 שילינג סומלי
 מטבעות בשימוש:  סנט סומלי 10 סנט סומלי
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של סומליה 
 → שילינג מזרח-אפריקאי 
 
שילינג סומלי (בסומלית: Shilin; בערבית: شلن; באיטלקית: scellino; סימון: Sh.So) הוא המטבע הלאומי של סומליה, המשמש שם מאז 1921. המטבע מסומן כ"שילינג" כהשפעה של השלטון הבריטי בסומליה במאה ה-20. המטבע מחולק ל-100 סנט (בסומלית: Senti; בערבית: سنت).
היסטוריה

בסוף שנות האלפיים, ממשלת המעבר החדשה של סומליה שהוקמה מחדש החייתה את הבנק המרכזי של סומליה (אנ'). עד אותו הזמן המטבע שהיה בשימוש במדינה התחלף כל הזמן, ורוב הזמן היה בשימוש הדולר האמריקאי. בגלל חוסר אמון ציבורי בכלכלה הסומלית, ומחשש לאינפלציה, המטבע הנפוץ ביותר בסומליה כיום הוא הדולר האמריקאי, ורק אחריו השילינג הסומלי. השילינג הסומלי היה נתון לאינפלציה מתמשכת, בגלל ההנפקה הגדולה שלו וריבוי ההדפסה של המטבע. הבנק המרכזי החדש של סומליה מצפה כי האינפלציה תסתיים ברגע שהבנק המרכזי יקבל שליטה מלאה על המדיניות המוניטרית בשוק ויחליף את הדולר האמריקאי לצמיתות. בעשור השני של המאה ה-21, שילוב של השקעות מהמגזר הפרטי וזרימת כסף ממשקיעים ובעלי מניות בחו"ל גרם לעלייה ניכרת בערכו של השילינג הסומלי, כאשר בחודש מרץ 2014 התחזק המטבע בכמעט 60% מול הדולר האמריקאי.
שערי חליפין היסטוריים

1991 - 2000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
1993 - 5000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2006 - 13,400 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2006 - 14,406 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2007 - 15,000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2008 - 25,000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2008 - 35,000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2009 - 28,250 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2010 - 33,300 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2011 - 27,000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2012 - 19,000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2013 - 15,000 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2014 - 1,001 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי.
2014 - 725 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
2015 - 697.5 שילינג סומלי / 1 דולר אמריקאי
הערות שוליים

1 2  MONETARY POLICY, web.archive.org, ‏2009-01-25
↑  https://www.un.org/Depts/treasury/index.html
↑  http://africa.reuters.com/business/news/usnBAN946551.html
↑  the new tsunami in somalia inflation
↑  $File full report.pdf
1 2  EXCHANGE RATES, web.archive.org, ‏2010-03-08
↑  media.wix.com.pdf
↑  http://www.centralbank.so/ (ארכיון)
↑  Subscribe to read | Financial Times, www.ft.com
↑  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
↑  http://www.centralbank.gov.so/board.html (ארכיון)
מטבע של 10 סנט סומלי
שאלתיאל בן חזקיה

מר שאלתיאל בן חזקיה היה בנו הבכור של ראש הגולה וראש ישיבת פומבדיתא, חזקיה בן דוד. על פי מסמך קניה משנת ד'תתכ"ב (1061) נמצא כי כיהן זמן קצר כראש גולה, מפני שהוא מוזכר בו בתארם של ראשי הגולה "מר". הוא נחשב לאבי משפחת שאלתיאל-חן.
קורות חייו

נולד לחזקיה בן דוד, ראש הגולה וראש ישיבת פומבדיתא, בראשית המאה ה-11. שני אחיו היו יוסף אורובד (סבו של רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני) ודוד בן חזקיה.
בד'תתי"ח (1058) נהרג אביו בידי הח'ליפה אל קאא'ם הראשון בעקבות הלשנה. בעקבות כך נסגרו ישיבות סורא ופומבדיתא, ומשרת ראש הגולה הופסקה לכמה שנים.
שאלתיאל הספיק קודם לכן להעביר חלק מרכושו לספרד, ואחרי הרצח הוא נמלט עם שני אחיו לגרנדה שבספרד, אל ביתו של רבי יהוסף הנגיד, שאביו, שמואל הנגיד, היה ידידו של אביהם. בד'תשכ"ו (1066) התרחשו פרעות גרנדה, במהלכן נרצח מארחם יהוסף הנגיד, והם נאלצו לברוח מספרד. כפי הידוע, לאחר שנים שבו לבבל, ובן אחיו, חזקיה בן דוד השני, קיבל עליו את תפקיד ראש הגולה.
לאחר שנים, נמצא מסמך מיום שישי, י' בחשוון ד'תתכ"ב (1061), ראשיתו בספרדית (ערבית באותיות לטיניות) וסופו בעברית. המסמך מתעד החלפת קרקעות בברצלונה, של דון מיר גודלדו ואשתו, עם "דרורה בת מר שאלתיאל". על פי תשובת רב שרירא גאון לרבי יעקב מקירואן, שתואר "מר" מתייחס לראשי גלויות שבבבל, נמצא כי כיהן זמן קצר כראש גולה קודם אחיינו.
צאצאו בדור עשירי בספרד, היה רבי שאלתיאל חן.
לקריאה נוספת

שאלתיאל - מסע של משפחה אחת לאורך ההיסטוריה, ד"ר משה שאלתיאל.
ספר הקבלה, רבי אברהם אבן דאוד, עמ' 44 - 45.
אבני חן, פרק ב'. אליעזר ליין ושניאור זלמן ברגר, הוצאת ספרים קה"ת, ה'תשע"ה.
שלום (בן יחזקאל)

ערך זה עוסק בחוקר תלמוד וספרות רבנית. אם התכוונתם לנכדו, פרופסור לתלמוד ולמשפט עברי באוניברסיטת בר-אילן, ראו .
| --- | --- |

שלום (בן יחזקאל) אלבק
 לידה:  30 בינואר 1858 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1920 (בגיל 62) ברסלאו, רפובליקת ויימאר 
 
שלום (בן יחזקאל) אַלְבֶּק (30 בינואר 1858 – 8 באוגוסט 1920) היה חוקר תלמוד וספרות רבנית.
חייו ופועלו

שלום אלבק נולד ב-30 בינואר 1858 (ט"ו בשבט תרי"ח) בוורשה שבפולין. בהספד שחיבר עליו 'רב צעיר' (חיים טשרנוביץ) נכתב כי אלבק היה "למדן-תורני בנוסח פולין ורוסיה ומבקר חרוץ ומשכיל בנוסח אשכנז – ואיחד בקרבו את המערב והמזרח; על פי חינוכו ועל פי ידיעותיו בתורה היה צריך להיות רב מאחד הרבנים במזרח [ואכן היה רב בישיבה באודסה למשך זמן קצר], ועל-פי דרך הגיונו ושיטת ביקורתו החריפה והחופשית היה ראוי להיות מלומד וחוקר בני-חכמי המערב".
אלבק נפטר בעיר ברסלאו (ורוצלב, פולין) ב-8 באוגוסט 1920 (כ"ד באב תר"פ).
מחקריו

אלבק חיבר את הלקסיקון הביוגרפי על תנאים ואמוראים, שממנו ראה אור קובץ אחד: "משפחות סופרים" (עד הערך 'אבדימי') (1930).
עוד עסק במחקר ביקורתי ומקיף בכתביו של ר' יהודה בן ברזילי מברצלונה (מגדולי החכמים בספרד בסוף המאה הי"א וראשית המאה הי"ב), ואת תוצאות חקירתו הדפיס כמאמר בשם "מחוקקי יהודה", בספר היובל לחוקר התלמוד ישראל לוי, "תפארת ישראל" (תרע"א). במאמר פולמוסי זה הציג את מסקנותיו מבדיקת כתבי ר' יהודה בן ברזילי והראה כי ספר האשכול בנוסח הנדפס שבהוצאת הרב אוירבך (1861) אינו אותנטי. הוא האשים את המוציא לאור בזיוף, ולאחר שנמצאו מתנגדים לדעתו פרסם את הקונטרס "כופר האשכול" (תרע"א) ובו ראיות נוספות ומפורטות לטענותיו.
בעקבות הפולמוס שהתפתח סביב סוגיה זו החל שלום אלבק בהכנת מהדורה מתוקנת ל"ספר האשכול" הנסמכת על כתבי יד שהיו נאמנים עליו, מתוך הנחה כי חיבור זה הוא למעשה קיצור של ספר העתים שחיבר החכם הספרדי יהודה בן ברזילי מברצלונה. מהדורה זו לא נדפסה בחייו והיא נשלמה על ידי בנו, חנוך אלבק.
בתקופה זו ההדיר אלבק גם את חיבורו של ר' אליעזר ב"ר נתן (ראב"ן, 1170-1090), "אבן העזר" עם מבוא ופירוש (1910).
סמוך למלחמת העולם הראשונה גמר בדעתו להוציא מהדורה מדעית לתלמוד הבבלי שתהייה מבוססת על דפוסים ראשונים וכתבי יד. התוכנית למהדורה הושלמה וראתה אור כחוברת לדוגמה (על מסכת ברכות) (1913).
משפחתו

שלום אלבק היה נשוי לרחל בת אלכסנדר ברודט. בנו היה חוקר המשנה והתלמוד פרופ' חנוך אלבק, איש האוניברסיטה העברית בירושלים. ונכדו היה חוקר התלמוד והמשפט העברי שלום (בן חנוך) אלבק, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן.
ספריו

משפחות סופרים: הוא אוצר שמות התנאים והאמוראים אשר נמצא זכרם בספרי חכמינו עם קורות ימי חייהם, דרכיהם ומעשיהם בקדש כפי הנמצא בתלמוד בבלי, ובירושלמי ובתוספתא ובמכילתא ובמסכתות קטנות, ובמדרשים ובספר הזוהר, ובילקוט, ובספרי תשובות הגאונים, ערוך ומסודר על פי סדר א"ב באורים והערות מאת שלום במו"ה יחזקאל אלבעק, ווארשא: דפוס שולדבערג ושותפו, תרס"ג.
כופר האשכול: להוכיח הזיופים בספר האשכול שהוציא הרב"ץ אויערבך ונגד ס' צדקת הצדיק, ורשה: דפוס הצפירה, תרע"א.
ר' אליעזר ב"ר נתן (הראב"ן), אבן העזר: טעמים למנהגי הפוסקים הראשונים וחדושים בהלכות איסור והיתר, עם מבוא והערות 'אבני השוהם' מאת שלום אלבק, ורשה: תרס"ה.
תלמוד בבלי (מודעה), על פי דפוס ויניציא מבית דניאל בומבירגו בשנות ר"פ-רפ"ג עם חילופי נוסחאות של כתבי-יד שונים, מראי מקומות ופירוש מדעי חדש, ורשה: חברת שוחרי תורה, תרע"ג.
לקריאה נוספת

רב צעיר (חיים טשרנוביץ), "ר' שלום אלבק", התקופה, כרך ח', עמ' 494-491.
אברהם מאיר הברמן, "אב ובנו: א. שלום אלבעק ב. חנוך אלבעק", אנשי ספר ואנשי מעשה: סופרים, חוקרים, ביבליוגרפים, מדפיסים ומוכרי ספרים, ירושלים: ראובן מס, תשל"ד, עמ' 133-128.
Baruch Krupnik, "Albeck Shalom", Encyclopedia Judaica: Das Judentum in Geschichte und Gegenwart, Band II, Berlin: Eshkol, 1928, s. 117.
Moshe David Herr, "Albeck Family of Scholars", Encyclopaedia Judaica, Jerusalem: Macmillan, 1971, pp. 527-529.
הערות שוליים

↑  רב צעיר, התקופה, כרך ח', עמ' 494-491.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313266105171  GND: 13991238X  ISNI: 0000 0000 6697 0342  LCCN: no99060255  NTA: 315189169  VIAF: 75953881   WorldCat (עם VIAF): 75953881 
כופר האשכול
תלמוד בבלי (מודעה)
שלמה לאופר

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1940 לבוב, ברה"מ 
 פטירה:  30 בדצמבר 2023 (בגיל 83)
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שלמה לאופר (נולד ב-13 במרץ 1940 בלבוב, ברית המועצות) הוא משורר, סופר ועורך שירה ישראלי.
ביוגרפיה

עלה ארצה בהיותו כבן שמונה. שיריו התפרסמו לראשונה בהיותו כבן 17 במוסף הספרות "משא" של העיתון "על המשמר" בעריכתו של אהרן מגד, בהמלצתו של נתן אלתרמן.
בשנת 1964 פרסם לאופר את ספר שיריו הראשון, "הערב יבוא אורח".
מאז פרסם לאופר משיריו בכמעט כל מוספי הספרות של העיתונים והביטאונים הספרותיים באותם ימים, אך רוב שיריו התפרסמו באותה עת בכתב-העת "קשת" בעריכתו של אהרן אמיר.
בשנת 1992, לאחר שהוציא לאור מספר ספרי שירה, חל משבר בכתיבתו של לאופר והוא חדל לכתוב שירה. בשנה זו פרסם ספר פרוזה ראשון: "הראשידה - אגדה מודרנית" בהוצאת ירון גולן.
כעבור מספר שנים חזר לאופר לכתוב שירה, שכינס בספרו "יופיו של קוזימודו" (הוצאת כרמל, 2000). בעקבות הוצאת הספר הוזמן לאופר להשתתף ב"פסטיבל מטולה לשירה". הספר "יופיו של קוזימודו" נתפס כנקודת מפנה בפואטיקה של לאופר, כפי שכתב פרופ' יואב רינון ברשימה שפורסמה במוסף "הארץ".
בשנת 2000 החל לאופר בעריכת כתב העת לשירה "כרמל", הממשיך להתפרסם עד היום ושכבש לו מקום מרכזי ברשימת כתבי העת לשירה בארץ.
בשנת 2011 פורסם מבחר גדול משיריו של לאופר בהוצאת "קשב" של רפי וייכרט בשם "חלומות סגורים" שזכה לסיקור נרחב. בשנת 2013 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספר פרוזה בשם "כפר הטווסים" הכולל שתי נובלות. הספר יצא בסדרת "הכבשה השחורה" בעריכת פרופ' חנן חבר, ועליו כתב דרור בורשטיין רשימה במוסף לספרות של "הארץ".
שלמה לאופר עבד במשך למעלה מ-30 שנה במדור הספרות של קול ישראל, שניהל הסופר והעורך שמואל הופרט. לאופר ממשיך כיום לכתוב ספרי פרוזה ושירה כאחד, וכן ממשיך בעריכת כתב העת "כרמל".
שלמה לאופר מתגורר בירושלים ולו בן מאומץ אחד, אשר אומץ טרום לידתו (אביו הביולוגי של בנו התכחש לו לאורך השנים).
ספריו

הערב יבוא אורח - שירים (תל אביב: שלמה לאופר, 1964)
קולות בצבעי מים - שירים (תל אביב: עקד, 1967)
הצהוב חודר לירוק - שירים (ירושלים: שי, 1973)
עלווה ואפר - שירים (ירושלים: נתנאל, 1984)
הראשידה: אגדה מודרנית (תל אביב: ירון גולן, 1992)
יופיו של קוזימודו - שירים (ירושלים: כרמל, 2000)
מדגסקר - שירים (ירושלים: כרמל, 2008)
חלומות סגורים - מבחר שירים 1961–2011 (תל אביב: קשב לשירה, 2011)
כפר הטווסים - פרוזה (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2013)
צ'כוב; שירים - שירה (ירושלים: כרמל, 2018)
הערות שוליים

↑  שלמה לאופר בלקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  יואב רינון, "המשורר והמיאוס", הארץ, תרבות וספרות, 8 בספטמבר 2000, עמ' 14
↑  "הנה הוא כאן – המשורר הגדול הבא": דוד אדלר על שלמה לאופר
↑   דרור בורשטיין, וירטואוזיות החידלון של הגיבור, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306832405171  BnF: cb15519471q (data)  ISNI: 0000 0000 6661 8429  LCCN: nr92001351  SUDOC: 175905266  VIAF: 36777403   WorldCat (עם VIAF): 36777403
שיער שטני

שחקנית טניס עם צמה שטנית
שיער שָׁטֶנִי (בצרפתית: Châtain, לפעמים נקרא בעברית גם ערמוני) הוא שיער שצבע מרקמו הבסיסי הוא חום שנוטה לגוון זהוב או בלונד כהה עמום יחסית. בשיער השטני עשוי להופיע גוון ג'ינג'י עדין או חום בהיר בגוון חיטה ויש המכנים אותו "שיער שמש" בשל היותו מוזהב.
השיער השטני מאופיין ברמה גבוהה של הפיגמנט אומלנין, המעניק גוון חום, וברמה נמוכה של הפיגמנט פאומלנין, המעניק גוון אדמוני. השיער השטני נפוץ בעיקר באירופה ונדיר יחסית בשאר העולם. בעלי שיער שטני הם לרוב בהירי עור, ולעיתים גם מנומשים.
מקור השם

מקור השם בעברית הוא מהמילה בצרפתית לאגוזי ערמונים "Châtaignes" (הגייה: שָׁטֶיין), אגוזים בצבע חום עם מעט חום-בהיר. נדירה יותר היא המילה ערמוני לתיאור צבע השיער.
גלריה

שיער שטני כהה בציור של ז'אן-בטיסט גרז, 1759
שיער שטני כהה בציור של גווידו רני, המאה ה-17
שיער שטני עם מעט בלונד, ראשית המאה ה-16
שיער שטני בהיר בציור של מארי סטילמן, 1891
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפות סאמיות

.
| --- | --- |
 תפוצה גאוגרפית:  פינלנד, נורווגיה, שוודיה, ורוסיה
 סיווג שפה:  שפות אורליותשפות סאמיות
 
השפות הסאמיות (בסאמית: Sámegielat) הן קבוצת השפות האוראליות המדוברות על ידי הסאמים באזורים הצפוניים של פינלנד, נורווגיה ושוודיה וכן במערב מורמנסק. לעיתים קרובות השפות הסאמיות נחשבות בטעות לשפה אחת (סאמית או לאפית), אך למעשה מדובר בשפות שונות ודוברי השפות הסאמיות השונות מתקשים להבין אחד את השני. לסאמית מעמד של שפת מיעוטים בפינלנד, שוודיה ונורווגיה.
שלום קיטל

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1947 (בן 76) פולין פולין
 תאריך עלייה:  1950
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון חוגים 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 מעסיק:  רשות השידור 
 
קיטל (שני משמאל) במהלך פגישת שר הביטחון אהוד ברק עם מזכיר ההגנה האמריקאי רוברט גייטס
שלום קִיטָל (נולד ב-22 בדצמבר 1947) הוא עיתונאי ישראלי, הגיש את "יומן השבוע" בכאן ב. קודם לכן, כיהן כמנכ"ל ועורך ראשי בחברת החדשות של ערוץ 2 בשנים 1995–2006.
ביוגרפיה

קיטל נולד בפולין ועלה לישראל עם משפחתו בהיותו בן שנתיים וחצי. גדל בקריית אתא, והתחנך בבית הספר התיכון חוגים בחיפה. החל את דרכו בעולם העיתונות ב-1970 ככתב ועורך ב"קול ישראל" ובין שידוריו הזכורים היה טקס הגעת נשיא מצרים, אנואר סאדאת ב-1977.
ב-1993, לאחר שעבד 23 שנה בקול ישראל בתפקידים שונים, הצטרף לצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2, וב-1995 לאחר פרישתו של מנכ"ל החברה הראשון, אילון שליו מונה למנכ"ל ולעורך הראשי של החברה. ב-1 במאי 2007 פרש מתפקידו.
קיטל היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
בנובמבר 2007 קיבל פרס על מפעל חיים בכנס אילת לעיתונות מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב.
ב-2008 התמודד במכרז הרדיו האזורי מטעם קבוצה בראשות המרכז הבינתחומי הרצליה.
בנובמבר 2008 מונה כיועץ ועמד בראש הקמפיין של אהוד ברק ומפלגת העבודה בבחירות לכנסת השמונה עשרה. לאחר הבחירות שימש כיועץ מיוחד לשר הביטחון ברק. בנובמבר 2009 פרש מתפקידו. במהלך 2012 מונה ליועץ אסטרטגי של מפלגת העבודה בראשות שלי יחימוביץ'.
במהלך 2016 הגיש במשך 3 חודשים את התוכנית הכל דיבורים ברשת ב של קול ישראל במקומה של עדי מאירי, בהגשה זוגית עם בני טיטלבוים.
לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי ב-18 במאי 2017, החל להגיש תוכנית שבועית בכאן ב' יחד עם דורון צברי ומינואר 2018 עם מרדכי גילת, ובנוסף הגיש את "יומן השבוע".
קיטל נמנה עם מנהלי עמותת ידיד לחינוך העוסקת בהפעלת גמלאים בהתנדבות במערכת החינוך. הוא חבר ב"ועדת השלושה" - ועדה לבירור תקריות בין הצנזורה הצבאית לאמצעי התקשורת.