stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון גריי (פילוסוף)
ספריו

Mill on liberty : a defence. 1983.
Conceptions of Liberty in Political Philosophy (ed. with Zbigniew Pelczynski) (1984)
Hayek on Liberty (1984)
Liberalism (1986). ISBN 0-8166-1521-7.
Liberalisms: Essays in Political Philosophy (1989). ISBN 0-415-00744-5.
J.S. Mill, "On Liberty": In Focus (ed. with G.W. Smith) (1991). ISBN 0-415-01001-2.
Beyond the New Right: Markets, Government and the Common Environment (1993). ISBN 0-415-09297-3.
Postliberalism: Studies in Political Thought (1993). ISBN 0-415-13553-2.
Enlightenment's Wake: Politics and Culture at the Close of the Modern Age (1995). ISBN 0-415-16335-8.
Isaiah Berlin: An Interpretation of His Thought (Fontana Modern Masters, 1995).
Liberalism (2nd ed.) (1995). ISBN 0-8166-2801-7.
After Social Democracy: Politics, Capitalism and the Common Life (1996)
Mill on Liberty: A Defence (2nd ed.) (1996)
Endgames: Questions in Late Modern Political Thought (1997). ISBN 0-7456-1882-0.
Hayek on Liberty (3rd ed.) (1998)
False Dawn: The Delusions of Global Capitalism (1998, revised edition 2009). ISBN 1-56584-592-7.
Voltaire (1998). ISBN 0-415-92394-8.
Two Faces of Liberalism (2000). ISBN 1-56584-589-7.
Straw Dogs: Thoughts on Humans and Other Animals (2002). ISBN 1-86207-512-3.
Al Qaeda and What it Means to be Modern (2003). ISBN 1-56584-805-5.
Heresies: Against Progress and Other Illusions (2004). ISBN 1-86207-718-5.
Black Mass: Apocalyptic Religion and the Death of Utopia (2007). ISBN 0-7139-9915-2.
Gray's Anatomy: Selected Writings (2009). ISBN 978-0-385-66788-3
The Immortalization Commission: Science and the Strange Quest to Cheat Death (2011). ISBN 978-1-84614-219-2
The Silence of Animals: On Progress and Other Modern Myths (2013). ISBN 0374229171
The Soul of the Marionette: A Short Inquiry into Human Freedom (2015). ISBN 9781846144493
Seven Types of Atheism (2018). ISBN 0241199417
Feline Philosophy: Cats and the Meaning of Life (2020). ISBN 9780241351147
"The crisis is a turning point in history". Cover Story. New Statesman. 149 (5514): 24–28. 23 באפריל 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
The New Leviathans: Thoughts After Liberalism (2023). ISBN 978-0374609733
ספריו > ספריו בעברית

ספר על וולטר בסדרת הפילוסופים הגדולים, עורך המהדורה העברית: יהודה מלצר. הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2001
הערות שוליים

↑  Terry Eagleton, Seven Types of Atheism by John Gray review – is every atheist an inverted believer?, הגרדיאן, ‏3 במרץ 2018
↑  John Gray, Straw Dogs: Thoughts on Humans and Other Animals, (Granta Books 2002), p. 12. ISBN 1-86207-512-3
↑  Cherniss, Joshua; Hardy, Henry. "Isaiah Berlin".  In Zalta, Edward N. (ed.). The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Summer 2007 ed.). נבדק ב-4 ביולי 2007. {{cite book}}:  (עזרה) §4. Ethical Thought and Value Pluralism
↑  Colls, Robert (10 בינואר 2003). "Ethics Man: John Gray's New Moral World". The Political Quarterly. 69: 59–71. doi:10.1111/1467-923X.00137. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  False Dawn: The Delusions of Global Capitalism
↑  Gray, John. Liberalism. Minneapolis: University of Minnesota Press, 1995. ISBN 0-8166-2801-7, p. xii.
↑  Straw Dogs: Thoughts on Humans and Other Animals
↑  "Election 2015: Your complete guide to predictions about Scotland and the SNP". www.newstatesman.com.</"Going nowhere: Laurie Taylor interviews John Gray". Newhumanist.org.uk. 31 במאי 2007. נבדק ב-9 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Gray: Post-American Age". 032c. נבדק ב-11 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The darkness within. John Gray on why the left is in flight from "human nature". John Gray. Published in New Statesman 16 September 2002
↑   טום צ’טפילד, aeon magazine, אני מקליד משמע אני קיים, באתר הארץ, 7 ביוני 2013
1 2  גארי גוטינג, ניו יורק טיימס, האם זה משנה אם אלוהים קיים?, באתר הארץ, 1 באפריל 2012
↑   עפרי אילני, האם העידן הליברלי מגיע לקיצו?, באתר הארץ, 20 בפברואר 2024
↑  חנוך בן-ימי, פילוסופים גדולים, ואחרים, באתר הארץ, 19 במרץ 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262067405171  PLWABN: 9810567335105606  BNE: XX878270  BnF: cb121837765 (data)  CANTIC: a1225695x  CiNii: DA00223446  GND: 121409678  ISNI: 0000 0001 1454 7312  LCCN: n82105723  LNB: 000021948  NDL: 00441557  NKC: skuk0002744  NLA: 36515146  NLG: 80288  NLK: KAC201007424  NSK: 000151891  NTA: 069597219  SELIBR: 222109  SUDOC: 030420814  Trove: 1266413  VIAF: 108180206   WorldCat (עם VIAF): 108180206
ברייתא דרבי עקיבא

ברייתא דרבי עקיבא, היא משנה חיצונית שנאמרה על ידי רבי עקיבא, ומופיעה בספר היכלות, המיוחס לרבי ישמעאל כהן גדול. הברייתא מצוטטת בסידורו של רב עמרם גאון, והאחרונים פסקו כי מי שמתפלל יחיד (לא במניין) יכול לומר את לשון הברייתא, כדי לצאת חובת אמירת ברכו.
הסבר הברייתא

ספר היכלות מתאר את מעשה עלייתם של רבי עקיבא ורבי ישמעאל, להיכלות העליונים.
באשר לרבי עקיבא, ניתן לקשור מעשה זה עם סיפור הארבעה שנכנסו לפרדס. הפרדס מקביל לאותם היכלות העליונים, שרבי עקיבא עלה אליהם בשלום, ושב משם בשלום. הכניסה לפרדס, או העלייה אל ההיכלות העליונים היא התעלות רוחנית כה גבוהה, הנעשית בשבעה שלבים. כל שלב הוא אנרגטי יותר מקודמו, וכל אחד מסמל היכל גבוה מקודמו. בהיכל העליון, אליו הגיע רבי עקיבא, נמצא כיסא הכבוד. בניגוד לרבי עקיבא, יתר שלושת החכמים שניסו לצלוח את המסע, נכשלו. האחד מת, השני התפקר, והשלישי נטרפה עליו דעתו.
רבי עקיבא שצלח את המסע, ושב בשלום מתאר את חוויותיו  מההיכל העליון.
הסבר הברייתא > תפילת שחרית

למעשה מתאר רבי עקיבא, מהלך של תפילת שחרית, המתנהלת בשמיים, בדיוק כפי שאנו נוהגים כאן על הארץ.
המלאך, בתפקיד שליח הציבור, עומד באמצע הרקיע וקורא את סדר התפילה, עד שמגיע ל"ברכו", וכל גדודי מעלה, (שהם קהל המתפללים), חוזרים אחריו על מילות התפילה. כאשר הם מגיעים ל"ברכו", מפנה המלאך את הבמה, ואת מקומו תופסת חיה אחת.
מוזיקה

מילות הברייתא הולחנו על ידי המוזיקאי ארז יחיאל, והשיר מבוצע על ידי הזמר יובל טייב.
ברייתא דרבי עקיבא - שיר
הערות שוליים

↑  רבי ישמעאל כהן גדול, היכלות, מהדורת לבוב, ה'תר"י, פרק כ"ט, בתוספות, באתר היברובוקס
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"ד, עמוד ב'
גזלוספירה

| גזלוספירה |
| --- | --- |
 גולגולת של הגזלוספירה
תקופה
פליוקן-פליסטוקן 3.2–1.8 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
סוג:: גזלוספירה
מינים
 Gazellospira torticornis  Gazellospira gromovae
שם מדעי
 Gazellospira

גזלוספירה (שם מדעי: Gazellospira) הוא סוג נכחד של אנטילופה ממשפחת הפריים, אשר הייתה קרובה למיני הצבאיים המודרניים. היא חיה בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באירופה ואסיה שלפני 3.2 עד 1.8 מיליון שנה. המאובנים שלה הוגדרו ב-1939 ותוארו בה 2 מינים: Gazellospira gromovae ו-Gazellospira torticornis שבמקור השתייך לסוג צבי (Gazella). המאובנים התגלו בצרפת, גרמניה, יוון, ספרד, הונגריה, רוסיה, טורקיה ובטג'יקיסטן.
מאפיינים

לגזלוספירה היו קרניים גבוהות ומסולסלות המרוחקות אחת מהשנייה והיא הייתה קרובתה של האנטילופה ההודית המודרנית מהודו ושל האנטילופה הנכחדת Antilospira שחיה בפליוקן. היא הגיעה לאורך 1.8 מטר, לגובה 1.3 מטר ולמשקל 120 ק"ג בממוצע. השיניים הטוחנות היו מעט גבוהות ובעלות כתרים גבוהים והמלתעות היו קטנות יותר. לאנטילופה היו שרירי רגליים חזקים והיא הייתה אצנית בדומה לקרובתה החיה.
היא התקיימה באזורים הנוחים יחסית באירופה של הפליסטוקן וחיה במישורים וגדות היערות בעדרים שעזרו לה להתגונן מטורפיה כמו השנחרבים, כלביים וצבועיים וכן מאדם הקדמון שאולי תרם להכחדתה.
בנדיגו

| --- | --- |

מרכז העיר
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ויקטוריה (אוסטרליה) ויקטוריה
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1851
 שטח:  146 קמ"ר
 גובה:  225 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  103,034 (21 באוגוסט 2021)
  ‑ במטרופולין:  100,000
  ‑ צפיפות:  567.1 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  36°45′00″S 144°16′00″E﻿ / ﻿36.75°S 144.26666666667°E﻿ / -36.75; 144.26666666667 
 אזור זמן:  UTC +10
 https://www.bendigo.vic.gov.au/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןבנדיגו(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןבנדיגו(למפת ויקטוריה רגילה) מלבורן ג'ילונג בלאראט מילדורה שפרטון וורנמבול טרארלגון ניו סאות' ויילס א ו ה ד ר ו מ י ת  הבירה מצר בסבנדיגו(למפת ויקטוריה מוגדלת) מלבורן ג'ילונג בלאראט מילדורה שפרטון וורנמבול טרארלגון ניו סאות' ויילס א ו ה ד ר ו מ י ת  הבירה מצר בסבנדיגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בנדיגו (באנגלית: Bendigo) היא עיר במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק של 150 ק"מ מצפון-מזרח לבירת המדינה מלבורן. אוכלוסיית העיר מנתה 82,794 תושבים במפקד 2011 והיא העיר הרביעית בגודלה בוויקטוריה וכן העיר הרביעית בגודלה באוסטרליה שאינה שוכנת על חוף ים. העיר היא מרכזו של אזור מטרופוליני המשתרע על פני כ-3,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה יותר מ-100,000 תושבים.
גילוי הזהב באדמות בנדיגו בשנות החמישים של המאה ה-19 האיצו את התפתחותה של העיר והיא אחת מהערים שהתפתחו באופן מהיר ביותר בתקופת הבהלה לזהב באוסטרליה. העיר ידועה במורשת ובאדריכלות הוויקטוריאנית שלה. שמה של העיר ניתן לה על שם הנהר הסמוך לה.
בנדיגו היא המרכז הפיננסי הגדול ביותר בוויקטוריה לאחר מלבורן. בעיר פועל הבנק היחידי באוסטרליה שמרכזו בעיר שדה והיא משכנה של בורסה לניירות ערך. הזהב התגלה לראשונה בעיר ב-1851. המידע על מציאת הזהב התפשט ברחבי העולם והמוני מחפשי זהב נהרו לעיר והפכו אותה מחוות כבשים ליישוב גדול במושבה הצעירה ויקטוריה. מאז גילוי הזהב הופקו ממרבצי הזהב של העיר 25 מיליון אונקיות (777 טונות) של זהב.
ערים תאומות

בריטניה פנזנס (אנ'), אנגליה, בריטניה
ארצות הברית לוס אלטוס, קליפורניה, ארצות הברית
הרפובליקה העממית של סין טינשוי (אנ'), הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  בנדיגו במפקד 2011
↑  State of Victoria Early Postal Cancels (and History) Illustrated, Section II: 1851 to 1853, p.20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555051005171  GND: 4308957-4  LCCN: n81032554  MusicBrainz: 19b43421-7d37-4ab8-94a6-c8eb082fe6f4  VIAF: 163961955   WorldCat (עם VIAF): 163961955
בנדיני 1300

| --- | --- |

בנדיני 1300
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Bandini Automobili
 שנות ייצור:  1980
 הרכבה:  איטליה איטליה  פורלי
 סיווג:  מכונית מרוץ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדר בטור, 16 שסתומים, 1289 סמ"ק (מנוע אחורי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מעצב:  אילריו בנדיני
בנדיני 1300 (באיטלקית: Bandini 1300) היא מכונית מרוץ מבית בנדיני שיוצרה בפורלי שבאיטליה, בשנת 1980.
לבנדיני 1300 היה גג פתוח, 2 מושבי נוסעים, מרכב מפיברגלס ומנוע אחורי.
בשנת 1980 נבחרה "בנדיני 1300" כמדורגת מספר 39, בין 100 המכוניות הטובות בעולם.
גלריה

מלפנים
מלמעלה
מאחור
המנוע
לקריאה נוספת

בנדיני 1300 (newspaperslibrary.org/articles)
הערות שוליים

↑  בנדיני 1300 במרוץ מכוניותv8blog1972.wordpress.com/tag/bandini-1300
↑  בנדיני 1300automobilebusinesse
↑  מכוניות בנדיני - היסטוריה italiantribune.com/part-7-the-tiny-jewels-of-forli-bandini-automobili
↑  דרוג בנדיני 1300100 of the Best Cars from the 1980
ברכה אופיר-תום

| --- | --- |

ברכה אופיר-תום
 לידה:  25 במרץ 1939 (בת 85) ארץ ישראל המנדטורית
 מדינה:  ישראל 
 תפקידים בולטים:  שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב (2009-1995)
 
ברכה אופיר-תום (נולדה ב-25 במרץ 1939) שימשה כשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב בשנים 2009-1995.
ביוגרפיה

נולדה בשטחי המנדט הבריטי, סיימה לימודיה בבית ספר תיכון חורב בירושלים ב-1957. ב-1958 קיבלה הסמכה להוראה ממשרד החינוך, לימדה ספרות, אנגלית והיסטוריה. בשנת 1972 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. התמחתה אצל שרה סירוטה בפרקליטות מחוז מרכז. בין השנים 1974 ל-1983 עבדה כיועצת משפטית בבית המכס וב-1983 הצטרפה לפרקליטות מחוז תל אביב, ועסקה בתיקי מס הכנסה וניירות ערך. באוגוסט 1989 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בתל אביב.
באוגוסט 1995 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב, וביוני שנת 2006 מונתה לסגנית נשיא בית משפט זה. כשופטת בבית המשפט המחוזי עסקה במשפטים בולטים רבים בתחום הפלילי, ובהם משפטו של מו"ל "מעריב", עופר נמרודי, משפטו החוזר של הפדופיל אדריאן שוורץ,  משפטו של אסי אבוטבול, ומשפטו של השר לשעבר אברהם הירשזון.
בגזר דינו של אברהם הירשזון ציינה: "המסר החייב לצאת מבית המשפט בנסיבות עבריינות של אנשי ציבור צריך שיהיה חד ובהיר, ויודיע לכולי עלמא, כי גם איש ציבור רם דרג, המנצל לרעה את מעמדו ואת האמון שניתן בו, צפוי לגינוי והוקעה, לצד עונש מהותי שאיננו שונה מעונשו של עבריין מן השורה".
בשנת 2009, עם הגיעה לגיל 70, פרשה לגמלאות. בראיון שנתנה לאחר פרישתה אמרה:
הערות שוליים

↑  תומר זרחין, השופטת במשפט הירשזון ל"הארץ": איני יכולה לומר שהתקשורת לא השפיעה עלי, באתר הארץ, 10 ביולי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450878105171  VIAF: 15148874374849620706   WorldCat (עם VIAF): 15148874374849620706
ג'רארד מורנו

ג'רארד מורנו באלאגוורו (בספרדית: Gerard Moreno Balagueró;‏ 7 באפריל 1992 בסנטה פרפטואה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת החלוץ בויאריאל ובנבחרת ספרד. במהלך הקריירה שלו, הוא שיחק בויאריאל, מיורקה ואספניול, וזכה בליגה האירופית ב-2021 עם ויאריאל. מורנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-2019, והיה חלק מהסגל שלה ליורו 2020.
קריירה

ג'רארד מורנו נולד ב-7 באפריל 1992 בסנטה פרפטואה, קטלוניה שבספרד. הוא התחיל את הקריירה הבוגרת בשנת 2010 בוויאריאל C אליה עבר מקבוצת הנוער בדאלונה המקומית. ב-5 במרץ שנה אחר כך ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה השלישית כשעלה כמחליף בהפסד הביתי 2–1 לראיו ואייקנו.
לאחר שגם שיחק בקבוצה השנייה ג'רארד ערך את משחקו הרשמי הראשון בויאריאל בהפסד 1–0 לאלצ'ה וב-25 בינואר 2013 כבש את שערו הראשון בניצחון 0–3 על סבדל בליגה השנייה. לאחר זמן השאלה קצר במיורקה הוא שב לוויאריאל בעונת 2013/2014 כשהיא משחקת בלה ליגה. ב-14 בספטמבר 2014 ערך את הופעתו הראשונה בליגה זאת, בתיקו המאופס נגד גרנדה, ועשרה ימים לאחר מכן כבש בתיקו 1–1 נגד אייבר.
ג'רארד שיחק משנת 2015 למשך השלוש שנים הבאות באספניול וחזר לוויאריאל תמורת 20 מיליון יורו. בקמפיין עונת 2019/2020 בלה ליגה עזר להם לסיים במקום החמישי המוביל לאירופה, וזכה בפרס זארה לכובש הספרדי הטוב ביותר, עם 18 שערים.
קריירה > נבחרת ספרד

מעולם ג'רארד לא שיחק עבור נבחרת הנוער של ספרד. את הופעת הבכורה הוא עשה ב-15 באוקטובר 2019 במשחק מוקדמות יורו 2020 נגד שוודיה, שנגמר בתוצאה 1–1. שערו הראשון בה הגיע חודש אחרי זה באותו טורניר, בניצחון 0–7 על מלטה בקדיס. ב-18 בנובמבר ג'רארד כבש צמד בניצחון 0–5 על רומניה.
תארים

הליגה האירופית: 2020/2021
מלך השערים בליגה האירופית: 2020/2021 
 (7 שערים)
גוסטב שטרובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1867 בלנשטת, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  2 בפברואר 1953 (בגיל 85) בולטימור, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
גוסטב שטרובה (בגרמנית: Gustav Strube‏; 3 במרץ 1867 – 2 בפברואר 1953) היה מנצח ומלחין גרמני. ניצח על תזמורת בולטימור מיד עם הקמתה, בשנת 1916, ולימד בקונסרבטוריון פיבודי.
בית פושקין (רומן)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אנדריי ביטוב 
 שפת המקור:  רוסית 
 
"בית פושקין" הוא רומן מאת אנדריי ביטוב, שנכתב בשנים 1964–1971. פורסם בברית המועצות במהלך הפרסטרויקה, בשנת 1987 על ידי אזבוקה אטיקוס.
יצא לאור בישראל בהוצאת עם עובד.
עלילה ומבנה

גיבור הרומן הוא הפילולוג הלנינגרדי ליובה אודוייבצב, נציג דור שנות ה-60. הרומן מגולל את חייו, החל מסיום לימודיו לעבודה במכון לספרות רוסית, המכונה בית פושקין.
הרומן מורכב מפרולוג שנקרא "מה לעשות?", שלושה חלקים, שכל אחד מהם מחולק לפרקים ומסתיים בתוספת ובפרשנות. הטקסט של הרומן נקטע על ידי סטיותיו של המחבר, שנמצאות באיטליה.
בחלק הראשון, "אבות ובנים. רומן לנינגרדי" מספר על מערכת היחסים של ליובה עם קרובי משפחה. הוא נולד למשפחת מדענים. סבו הוא פילולוג מפורסם שטוהר בשנות סטלין, שלויובה מעולם לא ראה. אביו הוא גם פילולוג, מורה באוניברסיטה. ליובה לא אוהב אותו, את מקומו של אביו במוחו של ליובה תופס ידיד המשפחה הדוד מיטה, או "הדוד דיקנס", ותיק מלחמת העולם הראשונה, מלחמת האזרחים ברוסיה, ומלחמת העולם השנייה והמחנות. ליובה נכנס לפקולטה לפילולוגיה ולומד שסבו, מודסט פלטונוביץ', חזר. הפגישה היא בכלל לא מה שציפה לו. נספח לקטע: שני סיפורים קצרים של הדוד דיקנס, שנפלו לידיו של ליובה.
במרכז החלק השני, המכונה "גיבור זמננו. גרסה וגרסה של החלק הראשון" - אירועים שהתפתחו במקביל לאירועים המתוארים בחלק הראשון. זה מתחיל בתאריך מפתח: "ב-5 במרץ 1953 ידוע מי מת". בחלק השני, המחבר מתמקד במערכת היחסים של ליובה מחוץ למשפחה. עם בן כיתתו וחבר כיתתו מיטישאטייב, שיש לו השפעה מוזרה על ליובה. עם שלוש נשים: "פאינה", אלבינה וליובאשה. כואב במיוחד הקשר עם פאינה, המבוגרת והמנוסה יותר מליובה. נספח לקטע: מכירה מחדש של המאמר המדעי של ליובה "שלושה נביאים" עם ניתוח של שלושה שירים: "הנביא" מאת אלכסנדר פושקין, "הנביא" מאת מיכאיל לרמונטוב, "טירוף" מאת פיודור טיוטצ'ב. מודגש כי כל השירים נכתבו בתקופה בה מחבריהם היו בני עשרים ושבע. אותו גיל של ליובה בזמן כתיבת המאמר.
פרק שלישי "הפרש העלוב. שיר על חוליגניזם קטנוני " הוא המשך ישיר לשני החלקים הראשונים, שבהם קווי העלילה מתמזגים לאחד. ליובה נשאר בתפקיד בבית פושקין בחגי נובמבר. הוא לא יכול לסרב, שכן מיד אחרי החגים הוא יגן על עבודת המחקר שלו. לפתע מגיע מיטישייב עם תלמידו, אותו הוא מכנה "פון גוֹטִיץ'". ואז מגיע "בלנק", עובד לשעבר של המכון. הערב, שהתחיל במסיבת שתייה ידידותית, מסתיים בשערורייה גרנדיוזית ובדו-קרב (רק קטטה) בין ליובה ומיטיישטיב. הכותב מציע אפשרויות שונות לגמר. באחד מהם, ליובה נספה, באחרת הוא נשאר בחיים ובעזרת הדוד דיקנס מחזירה את הסדר במשרד ההרוס של המכון. נספח לקטע: ההיסטוריה של יחסי הסופר עם גיבורו, בהשוואה לרדיפה אחר צב אכילס.
הרומן מסתיים ב"פרשנות", שם המחבר מדבר על האנשים והמציאויות היומיומיות המוזכרות בטקסט (הצעצוע "פיזור", פבליק מורוזוב ועוד), על ההיסטוריה של יצירת הרומן.
תולדות היצירה והפרסום

אנדריי ביטוב החל לכתוב את הרומן בשנת 1964, שהתרשם ממשפטו של יוסף ברודסקי, כאשר נראה כי עידן ה"הפשרה" מכבר הסתיים. בהתחלה זה אפילו לא היה רומן, אלא סיפור שנקרא "אאוט" (תואם את החלק השלישי). כשהסיפור צמח לרומן, החליט ביטוב לשנות את השם. בהדרגה הוא הגיע לשם הנוכחי - "בית פושקין". בנספח לסעיף השלישי מוסבר השם באופן הבא: "...והספרות הרוסית, וסנקט פטרבורג (לנינגרד), ורוסיה - כל זה, כך או אחרת, בית פושקין ללא ביתו המתולתל." לסופר היו כמה אפשרויות לתרגום המשנה: רומן ענישה, רומן פילולוגי, רומן לנינגרדי, שתי גרסאות, שיר על חוליגניזם קטנוני.
הרומן הושלם בשנת 1971 והודפס בסאמיזדאט. הוא פורסם לראשונה בשנת 1978 על ידי ההוצאה האמריקאית ארדיס. פרסום זר (והשתתפות בסיפור מטרופול) חסם עבור ביטוב את האפשרות להדפיס כל דבר בברית המועצות.
רק במהלך הפרסטרויקה ספריו החלו להופיע שוב. בית פושקין התפרסם בכתב העת New World בשלושת הגיליונות האחרונים בשנת 1987. בשנת 1989 התפרסמה מהדורת ספר שהגיעה לשיאה בפרשנות. בתוכם, מודה ביטוב שהרומן הושפע ביותר מיצירתם של שלושה סופרים: מרסל פרוסט, פיודור דוסטויבסקי וולדימיר נבוקוב. באותו מקום, הוא הודה שהסופר יורי דומברובסקי, הפילולוג מיכאיל בכטין והסופר הלא מקצועי, מחבר הרומנים איגור סטין הפכו לאבות-טיפוס של הסב אודוייבצב.
ביקורת

הרומן "בית פושקין" נקרא אחת הדוגמאות העיקריות לפוסט-מודרניזם רוסי (יחד עם הספרים "מוסקבה - פטושקי" מאת ונדיקט ירופייב, "בית ספר למטומטמים" מאת סשה סוקולוב ו"טיולים עם פושקין" מאת אנדריי סיניאבסקי.
היצירה נושאת מאפיינים של פוסט-מודרניזם כמו אינטר-טקסטואליות (אפיגרפים וכותרות של קטעים ופרקים שמתייחסים ליצירות הקלאסיות של הספרות הרוסית), חוסר השלמות העיקרי של הנרטיב, אירוניה, מערכת היחסים המורכבת של המחבר והגיבור, הרהור על הטקסט שלו ("מחקרים אוטוליטיים"). מארק ליפובצקי סבור שהרומן "הכיר באופי ההדמיה של ההקשר התרבותי וההיסטורי <...> המהפכה הרדיקלית הזו בתפיסת העולם היא אולי החשובה ביותר בהשלכות [עידן] ההפשרה".
תרגום לעברית

בית פושקין, תרגם מיכאל שקודניקוב, הספריה לעם, עם עובד, 2018.
הערות שוליים

↑  באותו יום נודע על מותו של סטלין.
↑  Вячеслав Курицын. «Великие мифы и скромные деконструкции»
1 2  "Марк Липовецкий. «Разгром музея. „Пушкинский дом" Андрея Битова»". אורכב מ-המקור ב-2008-01-18. נבדק ב-2008-06-04.
↑  Ирина Скоропанова. «Классика в постмодернистской системе координат: „Пушкинский дом“ Андрея Битова»
גבול ירדן–עיראק

גבול ירדן–עיראק הוא גבול שנמשך לאורך 179 קילומטרים ממשולש הגבולות ירדן-סוריה-עיראק בצפון ועד למשולש הגבולות ירדן-עיראק-ערב הסעודית בדרום.
תיאור

הגבול מתחיל בצפון במפגש בין הנקודה המערבית ביותר בעיראק לבין הנקודה הנמצאת בקצה הצפון-מזרחי של ירדן. הוא מסתיים בדרום במפגש עם גבול ערב הסעודית, לא רחוק מהנקודה המזרחית ביותר בירדן ומבסיס חיל האוויר העיראקי "רשיד" (אנ'). הגבול כולו מורכב משישה קווים ישרים.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-20 שלטה באזור האימפריה העות'מאנית. בזמן מלחמת העולם הראשונה, הצליחו ערביי האזור, בתמיכת בריטניה, לסלק את העות'מאנים ממרבית אזור המזרח התיכון. לאחר מכן, בעקבות הסכם סייקס–פיקו ב-3 בינואר 1916, שהיה הסכם סודי בין בריטניה וצרפת, השיגו הבריטים את השליטה באזור. בשנת 1921 הכריזו הבריטים מנדט על האזור. הבריטים לא קבעו גבול בין עיראק המנדטורית לבין אמירות עבר הירדן, אך מיקומו נחשב לאסטרטגי בעקבות תכנון הבנייה של צינור הנפט הטרנס-ערבי. הגבול נקבע לראשונה ב-2 בדצמבר 1922 במהלך הסכם ניוקמב-פולה. הבריטים ומלך ירדן, עבדאללה הראשון, הסכימו על גבול המורכב מקו ישר אחד בשנת 1932. הגבול תוקן בשנת 1984 והורכב משישה קווים ישרים. גבול זה נותר על כנו עד היום.
מעבר הגבול כראמה

מעבר הגבול כראמה הוא מעבר הגבול היחיד בין ירדן לעיראק. הוא ממוקם בערך באמצע קו הגבול, ונפתח ב-4 בנובמבר 1991, כשמונה חודשים לאחר סיום מלחמת המפרץ. בשנת 2010 עברו בו כ-800,000 נוסעים. ב-22 ביוני 2014, תקף ארגון הטרור "המדינה האסלאמית" את מעבר הגבול וניסה לכבוש אותו מידי צבא עיראק.
ראו גם

גבול ירדן–סוריה
יחסי ירדן–עיראק
הסכם סייקס–פיקו
הסכם ניוקמב–פולה
בנדר בנדינג רודריגז

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Space Pilot 3000 (הפרק הראשון בסדרה)
 יוצרים:  דייוויד אקס. כהן 
 גילום הדמות:  ג'ון דימאג'יו 
 דיבוב:  ג'ון דימאג'יו
 מידע
 גיל:  5 ,בפרק 1 עונה 2
 מקום לידה:  טיחואנה 
 גזע:  רובוט
 מין:  זכר (למעט פרק אחד בו משנה את מינו לנקבה)
 מקצוע:  הטבח של חברת "פלאנט אקספרס", גנב מקצועי, ומתחרה באולמפדיית הכיפוף לנשים.
 אזרחות:  מקסיקו 
 מקום מגורים:  ניו ניו יורק 
 
בנדר בנדינג רודריגז, או בקיצור בנדר (ידוע גם כיחידת כיפוף 22), הוא רובוט בדיוני בסדרת האנימציה פיוצ'רמה.
בנדר מוצג כדמות האנטי-גיבור, ומתואר על ידי טורנגה לילה כ"אלכוהוליסט, סוחר בזנות, מהמר ומעשן כפייתי", ועל ידי עצמו כלטיני שחום כובש (בנדר יוצר במקסיקו).
הדמות

בנדר החל דרכו במפעל מקסיקני השייך לחברת הרובוטים של מאמ. הוא יוצר כחלק מסדרת הרובוטים המכופפים (Bending), שתפקידם לכופף קורות פלדה על מנת לייצר תאי התאבדות, תאים אשר נראים כמו תאי טלפון רגילים אך בניגוד להם, המשתמש מוצא את מותו בתום השימוש. שמו של בנדר הוא למעשה חצי בדיחה, כאשר בפרק אחד הוא טוען ששמו האמצעי זה "כיפוף"(Bending), כלומר הוא מומחה בדבר. לאחר מכן הוא מוסיף ששמו המלא הוא למעשה בנדר בנדינג רודריגז (שם משפחה מקסיקני נפוץ). בפרק Lethal Inspection (פרק 6 עונה 6) למעשה מתגלים פרטים נוספים על עברו של בנדר ומתגלה כי בניגוד לרובוטים אחרים בנדר הוא בן תמותה בשל טעות שנעשתה בפס הייצור והוא הורכב בלי יחידת גיבוי ולכן אם גופו נהרס אישיותו אינה יכולה לרדת לגוף חדש (הסבר שסופק על ידי פרופסור פארנזווארת'). לאחר מרדף אחרי מפקח פס הייצור שלו (Inspector #5) בעוד שהוא מלא זעם על המפקח שנתן לו להיוולד בלי יחידת גיבוי (מה שסותר את הכרטיס שקיבל ממנו בשהורכב שמאשר כי הוא "מושלם" לדבריו של בנדר ) בעזרתו של הרמס בנדר מקבל הסתכלות חדשה על החיים ומפסיק לכעוס על המפקח. בסוף הפרק למעשה מתגלה כי הרמס הוא מפקח מספר 5 וכי הוא אישר את הרכבתו של בנדר כי ריחם עליו ואינו רצה לשלוח אותו למגרש הגרוטאות ולמעשה לאחר מקרה זה הוא התפטר מחברת "מאמ" ועבר לעבוד בפלאנט אקספרס.
לבנדר מעט מאוד ערכי מוסר או צניעות, והוא גס במיוחד (בסרט "Bender's big score", כאשר ה"רמאים" מחקו את הזיכרון, נאמר כי נמחקו 50 טרה בייט של פורנו). הוא מקלל, אוהב לריב, מעשן בכפייתיות, שותה ומהמר. הוא גם חסר טאקט לחלוטין, ומרבה להעליב ולפגוע באנשי "פלאנט אקספרס", או באנשים בכלל. למרות זאת, לבנדר יש את היכולת להרגיש (למרות שהוא טוען שהוא לא יכול). הוא נעלב ובורח כאשר הצוות מעליב את כישורי הבישול הנוראיים שלו, הוא חווה לעיתים קרובות זעם, וסימפתיה כשמדובר בחברו הטוב ביותר, פיליפ ג'יי פריי.
למרות שהוא לא משדר כך תמיד, בנדר מתעב את רוב בני האדם ורוצה להשמידם בסתר. הוא מתנגד לשיעבוד הרובוטים וניצולם ויותר מפעם אחת מתחבר עם אחיו הרובוטים כנגד בני האדם.
באחד מהפרקים מגלה בנדר שיש לו רובוט מקביל, פלקסו, שזהה לו מבחינה חיצונית אך בעל מגנט קטן בצורת זקן תיש על הסנטר (בפרק פארודיה על ספוק הרשע ממסע בין כוכבים). בהתחלה מתייחס הצוות לפלקסו כגרסה המרושעת של בנדר, אך לאחר מכן מסתבר כי למעשה, בנדר הוא הרשע.
תפקידים ועבודות

למרות שתפקידו המיועד של בנדר הוא כיפוף קורות ברזל, הוא יותר משמש כמסייע בחברת "פלאנט אקספרס", ולרוב מצטרף לפריי ולילה במשלוחיהם בגלקסיה. במהלך הסדרה בנדר הופך לטבח החברה, ומגלה במהרה כי אין לו שום כישרון ושאנשי הצוות נמנעים בכל מחיר מבישוליו. או אז הוא בורח ופוגש את השף הלמוט ספארגל, שף אגדי שירד מגדולתו שהיום מבשל פשטידות מנעליים עבור הומלסים. ספארגל מלמד את בנדר את רזי הבישול בסדרת משימות, והופך אותו לטבח מקצועי (למרות שבישולו של בנדר הורג בסופו של דבר את ספארגל). הוא מעניק לו מרכיב סודי. בנדר מוכיח את עצמו כשף כאשר מנצח את השף אלזר, ומגלה את המרכיב הסודי של ספארגל לשיפור כל מנה - מים, לכאורה כדי להוכיח על בנדר את אפקט הפלצבו. אחר כך מסתבר שהמים מהולים בכמה טיפות LSD.
לבנדר היו עבודות צד נוספות - סרסור, שדכן, איש מאפיה, עובד בחברת הקפאה קריוגנית, סופר גיבור, ואף הצטרף לסיבוב הופעות עם הזמר בק.