stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרורה ברוק
קונצרט מיוחד לזכר קהילת פנלו

ב-28 בפברואר 2019, הופיעה דרורה יחד עם הצמד ההולנדי NIHZ, סאנה פאן אלסט ובובי רוטפלד [Sanna van Elst en Bobby Rootveld] שמרבים להופיע בקונצרטים יהודיים, בקונצרט זיכרון לקהילת פנלו ולסבא רבא שלה פיליפ כהןשהיה ראש הקהילה לפני, בזמן ואחרי מלחמת העולם השנייה. על פעולות ההצלה והעזרה שלו לאחיו היהודים נחנך ב-23 במאי 2017 שער כבוד על שמויחד עם קריאת הככר על שם בית הכנסת.
הערות שוליים

↑  דרורה ברוק, באתר הבמה
1 2  גב' דרורה ברוק, באתר המכללה האקדמית לחינוך גבעת וושינגטון
↑  DRORA BRUCK, Alchetron, ‏13/4/2018 (באנגלית)
↑  Pedro Memelsdorff, Mala Punica (באנגלית)
↑  אורה ברפמן, חליל הקסם של דרורה ברוק, כלבו חיפה, חיפה: כלבו, 1994, עמ' 6-7
↑  ברוק דרורה, באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה, ‏5.5.2021
↑  אייל באט, היושבת בגנים, באתר מכון למוסיקה ישראלית (בעברית, אנגלית)
↑  גב' דרורה ברוק, באתר המכללה האקדמית לחינוך גבעת וושינגטון
↑  הציפרים ,מלים: פנחס שדה, מוזיקה: אלון שב, באתר dycom-il
↑  דרורה ברוק ועמית גור, קסם החלילית – מדריך למורה, באתר קהילה מנגנת, ‏2016
↑  אורי ברוק, Reflections on Fire and Ice – Echoing Robert Frost, YouTube, ‏9/11/2014 (באנגלית)
↑  תחרות החליליות הבינלאומית הראשונה 2018, באתר הקונסרברטוריון הישראלי למוסיקה, ‏ינואר 2018
↑  קובי פינקלר, פסטיבל החליליות, באתר ערוץ 7, ‏27.3.19
↑  מופע הפתיחה של פסטיבל החליליות הבינלאומי ה-3, באתר רשויות
↑  יוסי שיפמן, דרורה ברוק: החזרנו לחלילית את מעמדה, באתר הבמה נותנים במה לתרבות, ראיון, ‏13.12.2022
↑  Rob Cobben, [https://www.limburger.nl/cnt/dmf20190226_00094154/fluitiste-brengt-muzikale-ode-aan-venlonaar-philip-cohen Fluitiste brengt muzikale ode aan Venlonaar
Philip Cohen], De limburger, ‏26/2/2019 (בהולנדית)
↑  Achterkleindochter eert paraplumaker Philip Cohen, VENLO NIEUWS.NL (בהולנדית)
↑  ישי פלדמן, ללא פחד וללא מורא, באתר רשת מקומונים בשרון
↑  Harry Lucker, Alsnog eerbetoon voor paraplumaker Philip Cohen, 1Limburg, ‏23/1/2017 (בהולנדית)
↑  Marcel Penders, L1 Radio: Plaquette onthuld ter nagedachtenis aan Philip Cohen, Limburg1, ‏23/5/2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424934505171  LCCN: no2008024161  VIAF: 44099515   WorldCat (עם VIAF): 44099515
פריחא בת רבי אברהם בן אדיבה

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־30 של המאה ה־18 מרוקו 
 שפות היצירה:  עברית 
 
פריחא בת רבי אברהם בן אדיבה (או בשמה הספרותי: פריחא בת יוסף) הייתה משוררת יהודייה בת המאה ה-18 מצפון אפריקה.
קורות חייה

פריחא בת יוסף נולדה במרוקו בשנות ה-30 של המאה ה-18. פריחא בת יוסף הוא שמה הספרותי, אך היא למעשה בתו של הרב אברהם בן אדיבה. הרב עצמו היה משורר וכתב לפחות שני פיוטים שהיו נפוצים מאוד בקרב יהודי מרוקו. בת יוסף חיברה חלק משיריה עוד במרוקו, אך מאוחר יותר עזבה את הממלכה והתיישבה בתוניס, כנראה בעקבות מהומות שמהן סבלו היהודים עם מותו של מולאי אסמאעיל. פריחא הייתה בקיאה בתורה וכתבה את שיריה בשפה העברית.
בשנת 1756 תוניס נכבשה על ידי כוחות עות'מאנים שבאו מאלג'יריה והרס רב נגרם לעיר. הקונסול הצרפתי דיווח שאלפים נהרגו במהלך כיבוש העיר. בעקבות המנוסה מהעיר ניתק הקשר בין פריחא בת יוסף למשפחתה, והמשוררת כנראה נהרגה במהלך כיבוש העיר על ידי העות'מאנים.
פריחא בת יוסף הונצחה בדרכים שונות, ואביה הקים בית כנסת בעיר תוניס וקרא אותו על שמה. מקום משכנה של ספרייתה הגדולה הפך למקום משכנו של ספר התורה של בית הכנסת. מאמר בעיתון יהודי-תוניסאי מראשית המאה ה-20 מציין שנשות הקהילה היהודית המשיכו להתייחס אליה כאל רבנית גדולה וכאל צדיקה, ופנו אליה בליבן בעתות מצוקה. הרב הראשי לתוניסיה דוד כטורזה כתב עליה בשנת 1936, במכתב המבקש מרשויות תוניסיה לשמר את בית הכנסת:
צעירה זו הייתה יפת תואר ובעיקר בעלת ידע רב; היא רכבה על סוסים, עסקה במוזיקה והייתה משוררת...פריחא הייתה בין היתר סמל לגבורה, לצניעות ולחכמה. בית הכנסת של פריחא מסמל
דרך שמו את המידות הטובות של האישה היהודייה בתוניסיה ובכל צפון אפריקה, ומן הראוי שזכרו יונצח.
יצירתה

אחדים משיריה של בת יוסף השתמרו עד היום והיא ראויה לציון כאחת המשוררות היהודיות והעבריות היחידות טרם העת המודרנית. חיבוריה נעו בין נושאים אישיים והקשר שבין הפרט לאלוהים, לבין נושאים כלל-יהודיים כגון גאולת עם ישראל וישועה מידי השלטון הזר. שיריה משובצים בפסוקים רבים מהתנ"ך בצורה שמלמדת על בקיאותה בכתבי הקודש. שירה "פנה אלינו ברחמים" הוא תחינה לקיבוץ גלויות:
רַחֵם עַל עַם סְגֻלָּתֶךָ,
כִּי הֵם עַמְּךָ וְנַחֲלָתֶךָ:
מַהֵר קַבֵּץ קְהִלָּתֶךָ

אֶל הַר גְּלִילִי.
בבית אחר של השיר היא מייחלת לסיום השלטון הזר על ארץ ישראל:
בַּת-יוֹסֵף מְיַחֶלֶת,
 הַטּוֹב מִמֵּךְ שׁוֹאֶלֶת,
 מַהֵר אַרְצָהּ תְּהִי נוֹחֶלֶת
 מִיָּד הַיִּשְׁמְעֵאלִי.
בשיריה פריחא בת יוסף ערכה שימוש נרחב ושנון באקרוסטיכונים, וחלק מהמידע הביוגרפי שידוע עליה נלמד דרכם.
ראו גם

יהדות מרוקו
יהדות תוניסיה
שירה עברית
לקריאה נוספת

יעל לוין, "נשים יהודיות שחיברו תפילות לכלל ישראל – עיון היסטורי", כנישתא ב (תשס"ג), עמ' פט-צז.
עליזה לביא, תפילת נשים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005.
יוסף שטרית, פיוטי פריחא בת יוסף ותעודה חדשה על חייה ומותה, בתוך: "דחק, כתב עת לספרות טובה", כרך א' (יוני תשע"א), עמ' 36-42.
הערות שוליים

↑  יוסף שיטרית, "פריחא בת רבי אברהם: נוספות על משוררת עברייה ממארוקו במאה הי"ח", פעמים 55, עמ' 125, 126.
↑  יוסף שיטרית, "פריחא בת רבי אברהם: נוספות על משוררת עברייה ממארוקו במאה הי"ח", פעמים 55, עמ' 125, 126.
↑  יוסף שטרית, פיוטי פריחא בת יוסף ותעודה חדשה על חייה ומותה, בתוך: "דחק, כתב עת לספרות טובה", כרך א' (יוני תשע"א), עמ' 36-42.
↑  יוסף שיטרית, "פריחא בת יוסף: משוררת עברייה במארוקו במאה הי"ח", פעמים 4, עמ' 92.
↑  שם, עמ' 93.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 12153833153464330776   WorldCat (עם VIAF): 12153833153464330776
מסגד אחמד אל-פאתח

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  מנאמה 
 מדינה:  בחריין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1988
 תאריך פתיחה רשמי:  1988 
 חומרי בנייה:  בטון, פיברגלס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 
 קואורדינטות:  26°13′08″N 50°35′53″E﻿ / ﻿26.218888888889°N 50.598055555556°E﻿ / 26.218888888889; 50.598055555556
 alfatehbh.net
  (למפת מנאמה מוגדלת) מסגד אחמד אל-פאתח(למפת מנאמה רגילה) מסגד אחמד אל-פאתח he
 
מסגד אל-פאתח (בערבית: مسجد أحمد الفاتح) הידוע גם בשם המרכז האסלאמי אל-פאתח האסלאמית או המסגד הגדול אל-פאתח, הוא מסגד ברובע אל-ג'ופיר (AlJuffair), בפרברי העיר מנאמה בירת בחריין, סמוך לכביש המהיר אל-פאתח. הוא אחד המסגדים הגדולים בעולם - שטחו 6,500 מ"ר והוא יכול להכיל למעלה מ-7,000 מתפללים בו-זמנית. המסגד הוקם על ידי השייח' עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה בשנת 1987, והוא נקרא על שמו של אחמד בן מוחמד בן ח'ליפה אאל ח'ליפה, השליט הראשון של בחריין. בשנת 2006 הפך המסגד לאתר הספרייה הלאומית של בחריין.
עיצוב

אורכו של המסגד 100 מטר ורחבו 75 מטר. יש בו ארבע כיפות ושני מינרטים. הכיפה המרכזית שנבנתה על גבי המסגד, קוטרה הוא 24 מטר, והיא עשויה מפיברגלס ומשקלה למעלה מ-60 טון. נכון לשנת 2020, כיפת המסגד היא כיפת פיברגלס הגדולה בעולם. רצפת המסגד מרוצפת בשיש שיובא מאיטליה. הנברשת שתלויה מהתקרה יובאה מאוסטריה. דלתות המסגד עשויות מעץ טיק שיובא מהודו.
תיירות

מלבד היותו מקום תפילה, המסגד הוא אחת האטרקציות התיירותיות המובילות בבחריין. הוא פתוח בין 9:00 בבוקר ל-16:00 אחר הצהריים ונערכים בו סיורים באנגלית, צרפתית, פיליפינית, רוסית ושפות רבות אחרות. המסגד סגור למבקרים ותיירים בימי שישי.
גלריה

אולם התפילה המרכזי
אולם התפילה המרכזי מלמעלה
תקרת המסגד
השער הראשי של המסגד
אולם התפילה המרכזי
פנים המסגד
Me Against the World

Me Against The World הוא אלבום הסטודיו השלישי של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. הוא הוצא ב-14 במרץ 1995 חודש לאחר מאסרו של שאקור שהורשע בתקיפה מינית של מעריצה. זה היה עונש מאסר של שנה וחצי עד 4.5 שנים, ואנשים רבים האמינו שהוא תרם אמנותית להופעותיו של שאקור.
בזמן שטופאק היה כלוא, Me Against the World היה בעל הצלחה רבה ודורג במקום הראשון בבילבורד 200, ושאקור הפך לאמן הראשון שאלבומו היה במקום הראשון בבילבורד 200 בזמן שהות בכלא. האלבום עמד במקום הראשון במשך 4 שבועות ברציפות ומכר 2.4 מיליון עותקים. האלבום נחשב בעיני רבים בתור האלבום הטוב ביותר שיצר ולאחד מאלבומי ההיפ הופ הגדולים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים. האלבום היה מועמד בקטגוריית אלבום הראפ הטוב ביותר
והסינגל Dear Mama היה מועמד בקטגוריית שיר הראפ הטוב ביותר ב-1996
ונוסף על כך, דורג לאחד השירים הנבחרים על ידי ספריית הקונגרס ביוני 2010.
רקע

בשנת 1993 טופאק היה כבר הצלחה גדולה בתעשיית ההיפ הופ, עם שני סינגלים במעמד זהב, שהגיעו לטופ 20 במצעדי הפופ ("I Get Around" ו-"Keep Ya Head Up"), וכן אלבום שני שעובר את מעמד אלבום זהב, והגיע לטופ 25 של הבילבורד 200 (Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z.). עם זאת, הראפר בן ה-22 באותם ימים, הסתבך בסדרת עברות על החוק: בקיץ 1993 שאקור הואשם בתקיפת במאי הקולנוע אלן יוז לאחר שפוטר מתפקידו בסרט "סכנה לציבור". שאקור נידון ל-15 ימים בכלא. מאוחר יותר באוקטובר 1993 הואשם שאקור בירי בשני שוטרים שלא בתפקיד באטלנטה, אך למרות ההאשמות בסופו של דבר הוא שוחרר. בחודש נובמבר שאקור ושניים מחברי הפמליה שלו הואשמו בתקיפה מינית במעריצה, חבריו נמצאו אשמים ונידונו ל-4.5 שנות מאסר. לדברי שאקור, האלבום נעשה כדי להראות לקהל ההיפ הופ שלו את הכבוד שלו לאמנות. שאקור ניסה להפוך את האלבום לאישי ומהורהר יותר מהיצירות הקודמות שלו.
הסינגל Dear Mama שוחרר כסינגל הראשון של האלבום בפברואר 1995, ביחד עם השיר "Old School". הסינגל, שהביע כבוד רב לנשים השחורות, היה הסינגל המצליח ביותר של האלבום והגיע למעמד פלטינה והגיע למקום התשיעי בבילבורד הוט 100. הסינגל "So Many Tears" שוחרר 4 חודשים לאחר מכן והגיע למקום ה-44 בבילבורד הוט 100 והסינגל "Temptations" זכה להצלחה רבה גם הוא כשהגיע למקום ה-68 בשיאו. שלושת הסינגלים הופיעו באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור, Greatest Hits.
רשימת השמעה

Intro
If I Die 2Nite
Me Against the World
So Many Tears
Temptations
Young Niggaz
Heavy in the Game
Lord Knows
Dear Mama
It Ain't Easy
Can U Get Away
Old School
Fuck the World
Death Around the Corner
Outlaw
יצחק שלו

ערך זה עוסק במשורר, סופר ומסאי ישראלי. אם התכוונתם לרבה הראשי של ירוחם, ראו .
| --- | --- |
יצחק שלו בשנות ה-60 של המאה ה-20
יצחק שלו בשנות ה-60 של המאה ה-20
 לידה:  5 ביולי 1918 כ"ה בתמוז תרע"ח טבריה, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  13 ביולי 1992 (בגיל 74) י"ב בתמוז תשנ"ב ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 עיסוק:  משורר, סופר ומסאי
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1934–1992 (כ־58 שנים)
 השפיע על:  יהורם גאון
 צאצאים:  מאיר שלו 
 
יצחק שלו (5 ביולי 1918, כ"ה בתמוז תרע"ח – 13 ביולי 1992, י"ב בתמוז תשנ"ב) היה משורר, סופר ומסאי ישראלי.
יצחק שלו במסגרת טיול שהדריך בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. שלו הדריך בשנים 1958–1977 קבוצת מטיילים בשם "טרש" (שם שפירושו סלע בולט). הבדחנים פירשו שם זה כראשי תיבות: "טיולי רבנו שלו".
קברו של יצחק שלו בהר המנוחות, הר תמיר, חלקה ת"ד.
ביוגרפיה

יצחק שלו נולד בטבריה, לצפורה ולמאיר בסלבסקי (שם המשפחה עוברת לשלו ב-1926), ובגיל שלוש עבר עם משפחתו לירושלים. למד בבית הספר "תחכמוני" שבו, לפי עדותו, רכש אהבה גדולה לתנ"ך. אחר-כך למד בגימנסיה העברית בירושלים. הוא היה חבר בארגון האצ"ל, אך עזב אותו ושירת בצבא הבריטי עם היוודע גורל היהודים במלחמת העולם השנייה. אחר כך השתלם בבית המדרש למורים בית הכרם. הוא שימש כמורה בבית הספר לבנים, בגימנסיה העברית בירושלים ובבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית, ואז בבית המדרש למורים בו למד בעלומיו. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נמנה עם חברי שורת המתנדבים. בשנת 1955 השתתף בעריכת הגדה ליום העצמאות.
היה חבר האקדמיה ללשון העברית וועדת השמות הממשלתית, וכן כיהן כנציג האקדמיה וכיו"ר הוועדה ללשון השידור ברשות השידור.
יצחק שלו נפטר בירושלים. על מצבתו בהר המנוחות חקקו בניו ובתו את השורה "עבד העיר הזאת", מתוך אחד משיריו על ירושלים.
זכרו הונצח ברחוב על שמו בשכונת גבעת משואה בירושלים.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
עמדותיו

שלו היה מהתומכים בארץ ישראל השלמה ובין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים היה מעלה על נס את הכמיהה אל שטחי יהודה ושומרון, ואף אל הגולן והבשן. לאחר מלחמת ששת הימים היה ממארגני ההפגנה נגד מסירת ארמון הנציב לידי האו"ם.
נמנה עם מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה (1967). במאי 1974 היה בין שובתי הרעב נגד כוונות לנסיגה ברמת הגולן.
כתיבתו

מגיל צעיר כתב שלו שירים, ומוריו, בהם אהרן קציר, עודדו אותו להמשיך לכתוב. בגיל 25 שלח את שירו הראשון לפרסום ב"מאזנים" ומאז שיריו התפרסמו בקביעות בעיתונים שונים.
ספר שיריו הראשון, "אוחזת ענף שקד", פורסם בשנת תשי"ב 1951. יצחק שלו התחבב על קהל קוראי השירה וזכה במספר פרסים ספרותיים. בשנת 1952 זיכה אותו הספר בפרס אוסישקין.
בסוף 1954 פורסם שמשרד החינוך הכניס את שיריו לתוכנית הלימודים לכיתות ה'-ח'.
בינואר 1955 זכה ספרו "קולות אנוש חמים" בפרס רופין. בשנת 1955 זכה שירו "אנחנו בעוג'ה שלחנו שלהבת" בתחרות של עיריית תל אביב לכתיבת המנון לחיל השריון.
הוא כתב גם ספרי סיפורת, שהידוע בהם הוא הרומן "פרשת גבריאל תירוש", ופרסם מאמרים בענייני ספרות באכסניות שונות, בהן מוספי ספרות בעיתונות היומית.
בשנת 1974 זכה בפרס רמת גן לספרות על הספר "שמלת הריון".
כתיבתו > תוכני שירתו

לשלו הייתה זיקה מיוחדת לירושלים ולנופיה וקובץ שירים שלו תחת הכותרת "שירי ירושלים" יצא לאור בתשכ"ח.
נודע באהבתו לארץ ישראל והרבה לטייל בה ברגל. הוא הטיף גם לאחרים לעשות זאת, דבר שבא לידי ביטוי בפעילותו למען מפעלי טיולים רגליים במסגרות בתי הספר. בכלל זאת, התגעגע לשטחי יהודה והשומרון שהיו אז בידי ירדן ושאף לביטוי הגעגועים בספרות העברית. על כך כתב: "ייתכן שהכרח מדיני כופה עלינו, לפי שעה, ששום יהודי לא יצעד דרומה מרמת רחל ומזרחה מהר ציון, אבל זה ששום שיר או סיפור איננו צועד בכיוונים הללו, זאת לא אבין לעולם". ואכן בשירו "ירושלים דהשתא" כתב שלו:
אוֹתָהּ יַד-מַחַץ-עַַם מְשַׁחְרֶרֶת עָרִים,

אוֹתָהּ זְרוֹעַ שִׁלֵּם וְנָקַם

אֵיךְ קָפְאָה אֵין אוֹנִים מוּל חוֹמוֹת הַבִּירָה,

הִנֵה זָעָה - אַךְ שָׁבָה רֵיקָם - -

קָם גוֹאֵל נִצָּנִים, פּודֵה יַד מָרְדְּכַי

אַךְְ לְקֶרֶת אֱלוֹה - לא קָם,

כּּי יָשְׁבוּ נְעָרִִים עַל כֶּלְיָם, חָָרְקוּ שֵׁן,

וִידֵֵיהֶם אֲסוּרות אֶל חֵיקָם...
מספריו > שירה

"אוחזת ענף שקד" (תשי"ב).
"קולות אנוש חמים" (תשי"ד).
"קול ענות" (תשט"ו).
"אלוהי הנושק לוחמים" (תשי"ז).
"נער שב מן הצבא" (תש"ל).
"שמלת הריון" (תשל"ב).
"שיכרון זהֹב", הוצאת לוין-אפשטין מודן, (תשל"ה).
"מעשן את מקטרת רעי" (תשל"ו).
"שירי ירושלים" (תשכ"ח).
"אני רואה מחסומים" (תשל"ח).
"השיר אל הזמן העובר", עריכה: מאיר שלו, רפאלה שיר, צור שלו. הוצאת עם עובד, 2009.
מספריו > סיפורת

"פרשת גבריאל תירוש" (תשכ"ה).
"דם ורוח" (תש"ל).
"תחת התות" (תשל"א).
"ילד היה בירושלים" (תשל"ד). (ספר ילדים שהרקע שלו התבגרותו בארץ בתקופת המנדט).
חיים אישיים

נודע באהבתו הגדולה לתנ"ך. על ראשיתה, בבית הספר "תחכמוני", סיפר: "היה שם עמנו מורה-מחנך, מר אריה אלקלעי... הלכנו עמו לקבר רחל לבית לחם ולחברון, וממנו למדנו שתרמיל טיולים שיש בו צידה ואין בו תנ"ך משול לזבחי מתים". שלו ידע את התנ"ך על בוריוֹ. הוא השתתף בחידון התנ"ך הראשון וזכה במקום השני, אחרי עמוס חכם. הוא השתתף שוב בחידון השלישי.
שלו התחתן בשנת 1947 עם בתיה בן ברק מנהלל. בנם, הסופר מאיר שלו, אימץ השקפת עולם שמאלית משל אביו, אך על פי עדותו הדבר לא יצר ריחוק ביניהם. בספרו של מאיר שלו "הדבר היה ככה" מובאים כמה פרטים אוטוביוגרפיים על יצחק שלו, ומצוטט במלואו שיר שכתב.
הערות שוליים

↑  עם תערוכת ביה"ס תחכימוני בירושלים, חרות, 4 בינואר 1952
↑  הכרה אקדמית למיכללת ילין, מעריב, 17 ביולי 1979
↑  יצחק שלו, זמנים, 4 בדצמבר 1953
↑  הסוכנות הפסיקה התמיכה לשורת המתנדבים, הַבֹּקֶר, 24 בינואר 1956
פרופ' לייבוביץ מסביר עזיבתו את "השורה", דבר, 10 ביולי 1956
↑  "מקראי חג" הגדת יום העצמאות, חרות, 20 באפריל 1955
↑  המשורר יצחק שלו: מליאת רשות השידור חסרה לא רק שיניים אלא גם חניכיים, דבר, 27 ביולי 1976
↑  הקבר של יצחק שלו בהר המנוחות, באתר BillionGraves
↑  ארכיון יצחק שלו, בספרייה הלאומית
↑  {{על המשמר||הפגנה נגד מסירת הארמון|19670713|90}}
↑  פרופסורים ואנשי רוח שובתים רעב, מעריב, 7 במאי 1974
↑  אברהם חיים אלחנני, עם בעל הסימפוניה הירושלמית, דבר, 28 בינואר 1955
נראה שהכוונה לשיר "ואלה ריחות שאוהב" שהתפרסם בגיליון ה' (ק"ט), תש"ה, עם ציון של תאריך כתיבה כ-7 בינואר 1945
↑  אבא אריכא, עין הקורא - יצחק שלו, המשקיף, 26 באפריל 1946
↑  שיר האדמה החסרה, מעריב, 2 באוקטובר 1952
↑  שינויים מרחיקי לכת בתכנית הלימודים של בתיה"ס היסודיים, זמנים, 30 בדצמבר 1954
↑  חולקו פרסי רופין לספרות ולמדע, דבר, 19 בינואר 1955.
↑  י. שלו זכה בתחרות ל"שיר השריון", הַבֹּקֶר, 14 ביולי 1955
טכס הענקת הפרסים לזוכים בתחרות, חרות, 16 בדצמבר 1955
שיר השריון
↑  וילנאי ושלו תחני פרס ר"ג, דבר, 5 במאי 1974
↑  אריה יצחקי, אני רואה מחסומים, באתר ערוץ 7, ‏כ"ח באדר תשס"ז
↑  מה נתן לי התנ"ך ביצירתי, מעריב, 14 בספטמבר 1958
↑  סופרי דבר, ויבינו במקרא, דבר, 1 באוגוסט 1958.
↑  פרסום נישואין, הצופה, 27 בינואר 1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299475905171  PLWABN: 9811344271605606  BnF: cb16249355f (data)  GND: 140586776  ISNI: 0000 0001 0777 7398  LCCN: nr91013184  NTA: 194455254  SUDOC: 110689518  VIAF: 15189169   WorldCat (עם VIAF): 15189169
כהושעת אלים

כְּהוֹשַׁעְתָּ אֵלִים הוא פיוט הושענות הנאמר כחלק ממנהג ההושענות בחג הסוכות, לפי מנהגי אשכנז ואיטליה. בפיוט, מבקשים המתפללים מה' שיושיע אותם, כפי שהושיע את אבותיהם פעמים רבות בהיסטוריה היהודית, ובעיקר ביציאת מצרים. מקובל לייחס אותו לפייטן רבי אלעזר בירבי קליר, שחי על פי המשוער בארץ ישראל בראשית המאה השביעית.
תוכן הפיוט

הנושא המרכזי של הפיוט מבוסס על התפישה שכאשר עם ישראל נמצא בצרה, כביכול גם הקב"ה נמצא יחד עם בצרה זו, ולכן כאשר ה' מושיע את עם ישראל הוא כביכול מושיע גם את עצמו. תפישה זו מופיעה מספר פעמים במדרשי חז"ל, ומבוססת על הפסוקים ”עִמּוֹ אָנֹכִי בְצָרָה” (תהלים, צ"א, ט"ו) ו”בְּכָל צָרָתָם לוֹ צָר” (ישעיהו, ס"ג, ט') וכן על דרשות פסוקים רבות. תפישה זו קשורה במיוחד למנהג ההושענות עוד מתקופות קדומות: לדעת רבי יהודה בשעת ההושענות בבית המקדש (הקפת המזבח) הכריזו "אני והו (או והוא) הושיעה נא". התלמוד הירושלמי מפרש הכרזה זו על פי התפישה דלעיל, כמכוונת לבקש שה' יושיע לא רק את ישראל אלא גם את עצמו.
מבנה

כל שורה בפיוט מתחילה במלה "כהושעת", מזכירה את הישועה מן העבר, ומסיימת במילים "כן הושע נא". בתווך, מופיעות שתי שורות חורזות, היוצרות גם אקרוסטיכון אלפביתי.
מבנה זה של הושענות, הבנויות לפי "כהושעת... כן הושע נא", הפך פופולרי למדי, ופייטנים נוספים כתבו הושענות כאלה, ביניהם רבי יוסף אבן אביתור, רבי מנחם ברבי מכיר, ורבי שמואל החסיד. במרבית הקהילות נוצר מנהג לסיים בכל יום את ההושענות בפיוט אחד מסוג זה.
במנהגי התפילה

בנוסח אשכנז נאמרת הושענא זו בכל ימי סוכות לאחר הקפת הבימה (בזמן ההקפה אומרים הושענא אחרת), לרבות הושענא רבה, מלבד בשבת (שבת שחלה ביום טוב הראשון או שבת חול המועד) שבה אומרים פיוט אחר. בעבר היו קהילות (ביניהן וורמייזא) שנהגו לומר הושענא זו רק במחצית הימים, כאשר הושענא זו וההושענא "כהושעת אב" לרבי שמואל החסיד משמשות לסירוגין יום אחר יום. כך נהגו גם בהרבה מקהילות צרפת, כמופיע בסדר טרוייש.
בנוסח אשכנז, מקובל לומר לאחר הושענא זו את השורה האחרונה של ההושענא "כהושעת אב": ”כְּהוֹשַֽׁעְתָּ שֽׁוֹמְרֵֽי מִצְוֹֽת וְחוֹכֵֽי יְשׁוּעֽוֹת. אֵֽל לְמֽוֹשָׁעֽוֹת וְהוֹשִֽׁיעָה נָּֽא:” בקהילות שנהגו לומר לסירוגין את שתי ההושענות, בימים בהם אמרו "כהושעת אב", צרפו בסופה את השורה האחרונה של הושענא זו ("כהושעת שבות...").
בנוסח איטליה, נאמרת הושענא זו בשעת הקפת הבימה (כהושענא יחידה) במחצית מימי החג, כאשר הושענא זו וההושענא "אנא אזון חין" משמשות לסירוגין יום אחר יום. בנוסף, נאמרת ההושענא בשבת חול המועד, ובהושענא רבה לאחר ההקפות. גם בנוסח רומניא נהוגה הושענא זו.
ראו גם

הושענות
פיוטי הושענות
ברוך ה' יום יום
ביאורים

↑  כינוי לעם ישראל (על פי ישעיהו, ס"א, ג').
↑  כינוי למצרים (על פי בראשית, י', י"ג).
↑  כלומר, שכאשר הושעת את ישראל במצרים, כביכול הושעת גם את עצמך.
↑  לא רק הגוי, עם ישראל, נצרכו לישועת ה', אלא גם ה' עצמו נושע עמם. השורה הזו על פי ”עַמְּךָ אֲשֶׁר פָּדִיתָ לְּךָ מִמִּצְרַיִם גּוֹיִם וֵאלֹהָיו” (שמואל ב', ז', כ"ג) ודרשת רבי עקיבא על הפסוק בתלמוד ירושלמי, מסכת סוכה,  פרק ד', הלכה ג' ומקבילות.
↑  הישועה הייתה לא רק לצבאות ישראל (על פי שמות, י"ב, מ"א), אלא גם למלאכים.
↑  בשעבוד מצרים, כביכול העבידו המצרים גם את הקב"ה, המכונה 'חנון'.
↑  גזרי הים. "צול" מעמקי הים (על פי ישעיהו, מ"ד, כ"ח).
↑  כאשר ה' הושיע את עם ישראל שעבר בים סוף שנקרע, עם ישראל העביר עמו את כבוד ה' בים. במעבר כבוד ה' בין גזרי ים סוף מבוטא שוב העיקרון שהישועה היא גם ישועת ה' (כמופיע במכילתא הנ"ל).
↑  כינוי לעם ישראל (על פי תהלים, פ', ט"ז).
↑  המילה "וַיּוֹשַׁע" המופיעה בקשר לישועת ה' בקריעת ים סוף (לפני שירת הים, שמות, י"ד, ל'), נדרשת כאילו נקראת "וַיִּוָּשַׁע", ואז היא מתייחסת ל"גוחה", כלומר בוראה ויוצרה, ה'. זאת על פי דרשת רבי מאיר במדרש תנחומא פרשת אחרי מות, אות י"ב.
↑  את המילים "והוצאתי אתכם מתחת סבלות מצרים" (שמות, ו', ו') ניתן לקרוא כאילו נכתב "וְהוּצֵאתִי אִתְּכֶם", ואז משמען שה' יצא יחד עם ישראל ממצרים.
↑  הפייטן מתייחס למצוות ערבה במקדש ולהקפת המזבח שהתקיימה במקדש, ומבקש שה' יחשיב את ההושענות שנאמרות בבית הכנסת כזכר למקדש כאילו הן נאמרות בהקפת המזבח בבית המקדש.
↑  הפייטן מדגים את העיקרון של המצאות ה' בצרה עם ישראל וישועתו ממנה באמצעות סיפור שביתו של ארון הברית בידי הפלשתים כחלק מתבוסת עם ישראל במלחמת אבן העזר. בסופו של דבר, נאלצו הפלשתים להשיב את הארון לאחר ששהייתו אצלם גרמה למגפה (ספר שמואל א', פרק ה').
↑  הפייטן עובר לגלות בבל, ומצטט את דרשת חז"ל על הפסוק ”לְמַעַנְכֶם שִׁלַּחְתִּי בָבֶלָה” (ישעיהו, מ"ג, י"ד) שנדרש כאילו נכתב "שֻׁלַּחְתִּי", ומלמד שגם בגלות בבל, גלתה השכינה לבבל עם עם ישראל.
↑  כשם שהושעת את גולי בבל והשבת את שבותם, כך תשיב את שבות אהלי יעקב לגאולה שלמה. הפייטן כתב "תשוב ותשיב", על פי דרשת חז"ל לדברים, ל', ג' שלשון "ושב ה' את שבותך" בבניין קל (ולא "השיב"), מלמדת שבגאולה גם ה' שב מן הגלות, ולא רק משיב את ישראל. דרשה זו הוא מיישם גם על הפסוק על לשון הפסוק "הנני שב את שבות אהלי יעקב" (ירמיהו, ל', י"ח).
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק א', הלכה א'; תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ט, עמוד א'.
↑  יונה פרנקל, מחזור לסוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם, ירושלים תשמ"א, מבוא, עמ' לט.
↑  מכילתא דרבי ישמעאל, פרשתא דפסחא, פרק י"ב, פסוק מ.
↑  משנה, מסכת סוכה, פרק ד', משנה ה'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת סוכה,  פרק ד', הלכה ג'; תוספות, מסכת סוכה, דף מ"ה, עמוד א', ד"ה אני.
↑  פרנקל, מחזור לסוכות, שמיני עצרת ושמחת תורה, ירושלים תשמ"א, מבוא, עמ' מ–מא.
1 2  רבי יוזפא שמש, מנהגים דק"ק וורמיישא, מכון ירושלים תשמ"ח, סי' קג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
1 2  אברהם אפשטיין, ר' שמואל החסיד בר' קלונימוס הזקן, ברדיטשוב תרס"ד, עמ' 17–18, באתר היברובוקס.
↑  סדר טרוייש, פרנקפורט דמיין תרס"ה, עמ' 34, באתר היברובוקס. גם במחזור ויטרי מופיעות שתי הושענות אלה לאמירה אחר ההושענות המתחלפות (מחזור ויטרי, מקיצי נרדמים, ברלין תרנ"א, חלק ב', סי' שצא–שצב, באתר היברובוקס).
↑  על חלוקת ההושענות המדויקת בין הימים ישנם חילוקי מנהגים. רבי מנחם עמנואל הרטום, מחזור איטלייני כמנהג כל הקהילות, ירושלים תשס"ה, כרך ב', עמ' 851 ואילך, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטלי, מחזור לסוכות כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ה, עמ' קמ"ז.
↑  סדור תפלות השנה כמנהג קהלות רומניא, ונציה רפ"ג, דף ת"י, עמוד א'.
| סוכות |
| --- | --- | --- |
| מהלך החג | יום טוב ראשון • חול המועד סוכות • הושענא רבה • שמיני עצרת/שמחת תורה |  |
| סוכה | סכך • אכילה בסוכה • שינה בסוכה • ברכת לישב בסוכה • אושפיזין • מצטער פטור מן הסוכה • תשבו כעין תדורו • מעמיד • דופן עקומה • הלכות סוכה |  |
| ארבעת המינים | אתרוג, לולב, הדס וערבה • הלכות ארבעת המינים • קוישיקלך |  |
| מנהגים | הושענות • הקפות • חיבוט ערבה • זכר לשמחת בית השואבה • תיקון ליל הושענא רבה |  |
| מצוות הנוהגות  בזמן בית המקדש | מצוות ערבה במקדש • הקפת המזבח • ניסוך המים • שמחת בית השואבה • הקהל • שמחת הרגלים |  |
| שמיני עצרת ושמחת תורה | תפילת הגשם • וזאת הברכה • דגל שמחת תורה • הקפות בשמחת תורה • הקפות שניות |  |
| תפילות ופיוטים | פיוטי הושענות (כהושעת אלים) • פיוטי הגשם (אף ברי · זכור אב · שפעת רביבים) • מפי אל • סוכה ולולב לעם סגולה • משה אמת |  |
| שירי החג | אורחים לחג • שלומית בונה סוכה |  |
| שונות | שמחת הרגלים • מסכת סוכה • שלומית בונה סוכה • סהרנה |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש הרגלים
צ'ארלי סיאם

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1986 (בן 39) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  גירטון קולג' 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 www.charliesiem.com
 
צ'ארלס מקסימיליאן סיאם (נולד ב-14 בינואר 1986) הוא כנר ודוגמן בריטי.
ביוגרפיה

צ'ארלי סיאם נולד בלונדון, אנגליה, לכריסטיאן סיאם איש עסקים נורווגי, ולאם ילידת דרום אפריקה. יש לו שלוש אחיות, כולן עוסקות באמנויות: מוזיקאית ומלחינה סשה סיאם, אמנית חזותית ומורה לאמנויות ריפוי / יוגה סופי מדלן סיאם, והאמנית והדוגמנית לואיזה טטיאנה קריסטיאן סיאם.
סיאם למד באיטון קולג' ובגירטון קולג' בקיימברידג'. הוא המשיך את לימודי הכינור אצל יצחק רשקובסקי ושלמה מינץ. הוא ביצע את הקונצ'רטו הראשון שלו עם תזמורת בגיל 15 וניגן עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית בגיל 18. הוא זכה להכרה בשנים האחרונות כשניגן לצד אמנים כמו The Who ומיילי סיירוס. עם מעריציו נמנים ליידי גאגא וקייטי פרי.
סיאם הוא דוגמן מקצועי, ודגמן עבור החברות דנהיל לונדון והוגו בוס.
סיאם קרוב רחוק של הכנר והמלחין הנורווגי אול בול.
הוא מנגן בכינור תוצרת ג'וזפה גוארנרי משנת 1735, המכונה גם "ד'אגוויל". בעבר היה הכינור בבעלות הכנר יהודי מנוחין.
דיסקוגרפיה

Charlie Siem – Elgar & Grieg (Sonatas for Violin and Piano) - Andrei Korobeinikov - Challenge Classics
Charlie Siem – Violin Virtuoso - Warner Classics
Charlie Siem – Bruch, Wieniawski, Ole Bull – The London Symphony Orchestra – Andrew Gourlay - Warner Classics
Charlie Siem – Tony Banks: six pieces for orchestra - The City of Prague Philharmonic Orchestra - Martin Robertson - Paul Englishby - Naxos
Charlie Siem – Under The Stars – Münchner Rundfunkorchester – Paul Goodwin – Sony Classical
Charlie Siem – Midnight Garden - Paravox Records
Charlie Siem – Between the Clouds - Itamar Golan