stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בולי המנדט שלא הונפקו
אחרית דבר

הפרסום האגרסיבי של מארגני התערוכה, והסיקור בעיתונות הכללית, יצרו בקרב הציבור הרחב את הרושם שעיצובים אלו עתידים להיות מונפקים כבולי דואר חדשים. מנהל הדואר המנדטורי, שככל הנראה לא צפה התפתחות זו, מיהר להגיב ולדחות ציפיות שווא אלו. כשבוע לאחר סיום התערוכה, ביום חמישי, 19 באפריל 1945, התפרסמה תגובתו של מנהל הדואר במדור "מכתבים למערכת" בעיתון "הפלשתיין פוסט":
מהערות מסוימות בעיתונות ניתן היה להניח בטעות כי מחלקת הדואר והטלגרף בחרה באופן רשמי את הציור שהוגש על ידי הזוכה בתחרות העיצוב שאורגנה בידי מנהלי תערוכת הבולים בתל אביב. לא זה המקרה. התחרות אורגנה על ידי מנהלי התערוכה שגם סיפקו את הפרסים למעצבים הזוכים. 
 עיצובים אלו נבחנו על ידי וועדה שהיה לי הכבוד לשבת בראשה. בוועדה זו השתתפו גם אחד מחברי המוסד המלכותי של הארכיטקטים הבריטים, ומדפיס מומחה. העיצובים נבחנו אך ורק מבחינת התאמתם לשכפול בקנה מידה קטן, כפי שנדרש מבול דואר.
 אין משמעות הדבר שיעשה בהם שימוש על ידי מחלקת הדואר והטלגרף או, אם יעשה בהם שימוש, העיצובים לא ישונו בהתאם לדרישות הרשמיות. הממשלה אינה מחויבת בשום אופן לקבל עיצובים אלו לצורך הנפקת בול כלשהו בעתיד, והייתי שמח, לפיכך, אם עובדה זו תובהר לציבור.
למרות דבריו של מנהל הדואר, המשיכו הבולאים לקוות כי יונפקו בולים חדשים לשימוש הדואר בארץ ישראל. כחודשיים לאחר נעילת התערוכה פורסם בעיתונות כי ההצעות שזכו בפרסים הועברו לעיונו של מנהל הדואר, והציפייה בקרב הבולאים הייתה שהן ישמשו כבסיס להנפקת בולי דואר חדשים.
תקוות אלו לא זכו להתממש, הבולים החדשים לא הונפקו, וסדרת בולי הנוף המשיכה לשמש את הדואר המנדטורי עד תום תקופת שלטון המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
לקריאה נוספת

"ארבע מדינות ערביות השתתפו בתערוכת הבולים הראשונה בארץ ישראל", בתוך: שובל-מגזין הבולאים בישראל, גיליון 13, פברואר 1995, עמ' 9–10.
הערות שוליים

↑  תערוכת בולים בינלאומית בתל אביב, דבר, 19.2.1945, עמ' 2.
↑  הבולאים תובעים מהדואר להוציא בולים חדשים, המשקיף, 19.2.1945, עמ' 4.
↑  בולים ארצישראלים חדשים דורשים האוספים, הצופה, 19.2.1945, עמ' 1.
↑  קדמה לה רק תערוכה מקומית שנערכה בחיפה בשנת 1939, דבר, 6.4.1939, עמ' 3.
↑  מוצגים נדירים בתערוכת הבולים, המשקיף, 9.4.1945, עמ' 2.
↑  נסגרה תערוכת הבולים, הבוקר, 12.4.1945, עמ' 4.
↑  מוצגים נדירים בתערוכת הבולים, המשקיף, 9.4.1945, עמ' 2.
↑  התחרות בציור בול חדש, הבוקר, 1.4.1945, עמ' 2.
↑  תערוכת הבולים הארצישראלית הראשונה, על המשמר, 2.4.1945, עמ' 3.
↑  נפתחה תערוכת הבולים, דבר, 9.4.1945, עמ' 2.
↑  שלושת אלפים ביקרו אתמול בתערוכת הבולים, הבוקר, 9.4.1945, עמ' 4.
↑  קטלוג תערוכת הבולים פילא תש"ה. ועד השופטים כלל את האישים הבאים:ג'. ה. וובסטר, מנהל הדואר הכללי, יו"ר; ד"ר ג. הסקי, מזכיר כבוד של התערוכה; י. כגן, יו"ר אגודת הציירים לגרפיקה שימושית, תל אביב; ד"ר נרקיס, קורטור [אוצר] של המוזיאון בצלאל, ירושלים; ג. ו. סינדל, המדפיס הממשלתי, ירושלים; פ. ו. פוסטר-טורנר, אדריכל ממשלתי, ירושלים
↑  פילא 1945, הצופה, 8.4.1945, עמ' 4.
↑  חולקו הפרסים למציירי בולים, המשקיף, 11.4.1945, עמ' 4.
↑  תערוכה בזמן המנדט, בתוך: בולים ובולאים, למרחב, 17 באוגוסט 1956
↑  פרסים בתערוכת הבולים, הצופה, 11.4.1945, עמ' 1.
↑  נסגרה תערוכת הבולים, הבוקר, 12.4.1945, עמ' 4.
↑  בולים א"י חדשים?, הבוקר, 27.6.1945, עמ' 1.
הרולד טלבוט

הרולד אלסטנר טלבוט הבן (באנגלית: .Harold Elstner Talbott, Jr;‏ 31 במרץ 1888 – 2 במרץ 1957) היה מזכיר חיל האוויר השלישי של ארצות הברית.
ראשית חייו

הרולד טלבוט נולד בדייטון, אוהיו. הוא למד בבית הספר היל בפוטסטאון, פנסילבניה ולמד שנתיים באוניברסיטת ייל לפני ששב ב-1911 לחברת הבנייה של אביו. הוא היה שחקן פולו נודע.
משפחתו

אביו של טלבוט היה מהנדס אמיד שהיה מעורב בבניית תאי השיט סו בימת סופיריור והיה מעורב במגוון של עסקים בתחום הרכבות ובתחום תעשיית הנייר. האב היה ראש העיר הראשון של אוקווד, אוהיו. הוא היה גם מעורב בשיקום של דייטון מהשיטפון שפקד אותה ב-1913 ושימש כמנהל בבנק הלאומי של העיר דייטון.
אמו של טלבוט הייתה פעילה בליגה נגד מתן זכות בחירה לנשים בדייטון. היא גם הייתה מעורבת בליגה נגד הברים והייתה פטרונית של מקהלת וסטמינסטר בדייטון.
אחיו, נלסון "באד" טלבוט, היה המאמן של קבוצת הפוטבול המקצוענית "דייטון טריינגלס, קודמתה של אינדיאנפוליס קולטס של ימינו.
ב-1925 נשא טלבוט לאישה את מרגרט תייאר, בתם של מרגרט לונגסטרת' מוריס תייאר, מניצולות אסון הטיטניק וג'ון תייאר, שהיה בעל תפקיד ניהולי בתעשיית הרכבות וטבע באסון. לזוג נולדו ארבעה ילדים. ביולי 1962 התאבדה מרגרט בקפיצה מהקומה ה-12 של דירתם בשדרה החמישית בניו יורק.
במלחמת העולם השנייה שכן באחוזת משפחת טלבוט באוקווד, פרבר של דייטון, אתר הניסויים של פרויקט דייטון (חלק מפרויקט מנהטן ליצירת המאיץ לייצור נייטרונים עבור פצצת האטום הראשונה מפלוטוניום רדיואקטיבי). צ'ארלס אלן תומאס, שהיה כימאי בחברת Delco-GM ובחברת מונסנטו, והאחראי על הפרויקט, נשא לאישה את מרגרט, אחותו של טלבוט.
קריירה עסקית

בין השנים 1906–1913 שימש טלבוט כנשיא של חברת פלאט עבודות מתכת בדייטון יחד עם שותפו למשחק הפולו, אדווין פ. פלאט.
העניין של טלבוט בתעופה החל מהימים הראשונים לפעילותם של האחים רייט. הוא היה תלמיד של קתרין רייט, אחותם הצעירה של האחים, ולקוח בחנות האופניים שלהם. ב-1915 סייע טלבוט לבנות את אחת ממנהרות הרוח הראשונות לניסויים בתעופה בדייטון. באביב 1916 הקימו אביו של טלבוט, אדוארד א. דידס וצ'ארלס קיטרינג את חברת דייטון-רייט לאווירונים, שעשתה מחדש שימוש בבניינים שמ-1909 ועד אז היו בשימוש של חברת רייט, אך לתחומי עיסוק שונים לחלוטין. טלבוט עצמו היה לנשיא החברה, בעוד שאורוויל רייט קיבל משרת כבוד כמהנדס יועץ. טלבוט הצטרף לטיסתו האחרונה של אורוויל ב-1918.
עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התגייס דידס לצבא ארצות הברית כקצין בדרגת קולונל והיה לאחראי על ייצור המטוסים. בשדה התעופה מק'קוק, קודמו של בסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, פיקח דידס על רכישת המטוסים. חברת דייטון-רייט השתלטה על מפעל דלקו-לייט שאך נבנה. במפעל המורחב נבנו מטוסי קרב דו-מושביים, דה הבילנד 4, ששונו מאוחר יותר לדה הבילנד 9, מהם יוצרו כ-400 מטוסים. ב-1918, המפעל שהעסיק 12,000 עובדים, הוציא משעריו 38 מטוסים ליום ובמהלך המלחמה ייצר יותר מטוסים בהשוואה לכל מפעל מטוסים אחר בארצות הברית.
בספטמבר 1918 הוצב טלבוט בשירות האוויר של צבא ארצות הברית. הוטל עליו להיות אחד מקבוצת הקצינים שהיו אחראים על תחזוקת ותיקון המטוסים בצרפת, אך לפני שסיפק בידו להתייצב בתפקידו, תמה המלחמה. באוקטובר 1918 דיווחו שופט בית המשפט העליון, צ'ארלס אוונס יוז והתובע הכללי של ארצות הברית, תומאס ואט גרגורי, לנשיא וודרו וילסון, על חקירה שקיימו על ייצור המטוסים במהלך המלחמה. השופט יוז מתח ביקורת על היחסים הקרובים בין דידס לבין חברת דייטון-רייט. הוא ציין במיוחד את הקשרים הבלתי ראויים בין דידס לבין טלבוט בנוגע לעניינים שהשפיעו על רכישת המטוסים. יוז המליץ שדידס יישפט בבית דין צבאי, אך הצבא לא פתח בהליכים נגדו.
ב-1919 רכשה חברת ג'נרל מוטורס את דלקו-לייט, את דייטון-רייט ואת חברת דייטון תעשיות מתכת. כל החברות הללו היו קשורות לטלבוט, דידס וקיטרינג.
ב-1922 הקימה ג'נרל מוטורס את החטיבה לייצור פנים שתבנה הגיים מעץ במפעל דייטון-רייט לשעבר. טלבוט שימש כנשיא החטיבה. ב-1925 הוא עבר לניו יורק והיה למנהל בתאגיד קרייזלר. בשנות ה-30 הוא היה נשיא קלאוד קלאב שבקומות ה-66, ה-67 וה-68 של בניין קרייזלר בניו יורק.
ג'נרל מוטורס השתלטה גם על נורת' אמריקן אוויאיישן וב-1933 הפכה אותה לחלק מהחטיבה האווירית שלה. ב-1932 היה טלבוט ליושב ראש מועצת המנהלים של חברה זו. בשנות ה-30 הוא גם היה דירקטור בחברת טראנס וורלד איירליינס. באותה תקופה החזיקה נורת' אמריקן אוויאיישן מניות בדאגלס איירקראפט קומפני, שייצרה מטוסים צבאיים. טלבוט דחף את דונלד דאגלס, מייסד החברה, להיכנס לשוק המסחרי ולבנות את מטוסי הדאגלס DC-1 והדאגלס DC-2 על פי המפרטים של טראנס וורלד איירליינס.
קריירה פוליטית

במסעות הבחירות לנשיאות של 1940, 1948, ו-1952, היה טלבוט מגייס כספים פעיל עבור מערכות הבחירות של המפלגה הרפובליקנית. הוא היה יושב ראש הוועדה הפיננסית הלאומית של המפלגה ב-1948 וב-1949. הוא גם היה חבר במועצת הייצור המלחמתי בשנים 1942 ו-1943.
קריירה פוליטית > מזכיר חיל האוויר

ב-4 בפברואר 1953 מונה טלבוט כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. הייתה זו התקופה בה מלחמת קוריאה טלטלה את הקונגרס לדיונים על אישור הקמתן של כנפות נוספות ותקצוב התשתיות עבורן. כתוצאה מכך עלה בידיו להתמקד במאמצים לספק את הצרכים של אנשי הצוותים האוויריים ומשפחותיהם. הוא הצליח לספק פתרונות שיכון בבסיסים יותר מכל קודמיו. בשילוב עם רמת שיכון טובה יותר והעלאת המשכורות ושיפור צרכים אחרים, הוא העלה את שיעור שימור כוח האדם באמצעות קישור הייתרונות שבשירות בחיל למוטיבציה לגיוס.
בספטמבר 1953 קיים טלבוט את הוויכוח המפורסם של עם הווארד יוז בנוגע לניהול מיזם טיל האוויר-אוויר AIM-4 Falcon ואובדן חברי ההנהלה הבכירים בחברה של יוז. כתוצאה מכך הועבר פיתוח הטילים הבליסטיים בין-יבשתיים עבור חיל האוויר לחברת Ramo-Wooldridge.
במהלך תקופת כהונתו כמזכיר חיל האוויר, הקים טלבוט ועדה שתסייע לו לאתר את המיקום הקבוע לאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. לאחר שנשקלו 580 אתרים ב-45 מדינות, המליצה הוועדה על שלושה אתרים, שמתוכם בחר טלבוט את זה שליד קולורדו ספרינגס.
ב-1955 חשף העיתון Chattanooga Times שטלבוט עשה שימוש בנייר המכתבים שלו כמזכיר חיל האוויר לצרכים של חברת הנדסה בה הוא החזיק בחמישים אחוז ממניותיה, ופנה כך לקבלנים שעבדו עם חיל האוויר. לאחר חקירה של הקונגרס התפטר טלבוט מתפקידו באוגוסט אותה שנה.
מותו

הרולד טלבוט נפטר כתוצאה מדימום מוחי בפאלם ביץ', פלורידה ב-2 במרץ 1957.
הערות שוליים

↑  Horace A. Laffaye, Polo in the United States: A History, McFarland, 2014, p. 96.
↑  Encyclopedia Titanica Message Board: Jack Thayer's full name
↑  C.M. Burton, The City of Detroit Michigan 1701-1922, 1922, p. 596.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008047275  NARA: 10598861  SNAC: w6jq4x5z  VIAF: 36723004   WorldCat (עם VIAF): 36723004
פורטוגל. דה מאן

| --- | --- |
פורטוגל. דה מאן, 2011
פורטוגל. דה מאן, 2011
 מקום הקמה:  ואסילה 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  פירלס רקורדס, איקוול ויז'ן רקורדס 
 www.portugaltheman.com
 חברים
 Kane Ritchotte 
 
פורטוגל. דה מאן (באנגלית: Portugal. The Man) היא להקת רוק אמריקאית שהוקמה ב-2004 בעיר ואסילה שבאלסקה. מוקד הפעילות העיקרי של הלהקה הוא כיום בפורטלנד, אורגון. חברי הלהקה כוללים כיום את ג'ון בולדווין גורלי, זאק קארות'רס, קייל אוקווין, ג'ייסון סכריסט, אריק האוק וזואי מאנוויל.
ב-28 בינואר 2018 זכתה הלהקה בפרס אמי בקטגוריה "Best Pop Duo/Group Performance" על הלהיט הגדול ביותר של הלהקה "Feel It Still".
חברי הלהקה > חברי הלהקה בהווה

ג'ון בולדווין גורלי - שירה, גיטרה, אורגן, סינתיסייזר, מכונת תופים, גיטרת בס (2004–הווה)
זאק סקוט קארות'רס - גיטרת בס, כלי הקשה, שירה (2004–הווה)
קייל או'קווין - קלידים, סינתיסייזר, אורגן, גיטרה, שירה (2007, 2012–הווה)
אריק הוק - גיטרה, שירה (2015 – הווה)
ג'ייסון סכריסט - תופים (2005–2008, 2009–2011, 2016-הווה)
זואי מאנוויל - שירה, כלי הקשה (2008-הווה)
חברי הלהקה > חברים לשעבר

ניק קליין - גיטרה (2004–2005)
ווסלי האברד - מקלדות (2004–2006)
הארווי טאמבלסון - מקצבים (2004–2005)
גארט לונספורד - תופים (2008–2009)
קיין ריטצ'וט - תופים, כלי הקשה, שירה (2012–2016)
ראיין שכנים - קלידים, דידג'רידו, סינתיסייזרים, שירה (2008–2012)
נוח גרש - גיטרה, שירה, כלי הקשה (2011–2013)
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Waiter: "You Vultures!" ‏(2006)
Church Mouth ‏(2007)
Censored Colors ‏(2008)
The Satanic Satanist ‏(2009)
American Ghetto ‏(2010)
In the Mountain in the Cloud ‏(2011)
Evil Friends ‏(2013)
Woodstock ‏(2017)
דיסקוגרפיה > סינגלים

"My Mind" / "Seventeen" ‏(2007)
"People Say" ‏(2009)
"Lovers in Love" ‏(2009)
"Got It All (This Can't Be Living Now)" ‏(2011)
"So American" ‏(2011)
"Evil Friends" ‏(2013)
"Atomic Man" ‏(2013)
"Purple, Yellow, Red and Blue" ‏(2013)
"Modern Jesus" ‏(2013)
"Endangered Song (Sumatran Tiger)" ‏(2014)
"Noise Pollution" ‏(2016)
"Feel It Still" ‏(2017)
"Rich Friends" ‏(2017)
פורטוגל. דה מאן, 2020
פורטוגל. דה מאן, 2016
עוזי שרון

| --- | --- |

עוזי שרון בשנת 1969
 לידה:  1926 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2010 (בגיל 84 בערך)
 מקום מגורים:  ישראל, ארצות הברית
 עיסוק:  מהנדס מערכות
 בן או בת זוג:  מירל'ה שרון 
 תרומות עיקריות
 הטורפדו הימי המונחה "כריש", השרפלן - מכשיר לייזר לניתוחים, מערכת גילוי לחומרי נפץ, מערכת מסווגת
 
עוזי שרון (1926–2010) היה מהנדס מערכות אשר תרם תרומה משמעותית בפיתוח אמצעי לחימה והיה דמות מפתח בתחום הטילים והלייזר בישראל.
ביוגרפיה

שרון נולד בירושלים, ובילדותו עבר עם הוריו לקיבוץ גבעת השלושה. הוא למד חשמל ומכניקה בבית הספר המקצועי הטכני בסמ"ת של הטכניון. שרון סיים תואר ראשון בטכניון בהנדסת מכונות, והשתלם באלקטרוניקה ופיזיקה באוניברסיטת ניו יורק. הוא נישא לכוריאוגרפית מירל'ה שרון בשנת 1953, ולזוג נולדה בת בשנת 1969.
בשנת 1997 התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ניו יורק (New York Academy of sciences), וכן היה חבר ב-OSA ‏(Optical Society of America) ובאגודה הישראלית לניתוחי לייזר ולרפואה (Israel Society for Laser Surgery and Medicine). שרון זכה בפרס מפקד חיל האוויר על פיתוח מערכת מסווגת.
המצאות ופיתוחים מאוחרים

לאחר פרישתו מצה"ל השתלב שרון בחברה האמריקאית בלוק אנג'ינירינג ועסק בפיתוחי לייזר לתוכנית החלל האמריקאית. עם חזרתו לישראל ב-1970, הקים את חברת פאן-אנג'ינירינג שעסקה בפיתוח של מערכות שונות עבור משרד הביטחון בתחום הלייזר ובפיתוח לייזר רפואי לצרכים כירורגיים. בשנת 1972 תכנן שרון ופיתח את ה-שרפלן, מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את אזמל הניתוח במקרים רבים.
עוזי שרון היה אוטודידקט בעל תחומי התעניינות ופעילות מגוונים, ורשומים על שמו פטנטים רבים. בד בבד עם פעילותו בתחום הביטחוני והרפואי פיתח גם מערכת גילוי לחומרי נפץ, מערכת לקטיף רובוטי של אשכוליות, ומכונה למסיק זיתים. בתחילת שנות השישים, נוצר קשר עמוק בינו ובין המלחין יוסף טל. שרון תרם תרומה מכרעת בבניית המעבדה למוזיקה אלקטרונית בירושלים, ואיפשר בכך את חיבור היצירות של טל למוזיקה אלקטרונית.
"...בתוך כך הגיע לאוזני שמעו של מהנדס צעיר מתל אביב, שעשה לו שם בפיצוחן של בעיות בלתי-פתורות-לכאורה בתעשייה. נפגשנו ומצאנו במהרה שפה משותפת. עוזי שרון... מיד החל במלאכה וייעד כל שעה פנויה ביום ובלילה לאתגר החדש..."
פטנטים

7101365 - Laser for skin treatment(הקישור אינו פעיל)
7088435 - Controlled substance detection and identification system
6914668 - Personal identification verification and controlled substance detection and identification system
4015906 - Method and apparatus for aligning an invisible beam particularly a laser bear
3913582 - LASER DEVICE WITH ARTICULATED ARM
3865114 - Laser device particularly useful as a surgical instrument
Israeli Patent No. 57313 - Aerodynamic air spoilers for control of guided missiles, free fall bombs and other aerodynamic bodies, (1986)
לקריאה נוספת

ישראל לרמן, החוליה מכה שנית, סיפורה של חוליית החבלה הימית, תל אביב: אופיר, 1992, סדרת "עלילות כוח המגן", מסת"ב 9654380226
אברהם זהר, הקומנדו הימי בפלמ"ח, בת ים: תג, 1994, מסת"ב 9654870002
יובל נאמן, מן הקורט ועד לקוסמוס, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2000
הערות שוליים

↑  אלדר, מייק: שייטת 13, סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב (1993)
↑  מרדור, מוניה מ.: רפא"ל – בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור (1981)
↑  בכרך, אוריאל: בכוח הידע, פרקים בתולדות חיל המדע (חמ"ד), נ. ד.ד. מדיה בע"מ (2009)
↑  ריינגולד, אוריאל: הלייזר של עוזי, "הארץ", 10.5.1973 ע' 14
↑  פרופ' אייזיק קפלן פעל כיועץ לשימוש בלייזר לצרכים רפואיים. שמו של המכשיר נקרא על שם השניים: שרון-קפלן
↑  Isaac Kaplan and Uzi Sharon: CURRENT LASER SURGERY, Annals of the New York Academy of SciencesVolume 267, Issue 1, Article first published online: 16 DEC 2006
↑  ISAAC KAPLAN, RALPH GER’ and UZI SHARON: THE CARBON DIOXIDE LASER IN PLASTIC SURGERY: British Journal of Plastic Surgery (1973), 26, 359-362
↑  KAPLAN, I ., SHARON, U, and GER, R. (1973). “The carbon dioxide laser in clinical surgery”. In Laser applicarions in medicine and biology Vol. 2, Plenum Press, N.Y., ed. By Wolbarsht, M.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007351296605171  LCCN: n97859071  VIAF: 14070103   WorldCat (עם VIAF): 14070103 
מכשיר לייזר CO2 לשימושים רפואיים מדגם שרפלן 40C, פרי פיתוחו של עוזי שרון
שרון במעבדה למוזיקה אלקטרונית (1962)
שלמה אורן

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 69 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1974–2006 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד שקד  סגן מפקד חטיבת גבעתי  מפקד חטיבת ביסלמ"ח  סגן מפקד אוגדת איו"ש  מפקד עוצבת אדום  מפקד אוגדת איו"ש  ראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה  נספח צה"ל במזרח הרחוק
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 
שלמה אורן (חבויניק) (נולד בשנת 1955) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שימש מפקד אוגדת איו"ש, מפקד עוצבת אדום ומפקד חטיבת ביסלמ"ח.
ביוגרפיה > שירות צבאי

באוגוסט 1974 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב אורן לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד. בהמשך מונה למפקד פלוגה בצנחנים וכסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח. בהמשך מונה למפקד גדוד שקד. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת גבעתי. בהמשך הועלה לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבת ביסלמ"ח. בשנת 1998 שימש כסגן מפקד אוגדת איו"ש. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום בין השנים 1998–2000. בשנת 2000 מונה למפקד אוגדת איו"ש.
ב-26 באוגוסט 2000 אירעה תקלה מבצעית של ירי דו-צדדי במבצע סימפוניית החיים של יחידת דובדבן. האירוע התרחש בעת ניסיון למעצרו של המחבל מחמוד אבו הנוד, מי שהיה מוגדר אז כמבוקש מספר 1 בגדה המערבית והשתייך לזרוע הצבאית של החמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם. במהלך המבצע שהתקיים בכפר עסירה א-שמאלייה, סברו בטעות שלושה מצלפי היחידה שחבריהם ששכבו על גג באזור המבצע הם למעשה מחבלים וירו בהם למוות. בעקבות הכשל המבצעי הוחלט להשעות את היחידה זמנית מפעילות מבצעית ומפקדה מיקי אדלשטיין התפטר מתפקידו. אורן עצמו ביקש לסיים את תפקידו. הרמטכ"ל, שאול מופז מינה ועדת חקירה בראשות האלוף שי אביטל שקבעה כי מפקד פיקוד המרכז דאז, יצחק איתן היה צריך לגלות מעורבות רבה יותר בשלב תכנון המבצע והיה צריך לחנוך את מפקד האוגדה, אורן. עם זאת הפרקליט הצבאי הראשי, מנחם פינקלשטיין, החליט כי לא יועמדו לדין פלילי מפקדים וחיילים על מעורבותם בתאונה.
במאי 2001 מונה אורן לראש חטיבת כוח אדם בזרוע היבשה. ביוני 2002 עמד בראש ועדה שהמליצה שנשים ישרתו כלוחמות אך לא בחי"ר ובשריון. בהמשך שימש כנספח צה"ל במזרח הרחוק. לאחר מכן השתחרר מצה"ל.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

בפברואר 2007 מונה למנכ"ל של התאחדות הקבלנים החדשה שפרשה מהתאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
בנובמבר 2009 מונה אורן לסמנכ"ל מינהל וארגון ברשות שדות התעופה. במאי 2012 התפטר מתפקידו.
השכלה וחיים פרטיים

אורן הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה .
הערות שוליים

↑  גיורא איילנד, "לא נרדם בלילות", ידיעות ספרים, 2018, עמוד 139
↑  גדוד שקד, באתר חטיבת גבעתי
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 129.
↑  משה (בוגי) יעלון, דרך ארוכה קצרה, ידיעות ספרים, 2008, עמוד 100
1 2  שירות גלובס, ‏3 הרוגים ל"דובדבן" במארב למבוקש מס' 1; מופז: תקלה חמורה; ייתכן שנהרגו מירי צה"ל, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2000
↑  שירות גלובס, ‏אחיו של אבו-הנוד: החיילים היו בפאניקה, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2000
↑  שירות גלובס, ‏מפקד יו"ש המתפטר למופז: לוקח האחריות על כשלון פעולת דובדבן, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2000
↑  עמוס הראל, התקרית בעצירה א-שימאלייה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2002
הראל עמוס, תקלות קשות בפעולת היחידה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2002
↑  עמוס הראל, הפצ"ר: קצינים לא יועמדו לדין פלילי בגלל התאונה בדובדבן, באתר הארץ, 17 ביוני 2001
↑  אמנון ברזילי, תא"ל שלמה אורן מונה לראש חטיבת כ"א במיפקדת זרועות היבשה, באתר הארץ, 1 במאי 2001
↑  עמוס הראל, ועדה בצה"ל: בנות ישרתו כלוחמות אך לא בחי"ר ובשריון, באתר הארץ, 19 ביוני 2002
↑  אבי בר-אלי, פילוג בהתאחדות הקבלנים: קבלני ירושלים,  פתח תקוה ובאר שבע הקימו ארגון עצמאי, באתר הארץ, 14 בפברואר 2007
גיא ימין, ‏הסכסוך בהתאחדות הקבלנים: ארגוני הקבלנים של ירושלים, באר-שבע ופתח-תקווה פורשים, באתר גלובס, 14 בפברואר 2007
↑  זוהר בלומנקרנץ, תא"ל במיל. שלמה אורן נבחר לתפקיד סמנכ"ל מינהל ואירגון ברשות שדות התעופה, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2009
↑  טל ליטמן, סמנכ"ל רשות שדות התעופה שלמה אורן התפטר, באתר כלכליסט, 10 במאי 2012
טריטוריית קולורדו

| --- | --- |

 
 ממשל
 עיר בירה:  דנוור סיטי (1861–1862) קולורדו סיטי (1862)   גולדן סיטי (1862–1867)   דנוור (1867–1876)
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1861 
 תאריכי פירוק:  1876 
 ישות קודמת:   טריטוריית קנזס    טריטוריית נברסקה    טריטוריית ניו מקסיקו    טריטוריית יוטה
 ישות יורשת:   קולורדו
 
טריטוריית קולורדו (באנגלית: Colorado Territory) הייתה טריטוריה מאוגדת מאורגנת של ארצות הברית שהתקיימה מ-28 בפברואר 1861 עד 1 באוגוסט 1876, אז התקבלה לאיחוד כמדינת קולורדו.
השטח אורגן בעקבות הבהלה לזהב פייק'ס פיק בשנים 1858–1862, שהביאה לאזור את הריכוז הגדול הראשון של התיישבות לבנה. החוק המקורי שהקים את הטריטוריה החופשית של קולורדו הועבר על ידי הקונגרס ונחתם על ידי הנשיא ג'יימס ביוקנן ב-28 בפברואר 1861, מיד לאחר היפרדותן של שבע מדינות עבדות מה שזירז את מלחמת האזרחים האמריקנית. הגבולות של טריטוריית קולורדו היו זהים בעיקרם לאלו של מדינת קולורדו הנוכחית. ארגון השטח עזר לבסס את שליטת האיחוד על האזור העשיר במינרלים של הרי הרוקי. הקמת מדינה נחשבה קרובה למדי, אך שאיפות טריטוריאליות למדינה סוכלו בסוף 1865 על ידי וטו של הנשיא אנדרו ג'ונסון. הקמת המדינה עבור הטריטוריה הייתה סוגיה שחזרה על עצמה במהלך ממשל יוליסס גרנט, כאשר גרנט תמך בהקמת מדינה נגד הקונגרס שהיה פחות מוכן לכך במהלך תקופת השיקום. טריטוריית קולורדו חדלה להתקיים כאשר מדינת קולורדו התקבלה לאיחוד בשנת 1876.
מזרחית לקו פרשת המים של אמריקה, הטריטוריה החדשה כללה את החלק המערבי של טריטוריית קנזס, כמו גם חלק מדרום-מערב טריטוריית נברסקה, וחלקה קטנה של טריטוריית ניו מקסיקו בצפון-מזרח. בצד המערבי של קו פרשת המים, השטח כלל חלק ניכר משטחי טריטוריית יוטה המזרחיים, שנשלטו בחוזקה על ידי שבטי היוט ושושוני. המישורים המזרחיים הוחזקו בצורה רופפת הרבה יותר על ידי שבטי השאיין ואראפהו המעורבים, כמו גם על ידי הפאוני, קומאנצ'י וקיאווה. בשנת 1861, עשרה ימים לפני הקמת הטריטוריה, הסכימו שבטי האראפהו והשאיין עם ארצות הברית לוותר על רוב שטחי המישורים שלהם להתיישבות לבנים, אך הורשו לחיות באזורים המסורתיים הגדולים יותר שלהם, כל עוד הם יכלו לסבול התנחלות ליד המחנות שלהם. עד סוף מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1865, הנוכחות האינדיאנית חוסלה ברובה מהמישורים הגבוהים.
היסטוריה

האדמה שהפכה בסופו של דבר לטריטוריית קולורדו הגיעה לראשונה לתחום השיפוט של ארצות הברית בשלושה שלבים: רכישת לואיזיאנה משנת 1803 כפי שהותקנה על ידי הסכם אדמס-אוניס משנת 1819, סיפוח טקסס מ-1845 והוויתור של מקסיקו מ-1848. תביעות הקרקע של טקסס היו, בהתחלה, שנויות במחלוקת. הגבול בין ארצות הברית למקסיקו הוגדר מחדש על ידי הסכם גוואדלופה אידלגו בסוף מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848, והגבולות הסופיים של מדינת טקסס נקבעו על ידי הפשרה של הקונגרס ב-1850.
היסטוריה > אוכלוסיות ילידים

במקור, האדמות שהרכיבו את טריטוריית קולורדו היו מיושבות בעיקר על ידי שבטי היוט ממערב קולורדו אל המישורים הגבוהים המזרחיים, ואנסאזי בדרום מערב, דרום וחלק מדרום מזרח קולורדו. שבטי הקומאנצ'י וה-Jicarilla Apache שלטו רשמית גם על החלקים הדרום-מזרחיים של המדינה. ארפאהו ושאיין גם צדו, נלחמו ולפעמים חיו גם במישורים המזרחיים והצפון-מזרחיים של המדינה.
היסטוריה > חקירת השטח על ידי עמים לא ילידים

החוקרים המוקדמים ביותר מאירופה שביקרו באזור היו מגלי ארצות ספרדים כמו קורונדו, אם כי משלחת קורונדו של 1540–1542 רק עקפה את הגבול העתידי של טריטוריית קולורדו מדרום ודרום מזרח. בשנת 1776, פרנסיסקו אטנסיו דומינגס וסילבסטר ולס דה אסקלנטה חקרו את דרום קולורדו במשלחת דומינגס-אסקלנטה.
מחקרים בולטים נוספים כללו את מסע פייק של 1806–1807 על ידי זבולון פייק, המסע לאורך הגדה הצפונית של נהר הפלטה בשנת 1820 על ידי סטיבן ה. לונג אל מה שנקרא לונגס פיק, משלחת ג'ון פרימונט ב-1845–1846, והמשלחת הגאוגרפית של פאוול משנת 1869 מאת ג'ון וסלי פאוול.