stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמונה בעקבות אחד (סרט קולנוע)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  שמונה בעקבות אחד של ימימה טשרנוביץ'
 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  מיכאל כגן, מנחם גולן
 תסריט:  אוריאל אופק
 עריכה:  דני שיק, ז'אקו ארליך
 שחקנים ראשיים:  שייקה אופיר בומבה צור אלישבע מיכאלי גאולה גיל ניקו ניתאי איתן פריבר יעקב בנאי שלמה וישינסקי
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  יצחק (מימיש) הרבסט
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  אולפני גבע
 חברה מפיצה:  סרטי נח
 הקרנת בכורה:  1964
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  175,000 ל"י
 הכנסות:  352,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
שמונה בעקבות אחד הוא סרט ילדים ישראלי משנת 1964 בבימויו של מנחם גולן.
התסריט נכתב על ידי אוריאל אופק עם ייעוץ של משה הדר והוא מבוסס באופן חפשי על הספר שמונה בעקבות אחד של ימימה טשרנוביץ'.
המוזיקה נכתבה על ידי דובי זלצר ובסרט משולבים שלושה שירים בביצועה של גאולה גיל בליווי מקהלת הילדים על שם צדיקוב, בהם שניים שהתפרסמו: שיר הנושא "8 בעקבות אחד" ו"הגבעות הכחולות".
הסרט צולם בקיבוץ גבעת השלושה. חיל האוויר הישראלי הציג בגאווה את בית הספר הטכני של חיל האוויר, מטוסי פוגה מגיסטר ומטוסי מיראז' 3 שזה אך נקלטו בחיל האוויר.
מנחם גולן זכה בפרס כינור דוד על הבימוי ושייקה אופיר זכה בפרס זה על המשחק.
תקציר העלילה

בקיבוץ "מעיין" נמצאים שמונה ילדים הנקראים "קבוצת החירבה" על שם חורבה ישנה ליד הירקון שם הם נוהגים לשחק. בכניסה לקיבוץ נמצא הדוכן של אבו יחיא (יעקב בנאי) שמוכר ארטיקים ודברי מתיקה בעזרת בנו יחיא (ציון אשכנזי) שמצטרף מדי פעם לחבורה.
לילד עמוס (בנימין גולדשלגר) יש אח גדול בשם צביקה (ניקו ניתאי), טייס מטוס מיראז' 3 המאוהב בגאולה (גאולה גיל), המטפלת של הילדים.
יענקל'ה (בומבה צור) הוא חבר קיבוץ רווק הקשור מאוד לחמורו גוסטב ומתעמת על רקע זה עם הילדים. חברת הקיבוץ בת שבע (אלישבע מיכאלי) עובדת במטבח ומנסה כל הזמן להתחבב על יענקל'ה אבל הוא אינו מגיב.
בלילה מגיע למקום בסירת מנוע מהים, אדם מזוקן. הוא קושר את הסירה לגדת הירקון ונכנס לחירבה. למחרת מגלים אותו הילדים והוא מציג עצמו במבטא גרמני כפרופסור אלכסנדר ברגר, זואולוג מהאוניברסיטה העברית שעורך באזור מחקר על חיות וציפורים. ברגר מתחבב עד מהרה על הילדים וחברי הקיבוץ אך יחיא והילד עמוס חושדים בו.
בבסיס חיל האוויר עומד להיערך מסדר כנפיים ובו יטוסו שלושה מיראז'ים שבאחד מהם יטוס צביקה. בקיבוץ מתאמנת קבוצת כדורגל שמאמנה הוא טופה (איתן פריבר). טופה מנדב את עצמו להיות מאמן של קבוצת הכדורגל של חיל האוויר. טופה הוא מחבל המופעל על ידי ברגר. בלילה חודרים יחיא עם הכלב מוקי לחירבה והם עדים לכך שברגר מוסר לטופה פצצה עם מנגנון השהייה שעליו לשתול בתא הטייס. טופה וברגר מגלים את יחיא וקושרים אותו וברגר נותן לכלב חלב עם רעל וממית אותו.
הפצצה מוחבאת בתוך כדורגל ובעת הטקס מתגנב טופה למטוס המיראז' של צביקה ושותל אותה בתא הטייס.
כל הקיבוץ והילדים מחפשים את יחיא. בינתיים מתחיל הטקס והמטוסים ממריאים. יחיא מצליח להשתחרר ופוגש בחבר הקיבוץ רזניק (שלמה וישינסקי) ומספר לו על מה שיש בחירבה ועל הפצצה. רזניק מגיע לחירבה ומזהיר במכשיר הקשר את מפקד הבסיס (מיכאל כגן) על הפצצה. צביקה מצליח למצוא את הפצצה ולנטרל אותה וטופה נאסר.
יחיא רץ לסירתו של ברגר ומתחיל לחבל בה. כשמגיע ברגר לסירה מתחיל מאבק ביניהם ויחיא מצליח להפיל את המנוע למים. בינתיים מגיעים כולם לתל כודאדי ויענקל'ה מכוון את המסוק הצבאי לעבר יחיא בסירה. יחיא מועלה למסוק וברגר ממשיך ברגל למעגן הסירות בירקון ומתחיל לחתור אך הילדים מפילים עליו רשת והוא נלכד.
בסוף חוגגים כולם את הניצחון ויחיא מקבל כפרס דגם של מיראז' 3.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
שייקה אופיר: פרופ' אלכסנדר ברגר
בומבה צור: יענקל'ה
אלישבע מיכאלי: בת שבע
גאולה גיל: גאולה
ניקו ניתאי: צביקה
איתן פריבר: טופה
יעקב בנאי: אבו יחיא
שלמה וישינסקי: רזניק
שמואל וולף: מנדל
לידיה אופיר: סמלת
הילדים: 
רות גולן: מירי
צבי רם: דובי
גורי סגל: יונתן
ענת ביאגון: רינה
בנימין גולדשלגר: עמוס
אלון בראון: יודקה
יורם שוורץ: חגי
ציון אשכנזי: יחיא
יואב אגמון: איתן
זבדיה כהן

הרב זבדיה כהן (נולד בי"ב בתשרי תשכ"ד, 1963) הוא חבר בית הדין הרבני הגדול וראש אבות בתי הדין בתל אביב.
ביוגרפיה

נולד בתשכ"ד לאליעזר, גבאי בית כנסת, ולשושנה כהן, וגדל בשכונת בית ישראל בירושלים. בילדותו למד בתלמוד תורה בני ציון, לאחר מכן המשיך לישיבת פורת יוסף הגדולה והקטנה שם למד אצל הרב שלום כהן, לאחר נישואיו למד בכולל "לוית חן" שעמד בנשיאות הרב עובדיה יוסף, לאחר מכן למד דיינות אצל הרב דוד יוסף בהמשך פתח כולל לדיינות בשם "היכל דוד" ועמד בראשו עד להתמנותו לדיין.
באדר תשס"ז מונה לדיין על ידי הרב עובדיה יוסף, בתשע"ו מונה על ידי הרב יצחק יוסף לראש אבות בתי הדין בתל אביב בשבט תשפ"ד מונה על ידי הרב דוד לאו לדיין בית הדין הרבני הגדול.
עיקר התמחותו הוא בדיני משפחה.
בנוסף הרב כהן הוא בעל מדור באתר כיכר השבת, ושימש כאב"ד העדה הבוכרית בישראל.
ב-2023 הוצע שמו כמועמד לתפקיד הראשון לציון.
פסיקות בולטות

בפרשת גיורי הרב דרוקמן באלול ה'תש"ע, השתתף במותב שבו דעת הרוב (הרבנים בן שמעון וכהן) ביטלה את ביטול הגיורים שפסק דייני בית הדין הרבני הגדול, וקבעה כי גיורי הרב דרוקמן תקפים, ומתחו ביקורת חריפה כנגד דייני בית הדין הגדול. הרב כהן לא הצטרף לפסק הדין הספציפי על נשואת הדיון, וקבע בדעת מיעוט שאין בידו לאשר את הגיור או לפוסלו.
ב-2020 פתח במבצע גיור לילדים שנולדו על ידי תרומת ביצית בשל החשש שהביצית הגיעה מאם לא יהודיה מה שלפי מספר פוסקים הופך את הילד לגוי.
ב-2022 ביטל נישואין של אישה שהייתה נשואה להומו בארון, זאת בשביל להסיר ממנה את מעמד "גרושה" ובכך להתירה להנשא לכהן.
ביולי 2024 פורסם כי הרב כהן הוביל תיק גירושין מורכב של גבר ששינה את מינו לנקבה תוך שימוש בלשון נקבה בלבד, ואף נמנע מלהשתמש בתעודת הגירושין ב"שם המת".
חיים אישיים

הרב כהן נשוי, אחיו הם הרבנים זמיר כהן וזוהר כהן ראש ישיבת עטרת ראובן.
הערות שוליים

↑  ברוך דיין האמת: הרב אליעזר כהן הלך לעולמו, באתר "סרוגים", 3 ביוני 2024
↑  במענה לשאלה למה קרא לבניו שמות לא שגרתיים, ענה שרצה שיבלטו בציבור - חיים רוזנבוים, ‏הלך לעולמו הגבאי של מוסאיוף שזכה לבנים גדולים בתורה, באתר כיכר השבת, 3 ביוני 2024
↑  הרב זבדיה כהן, הארכת השולחן בשבת, לוית חן, עמ' קל, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  הרב זבדיה כהן, ברכת חתנים באלמן שנשא אלמנה, בית הלל, גיליון כ, עמ' עב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  נועם שרביט, ‏12 מ-15 הדיינים החדשים - חרדים, באתר גלובס, 19 במרץ 2007` קובי נחשוני ואבירם זינו, 12 דיינים חרדים נבחרו; "מסורבות הגט הוקרבו", באתר ynet, 19 במרץ 2007
1 2 3  הרב זבדיה כהן, ‏עוד אבינו חי // הראב"ד הגאון רבי זבדיה כהן, באתר כיכר השבת, 20 באוקטובר 2020
↑  שלמה פיוטרקובסקי, בית הדין התיר את ה"ממזר", באתר ערוץ 7, 2 במרץ 2017;   שלמה פיוטרקובסקי, ‏גירושים בשפת הסימנים: גט מיוחד ניתן לבני זוג חירשים-אילמים, בעיתון מקור ראשון, 19 בפברואר 2024
↑  דוד ברגר‏, מזל טוב: שני דיינים חדשים לבית הדין הגדול, באתר וואלה, 18 בינואר 2024; "בשל המצוקה": שני דיינים התמנו לבית הדין הרבני הגדול, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2024
↑  כך התיר בית הדין את נישואי הכהן והגרושה, באתר "סרוגים", 28 במאי 2019
↑  הרב זבדיה כהן - תגית באתר כיכר השבת
↑  ישי כהן, ‏רבני העדה הבוכרית התכנסו; מונה רב ראשי, באתר כיכר השבת, 3 ביוני 2021
↑  שלום ירושלמי, ראש אבות בתי הדין בת"א עשוי להיות מועמד ש"ס לתפקיד הרב הראשי, באתר זמן ישראל, 1 ביוני 2023
↑  פסק הדין פורסם בספר השו"ת של הרב בן שמעון משפטי הבשן, כרך ד סי' קלב, בני ברק תשע"ז, עמ' שפט-שצה; וכן בכתב העת "הדין והדיין: פסקי דין רבניים בנושאי משפחה", גיליון 26, אדר א' תשע"א, ע'מ 5–7.
↑  קובי נחשוני, חשיפה: המבצע של בית הדין הרבני לגיור ילדי מבחנה, באתר ynet, 1 בינואר 2020
↑  קובי נחשוני, גבר יצא מהארון – בית הדין ביטל את נישואיו לאישה, באתר ynet, 14 בפברואר 2022
↑  תומר אלדובי, ‏הטרנסית שהתגרשה בבית-הדין הרבני: "הרב פנה אלי בלשון נקבה", באתר ‏מאקו‏, 17 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012688873605171  VIAF: 25170924918790152425   WorldCat (עם VIAF): 25170924918790152425
מבחן החלב

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "מבחן החלב" של עוזיאל חזן
 בימוי:  יונתן פז 
 הופק בידי:  יונתן פז, חנה פז
 תסריט:  שמעון ספקטור, יונתן פז
 עריכה:  שמעון ספקטור
 שחקנים ראשיים:  מעין קרת סמי הורי שרי צוריאל 
 מוזיקה:  אורי אופיר
 צילום:  עופר ינוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2016 
 משך הקרנה:  80 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ברברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
מבחן החלב (באנגלית: The Milk Trial) הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2016 בבימויו של יונתן פז, עם מעין קרת, סמי הורי ושרי צוריאל בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "מבחן החלב" של עוזיאל חזן משנת 1996 המבוסס על מקרה אמיתי שהיה במרוקו בשנות ה-30 ותחילת שנות ה-40.
הסרט צולם בהרי האטלס ובקזבלנקה בשנת 2000 בשם "זאיה" אך לא הופץ בגלל קשיי תקציב. הוא קוצר ונערך שוב בשנת 2016 והופץ בשם "מבחן החלב".
הסרט דובר אנגלית וברברית והעלילה מסופרת בפלשבק על ידי שרי צוריאל שמשחקת תפקיד כפול של מנהלת בית בושת ומספרת.
תקציר העלילה

זאיה (מעין קרת), היא נערה יהודית משוחררת וחופשייה שנולדה אילמת, גדלה בכפר ברברי שבמרומי הרי האטלס במרוקו. את כל עיתותיה היא מעבירה בנהר ובשיטוט עם פרתה.
תושבי הכפר הברברי הפרימיטיבי והוריה - המשפחה היהודית היחידה בכפר, מאמינים ששדי הנהר חדרו לגופה ולנפשה כאשר נשמטה מידי אמה בעת הלידה לתוך הנהר. אביה (דן תורג'מן) מנסה בכל כוחו לגרש בכל דרך את "הדיבוק", אך ללא הועיל.
עבדו (תומר רוסו) הוא הילד החזק בכפר. הוא מנסה לתנות אהבים עם זאיה אך היא גוברת עליו והוא חדור נקמה.
זאיה מתאהבת במנהיג כנופיית רוכבים טוארגים (סמי הורי) המגיעים מעבר למדבר סהרה ובלילה קסום הם מתנים אהבה ליד הנהר והיא נכנסת להיריון. היא בורחת אל הנזיר (שלמה פלסנר) היושב בתוך מצודה חרבה על ההר ומשמש לה כמנטור. שם יולדת בחשאי את תינוקה בעזרת הנזיר ובתו.
למקום מגיעים שלושה שוטרים ובראשם עבדו. זאיה ממהרת להחביא את התינוק על הגג בתוך סל. הנזיר נאסר וזאיה נתפסת ומובלת למרכז הכפר כדי לעבור את "מבחן החלב". האהוב הטוארגי מגיע למקום כדי לשחרר אותה אך עבדו הורג אותו.
"מבחן החלב" הוא מנהג מסורתי שהשתמר מזה דורות האומר - אישה לא נשואה הנחשדת כי ילדה תינוק פרי אהבה אסורה, תיגרר למרכז הכפר שם ייסחטו שדיה קבל עם ועדה,
ואם אכן יפרוץ חלב והוכחה "אשמתה", יילקח ממנה תינוקה, רכושה יוחרם, והיא תגורש מהכפר לנצח.
זאיה נמצאת "חיובית" למבחן החלב, "זוכה" לקללות ופרתה האהובה נשחטת לנגד עינייה. לאחר הטקס המשפיל היא רצה להציל את תינוקה אבל להפתעתה היא מגלה כי עופות דורסים הרגו אותו. בייאושה היא נוטלת את גופת התינוק, זורקת אותו למי הנהר ומנסה להתאבד בטביעה אך ניצלת על ידי עובר אורח שמגיע במקרה עם רכבו למקום ולוקח אותה לקזבלנקה.
זאיה מתגלגלת ל"בית התענוגות" המפורסם של מאדם מנו (שרי צוריאל), בו מבלים לקוחות של העיר הקוסמופוליטית הזאת כולל גרמניים, צרפתיים, אנגלים ואמריקאים בעיר הקוסמופוליטית הזאת בתקופת מלחמת העולם השנייה. בולט בהם הוא הגרמני סטולבך (אלון דהן).
מאדם מנו היא בתו של הנזיר והיא מכירה את זאיה. זאיה היפהפייה הופכת למבוקשת ביותר במקום.
יום אחד מגיע לשם עבדו במדי שוטר, נותן למאדאם מנו כסף ומבקש את שירותיה של זאיה. הם עולים לחדרה וכעת הוא רוצה לנקום בה ולבצע בגופה מה שלא נתנה לו בכפר.
באמצע קיום היחסים שולפת זאיה סכין, הורגת את עבדו וממהרת לים כדי לסיים שם את חייה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מעין קרת | זאיה |  |
| סמי הורי | לוחם טוארג |  |
| שרי צוריאל | מאדאם מנו/מספרת |  |
| דן תורג'מן | אבא של זאיה |  |
| שלמה פלסנר |  | נזיר |
| תומר רוסו | עבדו |  |
| אלון דהן | סטולבך | נציג גרמני |
הערות שוליים

1 2 3 4  נירית אנדרמן, הבמאי שמישכן את ביתו כדי לצלם סרט בהרי האטלס, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2016
מקוללים

| --- | --- |

כרזת הסרט. מימין לשמאל: עמית רהב, דניאל גד, נמרוד הוכנברג.
 בימוי:  יבגני רומן
 הופק בידי:  חיליק מיכאלי אברהם פרחי  לאון אדרי משה אדרי  לירון אדרי  תמי לאון
 תסריט:  יואב שוטן גושן איילת גונדר גושן
 עריכה:  בועז פרנקל
 שחקנים ראשיים:  נמרוד הוכנברג דניאל גד עמית רהב
 צילום:  רם שוויקי
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  ישראל 18 בנובמבר 2018
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט מתח 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מקוללים הוא סרט מתח ישראלי שיצא לאקרנים בנובמבר 2018 בבימוי של יבגני רומן, על פי תסריטם של יואב שוטן גושן ואיילת גונדר גושן, ובכיכובם של דניאל גד, עמית רהב ונמרוד הוכנברג.
תיאור העלילה

רב"ט אביב קציר (עמית רהב), צלם צבאי מיחידת דובר צה"ל, נשלח לצלם סרט תדמית על יחידת גבעתי, היוצאים לניווט בשטח חדש בלב המדבר.
מפקד היחידה מחלק את החיילים לצוותים. אביב מצטרף לתומר אבוטבול (דניאל גד), שנחוש להגיע לקצונה, וליובל אריאלי המכונה ברחש (נמרוד הוכנברג), שחולם לאבד את בתוליו.
הניווט השגרתי הופך לסיוט עבור השלושה, שהולכים לאיבוד בלב המדבר ומאבדים כל קשר עם היחידה. השלושה נאבקים על חייהם ועל שפיותם ומנסים להילחם במדבר האימתני שמתעתע בהם, ולנסות למצוא את הדרך לצאת ממבוך המוות אליו נכנסו.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| נמרוד הוכנברג | יובל אריאלי ("ברחש") | לוחם גבעתי, שמנמן ובתול |
| דניאל גד | תומר אבוטבול | לוחם גבעתי, שואף לצאת לקצונה |
| עמית רהב | רב"ט אביב קציר ("ברונכיטיס") | צלם דובר צה"ל |
חוקת גרמניה המזרחית

החוקה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (הידועה גם כ"גרמניה המזרחית") הוכרזה ב-7 באוקטובר 1949. חלקים נרחבים מהחוקה התבססו על החוקה של רפובליקת ווימאר כך שגרמניה המזרחית תהיה רפובליקה דמוקרטית ופדרלית. ב-1968 הממשלה המזרח-גרמנית אימצה חוקה חדשה שהיית מבוססת על עקרונות המרקסיזם-לניניזם, הנהגה קולקטיבית ויוניטריזם. לחוקה נכנסו תיקונים שונים ב-1974. במהלך המהומות של 1989, נערכו כמה ניסיונות לכתוב טיוטה של חוקה לגרמניה המזרחית, אך הם אף פעם לא יצאו לפועל, בגלל איחוד גרמניה מחדש.
רקע

ב-1947 הקונגרס העממי התאסף בברלין. הקונגרס העממי היה אמור להיות אלטרנטיבה ל"כנס השרים הזרים" המערבי אשר נערך באותו הזמן. מטרת הקונגרס העממי הייתה לכונן אספה אשר תייצג את האומה הגרמנית במלואה ותקבע את העתיד הפוליטי של האומה ובכך תמנע חלוקה עתידית של גרמניה. בסך הכל נשלחו לקונגרס 2215 נציגים (664 מהם ייצגו את הגרמנים בשטחי הכיבוש של בעלות הברית). הקונגרס השני, שבנקודה היסטורית זו הוצא מחוץ לחוק בשטחי הכיבוש המערביים, התאסף שנה לאחר מכן ובחר מועצה. (פולקסראט). המועצה הזאת תחפש איך לשרת את אספת הקונגרס אשר מייצגת את המדינה כולה, ללא קשר למעצמה הכובשת. האספה יעדה ועדה אשר מטרתה הייתה לפתח חוקה. שר-הנשיא העתידי, אוטו גרוטווהל היה יושב הראש של אותה ועדה. בחירות נערכו במאי 1949 כדי לקבוע מועצה עממית. הקונגרס העממי הגרמני התאסף פעם שלישי ב-1949 ואישר טיוטה ראשונית לחוקה. הקונגרס העממי נהפך אחר כך לפולקסקאמר של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, והקונגרס העממי עבר רפורמה והפך לקואליציית "החזית העממית".
חוקת 1949 > יסודות סמכויות המדינה

החוקה מתחילה בהצהרה על כך שהאומה הגרמנית אינה ניתנת לחלוקה כלאום, ועליונות חלוקת ה"לאנדר" (חלוקה מנהלית של גרמניה המזרחית) בפוליטיקה. הממשל הפדרלי מוגבל בסמכויותיו לעסוק בנושאים אשר יכולים להשפיע על האומה כולה. כל הנושאים האחרים, באחריות המחוזות המנהליים. ברלין, הוצהרה כבירת הרפובליקה.
העם מוכרז כמקור האמיתי של הסמכות הפוליטית. לכן, לאזרחים ישנה הזכות להשתתף בחיים הפוליטיים, במישור המקומי, המחוזי, והלאומי. השתתפות זו כוללת את הזכות להצביע בבחירות, משאלי עם, ויוזמות שונות. לאזרחים יש גם הזכות להיבחר, ולהיכנס לחיים הציבוריים בין אם למשרה פוליטית ובין אם למשרה משפטית. לאזרחים יש הזכות גם לעתור לממשלה.
בשל הסמכות הנובעת מהעם, החוקה מצהירה על כך שהממשלה חייבת לשרת את הרווחה הכוללת של העם. זה כולל את החרות האישית שלהם, סיפוק שלומם, והגנת הדמוקרטיה.
חוקת הרפובליקה מוכרזת כבסיס לכל פעולה ממשלתית והממשלה חייבת לציית לעקרונותיה. לעם יש את הזכות להתנגד לכל פעולה אשר קורית לא לפי העקרונות הללו. אזרחי הרפובליקה והממשלה גם כפופים לחוק הבין-לאומי.
חוקת 1949 > זכויות האזרח

החלק השני של החוקה מתעסק בזכויות האזרחים. כל האזרחים שווים תחת החוק. עם זאת, אזרח המואשם בפשע או עבירה על החוק, נלקחות ממנו זכויות מסוימות ופריבילגיות, כולל הזכות להצביע ולהיבחר לתפקיד ציבורי. שוויון מגדרי הוא "קדוש" וכל חוק אשר מגביל את שוויון הנשים מבוטל.
לאזרחים יש הזכות לחירות אישית, פרטיות הבית, והדואר, והזכות לחיות היכן שיבחרו. לאזרחים יש את הזכות לחופש הביטוי בתוך חוקי החוקה. זה כולל את החופש להתאסף בשלום, ובאופן לא חמוש.
החוקה מכריזה על חופש העיתונות מצנזורה. אין להסגיר אף אזרח, אסור להסגיר גם כן לא-אזרחים אשר מעורבים במאבקים אשר דומים בעיקרונותיהם לעקרונות החוקה. לכל אזרח יש הזכות להגר, וכל שינוי לחוק זה חייב להיות תקף לאומה בכללותה, ולא על בסיס אישי. לעם יש הסכות לחינוך חינם ופיתוח. על אף אדם אסור להיות מקופח בגלל שימוש בשפת האם שלהם במערכת המשפט, חינוך או בפוליטיקה.
האזרחים חופשיים ליצור איגודים והתאחדויות. התאחדויות אשר מיושרות עם עקרונות החוקה ותומכות בדמוקרטיה יכולות להציג מועמדים מטעמן לבחירות.
לאזרחים יש את הזכות להתאגד. ולאיגודי עובדים מוכרים יש את הזכות לשבות. הזכות לעבודה מובטחת. כל עובד רשאי לנופש, חופשה שנתית, ימי מחלה, ופנסיה. ימי ראשון, חגים, והאחד במאי הם ימי חופש אשר מעוגנים בחוק. לאזרחים יש גם הזכות לביטוח סוציאלי אשר יספק להם שירותי בריאות, סיוע כאשר יזדקנו, סיוע באימהות, סיוע לנכות וכו'. זכויות אלו ימומשו דרך איגודי עובדים ומועצות פועלים.
חוקת 1949 > הסדר הכלכלי

הכלכלה של הרפובליקה תיבנה על עקרונות הצדק החברתי והצורך לספק לכל האזרחים אמצעים אשר יעזרו לשמר את כבוד האדם. החוקה מכריזה על כך שהכלכלה חייבת לשרת את האומה בכללותה ושכל אדם יקבל את חלקו ההוגן מתשואת עמלו.
הממשלה תתמוך בקואופרטיבים ובפיתוחם של חקלאים, סוחרים, ובעלי מלאכה. הכלכלה נתונה להשגחה על ידי גופי הרשות המחוקקת וזוהי מטרתם של הפקידים הציבוריים לפקח וליישם את המדיניות הכלכלית של המדינה. רכוש פרטי מובטח על ידי המדינה אם הוא יכול להתקיים תחת תחומה. הזכות לירושה גם מובטחת עם מס ירושה אשר מוחלט על ידי החוק. כל ההגבלות על רכוש פרטי חייבות להיכפות רק אם הן ישרתו את טובת הציבור הכללי.
רכוש ומפעלים אשר נמצאים בבעלות של נאצים או אנשים שמרוויחים ממלחמה יופקעו על ידי המדינה ללא כל תמורה. כל התעשיות המונופוליות אשר שוחרות לשלוט על הייצור יאסרו ויבוטלו. נחלות מעל 100 הקטארים יפוזרו ויחולקו מחדש ללא תמורה.
כל אוצרות הטבע המינרליים והניתנים לניצור יועברו לבעלות ציבורית. המדינה מבטיחה שניצולם יהיה עבור טובת החברה כולה.
כל אזרח ומשפחה זכאי לשיכון מתאים. התחשבויות יעשו עבור קורבנות הפשיזם, נכים, וכו'.
כל רכוש ושכר יעבור מס פרוגרסיבי.
חוקת 1949 > משפחה ואמהות

החוקה מצהירה על המשפחה כבסיס לחיים קולקטיביים ועל סמך כך היא מוגנת על ידי המדינה. כל החוקים אשר שייכים למשפחה ומערערים על שוויונה של האישה מבוטלים. בזמן היריון, לאישה יש הזכות לטיפול והגנה מהמדינה. החוקה מתוה על יצירת ארגונים אשר יגנו על זכויות האם וילדיה. היריון מחוץ לנישואים לא נתון לאפליה בכל דרך, גם אם הוא יוצא נגד ילדים קיימים או הורים. כל החוקים אשר מנוגדים לצו זה מבוטלים.
חוקת 1949 > חינוך

לכל אזרח יש הזכות לחינוך, הזכות לבחור את מקצועם, ולימוד אומנות ומדע יהיה חינם. המחוזות המנהליים ייסדו מערכות בתי ספר ציבוריים והלוגיסטיקות להפעלתם, ועל הרפובליקה לספק הכשרה והדרכה למוריהם.
זהו תפקידו של בית הספר לחנך את תלמידיו ברוח הדמוקרטיה והתרבות, עד להפיכתם לאינדיבידואלים אחראיים אשר יכולים לקחת חלק בחברתם. הורים זכאים להתערב במערכת החינוך דרך מועצות הורים.
חינוך הוא חובה עד סוף השנה ה-18 של התלמיד. לאחר סיום בית ספר יסודי, תלמידים יעברו לבתי ספר ציבוריים או בתי ספר מקצועיים. לכל התלמידים תוצע האפשרות להתכונן למבחני הכניסה לאוניברסיטאות דרך שימוש במכינות. זכויות אלה תקפות עבור כל האוכלוסייה.
החינוך הוא חינם. וזה אומר ששכר הלימוד, כל ספרי הלימוד והחוברות, וציוד ההוראה אשר משמשים בחינוך החובה, יסופק ללא מחיר. מלגות יסופקו לתלמידים בהתאם לצורך.
החינוך הדתי שמור למוסדות הדתיים. מוסדות אלה זכאים ויש להם את הזכות להכין חינוך דתי לתלמידים.
חוקת 1949 > ארגון סמכות המדינה > גוף המייצג את העם

הסמכות השלטונית העליונה מוענקת לפולקסקאמר. חברי הפולקסקאמר הם נציגיהם של העם הגרמני והם יבחרו בבחירות אוניברסליות, שוות וישירות בהצבעה חשאית. משך תקופת הכהונה של הנציגים הללו הוא 4 שנים. מספר המושבים שיוקצעו למפלגה מסוימת בפולקסאמר יוחלט לפי בחירות בשיטה היחסית. מספר חברי הפולקסקאמר הוא 400 חברים. חופש ההצבעה ופרטיות ההצבעה מובטחים.
כל האזרחים מעל גיל 18 זכאים לבחור וכל האזרחים מעל גיל 21 זכאים להיבחר.
הנשיא יאסוף בית המחוקקים לא מאוחר מ-30 ימים לאחר בחירות. בחירות חייבות להתקיים לא מאוחר מ-60 ימים לאחר סיום תקופת כהונה ממשלתית. כדי לפזר את בית המחוקקים חייבים להסכים לכך יותר מחצי חברי האספה.
הקוורום כולל לפחות מחצית מהחברים להיות נוכחים בעת הצבעה. אלא אם כן החוקה אומרת אחרת, הצבעת הרוב היא זאת שתשפיע.
תפקידי הפולקסקאמר הם:
לקבוע את עקרונות המדיניות, ואת יישום המדיניות.
היכולת לאסוף מחדש את הפרלמנט.
לקבוע את המדיניות האדמיניסטרטיבית והפיקוח על גופי הממשלה.
לחוקק, חוץ מבמקרים של משאלי עם.
לשלוט בעניינים הפיננסים של הרפובליקה, כולל תקציב המדינה, תכנון כלכלי, הלוואות ואשראי ממשלתי.
בחירת נשיא הרפובליקה
הפולקסקאמר יכנס ועדת חוקה. הוועדה הזאת תייצג את כל המפלגות (עם ייצוג יחסי בתיאום עם הרכב הפולקסקאמר), שלושה חברי בית המשפט העליון, ושלושה פרופסורים גרמניים למשפט חוקתי אשר לא חברי הפולקסקאמר. הסמכות היחידה של ועדת החוקה היא לסקור את חוקיות החקיקה. אם חצי מחברי הוועדה מטילים ספק בחוקיות החוק הוא יכול להיבחן מחדש. הפולקסקאמר מאשר כל החלטה של ועדת החוקה.
חוקת 1949 > ארגון סמכות המדינה > לאנדר

הלאנדר (המחוזות המנהליים של גרמניה המזרחית) ייוצגו בתא חוקתי אשר ידוע גם כ"תא המדינות" (לאנדרקאמר). לכל לאנדר יהיה ייצוג על ידי לפחות נציג אחד ויהיה לפחות נציג אחד עבור כל 500 אלף תושבים. הנציגים הללו ייבחרו על ידי הרשויות המחוקקות של הלאנדר (לנדטאג). תהליך זה יבוצע באופן יחסי לחוזקת המפלגות בתוך הלנדטאג.
תא זה יבחר פרזידיום, אשר יכלול נשיא, פקידים שלו וחברים אחרים. הנשיא יוכל לאסוף את התא מתי שצריך, או כשחמישית מחבריו רוצים בכך.
פגישות התא יהיו פתוחות לציבור הרחב. עם זאת יכול להיות שיהיו נושאים שיצרכו דיון בדלתיים סגורות מחוץ לעיני הציבור. כל ההחלטות שיוחלטו, יוחלטו על ידי הצבעת רוב, אלא אם כן החוקה אומרת אחרת.
חוקת 1968

במושב המפלגה השביעי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה באפריל 1967, אולבריכט קרא ליצירת חוקה חדשה, אשר תצהיר על כך שהחוקה הקיימת אינה תואמת "את היחסים של החברה הסוציאליסטית והרמה הקיימת של התפתחות היסטורית". חוקה חדשה הייתה דרושה כדי להתאים לאמונה המרקסיסטית לניניסטית שההתקדמות של ההיסטוריה ותפקידו של מעמד העובדים מיוצג על ידי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. החוקה החדשה גם תייצג את תפקיד המדינה ככלי של המפלגה בהשגת המטרה של חברה סוציאליסטית ואחר כך קומוניסטית. ועדה חדשה בפולקסקאמר נאספה בדצמבר 1967 במטרה לייצר טיוטה לחוקה חדשה. חודשיים לאחר תחילת עבודתה של הוועדה, היא סיפקה טיוטה אשר נבחרה ברוב של 94.6 אחוזים להיות החוקה האפקטיבית החדשה של גרמניה המזרחית, ב-9 באפריל 1968.
בזמן שחוקת 1949 היוותה באופן שיטחי מסמך ליברל-דמוקרטי, חוקת 1968 הייתה מסמך קומוניסטי באופן מלא. החוקה נצמדה לקווים של החוקה הסובייטית של 1936, היא צימצמה כמה מהזכויות שניתנו בחוקת 1949. הסעיף הראשון של חוקת 1968 מתחיל במילים האלו "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית היא מדינה סוציאליסטית של העם הגרמני. היא הארגון הפוליטי של העובדים בערים ובכפר, אשר התאספו יחדיו תחת הנהגתם של מעמד העובדים ומפלגתו המרקסיסטית-לניניסטית תשחר לסוציאליזם."
בזמן שהמסמך הישן לא מציין את מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה כלל, הפרק הראשון של החוקה החדשה מצהיר באופן חד-משמעי: "הנהגת המדינה תוטל על מעמד העובדים ומפלגתו המרקסיסטית-לניניסטית - מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה". חוקת 1949 הצהירה על גרמניה כ"רפובליקה דמוקרטית" כאשר החוקה החדש תיארה את גרמניה המזרחית כ"מדינה סוציאליסטית של העם הגרמני". תחת החוקה הישנה הכוח נבע "מהעם" בזמן שהפרק השני של החוקה החדשהה ציין ההכח נובע "מהפועל בכפר ובעיר".
שינויים משמעותיים שהוצגו בחוקת 1968 כללו בין היתר את:
פרק 6, אשר ייעד את המדינה לדבוק ב"עקרונות האינטרנציונליזם הסוציאליסטי" ולשייך תשומת לב מיוחדת ל"קשרי האחווה" של המדינה עם ברית המועצות.
פרק 9, אשר ביסס את הכלכלה הלאומית על "בעלות סוציאליסטית של אמצעי הייצור".
פרק 20, אשר הבטיח את חירות המחשבה והאמונה.
פרק 21, אשר טען ש"הזכויות הבסיסיות" של האזרח באות עם "התחייבויות תואמות".
פרק 47, אשר הכריז על עקרון "הצנטרליזם הדמוקרטי" כעיקרון המנחה בבנית המדינה הסוציאליסטית.
חוקת 1968 תיארה באופן אפקטיבי את הלך הרוח ששרר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית שני עשורים. החוקה החדשה הייתה אחד מניצחונותיו המשמעותיים ביותר של אולבריכט לפני הדחתו ב-1971.
תיקוני החוקה של 1974

עם עלייתו של אריך הונקר במאי 1971 וההכרה הבין-לאומית הגוברת ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, המשטר ניסה לנטוש את הרעיון שהרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית הייתה הממשלה הלגיטימית היחידה של האומה גרמנית כולה. במקום, המדיניות של "אבגרנצונג" (הבדלה) נקבעה, עם השאיפה של יצירת זהות לאומית נפרדת לגרמניה המזרחית. כתוצאה מכך, חוקת 1968 תוקנה על ידי הפולקסקאמר ב-27 בספטמבר 1974 כדי למחוק את ההפניות לאומה הגרמנית, וכך באמת הנוסח "האומה הגרמנית" נמחק כמעט למינימום. המסמך המתוקן הגביר את הדגש על סולידריות וחברות עם ברית המועצות. בפועל עם זאת, הקשרים בין גרמניה המזרחית ועמיתיהם המערב-גרמנים התגברו, כחלק ממדיניות הדטאנט והאוסטפוליטיק של המזרח והמערב במשך שנות השבעים.
הפרק הראשון של חוקת 1974 התחיל במילים האלו, "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית היא מדינה סוציאליסטית של עובדים וחקלאים. היא הארגון הפוליטי של העובדים בערים ובכפר תחת הנהגתו של מעמד העובדים ומפלגתו המרקסיסטית-לניניסטית".
הצעות לשינוי, 1989-1990

בעקבות "המהפכה הידידותית" ונפילת חומת ברלין, החוקה עברה רוויזיה משמעותית בנובמבר 1989 כדי לעקור מתוכה את האופי הקומוניסטי. השינוי הניכר ביותר היה בפרק הראשון, אשר נתן למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה מונופול על הכח, אותו פרק נמחק.
באפריל 1990, הפורום הדמוקרטי "רונדר טיש" (שולחן עגול) פיתח הצעה עבור חוקה חדשה לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית אשר תייצג את השינויים הדמוקרטיים החדשים שהתרחשו בה. עם זאת, בזמן הזה, הפולקסקאמר החדש שעט אל עבר איחוד מחדש עם גרמניה, והטיוטה לחוקה החדשה לא התקדמה לשום מקום.
ראו גם

היסטוריה של גרמניה המזרחית