stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קד (רשימה)
הערות שוליים

↑  הטענות שהובילו לריצה נפרדת הובאו בעיתון הזכות לייצוג גיליון 1, שיצא על ידי פעילים מרשימת קד והופץ בריכוזים החרדיים בכל הארץ
1 2  פעילי רשימת קד, גיליון הזכות לייצוג מס' 2, באתר "טקסט רץ הוצאה לאור", ‏חשון תשס"ד
↑  צוות כתבי קו עיתונות, וְאֵלּוּ הֶם • נציגי הסיעות החרדיות במודיעין עילית, באתר כל הזמן, בהמשך הכתבה, תחת הכותרת יהודה שם טוב, ‏26 בספטמבר 2018
↑  בני ברק#ראשי העירייה
↑  ישראל כהן, מודיעין עילית: הרב יהודה עדס תומך ב'בני תורה', באתר כיכר השבת, ‏20 באוקטובר 2013
↑  רפי פרלשטיין, האנשים שילחמו על 31 המושבים בכיכר ספרא: אלו רשימות המועמדים למועצת עיריית ירושלים, באתר my-net ירושלים, ‏17 באוקטובר 2017 (ארכיון)
1 2  תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות | אוקטובר 2013|אתר=באתר משרד הפנים|תאריך=
↑  ארי קלמן, מאבק פנימי ב'דגל': הנציגים מאיימים בפיצול, באתר בחדרי חרדים, ‏23 באוגוסט 2018
↑  דוד קורצוויל, עכשיו זה נראה סופי • נצח רצה לבד, באתר קול חי, ‏15 לספטמבר 2013
↑  תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות 2018, באתר משרד הפנים, ‏31 באוקטובר 2018
↑  משה ויסברג, ראש הישיבה: אני נאלץ לפרוש מההנהגה, באתר בחדרי חרדים, ‏18 באוקטובר 2018
הבחירות לנשיאות צרפת 2022

הבחירות לנשיאות צרפת 2022 התקיימו ב־10 באפריל 2022. הבחירות התקיימות בשיטת שני סיבובים כאשר הסיבוב הראשון נערך ב-10 באפריל. בגלל ששום מועמד לא השיג לפחות 50% מהקולות, שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר, הנשיא המכהן עמנואל מקרון ומארין לה פן, התמודדו בסיבוב שני שנערך ב־24 באפריל 2022. עמנואל מקרון, ניצח בפעם השנייה ברציפות, לראשונה מאז 2002 אז זכה הנשיא המכהן ז'אק שיראק.
קמפיין הבחירות

לאחר הבחירות לנשיאות ב-2017, הרפובליקנים (LR) שלחו לחבריה שאלון בנושא "התבססות" המפלגה; מתוך 40,000 המשיבים, 70% הצביעו נגד פריימריז פתוחים כדי לקבוע את מועמד המפלגה. במסמך מ-17 באוקטובר 2017, המפלגה הסוציאליסטית (PS) ציינה כי המימון של הקמפיין לנשיאות ב-2022 לא הובטח למרות "שינוי מבנה כלכלי" אך עדיין תכננה להוציא 12,000,000 אירו, המקסימום המותר על פי חוק לפני הסיבוב הראשון. על פי הדיווח, הנהגת המפלגה שקלה ברצינות את האפשרות שלא להציג מועמד סוציאליסט ב-2022.
מארין לה פן, נשיאת האיחוד הלאומי (RN), הודיעה ב-16 בינואר 2020 שהיא תתמודד בבחירות. בעבר התמודדה בבחירות 2012 לנשיאות ובבחירות לנשיאות ב-2017 כמועמדת של המפלגה, שאז נקראה החזית הלאומית. היא הגיעה למקום השלישי ב-2012 עם 17.9% מהקולות בסיבוב הראשון, ולמקום השני ב-2017 עם 21.3% מהקולות בסיבוב הראשון ו-33.9% מהקולות בסיבוב השני. לה פן נבחר לאספה הלאומית של הבחירות לבית המחוקקים החמש עשרה של צרפת ב-2017.
ז'אן לאסאל, שהתמודד בבחירות לנשיאות 2017 תחת הרזיסטונים, הגיע למקום השביעי עם 1.2% מהקולות, הודיע כי יתמודד שוב. בשנת 2020 הקים מפלגה פוליטית חדשה בשם "Valeur Absolue" והודיע על כוונתו להיכנס למירוץ לנשיאות.
ב-8 בנובמבר 2020, הודיע ז'אן-לוק מלנשון, מייסד מפלגת צרפת בלתי כנועה (LFI) כי הוא יתמודד בבחירות. בתפקידו הקודם הוא התמודד בבחירות 2012 לנשיאות עבור גוש השמאל והגיע למקום הרביעי עם 11.10% מהקולות בסיבוב הראשון, ובבחירות 2017 לנשיאות עבור "La France Insoumise" שהגיע למקום הרביעי שוב עם 19.58% מהקולות בסיבוב הראשון. נבחר לאספה הלאומית של הבחירות לבית המחוקקים החמש עשרה ב-2017.
המתמודדים

| מועמד\ת | מועמד\ת | משרות פוליטיות | סמל הקמפיין | פרטים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עמנואל מקרון |   | נשיא מפלגת קדימה! (מאז 2016) השר לעניינים דיגיטליים, כלכלה ואוצר (2014–2016) נשיא צרפת מאז 2017 |  | המועמד הצעיר ביותר מבין המועמדים ושר האוצר לשעבר. ממוקם במרכז הפוליטי ודוגל ב"דרך השלישית"; בליברליזם חברתי ותומך בחזקה באיחוד האירופי ובנאט"ו. היה יועץ בכיר בארמון האליזה ב-2012 תחת הנשיא פרנסואה הולנד ומונה לשר הכלכלה ב-2014 תחת ממשלתו של מנואל ואלס, והוביל צמיחה כלכלית בארצו. באפריל 2016 עזב את המפלגה הסוציאליסטית והקים את תנועת קדימה!. התפטר מתפקידו בממשלה באוגוסט 2016. שואף לבצע רפורמות בכלכלה וזוכה לתמיכת המרכז בצרפת משני צדיו. בבחירות לנשיאות צרפת 2017 ניצח בסיבוב השני עם 66.6% ונבחר לנשיא צרפת. |
| אריק זמור |  |  |  | זמור הוא בעל דעות ימניות, מתנגד להגירה המאסיבית והבלתי מבוקרת לצרפת, זמור רואה באיחוד האירופי מתכון מובהק לגלובליזציה ולאיבוד זהויות, ומזהיר על הסכנות הכרוכות בהיעלמות הגבולות בין המדינות השונות בתוך האיחוד. הוא מתנגד לאידאולוגיות המפותחות על ידי תנועות אנטי גזעניות, פמיניסטיות, ותנועות להט"ביות, ומסביר שיש להן כוונות זדוניות בדבר עתידה של החברה והזהות הצרפתית. הוא תומך באנטי-אסלאם. |
| נטלי ארטו |   | דוברת תנועת מאבק הפועלים (מאז 2008) |  | התמודדה לראשונה בבחירות לנשיאות צרפת 2012 ללא הצלחה משמעותית. פרופסור לכלכלה הטוענת להיות למועמדת הקומוניסטית היחידה במרוץ לנשיאות. |
| מארין לה פן |   | נשיאת מפלגת החזית הלאומית (מאז 2011) חברת הפרלמנט האירופי מטעם צפון-מערב צרפת (מאז 2004) |  | כאשר לה פן, עורכת דין במקצועה, התמודדה בבחירות לנשיאות צרפת 2012 היא הגיעה למקום השלישי עם 17.90% מהקולות, ולאחר פרישת אביה ז'אן-מארי לה פן החליפה אותו בראשות "החזית הלאומית". לה פן תומכת ביציאת צרפת מהאיחוד האירופי ובהוצאה לפועל של הליך דומה לברקזיט, ביציאה מנאט"ו והתקרבות לרוסיה, בהפחתת המעורבות הצבאית בעולם, ובהגברת הביטחון ומאבק עיקש בהגירה בלתי חוקית. תומכת בהגבלת הסחר עם אירופה ומדינות העולם. |
| ניקולא דופון-אניאן |   | יו"ר תנועת עליית צרפת ונציגה היחיד בהאספה הלאומית, בעברו ראש עיריית פרבר ייר בפריז. |  | חבר לשעבר במפלגת הרפובליקנים, עזב את התנועה לאחר חוסר הסכמות עם מנהיג התנועה ניקולא סרקוזי, ערב הבחירות לנשיאות צרפת 2007. הקים תנועה פוליטית בשם "עליית הרפובליקה" (Debout la République, DLR), שהפכה לתנועת עליית צרפת (Debout la France, DLF) ב-2014. התמודד בעבר גם בבחירות לנשיאות צרפת 2012 ובחירות לנשיאות צרפת 2017 אך ללא הצלחה משמעותית. |
| אן אידלגו |   | ראש עיריית פריז (מאז 2014) סגנית נשיאת המטרופולין של פריז רבתי (צר') (משנת 2016) |  |  |
| יאניק ז'אדו | חבר הפרלמנט האירופאי (משנת 2009)  |  |  | זכה להיות המועמד של אקולוגיה אירופית-הירוקים לבחירות לנשיאות 2017 אולם פרש מהמירוץ והעביר את תמיכתו בבנואה אמון. זכה להיות המועמד של אקולוגיה אירופית-הירוקים גם לבחירות 2022. |
| ז'אן לאסאל |   |  |  |  |
ז'אן לוק מלנשון: 
| פיליפ פוטו |   | דובר המפלגה האנטי-קפיטליסטית החדשה (מאז 2009) |  |  |
| ואלרי פקרס |   | נשיאת מפלגת Soyons libres (נהיה חופשיים) (משנת 2017) חברת המועצה המחוזית איל-דה-פראנס (משנת 2015) |  | מועמדת מטעם מפלגת הרפובליקנים. שרת המחקר והחדשנות ולאחר מכן השרה הממונה על התקציב תחת נשיאות ניקולא סרקוזי |
| פביאן רוסל |   | מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של צרפת (משנת 2018) נציג מחוז נור בהאספה הלאומית (משנת 2017) |  |  |
תוצאות

| מועמד | מועמד | מפלגה | מפלגה | סיבוב ראשון> קולות | סיבוב ראשון>  % | סיבוב שני> קולות | סיבוב שני>  % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | עמנואל מקרון | ‏הרפובליקה בתנועה! | LREM | 9,785,578 | 27.84% | 18,779,641 | 58.54% |
|  | מארין לה פן | החזית הלאומית | FN | 8,136,369 | 23.15% | 13,297,760 | 41.46% |
|  | ז'אן לוק מלנשון | צרפת בלתי-כנועה | LFI | 7,714,949 | 21.95% |  |  |
|  | אריק זמור | כיבוש מחדש | REC | 2,485,935 | 7.07% |  |  |
|  | ואלרי פקרס | הרפובליקנים | LR | 1,679,470 | 4.78% |  |  |
|  | יאניק ז'אדו | אקולוגיה אירופית-הירוקים | EELV | 1,628,337 | 4.63% |  |  |
|  | ז'אן לאסל | בואו נתנגד | RES | 1,101,690 | 3.13% |  |  |
|  | פביאן רוסל | המפלגה הקומוניסטית | PCF | 802,615 | 2.28% |  |  |
|  | ניקולא דופון-אניאן | עימדי צרפת (צר') | DLF | 725,356 | 2.06% |  |  |
|  | אן אידלגו | המפלגה הסוציאליסטית | PS | 616,651 | 1.75% |  |  |
|  | פיליפ פוטו | המפלגה האנטי-קפיטליסטית החדשה | NPA | 268,984 | 0.77% |  |  |
|  | נטלי ארטו | ‏מאבק הפועלים | LO | 197,184 | 0.56% |  |  |

| סך הכול | סך הכול | סך הכול | סך הכול | 35,143,118 | 100% | 32,077,401 | 100% |

| קולות חוקיים | קולות חוקיים | קולות חוקיים | קולות חוקיים | 35,143,118 | 97.83% | 32,077,401 | 91.4% |
| פתקים לבנים או פסולים | פתקים לבנים או פסולים | פתקים לבנים או פסולים | פתקים לבנים או פסולים | 780,661 | 2.17% | 3,018,990 | 8.6% |
| שיעור המצביעים | שיעור המצביעים | שיעור המצביעים | שיעור המצביעים | 35,923,779 | 73.69% | 35,096,391 | 71.99% |
| לא הצביעו | לא הצביעו | לא הצביעו | לא הצביעו | 12,824,135 | 26.31% | 13,656,109 | 28.01% |
| קולות רשומים | קולות רשומים | קולות רשומים | קולות רשומים | 48,747,914 | 48,747,914 | 48,752,500 | 48,752,500 |

 מקורות: אתר משרד הפנים
תוצאות > הסיבוב הראשון

בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-10 באפריל נטלו חלק 12 מועמדים, כמו בבחירות 2017 גם הפעם עלו לסיבוב השני עמנואל מקרון שזכה במקום הראשון עם 27.84% ומארין לה פן שזכתה במקום השני עם 23.15%. ז'אן לוק מלנשון (צרפת בלתי-כנועה), אריק זמור (כיבוש מחדש) וואלרי פקרס (הרפובליקנים) סיימו במקומות השלישי, הרביעי והחמישי, בהתאמה.
אחוז ההצבעה בסיבוב הראשון היה נמוך בהשוואה לבחירות 2017, כאשר אז הצביעו 77.77% מבעלי זכות הבחירה לעומת 73.69% בבחירות אלו.
תוצאות > הסיבוב השני

בסיבוב השני עמנואל מקרון זכה בניצחון ברוב של 58.54% מקולות הבוחרים, ב-77 מחוזות צרפת מתוך 101 המחוזות ובכך התמנה לנשיא צרפת. על אף הפסדה, לה-פן רשמה הישג עבור הימין הקיצוני בצרפת, היא גרפה 41.46% מקולות הבוחרים והגדילה למעשה את כוחו של הימין הקיצוני בצרפת לאחר שבבחירות הקודמות זכתה ל-33%. אחוז ההצבעה בסיבוב השני ירד ועמד על 71.99% לעומת 74.62% בסיבוב השני ב-2017. שיעור ההצבעה בבחירות אלו הוא הנמוך ביותר מאז בחירות 1969.
הערות שוליים

↑  מקרון ניצח את לה פן בפער גדול; מנהיגת הימין הקיצוני: "רשמנו הישג היסטורי", באתר ynet, 24 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17969781v (data) 
המועמד שזכה במירב הקולות לפי מחוז בסיבוב הראשון
  עמנואל מקרון  מארין לה פן  ז'אן לוק מלנשון
משרד הפנים של הרשות הפלסטינית

| --- | --- |
 
 מידע כללי
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 תחום שיפוט:  השטחים הפלסטיניים  ללא רצועת עזה
 סוכנות אם:  הרשות הפלסטינית
 סוכנות בת:  הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
 מטה מרכזי:  רמאללה 
 
משרד הפנים הפלסטיני (או בשמו המלא: משרד הפנים והביטחון הלאומי, בערבית: وزارة الـداخـلـيــة فـ السلطة الوطنية الفلسطينية) הוא הזרוע הביצועית של הרשות הפלסטינית הממונה על הביטחון ונתוני מפקד האוכלוסין בתחומי הרשות. משרד הפנים אחראי גם ללשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה.
היסטוריה

משרד הפנים הפלסטיני הוקם עם הקמת הרשות הפלסטינית כחלק מהסכמי אוסלו בשנת 1994.
פעילות המשרד מתחלקת לשני מישורים, מישור אזרחי ומישור צבאי. במישור האזרחי המשרד אחראי על שגרת חיי היום יום של הנתינים הפלסטיניים הכוללים את ניהול הביקורת במעברי הגבול, שירותי הגנה אזרחית (בדומה לפיקוד העורף), שירות תעסוקה והכשרה מקצועית ורשות לשיקום אסירים שנכלאו על ידי הרשות הפלסטינית. בונסף לכך, מפעיל משרד הפנים את "הגוף להכוונה פוליטית ומוסרית", שמהווה זרוע הסברתית פנים-פלסטינית.
במישור הצבאי אחראי משרד הפנים על מנגנוני הביטחון הפלסטיניים השונים. תחת המשרד פרוסים כוחות המשטרה האזרחית, מנגנון הביטחון הלאומי, הסוכנות לביטחון (המודיעין), ההגנה האזרחית הפלסטינית, המשטרה הצבאית, בתי המשפט הצבאיים ועוד.
משרד הפנים הפלסטיני מעניק שירותים גם לתושבי הגדה המערבית וגם לתושבי רצועת עזה, אם כי מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה אין תחום אחריות ברור בין השלטון בעזה לזה שבגדה.
במהלך מבצע "גשמי קיץ" בשנת 2006 תקף צה"ל את בניין משרד הפנים העזתי בתגובה לחטיפת גלעד שליט.
בשנת 2007 סעיד סיאם מונה לשר הפנים כחלק משלטון החמאס שקם בעזה. לאחר חיסולו של סיאם בשנת 2009 במבצע עופרת יצוקה, פתחי חמאד, ממנהיגי תנועת החמאס בעזה, החליפו בתפקיד.
טבלת שרי הפנים ברשות הפלסטינית

| # | שֵׁם | מפלגה | זמן במשרד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | יאסר ערפאת | פת"ח | יולי 1994 – 1998 |
| 2 | אחמד תמימי |  | 1998 – |
| 3 | עבד אל רזאק אל-יחיא (עבדול אל-רזאק אל-יחיא) | אש"ף / עצמאי | יוני 2002 – אוקטובר 2002 |
| 4 | האני אל-חסן | פת"ח | אוקטובר 2002 – אפריל 2003 |
| 5 | מחמוד עבאס * | פת"ח | אפריל 2003 – ספטמבר 2003 |
| 6 | נאסר יוסף היה מועמד, אך לא מונה. *** | פת"ח | אוקטובר 2003 – נובמבר 2003 |
| 7 | חקאם בלאווי | פת"ח | נובמבר 2003 – פברואר 2005? |
| 8 | נאסר יוסף | פת"ח | פברואר 2005 – מרץ 2006 |
| 9 | סעיד סיאם | חמאס | מרץ 2006 – מרץ 2007 |
| 10 | האני טלב אל-קוואסמי **** | חמאס/עצמאי  (ממשלת אחדות) | מרץ 2007 – אפריל 2007 |
—: ממשלות מקבילות
| 11 | רמי חמדאללה | פת"ח/עצמאי  (ממשלת אחדות) | 2 ביוני 2014 – |
* מוחמד דחלאן, לשעבר מנהל הביטחון המסכל ברצועת עזה הפך לשר המדינה לענייני ביטחון ** ממשלת חירום מונתה בצו נשיאותי *** יוסף סירב להישבע ללא הצבעת אמון מטעם המועצה המחוקקת הפלסטינית. **** אל-קוואסמי התפטר ב-23 באפריל 2007 בגלל חוסר תמיכה בתוכניות הרפורמה שלו בשירותי הביטחון.
טבלת שרי הפנים בגדה המערבית

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| # | שם | מפלגה | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | עבד אל רזאק אל יחיא (עבדול אל-רזאק אל-יחיא) | אש"ף / עצמאי | יוני 2007 – יולי 2007 |
| 2 | עבד אל-רזאק אל-יחיא | אש"ף / עצמאי | יולי 2007 – מאי 2009 |
| 3 | אמר אבו עלי | פתח | מאי 2009 – יוני 2013 |
| 4 | אמר אבו עלי | פתח | יוני 2013 – יוני 2014 |
|  | זיאד הב אל-ריח | פת"ח | ינואר 2022 – מכהן |
טבלת שרי הפנים בעזה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| # | שֵׁם | מפלגה | זמן במשרד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | סייד סיאם | חמאס | יוני 2007 – 15 בינואר 2009 |
| 2 | פתחי חמאד | חמאס | אפריל 2009 – יוני 2014 |
הערות שוליים

↑  "State of Palestine Ministry of Interior General Inspector Officer" (PDF).
↑  "Palestine" (PDF). bicc.de.
↑  "So, what were we doing about it?"—Birzeit Diary, Nigel Parry, 26 June 1996
↑  Former PNA Government 1998–2001, JMCC
↑  PNA Government June–october 2002, JMCC
↑  Former PA Government. October 2002 - April 2003 , JMCC
↑  The PA Ministerial Cabinet List April 2003 - October 2003, JMCC
↑  Officials 'not sure' if Arafat will accept Abbas resignation. AP, 7 September 2003
↑  Arafat vs Abbas. Al-Ahram Weekly, 17–23 July 2003, Issue No. 647
↑  Presidential Decree No. () of 2003, JMCC
↑  New Palestinian Cabinet OK'd. Ellen Crean, Associated Press, 29 September 2003
↑  Palestinian designate: Future as PM uncertain. CNN, 12 October 2003
↑  The PA Ministerial Cabinet List November 2003 , JMCC
↑  Current Palestinian Government Structure (Factsheet). MIFTAH, 3 December 2005
↑  The PA Ministerial Cabinet List—The National Unity Government March 2007. JMCC. Archived on 4 October 2009
↑  Government of the State of Palestine, 2 June 2014. UN Observer SoP. Archived on 22 September 2015 from Government of the State of Palestine, 2 June 2014, accessed November 2015
↑  Thumbnails of key ministers in Palestinian Cabinet. Associated Press, 2 June 2014
↑  Timeline: The West Bank-Gaza split. Al Jazeera, 4 March 2008
↑  The PA Ministerial Cabinet List The Emergency Government June 2007 - July 2007. JMCC, archived on 18 August 2007
↑  The PA Ministerial Cabinet List July 2007
↑  Who are the members of the new Palestinian government?. Ma'an News Agency, 19 May 2009
↑  Government of the State of Palestine, 6 June 2013. UN Observer SoP. Archived on 18 October 2013
↑   חילופי תפקידים במסגרת קרבות הירושה ברשות הפלסטינית, בעיתון מקור ראשון, 10 בינואר 2022
↑  Hamas officially announces Fathi Hamad new Interior Minister. Palestinian Press, 27 April 2009
↑  New Hamas cabinet approved by lawmakers. Ma'an, 27 August 2012
אפוק טיימס

ערך זה עוסק בגוף תקשורת בינלאומי. אם התכוונתם לירחון היוצא לאור בישראל, ראו .
| --- | --- |

 תדירות:  יומון 
 פורמט:  ברודשיט 
 מו"ל:  The Epoch Times Association, Epoch Media Group 
 מייסד:  ג'ון טאנג 
 בעלים:  Epoch Media Group 
 תאריכי הופעה:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 שפה:  שפות מרובות 
 מערכת:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.epochtimes.com
 
אפוק טיימס (באנגלית:  Epoch Times; בסינית מפושטת: 大纪元; בפין-יין: Dàjìyuán) העולמית הוא גוף תקשורת בינלאומי ימני רדיקלי, "אפוק מדיה גרופ" המקושר לפאלון גונג. הקבוצה מוציאה לאור מאמרים בדפוס ובאינטרנט בכשלושים וחמש מדינות ובעשרים שפות.
המותג אפוק טיימס הוקם על ידי קבוצה של סינים-אמריקניים בשנת 2000, שהחלו להפיצו בשפה הסינית ברחבי ארצות הברית. בשנת 2003 החל לצאת בשפה האנגלית.
בשפה הסינית, מהדורות העיתון היא מהדורת החדשות הגדולה ביותר מחוץ לסין, הן כעיתון מודפס והן באינטרנט. ברחבי העולם הוא מופץ בעיקר בקרב דוברי השפה הסינית (ובעוד 20 שפות נוספות)[דרוש מקור]. ממשלת סין מונעת את הגלישה באינטרנט לאתרי העיתון ואת הפצתו בדפוס במדינה, בשל מדיניותו של העיתון לדיווח חדשות באופן עצמאי ובלתי מצונזר על ידי גורמי שלטון, ובשל חשיפת רדיפת מתרגלי שיטת המדיטציה פאלון גונג (שיטה רוחנית שמקורה בסין אשר נרדפת על ידי המשטר הקומוניסטי הסיני) ותעשיית קצירת האיברים בכפייה מהמתרגלים של השיטה.
העיתון בגרסתו האנגלית טוען כי הוא עצמאי וחסר משוא פנים, אולם נטען כנגדו כי הוא מוטה נגד המשטר הקומוניסטי בסין, וכי הוא מביע בדרך-כלל דעות שמרניות ודעות התומכות בימין בארצות הברית (למשל בנושאי המלחמה העולמית בטרור ומלחמת עיראק, בעידוד תרבות מסורתית ונקיטת קו מערכתי החושף את פשעי הקומוניזם ברחבי העולם ובקידום תאוריות קונספירציה המקושרות לימין הקיצוני כגון QAnon(המקור לא תומך בטענה) ובנשיא דונלד טראמפ, כמו כן הוא ידוע בתמיכתו במועמדים של מפלגות ימניות באירופה. נטען כנגד העיתון כי הוא תומך בתאוריות קונספירציה כולל התנגדות לחיסונים.
פרסומים > תשעת הדיונים

"תשעת הדיונים", ספר בהוצאת מערכת האפוק טיימס שיצא לאור בשנת 2004, פורסמו לראשונה בגרסה הסינית של עיתון ה"אפוק טיימס" בנובמבר 2004. מאוחר יותר, המאמרים תורגמו לאנגלית, הובאו לדפוס והתפרסמו באינטרנט. כיום ניתן להשיג את "תשעת הדיונים" ב-20 שפות. תשעה דיונים אלו הם בעיקרם תשעה נושאי ביקורת נגד המפלגה הקומוניסטית הסינית והם מתהדרים בכותרות כגון "איך המפלגה הקומוניסטית היא כוח המתנגד ליקום" (דיון מס' 4) או "על הטבע הנבזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית" (דיון מס' 9).
בהקדמה לספר מובהרת עמדתו: "במשך למעלה מ-80 שנות קיומה, כל דבר בו נגעה המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס) הושחת בשקרים, מלחמות, רעב, עריצות, טבח וטרור. אמונות וערכים מסורתיים הושמדו באלימות. מושגים מוסריים מקוריים, ומבנים חברתיים התפוררו תחת אלימות. אמפתיה, אהבה והרמוניה בין אנשים עוותו למאבק ושנאה".
לטענת מפרסמיו, תשעת הדיונים אחראים לפרישה של למעלה מ-307 מיליון איש מן המפלגה הקומוניסטית. הנתונים מופיעים באתר "טואי-דאנג" (退党 "פרישה מהמפלגה" בסינית).
העיתון זכה במספר פרסים על חשיפותיו בנושאי זכויות אדם, ובכללם מן "החברה הבינלאומית לזכויות אדם"; ובפרס הראשון של "ארגון העיתונאים האסיאתי-אמריקני" בארצות הברית. בנוסף, הופקה על פי הספר סדרה של סרטים דוקומנטריים על ידי תחנת הטלוויזיה הבינלאומית בסינית ובאנגלית "NTDTV".
סיקורים בולטים > תיאוריות קונספירציה ומידע מוטעה לטובת טראמפ

האפוק טיימס קידמו מערך של תיאוריות קונספירציה שמרניות, בעיקר לטובתו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, והעיתון עצמו ידוע כאחד מבעלי בריתו הקרובים ביותר לטראמפ. אפוק טיימס הרוויח כלכלית מקידום קונספירציות על טראמפ, והגדיל את הכנסותיו כמעט פי ארבעה במהלך שלוש השנים הראשונות בהן טראמפ היה בשלטון (מ-3.9 מיליון דולר ב-2016 ל-15.5 מיליון דולר ב-2019), שכן, הוא כיוון למצביעי ומעריצי טראמפ, ושיווק את עצמו באמצעות פרסום ממוקד ברשתות חברתיות. אפוק טיימס פרסם מגוון תאוריות קונספירציה במסגרת סדרת סרטונים ביוטיוב הנקראת "Edge of Wonder", והפיץ את תאוריית הקונספירציה הימנית הרדיקלית האמריקאית, QAnon. דיווח ב-NBC News מצא כי שניים מהמארחים של סדרת הסרטונים Edge of Wonder היו מנהלים קריאייטיבים ועורכי תמונות ראשיים מטעם אפוק טיימס.
בספטמבר 2019, במהלך פרשת טראמפ-אוקראינה, ערך הוויקיפדיה האנגלי של האנטר ביידן כלל טענות מפוקפקות לגבי עסקיו באוקראינה ומניעיו של אביו, ג'ו ביידן, לרדוף אחר תובע אוקראיני; אותם הטענות הגיעו לאפוק טיימס ולניו אמריקן. האפוק טיימס קידם את תאוריית הקונספירציה הזאת, שעל פיה, ג'ו ביידן ניצל את כוחו לרעה בשנת 2016 כדי להגן על האינטרסים העסקיים של האנטר באוקראינה.
במהלך הבחירות הדמוקרטיות של איווה בפברואר 2020, האפוק טיימס שיתף ידיעות שגויות מטעם הקבוצה השמרנית Judicial Watch, שטענה כי חלק נרחב מההצבעות זויפו. הידיעה השגויה, שהפכה לוויראלית בפייסבוק, הופרכה על ידי תחקירנים ועל ידי שר החוץ של איווה. מומחה לתקשורת של הרווארד שצוטט על ידי NBC News אמר כי האפוק טיימס השתמש ב-"טקטיקת דיסאינפורמציה קלאסית" המכונה "מסחר במעלה השרשרת" (אנ'), טקטיקה שבה סיפורים שקריים משותפים מחדש ממקורות מידע מוטעים.
לאחר שטראמפ הפסיד בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, האפוק טיימס הטיל ספק רבות בתוצאותיו של הבחירות. אפוק טיימס הפיקו סרטון באורך 93 דקות שבו נטען כי תוצאות הבחירות הן תוצאה של הונאה; אחד המרואיינים, עורך הדין לין ווד, טען בטעות שסין קנתה מוכר בחירות אמריקאי. גרסאות של הסרטון ביוטיוב, באתר אפוק טיימס ובאתר NTD נצפו מאות אלפי פעמים. האפוק טיימס פתחו שבעה ערוצי יוטיוב חדשים, כדי להפיץ מהם מידע מוטעה לגבי הבחירות ועל מנת להפיץ טענות שווא וקונספירציות אחרות, ביניהן גם קונספירציה על הפיגוע בנאשוויל. רק אחד משבעת ערוצי היוטיוב חשף את קשריו לאפוק טיימס או לפאלון גונג. חודשיים וחצי לאחר יצירתם של ערוצים אלו, הם צברו עשרות מיליוני צפיות ולפחות 1.1 מיליון מנויים. אחד הערוצים, ("Eye Opener With Michael Lewis"), מציג את עצמו כ-"ערוץ של כמה חברים שמרגישים שהאמת מתה". לאחר שהערוצים דווחו ליוטיוב, יוטיוב הסירה כמה מהסרטונים בהתאם למדיניות האתר נגד מידע מוטעה בזמן בחירות.
העיתון פרסם את עצרת טראמפ ב-6 בינואר 2021 בוושינגטון, שהובילה בסופו של דבר להסתערות על הקפיטול. לאחר ההסתערות, אחד מכותבי הטור טען שההסתערות הייתה במסגרת אסטרטגיית "דגל כוזב", וערוץ היוטיוב המקושר לאפוק טיימס, "Eye Opener With Michael Lewis", הדהד את אותה הקונספירציה, וטוען שהמתקפת הקפיטול תוזמנה על ידי אנטיפה כחלק מתוכנית "טקטיקה קומוניסטית ישנה."
הבחירות לנשיאות מצרים (2023)

הבחירות לנשיאות מצרים 2023 הן בחירות לתפקיד נשיא מצרים שהתקיימו ב-10 בדצמבר–12 בדצמבר 2023 הנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי התמודד וניצח בבחירות אלה מול 3 מתמודדים נוספים.
רקע

החל מ-8 ביוני 2014 מכהן א-סיסי כנשיא המדינה כאשר הכהונה הקצובה היית ל-4 אך זו שונתה וכעת היא עומד על 6 שנים, בבחירות שנערכו ב-2018 נבחר א-סיסי עם 97.11% מהקולות כאשר אחוזי ההצבעה היו נמוכים והגיעו ל-41% בלבד.
רבים מהמועמדים נגדו נפסלו או פרשו והבחירות נערכו אל מול מתמודד בודד שנחשב כפרו ממשלתי.
רקע > מערכת בחירות

החוקה מצרית קובעת כי הליכי הבחירות לא יחלו מוקדם מ-120 ימים, לפני סיום כהונת הנשיא הנוכחית. כמו כן קובעת החוקה כי תוצאות הבחירות לא יפורסמו מאוחר מ-30 ימים לאחר הבחירות.
מועמדים

המועמדים הבאים נרשמו ואושרו על ידי ועדת הבחירות:
חזאם עומר – יושב הראש של מפלגת העם הרפובליקנית הגיש את מועמדותו ב-13 באוקטובר.
עבד אל-פתאח א-סיסי – הנשיא המכהן הגיש את מועמדותו ב-7 באוקטובר.
עבד אל-סנאד ימאמה – יושב ראש מפלגת הוופד החדשה הגיש את מועמדותו ב-9 באוקטובר.
פריד זהראן – יושב ראש המפלגה הפוליטית הסוציאל-דמוקרטית הגיש את מועמדותו ב-8 באוקטובר.
מועמדים > מועמדים אחרים שהצהירו כי יתמודדו אך טרם אושרו

פואד בדרווי – חבר פרלמנט בעבר מטעם מפלגת הוופד החדשה.
אחמד אל-פאדלי – יושב ראש מפלגת השלום הדמוקרטי.
מועמדים > מועמדים שפרשו או נפסלו

ג'מלה איסמעיל – יושבת ראש מפלגת החוקה המצרית, פרשה ב-11 באוקטובר.
אחמד טנטאווי – חבר פרלמנט לשעבר מטעם מפלגת הכבוד המצרית, נפסל בטענה כי לא קיבל את מספר החתימות המינימלי.
טוהר הבחירות

תומכי האופוזציה במצרים טוענים כי הבחירות אינן חופשיות וניצחונו של א-סיסי מובטח. מספר טענות עלו, בהן כי מכשיר הטלפון של מועמד האופוזיציה אחמד טנטאווי נפרץ וכי תמוכיו נתקלים בקשיים בהשגת חתימות ובהשתתפות הוגנת בבחירות.
הערות שוליים

↑   הבחירות לנשיאות מצרים ייערכו בדצמבר. א-סיסי עשוי להישאר בשלטון עד 2030, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2023
↑  Egypt opposition say they face foul play over presidential candidate endorsements
איסט לנס סיטיזן

| --- | --- |

East Lancs Cityzen
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  East Lancashire Coachbuilders  ייצור שלדה: "Scania N113" (סקאניה)
 שנות ייצור:  1995–2000
 הרכבה:  בריטניה
 מודל אחריו:  סקאניה אומנידקא 
 סיווג:  אוטובוס דו-קומתי
 אורך:  10,200-10,800 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  4,200 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  "סקניה"
 
איסט לנס סיטיזן (באנגלית: East Lancs Cityzen) הוא אוטובוס דו-קומתי  אשר יוצר על ידי East Lancashire Coachbuilders  הבריטית בין השנים 1995–2000.
את שלדת דגם "איסט לנס סיטיזן" בנתה חטיבת יצרנית שלדות האוטובוסים ""Scania N113" מקונצרן יצרנית הרכב הכבד השוודית סקאניה ("Scania AB").
לדגם "איסט לנס סיטיזן" נבנתה דלת כניסה יחידה.
תמונות

איסט לנס סיטיזן
איסט לנס סיטיזן
איסט לנס סיטיזן
איסט לנס סיטיזן
איסט לנס סיטיזן
איסט לנס סיטיזן
ראו גם

כלי תחבורה דו-קומתי
לקריאה נוספת

איסט לנס סיטיזן - תמונות (אורכב 23.01.2020 בארכיון Wayback Machine), southernenglandbus.smugmug.com
איסט לנס סיטיזן - נתיבים וקווים, transwipers.co.uk
הערות שוליים

↑  איסט לנס סיטיזן - תמונות flickr
↑  דגמי חברת "East Lancashire Coachbuilders" myntransportblog.com/2013/12/24/buses-east-lancs-lancashire-coachbuilders-england
↑  דגם איסט לנס סיטיזן railwaymedia.co.uk/keyword/East%20Lancs%20Cityzen;scania;east%20lancs%
המרכז לטניס בישראל - ירושלים

| --- | --- |
המרכז לטניס בישראל - ירושלים - במהלך השיפוץ והשדרוג - 2023
המרכז לטניס בישראל - ירושלים - במהלך השיפוץ והשדרוג - 2023
 מידע כללי
 סוג:  מרכז טניס 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1981
 תאריך פתיחה רשמי:  1981 
 קואורדינטות:  31°45′10″N 35°11′30″E﻿ / ﻿31.752881°N 35.191613°E﻿ / 31.752881; 35.191613
 he
 
המרכז לטניס בישראל - ירושלים, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל. המרכז ממוקם בקרית הספורט מלחה, בסמוך לאצטדיון טדי ולפיס ארנה ירושלים.