stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האגורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר ארכאולוגי, אטרקציה תיירותית, Samian Ware Discovery Site 
 כתובת:  Thiseio, Monastiraki 
 מיקום:  עיריית אתונה 
 מדינה:  יוון 
 
 קואורדינטות:  37°58′30″N 23°43′21″E﻿ / ﻿37.975°N 23.7225°E﻿ / 37.975; 23.7225
  (למפת אתונה מוגדלת) האגורה(למפת אתונה רגילה) האגורה
 
שרידי מבנים של האגורה שנבנתה באתונה בתקופה הרומית (מזרחית לאגורה הקדומה).
האגורה שבאתונה העתיקה היא הידועה באגורות שהיו קיימות בעולם העתיק.
אזור האגורה אורגן לראשונה על ידי פייסיסטראטוס במאה השישית לפנה"ס. באותה עת היו באגורה מבני מגורים, וככל הנראה פיסיסטרטוס התגורר בעצמו באגורה. פיסיסטרטוס פינה את בתי המגורים, בנה מערכת ביוב, מערכת מי שתייה, ויצר רחבה שנועדה עבור הממשל של אתונה. כמו כן נבנו במקום מקדשים לאלי הפנתאון היווני. קימון הקים באגורה מבנים נוספים ושתל בה עצי נוי. במאה החמישית לפנה"ס הוקמו באגורה מקדשים להפייסטוס, זאוס ואפולון.
באגורה נערכו מפגשים ציבוריים (אף שהאראופגוס התכנס במקום אחר). עם הקמת הדמוקרטיה האתונאית (אחרי שנת 509 לפנה"ס) התכנסו באגורה הבולה (מועצת העיר) והפריטניס (נשיאי המועצה). כמו כן הארכונים (השופטים) נפגשו באגורה, והיוו למעשה את מערכת בתי המשפט של אתונה. כל אזרח שעבר באגורה יכול היה להפוך לחלק מחבר המושבעים ששפט במשפטים שנערכו בה.
סביב האגורה היו חמש סטואיי שהידועה והמפוארת שביניהן הייתה הסטואה של אטאלוס שנבנתה בתקופה ההלניסטית.
בתקופת האימפריה הרומית הפך אזור האגורה לאזור מגורים ואיבד את חשיבותו הציבורית.
שרידי השער המערבי של האגורה בתקופה הרומית.
חפירות ארכאולוגיות

החפירות הארכאולוגיות באגורה החלו בשנת 1931 תחת פיקוחו של הארכאולוג ט. לזלי שיר, האב, וטרם הסתיימו. כיום מנוהלות החפירות מטעם בית הספר האמריקאי ללימודים קלאסיים באתונה תחת פיקוחו של ג'ון מקמפ.
הערות שוליים

↑  Camp, John McK., II, 1946-, The Athenian Agora : excavations in the heart of classical Athens, Thames and Hudson, 1992-01-01
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293940105171  GND: 7666779-0  LCCN: sh85002246  NKC: ge506495  NLG: 48896  VIAF: 245880767   WorldCat (עם VIAF): 245880767
יצחק אולשן

יצחק אולשן ראשון משמאל, עם השופטים הראשונים של בית המשפט העליון, ספטמבר 1948
יצחק אוֹלשָן (אולשנסקי) (כ"ה בשבט ה'תרנ"ה; 19 בפברואר 1895 – כ"ב בשבט תשמ"ג; 5 בפברואר 1983) היה הנשיא השני של בית המשפט העליון.
ביוגרפיה

נולד ב-1895 בקובנה שבליטא. ב-1912 עלה לארץ ישראל, למד בגימנסיה הרצליה וסיים במחזור השלישי של הגימנסיה, היה חבר בהסתדרות המצומצמת. בחודש מאי 1918 התגייס לגדוד העברי ושירת בו עד לפירוקו של הגדוד, במאי 1921.
עם שחרורו מהגדוד העברי הצטרף אולשן ל"הגנה". ב-1923 נסע אולשן ללונדון לצורך לימודיו באוניברסיטת לונדון. את השנתיים הראשונות בלונדון הוא הקדיש ללימודים במדעי החברה במסגרת בית הספר לכלכלה של אוניברסיטת לונדון ובשנת 1924 נרשם ללימודי התואר הראשון למשפטים, אותם סיים בהצלחה בשנת 1927. בשנה זו חזר לארץ ישראל, אז הוסמך לעריכת דין.
אולשן הצטרף למשרד עורכי הדין של עורך דין עליאש בירושלים, והצליח מאוד במלאכתו. כדוגמה ניתן למנות את ייצוגה של קבוצת יהודים שהוגשו נגדם כתבי אישום במאורעות תרפ"ט, כאשר כל היהודים אשר ייצג, זוכו במשפטם. כעורך דין הרבה אולשן להופיע במשפטים בעלי עניין ציבורי כגון משפטים שעסקו בהגבלת העלייה לישראל, בהגבלת רכישת קרקעות על ידי יהודים מערבים וכן בעניינים הקשורים לארגון ההגנה ונשיאת נשק לא חוקי.
בספטמבר 1948 נמנה יצחק אולשן על חמשת השופטים הראשונים אשר נבחרו לכהן בבית המשפט העליון, שזה עתה הוקם. בנובמבר 1949 מונה לעמוד בראש ועדה לניסוח החוק האזרחי של מדינת ישראל.
ב-11 בדצמבר 1953 מונה אולשן כממלא מקום קבוע של נשיא בית המשפט העליון, וכשמונה חודשים לאחר מכן, ב-1 באוגוסט 1954 נבחר יצחק אולשן לנשיא בית המשפט העליון. עיקר תפקידו של יצחק אולשן כנשיא בית המשפט העליון היה הסדרת נוהלי עבודה תקינים וכן קביעת כללים אתיים לשופטים, כגון הימנעות מהבעת דעות פוליטיות וכדומה.
היה חבר בוועדת אולשן-דורי לחקירת פרשת לבון ופסק בערעור במשפט קסטנר.
ב-19 בפברואר 1965, פרש אולשן מכס השיפוט בהגיעו לגיל 70. במקומו נבחר כנשיא בית המשפט העליון השופט שמעון אגרנט. באפריל 1965 מונה לעמוד בראש מועצת העיתונות.
אולשן הלך לעולמו בכ"ב בשבט ה'תשמ"ג, 5 בפברואר 1983, שבועיים לפני יום הולדתו ה-88.
משפחתו

אולשן היה נשוי לשמחה (סימי), בתם של אברהם (אלברט) וציפורה צילה עמיאל. אלברט עמיאל היה בן למשפחה יהודית עשירה ממרוקו שעלתה לירושלים באונייתה הפרטית, בשנת תרל"ה (1875), בגיל חצי שנה. אמו דונה הייתה בת למשפחת אל-עסרי העשירה. משפחת עמיאל המסועפת השתקעה בירושלים ורכשה קרקעות בירושלים וביפו. חמותו של אולשן, ציפורה צילה, שהייתה מיילדת, הייתה בתו של חיים יעקב קרישבסקי.
בשנת 1973 שכל אולשן את בנו היחיד יורם-אברהם, שנהרג בגיל 32 בתאונת דרכים בעת שירות מילואים. ממנו היו לאולשן שתי נכדות.
לקריאה נוספת

יצחק אולשן, דין ודברים, הוצאת שוקן, 1978.
'אולשן, יצחק', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 28–29. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  "הכל פוליטי" מאת עמוס כרמל בערך עליו.
↑  בית המשפט העליון מאשר פסק דין חמור על המתגוננים, דבר, 20 באוגוסט 1936
↑  בי"ד העליון  - בירושלים, הארץ, 10 בספטמבר 1948
אשר לזר, בטקס רב־רושם נפתח בירושלים בית־הדין העליון למדינת ישראל, הארץ, 15 בספטמבר 1948
↑  וועדות עוסקות בשיכלול החוק, על המשמר, 27 בנובמבר 1949
↑  מינויים לבית המשפט העליון, קול העם, 31 בדצמבר 1953
↑  י. אולשן פרש מתפקידו, קול העם, 14 בפברואר 1965
↑  יצחק אולשן נבחר לירד מועצת העיתונות, הַבֹּקֶר, 11 באפריל 1965
↑  יצחק אולשן הובא למנוחות, דבר, 7 בפברואר 1983
↑  יורם אולשן הובא למנוחות, על המשמר, 24 בדצמבר 1973
ראו גם

| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301162505171  GND: 120609894  ISNI: 0000 0001 0793 5384  LCCN: no2024048270  VIAF: 160481322   WorldCat (עם VIAF): 160481322
חבלה (פעילות מלחמתית)

ערך זה עוסק בחבלה התקפית צבאית. אם התכוונתם לניטרול מטעני חבלה, ראו .
פסל מחלקת החבלה בפלמ"ח במערת הפלמ"ח במשמר העמק
חבלה כפעולה צבאית היא פגיעה במתקני אויב, בהם כלי רכב, מבנים, מוצבים, תשתיות וכו'. מטרת הפעולה היא פגיעה בתפקוד האויב, על ידי השמדה, שיתוק או שיבוש התפקוד של מטרות ונכסים של האויב. מאחר שהמונח "חבלה" בעברית מתייחס לכלל העיסוק בחומרי נפץ, חבלה קרבית למטרות הריסת תשתיות אויב מכונה לעיתים "חבלה התקפית" על מנת להבדילה מחבלה וסילוק פצצות שהיא חבלה הגנתית.
בצה"ל, חיל ההנדסה הקרבית ויחידות מובחרות (קומנדו וסיירות חי"ר) הם אלו שמתעסקים בחבלה כפעולות צבאיות, באימונים, מבצעים, מערכות שונות ובשדה הקרב.
תחת השם "חבלה" מאוגדות בעיקר פעולות קומנדו הנעשות בחשאי, בשיטות לוחמה זעירה, בהן יש התמקדות ספציפית במטרה טקטית ופגיעה בה, לרוב באמצעות מטעני נפץ. החבלה נבדלת מהפצצת או הפגזת מבנה תוך כדי קרב בשיטות הפעולה ובפרופיל שלה. לעיתים, גם הריסת מבנים תוך כדי לחימה באמצעות חוליות פלסים המבצעות את ההריסה באמצעות חומר נפץ ומיקוש משויכת לתחום החבלה.
לעיתים, גם הריסת דברים באזרחות באמצעות חומרי נפץ, כגון הריסת מבנים וכריית סלעים באמצעות פיצוצים, מכונה "חבלה".
חבלה בצה"ל

בפלמ"ח הייתה מחלקת חבלה ובה הוכשרו חבלנים למשימות שונות כמו פיצוץ גשרים ומסילות רכבת. בצה"ל היו וישנם גופים שונים שהוכשרו לביצוע חבלה. כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פרק החבלה פרק משמעותי בקורס קציני הקומנדו והנושא מודגש בסיכת הקורס, כן הוכשרו לכך חיילי יחידות עלית. יחידה 101 הייתה הראשונה שביצעה חבלה בשטח האויב, בין היתר בפעולות התגמול.
כיום הגוף שאחראי על החבלה בצה"ל הוא חיל ההנדסה הקרבית, שמופקד הן על החבלה ההתקפית (פיצוץ תשתיות אויב) והן על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות). קורסי החבלה בצה"ל וההכשרות בתחום מועברות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) ובבסיס ההדרכה של יהל"ם).
היחידה האחראית על החבלה ההתקפית, בעיקר בפעולות קומנדו, היא סיירת יעל של יהל"ם (יחידת העילית של חיל ההנדסה הקרבית), שהוקמה אחרי מבצע שלום הגליל, כדי להילחם בארגוני הטרור שקמו בדרום לבנון באמצעות שיטות של חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. סיירת יעל מאומנת לפעול בחשאיות גם מאחורי קווי האויב ופעילותה לרוב מסווגת וממודרת. היחידה האחראית על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות) אך גם על פיתוח אמצעי חבלה ופריצה חמה היא יהל"ם באמצעות פלגות הס"פ (סילוק פצצות, לשעבר היחס"פ).
בנוסף כל לוחמי הגדחה"ן (גדודי חיל ההנדסה הקרבית) ביצעו בכל מלחמות ישראל פעולות חבלניות הכוללות פיצוץ מבנים, בונקרים ופשיטות חבלה מעבר לקווי האויב. לוחמי ההנדסה הקרבית מתעסקים בפעולות חבלה גם כיום, במלחמה ובשגרה. בנוסף בכל חטיבות החי"ר (מלבד כפיר) קיימת פלוגת חבלה והנדסה (פלחה"ן) המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית. בצה"ל, חיל הרגלים הישראלי וחיל ההנדסה הקרבית הישראלי, לצד יחידת יהל"ם וכוחות מיוחדים אחרים נוספים, הם היחידים אשר מתעסקים ומוכשרים בחבלה, כאשר פלגת ס"פ היא הסמכות הגבוהה ביותר בתחום החבלה בצה"ל.
קוברה הודית

| קוברה הודית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: קוברה
מין:: קוברה הודית
שם מדעי
 Naja naja ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


קוברה הודית (מכונה גם קוברת המשקפיים; שם מדעי: Naja naja) הוא מין של נחש ממשפחת הפתניים שבסדרת הקשקשאים. הקוברה ההודית נפוצה בעיקר בהודו והיא מוגנת תחת חוק שימור חיות הבר שנחקק בפרלמנט ההודי ב-1972. (אנ')
הקוברה ההודית בעלת ארס חזק מאוד והוא מסוגל להרוג בן אדם כבר לאחר 30 דקות אם לא ניתן טיפול רפואי.
כל שנה הקוברה ההודית מכישה למעלה מ-100,000 אנשים רק בהודו וגורמת למותם של 30 איש בהודו. קוברה הודית נמנת עם 4 נחשים האחראים על רוב ההכשות הקטלניות בעולם המכונים בעולם כ"ארבעת הגדולים".
אורכו הממוצע של הנחש הוא 1-1.5 מטר, אך עשוי לגדול עד לאורך מקסימלי של 2.2 מטר.
הקוברה תוארה על ידי החוקר קארולוס ליניאוס ב-1758.
גלריה

קוברה צעירה
אלימלך אפשטיין הלוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1901 ט"ו בטבת תרס"א ראדין, בלארוס
 פטירה:  9 בפברואר 1983 (בגיל 82 בערך) כ"ו בשבט תשמ"ג
 שם לידה:  אלימלך אפשטיין
 ענף מדעי:  ספרות חז"ל, ספרות יוון העתיקה
 מקום קבורה:  חולון 
 תאריך עלייה:  תרפ"ו / 1926
 עיסוק:  לימודים קלאסיים, מדעי היהדות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1932) 
 תרומות עיקריות
 תרגום חלק מיצירות המופת של ההיסטוריוגרפיה היוונית-רומית לעברית, מחקר המשווה בין ספרות האגדה היהודי לבין יצירות יווניים ולטיניים בני התקופה.
 
אלימלך אפשטיין הלוי (ט"ו בטבת תרס"א, 6 בינואר 1901 – כ"ו בשבט תשמ"ג, 9 בפברואר 1983), היה מורה וחוקר של התקופה הקלאסית, הידוע בעיקר בזכות תרגומיו החשובים לספרות ההיסטורית היוונית-רומית, והשוואתה לספרות חז"ל בת התקופה.
ביוגרפיה ופעילות מחקרית

אפשטיין, שכינה את עצמו "הלוי" על שם ייחוסו, נולד בראדין ולמד בישיבה המקומית ולאחר מכן בישיבת וילנה. במקביל, סיים לימודיו בתיכון הריאלי בוילנה, ומשך שנתיים למד משפטים (אנ') באוניברסיטת קובנה.
הוא עלה לארץ ישראל בשנת תרפ"ו (1926) והיה בין בוגרי המחזור הראשון של המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית.
חיבר ספר לימוד רבים, בעיקר עבור לימודי תנ"ך ויצר תוכניות לימוד להוראת ספרות האגדה במסגרת בית-ספרית.
לאחר כ-30 שנות הוראה וחינוך בסמינר למורים ע"ש לוינסקי, חזר הלוי לאקדמיה כמרצה בכיר בחוג לתלמוד באוניברסיטת ת"א (תשכ"ח - תשל"ג) ובחוג לספרות עברית באוניברסיטת חיפה.
במהלך השנים נבחר הלוי על ידי מוסד ביאליק לתרגם כמה מיצירות המופת של ההיסטוריוגרפיה היוונית-רומית: "תולדות מלחמת פילופוניס" (תשי"ט), "אנאבסיס" (תשכ"ט) ו"חיי אישים" (תשל"א-תשל"ג). בנוסף, תרגם הלוי את ספרו של פרופ' שאול ליברמן, "יוונית ויוונות בארץ ישראל" (תשכ"ג).
בשנים תשל"ב-תשמ"ב עמל הלוי על הוצאתה לאור של סדרת ספרים המרכזים את החומר הרב שצבר במחקריו אודות ההשוואה בין עולם ההלכה והאגדה היהודי לבין המקורות היווניים והלטיניים בני התקופה. הספר הראשון והידוע ביותר בסדרה היה "עולמה של האגדה: האגדה לאור מקורות יווניים" (תשל"ב).
הלוי נפטר בכ"ו בשבט תשמ"ג (9 בפברואר 1983), כמה חודשים לאחר פרסום הספר האחרון בסדרה.
פרסומיו > מחקרים

האגדה ההיסטורית-ביוגרפית: לאור מקורות יווניים ולאטיניים. תל אביב, דפוס ניב, תשל"ה.
אגדות האמוראים: האגדה הביוגרפית של אמוראי ארץ-ישראל ובבל לאור מקורות יווניים ולאטיניים. תל אביב, דביר, תשל"ז.
עולמה של האגדה: האגדה לאור מקורות יווניים. תל אביב, דביר, תשל"ב.
ילקוט האגדה. תל אביב, מסילות, תשי"ז-תשי"ט.
מדרש רבה מפורש בידי א.א. הלוי, מנוקד בידי י'. טופורובסקי. תל אביב, מחברות לספרות), תשט"ז-תשכ"ג.
מן האגדה: ילקוט אגדה לספר מלכים. תל אביב, עם עובד, תש"י.
נביאים אחרונים לבית-הספר (ספר עזר למורה). תל אביב, עם עובד, תש"ז-תשי"ב.
שערי האגדה: על מהות האגדה, סוגיה, דרכיה, מטרותיה וזיקתה לתרבות זמנה. תל אביב, דפוס גוטנברג, תשכ"ד-1963.
ערכי האגדה וההלכה לאור מקורות יווניים ולאטיניים. תל אביב, דביר, תשל"ט-תשמ"ב.
פרסומיו > תרגומים

דמוסתנס נואם. תרגום, הקדמה והערות א.א. הלוי. מרחביה, ספרית פועלים, 1945.
תוקידידס, תולדות מלחמת פילופוניס, תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי, הקדים מבוא: אלכסנדר פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט.
כסינופון, אנאבאסיס : מסע הרבבה, תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי, הקדים מבוא א’ פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ט.
פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי יוון, תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי; הביוגרפיות סולון, תימיסטוקליס ואלקיביאדיס – תרגמן והוסיף להן הערות מ"ה בן שמאי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א.
פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי יוון ורומי, תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות: א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ג.
פרופ' שאול ליברמן, "יוונית ויוונות בארץ ישראל" (תשכ"ג).
לקריאה נוספת

מירון ביאליק לרנר, א"א הלוי ז"ל, ידיעון האיגוד העולמי למדעי היהדות 23, תשמ"ד, עמ' 56-54‏, JSTOR 2337651
הערות שוליים

↑  ע"פ הנקרולוג של לרנר
↑  מתן תעודות הגמר לגומרים הראשונים של האוניברסיטה העברית, הארץ, 26 בינואר 1932; סיים יחד עם גדליה אלון ושאול ליברמן
↑  רק על חמישה חומשי תורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311672405171  GND: 1089877226  ISNI: 0000 0000 6732 9004  LCCN: n83157978  NTA: 105459631  SUDOC: 112961894  VIAF: 28451130   WorldCat (עם VIAF): 28451130 
"כריכת המהדורה העברית של חיי אישים" (אנשי יוון ורומי), בתרגומו של א"א הלוי
מנהיר

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הנאוליתית, תקופת הברונזה 
 עשוי מ:  אבן 
 
מנהיר
מֶנְהִיר (בצרפתית: Menhir) הוא מֶגָלית (אבן גדולה) גדול וניצב ממקור אירופאי פרהיסטורי. צורתו מלבנית לרוב, כשקצהו העליון מחודד בצורה גסה. למנהיר צורה פאלית, ולכן חוקרים רבים מתייחסים אליו כמייצג את דמות הזכר.
היסטוריה

המילה "מנהיר" שימשה לראשונה בידי ארכאולוגים מן המאה ה-19 על בסיס המילה הברטונית העתיקה שפירושה "אבן ארוכה". בברטונית המודרנית (המדוברת במערב צרפת) הביטוי המקובל הוא "פאולבן" (Peulvan).
המנהיר הגדול ביותר כיום נמצא בלוקמריקה (אנ') בברטאן, והוא נקרא "המנהיר השבור הגדול" (בצרפתית: "Grand Menhir Brisé"). גובהו היה בעבר 20 מטרים והוא כיום מפורק לארבעה שברים. משקלם הכולל של השברים הוא 330 טון, והמנהיר, כשהיה שלם, היה מהעצמים הכבדים ביותר שהועברו ללא מכונות (אם כי לא בראש הרשימה – ראו למשל כאן). באזורים אחרים באירופה, הושחתו המנהירים בשיטתיות על ידי הנוצרים. בגרמניה למשל, שהייתה בעבר שופעת מנהירים, קיים כיום אחד בלבד. ב-קרנאק בברטאן קיים מערך מנהירים של למעלה מ-3,000 פרטים, המסודרים בשורות ב-3 קבוצות.
כיום, אין בידינו ידע אודות ההקשר התרבותי בו נוצרו המנהירים. עד לתקופה האחרונה, הם נחשבו שייכים לתרבות אנשי ביקר, שאכלסו את אירופה באלף השלישי לפני הספירה בשלהי התקופה הנאוליתית ובתחילת תקופת הברונזה. אך מחקרים עדכניים בנוגע לגילם של המנהירים בברטוניה מצביעים על מקור קדום יותר, מלפני כ-6,000 או אף 7,000 שנים.
בקומיקס הצרפתי "אסטריקס", עוסקת אחת הדמויות הראשיות, אובליקס, בסיתות ונשיאת מנהירים.
ראו גם

דולמן
אפיקים

ערך זה עוסק בקיבוץ בעמק הירדן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מגדל המים של אפיקים
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק הירדן
גובה ממוצע: ‎-199 מטר
תאריך ייסוד: 1932
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,105 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) אפיקים(למפת עמק בית שאן רגילה) אפיקים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אפיקים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אפיקים32°40′52″N 35°34′41″E﻿ / ﻿32.6811655769683°N 35.5780467473666°E﻿ / 32.6811655769683; 35.5780467473666  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק הירדן באדום - אפיקים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

הקיבוץ בשנות ה-40
"לזכר ילדים נהדרים" (1944) מאת דב פייגין בקיבוץ. צילום משנת 1949.
הפסל "לזכר ילדים נהדרים" במיקומו הנוכחי בסמוך לגני הילדים
אפיקים הוא קיבוץ בעמק הירדן (בכביש 90 בין אשדות יעקב לבית זרע) המשתייך לתק"ם. שייך למועצה אזורית עמק הירדן. מקור השם נובע מהמיקום שבין שני אפיקי מים שעוברים בסביבתו - נהר הירדן ונחל הירמוך שבסביבה.
היסטוריה

הקיבוץ נוסד בשנת 1932 על ידי חברי קבוצת כנרת וחברי גרעין חניכי השומר הצעיר מרוסיה ונקרא "קיבוץ השומר הצעיר מס.ס.ס.ר" שנודע גם כקיבוץ "נצ"ח" - נוער צופי חלוצי, מרוסיה, כשם התנועה העולמית של השומר הצעיר. הקיבוץ נוסד כקיבוץ היעד של כל חברי השומר הצעיר העולים מברית המועצות ובהמשך גם של חברי השומר הצעיר מלטביה.
הקיבוץ התארגן בקיץ 1924 וחברי הגרעין עבדו באדמות ווזיה שליד ראש פינה, כפועלי בניין בעפולה, בחיפה, ובזכרון יעקב והחזיקו את הקיבוץ בטירה. בקיץ 1927 התרכזו חברי הקיבוץ באזור עמק הירדן. חלקם עבדו עבור חברת החשמל בנהריים, כאשר השאר עבדו בבניית בתי קבוצת כנרת בנקודת הקבע על הגבעה והתגוררו ברפת שבכנרת. החיכוך עם הפועלים האחרים של חברת החשמל הביא לעזיבה רבה, ובעקבות זאת בקשו, ולבסוף השיגו, רשות לפועלי הקיבוץ להתגורר בכנרת ולהמשיך לעבוד בנהריים. בקיץ 1928 מנה הקיבוץ כ-60 חברים. במרץ 1929 כבר היו בקיבוץ כ-90 חברים, הודות לעליית חברים מברית המועצות. עם תום בניית קבוצת כנרת עברו חברי הקיבוץ לחצר כנרת, שהתפנה לאור מעבר חברי קבוצת כנרת לבתי הקבע שנבנו עבורם. בתקופה בכנרת החלו החברים בהנחת היסודות לנקודת הקבע בהקמת משתלה וסידור בסיס ללול.
בשנת 1932 עבר הקיבוץ למקומו הנוכחי. בהתחלה נקרא "הנקודה" או "טוצ'קה" (נקודה ברוסית), עד שיעקב פלמוני הציע לחבר הקבוצה ישראל חופש את השם "אפיקים", כי הקיבוץ ישב בין אפיקי הירדן והירמוך, והשם התקבל באספת הקיבוץ. באותה שנה הגיעה קבוצת חלוצות מלטביה כנציגות למכבייה הראשונה בתל אביב ומשם הגיעו לקיבוץ ורובן נישאו לחברי הקיבוץ. במרוצת הזמן קלט הקיבוץ גרעינים נוספים, רובם עולים מאירופה ומקצתם ילידי ישראל.
הקיבוץ היה שותף במפעל המים מכון חמשת הקיבוצים, שהוקם בשנים 1942–1943, וכלל מכון שאיבה על גדות הירמוך שהעלה את המים אל ראש אמת מים, ממנה זרמו המים במערכת תעלות פתוחות להשקיית השדות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייסו 37 מחברי אפיקים ליחידות העבריות.
בזמן מלחמת העצמאות שימש הקיבוץ לבסיס של הפלמ"ח, ולאחר הקמת מדינת ישראל שימש כבסיס נח"ל. בקיבוץ קיים אולם הספורט "בית איתמר" שנקרא על שמו של איתמר גולני, בן הקיבוץ שנהרג בתאונת צניחה זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות. דמותו של גולני מונצחת בציור פרסקו שצייר הצייר היהודי-אמריקני שלדון שונברג באולם הספורט בשנת 1953.
הקיבוץ השתייך בעבר לקיבוץ המאוחד. עם הפילוג בקיבוץ המאוחד, לא התפלג כרבים מהקיבוצים, עזב את הקיבוץ המאוחד והצטרף כולו לקבוצת המיעוט בקיבוץ המאוחד, אשר הקימה את איחוד הקיבוצים המזוהה עם מפא"י (לאחר מכן: איחוד הקבוצות והקיבוצים) וחבר הקיבוץ יוסף יזרעאלי נעשה המזכיר הראשון של התנועה החדשה.
אפיקים הוא מגדולי הקיבוצים ומראשוני התעשייה הקיבוצית, שנהנה עשרות שנים מחסותו של דוד בן-גוריון. ספרו של אסף ענברי "הביתה" מספק קריאה מהנה על תולדות הקיבוץ, אולם ניתוח סוציולוגי מפורט המשתמש בנתונים נוספים מלמד כי שליטה בלתי-דמוקרטית של שלושת מנהיגיו[דרושה הבהרה] ונאמניהם אומנם תרמה לצמיחתו המהירה אבל לא תמיד שירתה את טובת החברים כפי ששירתה את המנהיגים.
שטח: 6,000 דונם
ענפי חקלאות: מטעי בננות, תמרים ומטעים סוב-טרופיים, תבואות, מדגה ורפת.
תעשייה: מפעל לציוד ניטור ומדידת חליבת פרות (אפימילק) ומפעל לייצור כלי רכב מסוג קלנועית למוגבלי תנועה. בעבר היה פעיל בו מפעל לייצור דיקטים ומוצרי עץ - "קלת". באפיקים פועלת "כלביית אפיקים" שרכשה מוניטין בגידול, אילוף ורבייה של כלבים גזעיים מזנים שונים.
אתרים בקרבת היישוב

תל עובדיה - אתר פרהיסטורי הנחשב לאחד האתרים הקדומים ביותר בעולם ובעל חשיבות רבה בקנה מידה עולמי להבנת האבולוציה של האדם. האתר התגלה במאי 1959, בעת שטרקטור של קיבוץ אפיקים עסק בהכשרת הקרקע לחקלאות.
גלריית תמונות

עגבניות, תוצרת אפיקים
בננות, תוצרת אפיקים
העדר של אפיקים במרעה, 1942
אריזת העגבניות, תוצרת אפיקים
אקוואדוקט על ידי אפיקים
אפיקים - מראה
חבר קיבוץ אפיקים חורש שדה ירקות
חברי קיבוץ אפיקים אוספים מספוא לבקר
אפיקים - מבט מלמעלה
תזמורת הקיבוץ בניצוח ליוויה (לוי, לובה) רביץ
המלחין ומנצח התזמורת ליוויה (לוי, לובה) רביץ בקיבוץ אפיקים
מכונות חקלאיות יוצאות עם שחר לעבודתן
קיבוץ אפיקים - מכונות
אפיקים מראה כללי
אפיקים גיזום עצים
אפיקים עבודה בשדה
אפיקים - עבודה במאפיה
אפיקים עבודה במטבח שטיפת כלים
אפיקים
אפיקים
מאפיקים מבט פנורמי על עמק הירדן
אפיקים - תחבורה ציבורית הגיעה למשק
קיבוץ אפיקים
אפיקים - מטבח, אפיה
לקריאה נוספת

אריה אופיר (עורך), אפיקים במחצית יובלה, קובץ דברי חברים. הוצאת קיבוץ אפיקים, 1951
מוריס פוליטי, גדרות-המלך, הוצאת עם עובד, 1963, רומן מתורגם מצרפתית על המאבקים האישיים והאידאולוגיים בחברה הקיבוצית בשנות החמישים מנקודת מבטו של עולה המתקשה להסתגל לחיי שיתוף. המחבר, יליד אתונה שכתב בצרפתית, ישב בשנים אלה בקיבוץ אפיקים וכתב שם את המחזה על חיי קיבוץ, "מעיינה" ("הבימה", 1956).
אריה אופיר, אפיקים: דרכו של קיבוץ. הוצאת עם עובד, 1986
אסף ענברי, הביתה, ידיעות ספרים, 2009, ספר עלילתי המבוסס על קורותיו האמיתיות של קיבוץ אפיקים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  לקראת שנת העשור של השומר הצעיר ברוסיה, דבר, 16 ביוני 1931
↑  מהבחירות, דבר, 22 בנובמבר 1925
↑  הקבוץ מ ס.ס.ס.ר, השומר הצעיר, 10 בפברואר 1928
↑  כנרת, דבר, 11 בינואר 1928
↑  קיבוץ השומר הצעיר מססס"ר, דבר, 27 באוגוסט 1928
↑  קבוץ השומר הצעיר מס.ס.ס.ר בכנרת, דבר, 6 במרץ 1929
↑  קבוץ השומר הצעיר מס.ס.ס.ר, דבר, 18 בפברואר 1930
↑  אורי משגב, 37,960 ימי חופש, המוסף לשבת, ידיעות אחרונות, 30 באפריל 2010
↑  רון ברטוש, שלדון שונברג בישראל, 1956-1948, המחלקה לאמנויות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע; ברוש, תל אביב, 2015, עמ' 36-31
↑  ר. שפירא האמת על הקיבוץ, פרדס, חיפה, עמ' 191–195, 204-205
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560147105171  BnF: cb16600527f (data)  LCCN: n86072140  VIAF: 133774489   WorldCat (עם VIAF): 133774489 
נערים בקיבוץ אפיקים, 1953
פול גז (סרט)

| --- | --- |

הפוסטר הרשמי של הסרט
 בימוי:  קובי מחט
 הופק בידי:  מיקי רבינוביץ ומשה אדרי - לייט סטרים ויונייטד קינג
 תסריט:  קובי מחט איתי מאירסון יוצרים - קובי מחט ומיקי רבינוביץ
 עריכה:  איציק מיזרוחין
 שחקנים ראשיים:  נאיה בינשטוק קווין רובין אורי פפר תובל שפיר זהר ליבה נדב גדג'
 מוזיקה:  אלי מזרחי
 צילום:  עמית יסעור ויעל קלופמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  לייט סטרים וסרטי יונייטד קינג
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג לייט סטרים
 הקרנת בכורה:  10 באוקטובר 2019
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט הרפתקאות 
 סרט הבא:  פול ספיד (2021)
 דף הסרט ב־IMDb
 
פול גז הוא סרט הרפתקאות ישראלי בלייב אקשן, בבימויו של קובי מחט משנת 2019 ומככבים בו תובל שפיר, קווין רובין, נאיה בינשטוק, אורי פפר, נדב גדג', זהר ליבה, עדן סבן ואביגיל אריאלי.
בשנת 2021 הופץ לסרט ספין אוף קולנועי הנקרא "פול ספיד", בו הופיע מסרט זה רק קווין רובין בתפקיד נמרוד.