stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורקיס
תיאורו

בפסיפסים שעוצבו ברוח התרבות ההלניסטית-רומית תואר פורקיס כבן ים בעל סנפיר במקום רגליים, בעל צבתות עקרב ובעל עור אדום ומחוספס.
בתרבות ימינו

פורקיס מוזכר בסדרת הספרים "גיבורי האולימפוס". בספר "אות אתנה" פורקיס וקטו כלאו יצורי ים וסיממו אותם. פרסי ופרנק נתפסו גם הם אך הצליחו להימלט. פרסי ניסה לדאוג לשחרורם של כל החיות הכלואות, במהלך המסע ליוון.
חוק הברזל של השכר

דוד ריקארדו
פרדיננד לסל
חוק הברזל של השכר (בגרמנית: Ehernes Lohngesetz, באנגלית: iron law of wages) היא תאוריה כלכלית, שנוסחה בנפרד על ידי פרדיננד לסל ודוד ריקארדו.
על פי התיאוריה, השכר הריאלי נוטה, במהלך הזמן, להגיע לשכר המינימלי הדרוש לצורכי הקיום של העובד. קרל מרקס ופרידריך אנגלס ייחסו נוסחה זו לפרדיננד לסל במהלך המאה ה-19.
לדברי לסל, השכר לא יכול לרדת מתחת לרמת שכר הקיום, כי ללא קיום, פועלים לא יוכלו לעבוד. עם זאת, הפועלים נמצאים בשוק עבודה תחרותי שבסופו של דבר תוריד את השכר בתפקידים מסוימים לרמה מינימלית זו. הדבר נובע מהתיאוריה הדמוגרפית של מלתוס, לפיה האוכלוסייה עולה כאשר השכר הוא מעל "שכר הקיום" ויורדת כאשר השכר נמוך מהקיום. בהנחה שהביקוש לעבודה הוא פונקציה נתונה בירידה מונוטונית של שיעור השכר הריאלי, התיאוריה חזתה אז, כי היצע העבודה (כלומר האוכלוסייה) יעלה או ירד למספר העובדים הדרושים בשכר קיום.
ההצדקה לכך הייתה שכאשר השכר גבוה יותר, היצע העבודה יגדל ביחס לביקוש, וייצור עודף היצע ובכך ידכא את השכר הריאלי בשוק; כאשר השכר נמוך יותר, היצע העבודה יירד, ויגדיל את השכר הריאלי בשוק. הדבר ייצור התכנסות דינמית ויביא לאיזון שכר קיום עם אוכלוסייה קבועה, בהתאם לתאוריית ההיצע והביקוש.
ריקרדו ציין, כי התחזית העומדת בבסיס התיאוריה לא תתגשם כל עוד השקעה חדשה, טכנולוגיה או גורם אחר יביא לביקוש לעבודה לגדול מהר יותר מהאוכלוסייה. זאת, כיוון שבמקרה כזה, גם השכר הריאלי וגם האוכלוסייה יגדלו עם הזמן. המעבר הדמוגרפי (מעבר משיעורי ילודה ותמותה גבוהים לשיעורי ילודה ותמותה נמוכים במדינות מתועשות) הביא לשינוי הדינמיקה האמורה ברוב מדינות העולם המפותח, והוביל לכך שהשכר במדינות אלו גבוה בהרבה משכר הקיום. אפילו במדינות הסובלות מאוכלסיה המתרחבת במהירות, הצורך בכוח אדם מיומן במקצועות מסוימים גורם לשכר במקצועות אלו לעלות הרבה יותר מהר מאשר באחרים.
ביקורת

עיקר הביקורת על התיאוריה מקורה בכלכלנים סוציאליסטיים, כמו קרל מרקס, שטענו כי אף על פי שקיימת נטייה לירידת השכר עד רמת הקיום, ישנן גם נטיות בכיוונים מנוגדים. מרקס מתח ביקורת על הבסיס המלתוסיאני לחוק הברזל של השכר. לפי מלתוס, האנושות מיועדת במידה רבה לחיות בעוני מכיוון שגידול ביכולת הייצור מביא לגידול באוכלוסייה.
הערות שוליים

↑  Lassalle, Ferdinand (1863) Offenes Antwortschreiben, http://www.marxists.org/deutsch/referenz/lassalle/1863/03/antwortschreiben.htm
↑  Marx, Karl (1965) Capital, Volume 1, Chapter XXV: "The General Law of Capitalist Accumulation", Progress Publishers
↑  Marx, Karl (1963, 1969) Theories of Surplus Value, Part I, Chapter II, Progress Publishers
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצע חד וחלק

מבצע חד וחלק היה פשיטה שערכו כוחות של סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג של צה"ל על מרפאת השדה "דאר אל חיכמה" של ארגון חזבאללה בבעלבכ שבבקעת הלבנון ב-2 באוגוסט 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה.
היוזמה למבצע

את המבצע יזמה קבוצת קצינים בפיקודו של טל רוסו, ששימש במהלך המלחמה כיועץ לראש אמ"ץ לפעילות יחידות מיוחדות. בצוות המתכנן היו חברים גם תמיר פרדו, ארז צוקרמן, שאף היה מועמד לפקד על המבצע, חגי פלג וליאור לוטן. מטרות המבצע העיקריות היו בית החולים "דאר אל חיכמה" ששימש את כוחות חזבאללה למקום מפגש עם אנשי משמרות המהפכה האיראניים, ושכונת שייח חביב שם נתפסו אמצעי לחימה רבים וחמישה אנשי חזבאללה שהסתתרו במבנה במרחק מספר ק"מ קטן מבית החולים. כמו כן רצו בצה"ל לייצר אצל החזבאללה את התחושה שגם העורף הלבנוני אינו בטוח מפני פשיטות. כשדובר בתכנון המבצע על האפקט הפוטנציאלי שלו אמר תא"ל רוסו ש"זה יהיה כמו שחיילים שלנו נלחמים בצפון ושומעים שפשטו על תל אביב".
מהלך הפשיטה

על המבצע כולו פיקד מפקד חיל האוויר אליעזר שקדי, מן "הבור" (מוצב הפיקוד העליון) שבקריה בתל אביב, כשלצידו טל רוסו, כן נכחו ב"בור" גם הרמטכ"ל דן חלוץ ושר הביטחון עמיר פרץ. במהלך הפעולה, הפריעה לשקדי נוכחותו של ראש אמ"ן, האלוף עמוס ידלין, שנהג לפקוד את חדר הפיקוד בעת ביצוע מבצעים מיוחדים, אף כי בקרה קרובה שכזו על מי שמפקד על המבצע, ואפילו הוא קצין זוטר בהרבה, אינה נהוגה במבצעים מסוג זה. רק לאחר שספג ידלין הערה מתא"ל רוסו, שהתעלם מבכירותו של ידלין, ביקש ממנו שקדי לצאת מן החדר.
הפיקוד על הכוחות הפושטים הוטל על אלוף-משנה ניצן אלון, אז מפקד חטיבת עציון ובעברו מפקד סיירת מטכ"ל. כאשר תחתיו פיקד על כוח יחידת שלדג מפקד היחידה, איתי יהודאי, ועל כוח סיירת מטכ"ל פיקד עודד ראור, מפקד היחידה. בשעות הלילה של 2 באוגוסט 2006 הוטס כוח של כ-200 לוחמים מסיירת מטכ"ל ומיחידת שלדג לבעלבכ, לאחר מידע שהתקבל מאגף המודיעין אודות פעילות ענפה של כוחות חזבאללה באזור. זמן קצר לאחר הגעת הכוחות נפתחה לעברם אש, חילופי האש נמשכו כשעה, במהלכה תקף חיל האוויר רכבי סיוע שהוזנקו לעזרת חזבאללה. החיילים שפשטו על המבנה מצאו במקום דיסקים, מחשבים, מסמכים מסווגים ואמצעי לחימה. מקורות זרים ששהו באזור באותה השעה דיווחו שמטרת המבצע הייתה לחטוף את השייח מוחמד יזבכ, חבר המועצה העליונה של חזבאללה ואחד מ-12 בכירי הארגון.
במהלך המבצע נהרגו 19 מחבלי חזבאללה. חמישה אזרחים לבנונים נלקחו לחקירה בישראל ונשלחו לחופשי כעבור שלושה שבועות. המבצע חייב את חזבאללה לתגבר את יחידותיו האמונות על הגנת בקעת לבנון.
לקריאה נוספת

עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, עמ' 248-263, מסת"ב 9654824086
אליעזר שקדי, למה מי זה מייקל?!, ידיעות ספרים, 2021, הפרק "מבצע בעורף האויב", עמ' 199–202.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל וסא"ל ירון,מבצע "קרנף": מה כדאי לחטיבת הקומנדו ללמוד מרגימנט הריינג'רס של צבא היבשה האמריקני, מערכות 488, יולי 2020, עמוד 47.
↑  גל פרל, מי שלא מעז, מערכות, 21 בפברואר 2023
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 251.
↑  אליעזר שקדי, "למה מי זה מייקל?!", ידיעות ספרים, 2021, עמ' 201.
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 255.
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 256.
↑  עמוס הראל, צפריר רינת ויואב שטרן, סיירת מטכ"ל ושלדג הרגו עשרה אנשי חזבאללה בבקעת הלבנון, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2006.
↑  עמיר רפפורט, "אש על כוחותינו: כך הכשלנו את עצמנו במלחמת לבנון השנייה", ספרית מעריב, 2007, עמודים 221–223.
↑  עפר שלח, מפקד אוגדת איו"ש: "לא בטוח שלפלסטינים יש אינטרס לשמור על רגיעה", ריאיון עם ניצן אלון מתוך תוכנית המקור, באתר נענע 10, 1 ביוני 2011.
↑  גל פרל פינקל, עומק לפנים, "שורטי", ‏ 29.03.2016.
פיגוע הירי בכביש 60 (2003)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  20 ביוני 2003
 מקום:  כביש 60 (באזור יהודה ושומרון)
 מטרה:  אזרחים
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  AK-47
 הרוגים:  1
 פצועים:  3
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  2
 מניע:  טרור אסלאמי לאומני
 
פיגוע הירי בכביש 60 היה פיגוע ירי שהתרחש ב-20 ביוני 2003, במהלך האינתיפאדה השנייה, כאשר צבי (הווארד) גולדשטיין (47), אשתו מיכל, והוריו של צבי, לוריין (73), ויוג'ין (73), נסעו בכביש 60 בדרכם למסיבה בירושלים, לרגל החתונה של דוד, בנם של מיכל וצבי, שהתקיימה יום לפני כן. שני מחבלים פלסטינים  חברי חוליית חמאס אשר ערכו מארב בשולי הכביש, פתחו באש באמצעות רובי סער מסוג AK-47, והצליחו לפגוע בכל ארבעת האנשים במכונית. יוג'ין גולדשטיין תפס את ההגה, על מנת לסייע לבנו הפצוע להרחיק את המכונית מהמחבלים החמושים. הוא הצליח לסייע להסיע את המכונית שמונה קילומטרים ממקום הפיגוע, על מנת לנסוע ולהגיע למיקום בו המשפחה תוכל לקבל סיוע רפואי. אך לבסוף הוא איבד שליטה על הרכב, והמכונית התהפכה.
צבי גולדשטיין, כותב טכני שעלה לישראל מארצות הברית, מת מפצעיו. מיכל גולדשטיין שרדה את הפיגוע. לוריין גולדשטיין שרדה את הפיגוע, אך נאלצה לעבור סדרה של ניתוחים לצורך תיקון הלסת שנפגעה מהכדור, ניתוחים שהותירו אותה עם מעט יכולת להזיז את הפה. יוג'ין גולדשטיין הצליח גם הוא לשרוד את הפיגוע, עם "כדור שפגע ליד הלב". הניצולים נלקחו למרכז הרפואי הדסה.
אחרית דבר

מיד לאחר הפיגוע לקח ארגון החמאס אחריות לפיגוע הירי. טענה זו, ב-2003, תוארה על ידי עיתון "הארץ" כ"מפתיעה", שכן, לדברי העיתונאי עמוס הראל, לפני הפיגוע, "הארגון האיסלאמי המיליטנטי (חמאס) נמנע כמעט לחלוטין מביצוע ירי בגדה המערבית, תוך התמקדות במקום זאת בשימוש במחבלים מתאבדים, בעיקר בתוך הקו הירוק".
ב-21 ביוני הרג צה"ל את עבדאללה קוואסמה, אשר על פי החשד היה מפקד חמאס הבכיר באזור חברון.
פיגוע הירי תואר בכלי התקשורת כאחד מהאירועים שהובילו לשיבוש של מפת הדרכים, יוזמה בה היה מעורב שר החוץ האמריקאי קולין פאוול, אשר שהה בירושלים כאשר בוצע פיגוע הירי. לפי איאן פישר מהניו יורק טיימס, המתקפה התפרשה "כמסר למר פאוול, לישראלים ולתומכיו הפלסטינים שחמאס נשאר חזק ופעיל מאוד".
ב-2004 תבעו לוריין ויוג'ין גולדשטיין, המתגוררים בפליינוויו שבמדינת ניו יורק, את הבנק הערבי על הלבנת הכספים ששימשו למימון התקפות טרור של חמאס נגד ישראלים, כולל פיגוע הירי שבו נהרג בנו, צבי גולדשטיין.
בשנת 2006 הצטרפו בני הזוג גולדשטיין לקבוצה של 50 קורבנות טרור אמריקאים (ניצולים או קרובי משפחה של אנשים שנרצחו על ידי טרוריסטים), תבעו שלושה בנקים בינלאומיים גדולים – בנק קרדי ליונה, הבנק הערבי ו-NatWest, בטענה שכל שלושת הבנקים היו מעורבים בהעברת כספים לארגון החמאס, אשר משנת 1997 ואילך הוגדר על ידי הממשל האמריקני כארגון טרור. החוק האמריקני נגד פעולות טרור מאפשר לקורבנות אמריקאים של פעולות טרור המתרחשות מחוץ לארצות הברית לתבוע פיצויים בבתי משפט פדרליים בארצות הברית.
באוגוסט 2015 הסכים הבנק הערבי להסדר חסוי עם מאות קורבנות טרור אמריקאים, כולל בני הזוג גולדשטיין.
לוקה יוביץ'

לוקה יוביץ' (בסרבו-קרואטית: Luka Jović, בסרבית-קירילית: Лука Јовић, נולד ב-23 בדצמבר 1997 בביילינה שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת החלוץ במילאן ובנבחרת סרביה.
קריירת מועדונים

יוביץ' נחשב עוד כילד ככישרון גדול, והבקיע שערים בכמויות גדולות בקבוצות ילדים בבוסניה והרצגובינה. כנער שיחק יוביץ' במועדון הכוכב האדום בלגרד, וסגנון המשחק שלו הושווה לא מעט לדרקו פאנצ'ב ולרדאמל פלקאו. במאי 2014 ערך יוביץ' את הבכורה שלו בכוכב האדום בלגרד, במשחק מול וויבודינה נובי סאד. במשחק זה הבקיע יוביץ' שער, ושבר את שיאו של דיאן סטנקוביץ' ככובש הצעיר ביותר בתולדות המועדון. יוביץ' הבקיע שער זה כשנכנס כמחליף. המשחק הסתיים בתוצאה 3-3, והתיקו הזה הכתיר את הכוכב האדום בלגרד כאלופה. באוקטובר 2014, כשהיה בן 16 שנים, תשעה חודשים ו-25 ימים, הפך יוביץ' לכדורגלן הצעיר ביותר שהשתתף בדרבי של בלגרד אי פעם. בהמשך העונה הבקיע יוביץ' שישה שערים, אך קבוצתו סיימה רק במקום השני בליגת העל הסרבית. את סיום העונה החמיץ יוביץ' בגין פציעה. במאי 2015 האריך יוביץ' את חוזהו עד לסוף עונת 2017/18. בנובמבר 2015 יוביץ' עבר ניסיון לסחיטה באיומים על ידי אדם שתבע ממנו לשלם לו כסף, אחרת ישבור את שתי רגליו. החשוד במעשה נתפס. את עונת 2015/16 החל יוביץ' היטב, והבקיע חמישה שערים ב-19 הופעות. בפברואר 2016, עזב יוביץ' את הכוכב האדום בלגרד, וחתם על חוזה בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית עד לשנת 2021. עם זאת, ליוביץ' היה חלק בזכייתה של הכוכב האדום בלגרד באליפות, על אף שלא סיים את העונה בקבוצה זו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של בנפיקה ליסבון ערך יוביץ' בניצחון החוץ 0–1 על בואבישטה, בו נכנס כמחליף. הייתה זו הופעתו היחידה של יוביץ' בקבוצה הבכירה, שזכתה באליפות בעונה זו. במקביל יוביץ' ערך הופעות בעיקר בקבוצת המילואים, ששיחקה בליגת המשנה הפורטוגלית. גם בעונת 2016/17 ערך יוביץ' רק הופעה אחת בקבוצה הבכירה של בנפיקה, שגם בעונה זו זכתה באליפות, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים.
בקיץ 2017 הושאל יוביץ' לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. יוביץ' רשם עונת בכורה מוצלחת במיוחד באיינטרכט פרנקפורט, 2017/18, בה הבקיע שמונה שערי ליגה ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם אנטה רביץ'. בסיום עונה זו, זכה יוביץ' עם איינטרכט פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על באיירן מינכן, על אף שיוביץ' ישב על הספסל ולא שותף במשחק זה. יוביץ' נשאר בפרנקפורט עונה נוספת, ובמחזור השמיני של עונת 2018/19, הבקיע חמישייה לרשת של פורטונה דיסלדורף בניצחון 1–7, והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הבונדסליגה שמבקיע חמישייה, בגיל 20 שנים ו-200 יום.
בחודש אפריל 2019 החליטה פרנקפורט לממש את אופציית הרכישה של יוביץ' והחתימה אותו לחוזה עד סוף עונת 2023.
ב-4 ביוני 2019 רכשה ריאל מדריד את יוביץ' מפרנקפורט תמורת 60 מיליון אירו ועוד חמישה מיליון אירו בבונוסים, כאשר השחקן חתם בשורותיה על חוזה לשש שנים.
ב־14 בינואר 2021 הושאל לקבוצתו הקודמת איינטרכט פרנקפורט עד לסוף העונה.
כבר במשחקו הראשון כמושאל, ב-17 בינואר, כבש שני שערים בניצחון קבוצתו 1–3 על שאלקה 04.
ב-8 ביולי 2022 חתם בפיורנטינה. בהופעת הבכורה כבש שער בכורה בניצחון 2–3 על קרמונזה במחזור הראשון של עונת 2022/2023.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם במילאן.
קריירה בינלאומית

יוביץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של סרביה. בדצמבר 2013 הבקיע שלושער בניצחון 1–4 של הנבחרת הסרבית עד גיל 17 על הנבחרת המקבילה של קרואטיה. ביוני 2014 השתתף עם הנבחרת הסרבית עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19, בה הגיעה עד לחצי הגמר.
במאי 2018 זומן יוביץ' לראשונה לסגל נבחרת סרביה הבכירה, לקראת משחק הכנה למונדיאל 2018 ביוני 2018 מול נבחרת צ'ילה. במשחק זה החליף יוביץ' את אלכסנדר מיטרוביץ' בדקה ה-84. יוביץ' זומן גם לסגל הסרבי למונדיאל 2018 עצמו, וערך בו הופעה אחת, כשנכנס בדקה ה-89 של ההפסד 0–2 לנבחרת ברזיל במחזור האחרון של שלב הבתים, גם כן במקום מיטרוביץ'. סרביה ויוביץ' הודחו מהמונדיאל בתום שלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות סרביה (2): 2013/2014, 2015/2016
אליפות פורטוגל (2): 2015/2016, 2016/2017
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2016
הגביע הגרמני: 2017/2018
ליגת האלופות: 2021/2022
אליפות ספרד: 2019/2020, 2021/2022
הסופר קאפ הספרדי: 2020, 2022
מילאן
• הסופר קאפ האיטלקי: 2025
הערות שוליים

↑  Eintracht Frankfurt exercise option to purchase Luka Jović, 18 April 2019
↑  רשמית: לוקה יוביץ' חתם בריאל מדריד לשש שנים, באתר ONE‏, 4 ביוני 2019
↑  Jovic signs for Fiorentina, ACF Fiorentina
↑  Head-coach Dragan Stojković announces the list of players for the FIFA World Cup 2022 in Qatar באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסרבית, 11 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  HEAD-COACH DRAGAN STOJKOVIĆ SELECTED 26 PLAYERS FOR GERMANY באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסרבית, 27 במאי 2024 (באנגלית)
| נבחרת סרביה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטויקוביץ' •  2 רוקאבינה •  3 טושיץ' •  4 מיליבוייביץ' •  5 ספאיץ' •  6 איוואנוביץ' •  7 ז'יבקוביץ' •  8 פריוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קולארוב •  12 ראיקוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 רודיץ' • 15 מילנקוביץ' • 16 גרוייץ' • 17 קוסטיץ' • 18 רדוניץ' • 19 יוביץ' • 20 מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 מאטיץ' • 22 לייאיץ' • 23 דמיטרוביץ' • מאמן: קרסטאיץ' |  1 סטויקוביץ' •  2 רוקאבינה •  3 טושיץ' •  4 מיליבוייביץ' •  5 ספאיץ' •  6 איוואנוביץ' •  7 ז'יבקוביץ' •  8 פריוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קולארוב •  12 ראיקוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 רודיץ' • 15 מילנקוביץ' • 16 גרוייץ' • 17 קוסטיץ' • 18 רדוניץ' • 19 יוביץ' • 20 מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 מאטיץ' • 22 לייאיץ' • 23 דמיטרוביץ' • מאמן: קרסטאיץ' | סרביה |
| נבחרת סרביה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 דמיטרוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 אראקוביץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 ולקוביץ' •  6 מקסימוביץ' •  7 רדוניץ' •  8 גודל •  9 א. מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 יוביץ' •  12 ראיקוביץ' • 13 ס. מיטרוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 לוקיץ' • 17 קוסטיץ' • 18 ולאחוביץ' • 19 רצ'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 ג'ורצ'יץ' • 22 לזוביץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 א. איליץ' • 25 מלאדנוביץ' • 26 גרוייץ' • מאמן: סטויקוביץ' |  1 דמיטרוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 אראקוביץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 ולקוביץ' •  6 מקסימוביץ' •  7 רדוניץ' •  8 גודל •  9 א. מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 יוביץ' •  12 ראיקוביץ' • 13 ס. מיטרוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 לוקיץ' • 17 קוסטיץ' • 18 ולאחוביץ' • 19 רצ'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 ג'ורצ'יץ' • 22 לזוביץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 א. איליץ' • 25 מלאדנוביץ' • 26 גרוייץ' • מאמן: סטויקוביץ' | סרביה |
| נבחרת סרביה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראיקוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 סטואיץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 מקסימוביץ' •  6 גודל •  7 ולאחוביץ' •  8 יוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קוסטיץ' •  12 פטרוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 מיאילוביץ' • 17 איליץ' • 18 ראטקוב • 19 סמרג'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 גאצ'ינוביץ' • 22 לוקיץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 ספאייץ' • 25 מלאדובניץ' • 26 בירמנצ'ביץ' • מאמן: סטויקוביץ' |  1 ראיקוביץ' •  2 פבלוביץ' •  3 סטואיץ' •  4 מילנקוביץ' •  5 מקסימוביץ' •  6 גודל •  7 ולאחוביץ' •  8 יוביץ' •  9 מיטרוביץ' •  10 טאדיץ' •   11 קוסטיץ' •  12 פטרוביץ' • 13 ולקוביץ' •  14 ז'יבקוביץ' • 15 באביץ' • 16 מיאילוביץ' • 17 איליץ' • 18 ראטקוב • 19 סמרג'יץ' • 20 ס. מילינקוביץ'-סאביץ' • 21 גאצ'ינוביץ' • 22 לוקיץ' • 23 ו. מילינקוביץ'-סאביץ' • 24 ספאייץ' • 25 מלאדובניץ' • 26 בירמנצ'ביץ' • מאמן: סטויקוביץ' | סרביה |
בסבוסה (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע דודו יסמין
 מתוך האלבום בסבוסה
 יצא לאור:  1990
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  דני שושן
 לחן:  לחן מצרי
 
"בסבוסה" (ידוע גם כ"בסבוסה די") הוא פזמון שכתב דני שושן ללחן עממי וידוע בביצוע של מייק שריף.
רקע

הגרסה המקורית ל"בסבוסה" היא השיר המצרי "סיתו" (ستو) של הזמר המצרי אחמד עדוויה (אנ').
את השיר הקליט לראשונה דודו יסמין לאלבום שהוציא בשנת 1990, ולאחר מכן ביצע אותו הזמר מאיר לוי, אך הוא לא זכה להצלחה רבה. במקור היה זה שיר אהבה לבסבוסה, קינוח ערבי מסורתי. כאשר נחשף יהודה קיסר, שניהל את הילד מייק שריף, לשיר כשביצע אותו מאיר לוי באירוע, הוא הביא לשריף את השיר, שינה בו קלות את הטקסט, וכך הפך השיר לעוסק בנושאים של בינו לבינה. במקור היה הטקסט "סוכר, יא סוכר, בסבוסה, הדבש שלך מה לי עשה", והוא שונה ל"אבא שלך מה לי עשה". השיר בביצועו של שריף הוקלט בשנת 1992.
על השיר סיפר יהודה קיסר: "השיר "בסבוסה" בכלל נכתב על עוגיה עיראקית מלאה בדבש, כמו הבקלאווה שאנחנו מכירים[...] השיר דיבר על בן אדם שהתאהב בעוגיה עיראקית טעימה, שהשם שלה הגיע מלשון בוסה, שבערבית זה נשיקה מתוקה. אבל המילים השתנו כי הבנתי שאין סיכוי ששיר על עוגיה יצליח".
שריף הקליט את "בסבוסה" באלבומו הראשון, והשיר מוכר בביצועו.
הערות שוליים

↑  זוהר צלח, אתם חייבים לשמוע את העיבוד המטורף הזה ל"בסבוסה די", באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 7 בפברואר 2018
↑  Seto - Ahmed Adaweyah ستو - احمد عدويه, נבדק ב-2023-09-09
↑  דיסקוגרפיה, באתר qube
1 2  אבי כאכון, ‏סוכר יא סוכר, באתר ‏מאקו‏, 20 במאי 2016
ג'ונתן דייטון

ג'ונתן דייטון (באנגלית: Jonathan Dayton; ‏16 באוקטובר 1760 - 9 באוקטובר 1824) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי ואחד החותמים על חוקת ארצות הברית והצעיר שבהם. על שמו נקראת העיר דייטון.
חייו

דייטון נולד באליזבת, ניו ג'רזי. הוא עזב את הלימודים בקולג ניו ג'רזי בשנת 1775 כדי השתתף במלחמת העצמאות של ארצות הברית ושנה אחר כל זכה לתואר אוניברסיטאי של כבוד.
במהלך המלחמה שירת תחת פיקודו של אביו, אליאס דייטון, בחטיבה השלישית של ניו ג'רזי. בגיל 19 קיבל דרגת קפטן (מקבילה לסרן בצה"ל).
לאחר המלחמה למד משפטים והתעסק במרבית זמנו במשפטים, כלכלה ופוליטיקה. במהלך חייו רכש קרקעות רבות ברחבי ארצות הברית. את הקריירה הפוליטית שלו החל כאשר היה בן 26. הוא נבחר לנציג בקונגרס הקונטיננטלי והשתתף בועידת פילדלפיה בשנת 1787. הוא היה החבר הצעיר ביותר בוועידה. הוא הפך למחוקק בולט מטעם המפלגה הפדרליסטית.
בשנת 1789 נבחר לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית אך החליט לוותר ונכנס לבית הנבחרים רק בשנת 1791 לאחר שנבחר בפעם השנייה (החליף את ג'יימס שורמן). הוא היה הדובר של הקונגרס הרביעי והחמישי. כמו רוב הפדרליסטים גם דייטון היה תומך נלהב של אלכסנדר המילטון. דייטון תמך ברכישת לואיזיאנה בשנת 1803.
בשנת 1807 דייטון נעצר בחשד לבגידה במדינה לאחר שנטען שניסה לעזור לארון בר בניסיון להקמת מדינה עצמאית במערב ארצות הברית. הוא מעולם לא נשפט על זה אך הקריירה הפוליטית שלו תמה.
דייטון מת בעיר הולדתו בשנת 1824 ונקבר ב'כנסיית סנט ג'ון' בקבר לא ידוע.
העיר דייטון, אוהיו נקראת על שמו מכיוון שבמהלך חייו הוא רכש 1,000 ק"מ רבועים שעליהם נבנתה העיר וזאת למרות שהוא מעולם לא ביקר בה.
אסמיר באירקטרביץ'

אסמיר באירקטרביץ' (בבוסנית ובאנגלית: Esmir Bajraktarević; נולד ב-10 במרץ 2005 באפלטון שבוויסקונסין, ארצות הברית) הוא כדורגלן בוסני-אמריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.
קריירת מועדונים

באירקטרביץ' שיחק במחלקות הנוער של SC וייב, שיקגו פייר וניו אינגלנד רבולושן. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצת המילואים של ניו אינגלנד רבולושן, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ה-MLS. הוא ערך 45 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-2 בינואר 2025 חתם באירקטרביץ' בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
קריירה בינלאומית

באירקטרביץ' נולד באפלטון שבוויסקונסין, ארצות הברית, למשפחה ממוצא בוסני. הוא שיחק בנבחרות הצעירות של ארצות הברית, וב-20 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בהפסד 0–1 לנבחרת סלובניה במשחק ידידות.
בחודש יולי 2024 החליט באירקטרביץ' לייצג את נבחרת בוסניה והרצגובינה, ובחודש אוגוסט פיפ"א אישרה את בקשתו להחליף ייצוג. מאוחר יותר בחודש אוגוסט זומן לראשונה לסגל נבחרת בוסניה והרצגובינה, לקראת משחקי ליגת האומות 2024/2025 נגד נבחרות הולנד והונגריה, וב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2–5 לנבחרת הולנד.
הערות שוליים

↑  New England Revolution sign 17-year-old Esmir Bajraktarević, SoccerWire (באנגלית)
↑  Esmir Bajraktarević je novi igrač PSV-a, potpisao ugovor do ljeta 2029. godine, Klix.ba (בקרואטית)
↑  INTERVJU/ Bosansko čudo iz SAD-a: Moji su iz Srebrenice, u meni je BiH, a Džeku gledam od pete godine, Reprezentacija.ba (בבוסנית)
↑  Esmir Bajraktarević poslao jasnu poruku Amerikancima: Jako sam ponosan što sam Bosanac, faktor.ba (באנגלית)
↑  Barbarez: Đakovac i Bajraktarević bi trebali donijeti novu dinamiku u reprezentaciji BiH, Dnevni avaz, ‏2024-08-16 (בבשקירית)
↑  Barbarez je promijenio spisak u odnosu na Englesku i Italiju, na raspolaganju je sedam novih imena, Reprezentacija.ba (בבוסנית)
↑  Fokus.ba, Slabašna BiH primila pet golova od Nizozemske, Bajraktarević jedina svijetla tačka, Fokus.ba, ‏2024-09-07 (ב־)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אסמיר באירקטרביץ'".
אלמטי

אלמטי המודרנית
מרכז עסקים באלמטי
אוניברסיטת קימפ בעיר
אלמטי (בקזחית: ‏Almaty/Алматыקובץ:Kk-almaty.ogg‏Ⓘ‏, מילולית: "מקום התפוחים"; ברוסית: Алма-Ата - אלמה-אטה) היא הגדולה שבערי קזחסטן ובירתה עד להתפרקות ברית המועצות. העיר שוכנת בדרום-מזרח קזחסטן כ־970 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אסטנה וכ־195 ק"מ צפון-מזרחית לבישקק בירת קירגיזסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה כ־2.16 מיליון בני אדם.
שם העיר

הבסיס הצבאי שהוקם על ידי הרוסים ב-1854 נקרא ורנויה (Верное, "(מקום) נאמן"); ב־1867 נקראה העיר בשם אלמטינסק (Алматинск), וגם ורני (Верный, "נאמן"); מ־1921 אלמטי בקזחית ואלמה-אטה ברוסית; ב-1993 הממשלה הקזחית התחילה לשנות את השמות הרשמיים של כל הערים לפי כתיב קזחי, ועתה השם הרשמי הוא אלמטי.
מקור השם אלמטי הוא, לפי תאוריות שונות, מהמילה "תפוח" (алма) בקזחית (כמו גם בשפות טורקיות אחרות וכן בהונגרית ומונגולית), ומשמעותו "מלא בתפוחים". האזור אכן נודע בעצי תפוח-בר והמין Malus sieversii, שיש הטוענים להיותו מקור התפוח המבוית, גדל באזור. העיר מוזכרת לראשונה בתור "Almatu" במאה ה־13.
היסטוריה

בעיר התקיימו יישובים שונים החל מהתקופות הקדומות מהמאה ה-10 לפני ספירת הנוצרים. החל מהמאה ה-7 לפנה"ס, החלו להתיישב באזור שבטים מאזור רכס טיין שאן, עדות לכך ניתן למצוא בתילי קבורה ומבנים שונים.
בימי הביניים שימשה כנקודה חשובה בדרך המשי, ובמאה ה-14 העיר הטביעה לראשונה מטבעות משלה. בכיבוש המונגולי כמעט נחרבה. ב-1854 הצבא הרוסי הגיע לאזור ובנה שם בסיס כדי לחזק את השטח. ב-28 במאי 1887 בעיר התרחשה רעידת אדמה, 322 איש נהרגו ו-1798 בתים ניזוקו. מאז הבתים נבנו מעץ והוקם מכון מיוחד לבדיקת תזוזות סייסמיות.
העיר שימשה כבירתה של קזחסטן, מ-1927 כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הקזחית, והחל מ-1936 כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בתוך ברית המועצות, וכמדינה עצמאית בשנים 1991–1997, אז נבחרה אסטנה לשמש כבירת המדינה. אך העיר עדיין החשובה שבערי המדינה מבחינת תרבות ומסחר. העיר משמשת כמרכז הפיננסי של המדינה. ב-2011 נחנכה בה מערכת רכבת תחתית.
יהודים

בתקופת הצאר הרוסי במאה ה-19 הייתה אלמטי מחוץ לתחום המושב ולא התאפשר ליהודים להתגורר בה רשמית, אלא רק לחיילים יהודים לאחר סיום השרות הצבאי. עד 1897 התקיימה בעיר קהילה של 300 איש.
בתקופת סטלין שימשה העיר כמקום גלותם של נציגי סיעות לא קומוניסטיות, או מתנגדיו מהמפלגה הקומוניסטית, כדוגמת לב טרוצקי. בזמן מלחמת העולם השנייה שימשה העיר מקלט לרבים מיהודי אירופה. אביו של הרבי מליובאוויטש, רבי לוי יצחק שניאורסון בילה בעיר את ימיו האחרונים ונפטר בה ב-1944, על קברו הוקם מאוחר יותר אוהל. לעיר הגיעו גם אמנים ואנשי תרבות יהודיים מרוסיה, שפיתחו מאוד את התיאטרון.[דרוש מקור] ב-1979 מנתה הקהילה 8,592 איש וב-1989 מנתה הקהילה 7,636 איש.[דרוש מקור] בעיר קיימת קהילת חב"ד, המספקת ליהודי העיר צרכים דתיים כמו בשר כשר, מקוה טהרה, קבורה יהודית ושירותי דת נוספים. מאז 1994 מכהן הרב ישעיה אלעזר הכהן כראש הקהילה וכרבה הראשי של קזחסטן.[דרוש מקור] כמו כן, נפתחו מוסדות יהודיים מחדש: בית ספר חד-שבועי וגן ילדים.
ערים תאומות

ישראל תל אביב, ישראל (מ־1999)
ארצות הברית ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית
צרפת פריז, צרפת
רוסיה מוסקבה, רוסיה
קוריאה הדרומית דאיגו, קוריאה הדרומית
ראו גם

נמל התעופה הבינלאומי אלמטי