stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקו הגותי
אחרית דבר

בחודשים נובמבר ודצמבר התמקדה הארמייה החמישית בנישולם של הגרמנים מעמדות הארטילריה שלהם, שהיו המפתח למניעת התקדמות בעלות הברית לעבר בולוניה ועמק הפו. בעזרתם של הכוחות הברזילאים והאמריקאים, תקפה הארמייה החמישית של ארצות הברית את העמדות הללו אחת אחת, אך ללא תוצאות חיוביות. עד סוף השנה הוכיח מתחם ההגנה שהקימו הגרמנים סביב מונטה קסטלו (בליזאנו), בלוודר, דלה טורצ'יה, קסטלנואובו (די ורגטו), טורה די נרון, לה סרה, סופרסאסו וקסטל ד'איאנו יכולת התאוששות מהירה.
בינתיים, הארמייה הבריטית השמינית שהחזיקה בפורלי שעל כביש 9, המשיכה לנוע משני צידי החוף האדריאטי וכבשה את רוונה ב-5 בנובמבר. בתחילת חודש נובמבר התחדשה המתקפה במעלה כביש 9. ב-17 בדצמבר הותקף הנהר לאמון ופאנזה נוקתה מגרמנים. הארמייה העשירית הגרמנית התבססה על גדות הנהר סניו, שהיו גבוהות יותר מהמישור הסובב אותן, ונמשכו מעבר לקו ההתקדמות של הארמייה השמינית, ממש מעבר לפאנזה, ועד לים האדריאטי מצפון לרוונה. עם בוא השלגים, כל ניסיון לחצות את הסניו היה בלתי אפשרי, ומסע הכיבושים של הארמייה השמינית נקטע.
בסוף דצמבר, בהתקפה האחרונה לשנת 1944, השתמשו הגרמנים ביחידות איטלקיות מדיוויזיית מונטרוזה האיטלקית על מנת לתקוף את האגף השמאלי של הארמייה החמישית של ארצות הברית (קרב גרפגננה) בעמק סרצ'יו מול לוקה כדי לרתק את כוחות בעלות הברית שחנו שם. ללא פעולה זו, בעלות הברית היו יכולות להעתיק את הכוחות את החזית המרכזית. שתי בריגדות מדיוויזיית החי"ר ההודית ה-8 עברו במהירות על פני האפנינים כדי לתגבר את דיוויזיית החי"ר האמריקנית ה-92. עם הגעת התגבורות, כוחות הציר פרצו לבארגה וכבשו אותה, אבל בפעולה החלטית של מפקד הדיוויזיה ההודית ה-8 דדלי ראסל נעצרה ההתקדמות, החזית יוצבה, ובארגה נכבשה מחדש לאחר המעבר לשנה החדשה.
באמצע דצמבר הפך הרולד אלכסנדר למפקד העליון של הזירה הים תיכונית. מארק קלארק תפס את מקומו כמפקד של צבאות בעלות הברית באיטליה (קבוצת הארמיות ה-15), והפיקוד על הארמייה החמישית האמריקאית הוענק ללוסיאן טראסקוט. באמצע פברואר, עם השתפרות מזג האוויר, חזרה הארמייה החמישית לתקוף את עמדות הארטילריה הגרמניות, ב"מבצע הדרן". הפעם כלל הקורפוס ה-4 שתי דיוויזיות חי"ר מלאות כדי להשלים את המשימה: הדיוויזיה הברזילאית, שהוטל עליה לכבוש את מונטה קסטלו, את סופראסאסו ואת קסטלנובו די ורגטו; והדיוויזיה ההררית העשירית האמריקאית, שהוטל עליה לכבוש את בלוודר, דלה טורצ'ה וקסטל ד'איאנו. "מבצע הדרן" החל ב-18 בפברואר והושלם ב-5 במרץ, בתור הכנה למתקפה הסופית של בעלות הברית באיטליה.
בשל ההתנגדות הגרמנית הממושכת, העקשנית והבלתי צפויה, הכוחות הבריטיים והאמריקאים סבלו ממחסור קשה בתחמושת ארטילרית, וניסיונותיהן הקשים במערכות חורף באיטליה אילצו אותן לדחות את המתקפה הכללית לאביב.
ב-6 באפריל, פתחה קבוצת הארמיות ה-15, שהייתה עתה תחת פיקודו של קלארק, במתקפה שהבקיעה את הקו הגותי צפונה, לעבר נהר פו. הארמייה החמישית האמריקנית והארמייה השמינית הבריטית נעשו בינתיים בינלאומיות עוד יותר, עם הדיוויזיה הקנדית הראשונה, שכבשה את רימיני בספטמבר, הדיוויזיה ההודית השמינית, הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה, הדיוויזיה המשוריינת הדרום אפריקאית השישית, הקורפוס הפולני השני, שתי עוצבות איטלקיות, דיוויזיה הררית יוונית, כוחות ברזילאים ואף הבריגדה היהודית. ב-21 באפריל הצליחה הדיוויזיה הקרפטית הפולנית השלישית, שפעלה במסגרת הארמייה החמישית, לכבוש את בולוניה, ואילו הארמייה השמינית כבשה את פררה והגיעה לעמק הפו. ב-2 במאי נכנעו כוחותיו של הגנרל פון ויטינגהוף בצפון איטליה לבעלות הברית.
ראו גם

הבריגדה היהודית
הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה
מבצע דרגון
מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה
לקריאה נוספת

אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014
וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה: ניצחון וטרגדיה, הוצאת עם הספר, 1957.
Luciano Cysella: The European War of Liberation: Tuscany and the Gothic Line. La Nuova Europa, 1983
W. G. F. Jackson, The Battle For Italy, B.T. Batsford. 1967
הערות שוליים

↑  אנטוני ביוור, 38, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014, עמ' 606
↑  אנטוני ביוור, 38, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014, עמ' 611
↑  אנטוני ביוור, 38, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014, עמ' 608
↑  אנטוני ביוור, 42, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014, עמ' 678,679
↑  וינסטון צ'רצ'יל, 8, מלחמת העולם השנייה: נצחון וטרגדיה, הוצאת עם הספר, 1957, עמ' 112
↑  אנטוני ביוור, 47, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014, עמ' 779
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595208305171  BnF: cb12352505k (data)  LCCN: sh2010012200  VIAF: 8787148574289224430004   WorldCat (עם VIAF): 8787148574289224430004 
בסוף 1944, הדיוויזיה הברזילאית, עדיין לא מילאה את החלל שנוצר כתוצאה מההסטה של דיוויזיית הרגלים האמריקנית ה-92 (בצילום) לדרום צרפת.
הקו הגותי, אוגוסט 1944 ותוכנית מבצע "אולייב". החצים הכחולים כהים מייצגים את התקפות הגדולות של בעלות הברית.
משחית הטנקים M10 הבריטי (וולברין) ורגימנט הרגלים החמישי (Sherwood Foresters), במהלך ההתקדמות לקו הגותי, 27-28 באוגוסט 1944.
פסגת איל ג'וגו בקו הגותי, מבט לצפון
מתקפת הארמייה החמישית בין ה-10 עד ל-27 בספטמבר 1944.
סמאל

תחריט מאת גוסטב דורה לפואמת "העורב" של אדגר אלן פו, המציג את סמאל כמלאך המוות היושב על גג העולם.
סַמָּאֵל הוא מלאך חשוב בספרות חז"ל, וגם בפולקלור הנוצרי ובדמונולוגיה, הנושא דמות של מקטרג, מאשים, מפתה ומשמיד. הוא נחשב כטוב ורע כאחד. בספרות היהודית הוא מזוהה כשטן וכמלאך המוות. ברזי חנוך (Enoch II) הוא נסיך השדים וקוסם. הוא היה המלאך השומר של עשו ושר האומה של האימפריה הרומית החוטאת. סמאל נחשב בדרך כלל כשמו המלאכי האמיתי של השטן. האטימולוגיה של השם נובעת מן המילה "סומא" ("עיוורון") ו"אל" ומשמעותה – מסמא את העיניים מלראות את האמת.
ביהדות

ביהדות נאמר שסמאל הוא מלאך המוות והוא נברא ביום השני לבריאת העולם על ידי הקדוש ברוך הוא, השליט העליון של הרקיע החמישי ואחד משבעת עריצי העולם שמשרתים אותם 2 מיליון מלאכים. הוא שוכן ברקיע השביעי.
במסכת סוטה הוא מתואר כ"שׂר" – המלאך המייצג – של אדום, צאצאי עשו, ומסמל את מושא הביקורת ה"אקטואלית" של ספרות חז"ל – ממלכת רומי, וממשיכיה – נציגי הנצרות. הוא מתנגדו של מיכאל ושל גבריאל, שריהם של ישראל.
בפרקי דרבי אליעזר הוא מזוהה כמי שפיתה את חוה ואז הזדווג איתה והכניס לתוכה ארס. למרות שכמה מקורות מזהים את גדריאל כמלאך שפיתה את חוה, מלומדים עבריים אחרים אומרים שסמאל פיתה את חוה בתחפושת של נחש. סמאל לעיתים גם מזוהה כאנטגוניסט המלאכי שהשתתף במאבק יעקב והמלאך וגם כמלאך שהטריד את אברהם ויצחק בדרכם לעקידת יצחק.
סמאל נזכר גם מספר פעמים בתרגום התורה לארמית המיוחס ליונתן, כמו למשל בתרגום בראשית, ג', ו', בסיפור חטא עץ הדעת (בתרגום לעברית): "וראתה האישה את סמאל מלאך המוות ופחדה וידעה כי טוב העץ למאכל". התרגום המיוחס ליונתן הוא היחיד בין תרגומי התורה, שנזכרת בו דמותו של סמאל.
דמותו של סמאל מופיעה גם במדרש פטירת משה, בו מצפה "ראש השטנים" לפטירתו של משה כדי לקבל את נשמתו, ובין היתר מנהל ויכוח חריף עם המלאך גבריאל.
בקבלה סמאל מתואר כ"חומרת האלוקים" ונרשם כרב-מלאך החמישי של עולם הבריאה. נאמר שסמאל לקח את לילית ככלתו לאחר שלקחה את אדם. לפי הקבלה הזוהרית, סמאל גם הזדווג עם "אשת זנונים", עם נעמה ועם אגרת בת מחלת – כולן מלאכיות ההפקרות.
על-פי דברי האר"י לתלמידו בגדר האיסור להזכיר שם אלוהים אחרים, נכללת גם אזהרה לא להזכיר את שמו של סמאל, ולכן נוהגים המקובלים לכנותו "סמך-מם" (ס"מ).
סמאל לעיתים מבולבל במספר ספרים עם קמאל – רב-מלאכים של אלוהים, ששמו מפורש "הוא הרואה את אלוהים".
בגנוסטיקה

באפורקריפון של יוחנן (אנ'), הנמצא ב"ספריית נגע חמאדי", סמאל הוא שמו השלישי של הדמיורג הרשע, ששמותיו האחרים הם ילדאבהות' וסאקלס. בתוכן זה מתפרש סמאל כ"האל העיוור", ונושא העיוורון ממשיך בעבודות הגנוסטיות. הוא נולד כטעות של סופיה שרצתה ליצור צאצא משלה ללא הנפש. מראהו הוא של נחש בעל ראש של אריה. ב"מקור העולם" בכתובי ספריית "נג חמדי" הוא גם מוזכר כאריאל.
לקריאה נוספת

יוסף דן, תולדות תורת הסוד העברית: העת העתיקה, מרכז זלמן שזר, תשס"ט, עמ' 515–531.
אבישי בר-אשר, "סמאל ונקבתו: פירוש קהלת האבוד לר' משה די ליאון", תרביץ פ (תשע"ג), עמ' 539–566.
הערות שוליים

↑  מתתיהו מיזיש, יחס היהודים אל הרומיים, המצפה, 20 בנובמבר 1908
↑  בראשית רבה נו ד
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'טובה היא התורה לעובדה יותר מפירות עץ החיים' – סיפור גן עדן בתרגום הארמי המיוחס ליונתן", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק ד, עמ' 63.
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'בקשו עלי רחמים' – יומו האחרון של משה במדרש פטירת משה רבנו", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ״ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק כ, עמ' 233.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465752905171
קצב המלחמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ברנדון סנדרסון 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2020
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תרגום:  צפריר גרוסמן
 סדרה
 סדרת ספרים:  גנזך אורות הסער
 ספר קודם:  בעל השבועה
 
קֶצֶב המלחמה (באנגלית: Rhythm Of War) הוא רומן פנטזיה אפית מאת הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון, הרביעי בסדרת "גנזך אורות הסער", והמשך ל"בעל השבועה" מ-2017. בדומה לשלושת הספרים הראשונים, בהם יש התמקדות בכל ספר בדמות אחת וזכרונותיה לפני אירועי הספרים (קאלאדין ב"דרך המלכים", שאלאן ברסיסים של אור ודאלינאר ב"בעל השבועה"), מציג "קצב המלחמה" פלאשבקים על אשונאי וונלי. הספר כולל איורים של ארבעה מה"מבשרים", ואיורים של ארבעה מהספרנים (יצורים אנרגטיים שמעניקים כוחות למי שהם נקשרים אליו) אשר יצרו קשר אמיתי עם דמויות מהספר, למעט הספרן של דאלינאר. כמו בספרים הקודמים, את גרסת האודיו מקריא צוות הקריינות הקבוע של הסדרה, מייקל קרמר וקייט רידינג.
פיתוח

תהליך הכתיבה של הספר החל בינואר 2019. כותרתו הזמנית של הרומן הייתה "שיר השינויים" (The Song of Changes), שלדברי ברנדון מעולם לא נועדה להיות הכותרת הסופית. 
במקור הספר היה אמור להציג פלאשבקים מנקודת מבטה של אשונאי, כאשר ונלי תופסת את מרכז הבמה בציר הזמן של ימינו. בסופו של דבר סנדרסון החליט על פלאשבקים מעורבבים של אשונאי ושל ונלי.
סנדרסון הצהיר כי פרק האפילוג החותם את הספר של "שנינות" (הויד) הוא משהו שהוא ציפה לו במשך זמן רב. הוא גם הצהיר שתהיה קפיצה בזמן בין ספר שלוש לארבע. הכותרת אמנם מרמזת על התמקדות רבה יותר בדמויות מה"תרבות הפרשנדית" כביכול, אך הגיבורים הנותרים, כולל קאלאדין מבורך הסער, שאלאן דאבאר, דאלינאר קולין וסזת' בן בן ואלאנו, מופיעים גם הם בספר בחלקים משמעותיים. הספר מורכב מפרולוג אחד, 112 פרקים, מספר נקודות ביניים ואפילוג.
העטיפה האמריקאית נחשפה רשמית ב־17 באוגוסט 2020. הספר יצא לאור בהוצאת "טור ספרים" (Tor Books) ב-17 בנובמבר 2020.
רקע – עולם רושאר

העלילה מתרחשת ביבשת רושאר, בעולם שבו מתחוללות דרך קבע סופות אדירות הנודעות בשם סערות אימים, עולם עם צמחייה הצומחת מתוך סלעים, ובעלי חיים שפועלים לפי חוקיות שונה מזו המוכרת בעולם האמיתי.
כלכלה - הסופות הן אלו שטוענות את אבני-החן, אשר כלכלת רושאר מבוססת עליהן. באמצעות אבני-חן אלו, פיתחו בני האדם טכנולוגיות שונות, ויש להן קשר לא ידוע לחרב ושריון הרסיס. לאחר שהסופה טוענת אותן, האבנים זוהרות לתקופה של כחודש. נהוג במהלך סופה להשאיר אבנים מחוץ לבית, כדי שאלו יטענו מחדש.
דת - הדת העיקרית ביבשת היא הדת הוורינית שלה יש אדיקויות שונות.
מיתולוגיה - בעבר התחוללו ביבשת סדרת חורבנות שלפי האגדה כמעט והשמידו את החיים על פני היבשת. כיוון שהסיפורים לא נשמרו היטב, הם מעורבבים עם דיווחים על מגוון יצורים אגדיים שחיו בימים עברו. חלק משמעותי מהאגדות מתייחס לאבות הריק - האויב שהביא על בני האדם את החורבן וההרס כל כמה מאות שנים, ואבירי האור - מסדר אגדי שהגן על בני האדם, ונטש אותם אחרי החורבן האחרון. האופי הלא ברור של האגדות והסיפורים, הפך את אבירי האור לדמויות שנויות במחלוקת - מצד אחד הן מוערכות כחזקות מאוד ושליחות של האל; ומצד שני הם נחשבים לבוגדים שנטשו את בני האדם ואת האלים.
מעמדות - מדינת אלת'קאר, בה מתרחשת העלילה העיקרית, היא מדינה בעלת חברה מעמדית, המתחלקת לאצילים בהירי העיניים, ולשאר העם כהי העיניים. חלק גדול מהסדרה מתמקדת באנשי אלת'קאר וג'אה קבד. שתי האומות האלה מחלקות את האנשים למעמדות המבוססים בעיקר על צבע עיניהם- כהי העיניים (עם צבע עיניים כהה כגון חום, ירוק כהה, אפור פחם) משויכים למעמד הנאהן, ויהיו בעיקר איכרים (ואפילו עבדים). ובהירי העיניים (עם צבע עיניים בהיר כגון כחול, צהוב, ירוק, וכו') משויכים למעמד הדאהן, ויהיו בעיקר אצילים, ובדרך כלל משכילים יותר. לנאהן ולדאהן יש עשר דרגות בתוכם. בעלי מעמד הנאהן נעים בין עבדים בנאהן העשירי, ועד לאזרחים מלאים בעלי זכות לנסוע ממקום למקום בנאהן השני. במערכת הדאהן, בהירי העיניים שבדאהן העשירי נחשבים רק למעט יותר טובים מכהי העיניים, ואיש או אישה כהי עיניים עשויים אפילו להתחתן עם משפחה בהירת עיניים מהדאהן העשירי. הדאהן הראשון מורכב מהמלך ומשפחתו. וכל אדם מעל הדאהן הרביעי הוא לורד בהיר/בעלים של שטחים, רכוש, משרתים, אחוזות, וכו'.
מנהגים - בתרבות האלת'ית גברים מיועדים ללחימה בעיקר, ואינם עוסקים כלל בלמידה עד כדי כך שאינם יודעים קרוא וכתוב, נשים הן המלומדות, וקצינים רבים מחזיקים לבלריות הקוראות וכותבות עבורם. קריאה וכתיבה בידי גבר נחשבים לפחיתות מעמד, למעט במקרים של אנשי דת, שליחים ומלומדים.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמויות

הפרקים העיקריים בספר מסופרים מנקודת המבט של כמה דמויות עיקריות, בזמן שקטעי המעבר מסופרים מנקודות מבטן של דמויות שונות (חלקן חוזרות ומופיעות, וחלקן לא).
דמויות > דמויות ראשיות

ונלי - אחת המאזינות האחרונות ששרדו, לאחר שרייס טבח בכולם. היא אבירת אור ממסדר מעצבי הרצון, מה שמקנה לה את היכולת להשתמש בפרצים של תזוזה ושל לכידה. היא מצדדת במחנה של שנאה, אבל לא בגלל שהיא מאמינה במטרותיו, אלא בגלל שאין לה מקום אחר ללכת אליו.
שאלאן דאבאר - בהירת עיניים מוודנר. שאלאן היא אורגת אור, היא יכולה, בעזרת מבט אחד, לזכור וליצור מחדש סצנה שהיא ראתה עם צבעי פחם ונייר, ליצור אשליות מציאותיות ומסוגלת להשתמש בכוח של מטיל הנשמה, ללא מטיל נשמה. היא אשתו של אדולין קולין, בן דודה של המלכה. יש לשאלאן ספרן בשם "תבנית" שמלווה אותה.
קאלאדין מבורך הסער - לוחם מאלת'קאר, שמשרת בתור מרשל נעלה בצבא של קואליציית המלכים של אוריתירו.  בעברו, קאלדין היה השולייה של אביו, ויועד ללמוד רפואה, אולם בנסיבות אחרות הצטרף לצבאו של הלורד הנעלה אמראם שם הפך לעבד. קאלאדין הוא "שועט רוחות" ומנהיג את המסדר עד אמצע הספר השלישי דשם הוא פורש בעקבות הלם קרב.  הוא יכול להשתמש באור הסער כדי להפעיל את שלושת הקשירות. הוא קשור לספרנית כבוד בשם "סיל".
דאלינאר קולין - דאלינר הוא מלך אורית'ירו והמישורים המנופצים. אביהם של רינארין ואדולין  הספרן שלו הוא "אבי הסער" עצמו.
סזת' בן-בן-ואלאנו - כונה גם "המתנקש בלבן" אביר אור ממסדר שוברי השחקים, הבעלים של "דם-ליל" שניתן לו על ידי המבשר נין-בן-אל.
אדולין קולין - בנו הבכור של דאלינר, לוחם חזק ומפקד בשטח של כוחותיו של דאלינר. אדולין מחזיק בחרב הרסיס "מאיה" ומיודד איתה. רב אומן בקרבות בזירה.
רינארין קולין - בנו השני של דאלינר, שגדל בצילם של אביו ואחיו למרות שאין לו את הכשרון הטבעי שלהם ללחימה, רנארין הוא אביר אור  ממסדר משגיחי האמת, אך הספרן שלו עוות על ידי סיא אנאט, ולכן הוא יכול לראות את העתיד.
נבאני קולין - אלמנתו של המלך המנוח גאבילר, אימה של המלכה הנוכחית ג'סנה, ואשתו של דאלינר, אבירת אור ממסדר חרשי הכבלים, הספרן שלה הוא האחאים.
רליין - ידוע גם בתור "שן" אחד מהמאזינים האחרונים ששרדו, רליין הוא חבר בגשר ארבע ואביר אור ממסדר משגיחי האמת.
דמויות > דמויות משנה

מרייז - המנהיג בפועל של שלוחה של ארגון "דמי הרפאים" (גווסטבלוד).
לירין - אביו של קאלאדין, מנתח מוכשר.
ליפט - אבירת אור ממסדר מרקדי הקצוות. מסוגלת להמיר מזון לאור סער.
טפט - אביר אור ממסדר שועטי הרוחות, נהרג על ידי מואש.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 6686b393-5abd-479e-8f95-49e7b8eee45f
רדיו שטח

רדיו שטח הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר הישראלי פאר טסי. האלבום יצא לאור ב-10 בנובמבר 2022.
רקע והפקה

בתחנת הרדיו 103fm, סיפר טסי על תהליך העבודה של האלבום, ואמר כי "עבדנו עם כמה מפיקים בו זמנית, אני ואיתן דרמון צירפנו אלינו עוד כמה כותבים וכך נוצר האלבום". בנוסף, העיד כי "האלבום הזה נוצר מאהבה גדולה למוזיקה, מחברות אמיתית. אני והקהל שלי, יש בנינו משהו שהוא ביני לבינם - שזה קורה בשטח". בהפקה וכתיבת השירים השתתפו יוצרים רבים, ובהם מתן דרור, אבי אוחיון, גיל ויין, אליעד נחום וטסי עצמו.
קבלה ביקורתית

האלבום התקבל באופן חיובי על ידי מבקרי המוזיקה והקהל. בן שלו מהארץ טען כי האלבום הוא "אולי אלבום הפופ הישראלי הכי טוב של התקופה האחרונה", אך סימן את "חציו השני" של האלבום כ"נפילה".
הצלחה מסחרית

האלבום סימן את חזרתו של טסי למיינסטרים של תעשיית המוזיקה הישראלית, לאחר שסומן בעיני גופים ומבקרים שונים כ"זמר של להיט אחד" בעקבות הצלחתו החד-פעמית של להיטו, "דרך השלום" משנת 2014.
מתוך האלבום הצילחו במיוחד השירים "אהבה חולה" ו-"38", שהגיעו בשיאם למקומות הראשון והשמיני, בהתאמה, במצעד השירים השבועי של ספוטיפיי. גם בתחנות הרדיו זכו השירים להצלחה, כש-"38" הגיע למקום החמישי במצעד הרשמי של גלגלצ והשני במצעד העשירייה של כאן גימל, ו"אהבה חולה" הגיע למקום הראשון בעשירייה ובמצעד הרשמי של גלגלצ במשך מספר שבועות.
בפברואר 2023 קיבל האלבום את תואר הפלטינה על מעל ל-30 אלף מכירות בחנויות הדיגיטליות, הכוללות מעל ל-45 מיליון השמעות בסטרימינג. נוסף על כך, האלבום זכה בתואר אלבום השנה בפרסי אקו"ם לשנת 2022-2023.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אהבה חולה  | 3:02 |
| 2. | ברוך מוריד הגשם  | 2:42 |
| 3. | לאט לאט לאט  | 3:31 |
| 4. | הדרך הביתה  | 3:28 |
| 5. | הבר של ג'קי  | 3:06 |
| 6. | מונה ליזה  | 3:06 |
| 7. | התיקון הכללי  | 3:49 |
| 8. | שדה קוצים  | 2:58 |
| 9. | 38  | 3:29 |
| 10. | חצי סיגריה  | 2:57 |
| 11. | בגלגול הזה  | 3:40 |
| 12. | פרח אדום  | 2:49 |
| 13. | מתישהו  | 3:10 |
| 14. | אחרי הנצח  | 3:37 |
| משך כולל: | משך כולל: | 45:29 |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI) | פלטינה | 30,000 |
הערות שוליים

↑  מתן דרור, גיל ויין, עמוס כהן, אלון פרץ, אלמוג טבקה, איל ישי, גל "ג'ו" כהן
↑  איריס קול, דרך השלום של פאר טסי, באתר 103fm, 13 בנובמבר 2022
1 2  אבי שושן, פאר טסי הגשים את החלום והפך לשם הכי חם בעולם המוזיקה. אז לאן הוא נעלם?, באתר ynet, 31 בינואר 2023
↑  אבי שושן, פאר טסי הגשים את החלום והפך לשם הכי חם בעולם המוזיקה. אז לאן הוא נעלם?, באתר ynet, 31 בינואר 2023
1 2   בן שלו, פאר טסי מוסגר כזמר של להיט אחד. האלבום החדש שלו מראה שזה לא נכון, באתר הארץ, 25 בינואר 2023
↑  Spotify Charts, השבוע של 19 בינואר 2023, ישראל
↑  מצעד העשירייה, 19 בינואר 2023, בעמוד האינסטגרם של כאן גימל
↑  פאר טסי נכנס לרשימה של הגדולים ביותר: זה ההישג המטורף, באתר אייס, 26 בפברואר 2023
↑  רן בוקר, פרס אקו"ם: "רדיו שטח" של פאר טסי הוא אלבום השנה; "לך לישון" השיר המושמע ביותר, באתר ynet, 1 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 47e1cda5-2829-4722-b850-7bf6c012ee19
מרקורי-אטלס 8

מרקורי-אטלס 8 (או MA-8) הייתה משימת החלל המאוישת החמישית של ארצות הברית במסגרת תוכנית מרקורי. האסטרונאוט וולטר שירה שוגר בחללית ב-3 באוקטובר 1962, והפך לאמריקאי החמישי בחלל. החללית שוגרה באמצעות משגר אטלס D לטיסה שנמשכה 6 הקפות וארכה 8 שעות, 13 דקות ו-11 שניות.
צוות

טייס: וולטר שירה
טייס גיבוי: גורדון קופר
מהלך המשימה > ההכנות למשימה

וולטר שירה היה צריך להתרכז בהערכת ביצועי החללית ופחות בניסויים מדעים. למרות שאותה תקופה ברית המועצות כבר שלחה טיסה מאוישת ל-5 יממות, הוחלט להתרכז כמתוכנן בטיסה קצרה. במקור הטיסה הייתה מתוכננת ל-16 בספטמבר. עקב בעיות באספקת דלק ומספר בעיות טכניות היא נדחתה ל-1 באוקטובר. בהמשך היו בעיות עם משגר ולא היה ניתן לבצע שיגור במועד. השיגור בוצע בהצלחה ב-3 באוקטובר.
מהלך המשימה > מהלך הטיסה

במהלך ההקפה הראשונה היו בעיות חום בתא הטייס, בסופו של דבר שירה הצליח להביא את הווסת למצב הרצוי. במהלך הטיסה שירה ביצע מספר ניסויים והשגיח על פעילות מערכות החללית. במהלך הפקה הרביעית בוצע שיחה עם ג'ון גלן ששודרה ישירות בטלוויזיה ורדיו. לאחר ביצוע 6 הקפות בוצע נחיתה כ-320 ק"מ מהמקום המתוכנן. במהלך הנחיתה שירה היה צריך להתערב בעבודת מערכות אוטומטיות.
עקב עננות גבוהה צילומים שבוצעו היו באיכות ירודה. לעומת זאת מבחינה טכנית הטיסה עברה בהצלחה והוכיחה אמינות המערכות. הדבר אפשר להגדיל משך הטיסות הבאות ליממה ויותר. בעקבות הטיסה ובהמלצת שירה בוצעו שינויים רבים בחללית וציוד שלא נוצל הורד ממנו.
החללית מוצגת כיום במרכז החלל קנדי.
מרקורי-אטלס 9

מרקורי-אטלס 9 (או MA-9) הייתה משימת החלל המאוישת השישית ואחרונה של ארצות הברית במסגרת תוכנית מרקורי. האסטרונאוט גורדון קופר שוגר בחללית ב-15 במאי 1963, והפך לאמריקאי השישי בחלל. החללית שוגרה באמצעות משגר אטלס D לטיסה שנמשכה 22 הקפות וארכה מעל ליממה.
צוות

טייס: גורדון קופר
טייס גיבוי: אלן שפרד
מהלך המשימה > ההכנות למשימה

לאור הצלחה של מרקורי-אטלס 8 הייתה דעה שיש לסיים את התוכנית מרקורי. בסופו של דבר הוחלט לבצע שיגור נוסף לזמן שהייה של כיממה. לצורך התאמת החללית הורדו ממנו מכשירים שמהלך טיסות שכבר בוצעו התברר שלא נחוצים והתווספו סוללות מצבים ובלוני חמצן.
מהלך המשימה > מהלך הטיסה

שיגור החללית עבר ללא בעיות. במהלך ההקפה השלישית קופר החל בביצוע ניסויים מדעים שתוכננו. לאחר 10 שעות טיסה הוחלט לבצע 17 הקפות שבהמשך גדל ל-22. במהלך הטיסה קופר העביר שידוריי טלוויזיה, לראשונה בתולדות הטיסות.
במהלך ההקפה ה-19 התרחש קצר במערכת החשמל. כתוצאה מכך לא היה ניתן לבצע מהלך נחיתה בעזרת מערכות אוטומטיות. הנחיתה באופן ידני ועברה ללא בעיות. החללית נחתה במרחק של כ-6 ק"מ מספינת חיל הים של ארצות הברית.
בעקבות ממצאי הטיסה הוחלט לסיים תוכנית מרקורי ולקדם תוכנית ג'מיני.
החללית מוצגת כיום במרכז חקר החלל ביוסטון.
נאום אוברזלצברג

(משמאל לימין) אדולף היטלר, מרטיו בורמן, הרמן גרינג ובאלדור פון שיראך בברגהוף
נאום אוֹבֶּרזַלצבֶּרג הוא נאום שנשא אדולף היטלר בפני מפקדי הוורמאכט בביתו האלפיני, הברגהוף שבאוברזלצברג, ב-22 באוגוסט 1939, שבוע לפני הפלישה הגרמנית לפולין.
פרטי הנאום, ובפרט אזכור הפלישה הגרמנית לפולין שעמדה על הפרק, והתוכנית להשמדה שתתבצע שם, מעידים על ידיעתו של היטלר על ההשמדה בשטחים שנכבשו אחר כך, ועל כוונתו לבצע רצח עם באופן מתוכנן שלימים יהיה נודע כפתרון הסופי.
קטע מהנאום

הקטע הבא הוא הפסקה השלישית באחד ההעתקים של הנאום שהובא במשפטי נירנברג, שנודע בשם "מסמך L-3":
עוצמתנו מבוססת על המהירות שלנו והברוטליות שלנו. ג'ינגיס חאן הוביל מיליוני נשים וילדים לטבח - בכוונה תחילה ובלב שמח. ההיסטוריה רואה בו לא יותר מאשר מייסדה של מדינה.
 אני אדיש בנוגע למה שהציוויליזציה האירופית המערבית החלשה תגיד עלי. הוצאתי את הפקודה - ואני אדאג שכל מי שמביע אפילו מילה אחת של ביקורת עליה יוצא להורג על ידי כיתת יורים - שמטרת המלחמה שלנו אינה הגעה לקווים מסוימים, אלא הרס פיזי של האויב. 
בהתאם לכך, שמתי את יחידות גולגולת המת שלי במוכנות - כרגע רק במזרח - עם הוראות לשלוח למוות בלי כל רחמים וחמלה, אנשים, נשים וילדים ממוצא פולני. רק כך נוכל להשיג את מרחב המחיה שאנחנו צריכים. מי, אחרי הכל, מדבר היום על השמדת הארמנים?
ראו גם

פונקציונליזם ואינטנציונליזם
הערות שוליים

↑  Dadrian, Vahakn (2003). The History of the Armenian Genocide: Ethnic Conflict from the Balkans to Anatolia to the Caucasus. Berghahn Books. p. 408. ISBN 1-57181-666-6.
↑  תורגם מאנגלית, הקטע האנגלי המקורי מופיע בערך באנגלית.
ג'ורג' ונקובר

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1757 קינגס לין, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  10 במאי 1798 (בגיל 40) Petersham, ממלכת בריטניה הגדולה 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 במאי 1798 
 חתימה:   
 
ג'ורג' ונקובר (באנגלית: George Vancouver; ‏1757–1798) היה ימאי אנגלי ומגלה ארצות שחקר את צפון-מערב האוקיינוס השקט ליד חופי אמריקה הצפונית. נודע בשל חקר האזור בו תוקם על שמו העיר ונקובר, אותו חקר באחד ממסעותיו. בנוסף קרואים על שמו האי ונקובר והר ונקובר.
קורות חיים

ונקובר נולד ב-22 ביוני 1757 בנמל בנורפוק, אנגליה. בהגיעו לגיל 13 הצטרף לצי המלכותי הבריטי במהלך שרותו בצי הוענקה לו דרגת לוטננט, וזאת לאחר ששרת תחת פיקודו של ג'יימס קוק במסעותיו השני והשלישי לחיפוש היבשת הדמיונית טרה אוסטרליס. ונקובר נשאר בצי עד 1789 והשתתף במבצעים צבאיים באיי הודו המערבית.
ב-1791 יצאה משלחת שעליה פיקד ונקובר לחופי צפון אמריקה על הספינה אה"מ דיסקברי (על שם ספינה זו נקרא "אי התגליות" שליד האי ונקובר). בניגוד למסעות רבים של מגלי עולם שונים, למסעו של ונקובר הייתה מטרה מדעית בחלקה, וכללה את מיפוי האזור הנחקר. במסעו שט מאזור העיר פסמו ביץ' בקליפורניה ועד לאיי המלכה שרלוט שליד קולומביה הבריטית. גילה את מפרץ ג'ורג'יה וחקר את האזור בו תוקם העיר ונקובר, ואף הגיע להוואי ולבסוף שב לאנגליה דרך כף הורן ב-1795. ג'ורג' ונקובר נפטר בלונדון בשנת 1798.
ממשלת זובקוב

| --- | --- |
 
 ראש הממשלה זובקוב
 מידע כללי
 14 בספטמבר 2007 – 7 במאי 2008 (237 ימים)
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 ראש ממשלה:  ויקטור זובקוב
 סגן ראשון לראש הממשלה:  סרגיי איוואנוב
 מפלגה שולטת:  רוסיה המאוחדת
 הקבינט הקודם:  ממשלת פרדקוב
 הקבינט הבא:  ממשלת פוטין השנייה
ממשלת זובקוב הייתה הממשלה האחרונה בתקופת הקדנציה השנייה של פוטין כנשיא רוסיה. ויקטור זובקוב מונה לראש ממשלת רוסיה ב-14 בספטמבר 2007 על ידי נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, והוא כיהן בתפקיד זה עד מאי 2008.
מועמדותו של זובקוב הוגשה על ידי הנשיא ב-12 בספטמבר 2007 ואושרה על ידי הבית התחתון בפרלמנט הרוסי בהצבעה שבה 381 הצביעו בעד, 47 התנגדו ו-8 נמנעו.
ויקטור זובקוב, שקודם לכן ניהל את השירות הפדרלי למלחמה בהלבנות הון, כיהן כראש ממשלה עד ה-8 במאי 2008, עת מונה ולדימיר פוטין להחליפו. במקביל לכהונתו כראש ממשלת רוסיה כיהן זובקוב גם כראש ממשלת איחוד רוסיה ובלארוס.
הממשלה כיהנה במשך כשמונה חודשים בלבד. בתקופה זו לא הוקמו משרדי ממשל חדשים. כל בעלי התפקידים בממשלה החזיקו במשרתם עוד טרם כהונת ממשלת זובקוב ולאחר מינוי זובקוב לראש הממשלה אושררה המשך כהונתם.
תקופת ממשלת זובקוב לא התאפיינה בחילופי גברי (למעט מינוייו של ולדיסלב פוטילין לסגן ראשון לראש הוועדה הממשלתית לתעשייה צבאית, במעמד שר ממשלתי) וכמעט שלא בוצעו שינויים במבנה הממשלה והסוכנויות הפדרליות. במידה רבה היוותה הממשלה כהמשך לממשלת פרדקוב.
מינויי בכירים

מיכאיל פרדקוב מונה למנהל שירות ביון החוץ.