stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיפור בהמשכים
סיפור בהמשכים ככלי חינוכי

בגני הילדים ובכיתות הנמוכות של בתי הספר, עדיין תופס הסיפור בהמשכים מקום נכבד. שעת ההקראה בגנים, כמו גם שעות הסיפור במסגרת שיעורי ספרות והעשרה, בהן מוקראים ספרים שלמים בחלקים, הן חלק בלתי נפרד ממהלך ההוראה.
המעלה המיוחדת בהקראת סיפור בהמשכים היא יצירת גרייה אינטלקטואלית לתלמידים. הרצף הקטוע של הסיפור, שהקראתו מסתיימת על פי רוב בקטע מותח, מעוררת בילדים געגועים אל הסיפור וממריצה אותם לשמוע עוד. בכך מחבבים אנשי הצוות החינוכי את הקריאה בספרים על הילדים. הצורך בכך נובע מהעובדה, שעם התפתחות הטכנולוגיה, תעשיית הסרטים, שידורי הטלוויזיה והאינטרנט, ירדו אחוזי הקריאה בקרב ילדים ובני נוער.
לסיפור בהמשכים מטרות חינוכיות נוספות: הוא מקנה לילדים כושר איפוק מחד, ומעורר את יצר הסקרנות שלהם מאידך. בנוסף, תוך כדי השתלשלות הסיפור, יכולים המחנכים לגעת בנקודות רגישות וליצור שיח חברתי וחינוכי סביב הדמויות והיווצרות העלילה, באופן המשליך לחיי היום-יום של התלמידים הצעירים. המעלה של הסיפור בהמשכים על פני הסיפור הקצר היא; כי ניתן להרחיב לאורך זמן מטרה או חוויה חינוכית מסוימת, כמו גם לשמר ולקדם באמצעותו מוטו פדגוגי מתמשך, שלא יסיר את הנושא הרצוי לקידום מסדר יומו של התלמיד וילווה אותו לפרק זמן רב.
סיפור בהמשכים כביטוי מושאל בסלנג הישראלי

מהותו של ה"סיפור בהמשכים" כמשהו ארוך, קטוע, לעיתים מסורבל ואף מעורר מתח וציפייה לבאות, מבלי לדעת את סוף הסיפור ולראותו, יצרה בסלנג הישראלי את הביטוי: "סיפור בהמשכים". משמעות הביטוי היא – תהליך ארוך, מסורבל, מייגע ורווי מתחים, שסופו אינו נראה לעין. בדרך כלל נעשה שימוש בביטוי זה בתיאור מאבק בהליכים בירוקרטיים, חיפוש אחרי אדם ששינה כתובת או מספר טלפון וכדומה.
ראו גם

סדרת נעורים
תסכית
קומיקס
ספרות חובבים
תוכנית טלוויזיה
סדרת קולנוע
הערות שוליים

↑  עירית לינור, במבוא לספר ניקולס ניקלבי הוצאת אחוזת בית (2005)
↑  מירב קריסטל, לא נח לדקה, באתר ynet, 23 באוגוסט 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531749805171  BnF: cb11978139j (data)  GND: 4155087-0  LCCN: sh85120229  NARA: 10632695 
כריכת הסטרנד מגזין (משנת 1894), ששימש כבית היוצר לסיפורי שרלוק הולמס וכאכסניה לסיפורים נוספים בהמשכים
סטיבן קינג
שעת סיפור בגן ילדים בעיר מרינה, קליפורניה
עמוס שושן

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1968 (בן 56) ז' בטבת ה'תשכ"ט קריית שמונה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה  ישיבת הגולן  מכללת אורות ישראל 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית 
 חיבוריו:  סוגה בשושנים, שער המלך, מעשה אבות, מאורות התלמוד ועוד
 
עמוס שושן (נולד בז' בטבת ה'תשכ"ט, 28 בדצמבר 1968) הוא רב יישובי רכס פוריה, ראש כולל "שערי תורה" ומחברם של ספרים תורניים.
ביוגרפיה

שושן נולד בקריית שמונה בשנת 1968.
למד בישיבת כפר הרואה אצל הרב משה צבי נריה, עמו למד דף יומי בחברותא. המשיך את לימודיו בישיבת הגולן והתגייס כלוחם לחטיבת גבעתי. לחם בעזה באינתיפאדה הראשונה וכן בלבנון. בהמשך יצא לקצונה ולאחר שהוסמך לרבנות שירת כרב חטיבתי. לאחר שירותו הצבאי למד בכולל ההלכה בישיבת הגולן, וכן אצל הרב יעקב ניסן רוזנטל בחיפה. הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים לישראל, הרב ישראל מאיר לאו והרב אליהו בקשי דורון.
בשנת תשמ"ב[דרושה הבהרה] נבחר לחתן התנ"ך של העיר קריית שמונה. ובשנת תשנ"ב זכה בפרס רקנאטי "אברהם העברי", על חיבורו "מחלוקת הסמיכה", בנושא המחלוקת שהייתה בין מהר"י בירב למהרלב"ח בעניין סמיכת חכמים לדיינים מומחים, חלק מחיבורו זה פורסם באותה שנה בביטאון המועצה הדתית תל אביב יפו. סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות יתירה במכללת אורות ישראל.
בשנים תשנ"ב-תשנ"ו היה מרצה מטעם משרד החינוך למורים בבתי הספר ובמדרשות תורניות. שימש כר"מ בישיבה בחיספין וכראש כולל לרבנות בבית שאן. וכן הרצה בקורסי ההסמכה לבלניות שעל ידי מוסדות "דור ודור". בשנת תשנ"ו הוציא את ספרו הראשון "סוגה בשושנים", העוסק בהלכות נדה טבילה ומקוואות, ומהווה הכנה לנבחנים בבחינות ברבנות הראשית. בהמשך הוציא את ספריו בנתיבות התלמוד – על השתלשלות תורה שבעל פה ותורתם של התנאים. ספרו 'שער המלך' עוסק בשיטתו של הרמב"ם.
בי' בשבט תשנ"ט[דרושה הבהרה] נבחר לשמש רב אזורי של יישובי רכס פוריה.
משמש כרב ארגון "שמחת משה רבנו" העוסק בלימוד הלכות שבת והפצתם, ומקיים חידון שנתי החל משנת תשס"ז. לצורך זה ערך והוציא הרב שושן את הספר "עונג שבת - הלכות נדבה", שזכה להסכמות מגדולי הרבנים ובראשם הרב עובדיה יוסף, אשר לקח חלק בחידונים אלו.
ספריו

סוגה בשושנים - על הלכות נדה טבילה ומקוואות, תשנ"ו
בנתיבות התלמוד - השתלשלות תורה שבעל פה, תורת התנאים (ב' חלקים), תש"ס
שער המלך - עיונים במשנה תורה לרמב"ם ובשיטתו, תשס"ה
מעשה אבות - פירוש על מסכת אבות, תשס"ה
עונג שבת - על הלכות שבת, תשע"ג
מסילת ישרים - ביאורים על ספרו של הרמח"ל, תשע"ז
מאורות התלמוד - השתלשלות תושב"ע, עיון בתורת התנאים והאמוראים (ג' חלקים), תשע"ח
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496216005171  LCCN: no99008241  VIAF: 29160062   WorldCat (עם VIAF): 29160062 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרב עמוס שושן עם הרב עובדיה יוסף והרב שלמה עמאר, בחידון השבת בבנייני האומה, תשע"ב
הרב עמוס שושן והרב ישראל מאיר לאו בלשכת הרב הראשי, תשס"ב
ורוניקה לייק

| --- | --- |

ורוניקה לייק בסרט "מסעות סאליבן"
 לידה:  14 בנובמבר 1922 ברוקלין, ניו יורק ארצות הברית
 פטירה:  7 ביולי 1973 (בגיל 50) ברלינגטון, ורמונט, ארצות הברית
 שם לידה:  Constance Frances Marie Ockelman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1939–1970 (כ־31 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון מיאמי  אוניברסיטת מקגיל 
 בן או בת זוג:  John S. Detlie (25 בספטמבר 1940–2 בדצמבר 1943)  André de Toth (13 בדצמבר 1944–2 ביוני 1952) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ורוניקה לייק (באנגלית: Veronica Lake;‏ 14 בנובמבר 1922 - 7 ביולי 1973) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, שנהנתה מפופולריות והצלחה כסמל מין, במיוחד בתפקידי פאם פאטאל בסרטי פילם נואר בשנות ה-40, לרוב לצדו של השחקן אלאן לאד. לייק הייתה ידועה בסגנון תסרוקתה המיוחד: שיער גלי וארוך שקווצה ממנו משתפלת ומסתירה את עינה.
הצלחתה של לייק לא האריכה ימים. בעקבות שורה של נישואים כושלים ומאבקים במחלת נפש ובאלכוהוליזם, מתה לייק בגיל חמישים, כשהיא כמעט נשכחת מלב. כיום מזוהה לייק עם הזוהר ההוליוודי של שנות הארבעים, ועם סגנון "הסרט האפל", והיא זוכה לאזכורים ומחוות בתרבות הפופולרית, בסרטים כמי הפליל את רוג'ר רביט וסודות אל איי.
קריירה מוקדמת

ורוניקה לייק נולדה בשם קונסטנס פרנסס מרי אוקלמן בברוקלין שבניו יורק, ב-14 בנובמבר 1922 (על אף שמספר ביוגרפיות נוקבות בשנת 1919 כתאריך לידתה). אביה, הארי אי. אוקלמן, ממוצא דני עבד כמלח באונייה עבור חברת נפט. כאשר הייתה בת שנה עברה המשפחה לפלורידה אך שבה לברוקלין כעבור ארבע שנים. בשנת 1932 מת אביה בתאונת עבודה. אמה של ורוניקה נישאה לידיד המשפחה אנתוני קין, שעבד כגרפיקאי בעיתון. ורוניקה החלה לשאת את שם משפחתו והזדהתה כ"קוני קין". היא נשלחה לבית ספר קתולי לנערות במונטריאול, קנדה, אותו לא אהבה. משפחת קין עברה למיאמי בפלורידה ושם למדה קוני בתיכון. בשנים אלו החלה לבלוט בשל יופייה. על פי דברי אמה, כבר בגיל זה החלה לסבול מפרנויה וסכיזופרניה, אם כי אין בנמצא רישום רפואי המעיד על כך.
בשנת 1938 עברה משפחת קין לבוורלי הילס שבקליפורניה, שם נרשמה קוני לבית הספר הידוע למשחק "בליס-היידן". הופעתה הראשונה על בד הקולנוע הייתה בסרט של חברת RKO "בית אחוות הבנות" (Sorority House) בשנת 1939, בה שיחקה תפקיד צנוע לצדן של שחקנית מתחילות נוספות. בעקבות תפקיד זה באו תפקידים זעירים דומים במספר סרטים נוספים.
במהלך צילומי הסרט "בית אחוות הבנות", הבמאי ג'ון פארו שם לב לכך שתסרוקתה תמיד גולשת ומכסה את עינה הימנית, יוצרת אווירה של מסתורין ומדגישה את יופייה הטבעי. כאשר הוצגה קוני קין בפני המפיק ארתור הורנבלאו מחברת סרטי פרמאונט, שינה זה את שמה ל"ורוניקה לייק", בין היתר בשל התאמת המילה "לייק" (באנגלית "אגם") לצבעם הכחול של עיניה.
בשנת 1940 ביטלה חברת RKO את החוזה שלה עם לייק. לייק נישאה למנהל האמנותי ג'ון ס. דטלי. תפקיד קטן בסרט "ארבעים אמהות קטנות" (Forty Little Mothers) בו שיחקה בשנה זו, הביא לה לתשומת לב בלתי צפויה. בשנת 1941 חתמה לייק על חוזה ארוך טווח עם פרמאונט, ובאותה השנה ילדה את בתה, איליין דטלי.
הצלחה בשנות הארבעים

פריצת הדרך בקריירה של לייק הייתה תפקידה בסרט "רציתי כנפיים" (I Wanted Wings) בשנת 1941, להיט קולנועי בו שיחקה באחד התפקידים הנשיים הראשיים, לצד הזמרת והשחקנית קונסטנס מור, ולצדם של שחקנים כריי מילאנד וויליאם הולדן. גם אל מול שחקנים מוכרים ואהובים אלו בלטה לייק. הסרט הוציא לה מוניטין של שחקנית מבריקה ואינטליגנטית, הקובעת מגמות באופנה. בתקופה שלאחר מכן הופיעה לייק בתפקידים ראשיים בסרטים כ"מסעות סאליבן" (1941), קומדיה רומנטית בעלת מסר חברתי של הבמאי פרסטון סטרג'ס, "אקדוחן שכיר" (1942) (This Gun for Hire), סרט בסגנון הפילם נואר בו הופיעה לצד אלאן לאד, "נישאתי למכשפה" (1942) (I Married a Witch), קומדיית אימה על מכשפה בת המאה ה-17 השבה לחיים על מנת לרדוף את צאצאו של התובע שהוציאה להורג, "מפתח הזכוכית" (1942), פילם נואר נוסף לצד אלן לאד, על פי ספרו של דשיל האמט, ו"כה בגאווה נריע" (So Proudly We Hail!), סרט מלחמתי העוסק באחיות צבאיות במלחמת העולם השנייה בחזית הפיליפינים. על סרטים אלו העירה לייק לאחר מכן - "מעולם לא התאמצתי להיות מושכת (cheesecake). רק השתמשתי בשערי".
לתקופה קצרה בראשית שנות הארבעים נחשב כל סרט של לייק להצלחה בטוחה, במיוחד כאשר הופיע אלן לאד לצידה. בתחילה צוותו השניים יחד מסיבה פשוטה: לאד היה נמוך יחסית (1.65 מטרים) והשחקנית היחידה באולפני פאראמאונט שהייתה מתאימה לשחק לצדו הייתה לייק, שגובהה היה אך 1.51 מטרים. הסתבר כי השניים הם צוות קולנועי מושך קהל ומוצלח, והם הסריטו יחדיו ארבעה סרטים.
על אף שסגנון תסרוקתה הייחודי, בו גלשה קווצת שיער והסתירה את עינה הימנית, הפך לסמלה המסחרי ולמוקד משיכה כשלעצמו, שינתה לייק את תסרוקתה בימי מלחמת העולם השנייה על מנת לעודד נשים עובדות לאמץ תסרוקת מעשית ובטוחה יותר.
על אף הצלחתה והפופולריות שלה, סבלה לייק מבעיות אישיות, ויצאו לה מוניטין של אדם שקשה לעבוד עמו. בשנת 1943 הצטלמה לייק לתפקיד אוהדת הנאצים דורה ברוקמן בסרט "השעה שלפני הזריחה" (The Hour Before the Dawn). בזמן הצילומים מעדה לייק על כבל תאורה, והתאונה הובילה ללידתו המוקדמת של בנה השני, ויליאם, אשר מת בהיותו בן שבוע. עד לסוף השנה התגרשה לייק, והקריירה שלה קרטעה, בעקבות ביקורות שליליות להן זכה הסרט, שהתמקדו בלעג לנסיונותיה של לייק לאמץ לעצמה מבטא גרמני.
בשנת 1944 נישאה לייק מחדש לשחקן אנדרה דה תות'. באותה עת עדיין הרוויחה 4,500 דולרים לשבוע, על פי החוזה שלה עם חברת פרמאונט, סכום השקול למיליוני דולרים בשנה בערכים של היום. בנם, אנדרה מישל דה תות' השני, נולד באוקטובר 1945. לייק החלה להתמכר לשתייה בתקופה זו באופן בולט יותר, והקריירה שלה נפגעה בשל כך ששחקנים ובמאים סירבו לעבוד עמה. היא נשלחה על ידי חברת פרמאונט להופיע בסרטים זניחים, אם כי עדיין זכתה להצלחה רבה בסרטה "הדליה הכחולה" (1946) בו שבה ושיחקה לצד אלאן לאד. במהלך הצילומים כונתה על ידי התסריטאי, ריימונד צ'נדלר בכינוי הגנאי "מורוניקה לייק". בשנת 1948 הודיעה לה חברת פרמאונט כי לא תחדש את החוזה עמה.
שקיעה, כישלון ומוות

ילדתה הרביעית, דיאנה דה תות', נולדה באוקטובר 1948. לייק נתבעה על ידי אמה לתשלום מזונות באותה השנה. לאחר שהסריטה סרט יחיד עבור חברת פוקס המאה ה-20, הקריירה שלה התמוטטה. ב-1953 הופיעה בסרטה האחרון "מבצר" (Stronghold). הסרט נכשל, והיא הכריזה על פשיטת רגל והתגרשה מדה תות'. מס ההכנסה של ארצות הברית החרים את יתרת רכושה בשל אי תשלום מיסים. לייק החלה להופיע בטלוויזיה ובתיאטרון, ובשנת 1955 נישאה לפזמונאי ג'וזף איי. מקארתי.
לאחר ששברה את קרסולה בשנת 1959 נבצר מלייק להמשיך ולהופיע כשחקנית. היא התגרשה ממקארתי, ואיבדה את ביתה. היא נעה ונדה בין מלונות זולים בניו יורק, ונעצרה מספר פעמים בשל היותה שיכורה בציבור והתנהגותה הפרועה.
בתקופה זו איתר אותה עיתונאי כשהיא עובדת כבארמנית במלון מרת'ה וושינגטון שבמנהטן. בתחילה טענה כי היא אורחת של המלון, ולאחר מכן כי היא מחליפה ידידה. לאחר מכן הודתה שהיא מועסקת כבארמנית. דיווחו של העיתונאי הוביל למספר תפקידים שניתנו ללייק בטלוויזיה ובבמה. בשנת 1966 הגישה תוכנית אירוח בבלטימור, והופיעה בסרט כושל בשם "צעדים בשלג".
במהלך שנות ה-60 הידרדרה בריאותה הפיזית והנפשית של לייק, והיא חיה בפלורידה, כשהיא למעשה משותקת בשל מחלת הפרנויה, והזיותיה כי ה-FBI עוקב אחריה.
בשנת 1970 פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "ורוניקה" שזכתה לביקורות חיוביות ולפרסום רב. הדבר הוביל להסרטת סרטה האחרון, בו שימשה אף כמפיקה, "חגיגת הבשרים" (Flesh Feast) (1970) סרט אימה דל תקציב.
לאחר מכן עברה לייק לבריטניה שם נישאה לתקופה קצרה ל"רב חובל" בשם רוברט קרלטון-מונרו. בשנת 1973 שבה לארצות הברית ותבעה להתגרש מקרלטון-מונרו. היא אושפזה בשל מצבה הבריאותי. הצוות הרפואי שטיפל בה סיפר כי לא קיבלה אורחים וכי ילדיה לא יצרו עמה קשר. לייק הייתה בת 50 כאשר מתה מהפטיטיס וכשל כלייתי חמור, שנבעו כפי הנראה מאלכוהוליזם. אפרה פוזר באיי הבתולה, אך בשנת 2004 נמצא כד ובו חלק מאפרה בחנות עתיקות בניו יורק.
מורשתה של לייק

לייק זכורה כיום כאחד מסמלי המין הבולטים של שנות ה-40 בקולנוע ההוליוודי, וכאחת השחקניות הבולטות בסוגת הסרט האפל. גם כיום מהווה דמותה סמל ויזואלי מוכר. דמותה המצוירת של ג'סיקה ראביט בסרט מי הפליל את רוג'ר ראביט עוצבה על פיה (בשילוב עם שחקניות נוספות מאותה תקופה כריטה הייוורת'). בשנת 1997 שימשה דמותה של לייק כמוטיב חשוב בסרט זוכה פרס האוסקר סודות אל איי, שהוא עיבוד לספרו של ג'יימס אלרוי המתרחש בשנות ה-50. דמיונה של השחקנית קים בייסינגר ללייק הודגש, דמותה הוזכרה, ותמונתה הוצגה. באחת הסצנות מתרחשת על רקע הקרנת סרטה "אקדוחן שכיר".
לייק בשיער אסוף על מנת לעודד תסרוקת מעשית בקרב נשות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
ג'יוג'איגואו

גְ'יוֹגָ'איגוֹאוּ (מנדרינית: 九寨沟, פין-יין: Jiǔzhàigōu; מילולית: "עמק תשעת הכפרים"; טיבטית: Sicadêgu) הוא פארק לאומי בצפון מחוז סצ'ואן שבסין. הפארק ידוע בשל צבעיהם הססגוניים של אגמיו ומפלי המים שבו.
ראשיתו של הפארק באיסור שהטילה ממשלת סין על כריתת עצים באזור ב-1979. ב-1982 הוא הוכרז כפארק לאומי, וב-1984 נפתח למבקרים. ב-1987 הושלמה בנייתם של מתקנים שונים להקלה על הביקור במקום. ב-1992 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית וב-1997 כשמורה ביוספרית.
גאוגרפיה

ג'יוג'איגואו שוכן בקצהו הדרומי של רכס מינשאן, בסמוך לגבול עם מחוז גאנסו, כ-330 ק"מ צפונית לצ'נגדו. שטחו של הפארק כ-720 קמ"ר, והוא מוקף ב-600 קמ"ר נוספים של אזור חיץ. גובהו נע בין 2000 מ' מעל פני הים לבין 4,764 מ', בפסגה הגבוהה ביותר - הר גָנְזִיגוֹנְגָאִי.
הטמפרטורה הממוצעת בפארק היא 7.2°. החודש החם ביותר הוא יולי, בו מגיעה הטמפרטורה ל-17°, והחודש הקר ביותר הוא ינואר, בו מגיעה הטמפרטורה ל-1°-. מדי שנה יורדים בממוצע 661 מ"מ גשם, בעיקר בין מאי לאוקטובר.
גורמים רבים השפיעו על עיצוב נופי הפארק: תופעות קרסטיות, תנועת קרחונים, פעילות הידרולוגית, וכן רעידות האדמה שנגרמו עקב מיקומו בתפר שבין הלוחות הטקטוניים צ'ינגהאי-טיבט ויאנגצה.
הסלעים השכיחים בתחומי הפארק הם דולומיט, טוף, אבן חול ופצלים.
בתחומי הפארק שלושה ערוצי נחלים, ממקורותיו של נהר ג'יאלינג, שהוא חלק מאגן הניקוז של נהר יאנגצה. הערוצים, בצורת האות "Y", כוללים את רִיזֶה וזֶצָ'אוָוה, הזורמים צפונה ונשפכים לשוּגֶ'נְג.
בין הנחלים פזורים עשרות אגמים בצבעי כחול, ירוק וטורקיז, המכונים על ידי הטיבטים "הָאִידְזִי" - "בני הים". האגמים, שהם שרידים של קרחונים קדומים, נוצרו עקב מפולות סלעים. ההבדלים בין צבעיהם נובעים מההבדלים בין עומקם, הצמחייה הגדלה בסביבתם והמשקעים שבהם. חלק מהאגמים צלולים מאוד, בשל ריכוז גבוה של סידן פחמתי.
אוכלוסיית הפארק

באזור הפארק מתגוררים מזה מאות שנים טיבטים ובני צ'יאנג. נכון לשנת 1997 התגוררו בו כאלף תושבים. על התושבים נאסר לעסוק בחקלאות והם מתפרנסים מתיירות ומסובסידיות שמעניקה להם ממשלת סין.
תיירות

מיקומו המבודד של הפארק הלאומי ג'יוג'איגואו מקשה על הגעת תיירים אליו. העיר הגדולה הקרובה ביותר אליו, צ'נגדו, מרוחקת עשר שעות נסיעה ממנו. מאז 2004 נסלל כביש מהיר שמקצר בהדרגה את משך הנסיעה. בשנת 2003 נפתח בסמוך לפארק שדה תעופה, המשרת טיסות סדירות מצ'נגדו ומצ'ונגצ'ינג ובעונת התיירות גם משיאן. כן פועל בסמוך לפארק מנחת מסוקים.
לאורך העמק 55 ק"מ של דרכים המשמשות את השאטלים שמפעילה הנהלת הפארק בין אתריו השונים. במקביל לדרכים שבילים למטיילים רגלית.
תיירות > אתרים מרכזיים > נחל ריזה

בנחל ריזה (日则沟; פין-יין: Rìzé) הזורם לאורך 18 ק"מ בדרום-מערב העמק, מרוכזים מרבית האתרים:
אגם הברבורים (天鹅海; פין-יין: Tiān'é Hǎi), שאורכו 2,250 מ' ורוחבו 125 מ', מהווה את משכנם של ברבורים וברווזים רבים.
אגם העשב (草海; פין-יין: Cǎo Hǎi), אגם רדוד המכוסה בצמחייה סבוכה.
אגם חץ הבמבוק (箭竹海; פין-יין: Jiànzhú Hǎi), ששטחו 170 אלף מ"ר ועומקו המרבי 6 מ' בלבד. האגם היה אחד מאתרי הצילום של סרט הקולנוע "גיבור".
אגם הפנדה (熊猫海; פין-יין: Xióngmāo Hǎi), בעל גוני כחול וירוק. האגם נשפך לסדרת מפלים בת שלוש מדרגות, שגובהם הכולל 78 מ'.
אגם חמשת הפרחים (五花海; פין-יין: Wǔhuā Hǎi) הססגוני הוא אגם רדוד שעל קרקעיתו גזעי עצים עתיקים שקרסו.
אגם הפנינה (珍珠滩; פין-יין: Zhēnzhū Tān) הרדוד, שקרקעיתו עשויה טוף, ונשפך למפל הפנינה, שגובהו 28 מ' ורוחבו 310 מ'.
אגם המראה (镜海; פין-יין: Jìng Hǎi) הוא אגם שקט שנופי הסביבה משתקפים במימיו.
תיירות > אתרים מרכזיים > נחל זצ'אווה

נחל זצ'אווה (则查洼沟; פין-יין: Zécháwā) זורם לאורך 18 ק"מ בדרום-מזרח העמק. עם אתריו המרכזיים נמנים אתרים אלה:
האגם הארוך (长海; פין-יין: Cháng Hǎi), הוא האגם הגבוה, הארוך והעמוק בפארק: גובהו 3,150 מ' מעל פני הים, אורכו 7.5 ק"מ ועומקו 103 מ'. האגם הוא חלק מערוץ נחל זצ'אווה, אך הוא אינו מחובר למערכת הנחלים בפארק. למעשה, אף נחל אינו זורם אליו - מקור מימיו בהפשרת שלגים, ואף נחל אינו זורם ממנו - מימיו מחלחלים לאדמה.
ברכת חמשת הצבעים (五彩池; פין-יין: Wǔcǎi Chí) היא ברכה קטנה ורדודה, בעלת מים צלולים וצבעים מרהיבים.
האגמים העונתיים (季节海; פין-יין: Jìjié Hǎi) הם סדרה של שלושה אגמים, שמתרוקנים מדי שנה ומתמלאים מחדש בעונה הגשומה.
תיירות > אתרים מרכזיים > נחל שוג'נג

נחל שוג'נג (树正沟; פין-יין: Shùzhèng) זורם לאורך 14.5 ק"מ בצפון העמק. עם אתריו המרכזיים נמנים אתרים אלה:
מפלי נווז'לנג (诺日朗瀑布; פין-יין: Nuòrìlǎng Pùbù) הם המפלים הרחבים ביותר בסין כולה - רוחבם 320 מ', וגובהם 20 מ'.
אגמי נווז'לנג (诺日朗群海; פין-יין: Nuòrìlǎng Qúnhǎi) ואגמי שוג'נג (树正群海; פין-יין: Shùzhèng Qúnhǎi), הכוללים סדרות של 18 ו-19 אגמים, בהתאמה, שהם שרידים של קרחונים שנמסו.
אגם הדרקון הישֵן (卧龙海; פין-יין: Wòlóng Hǎi), שעומקו 20 מ', זכה לשם זה בשל דייק גירי בקרקעיתו, שמראהו מזכיר דרקון.
אגם הסוף (芦苇海; פין-יין: Lúwěi Hǎi). אגם זה שאורכו 1,375 מ', וצבעו טורקיז, מכוסה בסוף.
ג'יוג'איגואו בתרבות

סצנות רבות מסרט הקולנוע "גיבור" צולמו באגם חץ הבמבוק. במפל הפנינה צולמה סצנה בעיבוד טלוויזיוני ל"המסע למערב".
מנופי הפארק
אגם הפנדה
מטיילים על גשר מעל אגם חמשת הפרחים
מפל הפנינה
רופרט פנרי-ג'ונס

| --- | --- |

רופרט פנרי-ג'ונס בצילומי הסרט "Persuasion" ב-2007
 לידה:  22 בספטמבר 1970 (בן 54) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Rupert William Penry-Jones 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק  קולג' דאליץ' 
 בן או בת זוג:  דרוולה קירוואן (אוגוסט 2007–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרסי יאן צ'רלסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
רופרט פנרי-ג'ונס (באנגלית: Rupert Penry-Jones; נולד ב-22 בספטמבר 1970) הוא שחקן אנגלי. עיקר פרסומו בהופעותיו בדרמות טלוויזיוניות של ה-BBC כגון "ספוקס", "קזנובה" ו"מרגלי קיימברידג'".
ביוגרפיה

רופרט פנרי-ג'ונס נולד בלונדון, אנגליה. אביו הוא השחקן פיטר פנרי-ג'ונס, אמו היא השחקנית אנג'לה ת'ורן ואחיו לורנס אף הוא שחקן.
בשנת 1995 שיחק לצד אמו בסרט הטלוויזיה "פרחים ועשבים שוטים" בכיכובה של קייט בקינסייל. הוא למד בבית הספר למשחק בבריסטול (Bristol Old Vic Theatre School). זכה בפרס על שם איאן צ'ארלסון בעקבות הופעתו ב"דון קרלוס" עם הרויאל שייקספיר קומפני. ב-1998 גילם את תפקיד הנער במחזה של אדוארד אלבי "The Play About the Baby" ועורר סנסציה כשרץ עירום על הבמה.
בין שאר תפקידיו בטלוויזיה גילם את דמותו של דונלד מקלין, מרגל בריטי שהיה חבר רשת קיימברידג', בסדרת הטלוויזיה "מרגלי קיימברידג'", תפקיד אדם קרטר בסדרה "ספוקס". ב-2007 גילם את התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "הטיית לב" עיבוד מחודש לרומן של ג'יין אוסטן "הטיית לב".
בפברואר 2009 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת המתח "וייטצ'אפל" של רשת ITV. בסדרה בת השלושה פרקים, מגלם פנרי-ג'ונס מפקח בילוש העומד בראש צוות שוטרים שמנסים לתפוס רוצח חקיין של ג'ק המרטש שפעל כמאה שנה לפני כן. העונה השנייה של הסדרה מבוססת על פעילותם של התאומים קריי ושודרה ב-2010. שידור העונה השלישית החל בינואר 2012, והעונה הרביעית והאחרונה שודרה בספטמבר 2013.
פנרי-ג'ונס כיכב בסדרה "הגלימה" (Silk) של פיטר מופאט לצידה של מקסין פיק. הסדרה עוסקת בשני עורכי דין (בריסטר) המועמדים לדרגת QC (דרגה בכירה יותר - Queen's Counsel). העונה השנייה והשלישית שודרו ב-2013 וב-2014.
חיים אישיים

בשנת 2007 התחתן פנרי-ג'ונס עם השחקנית דרוולה קירוואן אחרי שלוש שנות אירוסים. השניים הכירו כששיחקו יחד במחזה "Dangerous Corner" ב-2001. לבני הזוג נולדו שני ילדים. פנרי-ג'ונס וקיראן הופיעו שניהם בסדרה "קזנובה" אבל בסצנות נפרדות.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | הסייח השחור | Black Beauty |  |  |
| 1994 |  | Fatherland | צוער הרמן יוסט | סרט טלוויזיה |
| 1995 | פרחים ועשבים שוטים | Cold Comfort Farm | דיק הוק-מוניטור | סרט טלוויזיה |
| 1995 | פשוט נהדרת | Absolutely Fabulous | בחור במסיבה | סדרת טלוויזיה (פרק 1 "הסוף") |
| 1996 | קוואנה QC | Kavanagh QC | ראלף קינרוס | סדרת טלוויזיה (בפרק "The Burning Deck") |
| 1996 | לזרוס הקר | Cold Lazarus | שוטר/חייל | מיני סדרה (2 פרקים) |
| 1996 | הטבעת | The Ring | גרארד פון גוטהרד | סרט טלוויזיה |
| 1996 |  | Faith in the Future | סאם | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1997 |  | The Moth | סטנלי תורמן | סרט טלוויזיה |
| 1997 | ג'יין אייר | Jane Eyre | סינג'ין ריברס | סרט טלוויזיה |
| 1997 | עקומים | Bent | שומר |  |
| 1997 |  | Food of Love | ראש צוות המשרד |  |
| 1998 | השבט | The Tribe | דיטריך |  |
| 1998 | הילרי וג'קי | Hilary and Jackie | פירס די פרה |  |
| 1998 | סטיל קרייזי | Still Crazy | ריי הצעיר |  |
| 1998 |  | The Student Prince | הנסיך | סרט טלוויזיה |
| 1999 | יחסים וירטואליים | Virtual Sexuality | ג'ייק |  |
| 2000 |  | North Square | אלכס היי | סדרת טלוויזיה (10 פרקים) |
| 2001 | שרלוט גריי | Charlotte Gray | פיטר גרגורי |  |
| 2002 | ארבע הנוצות | The Four Feathers | טום וילובי |  |
| 2002 |  | A Family Man | טארקווין |  |
| 2003 | מרגלי קיימברידג' | Cambridge Spies | דונלד מקלין | מיני סדרה (4 פרקים) |
| 2003 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | רודי וינטר | סדרת טלוויזיה (בפרק "ערבה בוכיה") |
| 2004–2008 | ספוקס | Spooks | אדם קרטר | סדרת טלוויזיה (41 פרקים) |
| 2005 | קזנובה | Casanova | גרימני | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2005 | נקודת מפגש | Match Point | הנרי |  |
| 2006 |  | Krakatoa: The Last Days | וילם ביירינק | סרט טלוויזיה |
| 2007 | הטיית לב | Persuasion | קפטן ונטוורת' | סרט טלוויזיה |
| 2007 |  | Joe's Palace | ריצ'רד ריס | סרט טלוויזיה לרשת BBC One |
| 2008 |  | Burn Up | טום | מיני סדרה (2 פרקים) |
| 2008 | 39 המדרגות | The 39 Steps | ריצ'רד האניי | סרט טלוויזיה |
| 2011–2014 | הגלימה | Silk | קלייב רידר | סדרת טלוויזיה (3 עונות; 18 פרקים) |
| 2011 |  | Manor Hunt Ball | לורנס |  |
| 2012 | אי המטמון | Treasure Island | סקווייר טרילאוני | מיני סדרה (2 פרקים) |
| 2012 |  | The Last Weekend | אולי | סרט טלוויזיה |
| 2012 | זנבות אדומים | Red Tails | קמפבל |  |
| 2009–2013 | וייטצ'אפל | Whitechapel | מפקח בילוש ג'וזף צ'נדלר | סדרת טלוויזיה (4 עונות, 18 פרקים) |
| 2014 | כאוס בגני ורסאי | A Little Chaos | אנטואן נומפאר דה שומון (אנ') |  |
| 2015 |  | Black Sails | לורד תומאס המילטון | עונה שנייה בסטארס נטוורק |
| 2015 |  | Life in Squares | דאנקן |  |
| 2018 | ויטה ווירג'יניה | Vita and Virginia | הארולד ניקולסון |  |
| 2021 | טובעת בספק | The Drowning | מארק טאנר | מיני-סדרה |
| 2022 | באטמן | The Batman | דון מיטשל ג'וניור |  |
| 2022 | הבית שלנו | Our House | מייק | 3 פרקים |
| 2024 | אלו שעומדים למות | Those About to Die | מרסוס | סדרת טלוויזיה עתידית של Peacock |
| TBA |  | Prisoner of Paradise |  |  |
הערות שוליים

↑  Jones, Alice (13 בנובמבר 2009). "Rupert Penry-Jones: 'It's nice not to be chasing a bad guy'". The Independent. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434577605171  PLWABN: 9810682520405606  BNE: XX4614023  BnF: cb15564131g (data)  GND: 141467703  ISNI: 0000 0001 1638 8087  LCCN: no2007018827  MusicBrainz: 52d6b82d-580f-4fa2-b63c-2c9ddfe5c9ed  NKC: xx0223050  NTA: 323463975  SUDOC: 143291289  VIAF: 49540288   WorldCat (עם VIAF): 49540288
כנסיית גבירתנו מלייוויש

כנסיית גבירתנו מלייוויש (סרבית קירילית: Богородица Љевишка, סרבית לטינית: Bogorodica Ljeviška) היא כנסייה סרבית אורותודוקסית השוכנת על גדות נהר ביסטריצה במרכזה של העיר פריזרן שבקוסובו. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-13 ביולי 2006 כהרחבה להכרזתו של מנזר דצ'אני, ובאותו מעמד הוספה גם לרשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון.