stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאנש יוז'ף אסטרייכר
ביוגרפיה

מאנש יוז'ף אסטרייכר נולד באובודה להורים יהודים חסרי כל. לפני הוצאת כתב הסובלנות בשנת 1781, קריירות אקדמיות היו סגורות בפני יהודים בהונגריה ובאוסטריה, אך אסטרייכר בכל זאת המשיך בלימודיו והשלים את אותם תחילה במדעי הרוח. לאחר שסירב להוריו להמשיך בקריירה כסוחר התכונן לקריירה רפואית וסיים את לימודיו גם ברפואה בשנת 1780. לאחר פרסום כתב הסובלנות הוא הצליח להתקבל לסטאג' ובשנת 1782 קיבל תואר רופא. בינתיים עבד כרופא בית חולים באובודה. משם הוזמן לעיר זאלאגרסג כרופא הראשי של מחוז זאלה. לאחר שכתב בעבודת הדוקטורט שלו על המים המינרליים בבודה גם על אלה שבבלטונפירד, הוא מונה ב--12 בספטמבר 1785 גם לרופא של המרחצאות (ספא) בבלטונפירד. בין השנים 1785 עד 1806, עבד כרופא ראשי בבלטונפירד ותרם באופן משמעותי לפופולריות של הספא.
לאחר שעבד שם 17 שנה, עבר לווינה בשנת 1802, שם עבד כרופא כללי. הוא המציא מכשיר לאיתור זיופים של פריטי מזון בתעשיית המזון, אותו הציג בפני פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהעניק לו כמתנה קופסת טבק מזהב.
בשנת 1818 הוא הגיש לממשלה תוכניות לייצור נתרן פחמתי מנתרן גופרתי שמצוי לרוב בשטחי הונגריה. מאוחר יותר הפך לרופא ראשי של הלישכה הקיסרית-מלכותית וקיבל מדליית-זהב אזרחית גדולה שהיה מיועד לנשיאה על הצוואר. לאחר שתוכניתו לבנות בית הבראה לטיפולים בבלאטונפורד עבור החיילים הקיסריים-מלכותיים נכשלה, ב-31 באוגוסט שנת 1823 הקים אסטרייכר קרן של 1,620 פורינט מכסף לכיסוי עלויות הטיפול של החיילים שאושפזו בספא בבלטונפירד.
משנת 1797 היה חבר באגודה הכלכלית של לייפציג ובאגודה להיסטוריה של הטבע של ינה.
עבודותיו העיקריות

אודות המכון לחיסון אבעבועות רוח במים החמצמצים של בלטונפירד. מ. קוריר, 1802. מס '41
Analysis aquarum Budensium item aquae Sarisapiensis et acidulae Fürediensis, praemissa methodo professoris Winterl, cum tabellis Viennae. וינה, 1781.
Nachricht von den Bestandtheilen und Kräften des Füreder Sauerbrunnens. שם 1792
al Mirabilis Nativus Hungaricus. ib. 1801.
מסקנותיי הרפואיות על אורך החיים השימושי של המלח ההונגרי הטבעי שזה עתה נמצא (sal mirabilis nativus hungaricus). 1801
לקריאה נוספת

יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
פרנץ סאבאדווארי: היסוד המדעי הראשוני של הכימיה בהונגריה. כימיה בהונגריה. המחלקה למדעי הכימיה, האקדמיה ההונגרית למדעים, 10 במאי 2000
מאנש יוז'ף אסטרייכר ב-JewishEncyclopedia
הערות שוליים

↑  1756. Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái
↑  "Május 17. – Oesterreicher Manes József – 1759". Jeles Napok. Neumann Kht.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513153705171  GND: 104354925  ISNI: 0000 0000 8378 3506  NKC: mzk2010586906  NSK: 000541526  VIAF: 44739302   WorldCat (עם VIAF): 44739302
משה נאדיר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1885 נרייב, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 ביוני 1943 (בגיל 58 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  יהודים 
 מקום קבורה:  Cedar Park Cemetery 
 שפות היצירה:  יידיש 
 תקופת הפעילות:  מ-1902 
 
משה נדיר (בכתיב יידי: משה נאַדיר; באנגלית: Moyshe Nadir) הוא שם העט של יצחק רייז (1885–1943), שהיה סופר יידיש, ומתרגם, הומוריסטן וסאטיריקן יהודי אמריקאי ממוצא גליציאני.
קורות חיים

נדיר נולד בנרייב שבגליציה, ובשנת 1898, בגיל 13, היגר עם משפחתו לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בשנת 1902 החל לפרסם את שיריו הראשונים ביידיש, והפך עם הזמן לאחד ההומוריסטנים - סטיריקנים הגדולים של תרבות היידיש באמריקה. כתב פיליטונים מבריקים בעיתונות הקומוניסטית היהודית בניו יורק והיה בעל עמדות אנטי-ציוניות חריפות. הלעיג והגחיך את הציונות וביזה בכתיבתו את המפעל הציוני ואת התיישבות בארץ ישראל.
בכתיבתו ההומוריסטית - סאטירית השתמש בכמה שמות עט, ובהם: יצחק בן מאיר, רינאלדו, משה רייז ויצחק נדיר.
עזב את המפלגה הקומוניסטית לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ובארבע שנותיו האחרונות מיתן את עמדותיו והתקרב לזרם המרכזי של ציבור קוראי היידיש באמריקה.
תרגם ליידיש מהספרות האירופית והאמריקנית. פרסם למעלה משלושים כרכים ביידיש, הומורסקות, פיליטונים, שירים סיפורים ודברי פולמוס וסאטירה. לעברית תורגמו רק שני ספרונים קטנים מיצירתו.
נפטר ב-1943 בניו יורק.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספריו > יצירתו בתרגום עברי

עין אחת צוחקת: שישה-עשר ציורים קטנים; מיידיש: אברהם לוינסון, תל אביב: ידיעות אחרונות (ספרון, מס’ 19), 1946.
פרנסות יהודיות, תל אביב: ידיעות אחרונות (ספרון, מס’ 76), תש"ח.
וכן סיפורים בודדים משלו בתוך לקט סיפורים מספרות יידיש; בתרגום אברהם לוינסון ובעריכת ק"א ברתיני, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ח.
הערות שוליים

↑  ארכיון משה נאדיר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265862405171  PLWABN: 9810580734905606  BnF: cb169965576 (data)  CiNii: DA14225632  GND: 119135698  ISNI: 0000 0000 8080 6477  LCCN: nr90008320  MusicBrainz: 1554db1d-9514-4a03-920b-430b1fab853f  NLA: 50278075  NTA: 298441853  SELIBR: 79187  SUDOC: 189014555  Trove: 1526996  VIAF: 815272   WorldCat (עם VIAF): 815272 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים פון פופר

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1722 Březnice, צ'כיה 
 פטירה:  11 במאי 1795 (בגיל 72) פראג 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב 
 
חיים אדלר פון פופר (נקרא גם חיים ברעזניץ, בגרמנית: Joachim Edler von Popper; י' בחשוון תפ"ג, 20 באוקטובר 1722 – כ"ב באייר תקנ"ה, 11 במאי 1795) היה יהודי החצר, נדבן יהודי אוסטרי, פרימוס במדינת ביהם. חי בברז'ניצה (אנ'), ממלכת בוהמיה.
ביוגרפיה

חיים נולד לאמו רעלא, ולאביו וולף פופר, שהיה פרימטור (שופט ראשי) של יהודי בוהמיה.
נישא למרת רייצל לבית יוס. עבר מברז'ניץ לפראג ושגשג שם כסוחר (צמר, אשלג, עצם לווייתן (גר')), בנקאי ותעשיין. באמצע המאה השמונה עשרה, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ליאופולד השני החזיק מונופול על מכירת טבק באוסטריה-הונגריה. ליאופולד חילק את המונופול לחכירות והעניק אותן, לחיים, ישראל אדלר פון הניגסברג ושלמה דוברושקה.
במהלך מלחמת שבע השנים (1756–1763), שימש כספק לצבא האוסטרי. עד שנות ה-80 של המאה ה-18, הונו המצטבר אפשר לו לפתוח משרד חלפנות בווינה.
ב-27 במאי 1790, הועלה למעמד אצולה והוענק לו תואר "אדלר פון פופר". הוא היה היהודי האוסטרי השני שקיבל תואר אצולה, מבלי שנדרש להתנצר או לעבור טבילה לנצרות לשם כך.
חיים אדלר פון פופר היה גם איש ציבור ונדבן. הוא ייסד בית מדרש בפראג יחד עם ישראל פרנקל וסייע במימון בנייתה של "בית הכנסת פופר", שרבי אלעזר פלקלס עמד בראשה משנת תקמ"ז, וקיבל שכר קצוב.
בנוסף, הוא תרם רבות לקהילה, וסייע לרבים מהתומים והיתומות. הוא פיזר יותר מ-96,000 זהובים למען מטרות אלו והקים קרן קיימת בסך 100,000 זהובים.
לא היו ילדים ביולוגיים, אך הוא אימץ את נכדו-אחיינו שמעון פופר, שירש את תארו כ"שמעון אדלר פון פופר". בנוסף, ב-1 בספטמבר 1788 הוא אימץ את אחיינו אברהם לייבל דושנֶס, שירש את תארו כ"אנדריאס יוסף אדלר פון פופר" (Andreas Josef Edler von Popper), ואת עלקא יוס, שנישאה למשה דוברושקה. עלקא נושלה מהירושה בעקבות המרת דתה, אך לבסוף התפשר להעניק להם באופן חד פעמי 3,000 גולדן.
חיים פון פופר נפטר ביום כ"ב באייר תקנ"ה ונקבר בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב. הוא הוספד על ידי רבי אלעזר פלקלס, שציין את תרומתו החשובה לקהילה ואת פועלו הרב במהלך חייו.
לקריאה נוספת

Krauss, Samuel (1926). Joachim Edler von Popper. Ein Zeit- und Lebensbild aus der Geschichte der Juden in Böhmen. Vienna: Wien.
Roth, Cecil; Wigoder, Geoffrey; Posner, Raphaël; & Rabinowitz, Louis I (2007). Encyclopaedia Judaica, vol. 13, p. 861. Detroit.
Schnee, Heinrich (2012). Die Hoffinanz und der moderne Staat; Geschichte und System der Hoffaktoren an deutschen Fürstenhöfen im Zeitalter des Absolutismus. Nach archivalischen Quellen, p. 537-540. Prague.
Županič, Jan. Die Entstehung des jüdischen Adels in der Habsburgermonarchie. Aschkenas – Zeitschrift für Geschichte und Kultur der Juden, p. 473-497. 17. Jg., Heft 2, 2007, Sonderdruck, Tübingen: Max Niemeyer Verlag, 2010.
Županič, Jan (2012). Židovská šlechta podunajské monarchie. Mezi Davidovou hvězdou křížem, p. 537-540. Prague: Nakladatelství Lidové noviny. ISBN 978-80-7422-180-4.
Narodni Archiv (Czech National Archives) (2003). Soupis zidovskych rodin v Cechach z roku 1793 III. Prague.
הערות שוליים

↑  עליו ראו: William O. McCagg: A History of Habsburg Jews, 1670–1918. Bloomington, Indian. 1989, 22-20.
↑  אין להחליפו עם וולף פופר (פול') מקראקא, שבנה שם בית המדרש (אנ').
1 2 3  כן הוא בהספדו של רבי אלעזר פלקלס "יקר החיים".
↑  אברהם טריביטש (אנ'), קורות העתים, למברג, תרי"א, אות עז, באתר אוצר החכמה
↑  הראשון היה "ישראל הניג פון הניגסברג" שקיבלה ב-2 בספטמבר 1789.
↑  לפי עדות רבי ברוך ייטלס ב"האורב", דף טו ע"א, למד שם "הרב מאיידליץ" בשנת 1776.
↑  תולדות המחבר, חזון למועד, עולת חודש, ברוקלין, תשע"ד, עמ' יא, באתר אוצר החכמה
↑  וראו גם: אברהם טריביטש (אנ'), קורות העתים, למברג, תרי"א, אות צט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306572005171  GND: 101126420X  ISNI: 0000 0001 1924 402X  NKC: zmp2013780750  VIAF: 170458455   WorldCat (עם VIAF): 170458455
דיאן קרוגר

| --- | --- |

קרוגר, 2019
 לידה:  15 ביולי 1976 (בת 48) אלגרמישן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Diane Heidkrüger 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  קור פלורן  בית הספר המלכותי לבלט 
 בן או בת זוג:  גיום קאנה (1 בספטמבר 2001–2006)  ג'ושוע ג'קסון (2006–2016)  גיום קאנה (1999–1 בספטמבר 2001)  נורמן רידוס (2016–?) 
 צאצאים:  Nova Tennessee 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (22 בספטמבר 2014)  גביע שופאר 
 פרופיל ב-IMDb
 
דיאן קרוגר (בגרמנית: Diane Kruger; נולדה ב-15 ביולי 1976) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית עבר גרמנייה. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "טרויה", "אוצר לאומי" ו"ממזרים חסרי כבוד", זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על משחקה בסרט "משום מקום".
ביוגרפיה

נולדה בשם דיאנֶה היידקריגר (Diane Heidkrüger) בכפר אלגרמיסן (Algermissen) בסקסוניה התחתונה שבגרמניה המערבית למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם מריה תרסה והאנס הינריך היידקריגר. בילדותה רצתה קרוגר להיות בלרינה ואף נבחנה לבית הספר המלכותי לבלט בלונדון, אך פציעה בברכה אילצה אותה לפרוש מתחום המחול. היא למדה עוד סוף כיתה י' בגימנסיה בעיר הילדסהיים. בנעוריה יצאה מספר פעמים לחו"ל על מנת לשפר את כישוריה באנגלית.
בגיל 16 נסעה קרוגר לפריז כדי להשתלב בתחום הדוגמנות; היא פיתחה קריירת דוגמנות מצליחה, שבמסגרתה הופיעה בתצוגות האופנה הנחשבות ביותר בצרפת וזכתה בחוזי פרסום עם חברות האופנה המובילות.
קריירה

קרוגר החלה את קריירת המשחק שלה בבית ספר הצרפתי לדרמה "קורס פלורנט"; לאחר שהשתתפה בכמה סרטים צרפתיים החליטה קרוגר לקצר את שם משפחתה כדי להקל על הפרסום שלה באמצעות שם קליט יותר. הופעתה הראשונה מחוץ לאירופה הייתה בדרמת המותחן "בשירות המאפיה" לצידו של דניס הופר.
בשנת 2003 קרוגר זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הופעתה החשובה הראשונה של קרוגר כשחקנית הוליוודית הייתה באפוס ההיסטורי "טרויה" משנת 2004; בסרט קרוגר גילמה את דמותה של הלנה, אשת מנלאוס, שחטיפתה על ידי פריז הובילה לפרוץ מלחמת טרויה; באותה שנה קרוגר גם כיכבה בתפקיד הראשי במותחן ההרפתקאות שובר הקופות "אוצר לאומי"; בסרט זו היא גילמה את דמותה של אביגייל צ'ייס, אחראית הארכיון הממשלתי שעוזרת לחבורה לחפש את האוצר; לאחר מכן, קרוגר הופיעה בדרמה הרומנטית "שלוש בפארק", בסרט המלחמה הצרפתי "חג שמח" ובסרט ההמשך ל"אוצר לאומי" - "אוצר לאומי: ספר הסודות".
בשנת 2009 קרוגר גילמה את דמותה של סוכנת כפולה גרמנייה בשם בריג'ט פון האמרסמארק בדרמת המלחמה "ממזרים חסרי כבוד".
בשנת 2015 שיחקה בסרט המתח "מרילנד".
בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, ג'ולייט אוברי, בנג'מין בראט, וג'ייסון אייזקס.
בשנת 2017 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, על תפקידה בסרט הגרמני "משום מקום" של הבמאי פאטי אקין. שם שיחקה אישה גרמניה הרודפת אחר צדק ונלחמת בשכול לאחר שבעלה הטורקי ובנה נרצחים כתוצאה מפיצוץ מטען חבלה.
ב-2024 שיחקה בסרטו של שבי גביזון "געגוע".
חיים אישיים

קרוגר הייתה בזוגיות עם השחקן הצרפתי גיום קאנה משנת 1999 והשניים נישאו ב-1 בספטמבר 2001; הזוג אף שיחק זה לצד זה במספר סרטים, אולם לבסוף הזוג התגרש ב-2006. בין השנים 2006 עד 2016 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי ג'ושוע ג'קסון. באותה שנה החלה לצאת עם השחקן נורמן רידוס ובנובמבר 2018 נולדה לזוג בת.
בשנת 2013 קיבלה אזרחות אמריקאית בנוסף לאזרחות הגרמנית מלידה.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | שפה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | The Piano Player | אריקה ניל | אנגלית |  |
| 2002 | Mon idole | קלרה ברוסטל | צרפתית |  |
| 2003 | Ni pour, ni contre (bien au contraire) | נערה בטלפון | צרפתית |  |
| 2003 | מסלול המריבה | ג'ולי ווד | צרפתית |  |
| 2004 | טרויה | הלנה | אנגלית |  |
| 2004 | שלוש בפארק | ליסה | אנגלית |  |
| 2004 | נארקו | נערת מועדון הלילה | צרפתית |  |
| 2004 | אוצר לאומי | דוקטור אביגייל צ'ייס | אנגלית |  |
| 2005 | חג שמח | אנה סורנסן | צרפתית, אנגלית, גרמנית |  |
| 2005 | Frankie | פרנקי | צרפתית |  |
| 2006 | Les Brigades du Tigre | קונסטנס רדצקי | צרפתית |  |
| 2006 | להעתיק את בטהובן | אנה הולץ | אנגלית |  |
| 2007 | להתראות באפאנה | גלוריה גרגורי | אנגלית |  |
| 2007 | עידן האופל | ורוניקה סטאר | צרפתית |  |
| 2007 | מבוקש | מריאנה | אנגלית |  |
| 2007 | אוצר לאומי: ספר הסודות | דוקטור אביגייל צ'ייס | אנגלית |  |
| 2008 | Pour elle | ליסה | צרפתית |  |
| 2009 | ממזרים חסרי כבוד | בריג'ט פון האמרסמארק | אנגלית, צרפתית, גרמנית |  |
| 2009 | מר אף אחד | אנה | אנגלית |  |
| 2009 | להתראות | אלינה | צרפתית |  |
| 2010 | L'Affaire Farewell | דיאן סטנטון | אנגלית |  |
| 2010 | Pieds nus sur les limaces | קלרה | צרפתית |  |
| 2011 | זהות לא ידועה | ג'ינה | אנגלית |  |
| 2011 | כוחות מיוחדים | אלזה | צרפתית |  |
| 2012 | שלום למלכה | מארי אנטואנט | צרפתית |  |
| 2012 | Un plan parfait | איזבל | צרפתית |  |
| 2013 | גוף מארח | המחפשת / לייסי | אנגלית |  |
| 2013 | אני, עצמי ואמא שלי | אינבבורג | צרפתית |  |
| 2013 | פרשיה בגלאפגוס: שטן בגן עדן | מרגרט ויטמר | אנגלית | סרט דוקומנטרי |
| 2014 | המלאכים הטובים ביותר | שרה בוש לינקולן | אנגלית |  |
| 2015 | אבות ובנות | אליזבת' | אנגלית |  |
| 2015 | Disorder | ג'סי | צרפתית |  |
| 2015 | Sky | רומי | אנגלית |  |
| 2016 | המסתנן | קת'י הרץ | אנגלית |  |
| 2017 | משום מקום | קטיה סקרצ'י | גרמנית |  |
| 2017 | Tout nous sépare | ג'וליה קלר | צרפתית |  |
| 2018 | ג'יי. טי. לירוי (אנ') | אווה | אנגלית |  |
| 2018 | ברוכים הבאים לעולם שלי (אנ') | דג'ה תוריס | אנגלית |  |
| 2019 | המורה לאנגלית | רייצ'ל | אנגלית |  |
| 2022 | יחידה 355 | מארי שמידט | אנגלית |  |
| 2022 | בלתי צפוי (אנ') | מרילין | אנגלית |  |
| 2022 | אהבה ראשונה | קיי אולברייט | אנגלית |  |
| 2023 | תעלומת הבלונדינית שחורת העיניים (אנ') | קלייר קוונדיש | אנגלית |  |
| 2023 | ג'ויקה | טטיאנה וולקובה | אנגלית |  |
| 2023 | Visions | אסטל | צרפתית |  |
| TBA | Butterfly in the Typewriter | פטרישיה ריקלס | אנגלית |  |
| TBA | The Shrouds |  | אנגלית |  |
| TBA | Un Cuento de Circo & A Love Song | אמבר | אנגלית |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Duelles | סבין | פרק: "Mauvaise conduite" |
| 2010 | פרינג' | מירנדה גרין | פרק: "Olivia. In the Lab. With the Revolver" |
| 2014-2013 | הגשר | הבלשית סוניה קרוס | תפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים |
| 2022 | לשחות עם כרישים | ג'ויס הולט | מיני-סדרה |
רונטי רומאן

| --- | --- |

 לידה:  1847 
 פטירה:  20 בינואר 1908 (בגיל 61 בערך) י"ז בשבט תרס"ח
 שם לידה:  Aron Blumenfeld 
 מדינה:  רומניה 
 שם עט:  Ronetti-Roman, Moïse Ronetti-Roman 
 שפות היצירה:  רומנית 
 
רונטי רומאן או מויסה רונטי-רומאן (ברומנית: Ronetti Roman או Moise Ronetti Roman;‏ נולד ב-1847 או 1853 - נפטר בי"ז בשבט תרס"ח, 20 בינואר 1908 (7 בינואר 1908 לפי הלוח היוליאני)) היה שם העט של ארון בלומנפלד, סופר, משורר, מחזאי ופובליציסט יהודי-רומני, שיצירתו המפורסמת ביותר היא המחזה מנשה.
ביוגרפיה

רונטי רומאן נולד ביישוב Jezierzany, בגליציה, והתייתם מהוריו בגיל צעיר. לפי הנרמז באחת מיצירותיו הוא גודל על ידי אחת הסבתות. ב-1868 התיישב בחרלאו, שם למד גרמנית עם מורה פרטי. התחיל לעבוד כמורה בסדיגורה ואז עבר לבקאו, שם עבד כמנהל חשבונות והתכונן לבחינות הבגרות.
בסתיו 1869 עבר לברלין ונרשם ללימודי רפואה. עזב את הרפואה לטובת הבלשנות ב-Akademie für Philologie ובו זמנית גם האזין לשיעורי פילוסופיה. הוא לא התמיד בכך, עבר ללמוד בערים אחרות, אך לא סיים אף פקולטה.
בשנים 1868 - 1872 פרסם בהמגיד ובכתבי עת עבריים נוספים מאמרים בתחום הספרות העברית תחת שמות העט מויסה רומאן או רומאנו. הוא נסע דרך איטליה ודרך צרפת, כשהוא משתמש בשם רונטי רומאן. בשובו לרומניה, התחיל לעבוד כמחנך ומורה לגרמנית במכון של וסילה אלכסנדרסקו אורקיה.
ב-1876 פרסם לראשונה שיר ב-Revista literară și științifică. ב-1877, בעקבות הערות אנטישמיות של אורקיה התפטר ופרסם בעיר רומאן את הסטירה Domnul Kanitferstan, extras din jurnalul unui trândav (אדון קניטפרסטן, מובאה מיומנו של בטלן) המופנית לכיוונו של אורקיה.
הוא השתתף בז'ונימאה, שם התיידד עם יון לוקה קאראג'אלה ועם מיכאי אמינסקו. ב-1878 היה לזמן מה חבר במערכת כתב העת Timpul (הזמן) יחד עם קאראג'אלה ועם אמינסקו. הוא התחיל לעבוד במשרד החוץ, כמתורגמן לגרמנית.
בשנים 1881 - 1882 נשא לאישה את אלאונורה, בתו של חוכר הקרקעות שמיל הרשקוביץ', והזוג עבר לחיים באזור הכפרי. מרד האיכרים ברומניה ב-1907, הפחיד אותו, והוא נמלט עם משפחתו ליאשי, שם מת מאירוע לבבי כעבור שנה. הוא ניסה להסביר את התופעה במאמר, שהופיע לאחר מותו, ב-1908.
רומאן פרסם ב-1900 את המחזה מנשה, העוסק בנישואי יהודייה עם נוצרי, שהופיע כעבור שנה ביאשי ומשם הגיע לבוקרשט. המחזה זכה לשבחי המבקרים והפך למחלוקת פוליטית בגלל התנגדות הלאומנים הרומנים להופעתו בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט.
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
מיצירותיו

1877 Domnul Kanitferstan, extras din jurnalul unui trândav (אדון קניטפרסטן, מובאה מיומנו של בטלן).
1878 Radu (ראדו).
1892 Răzbunare (נקמה)
1898 Două măsuri (שתי מדידות)
1900 Manasse (מנשה)
1913 Ivan (איוון)
1913 Satira jocului (סטירת המשחק)
1913 Muza tragediei (מוזת הטרגדיה)
יוסף מאורער

| --- | --- |

יוסף מאורער, פאולינה טאכמן ובתם, 1936
 לידה:  6 במאי 1906 בוריסלב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 במאי 1968 (בגיל 62) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ארגנטינה 
 בן או בת זוג:  פאולינה מאורר 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסף (חוסה) מאורער (בספרדית: José Maurer;‏ 6 במאי 1906 – 23 במאי 1968) היה שחקן תיאטרון, קולנוע, במאי ומתרגם מספרדית ליידיש. יהודי ישראלי אשר פעל בעיקר בארגנטינה ובישראל.
קורות חייו > באירופה

נולד בשם יוסף מאורער נאומן לחנה לבית שטרייפלד ולמיכאל, בעיירת הנפט בוריסלב שבמערב גליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בפלך לבוב אשר באוקראינה), בן למשפחה בת שמונה ילדים קשת יום. אביו התפרנס כסנדלר העיירה אך דאג ללימודיו של מאורער בגימנסיה ואפילו לשיעורי מוזיקה ואכן הנער נודע בכישרונו המוזיקלי כזמר, כנר ושחקן חובב.(Borislav, Ukraine (Pages 82-100), www.jewishgen.org).
באביב 1922, במסגרת מסע הופעות בפולין ורומניה, ביקרה בעיירה הלהקה הווילנאית בהנהגתו של זיגמונט טורקוב. כפי שהיה מקובל הם העלו מופעים בעזרת אנשי העיירה אשר שימשו בעיקר כפועלי במה וסטטיסטים אך למאורער הוצע תפקיד קטנטן של ממש. התנסותו בבמה המקצועית שינתה את חייו וכעבור שבועיים, כאשר הלהקה המשיכה בנדודיה, הצטרף מאורער אליה למסע ההופעות.
במשך חמש השנים הבאות הופיע מאורער עם הלהקה במיטב הרפרטואר ביידיש וכן במחזות מאת איבסן, גורקי ומולייר. כאשר אילצו הקשיים הכלכליים את הלהקה להתמזג עם התיאטרון האידי בבוקרשט, בחר מאורער להגר לארגנטינה (מקום אליו עתיד להגיע חבר בכיר נוסף של הלהקה, שמואל איריס).
קורות חייו > בארגנטינה

מאורער הגיע לבואנוס איירס בשנת 1927 ומיד השתלב בחיי התיאטרון היהודי שם, בעיקר בגילום תפקידים דרמטיים. במשך 36 השנים בהן חי בארגנטינה שיחק במעל 200 הצגות לצד גדולי הבמה של התיאטרון ביידיש כמו יוסף בולוף,  מוריס שוורץ, יעקב בן עמי, בן ציון ויטלר והיה מעורב כמתרגם ועוזר במאי בחלק מן ההפקות היותר יוקרתיות של התיאטרון היהודי.
מאורער היה בין מקימי הקואופרטיב של שחקני היידיש בארגנטינה אשר הפיק והציג עונות ארוכות בבואנוס איירס ויזם מסעות למושבות היהודים וערי השדה בפרובינציות של ארגנטינה וכן במדינות שכנות.
בין תפקידיו הבולטים: גיתה במחזה בטהובן מאת דונלד רוברטסון, ביף במותו של סוכן מאת ארתור מילר לצידו של יוסף בולוף במה שנחשב ל"בכורה האמיתית" של המחזה ואחד הביצועים המבריקים של כל הזמנים, אוריאל מזיק (השטן) ב"אלהים האדם והשטן" מאת יעקב גורדין (בהצגה זו נהג להחליף תפקידים עם יעקב בן עמי אשר שיחק את הרשלה דוברובנר, "האדם", וצופים רבים באו לראות את ההצגה פעמיים כדי להשוות ביצועיהם), השופט ב"עששית הגז" מאת אוגוסטין דיילי, התפקיד הכפול של שלמה המלך ושלמי הסנדלר במחזה של סמי גרונמן, הבעל ב"בית הבובות" של איבסן, הורציו ב"המלט" ועוד.
בנוסף השתתף בהצגות בתיאטרון בספרדית לצידה של השחקנית ברטה סינחרמן ונטל חלק בכשלושים סרטים באורך מלא.
בשנת 1940 נבחר לשמש נשיא אגודת שחקני היידיש, תפקיד אליו עתיד להיבחר חמש פעמים רצופות ולשרת בו קרוב ליובל שנים. בתקופת כהונתו הוקמה קרן הגמלאות לשחקנים, נרכש בית קיט בו בילו השחקנים את חופשותיהם ונרכש גם בית האגודה ("דער אידישער אקטיארן פאריין") אשר שימש את האגודה עד להתפרקותה בעשור האחרון ובו אולם וספריה לה תרם מאורער אישית והתרים שחקנים אחרים. ספריית האגודה הכילה כתבי יד והדפסות נדירות של מחזות מקוריים ומתורגמים ביידיש אשר עברו ברובן למשמרת לבניין האמי"א ואבדו לעולמים כאשר הבניין נפגע קשות בפיגוע חבלני בחודש יולי 1994.
קורות חייו > בישראל

בשנת 1963 עלו יוסף מאורער ואשתו, פאולינה טאכמן לישראל והפכו גם כאן מן הדמויות הבולטות בתיאטרון ביידיש. מאורער המשיך פעילותו הארגונית והקים בישראל את אגודת שחקני הבמה ביידיש ביוני 1965 ובהופעה החגיגית הראשונה השתתפו מיטב שחקני ישראל דוברי יידיש ובהם שחקני הבימה שמואל רודנסקי, ליה קניג ועוד.
אגודה זו הקדימה את הקמת אמ"י בלמעלה מעשור.
בשנת 1968, בסוף הצגה בה השתתף לצידם של הנרי גרו ורוזיטה לונדנר, לקה בשטף דם במח ונפטר תוך זמן קצר והוא בן 62 שנים. יוסף מאורער נטמן בבית העלמין הדרום.
מותו הביא לראשונה בתולדות התיאטרון היהודי לסגירת כל התיאטראות ביידיש למשך זמן השבעה.
אלמנתו תרמה את ספרייתו האישית, אשר כללה אוסף מחזות מתורגמים בכתבי יד – ביניהם מיטב המחזאות הארגנטינית של תחילת המאה העשרים, פרי עבודתו של מאורער עצמו, למרכז רנה קוסטה ללימודי יידיש אשר באוניברסיטת בר-אילן.
אלמנתו, השחקנית פאולינה טאכמן, ילידת ארגנטינה (1908) החלה את הופעותיה בגיל 14. לאחר מותו ללא עת של בעלה המשיכה להופיע בישראל לצדם של גדולי הבמה ביידיש: עם אידה קמינסקה במירל'ה אפרת, כבת זוגו הקבועה של שמעון דז'יגאן משך שלוש עונות, עם פרלמן, זיגמונט טורקוב, בולוף ועוד. בהמשך הייתה בת זוגו הקבועה של השחקן יעקב אלפרין והשתתפה בהצגות שהעלה יעקב בודו בטרם ייסוד היידישפיל. טאכמן פרשה מהבמה בגיל 85. בהצגה האחרונה גילמה בתולה זקנה בת 40.
עם היכנסה לשנתה המאה הוזמנה להצגה חגיגית של יידישפיל וזכתה לברכות ממנהל התיאטרון, שמוליק עצמון ומחיאות הכפיים של עמיתיה השחקנים והקהל שנכח באולם. היא נפטרה באפריל 2008, בגיל 100 שנה וחמישה ימים.
נינם של השניים הוא השחקן והסטנדאפיסט יונתן ברק (בנו של נכדם רופא הילדים ד"ר שמעון ברק מנישואיו לרותי הולצמן).
רשימת סרטים

Las Ratas (1963) aka The Rats
Alias Flequillo (1963) aka La Pantera del Gatillo
Detrás de la mentira (1962)
Mate Cosido (1962)
Quinto año nacional (1961)
Procesión, La (1960)
Héroes de hoy (1960)
Yo quiero vivir contigo (1960) aka Ich möchte mit Dir leben (West Germany)
Angustia de un secreto (1959)
Dinero de Dios, El (1959)
Que me toquen las golondrinas (1957) aka La Despedida
Oro bajo (1956)
El Amor nunca muere (1955) aka Love Never Dies
Pecadora (1955)
Payaso (1952) aka The Clown
Vivir un instante (1951) aka Julia
Camino al crimen (1951)
Suburbio (1951)
Captura recomendada (1950)
Piantadino (1950)
María de los Ángeles (1948)
Tierra del fuego (1948)
Albéniz (1947)
A sangre fría (1947) aka In Cold Blood
Madame Sans-Gêne (1945)
24 horas en la vida de una mujer (1944)
Apasionadamente (1944)
La Verdadera victoria (1944)
הערות שוליים

↑  from corey: March 2007
מירי אליאב-פלדון

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1946 (בת 78)
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אוקספורד 
 מנחה לדוקטורט:  יו טרבור-רופר 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 הערות:  יושבת ראש החברה ההיסטורית הישראלית
 תרומות עיקריות
 חוקרת העת החדשה המוקדמת
 
מירי אליאב-פלדון (נולדה ב-10 ביוני 1946) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטה בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב.