stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאמין וזורע

קרן  מאמין וזורע יוסדה בגוש קטיף בתקופה שקדמה לתוכנית ההתנתקות, במטרה לאפשר לחקלאי גוש קטיף להמשיך לעבוד בחממות ובשדות. הקרן נוצרה לאור סירוב הבנקים לתת אשראי לחקלאים, אשר לפי תוכנית ההתנתקות אמורים היו לאבד את כל אדמתם וגידוליהם. לקרן נאספו מעל ל-10 מיליון שקלים מתרומות הציבור, ורבים מהם הועברו לחקלאים, שהמשיכו לזרוע עד ל"דקה התשעים". לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות נשארו בקרן כספים רבים, שהופנו לתמיכה בחקלאים המפונים ובמוסדות אחרים שנפגעו מהפינוי.
מייסד הקרן, הרב בניה ליפשיץ מישיבת ההסדר נוה דקלים, הקים אותה מתוך כוונה לסייע למאבק בתוכנית ההתנתקות, על מנת לשדר תחושה של "עסקים כרגיל" ולמנוע התרוקנות הגוש חודשים רבים לפני ביצוע התוכנית, עקב עזיבת החקלאים.
הקרן כונתה כך על פי דבריהם של התוספות (מסכת שבת לא, א) בשם התלמוד הירושלמי על החקלאי הרגיל, המבטא במעשיו אמונה גדולה בכך שהוא "מאמין בחי העולמים וזורע", שכן הוא משקיע ממון רב, שעלול כולו לירד לטמיון אם תנאי מזג האוויר לא יאפשרו גידולים מוצלחים.
מבנה הקרן

אהר'לה צור – צוות חשיבה, פיתוח טכני.
הרב בניה ליפשיץ – המייסד. פיתוח ועקיבה מהצד הרבני.
מתנדבים ובנות שירות – איסוף התרומות באמצעות טלפון/אינטרנט.
הקרן לפיתוח חוף עזה – איסוף תרומות מידידי גוש קטיף בחוץ לארץ
דרכי איסוף התרומות

התרומות נאספו בתור "הלוואה" כביכול, בהתנאה שאם תתבצע התוכנית תהפוך ההלוואה למענק. התרומות נאספו באמצעות:
הטלפון: הקרן פתחה ופרסמה בתקשורת קו מיוחד לנושא.
אתר אינטרנט: אתר שהיה ניתן לתרום בו באמצעות מערכת סליקה מקוונת.
בנק: תרומה ישירות לחשבון בנק.
לאור ביצוע תוכנית ההתנתקות הפכו לבסוף ה"הלוואות" למענקים, והכספים שנשארו בקרן הופנו לתמיכה במפוני הגוש.
היענות הציבור

הקרן פנתה לציבור המאמין, שייתכן, או אף ודאי, שהגזרה תתבטל "ברחמי שמים", ברוח אמירתו המפורסמת של הרב מרדכי אליהו "היה לא תהיה". גם ל"ריאליסטיים" יותר פנתה הקרן בקריאה לסכן מעט מהונם כדי שיהיה יותר סיכוי להצלחת המאבק.
מלבד זאת, בעונת החקלאות של הקיץ, לא היה לחקלאים אפשרות לפתוח עונה זו, כיון שהבנקים לא נתנו להם אשראי, משמעות הדבר הייתה חיסול היישובים החקלאיים עוד לפני ההתנתקות עצמה. תרומות לקרן אפשרו לחקלאים להמשיך בחייהם הנורמליים עד תאריך ההתנתקות. ואכן, נרשמה היענות רבה לנושא, בעיקר מקרב הציבור הדתי לאומי, ונאספו לקרן למעלה מ-10 מיליון שקלים בתוך פחות מחודשיים, ביניהם מאישים מפורסמים כמו יונתן פולארד ואחרים.
מאמן

ערך זה עוסק במאמן ספורט. אם התכוונתם למאמן כושר, ראו .
מאמן קבוצת פוטבול אוסטרלי מדריך את שחקניו
בספורט, מאמן הוא אדם המדריך ספורטאי או קבוצת ספורטאים, מייעץ להם ומנהל את פעולותיהם כאשר הם מתכוננים לתחרות ספורטיבית, ובזמן שהם משתתפים בה בפועל. חלק מהמאמנים עסקו בענף בו הם מתמחים כספורטאים מקצוענים. לכל הפחות שיחקו בענף בו הם מאמנים עד גיל נוער. ברוב ענפי הספורט המאמנים צריכים לעבור הכשרה מקצועית כדי לעסוק בכך. כמו קורס הפרו בענף הכדורגל.
תפקידי המאמן

המוטל על המאמן משתנה מענף לענף וממקום למקום. בדרך כלל תפקידו כולל את:
התוויית הטקטיקה והאסטרטגיה המתאימה לכל משחק או תחרות, בהתאם ליריב ולנסיבות המשתנות.
בחירת התחרויות שבהן ישתתף הספורטאי או הקבוצה, בענפי ספורט שבהם קיימת האפשרות לבחור (כגון טניס).
בחירת משטר האימונים הפיזי, התרגילים וההכנות שיבצעו הספורטאים, במטרה להביא אותם לשיא ברגע הנכון, לחלק נכון את מאמציהם ולמנוע פציעות.
בחירת ההרכב המתאים לכל תחרות או משחק, בענפי ספורט קבוצתיים, כגון כדורגל או כדורסל, וביצוע חילופים תוך כדי ההתמודדות, אם הם מותרים.
הטלת משמעת על הספורטאים.
מקומו בארגון

ארגונים ספורטיביים מודרניים כוללים בתוכם מבנה ארגוני מורכב, על פי רוב היררכי, שכולל יותר ממאמן אחד, ומחלק את תחומי האחריות בין נושאי התפקידים השונים. בייחוד אמורים הדברים במועדוני ספורט מקצוענים.
במסגרת מבנה היררכי זה, פועלים ביחד בדרך כלל מאמן ראשי, יחד עם עוזרי מאמנים ומאמנים ייעודיים כגון מאמני שוערים בכדורגל, או כאלו שאחראים על כושר גופני. ישנם מאמנים המופקדים על מחלקות הנוער וקבוצות המשנה של מועדוני ספורט, כמו גם כאלה שמאמנים נבחרות לאומיות בגילאים שונים.
בארגונים מסוימים, כמו בקבוצות הכדורגל בבריטניה, מקובל מודל שמקנה למאמן הראשי סמכויות נרחבות יותר, הגולשות גם להיבט הכלכלי-ניהולי של הקבוצה. מאמן כזה אף נקרא לעיתים מנהל או מנג'ר. ברוב מועדוני הספורט הבכירים בעולם, יש איש מקצוע הנמצא מעל המאמן הוא המנהל המקצועי (Gerenal Manager באנגלית) שאחראי בעיקר על הבאת רכש מקצועי הן של שחקנים והן של אנשי אימון. לעיתים את העבודה השוטפת מול השחקנים באימונים עושים עוזרי המאמנים, בעוד המאמן הראשי עסוק בעיקר בהכנה הטקטית למשחקים.
מקובל שעל הספורטאים לנהוג יראת כבוד מסוימת במאמן, שמתבטאת בין השאר בפנייה אליו כ"המאמן" ולא בשמו[דרושה הבהרה]. יחס זה נובע בחלקו מכפיפות הספורטאים למאמן, ובחלקו מעובדת היות המאמן, ברוב הגדול של המקרים, מבוגר מהספורטאים אותם הוא מדריך.
כדורגל

בכדורגל, המאמן אחראי על העברת האימונים בין המשחקים, על קביעת המערכים וההרכבים למשחק וניהול המשחק עצמו (חילופים, טקטיקות וכו'). במהלך משחק הכדורגל על המאמן להיות באזור הטכני של קבוצתו.
כדי לאמן במשחק רשמי של אופ"א או בליגה הראשונה במדינה החברה באופ"א, על המאמן להיות בעל תעודת פרו של אופ"א. בישראל קיימת חובה לעבור הסמכה במכון וינגייט או הסמכה מקבילה במוסד בעולם בשביל לאמן בכל מסגרת ובכל קבוצת גיל.
ראו גם

מנהל ספורטיבי
מאמן זמני
עוזר מאמן
מבצע התחלה

מבצע התחלה היה מבצע צבאי שביצע חיל הים בליל 26 בדצמבר 1948 במסגרת מבצע חורב שנערך בשלביה האחרונים של מלחמת העצמאות. מטרת המבצע הייתה לחבל באספקה של ציוד צבאי וחימוש שהזרימו המצרים לשטח החזית בצפון הנגב. האספקה הוזרמה לחזית על גבי רכבות צבאיות שנעו על מסילת החוף לכיוון עזה. המבצע היה הראשון בו נטלה חלק יחידת הנחיתה הימית ומכאן שמו "מבצע התחלה".
רקע

במסגרת מבצע חורב שהתחיל ב-22 בדצמבר 1948 התנהל מאמץ רב לשבור את כוחו של הצבא המצרי, אחת ממטרות המבצע היה לשבש את האספקה המצרית לשדות הקרב ובכך להכניע אותם, במסגרת זה עלה הרעיון לפוצץ את המשלוחים בשטח מצרים באמצעות מטעני חבלה שיוצמדו אל מסילות הרכבת ובכך לעכב את המשלוחים וכן לגרום נזק למסילת החוף המצרית דבר שיעכב אספקה נוספת, המבצע הזה הוטל על יחידת חבלה מיוחדת שהייתה כפופה לחיל הים והיא זו שביצעה אותו.
ביצוע הפעולה

לצורך ביצוע הפעולה נבחרה נקודה שבין רפיח לאל עריש, בלילה שבין 26 ו-27 בדצמבר יצאו מנמל תל אביב שתי ספינות משמר - סער (מ-23) ופלמ"ח (מ-19) - לכיוון רצועת החוף של מצרים, בחצות הלילה הגיעו שתי הספינות קרוב לחוף והורידו בסירות גומי מספר צוותי חבלה מיחידת החבלה הימית ויחידת הנחיתה ואלו הניחו חומר נפץ מתחת למסילה ומיד לאחר מכן נסוגו אל הים מבלי שנתגלו, חומר הנפץ שהוטמן כוון לשעה 6:00 בבוקר בהנחה שרכבת תעבור על המסילה לפני כן תעלה על המטען ותפוצץ אותו ובכך תגרום נזק כבד למסילה אולם לבסוף לא עברה במקום רכבת והמטען התפוצץ בשעה היעודה וגרם לנזק קטן ובלתי משמעותי.
ביצוע הפעולה > תוצאות המבצע

הנזק שנגרם למסילת הרכבת לא היה משמעותי וצבא מצרים תיקן את המסילה והמשיך להשתמש בה לשם החשת אספקה ותגבורת של חיילים עד שהוחלט במטה חיל הים לצאת למבצע נוסף על מנת לשתק סופית את תנועת הרכבות הצבאיות, המבצע נערך כמה ימים לאחר מכן בליל 2 בינואר 1949, כוחות חיל הים חזרו לאותה נקודה וניסו לבצע שוב את אותה פעולה במה שנקרא לאחר מכן מבצע עוז.
ראו גם

מבצעי חיל הים במלחמת העצמאות
לקריאה נוספת

אליעזר טל, מבצעי חיל הים במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1964
ענת קדרון, חיל הים הישראלי - שנת ההקמה: הקמת וגיבוש חיל הים במהלך מלחמת העצמאות. עבודת גמר, אוניברסיטת חיפה, 2000
מארס 1

| --- | --- |

גשושית על בול סובייטי
 מידע כללי
 מפעיל:  ברית המועצות
 תאריך שיגור:  1 בנובמבר 1962
 משגר:  מולניה
 אתר שיגור:  כן שיגור גגארין 
 משימה
 סוג משימה:  גשושית
 גרם שמיים:  מאדים
 משך המשימה הכולל:  1 בנובמבר 1962 – הווה (62 שנים) 
 מידע טכני
 משקל:  893.5 ק"ג
 אורך:  4 מ'
 רוחב:  3.3 מ'
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  00450
 מאגר המידע הלאומי:  1962-061A
 
מארס 1 (ברוסית:Марс-1) הייתה גשושית סובייטית ששוגרה לכיוון מאדים. היא הייתה הגשושית השלישית ששוגרה לאחר שזוג גשושיות ששיגורם נכשל במהלך שנת 1962. הגשושית החלה בטיסה לכיוון המאדים אך קשר איתה אבד לאחר מספר חודשים. לפי השארה היא עברה במרחק של כ-194 אלף ק"מ מהיעד.
תיאור הגשושית

הגשושית פותחה ונבנתה במשרד תכנון מס' 1 שנוהל על ידי סרגיי קורוליוב.
היא כללה 2 יחידת - יחידה מסלולית שהייתה אחראית על הטיסה ליעד ויחידת מדעית בתוכה הותקנו מכשירי מדידה שונים. יחידה מסלולית כללה מדחפים ופאנל סולארי לאספקת חשמל למכשירי קשר. ביחידת מכשירי מדידה הותקנו מצלמה, ספקטרוגרף, מגנטומטר למדידת שדה מגנטי ומכשירים נוספים.
המטרה הייתה להגיע ליעד, לבדוק יכולת תקשורת למרחקים ארוכים, לבצע מדידות במהלך הטיסה ובסביבת מאדים.
לצורכי תקשורת עם הגשושית נבנה במרכז קשר חדש.
תיאור פעילות

השיגור בוצע ב-1 בנובמבר 1962 בעזרת משגר מדגם "מולניה". לאחר סיום פעילות של השלב הרביעי של המשגר נפתח פאנל סולארי ובוצע כיול של אנטנה. במהלך טיסה למאדים החלה דליפת דלק. כתוצאה מכך מדחפים לא יכלו להבטיח טיסה סדירה ולא היה ניתן לכוון את האנטנה. ב-5 בנובמבר כל החומר שהיה נידרש להפעלת מערכת ניווט אזל.
הקשר עם הגשושית היה כל יומיים ובהמשך במשטר של פעם ב-5 ימים. ב-21 במרץ 1963 במרחק של 106 מיליון ק"מ מכדור הארץ הקשר עם הגשושית הופסק.
לפי החישובים על בסיס מהירות הגשושית ומסלולה ניתן להגיע למסקנה שהיא עברה במרחק של 193 אלף ק"מ ממאדים ב-19 ביוני 1963.
בתקופת קיום קשר עם הגשושית התקבלו ממנה תוצאות מדידות של המכשירים שהותקנו על הגשושית.
ראו גם

תוכנית מארס
מאיר מרדור

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1913 קובל, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה)
 פטירה:  29 במרץ 1985 (בגיל 71) כפר שמריהו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר שמריהו 
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  ההגנה, צבא ההגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1936–1948 (ההגנה), 1948 – 1949 (צה"ל)
 תפקידים בשירות
 מבכירי ההגנה ומערכת הביטחון הישראלית מפקד יגור בארגון ההגנה  מפקד הפו"ם (יחידות לפעולות מיוחדות של ההגנה) במחוז חיפה  הממונה על ההעפלה מארצות המזרח  ראש יחידת הרכש של ההגנה  פיקד על מבצעים צבאיים רבים של ההגנה  מייסד להק תובלה אווירית בצה"ל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות
 עיטורים
 חתן פרס ביטחון ישראל ע"ש אליהו גולומב על מפעל חיים מצטבר ועל תרומתו למערכת הביטחון לשנת 1980
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל רפא"ל הראשון
 הנצחה
 רחוב על שמו בתל אביב בשכונת נווה אליעזר
 
מוניה מרדר מקובל ללבוב בדרכו ארצה, 1933
על נהר הטוריה בעיר קובל, מוניה שני מימין, 1932
מאיר (מוניה) מרדור (21 בנובמבר 1913 – 29 במרץ 1985) היה מבכירי ההגנה ומערכת הביטחון הישראלית ומנכ"ל רפא"ל הראשון.
קורות חייו > שירותו בהגנה

מוניה מרדר (לימים מרדור), נולד בעיר קובל שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית (היום באוקראינה). בוגר הגימנסיה העברית "תרבות" ומראשי קן "השומר הצעיר" בעיר. ב-1933 עלה לארץ ישראל, והתגייס מיד לארגון ההגנה. מ-1936 שירת במנגנון הקבע של הארגון, ושימש בתפקידי פיקוד במחוז חיפה: תחילה כמפקד יגור ואחר-כך (1938–1940) כמפקד הפו"ם (יחידות לפעולות מיוחדות) במחוז, במסגרתה פעלו הוא ואנשיו נגד מבצעי הטרור הערבי ונגד מדיניות "הספר הלבן" של הבריטים בארץ ישראל. בהמשך שירותו בהגנה שימש בתפקידים שונים בתחומי הרכש, המודיעין וההעפלה במסגרת המוסד לעלייה ב'.
בשנת 1937 היה סגן מפקד מחלקת התעופה של ההגנה, שהייתה תחת כיסוי מחתרתי של "הקלוּב לתעופה" בחיפה. ב-1940 קיבל מרדור רישיון טיס של ההגנה בכסות חברת "אווירון", והיה לאחד מהטייסים העבריים הראשונים בישראל. באותה שנה פיקד על מבצעים מיוחדים ועסק בארגון גדודי חי"ש (חיל השדה) בנפות חיפה והמפרץ. בשנים 1940–1943 היה מעורב בהעפלה הימית והיבשתית לישראל, ובמספר פעולות כמו פיצוץ אוניית המעפילים "פאטריה" ב-1940.
עם הקמת הפלמ"ח ב-1941, הוטל על מרדור לגייס מתנדבים באזור חיפה והצפון ליחידות הראשונות שלו, ומ-1942 עסק בפעולות רכש בצפון. שנה לאחר-מכן, ב-1943, הוצב מטעם ההגנה במוסד לעלייה ב', כממונה על ההעפלה מארצות המזרח: מצרים, לבנון, סוריה, עיראק ואיראן. בתפקיד זה פעל גם להקמת תאי הגנה מחתרתיים בקרב הקיבוצים היהודיים בארצות שליחותו, ועסק בהברחת נשק מארץ ישראל לצורך חימושם של התאים. באביב אותה שנה, היה חבר במשלחת שהביאה אמבולנסים לטהראן, כשי מטעם היישוב לצבא האדום שלחם בנאצים.
ב-1944 עבר מרדור קורס מפקדי מחלקות (היום קורס קצינים) של ההגנה בג'וערה. באותה שנה הוטל עליו לעמוד בראש יחידת הרכש של ההגנה, שעסקה בפעולות רכש בלתי חוקיות בארץ ישראל ומחוצה לה. מ-1948 פעל בתחום הרכש באירופה. באותה שנה עמד בראש המבצע להטבעת ספינת הנשק הערבית "לינו" באיטליה, שהובילה משלוח גדול של נשק צ'כי לסוריה. לאחר ההשתלטות על המשלוח בלב ים, הגיע הנשק הסורי לנמל חיפה, ולידי צה"ל.
קורות חייו > שירותו בצה"ל ובמערכת הביטחון

סמוך ליום הכרזת המדינה הוצב מרדור בחיל האוויר, הקים את להק תובלה אווירית (לת"א) ועמד בראשו. הלהק ערך מבצעי תובלה והפצצה עד סוף מלחמת העצמאות, ומאוחר יותר היה לאחד מיסודותיה של חברת התעופה הלאומית "אל על". במסגרת תפקידו כמפקד הלהק פיקד וארגן את "מבצע בלק", מבצע רכבת אווירית של מטוסי תובלה להובלת מטוסים, נשק ותחמושת שנרכשו בצ'כוסלובקיה, וכן את "מבצע אבק" שתכליתו רכבת אווירית של אספקה לנגב המנותק, שאיפשר את "מבצע עשר המכות" (הוא "מבצע יואב").
ב-1949 שימש מרדור, למשך זמן קצר, ממלא מקום למפקד חיל הים. מאוחר יותר באותה שנה השתחרר משירות צבאי ומונה לראש אגף חיל האוויר במשרד הביטחון, תפקיד בו שימש עד 1952. מאוחר יותר מונה למנהל אגף מחקר ותכנון (אמ"ת) במשרד (1952–1957), גוף שעסק בארגון ובניהול מחקרים מדעיים בתחום הביטחון. הוא נחשב לאחד ממקורביו של ראש הממשלה ושר הביטחון דאז, דוד בן-גוריון.
ב-1958 אורגן אמ"ת מחדש והפך לרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל), יחידת סמך במשרד הביטחון שמרדור מונה להיות מנהלה הכללי. הוא שימש בתפקיד עד שנת 1968, תקופה של התעצמות התעשייה הצבאית בישראל, במהלכה פותחו אמצעי לחימה רבים שסייעו בניצחון המזהיר של צה"ל במלחמת ששת הימים. בספרו רפא"ל - בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל (פרס יצחק שדה לספרות צבאית, תשמ"א) רמז מרדור כי לקח חלק בתוכנית הגרעין הישראלית, וכי במאי 1967 היה מעורב בהשלמת "פרויקט עיקרי" בתחום זה בישראל (במסגרת תפקידו כמנכ"ל הרשות, תוך כדי ההכנות למלחמת ששת הימים). ספר זה הוא במידה רבה המשך לספרו הקודם, שליחות עלומה - פרקי מבצעים מיוחדים במערכות ההגנה. עם פרישתו מתפקידו כמנכ"ל רפא"ל ב-1968 מונה מרדור לראש הוועדה לתכנון מערך המשק לשעת חירום (מל"ח).
בדצמבר 1978, לאחר 45 שנות שירות בהגנה, בצה"ל ובמערכת הביטחון, פרש מוניה מרדור ממשרד הביטחון. הוא חתן פרס ביטחון ישראל ע"ש אליהו גולומב על מפעל חיים מצטבר ועל תרומתו למערכת הביטחון לשנת 1980 (תש"ם).
היה נשוי ללאה לבית ספקטור (1923–1987). בתו הייתה שדרנית הרדיו גוני מרדור.
נטמן בבית העלמין בכפר שמריהו.
בתל אביב נקרא רחוב על שמו בשכונת נווה אליעזר שבדרום העיר.
ספרים ומאמרים

שליחות עלומה - פרקי מבצעים מיוחדים במערכות ה"הגנה", הוצאת "מערכות", 1957
רפא"ל - בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל, הוצאת "מערכות", 1981
פאטריה	מערכות ים", 96, נובמבר 1969,	עמ' 32.
לקריאה נוספת

ליאונרד סלייטר, הנאמנים, מסודות הרכש בתש"ח, מערכות, אוגוסט 1971.
הערות שוליים

↑  http://www.iaf.org.il/sip_storage/files/7/167.rtf
↑  אנציקלופדיה ynet, ריאיון עם חיים לסקוב, באתר ynet, 7 ביוני 2007, (פורסם במקור ב"ידיעות אחרונות", 1960).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312692105171  GND: 1147334897  ISNI: 0000 0000 6693 2952  LCCN: n88194679  NTA: 200427954  VIAF: 68027621   WorldCat (עם VIAF): 68027621
מוסר כפול

מוסר כפול (או סטנדרט כפול) הוא יישום של גישות מוסריות שונות בשני מקרים דומים.
במקרים של מוסר כפול מקובל (בקרב החברה, בקרב גוף מסוים או על ידי יחיד) שמילים, ביטויים, נורמות החברתיות, או הכללות מיושמים על ידי (או כלפי) קבוצה אחת של אנשים, אך לא מקובלים ואף נחשבים לטאבו כאשר הם מיושמים על ידי (או כלפי) קבוצה אחרת. השוני בין הקבוצות יכול להיות בגיל, באתניות, בגזע, בדת, במגדר וכו'.
ישנם מקרים שבהם יישום של גישות מוסריות שונות במקרים שנראים דומים אינו מצביע בהכרח על מוסר כפול. לעיתים המקרים לגביהם מיושמת גישה מוסרית שונה רק נראים דומים, אך למעשה הם שונים ובחינה מדוקדקת של הנסיבות עשויה לגלות שהמצבים נבדלים זה מזה (למשל במציאות הפיזית או בחובה המוסרית).
מוסר כפול נתפס כדבר שלילי, כיוון שהוא מצביע בדרך כלל על קיומה של צביעות, הטיה או התנהגות לא צודקת.
יישום מדיניות מוסר כפול נחשב להפרת הזכות לשוויון.
מוסר כפול במיניות

מוסר כפול במיניות מתייחס לשיפוט שונה ביחס להתנהגות מינית של גברים ונשים. באופן מסורתי, הגישה היא שגברים אמורים ליזום יחסי מין ונשים תפקידן הוא רק להסכים או לסרב. דוגמאות למוסר כפול במיניות:
כינוי הגנאי "שרמוטה" מייצג את השיפוט לחומרה של נשים המקיימות יחסי מין עם בני ובנות זוג רבים בניגוד לגברים.
קידום הצורך של נערות, אך לא נערים, להימנע ממגע מיני לפני הנישואין.
הטענה לפיה נשים שמתלבשות באופן חושפני אשמות בכך שהן מוטרדות מינית או הופכות לקרבנות של אלימות מינית[דרושה הבהרה].
מוסר כפול בחוק

מצב שבו לקבוצות שונות בעלות זכויות משפטיות שוות ניתנות דרגות שונות של הגנה או ייצוג משפטיים מהווה סטנדרט כפול. סטנדרטים כפולים כאלה נתפסים כלא מוצדקים, משום שהם מפרים עיקרון משותף של פסיקה משפטית מודרנית - שכל הצדדים שווים בפני החוק. על פי עיקרון זה, שופטים אמורים להיות חסרי פניות, ועליהם ליישם את אותן אמות מידה על כל האנשים, ללא קשר להטיות הסובייקטיביות או ההעדפות שלהם לגבי מעמד חברתי, דרגה, מוצא אתני, מגדר, נטייה מינית, דת, גיל או הבחנות אחרות.
ראו גם

מה שמותר ליופיטר אסור לשור
גזענות הפוכה
הערות שוליים

↑  Ronny A. Shtarkshall, Sara Carmel, Dena Jaffe-Hirschfield, Anna Woloski-Wruble, Sexual Milestones and Factors Associated with Coitus Initiation Among Israeli High School Students, Archives of Sexual Behavior 38, 2008-12-18, עמ' 591–604 doi: 10.1007/s10508-008-9418-x
↑  Liza Berdychevsky, Yaniv Poria, Natan Uriely, Sexual behavior in women's tourist experiences: Motivations, behaviors, and meanings, Tourism Management 35, 2013-4, עמ' 144–155 doi: 10.1016/j.tourman.2012.06.011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4603754-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדליית רובלינג

| --- | --- |
 מדינה:  בין־לאומי 
 הגוף המעניק:  Mineralogical Society of America 
 תקופת הפרס:  1937–הווה (כ־87 שנים) 
 נקרא על שם:  Washington Roebling 
 אתר רשמי
 
מדליית רובלינג (באנגלית: Roebling Medal) הוא הפרס היוקרתי ביותר של החברה המינרלוגית של אמריקה (Mineralogical Society of America), וניתן עבור הצטיינות מדעית כפי שבאה לידי ביטוי בעיקר על ידי פרסומים מדעיים של מחקר מקורי בולט במינרלוגיה. כללי הפרס מדגישים את נושא המחקר המקורי. כך למשל לא יינתן הפרס בשל הצטיינות בהוראה או במנהל הקשורים למינרלוגיה. הפרס אינו מוגבל לאזרחי ארצות הברית בלבד, ואיננו מוגבל בגיל.
ההחלטה על חלוקת המדליה התקבלה ב-1929, עשר שנים לאחר הקמת החברה המינרלוגית של אמריקה, אבל רק ב-1937, משנאסף סכום מספיק, החלה חלוקה סדירה של הפרס. הפרס כולל מדליה מוזהבת וחברות לכל החיים בחברה המינרלוגית של אמריקה.
הפרס קרוי על שמו של הקולונל וושינגטון אוגוסטוס רובלינג (Washington Augustus Roebling‏ 1926-1837) שהיה מהנדס, בונה גשרים, אספן מינרלים ועמית בולט של החברה המינרלוגית של אמריקה.
זוכים בולטים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מקבלי הפרס
| שנה | שם | לאום | תחומי פעילות והישגים |
| 1947 | פאול ניגלי | שווייצרי | קריסטלוגרף ועורך |
| 1948 |  ויליאם לורנס בראג | בריטי | פיזיקאי וקריסטלוגרף. זוכה פרס נובל לפיזיקה ב-1915 בשל גילוי חוק בראג |
| 1950 | נורמן לוי בואן | אמריקאי | מינרלוג, ידוע בשל גילוי שורת בואן |
| 1967 | לינוס פאולינג | אמריקאי | כימאי וקריסטלוגרף. זוכה פרס נובל לכימיה "על מחקריו בעניין אופי הקשר הכימי" |
| 1989 | הלן מגאו | בריטית | כימאית קריסטלוגרפית. שהתמחתה בחקר גבישים אנאורגניים. |
| 2017 | אדוארד סטולפר | בארצות הברית | גאולוג. חקר התפתחות סלעי יסוד במערכת השמש |
לינדי הופ

רקדני לינדי הופ בוורשה.
לינדי הופ הוא ריקוד אמריקאי שהתגבש בקהילות האפרו־אמריקאיות של הארלם, ניו יורק, בשנת 1928, והתפתח מאז. הריקוד היה מאוד פופולרי בעידן הסווינג של סוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40. לינדי הוא תרכובת של כמה ריקודים שקדמו לו, או שהיו נפוצים בו זמנית אליו. עם זאת, הלינדי מבוסס בעיקר על ג'אז, סטפס, בריקאווי, וצ'ארלסטון. לעיתים קרובות הלינדי נחשב לריקוד ג'אז והוא חלק ממשפחת ריקודי הסווינג.
במהלך התפתחותו, הלינדי הופ כלל כמה מאפיינים של ריקודים סלוניים וגם של ריקודים עצמאיים על ידי שימוש בצעדים ותנועות מאולתרות של ריקודים אפרו־אמריקאיים יחד עם מבנה פורמלי התואם את קצב השמיניות של ריקודים סלוניים אירופיים - שניתן לראות בצורה הכי טובה בצעד מרכזי בלינדי, הסווינגאאוט.
ללינדי הופ התעורר עניין מחודש בשנות ה-80 בעיקר בקרב רקדנים אמריקאיים, שוודים, ובריטים. הלינדי הופ היום מיוצג בעיקר על ידי רקדנים וגם כמה ארגונים מבוזרים בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה, אסיה, ואוקיאניה.
לינדי הופ כיום נרקד כריקוד חברתי, כריקוד תחרותי, וגם כריקוד פרפורמטיבי, בקורסים, סדנאות, ומחנות. בני-זוג יכולים לרקות ביחד או לחוד, כאשר האלתור הוא חלק מרכזי של הריקוד החברתי הזה וגם של המון ביצועים תחרותיים ופרפורמטיביים.
לעיתים לינדי הופ מיוחד כאל ריקוד רחוב, בעיקר בגלל טבעו האלתורי והחברתי.
היסטוריה > מג'אז לסווינג (שנות ה-20 ועד שנות ה-40) > מקור השם

הריקודים הראושנים שקיבלו את השם לינדי הופ התבססו בזמן שצ'ארלס לינדברג צלח את טיסתו הראשונה מעבר לאוקיינוס האטלנטי במאי 1927. ריקוד הלינדי הופ המוכר ביותר, שאין לו קשר לריקודי לינדי הופ אחרים, נולד במרתון הריקוד של הארלם ב-1928 כשג'ורג' סנואודן ומאטי פורנל המציאו מחדש את דפוס הברייקאווי בטעות, מה שגרם לתהליך שבו ההמצאה שלהם צמחה לגודל שלא ציפו לו. אותו ריקוד מהארלם הוא ריקוד הלינדי הופ היחידי שששרד עד היום.
לינדי הופ נוסח הארלם התפתח כנראה מ-4 מקורות עיקריים, או כמה שילובים שלהם: הברייקאווי, הצ'ארלסטון, הטקסס טומי, וההופ.
יש הטוענים כי השם לריקוד בא מהכינוי של צ'ארלס לינדברג, "לאקי לינדי" (לינדי בר המזל) שצלח את האוקיינוס האטלנטי ("hopped the atlantic") ב-1927. לאחר שלינדברג חזר לניו יורק הוא נהיה מאוד פופולרי והרבה אנשים קראו לשירים על שמו, מתכונים, ועסקים בקרב דברים אחרים. לאחר מכן, רוי ויליאמס והלהקה שלו הקליטה את השיר "לינדברג הופ", שנכתב על ידי טד ניקסו ואלמר סנואודן, ב-25 במאי 1927.
אחד הריקודים הראשונים שנקרא לינדי הופ היה ה"לינדברג הופ", שנקרא כך בכותרת של כתבה בעיתון "פיטסבורג גאזט טיימס, ב-25 במאי 1927, רק 4 ימים לאחר שלינדברג נחת בלה בורז'ה. הריקוד דווח כמחווה של ברודוויי ללינדברג, וכלל בתוכו 6 צעדים פשוטים.
היסטוריה > מג'אז לסווינג (שנות ה-20 ועד שנות ה-40) > תרבות מיינסטרים

לינדי הופ נכנס לתרבות המיינסטרים האמריקאית בשנות ה-30, וצבר פופולריות מכמה מקומות, אבל בעיקר רקדנים מפורסמים שרקדו אותו. נוסף על כך, הלינדי הוצג בכמה סרטי הוליווד מפורסמים באותה תקופה. בתחילת שנות ה-40 הריקוד כבר היה ידוע בתור ה"ניו יורקר" בחוף המערבי של ארצות הברית.
ב-1943, הלינדי הופ הופיע על העטיפה של כתב העת לייף, ובכך הפך להיות ריקוד עם אמריקאי וכלי לגיוס למאמץ המלחמתי.
ב-1944, לאחר התערבות רבה של ארצות הברית במלחמה, חוקק חוק שחייב 30% מס פדרלי כנגד מועדוני ריקודים. למרות שהמס הורד לאחר כמה זמן ל-20%, שלטי "אין לרקוד" נתלו בכל רחבי ארצות הברית.
לאחר עידן הסווינג (שנות ה-50 ועד שנות ה-70)

לאחר מלחמת העולם השנייה, מועדוני ג'אז סבלו מרגולציה רבה ומיסוי, שגרם להצתמצמות הרכבי הלהקות, ומעבר להאזנה מאשר ריקוד. גדילת הפופולריות של הרוקנרול והביבופ בשנות ה-50 פגעה בפופולריות של מחול ג'אז, מה שגרם ללינדי הופ לדהות ולהיעלם מהעין הציבורית, ולאחר מכן הלינדי הוחלף על ידי הרוקנרול, איסט קואסט סווינג, ווסט קואסט סווינג, וסגנונות אחרים.
לאחר עידן הסווינג (שנות ה-50 ועד שנות ה-70) > מחנות רקדנים, כנסים, וחילופי רקדנים

ישנן קהילות לינדי הופ בכל רחבי העולם. הקונספט של חילופי לינדי, התכנסות של רקדני לינדי הופ בעיר אחת לכמה ימים כדי לרקוד עם מבקרים ומקומיים, מאפשרת קהילות לשתף את הרעיונות שלהם עם אחרים. חילוף הלינדי הראשון נקרא "דה וויקנד" והתרחש ב-4 ועד 6 בדצמבר 1998, בקליפורניה. הרבה כנסי לינדי הופ וחילופי רקדנים ברחבי העולם, כמו Camp Holywood בלוס אנג'לס, טורניר הלינדי הופ הבין־לאומי בחוף המזרחי של ארצות הברית, ופסטיבל Rock That Swing במינכן.
שנות ה-20 של המאה ה-21

קהילות הלינדי הופ נשארות תזזתיות ופעילות כיום, עם רקדנים פעילים שמשתתפים באירועים ברחבי העולם. מחנות לינדי הופ ותחרויות מקרבות רקדנים מכל הרמות, ומספקות אפשרויות ללמידה, חיבור, ותחרות חברותית. ההתאספויות האלו מייצרות תחושת סולידריות בקרב רקדנים שחולקים את התשוקה ללינדי הופ אנרגטי וחי. משתתפים לוקחים חלק בסדנאות, ריקודים חברותיים, הופעות, ובכך חוגגים את ההיסטוריה העשירה של ריקודי הסווינג. קהילת הלינדי הופ ממשיכה לשמר ולשתף את הדינמיקה של הריקוד לדורות הבאים.
בישראל

ריקוד הלינדי הופ הגיע גם לישראל בשנות ה-2000. כיום, קהילת רקדני הלינדי הופ הישראלים מונה כחמש מאות רקדנים אשר מחיים את הריקוד וצעדיו במסיבות שבועיות בבתי הספר המובילים בארץ, בנשפים, מסיבות רחוב ואירועים קהילתיים נוספים. הרקדנים המתקדמים נוסעים ומייצגים את ישראל בתחרויות ריקוד ובפסטיבלים בינלאומיים מסביב לעולם. קיימות יוזמות נוספות לפתוח אירועי ריקוד סווינג גם בירושלים, חיפה ואילת.
הערות שוליים

↑  See: Terry Monaghan, "George Snowden", The Dancing Times, July 2004. Jassdancer,blogspot.fi. Harri Heinilä, An Endeavor by Harlem Dancers to Achieve Equality – The Recognition of the Harlem-Based African-American Jazz Dance Between 1921 and 1943, pages 135–138
↑  Stearns, Marshall and Jean (1968). Jazz Dance: The Story of American Vernacular Dance. New York: Macmillan. pp. 128–129, 315–316, 322–326, 330.
↑  See: "LIndy 'Hop' Difficult Dance", Pittsburgh Gazette Times, May 25, 1927.
↑  "Murray in a Hurry Monday", Time, October 5, 1942.
↑  Albert Murray (2000). Stomping the Blues. Da Capo Press. pp. 109–110. ISBN 0-252-02211-4.
↑  "San Francisco Lindy Exchange". Sflindyexchange.com. נבדק ב-2012-01-20.
↑  Doyle, Dave (2021-04-30). "Johnathan Stout's Jazz is Crafted for Dancing - The Syncopated Times" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-03-07.
↑  Burks-Rentschler, Selena; Pershay, Masha; Whalen, Kelly. "Lindy Hop Dancers Bring Back the Roots of this Black American Dance". KQED (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-03-07.
↑  Czeguhn, Jutta. "München: Das "Rock that Swing-Festival" kehrt zurück". Süddeutsche.de (בגרמנית). נבדק ב-2023-03-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4535126-0 
ריקודי לינדי הופ ב-1939, בדרום קליפורניה.
רקדני לינדי הופ בדופונט, וושינגטון די. סי., בשבת אחר הצוהריים.