stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רנו R-35
רנו R-40 וגרסאות נוספות

בשנת 1937 כבר היה ברור שהמזקו"ם המקורי לא יעיל ולא אמין. לאחר ניסויים רבים ולאחר שנבנו 1540 כלים לפי התכנון המקורי המערכת הומרה בשנת 1940 במערכת מתוצרת AMX שכללה שלושה זוגות גלגלים בכל צד מצוידים בקפיצים אנכיים (AMX היה שמה החדש של חטיבת הייצור הצבאי של רנו שהולאמה ב-2 בדצמבר 1936). באותה התקופה הוכנסו לשימוש הרדיו וכן תותח עוצמתי יותר מדגם L/35‏ 37 מ"מ SA38 עם קנה מוארך שהותקן בצריח מסוג APX-R1 (עם כוונת טובה יותר). התותח החדש נתן יכולת אנטי-טנקית אפקטיבית: חדירה של 40 מ"מ שריון מטווח של 500 מטרים. הפיתוח החדש נקרא רנו R-40. הטנק סופק בזמן כדי לצייד בו שני גדודים של חטיבת הפרשים המשוריינת ה-10 הפולנית שחנתה בצרפת ושני גדודי טנקים חדשים של הצבא הצרפתי. תוכנן לייצר את ה-R-40 עם צריח חדש מתוצרת FCM במחצית השנייה של 1940, כשעד אז יושבחו כל ה-R-35 הקיימים עם תותחי SA38 הארוכים וקצב הייצור של ה-R-40 יוגבר ל-120 יחידות בחודש. במאי הוחלט להרכיב כאמצעי חירום למקצת ה-R-35 צריחי APX-R1 ולהקצותם למפקדי יחידות. תוכנית זו לא יצאה אל הפועל ומתוך 273 מפקדי המחלקות, הפלוגות והגדודים שיועדו לקבל את הטנק שכונה רנו R-39, רק מעטים אכן קיבלוהו.
עוד גרסה של ה-R-35 נועדה לשאת חבילות עצים ששימשו למילוי תעלות. לטנקים האלו הורכב על התובה או על הצריח מתקן עליו נשאו חבילה כזו. (ראו כאן טנק בריטי נושא חבילת עצים).
שירות מבצעי

ה-R-35 היה מיועד להחליף את הרנו FT-17 כטנק חי"ר קל סטנדרטי של צבא צרפת החל מקיץ 1936, אולם היות שעוד במאי 1940 לא אומנו עדיין מספיק חיילים ללחימה בטנק החדש, 8 גדודים של טנק ה-FT הושארו בכשירות מבצעית. מתוך הזמנה כוללת של 2,300 יחידות יוצרו לפחות 1,601 עד 1 ביוני 1940, מתוכם 245 יוצאו: 50 לפולין, 100 לטורקיה, 41 לרומניה, ו-54 ליוגוסלביה. נראה כי הטנקים אשר יוצאו ליוגוסלביה (באפריל 1940) לא כלולים במספר הרשמי ושהסך הכולל הוא 1,655 יחידות.
שירות מבצעי > בצבא הפולני

ב-1938 צבא פולין רכש שני R-35 לבדיקה. לאחר סדרת ניסויים נמצא כי התכנון לא אמין והפולנים החליטו לקנות את הסומואה S-35, בקשה שמאוחר יותר נתקלה בסירוב מצד ממשלת צרפת. אבל כשאיום המלחמה הפך מוחשי וקצב הייצור של טנק ה-7TP הפולני היה איטי מדי, הוחלט באפריל 1939 לקנות בכל זאת 100 טנקי R-35. חמישים הטנקים הראשונים (יש שטוענים ש-49) הגיעו לפולין ביולי 1939, יחד עם שלושה טנקי H35 הוצ'קיס שנקנו לניסיון. רובם הוצבו בשירות גדוד השריון ה-12 שחנה באזור העיר לוצק. במשך המערכה בפולין 45 טנקים היוו את הגרעין של גדוד הטנקים הקל ה-21 שזה עתה הוקם. על היחידה הוטל להגן על הפולנים הנסוגים לרומניה, אולם היא התפצלה לאחר הפלישה הסובייטית לפולין ב-17 בספטמבר 1939. 34 טנקים נסוגו לרומניה, בעוד שהטנקים הנותרים לקחו חלק בקרבות בתוך פולין. שישה טנקים סופחו לחטיבת הפרשים הממוכנת ה-10. המשלוח השני שיועד להגיע לפולין לא נשלח בשל פריצתה של המלחמה וחמישים הטנקים הנותרים הועברו באוקטובר אל הכוחות הצרפתיים בתוניסיה.
שירות מבצעי > בצבא הסורי

בסוף שנות הארבעים היו בצבא הסורי כארבעים טנקי R-35, שנותרו עוד מתקופת השלטון הצרפתי. במהלך מלחמת העצמאות השתתפה פלוגת טנקי R-35 של חטיבת חיל הרגלים ה-1 בפלישה לארץ ישראל. ב-18 במאי 1948 השתתפו טנקים אלה בכיבוש צמח. ב-20 במאי סייעו טנקי R-35 לחי"ר הסורי בהתקפה על קיבוץ דגניה א'. במהלך הקרב הצליחו מגיני הקיבוץ לפגוע בכל הטנקים בעזרת תותח 20 מ"מ, מטולי פיא"ט ובקבוקי תבערה. שלושה מתוך חמשת הטנקים נשארו בשדה הקרב. אחד מהם שהגיע לפתחו של הקיבוץ ונפגע שם, מוצב כיום כאנדרטה באותו מקום.
המיתוס מספר שהטנק הסורי בשערי דגניה א' נפגע והושבת באמצעות בקבוק תבערה, אך במאמר בשם "איך באמת נפגע הטנק של דגניה?" שפורסם בגיליון 7 של מגזין "השריון" נכתב על בדיקה שנערכה על ידי חיל החימוש בשנת 1991:
הניתוח המדוקדק של מומחי חיל החימוש לא מתייחס כלל למשמעות מיקומו וכיוונו של קדח הכניסה, שהוא בצריח מלמעלה למטה, דבר שבשטח מישורי של קרב דגניה, ובנשק בכינון ישיר ולא תלול מסלול, וללא נקודת ירי גבוהה, מרמז על כך שהטנק נפגע ממטען חלול, אבל לא בקרב זה, אלא ככל הנראה באירוע קודם.
טנקי R-35 השתתפו גם בהתקפה על דגניה ב', אך נהדפו באש נפוליונצ'יקים. שניים מהטנקים הפגועים הושארו על ידי הסורים בשטח.
שירות מבצעי > בצה"ל

מכונאים של חטיבת גולני הצליחו להשמיש את אחד מהטנקים שנפלו בידי צה"ל בקרבות על הדגניות. כבר ב-30 במאי 1948 השתתף טנק זה בקרב על מגידו ומשטרת לג'ון מול הצבא העיראקי.
הערות שוליים

↑  הטנק נשא תותח או מקלע, לא את שניהם יחד.
↑  מחירי כלי הרכב של צבא פולין לפני 1939. (באנגלית)
| רק"מ של צרפת מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | רנו FT-17 • ‏AMR 33 •‏ AMR 35 • ‏הוצ'קיס H39 • ‏FCM 36 • רנו R-35 • רנו R40 |  |
| טנקים בינוניים | רנו D1 • רנו D2 |  |
| טנקים כבדים | FCM שאר 2C • שאר B1 |  |
| טנקי פרשים | AMC 34 • ‏AMC 35 • סומואה |  |
| נושאות נשק | רנו UE • לוריין 37L |  |
| כלי רכב משוריינים וזחל"מים | לאפיי • פאנהרד 178 • AMC שניידר P16 |  |
| רק"ם ניסיוני | FCM F1 • ‏ARL 44 |  |
בתמונה זו ניתן לראות בבירור את הפתח האחורי בצריח
מימין: R-39
"הטנק בדגניה" טנק סורי, מדגם רנו R-35, המוצב בכניסה לקיבוץ דגניה א'
רצח לפי הספר

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אנתוני הורוביץ
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מותחן בלש/ רצח
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2016 
 סדרה
 סדרת ספרים:  סוזן ריילנד
 
רצח לפי הספר (באנגלית: Magpie Murders) הוא רומן מסתורין משנת 2016 מאת הסופר הבריטי אנתוני הורוביץ, והראשון בסדרת הספרים "סוזן ריילנד". הרומן מתמקד ברצח של מחבר מותחן בלש ומשתמש בפורמט סיפור בתוך סיפור.
הספר תורגם למספר שפות ועובד לסדרת טלוויזיה דרמטית בעלת אותו שם, הכוללת שישה פרקים.
תקציר

סוזן ריילנד, עורכת ספרים, מקבלת מהממונה עליה את כתב היד של הרומן האחרון של הסופר רב המכר אלן קונווי, אך מבחינה שהפרק האחרון חסר. זמן קצר לאחר מכן נודע לה שאלן קונווי מת, בהתאבדות לכאורה, בנפילה ממגדל אחוזתו. מכתב התאבדות בכתב ידו של קונווי נמסר למשרדה. עם זאת יש לה ספקות והיא מחליטה לחקור את מותו של קונווי כדי לדעת את האמת ולמצוא את הפרק האחרון של כתב היד.
פיתוח

הורוביץ פיתח לראשונה את הרעיון של רצח לפי הספר במהלך העונה הראשונה של רציחות במידסומר, שהוצגה לראשונה בשנת 1997. הוא הצהיר שהוא רצה שהרומן "יהיה יותר מסתם סיפור תעלומת רצח" ושיהווה "מעין מסה על כל הז'אנר של כתיבת תעלומות רצח, איך הכותבים מעלים את הרעיונות; איך הספרים האלה נוצרים".
פרסום

הספר רצח לפי הספר יצא לאור לראשונה בכריכה קשה ובפורמט של ספר אלקטרוני, בבריטניה, ב-6 באוקטובר 2016, בהוצאת Orion. עיבוד לספר שמע, בקולותיהם של Allan Corduner ו-Samantha Bond, פורסם על ידי Orion. ספר השמע פורסם גם על ידי BrillianceAudio ב-audible. הרומן יצא לאור בארצות הברית בשנת 2017 בחברת HarperCollins ו-HarperAudio בכריכה קשה, כספר אלקטרוני וכספר שמע. מהדורות בכריכה רכה התפרסמו בבריטניה ב-2017 ובארצות הברית ב-2018
בישראל, הספר שתורגם לעברית על ידי גיא הרלינג, יצא לאור בכריכה רכה על ידי הוצאת כותר בשנת 2022. הרומן זמין גם כספר דיגיטלי באתר עברית
הערות שוליים

↑  Lynn Neary, What Makes A Good Whodunit? 'Magpie Murders' Author Spells It Out, NPR, ‏June 13, 2017
↑  Magpie Murders, 2018-08-25, ISBN 978-1-4091-5839-4. (באנגלית אמריקאית)
↑  Magpie Murders, 2018-08-25, ISBN 978-1-4091-6171-4. (באנגלית אמריקאית)
↑  Magpie Murders. (באנגלית)
↑  Magpie Murders | WorldCat.org, www.worldcat.org (באנגלית)
1 2  Magpie murders | WorldCat.org, www.worldcat.org (באנגלית)
↑  Magpie murders | WorldCat.org, www.worldcat.org (באנגלית)
↑  רצח לפי הספר, באתר www.keter-books.co.il
↑  רצח לפי הספר - אנתוני הורוביץ, באתר www.e-vrit.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ecd7a387-fb30-4cdb-aac6-7fbef4601a27
שטיל אנדרה אומודט

שטיל אנדרה אומודט (בנורווגית: ‏Kjetil André Aamodtקובץ:No-Kjetil André Aamodt.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-2 בספטמבר 1971), גולש אלפיני נורווגי, אלוף אולימפי, עולמי, ושל גביע העולם. הוא גולש הסקי האלפיני המעוטר ביותר.
ביוגרפיה

אומודט נולד באוסלו. באליפות העולם לנוער, 1990, זכה אומודט ב-3 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף, והיה לראשון בהיסטוריה שזוכה בחמש מדליות באותה אליפות העולם לנוער. בין 1991 ל-2006, זכה ב-8 מדליות אולימפיות, יותר מכל גולש אלפיני אחר, וזכה בחמש מדליות זהב באליפויות העולם, כמו גם ב-21 תחרויות במסגרת גביע העולם. אומודט נחשב כגולש השולט בכל סוגי התחרויות, הטכניים והמהירים כאחד. הוא השתתף בכל הענפים השונים של הסקי האלפיני, והוא אחד מחמשת הגולשים האלפינים הגברים שזכו בתחרות בכל אחד מהם.
עשרים המדליות בהן זכה אומודט במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם מהוות שיא. הוא הגולש הצעיר ביותר והמבוגר ביותר שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים. העקביות הרבה שלו בתחרויות הובילה אותו לשיאים נוספים. במשך 6 שנים, אומודט הוביל את דירוג גביע העולם של כל הזמנים, כשהוא זכה ב-13,252 נק' בין 1989 ל-2006, עד ש-2012 נעקף על ידי בנג'מין רייך. שלישי בדירוג הוא הרמן מאייר. תוצאת שיא אחרת של אומודט היא 231 תוצאות בעשרת המקומות הראשונים בתחרויות בגביע העולם, 19 יותר מ-212 התוצאות שקבע מארק ג'ירארדלי.
אומודט זכה בגביע העולם לשנת 94–1993, וסיים 5 פעמים נוספות במקום השני ופעם נוספת במקום השלישי. מלבד זאת, אומודט זכה פעם אחת בגביע העולם בסלאלום, פעם אחת בגביע העולם בסלאלום ענק, פעם אחת בגביע העולם בסופר-ג'י, וחמש פעמים בגביע העולם בסקי אלפיני משולב.
באוגוסט 2003, 19 מדליות נגנבו מאומודט, כשפורצים פרצו לביתו של אביו. מאוחר יותר אומודט הודיע כי מצא אותן בעזרת אנונימי באינטרנט. היום מוצגות המדליות של אומודט במוזיאון האולימפי הנורווגי בלילהאמר.
ב-6 בינואר 2007, אומודט הכריז בשידור חי על פרישתו, לצד מאות אתלטים אחרים, בחגיגת הספורט הנורווגי לשנת 2006, שם הוא הוכרז כספורטאי השנה בנורווגיה לשנת 2006.
במאי 2007 קיבל אומודט את מדליית סנט הלווארד מעיריית אוסלו, על "ייצוג נורווגיה ואוסלו באופן יוצא מן הכלל". בהקשר לקמפיין ברשת הטלוויזיה NRK, מונה באוקטובר 2007 לשגריר UNICEF.
אומודט נשוי לשטינה אוסטבולד, ולהם בן ובת. אביו, פין אומודט, הוא מאמן סקי אלפיני.
רכס סיפל

ערך זה עוסק ברכס באיזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה באנטארקטיקה. אם התכוונתם לאי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°56′00″S 160°07′59″E﻿ / ﻿77.9333°S 160.133°E﻿ / -77.9333; 160.133
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סיפל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סיפל
 
רכס סיפל או מצוק סיפל (באנגלית: Siple Ridge) הוא רכס גבוה, בהרי קוורטרמיין, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 6 קילומטרים, רוחבו של הרכס 0.9 קילומטרים.
גובהו של הרכס 2,570 מטרים מעל פני הים.
פסגת הרכס מכוסה קרח, אולם מקומות רבים בצוקיו התלולים אינם מכוסים קרח.
הרכס הוא הצפוני מבין שני הרכסים היוצאים מהר פד'ר.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1992 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמה של רות ג'י. סיפל (Ruth J. Siple), אלמנתו של חוקר אנטארקטי הידוע פול סיפל, שהיה נשיא הכבוד ותומך פעיל של החברה האנטארקטית; ואורח הכבוד בחנוכת התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט ב -9 בינואר 1975.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ניו זילנד
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
שלמה זבדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1917 גרמניה
 פטירה:  15 בינואר 2005 (בגיל 88 בערך) ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 לאום:  יהודי
 תחום יצירה:  קריקטורה
 
שלמה זבדי (1917 – 15 בינואר 2005) היה קריקטוריסט ומעצב גרפי ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה

שלמה (הלמוט) זבדי נולד בגרמניה בשנת 1917. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. בשנת 1939 סיים את לימודיו ב"בצלאל החדש" בירושלים (גרפיקה שימושית ותעמולתית). 
יצירותיו הופיעו בעיתונות היומית, בעיתונים "על המשמר", "דבר", "אֹמר", "הצפה", "פנים אל פנים", "עקרב", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הבוקר" "חרות", "תפריט, הירחון לכל".
בשנת 1967 נהרג בנו הבכור יואל בקרב תל פאחר.
בין השנים 1955–1988 עבד כמאייר בענף הדרכה של צה"ל. בין השאר היה עורך שותף של העיתון "תפריט", שיצא בשנות ה-50 בהוצאת שק"ם. אחר כך עבד כמעצב גרפי במוזיאון ארץ ישראל.
זבדי התאלמן מאשתו מרים, ונפטר כעבור כשבע שנים, ב-2005. הותיר בן ובת ונכדים.
רשימת פרסומים

יומנו של רשלני, ענף משטר ומשמעת במטכל/אכא-, תשכ"ב, 1961.
אין כל חדש תחת השמש, אל"ף, תל אביב, תש"ם 1980.
הערות שוליים

↑  הרשם לענייני ירושה בתל אביב, ילקוט הפרסומים 5398 (י' באייר תשס"ה, 19 במאי 2005), 2759.
↑  שלמה הר-פז, האמנית שרה סלוצקאי-תמרי, פרק ב', זמן מבשרת, 31 בינואר 2008.
↑  ירושלים | טקס הסיום ב"בצלאל", הצופה, 26 ביולי 1939.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302429905171  ISNI: 0000 0000 6695 8319  LCCN: n89134273  VIAF: 16356902   WorldCat (עם VIAF): 16356902
שטייר דיימלר פוך

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  יוזף ורנדל 
 תקופת הפעילות:  16 באפריל 1864 – 2001 (כ־136 שנים) 
 חברת אם:  Reichswerke Hermann Göring 
 חברות בנות:  שטייר  Steyr Nutzfahrzeuge  Steyr-Daimler-Puch Vertriebs AG 
 מיקום המטה:  שטייר 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המכונות, הנדסת מכונות בניית מפעלים, תעשיית הנשק, תעשיית הרכב, בניית כלי רכב 
 מוצרים עיקריים:  אופניים, מטוס, נשק בליסטי, רכב צבאי, משאית, מכונית 
 
שטייר דיימלר פוך היה תאגיד תעשייתי אוסטרי גדול שבסיסו בעיר שטייר שבאוסטריה.
היסטוריה

החברה נוסדה בשם "Josef und Franz Werndl & Comp" בשנת 1864 כחברה לרובים, ושינתה את שמה ל "Steyr-Werke AG" בשנת 1924.
החברה החלה לייצר אופניים בשנת 1894, וכלי רכב מנועיים ב-1915. ב-1934 התמזגה שטייר עם פוך ואוסטרו-דיימלר ליצירת תאגיד שטייר-דיימלר-פוך. התאגיד התפרק בשנת 1990 כשחטיבת "שטייר טרקטור" נמכרה ל Case, עסקי האופנועים של פוך לפיאג'יו, ייצור הנשק רוכז בחברת שטייר מנליכר וייצור הרכב מוזג עם חברת מאגנה לחברת "מאגנה שטייר".
בתקופת מלחמת העולם השנייה עסק התאגיד בייצור נשק וכלי רכב לשירות הרייך השלישי, ומפעל תת-קרקעי הוקם לשם כך ב-1943 במחנה הריכוז מאוטהאוזן גוזן, בו עבדו בכפייה אסירי המחנה.
שטייר דיימלר פוך ייצרה, בין היתר, שני כלי רכב רבי עבירות מפורסמים: הפינצגאואר וההפלינגר. הראשון יוצר במשך 29 שנים, מ-1971 ועד 2000.
ב-1998 יחידת ייצור הרכבים הקרביים המשוריינים נמכרה לחברת השקעות אוסטרית שמכרה את החברה, שנקראה Steyr-Daimler-Puch Spezialfahrzeug ‏(SSF), ב-2003 לחברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית.
דגמי מכוניות שייצרה "שטייר דיימלר פוך"

שטייר 50
שטייר 100
שטייר 120 סופר, שטייר 125 סופר, שטייר 220
הפלינגר, רכב שטח קטן, הנעה 4x4
רוני ראובן

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1955 (בן 69) יפו, תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
רוני ראובן (נולד ב-9 במרץ 1955) הוא אמן ואיש חינוך ישראל. מנהל ואוצֵר גלריה הסדנה לאמנות ביבנה.
ביוגרפיה

רוני ראובן נולד וגדל ביפו; בן להורים ילידי בולגריה. לרוני אח בכור, שלמה ראובן, העוסק בחינוך גופני. אביו, יעקב ראובן, היה פקיד ממשלתי. אמו, אלקה ראובן, הייתה ציירת ורוני הוקף באמנות מצעירותו ושהה לצד אימו וחבריה מהמכון לאמנות בבת ים, בהם אליהו גת ואבא פניכל, שיצאו לצייר את נופי ארץ ישראל (לימים, ב-2005, ראובן הציג שתי תערוכות, בהן כלל עבודות שלו ושל אמו). למד חשמל ומכשירנות מטוסים בתיכון הולץ, מקצוע בו עסק במסגרת שירותו הצבאי.
בשנים 1980–1984 למד ראובן אמנות, במדרשה לאמנות ברמת השרון, עם התמחות בציור ובהדפס. הוא בעל תואר ראשון בחינוך לאמנות, המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל (2009) ותואר שני בתרבות עם ישראל והוראתה, מטעם המכללה האקדמית אחוה (2013). בתקופת לימודיו במדרשה היה אסיסטנט של האמנית אלימה ולימד את אמנות ההדפס, אותה המשיך ולימד במכון אבני, במכון לאמנות בת ים, ובמכללת ספיר.
ראובן היה ממקימי קבוצת "מימד", שפעלה בשנים 1988–1990. חברי "מימד" (פרט לראובן) לימדו בבית הספר "מימד לאמנות חזותית" – אריה ברקוביץ', אבי עזרא, טוביה אברהם, שמחה שפייזר ויגאל עוזרי. הם הציגו יחדיו ואירחו אמנים נוספים, אולם לכל אחד מהם היה קו אמנותי משלו. קבוצת "מימד" החלה לפעול בגלריה "מימד קטן" בחנות "פרוזה" בדיזנגוף סנטר ומשפעילותה התרחבה, נפתחה גלריה "מימד" בנחלת בנימין. במסגרתה לקח חלק בפרויקטים אמנותיים, תערוכות והרצאות בפריפריה, בקיבוצים ובמושבים. בגלריות "מימד" הציג את שתי תערוכות היחיד הראשונות שלו.
בשנת 1988 הציג בתערוכה הקבוצתית "צבע טרי" במוזיאון תל אביב לאמנות, שכללה שישים אמנים שנולדו לאחר קום המדינה. באותה שנה השתתף ב"יצירמון" - פרויקט אמנות במצפה רמון, אוצר: ד"ר גדעון עפרת.
החל מ-1999 ראובן מנהל ואוצֵר גלריה הסדנה לאמנות, יבנה. בגלריה שתי קומות: קומת הקרקע כוללת שני חללי תצוגה וקיר אמן, בגלריות מוצגות תערוכות חדשות מדי חודש וחצי ובקומה שנייה יש כיתות לימוד. בסדנה נערכות הרצאות, סדנאות לתלמידי בתי ספר, קשישים, אוכלוסיות מיוחדות והציבור הרחב. במסגרת תפקידו אחראי על פרויקטים אמנותיים עירוניים, ביניהם: שלושה סימפוזיונים לפיסול באבן, הצבת פיסול סביבתי בעיר ואירועי אמנות לכלל הקהילה: יריד אמנות, תערוכת חוצות. לימד אמנות בבית ספר יסודי בן-גוריון ביבנה ובמקיף ד' באשדוד, בו הגיש תלמידים לבגרות באמנות מעשית.
החל להציג ב-1985, עד כה (2018) הציג 17 תערוכות יחיד (מתוכן שבע בגלריה טובה אוסמן) ואצר כשישים תערוכות, רובן בגלריה הסדנה לאמנות ביבנה.
רוני ראובן נשוי לחדוה ראובן, קרמיקאית ומטפלת באמנות, להם שלושה ילדים והם מתגוררים ביבנה; בשנת 2007 החלו להציג בתערוכות משותפות.
פרסים

"אמן מורה" לשנת 1993, משרד החינוך, התרבות והספורט
פרס "אמן מורה" לשנת 2017, משרד התרבות והספורט.
גלריית תמונות

מהסדרה "קורה", 2017, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, 70X100 ס"מ
מהסדרה "קורה", 2017, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, 70X100 ס"מ
מהסדרה "קורה", 2017, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, 30X80 ס"מ
מהסדרה "קורה", 2017, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, 20X100 ס"מ
מהסדרה "קורה", 2017, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, 20X100 ס"מ
מסדרת "מטרו", 2016, עבודה משותפת לרוני וחדוה ראובן, טכניקה מעורבת על עץ וחמר, 70X100X100 ס"מ
מסדרת "מוצפן", 2015, טכניקה מעורבת על עץ, 47X35 ס"מ
מסדרת "מטרו", 2016, טכניקה מעורבת על עץ ונירוסטה, קוטר 40 ס"מ
מסדרת "כלים שלובים", 1988, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, 120X125 ס"מ
מסדרת "כלים שלובים", 1988, טכניקה מעורבת על עץ לבוד, 120X125 ס"מ
תערוכות יחיד או זוגיות

1986 - גלריה מימד 1, תל אביב, אוצר: יגאל עוזרי
1986 - גלריה מימד קטן, זוגית עם דיאנה בנצ'יק, תל אביב, אוצר: יגאל עוזרי
1988 - "כלים שלובים", גלריה מימד קטן, תל אביב, אוצר: יגאל עוזרי
1991 - "עבודות בית", גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן
1993 - "שביר", גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן
1999 - "הדוק", גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן
2005 - "אלקה", זוגית עם אלקה ראובן, גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן
2005 - "אלקה", זוגית עם אלקה ראובן, הסדנה לאמנות, יבנה, אוצרת: תניה אנגלשטיין (קטלוג, כתיבה: מירי גול)
2007 - "החצר האחורית", זוגית עם חדוה ראובן, גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן
2007 - "את לא נראית", גלריית קיבוץ ראש הנקרה, אוצרת: רבקה סיני
2009 - "משחקים מותרים", זוגית עם חדוה ראובן, בית האמנים, תל אביב, אוצרת: קרין גורביץ' (קטלוג)
2011 - "שומר היער", זוגית עם חדוה ראובן, גלריה צדיק, תל אביב, אוצרת: חנה קומן
2014 - "מאזניים מעוינים", זוגית עם חדוה ראובן, גלריית יד לבנים, רחובות, אוצרת: בת-שבע גרניט (קטלוג)
2015 - "מוצפן", גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן (קטלוג)
2017 - "מטרו" בחלון, זוגית עם חדוה ראובן, גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: טובה אוסמן
2017 - "מטרו", זוגית עם חדוה ראובן, "מכון המים", הגלריה העירונית, גבעתיים, אוצר: דורון פולק (קטלוג)
2018 - "אמנאוצר", מדורת השבט/ת, זוגית עם חדוה ראובן, גלריה עירונית לאמנות בית גורדון-לונדון, ראשון לציון, אוצרים: אפי גן, דורון פישביין (קטלוג)
2018 - "קורה", בית האמנים, תל אביב, אוצרת: דליה דנון.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1985 - "סיר לחץ", תיאטרון ירושלים; אוצר : יגאל בן-נון (קטלוג)
1987 - "ציור, ציטטה, ציור", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן; אוצר : סורין הלר (קטלוג)
1988 - "צבע טרי: הדור הצעיר באמנות ישראל", מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרת : אלן גינתון (קטלוג)
1988 - "5+1", גלריה מימד 1; אוצר : קבוצת מימד (קטלוג)
1989 - "מיתולוגיות אישיות", מוזיאון בת ים; אוצרת : שרי פארן (קטלוג)
1991 - "רישום עכשיו, רישום כאן", גלריה קלישר, תל אביב
1993 - "אמנות מודרנית ישראלית", הנובר, גרמניה
1994 - "דיאלוג באמנות ישראלית", בד קסינגן, גרמיה
1994 - "עץ ונוף כדימוי מקום", "ארט פוקוס”, גלריה סטודיו אמן, חדרה; אוצר : אנטון בידרמן (קטלוג)
1994 - "דגלים", "ארט פוקוס”, מוזיאון אשדוד לאמנות; אוצרת : טובה אוסמן (קטלוג)
2004 - "רישום ישן וחדש", גלריה עירונית, בית יד לבנים, רעננה; אוצרת : אורנה פיכמן (קטלוג)
2006 - "אלבום משפחתי", גלריה ד. דנון, תל אביב
2006 - "שיח בין קו למצע", הגלריה החדשה, בית ציוני אמריקה, תל אביב
2007 - "נס פך השמן", מוזיאון אשדוד לאמנות; אוצרת : יעל ויזל (קטלוג)
2007 - "מאז יצא מתוק", מוזיאון אשדוד; אוצרת : יעל ויזל (קטלוג)
2007 - "מחווה לאייבי נתן, איש השלום", הסדנה לאמנות, יבנה; אוצר : רוני ראובן (קטלוג)
2007 - "מגן דוד באמנות הישראלית", הסדנה לאמנות, יבנה
2008 - "מגילה", שפייר גרמניה אוצרים : מייק לאוטר, רוני ראובן (קטלוג)
2008 - "סוד הרימון הגדול", מוזיאון גדרה
2008 - "לחיים", מוזיאון אשדוד לאמנות; אוצרת : יעל ויזל (קטלוג)
2014 - "סיפור בית" הסדנה לאמנות, יבנה; אוצרת : טובה אוסמן (קטלוג)
2015 - "תמורות", גלריה שרה ארמן, תל אביב
2016 - קיר אמן X9, "מקום לאמנות" בקריית המלאכה תל אביב; אוצרת : דליה דנון
2016 - "בחזרה לגן עדן", גלריה שרה ארמן, תל אביב
2016 - "סימניה", בית האמנים, ראשון לציון
2016 - "אז ועכשיו", גלריה שרה ארמן, תל אביב
2017 - מוזיאון האמנים, מוזיאון הפיוז'ן, איסטון, ארצות הברית; אוצר: דורון פולק
2017 - "שמיים וארץ", גלריה שרה ארמן, תל אביב
2018 - "GORJ FEST", טרגו זו', גורז', רומניה, אוצר: תאודור דאדאלאו (קטלוג)
2018 - "אדם הוא מקום" מחווה ל-70 שנות אמנות בישראל, גלריה פתוחה לאמנות וסביבה-פארק שקמה, ראשון לציון, אוצרת: סול ברקו-ליבמור
2018 - שלוש דרכים להיות, "זה זה" tode ti, רביעיית פלורנטין, תל אביב; אוצרים : לילך אברמסקי-ארזי, אסף רולף-בן שחר (קטלוג).
אוספים

אוסף מוזיאון הפיוז'ן, איסטון, ארצות הברית
אוסף משרד התרבות, מחוז גורז', רומניה
הפניקס הישראלי
מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה
בנק לאומי
טובה אוסמן
אוספים פרטיים
תערוכות נבחרות אותן אצר רוני ראובן בגלריה הסדנה לאמנות, יבנה

2018 - "ילדותי השנייה", קבוצתית.
2017 - "שיעור מולדת", קבוצתית.
2017 - "טווית אצבע", מירי הופמן כסיף.
2017 - "האיש ההוא", שלום ניומן, אופירה אבישר, דורון פולק.
2016 - "TEXT טורה" תערוכה קבוצתית.
2016 - "זהות חומרית...זהות תרבותית !" אמנים עולים, תערוכה קבוצתית.
2015 - "רב קו", תערוכה קבוצתית.
2014 - "אנושות", גניה גנדלמן.
2012 - "דוקר" קבוצתית
2010 - "המשותף" -"גלריה טובה אוסמן", 30 שנות פעילות, קבוצתית.
2009 - "בשבילך אנחנו מתגעגעים", תערוכה קבוצתית.
2008 - "מגילה", קבוצתית, שפייר גרמניה.
2007 - "מחווה לאייבי נתן, איש השלום", תערוכה קבוצתית.
2007 - "מגן דוד באמנות הישראלית", תערוכה קבוצתית
2007 - "סוכן כפול", איריס חבר, אריה ברקוביץ'.
2006 - "גילוי נאות", דודו גרשטיין.
2006 - "פלורנטין ביבנה", קבוצתית.
2004 - "מזרח, מערב ומה שביניהם", חיים אברהם, יגאל אזולאי, יהושע פרונט.
2004 - לאה ניקל, יואב חנן, תערוכה זוגית.
2003 - "בשבילך אני מתגעגעת", תניה אנגלשטיין-בחומר, מירי גול-במילים.
2003 - "שלושה פנים לחיה", דורית קדר, עמוס גולן, משה שק.
2002 - "דיאלוג", מיקי טרופר, מירי הופמן-כסיף.
2002 - "רואנדה קאזנובה-מיצמוץ", מוטי מזרחי.
2001 - "אוי כנרת שלי", חנה נוה.
2000 - "היה כתוב: סכנת האילוסטרציה וצריך להיות: אימה", יאיר גרבוז.
1999 - "יש לי במה בראש", נעמה צבר.
ספרים

רוני ראובן, ספר אמן "מים רבים", 2017, עריכה, כתיבה ועיצוב: אירית לוין, ד"ר דורית קדר.
"יבנה ממושב הסנהדרין ולעיר ואם בישראל", עורך ראשי: שלום נגר, הוצאה לאור "אלפא רעות", 1998, עמ' 102–109, כתיבת פרק התרבות מ"צליל" ועד "שבק-ס".
כתבי עת

"כאן" מציאות ישראלית באמנות, גיליון מס' 52, נובמבר-דצמבר 2017, עורכת חנה ברק אנגל, עמ' 24–29, רוני ראובן, אמן/מחנך/איש קהילה, טקסט: אירית לוין.
"כאן" מציאות ישראלית באמנות, גיליון מס' 48, מרץ-אפריל 2017, עורכת חנה ברק אנגל, עמ' 12–15, "מטרו"-חדוה ורוני ראובן, אוצר: דורון פולק.
"כאן" מציאות ישראלית באמנות, גיליון מס' 41, ינואר-פברואר 2016, עורכת חנה ברק אנגל, עמ' 18–21, "מוצפן" רוני ראובן בגלריה טובה אוסמן, אוצרת: טובה אוסמן.
"כאן" מציאות ישראלית באמנות, גיליון מס' 34, אוקטובר 2014, עורכת חנה ברק אנגל, עמ' 42–45, "מאזניים מעוינים", חדוה ורוני ראובן בגלריה בית יד לבנים, רחובות, אוצרת בת שבע גרניט.
"בניין ודיור" גיליון 123, מגזין ישראלי לעיצוב, 2009, עורכת: חדווה אלמוז, עמ' 111, כרטיס ביקור, מעט אודות האמן רוני ראובן ויצירותיו.
עיתונות

אין נביא בעירו", ידיעות אשדוד, אשקלון, הדרום, 25 בדצמבר 2015, עמ' 65–67.
חגי ארגוב, "מאגר מרשים של אלמנטים", ערים, 18 ביוני 1993.
"לאן הערב", חדשות, 15 ביוני 1993.
שלומית סנדר-אלטמן, "תערוכה – רוני ראובן", גלובס, 8 ביוני 1993.
עמנואל בר-קדמא, "תערוכות", עיתון תל אביב, פברואר 1992.
דורית קדר, "טעם אישי", על המשמר, 17 בפברואר 1992, עמ' 14.
נעמי סימן-טוב, "בחושך זה מפחיד", עיתון תל אביב, ינואר 1991.
רבקה מאיר, תערוכה: "רוני ראובן – 'עבודות בית'", דבר, 9 בינואר 1991.
Gil Goldfine, "Five Mixed-Media", The Jerusalem Post Magazine, January 4, 1991.
חגי ארגוב, "הצד האינטימי בציוריו", ערים, 21 בדצמבר 1990, עמ' 62.
טליה רפפורט, "שישה ועוד שישה", דבר, 4 בנובמבר 1988.
קובי הראל, "המימד של הרישום", מעריב, 28 באוקטובר 1988.
רפי לביא, "מימד ברישום", העיר, 21 באוקטובר 1988.
טליה רפפורט, "3 רגעים, 6 ממדים וצבע נוסף", דבר, 22 ביולי 1988.
רפי לביא, "לא סתם יפה", העיר, 15 ביולי 1988.
קובי הראל, "למרות החום", מעריב, 15 ביולי 1988.
רותי רובין, "בגיל מסוים סביב 35", חדשות, 12 ביולי 1988.
טליה רפפורט, "תופת ציורית, דבר, 26 בפברואר 1988.
Gil Goldfine, "The Art Scene", The Jerusalem Post Magazine, February 26, 1988.
טליה רפפורט, "צעירים ורגישים", דבר, 7 בפברואר 1986.
עודד ברושי, "שיבה לסגנון שקט", ידיעות אחרונות, 31 בינואר 1986.
עמנואל בר-קדמא, "תערוכות", עיתון תל אביב, ינואר 1986.
רחל אנגל, "שני אמנים צעירים", מעריב, 31 בינואר 1986.
רפי לביא, "שאלה", העיר, 31 בינואר 1986.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305483505171  ISNI: 0000 0000 7228 9473  LCCN: no2009159530  VIAF: 101488579   WorldCat (עם VIAF): 101488579