stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולנטין גלושקו

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1908 (יוליאני) אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 בינואר 1989 (בגיל 80) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  מדע הטילים, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת המחקר הטכנית הלאומית קאזאן על שם א.נ. טופולב (1945)  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1933–1934)  Tushino Machine-Building Plant (1940)  מוזיאון החלל והטילים בסנקט פטרבורג (15 במאי 1929)  תאגיד הטילים והחלל אנרגיה  Institute of Natural Sciences named after P.F. Lesgaft  אנרגומאש 
 תלמידי דוקטורט:  Vladimir Kurbatov 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1967)  עיטור לנין (30 באוגוסט 1968)  עיטור לנין (1 בספטמבר 1958)  עיטור לנין (17 בספטמבר 1975)  פרס ברית המועצות (1984)  עיטור לנין  מדליית הפטיש והמגל (20 באפריל 1956)  מדליית הפטיש והמגל (17 ביוני 1961)  עיטור מהפכת אוקטובר (26 באפריל 1971)  פרס לנין (1957)  עיטור הדגל האדום של העמל (16 בספטמבר 1945)  עיטור לנין (20 באפריל 1956)  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליית ותיק העמל  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  אזרח כבוד של העיר קאזאן  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  Susanna Georgievskaya (1927–1930) 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
בול דואר רוסי לכבוד גלושקו
ולנטין פטרוביץ' גלושקו (ברוסית: Валентин Петрович Глушко;‏ 2 בספטמבר 1908 - 10 בינואר 1989), מחשובי ה"מתכננים הראשיים" של ברית המועצות בתחום הנעה רקטית, פיתוח משגרי חלל וחלליות. היה מיריביו הבולטים של סרגיי קורוליוב, ובהיותו במאסר העיד ביחד עם עוד כמה אסירים-מדענים נגדו על פעילות אנטי סובייטית, ובעקבות העדות נשלח קורוליוב לגולאג. עם זאת, בעת המירוץ לחלל גלושקו שיתף פעולה עם קורוליוב בתכנון מנועים למשגר R-7.
פעילות מוקדמת

בנעוריו החל גלושקו בניסויים עם חומרי נפץ, אותם מצא בנפלים של פגזים ארטילריים באזורי קרבות מלחמת האזרחים. בנעוריו החל העניין הרב שלו במסעות לחלל, בין היתר לאחר קריאת ספרי מדע בדיוני. ידוע על מכתב אחד לפחות ששלח בשנת 1923 לקונסטנטין ציולקובסקי. לאחר לימודיו התיכוניים פנה ללימודי פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת לנינגרד. במרץ 1938 נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד. ונידון לשמונה שנות מאסר בגולאג. הוא נשלח למפעל שמור ששימש מעין כלא (כונה ברוסית "שאראשקה") לעבודה בתחומי מומחיותו. בשנות מלחמת העולם השנייה היה אחראי על פיתוח מנועים רקטיים המונעים בדלק נוזלי. בשנת 1944 שוחרר גלושקו ובשנת 1956 זוכה מן ההאשמות נגדו. בסיום מלחמת העולם השנייה גלושקו נשלח לגרמניה לתור אחר חלקי טילים מסוג וי 2, ביחד עם סרגיי קורוליוב ואנשי צבא.
מתכנן ראשי של מנועים רקטיים

גלושקו קיבל לניהולו משרד תכנון (משרד התכנון 456, לימים אנרגומאש), והחל בפיתוח שורה של מנועים רקטיים המונעים בדלק נוזלי. גלושקו קידם את המנועים הרקטיים המונעים באמצעות תערובת רעילה במיוחד של דלק ומחמצן, דבר שעורר את התנגדותו של סרגיי קורוליוב. באסון הקשה ביותר בתולדות פיתוח הטילים, נהרג מרשל ברית המועצות נדלין ועוד כמאתיים בני אדם, בהתפוצצות טיל בליסטי מפיתוחו של גלושקו. רבים מהנפגעים נחנקו מהמחמצן הרעיל - חומצה חנקתית בריכוז גבוה. הטיל המזוהה ביותר עם גלושקו הוא משגר הלוויינים הכבד פרוטון.
ראש תוכנית החלל של ברית המועצות

בשנת 1974, החליט מנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב לפטר את ואסילי מישין, לאור כישלונותיו החוזרים ונשנים של משגר החלליות לירח, N-1. במקומו מונה ולנטין גלושקו, כראש משרד התכנון מספר 1 (OKB-1) ובפועל כראש תוכנית החלל של ברית המועצות. בתפקיד זה החזיק עד מותו. במהלך פעילותו כראש משרד התכנון הראשי של ברית המועצות בתחום החלל פיקח על מיזמי ענק כמו תחנת החלל מיר, פיתוח מעבורת החלל בוראן והמשגר הכבד והחזק ביותר של ברית המועצות, "אנרגיה".
עיטורים והוקרות

גלושקו עוטר במגוון עיטורים ומדליות של ברית המועצות, ובהם:
פרס לנין
כוכב הזהב של גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים)
5 עיטורי לנין
עיטור הדגל האדום של העמל
עיטור מהפכת אוקטובר
מכתש על הירח קרוי על שם גלושקו
אסטרואיד מכונה על שם גלושקו
ראו גם

ורנר פון בראון
ויטור פבראני

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1988 (בן 36) פורטו אלגרה שבברזיל
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.11 מטרים
 דראפט:  לא נבחר, 2009
 קבוצות כשחקן
 2006–2009 2009–2011 2011–2013 2013–2014 2015 2016–2017 2017  2017–2018 2018:  אוניקאחה מאלגה מורסיה  מועדון הכדורסל ולנסיה בוסטון סלטיקס מכבי תל אביב מורסיה ברצלונה מורסיה גיפוזקואה
ויטור פבראני (בפורטוגזית: Viítor Faverani; נולד ב-5 במאי 1988) הוא כדורסלן ברזילאי המשחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה

פבראני נולד בפורטו אלגרה שבברזיל. בנעוריו עבר לספרד והחל בקריירה מקצוענית בגיל 17 בקבוצת אוניקאחה מאלגה. בין השנים 2006 ל-2009 שיחק מספר משחקים בקבוצה הבוגרת, והושאל לקבוצות הליגה השנייה גיפוזאקוה סן סבסטיאן, סרגוסה באסקט ואשרקיאה. ב-2009 עבר למורסיה, שיחק בקבוצה שנה בליגת העל הספרדית ושנה בליגה השנייה. ב-2011 עבר למועדון הכדורסל ולנסיה. בעונת 2011/2012 רשם ממוצע של 7.9 נקודות ו-3.7 ריבאונדים למשחק ובעונת 2012/2013 רשם ממוצע של 9.3 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק. פבראני הוזמן לסגל הרחב של נבחרת ברזיל בכדורסל לקראת אליפות אמריקה ב-2013, אך לא נכלל בסגל הסופי.
ביולי 2013 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. את הופעת הבכורה שלו רשם ב-30 באוקטובר 2013 מול טורונטו ראפטורס, הוא קלע 13 נקודות ב-26 דקות בהן שותף. למחרת קלע 12 נקודות, לקח 18 ריבאונדים ורשם 6 חסימות במשחק מול מילווקי באקס. לאחר שישה משחקים איבד את מקומו בהרכב ולא שב להציג יכולת טובה בבוסטון. הוא נשלח לליגת הפיתוח של ה-NBA, בפברואר 2014 נפצע במהלך משחק בברכו, הוא עבר ארתרוסקופיה והושבת ממשחק פעיל עד תום העונה. בתחילת מחנה האימונים של העונה הבאה, נאלץ לפרוש ועבר ניתוח נוסף בברכו. הוא לא חזר לשחק בשורות הסלטיקס ושוחרר מהקבוצה בדצמבר 2014.
ביולי 2015 חתם על חוזה לשנה עם אופציה לעונה נוספת במכבי תל אביב, אך בנובמבר שוחרר מהקבוצה. בתחילת 2016 חזר לשחק במורסיה הספרדית וב-18 משחקי ליגה השיג ממוצע של 10.2 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. ב-2017 חתם בברצלונה ולאחר חמישה חודשים חזר למורסיה.
הערות שוליים

↑  MAGNANO CONVOCA SELEÇÃO BRASILEIRA ADULTA PARA A COPA AMÉRICA DA VENEZUELA, אתר התאחדות הכדורסל של ברזיל, יולי 2013
↑  ורד כהן‏, מכבי תל אביב: ויטור פבראני חתם לעונה עם אופציה לעונה נוספת, באתר וואלה, 10 ביולי 2015.
↑  יעל שחרור וברק חקלאי, סוף ידוע מראש: פבראני שוחרר ממכבי ת"א, באתר ynet, 21 בנובמבר 2015.
הרי טאפלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,459 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  85°45′S 149°00′W﻿ / ﻿85.75°S 149°W﻿ / -85.75; -149
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי טאפלי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי טאפלי
 
הרי טאפלי (באנגלית: Tapley Mountains) הוא רכס הרים בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה

ההרים מהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים.
אורכו של הרכס 56 קילומטרים.
גובהם של ההרים 1,459 מטרים מעל פני הים; והם ההרים ה-3,072 בגובהם באנטארקטיקה.
הרכס משתרע לכיוון מזרח מגדתו המזרחית של קרחון סקוט; בין קרחון לוורט וקרחון אלבאנוס.
גאוגרפיה > אתרים ברכס

ברכס מצויים האתרים:
הר גולד, הר דרהאם, הר הר, הר סיבק, הר בושנל, מצוק בובו, קרחון אלבאנוס, קרחון לוורט וקרחון סקוט.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הרכס

ההרים התגלו בשנת 1929 על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, בהנהגתו של לורנס מקינלי גולד (Laurence McKinley Gould).
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי אדמירל משנה ריצ'רד א. בירד.
בירד הציע לקרוא לרכס על שמו של הרולד ל. טאפלי (Harold L. Tapley), מדנידין, שבניו זילנד שהיה סוכן מטעם משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בשנים 1928–1930, ובשנים 1933– 1935).
לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, , P 183
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
ודים יבטושנקו

ודים אנטולייביץ' יבטושנקו (ברוסית: Вади́м Анато́льевич Евтуше́нко; נולד ב-1 בינואר 1958) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
קריירת משחק

יבטושנקו נולד בעיירה פיאטיחטקי שבמחוז דניפרופטרובסק. מגיל 10 למד בבית הספר לכדורגל בעיירת הולדתו. למד חינוך גופני במכון הפדגוגי בעיר קירובוהרד. במקביל ללימודים שיחק בקבוצות חובבים. בשנת 1978 נקלט בסגל קבוצת זבזדא קירובוהרד, ששיחקה בליגה השלישית בברית המועצות. בשנת 1980 עבר לקבוצת דינמו קייב, בה שיחק ברוב שנות הקריירה שלו. יחד עם הקבוצה זכה ב4 אליפויות, 3 גביעי ברית המועצות ובגביע אירופה למחזיקות. בשנת 1988 עבר לקבוצת דניפרו, עימה זכה באליפות ברית המועצות בפעם החמישית (שלו).
בשנת 1989, כאשר שלטונות ברית המועצות אישרו לשחקנים סובייטים לשחק במועדוני כדורגל זרים, עזב יבטושנקו לשוודיה. הוא שיחק במשך 4 שנים בקבוצת א.י.ק סולנה. בשנת 1992 הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות שוודיה לאחר הפסקה של 55 שנים. סיים את קריירת המשחק שלו בקבוצת סיריוס אופסלה מליגת המשנה השוודית.
קריירת משחק > נבחרת

יבטושנקו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברית המועצות ב-15 ביוני 1980 במשחק ידידות מול נבחרת ברזיל. הוא היה בסגל הנבחרת בשני גביעי עולם (1982 ו-1986). ב-1982 לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת במונדיאל וב-1986 - השתתף בכל המשחקים, מלבד אחד.
קריירת אימון

החל משנת 1996 אימן קבוצות מהליגות הנמוכות בשוודיה. בשנת 2008 שב לאוקראינה, להיות עוזר מאמן של הנבחרת הלאומית. בהמשך אימן קבוצות מהליגה האוקראינית השנייה.
משפחתו

לודים יבטושנקו שני בנים - ויאצ'סלב וודים הבן. שניהם היו שחקנים מקצועיים בליגות שוודיות. ויאצ'סלב שיחק בעמדת קשר בקבוצות א.י.ק סולנה וברוגה.
תארים

גביע אירופה למחזיקות גביע - 1986
אליפת ליגת העל הסובייטית - 1980, 1981, 1985, 1986, 1988
הגביע הסובייטי - 1982, 1985, 1987
אליפות שוודיה - 1992
ז'טל (מחוז משנה)

מחוז משנה ז'טל (בבלארוסית: Дзятлаўскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ז'טל.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ז'טל 29,703 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 84.77% בלארוסים, 9.28% פולנים ו-4.25% רוסים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (87.25%) ורוסית (10.28%).
ז'יבוטה פאניץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1933 גורניה קרנישאבה, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  19 בנובמבר 2003 (בגיל 70) בלגרד, סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו
 מדינה:  סרביה 
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי
 תקופת הפעילות:  1952–1993 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי היוגוסלבי
 פעולות ומבצעים
 מלחמות יוגוסלביה
 עיטורים
 מסדר ההצטיינות הצבאית עם כוכב  Order of the Yugoslav flag with a golden wreath  עיטור הצבא העממי היוגוסלבי 
 
ז'יבוטה פאניץ' (בסרבית: Живота Панић‏; 3 בנובמבר 1933 – 19 בנובמבר 2003) היה גנרל יוגוסלבי, אשר כיהן כראש המטה הכללי וכשר ההגנה האחרון של יוגוסלביה.
ביוגרפיה

פאניץ' נולד בכפר גורניה קרנישאבה ב-3 בנובמבר 1933. ב-1 באוגוסט 1952 הוא התגייס לצבא העממי היוגוסלבי. הוא למד בבית הספר לקציני שריון על שם "פטר דרפשין". לאחר מכן הוא למד באקדמיה הצבאית בבלגרד. הוא שימש כמפקד הבריגדה הממוכנת ה-51, ולאחר מכן פיקד על הדיוויזיה ה-15, וכמפקד הארמייה ה-1.
ב-27 בפברואר 1992 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי. ב-8 במאי של אותה שנה הוא מונה במקביל למזכיר הפדרלי להגנה (שר ההגנה), וכיהן בתפקיד עד 14 ביולי של אותה שנה. בתקופת כהונתו בשני התפקידים, יוגוסלביה כבר איבדה את קרואטיה וסלובניה, ונלחמה לשמור על שלטונה בבוסניה והרצגובינה. פאניץ' היה האחרון שכיהן בשני התפקידים בתקופת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, והראשון שכיהן בהם בממשלת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
ב-26 באוגוסט 1993 הוא סיים את תפקידו כרמטכ"ל ועזב את הצבא. ב-2002 משפחותיהם של 19 מוסלמים שנחטפו מרכבת שנסעה מבלגרד לחוף מונטנגרו ונרצחו בידי הצבא הסרבי, הגישו תביעה בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) כנגד 14 גנרלים ופוליטיקאים סרבים, וביניהם פאניץ'.
פאניץ' נפטר בבלגרד ב-19 בנובמבר 2003.
וולטר דיוקס

| --- | --- |
 לידה:  23 ביוני 1930 רוצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  13 במרץ 2001 (בגיל 70) דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.13 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת סיטון הול בית הספר למשפטים של ניו יורק
 דראפט:  בחירה טריטוריאלית, 1953 ניו יורק ניקס
 קבוצות כשחקן
 1953–1955 1955–1956 1956–1957 1957–1963 1963–1964 1964–1967 1967–1968 1968–1969:  הארלם גלובטרוטרס ניו יורק ניקס מיניאפוליס לייקרס דטרויט פיסטונס קמדן בולטס טרנטון קולוניאלס אסברי פארק ברודווקרס סקרנטון מיינרס
 הישגים כשחקן
 2 בחירות למשחק האולסטאר‏ (1960, 1961)
תמונתו של וולטר דיוקס משנת 1954
וולטר דיוקס (באנגלית: Walter Dukes;‏ 23 ביוני 1930 – 13 במרץ 2001) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1953–1969. לאורך 8 עונותיו בליגת ה-NBA השתתף פעמיים במשחק האולסטאר (1960 ו-1961), והעמיד ממוצעים כוללים של 10.4 נקודות, 11.3 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה

דיוקס נולד וגדל ברוצ'סטר אשר במדינת ניו יורק, ובין השנים 1949–1953 למד באוניברסיטת סיטון הול אשר בניו ג'רזי. כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם הרכז ריצ'י ריגן, ורשם ממוצעים של 19.9 נקודות ו-21.1 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1953 נבחר דיוקס כבחירה טריטוריאלית, על ידי ניו יורק ניקס. לאחר שנתיים בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס עבר לשחק עם הניקס, ובעונתו היחידה במדיה קלע 7.8 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1956/1957 שיתף פעולה במיניאפוליס לייקרס עם חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד ורן מיקלסן, קלייד לאבלט וובובי לאונרד, והעפיל עמם לגמר האזור המערבי.
בקיץ 1957 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, בתמורה לסנטר לארי פאוסט. ב-6 עונותיו בקבוצה היה אחד השחקנים הבולטים שלה, לצדם של ג'ורג' יארדלי, דיק מקגווייר, ג'ין שו וביילי האוול. ב-4 מתוך 6 העונות הודחו הפיסטונס מהפלייאוף על ידי הלייקרס, ובפעמיים האחרות הודחו על ידי סנט לואיס הוקס. בעונות 1960 ו-1961, בהן רשם ממוצעים כוללים של 13.4 נקודות ו-13.7 ריבאונדים למשחק, נבחר דיוקס להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בין השנים 1963–1969 שיחק עבור הקבוצות "קמדן בולטס", "טרנטון קולוניאלס", "אסברי פארק ברודווקרס" ו"סקרנטון מיינרס" מליגת ה-EPBL.
ב-14 במרץ 2001 נפטר דיוקס בדירתו שבדטרויט, מישיגן, בגיל 70.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של דיוקס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של דיוקס, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1953, באתר basketball-reference.com
↑  ההודעה על פטירתו של דיוקס, באתר הניו יורק טיימס, 16 במרץ 2001
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויטור הוגו

ערך זה עוסק בכדורגלן ברזילאי. אם התכוונתם לסופר, המשורר, המחזאי והפוליטיקאי צרפתי, ראו .
ויטור הוגו פרנצ'סקולי דה סוזה (בפורטוגזית: Vitor Hugo Franchescoli de Souza; נולד ב-20 במאי 1991) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בפנאתינאיקוס.
השם פרנצ'סקולי הוענק לו על שם אנזו פרנצ'סקולי, שחקן כדורגל נודע מאורוגוואי.
קריירה

דה סוזה החל לשחק בקבוצת הנוער של סנטו אנדרה עד 2010, עת עבר לשחק בליגות הבוגרות בברזיל.
במאי 2013 דה סוזה חתם בקבוצת אמריקה פוטבול קלוב (America-MG) מליגה ב' בברזיל. הוא נודע כאחד השחקנים הטובים בליגה ושיחק בשורותיה עד 2014.
בדצמבר 2014 עבר דה סוזה לפלמיירס מליגת העל הברזילאית, ושנה לאחר מכן הושאל למשך שנה אחת ולבסוף חתם בשורות הקבוצה בעונת 2015. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הוא היה אחד השחקנים הטובים בקבוצה וזכה עמה בדצמבר 2015 בגביע הברזילאי לאחר ניצחון בגמר על סאנטוס.
בדצמבר 2016 זכה עם פלמיירס באליפות ליגת העל הברזילאית.
לקראת עונת 2017/2018 חתם בשורות פיורנטינה מהסרייה א' באיטליה.
ב-4 באוקטובר 2020 חתם בטרבזונפור מהליגה הטורקית. ב-22 בדצמבר 2020 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על האטייספור.
תארים

זכייה בגביע הברזילאי 2015
אליפות ליגת העל הברזילאית 2016
הערות שוליים

↑  Zagueiro Vitor Hugo, ex-América-MG, assina com o Palmeiras por um ano
↑  Palmeiras vence o São Bernardo com gol de bicicleta e cenas inusitadas, 22/03/15, R7
↑  "Prass converte pênalti decisivo, Palmeiras vence Santos e é tri da Copa do Brasil", ESPN, 3/12/2015
ורנר זומברט

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1863 ארמסלבן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 במאי 1941 (בגיל 78) ברלין, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  כלכלה, סוציולוגיה, היסטוריה כלכלית 
 מקום קבורה:  בית קברות היער דאהלם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מנחה לדוקטורט:  גוסטב פון שמולר, אדולף וגנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרידריך וילהלם  בית הספר הברלינאי למסחר  אוניברסיטת ורוצלב 
 תלמידי דוקטורט:  וסילי לאונטיף, ויליאם ג'ון פלנר, ולטר אדולף יור 
 בן או בת זוג:  Corina Sombart 
 צאצאים:  Ninetta Sombart, Nicolaus Sombart 
 
ורנר זומבארט (בגרמנית Werner Sombart;‏ 19 בינואר 1863 – 18 במאי 1941) היה כלכלן, היסטוריון וסוציולוג גרמני, ואחת הדמויות הבולטות והחשובות בתחום מדעי החברה בראשית המאה ה-20. דמותו שנויה כיום במחלוקת בגלל עבודתו בתקופת השלטון הנאצי.
חייו ועבודתו > אמצע הקריירה, סוציולוגיה

בסופו של דבר, ב-1917 התמנה זומבארט כפרופסור באוניברסיטת פרידריך וילהלם (כיום אוניברסיטת הומבולדט של ברלין), שהייתה אז אחת האוניברסיטאות המובילות בעולם, במקום מורו לשעבר אדולף וגנר. הוא נשאר במשרה זו עד 1931, אבל המשיך ללמד גם אחרי פרישתו, עד 1940. באותה תקופה הוא היה גם מחשובי הסוציולוגים, חשוב אף יותר מחברו מקס ובר (שהיום ידוע הרבה יותר מזומבארט, שכמעט ונשכח). זומבארט התעקש לסווג את הסוציולוגיה כחלק ממדעי הרוח, משום שהיא עוסקת בבני-אדם ולכן נחוצה לה גישה אמפתית ומשתתפת של Verstehen (מילולית: "הבנה") ולא גישה אובייקטיבית ומתנתקת של Begreifen (מילולית "טביעת עין", "תפיסה"); עמדה זו נעשתה מאוד לא-אהודה עוד בימיו של זומבארט, משום שעמדה בניגוד גמור ל"התמדעות" של מדעי החברה בהשראתם של אוגוסט קונט, אמיל דורקהיים ומקס ובר (במקרה של ובר מדובר באי-הבנה: דעותיו בתחום זה היו, לאמיתו של דבר, קרובות לאלו של זומבארט), מגמה שנותרה שלטת בתחום גם בימינו. על כל פנים, משום שרב המשותף בין גישתו של זומבארט לבין ההרמנויטיקה של הנס גאורג גדמר, שגם היא שיטה מבוססת-Verstehen להתבוננות בעולם, מתעורר כיום עניין מחודש בהגותו של זומבארט בחוגים סוציולוגיים ופילוסופיים מסוימים המתייחסים בביקורתיות לגישה המדענית. מאמריו החשובים של זומבארט בתחום הסוציולוגיה מקובצים באסופה שיצאה לאור ב-1956, אחרי מותו, ושמה Noo-Soziologie ("נואו-סוציולוגיה").
חייו ועבודתו > קריירה מאוחרת, נציונל-סוציאליזם

בימי רפובליקת ויימאר התקרב זומבארט לחוגים לאומניים, ויחסו המדויק לנאציזם עדיין שנוי במחלוקת בימינו. ספר האנתרופולוגיה שכתב ב-1938, Vom Menschen ("על האדם"), הוא אנטי-נאצי בבירור, ואכן הנאצים מנעו את פרסומו והפצתו. לעיתים קרובות משווים בין התנהגותו תחת הנאצים להתנהגותם של מרטין היידגר ושל עמיתו הצעיר קרל שמיט. אך בעוד ששני אלו ניסו ללא ספק להפוך להוגי הדעות המובילים של הרייך השלישי, ולא התעמתו עם השלטונות אלא כאשר דעותיהם נעשו אינדיבידואליסטיות יותר מדי, הרי שהתנהגותו של זומבארט הייתה אמביוולנטית יותר. היו לו סטודנטים יהודים רבים, גם בהשוואה לעמיתיו, ורובם ראו אותו באור חיובי לאחר המלחמה. ברור, על כל פנים, כי אין לראות בזומבארט גיבור מחתרת או לוחם בנאצים.
ב-1934 הוא פרסם את הספר Deutscher Sozialismus ("סוציאליזם גרמני"), שבו הוא טען כי "רוח חדשה" מתחילה "למשול במין האנושי". עידן הקפיטליזם והסוציאליזם הפרולטרי בא אל קיצו, כך כתב, ו"סוציאליזם גרמני" תפס את מקומם - סוציאליזם אשר "מעמיד את רווחת הכלל מעל רווחתו של האינדיבידואל". הסוציאליזם הגרמני חייב לחולל "סידור טוטאלי של החיים" באמצעות "כלכלה מתוכננת בהתאם לתקנות המדינה". המערכת המשפטית החדשה לא תעניק לאינדיבידואל כל זכויות אלא חובות בלבד, ו"אל לה למדינה להעריך אי פעם בני אדם יחידים ככאלה, כי אם רק את הקבוצה המייצגת את בני האדם הללו". לסוציאליזם הגרמני נלווית "רוח העם" (Volksgeist), שאיננה גזעית במובן הביולוגי כי אם מטאפיזית: "תיתכן רוח גרמנית בגופו של כושי כפי שתיתכן רוח כושית בגופו של גרמני." האנטיתזה לרוח הגרמנית היא הרוח היהודית, שאינה קשורה לביולוגיה היהודית אלא לרוח הקפיטליסטית. העם האנגלי ניחן ברוח יהודית, אפוא, והמשימה העומדת בפני העם הגרמני היא לחסל את הרוח היהודית.
מורשתו

קשה להעריך אל נכון את מורשתו והשפעתו של זומבארט בימינו, כיוון שפרשת יחסיו עם המשטר הנאצי מאפילה על שאר עבודתו ומקשה על הערכה מחודשת שלה. ספרו "קפיטליזם מודרני" נחשב, כאמור, לאחת מאבני היסוד בתחום הכלכלה, גם אם חלק מהתזות שלו הועמדו בספק. הוא שם דגש על הנהלת חשבונות דו-צידית כתנאי מקדים לקפיטליזם וכמרכיב חשוב בו, והיה מחלוצי המחקר האינטרדיסציפלינרי של העירוניות. הוא גם טבע את המונח "הרס יצירתי", מרכיב חשוב בתאוריית החדשנות של ג'וזף שומפטר (לאמיתו של דבר שומפטר הסתמך רבות על עבודתו של זומבארט, לא תמיד בלוויית ייחוס הולם). בסוציולוגיה נחשב זומבארט עדיין כ"דמות זוטרה" והתאוריה שלו כקוריוז; אבל עבודתו עדיין נחקרת במסגרת הסוציולוגיה הפילוסופית ומדעי התרבות.
ספריו

(1896): Sozialismus und soziale Bewegung im 19. Jahrhundert
(1903): Die deutsche Volkswirtschaft im 19. Jahrhundert (Online-Volltext der 5. Aufl. von 1921)
(1906): Das Proletariat. Bilder und Studien, Reihe „Die Gesellschaft“, Bd. 1., Rütten & Loening, Berlin
(1906): Warum gibt es in den Vereinigten Staaten keinen Sozialismus? Mohr, Tübingen
(1911): Die Juden und das Wirtschaftsleben.,Duncker & Humblot, Leipzig
(1912): Liebe, Luxus und Kapitalismus, Wagenbach Taschenbuch Nr. 103, Berlin ²1967
(1913): Der Bourgeois. Reproduktion rororo, Deutsche Enzyklopädie Nr. 473
(1913): Krieg und Kapitalismus, Duncker & Humblot, München 1913
(1915): Händler und Helden. Patriotische Besinnungen, Duncker & Humblot, München/Leipzig
(1916): Der moderne Kapitalismus. Historisch-systematische Darstellung des gesamteuropäischen Wirtschaftslebens von seinen Anfängen bis zur Gegenwart, dtv, München ³1987 (3 Bde. in 6)
(1921): Luxus und Kapitalismus, Duncker & Humblot, München 1922
(1924): Der proletarische Sozialismus, 2 Bände
(1930): Die drei Nationalökonomien
(1934): Deutscher Sozialismus, Buchholz & Weisswange, Berlin-Charlottenburg
(1938): Vom Menschen. Versuch einer geisteswissenschaftlichen Anthropologie, Duncker & Humblot, Berlin ³2006, ISBN 978-3-428-12083-3
(1956): Noo-Soziologie, Duncker & Humblot, Berlin
Wirtschaftsleben im Zeitalter des Hochkapitalismus, 1928
ורנר זילברשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1899 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  31 בינואר 2001  (בגיל 101) ירושלים 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 לימודי רפואה:  University of Freiburg Faculty of Medicine, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תפקידים:  רופא 
 
ורנר זילברשטיין (אברהם דוד ורנר זילברשטיין, 24 בנובמבר 1899 – 31 בינואר 2001) - היה רופא, פרופסור לבקטריולוגיה, המנהל הראשון של המעבדות המרכזיות ושל מחלקת המעבדות לבריאות הציבור של משרד הבריאות.
ביוגרפיה

נולד בברלין בן למשפחה דתית-מסורתית. בשנת 1917 התקבל ללימודי רפואה בברלין. בשנת 1924 סיים את לימודי הרפואה בפרייבורג.
עבד שנתיים במחלקה פנימית בבית החולים האוניברסיטאי של ברלין.
בשנת 1926 הצטרף זילברשטיין למחלקה הכימותרפית במכון רוברט קוך בברלין ועסק בחקר מחלות מידבקות. במקביל עבד כרופא פנימי (1933-1928).
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, פוטר מעבודתו ועלה לארץ ישראל.
ביו השנים 1938–1933 עבד כמיקרוביולוג בבית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1938 הוזמן ע״י פרופ׳ הוגו בראון מנהל המכון למיקרוביולוגיה של אוניברסיטת איסטנבול להצטרף אליו למחקר ולהוראה. בשהותו באיסטנבול חקר ופרסם יחד עם בראון שורת עבודות העוסקות בחיידקי מעיים. באחת העבודות תיארו מצע יעיל ופשוט לזיהוי מהיר של החיידקים הפתוגניים במעי - מצע שהיה בשימוש במעבדות המרכזיות עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנת 1942 חזר זילברשטיין לארץ ישראל.
משנת 1943 עבד זילברשטיין כבקטריולוג ממשלתי במעבדות המרכזיות של משרד הבריאות המנדטורי בירושלים. עם קום המדינה נתמנה למנהל המעבדות.
זילברשטיין ניהל את המעבדות המרכזיות מאז הקמת המדינה ומי שניהל את מחלקת המעבדות לבריאות הציבור של משרד הבריאות, מאז הקמתה בשנת 1959. בתקופת ניהולו הרחיב את שטחי הפעילות של המעבדות והקים את השלוחות בתל אביב, חיפה ובאר שבע.
זילברשטיין היה חבר הוועד המנהל של ההסתדרות הרפואית בישראל. שנים רבות כיהן כיושב ראש ארגון רופאי המדינה.
בשנת 1957 הוענק לזילברשטיין תואר פרופסור מ-מכון רוברט קוך בברלין.
בשנת 1963 הוענקה לזילברשטיין המדליה על שם קלמנט ממכון פסטר בפריז.
היה בין מייסדי האגודה המיקרוביולוגיה הישראלית יחד עם פרופ' ישראל יעקב קליגלר, פרופ' אריה ליאו אוליצקי, פרופ' יוסף גורביץ, ד"ר אריך קלופשטוק, פרופ' מנפרד אשנר ואחרים.
זילברשטיין היה בין המייסדים של עמותת מלר"ז המועצה הציבורית למניעת רעש וזיהום אוויר (מלר"ז) (ע"ר)) ביחד עם שופט עליון צבי ברנזון וח"כ שמחה ארליך ולימים לאחר מכן נשאר חבר בה.
בשנת 1965 פרש לגמלאות.
זילברשטיין התעניין במוזיקה קלאסית ויהודית והיה בין מקימי "רננות" המכון למוזיקה יהודית.
בשנת 2000 הוענק לזילברשטיין תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
נפטר בגיל 101 בשנת 2001
הצלת ציוד וחומרי רפואה של המעבדות המרכזיות בירושלים

בימי שלהי המנדט הבריטי על ארץ ישראל, הייתה העיר ירושלים נתונה במצור ובמצוקה. ירושלים הייתה חצויה
לשניים, בעת ההיא, היו המעבדות המרכזיות משוכנות בבניין הטורקי העתיק, בתוך שכונת מחנה יהודה.
עובדי המעבדות האנגלים והערבים לא הופיעו יותר לעבודה, אולם היהודים המשיכו במילוי התפקידים החיוניים שהיו מוטלים עליהם.
מתוקף היותו של זילברשטיין הרופא היחיד במקום והאחראי על עבודת המעבדות, הגיעה אליו הוראה מאת ראשי מחלקת הבריאות המנדטורית להעביר את כל מלאי התרכיבים (חיסונים) השונים (תרכיבים נגד כלבת, אבעבועות רוח, טיפוס וכיו״ב), שהוכנו במעבדות ושהיו מאוחסנים בהן, לשטח הערבי בעיר העתיקה.
אנשי שלוש המחתרות - ההגנה, האצ״ל והלח״י - השתלטו על מקומות משמר בגגות הבתים שמסביב לבנין המעבדות, כדי למנוע ואפילו בכוח הזרוע כל ניסיון להוציא חומרים וכלים מן
המעבדות ולהעבירם לצד הערבי.
אל ראשי מחלקת הבריאות העביר זילברשטיין סירוב מוחלט ותקיף לדרישותיהם, וכך ניצל מלאי התרכיבים לצרכיי האוכלוסייה היהודית
בירושלים הנצורה".