stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל עזר
הערות שוליים

↑  אביעזר גולן, מבצע סוזאנה  , עמודים 26-28,66,99, עם ישראל, עידנים 1976
↑  אביעזר גולן, מבצע סוזאנה  , עמוד 28, עם ישראל, עידנים 1976
↑  אביעזר גולן, מבצע סוזאנה  , עמוד 27, עם ישראל, עידנים 1976
↑  אביעזר גולן, מבצע סוזאנה  , עמוד 27, עם ישראל, עידנים 1976
↑  אביעזר גולן, מבצע סוזאנה  , עמוד 28, עם ישראל, עידנים 1976
↑  אביעזר גולן, מבצע סוזאנה  , עמוד 99, עם ישראל, עידנים 1976
↑  בחשאי הועלו ה-2 לגרדום, שערים, 1 בפברואר 1955
↑  היום - לוויית נידוני קאהיר בהר הרצל, מעריב, 24 באפריל 1977
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 227
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438243805171  VIAF: 37148874361049620276   WorldCat (עם VIAF): 37148874361049620276
גל אמיר

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1968 (בן 57) עפולה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום מגורים:  אשחר 
 עיסוק:  עורך דין, סופר
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  ספרות בלשית
 
גל אמיר (נולד ב-6 בפברואר 1968) הוא סופר, עורך דין וחוקר משפט ישראלי.
ביוגרפיה

גל אמיר נולד בעפולה, בן לרבקה ואברהם אמיר. משפחתו מתגוררת בארץ ישראל זה שמונה דורות. מצד אמו הוא נינו של רבי יוסף שמואל ברנדויין-מוריה, האדמו"ר מסטרטין. הוא בוגר תיכון "אורט עפולה" ואת שירותו בצה"ל עשה בחיל התותחנים. למד משפטים באוניברסיטה העברית; בשנת 1994 קיבל רישיון עריכת דין ובשנת 2006 רישיון נוטריון. בין השנים 1990–1992 היה עוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת יאיר צבן. משנת 1994 עוסק בעריכת דין בעפולה.
ספרו הראשון, "עפולה, רחוב האופרה 3", הוא רומן משפטי שיצא לאור בשנת 1998. את שמו של ספרו השלישי, "לילה אדום", בחרו גולשי אתר ynet; הגולשים קיבלו פרק מן הספר לקריאה והתבקשו להציע שם. ספר זה היה מועמד בשנת 2003 לפרס גפן בקטגוריית "ספר המדע הבדיוני או הפנטזיה העברי המקורי הטוב ביותר". כתיבתו של אמיר מתרכזת בספרי מתח ואימה, אך אחד מספריו, "חיילי הבדיל צועדים לאיטם", הוא רומן על רקע שירותו הצבאי.
בביקורת על ספרו "השלישית בשורה השנייה" בעיתון "הארץ" הציג אותו הסופר אמנון ז'קונט כאחד המחברים העומדים בשורה הראשונה של סופרי המתח בישראל.
בשנת 2012 קיבל תואר שני בלימודי דמוקרטיה מהאוניברסיטה הפתוחה. המשיך לדוקטורט במשפטים באוניברסיטת חיפה, ובשנת 2017 קיבל תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "תפיסת הריבונות בדיני מדינת ישראל לאור קיומו של מוסד 'העדה הדתית' במשפט הישראלי", בהנחיית פרופ' פניה עוז-זלצברגר. ממשיך בפעילות במסגרת אוניברסיטת חיפה כחוקר וכמרצה.
בשנת 2014 השתתף יחד עם אביו, אחותו ואחיינו בחידון הציונות הראשון. משפחת אמיר זכתה במקום השני.
לקראת פסח 2023 השתתף אמיר בכתיבת "הגדת ההתנגדות", קובץ דברי שירה והגות המבטאים את המחאה נגד הרפורמה המשפטית, על בסיס טקסטים ששלחו גם אבי עופר, אורי קציר חנה סקרה וניצן בר-אבני ואחרים. את ההגדה ערך המשורר אילן שיינפלד וליוו צילומי הצלמת חן לאופולד.
חיים אישיים

אמיר נשוי לשילה ענבר, עורכת דין, ואב לבת ובן. הוא מתגורר ביישוב הקהילתי אשחר שבגליל.
ספריו

עפולה, רחוב האופרה 3 – רומן מתח משפטי, כנרת זמורה-ביתן דביר, 1998. סוזן סעדון, עורכת דין חסרת ניסיון, שנפצעה קשה בפיגוע שבו נרצח בעלה, מייצגת את ידידהּ, ז'קו בלאיש, העומד לדין באשמת רצח. כפי שמבטיחה כותרת המשנה של הספר, "רומן מתח משפטי", מציג הספר לקורא לא רק את מאפייני הנפשות הפועלות ואת עלילת המתח שבה הן מעורבות, אלא גם פרקים בסדר הדין הפלילי, כולל תקדימים רלוונטיים.
חיילי הבדיל צועדים לאיטם – רומן על רקע המציאות בישראל, השאוב מחוויותיו של אמיר כחייל סדיר בחיל התותחנים במהלך האינתיפאדה הראשונה, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2000.
לילה אדום – ספר מתח ואימה בסוגת הערפדים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2003.
השלישית בשורה השנייה – רומן בלשי, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2005. הרומן נכתב על רקע השחיתות האלימות בישראל, ולצדם פיגועי האינתיפאדה השנייה. גיבורו הוא אבי כהן, המכונה רומנו, קצין משטרה שסרח והודח. ידידו מהשירות הצבאי, איש העסקים אשר קנטור, שוכר אותו על מנת שיאתר את קיילי טרנר, שנעלמה עם עשרה מיליון דולר של קנטור.
המתמחה – רומן בלשי על רקע העמק והגליל, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2007. גיבורת הספר היא רֶבֶּקָה, מתמחה אצל עו"ד סוזן סעדון בעפולה, החשודה במעורבות ברצח בעלה, קצין משטרה שנרצח ביריות בעת שנהג במכוניתם כשרֶבֶּקָה לצדו.
רוח צפונית – ספר מתח המתרחש בעיירה בגליל, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2011. גיבור הספר הוא העיתונאי רובי שרקליס, שנשלח לסקר רצח סדרתי של נערות בעיירת נעוריו הגלילית.
תגובת שרשרת, הוצאת סלע ספרים, 2013 - רומן בלשי אודות עורך דין פלילי המוצא עצמו בסכנת חיים מול שורת התנקשויות בחייו.
אנגארד הסייף, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2019 - רומן היסטורי על טבריה בימי דאהר אל-עומר.
אפקט הפעמון, הוצאת מטאור, יוני 2022. ספר מתח וריגול המתרחש בעיר התחתית בחיפה. גיבור הספר הוא סוחר גרוטאות שרכש עזבון של וטרן, חייל רוסי שלחם במלחמת העולם השנייה, ומסתבך בפרשת ריגול עם מרגלת איראנית הפועלת כפרופסור למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה וחוקרת העומדת בראש צוות חשאי של המשרד לנושאים אסטרטגיים.
הערות שוליים

↑  אמנון ז'קונט, טיול במחוזות השקר והברוטליות של החברה הישראלית, באתר הארץ, 22 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007514822405171  BnF: cb15527408p (data)  GND: 1089698151  ISNI: 0000 0000 4118 9197  LCCN: no99020499  VIAF: 44611952   WorldCat (עם VIAF): 44611952 
גל אמיר באירוע השקה של ספרו "אפקט הפעמון" ביישובו אשחר ב-30 ביוני 2022
הילה גרסטל

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בת 70 בערך) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 תפקידים בולטים:  שופטת  סגנית נשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב  נשיאת בית המשפט המחוזי מרכז  נציבת הביקורת על הפרקליטות
 
הילה גרסטל (נולדה ב-1955) היא משפטנית ישראלית. כיהנה כנציבת הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות בשנים 2014 - 2016. לפני כן כיהנה כשופטת ונשיאת בית המשפט המחוזי במחוז המרכז. כיום מגשרת פרטית.
ביוגרפיה

נולדה בהרצליה כהילה פוקס בשנת 1955, להורים ניצולי השואה שעלו ארצה מפולין בשנת 1946 באוניית מעפילים. למדה בתיכון עירוני בהרצליה. בין השנים 1973–1975 שירתה בצה"ל. היא בוגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1978). בשנים 1977–1979 התמחתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובמשרד עורכי דין, ובסופן קיבלה רישיון לעריכת דין. עבדה במשך ארבע שנים כעורכת-דין שכירה, ולאחר מכן כעצמאית.
בשנת 1990 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב. בשנת 1996 מונתה לבית המשפט המחוזי בתל אביב במינוי זמני, ובשנת 1997, תוך כדי הכהונה הזמנית, מונתה למינוי קבוע.
בשנת 2000 מונתה גרסטל לעמוד בראש ועדה לבחינת ההתמחות ובחינות הכניסה ללשכת עורכי הדין. ב-2002 הגישה הוועדה בראשותה את המלצותיה, בכללן הארכת תקופת ההתמחות, בחינות דו-שלביות, עמידה בקורס מעשי, שינוי בהרכב ועדת הבחינה ועוד. ב-2010 פרסם משרד המשפטים תזכיר חוק בו אומצו עיקרי הדו"ח, וב-2014 פורסם תזכיר נוסף בו אימץ חלקי, בדבר שינוי מתכונת הבחינות.
בשנת 2006 מונתה לסגנית נשיא, שימשה בין היתר כראש מחלקת ערעורים בבית המשפט, וישבה כאם בית הדין ביחד עם השופטים עוזי פוגלמן ואילן ש' שילה. שמה של גרסטל הוזכר לא פעם כמועמדת לבית המשפט העליון, בשנת 2004 היא הסירה את מועמדותה בשל נימוקים אישיים.
במאי 2007 התבקשה על ידי שר המשפטים דניאל פרידמן, על דעת נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, להקים את בית המשפט המחוזי מחוז מרכז ולכהן כנשיאתו הראשונה. בית המשפט המחוזי מחוז מרכז החל לפעול בחודש ספטמבר 2007 בפתח תקווה, תוך שגרסטל עורכת בעצמה את מיון והכשרת עובדיו, ובחודש ספטמבר 2012 עבר למשכנו הקבוע בלוד.
ב-25 בנובמבר 2013 המליצה ועדת איתור בראשות היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין למנות את גרסטל להקים ולעמוד בראש נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות. הממשלה אישרה את מינויה ביום 22 בדצמבר 2013, והיא נכנסה לתפקידה ב-1 באפריל 2014. לטענת וינשטיין, גרסטל אמרה לו כי היא נכונה לכהן בתפקיד, אך היא מצפה שיבקשו ממנה לעשות זאת ולא שתגיש את מועמדותה בעצמה, ווינשטיין הורה למנכ"ל משרד המשפטים לבקש זאת וגרסטל הסכימה.
כנציבת הביקורת על מערך התביעה וייצוג המדינה בערכאות טיפלה גרסטל במאות תיקים. הידועים שבהם, התנהלות פרקליטת מחוז תל אביב רות דוד בפרשת רונאל פישר, וייצוג משרד הבריאות והמכון לרפואה משפטית בידי הפרקליטות בפרשת ד"ר מאיה פורמן. ביחס לפרשה האחרונה התעמתה בחריפות עם פרקליט המדינה שי ניצן, אשר טען כי אין בסמכותה של גרסטל לבקר פרקליטה שפעלה בשליחותו של היועץ המשפט לממשלה.
לאחר עימות מתמשך עם ארגון פרקליטי המדינה הודיעה גרסטל ב-18 באפריל 2016 על התפטרותה מהתפקיד, אשר נכנסה לתוקף ביולי 2016. היא נימקה את התפטרותה בכך שנמנע ממנה להיות מיוצגת על ידי עורך דין מטעמה בדיון בבג"ץ, ובכך שבכנסת הונחה הצעת חוק, שלפיה התביעה המשטרתית לא תהיה כפופה לנציבות הביקורת.
כחצי שנה לאחר תום תקופת כהונתה כנציבת הביקורת אמרה כי הפרקליטות היא גוף חולה והעומד בראשה, שי ניצן, אינו ראוי לשמש בתפקידו.
כיום משמשת גרסטל כמגשרת פרטית. ב-2017 שימשה כמגשרת בתביעת דיבה של שרה נתניהו נגד העיתונאי בן כספית.
גרסטל נשואה לראובן, מנכ"ל אוצר התיישבות היהודים, ולהם שני ילדים.
תיק 1270

בינואר 2016 עלה שמה כמועמדת לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה. חרף עימותיה לאורך תהליך הבחירה ולפניו עם פרקליטות המדינה, נחשבה גרסטל מועמדת בולטת לתפקיד, אולם לבסוף המליצה ועדת האיתור לתפקיד על מועמד אחד בלבד – אביחי מנדלבליט.
בחקירת המשטרה בתיק 1270, עלה חשד כי ניר חפץ מלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו הציע לגרסטל, דרך יועץ התקשורת אלי קמיר, שתיבחר אם תתחייב לסגירת תיק פרשת מעונות ראש הממשלה, שבו נמנית עם החשודים אשת ראש הממשלה, שרה נתניהו. גרסטל סירבה וסיפרה על כך לשופטת בית המשפט העליון, חברתה אסתר חיות. בינואר 2019 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגד אלי קמיר, מחוסר תשתית ראייתית לביצוע עבירות.
הערות שוליים

↑  חמישה עורכי דין מונו לשופטים, מעריב, 28 במאי 1990, עמ' 13; 9 שופטים חדשים יושבעו מחר, שם, 9 בספטמבר 1990, עמ' 6.
↑  דו"ח הוועדה לבדיקת נושא ההתמחות (ועדת גרסטל), באתר לשכת עורכי הדין.
↑  נטע זיו, מי ישמור על שומרי המשפט? עורכי דין בישראל בין מדינה, שוק וחברה אזרחית, אוניברסיטת בר-אילן והקיבוץ המאוחד 2015, עמ' 171-172.
↑  הדס מגן, ‏שופטת המחוזי בת"א, הילה גרסטל, הסירה מועמדותה לכהונת שופטת בבית המשפט העליון, באתר גלובס, 21 באפריל 2004
↑  ענת רואה, "שופטת מצטיינת", באתר כלכליסט, 25 בספטמבר 2008
↑  דניאל פרידמן, הארנק והחרב: המהפכה המשפטית ושברה, יהודה יערי (עורך), הוצאת ידיעות אחרונות 2013, עמ' 430-435
↑  משה גורלי, השופטת הילה גרסטל נבחרה למבקרת הראשונה של הפרקליטות, באתר כלכליסט, 25 בנובמבר 2013
↑  יובל יועז, ‏הממשלה אישרה את מינוי גרסטל לנציבת הביקורת על הפרקליטות, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2013
↑  "הילה גרסטל, נשיאת בית המשפט המחוזי מרכז בלוד, שבאותם ימים גם היתה מיודדת עמי, הביעה בפני את נכונותה לשאת בתפקיד, אך הבהירה כי היא מצפה שיפנו אליה בבקשה שתגיש את מועמדותה. לה אין כוונה לעשות זאת מיוזמתה."

"ביקשתי אפוא ממנכ"ל המשרד לפנות לגרסטל ולהציע לה להגיש את מועמדותה. וראו זה פלא, היא הסכימה."

וינשטיין, יהודה. היועץ, ידיעות ספרים, 2022. עמ, 241
↑  משה גורלי, נציבת הביקורת על מערך התביעה: 151 תלונות טופלו, רק 3 נמצאו מוצדקות, באתר כלכליסט, 2 בפברואר 2015
↑  עובדה, ‏בעקבות תחקיר "עובדה": השופטת בדימוס הילה גרסטל תבדוק התנהלות פרקליטת מחוז ת"א בפרשת רונאל פישר, באתר ‏מאקו‏, 18 בנובמבר 2014
↑   רויטל חובל, נציבת הביקורת: חשש לניגוד עניינים של הפרקליטות בפרשת ד"ר פורמן, באתר TheMarker‏, 7 באוגוסט 2014
↑  מור שמעוני, ‏נציבת הביקורת על הפרקליטות: פגמים בהתנהלות שי ניצן במשפט זדורוב, באתר מעריב אונליין, 21 בדצמבר 2015
↑  חן מענית, ‏גרסטל התפטרה מתפקיד נציבת הביקורת על הפרקליטות, באתר גלובס, 18 באפריל 2016
↑   TheMarker Online, הילה גרסטל: "בפרקליטות יש משהו חולה, שי ניצן לא ראוי לתפקיד פרקליט המדינה", באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2017
↑  בן כספית יתנצל: שרה נתניהו תקבל 50 אלף שקל, באתר nrg חדשות, 19 באוקטובר 2017
↑   שוקי שדה, דיני חברים: רשת הקשרים של הילה גרסטל, באתר TheMarker‏, 4 בינואר 2016
↑  חן שליטא, ‏מה יש בשופטת בדימוס הילה גרסטל שהתסיס את המערכת נגדה?, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2015
↑  תפנית חדה בעלילה: כך נקברה פרשת הצעת השוחד לגרסטל
היועמ"ש החליט לגנוז את תיק הצעת השוחד לשופטת בדימוס הילה גרסטל
מטפורה

מֶטָפוֹרָה (מיוונית: μεταφορά; צירוף של התחילית מטא (μετά = אחרי, מעבר) והפועל פראין (φέρειν = לסחוב, לשאת)) היא אמצעי לשוני שנעשה בו שימוש על מנת להאיר מושג אחד בתכונותיו של מושג אחר. פירוש המשפט "X הוא מטפורה ל-Y" הוא ש-Y מתואר על ידי תכונותיו של X. במינוח המקובל לתיאור היחסים בין שני האיברים, X נקרא "תחום המקור" ו-Y נקרא "תחום היעד".
למטפורות יש חשיבות תקשורתית וקוגניטיבית משום שהן מביעות, משקפות ומחזקות דרכים שונות להבנת ההיבטים השונים בחיי האדם.
כל מטפורה מבוססת על אנלוגיה, קשר של דמיון, בין שדה סמנטי אחד לאחר. המטפורה מצהירה על דמיון בין התחומים, שאינו נמצא במשמעות הישירה שלהם, ולכן ההשוואה המטפורית אינה נכונה עובדתית, אלא רק בהקשר מופשט של השאלת תכונה או תכונות מתחום המוצא לתחום היעד. עם זאת, בניגוד לדימוי, אין במרבית המטפורות מילת השוואה ("כמו", "כ", "דומה ל" וכו'), ולרוב לא מצוינות אף התכונה או התכונות המשותפות לשני השדות הסמנטיים. כך, לדוגמה, במשפט "דן הוא שועל" לא מצוינת אף מילת השוואה בין "דן" לבין "שועל", ואף לא מצוינות התכונה או התכונות המשותפות לשמות עצם אלו. ייתכן כי דן הוא אכן שועל ותו לא, ואז אין המדובר במטפורה כלל ועיקר. מאידך, דן גם יכול להיות ערמומי כשועל או, לחלופין, זריז כשועל, או גם וגם. נמען המטפורה משלים לבדו הן את מילת ההשוואה והן את התכונות האנלוגיות.
בהקשרים של תורת הספרות משתמשים לעיתים במונח 'מטפורה' או 'מטפוריקה' לתיאור כלל האמצעים הפיגורטיביים המשמש בטקסט, כולל דימויים ומטונימיות.
זיהוי מטפורות

מכיוון שאין מסמן מסוים לכך שביטוי הוא מטפורי (מילת ההשוואה לא מופיעה בטקסט), מתעוררת השאלה כיצד בני אדם מאתרים מטפורות ומפענחים אותן. יש הטוענים כי הקורא מזהה מטפורות באמצעות זיהוי ערך האמת של המשפט המטפורי. אם, למשל, נתקל קורא במשפט "דן הוא שועל", הוא יזהה את המשפט כשקרי, ולכן יתייג את המשפט כמטפורי, על מנת לשמור על ערך האמת שלו. לטענה זו שתי בעיות עיקריות. ראשית, לא כל משפט שקרי אנו מכנים "מטפורה". המשפט "דן חזק כסוס", לדוגמה, הוא דימוי. גם המשפט "לחוף הים בתל אביב הגיע אדם בגובה עשרה מטרים" ככל הנראה איננו אמיתי, והוא לא נשפט כביטוי מטפורי. משפט זה מדגים במשהו את הבעיה השנייה בטענה זו. בבדיון, כמו בספרות, למשל, ישנו עולם מיוצג, שלא חייב להיות אמיתי. המשפט "דן הוא שועל", שיחשב מטפורי בעולם מיוצג אחד, עשוי להיחשב כאמיתי בעולם מיוצג אחר, עולם בו דן הוא אכן שמו של שועל.
על פי עקרון שיתוף הפעולה של גרייס, בכל אקט תקשורת מתקיימת הנחה של שיתוף פעולה. כל דובר מניח שנמענו משתף פעולה עמו, ומתוך כך נוצרים כללי השיח. אחד מכללי השיח, למשל, הוא כלל הרלוונטיות. על כל מבע להיות רלוונטי לשיח. כך, למשל, אם X שואל את Y, "כיצד אני נראה?", ו-Y עונה "מעונן היום", Y הפר את כלל הרלוונטיות. הפרה של אחד מכללי השיח תוך כדי שמירה על עקרון שיתוף הפעולה מייצרת אימפליקטורה - מובן הנרמז מהשיח, אך לא נאמר במפורש. בדוגמה הקודמת X יכול להסיק ש-Y רמז לו שהוא לא נראה טוב, מאחר שהוא הפר את כלל הרלוונטיות.
כללי השיח של גרייס משמשים היום בפרגמטיקה, ענף בבלשנות, העוסק בחקר מובנם של מבעים בתוך הקשר. מאחר שזיהוי מטפורות נעשה, ככל הנראה, באמצעות זיהוי של שני שדות סמנטיים שונים בהקשר מסוים, ייתכן וזיהוי מטפורה נעשה באמצעות זיהוי של הפרת "כלל האיכות" (על כל דובר לומר אמת). הקורא נתקל בשילובן של שתי מילים המתייחסות לשדות סמנטיים מסוג שונה, בוחן אותן לאור ההקשר (העולם המיוצג, למשל), ואם המשפט אינו אמיתי ביחס להקשר שלו, מתייג הקורא את המשפט כמטפורי.
פיענוח מטפורות

יותר מאשר באופנים אחרים של העברת מידע מילולי, שנמסרים באופן ישיר מכותב לקורא או מדובר למאזין, מטפורה מחייבת את הקורא או המאזין להיות אקטיבי על מנת לפענח את משמעותה. המטפורה מציגה לקורא חיבור אנלוגי בין שני פרטים מעולמות סמנטיים שונים, וכדי לפענח את המשמעות האנלוגית הבלתי מפורשת, הקורא צריך לדמות בעיני רוחו את התמונה החדשה שהמטפורה מתארת או להרהר בה, על מנת לנסות לפענח את מהות הדמיון בין הפרטים, ולעיתים לבחור בין היבטי דמיון אפשריים. הצורך להשתמש לעיתים בדמיון ויזואלי על מנת לפענח מטפורות הוא אחת הסיבות לכך שהשימוש במטפורות נפוץ בספרות. המטפורה מסייעת להפוך את הקורא לפעיל ולעורר את הדמיון הוויזואלי שלו, ובכך היא משתייכת למשפחת האמצעים הפיגורטיביים.
פיענוח מטפורות > מטפורות-על

ישנן לא מעט תאוריות על האופן בו קוראים מפענחים מטפורות. בין התאוריות הדומיננטיות כיום נמצאת התאוריה של ג'ורג' לייקוף ומרק ג'ונסון. בספרם, "Metaphors We Live By" ("מטפורות שאנחנו חיים לפיהן"), בדקו חוקרים אלו מגוון מטפורות שונות, שנמצאות בשימוש יומיומי. הם בדקו ביטויים מטפוריים דוגמת "רגלי ההר", "יחסינו הגיעו לסוף דרכם" וביטויים אחרים, ומתוך ניתוח שלהם הגיעו למסקנה כי מרבית המטפורות שנעשה בהן שימוש, נובעות מתוך מטא-מטפורות, מעין "מטפורות-על" בסיסיות. המשפט "יחסינו הגיעו לסוף דרכם", לדוגמה, נובע מתוך המטפורה הבסיסית "אהבה היא דרך" (ממנה נובעים גם ביטויים מטפוריים אחרים, נוסח "יחסינו הגיעו לפרשת דרכים", "יחסינו נמצאים בתחילת דרכם" וכדומה). מתוך ניתוח של מטפורות-על אלו, הגיעו לייקוף וג'ונסון למסקנה כי מרבית המטפורות הן מיפוי של מושג קונקרטי על מושג מופשט. "אהבה", למשל, היא מושג מופשט, ואילו דרך היא מושג קונקרטי. מטפורת העל "אהבה היא דרך" מתארת את המושג המופשט באמצעות המושג הקונקרטי, כלומר המושג הקונקרטי והברור מעניק את תכונותיו למושג המופשט.
לטענתם, בני אדם משתמשים במטפורות כאמצעי ללמידה והבנה. מושגים אבסטרקטיים ומעורפלים כ"זמן", "אהבה" וכדומה, מובנים באמצעות מטפורות-על בסיסיות, המייצרות אנלוגיה בין המופשט למוחשי, ובכך גורמות למופשט להיראות מובן יותר. גם מטפורות חדשניות לכאורה, הם טוענים, נובעות מאותן מטפורות-על בסיסיות, ומובנות באמצעות פנייה לאותן מטפורות-העל. מטפורות, לטענתם, וזו אולי טענתם החשובה ביותר בכל הנוגע למחקר מטפורות, קיימות לא רק בשפה, אלא ברמה המושגית. אנו חושבים ומבינים חלקים נרחבים של המציאות בעזרת מטפורות.
פיענוח מטפורות > מטפורות-על > סוגי מטפורות

לייקוף וג'ונסון ניסו למפות את סוגי המטפורות שבהן נתקלו. הם חילקו אותן לשלושה סוגים עיקריים:
מטפורות אוריינטציה - האדם יוצר התאמה בין כיוונים (למעלה ולמטה) לבין תחום מסוים. הקבלה זו איננה אנלוגית אלא מטונימית. מטפורות מסוג זה מתארות, למשל, רגשות כעצב ושמחה ("התרוממות רוח", "רוחי נפלה"), בריאות וחולי ("קם מן המתים", "בריאותי נפלה"), שליטה ("אני שולט על המצב") ועמדה חברתית ("קשרים בחלונות הגבוהים", "עלה בסולם הדרגות").
מטפורות אונטולוגיות - תחום המקור (סכימת המשמעות המטפורית) הוא ישויות אונטולוגיות, שקיימות בעולם, והן מבליטות תכונות בתחום יעד (נושא המטפורה. במשפט "דן הוא שועל" תחום היעד הוא "דן" ותחום המקור הוא "שועל") שקשה לחשוב עליהן ללא מטפורה. על ידי שימוש במטפורות מסוג זה ניתן לחשוב על תחומים אלו, לכמת אותם וכדומה. כך, למשל, ביטוי כ"בחלומי" מתייחס לחלום כאל מקום (מילת היחס "ב"), כאל דבר קונקרטי הקיים בעולם.
מטפורות מבניות - מטפורות שבהן תחום מקור אחד מתבנת תחום יעד שונה. ויכוח מתואר כמלחמה, אהבה כמסע והגוף כמכל.
מטפורה ורטוריקה

לאחר הוצאת הספר, "Metaphors We Live By", המשיך ג'ורג' לייקוף לעסוק בחקר המטפורה, ואף בדק את שימושיה כאמצעי רטורי בפוליטיקה. הוא ניתח את המטפורות ששימשו את ממשל ג'ורג' בוש לפני פרוץ מלחמת המפרץ, וניתח את האופן שבו נעשה שימוש במטפורות, כדי לשכנע את העם האמריקאי לצאת למלחמה כנגד עיראק.
בין השאר, נעשה שימוש במטפורת-העל "המדינה היא אדם". השתלטותו של סדאם חוסיין על הנפט של כווית תוארה כניסיון לפגוע ב"אספקת הדם" של ארצות הברית. מאוחר יותר התפתחה, על בסיס מטפורה זו, מטפורה מורכבת יותר, ובה כווית תוארה כנסיכה שבויה בידי רודן אכזר (עיראק), וארצות הברית כנסיך שעליו מוטלת החובה לשחרר אותה. שימוש במטפורות מסוג זה מצמצם את החברה האמריקאית, שיש בה מגוון דעות שונות וגדושה במספר רב של בני אדם, לכדי דמות אחת, שיש לה אינטרס ברור אחד (להציל את אספקת הנפט, לשחרר את "הנסיכה").
שימושים רטוריים במטפורות נפוצים מאוד, ומשמשים ככלי שכנוע רב עוצמה. באמצעות שימוש במטפורות מסוימות ניתן לצמצם עם שלם לכדי "אדם" אחד, מטפורי. כך, לדוגמה, מוכרז כי "העם הצרפתי עושה טעות היסטורית", כמו היה העם הצרפתי אדם בודד, ולא חברה הבנויה ממגוון בני אדם ודעות.
נועם חומסקי, שאף הוא כלייקוף בלשן, הציע (יחד עם אדוארד ס. הרמן) מודל תעמולה, שמורכב מפילטרים של אמצעי התקשורת, שמונעים מחדשות או מדעות המפירות את המטפורות המושגיות הבסיסיות של הנמענים מלהישמע בזירה הציבורית. לדעתו, היכולת האנושית הבסיסית לרכוש שפה ולהאמין למטפורות מנוצלת, בתקשורת ההמונים, באמצעות הגבלת טווח וסוג המטפורות להם האזרחים חשופים.
באופן ספציפי, מטפורות שידגישו את ביטחון הרכוש או הפחד מפני קונפליקט עם הרשויות נוטות להיות מודגשות בתקשורת המונים פרטית או של תאגידים. מטפורות המדגישות את הסיכון של קונפליקט על משאבים או שהן מדגישות הגינות נוטות להיעלם מהתקשורת או שממעיטים מחשיבותן.
מטפורה ורטוריקה > מטפורות ויזואליות

מטפורות אינן תופעה המוגבלת לשפה, אלא ניתן למצוא אותן גם בכלים ויזואליים, דוגמת ציור וצילום. בפרסומות רבות, למשל, משתמשים במטפורות ויזואליות כאמצעי שכנוע. בין אם פרסומות אלו מציגות זוג נעליים כמו אלו נמצאו בעיצומו של אקט מיני, ובין אם הן מציגות תיק גב, שנראה כמכיל בתוכו איברים פנימיים, המדובר במטפורה, שמייצגת אנלוגיה בין תחום מושגים אחד לתחום מושגים אחר. במובן מסוים, אם כן, מטפורות ויזואליות בפרסומות אינן שונות ממטפורות שבהן נעשה שימוש בפוליטיקה. באמצעות אנלוגיה הן מבליטות תכונות מסוימות בחפץ או ברעיון אותו הן מנסות לקדם.
חלק ניכר מהבנת עולם המחשבים נעשה באמצעות מטפורות ויזואליות. "שולחן עבודה", "סל מיחזור", "תיקיות" וכדומה הם כולן מטפורות ויזואליות בין פונקציות מחשב שונות לדברים קונקרטיים.
מטפורות מתות ומטפורות שחוקות

מטפורה מתה היא מטפורה שאיננה מפוענחת עוד כמטפורה, אלא מתייחסים אליה כאל ביטוי, כאל מילה. המטפורה "רגלי ההר" שוב אינה דורשת מהשומע לפענח אותה, אלא היא משמשת כביטוי המציין את חלקו התחתון של ההר. ייתכן כי מטפורה זו הייתה מטפורה פעילה, אולם בשל הצלחתה היא הפכה לקונוונציונאלית ומשומשת, ושוב אינה דורשת תהליך פיענוח המערב אנלוגיה בין שני תחומי משמעות.
מטפורות מתות ניתן להחיות. מאחר שהתכונה האנלוגית (ראו גם Tertium comparationis) מונחת על ידי הקורא מראש, ולא מצוינת במפורש בטקסט או בתמונה עצמם, ניתן להחיות מטפורות מתות באמצעות הוספת תכונה אנלוגית שונה מהמקובל או הרחבת המטפורה מעבר למשמעותה המוגבלת בשפה. במטפורה "שפתיה שושנים", מניח הקורא כי התכונה האנלוגית היא הצבע האדום. אולם זוהי, כאמור, רק הנחה, המתבססת על ראיית המטפורה כביטוי. ניתן להחיות מטפורה זו באמצעות הוספת תכונה משווה אחרת: "שפתיה שושנים דוקרות"; כאן נוספת תכונה אנלוגית שאינה מה שציפה לו הקורא והוא נאלץ לשנות את פרשנותו, ו"להחיות" את המטפורה. המשורר יהודה עמיחי הרבה להחיות מטפורות מתות בשירתו; בשיר 'אל מלא רחמים', למשל, הוא מרחיב את המטפורה המתה של 'מלא רחמים' בכך שהוא מוסיף עליה הסתכלות חיצונית ההופכת את משמעותה ('אלמלא האל מלא רחמים/היו הרחמים בעולם ולא רק בו').
מטפורה שחוקה היא מטפורה שעדיין מפוענחת כמטפורה, אבל נמצאת בשימוש נרחב וכבר אינה מפתיעה ומעוררת פחות עניין. לדוגמה, המטפורה "פיצח את הסוד" היא עדיין מטפורה שמבוססת על אנלוגיה בין סוד לאגוז, אבל היא שגורה וידועה. רוב המטפורות השחוקות יהפכו בסופו של דבר למתות. זהו תהליך.
ראו גם

ביקורת תגובת הקורא
Tertium comparationis
אמצעים פיגורטיביים
אנלוגיה
דימוי
מטונימיה
סינסתזיה
סמנטיקה
פרגמטיקה
ג'ורג' לייקוף
פירמידה הפוכה (תקשורת)
לקריאה נוספת

יעקב יגר, מטאפורה דימוי וניב (דיונים בפרקי לשון), הוצאת ספרים מ. ניומן בע"מ, חיפה, תשל"ד (1973)
שמעון זנדבנק, "מזשיר - מדריך לשירה" (ירושלים: כתר הוצאה לאור, 2002)
גיא דויטשר, "גלגולי לשון, מסע בעקבות המצאתו הגדולה ביותר של האדם", הוצאת עם עובד, 2007, ISBN 978-965-7120-92-7.
דב לנדאו, ממטפורה ועד סמל, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1979.
דב לנדאו, עידונה של שאגה, הוצאת פפירוס, 1990.
אורי פרץ-שרון, איך כותבים פזמון, דימויים ומטפורות 63–68, הוצאת כתיבה נוצרת, 2021, מסת"ב 978-965-599-560-2.
הערות שוליים

↑  Semino, E., Demjén, Z., & Demmen, J. (2018). An integrated approach to metaphor and framing in cognition, discourse, and practice, with an application to metaphors for cancer. Applied Linguistics, 39(5), 625-645.
↑   למה נכחדו הניאנדרתלים? אולי הסיבה טמונה באחד הקסמים הגדולים של השפה, באתר הארץ, 11 ביולי 2024
↑  George W. Burns, Healing with Stories, Wiley, 2007, עמ' 5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529320305171  BNE: XX531063  BnF: cb11932492j (data)  GND: 4038935-2  LCCN: sh85084283  NKC: ph122767
אפקט קסלר

הדמיה של פסולת חלל. ישנם שני אזורים עיקריים של פסולת: טבעת במסלול גיאוסינכרוני ועננה צפופה של עצמים במסלול לוויני נמוך.
אפקט קסלר, המכונה גם סינדרום קסלר, הוא תרחיש שהוצע על ידי מדעני נאס"א דונלד קסלר וברטון ג'י קור-פאלה ב-1978. הוא מתאר מצב בו צפיפות העצמים במסלול לוויני נמוך הופכת כה גבוהה עקב פסולת חלל, שהתנגשויות בין העצמים הללו הולכות ומתרבות, ולאורך זמן מגדילות באופן אקספוננציאלי את כמות פסולת החלל. הגידול בכמות פסולת חלל מסכן לוויינים, משימות חלל ואת תחנת החלל הבינלאומית, ועלול להפוך אזורים מסוימים לבלתי שמישים ולאיים על קיימות פעילויות החלל במשך דורות רבים. בשנת 2009, כתב קסלר כי תוצאות המודלים מצביעות על כך שסביבת הפסולת כבר הפכה לא יציבה, כלומר המאמצים להשיג סביבת פסולת קטנה ויציבה על ידי חיסול מקורות הפסולת בעבר ייכשלו ככל הנראה, מכיוון שקצב הצטברות של שברים מהתנגשויות עתידיות צפוי להיות גבוה מקצב הפחתת השברים על ידי גרר אטמוספירי. אפקט קסלר מדגיש את הצורך הקריטי בניהול יעיל של תנועת חלל כדי להבטיח את הכדאיות ארוכת הטווח של חקר וניצול החלל.