stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה לישנסקי
הערות שוליים

1 2 3 4  702 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  ⁨ן שושנה לישנסקי ז"ל ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 16 נובמבר 1943 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  בן צבי, רחל ינאית, דמותה של בת עיירה באוקראינה, העבר: רבעון לדברי ימי היהודי והיהדות ברוסיה ט, תשכב, עמ' 113–126
1 2  ⁨מודעת אבל | הפועל הצעיר⁩ | עמוד 2 | 15 אוגוסט 1924 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ברוח ובחיל: שרשרת וחליות ומעשים בקורות הישוב מגירוש ספרד  עד הזמן הזה / עבר הדני - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
1 2  ⁨מאת דוד גזר! חלום בעמק⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 10 מאי 1978 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨בית הנכות בתל עדשים ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 2 אוגוסט 1953 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מן, נדב (2010-09-22). "העיקר הבריאות: ראשית הרפואה בעמק יזרעאל". Ynet. נבדק ב-2025-01-29.
↑  ⁨מרחביה ⁩ | ⁨העולם⁩ | 5 יוני 1941 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2 3  952 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  ⁨אזכרה למשוררת רחל ⁩ | ⁨דבר⁩ | 27 ינואר 1932 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ארכיון יד יערי : לאחות: קובץ לזכר שרה לישנסקי, באתר www.infocenters.co.il
↑  ⁨מוזיאון ע"ש שרה לישנסקי ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 8 ינואר 1960 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨בעמק יוקם מוזיאוז ע"ש שרה לישנסקי ⁩ | ⁨דבר⁩ | 23 יולי 1956 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  בתיה לישנסקי באוספים מהעולם, באתר מוזיאון ישראל
↑  ישראל פרקר, רחובות ע"ש ילידי 1800 - 1950, באתר ראשון לציון עיר עם נוסטלגיה, ‏2018-12-07
שלט רחוב על שם שרה לישנסקי (רח' אחות שרה)
אליהו בקשי דורון

הרב אליהו בקשי דורון כנער, 1952
הרב אליהו בקשי דורון, בחירות הרבנים הראשיים לירושלים, בית כנסת ישורון, 1983
הרב אליהו בקשי דורון (ח' בניסן ה'תש"א, 5 באפריל 1941 – י"ט בניסן ה'תש"ף, 12 באפריל 2020) היה הראשון לציון והרב הראשי לישראל ונשיא בית הדין הגדול בירושלים, בשנים 1993–2003, שימש כראש מוסדות "בנין אב" ברמת שלמה "תורת אימך" בבר-אילן ו"דבי אליהו" בבית וגן בירושלים. היה פוסק הלכה, וממנהיגי היהדות הספרדית בישראל.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

נולד בירושלים לבן-ציון ולטובה בהיה, ילידת חלב שבסוריה. משפחתו התגוררה בשכונת רחביה בירושלים. בילדותו למד בבית הספר הממ"ד "לדוגמה" ע"ש הראשון לציון הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל משפחתו התפרנסה מחנות מכולת שליד ביתם. אביו ר' בן ציון היה מראשי ועד העדה הספרדית בירושלים וממייסדי בית הכנסת "המתיבתא בית הראש"ל" ע"ש הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר וגבאי בית הכנסת "רבן יוחנן בן זכאי בעיר העתיקה" בירושלים. כילד, היה מתלווה לאביו ר' בן ציון לתפילה בבית הכנסת "אור זרוע" שם שהה במחיצתו של הראשון לציון הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל. בעידודו של אביו, השתתף בלימודי חזנות ופיוט אצל החזן רחמים עמר, בשכונת נחלאות בירושלים.
אחיו הבכור הוא מאיר בקשי. אחיו הקטן הוא אברהם בקשי דורון.
ב-תשט"ו 1955 בהיותו בן 14 החל את לימודיו בישיבת הדרום ברחובות, אצל הרב צבי יהודה מלצר, בנו של הרב איסר זלמן מלצר בעל ה'אבן האזל', הרב מאיר צבי ברגמן והרב יהודה עמיטל לאחר כמה שנים הרב אלעזר מנחם מן שך שהיה מגיע מבני ברק למסור שיעורים בישיבה, עודדו ללמוד בישיבת פוניבז' בה כיהן כראש ישיבה. אך כיון שהוריו התגוררו בירושלים הדבר הִקשה עבורו לנסוע לבני ברק, וכך הגיע לישיבת "חברון" ששכנה אז בשכונת "גאולה" בעיר.
ב-תשי"ט 1959 עבר לישיבת חברון, שם למד אצל הרב ברוך מרדכי אזרחי ואצל הרב אברהם פרבשטיין. בתקופת לימודו בישיבה למד בחברותא עם ראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא. בישיבה למד בחברותא עם טובי הבחורים בניהם: אביעזר פילץ, ברוך שמעון סלומון ומשה מרדכי פרבשטיין, בימיו בישיבת חברון, הרצה "שיעור כללי" בפני תלמידי הישיבה.
ביוגרפיה > כאברך

נישא לאסתר, בתו של הרב שלום לופס, רבה של עכו. לאחר נישואיו התגורר ברחוב חנה בירושלים בסמיכות לרבנים עובדיה יוסף ובן ציון אבא שאול עימם היה משוחח בדברי תורה.
בשנת תשכ"ד 1964 עבר ללמוד בכולל 'קול יעקב' ובכולל אברכים "בית התלמוד" שבמוסד הרב קוק בירושלים, שם התקרב לרב בצלאל ז'ולטי. שימש כר"מ בישיבת פורת יוסף בשכונת קטמון בירושלים. בין תלמידיו מאותה תקופה נמנים האדמו"ר אלעזר אבוחצירא, הרב יצחק יוסף והרב אליהו אברז'ל.
ביוגרפיה > בת ים וחיפה

בשנת תש"ל 1970 בהיותו בן 28 בלבד מונה לרב שכונות רמת הנשיא ורמת יוסף בבת ים. בתקופה זו הקים כולל אברכים בקהילת 'בית יעקב' בבת ים, ובשכונת התקווה בתל אביב.
בשנת 1974, מונה לרבה הספרדי של העיר.
בשנת תשל"ה-1975 לאחר פטירת רבה של חיפה הרב יוסף משאש מונה לרב הראשי וראש אבות בתי הדין של חיפה, תפקיד אותו מילא במשך שמונה עשרה שנים. בתקופת פעילותו בעיר שידד מערכות בתחום הכשרות בהוספת תקנים, ומינוי מפקחים ראויים, בזמן כהונתו פירק את אגודת השוחטים ונאבק לבסס את סמכותה של הרבנות המקומית, והדת בעיר. בחיפה הקים וייסד את מוסד "מורשה", כולל לאברכים שם מסר שיעורי תורה, כמו כן הקים תלמוד תורה לבני אברכים בחיפה. חלק משיחותיו שם קובצו בספרו "בנין אב". בין היתר בתפקידו כראב"ד חיפה עסק בשאלות מורכבות כגון שאלות של ממזרות, והתרת עגונות, במרץ 1981 בעקבות טביעת האונייה מצדה ישב על המדוכה והתיר עשרות מעגונות נעדרי הספינה להנשא בפסקי דין מיוחדים.
בשנת 1983, בהיותו בן 42 בלבד התמודד על משרת הראשון לציון והרב הראשי לישראל מול הרב מרדכי אליהו אך הפסיד לאחרון כשקיבל 49 קולות.
ביוגרפיה > ראשון לציון

בשנת תשנ"ג 1993 נבחר לתפקיד "הראשון לציון" - הרב הראשי הספרדי לישראל, בתמיכת הרב עובדיה יוסף. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2003, לצדו של הרב הראשי האשכנזי הרב ישראל מאיר לאו. מתחרהו העיקרי בבחירות היה רבה הספרדי של תל אביב-יפו לשעבר, הרב חיים דוד הלוי.
בתקופת כהונתו כרב ראשי סירב לבטל את השימוש בהיתר מכירה בשנת השמיטה, והדבר גרר ביקורת מצד הרבנים הליטאים ובראשם הרב יוסף שלום אלישיב. במטרה למנוע טענות לכפייה דתית, צידד בהנהגת נישואים אזרחיים בישראל כדי למנוע ניאוף וממזרים, אך דרש כי לא יקראו לזה "נישואין".
בתקופת כהונתו כרב ראשי הקים ועדה, שמנעה מהרב יונה מצגר לשמש כרב עיר, בשל טענות כלפיו בגין עבירות על החוק והתנהגות שאינה הולמת. בהמשך עקף מצגר את המחסום והגיש מועמדות לתפקיד הרב הראשי לישראל.
הרב בקשי דורון היה נשיא ארגוני חסד, חבר בארגון ידידי בית החולים רמב"ם, הנהלת קרן לב"י וחבר נשיאות מכון ירושלים. שימש כנשיא ארגון מרח"ב - ממזרח שמש בירושלים. בנוסף שימש כנשיא בית המדרש "שערי עוזיאל" ע"ש הראשון לציון הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל בירושלים. לאחר שסיים את תפקידו כרב ראשי הקים בירושלים את מוסדות "בנין אב" בנשיאותו פעלו רשת בתי כנסת 'זכור לאברהם' ברחבי הארץ ע"ש בנו של תלמידו הנגיד שלמה אדולפו פיצ'וטו לזכר בנו אברהם ז"ל. עמד בנשיאות "קרן ספרא" שהוקמה על ידי רעייתו של מואיז ספרא לאחר פטירתו.
ביוגרפיה > פטירתו

במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל נדבק הרב בקשי דורון בנגיף ונפטר במרכז הרפואי שערי צדק בגיל 79. הובא לקבורה בהר המנוחות. לצד רעייתו אסתר (נפטרה בשנת תשס"ה - 2005) הלווייתו נערכה בהשתתפות מצומצמת של אנשים בעקבות הנחיות משרד הבריאות.
העמדה לדין, הרשעה וביטולה

בדצמבר 2012, הוגש נגדו כתב אישום ב"תיק הרבנים", על עבירות קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ניסיון לקבלת דבר במרמה, הפרת אמונים ומתן תעודה כוזבת, בטענה שבעת כהונתו כרב הראשי אישר להעניק תעודות הסמכה לרבנות למאות מאנשי מערכת הביטחון, בלא שהיו ראויים לכך. התעודות זיכו את בעליהן בהטבות כספיות.
במאי 2017, הורשע על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים בעבירות של קבלת דבר במרמה וניסיון לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, מתן תעודה כוזבת ומרמה והפרת אמונים. באוגוסט 2017 נגזרו עליו 12 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 250 אלף ש"ח.
במאי 2021, כשנה לאחר פטירת הרב בקשי דורון, קיבל בית המשפט העליון את ערעור משפחתו של הרב, וקבע, כי בשל מצבו הרפואי של הרב בזמן בו התנהל המשפט, הוא לא היה כשיר לעמוד לדין, ולכן בוטלו למפרע הרשעתו והקנס שנגזר עליו. בקשתה של פרקליטות המדינה לדיון נוסף בעניין, נדחתה בידי נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות.
פעילותו מדינית > הצהרת קהיר לשלום וצדק במזרח התיכון

ב-2 בינואר 2002 עמד הרב בקשי דורון בראש המשלחת הישראלית לקהיר בה התכנסו נציגות שלוש הדתות, בניסיון לגבש הצהרה משותפת ל"שלום וצדק" על רקע האלימות הגואה בישראל ובשטחים. הוועידה נערכה בעיר הנמל אלכסנדריה, ונמשכה שלושה ימים, בחסות הארכיבישוף האנגליקני ג'ורג' קרי, ושייח מוחמד סעיד טנטאווי, האימאם הגדול של מסגד אל אזהר בקהיר. הוועידה זכתה לתמיכת ממשלות ישראל, הרשות הפלסטינית והממלכה המאוחדת.
פסקי הלכה בולטים

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא פירוט יתר.
פסקיו מופיעים בספרו "שו"ת בניין אב", בפסקי דין רבניים ובמאמרים בקבצים תורניים ובכתבי עת רבים בין היתר בתשובות לשאלות הרבות שהופנו אליו; עוד משבתו כרבה של בת ים וכן כרבה של חיפה והמחוז ואף בהיותו רב ראשי לישראל וראשון לציון.
בין היתר התיר לתושבי שכונת מעלה הזיתים ללכת בשבת לכותל המערבי בליווי של רכב צבאי, עקב חשיבותה של הנוכחות היהודית באזור; ופסק לפטור משינה בסוכה במקום שבו צה"ל מנחה את האזרחים לנעול את בתיהם. פסק שאין לעלות לתחום הר הבית כולו; ואף לצורך מדיני.
התיר לענות אמן על ברכת קטן פחות מבן שש, משום חינוך. פסק, שאין לצרף חולה אצלהיימר למניין. בשאלה שהופנתה אליו מאנשי הקהילה בהולנד, בעניין זמן תפילת ערבית באזורים בחו"ל שהשקיעה מתאחרת, פסק: שאין להתיר להם להתפלל ערבית מוקדמת לפני "פלג המנחה" אפילו בשעת הדחק. בתשובה לשאלה שהופנתה אליו מאסיר הכלוא בצינוק והשירותים בו מצויים בתוך חדרון צר, ללא מחיצה המבדילה בינו לתא הכליאה ובשל כך התא כולו מטונף; ואין אפשרות לברך ואף להרהר בדברי תורה, אם קיום מצוות לבדו נאסר או לא. פסק: שמלבד מה שאסור להרהר או לברך אף קיום מצוות לבדו נאסר במקום זה. בשאלת שהופנתה אליו ממפעל ליצור פסלי נוי, פסק בתשובתו: שאסור לישראל לעשות את הצורות או את הליטוש אלא את הדפוסים בלבד, ויש להקפיד לעשות את הצורות על ידי גוי; ופסלי אדם יש לעשות בחיסור איבר כל שהוא בצורה נכרת.
בין הנושאים שבהם דן במאמריו: סמכויות רשויות מקומיות בראי ההלכה; יוזמה למניעת סרבנות גט על ידי רכישת דירה משותפת במקרה של פירוד והעברת הבעלות לבן הזוג המסורב; קביעת אמות מידה להחייאת עוברים בעלי מומים ולטיפול כימותרפי באישה הרה כאשר הטיפול מסכן את העובר.
פסקי הלכה בולטים > יחסו למנהג

לדעתו של הרב בקשי דורון יש להתחשב במנהגים שהשתרשו בציבור ויש לקבלם כ"הלכה פסוקה".
הוא דחה את האחדת המנהג, ודגל בשימור המנהגים הנפרדים של העדות.. הורה לבני חו"ל שנהגו במנהג מסוים בעודם שם - שכאשר באים לארץ ישראל רשאים לשנות מנהגם ואינם צריכים התרה; אולם בעודם בחו"ל אינם יכולים לשנות מנהגם משום 'אל תיטוש תורת אימך'.
פסקי הלכה בולטים > מעמדם של הקראים בעם ישראל

בשנות התשעים התיר נישואין עם קראי רוסיה, בעקבות שאלה שהופנתה אליו מבית הדין הרבני בתל אביב אודות נערה בת לאם יהודייה ולאב קראי מרוסיה שבקשה להנשא. בית הדין התקשה להכריע בסוגיה והעביר את השאלה לרב אליהו בקשי דורון שהכריע שמותר להינשא עם קראים; והם אינם נחשבים כממזרים על פי ההלכה, היתרו היה בתנאי שיקבלו עליהם שמירת מצוות וילמדו את יסודות תורה שבעל פה, פסק הלכה זה היווה אבן דרך להכרעות בתי דין במשך השנים הבאות כאשר באו לפתחם שאלות דומות.
פסקי הלכה בולטים > חזקת כהונה אצל יוצאי פרס

בתחילת שנות האלפיים, בעקבות שאלה שהופנתה אליו על ידי כהנים בני עדת הפרסים, אם יחזיקו עצמם לכהנים ויעלו לדוכן, עקב השמועה שחזקת הכהונה בפרס לא נשמרה כראוי. השאלה התעוררה בין היתר בשל פנייתם של רבנים יוצאי פרס לרב שהזימו את השמועה. בתשובתו מביא הרב אליהו בקשי דורון את עדותם זקני ורבני עדת הפרסים על חזקת הכוהנים, ולאחר הבירור ההלכתי פוסק הרב, כי אין לחשוש לשמועות בדבר חזקת כהונתם של יוצאי פרס, וכל כהן שהוא ואבותיו עולים לדוכן ומחזיקים עצמם ככהנים, דינו ככל הכוהנים המוחזקים, ויכול לעלות לדוכן ללא חשש. רק מי שנקרא כהן ואינו יודע מאבותיו שעלו לדוכן - אין לו חזקת כהונה ללא בירור מעמיק בייחוס משפחתו.
יחסו למדינת ישראל

על היחס בין הרבנות הראשית למדינת ישראל אמר
:
בנוגע למצות ישוב ארץ ישראל כתב:
יחסו למדינת ישראל > נגד עידוד תיירות מוסלמית בהר הבית

בנוגע לשמירה על הסטטוס קוו בהר הבית כתב הרב אליהו בקשי דורון: :” יש לאסור עידוד תיירות של נוכרים בהר הבית מדין מורא מקדש. פגיעה כפולה ומכופלת במורא מקדש יש בביקורם של תיירים הבאים להר הבית לא כמבקרים, אלא כמאמינים במקום ובקדושתו... נראה עוד שיש בעידוד תיירות זו משום פגיעה קשה במצוות יישוב ארץ ישראל, ואולי אפילו חס ושלום ביטול מצוות יישוב ארץ ישראל”.
בנוגע לאמירת ההלל ביום העצמאות: פסק שיש לאומרו בלא ברכה.
הנצחתו

הרב בקשי דורון הונצח בדרכים רבות, בין היתר, נחנך לזכרו בית מדרש ביישוב החרדי רכסים והוכנס לבית המדרש ספר תורה לעילוי נשמתו. בחשוון תשפ"א נקרא רחוב על שמו בעיר חדרה. בניסן תשפ"ג נקרא רחוב על שמו בעיר צפת.
במאי 2020 בעקבות הנצחת הוריו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בפתח תקווה הוגשה בקשה על ידי חברי מועצת העיר לוועדת השמות להנציח גם את הרב בקשי דורון יחד עם אריאל שרון ושמעון פרס.
באייר ה'תשפ"ג החליטה עיריית ירושלים לקרוא רחוב על שמו.
בניסן תשפ"ד נחנך בביתו בשכונת בית וגן בירושלים בית מדרש "בית הראשון לציון" לזכרו.
משפחתו

רעייתו אסתר (נפטרה בשנת תשס"ה - 2005) הייתה ביתו של הרב שלום לופס רבה של העיר עכו, אחותו של הרב מרדכי לופז ובת דודתה של שולמית עבאדי - רעייתו של הרב שמעון בעדני חבר מועצת חכמי התורה.
בנו, הרב בן ציון, ראש ישיבת "תורת אליהו" וראש תלמוד תורה "חניכי הישיבות – תורך אמך"
בנו, הרב שלום, ראש ישיבת "בנין אב" לדוברי ספרדית
בנו, הרב משה, ראש ישיבת "בנין אב" לדוברי אנגלית יד ימינו של הרב בבניית מוסדות "בנין אב", מקים ומייסד בית הראשון לציון לתורה תפילה וחסד בבית הרב בשכונת בית וגן בירושלים, יו"ר מפעלות צדקה, גמ"ח וחסד "צדקת הראשון לציון".
בנו, הרב יצחק, ראש כולל לרבנים "בנין אב", רמת שלמה, ירושלים, מחבר שו"ת "בנין אבי".
חתנו, הרב דוד אברהם, ראש ישיבות "בנין אב" ו"דעת אליהו" וראש רשת הת"תים "חניכי הישיבות – מוסדי עולם".
חתנו, הרב ארי אברהם סמג'ה, רב שכונת רמת שלמה בירושלים ראש המרכז הרוחני "נר יוסף" ומחבר סדרת ספרי "הליכות השו"ע החמישי".
חתנו הרב משה שמול, ראש ישיבת בנין אב לצעירים בעיר אופקים
חתנו הרב אלון נבון, מרבני ישיבת באר יצחק
חתנו הרב שמואל לוי, מורה הוראה בירושלים
חתנו, הרב משה אדרי, ראש ישיבת "דבי אליהו" שנקראת על שמו.
מתלמידיו

הרב מיכאל עמוס – דיין בית הדין הרבני הגדול ורב שכונת קריית מנחם ועיר גנים בירושלים.
הרב פנחס גולדשמידט - רבה של הקהילה היהודית במוסקבה לשעבר, חבר נשיאות בקונגרס יהודי רוסיה. כיום מכהן כנשיא ועידת רבני אירופה.
הרב שלמה שושן – דיין בבית הדין הרבני טבריה-צפת, ראש ישיבת ההסדר בבית שאן.
הרב ציון אשכנזי – אב"ד רחובות.
הרב רחמים לוי, היה רב שכונת נחלאות בירושלים, מנהל מחלקת הכשרות ברבנות הראשית ומרבני העדה הטורקית בישראל.
הרב אריאל אדרי, ר"מ בישיבת הר המור, אב בית דין רבני בבאר שבע, ורב שכונת הר חומה בירושלים.
הרב מאיר אליהו אהרון, היה ראש כולל אור יעקב ואור זרוע וראש בית מדרש להוראה ומשפט ברחובות, וחבר הנהלת ישיבת תומכי תמימים רחובות ורב בית הכנסת 'יד לשבים' בעיר.
הרב משה בן אבו, רב שכונת גילה בירושלים.
הרב אליהו אביסרור, רב שכונת נווה יעקב בירושלים.
הרב יצחק זר, רב בית הכנסת נזר אהרון ודיין ביה"ד האזורי בירושלים.
הרב יורם ביטון ראש מוסדות הליכות עולם, קריית מלאכי.
הרב יוסף אליהו, רב וסופר ישראלי.
ספריו

שו"ת בנין אב, ו' כרכים: חלק א', חלק ב', חלק ג', חלק ד', חלק ה', חלק ו'. חלק ז' (י"ל מכתביו לאחר פטירתו).
בנין אב – שיחות ומאמרים, ג' כרכים: בראשית ושמות, ויקרא, במדבר ודברים, מועדים ומאמרים
פרסים

סדרת ספריו זיכתה אותו ב:
פרס ע"ש הרב מימון ליצירה תורנית
פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת תשמ"ה
פרס שר הבריאות לשנת תשע"ח
פרס לספרות תורנית בני ברק
הידרוקסיקרבמיד

| --- | --- |

 
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  76.027 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D (אוסטרליה), קטגוריית סיכון D 
 מזהים
 קוד ATC:  L01XX05 
 מספר CAS:  127-07-1
 PubChem:  3657
 ChemSpider:  3530
 
הידרוקסיקרבמיד, הידועה גם בשם הידרוקסיאוריאה ובשם המסחרי הידריאה, היא תרופה המשמשת לאנמיה חרמשית, תרומבוציטמיה ראשונית, לוקמיה מיאלואידית כרונית וסרטן צוואר הרחם. באנמיה חרמשית היא מגבירה את ביטוי ההמוגלובין העוברי ומפחיתה את מספר ההתקפים. התרופה ניטלת על ידי בליעה.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות דיכוי מח עצם, חום, אובדן תיאבון, בעיות פסיכיאטריות, קוצר נשימה וכאבי ראש. יש גם חשש מהגברת הסיכון לסרטן בשלב מאוחר יותר. שימוש במהלך ההיריון בדרך כלל מזיק לתינוק. הידרוקסיקרבמיד היא כימותרפיה ודרך פעולתה המשוערת היא חסימת יצירת DNA.
הידרוקסיקרבמיד אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1967. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי וזמינה כתרופה גנרית.
שימושים רפואיים

הידרוקסיקרבמיד משמשת בהתוויות הבאות:
מחלה מילופרוליפרטיבית (בעיקר תרומבוציטמיה ראשונית ופוליציטמיה ורה). היא נמצאה עדיפה על פני אנאגרליד מבחינת השליטה בתרומבוציטמיה ראשונית.
אנמיה חרמשית (כתרופה המגבירה את ייצור ההמוגלובין העוברי שמעכב את הפיכת ההמוגלובין לפולימר וכן על ידי הפחתת תאי דם לבנים התורמים למצב הדלקתי הכללי בחולי אנמיה חרמשית).
טיפול קו שני בפסוריאזיס (כתרופה המאטה את החלוקה המהירה של תאי העור)
מסטוציטוזיס מערכתית
לוקמיה מיאלואידית כרונית (הוחלפה ברובה על ידי אימטיניב, אך עדיין בשימוש בשל עלות-תועלת שלה)
תופעות לוואי

תופעות הלוואי המדווחות הן: תגובות נוירולוגיות (כגון כאב ראש, סחרחורת, נמנום, חוסר התמצאות, הזיות ועוויתות), בחילות, הקאות, שלשולים, עצירות, רירית, אנורקסיה, סטומטיטיס, דיכוי מח עצם (רעילות מגבילת מינון; עלולה להימשך 7–21 ימים עד להתאוששות אחרי שהתרופה הופסקה), אנמיה מגלובלסטית, מיעוט טסיות, דימום, שטפי דם, כיב במערכת העיכול וניקוב, דיכוי חיסוני, מיעוט תאים לבנים בדם, התקרחות (נשירת שיער), פריחות בעור (למשל, פריחה maculopapular), אריתמה, גרד, שלפוחיות או גירוי של העור והריריות, בצקת ריאות, הפרעות ברמות אנזימי כבד, קריאטינין ואוריאה בדם.
בשל השפעתה השלילית על מח העצם, מעקב קבוע אחר ספירת הדם המלאה הוא חיוני, כמו גם תגובה מוקדמת לזיהומים אפשריים. בנוסף, תפקוד הכליות, חומצת שתן ואלקטרוליטים, כמו גם אנזימי כבד, נבדקים בדרך כלל. יתר על כן ובגלל כך, קיימת התוויית נגד לשימוש בו באנשים עם לויקופניה, טרומבוציטופניה או אנמיה חמורה.
הידרוקסיקרבמיד שימשה בעיקר לטיפול במחלות מיאלופרוליפרטיביות, שיש להן סיכון מובנה להפוך ללוקמיה מיאלואידית חריפה. קיים חשש ותיק כי הידרוקסיבמיד עצמה נושאת סיכון ללוקמיה, מה שהיווה מחסום לשימוש הרחב יותר בחולים עם אנמיה חרמשית.
מנגנון פעולה

הידרוקסיקרבמיד מקטינה את הייצור של דה-אוקסי-נוקלאוטידים באמצעות עיכוב של האנזים ריבונוקלאוטיד רדוקטז על ידי ספיחת רדיקלים חופשיים של טירוסיל - המעורבים בחיזור דיפוספטים של נוקלאוזיד (NDPs).
בטיפול באנמיה חרמשית, הידרוקסיקרביד מעלה את ריכוז ההמוגלובין העוברי. מנגנון הפעולה המדויק עדיין לא ברור, אך נראה כי הידרוקסיקרביד מגביר את רמות תחמוצת החנקן, וגורם להפעלת גואניליל ציקלאז מסיס וכתוצאה מכך לעלייה ב-GMP הציקלי, להפעלה של ביטוי גן גמא גלובין ולבניית שרשרת גמא הנחוצה להמוגלובין עוברי (HbF) אשר אינו מתפלמר. לכן נמנע עוות תאי דם אדומים על ידי ההמוגלובין עם המוטציה (HbS), האחראי למחלת תאי החרמש. תאים אדומים בוגרים המכילים יותר מ-1% HbF נקראים תאי F. תאים אלה הם צאצאים של מאגר קטן של מבשרי אריתרואידים לא בשלים (BFU-e) השומרים על היכולת לייצר HbF. הידרוקסיקרבמיד גם מדכאת את הייצור של גרנולוציטים במח העצם, כך שיש לו השפעה מדכאת חיסון, במיוחד באתרי כלי דם שבהם תאי חרמש חסמו את זרימת הדם.
הופעה טבעית

הידרוקסיאוריאה דווחה כאנדוגנית בפלסמת דם אנושית בריכוזים של כ-30 עד 200 נ"ג/מ"ל.
כימיה

הידרוקסיאוריאה הוכנה בדרכים רבות ושונות מאז הסינתזה הראשונית שלה בשנת 1869. כימאי התרופות דרסלר וסטיין יצרו הידרוקסיאוריאה מהידרוקסילאמין, חומצה הידרוכלורית ואשלגן ציאניד כתרגול טכני בכימיה אורגנית, כחלק מסדרת ניסויים המייצרים נגזרות של אוריאה. רק אחרי יותר מחמישים שנה נבדקה הידרוקסיאוריאה במחקר על רעילות של מטבוליטים של חלבונים. בשל תכונותיה הכימיות, הידרוקסיאוריאה נחקרה כחומר נגד-התחרמשות.
מנגנון נפוץ אחד לסינתזה של הידרוקסיאוריאה הוא תגובה של סידן ציאנאט עם הידרוקסילאמין חנקתי באתנול נקי ועל ידי תגובה של ציאנטים של מלח (כגון נתרן או אשלגן) והידרוקסילאמין הידרוכלוריד בתמיסה מימית. הידרוקסיאוריאה הוכנה גם על ידי המרת שרף חילופי אניוני אמוניום רבעוני מצורת הכלוריד לצורת ציאנט עם נתרן ציאנט והגבה של השרף בצורת ציאנט עם הידרוקסילאמין הידרוכלוריד. שיטה זו של סינתזת הידרוקסיאוריאה נרשמה כפטנט על ידי חוסיין וחב' ב-2015.
פרמקולוגיה

הידרוקסיאוריאה היא אנטי-מטבוליט של אוריאה בעלת מונו-הידרוקסיל-מוחלף (הידרוקסיקרבמט). בדומה לתרופות נוגדות מטבוליטים אחרות נגד סרטן, היא פועלת על ידי שיבוש תהליך שכפול ה-DNA של תאי סרטן המתחלקים בגוף. הידרוקסיאוריאה מעכבת באופן סלקטיבי ריבונוקלאוזיד-דיפוספט-רדוקטז, אנזים הנדרש להמרת ריבונקלאוזיד דיפוספטים לדאוקסיריבונוקלאוזיד דיפוספטים, ובכך מונע מהתאים לעזוב את שלב G1/S של מחזור התא. הידרוקסיאוריאה גם יוצרת רגישות לקרינה על ידי שמירת התאים בשלב G1 הרגיש לקרינה ועל ידי הפרעה לתיקון ה-DNA.
מחקר ביוכימי בחן את תפקידה כמעכבת שכפול DNA באמצעות דלדול של מאגר הדאוקסיריבונוקלאוטידים בתא והחוקרים הציעו כי השכפול נעצר באמצעות מנגנון המזהה ירידה מערך סף של רמת דאוקסיריבונוקלאוטידים. הידוקסיאוריאה גם גורמת לשבירת גדיל כפול של DNA ליד מזלגות שכפול (ראה תיקון DNA). תיקון של DNA שניזוק על ידי כימיקלים או הקרנה מעוכב גם הוא על ידי הידרוקסיאוריאה, מה שמציע סינרגיה פוטנציאלית בין הידרוקסיאוריאה לבין קרינה או חומרי אלקילציה.
להידרוקסיאוריאה יש יישומים פרמקולוגיים מחקריים רבים, לפי מערכת הסיווג של נושאים רפואיים במאמרים (MeSH):
חומר אנטי-נאופלסטי - חומר המעכב או מונע התפשטות של ניאופלזמה.
תרופה אנטי חרמשית - המשמשת למניעה או השבתה של אירועים פתולוגיים המובילים ל'התחרמשות' של אריתרוציטים באנמיה חרמשית.
מעכבת סינתזת חומצות גרעין - מעכבת ייצור של DNA או RNA בתאים.
מעכבת אנזים - תרכובות או חומרים המתחברים עם אנזים באופן שימנע את שילוב הסובסטרט-אנזים התקין ואת התגובה הקטליטית.
מעכבי ציטוכרום P-450 CYP2D6 - פועל כמעכב לאחד האנזימים החשובים ביותר המעורבים בחילוף החומרים של קסנוביוטיקה בגוף, CYP2D6 חבר במערכת ציטוכרום P450 מעורב אוקסידאז.
חברה ותרבות > שמות מותג

שמות המותג כוללים: Hydrea, Litalir, Droxia ו-Siklos.[דרוש מקור]
אסקרבה אנסטסיה

| --- | --- |

 לידה:  לא ידוע
 פטירה:  לא ידוע
 קדוש עבור:  קתוליות, אומבנדה
 תכונות:  עיניים כחולות, מחסום פה וקולר ברזל על הצוואר
 מחלוקות:  אינה מוכרת באופן רשמי על ידי הכנסייה הקתולית, אלא בחוגים מסוימים בתוכה
אסקרבה אנסטסיה (בפורטוגזית: Escrava Anastacia) היא דמות איקונית בברזיל של אישה שנחטפה מאפריקה לברזיל במסגרת סחר העבדים האטלנטי. דמותה נחשבת לקדושה בחוגים מסוימים בקרב קתולים ואומבנדים בברזיל, וכן לסמל לגאווה שחורה ולהתנגדות הירואית המשמש תזכורת לאימת העבדות והגזענות. ישנם מספר נרטיבים אודות חייה, אולם עצם קיומה כדמות היסטורית מוטל בספק.
מקור

את האיור של אסקרבה אנסטסיה אייר האמן והסופר הצרפתי ז'אק אראגו (אנ') בשנת 1817 במהלך ביקור בברזיל במסגרת משלחת מחקר אליה הצטרף כמשרטט. בביקור זה, שוטט אראגו בנמלים ובשוק העבדים בריו ונחשף לראשונה לעבדות. בשנת 1822, פרסם לראשונה את חוויותיו מהמשלחת בספרו 'Promenade Autour du Monde' – בספר זה תיאר את סלידתו ממצבם המחפיר של העבדים. הספר זכה להצלחה רבה, ובשנת 1839, פרסם אראגו ספר נוסף בשם 'זכרונותיו של עיוור – מסע ברחבי העולם' (Souvenirs d' un aveugle : voyage autour du monde). הספר אמנם פורסם שנתיים לאחר שהתעוור, אולם מופיעים בו איורים רבים שאייר בטרם איבד את מאור עיניו. דמותה של אסקרבה אנסטסיה מופיעה לראשונה בספר זה, אך אראגו מתייחס אל הדמות בלשון זכר. הדמות מישירה מבט חודר אל הצופה, על פיה רסן ועל צווארה קולר ברזל.
נרטיב חייה

אף על פי שאין תיעודים היסטוריים אודותיה, ישנן מספר גרסאות המספרות את סיפור חייה של אנסטסיה:
אנסטסיה הייתה נסיכה אפריקאית והפכה לשפחה בברזיל. היא נאנסה ועונתה מספר רב של פעמים, והמחסום נקשר לפיה משום שגנבה סוכר.
אביה של אנסטסיה היה בעל עבדים שאנס את אמה שנחטפה לעבדות מאפריקה. אביה קשר לפיה של אנסטסיה מחסום פה וקולר ברזל לצווארה משום שסירבה לשכב עמו.
אנסטסיה הייתה בתו של אדונה, ומשום כך, אשתו חשדה שאנסטסיה מקבלת יחס מועדף. היא ניסתה לגרש את אנסטסיה מהמטע אך זו סרבה. לבסוף, אשתו של האדון סיפרה לו כי אנסטסיה זוממת להמריד את העבדים נגדו, וכעונש היא עונתה למוות.
אנסטסיה נענשה משום שסרבה לנשק את האדון שלה על שפתיו כשאנס אותה, ובכך שמרה על הטוהר שלה. היא מתה מנמק שנגרם מקולר הברזל שחתך את צווארה.
אנסטסיה כאייקון דתי

האיור של אראגו החל להיות מקושר לסיפורה של שפחה אפריקאית בשם אסקרבה אנסטסיה, לאחר יותר ממאה שנים ממועד פרסומו. במחצית השנייה של המאה העשרים, דמותה החלה להשפיע על קבוצות קתוליות שחורות בברזיל שמצאו בה מפלט לכאבן הקולקטיבי, וסביב אנסטסיה התפתחה עדת מאמינים גדולה בריו, בסלבדור ובערים גדולות נוספות. חסידיה מאמינים כי היא מסוגלת להשפיע על חייהם, והם הקימו עבורה מקדשים ואף ביקשו מהכנסייה הקתולית להכיר בה כקדושה באופן רשמי. פסלים שנוצרו בדמותה מצויים בבתים פרטיים ובבתי תפילה ציבוריים. כמו כן, דמותה מופיעה בציורים, על מדליונים, על נרות תפילה על כרטיסי תפילה, על חולצות ועל סרטי תפילה שנמכרים בשווקים בברזיל. עבור חסידיה, דמותה אינה מייצגת רק את ההיסטוריה של העבדות אלא של העבדות הנשית בפרט ושל נשים שחורות באופן כללי.
עד שנות השישים של המאה העשרים, תנועת חסידיה הייתה קטנה. בשנת 1968, מוזיאון האדם השחור בריו (Museum of the Negro) הציג תערוכה לציון ביטול העבדות בברזיל ובה שולב האיור של אראגו, אותו מצא מנהל המוזיאון בבית משפחתו. משום שהמוזיאון קטן, האיור נותר אנונימי באופן יחסי. בשנת 1971, גופתה של הנסיכה איזבל הופקדה למשמורת לשבועיים במוזיאון זה לקראת קבורתה, ואלפי מבקרים הגיעו למוזיאון לצפות בה. האיור של אראגו ניצב לא רחוק מהסרקופג של הנסיכה איזבל, וכך הציבור הרחב נחשף אליו לראשונה. זו הייתה גם הנקודה בה דמותה של אנסטסיה הפכה להיות מזוהה עם הדמות אותה אייר אראגו, ובשנות השמונים התקבל האיור כדיוקן של אנסטסיה. בשנת 1986, תוכנית רדיו ברזילאית פופולרית הפיצה את סיפורה של אנסטסיה, ודמותה הפכה למקור השראה לאחיות שראו בה דמות מרפאה, ולאסירים שמצאו בה השראה לסבלנות בשבי. כמו כן, הפכה דמותה לסמל יופי עבור נשים שחורות.