stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקדמיה לאופולדינה
חבריה > חברי אקדמיה ישראלים

על חברי האקדמיה נמנים 14 חברים מישראל:
רוני אלוני
איתמר וילנר
מוסא יודעים
עדה יונת
יהושע יורטנר
מאיר להב
לסלי ליזרוביץ
צבי לרון
דוד מילשטיין
יבגני ניקיטין
מיכאל סלע
עוזי סמילנסקי
איתמר פרוקצ'יה
אהרן צ'חנובר
לקריאה נוספת

Michael Kaasch,Volker ter Meulen Die Leopoldina und ihre Wissenschaftsdisziplinen
in Naoji Kimura, Karin Moser v.Filseck (Hg) Universalitätsanspruch und partikulare Wirklichkeiten Königshausen und Neumann 2007, S.23-42
Sybille Gerstengarbe: Die Leopoldina und ihre jüdischen Mitglieder. Acta Historica Leopoldina Nr. 64, Stuttgart 2014, S. 419-446.
Werner E.Gerabek u.a. (Hgb.) Enzyklopädie Medizingeschichte, Walter de Gruyter GmbH Berlin 2005
Art.Akademien, Medizinische, S.23
הערות שוליים

↑  W.Berg 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260196605171  BIBSYS: 90335066  BnF: cb11869058d (data)  CiNii: DA03711333  GND: 35672-4  ICCU: TO0V103628  ISNI: 0000 0001 2157 0182  LCCN: n50005104  LNB: 000214112  NKC: ko2002152588  NLA: 35035182  NSK: 000571589  RERO: 02-A000050135  SUDOC: 02644402X  Trove: 807595  VcBA: 494/27624  VIAF: 130151569   WorldCat (עם VIAF): 130151569 
הקיסר לאופולד הראשון
גתה
ריקי בראבק

ריקי בראבק (באנגלית: Ricky Brabec, נולד ב-21 באפריל 1991) הוא רוכב אופנועים אמריקאי, המתחרה בתחרויות ראלי רייד. מנצח ראלי דקר 2020 וראלי דקר 2024 בקטגוריית האופנועים.
קריירת מרוצים

בראבק נולד בסן ברנרדינו והחל להתחרות באופני BMX בגיל חמש. בגיל 15 עברה משפחתו להתגורר באספריה(אנ') והוא החל להתחרות במוטוקרוס. בגיל 20 עבר להתחרות ברכיבת ראלי. בשנת 2014 ניצח את מרוצי הבאחה 1000, באחה 500 וסן פליפה 250. בשנת 2015 השתתף באתגר המדבר באבו דאבי וסיים חמישי בקטגוריית האופנועים. בשנת 2016 סיים במקום השישי את ראלי מרזוגה, שהתקיים במרוקו ובמקום השביעי בראלי אטקמה, שהתיים בצ'ילה. בשנת 2017 ניצח סטייג' במהלך ראלי מרוקו והשיג את הניצחון הראשון במסגרת אליפות העולם.
בראבק השתתף מספר פעמים בראלי דקר. בשנת 2016 ערך את הופעת הבכורה במרוץ וסיים במקום התשיעי. שנה לאחר מכן הצליח לנצח ביום השביעי את הסטייג' הראשון שלו במרוץ, אך ביום העשירי נאלץ לפרוש. בראבק לא הצליח לנצח את המרוץ גם בשנתיים הבאות. הוא ניצח את הסטייג' השלישי של המרוץ בשנת 2020 ועלה למקום הראשון בדירוג הכולל, מקום עליו הצליח לשמור עד לסיומו של המרוץ. בכך הפך לאמריקאי הראשון שמנצח את המרוץ. שנה לאחר הזכייה הצליח לנצח את הסטייג' הראשון. טעות בניווט ביום השני גרמה לו לאבד את ההובלה. בהמשך ניצח שלושה סטייג'ים נוספים, אך סיים את המרוץ רק במקום השני.
בסיום השבוע הראשון של ראלי דקר 2024 לקח את ההובלה במרוץ, עליה הצליח לשמור לאורך כל השבוע השני עד לניצחון.
תוצאות > ראלי דקאר

| שנה | יצרן | מקום | ניצחונות בסטייג'ים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | הונדה | 9 | 0 |
| 2017 | הונדה | DNF | 1 |
| 2018 | הונדה | DNF | 0 |
| 2019 | הונדה | DNF | 1 |
| 2020 | הונדה | 1 | 2 |
| 2021 | הונדה | 2 | 3 |
| 2022 | הונדה | 7 | 0 |
| 2023 | הונדה | DNF | 1 |
| 2024 | הונדה | 1 | 1 |
הערות שוליים

↑  Ricky Brabec: From Desert Rat to Rally Star, Redbull.com, 22 September 2016
↑  Ricky Brabec wins his first world championship stage, 8 October 2017
↑  USA’S RICKY BRABEC WINS STAGE 7 AT DAKAR, Dirt Bike Magazine
↑  Ricky Brabec Out Of Dakar Rally 2017, Dirtrider.com, 13 January 2017
↑  American Ricky Brabec Takes Historic Win In Dakar Rally, 17 January 2020
↑  Ricky Brabec wins his second Dakar Rally title, NBC Sports, 19 January 2024
כתיב

ערך זה עוסק בצירוף אותיות. אם התכוונתם למיזם הנגשת כתבי יד עבריים, ראו .
ערך זה עוסק בצירוף אותיות. אם התכוונתם להבדלים בין מסורות התנ"ך, ראו .
בשפה הכתובה, כְּתִיב, או אִיוּת, הוא צירוף אותיות האלפבית, ובמקרים מסוימים גם סימנים דיאקריטיים כגון ניקוד, לשם יצירת מילים. הכתב, לעומת הכתיב, הוא מערכת הסימנים של השפה; הכתיב הוא השימוש שנעשה במערכת סימנים זו לצורך יצירת טקסט כתוב.
יכולת האיות נחשבת למיומנות למידה בסיסית.
המונח כתיב מתייחס לרוב לכתיב התקני או המקובל; כלומר לכתיב הנחשב "נכון". במובן זה אפשר לדבר גם על שגיאות כתיב, כלומר על כתיבת מילים בצורה שונה מהכתיב התקני. לכן, במונחים בלשניים, כתיב הוא מונח מרשמי (פרסקריפטיבי), כלומר הוא עוסק בשאלה איך יש להשתמש בשפה; ולא תיאורי (דסקריפטיבי), כלומר אינו עוסק בשאלה איך משתמשים בה בפועל.
המונח אורתוגרפיה מתייחס לכלל מערכת הכתיבה של השפה, כלומר לצירוף של כתב וכתיב; אך בחלק מהשפות משתמשים במונח אורתוגרפיה כדי לתאר את הכתיב בלבד.
כתיב פונטי וכתיב אטימולוגי

אף על פי שאותיות האלפבית אמורות לייצג צלילים (עיצורים ותנועות) בשפה המדוברת, הכתיב מייצג רק בקירוב גס את האופן שבו מבטאים את המילים. הסיבות לכך הן מגוונות, ביניהן:
רבות מהשפות הקיימות משתמשות במערכות אלפבית שנוצרו עבור שפות אחרות, וקשה לשקף בהן את מערכת הפונמות (הצלילים בעלי המשמעות) הנדרשות בשפה המדוברת. לדוגמה, באלפבית הלטיני 26 אותיות, מתוכן 21 משמשות לתיאור עיצורים ו-5 לתיאור תנועות; לעומת זאת, יש באנגלית בין 14 ל-22 תנועות (כולל דיפתונגים), ו-26 או 27 עיצורים.
הכתיב לא נוצר בדרך כלל על ידי בלשנים שחקרו באופן מדויק את האופן שבו מבטאים מילים; לכן לא נקבעו חוקים אחידים לאופן שבו תופעות בשפה המדוברות יבוטאו בכתיב; כמו כן אופן הגיית המילים בשפה המדוברת משתנה מתקופה לתקופה לפי רצון הדוברים (סלנג), תופעה שלעיתים גם היא משפיעה על חוסר ההתאמה בין הכתיב לבין הגייתו.
הכתיב בשפה הוא "שמרני", ואינו משתנה באותה המהירות כמו השפה המדוברת (במיוחד כאשר הכתיב הוא תקני; ראו להלן). לכן הכתיב משקף לעיתים את האופן שבו ביטאו את השפה בעבר, או את מוסכמות הכתיבה בעבר, ולא את איך שמדברים בה בהווה. דוגמה לכך הן האותיות ההומופוניות (ת-ט, ח-כ, ע-א, ס-שׂ, ק-כּ) שבעבר ייצגו צלילים שונים בשפה וכיום אין הבדל בהגייתן.
כתיב נקרא כתיב פונטי אם הוא מייצג בצורה טובה את השפה המדוברת. אין מערכת כתיב שהיא פונטית בצורה מושלמת, בעיקר משום שהשינויים בשפה המדוברת אינם מאפשרים זאת. כתיב נקרא כתיב אטימולוגי אם הוא משמר את ההיסטוריה של השפה ומקורות המילים יותר מאשר את דרך ביטוין בהווה. לדוגמה, ערבית וספרדית נחשבות לשפות עם כתיב פונטי; אנגלית נחשבת לשפה עם נטייה לכתיב אטימולוגי.
היתרון של כתיב פונטי הוא שקל ומהיר יותר ללמוד אותו, הן לילדים הלומדים כתיבה בשפת אמם והן למי שלומד את השפה כשפה זרה; כאשר כותבים בשפה הנטייה לשגיאות כתיב נמוכה. אך כאמור, כתיב אינו יכול להישאר פונטי לאורך זמן ללא ביצוע שינויים, לעיתים מפליגים. שינויים בכתיב מקטינים את נגישות טקסטים ישנים הכתובים בכתיב עתיק.
כתיב תקני

בימינו, ברבות מהשפות מוגדרת לכל מילה צורה אחת, או מספר קטן של צורות, שהן צורות תקניות. כתיבה בצורה שונה מהצורה התקנית נחשבת לשגיאת כתיב, גם אם הקורא מסוגל להבין את כוונת הכותב. צורת הכתיב התקנית נקבעת על ידי גוף ממלכתי האחראי על השפה (בישראל, האקדמיה ללשון העברית), או על ידי מילונאים וגורמים אקדמיים הנחשבים לבעלי סמכות בעניין (כמו בעולם דובר האנגלית). צורת הכתיב התקנית נלמדת במערכת החינוך, ולרוב מקפידים עליה בחומר רשמי או מודפס, כמו ספרים, עיתונים ומסמכים רשמיים.
התופעה של כתיב אחיד ותקני היא תופעה מודרנית יחסית. בין גורמיה וזרזיה: המצאת הדפוס; התפשטות המילונאות; אימוץ של מדיניות שפה במדינות רבות באירופה (כמו צרפת, גרמניה והולנד), והקמת מוסדות האחראים על השפה; והנהגת חינוך פורמלי לכלל האוכלוסייה. בשפות רבות שאינן שפות רשמיות או לאומיות, כמו שפות מיעוטים ושפות אזוריות, לא קיים גם כיום כתיב תקני.
בשפות שמדוברות בכמה מדינות, הכתיב התקני יכול להשתנות בין מדינה למדינה. לדוגמה, ישנם מספר הבדלים בולטים בכתיב של האנגלית האמריקאית לעומת האנגלית הבריטית. כמו כן, ייתכן שהכתיב התקני יתיר כמה דרכים לכתוב אותה מילה. דוגמה בולטת היא העברית, שבה אפשר לכתוב מילים בכתיב חסר או בכתיב מלא, וכן ניתן לבחור בין כתיב מנוקד ובין כתיב חסר ניקוד.
כתיב תקני > שינויים ורפורמות בכתיב

במקרים מסוימים, כשמערכת הכתיב של שפה מסוימת נהיית מסובכת מדי, נערכים שינויים במערכת, אם באופן מאורגן ומפוקח ואם בתהליך טבעי של הכותבים בשפה. לדוגמה, בכתיב העברי יש תהליך ארוך שנים, שנמשך עוד מימי מהמקרא, של הוספות אימות קריאה; תהליך זה יצר את הכתיב המלא והכתיב החסר.
המונח רפורמת כתיב מתייחס למקרים של שינוי מהיר ומקיף בכתיב, בעיקר שינוי אשר מוכתב על ידי גופים האחראים על הכוונת השפה. לדוגמה, בצרפתית התקבלה לאחרונה רפורמת כתיב מקיפה בשנת 1990, שנועדה להקטין את מספר יוצאי הדופן בכתיב של השפה. הרפורמה אושרה באופן רשמי בצרפת, בלגיה וקוויבק. המדינות דוברות הגרמנית הסכימו על רפורמה משותפת בשנת 1996, שנועדה אף היא לפשט את הכתיב. אף על פי שרפורמות בכתיב נועדו להקל על הקריאה והכתיבה, ניסיונות לערוך רפורמות נוטים להתקבל בקרירות ואף בדחיה על ידי אוכלוסיית הקוראים והכותבים של השפה.
לעיתים רפורמת כתיב היא חלק משינוי כולל באורתוגרפיה של השפה. לדוגמה, כאשר בשפה הטורקית הוחלף האלפבית, מאלפבית ערבי לאלפבית לטיני, נקבעו גם סדרה של חוקי כתיב חדשים.
כתיב תקני > שגיאות כתיב

כאשר יש לשפה כתיב תקני, תיתכן התופעה של שגיאות כתיב, כלומר שימוש בכתיב לא תקני. בין הגורמים לשגיאות כתיב:
מידת המורכבות וחוסר הפונטיות של הכתיב בשפה: ככל שהכתיב של שפה פונטי פחות, יהיו יותר שגיאות כתיב.
אי הכרת הכתיב התקני: מי שהחינוך הפורמלי שלו מוגבל, או מי שכותב בשפה זרה, עשוי שלא להכיר את הצורה התקנית של כל מילה. בשפות עם כתיב מורכב מאוד, גם אנשים משכילים עשוים לא להכיר את הכתיב של כל המילים.
ליקויי למידה, כגון דיסגרפיה, עשויים להקשות על למידת הצורה התקנית או על השימוש בה בפועל;
ליקויי זיכרון חזותי כגון דיסאורתוגרפיה עשויים לגרום לבלבול באיות של האותיות הומופוניות למשל ההבדל בין ט' ל ת'
בכתיבה מהירה או מרושלת, יכולות להיווצר שגיאות כתיב כתוצאה מחוסר תשומת לב. בכתיבה באמצעות מקלדת מחשב, טעויות כאלה נפוצות במיוחד, ונקראות טעויות הקלדה.
במסמכים פורמליים, בספרים ובעיתונות נעשה מאמץ מיוחד להדפיס ללא שגיאות כתיב. התהליך של מעבר על הטקסטים הכתובים, חיפוש ותיקון שגיאות הכתיב (ושגיאות אחרות בדפוס) נקרא הגהה. באופן מסורתי נעשה תהליך זה על ידי קריאה קפדנית של קורא אחד או יותר שתפקידם למצוא שגיאות כאלה. החל משנות ה-70, קיימות תוכנות מחשב מיוחדות, הנקראות בודקי איות, שתפקידן לסייע באיתור ותיקון שגיאות כתיב. אף על פי שתוכנות אלה מסייעות מאוד בהגהה, לעיתים קרובות הן אינן פותרות את בעיית שגיאות הכתיב במלואה.
לעיתים נעשה שימוש מודע בכתיב לא-תקני כדי להעביר מסר או כדי למשוך את העין. לדוגמה, בפרסומות כתובות משתמשים לפעמים בשגיאות כתיב כדי לחקות טקסט שנכתב ברישול או בזריזות (כמו הודעת טקסט, הודעת דואר אלקטרוני או טוקבק). שימוש נוסף של כתיב לא תקני הוא כדי "לחקות" בכתב מבטא זר או לא תקני (לדוגמה, של דמות ביצירה ספרותית).
הכתיב בשפות שונות > עברית

נראה שבתחילת ימי הכתיבה בעברית, נעשה שימוש באותיות לייצוג עיצורים בלבד, ללא אימות קריאה (אותיות אהו"י). שיטה כתיבה זו התברר כקשה ביותר לקריאה, ועם השנים נעשה שימוש מעורב בשני פתרונות כדי להקל על הקריאה: אימות קריאה, וניקוד. לאורך ההיסטוריה השימוש באימות קריאה הלך והתרחב. כיום מקובלים שני תקנים לשימוש באימות קריאה: כתיב חסר וכתיב מלא; בפועל רבים משתמשים בעירוב של שני התקנים.
הכתיב העברי הוא אטימולוגי בכך שהוא משמר הבחנות שאינן קיימות, או כמעט אינן קיימות, בעברית מודרנית. נראה שהבחנות מסוימות, כמו ההבחנה בין ס' ל-שׂ', לא הייתה קיימת כבר בימי חז"ל.
כללי הכתיב של העברית כיום נקבעים על ידי האקדמיה ללשון העברית, שההחלטותיה מחייבות את מוסדות המדינה.
הכתיב בשפות שונות > ספרדית

בשנת 1727, זמן קצר לאחר הווסדה, פרסמה האקדמיה המלכותית הספרדית נורמות איות לשפה הספרדית. עד אז לא היו נורמות אחידות לשפה הספרדית, כאשר חלק מהכותבים העדיפו כתיב פונטי ואחרים כתיב אטימולוגי.
כיום נורמות הכתיב נקבעות במשותף על ידי האקדמיות לשפה הספרדית בכל המדינות דוברות הספרדית, 22 במספר. המהדורה האחרונה של "כתיב השפה הספרדית" (Ortografía de la lengua española) פורסמה בשנת 1999.
ראו גם

קרי וכתיב בתנ"ך
דקדוק
תחרות איות
הכתבה
הערות שוליים

↑  American Psychiatric Association - APA, (2013). DIAGNOSTIC AND STATISTICAL MANUAL OF MENTAL DISORDERS, FIFTH EDITION - DSM 5.
המילה "אלערביה" – (השפה) הערבית, שהיא שפה בעלת כתיב פונטי
סמית' אנד וסון דגם 3

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית 
 יצרן:  Smith & Wesson, Ludwig Loewe & Company, Tula Arsenal
 תקופת השימוש:  1869–1915 (כ־46 שנים) 
 מלחמות:  מלחמות האינדיאנים 
 מידע טכני
 קליבר:  .44 Russian 
 
אקדח סמית' אנד וסון דגם 3 (אנגלית: Smith & Wesson Model 3) הוא אקדח פעולה בודדת, בעל מנגנון שבירה עליון שיוצר על ידי חברת סמית' אנד וסון החל משנת 1870 עד 1915, ולאחרונה הוצע שוב לקהל אספנים כרפרודוקציה מודרנית על ידי חברת סמית' אנד וסון.
הוא יוצר בכמה וריאציות ותת-ווריאציות, כולל הדגם "הרוסי", שנקרא כך מכיוון שסופק לצבא האימפריה הרוסית (41,000 יחידות מאקדח זה הוזמנו בקליבר.44 על ידי הצבא הרוסי הקיסרי ב-1871), ודגם "שופילד" של האקדח, על שמו של מייג'ור ג'ורג' שופילד, שעשה שינויים משלו בדגם 3 על מנת שהאקדח יענה לדרישות שימוש על ידי חיל פרשים.
הדגם 3 תוכנן ויוצר להשתמש עם תחמושת מסוג.44 S&P אמריקאי ו - .44 רוסי, ומאוחר יותר במבחר קליברים, כולל.44 הנרי,.44-40,.32-44,.38-44 ו - .45 Schofield. העיצוב השפיע על תכנון וייצור אקדח הסמית' אנד וסון.38 Single Action הקטן יותר, והמכונה רטרואקטיבית דגם 2.
האקדח עמד תמיד בצל של אקדח הקולט סינגל אקשן ארמי אך היה אקדח שהביא מספר חידושים ששינו מהותית את השימוש באקדחי תופי והפכו לסטנדרט המקובל עד היום. השינויים כללו מערכת טעינה וחילוץ מהירים של התחמושת, תחמושת אחודה עם תרמילי מתכת, כל אלו אפשרו תפעול מהיר יעיל ואמין של האקדח.
רקע

אחת מתופעות הלוואי של ארבע שנות הקרבות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה ביקוש גדל והולך לכלי נשק ובמיוחד לאקדחים, ביקוש זה הביא למקצה שיפורים שסימן את התקדמות הטכנולוגית הגדולה ביותר בכלי ירייה מזה 200 שנה. בתוך קצת יותר מעשור, רובים, אקדחים ורובי ציד עברו משימוש ברכיבי תחמשת נפרדים הנטענים דרך לוע הקנה לשימוש בתחמושת אחודה כמקובל גם אל תוך המאה העשרים ואחת.
שניים מהחלוצים בתחום זה היו הוראס סמית' ודניאל וסון, הם קנו את זכויות הפטנטים של יצרן הנשק רולין ווייט, והחזיקו בזכויות בלעדיות בארצות הברית לייצור אקדחי תופי המשתמשים בתחמושת מודרנית עם תופים בעלי קדח מקצה-לקצה דבר המאפשר לטעון את הכדור מאחור. זה היה תהליך איטי לפתח קליבר קליע גדול יותר מה-0.22 של אקדח הסמית' אנד וסון מודל 1 שלמרות מגבלותיו המרובות היה מבוקש עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, כאשר חיילים מכל הדרגות משני הצדדים של הסכסוך ביצעו רכישות פרטיות של האקדח שהיה קטן ממדים וקל משקל, עם קנה באורך של כ-3.25 אינץ’ בקליבר 0.22 אינץ' וכדורים מסוג 0.22 קצר מלאים באבק שריפה שחור. על מנת להתחרות מול האקדחים של חברת קולט הוציאה סמית' אנד וסון בקיץ 1870 אקדח בעל מסגרת גדולה, קליבר 0.44, שהפך באופן רשמי לדגם מספר 3. אקדח זה נקרא תחילה "הדגם הרוסי מספר 3" ומשנת 1874 עם תחילת השימוש הנרחב באקדח בארצות הברית עם תחמושת סטנדרטית של צבא ארצות הברית הפך האקדח ל "אמריקני"
מודל 3 דגם רוסי

המנגנון של אקדח סמית' אנד וסון דגם 3 היה ייחודי בכך שהקנה והחולץ שלו היו נעו על גבי ציר כלפי מטה בחלק הקדמי התחתון של המסגרת, כאשר בריח הקנה מתחבר לחלק האחורי העליון של המסגרת. סמית' אנד וסון דגם 3 הציג חידוש משמעותי נוסף של חולץ לתרמילים הריקים בצורת כוכב בחלק האחורי של הצילינדר שפלט את כל ששת התרמילים הריקים בבת אחת כאשר היורה פתח את האקדח. הגימור הסטנדרטי היה כחול עם קת עץ. זמין גם היה ציפוי ניקל, כסף או זהב, חריטה ובמקרים מיוחדים הוצאו קת שנהב רגיל או מגולף. לפני סיום ייצור האקדח בשנת 1874, סמית' אנד ווסון יצרו כ-54,000 אקדחים מדגם 3, כאשר כ-20,000 מהם יצאו לשוק הרוסי. העלות הסיטונאית שלהם הייתה כ-14 דולר, המחיר הקמעונאי בדרך כלל 17–18 דולר. בתחילת 1873 הציעו סמית' אנד ווסון קת מתקפלת עץ שאיפשרה ירי מהכתף ידוע כי ויליאם פרדריק "באפלו ביל" קודי הזמין אחד.
סמית' אנד וסון ייצרו מספר רב של אקדחים מדגם 3, בשלושה דגמים נפרדים, עבור האימפריה הרוסית בהזמנה מיוחדת. הדגם הרוסי הראשון ששונה כאשר מפקח הנשק הרוסי דרש מספר שיפורים בעיצוב, שהביא לייצור הדגם השני הרוסי, כאשר עדכון אחרון לעיצוב הרוסי היה ידוע בשם הדגם הרוסי השלישי.
הדגם המעוטר ביותר של ה סמית' אנד וסון דגם 3 היה כנראה האקדח החרוט בקפידה שנארז בארגז עץ מיוחד בשווי של 400 דולר שהמפעל העניק לדוכס הגדול אלכסיס מרוסיה כאשר יצא לציד התאו המפורסמים שלו בנברסקה וקולורדו עם קסטר ובאפלו ביל.
אקדח שופילד

צבא ארצות הברית אימץ את האקדח דגם 3 כאקדח שירות לצבא בקליבר.44 S&W בשנת 1870, מה שהפך את האקדח לאקדח השירות הראשון שהשתמש בכדורים אחודים בהם התרמיל, המרעום והקליע היו גוף אחד, בניגוד לאקדחים מתכנון מוקדם יותר בהם כל אחד ממרכיבים אלו הוטען בנפרד לאקדח, שהיו (בהשוואה) איטיים, מסובכים ורגישים להשפעות מזג האוויר. ב-18 במאי 1872, קפטן בחיל הפרשים רוברט ה. יאנג כתב למפעל: "השתמשתי בקליבר.44 של דגם חדש עם קנה בגודל 8 אינץ'. זה אקדח נפלא. ...[אבל] על האוכף הקנה מעט ארוך, שכן נרתיק החגורה פוגע בגב הסוס ובאוכף כאשר אדם רכוב ....אני רוצה רק אקדח לשימוש לטווחים קצרים מאוד, לא יותר מ-10יארד.
ביוני 1874, קפטן הפרשים מיילס קיוג - שעתיד למות עם ג'ורג' ארמסטרונג קסטר שנתיים לאחר בקרב ליטל ביגהורן דיווח, "האקדחים מסובכים מדי וזקוקים לתיקון כל הזמן, מצריכים החלפה של חלקים מהמנגנון של המנעול והחולץ מצד שני, במכתב מ-29 במאי למפעל, כתב הצלף האמריקני סאמנר "סימארון" על סמית' אנד ווסון מספר 3:
”אמרו לי שהסמית' אנד וסון דגם 3 הוא אקדח לא טוב שזקוק לתיקונים רבים. ... הרגע אמרתי להם שהאדונים סמית' ווסון ידעו מה הם עושים כשהם יצרו את האקדח הזה.... השתמשתי באקדח ומצאתי שזה אקדח מושלם. אני יכול להרוג אדם ממרחק של 100 מטר עם האקדח שלי בכל פעם. אני, כמו כל אנשי הגבול, אוהב את הסמית' אנד ווסון יותר מהקולט"”
במכתב אחר, הוא הוסיף, : "אף תלבושת של צייד באפלו לא נחשבת שלמה עד שיש לו רובה שארפס ושני סמית' אנד ווסון. לכל הנואשים הידועים לשמצה יש את ה[אקדח] שלך. להוריקן ביל הידוע לשמצה יש זוג אקדחים שלך. הוא הורג מדי שנה 25 עד 30 אינדיאנים".
בשנת 1875 העניק צבא ארצות הברית לסמית' אנד וסון חוזה לצייד את הצבא באקדחים מדגם 3 המשלבים את שיפורי העיצוב של מייג'ור ג'ורג' וו. שופילד בתנאי שהם יסבו את האקדחים לתחמושת 45 Colt שהייתה כבר בשימוש על ידי הצבא האמריקאי. רבים מהאקדחים מדגם שופילד היו בשירות במהלך במלחמות האינדיאנים, עם דיווחים על שימוש באקדחים עד מלחמת ארצות הברית–ספרד ומלחמת ארצות הברית–הפיליפינים בסוף המאה ה-19. והיו פופולריים בקרב אנשי חוק ופורעי חוק במערב האמריקני השתמשו בהם ג'סי ג'יימס, ג'ון ווסלי הארדין, פט גארט, תיאודור רוזוולט, וירג'יל ארפ, בילי הילד ועל ידי וויאט ארפ במהלך קרב האקדחים באו. קיי. קוראל.
אקדחי שופילד רבים נרכשו כעודפים על ידי המפיצים, הקנים קוצרו ל-5 אינץ' ועברו ליטוש מחדש בניקל. לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד צבא ארצות הברית מכר את כל אקדחי השופילד העודפים שלהם, ששופצו על ידי סיטונאים. מהרוכשים הבולטים ביותר של אקדחי דגם 3 שופילד המחודשים הללו הייתה חברת ולס פרגו אשר רכשה את האקדחים לשימוש סוכני החברה גם במקרה זה קוצרו הקנים לאורך של 5 אינץ' על מנת שניתן יהיה להסתיר אותם טוב יותר. אקדחים אלו סומנו באותיות WF או שם המלא של החברה. האקדחים של וולס פארגו שופילד הפכו פופולריים בקרב אספנים משנות השבעים ואילך, עד שסימוני וולס פארגו הייחודיים "זויפו" או "זייפו" על ידי מוכרים ובשלב מסוים היו קיימים יותר אקדחי שופילד "מזויפים" עם סימני וולס פארגו מאשר מקוריים.
אקדח שופילד > גרסאות

לדגם הראשון של שופילד היה תפס למסגרת ה"נשברת" בצורה מחודדת בחלק העליון ויש לו עיגול סביב ראש הבורג בחלק התחתון. לתפס הדגם השני יש עיגול מוגבה גדול בחלק העליון. אחד מהתיקונים והשיפורים של מייג'ור שופילד לאקדחים הקודמים מדגם 3 כללו הרכבה של תפס הקנה הקפיצי כך שישב על המסגרת, בניגוד לדגם 3 הסטנדרטי, שבו התפס מותקן על הקנה בדרך שמנעה שחיקה מוגברת של החלק שעמד בעומסים משמעותיים בעת השימוש. השיפור של שופילד דרש רכיבים מטופלים בחום וניתנים להחלפה בחלקי האקדח הרגישים לבלאי מואץ של התפס והנעילה אליה הוא השתלב.
אקדח שופילד > גרסאות > סמית' וסון מספר 3 "מודל חדש"

ב-1877 הפסיקה חברת סמית' אנד וסון את הייצור של דגמי 3 האחרים שלה, לטובת עיצוב חדש משופר בשם New Model No.3. הדגם החדש הזה הוצע במקור באורכי מסגרת ותוף זהים לאקדח דגם 3 המקורי, אבל בהמשך סמית' אנד וסון הציעו גרסת "פרונטיר" (מילולית: אזור הספר הידוע גם בשם הרומנטי "המערב הפרוע") עם מסגרת ותוף ארוכים יותר, מה שמאפשר לו לירות תחמושת ארוכה יותר מסוג וינצ'סטר 0.44-40 אם כי קליברים אחרים היו זמינים בהזמנה מיוחדת. בשנת 1872. בספרו הקלאסי מ-1984 Gunsmoke and Saddleleather, היסטוריון כלי הירייה הנודע צ'אק וורמן כתב: "כאקדח קליבר גדול הראשון שיוצר בארץ זו במקור עבור תחמושת עם תרמילים ממתכת, הסמית' אנד וסון דגם 3 ייצג צעד גדול מעבר למעבר מכלי נשק בעלי מנגנון הקשה עד הופעתו של דגם סינגל אקשן ארמי של קולט בשנת 1874 העיצוב שלו היה עדיף על זה של כל מתחריו. הייצור של הדגם הרוסי והדגם בצבאי של סמית' אנד וסון דגם 3 הסתיים ב-1874, אבל הוא חנך שורה ארוכה של אקדחים במידות גדולות.
אקדח שופילד > גרסאות > דגם אוסטרלי

בשנת 1880, משטרת דרום אוסטרליה נכנסה לתהליך של מודרניזציה של כלי הנשק שבשימוש המשטרה ולאחר שקניינים ראו את האקדח בתערוכה במלבורן, בוצעה הזמנה דרך סוכן של סמית' אנד וסון בניו יורק שלל-250 אקדחים עם קנים של 7 אינץ' האקדח והקתות סומנו בסימן ממשלתי ונקראו אקדחים-קרבינים. הם הונפקו למשטרה רכובה, הן משטרת דרום אוסטרליה והן משטרת אוסטרליה המערבית ביצעו רכישות קטנות נוספות במהלך השנים 1886–1888, חלק מאקדחים אלו נמכרו כעודפים ב-1953 לתאגיד הנשק המערבי של לוס אנג'לס.
עותקים

האקדח דגם 3 זכה לדרישה משמעותית מצד לקוחות רבים ברחבי העולם והועתק במדינות רבות. ייצור מורשה עבור ההזמנה הרוסית בוצע תחילה על ידי Ludwig Loewe & Company מגרמניה, ומאז 1886, על ידי ארסנל טולה ברוסיה, ואילו עותקים מזויפים נעשו בספרד, מקסיקו ובלגיה. עותקים נמצאו גם בטורקיה ובפקיסטן, שנעשו על ידי יצרנים מקומיים. רפרודוקציות מודרניות של אקדח דגם 3 נעשות על ידי מספר חברות, כולל סמית' אנד וסון עצמם, כמו גם יצרניות הנשק האיטלקיות אוברטי וארמי סן מרקו.
עותקים > סמית' אנד וסון

סמית' אנד וסון ייצרה רפרודוקציה מודרנית של אקדחי דגם 3 המקוריים משנת 2000 עד 2003. למרות היותה רפרודוקציה של האקדח המקורי, קיימים הבדלים משמעותיים בין הגרסה המודרנית למקור. דגם הרפליקה המודרני של הסמית' אנד וסון דגם 3 הוא בעל נוקר המורכב על המסגרת ולא על הפטיש, בנוסף לכך האקדח המודרני כולל התקן בטיחות מודרני - עם מוט העברה המשמש כסוג של נצרת ביטחון, כדי למנוע ירי מקרי במקרה של נפילת הנשק מידי המשתמש. התקן זה חוסם את תנועת הפטיש, על מנת למנוע ירי מקרי בעת הפעלת האקדח. תוף כבד יותר הותקן במסגרת החזקה יותר.
Smith & Wesson מס' 3, פתוח לטעינה: המפלט האוטומטי למעלה.
S&W דגם רוסי מס' 3
מס' 3 של אמיליאנו זפאטה, שמו של זפאטה חרוט על ידית השנהב.
סמית' אנד וסון מס' 3, דגם רוסי "חדש" בקוטר 44
דוד טביל ממינסק

.
| --- | --- |
 לידה:  1794 ליטא 
 פטירה:  1861 (בגיל 67 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1861 
 רבותיו:  חיים מוולוז'ין 
 חיבוריו:  שו"ת נחלת דוד 
 
הרב דוד טביל (טעביל, בכתיב יידי, תקנ"ד 1794 - תרכ"א 1861) שימש כרבה של מינסק, ונחשב בתקופתו כאחד מגדולי הדור, התפרסם בעיקר בזכות ספרו נחלת דוד.
חייו

נולד בליטא לרב משה רובין, והיה מגדולי תלמידיו של ר' חיים מוולוז'ין. שימש בראשית דרכו כרבה של סטויבץ, ואחר כך כרבה של העיר מינסק ונחשב אחד מגדולי הדור.
בחייו הספיק להדפיס רק את ספר השו"ת והדרשות בית דוד בעיר ורשה בשנת תרי"ד 1854.
ספרו המפורסם הוא נחלת דוד, הכולל חידושים חריפים על מסכת בבא קמא ובבא מציעא, נדפס לראשונה על ידי חתנו בווילנה בשנת תרכ"ד 1864, ואחריו נדפסו חידושיו על המסכתות בבא בתרא וחולין, ועל ברכות, מועד קטן ומעט על פסחים בשם דברי דוד בווילנה בשנת תרמ"ו 1886. הספר מתאפיין בהבאת דברי הראשונים בצורה תמציתית והסקת מסקנות לא בדרך של פלפול אלא בהיסקים לוגיים בדרך ישרה.
כל חידושיו על התלמוד הבבלי יצאו במהדורה חדשה ומתוקנת בירושלים בשנת תשס"א 2001, על ידי הוצאת 'מיר' בשני כרכים.
חתנו היה רבי שאול חיים הלוי הורוויץ, שעלה לארץ ישראל והקים את הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים.
אנדריס ואנינס

אנדריס ואנינס (בלטבית: Andris Vaņins; נולד ב-30 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר לטבי ששיחק בעמדת השוער. כיום משמש כמאמן של נבחרת לטביה עד גיל 19.
קריירה

ואנינס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ונטספילס ובגיל 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בשנת 2003 ואנינס חתם בפ.צ. מוסקבה והצטרף לקבוצת המילואים שלה. בשנת 2005 חזר ללטביה וחתם בוונטה, בה שיחק רק משחק אחד. במחצית השנייה של העונה, המועדון פורק וכל שחקנים שוחררו וואנינס חזר לקדנציה שנייה בוונטספילס.
בעונות 2006, 2007 ו-2008 נבחר לשוער העונה בלטביה. ב-2009, הוא התחיל לחפש מועדון בחו"ל, אך בסופו של דבר הוא נאלץ לפתוח את העונה הבאה עם FK Ventspils, בגלל משא ומתן לא מוצלח. בפברואר 2009 הוא יצא למשפט עם מועדון ליגת העל הרוסי רובין קאזאן.
בקיץ 2009 חתם בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית. ב-19 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לפנרבחצ'ה.
ב-17 ביוני 2016, ואנינס חתם בפ.צ. ציריך לשלוש שנים. ב-25 ביולי 2016 ואנינס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד וינטרטור. בשנת 2020 סיים את חוזהו במועדון, וחזר לפ.צ. סיון כמאמן שוערים.
קריירה בינלאומית

ב-28 בפברואר 2001 ואנינס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לטביה בניצחון 0–2 נגד ליכטנשטיין. לזכותו של ואנינס 100 הופעות בנבחרת והוא מדורג במקום ה-7 ברשימת שיאני ההופעות שלה בכל הזמנים.
תארים

ליגת העל הלטבית: 2006, 2007, 2008
הגביע הלטבי: 2007
הגביע השווייצרי: 2010/2011, 2014/2015
הגביע השווייצרי: 2017/2018
ליגת האתגר השווייצרית: 2016/2017
הגביע הבלטי: 2008, 2012
שוער העונה בליגת העל הלטבית: 2006, 2007, 2008
הכדורגלן הלטבי של השנה: 2008, 2013, 2015, 2016, 2017
שוער העונה בליגת העל השווייצרית: 2009/2010, 2010/2011
כדורגלן השנה בפ.צ. סיון: 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013
החלמה

| --- | --- |

הדסה ירושלים, בית הבריאות - צילום משנת 1945
 שיוך:  healing 
 מזהים
 קוד MeSH:  C23.550.291.562 
 מזהה MeSH:  D003289 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0009940 
 
ילדים המחלימים מניתוח אורתופדי, צילום משנת 1965
החלמה (נקרא גם "התאוששות") הוא תהליך של שיפור הדרגתי בבריאות האדם לאחר שחלה במחלה, או נפצע והיא מתרחשת כאשר החולה חוזר לבריאותו או מרגיש טוב יותר כחלק ממנגנון הריפוי העצמי של גוף האדם. לעיתים החלמה כוללת גם טיפול בחולים לאחר שעברו ניתוח רפואי שבמסגרתו הם נדרשים לבקר את הרופא למען בדיקות באופן תדיר.
מתקני טיפול רפואי לאנשים שבהחלמה נקראים בקיצור "CCF".
ראו גם

בית הבראה
בית חולים
בית יולדות
מקלט לנשים מוכות
בית חולים פסיכיאטרי