stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפורי (יישוב עתיק)

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  16 קמ"ר 
 אתר ארכאולוגי
 גישה לציבור:  גן לאומי, כניסה בתשלום
 אתר אינטרנט:  גן לאומי ציפורי, באתר רשות הטבע והגנים
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°45′11″N 35°16′45″E﻿ / ﻿32.753055555556°N 35.279166666667°E﻿ / 32.753055555556; 35.279166666667
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) ציפורי(למפת הגליל המערבי רגילה) ציפורי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ציפורי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ציפורי
 
פני אישה מפסיפס ציפורי, המכונה "המונה ליזה של הגליל". הפסיפס הוא חלק מרצפה הנמצאת ב"בית דיוניסוס", שלפי השערת החוקרים ייתכן כי שימש כמקום מגוריו של רבי יהודה הנשיא
מבט אווירי
צִפּוֹרִי הייתה עיר עתיקה במרכז הגליל התחתון, חמישה קילומטרים מצפון־מערב לנצרת. היישוב היה קיים במקום כבר בתקופת הברזל II, ועיר יהודית התקיימה בו מתקופת החשמונאים ועד המאה ה-5 לספירה, כאשר יהודים ישבו באזור עד המאה ה-10. לעיר נודעת חשיבות מיוחדת בהקשרה של ההיסטוריה היהודית, שכן בציפורי פעלו כמה מראשי חכמי המשנה, משם ניהל רבי יהודה הנשיא את הסנהדרין, ושם הוא ערך וחתם את המשנה, העיר מוזכרת בהבלטה ובשכיחות רבה בספרות חז"ל.
אתר העתיקות ציפורי וסביבתו הוכרז כגן לאומי המשתרע על שטח של כ-16 קמ"ר. הגן נפתח לציבור בשנת 1992. החפירות בגן טרם הסתיימו.
ארכאולוגיה > החפירות באתר

לאורך השנים חפרו באתר מספר משלחות חפירה, חלקן גם בתקופות חופפות.
החפירות במקום החלו בשנת 1931, בראשות לירוי ווטרמן מאוניברסיטת מישיגן. מספר עונות חפירה נוספות נערכו בין השנים 1983–2003 בראשותו של ג"פ סטריינג' מאוניברסיטת טמפה (אנ') בפלורידה. בחפירה זו נחשפו התיאטרון, מבנה ציבורי גדול ששימש אולי כאגורה. בין השנים 1985–1989 נערכו חפירות נוספות של משלחת משותפת של אוניברסיטת דיוק מארצות הברית והאוניברסיטה העברית בירושלים, בראשות א' מאיירס, ק' מאיירס ואהוד נצר. המשלחת מאוניברסיטת דיוק חזרה לאתר לעונות חפירה נוספות בין השנים 1993–2000. משלחת נוספת שפעלה ופועלת באתר היא משלחת של האוניברסיטה העברית שחזרה לאתר בשנת 1990 בראשות זאב וייס ואהוד נצר. החל משנת 1995 מנהל וייס את החפירה. משלחת זאת חשפה את רוב שטח העיר התחתית כולל בית הכנסת, בית חג הנילוס, בית המרחץ וכן את מערך הרחובות הכולל את הקארדו ואת הדקומנוס.
בשנת 1975 החל על ידי אוניברסיטת תל אביב ברשות צביקה צוק, סקר אמות המים. סקר זה הוביל לחפירות במאגר המים העתיק שבוצע בין השנים 1993–1994.
ארכאולוגיה > הממצאים באתר

רוב הממצאים שנתגלו הם מהתקופה הרומית והביזנטית.
בין המבנים והממצאים שהתגלו ושוחזרו:
בית כנסת עתיק, ובו רצפת פסיפס מן המאה ה-5;
בית דיוניסוס, וילה רומית, גם היא מרוצפת פסיפסים צבעוניים;
תיאטרון מן התקופה הרומית, במאה הראשונה לספירה – והיו בו כ-4,500 מושבים;
כנסייה צלבנית בשם סנטה אנה, שהוקמה על פי המסורת במקום שבו עמד בית הוריה של מרים, אם ישו;
בית חג הנילוס, שבאחד מחדריו פסיפס גדול, המתאר את חגיגות הנילוס במצרים וכולל תמונות צמחים וחיות, וכן את מערך רחובות העיר;
מבנה ציבורי מן המאה הראשונה עד ה-4 לספירה, שבו שכן כנראה השוק;
בתי מגורים מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד, כולל מקוואות, שמהם אפשר להסיק על יישוב יהודי;
מאגר מים עתיק, שסיפק מים לעיר דרך שתי אמות מים;
מצודה, ששימשה תחילה כמצודה רומית, אחר כך כמצודה צלבנית ואז מצודה עות'מאנית, שנבנתה מחדש במאה ה-18, שימשה כבית ספר של ילדי העיירה הערבית ספוריה, ואשר משמשת כיום כמוזיאון לממצאי החפירות. הקירות החיצוניים מראים על התקופות: למטה הרומית, באמצע הצלבנית, ולמעלה, כולל הגג, התקופה הטורקית.
ארכאולוגיה > מערכת המים

מערכת אספקת המים ליישוב כללה ארבע אמות מים שתחילתן במעיינות שבהרי נצרת, מאגרי מים, ומנהרה. בנוסף בחלקה הגבוה של ציפורי נבנו בורות מים. מאגר המים הגדול נמצא קילומטר וחצי ממזרח לאתר. אמת מים אחת התחילה ליד הכפר משהד, אמה זו נחצבה בסלע, האמה השנייה התחילה ליד ריינה והיא אמה בנויה. המעיינות ששימשו כמקור המים שפעו כ-40 ממ"ק מים לשעה. שתי האמות התחברו בהמשך לאמה אחת. לפני מאגר המים התפצלה האמה שוב לשתי שלוחות, השלוחה הצפונית הובילה לבריכה הנקראת "בריכת משהד", אורכה 21 מטר ורוחבה 14 מטר. עומק הבריכה 2.5 מטר לערך. השערת החוקרים שהיא שימשה כנראה לשחייה בתקופה שבה הייתה שפיעה גדולה מהמעיינות. בהמשך לבריכה זו נמצא מאגר מים נוסף הנקרא "מאגר חרוב", אורך המאגר כ-9 מטר ורוחבו כ-5 מטר. מאגר זה היה בעל תקרה. המאגר טויח בשתי שכבות טיח. על גבי הטיח נמצאו שני ציורים חרותים: ציור של ריבוע המחולק ליחידות קטנות יותר, ובדופן המזרחית של המאגר נמצא ציור של מעגלים קונצנטריים. השערת החוקרים היא שמאגר זה קדם לבניית המאגר הגדול.
מאגר המים הגדול נחצב בסלע קירטון, אורכו 260 מטר, רוחבו נע בין 2–4 מטר וגובהו 10 מטר. המאגר יכול להכיל מים עד 4,300 מ"ק. במקומות אחדים תומכות בתקרת המאגר קשתות תמך. בכניסה למאגר נחצב בור שיקוע בעומק 5 מטר. המאגר נחצב בשני שלבים, חלקו הראשון מתוארך למאה ה-2, והשני למאה ה-4. המאגר שימש עד המאה ה-7. ממאגר המים הגדול המשיכו המים לזרום דרך מנהרה הנקראת "מנהרת ששת הפירים". אורך המנהרה 235 מטר, גובהה בין 1–3 מטר ורוחבה כ-80 ס"מ. שיפוע המנהרה כ־20 ס"מ ל-100 מטר אורך. המנהרה פעלה בין המאה ה-2 למאה ה-7 והפירים נחצבו אלכסונית מפני השטח לתוך המנהרה כדרך גישה של החוצבים לתוואי אמת המים הנחפרת. כל קטע של מנהרה נחצב בידי שתי קבוצות חופרים. אחת חפרה לימין השנייה לשמאל עד שנפגשו באמצע הקטע. בתוך המנהרה נחפרה תעלה מטוייחת בגובה 40 ס"מ ורוחב 30 ס"מ. המנהרה נחצבה במכושים. בקירות המנהרה נחצבו כוכים לנרות שמן. בפיר המזרחי ביותר, פיר מס' 1, היה מגוף לוויסות עוצמת הזרימה. מהמנהרה זרמו המים אל פני השטח באמת מים שהובילה עד העיר. מאמה זו נחשפו כ־500 מטר. רוחב האמה כ-30 ס"מ ועומקה כ-40 ס"מ. השיפוע של האמה כ־17 ס"מ ל-100 מטר אורך. גובה האמה בכניסה לעיר כ-270 מטר מעל פני הים והוא נמוך ב-30 מטר משכונותיה העליונות של העיר שם אגרו מי גשמים בבורות איסוף. על פני השטח סומנה האמה על ידי עמודים כחולים, וניתן לעקוב אחר מסלולה על אף שלא נחשפה במלואה.
מקור מים נוסף היו מעיינות נחל ציפורי ששפיעתם הגיעה עד 110 מ"ק לשעה.
המחקר על מערכת המים החל בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי צביקה צוק. מאגר המים הגדול נחפר בין השנים 1993–1994, ונפתח לביקורי קהל בשנת 1995. מחקר נוסף התבצע בין השנים 2002–2003, והוא התרכז בחלק מערכת המים הקרוב יותר ליישוב כגון בריכת משהד, בריכת חרוב ואמות המים שהובילו למאגרים אלה.
מנהרת ששת הפירים התגלתה בחפירות של שנת 1993, ונפתחה לציבור לאחר הכנה במרץ 2012. הביקור במנהרה אפשרי בכניסה דרך גרם מדרגות בפיר מס' 4 ויציאה דרך פיר מס' 6. המנהרה אינה מוארת. אורך הקטע בו ניתן לסייר הוא 90 מטר.
ארכאולוגיה > בית דיוניסוס

וילה גדולה שנבנתה בראש הגבעה. שמה של הוילה הוא על שם רצפת הפסיפס שנמצאה במקום בטרקלין המרכזי של המבנה ומתארת את פולחנו וחייו של אל היין דיוניסוס. בית זה נבנה בראשית המאה ה-3, השערת החוקרים היא שהמבנה נחרב כנראה ברעש האדמה של שנת 363.
בחפירות נמצאו חדרי מרתף ששימשו כחנויות, חדרי מגורים, חצר פנימית מוקפת עמודים, בית שימוש, חדר אוכל המכונה טרקלין. החדרים השונים בבית היו מרוצפים בפסיפסים. רצפת בפסיפס של הטרקלין כוללת באחד המדליונים שעיטרו את הסצנות השונות את דמותה של אישה המכונה "המונה ליזה של ציפורי".
במסגרת פעולות השימור של המבנה, נבנו קירות והמבנה קורה בגג. בתוך המבנה מעל הטרקלין, נבנה גשר המאפשר הליכה מעל רצפת הפסיפס ותצפית נוחה עליו. בנוסף הוספו על המעקה שלטי המחשה המסבירים את הסצנות השונות המתוארות בפסיפס.
ארכאולוגיה > בית הכנסת

בחפירה שנערכה בשנת 1994 על ידי האוניברסיטה העברית נחשף בצפון האתר במורד הגבעה ליד מגרש החניה הפנימי מבנה בית כנסת. המבנה נחשף בתוך שכונת מגורים שתחילתה בתקופה הרומית. המבנה תוארך לתחילת המאה ה-5.
מבנה בית הכנסת הוא מלבני, הכולל אולם באורך 15 מטר וברוחב 7 מטר. בכניסה לחדר התפילה חדר שדרכו נכנסו לאולם. כיוון התפילה באולם היה בכיוון המנוגד לירושלים.
רצפת אולם התפילה מכילה רצפת פסיפס הכוללת כתובות הקדשה בארמית, כנראה של התורמים להקמת בית הכנסת. אחת ההקדשות היא:
דכיר לטב (זכור לטוב)

יודן בר

יצחק הכוהן

ופריגרי ברתה (בתו)

אמן אמן
ברצפה גם סצנות מתוך המקרא כגון הבשורה לשרה, הקדשת אהרון, עקדת יצחק, והקרבת קורבנות ומלאכות במקדש. תמונות ארון הקודש. מנורת שבעת הקנים, סל ביכורים ועוד. במרכז הרצפה נמצא גלגל המזלות, בדומה לגלגל שנמצא בבית הכנסת בבית אלפא ובמרכזו השמש רכובה על מרכבת סוסים דומה להליוס אל השמש.
במסגרת פעולות השימור של המבנה, נבנו קירות והמבנה קורה בגג. נבנתה בדרום האולם במה המאפשרת תצפית נוחה יותר על הרצפה. בנוסף הוספו על המעקה שלטי המחשה המסבירים את הסצנות השונות המתוארות בפסיפס.
ארכאולוגיה > בית הכנסת > פסיפס בית הכנסת

פסיפס בית הכנסת מתוארך לראשית המאה החמישית, גודלו של הפסיפס 13.5 X 4.5 מ' (61 מ"ר), ומגוון צבעי האבנים לא גדול: לבן, שחור, אפור, חום, אדום, כתום, צהוב, חרדל, וצפיפותן בינונית-גבוהה: 140-130 אבנים בדצמ"ר. שטיח הפסיפס של אולם התווך מורכב משבע רצועות אופקיות שאינן זהות ברוחבן, אחדות מחולקות לשניים-שלושה ספינים המופרדים בדגם תשליב-סרט.
ארכאולוגיה > התיאטרון

התיאטרון נבנה על צלע הגבעה תוך ניצול הנתונים הטופוגרפיים של המקום. המושבים נחצבו לתוך הגבעה. בניית התיאטרון מתוארכת לסוף המאה ה-1 או תחילת המאה ה-2. הערכת החוקרים היא שהתיאטרון שימש עד לתקופה הביזנטית.
התיאטרון נחצב בצורת גורן שקוטרו 70 מטר, והוא הכיל כ-4,500 מושבים. המושבים החצובים כוסו במושבי אבן שחלקם נשדד כבר בתקופות קדומות. היתרה נמצאו בעת החפירות, אבל לא באתרם.
בתיאטרון נמצאו חמש כניסות, שלוש מהן בתוך המושבים ושתי כניסות בשולי הבמה. הכניסות חוברו ביניהן במסדרון. ממול למושבים נבנתה במה מאבן. מאחורי הבמה מצאו שרידי קיר ששימש כקיר רקע לשחקנים שבעת הופעתם על גבי הבמה וגם סגר את מבנה. בחזית הבמה נמצאו גומחות.
ארכאולוגיה > מתחם בתי מגורים מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד

אזור שבו נחשפו מבנים רבים שנבנו בצפיפות, בקרבת רחוב מרוצף. המתחם נמצא בחלקה המערבי של הגבעה בסמוך למצודה. במקום נמצאו מקוואות טהרה רבים והם משמשים עדות לקיום חיים יהודיים במקום. בנוסף נמצאו בורות מים רבים. ממצא נוסף במתחם היא מחצבת אבן מהמאות ה-1 עד ה-2 לפנה"ס, וכן שרידי מבנה גדול. בקומת הקרקע של המבנה נמצאו מקוואות טהרה.
ראו גם

נחל ציפורי
ציפורי (מושב)
ספוריה
עינות ציפורי
לקריאה נוספת

זאב וייס, אהוד נצר, הבטחה וגאולה - פסיפס בית הכנסת מציפורי, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1996.
אהרן אופנהיימר, רבי יהודה הנשיא, ירושלים:מרכז זלמן שזר,2007. פרק חמישי, ג', פעילותו של רבי בבית שערים ובציפורי, עמ' 128–135.
פלטיאל גיאת, מילה באבן, רשות הטבע והגנים, תשס"ד - 2003.
אברהם ביכלר, המנהיגים המדיניים והחברתיים של היהודים בציפורי בתקופת המשנה והתלמוד, מחקרים בתקופת המשנה והתלמוד, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ח/ 1967, עמ' 7 - 83
זאב וייס,  ציפורי : פסיפס של תרבויות, יד יצחק בן-צבי, ירושלים 2021.
צביקה צוק, צפורי ואתריה, החברה להגנת הטבע, ירושלים 1987.
הערות שוליים

↑  "והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל", פרק 9: רומא בירושלים, הערוץ הראשון
↑  צביקה צוק, חידושים בחקר מערכת המים העתיקה של צפורי, באתר רשות העתיקות
↑  גן לאומי צפורי – נפתחה מנהרת 6 הפירים, באתר רשות הטבע והגנים
1 2 3  ענת אביטל‏, טיול בגן לאומי ציפורי, פסיפסי ציפורי ויופיה של העיר, באתר "מטיילים עם ענת"
↑  "תלמוד בבלי", מגילה, ו, ע"א.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר א, פרק ח, פסקה ה, סעיף 170.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר א, פרק טז, פסקה ב, סעיף 304.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ב, פרק ד, פסקה א, סעיף 56; פרק ה, פסקה א, סעיף 68.
1 2  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ב, פסקה א, סעיף 27.
↑  יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 4 (כתבה: לאה רוט-גרסון), עמ' 25.
↑  יוסף בן מתתיהו, חיי יוסף, פרק 37.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ב, פרק כ, פסקה ו, סעיף 574.
↑  יוסף בן מתתיהו, חיי יוסף, פרקים 8, 22.
↑  יוסף בן מתתיהו, חיי יוסף, פרק 67.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ג, פרק ד, פסקה א, סעיפים 62-59.
↑  השוו: יוסף בן מתתיהו, חיי יוסף, פרק 74.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ד.
↑  "עת-מול", יוני 86'.
↑  יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ה, יחידה 12 (כתב: ישראל רונן), עמ' 190.
↑  "פאנאריון", 12, אפיפניוס מסלמיס.
↑  עבודה זרה יז, ע"א
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539064405171  BNE: XX460072  BnF: cb12653427c (data)  GND: 4249100-9  SUDOC: 050124803 
חלק מ"פסיפס הנילוס".
מפת מערכת המים
מנהרת ששת הפירים, בקצה המנהרה היציאה מפיר מס' 6
מאגר המים הגדול
פסיפס גלגל המזלות בבית הכנסת העתיק בציפורי מהתקופה הרומית
התיאטרון
מבצר צלבני בציפורי
המצודה כפי שצוירה בשנת 1875 על ידי המשלחת של סקר ארץ ישראל המערבית בראשות קלוד קונדר
דגם מיציקות ברונזה ואלומיניום המציג הצעת שחזור של דר. צביקה צוק למראה התכנון העירוני של ציפורי הרומית ביזנטית. ביצוע הדגם: "מה-טוב פתרונות המחשה"
ראש

ערך זה עוסק באיבר בגוף בעלי חיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  גוף של ייצורים חיים 
 תיאור ב:  Armenian Soviet Encyclopedia, vol. 3 (104) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  caput 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A01.1.00.001 
 TA2 (2019):  98 
 FMA:  7154 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0018670 
 
פסל ראש ממצרים העתיקה, בלובר
ראש הוא האיבר החשוב בגוף אדם או בעל חיים. הוא בדרך כלל בעל צורה מעוגלת או מאורכת, וממוקם בחלק העליון בגוף. הראש בנוי ממערכת של עצמות שטוחות חזקות מאוד (גולגולת) ובתוכו נמצא המוח. תפקידה של הגולגולת הוא הגנה על המוח. בנוסף למוח, נמצאים בו, בדרך כלל, רוב איברי החישה של היצור, כגון האף עבור חוש הריח, אוזניים עבור חוש השמיעה, עיניים עבור חוש הראייה וחלקי הפה עבור חוש הטעם.
כל בעלי החיים בעלי ראש, ואלו מרבית בעלי החיים הניידים, שייכים לאותה קבוצה טקסונומית שנקראת בילטריה, שפירושה "בעלי סימטריה דו צדדית", כלומר, האיברים בשני צידי הגוף סימטריים. ישנם בעלי חיים להם אין ראש, למשל, הספוגיים.
אצל האדם, הראש מכוסה בשיער רב, לעומת שאר הגוף, שבדרך כלל אינו מכוסה בשיער או שיש בו שיעור דליל מאוד.
התפתחות הראש

ליצורים קדומים בתור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, כבר היה פה, אולם הוא שימש גם בפתח להוצאת הפסולת מהגוף. בהמשך, כאשר התפתח גם פי הטבעת הקדום, השתנה בהדרגה מבנה גופם של היצורים, מ"שק" שיש לו פתח אחד ל"צינור" לו פתח כניסה ופתח יציאה.
בתקופת הקמבריון התפתחו גם איברי התנועה הראשונים, ואלו הפכו את החושים לחיוניים יותר להישרדות והאיצו את התפתחותם של איברי הראייה הקדומים ביותר, שבתחילה היו רק כמה תאים קולטי אור שיכלו להבחין בין חושך לאור. במקביל ליכולת הראייה התפתחו בהדרגה גם תאי עצב, שיקבלו מידע מהעיניים ושלטו על תגובת הגוף.
אצל חלק מבעלי החיים החלו העיניים בהדרגה להתקרב אל אזור הפה. היה לכך יתרון אבולוציוני מכיוון שכך יכול היה בעל החיים לראות מה נמצא לפניו, לנוע אליו ולאכול אותו במהירות ובקלות רבה יותר. בהדרגה התפתחו יצורים להם ריכוז גדול יותר של תאי עצב מאחורי העיניים, וכך נוצר למעשה הראש הקדום ביותר.
מאובנים שמתוארכים לתקופה של לפני כ-520 מיליון שנים כבר היו, על פי ניתוח מבנה גופם, בעלי מוח. מאובנים אלו שייכים ליצורים הקרובים לאבות קדמונים משותפים של חלק מקבוצות בעלי החיים הקיימות בימינו. התפתחותו של המוח סמוך לאיברי החישה סייעה לפעולה מהירה ויעילה יותר שלהם.
איברי חישה נוספים הנפוצים בראש, כמו אזניים ואף, התפתחו בהדרגה בשלבים מאוחרים בהרבה, כאשר מינים רבים של בעלי חיים קולטים צליל וריח באמצעות איברים אחרים שלווא דווקא נמצאים בראש, דוגמת הצרצריים שקולטים צליל באמצעות הרגליים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ד"ר יונת אשחר, שנהיה לראש!, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 בספטמבר 2021
| סממנים חיצוניים בגוף האדם |
| --- | --- | --- |
| ראש וצוואר | קרקפת • פנים • מצח • רקה • עצם הרקה • עין • אוזן • תנוך • לחי • אף • פה • שפתיים • לשון • שיניים  • סנטר • גרגרת • עורף • גרון |  |
| גו | בית החזה • בית השחי • שדיים • פטמה • בטן • טבור • אגן • מותן • פות • פין • אשכים • גב • פי הטבעת |  |
| יד | כתף • זרוע • מרפק • אמה • שורש כף היד • כף יד • אצבעות (אגודל, אצבע מורה, אמה, קמיצה, זרת) • ציפורניים |  |
| רגל | עכוז • ירך • ברך • שוק • קרסול • כף רגל • סוליה (עקב, קשת, כרית) • אצבעות כף הרגל (בוהן) |  |
| עור | שיער • שיער פנים • ריסים • גבות • שער הערווה |  |
פורטל גוף האדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553282005171  BNE: XX525868  BnF: cb11975932m (data)  GND: 4128931-6  LCCN: sh85059468  NKC: ph120750  TA98: A01.1.00.001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דימתילטריפטאמין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 2-(1H-indol-3-yl)-N,N-dimethylethanamine
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C12H16N2 
 מסה מולרית:  188.269 גרם למול
 בטיחות
 מעמד חוקי:  בישראל נכלל בפקודת הסמים המסוכנים. בארצות הברית נכלל ב-Schedule I.
 מזהים
 מספר CAS:  61-50-7
 PubChem:  6089
 ChemSpider:  5864
דימתילטריפטאמין (באנגלית: Dimethyltryptamine - DMT) הוא טריפטמין שנוצר באופן טבעי, וסם פסיכדלי חזק. ה-DMT נוצר בצמחים רבים, ואף נוצר בכמויות קטנות בגוף האדם בזמן המטאבוליזם, על ידי האנזים tryptamine-N-methyltransferase. בתרבויות שונות, עתיקות ומודרניות, משתמשים ב-DMT כאנתאוגן בטקסים דתיים. ריק שטרסמן, חוקר פסיכדליים ופסיכיאטר מאוניברסיטת ניו־מקסיקו, קרא ל-DMT "מולקולת הרוח" (the spirit molecule").
מבנה כימי

במבנהו הוא דומה לנוירוטרנסמיטר סרוטונין וטריפטמינים פסיכדליים אחרים כמו 5MEO-DMT, בופוטנין, ופסילוסיבין. DMT הוא נגזרת מטריפטמין עם שתי קבוצות מתיל נוספות באטום ניטרוגן האמינו. DMT הופק לראשונה משורשים של מימוסה הוסטיליס (Mimosa hostilis) ב-1946 על ידי האתנובוטניסט והכימאי הברזילאי גונסלבס דה לימה (Gonçalves de Lima) שקרא לו ניגריין. ה-DMT סונתז לראשונה על ידי הכימאי הקנדי ריצ'רד מנסקי. השימוש ב-DMT הוא בדרך כלל בצורתו הבסיסית, אך הוא יציב יותר כאבקה. בניגוד לצורתו הבסיסית של ה-DMT, צורתו האבקתית מסיסה במים. DMT בתמיסה מתפרק במהירות יחסית, לכן יש לאחסנו במקום מוגן מאוויר, אור, וחום, בהקפאה. כאשר מאדים גבישי DMT טהורים במיוחד על ידי ממס על זכוכית, יתקבלו בדרך כלל מחטים גבישיים לבנים, קטנים אך מוגדרים היטב, שינצנצו תחת אור חזק. הגבישים יופיעו ללא צבע תחת הגדלה גבוהה.
פרמקולוגיה

DMT הוא אגוניסט של הרצפטור 5HT2a והראה השפעה גם על הרצפטור 5HT2c. מחקר שפורסם ב-2009 בעיתון Science הראה כי DMT הוא אגוניסט ברצפטור sigma-1 . שיערו ש-DMT עשוי להוות ליגנד אנדגוני לרצפטור הזה. בכל אופן, ריכוז של כ־10 מ"ג/ל' הנדרש לפעילות של sigma-1 הוא גבוה בהרבה מהריכוז שמסופק בצורה פיזיולוגית, וגבוה גם מהריכוז הנדרש להפעלת רצפטור ה-5HT2a. למרות שהגורם הזה רלוונטי אם DMT אנדוגני פועל כהורמון. DMT הראה גם השפעה על הרצפטור TAAR1 שמוכר גם כרצפטור הטבעי של DMT אנדוגני.
מאפיינים פסיכדליים

DMT טהור בטמפרטורת החדר הוא בצבע לבן עד אדום-צהבהב-קריסטלי מוצק. סינתוז של החומר במעבדה דווח לראשונה ב-1931, ולאחר מכן הוא נמצא מצוי באופן טבעי בזנים רבים של צמחים ולעיתים מחובר לכימיכלים הקרובים אליו 5MEO-DMT ובופוטנין. הצמחים המכילים DMT נמצאים בשימוש בדרך כלל בתרגילים שאמאניים דרום אמריקאים. לרוב זה המרכיב הפעיל העיקרי במשקה איוואסקה, אך לפעמים האיוואסקה לא מכילה צמחים המכילים את החומר. DMT הוא האלקלואיד הפעיל העיקרי במספר צמחים כמו המימוסה הוסטיליס, דיפלופטריס קברנה, ופסיכוטריה וירידיס. DMT מצוי כאלקלואיד משני בטבק שעשוי משרף של וירולה שבו 5MEO-DMT הוא האלקלואיד הפעיל העיקרי. הוא מצוי כאלקלואיד משני גם בפולי אנדנת'רה פרגרינה ואנדנת'רה קולוברינה, שבהם בופוטנין הוא האלקלואיד הפעיל העיקרי. פסילוסיבין, החומר העיקרי בפטריות פסילוסיבין, יכול גם להכלל ככימיקל קרוב ל-DMT מאחר שמולקולת פסילוסיבין מכילה מולקולת DMT בסופה, יחד עם עוד כימיקלים קרובים.
האפקט הפסיכותרפי של DMT נחקר לראשונה על ידי הכימאי והפסיכולוג ההונגרי ד"ר סטפן סזרה, שערך מחקר עם מתנדבים באמצע שנות ה-50. סזרה, שמאוחר יותר עבד בשביל מוסד הבריאות הלאומי האמריקאי, העביר את תשומת לבו ל-DMT לאחר שנדחתה על הסף בקשתו להזמין LSD על ידי מעבדות סנדוז השווייצריות בטענה שזהו חומר פסיכותרפי חזק שעשוי להיות מסוכן בידיים של מדינה קומוניסטית.
DMT לא פעיל בדרך כלל כשנלקח בצורה אוראלית אלא אם משלבים אותו עם מעכב מונואמין אוקסידאז (MAOI). ללא MAOI, הגוף מפרק במהירות את ה-DMT, עקב כך אין השפעה הלוצינוגנית אלא אם המנה מקבלת יכולת מטבולית של מונואמין אוקסידאז (נדיר מאוד). דרכים נוספות לשימוש ב-DMT כמו עישון או הזרקת הסם יכולים לייצר הזיות רבות עוצמה ופעילות אנתאוגנית לזמן קצר (בדרך כלל פחות מחצי שעה), כאשר ה־DMT לא מספיק לעבור פירוק על ידי המונואמין אוקסידאז הטבעי בגוף לפני שהוא מגיע למוח. לקיחת MAOI לפני עישון או הזרקה של החומר, יאריך באופן משמעותי את משך ההשפעה וימצה את השפעות ה-DMT. כאשר DMT נלקח יחד עם MAOI הוא עשוי לספק חוויה אנתאוגנית חזקה שכוללת הזיות ויזואליות, אופוריה.
בשאיפה: כאשר DMT נצרך בעישון, ההשפעה נמשכת לזמן קצר בלבד, בדרך כלל בין 5 ל-30 דקות (תלוי בגודל המנה). ההשפעה מתחילה מהר כאשר החומר נצרך בשאיפה (פחות מ-45 שניות) ומגיעה לשיא כעבור כדקה. בשנות ה-60, התייחסו ל-DMT כ"טריפ של אנשי עסקים" עקב המהירות הגבוהה יחסית של הצריכה שלו. אף שתהליך העישון מתואר על ידי אנשים שניסו אותו כקשה, ניתן לשלבו עם קנאביס, או כל תערובת עישון אחרת, ולהשתמש במקטרת, באנג או מאדה. שימוש זה, עוזר בריכוך העישון ומביא לקליטה קלה יותר של החומר.
בהזרקה: הזרקת DMT מביאה לחוויה הדומה לזאת המושגת בשאיפה -באורך, באינטנסיביות ובשאר המאפיינים שלה.
באכילה: DMT מתפרק על ידי האנזים מונואמין אוקסידאז כך שהוא לא פעיל כאשר נלקח באכילה, אלא אם הוא משולב עם MAOI. האיוואסקה הדרום אמריקאית המסורתית היא בעצם תערובת המכילה DMT יחד עם MAOI. כאשר DMT נלקח באכילה יחד עם MAOI מתאים, מתקבלת השפעה ארוכה (יותר מ-3 שעות), איטית, חוויה מטאפיזית עמוקה הדומה לזו של פטריות פסילוסיבין, אך יותר אינטנסיבית ונמשכת פחות זמן.
השפעת חוויות DMT יכולה להתאפיין באיבוד תחושת הזמן, הזיות ויזואליות ושמיעתיות, והשפעות נוספות, שעל פי רוב המשתמשים, לא ניתן לתאר בתיאורים מילוליים או חזותיים. יש משתמשים שדיווחו על דמיון אירוטי אינטנסיבי ותחושתי והשתמשו בחומר בקיום יחסי מין.
חוויות נפוצות נוספות הן יציאה מן הגוף, מפגש עם ישויות כלשהן, תובנות לגבי מבנה היקום.
אפקטים סומטיים

כאשר צורכים DMT באידוי, האדים שנוצרים מורגשים לעיתים קרובות מאוד קשים לריאות. DMT מעלה במקצת את לחץ הדם, הדופק, מרחיב את האישונים, ומעלה מעט את חום הגוף. רמת הורמון הגדילה בדם עלתה במידה שווה בכל מנות ה-DMT, ורמת המלטונין לא הושפעה.
דימום יתר גינקולוגי

דימום יתר גינקולוגי (באנגלית: Gynecologic hemorrhage) מייצג דימום יתר ממערכת הרבייה הנשית. דימום זה יכול להיות גלוי או חיצוני, כלומר דימום מן הנרתיק, או שזה יכול להיות פנימי אל תוך חלל האגן או ליצור שטף דם. הווסת הנורמלית אינה נחשבת דימום גינקולוגי, כי הוא לא מוגזם. דימום שקשור בתקופת ההריון או במהלך הלידה הוא דימום יילודי.
הגדרה

הווסת מתרחשת בדרך כלל באופן חודשי, נמשכת כ-3 עד 7 ימים, וכרוכה עד 80 מ"ל דם. דימום עודף מנורמה זו אצל אישה לא בהריון מהווה דימום גינקולוגי. בנוסף לכך,דימום בתחילת ההריון נחשב לפעמים דימום גינקולוגי, כלומר, דימום מהפלה או הריון חוץ רחמי, בזמן שהוא מייצג למעשה דימום מיילדות . עם זאת, מבחינה מעשית ,מטפלים בדימום שבתחילת ההריון בדרך כלל כמו שמטפלים בדימום גינקולוגי.
Metrorrhagia (מטרו = רחם, -rrhagia = זרימה מוגזמת) הוא דימום רחמי במרווחים לא סדירים, במיוחד בין התקופות הצפויות של המחזור החודשי.
אחרי חדירה הדימום הוא דימום נרתיקי מופעל על ידי יחסי מין.
גורמים

הגורמים לדימום גינקולוגי כוללים:
ביוץ (Anovulation): היא גורם שכיח של הדימום הגינקולוגי. תחת ההשפעה של אסטרוגן שמגורה את רירית הרחם ,שבסופו של דבר תישפך ו פרק הביוץ מתאר את מספר גורמים אפשריים. ביוץ לאורך זמן יכול גם להוביל היפרפלזיה של רירית הרחם ולהקל על התפתחות סרטן רירית הרחם.
גורמים > ניאופלזיה

סרטן הרחם הוא תמיד סיבה לדאגה, במיוחד כאשר הדימום מתרחש לאחר גיל המעבר. סוגים אחרים של סרטן, כולל סרטן צוואר הרחם; דימום במקרה הזה לפעמים יכול להיגרם על ידי דימום אחרי חדירה. סרטן הנרתיק או החצוצרות הם גורמים נדירים של דימום.
מיומות מייצגים מצב שפיר משותף שיכול להוביל לדימום, במיוחד אם הנגע משפיע על חלל הרחם.
פוליפים של רירית הרחם הן גורם נפוץ של דימום, אבל דימום זה נוטה להיות קל.
גורמים > טראומה

תקיפה מינית ואונס יכול להוביל לפציעה ו לדימום גינקולוגי.
תאונות על הבטן התחתונה עלול להוביל לדימום פנימי או חיצוני.
גורמים > הפרעת דימום

נשים עם הפרעת דימום יכולות להיות נוטות יותר לדימום יתר. עבודה המטולוגית, צריכה לגלות את הסיבה.
גורמים > אחרים

דרך אגב ציסטה בשחלה יכולה להיקרע ו להצמיח דימום פנימי. מצב זה עלול להתרחש במהלך ביוץ או כתוצאה של אנדומטריוזיס.
אם בדיקת הריון חיובית, יש לשקול דימומים הקשורים ל-הריון, כולל הפלה ואת הריון חוץ רחמי.