stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן, נסיך לוקסמבורג
ביוגרפיה

ז'אן נולד ב-15 במאי 1957 בטירת בצדורף, לז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה, והוא אחיה התאום של מרגריט, נסיכת לוקסמבורג. ז'אן התחנך בלוקסמבורג, שווייץ וצרפת, ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1977 הוא החל את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, שם היה מצטיין הפלוגה, ובשנת 1979 הצטרף לצבא לוקסמבורג בדרגת קפטן.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ז'נבה, הוא נסע לניו יורק והצטרף ל-WR Grace כיועץ פיננסי, ועבד בה בחטיבה הפיננסית לתכנון וניתוח של הקבוצה, ודיווח לנשיא ומנכ"ל החברהד אז פיטר גרייס. בשנת 1985 הוא חזר לאירופה, ובשנת 1986 הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מINSEAD בפונטנבלו, צרפת.
ב-26 בספטמבר 1986 ויתר ז'אן על זכויותיו לרשת את הכתר, בשל רצונו להתחתן עם הלן סוזאנה וסטור, בתם של פרנסואה פיליפ וסטור וססיל ארנסטין ביסון. ב-27 במאי 1987 התחתנו השניים בפריז, ונולדו להם 4 ילדים, הנושאים בתואר "נסיכי נסאו". בשנת 2004 התגרשו ז'אן והלן, וב-18 במרץ 2009 התחתן ז'אן בשנית עם דיאן דה גר, אך אין לו ילדים ממנה.
ז'אן עובד כיום בתעשיית המים, הוא יועץ לקבוצת GDF-Suez, סמנכ"ל בכיר של קרן סואץ וחבר במועצת המנהלים של Degrémont, חברה בת של סואץ אינפרונמנט. ז'אן היה נשיא של שאמבר דה קומרס בלגו-לוקסמבורגואס ופראנס. בשנת 2006 הוא רכש את חברת הבת של דרום אפריקן מים של סואץ אנווירונמנט, WSSA (מים ותברואה דרום אפריקה) והקים את Mea Aqua, במטרה לפתח פתרונות מים ואנרגיה במזרח התיכון ובאפריקה. החברה יחד עם חברות הבת שלה מעסיקות כיום מעל 2,500 עובדים.
בנוסף, ז'אן הוא חבר מועצת המנהלים של ה-MIP, בית ספר למנהל עסקים בפריז, וחבר הנהלה במספר מוסדות פיננסיים: בנק דאגרוף לוקסמבורג, בנק EFG ו-EFG International, Ecofin (קרנות גידור במגזר השירותים).
משפחתו

ב-27 במאי 1987 התחתן ז'אן עם הלן סוזאנה וסטור, בתם של פרנסואה פיליפ וסטור וססיל ארנסטין ביסון, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
מארי גבריאל, נסיכת נסאו (נולדה ב-1986), התחתנה עם אנטוניוס ווילמס
קונסטנטין, נסיך נסאו (נולד ב-1988)
ונצסלאס, נסיך נסאו (נולד ב-1990)
קרל יוהאן, נסיך נסאו (נולד ב-1992)
קולומלה

| --- | --- |

 לידה:  4 קדיס, ספרד 
 פטירה:  70 (בגיל 66 בערך) טאראנטו, איטליה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 
פסל של קולומלה, המחזיק מגל ועול, ב"כיכר הפרחים" בקדיס, ספרד.
לוקיוס יוניוס מודראטוס קולומלה (Lucius Junius Moderatus Columella;‏ 4 – 70 לספירה לערך) היה סופר חשוב על חקלאות באימפריה הרומית.
חיבורו "על החקלאות" (De re rustica), שנכתב בשנות ה-60 של המאה ה-1, הוא המקיף ביותר בספרות הרומית שנכתב על חקלאות. הוא נשמר בשלמותו ומהווה מקור חשוב על החקלאות הרומית, יחד עם חיבוריהם של מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס ומרקוס טרנטיוס וארו, אותם הוא נוהג לצטט. בדרך כלל מיוחס לו גם ספר קטן יותר על עצים (De arboribus).
ב-1794 הבוטניקאים הספרדים חוסה אנטוניו פאבון אי חימנס והיפוליטו רואיס לופס קראו לסוג של אסטרידים (אנ') פרואני "קולומליה" (אנ'), לכבודו.
חייו האישיים

ידוע מעט על חייו של קולומלה. הוא נולד כנראה בקדיס, היספניה בייטיקה, כנראה להורים רומאים. הוא היה טריבון בסוריה בשנת 35 לספירה, ולאחר קריירה צבאית הוא עבר לעסוק בחקלאות באחוזותיו בארדיאה, קרסאולי ואלבה בלאטיום.
החיבור "על החקלאות"

קולומלה כתב את החיבור "על החקלאות" (De Re Rustica) (גר') בערך בשנים 60–65 לספירה. בעת העתיקה החיבור נקרא די מעט, צוטט רק על ידי פליניוס הזקן, סרוויוס, קאסיודורוס ואיזידורוס מסביליה, ונשכח כמעט לחלוטין לאחר שפאלאדיוס (אנ') פרסם תקציר שלו.
החיבור מוצג כעצה לאדם בשם פובליוס סילבינוס. החיבור היה ידוע רק בקטעים שונים, עד שנתגלה בשלמותו בין אלה שנתגלו בספריות של מנזרים בשווייץ וצרפת על ידי פוגיו בראציוליני (אנ') ועוזרו ברתולומאו די מונטפולציאנו במהלך ועידת קונסטנץ, בין השנים 1414 ל-1418.
החיבור מורכב מ-12 כרכים:
קרקעות
גפנים (אנ')
פירות
עצי זית
בעלי חיים גדולים: בקר, סוסים ופרדים
בעלי חיים קטנים: חמורים, כבשים, עזים, חזירים, כלבים
דגים ועופות: תרנגולות, יונים, קיכלים, טווסים, תרנגולת נומידית ופניניה, אווזים, ברווזים, בריכות דגים
חיות פרא: מכלאות לחיות פרא, גידול דבורים, ייצור דבש ודונג
גנים
ניהול כח אדם
לוחות שנה
ניהול משק בית
ספר 10 נכתב כולו בהקסמטר דקטילי, בחיקוי או הוקרה לורגיליוס. ייתכן ובתחילה נועד להיות הכרך המסכם, וספרים 11 ו-12 אולי היו תוספות לתוכנית המקורית.
ספר 3 נכתב לפני שנת 65 לספירה, מאחר שקולומלה מתייחס בו אל סנקה כעדיין בחיים. קולומלה מספר בספר זה על כך ש"לאחרונה" הוא עצמו ראה "באחת התצוגות של התהלוכה במשחקים בקירקוס", יהודי ענק, "שהיה בעל מבנה גדול יותר מאשר הגרמני הגבוה ביותר". הוצע לזהות את היהודי הגבוה הזה עם היהודי הענק אלעזר שנשלח על ידי ארטבאנוס מלך הפרתיה כמתנה לקיסר טיבריוס. עוד מספר קולומלה, ש"יהודה וערב" נחשבות מפורסמות בשל צמחיהן הריחניים.
החיבור "על עצים"

החיבור הקצר "על עצים" (De arboribus) (גר') נחשב בכתבי יד ומהדורות מוקדמות כספר 3 בחיבור "על החקלאות". עם זאת, נראה ברור מתוך משפטי הפתיחה שמדובר בחלק מחיבור נפרד ואולי מוקדם יותר. משום שבחיבור זה אין שום אזכור לפובליוס סילבינוס, שאליו פונה החיבור "על החקלאות". קאסיודורוס מזכיר 16 ספרים של קולומלה, מה שהוביל לסברה ש"על עצים" היה חלק מחיבור שכלל 4 כרכים.
מקורותיו של קולומלה

בנוסף לקאטו הזקן ווארו, קולומלה השתמש במקורות רבים שלא שרדו, שהוא אחד הבודדים שמאזכר אותם. אלה כוללים חיבורים מאת קורנליוס קלסוס, הסופר הקרתגי מאגון (אנ'), טרמליוס סקרופה (אנ'), ומקורות יווניים רבים. דודו מרקוס קולומלה, "איש פיקח וחקלאי יוצא מהכלל", עשה ניסויים בגידול כבשים, כשהכלא איילי בר צבעוניים, שהובאו מאפריקה לצורך משחקי גלדיאטורים, עם כבשי בית, וייתכן שהשפיע על תחומי העניין של אחיינו. קולומלה היה בעליהן של חוות באיטליה; הוא מציין ספציפית אחוזות בארדאה (אנ') קרסאולי (אנ') ואלבה, ומדבר שוב ושוב על ניסיונו המעשי האישי בחקלאות.
הערות שוליים

1 2  ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, פרק ו, חקלאות, עמ' 136.
↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LXVI. Columella, p. 426
↑  De Re Rustica, III, 8 : 2
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, סעיף 103.
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LXVI. Columella, p. 428
↑  De Re Rustica, III, 8 : 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259924605171  PLWABN: 9810653219905606  BIBSYS: 90362235  BNE: XX850213  BnF: cb119300323 (data)  CANTIC: a11485346  CiNii: DA01515720  GND: 118521675  ICCU: CFIV098194  ISNI: 0000 0001 2018 6322  LCCN: n80056875  LNB: 000046181  NKC: jn19981000513  NLA: 35281097  NLG: 87387  NSK: 000080531  NTA: 06971018X  RERO: 02-A003120625  SELIBR: 182092  SNAC: w6t748pg  SUDOC: 027208281  Trove: 895744  VcBA: 495/15487  VIAF: 95243635   WorldCat (עם VIAF): 95243635 
De re rustica, 1564
הודים

| --- | --- |

דגל הודו
 אוכלוסייה
 1.4 מיליארד
 שפות
 הינדי, בודו, קשמירית, דוגרית, אנגלית, מאיטהילית, קונקאני, נפאלית, Meitei, סנטלית, סנסקריט, סינדית, אסאמית, מלאיאלאם, טלוגו, מראטהית, בנגלית, פנג'אבי, טמילית, אורדו, גוג'ראטית, אורייה, קאנדה, הינדוסטנית 
 
הודים הם האזרחים של הרפובליקה של הודו. על פי מפקד האוכלוסין הלאומי של הודו משנת 2023, עמדה אוכלוסיית הודו על למעלה מ-1.4 מיליארד בני אדם, מה שהופך אותה למדינה בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר בעולם (אחריה נמצאת סין), המכילה 17.80 אחוז מכלל האוכלוסייה העולמית. בנוסף לאוכלוסייה ההודית, הפזורה ההודית מעבר לים מתהדרת גם במספרים גדולים, במיוחד במדינות ערב במפרץ הפרסי וברחבי העולם המערבי. בעוד שהשם "הודי" כיום מתייחס לאנשים שמקורם ברפובליקה של הודו של ימינו, הוא שימש בעבר גם כמונח מזהה לאנשים שמקורם במה שהיא כיום פקיסטן ובנגלדש לפני חלוקת הודו הבריטית ב-1947.
בצפון אמריקה, ובעיקר באנגלית, נהוג להשתמש במונחים "אינדיאני מאסיה" או "אינדיאני מהמזרח", כדי להבדיל בין הודים לעמים הילידים של אמריקה; אף על פי שהזיהוי השגוי של ילידים אמריקאים כהודים, התרחש במהלך הקולוניזציה האירופית של אמריקה, המונח "אינדיאני" עדיין משמש באנגלית כמזהה עבור אוכלוסיות ילידים בצפון אמריקה ובאיים הקריביים, למרות שכיום פחות מבעבר נהוג לקרוא להם ילידים, אמרינדיאנים ובמיוחד האומות הראשונות בקנדה, וילידים אמריקאים בארצות הברית, כולל בשיח הרשמי ובחוק.
השם המקורי

תושבי תת היבשת ההודית והרפובליקה של הודו מאז 1949 קראו לעצמם בהראטה. הכינוי "בהראטה" מופיע בשמה הרשמי של המדינה בסנסקריט, בהראטה ג'אראג'יה. השם נגזר מהשפות העתיקות וודית ופורנאות, המתייחסות לארץ המורכבת מהודו כ"בהראטה וראם" ומשתמשת במונח זה כדי להבחין בינה לבין מדינות אחרות או יבשות אחרות. הבהרטות היו שבט וודי המוזכר בריג ודה, שהשתתף בעיקר בקרב עשרת המלכים. הודו נקראת על שמו של הקיסר האגדי בהראטה שהיה צאצא של שבט הבהראטס, נצר לשושלת קורו שאיחד את תת-היבשת ההודית תחת ממלכה אחת.
בספרות הוודית המוקדמת, המונח אריאוורטה היה בשימוש פופולרי לפני בהראטה. בספר חוקי מנו (2.22) ניתן השם אריאוורטה ל"אזור שבין רכס ההימלאיה לוינדהיה, מהמזרח (מפרץ בנגל) ועד לים המערבי (הים הערבי)".
המילה הודית והודו מקורה ביוונית עתיקה Ἰνδία (הודו). המילה אינדיה ביוונית קוינה ציינה את האזור שמעבר לנהר אינדוס, ונקראה כך מאז תקופתו של ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה החמישית לפנה"ס), בהמשך גם בלטינית השתמשו במונח. גם בפרסית עתיקה נהגו לקרוא לה "הארץ ההודית" ובימי הביניים השתמשו במונח הינדוסטאני. השם נגזר בסופו של דבר מ"סינדהו", שמו הסנסקריטי של נהר האינדוס, שמשמעותו גם "נהר" באופן כללי.
תרבות

הודו היא אחת התרבויות העתיקות בעולם. התרבות ההודית, הנחשבת לעיתים קרובות כמיזוג של מספר תרבויות שונות, משתרעת על פני תת-היבשת ההודית, והושפעה ועוצבה מהיסטוריה בת אלפי שנים. לאורך ההיסטוריה של הודו, התרבות ההודית הושפעה מאוד מהדתות הדהרמיות. הם זכו בעיצוב חלק ניכר מהפילוסופיה, הספרות, האדריכלות, האמנות והמוזיקה ההודית. ההשפעה ההיסטורית של התרבות ההודית השפיעה הרבה מעבר לתת-היבשת ההודית. דבר זה נוגע במיוחד להתפשטות ההינדואיזם, הבודהיזם, הארכיטקטורה, המינהל והכתב שהתפשטו מהודו לאזורים אחרים של אסיה דרך דרך המשי על ידי המטיילים והסוחרים הימיים במהלך המאות המוקדמות של לספירה. ממערב, הודו רבתי חופפת לאיראן הגדולה (ממלכת פרס), בהרי הינדו-כוש והרי פמיר. בתקופת ימי הביניים, האסלאם מילא תפקיד משמעותי בעיצוב המורשת התרבותית ההודית. במהלך מאות שנים, נוצרה אינטגרציה בין הינדים, ג'ינים וסיקים עם מוסלמים ברחבי הודו.
תרבות > דת

הודו היא מקום הולדתם של ההינדואיזם, הבודהיזם, הג'ייניזם והסיקיזם, הידועים ביחד כדתות הודיות. דתות הודיות, הידועות גם כדתות דהרמיות, הן הדתות המרכזיות בעולם יחד עם הדתות האברהמיות. כיום, הינדואיזם ובודהיזם הם הדתות השלישית והרביעית בגודלן בעולם בהתאמה, עם למעלה ממיליארד מאמינים בסך הכל, לאורך ההיסטוריה של הודו, הדת הייתה חלק חשוב מהתרבות של המדינה. גיוון דתי וסובלנות דתית נקבעים במדינה בחוק ובמסורת, חוקת הודו הכריזה כי הזכות לחופש דת היא זכות יסוד.
לאתאיזם ולאגנוסטיזם יש היסטוריה ארוכה בהודו ושגשגו בתוך תנועת סראמנה. אסכולת קרוואקה מקורה בהודו בסביבות המאה ה-6 לפני הספירה והיא אחת הצורות המוקדמות ביותר של תנועה חומרנית ואתיאיסטית בהודו העתיקה. סרמנה, בודהיזם, ג'ייניזם, אג'יוויקה וכמה אסכולות הינדואיזם כמו סמחיה רואים באתאיזם דבר מקובל ודוחים את המושג אלוהות בוראת, טקסיות ועל-טבעיות. הודו יצרה כמה פוליטיקאים אתאיסטים בולטים ורפורמים חברתיים.
למרות שכ-80% מאזרחי הודו הם הינדים, במדינה יש אוכלוסייה ניכרת של מוסלמים, נוצרים, סיקים, בודהיסטים, ג'ינים, פרסים ומאמינים באמונות שבטיות. לזורואסטריות וליהדות יש כמה אלפי מאמינים הודים, ויש להן גם היסטוריה עתיקה בהודו. בהודו יש את האוכלוסייה הגדולה ביותר של אנשים שדבקים בזורואסטריות ובאמונה הבהאית בעולם, למרות ששתי הדתות הללו מקורן אינו בהודו. גם לדתות עולמיות רבות אחרות יש קשר עם הרוחניות ההודית, כמו האמונה הבהאית שמכירה בגאוטמה הבודהה ובקרישנה כביטויים של האל הכול יכול. למרות התפקיד החזק של הדת בחיים ההודיים, לאתאיזם ולאגנוסטיקה יש גם השפעה גלויה יחד עם סובלנות המיוחסת לעצמם לאנשים אחרים. על פי דוח WIN-Gallup Global Index of Religion ואתאיזם לשנת 2012, 81% מההודים היו דתיים, 13% לא היו דתיים, 3% היו אתאיסטים ו-3% לא היו בטוחים או לא הגיבו.
באופן מסורתי, האנשים בהודו מחולקים לפי ארבע הווארנות שלהם. זוהי מערכת שבה ריבוד חברתי בתוך חלקים חברתיים שונים המוגדרים על ידי אלפי קבוצות תורשתיות אנדוגמיות נקראות לעיתים קרובות ג'אטי או קאסטות. בתוך ג'אטי, קיימות קבוצות אקסוגמיות הידועות בשם גוטראס, שושלת או שבט של יחידים. מחסומי הקסטות התפרקו בעיקר בערים אך עדיין קיימים בצורה כלשהי באזורים כפריים.
תרבות > משפחה

מבחינה היסטורית, להודו הייתה מסורת רווחת של השיטה המשפחתית המשותפת. בראש המשפחה עומד פטריארך, הגבר המבוגר ביותר, שמקבל החלטות בעניינים כלכליים וחברתיים בשם המשפחה כולה. אשתו של הפטריארך אחראית בדרך כלל על משק הבית ועל מנהגים דתיים קלים. משפחה משותפת פאטרילינאלית מורכבת מגבר מבוגר ואשתו, בניו, בנותיו הרווקות, נשות בניו וילדיהם. ההכנסה המשפחתית זורמת למאגר משותף, ממנו נשאבים משאבים למתן מענה לצורכי כלל החברים, המוסדרים על ידי ראשי המשפחה. עם זאת, עם המודרניזציה והפיתוח הכלכלי, הודו הייתה עדה להתפרקות של המשפחה המשותפת המסורתית למשפחות גרעיניות יותר והמשפחה המשותפת המסורתית בהודו מהווה כיום אחוז קטן ממשקי הבית ההודיים.
נישואים מאורגנים (נישואים בשידוך) היו המסורת בחברה ההודית. נישואים נחשבים לאיחוד של שתי המשפחות ולא רק הפרטים, התהליך הכרוך בנישואים כאלו יכול להיות שונה בהתאם לקהילות ולמשפחות. מחקר שנערך ב-2008 מצא כי קיימים בהודו פחות נישואים בשידוך שהם ללא הסכמה, אך עדיין רוב הנישואים ההודיים שנסקרו היו נישואים מאורגנים בהסכמה. המחקר גם הצביע על כך שהתרבות ההודית מתרחקת מנישואים מאורגנים מסורתיים, וכי מגמות הנישואין בהודו דומות למגמות שנצפו במהלך 40 השנים האחרונות שבהן נישואים מוארגנים היו נפוצים בעבר, במיוחד בסין וביפן.
תרבות > לבוש

סגנונות הלבוש של הודו התפתחו ללא הרף במהלך ההיסטוריה. כותנה תורבתה לראשונה בתת-היבשת ההודית בסביבות האלף החמישי לפני הספירה. הצבעים ששימשו בתקופה זו עדיין בשימוש, במיוחד אינדיגו, מדרבן אדום, לאק וכורכום. משי נארג בסביבות 2450 לפנה"ס ו-2000 לפנה"ס. במאה ה-11 לפני הספירה כתבי ריג-ודה מזכירים בגדים צבועים (פארידאן) ורקומים (פסה) ובכך מראה על התפתחותן של טכניקות ייצור מתוחכמות של בגדים בתקופה זו. במאה ה-5 לפני הספירה, ההיסטוריון היווני הרודוטוס מתאר את עושר האיכות של הטקסטיל ההודי. עד המאה ה-2 לספירה, כותנה, מלמלה וטקסטיל משי שיוצרו בהודו יובאו על ידי האימפריה הרומית והיו אחד מענפי היצוא העיקריים של הודו העתיקה לאזורים אחרים של העולם יחד עם תבלינים הודיים ופלדת ווץ. בגדים הודיים מסורתיים משתנים מאוד בין חלקים שונים של המדינה ומושפעים מהתרבות המקומית, הגאוגרפיה והאקלים. נשים לובשות באופן מסורתי סארי, גאגרה צ'ולי, אנגרקה, פיראן, שלוואר קמיז, ג'אררה ובנדי עם דופאטה או ג'ונגהט על הראש או הכתף להשלמת התלבושת. גברים לובשים באופן מסורתי אנגרח'ה, אח'קאן, קורטה, קמיז, פירן, שרווני וקוטי עבור הבגד העליון, הבגד התחתון כולל דוטי, צ'ורידאר, שלוואר, פגרי ולונגי בדרך כלל לובשים סביב הראש כדי להשלים את התלבושת. במרכזים עירוניים, אנשים לובשים לעיתים קרובות בגדים מערביים ומגוון אופנה עכשווית אחרת.
תרבות > אוכל

האוכל ההודי משתנה מאזור לאזור. מזונות עיקריים של המטבח ההודי כוללים מגוון של עדשים (דאל), קמח מלא (אטה), אורז ודוחן פנינים (בג'רה), אשר תורבת בתת-היבשת ההודית מאז 6200 לפני הספירה. עם הזמן, חלקי האוכלוסייה אימצו את הצמחונות במהלך תנועת שראמאנה בעוד שאקלים נוח איפשר לגדל מגוון של פירות, ירקות ודגנים לאורך כל השנה. הבהגווד גיטא רשם שיטות תזונה מסוימות כך שבמהלך המאה השנייה לפני הספירה צריכת סוגי בשר שונים, בעיקר של בקר, הפכה לטאבו, בשל היותה קדושה או טמאה. המטבח ההודי משתמש במרכיבים רבים, פורסים מגוון רחב של סגנונות הכנת מזון, טכניקות בישול והצגה קולינרית בהתאם למיקום הגאוגרפי.
תרבות > אמנויות במה

הדוגמאות העתיקות ביותר שהשתמרו של מוזיקה הודית הן הלחנים של הסמוודה (1000 לפני הספירה) שעדיין שרים בטקסים מסוימים של סראוטה. זהו התיאור המוקדם ביותר של מזמורים מוזיקליים הודיים. הסמוודה, וטקסטים הינדיים אחרים, השפיעו רבות על מסורת המוזיקה הקלאסית של הודו, המוכרת כיום בשני סגנונות שונים: מוזיקה הינדוסטנית ומוזיקה קרנאטית. הן מערכות המוזיקה ההינדוסטנית והן הקרנאטית מבוססות על הבסיס המלודי המכונה ראגה, המושר במחזוריות קצבית המכונה טאלה. עקרונות אלה שוכללו בנתיאשסטרה (200 לפני הספירה) והדתילם (300 לספירה).
הנתיאשסטרה הוא חיבור הודי עתיק על אמנויות הבמה, הכולל תיאטרון, מחול ומוזיקה. הוא נכתב בתקופה שבין 200 לפני הספירה ו-200 לספירה בהודו הקלאסית והוא מיוחס באופן מסורתי לחכם בהראטה. נתיה שסטרה היא רחבה להפליא בהיקפה. למרות שהיא עוסקת בעיקר במלאכות הבמה, היא בעלת השפעה גם על מוזיקה, מחול קלאסי וספרות וכן כוללת גם עיצוב במה, מוזיקה, ריקוד, איפור, ולמעשה כל היבט אחר של מלאכות הבמה.
לדרמה ולתיאטרון ההודי יש היסטוריה ארוכה לצד המוזיקה והריקוד שלה. אחד ממחזות התיאטרון המוכרים הקדומים ביותר הוא Mṛcchakatika שהולחן על ידי סודראקה. סיפורי אגדה בולטים הם מחזות פנצ'טנטרה, בייטל פצ'יסי, קטאסאריטסאג'רה, בריהאטקאטה וג'אטקה שהוצגו בתיאטראות עממיים מאז התקופה העתיקה. סיפורי ג'טקה הפכו לחלק מהפולקלור של דרום מזרח ומזרח אסיה עם התפשטות הבודהיזם. ספרות זו השפיעה גם על ההתפתחות של אלף לילה ולילה בתקופת ימי הביניים.
תרבות > תרומה ותגליות

אנשים הודים מילאו תפקיד מרכזי בהתפתחות הפילוסופיה, המדעים, המתמטיקה, האמנויות, נאדריכלות והאסטרונומיה לאורך ההיסטוריה. במהלך התקופה העתיקה, הישגים בולטים במתמטיקה של הודו כללו את מערכת הספרות ההינדית-ערבית בה יש ערך עשרוני וסמל לאפס, נוסחת אינטרפולציה, פתרון משפט פיבונאצ'י, הפתרון האריתמטי השלם הראשון (כולל פתרונות אפס ושליליים) למשוואות ריבועיות. ניתן לאתר את שיטת צ'קרוואלה, מוסכמת סימן, סדרת מדהבה והסינוס והקוסינוס בפונקציות טריגונומטריות לג'יה ולקוטי-ג'יא. המצאות צבאיות בולטות כוללות פילי מלחמה, כלי נשק מפלדה בכור היתוך הידוע בכינויו פלדת דמשק ורקטות מיסוריות. המצאות בולטות נוספות במהלך העת העתיקה כוללות שחמט, כותנה, סוכר, לבני בניין, דיו פיגמנט פחמן, סרגל, לכה,,צבע אינדיגו, סולמות ונחשים, מלמלה, לודו, פלדת ווץ, שעון קטורת,, שמפו, ובתים טרומיים.
היבטים תרבותיים הודיים, דתות, פילוסופיה, אמנויות ואדריכלות התפתחו במשך כמה אלפי שנים והתפשטו ברוב אסיה בצורה ששל שלום. מבנים ארכיטקטוניים רבים של הודו כגון סנצ'י סטופה, טאג' מאהל ומקדש מהאבודהי הם אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו כיום.
בתקופה המודרנית, אנשים הודים המשיכו לתרום למתמטיקה, למדעים ולאסטרופיזיקה. ביניהם סאטינדרה נאת בוז, סריניוואסה רמנוג'אן, ג'אגדיש צ'נדרה בוס, ומקבלי פרס נובל בולטים ביניהם: צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן, הר גובינד קוראנה, וונקטרמן רמאקרישנן וסוברהמניאן צ'נדראסקאר שידוע כמי שפיתח תיאוריה על השלבים האבולוציוניים המאוחרים של כוכבים מסיביים, כולל חורים שחורים.
גנטיקה

חקרי גנום עדכניים מראים שדרום אסיה מורכבת משני אבות עיקריים, מרכיב אחד מוגבל לדרום אסיה והמרכיב השני משותף עם מרכז אסיה, מערב אסיה ואירופה.
ראו גם

הודו
יהדות הודו
היסטוריה של תת-היבשת ההודית
המרכז הרפואי האוניברסיטאי ע"ש אדית וולפסון

תבנית:בית חולים
סמליל בית החולים עד 2020
המרכז הרפואי האוניברסיטאי על שם אדית וולפסון הוא בית חולים ממשלתי הנמצא בשטחה של העיר חולון, על גבול תל אביב-יפו, סמוך למחלף וולפסון.
היסטוריה

בית החולים נחנך בשנת 1980, לאחר עשר שנות בנייה, הודות לתרומתה של משפחת וולפסון, ונקרא על שם רעייתו של סר יצחק וולפסון, אדית. הצורך בבית חולים גדול לשירות תושבי דרום גוש דן עלה כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 עקב גידול האוכלוסייה באזור והקושי של בית החולים הממשלתי ביפו לתת לו מענה מספיק. הפעילות להקמתו החלה כבר בראשית שנות ה-60, ביוזמתו של יצחק רפאל שהיה סגן שר הבריאות מטעם המפד"ל. זמן קצר לאחר תחילת הפרויקט עלה חשד לפרשת שוחד מקבלנים, שזכתה לכינוי פרשת תל גיבורים, ואשר הובילה לסגן השר רפאל. בסופו של דבר, זוכה רפאל בשל סירובו של יהודה שפיגל להעיד, אולם המבנה עמד כפיל לבן מספר שנים, עד להשלמתו הודות לתרומתה של משפחת וולפסון.
בית חולים וולפסון נוצר על ידי העברת מחלקות בית החולים הממשלתי ביפו וכן חלק מהמחלקות הכלליות של בית החולים שמואל הרופא.
בניין בית החולים תוכנן על ידי האדריכלים אריה שרון ובנו אלדר שרון שהתמחו בתכנון בתי חולים.
את הניתוח הראשון, לאחר פתיחת בית החולים ביצע הגניקולוג פרופ' חיים זכות.
פעילות המרכז הרפואי

בית החולים משרת אוכלוסייה של כחצי מיליון איש בעיקר מן היישובים חולון, בת ים, אזור, דרום תל אביב ויפו. במרכז הרפואי פועלים כ-60 מחלקות, מכונים ויחידות בכל תחומי הרפואה המודרנית. בעשור השני של המאה ה-21, בבית החולים 673 מיטות אשפוז במחלקות השונות וכן 30 מיטות נוספות במחלקת אשפוז יום, כאשר בתחילת דרכו היו בו כ-340 מיטות בלבד. בבית החולים כ-2,500 עובדים מתוכם כ-650 רופאים.
בבית החולים מספר מוקדי מצוינות רפואיים וביניהם יחידות ושירותים ייחודיים למיפוי מוח לאבחון מחלת פרקינסון ותסמונות פרקינסוניות, מיפוי מוח (ספקט פרפוזיה) לאבחון הפרעות בזרימת הדם המוחית, שירות למחלות עצב-שריר, שירות לטיפול בחוסר שגשוג (FTT), שירות לנוירולוגיה של העובר, מרפאה מטבולית – גנטית – נוירולגית, שירות לטיפול באף ובסינוסים, שירות לטיפול בטינטון, שירות לטיפול בהפרעות בליעה, שירות היפנוזה, המרכז לקול ולדיבור, שירותים ייחודיים של המעבדה לגנטיקה מולקולארית ומרפאה להפרעות תנועה בילדים.
ביחידה אורתופדיה ארתרוסקופית ורפואת ספורט שיטה לביצוע אבחון או טיפול כירורגי במפרק תוך היעזרות בפתחי חדירה קטנים (פחות מ-1 ס"מ) ומכשור אופטי. הסיב האופטי המוחדר למפרק במהלך הפעולה מאפשר אבחון מדויק יותר מאשר בפתיחה רגילה של המפרק, והשימוש בחתכים קטנים מאפשר שיקום מהיר.
כמאה מרופאי המרכז הרפואי וולפסון מכהנים במינויים שונים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. רוב מחלקות בית החולים מסונפות לבית הספר לרפואה, ומדריכות סטודנטים הבאים להשתלמויות מהארץ ומחו"ל. במרכז הרפואי וולפסון משתלמים רופאים מארצות המתפתחות, ובשנים האחרונות הגיעו למקום רופאים מסין, אתיופיה, גאנה, אקוודור, בולגריה, הונדורס, גאורגיה וקזחסטן.
ליד המרכז פועל בית הספר הבינלאומי למדריכי הרדמה (ISIA-International School of Instructors in Anesthesiology) שייסד ד"ר גבריאל גורמן.
במרכז פועל חדר אקוטי (חדר 4) לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
פעילות המרכז הרפואי > במהלך 'מלחמת חרבות ברזל' הוקם מתחם למען טיפול בשבויות

עשר נשים ששוחררו משבי חמאס : יפה אדר, עדינה משה, מרגלית מוזס, חנה קציר, חנה פרי, עמית סוסנה, אילנה גריצבסקי, אביבה סיגל, נילי מרגלית ושני גורן הגיעו למרכז הרפואי ב-3 פעימות שונות כחלק מעסקת הפסקת האש שנערכה בתחילת המלחמה.
בוולפסון הוכן עבורן מתחם מבודד וייעודי שהתאפשרה אליו גישה מוגבלת לגורמים רפואיים, כוחות הביטחון ובני משפחה בלבד. הצוותים הרפואיים נערכו להגעתן מבעוד מועד, ויצרו פרטוקוליים רפואיים ייחודיים לטיפול מותאם באנשים שחזרו משבי.
פעילות בנושא מודעות לחיסונים

פרופ' אלי סומך, יושב ראש החוג הישראלי למחלות זיהומיות בילדים, יחד עם ד"ר מיכל שטיין וד"ר דיאנה טשר, מומחיות למחלות זיהומיות הקימו את אתר "חיסונים" למתן מענה נרחב אודות החיסונים הניתנים בישראל.
באתר נמצא מידע על כלל החיסונים הניתנים לילדים, לוח החיסונים, שאלות ותשובות, מידע לצוות הרפואי על מתן החיסונים, וגרפי נתונים על שיעור התחלואה בישראל במחלות נגדן קיים חיסון. בעתיד יתווסף לאתר מידע על חיסונים למטיילים למדינות הנגועות במחלות כמו טיפוס הבטן, קדחת צהובה, קדחת מוח יפנית, צהבת וטטנוס.
מנהלי בית החולים

ד"ר משה קורדובה (1977–1981, 1982–1985)
פרופ' חיים זכות (1981–1982)
ד"ר אמנון שחר (1985–1989)
ד"ר יהושע וייסבורט (1989–1993)
ד"ר משה משיח (1993–2006)
ד"ר יצחק ברלוביץ (2006-2017)
ד"ר זהבית זיו-נר (2017-2018)
ד"ר ענת אנגל (2018–הווה)
ראו גם

בית החולים הממשלתי ביפו
צהלון
לקריאה נוספת

חיים זכות, "השלד קם לתחייה - הקמת בית החולים על שם אידית וולפסון בחולון", הרפואה, כרך 157, חוברת 6, יוני 2018, עמ' 398–400
גלריה

חדר ניתוח בית החולים
חדר 4
חדר לידה
בית החולים מכיוון קניון וולפסון
בית החולים לילדים ע"ש סילבן אדמס
מדשאות בית החולים
שגריר ארצות הברית טום ניידס בביקור בבית החולים ,2022
המרכז לרפואה דחופה (מלר"ד)
הערות שוליים

↑  אברהם רותם, "וולפסון" ניצח את "איזנברג" ו"תל־גיבורים" " נפתח " אחרי 16 שנה, מעריב, 29 בפברואר 1980
↑  בית החולים תל גיבורים יפתח בחודש הבא, מעריב, 22 בפברואר 1980
↑  אהרון פריאל, פתיחת בית החולים "תל גיבורים" תביא למיזוג "אסף הרופא" ו"שמואל הרופא", מעריב, 2 באוגוסט 1979
↑  "העיתון" שלנו גיליון מספר 10, ינואר 2011 מגזין המרכז הרפואי ע"ש אידית וולפסון
תבנית:ניווט קבוצות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568726505171  ISNI: 0000 0004 0621 3939  LCCN: no2011185465  VIAF: 220877695   WorldCat (עם VIAF): 220877695 
סרט צהוב למען החזרת החטופים במהלך מלחמת חרבות ברזל עם הכיתוב "חזקים ביחד"
רבא בר מחסיא

רבא בר מחסיא (לפעמים מוזכר כרבה) היה אמורא בבלי בדור השלישי לאמוראי בבל.
במסכת שבת, מוזכרים עשרה מאמרים שמסר משמו של רב חמא בר גוריא, שמסר משמו של רב.
מתוכם המאמרים הבאים:
”הנותן מתנה לחבירו - צריך להודיעו”.
”לעולם אל ישנה אדם בנו בין הבנים, שבשביל משקל שני סלעים מילת [=צמר משובח] שנתן יעקב ליוסף יותר משאר בניו - נתקנאו בו אחיו, ונתגלגל הדבר וירדו אבותינו למצרים”.
”כל עיר שגגותיה גבוהין מבית הכנסת - לסוף חרבה”.
”כל חולי - ולא חולי מעים, כל כאב - ולא כאב לב, כל מיחוש - ולא מיחוש ראש, כל רעה - ולא אשה רעה”.
”אם יהיו כל הימים דיו, ואגמים - קולמוסים, ושמים - יריעות, וכל בני אדם לבלרין - אין מספיקים לכתוב חללה של רָשות (העניינים העומדים על סדר יומו של השלטון)”
במסכת תענית מובא מאמר נוסף שמסר משמו של רב חמא בר גוריא בשם רב: ”יפה תענית לחלום כאש לנעורת”.
רב יחיאל

רב יחיאל היה אמורא בבלי, כנראה בדור השני (המאה ה-3), חברו של רב יהודה.
רב יחיאל מוזכר פעמים מעטות בלבד, ולא ידוע דבר על מקומו ומעשיו וממי למד. רוב מאמריו הם פירושים קצרים לדברי המשנה, בעיקר פרשנות מילולית או הגדרה כמותית למושגים שהוזכרו בה. כך, למשל, הסביר ש"כיבוש ריחיים" המוזכר במשנה הוא קדיחת חור במרכז אבן הריחיים.
ממאמריו הידועים הוא: חזקת שליח עושה שליחותו.
חכם שאינו ידוע ממקור אחר, בשם רבה בר יונתן, מסר בשמו אמירה רפואית: ערסן (שעורים מבושלות היטב) יפה לחולה.
יוסף חמיץ

רבי יוסף חמיץ (Camis; בכתבי מקובלי זמנו נכתב לעיתים בקיצור: הרי"ח) היה רב, פילוסוף, רופא, ומקובל מחכמי יהדות איטליה במאה ה-17.