stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרדזיה
יהודי הרדזיה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כשני שלישים מתושביה. עם כניסת הסובייטים אליה, הגיעו למקום פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר יהודי היישוב עלה לכ-1,100.
עם כיבוש האזור במבצע ברברוסה בסוף יוני 1941 הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה ועבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, ונאלצו לשלם לגרמנים סכומי כופר, תוך ביצוע מעשי שוד והתעללות כלפיהם. ב-18 ביולי 1942 רוכזו כל יהודי הגטו שבעיירה. חלקם נרצחו במקום, והיתר נורו מחוץ לעיירה.
הרדזישצ'ה

| --- | --- |
בית העלמין היהודי בהרדזישצ'ה
בית העלמין היהודי בהרדזישצ'ה
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ברסט (מחוז) ברסט
 ראיון:  ברנוביץ'
 גובה:  201 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,705 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  53°19′N 26°0′E﻿ / ﻿53.317°N 26.000°E﻿ / 53.317; 26.000
 אזור זמן:  UTC+3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיההרדזישצ'ה(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיההרדזישצ'ה(למפת מחוז ברסט רגילה) ברסט ברנוביץ' פינסק קוברין ברזה קרטוסקה  לוניניץ גרודנו מינסק ה ו מ ל  אוקראינה פוליןהרדזישצ'ה(למפת מחוז ברסט מוגדלת) ברסט ברנוביץ' פינסק קוברין ברזה קרטוסקה  לוניניץ גרודנו מינסק ה ו מ ל  אוקראינה פוליןהרדזישצ'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הרדזישצ'ה (בבלארוסית: Гарадзішча, בפולנית: Horodyszcze, ביידיש: האָראָדישטש) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הרדזישצ'ה נזכרת לראשונה בשנת 1414. לאחר חלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בעיירה כנסיית עץ מהמאה ה-18.
יהודי הרדזישצ'ה

בין השנים 1901-1911 פעל במקום סניף של רשת ישיבות תומכי תמימים החב"דית שמרכזה היה ישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ', בנשיאות האדמו"ר רבי שלום דובער שניאורסון. את הסניף ניהל הרב שלמה זלמן הבלין.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-700 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה. בתקופה הסובייטית הולאמו בה עסקים פרטיים.
ב-24 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטל לשלם סכום כופר גבוה, תוך רצח 17 יהודים. לאחר מכן, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה ועבודות כפייה.
ב-20 באוקטובר 1941 נערכה ביהודי העיירה סלקציה, ורוב היהודים נלקחו ליער סמוך, ונרצחו בו. לאחר האקציה, רוכזו כ-200 יהודים שהושארו בעיירה או שהסתתרו בה בגטו קטן שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל. בראשית קיץ 1942 נרצחו יושבי הגטו. מספרם הכולל של הנרצחים היהודים בעיירה מוערך בכ-1,400.
הערות שוליים

↑  כרם חב"ד אלול תשמ"ז, עמוד 182
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014126097  VIAF: 138610761   WorldCat (עם VIAF): 138610761
הרכבת (סרט, 1964)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  Le front de l'art של רוז ואלאן
 בימוי:  ג'ון פרנקנהיימר, ארתור פן 
 הופק בידי:  ז'ול בריקן
 תסריט:  פרנקלין קון, פרנק דייוויס, נדריק יאנג, וולטר ברנסטיין, Howard Dimsdale 
 עריכה:  דייוויד ברת'רתון
 שחקנים ראשיים:  ברט לנקסטר פול סקופילד ז'אן מורו 
 מוזיקה:  מוריס ז'אר 
 צילום:  ג'ין טורנייה, ולטר ווטיץ 
 מדינה:  ארצות הברית, איטליה, צרפת 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1964
 משך הקרנה:  140 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט פעולה 
 תקציב:  5,800,000‏$
 הכנסות:  6,800,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרכבת (באנגלית: The Train) הוא סרט מלחמה משנת 1964 שצולם בשחור-לבן בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר עם ברט לנקסטר, פול סקופילד וז'אן מורו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשראת הספר התיעודי Le front de l'art (חזית האמנות) של רוז ואלאן, שפעלה ביחד עם ז'אק ז'וז'אר להצלת אוצרות אמנות בצרפת מידי הנאצים.
ב-2014 יצא הסרט ציידי האוצרות בבימויו ובהפקתו של ג'ורג' קלוני העוסק גם הוא בפרשת ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים.
הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. התסריט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הקשר בין התסריט למציאות הוא רופף. בסרט מנסים לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית לעכב רכבת העושה דרכה לגרמניה ובה ציורים יקרים שנשדדו, באמצעים אלימים עם נפגעים רבים. במציאות מדובר ברכבת מס' 40.044 שנעצרה באמצעים ביורוקרטים עד שכוחות הכיבוש הצרפתיים הגיעו אליה ואחד הלוחמים, לויטננט אלכסנדר רוזנברג, זיהה כמה מהציורים ששייכים לאביו, סוחר האמנות פול רוזנברג.
תקציר העלילה

אוגוסט 1944, כוחות בעלות הברית עומדים להגיע לפריז. הגרמנים ריכזו ציורים של טובי הציירים הצרפתיים בגלריה הלאומית ז'ה דה פום ומתכוננים להעבירם לגרמניה. בראש הפעולה עומד קולונל פרנץ פון ולדהיים (פול סקופילד).
מנהלת המוזיאון, מדמואזל וילאר (סוזאן פלון), מבקשת מכמה לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית העובדים בחברת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF), לעשות כל שביכולתם לעכב את יציאת הרכבת מצרפת עד שישתלטו עליה כוחות בנות הברית.
ראש התא של חברי המחתרת, פול לאביש (ברט לנקסטר) עובד גם כמפקח ראשי בתחנת הרכבת. הוא מסרב בהתחלה לסכן חיי אדם עבור ציורים אך וילאר מצליחה לשכנע אותו שאוצר הציורים הזה הוא גאוותה של צרפת.
לאביש מפעיל מערך גדול של אנשי מחתרת המשנים את שמות תחנות הרכבת ונותנים לגרמנים הרגשה שהם מתקרבים לגבול גרמניה ולמעשה הם מסתובבים מסביב לפריז. נהג הקטר הוותיק פאפא בול (מישל סימון) נתפס על ידי הגרמנים כשחיבל בקטר ומוצא להורג.
הם גורמים להתנגשות הקטר בקטר נוסף והגרמנים מוציאים להורג את הנהגים חברי המחתרת. לאביש מצליח לברוח אך נורה ברגלו. הוא מגיע צולע לפונדק שם מטפלת בו אלמנת המלחמה קריסטין (ז'אן מורו).
לאחר התאוששות, מצליח לאביש לפוצץ את המסילה. הרכבת נעצרת והגרמנים מאלצים את בני הערובה על הרכבת, לתקן במהירות את המסילה. לאביש מצליח להתחמק ופוגע במסילה במקום נוסף. הרכבת יורדת מהפסים והארגזים נזרקים. הגרמנים המרוגזים הורגים את בני הערובה. פון ולדהיים מנסה לעצור שיירת משאיות נסוגה על הכביש ולהעביר לתוכה את הציורים אך מפקד השיירה מסרב לפקודה וממשיך הלאה. לבסוף מגיע לאביש הצולע אל הרכבת מתבונן בבני הערובה המתים ובפון ולדהיים הצועד לעומתו וצועק כי הציורים האלה תמיד יישארו שלו. לאביש מחסל אותו בתת-המקלע שלו ועוזב צולע את הרכבת והארגזים הזרוקים.
המלחמה הכרמונידית

המלחמה הכרמונידית (ביוונית: Χρεμωνίδειος πόλεμος) הייתה מלחמה שהתרחשה ביוון ההלניסטית בין השנים 268–261 לפנה"ס. במלחמה זו לחמה קואליציה אשר כללה את אתונה, ספרטה ומצרים התלמיית (בהמשך גם ממלכת אפירוס), נגד מוקדון. המלחמה הסתיימה בניצחון מוקדוני, אשר שימר את השליטה המוקדונית בבלקן. המלחמה קרויה על שמו של כרמונידס (אנ') שהיה ראש הסיעה ששלטה באתונה והובילה למלחמה.
רקע

שלהי התקופה הקלאסית (נהוג לתארך את סוף התקופה הקלאסית עם עלייתו של אלכסנדר הגדול לשלטון בשנת 336 לפנה"ס או לכל המאוחר עם מותו של אלכסנדר הגדול, בשנת 323 לפנה"ס) התאפיינה במאבק מר בין הפוליס הגדולות של יוון: אתונה, תבאי וספרטה על הבכורה ביוון. המאבק הקיז את דמן וערער את עצמתן הכלכלית. לוואקום שנוצר נכנסה ממלכת מוקדון בראשות מלכה פיליפוס השני. לאחר מותו של פיליפוס, ירש אותו בנו אלכסנדר הגדול, אשר בסדרה ארוכה של מלחמות, כבש את מרבית העולם שהיה ידוע אז והקים אימפריה רחבת ידיים. אלכסנדר מת ללא יורש, ומצביאיו חילקו ביניהם את האימפריה שלו לאחר סדרה עקובה מדם של מלחמות אשר כונו מלחמות הדיאדוכים. המלחמות שככו סופית רק בשנת 275 לפנה"ס, וכתוצאה מהן קמו שלוש ממלכות עיקריות ברחבי העולם ההלניסטי: האימפריה הסלאוקית בהנהגת בית סלאוקוס, מצרים התלמיית בהנהגת תלמי השני, ומוקדון בהנהגת אנטיגונוס גונאטס.
ארץ האם היוונית, נפלה בחלקו של אנטיגונוס. אנטיגונוס נודע כמלך מתון יחסית, שבניגוד לקודמיו לא שלט בפוליס היווניות באמצעות שכירי חרב.  למרות זאת, בערים רבות התעוררה התקווה להחזיר את השליטה בבלקן לידיים יווניות ולא מוקדוניות. הנואם והמצביא האתונאי כרמונידס פתח במסע תעמולה אנטי-מוקדוני וקרא לאיחוד ערי יוון נגד המוקדונים. מצרים, אויבתה המושבעת של מוקדון, הצטרפה והתסיסה גם היא כנגד מוקדון. בסופו של דבר בשנת 268 לפנה"ס, אתונה, ספרטה ומצרים כרתו ברית נגד מוקדון. מעשי האיבה החלו בשנה הבאה.
המלחמה

אל הברית האתונאית-ספרטנית-מצרית הצטרפו עד מהרה ערי מדינה יווניות נוספות, בעיקר מאזור הפלופונסוס. אנטיגונוס ניצל היטב את יתרונותיו האסטרטגיים, והחליט להוציא קודם כל את מצרים מהמלחמה. מצרים הייתה מרוחקת ולא היה לה גבול משותף עם יוון, לכן כל סיוע היה חייב לעבור דרך הים. אמנם הייתה למצרים אחיזה קטנה בפלופונסוס במתאנה אשר נמצאת בחצי אי קטן בפלופונסוס לא רחוק מאטיקה, אך שליטת הצי המוקדוני מנעה מהתלמיים את העברת התגבורות לאטיקה. בנוסף, פתח אנטיגונוס במערכה דיפלומטית והתקרב לאנטיוכוס השני שיזם מלחמה חדשה בסוריה נגד המצרים, מה שחייב את העברת מוקד העניין של מצרים קרוב לביתה.
לאחר מכן החליט אנטיגונוס למקד את מאמציו באתונה. תחילה מנע הצי מוקדוני הנחתת גייסות מצריים משמעותיים באטיקה ובהמשך אף הביס את הצי התלמיי לחופי האי קוס. הצי האתונאי שהיה הגדול ביותר ביוון בתקופה הקלאסית איבד את עצמאותה במלחמת לאמיה וחדל מלהתקיים הלכה למעשה ולא היה יריב של ממש לצי המוקדוני. הספרטנים לא הצליחו לפרוץ את המחסום המוקדוני החזק באיסתמוס של קורינתוס שנשלט על ידי חיל מצב מוקדוני חזק. היות שלא היה להם צי משלהם והצי המוקדוני מנע את חיבור הצי התלמיי עם יוון, לא נותרה להם ברירה, אלא לחזור כלעומת שבאו. מלך ספרטה אראוס הראשון ניסה לפרוץ מהפלופונסוס אל אטיקה עם כוח גדול, אולם נהרג בקרב נגד המוקדונים.
תלמי השני מלך מצרים ניסה להפעיל לחץ על מוקדון, וכרת ברית עם אלכסנדר השני מלך אפירוס. אלכסנדר היה להוט להחזיר לאפירוס שטחים שמוקדון כבשה ממנה לאחר מותו של אביו, פירוס. מכיוון שרוב הכוחות המוקדוניים נעו אל אטיקה, דרכו אל מוקדון הייתה פתוחה. הוא פלש אל מוקדון דרך מעלה הנהר אאוס (aoos). אנטיגונוס סב על עקביו צפונה, והפריש גיס בפיקוד בנו דמטריוס למערכה מול אלכסנדר. לאחר מכן המשיך דרומה אל אטיקה. דמטריוס הנחיל מפלה מוחצת לאלכסנדר, והוא נאלץ לבקש הסכם שלום. אנטיגונוס מיצה עם אפירוס את הדין עד הסוף, ונטל ממנה מספר חבלי ארץ חשובים מאוד באזור האגן העליון של נהר אאוס.
סיום המלחמה

כך יצא שעיקר נטל המלחמה נפל על כתפיה של אתונה. לאחר תבוסת הספרטנים והאפירוטים, החליט תלמי שאין הוא מעוניין להילחם יותר וסירב לשלוח תגבורות נוספות. הכוחות המצריים המעטים שכן הצליחו לנחות בחופי אטיקה בפיקודו של האדמירל פטרוקולוס, הקלו במידת מה על אטיקה ואתונה מפני המצור המוקדוני, אך לא מעבר לכך. חילותיו של אנטיגונוס חנקו לאט לאט את ההתנגדות האתונאית ולאחר תבוסה נוספת של הצי המצרי בשנת 261 לפנה"ס לאתונאים לא נותרה ברירה, אלא להיכנע. כרמונידס ברח למצרים ואילו באתונה עצמה הוקם משטר ידידותי למוקדון. מציתי המלחמה נענשו וחלקם הוצאו להורג.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
F. W. Walbank, The Hellenistic World, Harvard University Press, 1981.
Peter Green, Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age, Los Angeles, ,California: University of California Press 1990
Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, and Guy Thompson Griffith, A history of Macedonia, Oxford: Clarendon Press, 1979.
הערות שוליים

↑  הכרזת כרמונידס באתר אוניברסיטת קולומביה
↑  גולן, עמ' 317-319.
↑  באותה תקופה פלופונסוס היה מחובר בגשר יבשתי ליוון, תעלת קורינתוס שמפרידה בין פלופונסוס ליוון נחפרה רק בשלהי המאה ה-19
↑  פלוטרכוס, חיי אגיס, 3.
↑  גולן, עמ' 149.
↑  יוסטינוס, ספר עשרים ושישה, 2.
↑  גולן, עמ' 150.
↑  גולן, עמ' 323.
הר נורת'האמפטון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,465 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי ויקטורי 
 קואורדינטות:  72°41′00″S 169°06′00″E﻿ / ﻿72.68333333°S 169.1°E﻿ / -72.68333333; 169.1
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נורת'האמפטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נורת'האמפטון
 
הר נורת'האמפטון (באנגלית: Mount Northampton ) הוא הר במרכז הרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך ממזרח לקרחון באוורס.
גובהו של ההר 2,465 מטרים מעל פני הים; וההר ה-838 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה בפברואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
היסטוריה > מקור השם

רוס נתן להר את שמו.
ההר נקרא על שמו של המרקיז מנורת'האמפטון, באותה עת נשיא החברה המלכותית.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency  1992, , P 402
ראו גם

קרחון טאקר
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר הוא ההר ה-672 בגובהו באנטארקטיקה
| הרי ויקטורי |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אוונס • בארקר • בייקר • הנדלר • מילן • מלטה • קלאפ • קרטוגרפים • קרטר |  |
| הרים | אולדריג' • אלברטס • בוס • בראמבל • ברוסטר • ברטון • ברטלן • גלס • הד • הרינגטון • מקדונלד • נורת'האמפטון • ניו ייר • סירק • פיליפס • פירסון • קאפלינג • קולינס • קונרד |  |
| מעברי הרים | בנייטד • טובוגאן • סופט סנואו |  |
| נונאטאקים | נונאטאק נלסון |  |
| קרחונים | אולסון • אוסוגה • אינגהם • אלדר • באוורס • בארג • בר • בורכגרווינק • בייקר • דיוואלד • הירפילד • המפריז • הנד • ווד • וייטהול • טאקר • טריינר • טרפלגר • לאנגוואד • ליין • לנסן • מרינר • פרל הארבור • קולסטון • קרול • רודולף |  |
המטרה (סדרת סרטים)

| --- | --- |
 שחקנים ראשיים:  ג'רארד באטלר  ארון אקהרט  מורגן פרימן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Nu Image  G-Base
 הקרנת בכורה:  2013 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה 
 תקציב:  170 מיליון דולר
 הכנסות:  504 מיליון דולר
 
המטרה (באנגלית: Has Fallen) היא סדרת סרטי פעולה אמריקאית שנוצרה על ידי התסריטאים קרייטון רוטנברגר וקטרין בנדיקט. מככבים בה ג'רארד באטלר כסוכן השירות החשאי של ארצות הברית מייק באנינג, ארון אקהרט כנשיא ארצות הברית, בנג'מין אשר, ומורגן פרימן כיו"ר בית הנבחרים (ונשיא בפועל) אלן טרמבול. סדרת הסרטים מורכבת מטרילוגיית סרטים: "המטרה: הבית הלבן" (2013), "המטרה: לונדון" (2016) ו"המטרה: שומר הראש" (2019). בסך הכל, הסרטים הרוויחו 504 מיליון דולר ברחבי העולם וזכו לביקורות מעורבות.
סדרת הסרטים תוכננה להימשך, כאשר באטלר חתם לשלושה סרטים עלילתיים נוספים, עם תוכניות להרחיב את הזיכיון.
סרטים

| סרט | הקרנת בכורה | במאי | תסריטאים | סיפור על פי | מפיק/ים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המטרה: הבית הלבן | מרץ 2013 | אנטואן פוקואה | קרייטון רוטנברגר וקטרין בנדיקט | קרייטון רוטנברגר וקטרין בנדיקט | אנטואן פוקואה, ג'רארד באטלר, אלן סיגל, אד קת'ל השלישי, דני לרנר ומארק גיל |
| המטרה: לונדון | מרץ 2016 | באבק נג'פי | קרייטון רוטנברגר, קתרין בנדיקט, כריסטיאן גודגסט וצ'אד סנט ג'ון | קרייטון רוטנברגר וקטרין בנדיקט | ג'רארד באטלר, אלן סיגל, מארק גיל, ג'ון תומפסון, מאט אוטול ולס וולדון |
| המטרה: שומר הראש | אוגוסט 2019 | ריק רומן וו | רוברט מארק קמן, מאט קוק וריק רומן וו | קרייטון רוטנברגר וקטרין בנדיקט | ג'רארד באטלר, אלן סיגל, ג'ון תומפסון, מאט אוטול, לס ולדון ויריב לרנר |
סרטים > המטרה: הבית הלבן (2013)

סוכן השירות החשאי המבויש (ומאבטח הנשיא לשעבר) מייק באנינג (ג'רארד באטלר) מוצא את עצמו כלוא בתוך הבית הלבן בעקבות פיגוע שהוביל קנג, מנהיג קבוצת טרור מקוריאה הצפונית. באמצעות הידע הפנימי שלו, על באנינג לעבוד עם רשויות הביטחון הלאומי כדי להציל את הנשיא מחוטפיו.
סרטים > המטרה: לונדון (2016)

בלונדון בהלווייתו של ראש הממשלה הבריטי, מייק באנינג מגלה עלילה להתנקש בכל מנהיגי העולם המשתתפים, במזימה בה מעורב מנהיג טרור ערבי ובנו.
סרטים > המטרה: שומר הראש (2019)

מייק באנינג מוסגר לרשויות בעוון ניסיון להתנקש בחייו של הנשיא על ידי חברה צבאית פרטית נוכלת וכעת עליו להתמודד במרוץ נגד הזמן כדי לטהר את שמו תוך חשיפת האיום האמיתי.
סרטים > עתיד

בנובמבר 2019 הודיע המפיק אלן סיגל שג'רארד באטלר יככב לפחות בשלושה סרטים עלילתיים נוספים בסדרה. בנוסף לסרטים, מתוכננות הפקות ספין-אוף לטלוויזיה. בשל הפופולריות של סרטי הקולנוע מחוץ לארצות הברית, הוא גם הודיע על תוכניות לסדרות טלוויזיה שונות במדינות זרות, כששפות האם המקומיות תהיינה השפות המדוברות. סיגל הצהיר כי הכוונה היא להרחיב את הזיכיון ולהוסיף דמויות נוספות שיופיעו בסרטים עתידיים.
שחקנים ודמויות

| דמות | סרט> המטרה: הבית הלבן (2013) | סרט> המטרה: לונדון (2016) | סרט> המטרה: שומר הראש (2019) |
| --- | --- | --- | --- |
מייקל "מייק" ג'יימסון באנינג חייל לשעבר בצבא ארצות הברית לוחם רגימנט הריינג'רס ה-75 של פיקוד המבצעים המיוחדים סוכן השירות החשאי מנהל השירות החשאי: ג'רארד באטלר
אלן טרומבול יושב ראש בית הנבחרים סגן נשיא ארצות הברית נשיא ארצות הברית: מורגן פרימן
| לאה באנינג | ראדה מיטשל | ראדה מיטשל | פייפר פראבו |
| בנימין "בן" אשר נשיא ארצות הברית | ארון אקהרט | ארון אקהרט |  |
| רות מקמילן מזכיר ההגנה | מליסה לאו | מליסה לאו |  |
| אדוארד קלג יושב ראש המטות המשולבים | רוברט פורסטר | רוברט פורסטר |  |
| לין ג'ייקובס מנהלת השירות החשאי | אנג'לה באסט | אנג'לה באסט |  |
| ריי מונרו סגן מנהל הסוכנות לביטחון לאומי | שון או'בריאן | שון או'בריאן |  |
| מרגרט אשר הגברת הראשונה של ארצות הברית | אשלי ג'אד | מוזכרת |  |
| קונור אשר | פינלי ג'ייקובסן | מוזכרת |  |
| לין באנינג |  | מוזכרת | ג'סיקה ומייזי קובלי |
| דייב פורבס סוכן השירות החשאי לשעבר | דילן מקדרמוט |  |  |
| הסוכן רומא סוכן מיוחד של השירות החשאי | קול האוזר |  |  |
| קאנג יונסאק | ריק יון |  |  |
| ז'קלין מרשל סוכנת MI6 |  | שרלוט ריילי |  |
| מייסון סגן ראש סגל הבית הלבן |  | ג'קי ארל היילי |  |
| קווין הזארד נציב משטרת המטרופולין של לונדון |  | קולין סלמון |  |
| אמיר ברקאווי |  | אלון אבוטבול |  |
| קמרן ברקווי |  | וואלד זויטר |  |
| ווייד ג'נינגס |  |  | דני יוסטון |
| קליי |  |  | ניק נולטי |
| הלן תומפסון סוכנת מיוידת של ה-FBI |  |  | ג'יידה פינקט סמית' |
| דייוויד ג'נטרי מנהל השירות החשאי |  |  | לאנס רדיק |
| מרטין קירבי סגן נשיא ארצות הברית |  |  | טים בלייק נלסון |
צוות הפקה

| סרט | מלחין | צילום | עריכה | חברות הפקה | חברה מפיצה | משך זמן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המטרה: הבית הלבן | טרבור מוריס | קונרד וו. הול | ג'ון מדיסיין | Millennium Films Nu Image G Base | FilmDistrict | 119 דקות |
| המטרה: לונדון | טרבור מוריס | אד וילד | פול מרטין סמית ומייקל דותי | Gramercy Pictures Millennium Films G Base | Focus Features | 99 דקות |
| המטרה: שומר הראש | דייוויד באקלי | ז'ול או'לופלין | גבריאל פלמינג | Millennium Media G Base | Lionsgate | 121 דקות |
הערות שוליים

↑  Tom Grater (8 בנובמבר 2019). "'Angel Has Fallen' Producer Alan Siegel: Expect More Sequels & Local Language Spin-Offs". Deadline Hollywood. נבדק ב-9 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grater, Tom; Grater, Tom (2019-11-08). "'Angel Has Fallen' Producer Alan Siegel: Expect More Sequels & Local Language Spin-Offs In Millennium Franchise". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2019-12-12.
| סרטי "המטרה" |
| --- | --- | --- | --- |
| המטרה: הבית הלבן | המטרה: לונדון | ‏המטרה: שומר הראש |  |
‏ג'רארד באטלר‏ • ‏מורגן פרימן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 868e5e97-57e2-4695-ad32-d358fe4ba4a9
הנרי דרייפוס

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1904 ברוקלין, ארצות הברית 
 התאבד:  5 באוקטובר 1972 (בגיל 68) סאות' פסדנה, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  עיצוב תעשייתי 
 
טלפון "מודל 500" פרי עיצובו של דרייפוס, 1951
הנרי דרייפוס (באנגלית: Henry Dreyfuss; ‏ 2 במרץ 1904 - 5 באוקטובר 1972), היה מעצב תעשייתי. עיצוב המוצרים שתכנן בהתייחס לכללי ארגונומיה מדעיים השפיע על עיצוב המוצר במאה ה-20. לזכותו נזקף, בין היתר, עיצוב מכשיר הטלפון השולחני הסטנדרטי, "מודל 500".
ביוגרפיה

דרייפוס נולד בברוקלין, ניו יורק. הוא למד עיצוב אצל נורמן בל גדס, שיהפוך מאוחר יותר למתחרהו.
בשנת 1929 פתח את משרדו בניו יורק. עם לקוחותיו נמנו מעבדות בל, שמכשירי הטלפון שעיצב עבורה (דגם Western Electric 302 ו"דגם 500") היו לאבות-טיפוס למכשירי טלפון רבים, חברת שואבי האבק "הובר", חברת הציוד המכני-חקלאי ג'ון דיר עבורה עיצב את הטרקטורים "מודל A" ו"מודל B" הפופולריים, סדרת העטים הנובעים Wahl-Eversharp Skyline ‏ (1940) ועוד.
דרייפוס הקנה חשיבות לשימושיות המוצר, להתאמתו לאדם ולכללים הנדסיים ומדעיים. לפיכך עיצוביו מצטיינים בקו פשוט וצורה ברורה ופונקציונלית וללא קישוטים. עקב כך ספג ביקורת על כך שהוא "פרקטי מדי" וחסר סגנון. דוגמה לפרקטיות זו ולשימת הלב לפרטים ניתן למצוא בעיצוב הטלפון "דגם 500" (ב-1949), בו הוציא דרייפוס את הדפסת הספרות אל מחוץ לחוגה, על ההיקף. זאת בשל העובדה שכאשר הספרה הייתה מודפסת בתוך החוגה, היא נטתה להישחק לאחר חיוגים רבים. כך גם צמצם את טעויות החיוג שנגרמו בשל אצבע המחייג שהסתירה את הספרה בעת חיוג.
בשנת 1955 כתב דרייפוס את ספרו האוטוביוגרפי Designing for People ("עיצוב למען האנשים"), בו הציג את השימוש בפרסונות "ג'ו" ו"ג'וזפין" כדוגמאות טיפוסיות לקהל היעד לו מתוכנן המוצר. בשנת 1960 פרסם את המדריך הארגונומי The Measure of Man ("מידת אנוש"). הוא נבחר לנשיא הראשון של איגוד העיצוב התעשייתי האמריקאי (IDSA).
בשנת 1972 טרם מותו יצא לאור בהוצאת מקגרו ספרו המונומנטלי 'Symbol Sourcebook'. הספר מכיל 20,000 סמלים ופירושם.
בשנת 1972 אובחן כחולה סופני בסרטן הכבד. ב-5 באוקטובר התאבד יחד עם רעייתו, דוריס מרקס, שהייתה חולה סופנית אף היא, בשאיפת גזי הפליטה ממכוניתם במוסך ביתם בדרום פסדנה, קליפורניה.
החברה שהקים, Henry Dreyfuss Associates, המשיכה להתקיים לאחר מותו.
מעיצוביו > מכשירי טלפון

Western Electric 302 
1930 - 1950
Trimline 
 1965
מעיצוביו > מוצרים אחרים

שעון מעורר Westclox Big Ben
קטר רכבת Twentieth Century Limited
 1938
טרקטור ג'ון דיר מודל B 
 1938
לקריאה נוספת

Dreyfuss, Henry. Designing for People. Allworth Press; illustrated edition edition, 2003. ISBN 1581153120
Dreyfuss Henry. Symbol Sourcebook, McGraw Hill' 1972.
Flinchum, Russell. Henry Dreyfuss, Industrial Designer: The Man in the Brown Suit. Rizzoli, 1997. ISBN 0-8478-2010-6
הערות שוליים

↑  עופר בן-צבי, קו הרקיע חד וחלק
↑  איתי להט, צרכנות למתקדמים
↑  Symbol Sourcebook: An Authoritative Guide to International Graphic Symbols, Logo Design Love, ‏25/2/2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007367566905171  BIBSYS: 97052980  BnF: cb15066289p (data)  CiNii: DA04342800  GND: 119481812  ISNI: 0000 0001 1487 4954  KulturNav: f8016574-13ee-4ef6-a849-c0310b296bca  LCCN: n83166125  NDL: 00521286  NKC: xx0030610  NLK: KAC201855859  NTA: 074131532  SELIBR: 341428  SNAC: w6nz8zj5  SUDOC: 075528231  ULAN: 500059346  VIAF: 8198939   WorldCat (עם VIAF): 8198939
המשחקים הפרנקופוניים 1989

לוגו המשחקים
המשחקים הפרנקופוניים הראשונים נערכו בערים קזבלנקה ורבאט שבמרוקו מ-8 ביולי ועד 22 ביולי 1989.
אירוח המשחקים נמסר לידי מרוקו בשנת 1987. נטלו בהם חלק 1,500 משתתפים (900 ספורטאים ו-600 אמנים) מ-38 מדינות. הם נפתחו על ידי המלך חסן השני.
טקסי המשחקים נערכו באצטדיון מוחמד החמישי בקזבלנקה. תחרויות האתלטיקה נערכו באצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה ברבאט.
ענפי ספורט

במשחקים נערכו תחרויות בארבעה ענפי ספורט:
אתלטיקה
ג'ודו
כדורסל (נשים בלבד)
כדורגל (גברים בלבד)
ענפי אמנות

אמנות חזותית (וידאו)
כוריאוגרפיה
מלאכות (עץ, עור, אריגה)
ציור
פיסול
משתתפות ומדליות

להלן פירוט המדינות ששלחו משלחות למשחקים והמדליות שבהן זכו:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דירוג | משלחת | זהב | כסף | ארד | סך הכול |

| 1 | צרפת צרפת | 34 | 25 | 18 | 77 |
| 2 | קנדה קנדה | 9 | 15 | 20 | 44 |
| 3 | מרוקו מרוקו | 7 | 8 | 6 | 21 |
| 4 | סנגל סנגל | 3 | 3 | 4 | 10 |
| 5 | קוויבק קוויבק | 2 | 4 | 8 | 14 |
| 6 | הקהילה הצרפתית בבלגיה | 2 | 1 | 5 | 8 |
| 7 | ג'יבוטי ג'יבוטי | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 7 | מצרים מצרים | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 7 | מדגסקר מדגסקר | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 7 | רואנדה רואנדה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 11 | חוף השנהב חוף השנהב | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 12 | הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 12 | שווייץ שווייץ | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 14 | טוגו טוגו | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 15 | תוניסיה תוניסיה | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 16 | גבון גבון | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 17 | ניו ברנזוויק ניו ברנזוויק | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 17 | לוקסמבורג לוקסמבורג | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 19 | מאוריציוס מאוריציוס | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 20 | בורקינה פאסו בורקינה פאסו | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 20 | מאלי מאלי | 0 | 0 | 1 | 1 |
המשלחות מהמדינות הבאות השתתפו במשחקים אך לא זכו במדליות כלשהן:
בורונדי בורונדי
בנין בנין
גינאה גינאה
גינאה ביסאו גינאה ביסאו
דומיניקה דומיניקה
וייטנאם וייטנאם
לבנון לבנון
מונקו מונקו
הרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית
ניז'ר ניז'ר
סיישל סיישל
סנט לוסיה סנט לוסיה
צ'אד צ'אד
קומורו קומורו
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
קמרון קמרון