פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים
ביאורים

↑  כפי שהומחש מאוחר יותר במלחמת המפרץ ובמלחמת לבנון השנייה, שבהן נאלץ חיל הים לפנות את נמל חיפה מהספינות שלו.
↑  במלחמת יום הכיפורים ויתרו הסטי"לים הישראליים מראש (בניגוד לתו"ל המקורי) על קבלת סיוע אווירי, כדי להתגבר על פער הטווחים שבין טיל ה"גבריאל" וטיל ה"סטיקס". זאת בשל פקפוקם בזמינות מטוסי חיל האוויר; מתוך 44 כלי שיט אויב שהושמדו או נלקחו שלל במלחמת יום הכיפורים, סטי"ל מצרי אחד בלבד הושמד על ידי מטוס קרב של חיל האוויר, וגם זאת רק בעקבות יירוטו בעזרת סטי"ל ישראלי. היה גם מקרה, מול שארם א-שייח', שמטוסי חיל האוויר נמנעו מפגיעה בסטי"לים מצריים, בגלל אש נ"מ שנורתה אליהם מסיפוני הסטי"לים.
↑  מאז הפיגוע בנהריה (21–22 באפריל 1979) ועד ניסיון הפיגוע האחרון בדרך הים (18–19 בנובמבר 1979) שסוכל, היו ארבעה ניסיונות כאלה.
↑  מדובר בספינות הנושאות מטען המוגדר כ"חיוני" ואין מדובר באבטחת נתיבי שיט
↑  מהגדרה זו נובע אופיו הרב-תכליתי של הסטי"ל העתידי, דהיינו כושרו להתגונן ולהישרד כנגד עיקר האיומים בזירת הלחימה שלו ולא רק כנגד כלי-שטח, לרבות יכולתו לגלות ולפגוע בצוללות ולהתגונן מפני תקיפות מן האוויר. היא גם הגדירה את תחום פעילותו העיקרית, שלא הוגדר בתוכנית "אתגר" שקדמה לתוכנית זו.
↑  במלחמת לבנון השנייה הייתה סטייה חמורה מעיקרון יסודי זה בשעה שאח"י חנית (ספינת סער 5) שוטטה באזורים שנצפו מן החוף (16 ק"מ) ונפגעה מטיל חוף-ים איראני ממוצא סיני - (C-802), שהיה בידי חזבאללה.
↑  הערכה זו, שנשקלה ב-1979, חזרה ואומתה הן במלחמת המפרץ הראשונה (1991), הן בתקופת "ההתנתקות" (ספטמבר 2005 ואחריה) והן במלחמת לבנון השנייה (יולי 2006); הפצצות של רקטות וטילים כוונו גם למעגני הספינות של חיל הים, והן נאלצו להתפנות מהנמל.
↑  "תקנית" – ולא "משימתית", שכן הוקצו להן בספינה מקום קבוע ומוסתר ואמצעי הרמה אינטגרליים; הם לא תפסו (כבסטי"לים האחרים) את מקום מוצבי החימוש הקבועים של הסטי"ל, ואין צורך להתקין עבורם אמצעי הרמה כל אימת שנדרשת משימת לוחמה זעירה. כתוצאה מכך יצומצם משך ההתרעה וההיערכות לקרב, וכן יתרונות נוספים.
↑  הוחל בפיתוח טיל נגד טילים (טנט"ל) כגון "ברק" שנועד להגנה מפני תקיפות טילים, פצצות "מנגד", מטוסים ומטרות-שטח מהירות.
↑  השתתפו בישיבה ותמכו בהחלטה בין השאר – סגן ראש הממשלה רא"ל (מיל) יגאל ידין, שר החקלאות אלוף (מיל) אריאל שרון, סגן שר הביטחון תא"ל (מיל) מרדכי ציפורי, הרמטכ"ל רא"ל רפאל איתן, מנכ"ל משרד הביטחון תא"ל (מיל) יוסף מעין.
↑  מפקד חיל הים לא הסכים להקים את הנמל בתוך רצועת עזה, כרצונו של רא"ל רפאל איתן או בגוש קטיף כרצונו של שר הביטחון אריק שרון – אזורים, שהיו חשופים לא רק לירי רקטות אלא אף לנק"ל. המימון לבניית הנמל נכלל בכספי הסיוע של ארצות הברית בהתאם לתוכנית "רמון".
↑  להחלטה על סדר כוחות של 4 צוללות בשלב זה הייתה חשיבות עקרונית רבה, אם כי, כזכור, ההחלטה הבסיסית של הרמטכ"ל "רפול" בספטמבר 1979 על "סדר הכוחות הרצוי" קבעה - 6 צוללות; החלטת "רפול" "לקנות ולא לבנות צוללת אחת" הייתה "שליפה מן השרוול" ולא מעשית, והעידה על חוסר התמצאותו בנושא זה.
↑  שלמה אראל התמנה זה מקרוב למבקר מערכת הביטחון. בתפקידו זה הוא לא היה מוסמך לחוות דעה בתכני ההחלטה אלא אך ורק בנוהלי והליכי קבלת ההחלטה (שברובם, בעבר, הוא לא נכח).
↑  ועדת צבי טרופ, שכללה את מנכ"ל משרד הביטחון, ראש יחידה לביטחון לאומי (יל"ל) וראש אג"ת, הפעילה צוות עבודה בראשות טרופ שכלל את נציגי יל"ל, אג"ת, אגף תקציבים (את"ק) וחיל הים, ובמשך ארבעה חודשי עבודה בחנה ועדה זו, על-פי הנחיית השר, את היכולת התקציבית למימוש סער 5 וגם את המשמעות התקציבית והמבצעית של החלופות האחרות.
↑  סטי"ל "נושב" (סער 4.5), החל להיבנות ב"מספנות ישראל" ביוזמתה וממקורותיה העצמיים אף על פי שהנהלתה הוזהרה על ידי מפקד חיל הים שאין כלל ביטחון שיהיו בידי חיל הים המקורות כדי לרוכשה. במסגרת "ועדת טרופ", נעשה אפוא ניסיון לקדם אפשרות זאת, אך ניסיון זה לא צלח. ב-1989, לאחר שאלוף אלמוג קיבל על עצמו את ניהול "מספנות ישראל", הוא שכנע את חיל הים בראשות בן-שושן להקצות משאבים כדי להשלים את בניית גוף הסטי"ל הזה "במחיר מציאה" על פי דגם חדיש שנקרא "נירית" ("נושב" משופר), כחלק מַשלים לתמהיל של סער 4.5 עם סער 5 המתוכנן לשנות ה-90.
↑  המגעים עם הצי ההולנדי החלו דרך הקשר האישי שהיה בין אלוף אלמוג ובין הרמצ"ד ההולנדי אדמ' ביל קול, שהיה עמיתו ללימודים במכללת הצי האמריקני למלחמה (NWC); ביל קול סייע לחיל הים לקדם ולהוזיל במאוד את העבודה שנעשתה עבורו במעבדות המשוכללות של הצי ההולנדי.
↑  דרישת ה-REPs’ בוצעה על ידי מפקדת חיל הים במטרה לנצל את הזמן ולקדם את התכנון, דבר שמהווה בהגדרה "בדיקת יכולת מימוש התכנון".
↑  שתי החברות שאיתן נחתם ההסכם הן מהבכירות בתחום זה, ולמרות זאת בנושאים ספציפיים כגון חתימות, תאימות אלקטרומגנטית, ניסויי ברכה הן העסיקו קבלני משנה בעלי התמחות ספציפית לעניין. הגדרת תכולת העבודה לחברות התכנון (S.O.W) התבססה בשלב הראשון על בדיקה של חמש חלופות שונות. (חיל הים בחר – במסגרת דיון מעקב אבני דרך – שתי חלופות מתוך חמש לפני ההמשך לשלב השני, בו נבחרה החלופה המועדפת והסופית).
↑  כזכור, "דו"ח מבקר המערכת בנושא זיוונית וסער 5", מ-26 במאי 82 (ר' לעיל), ביקר בחריפות את עבודת המטה שאמורה הייתה להתבצע לקראת תוכנית ה"זיוונית", וציין שלא הקדימה אותה עבודת-מטה יסודית בחיל-הים ולא קוים דיון - לא בפורום מטכ"ל וגם לא ברמת שר הביטחון; הרמטכ"ל איתן ושר הביטחון ויצמן אישרו את המלצת אלוף אלמוג שלא להמשיך בבניית ספינות "זיוונית"; מכאן שהצעתו של רז בשלב זה הייתה בבחינת רעיון אנכרוניסטי שאבד עליו הכלח.
↑  העמדה העקרונית של שני שרי הביטחון (שרון וארנס) בעניין סד"כ חיל הים הייתה חיובית. אולם, נימוקי ארנס (אוגוסט 1984) היו מנוגדים לנימוקי קודמו שרון, שאמר (11 נובמבר 1982): "הגישה שהסתמנה אצל חלק מהדוברים בדיון, לפיה החלטה על בניית הכלי הימי העתידי תושפע בעיקרה מהנתח התקציבי, הינה גישה מוטעית", והצביע על האפשרות שלאחר בחינה תקציבית "ייבנה סער 5 בתהליך ארוך וממושך יותר מהמתוכנן". ואז, בעקבות הנחיית שרון ערכה "ועדת טרופ" בדיקה נרחבת ושקלה את המקורות ולפיהן הגישה המלצות (מרץ 1983) שנתקבלו על דעת הרמטכ"ל לוי: אופציה (0+) – מדוע אפוא שוב מורה ארנס, גם לאחר שעודכן, "לבחון באם התוכנית לפיתוח וייצור סער 5 היא בת מימוש מהבחינה התקציבית, ומבקש כי יוצג בפניו ניתוח תקציבי של מקורות התקציב ועלויות מרכיבי הסד"כ (פיתוח ורכש)"? מזלו של חיל הים, יש לומר, שהרמטכ"ל משה לוי שירת ברציפות כסגן הרמטכ"ל/רמטכ"ל תחת שלושה שרי ביטחון, והיה מודע לגלגולי ההחלטות ו"שמר על גחלת" ההחלטות שכבר הוכרעו.
↑  התזכיר: סטי"ל "להב" (סער 5) – סטטוס", מספטמבר 1984, שכתב אל"ם יצחק אלמוג ("קורל"), ראש פרויקט סער 5 התבסס על מכתב ששלח מפקד חיל הים לשר ארנס ב-7 באוגוסט 1984 (מב-3 776) תחת הכותרת: "כוננות חיל הים לקראת שנות ה-90". מכתב זה הצביע, בין השאר, על הגידול העצום בסטי"לי אויב שיגיע ב-1991 בהשוואה לישראל לשיעור של כ-1 : 10 (14 : 136). מתוכם 54 ספינות מקבוצת איכות גבוהה משל ישראל.
↑  בסקר התיכון שבוצע בארצות הברית השתתפו צוות פרויקט סער 5 בראשות רמצ"ד תא"ל אלכס פארן ואל"ם רפי אפל. הצטרפו אליהם מהנדסי "מספנות ישראל" מיכאל אברהם ודן רבין, אנשי מחלקת אמל"ח ומצ"ד ובהם ראש מחלקת פיתוח אל"ם ד"ר יצחק שחם. כזכור נבחנו חמש תצורות חלופיות לספינת סער 5, ובסיכום הדיונים הכריע אלוף אלמוג על "הקפאת" התצורה שהיוותה הבסיס להמשך קדם תיכון.
↑  הנוסחה החדשה הזאת שהוצעה באוגוסט 1983 לאדמירל ווטקינס ומזכיר הצי ליהמן הפכה ל"נוסחה מנצחת", שכן היא השביעה את רצון כל הצדדים הנוגעים בדבר, מהטעמים הבאים:
(א) ווטקינס וליהמן בנוכחות אלוף מנדי מרון, נספח צה"ל בארצות הברית, קיבלוה בהתלהבות, כי היא פטרה אותם מהמשך המאבק בניסיונות לבנות צוללות קונבנציונליות בארצות הברית. (אלמוג חתם על מזכר הבנה [MOU] המתחייב לא לבנות צוללות בארצות הברית ולא להפעיל צוללות ישראליות באזורי שיטוט של הצוללות האמריקניות). כתוצאה מכך, שוחררו מיד עבור חיל הים הישראלי אישורים לרכש טכנולוגיות מתקדמות שנדרשו עבור סער 5 וצוללת "דולפין", לרבות מערכת הסונר הפסיבי הנגרר (Towed-Array), שהצי האמריקני סירב בתוקף לשחרר עד לחתימה על הסכם זה;
(ב) נוצרה זיקה בלתי ניתנת להפרדה (לתקצוב ולבנייה) של סטי"לים סער 5 וצוללות "דולפין", ובכך הובטחה הבנייה של שני סוגי הכלים החדישים לסיפוק רצונו של חיל הים;
(ג) עיקר התקציבים שהוקצו לשני הפרויקטים התבסס על מטבע סיוע – לשביעות רצונה של מערכת הביטחון; באותם הימים, אלמלא זומן לחיל הים תקציב זה, ספק אם המטכ"ל יכול היה להקצות משאבים לבניית כלים חדשים (האינפלציה הגיעה לשיאה ב-1984–1985);
(ד) כל התעשיות הרלוונטיות לפרויקט בארץ (מספנות ישראל, התעשייה האווירית, רפא"ל, אלביט ועוד) ובחוץ לארץ – ארצות הברית ולאחר מכן גם גרמניה - יצאו נשכרות.
↑  בכספי ה-OFF-SET ניתן היה לממן חלק ניכר ממערכות הסטי"ל והצוללת המפותחות בארץ וכך, גם תישמר סודיות המערכות והן גם "תיתפרנה לפי מידה"
↑  ספר הפרויקט הופץ שוב עם ההתארגנות של צוות הפרויקט ובעת המעבר לשלב התיכון הראשוני והחוזי לבנייה של סדרת צוללות "דולפין". הספר נועד –
(א) להוות מסמך ייחוס (reference book) כללי המכיל את המידע העיקרי לצורכיהם השוטפים של גורמי חיל-הים ומשרד הביטחון בעבודתם;
(ב) להוות בסיס לפרויקט רב-שנתי, שיאפשר קבלת תמונה התפתחותית של עיקרי האירועים, ההחלטות והשלבים במהלכו;
(ג) תיעוד היסטורי עם סיומו, ואמצעי להפקת לקחים.
↑  החלטה מן הסוג הזה הייתה בבחינת "שליפה מן המותן" ונגועה בחוסר ידע והבנה, מעין "חיבוק דב"... אילו התקיימה, הייתה מסיגה את חיל הים לזמנים ומצבים שהוא חתר להתרחק מהם, משלושה טעמים: א. לוח הזמנים. כוונת המטכ"ל הייתה לרכוש צוללת אחת בזמן קצר יחסית, בעוד שתכנון ובניית צוללת משמעו פרויקט בלוח זמנים ארוך ושונה לחלוטין. ב. ההשקעה הכספית. אין רכישה של צוללת אחת מהדגם הקיים דומה להיערכות הדרושה לצוללת חדשה (תשתית, אמצעי אחזקה ואספנה, חלפים ועוד). ג. להצטייד בצוללות חדשות פירושו: להצטייד במספר צוללות ולא רק אחת, כפי שהייתה הפעם הנחיית הרמטכ"ל.
↑  חברי המשלחת: תא"ל חנוך בן-אליהו – רמצ"ד, אל"ם יעקב ארבל – רמ"ח פיתוח, סא"ל שאול חורב – מש"ט 7, מר א. נאור – מנה"ר/ים, סא"ל ש. שלף - מחלקת פיתוח, נספח צה"ל בגרמניה – בגרמניה בלבד, רס"ן מ. בירן – ענף מכונות בגרמניה בלבד, עוזר ימי לנספח צה"ל בארצות הברית בלבד, ראש מש"ן 3 - ארצות הברית בלבד.
↑  בשלב זה גילתה QUINCY התעניינות מרובה בבניית הצוללות, ובמהלך השנה היא אף הציעה לבצע את התיכון הראשוני לקראת הבניה. מספנה זו בנתה צוללות גרעיניות לצי ארצות הברית.
↑  בשלב זה הסתמנה שוב התנגדות עזה של הצי האמריקני לבנות צוללות קונבנציונליות בארצות הברית; הסתבר, שהיא חלה גם על גורם חיצוני כלשהו. היא הייתה הד לוויכוח ציבורי שהתנהל בין הצי לקונגרס - על רקע מחירן הגבוה של הצוללות הגרעיניות, שכן בקונגרס ובמספנות בארצות הברית נוצר לחץ לבנות צוללות קונבנציונליות עבור הצי.
↑  מספנת WF נכנסה לתמונה כמועמדת לביצוע קדם תיכון לאחר ביקור (לפי הזמנת מח"י), של רמצ"ד צי הולנד, אדמירל ביל קול, ידידו האישי של אלוף אלמוג ולאחר יציאתה של חברת GD/QUINCY מהתהליך.
↑  היו מספר סיבות לכך שהפנייה הייתה לשתי חברות בו זמנית. חיל הים ביקש לקבל מהחברות היזון חוזר על דרישות האפיון, ולעדכן את ספר האפיון. הייתה שאיפה לקלוט מכל הצעה את המיטב ולבחון אפשרות לשלב, במידת הצורך, את הרעיונות הטובים בהצעה השנייה. הסיבה השנייה, הייתה להבטיח שתוגש לח"י לפחות הצעה אחת, במקרה שאחת מהחברות תפרוש מכל מיני סיבות, בעיקר פוליטיות. והסיבה השלישית להכנסת מספנת W.F לתהליך נבעה מן המשמעות המכרעת בכל הקשור לנכונותם של הגרמנים לשנות את הקונספציה של גוף הלחץ לקונספציה חדשה.
↑  תנאי מפורש להתקשרות עם המתכנן היה קבלת מחויבות החברה: לייצא את המידע, לוודא ייצוא ציוד המשובץ בתיכון, נכונות החברה לעמוד לרשות הפרויקט לביצוע התיכון המפורט, לארגן תמיכה במספנה הבונה בידע ובייעוץ ולעמוד לרשות חיל הים לשירותים טכניים בעתיד כפי שיידרשו במהלך חיי הצוללת. התחייבות ברוח זו התקבלה מ-IKL הגרמנית, אך לא התקבלה מ-WF ההולנדית. IKL, שהייתה להוטה לקבל את העבודה, הייתה מוכנה אף לאמץ את שיטת ההיגוי ההולנדית (צורת x המשפרת את תמרון הצוללת), זאת אף בטרם ידעה, שההולנדים עומדים לדחות את ביצוע העבודה - יום אחד בלבד לפני מועד הגעתם ארצה - בשל התנגדות פוליטית של משרד החוץ ההולנדי למתן אישורי ייצוא אפילו לתיכון הראשוני.
↑  הקפאת מטע"ד הספינה ל-109 טון התבססה על נתונים עדכניים של משקלות מערכות הלחימה שנתנו המפתחים השונים כתוצאה מקדם תיכון מערכות הלחימה (חב' רוקוול). קודם לפרישת אלמוג, ולאחר הקפאת התצורה שעליה הוחלט אז (מתוך 5 התצורות שנשקלו בקדם התיכון מס' 1), מסר אלמוג לבן-שושן את המלצתו האישית של אדמירל קול ההולנדי (בעקבות הבדיקות וניסויי הבריכה שנעשו בהולנד), כי כדי להגיע לאופטימיזציה של המטע"ד ולהוזלת עלות הספינה, כדאי להגדיל את הדחי שלה בעוד כ-100 – 200 טון; אלמוג גם המליץ אז לבן-שושן "לנצור" ולא לשחרר למהנדסים אפשרות זו עד שיתבצעו סקרי התיכון הבאים – אחרת, יזדרזו המהנדסים לנצלם.
↑  בעניין זה, סבר אלוף אלמוג, כי אלוף אביעזר יערי טועה, שכן מעמד של מפקדת זרוע (ים או אוויר) כ"יועץ", אינו עולה בקנה אחד עם הגדרת המטכ"ל של צה"ל כגוף אָחוּד ואינטגרלי (Unified Command) שמפקדות הזרועות הן חלק ממנו.