stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון קניון בירושלים
פרויקטים של בית הספר והמכון > פרויקטי עבר של BSAJ

1924-1923 - תל דור; משלחת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים בראשותו של ג'ון גרסטנג
1925-1923 -  סקר הגליל; פרנסיס טרוויל-פיטר
1933-1927 - אתר נחל מערות; מ-1927 למשך שש שנים משלחת משותפת עם בית הספר האמריקני לפרהיסטוריה בראשותה של דורותי גארוד. נחשף יישוב ובית קברות עם עשרות שלדים מהתרבות הנאטופית במערת הנחל ורצף פלאוליתי חשוב הכולל שלד של אישה נאנדרטלית במערת טבון.
1928 - תל חצור; ג'ון גרסטנג ארכיונים מוחזקים בידי PEF
1931-1928 - ג'רש; ג'ון וינטר קרופוט
1936-1930 חפירות בתל יריחו; ג'ון גרסטנג. הארכיון והממצאים הוחזקו על ידי PEF ואוניברסיטת ליברפול וכן על ידי מכון קניון
1931-1933, 1935 שומרון; ג'ון וינטר קרופוט פורסם בכרכי שומרון-סבסטיה
1935-1939 סקר ארכאולוגי של פלסטין פיליפ לנגסטף אורד גיא ארכיונים מוחזקים בידי PEF
1952-1958 תל יריחו; קתלין קניון מטעם בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושליםממצאים וארכיון מוחזקים באוניברסיטת קיימברידג' ומוזיאונים נוספים באנגליה ובמקומות אחרים. חלק מהארכיון מוחזק בידי מכון קניון. פורסמו כחפירות ביריחו כרכים 1-V (זכויות בידי CBRL)
1961-1967 עיר דוד; חפירה בגבעה הדרום מערבית בהנהלתה של קניון ראו אתר(הקישור אינו פעיל)
1969-1984 ארכיטקטורה איסלאמית בירושלים. פורסם בידי מיכאל ה. בורגוין וד. ס. ריצ'רדס (ירושלים הממלוכית, BSAJ ונאמנות פסטיבל עולם האסלאם 1987). כרכים נוספים כוללים את סילביה אולד ורוברט הילנברנד (2000): ירושלים העות'מאנית (BSAJ ו-Altajir), ורוברט הילנברנד וס. אולד ירושלים האיובית (2009): העיר הקדושה בקונטקסטף 1187-1250 (Altajir)
1979-1988 כנסיות הצלבנים בניהול בדניס פרינגל. פורסם בארבעה כרכים בידי אוניברסיטת קיימברידג'
1983 חפירות חרבת בורגתה (אל בורג' אל אחמר) וסקר מרכז השרון בהנהלת דניס פרינגל. פורסם כ"המגדל האדום" (אל-בורג' אל-אחמר): התיישבות במישור השרון בזמן הצלבנים והממלוכים, 1099-1516 BSAJ לונדון 1986. ארכיוני החפירות נשמרים ב-PEF, לונדון, והממצאים ב-IAA.
1985-1986 חפירות מצד זוהר עליון בניהול ריצ'רד פ. הרפר. פורסם כ-R.P. Harper (1995): Upper Zohar: An Early Byzantine Fort in Palaestina Tertia (BSAJ: Oxford). הממצאים שמורים ב-IAA.
1986 תל צובה;
1986-1988 בלמונט (מצודה) נוהל בידי ריצ'רד הרפר ודוד פרינגל וסקר מרחבי בידי גואן קלרק ושמעון גיבסון. פורסם כ-Harper, R.P. and Pringle, D. (2000). Belmont Castle: The Excavation of a Crusader Stronghold in the Kingdom of Jerusalem אוקספורד. ארכיונים שמורים ב-PEF וממצאים ב-IAA.
1989 חפירות שער שכם פרופסור באזיל הנסיי אוניברסיטת סידני. פורסם בידי ג'י. ווי. וויטמן. שער שכם ירושלים BAR-S519, אוקספורד. ארכיונים מוחזקים באוניברסיטת סידני
1990-1996 תל יזרעאל בניהול ג'ון וודהד (BSAJ) ודוד אוסישקין (אוניברסיטת ת"א). ממצאים מרוכזים במכון קניון, ארכיונים במכון הבריטי בעמאן.
אינדקס גאוגרפי לבניינים עות'מאניים ומימי הביניים בפלסטינה. בניהולו של אנדרו פטרסן ודניס פרינגל. סקר טרופ 1967 מומן בידי BSAJ ופורסם כ"Petersen, A. (2001) A Gazeteer of Medieval and Ottoman Buildings in Palestine, Part I, Oxford University Press" והשלמות בידי דניס פרינגל "Secular Buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: An archaeological gazetteer (Cambridge University Press, 1997). Part II" שסוקר את הגדה ורצועת עזה.
פרויקטים של בית הספר והמכון > פרויקטים בעבודה

1992-2001 פרויקט רמלה בניהול דניס פרינגל. תוצאות ביניים פורסמו ב-Levant
1999-2000 פרויקט מחקר בעזה בניהול ג'ואן קלרק, מואין סדק ולואיז סטיל. ממצאים נשמרים בעזה פורסם בשני פרסומים כ-"Steel et al. and Clarke et al." ב-Levant ‏(2004)
2000 כפר ג'בע פרויקט אתנוארכאולוגי - שמעון גיבסון וג'מל ברגות
2003-2009 תל יזרעאל פרויקט פרסום ולאחר חפירות מנוהל בידי פרופסור ביל פינלייסון ודוקטור שרלוט ויטינג
לקריאה נוספת

Auld, A.G. 1993. The British School of Archaeology in Jerusalem, pp. 23-26 in A. Biran and J. Aviram (eds) Biblical Archaeology Today, 1990. Proceedings of the Second International Congress on Biblical Archaeology, Jerusalem
Davies, G.I. 1988. British Archaeologists, pp. 37-62 in J.F. Drinkard, G.L. Mattingly and J.M. Miller (eds) Benchmarks in Time and Culture: An introduction to Palestinian Archaeology, Atlanta
Gibson, S. 1999. British Archaeological Institutions in Mandatory Palestine, 1917-1948 Palestine Exploration Quarterly 131, 115-143
הערות שוליים

↑  ארכאולוגיה ופרהיסטוריה בנחל המערות
↑  תולדות החפירה בנחל מערות
↑  תל יריחו בעידן התנך
↑  אתר עיר דוד על קתלין קניון
↑  מים מבצר וקברים בסלע, אתר סנונית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259034305171  ISNI: 0000 0001 2187 5576  LCCN: n85242235  SUDOC: 027395146  VIAF: 152832691   WorldCat (עם VIAF): 152832691
מסעותי עם עצמי

מסעותי עם עצמי הוא אלבומה השלישי של להקת הרוק הישראלית "איפה הילד?", שיצא לאור בשנת 1995.
רקע

בניגוד לשני אלבומיה הקודמים של הלהקה, "זמן סוכר" ו"שדים", אלבום זה התאפיין בהפקה עגולה ומשוייפת יותר, ובשירים שחרגו ממסגרת הצליל שהציגה הלהקה עד אז. כחלק מהחלטת הלהקה לשנות את צלילו המוזיקלי של האלבום, הוחלט להחליף את המפיק הקודם של הלהקה, יובל שפריר, ביובל בנאי.
האלבום הוקלט ובושל באולפני "המון" ב-1995. חברי הלהקה עבדו על האלבום במשך כ-10 שעות ביום, בשעות עבודה מוקדמות מאוד שלא היו מורגלים אליה. מבחינת הרכב כותבי השירים הייתה באלבום נסיגה מהותית - חמי רודנר היה אחראי ל-10 מתוך 11 הטקסטים באלבום, ואופיר בר עמי נדחק ממעמדו ככותב ומלחין נוסף בלהקה.
השיר "הרסתי הכל" שכתב אסף שריג נכתב לזכרו של אביו, יוסף שריג. באלבום מופיע שלומי ברכה, חברו של המפיק יובל בנאי ללהקת משינה, כנגן אורח בקלידים בשיר "זוהי סדום". לגרסת התקליטור של האלבום צורף הקליפ לשיר "זוהי סדום".
האלבום נכשל מסחרית, אף על פי שהניב מתוכו את הלהיטים "נביא השעמום" "הביאו את הסתיו", "זוהי סדום" ו"מסעותי עם עצמי". האלבום גרם ללהקה שכבר הייתה רגילה ליחס של כוכבי רוק להיתקל במכשול בפעם הראשונה מאז ההצלחה הראשונית שלהם, והביא לפירוק הראשון של הלהקה לאחריו.
רשימת השירים

כל הטקסטים נכתבו על ידי חמי רודנר, מלבד בשירים בהם מצוין אחרת.
נביא השעמום (לחן - אסף שריג)
עולם ללא חלומות (לחן - חמי רודנר)
מסעותי עם עצמי (לחן - שריג)
אנחנו מתחתנים (לחן - רודנר)
הביאו את הסתיו (לחן - שריג)
מי אמר שאמא (לחן - רודנר)
זוהי סדום (לחן - רודנר)
הגמד המוטס (לחן - רודנר)
רגעים קטנים (מילים - רודנר, שריג, לחן - שריג)
כובע כחול (מילים - רודנר, איגי וקסמן, לחן - רודנר)
הרסתי הכל (מילים ולחן - שריג)
משתתפים באלבום

חמי רודנר - שירה, בס
אסף שריג - גיטרות, שירה
אופיר בר עמי - גיטרות, קלידים ב"עולם ללא חלומות"
אסף מרוז - תופים
אייל דפנא - טכנאי הקלטה ומיקס.
הערות שוליים

↑  חמי רודנר מתאר את העבודה על האלבום
מערב מקדוניה

מערב מקדוניה הוא שמו של חבל מנהלי שמהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז ממוקם במערב מקדוניה היוונית שבצפון יוון.
גבולותיו של המחוז הם: המדינה מקדוניה בצפון, מחוז מרכז מקדוניה במערב, מחוז תסליה בדרום מזרח ובדרום, אפירוס בדרום מערב ומדינת אלבניה במערב.
המחוז מחולק לארבע יחידות אזוריות: פלורינה, גרוונה, קסטוריה וקוזני.
מסעות רע

העתק של ה-Ra II במוזיאון קון-טיקי באוסלו
העתק של ה-Ra II בפארק הפירמידות של גוימאר בטנריפה
העתק של ה-Ra II בפארק הפירמידות של גוימאר בטנריפה
מסעות רע (באנגלית: Ra expeditions) הן שתי משלחות שהפליגו בשנת 1969 בספינות פפירוס (אנ') בהנהגתו של ההרפתקן והאתנוגרף הנורווגי תור היירדאל במטרה להוכיח שאפשר לחצות בעזרתן את האוקיינוס האטלנטי ממזרח למערב.
רקע

הטענה המרכזית של תור היירדאל במשך כל חייו הייתה שהדמיון בין נכסים תרבותיים של עמים השוכנים במקומות רחוקים זה מזה אינו מקרי, ובמיוחד הדמיון שבין התרבות של מצרים העתיקה ותרבויות אחרות באפריקה לבין התרבויות של אמריקה הדרומית ופולינזיה. בנוסף לדמיון בסגנון הציורים או במבנים כדוגמת הפירמידות, הוא הצביע גם על דמיון בכלי שיט, דוגמת סירות עשויות קנים באגם טיטיקקה שבאמריקה הדרומית ובאגם צ'אד באפריקה, כמו גם הדמיון בין מבנים בפולינזיה לפירמידות במצרים.
ארכאולוגים רבים (המכונים "isolationists", כלומר תומכי התרבויות המבודדת) סברו כי זהויות כאלה בין נכסים תרבותיים יתקיימו רק אם בני אדם המצויים בתנאים דומים יישמו פתרונות דומים לבעיות ולהתפתחויות תרבותיות (באופן אנלוגי לאבולוציה מתכנסת). הם לא מסכימים שקיימת השפעה של עמים זרים מעבר לים, מכיוון שלא ניתן היה לחצות את האוקיינוס עם האמצעים של אותה תקופה. היירדאל שהיה, "דיפוזיניסט", יזם משלחות שנועדו להוכיח שעמים מצפון אפריקה יכלו לחצות את האוקיינוס האטלנטי עם סירות הקנים של אז.
רע 1

ב-25 במאי 1969 הפליג היירדאל מאספי במרוקו מערבה בספינה ששמה "רע" (Ra) באורך 15 מטרים. ספינה זו, שנקראה על שם אל השמש המצרי רע, ועוצבה על פי המודל המצרי-פיניקי, נבנתה על ידי עוזריו מ-12 טונות של פפירוס. הם קיבלו הדרכה על ידי שלושה בוני סירות פפירוס מאנשי בודומה מבול (Bol) שעל אגם צ'אד.
עם זאת, היו חילוקי דעות במהלך הבנייה מכיוון שבוני הסירות מצ'אד לא היו מוכנים לדבוק במפרט מהתבליטים המצריים וציורי הקיר. בנוסף, פרטים כמו הגאים, זוהו רק במעורפל מהתבניות. קשיים אלו הביא לפגמים בתכנון שהקשו עד מהרה על המסע. בנוסף לשבירה כמה פעמים של ההגה הכפול (היגוי), הלך החלק האחורי ושקע והאט את מהירות השיט. לאחר סערה שסחפה כמות גדולה של פפירוס בצד הרוח, ננטשה רע לאחר יותר מ-5,000 קילומטרים ו-56 ימי שיט ב-18 ביולי, כמה ימים לפני היעד ברבדוס, למרות מחאות מצד חלק מאנשי הצוות.
להיירדאל היה חשוב בניסוי זה לאסוף כמה שיותר בני לאומים שונים עם מחויבות למטרה משותפת במקום מצומצם:
| מדינה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| מצרים מצרים | ז'ורז' סוריאל | מומחה לפעילות תת-ימית |
| איטליה איטליה | קרלו מאורי | צלם |
| מקסיקו מקסיקו | סנטיאגו חנובס | אחראי על האספקה |
| נורווגיה נורווגיה | תור היירדאל | מפקד |
| צ'אד צ'אד | עבדולה דזיברין | מומחה פפירוס |
| ברית המועצות ברית המועצות | יורי סנקוויץ' | רופא |
| ארצות הברית ארצות הברית | נורמן בייקר | נווט |
ספינת הקנים הפליגה תחת דגל האומות המאוחדות.
רע 2

לאחר החוויות מהמסע הראשון של רע, הפקיד היירדאל את בניית כלי השיט הבא בידי ארבעה אינדיאנים מבני האיימרה מאזור אגם טיטיקקה, מתוך הנחה שסירותיהם קרובות יותר למוצא המצרי המשוער מאלה של פנים אפריקה. בין היתר, בגלל הירכתיים המורמים שנראו חסרי תועלת לבוני הסירות מצ'אד, והיו מובנים מאליהם לבוני הסירות מאגם טיטיקקה. אם התזה של היירדאל כי המצרים הביאו את תרבותם למרכז אמריקה תתגלה כנכונה, אזי סביר יותר שהאנשים סביב טיוואנאקו ירשו את מושגי בניית הספינות של "אבותיהם" מאשר תושבי אגם באמצע אפריקה שבקושי הושפעו מהתרבות המצרית.
גם כאן היו מחלוקות בבנייה: לאחר שימוש בשתים-עשרה טונות של חומר, כפי ששימשו בפעם הראשונה, הותירו בני האיימרה שלוש טונות לאחר שהכריזו על כלי השיט כ"גמור". טענה זו יצרה בעיה מכיוון שהעמסת מטען באותו גודל כמו בניסיון הראשון הייתה בפועל עכשיו העמסת יתר: היה צריך להשליך אספקה מהספינה לאחר מספר ימים, מה שגרם לקיצוב באוכל.
אורכה של הספינה רע 2 (Ra II) היה כ-12 מטרים, כלומר היא הייתה קצרה יותר ב-3 מטרים מרע 1, ונבנתה אחרת לחלוטין: בעוד של-Ra היו תשעה גדילי קנה זה על זה פעמיים, כשהעבה ביותר באמצע הייתה רע 2 מורכבת מגדיל כפול. בניגוד לרע 1, שהתעקמה במעבר מעל הגלים, הרע 2 הייתה נוקשה.
כמעט אותו צוות יצא שוב להפליג ברע 2 מתחת לדגל האו"ם מאספי ב-17 במאי 1970 והגיע לברבדוס ב-12 ביולי 1970 לאחר 57 ימים ו-6,100 קילומטרים. במהלך ההפלגה תועדו דליפות נפט באוקיינוס האטלנטי שכבר התגלו בהפלגה הראשונה. תחת לחץ ציבורי נערכו מאוחר יותר הסכמי הגנת הסביבה הבינלאומיים הראשונים, איתם גם הפך היירדאל לחלוץ תנועת הסביבתנות.
אזכורים

העתקים של הרע 2 מוצגים היום במוזיאון קון-טיקי באוסלו ובאולם הספינות העתיקות בפארק הפירמידות של גוימאר בטנריפה.
הסרט התיעודי של היירדאל רע (אנ') על מסע זה היה מועמד לפרס אוסקר בשנת 1972.
בשנת 1973 כינו מינרלוגים סובייטים מינרל סיליקטי שהתגלה אז לכבוד הצוות על שם ספינת הקנים (רעיט (גר')).
לקריאה נוספת

תור היירדאל, מסעות רע, הוצאת רשפים, תרגם יצחק לבנון, 1975
מלווה חובה

"בתל אביב נפתחה תערוכת רודן", קריקטורה מאת אדר דריאן, מעריב, 13 בדצמבר 1967
איגרות חוב ממשלתיות בישראל, ביניהן מלווה מלחמה, ומלווה עממי נושא פרסים
מלווה חובה הוא איגרת חוב שהמדינה מחייבת את תושביה לרכוש ממנה, כדרך פחות חמורה מאשר מס, למימון תקציב המדינה. בדומה למס, מלווה חובה הוא תשלום חובה הניתן לממשלה, אך בניגוד למס, יש בו תמורה ישירה למשלם, בדמות איגרת חוב שתיפרע בבוא העת. תנאיו של מלווה חובה נחותים מאלה של איגרת חוב הנמכרת באופן חופשי בשוק ההון, תכונה המחזקת את אופיו המיסויי של מלווה החובה.
מלווה חובה, בניגוד למס, מצריך השקעה במעקב אחר הזכויות שמקנה המלווה ובפירעונו.
בדרך כלל מלווה חובה אינו סחיר במשך שנים אחדות, ולעיתים אינו סחיר כלל, כלומר הוא נפרע רק לאדם שעל שמו הונפק.
מלווה חובה בישראל

במדינת ישראל הוטל פעמים אחדות מלווה חובה, שחושב על-פי ההכנסות של כל תושב (בדומה למס הכנסה), על המעבידים (בהתאם לשכר ששילמו) ועל עסקות מסוימות, כגון מכירת נדל"ן.
פירוט (חלקי) של המלוות:
במסגרת המדיניות הכלכלית החדשה ב-1952 הוטל מלווה חובה על כל הכסף הנזיל במטרה להוריד את האינפלציה ולסייע לממשלה במימון פעילותה.
"מלווה מלחמה" הוטל בעקבות מלחמת יום הכיפורים כאיגרת חוב מלחמה לגיוס הון מן הציבור.
"מלווה שלום הגליל" הוטל בתחילתו של מבצע שלום הגליל.
בהנפקתם, בניהולם ובפירעונם של מלוות חובה עוסק "מנהל מלוות המדינה" של בנק ישראל.
מתחילת שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-80 הונפקו יותר מ-15 מיליון תעודות של מלווה חובה על ידי המדינה.
ראו גם

איתור חסכונות אבודים
מניפנית גלילית

| מניפנית גלילית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: פילודקטיליים
סוג:: מניפנית
מין:: מניפנית גלילית
שם מדעי
 Ptyodactylus puiseuxi ‏Boutan, 1893

מְנִיפָנִית גְּלִילִית או שְׂמָמִית סְלָעִים גְּלִילִית (שם מדעי: Ptyodactylus puiseuxi) היא מין של לטאה ממשפחת הפילודקטיליים. המניפנית הגלילית מגיעה לאורך של 18 סנטימטר,הנקבה קטנה מעט מהזכר. והיא בעלת ראש משולש וגוף חום-סגול עם נקודות בהירות. נפוצה במזרח התיכון וחיה באזורים סלעיים מוצלים. פעילת לילה וניזונה מחרקים.
רבייה

באביב הזכר משמיע קולות מיוחדים בעת בהחיזור. הנקבה מטילה מספר תטולות בשנה במקום קבוע. בכל תטולה שתי ביצים. הביצים מוצמדות לקיר הסלע או לתקרת המערה. כעבור 3 חודשים בוקעים הצעירים.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 40-42
הערות שוליים

↑  מניפנית גלילית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטריצת קושי

במתמטיקה, מטריצת קושי היא מטריצה A בגודל m×n שאיבריה נתונים על ידי:
כאשר  \,x_{i} ו- \,y_{j} הן סדרות של איברים השייכים לשדה  \,{\mathcal {F}}, כך שאיברי הסדרות שונים זה מזה.
תכונות

כאשר m=n, הדטרמיננטה של מטריצת קושי, הידועה בשם דטרמיננטת קושי נתונה על ידי הנוסחה המפורשת:
מנוסחה זו, ומהעובדה שאיברי הסדרות שונים זה מזה, נקבל כי מטריצת קושי היא תמיד מטריצה הפיכה.
כל תת מטריצה של מטריצת קושי היא מטריצת קושי.
דוגמאות

מטריצת הילברט היא מקרה פרטי של מטריצת קושי כאשר מתקיים
לקריאה נוספת

A. Gerasoulis, A fast algorithm for the multiplication of generalized Hilbert matrices with vectors, Mathematics of Computation, 1988; vol. 50, no. 181, pp. 179-188.
I. Gohberg, T. Kailath, V. Olshevsky, Fast Gaussian elimination with partial pivoting for matrices with displacement structure. Mathematics of Computation, 1995; vol. 64, no. 212, pp. 1557-1576.
P.G. Martinsson, M. Tygert, V. Rokhlin, An  O(N\log ^{2}N) algorithm for the inversion of general Toeplitz matrices, Computers & Mathematics with Applications, 2005; 50, pp. 741-752.
מכון רוברט קוך

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 סוכנות אם:  משרד הבריאות של גרמניה 
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1891 
 מנהל:  Lars Schaade 
 מטה מרכזי:  RKI building 
 עובדים:  1,100 
 www.rki.de
 קואורדינטות:  52°32′21″N 13°20′50″E﻿ / ﻿52.539194444444°N 13.347194444444°E﻿ / 52.539194444444; 13.347194444444
 he
 
מכון רוברט קוך (בגרמנית: Robert Koch-Insti­tut; בראשי תיבות: RKI) הוא סוכנות ממשלתית פדרלית ומכון מחקר שאחראי על בקרת ומניעת מחלות. הוא ממוקם בברלין ולו מתקנים גם בוורניגרודה. כסוכנות פדרלית עליונה, היא כפופה למשרד הבריאות הפדרלי של גרמניה. המכון נוסד לראשונה בשנת 1891 ונקרא על שמו של המנהל המייסד שלו, מייסד הבקטריולוגיה המודרנית וחתן פרס נובל רוברט קוך.
משימות

מכון רוברט קוך מפקח על בריאות הציבור. משימות הליבה שלה כוללות איתור, מניעה ומאבק במחלות זיהומיות ומחלות חסינות לחיסונים בגרמניה. המכון מייעץ לציבור ולממשל על מניעה והתמודדות עם התפרצויות מחלות זיהומיות כמו מגפת שפעת החזירים בשנת 2009 והתפרצות EHEC O104: H4 בשנת 2011. המכון מופקד גם על מעקב אחר בריאות ודיווח בריאות בגרמניה, המכסה מחלות חסינות לחיסונים: במחקרי ניטור גדולים, RKI עוקב אחר מצבם הבריאותי של מבוגרים וילדים בגרמניה.
מדעני RKI מפרסמים באופן קבוע את תוצאותיהם בכתבי עת מדעיים ובדו"חות, למשל "דו"ח שנתי לאפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות", דוחות מיוחדים על מחלות שונות בגרמניה (שפעת, שחפת, סרטן), "בריאות בגרמניה". מלבד זאת, המכון מפרסם כמה כתבי-עת מדעיים, כמו למשל "כתב העת לבקרת בריאות", "עלון אפידמיולוגי" וביטאון "Bundesgesundheitsblatt". המכון הוא גם ביתם של מרכזים אזרחיים שונים ומעבדות ייעוץ בתחום האפידמיולוגיה.
במכון רוברט קוך ממוקמים גם כ-15 ועדות מדעיות, כמו הוועדה לחיסונים (STIKO) והנציבות להיגיינה של בתי חולים ולמניעת זיהום (KRINKO).
צוות RKI מעורב בפרויקטים ותוכניות מחקר בין-לאומיות שונות ועוזר להתמודד עם בעיות דחופות בבריאות הציבור כמו התפרצות האבולה במערב אפריקה בשנת 2011. RKI משתף פעולה גם באופן הדוק עם שותפים בינלאומיים ולאומיים כמו המרכז האירופי לבקרת מחלות ומניעתן (ECDC), ארגון הבריאות העולמי (WHO) והוא אחד המכונים הפדרליים בקבוצת העבודה של מוסדות מחקר מחלקתיים בברלין.
המכון מארח שתי מעבדות של ארגון הבריאות העולמי (לפוליו וחצבת ולאדמת) והיה המרכז לשיתוף פעולה של ארגון הבריאות העולמי לזיהומים חדשים ואיומים ביולוגיים מאז 2016. RKI הוא המכון הפדרלי היחיד בגרמניה בתחום הרפואה האנושית עם מעבדת BSL-4 (שנפתחה בשנת 2015 והחלה לפעול באופן מלא בקיץ 2018).
מיקום וארגון

למכון רוברט קוך מטה ושני אתרים נוספים בברלין (נורדופר, סייסשטראסה, גנרל-פייפ-שטראסה) וכן אתר באזור ורניגרודה/הרץ. המכון מתמקד במחקר, כאשר כ-450 מתוך כ-1,100 אנשי צוות הם מדענים. המכון מורכב מ:
המחלקה למחלות זיהומיות
המחלקה לאפידמיולוגיה ודיווח בריאותי
המחלקה לאפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות
המרכז לאיומים ביולוגיים ופתוגנים מיוחדים
מתודולוגיה ותשתיות מחקר
קבוצות פרויקטים (מנגנוני הגנה חיסונית; Acinetobacter baumanii; אפידמיולוגיה של מיקרואורגניזמים פתוגניים מאוד; דיגום אפידמיולוגי של מחלות זיהומיות; גורמי נגיף בסלמונלה וקמפילובקטר)
קבוצות מחקר קטנות (מיקרוביאל גנומיקה; מטבוליזם של פתוגנים מיקרוביאליים)
יחידות צוות (למשל צוות בריאות גלובלית וביטחון ביולוגי; צוות הנדסה גנטית)
שירותים מרכזיים (למשל מקורות אנושיים)
מוזיאון המציג את חייו ויצירתו של רוברט קוך כמו גם את פעילות המכון כיום ממוקם בבניין הראשי באתר נורדופר והוא פתוח למבקרים מיום שני עד שישי. ניתן לבקר במוזוליאום עם שרידיו של רוברט קוך.
היסטוריה

המכון הוקם על ידי חתן פרס נובל רוברט קוך בשנת 1891 בשם המכון הפרוסי המלכותי למחלות זיהומיות. קוך חי עד גיל 66, כאשר נפטר מהתקף לב בבאדן-באדן, ב-27 במאי 1910; אפרו נקבר במוזוליאום בתחום המכון ב-10 בדצמבר 1910. בשנים 1917–1933 ניהל את המכון פרד נויפלד. סגנו של נויפלד בשנים 1919–1933 היה וולטר לווינטל.
בתקופת הרייך השלישי, המכון היה מעורב גם בזוועות שבוצעו בשם הנציונל-סוציאליזם. בשנת 1941 היה המכון מעורב בהקמת ניסויים לחיסונים נגד טיפוס במחנה הריכוז בוכנוולד שהביא למותם של 127 מתוך 537 האסירים שעברו ניסויים. המכון נקרא על שמו של רוברט קוך בשנת 1942.
בשנת 1952 המכון הפך לסוכנות הכפופה לסוכנות הבריאות הפדרלית. בעקבות איחוד גרמניה בשנת 1990, כמה סוכנויות בריאות לשעבר בגרמניה המזרחית שולבו (בחלקן) במכון רוברט קוך. אחד מהם היה המכון לאפידמיולוגיה ניסיונית באזור ורניגרודה/הרץ, שעדיין משמש את המכון כיום.
בשנת 1994 פורקה סוכנות הבריאות הפדרלית, ו-RKI הפכה לסוכנות פדרלית עצמאית במסגרת משרד הבריאות הפדרלי הגרמני. שני מכוני סוכנות הבריאות הפדרלית לשעבר, מרכז האיידס שבברלין והמכון לרפואה חברתית ואפידמיולוגיה ("Institut für Sozialmedizin und Epidemiologie") צורפו למכון רוברט קוך. ל-RKI - שעד אז היה עסוק במחלות זיהומיות בלבד - היה נושא עיסוק נוסף: מאבק במחלות חסינות לחיסונים וטיפול בגורמי הסיכון שלהן.
נשיאים

רוברט קוך (1891–1904)
גאורג גאפקי (1904–1913)
פרידריך לפלר (1913–1915)
פרד נויפלד (1915–1933)
פרידריך קארל קליינה (1933–1934)
ריכארד אוטו (1934–1935)
אויגן גילדמייסטר (1935–1945)
אוטו לנץ (1945–1949)
ברונו הארמס (1949–1952)
גאורג הנברג (1952–1969)
ראטיג, גילרט, קרוגר, ווייס (1970–1984)
וילהלם וייס 1985–1990
קרוגר, וולץ, הופמייסטר (משחק) (1990–1996)
ריינהרד קורת' (1996–2008)
יורג האקר (2008–2010)
ריינהרד בורגר (2010–2015)
לות'ר ויילר (2015–2023)
לארס שאדה (2023–הווה)
אישים בולטים

קלאוס שילינג (1871–1946), נסיין גרמני בניסויי מחנות הריכוז האנושיים הנאציים שהוצאו להורג בגין פשעי מלחמה, מנהל חטיבת הרפואה הטרופית במכון.
ראו גם

המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן
המרכז הסיני לבקרת מחלות ומניעתן
המרכז האירופי לבקרת מחלות ומניעתן
הערות שוליים

↑  "Protecting Health – Assessing Risks. Who we are, what we look back on, what we do and will do" (PDF). www.rki.de/EN. 2016. נבדק ב-2018-01-29.
↑  "The Public Health Institute. 125 Years Robert Koch Institute" (PDF). www.rki.de/EN. 2016. נבדק ב-2018-01-29.
↑  "Reports from the field: RKI staff responds to the Ebola virus disease outbreak in West Africa". www.rki.de/EN. 2016. נבדק ב-2018-01-29.
↑  "RKI's International Activities". www.rki.de/EN. נבדק ב-2018-01-29.
↑  "The BSL-4 laboratory at the Robert Koch Institute". www.rki.de/EN. נבדק ב-2018-08-22.
↑  "The Institute – Departments and Units". www.rki.de/EN. נבדק ב-2018-01-29.
↑  "Museum and Mausoleum at RKI". www.rki.de/EN. נבדק ב-2018-01-29.
↑  RKI: History
↑  "Robert Koch". www.rki.de/EN. נבדק ב-2018-01-29.
↑  Landmark Experiments in Molecular Biology, Michael Fry
↑  Evans, Richard J. (2009). The Third Reich at War: 1939–1945 (reprint ed.). Penguin. ISBN 978-1101022306.
↑  Das besondere Stück: Eine Institutsgeschichte in Bildern. Berlin: Robert Koch Institute. 2017. pp. 107ff. ISBN 978-3-89606-284-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb150831386 (data)  CiNii: DA12778506  GND: 17690-4  ISNI: 0000 0001 0940 3744  LCCN: n85085541  NKC: kn20070608012  NSK: 000478324  VIAF: 123556639   WorldCat (עם VIAF): 123556639 
מנהל ומייסד המכון, חתן פרס נובל רוברט קוך.
מערכת אמולסיה לפיצוץ מנהרות

מערכת אמולסיה לפיצוץ מנהרות היא אמצעי לחימה הנדסי בשימוש צה"ל המיועד להשמדת מנהרות תת-קרקעיות כגון מנהרות לחימה ברצועת עזה. המערכת מופעלת על ידי פלגת סמו"ר של יהל"ם – היחידה המיוחדת של חיל ההנדסה הקרבית – ועל ידי לוחמים ייעודיים מגדודי החיל אשר עברו הכשרה מתאימה.
המערכת מאפשרת להשמיד מנהרות על ידי הזרקה אחידה של חומר נפץ לכל אורך המנהרה, ללא צורך בכניסת לוחמים לתוכה. חומר הנפץ נוצר מערבוב של שני חומרים לא נפיצים הנישאים בנפרד. שני החומרים מוזרקים באופן אחיד לתוך המנהרה, ובתוכה הם מתערבבים והופכים לחומר נפץ חזק. יזימה (ניפוץ) של חומר הנפץ גורמת לפיצוץ יעיל שהורס את המנהרה. המערכת אוטונומית ונישאת כיום על גבי משאית, ובעתיד תותקן כנגרר מאחורי טנק או דחפור.
המערכת הראשונה פותחה ונבנתה בשנים 2004–2007 על ידי חט"ל (החטיבה הטכנולוגית של זרוע היבשה) כמענה לאיום מנהרות ההברחה ומנהרות הלחימה של רצועת עזה. היא עברה טבילת אש מבצעית בשנת 2008 במבצע עופרת יצוקה, בתחילת נובמבר 2013 שימשה שוב להשמדת מנהרת טרור גדולה ומדופנת בבטון ומלט שנחפרה על ידי ארגוני הטרור הפלסטיניים אל תוך שטח ישראל.
במבצע צוק איתן, בשנת 2014, בוצע בה שימוש להשמדת מנהרות החמאס. בעקבות כמות המנהרות הגדולה שהיה על צה"ל להשמיד במהלך המבצע, הגביר צה"ל את ההצטיידות במערכת והגדיל באופן ניכר את המלאי.
הערות שוליים

1 2  כוחות עזר, ביטאון ביבשה, גיליון 17, מאי 2011.
1 2  הכלי המיוחד שהשמיד את המנהרה בעזה, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2013
↑   עמוס הראל, בלי תוכניות, אימונים וציוד – כך התמודד צה"ל עם המנהרות, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2014.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערב פינמרק

| --- | --- |
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 נפות במחוז:  8
 שטח:  14,014 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  39,468 (2007)
 
מערב פינמרק (בנורווגית: Vest-Finnmark; נקרא גם וסט-פינמרק) הוא מחוז הכולל את חלקה המערבי של מחוז פינמרק שבנורווגיה. באזור נמצא פיורד פורסנגר וחצי האי פורסנגר, אלטה ואת האיים בלופבהט.
מערב פינמרק מונה בסך הכל 39,468 תושבים (נכון ל-1 ביולי 2007) ושטחו הוא 14,014 קמ"ר. במחוז יש 8 נפות: אלטה, לופה, הסוויק, המרפסט, קוואלסונד, מאסוי, נורדקאפ ופורסנגר. נפות אלו הקימו שיתוף פעולה בין עירוני במועצה האזורית למערב פינמרק, למעט פורסנגר, שבמקום זאת בחרה לשתף פעולה עם שתי הנפות במישור פינמרק במועצה אזורית נפרדת למרכז פינמרק. שלוש העיירות ברובע הן אלטה, המרפסט והוננגסוואג.
ראו גם

פינמרק
מזרח פינמרק
טרומס ופינמרק
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מינדסנט

מינדסנט (בהונגרית: Mindszent) היא עיירה במחוז צ'ונגראד-צ'נאד, בנפת הודמזוושרהיי. פירוש שמה בהונגרית: "כל הקדושים".
מיקום

מינדסנט שוכנת על הגדה השמאלית של נהר הטיסה, בשפך נחל הקורצה לתוך הטיסה, בנוף בו פני השטח משתנים ועשויים מחלקים שונים. היא ממוקמת באמצע הדרך בין סנטש לבין הודמזוושרהיי. היישובים השכנים הם: סגוואר (Szegvár) מן בצפון, דרקאדיהאז (Derekegyház) מן המזרח, הודמזוושרהיי (Hódmezővásárhely) מן המזרח, מארטיי (Mártély) מהדרום, דוץ (Dóc) מדרום המערב, באקש (Baks) מכיוון המערב, וצ'אניטלק (Csanytelek) מצפון המערב (שלושת האחרונים הם בצד השני של הטיסה).
מיקום > נגישות

במרכז העיירה חוצה כביש 4521 שמחבר את סנטש דרך סגוואר ומארטיי עם החלק הצפוני של הודמזוושרהיי בכיוון צפון-דרום, ולכן מסלול זה הוא הגישה השכיחה והקלה ביותר.
נקודת המעבר על נהר הטיסה היא מעבורת לכיוון באקש, וניתן להגיע למעבורת ממרכז העיירה בכביש 4522. יש גם תחנת רכבת.