stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דז'ניק טלוויזיני

| --- | --- |
 סוגה:  מהדורת חדשות 
 ארץ מקור:  הרפובליקה העממית הפולנית
 שפות:  פולנית 
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה הפולנית
 
דז'ניק טלוויזיני (בתרגום לעברית: יומן טלוויזיה; שמו מקוצר לעיתים רבות ל"דז'ניק") הייתה תוכנית החדשות של הטלוויזיה הפולנית בין 1958 ו-1989 ברפובליקה העממית הפולנית. התוכנית הייתה התוכנית עם הרייטינג השני בגובהו במדינה והיווה כלי תעמולה עיקרי על ידי מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית בזמן המלחמה הקרה. הפרק האחרון של התוכנית שודר ב-17 בנובמבר 1989 ויום לאחר מכן התוכנית הוחלפה על ידי "ויאדומוסצ'י"
דז'ניק בזמנו החליפה תוכנית טלוויזיה קצרה ששודרה לא הרבה זמן בינואר 1958. כל פרק של התוכנית, שהיה באורך ממוצע של 30 דקות שודר בערוץ הראשון הפולני ב-20:00 באזור הזמן של מרכז אירופה בשנים 1958–1965 ולאחר מכן, אחרי שנת 1965 התוכנית שודרה ב-19:30. עד סוף עידן הסוציאליזם בפולין ב-1989. התוכנית נודעה לשמצה לגישתה המניפולטיבית, הסגנון התעמולתי, ביטויים טעונים, ואג'נדה פוליטית. שידור התוכנית הזכיר והיה דומה לתוכניות טלוויזיה חדשותיות במדינות קומוניסטיות אחרות כמו "אקטואל קאמרה" המזרח-גרמנית. לתוכנית היו כתבים ששהו באופן קבוע בכמה מערי העולם כמו ניו יורק, לונדון, מוסקבה, פריז, ורומא.
את מורשת התוכנית שהתפתחה ב-31 שנות שידוריה ניתן לראות בפולין כיום בקרב הדור המבוגר יותר, אשר מתייחסים לכול תוכנית חדשות עכשווית כ"דז'ניק" גם בעיתונים ובאמצעי תקשורת המונים. בשיא הפופולריות של התוכנית בשנות השבעים, דז'ניק טלוויזיני נצפתה על ידי יותר מ-11 מיליון אנשים, אחד מתוך שלושה משקי בית בפולין באותו זמן.
היסטוריה > רקע

מקורות הטלוויזיה הפולנית מגיעים לסוף שנות השלושים כאשר מספר מבחנים לשידור תמונת מונוכרום ברדיוס של 20 קילומטר נערכו במעלה מגדל "פרודנטיאל" בוורשה. עם זאת, תחילת מלחמת העולם השנה הפריעה לניסיונות נוספים של ייסוד שידור טלוויזיה סדיר. תאגיד השידור הפולני, הטלוויזיה הפולנית נוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1952. תאריך הייסוד של התאגיד מתכתב עם זמן השידור הטלוויזיוני הסדיר שקרה ב-19:00 ב-25 באוקטובר 1952. ב-23 בינואר 1953 תוכניות סדירות החלו להופיע בערוץ הראשון, והיחידי, "TVP1". עם זאת, אמצעי התקשורת הכי אמין בשנות החמישים נחשב לעיתונים, ובמיוחד טריבונה לודו.
משדר החדשות הראשון (וששודר לזמן קצר) היה "ויאדומסוצ'י דנייה" אשר החל שידור באפריל 1957 ושרד עד סוף 1957. תשדיר התחזית הראשון שודר ב-4 בספטמבר 1957. מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית והפוליטביורו של המפלגה הכריזו על דז'ניק טלויזיני, תוכנית חדשות בשליטת הממשלה אשר החלה שידוריה ב-1 בינואר 1958. הקיצור של התוכנית היה "DTV" עד שנות השבעים המאוחרות אך התוכנית נהייתה ידועה כ"דז'ניק" (יומן) לקהל הרחב במהלך שלושת העשורים הבאים.
היסטוריה > תזמון ולוח זמנים

כל פרק של התוכנית שודר במקור בשעה 20:00 ומ-1965 בשעה 19:30. הטלוויזיה הפולנית ממשיכה לשדר את תוכנית הדגל שלה, "ויאדומוסצ'י" באותה שעה, עד היום.
עם התפתחותה של הטלוויזיה הפולנית, ספין-אופים ותוכניות אחרות החלו ללוות את דז'ניק. ב-2 באוקטובר 1970 הערוץ השני, "TVP2", נוסד. מ-1965 עד 1976 גרסת הערב של דז'ניק הוחלפה על ידי "מוניטור" אשר קוריינה על ידי קארול מלצוז'ינסקי ואדמונד מצלבסקי. ב-26 ביוני 1986, שודר לראשונה מבזק חדשות חדשה שהיה קצר יותר וישיר יותר שנקרא "טלהאקספרס" ב"TVP1". מ-30 במרץ 1987, תוכנית חדשה שודרה, "פנרומה" שהקבילה ל"טלהאקספרס" ב"TVP2".
תחת המשטר הצבאי בפולין, מדצמבר 1981 דז'ניק קוריינה על ידי קצינים של הצבא הפולני, או קריינים לבושים במדי צבא ושודרה 24 שעות ביממה. זמן השידור באותה תקופה הוארך ל-60 דקות לפרק. התוכנית חזרה לצורתה המקורית ב-1983.
השידור הצבעוני הראשון של דז'ניק התרחש ב-6 בדצמבר 1971.
התוכנית שודרה לאחרונה ב-17 בנובמבר 1989.
היסטוריה > פולמוסים ומורשת

התוכנית הייתה שנויה במחלוקות במהלך קיומה מכיוון שלא שידרה חדשות שיכלו לגרות סנטימנט אנטי-ממשלתי. יותר מכך, הסמכויות הקומוניסטיות ברפובליקה העממית הפולנית ומפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית שימשו בתוכנית כתעמולה ומניפולציות של הקהל. משדרי חדשות דומים שומשו עבור סיבות זהות והיו קיימים בכל מדינות הגוש המזרחי, הידועות לשמצה הן "אקטואל קאמרה" של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וורמיה של ברית המועצות.
ראו גם

ורמיה - תוכנית החדשות הטלוויזיונית של ברית המועצות וכיום ברוסיה.
הערות שוליים

↑  "30 lat temu wyemitowano ostatnie wydanie Dziennika Telewizyjnego". wiadomosci.dziennik.pl. 17 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "80 lat temu wyemitowano pierwszy w Polsce oficjalny program telewizyjny". www.tvp.info.
↑  "Zapomniany jubileusz TVP". Newsweek.pl.
1 2  "Symboliczny początek Telewizji Polskiej. Te 30 minut powojenne pokolenie wspomina z łezką w oku". naTemat.pl.
↑  S.A, Wirtualna Polska Media (23 באוקטובר 2007). "55. rocznica pierwszej audycji Telewizji Polskiej". wiadomosci.wp.pl. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Polska telewizja ma 50 lat". Onet Wiadomości. 30 באפריל 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dziennik Telewizyjny". www.irekw.internetdsl.pl.
↑  "1970: Startuje TVP2". warszawa.wyborcza.pl.
↑  "Historia programu". teleexpress.tvp.pl.
↑  "O nas". panorama.tvp.pl.
↑  S.A, Wirtualna Polska Media (11 בדצמבר 2013). "Dziennikarze w mundurach - Propaganda w stanie wojennym". wiadomosci.wp.pl. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gwiazda stanu wojennego pracował jako nocny stróż". www.tvp.info.
↑  "Wyborcza.pl". wyborcza.pl.
↑  S.A, Wirtualna Polska Media (5 בדצמבר 2013). "Pierwszy kolorowy program telewizyjny w Polsce". opinie.wp.pl. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mihelj, Sabina; Huxtable, Simon (23 באוגוסט 2018). From Media Systems to Media Cultures: Understanding Socialist Television. Cambridge University Press. ISBN 9781108422604 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
לוגו הטלוויזיה הפולנית, 1952-1992
ליסה ננדי

ליסה ננדי (באנגלית: Lisa Nandy; נולדה ב-13 במאי 1981) היא פוליטיקאית בריטית חברת מפלגת הלייבור המכהנת כשרת הספורט, תקשורת ותרבות וכנציגת מחוז ויגאן בבית הנבחרים הבריטי.
ביוגרפיה

ננדי גדלה במנצ'סטר. אמה לואיז היא בתו של הלורד פרנק באיירס, ואביה דיפאק הוא אקדמאי הודי שכיהן כיועץ למשרד הפנים.
ננדי סיימה תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ניוקאסל ותואר שני במדיניות ציבורית מבירקבק, אוניברסיטת לונדון. היא פעילה מצעירותה במפלגת הלייבור, עבדה עבור חבר בית הנבחרים ניל ג'רארד וכחברת מועצה בהאמרסמית' ופולהאם.
בבחירות 2010 נבחרה לייצג את מחוז ויגאן בבית הנבחרים הבריטי. היא כיהנה בוועדת החינוך. היא שימשה כשרה בממשלות הצללים של אד מיליבנד וג'רמי קורבין. ב-2020 התמודדה בבחירות לראש מפלגת הלייבור וסיימה שלישית עם 16.2% מהקולות. באפריל 2020 מונתה על ידי היושב ראש הנבחר קיר סטארמר לשרת החוץ בממשלת הצללים שלו. בנובמבר 2021 מונתה לשרת צללים לענייני פיתוח, שיכון וקהילות. בספטמבר 2023, במסגרת סבב מינויים שערך סטארמר בממשלת הצללים שלו היא הועברה לתפקיד שרת הצללים לפיתוח בין-לאומי.
לאחר ניצחון הלייבור בבחירות 2024 מונתה לשרת הספורט, תקשורת ותרבות.
ננדי נשואה לאנדי קולינס ולהם בן אחד שנולד ב-2015.
אברהם אלישיב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1877 
 פטירה:  1942 (בגיל 65 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת ראדין 
 תקופת הפעילות:  ?–1942 
 צאצאים:  יוסף שלום אלישיב 
 
הרב אברהם אלישיב (וכן: אלישוב; בכתיב יידי: עליאשאוו; תרל"ז, 1877 בערך - ד' בחשוון תש"ג, אוקטובר 1942) היה רבה של הומל שבבלארוס, ולאחר עלייתו לארץ ישראל מייסד ורב "תפארת בחורים" בירושלים. אביו של הרב יוסף שלום אלישיב.
תולדות חייו

נולד בשאולאי, ליטא, בשם אברהם לוינסון, בנם של חנה ורבי משה לוינסון מהעיר אראן ("ר' משה אראנר") שנודע בצדיקותו. בצעירותו למד בישיבת ראדין הסמוכה לאראן, אצל החפץ חיים. כמו כן נחשב תלמידו של המגיד הרב אליקום גצל לויטן.
בשנת תרנ"ג (1893) נשא את חיה מושא, בתו של המקובל הרב שלמה אלישיב. בשנת תרנ"ז (1897) הדפיס את ספרו "ביכורי אברהם". בראש חודש ניסן תר"ע (1910), שבע עשרה שנה לאחר נישואיהם, נולד בנם היחיד יוסף שלום.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו ועם חותנו משאוול להומל. כיהן כרב העיר, ועל שמה כונה "דער האמלער רב" ("הרב של הומל"). בשנת תרע"ד (1914) הוציא את הספר "הלכות בית הכנסת ובית המדרש".
בשנת תרפ"ד (1924), עלה עם משפחתו ועם חותנו לארץ ישראל והמשפחה התגוררה בשכונת מאה שערים בירושלים. לצורך העלייה שינה את שם משפחתו מלוינסון לאלישיב, כשם חותנו. שינוי השם נעשה כנראה בעצת החפץ חיים, ולשם השגת הסרטיפיקט נעזרה המשפחה ברב קוק. בשנת תרפ"ה (1925) הוציא כרך נוסף בספרו "ביכורי אברהם".
הרב אלישיב ייסד את חברת "תפארת בחורים", עבור צעירים ירושלמים שעבדו לפרנסתם. היה מוסר להם שיעורי תורה יומיים וכן שיעורים ודרשות מדי שבת. עסק בהוצאת ספריו של חותנו "לשם שבו ואחלמה".
נקבר בבית הקברות הר הזיתים, לצד חמיו. בנו, הרב יוסף שלום אלישיב, מונה כממלא מקומו ב"תפארת בחורים".
אחותו דינה הייתה אשת הרב ניסן בן ציון שמושקוביץ, שכיהן כרב בכמה קהילות בליטא ולאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת תרצ"ה שימש רב בחיפה. בנם הוא הרב מנחם מאיר ציוני, אב"ד בתל אביב (אביו של הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה).
הערות שוליים

↑  ירחון "תבונה", חשוון תש"ג: "והוא כבן שישים וחמש שנים במותו".
↑  יש אומרים ששם משפחתו היה פופקא. השקדן, עמ' 19.
↑  לפי גרסה אחרת, הוא נישא בשנת תרנ"ט, 1899. ולפי זה בנם יוסף שלום נולד לאחר אחת עשרה שנות נישואים. כמו כן, לפי זה הוא חיבר את ספרו "ביכורי אברהם" לפני נישואיו. - אתר "תולדות ושורשים".
↑  מודעה שבה מופיע הרב בשם "הרב מהאמלע".
↑  בנימין בראון, הגדולים: האישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, עמ' 781.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307984005171  VIAF: 24472162   WorldCat (עם VIAF): 24472162
טבח הגמלאים בשדרות

| חלק מטבח שבעה באוקטובר, מלחמת חרבות ברזל |
| --- | --- |

נוסעי המיניבוס דקות בודדות לפני הטבח
 תאריך:  7 באוקטובר 2023
 תאריך עברי:  כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד
 מקום:  שדרות
 מטרה:  אזרחים יהודים
 קואורדינטות:  31°31′40″N 34°35′40″E﻿ / ﻿31.52777°N 34.5945°E﻿ / 31.52777; 34.5945
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  רובי סער
 הרוגים:  13
 פצועים:  רבים
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  חוליית מחבלים מעזה
 מניע:  טרור פלסטיני-אסלאמי
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) שדרות(למפת מערב הנגב רגילה) שדרות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדרות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדרות
 
טבח הגמלאים בשדרות בוצע על ידי ארגון הטרור חמאס בבוקר 7 באוקטובר 2023, בשדרות, כחלק מטבח שבעה באוקטובר. המחבלים תקפו גמלאים שיצאו במיניבוס מהנגב המערבי לטיול בים המלח ועצרו בכניסה לשדרות לשם תיקון תקר. לאחר שנשמעה אזעקת צבע אדום, ירדו הנוסעים מהאוטובוס כדי להסתתר במיגונית. מחבלי חמאס ירו בהם ורצחו 13 איש.
רקע

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 301 חיילים, 55 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
הטבח

בבוקרו של 7 באוקטובר 2023, יצא מיניבוס ובו קבוצת גמלאים ממערב הנגב לכיוון ים המלח. המיניבוס אסף גמלאים מאופקים, נתיבות, ואחר כך משדרות. בשל תקר בגלגל עצר המיניבוס בכניסה המזרחית לשדרות, ברחוב דרך מנחם בגין, מול הספרייה העירונית של העיר. בשלב זה נשמעה אזעקת צבע אדום, ויושבי המיניבוס ירדו ממנו למיגונית, אולם דלת המיגונית, שהייתה מיגונית עם דלת אוטומטית, לא נפתחה. שני טנדרים עמוסים במחבלי חמאס שחדרו לשדרות זיהו את הקבוצה, ירו בכולם מטווח אפס ורצחו אותם תוך ביצוע וידוא הריגה. בין ההרוגים היו גם שתי אחיות.
נהג המיניבוס הצליח להימלט יחד עם אישה נוספת והם שכבו מאחורי המיגונית. המחבלים זיהו אותם וירו לעברם. לטענת הנהג האישה נרצחה כתוצאה מהירי, והוא הנהג, ששכב תחתיה, התחזה למת וכך ניצל.
בטבח נרצחו 13 נוסעי המיניבוס, ורק הנהג שרד.
ראו גם

קרב שדרות
הערות שוליים

↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (טבח ה-7 באוקטובר, שקף 4) מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ עמית סגל, ‏הבקשה של פיקוד הדרום בלילה שלפני הטבח - והסירוב, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2024
↑  ※ אלון חכמון, ‏הותרו לפרסום שמותיהם של 55 שוטרים שנרצחו במתקפת הטרור, באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2023
↑  ※ ראיון של ראש השב"כ רונן בר לדני קושמרו, חדשות 12 – makoVOD (וידאו)
1 2  רוני גרין שאולוב, התמונה האחרונה של ניצולי השואה - רגע לפני הטבח בשדרות: "הרגו את כולם", באתר ynet, 9 בנובמבר 2023
↑  הסיפור שלא סופר – הטבח המחריד באוטובוס הגימלאים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012752873505171 
סימני קליעים על קיר המיגונית בה ניסו הגמלאים למצוא מחסה. מרץ 2024
בגד ים

ציור בסגנון אנימה של ילדים בבגדי ים וכובעי ים
זוג בבגדי ים בחוף בונדי בסידני, אוסטרליה
גבר בבגד ים
אישה בבגד ים ביקיני
בגד ים הוא בגד שנוהגים ללבוש בעת השהייה והרחצה בים או בבריכת שחייה.
מטרה

בגד הים מיועד לכסוי האזורים האינטימיים של הגברים והנשים. בגדי ים של גברים הם בדרך כלל מכנסים קצרים, או בגדי ים כדוגמת ספידו (בגד ים קצר ביותר וצמוד) העשויים מחומרים המותאמים למטרה זו. בגדי ים של נשים הם בדרך כלל בגדי ים מלאים או בגדי ים בשני חלקים המכונה ביקיני.
בגדי ים המיועדים לשחייה תחרותית מיועדים להקטין את החיכוך בין העור והמים.
בחופי הרחצה יש המעדיפים להתרחץ בבגדים מלאים ויש רבים המתרחצים בלובשם חולצת טי על מנת להתגונן מקרני השמש.
היסטוריה > העת העתיקה

בעת העתיקה השוחים בים ובבריכות והרוחצים בבריכות שחייה ובמרחצאות היו לרוב בעירום מלא. ברומא העתיקה, כפי שניתן ללמוד מציורי קיר שהתגלו בפומפיי, נהגו נשים ללבוש בגדי ים בשני חלקים, הדומים לבגד הים מסוג ביקיני שהפכו נפוצים החל מ-1960.
בתקופה שלאחר נפילת האימפריה הרומית ובימי הביניים פסק הנוהג של רחצה בבגדי ים, ותושבי אירופה רחצו בעירום או בבגדיהם. בתרבויות מזרחיות נהגו לרחוץ בבגדים, אולם ביפן לבשו הגברים המתרחצים בגד הדומה לבגד הים המודרני הנקרא פונדושי.
היסטוריה > המאה ה-18

החל מהמאה ה-18 החלה תרבות התיירות האירופאית להשפיע גם על לבוש הרחצה. בתקופה זו  התפתחו חופי הרחצה כאתרי נופש ופנאי. הנשים שהגיעו לחופים לבשו "בגדי רחצה" שמטרתם הייתה לשמור על צניעותן של המתרחצות. גלימות אלה נתפרו כך שלא יהפכו שקופות כשהן רטובות, וכן הוכנסו משקולות לתפרים התחתונים של השמלות על מנת שהשמלות לא יצופו במים.
בגדי הגברים באותה עת היו בגדי צמר בעלי שרוולים ארוכים בידיים וברגליים, הדומים מאוד בצורתם לחליפות הצלילה של ימינו.
היסטוריה > המאה ה-19

במהלך המאה ה-19 נשים החלו ללבוש בגדי ים המורכבים משני חלקים - גלימה שכיסתה את גופן מהכתפיים ועד הברכיים, ומכנסיים שכיסו את הרגליים עד כפות הרגליים.
בעידן הוויקטוריאני, שבו היו חופי הרחצה פופולריים ביותר, ובשל האווירה הצנועה ששררה אז, נחשבה שחייה בגוף חשוף לבלתי צנועה, ובגדי ים מלאים ואף קרונות רחצה היו נפוצים.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנת 1907 ביקרה השחיינית האוסטרלית אנט קלרמן בארצות הברית, והופיעה כ"רקדנית תת-מימית" - במופע של שחייה אומנותית שבו צללה לתוך אקווריום מזכוכית. בגדי הים שלה היו בגדי גוף מלאים, אולם היו לה שרוולים קצרים ובמהלך הרחצה ראו את רגליה. קלרמן נעצרה על "התנהגות בלתי הולמת" ונאלצה לשנות את בגד הים שלה לכזה הכולל כיסוי מלא של הידיים והרגלים וצווארון.
בעקבות אירוע זה החלו בגדי הים להיות פחות ופחות שמרניים - קודם הופיעו בגדי ים לנשים עם שרוולים קצרים ובהמשך בגדי ים המגיעים עד הקרסוליים.
בשל העובדה שבגדי הים חשפו את גוף האדם, ונלבשו לרוב על ידי שחיינים, הפכו בגדים אלה לחלק בלתי נפרד מעולם האופנה, והופיעו בצילומי האופנה, תצוגות האופנה ועיתוני אופנה רבים (ואף החלו לצאת עיתוני אופנה ייעודיים לבגדי ים).
לאחר מלחמת העולם השנייה החלו ללבוש בגדי ים מסוג ביקיני. בגדי ים אלו החלו להתפתח מבגדי הים המלאים של שנות ה-20. בתחילה היה מרווח צר באזור הבטן ובהמשך המרווח גדל והלך.
עד שנות ה-50, מטעמי צניעות, חלקו התחתון של הביקיני היה גבוה מספיק על מנת להסתיר את הטבור. רק בשנות ה-60 החל החלק התחתון לקטון עד שכיסה רק את אזור אברי המין.
המונוקיני שהופיע בשנות ה-60 הוא גרסה של הביקיני בלי החלק העליון. בגד ים זה, שעוצב על ידי רודי גרנרייך, לא זכה להצלחה מסחרית.
בשנות ה-80 הופיעו בגדי ים מסוג חוטיני ו"טנגה" בברזיל - בגדי ים אלה התפתחו בהשראת בגדי היומיום של השבטים האינדיאנים של אזור האמזונאס.
בעוד שבמדינות אירופה ואמריקה גדלה הפופולריות של בגדי הים החשופים וחופי נודיסטים הפכו פופולריים, במדינות מוסלמיות עדיין מקובלת שחייה בלבוש מלא.
בדומה לבגדי הים של הנשים, גם בגדי הים של הגברים הלכו וקטנו מבגדי גוף מלאים ועד הספידו הדומה לחלקו התחתון של הביקיני. החל משנות ה-90 החלו בגדי ים מלאים יותר לשוב לאופנה, ובסוף המאה ה-20 בגדי ים הדומים למכנסיים קצרים או מכנסיים המגיעים עד הברכיים הם הפופולריים ביותר.
היסטוריה > תמונות בגדי ים במשך ההיסטוריה

ביקיני מהעת העתיקה בפסיפס בסיציליה.
בגד ים - 1858
אנט קלרמן קידמה את זכותן של נשים ללבוש בגד ים בעל חלק אחד. ב-1907 נעצרה בעוון אי צניעות כשלבשה את חליפת בגד הים שלה.
גבר ואישה בבגדי רחצה 1910 לערך. האישה יוצאת מקרון רחצה.
בגד ים משנות ה-20 של המאה ה-20, ארצות הברית.
נשים בבגד ים בחוף בברמודה, 1929
אישה בבגד ים, חוף תל אביב 1957
עיצוב בגדי ים

עיצוב בגדי ים הוא התמחות בתוך ענף עיצוב האופנה.  מספר בעלי מקצוע נוטלים חלק בתהליך של עיצוב וייצור בגדי ים :
מעצבי בגדי הים, שתפקידם הוא לחפש ולזהות את הטרנדים החדשים בעולם האופנה, לבחור את שילובי הצבעים, הטקסטורות והבדים שיתאימו לדגם ולגזרה, ויגבשו רעיון עיצובי שלם, חדשני ומקורי. מעצב טוב של בגדי ים ידע לספר סיפור מקורי שיימכר במחיר רווחי ובכמויות גדולות.
התדמיתנים, שמתמחים בבניית הגזרות שיתאימו לקונספט שבנו מעצבי בגדי הים. בדומה לעולם עיצוב האופנה, גם התדמיתנות מתחלקת להתמחויות שונות: בגדי נשים, ילדים, גברים, בגדי ים וכו׳. התדמן יבנה גזרה לפי הסקיצה שגיבשו המעצבים במידת בסיס, על פי מתיחות הבדים השונים שבהם נעשה שימוש בתחום בגדי הים. בהמשך התהליך, התדמנים יהיו אחראים להגדיל ולהקטין את הגזרה ממידת הבסיס שלה, לשלל המידות השונות בקולקציה.
התופרים, שתפקידם לייצר דגם ראשון תפור במידת בסיס לקראת סיבוב מדידות ראשון על דוגמנית, ולאחר מכן לתקן את הנדרש בגזרה.
סגנונות בגדי ים > בגדי ים יוניסקס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סגנונות בגדי ים > בגדי ים לנשים

| שם | תמונה | תיאור |
| --- | --- | --- |
| בגד ים מלא |  | עשוי חלק אחד ומכסה את הגוף מהחזה ועד המפשעה. |
| ביקיני |  | מורכב משני חלקים- האחד מכסה את החזה, והאחר את המפשעה והישבן. |
| בגד ים גיטרה (מונוקיני) |  | מלפנים נראה כמו בגד ים מלא, אולם מאחור נראה כמו ביקיני. |
| בגד ים שני חלקים (טנקיני) |  | בגד ים המורכב משני חלקים, כך שהחלק העליון מכסה את הגוף מהחזה ועד הטבור, ואילו החלק השני מכסה את המפשעה והעכוז. בגד הים מעוצב בצורה כזו שקיים רווח בין החלק העליון לזה התחתון, אולם הוא קטן ביותר. |
| בורקיני |  | בגד ים המכסה את כל הגוף פרט לפנים. |
סגנונות בגדי ים > בגדי ים לגברים

| שם | תמונה | תיאור |
| --- | --- | --- |
| מכנסי רחצה |  | בגד ים הדומה למכנסיים קצרים. |
| בגד ים דמוי תחתונים |  | בגד ים הנראה כזוג תחתונים. לעיתים קרוי "ספידו", על שם אחת החברות המייצרות אותו. |
סגנונות בגדי ים > ראו גם

בגדי שחייה תחרותית
בריכת שחייה
חוף
פארק מים
קרון רחצה
הערות שוליים

↑  דלית כרמי, ״בואו נדבר על... קולקציה וייצור דגמים!״, באתר סטודיו דלית כרמי לעיצוב בגדי ים
↑  דלית כרמי, ״בואו נדבר על... תדמנות!״, באתר סטודיו דלית כרמי לעיצוב בגדי ים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4231300-4  NDL: 00576720  NKC: ph162468
ארון קבורת תבנת

ארון קבורת תבנת
ארון קבורת תבנת הוא ארון הקבורה של המלך הפיניקי תַּבּנִת מצידון, אביו של המלך אשמונעזר השני. על גבי ארון הקבורה חרותות שתי כתובות שאינן קשורות אחת לשנייה, האחת בכתב חרטומים, והשנייה באלפבית פיניקי. ארון הקבורה נוצר בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס (או ה-4 לפנה"ס). הוא נחפר בשנת 1887 על ידי הארכאולוג העות'מאני אוסמאן המדי ביי בנקרופוליס של אייאה ליד צידון ביחד עם סרקופג אלכסנדר וארונות קבורה נוספים. בתוך ארון הקבורה נמצא גופו החנוט של המלך בתוך נוזל החניטה, במצב שימור מושלם. ארון הקבורה והשלד מוצגים אחד ליד השני והם חלק מאוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול.
את השם תַּבּנִת אפשר לפרש תבנית, תמנית כלומר תמונה. ויליאם פוקסוול אולברייט העלה השערה שמשמעות השם הוא "זוהר אלוהי", על פי הביטוי האכדי melammu.
על פי הכתובת שהופיעה על ארון קבורת בנו אשמונעזר השני מקבלים את שושלת בית המלוכה: אשמונעזר הראשון, בנו המלך תבנת, אמעשתרת אשתו, שהייתה הכוהנת הגדולה לאלה עשתרת, ובנם המלך אשמונעזר השני. תבנת גם היה דודו של המלך בדעשתרת, שמלך אחרי אשמנעזר השני.
ארון הקבורה וגלויו

הקברים ליד צידון התגלו במרץ 1887 על ידי הכומר האמריקאי והמסיונר הפרסביטריאני ויליאם קינג אדי (William King Eddy), שחי עם משפחתו בצידון. הוא ביקר במערת קברים כ־10 מטר מתחת פני האדמה. הוא מדד ותיאר את כל ארונות הקבורה שמצא שם משיש לבן ושחור. הדוח נשלח אל המזרחן הבריטי ויליאם רייט בלונדון. הוא מצידו שלח מכתב לעיתון הבריטי הטיימס שבו סיפר על הגילוי של אדי תוך שהוא מבקש מהמוזיאון הבריטי לנקוט מיידית בצעדים להבטיח שהאוצר לא ייפול לידי "הוונדלים הטורקים". מכתב זה שהופיע בטיימס הסב את תשומת לבו של האמדי ביי, האוצר החדש של המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול, האמדי ביי ארגן מיידית שמירה משטרתית סביב המערה, שלא אפשרה לאיש להיכנס אליה עד להגעתו. הוא הגיע לצידון ב־29 באפריל וארגן חפירה מיידית מלאה של ארונות הקבורה, והעברתם לאיסטנבול. הוא סיפר לאחר מכן שהמכתב הביא אותו להחלטה: "להראות להם שוונדלים טורקים כן יכולים".
בעת החפירה, פתחו הפועלים את ארון קבורה תבנת ומצאו את גופתו החנוטה במצב שימור טוב, צפה בתוך נוזלי החניטה. בעת הגילוי, האמדי ביי אכל ארוחת צהריים. הפועלים שפכו את נוזל החניטה לאדמה וכך לא התאפשר לחקור את סוד הנוזלים ולא לשמר את הגופה. האמדי ביי ציין בכתביו ב־1892, שהוא הצליח לשמור כמות קטנה של הנוזלים שנשארו בתחתית ארון הקבורה.
ארון הקבורה מזכיר בצורתו מומיה מצרית כשראש ארון הקבורה הוא דמוי אדם (אנתרופואיד), בעל זקן עם פנים מחייכות, בעיצוב בסגנון מצרי.
הכתובת

הכתובת ידועה בסימון KAI 13, וכתובה בפיניקית, שדומה מאוד לעברית. הכתובת בכתב החרטומים מראה, שארון הקבורה היה מיועד במקורו למצביא מצרי בשם פן־פתח.
העתק אותיות הכתובת עם ניקוד וביאורים לקריאה בעברית:
אָנֹכִ תבנת כֹּהֵן עַשְׁתּרת מלך צִדֹנִם בֵּן אֶשְׁמֻנעֶזֶר כהן עשתרת מלך צדנם שֹׁכֵב באָרֹן זֶ. מי אַתָּ כֹל אדם אֲשֶׁ תַּפֻק אֶית הארן זֶ, אַל אַל תפתח עֲלִתִי ואל תַּרְגִּזֵנִ כִּ אִי אָרֻ לַנִ כסף אי אר לנ חָרֻץ וכֹל מִנִם מִשֹׁד. בִּלְתִּ אנכ שכב בארן ז אל אל תפתח עלתי ואל תרגזנ כ תֹּעֲבַת עשתרת הדבר הֻא ואִם פתח תפתח עלתי ורגז תרגזנ אַל יִכֹּן לך זרע בחים תחת שמש ומשכב את רְפָאִם.
נחום סלושץ פירש את הכתובת כך: ”אנכי תבנת כהן עשתרת מלך צידונים בן אשמנעזר כהן עשתרת מלך צידונים שוכב בארון הזה. מי אתה כל אדם, אשר תעלה את הארון הזה. אל, אל תפתח עליתי ואל תרגיזני כי אין אתי כסף, אין אתי זהב וכל כלים לשוד. בלתי (אם) אנכי שוכב בארון הזה. אל תפתח עליתי ואל תרגיזני כי תעבת עשתרת הדבר ההוא. ואם פתח תפתח עליתי ורגז תרגיזני אל יהיה לך זרע בחיים תחת שמש ומשכב את רפאים.”
תארוך ארונות הקבורה

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת הערות שוליים.
ארונות הקבורה של תבנת ואשמונעזר השני בנו, דומים בסגנונם לארונות הקבורה שהיו מקובלים במצרים בימי השושלת ה־26 של מלכי מצרים, שבירתם הייתה העיר סאיס, למשל ארון הקבורה של פסמתיך השני והורחבית מסקארה שנמצא במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. דמיון זה הביא את החוקרים להשערה, שארונות הקבורה האלה נוצרו בתקופה זאת.
ייתכן ששני ארונות הקבורה נרכשו על ידי הצידונים, לאחר השתתפותם בקרב פלוסיום שהתרחש בשנת 525 לפנה"ס, בין כנבוזי השני ופסמתיך השלישי ממצרים.
ראו גם

ארון אשמונעזר השני
כתובות בדעשתרת
ארון אחירם
ארון בתנועם
כתובת בן שפטבעל
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת תבנת מלך צידון", הוצאת א' רובינשטיין, תשל"ט, עמ' 178–167
Richard Gottheil, The Inscription of Tabnit, Hebraica 5, 1889, עמ' 197–197
Charles C. Torrey, A Phoenician Royal Inscription, Journal of the American Oriental Society 23, 1902, עמ' 156–173 doi: 10.2307/592387
ביאורים

↑  =אָנוֹכִי = אני
↑  =צידונים
↑  המלך אשמנעזר (=עֶזֶר של אֶשְׁמֻן) הראשון
↑  =זה
↑  =אתה
↑  =אֲשֶׁר
↑  =תוציא, שורש מקראי 'להוציא', ראו 'להפיק', 'ניפק', 'להנפיק'
↑  =אֶת
↑  =עֲלִיָּתִי = העלייה שלי לשמיים. או קראו עֲלֹתִי = צורת המקור של הפועל עלה: עֲלוֹתִי = עֲלוֹת + אֲנִי
↑  =תַּרְגִּיזֵנִי = תרגיז אותי
↑  =כי
↑  =לא
↑  =אָרוּ = אספו, שורש מקראי = אסף
↑  =לי
↑  =זהב במקרא
↑  =כל מִינִים (כל מיני [...])
↑  =שוד. משמעות: כל מיני דברים לשדוד
↑  =בלתי = רק
↑  =תועבת = תועבה של [...]
↑  =הוא
↑  =ייכון (= יהיה)
↑  =בחיים