הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה
עלייתו של עבד אל-קאדר

האמיר עבד אל-קאדר, ובשמו המלא עבד אל-קאדר אבן מוּחְיִי א-דין אבן מוסטפא אבן מוחמד אבן אל-מוח'תאר אל-חסאני אל-ג'זאירי (בערבית: عبد القادر ابن محيي الدين ابن مصطفى ابن محمد ابن المختار الحساني الجزائري),  נולד במאי 1807, במחוז אוראן באלג'יריה.  כבן של דמות דתית ואצילה, עבד אל-קאדר נולד למשפחה אמידה ודתית וכך הוא עצמו נהנה גם מצורות שונות של חינוך. הוא למד במדעי האסלאם, בקוראן ובחיבורים יווניים וערבים על היסטוריה עתיקה ומודרנית, פילוסופיה, פילולוגיה, אסטרונומיה, גאוגרפיה ורפואה. בגיל 14, עבד אל-קאדר קיבל את התואר חאפז, והיה פעיל במסגד המשפחתי שבו הסביר קטעים מהקוראן. בגיל 18, בשנת 1825, קיימו עבד אל-קאדר ואביו את מצוות החג'. לאחר שהשלימו את עלייתם לרגל למכה, הם נסעו לדמשק, שם למדו כמה חודשים. לאחר שהות זו עלו לרגל פעם נוספת לבגדד. לפני שחזרו הביתה ב-1828, הם קיימו את החג' פעם נוספת.
מוּחְיִי א-דין, אביו של עבד אל-קאדר והממונה על אחווה דתית, שבילה זמן בבתי הכלא של הדיי בשל התנגדות לשלטון הדיי,  פתח בהתקפות נגד הצרפתים ובני בריתם המח'זנים באוראן ב-1832. באותה שנה, זקני השבטים בשטחים הסמוכים למְעַסְכַּר (אנ') בחרו בבנו של מוּחְיִי א-דין, עבד אל-קאדר בן העשרים וחמש, לתפוס את מקומו בראשות הג'יהאד. חבר הפרלמנט אלכסיס דה טוקוויל תיאר את עלייתו של עבד אל-קאדר לשלטון במכתבו על אלג'יריה משנת 1837  כך:
ממערב למחוז אלג'יר, בסמוך לגבולות האימפריה המרוקאית, הוקמה זה מכבר משפחה מפורסמת מאוד של אצילים. הם צאצאים של מוחמד עצמו, ושמם מוערך בכל רחבי העוצרות. בזמן שהצרפתים השתלטו על הארץ, ראש משפחה זו היה זקן בשם מהידין [מוּחְיִי א-דין]. להגברת השפעתו, מהידין הוסיף את היתרון בכך שהיה במכה ושהתנגד באופן ממושך ונמרץ לתביעותיהם של הטורקים. קדושתו הייתה בכבוד רב ומיומנותו ידועה. כאשר החלו השבטים מסביב לחוש את אי הנוחות הבלתי נסבלת שנגרמה לגברים עקב היעדר כוח, הם הגיעו אל מהידין והציעו לו להשתלט על ענייניהם. הזקן אסף את כולם יחד במישור גדול; שם אמר להם שבגילו הם צריכים לדאוג לשמיים ולא לארץ, שהוא מסרב להצעתם, אבל מתחנן בפניהם שיעבירו את הצבעתם לאחד מבניו הצעירים, שהוא הראה להם. הוא מנה בהרחבה את התארים של הלה [שהופכים אותו מתאים] לשלוט בבני ארצו: אדיקותו מגיל צעיר, עלייתו לרגל למקומות הקדושים, מוצאו מהנביא; הוא סיפר על רמזים בולטים משמיים שהוא נבחר מקרב אחיו, והוא הוכיח שכל הנבואות העתיקות שהכריזו על משחרר לערבים חלות עליו. השבטים הכריזו בהסכמה משותפת על בנו של מהידין אמיר-אל-מואמינין, כלומר מנהיג המאמינים.
לצעיר זה, שהיה אז רק בן עשרים וחמש ובעל מראה ירוד, קראו עבד-אל-קאדר.
עבד אל-קאדר, שהוכר כאמיר אל-מואמינין (מפקד המאמינים), זכה במהירות לתמיכת שבטים בשטחים המערביים. בשנת 1834 הוא חתם על הסכם עם הגנרל דסמישל, שהיה אז המפקד הצבאי של מחוז אוראן.  בהסכם, שהתקבל בעל כורחו על ידי הממשל הצרפתי, הכירה צרפת בעבד אל-קאדר כריבון השטחים במחוז אוראן שאינם בשליטת צרפת, ואישרה לעבד אל-קאדר לשלוח קונסולים לערים שבשליטת צרפת. האמנה לא חייבה את עבד אל-קאדר להכיר בשלטון הצרפתי, דבר שהוזכר בנוסח הצרפתי שלה. עבד אל-קאדר השתמש בשלום שמספק הסכם זה כדי להרחיב את השפעתו עם שבטים ברחבי מערב ומרכז אלג'יריה.
בעוד שכנראה ד'ארלון לא היה מודע לסכנה הנשקפת מפעילותו של עבד אל-קאדר, הגנרל קמיל אלפונס טרזל, שהיה אז המפקד באוראן, אכן ראה זאת, וניסה להרחיק את חלק מהשבטים מעבד אל-קאדר. כשהצליח לשכנע שני שבטים ליד אוראן להכיר בעליונות הצרפתית, עבד אל-קאדר שיגר כוחות להעביר את השבטים הללו לפנים, הרחק מהשפעה צרפתית. טרזל התנגד בכך שהצעיד טור של חיילים החוצה מאוראן כדי להגן על הטריטוריה של אותם שבטים ב-16 ביוני 1835. לאחר שהחליף איומים, הוציא עבד אל-קאדר את הקונסול שלו מאוראן וסילק את הקונסול הצרפתי ממְעַסְכַּר (אנ'), הכרזת מלחמה דה פקטו. שני הכוחות התעמתו בעימות עקוב מדם אך לא חד-משמעי ליד נהר סיג. עם זאת, כאשר הצרפתים, שחסרה להם אספקה, החלו לסגת לעבר ארז'ו, עבד אל-קאדר הוביל 20,000 איש נגד הטור הנצור, ובקרב מַקְטַע כיתר את הכוח, והרג 500 איש. המחדל הוביל להחזרת הרוזן ד'ארלון.
הגנרל קלוזל מונה בפעם השנייה להחליף את ד'ארלון. הוא הוביל מתקפה נגד מְעַסְכַּר בדצמבר אותה שנה, שעבד אל-קאדר, בהתראה מוקדמת, פינה אותה. בינואר 1836 כבש קלוזל את תלמסאן והקים שם חיל מצב לפני שחזר לאלג'יר כדי לתכנן התקפה נגד קונסטנטין. עבד אל-קאדר המשיך להטריד את הצרפתים בתלמסאן, אז חיילים נוספים בפיקודו של תומא רובר ביגו, מוותיקי מלחמות נפוליאון שהיה מנוסה בלוחמה לא סדירה, נשלחו מאוראן כדי להבטיח את השליטה עד נהר תַאפְנַה (צר') ולתספק מחדש את חיל המצב. עבד אל-קאדר נסוג לפני ביגו, אך החליט להתייצב על גדות נהר סיקאק (Sikkak). ב-6 ביולי 1836, ביגו הביס באופן מכריע את עבד אל-קאדר בקרב סיקאק (אנ'), ואיבד פחות מחמישים איש לעומת יותר מ-1,000 אבדות שספג עבד אל-קאדר. הקרב היה אחד מהקרבות הפורמליים הבודדים שעבד אל-קאדר השתתף בהם; לאחר תבוסה זו הוא הגביל את פעולותיו ככל האפשר להתקפות בסגנון גרילה.