stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון הורטון קונוויי
ביוגרפיה

קונוויי נולד בליברפול בשנת 1937. הוא הראה התעניינות וכישורים במתמטיקה מגיל צעיר. לאחר שסיים בית ספר תיכון החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. הוא סיים את התואר הראשון שלו בשנת 1959, והחל לבצע מחקר בתורת המספרים בהנחיית הרולד דבנפורט. הוא פתר את בעיית וארינג למקרה של חזקות חמישיות, אולם בטרם פרסם עבודתו פורסם פתרון בלתי תלוי של צ'ן ג'נגרון. נראה שהעניין שלו במשחקים החל בשנותיו בקיימברידג', שם הפך לשחקן שש-בש נלהב ובילה שעות במשחק. בשנת 1964 קיבל תואר דוקטור, ומונה למרצה למתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1986 עבר לאוניברסיטת פרינסטון.
קונוויי התגורר בפרינסטון, ניו ג'רזי. היו לו שבעה ילדים מנישואים שונים, שלושה נכדים וארבעה נינים. הוא היה נשוי לאשתו השלישית, דיאנה, מאז שנת 2001.
נפטר ממחלת נגיף הקורונה ב-11 באפריל 2020 בביתו בניו ג'רזי.
עבודתו המתמטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1968 החל לחקור את סריג ליץ' (Leech lattice) וגילה שלוש מתוך 26 החבורות הספורדיות (אנ') שנקראו  חבורות קונוויי  \ Co_{1},Co_{2},Co_{3}. בהמשך היה המחבר הראשי של הספר אטלס החבורות הסופיות (אנ') שיצא לאור בשנת 1985, ומפרט את כל החבורות הספורדיות בהתאם למשפט המיון לחבורות פשוטות סופיות.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 בחן קונוויי את מצבי הסיום של המשחק גו, ובעקבות זאת יצר את המספרים הסוריאליסטיים שהם מבנה קומבינטורי המייצג משחק אסטרטגיה, שאותו ניתן לעיתים לפרש כמספר. בעקבות פרסום הרעיון כלל אותם דונלד קנות' בנובלה פרי עטו ואף נתן למספרים את שמם. מאוחר יותר הופיעה התאוריה בספרו של קונוויי On Numbers and Games. המספרים הסוריאליסטים מהווים מערכת מספרים משוכללת, המכלילה במובנים רבים את מערכות המספרים המוכרות (כגון שדה המספרים הממשיים ואוסף המספרים הסודרים). השם Surreal number רומז לאופי הסוריאלסטי-משהו של הבנייה, ולכך שמספרים אלו ניצבים (במידת-מה) מעבר למספרים הממשיים (Real numbers). מערכת המספרים הסוריאליסטיים מאפשרת פיתוח של מערכות המספרים בדרך שונה מזו המקובלת במתמטיקה (והמוצגת בערך מערכות מספרים). בנוסף לכך, היא מהווה כלי תאורטי חשוב בניתוח משחקים, במסגרת תורת המשחקים הקומבינטורית.
הוא פיתח תאוריה של מעגל קונוויי.
עסק בחקר הקווטרניונים והאוקטוניונים, ובשנת 2003 יצא לאור ספרו, שנכתב יחד עם דרק סמית', "On Quaternions and Octonions". יחד עם ניל סלואן יצר את המושג איקוסיאן (Icosian), ובשנת 1988 יצא לאור ספרם המשותף "Sphere Packings, Lattices and Groups".
יצר את פונקציית בסיס 13 של קונוויי, שהיא פונקציה ממשית המקבלת כל ערך ממשי בכל קטע. הפונקציה מבוססת על הצגת ערכים בבסיס 13 ובבסיס 10. כמו הפתרונות הלא רציפים של המשוואה הפונקציונלית של קושי, הגרף של הפונקציה צפוף במישור הממשי, והיא אינה רציפה באף נקודה.
מספר ארדש של קונוויי היה 1.
שעשועי מתמטיקה

קונוויי היה פעיל ביצירת משחקים מתמטיים, וקיים בתחום זה קשר מתמשך עם מרטין גרדנר, בעל טור בנושא זה בירחון "סיינטיפיק אמריקן". בשנת 1961 המציא קונוויי וניתח את המשחק "חיילי קונוויי", שהוא משחק מתמטי לאדם יחיד, הדומה למשחק מחשבת. באותה שנה מצא, יחד עם חברו ללימודים מייקל גאי, את 240 הדרכים השונות להרכבתה של קוביית סומה.
בשנת 1970 המציא קונוויי אוטומט תאי שנודע בשם "משחק החיים". המשחק עורר עניין רב לאחר שבאוקטובר 1970 פורסם בטורו של גרדנר. המשחק נתן דחיפה ניכרת לחקר אוטומטים תאיים והעסיק רבות חוקרי בינה מלאכותית. באוניברסיטאות רבות הוא משמש תרגיל תכנות לסטודנטים בקורסי תכנות ובקורסי מבוא למדעי המחשב.
עוד בשנת 1967 פרסם גרדנר את המשחק "Sprouts" (אנ') שיצרו קונוויי ומייקל פטרסון, ובשנת 1972 פרסם את המשחק Hackenbush (אנ') שיצר קונוויי. גרדנר פרסם גם יצירות מתמטיות של קונוויי, בהן בעיית המלאך (אנ') ומספרים סוריאליסטיים.
קונוויי היה משתתף קבוע באירועי הארגון החינוכי G4G (אנ') לשימור מורשתו של מרטין גרדנר.
המשחקים המוזכרים לעיל, ומשחקים רבים אחרים, זכו לניתוח מתמטי בספרם של אלווין ברלקמפ, קונוויי וריצ'רד גאי, "Winning Ways for your Mathematical Plays" (אנ').
הוקרה

פרס בריק (1971)
עמית החברה המלכותית (1981)
פרס פוליה (1987)
פרס נמרס למתמטיקה (1998)
פרס לירוי סטיל למחקר מתמטי (2000)
ספריו

Regular algebra and finite machines, Chapman and Hall, London, 1971
On numbers and games. Academic Press, New York, 1976
Winning Ways for your Mathematical Plays (with Richard K. Guy and Elwyn Berlekamp), Academic Press, 1982.
Atlas of finite groups (with Robert Turner Curtis, Simon Phillips Norton, Richard A. Parker, and Robert Arnott Wilson), Clarendon Press, New York, 1985
Sphere Packings, Lattices, and Groups (with Neil Sloane). Springer-Verlag, New York, 1988
The Book of Numbers (with Richard K. Guy), Copernicus, New York, 1996
The Sensual (quadratic) Form (with Francis Yein Chei Fung), Mathematical Association of America, Washington, DC, 1997
On Quaternions and Octonions (with  Derek Smith), A. K. Peters/CRC Press, 2003
The Symmetries of Things (with Heidi Burgiel and Chaim Goodman-Strauss), A. K. Peters, Wellesley, MA, 2008
לקריאה נוספת

מרכוס דו סוטוי, סימטריה, מסע אל מרחבי התבניות של הטבע, מאנגלית: אוריאל גבעון, ספרי עליית הגג, ידיעות ספרים, 2010
Siobhan Roberts, Genius At Play: The Curious Mind of John Horton Conway,  Bloomsbury USA, 2015
הערות שוליים

↑  Conway Biography
↑  Levine, Cecilia (12 באפריל 2020). "COVID-19 Kills Renowned Princeton Mathematician, 'Game Of Life' Inventor John Conway In 3 Days". Mercer Daily Voice (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Soma Cube, באתר MathWorld (באנגלית)
The complete "SOMAP" is found, "SOMA News", 18 May 2003
↑  Martin Gardner, The fantastic combinations of John Conway's new solitaire game "life", Scientific American 223, October 1970)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356543705171  PLWABN: 9810628311705606  ACM DL: 81100102283  BIBSYS: 90334323  BnF: cb12298169t (data)  CANTIC: a1235000x  CiNii: DA01048920  dblp: 95/40  GND: 119529289  ICCU: RMSV001271  ISNI: 0000 0001 2018 8504  LCCN: n82119161  LNB: 000067616  MGP: 18849  NDL: 00863294  NKC: vut2011633781  NLA: 36557530  NLK: KAC2018O6244  NSK: 000058466  NTA: 068673205  RERO: 02-A003132904  SELIBR: 182162  SUDOC: 031841376  Trove: 1291155  VIAF: 108718238   WorldCat (עם VIAF): 108718238 
ההקדשה בפתח ספרו של מרטין גרדנר, "Mathematical Carnival"
בנימין וודו

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 2008
 לידה:  1978 (בן 46 בערך) צפון גונדר, אתיופיה 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית ספיר 
 תחום יצירה:  צילום 
 
בנימין (באבו) וודו (נולד ב-1978) הוא צלם-אמן ישראלי, בן לקהילת ביתא ישראל, ופעיל למען הנצחת מורשת קהילת יוצאי אתיופיה בישראל באמצעות יצירתו האמנותית. בעל תואר הנדסאי בצילום ומדיה דיגיטלית מטעם מכללת ספיר, שער הנגב. בשנת 2006 החל וודו לתעד בצילומיו האמנותיים את חיי קהילת ביתא ישראל ולהציג את עבודותיו לקהל הרחב. עבודותיו בוחנות ומספרות את סיפור חייו וחיי משפחתו, קהילתו ומאבקיהם. "שתי הסדרות למרות שונותם אוחזות זו בזו", כתבה האוצרת יהודית גואטה, בהתייחסה לתערוכת היחיד 'התעוררות' המשלבת צילומי פורטרט עצמיים וצילומי כהנים מביתא ישראל, "שתיהן יחד בונות את הזהות של בני ואת הקשיים מולם הוא מתייצב בעולם ובחברה הישראלית. ובני נמצא שם כולו, יפה ובוטח. ונחוש ומחויב למי שהוא... לכאורה שני גופי עבודה נבדלים שצומחים מתוך מסורות צילומיות שונות ואוחזים בשפות שונות... אך למעשה הם לכודים זה בזה. בלתי ניתנים להפרדה."
ביוגרפיה

בני וודו נולד בשנת 1978 בארנג'יג, כפר קטן ליד העיירה וזבה הנמצאת במחוז גונדר שבאתיופיה. בנם החמישי (מבין שישה אחים ואחיות) של פנטה אבבה ווודו בדגלין ביינה. בילדותו היה רועה צאן עם אחיו.
בסוף שנת 1984 עלה לישראל עם משפחתו לאחר מסע רגלי קשה ומפרך לגבול סודאן ושהייה ארוכה במחנה הפליטים אום רקובה מצפון לאתיופיה, בהמתנה להטסה לישראל. במהלך השהייה במחנה נפטר אביו של בני. במהלך שנת 1984, עם העלייה לישראל במסגרת מבצע משה, הופרד וודו הילד מאימו ומבני משפחתו ונשלח לבית הילדים "נווה-מיכאל" שבפרדס חנה. משפחתו יושבה במרכז קליטה באשקלון ולאחר מכן הועברה למרכז קליטה בטבריה.
בשנת 1991 סיים וודו את לימודי היסוד בבית הספר נווה מיכאל. בין השנים 1991–1997 למד בכפר הנוער אמי"ת שבכפר בתיה (כפר שהוקם ברעננה לשם קליטת ילדים אשר ניצלו מזוועות השואה), ובאוגוסט 1997 התגייס לסיירת עורב גבעתי והעביר את שירותו הצבאי בלבנון, כלוחם ומפקד כיתה, עד לשחרורו במרץ 2000.
בין השנים 2003–2004 השלים לימודי מכינה במכללת אשקלון וב-2005, אחר עבודה כמאבטח בתעשייה האווירית וטיול בארצות הברית, החל ללמוד צילום במכללה האקדמית ספיר, שער הנגב, במגמת הנדסאי צילום ומדיה דיגיטלית. במהלך לימודיו הבין וודו כי אין בנמצא אנשים העוסקים בתיעוד צילומי-אמנותי של חיי קהילת ביתא ישראל בארץ. תובנה זו הובילה אותו לרכוש את מצלמת הסטילס הראשונה שלו ולהתחיל בעבודת התיעוד שהפכה לו לשליחות.
ביוגרפיה > התפתחות ועשייה אמנותית

בשנת 2008 רכש וודו את ציוד הסטודיו הראשון שלו והחל לצלם צילומי אמנות בסטודיו ששכר ברחובות ולהציג את עבודותיו בתערוכות ברחבי הארץ. משך שנים השתתף בעשרות תערוכות, החשובות שבהן:
גלריית הכנסת, ירושלים, יולי 2007.
"התעוררות", תערוכה יחיד במכללת ספיר, שער הנגב, 2010.
אירועי תרבות שונים של קהילת יוצאי אתיופיה, ברחבי ישראל.
קמפיין פרסום לטובת מינהל הסטודנטים העולים (דרך מכרז של לפ"מ), 2009.
תערוכת יחיד עבור חברת אינטל קריית גת, 2011
על האמנים שהשפיעו עליו כותב וודו, "עבודתם של צלמים רבים כמו ווקר אוונס, אנסל אדמס ורוברט אדמס השפיעו עלי, אך הצילומים מתוך הספר "Africa" של הצלם הברזילאי סבסטיאו סלגאדו גרמו לי להסתכל בצורה אחרת על עולם הצילום התיעודי. השראה לתיעוד הטקסים של יהודי אתיופיה בישראל באה מעבודותיו המדהימות של הצלם התיעודי ציון עוזרי."
מעורבות בקהילה

האם אנחנו (יוצאי אתיופיה) מתחברים לזהות הישראלית או לזהויות אחרות, והאם מילים כדוגמת 'מלח הארץ', 'צ-בר', 'יפי הבלורית והתואר' וכדומה, יכולות להיאמר על יהודי אתיופיה בישראל?
החל משנת 2006, במסגרת עבודת ההתנדבות למען קהילתו, עמל וודו לתעד אירועים מרכזיים בחיי הקהילה, בהם חג הסיגד, יום הזיכרון לנספים בסודאן וטקסים וכנסים מרכזיים שונים. "במהלך עבודתי," מספר וודו, "הבנתי שדרך ההתבוננות הייחודית שלי מבעד לעין המצלמה, אוכל לשמר את נכסיה הרוחניים והפיזיים של הקהילה האתיופית בישראל למען הדורות הבאים."
את פעילותו ההתנדבותית מממן וודו מכיסו הפרטי, כאשר הוא מתפרנס מעבודות מזדמנות וכצלם פרילנסר. את עבודותיו השונות מציג וודו בגלריות, אירועי תרבות וכתבי עת שונים. בשנת 2006 הרחיב וודו את פעילותו החברתית לרשת האינטרנט, ומאז הוא גם חושף ומעלה חומרים ודיונים בנושאים הקשורים ביהדות אתיופיה, באתרים ורשתות שונים כגון 'יוטיוב', 'פייסבוק' ו'קפה דה מרקר'.
במסגרת עבודתו הקהילתית תיעד וודו אירועי מחאה שונים נגד גזענות ואפליה כלפי יהודי אתיופיה, בהם:
פרשת הדם השנייה מנובמבר 2006.
הגזענות בבית הספר בפתח-תקווה, פרשה שעלתה לכותרות בדצמבר 2010.
ההפגנה נגד גזענות בקריית מלאכי מ-10 בינואר 2012.
יומה האחרון של צעדת "האזרח המודאג" של מולט אררו ואהוד צגהון, ממבשרת ציון לרחבת הכנסת ב-18 בינואר 2012.
ההפגנה ברחבת הכנסת והצעדה לבית ראש הממשלה ומשם לגן העצמאות, ב-18 בינואר 2012.
מפגן התמיכה בגן מאיר, תל אביב, וצעדת המחאה ברחבי תל אביב, בערב 25 בינואר 2012.
"פעילותי נעשית בגובה העיניים ומתוך נקודת מבט פנים קהילתית, למען היכרות עם הפנים היפות של הקהילה והצלחת קליטתה המיטבית בישראל," כותב בני וודו על עבודתו. בכתבה לערוץ הראשון מציין האמן, בהתייחסו לעבודות מן התערוכה 'התעוררות': "אני יודע שבזמן הלא רחוק הכל ייעלם, הכל ייעלם לנו. אנחנו צריכים לשמר את התרבות הזאתי... זה כאב, זה כאב, אבל הוא משתנה. זו ההתעוררות שלנו. זה הדבר שאנחנו צריכים לפרוץ, ולהראות שהגיע הזמן להתעורר."
הערות שוליים

↑  תוכן הערך מבוסס על תכתובת עם האמן שנוצרה לשם כתיבת ערך זה.
↑  ראו דבר האוצרת יהודית גואטה על תערוכת 'התעוררות' באתר מכללת ספיר
↑  מקבילה מעניינת ללכידות עליה מדברת גואטה היא זו המאפיינת את שירת הקודש של ביתא ישראל; לפי מסורת הלימוד והביצוע של שירת הקודש – המבוצעת כמעט כולה רק על ידי כהני ביתא ישראל – הטקסט והמוזיקה הם בלתי נפרדים. יתר על כן, המתווה המסורתי והאלתור האישי (מאפיין מסורתי מובהק של שירה זו) שלובים זה בזה בכלל הרמות – החל מנוסח התפילה, דרך השירה ועד לנגינה ולריקוד.
↑  ראו צילומים מן התערוכה 'התעוררות'
↑  ראו 'עדות מסע', סרטון המציג תמונות מן התערוכה, באתר יוטיוב
↑  מן התכתובת שנוצרה לשם כתיבת ערך זה
↑  ראו כתבה על תערוכת היחיד 'התעוררות' משל הערוץ הראשון, באתר יוטיוב
זהות, בני וודו, פורטרט עצמי, רחובות (2009)
חג הסיגד, בני וודו, ארמון הנציב, ירושלים (2009)
חג הסיגד, בני וודו, ארמון הנציב, ירושלים (2007)
גאיסקה מנדייטה

גאיסקה מנדייטה סבאלה (בבסקית: Gaizka Mendieta Zabala; נולד ב-27 במרץ 1974 בבילבאו, חבל הבסקים שבספרד) הוא כדורגלן עבר בסקי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

את הקריירה המקצוענית החל מנדייטה בקבוצה קאסטיון מהליגה הספרדית השנייה. לאחר עונה אחת בלבד בקבוצה עבר מנדייטה לוולנסיה מהליגה הבכירה, כשבעונה הראשונה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של הקבוצה. את הופעת הבכורה בקבוצה הראשית של המועדון ערך לקראת סיום העונה, ביוני 1993. מנדייטה החל להשתלב בקבוצה, ובעונת 1995/1996 כבר שיחק ב-34 מתוך 42 משחקי המועדון. בקיץ 1996 שיחק עם הנבחרת הצעירה של ספרד באליפות אירופה עד גיל 21 וסיים עמה במקום השני בטורניר. באותו קיץ גם היה בסגל נבחרת ספרד באולימפיאדת אטלנטה.
את הפריצה הגדולה ערך מנדייטה בעונת 1997/1998, תחת מאמן הקבוצה החדש, קלאודיו ראניירי. ב-30 משחקי ליגה כבש מנדייטה 10 שערים וקיבל זימון לנבחרת ספרד במרץ 1999. בסוף עונת 1998/1999 זכה מנדייטה בתואר ראשון, כשוולנסיה ניצחה את אתלטיקו מדריד בגמר גביע המלך.
בעונת 1999/2000 המשיך מנדייטה להשתפר, הפעם עם הקטור קופר כמאמן הקבוצה. הוא כבש 13 שערים בליגה, זכה עם הקבוצה בסופרקאפ הספרדי והגיע עם המועדון עד לגמר ליגת האלופות, שם נכנעה ולנסיה 3-0 לריאל מדריד. מנדייטה זכה בסיום העונה בתואר "קשר השנה באירופה". יכולתו העניקה לו גם מקום בסגל נבחרת ספרד לקראת יורו 2000, בו הודחה בשלב רבע הגמר.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2000/2001, ולנסיה הגיעה לגמר ליגת האלופות פעם נוספת. במשחק הפסידה לבאיירן מינכן בתום דו-קרב בעיטות עונשין. גם בעונה זו זכה מנדייטה בתואר "קשר השנה באירופה". שתי הזכיות הרצופות של מנדייטה בתואר היוקרתי הפכו אותו לאחד השחקנים המבוקשים באירופה, ובסופו של דבר חתם מנדייטה בקבוצת לאציו האיטלקית תמורת סכום של 29 מיליון ליש"ט - אחת ההעברות היקרות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל.
למרות עונה בינונית בסרייה א', זומן מנדייטה לסגל נבחרת ספרד לקראת מונדיאל 2002. לאחר הטורניר הושאל מנדייטה לעונה לברצלונה, ועונה אחריה הושאל למידלסברו, איתה זכה בגביע הפוטבול ליג (תואר ראשון בתולדות המועדון). בסיום עונת ההשאלה במידלסברו נקנה כרטיסו מלאציו על ידי המועדון האנגלי.
בעונותיו האחרונות סבל מנדייטה מפציעות רבות, בעקבותיהן איבד את מקומו בקבוצה. גם סכסוכים עם מאמן הקבוצה גארת' סאות'גייט לא תרמו למצבו. למרות שמועות על חזרה לספרד, נשאר מנדייטה במידלסברו להילחם על מקומו בקבוצה. את משחקו האחרון במידלסברו ערך מנדייטה ב-26 בדצמבר 2006.
לפי עיתון ספרדי מנדייטה הודיע כי יפרוש ממשחק עם תום חוזהו במידלסברו בסיום עונת 2007/2008, אך מנדייטה דחה את הטענות האלה. הוא הודיע כי הוא ומשפחתו מאושרים מהמגורים באזור וכי הוא רוצה לשחק בקבוצה נוספת מצפון מזרח אנגליה. מנדייטה שוחרר ממידלסברו ב-13 במאי 2008, ולאחר שלא מצא אף קבוצה החליט לפרוש מכדורגל.
ג'פרי גולדברג

| --- | --- |

גולדברג והנשיא ברק אובמה בחדר הסגלגל, פברואר 2014
 לידה:  ספטמבר 1965 (בן 59) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת פנסילבניה 
 מעסיק:  האטלנטיק 
 פרסים והוקרה:  פרס ברלין (2015)  Weintal Prize for Diplomatic Reporting (2016) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  JeffreyGoldberg
 
ג'פרי מארק גולדברג (באנגלית: Jeffrey Mark Goldberg; נולד ב-22 בספטמבר 1965) הוא עיתונאי, פרשן וסופר יהודי-אמריקאי. עורך העיתון "אטלנטיק". כותב בעיתון בענייני חוץ, ומתמחה בעיקר בענייני המזרח התיכון ואפריקה. נחשב לבעל מקורות אמינים בבית הלבן.
ביוגרפיה

גולדברג נולד בברוקלין, ניו יורק, כבנם של אלן ודניאל גולדברג. הוא גדל במלברן, עיירה קטנה במחוז נסאו שבניו יורק. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן קטע את לימודיו כדי לעבור לישראל, בה שירת בצה"ל כמדריך כלואים במשטרה הצבאית. בזמן שהותו בישראל החל לכתוב מאמרים עבור ה"ג'רוזלם פוסט". מאוחר יותר שב לארצות הברית והחל את הקריירה העיתונאית בעיתון ה"וושינגטון פוסט" ככתב לענייני משטרה ובכתיבה במגזין של "הניו יורק טיימס".
בשנת 2000 הצטרף לצוות העיתון "ניו יורקר". שניים ממאמריו שפרסם בעיתון, "הטרור הגדול" בשנת 2002 ו"במפלגתו של האל" בשנת 2003, זכו לפרסי עיתונות מובילים בארצות הברית. ב-2010 כתב את המאמר "הניצודים", על הזוג מארק ודליה אוונס, שנטו לקחת את החוק לידיהם במאמץ לעצור ציידים פילים בפארק הלאומי צפון לואנגווה בזמביה. המאמר זכה לשבחים.
בשנת 2007 הצטרף לעיתון "אטלנטיק". הוא כותב גם לסירוגין במגזין "סלייט". באוקטובר 2014 פרסם מאמר באתר של ה"אטלנטיק" שעורר סערה, בו הוא תיאר שפל חסר תקדים ביחסים בין וושינגטון לירושלים. לטענתו אמר לו בכיר בממשל כי "העניין עם ביבי הוא, שהוא צ'יקן-שיט". בינואר 2015, כתב מאמר בו טען כי "נתניהו אסון, מזיק לישראל, מקומם את הממשל, הדמוקרטים והיהודים בארצות הברית".
באוקטובר 2016 מונה לעורך ה"אטלנטיק", לאחר מעברו של העורך הקודם, ג'יימס בנט, לעריכה ב"ניו יורק טיימס". בינואר 2019, קרא המגזין בשערו להדיח את הנשיא דונלד טראמפ, מאחר ש"טראמפ יצא בהתקפה מכוונת נגד הפרדת הרשויות, נגד שלטון החוק ונגד זכויות האדם שמונצחות בחוקה שעליה הוקמה ארצות הברית. הוא פעל במכוון להחמיר את המחלוקת בארצות הברית".
גולדברג מתגורר בוושינגטון. הוא נשוי לפמלה ריבס, ואב לשלושה ילדים.
ספרו

Prisoners: A Muslim and a Jew Across the Middle East Divide (2006)
הערות שוליים

↑  Jeffrey Goldberg, The Hunted, The New Yorker (באנגלית)
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏פקידי ממשל: נתניהו - "צ'יקן-שיט", נאד נפוח ואוטיסט קל, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2014
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏חושף כינוי ה"צ'יקן-שיט": "נתניהו אסון, מזיק לישראל", באתר גלובס, 28 בינואר 2015
↑  Sydney Ember, Atlantic Names Jeffrey Goldberg Its Editor in Chief, New York Times, OCT. 11, 2016
↑   מגזין אטלנטיק קורא להדיח את טראמפ, באתר הארץ, 17 בינואר 2019
↑  "Pamela Reeves, Jeffrey Goldberg". The New York Times. 28 ביוני 1993. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301537005171  PLWABN: 9810695322205606  BIBSYS: 2007797  BnF: cb15594108k (data)  GND: 1146874006  ISNI: 0000 0000 6662 1193  LCCN: n2006014877  NTA: 299133664  RERO: 02-A013675168  SUDOC: 076725022  VIAF: 39698497   WorldCat (עם VIAF): 39698497
גאיזריק

מסעות הוונדלים בימיו של גאיזריק (כחול)
הוונדלים תוקפים את רומא - קארל ברולוב
ביזת רומא בידי הוונדלים - מאת היינריך לויטמן
גאיזריק, דהיינו "מלך-חנית", המכונה גם "הנכה" בשל מומו הגופני (סביבות 389 – 25 בינואר 477), היה מלך הוונדלים משנת 428 ועד מותו. במשך כמעט 50 שנות שלטונו, הוא העניק לוונדלים, שהיו שבט גרמאני משני למדי, מעמד של מעצמה ים תיכונית, שנטלה חלק חשוב בנפילת האימפריה הרומית המערבית במאה ה-5.
חייו

גאיזריק נולד ככל הנראה ליד אגם בלטון בהונגריה של ימינו, כבנו מחוץ לנישואין של המלך גודיגיסל. לאחר מות אביו בשנת 406 או 407, היה גאיזריק לדמות חזקה, והיה שני בכוחו רק לזה של המלך החדש, אחיו למחצה גונדריק. משמת גונדריק בשנת 428, הוכרז גאיזריק למלך הוונדלים שישבו אותה עת בדרומו של חצי האי האיברי. מאבקם של הוונדלים בויזיגותים על השליטה בספרד, הביא את גאיזריק לוותר על השליטה בה, ובשנת 429 הוא יצא בראש כל 80,000 בני עמו לצפון אפריקה. בתוך כשנה וחצי כבש את השטחים הרומיים המהווים כיום את מרוקו ואלג'יריה. בשנת 439 כבש גאיזריק את קרתגו ללא קרב וקבע בה את בירתו. הוא גירש את הבישוף הקתולי המכהן והנהיג את האריאניות כדת המדינה, אם כי איפשר חופש פולחן. לראשונה לאחר כמעט 600 שנה, שוב איימה קרתגו, הפעם בירתה של ממלכת הוונדלים, על ההגמוניה הרומאית באגן המערבי של הים התיכון. בהנהגתו של גאיזריק השתלטו הוונדלים על סיציליה, סרדיניה, קורסיקה ועל האיים הבלאריים, והיו לשודדי ים שהטילו את מוראם על ימאי הים התיכון.
בשנת 442 הכיר הקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי בריבונותה של הממלכה הוונדלית, אך כשהוא נרצח בשנת 455 על ידי פטרוניוס מקסימוס שהיה לקיסר תחתיו, פלשו הוונדלים לאיטליה והגיעו עד שערי רומא. האפיפיור לאו הראשון פנה לגאיזריק וביקשו לחוס על העיר ועל תושביה, ומשהאחרון הסכים, נפתחו שערי העיר בפניו. הקיסר החדש פטרוניוס מקסימוס נמלט מרומא אך נרצח סמוך לאחר מכן בידי אספסוף. הוונדלים בזזו את העיר אך לא השליטו בה חורבן של ממש. הם נטלו עימם מספר בעלי הון כשבויים, וגאיזריק הביא עמו לקרתגו את אלמנתו של ולנטיניאנוס השלישי ואת בנותיה, שאחת מהן נישאה לבנו הבכור ויורשו, הונריק.
בשנת 468 הכריזו שני חלקי האימפריה הרומית החצויה מלחמה משותפת על הוונדלים במטרה לחסל את האיום הוונדלי על נתיבי השיט, אך גאיזריק הדפם תוך שהוא משמיד 600 מ-1,100 ספינותיהם, והרומאים נסוגו. הוא ניסה לנצל את ניצחונו ולפלוש לפלופונסוס, אך נהדף ונאלץ לסגת. בשנת 474 חתם גאיזריק על הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית. הוא מת שלוש שנים לאחר מכן.
ג'נטל דוג

| --- | --- |
 בימוי:  דוד שאדי
 הופק בידי:  דוד שאדי דביר אקרמן (מפיק בפועל)
 תסריט:  דוד שאדי
 עריכה:  שחר בן-חור
 שחקנים ראשיים:  דוד שאדי יעל דואני
 מוזיקה:  אורן ברזילי
 צילום:  אייל רפאלוב
 הקרנת בכורה:  2 באוקטובר 2012
 משך הקרנה:  10 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה רומנטית
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוד שאדי והכלבה פיונה
דוד שאדי, יעל דואני והכלבה פיונה
ג'נטל דוג (באנגלית: GentleDog) הוא סרט קצר ישראלי משנת 2012, מסוגת קומדיה רומנטית, שכתב וביים דוד שאדי.
תקציר העלילה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסרט מספר על בחור (דוד שאדי) שהכיר בחורה (יעל דואני) בחתונה, הם מגיעים לדירתה שתויים וכשהיא הולכת להחליף בגדים, הכלב שלה ניגש אליו, מתחיל לדבר אתו ואומר לו שהוא בקשר קרוב עם הבחורה ומוטב שיעזוב את הדירה.
תקציר העלילה > קונספט

שאדי הגה את הרעיון לסרט מכך שהגיע אל בחורה הביתה והרגיש שהכלב שלה תופס את מקומו של הגבר בבית. הוא שב לביתו, כתב את הסיפור, העלה אותו לאינטרנט וזכה לתגובות אוהדות. זוהי קומדיה על התפוררות החברה המערבית בשם החופש. היא עוסקת בתופעה הקיימת במטרופולין, בה אנשים חווים בדידות וניכור ומוצאים נחמה בחיות המחמד, שמקבלות אותם ללא תנאי, זאת במקום להיכנס למערכות יחסים זוגיות, שדורשות מהם פשרה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | מדינה | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה | מונפלייה, צרפת | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה | חיפה, ישראל | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | Cologne Comedy Festival (אנ') | קלן, גרמניה | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | New Zealand International Film Festival | ניו זילנד, אוקיאניה | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | Skepto International Film Festival | קליארי, סרדיניה, איטליה | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | Greater Phoenix Jewish Film Festival | פיניקס, אריזונה, ארצות הברית | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | Atlanta Jewish Film Festival | אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | East Bay International Jewish Film Festival | סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | Montreal Israeli film festival | מונטריאול, קנדה | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
| 2012 | ISFF - International Short Film Festival Detmold | דטמולד, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה | [דרוש מקור] | [דרוש מקור] |
במהלך ההפצה, שאדי רשם בטעות את הסרט לפסטיבל בטהראן, איראן. הוא הופתע לראות שקיבל תשובה ממנהל הפסטיבל ששלח לו למלא טופס בקשת ויזה. לאחר מכן, המשטר האיראני התערב והסיר את הסרט מרשימת המשתתפים בפסטיבל. ההזמנה מאיראן חוללה הד תקשורתי.
הערות שוליים

↑  אודות הסרט באתר רשת BBC (בפרסית)
↑  אודות הסרט בעמוד רשת BBC בפרסית בפייסבוק (בפרסית)
ברוך ונגר

ברוך ונגר (28 בפברואר 1930 - 22 בנובמבר 1988) היה ממייסדי כרמיאל, ראש המועצה וראש העירייה הראשון שלה. כינויו היה "הבנאי הגדול"[דרוש מקור].
ביוגרפיה

ונגר נולד בקמפולונג מולדובנסק, שב-בוקובינה, רומניה. ב-1941 גלה לאוקראינה, וב-1944 שב לעירו. ב-1946 עלה על ספינת מעפילים, אך בדרכו לארץ ישראל נתפסה הספינה בידי הבריטים, והוא גורש למחנה מעצר בקפריסין. ב-1949, לאחר קום המדינה, הגיע לישראל, והתיישב בדגניה א'. ב-1950 התגייס לחיל התותחנים, והשתחרר ב-1958 בדרגת רב-סרן.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבד ונגר במשרד השיכון. במסגרת תפקידו, מונה ב-1968 לראש צוות ההקמה של העיר כרמיאל. כאשר הוקם היישוב, מינה אותו שר הפנים יוסף בורג לראש המועצה הממונה (1971), וב-1973 נבחר לראש המועצה הראשונה, כמועמד המערך, ברוב של כ-70% מקולות הבוחרים. ב-1985 הוכרזה כרמיאל לעיר, וונגר היה לראש העיר.
במהלך כהונתו של ונגר בעיר, הוקמה בה מכללת אורט בראודה ונוסד פסטיבל המחול של העיר.
ונגר נפטר ב-1988, בעודו מכהן בתפקידו. בבחירות, שנערכו זמן קצר אחר כך, ניצח עדי אלדר, שכיהן בתפקיד עד 2018.
לזכרו נחתמה ב-10 במאי 2018 ברית ערים תאומות בין כרמיאל ובין קמפולונג מולדובנסק - עיר הולדתו.
על שמו של ונגר קרויים אתרים שונים ברחבי כרמיאל: בית הספר אורט פסגות, מרכז אומנויות ופארק.
| --- | --- |

קברו של ברוך ונגר בבית העלמין בכרמיאל
גאיין חצ'אטוריאן

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1942 טביליסי, גאורגיה 
 פטירה:  1 במאי 2009 (בגיל 66) טביליסי, גאורגיה 
 מקום קבורה:  Armenian cemetery of Khojivanq 
 הושפעה על ידי:  Sergei Parajanov 
 
גאיין חצ'אטוריאן (בארמנית: Գայանե Խաչատրյան, בגאורגית: გაიანე ხაჩატურიანი ‏  9 במאי 1942- 1 במאי 2009) הייתה ציירת וגרפיקאית גאורגית-ארמנית.
ביוגרפיה

גאיין חצ'טוריאן נולדת למשפחה ארמנית בטביליסי, בירת גאורגיה הסובייטית, ולמדת אמנות בבית הספר לאמנות ניקולדזה. היא הפכה למעורבת בעולם האמנות לאחר שסיימה את בית הספר התיכון לנוער עובד בשנת 1960. היא פגשה את במאי הסרטים סרגיי פרג'אנוב בשנת 1967 בביתה של אלנה אחוולדיאני והם שמרו על ידידות קרובה שנמשכה עד מותו.
חלק מיצירותיה של חצ'טוריאן מוצגות דרך קבע במוזיאון ירוואן לאמנות מודרנית, הגלריה הלאומית של ארמניה, מוזיאון סרגיי פרג'אנוב בירוואן וכן נמצאות במספר אוספים, כולל אלו שבבעלות פרטית.
כשהייתה בחיים, הסטודיו הקטנטן שלה ברחוב בקינסקאיה הפך לאטרקציה תיירותית. לפי מבקר האמנות הרוסי ויטלי פטסיוקוב, "חצ'טוריאן היא בין אותם חלוצים של תודעה אמנותית חדשה השואבים למוקד שלהם את כל ההיבטים האמנותיים האירופיים ואת החושניות הרדיקלית והחופש הטבעי ."
חצ'טוריאן מתה ב-1 במאי 2009, והיא קבורה בפנתיאון הארמני של טביליסי .