stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורון ביטון
דיסקוגרפיה > סרטונים נבחרים (לפי פופולאריות)

| שנה | שם | בימוי | צפיות ביוטיוב (נכון למרץ 2025) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | קטריקס ודורון ביטון - חופשייה (בהפקת דולי ופן) | בני ארמיאס | 32 מיליון |
| 2018 | מוטי טקה, קטריקס ודורון ביטון - מה לי ולך? | דוד בית הלחמי | 12 מיליון |
| 2016 | קטריקס ודורון ביטון עם פלג ואלון - מה שהיא רוצה | ואדים מכונה | 10 מיליון |
| 2015 | קטריקס ודורון ביטון - אוהבת לרקוד | משה מוזס נחומוביץ | 9.5 מיליון |
| 2013 | שרוטונים ודורון ביטון עושים מתיחות בסופר! | נועם ורדי | 3.3 מיליון |
| 2017 | קטריקס ודורון ביטון - דווקא איתו (עם שגיא ביטבוקס, בהפקת דולי ופן) | נדב אליהו | 3.2 מיליון |
| 2016 | קטריקס ודורון ביטון - סוכר! | משה נחומוביץ' | 3.1 מיליון |
| 2016 | עודד פז עם קטריקס ודורון ביטון - #שחרר | עודד פז | 2.6 מיליון |
| 2017 | קטריקס ודורון ביטון - קרנבל בלב (בהפקת סתיו בגר) | אריק גולדשטיין | 2.6 מיליון |
| 2018 | קטריקס ודורון ביטון - גוצ'י ופראדה | עמית ימין | 2.3 מיליון |
| 2018 | מיכאל ספיר - קטריקס ודורון ביטון | פרודיה : ביסלי ובמבה | מיכאל ספיר | 2.2 מיליון |
| 2016 | קטריקס ודורון ביטון - רק רשת (עם Offir Malol & Maorizzio) | רומן בוצ'אצקי | 2 מיליון |
| 2015 | קטריקס ודורון ביטון - להיות איתה | דני DP פודינובסקי | 1.7 מיליון |
| 2018 | קטריקס ודורון ביטון - פריטי בוי (עם קייט ואור) | דורון סרי | 1.5 מיליון |
| 2016 | אדיר קולונה ואילון ששון עם קטריקס ודורון ביטון - מוחיטו | ווה קשירין, ואדים מכונה ואדיר קולונה | 1.2 מיליון |
| 2018 | קטריקס ודורון ביטון - בחופים של תאילנד | איליה טריבלסקי, שלומי לקאו | 993 אלף |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותר | תפקיד | ערוץ | בימוי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | בובה של מדינה | אייל גולן, רפי גינת | ערוץ 10 | ארנון הלחמי, אופיר לובל | עונה 1, 4 פרקים |
| 2013 | הפרעת קשב | אורח | ערוץ הילדים | סיון מגזניק |  |
| 2014 | הצינור | אורח | ערוץ 10 |  | 1 פרקים |
| 2014 | אורלי וגיא | אורח | ערוץ 10 |  | 1 פרקים |
| 2016-2014 | בובה של לילה | יורם ארבל, אבי מלר, יוסי בניון | ערוץ הספורט | ארנון הלחמי, אורן הורש, אלי בן דוד | 4 פרקים |
| 2015 | שנות ה-80 | ציון | ערוץ 2 | קובי חביה |  |
| 2015 | להתבגר | דין אלימלך | ערוץ 10 | אייל סלע |  |
| 2015 | נדחפים | עצמו | ערוץ הילדים | חואן מן |  |
| 2016 | שוברי גלים | צפריר | ערוץ הילדים | מרקו כרמל, דקלה אלקסלסי |  |
| 2016 | קופי טוק | אורח | עילית | אייל יוסף | עונה 1, פרק 6 |
| 2017 | המלון של פיני | עצמו, ביצוע שיר פתיחה | ערוץ הילדים | רועי פלורנטין, דניאל אדר |  |
| 2017 | הישרדות | עצמו, מופע סיום עונה | ערוץ 13 |  | הישרדות פאלאוון, 1 פרקים |
| 2018 | היחידה | זמר אורח | HOT3 | עדי פרוסט | 2 פרקים |
| 2018 | טין ניק סטנדאפ שואו | מנחה אורח | טין ניק | יוגב יפת |  |
| 2018 | בלאגניקס | אורח | טין ניק | אילן עבודי, איתי ברקן, רועי שלם, קובי מחט |  |
| 2019 | התחנה | עצמו | KIDZ | אמיל בן שמעון |  |
| 2020 | מכבים 2020 | אורח | ערוץ 97 | דקל פלד | עונה 1, פרק 1 |
| 2021 | זיגי | נאור | טין ניק | אמיל בן שמעון, רותם זיסמן-כהן |  |
| 2021 | בסלון של עמירן | אורח | ערוץ 97 | דיויד שפירו | עונה 2, פרק 7 |
| 2024-2021 | מושג השכל | מנחה | ערוץ 97 | דיויד שפירו | עונות: 1, 2, 3, 4 |
| 2023 | החברים של ישי | מוטי | אל על | קלוד דדיה | עונה 1, 10 פרקים |
| 2023 | החלומות של צור | חופי | ערוץ 97 | רביב ז'ק | עונה 1 |
| 2024 | כל הזכויות שמורות | מנחה | ערוץ 97 | דיויד שפירו | עונה 1, 12 פרקים |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותר | תפקיד | בימוי |
| --- | --- | --- | --- |
| TBA | התכשיט | שוטר | יהודה גרובייס |
קלוד דדיה

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1969 (בן 55) לוד, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 שפה מועדפת:  עברית 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
קלוד מיכאל דדיה (נולד ב-7 באפריל 1969) הוא כוראוגרף, רקדן, סופר ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה

דדיה נולד וגדל בלוד. למד באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים ובהמשך למד במרכז "Theater dance center" בניו יורק. בשנות ה-90 של המאה ה-20, עבד במשך מספר שנים בישראל בהם ביים וכיכב בהצגות "25 שנה לתיאטרון ירושלים", "הקרנבל של מיכל על הבמה" והמחזמר "הכל אגדה".
בשנת 1993 הופיע וביים את הופעות הריקוד בהופעותיהם של יזהר כהן ודנה אינטרנשיונל. באותה השנה הפיק מופע מחול מודרני בשם "משיכות צבע" לירין שחף במרכז סוזן דלל. בין השנים 1987 עד 1995, הפיק לעיריית לוד מספר להקות מחול אשר ייצגו את העיר בפסטיבלים שונים בישראל ומחוץ לה. בשנת 1995, השתתף כרקדן הראשי במחזמר גריז שביים אורי פסטר. בעקבות מופע זה, המשיך פסטר להדריך את דדיה והובילו לפרסומו הראשוני.
בשנת 1997 השתתף דדיה בבימוי המופע של להקת הבנים היי פייב ובאותה השנה ביים לסולן הלהקה אמיר פרישר גוטמן את הכוריאוגרפיה לאלבום הסולו הראשון שלו ולקליפ "כמו נוצה". בשנה לאחר מכן, הוביל להקה שבה היו בעיקר גברים שהופיעה במופעים של להקת אוף שימחעס, בנות פסיה ודנה אינטרנשיונל.
בשנת 2000, ביים את הכוריאוגרפיה למופע של שרית חדד.
בשנים 2000–2003 ביים והופיע במחזות הזמר "הברווזון המכוער" בכיכוב רמה מסינגר שביים סטיבן דקסטר (אנ'), מרי לו, שלגיה עם דפנה דקל, הגרסה הראשונה של מסביב לעולם בשמונים יום עם עודד מנשה וישראל קטורזה ו"הכל אגדה" עם יאיר לוטן ומיכל ינאי.
בשנת 2003, הופיע דדיה במופע של ריטה בבימויו של עידו תדמור.
דדיה הופיע בקלטות הילדים של רינת גבאי ובהן "פיציקט של רינת" ו"רינת בארץ המילים".
החל משנת 2016 דדיה ביים את הכוריאוגרפיה של המופע החרדי "עולים לירושלים".
בשנת 2016[דרוש מקור], יצא לאור הדיוידי "לרקוד עם קלוד" בה הוא שר שירים שכתב ומלמד ילדים לרקוד. את השירים חיבר עם עידן עמית ואת הלחנים הלחינה נורית הירש. באותה השנה יצר את מופע המחול "לרקוד ולא לשכוח" בו נוצרת כוריאוגרפיה בהשראת ניצולי השואה.
בשנת 2020, ביים את הכוריאוגרפיה לעונה השנייה של סדרות הטלוויזיה משיח ומלכת היופי של ירושלים.
את עיקר פרסומו קיבל דדיה כששפט במשך 5 עונות לא רצופות בתוכנית הריקודים רוקדים עם כוכבים עד עונתה השישית.
במקביל להופעותיו מלמד דדיה ריקוד במוסדות חינוך ובהם מכללת קיי בבאר שבע ותיכון בליך ברמת גן.
משנת 2019 מביים דדיה את מופע חבורת תריג המתקיים בבנייני האומה ב ירושלים.
ביוגרפיה > פעילות נוספת

דדיה הוא אף סופר ילדים. בשנת 2017, הוציא את ספרו הראשון "לילי החיפושית וגמד הצבעים" שמומן בחלקו באמצעות מימון המונים. בשנת 2019, יצא ספרו השני "יולי הידד" בהוצאת מדיה 10.
חיים אישיים

דדיה מתגורר בשוהם. הוא אב לתאומות מהורות משותפת.
פילמוגרפיה נבחרת

טלוויזיה
| שנה | תוכנית | תפקיד | סוג |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | לעודד באהבה | כוריאוגרף | תוכנית טלוויזיה |
| 2005-2011 | רוקדים עם כוכבים | שופט | תוכנית טלוויזיה |
| 2007 | מועדון לילה | עצמו | תוכנית טלוויזיה |
| 2007 | פפראצי | עצמו | תוכנית טלוויזיה |
| 2010 | מי שואל אותך? | מתחן | תוכנית טלוויזיה |
| 2020 | משיח | כוריאוגרף | סדרת טלוויזיה |
| 2021 | מלכת היופי של ירושלים | כוריאוגרף | סדרת טלוויזיה |
| 2022 | ארץ נהדרת | כוריאוגרף, מעצב תנועה | תוכנית טלוויזיה |
| 2023 | רואים את הקול | במאי אמנותי | תוכנית טלוויזיה |
| 2023 | החברים של ישי | במאי | סדרת טלוויזיה |
| 2023–2024 | אפשר לשאול | במאי, יוצר | תוכנית טלוויזיה |
סרטי קולנוע, טלוויזיה וקלטות ילדים
| שנה | סרט | תפקיד | סוג |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | הפיציקט של רינת | מעצב תנועה, שחקן | קלטת ילדים |
| 2005 | רינת בארץ המילים | כוריאוגרף | קלטת ילדים |
| 2008 | לרקוד עם קלוד | יוצר, כוריאוגרף | קלטת ילדים |
| 2017 | טל והחברים - הקסם הגדול | כוריאוגרף | סרט טלוויזיה |
| 2021 | הקצב | במאי | סרט קצר |
| 2023 | פורת יוסף | במאי | סרט קצר |
| 2023 | תש״ח | במאי | סרט קצר |

תיאטרון
| שנה | מחזה | תפקיד | תיאטרון/הפקה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 25 שנה לתיאטרון ירושלים |  |  |
|  | הקרנבל של מיכל על הבמה |  |  |
| 1995 | גריז | רקדן ראשי |  |
| 1997 | הכל אגדה | כוריאוגרף | טלית הפקות |
| 1999 | מסביב לעולם בשמונים יום | כוריאוגרף | יוכלמן-אשר פרידמן הפקות |
| 2001-2005 | שלגיה - המחזמר | כוריאוגרף | צח הפקות, פרומו - קידום תקשורתי |
| 2001 - הווה | הברווזון - המחזמר | תנועה | הבימה |
| 2002 - הווה | מרי לו | כוראוגרף | הבימה |
| 2004-2005 | מוכר החלומות | כוריאוגרף | לירן הפקות |
| 2006-2007 | רינת בארץ המילים | כוריאוגרף | טלית הפקות |
| 2006-2008 | כיפה אדומה | הצייד והקיפוד | חסידה הפקות, משגב עורי הפקות |
| 2010-2013 | שלגיה ושבעת הגמדים | הנסיך | משגב עורי הפקות |
| 2012 | אור בהיכל: מערת החכמולוגים | במאי |  |
| 2014 | עמי ותמי - הרפתקה מתוקה | כוריאוגרף | ברלינר הפקות בשיתוף המגן הפקות |
| 2014 | 101 כלבים דלמטיים - המחזמר | כוריאוגרף | מ.מ הפקות |
| 2016-2023 | עולים לירושלים | במאי | בנייני האומה |
| 2018 | שירים ונפלאות בממלכת החלומות | במאי |  |
| 2020-2024 | חבורת תרי"ג | במאי | FDD פרודקשיין, בנייני האומה |
| 2025 | המשתה הגדול: סיפור המגילה | במאי | תפארת |
הערות שוליים

↑  פוסט באינסטגרם
↑  קלוד דדיה באתר "הבמה"
↑  רותה קופפר, לא רוצים לרקוד עם קלוד, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2008
↑  גיוס הכספים באתר "jumpstarter"
↑  "תקופה לא פשוטה": הכוריאוגרף הלודאי קלוד דדיה, פונה לתושבים לרכוש את ספרי הילדים שכתב, חדשות העיר באתר עיריית לוד
↑  יפעת הללי, ‏רקדניות העתיד של קלוד דדיה, באתר ‏מאקו‏, 30 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379193505171  VIAF: 17150380467313371953   WorldCat (עם VIAF): 17150380467313371953
כסמוזאורים

| כסמוזאורים |
| --- | --- |
 שלד של כסמוזאורוס
תקופה
קרטיקון עליון, 78–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
על־סדרה:: דינוזאורים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרטופסיה
אינפרא־סדרה:: צרטופסיה
משפחה:: צרטופסיים
תת־משפחה:: כסמוזאורים
שם מדעי
 Chasmosaurinae ‏לם, 1915

איור של שני פרטי פנטצרטופס.
פסלון של טריצרטופס, מאת Sideshow Collectibles
כסמוזאורים (שם מדעי: Chasmosaurinae) היא תת-משפחה של דינוזאורים ממשפחת הצרטופסיים, אשר התקיימה בקרטיקון העליון מלפני 78 עד 66 מיליון שנה, עד הכחדת הקרטיקון הגדולה.
בני תת-משפחה זו היו מעט גדולים מהצנטרוזאורים, כשהמינים הגדולים ביותר הם הטריצרטופס והאאוצרטופס, באורך מרבי של 9 מטרים (30 רגל) ומשקל של 8–12 טונות, ואחריהם הטורוזאורוס והפנטצרטופס, עם ראשים באורך 2.6–3 מטר - כולם היו גדולים מפיל אפריקני. שאר המינים היו ברובם בגודל של קרנף ומספר מינים קטנים יותר, בגודל של תאו.
הם היו בעלי עטרה ארוכה, גדולה וגבוהה, לרוב מלבנית בצורתה. את שוליה לא עיטרו זיזים גבוהים אלא בליטות משולשיות קטנות, שנקראות epoccipitals או epiossifications. כמעט בכל העטרות (למעט בטריצרטופס ובאאוטריצרטופס) היו שני "חלונות" גדולים בעצמות המרכיבות את העטרה ואלו כוסו בעור צבעוני. מטרת החלונות היה להקל את משקל העטרה, ששימשה גם לתצוגה וחיזור.
הכסמוזאורים היו בעלי שלוש קרניים: שתי קרניים ארוכות מעל העיניים ("קרני גבות") ואחת קצרה מעל האף. במספר מינים קטנים, כגון כסמוזאורוס ווגצרטופס, קרני הגבה היו קצרות מאוד.
ברוב המינים, הגולגולת הייתה ארוכה והחרטום היה מוארך ופחות עמוק ביחס לזה של הצנטרוזאורים.
המאובנים שלהם נמצאו ברחבי ארצות הברית וקנדה והם היו נפוצים ביותר בסוף הקרטיקון העליון, בגילאי הקמפן והמאסטריכט, ועד הכחדת קרטיקון-פלאוגן שאירעה 66 מיליון שנה לפני זמננו. הם היו אוכלי צמחייה קרקעית שאותה תלשו עם מקוריהם הקשיחים. חלקם חיו בעדרים גדולים שעזרו להם להתמודד עם טורפים כמו טירנוזאוריים.
מיון

סוג אגוחצרטופס (Agujaceratops)
סוג אנכיצרטופס (Anchiceratops)
סוג אריינוצרטופס (Arrhinoceratops)
סוג בראבוצרטופס (Bravoceratops)
סוג כסמוזאורוס (Chasmosaurus)
סוג קואווילצרטופס (Coahuilaceratops)
סוג אאוצרטופס (Eoceratops)?
סוג ג'ודיצרטופס (Judiceratops)
סוג קוסמוצרטופס (Kosmoceratops)
סוג מרקוריצרטופס (Mercuriceratops)
סוג מוג'וצרטופס (Mojoceratops)
סוג פנטצרטופס (Pentaceratops)
סוג פוליונקס (Polyonax)?
סוג ספיקליפיוס (Spiclypeus)
סוג יוטצרטופס (Utahceratops)
סוג וגצרטופס (Vagaceratops)
שבט טריצרטופסיני (Triceratopsini)
סוג אגתאומס (Agathaumas)?
סוג אאוטריצרטופס (Eotriceratops)
סוג נדוצרטופס (Nedoceratops)?
סוג אוג'וצרטופס (Ojoceratops)?
סוג רגאליצרטופס (Regaliceratops)
סוג טטנקצרטופס (Tatankaceratops)?
סוג טיטאנוצרטופס (Titanoceratops)
סוג טורוזאורוס (Torosaurus)
סוג טריצרטופס (Triceratops)
בעבר שויכו לפה גם הסוגים המוטלים בספק: צרטופס ופוליונקס.
ראו גם

צרטופסיים
צנטרוזאורים
כריסטופר מרטינס פריירה

כריסטופר מרטינס פריירה (בלוקסמבורגית: Christopher Martins Pereira; נולד ב-19 בפברואר 1997 בלוקסמבורג שבלוקסמבורג), הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ספרטק מוסקבה.
קריירה

מרטינס פריירה נולד בלוקסמבורג שבלוקסמבורג. הוא אומן במחלקת הנוער של ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג. ב-30 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 51 דקות בהפסד 0–2 לג'אוניס אסץ' במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל הלוקסמבורגית. הוא ערך 8 הופעות ליגה במועדון, ובחודש יולי 2013 עבר לאולימפיק ליון והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, אולימפיק ליון ב'.
מרטינס פריירה היה רשאי לשחק בנבחרות לוקסמבורג וכף ורדה. בחודש מרץ 2013 סירב לזימון לנבחרת לוקסמבורג מכיוון שעוד לא החליט באיזו נבחרת הוא רוצה לשחק. בהמשך זומן שוב לנבחרת לוקסמבורג, וב-8 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד נבחרת בלארוס במסגרת מוקדמות יורו 2016.
תארים

ספרטק מוסקבה
גביע רוסי: 2021/2022
רנה ויוויאן

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1877 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  18 בנובמבר 1909 (בגיל 32) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Pauline Mary Tarn 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 תקופת הפעילות:  1901–1909 (כ־8 שנים) 
 בן או בת זוג:  הלן ואן זוילן  נטלי קליפורד בארני 
 חתימה:   
 
רנה ויוויאן (נולדה כפולין מרי טארן; 11 ביוני 1877 - 18 בנובמבר 1909) הייתה משוררת בריטית שכתבה בשפה הצרפתית. היא הייתה סופרת לסבית בולטת בפריז בתקופת הבל אפוק (תקופת תור הזהב בארופה), ונחשבת לאחת המשוררות הלסביות המשמעותיות הראשונות של המאה העשרים. יצירותיה זוכות לאחרונה לתשומת לב מחודשת עקב התעוררות העניין בשירה סאפית. רבים משיריה הם אוטוביוגרפיים, העוסקים בעיקר בנושאים בודלאריים של רומנטיקה קיצונית וייאוש תכוף. מלבד שירה, היא כתבה מספר יצירות בפרוזה, ביניהן L'Etre Double בהשראת "כריסטבל"(Christabel (poem)) של סמואל טיילור קולרידג', וביוגרפיה לא גמורה של אן בולין, שפורסמה לאחר מותה. היא גם הייתה נושא לביוגרפיות רבות, כשהבולטות ביותר הן של ז'אן פול גוז'ון (Jean-Paul Goujon), אנדרה ג׳רמיין (André Germain) ואיב-ג׳ררד לה דאנטק (Yves-Gerard Le Dantec).
קורות חיים > חיים מוקדמים

רנה ויוויאן נולדה בשם פאולין מרי טארן בלונדון, אנגליה לג׳ון טארן (John Tarn), חקלאי בריטי שהתעשר באמצעות השקעות בנדל"ן, ולאם אמריקאית, מרי גילט בנט (Mary Gillet Bennett). פאולין למדה בקולג' בלסייז בהמפסטד, לונדון, שם, בשנת 1883, הוענקה לה מדליית כסף על ידי ה-Alliance française(אנ') על הישגיה בלימודי צרפתית. בשנת 1886, בזמן שלמדה בבית הספר בפריז, אביה נפטר. עם מותו, חזרה פאולין ללונדון כדי לקבל את ירושתו. כפי שנטען, אמה של פאולין ניסתה להכריז עליה כבלתי שפויה מבחינה משפטית כדי לקבל במקומה את כספי הירושה של בעלה. אך המזימה נכשלה, ופאולין נלקחה מאמה והוכרה כחוסה של בית המשפט עד שתגיע לבגרות. בשנת 1899, לאחר שמלאו לה 21, חזרה פאולין לצרפת עם כספי הירושה שלה. בערך בתקופה זו החלה להשתמש בשם רנה ויוויאן.
קורות חיים > מערכות יחסים

ויוויאן נשאה בליבה מערכת יחסים רומנטית לא ממומשת עם חברת ילדות ושכנתה, ויולט שיליטו, שלפי הסברה מוזכרת בשיריה של ויוויאן באמצעות המילים "ויולט" ו"סגול". לאחר מותה של שיליטו ממחלת הטיפוס, ויוויאן חשה אשמה על מערכת היחסים שלה עם היורשת האמריקאית נטלי בארני, שאותה הכירה לה שיליטו שנה קודם לכן, משום שהיא, ויוויאן, הרגישה שדחקה את שיליטו הצידה לטובת בארני. תחושות האשמה של ויוויאן נחשבות לגורם סביר שתרם - לצד הבגידות של בארני - לסיום מערכת היחסים בין ויוויאן לבארני בשנת 1901.
בשנת 1902, ויוויאן פיתחה מערכת יחסים רומנטית עם הברונית העשירה הלן ואן זוילן (Hélène van Zuylen), אחת מבנות משפחת רוטשילד של פריז. לאחר החוויה הסוערת שלה עם נטלי בארני, מצאה ויוויאן תמיכה רגשית ויציבות נחוצות מאוד במערכת היחסים שלה עם ואן זוילן. למרות מעמדה החברתי של ואן זוילן, שלא אפשר לה לנהל מערכת יחסים פומבית, השתיים המשיכו ברומן דיסקרטי במשך מספר שנים, ולעתים קרובות נסעו לטיולים יחד. במכתבים לאיש סודה, העיתונאי והחוקר הקלאסי הצרפתי ז'אן שארל-ברון(אנ'), כתבה ויוויאן שהיא רואה עצמה נשואה לברונית.
בעודה עם הלן ואן זוילן, קיבלה ויוויאן מכתב מקרימה טורקהן פאשה (Kérimé Turkhan Pacha), מעריצה מאיסטנבול ואשתו של דיפלומט טורקי. השתיים החלו בהתכתבות נלהבת, ואחריה במפגשים חשאיים קצרים. קרימה, אף שהיתה משכילה ומעורה בתרבות הצרפתית, חיה בהתאם למסורת האסלאמית, מה שהכתיב חיים מבודדים ומכוסים, בהם לא יכלה לנסוע בחופשיות או לעזוב את בעלה. בינתיים, ויוויאן המשיכה את מערכת היחסים שלה עם הברונית דה זוילן.
ב-1907 עזבה זוילן את ויוויאן לטובת אישה אחרת, מה שהותיר אותה המומה ומושפלת. מכה נוספת הגיעה ב-1908 כשקרימה,  שעברה עם בעלה לסנט פטרסבורג, סיימה את הרומן שלהן.
ויוויאן, שהושפעה קשות מהאובדנים הללו, פנתה יותר ויותר לאלכוהול ולסמים. הסופרת הצרפתייה קולט, שהייתה שכנתה של ויוויאן בין השנים 1906 ל-1908, הנציחה את התקופה הזו בספרה "הטהור והטמא"(The Pure and the Impure), הספר מורכב מסדרת שיחות על מין, מגדר ומשיכה. קולט בוחנת נושאים הקשורים לזהויות מיניות ומערכות יחסים, ומציגה מגוון רחב של דמויות וחוויות מתוך עולמם של אנשים שחיים מחוץ למוסכמות המיניות של זמנה. הספר נכתב בשנות ה-20 ופורסם במקור ב-1932, אך אמינותו העובדתית מוטלת בספק; נטלי בארני, על פי הדיווחים, לא הסכימה עם האופן שבו קולט הציגה את את ויוויאן.[דרוש מקור]
קורות חיים > מסעות בעולם

ויוויאן הייתה משכילה וטיילה רבות, במיוחד בהשוואה לנשים בתקופתה. היא נהגה לבלות את חודשי החורף במצרים, ביקרה בסין וסיירה בחלקים נרחבים של המזרח התיכון, כמו גם באירופה ואמריקה.
לאחר כאב הלב שנגרם לה על ידי הברונית הלן ואן זוילן וקרימה טורקהן פאשה, ברחה ויוויאן ליפן ולאחר מכן להוואי עם אמה בשנת 1907. ויוויאן חלתה במהלך המסע.
ביתה בפריז היה דירת קרקע מפוארת בכתובת שדרות יער בולון (du Bois de Boulogne) 23, (כיום 23, Avenue Foch) שנפתחה אל גן יפני. היא רכשה ריהוט עתיק מלונדון וחפצי אמנות אקזוטיים מהמזרח הרחוק. היא הניחה שפע של פרחים טריים ותפוחי ליידי (Lady apple) כמנחה לאוסף המקדשים, הפסלונים, האייקונות ופסלי והבודהה שלה.
כיכר ציבורית נקראת על שמה בפריז: Place Renée-Vivien במארה, הרובע ההיסטורי המרכזי של בירת צרפת.
קורות חיים > מחלה ומוות

במהלך ביקורה בלונדון בשנת 1908, ניסתה ויוויאן להתאבד על ידי שתיית עודף של לאודנום. בזמן שחיכתה למות, היא השתרעה על הדיוואן שלה כשזר של סיגליות מוצמד על לבה. ניסיון ההתאבדות נכשל.
בזמן שהותה באנגליה, היא חלתה בדלקת הרחם והמשיכה להיחלש עם שובה בסופו של דבר לפריז. על פי הביוגרף ז'אן פול גוז'ון, ויוויאן סבלה מדלקת קיבה כרונית, עקב שנים של שימוש לרעה בהידרט כלורלי ובאלכוהול. היא גם התחילה לסרב לאכול. בקיץ 1909 היא הלכה עם מקל הליכה.[דרוש מקור][ <span title="This claim needs references to reliable sources. (June 2024)">צריך ציטוט</span> ]
ויוויאן מתה בפריז בבוקר ה-18 בנובמבר 1909 בגיל 32; סיבת המוות דווחה בזמנו כ"גודש בריאות", אך ככל הנראה נבעה מדלקת ריאות שהסתבכה על ידי אלכוהוליזם, שימוש בסמים ואנורקסיה נרבוזה[דרוש מקור] . היא נטמנה בבית הקברות פאסי באותה שכונה פריזאית שבה התגוררה.
יצירות > יצירות שפורסמו

ויוויאן כתבה אך ורק בצרפתית. היא פרסמה את אוסף השירה הראשון שלה, Etudes et préludes, ב-1901. היא המשיכה לפרסם עוד 12 אוספי שירה במהלך חייה. פמיניסטיות עכשוויות מחשיבות אותה כאחת הנשים הראשונות שכתבו שירה לסבית בגלוי.
בשנת 1903 הפיקה ויוויאן תרגום לשירת סאפו מתוך המהדורה של הנטרי תורנטון וורטון, בשם Sapho, traduction nouvelle avec le texte grec (Sapho: A New Translation with the Greek Text). [עמ' 78] היא למדה יוונית על ידי לקחה שיעורים פרטיים עם מורה, Gaetan Baron, כי היא רצתה לקרוא את הומרוס ביוונית המקורית. [עמ' 93] בשנת 1904 פרסמה ויוויאן את הרומן האוטוביוגרפי שלה אישה הופיעה לי. בשנת 1976 תורגם הרומן לאנגלית על ידי ג'נט פוסטר ופורסם בהוצאת Naiad Press. נאיאד פירסמה גם תרגום לאוסף השירה של ויוויאן, המוזה של סיגליות, בשנת 1977.
ויוויאן גם פרסמה שירה ופרוזה בשיתוף עם המאהב, הלן ואן זוילן, תוך שימוש בשם הבדוי, 
שגיאות פרמטריות בתבנית:קישור שפה 
פרמטרי חובה  [ 3 ] חסרים [[|]] (Pa') . עם זאת, הייחוס האמיתי של יצירות אלה אינו ודאי; כמה חוקרים מאמינים שהם נכתבו אך ורק על ידי ויוויאן, כמו גם כמה ספרים אחרים שפורסמו תחת שמו של Zuylen.
במהלך חייה הקצרים, ויוויאן הייתה משוררת פורייה ביותר שזכתה לכינוי "מוזה של הסיגליות", שנבעה מאהבתה לפרח. האובססיה שלה לסיגליות (כמו גם לצבע הסגול) הייתה כנראה תזכורת לחברת הילדות האהובה שלה, ויולט שיליטו.
היא לקחה ללב את כל הגינונים של פרנסיאניזם ושל סימבוליזם, כאחד המשוררים האחרונים שתבעו נאמנות לבית הספר. יצירותיה כוללות סונטות, פסוקים האנדקסילביים ושירת פרוזה .
כמעט כל הפסוק שלה הוא אוטוביוגרפיה מצועפת שנכתבה בשפה הצרפתית, שרובו מעולם לא תורגמו לאנגלית. ספרי הפסוק העיקריים שלה שפורסמו הם Cendres et Poussières (1902), La Vénus des aveugles (1903), A l'heure des mains jointes (1906), Flambeaux éteints (1907), Sillages (1908), Poèmes en Prose (1909), Danette un coin (19 ), Danette un coin (19). (1910).
השירה שלה זכתה לתשומת לב רבה עוד יותר עם הגילוי מחדש העכשווי של יצירותיה של סאפו, שהביאה איתה עוד יותר שבחים.
יצירות > רשימת יצירות

; appearing under the name R. Vivien
Chansons pour mon ombre (בצרפתית). Paris: A. Lemerre. 1907. 902991449, באתר OCLC (באנגלית) – via BnF – Site institutionnel; appearing under Pauline M. Tarn
Plusieurs Proses ironiques et satiriques (בצרפתית). 1907.
הערה : ספרים מאוחרים יותר פורסמו לאחר מותה.
Anne Boleyn  (PDF) (בצרפתית). Paris: Alphonse Lemerre. 1909 – via Wikimedia Commons.
יצירות > אוספים

Vivien, Renée (1975).  Deforges, Régine (ed.). Femmes sans Tain: Poèmes [Women without Tain: Poems or Two-way Women: Poems] (בצרפתית). Illustrated by Irina Ionesco. Paris: SECLE. OCLC 461535380.[a]
יצירות > יצירות זמינות בתרגום לאנגלית

A Crown of Violets. תורגם ע"י Pious, Samantha. Sequim, WA: Headmistress Press. 2015. ISBN 978-0-692-53691-9. OCLC 953040430.
A Woman Appeared to me. תורגם ע"י Foster, Jeannette H. Tallahassee, FL: Naiad Press. 1982. OCLC 1036921036.
A Woman Appeared to me. תורגם ע"י Stableford, Brian M. UK: Snuggly Books. 2019. OCLC 1134528100.
At the Sweet Hour of Hand in Hand. תורגם ע"י Belgrade, Sandia. Weatherby Lake, MO: Naiad Press. 1979. ISBN 978-0-930044-11-4. OCLC 6086492.
Vivien, Renée; Zuylen de Nyevelt, Hélène de (2019). Faustina and Other Stories. תורגם ע"י Stableford, Brian M. UK: Snuggly Book. ISBN 978-1-943813-85-8. OCLC 1081437683.
Lilith's Legacy: Prose Poems and Short Stories. תורגם ע"י Stableford, Brian M. UK: Snuggly Books. 2018. ISBN 978-1-943813-63-6. OCLC 1054178318.
The Muse of the Violets: Poems. Bates City, MO: Naiad Press. 1977. OCLC 568761370 – via Internet Archive.
The Woman of the Wolf and Other Stories. תורגם ע"י Jay, Karla; Klein, Yvonne M. London: Gallic Books. 2020. ISBN 978-1-913547-06-6. OCLC 1203946716.
גָלֶרֵיָה

לבדוק איך להכניס את הגלריה ......
רשימת משוררים המתארים יחסי מין בין נשים
Annas, Pamela J. (בדצמבר 1986). ""Drunk with chastity": The poetry of Renée Vivien". Women's Studies (באנגלית). 13 (1–2): 11–22. doi:10.1080/00497878.1986.9978649. ISSN 0049-7878. OCLC 4660828908. {{cite journal}}:  (עזרה)
Jay, Karla (1988). The Amazon and the Page: Natalie Clifford Barney and Renee Vivien. Bloomington, IN, US: Indiana University Press. ISBN 978-0-253-30408-7. OCLC 568764307 – via Internet Archive.
Barney, Natalie Clifford (1992). Adventures of the Mind. תורגם ע"י Gatton, John Spalding. New York: New York University Press. ISBN 978-0-8147-2507-8. OCLC 906938542 – via Internet Archive.
Colette (1967). The Pure and the Impure. תורגם ע"י Briffault, Herma. New York: Farrar, Straus & Giroux. ISBN 978-0-9403-2248-6. OCLC 1420826188 – via Internet Archive.
Fabre-Serris, Jacqueline (2016). "Anne Dacier (1681), Renée Vivien (1903): Or What Does it Mean for a Woman to Translate Sappho?".  In Wyles, Rosie; Hall, Edith (eds.). Women Classical Scholars: Unsealing the Fountain from the Renaissance to Jacqueline de Romilly. Oxford, United Kingdom: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-179257-1. OCLC 964291395. [תבנית:GBurl Partial preview] at Google Books.
Goujon, Jean-Paul (1986). Tes Blessures sont plus douces que leurs Caresses: Vie de Renée Vivien [Your Wounds are sweeter than their Caresses: The Life of Renée Vivien] (בצרפתית). Paris: R. Deforges. ISBN 978-2-905538-15-4. OCLC 15653279.
Germain, André (1917). Renée Vivien (בצרפתית). Paris: G. Crès & cie. OCLC 574551247 – via HathiTrust.
Le Dantec, Yves-Gérard (1930).  Jaulme, André (ed.). Renée Vivien: femme damnée, femme sauvée [Renée Vivien: damned woman, saved woman] (בצרפתית). Aix-en-Provence: Éditions du Feu. OCLC 491005431.
Lorenz, Paul (1977). Sapho 1900: Renée Vivien (בצרפתית). Paris: Julliard. ISBN 978-2-260-00057-0. OCLC 3071152.
Marçal, Maria-Mercè (2020). The Passion according to Renée Vivien. תורגם ע"י McNerney, Kathleen; Buffery, Helena. London: Francis Boutle Publishers. ISBN 978-1-9164906-5-9. OCLC 1140261144.