stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוטרת הים
הלוטרות והאדם > דולפינריומים וגני חיות

לוטרות ים יכולות לחיות היטב בשביה והן מוצגות בלמעלה מ-40 דולפינריומים וגני חיות. האקווריום של סיאטל היה המוסד הראשון שגידל לוטרות ים מההתעברות ועד בגרות עם הולדת טיצ'וק (Tichuk) ב-1979, שאחריו נולדו עוד שלושה גורים. תוך שבועיים ב-2007 צפו כמיליון וחצי גולשים בקטע וידאו, שהועלה ל-YouTube, שמתעד שתי לוטרות ים אוחזות בידיהן, ונכון להיום (2019) צפו בו כבר מעל ל-22 מיליון גולשים. קטע זה, שצולם באקווריום של ונקובר חמש שנים קודם לכן, היה באותה תקופה קטע הווידאו הפופולרי ביותר בין קטעי הווידאו על חיות שב-YouTube, אם כי מאז הועלו קטעי וידאו אחרים שזכו לצפייה רבה יותר. הלוטרה בעלת הגוון הבהיר יותר בווידאו היא ניאק (Nyac), ששרדה את אסון הנפט של אקסון ואלדז של 1989. ניאק מתה בספטמבר 2008 כשהיא בת 20.
לקריאה נוספת

סינתיה גורני, "מה יש כאן לא לאהוב?", נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, פברואר 2023, עמ' 64–87
Kenyon, Karl W. (1969). The Sea Otter in the Eastern Pacific Ocean. Washington, D.C.: U.S. Bureau of Sport Fisheries and Wildlife.
Love, John A. (1992). Sea Otters. Golden, Colorado: Fulcrum Publishing. ISBN 1-55591-123-4. OCLC 25747993.
Nickerson, Roy (1989). Sea Otters, a Natural History and Guide. San Francisco, CA: Chronicle Books. ISBN 0-87701-567-8. OCLC 18414247.
Silverstein, Alvin; Silverstein, Virginia and Robert (1995). The Sea Otter. Brookfield, Connecticut: The Millbrook Press, Inc.. ISBN 1-56294-418-5. OCLC 30436543.
VanBlaricom, Glenn R. (2001). Sea Otters. Stillwater, MN: Voyageur Press Inc.. ISBN 0-89658-562-X. OCLC 46393741.
נקר ירוק אירופי

| נקר ירוק אירופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: פיקוס
מין:: נקר ירוק אירופי
שם מדעי
 Picus viridis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נקר ירוק אירופי (שם מדעי: Picus viridis) הוא מין עוף ממשפחת הנקריים. הוא מצוי ברחבי אירופה במשך כל ימות השנה.
תיאור חיצוני

הנקר הירוק הוא הגדול מבין שלושה נקרים שמתרבים בבריטניה. אורכו 30-36 ס"מ, אורך עם מוטת כנפיים 51-45 ס"מ. בעל גוף כבד למראה, זנבו קצר. צבעו אפור ירקרק בחלקים העליונים שלו, ואדום בחלק העליון של הראש. לזכרים יש פס אדום בשפם, אך לנקבות פס שחור מוצק.
לכל הנקרים הירוקים הבוגרים, הן הזכרים והן הנקבות, יש נוצות ירוקות בהירות, גב תחתון צהוב, ועל ראשם כיפה אדומה, לעומת זאת בצעירותם הנוצות הן בצבע אפרפר.
התנהגות

הנקר הירוק הוא ביישן וחשדן. הנקר מטפס על גזעי עצים.
בהשוואה לשאר הנקרים, הנקר הירוק הוא בעל מקור חלש, ולכן הנקרים הירוקים יבחרו בעצים רכים כדי לנקר בהם חורים. רק לעיתים נדירות הנקרים מתעופפים כדי לתקשר. במקום זאת הם מאוד קולניים ובעלי צווחה חזקה ומוכרת שמזכירה קול צחוק. דבר זה הוביל לשמם באזור מחייתם "yaffle".
הטיסה של הנקר היא גלית, עם 4-3 משקי כנפיים ואחריהן דאייה קצרה, כאשר הכנפיים מוחזקות על ידי הגוף.
לנקר הירוק לשון ארוכה באורך 10 סנטימטר וגמישה המצוידת בדוקרנים על הקצה כדי שתאפשר תפיסה טובה של חרקים, בעיקר נמלים מתוך הקרקע. הלשון כל כך ארוכה, שהיא חייבת להיות מגולגלת בתוך הפה שלו.
תפוצה ונדידה

המקומות שבהם ניתן למצוא נקר ירוק הם בדרך כלל יערות פתוחים, פארקים, מטעים ושטחים חקלאיים באנגליה, ווילס וסקוטלנד. הם בדרך כלל לא נודדים, ולכן ניתן לראות אותם בכל ימות השנה.
למרות שהנקרים בדרך כלל לא נודדים, הנקר הירוק החל להגדיל את טווח הנדידה שלו לבריטניה. הם הגיעו לאי וייט בשנת 1910, ולראשונה התרבו הנקרים בסקוטלנד בשנת 1951, אולם הם עדיין לא הגיעו לאירלנד למרות היותם נפוצים יותר באזור הדרום.
תזונה

נקר ירוק בדרך כלל יימצא על האדמה, על דשא בגינות או בפארקים, זאת כיוון שהתזונה שלו כוללת בעיקר נמלים מבוגרות, זחלים וביצים. הנקר ניזון גם מדברים אחרים כגון: זרעים או פירות, אך לרוב הדבר קורה רק בחורף, בזמן שקשה למצוא נמלים.
רבייה

לנקר ירוק לרוב יש הטלה אחת בחיים, שבה הוא מטיל 7-5 ביצים בדרך כלל בחודש מאי.
הנקרים בדרך כלל מקננים בתוך עצים ולרוב ישתמשו באותו עץ כל שנה, ואף יחזרו לאותו חור בעץ. לאחר שהגוזלים נולדים, ברוב הפעמים כל אחד מזוג הנקרים לוקח חצי מהגוזלים, ומראה להם היכן נמצא האוכל.
הזכר מזהה את הנקבה בעזרת צבע השפם שלה, זכר יחפש שפם בצבע שחור ואילו הנקבה מחפשת שפם בצבע אדום.
הערות שוליים

↑  נקר ירוק אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  British Bird Food, www.britishbirdfood.co.uk (באנגלית)
1 2 3 4  6 green woodpecker facts you need to know | Discover Wildlife, www.discoverwildlife.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4291531-4
סוליתאים

| סוליתאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סוליתאים
שם מדעי
 Pleuronectiformes ‏לינאוס, 1758

דג מהמשפחה שטחנוניים
Soleichthys heterorhinos
סוליתאים או דגי משה רבנו (שם מדעי: Pleuronectiformes) היא סדרה גדולה של דגי גרם ממחלקת מקריני הסנפיר (על סדרת Acanthopterygii), שגופם המשוטח הוא אסימטרי ונראה כאילו נחצה לשניים.
על פי אגדה עממית, נחצו דגים אלה לשניים בעת שבקע משה רבנו את ים סוף, ומכאן שמם העממי. הם נחים ושטים על צידו האחד של הגוף, וצידו השני של גופם מכוון כלפי מעלה. הצד התחתון בהיר יותר, בדרך כלל, והשיניים שבו מפותחות. הצד העליון כהה יותר ומשתלב בצבע הקרקע שבה מתחפר הדג, והשיניים שבו קטנות או מנוונות. לעומת זאת מצויות בראשו של הדג בצד זה שתי עיניו, הניבטות מתוך המחפורת שבה הוא מתחפר (דגי משה רבנו הם דגי קרקע המבלים את רוב זמנם מחופרים בתוך החול).
צבעם תלוי למעשה בסביבה שבה הם מצויים. בניסויים שונים הוברר, שכאשר מחזיקים את הדגים במכל שתחתיתו מוארת, מתחיל צידם הבהיר להתכהות. כן נמצא, שהדגים חייבים לראות תחילה את הקרקע שעליה הם רובצים, ורק אז יכולים הם להשתלב בצבעיה. אך יש גם מינים חריגים, החסרים את כושר ההסוואה הזה. כך, למשל, ידועים דגי משה רבנו שהם לבקנים או חסרי צבע.
מוצאם של דגי משה רבנו הוא מדגים דמויי דקר, שגופם לא היה משוטח, כנראה. במשך מיליוני שנים התפתחו מהם דגים אסימטריים, שעינם האחת החלה לנוע לכיוון אחד הצדדים. צד זה נעשה מכאן ואילך לצד העליון. כתוצאה מתנועה זו של העין החל הראש להתעוות. אצל הדג הטרופי פסטודס (המצוי גם במפרץ אילת) הראש מעוות פחות מן הרגיל, העין הנודדת עשויה להיות העין השמאלית או העין הימנית, והיא מגיעה רק עד לקודקוד. כיוון שכך, אין לדעת בבטחה מה יהיה הצד שעליו ינוח הדג. פרטים מסוימים הם ימניים, ואחרים שמאליים, וזאת בניגוד לשאר המינים בסדרה זו, שכל אחד מהם הוא ימני או שמאלי. הפסטודס הוא גם היחיד מבין דגי משה רבנו שבסנפיריו יש קוצים, כמו בסנפירי הדקר. בכך הוא מהווה חוליה מקשרת בין דגי משה רבנו ובין אבות אבותיהם, דמויי-הדקר.
התפתחותו של דג משה רבנו מן הביצה ועד לבגרות מלמדת בבירור, כי דגים אלה התפתחו על דרך האבולוציה מדגים זקופים (כלומר דגים שאינם נחים ושטים על צידם). הדגיגים הקטנים בסדרה זאת דומים לכל דגיג אחר (יש להם עיניים משני צידי הגוף והם שטים כמו כל דג אחר). אך לאחר שהדגיג גדל עד לאורך של סנטימטר אחד בערך, מתחילה אחת מעיניו לנוע כלפי מעלה, עוברת את קצהו של העליון של הראש ונקבעת לצד העין השנייה. "טיול" זה נמשך כשישה שבועות. בינתיים חל גם עיוות בגולגולת הדגיג, ובסופו של דבר נוטה הדג בהדרגה על צידו חסר העיניים ויורד לאיטו אל קרקעית הים.
דג משה רבנו שוחה בתנועה גלית, העוברת לאורך גופו, בעזרת סנפיר השת וסנפיר הגב. זה האחרון ארוך מאוד (הוא מתחיל לפני העין או מעליה ומתמשך לאורך כל הגוף). עיוות הראש גורם לכך, שפיהם של דגי משה רבנו מצוי בכיוון הצד התחתון, העיוור, של הגוף. דבר זה קשור בעובדה שהם ניזונים בעיקר מבעלי חיים המצויים על קרקע הים, כגון: רכיכות, קיפודי-ים קטנים, תולעים ודומיהם, אף על פי שיש מינים המסוגלים גם לרדוף אחר דגים או סרטנים וללוכדם. עיניהם של דגי משה רבנו מזדקרות בדרך כלל מעל לראש. הן מוגנות על ידי שמורות עבות ובשרניות, וכל אחת מהן יכולה לנוע בפני עצמה. כך הן סוקרות את הנעשה סביבן בכל הכיוונים בחיפושם אחר מזון או אויבים נסתרים.
מיון

סדרת סוליתאים (Pleuronectiformes)
תת-סדרה Psettodoidei
משפחה אַנְפִּילִיתִיִּים (Psettodidae)
תת-סדרה Pleuronectoidei
משפחה Achiropsettidae
משפחה סַנְדְּלִיִּים (Bothidae)
משפחה קַתְרוֹסִיִּים (Citharidae)
משפחה סַנְדְּלוֹנִיִּים (Paralichthyidae)
משפחה Paralichthodidae – בה מין יחיד Paralichthodes algoensis
משפחה Poecilopsettidae
משפחה Rhombosoleidae
משפחה Achiropsettidae
משפחה שְׁטַחְנוּנִיִּים (Pleuronectidae)
משפחה שְׁטַחְדָּגִיִּים (Samaridae)
משפחה רַב-סַנְדְּלִיִּים (Scophthalmidae)
תת-סדרה Soleoidei
משפחה סוליתיים אמריקניים (Achiridae)
משפחה לְשׁוֹנִיתִיִּים (Cynoglossidae)
משפחה סוּלִיתִיִּים (Soleidae)
גלריית תמונות

Platichthys flesus
Arnoglossus laterna
Paraplagusia joponica
Citharichthys sordidus
Microchirus ocellatus
Pleuronectes platessa
Bothus mancus
ראו גם

פיונית - מונח לא-טקסונומי למספר מינים מהסדרה
סוף

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| סוף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מכוסי זרע
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: סופיים
סוג:: סוף
שם מדעי
 Typha ‏לינאוס, 1753
סוּף (שם מדעי: Typha) הוא סוג של צמח, ממשפחת הסופיים.
מאפיינים

מיני הסוג הם עשבוניים רב שנתיים, שעליהם הארוכים (עד 2 מטרים) צומחים בשושנה סביב השורשים. התפרחות צומחות על גבי עמודי תפרחת ארוכים - כשני מטרים ויותר אורכם. העמוד ספוגי וחתכו עגול. התפרחות - הזכרית בראש העמוד והנקבית מעט מתחתיה נראות כמברשות ארוכות.
מיני הסוף צומחים על גדות נחלים ומקווי מים מתוקים, בחגורת הצומח הראשונה. שורשיהם מסוגלים לנבוט אף כ-30 ס"מ תחת פני המים, והעלים מצוידים ברקמות אוגרות אוויר - תאים חלולים גדולים מאוד, המסייעים לצמח לנשום תחת המים. רקמה אוגרת אוויר זו נקראת אארנכימה.
בסוג 11 מינים, תפוצתם באזורים הממוזגים בחצי הכדור הצפוני כולל אירופה ואסיה. בארץ מיוצג הסוג על ידי סוף הַקָּרִין, סוף מצוי, סוף רחב עלים
הסוף במקרא

הסוף נזכר 4 פעמים כצמח מים הגדל על שפת היאור שבתוכו הוסתרה תיבת משה (שמות ב ג-ה). הוא גדל בסמוך ל'קנה', ועם התייבשות מי היאור צמחים אלה קמלים: ”קנה וסוף קמלו” (ישעיהו יט ו). פעם אחת נזכר בתפילת יונה כצמח הנמצא בים: ”אפפוני מים עד נפש, תהום יסבבני סוף חבוש לראשי” (יונה ב ו). כנראה ש"ים סוף" (הנזכר 23 פעמים במקרא) נקרא על שם ה'סוף' שגדל בו או על שפתו.
ל'סוף' אין מסורת זיהוי מוצקה, אך לפי הקשר הפסוקים וכן לפי רוב התרגומים יש להבחין בין ה'סוף' הנזכר בספר יונה כצמח של ים הגדל בים התיכון (יונה א, ג) שמזוהה כאלג"א (אצות) על ידי אחד המפרשים, לבין שאר האזכורים המתייחסים לצמח הגדל בנילוס, שהוא מקווה מים מתוקים. לפי פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן, ה'סוף' המקראי הוא כנראה שם קיבוצי לכלל הצמחים היוצרים נוף סבוך במקווי מים מתוקים ומלוחים. הצמח הנקרא בימינו סוף מצוי (Typha domingensis) הוא אפוא רק אחד מהאפשרויות לזיהוי ה"סוף" המקראי.
הערות שוליים

↑  סוף הקרין, באתר "צמחיית ישראל וסביבתה"
↑  זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים תשע"ב, עמ' 205-204
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4178364-5  LCCN: sh85139143
סופית מצויה

| סופית מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: סופית
מין:: סופית מצויה
שם מדעי
 Gallinula chloropus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


סוּפית מצויה (שם מדעי: Gallinula chloropus) היא מין עוף מים החי באגמים ונחלים מתוקים. הסופית ניזונה מצמחים, אצות, זרעים וחלזונות. נחשבת למומחית בהסוואה ומסתתרת במהלך מרבית שעות היום בין קני סוף וסבך צומח שעל גדות נחלים.
צבעה העיקרי הוא שחור, אך מקרוב ניתן לראות שהוא לא מוחלט, אלא בעל גוונים של אפור וחום כהים. מעל המקור ישנו פס אדום, ובקצה הכנף פס לבן קטן, מקורה הוא כשל תרנגולת. גודלה הוא 32–35 ס"מ, מוטת כנפיה היא 54–62 ס"מ ומשקלה קל יחסית כ-310–456 גרם. זכר הסופית גדול במקצת מן הנקבה, ואין הבדל בצבעים.
תקופת ההזדווגות של הסופית היא בקיץ, ובכל פעם הנקבה מטילה כ8-5 ביצים. כאשר האפרוח בוקע הוא עם עיניים פקוחות לחלוטין
ופלומה קטנה, אך לא על ראשו וכנפיו.
בפארקים באנגליה נצפתה תופעה מעניינת של "טפילות תוך מינית" במין זה, כאשר כ-10% מקיני הסופיות מכילים גם ביצים שהוטלו שם על ידי פרטים אחרים כאשר הזוג המקנן לא היה במקום.
גלריה

Museum specimen
ראו גם

הפארק הלאומי מרוג'ג'י
הערות שוליים

↑  סופית מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558077005171
נימפית הרגלה

| נימפית הרגלה |
| --- | --- |
 זכר, צד עליון  נקבה, צד עליון
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
סוג:: Hypolimnas
מין:: נימפית הרגלה
שם מדעי
 Hypolimnas misippus ‏לינאוס, 1764

נִימְפִית הָרְגֵלָה (שם מדעי: Hypolimnas misippus) הוא מין פרפר ממשפחת הנימפיתיים. מין זה ידוע בתכונות הפולימורפיזם (הופעה במספר צורות) והחקיינות שלו. הזכרים שחורים עם כתמים לבנים בולטים בעלי שוליים כחולים. לנקבות יש מספר הופעות הכוללות צורות הדומות לזכר בעוד שאחרות דומות מאוד לפרפרים הרעילים דנאית הדורה ודנאית מלכותית.
נימפית הרגלה היא פרפר נדיר בישראל ומקום המדינה נצפו פרטים בודדים. אופייה החקייני של הנקבה מקשה גם הוא על הזיהוי בנוסף להיותו פרפר מזדמן ונדיר בישראל.
תפוצה

המין נפוץ ברחבי אפריקה, אסיה, ואוסטרליה. ביבשת אמריקה, הם נמצאים באיי הודו המערבית, עם אוכלוסיות שהתרבו עד מרכז וצפון אמריקה.
תיאור

הכנפיים העליונות של הזכר כהות בצבע חום-שחור קטיפתי. לכנף הקדמית יש כתם אליפטי לבן רחב בין ורידים 3 ו-7. קיים גם כתם קטן יותר בקצה הכנף. כתמים אלו נחצים על ידי ורידים שחורים ותחומים במעטפת כחולה-סגלגלה הנראית רק בזוויות מסוימות. לכנף האחורית כתם לבן גדול יותר אך הוורידים החוצים אותו צהבהבים ואינם בולטים כמו בכנף הקדמית. ישנן כמה נקודות לבנות בפינה התחתונה של הכנף העליונה והשוליים התחתונות של הכנף בשחור ולבן.
הצד התחתון של הכנף הקדמית: בסיס הכנפיים התחתון הוא בצבע ערמוני בהיר, מרכז הכנף בצבע חום אפרפר בהיר; המשך הכנף בצבע חום זהוב; הבסיס של גבול הכנף מנוקד נקודות לבנות קטנות: התא בכנף שחור-חום כהה חום עם שלושה כתמים לבנים; כתם לבן צר, רוחבי, קצר מאוד, בפינת התא; כתם דיסקתי לבן רחב מאוד, מעט אליפטי, מקביל לאזור הנתחם בין וריד 2 לוריד 3; כתם לבן נוסף מתחת לפינה כמו בחלק העליון של הכנף, אך לא מוקף בכחול; על הגבול השחור שבסוף הכנף שתי שורות של כתמים לבנים בצורת קשתות.
הכנף האחורית: קרוב לגוף הפרפר הצבע הוא חום ערמוני עם כתם שחור על בסיס וריד 8 התחום בגבולות לבנים דקים; רצועה לבנה רחבה חוצה אנכית את הכנף, בתחתית הרצועה קיים פס שחור דק אופקי, בחלק העליון של הרצועה הלבנה פס שחור אנכי עבה; רצף נקודות לבנות קטנות ממשיך את אלה שעל הכנף הקדמית; בתוך גבול שחור על קצה הכנף זוגות של כתמים בצורת משולשים לבנים קטנים, מעליהם קשתות לבנות דקות, המופרדות מהמשולשים בקו שחור דקיק. שיערות דקיקות בקצה הכנף בצבעים לבנים ושחורים. האנטנות, הראש, בית החזה והבטן בצבע חום כהה; מתחת לצבע החום הכהה, הראש ובית החזה בצבע לבן והבטן בצבע חום ערמוני.
תיאור > נקבה - פולימורפיה

צורה ראשונה: הצד העליון בצבע חום-כתום עשיר. כנף קדמית: פינת הכנף וגבולה העליון בצבע שחור, מהגבול עד הגבול התחתון עובר החלק השחור במהין אלכסון מעוגל עד הפינה התחתונה של הכנף; במרכז הפינה השחורה יש כתם לבן; רצועה של כתמים לבנים מוארכים גדולים חוצה את החלק השחור, סדרה של שלושה או ארבע נקודות לבנות קטנות נמצאת על החלק השחור הקרוב יותר לבסיס הכנף. בנוסף, שתי שורות של קשתות לבנות דקות המופרדות ביניהן בקו שחור דק.
כנף אחורית: כתם עגול רוחבי בחלק העליון של הכנף, שולי הכנף הם פס שחור עבה, אותו חוצות שתי סדרות רוחביות של קשתות לבנות קטנות. שיערות דקיקות בכנפיים קדמיות והאחוריות הן לבנות ושחורות לסירוגין. החלק התחתון בצבע צהוב חיוור, החלק האמצעי של הכנף הקדמית בצבע חום-כתום עמוק יותר; הכתמים דומים לחלק העליון אך נבדלים באופן הבא: כנף קדמית: שלושה כתמים לבנים לאורך השוליים הקדמיים של התא, השחור באזור פינת הכנף בצד הרצועה הגדולה של הכתמים הלבנים מוחלפת בזהב. כנף אחורית: כתם שחור בבסיס וריד 8, כתם נוסף בבסיס של רווח 5, וסדרה רוחבית של כתמים לבנים קטנים בחלק השחור בנוסף לכתמים כמו בחלק העליון.
צורה שנייה: דומה לצורה הראשונה, אבל אמצע הכנף האחורית בצד העליון ובצד התחתון הוא לבן, מופע זה מכונה אליציפוס.
צורה שלישית: דומה לצורה הראשונה, אבל על הכנף הקדמית קבוצת הכתמים המוארכים הגדולה היא בצבע צהבהב והחלק האמצעי בקצה הכנף השחור הוא צהבהב.
מחזור החיים

החוקר טסט מור תיאר את הזחל כגלילי, שחור עם קו שחור כהה לאורך גבו עם פסים חומים חיוורים לרוחבו; מתחתיו בצבע חום-זית כהה; רגליים וראש אדומים לבנים; ראש מצויד בשני קוצים עבים שחורים ארוכים; שאר המקטעים מלבד המקטע האנאלי עם עשרה קוצים מסועפים, מלוכלכים למראית עין, בצבע לבן שקוף וממוקמים אורכית בשורות, המקטע האנאלי עם שני קוצים דומים.
צמחי המזון העיקריים של המין הם רגלת הגינה ו-Asystasia lawian.
הגולם תלוי, קצר ועבה. בצבע חום בהיר, ללא כתמים מתכתיים, ססגוני ובעל כתמים בצבע חום עצי, במיוחד לכיוון הראש והזנב.
חקיינות

נקבות נימפית הרגלה מחקות במראה את הדנאית ההדורה שגודלה דומה - פרפר רעיל שניזון מהצמח הרעיל פתילת המדבר. הצבעים הבולטים של הדנאית ההדורה מציגים את טבעה המסוכן למאכל לטורפים בסביבה, כך שנקבת נימפית הרגלה שולחת את אותו אות, אף שהיא עצמה אינה רעילה.
כדי לסייע להתנהגות זו, הנקבות גם נוטות לפעמים להתעופף עם פרפרי נימפית הדורה. ישנם הבדלים זעירים מאוד במראה של שני הפרפרים.
צמחים פונדקאים

Asystasia gangetica
Asystasia lawiana
Barleria cristata
Justicia betonica
Ipomoea carnea
Abelmoschus
אבוטילון
היביסקוס
סידה קורדיפוליה
רגלת הגינה
Portulaca pilosa
שלבי החיים

ביצה
זחל
גולם
נימפית הרגלה מלפנים
זכר, צד תחתון
נקבה
הערות שוליים

↑  נימפית הרגלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נִימְפִית הָרְגֵלָה | מונחי האקדמיה, באתר terms.hebrew-academy.org.il
↑  רשימת פרפרי ישראל - Butterflies of Israel, באתר www.gluecad-bio.com
↑  R.K., Varshney; Smetacek, Peter (2015). A Synoptic Catalogue of the Butterflies of India. New Delhi: Butterfly Research Centre, Bhimtal & Indinov Publishing, New Delhi. p. 206. doi:10.13140/RG.2.1.3966.2164. ISBN 978-81-929826-4-9.
1 2  Hypolimnas, ftp.funet.fi(אורכב 29.04.2018 בארכיון Wayback Machine) "Hypolimnas Hübner, [1819]" at Markku Savela's Lepidoptera and Some Other Life Forms
↑  "Hypolimnas misippus (Linnaeus, 1764)". butterfliesofamerica.com. נבדק ב-2018-02-26.
1 2 3 4 5 6 7 8  Charles Thomas Bingham, Butterflies. Vol. I-II., London, Taylor and Francis; Calcutta and Simla, Thacker, Spink, & Co.; [etc.,etc.], 1907
↑  Frederic Moore, Charles Swinhoe, Lepidoptera indica, כרך 4, London, 1899
↑  Kunte, K. (2006).
↑  Gulshan, Abhishek (2020-09-16). "The Danaid Eggfly butterfly is Nature's great pretender". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2021-07-27.
↑  "Hypolimnas misippus - Danaid Eggfly - Butterflies of India". www.ifoundbutterflies.org. נבדק ב-2021-07-27.
זכר, צד תחתון
נקבה, צד תחתון
סלוודורה פרסית

| סלוודורה פרסית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: סלוודוריים
סוג:: סלוודורה
מין:: סלוודורה פרסית
שם מדעי
 Salvadora persica ‏לינאוס, 1753
סלוודורה פרסית (שם מדעי: Salvadora persica), צמח ממשפחת הסלוודוריים, ספק עץ ספק שיח ירוק עד, יוצר גושי ירק גדולים ודחוסים. בעל גזע עקום, מחוספס וסדוק.
מאפיינים

הצמח לבנבן עם גפיים תלויים ברפיון. קליפת השורש בצבע חום בהיר, כאשר השכבות הפנימיות לבנות. ריחו כשל צמח ה"קרס" וטעמו חם וחריף.
משתמשים בענפיו כמברשת שיניים.
עליו גדולים ובשרניים ומשמשים מאכל אהוב ליעלים ולשפנים.
הוא גדל בקרקעות שאינן מלוחות, בדרך כלל במדבר, במעיינות ובערוצי נחל.
סלוודורה פרסית היא צמח מוגן בישראל.
הערות שוליים

↑  סלוודורה פרסית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
סגולית דו-גונית

| סגולית דו-גונית |
| --- | --- |
 סגולית דו-גונית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: חלזונות עילאיים
על־סדרה:: חלזונות גבוהים
סדרה:: Neotaenioglossa
על־משפחה:: סגוליות
משפחה:: סגוליתיים
סוג:: סגולית
מין:: סגולית דו-גונית
שם מדעי
 Janthina janthina ‏לינאוס, 1758
שמות נוספים
 Janthina bicolor

קונכיות של סגולית דו-גונית
איור של סגולית דו-גונית צפה
סגולית דו-גונית (שם מדעי: Janthina janthina) היא מין חילזון ימי טורף בסוג סגולית שבמשפחת הסגוליתיים (Janthinidae). חילזון זה נפוץ בימים רבים בעולם, בהם הים התיכון, וניתן למצאו גם בחופי ישראל.
תיאור ומראה > הקונכייה

הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה, וגודלה כ-18–38 מילימטר. גודל הקונכייה של תת-המין J. j. bicolor הנפוץ בחופי ישראל לרוב אינו עולה על 20 מילימטר. צבע הקונכייה הוא סגול-כחול, והיא כוללת משטחים סגולים בוהקים לצד משטחים בצבע סגול-כחול בהיר דהוי. צורתה כדורית ובה 3–4 פיתולים. קליפתה דקה יחסית. מכיוון שחילזון זה "נתלה הפוך" על המצוף אותו הוא מפריש, צבעי הצללת הנגד של הקונכייה שלו הפוכים: חלקה הגחוני סגול כהה ואילו חלקה הגבי (הצריח) סגול בהיר יותר. רק בשלב הפגית (וליגר) יש לו מכסה גירני (operculum), אותו הוא מאבד בהתבגרותו כדי שיוכל לצוף.
תיאור ומראה > גוף החילזון

לסגולית הדו-גונית ראש גדול על צוואר גמיש. העיניים ממוקמות בבסיס הבחנינים.
אורח חיים

מדובר בחילזון פלגי, שחי בחלק העליון של מי הים. הוא צף על פני המים באמצעות מצוף (המכונה "רפסודה") העשוי מריר קרוש הכולא בועות אוויר אותו הוא מפריש מרגלו. במהלך הציפה, פתח הקונכייה והרגל פונים כלפי מעלה. הסגולית ניזונה מהידרתים, מדוזות סוכך קטנות, מפרשונים ושטרגליים השוחים בחלק העליון של המים.
כאשר היא מותקפת היא מפרישה נוזל סגול מבלוטה תת-זימית.
הסגולית מתחילה את חייה כזכר וכאשר הוא מתבגר הוא הופך לנקבה. את הבצים שהיא מטילה היא שומרת בגופה עד שהן מתפתחות לשלב הפגית.
תפוצה

הסגולית הדו-גונית חייה בים הפתוח (מין פלגי), בשכבת המים העליונה, לרוב צפה באמצעות ריר קרוש המופרש מרגלה. היא נפוצה בימים חמים ובימים טרופי. תחום תפוצתה כולל ימים רבים, לרבות האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי. תת-המין J. j. bicolor נפוץ במזרח האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון. סערות חזקות לעיתים משליכות סגוליות אל חוף הים.
לקריאה נוספת

עזריה אלון (עורך), החי והצומח של ארץ ישראל - כרך 4: החיים במים, הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע. עמ' 71.
ד"ר דוד דרום וד"ר משה צורנמל, מדריך הים וחופיו החי והצומח, הוצאת כתר, 1992 (שם מופיע מידע ותמונה על המין הקרוב סגולית מבהיקה).
קונכייה של סגולית דו-גונית: מבט מ-5 זוויות
סמרן לופתן

| סמרן לופתן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: סמרניים
סוג:: Coendou
מין:: סמרן לופתן
שם מדעי
 Coendou prehensilis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


סמרן לופתן או סמרן ברזילאי (שם מדעי: Coendou prehensilis) הוא מכרסם גדול החי באמריקה הדרומית וגופו מכוסה בקוצים גדולים ומסוכנים. למרות שהוא מזכיר דורבן הוא שייך דווקא למשפחת "דורבני העולם החדש" או הסמרניים.
גופו של הסמרן מכוס בקוצים לבנים או צהבהבים וארוכים וביניהם ישנם כהות ושאר הפרווה אפורה. הוא בעל שפתיים ואף גדולים ואדומים וזרועות חזקות ומיומנות בטיפוס על עצים ובעלי ארבעה טפרים בכל רגל. גם הזנב עוזר לו לטפס והוא יכול להיאחז איתו בענף. אורכו 30-60 ס"מ ומשקלו 2-4.5 ק"ג.
זהו יצור ליילי החי בין ענפי העצים בג'ונגלים בזוג וביום נח בחורים בעץ. הם לא יורדים לקרקע לעיתים קרובות.
מזון: בעיקר עלים, פרחים, פירות וזרדים קטנים מהווים את עיקר תזונתו.
טורפים: עופות דורסים כמו הרפיה, יגואר, טאירה ואוצלוט וגם נחשים גדולים. הדורבן הוא טרף מסוכן ביותר עקב הדורבנות הגדולות שלו והוא מתכדר לכדור כשטורף מתקרב. ישנם טורפים שמתו עקב הקוצים שננעצו בהם בכוח. עם זאת הדרבן הוא בעל מזג רגוע כשלא מתקיפים אותו.
תפוצה: הדרבן מצוי ביערות גשם עד גובה 1,50 מ' במדינות: ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה, גיאנה וסביבותיה, בוליביה, טרינידד וייתכן שגם באקוודור. בשל תפוצתו הנרחבת הוא אינו בסכנה.
הערות שוליים

↑  סמרן לופתן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533804405171  LCCN: sh85106305
סיגל ריחני

| סיגל ריחני |
| --- | --- |
 סיגל ריחני
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: סיגליים
סוג:: סיגל
מין:: סיגל ריחני
שם מדעי
 Viola odorata ‏ליניאוס
סיגל ריחני (שם מדעי: Viola odorata) הוא מין צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הסיגליים, המוכר יותר בכינוי סיגלית. הוא גדל בר באירופה, בדרך כלל באזורי יער מוצלים. הוא נאסף בהרי יהודה, בחרמון, ובגלעד הנזכרות בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. הסיגל הריחני נכחד מישראל כצמח בר לפני כ-100 שנה. כיום בישראל הוא נפוץ כצמח נוי בגינון, המשמש לכיסוי קרקע, ומאותר מדי פעם כפליט תרבות (ראו בתמונה אותו גדל בחומת אבן).
מרבד סיגליות
עלי הסיגל הריחני דמויי לב, מעט מחוספסים, וערוכים בבסיסם בצורת שושנת. מבין שושנות העלים יוצאים גבעולים אופקיים, שלוחות, שבקצותיהם מתפתחות שושנות עלים חדשות, וכך מתפשט הצמח ומכסה שטח ברבייה וגטטיבית. פרחיו הכחולים-סגולים בולטים מבין העלים עד לגובה כ-10 ס"מ, והם ניתנים לקטיפה.
הפרחים והעלים אכילים. הם מכילים שמן נדיף בעל ריח מתקתק, ויש המפיקים מהם בשמים, וכן אף גלידה ייחודית מבושמת. ברפואה מסורתית נהוג להשתמש בהם להקלה על דרכי הנשימה, מכאב גרון ועד ברונכיטיס.
בתרבות מקושר הסיגל הריחני לאהבה וכך הוא מופיע במספר מחזות, בין היתר ביצירתו של ויליאם שייקספיר חלום ליל קיץ בו משתמש פוק בשמן המבושם כדי ליצור שיקוי אהבה, ובשירו של דויד ברוזה, סיגליות.