stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מועצה אזורית חוף השרון
גאוגרפיה

המועצה גובלת בדרום ברעננה, הרצליה וכפר שמריהו, במערב בים התיכון, בצפון בנתניה, אבן יהודה ואילנות ובמזרח במועצה אזורית לב השרון, אבן יהודה, מועצה אזורית דרום השרון וקדימה. כמו כן נכלל במועצה קיבוץ גליל ים, הנמצא בין הרצליה ורמת השרון ולכן אינו נכלל ברצף הטריטוריאלי של המועצה.
משרדי המועצה נמצאים בשטח קיבוץ שפיים. רוב תלמידי המועצה לומדים בבית החינוך המשותף חוף השרון, אשר גם הוא נמצא בקיבוץ שפיים.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוגוסט 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית חוף השרון 14,280 תושבים (מקום 145 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.2%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 93.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 17,164 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
יישובי המועצה

| מספר | צורת היישוב | יישוב | אוכלוסייה | שנת הקמה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מושב | אודים | 1,164 | 1948 |  |
| 2 | יישוב | ארסוף | 184 | 1995 | יישוב לא מוכר |
| 3 | מושב | בית יהושע | 1,072 | 1938 |  |
| 4 | מושב | בני ציון | 1,147 | 1947 |  |
| 5 | מושב | בצרה | 991 | 1946 |  |
| 6 | קיבוץ | גליל ים | 621 | 1943 | היישוב הדרומי במועצה, והיחיד שנמצא במחוז תל אביב. |
| 7 | קיבוץ | געש | 955 | 1951 |  |
| 8 | יישוב   קהילתי | חרוצים | 792 | 1951 |  |
| 9 | קיבוץ | יקום | 772 | 1947 |  |
| 10 | מושב | כפר   נטר | 996 | 1939 | היישוב הצפוני במועצה |
| 11 | מושב | רשפון | 1,315 | 1936 |  |
| 12 | קיבוץ | שפיים | 1,468 | 1935 | היישוב הגדול במועצה |
| 13 | קיבוץ | תל   יצחק | 1,005 | 1938 |  |
ראשי המועצה

מאיר בן-שפר מרשפון (1950–1954)
יצחק גבירץ משפיים (1954–1955)
דוד אמן משפיים (1955–1980)
יוסף שגיא משפיים (1980–1998)
אהרון בז'רנו מכפר נטר (1998–2009)
אלי ברכה מבית יהושע (2009–הווה)
ראו גם

חוף השרון
בית החינוך המשותף חוף השרון
פנימיית וינגייט
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  לטבלת הדירוג המלא.
↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה האזורית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף אוגוסט 2024 (אומדן).
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  פרופיל מועצה אזורית חוף השרון באתר הלמ"ס
| השרון |
| --- | --- | --- |
| ערים | הוד השרון • הרצליה •  טייבה • טירה • כפר יונה • כפר סבא • כפר קאסם • נתניה •  קלנסווה • ראש העין • רמת השרון • רעננה |  |
| מועצות אזוריות | מועצה אזורית עמק חפר • מועצה אזורית לב השרון • מועצה אזורית חוף השרון • מועצה אזורית דרום השרון |  |
| מועצות מקומיות | זמר • אבן יהודה • אליכין • פרדסיה • קדימה-צורן • תל מונד • כפר שמריהו • ג'לג'וליה • כפר ברא |  |
| מועצות אזוריות לשעבר | מועצה אזורית השרון התיכון • מועצה אזורית הירקון • מועצה אזורית מפעלות אפק • מועצה אזורית השרון הצפוני • מועצה אזורית הדר השרון |  |
| דגל ישראל מועצות אזוריות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הצפון | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף •  מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל |  |
| מחוז חיפה | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |  |
| מחוז המרכז | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן |  |
| מחוז ירושלים | מטה יהודה |  |
| מחוז הדרום | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר |  |
| אזור יהודה והשומרון | גוש עציון • הר חברון • מגילות ים המלח • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון |  |
|  מחוז המרכז |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת השרון • נפת פתח תקווה • נפת רמלה • נפת רחובות |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| ערים | אלעד • באר יעקב • גבעת שמואל • גני תקווה • הוד השרון • טייבה • טירה • יבנה • יהוד-מונוסון • כפר יונה • כפר סבא • כפר קאסם • לוד • מודיעין-מכבים-רעות • נס ציונה • נתניה • פתח תקווה • קלנסווה • ראש העין • ראשון לציון • רחובות • רמלה • רעננה |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| מועצות מקומיות | אבן יהודה • אליכין • בית דגן • בני עי"ש • גדרה • ג'לג'וליה • גן יבנה • זמר • כוכב יאיר צור יגאל • כפר ברא • מזכרת בתיה • סביון • פרדסיה • קדימה-צורן • קריית עקרון • שוהם • תל מונד |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| מועצות אזוריות | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| ועדי רובע עירוני | נוה מונוסון • מכבים-רעות |    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295213505171  VIAF: 252510485   WorldCat (עם VIAF): 252510485
שביעי של פסח

| --- | --- |

"שירת הים", ציור מאת ג'יימס טיסו
 שמות נוספים:  יום וַיּוֹשַׁע
 סוג:  חג יהודי
 סיבה:  זיכרון יציאת מצרים וקריעת ים סוף
 סמלים:  שירת הים, קריעת ים סוף
 מועד
 תאריך:  ארץ ישראל: כ"א בניסן  ה'תשפ"ה  יום שבת 19 באפריל 2025  חוץ לארץ: כ"א–כ"ב בניסן  ה'תשפ"ה  יום שבת 19 באפריל 2025– ה'תשפ"ה  יום ראשון 20 באפריל 2025.
שביעי של פסח הוא היום השביעי והאחרון של חג הפסח, שחל בתאריך כ"א בניסן. ביום זה, על פי מסורת חז"ל, אירעה קריעת ים סוף, אם כי נצטוו על קיומו עוד בטרם יצאו ממצרים. מעבר למצוות הקיימות בכל אחד משבעת ימי הפסח, זהו יום טוב לכל דבר, שבו אסורים בעשיית מלאכה, פרט למלאכת אוכל נפש.
שמות החג

בעבר כונה יום זה "יום וַיּוֹשַׁע" בגלל הפסוק ”וַיּוֹשַׁע ה' בַּיּוֹם הַהוּא” (שמות, י"ד, ל') הפותח את שירת הים, קריאת התורה של היום.
הקראים קוראים ליום זה "שביעי עצרת" על פי הפסוק ”שֵׁשֶׁת יָמִים תֹּאכַל מַצּוֹת וּבַיּוֹם הַשְּׁבִיעִי עֲצֶרֶת לַה' אֱלֹהֶיךָ לֹא תַעֲשֶׂה מְלָאכָה” (דברים, ט"ז, ח').
כינוי רווח כיום הוא "חג שני (של פסח)". כינוי דומה, "שני של פסח", מופיע בלוח שנה מגניזת קהיר לשנת ד'תתפ"ב.
מקור החג

המקור הראשון בתורה לחג שביעי של פסח מופיע עוד לפני מעמד הר סיני בו קיבלו עם ישראל את מצוות התורה עליהם, ואף עוד קודם יציאת מצרים.
שִׁבְעַת יָמִים מַצּוֹת תֹּאכֵלוּ אַךְ בַּיּוֹם הָרִאשׁוֹן תַּשְׁבִּיתוּ שְּׂאֹר מִבָּתֵּיכֶם, כִּי כָּל אֹכֵל חָמֵץ וְנִכְרְתָה הַנֶּפֶשׁ הַהִוא מִיִּשְׂרָאֵל מִיּוֹם הָרִאשֹׁן עַד יוֹם הַשְּׁבִעִי. וּבַיּוֹם הָרִאשׁוֹן מִקְרָא קֹדֶשׁ וּבַיּוֹם הַשְּׁבִיעִי מִקְרָא קֹדֶשׁ יִהְיֶה לָכֶם, כָּל מְלָאכָה לֹא יֵעָשֶׂה בָהֶם אַךְ אֲשֶׁר יֵאָכֵל לְכָל נֶפֶשׁ הוּא לְבַדּוֹ יֵעָשֶׂה לָכֶם.
גם בפרשיית המועדות בפרשת אמור שבספר ויקרא מוזכר חג זה:
וּבַחֲמִשָּׁה עָשָׂר יוֹם לַחֹדֶשׁ הַזֶּה חַג הַמַּצּוֹת לַה' שִׁבְעַת יָמִים מַצּוֹת תֹּאכֵלוּ... בַּיּוֹם הַשְּׁבִיעִי מִקְרָא קֹדֶשׁ כָּל מְלֶאכֶת עֲבֹדָה לֹא תַעֲשׂוּ.
גם בספר דברים נצטוו ישראל לחג את היום השביעי של פסח כיום טוב:
שֵׁשֶׁת יָמִים תֹּאכַל מַצּוֹת וּבַיּוֹם הַשְּׁבִיעִי עֲצֶרֶת לַה' אֱלֹהֶיךָ לֹא תַעֲשֶׂה מְלָאכָה.
וכן מופיע בפרשת פינחס בהזכרת קרבנות המוספים של החגים. לפיכך ביום שביעי של פסח ישנה מצווה מדאורייתא לשבות ממלאכה, אולם מלאכת אוכל נפש מותרת בו – כבכל יום טוב.
תאריך החג

בספר ברית דמשק מופיע איסור על הקרבת קרבנות החגים בשבת. יעקב הקרקסאני כותב שהצדוקים לא ספרו את יום השבת כאחד משבעת ימי חג הפסח וחג הסוכות, כך שבעצם שביעי של פסח חל בכ"ב בניסן, ושבעת ימי חג המצות המסתיימים בכ"א בניסן נחשבים רק שישה ימים ביחס לקורבנות. ראיה לכך שזהו המנהג הקדום שהיה בתחילת תקופת בית שני ניתן למצוא במגילת תענית, הפותחת במועד שנמשך מראש חודש ניסן עד ח' בניסן ולאחריו מועד שנמשך עד סוף פסח. מועדים אלה מקבילים לשבעת ימי המילואים ולימי קורבנות הנשיאים, לפי פרשנות הקראים שהמילואים החלו בא' בניסן והנשיאים בט' בניסן ונדחו מפני השבת, כך יוצא שקורבן אחירע בן עינן הוקרב בכ"ב בחודש, שהוא יום שביעי של פסח לפי לוח השנה במגילות קומראן, שהפך לאסרו חג על ידי הפרושים, שהתירו הרבה מאיסורי השבת שנהגו בזמן נחמיה, ואף להקריב קורבן פסח בשבת.
מנהגים > תיקון ליל שביעי של פסח

מנהג המקובלים בצפת, בתקופת האר"י הקדוש, היה לומר במהלך ליל שביעי של פסח, לאחר חצות הלילה, לימודים שונים ושירות, כשבכללם שירת הים, שנאמרה באשמורת הבוקר. בספר חמדת ימים הובא 'תיקון' שייאמר במשך הלילה כולו, והוא נדפס לימים בספר 'קריאי מועד'. אולם יש מהאחרונים שהתנגדו לכך, בעקבות חשדו בשבתאות של ספר חמדת ימים. כיום ישנם נוהגים לומר את הנוסח במלואו, ובכמה קהילות המנהג לומר את 'שירת הים' בלבד בלילה זה, בחצות הלילה, או לפני כן. במקומות שסמוכים לשפת הים היו שנהגו לשיר את השירה ליד הים. בחסידות חב"ד נהגו להישאר ערים כל הלילה וללמוד תורה.
מנהגים > סעודת משיח

מנהג נוסף הנוהג ביום שביעי של פסח ובחו"ל באחרון של פסח, הוא לערוך סעודה נוספת. בחסידויות מסוימות מכנים אותה סעודת הבעל־שם־טוב, על פי תקנת הבעש"ט לאכול סעודה זו היות שאורו של משיח מאיר ביום זה. בחב"ד מכנים סעודה זאת סעודת משיח, ורבי שלום דובער שניאורסון הורה משנת ה'תרס"ו (1906) לשתות גם ארבע כוסות של יין.
חלק מהליטאים נוהגים אף הם לאכול סעודה נוספת קודם צאת החג, בעקבות הנהגת הגאון מווילנה לערוך סעודה ולאכול בה מצה מפני חביבות מצות אכילת מצה קודם שמסתיים החג.
תפילה > הלל

ביום שביעי של פסח, ההלל הוא רק מנהג ולכן אומרים את נוסח ההלל הקצר כמו של ראש חודש.
תפילה > קריאת התורה

קריאת התורה של יום זה עוסקת בנס קריעת ים סוף, שעל פי מסורת חז"ל אירע בליל שביעי של פסח, וכן בשירת הים שנאמרה בעקבותיו (ספר שמות, פרק י"ג, פסוק י"ז – פרק ט"ו, פסוק כ"ו). בהפטרה קוראים את 'שירת דוד' (ספר שמואל ב', פרק כ"ב, פסוקים א'–נ"א) שאף היא שירה כשירת הים, ונס קריעת ים סוף מרומז בה.
ביום טוב שני של גלויות, קוראים "כל הבכור" (ספר דברים, פרק ט"ו, פסוק י"ט עד פרק ט"ז, פסוק י"ז), ואם חל בשבת (שאין מספיק פסוקים לחלק את הקריאה הנ"ל לשבע עליות), מתחילים ברוב הקהילות "עשר תעשר" (פרק י"ד, פסוק כ"ב), והאיטלקים מתחילים "כי ימכר" (פרק ט"ו, פסוק י"ב). מפטירים ב"עוד היום בנב לעמד" ובנבואת אילן ישי (ספר ישעיהו, פרק י', פסוק ל"ב עד פרק י"ב, פסוק ו'), ובנוסח רומניא הפטירו בשירת דבורה (ספר שופטים, פרק ה', פסוקים א'–ל"א).
תפילה > יזכור

בבתי הכנסת מנהג אשכנז המזרחי נוהגים לומר יזכור בשביעי של פסח (בחו"ל באחרון של פסח), לפני שמכניסים את ספר התורה לארון הקודש. במנהג אשכנז המערבי, לא נוהגים לומר יזכור ברגלים כלל, אך הוא הונהג בכמה קהילות מנהג זה בתקופה מאוחרת.
תפילה > פיוטים

בליל שביעי של פסח אומרים במנהג אשכנז המערבי מערבית "אורי וישעי על הים נגלה" לרבי מנחם בן יעקב איש וורמייזא, הכולל ביכור "מתי אבוא ואראה" המדבר על עלייה לרגל. במנהג אשכנז המזרחי אומרים מעריב "ויושע ה' אום למושעות" לרבי יוסף בן יעקב. ביום טוב שני בחו"ל, ברוב קהילות אשכנז המערבי אומרים מערבית "אמונת אומן לעם זו רם זכרת" לרבי אליעזר מגרמייזא, ובקצת קהילות אומרים "אור לשביעי גש" לראב"ן. במנהג המזרחי אומרים "ויושע אומן אשכולות" לרבי יקותיאל בן יוסף.
בשני מנהגי אשכנז, אומרים ביום שביעי יוצר "ויושע שושני פרח" וזולת "אי פתרוס", שניהם לרבי שמעון בן יצחק. בקהילות אשכנזי המזרחי אומרים גם אופן "ידועי שם" החתום יעקב, ובקצת קהילות אומרים במקומו "ויושע אל אמונה", אבל במנהג אשכנז המערבי לא נוהגים לומר אופן. בקהילות אשכנז המזרחי וקצת קהילות אשכנז המערבי, אומרים גם "גאולה" יום ליבשה לר' יהודה הלוי.
כשחל יום שביעי בשבת, נוהגים להחליף את הפיוטים בברכות קריאת שמע באלה של שבת חול המועד, דהיינו היוצר על סדר שיר השירים של רבי שמעון בן יצחק. בקצת קהילות המנהג המזרחי, נוהגים במקרה זה לומר "יום ליבשה" לפני "שירה חדשה שבחו גאולים". באחרון של פסח (יום טוב שני של גלויות), אומרים יוצר קדום אנונימי "אתה הארת" וחוזרים על זולת "אי פתרוס" כדאתמול. במנהג המזרחי, אומרים אופן "מחוללת מהללת" לרבי משה בן יצחק, ובקצת קהילות אומרים במקומו "לבעל התפארת" לבנימין בן זרח. גם ביום טוב שני שחל בשבת, נוהגים לומר בברכות קריאת שמע את הפיוטים של שבת חול המועד במקום את אלה הרגילים.
בחזרת הש"ץ של שחרית, אומרים קרובת "אותותיך אז ראינו בעין" לר' שמעון בן יצחק, והיו קהילות שאמרו "אימת נוראותיך בשדה צוען כהשלחת" לר' משה בן קלונימוס בשביעי ואת קרובת שמעון בן יצחק ביו"ט שני, ויש נוהגים להחליף את הסדר כשחל שמיני של פסח בשבת. שתי הקרובות מאריכות בפיוטים עם מדרשים על קריעת ים סוף. בחו"ל, ביום טוב שני אומרים את הקרובה השנייה שלא אמרו אתמול.
במנהג איטליה, אומרים יוצר "אתה הארת", וביום טוב שני "אפל המוני נגה לעיני", ובארץ ישראל נוהגים לומר ביום טוב היחיד "אפל המוני נגה לעיני".
בצרפת, באשכנז ובאיטליה, נהגו עד סוף ימי הביניים לתרגם לארמית את קריאת התורה וההפטרה בשביעי של פסח. פייטני אשכנז כתבו הרבה פיוטים לתרגומים אלו, אך בסוף נתבטל כל עניין התרגום, והיום לא נוהגים לומר אף אחד מהפיוטים לתרגום בשביעי של פסח.
תפילה > שהחיינו

שביעי של פסח הוא החג היחיד מהתורה שלא מברכים בו את ברכת "שהחיינו" (ברכת הזמן), וזאת מפני שאין הוא חג בפני עצמו אלא חלק מחג הפסח.
צאת החג

ליל מוצאי שביעי של פסח (או שמיני בחוץ לארץ) מכונה רומפלנאכט (ליל הבלגן) בפי חלק מיהודי אשכנז.
בקרב חלק מבני עדות המזרח, ובעיקר מקרב יהודי מרוקו, נהוג לחגוג את המימונה בליל מוצאי החג, בו נוהגים לאכול מופלטה.
מנהג נוסף של יוצאי עדות המזרח, ובעיקר יהודי תוניסיה, הוא טקס ה"כדרנא ולעאם אכדאר" (ערבית: פיזרנו ירק שהשנה תהיה ירוקה) בצאת החג. בטקס זה מפזרים עלי ירק ברחבי הבית בשירת "כדרנא ולעאם אכדאר".[דרוש מקור] מנהגים דומים בעדות נוספות מבני עדות המזרח.
ראו גם

יום ליבשה
שבת שירה
המטבח המרוקאי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  African cuisine, North African cuisine 
 מטבח:  מטבח ים תיכוני, מטבח ערבי
 מוצא:  מרוקו
 
מאכלים מרוקאיים
דג אמנון בסגנון מרוקאי. הנוסח המרוקאי שונה מהחריימה הלובי.
קוסקוס מרוקאי
סירי טאג'ין מרוקאים
המטבח המרוקאי (בערבית: المطبخ المغربي) הוא המטבח הנהוג במרוקו והוא בעל גיוון רב.
הסיבות לגיוון היא הקשרים הרבים של מרוקו עם העולם החיצון לאורך מאות שנים. הגיוון האקלימי והנופי המאפשר מגוון של גידולים חקלאיים וכן מיקומה של מרוקו בין יבשת אפריקה ליבשת אירופה על נתיבי המסחר, היבוא והייצוא של המזון.
המטבח המרוקאי הוא שילוב השפעות ערביות, ברבריות, מוריות, מזרח תיכוניות, ים תיכוניות, אפריקאיות ויהודיות. במהלך השנים עיצבו הטבחים בארמונות המלוכה של פאס, מקנס, מרקש, רבאט וטטואן את המטבח המרוקאי כפי שהוא מוכר היום.
מבנה הארוחות

ארוחת הצהריים היא הארוחה הראשית, מלבד בחג הרמדאן. ארוחה מרוקאית טיפוסית מתחילה בסדרה של סלטים חמים וקרים, שתיית ראייב, ונמשכת בטג'ין (נזיד בשר/עוף מרוקאי). בכל ארוחה נהוג לאכול לחם לרבות חארשה. לעיתים קרובות, תלוי במצבם הכלכלי של הסועדים, מוגש לאחר מכן, בשר טלה או בשר עוף, ולבסוף, קוסקוס עם בשר וירקות. מנהג נפוץ הוא שתיית כוס תה ממותק עם נענע בסוף הארוחה. למקרים של סעודה לא צפויה קיים במטבח המרוקאי הכליע העשוי מנתחי בשר בקר מבושל, מטוגן, ומשומר בשמן.
שימוש בתבלינים

נעשה שימוש נרחב בתבלינים במאכלים במטבח המרוקאי. בעוד שתבלינים רבים יובאו למרוקו במשך אלפי שנים, מרכיבים רבים, כמו זעפרן, נענע, זיתים, תפוזים ולימונים מיוצרים במרוקו. תבלינים נפוצים במיוחד - קינמון, כמון, כורכום, ג'ינג'ר, פלפל, פלפל אדום, זרעי אניס, זרעי שומשום, כוסברה, פטרוזיליה, זעפרן, נענע ותערובת בשם ראס אל חנות.
במרוקו גדל גם עץ הארגן שממנו מפיקים את שמן הארגן הנחשב לשמן היקר בעולם לאחר תהליך כתישת האגוזים הגדלים עליו שטעמם דומה לטעם של שקדים.
מרקים

חרירה הוא מרק המבוסס על חומוס, עגבניות, בצל, סלרי, פטרוזיליה וכוסברה. הוא נאכל באופן יומיומי ובעיקר בסוף צום הרמאדן. היהודים נוהגים לאכלו בשבירת צום יום הכיפורים.
ביסרה הוא מרק על בסיס שעועית, הנצרך גם הוא בחודשים הקרים יותר של השנה.
פירות ים

למרוקו יש מלמעלה מ-3,000 ק"מ של קו חוף. במי החוף של מרוקו, יש שפע של דגים.
בשוקי הדגים במרוקו אפשר למצוא דג סול, דג חרב, טונה, טורבוט, מקרל, שרימפס, צלופח, סקייט, לוטיין אדום, סרטן עכביש, לובסטר ועוד מגוון רחב של דגים
קינוחים

במטבח המרוקאי נהוג לסיים את הארוחה בפירות עונתיים המוגשים לשולחן. קינוח נפוץ אחר הוא השבקייה, בצק בצורת בייגלה המטוגן בשמן עמוק, ספוג בדבש ומפזרים עליו זרעי שומשום; הוא נאכל במהלך חודש הרמדאן. ישנו גם הספינג' הנחשב בתור סופגנייה מרוקאית.
מטבח יהודי מרוקו

ליהודי מרוקו היו מאכלים נפרדים משלהם לאירועים בעל אופי דתי. כגון: המופלטה שנהוג להכין בחג המימונה לאחר פסח, הז'ביב נואה שנהוג להכין לכבוד ראש השנה, וגם הברקוקש שהיא דייסה העשויה מ-בורגול שנהוג להגיש בין חג הפורים לחג הפסח.
ראו גם

טאג'ין
רשימה של מאכלים מהמטבח המרוקאי והצפון אפריקאי
המטבח המזרח-תיכוני
המטבח הים-תיכוני
סלט מרוקאי
דוכן תבלינים בשוק של אגאדיר
גלעד בן ש"ך

אין תמונה חופשית
גלעד בן ש"ך (נולד ב-21 באפריל 1941) הוא מלחין ועורך תוכניות רדיו ישראלי.
קורותיו

נולד בגדרה כבנם הבכור של יהודה ("הגדרתי") ובתיה שכביץ. אביו היה סופר ועיתונאי. סבו, מרדכי, נמנה עם מייסדי גדרה ושימש כ"מוכתר" שלה.
שירת במשך שבע שנים כשוטר במחוז הדרום.
בשנות ה-60 הלחין ותרגם מספר שירים למבצעים שונים, בעיקר לאילן ואילנית.
באוניברסיטה הכיר את ציפי מייזלר ויהודית רודד, ששימשו כעורכות ברדיו בגל הקל, בעקבותיהן החליט לעסוק גם הוא בתחום והתקבל ב-1969 לקול ישראל. שימש כעורך המוזיקלי הראשון של התוכנית "בחצי היום". בהמשך ערך את התוכניות "קסת ואפרכסת" ו"אותי זה מצחיק".
עם הקמת רשת ג' ביוני 1976 נבחר לשמש כמנהל מחלקת הבידור בתחנה.
בשנים 1978–1993 שימש כעורך התוכנית "על בטוח" ואף חיבר לה את שיר הפתיחה.
תוכניות נוספות שערך: "זמר שכזה" (1997–2011), "אגדת דשא" (1997–2009), "מתוק מאז" (2003–2011), "יליד הארץ" (2005–2009).
במהלך עבודתו ברדיו ערך גם משדרים מיוחדים כגון "מצעד המצעדים", מרתון הגשש החיוור" ואחרים.
ב-1998 נמנה עם צוות השופטים לבחירת הזוכה בפרס ישראל לזמר עברי.
לחנים בולטים

"ליל כלולות" – גידי צח וגילה
"רכבת" (עם ג'קי לוי) – גידי צח וגילה
"בובת קש" – גילה אדרי, 1965. תרגום לשיר הצרפתי Puppet on a String, שזכה באירוויזיון ב-1967.
Let kiss
"לכל אדם כוכב" – אילן ואילנית, 1967
"דפי יומן" – אילן ואילנית, 1967
סיגליות – אילן ואילנית, 1968
יום של חידות – אילנית, 1972
"רגע אחד" – מיכל טל, 1973. תרגום לשיר הקטלוני El cant dels ocells.
"יום יום ים", 1978
פרסומיו

"ציוניוני הדרך". קובץ שירים. הוצאת	רשות השידור, 1979
"בשמחה, בשיר ובעמל...שירי ההתיישבות העובדת עם טעם של פעם", הוצאת מאור, 1983
"זמר של אהבה: שירים ופזמונים שכולנו אוהבים", יחד עם אמנון שילוני. הוצאת אדם, 1984
"לכל אחד ירושלים". יחד עם אמנון שילוני. הוצאת מודן, 1987
"זמר זמר לך", יחד עם אמנון שילוני. קובץ שירים, הוצאת מודן
"רגעי קסם: 54 להיטים גדולים משנות ה-50, NMC, פונוקול, 1992
"50 שנה 50 שירים – אלבום היובל לישראל", הוצאת צים חברת השיט הישראלית, 1998
"הצ'יזבטרון: אם הלהקות הצבאיות". ספר ותקליטור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
הערות שוליים

↑  על שלוש הדורות במשפחת שכביץ-בן ש”ך השזורים בהיסטוריית המושבה, באתר "גדרה היום", 8 בספטמבר 2021
כיכר טרפלגר

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קרב טרפלגר
 שטח:  0.92 הקטאר 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1840
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 עיר:  לונדון
 רובע:  הסיטי של וסטמינסטר
 רחובות מסתעפים:  Northumberland Avenue, Duncannon Street, Cockspur Street, הסטרנד, וייטהול, St Martin's Place, Pall Mall East 
 אתרים:  עמוד נלסון, פסל המלך ג'ורג' הרביעי, פסל הנרי הוולוק, פסל סר צ'ארלס ג'יימס נאפייר
 אירועים:  הענקת עץ אשוח מתנת העיר אוסלו, מבוך הבנוי מעציצים גבוהים
 קואורדינטות:  51°30′28″N 0°07′41″W﻿ / ﻿51.50778°N 0.12806°W﻿ / 51.50778; -0.12806
 אתר כיכר טרפלגר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסכיכר טרפלגר(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסכיכר טרפלגר(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיכיכר טרפלגר(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיכיכר טרפלגר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר טרפלגר (באנגלית: Trafalgar Square) היא הכיכר המרכזית בלונדון. הכיכר מנציחה את ניצחונה של בריטניה על צרפת בקרב טרפלגר בשנת 1805. בעבר הייתה הכיכר חלק מהשטחים של האורוות המלכותיות. בשנת 1820 שכר ג'ורג' הרביעי, שהיה אז יורש העצר, את האדריכל ג'ון נאש לתכנן את הכיכר. עבודת התכנון הושלמה על ידי הארכיטקט סר צ'ארלס בארי בשנת 1845.
מבנה הכיכר

הכיכר מוקפת כבישים משלושה צדדים (במקור הייתה מוקפת מארבעת צדדיה). בצפון - הגלריה הלאומית; במערב - בית קנדה; במזרח - הכנסייה הקהילתית המלכותית סנט מרטין בשדות; בדרום - רחוב המול המוביל, תחת קשת האדמירליות אל ארמון בקינגהאם, ורחוב וייטהול המוביל אל בניין הפרלמנט הבריטי. בשנת 2003 שונה מבנה הכיכר - הכביש שהקיף את הכיכר מצפון הפך למעבר להולכי רגל בלבד, וגרם מדרגות נבנה מן הכיכר אל הגלריה הלאומית.
במרכז הכיכר ניצב עמוד נלסון, שעליו פסלו של הלורד אדמירל הוריישו נלסון, מפקד הצי הבריטי בקרב טרפלגר, מוקף על ידי ארבעה אריות עשויי ברונזה.
בכיכר ארבעה מעמדי פסלים. על שלושה מן המעמדים ישנם פסלים:
בפינה הצפון מזרחית - פסל המלך ג'ורג' הרביעי, הונח בשנת 1840.
בפינה הדרום מזרחית - פסל הנרי הולוק, הונח בשנת 1861.
בפינה הדרום מערבית - פסל סר צ'ארלס ג'יימס נאפייר, הונח בשנת 1855.
המעמד הרביעי

במקור נועד מעמד זה לפסלו של המלך ויליאם הרביעי, אולם התקציב לבניית הפסל אזל בטרם נסתיימה בנייתו, ופסל זה לא הונח עליו מעולם. ב-1999 הציעה האגודה המלכותית לאומנות כי פסלים שונים יוצגו על המעמד, וכיום מוצגים עליו פסלים של אמנים בני זמננו המתחלפים מעת לעת. עד כה הוצגו:
בשנת 1999 - "אקה הומו" - של הפסל מארק וולינגר
בשנת 2000 - "בלא כל קשר להיסטוריה" - של הפסל ביל וודרו
בשנת 2001 - "מונומנט" של הפסלת ריצ'ל וויטריד
פעילויות בכיכר

אף שהאכלת היונים הרבות הייתה חביבה במיוחד על התיירים הבאים לכיכר, בשל הנזק שהיונים גורמות לפסלים (לשלשת היונים היא חומצית במיוחד), נאסרה האכלת יונים בכיכר משנת 2003, ובקרבת הכיכר מגדלים נצים על מנת להרתיע את היונים.
מדי שנה מאז 1947 מעניקה העיר אוסלו עץ אשוח לעיר לונדון, לאות תודה על עזרתה של בריטניה לנורווגיה במלחמת העולם השנייה. העץ ממוקם בכיכר.
בתחילת אוגוסט 2010 העמידה עיריית לונדון במרכז הכיכר מבוך הבנוי מעציצים גבוהים. המשימה במבוך היא להיכנס מצדו הדרומי ולצאת מצדו הצפוני. בסמטאות המבוך נתלו שלטים הנושאים שמות של רחובות מפורסמים בלונדון.
גישה לכיכר

תחנות הרכבת התחתית של לונדון הקרובות לכיכר:
תחנת צ'רינג קרוס - על הקווים: קו נורת'רן וקו בייקרלו
תחנת אמבנקמנט - על הקווים: קו דיסטריקט וקו סירקל
תחנת כיכר לסטר - על הקווים: קו נורת'רן וקו פיקדילי
פסל רכוב של ג'ורג' הרביעי מאת סר פרנסיס לגאט צ'נטרי בפינה הצפון מזרחית
הפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי

מרכז היציאה לחיפוש הגורילות בפארק ליד הכפר רושאגה
הפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי (באנגלית: Bwindi Impenetrable National Park; בסוואהילי: Hifadhi ya Taifa ya Bwindi) הוא פארק שנמצא בדרום מערב אוגנדה. הפארק הוא חלק מהיער הבלתי חדיר ביווינדי וממוקם לאורך גבול הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ליד הפארק הלאומי וירונגה ובקצה הבקע האלברטיני. שטחו הוא 331 קמ"ר. הפארק נגיש רק בהליכה ברגל. הפארק הוגדר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
המאפיין את הפארק הוא מגוון המינים הגדול.
הוא מספק בית גידול ל-120 מיני יונקים, 350 מיני ציפורים, 310 מיני פרפרים, 27 מיני צפרדעים, זיקיות, שממיות ומינים רבים בסכנת הכחדה. מבחינה צמחייה, הפארק הוא בין היערות המגוונים ביותר במזרח אפריקה, עם יותר מ-1,000 מיני צמחים פורחים, כולל 200 מיני עצים ו-104 מיני שרכים. בחלק הצפוני (הגובה הנמוך) יש מינים רבים של צמחייה גינאו-קונגולית, כולל שני מינים בסכנת הכחדה, המהגוני החום (Lovoa swynnertonii) ו-Brazzeia longipedicellata (אנ').
הפארק הוא משמש כמקלט לקופי קולובוס, שימפנזים וציפורים רבות כגון ציפורני ציפורניים וטוראקו. ובעל החיים הבולט ביותר החי בפארק הן כ-450 גורילות הרים המהוות כמחצית מאוכלוסיית העולם של גורילות ההרים הנמצאות בסכנת הכחדה. 14 קבוצות גורילות הרים פתוחות לתיירות בארבעה אזורים שונים בבוהומה, רוהיג'ה, רושאגה ונקורניגו במחוזות קאנונגו (Kanungu), קבאלה וקיסורו (Kisoro) בהתאמה, כולם תחת ניהולה של רשות חיות הבר של אוגנדה (Uganda Wildlife Authority).
היסטוריה

בשנת 1932, שני חלקים של היער הבלתי חדיר ביווינדי הוגדרו כשמורות יער של הכתר הבריטי. הגוש הצפוני סומן כ"שמורת יער כתר קאיונזה", והגוש הדרומי כ"שמורת יער כתר קסטורה".  לשמורות אלו היה שטח כולל של 207 קמ"ר. ב-1942 אוחדו שתי השמורות והוגדלו, והיה בשליטה משותפת של מחלקות בעלי החיים והיערות של ממשלת אוגנדה.
בשנת 1964 הוגדרה השמורה כמקלט לבעלי חיים כדי לספק הגנה נוספת לגורילות ההרים החיות בה ושמה שונה לשמורת היער המרכזי הבלתי חדיר.  ב-1966 הפכו שתי שמורות יער נוספות לחלק מהשמורה הראשית, והגדילו את שטחה לכמעט 321 קמ"ר. הפארק המשיך להיות מנוהל גם כשמורת בעלי חיים וגם כשמורת יער.
בשנת 1991, שמורת היער המרכזי הבלתי חדיר, יחד עם שמורת הגורילות מגהינגה (Mgahinga Gorilla National Park) ושמורת הרי רוונזורי (Rwenzori Mountains National Park), הוגדרו יחדיו כפארק לאומי ושם השמורה שונה לפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי.  הפארק הלאומי הוכרז כאזור המגן על מגוון מינים בתוכו, ובראשם גורילת ההרים.  באפריל 1993 נוצרה הפעילות התיירותית של מעקב אחר הגורילות שהפך את הפארק ליעד תיירותי פופולרי.
במרץ 1999, כוח של 100–150 לוחמי גרילה רואנדים לשעבר מארגון אינטרהאמווה חדר אל מעבר לגבול מקונגו, וחטף 14 תיירים זרים ואת המדריך האוגנדי שלהם ממטה הפארק, בסופו של דבר הכוח שחרר שישה חטופים, ורצח את שמונה הנותרים באמצעות מצ'טות ומקלות. על פי הדיווחים, מספר קורבנות עונו, ולפחות אחת מהקורבנות נאנסה. שפכו דלק על המדריך האוגנדי והציתו אותו. לפי הדיווחים, ההתקפה נועדה "לערער את יציבות אוגנדה" ולהפחיד את תנועת התיירים בפארק, ולמנוע הכנסות לממשלת אוגנדה. הפארק ניסגר למשך מספר חודשים, ולמשך מספר שנים, ירדה הפופולריות של סיורי הגורילות.