stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיים היוניים

ערך זה עוסק בקבוצת איים. אם התכוונתם למחוז ביוון, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים היוני 
 קואורדינטות:  37°48′N 20°42′E﻿ / ﻿37.8°N 20.7°E﻿ / 37.8; 20.7
 שטח:  2,307 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Mount Ainos
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  204,562 (2018)
 אזור זמן:  UTC+2
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןהאיים היוניים(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןהאיים היוניים
 
מפת האיים היוניים
האיים היוֹנִיִים או האיים האיוניים (ביוונית: Ιόνια Νήσια; באיטלקית Isole Ionie) הם קבוצה של כ-40 איים יווניים הנמצאים ממערב ליוון בים היוני. האיים (למעט קיתירה, השייכת למחוז אטיקה) מהווים אזור מנהלתי אחד – מחוז האיים היוניים המהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון.
איים מרכזיים

שבעת האיים הגדולים והחשובים הם, מצפון לדרום:
קורפו
פאקסי
לפקדה
איתקה
קפלוניה
זקינתוס
קיתירה
היסטוריה

במהלך המאה ה-4 לפני הספירה האיים שולבו ממוקדון ולאחר התפרקותה סופחו על ידי הרפובליקה הרומית בשנת 146 לפני הספירה. בהמשך הם הועברו לשליטה של האימפריה הביזנטית. לאחר שאימפריה זו נחלשה, האיים עברו לשליטה של הרפובליקה של ונציה בשנת 1204. הם היו השטח היחיד בו אוכלוסייה יוונית לא הייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו חלק משמעותי של אוכלסייה עבר לקתוליות.
בסיום מלחמות נפולאון האיים הועברו לשליטה של בריטניה. בשנת 1862 הם שולבו ביוון והבריטים עזבו את המקום.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוון, השליטה באיים עברה לאיטליה. בשנת 1943 הנאצים גרשו את האיטלקים. במהלך זה יחידה גרמנית בפיקוד של אלפרד סטארק ביצע טבח ב - 117 חיילים איטלקים. ביוני 1944 כ-2000 יהודים באי קורפו גורשו ורק בודדים הצליחו לשרוד.
גלריה

העיר לאקה באי פאקסוס
אנדרטה בעיר קורפו לאיחוד האיים היוניים עם יוון
חוף באנטיפאקסוס
קפלוניה
העיר קורפו
חוף בקפלוניה
| מספר | שם אי | שם אי (אנגלית) | שמות נוספים | אוכלוסייה | שטח (קמ"ר) | עיר ראשית | אוכלוסייה (עיר ראשית) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | איתקה | Ithaka | Ithaki | 3,200 | 117.8 | ואת'י |  |
| 2 | זקינתוס | Zakynthos | Zante | 40,700 | 408 | זקינתוס | 16,500 |
| 3 | לפקדה | Lefkada | Lefkas | 21,400 | 336 | לפקדה טאון | 16,000 |
| 4 | פאקסי | Paxos | Paxi | 2,400 | 30 | גאיוס |  |
| 5 | קורפו | Corfu | Kerkyra | 109,550 | 614 |  קורפו | 39,500 |
| 6 | קית'ירה | Kythira | Cythera | 3,400 | 280 |  |  |
| 7 | קפלוניה | Kefalonia | Cephalonia | 35,600 | 781 | ארגוסטולי | 12,600 |
איים אחרים

אנטיקיתרה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560546705171  BnF: cb11961890b (data)  GND: 4027631-4  LCCN: n2012030275  NKC: ge128954  NLG: 5164  VIAF: 234121449   WorldCat (עם VIAF): 234121449 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדגל ההיסטורי של האיים היוניים (דגלה של רפובליקת שבעת האיים)
חות'ים (שבט)

חוּת'ים (בערבית: قبيلة الحوثي, בתרגום חופשי: השבט מחות') הוא תת-שבט ערבי-מוסלמי-שיעי-זיידי השוכן בפרט בצפונה של מדינת תימן. תת-השבט הוא חלק משבט בַּ֫נוּ הַמְדַ֫אן (بَنُو هَمْدَان). הוא התמקם בעיקרו במחוזות עמראן וסעדה.
אישים בולטים ואנשי ציבור

בני תת-השבט, מוחמד אל-חות'י ואחיו חוסיין אל-חות'י, הקימו ביחד גם את "אנצאר אללה", הנודע בעיקר בשם ארגון הטרור "החות'ים", הפועל כיום בחסות איראן. אביהם בדר א-דין אל-חות'י היה ממקימי מפלגת האמת הפוליטית בתימן, וכן שימש כמנהיגה הרוחני של התנועה, כשלאחר מותו של חוסיין ב-2004, אף ניהל בפועל את הארגון.
הערות שוליים

↑  Who are Yemen's Houthis? | Wilson Center, www.wilsoncenter.org (באנגלית)
1 2  Who are the Houthis, and why are we at war with them?, Brookings (באנגלית אמריקאית)
1 2  Houthi movement | Yemen, History, Leader, & Goals | Britannica, www.britannica.com, ‏2023-09-22 (באנגלית)
↑  Who Are Yemen’s Houthis?, Council on Foreign Relations (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תימן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גונג ג'נצ'י

גונג ג'נצ'י (נולדה ב-2 בנובמבר 2009) היא שחיינית סינית, אלופת עולם (דוחה 2024) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

גונג נולדה וגדלה בצ'ונגצ'ינג שברפובליקה העממית של סין.
ביוגרפיה > 2024 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בפברואר זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.26 דקות יחד עם איי יאנהאן, לי בינגג'יה ויאנג פייצ'י, לפני הממלכה המאוחדת (7:50.90 דקות) ואוסטרליה (7:51.41 דקות). בנוסף, סיימה במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.11 דקות, ובמקום 20 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.87 שניות.
מארטן דה רון

מארטן אלקו דה רון (בהולנדית: Marten Elco de Roon; נולד ב-29 במרץ 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק באטאלנטה ובנבחרת הולנד בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

דה רון התחיל את הקריירה המקצועית שלו בספרטה רוטרדם. ב-27 במרץ 2010 דה רון ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–3 נגד טוונטה. עד לסיום העונה רשם שלוש הופעות בליגה. בעונת 2010/2011 הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 27 הופעות בעונה זו. ב-26 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–2 נגד אלמיירה סיטי.
באפריל 2012 חתם ל-3 שנים בהירנביין. ב-9 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית בניצחון 1–2 נגד פ.ס.וו. איינדהובן.
ביולי 2015, דה רון חתם באטאלנטה מהסרייה א'.
ב-4 ביולי 2016 דה רון חתם במידלסברו, העולה החדשה מהפרמייר ליג תמורת 12 מיליון פאונד. ב-5 בנובמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בצורה דרמטית בדקה ה-91 במשחק הליגה נגד מנצ'סטר סיטי. המשחק נגמר בתיקו 1-1.
ב-10 באוגוסט 2017 חזר דה רון לאחר שנה לאטאלנטה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, דה רון שיחק בנבחרת הנוער של הולנד והשתתף עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2010.
ב-13 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1–3 נגד לוקסמבורג במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022.
תארים

אטאלנטה
הליגה האירופית: 2023/2024
הערות שוליים

↑  VAN GAAL MAAKT 26-KOPPIGE WK-SELECTIE BEKEND באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 11 בנובמבר 2022 (בהולנדית)
| נבחרת הולנד – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ולטמן •  3 דה ליכט •  4 אקה •  5 ויינדל •  6 דה פריי •  7 ברחהאוס •  8 ויינאלדם •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 פרומס •  12 ואן אנהולט • 13 קרול •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 חראפנברך • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 וחהורסט • 20 פ. דה יונג • 21 דומפריס • 22 ביזוט • 23 קופמיינרס • 24 טימבר • 25 חאקפו • מאמן: דה בור |  1 סטקלנבורג •  2 ולטמן •  3 דה ליכט •  4 אקה •  5 ויינדל •  6 דה פריי •  7 ברחהאוס •  8 ויינאלדם •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 פרומס •  12 ואן אנהולט • 13 קרול •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 חראפנברך • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 וחהורסט • 20 פ. דה יונג • 21 דומפריס • 22 ביזוט • 23 קופמיינרס • 24 טימבר • 25 חאקפו • מאמן: דה בור | הולנד |
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פספיר •  2 טימבר •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 חאקפו •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 ברחהאוס •  12 לאנג • 13 ביילו •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 מלסיה • 17 בלינד • 18 יאנסן • 19 וחהורסט • 20 קופמיינרס • 21 פ. דה יונג • 22 דומפריס • 23 נופרט • 24 טיילור • 25 סימונס • 26 פרימפונג • מאמן: ואן חאל |  1 פספיר •  2 טימבר •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 חאקפו •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 ברחהאוס •  12 לאנג • 13 ביילו •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 מלסיה • 17 בלינד • 18 יאנסן • 19 וחהורסט • 20 קופמיינרס • 21 פ. דה יונג • 22 דומפריס • 23 נופרט • 24 טיילור • 25 סימונס • 26 פרימפונג • מאמן: ואן חאל | הולנד |
ביטוש דוידוב

| --- | --- |

ביטוש דוידוב, 1966
 לידה:  1905 סופיה, נסיכות בולגריה 
 פטירה:  8 בינואר 1975 (בגיל 70 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
בִּיטוּש דוידוב (בבולגרית: Битуш Давидов;‏ 1905 – 8 בינואר 1976) היה במאי תיאטרון, שחקן, מחזאי, זמר אופרה ופסנתרן יהודי בולגרי ובהמשך ישראלי.
ביוגרפיה

דוידוב נולד בשנת 1905 בסופיה בירת נסיכות בולגריה במשפחה אמידה. למד בבית הספר לדרמה וקונסרבטוריון בסופיה והיה פסנתרן בתזמורת הנוער. לאחר לימודי התיכון נסע לגרמניה ללמוד הנדסת טקסטיל ושירה. הוא השתלם בבימוי אצל מקס ריינהרדט, ובשנים 1931–1933 שיחק בתיאטרון העירוני בדיסלדורף.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 חזר דוידוב לבולגריה והפך לאחד מזמרי האופרטה המפורסמים ביותר ממוצא יהודי-בולגרי. הוא שיחק בתפקידים ראשיים ונחשב לאחד המתורגמנים הטובים של האופרטה האוסטרו-הונגרית בבולגריה. דוידוב היה מחזאי ובמאי של התיאטרון היהודי הראשון בבולגריה. כן כתב ליברטות שזכו להצלחה.
בשנת 1949 עלה דוידוב לישראל ועסק בבימוי, כתיבה ומשחק בתעשיית התיאטרון בישראל. הוא שיחק וביים בעיקר באופרטות מאת אמריך קלמן, פרנץ להר, ז'אק אופנבך ויוהאן שטראוס. שיחק בתיאטראות "דו-רה-מי" ו"האהל".
בשנת 1965 הקים עם האמרגן נתן גלבוע את "תיאטרון מחזמר", שהעלה הפקות משותפות של זמרים ישראלים ואורחים. בראשית שנות ה-70 הוא ביים את המחזמר לילדים שמלת השבת של חנה'לה של תיאטרון מארץ עוץ.
ב-1971 שיחק בסרט התרנגול בבימויו של אורי זוהר ובסרט אריאנה בבימויו של ג'ורג' עובדיה.
דוידוב היה נשוי לגרטה, והשניים היו הורים לבת, טלילה (טילי).
דוידוב נפטר בתל אביב ב-1976.
ב-1977 ראה אור קובץ לזכרו שערכה אלמנתו גרטה דוידובה ביחד עם רפאל בן-שושן, אהרון אסא ואלברט בני.
יצירותיו

תמלילים לאופרטות שכתב:
הטס של סבו
בראבו מיסטר צ'אן
ז'וז'י
החזיקי את עצמך
אריקה
הדון ז'ואניות
אלמנת הזהב
הצגות - משחק:
סילווה, נסיכת הצ'רדש
האלמנה העליזה
ארץ החיוכים
פרח הוואי
ויקטוריה וההוזר שלה
שושנת איסטנבול (1954)
חופשה בוונציה
ובאל בסבוי (1955)
שולמית
הרוזנת מריצה
שערורייה בגימנסיה
הצגות - בימוי:
תשבץ (1950)
אופנבך בתל אביב
יום מנוחה
בני המיניסטר
יורשים עליזים
רוח שובבה
מיליון דולר
הרוזנת מריצה
ויקטוריה וההוזר שלה
סילבה
בית מרגוע
שושנת איסטנבול
חופשה בוונציה
אבא שלי
ברון הצוענים
חלום הואלס
שנת הבגרות (1960)‏
בת הטוחן
המעפיל הקטן
שעון האמת
קופיקו
פצפונת ואנטון
דוליטל הרופא
שלושת המוסקטרים
היידי בת ההרים (1969)
אולי תשארי לארוחת בוקר (1974)
הצגות - כתיבה:
שעת האמת (על צרלי צ'פלין)
עלילות עוץ וגוץ
לי לה לו (גם ביים)
אופנבך בתל אביב (גם ביים)
תשבץ (גם ביים)
תיאטראות שביים בהם:
המטאטא (1949-1953)
לי-לה-לו (1950)
דו-רה-מי (1957-1953)
התיאטרון המוזיקלי
האהל
תליל – תיאטרון לילדים ליד מרכז הגננות
לקריאה נוספת

'ביטוש דוידוב', בתוך: יהושע יפה-נוף, אמנים בישראל, תל אביב: יסוד, 1959.
Грети Давидова [и др] (редакционна комисия), Битуш Давидов: живот и творчество / ביטוש דוידוב: חיים ויצירה, Тел-Авив-Яфо: Граждански комитет за овековечаване паметта на Битуш Давидов, 1977.
הערות שוליים

↑  ביטוש דוידוב באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  להורים ולילדים, מעריב, 11 באוגוסט 1972
↑  נחמן בן-עמי, הרוזן והבדרנית, מעריב, 5 בדצמבר 1965.
↑  ר. עזריה, הרוזנת מאריצה, מעריב, 9 בנובמבר 1953.
↑  ר. עזריה, ויקטוריה וההוזר שלה, מעריב, 16 במרץ 1954.
↑  משה גורלי, "סילבה" ב"דו-רה-מי", דבר, 23 ביולי 1954.
↑  ר. עזריה, "אותה גברת בשינוי אדרת", מעריב, 8 בדצמבר 1954.
↑  ר. עזריה, "אבא שלי!" ה"דו רה מי", מעריב, 11 ביולי 1956.
↑  "שנת הבגרות" מוצג ב"אהל", דבר, 26 באפריל 1960
אבות ובנים נוסח 1960, דבר, 6 במאי 1960.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306655105171  ISNI: 0000 0003 8259 6495  LCCN: no2011147844  VIAF: 264637261   WorldCat (עם VIAF): 264637261
כיכר קרוזל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  plac 
 על שם:  גראן קרוזל 
 מיקום:  הרובע הראשון של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1662
 תאריך פתיחה רשמי:  1662 
 
 קואורדינטות:  48°51′41″N 2°20′03″E﻿ / ﻿48.861443°N 2.334117°E﻿ / 48.861443; 2.334117
  (למפת פריז מוגדלת) כיכר קרוזל(למפת פריז רגילה) כיכר קרוזל
 
שער הניצחון של קרוזל במרכז הכיכר.
כיכר קרוזל (בצרפתית: Place du Carrousel) היא כיכר הנמצאת ברובע הראשון של פריז, בירת צרפת, במרכז מוזיאון הלובר (בין האגף הצפוני, הדרומי והמערבי של המבנה). במרכז הכיכר נמצא שער הניצחון של קרוזל.
הכיכר נקראת על שם הקרוזל – המצעדים הצבאיים שנערכו בה בעת שארמון הלובר שימש את בית המלוכה כבית מגורים.
היסטוריה

בטרם קושרו במבנים טירת הלובר וארמון הטווילרי, שכנה בין השנים שכונת מגורים צפופה. כיכר קרוזל שכנה במפגש רחובות בשכונה זו עם חצרות ארמון הטווילרי.
היסטוריה > המהפכה הצרפתית

בליל ה-10 באוגוסט 1792, המהפכנים הקיצוניים, שנתמכו על ידי הקומונה הפריזאית התקיפו את ארמון הטווילרי. המון זועם התקרב מבעד לרחובות הצרים לעבר כיכר קרוזל וממנה לארמון הטווילרי עליו הגן משמר שווייצרי. הקרב שהתפתח בין ההמון הביא ל-700 הרוגים מבין התוקפים והמגינים, ומלך ומלכת צרפת נשבו על ידי ההמון.
נפוליאון בונפרטה הגיע לכיכר זמן קצר לאחר הטבח ונדהם ממראה ההרוגים השרועים בכיכר ובגני הארמון.
ב-21 באוגוסט 1792 הותקנה בכיכר גיליוטינה בה הוצאו להורג 35 איש, ובהם שר הימיה ארנו דה לאפורט והסופר ז'אק קאזו, עד להסרתה ב-11 במאי 1793. גיליוטינה זו פעלה במקביל לזו שהוצבה בכיכר המהפכה (לימים כיכר הקונקורד).
היסטוריה > הקמת הפירמידה

ב-2 באוגוסט 1793 הוקמה באתר בו ניצבה הגיליוטינה פירמידה עשויה עץ ועליה כתובת לזכרו של ז'אן-פול מארה:
Aux mânes de Marat 13 juillet an I. Du fond de son souterrain il fit trembler les traîtres. Une main perfide le ravit à l'amour du peuple
כמו כן הוצגו בכיכר חלק מהאמבטיה בה נרצח, וכתביו.
הכיכר כיום

בין השנים 1806–1808 נבנה במרכז הכיכר שער הניצחון של קרוזל. במסגרת שיפוץ מוזיאון הלובר בשנת 1989 נבנה מתחת לכיכר מרכז קניות תת-קרקעי וחלק מאולמות הכניסה למוזיאון.
חומצה מאלית

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₄H₆O₅ 
 מספר CAS:  6915-15-7
 
מבנה כימי של חומצה מאלית
חומצה מאלית היא חומצה אורגנית שנוסחתה: HO2CCH2CHOHCO2H (ובקיצור: C4H6O5). שמה הכימי הוא בהתאם 2-הידרוקסי-חומצה בוטאנדיואית.
חומצה מאלית היא חומצה דיקרבוקסילית המצויה בעיקר בפירות בלתי בשלים, לרבות תפוחים וענבי יין, ואחראית לחמיצותם. החומצה בודדה לראשונה ממיץ תפוחים בשנת 1785 על ידי קרל וילהלם שלה. בשנת 1787 הציע אנטואן לבואזיה לכנות את החומצה acide malique בעקבות המילה הלטינית mālum שמשמעה "תפוח".
כיום משמשת החומצה, בין היתר, כחומר מווסת חומציות בתעשיית המזון, וסימונה E296.
ראו גם

מעגל החומצה הציטרית
מטבוליזם של חומצת הטבוריתיים
שיטת הפלפול גג על גג

שיטת הפלפול גג על גג היא שיטת לימוד שעוסקת במציאת דמיון בין שתי סוגיות תלמודיות והשוואה ביניהם, או בין התנ"ך והמדרש לסוגיות הלכתיות או אגדתיות. בשיטה זו יש מקום ליצירתיות וחריפות המשמשות למציאת קישורים ואסוציאציות בין שני נושאים שאינם קשורים זה לזה. השיטה התפתחה במאה ה-17, הייתה נפוצה ביותר ואף עוררה התנגדות עזה, אך במאה ה-20 פסק השימוש בה כמעט לגמרי.
מקורה והשתלשלותה

במאה ה-17 היה מקובל בקהילות יהודיות למנות אדם לתפקיד דרשן הקהילה, והדרשנות הייתה נפוצה ביותר. על רקע זה התפתחה שיטה פלפולית יצירתית של אמירת דרשות בדרך גג על גג – קשירת דבר בדבר, אסוציאציות מופלגות וחריפות, כגון "לשיטתו" וכיוצא בזה, וכגון מחרוזות של קושיות או של עניינים שתכונה סמויה משותפת לכולם, או תירוץ אחד לשרשרת בלתי תלויה של קושיות, השוואות רופפות ודמיון מרפרף ושטחי שמקשר דברים לפי תכונה חיצונית או בודדת שבהם. הפלפול החריף מסוג זה של שזירת ויצירת מחרוזת של נושאים תלוים זה בזה, הם נקודת שיא אינטלקטואלית, הן בחריפותה והן בכושר ההמצאה הגלום בה. שיטת לימוד זו  שבתה את לב הלומדים, והתפשטה עד שדרשן שלא אמר פלפולים, לא עורר עניין בציבור.
מקורה והשתלשלותה > ספרי דרוש בסגנון פלפול 'גג על גג'

ספרי דרוש שונים שיצאו בתקופה זו, מתייחדים בסגנון מאמרים בפלפול 'גג על גג'. בין הספרים נודעו:
ספר חנוכת התורה מאת רבי השיל מקראקא - הספר עוסק בחידושים למדניים על פי סדר פרשת השבוע.
סמיכת חכמים מאת נפתלי הכהן כ"ץ
יערות דבש לרבי יהונתן אייבשיץ - ספר דרוש שהתפרסם, ונפוץ גם בימינו. הספר מלא בביאור מאמרי חז"ל השונים בדרך הפלפול.
במיוחד התפרסם פלפולו של רבי יחזקאל לנדא בספרו דורש לציון שבדרשות שבת הגדול ושבת שובה, שקישר את סוגיות היע"ל קג"ם שבכולם אביי ורבא לשיטתם. כמו יצאו לאור ספרי הדרכה רבים שמדגימות את השימוש בפלפול השוואה של גג על גג, כמו ספר לקט יוסף לרבי יוסף גינצבורג.
במאה ה-18 החל להתפשט דרך זו אף כדרך לימוד התלמוד, וראשי הישיבות החלו לומר פלפולים חריפים כדי לחדד את התלמידים בדרך גג על גג. אך עדיין ניכרת הסתייגות מכתיבתם בספר או להשתמש בזה לפסק הלכה. אך במשך הזמן זה נהיה יותר לגטימי כפרשנות מקובלת לתלמוד ואף בפסיקת ההלכה. שיטה זו בולטת אצל רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב בעל שו"ת אבני נזר, ותלמידיו כמו רבי מאיר דן פלוצקי בעל הכלי חמדה, וכן אצל רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה בספריו 'מאיר עיני חכמים', והרב מאיר שפירא מלובלין.
הביקורת נגד שיטה זו

שיטה זו עוררה ביקורת חריפה. למשל, רבי ברכיה בירך בן רבי יצחק אייזיק שפירא תקף את הדרשנים במילים אלו:
ומכאן תוכחה לאלו הדרשנים שקרנים אשר מקרוב באו, שועלים קטנים מחבלים, חובלים בעצמם ובאים לשנות העניינים, וביררו לעצמם דרך לא סלולה, לא דרכו בו הראשונים ולא שערום אבותינו... מעשה חדודים חדודים, בחריפות של הבל ומבהילים הזמן שמחפשים בחיפוש נרות דווקא אחר איזה מאמר או מדרש שמסדר זה אחר זה הרבה עניינים והמה רחוקים בבחינתם זה מזה כרחוק מזרח ממערב... והמה מייגעים עצמם עד שמעלים הבל וקושרים נימא בנימא מדחי על דחי עד מאה דחיות ותולים הרים בשערה.
רבי יאיר חיים בכרך כתב:
ושמעתי מפ"ק מהר"ר טעבלין מגולי ק"ק פולדא, ששני נדרים נדר לה' שלא לישב בסוד משחקים אצלם, ושלא לשמוע בקול דרושים כאלה ואחשבה כי הפונים אל הדרשות האלה של דופי ונהנים מהם נטרפה דעתם וחלו חולי הנפש".
עוד העבירו ביקורת על הדרשנים או לימוד בשיטה זו רבי יחיאל מיכל מגלוגא. הגאון מווילנה, החתם סופר.  וכן בספרות המשכילית במאה ה-19 אנו מוצאים התקפות ישירות על הדרשות מסוג זה, לדוגמה המשכיל משה מנדלסון (סופר) חיבר ספר סאטירי 'פני תבל' שתוקף את בעלי שיטת הפלפול גג על גג.
בישיבת ישיבת חכמי לובלין התפתח פולמוס בין משגיח הישיבה רבי שמעון מזעליחוב שהתנגד ללימוד בשיטת הפלפול לבין ראש הישיבה הרב מאיר שפירא שתמך בשיטה זו ושעוריו וספריו היו בנויים על פלפולים חריפים גג על גג .
נגד הכנסת שיטה זו לפסיקת הלכה, כתב רבי יהודה לנדא, רבה של סדיגורה:
וע"פ דרך לימוד הפלפולים נהגו כל הגדולים אבל לא השתמשו בזה לפסק הלכה וגם לא עשו מזה חיבורים, אבל אחר כך כאשר נשתלשל דור אחד דור ונתמעטו הלבבות ולא היה בכוחם להכיל בכלי מוחם שני הלימודים יחד - ובדרך הפלפול היו רגילים בזה מילדותם והיה חביב מאוד בעיניהם - התחילו במדינות אשכנז ופולין לחבר חיבורים ע"ד הפלפול ובעבור זה הייתה דרך ההלכה רופפת בידם וגם כמה גדולים אשר חיברו ספריהם ע"ד הלכה, אבל שיטת לימודיהם ע"ד הפלפול הפריע אותם להוציא הלכה ברורה מדברי קדמונינו ז"ל, לפי שכן היה דרכם לפרש גם דברי הקדמונים באופני שיטת הפלפול ולעייל פילא בקופא דמחטא, אשר קדמונינו ז"ל לא כיוונו לזה כלל... והנה נמצא כעת כמה ספרי אחרונים אשר דבריהם נאמרו גם בדבר הלכה ע"ד הפלפול ורבים יטעו לפסוק הלכה מהם'...
עזיבת דרך הפלפול

הודות להתנגדות העזה של שיטת הפלפול במשך הזמן הופסק השימוש בה. לדוגמה הגר"א מווילנא הדריך את תלמידיו ללמוד על דרך הפשט ולעזוב את שיטת הפלפול, לדבריו נודע השפעה רבה בליטא ולפי זה עוצבה דרך הלימוד בישיבת וואלזין. בנוסף במאה ה-19 התפתחו בישיבות ליטא קבוצת דרכי לימוד אנליטיות, החותרות להבנה של העקרונות המופשטים העומדים בבסיס הדיונים שבתלמוד. כמו שיטת בריסק של הרב חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק שהיא דרך הלימוד הישיבתית הליטאית, וכיום היא מהווה דרך עיקרית בישיבות הליטאים, ואף ברוב הישיבות החסידיות ושל חרדים ספרדים.
עם זאת יש מקומות בימינו שבהם עדיין מקובלת דרך הפלפול גג על גג, כמו בחסידות צאנז שם נוהג האדמו"ר לומר בטיש בליל שבת פלפול בשיטת גג על גג הנמשך שעה ארוכה,.
לקריאה נוספת

חיים זלמן דימיטרובסקי, לקט יוסף וסוגיות התלמוד, עלי ספר ג (תשלו), עמ 116—70.
שלמה זלמן הבלין, המפנה בדרכי הלימוד של ה"פלפול" האשכנזי והספרדי, סידרא לד (תשפ"ב).
בועז שפיגל, 'הדרוש ההלכתי במאות ה-17 וה-18 - דרכיו צורותיו ותכניו.' עבודת דוקטורט (אוניברסיטת בר-אילן, 2000).
דוד טרייטל, דרך לימוד הפלפול 'גג על גג' ירחון האוצר עב, כסלו תשפ"ג. עמוד רצד
הערות שוליים

↑  בועז שפיגל, הדרוש ההלכתי, עמו' 329, מציע שדרך זו נבע בעיקר ממצוקתם של הדרשנים והצורך הרבץ עליהם לחדש ולהציע פירושים מקוריים.
↑  חיים זלמן דימיטרובסקי, לקט יוסף וסוגיות התלמוד, עלי ספר ג (תשלו), עמ 116—70.
↑  ראו שו"ת חוות יאיר סי' קכד, ובספרו יאיר יתיב.
↑  הקדמה לספרו נזר הקודש על מדרש רבה בראשית
↑  רפאל שוח"ט, יחסו של הגר"א לפלפול ובעיית המסורות בעל פה, אתר דעת; פורסם ב"שנה בשנה", ה'תשנ"ח
↑  הקדמת חתם סופר "פתוחי חותם" לשו"ת על יורה דעה
↑  פני תבל, מהדורת אמסטרדם, תרל"ב, באתר היברובוקס
↑  בועז שפיגל הדרוש ההלכתי, עמו' 252 ואילך.
↑  ישראל שפירא, ‏המשגיח שגער בתלמידים המתפלפלים; "דער אמת ליגט אופן ארט", באתר כיכר השבת, 11 בינואר 2023
↑  עמנואל אטקס, יחיד בדורו, עמוד 40. שלמה טיקוצינסקי, דרכי הלימוד בישיבות ליטא במאה התשע עשרה, עמוד 13.
↑  קובץ בחצרות החיים -  פלפולא דתלמודא, בטאון החבורות של חסידי צאנז, חשוון תשע"ג. עמוד 67
↑  משה ויסברג, שֻׁלְחָן עוֹרֵךְ - מנתניה ועד אשדוד; הרבי שנותן יד לשלום עם מגבת, באתר בחדרי חרדים
נשק מאולתר

אקדח מאולתר
מתקן מאולתר לתיקור כלי רכב 'רכים' ('נינג'ה') עשוי ממסמר ודיסקית גומי. יחידות כאלה פוזרו על ידי פלסטינים בכבישי יהודה ושומרון במהלך האינתיפאדה הראשונה.
מרגמה מאולתרת שהוכנה על ידי משמר המולדת הבריטי כהכנה מפני פלישה נאצית אפשרית במלחמת העולם השנייה
נשק מאולתר הוא כלי נשק שאינו מיוצר בייצור תעשייתי לשימושם של כוחות סדירים, אלא מיוצר באופן חובבני, ומשמש בפעולת טרור, בהתקוממות עממית ובמעשי פשע. כנשק מאולתר משמשים לעיתים כלים שנוצרו בייצור תעשייתי, אך לא נועדו מלכתחילה לשמש ככלי נשק, כגון סכינים וחרמשים. לעיתים גם צבא סדיר דל אמצעים משתמש בנשק מאולתר.
דוגמאות לנשק מאולתר:
מטעני חבלה: בקבוק תבערה, מטען צינור, מטען גחון, חגורת נפץ, חומר נפץ לא תקני.
כלי ירייה: אקדח מאולתר, רובה מאולתר, תת-מקלע מאולתר, מרגמה מאולתרת.
אבנים, סלעים ולבנים להשלכה על היריב, ישירות או בעזרת אמצעי פשוט כגון קלע.
כלי רכב הופך לנשק מאולתר כאשר הוא משמש לפיגוע דריסה.
בקבוק זכוכית שבור משמש כנשק מאולתר בקטטות.
כיוון שאמצעים שנמצאים בשימוש יומיומי עלולים להפוך לנשק מאולתר בידי מחבל, ננקטים אמצעים למניעת שימוש לא נאות באמצעים אלה. שימוש בסכין מטבח להכנת מזון הוא מעשה תקין, אך כאשר סכין זה מוסתר בכליו של אדם באזור עימות, הוא הופך לחשוד כמי שמתכנן פיגוע דקירה. אמצעי בטיחות קפדניים שננקטו בנמלי תעופה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר כוללים הגבלה על הכנסה למטוס של אמצעים תמימים שונים, מחשש שאלה יהפכו לנשק מאולתר.
ראו גם

נשק חם שנוצר באמצעות מדפסת תלת-ממד
הערות שוליים

↑  גם ממסור אפשר לבנות רובה: כלי נשק מאולתרים מכל העולם, באתר ‏מאקו‏, 21 באוגוסט 2013
↑   יניב קובוביץ, עמוס הראל, תת-מקלע "קרלו", הנשק ששב"כ התעלם ממנו, מחמם את האינתיפאדה, באתר הארץ, 12 במרץ 2016
סיוע צבאי לישראל במלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל מספר מדינות שלחו סיוע צבאי לישראל. הסיוע כלל הצבת לוחמים בישראל ובמזרח התיכון, וכן ציוד שהועבר לישראל, אימונים, מודיעין, טיפול בחיילים, תמיכה לוגיסטית ותמיכה כספית.
רשימת המדינות ששלחו סיוע צבאי לישראל

הסיוע הצבאי תואם לאורך כל המלחמה, בישיבות החודשיות של קבוצת התיאום הביטחוני של ישראל. ארצות הברית הייתה התורמת המרכזית ביותר, וסייעה לישראל במגוון רחב של דרכים ולאורך כל תקופת המלחמה.