stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוג'ר ויקר
ביוגרפיה

ויקר נולד ב-5 ביולי 1951, בעיר פונטוטוק שבמיסיסיפי, בנם של וורדנה גלן (לבית תרדג'יל) ותומאס פרדריק ויקר. ב-1967 עבד ויקר בן ה-16 כעוזרו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הדמוקרטי ג'יימי וייטן, שייצג את מחוז הקונגרס הראשון של מיסיסיפי. הוא בוגר בעיתונות ומדע המדינה ובעל תואר במשפטים מאוניברסיטת מיסיסיפי, שם היה חבר באחוות סיגמא נו. לאחר סיום לימודיו שירת ויקר כקצין בחיל האוויר של ארצות הברית בשנים 1976–1980. החל מ-1980, היה חבר בכוחות המילואים של חיל האוויר; הוא פרש משירות מילואים ב-2003 בדרגת לוטננט קולונל.
את הקריירה הפוליטית שלו החל ויקר ב-1980, כיועץ בוועדת הכללים של בית הנבחרים לטרנט לוט הרפובליקני. הוא נבחר לסנאט של מדינת מיסיסיפי ב-1987, והוציא 25,000 דולר אמריקני כדי לזכות בבחירות. הוא ייצג את המחוז השישי מ-1988 עד 1994, הכולל בתוכו את העיר טופלו.
ב-1994, ג'יימס וייטן החליט שלא להתמודד לבחירה מחדש. הוא ייצג את מחוז הקונגרס הראשון של מיסיסיפי זה 54 שנים, יותר מכל חבר קונגרס אחר. ויקר החליט להתמודד על מקומו ובבחירות הכלליות הביס את התובע של העיר פולטון, ביל וילר, כשהוא זוכה ל-63% מהקולות. הוא נבחר מחדש שש פעמים. עם כניסתו לבית הנבחרים ב-1995, נמנה בין קבוצה שכללה 53 חברי קונגרס רפובליקנים חדשים, שנבחרו במסגרת מה שכונה "המהפכה הרפובליקנית" ב-1994. הוא היה חבר בוועדת ההקצבות של הבית וסגן מצליף הסיעה הרפובליקנית. בקונגרס, ויקר תחם עצמו בנושאים הקשורים למחקר רפואי ופיתוח כלכלי עבור מדינת ביתו. הוא שם דגש על שותפויות פרטיות וציבוריות למען השקעות באזורים כפריים. ב-2007 נמתחה ביקורת ציבורית על ויקר לאחר שהובטח לו סכום בסך 6 מיליון דולר עבור הגנה פרלמנטרית על חברה שמנהליה תרמו תרומה משמעותית למסעות הבחירות שלו.
ב-26 בנובמבר 2007 הודיע הסנאטור האמריקאי טרנט לוט כי יתפטר לפני סוף השנה לאחר שהשמיע התבטאות שנויה במחלוקת בזכות הפרדה גזעית, וזכה לביקורות נרחבות הן מצד הרפובליקנים והן מצד הדמוקרטים. במסיבת עיתונאים שנערכה ב-31 בדצמבר מינה מושל מיסיסיפי, היילי ברבור, את ויקר למלא את המושב של מיסיסיפי בסנאט שהתפנה ב-18 בדצמבר. הוא הושבע לתפקידו באותו היום עוד לפני שנפוצו על כך ידיעות באמצעי התקשורת.
ב-16 בספטמבר 2010 הודיע נשיא ארצות הברית דאז, ברק אובמה, על כוונתו למנות את ויקר לנציג ארצות הברית בכינוס ה-65 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות. בסנאט, ויקר חבר בצוות המצליפים של הסיעה הרפובליקנית והציג שוב ושוב הצעת חוק לביטול פסק דין רו נגד וייד, פסק דין של בית המשפט העליון הקובע כי כל איסור על הפלה מלאכותית סותר את חוקת ארצות הברית. באפריל 2013 נמצאה מעטפה ובה הרעל ריצין בדרכה למשרדו של ויקר בסנאט. בקונגרס ה-114 נבחר ליושב ראש הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית (ועדה שפועלת לבחירת רפובליקנים לסנאט של ארצות הברית) ב-13 בנובמבר 2014.
הערות שוליים

↑  קייל טרייגסטד, רוג'ר ויקר מחפש התחלה מהירה בוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית, באתר Roll Call‏, 24 בדצמבר 2014 (באנגלית)
↑  ארה"ב: הרפובליקני הבכיר טרנט לוט יודיע על פרישה מהפוליטיקה, באתר ynet, 26 בנובמבר 2007
↑  ‏AP, ארצות הברית: מעטפה ובה רעל נמצאה בדרכה לסנאטור, באתר ynet, 17 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010053260  SNAC: w6sj3jbq  US Congress: W000437  VIAF: 120504271   WorldCat (עם VIAF): 120504271 
ויקר עם עמיתתו לייצוג מדינת מיסיסיפי בסנאט, סינדי הייד-סמית
נהיגה בשכרות

כרזה נגד נהיגה בשכרות משנת 1936 בערך
נהיגה בשכרות היא נהיגה בהשפעת אלכוהול, שגורמת לתגובות איטיות ופחות שקולות של הנהג. הנהיגה בשכרות עלולה לסכן את הנוהג ומשתמשי דרך אחרים ולכן נחשבת לעבירת תנועה חמורה ברוב מדינות העולם.
על פי מחקרים בתחום, כבר בריכוז אלכוהול יחסית נמוך, בטווח שבין 50–100 מיליגרם אלכוהול ל-100 מיליליטר דם (0.05%-0.1% או 50–100 mg/dl), ניתן להבחין בירידה בעכבות, עליה בביטחון העצמי, ירידה בתשומת הלב, שיבוש בשיקול הדעת – בעיקר בנוגע לזמן ולמרחק, דברת והפרעה תחושתית המהוות סכנה בעת נהיגה.
במדינות רבות, כולל ישראל, יכול אדם להיות מורשע בנהיגה בשכרות, או בשליטה ברכב במצב שכרות, גם אם רק ישב במושב הנהג והיה סיכוי שהוא עלול להתחיל בנסיעה מתוך שכרות.
בארצות הברית

הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בארצות הברית מגדירה תאונה הקשורה לנהיגה תחת אלכוהול, כל תאונה בה אחד הנהגים המעורבים היה בעל ריכוז של לפחות 0.08 גרם (80 מיליגרם) אלכוהול לדציליטר דם. בשנת 2008 נהרגו בתאונות כאלו בארצות הברית 11,773 בני אדם, ירידה של מעל 10% לעומת 2007. בשנים 2007–2008, 31.6% מההרוגים בתאונות דרכים נהרגו בתאונות הקשורות לאלכוהול. המדינות עם שיעורי הרוגים בתאונות הקשורות לאלכוהול הגרועים ביותר הם מונטנה, דרום קרוליינה ולואיזיאנה. לא כל תאונה הקשורה לאלכוהול נגרמה בהכרח בגלל אלכוהול כגורם יחיד או כגורם בכלל, שכן ייתכן שהנהג שאינו אשם בתאונה הוא זה שנמצא אלכוהול בדמו. ההערכות לגבי נפגעים בתאונות הן נמוכות בהרבה וההערכה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בארצות הברית היא שכ-10% מהנפגעים בתאונות דרכים נפגעו בתאונות הקשורות לאלכוהול.
בישראל

בישראל מוגדרת נהיגה בשכרות כמצב בו ריכוז האלכוהול בדם הוא מעל 0.05% (50 מיליגרם אלכוהול ל-100 מיליליטר דם). בבדיקה במכשיר ינשוף, אדם נחשב בגילופין אם נמצא שיעור של 250 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר שנשף. בעקבות פסיקה של בית המשפט לתעבורה בירושלים, הועלה הרף ל-400 מיקרוגרם בנשיפה, אולם בעקבות ערעור של בית המשפט המחוזי, הוא הורד ל-290 מיקרוגרם. בשנת 2010 הוכנס תיקון לפקודת התעבורה בנוגע לנהגים חדשים, נהגים צעירים, נהגי רכב כבד (מעל 3500 ק"ג (דרגות רישיון C1 ו-C) ונהגי רכב ציבורי (דרגות רישיון D, D1, D2, D3), הקובע שהם יואשמו בנהיגה בשכרות כבר אם ריכוז האלכוהול בדם שלהם הוא מעל 0.01% אחוז (10 מ"ג אלכוהול ל-100 מיליליטר דם) או 50 מיקרוגרם בנשיפה בבדיקת הינשוף.
בין השנים 2014–2018 התרחשו 1,222 תאונות דרכים כתוצאה מנהיגה תחת השפעה אלכוהול או סמים, בממוצע 245 תאונות בכל שנה. בשנת 2018 נרשמה עלייה של כ-10% במספר תאונות הדרכים הקשורות לנהיגה תחת השפעת אלכוהול או סמים בהשוואה לשנת 2017. בכל שנה נפגעים בממוצע 407 בני אדם בתאונות דרכים כאשר לפחות אחד מהנהגים היה תחת השפעת אלכוהול או סמים.
על פי סעיף 39א לפקודת התעבורה, נקבע עונש מינימום של שנתיים שלילת רישיון על נהיגה בשכרות, למעט בנסיבות מיוחדות.
על החומרה שבנהיגה בשכרות אמר השופט אדמונד לוי:
כאשר נהיגה בשכרות מסתיימת בתאונה קטלנית (תאונה עם הרוגים), נוהגת התביעה, במקרים רבים, להעמיד את הנהג לדין על עבירת הריגה ולא להסתפק בהאשמה בגרימת מוות ברשלנות. בהתאם לכך, העונשים המוטלים על הנהגים מגיעים למספר שנות מאסר. בתחילת 2011 החמירו שופטי בית המשפט העליון עם נהג שהורשע בהריגה בעת נהיגה בשכרות והעלו את עונשו מ-4 שנות מאסר ל-5.5 שנות מאסר, מתוך מטרה מוצהרת להעלות את רף הענישה.
בישראל > ההיבט המשפטי

הכנסת קבעה שנהיגה בשכרות היא עבירה חמורה שבגינה נקבע עונש מינימום של פסילת רישיון נהיגה למשך שנתיים. לפי פסיקה של בית המשפט העליון, אין שיקול דעת לשופט בנוגע לפסילת רישיון נהג המורשע בעבירת נהיגה בשכרות. כמו כן, בית המשפט רשאי להשית עונשי מאסר של עד שנתיים בגין העבירה.
משטרת ישראל פועלת לאכוף את הוראות החוק באמצעות בדיקות ינשוף (נשיפון) אקראיות בעיקר במקומות בילוי. בנוסף, היא עוקבת באופן אקראי באמצעות ניידות סמויות שיצאו ממקומות בילוי וקיים חשד לגביהם שהם נוהגים תחת השפעת אלכוהול. במקרה של חשד לנהיגה בשכרות, הנהגים עוברים בדיקות בשטח ובמרפאות על מנת לבסס ראיות כנגדם.
בישראל > הגדרה של נהג שיכור

לפי סעיף 64ב לפקודת התעבורה "נהג שיכור" הוא אחד מאלה:
מי ששותה משקה משכר בעת נהיגה או בעת שהוא מלמד נהיגה או משמש כמלווה לנהג חדש.
מי שבגופו מצוי סם מסוכן (כל כמות).
המחוקק קבע אוכלוסייה מיוחדת אשר עמה החוק מחמיר בנושא, בהם נהגים חדשים, נהגים צעירים, נהגי רכב מסחרי ורכב ציבורי.
המחוקק הגדיר מיהו נהג שיכור בחקיקה לפי חריגה מכמויות אלכוהול המותרות בדם לנהגים חדשים, צעירים ומקצועיים; מי שבגופו ריכוז העולה על 50 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר נשוף, או בריכוז העולה על 10 מיליגרם אלכוהול ב-100 מיליליטר דם בבדיקת דם. עבור נהגים שאינם חדשים ומקצועיים התקן מחמיר פחות ועומד על 200 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר נשוף, 50 מיליגרם אלכוהול במאה מיליליטר דם.
בדיקת השכרות נעשתה באמצעות בדיקת דם, אולם בית המשפט העליון קבע שהבדיקה אינה חוקית, ויש צורך בחקיקה ראשית כדי לאפשר זאת. בעקבות זאת שונה החוק והליך האכיפה עבר מבדיקת דם לבדיקת נשיפה. השינוי בחוק קבע:
הבדיקה תתבצע במכשיר הינשוף, אשר מודד את כמות האלכוהול באוויר הנשאף לפי יחידת מדידה מיקרוגרם (מיליונית הגרם).
עוד נקבע שסירוב להיבדק משמעו - נהיגה בשכרות לכל דבר ועניין.
כמו כן, נקבע כי נדרש יסוד סביר לחשד כדי לדרוש בדיקת דם או שתן בעוד שניתן לדרוש בדיקת נשיפה ללא כל סיבה.
העברת נטל הראיה על הנבדק - אם אדם נבדק במכשיר תקין ומכויל ונמצא שיכור, חזקה שהוא שיכור ועל הנאשם לסתור זאת.
בפועל התבצעה מעבר מבדיקת דם לבדיקת נשיפה - משום שבדיקת נשיפה היא קלה, נוחה, יעילה, מהירה ואינה מעלה קשיים טכניים כלשהם. על-פי בדיקת הינשוף - שיכור נחשב מי שהכמות שנמדדה הייתה מעל 240 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר נשוף. המסרב להיבדק דינו כשיכור. בהמשך פקודת התעבורה תוקנה והוחמרה הענישה. בעקבות התיקון וההחמרה הנוספת, ניתן להשבית ולמעשה להחרים את רכבו של הנוהג בשכרות לחודש ימים ואפילו אם אין הוא הבעלים.
בישראל > אכיפה משטרתית

קצין משטרה רשאי לפסול רישיון נהיגה למשך 30 יום במקרה של נהיגה בשכרות. במקרה של תאונה עם נזק ונפגעים רשאי לפסול למשך 60 יום ואילו במקרה של תאונה קטלנית קיימת חובת פסילה למשך 90 יום.
כמו כן, רשאי קצין משטרה להשבית את הרכב ל-30 יום במקרה של נהיגה בשכרות בלי קשר לבעלות הנהג על הרכב. קיימת חובה על הנהג להיבדק במקרה של חשד לנהיגה בשכרות, ניתן לדרוש מנהג גם מתן דגימת דם או שתן לביסוס החשד. במקרה שהנהג מסרב להיבדק, הוא ייחשב כמי שעבר עבירת נהיגה בשכרות.
ראו גם

מנת משקה / מנת אלכוהול
נהג תורן
הערות שוליים

↑  ע"פ 2842/10 נוי קלדרון נ' מדינת ישראל, סעיף 9
↑  כללי בטיחות בדרכים - נהיגה תחת השפעת אלכוהול, באתר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ‏2021
↑  רע"פ 5166/14 יבגני קרופצקי נ' מדינת ישראל
↑  Fatalities and Fatality Rates in Alcohol - Impaired-Driving Crashes by State, 2007-2008, December 2009, NHTSA
↑  David J. Hanson, Ph.D., Alcohol Consumption and Traffic Crashes
↑  בג"ץ 499/12 דוד קולקר נ' לשכת תביעות תעבורה י"ם
↑  פקודת התעבורה, תיקון מס' 97, תשע"א-2010.
↑  זוהר שחר לוי, הכירו את הינשוף המשודרג של המשטרה, באתר כלכליסט, 17 באוגוסט 2016
↑  אלכוהול ונהיגה, באתר עמותת אור ירוק
↑  תקנות - נהיגה תחת השפעת אלכוהול, באתר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ‏2017
↑  נהיגה מסוכנת: מה העונש לגבר שנהג בפראות ותקף שני אנשים שניסו לעצור אותו?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏2023
↑  יואב זיתון, שתי כוסות וודקה: מפקדי פלוגה נהגו בשכרות, באתר ynet, 29 באפריל 2013
↑  רע"פ 5613/09 יעקב אסרף נ' מדינת ישראל, ניתן ב־14 ביולי 2009
↑  ע"פ 2842/10 נוי קלדרון נ' מדינת ישראל, סעיף 32
↑  פקודת התעבורה, פרק שישי: בדיקת שכרות
↑  תקנות התעבורה, פרק שישי: בדיקת שכרות
↑  סעיף 64ב לפקודת התעבורה
1 2  פקודת התעבורה, פרק שישי: פסילת רשיון ואיסור שימוש ברכב. פסילה בידי קצין משטרה
↑  עורך דין תעבורה אוריאל גולדברג, נהיגה בשכרות: מה עושים כששוטר עוצר אותנו בכביש?, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565366505171  BnF: cb11933836d (data)  LCCN: sh85039787 
מבשם אוויר לרכב, עם הסיסמה "אם שותים לא נוהגים - בשביל זה יש חברים", במסגרת מסע פרסום למניעת נהיגה בשכרות מטעם משרד התחבורה, 2015
זעמה של בקי

| --- | --- |

זעמה של בקי: כרזה קולנועית
 בימוי:  מאט אנג'ל, סוזן קוט 
 הופק בידי:  ראס פוסטרנק רפאל מרגולס ג'יי. די. ליפשיץ (אנ') טרייסי רוזנבלום צ'אד הרבולד ג'ורדן ייל לוין (אנ')
 תסריט:  מאט איינג'ל סוזן קוט ניק מוריס ליין סקיי רוקוס סקיי
 עריכה:  סטיבן בוייר
 שחקנים ראשיים:  לולו וילסון שון ויליאם סקוט 
 מוזיקה:  נימא פקרארה
 צילום:  ג'וליה סוויין
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  קוויבר דיסטריביושן (אנ') Post Film BoulderLight Pictures Yale Productions
 חברה מפיצה:  קוויבר דיסטריביושן 
 הקרנת בכורה:  11 במרץ 2023 (פסטיבל SXSW)
 משך הקרנה:  83 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  פלישה לבית, פעולה, מתח
 סרט קודם:  בקי (2020)
 דף הסרט ב־IMDb
 
זעמה של בקי (מאנגלית: The Wrath of Becky) הוא סרט פעולה עצמאי אמריקאי משנת 2023, בהפקה והפצה של חברת "קוויבר דיסטריביושן" (אנ'). זהו המשכון לסרט המתח "בקי" משנת 2020, ובו שבה לולו וילסון לתפקיד הראשי בדמותה של בקי, כאשר לצידה משחק שון ויליאם סקוט בתפקיד האנטגוניסט, דאריל. הסרט נכתב ובוים בידי מאט איינג'ל (שגם משחק) וסוזן קוט, על בסיס דמויות שייצרו ניק מוריס, ליין סקיי ורוקוס סקיי, כותבי התסריט לסרט הראשון.
בכורת הסרט התקיימה ב-11 במרץ 2023, במסגרת סרטי חצות (אנ') בפסטיבל הסרטים SXSW. הוא יצא למספר מצומצם של בתי קולנוע בארצות הברית ב-26 במאי 2023, והופץ לצפייה על פי דרישה ב-16 ביוני 2023.
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
לולו וילסון: בקי הופר
שון ויליאם סקוט: דאריל הַבֵּן
ג'יל לארסון (אנ'): דאריל הָאֵם
דניז ברס (אנ'): אלנה
מייקל סירו: אנטוני
מאט איינג'ל: שון
ארון דלה וילה: די-ג'יי
קורטני גיינס (אנ'): טוויג
גבריאלה פיאצה: הסנאטורית הרננדז
קייט סיגל (אנ'): הסוכנת קייט מונטנה
ג'ון ד' היקמן: סטיב
אליסון סימט: אליס גיבס
זואי מוריס: יושבת ראש
הפקה > פיתוח

בדצמבר 2021 ביקש המפיק ג'יי. די. ליפשיץ ממאט איינג'ל וסוזן קוט, לכתוב ולביים המשכון ל"בקי", ללא הנחיות נוספות, ולשניים ניתנו שלושה שבועות בלבד להשלים את התסריט. איינג'ל וקוט עיבדו את הסרט בנימה קומית יותר בהשוואה לסרט הקודם, כשהם משלבים את הסכנות והאיומים עם "קלילות של חוברת קומיקס". לצורך הזה הם שאבו השראה מהפילמוגרפיה של קוונטין טרנטינו ואדגר רייט, ומהסרטים "קיק אס" ו"דדפול". איינגל צפה גם ב"להרוג את ביל", לצורך אפיון סגנון הסרט והדמויות. מכיוון שחלפו שנתיים מהסרט הראשון, לולו וילסון רצתה דמות בוגרת יותר של בקי, ולשם כך עבדה בצמוד לאיינג'ל וקוט, בניסיון לרכך את החספוס של הדמות. ביוני 2022 פורסמה הכרזה רשמית על הסרט, בשם "בקי 2: הזעם של בקי". בהודעה נמסר גם ששון ויליאם סקוט יגלם את דמות הנבל, וכן יישא בתואר "מפיק אחראי" (Executive producer) לצידה של וילסון. ניק מוריס, שהיה שותף לכתיבת תסריט הסרט הראשון, וכן ג'ונתן מילוט וקארי מרניון שביימו אותו, צורפו גם הם כמפיקים אחראים.
הפקה > צילומים

שלב הצילומים התקיים בחשאי בניו ג'רזי, נמשך 18 יום, ועל סיום הצילומים נמסר רשמית ב-8 ביוני 2022. צילומי השלמה התקיימו בראשית יוני 2022 בעיירה סקוטש פליינס (אנ'), גם היא בניו ג'רזי. איינג'ל וסקוט, בצוותא עם הצלמת ג'וליה סוויין, החליטו לוותר על מצלמה ידנית (אנ') שבה נעשה שימוש בסרט הראשון, והעדיפו להשתמש בסטדיקאם כדי להשיג תנועות מצלמה חלקות יותר.
הפצה

ב-23 בפברואר 2023, בצמוד להודעה על קיום בכורת הסרט במסגרת פסטיבל SXSW, פרסמה חברת "Yale Productios" את תמונת הכרזה הקולנועית הרשמית. הסרט יצא למספר מוגבל של בתי קולנוע בארצות הברית ב-26 במאי 2023, והופץ לצפייה ביתית ב-16 ביוני 2023.
פוטנציאל לסרט שלישי

במסגרת ריאיון לרגל הקרנת הסרט בפסטיבל SXSW, אישר מאט איינג'ל שמתקיימים דיונים אודות אפשרות להפקת סרט שלישי בסדרת סרטי "בקי".
גואה

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מושל:  Pramod Sawant
 רשות מחוקקת:  האסיפה המחוקקת של גואה 
 בירת המדינה:  פאנאג'י
 שפה רשמית:  קונקאני
 תאריך ייסוד:  29 במאי 1987 
 שטח:  3,702 קמ"ר (דירוג: 28)
 גובה:  1,167 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  1,458,545 (דירוג: 25, 2011)
  ‑ צפיפות:  390 נפש לקמ"ר (דירוג: 8, 2011)
 קואורדינטות:  15°17′N 73°29′E﻿ / ﻿15.29°N 73.49°E﻿ / 15.29; 73.49
 אזור זמן:  UTC +5:30
 goagovt.nic.in
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת גואה מוגדלת) פאנאג'י ואסקו דה גאמהגואה(למפת גואה רגילה) פאנאג'י ואסקו דה גאמהגואה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גואה (בקונקאני: गोवा) היא המדינה הקטנה ביותר בהודו, שטחה 3,702 קמ"ר. אוכלוסיית גואה מונה 1.45 מיליון תושבים. כמחצית מהאוכלוסייה בגואה עירונית והמחצית השנייה כפרית. פחות מחמישית מתושביה אינם יודעים קרוא וכתוב.
מקור השם

נודעה בעבר בשם הקדום גוואפורי והייתה עיר נמל משגשגת. במסורת ההינדית מתקשרת גוואפורי עם מושג 'מגע של טיהור רוחני'[דרוש מקור].
היסטוריה

גואה נשלטה על ידי שליטים רבים. בין תחילת המאה ה-16 לשנות השישים של המאה ה-20 שימשה גואה כמושבת בירה לאימפריה הקולוניאלית הפורטוגזית בזירת האוקיינוס ההודי והמזרח הרחוק. שלטונם נמשך משנת 1510 ועד 1961, כאשר תנועה פוליטית שהחלה עם עצמאות הודו ב-1947 הובילה בסופו של דבר לשחרור גואה על ידי הצבא ההודי ב-19 בדצמבר 1961, יחד עם שחרור דאמאן והאי דיו שלחופי הודו.
עם הכיבוש ההודי הפכה גואה לטריטוריית איחוד בשם גואה, דאמאן ודיו.
גואה קיבלה מעמד של מדינה בהודו ב-30 במאי 1987.
דמוגרפיה

בגואה יש אוכלוסייה של 1.459 מיליון תושבים, מה שהופך אותה למדינה הרביעית בקוטן אוכלוסייתה (אחרי סיקים, מיזוראם וארונאצ'ל פרדש). צמיחת האוכלוסייה עומדת על כ-8.23% לעשור. הצפיפות עומדת על כ-394 נפש לקמ"ר, מעט מעל לממוצע הארצי. אחוז העירונים הוא הגבוה ביותר בארץ ועומד על כ-62.17%.
שיעור האוריינות עומד על כ-87% (90% בקרב הגברים ו-84% בקרב הנשים).
דמוגרפיה > שפה

בזמן השלטון הפורטוגזי, השפה הרשמית הייתה פורטוגזית. כיום תפוצת השפות היא:
קונקאני- 61%
מראטהית- 19%
קאנדה- 7%
הינדית- 5%
אורדו- 4.5%
אחר- 4%
דמוגרפיה > דת

נכון לשנת 2011:
הינדואיזם- 66.08%
נצרות- 25.10%
אסלאם- 8.33%
סיקיזם- 0.1%
בודהיזם- 0.08%
ג'ייניזם- 0.08%
אחר\לא דתי- 0.2%
דמוגרפיה > הקהילה היהודית

בגואה הייתה קהילה יהודית תוססת, רובה מיהדות קוצ'ין, אשר עסקה בסחר ימי וניהלה קשרים עם קהילות יהודיות ברחבי העולם. קהילה זו הושמדה בידי האינקוויזיציה הפורטוגזית שפעלה במקום מאז 1560, טבחה בה וניצרה רבים, הרסה בתי עלמין עד היסוד, החריבה בתי כנסת או הפכה אותם לכנסיות. ניתן למצוא עדויות לכך עד ימינו.
פוליטיקה

הפוליטיקה של גואה מעט שונה משאר הודו, כתוצאה משלטון קולוניאלי פורטוגזי בן 450 שנים, בניגוד ל-300 שנים של שלטון בריטי כמו שאר הודו. לכן מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי לא הצליחה להשיג כוח אלקטורלי במדינה עד לשנות ה-80. השיטה המשפטית המקומית מבוססת על קוד נפוליאון. המדינה שולחת 2 נציגים ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט ההודי) ונציג אחד לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט ההודי).
מושל גואה הנוכחי (ממונה על ידי נשיא הודו) הוא סאנאיאנגבה צ'ובאטושי ג'אמיר וראש השרים (ראש מפלגת השלטון, שנבחר בבחירות הכלליות של גואה) הנוכחי הוא פראטאפסינג ראנה. הפרלמנט, האספה המחוקקת של גואה, הוא בית מחוקקים חד-ביתי, ובו 40 נציגים.
במשך שלושים שנותיה הראשונות של גואה (עד 1990), המדינה נהנתה מיציבות פוליטית. יציבות זו קרסה בשנים 1990–2005, כאשר התחלפו זו אחר זו 14 ממשלות.
כלכלה

כלכלת גואה נשענת ברובה על תיירות, תיירים מרחבי הודו ומרחבי העולם מגיעים לחופשה בחופיה, ובהם ישראלים רבים בכל חתכי הגילאים והמעמדות הסוציו-אקונומיים. במהלך שנות התשעים ועד השנים הראשונות של שנות האלפיים נהגו הבאים להשתתף במסיבות הירח המלא (Full Moon) בהן התפרסם האזור.
גאוגרפיה

הטמפרטורה בגואה נעה בין 21–33 מעלות צלזיוס במשך כל השנה, ויורדים בה כ-3,200 מילימטר גשם בשנה, בין החודשים יוני לספטמבר.
בגואה שני מחוזות - צפון גואה ודרום גואה. אורך קו החוף של גואה הוא 101 ק"מ.
חינוך

עוד במאה ה-16 השלטון הפורטוגזי הקים מוסדות חינוך מתקדמים, ובדגש על חינוך דתי. החינוך הרפואי החל בשנת 1801. בשנת 1842 נבנתה מכללה רפואית, והספרייה שבה (אשר נבנתה בשנת 1845) נחשבת לאחת מהמכללות הרפואיות העתיקות באסיה. במכללה ישנו בית החולים הגדול בגואה, אשר ממשיך להיות פעיל עד היום.
כיום יש כוח רב לחינוך הפרטי על פני זה הציבורי. במדינה פועלת מין מועצת חינוך לאומית שמפקחת על כלל בתי הספר ובונה את תוכנית הלימודים. בחינוך היסודי ישנו שימוש רב בקונקאני ובמראטהית, אך כרוב תלמידי התיכון מחויבים לסיים את לימודיהם עם ידע באנגלית. לאחר כעשור המערכת החינוך, התלמידים עוברים לחינוך על יסודי ויכולים לבחור להעמיק במקצוע מסוים (מדע, אמנות, משפט ומסחר) או לעבור לחינוך מקצועי.
במדינה פועלות שש מכללות להנדסה.
לליב סיון

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1981 (בת 43) קריית גת, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית במאית יוצרת סרטים
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל  אוניברסיטת תל אביב 
 https://lalivsivan.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
לליב סיון (נולדה ב-24 ביולי 1981) היא במאית, שחקנית, משוררת ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה

סיון נולדה וגדלה בקריית גת. למדה בתיכון רוגוזין קריית גת. שירתה בצה"ל כמפקדת מחלקת טירוניות והשתחררה לאחר שירות קבע בדרגת סגן. לאחר השחרור מצה"ל עברה להתגורר בבריסל ועבדה בשגרירות ישראל באיחוד האירופי. לאחר מכן חזרה לישראל והחלה את לימודיה האקדמיים. בשנת 2011 סיימה לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב והמשיכה ללימודי אמנות חזותית במדרשה לאמנות בבית ברל.
סיון החלה את דרכה המקצועית בבימוי בעולם הווידאו קליפים והציגה עבודות וידאו ארט בתערוכות שונות.
בשנת 2022 זכתה בפרס האקדמיה הישראלית על בימוי סדרת הנוער לחינוכית: "מיוחדת", שכתבו ויצרו מיכל קופר-קרן וליאור ירון.
ביימה, כבמאית נוספת, בסדרות "בשבילה גיבורים עפים", "ביום שהאדמה רעדה", "אזהרת מסע", "ירושלים" ועוד.
בשנת 2018 זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה עבור תפקידה כאליס בסרט "עירום", עליו הייתה גם מועמדת לפרס אופיר.
בשנת 2020 שיחקה לצד תומר קאפון בסדרת הטלוויזיה "אחד על אחד" ששודרה בכאן 11.
נוסף לעבודתה בתחומי הבימוי והקולנוע, עוסקת סיון ביצירת מוזיקה ובכתיבת שירה. בשנת 2024 הוציאה סינגל בשם "אני ואת" אותו הלחין והפיק אדם גורליצקי. מאז שנת 2022, שירים אחדים שלה פורסמו בבמות ספרותיות שונות, ובכלל זאת בעיתונות (מוסף הספרות של ידיעות אחרונות בעריכת אלעד זרט וגלובס) ובאנתולוגיה "בלי להישיר מבט – אהבה בשירה העברית בת־זמננו" בהוצאת קתרזיס בעריכת המשורר ועורך הספרות מיכאל קגזנוב.
הערות שוליים

↑  החשבון שלי, באתר איגוד הבמאיות והבמאים
1 2  לליב סיון, באתר תמי גור
↑   לליב סיון, כוכבת "אחד על אחד", היא בכלל במאית שחולמת על סדרת אקשן פמיניסטית, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2020
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021: יהונתן בר אילן, עומר גולדמן, נועה גוסקוב – פלמ"ח | פרס הטלוויזיה לילדים ולנוער – בימוי בסדרת דרמה   2022: לליב סיון – מיוחדת  | הבא: יפורסם בהמשך |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb179553509 (data)  ISNI: 0000 0005 0278 7756  SUDOC: 254631916  VIAF: 88162060523051402766   WorldCat (עם VIAF): 88162060523051402766
יהדות לוב

כתובה מלוב
אם יהודיה ובתה בלבוש מסורתי בטריפולי, 1914
יהדות לוב או בשמם המוכר בישראל טריפוליטאים או טרבלסים הייתה קהילה עתיקת יומין. עדויות היסטוריות מהימנות מצביעות על כך, שראשית ההתבססות הייתה בקירנאיקה בתקופה ההלניסטית, ולקהילה, שהמשיכה להתבסס ולשגשג גם בתקופה הרומית, היה קשר הדוק עם ארץ־ישראל, עם ירושלים ועם המקדש. בשנת 115 לספירה פתחו יהודי קירנאיקה ב"מרד התפוצות", שהתפשט למקומות נוספים באימפריה הרומית. המרד ודיכויו היו אכזריים במיוחד ורוויי דם, הן לרומאים והן ליהודים.
היהודים שהתגוררו בערי החוף - טריפולי, בנגאזי וקירני - הוגלו מפעם לפעם או אף הושמדו. חלק קטן מהם נדחק אל האזורים המדבריים שבפנים המדינה על מנת לשמור על יהדותם. יצחק בן-צבי כתב על יהדות לוב: "יישוב קדמון מושרש, שהחזיק מעמד בתנאים קשים ושמר על צביונו ואופיו בתוך המסגרת הכללית של האומה".
בתקופה העות'מאנית הראשונה, במאה ה־16, לאחר הדיכוי והרדיפות של השלטונות הספרדיים והמלטזיים, חלה פריחה כלכלית ורוחנית-תרבותית, במיוחד עם הגעתם של מגורשי ספרד. בין הבאים בלט ר' שמעון לביא, מקובל ורופא, הידוע בעיקר כמי שחיבר את הפיוט "בר יוחאי" ואת הפירוש לזוהר לספר בראשית "כתם פז". ר' שמעון לביא הביא להתעוררות דתית בקרב הקהילה ובנה מערכת מפוארת של תרבות תורנית, ששימשה מסד לדורות רבים אחריו, בתקופה הקראמנלית ובתקופה העות'מאנית השנייה. במהלך תקופות אלו התגבשו המוסדות היהודיים, ובשלהיהן חלו התפתחויות במערכת החינוך והחלה ההתעניינות בציונות עם עלותה על בימת ההיסטוריה.
בשנים 1911–1943 איטליה כבשה את לוב ושלטה בה, ולוב הייתה לחלק מ"איטליה הגדולה", מאות אלפי איטלקים חיו ועבדו בשטחי לוב. התרבות האיטלקית הושלטה בלוב בתחומי החינוך, תרבות, מסחר, שפה וקולינריה. על יהודי לוב עברה תקופה קשה במהלך השואה. בנוסף, בשנות השלטון הבריטי, משנת 1943 עד 1952 ולאחר מכן בשנות העצמאות של לוב, סבלו היהודים מהעם הלובי, שערך בהם פרעות שהבולטות בהן התרחשו בטריפולי ב-1945 וב-1948, פצע, הרג ופגע ברכושם. היהודים התארגנו והפעילו הגנה עצמית.
ערב הקמת מדינת ישראל מנתה הקהילה כ־38,000 איש ומרכזה היה בקהילת יהודי טריפולי שבעיר הבירה טריפולי. משום כך מכנים את עולי לוב בישראל טריפוליטאים. מרבית יהודי טריפולי התגוררו באחת משתי השכונות: השכונה הגדולה (אלחארה אלכבירה; الحارة الكبيرة) והשכונה הקטנה (אלחארה אזרירה; الحارة الصغيرة) ריכוז נוסף וקטן יותר של יהודים התקיים במזרח המדינה, באזור בנגאזי וטוברוק. מספר מסוים של יהודים הגיעו אף לפנים המדינה, קרוב למדבר סהרה. יהודים אלה התבדלו מסביבתם והתגוררו בשכונות נפרדות. חלק קטן דר במערות חצובות בקרקע, כדי להתבדל ולהישמר מפרעות. לאחר 1948 עלו רוב היהודים לישראל, וחלקם היגר לאיטליה. בקיץ 1967, בעקבות פרעות בעת מלחמת ששת הימים, גורשו רוב היהודים, ובשנת 1969, לאחר עלייתו של הקולונל מועמר קדאפי לשלטון, עזבו אחרוני יהודי לוב את המדינה לישראל ולאיטליה.