stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטוגאוגרפיה
הערות שוליים

↑  מיכאל זהרי, גאובוטניקה:, השומר הצעיר, 1955
↑  English: Map of the eight ecozones and fourteen biomes, as defined by the WWF ecological land classification system., 2015-03-04, נבדק ב-2025-02-06 Original created for The Encyclopedia of Earth, specific author attribution not provided
↑  מיכאל זהרי, נופי הצומח של הארץ, תל-אביב: עם עובד, 1980, עמ' 1-16
↑  היסטוריה, צילומי לוויין וצמחיית ארץ-ישראל (פיטוגיאוגרפיה), באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  גאובוטניקה, באתר אקולוגיה וסביבה
↑  מה זה ecosystem בעברית – פירוש ecosystem בעברית | Wellisch, באתר www.wellisch.co.il
↑  חברות צמחים, באתר www.lib.cet.ac.il
↑  סוקצסיה - מאגר הידע על קצה המזלג, באתר www.246.co.il
↑  Kenneth A. Anyomi, Brad Neary, Jiaxin Chen, Stephen J. Mayor, A critical review of successional dynamics in boreal forests of North America, Environmental Reviews 30, 2022-12, עמ' 563–594 doi: 10.1139/er-2021-0106
↑  מיכאל זהרי, עולם הצמחים, תל-אביב: עם עובד, 1965, עמ' 9-26
↑  אנדריאה וולף, המצאת הטבע., ישראל: שוקן, 2017, עמ' 98-105
↑  מיכאל זהרי, נופי הצומח של הארץ, ירושלים: עם עובד, 1980, עמ' 11-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119329609 (data)  GND: 4045561-0  LCCN: sh85101689  NKC: ph114598
איגור זייגר

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1977 (בן 47) טשקנט, אוזבקיסטן
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צילום
איגור זייגר (נולד ב-16 באפריל 1977) הוא צלם ישראלי.
ביוגרפיה

איגור זייגר נולדבטשקנט, אוזבקיסטן למארק זייגר, מהנדס ולריסה יעבץ, מורה בבית ספר. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת טשקנט לטכנולוגיות מידע עם תואר שני בתקשורת. זייגר עלה לישראל בשנת 2000, התגורר תחילה בקיבוץ רמת השופט, לאחר מכן ברחובות. בשנת 2011 עבר לתל אביב-יפו. איגור זייגר מבלה את זמנו לסירוגין ועובד באיטליה וביפו.
ביוגרפיה > קריירה

זייגר התחיל בצילום דוקומנטרי כאוטודידקט. למד בבית הספר לצילום סטודיו גברא בכיתתה של שגית זלוף נמיר, וסיים את לימודיו ב-2012. בין מדריכיו דוד עדיקא, גסטון צבי איצקוביץ וניסן פרז. באפריל 2015 הוצגה תמונתו של זייגר על שער מגזין "עדשה ישראלית", קודמו של "מגזין עדשה" הבינלאומי. בשנת 2016, התצלום של איגור נבחר כתמונת פוסטר לסרט התיעודי של פאקו אנסלמי "Karam: A Matter Of Karma", שהוקרן ב-TLVFest. זייגר הוא עמית באגודה המלכותית לאמנויות. הוא גם חבר באיגוד הישראלי לאמנים חזותיים ובאגודה המלכותית לצילום. זייגר הקים את הקואופרטיב האמנותי Beam Collective יחד עם שתי אמניות עמיתות מריה רוזנבלט ואריקה טל-שיר בשנת 2018.
עבודות של זייגר פורסמו במספר מגזינים ועיתונים ברחבי העולם, ביניהם הארץ, כלכליסט, Sky Arte Italia, Devour Madrid, Israeli Lens, Lens Magazine, Noviny Kraje ו-The North American Post, Lidové noviny, Queer.de.
תערוכות > תערוכות יחיד

2015 "אותו כמוך". הגלריה העירונית מזא"ה 9. תל אביב.
2017 "צילום מבהיר מקום". אוצרים דוד עדיקא וגסטון צבי איצקוביץ. פסטיבל הצילום הבינלאומי 2017, תל אביב.
2021 "חודש הצילום דנבר", הביאנלה. המרכז לאמנויות הצילום של קולורדו, דנוור, קולורדו, ארצות הברית
2021 "רנסאנס מודרני". צילום:ישראל 2021. אוצר איבר ואן אמדן. תל אביב.
2023 "הארלם מלאכים". גלריית אור לא רציונלית. קטניה, איטליה
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2014

"תמונה שלום". גלריה מעגל 1. ברלין. גֶרמָנִיָה.
"תמונה שלום". מרכז התרבות היהודית הערבית בית-הגפן. חיפה, ישראל.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2015

"אַחֵר". אוצר שנהב לוי. גלריה גן מאיר. מרכז קהילתי להט"ב עירוני תל אביב. תל אביב.
"יופי איפה שאתה מוצא אותו". אוצר על ידי קוני וג'רי רוזנטל. גלריית "LightBox". אסטוריה, אורגון. ארצות הברית.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2016

"נדרש דמי משלוח". מרכז ורמונט לצילום. ברטלבורו. VT. ארצות הברית
"אמנות סודית". "בית מני" - מוזיאון בנק לאומי. תל אביב.
"ספרים, רבותי... ספרים". אצרה חניתה אליצור. גלריה "הבית הירוק", אוניברסיטת תל אביב, תל אביב.
"מרווחים". גלריה לאמנות מינשר. תל אביב
"מעבד מזון - מזון ככלי להעברת מסר". אצרה דלית מרחב, גלריה "שרונה אמנות". תל אביב.
"גוונים של אפור: פרספקטיבה של זקנה". אצרה חניתה אליצור. הגלריה החדשה. מכון לאמנות בת ים. בת ים. ישראל
"דמיון 2016". תערוכת אמנות ישראלית עכשווית, מרכז אמנות בנק הפועלים, תל אביב.
"עקבות של אמיתי". אוצר דורון פורמן. גלריה "מרכזית". תל אביב
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2017

"אמנות מרושעת". אוצר דורון פורמן. גלריה מרכזית. תל אביב
פרויקט "גלויה סודית". יריד האמנות Fresh Paint 7. תל אביב
"ספרים, רבותי... ספרים". אצרה חניתה אליצור. ספריה וגלריה של הפקולטה למדעי החברה, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2018

"הופעה קווירית: מגילברט וג'ורג' ועד היום". כחלק מקבץ תערוכות "אמנות מסוכנת" שאצרה סבטלנה ריינגולד. מוזיאון חיפה לאמנות
"יריד עולמי", מוזיאון קנטון לאמנות, קנטון, אוהיו, ארצות הברית
פרויקט "גלויה סודית". יריד האמנות Fresh Paint 8. תל אביב
"מתשע עד חמש". אצרה חניתה אליצור. גלריית בית האמן. ראשון לציון, ישראל
"לא, עדיין לא רואים שום הבדל". אצרה אולגה ירושלמי-סורוקין. גלריה אברהמס. תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2019

"ברברים: ארכיון צנזורה". המרכז לחקר האמנות ממוטה בבית הנסן. ירושלים
"מתשע עד חמש". אצרה חניתה אליצור. ספריה וגלריה של הפקולטה למדעי החברה, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב.
"מראית עין". אוצר דורון פורמן. גלריה מרכזית. תל אביב
"התחזות". אוצר דורון פורמן. גלריה מרכזית. תל אביב
"קיץ סקסי בקטן תל אביב". אוצר יוחנן צ'רסון. גלריה בן עמי. תל אביב
"בין ארוס לעירום". אוצרות אולגה ירושלמי-סורוקין וקסניה נזרוב. גלריה אברהמס. תל אביב.
"סטיית תקן". אוצרת שגית צלוף נמיר. פסטיבל הצילום הבינלאומי 2019, תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2020

"אמנות בהסגר". אוצר על ידי דיוגו מרקס. פרויקט "Wr3ad1ng d1g1t5". ליסבון. פורטוגל
"אמנות בבידוד". מוזיאון צפון דקוטה לאמנות. גרנד פורקס, צפון דקוטה. ארצות הברית
"אֶקדָח תוּפִּי". אוצר על ידי לואיזה מרקולינו. גלריה לאמנות יפה. האוניברסיטה הפדרלית של מינאס ג'ראיס. בלו הוריזונטה. בְּרָזִיל
"PO-MO II". אוצר על ידי Hikmet Şahin. גלריה לאמנות. הפקולטה לאמנויות יפות. אוניברסיטת סלצ'וק. קוניה. טורקיה.
"לְשַׁחְזֵר". אוצר על ידי לארס דייקה וריצ'רד שמרר. גלריית "אטלייה לאמנות גאווה". ברלין. גֶרמָנִיָה.
"אמנות דרך העדשה". מרכז ייזר לאמנות. Paducah, קנטקי, ארצות הברית
eSSeRCi SeNZa eSSeRCi 2020 (מהדורה XIII). מרכז "דאדא בום" לאמנות וצילום עכשוויים. ויארג'יו, לוקה, איטליה
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2021

"עשרים מגפות ושדים אחרים", מוזיאון אגואדילה אי דל קאריבה לאמנות, פוארטו ריקו
"בכל אופן", אוצרות אולגה ירושלמי וקסניה נזרוב. גלריה מרכזית לאמנות עכשווית. תל אביב, ישראל
"דרך חיפה: 70 שנה למוזיאון חיפה לאמנות". מוזיאון חיפה לאמנות, ישראל.
"אבן, נייר, מספריים ושאר משחקים לא ילדותיים". אוצרות אולגה ירושלמי-סורוקין וקסניה נזרוב. גלריה אברהמס. תל אביב
"התייחסות". יוזמת לה תרבות. מרכז עמיעד. יפו. אוצר איתי בלאיש.
"טבע: מורט?". גלריית Beam Collective. יפו. אצרה אריקה טל-שיר.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2022

"קלוסטר", אוצר ד"ר כריסטיאן סייפל, מוזיאון קלוסטרגלרי, זהדניק, גרמניה
"דרך העיניים שלי", אוצר יאנה גורליק. גלריה אברהמס. תל אביב
"הכל הולך...", "גלריית המבול", Black Mountain, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
"Nudus", הגלריה, טורונטו, קנדה.
"דיוקן עצמי", Uppsala Konstnärsklubb, אופסלה, שוודיה.
"שתי אמיתות ושקר אחד", אוצרות קסניה נזרוב ואולגה ירושלמי. גלריה אברהמס. תל אביב
"גאוות הגוף", אוצר ארז ביאלר. גלריית פאן ארט.
"קריאה לפעולה", אוצרות אייל לנדסמן ויערה רז חקלאי. צילום:ישראל 2022, תל אביב.
"דמיון 2022". תערוכת אמנות ישראלית עכשווית, מרכז אמנות בנק הפועלים, תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2023

"קריאה לפעולה", אוצרות אייל לנדסמן ויערה רז חקלאי. צילום:ישראל 2022, אילת, ישראל.
"עולם קופרניקוס", אוצר על ידי זלטקו קרסטבסקי, מרכז VIZANT לאמנויות חזותיות, פרילפ, צפון מקדוניה
"זמני באמנות", אוצר על ידי Thanassis Raptis, מרכז הצילום של סלוניקי, סלוניקי, יוון
"ארכיון החלומות", אצרה על ידי ונסה טוזלוקוף, גלריית אמטרון, חאניה, יוון
"מה השתנה בעולם ומה השתנה בך", אוצר על ידי סרג'יו גריני עבור "ארתקה 32", Associazione Culturale di Arti Visive, Lido di Ostia, איטליה
"I Convocatoria", MIDECIANT, מרכז חדשנות באמנות וטכנולוגיות חדשות, המוזיאון הבינלאומי לאלקטרוגרפיה, אוניברסיטת קסטיליה-לה מנצ'ה, קואנקה, ספרד
"מלכה או מלך", אוצר על ידי רוברטו סקאלה, "Garage Gallery Scala", מילאנו, איטליה
"תכונות חדשות בצילום קווירי", אוצר על ידי אהרון ד. הולוואי, "גלריה לאמנות גאווה", ברלין, גרמניה
"מומינטרול +שביט: החיים בגיל השביטים", אוצרות קסניה נזרוב ואולגה ירושלמי, "גלריית אברהם", תל אביב
"מכתבים מהשנה ה-100", "הגלריה לחינוך לאמנויות יפות", אוניברסיטת גאזי, אנקרה, טורקיה
"Parallax Art Fair", לונדון, בריטניה
תערוכות > תערוכות קבוצתיות > 2024

"ציפורנים לחופש". 50 שנה לסיום הדיקטטורה בפורטוגל. גלריה ״מיגל בנזו״. קורדובה, ספרד
"דמיון 2024". תערוכת אמנות ישראלית עכשווית, מרכז אמנות בנק הפועלים, תל אביב.
אוצרות

2015. "כמוך". גלריה עירונית "מזה 9". תל אביב.
2016. "פנים. דיוקן ישראלי בראייה קלאסית ומודרנית". גלריה בית אחוזה, תל אביב.
2017. "לא מקום: ריקוד ותנועה". הגלריה המרכזית לאמנות עכשווית, תל אביב
2020. "ארוס ות'אנטוס". גלריית "Beam Collective". יפו.
2020. "אוצר על ידי רשתות חברתיות". גלריית "Beam Collective". יפו.
2021. "כמוך. קח שניים". גלריית "Beam Collective". יפו.
2022. " אנסל אדמס, תצלומים של כליאה יפנית-אמריקאית במנזנר ". גלריה "אור לא רציונלי", קטניה.
2024. "מבט גמיש: האודיסאה של דורותיאה לאנג ". גלריה "אור לא רציונלי", קטניה.
אוספים

יצירות של איגור זייגר נמצאות באוספים קבועים של מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון לאמנויות אוזבקיסטן, מוזיאון נוקוס לאמנות, מוזיאון לאמנות עכשווית של אוזבקיסטן באורגנץ', הספרייה העירונית של ירושלים, המרכז לאמנות ייסר, מוזיאון קלוסטרגאלרי, זהדניק ; מוזיאון האמנות הקריבי, פוארטו ריקו ואוסף האמנות של ממשלת בריטניה
לקריאה נוספת

The Edge. Beam Collective. 2015. ISBN 978-1320787741.
"UN//TITLED", An Anthology of Queer Contemporary Art (2016-2020). פורסם על ידי "Balaclava.q"
My Gay Eye: Sex Utopia. Rinaldo Hopf verlag. 2022. ISBN 978-3887699796.
דגל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית

| --- | --- |

דגל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית
 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  27 בפברואר 1976
 קבלת מעמד רשמי:  27 בפברואר 1976 
 מוטיבים עיצוביים:  צבעי הלאומיות הכלל-ערבית: שלושה פסים אופקיים שחור-לבן-ירוק, משולש אדום בצד התורן, סהר וכוכב אדומים מוטענים במרכז הפס הלבן
 
דגל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הוא שילוב של צבעי הלאומיות הכלל-ערבית וסמלים הקשורים לאסלאם. הוא התקבל לראשונה ב-27 בפברואר 1976, ושונה קלות ביוני 1991. חלק גדול משטחה של רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית נשלט על ידי מרוקו הטוענת לריבונות על שטחה, ולכן גם הדגל המרוקאי מוצג באזורים אלה.
הדגל מורכב מהצבעים שחור, ירוק, לבן ואדום. העיצוב הכללי דומה לזה של הדגל הפלסטיני, אך שלא במתכוון. דגל זה, כמו רבים אחרים, שואב את צבעיו מדגל המרד הערבי. הסהר והכוכב הם סמלים מרכזיים באסלאם, וניתן לראותם גם על דגלים של מדינות מוסלמיות אחרות, כמו פקיסטן.
שנה מופלאה

| --- | --- |

 מבוסס על:  A Good Year 
 בימוי:  רידלי סקוט 
 הופק בידי:  רידלי סקוט 
 תסריט:  Marc Klein 
 עריכה:  דודי דורן 
 שחקנים ראשיים:  ראסל קרואו קנת קרנהאם ז'ק הרלין איזבל שנדליר Gilles Gaston-Dreyfus דניאל מייס Edita Brychta גרג צ'ילין פטריק קנדי Félicité Du Jeu Catriona MacColl ולריה ברוני טדשי Didier Bourdon מריון קוטיאר אלברט פיני ריצ'רד קויל אבי קורניש פרדי היימור טום הולנדר רייף ספול ארצ'י פנג'בי Giannina Facio בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  מארק סטריית'נפלד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בנובמבר 2006 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   goodyear
 דף הסרט ב־IMDb
 
שנה מופלאה (באנגלית: A Good Year) הוא סרט דרמה קומית רומנטית משנת 2006 בבימויו של רידלי סקוט, המבוסס על הרומן בעל אותו השם מאת פיטר מייל. הסרט, בכיכובם של ראסל קרואו ומריון קוטיאר, מספר את סיפורו של איש עסקים בריטי שחייו משתנים בעקבות ירושת כרם בפרובנס, צרפת. הסרט עוסק בנושאים של אהבה, שינוי אישי, והחיים הפשוטים בכפר.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-10 בנובמבר 2006, על ידי אולפני המאה ה-20 . הסרט היה כישלון מבחינת הכנסות וגרף 42 מיליון דולר מול תקציבה של 35 מיליון דולר והביאה להפסדים של 20 מיליון דולר עבור האולפנים.
למרות הכישלון בקופות הסרט קיבל מועמדות לפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הצעיר הטוב ביותר ולפרס סטלייט לצילום הטוב ביותר.
עלילה

מקס סקינר (ראסל קרואו) הוא איש עסקים מצליח אך חסר רגשות, שמתמקד בהשגת רווחים מהירים בלונדון. כאשר הוא מקבל הודעה על כך שדודו הנרי (אלברט פיני) נפטר והוריש לו כרם בפרובנס, צרפת, הוא מחליט לנסוע לשם במטרה למכור את הנכס ולהרוויח ממנו. אך כשהוא מגיע לפרובנס, הוא מתחיל להיזכר בילדותו ובזמן שבילה עם דודו בכרם. תוך כדי שהוא עוסק בשיפוץ הבית והכרם, מקס פוגש את פאני שאנל (מריון קוטיאר), בעלת מסעדה מקומית, ומתחיל לפתח רגשות כלפיה. כשהוא נאלץ להתמודד עם עברה המסתורי של המשפחה ועם יופיו של החיים הפשוטים בכפר, מקס מתחיל לשקול מחדש את סדרי העדיפויות שלו בחיים.
צוות השחקנים

ראסל קרואו בתפקיד מקס סקינר - איש עסקים בריטי קר ואמביציוזי, שנאלץ להתמודד עם שינוי בלתי צפוי בחייו בעקבות ירושת כרם בפרובנס.
מריון קוטיאר בתפקיד פאני שאנל - בעלת מסעדה מקומית בפרובנס, שמעוררת את מקס לשקול מחדש את חייו ואת רגשותיו.
אלברט פיני בתפקיד הנרי סקינר - דודו של מקס, אדם חם ואוהב שמלמד את מקס הצעיר על יופי החיים בפרובנס.
ריצ'רד קויל בתפקיד אמיס - חברו ושותפו של מקס בלונדון.
אבי קורניש בתפקיד כריסטי רוברטס - צעירה המגיעה לפרובנס וטוענת שהיא בתו הלא-חוקית של הנרי, מה שמערער את תוכניותיו של מקס.
פרדי היימור בתפקיד מקס סקינר הצעיר - גרסה צעירה של מקס, הנזכר בילדותו ובקשריו עם דודו הנרי.
טום הולנדר בתפקיד צ'רלי וויליס - עורך דינו וחברו הקרוב של מקס, המלווה אותו בהחלטותיו הקשות.
רייף ספול בתפקיד קני - אחד מעובדיו של מקס בלונדון, המייצג את עולם העסקים הקשוח ממנו מקס מנסה להתרחק.
ארצ'י פנג'בי בתפקיד ג'מה - עוזרתו של מקס בלונדון, שמנסה לשמור על הסדר בעסקיו בזמן שהוא נודד בפרובנס.
דידייה בורדון בתפקיד פרנסיס דופלו - המנהל המסור של הכרם, שחושש מפני מכירתו האפשרית.
ביקורות

הסרט "שנה מופלאה" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בעוד שסצנות הצילום היפהפיות והכימיה בין קרואו וקוטיאר זכו לשבחים, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה הפשוטה והקלישאות הרומנטיות. הסרט קיבל ציון של 25% באתר Rotten Tomatoes וציון של 47 מתוך 100 באתר Metacritic. עם זאת, הסרט זכה לאהבת הקהל והפך לחביב הקהל בקרב אלו המחפשים סרט קליל ומרענן עם ניחוח כפרי צרפתי.
הערות שוליים

↑  Laporte, Nicole (24 בדצמבר 2006). "2006: Hollywood diagnosis". Variety. נבדק ב-15 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| סרטים בבימויו של רידלי סקוט |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-70 של המאה ה-20 | הדואליסטים (1977) • הנוסע השמיני (1979) |  |
| שנות ה-80 של המאה ה-20 | בלייד ראנר (1982) • אגדה (1985) • זר שומר עלי (1987) • גשם שחור (1989) |  |
| שנות ה-90 של המאה ה-20 | תלמה ולואיז (1991) • 1492: מעבר לאופק (1992) • ים של חברים (1996) • ג'י איי ג'יין (1997) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | גלדיאטור (2000) • חניבעל (2001) • בלאק הוק דאון (2001) • אנשי המזימות (2003) • ממלכת גן עדן (2005) • שנה מופלאה (2006) • אמריקן גנגסטר (2007) • גוף השקרים (2008) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | רובין הוד (2010) • פרומתאוס (2012) • היועץ (2013) • אקסודוס: אלים ומלכים (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • הדו-קרב האחרון (2020) |  |
| שנות ה-20 של המאה ה-21 | בית גוצ'י (2021) • נפוליאון (2023) • גלדיאטור 2 (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7627924-8  LCCN: n2006093031  MusicBrainz release group: 5886c664-3554-3828-92c2-064f291e0708  VIAF: 179186773   WorldCat (עם VIAF): 179186773
אליס בארץ הפלאות (סרט, 1903)

| --- | --- |
 מבוסס על:  "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ו"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם" מאת לואיס קרול
 בימוי:  ססיל הפוורת
 הופק בידי:  ססיל הפוורת 
 תסריט:  ססיל הפוורת 
 שחקנים ראשיים:  מיי קלארק
 צילום:  ססיל הפוורת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Walton Studios 
 חברה מפיצה:  Biograph Company 
 הקרנת בכורה:  17 באוקטובר 1903
 משך הקרנה:  08:19 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice in Wonderland) הוא סרט ראינוע בריטי בשחור-לבן משנת 1903.
הסרט, בכיכובה של מיי קלארק (אנ') בתפקיד אליס, בבימויו של ססיל הפוורת (אנ') ופרסי סטאו, היה העיבוד הראשון של ספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" לקולנוע, הראשון בסדרה של "סרטי אליס" שיצאו לאקרנים במשך השנים.
ידוע רק עותק אחד של הסרט המקורי ששרד חלקית עד המאה ה-21. מכון הסרטים הבריטי הפיק מעותק זה שחזור של קטעים מהסרט, בצבעים המקוריים בהם הוקרן. גרסת השחזור שוחררה לרשות הציבור ב-24 בפברואר 2010, היא זמינה במספר מקורות, וצורפה כבונוס במספר הפקות.
ג'יהאד שחאדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בפברואר 1999 מחנה הפליטים נור א-שמס, טולכרם
 נהרג:  6 בנובמבר 2023 (בגיל 24) מחנה הפליטים נור א-שמס
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 השתייכות:    חמאס 
 תקופת הפעילות:  עד ל-2023
 דרגה:  פעיל טרור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת חרבות ברזל
 
ג'יהאד מיהראג' איבראהים עבד אל-והאב שחאדה (בערבית: جهاد مهراج إبراهيم عبد الوهاب شحادة, תעתיק מדויק: ג'האד מהראג' אבראהים עבד אלוהאב שחאדה; 18 בפברואר 1999 – 6 בנובמבר 2023) היה מחבל בכיר בעיר טולכרם ומייסד שותף של גדוד הטרור טולכרם. היה אחד המחבלים המבוקשים ביותר במרחב יהודה ושומרון על ידי ישראל, הואשם בביצוע פיגועי ירי לעבר כוחות צה"ל ואזרחים ישראלים ברחבי יהודה ושומרון. בעיקר במרחב השומרון.
ביוגרפיה

שחאדה נולד למשפחה ממחנה הפליטים בעיר טולכרם, למד בבתי ספר שונים בצעירותו.
הוא ייסד יחד עם אמיר אבו חדיג'ה את הזרוע הצבאית גדוד טול-כרם – "גדודי התגובה המהירה", ולאחר מכן לקח שחאדה את הפיקוד המוחלט עליו. שחאדה התבקש להסגיר עצמו מספר פעמים שלו והוצב במטה המחוז של גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס למשך שלושה חודשים במחבוא, ולאחר מכן עזב כדי לחזור לפעילות צבאית. כתוצאה מכך הוא הפך לאחד המחבלים המבוקשים ביותר בישראל.
שחאדה נעצר מספר פעמים על ידי ישראל בעבר, וישב מספר חודשים בכלא, יחד עם אביו תת-אלוף במנגנוני הביטחון הפלסטיניים מהרג' שחאדה, שנעצר על ידי ישראל ב-2001 ושוחרר ב-2016 עקב פעילותו בגדודי חללי אל-אקצא.
ביוגרפיה > חיסולו

שחאדה חוסל על ידי כוחות ישראליים במבצע מיוחד בטול כרם ב-6 בנובמבר 2023 על ידי ירי של 100 כדורים לעבר רכבו הנע, בו השתמש יחד עם מחבל נוסף מגדודי טול כרם עז א-דין ראאד ואחרים מגדודי אל-קסאם של החמאס.
הערות שוליים

↑  okaz_online@, «عكاظ» (جدة) (2023-11-06). "إسرائيل تغتال قياديين في المقاومة الفلسطينية بالضفة الغربية". Okaz (בערבית). ארכיון מ-2023-11-14. נבדק ב-2023-12-18.
↑  "Four Palestinian gunmen from Tulkarm killed in special operation by Al-Yamam forces". www.i24news.tv (בערבית). 2023-11-06. ארכיון מ-2023-11-14. נבדק ב-2023-12-18.
↑  "ترور ۳ فرمانده مقاومت فلسطین در شمال کرانه باختری". ایسنا (בפרסית). 2023-11-06. ארכיון מ-2023-11-06. נבדק ב-2023-12-18.
1 2  "خبرگزاری فارس - ترور 2 فرمانده مقاومت فلسطین در کرانه باختری". خبرگزاری فارس. 2023-11-06. ארכיון מ-2023-11-06. נבדק ב-2023-12-18.
↑  "ميراث الدّم: كتيبة الرّد السّريع حيّةٌ ترزَق". وكـالـة مـعـا الاخـبـارية (בערבית). ארכיון מ-2023-11-06. נבדק ב-2023-12-18.
1 2  "ميراث الدّم: كتيبة الرّد السّريع حيّةٌ ترزَق - يونس الطيراوي". Radio Bethlehem 2000 (בערבית). ארכיון מ-2023-11-06. נבדק ב-2023-12-18.
↑  "تقرير معطى لـ"االعتقاالت التي نفذتها قوات االحتالل في الضفة الغربية عـام ″2021" (PDF). mo3ta.ps. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2023-11-14. נבדק ב-2023-12-18.
↑  טל לב רם, אלון חכמון, ‏תתכננו פיגועים נגד ישראל: צה"ל חיסל ארבעה מבוקשים בטול-כרם, באתר מעריב אונליין, 6 בנובמבר 2023
==קישורים חיצוניים==
ג'יהאד שחאדה, ברשת החברתית פייסבוק
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'יהאד שחאדה".
זמנים קשים (סרט, 1915)

| --- | --- |
 מבוסס על:  זמנים קשים מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  תומאס בנטלי 
 תסריט:  תומאס בנטלי 
 שחקנים ראשיים:  ברנסבי ויליאמס לאון מ. ליון דורותי בליו
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Transatlantic Films
 חברה מפיצה:  Transatlantic Films
 הקרנת בכורה:  ספטמבר 1915
 שפת הסרט:  סרט אילם (כתוביות באנגלית)
 סוגה:  סרט אילם, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זמנים קשים (באנגלית: Hard Times) הוא סרט אילם בריטי משנת 1915 בבימויו של תומאס בנטלי, ובכיכובם של ברנסבי ויליאמס, לאון מ. ליון ודורותי בליו. הסרט מבוסס על הרומן "זמנים קשים" מאת צ'ארלס דיקנס שיצא לאור בשנת 1854.
צוות השחקנים

ברנסבי ויליאמס – גרדגריינד
לאון מ. ליון – טום גרדגריינד
דורותי בליו – לואיזה
מאדג' טרי – רייצ'ל
מר פורסט – סטיבן בלקפול
פ. לימונס – ג'וזייה באונדרבי
ויל קורי – סלירי
קלרה קופר – סיסי ג'ופ
ג. וין סלייטר – ג'יימס הרטהאוס
לקריאה נוספת

Giddings, Robert & Sheen, Erica. From Page To Screen: Adaptations of the Classic Novel . Manchester University Press, 5 May 2000
Mee, John. The Cambridge Introduction to Charles Dickens. Cambridge University Press, 2010.
הערות שוליים

↑  "Hard Times (1915)". BFI (באנגלית).
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שגרירות ארצות הברית בפריז

| --- | --- |


מבנה השגרירות החדש בבפינה הצפון-מערבית של כיכר הקונקורד, ברובע ה-8 של פריז.
 מידע כללי
 כתובת:  2 Avenue Gabriel
 עיר:  פריז
 קואורדינטות:  48°52′04″N 2°19′14″E﻿ / ﻿48.86777778°N 2.32055556°E﻿ / 48.86777778; 2.32055556
 תאריך פתיחה:  1778
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית–צרפת
 כפופה ל:   מחלקת המדינה
 שטח האמנה:  צרפת צרפת
 מדינה מיוצגת:  ארצות הברית ארצות הברית
 
 fr.usembassy.gov
  (למפת פריז מוגדלת) שגרירות ארצות הברית בפריז(למפת פריז רגילה) שגרירות ארצות הברית בפריז he
 
שגרירות ארצות הברית בפריז היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ארצות הברית בצרפת. מדובר בנציגות הדיפלומטית הוותיקה ביותר של ארצות הברית. בנג'מין פרנקלין וכמה מהאבות המייסדים היו מהשגרירים הראשונים של ארצות הברית בצרפת. בניין השגרירות ממוקם בכתובת 2 Avenue Gabriel, בפינה הצפון-מערבית של כיכר הקונקורד, ברובע ה-8 של פריז.
מתחמים

מחלקת המדינה של ארצות הברית מחזיקה בשלושה מבנים בפריז לתמיכה בפעילויות הדיפלומטיות, הקונסולריות, המסחריות והתרבותיות שלה. מבנים אלו כוללים את בניין השגרירות, הוטל דה טליראן והוטל דה פונטלבה (מעון השגריר).
מתחמים > בניין השגרירות

בניין השגרירות ממוקם במבנה ממשלתי בבעלות ארצות הברית, בכתובת 2, Avenue Gabriel, בפינה הצפון-מערבית של כיכר הקונקורד ההיסטורית. אף על פי שבמקור נבנה במקום מבנה בשנת 1768, הוא נהרס בהמשך, ובשנת 1931 החלה בניית המבנה הראשי של השגרירות. בהתאם לחוק הצרפתי מהמאה ה-18, חזית הבניין עוצבה כך שתשתלב עם שאר המבנים סביב כיכר הקונקורד.
בניין השגרירות בפריז היה המבנה הראשון שנבנה על ידי ממשלת ארצות הברית לצורך איחוד סוכנויות החוץ שלה במדינה זרה. עם זאת, היה זה גם המבנה האחרון שנבנה בכיכר הקונקורד ההיסטורית שבמרכז פריז. כדי להקים את בניין השגרירות, נציבות מבני שירות החוץ, שהוקמה על פי חוק של הקונגרס בשנת 1926, רכשה בשנת 1928 את השטח שבפינה הצפון-מערבית של הכיכר. לאחר הרכישה, מינתה הנציבות את משרד האדריכלות הניו-יורקי Delano & Aldrich לתכנן מבנה התואם את הסגנון הארכיטקטוני שתכנן במקור ז'אק-אנז' גבריאל, האדריכל של המלך לואי ה-15.
כיום, בניין השגרירות פונה לשדרות גבריאל ולגני השאנז-אליזה, והוא ממוקם בסמוך להוטל דה קריון המפורסם. מחלון משרדו של השגריר ניתן להשקיף על אחד המופעים המרשימים ביותר של האדריכלות הצרפתית מהמאה ה-18 – כיכר הקונקורד, שבה מוצבים פסלים המייצגים את עריה הגדולות של צרפת, מזרקות בהשראת כיכר פטרוס הקדוש ברומא, ועשרים עמודים מצופים זהב שעליהם מוצבות מנורות.
בניין השגרירות, המתנשא לגובה של ארבע קומות, בנוי בסגנון נאו-קלאסי, ומאזן את הפינה הצפון-מערבית של כיכר הקונקורד. הבסיס של המבנה עשוי אבן Villebois-Montalieu הקשה מאזור איזר. קירותיו נבנו מאבן Anstrude בתוספת לבנים, שנבחרה במיוחד בשל עמידותה והתאמת צבעה לגוון שאר המבנים בכיכר הקונקורד.
מתחמים > הוטל דה טליראן

הוטל דה טליראן, הידוע גם כ"בניין טליראן", ממוקם ברחוב סן-פלורנטין 2. בעבר שימש את שירותי הקונסוליה של שגרירות ארצות הברית, את מחלקות התרבות והתקשורת, משרדים ממשלתיים נוספים, וכן את מרכז ג'ורג' מרשל. מרבית המשרדים הללו הועברו בהמשך לבניין השגרירות.
הבניין נבנה בשנת 1769 כמעון פרטי, ונרכש בשנת 1812 על ידי המדינאי הצרפתי שארל-מוריס דה טליראן, שהחזיק בו עד מותו בשנת 1838. לאחר מכן, נרכש על ידי הבנקאי ג'יימס מאייר דה רוטשילד, ומשפחתו החזיקה בו במשך למעלה ממאה שנה, עד שנרכש על ידי ממשלת ארצות הברית בשנת 1950.