stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלן קלארק
ראש ממשלת ניו זילנד > ממשלה ראשונה (2002-1999)

ממשלת קלארק הראשונה הוקמה במסגרת קואליציה עם "מפלגת הברית" (Alliance).
בשנת 2000 ניהל חבר הפרלמנט כריס קרטר חקירה על עברו של השר לענייני המאורים בממשלת קלארק, דובר סמואלס. במהלך החקירה התייחסה קלארק לאדם בשם ג'ון ילש כאל רוצח, אף על פי שהוא הורשע בבית משפט בהריגה. ילש הגיש תביעה נגד קלארק על הוצאת לשון הרע, אך תביעה זו הסתיימה בפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט.
באותה שנה, התפטר מתפקידו מי שהיה אז המפקח הכללי של משטרת ניו זילנד, פיטר דון, לאחר שהעיתון The Sunday Star-Times חשף שהוא לכאורה מנע ביצוע בדיקת נהיגה בשכרות לחברו שנסע יחד איתו באותו רכב על ידי שאמר לשוטר שעצר אותם ש"אין בכך צורך". הן דון והן השוטר הכחישו את המעשה. ב-2005 תבע דון את העיתון על הוצאת לשון הרע, אך העיתון חשף את העובדה שהם בדקו את הסיפור עם קלארק. קלארק אישרה זאת, אך הכחישה שהיא דחקה בדון להתפטר והגנה על היותה המקור באומרה ש"מעצם הגדרת תפקידי, אני לא יכולה להדליף". בתגובתה לפרשה אמרה קלארק שתביעת הדיבה שהגיש דון מומנה על ידי חברי המפלגה הלאומית. הדעות על פרשה זו היו חלוקות.
על פי דיווח של העיתון הסיני, יומון העם, התייחס נשיא סין, ג'יאנג דזה-מין, אל קלארק כאל "ידידה ותיקה". הוא קיווה "לכונן יחסי שיתוף פעולה דו-צדדיים ארוכי טווח ומעל הכול יציבים המתאימים למאה ה-21", ו"סיכוי רחב לשיתוף פעולה כלכלי דו-צדדי". קלארק תמכה בקבלתה של סין לארגון הסחר העולמי.
ב-1999, הייתה קלארק מעורבת בתיק תביעת לשון הרע בבית המשפט העליון של ניו זילנד שהוגש על ידי רופא אורתופד מאוקלנד בשם ג'ו בראונלי ושהסתיים בהתנצלות גלוית לב של קלארק. הפרשה עמדה במרכזה של הצהרה לעיתונות שהוציא קלארק ושמתחה ביקורת על בראונלי, בעקבות תלונה של תושב מחוז הבחירה שלה על תוצאות ניתוח החלפת מפרק הירך שהוא ביצע. קלארק הודתה שהביקורת הייתה בלתי מוצדקת לאור העובדה שהסיבוך שממנו סבל המתלונן היה נדיר, בלתי צפוי ובלתי נמנע.
ראש ממשלת ניו זילנד > ממשלה שנייה (2005-2002)

ב-2002 חל פילוג בשורות "מפלגת הברית" על רקע מחויבותה של ממשלת ניו זילנד לשליחת כוחות למלחמה באפגניסטן. פילוג זה גרם לפירוק השותפות הקואליציונית של הלייבור עם מפלגה זו. כתוצאה מכך, הכריזה קלארק על עריכה בחירות מוקדמות והרכיבה קואליציה עם המפלגה הפרוגרסיבית בהנהגתו של ג'ים אנדרטון, מפורשי מפלגת הברית.
על פי אמונתה של קלארק, הפיכתה של ניו זילנד לרפובליקה היא בלתי נמנעת. תקופת כהונתה כראש הממשלה הייתה רצופה כמה צעדים שלכאורה נועדו לקדם מהלך כזה, במסגרת מדיניות ממשלתה לבנות לניו זילנד זהות לאומית. בין השאר ניתן למנות את ביטול האפשרות לפנות לערכאה השיפוטית של המועצה המלכותית בלונדון והקמתו של בית המשפט העליון של ניו זילנד, את ביטול מערכת הענקת תוארי האבירות (שהוחזרה ב-2009) וביטול התואר "פרקליט הכתר" (שהוחזר ב-2012).
ב-2002 התנצלה קלארק על מעשיה של ניו זילנד כאשר היא שלטה בסמואה. התנצלותה של קלארק הובעה בעת ביקור שערכה באפיה, בירת סמואה, לרגל יום העצמאות ה-40 של המדינה, היא שודרה בשידור חי בטלוויזיה של ניו זילנד וזכתה לתשבחות בסמואה.
במרץ 2003, בהתייחסה לפעילות הקואליציה הבינלאומית בהנהגתה של ארצות הברית במלחמת עיראק, אמרה קלארק בריאיון לעיתון The Sunday Star-Times: "אני סבורה שאם פיגועי 11 בספטמבר היו מתרחשים תחת נשיאותו של אל גור, לא הייתה לכך השלכה כלפי עיראק. מאוחר יותר היא שלחה לוושינגטון מכתב התנצלות על כל פגיעה שנגרמה עקב דבריה אלה.
במרץ 2003 נסעה שיירת כלי רכב שהובילה את קלארק מואימטה לנמל התעופה של קרייסטצ'רץ' כדי להטיסה משם לולינגטון ושתספיק להיות נוכחת במשחק רוגבי. מהירותם של רכבי השיירה הגיעה ל-172 קמ"ש. בית המשפט הרשיע את הנהגים בעבירות תנועה עקב המקרה, אך בערעורים שהוגשו ב-2005 וב-2006, הם זוכו. קלארק טענה שבעת הנסיעה היא הייתה עסוקה בעבודתה במושב האחורי, שלא היה לה כל חלק על ההחלטה על האצת מהירות השיירה והיא לא הייתה מודעת למהירות בה נסע הרכב בו היא ישבה.
בנובמבר 2004 הודיעה קלארק כי החל המשא ומתן עם סין על חתימת הסכם להקמתו של אזור סחר חופשי של שתי המדינות. הסכם זה נחתם בסופו של דבר ביולי 2008.
ראש ממשלת ניו זילנד > ממשלה שלישית (2008-2005)

ב-2005, לאחר הבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה, חידשה מפלגת הלייבור את השותפות הקואליציונית שלה עם המפלגה הפרוגרסיבית וקיבלה תמיכה מ"מפלגת ניו זילנד תחילה" ומ"מפלגת העתיד המאוחד" בתמורה לתפקידי שרים מחוץ לקבינט שניתנו למנהיגי המפלגות הללו.
ב-24 ביולי 2008 עברה קלארק את רוברט מולדון באורך תקופת כהונתה והייתה לשישית מכל ראשי ממשלת ניו זילנד באורך תקופת כהונתה. ב-27 בספטמבר אותה שנה היא עברה את אדוארד סטפורד באורך הכולל של כל תקופות כהונתו והיא עברה למקום החמישי ברשימת ראשי הממשלה לפי אורך תקופות כהונתם.
ב-8 בפברואר 2008 הייתה קלארק למנהיגת מפלגת הלייבור שתקופת כהונתה בתפקיד הייתה הארוכה ביותר, אם כי הדעות חלוקות בנוגע למועד המדויק שבו נכנס לתפקידו מנהיגה הראשון של המפלגה, הארי הולנד, ששימש בתפקיד 14 שנים ו-69 ימים בשנות העשרים והשלושים. בכל אופן, ב-26 באוקטובר אותה שנה, עברה קלארק את הולנד באורך תקופת כהונתה כמנהיגת המפלגה, בהתייחס לאפשרות הארוכה ביותר של התקופה בה שימש הולנד כמנהיג המפלגה. לאחר הבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה ובהן הובסה הלייבור על ידי המפלגה הלאומית בראשותו של ג'ון קי, הודיעה קלארק על פרישתה מתפקיד מנהיגת הלייבור. ב-11 בנובמבר 2008 הוחלפה קלארק בפיל גוף בתפקידה כמנהיגת המפלגה. קלארק היא גם ראש הממשלה הראשונה מטעם הלייבור שהובסה בבחירות ומיד לאחר מכן התפטרה מהנהגת המפלגה ולא הובילה את מפלגתה לאופוזיציה.
מנהלת תוכנית הפיתוח של האו"ם

ב-17 באפריל 2009 מונתה קלארק להיות מנהלת תוכנית הפיתוח של האו"ם והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. היא משמשת גם כיושבת הראש של קבוצת הפיתוח של האו"ם, ועדה של ראשי כל תוכניות הפיתוח של האו"ם. קלארק קיבלה תמיכה חזקה למועמדותה לתפקיד מממשלת ניו זילנד, יחד עם ממשלות אוסטרליה, מדינות אוקיאניה וראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון. כמו כן היא קיבלה את תמיכתן של חמש מדינות במועצת התוכנית (איראן, האיטי, סרביה, הולנד וטנזניה) ובחירתה אושרה בהצבעה פה אחד של העצרת הכללית שהתקיימה ב-31 במרץ. היא הושבעה לתפקידה על ידי מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון ב-27 באפריל 2009. בעקבות מינויה לתפקיד זה מיקם המגזין פורבס את קלארק במקום ה-23 ברשימת הנשים המשפיעות ביותר בעולם.
בראיון שהעניקה קלארק לרשת התקשורת 3 News במרץ 2012, היא אמרה כי היא שואפת להאריך את כהונתה בתפקיד בעוד ארבע שנים.
בינואר 2014, בראיון שהעניקה לעיתון הגרדיאן, הועלתה האפשרות שקלארק תרוץ לתפקיד מזכ"ל האו"ם לאחר סיום כהונתו של באן קי-מון ב-2016. קלארק לא אישרה זאת, אך אמרה: "זה יהיה מעניין אם לאו"ם תהיה מזכ"לית ראשונה. הארגון נראה כמו המבצר הגברי האחרון". באותו ראיון היא גם אמרה: "אם תהיה תמיכה מספקת בסגנון המנהיגות שלי, אהיה מעוניינת". בתגובה אמר ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, שממשלתו תתמוך בבחירה כזו, אך הוא הזהיר שקלארק עלולה להיתקל בקשיים כדי להשיג את התפקיד.
בפברואר 2015 ביקרה קלארק בגינאה, ליבריה וסיירה לאון כדי להביע סולידריות עם כל אלה הפועלים לעצירת התפשטות מגפת האבולה.
את תפקידה כמנהלת סיימה ב-19 באפריל 2017. מחליפה בתפקיד הוא אכים שטייניר.
חיים וסביבה

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 מייסדים:  יוסף תמיר 
 תקופת הפעילות:  1975–הווה (כ־50 שנה) 
 www.sviva.net
 
חיים וסביבה היא עמותה הפועלת כארגון גג של ארגוני סביבה שונים בישראל. הארגון מאגד כ-130 ארגוני סביבה מכל רחבי המדינה, הפועלים במגוון תחומים ודרכי פעולה לקידום איכות הסביבה. חיים וסביבה פועל, מאז הקמתו בשנת 1975, לחיזוק ארגוני הסביבה, לקידום מדיניות סביבתית בישראל, ולהגברת מעורבות הציבור בתהליכי קבלת ההחלטות הנוגעות לסביבתו.
בעלי תפקידים

יושבי ראש הוועד המנהל של הארגון:
יוסף תמיר – 1975–1999
פרופ' אלון טל – 1999–2003
ד"ר דב חנין – 2003–2006
פרופ' דני רבינוביץ – 2006–2008
ד"ר אילון שוורץ – 2008–2010
מוסי רז – 2010–2020
רחל עזריה – מ-2020
תמר זנדברג
מנכ"ל חיים וסביבה:
גברוש שמש וציפי רון – 1997–1999
ד"ר אור קרסין – 1999–2003
עו"ד אלונה שפר-קארו – 2003–2009
נאור ירושלמי – 2015–2009
ניר פפאי – 2016
ערן בן ימיני – מ-2017
רשימת הארגונים החברים בארגון הגג

בין הארגונים החברים בארגון הגג נמצאים הארגונים הבאים:
אדם טבע ודין
אזרחים למען אוויר נקי
אזרחים למען הסביבה
אחווה בכרם
אחל"ה - איכות חיים לתושבי השרון
איגוד רופאי בריאות הציבור בישראל
אקואושן
איגוד אדריכלי נוף
ארגון לגננות ולנוף בישראל
באר-שבע ירוקה
בר קיימא
גינות קהילה בישראל
גרינפיס
האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה
האגודה לצדק סביבתי בישראל
הגן הסולארי
הורים למען האקלים ישראל
החברה להגנת הטבע
המועצה הישראלית לבנייה ירוקה
המועצה הציבורית למניעת רעש וזיהום אוויר בישראל
המועצה לישראל יפה
העמותה לכלכלה בת קיימא
הפורום הישראלי לעירוניות
הפורום הישראלי לתזונה בת קיימא
הפורום להתחדשות עירונית
הפורום לישראל ירוקה
הקואליציה לבריאות הציבור
הרשת הירוקה
השכנים של הירקון
ויגן פרנדלי
חוג הסיור ע"ש אורי מימון
ידידי הסיסים
יום שני ללא בשר
ירוק עכשיו
ישראל אורגנית
ישראל בשביל האופניים
לטם - טבע נגיש לכולם
מגמה ירוקה
מורים למען האקלים
מחמל"י
מכון הערבה ללימודי סביבה
מרחב – התנועה לעירוניות בישראל
מרחבי רחובות
מרכז השל לקיימות
מתלבשות
נגב בר-קיימא
סחר הוגן ישראל
עמותת התקווה (אל-אמל)
עמותת הסביבה
עמותת ונטעת
עמותת כחול וירוק
פורום גבעות הכורכר
פורום ישראלי לאנרגיה
פעולה ירוקה
פרמקלצ'ר ישראל
פתח תקווה זה אני
צלול
צפוף – הפורום לאוכלוסייה סביבה וחברה
רשת ערים בריאות
קיימא - מרכז לתכנון ועיצוב מקיים בישראל
קרן קיימת לישראל
רוצים לחיות בלי מכרות
שבועת האדמה
שומרה לסביבה טובה
שומרי הבית
שומרי הגולן
תנו לחיות לחיות
תחבורה בדרך שלנו
תחבורה היום ומחר
תיירות אקולוגית ובת קיימא בישראל
15 דקות
הערות שוליים

↑  צפריר רינת, אות "הגלובוס השחור" לתאגיד מחזור הבקבוקים, באתר הארץ, 4 ביוני 2007
↑  מינויים בתחום: יו"ר חיים וסביבה, באתר info spot, ‏14 באורטובר 2024
| קיימות |
| --- | --- | --- |
| מושגי מפתח | איכות הסביבה • אקולוגיה • סביבתנות • טביעת רגל אקולוגית • מאזן אקולוגי • צדק בין-דורי |  |
| איומים | משבר האקלים • התחממות עולמית • הידלדלות שכבת האוזון • הכחדה המונית |  |
| אסטרטגיות סביבתיות | חשיבה סביבתית • קיימות מקומית • חינוך סביבתי • אקו-אנרכיזם • אקולוגיה עמוקה • עירוניות חדשה |  |
| פסולת | הפחתה במקור • קומפוסט (התכלות) • שימוש חוזר • מיחזור (מיחזור בישראל) • מדרג הפסולת • שטח הפסולת של האוקיינוס השקט  • שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי  • שטח הפסולת הצפון אטלנטי |  |
| תשתיות ובנייה | תחבורה בת קיימא • בנייה ירוקה • תכנון רגיש למים • בנייה באדמה • בנייה תואמת אקלים |  |
| גינון וחקלאות | גינה קהילתית • גינון יובשני • חקלאות אורגנית • גידול ביו-אינטנסיבי • מזון מקומי • גינון גרילה • פרמקלצ'ר • יער מאכל • חקלאות עירונית • חקלאות בת קיימא • חומרים מזינים |  |
| אנרגיה | אנרגיה חלופית • אנרגיה ירוקה • אנרגיה מתחדשת • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • אנרגיה הידרואלקטרית • RDF |  |
| כלכלה | תרבות הצריכה • מזון מהיר • שיווק ערכי • שיווק ירוק • גרינווש • פיתוח בר-קיימא • תיירות בת קיימא • השקעה אחראית • כלכלה אקולוגית • התיישנות מתוכננת |  |
| ארגונים בישראל | החברה להגנת הטבע • המשרד להגנת הסביבה • אדם טבע ודין • אקו-ויקי • חיים וסביבה • מגמה ירוקה • המרד בהכחדה • צלול |  |
| מיזמים נבחרים | אג'נדה 21 • יום ללא קניות • תערוכת קלינטק • תחבורה היום ומחר • פרויקט עדן • ביוספירה 2 • BedZED • יום איכות הסביבה העולמי • שמיטה ישראלית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297286305171
כריסטינה, מלכת שוודיה

כריסטינה (בשוודית: Kristina; ‏ 28 בדצמבר 1626 – 19 באפריל 1689) הייתה מלכת שוודיה מ-1632 ועד 1654. תוארה המלא היה "מלכת השוודים, הגותים והוונדים, הנסיכה הגדולה של פינלנד והדוכסית של אסטוניה, ליבוניה, קרליה, ברמן-ורדן, שצ'צ'ין, פומרניה, קשוביה וונדליה, נסיכת ריגן, גבירת אינגריה וויסמר".
כריסטינה הייתה בתם החוקית היחידה של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה ושל אשתו, מריה אלאונורה מברנדנבורג, שנותרה בחיים. בהיותה בת שש ירשה את כס המלכות לאחר מות אביה בקרב ליצן בשנת 1632, וכאשר מלאו לה 18 היא החלה למלוך בפועל.
כריסטינה תיזכר כאחת מהנשים המשכילות ביותר במאה ה-17. הייתה לה חיבה לציורים, ספרים, כתבי יד ופיסול. העניין שגילתה בדת, בפילוסופיה, במתמטיקה ובאלכימיה, משך מדענים רבים לסטוקהולם, בשאיפה להפוך את העיר ל"אתונה של הצפון". היא הייתה אישה אינטליגנטית, הפכפכנית ומדוכדכת. היא דחתה את תפקידה המיני כאישה על פי המקובל באותם ימים. היא עוררה שערורייה כאשר היא החליטה לוותר על חיי נישואים, וב-1654 ויתרה על כס המלכות. היא שינתה את שמה לכריסטינה אוגוסטה ואסה, המירה את דתה לנצרות קתולית, ואז אימצה את השם כריסטינה אלכסנדרה.
בגיל 28, עברה מי שכונתה "מינרווה של הצפון", לרומא. האפיפיור תיאר אותה כ"מלכה ללא ממלכה", נוצרייה ללא אמונה ואישה חסרת בושה. על אף כל אלה, היא הייתה למנהיגת חיי התיאטרון והמוזיקה, והגנה על אמני בארוק רבים, מלחינים ומוזיקאים.
בתור מי שהתארחה תחת חסותם של חמישה אפיפיורים רצופים, וכמי שהייתה סמל של הקונטרה-רפורמציה, הייתה כריסטינה אחת הנשים המעטות שנקברו בוותיקן. סגנון חייה יוצא הדופן, לבושה והתנהגותה שנחשבו בתקופתה לעיתים כבעלי מאפיינים גבריים, הוצגו ברומנים, במחזות, באופרות ובסרטים רבים.
ראשית חייה

כריסטינה נולדה בטירת שלושת הכתרים. לידתה התרחשה בעת התקבצות אסטרונומית נדירה שגרמה לספקולציות רבות על ההשפעה שתהייה לילד, שהתקווה הייתה שיהיה בן, על הבמה העולמית. אביה המלך כבר הוליד קודם לכן שתי בנות, נסיכה שנולדה מתה ב-1620 ולא ניתן לה שם, והנסיכה כריסטינה הראשונה, שנולדה ב-1623 ומתה בשנה שלאחר מכן. ציפייה נרגשת ליוותה את הריונה השלישי של מריה אלאונורה ב-1626. כאשר נולדה כריסטינה התחוללה התרגשות רבה, עקב ההתרשמות המוטעית שנולד בן זכר, בשל היותה שעירה (ככל הנראה פלומה) ובשל העובדה שהיא צרחה "בקול חזק וצרוד". באוטוביוגרפיה שהיא פרסמה ב-1681, פלירטטה כריסטינה עם אישיותה האנדרוגינית. מאוחר יותר כתבה באוטוביוגרפיה שלה ש"מבוכה עמוקה אחזה בנשים כאשר התבררה להן טעותן". למרות זאת, היה המלך מאושר מאוד וציין: "היא תהיה פיקחית, היא תעשה מכולנו צחוק". על פי רוב הדיווחים, היו לגוסטב אדולף יחסים קרובים עם בתו ונראה שהיא העריצה אותו במיוחד. אמה של כריסטינה נותרה מאוכזבת מכך שילדה בת.
ערב צאתו של גוסטב אדולף לגרמניה כדי להגן על הנצרות הפרוטסטנטית במלחמת שלושים השנים, הוא הבטיח את זכותה של בתו לרשת את כס המלכות במקרה שלא ישוב, והורה למרשל שלו, אקסל גוסטבסון באנר, לדאוג לכך שכריסטינה תקבל חינוך מהסוג שניתן בדרך כלל לבנים. אמה של כריסטינה, שהייתה בת לשושלת הוהנצולרן, הייתה בעלת אופי מבולבל, סבלה ממלנכוליה וככל הנראה גם מאי שפיות. לאחר שאביה של כריסטינה נהרג ב-6 בנובמבר 1632 בשדה הקרב, הביאה מריה אלאונורה את גופתו בארון קבורה ואת ליבו בתיבה נפרדת. היא הורתה שהמלך לא ייקבר עד אשר היא תוכל להיקבר יחד איתו. היא גם דרשה שארון הקבורה יישאר פתוח, ביקרה אותו באופן קבוע, ליטפה אותו ולא התייחסה לריקבונו. בסופו של דבר, לא הייתה לקנצלר הנבוך, אקסל אוקסנסטירנה, ברירה, אלא להציב שומרים בחדר שבו נשמרה גופתו של המלך כדי למנוע מבוכה נוספת. כתוצאה מכך נקבר גוסטב אדולף רק ב-22 ביוני 1634, יותר משנה וחצי לאחר מותו.
בשלב זה הפכה כריסטינה להיות באיחור במרכז תשומת לבה של אמה. לאחר שקודם לכן הייתה מריה אלאונורה אדישה לבתה, לפתע היא נעשתה קשובה לה באופן קיצוני. גוסטב אדולף החליט שבמקרה שהוא ימות, יטפלו בכריסטינה אחותו-למחצה, קתרינה, נסיכת שוודיה ואחיו למחצה, קרל גילנהילם, כעוצר. הסדר זה לא התאים למריה אלאונורה, שאסרה על גיסתה להיכנס לטירה. ב-1636 לא ראה אוקסנסטירנה ברירה, אלא להגלות את המלכה-האלמנה לטירת גריפסהולם ועל המועצה המלכותית הוטל להחליט מתי יותר לה להיפגש עם בתה בת התשע. במשך שלוש השנים הבאות, פרחה כריסטינה בחברתה של דודתה קתרינה ומשפחתה. לאחר מותה של קתרינה ב-1638, מינתה המועצה המלכותית שתי אימהות אומנות לכריסטינה: הרוזנת אבה מרוריצדוטר ליונהבורד וכריסטינה נילסדוטר.
ראשית חייה > ענפי בית ואסה בשוודיה ובפולין

כתר שוודיה היה בידי בית ואסה, אך החל מתקופת מלכותו של קרל התשיעי (מלך 1604–1611), הוצאו מסדר הירושה הנסיכים שמוצאם מאחיו המודח, אריק הארבעה עשר, ואלה שמוצאם מאחיינו המודח, זיגמונט השלישי ואזה, מלך פולין. אחיו הצעירים של גוסטב אדולף שהיו צאצאים חוקיים, מתו כבר שנים קודם לכן. היורשת החוקית היחידה שנותרה, אחותו למחצה של גוסטב אדולף, קתרין, הוצאה מסדר הירושה ב-1615 עקב נישואיה ללא-לותרני. כתוצאה מכך נותרה כריסטינה היורשת בכוח היחידה. החל מלידתה הכיר אביה בהיותה יורשת העצר שלו, למרות שהייתה בת, וכאשר ירשה אותו, אף שנקראה "המלכה", תוארה הרשמי כאשר הוכתרה היה "המלך".
מלכה

ב-6 בנובמבר 1632, בהיותה בת חמש, הפכה כריסטינה למלכה. ב-1634 כוננה החוקה החדשה ביוזמתו של אוקסנסיטרנה, ובה צוין של"מלך" חייבת להיות מועצה מלכותית. המועצה העלתה את ההצעה שכריסטינה תצטרף לדיוני הממשלה כאשר ימלאו לה 16, אך היא התבקשה להמתין עד שתגיע לגיל 18, כפי שעשה אביה.
מחנכה הראשון של כריסטינה היה התאולוג יוהאן מתאהי גותוס (Johannes Matthiae Gothus). הוא לימד אותה דת, פילוסופיה, יוונית ולטינית. אוקסנסיטרנה לימד אותה את רזי הפוליטיקה וקיים איתה דיונים על טקיטוס. אוקסנסיטרנה כתב בגאווה על הנערה בת ה-14, "היא לא כמו כל בת" ושהיא בעלת "אינטליגנציה מזהירה". נראה היה שכריסטינה הייתה מאושרת ללמוד עשר שעות ביום. בנוסף לשוודית, היא למדה לפחות שמונה שפות נוספות: גרמנית, הולנדית, דנית, צרפתית, איטלקית, ערבית ועברית.
ב-1636 – 1637, ניהלו פטר מינואי וסמואל בלומרט משא ומתן עם ממשלת שוודיה על ייסודה של שוודיה החדשה, המושבה השוודית הראשונה בעולם החדש. ב-1638 הקים מינואי את פורט כריסטינה, בוילמינגטון שבדלאוור, וגם נהר כריסטינה הסמוך נקרא על שמה.
ב-1644 הוכרזה כריסטינה כבגירה, אף שטקס ההכתרה שלה נדחה בשל המלחמה עם דנמרק. בדצמבר 1643 פשטו כוחות שוודיים על הולשטיין ועל יוטלנד, במסגרת מלחמת טורסטנסון. השוודים השיגו יעדים רבים באמצעות מתקפת הפתע שלהם. במסגרת תנאי הסכם ברומסברו, העבירה דנמרק לשוודיה את האיים של גוטלנד וסארמאה, ונורווגיה איבדה את המחוזות של יאמטלאנד ושל הריידלן. כעת שלטה שוודיה  למעשה בכל הים הבלטי, הייתה לה גישה בלתי מוגבלת אל הים הצפוני, והיא כבר לא הייתה מוקפת בדנמרק ובנורווגיה.
עד מהרה גילה אוקסנסטירנה שכריסטינה מחזיקה בעמדות פוליטיות שונות משלו. ב-1645 הוא שלח את בנו, יוהאן, לועידת השלום במינסטר ובאוסנבריק כדי להציג את הרעיון שלטובתה של שוודיה מוטב היה שמלחמת שלושים השנים תימשך. מנגד, שאפה כריסטינה לשלום בכל מחיר, ושלחה לוועידה את נציגה, יוהאן אדלר סאלביוס. זמן קצר לפני שסוכמו תנאי השלום, הכניסה כריסטינה את סאלביוס למועצה המלכותית, בניגוד לרצונו של אוקסנסטירנה. סלאביוס לא היה בן אצולה, אך כריסטינה שאפה שהוא יהיה משקל נגד לאצולה. ב-1648 היא קיבלה מושב בדיאט של האימפריה הרומית הקדושה, כאשר הדוכסויות של ברמן-ורדן ופומרניה השוודית, הועברו לשוודיה במסגרת תנאי שלום וסטפאליה.
ב-1648 הזמינה כריסטינה 35 ציורים של יאקוב יורדאנס לתקרה של טירת אופסלה. ב-1649 הועברו לסטוקהולם 760 ציורים, 170 פסלי שיש, 100 פסלי ברונזה, 33,000 מטבעות ומדליות, 600 יצירות קריסטל, 300 מכשירים מדעיים, כתבי יד וספרים (כולל ה-Sanctae Crucis laudibus של רבנוס מאורוס, קודקס ארגנטאוס, וקודקס גיגס). יצירות האומנות ממצודת פראג, שהיו בבעלותו של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נלקחו שלל על ידי האנס כריסטוף פון קוניגסמרק בקרב על פראג. בשנים 1649 – 1650, "תשוקתה לקבץ סביבה מלומדים וכן ספרים וכתבי יד נדירים, הפכו כמעט לבולמוס". כדי לקטלג את האוסף החדש שלה, ביקשה כריסטינה מאיזק ווסיוס להגיע לשוודיה ומניקולאס הנסיוס לרכוש עבורה ספרים נוספים.
ב-1649, בסיועו של דודה, יוהאן קאזימיר, ושל בני דודה, ניסתה כריסטינה לצמצם את השפעתו של אוקסנסטירנה והכריזה על בנו של קאזימיר, בן דודה, קרל גוסטב, כעל יורשה בכוח. בשנה שלאחר מכן הביעה כריסטינה את התנגדותה לדרישות של מעמדות הכמורה, הבורגנות והאיכרים בפרלמנט, להפחית את שיעור המס על הקרקעות.
מלכה > קשריה עם אנשי רוח

החל מ-1638 העסיק אוקסנסטירנה להקת בלט צרפתית בניהולו של אנטואן דה בוליו, שעליו הוטל גם ללמד את כריסטינה להתהלך באופן אלגנטי יותר. ב-1645 הזמינה כריסטינה את הוגו גרוטיוס להיות הספרן שלה, אך הוא מת ברוסטוק, בדרכו לשוודיה. ב-1647 מונה לתפקיד זה יוהאן פריינשיים. "סמירמיס של הצפון" התכתבה עם פייר גסנדי, הכותב החביב עליה. בלז פסקל הציע לה עותק של הפסקלין שלו. הייתה לה הבנה טובה בהיסטוריה קלאסית ובפילוסופיה. כריסטינה למדה את תורת הנאוסטויקיזם, על אבות הנצרות ועל האסלאם. היא חיפשה בשיטתיות אחר עותק של הספר "מסה על שלושת המתחזים" (בלטינית: De Tribus Impostoribus), חיבור שהטיל ספקות בעקרונות הדתות המאורגנות. ב-1651 הציע לה הקבליסט, מנשה בן ישראל, להיות הקניין והספרן שלה לספרים ולכתבי יד בעברית. הם דנו ברעיונותיו המשיחיים, כפי שהוא הביע אותם בספרו האחרון, "מקוה ישראל". מלומדים מפורסמים נוספים שהגיעו לבקר את כריסטינה, היו קלוד סאומאיס, יוהאן שפרוס, אולאוס רודבק, יוהאן היינריך בוקלר, גבריאל נאודה, כריסטיאן ראביס, סמואל בושאר, פייר דניאל אואה ומרקוס מבוימיוס.
כריסטינה התעניינה בתיאטרון, במיוחד במחזות של פייר קורניי. היא עצמה הייתה שחקנית חובבת. ב-1647 קיבל האדריכל האיטלקי, אנטוניו ברונטי, הוראה לבנות בימת תיאטרון באחד החדרים הגדולים בארמון. משורר החצר של כריסטינה, גאורג סטירנהילם, כתב עבורה כמה מחזות בשפה השוודית, שהועלו על בימת התיאטרון בארמון כשכריסטינה שיחקה את האלה דיאנה. היא הזמינה להקות תיאטרון זרות לשחק באולם הנשפים הישן (Bollhuset), כמו להקת האופרה האיטלקית עם וינצנזו אבריצ'י ב-1652 ולהקת התיאטרון ההולנדית עם אריאנה נוצמן וסוזנה ואן לי ב-1653. בין האומנים הצרפתים שהיא העסיקה בחצרה הייתה אן שבנסו דה לה בר, שהייתה זמרת החצר.
מלכה > קשריה עם אנשי רוח > ביקורו של דקארט

ב-1646, ידידה הטוב, שגריר צרפת, פייר שאנו, נפגש והתכתב עם רנה דקארט וביקש ממנו עותק של יצירתו, הגיונות על הפילוסופיה הראשונית. כאשר הוא הראה למלכה כמה מהמכתבים, היא החלה בחליפת מכתבים עם דקארט. היא הזמינה אותו לשוודיה, אך דקארט סירב להצעה עד אשר היא ביקשה ממנו לארגן אקדמיה מדעית בשוודיה. כריסטינה שלחה ספינה לאסוף אותו עם 2,000 ספרים, והוא הגיע ב-4 באוקטובר 1649. דקארט התגורר יחד עם שאנו וסיים את כתיבת "רגשות הנפש". לא מתקבל על הדעת שדקארט כתב את "בלט לידת השלום" שהוצג ביום הולדתה של כריסטינה. ביום המחרת, 19 בדצמבר 1649, הוא החל ככל הנראה לתת את שיעוריו הפרטיים. עקב לוח הזמנים הקפדני של כריסטינה, הוא הוזמן מדי יום בשעה 5 בבוקר לטירה הקרה והפתוחה לרוח פרצים כדי לדון איתה על פילוסופיה ודת. עד מהרה התברר שהם לא חיבבו זה את זו, היא הסתייגה מדעותיו והוא לא העריך את העניין שלה ביוונית עתיקה. ב-15 בינואר כתב דקארט שהוא ראה את כריסטינה ארבע או חמש פעמים בלבד. ב-1 בפברואר 1650 לקה דקארט בהצטננות. הוא מת עשרה ימים לאחר מכן, ועל פי שאנו הייתה סיבת המוות שלו דלקת ריאות. במשך הזמן נפוצו ספקולציות על מותו של הפילוסוף. תאודור אברט טען שמותו של דקארט לא נגרם עקב החורף השוודי הקשה, כפי שטענו פילוסופים רבים, אלא מהרעלת ארסן. הועלתה גם השערה שדקארט היה המכשול להפיכתה של כריסטינה לקתולית אמיתית.
מלכה > ההחלטה לא להינשא

כבר בגיל תשע התרשמה כריסטינה מהדת הקתולית ומרעיון הצליבט. היא הבינה שמצופה ממנה ללדת יורש לכתר השוודי. היא קראה ביוגרפיה על חייה של המלכה הבתולה, אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה בעניין רב. בן דודה, קרל, הוקסם ממנה והם קיימו בחשאי מערכת יחסים עוד לפני שהוא יצא לגרמניה כדי לשרת בצבא שלוש שנים. כריסטינה חשפה באוטוביוגרפיה שלה שהיא חשה "סלידה שלא ניתן להתגבר עליה לנישואין" ו"לכל הדברים שנשים דיברו עליהם או עשו אותם". שנת הלילה שלה לא התמשכה מעבר לשלוש או ארבע שעות והיא בילתה את רוב זמנה בלימודים. היא הייתה שוכחת לסרק את שיערה, לבשה את בגדיה בחופזה והיה לה נוח לנעול נעלי גברים. עם זאת, היה הייתה ידועה בקסמה ושיערה הפרוע הפך לסימן ההיכר שלה. ידידתה הקרובה ביותר, שאיתה היא חלקה "זמן חברות אינטימית ארוכה" והבחינה בתשוקת נעוריה, הייתה אבה שפאר, שהיא כינתה אותה "בל". את רוב זמנה הפנוי בילתה כריסטינה עם "הרוזנת היפה" ("la belle comtesse") והיא הקדישה תשומת לב ליופייה. היא הציגה את שפאר לשגריר אנגליה, בולסטרוד וייטלוק, כ"שותפתה למיטה" והיללה הן את שכלה והן את יופייה. כאשר עזבה כריסטינה את שוודיה, היא המשיכה לכתוב מכתבים מלאי תשוקה לשפאר, בהם היא ציינה בפניה שהיא תמיד תאהב אותה. עם זאת, יצוין שכריסטינה נהגה לעשות שימוש באותו סגנון רגשני כאשר היא התכתבה עם גברים ונשים שהיא מעולם לא פגשה (אלה שהיא העריצה את כתיבתם) וההקשר של מכתביה לשפאר הוא השערה בלבד.
ב-26 בפברואר 1649, הודיעה כריסטינה על החלטתה לא להינשא ועל רצונה שבן דודה, קרל, יהיה זה שיירש את כתרה. בעוד שמעמד האצולה התנגד לכך, שלושת המעמדות האחרים, הכמורה, הבורגנות והאיכרים, קיבלו זאת. הכתרתה של כריסטינה התקיימה ב-20 באוקטובר 1650. כריסטינה נכנסה לטירת יקובסדאל בכרכרת ההכתרה שהייתה עטופה בקטיפה שחורה הרקומה בזהב ורתומה לשישה סוסים לבנים. התהלוכה לכנסייה הגדולה הייתה כה ארוכה, עד כי כאשר הגיעו אליה הכרכרות הראשונות, האחרונות טרם עזבו את טירת יקובסדאל. נציגי כל ארבעת המעמדות הוזמנו לסעוד בטירה. המזרקות של כיכר השוק התיזו יין, הוגש צלי בשר ואורות נצצו. המשתתפים בנשף היו לבושים כמו בקרנבל.