stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום שלמה
חיים אישיים והשכלה

שלמה נשוי לאסנת קוריס-שלמה ולזוג יש שלושה ילדים. המשפחה מתגוררת במושב בלפוריה. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
הערות שוליים

↑  שי אספריל, צעיר מבטיח, באתר כלכליסט, 18 באפריל 2013
↑  לילך ויסמן, ‏שלום שלמה - יועץ פוליטי או יועץ לענייני דרוזים?, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2011
↑  שוקי שדה, היועץ, המערבב והלוחש: האם זה האיש שיתפור את הממשלה הבאה?, באתר TheMarker‏, 26 בפברואר 2019
↑  הדר קנה, בנט רוצה למנות את שלום שלמה למנכ"ל משרד הכלכלה והמסחר, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2013
↑  אורה קורן, התעשיינים: "שלום שלמה חסר כל ניסיון ניהולי משמעותי", באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2013
↑  ynet, שלום שלמה לא יהיה מנכ"ל משרד הכלכלה, באתר ynet, 11 באפריל 2013
↑  הדר קנה, שלום שלמה הסיר את מועמדותו לתפקיד מנכ"ל משרד הכלכלה, באתר כלכליסט, 11 באפריל 2013
↑  שוקי שדה, רשת הקשרים של נפתלי בנט, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2015
↑  שוקי שדה, היורש שממתין בדממה להזדמנות - ואחד האנשים העשירים בישראל: המרוויחים והמפסידים בבחירות, באתר TheMarker‏, 20 בספטמבר 2019
↑  ירון דורון, יועצו לשעבר של נתניהו מסר עדות בפרשת הצוללות, באתר nrg‏, 5 בספטמבר 2017
זוהר שחר לוי, היועץ הפוליטי של בנט ונתניהו לשעבר מוסר עדות בלהב 433, באתר כלכליסט, 5 בספטמבר 2017
↑  גידי וייץ, מקורב לבנט היה יועצו של כוכב פרשת הצוללות וזה שקישר אותו לשמרון, באתר הארץ, 18 ביוני 2021
↑  טל שלו‏, ברית האחים חוזרת? היועץ הפוליטי המשותף של איילת שקד ויאיר לפיד, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2019
↑  בנט מינה את ראש לשכתו לשעבר שלום שלמה למזכיר הממשלה, באתר וואלה, 24 ביוני 2021
↑  שוקי טאוסיג, זה לא בשביל העיתון, באתר העין השביעית, 30 ביוני 2021
אלכסנדר נובאק

אלכסנדר ולנטינוביץ' נובאק (ברוסית: Александр Валентинович Новак; נולד ב-23 באוגוסט 1971) הוא מדינאי רוסי. החל מ-10 בנובמבר 2020 מכהן כסגן ראש ממשלת רוסיה לענייני דלק ואנרגיה.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1971 באבדייבקה שבמחוז דונצק שבאוקראינה. בשנת 1979 עברה משפחתו לנורילסק, שם עבד אביו בבניית מפעל מתכתי.
בשנת 1993 סיים את לימודיו במכון התעשייתי של נורילסק עם תואר בכלכלה וניהול במטלורגיה. בנוסף, בשנת 2009 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה למינהל ציבורי של אוניברסיטת מוסקבה עם תואר בניהול.
עבד באדמיניסטרציה של העיר נורילסק, שם מאז מאי 2000 היה סגן ראש העיר.
לאחר כניסתו של אלכסנדר חלופונין לתפקידו כמושל חבל מנהלי קרסנויארסק, נכנס נובאק לממשלתו, מאוקטובר 2002 עד יולי 2007, כשהוא מכהן בתפקיד סגן מושל המחוז ובמקביל ראש המחלקה הפיננסית הראשית של חבל מנהלי קרסנויארסק.
מ-29 בספטמבר 2008 עד 22 במאי 2012 - סגן שר האוצר של הפדרציה הרוסית. ב-2 באוקטובר 2008 נובאק הפך לחבר מועצת המנהלים של משרד האוצר של רוסיה.
21 במאי 2012 הפך לשר האנרגיה של הפדרציה הרוסית  בממשלתו הראשונה של דמיטרי מדבדב. שמר על תפקידו בממשלת מדבדב השנייה, שהוקמה במאי 2018, וכן בממשלת מישוסטין הראשונה.
ביולי 2015, נובאק נבחר ליו"ר הדירקטוריון של רוס-סטי, ובספטמבר אותה שנה, של טרנסנפט. בנוסף, מאז 2012, הוא חבר בדירקטוריון של התאגיד הממלכתי רוסאטום (מאז 2012), גזפרום ורוסנפט (מאז 2015).
ולדימיר הורוביץ
קורות חיים

הורוביץ נולד בעיר קייב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה) למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת, והתגלה כילד פלא שיודע לנגן בעל פה יצירות שלמות של רחמנינוב. את השכלתו המוזיקלית הבסיסית רכש בעזרת אמו הפסנתרנית, והמשיך ללמוד בקונסרבטוריון של קייב. פרסומו הראשון היה כשניגן את הקונצרט הראשון שלו ב-1922 בחארקוב, ומאז החל להיות פסנתרן מבוקש באוקראינה וברוסיה, ובמשך שנתיים ניגן ב-70 קונצרטים הכוללים יצירות בסגנונות שונים.
בעקבות המהפכה הבולשביקית איבדה משפחתו את רכושה, והמצב הכלכלי הקשה במדינה דחק אותו ב-1924 להגר מהמדינה. במשך שנים אחדות ערך מסע הופעות בגרמניה, צרפת, הולנד ואנגליה. מבקרי המוזיקה התפעלו מהמיומנויות הטכניות שלו והרגישות המוזיקלית. "מצטיין באינטרפרטציות לבאך וליסט אך יכול לנגן בצורה מושלמת גם את ראוול ודביסי" כתבו, והישוו את נגינתו לענקי הפסנתרנים של התקופה.
ב-1928 נסע הורוביץ לארצות הברית, שם הוזמן על ידי הנשיא הובר לנגן בבית הלבן. ב-1932 בחר בו המנצח ארטורו טוסקניני לנגן בניצוחו את הקונצ'רטו "הקיסר" של בטהובן, ובמהלך החזרות התפתח רומן בין הורוביץ לוונדה טוסקניני, בתו של המנצח. השניים נישאו ואף נולדה להם בת. נטייתו ההומוסקסואלית של הורוביץ, ופרשיות רומנטיות סוערות שהיה מעורב בהן, לא הפרידו ביניהם, והם המשיכו להתגורר תחת קורת גג אחת במשך מרבית שנות חייהם.
הורוביץ פיתח תכונות של אמן קפריזי והתפרסם בדרישות המוזרות שהגיש לתזמורות אשר ביקשו אותו לנגן עמן. הוא גם דרש סכומי כסף גבוהים ביותר עבור הופעותיו, אהב את מנעמי החיים וצבר רכוש רב. בהופעות עצמן בלטה במיוחד הדרך בה ניגן – גב זקוף ללא תנועה, ופנים חתומות מהבעה, רק אצבעותיו מטיילות על קלידי הפסנתר בעוצמה הנכונה ליצירה.
כישרונו של הורוביץ נמתח על פני טווח רחב של סגנונות מוזיקליים, אך היטיב לבצע במיוחד רפרטואר רומנטי – שופן, צ'ייקובסקי, שומאן. הביצועים שלו ליצירות רחמנינוב היו מושלמות עד כדי כך שרחמנינוב עצמו אמר עליו כי אין טוב מהורוביץ לנגן את יצירותיו.
פעמים אחדות פרש מהופעות אך שב להופיע. בין פרישה להופעה סבל מבעיות נפשיות, אושפז בבתי חולים ואף טופל בנזעי חשמל. ב-9 במאי 1965, הופיע ברסיטל מפורסם בקרנגי הול בניו יורק בקאמבק הגדול ביותר שלו, אחרי 12 שנות פרישה שבהן שהה בשווייץ. מאז הספיק לנדוד במסע הופעות בעולם, שכלל בין היתר הופעה בלתי נשכחת ברוסיה, לאחר שעזב אותה 60 שנה קודם לכן.
בשנות ה-70 הוחתם על חוזי הקלטה עם החברות הגדולות בעולם. תקליטי RCA, דויטשה גרמופון, וסוני התחרו על ביצועיו של הורוביץ, וכל אחת מהן שילמה לו בתורה מחירים אסטרונומיים עבור הקלטות שנמכרות עד היום.
לאורך השנים זכה בפרסי גראמי רבים, ב-1982 זכה בפרס וולף לאמנות, ב-1986 זכה במדליית החירות הנשיאותית וב-1990 בפרס גראמי על מפעל חיים.
הורוביץ נפטר בניו יורק בנובמבר 1989, במהלך חזרות להקלטה. נקבר בבית הקברות הגדול במילאנו, בחלקת הקבר של משפחת חותנו, טוסקניני.
בונפיל

[גיירוט]
שמעתי, בונפיל, שהינך יודע להלחין,
ולכתוב בתים; אך אני רוצה לדעת, בקצרה
מדוע אתה שר? האם פוחד אתה מדבר מה?
האם ישנה גבירה שגורמת לך לעשות כן,
או שאתה שר כאומן נודד
ומרוויח כסף מאלו שמקשיבים?
או שאתה שר כדי לזכות בתהילה?
לשירך יהיה ערך אם תדע מדוע אתה שר.
[בונפיל]
גיירוט, אני שר כדי לשמח לבבי
ולאהבתי כלפי מי ששומרת עלי שמח,
ומשום שאני אוהב כבוד, שמחה ונעורים.
אך מעולם לא אשיר למען בצע כסף,
אני גם לא רוצה אותו; אתן לך אותו בשמחה
משום שאני נדיב, אני נותן הכל למען אהובתי
שהיא חכמה ושווה ויפה ושמחה.
משום שהיא מחייכת כלפי בכזו מתיקות, אני שר.
[גיירוט, הבית נקטע באמצע]
בונפיל, אשמח לשאול אותך גם זאת:
משום שאתה שר ונשאר שמח למען האהבה
ואישה, ענה לי בכנות,
מהי אמונתך? .....
[בונפיל, הבית חסר]
[גיירוט, הבית קטוע עד האמצע]
.....
עלי בהחלט להפסיק
אך אין זה נכון לבוגד
לחשוב שהוא יכול לעקוב אחרינו;
מעשיך ומילותיך מכבידים רבות
על ישוע המשיח, בו פגעת כה קשות.
[בונפיל]
משום שמשאיר אתה לאהבה לשאת דרשה,
השאר את מילותיך בצד ולבש ברדס לבן,
גיירוט, ואנו נשתתף בתחרות יריקות
משום שגבירתי מסרבת לסגוד לצלב.
אם הייתה בך אהבה או אצילות,
לא היית רואה כטיפשות להשתמש במילה tu,
משום שהאהבה דורשת מאוהבים להשתמש ב tu
אין לך סיבה לדאוג ולהתרגש.
[גיירוט, הבית נקטע בסוף]
בונפיל, אף אדם מעולם לא אהב יותר חזק
או שאף פחות לשאת דרשה ממני,
זאת משום שהדבר ירחיק אותי מנשים.
אך עלי לסתור אותך בנוגע לשימוש ב tu,
ואתה מתעקש להתפלש בטיפשותך
אל לך לזלזל בהרגלי הנזירים ולהשוותם לכפריים
או בשיפוטו של האדם מאופיאן......
[בונפיל]
אני עוזב וויכוח זה, לא אענה לך יותר
ההיגיון בך משטה והינך מדבר ברוע.
אעזוב מתוך כבוד לאדוני, ברטראן מאופיאן,
שהוא נדיב מאוד באהבתו.
[גיירוט]
איני אוהב את תשובתך או את חברתך
מעת זו והלאה, משום שאת ערכי פיחת
וחוכמתי, פעם גדולה, כעת פחתה.
משום שכאשר ערכך יורד, שלי יורד גם כן.
בונפיל היה טרובדור יהודי מאזור נרבון. הוא היהודי הידוע היחיד שכתב בסגנון הטרובדורים ובשפתם, השפה האוקסיטנית. היצירה היחידה בה מוזכר בונפיל היא ויכוח שירה שנכתב בינו לבין גיירוט ריקר, מאחרוני הטרובדורים. היצירה נעדרת כותרת והיא ידועה על סמך שורתה הראשונה: "שמעתי, בונפיל, שהינך יודע להלחין". היצירה השתמרה באופן חלקי בלבד רק במקור כתוב אחד: חציו השני של הבית השלישי, כל הבית הרביעי וחציו הראשון של הבית החמישי חסרים. הבית השביעי חסר גם הוא חלק משורתו האחרונה. כל בית מכיל שמונה שורות פרט לאפילוג הדמויות, שמכיל ארבע שורות כל אחד.
לא ברור כלל האם בונפיל היה דמות אמיתית או שמה דמות ספרותית בדויה שהמציא גיירוט ריקר לצורך כתיבת השיר. יש הטוענים שבונפיל הוא שם נוסף למשורר אברהם בדרשי. כמו יצירות ויכוח רבות, השיר מסלים במהירות, תוך שגיירוט ריקר משתמש רבות במוטיבים אנטישמיים כדי לתקוף את בונפיל. בין היתר רומז גיירוט שבונפיל שר מתוך בצע כסף, ואף מאשים את בונפיל בייסורי ישו. היצירה מזכירה גם אדם שלישי, אציל כלשהו בשם ברטראן מאזור אופיאן (Opian) שבאוקסיטניה.
השיר מובא כאן כפי שתורגם מתוך התרגום לאנגלית (שיר 105, עמודים 221–222).
ביאורים

↑  הכוונה לברדס שלבשו נזירים ממסדר השתקנים. למרות שלא דיברו כדרך קבע, הם כן נהגו להשתתף בהטפות בהן תקפו את מי שנתפסו לשיטתם ככופרים. ייתכן שיש כאן משחק מילים כלשהו או זלזול במבטא של בונפיל היהודי, משום שבבית הבא טוען גיירוט שבונפיל השווה את מנהגי הנזירים ללבוש ברדס למנהגי הכפריים מהעמדות הנמוכים, שכנראה לבשו דבר מה בעל שם דומה.
↑  מדובר במשחק מילים שמבצע בונפיל שמטרתו להביע זלזול, שכן בלטינית תחרות דיבייט והפועל האוקסיטני לירוק הם דומים בכתיבתם.
↑  נראה שבבתים החסרים פרץ בין השניים ויכוח סביב השימוש במילת היחס האוקסיטנית tu לעומת מילת היחס vos, כאשר מילת היחס vos ששימשה בדרך כלל לתיאור נשים בשירה הטרובדורית היא רשמית יותר, ואילו המילה tu היא אינטימית יותר.
הערות שוליים

↑  Susan L. Einbinder, No Place of Rest: Jewish Literature, Expulsion, and the Memory of Medieval France, 2008, עמ' 21 - 22
↑  William D. Paden
Frances Freeman Paden, Troubadour poems from the south of France, 2007
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בונפיל".
בית ספר בין-לאומי

קמפוס בית הספר הבינלאומי GEMS World Academy בסינגפור
בית ספר בינלאומי הוא מוסד חינוכי, המשלב לפחות מימד בינלאומי אחד בפעילותו. דוגמאות לממדים בינלאומיים הם: תוכנית לימודים זרה למדינה המארחת, שפת הוראה ולמידה זרה למדינה המארחת, אוכלוסיית תלמידים בינלאומית משמעותית ואוכלוסיית מורים בינלאומית. בתי ספר בינלאומיים משרתים בעיקר ילדים של דיפלומטים, שחקנים זרים, מהגרי עבודה או אחרים אשר נמצאים בשהות ארוכה בחוץ לארץ אשר מצריכה לשים את ילדיהם במערכת החינוך והם אינם יכולים לשלוח את ילדיהם למערכת החינוך של המדינה המארחת, בשל שפת לימוד, אי התאמה בתכנים, ולעיתים רמת חינוך יותר נמוכה בבתי הספר המקומיים במדינה המארחת מאשר במדינת המוצא.
היסטוריה

מכינת מזרו לאנגלית בינונית (MEMPS) בלסטו, הקיימת עד היום, הוקמה בשנת 1890 עבור ילדי מיסיונרים דוברי אנגלית, סוחרים ופקידים בממשל הבריטי ובה לימד מורה אחד.
סילבסטר (2002) טוען שהקולג' הבינלאומי בספרינג גרוב, לונדון, שהיה קיים בין השנים 1889–1866, יכול היה להיות בית הספר הבינלאומי הראשון. הקולג' צמח מתוך אינטרס של קבוצת אנשים שהציעה שמספר בתי ספר בינלאומיים באירופה יוכלו לתת מענה לתלמידים ממדינות שונות באופן שבו "התלמידים, במעבר ממדינה ושפה למדינה ושפה אחרת, לא ימצאו שום שינוי ניכר של מהלך הלימודים כדי לעכב את התקדמות חינוכם".
במהלך המאה ה-20, עם התרחבותה של הכלכלה הגלובלית, התפשטות התופעה של משפחות נודדות בעקבות עיסוקם של ההורים והיווצרותם של ילדי התרבות השלישית, עלו מספרם של בתי ספר בינלאומיים ברחבי העולם הנותנים מענה של תוכנית לימודים ממדינת המקור במדינה המארחת (בדרך כלל ארצות הברית או אנגליה) או תוכנית לימודים בינלאומית. לקראת סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, גדל מספרם של בתי הספר הבינלאומיים עוד יותר, במטרה לספק מענה למשפחות מקומיות המעוניינות, לפי גולד (1999), לפתח אצל ילדיהן גישה להזדמנויות עבודה בכלכלה עולמית וליהנות מחינוך של ילדיהן כהשקעת הון תרבותית של אליטה עולמית.
תוכנית לימודים בינלאומית

כפי שבאנל (2017) טוען, תוכנית הלימודים היא מאפיין מהותי בהגדרתו של בית ספר כ"בינלאומי". היידן ותומפסון (2018) פורטות את תוכניות הלימודים הנלמדות בבתי ספר בינלאומיים לשתי קטגוריות מרכזיות:
תוכנית לימודים של מדינת האם שעברה עיבוד.
תוכנית לימודים בינלאומית מקוריות.
דוגמאות מובילות לתוכניות לימודים שעברו עיבוד הן: תעודה כללית בינלאומית להשכלה תיכונית (IGCSE) האנגלית, והדיפלומה הבינלאומית של השמה מתקדמת (AP) האמריקאית. לעומתן ישנן את הבגרות האירופאית (European Bachelorette), והבגרות הבינלאומית (IB) על שלל תוכניותיה לגילאים שונים אשר נוצרו במקור כתוכניות בינלאומיות.
הבגרות הבינלאומית (IB)

ארגון הבגרות הבינלאומי (IBO), הרשום בז'נבה חגג חמישים שנה באוקטובר 2018. הארגון מציע שלוש תוכניות לימודים בינלאומיות לגילאים 3–19 שנים. בשנת 2010 הכיל הארגון מגוון של 3,305 בתי ספר ב-139 מדינות המחנך כ-854,000 תלמידים. 10 שנים לאחר מכן, בדצמבר 2020 גדל הארגון על פי הנתונים באתר הרשמי (ibo.org) לכ-5,400 בתי ספר ב-158 מדינות ומחנך כ-1.4 מיליון תלמידים.
התוכנית הלימודית והחינוכית של ה-IB מבוססת על פילוסופיה של "חינוך ליברלי לרציונליות אנושית". המשימה המוצהרת של הארגון היא "לפתח צעירים חוקרים, בעלי ידע ואכפתיות העוזרים ליצור עולם טוב יותר ושליו יותר באמצעות הבנה וכבוד בין-תרבותיים".
תוכנית הדיפלומה (DP) היא התוכנית הוותיקה והמובילה מתוך שלוש תוכניות הלימודים של הIB והיא נועדה לגילאי 16–18. זוהי תוכנית מדוקדקת ויוקרתית אשר נבנתה בכוונה תחילה להיות בינלאומית ולא עבור לאום מסוים. היא מוכרת על ידי כל האוניברסיטאות המובילות בעולם וזמינה בשלוש שפות: אנגלית, צרפתית וספרדית. התוכנית מבוססת על 6 מקצועות בחירה ממגוון של קורסים, 2 מקצועות ליבה (חובה) ופעילות חוץ לימודית. הקווים המנחים של התוכנית הם:
השכלה רחבה יותר עם מידה מסוימת של התמחות
התמחות במקצועות המשתרעים על פני מדעי הרוח והמדעים
רכישת שפה שנייה
אתיקה במדע
התמחות במדעי הרוח תוך הערכת "יופייה של המתמטיקה"
חשיבה ביקורתית ורכשית כישורי למידה עצמית (להבדיל מצבירת ידע ושינון).
לפי באנל, ה-IB הוא ללא ספק כוח מרכזי בפיתוח החינוך הבינלאומי.
בתי ספר בינלאומיים בישראל

נכון ל-2024, קיימים בישראל מספר בתי ספר הממתגים את עצמם כבתי ספר בינלאומיים: בית הספר האמריקאי הבינלאומי באבן יהודה (AIS) הפועל על פי תוכנית הלימודים האמריקאית - AP, ובית הספר הבינלאומי בכפר הירוק (EMIS), בית הספר הבינלאומי בגבעת חביבה (Younited) אשר מלמדים את הIB ובית הספר טריהאוס בהרצליה פיתוח (THIS) אשר מלמדים את הIB וקורסים בתוכנית הלימודים האמריקאית - AP.
ביקורת

ימיני ופלופ (2015) טוענים שהכנסת ממדי בינלאומיות לחינוך על ידי אימוץ אסטרטגיות פדגוגיות חדשות, או לחלופין אימוץ תוכניות לימודיות בינלאומיות בשלמותן, עשויות לתרום לייצור הבדלי יכולות בין יחידים בחברה. באופן כללי, נראה כי בתי ספר פרטיים (אוכלוסיות חזקות) מארגנים את עצמם על פי הדרישות החדשות לחינוך בינלאומי, ואילו בתי ספר ציבוריים המזוהים עם אוכלוסיות מוחלשות אינם עושים זאת. תופעה זו עשויה להרחיב עוד יותר את הפערים החברתיים והכלכליים הקיימים היום.
ראו גם

בתי ספר בינלאומיים איכותיים
ילדי התרבות השלישית
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Hayden, M., & Thompson, J. (2008). International schools: Growth and influence. In UNESCO: International Institute for Educational Planning.
↑  Sylvester, R. (2002). The First International School: The Story of the London College of the International Education Society (1866-1889). University of Bath/International Baccalaureate Conference Interpreting International Education-Dimensions of Theory and Practice Geneva, 11–13.
1 2 3  Hayden, M. (2011). Transnational spaces of education: the growth of the international school sector. Globalisation, Societies and Education, 9(2), 211–224. https://doi.org/10.1080/14767724.2011.577203
↑  The International School Consultancy. (2015). "The International Schools Market." https://docplayer.net/1538739-The-international-school-consultancy.html
↑  MacDonald, J. (2006). The international school industry: Examining international schools through an economic lens. Journal of Research in International Education, 5(2), 191–213.
1 2 3 4 5 6  Bunnell, T., Fertig, M., & James, C. (2016). What is international about International Schools? An institutional legitimacy perspective. Oxford Review of Education, 42(4), 408–423.
1 2 3  Bunnell, T., Fertig, M., & James, C. (2017). Establishing the legitimacy of a school’s claim to be "International": the provision of an international curriculum as the institutional primary task. Educational Review, 69(3), 303–317.
↑  Resnik, J. (2012). The denationalization of education and the expansion of the International Baccalaureate. Comparative Education Review, 56(2), 248–269.
↑  Sobulis, H. (2005). The philosophical foundations of the International Baccalaureate curriculum. IB Research Notes, 5(3), 2–5.
1 2  IBO. (2019). "What is an IB Education?." Retrieved February 2, 2021, from https://www.ibo.org/globalassets/what-is-an-ib-education-en.pdf.
↑  Bates, R. (2010). Schooling internationally: Globalisation, internationalisation and the future for international schools. Routledge.
↑  רישום בית הספר טריהאוס באתר הרשמי של ה-IB, באתר ibo.org
↑  מינוי בתי ספר מורשים ללמד קורסים של AP באופן רשמי, באתר apcourseaudit
↑  Yemini, M., & Fulop, A. (2015). The international, global and intercultural dimensions in schools: An analysis of four internationalised Israeli schools. Globalisation, Societies and Education, 13(4), 528–552.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph412808 
בית הספר היפני בשגנחאי, קמפוס פודונג
בית הספר הבינלאומי למנהיגות גבעת חביבה - תלמידי מחזור 2022 מ22 מדינות
מיכאיל דגטיאריוב

מיכאיל דגטיאריוב
מיכאיל ולדימירוביץ' דֶּגְטׂיָארְיוֹב (ברוסית: Михаи́л Влади́мирович Дегтярёв; נולד ב-10 ביולי 1981, קויבישב, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי רוסי, שר הספורט הרוסי מאז מאי 2024. כיהן כמושל מחוז חברובסק מאז 20 ביולי 2020 ועד מאי 2024.
כיהן כיו"ר ועדת הדומה לענייני ספורט, תיירות ונוער, מ-5 באוקטובר 2016 ועד 20 ביולי 2020. בשנים 2003–2005 היה חבר במפלגת רוסיה המאוחדת, אך מאז 2005 חבר במפלגה הליברל-דמוקרטית ואף נבחר כחבר המועצה העליונה של המפלגה הליברל-דמוקרטית (2013–2017) וחבר נשיאות סיעת המפלגה בדומה. בשנים 2011–2016 שימש סגן יו"ר ועדת הדומה למדע וטכנולוגיות עילית.
נבחר לדירקטוריון פדרציית ההוקי הרוסית. נשיא התאחדות הסיף של מחוז סמרה (FFSO). בדצמבר 2024 מונה לנשיא הוועד האולימפי הרוסי.
הערות שוליים

↑  "Михаил Дегтярёв назначен врио губернатора Хабаровского края". Президент России (ברוסית). נבדק ב-2020-07-20.
↑  Путин предложил Дегтяреву возглавить Хабаровский край‏, vesti.ru
↑  Глава комитета ГД по спорту Дегтярев вошел в состав правления ФХР — ТАСС
ביתו של אוסאמה בן לאדן בח'רטום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  Al-Riyad 
 מדינה:  סודאן 
 בעלים:  אוסאמה בן לאדן
 מידות
 קומות:  3
 
 קואורדינטות:  15°34′54″N 32°34′22″E﻿ / ﻿15.581666666667°N 32.572777777778°E﻿ / 15.581666666667; 32.572777777778
 he
 
ביתו של אוסאמה בן לאדן בח'רטום הוא בית עשוי מלבנים וטיח בן שלוש קומות.
הבית שוכן ברובע אל-ריאד שבעיר ח'רטום, בירת סודאן ובין 1991 ל-1996 התגורר בו מנהיג אל-קאעדה, אוסאמה בן לאדן.
היסטוריה

אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעדה הגיע לסודאן ב-1991, לאחר ויכוח עם משפחתו בערב הסעודית, בנוגע לתמיכה הסעודית בארצות הברית במהלך מלחמת המפרץ, בה נלחמה ארצות הברית נגד עיראק שפלשה לכווית. הוא רכש בית בח'רטום, שהשקיף על גדות הנילוס הכחול ובילה שם סופי שבוע רבים עם משפחתו. הוא אף התגורר תקופה במקום עם ארבע נשותיו, ארבעת בניו ובנותיו. איש הדת הסודאני-מוסלמי, חסן א-תוראבי התיר לבן לאדן לגור שם, בתמורה לכך שבן לאדן יסייע לממשלת סודאן בהשקעות בחברות הסחר והבנקאות בבניית כבישים ולהילחם בבדלנים הנוצרים והמתנגדים בדרום סודאן. על פי ההערכות, בן לאדן אכן קיים את הבטחתו, והשקיע כ-50 מיליון דולרים בפרויקטים בסודאן.
על אף שהבית היה מאובטח בכבדות, וכלל סוללת שמורים חמושים במקלעים בקומת הקרקע של הבית, ניצל בן לאדן פעם אחת מניסיון התנקשות של קבוצת תכפירית, שראתה בדרכו של בן לאדן כדרך שכופרת באסלאם. בעקבות זאת הוחלט למגן יותר טוב את הבית, ואף להוסיף יותר שומרים ומערכת תעלות, שנחפרה בקדמת הבית ובחלק האחורי שלו. בעקבות ההאבטחה המוגברת, רצו שכנים רבים שבן לאדן יעזוב את השכונה. לאחר שהתגורר בית כ-4 שנים, החליט בן לאדן לעזוב את סודאן במאי 1996, כאשר הוא עוזב מאוד מאוכזב מההתפתחויות הפולטיות במדינה בה הוא השקיע כסף רב. דיווחים טענו כי השגרירות הסינית בסודאן השתלטה על הנכס לאחר עזיבתו של בן לאדן, אולם ב-2011, לאחר חיסולו של בן לאדן בבית המסתור שלו בפקיסטן פורסם כי הבית נשאר ריק, מאחר שדיירים חששו שהאמריקאים עלולים להפציץ את הבית, מאחר שהיה מקום מגוריו של בן לאדן.
לקריאה נוספת

לורנס רייט, המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני, כנרת זמורה-ביתן, 2006
הערות שוליים

↑  Laessing, Ulf; Abdelaziz, Khalid (2 במאי 2011). "Bin Laden's Sudan home left empty over attack fears". Reuters. נבדק ב-2 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reeve, Simon (27 ביוני 2002). The new jackals: Ramzi Yousef, Osama Bin Laden and the future of terrorism. UPNE. p. 172. ISBN 978-1-55553-509-4. נבדק ב-7 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Reeve2002,p.175
↑  Mark Weston (11 ביולי 2008). Prophets and princes: Saudi Arabia from Muhammad to the present. John Wiley and Sons. pp. 334–. ISBN 978-0-470-18257-4. נבדק ב-8 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bergen, Peter L. (8 באוגוסט 2006). The Osama Bin Laden I Know: An Oral History of Al Qaeda's Leader. Simon and Schuster. pp. 133–136. ISBN 978-0-7432-7892-8. נבדק ב-7 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Jacquard, Roland (בינואר 2002). In the name of Osama bin Laden: global terrorism & the bin Laden brotherhood. Duke University Press. p. 37. ISBN 978-0-8223-2991-6. נבדק ב-7 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל

זהו ציר זמן של ההיסטוריה של מדינת ישראל, הכולל שינויים משפטיים וטריטוריאליים ואירועים פוליטיים חשובים בישראל ובישויות שקדמו לה, לצד אירועים חשובים שהשפיעו על התנועה הציונית. לקריאה על הרקע לאירועים אלו, ראו היסטוריה של מדינת ישראל. לאירועים שקדמו לתנועה הציונית, ראו כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל.
המאה ה-19

| שנה | תאריך | אירוע |
| --- | --- | --- |
| 1882 | 15 במאי | הקיסר הרוסי אלכסנדר השלישי מפרסם את חוקי מאי, שהגבילו קשות את זכויותיהם של יהודים בתחום המושב. |
| 1882 | 31 ביולי | העלייה הראשונה: עשרה מחלוצי חובבי ציון מחרקוב מקימים את העיר ראשון לציון בשטחי האימפריה העות'מאנית. |
| 1896 | פברואר | בנימין זאב הרצל מוציא לאור את ספרו "מדינת היהודים", הטוען בזכות הקמת מדינה יהודית עצמאית. |
| 1897 | 29 באוגוסט | הקונגרס הציוני הראשון: קונגרס של כמאתיים צירים של ארגונים ציוניים, רובם ממזרח אירופה, מתכנס בבזל. |
| 1897 | 30 באוגוסט | הקונגרס הציוני מאמץ את תוכנית בזל, ויצא למטרה של התנועה הציונית הקמת מולדת יהודית בארץ ישראל. |
ראו גם

היסטוריה של מדינת ישראל
כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל
יצחק מנדלברוד

| --- | --- |

יצחק (איציק) מנדלברוד בהיותו בן 80
 לידה:  25 בפברואר 1931 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  15 בנובמבר 2021 (בגיל 90) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  הטלת כידון
 מועדון:  הפועל קריית חיים, הפועל חיפה
 
יצחק (איציק) מנדלברוד (25 בפברואר 1931 – 15 בנובמבר 2021) היה אלוף ושיאן ישראל בהטלת כידון, מורה לחינוך גופני ומאמן בכיר באתלטיקה. לימד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט ובבית הספר למאמנים שבמכון. בעל תואר דוקטור בנוירופיזיולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותלמידה הראשון של פאולה גרבורג, ממציאת שיטת פאולה.
ראשית חייו

מנדלברוד נולד בירושלים. למד בבתי הספר היסודי והתיכון בקריית מוצקין. היה פעיל ב"הגנה" עוד בנעוריו, והדריך שם קרב פנים אל פנים וזריקת רימון למרחק. לאחר שירותו בצה"ל החל להורות חינוך גופני במוסדות החינוך ברמת השופט, בכפר המכבי, ברמת יוחנן ובכפר מסריק - עין המפרץ. בשנת 1951 השתתף בקורס הסמכה למורים לחינוך גופני שהתקיים במחנה יונה בתל אביב והוסמך להוראת המקצוע.
קרירה ספורטיבית

מנדלברוד החל להתאמן כנער באתלטיקה בהפועל חיפה, בהדרכת דוד איילון (הרשלר). בגיל הנוער הצטיין בהטלת כידון (62.09 מ') והדיפת כדור ברזל (15.57 מ'). היה אלוף ישראל לבוגרים בהטלת כידון בשנים 1952, 1953 ו-1955 ושבר את השיא הישראלי מספר פעמים. הישגו הטוב ביותר, 57.44 מ', נקבע ב-5 במרץ 1956.
פעילותו כמאמן

מנדלברוד אימן את אגודות הפועל קריית חיים והפועל חיפה באתלטיקה במשך 15 שנים. הבולטים בחניכיו היו לאה זמרי (הורביץ), בעלת שיא ארצי ב-80 מ' משוכות, שייצגה את ישראל באולימפיאדת הלסינקי 1952, אילה חצרוני, שיאנית ואלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל שייצגה את ישראל באולימפיאדת רומא 1960, מאיר יעקובי, אלוף ישראל בעל השיא הישראלי בידוי פטיש שהחזיק מעמד 29 שנים, חנה סמוך, שיאנית ואלופת ישראל בקפיצה לרוחק ב-1966, אברהם גונטובניק, שיאן ואלוף ישראל בהדיפת כדור ברזל ב-1970 וגלעד ויינגרטן, אלוף ישראל בקפיצה לרוחק לשנת 1962. מנדלברוד שימש מאמן לאומי במסע תחרויות נבחרת ישראל באתלטיקה ביוון ב-1959.
פעילותו כמורה למאמנים ומורים לחנוך גופני

מנדלברוד לימד אתלטיקה במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט בין השנים 1959 – 1967. יצר דפוסי לימוד שהיוו בסיס קבוע להוראת מרכיבי הענף, תוך התאמה לגיל התלמידים ויכולתם. כל תוכניות הלימודים שנכתבו מאז לבתי הספר, התבססו על חומרי הלימוד שיצר. חידושיו נגעו למתודיקת לימוד מקצועות האתלטיקה ובעיקר ליישום יסודות הביומכניקה בהם. בסוף שנת 1966 פנה ללימודים אקדמאיים ופרש מהמדרשה בווינגייט, אך המשיך ללמד ביומכניקה ואתלטיקה במכללת גבעת וושינגטון ובמכללת קיי בבאר שבע. בהרצאות לחניכי קורסי המאמנים בתחילת שנות השבעים, הדגים את חשיבות עקרונות הביומכניקה לא רק באתלטיקה, אלא גם בענפי ספורט אחרים. כך הצליח להשפיע על מאמנים רבים בישראל בהבנת תחום זה בתורת האימון.
לימודים אקדמיים

ב-1966 החל מנדלברוד ללמוד בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטה העברית בירושלים והתמקד בנוירופיזיולוגיה. הוא סיים שם תואר ראשון, שני ושלישי ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בהשפעת הזלפת קורטיזול, חומרים חשודים כניאורנוטרנסמיטורים ונתרן על פעילות חשמלית ספונטנית בהיפותלמוס של חולדה.