stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהדורת חמש (חדשות 13)

| --- | --- |

סמליל התוכנית החל מ-9 בפברואר 2020
 סוגה:  אקטואליה
 יוצרים:  ערוץ 13 חדשות 13
 מנחים:  יעקב אילון
 משתתפים:  כתבי ופרשני "חדשות 13"
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 מפיק:  ניצן קפלנסקי אור קספרס אורית צור
 חברת הפקה:  חדשות 13
 עורכים:  עורכים ראשיים:  אסף ברנע דפנה פרבר עורכת משנה: חן זנדר
 אתר צילומים:  אולפני "חדשות 13", גבעתיים
 בעלי תפקידים נוספים:  רכז מערכת: מתן איילה פיתוח: רתם שדות, אהד ארבל
 מוזיקה:  עירד אישל
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 13
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  16 בינואר 2019 – 7 באפריל 2020
לוגו התוכנית הראשון והיחיד תחת השם "החדשות עם יעקב איילון", שהיה בשימוש החל מ-16 בינואר 2019 עד ה-6 בפברואר 2020
מהדורת חמש (נקראה עד ה-6 בפברואר 2020 "החדשות עם יעקב אילון" או "החדשות בחמש") הייתה תוכנית אקטואליה יומית בהגשת יעקב אילון, ששודרה בשעה 17:00 בערוץ 13. התוכנית עלתה לאוויר ב-16 בינואר 2019 וירדה ב-7 באפריל 2020 בעקבות הקיצוצים ב"חדשות 13".
מבנה התוכנית

מבנה התוכנית דומה למבנה מהדורת חדשות מרכזית. התוכנית נפתחה בכותרות היום. במהלך התוכנית השתתפו כתבי ופרשני "חדשות 13" בתוכנית ודיווחו על אירועי היום. במהלך התוכנית שודרו כתבות על ענייני היום. מדי פעם אירח יעקב אילון באולפן אורחים שונים, איתם הוא דן על נושא מסוים שקרה באותו היום. בסוף התוכנית הוגשה התחזית על ידי טל שמאי, דני רופ ונעמה איזנברוך לסירוגין.
את התוכנית הגיש יעקב אילון 4 פעמים בשבוע וביום הנותר הגיש את התוכנית אלי ראכלין. במהלך התוכנית, לווה מסך עם ציוצים בטוויטר על אירועים בעולם ובארץ.
היסטוריה

בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר, ב-26 בנובמבר 2018 על מגעים בין קשת לרפי רשף (מגיש "חמש") על מעבר לקשת 12. ב-2 בדצמבר 2018 פורסם שרפי רשף לא יגיש את תוכניתו בערוץ הממוזג ויעבור לקשת 12. בעקבות כך נשארה התוכנית "שיחת היום" (ששודרה ברשת 13 במקביל לתוכנית "חמש") שתשמש כתוכנית באותה שעה בערוץ הממוזג. למרות זאת, ב-6 בדצמבר 2018 פורסם שיעקב אילון במגעים להגשת תוכנית בערוץ הממוזג..
ב-16 בדצמבר 2018 פורסם שהתוכנית "שיחת היום" לא תשודר בערוץ הממוזג, דבר שאישר רשמית את עליית תוכניתו של יעקב אילון.
ב-16 בינואר 2019, ביום בו נפתחו שידורי הערוץ הממוזג, עלתה התוכנית בערוץ 13.
ב-19 בינואר 2020 נוסף מהדורה מקדימה לתוכנית ששודרה בשעה 16:30 עד הכותרות של השעה 17:00. מהדורה זאת ירדה ב-6 בפברואר 2020 בעקבות עליית התוכנית "חדשות היום" בשעה 16:00.
ב-9 בפברואר 2020 השתנה שם התוכנית ל"מהדורת חמש", כדי לא ליצור בלבול עם "חדשות היום".
ב-7 באפריל 2020 ירדה התוכנית מהאוויר בעקבות קיצוצים וסכסוכי עבודה ב"חדשות 13", וב-12 במאי כתב אילון בטוויטר כי החליט לעזוב את החברה.
הערות שוליים

↑  רפי רשף סיכם עקרונית בקשת, באתר ynet, 26 בנובמבר 2018
↑  רז שכניק, אחרי 13 שנה: רפי רשף עוזב את ערוץ 10 ועובר ל"קשת", באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018
↑   יעקב אילון במו"מ להגשת מהדורת חמש בערוץ רשת-עשר, באתר TheMarker‏, 6 בדצמבר 2018
↑  "לוסי אהריש בהלם, פרצה בבכי": התוכנית "שיחת היום" יורדת, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2018
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏המשבר ברשת 13: יעקב אילון הורד מהאוויר; קמפיין עיתונאים נגד הקיצוצים בחברה, באתר גלובס, 5 באפריל 2020
↑  שגיא בן נון‏, לאחר שתכניתו הורדה: יעקב אילון הודיע על עזיבת חדשות 13, באתר וואלה, 12 במאי 2020
לטענת גרייס

.
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרגרט אטווד 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  פסיכיאטריה, פסיכולוגיה, בית סוהר, עבירה, רצח, שיגעון 
 מקום התרחשות:  קנדה 
 הוצאה
 הוצאה:  McClelland & Stewart, הוצאת בלומסברי 
 תאריך הוצאה:  ספטמבר 1996 
 פרסים
 פרס גילר של סקוטיה בנק (1996) 
 סדרה
 ספר קודם:  The Robber Bride 
 
לטענת גרייס (באנגלית: Alias Grace) הוא רומן היסטורי מאת הסופרת הקנדית מרגרט אטווד. הוא פורסם לראשונה בשנת 1996 וזכה בפרס גילר הקנדי, והיה מועמד ברשימה הקצרה לפרס בוקר.
הספר מספר גרסה בדיונית למקרה אמיתי – הרצח של תומאס קינאר ומנהלת משק הבית שלו, ננסי מונטגומרי ב-1843, בקנדה. שני משרתים של קינאר, גרייס מרקס וג'יימס מק'דרמוט, הורשעו בפשע. מק'דרמוט נתלה, ומרקס נידונה למאסר עולם.
אטווד בונה סביב העובדות הבסיסיות של המקרה נרטיב בדיוני שכולל רופא המתמחה בפסיכולוגיה (alienist, כפי שנקרא אז), סיימון ג'ורדן, אשר חוקר את המקרה. לכאורה, הוא מבצע מחקר לגבי התנהגות פלילית, אך בפועל, תוך כדי שיחותיו עם גרייס, הוא לאט-לאט נהיה מעורב בסיפור באופן אישי. הוא מתקשה ליישב את התפיסה שלו לגבי גרייס כאישה תמימה ונעימת הליכות, עם הרצח הכפול בעוונו הורשעה. הוא מתחיל לפתח פנטזיות מיניות עליה.
אטווד נתקלה לראשונה בסיפורה של גרייס מרקס בכתביה של סוזנה מודי, סופרת קנדית בת המאה ה-19 שכתבה על חיי המתיישבים. היא פרסמה את  The Journals of Susanna Moodie בשנת 1970, מחזור שירים המבוססים על כתבים אלה. הספר הפך לקלסיקה של הספרות הקנדית. לאחר מכן, ב-1974, אטווד כתבה עבור רשת CBC את סרט הטלוויזיה The Servant Girl על גרייס מרקס, גם בהתבסס על דיווחיה של מודי. אך כשכתבה את "לטענת גרייס", אמרה אטווד שהיא שינתה את אופן הטיפול בדמות ובסיפור, מכיוון שגילתה שחלקים גדולים מדיווחיה של מודי היו פרי דמיונה, בניסיון לעורר עניין "צהוב" בסיפור. בתהליך כתיבת "לטענת גרייס", עשתה אטווד מחקר מדוקדק, ובכל מקום שיכלה, נצמדה לעובדות הידועות של המקרה, כולל ציטוטים מעיתונים.
הספר תורגם לעברית על ידי יונתן פרידמן ויצא לאור ב-1998 בהוצאת כנרת.
הדמויות

גרייס מרקס: הרוצחת הידועה לשמצה, היא למעשה אסירה למופת, ובסופו של דבר זוכה לחנינה. ברומן, היא שומרת בקפידה על התנהלות מכובדת, אך יש לה אבחנות חדות בנוגע ליחסי כוחות בחברה, ולצביעות של אנשים שהשפיעו על סיפורה.
תומאס קינאר: חקלאי עשיר מצפון מדינת אונטריו, אשר נרצח בביתו.
ננסי מונטגומרי: מנהלת משק הבית של תומאס קינאר, ומאהבתו, שבהריון ממנו. גם היא נרצחת.
ג'יימס מק'דרמוט: פועל בחוות קינאר, הורשע ברציחות קינאר ומונטגומרי. הוא היה טיפוס קשוח, אירי מרדן מלא בזעם כלפי האנגלים. לפני הוצאתו להורג הוא מפליל את גרייס ברצח.
ד"ר סיימון ג'ורדן: דמות בדיונית, רופא צעיר המתכנן לפתח קריירה בתחום בריאות הנפש.
מארי ויטני: דמות בדיונית, משרתת שעובדת עם גרייס וחברתה הקרובה. מארי בת של משתתף במרד למען עצמאות קנדה, והיא מאמינה שזוהי ארץ ההזדמנויות. היא חולמת להינשא לחוואי ולהיות בעלת בית משלה.
ג'רמיה פונטלי: דמות בדיונית. רוכל שעובר מבית לבית ומיישוב ליישוב. הוא קוסם, שרמנט, ומספר לגרייס שהוא מתכנן לפתח קריירה ולמצוא את עושרו בתור מהפנט – והוא הופך ל"ד"ר דופונט", אותו "נוירו-מהפנט" שהיפנט את גרייס שנים מאוחר יותר.
רקע היסטורי

גרייס מרקס נולדה באירלנד בשנת 1826, וחייתה בטורונטו מגיל 12. היא הייתה בת 16 כשהתרחשו הרציחות של קינאר ומונטגומרי. היא הייתה אסירה בכלא קינגסטון באונטריו במשך 15 שנים כשהרומן מתחיל בשנת 1859. אטווד מתארת את השפה וההתנהגות השמרניות של הדמויות מהמעמד הגבוה של התקופה הוויקטוריאנית, ולמולם, את השפה ה"מפולפלת" של מארי ויטני, שהייתה מרימה גבה גם בין משרתי הבית.
המחקר של בריאות נפש, שנקרא אז "alienism", הייתה התפתחות חדשה באותו הזמן. התחום נלמד לראשונה באוניברסיטאות באירופה, וביקש להתייחס למאושפזים במוסדות כפציינטים, ולא כאסירים כפי שהיה נהוג. הייתה זו ההתחלה של הגישה הטיפולית למחלות נפש, בניגוד להרחקה (וכן התעללות וענישה) שהיו נהוגים קודם לכן. ואף על פי שהתקופה הוויקטוריאנית הייתה תקופה של התקדמות מדעית במספר תחומים, רוב הוויקטוריאנים היו מאוד מעוניינים בעל-טבעי, ובתורת הנסתר, ומכאן השימוש בהיפנוזה, או במדיומים וכדומה, נחשב כשיטת חקירה לגיטימית.
רקע היסטורי > פוליטיקה

המרד הקנדי של 1837 (Upper Canada Rebellion) אירע שש שנים לפני הרציחות של קינאר ומונטגומרי, והשפעתו (כמו גם המרד שנה לפני כן בדרומה של קנדה) עדיין חלחלה ברגשות הציבור. למרות הניצחון המהיר על המורדים, שביקשו להחיל רפורמות בשלטון הבריטי הקולוניאלי, בני המעמד הגבוה חוו טרור וחרדה מן ההתפתחויות, והמרידות אכן הובילו לרפורמות משמעותיות, שצמצמו את השחיתות השורה במוסדות האוליגרכיים, ואף הובילו עם הזמן לייסוד ממשלה קנדית. גם השיח מארצות הברית, גם של המהפכה שהתרחשה שם כמה עשורים לפני, וגם רעיון "החלום האמריקאי" שהתחיל להשתרש השפיע רבות לתחושת האיום של האצולה הקנדית, אשר הזדהתה עם האתוס הבריטי – כמו הרעיון שגם מי שנולד למעמד נמוך יכול, באמצעות עבודה קשה ואינטליגנציה, להתרומם מתנאי המקור שלו ולהשיג מעמד ועושר, דברים שעד כה היו מובטחים רק דרך ירושה ויוחסין.
שני נושאים זהותיים-פוליטיים מהתקופה הם מרכזיים לספר:
"שאלת האירים" (Irish question), כפי שהייתה מנוסחת בפי הבריטים של המאה ה-19: אחד הקונפליקטים המרכזיים ברומן סובבים את נושא הזהות האירית לעומת הזהות הבריטית. במאה ה-19, לא היה מדובר רק באנטגוניזם של כובש-נכבש, או אפילו של לאומים שנמצאים בקונפליקט, אלא בעיני הבריטים (השליטים), 'אירי' היה קטגוריה גזעית נפרדת, ונחותה, בדומה לשחורים, הודים, סינים ואינדיאנים, או כל קטגוריה גזעית אחרת שהיא לא צפון- או מערב-אירופאית ולבנה. התקופה המדוברת הייתה תקופת הרעב הגדול באירלנד, ומספר הולך וגדל של מהגרים אירים עניים הציף את טורונטו, ומקומות אחרים בצפון אמריקה, והשנאה כלפיהם הייתה רבה. הגישה כלפי האירים הייתה כה בזויה, שגרייס, בעצמה ילידת צפון אירלנד, לא הזדהתה כאירית. גם כשמקורותיה התגלו לראשונה במשפט הרצח, היא ציינה שאביה אנגלי ומשפחתה פרוטסטנטית, כדרך להבחין בינה לבין האירים הבזויים. אך לרוע מזלה, ג'יימס מק'דרמוט היה "אירי" בכל המובנים של המילה בעיני הממסד הבריטי – מהגר, בעל מבטא, פועל, אלים, שתיין... והקישור ביניהם פעל לרעתה. למעשה, כל מאמץ של אירים "לעבור" כבריטים נחשב למעשה חתרני, כמו חציית קווי המעמד. "לדעת את מקומך" היה סיסמה שגורה במבנה החברתי הקיים.
"שאלת הנשים" (The woman question), כפי שהייתה מנוסחת בפי הבריטים של המאה ה-19: שאלה שעדיין קיימת במאה ה-21, מבחינת מאמצים לחוקק או לבטל חקיקה שממשטרת סקס ורבייה, אך בתקופה הוויקטוריאנית, לא היה שום היבט של חיי נערות ונשים שלא היה תחת השגחה מתמדת, בכל שלבי חייהן. כל אישה בתקופה זו הייתה תחת שליטתם של הגברים בחייה, בין אם אביה, בעלה, אחיה או בהיעדר אחד מאלה, מעביד, רופא או נציג אחר של גוף רשמי. כל חריגה מציפיות ודרישות גברים אלו והחברה מסביב – לפעמים דרישות סותרות או בלתי אפשריות – עברה או פתולוגיזציה (כשאישה נחשבה להיסטרית, למשל, וזקוקה לכליאה במוסד) או הדרה, כמו הסימון של אישה כזונה או פרוצה, אם טהרתה נפגעה. במקרה של מארי ניתן לראות בנקל כיצד השילוב של המגדר שלה ומעמדה שיחקו תפקיד במותה בטרם עת, כי לא הייתה שום דרך להימלט מקלון וענישה עבור אישה שהאמינה לשקריו של גבר ממעמד גבוה, אשר לא נדרש לשלם כל מחיר על מעשיו. גם סיפורה של גרייס נסוב השפעה זו, החל משליטת אביה האלים וכלה במצבה בחוותו של קינאר, שם בסופו של דבר העניין של הגברים בה – אותו היא לא עודדה – והאיום שחשה מונטגומרי מפניה בהתאם, גרמו לה להיות במצב ממנו לא יכלה להימלט.
תמות מרכזיות > היסטוריית נשים

אטווד משתמשת במלאכת נשים ופעילויות השמורות לנשים בתקופה בספריה, כדי להדגיש את היצירתיות של נשים, עד כמה שהייתה מוגבלת לספירות הביתיות. ב"לטענת גרייס", היא תפירת שמיכת טלאים היא פעילות השזורה בכל 15 פרקי הספר, גם כפעילות מרכזית ומשמעותית עבור גרייס, וגם כמטפורה לחייה של גרייס, לחיי נשים בכלל, ולנושא המרכזי של הסיפור – אריגת תמונה של "האמת" מטלאים של מידע או אמונות. מסיפוריה, ד"ר ג'ורדן מקווה להבין דפוסים שיועילו לו, ואילו עבור הקוראים, ההסברים על סוגי שמיכות הטלאים מעבירים משמעויות לגבי חיי נשים של התקופה. יש משמעות לכך שגרייס תופרת שמיכות בעלות משמעות סימבולית עבור נשים אחרות, ולא עבור עצמה – שמיכת כלולות, שמיכת עז גן עדן וכדומה.
תמות מרכזיות > זהות

גרייס ומארי ויטני מייצגות את שתי הזהויות היחידות שיכלו נשים רגילות מהתקופה להיות מזוהות בהן (על ידי אחרים, ואף לא זהות אחת שיכלו לבחור עבור עצמן): הבתולה והזונה. לכל אחת יש את הגמול והעונש המתאימים: מארי, שהאמינה במרד, ושיש בידיה לסלול את דרכה בחיים, מתה מוות כואב ומעורר שערורייה. לעומתה, גרייס, התמה, "מרוויחה" את התיוג "ילדה טובה", ואת תמיכת ועדת התושבים מהכנסייה, ולבסוף גם חנינה – אך גם היא, על הדרך, הייתה חשופה לגחמותיהם של הגברים בסביבתה – היא נכלאה, נשפטה, אושפזה במוסד, הותקפה מינית, והואשמה שהיא אחראית לפשעיהם של הגברים בסביבה. הגמול עבור היותה "טהורה" הוא פשוט שהיא לא מתה בייסורים כמו חברתה, ולאו דווקא שהיא תחייה חיים נוחים או כפי שהיא מבקשת. בכל שלב ושלב של חייה היא נדרשת להנמיך ראש כדי לקבל את ה"טוב" – אפילו בסוף הסיפור, כאשר היא מקבלת את החנינה, זה מכיוון שהיא מצליחה לייחס את המעשה הרע – הרצח – למארי ה"זונה". גרייס, כשהיא חוזרת להכרה, חוזרת גם לדיבורה השקט, להשפלת עיניים, ולביטול העצמי. גם גב' האמפרי, שמתחילה כדמות מכובדת – אישה נשואה כהלכה ובעלת בית – משלמת מחיר של "זונה" כאשר היא ננטשת על ידי בעלה, ונתונה לחסדיו של הגבר היחיד שנותר בסביבה, ד"ר גורדן. ניסיונות הפיתוי שלה ממצבים אותה בתור הקדשה, ולא הקדושה, וה"עונש" הוא ראוי, אפילו אם רק בדיעבד. אין אנו יודעים כקוראים מה עלה אחר כך בגורלה.
במסגרת החברתית עליה מסופר ברומן, של נתינים בריטים של המאה ה-19, מעמד חברתי היה הגורם העיקרי לקביעת כמה מהזהות של הפרט היא אותנטית. כלומר, הזהות נובעת מתנאים סביבתיים כמו מירושה, שושלת משפחתית, ופרפורמטיביות. שלא כמו נשים, לגברים היו אופציות לקביעת זהותם, ובספר יש מספר דוגמאות: הכומר ורינגר, שהיה בעברו אנגליקני, והפך לכומר מתודיסטי; וג'רמיה הרוכל, שבפיקחותו הצליח למצב עצמו כרופא מומחה ל"נוירו-היפנוזה" בשם ד"ר ג'רום דופונט. לד"ר ג'ורדן יש את האפשרות לפלס לעצמו קריירה בתחום חדשני, על אף שהוא בסוף חוזר לבית אמו ומתחתן עם מי שהיא בחרה עבורו. הבחירה הייתה בידו, וכן הכוח שהיה לו מעצם זהות זו כרופא על גורלה של גרייס.
עוד זהויות מרכזיות בספר הן הזהות הבריטית אל מול האירית, שלהן משמעות פוליטית, מעמדית וחברתית, וכן הזהות האמריקאית (של ארצות הברית) המהפכנית, אשר דרשה את עצמאותה מן הבריטים, אל מול הנתינים הקנדים, שעל אף שהיו גם להם מרידות, לא באמת כופרים בהשתייכותם לבריטניה.
תמות מרכזיות > תמות נוספות

תמות נוספות בספר כוללות את:
משמעות החלומות, במיוחד ככלי לתיאור מיניות שפעמים רבות מודחקת בהתאם לאתוס הוויקטוריאני.
מחלות נפש, שהן נושא מרכזי, והרי כל המטרה היא לגלות אם גרייס "היסטרית" או פושעת, בהנחה שהיסטריה מנקה אותה מאחריות. עם זאת, גרייס חווה אשפוזים, ומעלה את האפשרות ל"פיצול אישיות" כשהיא נמצאת תחת היפנוזה.
מעמד, האלמנט השזור בכל שאר הזהויות והתפתחויות העלילה.
עיבודים

ב-2012, שרה פולי הודיעה שהיא מעבדת את הרומן לסרט עלילתי. זה מאז התפתח למיני סדרת טלוויזיה, ששודרה באוקטובר-נובמבר 2017 ברשת CBC, וזמינה בסטרימינג ברחבי העולם באתר נטפליקס.
ב-2016, עלתה לבמה גרסת התיאטרון באוניברסיטת בול סטייט, שעובדה על ידי ג'ניפר בלקמר. המחזה הוצג לאחר מכן גם בתיאטרון ריבנדל בשיקגו.
הערות שוליים

↑  Atwood, Margaret (1996). Alias Grace. "Author's Afterword": McClelland & Stewart. p. 462. ISBN 0-7710-0835-X.
↑  Diniejko, Andrzej. "Victorian Spiritualism". The Victorian Web: literature, history and culture in the age of Victoria.
1 2  Goldman, Marlene (2012). DisPossession: Haunting in Canadian Fiction. "‘Cloth Flowers That Bleed': Haunting, Hysteria, and Diaspora in Margaret Atwood's Alias Grace.": McGill-Queen's University Press. pp. 149–185. JSTOR j.ctt12f3tb.8.
↑  Lovelady, Stephanie (1999). "I Am Telling This to No One But You: Private Voice, Passing, and the Private Sphere in Margaret Atwood's Alias Grace". Studies in Canadian Literature. 24 (2).
↑  "Women and Psychiatry". Science Museum Brought to Life. The Science Museum, London. אורכב מ-המקור ב-2016-07-07. נבדק ב-2017-11-22.
↑  Murray, Jennifer (2001). "Historical Figures and Paradoxical Patterns: The Quilting Metaphor in Margaret Atwood's Alias Grace". Studies in Canadian Literature. 26 (1): 65–83.
↑  Michael, Magali Cournier (2001). "Rethinking History as Patchwork: The Case of Atwood's Alias Grace". Modern Fiction Studies. 47 (2): 421–447 – via Project MUSE.
↑  Giffin, Michael (2007). "Writing and reading the canons". Quadrant. 51 (6).
↑  "Sarah Polley to adapt Margaret Atwood's Alias Grace". National Post, January 4, 2012.
↑  "CBC, Netflix to screen miniseries based on Margaret Atwood novel Alias Grace". The Globe and Mail, June 21, 2016.
↑  Hampshire, Kathryn (2015-03-15). "Director of Immersive Learning copes with tragedy through playwrighting". The Ball State Daily News.
למדא (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  64°18′S 63°00′W﻿ / ﻿64.3°S 63°W﻿ / -64.3; -63
 אורך:  2.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
 על שם:  למדא 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהלמדא(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהלמדא(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומילמדא(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומילמדא
 
האי למדא (באנגלית: Lambda Island) הוא אחד מאיי מלכיור, בארכיפלג פאלמר שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם בסמוך ומצפון מערב לאי דלתא. אורכו 2.2 קילומטרים ורוחבו 1 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי האיים

קבוצת האיים נצפתה לראשונה על ידי משלחת חקר גרמנית בפיקודו של אדוארד דאלמאן שסיירה באוקיינוס האנטארקטי בשנים 1873-1874.
האיים נצפו שוב וסומנו על המפה בשם "איי מלכיור" על ידי המשלחת הצרפתית האנטארקטית בפיקודו של ז'אן-בטיסט שארקו מחיל הים הצרפתי. שארקו קרא לאי למדא "האי סוריו" (Île Sourrieu).
קבוצת איי מלכיור, ובהם גם האי למדא, מופתה חלקית בשנת 1927 על ידי אוניית המחקר "דיסקברי" במסגרת סקרי דיסקברי. האי מופה שוב על ידי משלחות ארגנטינאיות ב- 1942, ב-1943 וב-1948.
היסטוריה > מקור השם

בדומה לאיים אחרים באיי מלכיור, לאי ניתן שם מהאלפבית היווני והם נקראו על שם האות למדא.
שם זה ניתן לאי על ידי משלחת סקרי דיסקברי.
אתר היסטורי אנטארקטי

מגדלור בשם 'פרימרו דה מאיו' (‘Primero de Mayo’, בספרדית "האחד במאי") הוקם באי על ידי ארגנטינה בשנת 1942. זה היה המגדלור הארגנטינאי הראשון באנטארקטיקה והוגדר כאתר היסטורי או אתר מורשת אנטארקטי (שמספרו: HSM 29), בהתאם לאמנה האנטארקטית.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5  ההיסטוריה של גילוי איי מלכיור
↑  רישום אתר המורשת באתר האמנה האנטארקטית
| איים באיי מלכיור שבארכיפלג פאלמר הנקראים על שמות אותיות האלפבית היווני (שמות האיים לפי סדר האלפבית היווני) |
| --- | --- | --- |
| איים | אלפא • דלתא • אפסילון • אטא • למדא • אומיקרון • פאי • סיגמא • פסי • אומגה |  |
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
| אתרים היסטוריים ואתרי מורשת באנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| הקוטב הדרומי | תורן דגל הקוטב הדרומי (HSM - 1) |  |
| ארץ קואוטס | תחנת בלגרנו II ‏(HSM - 43) |  |
| ארץ אנדרבי | האי פרוקלמיישן ‏(HSM - 3) |  |
| אדמת מק. רוברטסון | כף ברוס ‏(HSM - 5) |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | כף דניסון ‏(HSM - 77) |  |
| ים רוס | כף רוידס (בקתת שקלטון) ‏(HSM - 15) • כף אוונס ‏(HSM - 16) • חצי האי נקודת האט (וצלב נקודת האט) ‏(HSM - 17 ו- HSM - 18) • בקתת דיסקברי ‏(HSM - 18) • כף קוזייר ‏(HSM - 69) |  |
| ארץ גרהאם | מגדלור האי למדא (HSM - 29) • נמל שארקו ‏(HSM - 28) • נמל פאראדייס ‏(HSM - 30) • נקודת מצ'ניקוב ‏(HSM - 45) • פורט לוקרוי ‏(HSM - 61) |  |
מאיר לרנר

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1857 אדר תרי"ז צ'נסטוחובה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  9 ביולי 1930 (בגיל 73) י"ג בתמוז תר"צ אלטונה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת לייפציג 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 ביולי 1930 
 
הרב מאיר לרנר, שנות ה-20 של המאה ה-20
רבי מאיר לרנר (אדר תרי"ז, 1857, צ'נסטוחובה - י"ג בתמוז תר"צ, 9 ביולי 1930, אלטונה) היה רב אשכנזי-בריטי ממוצא פולני, רב קהילות "חברת בני ישראל" בלונדון ורבה של אלטונה.
ביוגרפיה

נולד בצ'נסטוחובה שבפולין הקונגרסאית, לרב מרדכי ואסתר לרנר. בגיל 9 החל ללמוד בישיבתו של הרב זאב וולף אב"ד ביאלה הסמוכה לבריסק דליטא. בגיל 13 עבר לישיבה בעיר אייזנשטט שבבורגנלנד, בה למד אצל הרב שלום קוטנא. הוא גם עמד בקשר מכתבים עם דודם של הוריו, הרב אברהם נפתלי הירץ ינר, ראש בית הדין של קראקא ומחבר הספר "צלותא דאברהם".
בראשית שנת תרל"ד (1874), נסע לברלין ללמוד אצל רבי עזריאל הילדסהיימר בבית המדרש לרבנים בברלין. בהגיעו לשם התברר שחסרה לו השכלה בסיסית שהייתה נדרשת כתנאי סף לקבלה לבית המדרש, והוא נסע לפולדה להשלים את הלימודים החסרים. במקביל ללימודיו בסמינר לרבנים, למד בברלין גם באוניברסיטה. את תואר הדוקטור קיבל מאוניברסיטת לייפציג והדיסרטציה שלו עסקה במדרש בראשית רבה. היא זכתה לשבחים גם משלמה בובר ושלמה זלמן חיים הלברשטאם.
בשנת תר"מ (1880) קיבל סמיכת חכמים מרבי עזריאל הילדסהיימר, והחל לפרסם מאמרים בכתבי העת התורניים בגרמניה ומחוצה לה. בשנת תרמ"ד (1884) קיבל את משרת הרבנות הראשונה שלו והתמנה כרב העיר וינצנהיים (אנ') באלזס, משרה בה החזיק 6 שנים. שנתיים לאחר מינויו נישא ליטכן בתו של הרב צבי פלאטו - חתנו של רש"ר הירש - שכיהן כרב קהילה בעיר קלן, מחבר "קונטרס קונדיסין וצורת הפתח" (פפד"מ תרמ"ב), ו"הבלעת הדם" (פפד"מ תר"נ). בוינצנהיים נולדו לבני הזוג שלושת ילדיהם: מרים, שמשון רפאל ומרדכי. במהלך שנים אלו הוצע לו בידי רבו הרב הילדסהיימר לעבור לכהן כרבה של קהילה בלודז', הוא התייעץ על כך עם סבה של אשתו, רש"ר הירש, ולא לקח את המשרה.
בשנת תר"ן (1890) הוזמן בידי סמואל מונטגיו להיות אחד מארבעה מועמדים לכהן כרב ואב"ד לקהילת "חברת בני ישראל" שהקים ארבע שנים קודם לכן בלונדון, כדי לאגד את יהודי לונדון האורתודקסים, בפרט מקרב המהגרים ממזרח אירופה. בפברואר 1890 הוא נבחר לרב בקבלו את מספר הקולות הגדול ביותר מבני הקהילה. בתפקידו זה פעל רבות, בסיוע מונטגיו, לפטור עובדי תעשייה יהודיים מעבודה בשבתות ובחגי ישראל, וארגן את מערכת תלמודי התורה בעיר, שהיו עד אז אוסף גדול של "חדרים" פרטיים ללא פיקוח. ביוני 1892 קיבלה ועידת רבנים בראשות הרב הראשי לאנגליה הרב צבי הרמן אדלר שורת החלטות רפורמיסטיות באשר לסדרי התפילה ונוסחה, הרב לרנר דאג שבתי הכנסת שתחת קהילת "חברת בני ישראל" לא ישנו מנוסח התפילה, עמדתו נתקלה בהתנגדות בתוך קהילתו, וההתנגדות גברה כאשר החרים את טקס ההכתרה של הרב אדלר לרבה הראשי של אנגליה במחאה על מהלך זה.
בשנת 1894 קיבל הצעה לכהן ברבנות העיר אלטונה, והוא ראה בכך שעת כושר לחזור לגרמניה ולעזוב את משרתו הסבוכה בלונדון.
בשנים 1910–1912 ייסד את חברת "מוריה" למען יישוב ארץ ישראל, שבניגוד לתנועה הציונית לא ישותפו בה אנשים שאינם שומרי מצוות והיא לא תטיף ללאומיות.
בשנת תרע"ו חלה, מחלתו הייתה ממושכת ולאחר 15 שנות חולי נפטר הרב לרנר בי"ג בתמוז תר"צ, 9 ביולי 1930, והוא בן 73.
ספריו

שו"ת הדר הכרמל
חיי עולם שעוסק בענייני קבורה, ובמיוחד בשתי תשובות שלו על ההיתר לפנות קברים ועל האיסור לקבור את האפר משריפת גווייה
תורת המשנה.
הערות שוליים

↑  הערה, הצפירה, 17 במרץ 1890
↑  חדשות לבית ישראל, חבצלת, 14 בפברואר 1890
↑  ענייני דיומא - לונדון, הצפירה, 6 ביוני 1894
↑  מנוחה נכונה, המאסף, 5 בדצמבר 1902
↑  מוריה, המצפה, 13 במאי 1910
↑  מוריה, המצפה, 13 בינואר 1911
↑  תכנית חברת מוריה, מוריה, 21 במרץ 1911
↑  הסתדרות מוריה, הצפירה, 24 במרץ 1911
↑  אודות חברת "מוריה", המאסף, 7 ביולי 1911
↑  השבוע - אסיפת המוריה, המצפה, 8 במרץ 1912
↑  לגדור פרץ, המאסף, 1 בספטמבר 1905
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303610705171  GND: 137187211  ISNI: 0000 0000 7884 380X  LCCN: no2002086369  NKC: zmp20241231255  NTA: 303132108  SUDOC: 244979758  VIAF: 81413387   WorldCat (עם VIAF): 81413387
מוריס איילנד

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  32°42′57″N 79°53′25″W﻿ / ﻿32.7157337°N 79.890365°W﻿ / 32.7157337; -79.890365
 שטח:  3.4 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית 
 אוכלוסייה:  0
  (למפת קרוליינה הדרומית מוגדלת) צ'ארלסטון קולומביה רוק היל גרינוויל פלורנס מירטל ביץ' קרוליינה הצפונית ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטימוריס איילנד(למפת קרוליינה הדרומית רגילה) צ'ארלסטון קולומביה רוק היל גרינוויל פלורנס מירטל ביץ' קרוליינה הצפונית ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטימוריס איילנד
 
מוריס איילנד (באנגלית: Morris Island) הוא אי לא מיושב בן 3.4 קמ"ר במפרץ צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית בארצות הברית. עקב מיקומו האסטרטגי בכניסה למפרץ הייתה לאי חשיבות בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
היסטוריה

בין השנים 1861 ל-1863 הוקמו ביצורים חזקים על האי שמרכזם היה בפורט ווגנר, אשר היווה זירת קרבות משמעותית במערכה של צבא האיחוד לניסיונות הכיבוש של צ'ארלסטון. עם ניסיונות הכיבוש ניתן למנות גם את ההסתערות הכושלת של רגימנט הרגלים ה-54 ממסצ'וסטס, רגימנט שהורכב מחיילים אמריקאים-אפריקאים אשר הונצח בסרט גלורי. לאחר נטישת כוחות הקונפדרציה את האי בשנת 1863 תפסו כוחות האיחוד את האי והעבירו אליו 520 קצינים דרומיים שבויים מפורט דאלוור כמגן אנושי מפני הארטילריה אשר נורתה עליו מכיוונו של פורט סאמטר, השבויים הללו נודעו ברחבי הדרום כ-"שש מאות האל-מתים". מעשה זה נעשה על ידי צבא האיחוד לאחר שלמדו כי בצ'ארלסטון הוחזקו מספר דומה של שבויים צפוניים אשר שמשו אף הם כמגן אנושי מפני הפגזות הצפון.
על האי נבנה מגדלור המציין את צידה הדרומי של הכניסה למפרץ.
מרגמות צבא האיחוד על מוריס איילנד 1865
המגדלור המוצב על האי
מהדורה ראשונה

| --- | --- |

פתיח המהדורה
 סוגה:  חדשות, אקטואליה
 יוצרים:  חברת החדשות
 מנחים:  אלמז מנגיסטו דין פישר
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  חברת החדשות
 עורכים:  הדס רוגלסקי
 אתר צילומים:  אולפני גלובוס גרופ, נווה אילן
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (2007-2017) רשת 13 (2017-2019) קשת 12 (2017-2023)
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  2007–2023
"מהדורה ראשונה" היא תוכנית חדשות של חברת החדשות של קשת 12 (בעבר שודרה גם בערוץ 2) ששודרה בכל יום בשעה 16:00.
החל מ-1 בנובמבר 2017, שודרה התוכנית בקשת 12 וברשת 13 בעקבות פיצול ערוץ 2. החל מ-16 בינואר 2019, התוכנית משודרת בערוץ 12 בלבד, בעקבות מכירת חברת החדשות לקשת 12.
מבנה התוכנית

התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בשעה 16:00 בערוץ 12, ועד סוף דצמבר 2018 גם בערוץ 13. בעבר שודרה התוכנית בערוץ 2. בתוכנית, הצופים מתעדכנים בכל החדשות של היום מפי כתבי החברה מכל הנושאים. בתוכנית ישנן פינות כמו סיקור אירועים עולמיים עם ערד ניר.