stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג הולברג
יצירתו

מסעותיו של הולברג היו מקור ההשראה העיקרי לכתביו המאוחרים יותר, ובעקבות חוויות אלה התבגר הן מבחינה אמנותית והן מבחינה מוסרית. הולברג שאב השראה מקומדיות לטיניות עתיקות, כמו גם מקומדיות צרפתיות חדשות יותר שראה בפריס, ומתיאטרוני רחוב ברומא.
ניתן לחלק את כתביו של הולברג לשלוש תקופות: הראשונה, בין 1711–1718 עוסקת בעיקר בהיסטוריה. השנייה, בין השנים 1719–1731, עוסקת בעיקר בשירה סאטירית ובקומדיות לתיאטרון. והתקופה השלישית, בין 1731–1750, עוסקת בעיקר בפילוסופיה. הקומדיות הרבות שלו בתקופת הביניים נכתבו בעת ששימש מחזאי הבית בתיאטרון הציבורי הראשון בדנמרק, שנוסד בקופנהגן ב-1721. אלה הקומדיות שזיכו אותו בתהילה עד לימינו אלה, והן זכו להצלחה עצומה בין לילה.
אולם, המחסור שנגרם כתוצאה מהשריפה הגדולה של קופנהגן ב-1728 הוליד גל של דיכאון ושל פוריטניות, שלא עלו בקנה אחד עם הסאטירות של הולברג, וכתוצאה מכך הוא חדל לכתוב קומדיות ועבר ב-1731 לכתיבה פילוסופית והיסטורית. הרומן היחידי של הולברג, הפנטזיה הסאטירית-בדיונית "מסעותיו התת-קרקעיים של נילס קלים", פורסם במקור בלטינית תחת השם Nicolai Klimii Iter Subterraneum.
הולברג מציג את היהודים כדמויות קומיות במרבית ממחזותיו, ובשנת 1742 הוא כתב את Den jødiske Historie fra Verdens Begyndelse, fortsat til disse Tider (ההיסטוריה היהודית מתחילת העולם ועד ימינו). המאמר מציג את היהודים תוך שימוש בסטריאוטיפים השליליים אך גם דן ביחס השלילי ליהודים באירופה.[דרוש מקור]
הוקרה

המלחין הנורווגי אדוורד גריג הלחין לכבודו את "סוויטת הולברג" (אופוס 40). הסוויטה היא בסגנון של ריקודים כפריים מתקופתו של הולברג.
ב-1911 הלחין יוהאן הלוורסן מוזיקת ליווי עבור הפקה של מחזהו של הולברג Barselstuen (חדר המנוחה) באוסלו. מאוחר יותר הסב הלוורסן את המוזיקה לסוויטה שלו Ancienne (אופוס 31), שהוקדשה לזכרו של הולברג.
אוניברסיטת ברגן בנורווגיה מעניקה את פרס הזיכרון הבינלאומי על שם הולברג, ששוויו כחצי מיליון אירו.
בצפון האי ונקובר, בקולומביה הבריטית בקנדה, שוכנת עיירה בשם הולברג אשר נוסדה ב-1907 על ידי מהגרים דנים.
האופרה של דן שור (Dan Shore) "החתן יפה התואר" לשישה קולות סופרן מבוססת על מחזהו האחרון של הולברג Den forvandlede Brudgom.
בלב ברגן בנורווגיה ישנם פסל של Holberg ושדרות על שמו (Holbergsallmenningen).
על מרקורי ישנו מכתש הנקרא על שמו של הולברג.
כתביו > קומדיות

Den Politiske Kandestøber, 1722
Den vægelsindede, 1722
Jean de France eller Hans Frandsen, 1722
Jeppe på bjerget eller den forvandlede Bonde, 1722
Mester Gert Westphaler, 1722
Barselstuen, 1723
Den ellefte Junii, 1723
Jacob von Tyboe eller den stortalende Soldat, 1723
Ulysses von Ithacia, 1723
Erasmus Montanus eller Rasmus Berg, 1723
Don Ranudo de Colibrados, 1723
Uden Hoved og Hale, 1723
Den Stundesløse, 1723
Hexerie eller Blind Allarm, 1723
Melampe, 1723
Det lykkelige Skibbrud, 1724
Det Arabiske Pulver, 1724
Mascarade, 1724
Julestuen, 1724
De Usynlige, 1724
Diderich Menschenskraek, 1724
Kildereisen, 1725
Henrich og Pernille, 1724–1726
Den pantsatte Bondedreng, 1726
Pernilles korte Frøkenstand, 1727
Den Danske Comoedies Liigbegængelse, 1727
Den honette Ambition, 1731
Den Forvandlede Brudgom, 1753
Plutus eller Proces imellom Fattigdom og Riigdom, publ. 1753
Husspøgelse eller Abracadabra, publ. 1753
Philosophus udi egen Indbildning, publ. 1754
Republiqven eller det gemeene Bedste, publ. 1754
Sganarels Rejse til det philosophiske Land, publ. 1754
כתביו > שירים

Peder Paars, 1720
fire Skæmtedigte, 1722
Metamorphosis eller Forvandlinger, 1726
כתביו > רומנים

Nicolai Klimii iter subterraneum, 1741. (Translated to Danish by Hans Hagerup in 1742 as Niels Klims underjordiske Rejse.) (Eng. Niels Klim's Underground Travels or Nicolai Klimii's subterranean Journey or The Journey of Niels Klim to the World Underground Bison Books, 2004. ISBN 0-8032-7348-7)
כתביו > מאמרים

Moralske Tanker, 1744
Epistler, 1748–54
Moralske Fabler, 1751
Tre latinske levnedsbreve, 1728–1743
כתביו > כתבים היסטוריים

Introduction til de fornemste Europæiske Rigers Historier, 1711
Morals Kierne eller Introduction til Naturens og Folke-Rettens Kundskab, 1716
Dannemarks og Norges Beskrivelse, 1729
Dannemarks Riges Historie, 1732–35
Den berømmelige Norske Handel-Stad Bergens Beskrivelse, 1737
Almindelig Kirke-Historie, 1738
Den jødiske Historie fra Verdens Begyndelse, fortsat til disse Tider, 1742
Adskillige store Heltes og berømmelige Mænds sammenlignede Historier, 1739–53
Adskillige Heltinders og navnkundige Damers sammenlignede Historier, 1745
הערות שוליים

↑  Andersen, Jens Kr. "Ludvig Holberg – Forfatterportræt" (בדנית). Arkiv for Dansk Litteratur. אורכב מ-המקור ב-2007-08-04.
↑  Brandes, Georg (1884). Ludvig Holberg – et festskrift (בדנית). Copenhagen: Gyldendalske boghandels forlag. p. 1.
↑  "Ludvig Holberg". NNDB.
↑  Duckett, Richard (17 בפברואר 2008). "Opera Works' next sounds 'Mozart-ian'". telegram.com. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262608805171  PLWABN: 9810653288405606  BIBSYS: 90073658  BNC: 000163975  BNE: XX1173068  BnF: cb11907650r (data)  CANTIC: a12230492  CiNii: DA05684694  GND: 118552961  ICCU: CFIV107723  ISNI: 0000 0001 2101 9729  KulturNav: f803be41-29a7-4d62-bdf0-aa162fd6d432  LCCN: n79042001  LNB: 000166054  NKC: jn20000602978  NLA: 35201413  NLG: 122528  NTA: 069902380  RERO: 02-A003378934  RKD: 352355  SELIBR: 61320  SNAC: w62z2m5j  SUDOC: 026923629  Trove: 862529  VcBA: 495/9400  VIAF: 66468731   WorldCat (עם VIAF): 66468731 
פסל של הולברג בברגן, נורווגיה
כרזת התיאטרון העתיקה ביותר משנת 1722 על מחזה של הולברג.
איור מתוך המהדורה המפוארת מ-1789 של "מסעותיו התת-קרקעיים של נילס קלים".
מחלה גרנולומטית כרונית

מחלה גרנולומטית כרונית (באנגלית: ((CGD) chronic granulomatous disorder), היא שם כולל לקבוצה של מחלות תורשתיות שבהן תאים מסוימים של מערכת החיסון מתקשים ליצור את תרכובות החמצן התגובתיות המשמשות להרג פתוגנים מסוימים, דבר המוביל להיווצרות גרנולומות באיברים רבים.
היסטוריה

המחלה אובחנה לראשונה בשנת 1950 אצל ארבעה נערים ממינסוטה, ובשנת 1957 ניתן לה השם "גרנולומטוזיס קטלני של הילדות", בפרסום המתאר את מחלתם. המנגנון התאי הבסיסי הגורם למחלה גרנולומטית כרונית התגלה בשנת 1967, המחקר חשף את המנגנונים המולקולריים העומדים בבסיס המחלה.
אפידמיולוגיה

CGD משפיע על כ-1 מתוך 200,000 אנשים בארצות הברית, כאשר כ-20 מקרים חדשים מאובחנים מדי שנה.
מאפייני התמונה הקלינית

המחלה כוללת את התסמינים הבאים:
דלקת ריאות
מורסות בעור ברקמות ובאיברים שונים בגוף האדם
דלקת מפרקים זיהומית
דלקת העצם (אוסטאומיאליטיס)
זיהומים במחזור הדם (בקטרמיה)
זיהומי עור שטחיים כגון צלוליטיס וסעפת (אימפטיגו)
רוב הלוקים ב-CGD מאובחנים בילדות, לרוב לפני גיל 5.
גנטיקה

רוב המקרים של מחלה גרנולומטית כרונית מועברים כמוטציה על כרומוזום X. הגן המושפע בכרומוזום X מקודד לחלבון gp91. יכול להיות מועבר גם בצורה אוטוזומלית רצסיבית באופן המשפיע על חלבוני PHOX אחרים. סוג המוטציה שגורמת לשני סוגי ה-CGD הוא מגוון ויכול להיות: מוטצית מחיקה (אנ'), מוטצית הסטת מסגרת (אנ'), מוטציית פסק ומוטציית סלף.
אבחון

האבחון נעשה על ידי בדיקת זרימת חימצון ציטומטרית (אנ') (נשימתית).
טיפול

ניהול מחלה גרנולומטית כרונית סובב סביב אבחון מוקדם של המחלה כך שניתן יהיה לתת טיפול אנטיביוטי כדי למנוע זיהום.
מחקר

ריפוי גנטי נחקר כיום כטיפול אפשרי למחלה גרנולומטית כרונית. CGD מתאים היטב לטיפול גנטי מכיוון שהוא נגרם על ידי מוטציה בגן בודד שמשפיע רק על מערכת גוף אחת (המערכת ההמטופואטית). נגיפים שימשו להעברת גן gp91 תקין לחולדות עם מוטציה בגן זה, ולאחר מכן הפגוציטים בחולדות אלו הצליחו לייצר רדיקלים חופשיים.
הערות שוליים

↑  "Chronic Granulomatous Disease: Immunodeficiency Disorders: Merck Manual Professional". נבדק ב-2008-03-01.
↑  Pao M, Wiggs EA, Anastacio MM, Hyun J, DeCarlo ES, Miller JT,  et al. (2004). "Cognitive function in patients with chronic granulomatous disease: a preliminary report". Psychosomatics. 45 (3): 230–4. doi:10.1176/appi.psy.45.3.230. PMID 15123849.
↑  Winkelstein JA, Marino MC, Johnston RB, Boyle J, Curnutte J, Gallin JI,  et al. (במאי 2000). "Chronic granulomatous disease. Report on a national registry of 368 patients". Medicine. 79 (3): 155–69. doi:10.1097/00005792-200005000-00003. PMID 10844935. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Heyworth PG, Curnutte JT, Rae J, Noack D, Roos D, van Koppen E, Cross AR (2001). "Hematologically important mutations: X-linked chronic granulomatous disease (second update)". Blood Cells, Molecules & Diseases. 27 (1): 16–26. doi:10.1006/bcmd.2000.0347. PMID 11162142.
↑  Chronic Granulomatous Disease (CGD), Merck Manual Professional Edition
↑  Dinauer MC, Gifford MA, Pech N, Li LL, Emshwiller P (ביוני 2001). "Variable correction of host defense following gene transfer and bone marrow transplantation in murine X-linked chronic granulomatous disease". Blood. 97 (12): 3738–45. doi:10.1182/blood.V97.12.3738. PMID 11389011. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יודורה ולטי

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1909 ג'קסון שבמיסיסיפי
 פטירה:  23 ביולי 2001 (בגיל 92) ג'קסון שבמיסיסיפי
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Greenwood Cemetery 
 מקום מגורים:  Eudora Welty House, ג'קסון, מיסיסיפי 
 מקום לימודים:  בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, Mississippi University for Women, אוניברסיטת קולומביה, קולג' פרטהאוס, אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, Central High School 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  סיפורים קצרים
 זרם ספרותי:  ספרות דרומית (ארצות הברית)
 יצירות בולטות:  The Optimist's Daughter
 תקופת הפעילות:  1936–1984 (כ־48 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר מדליית החירות הנשיאותית
 קרן יודורה ולטי
 
יודורה אליס ולטי (באנגלית: Eudora Alice Welty;‏ 13 באפריל 1909 – 23 ביולי 2001) הייתה סופרת אמריקאית שכתבה על הדרום האמריקאי. הרומן שלה The Optimist's Daughter זכה בפרס פוליצר ב-1973. לוולטי הוענקה מדליית החירות הנשיאותית, בין פרסים רבים אחרים. היא הייתה הסופרת הראשונה שעבודותיה פורסמו בעודה בחייה על ידי הספרייה של אמריקה, הוצאה לאור ללא מטרות רווח המתמחה בספרות אמריקאית קלאסית. ביתה בג'קסון, מיסיסיפי הוגדר כאתר מורשת לאומי, והוא פתוח לציבור כמוזיאון.
ביוגרפיה

יודורה ולטי נולדה בג'קסון, מיסיסיפי ב-13 באפריל 1909, בתו של כריסטיאן ווב ולטי (1879–1931) ומרי צ'סטינה (אנדרוז) ולטי (1883–1966). היא גדלה עם אחיה הצעירים, אדוארד ג'פרסון וולטר אנדרוס. אמה הייתה מורה, ובעזרתה פיתחה יודורה אהבה לקריאה. אמה הייתה אומרת ש"כל חדר בבית שלנו, בכל זמן ביום, נמצא שם כדי לקרוא בו, או שיקריאו לו". אביה, שעבד כמנהל בחברת ביטוח, אהב גאדג'טים ומכונות, ובהשראתו יודורה למדה לאהוב כל דבר מכני. מאוחר יותר היא אף השתמשה בטכנולוגיה עבור הסמליות בסיפורים שלה, וגם הייתה לצלמת מסורה, כמו אביה.
בסמוך לסיום לימודיה בתיכון, יודורה עברה עם משפחתה לבית בו חייתה עד יום מותה. את הבית, בסגנון טודור, עיצב ואייט ס. הנדריק, וכיום הוא ידוע כבית יודורה ולטי.
מ-1925 עד 1927, ולטי למדה במיסיסיפי סטייט קולג' לנשים, ואז עברה לאוניברסיטת ויסקונסין כדי להשלים את לימודיה בספרות האנגלית. לאחר מכן למדה פרסום ב אוניברסיטת קולומביה. מכיוון שסיימה את לימודיה בשיאו של השפל הגדול, היא נאבקה למצוא עבודה בניו יורק.
מיד לאחר שוולטי חזרה לג'קסון ב-1931, אביה מת מלוקמיה. היא לקחה עבודה בתחנת רדיו מקומית, וכתבה על החברה הגבוהה בג'קסון עבור עיתון בממפיס. ב-1935 היא החלה לעבוד בתור אשת יחסי ציבור עבור אגף הממשל שיצר עבודות לאנשים שהושפעו מהשפל הגדול. היא אספה סיפורים, ערכה ראיונות, וצילמה את חיי היום-יום במיסיסיפי. היא גילתה את כל רובדי החיים בדרום, ושאבה ממה שלמדה על היחסים בין אנשים בכתיבת הסיפורים הקצרים שלה. במהלך תקופה זו היא גם קיימה פגישות בביתה עם סופרים עמיתים וחברים, קבוצה לה קראה Night-Blooming Cereus Club. שלוש שנים לאחר מכן, היא עזבה את עבודתה כדי לכתוב במשרה מלאה.
בשנת 1936, היא פרסמה את הסיפור הקצר "מותו של סוכן מכירות" בירחון הספרותי Manuscript, ובקרוב גם כתבי עת מובילים החלו לפרסם את סיפוריה, ביניהם הניו יורקר. היא חיזקה את מעמדה בתור סופרת דרומית בעלת השפעה כאשר פרסמה את ספרה הראשון, אוסף סיפורים קצרים, A Curtain of Green. היא מונתה לצוות ביקורת הספרים של הניו יורק טיימס, וזכתה במלגת גוגנהיים, אשר איפשרה לה לנסוע לצרפת, אנגליה, אירלנד, וגרמניה. בזמן שהותה באירופה, היא שימשה לתקופה קצרה בתור מרצה מבקרת באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. ב-1960, היא חזרה הביתה לג'קסון כדי לטפל באמה המזדקנת ושני אחיה.
אחרי שנרצח מדגר אוורס, נשיא ה-NAACP במיסיסיפי, היא פרסמה סיפור, בשם "מאין מגיע הקול?" בניו יורקר, אותו כתבה בגוף ראשון בתור דמות המתנקש.
ב-1973 היא זכתה בפרס פוליצר עבור הרומן שלה, The Optimist's Daughter. ב-1971 היא פרסמה אוסף צילומים שלה מתקופת השפל הגדול, שכותרתו One Time, One Place. היא הרצתה באוניברסיטת הרווארד, ומאוחר יותר איגדה את חומרי הרצאותיה לסדרת ספרי זכרונות בכותרת One Writer's Beginnings. היא המשיכה לחיות בבית המשפחתי בג'קסון אותה עד מותה מסיבות טבעיות ב-23 ביולי 2001.
צילום

בזמן שוולטי עבדה בתור אשת יחסי ציבור במנהל העבודות של רוזוולט, היא צילמה תמונות של אנשים מכל מעמד כלכלי וחברתי בזמן החופשי שלה. צילומיה תיעדו את השפעת השפל הגדול על עניי מיסיסיפי. אוספיה פורסמו בספרים One Time, One Place‏ (1971) ו-Photographs‏ (1989). חלק מסיפוריה הקצרים התבססו על צילומים אלו, ובהם "Why I Live at the P.O", אשר נכתב בהשראת אישה שהיא צילמה מגהצת בחדר האחורי של בית דואר קטן. אף על פי שמאוחר יותר התמקדה בעיקר בכתיבה שלה, ולטי המשיכה לצלם עד שנות ה-50.
קריירת כתיבה

הסיפור הקצר הראשון של ולטי, "מותו של סוכן מכירות", פורסם בשנת 1936. העבודה שלה משכה את תשומת לבה של הסופרת קתרין אן פורטר, שהייתה למנטורית של ולטי, וכתבה את ההקדמה לספרה הראשון, אוסף סיפורי קצרים בשם A Curtain of Green, בשנת 1941. הספר מיצב את ולטי כסופרת אמריקאית מובילה, וסיפוריה התפרסמו בירחונים מובילים, כמו הניו יורקר ו-The Atlantic. היא פרסמה בסך הכל יותר מארבעים סיפורים קצרים, חמישה רומנים, שלושה ספרים אוטוביוגרפיים, וספר ילדים אחד.
רומן הבכורה של ולטי, The Robber Bridegroom‏ (1942), חרג מסגנונה הקודם, שכלל גישה פסיכולוגית, והציג דמויות סטטיות מהאגדות. כמה מהמבקרים טענו שהייתה מודאגת לפלוש לטריטוריה של הענק הספרותי מצפון לה באוקספורד, מיסיסיפי - ויליאם פוקנר", ולכן כתבה ספר אגדות במקום ספר היסטורי. אך רוב המבקרים והקוראים ראו בספר אגדה דרומית מודרנית, וציינו את הדמיון לתמות ולדמויות של האחים גרים.
הספר זוכה פרס הפוליצר מ-1972, The Optimist's Daughter, נחשב על ידי רבים לספרה הטוב ביותר של ולטי. הוא נכתב שנים לאחר מרבית עבודתה. המשורר הווארד מוס, כתב בניו יורק טיימס, שהספר הוא "נס של דחיסות, מסוג הספרים שהם קטנים בהיקפם אך עמוקים במשמעותם, המעניקים תגמול למפעל חיים שלמים". העלילה מתמקדת במאבקיה של משפחה, כאשר בתו ואשתו השנייה של שופט מתעמתות אחת עם השנייה בחדר בית חולים, כשהשופט עובר ניתוח עיניים.
ולטי העבירה סדרת הרצאות באוניברסיטת הרווארד, ומאוחר יותר השתמשה בחומר כבסיס לסדרת זכרונותיה, שפורסמו בשם One Writer's Beginnings ב-1983. זה היה הספר הראשון שפורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת הרווארד שזכה להיות רב מכר ברשימת הניו יורק טיימס (נשאר ברשימה לפחות 32 שבועות). הספר גם הגיע למקום שני בפרס הספר הלאומי עבור ספרי עיון ב-1884.
בשנת 1992 הוענק לה את פרס ריאה לסיפור הקצר עבור מפעל חייה בכתיבת סיפורים קצרים. ולטי הייתה חברה מייסדת באחוות הסופרים הדרומיים, שנוסדה בשנת 1987. היא גם לימדה כתיבה יוצרת במספר מכללות ובסדנאות.
פרסים והכרה

1941: O. Henry Award, second place, "A Worn Path"
1942: O. Henry Award, first place, "The Wide Net"
1943: O. Henry Award, first place, "Livvie is Back"
1954: William Dean Howells medal for fiction, The Ponder Heart
1968: O. Henry Award, first place, "The Demonstrators”
1969: Fellow of the American Academy of Arts and Sciences
1973: Pulitzer Prize, The Optimist's Daughter
1979: Honorary Doctorate of Letters from University of Illinois at Urbana–Champaign in Urbana, Illinois
1980: Presidential Medal of Freedom
1981: Honorary Doctorate of Humane Letters from Randolph-Macon Woman's College in Lynchburg, Virginia
1983: National Book Award for the first paperback edition of The Collected Works of Eudora Welty
1983: Invited by Harvard University to give the first annual Massey Lectures in the History of American Civilization, revised and published as One Writer's Beginnings
1983: St. Louis Literary Award from the Saint Louis University Library Associates
1985: Achievement Award, American Association of University Women
1986: National Medal of Arts.
1990: Welty was a recipient of the Governor's Award for Excellence in the Arts, Lifetime Achievement, which was the state of Mississippi's recognition of her extraordinary contribution to American Letters.
1991: National Book Foundation Medal for Distinguished Contribution to American Letters
1991: Peggy V. Helmerich Distinguished Author Award The Helmerich Award is presented annually by the Tulsa Library Trust.
1992: Rea Award for the Short Story
1992: PEN/Malamud Award for the Short Story
1993: Charles Frankel Prize, National Endowment for the Humanities
1993: Distinguished Alumni Award, American Association of State Colleges and Universities
1996: Made a Chevalier de la Légion d’honneur by the French government
1998: First living author to have her works published in the prestigious Library of America series.
2000: America Award for a lifetime contribution to international writing.
הנצחה

ב-1990 סטיב דורנר קרא לתוכנת הדואר האלקטרוני שלו "יודורה", בהשראת סיפורה של ולטי "Why I Live at the P.O." ולטי היה על פי הדיווחים, "מרוצה ומשועשע" מהמחווה.
ב-1973, מדינת מיסיסיפי קבעו את 2 במאי בתור "יום יודורה וולטי".
כל אוקטובר, אוניברסיטת מיסיסיפי לנשים מארחת את "סימפוזיון הסופרים על שם יודורה וולט" כדי לקדם ולהוקיר את העבודה של סופרים דרומיים מודרניים.
קריץ קמפבל, פרופסור לפיסול ממיסיסיפי סטייט יוניברסיטי, עיצב ליין רהיטים בהשראת ולטי שהוצג עיתונים ומגזינים מובילים, בכללם Smithsonian, הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס, וושינגטון פוסט, Elle, ובערוץ דיסקברי.
דיוקן של יודורה וולטי מוצג בגלריית הדיוקנאות הלאומית של מוזיאון הסמיתסוניאן; הדיוקן צויר על ידי חברה שלה, מילדרד נוגסטר וולף.
עבודות > אוספי סיפורים קצרים

A Curtain of Green, 1941
The Wide Net and Other Stories, 1943
Music from Spain, 1948
The Golden Apples, 1949
Selected Stories, 1954
The Bride of the Innisfallen and Other Stories, 1955
Thirteen Stories, 1965
The Collected Stories of Eudora Welty, 1980
Moon Lake and Other Stories, 1980
Morgana: Two Stories from The Golden Apples, 1988
אהבה ראשונה, הוצאת כרמל, 2008
הלב של פונדר, הוצאת ספריית מעריב, 1984
עבודות > רומנים

The Robber Bridegroom (novella), 1942
Delta Wedding, 1946
The Ponder Heart, 1954
The Shoe Bird (juvenile), 1964
Losing Battles, 1970
The Optimist's Daughter, 1972
עבודות > מאסות

One Writer's Beginnings, 1984
On Writing, 2002
לקריאה נוספת

Ruth M. Vande Kieft, Eudora Welty, Twayne, 1962 (הספר בקטלוג ULI)
Joseph Allen Bryant, Eudora Welty, University of Minnesota Press, 1968 (הספר בקטלוג ULI)
Elizabeth Evans, Eudora Welty, F. Ungar, 1981 (הספר בקטלוג ULI)
Harold Bloom, Eudora Welty, Chelsea House, 1986 (הספר בקטלוג ULI)
Reine Dugas Bouton, Eudora Welty's Delta Wedding, Rodopi, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  "Eudora Welty Biography, PBS".
↑  Welty, Eudora. The Collected Stories of Eudora Welty. Houghton Mifflin Harcourt, 1980. ISBN 978-0-15-618921-7
1 2 3 4 5  Eudora Welty, Carol Anne Johnston, Ole Miss Writer's Page
↑  House, EudoraWelty.org.
1 2 3 4  Makowsky, Veronica. Eudora Welty. American Writers. Ed. Stephen Wagley. New York: Charles Scribner’s Sons, 1998. 343–356.
1 2 3 4 5 6 7 8  Marrs, Suzanne. Eudora Welty: A Biography. Orlando: Harcourt, Inc., 2005.
1 2  "Biography on Official Site".
1 2  "Pulitzer Prize Official Site".
1 2 3  Welty Book is First Harvard U. Best Seller, Edwin McDowell, The New York Times, March 13, 1984
↑  T.A. Frail, "Eudora Welty as Photographer", Smithsonian magazine, April 2009.
↑  Rosenberg, Karen (January 14, 2009). "Eudora Welty's work as a young writer: Taking pictures". The New York Times.
↑  Hauser, Marianne. (November 1, 1942.) "Miss Welty's Fairy Tale". The New York Times.
↑  "Three Writers Win Book Awards", The New York Times, November 16, 1984, page C32.
↑  "Book of Members, 1780–2010: Chapter W" (PDF).
↑  http://commencement.illinois.edu/assets/docs/Honorary%20Degree%20List.pdf.pdf
↑  "National Book Awards – 1983".
↑  Website of St. Louis Literary Award
↑  Saint Louis University Library Associates.
↑  "Distinguished Contribution to American Letters".
↑  Dana Sterling, "Welty reads to audience at Helmerich award dinner", Tulsa World, December 7, 1991.
↑  "Historical Backgrounder".
↑  Thomas, Jo (1997-01-21). "For Inventor of Eudora, Great Fame, No Fortune". The New York Times.
↑  Eudora Welty, Mississippi Writers and Musicians
↑  "Eudora Welty Writers' Symposium" Mississippi University for Women.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269828905171  PLWABN: 9810583825005606  BIBSYS: 90065011  BNE: XX1010858  BnF: cb119290562 (data)  CANTIC: a11134069  CiNii: DA00461342  GND: 118806661  ICCU: CFIV050199  ISNI: 0000 0001 2118 5241  LCCN: n79038434  LNB: 000143243  MusicBrainz: 07755045-c377-48c1-9568-ee4656054625  NARA: 10581702  NDL: 00460577  NKC: jn19990009051  NLK: KAC199629658  NTA: 068624417  PIC: 266836  RKD: 380839  SELIBR: 208139  SNAC: w6154f16  SUDOC: 027333272  Trove: 1010088  ULAN: 500330916  VIAF: 4938026   WorldCat (עם VIAF): 4938026 
בית יודורה ולטי
המצבה של ולטי בבית הקברות גרינווד, בג'קסון מיסיסיפי
סאם מקארתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 2002 (בן 22) ניו יורק, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 פרופיל ב-IMDb
 
סאם מקארתי (באנגלית: Sam McCarthy; נולד ב-15 במרץ 2002) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

מקארתי נולד ב-15 במרץ 2002 בניו יורק סיטי, לקרול שניידר ולשחקן אנדרו מקארתי. מקארתי סיים את בית הספר המקצועי לילדים בניו יורק בשנת 2020.
קריירה

בשנת 2016, מקארתי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בסדרת הדרמה "המשפחה". בהמשך הופיע מקארתי במגוון סדרות טלוויזיה, כולל סדרת הקומדיה "המופע של ג'ף גפיגן", "הרשימה השחורה" וסדרת הדרמה "קונדור".
מקארתי ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי בדרמת הנעורים "All These Small Moments", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה באפריל 2018.
משנת 2019 עד 2022 שיחק בסדרת הקומדיה השחורה של נטפליקס "בשבילי אתם מתים" בתפקיד צ'רלי הארדינג, בנה של הדמות הראשית (כריסטינה אפלגייט).
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | All These Small Moments | סיימון שפילד |  |
| 2019 | 18 to Party | פיטר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | המשפחה | האנק הצעיר | פרק: "I Win" |
| 2016 | המופע של ג'ים גפיגן (אנ') | מייק ג'וניור | 2 פרקים |
| 2016, 2018 | הרשימה השחורה | סטודנט / אלכס ג'ילט | 2 פרקים |
| 2018–2020 | קונדור (אנ') | סם ברבר ג'וניור | 14 פרקים |
| 2019–2022 | בשבילי אתם מתים | צ'רלי הארדינג | תפקיד ראשי (3 עונות); 30 פרקים |
| 2024 | צמרמורת | דווין | תפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  Merchant, Travis (18 בינואר 2019). "Staying in the present: Brendan Meyer and Sam McCarthy on All These Small Moments". Filmint. נבדק ב-4 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'All These Small Moments' Review". The Hollywood Reporter. 25 באפריל 2018. נבדק ב-27 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anya Stanley, Dead To Me Season 3 Has Had To Pause Production Due To Positive Covid Tests, SlashFilm, ‏3 בנובמבר 2021
מרסל פרוסט

| --- | --- |

פרוסט בשנת 1900
 לידה:  10 ביולי 1871 אוטוויל (סמוך לפריז), צרפת
 פטירה:  18 בנובמבר 1922 (בגיל 51) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Valentin Louis Georges Eugène Marcel Proust 
 מדינה:  צרפת 
 לאום:  צרפת צרפתי
 מקום קבורה:  פר לשז 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה (21 בנובמבר 1922) 
 עיסוק:  סופר ומבקר ספרות
 מקום לימודים:  בית הספר החופשי למדעים פוליטיים, סורבון 
 שפות היצירה:  צרפתית
 סוגה:  novel sequence, מסה, פסטיש 
 יצירות בולטות:  בעקבות הזמן האבוד
 הושפע מ:  שארל בודלר, פיודור דוסטויבסקי, ויליאם שייקספיר, הנרי ברגסון
 השפיע על:  ולטר בנימין, רולאן בארת, סמואל בקט, טרומן קפוטה, ז'אן קוקטו, ז'יל דלז, גרהם גרין, ג'ק קרואק, נגיב מחפוז, אייריס מרדוק, ולדימיר נבוקוב   אורהאן פאמוק, ג'ון אפדייק, וירג'יניה וולף, ריצ'רד רייט
 פרסים והוקרה:  פרס גונקור (1919)  אביר בלגיון הכבוד (1920)  Grand Prize for the Best Novels of the Half-Century 
 חתימה:   
 
ולנטן לואי ז'ורז' אז'ן מרסל פרוסט (בצרפתית: Valentin Louis Georges Eugène Marcel Proust; ‏10 ביולי 1871 – 18 בנובמבר 1922) היה אינטלקטואל, סופר ומבקר צרפתי ממוצא יהודי, הידוע בעיקר כמחברו של הספר "בעקבות הזמן האבוד" (בצרפתית: À la recherche du temps perdu). פרוסט נחשב לאחד מגדולי הסופרים הצרפתים במאה ה-20.