stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרול הראשון, מלך רומניה
המלך קרול והיהודים

בראשית דרכו ברומניה הפגין קרול יחס קורקטי ליהודים ואף ביקר ב-19 ביוני 1867 בהיכל נוישוץ, בית הכנסת הרפורמי של יאשי, שבו נערכה לו קבלת פנים חגיגית.
למרות ההבטחות שניתנו למעצמות מערב אירופה, במהלך כהונתו של המלך קרול הראשון לא ניתנה אזרחות ליהודי רומניה, פרט לקבוצה של פחות מאלף יהודים שלחמו במלחמת העצמאות של רומניה ועוד בודדים, שעבור כל אחד מהם נדרשו בתי המחוקקים לאשר חוק מיוחד. בתקופה זו הכביד השלטון את עולו על יהודי רומניה, עד כדי יצירת גלי הגירה לארצות הברית ולארץ ישראל. חלקם יצאו לדרך בצורה מאורגנת בעלייה הראשונה וייסדו את ראש פינה וזכרון יעקב, וכשלא היו אמצעים לכך יצאו אפילו בהגירת הולכי הרגל.
מאז גזירות ת"ח ת"ט הייתה הגירה מתמדת של יהודים מהאימפריה הרוסית ופולין אל הנסיכויות הרומניות. רומנים רבים התייחסו אל היהודים האלה ואל צאצאיהם כעבור דורות כאל פולשים זרים, המתחרים עם המקומיים על פרנסתם. מתן אמנציפציה ליהודים ברחבי אירופה הביא לדרישה דומה ברומניה, והרומנים, שזה עתה קיבלו את עצמאותם, התבצרו בסירובם תוך הגזמה רבה במספר היהודים הממשיכים להגר לתוך רומניה. המלך קרול קיבל עמדה זאת ותמך במדיניות של הצרת רגלי היהודים במטרה לגרום להם להגר מרומניה, לחיזוק הגורם הרומני ולפינוי פרנסות עירוניות ובורגניות לשם יצירת מעמד ביניים רומני אתני.
התניית עצמאות רומניה במתן אזרחות ליהודיה וכל המאבקים שנערכו סביב נושא זה הביאו להגברת האנטישמיות ברומניה ולנקיטת אמצעים כמו גירוש מנהיגים יהודים ילידי רומניה, דוגמת משה גסטר ואליאס שוורצפלד, או גירוש יהודים שלא יכלו להוכיח מקור פרנסה בטיעון שמדובר במשוטטים - חלקם מצאו את מותם במי הדנובה, כשנזרקו לעבר הגבול הטורקי והטורקים סירבו לקבלם. לעוינות כללית זו ליהודים היו חריגים, ולדוגמה, מאוריצ'יו ברוצ'ינר, הגיבור היהודי ממלחמת העצמאות הרומנית, עלה בדרגות והיה השליש של המלכה.
883 יהודים שהשתתפו במלחמת העצמאות של רומניה זכו לחוק שאישר את אזרחותם, אך ב-33 השנים שבין 1880 ובין 1913 ניתנה אזרחות רק ל-529 יהודים, בדרך כלל עשירים מאוד. הסירוב לתת אזרחות ליהודים וחוקים כלכליים מפלים שנועדו לדחוק את רגלי היהודים בתקופת מלכותו של קרול הראשון, הביאו לכך שכ-90,000 יהודים, כשליש מיהדות רומניה, היגרו ממנה. דוגמה להצרת רגלי היהודים בתקופה זו הוא השינוי החדש בחוק מ-23 במאי 1893, שעל פיו מי שאינו אזרח (היהודים לא זכו לאזרחות) לא ייהנה מחינוך יסודי חינם. ילד יהודי התקבל לבית הספר רק אם היה מקום פנוי ונדרש לשלם. כתוצאה מהגבלות אלה, בשנת 1890 נשארו מחוץ למסגרת הבית ספרית כעשרים אלף ילדים יהודים. בשנים 1899 עד 1912 לבדן ירדה האוכלוסייה היהודית מ-269,015 תושבים ל-239,967.
במהלך שלטונו הממושך השתמש קרול הראשון רק חמש פעמים בזכות הווטו שלו - אחת הפעמים הייתה כדי לפסול חוק שבא לשלול מהיהודים את הזכות להתגייס ולשרת בצבא רומניה. השירות הצבאי שימש את היהודים כדי לנסות לקדם את קבלת האזרחות הרומנית. קרול ראה את עצמו כבעל גישה חיובית ליהודים והעריך את יכולותיהם המסחריות ואת כישרון הארגון שלהם. ב-1911 הוצא בפרלמנט הרומני חוק שהיה עלול לפגוע בצורה קשה ביהודים חסרי האזרחות - החוק קבע שנוכרי יוכל לעסוק במקצוע מסוים ברומניה רק אם יוכל להוכיח, שבארצו מאפשרים לרומנים לעסוק באותו מקצוע. יהודים חסרי אזרחות זרה לא היו יכולים להוכיח דבר כזה. לאחר פנייה של מנהיגים יהודים התערב המלך שמחה נגד "גזילת הזכות להתפרנס מעבודתה מאוכלוסייה החיה בארץ כבר מאות בשנים". התנגדות המלך הביאה להוספת סעיף הקובע ש"נוכרים חסרי חסות זרה" פטורים מהבאת הוכחות להדדיות בהעסקה.
הנצחת זכרו

הנצחת זכרו של קרול הראשון, מייסד בית המלוכה הרומני, התחילה עוד בחייו, כשנקראו על שמו פארק קרול הראשון, גשר המלך קרול הראשון ועוד מקומות. הפעולה נמשכה אחרי מותו ואפילו בתקופה הקומוניסטית, שבה ניסו בתחילה למחוק את זכרו על ידי ניתוץ פסליו, שבו לבסוף לעסוק במפעליו ואף יצרו סרט עליו.
הנצחת זכרו > כתר הפלדה

קרול הראשון ראה בעצמו ראשית כל איש צבא, לכן גם נכח בקרבת שדה הקרב במערכה הצבאית, שנערכה נגד הצבא העות'מאני ב-1877. בקרבות כיבוש גריביצה לכד הצבא הרומני שלושה תותחים עות'מאניים ולפי הוראות המלך יצר ארסנל הצבא, מהקנה של אחד התותחים, כתר פלדה, הכתר החביב על המלך.
הכתר שימש להכתרתו של קרול ב-1881 ועבר ליורשיו. כתר הפלדה הופיע על סמל רומניה עד סוף 1947, כאשר המשטר הקומוניסטי הדיח את המלוכה וביטל את סמליה.
הנצחת זכרו > סרטים

דמות המלך קרול הראשון הונצחה בסרטי קולנוע אחדים:
עצמאות רומניה הוא סרט שהופק ב-1912, בתמיכת המלך ובהשתתפות חיילי צבא רומניה. במאי הסרט היה אריסטידה דמטריאדה (Aristide Demetriade), שגילם בסרט את דמות המלך. סרט זה היה הסרט ההיסטורי הראשון שהופק ברומניה ומשובצת בו גם אימרת המלך על המוזיקה החביבה עליו (שאון המלחמה).
מלחמת העצמאות (למען המולדת) הוא סרט שהופק ב-1977, בתקופה הקומוניסטית. הסרט הופק לרגל 100 שנים מאז מלחמת העצמאות הרומנית והמיוחד בו הוא, שלראשונה דמות המלך מוצגת בצורה חיובית ביצירה שהופקה תחת השלטון הקומוניסטי. במאי הסרט היה סרג'יו ניקולאסקו (Sergiu Nicolaescu) וגם בסרט זה מגולמת דמות המלך על ידי הבמאי.
קרול הראשון - גורל עבור רומניה הוא סרט שיצא להקרנה ראשונה ב-8 במאי 2009. גם את הסרט הזה ביים סרג'יו ניקולאסקו.
הנצחת זכרו > ספרים

דמות המלך קרול מופיעה ברומנים היסטוריים ובביוגרפיות. אשתו, אליסאבטה, מלכת רומניה, הייתה עצמה סופרת ידועה בשם קרמן סילבה וידידתה, אשת החצר, הסופרת מיטה קרמניץ, כתבה בעצמה ב-1903, בגרמנית, ביוגרפיה בשם "König Karol von Rumänien. Ein Lebensbild" - קרול מרומניה, ביוגרפיה.
הנצחת זכרו > פסלים, מטבעות ובולים

דמות המלך קרול הראשון הונצחה בפסלים רבים שפורקו ונהרסו בתקופה הקומוניסטית של רומניה. פסל ארד בגודל טבעי, שיצר הפסל הקרואטי איבן מאסטרוביץ' והיה ממוקם בבוקרשט מול הספרייה האוניברסיטאית המרכזית בבוקרשט, זכה בזמנו לתשבחות רבות, אך גם הוא פורק בתקופה הקומוניסטית. התפרסמו ידיעות על תוכניות לשחזור הפסל הזה על פי רישומים שנותרו בידי יורשי הפסל.
בחייו הודפסו בולים עם דיוקנו ומאה ועשרים וחמש שנים לאחר הכתרתו הוציאה רומניה סדרת בולים לרגל האירוע ובהם גם בול עליו מודס הבול הישן עם דיוקנו.
הנצחת זכרו > פסלים, מטבעות ובולים > הפול של 1868

עוד בחייו של קרול הוטבע דיוקנו על מטבעות כסף ועל מדליות. המטבע הראשון היה "פול" זהב, שהוטבע ב-1868 ונשא כתובת שנועדה לבחון את יחס המעצמות לשאיפות השליט החדש, "קרול הראשון אדון הרומנים". רומנים לא היו רק בארצו של קרול הראשון, אלא גם באימפריה האוסטרו-הונגרית וגם ארצו של קרול לא הייתה עצמאית, אלא כפופה לשלטון העות'מאני. הוטבע בין מאה למאתיים מטבעות ומרביתם נאספו על ידי העות'מאנים והותכו.
קיימות אגדות על כך שביסוד של ארמון פלש הוטמנו גלילי מטבעות מסוג זה. במוזאון של הבנק הלאומי של רומניה יש שלושה מטבעות כאלה ועוד אחד במוזאון הרומני להיסטוריה. במכירה פומבית, שנערכה בינואר 2010, נמכר מטבע כזה ב-32,500 דולרים אמריקאים.
הנצחת זכרו > פארק ותערוכות

בשנת 1906, במלאת 40 שנים לעלייתו לשלטון ברומניה, ערך קרול הראשון תערוכה בפארק קרול הראשון, גן רחב ידיים בבוקרשט שטופח מ-1900 לקראת חנוכתו זו. בתערוכה הלאומית, שהשתתפו בה עוד כמה ארצות אירופיות, הוצגו הישגי רומניה ב-40 שנות שלטונו של קרול.
בשנת 2006, במוזיאון הלאומי להיסטוריה של רומניה, במלאת 140 שנים לעלייתו לשלטון של קרול הראשון, 125 שנה להכתרתו ו-100 שנים לתערוכה שערך בפארק קרול, נערכה תערוכה היסטורית, שבה הוצגו מסמכים, חפצים שונים, כמו כתר הפלדה, ציורים ותצלומים מתקופת מלוכתו.
לקריאה נוספת

Enciclopedia României כרך מס' 1, פרק מס' 12, החלק השלישי - החיים הפוליטיים ברומניה תחת קרול הראשון. (ברומנית)
"אוטו פון ביסמרק והרומנים", מאמר של מאורה ג'יורה ולוצ'יאן ג'יורה (ברומנית)
בעיית כיסוי קבוצות

בעיית כיסוי קבוצות (באנגלית: Set Cover Problem) היא בעיה קלאסית בקומבינטוריקה, מדעי המחשב, אופטימיזציה וסיבוכיות. הבעיה נכללת ברשימת 21 הבעיות ה-NP שלמות של קארפ.
בעיית כיסוי הקבוצות היא בעיה חשובה בתחום אלגוריתמי קירוב. היא בעיה ש"לימודה הוביל לפיתוח טכניקות יסודיות לתחום הכולל" של אלגוריתמים מקורבים.
הבעיה היא: נתונה קבוצה סופית  S של קבוצות סופיות, שאיחודן הוא הקבוצה  U. יש למצוא תת-קבוצה של  S בגודל מינימלי, שאיחוד הקבוצות בה הוא  U. כלומר יש למצוא את הכיסוי הקטן ביותר לקבוצה  U שהוא תת-כיסוי של  S.
שאלה זו היא NP-קשה; וגרסת בעיית ההכרעה שלה היא NP-שלמה.
הבעיה הזו היא דוגמה אופיינית וחשובה של בעיית אופטימיזציה בדידה. תכונה חשובה של בעיה בסיסית זו היא שניתן למצוא באופן יעיל קירוב סביר לאופטימום שלה - ניתן למצוא באופן יעיל פתרון לבעיה הקרוב לפתרון האופטימלי, בסיבוכיות שתהיה בסדר גודל של הלוגריתם של גודל הקבוצה שאותה יש לכסות.
ניסוח פורמלי

בהינתן קבוצה  {\mathcal {U}} וקבוצה  {\mathcal {S}} של תתי קבוצות של  {\mathcal {U}}, כיסוי הוא תת-קבוצה  {\mathcal {C}}\subseteq {\mathcal {S}} כך שאיחוד האיברים של  {\mathcal {C}} הוא  {\mathcal {U}}.
הבעיה היא למצוא את הכיסוי המינימלי של  {\mathcal {U}} (כלומר הכיסוי שמשתמש בכמה שפחות איברים מ- {\mathcal {C}}).
בגרסת בעיית ההכרעה של בעיית כיסוי הקבוצות נתון הזוג  ({\mathcal {U}},{\mathcal {S}}) ומספר טבעי  k, והשאלה היא האם יש תת-קבוצה של  {\mathcal {S}} מגודל  k לכל היותר שמהווה כיסוי של  {\mathcal {U}}.
דוגמה

בהנחה ונתונה לנו קבוצה  {\mathcal {U}}=\{1,2,3,4,5\} ומשפחה של קבוצות  {\mathcal {S}}=\{\{1,2,3\},\{2,4\},\{3,4\},\{4,5\}\}. איחוד של כל הקבוצות ב- {\mathcal {S}} מכיל את כל האלמנטים ב- {\mathcal {U}}. לעומת זאת כיסוי הקבוצות הקטן ביותר עבור מקרה זה יהיה:  SETCOVER=\{\{1,2,3\},\{4,5\}\}.
הצגה כבעיית תכנון ליניארי בשלמים

ניתן להציג את בעיית כיסוי קבוצות כבעיית תכנון ליניארי בשלמים כך:
| --- | --- |
מזער את  \sum _{S\in {\mathcal {S}}}x_{S}: (מזער את מספר הקבוצות)
כאשר  \sum _{S\colon e\in S}x_{S}\geqslant 1 לכל  e\in {\mathcal {U}}: (כל איבר ב- {\mathcal {U}} מכוסה על ידי קבוצה אחת לפחות)
 x_{S}\in \{0,1\} לכל  S\in {\mathcal {S}}: ( x_{S}=1 אם  S איבר בכיסוי ו- x_{S}=0 אם לא)
אלגוריתם חמדני

הדרך הפשוטה ביותר לבצע את זה היא על ידי אלגוריתם קירוב חמדני. באלגוריתם זה בונים תת-קבוצה של  {\mathcal {S}} כדלקמן: מתחילים מקבוצה ריקה ומצרפים לה מדי צעד איבר מ- {\mathcal {S}} (שהוא למעשה תת-קבוצה של  {\mathcal {U}}) המגדיל ככל האפשר (בשלב הנוכחי) את מספר האיברים באיחוד האיברים שכבר נבחרו (מוסיפים את האיבר שיכסה כמה שיותר איברים מ- {\mathcal {U}} שעדיין לא כוסו). האלגוריתם משיג יחס קירוב של  H(n) (כלומר הוא מוצא פתרון שקטן מ- H(n) פעמים גודל הכיסוי האופטימלי). כאשר  H(n)=\sum _{k=1}^{n}{\frac {1}{k}}\leq \ln {n}+1 הוא המספר ההרמוני ה- n-י. ו- n הוא גודל הקבוצה שאותה צריך לכסות, כלומר  |{\mathcal {U}}|=n. למעשה ניתן להוכיח שהאלגוריתם משיג יחס קירוב של  ln(n')-ln(ln(n'))+\Theta (1) כאשר  n' הוא גודל האיבר הגדול ביותר ב- {\mathcal {S}} (כיוון שכל איבר ב- {\mathcal {S}} הוא למעשה תת-קבוצה של  {\mathcal {U}}).
לחלופין, ניתן למצוא קירוב טוב לפתרון בהסתמך על תכנון ליניארי בשילוב עם תהליך של עיגול מקרי.
הערות שוליים

↑  Vijay V. Vazirani, Approximation Algorithms, 2001 doi: 10.1007/978-3-662-04565-7
↑  אלגוריתמים, 2013, עמ' 21-22
↑  Chvatal V., A Greedy Heuristic for the Set-Covering Problem, Mathematics of Operations Research, Vol. 4 No. 3, 1979, עמ' 233-235
↑  Petr Slavík, A tight analysis of the greedy algorithm for set cover, STOC '96, 1996, עמ' 435–441 doi: 237814.237991
דב ירמיה

| --- | --- |

דב ירמיה, 2008
 לידה:  24 באוקטובר 1914 בית-גן
 פטירה:  30 בינואר 2016  (בגיל 101)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה הצבא הבריטי הצבא הבריטי   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1929–1958 (כ־29 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 פעיל העפלה מפקד ב"ההגנה" ובצה"ל מפקד חטיבת אלכסנדרוני
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות, מבצע ליטני
 עיטורים
 אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג 
 תפקידים אזרחיים
 ממקימי רשות שמורות הטבע
 
דב ירמיה במרכז עם יהושע דיין (בנו של אליהו דיין) מימין בנהלל, שנות ה-30
דב ירמיה מימין, אביו, דוד ירמנוביץ' ובן-דודו, דב מדזיני. כולם בשירות פלוגת התובלה 179 הבריטית באיטליה, 1944 לערך
דב ירמיה עם רעייתו השלישית מנוחה והבן רז, תחילת שנות ה-60
דב ירמיה (24 באוקטובר 1914 – 30 בינואר 2016) היה פעיל שלום ישראלי, מוותיקי מפקדי "ההגנה" וצה"ל וממקימי רשות שמורות הטבע.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

ירמיה נולד ב-1914 לדוד ירמנוביץ' ובלה לבית קובנר במושבה בית-גן (כיום חלק מיבנאל). הוריו עלו לארץ מרוסיה ונמנו על חלוצי העלייה השנייה. לאמו היה לפני נישואיה קשר רומנטי עם יוסף טרומפלדור.
ב-1920 עברה משפחתו למושב נהלל, שם התיידד עם משה דיין.
בבית הספר גילה כישרון מוזיקלי, הלחין מנגינות ולמד לנגן בכינור, באקורדיון ובמפוחית פה. בגיל 15 אף זכה לנצח על מקהלת תלמידים. בשנים 1933–1934 הלחין שירים שונים, ביניהם של רחל וזרובבל גלעד וכן שיר אחד לפחות, שאת מילותיו כתב – "אל הגליל".
ביוגרפיה > קריירה ביטחונית וצבאית

ב-1929 התגייס ל"הגנה" והגן על נהלל במאורעות תרפ"ט.
במהלך המרד הערבי הגדול השתתף בפעולות של פלוגות הלילה של אורד וינגייט.
ב-1938 נמנה עם מקימי קיבוץ אילון ואף יצר את שמו כהלחם בין שמות העצים "אלה" ו"אלון". השתתף בהקמת חניתה ואחר כך מונה למפקד הנקודה ולמוכתר האזור.
במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת ביחידת תובלה ארצישראלית והשתתף בקרבות אפריקה והמזרח התיכון עד הפלישה לאיטליה ואחר כך לגרמניה.
עם תום המלחמה השתתף עם אנשי הפלמ"ח, ובעיקר הפלי"ם, בפעולות הבריחה וההעפלה של שארית הפליטה.
ב-1948 התגייס לצה"ל, ובמלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה והשתתף בקרבות הגליל המערבי והמזרחי ובכיבוש נצרת.
בעת מבצע חירם שימש ירמיה סמג"ד בחטיבת כרמלי. ב-31 באוקטובר וב-1 בנובמבר 1948 נרצחו עשרות שבויים ערבים בכפר הלבנוני חולא ממערב למנרה. כאשר נודע לירמיה על טבח חולא שבוצע על ידי שני קצינים הוא הגיש נגדם תלונה והביא להרשעתו של המ"פ שמואל להיס ברצח. במשך השנים פעל ירמיה למנוע מלהיס להתקדם מפני שותפותו בטבח חולא, אך ללא הצלחה.
אחרי המלחמה נשאר ירמיה בשירות והגיע לדרגת סגן-אלוף. ביוני 1950 מונה למפקד חטיבה 3. הוא פרש מצה"ל בעקבות היותו חבר מפ"ם. ב-1954 חזר לשירות קבע ומונה למפקד בה"ד 4. במהלך שירותו הקים את להקת פיקוד ההדרכה.
ב-1967 מונה על ידי אלוף פיקוד הצפון, דוד אלעזר, למפקד ההגנה המרחבית של קריית שמונה, ומאז שירת במילואים בהתנדבות. ב-1974, למחרת אסון מעלות, הקים את המשמר האזרחי בנהריה. לאחר חמישה שבועות השתתף עם אנשיו בחילופי האש שהתרחשו בזמן פיגוע על ידי מחבלים שחדרו לנהריה. ב-1976, עם פתיחת הגדר הטובה, שירת במילואים ביחידת הממשל הצבאי. במבצע ליטני שירת כקצין-מינהל ושירותים ביחידת הממשל, שהוסבה ליחידה לסיוע לאזרחים.
אחרי פרישתו לגמלאות ב-1979, עבד כרכז ביטחון במועצה האזורית געתון.
במלחמת שלום הגליל התנדב לשרת ביחידת הסיוע לאזרחים. אחרי שהשתחרר פרסם ב"על המשמר" יומן בו הוא מתח ביקורת קשה על התנהגות צה"ל כלפי האוכלוסייה האזרחית הפלסטינית בלבנון. בעקבות כך סולק משירות מילואים.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנת 1950, במסגרת כינוס קציני מפ"ם בגבעת חביבה, הטיף דב ירמיה לתפיסת השלטון בכוח והנהגת מהפכה קומוניסטית בישראל. בספרה של הדסה מור, היא טענה שדב ירמיה ניסה לשכנע אותה להצטרף לקומוניזם "לפתע גיליתי כמה עמוק הוא שקוע בתזות הקומוניסטיות בהן הוא האמין" כתבה, וציינה ש"סטלין... היה אלוהיו של דב".
ירמיה היה פעיל במגזר הערבי מטעם מפ"ם והשתתף במאבק נגד הממשל הצבאי על ערביי ישראל. מאבק שהחל בו כאשר סירב, בתום המלחמה, לקבל תפקיד של מושל צבאי בנצרת. באמצע שנות ה-60 היה חבר בחוג להתקרבות יהודית-ערבית ומחה על שישראל אינה עושה די לספק שירותים בערבית.
ב-1965 היה ממקימי רשות שמורות הטבע במחוז הצפון, ועבד בה עד צאתו לגמלאות ב-1979.
לאחר מלחמת לבנון התפטר דב ירמיה מעבודתו כרכז ביטחון, ומאז הקדיש את כל זמנו למאבק ציבורי לעזרת פליטים פלסטינים. הוא יזם את הקמת הוועדה הציבורית בגליל המערבי שמטרתה לעזור לפליטים במחנות צור וצידון. כן היה פעיל מרכזי ב"שלום עכשיו" ובוועד נגד גזענות. ב-1983 קיבל את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, המוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.
ב-1986 נמנה עם משלחת השמאל לדיאלוג עם אש"ף ברומניה.
ב-2011 יצא הסרט התיעודי "הציוני האחרון", אותו הפיק וביים אבי דבאח, בו ירמיה מספר על תולדותיו ומביע את דעתו על עתיד ישראל.
חיים אישיים

בזמן שירותו, עת פיקד על בסיס טירונים, הכיר ירמיה את הדסה מור, ששירתה בבסיס. ירמיה התגרש מאשתו הראשונה, גרוניה, ואם שתי בנותיו הבוגרות, ונישא למור. ב-1956 נולד להם הבן  רז, לימים פרופסור ומנהל המעבדה לפסיכונוירואימונולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן הכירה מור את משה דיין דרך ירמיה. ב-1958 למדה מור באוניברסיטה העברית. באותה עת למד גם דיין באוניברסיטה ואילו ירמיה השתחרר מהשירות הצבאי וחזר לקיבוץ שריד עם בנו. בין דיין למור התפתח קשר רומנטי ובעקבות זאת היחסים בין ירמיה לדיין עלו על שרטון. לבסוף התגרשו ירמיה ומור ב-1958.
ירמיה נישא בשלישית למנוחה לבית יפה (בתו של אליעזר יפה; 1923–2017) בתחילת שנות ה-60.
השניים הכירו עוד מבית הספר היסודי בנהלל (הוא היה בכיתה ח' והיא בכיתה א'). השניים נפגשו שוב באיטליה ב-1945, כשמנוחה שרתה כאחות בבית חולים צבאי בריטי וכן ב-1948 במנרה. בשנת 1961 נפגשו השניים שוב בנהלל ולאחר מכן פנתה מנוחה לירמיה במכתב והציעה שיתגוררו יחד ויקימו משפחה. השניים נישאו והשתקעו בנהריה.
ירמיה שב באחרית ימיו לקיבוץ אילון, שם גם נפטר.
הוא הותיר אחריו את רעייתו השלישית, מנוחה, ושלושה ילדים.
אוטוביוגרפיה

דב ירמיה, יומן המלחמה שלי הקדמה: אריה לובה אליאב, נהריה: דב ירמיה, תשמ"ג 1983. (על מלחמת לבנון; ראה אור בתרגומים לאנגלית ולערבית)
הערות שוליים

↑  אם שני ילדיה וחייל נהרגו, מעריב, 25 ביוני 1974
↑  דני רובינשטיין, בושה להיות ישראלי, דבר, 1 באפריל 1983
↑  אמנון לורד, רצח בין ידידים – אורי אבנרי: סיפור מלחמה פוליטי, דני ספרים בע"מ, 2010
↑  הדסה מור, יערת הדבש, הוצאת כוכב, 2005, עמ' 207–209
↑  משה מייזלס, בטחון כן – ממשל לא, מעריב, 3 באוגוסט 1961
↑  מנוחה ודב ירמיה, הערבית היא שפה רשמית במדינה, מעריב, 31 באוגוסט 1966
↑  מים נופלים בצפון, מעריב, 31 במרץ 1967
↑  מנחם רהט, אונר"א דחה לשבוע הבא, מעריב, 29 באוקטובר 1982
↑  יצחק מרידור וטובה צימוקי, נפתח מסע היציאה מהבוץ של לבנון, דבר, 30 במאי 1983
↑  משלחת מקוצצת יוצאת, מעריב, 5 בנובמבר 1986
↑  קדימון הסרט, בערוץ של דבאח ביוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270279905171  CiNii: DA14894949  ISNI: 0000 0000 8279 4668  LCCN: n85373513  NLA: 35631029  NTA: 131487620  Trove: 1021806  VIAF: 92950003   WorldCat (עם VIAF): 92950003
דונאט באראן

דונאט באראן (בהונגרית: Donát Bárány; נולד ב-4 באפריל 2000 בדברצן שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת דברצן ו.ס.ק. מליגת העל ההונגרית.
קריירת מועדונים

באראן נולד בדברצן שבהונגריה. הוא גדל במחלקות הנוער של דברצן הונבד, באראנד, היידובסרמן ודברצן ו.ס.ק., ובשנת 2017 החל לשחק בקבוצות המילואים של דברצן ו.ס.ק.. בעונת 2020/2021 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת המשנה ההונגרית, ובתום העונה העפיל עם המועדון לליגת העל ההונגרית.
טורונטו

ערך זה עוסק בעיר בקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טורונטו (באנגלית: Toronto, ‏האזנהקובץ:En-CA Toronto (contracted).ogg‏Ⓘ‏) היא עיר הבירה של פרובינציית אונטריו בקנדה. עם אוכלוסייה של כ-2,794,356 תושבים (2021), זוהי העיר המאוכלסת ביותר בקנדה והרביעית בגודל אוכלוסייתה מבין ערי אמריקה הצפונית.  טורונטו רבתי מונה 6,712,341 תושבים. טורונטו היא חלק מ"פרסת הזהב", אזור בעל אוכלוסייה של כ-9,765,188 תושבים (2021) בדרום אונטריו, בקצה המערבי של ימת אונטריו.
טורונטו היא מרכז בינלאומי כלכלי, עסקי, אמנותי ותרבותי חשוב המאופיין ברמת חיים גבוהה, ברב-תרבותיות ובקוסמופוליטיות שלו.
תושבי טורונטו נקראים "טורונטוניאנים" (Torontonians; בצרפתית “Torontois”).
בשנת 2015 דירג כתב העת האקונומיסט את טורונטו במקום הראשון בעולם ברשימת הערים שהטוב ביותר לגור בהן. בסקר בינלאומי שנערך בשנת 2010 ודירג ערי עולם על פי חשיבותן, דורגה טורונטו במקום השלישי בצפון-אמריקה (אחרי ניו יורק ולוס אנג'לס) ובמקום העשירי בדירוג העולמי.
טורונטו מהווה את מרכז הכלכלה של קנדה, וכן את אחד ממוקדי התרבות, האמנות והמדע בקנדה. טורונטו היא אחת הערים הבטוחות בצפון אמריקה. מדד הפשעים האלימים בה נמוך משמעותית בהשוואה לערים הגדולות בארצות הברית (U.S. metropolitan area).
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת וייסוד העיר

השטח עליו יושבת כיום טורונטו היה אזור הכניסה לאחד הנתיבים העיקריים לצפון-מערב אמריקה הצפונית, בו השתמשו בני האירוקוי, יורון (Huron) ואוג'יבה (Ojibwe) הילידיים, לכן היה לשטח מעמד אסטרטגי.
בשנות ה-60 של המאה ה-17 בני האירוקוי ייסדו בשטחה של טורונטו העתידית שני כפרים. כתוצאה ממלחמה בין בני האירוקוי לקולוניאליסטים הצרפתיים, הם נאלצו לעזוב את השטח ופינו את מיקומם לבני המיסיסאוגה (בעלי בריתם של הצרפתים באותה העת).
בשנת 1750 סוחרים צרפתים הקימו בטורונטו העתידית תחנת סחר וקראו לה בשם "מצודת רוויל" (Fort Rouille). עם תבוסתם במלחמת שבע השנים מידי הבריטים נאלצו הצרפתים ובעלי בריתם הילידים לעזוב את האזור בשנת 1759. החל משנת 1763 נהיה האזור לחלק מפרובינציית קוויבק הבריטית.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית הביאה להגירה גדולה של תומכי הכתר הבריטי מאזורי הלחימה אל האזור. הממלכה הבריטית חילקה לאותם מהגרים אדמות כפיצוי על האדמות והרכוש שאלו נאלצו לעזוב מאחור. החלה הקמתה של פרובינציה בריטית חדשה - "קנדה העליונה". הפרובינציה החדשה נזקקה לעיר בירה ובשנת 1787 רכש לורד דורצ'סטר את השטח עליו תוקם טורונטו מידי בני המיסיסגואה. השטח שנרכש נאמד בכ-1,000 קמ"ר.
טורונטו נוסדה בשנת 1793 על ידי ג'ון גרייבס סימקו על האדמות שנרכשו על ידי דורצ'סטר ונקראה בתחילה "יורק" על שמו של הנסיך פרדריק, דוכס יורק ואלבני. גרייבס החליט להזיז את בירת "קנדה העליונה" מניאגרה-און-דה-לייק צפונית לאזורים החדשים שנרכשו מתוך אמונה שאלה יהיו פחות פגיע מהתקפות אמריקאיות. בשנת 1796 הוכרזה העיר כמקום בירתה של הפרובינציה.
היסטוריה > המאה ה-19

כחלק ממלחמת 1812 העיר נכבשה על ידי הצבא האמריקאי בשנת 1813. במהלך חמשת ימי הכיבוש השמידו האמריקאים את מרבית חילות המצב בעיר והעלו באש את בנייני הפרלמנט של הפרובינציה. בתגובה לכך כבשו הבריטים את עיר הבירה האמריקאית וושינגטון די. סי. והעלו אותה באש.
ב-8 במרץ 1834 שמה של יורק הוחלף רשמית לטורונטו והיא הוכרזה כעיר. מקור השם טורונטו היה מן השפה הילידית שפירושו היה מקום מפגש או tkaronto ("המקום שבו עצים צומחים במים"). הפוליטיקאי והמהפכן ויליאם ליון מקנזי נהיה לראש העיר הראשון ובהמשך ניהל את המרד הכושל כנגד השלטון הבריטי בקנדה בשנת 1837.
העיר גדלה במהלך המאה ה-19 והתפשטה לכיוון צפון. מהגרים רבים מבריטניה ואירלנד הרחיבו את אוכלוסיית העיר שהפכה בסוף המאה לכרך עירוני חשוב.
היסטוריה > המאה ה-20

לאחר מלחמת העולם השנייה גברה ההגירה ההמונית לעיר מארצות אירופה המזרחית והמרכזית והחל משנות ה-70 גם ממדינות אסיה. טורונטו הפכה לעיר הגדולה ביותר בקנדה. בשנת 1954 נחנכה הרכבת התחתית בעיר. בשנת 1965 נחנך בניין העירייה החדש בעל העיצוב המודרני והחדשני לזמנו.
בשנת 1998 מוזגו שש רשויות ויצרו את השטח השיפוטי של טורונטו: טורונטו הישנה, מזרח יורק, אטוביקוק, צפון יורק, סקרבורו ויורק. ראש העיר הראשון של העיר הממוזגת היה מל לסטמן (Mel Lastman). ראש העיר לפני המיזוג הייתה ברברה הול (Barbara Hall). באוקטובר 2014 נבחר ג'ון טורי (John Tory) לתפקיד ראש עיריית טורונטו לאחר שהדגיש את חשיבות פיתוח תשתית התחבורה הציבורית בעיר.
גאוגרפיה

העיר טורונטו נפרסת על שטח של 630 קילומטרים מרובעים התחום על ידי ימת אונטריו בדרום, נחל אייטוביקו וכביש 427 במערב, שדרות סטילס בצפון ונחל הרוג' במזרח. בנוסף לנחלים הללו ישנם עוד שני נחלים החוצים את העיר, האחד במערב, נחל ההומבר, והשני במרכז, נחל הדון. הריכוז והשימור של אזורים גדולים סביב הנחלים מאפשר עמקים מיוערים עם שבילי הליכה ורכיבה בתוך העיר. האפשרות לטייל בטבע בתוך הכרך הגדול היא אחד ממאפייניה של טורונטו.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בעיר מתון בעקבות מיקומו הדרומי בתוך קנדה וקרבתו לימת אונטריו. אקלים העיר הוא מהמתונים ביותר ממזרח לרכס הרי הרוקי. בטורונטו ישנן ארבע עונות שנה המובחנות היטב זו מזו. מזג האוויר נתון לשינויים יומיים. עונת הסתיו מאפיינת בירידה בטמפרטורות לאחר הקיץ. רבים מהעצים מקבלים גוון זהב, אדום וכתום לפני נשירת השלכת. השלג הראשון יורד בדרך כלל במהלך חודש נובמבר. לעיתים ישנם ימים נעימים במהלך החורף (C°‏ 5–10) שממסים את השלג וגורמים לתקופות נקיות משלג בשיא החורף. עם זאת, לעיתים יש גם ימים של קור חזק המלווה ברוחות שבהן הטמפרטורה יורדת ל-C°‏ 25−. הטמפרטורה המרבית הממוצעת בחודש ינואר היא C°‏ 2.1− והנמוכה ביותר היא C°‏ 10.5−.
האביב מתאפיין בהתחדשות העלים על העצים ובעליית הטמפרטורות. בקיץ יש ימים רבים עם מזג-אוויר נוח בסביבות C°‏ 20–25 ולצדם גם ימים חמים ולחים עם טמפרטורות גבוהות יותר של למעלה מ-C°‏ 28. מדי פעם יורד גשם בקיץ וכתוצאה מכך זו העונה הירוקה ביותר מבחינת צמחייה. הטמפרטורה הממוצעת המרבית לחודש יולי היא C°‏ 26.8 והמזערית היא C°‏ 14.8.
| אקלים בטורונטו> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בטורונטו> ינואר.16.1.−0.7.−6.7.−32.8.61.5 | אקלים בטורונטו> פברואר.19.1.0.4.−5.6.−31.7.55.4 | אקלים בטורונטו> מרץ.26.7.4.7.−1.9.−26.7.53.7 | אקלים בטורונטו> אפריל.32.2.11.5.4.1.−15.0.68.0 | אקלים בטורונטו> מאי.34.4.18.4.9.9.−3.9.82.0 | אקלים בטורונטו> יוני.36.7.23.8.14.9.−2.2.70.9 | אקלים בטורונטו> יולי.40.6.26.6.18.0.3.9.63.9 | אקלים בטורונטו> אוגוסט.38.9.25.5.17.4.4.4.81.1 | אקלים בטורונטו> ספטמבר.37.8.21.0.13.4.−2.2.84.7 | אקלים בטורונטו> אוקטובר.30.8.14.0.7.4.−8.9.64.4 | אקלים בטורונטו> נובמבר.23.9.7.5.2.3.−20.6.84.1 | אקלים בטורונטו> דצמבר.19.9.2.1.−3.1.−30.0.61.5 | אקלים בטורונטו> שנה.40.6.12.9.5.9.−32.8.831.1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Weather Atlas