stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש רובליובו-אוספנסקויה
הערות שוליים

↑  https://odinmirage.ru/nash-krai/znamenitye-mesta-rajona/273-rublevka-istoriya-i-sovremennost.html
יחסי מונקו–רוסיה

| יחסי מונקו–רוסיה |
| --- | --- |
מונקו: רוסיה


מונקו: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2: 17,098,242
אוכלוסייה
38,558: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
8,784: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
227,815: 13,978
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי מונקו–רוסיה (ברוסית: Российско-монакские отношения, בצרפתית: Relations entre Monaco et la Russie) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הפדרציה הרוסית.
היסטוריה

היחסים שבין איטליה למונקו החלו בתקופת שלטונם של שארל השלישי, נסיך מונקו ואלכסנדר השני, קיסר רוסיה ששלט באימפריה הרוסית. במהלך התקופה הזו, שתי המדינות חתמו על מספר אמנות והסכמים בהם נכללו הסכם הסגרה הדדי, עזרה חוקית משותפת, הכרה בסטטוס האזרחי של תושבי מדינה אחת בשנייה וסיוע רפואי. לאחר ההקמה של מסדר סן-שארל במונקו ב-1858, הצאר אלכסנדר השני היה הראשון ממשפחת מלוכה לקבל תואר כבוד מונגאסקי. בשנת 1877 הקימה מונקו קונסוליה בסנט פטרסבורג.
אחרי מהפכת אוקטובר, היחסים בין השתיים הושעו עד להצטרפות מונקו לאו"ם בשנת 1993. יחסים עם ברית המועצות לא התקיימו אלא קשרים חשאיים דרך השגרירות הסובייטית בפריז ושגרירות צרפת בברית המועצות.
כיום, היחסים בין שתי המדינות הם יחסים חמים, אלבר השני, נסיך מונקו, ידוע בתור חבר טוב של ולדימיר פוטין מעבר לפוליטיקה ולרשמיות. בשנת 2007 יצאו שני המנהיגים לטיול ברפובליקת טובה בו שטו יחד בסירה ודגו דגים. פוטין שלח ב-2008 בנאים למונקו על מנת לבנות לאלבר השני נסיך מונקו דאצ'ה של שלושה חדרי שינה בגינה.
בנוסף ליחסים הטובים והחבריים בין המנהיגים, היחסים הכלכליים בין מונקו לרוסיה הם יחסים פורחים. הסחר הכולל בין שתי המדינות עומד על מיליון אירו לשנה ומשקיעים ואוליגרכים רבים משקיעים בעסקים מונגאסקים ומבצעים בה פעולות עסקיות, בעיקר עקב העובדה שהיא מהווה מקלט מס.
נציגויות דיפלומטיות

מונקו אינה מיוצגת ברוסיה בדרג השגרירות. מונקו מיוצגת ברוסיה בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: מוסקבה, סנט פטרסבורג, ורוסטוב על הדון.
רוסיה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, אלא באמצעות הקונסוליה שלה במרסיי שבצרפת הסמוכה, שמהווה שגרירות למונקו. רוסיה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה.
יוסף יופה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בינואר 1915 גורודניה, פלך צ'רניגוב,  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  7 באוקטובר 1974  (בגיל 59) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  Penyaginskoye cemetery 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1932–1958 (כ־26 שנים)
 דרגה:   פולקובניק (אלוף-משנה)
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט ארטילרי
 פעולות ומבצעים
 החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות  2 עיטורי לנין   3 עיטורי הדגל האדום   עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה   עיטור הכוכב האדום   מדליות שונות
 
יוסף סמיונוביץ' יופה (ברוסית Ио́сиф Семёнович Юфа; ‏15 בינואר 1915 – 7 באוקטובר 1974) היה קצין יהודי סובייטי אשר השתתף במלחמת העולם השנייה וזכה לאות גיבור ברית המועצות על חלקו בקרב דנייפר.
קורות חיים

נולד בעיירה גורודניה בפלך צ'רניגוב של האימפריה הרוסית (כיום מחוז צ'רניהיב של אוקראינה) במשפחה יהודית בת 5 ילדים. למד בבית ספר יסודי ולאחר מכן בבית הספר מקצועי. מגיל 16 עבד כמסגר במפעל. בשנת 1932 התנדב לצבא האדום. בשנת 1936 סיים בית ספר לקציני תותחנים בעיר לנינגרד. מהימים הראשונים של פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות - לחם בחזית. פיקד על סוללת תותחי שדה. בתחילץ 1942 מונה למפקד גדוד קטיושות. השתתף בקרב חרקוב השני. במהלך הקרב נקלע הגדוד בפיקודו לכיתור גרמני, אך הצליח לצאת ממנו. בהמשך לחם עם גדודו בקרב סטלינגרד. בתחילת 1943 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט של קטיושות.
במהלך קרב דנייפר מונה יוסף יופה למפקד כוח ארטילרי מיוחד של הארמייה ה-38. הכוח הורכב מ8 רגימנטים של קטיושות. הכוח בפיקודו של יופה הצליח לצלחו את הדנייפר צפונית לקייב עם אבדות קטנות, להתארגן ולתת מכת אש קשה על הכוחות הגרמנים שהגנו על קייב. הסיוע של כוח יופה עזר לכוחות רגלים וטנקים של הארמייה ה-38 לפרוץ את קווי ההגנה של הוורמאכט ולהיכנס לקייב. על תפקודו במהלך המבצע, ב-פברואר 1944 הוענק ליוסף יופה אות גיבור ברית המועצות.
בהמשך הוא נטל חלק בקרבות בחזית האוקראינית הראשונה. יופה נטל חלק בקרבות לכיבוש הונגריה ואוסטריה, ולשחרור צ'כוסלובקיה.
לאחר המלחמה שירת בכוח הכיבוש הסובייטי באוסטריה. בשנים 1948 - 1951 למד באקדמיה צבאית במוסקבה. לאחר תום הלימודים שירת בתפקידים שונים באי סחלין ובחצי האי קמצ'טקה עד לשנת 1958, אז השתחרר מן הצבא. הוא התיישב עם משפחתו במוסקבה. עבד במפעל של התעשייה הצבאית הסובייטית כנציג משרד ההגנה. נפטר במוסקבה ב-7 באוקטובר 1974.
כביש עכו-צפת

כביש עכו-צפת היה כביש ראשי בגליל שחיבר את עכו וצפת. תוואי הכביש בחלקו המערבי עבר בערך על תוואי כביש 85 עד צומת חנניה. מצומת חנניה עבר כביש עכו-צפת על תוואי כביש 866 עד למירון וממירון לצפת עבר הכביש על תוואי כביש 89.
תולדות הכביש

הכביש נסלל בשנים 1927–1928 על ידי אסירים, על תוואי הדרך ששימש עוד במאה ה-19 למעבר מעכו לצפת.
במרץ 1938 נרצחו שישה יהודים שנסעו במונית בכביש סמוך לכפרים ראמה וסאג'ור.
על פי תוכנית החלוקה יועד חלקו המרכזי של הכביש לעבור בשטח המדינה הערבית, כאשר אזור עכו ומרכז הגליל יועדו למדינה הערבית, בעוד אזור צפת יועד למדינה היהודית. במהלך מלחמת העצמאות פסקה התנועה היהודית בכביש, שעבר באזור ערבי צפוף, והכביש חובל ליד מירון ובמקומות נוספים בידי ההגנה והפלמ"ח, בין השאר כדי למנוע הגעת תגבורת אויב לצפת. שטחו המרכזי של הכביש נכבש במהלך מבצע חירם בסתיו 1948, והכביש נפתח מחדש לתנועה אזרחית בראשית 1949.
בתרבות

הכביש מוזכר בשירו המפורסם של אהוד בנאי "עיר מקלט" בתור הכביש המתפתל בין עכו לצפת.
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, הכביש החדש עכו-צפת, הארץ, 9 בינואר 1928
↑  הדרך מעכו לצפת, המליץ, 11 בפברואר 1896
הדרך מעכו לצפת, המליץ, 14 בפברואר 1896
↑  פוצץ גשר ושותקה התחבורה הערבית בכביש עכו-צפת, דבר, 21 במרץ 1948
פלמ"ח - הגדוד השלישי - גדוד "הגליל" (חטיבת יפתח)
↑  כביש צפת-עכו פתוח לתנועה אזרחית, חרות, 3 בינואר 1949
יששכר יואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באפריל 1900 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  14 באפריל 1977 (בגיל 76) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
יששכר ברנהרד יואל (Joel; ב' באייר תר"ס, 30 באפריל 1900 המבורג, גרמניה – כ"ו בניסן תשל"ז 14 באפריל 1977, ירושלים) היה ספרן בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי במשך 42 שנים.
קורות חיים

יששכר יואל נולד בעיר המבורג שבגרמניה. את חינוכו קיבל בעיר הולדתו – בתחילה בתלמוד תורה ואחרי כן בגימנסיה הריאלית ע"ש היינריך הרץ. לימודיו הגבוהים היו באוניברסיטאות פרנקפורט, מינכן והמבורג. הוא למד שפות שמיות, כשערבית הייתה המקצוע הראשי שבו התרכז. ב-1923 קיבל תואר דוקטור. נושא הדיסרטציה שכתב היה: מבוא לביקורת היסטורית פילולוגית של תרגום התורה הערבי לרב סעדיה גאון. לאחר מכן למד בכמה ישיבות באזור סלובקיה ובהמבורג. אחרי הסמכתו לרבנות ב-1924 עלה לארץ ישראל. אחרי עלייתו עסק בהוראה בבית הספר תחכמוני ובשנת 1926 קיבל משרה במכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1927 הוזמן על ידי הוגו ברגמן, מנהל בית הספרים הלאומי, לעבוד בבית הספרים כממלא מקום של דוד צבי בנעט ובאותה שנה התמנה למנהל מחלקת היהדות במקומו של גרשם שלום שהתמנה למרצה באוניברסיטה.
ברוב שנות עבודתו בספרייה היה סגן המנהל. ב-1947 וב-1968 היה מנהל זמני אחרי שגוטהולד וייל פרש, ומאוחר יותר כשקורט דוד וורמן פרש. בכל פעם עד שנמצא מנהל אחר. הוא התנה את מינוייו, בשתי הפעמים, בכך שיהיו זמניים, משום שהעדיף להתרכז בנושאים הספרניים ולא הניהוליים.
יואל היה נשוי לרות לבית אופנהיימר (1905-1979), ואב לשתי בנות ושני בנים.
תרומתו

יואל בנה את שיטת העמדת הספרים על המדף באולם קריאה יהדות, שיטה הקיימת עד היום. בעבודתו במחלקת היהדות גם הרחיב והתאים לצרכים המשתנים את שיטת מיון ספרי היהדות שפיתח גרשם שלום – שיטת שלום. כמו כן התאים את שיטת דיואי לצורכי הספריות הציבוריות בארץ.
הוא ערך את הביבליוגרפיה הלאומית "קריית ספר" במשך 41 שנים, עסק בהכנת הביבליוגרפיה בנושאי יהדות בכתב העת ועוד. בנוסף לרישום הפריטים הביבליוגרפיים שהגיעו לספרייה כלל כתב העת גם מאמרים מחקריים של מיטב חוקרי היהדות בארץ. יואל גם היה עורך המאמרים. כמו כן היה אחראי על פיתוח אוסף כתבי היד בספרייה. ב-1969 ייסד את כתב העת רמב"י, שאותו ערך עד מותו. היה זה אחד משיאי פעילותו כספרן.
מאז 1956, כשנפתח בית הספר לספרנות באוניברסיטה העברית, ועד אמצע שנות השבעים לימד יואל בבית הספר. המקצועות שלימד היו: מיון יהודי, מבוא לתולדות הספרות היהודית וקריאה בכתבי יד.
פרסומיו

כתבי-היד העבריים הנמצאים בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלם (יחד עם גרשם שלום), תר"ץ.
סדור רב סעדיה גאון. יוצא לאור על ידי ישראל דוידזון, שמחה אסף, יששכר יואל. ירושלים: מקיצי נרדמים, תש"א.
תקציר המיון העשרוני מאת מלויל דיואי. מותאם לצורכי המיון בישראל; ערך וצרף מפתח: יששכר יואל. תל אביב : מרכז לתרבות ולחינוך - המדור לספריות, תשי"ד.
רשימת המאמרים של יששכר יואל באתר רמב"י
לקריאה נוספת

מרדכי נדב. 'ד"ר יששכר יואל ז"ל (שנה לפטירתו)', יד לקורא: כתב עת לספרנות, לביבליוגרפיה ולארכיונאות, יז, תשל"ח, עמ' 123–126.
קורט דוד וורמן. 'ד"ר יששכר ברנהרד יואל ז"ל (אייר תר"ס - ניסן תשל"ז. קריית ספר: רבעון ביבליוגרפי של בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים, נב, תשל"ח, עמ' 6-5.
יחסי אלג'יריה–יוון

| יחסי אלג'יריה–יוון |
| --- | --- |
אלג'יריה: יוון


אלג'יריה: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
2,381,740: 131,957
אוכלוסייה
46,970,063: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
239,899: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,107: 23,773
משטר
דמוקרטיה חצי נשיאותית: דמוקרטיה

יחסי אלג'יריה–יוון קיימים יותר מ-2000 שנה. היחסים הדיפלומטיים היו יציבים מאז שנות העצמאות הראשונות של אלג'יריה. הסחר בין יוון לאלג'יריה הולך וגובר, כאשר יבוא הגז הטבעי מאלג'יריה הוא גורם חשוב. בשנים האחרונות היו בעיות עם הגירה בלתי חוקית מאלג'יריה ליוון ועם סחר אלג'יראי באפריקאים שמדרום לסהרה המבקשים להיכנס לאיחוד האירופי.
היסטוריה

המגעים הראשונים שנרשמו בין יוונים לאלג'יראים היו מאבקים במאה החמישית לפני הספירה בין הפיניקים, שהתיישבו בתוניסיה ואלג'יריה כיום עם בירתם בקרתגו, לבין המושבה היוונית סירקוזה בסיציליה. בירת נומידיה, קירטה (ששמה לימים קונסטנטין), הוקמה בשנת 203 לפני הספירה בעזרת קולוניסטים יוונים. ההיסטוריון היווני פוליביוס דן במלחמות שהובילו לכך שקרתגו ונומידיה הפכו למחוזות הרומיים של אפריקה ומאוריטניה.
לאחר כמעט 600 שנה כחלק מהאימפריה הרומית, השטח שכיום הוא אלג'יריה נכבש על ידי הוונדלים בשנת 428. בשנים 533–534 ניצח הגנרל היווני בליסאריוס את הוונדלים, ואפריקה הפכה למחוז של האימפריה הביזנטית.  בשנת 535 הקיסר היווני יוסטיניאנוס הראשון הפך את סיציליה למחוז ביזנטי.
הכוחות הערביים של עות'מאן בן עפאן פלשו לסיציליה בשנת 652, ללא הצלחה, אם כי הערבים הצליחו להבריח את היוונים מצפון אפריקה בין השנים 670–711 לספירה. תקיפה חמורה על סיציליה שוגרה בשנת 740 מקרתגו, שם בנו הערבים מספנות ובסיס קבוע ממנו ניתן להתקפות מתמשכות יותר, שוב ללא הצלחה. בשנת 826 שלח זיאדאת אללה אמיר איפריקיה צבא שכבש את החוף הדרומי של האי והטיל מצור על סירקוזה, אך נאלץ לנטוש את הניסיון בגלל מגפה. בשנת 831 יחידות ברברים כבשו את פלרמו לאחר מצור של שנה. פלרמו הפכה לבירה המוסלמית של סיציליה, שמה שונה לאל-מדינה. טאורמינה נפלה בשנת 902, אך היוונים נצמדו לטריטוריה באי עד 965.
בשנת 1061, לאחר מערכה מוצלחת נגד הביזנטים בדרום איטליה, הנורמני רובר גיסקאר פלש אמירות סיציליה וכבש את מסינה. לאחר מערכה ממושכת השלימו הנורמנים את כיבוש סיציליה עד שנת 1091. ממלכת סיציליה הנורמנית פיתחה תרבות תוססת, והפכה לשער שפתח את עולם הפילוסופיה היוונית והמדע המוסלמי למערב אירופה. (מאוחר יותר המשיכו הנורמנים לשחרר ולכבוש את קונסטנטינופול עצמה בשנת 1204 במהלך מסע הצלב הרביעי. )
לאחר נפילת קונסטנטינופול בידי הטורקים בשנת 1453, הייתה רוב יוון כפופה לאימפריה העות'מאנית עד הכרזת העצמאות שלה בשנת 1821. אלג'יריה גם הפכה למחוז של האימפריה העות'מאנית בשנת 1517, שנלכדה על ידי אורוץ' ברברוסה החצי-טורקי, שהקים את מושבת השודדים הברברית. אלג'יריה נותרה כפופה באופן סמלי לאימפריה העות'מאנית עד לפלישה הצרפתית לאלג'יריה בשנת 1830, אך בפועל הייתה עצמאית ברובה. השודדים הברברים, שנמצאו באלג'יר ובנמלים אחרים של החוף הברברי, היוו איום חמור על הסחר הים תיכוני עד לדיכוים בתחילת המאה ה-19. לפיראטים היוונים והברברים היו יחסים קרובים, כאשר יוונים רבים הפליגו על ספינות ברברים.
חלק ניכר מהתושבים דוברי היוונית של היישוב קרז'ז (אנ') בקורסיקה היגרו לסידי מרוואן (אנ') באלג'יריה בין 1874–1876. מתוך אוכלוסייה שכללה 1,078 איש בקרז'ז בשנת 1872,  ההערכה היא כי 235 היגרו, כולם דוברי יוונית.
יוון הייתה בין המדינות הראשונות שכוננו יחסים דיפלומטיים עם אלג'יריה לאחר עצמאותה בשנת 1962, על ידי שדרוג הקונסוליה הכללית של יוון דאז באלג'יר לשגרירות בשנת 1963.
יחסים רשמיים > קשרים דיפלומטיים

שתי מדינות הים התיכון מנהלות מגעים דיפלומטיים תכופים ברמה גבוהה. ב-1994 ביקר שר החוץ האלג'יראי מוחמד סלאח דמברי באתונה שם פגש את מקבילו קרולוס פפוליאס והתקבל על ידי ראש הממשלה אנדראס פפנדראו. הם דנו ביחסים דו-צדדיים ודנו במיוחד בסוגיות קפריסין וסקופיה. שר החוץ האלג'יראי ביקר ביוון בפברואר 2001,  וביולי 2002 נפגשו שר הפיתוח היווני אקיס צוצצופולוס ושר האנרגיה האלג'יראי צ'אקיב חליל לבחון דרכים חדשות לשיתוף פעולה. בשנת 2003 ביקר שר ההגנה היווני יואנוס פפנדוניו באלג'יריה כדי לדון בדרכים לאיחוד שיתוף הפעולה הצבאי בין אלג'יריה ליוון. במרץ 2008 ביקרה שרת החוץ היוונית דורה בקויאניס באלג'יר, שם נפגשה עם נשיא אלג'יריה עבדלאזיז בוטפליקה והסכימה להגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי הדו-צדדי. בהודעה לנשיא יוון, קרולוס פפוליאס, אמר בוטפליקה שהוא רוצה לפתח ולהעמיק את היחסים בין שתי המדינות ולהתייעץ בנושאים הקשורים לביטחון באזור הים התיכון.
יחסים רשמיים > הסכמים דו-צדדיים

החל משנת 2009 נחתמו בין שתי המדינות 3 הסכמים דו-צדדיים:
הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני (1982)
הסכם לשיתוף פעולה חינוכי (1988)
הסכם הגנה הדדית וקידום השקעות (2000)
יחסים כלכליים

מאז שנת 2000 סיפקה אלג'יריה ליוון גז טבעי במסגרת הסכם ארוך טווח בין שתי המדינות. הגז הטבעי הנוזלי מועבר על ידי ספינות מיוחדות למסוף LNG Revithoussa שממערב לאתונה. יצוא המוצרים האלג'יריים ליוון הסתכם בשנת 2001 ב-89 מיליון דולר, כולל בעיקר מוצרי נפט ונפט, גז טבעי, כימיקלים אנאורגניים, ברזל ופלדה. באותה שנה, הייצוא היווני לאלג'יריה הסתכם ב-50.78 מיליון דולר, וכלל בעיקר דגנים ומוצריהם, מוצרי טבק, תרופות, ומינרלים רפואיים. עד 2006, היקפי המסחר הכוללים עלו ל-410.2 מיליון דולר. בשנת 2007 דורגה אלג'יריה במקום השישי בקרב שותפות הסחר הערביות ביוון.
בשנת 2008, משלחת בכירה של ממשלות אלג'יריה ופקידי עסקים מתחומים כמו ניהול נמלים, בנייה, עבודות ציבוריות, בנקאות ופיננסים וכן אנרגיה, וכ-60 נציגים יוונים קיימו פורום בנושא שיתוף פעולה כלכלי יווני-אלג'יראי באתונה.
הגירה

מכיוון שספרד ואיטליה נוקטות בצעדים קשים יותר ויותר להגבלת מהגרים בלתי חוקיים מהמזרח התיכון ומאפריקה, מספרים הולכים וגדלים נכנסים לאיחוד האירופי דרך יוון. בשנת 2007 עצרה יוון 112,000 מהגרים בלתי חוקיים, לעומת 40,000 בשנת 2005. זרם המהגרים הבלתי חוקיים גורם לאלימות גוברת באתונה. פליטים שזה עתה הגיעו מאזורי עימות במזרח התיכון ובאפריקה מנוצלים על ידי כנופיות מבוססות של ניגרים, מרוקאים ואלג'יראים, שעסקו בקרבות רחוב במרכז העיר אתונה בשנת 2008. בחודש מאי 2009, 500 מהגרים בלתי חוקיים באתונה, בעיקר מאלג'יריה ותוניסיה, הוקפו על ידי קהל של יוונים נאו-נאצים בתוך בניין נטוש בן שמונה קומות ללא מים וחשמל. מוקדם יותר באותה שנה עצרה המשטרה הטורקית קבוצה של 120 מהגרים אלג'יריים שניסו לחצות את הגבול ליוון. העיירה הטורקית אדנה הפכה לנקודת מעבר פופולרית עבור מהגרים בלתי חוקיים מאלג'יריה.
אלג'יריה היא גם עמדה לסחר במהגרים מאפריקה שמדרום לסהרה. משרד החוץ האמריקני מתאר את אלג'יריה כמדינת מעבר לגברים ונשים הסוחרים מאפריקה שמדרום לסהרה לאירופה למטרות ניצול מיני מסחרי ועבודות כפייה.
נציגויות דיפלומטיות

יוון מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר.
אלג'יריה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה.
יחסי מזרח טימור – מיאנמר

| יחסי מזרח טימור – מיאנמר |
| --- | --- |
מזרח טימור: מיאנמר


מזרח טימור: מיאנמר
שטח (בקילומטר רבוע)
14,874: 676,578
אוכלוסייה
1,405,123: 54,588,239
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,243: 64,815
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,596: 1,187
משטר
משטר צבאי: רפובליקה

יחסי מזרח טימור–מיאנמר הם היחסים הבין-ממשלתיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור לרפובליקה של איחוד מיאנמר.
סקירה כללית

מזרח טימור ומיאנמר כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בספטמבר 2006.
זוכת פרס נובל לשלום ושר החוץ של מזרח טימור לשעבר, ז'וזה רמוס הורטה, קרא שוב ושוב לשחרר את זוכת פרס נובל לשלום אונג סן סו צ'י הכלואה במיאנמר. בשנת 2011, כנשיא מזרח טימור, הבטיח רמוס הורטה תמיכה ברפורמות במיאנמר. בנוגע לרדיפת בני ההרוהינגיה במיאנמר, רמוס-הורטה הגן באופן חלקי על ראש הממשלה בפועל ב-2017 אונג סן סו צ'י, ובהחלט נקט עמדה נגד הפרות זכויות אדם.
באוגוסט 2013, משלחת ממיאנמר ביקרה במזרח טימור כדי ללמוד על המערכת הפיננסית וניהול המשאבים בפרט. ראש ממשלת מזרח טימור, שננה גוסמאו, ביקר במיאנמר בחודש שלאחר מכן.
יחסי סחר

מיאנמר היא חברה באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, שאליה מזרח טימור רוצה להצטרף. בשנת 2018, הלשכה לסטטיסטיקה של מזרח טימור דיווחה על יבוא של רכיבי בניין לבתים ממיאנמר למזרח טימור בשווי 25 דולר. כמו כן נרשם יצוא חוזר ממזרח טימור למיאנמר בהיקף של 13,000 דולר אמריקאי (מקום 23 בדירוג שותפות היצוא של מזרח טימור).
נציגויות דיפלומטיות

למזרח טימור יש שגרירות ביאנגון, בירת מיאנמר.
למיאנמר אין נציגות דיפלומטית במזרח טימור. שגרירותה בג'קרטה (בירת אינדונזיה) אחראית על ענייניה במזרח טימור.
יזד (פרובינציה)

| --- | --- |
מקדש זורואסטריות בעיר יזד
מקדש זורואסטריות בעיר יזד
 מדינה:  איראן איראן
 מחוזות (شهرستان‌ها) בפרובינציה:  10
 בירת הפרובינציה:  יזד 
 שפה רשמית:  פרסית, כורדית בהדינית
 שטח:  129,285 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרובינציה:  1,138,533 (2016)
  ‑ צפיפות:  7.4 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  31°53′41″N 54°21′25″E﻿ / ﻿31.8948°N 54.357°E﻿ / 31.8948; 54.357 
 אזור זמן:  UTC +3:30
 https://ostanyazd.ir
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרובינציית יזד (בפרסית: استان یزد) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת במרכז איראן, ובירתה היא העיר יזד. כמו כן, נמצאת בה העיר ארדכאן.
659 תוכניות ופרויקטים כלכליים ותשתיתיים עם אשראי של מעל ל 22 מיליון דולר מתוכננים לפעול בפרובינציית יזד. הפרויקטים הם בתחום האריחים, אספקת הגז לפארקי התעשייה, התכת מתכות, ענף התרופות ותוספי המזון, השלב הראשון של בית החולים חאתם אל-אנביה באבארוך, חקלאות, 130 מערכות השקיה חדשות, שלב 1 של רכבת באפק-זרין שחר, השלמת שלושה כבישים מהירים, הגדלת קיבולת תחנת הכוח של צ'אדמארלו, 354 פרויקטים בתחום התקשורת, פיתוח כיסוי רשתות טלפון סלולריות ושירותי אלקטרוניקה כפריים, פרויקט צינור הגז, ופרויקטים לענייני ספורט ונוער.
הערות שוליים

↑  659 projects unveiled in Yazd Province, 7 MoUs signed, IRAN PRESS, ‏10-11-2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4213149-2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים (וישהראד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה זוטרה, כנסייה 
 כתובת:  וישהראד 
 מיקום:  וישהראד 
 מדינה:  צ'כיה 
 מבקרים בשנה:  38,074 (נכון ל־2021)
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 קואורדינטות:  50°03′52″N 14°25′04″E﻿ / ﻿50.06438°N 14.41784°E﻿ / 50.06438; 14.41784
 www.kkvys.cz
  (למפת פראג מוגדלת) כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים(למפת פראג רגילה) כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים
 
כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים (בצ'כית: Bazilika svatého Petra a Pavla) היא כנסייה בסגנון התחייה הגותית הנמצאת בטירת וישהראד בפראג שבצ'כיה.
הכנסייה נקראת על שם הקדושים לנצרות פטרוס ופאולוס.
הכנסייה נבנתה במקור במהלך המאה ה-19, אך סבלה מנזק רב בעקבות שרפה שפרצה בה, והיא נבנתה מחדש בתחילת המאה ה-20. הכנסייה מציגה פסיפס מרשים מעל הכניסה הראשית לתוכה, ושני צריחיה התאומים נראים על גבי הגבעה שעליה שוכנת מדרום, ומעברו השני של נהר הולטבה שנמצא במרכז פראג. בנוסף מכילה הכנסייה חלונות ויטראז' מורכבים ונאים.
מאחורי הכנסייה נמצא בית הקברות וישהראד, מקום משכנם של גיבורים צ'כים רבים, כולל הסופר קארל צ'אפק.
קברים בבית הקברות וישהראד שבמתחם הכנסייה.
יוסף יוסקה מדובנא

| --- | --- |

מצבתו בעיר דובנא (דובנו)
 לידה:  1659 
 פטירה:  1702 (בגיל 43 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1702 
 
הצד השני של המצבה
רבי יוסף יוסקה (1659–1700) היה רב ומקובל שכיהן כאב בית דין וריש מתיבתא במינסק, ואחר כך בדובנא, ומחבר ספר המוסר "יסוד יוסף".
נולד בשנת 1659 בלובלין. אביו היה המקובל רבי יהודה יודל, שכיהן כאב בית דין בקובל.
בשנת 1698 התקבל כרב בדובנא.
נפטר בא' באייר, ה'ת"ס (1700), ונקבר בדובנא.
ספרו "יסוד יוסף", שלא זכה לפרסמו בחייו, מבוסס על קבלת האר"י. נדפס לראשונה בשקלוב בשנת 1785.
מתלמידיו

מתלמידיו הבולטים הוא רבי צבי הירש קאיידנובר, מחבר ספר המוסר "קב הישר", שמזכיר את רבו מספר פעמים בספרו כשהוא מביא בשמו רעיונות מוסר ואמרי חוכמה.
הערות שוליים

1 2  "קאיידנובר, צבי הירש", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
↑   יוסף יוסקה בן יהודה יודל (1659-1706), מדובנה, דף שער בספרייה הלאומית.
1 2 3  Sophie Dubnov-Erlich, ‏The Life and Work of S.M. Dubnov: Diaspora Nationalism and Jewish History, עמ' 272, באתר גוגל ספרים.
↑  כך כתוב על מצבתו.
↑  מתיה קם, פיליפ טריה, ספרות המוסר.
↑  מבוא לספר "קב הישר" השלם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304072105171  LCCN: n96106432  VIAF: 305413057   WorldCat (עם VIAF): 305413057 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי סומליה–פקיסטן

| יחסי סומליה–פקיסטן |
| --- | --- |
סומליה: פקיסטן


סומליה: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
637,657: 796,095
אוכלוסייה
19,169,848: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,680: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
609: 1,341
משטר
רפובליקה: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי סומליה–פקיסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין פקיסטן וסומליה. שתי המדינות שמרו על קשרים חזקים באופן היסטורי. סומליה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד.
היסטוריה

היחסים בין השטחים המודרניים של פקיסטן וסומליה נמשכים עוד מימי קדם. המסמך מהמאה ה-1 לספירה השיוט בים האריתריאי, בין היתר, מדווח על חילופי מסחר מוקדמים בין סוחרים המאכלסים את הערים הסומליות השונות וסוחרים מדרום אסיה, מעבר לים הערבי. בסומליה נחשפו חפצי אמנות רבים מתקופה זו. במהלך המאות ה-7 וה-8, חלקים מפקיסטן וסומליה היו תחת השפעת הח'ליפות המוסלמית האומיית והעבאסית. התפשטות האימפריה הבריטית במאה ה-19 הובילה לכך שחלקים מפקיסטן המודרנית נכנסו תחת הראג' הבריטי, בעוד שאזור סומלילנד הפך למדינת חסות תחת סומלילנד הבריטית.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות לאחר העצמאות כוננו רשמית ב-18 בדצמבר 1960, זמן קצר לאחר הקמת הרפובליקה הסומלית. ב-1969, פקיסטן וסומליה היו בין החברות המייסדות של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC). יחסי סומליה עם פקיסטן נותרו חזקים בשנים שלאחר מכן ובמהלך תקופת מלחמת האזרחים שלאחר מכן, כאשר הצבא הפקיסטני תרם למבצע שמירת השלום של האו"ם בדרום סומליה. ב-2010 הגישה פקיסטן הצעה למושבים במועצת הביטחון של האו"ם למדינות ה-OIC והליגה הערבית, שבהן גם סומליה חברה.
הממשלה הפדרלית של סומליה הוקמה מאוחר יותר ב-20 באוגוסט 2012, וייצגה את הממשל המרכזי הקבוע הראשון במדינה מאז תחילת הסכסוך. ההתפתחות התקבלה בברכה על ידי השלטונות הפקיסטניים, אשר אישרו מחדש את המשך תמיכתה של פקיסטן בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה, כפי שמתואר בהצהרת אסלאמאבאד שאומצה על ידי ועידת שרי החוץ האסלאמית (ICFM).
שיתוף פעולה ביטחוני

במהלך מלחמת האזרחים הסומלית בשנות ה-90, עד 5,700 חיילים פקיסטניים נפרסו לשמירת השלום של האו"ם. ב-5 ביוני 1993 הותקף כוח משימה פקיסטני בזמן שכחלק מהמנדט המורחב של האו"ם הוא חקר מצבור נשק השייך לפוליטיקאי סומלי המתחרה על הנשיאות, מוחמד פארה איידיד; התקיפה, שבוצעה על ידי מיליציה פרו-איידד, גרמה ל-24 קורבנות והובילה להחלטה 837, המאשרת את מחויבות האו"ם לשמירת שלום ולפעולה נגד המורדים המעורבים. פקיסטן גם הפכה לחברה בקבוצת הקשר של האומות המאוחדות בנושא פיראטיות מול חופי סומליה.
עקב עלייה משמעותית באבטחה וביציבות בתוך סומליה ומאמץ שיקום גדול סביב הכוחות המזוינים והמשטרה שכבר בעיצומו, חיל האוויר הסומלי וחיל האוויר הפקיסטני חתמו על הסכמי הכשרה בשנת 2020 לחינוך והכשרת טייסים של סומליה. וקצינים כדי לשפר ולחזק את מסע המיליטריזציה הגדול ממילא של סומליה בשנים האחרונות.
יחסי סחר

פקיסטן וסומליה הן שותפות מסחריות פעילות, הסוחרות במגוון סחורות. בשנים 2008–2009 ייצאה סומליה סחורות בשווי 34,822.059 מיליון דולר לפקיסטן, כאשר פקיסטן בתמורה ייצאה סחורות בשווי 17,781.883 מיליון דולר לסומליה. סחורות היצוא העיקריות של סומליה לפקיסטן התרכזו במגזר בעלי החיים במדינה, וב-2009 כללו 3.190 מיליון דולר בעורות גולמיים. הייצוא של פקיסטן לסומליה במהלך אותה שנה כלל 53.254 מיליון דולר באורז, 0.627 מיליון דולר בתרופות, 10.400 מיליון דולר בממתקים ו-0.20 מיליון דולר בצעיפים, משתיקי קול, מנטיליות ובגדים דומים.
לאחר פגישה בין נציגי משרד הסחר של סומליה ולשכת המסחר והתעשייה של אסלאמאבאד, הסכימו שתי המדינות לשפר את היחסים המסחריים ביניהן, במיוחד בחקלאות, מוצרי מזון, בעלי חיים, גידול דגים, טקסטיל, מוצרים פרמצבטיים, מוצרי עור, עורות ומגזרי מלט. רוב הסחר בין סומליה לפקיסטן התנהל עד כה דרך דובאי, ולכן הרשויות הסומליות ביקשו ליצור קשרי סחר ישירים עם פקיסטן. לדברי שר הסחר לשעבר של סומליה, עבדי ראשיד מוחמד עבדי, סומליה רצתה לרכוש מוצרים שהיא ייבאה ממקומות אחרים ישירות מפקיסטן. הוא גם הדגיש את הפוטנציאל המסחרי של סומליה בהתחשב במיקומה האסטרטגי ובמעמדה כשער לשווקים באפריקה, והציע שפקיסטן תוכל לכבוש חלקים גדולים משווקי סומליה אם תספק מוצרים איכותיים במחירים תחרותיים.
הגירה

נכון לסוף 2012, חיה בפקיסטן קהילה קטנה של כ-2,500 סומלים. רובם סטודנטים בינלאומיים, עם כמה מהגרים נוספים. בנוסף, הייתה קהילה קטנה מאוד של פקיסטנים בסומליה. הם עסקו בעיקר בעסקי קמעונאות באזורים עירוניים.
נציגויות דיפלומטיות

סומליה מחזיקה שגרירות באסלאמאבאד שהוקמה בשנת 1976, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בקראצ'י. לפקיסטן הייתה בעבר שגרירות במוגדישו, שהוקמה ב-1973.