stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלוקבסטר
היסטוריה > פירוק וסגירה

ב-23 בספטמבר 2010, בלוקבסטר הגישה בקשה לארגון מחדש לפי פרק 11 לחוק פשיטת הרגל האמריקאי בשל ההפסדים שספגה, ו-1.4 מיליארד דולר שצברה בחובות, והתחרות העזה מצד נטפליקס, רדבוקס ושירותי VOD. בלוקבסטר פיגרה מאחורי מתחרים אלו בהשכרות ברשת, בקיוסקי מידע ובסטרימינג. ב-28 במרץ 2011, ענקית התקשורת הדרום קוריאנית SK טלקום הפתיעה בהצעתה לרכוש את רשת בלוקבסטר, כחלק ממכרז למכירת החברה. חברת Dish Network הביעה גם היא עניין ברכישה, והיא גם זו שזכתה לבסוף במכרז ב-6 באפריל 2011 בתמורה ל-233 מיליון דולר בנוסף ללקיחת חובות העבר של בלוקבסטר בסך 87 מיליון דולר. ב-19 באפריל 2011 הוכרז ש-Dish Network תשמור רק על 500 מסניפי הרשת, וזאת לעומת 4,700 סניפים שהחזיקה הרשת בימי הזוהר שלה.
בנובמבר 2013 הודיעה החברה על כוונתה לסגור את כל סניפיה בארצות הברית.
החברה נסגרה רשמית בשנת 2014 לאחר הודעה על הליך פירוק. לאחר הסגירה, המשיכו 12 חנויות לפעול בארצות הברית בידי מספר זכיינים, רובם באלסקה. כל החנויות הללו לבסוף נסגרו במהלך שנת 2018, והחנות האחרונה מחוץ לארצות הברית (הייתה ממוקמת באוסטרליה המערבית) נסגרה במרץ 2019.
נכון לשנת 2022 פועל עדיין רק סניף אחד, הממוקם בבנד, מדינת אורגון, ארצות הברית.
בלוקבסטר ישראל

זיכיון בלוקבסטר בישראל הוחזק בידי ליאון קופלר, בעלי רשת סופר-פארם. הרשת בישראל החלה לפעול ב-1995, ותוך חמש שנים הפעילה 13 חנויות ו-170 וידאומטים, ומחזור המכירות שלה הגיעה לכ-65 מיליון שקל. ב-1998 צורפה הרשת למועדון הלקוחות "לייף-סטייל" של רשת סופר-פארם. בדצמבר 2005, הודעה על מיזוג עם רשת "ענק הווידאו". לבלוקבסטר היו באותה עת 12 סניפים ו-236 וידאומטים, ולענק הווידאו היו 23 סניפים ו-56 וידאומטים. רשת "ענק הווידאו" נוסדה ב-1989 והייתה הגדולה בישראל. היא הייתה בבעלות משותפת של חברת "פורום-פילם" (חברה להפצת סרטים, השייכת לקבוצת תיאטראות ישראל) וחברת ידיעות תקשורת מקבוצת "ידיעות אחרונות". המיזוג אושר על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים רונית קן באפריל 2006, למרות שיחד החזיקו שתי הרשתות כ-80% משוק השכרת הסרטים בישראל. זאת מאחר שתחום השכרת הסרטים לצפייה ביתית סבל אז מירידה משמעותית בביקוש בשל כניסת שירות ה-VOD של HOT ושירות הזמנת הסרטים של yes, ועם התגברות תופעת הורדת התכנים באופן בלתי חוקי באינטרנט.
בלוקבסטר ישראל החלה לפתח בשנת 2007 שירות VOD משלה, אך השירות לא הושק לבסוף. בסוף שנת 2008 נרכשה הרשת על ידי חברת אן־אם־סי יונייטד אנטרטיינמנט של האחים משה ולאון אדרי, תמורת 6.8 מיליון שקל. במקביל רכשה גם את קבוצת הד ארצי שהייתה בעלת זיכיון רשת טאוור רקורדס בישראל. הד ארצי גם החזיקה בזכויות על סרטים ישראלים רבים והפיצה אותם על גבי DVD. חברת אן־אם־סי יונייטד סגרה בדצמבר 2011 את הסניף האחרון של בלוקבסטר בישראל, וסגרה את כל סניפי רשת המוזיקה טאוור רקורדס במהלך 2012.
הערות שוליים

↑  פורצ'ן, ‏בלוקבסטר מרחיבה תחומי פעילות, באתר גלובס, 25 בדצמבר 1996
↑  רדסטון מבקש מהאולפנים הנחה על קלטות שרוכשת בלוקבסטר, באתר גלובס, 29 ביוני 1997
↑  איך נכשלה רכישת בלוקבסטר ע"י ויאקום כל כך מהר?, באתר גלובס, 5 במרץ 1997
↑  פייננשל טיימס, ‏שובר קופות בוול סטריט, באתר גלובס, 15 באוגוסט 1999
↑  שירות בלומברג, ניו יורק, ‏ויאקום תמכור אחזקותיה בבלוקבסטר, באתר גלובס, 21 ביולי 1999
↑  הארץ, ויאקום תפצל את רשת חנויות הווידאו בלוקבסטר, באתר TheMarker‏, 3 בפברואר 2004
↑  יעקב שרגל, ‏בלוקבאסטר תשלם לוויאקום דיבידנד מיוחד בסך 738 מיליון דולר - לפני עסקת פיצולה, באתר גלובס, 20 ביוני 2004
↑  הארץ, האם אפשר כבר להספיד  את ספריות הווידאו?, באתר TheMarker‏, 25 באוגוסט 2005
↑   טלי חרותי-סובר, כשנטפליקס קברה את בלוקבסטר, באתר TheMarker‏, 6 באוקטובר 2014
↑  סרט רע: בלוקבסטר תסגור 40% מסניפיה בארה"ב, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2009
↑  אמיר טייג, לכל סיפור הצלחה יש סוף: האם נטפליקס תתאושש מהטראומה?, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2011
↑  סוכנויות הידיעות, העתיד הדיגיטלי של בלוקבסטר, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2007
↑  גלי ברגר, מלחמת ההישרדות של בלוקבסטר, באתר הארץ, 18 ביולי 2007
↑  מיכל רמתי, עדי דברת-מזריץ, בלוקבסטר עלתה על סרטון, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2010
↑  מירה עוואד, ‏בלוקבסטר מודיעה על פשיטת-רגל; צברה חוב של 1.4 מיליארד דולר, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2010
↑  שמחה סיגן, ‏סוף הסרט: נפילתה של בלוקבסטר, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2010
↑  בלוקבסטר תסגור את סניפיה בארה"ב ותפטר 2,800 עובדים, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2013
↑  איתמר זהר, בלוקבסטר פשטה את הרגל, אבל זוכה להצלחה מפתיעה באלסקה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2017
↑   הארץ, בארצות הברית נותר רק סניף אחד של בלוקבסטר, באתר הארץ, 15 ביולי 2018
 יאיר בריל, הסניף האחרון של בלוקבסטר מזמין אתכם למסיבת פיג'מות, ניינטיז סטייל, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2020
↑  חגית ברונסקי, ‏מצחצחים קלטות, באתר גלובס, 19 באפריל 2001
↑  תקציב לייף-סטייל לבאומן-בר-ריבנאי, באתר גלובס, 16 במאי 1999
↑  סיון קלינגבייל, איחוד מול ה-VOD: ענק הווידיאו ובלוקבסטר עומדות להתמזג, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2005
↑  הדס מגן, ‏הממונה על ההגבלים אישרה את המיזוג בין בלוקבסטר וענק הווידיאו, באתר גלובס, 11 באפריל 2006
↑  אתי אפללו, מיזוג בלוקבסטר וענק הווידיאו פוגע בצרכנים, באתר TheMarker‏, 3 באוגוסט 2006
↑  יעל גאוני, ‏רשת בלוקבסטר מתנגדת למתן אישור VOD ל-YES; מתכוונת להיכנס לתחום ה-IPTV, באתר גלובס, 23 בינואר 2006
↑  אופיר בר-זהר, אן אמ סי יונייטד תרכוש את בלוקבסטר ישראל בכ-6.8 מ' ש'; העסקה - בכפוף לאישור הממונה על ההגבלים, באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2008
אילנית חיות, ‏רכישת בלוקבסטר ע"י NMC צפויה להביא לפיטוריהם של 160 עובדים, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2008
↑  v, ‏NMC יונייטד ממשיכה במסע הקניות: רוכשת את הד ארצי תמורת כ-4 מיליון שקל, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2008
↑  אילנית חיות, ‏14 סניפי טאוור רקורדס נסגרו; בלוקבסטר הפסיקה לפעול, באתר גלובס, 6 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439273005171  ISNI: 0000 0000 9572 4386  LCCN: nr94015137  MusicBrainz: 5956d29b-5ded-405e-a201-7d4d44164b98  VIAF: 141166849   WorldCat (עם VIAF): 141166849 
הסניף היחיד של בלוקבסטר הפעיל כיום, ממוקם בבנד, אורגון, ארצות הברית
מבט מבפנים של הסניף הפעיל היחיד של בלוקבסטר
ערס

עַרְס היא תת-תרבות ישראלית, מילת סלנג בעברית, וכינוי גנאי סטריאוטיפי לגברים ממעמד הפועלים שמייחס להם התנהגות עבריינית, ערכים מאצ׳ואיסטים, חזות חיצונית מצועצעת, לשון עילגת ולעיתים אף נטייה לאלימות. הקטגוריה החברתית השלילית שנגזרת מהביטוי מזוהה באפיון התנהגותי-תרבותי וכוללת מוטיבים לשוניים, התנהגותיים, תרבותיים ותעסוקתיים.
אטימולוגיה וכינויים אחרים

מקור המילה ערס במילה הערבית عَرْص (תעתיק מדויק: עַרְץ), שמשמעותה המקורית רועה, ובהשאלה רועה זונות, קרי, סרסור, או נָבָל.
ישנם הטוענים שהכינוי ערס אינו למזרחים דווקא. כנגדם טוענים המתנגדים שהעובדה החברתית לפיה מדברים על "ערס אשכנזי" מוכיחה שהמילה ערס מיוחסת בדרך כלל למזרחים, ולא לאחרים.
הגינונים אשר יוחסו לסרסורים שימשו בסטראוטיפ לגברים ממוצא מזרחי ויוחס להם רקע עברייני, מגורים בשכונות רוויות פשע, חזות חיצונית מצועצעת, ריבוי צמידי זהב ("גורמטים") ושרשראות מוזהבות. בנוסף יוחס להם דיבור בשפה עילגת, חוסר השכלה ושימוש באלימות מילולית ופיזית.
הדימוי של הערס רווח במדינה עוד מיום הקמתה. פעם הוא זכה לביטוי "פושטק" ("ריקני" - מיידיש) ולאחר מכן - צ'חצ'ח.
דמות נשית המקורבת לערס כונתה בשם פרחה. סטריאוטיפ זה כרוך ברקע חברתי דומה. בשנים האחרונות נוצרו גם הביטויים "ערסית", כאשר זו קרובה יותר בתדמיתה אל הערס, ו"פְרֵח" (פרחה בלשון זכר) או "פרחול", הקרוב אל הפרחה.
לעיתים מכונים בלעג אנשים המאיימים לריק בכינוי "ערס צעצוע", מכיוון שהם מנסים לאיים באופן המזוהה עם דמות הערס, אך חסרים את היכולת לבצע את איומם, בדומה לצעצוע.
ביטוי שמשמש לעיתים במקום "ערס" הוא "ערסוואת". מונח זה הוא חידוש יהודי-ישראלי דמוי-ערבית; צורת הריבוי הנכונה של ערס בערבית היא ערסאת.
בתרבות

מאז שנות השבעים הוצגו דמויות מזרחים באופן הדומה לסטריאוטיפ ה"ערס", וכך חיזקו את מקומו בתרבות הישראלית. כך למשל ב"סרטי בורקס" דוגמת "צ'רלי וחצי" ו"אסקימו לימון". סטנדאפיסטים, צביקה הדר למשל, בדמותו של "ז'וז'ו חלסטרה" בסדרת הטלוויזיה "הקומדי סטור". אולם הדר עצמו הבהיר דווקא ההפך, של"חלסטרה" אין שיוך עדתי, ובפרט לא מזרחי. אולם לדעת רוני סבג-אלבין, המבטא ודרך ההתבטאות שהניחו הסטנדאפיסטים, מדגימה את השתייכותו העדתית, של סטריאוטיפ הערס למוצא מזרחי.
ביטויים רבים מהסלנג הישראלי שנוצרו בהשפעת השפה והתרבות הערבית מיוחסים גם הם לסטריאוטיפ ה"ערסים". כך, "אללה יסתור", "אשכרה", "חרטה בארטה", אשר משמשים כדרך להצגת דמות ה"ערס" בבידור הישראלי, יחד עם שימוש מודגש בח' וע', לפעמים באופן שגוי כמו החלפת כ' בח'.
ב-2014 יצא רון כחלילי בסדרה תיעודית ששודרה בערוץ yes בשם "ערסים ופרחות - האליטות החדשות", על אפליית מזרחים בישראל.
כתב העת לתרבות וספרות "הכיוון מזרח" הקדיש בשנת 2008 גיליון שלם ל"ערסים ופרחות", ובו נאמר במאמר הפתיחה: "הסיפור של 'הערסים והפרחות' הוא סיפור מכאובם של המזרחים בפגישתם עם התרבות הישראלית האשכנזית... הערס והפרחה הם הקצנה של הסטריאוטיפ של 'ההוויה המזרחית', שאי אפשר לסכמה בצבע עור או במוצא אתני, גם לא במעמד כלכלי או בעמדה פוליטית או אסתטית".
בפסיקה

פסק הדין מישל מלכה נגד התעשייה האווירית לישראל עסק בתביעה שהגיש מועמד לעבודה נגד מעסיק, לפיו הופלה בקבלה לעבודה עקב מוצאו המזרחי. בין השאר נאמר שמנהל בנתבעת הגיב בשאלה "מי זה הערס הזה" למראה קורות החיים של התובע. בית הדין האזורי לעבודה העיר על כך: "נראה כי 'ערס' היא מילת גנאי המקושרת להתנהגות וולגארית ומזוהה יותר – גם אם לא רק – עם זהות מזרחית סטריאוטיפית".
בפסק דין אחר של בית דין האזורי לעבודה בתל אביב נאמר: "לאחר ששקלנו את הדברים בהתחשב באופי המיוחד של יחסי עובד-מעסיק, אנו סבורים שהביטוי שנאמר על ידי איתן פעמיים ('ערס קטן') הוא ביטוי העלול לבזות אדם בשל מעשים או תכונות המיוחסות לו. אין מדובר בקללה 'סתם' כגון 'אידיוט' אלא במילת גנאי שמטרתה לייחס לאדם שיוך קבוצתי מסוים על מנת להשפילו או לרמוז על נחיתותו."
בשפות אחרות

סטריאוטיפ דומה, אך לא מוכוון עדתית, קיים ברחבי העולם, למשל: צ'אב (Chav) - בבריטניה, גוֹפְּנִיק (го́пник) - במזרח אירופה, קאני (Cani) - בספרד. כמו כן, בארצות הברית נפוצים כינויים עבור אנשים ממוצא מסוים אשר המכנה המשותף ביניהם הוא השתייכות למעמד הפועלים והתנהגות "מאצ'ואית" מוגזמת, כמו Guido עבור איטלקים-אמריקנים או Cholo עבור היספנים ולטינים.
ראו גם

צ'חצ'ח
פרחה
מסעודה משדרות
גריזרס (באמריקה)
לקריאה נוספת

רוביק רוזנטל, מילון הסלנג השלם, כתר הוצאה לאור, 2005.
תהל פרוש, האבולוציה של מושג הפרחה, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2008
הערות שוליים

↑  רוני סבג-אלבין, ה-ע' של הערס, באתר "העוקץ", 29 באוקטובר 2012
↑  ניר וולף, הפרלמנט: ערבי, אתיופי, רוסי - וצביקה הדר, באתר ישראל היום, 12 בספטמבר 2019
↑  רוני סבג-אלבין ה-ע' של הערס באתר העוקץ
↑  תעא (ת"א) 3816-09 מישל מלכה נ' התעשייה האווירית לישראל בע"מ, ניתן ב-2 באוגוסט 2013
↑  סעש (ת"א) 42003-03-15 כהן דניאל נ' אייקו מעצבי שיער בע"מ, ניתן ב-6 במרץ 2017
טיגריס כספי

| טיגריס כספי |
| --- | --- |
 טיגריס כספי בגן החיות של ברלין, 1899
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: טיגריס
תת־מין:: טיגריס כספי
שם מדעי
 Panthera tigris virgata ‏יליגר, 1815
תחום תפוצה


טיגריס כספי (שם מדעי: Panthera tigris virgata; קרוי גם טיגריס פרסי או טיגריס טוראן), הוא תת-מין נכחד של טיגריס שחי במרכז אסיה ונכחד מן העולם כנראה בין 1950 ל-1970. הוא תואר לראשונה בשנת 1815 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן קרל אייליגר. תת-מין זה היה השני בגודלו בתת-המינים של הטיגריס לאחר טיגריס סיבירי, ומחקרים מוכיחים קרבה גנטית רבה בין השניים, כשיש אף טענות שהטיגריס הכספי הוא למעשה אוכלוסייה מערבית של טיגריס סיבירי. הטיגריס הכספי היה נפוץ ממערב סין עד טורקיה, ובעיקר סביב הים הכספי שנתן לו את שמו. הגורמים העיקריים להכחדתו היו ציד ואובדן בית גידול נרחב למטרות חקלאות. על אף שהוחזק בתקופות מסוימות בשבי, לא נותרה שום אוכלוסייה שבויה בעת הכחדתו. מספר עורות ופוחלצים של תת-מין זה נמצאים במספר מוזאונים ברחבי העולם.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

מבנה הגוף של הטיגריס הכספי היה בדרך כלל פחות מסיבי מזה של הטיגריס הסיבירי, וגודלו הממוצע היה נמוך ממנו במקצת. עם זאת מבנה הגוף עדיין היה גדול, מוצק וכבד משל תת-המינים האחרים. באזור הגאוגרפי טורקסטן, תועדו זכרי טיגריסים כספיים עם אורך גוף של 200 ס"מ (2 מטר), אם כי נרשמו גם דיווחים על אורך גוף של 270 ס"מ, מה שכנראה מהווה את הגודל המקסימלי שלהם. הנקבות היו קטנות יותר מהזכרים - בדרך כלל עם אורך גוף שנע בין 160 ל-180 ס"מ. המשקל המרבי הידוע של תת-מין זה היה 240 ק"ג. אורך הגולגולת המרבי של הזכרים היה 297–365 מילימטר, ושל הנקבות 195–255 מילימטר. אף על פי שהטיגריסים הכספיים מעולם לא הגיעו לגודלם של הטיגריסים הסיבירים, ישנם דיווחים על פרטים גדולים מאוד יחסית לגודל הממוצע של תת-מין זה. בינואר 1954 למשל, נורה טיגריס באזור טורקסטן ליד סומבר בקופט-דאג, ואורך גולגולתו היה 385 מילימטר - הרבה יותר מהאורך המקסימלי של תת-המין הכספי, ועולה במעט על אורך הגולגולת של רוב הטיגריסים הסיבירים. גובה הכתפיים היה כנראה בסביבות 1.30 מטר ולמעלה מזה. הרגליים הקדמיות של הטיגריס הכספי בלטו בכך שהן היו עבות ומסיביות בצורה יוצאת דופן. הכפות של הרגליים הקדמיות היו גדולות ועבות, והטפרים היו גדולים במיוחד אצל תת-מין זה. האוזניים היו קצרות וקטנות יחסית, והזנב היה ארוך ועבה בדומה לתת-מינים רבים.
אנטומיה > מראה חיצוני

לטיגריס הכספי הייתה פרווה בעלת צבע רקע מגוון של גוני כתום, זהוב וצהבהב, אם כי לרוב היא הייתה יותר בהירה ואחידה בצבעה משל טיגריסים במזרח הרחוק. הפרווה הייתה לבנבנה במותניים, בלחיים, בלוע, בצדדים הפנימיים של הרגליים וסביב העיניים. בניגוד לתת-מינים אחרים שאצלם נפוץ שהפס מתחלק למעין אליפסה עם פרווה בהירה במרכז, אצל תת-המין הכספי האליפסות היו צרות יותר ובעלות צבע כהה לרוב. הפסים היו צרים וברורים יותר על הפרווה מאשר אצל הטיגריס הסיבירי; עם זאת הוא די דמה לאחרון בכך שצבע הפסים שלו לא היה שחור אלא גוונים של חום או קינמון. דפוסי פסים שחורים לגמרי היו מצויים רק בראש, בצוואר, אמצע הגב וקצה הזנב. דפוס הפסים שבזנב היה עבה יותר ופחות מפותח משל טיגריסים אחרים, ודמה יותר לזנבם של הברדלסים עם פסים שחורים ולבנים לסירוגין. אף על פי שהיה הבדל משמעותי בין פרוות החורף לפרוות הקיץ, זה לא היה באותה מידה כאצל הטיגריסים במזרח הרחוק הרוסי: פרוות החורף הייתה חיוורת ועבה יותר עם דפוסי פסים פחות מפותחים, ואילו פרוות הקיץ דמתה מאוד באורך ובצפיפות השיער לפרוות הטיגריסים הבנגלים, אם כי נבדלה מהם בפסים צרים וארוכים הצמודים יותר אחד לשני. על פי תיאורים תת-מין זה זוהה בקלות בחורף בשל השערות הארוכות שהיו לו על הגחון, והרעמה הקצרה שהייתה לו על העורף, והוא גם התאפיין ברעמה ארוכה בצדדי הלחיים. מהתמונות הבודדות של המין ניתן לראות שהוא גם בעל רעמה ארוכה דמוית זקן באזור הסנטר.
תפוצה ובית גידול

הטיגריס הכספי היה נפוץ במרכז אסיה. תפוצתו המדינית השתרעה על צפון מזרח טורקיה, דרום גאורגיה, מרבית ארמניה, דרום ומרכז אזרבייג'ן, מרבית האזור הצפוני של איראן, מערב ומזרח טורקמניסטן, צפון מרכז ומערב אפגניסטן, מרכז ודרום מזרח אוזבקיסטן, מערב טג'יקיסטן, חלקים גדולים מקירגיזסטן, מזרח, דרום מרכז ודרום מערב קזחסטן ומערב סין העממית. בתקופה מוקדמת יותר הטיגריס הכספי היה נפוץ גם בצפון עיראק ואולי גם במערב מונגוליה ודרום מרכז רוסיה.
התפוצה הגאוגרפית של טיגריס זה השתרעה החל מחופי הים השחור לאורך הרי הפונטוס, רמת אנטוליה, האזורים הדרומיים של הרי הקווקז הקטן, סביב האזור הדרומי והמערבי של בקעת הים הכספי כולל הרי אלבורז ואזור ח'וראסאן, המשיכה לרמת אוסט-אורט ומדבר קיזילקום באזור טראנסאוקסאניה ובטורקסטן, החופים הדרומיים של ימת אראל וימת בלחש באזור ח'ווארזם, הרי הינדו-כוש והרי פמיר סמוך לחבל קשמיר, והסתיימה ברכס טיין שאן, הרי קונלון ומדבר החול טקלה מקאן סמוך לרמה הטיבטית.
בית הגידול של הטיגריס הכספי היה יערות דלילים, יערות הררים ומנגרובים, ובעיקר סבך של שיחים, קנים צפופים ועשבי "טוג'אי", לאורך נתיבי מים ואגני ניקוז של נהרות שהיו נמצאים לרוב בתוך סביבה מדברית כדוגמת נהר אמו דריה וסיר דריה. הוא היה מצוי בגבהים של 3,000 מטר ומעלה באזורים מסוימים. התפוצה המקוטעת שלו נבעה מהצורך בקרבה למקורות מים וסבך באזורי המדבר, וכנראה גם בשל כך שהפרסתנים המהווים את טרפו העיקרי היו מוגבלים לאזורים אלה. הטמפרטורות בתחומי המחייה שלו היו עד מינוס 10 בחורף עד 36 מעלות בקיץ, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 89 מילימטר בלבד באזורים המדבריים, עד ליותר מ-2,000 מילימטר באזורים הררים במערב.
אקולוגיה

לא ידוע הרבה על האקולוגיה של תת-המין או על גודל השטח שכל פרט היה תופס. הטיגריסים הכספיים נאלצו לשוטט באופן נרחב על פני אזורי מרעה ושפת הנהרות בעקבות עדרי הפרסתנים שהיו הטרף העיקרי שלהם. מסיבה זאת הם זכו לכינוי "נמר הדרכים" או "הנמר הנודד" על ידי הקזחים. 

באופן כללי פריט המזון העיקרי היה חזיר בר שהיה מצוי בכמויות גדולות באזורי הנהרות, ולאחר מכן אייל בוכרי (תת-מין של אייל אדום) ואייל סיבירי - בייחוד באזור המרכזי של התפוצה. בעלי חיים אחרים שהיו נטרפים על ידם בצורה פחותה יותר הם אייל כספי (תת-מין נוסף של אייל אדום) בבקעת הים הכספי, צבי הזפק, פרא וכבש אוריאל - בעיקר באיראן, תנים, חתולי ביצות ומכרסמים באזור נהר אמו דריה, סאיגות, קיאנגים, סוסי פרז'וואלסקי, כבשים ארגאלים ויעלים סיבירים באזור ימת אראל ובהרי פמיר. ייתכן כי הטיגריס היה תוקף לעיתים רחוקות גם ביזון אירופאי בתקופה שעדיין היה נפוץ באזור. 

הטיגריסים גם תפסו דגים באזורים מוצפים, נהרות ותעלות השקיה. בחורף בעקבות חוסר מזון הם נהגו לתקוף כלבים ובעלי חיים מבויתים אחרים שאיבדו את דרכם. הטיגריסים הכספיים שתו מים בעיקר מנהרות ונחלים, ובעונות מסוימות גם מהאגמים הגדולים כאשר מימיהם היו פחות מלוחים.
הכחדה

גורם ההכחדה העיקרי של הטיגריס הכספי במרכז אסיה הייתה הממשלה הרוסית אשר גרמה לכך במהלך התוכניות להפיכת שטחים עצומים בטורקסטן לאזורי חקלאות בתחילת המאה ה-20. החקלאיים ואנשי הצבא הרוסי שזרמו למקום בכמויות גדולות השמידו את מרבית האוכלוסיות של הטיגריסים בכל השטחים הפוריים של הרפובליקות המרכז-אסייתיות, בעיקר על ידי בירוא יערות וייבוש ביצות ונטיעה של גידולים חקלאיים במקומם כדוגמת כותנה ואורז. ציד שיטתי התבצע גם הוא במכוון מכיוון שהטיגריס נתפס כאיום על החקלאים, ומרביתו נעשה בעיקר על ידי אנשי הצבא שהותקפו לא פעם על ידי הטיגריס כאשר רכבו עם סוסיהם; עד מלחמת העולם הראשונה, לפחות 100 טיגריסים נהרגו מדי שנה ביערות והסבכים שסביב הנהרות בטורקסטן, ופרוותם נמכרה במחירים גבוהים. כתוצאה מכריתת היערות והציד, הטיגריס הכספי שהיה בין החיות הגדולות באזור נדחק יותר ויותר לאזורי יער מרוחקים, ולאחר שגם אלה נכרתו הוא נדחק רחוק יותר לאזורי ההרים, עד ששם הושמד בהדרגה על ידי ציידים ומקומיים. במקביל התרחשה גם ירידה גדולה באוכלוסיות הטרף של הטיגריס, הן על ידי אובדן בית גידול והן על ידי ציד והתפרצות מחלות. ציד פרוע התרחש גם בכל מדינות האזור בעיקר לפרווה היקרה שמחירה עלה משנה לשנה.
להלן התצפיות האחרונות על הטיגריסים באזורים שונים:
בעיראק, הטיגריס הכספי האחרון נורה ליד מוסול בשנת 1887.
באזור הקווקז, הטיגריס הכספי האחרון נורה בשנת 1922 ליד טביליסי, שבגאורגיה, לאחר שטרף בעלי חיים מקומיים.
בקזחסטן, הטיגריס הכספי האחרון נצפה בשנת 1948 בסביבות נהר אילי, שהיה המעוז האחרון שלו באזור של האגם ימת בלחש.
בטורקמניסטן, הטיגריס האחרון נורה בינואר 1954 בעמק נהר סומבאר.
באיראן אחד מהטיגריסים האחרונים נורה במחוז גולסתאן בשנת 1953, והפרט האחרון כנראה במדינה נצפה באותו אזור בשנת 1958.
הטיגריסים הכספיים האחרונים בסין נעלמו מאגן טארים ב-1920 ומהרי טיין שאן ליד העיר אורומצ'י ב-1960.
באוזבקיסטן התיעוד האחרון של הטיגריס היה באזור נהר אמו דריה בשנת 1986, אם כי זה לא היה מאומת לחלוטין.
בטורקיה ישנן טענות שהפרט האחרון נורה כנראה בשנת 1970 בארדהאן. מסקרים ושאלונים שנעשו על ידי WWF בדרום מזרח טורקיה עלה כי ניצודו כל שנה כ-8 טיגריסים עד אמצע שנת 1980, וכנראה הם שרדו באזור עד 1990.
ישנם דיווחים כי הטיגריס הכספי האחרון בעולם נורה ב-1997 בצפון-מזרח אפגניסטן.
אף על פי שהתאריך הרשמי של ההכחדה של תת-המין הוא שנת 1950, מהדיווחים דלעיל עולה כי הוא שרד לפחות עד 1970 או עד 1997. חשוב לציין שלטענת מספר חוקרים, הדיווחים על טיגריס כספי בשנות ה-90 מהווים למעשה בלבול עם נמר פרסי. ישנה אפשרות קלושה ביותר כי הטיגריס הכספי קיים עד היום באזורים נידחים.
שימור ומחקר

בשנת 1938, הממשלה הרוסית הקימה בטג'יקיסטן אזור מוגן ראשון לתת-המין הכספי בשם "טיגרובאיה בלקה" שפירושו "ערוץ הטיגריס" או "עמק הטיגריס"; השם ניתן לשמורה בעקבות שני קציני צבא רוסים שהותקפו על ידי טיגריס לאחר שרכבו על סוסיהם בערוץ יבש של נהר באזור. שמורה זאת הייתה המעוז האחרון של הטיגריס בברית המועצות, והיא הייתה סמוכה לגבול האפגני. הפרט האחרון נצפה שם בשנת 1958. מאז 1947 הטיגריס היה מוגן בחוק באופן רשמי בברית המועצות, ובאיראן משנת 1957, כשקנסות כבדים ניתנו לציידים לא חוקיים, אם כי ההגנה באה באיחור רב מידי. הטיגריס הכספי סווג על ידי IUCN כבעל חיים "נכחד" (EX) החל משנת 2003.
שימור ומחקר > פילוגנטיקה

בתחילת המאה ה-21, חוקרים מאוניברסיטת אוקספורד בבריטניה ומהמכון הלאומי לסרטן בארצות הברית אספו מהמוזאונים ברחבי אירואסיה דגימות של רקמות מ-23 טיגריסים כספיים למטרות מחקר; לאחר הערכה מחדש של הפילוגנטיקה בין תת-המינים של הטיגריס הם גילו דמיון מדהים בין הגנטיקה של הטיגריס הכספי לזו של הטיגריס הסיבירי, מה שמצביע על כך שייתכן ובעבר הם היו שייכים לתת-מין אחד שתפוצתו הייתה החל מאנטוליה עד לסיביר. התפוצה התפצלה כנראה לשתי קבוצות נפרדות ומבודדות במזרח הרחוק הרוסי ובמרכז אסיה בעקבות התפשטות של התיישבות ומסחר של בני האדם - בסביבות ה-1900, כך שאם זה נכון הבידוד בין תת-מינים אלו התרחש רק במאה השנים האחרונות.
שימור ומחקר > שיחזור

מכיוון שהטיגריס הכספי זוהה כבעל גנטיקה קרובה מאוד לטיגריס הסיבירי, היו דיונים רבים האם כדאי להקים אזור מוגן ובטוח באזור התפוצה ההיסטורי של הטיגריס הכספי במרכז אסיה ולהביא לשם פרטים של טיגריס סיבירי. אחד מהמקומות שהוצעו לפרויקט השחזור, כאזור פוטנציאלי להקמת אוכלוסייה של תת-המין היה הדלתא של נהר אמו דריה. מבדיקה של יזמים וחוקרים מטעם ארגוני השימור עלה, כי על מנת להחזיק אוכלוסייה משמעותית של כ-100 פרטים סיבירים, יידרש שטח של לפחות 1,900 קמ"ר הכולל בתי גידול מתאימים עם אוכלוסיות עשירות של טרף לטיגריסים. מכיוון ששטח כזה אינו זמין בעקבות החקלאות באזורים הפוטנציאלים בדלתא, ההצעות של שיחזור האוכלוסייה אינן ישימות בשלב זה.
שימור ומחקר > בשבייה ובמוזאונים

אף על פי שהטיגריס הכספי הוחזק בתקופות מסוימות בשבי - כפי שניתן לראות את התמונות משנת 1899 בגן החיות של ברלין, לא נעשו פעולות להקמת אוכלוסיית-רבייה בשבי. טיגריס כספי שבוי תועד גם אצל המלך האפגני - ראזי מוחמד איוב חאן; הלה קיבל במתנה גור טיגריס מאחד מנכדיו של השאה נאסר א-דין שאה קאג'אר - הנסיך הפרסי ג'יסאר מסעוד. ישנה תמונה של המלך האפגני לצד גור הטיגריס בביתו בטהראן, לאחר שהלה נמלט מאפגניסטן כתוצאה מהמלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
השרידים שנותרו מהטיגריס הכספי הם מספר עורות ופוחלצים במוזאונים ברחבי העולם, וכן תמונות בודדות של טיגריסים חיים או טיגריסים שניצודו. בין המוזאונים שבהם ניתן לראות עורות או פוחלצים של הטיגריס הכספי ניתן למנות את מוזיאון הטבע הבריטי, מוזיאון הטבע האיראני, המוזיאון הזואולוגי הסיבירי, בית הספר לרפואה בבאקו שבאזרבייג'ן, המכון לזואולוגיה באלמה-אטה שבקזחסטן, והמוזיאונים הזואולוגים במוסקבה ובסנט פטרבורג שברוסיה.
הערות שוליים

↑  טיגריס כספי באתר הרשימה האדומה של IUCN
תמונה צבועה של טיגריס כספי בגן החיות של ברלין, 1899.
נוף אופייני לבית גידולו של הטיגריס הכספי
קצינים איראנים לצד גופת טיגריס כספי שניצוד בצפון איראן.
פרווה של טיגריס כספי במוזיאון.
איור של טיגריסים כספיים משנת 1947.
מרתה גרהם

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1894 אלגני, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באפריל 1991 (בגיל 96) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  דנישון (1923)  תיכון סנטה ברברה 
 מעסיק:  אוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  Erick Hawkins (4 בספטמבר 1948–1954) 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1932, 1944, 1943)  פרס הריקוד קאפצ'יו (1960)  היכל התהילה הלאומי לנשים (2015)  פרס מרכז קנדי (1979)  מדליית החירות הנשיאותית (1976)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס  המדליה הלאומית לאומנויות  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד  מועצת מעצבי האפנה של אמריקה  Laurel Leaf Award 
 marthagraham.org
 
מרתה גרהם וברטרם רוס ב"רסיטל דמיוני". צילום: קארל ואן וכטן, 1961
מרתה גְרָהם (באנגלית: Martha Graham;‏ 11 במאי 1894 – 1 באפריל 1991) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית אמריקאית, הנחשבת מחלוצות המחול המודרני.
גרהם פעלה כרקדנית וכוריאוגרפית למעלה מ-70 שנה. היא הייתה הרקדנית הראשונה שהופיעה בבית הלבן, ייצגה את ארצות הברית כשגרירה של תרבות וכן הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית - אחד משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.