stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב ליוור
ספר יובל לכבודו

בשנת תשל"ב (1971) יצא לזכרו ספר יובל, ובו מחקרים במקרא ובספרות ימי בית שני. הספר נערך בידי בנימין אופנהיימר ויצא לאור על ידי הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.

בספר מופיע ביבליוגרפיה של כתביו, בעריכת שמואל אחיטוב
בהקדמה לספר נכתב:
קובץ זה מוקדש לזכרו של חבר וידיד יקר שהלך מאתנו ללא עת, יעקב ליוור ז״ל. הוא נפטר ביום י״ג באייר תשכ״ט אחרי מחלה קשה. ...לפי השכלתו ונטייתו היה יעקב ליוור היסטוריון אמפירי, אשר התייחס בחשדנות כלפי כל תיאוריה כוללנית ואשר שיקע את עצמו בחקרם של פרטים, שכן מחוור היה לו כי כל תיאור היסטורי נאות הוא פסיפס של עובדות בדוקות המשובצות במערכת הכללית בהתאם למשקלם הסגולי. מחקריו הקיפו תחומים רבים ושונים, ביניהם העיון ברשימות יחס, בחומר אפיגראפי, בפרשיות ספרותיות והיסטוריות של המקרא וכיוצא בזה. שני ספריו ומאמריו המרובים מעידים על כושר סינתטי ועל חדירה עמוקה לפרטים ולפרטי פרטים. בערכים הגדולים שהוא כתב למען האנציקלופדיה המקראית הוא התגלה, נוסף לכך, כמי שמסוגל, תוך כדי סיכום עבודת המחקר של שני דורות, להצביע על העיקר ולהביע את דעתו המאוזנת והשקולה הן ע״י עצם עריכת החומר הן על ידי רמזים ביקורתיים דקים שיש בהם כדי להוביל את הקורא ביד בטוחה במבוך זה של דעות והשערות, אשר בו הפרוץ מרובה על העומד. אלה התכונות שבזכותן הוא היה לחוקר גדול בישראל. יהי זכרו ברוך!
כתביו > ספרים

ימי עזרא ונחמיה, ירושלים תשי"ג (עיונים י-ד).
תולדות בית דויד מחורבן ממלכת יהודה ועד לאחר חורבן בית שני, ירושלים תשי"ט.
תולדות ארץ-ישראל מגלות בבל עד מרד החשמונאים, (יחד עם מ' שטרן), הוצאת מטכ"ל תש"ך.
פרקים בתולדות הכהונה והלוייה, ירושלים תשכ"ט.
חקרי מקרא ומגילות מדבר יהודה, ירושלים תשל"ב.
כתביו > מאמרים

לבעיית הכרונולוגיה של חירם מלך צור, ידיעות י"ז (תשי"ג). עמ' 94-86.
.The Chronology of Tyre at the Beginning of the First Millenium B.C, Israel Exploration Journal III (1953), pp. 112–120
דמותו של בלעם במסורת המקראית, ארץ-ישראל, ג' (תשי"ד), עמ' 97–100.
היסטוריה והיסטוריוגרפיה בספר דברי הימים, ספר בירם, ירושלים תשט"ז, עמ' 152–161.
לבעיית היוחסין של בית דויד אחרי תקופת המקרא, תרביץ כ"ו (תשט"ז), עמ' 229–254.
המשיח מבית דויד במגילות מדבר יהודה, עיונים במגילות מדבר יהודה (בעריכת י' ליוור), ירושלים תשי"ז, 76-55.
ראשיתה של שיבת ציון, ארץ ישראל ה' (תשי"ט), עמ' 119-114.
The Doctrine of the Two Messiahs in Sectarian Literature in the Time of the Second Commonwealth, Harvard Theological Review, LII (1959), pp. 149-185.
בירורים בפרשת הגבעונים, ספר טור-סיני, ירושלים תש"ך, עמ' 60–76.
אופי המקורות בספר יהושע מבחינת משמעותם ההיסטורית, עיונים בספר יהושע (קובץ), ירושלים תש"ך, עמ' 42–70.
קורח, דתן ואבירם, מולד י"ט (תשכ"א), עמ' 65–75.
Korah, Dathan and Abiram, Scripta Hierosolymitana, VII (1961), pp. 189–217.
פרשת מחצית השקל, ספר היובל ליחזקאל קויפמן, ירושלים תשכ"א, עמ' נד-סז.
מחצית השקל במגילות כת מדבר יהודה, תרביץ ל"א (תשכ"ב), עמ' 18–22.
The Half-Shekel Offering in Biblical and Post-Biblical Literature, Harvard Theological Review, LVI (1963), pp. 173–198.
The Literary History of Joshua IX, Journal of Semitic Studies, VII (1963), pp. 227–243.
Exile and Return, The Illustrated History of the Jews, ed. B. Mazar-M. Davis, New York 1963, pp 77–96.
וכל ישראל התיחשו והנם כתובים על ספר מלכי ישראל, עז לדוד (ספר בן-גוריון), ירושלים תשכ"ד, עמ' 486–499.
מלחמות ישראל ואדום, היסטוריה צבאית של ארץ ישראל בימי המקרא (בעריכת י' ליוור), תל אביב, תשכ"ד עמ' 190–205.
מלחמותיו של מישע מלך מואב עם ישראל, היסטוריה צבאית של ארץ ישראל בימי המקרא (בעריכת י' ליוור), תל אביב, תשכ"ד, עמ' 221–240.
לבעיית סדר מלכי פרס בספרי עזרא ונחמיה, ספר סגל, ירושלים תשכ"ה, עמ' 127–138.
"בני צדוק" שבכת מדבר יהודה, ארץ ישראל ח' (ספר סוקניק), ירושלים תשכ"ז, עמ' 71–81.
ספר דברי שלמה, הקונגרס העולמי הרביעי למדעי היהדות, כרך א', ירושלים תשכ"ז, עמ' 25–27.
המקרא והמקומות ההיסטוריים שבו, ההיסטוריה של עם ישראל, כרך ב', האבות והשופטים, תל אביב תשכ"ז, עמ' 24–39.
שבטי ישראל, ההיסטוריה של עם ישראל, כרך ב', תל אביב תשכ"ז, עמ' 247–262.
The Wars of Mesha, King of Moab, Palestine Exploration Quarterly 99 (1967), pp. 14–13.
The "Son of Zadok the Priests" in the Dead Sea Sect, Revu de Qumran 21 (1967), pp. 3–30.
The Book of the Acts of Solomon, Biblica 48 (1967), pp. 75-101.
פרשת המרגלים ובעיית החדירה לכנען מן הדרום, ספר שמואל ייבין, ירושלים תש"ל, עמ' 216–241.
The Bible and its History Sources, The World History of the Jewish People. Vol II, The Patriarchs, Tel Aviv 1971, pp. 35–62
The Tribes of Israel, ibid, Vol. III, The Judges [in print]., Tel Aviv 1971
כתביו > ערכים באנציקלופדיה העברית

כרך כ', ירושלים ותל אביב תשל"א [כהן, כהנה: הכהנה בישראל], (ב) התקופה הפרסית (טורים 593–594).
כתביו > ערכים באנציקלופדיה יודאיקה (1971)

David, House of [David], Genealogies (Biblical), Hiram, Hosea (King), Jehoiachin, Jehoiakim, Kingship (Biblical), Korah, Manasseh (King), Menahem, Priestly and Levitical Courses, Sheshbazzar.
כתביו > דברי ביקורת

Rudolph, Chronikbucher, בית מקרא א', (תשט"ז), עמ' 33–35.
א' אורבך, המדבר וארץ הבחירה, מולד ט"ז (תשי"ח), עמ' 339–343.
Van der Waude, Die messianischen Vorstellungen der Gemeinde von Qumran, קרית ספר, ל"ד (תשי"ט), עמ' 55–58.
אופנהיימר, חזונות זכריה, תרביץ ל"ב (תשכ"ג), עמ' 301–311.
M. Noth, Die Ursprunge des alten Israel im Lichte neuer Quellen, Israel Exploration Journal XIII (1963), pp. 67–66
כתביו > עריכה

עיונים במגילות מדבר יהודה, לזכר א"ל סוקניק, ירושלים, תשי"ז.
היסטוריה צבאית של ארץ ישראל בימי המקרא, תל אביב תשכ"ד.
ספר היובל למ"צ סגל, ירושלים תשכ"ה (יחד עם פרופ' י"מ גרינץ).
אנציקלופדיה מקראית, כרך ד' ואילך (חבר המערכת).
כתביו > בעקבותיו

ישעיהו השני / לפי הרצאותיו של י' ליוור, שנת תשכ"ד, ערכה ורשמה רבקה ירקוני.
ספר ירמיהו לפי הרצאותיו של ליוור, תל אביב, מפעל השכפול, תשל"א.
הערות שוליים

↑  רשימת מוסמכי האוניברסיטה, חרות, 2 במאי 1957
↑  יעקב ליוור, באתר library.osu.edu
↑  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - חתן פרס ישראל בתחום חקר המקרא לשנת תשע"ה - פרופ' שמואל אחיטוב מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באתר in.bgu.ac.il
↑  יעקב ליוור באתר GRAVEZ
↑  המקרא ותולדות ישראל: מחקרים במקרא ובספרות ימי בית שני, לזכרו של יעקב ליוור, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי הרוח, תשל״ב 1971
הספר "המקרא ותולדות ישראל, לזכרו של יעקב ליוור", באתר "סימניה"
↑  שמואל אחיטוב, ביבליוגרפיה של כתבי יעקב ליוור, עמ' 397-400 (מידע בקטלוג רמב"י)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264643905171  GND: 1024793478  ISNI: 0000 0000 8439 3374  LCCN: nr96010736  NTA: 10793499X  SUDOC: 195371879  VIAF: 34353703   WorldCat (עם VIAF): 34353703 
יעקב ליוור (מימין) עם דב לוין (משמאל), סטודנטים לוחמים על הר הצופים, ירושלים.
המקרא ותולדות ישראל, מחקרים לזכרו של יעקב ליוור
משה קסירר

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 57 בערך) 
 
משה קסירר (נולד ב-1967 בנתניה) הוא צייר ואמן ישראלי.
קורות חיים

משה קסירר נולד בשנת 1967 בנתניה. כבר בילדותו התגלה כישרון הציור שלו והוא נשלח בהמלצת דודו, צייר חובב בפני עצמו, ללימודי ערב בהיותו בן שבע בלבד.
בנערותו נשלח לפנימיה בירושלים, שם ספג את המראות התנ"כיים והרוחניים של העיר שישפיעו על עבודתו מאוחר יותר.
בצבא שירת בנח"ל, מסלול שקירב אותו לעבודת האדמה ולרעיון הסוציאליזם של ההתיישבות העובדת.
בשנים 1992–1994 למד קסירר ציור ואמנות במכון אבני בתל אביב, ובאותן השנים הוא גם לומד במקביל רישום אצל הצייר נפתלי גולומב.
בין השנים 1994–1997 חיפש קסירר כיוון חדש בדרכו האמנותית ונרשם ללימודי קולנוע בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות. בשנת 1995 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל קרן שרת.
בין השנים 1997–2003 עבד כמעצב ראשי בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה והגיע להשגים בתחום.
בשנת 2003 הגיע משה קסירר להחלטה שמקומו בחזרה בסטודיו הצייר, הוא עוזב את תל אביב ועובר להתגורר עם משפחתו הצעירה במושב יודפת שבגליל, ישוב שהוקם על ידי השכטריסטים ומשלב סוציאליזם, עבודת אדמה ורוחניות.
בשנת 2005 הוא משתלם אצל הצייר האוסטרלי רוברט בוסלר (Robert Bosler), בשנת 2006 אצל הצייר דון ג'סקו (Don Jusko) מהוואי. שני האחרונים עוזרים למשה קסירר להגיע לטכניקה הייחודית לו ודרכו האמנותית החדשה בגליל צולחת. הוא מוזמן להציג בתערוכות, ציוריו נעשים מבוקשים והם נמכרים לאספנים, בעלי גלריות וחובבי אמנות בארץ ובעולם.
קסירר מתגורר ביישוב יודפת שבגליל.
אמנותו

ציוריו של משה קסירר מתאפיינים בטכניקה מיוחדת אותה פיתח בשנים האחרונות, כל ציור מורכב משש שכבות צבע לפחות, השכבות התחתונות מבצבצות מבעד לעליונות והציור נראה עשיר, חומרי וצבעוני.
קסירר מצייר את נופי הגליל ובעיקר מתמקד בעצי הזיתים, אך גם ביישובים המשתלבים בנוף ובדמויות המקומיות. ההתעסקות בדמויות היא סביב פעילותן בנושא המסיק.
שני אלמנטים בולטים נוספים ביצירה הם היריעה שפרוסה על הקרקע על מנת לקלוט את הזיתים והסולם שהופך מאובייקט שימושי, כלי חשוב בעבודת המסיק, לאובייקט רעיוני, הקשר בין הארץ לשמיים, הטיפוס הרוחני שהאדם שואף אליו והסולם מהקבלה שכל שלב בו מקביל לספירה (קבלה). גם היריעה הבוהקת בלובנה, ככלה בחופתה, נותנת נדבך רוחני לעבודת האדמה. קסירר מבקש ביצירתו לגרום לזיקה עמוקה יותר של בני דורו לקרקע, ולמשמעות הגלומה בעבודת האדמה.
תערוכות

תערוכות יחיד:
2013 "NEW WORKS 2013" גלריית לובטון, ירושלים
2012 "עבודות חדשות" הגלריה ביודפת, יודפת
2011 "מעלות הזית" אולמות האבירים, עכו
2011 "המוציא שמן מן הארץ" הגלריה ביודפת, יודפת
2010 "מהגליל לירושלים" גלריית לובטון, ירושלים
2009 "מתווים בגליל" מורל, אבירים
2009 "שייכות" גלריית מחניים, מחניים
2008 "הדרך הביתה" הגלריה לאמנות ע”ש ליידי רוזלין ליונס, כרמיאל
תערוכות קבוצתיות:
2013 "הארת שוליים" הגלריה לאמנות ע”ש ליידי רוזלין ליונס, כרמיאל
2013 "אמנים חדשים" אגודת הציירים והפסלים, חיפה
2012 "שווה" גלריית הקצה, נהריה
2012 "הארת שוליים" היכל התרבות כרמיאל, כרמיאל
2012 "הגדר", גשר הזיו
2011 "הגלויה הסודית" תל אביב
2011 "לחם ושושנים 5/6/7 מנשר לאמנות, תל אביב
2010 "אמנים מציגים" מלון גלרי, חיפה
2010 "זייתון" גלריה עירונית טמרה, טמרה
2009 "עת מסיק" גלריית הקצה, נהריה
2009 "דיוקנאות עם ארומה" בית יגאל אלון, גינוסר
2009 "עת לכל חפץ" מועצה אזורית משגב, משגב
2009 "מבואה בתנועה" מועצה אזורית משגב, משגב
2008 "תלבושת זהות" גלריית מכמנים, מכמנים
2007 "על אפניו" פארק תעשייה, משגב
גלריית עבודות

הבוסתן (2009)
התבודדות (2012)
יעקב (2010)
ט"ו באב (2007)
לקריאה נוספת

עליזה רוזן-הברמן, מצייר את ישראל האחרת, צפון-1, מס' 530, אוגוסט 2012.
ענת גלילי, המוציא שמן מו הארץ, ברוח גלילית, מס' 64, אוקטובר 2011.
זיוה בר, זמן גלילי, הצייר משה קסירר, bulthaup, חורף 2009.
הערות שוליים

↑  לירן סהר, אפיק השקעה? "היצירות של גרבוז מתומחרות נמוך מידי, אפשר למצוא גם ב-3,000 ד'", באתר ביזפורטל, 22 בינואר 2011
↑  דוגרינט, שושי נורמן, הדרך הביתה, דצמבר 2008
↑  Lady Roslyn Lyons Gallery, Shlomi Schwartzberg, The Way Home, November 2008
↑  הרשות לפיתוח הגליל, שושי נורמן, עצי זית וסולמות בגליל, אוקטובר 2011
מאשה ניב

| --- | --- |

 לידה:  מרץ 1969 (בת 55) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 עיסוק:  מדענית, חוקרת חוש הטעם
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  בני גרבר
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 פרסים והוקרה:  פרס קריל  (2010) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 חקר חוש הטעם, זיהוי מולקולרי וחישה כימית
 
מאשה ניב (נולדה במרץ 1969) היא מדענית ישראלית, חוקרת כימיה וביולוגיה של חוש הטעם. פרופסור מן המניין בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית' באוניברסיטה העברית ולשעבר סגנית הדקאן.
ביוגרפיה

ניב נולדה וגדלה במוסקבה.. אביה הוא מדען החומרים פרופ' יורי אסטרין ואחיה דניאל הוא חבר להקת וויאג'ר שייצגה את אוסטרליה באירוויזיון 2023. בשנת 1979 המשפחה עזבה את ברית המועצות ומאשה עלתה לישראל באוגוסט 1981.
את כל תאריה השיגה באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיה לתואר ראשון בכימיה השלימה בהצטיינות בשנת 1994 ולאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שלישי בכימיה תאורטית, במסלול ישיר. עבודת הדוקטורט שלה, שהוגשה בשנת 2001 בהנחיית פרופ' בני גרבר, עסקה בדינמיקה מולקולרית.
לקראת סיום לימודי הדוקטורט החלה לעבוד כחוקרת בחברת קריקס ביו פרמצבטיקה. ב-2003 שבה לאקדמיה ונסעה להשתלמות בתר דוקטורט באוניברסיטת קורנל, בתחום הביוכימיה החישובית (בהנחיית פרופ' הראל ויינשטיין). לאחר כשנתיים נשארה בקורנל כמדריכה, למשך תקופה של שנתיים נוספות.
עם שובה לישראל ב-2007, מונתה ניב למרצה בפקולטה לחקלאות. בשנים שלאחר מכן מונתה למרצה בכירה ולפרופסור חבר, ואת דרגת הפרופסור מן המניין קיבלה ב-2021. בין השנים 2014–2021 כיהנה ניב כסגנית דקאן למחקר בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה.
כמו כן, ביקרה כפרופסורית אורחת באיטליה (בחסות קרן Vigevani).
ניב נשואה לאבנר, שף ומרצה בפקולטה לחקלאות, והם הורים לשלושה. מתגוררת בבית זית, עוסקת בריצה כתחביב.
מחקר

מחקרה של ניב מתמקד בהעמקת ההבנה ובמודיפקציה של תהליכי איתות במטבוליזם, ובחישה כימית – תהליך בו מולקולות כימיות, כגון חומרי טעם וריח, מפעילות את הקולטנים בגוף, מה שמתורגם בהמשך לתפיסת החושית.
לאורך השנים פרסמה למעלה מ-100 מאמרים שראו אור בכתבי עת מובילים, והרצתה בשורה של כנסים וסימפוזיונים בישראל ובעולם.
מחקר > מולקולות מרות ופיתוח תרופות

שאלה עיקרית הנשאלת בקבוצה של ניב היא אילו תרכובות נחוות כבעלות טעם מר. לשם חקר השאלה, משתמשת קבוצתה בטכניקות מעולם כריית המידע והטקסט. זאת במטרה לייצר מסד נתונים של מבנים כימיים של כל התרכובות הידועות כמרות. המאגר, ששמו BitterDB, כולל מעל לאלף תרכובות מרות ומצוטט על ידי חוקרים וקבוצות ברחבי העולם.
המידע שנאסף במסגרת BitterDB היווה מרכיב חיוני בפיתוח של כלי בשם BitterPredict אשר מסווג מולקולות כמרות או כבלתי מרות בהתבסס על המבנה הכימי שלהן. כלי זה שימש לכימות הקשר שבין מרירות לרעילות: כ-60% מבין התרכובות המרות תועדו כרעילות, בעוד 56% מהתרכובות הרעילות ידועות או נחזות להיות מרות. התוצאות שהתקבלו במחקרה של ניב הצביעו על כך שהטעם המר איננו סמן אמין במיוחד לרעילות, וכי ככל הנראה למרירות יש תפקידים פיזיולוגיים אחרים.
כלי נוסף בשם BitterIntense פותח במעבדתה על מנת לחזות מרירות עזה של מולקולות המשמשות ביצירת תרופות, ולהצביע על הצורך ברה-פורמולציה מוקדמת ככל הניתן בתהליך גילוי התרופה. כך, ניתן לבצע תהליך איטרטיבי, ניסיוני וחישובי, שמטרתו לעצב ליגנדות רצפטור בעלות טעם מריר חדש.
מחקר > מולקולות מתוקות

ניב פיתחה גישה חדשנית לסריקה מבוססת-מודל של מולקולות בעלות טעם מתוק, והשתמשה במודל זה כדי לבצע רציונליזציה של הקשר בין מבנה ותפקיד בסאפונינים מתוקים. כמו כן, נלמד היעדר הסטריאוספציפיות של רצפטורים לטעם מתוק למול אננטיומרים של גלוקוז.
מעבדתה פתרה תעלומה כבת מאה שנה בנוגע לטעמם של מים כבדים, כאשר הראתה כי מים כבדים מזוקקים ניתנים להבחנה מול מים רגילים מזוקקים, שכן אלה נחווים כמתוקים אצל בני אדם. מנגנון החישה של הטעם המתוק הוא באמצעות הטרודימר של טעם מתוק.
מחקר > טעם וריח אצל חולי קורונה

עם פריצתה של מגפת הקורונה דווח כי חולים רבים סובלים מאובדן חושי הטעם והריח. ניב וקבוצתה, שהצטרפו למאמצי המחקר האקדמיים בישראל ובעולם בראשית ימי המגפה, הראו כי השינויים הכמותיים שדיווחו החולים לגבי אופן פעולתו של חוש הריח שלהם, בנפרד מתסמינים אחרים או לצדם, מאפשרים יצירתו של כלי ייחודי לצורך אבחנה קלינית של מחלת נגיף הקורונה.
נוסף על כך, הוכיחו כי מעקב אחר כמות החיפושים בגוגל לגבי טעם וריח, אינו מהווה אסטרטגיה יעילה להתמודדות עם הנגיף – וזאת בניגוד לתמונה שהצטיירה בראשית ימי המגפה בפרסומים אקדמיים ובכלי התקשורת. במחקר המשך, אופיין המסלול להחלמה מאובדן טעם וריח אצל חולי קורונה קלים, ונמצא כי כ-10-15% סובלים מאובדן ריח עד משך כשישה חודשים.
עוד מצאו כי במדגם של 1,400 מחלימי קורונה שהחלימו מאובדן ריח בעקבות המחלה, אצל למעלה מ-10% הופיעו תופעות של פרוסמיה (חוש ריח מעוות) ופנטוסמיה (ריח מדומה).
מחקר > הנחיה ופעילות ציבורית

ניב הנחתה כ-30 תלמידים לתארים מתקדמים ומשתלמי בתר-דוקטורט. היא חברה בוועד המנהל של המכון הישראלי ללימודים מתקדמים, בוועדות שונות של האוניברסיטה העברית, ועורכת בכתבי העת Journal of Chemical Information and Modeling ו-Chemical Senses. בנוסף, היא חברה ברשת הבריאות 8400, המאגדת חוקרים מהאקדמיה ומהתעשייה הרפואית בישראל, וברשת המנהיגות הבכירה "מובילים באקדמיה", אשר היא נמנית עם בוגרי המחזור הראשון שלה.
ניב היא מייסדת-משותפת של מספר מסגרות בתחומי מחקרה: קונסורציום GCCR לחקר חישה כימית, מאגר GPCRladies המכיל פרטי קשר של מדעניות העוסקות בחקר GPCR, ורשת החניכה WISER המיועדת למשתלמות בתר-דוקטרט ישראליות בעולם.
פרסים והוקרה

פרס אלווינג להצטיינות בכימיה אנליטית (1991)
מלגת DAAD ‏ (1992)
פרס המחקר ע"ש פריץ הבר (1999)
פרס קריל (2010)
חברה בליגת הנשים הישראלית למרצות בכירות במדעי התזונה (2011–2014)
הערות שוליים

1 2  יעל (פרוינד) אברהם, האמת המרה, באתר מקור ראשון, ‏24 במרץ 2019
↑   גליה היפש ויואל צפריר, מהאקדמיה לחזית הקורונה, באתר TheMarker‏, 9 במרץ 2021
↑  אתר מסד הנתונים BitterDB
↑  אילן סמיש, על המר והמתוק: המחשב שלמד לנבא טעם מר, באתר ynet, 2 באוקטובר 2017
↑   אסף רונאל, עדיף להיות מרירים, לא חמוצים: חוקרים חשפו את פלאי הטעם המר, באתר הארץ, 25 באפריל 2019
↑  מחקר בדק: מה הטעם של המים הכבדים?, באתר ynet, 11 באפריל 2017
↑   אסף רונאל, העדויות מצטברות: נגיף הקורונה יכול לגרום להיעלמות פתאומית של חושי הטעם והריח, באתר הארץ, 23 במרץ 2020
↑   רוני לינדר, מחקר ישראלי: כמעט מחצית ממחלימי קורונה "סוחבים" לפחות סימפטום אחד אחרי חצי שנה, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2021
↑  חברי רשת הבריאות 8400, באתר האתר הרשמי של 8400
↑  מחזור א' 2019 - מובילים באקדמיה, באתר מובילים באקדמיה
↑  האתר הרשמי של קונסורציום GCCR
↑  האתר הרשמי של GPCRladies
↑  האתר הרשמי של מיזם WISER
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266053005171  dblp: 06/2394  ORCID: 0000-0001-8275-8795  VIAF: 98089311   WorldCat (עם VIAF): 98089311
צוף פילוסוף

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1958 (בן 66) רמת השרון, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  נגן, זמר, מלחין
 סוגה:  רוק, פופ
 כלי נגינה:  גיטרה בס
 שיתופי פעולה בולטים:  תיסלם
 צאצאים:  אמיל פילוסוף, ליה פילוסוף
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר 
 
צוף פילוסוף (נולד ב-2 באוגוסט 1958) הוא מלחין, מוזיקאי ונגן בס ישראלי. נגן בס בלהקת "תיסלם".
ביוגרפיה

פילוסוף גדל ברמת השרון. ב-1980 הצטרף ל"תיסלם" לאחר שכבר הקליטו את אלבום הבכורה שלהם, "רדיו חזק". בתחילה התכוון פילוסוף להצטרף ללהקה רק באופן זמני, אך לבסוף נשאר בה עד שהתפרקה ב-1983.
לאחר התפרקות "תיסלם" השתתף פילוסוף בהקלטות של אומנים ישראלים, ובעיקר היה חבר ב"להקה מקומית", להקת הליווי של סי היימן. בין היתר הלחין את השיר "סתיו ישראלי" שביצעה גלי עטרי באלבומה "אמצע ספטמבר" (1986) ובאלבום הבכורה של חברו לשעבר ל"תיסלם", דני בסן. פילוסוף הופיע בלהקת הליווי של רמי קלינשטיין ושל יהודית רביץ. הוא עבד לפעמים עם חברים אחרים ב"תיסלם", ושותף קבוע בהרכב שמלווה את יזהר אשדות בהופעות.
ב-1990 הופיעו "תיסלם" בסיבוב איחוד קצר, ובמסגרתו כתב פילוסוף את המילים ללהיט "יש לך אותי". שנה לאחר מכן הקליט גידי גוב שיר שהלחין וכתב פילוסוף, "אין עוד יום", באלבומו "אין עוד יום". לאותו אלבום הלחין פילוסוף גם את "אני שוב מתאהב" למילים של יונה וולך (ב-1990 הקליטה ורדינה כהן את השיר בלחן אחר). ב-1993 הלחין לריקי גל את השיר "יש לי חולשה לרקדנים" לאלבומה "חפש בי".
ב-1995 הקים פילוסוף אולפן הקלטות בשם "החדר" יחד עם קובי אייזמן.
ב-2005 הלחין וביצע עם עדי רנרט את הפסקול לסרט "אדמה משוגעת". השניים זכו בפרס אופיר לפסקול הטוב ביותר.
בנוסף לגיטרה בס, פילוסוף מנגן גם על קונטרבס לאחר שלמד אצל אלי מגן, וכן למד רפואה סינית במכון "ברושים".
חיים אישיים

פילוסוף היה נשוי לעיתונאית מירי חנוך ולהם שתי בנות משותפות: ליה פילוסוף – שחקנית, וגייל, שיצרה סרט במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי ילדים ונוער. לפילוסוף גם בת ובן ממערכת יחסים עם המפיקה שרון שמיר, בתו של פרופ' שמעון שמיר.
הערות שוליים

↑  צוף פילוסוף, באתר אישים, אוחזר ב-16 בפברואר 2014.
↑  יואב קוטנר, לראות אותם היום, באתר ישראל היום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298690505171  BnF: cb16249975q (data)  GND: 1062241762  ISNI: 0000 0000 4726 5955  LCCN: no2008019272  RERO: 02-A018409045  SUDOC: 149317719  VIAF: 66270258   WorldCat (עם VIAF): 66270258
ירונה כספי

| --- | --- |

ירונה כספי בעטיפת אלבום הבכורה "תני לשתיקה לבעור" 2005
 לידה:  13 במרץ 1974 (בת 50) יפו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 עיסוק:  מוזיקאית, זמרת-יוצרת
 סוגה:  רוק, רוק אלטרנטיבי   עולם
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה חשמלית / אקוסטית, גיטרה בס.
 
ירונה כספי (נולדה ב-13 במרץ 1974) היא זמרת, נגנית, פזמונאית ומלחינה ישראלית.
ראשית הקריירה – להקת גוונים כהים

את דרכה האמנותית החלה כספי בתחילת שנות ה-90. בתקופה זו למדה לנגן בגיטרה בס אצל ערן צור, דרכו הכירה כספי את איתי בלטר ויואב בראון, שעימם הקימה בשנת 1990 את להקת "גוונים כהים". כמו כן התפרסמה כספי, כשהופיעה בסרט "בעניין הבאסים" ששודר בערוץ הראשון בשנת 1991. בסרט, שהציג אמני רוק שמנסים לפרוץ בתל אביב, בלטה גם כספי, שהייתה אז בת 17.
כספי המשיכה לפעול בשולי המוזיקה לאורך השנים הבאות. "גוונים כהים" פעלה במשך חמש שנים, בהרכבים משתנים. ניגנו בה, בין היתר, יעל כהן מלהקת המכשפות וגם גידי רז וישי אמיר מלהקת אוליב. במהלך חברותה בגוונים כהים הצטרפה כספי כבסיסטית לחלק מהופעות להקת כרמלה גרוס ואגנר. בשנת 1994 הוחתמה הלהקה על ידי ניצן זעירא לחברת התקליטים שלו "נענע דיסק". בשנת 1995 יצא אלבומה היחיד של הלהקה. באלבום נכללו בין השאר שלושה שירים בהם היא הייתה הסולנית - "מי זה שם" ו"לאהוב" אותם כתבה והלחינה ו"עוד פעם שגעון", אותו כתב והלחין איתי בלטר.
קריירת סולו

זמן קצר אחרי הוצאת האלבום התפרקה הלהקה, וכספי המשיכה לנגן, לכתוב ולהופיע עם חומר שלה, בדרך כלל בליווי פסנתר בלבד. באותה שנה השתתפה כספי בשירת קולות באלבומו של ערן צור, "עיוור בלב ים". כספי גם שרה וניגנה בתיאטרון חיפה בהצגות "משחקים בחצר האחורית" ו"תיירות פנים". בינואר 1998 השתתפה בפסטיבל הפסנתר בתל אביב. בשנת 1999 הופיעה בערב שירי יונה וולך בצוותא תל אביב.
בתחילת 2001 סיימה הקלטת אלבום, אשר נשא את השם הזמני "בולע ממתקים". במרץ 2001 הוציאה כספי לרדיו דמו של שיר שכתבה והלחינה בשם "החזר שטחים", בהפקת שלמה מזרחי. האלבום נגנז לבסוף, אולם כספי המשיכה לעבוד עליו. באותה שנה הופיעה כספי בהרכב משלה וגם עם נגן הצ'לו יובל מסנר.
קריירת סולו > תני לשתיקה לבעור

בשנת 2004 הודיעה כספי על הוצאת סינגל חדש, "אתה הוא האיש החדש". הסינגל נלקח מן האלבום "תני לשתיקה לבעור", שכלל גרסה חדשה לשיר "החזר שטחים". בינואר 2005 יצא אלבום הבכורה "תני לשתיקה לבעור", ובו 11 שירים. כספי הופיעה ברחבי הארץ בסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.
בשנת 2007 כתבה כספי את המוזיקה להצגה "אבירות מתעלפות" (בימוי – דורית ניתאי נאמן) שהועלתה בתיאטרון קרוב "מיסודו של ניקו ניתאי" ואף השתתפה בו כשחקנית, נגנית ומבצעת.
במהלך השנים הבאות, שיתפה כספי פעולה עם משוררים כמלחינה ומבצעת בפרויקטים ספרותיים ומוזיקליים רבים, שביניהם ערב משיריהם של רוני סומק, רפי וייכרט, רחל חלפי, דוד אבידן, מירון איזקסון, חגית גרוסמן ועוד.
קריירת סולו > הירקון 51

במאי 2008 יצא אלבומה השני של כספי, "הירקון 51", ובו 12 שירים. קדמו לאלבום הסינגלים "למצוא" ו"דבש" (גרסת כיסוי לשירו של רמי פורטיס). השתתפו בנגינה באלבום הגיטריסט עומר הרשמן, הבסיסט יאיר יונה, המתופף רן יעקובוביץ ונגן הצ'לו יובל מסנר שאיתם גם הופיעה במועדונים שונים בתל אביב.
במרץ 2009 כתבה את המוזיקה להצגה "לעזוב את פולה" (כתיבה ובימוי - אלירן כספי) שהועלתה בתיאטרון גבעתיים.
קריירת סולו > אגו

ביולי 2009 נכנסה כספי לאולפן להקליט את אלבומה השלישי, "אגו", בהפקה מוזיקלית של גיטריסט להקת אטליז, אור בהיר. באוגוסט 2010 יצא האלבום, ובו 10 שירים. האלבום זכה לשבחי הביקורת ואף הוכתר על ידי מספר מבקרים כאלבום השנה שלהם. קדמו לו הסינגלים "מה שניצת", "אגו" ו"שיר של התחלה".
לאחר צאת האלבום יצאה כספי להופעות במועדונים שונים עם ההרכב שניגן באלבום. בנובמבר 2010 הוציאה כספי סינגל נוסף בשם "ריצות והיתקלויות", אותו הלחינה למילותיו של מאיר אריאל. כספי ביצעה את השיר לראשונה בערב 9 שנים לזכרו שהתקיים בקיסריה. השיר הוקלט בסשנים של הקלטות אלבומה "אגו" ולבסוף הוחלט להוציאו כסינגל ניפרד.
קריירת סולו > מאפיה של אישה אחת

באוקטובר 2010, החלה כספי להקליט את אלבומה הרביעי הכולל שירי משוררים שהלחינה. הרעיון לאלבום עלה בעקבות שנים של שיתוף פעולה עם משוררים רבים, במהלכן הצטברו ברשותה עשרות שירים, מתוכם בחרה כספי 12 שירים אותם הלחינה ועיבדה לידי יצירה אחידה.
קריירת סולו > בנין קלפים

בנובמבר 2012 הקימה כספי טריו רוק בועט בו ניגנה בגיטרה חשמלית יחד עם הבסיסט אסף פקר והמתופף אושר סבג. הטריו התבסס על שירי ארבעת האלבומים של כספי בעיבודים חדשים ומחומרים חדשים אותם כתבה,
הטריו הופיע בכל הארץ וזכה לביקורות נלהבות בתקשורת. בנובמבר 2013 המתופף ניק קינסברונר החליף את אושר סבג והטריו המשיך להופיע ובאוגוסט 2014 ההרכב התפרק. במהלך השנתיים בהם ההרכב פעל הוקלטו באולפן שירים חדשים אותם כתבה, הלחינה וגם הפיקה מוזיקלית. בפברואר 2015 הוציאה כספי מיני אלבום בשם "בניין קלפים" המכיל שישה שירים מתוכו יצא הסינגל "זו לא אני" והוא מעלה נושאים חברתיים אקטואליים. ב-23 בנובמבר 2013 הופיעה כספי עם תובל פטר, האקורדיוניסט המיתולוגי של להקת הנח"ל והתרנגולים, במופע משירי סשה ארגוב בפסטיבל האקורדיון במרכז ענב בתל אביב. המופע הועלה עוד מספר פעמים במועדון לבונטין 7 בתל אביב.