stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוקיו נינגאווה
ביוגרפיה

יוקיו נינגאווה נולד בעיר קווגוצ'י שבמחוז סאיטאמה, יפן. ב-1955 הצטרף ללהקת התיאטרון סייהאי. ב-1967 עזב את הקבוצה והקים להקת תיאטרון משלו בשם "תיאטרון העם המודרני". מחזות בבימויו הוצגו לראשונה ב-1969, אז התקיימו הצגות הבכורה הראשונות של שני מחזות בבימויו, פרי עטם של טושירו אישידו וקוניו שימיזו. "תיאטרון העם המודרני" התפרק ב-1971 וכעבור שנה ייסד להקת תיאטרון חדשה בשם "להקת פריחת הדובדבן", שהתפרקה שלו שנים אחרי-כן, ב-1974.
שנת 1974 הייתה נקודת מפנה עבור נינגאווה, כשטדאו נקאנה, מפיק התיאטרון של חברת טוהו דאז, הזמין אותו לביים הצגות תיאטרון גדולות, וכתוצאה מכך הוא החל לעבוד על מחזה שייקספירי בפעם הראשונה, הוא ביים את "רומיאו ויוליה". מאז אותה עת הוא נהפך לאחד הבמאים המהוללים ביותר בתיאטרון העולמי. הוא גם העלה נושאי בימוי מעניינים, כמו פרויקט שהשיק ב-1998, לבימוי כל מחזותיו של שייקספיר, או בשנת 2000 כשביים מחזות יווניים, שבו הפקה שלו ארכה עשר שעות וחצי.
החל מ-1983, כשביים את "מדיאה", נינגאווה החל לערוך מדי שנה סיבובי הופעות מעבר לים, שהביאו למוניטין הרב שיצא לו באירופה, ארצות הברית וקנדה. בשנות התשעים הוא הוזמן להציג מחזה בלונדון מדי שנה, שלוש שנים ברצף – "חלום ליל קיץ" ב-1996, "שינטוקומארו" ב-1997 ו"המלט" ב-1998. בנוסף לכך הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית בשנים 1999–2000 והציג את "המלך ליר" בלונדון ובסטרטפורד אפון אייבון.
בלהקת התיאטרון שלו "נינגאווה סטודיו", המשיך לביים הפקות ניסיוניות עם צוות צעירים. במהלך השנים הקים שתי להקות תיאטרון שעובדות בשני תיאטראות בטוקיו: תיאטרון קוקון, ותיאטרון סאיטאמה. ב-2006 הקים להקת תיאטרון חדשה לאנשים מעל גיל 55 הקרויה "תיאטרון הזהב של סאיטאמה" שיושב בתיאטרון סאיטאמה.
למרות שהיה ידוע מחוץ ליפן בעיקר בשל סיבובי ההופעות שלו של קלאסיקות אירופאיות, נינגאווה ביים גם עבודות המבוססות על כתיבה יפנית מודרנית, בכלל זה מחזות נו מודרניים של יוקיו מישימה (איתם ערך סיבוב הופעות במרכז לינקולן בראשית קיץ 2005) ומספר מחזות אחרים של מחזאים יפניים, בכללם שוג'י טריאמה וקוניו שימיזו. הוא גם ביים מחזות של צ'כוב, ודרמה אירופאית מודרנית. בנוסף לכך ביים גם כמה סרטים.
המחזה השייקספירי "טיטוס אנדרוניקוס" בבימויו, הציג באנגליה ביוני 2006, בתיאטרון שייקספיר המלכותי בסטרטפורד ובתיאטרון המלכותי בפלימות', במסגרת פרויקט גדול של הלהקה השייקספירית המלכותית – פסטיבל כל העבודות של שייקספיר (2006–2007).
ב-2007 השתתפה הלהקה שלו באירוע התיאטרון הבינלאומי של ברביקן במרכז האמנויות ברביקן בלונדון, בו העלו את המחזה "קוריולנוס". הוא ביים את המחזה "הלילה השנים עשר" של שייקספיר בסגנון הקבוקי, שהציגה במרכז האמנויות ברביקן בלונדון בשנת 2009.
בדצמבר 2012 ביים את המחזה "נשות טרויה" מאת אֶוּריפִּידֶס. הייתה זו קופרודוקציה בין התיאטרון הקאמרי לטוקיו מטרופוליטן, לרגל 60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. אנסמבל השחקנים הורכב מישראלים יהודים, ערבים ויפנים. ההצגה הציגה באותו חודש בטוקיו ובתיאטרון הקאמרי בתל אביב.
נינגאווה זכה בפרסים רבים ביפן, וגם זכה בתוארי דוקטור לשם כבוד בבריטניה – מטעם אוניברסיטת אדינבורו (1992) ומטעם אוניברסיטת פלימות' (2009). בשנת 2011 הוענק לנינגאואה את אות הכבוד הגבוה ביותר מקיסר יפן על תרומתו לתרבות.
הוא אביה של הצלמת ובמאית הקולנוע הידועה מיקה נינגאווה.
זה: חלק 2

| --- | --- |

 מבוסס על:  ספר האימה "זה" מאת סטיבן קינג
 בימוי:  אנדרס מוסקייטי 
 הופק בידי:  דן לין רוי לי דייוויד קנצברג ברברה מוסקייטי סת' גרהם-סמית'
 תסריט:  גארי דאוברמן ג'פרי ג'רגנסן
 עריכה:  ג'ייסון בלנטיין 
 שחקנים ראשיים:  ביל סקארסגארד ג'יימס מק'אבוי ג'סיקה צ'סטיין ג'יי ראיין ביל היידר אייזיאה מוסטפא ג'יימס רנסון אנדי בין ג'ק דילן גרייזר שוזן ג'ייקובס
 מוזיקה:  בנג'מין וולפיש
 צילום:  צ'קו וארסה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה Lin Pictures KatzSmith Productions Vertigo Entertainment Rideback
 חברה מפיצה:  אולפני האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 5 בספטמבר 2019 ארצות הברית 6 בספטמבר 2019
 משך הקרנה:  169 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה על-טבעי דרמה מותחן
 מקום התרחשות:  מיין 
 תקציב:  79 מיליון דולר
 הכנסות:  473.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   it2
 סרט קודם:  זה (2017)
 www.it-movie.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
זה: חלק 2 (באנגלית: It Chapter Two) הוא סרט אימה על-טבעי המבוסס על ספר האימה המצליח באותו השם מאת סופר האימה סטיבן קינג; ומהווה המשך לסרט "זה" שיצא לאקרנים בספטמבר 2017. הסרט מבוים על ידי הבמאי אנדרס מוסקייטי, והוא ממשיך לגולל את קורותיהם של חברי מועדון הלוזרים 27 שנה לאחרי אירועי הסרט הקודם, שאת דמויותיהם מגלמים ג'יימס מק'אבוי, ג'סיקה צ'סטיין, ג'יי ראיין, ביל היידר, אייזיאה מוסטפא, ג'יימס רנסון ואנדי בין ואילו לגילום גרסאותיהם הצעירות מהסרט הקודם שבים ג'יידן מארטל, ג'רמי ריי טיילור, סופיה ליליס, פין וולפהארד, ויאט אולף, שוזן ג'ייקובס וג'ק דילן גרייזר. ביל סקארסגארד שב לגלם את דמותו של "זה"/פניוויז הליצן המרקד מהסרט הקודם.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-6 בספטמבר 2019, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר וניו ליין סינמה. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-5 בספטמבר 2019.
רקע

27 שנה לאחר אירועי קיץ 1989, חברי מועדון הלוזרים כבר גדלו ופרשו איש איש לחייו ולעיסוקיו. אך שיחת טלפון מטרידה שבאה בעקבות שובו של "זה", מאלצת את חברי המועדון לשעבר לשוב לדרי, מיין, על מנת לקיים את ההבטחה שחרטו בדם בצעירותם ולהילחם פעם נוספת מול "זה", כשהם אינם יודעים שהפעם "זה" חזר חזק יותר מתמיד וצמא יותר לנקמה בהם.
צוות השחקנים > מועדון הלוזרים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'יימס מק'אבוי | ויליאם "ביל" דנברו | מנהיג מועדון הלוזרים לשעבר. סופר ותסריטאי מצליח הנשוי לאודרה. |
| ג'יידן מארטל | ויליאם "ביל" דנברו | ביל בצעירותו. מופיע במהלך פלאשבאקים. |
| ג'סיקה צ'סטיין | בוורלי "בוו" מארש | חברה לשעבר במועדון הלוזרים. מעצבת אופנה מצליחה הנשואה לטום רוגאן. |
| סופיה ליליס | בוורלי "בוו" מארש | בוורלי בצעירותה. מופיעה במהלך פלאשבאקים. |
| ג'יי ראיין | בנג'מין "בן" הנסקום | חבר לשעבר במועדון הלוזרים ואדריכל בעל מוניטין רב. |
| ג'רמי ריי טיילור | בנג'מין "בן" הנסקום | בן בצעירותו. מופיע במהלך פלאשבאקים. |
| ביל היידר | ריצ'רד "ריצ'י" טוזייר | חבר לשעבר במועדון הלוזרים, שהפך לסטנדאפיסט מצליח. |
| פין וולפהארד | ריצ'רד "ריצ'י" טוזייר | ריצ'י בצעירותו. מופיע במהלך פלאשבאקים. |
| אייזיאה מוסטפא | מייקל "מייק" הנלון | חבר לשעבר במועדון הלוזרים. היחיד מהקבוצה שנשאר לגור בדרי לאחר אירועי קיץ 1989 וכעת עובד כספרן בספרייה המקומית. |
| שוזן ג'ייקובס | מייקל "מייק" הנלון | מייק בצעירותו. מופיע במהלך פלאשבאקים. |
| ג'יימס רנסון | אדוארד "אדי" קספארק | חבר לשעבר במועדון הלוזרים, והיפוכונדר המנהל עסק מצליח להערכת סיכונים. |
| ג'ק דילן גרייזר | אדוארד "אדי" קספארק | אדי בצעירותו. מופיע במהלך פלאשבאקים. |
| אנדי בין | סטנלי "סטן" אוריס | חבר לשעבר במועדון הלוזרים ושותף במשרד רואי חשבון גדול באטלנטה. |
| ויאט אולף | סטנלי "סטן" אוריס | סטן בצעירותו. מופיע במהלך פלאשבאקים. |
צוות השחקנים > הצורות של "זה"

"זה" הוא ישות עתיקה ועל-טבעית בעלת היכולת לשנות צורה המתעוררת שוב 27 שנה לאחר תבוסתה האחרונה על ידי מועדון הלוזרים. בסרט מוסבר כי "זה" הגיע לכדור הארץ בתקופה פרהיסטורית במהלך אירוע מסיבי וקטליסטי המזכיר פגיעת אסטרואיד, ונחת במקום שיהפוך ברבות השנים לדרי, מיין. בשל יכולתו לשנות צורה, את דמותו של "זה" מגלמים מספר שחקנים, כשהעיקרי בהם הוא ביל סקארסגארד בדמותו של פניוויז הליצן המרקד.
| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ביל סקארסגארד | רוברט "בוב" גריי/פניוויז הליצן המרקד | אמן בקרקס נודד שהגיע לדרי בסביבות המאה ה-19 יחד עם בתו תחת הפרסונה של פניוויז הליצן המרקד, שנשמתו הושחתה על ידי "זה". לאחר מכן, ברבות השנים, דמותו של פניוויז הפכה לצורה האהובה ביותר על "זה". |
| ג'קסון רוברט סקוט | ג'ורג' "ג'ורג'י" דנברו | אחיו של ביל, שנרצח על ידי "זה" באוקטובר 1989. |
| חוויאר בוטט | הובר | קבצן מצורע שפוגש באדי. |
| חוויאר בוטט | המכשפה | אחת מצורותיו של "זה". |
| ג'ואן גרגסון | גברת קרש | אישה מבוגרת ועדינה למראה, שנרמז כי היא בתו של פניוויז הליצן, שדמותה נלבשת על ידי "זה" על מנת לארוב לבוורלי בביתה הישן. |
| אוון טיג | פטריק הוקסטטר | חברו של הנרי שנרצח על ידי פניוויז בתעלות הביוב בקיץ 1989. |
צוות השחקנים > דמויות נוספות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טיץ' גראנט | הנרי באוורס | הנמסיס האנושי של מועדון הלוזרים. מת לכאורה במהלך מאבק עם מייק בקיץ 1989. |
| ניקולס המילטון | הנרי באוורס | הנרי בצעירותו. מופיע במהלך פלאשבאקים. |
| קסבייה דולן | אדריאן מלון | נער הומוסקסואל שהופך לקרבנו הראשון של "זה" מזה 27 שנה לאחר שעובר התעללות במהלך קרנבל בידי קבוצת נערים הומופובים. |
| טיילר פריי | דון האגרת'י | נער הומוסקסואל ובן זוגו של אדריאן שמותקף עמו בידי קבוצת נערים הומופובים ולאחר מכן נאלץ להיות עד לרציחתו של אדריאן על ידי "זה". |
| ג'ס ויקסלר | אודרה פיליפס | דוגמנית ושחקנית מפורסמת ואשתו של ביל. |
| ויל ביינבריק | טום רוגאן | בעלה השובניסטי, האלים והמכה של בוורלי. |
| סטיבן בוגארט | אלווין מארש | אביה של בוורלי, שנהג להתעלל בה מינית. |
| מולי אטקינסון | סוניה קספארק | אמו השתלטנית וכבדת המשקל של אדי, שסובלת מתסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. |
| מולי אטקינסון | מירה קספארק | אשתו התלותית כבדת המשקל של אדי; שזהה לחמותה, סוניה. |
| ג'ייק ויירי | ג'ון "וובי" גרטון | קבוצת נערים המתנכלים לאדריאן ודון על רקע הומופובי. |
| אריק ג'ונולה | סטיב דובאיי | קבוצת נערים המתנכלים לאדריאן ודון על רקע הומופובי. |
| קונור סמית' | כריסטופר אונווין | קבוצת נערים המתנכלים לאדריאן ודון על רקע הומופובי. |
| לוק רוזלר | דין | ילד צעיר שפוגש בביל, ומאוחר יותר נרצח על ידי "זה" במהלך קרניבל בפארק שעשועים. |
| רייאן קירה | ויקטוריה פולר | ילדה צעירה שנרצחת על ידי "זה". |
| קייטי לונמן | בטי ריפסום | ילדה צעירה שנרצחה על ידי "זה" באירועי 1989. |

בנוסף, הסופר סטיבן קינג מופיע בהופעת אורח כבעליו של בית העבוט המקומי, במאי הסרט אנדרו מוסקייטי מופיע בהופעת אורח כלקוח בבית המרקחת, הבמאי פיטר בוגדנוביץ' מופיע בהופעת אורח כבמאי הסרט המבוסס על אחד מספריו המצליחים של ביל, וברנדון קריין, שגילם את דמותו של בן הצעיר בעיבוד הטלוויזיוני, מופיע בהופעת אורח. בנוסף, לפני עליית הסרט לאקרנים דווח כי דמותו של מטורין הצב תופיע במהלך הסרט, אולם לבסוף דמותו לא נכללה.
הפקה > פיתוח

ב-16 בפברואר 2016, המפיק רוי לי, בריאיון עם "Collider.com", הזכיר את קיומו של סרט שני, וציין כי: "[דאוברמן] כתב את התסריט האחרון שנכלל עם [מוסקייטי], כך ש[הרומן] 'זה' מתרחש כשני סרטים". ב-19 ביולי 2017, מוסקייטי חשף שהתכנון הוא להתחיל את הפקת סרט ההמשך באביב הבא, והוסיף: "כנראה יהיה לנו את התסריט עבור החלק השני בינואר [2018]. באופן אידיאלי, נתחיל את ההפקה במרץ. החלק הראשון הוא רק על הילדים, החלק השני הוא על אותן הדמויות כ-30 שנה מאוחר יותר, כמבוגרים, עם פלאשבקים לשנת 1989, כשהם היו ילדים". ב-21 ביולי 2017, מוסקייטי דיבר על הציפייה לקיים דיאלוג בסרט השני שאינו קיים בראשון, והצהיר: "... נראה כאילו אנחנו הולכים לעשות את זה. זה החצי השני, לא סרט המשך. זה החצי השני וזה מאוד קשור לחצי הראשון." מוסקייטי אישר שהוא מקווה ששתי סצנות שהורדו בעריכה מהסרט הראשון יכללו בסרט השני, ושאחת מהסצנות היא סצנת השריפה בנקודה השחורה מתוך הספר.
בספטמבר 2017, "ניו ליין סינמה" הודיעה שסרט ההמשך ייצא לאקרנים ב-6 בספטמבר 2019, עם תסריט מאת גארי דאוברמן. אנדרס מוסקייטי גם הוא שב לביים את סרט ההמשך.
הפקה > ליהוק

בספטמבר 2017, מוסקייטי ואחותו, ברברה, אמרו כי השחקנית ג'סיקה צ'סטיין תהיה הבחירה המועדפת ביותר שלהם לגילום דמותה הבוגרת של בוורלי מארש. בנובמבר 2017, צ'סטיין עצמה הביעה עניין בהשתתפות בסרט. לבסוף, בפברואר 2018, צ'סטיין לוהקה רשמית לגילום דמותה של בוורלי. באפריל 2018, ביל היידר וג'יימס מק'אבוי לוהקו לגילום דמויותיהם הבוגרות של ריצ'י טוזייר וביל דנברו, בהתאמה. במאי 2018, ג'יימס ראנסון, אנדי בין וג'יי ראיין לוהקו לגילום דמויותיהם הבוגרות של אדי קספארק, סטנלי אוריס ובן הנסקום, בהתאמה. ביוני 2018 אייזיאה מוסטפא לוהק לגילום דמותו הבוגרת של מייק הנלון, ואילו קסבייה דולן וויל בינברינק לוהקו לדמויותיהם של אדריאן מלון וטום רוגאן. בסוף יוני, נודע שטיץ' גארט וג'ס ויקסלר יגלמו את הנרי באוורס בגרסתו הבוגרת ואת אודרה פיליפס.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט הראשיים החלו ב-19 ביוני 2018, ומתוכננים להסתיים ב-20 באוקטובר 2018 באולפני טורונטו פיינווד ובאזורים שונים סביב העיירה פורט הופ וטורונטו, אונטריו. צילומי הסרט הסתיימו ב-31 באוקטובר 2018.
הפקה > גמר הפקה

האפקטים החזותיים סופקו על ידי החברות "אטומיק ארטס" ו"אולפני מתוד", תחת פיקוחם של ברוק לינדון-סטנפורד, ג'סטין קורניש, ג'וש סימונדס וניקולס ברוקס ששימשו כמפקחים על תהליכי ההפקה עם עזרתן של חברות האפקטים "Cubica",‏ "Lola VFX",‏ "Make VFX",‏ "Rodeo FX ו-"Soho VFX". השחקנים הצעירים עברו הצערת גיל באופן דיגיטלי על מנת להתאים את גילם הנוכחי לגילאים בו היו במהלך צילומי הסרט הראשון.
שיווק

התמונה הראשונה של גרסאותיהם הבוגרות של חברי מועדון הלוזרים הופצה ב-2 ביולי 2018, עם תחילת צילומי הסרט. ב-31 באוקטובר 2018, כרזת הטיזר הראשונה לסרט נחשפה. בנוסף, קטעים נבחרים מתוך הסרט הוצגו בכנס ה-"CinemaCon" ב-2 באפריל 2019.
ב-9 במאי 2019, הטיזר טריילר והכרזה השנייה נחשפו, והטיזר צבר יותר מ-39 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב-17 ביולי 2019, נחשפה הכרזה הרשמית, ואילו הטריילר הסופי הוצג לראשונה במהלך כנס הקומיק-קון שנפתח בסן דייגו ב-18 ביולי 2019.
יציאה לאקרנים

הסרט עלה לאקרנים ב-6 בספטמבר 2019, כשנתיים בדיוק לאחר עליית הסרט הראשון לאקרנים, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר וניו ליין סינמה.
גבי ינון

| --- | --- |

גבי ינון ב-2006
 לידה:  22 בדצמבר 1947 (בן 77)
 מדינה:  ישראל ישראל
 צאצאים:  אפרת ברזל 
 קישורים חיצוניים
 www.mister-voice.com
 
גבי ינון (נולד ב-22 בדצמבר 1947 בתל אביב) הוא קריין ושדרן רדיו ותיק בישראל.
ביוגרפיה

ינון החל את עבודתו כקריין בקול ישראל בשנת 1970 ומאז הוא עוסק לאורך השנים עסק במגוון של עבודות קריינות, הגשה, פרסום והנחיה.
במהלך שנות עבודתו שידר מוזיקה קלאסית מן האולפנים בתל אביב וירושלים וכן העביר שידורים חיים של קונצרטים מאולמות הקונצרטים - היכל התרבות, בנייני האומה, מוזיאון תל אביב לאמנות, כפר בלום ועוד. בין השאר השתתף כשדר בסדרת תוכניות הרדיו "מחפשים את המטמון". היה מחלוצי המדווחים על מצב התנועה בכבישים בשידור חי מן המטוס הקל וכן ערך והגיש את הפינה היומית "אור ירוק", שנוסדה על ידי גדעון הוד.
גבי ינון היה בין המגישים הראשונים של רשת ג', שם הגיש תוכנית זמר עברי עם המלחין נחום היימן (נחצ'ה בגימל). בנוסף, הגיש את מצעד הפזמונים הלועזיים, שהייתה אחת מתוכניות הדגל של רשת ג' באותם ימים.
בתחום האקטואליה, מלבד מהדורות החדשות, הגיש ינון יומני חדשות ואת יומן השבוע של רשת ב'.
בתקופות שונות הוזמן על ידי הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית להגיש קריינות רצף, לערוך ולהגיש מהדורות חצות.
בתחילת שנות ה-80 יצא ינון לשליחות לאומית מטעם הסוכנות היהודית, ושימש שליח עלייה בלונדון.
במרוצת השנים היה ינון אורח של תחנות רדיו באירופה ובארצות הברית.
כמה מקרייני תחנות הרדיו בארץ היו תלמידיו של ינון, אם במסגרת קורסים ברשות השידור ואם במסגרות אחרות.
במשך שנים עסק בהגשת חדשות ובתוכניות ג'אז ובלוז ברשת 88FM.
כמו כן עוסק בקריינות בתשדירי פרסום ברדיו ובטלוויזיה, סרטים דוקומנטריים, מצגות וסרטי תדמית. הוא גם מנחה אירועים מסוגים שונים, בהם אירועים של חברות מסחריות, אירועים פרטיים וטקסים ממלכתיים.
ב-31 בדצמבר 2012 בשעה 15:00, שידר ינון את מהדורת החדשות האחרונה, ופרש לגמלאות מקול ישראל. הוא המשיך לעסוק בקריינות, בין השאר בהקלטת ספרים לספרייה לעיוורים.
ב-30 ביוני 2017 החל לשדר תוכנית שירים נוסטלגיים במסגרת כאן ג' של תאגיד השידור הציבורי, בשם "כמעט שבת". התוכנית משודרת בימי שישי בין השעות 15:00 ל-18:00.
בתאריך 10 באוגוסט 2018 הגיש את תוכניתו האחרונה "כמעט שבת". בדברי הפרידה ציין שהדבר נובע "מטעמי עלויות" של התאגיד.
בדצמבר 2018 שב ינון לשדר מוזיקת ג'אז בתוכנית חדשה בשם "סקסופון", המשודרת ברדיו האינטרנטי 'רדיו ארץ'.
במרץ 2025 חזר ינון לשדר בתאגיד ולקריין מהדורות חדשות.
חיים אישיים

היה נשוי לוורד ינון, עיתונאית בקול ישראל. בתו, אפרת ברזל היא עיתונאית ביתד נאמן ובעבר בידיעות אחרונות. בנו, אורן, הוא עורך דין.
הערות שוליים

↑  יפעת גדות, בגיל 71 גבי ינון שב לשדר גאז, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בדצמבר 2018
↑  תוכניות סקסופון באתר רדיו ארץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420571805171  VIAF: 74154921233463590409   WorldCat (עם VIAF): 74154921233463590409
הירושיגה

| --- | --- |

 לידה:  1797 אדו, יפן 
 פטירה:  12 באוקטובר 1858 (בגיל 61 בערך) אדו, יפן 
 שם לידה:  安藤 徳太郎 
 מקום קבורה:  Tōgaku-ji 
 לאום:  יפנים 
 תקופת הפעילות:  מ-1818 
 תחום יצירה:  אוקיו-אה 
 זרם באמנות:  Utagawa school, Kasei culture 
 הושפע על ידי:  Utagawa Toyohiro, Ōoka Unpō 
 יצירות ידועות:  מאה מבטים על אדו, The Sixty-nine Stations of the Kiso Kaidō, Famous Views of the 60-odd Provinces, Kōshū Nikki, 36 מבטים על הר פוג'י, Eight Views of Ōmi, Tendō Hiroshige 
 
אוּטָגָאוָה הִירוֹשִיגֶה (ביפנית: 歌川広重;‏ 1797 – 12 באוקטובר 1858), שהיה ידוע גם כאָנדוֹ הירושיגה, היה אמן אוקיו-אה יפני, אחד הציירים הגדולים בסגנון זה. הוא הושפע רבות מעבודותיו של הוקוסאי, ובמשך שנים השניים היו אמנים מתחרים בז'אנר הנופים המצוירים. יצירתו המפורסמת ביותר של הירושיגה היא "100 מבטים על אדו". תמונותיו של הירושיגה בולטות בצבעיהן הבוהקים, בנקודות פרספקטיבה מעניינות ובהתייחסות מיוחדת לעונות השנה. תמונותיו השפיעו על ציירים רבים, בהם מונה ואימפרסיוניסטים נוספים, ואן גוך וציירים רוסים כגון איוון ביליבין.
ביוגרפיה

הירושיגה נולד במשפחה של מכבה אש, שגר מזרחית לטירת אדו (היום טוקיו). את האמנות למד ככל הנראה מאחד מעמיתי אביו. הוא התפרסם בגיל תשע בזכות ציור שצייר ברמה גבוהה יחסית לגילו הצעיר, המציגה את התהלוכה של משלחת איי ריוקיו לשוגון. למרות שהתחיל ללמוד בבית ספר לציור בגיל 15 הוא קיבל את התעודה כעבור שנה בלבד, למרות שהתהליך בדרך כלל לוקח בין שנתיים לשלוש. את הציורים המקוריים שלו התחיל הירושיגה ליצור רק בגיל 21.
אביו מת כשהיה הירושיגה בן 12, והוא ירש את תפקידו והמשיך למלא את חובותיו ככבאי גם בתקופות ההתלמדות שלו, עד שנת 1832.
בשנת 1832 הוזמן הירושיגה להצטרף לנציגי השוגון בחצר הקיסרית. בדרכו לקיוטו, בחן הירושיגה את טוֹקָאידוֹ, דרך שהובילה מהעיר אדו לקיוטו, העוברת ליד קו החוף וצופה לעבר רכס הרים מכוסי שלג. בהגיעו לקיוטו יצר את סדרת "53 התחנות של טוקאידו", סדרה אשר הקנתה לו תהילה רבה ביפן ומחוצה לה. למעשה, הסדרה הייתה פופולרית כל-כך שיצאה בשלוש מהדורות שונות. הקריירה שלו הייתה מעתה מסודרת - בתקופה זו תעשיית הדפוס שגשגה. בנוסף, צמיחת התיירות בתקופה זו הביאה להגדלת ביקוש למדריכי טיולים, ועבודותיו של הירושיגה, אשר צייר במהלך הטיולים שלו ביפן, היו פופולריות מאוד.
לקראת סוף חייו, המשיך הירושיגה לצייר תמונות בקצב גדול, כדי לספק את דרישות השוק, אך מעט מציוריו היו מוצלחים כמו העבודות הקודמות. בשנת 1856 הפך הירושיגה לנזיר בודהיסטי; באותה השנה התחיל לצייר את יצירתו המפורסמת "מאה מבטים על אדו". הוא נפטר בגיל 61 בעת מגפת כולרה באדו בשנת 1858 ונקבר במקדש זן. אמנים רבים מכל רחבי העולם ובמיוחד מיפן הושפעו מהיצירות שלו. אמנים שהושפעו מעבודותיו כגון, דוקטור לאמנות טומוקו קאשיקי מיפן, האמן אדגר דגה מצרפת, אמנית אמריקאית מארי קאסאט ואמנית ישראלית יונה לוי גרוסמן.
גלריה > מתוך "36 מבטים על הר פוג'י"

משמאל: "פריחת גני שיזיף בקאמידו" של הירושיגה; מימין, "פריחת עץ השזיף" של ואן גוך
יוסי שריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1978 (בן 47 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  האוניברסיטה לביטחון לאומי
 מספר צאצאים:  4
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  אגף המודיעין
 תקופת הפעילות:  1997–2025 (כ־28 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  קצין מודיעין וסייבר ביחידה 8200   קצין מודיעין באוגדה 91   ראש זירת צפון בחטיבת המחקר   קצין מודיעין של פיקוד המרכז   ראש חטיבת ההפעלה המבצעית   מפקד יחידת 8200
 פעולות ומבצעים
 מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל
 
יוסי שריאל (נולד ב-1978) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ששימש מפקד יחידה 8200.
ביוגרפיה

נולד ב-1978 וגדל בחיפה. התגייס לאגף המודיעין של צה"ל ב-1997, ושירת כקצין מודיעין וסייבר ביחידה 8200. לאחר מכן כקצין מודיעין באוגדה 91, ראש זירת הצפון בחטיבת המחקר, קצין מודיעין של פיקוד המרכז וראש חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן. בשנת 2018 הוענק לו פרס ביטחון ישראל על פרויקט בינה מלאכותית ופרויקט נגד טרור.
ב-28 בפברואר 2021 מונה למפקד יחידה 8200 במקום תא"ל אסף כוחן שפרש. שירת בתפקיד זה במהלך מלחמת חרבות ברזל ועד מרץ 2025.
ביוגרפיה > ספרו וחשיפת זהותו

כבר ב-2021 חשפה עמותת הצלחה את יומנו של מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, בו נכתב כי הוא נפגש עם "מפקד 8200 - יוסי שריאל". במאי 2021 פרסם שריאל את הספר האלקטרוני "The Human-Machine Team" (בתרגום חופשי לעברית: "צוות אדם-מכונה") בשם העט תא"ל י"ש (Brigadier General Y.S) באמזון. בספרו הציג את נקודת מבטו על הבינה המלאכותית ועל יכולותיה לשנות את מערכת היחסים בין אנשי צוות למכונות בצבא.
כמקובל אצל מפקדי יחידה 8200 זהותו הייתה חסויה, אך היא נחשפה על ידי העיתון הבריטי "הגרדיאן" ב-5 באפריל 2024. העיתון חשף את זהותו של שריאל, בתור מחבר הספר וכמפקד יחידה 8200. בעיתון נאמר כי דרך פרופיל ספרו באמזון השאיר "עקבות דיגיטליים המובילים לחשבון גוגל פרטי המכיל את שמו, יחד עם תעודת זהות ייחודית וקישורים למפות וליומן של הפרופיל". לאחר מכן גם נחשף כי בגרסאות מוקדמות יותר של הספר צוין שמו המלא של שריאל. דובר צה"ל השיב בתגובה על הפרסום כי "חשיפת פרטי הקצין הינה תקלה".
ב-9 באפריל 2024 חשף "הגרדיאן" כי במשך שנים החזיק שריאל בחשבונות גלויים ברשתות חברתיות בהם חשף את שמו ודרגתו, וכן חשבון בוויקיפדיה העברית תחת שמו המלא.
בספטמבר 2024 הודיע על פרישתו מתפקידו תוך שהוא כותב לפקודיו: "ב-7 באוקטובר בשעה 06:29 לא עמדתי במשימה... פעלתי בחרדת קודש, ולמרות זאת הרע מכל קרה. אני מבקש סליחה עמוקה, ויודע שאת הנעשה אין להשיב. אני מרכין ראש". בפברואר 2025 טען שבעוד המודיעין של צה"ל הודה בתקלות, הציר הפיקודי של הצבא, שכשל אל מול חמאס למשך שעות ארוכות, לא הודה באף תקלה והאשים את המודיעין. הוא גם טען שהתירוץ של "שמירה על מקורות" לא נכון.
השכלה

שריאל בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה, סוציולוגיה ובלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני באסטרטגיה, ביטחון וכלכלה מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית.
חיים אישיים

שריאל נשוי ולו 4 ילדים, וגר בגליל.
הערות שוליים

↑  יוסי הטוני, ‏מפקד חדש ל-8200; ראש אמ"ן: "היחידה – מעצמת סייבר עולמית", באתר "אנשים ומחשבים"
1 2 3 4 5 6 7  עם עבר מפואר, שהוכתם ב-7/10: זהו מפקד 8200, ששמו נחשף עקב ספר באמזון, באתר ynet, 5 באפריל 2024
↑  אמיר אורן‏, מנהרת הזמן, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2019
↑  ביקורת בצה"ל: כוכבי מקדם את עוזרו, אתר ערוץ 7, 1 ביולי 2020
↑   מפקד חדש ואות הערכה מהרמטכ"ל ל-8200, באתר צה"ל, 28 בפברואר 2021
↑   יוסי מלמן, אז מפקד 8200 רצה לכתוב ספר, באתר הארץ, 9 באפריל 2024
1 2  ממשיך להסתבך: דיווח - מפקד 8200 יוסי שריאל החזיק בחשבונות ברשתות החברתיות,  באתר כיפה, 9 באפריל 2024
1 2  מערכת ישראל היום, לא רק הספר באמזון: מפקד 8200 השאיר אחריו עקבות דיגיטליים במשך שנים, באתר ישראל היום, 10 באפריל 2024
↑  Y.S (Brigadier General), The Human-Machine Team: How to Create Synergy Between Human and Artificial Intelligence That Will Revolutionize Our World, הוצאה פרטית, 5 במאי 2021, עמ' 198, ISBN 9798749152210. (באנגלית)
1 2  Harry Davies, Bethan McKernan, Top Israeli spy chief exposes his true identity in online security lapse, הגרדיאן, ‏5 באפריל 2024
1 2 3  מערכת ישראל היום, צה"ל על חשיפת זהות מפקד 8200: "תקלה, הנושא יבדק", באתר ישראל היום, 5 באפריל 2024
↑  יוסי שריד, The Human-Machine Team: How to Create Synergy Between Human & Artificial Intelligence That Will Revolutionize Our World Paperback – 5, אמזון, ‏מאי 2021
1 2  מערכת וואלה! חדשות‏, מבוכה מודיעינית: מפקד יחידה 8200 חשף בטעות את זהותו, באתר וואלה, 5 באפריל 2024
↑  יובל אלבשן, חשיפת שמו של מפקד 8200 היא רק קצה הקרחון של תהליך בעייתי ביחידה, באתר ynet, 7 באפריל 2024
↑  "הגרדיאן": מפקד 8200 נחשף - עקב פרצת אבטחה. צה"ל: "תקלה", באתר ynet, 5 באפריל 2024
↑   עמוס הראל, מפקד יחידה 8200, יוסי שריאל, הודיע על פרישה מתפקידו, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2024
↑  מפקד 8200 הודיע לרמטכ"ל על פרישה: "כשלתי, אני מבקש סליחה עמוקה", באתר ערוץ 7, 12 בספטמבר 2024
↑  יוסי יהושוע, חשיפה: נאום ה"אני מאשים" של מפקד 8200 היוצא נגד הרמטכ"ל וצמרת צה"ל, באתר ynet, 26 בפברואר 2025
↑  Brigadier General Y.S, אמזון
↑  Y.S (Brigadier General), The Human-Machine Team: How to Create Synergy Between Human and Artificial Intelligence That Will Revolutionize Our World, הוצאה פרטית, 5 במאי 2021, עמ' 158, ISBN 9798749152210. (באנגלית)
אילן רום

אילן רום הוא איש ציבור ישראלי, המשמש כמנכ"ל מועצה אזורית מטה בנימין. בינואר 2025 הודיע שר האוצר בצלאל סמוטריץ' על החלטתו למנות את רום למנכ"ל משרד האוצר במקומו של שלומי הייזלר.
שירת במשך 25 שנה ב"מוסד". במהלך שירותו זכה בשני פרסי ביטחון ישראל ובצל"ש "המוסד". בשנת 2022 מונה למנכ"ל מועצה אזורית מטה בנימין.
לרום תואר ראשון בארכאולוגיה וארץ ישראל ותואר שני במשפטים. הוא נשוי ואב לחמישה.
הערות שוליים

↑  גד ליאור, אלישע בן קימון, סמוטריץ' החליט: מנכ"ל מועצה מטה בנימין ימונה למנכ"ל משרד האוצר, באתר ynet, 26 בינואר 2025
1 2 3  שירת 25 שנה במוסד, דובר 4 שפות: זה המינוי החדש של בצלאל סמוטריץ',  באתר כיפה, 26 בינואר 2025
↑  ליאל קייזר, השר סמוטריץ' החליט: אילן רום ימונה למנכ"ל משרד האוצר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 בינואר 2025
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיטוס

ערך זה עוסק בקיסר רומא ששלט משנת 79 לספירה ועד שנת 81. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טִיטוּס פְלַאוְויוּס אַסְפַּסְיָאנוּס (30 בדצמבר 39 – 13 בספטמבר 81) היה קיסר רומא משנת 79 לספירה ועד שנת מותו. טיטוס היה בנו של הקיסר אספסיאנוס, ואחד משלושת הקיסרים מבית הפלאביים. בקרב הרומאים הוא נחשב לקיסר אהוד ומוצלח וכ"תענוג לבני אדם" (כפי שכינה אותו, במרירות, יל"ג בשיר "בין שני אריות", ובמקור הלטיני של סווטוניוס - "amor ac deliciae generis humani"), אך במסורת היהודית נחשב טיטוס לאחד מגדולי הצוררים והרשעים שקמו לעם כיוון שדיכא את המרד הגדול והחריב את בית המקדש השני כאשר עמד בראש כוחות הצבא הרומי ביהודה.