ויסקונסין (BB-64)
היסטוריה > מלחמת המפרץ (ינואר/פברואר 1991)

ב-2 באוגוסט 1990 פלשה עיראק לכווית. באמצע החודש, הנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש, בהתאם לדוקטרינת קרטר, שלח את הראשון מבין כמה מאות אלפי חיילים, יחד עם כוח חזק של תמיכה ימית, לערב הסעודית ולאזור המפרץ הפרסי כדי לתמוך בכוח רב לאומי. בעימות עם הדיקטטור העיראקי סדאם חוסיין. ב-7 באוגוסט, ויסקונסין וקבוצת הקרב שלה קיבלו הוראה להתפרס להגנת כווית למבצע מגן מדבר, והם הגיעו למפרץ הפרסי ב-23 באוגוסט. ב-15 בינואר 1991, מבצע "סערה במדבר" החל, וויסקונסין מצאה את עצמה משרתת לצד אחותה מיזורי, בדיוק כפי שעשתה בקוריאה 40 שנה קודם לכן. גם ויסקונסין וגם מיזורי פתחו בהתקפות טילי טומהוק נגד עיראק; הם היו בין האוניות הראשונות שיגרו טילי שיוט במהלך מלחמת המפרץ ב-1991. ויסקונסין שימשה כמפקדת מתקפת הטילים הקרקעיים של טומהוק (TLAM) במפרץ הפרסי, ניהלה את רצף השיגורים שסימנו את פתיחת מבצע סערה במדבר וירתה בסך הכל 24 טילי שיוט משלה במהלך היומיים הראשונים של המערכה. ויסקונסין גם קיבלה על עצמה את האחריות של מתאם הלוחמה נגד השטח המקומי עבור קבוצת הפעולה הצפונית של המפרץ הפרסי.
ויסקונסין, בליווי ניקולאס, החליפה את מיזורי ב-6 בפברואר, ואז נענתה לקריאת הלחימה הראשונה שלה לתמיכה בירי מאז מרץ 1952. אוניית המערכה שהופעלה מחדש לאחרונה ירתה 11 פגזים לטווח של 19 מיל (31 קילומטרים) להשמיד סוללת ארטילריה עיראקית בדרום כווית במהלך משימה שהוזעקה על ידי מטוסי USMC OV-10 ברונקו. תוך שימוש במל"ט RQ-2 פיוניר כתצפית בקרב בפעם הראשונה, ויסקונסין פגעה במתחם תקשורת עיראקי ב-7 בפברואר. התותחים העיקריים שלה ירו 24 פגזים על אתרי ארטילריה עיראקית, מתקני טילים ואתרי לוחמה אלקטרונית לאורך החוף. באותו ערב, היא ירתה על אתרים ימיים עם תותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים) שלה, ירי 50 פגזים, אשר פגעו קשות או הטביעו 15 סירות עיראקיות, והרסו מספר רציפים במרינה ח'ור אל-מופתאח. בתגובה לקריאות לתמיכה באש מכוחות ארצות הברית וכוחות הקואליציה, הסוללה הראשית של ויסקונסין הופעלה שוב ב-9 בפברואר, פיצצה בונקרים ואתרי ארטילריה, והפגיזה עמדות חיילים עיראקים ליד חאג'י לאחר שהעיראקים נהדפו מהעיר על ידי כוחות שריון סעודים וקטרים. ב-21 בפברואר, אחד המל"טים של ויסקונסין צפה בכמה משאיות שסיפקו מחדש עמדת פיקוד עיראקית; בתגובה, ויסקונסין ירתה עם תותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים) על המתחם, השמידה או פגעה בכבדות ב-10 מהבניינים. ויסקונסין ומיזורי החליפו עמדות על קו התותחים, תוך שימוש בתותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים) שלהן להשמדת מטרות אויב וריכוך הגנות לאורך קו החוף של כווית להתקפה אמפיבית אפשרית.
בליל 23 בפברואר, מיזורי וויסקונסין הפנו את תותחיהן הגדולים על האי פילכה בכווית כדי לתמוך במתקפה הקרקעית של הקואליציה בראשות ארצות הברית לשחרר את כווית מכוחות הכיבוש העיראקים. שתי האוניות היו אמורות לבצע התקפת הסחה שמטרתה לשכנע את הכוחות העיראקיים המוצבים לאורך חופי האי פילכה כי כוחות הקואליציה מתכוננים לפתוח בפלישה אמפיבית. כחלק מהתקפה זו, מיזורי וויסקונסין הופנו להפגיז עמדות הגנה עיראקיות ידועות באי. זמן קצר לאחר שהשלימה מיזורי את ההפגזה שלה על האי פילכה, ויסקונסין, כשהיא עדיין מעבר לאופק (ולכן מחוץ לטווח הראייה של הכוחות העיראקים) שיגרה את כלי הטיס הבלתי מאויש RQ-2 פיוניר שלה כדי לזהות את נפילות הפגזים 16 אינץ' (406 מילימטרים) שלה. כאשר המל"ט של ויסקונסין התקרב לאי פילכה, טייס המל"ט קיבל הוראה להטיס את הכלי נמוך מעל עמדות עיראקיות כדי שהחיילים יידעו שהם שוב ממוקדים על ידי אוניית מערכה. חיילים עיראקים על הקרקע שמעו את צליל הזמזום הייחודי של המל"ט, ולאחר שהיו עדים להשפעות מתקפת הארטילריה של מיזורי על קו התעלה שלהם, החליטו החיילים העיראקים לאותת על נכונותם להיכנע על ידי הנפת דגלים לבנים מאולתרים, פעולה שצוינה על סיפון ויסקונסין . . משועשעים מההתפתחות הפתאומית הזו, האנשים שהוקצו לצוות האוויר של המל"ט התקשרו למפקד של ויסקונסין, קפטן דייוויד ס. ביל השלישי, ושאלו, "אדוני, הם רוצים להיכנע, מה אני צריך לעשות איתם?" כניעה זו אל ויסקונסין הפכה מאז לאחד הרגעים הזכורים ביותר של מלחמת המפרץ; התקרית הייתה גם הכניעה הראשונה אי פעם של חיילי אויב לכלי טיס בלתי מאויש שנשלט על ידי אונייה. מזל"ט ויסקונסין גם ביצע מספר משימות סיור בכווית הכבושה לפני המתקפה הקרקעית של הקואליציה.
למחרת, ויסקונסין ענתה על שתי משימות תמיכה נפרדות בירי קריאת אש לכוחות הקואליציה על ידי דיכוי הכוחות העיראקים שהתבצרו בשני בונקרים. לאחר שראה את ההשפעות של ויסקונסין נגד העמדות העיראקיות, מפקד צי סעודי בכיר העיר ברדיו, "הלוואי והייתה לנו אוניית מערכה בצי שלנו".
הן ויסקונסין והן מיזורי ירו טילים ופגזים במשקל יותר ממיליון פאונד על מטרות עיראקיות עד שהנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש סיים את פעולות האיבה ב-28 בפברואר. עם ירי אחרון מתותחיה הגדולים, ירתה ויסקונסין את משימת התמיכה הימית האחרונה של המלחמה, וכך הייתה אוניית המערכה האחרונה בהיסטוריה העולמית שראתה פעולה. ויסקונסין נשארה במפרץ הפרסי לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף, וחזרה הביתה ב-28 במרץ 1991. במהלך שמונת החודשים שבילתה ויסקונסין במפרץ הפרסי, היא הפעילה 348 שעות טיסה של מל"טים, רשמה 661 נחיתות מסוקים בטוחות, הפליגה 46,000 מיל ימי (53,000 מיל; 85,000 קילומטרים), וירתה 319 פגזי 16 אינץ' (406 מילימטרים), 881 פגזי 5 אינץ' (127 מילימטרים), ו-5,200 פגזי 20 מ"מ של Phalanx CIWS, ושיגרה 24 טילי שיוט טומהוק. מכיוון שכל ארבע אוניות המערכה הנותרות הוצאו משימוש ונפגעו בעקבות מלחמת המפרץ, זו הייתה הפעם האחרונה שאוניות מערכה של ארצות הברית השתתפו באופן פעיל במלחמה.