stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האגם המערבי
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > ירח סתיו מעל האגם הרוגע

"ירח סתיו מעל האגם הרוגע" (平湖秋月 בפין-יין Pínghú qiūyuè) הוא אתר המשתרע על שטח של 1,600 מ"ר בפינה הדרום מזרחית של גבעת גושן, והצד הדרומי של הקצה המערבי של סוללת באי (30°15′16″N 120°08′29″E﻿ / ﻿30.254415°N 120.141376°E﻿ / 30.254415; 120.141376). מפינה זו נשקף נוף פנורמי של האגם החיצוני מצדו הצפוני, כשהעונה המומלצת לצפייה היא (כאמור בשם האתר) בליל ירח מלא בסתיו שאז מי האגם הם הרגועים ביותר. במקור, כשנקבע השם בתקופת שושלת סונג, הכוונה הייתה לצפייה מתוך סירה. השינוי חל עם בואו של הקיסר קאנגשי ב-1699 והוא קיבע את מיקומו הנוכחי של האתר.
האלמנטים הנופיים באתר זה כוללים את "הגן על פני המים", ביתן לקליגרפיה קיסרית ובימת הצפייה באגם, ביתן האסטלה והאסטלה שבתוכה, ביתן גל הירח והגשרים המחברים בין כל המבנים, וכן הצמחייה באתר. מהאתר נשקף האגם החיצוני, שלושת האיים, ההרים שבמערב ובדרום והמדרון הדרומי של הר גושן. הגן על פני המים הוא בעצם בריכה ריבועית התחומה בקיר מצדה צפוני ובביתן לקליגרפיה קיסרית מצדה הדרומי. הביתן הוא מבנה בן שתי קומות בגובה 10.8 מטרים. המבנה פתוח לדרום (אל האגם), מחובר להר גושן בגשר החוצה את בריכת הגן על פני המים ומחובר משני צדדיו בגשרים לשני הביתנים שהוזכרו. שלוחה מצדו הדרומי יוצרת בימת צפייה באגם. צורת הביתן המכיל את אסטלת האבן ריבועית, וגובהו 5.6 מטרים. אסטלת אבן היא שחזור מ-1980 של האסטלה המקורית. האסטלה ניצבת על בסיס ריבועי. בחזית האסטלה חרות בכתב ידו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג התיאור "ירח סתיו מעל האגם הרוגע". האסטלה המקורית הוצבה לאחר ביקור הקיסר במקום ב-1699. ביתן יְוֵּ'בָּוֹ (Yuebo - "גל הירח") שוכן מערבית לביתן לקליגרפיה קיסרית והוקם במקור ב-1699. הביתן פונה למזרח וכיום יש בו כיסאות לצפייה באגם. הצמחייה באתר כולל לוטוס באגם, עצי אוסמנטוס ומאלוס (Malus) וערבה בוכייה בחוף.
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > שאריות שלג על הגשר השבור

"שאריות שלג על הגשר השבור" (斷橋殘雪, בפין-יין Duàn qiáo cánxuě) הוא אתר המשתרע על שטח של 26 דונם סמוך לגשר המכונה "הגשר השבור" (גשר דְווָאן) בקצה המזרחי של סוללת באי (בָּאי) בצפון האגם (30°15′39″N 120°08′49″E﻿ / ﻿30.260968°N 120.147014°E﻿ / 30.260968; 120.147014). סוללת באי מקשרת בין האי הר גושן (הגבעה הבודדה) לבין הפינה הצפון מזרחית של גדת האגם, והיא מחלקת את האגם לחלק צפוני ודרומי. אורכה 987 מטרים, רוחבה 33 מטרים, והיא מרוחקת 500 מטרים מהחוף הצפוני של האגם וכ-2,000 מטרים מהחוף הדרומי. מיקומו של הגשר השבור מאפשר צפייה על החלקים הצפונים והדרומיים של האגם, כשהזמן המומלץ לצפייה הוא בחורף כשהאגם מכוסה שלג.
מקור שם הגשר אינו ידוע, ייתכן כי הוא קרוי על שם משפחה מקומית בשם דְווָאן או בשל העובדה שהפשרה חלקית של שלג על הגשר יוצרת את האשליה שהוא שבור. הגשר הוא אחד האתרים הידועים ביותר באגם המערבי בעיקר משום ששימש רקע לאחת מארבע אגדות העם הידועות ביותר בסין, אגדת הנחש הלבן. הגיבור והגיבורה באגדה נפגשו בפעם הראשונה על גשר זה. הגשר נבנה לראשונה בתקופת שושלת טאנג (לפני המאה ה-7) ועבר שיפוצים רבים מאז. הגשר הנוכחי בנוי מאבנים. אורכו 8.8 מטרים, רוחבו 8.6 מטרים והוא נשען על קשת חצי עגולה שמפתחה 6.1 מטרים.
האלמנטים הנופיים באתר זה כוללים את הגשר השבור, ביתן האסטלה והאסטלה שבתוכה, הביתן שעל שפת המים בקצה הצפוני של הגשר שנבנה בתקופת קאנגשי, דרך שְׁהָאן, שהייתה פעם הדרך העיקרית בין האגם לעיר, סוללת באי וגשר גִ'ינְדָאי (Jindai), וכן הצמחייה באתר הכוללת עצי אפרסק וערבות על הסוללה ולוטוס באגם. מהאתר נשקף נוף האגם דרומית (האגם החיצוני) וצפונית (האגם הפנימי הצפוני) לסוללה, הר גושן והר גֶלִינְג (Geling).
צורת ביתן האסטלה משושה בעל גג מחודד וגובהו 4.6 מטרים. בתוך הביתן מוצבת על בסיס ריבועי אסטלת אבן, שחזור מ-1977 של האסטלה המקורית. בחזית האסטלה חרות בכתב ידו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג התיאור "שאריות שלג על הגשר השבור".
סוללת באי (白堤, בפין-יין: Bái Dī) הוקמה בתקופת שושלת טאנג, והייתה הדרך היחידה שחיברה בין הר גושן וחוף האגם. שמה הנוכחי ניתן לה בתקופת שושלת צ'ינג לזכרו של המשורר ומושל העיר האנגג'ואו בָּאי ג'וּ'יִי. אורכה הנוכחי של הסוללה 987 מטרים, רוחבה 33 מטרים ולאורכה שתולים לסירוגין 450 עצי אפרסק וערבה בוכייה.
גשר גִ'ינְדָאי הוא הגשר בקצה המערבי של סוללת באי. הגשר הראשון שנבנה במקום היה קרוי גשר הָאנְבִּי, והוא הוקם בתקופת שושלת סונג. בתקופת הקיסר ואן-לי משושלת מינג (המאה ה-16) נבנה גשר עץ שכונה גשר גִ'ינְדָאי (אבנט הברוקד). בתקופת הקיסר קאנגשי (המאה ה-17) נבנה הגשר באבן על מפתח קשתי. הגשר הנוכחי נבנה ב-1941 וחופה בלבנים בשנות ה-50 של המאה ה-20.
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > צפייה בדגים באגם פרחוני

"צפייה בדגים באגם פרחוני" (花港觀魚, בפין-יין: Huāgǎng guānyú) הוא אתר המשתרע על שטח של 2.5 דונם מערבית לחלקה הדרומי של סוללת סו בין גשר יִינְגְבָּוֹ לגשר סְווֹלָאן (30°14′04″N 120°08′14″E﻿ / ﻿30.234544°N 120.137302°E﻿ / 30.234544; 120.137302). בתקופת שושלת סונג הדרומית היה האתר חווילה של הסריס לוּ יוּ'נְשֶׁנְג (Lu Yunsheng) והשם הפיוטי מתייחס לבריכה מוקפת הפרחים בחווילה ולמיני הדגים הנדירים שבה. האתר הוזנח בשלהי תקופת שושלת סונג הדרומית, ושופץ בעקבות ביקורו של הקיסר קאנגשי במקום ב-1699. נבנו ביתנים, מסלעות ובריכת נוי ובה דגים.
האלמנטים הנופיים באתר זה כוללים את הגן, בריכת הדגים, המסלעות, ביתן הסחלבים (牡丹亭) וביתן האסטלה והאסטלה שבתוכה, כולם נבנו בתקופת הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג, וכן כמה אלפי דגי קרפיון צבעוני בבריכה והצמחייה באתר, הכוללת צמחי מים ועצי אפרסק. לציון מיוחד ראוי גן פרחי האדמוניות, הנחשב לאתר הראשון במעלה מסוג זה באזור. מהאתר נשקף נוף האגם הפנימי המערבי, ההרים שמדרום לאגם וסוללת סו הנטועה עצי אפרסק וערבות בוכיות.
אל האתר מוביל גשר שטוח מסוללת סו. הבריכה שוכנת בצפון האתר. אורכה 30 מטרים, רוחבה 23 מטרים ושטחה 708.4 מטרים רבועים. צורת ביתן האסטלה ריבועית, ובתוכו מוצבת על בסיס ריבועי אסטלת אבן, שחזור מ-1980 של האסטלה המקורית. בחזית ובגב האסטלה חרות בכתב ידו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג התיאור: "צפייה בדגים באגם פרחוני".
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > זהבנים שרים בערבי הנחל

"זהבנים שרים בערבי הנחל" (柳浪聞鶯, בפין-יין: Liǔlàng wényīng) הוא אתר המשתרע על שטח של 5.4 דונם, 50 מטרים צפונית למקדש המלך צְ'ייֵן במזרח הגדה הדרומית של האגם (30°14′46″N 120°09′11″E﻿ / ﻿30.246200°N 120.152926°E﻿ / 30.246200; 120.152926). בתקופת שושלת סונג הדרומית היה האתר גן ג'וּ'גִ'ינְג (聚景园, בפין-יין Jù jǐng yuán,- גן אוסף הנופים), גן שנבנה בהוראת הקיסר שְׂיָאודְזונְג (孝宗, בפין-יין Xiàozōng, שלט 1189–1194) מחוץ לשער צִ'ינְגְבָּוֹ (清波门, בפין-יין Qīngbō mén), אחד מהשערים במערב העיר. מקור השם בשירת ציפורי השיר ממשפחת הזהבניים בערבות הבוכיות שבגן. האתר הוזנח בשלהי תקופת שושלת סונג הדרומית, ושופץ בעקבות ביקורו של הקיסר קאנגשי במקום ב-1699.
האלמנטים הנופיים באתר זה כוללים את ביתן האסטלה והאסטלה שבתוכה, כולם נבנו בתקופת הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג, הצמחייה באתר הכוללת ערבות, וציפורי השיר. מהאתר נשקף נוף האגם החיצוני וההרים שמדרום, מצפון וממערב לאגם.
ביתן האסטלה שוכן כ-60 מטרים מהבריכה שבחזית מקדש המלך צְ'ייֵן. צורתו ריבועית, ובתוכו מוצבת על בסיס ריבועי אסטלת אבן, שחזור מ-1980 של האסטלה המקורית. בחזית ובגב האסטלה חרות בכתב ידו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג התיאור "זהבנים שרים בערבי הנחל". התקופה המומלצת לביקור באתר היא באביב שאז מלבלבות הערבות הבוכיות ונשמעת שירתם של הזהבנים. בלילות הקיץ נערכים במקום מסיבות שירה וריקודים.
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > שלוש בריכות משקפות את הירח

"שלוש בריכות משקפות את הירח" (三潭印月, בפין-יין: Sāntán Yìnyuè) הוא אתר המשתרע על שטח של 76.7 דונם באי "יִינְגְג'וֹאוּ הקטן" (小瀛洲, בפין-יין: Xiǎo yíng zhōu) בדרום מערב האגם החיצוני ובמים שמדרום לאי (30°14′28″N 120°08′27″E﻿ / ﻿30.241048°N 120.140742°E﻿ / 30.241048; 120.140742). מקור השם בשלוש פגודות מתקופת שושלת סונג שהוקמו במטרה לסמן אזור אסור בשתילה והשם התייחס לבבואתן במים באור הירח. הפגודות הוזנחו והתמוטטו. בעקבות מיזמים של דליית הטין מהקרקעית בתחילת המאה ה-17, בתקופת שושלת מינג, נקבעו תצורת האי כגן על פני המים בדמות התו הסיני "田" (טיאן, מילולית "שדה"), בתוספת שלוש הפגודות במים מדרום לאי. שם האי משקף את שמו של אי מיתולוגי שמלומדים מתקופת ממלכת צ'י (תקופת המדינות הלוחמות) האמינו כי קיים בים מזרח סין. המקום עבר שיפוץ משמעותי בתקופתם של הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג משושלת צ'ינג ונשמר מאז. ייחודו של האתר במבנה האי היוצר "אגמים בתוך אגם", הצמחייה העשירה הכוללת ערבה בוכייה, לוטוס, אדר והיבסקוס (Hibiscus mutabilis), והפגודות שבשעת לילה נוהגים להדליק בהם נרות, ושיחד עם הירח המלא המשתקף במים יוצרים אפקט מיוחד.
האלמנטים הנופיים באתר זה כוללים את האי "יִינְגְג'וֹאוּ הקטן", המגדלים, המרפסות, הביתנים, הגשרים אסטלות האבן ואלמנטים נוספים השייכים לגן, והצמחייה והדגים שבבריכות הפנימיות והפגודות במים שמדרום לאי. מאתר נשקפים האגם החיצוני, האיים האחרים שבאגם, סוללת סו והר גושן.
האי בנוי בדמות התו הסיני "田" כאשר אורך הסוללה החיצונית 928 מטרים ורוחבה 26 מטרים. במרכז מצוי אי סגלגל בשטח של 2,446 מטרים רבועים. הציר העיקרי הוא מצפון לדרום ולאורכו המבנים שעל האי, כאשר הציר ממזרח למערב הוא סוללה מחברת ברוחב של 5.8 מטרים ובאורך 232 מטרים.
מכלול המבנים על האי הבנוי על הציר צפון דרום ובמים הוקם לראשונה בשלהי תקופת שושלת מינג (תחילת המאה ה-17) ושופץ בתקופת הקיסר יונגג'אנג משושלת צ'ינג (תחילת המאה ה-18). המבנים על האי מדרום לצפון הם:
שלוש הפגודות - שריד מתקופת שושלת מינג שהוצבו במים על קדקודיו של משולש דמיוני שווה-צלעות, כשאורך כל צלע 62 מטרים. חלקה המרכזי של הפגודה בנוי ככדור שקוטרו 92 סנטימטרים, וסך כל גובה הפגודה 2.32 מטרים. פגודות אלו מאוירות על צדו האחורי של שטר כסף בן יואן אחד.
ביתן ווֹשִׂינְשְׂיָאנְגְיִין (Woxinxiangyin - ביתן הקונצנזוס שבשתיקה), נבנה בתקופת שושלת צ'ינג והוא מבנה בעל גג אופייני לתקופה. מהביתן ניתן לצפות בפגודות שבמים. מהביתן מוביל גשר מתפתל צפונה אל ביתן האסטלה הקיסרית.
ביתן האסטלה הקיסרית - ביתן בעל גג פירמידה משושה שנועד להגן על רפרודוקציה מ-1979 של האסטלה שבה מלפנים ומאחור חקוק בכתב ידו של קאנגשי "שלוש בריכות משקפות את הירח".
ביתן נָאנְשׁוּ (Nanshu) - מבנה ריבועי מעץ השוכן במרכז האי בעל גג טיפוסי לשושלת צ'ינג המכוסה ברעפים ירוקים. נבנה בתקופת הקיסר יונגג'אנג משושלת צ'ינג ושופץ אחר-כך.
מכלול המבנים בצפון האי - נבנו לראשונה בתקופת הקיסר גואנגשו משושלת צ'ינג (שלהי המאה ה-19) וכוללים את הביתנים: וָאנְדְזְה (Wanzi), טִינְגְטִינְג (Tingting), וקָאיְוָאנְג (Kaiwang). משמאל להם מקושרים בגשרים מתפתלים נמצאים מקדש הקדושים וההיכל הראשי. דרומית למקדש יש בריכה ומסלעה.
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > שתי פסגות חודרות מבעד לעננים

"שתי פסגות חודרות מבעד לעננים" (雙峰插雲, בפין-יין: Shuāng fēng chā yún) מתייחס לשתי הפסגות הגבוהות ביותר, הצפונית (בֵּייגָאו - 北高峰, בפין-יין: Běi gāofēng) בגובה 314 מטרים, והדרומית (נָאנְגְאָו - 南高峰, בפין-יין: Nán gāofēng), בהרים שממערב לאגם ונקודת התצפית עליהם מגשר חונְגְצ'וּן (Hongchun)‏ (30°15′11″N 120°07′34″E﻿ / ﻿30.253045°N 120.126119°E﻿ / 30.253045; 120.126119). המרחק בין שתי הפסגות הוא 5 קילומטרים, ועל כל פסגה הייתה פעם פגודה מתקופת שושלת סונג הדרומית. בימים מעוננים או מעורפלים אפשר היה לצפות מהאגם כיצד קצות הפגודות מציצות מעל לעננים ומכאן שם האתר. שתי הפגודות התמוטטו בתקופת שושלת צ'ינג. הקיסר קאנגשי ביקר במקום ב-1699 ולכבוד הביקור הוצבה במקום אסטלה עם שם האתר בתוך ביתן.
הנוף הכלול באתר הוא נוף ההרים הנשקפים מכמה נקודות באגם: גשר חונְגְצ'וּן, גשר וָאנְגְשָׁאן בסוללת סו והר פֶנְגְחְוָאנְג ונוף האגם הנשקף מפסגות ההרים.
14 מטרים מגשר חונְגְצ'וּן הוצבה ב-1980 אסטלת אבן המשחזרת את האסטלה המקורית מתקופת הקיסר קאנגשי ובה הכתובת "שתי פסגות חודרות מבעד לעננים". האסטלה הוצבה בתוך ביתן מבטון בעל גג משושה בסגנון שושלת צ'ינג.
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > פגודת לֵייפֶנְג בזוהר השקיעה

"פגודת לֵייפֶנְג בזוהר השקיעה" (雷峰夕照) הוא אתר המשתרע על שטח של 132 דונם בסמוך להר שִׂיגָ'או בחוף הדרומי של האגם המערבי (30°14′02″N 120°08′42″E﻿ / ﻿30.233868°N 120.145008°E﻿ / 30.233868; 120.145008). מקור השם בצללית הפגודה הבולטת על הפסגה בשעת הדמדומים על רקע השמים האדמדמים, במיוחד כפי שהיא נצפית מגשר צָ'אנְגְצְ'יָאו (Changqiao). האתר מפורסם ברחבי סין כרקע לסיפור האהבה "סיפורו של הנחש הלבן", אחת מאגדות העם הידועות ביותר בסין.
פגודת לֵייפֶנְג (雷峰塔, בפין-יין Léi Fēng Tǎ – "פגודת הפסגה הרועמת"), האלמנט הבולט ביותר באתר, נבנתה בשנת 977, בתקופת ממלכת ווּיְוֵּ'ה (שלטה 907–978), על מרכז הרכס של הר שִׂיגָ'או (夕照, בפין-יין Xìzhào - "שקיעת החמה"). בתקופת שושלת מינג עלו באש מזחילות העץ, והפגודה נותרה במצבה ההרוס למחצה. במשך שנים רבות דמתה הפגודה למגדל. הפגודה המקורית התמוטטה ב-1924, וב-2002 הוקמה פגודה חדשה באתר שבו התמוטטה פגודת לֵייפֶנְג המקורית. הפגודה החדשה היא מבנה מתומן בן חמש קומות וגובהו, כולל הצריח, כ-72 מטרים. הפגודה היא אחד האתרים הפופולריים באזור האגם ויש בה מעליות המאפשרות לתיירים תצפית נרחבת על האגם.
פגודת לֵייפֶנְג, יחד עם פגודת בָּאוצ'וּ בצד הנגדי של האגם, מהווים את הסמלים שנתנו להאנגג'ואו את הכינוי "הממלכה הבודהיסטית של דרום מזרח אסיה" בתקופת חמש השושלות, התקופה שבה פרח הבודהיזם באזור האגם המערבי.
אלמנטים נוספים באתר כוללים את הר שִׂיגָ'או, ביתנים, האסטלה הקיסרית מתקופת הקיסר קאנגשי, הצמחייה הכוללת כמה מינים של חזרן ועצי אורן ותשתית מודרנית שהוקמה במטרה לשמר את האתר ולאפשר את הביקור בו. הנוף הנשקף מהאתר כולל מרבית נוף האגם המערבי וההרים שממערב מצפון ומזרח לאגם.
חפירות ארכאולוגיות חשפו את האתר שהיה פעם גן קיסרי 93 מטרים מערבית מאתר הפגודה המקורית. בחפירות נתגלה שער הכניסה, יסודות למבנים, והדרך שהובילה לגן.
13 מטרים מזרחית מהכניסה הוצבו אסטלות המציינות את ביקוריהם של הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג במקום בשנים 1699 ו-1751 בהתאמה. ב-2002 שוחזרו שתי האסטלות והם מוצבות בביתנים מתומנים בעלי מזחילות כפולות וגג מחודד בסגנון צ'ינג.
אתר המורשת העולמית > עשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי > פעמון הערב מצלצל על הר נָאנְפִּינְג

"פעמון הערב מצלצל על הר נָאנְפִּינְג" (南屏晚鐘, בפין-יין Nánpíng Wǎnzhōng) הוא אתר המשתרע על שטח של 39 דונם על הר נָאנְפִּינְג בחוף הדרומי של האגם המערבי (30°13′51″N 120°08′40″E﻿ / ﻿30.230716°N 120.144430°E﻿ / 30.230716; 120.144430). מקור השם בפעמון של מקדש גִ'ינְגְצְה (净慈寺, בפין-יין: Jìngcí sì – "מקדש טוב הלב המטוהר") שעל המדרון הדרומי של ההר, שאת צליליו אפשר לשמוע ברחבי האגם. זהו ככל הנראה האתר העתיק ביותר מבין העשרה משום שגָ'אנְג דְזֶדְווָאן (張擇端, בפין-יין: Zhāng Zéduān‏; 1145-1085), אחד הציירים הידועים ביותר משלהי תקופת שושלת סונג הצפונית, יצר ציור המכונה "פעמון הערב מצלצל על הר נָאנְפִּינְג".
מקדש גִ'ינְגְצְה (הוקם בשנת 954) ומקדש לִינְגְיִין שבצפון האגם הם האתרים העיקריים לביצוע טקסים בודהיסטיים באזור שהיה מכונה "הממלכה הבודהיסטית של דרום מזרח אסיה" בתקופת חמש השושלות, התקופה שבה פרח הבודהיזם באזור האגם המערבי. צלילי צלצול פעמון הערב הגדול נישאים על פני האגם ומהדהדים כשהם פוגשים בהר גֶלִינְג ונוצר אפקט של צליל ארוך ומהדהד. תושבי האנגג'ואו מגיעים לאתר על מנת לצלצל בפעמון בערב השנה הסינית החדשה על מנת לקבל את השנה החדשה.
האלמנטים הנופיים באתר זה כוללים את הר נָאנְפִּינְג, מקדש גִ'ינְגְצְה, פעמון הארד של המקדש, ביתן האסטלה והאסטלה שבתוכה, שנבנו בתקופת הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג, וכן הצמחייה באתר הכוללת עצי אורן, ברושים, חזרן ולוטוס הגדל ב"בריכה לשחרור בעלי חיים בשבייה" שבשטח המקדש. מהאתר נשקף נוף ההרים שסביב הר נָאנְפִּינְג.
מקדש גִ'ינְגְצְה הוקם במקור בשנת 954 ונהרס ונבנה פעמים רבות מאז. המבנים הנוכחיים הם מתקופת שושלת צ'ינג. גם פעמון הארד נפגע ונוצק מחדש בפעמים שהמקדש נפגע. הפעמון הנוכחי נוצק ב-1984 כשאת המימון לבנייתו תרמו בודהיסטים מיפן. הפעמון שוקל כעשרה טון, גובהו 3.6 מטרים וקוטרו בבסיס 2.3 מטרים ועל דפנותיו חרותים 68,000 הסימנים של סוטרת הלוטוס. כל הקשה יוצרת רטט הנמשך קרוב לשתי דקות. 17 מטרים מזרחית מהכניסה למקדש גִ'ינְגְצְה הוצבה אסטלה המציינת את ביקורו של הקיסר קאנגשי במקום ב-1699. ב-2002 שוחזרה האסטלה, והיא מוצבת על מסד ריבועי ועליה חרות בכתב ידו של קאנגשי שם האתר. האסטלה מוצבת בביתן עץ משושה בעל גג מחודד בסגנון צ'ינג. על העמודים הריבועיים של הביתן חקוקים חרוזים מתקופת שושלת צ'ינג ועד תקופת הרפובליקה של סין. 70 מטרים מזרחית לאולם הראשי של מקדש גִ'ינְגְצְה הוקמה פגודה בגובה 3.8 מטרים כמצבה לנזיר ז'וּגִ'ינְג (如净, בפין-יין: Rújìng), אב המנזר של מקדש גִ'ינְגְצְה שנערץ ביפן על ידי המאמינים בזרם הסוטו של הזן בודהיזם, שמייסד הזרם היה מתלמידיו.
אתר המורשת העולמית > אתרים ומונומנטים היסטוריים

במשך אלף השנים שעברו מאז שממלכת ווּיְוֵּ'ה הקימה את בירתה בהאנגג'ואו והפכה את האזור למרכז בודהיסטי בדרום מזרח סין, נבנו על גדות האגם ועל ההרים סביבו מבני תרבות רבים הקשורים לזרמים הדתיים העיקריים בתרבות סין: קונפוציוניזם, בודהיזם וטאואיזם או שנועד לסמן מאורעות היסטוריים חשובים. האתרים כוללים: פגודות, מקדשים, מנזרים, פסלי אבן, שרידים של שער העיר, ארמונות וספריות. מתוך למעלה ממאה מבנים או מקבצי מבנים נכללו ארבעה עשר באתר המורשת.
אתר המורשת העולמית > אתרים ומונומנטים היסטוריים > אתרים קונפוציאניים

קבר ומקדש יְוֵּ'ה פֵיי (岳王廟, בפין-יין: Yuèwáng miào) - מכלול מבנים המשתרע על שטח של 15,695 מ"ר למרגלות רכס צִ'ישְׂיָה (栖霞山, בפין-יין: Qīxiá shān) בקצה הצפון מערבי של האגם המערבי, כ-150 מטרים מהגדה הצפונית שלו (30°15′13″N 120°07′49″E﻿ / ﻿30.2536555°N 120.130154°E﻿ / 30.2536555; 120.130154).
יְוֵּ'ה פֵי (岳飛, בפין-יין: Yuè fēi‏; 1142-1103) היה מצביא בצבא שושלת סונג הדרומית שהביס כמה פעמים את צבא שושלת ג'ין היורצ'נית (שמוצאה ממנצ'וריה), לאחר שקודם לכן הביס צבא שושלת ג'ין את צבא שושלת סונג ואילץ את השושלת להעתיק את בירתה דרומה. הצלחותיו הצבאיות עוררו את חששו של הקיסר והוא הורה לו לחזור להאנגג'ואו, שם הוא הועמד למשפט כבוגד והוצא להורג. שמו טוהר אחר-כך והוא הפך בסין סמל לנאמנות לשלטון, וכיבוד הורים כפי שהורה קונפוציוס. זכרו של יְוֵּ'ה פֵי הונצח באמצעות הקמת אנדרטה על קברו ועל קבר בנו שהוצא אף הוא להורג יחד עם אביו ומקדש. המקדש נבנה לראשונה ב-1163 ועבר שיפוצים משמעותיים בתקופות שושלות מינג וצ'ינג. התוכנית הנוכחית של המקדש נקבעה בתקופת שושלת צ'ינג וכוללת מלבד המצבה, זוגות פסלי סוסים, טיגריסים, כבשים ומצביאים בדרך אליה כמקובל בקברים מתקופת שושלת מינג, ושני מבני מקדשים. מול המצבה יש ארבעה פסלי ברזל של הקושרים כנגד יְוֵּ'ה פֵי כשהם בתנוחת כריעה וידיהם קשורות מאחורי גבם.
היכל וֶנְלָאן (文澜阁, בפין-יין: Wénlán gé) - מכלול מבנים המשתרע על המדרון הדרומי של האי גושן בצפון האגם המערבי (30°15′12″N 120°08′17″E﻿ / ﻿30.253333°N 120.138056°E﻿ / 30.253333; 120.138056). המכלול נבנה במקור ב-1784 בהוראת הקיסר צ'יינלונג משושלת צ'ינג במטרה לאחסן את אחד משבעת העותקים של אסופת הספרים הגדולה המכונה "ארבע האוצרות" (四庫全書, בפין-יין: Sì kù quánshū), שכללה כ-10,000 ספרים בתחומים שונים. המכלול כולל גן ובו שתי חצרות, מסלעה, בריכה ואת מבנה העץ הנוכחי בן שתי הקומות של הספרייה ששטחו 852 מ"ר, שחזור מ-1880. אסופת הספרים שהייתה במקום הועברה למוזיאון בהאנגג'ואו.
אתר המורשת העולמית > אתרים ומונומנטים היסטוריים > אתרים טאואיסטיים

מנזר בָּאופּוּ (抱朴道院, בפין-יין: Bàopǔ dàoyuàn) - מכלול מבנים המשתרע על שטח של 2,000 מ"ר על רכס גֶלִינְג (葛岭山, בפין-יין:Gélǐng shān) בקצה הצפון מזרחי של האגם. המנזר נבנה מחדש במאה ה-17 לזכרו של גֶה חונְג (葛洪, בפין-יין: Gě Hóng‏; 343-283), מלומד טאואיסטי, אלכימאי ואיש מדע ידוע מתקופת שושלת ג'ין, שערך את מחקריו בנושא השיקוי שיבטיח חיי נצח על רכס גֶלִינְג. המנזר כולל שער, ההיכל לקבלת פני בני האלמוות, היכל בָּאופּוּ, היכל חונְגְמֵיי ומבנים רבים נוספים, כמו גם אסטלה לזכרו של גֶה חונְג מתקופת שושלת מינג. על פסגת הר גֶלִינְג הוקמה בימה לצפייה בזריחה שהתפרסמה בתקופת שושלת יואן כאחת מעשר נקודות הנוף של צ'יינטאנג.
אתר המורשת העולמית > אתרים ומונומנטים היסטוריים > מונומנטים היסטוריים

שער צְ'ייֵנְטָאנְג (钱塘门, בפין-יין: Qiántáng mén) - שרידים ארכאולוגיים המשתרעים על שטח של 110 מ"ר בצפון הגדה המזרחית של האגם (30°15′35″N 120°09′13″E﻿ / ﻿30.259695°N 120.153639°E﻿ / 30.259695; 120.153639). במקור היה כאן שער בחומה שהקיפה את העיר האנגג'ואו. השער נבנה לראשונה ב-1148 בתקופת הקיסר גָאודְזונְג (שלט 1127–1162) משושלת סונג הדרומית. השער היה אחד משלושה שערים שנפתחו למערב אל האגם. הוא נחרב כשהמונגולים כבשו את האנגג'ואו. הוא הוקם מחדש ונשמר עד תחילת המאה ה-20 שאז פורק. במקום נערכו חפירות ב-2008 שחשפו את יסודות השער ואת שרידי חומת העיר העשויה אדמה נגוחה. כיום זהו אתר תת-קרקעי.
הארמון הקיסרי הזמני של שושלת צ'ינג (孤山的清代行宫, בפין-יין: Gū shān de qīng dài xínggōng) - שרידים ארכאולוגיים המשתרעים על שטח של 15,700 מ"ר על המדרון הדרומי של הר גושן בצפון מזרח האגם. במקור זה היה מעונם הזמני של קיסרי שושלת צ'ינג בעת ביקורם בדרום סין. הארמון נבנה ב-1705, השנה ה-44 לשלטונו של הקיסר קאנגשי, וכלל את מבני הארמון על המדרון הדרומי ופארק קיסרי מצפון לו וכיום נותרו ממנו שרידים בלבד: שרידי חומה, שערי הכניסה, והשער המעוטר, וכן החצרות וביתנים הרבים סביבן. באתר כיום שוכן המוזיאון המחוזי של ג'ג'יאנג.
אתר המורשת העולמית > אתרים ומונומנטים היסטוריים > מונומנטים הקשורים בדמויות ידועות

האגם המערבי מפורסם בתרבות הסינית כאתר המייצג בצורה הטובה ביותר את הנוף התרבותי. מלומדים, סופרים, משוררים וציירים התגוררו במהלך השנים על שפת האגם, והנוף שימש מקור השראה ליצירותיהם. בין היוצרים הידועים: המשורר המתבודד לִין בּוּ (林逋, בפין-יין: Lín bū‏; 1028-967), המדינאי פָאן ג'ונְגְיֵן (范仲淹, בפין-יין: Fàn zhòngyān‏; 1052-989), האציל מחצר קיסרות שושלת מינג יוּ' צְ'ייֵן ( 于謙, בפין-יין: Yú qiān‏; 1457-1398), ואמן הלימודים הסיניים הקלאסיים יוּ' יְוֵּ'ה (俞樾, בפין-יין: Yú yuè‏; 1907-1821). סביב האגם פזורים כ-30 אתרים המנציחים יוצרים אלה, ובהם בולט:
אתר האסטלה של ווּ-חֶה-פֿוּ וקברו של לִין בּוּ (林逋墓) - לִין בּוּ (1028-967), היה אחד המשוררים הנודעים בתולדות סין ושימש מודל לחיקוי למלומדים סינים באורח חייו המתבודד. במשך למעלה מעשרים שנות חייו האחרונות התגורר לִין בּוּ על הר גושן, הוא לא נישא מעולם והקדיש את ימיו לכתיבת שירים ולגידול שזיפים ועגורים, עובדה שהקנתה לו את הכינוי "פריחת השזיף כאשתו ועגורים כילדיו". הוא נקבר למרגלות המדרון הצפוני של הר גושן, והמשכילים בדורות אחר-כך שהעריצו אותו נטעו עצי שזיף סביב קברו והציבו אסטלה לזכרו.
האתר לזכרו משתרע על שטח של 410 מ"ר וכולל את הקבר והמצבה של לִין בּוּ, ביתן פָאנְג-חֶה ואסטלת ווּ-חֶה-פֿוּ. על אסטלת ווּ-חֶה-פֿוּ (舞鹤赋, בפין-יין: Wǔ hè fù) חקוקה בכתב ידו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג הפואמה ווּ-חֶה-פֿוּ (מילולית "אודה למחול העגורים") שכתב המשורר בָּאו גָ'או (鮑照, פין-יין: Bàozhào‏ 466-408) בן המאה החמישית. הפואמה משבחת את המראה האלגנטי של העגור ואת מעופו הדומה למחול שהמשורר הקביל למוסריות גבוהה של אדם נעלה, מוסריות אותה ייחסו שנים רבות אחר-כך ללִין בּוּ (שגידל עגורים בחייו). האסטלה הוצבה בביתן פָאנְג-חֶה (放鹤亭, בפין-יין: Fàng hè tíng) שנבנה לראשונה ב-1696, בשנה ה-35 לשלטונו של הקיסר קאנגשי. הקבר והמצבה של לִין בּוּ שוכנים על בימה 23 מטרים דרומית מערבית לביתן פָאנְג-חֶה ועברו שיפוץ כמה פעמים. הקבר והמצבה הנוכחיים ושרידים נוספים הם תוצאת השיפוץ האחרון בתקופת שושלת צ'ינג.
אתר המורשת העולמית > אתרים ומונומנטים היסטוריים > אתרים היסטוריים מהתקופה המודרנית

בין 1840 ל-1949 עברה החברה הסינית שינויים גדולים בחשיבה, בתרבות ובמבנה החברתי. כמה מגדולי המדינאים והסופרים של התקופה המודרנית הקימו את ביתם למשך תקופה מסוימת ליד האגם המערבי. בהם סון יאט-סן, לין יוטאנג (林语堂, בפין-יין: Lín Yǔtáng‏ 1976-1895) ולְיוֹ יָאדְזְה (柳亞子, בפין--ין: Liǔ Yàzǐ‏ 1958-1887). ב-1928 הוקם בסמוך המכון הלאומי לאומניות היפות שגידל דורות של אמנים והפך את האזור למרכז לאומניות. בין עשרים האתרים ההיסטוריים מתקופה זו בולט:
מכלול המבנים של אגודת שִׂילִינְג של מגלפי החותמות (西泠印社, בפין-יין: Xīlíng yìn shè) - מכלול מבנים וגן המשתרע על שטח של 5,758 מ"ר בחלקו המערבי של הר גושן. המוסד הוקם ב-1904 והוא המוסד הסיני הראשון שהוקדש לחקר האפיגרפיה, והספרגיסטיקה (חקר החותמות). במשך השנים אצר המוסד אוסף נרחב של כלי ארד, אסטלות אבן וחותמות של השושלות הקודמות. האתר כולל ארבע קבוצות של בניינים בשטח של 1,749 מ"ר: מכלול בָּוֹטָאנְג למרגלות ההר, ספרייה ומכלול לְיָאנְגְטָאנְג על צלע ההר, פגודת סוטרת אוואטמסקה ומכלול גְווָאנְלֶה על פסגת ההר ומכלול נוסף של ביתני ומבני מגורים בצדו השני של ההר. בסך הכול יש באתר 23 מבנים. בין המבנים יש גנים נרחבים, מעיינות, פסלים וכתובות החקוקות על גבי הסלעים. ב-2001 הוגדר האתר בקבוצה החמישית של אתרים מועדפים לשימור של ממשלת סין. בין המבנים מגדל חוּטְייֵן-יִיבִּי (湖天一碧楼, בפין יין Hútiān yībì lóu) או מגדל האגם והשמיים בירוק-כחול, שבמקור היה שריד מלְווֹ יְוֵּ'אן, חווילה פרטית של הָה טונְג (哈同, בפין-יין Hā tóng), סוחר והרפתקן יהודי שחי בסין של שלהי שושלת צ'ינג ותחילת הרפובליקה של סין.
אתר המורשת העולמית > אתרים ומונומנטים היסטוריים > אתרים היסטוריים של תרבות הזן-תה

עצי תה ניטעו לראשונה באזור האנגג'ואו בגבעות סמוך למקדש לִינְגְיִין בתקופה בה הוקם המקדש במאה הרביעית. הרישום ההיסטורי הראשון על גידול התה היה ב"ספר התה" (茶經, בפין-יין: Chá jīng הודפס בערך 758), המונוגרפיה הראשונה על גידול וסוגי התה. באותה תקופה כבר ניטעו עצי תה על ההרים שמצפון לאגם. מטעי תה ניטעו גם בגבעות שמדרום לאגם בתקופת שושלת סונג הצפונית ובהדרגה הפכו למטעים הראשיים. מייחסים שינוי זה לנזיר הבודהיסטי בּייֵנְצָאי (辯才, בפין-יין: Biàncái‏; 1091-1010) שחי במנזר שׁוֹאוּשֶׁנְג על הר נָאנְשָׁאן שאהב לשתות תה תוך כדי שיחה עם ידידיו. החל בתקופת שושלת מינג נחשב התה מהסוג לונְגְגִ'ינְג מאזור האגם המערבי לתה הירוק הטוב ביותר.
האזור סביב באר לונְגְגִ'ינְג שעל רכס פֶנְגְחְוָאנְג דרומית מערבית לאגם המערבי הפך למקום התוועדות של נזירים זן בודהיסטים, פילוסופים ומשכילים שאהבו להתבונן בנוף, לנגן, לחבר שירים ולשתות תה. בהדרגה הפכה שתיית תה לונְגְגִ'ינְג לחלק חשוב בפעילות התרבותית, ולתה יש אם כך חלק חשוב בתרבות שהתפתחה סביב האגם.
באר לונְגְגִ'ינְג (龙井, בפין-יין: lóngjǐng, מילולית "באר הדרקון") - אתר הכולל את מקדש לונְגְגִ'ינְג, המשתרע על שטח של 2,000 מ"ר על רכס פֶנְגְחְוָאנְג דרומית מערבית לאגם המערבי. למקדש ולרכס חשיבות היסטורית כמרכז לגידול המין הקרוי על שם המקדש. המקדש נבנה לראשונה ב-1438, בתקופת שושלת מינג וכולל שתי חצרות. במרכז האתר, המקום שנתן את שמו למקדש, מעיין קרסטי שמימיו נאגרים בבריכה מעגלית שנבנתה לראשונה בתקופת שלוש הממלכות (265-220), ושייך כיום למקדש לונְגְגִ'ינְג. קוטר הבריכה 2.4 מטרים עומקה 2.6 מטרים והיא מגודרת בקיר בנוי מאבנים ולבנים המעוצב בצורת עננים.