stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסמכי האנטי-פדרליסט
רקע היסטורי

ב-1777 תוך כדי מלחמת העצמאות של ארצות הברית (באנגלית: American Revolutionary War) הוקמה הקונפדרציה של 13 המדינות על בסיס תקנון הקונפדרציה (באנגלית: The Articles of the Confederation) המסמך להגנת החירות והריבונות של המדינות, שהבטיח לכל מדינה "ריבונות, חירות ועצמאות". ניסיון החיים תחת שלטון מרכזי מרוחק של מלך אנגליה הביא לחשש מפני ממשל מרכזי מרוחק שבוודאי לא יראה את הצרכים וההעדפות המקומיות. לכן הייתה העדפה של ממשל קרוב תחת פסק דין של הבוחר והייתה הסכמה למסגרת משותפת לייצוג של המדינות בענייני חוץ מלחמה ושלום. הסמכויות של המלך הבריטי הועברו למדינות וכך נשמרה ריבונות המדינות. השלטון המרכזי שהוקם היה חלש ולא יכול היה לכפות את מרותו על המדינות דבר שהביא לכאוס. במשך חודשים התנהל ויכוח לגבי צורת הממשל הרצויה בין תומכי השלטון המקומי של המדינות לבין התומכים בממשל מרכזי חזק. הבעיות הכלכליות והפוליטיות יצרו מצב בלתי נסבל למדינות ולאזרחים שלה בעיקר לחקלאים עד שבפברואר 1787 יצאה קריאה למדינות לקיים ועידה בפילדלפיה לתיקון תקנון הקונפדרציה. 12 מדינות שלחו נציגים לוועידה שבטלה את התקנון והכינה את החוקה של ארצות הברית (באנגלית: United States Constitution). בגלל אילוצים כלכליים ומדיניים, הנציגים שהיו ברובם שמרנים יצרו חוק יסוד חדש שהמדינות צריכות היו לאשר. מאחר שבבתי המחוקקים של המדינות היו תומכי הקונפדרציה, נתבקשו המדינות לבחור נציגים אד-הוק לאישור החוקה החדשה יחד עם שינוי הרוב הנדרש לאישור מרוב קולות לרוב של 9 מתוך 13 המדינות. כדי לגייס את תמיכת המדינות לאמץ את החוקה ולאשר אותה נכתבה סדרת מאמרים על ידי תומכי הממשל הפדרלי והחוקה (המילטון, מדיסון, ג'ון ג'יי) שהסבירו את הרקע והיתרונות של שינוי שיטת הממשל. בסדרת המאמרים מסמכי הפדרליסט שבהם נרשמו המחשבות הכוונות והגישות הפוליטיות הכלכליות והחברתיות. מסמכים אלו נחשבו ונחשבים עד היום לחזון האבות המיסדים. מול תומכי החוקה הללו עמדה אופוזיציה של מתנגדי החוקה ומתנגדים לממשל מרכזי חזק אלו הם האבות המייסדים האחרים, האנטי-פדרליסטים. כדי לגייס תומכים לעמדתם הנגדית כתבו מאמרי נגד מסמכי האנטי-פדרליסט.
על מסמכי האנטי-פדרליסט

המאמרים של מסמכי האנטי-פדרליסט, נכתבו על פני מספר שנים ועל ידי מגוון מחברים שהשתמשו בשמות עט בדויים. האנטי-פדרליסטים לא היו מעורבים בפרויקט מאורגן כמו שהיו תומכי החוקה הפדרליסטים ולכן לא היה אוסף מאורגן של המאמרים של האנטי-פדרליסט. האוסף הראשון נערך בשנת 1965 על ידי מורטון בורדן (באנגלית: Morton Borden ) פרופסור מאוניברסיטת קולומביה. הוא אסף 85 מסמכים מהחשובים שבהם וסידר אותם בסדר דומה לזה של 85 מסמכי הפדרליסט. אוסף חדש ועכשווי של מסמכי האנטי-פדרליסט נערך על ידי הרברט סטורינג (באנגלית: Herbert Storing ) ומורי דריי (באנגלית: Murray Dry ) מאוניברסיטת שיקגו (באנגלית: University of Chicago).האנטי-פדרליסט השלם כולל שבעה כרכים שבהם יש חוברות וחומרים אחרים שלא פורסמו בעבר. תוכן המאמרים של האנטי-פדרליסט שיקף ומשקף את הרגשות של האנטי-פדרליסטים, את האמונה בצורך של האזרחים להשתתף ישירות בדמוקרטיה, את החשש והפחד המקומי מפני ממשלה מרכזית ורבת עוצמה.
דוגמאות:
| הנושא | הפדרליסט | הכותב | הטיעון | האנטי-פדרליסט | הכותב | הטיעון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צורת הממשל | הפדרליסט 10 | מדיסון | יתרונות האיחוד והגודל ברפובליקה | מסמך מספר 1 - הקדמה כללית והסכנה מהטבות לאריסטוקרטיה |  | הצעה עם העדפה ברורה לאליטה האריסטוקרטית |
| בחירת הנשיא | הפדרליסט 68 - על הנשיא | המילטון | שיטת האלקטורים. נציגים נבחרים | מסמך מספר 70 - הכוח והסכנות הפוטנציאליות מכבוד הנשיא |  | אזהרה לגבי השיטה שלא תתן חופש מספק לאזרחים |
| מינוי שופטים | הפדרליסט 78 - על הרשות השופטת | המילטון | השופטים ממונים לכל החיים כדי ליצור צדק בדין | מסמך מספר 78 - על הכוח השיפוטי | ברוטוס (באנגלית: Brutus ) | הסכנה שבמינוי נציגים ושופטים לכל החיים ללא צורך לעמוד לבחירה מחודשת של העם |
| מגילת הזכויות |  |  |  | מסמך מספר 84 - על החוסר במגילת הזכויות | ברוטוס (באנגלית: Brutus ) | על הצורך בהגנה על הזכויות הטבעיות של האדם בפני עריצות הממשל המרכזי החזק |
מחברי האנטי-פדרליסט או האבות המייסדים האחרים

רוב האמריקאים מכירים את המאמרים של הפדרליסט שנכתבו בשמות בדויים וזוהו עם המילטון, מדיסון וג'ון גיי להלן הפדרליסטים. הם תמכו בחוקה ובשלטון מרכזי חזק, וכתבו את המאמרים כתעמולה להשגת האישור של החוקה החדשה ב-1787. הרבה פחות מפורסמים ופחות ידועים הם מסמכי האנטי-פדרליסט שנכתבו תחת שם בדוי על ידי אנשים פחות מפורסמים בתרבות האמריקאית וזוהו עם המתנגדים לחוקה ולשלטון מרכזי חזק, האופוזיציה, האנטי-פדרליסטים. אחד המוחים שהביעו את מורת רוחם מחלקים של החוקה החדשה, היה מושל ניו-יורק ג'ורג' קלינטון, שזוהה עם שם העט הבדוי "קאטו". והוא כתב לאזרחיו כי ההמלצות לצורת הממשל נמסרות על ידי אנשים ראויים לאמון הציבור אבל צריך לזכור כי גם החכמים והטובים שבאנשים עלולים לטעות. אימוץ של הטעויות יכול להיות הרסני לקהילה. החשש בעיני המוחים היה מפני ריכוז כוח רב מידי לממשל הפדרלי. בטיוטה המקורית לא היה כתב זכויות וכל חוקי המדינה היו כפופים לממשל הפדרלי משהו שהזכיר להם את המלך שנגדו מרדו ונלחמו את מלחמת העצמאות של ארצות הברית. עיקר החשש של המתנגדים היה שללא מגילת זכויות תהיה עריצות של הממשלה הריכוזית. החוקה המקורית נכתבה ללא הצהרת הזכויות – כתב הזכויות. בעיני האופוזיציה החוקה התרחקה מהרעיון עבורו נלחמו נגד בריטניה. המתנגדים לחוקה בקשו להוסיף הגנה על חירות הפרט ובקשו להחיל אותו על הממשל הפדרלי. כאמור החשש שלהם היה מפני עריצות שלטון מרכזי רחוק, שחשוב להגביל אותו ולהשאיר לשלטון המקומי של המדינה את החופש להגן או להגביל את האזרח. בשלב ראשון היו שלושה מתנגדים שסירבו לחתום על החוקה: אלברידג' ג'רי שכיהן כמושל מדינת מסצ'וסטס, אדמונד רנדולף שכיהן כמושל וירג'יניה  וג'ורג' מייסון. ואליהם הצטרפו פטריק הנרי  שבמהפכה קרא "תן לי חירות או תן לי מוות" וכינה את החוקה המוצעת 'מהפכה קיצונית כמו זו שהפרידה בין האמריקאים לבריטים. הוא העלה על הכתב את החששות שללא מגבלות, החוקה המוצעת תכפיף את ממשל המדינות לממשל הפדרלי, סמואל אדמס וריצ'רד הנרי לי ועוד אחרים.
מורשת

האנטי-פדרליסטים לא הצליחו לבטל את החוקה, אבל לאור הלחצים והצורך באישור החוקה הבטיח מדיסון להוסיף תיקונים לחוקה מיד לאחר אישורה על ידי המדינות. מגילת הזכויות היא למעשה עשרת התיקונים הראשונים לחוקת ארצות הברית המבטיחים את היסוד וזכויות היתר של האזרחים האמריקאים. מגילת הזכויות נותנת את הסמכות שלא ניתנה במפורש לממשל הפדרלי, למדינה. מגילת הזכויות הפכה לחלק החשוב בחוקה ורבים מהתיקים שנידונים בבית משפט העליון הם תיקים שדנים בחופש הביטוי של פעילי זכויות אזרח והגנה על אמריקאים מפני פיקוח בלתי חוקי של הממשלה, כפי שביקשו האנטי-פדרליסטים במסמכי האנטי-פדרליסט שכתבו לפני יותר מ-200 שנה.
ראו גם

סמואל אדמס
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1789
הקונגרס של ארצות הברית
הממשלה הפדרלית של ארצות הברית
לקריאה נוספת

"האבות המייסדים האחרים" -
מסמכי האנטי-פדרליסט -
, Edited with an Introduction by Morton Borden, Michigan State University Press, 1965, Library of Congress Catalog Card Number: 65-17929-17929
מסמכי האנטי-פדרליסט האוסף השלם -
Paul Finkelman. (1984). THE COMPLETE ANTI-FEDERALIST. Edited by Herbert J. Storing. Cornell Law Review, 70, 182-1213..
הערות שוליים

↑  ממושבות למלחמת אזרחים היסטוריה אמריקנית עד 1861 ארנון גוטפלד אוניברסיטה משודרת פרק ה – הקונפדרציה: בין מהפכה לחוקה, 1776 – 1787 -  עמוד 42
↑  "הפדרליסט", אלכסנדר המילטון, ג'יימס מדיסון וג'ון ג'יי ; מבוא: רות גביזון ואלן שפירא ; עורכת: יעל חזוני ; תרגום: אהרן אמיר. ספריית לויתן, הוצאת שלם ירושלים התשס"ב.
↑  הפדרליסט (ספריית לויתן - ספרי מופת בהגות מדינית). ירושלים: שלם.
↑  The National Constitution Center - The Anti-Federalists and their important role during the Ratification fight.  Ugonna Eze eptember 27, 2017
↑  The National Constitution Center
מרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים

| --- | --- |


מבנה המכון
 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים)
 בעלי תפקידים
 מנהל:  Paolo Giubellino (1 בינואר 2017) 
 סגל:  2,000 
 מיקום
 מיקום:  דרמשטאדט, גרמניה
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  49°55′53″N 8°40′45″E﻿ / ﻿49.931388888889°N 8.6791666666667°E﻿ / 49.931388888889; 8.6791666666667
 www.gsi.de
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים
 
מאיץ החלקיקים במכון
מרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים (בגרמנית: GSI Helmholtzzentrum für Schwerionenforschung) הוא מכון מחקר בעיר דרמשטאדט שבגרמניה שהוקם ב-1969 ועוסק במחקר על ידי מאיצי יונים כבדים ולייזר באנרגיה גבוהה עבור תחומי חקר בפיזיקה גרעינית, פיזיקה אטומית, פיזיקה של פלזמה, ביופיזיקה ורפואה גרעינית. בפרט קשור המכון בגילוי ויצירת יסודות על-כבדים ועל שמו רשומים גילויי שישה יסודות חדשים בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20.
תולדות המכון

המכון הוקם ב-1969 על ידי אגודת הלמהולץ, האיגוד הגרמני הגדול ביותר של מכוני מחקר, שנקרא על שמו של הרמן פון הלמהולץ. המכון נמצא בבעלות הממשלה הפדרלית של גרמניה (90%) ומדינת הסן (10%).
ב-1975 הותקן במכון מאיץ החלקיקים UNILAC. במכון התגלו היסודות הבאים: בוהריום (107=z; ‏1981), מייטנריום (109; 1982), האסיום (108; 1984, ששמו נגזר משמה הלטיני של מדינת הסן לכבוד המכון), דרמשטאדטיום (110; 1994, שנקרא אף הוא לכבוד המכון), רנטגניום (111; 1994) וקופרניקיום (112; 1996).
ב-1990 הוכנסו לשימוש מבצעי מאיץ החלקיקים הטבעתי SIS-18 וטבעת האחסנה (storage ring) ‏ ESR. יכולת הצפייה באטומים טעונים בודדים במשך פרקי זמן ממושכים היא ייחודית לטבעת האחסון של המכון, ופותחת פתח למגוון חקירות מדעיות לגבי התכונות הבסיסיות של החומר.
ב-1991 הומצאה במכון שיטת טיפול בסרטן על ידי קרני יוני קסנון ופחמן. המטופל הראשון טופל בשיטה ב-1997, וב-2007 נפתח המרכז הטיפולי בשיטה זו (Heidelberg Ion-Beam Therapy Center (HIT).
בשנת 2010 הוכרז על הקמת מיזם רב-לאומי (גרמניה, פינלנד, צרפת, הודו, פולין, רומניה, רוסיה, שוודיה, סלובניה ובריטניה) להקמת מאיץ חלקיקים ענק בשם FAIR (ראשית תיבות של "מתקן בינלאומי למחקר יונים ואנטיפרוטונים"). מכון GSI מחזיק 75% מהבעלות על המיזם, המוקם בשטחו.
הערות שוליים

↑  Wanted: Suitable name for unstable, heavyweight element
↑  סוללה גרעינית?, אקסלרטור, 23 במרץ 2013
↑  Heidelberg Ion-Beam Therapy Center (HIT)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007362622105171  BIBSYS: 90148683  CiNii: DA06236713  GND: 10360432-7  ISNI: 0000 0000 9127 4365  LCCN: n80001701  RERO: 02-A003291922  SUDOC: 068751877  VIAF: 133560843   WorldCat (עם VIAF): 133560843
נבודאר

| --- | --- |
סמל נבודארסמל נבודאר
תא שיט של תעלת דנובה–הים השחור בנבודאר
תא שיט של תעלת דנובה–הים השחור בנבודאר
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  קונסטנצה
 ראש העיר:  Florin Chelaru
 בירת העיר:  נבודאר 
 שטח:  70.31 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  34,398 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  44°19′16″N 28°36′48″E﻿ / ﻿44.32111°N 28.61333°E﻿ / 44.32111; 28.61333
 אזור זמן:  UTC+2
 www.primaria-navodari.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור נבודאר(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור נבודאר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נבודאר (ברומנית: Năvodari) היא עיר נמל על חוף הים השחור בחבל דוברוג'ה, רומניה, בקצה התעלה הצפונית של תעלת דנובה–הים השחור.
גאוגרפיה

נבודאר ממוקמת על החוף הדרומי של אגם טאשאול ועל רצועת היבשה המפרידה אותו מאגם טקירגיול, במרחק 15 קילומטרים מקונסטנצה.
במאה ה-15 היה במקום כפר בשם "קאראקויום" (Caracoium), שפירושו בטורקית: "הכבשה השחורה". עם הזמן השם השתנה ל"קאראקיוי" (Carachioi), שמשמעותו בטורקית: "הכפר השחור". ב-1877 היו בכפר 317 משפחות שעסקו בחקלאות. ב-1927 שונה שם הכפר לנבודאר וכעבור חמש שנים, ב-1932, קיבל מעמד של מועצה מקומית. ב-1968, לאחר שהאוכלוסייה עברה 6,500 תושבים, היישוב הוכרז כעיר וזכה להתפתחות מהירה הודות להקמת מרכז פטרוכימי בשם פטרומידיה (Petromidia) הכולל בית זיקוק גדול מאוד ומפעל לעיבוד מוצרים מזוקקים והודות לפתיחת תעלת דנובה–הים השחור.
אוכלוסיית נבודאר, נכון ל-2011, כוללת 32,981 תושבים, כ-90% מהם רומנים. בנבודאר יש פעילות ספורטיבית רבה, בענפי ספורט שונים, בעיקר במועדון AFC Săgeata Năvodari (החץ נבודאר) ובמועדון CS Năvodari.
נבוביים

| נבוביים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
תת־ממלכה:: רב-תאיים אמיתיים
קבוצה:: נבוביים
שם מדעי
 Coelenterata ‏הטשק, 1888
נבוביים (שם מדעי: Coelenterata) היא קבוצה הנחשבת כיום לחלוקה שגויה של בעלי חיים הכוללת את המערכות:
צורבים (Cnidaria) - בה נכללים בין היתר אלמוגים, שושנות ים, מדוזות סוכך, נוצתאים וצרעות ים.
מסרקניות (Ctenophora) - בה נכללים יצורים שקופים ודמויי מדוזה.
כיום הקבוצה נחשבת כשגויה ורוב המיונים לא משתמשים בה.
אנטומיה של הנבוביים

הם מתאפיינים בארגון רקמות פשוט, הכולל שתי שכבות של תאים בלבד, חיצונית ופנימית. בין שתי שכבות התאים שכבת מזוגליאה שהיא שכבת מקפא שאין בה תאים.
אצל חלק מהנבוביים השכבה דקה ואצל אחרים היא עבה מאד.
השכבה החיצונית קרויה אקטודרמה או אפידרמיס, שתפקידה בידוד הגוף, הגנה, השגת מזון, אוסמורגולציה, חילופי גזים וכדומה.
לעומת זאת השכבה הפנימית קרויה אנדודרמה או מעי וכוללת בעיקר תאים המתמחים באספקטים שונים של העיכול: בלוטות העיכול, ספיגת מזון וכו'.
הנבוביים הם בעלי סימטריה רדיאלית או כמעט רדיאלית. ישנו רק פתח אחד לכניסת מזון ולפליטת שאריות.
אחד המאפיינים של הנבוביים היא יכולת מסוימת של רגנרציה.
מירוטס איפטר

בול שהונפק ב-1972 לציון ריצת ה-10,000 מטר בה זכה איפטר (במרכז התמונה) במדליית הארד. מימינו לאסה וירן, שזכה במדליית הזהב, ומשמאלו פרנק שורטר שהגיע למקום חמישי
מירוטס אִיפְטֶר (באנגלית: Miruts Yifter;‏ 15 במאי 1944 – 22 בדצמבר 2016) היה אתלט אתיופי. אלוף אולימפי (מוסקבה 1980), פעמיים ברציפות אלוף הגביע הביניבשתי (1977 ו-1979) ואלוף אפריקה (1979) בריצת 5000 מטר ו-10000 מטר. נוסף לכך, הוא אלוף משחקי אפריקה (1973) בריצת 10,000 מטר.
איפטר זכה לכבוד לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ביוגרפיה

איפטר נולד ב-1944 בעיר אדיגראט (אנ') שבמחוז תיגראי באתיופיה. למד בעיר נעוריו ויצא לעבודה בגיל צעיר. עבד בשלל עבודות לפרנסתו (בין השאר כנהג משאית). בבגרותו התגייס לצבא אתיופיה והצטרף לחיל האוויר האתיופי (אנ') שם זיהו את כשרונותיו הספורטיבים.
איפטר שהחל את הקריירה הספורטיבית שלו ב-1968 סיים אותה ב-1983.
ב-2000 עבר איפטר להתגורר עם משפחתו בטורונטו שבקנדה שם עסק כמאמן אתלטיקה. איפטר היה נשוי ונולדו לו 7 ילדים. נפטר ב-2016 עקב קשיי נשימה והובא לקבורה בקתדרלת השילוש הקדוש שבאדיס אבבה.
קריירה ספורטיבית > 1968

איפטר החל את הקריירה הספורטיבית שלו ב-1968 בייצוג אתיופיה בריצות ארוכות באולימפיאדת מקסיקו סיטי אולם לא זכה שם במדליות.
קריירה ספורטיבית > 1972

באולימפיאדת מינכן זכה במדליית ארד בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:40.96 דקות, אחרי לאסה וירן מפינלנד  פינלנד שקבע שיא עולם חדש של 27:38.35 דקות ואמייה פוטמאנס מבלגיה (27:39.58 דקות). איפטר הגיע לגמר ריצת 5000 מטר אך הוטעה על ידי מאמנו ואיחר להגיע למקצה הגמר. עם חזרתו לאתיופיה הואשם על ידי ראשי המשטר הצבאי בבגידה לאחר שנטען שאיחר למקצה ה-5,000 מטר בכוונה. איפטר נדון ל-3 חודשי מאסר אך רוחו לא נשברה והוא המשיך להתאמן בכלא.
קריירה ספורטיבית > 1973

במשחקי אפריקה שנערכו בלאגוס שבניגריה ב-1973 זכה איפטר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 29:04.6 דקות ומדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:07.57 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1976

איפטר נכלל בנבחרת אתיופיה לאולימפיאדת מונטריאול (1976) אך לא זכה להשתתף בה בשל חרם שהטילה ממשלת אתיופיה על המשחקים האולימפיים כמחאה על השתתפותה של ניו זילנד במשחקים, לאחר שנבחרת הרוגבי שלה שיחקה נגד נבחרתה של דרום אפריקה, בניגוד לחרם הספורטיבי שהוטל על דרום אפריקה עקב מדיניות האפרטהייד.
קריירה ספורטיבית > 1977

בתחרות הגביע הביניבשתי שנערכה בדיסלדורף, גרמניה ב-1977 הוא זכה בשתי מדליות זהב בריצות ל-5000 מטר בתוצאה של 13:13.82 דקות  ו-10,000 מטר בתוצאה של 28:32.31 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1979

באליפות אפריקה שנערכה בדקר שבסנגל בתחילת אוגוסט 1979 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:14.0 דקות ובריצת 10000 מטר 29:08.0 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות הגביע הביניבשתי שנערכה במונטריאול, קנדה בסוף אוגוסט, הוא הגן על תואריו וזכה בשתי מדליות זהב בריצות ל-5000 מטר בתוצאה של 13:35.9 דקות ו-10,000 מטר בתוצאה של 27:53.07 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1980 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מוסקבה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:20.91 דקות, לפני סולימאן ניאמבוי מטנזניה (13:21.60 דקות) וקרלו מנינקה מפינלנד (13:22.00 דקות) ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:42.69 דקות, לפני קרלו מנינקה (27:44.28 דקות) ובן ארצו מוחמד קדיר (27:44.64 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1982

באליפות העולם למרוצי שדה (11.978 ק"מ) (אנ') שנערכה ברומא, איטליה במרץ 1982 הוא זכה במדליית זהב בתחרות הקבוצית, לאחר שסיים במקום 16, לפני אנגליה וברית המועצות.
קריירה ספורטיבית > 1983

באליפות העולם למרוצי שדה (11.994 ק"מ) (אנ') שנערכה בגייטסהד, אנגליה במרץ 1983 הוא זכה במדליית זהב בתחרות הקבוצית, לאחר שסיים במקום 67, לפני ארצות הברית וקניה.
סגנון ריצתו

איפטר נודע ביכולתו לשמור כוחות להגביר את קצב ריצתו כ-300 מטר לפני קו הסיום דבר שאיפשר לו לזכות במספר מרוצים. סגנון זה הקנה לו את הכינוי "Yifter the Shifter" ("מחליף הקצב").
שיאים אישיים

ריצת 5000 מטר: 13:13.82 דקות
ריצת 10,000 מטר: 27:40.96 דקות
ריצת חצי מרתון: 1:02:57 שעות
הערות שוליים

↑  איפטר סירב למסור את תאריך לידתו האמיתית וידועה אימרתו "אנשים יכולים לגנוב ממני תרנגולות או כבשים אבל אף אחד לא יוכל לגנוב ממני את גילי. תספרו את רמת ההתלהבות שלי, לא את הגיל שלי". ההערכה היא שנולד ב-1 בינואר 1938 או ב-15 במאי 1944.
↑  ג'ייסון הנדרסון, מירוטס איפטר נפטר, באתר athleticsweekly.com, 23 בדצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14349904
משמרת לילה

משמרת לילה הוא האלבום השני והאחרון של להקת בנזין. האלבום יצא לאור באוגוסט 1984 בחברת CBS, שנתיים לאחר יציאת אלבום הבכורה של הלהקה, "עשרים וארבע שעות". כל שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי יהודה פוליקר ויעקב גלעד.
הקלטה והפקה

חברי הלהקה החלו לעבוד על התקליט בקיץ 1983. בזמן הקלטת האלבום עזב יחיאל 'קיטש' אמסלם את הלהקה עקב חילוקי דעות על רקע מקצועי עם יתר חברי הלהקה. אמסלם רצה שהלהקה תבצע מוזיקה בסגנון יותר מלודי שהוא כתב, ולא רק בסגנון רוק גיטרות, והחליט לעזוב את ההרכב. באלבום נותרו שני שירים שבהם הוא השתתף בנגינה: "משמרת לילה", ו"בית משותף". אמסלם אף השתתף בעיבוד חלק משירי האלבום. לאחר שעזב פוליקר ניגן את כל תפקידי הגיטרה ושר גם קולות רקע בחלק מהשירים.
את רוב השירים עיבדו יעקב גלעד וחברי הלהקה, ובחלקם השתתף בעיבוד גם טכנאי ההקלטה יעקב מורנו.
במהלך הקלטת האלבום סבלו חברי הלהקה מקשיי פרנסה, הם חזרו לגור בקריות (הם עברו לגור בתל אביב, בעקבות הצלחת האלבום הראשון), ובנג'ו קמחי ואמסלם שהיו נשואים גם עבדו במקביל. פוליקר חזר לגור עם הוריו. למימון ההקלטות אף לקחו הלוואות.
האלבום זכה להצלחה מסחרית קטנה יותר מהאלבום הראשון של הלהקה ומכר קצת פחות מ-20,000 עותקים, בשנתיים לאחר שיצא. הוא כלל את הלהיטים "משמרת לילה", "קחי אותי הביתה", "בית משותף", "אחרי הטלוויזיה (האש נמשכת)", "שוטרים וגנבים ו"פנים אל מול פנים".
לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות, שכלל הופעה משותפת עם אריאל זילבר בפסטיבל עיר הבירה באילת, לפני הקהל של כ-50,000 צופים, בספטמבר 1984. כמה חודשים לאחר צאת האלבום פוליקר החל לעבוד על תקליטו "עיניים שלי" ועל הפקת תקליט לגידי גוב, והלהקה הגיעה לסוף דרכה.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי יהודה פוליקר ויעקב גלעד.
| משמרת לילה> מס' | משמרת לילה> שם | משמרת לילה> משך | משמרת לילה>  | משמרת לילה>  | משמרת לילה>  | משמרת לילה>  | משמרת לילה>  | משמרת לילה>  | משמרת לילה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | משמרת לילה  | 5:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | פגע וברח  | 4:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | קחי אותי הביתה  | 4:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | מים שקטים  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | טיפה בים  | 3:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | פנס כחול  | 4:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | בית משותף  | 4:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אחרי הטלוויזיה (האש נמשכת)  | 4:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | שוטרים וגנבים  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | פנים אל מול פנים  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
גרסאות כיסוי

בשנת 2006 ביצעו רפאל מירילא, מאיה רוטמן וג'קו אייזנברג גרסת כיסוי לשיר במסגרת הגמר הגדול של התכנית "כוכב נולד 4".
הערות שוליים

↑  מישל אופטובסקי, תקליטים -  פוליקר בעל הבית, חדשות, 10 בספטמבר 1984
↑  יוסי חרסונסקי, הבנזין אזל ל"בנזין", מעריב, 31 באוגוסט 1984
↑  איציק יושע, בנזין: הדמעות שבשיר-  עכשיו בחיים, חדשות, 23 באוגוסט 1984
↑  איציק יושע, אחרי שנתיים, חדשות, 12 בדצמבר 1986
↑  חיים נגיד, וודסטוק על חוף אילת, מעריב, 25 בספטמבר 1984
↑  איציק יושע, בנזין לא נוסעים, חדשות, 18 בפברואר 1985
משמרת הקוץ

משמרת הקוץ היא המשמרת השביעית מבין כ"ד משמרות כהונה שסידרו דוד המלך וצדוק הכהן על פי גורל בתקופה שקודם בניית בית המקדש הראשון.
משמרת זו מוזכרת בתנ"ך בספר דברי הימים יחד עם קביעת המשמרות; ”ויצא הגורל..לְהַקּוֹץ הַשְּׁבִעִי” (דברי הימים א כד ז).
לדעתו של המלבי"ם האות ה של הקוץ נכללת במקור השם ואינו ה סימנית. במגילות לוח השנה שנמצאו בקומראן השמיטו את הה' אחרי ב' השימוש.
ביקורת התרשתא

בעת שיבת ציון מגלות בבל בדקו את יחוסם של הכהנים על מנת לקבוע שירותם בבית המקדש. מסופר כי רק ארבע משמרות עלו בעליית עזרא (ידעיה, חרים, פשחור, ואימר) ונמצאו כולם מיוחסים וכשרים לשירות המקדש. אמנם בעת בדיקת משפחות שייחוסם כיהודים היה מעורפל (שתוקי או אסופי בלשון התלמוד) נמנו כמוהם משפחת "כהנים" מיוחסים ל"הקוץ"; ”וּמִבְּנֵי הַכֹּהֲנִים בְּנֵי חֳבַיָּה בְּנֵי הַקּוֹץ בְּנֵי בַרְזִלַּי אֲשֶׁר לָקַח מִבְּנוֹת בַּרְזִלַּי הַגִּלְעָדִי אִשָּׁה וַיִּקָּרֵא עַל שְׁמָם. אֵלֶּה בִּקְשׁוּ כְתָבָם הַמִּתְיַחְשִׂים וְלֹא נִמְצָאוּ וַיְגֹאֲלוּ מִן הַכְּהֻנָּה. וַיֹּאמֶר הַתִּרְשָׁתָא לָהֶם אֲשֶׁר לֹא יֹאכְלוּ מִקֹּדֶשׁ הַקֳּדָשִׁים עַד עֲמֹד כֹּהֵן לְאוּרִים וּלְתֻמִּים” (עזרא ב סא)
פרשני המקרא הבינו כי מדובר כאן על הקוץ אבי משמרת הקוץ שלקח אשה מבנות ברזילי ובניו מאשה זו נקראו על שם ברזילי. ואילו חביה הוא הבן שנולד מן האשה הזאת ובניו נקראו בשם בני הקוץ וגם בשם בני ברזילי.
לפי דעה זו, הקוץ לקח לאשה את בתו של ברזילי הגלעדי, שאמה (אשת ברזילי הגלעדי) הייתה גיורת (תלמוד ירושלמי, קידושין ד א). אמנם, מתוך חשיבותם ועושרם של משפחת ברזילי הגלעדי שכיניו קראו לבניו של הקוץ על שם ברזילי, דבר שלסופו של דבר גרם ספק בייחוסם ככהנים.
אולם, בנוסף כי משמרת הקוץ שימשו במקדש כל משך תקופת בית ראשון, גם מוכר כי לסופה של עליית שיבת ציון עלו כל בני משמרת הקוץ עם שאר המשמרות שלא עלו עם עזרא מבבל, והוקבעו ככשרים לעבודת המקדש.
בתקופה ההלניסטית

בספרי המקבים נזכרים שניים מבני הקוץ, ששימשו כשליחים מטעם ההנהגה היהודית אל שלטונות זרים. בספר מקבים א' נזכר "אופולמוס בן יוחנן בן הקוץ" כאחד משני שליחיו של יהודה המקבי אל הרפובליקה הרומית בשנת 161 לפנה"ס. אופולמוס זה היה כהן שנמנה עם בני הקוץ. על פי ספר מקבים ב', יוחנן, אביו של אופולמוס, היה האיש שהשיג את הזכויות ליהודים שהעניק אנטיוכוס השלישי לאחר כיבושו את ארץ ישראל מידי מצרים התלמיית. כפי הנראה, הכוונה לזכויות הכלולות במכתבי המלך המצוטטים אצל יוסף בן מתתיהו. יש המזהים את אופולמוס זה עם אופולמוס שכתב ביוונית חיבור "על מלכי יהודה".
אחר חורבן בית שני

לפי דעתו של החוקר שמואל קליין, בעקבות חורבן בית שני עברו כל עשרים וארבע משמרות הכהונה (ומשמרת הקוץ בתוכן) לעיירות בגליל - הן בגליל העליון והן בגליל התחתון.
ברשימות עתיקות של שמות המשמרות ומקום מושבן, מזוהה משמרת הקוץ על היישוב עיילבו שבגליל התחתון, שכיום מזוהה עם הכפר הערבי עיילבון. משום כך, נקרא ההר הסמוך לעילבון הר קוץ, על שם משמרת הקוץ.
רבי אלעזר הקליר, בקינתו "איכה ישבה חבצלת השרון" מקונן על ביטול משמרת הקוץ בלשון נופל על לשון עם שם המשמרה ומקום מושבה:
לענה ורוש שבעו ורוו

והוקצו והולעבו כהני עילבו
הערות שוליים

↑  "מדרש הביאור" (סעדיה אלדמארי) להפטרת פרשת אמור
↑  פירוש המלבי"ם לספר דברי הימים א ב, נב
↑  מגילה 4Q320 (בפצץ) ומגילה 4Q321a (בקוץ).
↑  במדרש מסופר כי הקב"ה בעצמו ייחס עליית עזרא..והעיד עליהן שהוציאו את כולן (הנשים הנכריות) ולא נשתיירה מהן אחת שנאמר ויכלו בכל אנשים ההושיבו נשים נכריות (עזרא י, יז)" -מדרש הגדול במדבר כו, א-ב
↑  מלבי"ם לעזרא פרק ב, סא
↑  כמו כן האבן עזרא הבין כי מדובר כאן על אשה אחת.
↑  אודות חשיבותם של בני ברזילי מספור בספר הזוהר כי זכו לשבת יחדיו בשולחנו של שלמה המלך ולהנות מהשפעות רוחניות וגם מלחם משולחן המלך -זוהר חלק ב, דף קנב:-קנג.
↑  לפירוש המאירי (קידושין דף סט עמוד ב ד"ה בזמן) היה ברזילי בעצמו גר. ואילו במשנתו של המלבי"ם: כל זמן שהיה ספר היחוס בידם לא היה בהם חשש אבל עתה, לא נמצאו כתבי היחוס שלהם, ועי"כ נפל ספק, כי יש לחוש שאינם כהנים, כי הייתה גם משפחה מישראל שנקראת בשם בני ברזילי, ויגאלו מן הכהנה כי בספק כזה לא נשמרו מנשים הפסולות לכהונה שכבר נגאלו -פירוש המלב"ם לעזרא ב, סא. ואילו לדעתו של בעל ספר "עבודה תמה" מצינו כי קראם הכתוב כהנים ואילו חששו שנולדו חללים.
↑  מקבים א, פרק ח, פסוק יז.
↑  מקבים ב, פרק ד, פסוק יא.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 12, סעיפים 138–156.
↑  אוריאל רפפורט, ספר מקבים א, עמ' 227.
↑  ספר "ארץ הגליל", דף ס"ה
↑  שמורת הר הקוץ, באתר 'טבע ונופים בישראל'.
נבחרת מולדובה בכדורגל חופים

הנבחרת הלאומית של מולדובה בכדורגל חופים מייצגת את מולדובה בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל המולדבית.
הסגל הנוכחי

מאמן: מולדובה רוסלן פרנאי