stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופנה במדינות המערב בעשור הראשון של המאה ה-21

זמרת הפופ בריטני ספירס השפיעה רבות על הפופולריות של מגמות אופנה רבות בקרב צעירים במהלך העשור
האופנה במדינות המערב בעשור הראשון של המאה ה-21 שאבה השראה רבה מאופנות שנות ה-50, ה-60, ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
באמצע העשור אופנות הרטרו זכו לפופולריות רבה בעולם המערבי בהשראת סצנת האינדי-פופ הבריטית, להקות הגארג' רוק, ותרבות המוד של שנות ה-60.
בסוף העשור אופנות של שנות ה-50 ושנות ה-80 הפכו פופולריות. פריטים פופולרים כללו בין היתר מעילי לטרמן, מעילי עור שחורים, חולצות הוואי, ובגדים בצבעי ניאון.
כמה מדוגמניות האופנה המובילות בעשור הראשון של המאה ה-21 כללו בין היתר את ג'יזל בונדשן, כרמן קאס, אדריאנה לימה, היידי קלום, נעמי קמפבל, טיירה בנקס, קרולינה קורקובה, מירנדה קר, כריסטי טרלינגטון, לינדה אוונג'ליסטה, מריסה מילר, ג'מה וורד, נטליה וודיאנובה, דריה ורבובי, לארה סטון, ולילי קול.
אופנת צעירים > אופנת האינדי והאימו

אופנת האימו הפכה פופולרית בקרב בני נוער בסביבות השנים 2005–2009, בעיקר בהשראת ההצלחה להקות כמו מיי כמיקל רומנס, פול אאוט בוי, פאניק! אט דה דיסקו. הסגנון מזוהה בדרך כלל עם לבישץ סקיני ג'ינס בצבע שחור/כהה, חולצות טריקו הנושאות שם של להקת אימו, ופוני ארוך שמכסה לעיתים קרובות עין אחת או את שתיהן.
אופנת צעירים > אופנת הפאנק פופ

אופנת הפאנק פופ, אשר מאופיינת בלבישת ג'ינסים רחבים יתר המידה, רצועת על הידיים, שיער "קוצים", כובעי "נהגי משאיות", משקפי טייסים הייתה פופולרית מאוד בקרב צעירים בעולם המערבי בתחילת העשור בעקבות ההצלחה של להקות כמו בלינק 182, ו-Sum 41.
אופנת צעירים > אופנת ההיפ הופ

פריטי הלבוש הפופולריים של אופנת ההיפ הופ במהלך העשור כללו בין היתר מכנסי ג'ינס רחבים, מעילי בייסבול, כובעי נייקי אייר, חליפות התעמלות, מכנסי טרנינג, כובעי פטרייה, משקפי טייסים, כובעי נהגי משאית או כובעי בייסבול.
מגמות אופנה נוספות > קעקועים ופירסינג

במהלך העשור הקעקועים והפירסינג שהפכו פופולריים במיוחד עוד בשנות התשעים המשיכו להיות פופולריים במיוחד הן בקרב נשים והן בקרב גברים. קעקועים פופולריים במיוחד במשך העשור בעולם המערבי כללו קעקועי "Tramp stamp" בגב התחתון, וכמו גם קעקועים של מילים בסנסקריט, הינדית, סינית, או קאנגי.
בתחילת העשור פירסינג הטבור היה פופולרי במיוחד כמו גם פירסינג בלשון. פירסינג וקעקועים היו בשיא הפופולריות שלהם באמצע העשור אך נותרו פופולריים במיוחד בקרב צעירים גם בעשור הבא.
מגמות אופנה נוספות > נעליים

קבקבי הפלסטיק הצבעוניים קרוקס זכו לפופולריות רבה במיוחד בעולם המערבי באמצע העשור.
מגמות אופנה נוספות > משקפיים

משקפיים בעלי מסגרת עבה בסגנון של שנות ה-60 (כגון באדי הולי) הפכו פופולריים בעולם המערבי.
מגמות אופנה נוספות > צמידי ג'ל

צמידי ג'ל (אנ') זכו לפופולריות רבה במיוחד בעולם המערבי באמצע העשור.
תסרוקות בעשור הראשון של המאה ה-21

תספורת פופולרית במהלך העשור בקרב נערים הייתה שיער "קוצים" מחומצן בהשפעת להקות בנים ולהקות פאנק-פופ.
באמצע העשור שיער ארוך יותר הפך פופולרי בקרב נערים רבים בעולם המערבי, כולל תסרוקת ה"Wings" אשר הושפעה מתרבות המוד של שנות ה-60 וכוכבי אינדי בריטים מצליחים. התסרוקת הפכה פופולרית בסוף העשור בקרב צעירים רבים בעולם המערבי בעיקר משום שלזמר הפופ ג'סטין ביבר הייתה את התסרוקת.
גלריית תמונות

תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
משקפי ה-"Shuttershades" הפכו לפריט אופנתי במהלך העשור
כובעי "נהגי משאיות" הפכו לפריט אופנתי במהלך העשור
אופנת האימו זכתה לפופולריות בקרב צעירים במהלך העשור.
הסקיני ג'ינס הפך פופולרי בקרב נשים וגברים במהלך העשור
נעלי קרוקס זכו לפופולריות רבה במיוחד באמצע העשור
צמידי ג'ל זכו לפופולריות רבה במיוחד באמצע העשור
הערות שוליים

↑  Forbes Magazine top earning models. Forbes.com (19 July 2007).
↑  Beckham's Chinese tattoo
↑  Chinese tattoos popular in West
↑  Wings Haircut and Hairstyles
| ההיסטוריה של האופנה במדינות המערב במאה ה-20 ובמאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1900–1909 • 1910–1919 • 1920–1929 • 1930–1945 • 1945–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 |  |
| המאה ה-21 | 2000–2009 • 2010–2019 |  |
תסרוקת ה"Wings" של זמר הפופ ג'סטין ביבר הפכה פופולרית בקרב צעירים רבים בעולם המערבי במהלך העשור
טריבונה

טריבונות בתיאטרון קיסריה, מהתקופה הרומית
טריבונה (tribuna באיטלקית: יציע) היא מבנה המורכב ממדרגות גבוהות רבות, המאפשרות ישיבה או עמידה עליהן. מטרתה לאפשר לקהל רב לצפות בהתרחשות אחת, מבלי שהקרובים אליה יסתירו את המתרחש לרחוקים יותר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בניית הטריבונה נראתה כבר בתקופת יוון העתיקה ורומא העתיקה, בה נבנו טריבונות קבועות שאינן זמניות העשויות אבן. על הטריבונות באמפיתיאטרון ובתיאטרון הרומי ישבו הצופים, כשבמרכז על הקרקע מתרחשת ההצגה. הצופים יכלו ליהנות בצורה כזו ממקומות ישיבה רבים, שצורת בנייתם המדורגת נתנה זווית ראייה רחבה לכל צופה.
בימנו, טריבונות מצויות בדרך כלל בתיאטראות, ובאצטדיונים בהם מתקיימים אירועים כתחרויות ספורט. ישנן טריבונות בצורת חצי מעגל ואחרות בצורת מעגל שלם, כשבמרכזן מתחוללת ההתרחשות בה צופים.
בקרב חסידים

בפי החסידים מכונות הטריבונות בשם "פראנצ'עס", והן משמשות לעמידה בלבד. פראנצ'עס משמשים בדרך כלל בעת התכנסות חסידים לחתונה גדולה, למצווה טאנץ, או לאירוע גדול בו מופיע האדמו"ר. באירועים מסוג זה, נוהרים חסידים רבים ולעיתים מספרם הוא כעשרות אלפים, ולכן גם בהן יש צורך לבנות פרנצ'עס לצורך פתרון בעיית מקומות הצפייה. על הפרנצ'עס נהוג, בחלק מהאירועים בחצר החסידית, לרקוד ולשיר, וזאת בדרך כלל בקידושים ובטישים מרכזיים. כאשר נערך בערב שבת או יום טוב טיש מרכזי בהשתתפות האדמו"ר, נבנות הפרנצ'עס לאחר התפילה. הישיבה מפונה מאדם ומרהיטים, ובמלאכת בניית הפרנצ'עס עוסקים גויים.
בטיחות

מפאת אופיין, יש הטוענים שהטריבונות לוקות באי בטיחות מובהקת. מספר אירועי בטיחות ותאונות התרחשו על גבי טריבונות, האסון המפורסם והחמור ביותר בו היו מעורבים טריבונות הוא אסון הילסבורו - אירוע אשר התרחש ב-15 באפריל 1989, באצטדיון הילסבורו שבשפילד, אנגליה, שבמהלכו נמחצו למוות 96 אוהדי כדורגל. באירוע זה סומנו הטריבונות כאחד מגורמי האסון. בישראל ב-2021 התרחש האסון בבית הכנסת בגבעת זאב בו נהרגו 2 בני אדם ונפצעו 219.
חסידים עומדים על פרנצ'עס בעת טיש בחסידות בויאן
נבחרת קוסובו בכדורסל

| --- | --- |
קוסובו
 מידע כללי
 הצטרפות:  2015
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  76       ‎-2‏
  - ניקוד פיב"א:  124.0
 מאמן:  רמי הדר
 www.basketbolli.com
 
 משחק בינלאומי ראשון
 סלובניה סלובניה 113 - 68 קוסובו קוסובו ליובליאנה, סלובניה; 31 באוגוסט 2016
 הניצחון הכי גדול
 קוסובו קוסובו 76 - 49 שווייץ שווייץ פריזרן, קוסובו; 19 ביולי 2023
 ההפסד הכי גדול
 ליטא ליטא 106 - 50 קוסובו קוסובו קלייפדה, ליטא; 26 בפברואר 2018
 גביע העולם בכדורסל
 הופעות:  לא הופיעה
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  לא הופיעה
 אליפות אירופה בכדורסל
 הופעות:  לא הופיעה
 
נבחרת קוסובו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קוסובו. הדירוג הנוכחי של נבחרת קוסובו ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-76 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם.
היסטוריה

התאחדות הכדורסל של קוסובו נוסדה בשנת 1991 והצטרפה לפיב"א בשנת 2015. לפני 1991 הייתה קוסובו הייתה חלק מהתאחדות הכדורסל של יוגוסלביה.
הנבחרת הייתה בעבר חלק מנבחרות יוגוסלביה, סרביה ומונטנגרו וסרביה, ושחקנים קוסוברים, בעיקר סרבים שחיו באזור, שיחקו במדי הנבחרות הללו.
גם לאחר עצמאותה של קוסובו ב-2008 מסרביה לא הורשתה הנבחרת לשחק, גם לא משחקי ידידות, עד הצטרפותה של התאחדות הכדורסל של קוסובו כחברה רשמית בפיב"א אירופה ב-2015.
הטורניר הראשון בו לקחה חלק נבחרת קוסובו היה מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2017, והיא שיחקה את משחק הבכורה שלה ב-31 באוגוסט 2016 במסגרת טורניר זה. במשחק הפסידה הנבחרת לסלובניה 68–113.
ב-2 באוגוסט 2017 זכתה הנבחרת בניצחונה הראשון אי פעם, 72–68 על מקדוניה במסגרת קדם מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2019. הנבחרת המשיכה לנצח 75–69 את אסטוניה ועלתה לשלב הבא, אך לא ניצחה בו ולו במשחק אחד ולא הצליחה להעפיל לגביע העולם בכדורסל.
בשנים 2017–2018 כיהן בראד גרינברג כמאמן הנבחרת, בעוד שמ-2023 מאמן אותה רמי הדר, שניהם ישראלים.
כל אליפויות העולם

2019 עד 2027 - לא העפילה
כל אליפויות אירופה

2017 עד 2025 - לא העפילה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
↑  רוסיה וגרמניה טיילו, קוסובו הובסה, באתר ynet, 31 באוגוסט 2016
פריימרק

| --- | --- |


חנות פריימרק בלידס, הממלכה המאוחדת
 נתונים כלליים
 מייסדים:  ארתור ריאן 
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־56 שנים) 
 חברת אם:  בריטניה Associated British Foods (אנ') (ABF)
 מיקום המטה:  דבלין, אירלנד אירלנד (Penneys)
 ענפי תעשייה:  קמעונאות 
 מוצרים עיקריים:  ביגוד 
 עובדים:  78,000 (נכון ל־2019) 
  
 דף הבית של פריימרק
 
חנות פריימרק בהאנובר
חנות פריימרק בבוסטון
חנות פריימרק במנצ'סטר
פריימרק (באנגלית: Primark, מכונה גם Penneys באירלנד) היא חברת ביגוד ואביזרים בריטית-אירית. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בדבלין.
היסטוריה

החנות הראשונה של החברה נוסדה על ידי ארתור ריאן (Arthur Ryan) בחודש יוני 1969 ברחוב מרי 47 בדבלין, אירלנד, החנות נותרה פעילה עד היום.
ההצלחה באירלנד הובילה להתפשטות החברה לבריטניה, והחברה פתחה חנות גדולה במרכז העיר בלפסט שבצפון אירלנד ב-1971, וחנות נוספת בדרבי שבאנגליה ב-1973. עם זאת, במסגרת פעילותה באירופה שמחוץ לאירלנד החברה לא יכלה להשתמש בשמה המקורי, "Penneys", משום שהשם היה תפוס כבר על ידי חברת ג'יי.סי. פני (Jcpenney), מה שהוביל לאימוץ שם חלופי, "פריימרק" (Primark) לפעילות החברה מחוץ לאירלנד.
החברה התרחבה במהירות בבריטניה באמצע שנות ה-2000, כאשר בשנת 2005, היא רכשה את רשת חנויות ליטלוודס (Littlewoods) עבור סכום כולל של 409 מיליון ליש"ט, תוך שמירה על 40 מתוך 119 חנויות, ומכירתן של היתר. במהלך חודש מאי 2006, חנות פריימרק הראשונה מחוץ לאירלנד ובריטניה נפתחה במדריד, ספרד. 10 שנים לאחר מכן, ולאחר שנפתחו כ-40 חנויות נוספות בספרד, פריימרק פתחה חנות נוספת במדריד באוקטובר 2015, השנייה בגודלה מבין כל חנויות הרשת. בדצמבר 2008, חנות פריימרק ראשונה נפתחה בהולנד, ולאחר מכן בשנת 2009 בפורטוגל, גרמניה ובלגיה. בשנת 2012 פריימרק פתחה את החנות הראשונה שלה באינסברוק שבאוסטריה, ובשנת 2013 את החנות הראשונה במרסיי שבצרפת. החנות הראשונה באיטליה נפתחה בשנת 2014.
פריימרק פתחה את החנות הראשונה שלה בארצות הברית בשנת 2015 בדאונטאון קרוסינג (Downtown Crossing) שבבוסטון, היכן שפעלה בעבר חנות הדגל של פילנה (Filene's).
באותה השנה החברה השיקה את מטה הפעילות הבינלאומי הנוכחי שלה, בית ארתור ריאן, בדבלין, בבניין שימש בעברו כבית התפילה.
מוצרים

חנויות הרשת כוללות מגוון רחב של מוצרים, ביניהם בגדי תינוקות וילדים, בגדי נשים, בגדי גברים, כלי בית, אביזרים, הנעלה, מוצרי איפור וטיפוח ואף קונדיטוריה. אסטרטגיית הפעילות של החברה מבוססת על מכירת בגדים במחיר נמוך במיוחד, מתחת למחירים הממוצעים, וכך מגדילה את מספר הלקוחות ומספר הקניות של הצרכן.
יחד עם רשתות אופנה כגון זארה ו-H&M, חברת פריימרק נחשבת כגוף מרכזי העומד מאחורי מגמת ה"אופנה המהירה" (Fast fashion). כפי שנטען במאמר אודות פריימרק באקונומיסט, "עבור קונים רבים, פריימרק מציעה הצעה שלא ניתן לעמוד בפניה: בגדים אופנתיים מדהימים במחירים נמוכים להפליא. התוצאה היא סוג חדש ואפילו מהיר יותר של אופנה מהירה, אשר מאלץ את הצרכנים לקנות ערימות של פריטים, לפעמים אפילו פריטים זהים, על מנת לעשות בהם שימוש מספר ימים ולהשליך אותם, ולאחר מכן לחזור על כך עם עוד קבוצה של בגדים חדשים".
הדבר שמושך את הקונים הוא האיכות, המחיר והטרנדים האופנתיים שמוחלפים כל הזמן.
החברה השיקה גם ליין מוצרי קוסמטיקה בשם "PS Pro", אשר זכה לתשבחות מצד בלוגרים רבים העוסקים בתחום מוצרי היופי הודות לאיכות הגבוהה והמחירים הנמוכים.
חנויות

נכון לשנת 2022, רשת פריימרק כוללת 360 חנויות הממוקמות ברחבי אירלנד, אירופה וארצות הברית. החנות הגדולה ביותר של פריימרק ממוקמת ברחוב מרקט בעיר מנצ'סטר שבאנגליה, ומשתרעת על שטח של כ-14,400 מ"ר על פני שלוש קומות.
פרימארק מפעילה חנויות במדינות הבאות:
| מדינה | מספר חנויות |
| --- | --- |
אוסטריה אוסטריה: 5
איטליה איטליה: 12
ארצות הברית ארצות הברית: 19
בלגיה בלגיה: 7
גרמניה גרמניה: 27
הולנד הולנד: 18
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת: 167
סלובניה סלובניה: 1
ספרד ספרד: 42
פולין פולין: 4
פורטוגל פורטוגל: 7
צ'כיה צ'כיה: 2
אירלנד אירלנד: 28
צרפת צרפת: 21
סה"כ: 360
מחלוקות ביחס לפעילות החברה > שיטות פעולה

במהלך שנת 2006, פריימרק הצטרפה ל"יוזמת המסחר האתי" (Ethical Trading Initiative), ארגון שיתופי המקרב בין עסקים, איגודים מקצועיים וארגונים ללא כוונת רווח ועוסק בנושאי זכויות עובדים במסגרת שרשראות אספקה. הגופים החברים ביוזמה מתחייבים לפעול ליישום קוד התנהלות המבוסס על עקרונות הליבה של ארגון העבודה הבינלאומי.
במהלך אותה השנה, קרן הצדקה הבריטית "War on Want" ביקרה במפעלי האספקה של החברה בבנגלדש, ומתחה ביקורת על תנאי העבודה הנהוגים במפעלים. בדצמבר 2008, הקרן פרסמה דו"ח חדש אשר ציין כי התנאים לא השתפרו במפעלים אלו גם לאחר חלוף שנתיים.
ב-9 בינואר 2009 נאלצה יוזמת המסחר האתי להסיר את המיתוג מחנויות פריימרק ומאתרי האינטרנט של החברה בעקבות תחקיר מטעם האובזרבר וה-BBC בנושא נוהלי תעסוקה. התחקיר העלה כי החברה העסיקה עובדים בלתי חוקיים, וכן כי לעובדים שולם סכום נמוך משכר המינימום בבריטניה.
הערות שוליים

↑  Primark Holdings
↑  A household Irish name built from humble beginnings: The Penneys story
↑  Fashion swing is felt by Penneys' owners
↑  Why Penneys is no longer our little secret
↑  78/193/EEC: Commission Decision of 23 December 1977
↑  A household Irish name built from humble beginnings: The Penneys story
↑  M&S to cash in as Littlewoods disappears
↑    Graham Ruddick, ‏Primark targets chic French shoppers as it opens in Marseille, The Telegraph, 16 December 2013
↑  Primark, la catena di shopping low cost arriva in Italia
↑    Graham Ruddick, ‏Primark to open in the United States, The Telegraph, 23 April 2014
↑  Company Overview of Primark Stores Limited
↑  Primark officially opens redeveloped Dublin HQ
↑  Expansion plans on course for Penneys international HQ in Dublin
↑  Primark - About Us
↑  Faster, cheaper fashion
↑  PRIMARK PS PRO MAKE-UP REVIEW
↑  Primark Stores around the world
↑  Primark joins Ethical Trading Initiative
↑  Fashion Victims II
↑  Primark in storm over conditions at UK supplier
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2008017253  VIAF: 125749009   WorldCat (עם VIAF): 125749009
חצאית מיני

אישה לבושה בחצאית מיני, ומעליה שמלת מיני
חצאית מיני או בקצרה מיני היא חצאית עם קו שוליים מעל הברכיים, בדרך כלל באמצע הירך, לא יותר מ-10 ס"מ מתחת לישבן. שמלה עם קו שוליים כזה נקראת שמלת מיני; "חצאית מיקרו" היא חצאית מיני עם קו שוליים בחלק העליון של הירך.
היסטוריה

חצאיות קצרות היו קיימות זמן רב טרם הפכו לאופנתיות בשנות ה-60 של המאה ה-20. בגדים הדומים לחצאיות מיני זוהו על ידי ארכאולוגים והיסטוריונים מ-1390–1370 לפני הספירה. בתחילת המאה ה-20, לבשה הרקדנית ג'וזפין בייקר באמצע שנות ה-20 בהופעות בפולי ברז'ר חצאית שהושוותה לאחר מכן לחצאית המיני. חצאיות קצרות מאוד הפכו למרכיב מרכזי של המדע הבדיוני במאה ה-20, במיוחד ביצירות אומנות בשנות ה-40 כגון זו של ארל ק. ברגי שמתאר שנים עתידניות בהן קיים "שילוב סטריאוטיפי" של חצאית מיני מתכתית, ומגפיים. ב-1961 אורך החצאית היה בדיוק מעל הברך, ובהדרגה טיפס כלפי מעלה במשך השנים. ב-1966, מספר עיצובים של חצאיות היו בעלי קו שוליים בחלק העליון של הירך. גרביונים עם ביריות לא נחשבו מתאימים לחצאיות מיני והוחלפו בטייץ צבעוני. הפופולריות של חצאיות המיני הגיעה לשיא ב"לונדון החוגגת" של שנות ה-60, והמשיכה להיות דבר שבשגרה, במיוחד בקרב צעירות. לפני זמן זה, חצאיות קצרות נראו רק באירועי ספורט וכחלק מבגדי ריקוד, כמו חצאיות של שחקניות טניס, מחליקות אומנותיות, מעודדות, ורקדניות.
מ-1969 ואילך, תעשיית האופנה חזרה לחצאיות ארוכות בסגנון "מקסי" ו"מידי", ועל אף שהן לא נעלמו לחלוטין, פופולריות חצאיות המיני קטנה במידה ניכרת. חצאית המיני חזרה באביב 1982.
מספר מעצבים זוהו עם המצאת חצאיות המיני של 1960, בעיקר המעצבת הלונדונית מרי קוואנט והמעצב הפריזאי אנדרה קוראג' (André Courrèges).
שנות ה-60

מנהל של חנות בלונדון ברחוב אוקספורד החל ניסוי ב-1960 במכירת חצאית עם מכפלות מעל הברך על גבי בובות בחלון הראווה וציין כמה חיובי הלקוחות שלו הגיבו. המכפלות היו בדיוק מעל הברך ב-1961, בהדרגה טיפס כלפי מעלה במשך כמה שנים. ב-1966 חצאיות הגיעו לחלק העליון של הירך. גרביונים עם ביריות לא נחשבו מעשיים עם חצאיות מיני והוחלפו בגרבונים צבעוניים צמודים. לקראת סוף שנות ה-1960 הופיעה גרסה קצרה אפילו יותר של חצאית המיני וקראו לה microskirt או מיקרו-מיני.
חצאיות קצרות מאוד, חלקן כשמונה סנטימטרים מעל הברך נצפו בבריטניה בקיץ 1962 נשים צעירות שלבשו חצאיות קצרות אלו נקראו "בנות יה-יה", מונח הנגזר מ-"כן, כן", אשר היה פופולרי באותו זמן. המעצבת מרי קוואנט צוטטה באומרה כי "חצאיות קצרות מציינות נעורים והן נחשקות ואופנתיות".
ההתייחסות המוקדמת ביותר הידועה לחצאית מיני הוא מאמר הומוריסטי מ-1962 המתאר את "מיני-חצאית" או "יה-יה", כפריט לבוש המצוי במחלוקת. המאמר מאפיין את חצאית המיני כשמונה סנטימטרים מעל הברך. המאמר טען שחצאית מיני היא צעיר מחאה בינלאומית על איומים על השלום בעולם. המאמר תיאר את תגובותיהם של אנשים שהיו לטובת אופנה זו על נשים צעירות, אבל התנגדו לראות לבוש זה על נשותיהם.
בבריטניה, על ידי קיצור החצאיות הן סווגו כבגדי ילדים. עבור בגדי ילדים לא היה צורך לשלם מס וכך מחיר החצאיות היה זול יותר.
המעצבים

מספר מעצבים טוענים לקרדיט של ההמצאה של חצאית המיני בשנות ה-60. נהוג לייחס את ההמצאה למעצבת מרי קוואנט הלונדונית ולפריזאי אנדרה קוראג'. קוואנט אמרה שהיא כינתה חצאית זו כחצאית מיני על שם המכונית האהובה עליה האהוב עליה: מכונית מיני, אין הסכמה לגבי מי עיצב את זה קודם. ואלרי סטיל טענה כי העדות יותר משכנעת שקוואנט היא יוצרת המיני. עם זאת, עיתונאי האופנה מריט אלן (Marit Allen) טוען בתוקף שהמעצב הבריטי ג'ון בייטס היה הראשון להציע חצאיות מיני. מעצבים אחרים, כולל פייר קרדן ואיב סן-לורן, גם הם החלו להרים את מכפלות החצאיות שיצרו באותו הזמן.
חצאית מיני הוא בגד שקשור עם מרי קוואנט. קוואנט עצמה היא אמביוולנטית לגבי הטענה שהיא המציאה את חצאית המיני, וקבעה שלקוחותיה ביקשו חצאיות קצרות עבור עצמם. גם אם קוואנט לא המציאה את חצאית המיני, ללא ספק הייתה זו היא שהפכה אותה לפופולרית ביותר. קוואנט אהבה את מכונית מיני קופר וכינתה את החצאית בשם מיני על שם המכונית. היא אמרה כי המכונית והחצאית היו שניהם "אופטימיים, נלהבים, צעירים, פלרטטנים" השלימו אחד את השני.
קוואנט החלה לערוך ניסויים עם חצאיות קצרות בסוף 1950, כאשר היא התחילה לעשות בעצמה את העיצובים שלה בבוטיק בקינגס רואדס. בין ההשראות שלה היו רקדנית שלובשת חצאית זעירה מעל טייטס שחורים, נשים אקטיביסטיות שלא רצו להידמות להורים שלהן. בנוסף לחצאית מיני, קוואנט גם המציאה את הטייטס (Tights) הצבעוניים מתחת לחצאית המיני. אף על פי שטייטס צבעוניים ייוחסו גם למעצב הספרדי כריסטובל בלנסיאגה וכן לבייטס.
בשנת 2009, מרי קוואנט הייתה בין עשרת המעצבים הבריטיים שכיכבו על בולים של הדואר המלכותי הבריטי, לצד מעצב מפת המטרו, הספיטפייר, ותא הטלפון האדום.
אנדרה קוראג' טען במפורש שהוא המציא את המיני. הוא הציג חצאיות קצרות בארבעה ס"מ מעל הברך בינואר 1965 לתצוגת האביב/קיץ. כמה מקורות טוענים כי קוראג' עיצב חצאיות מיני מוקדם ב-1961, השנה בה הקים את אופנת הבית שלו קוראג' הציג את חצאיות "מעל-הברך" שלו באוגוסט 1964 תצוגת הוט קוטור אשר הוכרזה כ"ההצגה הטובה ביותר שראינו עד כה" על ידי "הניו יורק טיימס". מראה קוראג' הכולל סריג עם חצאית גברדין מיני הועתק על ידי הרבה מעצבים. ואלרי סטיל תיארה את עבודת קוראג' "מבריקה גרסת קוטור של אופנת נוער" שתחכומה גבר על עבודתה של קוואנט. אחרים, כגון Jess Cartner Morley מהגארדיאן במפורש נותנים את האשראי של יצירת חצאית המיני לקוראג'ולא לקוואנט.
הרעיון שג'ון בייטס, ולא מרי קוואנט או אנדרה קוראג', חידש את חצאית המיני אף הוא רווח. Marit Allen העורכת של דפי "השפעה צעירה" ב"ווג בריטניה", המשיך לעקוב אחרי מעצבים צעירים. ב-1966 היא בחרה בבייטס כדי לעצב תלבושת לחתונה באורך מיני בלבן גברדין וכסף בינואר 1965 השמלה של בייטס הקצרה הוצגה ב"ווג", ומאוחר יותר נבחרה כשמלה של השנה. בייטס היה מפורסם גם עבור עיצוב מיני-מעילים, שמלות מיני ועוד בגדים עבור Emma Peel (בגילומה של דיאנה ריג) בסדרת הטלוויזיה "הנוקמים". מקור חלופי לחצאית המיני הגיע מ-Barbara Hulanicki מבוטיק ביבה בלונדון שנזכרה כי ב-1966 היא קיבלה משלוח של חצאיות מיני מג'רסי שנמכרו במהירות.
ב-1967 Rudi Gernreich היה בין ראשוני המעצבים האמריקאים שהציעו חצאיות מיני, למרות גינוי חריף וביקורת מצד מעצבים אמריקאיים כמו James Galanos ו-Norman Norell. ביקורת של חצאית מיני הגיעה גם מפריז מהמעצבת קוקו שאנל, מי שהכריזה שזה סגנון מגעיל, אף על פי שבעצמה תמכה בחצאיות קצרות בשנת 1920.
המעצבים > הקבלה של חצאית המיני

מרי קוואנט הייתה מרכזית בשילוב חצאית המיני ב"לונדון החוגגת" ("Swinging London"), חצאית המיני הצליחה להתפשט מעבר לאופנת הרחוב לתוך מרכזי עיצוב בינלאומיים. הסגנון עלה לגדולה כאשר ג'יין שרימפטון לבשה שמלת מיני קצרה לבנה שעוצבה על ידי קולין רולף, ב-30 באוקטובר 1965 ביום הדרבי, היום הראשון בקרנבל גביע מלבורן באוסטרליה. על פי שרימפטון, קיצור של החצאית היה בעיקר בשל מחסור בחומר.
כמה מדינות באירופה אסרו על לבישת חצאיות מיני בפומבי, בטענה שזו הזמנה לאנסים. בתגובה קוואנט השיבה כי לא מבינים שמתחת למיני לובשים את הטייטס.
התגובה לחצאית מיני הייתה קשה במיוחד באפריקה, שם ממשלות רבות ראו את המיני כבגד לא אפריקאי ובעל השפעה משחיתה של המערב.
אחרי 1960 > שנות ה-70

משנת 1969 ואילך, תעשיית האופנה במידה רבה חזרה לחצאיות מידי וגם "מקסי". העיתונאי כריסטופר בוקר, נתן שתי סיבות התגובה הזו: ראשית, בחצאיות מיני אי אפשר לקצר יותר ושנית, לדעתו, נשים במיני הפכו לאובייקטים. הארכת אורך החצאית הגיעה בד בבד עם הצמיחה של התנועה הפמיניסטית עם זאת, ב-1960 המיני היה נחשב סמל של שחרור גם על ידי הפמיניסטיות ולבשו אותו נשים כמו ז'רמיין גריר ובעשור הבא, גלוריה סטיינם.
חצאיות מיני אף פעם לא דעכו לגמרי. למשל, דבי הארי מקבוצת Blondie לבשה מיני במהלך "גל חדש" של שנות ה-70 המאוחרות. השיר "אני לא רוצה ללכת צ'לסי" (1978), על ידי האמן אלביס קוסטלו, מכיל את השורה: "There's no place here for the mini-skirt waddle".
ב-1973 הוציא הרב עובדיה יוסף פסק הלכה האומר שעל אף האיסור לבנות ללבוש מכנסיים, יש להעדיף לבישת מכנסיים על פני חצאית מיני.
אחרי 1960 > שנות ה-80 וה-90

באביב 1982 (כפי שהוצג במהדורת יוני של מגזין "טיים" באותה שנה) חצאיות קצרות החלו להופיע, בעיקר בצורה של "rah-rahs". חצאיות הנלבשות על ידי מעודדות בספורט. ב-1985. המעצבת הבריטית ויויאן וסטווד, עיצבה את ה-"מיני-crini", גרסה מקוצרת של קרינולינה. ויקטוריאנית המיני שלה כלל צללית נפוחה של חצאית מיני. היא קיבלה השראה מחצאיות שהוצגו על ידי מעצבים כמו כריסטיאן לקרואה. ב-1989, ה-"מיני-crini" של ווסטווד תואר כבעל שני אידיאלים סותרים – קרינולינה, המייצגת את "המיתולוגיה של הגבלה" ובאותה מידה מיתולוגיה של שחרור המזוהה עם חצאית מיני.
משנת 1980, נשים רבות החלו לשלב חצאית מיני גם בלבוש עסקי. מגמה זו התחזקה במהלך המשך המאה. הדמות הראשית בתוכנית הטלוויזיה ב-1990 "אלי מקביל", היא עורכת דין אותה משחקת קליסטה פלוקהארט, והיא מופיעה בחצאית מיקרו.
חצאית קצרה מאוד היא גם אלמנט של תלבושת יפנית לבית הספר, אשר מאז 1990 הן חלק מ-kogal (או gyaru). Gyaru בכוונה לובשות חצאיות קצרות מספיק כדי לחשוף תחתונים (למעשה זוג שני של מכנסונים מעל התחתונים). זהו סוג של אקסהיביציוניזם הידוע כ-panchira.
אחרי 1960 > המאה ה-21

בתחילת המאה ה-21 מיקרו-מיני קם שוב לתחייה. ב-2003 טום פורד, אמר כי מיקרו-חצאיות יהיה שיא האופנה לאביב/קיץ 2003. בראשית המאה ה-21 מיקרו-חצאיות היו לעיתים קרובות נלבשות עם חותלות או גרביונים על מנת להימנע מלחשוף יותר מדי. בזמן הזה, הופיעה גרסה של מיקרו-מיני שתוארה כ"חגורת חצאית".
במאמר ב-2014, כתב BBC שחצאיות מיני נשארו בגדי צעירים. ב-2010 כלבו "דבנהאמס" מצא כי הנשים המשיכו לקנות חצאיות עד גיל 40, אך ב-1983 מחקרים הראו כי האישה הממוצעת הפסיקה לקנות חצאיות מיני בגיל 33. הדו"ח של דבנהאם הגיע למסקנה כי ב-2020 חצאיות מיני יהיו חלק ממלתחת האישה הבריטית בגילאים 40 ו-50. כיום גם נשים מבוגרות מאוד לובשות מיני, לרוב עם גרבונים.
גם בתחילת המאה ה-21, חצאיות מיני עדיין כפופים לאיסורים ותקנות. ואלרי סטיל דיווחה ל-BBC ב-2014 שאף על פי שחצאיות מיני כבר לא נתפסות כמזעזעות ברוב תרבויות המערב, הרי עדיין מהססים ללבשם ברוב חלקי העולם. היא מתארת את חצאית המיני כסמל של עתיד ושל חופש. היא מציינת כי שמרנות ופונדמנטליזם דתי מובילים ביקורתיות נגד לבוש המיני וראייתו כלבוש לא צנוע. בשנת 2010 ראש העיר של Castellammare di Stabia באיטליה הזמין את המשטרה לקנוס נשים בלבוש "קצר מאוד" ובחצאיות מיני. בשנות ה-2000 היה איסור על חצאיות מיני למורות של מכללת Kemerovo ברוסיה. עורכי הדין טענו שזה נוגד את התנאים של שוויון וזכויות אדם, כפי שנקבע על ידי החוקה הרוסית. בצ'ילה, אשת השר, קרוליינה שמידט, תיארה איסור על עובדי ציבור ללבוש חצאיות מיני וסטרפלס כמו "שטות מוחלטת", וטענה כנגד הזכות להסדיר בחוק לבוש של נשים. ביולי 2010, מועצת העיר של סאות'המפטון ניסתה לווסת את המלתחה של עובדות המועצה באמרה להם להימנע מחצאיות מיני, ולהתלבש כראוי.
חצאיות מיני באופן קבוע הופיעו באפריקה כשנויות במחלוקת, שנמשכה מאז 1960. בתחילת המאה ה-21 הוצע איסור על חצאיות מיני באוגנדה בטענה כי הן מהוות הסחת דעת מסוכנת לנהגים וגם יגרמו תאונות דרכים.
בסוף פברואר 2010, קבוצה של כ-200 נשים אוגנדיות הפגינו נגד מה שנקרא "חוק חצאית מיני", חקיקה אנטי-פורנוגרפית אשר אסרה באופן ספציפי על נשים להתלבש "בצורה שנועדה מינית לרגש", או ללבוש בגדים אשר חושפים את הירכיים או חלקי גוף אחרים. בשנת 2009 Joice Mujuru, סגן הנשיא של זימבבואה היה צריך להתמודד עם האיסור ללבישת חצאיות מיני ומכנסיים לנשים באפריקה.
הערות שוליים

↑   אופיר חובב, מעצבת האופנה מארי קוואנט, האמא של חצאיות המיני, מתה בגיל 93, באתר הארץ, 13 באפריל 2023
↑  ספר שאלות ותשובות יביע אומר חלק ו', יורה דעה סימן י"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7650625-3 
שמלת מיני בעיצוב מרי קוואנט
להקת בנות מדרום קוריאה בשלל שמלות מיני ומיקרו, 2012