stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוי הלפרין
קריירה

הלפרין גדלה בהרצליה ולמדה במגמת מוזיקה. החלה להופיע מגיל צעיר כשהייתה ילדת פסטיגלי 1996 ו-1997. היא הופיעה בתוכנית הכישרונות הצעירים בראבו ששודרה בערוץ 2. בשנת 1998 השתתפה במופע פעמוני היובל שהיה המופע המרכזי לחגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. את שירותה הצבאי עשתה בלהקת חיל חינוך.
בשנת 2012 סיימה את לימודי המשחק בבית צבי – בית הספר לאמנויות הבמה. במסגרת לימודיה שיחקה בהצגות "הא הא", בית ברנרדה אלבה, שיקגו, ושרה ברחובות. בוגרת לימודי משחק מול מצלמה בבית הספר "טכניקה" של אולי שטרנברג וניב רז.
בשנת 2016, שיחקה במקביל לרוני דלומי בתפקיד הראשי "אפונין" במחזה עלובי החיים שהוצג בתיאטרון הבימה.
החל מאוגוסט 2017 עד 2018 גילמה את הדמות "אמבר פון טאסל" במחזמר היירספריי.
בשנת 2019 התמודדה בעונה השביעית של הכוכב הבא אך נפלה לאחר שלב "המבחן הגורלי".
החל משנת 2020 דיבבה דמויות רבות, בעיקר בסדרות טלוויזיה לילדים בהן קליפורד, ערפדינה, ציידי הטרולים, מירה, בלשית מלכותית, מלחמת הכוכבים: באד באצ' ובלואי.
הלפרין משחקת באופן קבוע בהצגות שונות בתפקידים ראשיים וכשחקנית משנה.
בתיאטרון הקאמרי היא משחקת בהצגות "לילה בפאריז", עוץ לי גוץ לי וכימים אחדים. בתיאטרון הספרייה שיחקה בין השאר בהצגות הטוב הרע והנערה, "הדיירת", שני קוני למל.
מלבד הפקות בתיאטראות היא משתתפת בהצגות ילדים בהן זהבה ושלושת הדובים והמלך סיאם בתיאטרון אורנה פורת, והילד הזה הוא אני, "שולם לעולם", "ילד אגדה" בתיאטרון ארצי לילדים ונוער ו"קטנצ'יק" בתיאטרון הקיבוץ.
בינואר 2023, החליפה את משי קלינשטיין בתפקיד הראשי "דפי" במחזמר אפס ביחסי אנוש בתיאטרון בית ליסין לאחר שזו יצאה לחופשת לידה.
באותה השנה החלה לגלם את דמותה של "סיגי" במחזמר מרי לו בהפקתו המחודשת של התיאטרון הארצי בבימויו של צדי צרפתי.
החל מחודש ספטמבר הלפרין מגלמת את הדמות הראשית "דון" במחזמר מלצרית בתיאטרון הקאמרי לצד משי קלינשטיין וטלי אורן. היא גם משתתפת בהפקה המחודשת לצלילי המוסיקה שעלתה בתיאטרון העברי.
ב-2024 מגלמת תפקידים שונים במופע "מי שלא נולד - מפסיד" בתיאטרון הקאמרי במלאת 80 להולדתו של חנוך לוין.
החל מ-2025 תשתתף בעיבוד העברי של המחזמר ״היי אוון הנסן" בתיאטרון הקאמרי, בו תחלוק תפקיד עם דיאנה גולבי לצד טלי אורן, אלון סנדלר ועוד.
חיים אישיים

באוקטובר 2024 הלפרין נישאה לשחקן מיכאלי גבעתי אותו הכירה במחזמר מרי לו שהשניים השתתפו בו. במרץ 2025 הודיעו השניים שהם מצפים לילד.
הערות שוליים

↑  נוי הלפרין ואפונין באתר הבימה
↑  רפרטואר הקאמרי 2024/25, באתר התיאטרון הראמרי
↑  לילך מרקוביץ', ‏ממחזמר "מרי לו" ועד לחופה: זוג השחקנים התחתן, באתר ‏מאקו‏, 15 באוקטובר 2024
מימין לשמאל: נוי הלפרין, משי קלינשטיין וטלי אורן, מתוך מחזמר מלצרית, ינואר 2024
היסטוריה צבאית של ניו זילנד

| --- | --- |

 
 זרועות
  חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד
  צבא ניו זילנד
  הצי המלכותי של ניו זילנד
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי כוחות ההגנה של ניו זילנד
 דרגות כוחות ההגנה של ניו זילנד
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ניו זילנד
 היסטוריה של ניו זילנד
קבר החייל האלמוני, אנדרטת הזיכרון הלאומית, ולינגטון - יום אנזא"ק 2011
ההיסטוריה הצבאית של ניו זילנד היא ההיבט הצבאי של ההיסטוריה של ניו זילנד המתמשכת כמה מאות שנים. כאשר יישבו המאורים את ניו זילנד לפני כאלף שנים, משאבי הטבע והאדמה היו בשפע, אך מלחמות פרצו כאשר יכולת הקיבולת של הארץ הצטמצמה. בראשית ההיסטוריה של הארץ, הלחימה בוצעה באמצעות כלי נשק לטווח קצר העשויים עץ ואבן, עד הגעתם של האירופאים שהביאו איתם את כלי הנשק החדשים כמו רובי ה מוסקט. ההתיישבות הבריטית גרמה לפריצתן של מלחמות הקרקעות במאה ה-19, בהם המתיישבים, יחד עם הכוחות האימפריאליים ועם בעלי ברית מאורים, נלחמו כנגד שבטים מאורים יריבים. במהלך המחצית הראשונה של המאה העשרים, השתתפו חיילים מבין כל העמים תושבי ניו זילנד, לצד בריטניה, במספר מלחמות, בעיקר במלחמת הבורים ובמלחמות העולם. במחצית השנייה של המאה ה-20 ועם פרוס המאה ה-21, כוחות ההגנה של ניו זילנד הושיטו סיוע סמלי לארצות הברית בכמה עימותים. ניו זילנד גם לקחה חלק פעמים רבות במשימות שמירת שלום רב לאומיות ברחבי העולם.
מלחמות השבטים המאורים לפני 1806

היקפו של המאבק הבין שבטי בקרב המאורים בתקופה של לפני הגעת האירופאים לא ידוע. ההיסטוריה שבעל פה, האגדות ואילנות היוחסין (Whakapapa) מכילים הרבה סיפורי קרבות ומלחמות אך לא נעשה מחקר רב על תכיפותן. בספרו Making Peoples טוען ההיסטוריון ג'יימס בליץ' (James Belich) שהמלחמות היו כנראה נדירות במאות השנים הראשונות שלאחר הגעתם של המאורים לניו זילנד בערך בשנת 1280 לספירה, עקב הימצאותם של משאבים וקרקעות זמינים. העדויות הארכאולוגיות מרמזות שבעקבות גידול באוכלוסייה והיכחדותו של עוף המואה, התרחבה הלחימה בין השבטים ובין תתי השבטים (hapū) שהתחרו ביניהם על המשאבים. בנקודת זמן מסוימת, ייתכן שעוד לפני שינוי תרבותי זה, היגרה קבוצת אוכלוסייה לאיי צ'טאם (Chatham Islands), השוכנים 680 ק"מ מדרום מזרח לניו זילנד, ויצרו שם את התרבות הפציפיסטית של המוריאורי (Moriori). גישה פציפיסטית זו הותירה את המוריאורי חסרי יכולת להגן על עצמם כאשר פלשו המאורים לאיים בשנות השלושים של המאה ה-19.
בתרבות המאורית הקלאסית החל משנת 1550 ואילך, מעמד הלוחמים היה גבוה מאוד והם נלחמו בקשת רחבה של כלי נשק, כולל אלות עץ ואבן (patu), מקלות לחימה (Taiaha) ובחניתות(tao) . המאורים לא השתמשו בכלי נשק לטווח ארוך כמו חץ וקשת או קלע, כך שכל הלחימה התרחשה פנים אל פנים בטווח קצר. ההגנה התבססה על מצדים על גבי גבעות (pā), שאת שרידיהם ניתן לראות בכל רחבי ניו זילנד, במיוחד באי הצפוני. הקרב הגדול ביותר שתועד היה קרב הינגקאקה (Hingakaka) בערך בסוף המאה ה-18 או תחילת המאה ה-19.
מלחמות המוסקט 1806-1845

מלחמות המוסקט היו סדרה של קרבות בעשורים הראשונים של המאה ה-19 שהתנהלו בין קבוצות שבטים מאורים, בעיקר באי הצפוני. השבטים הצפוניים, היו הראשונים שהצליחו להשיג רובי מוסקט וגרמו לנפגעים רבים זה בקרב זה ובקרב שבטים שכנים, שחלקם לא ראו מימיהם כלי נשק חם. באותה תקופה, כל השבטים סחרו ברובי מוסקט והעימותים הגיעו בסופו של דבר בצורה בלתי נעימה לחלוטין למבוי סתום. המלחמות הללו הקנו למאורים ניסיון בשיטות הגנה עצמית כנגד כלי נשק חם, ניסיון שיהיה חיוני עבורם מאוחר יותר במלחמות הקרקעות.
בפרשת הרייט (Harriet Affair) ב-1834, כוח של חיילים בריטים מהרגימנט ה-50 של אוסטרליה נחתו בטראנאקי כדי לחלץ את אשתו ואת ילדיו של ג'ון גארד (John Guard) וכדי להעניש את החוטפים. הייתה זו ההתנגשות הראשונה בין מאורים לבין כוחות בריטים. משלחת החילוץ נשלחה מסידני על ידי מושל ניו סאות' ויילס ריצ'רד בורק (Richard Bourke), אך בסופו של דבר נמתחה ביקורת חריפה בפרלמנט הבריטי על השימוש המופרז בכוח.
מלחמת הבורים 1899-1902

מלחמת הבורים התנהלה בין ה-11 באוקטובר 1899 ועד 31 במאי 1902 בין האימפריה הבריטית לבין שתי הרפובליקות הבוריות העצמאיות של מדינת אורנג' החופשית והרפובליקה של דרום אפריקה (South African Republic), או רפובליקת טרנסוואל, כתוצאה מהיסטוריה של פלישות בריטיות או מעורבות בריטית באזורים שהיו מיושבים באפריקאנרים אשר קראו לעצמם בשפתם בורים (Boers), איכרים, שמוצאם במתיישבים ההולנדים המקוריים של דרום אפריקה. משקעים שליליים אלה החריפו עם גילוים של מרבצי זהב ויהלומים ברפובליקה של דרום אפריקה, שמשכו אליהם המוני מחפשי זהב ויהלומים מכל רחבי האימפריה הבריטית.
ממשלת ניו זילנד החליטה לסייע לבריטניה בלחימה ושלחה 6500 אנשי כוחות פרשים וזו הייתה הראשונה במלחמותיה של ניו זילנד מעבר לים. כמעט כל גבר בניו זילנד רצה להשתתף בלחימה, כך שהמגויסים הראשונים נבחרו על סמך יכולתם הכלכלית לקחת חלק במלחמה. מי שיכול היה להרשות לעצמו להוציא את הסכום של 25 ליש"ט על רכישת סוס, רובה וציוד, נשלח להילחם. שני חילות המשלוח הראשונים מבין כל העשרה שגויסו, מומנו בצורה זו. ההצעה לשלוח את חיל המשלוח הראשון של 200 רובאים רכובים, אושרה על ידי הפרלמנט של ניו זילנד ב-28 בספטמבר 1899, עוד לפני פרוץ המלחמה. הצעתו זו של ראש ממשלת ניו זילנד, ריצ'רד סדון זכתה לרוב סוחף בפרלמנט עם רק חמישה מתנגדים.
נשות ניו זילנד לקחו גם הן חלק במאמץ המלחמתי. "גייסות החאקי של הנערות והגברות" (Girls' and Ladies' Khaki Corps) אורגנו בכל רחבי ניו זילנד במהלך שנת 1900 כדי לגייס תרומות כחלק מהמאמץ המלחמתי. חוסר האפשרות שלהן להתגייס ממש לשירות צבאי, גרמה לנשים להשקיע את עצמן בפעילות פטריוטית בעורף. פעילות זו התקיימה בכל הערים והעיירות בניו זילנד. נשות חברה צעירות, לבושות בחצאיות חאקי ובכובעים דומים לאלה של הלוחמים, התארגנו כמערכת ארצית עם היררכיה ארגונית שלמה ועסקו בשורה של פעולות ואירועים לגיוס כספים.
כאמור, שלחה ניו זילנד עשרה חילות משלוח שכללו 6500 איש. האבדות הסתכמו ב-71 הרוגים בקרבות, 25 הרוגים בתאונות ו-133 מתים ממחלות. לא ידוע מספרם של הניו זילנדים ששירתו במסגרת צבאות של מדינות אחרות שהשתתפו במלחמה.
מלחמת העולם השנייה 1939-1945

ניו זילנד נכנסה למלחמת העולם השנייה בהכרזת מלחמה על גרמניה בשעה 9:30 בערב לפי זמן ניו זילנד ב-3 בספטמבר 1939. מבחינה פוליטית, ניו זילנד הייתה מתנגדת קולנית לפשיזם באירופה וכן למדיניות הפיוס כלפי הדיקטטורות הללו. הדעה שיש לנקוט בקשה כלפי המשטרים הרודנים זכתה לאהדה בציבור הניו זילנדי. שיקולים כלכליים והגנתיים גם הם הניעו את ניו זילנד להיות מעורבים במלחמה. משמעותה של ההסתמכות על כוחה של בריטניה היה שאם זו בריטניה נמצאת תחת איום, גם ניו זילנד נמצאת בסכנה במישור הביטחוני ובמישור הכלכלי. כמושבה בריטית לשעבר הייתה רווחת בציבור הניו זילנדי באופן בולט התחושה שבריטניה היא "מדינת האם" או "המולדת" שלהם. ראש ממשלת ניו זילנד באותם ימים מייקל ג'וזף סאווג' (Michael Joseph Savage) סיכם זאת בפרוץ המלחמה בהתבטאות שהפכה לקריאה מאוד פופולרית בניו זילנד בתקופת המלחמה: "לאן שבריטניה הולכת, אנחנו הולכים! היכן שהיא עומדת, אנחנו עומדים!" ("Where Britain goes, we go! Where she stands, we stand!")
ניו זילנד תרמה כוח אדם לשירות בחיל האוויר המלכותי הבריטי ולצי המלכותי הבריטי. הצי המלכותי של ניו זילנד עמד לרשות האדמירליות ומפציצים חדשים, שהוזמנו בבריטניה ועמדו להישלח לניו זילנד, הועברו לשימוש של חיל האוויר המלכותי הבריטי. צבא ניו זילנד שלח את חיל המשלוח הניו זילנדי השני (2NZEF). בסך הכול שירתו במהלך המלחמה 140,000 ניו זילנדים בחזיתות שמעבר לים בנוסף לעוד 100,000 איש שהיו מגויסים ונשארו בניו זילנד לצורך הגנתה. בנקודת השיא, ביולי 1942 ניו זילנד החזיקה 154,549 איש ואישה מגויסים (לא כולל אלה שהגנו על העורף) ועד סוף המלחמה שירתו 194,000 גברים ו-10,000 נשים בכל החזיתות ובעורף. המחיר ששילמה האומה היה כבד. 11,625 הרוגים, היחס הגבוה ביותר בכל האימפריה הבריטית בין מספר ההרוגים לגודל האוכלוסייה. בניו זילנד עמד יחס זה על 6684 הרוגים למיליון תושבים בהשוואה ל-5123 הרוגים למיליון תושבים בבריטניה ול-3232 הרוגים למיליון תושבים באוסטרליה.
מלחמת העולם השנייה 1939-1945 > זירות המזרח התיכון ואירופה

חיל המשלוח השני של ניו זילנד (2NZEF) הוקם תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ברנרד פרייברג (Bernard Freyberg) ופעל ביוון, בכרתים, בצפון אפריקה, באיטליה וביוגוסלביה. המרכיב העיקרי בו הייתה הדיוויזיה השנייה של ניו זילנד שגם עליה פיקד פריברג.
חיל המשלוח השתתף ב-1940 בפלישה הגרמנית ליוון לצדם של הכוחות הבריטים ושאר כוחות האימפריה ולצדם של המגינים היוונים. לאחר שפלשה גרמניה ליוון, בעלות הברית אולצו לסגת והאבדות של ניו זילנד במערכה זו הסתכמו ב-291 הרוגים, 1826 שבויים וב-387 פצועים קשה. רובם של החיילים הנותרים פונו לכרתים, שם מונה ברנרד פרייברג להיות מפקד כוחות בעלות הברית באי. לאחר מכן פלשו הגרמנים לכרתים ולאחר כמה ימים של לחימה קשה בקרב על כרתים, כבשו את האי ו-17,000 חיילים פונו לאלכסנדריה עד לכניעה הבריטית ב-1 ביוני. רוב החיילים הניו זילנדים הצליחו להיחלץ מכרתים, אך 2180 נפלו בשבי. זאת בנוסף ל-671 הרוגים ו-967 פצועים. לוטננט צ'ארלס אפהם (Charles Upham), שהיה היחידי מכל חיילי צבאות האימפריה הבריטית שנלחמו במלחמת העולם השנייה והחייל הקרבי היחידי שעוטר פעמיים בצלב ויקטוריה, זכה בעיטור הראשון שלו בקרב זה.
מנובמבר 1941 היה חיל המשלוח מעורב במערכה בצפון אפריקה. כחלק ממבצע צלבן, חיילי צבא ניו זילנד שחררו את העיר טוברוק ממצור ממושך של קורפוס אפריקה. לאחר המצור עמדה ממשלת ניו זילנד על כך שהדיוויזיה תיסוג לסוריה כדי להתאושש, 879 חיילים נהרגו ו-1700 נפצעו במבצע צלבן, הקרב עם האבדות הרבות ביותר מבין אלה שהדיוויזיה השתתפה בהם במלחמה. ביוני 1942 קורפוס אפריקה לכד את טוברוק וחיל המשלוח הניו זילנדי נקרא לשוב מסוריה. התקדמות הקורפוס נבלמה בקרב אל-עלמיין הראשון, בו תפסו הכוחות הניו זילנדים את רכס רוויסאת (Ruweisat Ridge) במתקפה לילית מוצלחת. אבדות כבדות נגרמו לשתי הבריגדות הניו זילנדיות שהשתתפו בקרב, כאשר הם תקפו את השריון הגרמני וכמה אלפי חיילים נפלו בשבי. בקרב זה זכה צ'ארלס אפהם בצלב הוויקטוריה השני שלו. הקרבות שלאחר מכן, כולל קרב אל-עלמיין השני הסתיימו בנסיגה גרמנית כוללת מהגזרה. ב-13 במאיר 1943 הסתיימה המערכה בצפון אפריקה עם כניעתם של 275,000 חיילי מדינות הציר בתוניסיה. יומיים לאחר מכן הדיוויזה הניו זילנדית החלה לנוע חזרה לכוון מצריים וב-1 ביוני התמקמה הדיוויזיה במעדי (Maadi) ובחלואן שבמצרים בכוננות ליציאה לאירופה. סך כול האבדות של צבא ניו זילנד מאז נובמבר 1941 היו 2989 הרוגים, 7000 פצועים ו-4041 שבויים. הכוחות הניו זילנדים הועברו מאוחר יותר באותה שנה לאיטליה והשתתפו בכיבושה מידי הגרמנים.
מלחמת העולם השנייה 1939-1945 > זירת האוקיינוס השקט

כשנכנסה יפן למלחמה בדצמבר 1941, ממשלת ניו זילנד הקימה עוד חיל משלוח שכונה חיל המשלוח הניו זילנדי השני באוקיינוס השקט - (2nd NZEF (I.P, כדי שיצטרף למלחמתן של בעלות הברית באזור האוקיינוס השקט. כוח זה החליף חילות מצב שהוצבו בדרום האוקיינוס השקט. הכוח הלוחם העיקרי של חיל משלוח זה הייתה הדיוויזה השלישית הניו זילנדית. עם זאת הדיוויזיה אף פעם לא נלחמה כיחידה אחת. הבריגדות שהרכיבו אותה נלחמו כיחידות עצמאיות למחצה בקרבות באיי שלמה, באי מונו (Mono Island) ובאי גרין (Green Island).
יחידות צבא ניו זילנד הוחלפו לבסוף על ידי כוחות אמריקנים, והצטרפו לדיוויזיה השנייה באיטליה והשלימו מחסור בכוח אדם בתעשייה האזרחית. כוחות של חיל האוויר ושל הצי השתתפו בכיבושי האיים כחלק מאסטרטגיית הדילוגים (hopping campaign) האמריקנית בדרך לכיבוש יפן.
פעולות קומנדו ימי וצוללות של היפנים והגרמנים התרחשו בחופי ניו זילנד בכמה הזדמנויות לאורך כל המלחמה ובפעולות אלה הוטבעו 4 ספינות.
מלחמת העולם השנייה 1939-1945 > המלחמה בים

עם פרוץ המלחמה, הכוחות הימיים של ניו זילנד היו עדיין הדיוויזיה הניו זילנדית של הצי המלכותי הבריטי. ניו זילנדים רבים נלחמו לצד מלחים מחילות ים של מדינות האימפריה הבריטית על גבי ספינות של הצי הבריטי לאורך כל המלחמה.
ב-1941 הוקם הצי המלכותי של ניו זילנד, וכאמור, כבר לפני כן היו הספינות הניו זילנדיות על ציותיהן עסוקים בפעילות. ב-13 בדצמבר 1939 לקחה חלק הספינה "אכילס" (HMNZS Achilles) חלק בקרב נהר לה פלטה כחלק מכוח בריטי שנלחם באוניית המערכה זוטא  אדמירל גרף שפיי. הפעולה הסתיימה בכך שהספינה הגרמנית נסוגה לאורוגוואי הנייטרלית והוטבעה כמה ימים לאחר מכן. ספינות אחרות, הספינה "גמביה" (HMNZS Gambia) והספינה "לינדר" (HMNZS Leander) לקחו חלק בפעולותיו של הצי המלכותי של ניו זילנד בכל הזירות. ה"לינדר הטביעה את הספינה האיטלקית "ראמב 1" (Ramb I) וסייעה להטביע את הסיירת היפנית "ג'ינטסו" (Jintsu). ה"גמביה" ייצגה את ניו זילנד בטקס הכניעה של יפן. רגע מיוחד שהעלה את המורל, היה הקרב בין שתי שולות המוקשים חסרות החימוש, הספינות "קיווי" (HMNZS Kiwi) ו"מואה" (HMNZS Moa) שעל ידי התנגשות בצוללת היפנית הגדולה מהן I-1, הטביעו אותה.
מלחמת העולם השנייה 1939-1945 > המלחמה באוויר

בראשית המלחמה נראה היה שתפקידו של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הוא לשמש גורם מאמן שיספק טייסים לחיל האוויר המלכותי הבריטי. 30 המטוסים המודרניים היחידים של החיל, מפציצי ויקרס ולינגטון, הושאלו על צוותיהם כבר באוגוסט 1938 לבריטניה.
מעל 10,000 ניו זילנדים שירתו במלחמה בצוותי האוויר של חיל האוויר המלכותי הבריטי. 3290 מהם איבדו את חייהם ו-580 נפלו בשבי. שלושה מהם עוטרו בצלב ויקטוריה. בעוד שרובם שירתו בטייסות שכוח האדם שלהם הורכב מאנשים מכל רחבי האימפריה, 7 טייסות של חיל האוויר המלכותי הבריטי היו על טהרת הניו זילנדים. אחת מהן, טייסת מס' 75 של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד, טסה ברוב המשימות וסבלה ממספר הנפגעים הגבוה ביותר מכל טייסות ההפצצה של בעלות הברית. כמה ניו זילנדים הגיעו לדרגות גבוהות בחיל האוויר המלכותי הבריטי. מרשל אוויר משנה סר קית' פארק, שפיקד על קבוצה מס 11 שנשאה בנטל העיקרי בקרב על בריטניה, הוא הידוע מביניהם.
כאשר נכנסה יפן למלחמה, מיד ניצב חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד בקו הראשון. טייסת מס' 488 הבלתי מאומנת ובלתי מצוידת, נלחמה בקרב הסרק בסינגפור, בעוד מטוסי ענק דו-כנפיים, ה"שורט סינגפור" (Short Singapore) והויקרס וילדביסט הופעלו מפיג'י. חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד כבר פעל בכמה קרבות כנגד כוחות גרמנים שפגעו בספינות סוחר. עם זאת הייתה נחוצה תוכנית אימונים לטייסים. במשך 12 החודשים הבאים ביצע החיל הסבה מהירה להפעלת מטוסי קרב, בהתחלה על גבי כל מטוס פנוי, כולל מטוסים אזרחיים, כנגד התקפה יפנית אפשרית. לאחר מכן הצטייד החיל במטוסים חדישים יותר ויצא למלחמה נגד יפן. בסופו של דבר שלח חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד 13 טייסות קרב, 6 טייסות הפצצה, שתי טייסות מפציצי טורפדו, שתי טייסות מטוסים ימיים ושלוש טייסות תובלה כנגד היפנים וכוח נחל הצלחה גדולה בשנים 1943-1944. אלוף ההפלות המצטיין של חיילות האוויר של האימפריה הבריטית בגזרת האוקיינוס השקט היה הטייס הניו זילנדי ג'ף פיסקין (Geoffrey Fisken).
מלחמת העולם השנייה 1939-1945 > לאחר המלחמה

כוחות מקרב חיל המשלוח הניו זילנדי השני (2NZEF) ומחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד, השתתפו בחיל הכיבוש של יפן לאחר סיום המלחמה ונשארו שם עד 1948. חיל האוויר היה גם מעורב ברכבת האווירית לברלין המערבית במהלך הסגר על ברלין בסוף שנות הארבעים על ידי ברית המועצות. הייתה זו מעורבותה הראשונה של ניו זילנד במה שהפך להיות המלחמה הקרה.
תוכנית אימוני חובה צבאיים 1949-1959 1962-1972

מסוף שנות הארבעים ועד לשנות השבעים המוקדמות, אימוני חובה צבאיים (CMT) היו נהוגים בשתי תקופות שונות כאשר הייתה בשלטון המפלגה הלאומית (New Zealand National Party). ההחלטה על התקופה הראשונה התבססה על משאל עם שנערך ב-3 באוגוסט 1949. מעל 60,000 צעירים ניו זילנדים השלימו תקופות של 18 חודשי אימונים. ב-1958 בוטלה התוכנית על ידי הממשלה בראשות מפלגת הלייבור, אך עם חזרתה לשלטון של המפלגה הלאומית, חודשה התוכנית ומדי שנה היו נבחרים 3000 צעירים שיעברו את האימונים, על פי הגרלה שהייתה מבוססת על תאריכי לידה. לבסוף בוטלה לחלוטין התוכנית על ידי ממשלת הלייבור השלישית ב-31 בדצמבר 1972. מאז השירות בכל זרועות ההגנה של ניו זילנד הוא התנדבותי. בתקופה שבה הייתה נהוגה תוכנית האימונים, לא נשלחו המגויסים לאזורי לחימה, למרות שרבים מהם בחרו להמשיך בקריירה צבאית ולהשתתף בפעילויות במלזיה, וייטנאם ובמקומות אחרים.
מלזיה 1949-1966 > מצב החירום במלאיה 1949-1964

מצב החירום המלאי הוכרז על ידי הממשלה הבריטית ב-18 ביוני 1948 לאחר שלוחמי גרילה של "הצבא לשחרור מלאיה" (Malayan Races Liberation Army), הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית המלאית, רצחו שלושה בעלי מטעי גומי בריטים. בשלבים הראשונים של המשבר תרומתה של ניו זילנד הסתכמה בכמה קצינים, מטוסים ופריגטות של הצי.
ניו זילנד נעשתה מעורבת יותר במצב החירום החל משנת 1955, בעקבות ההחלטה לשלוח תגבור לכוחות חבר העמים הבריטי שתפקידם העיקרי היה להוות הרתעה לתוקפנות הקומוניסטית בדרום-מזרח אסיה ולהבטיח יכולות ליישום מידי של תוכניות הגנה למקרה שהרתעה זו תכשל. כפועל יוצא של תפקיד זה הוטל על הכוחות לבצע פעולות כנגד לוחמי הגרילה. מצידה של ניו זילנד נשלחו כוחות אוויריים מיוחדים (SAS) ומטוסים של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד שהייתה זו משימתם הקרבית הראשונה מאז סיום מלחמת העולם השנייה והפעולה הראשונה שביצעו באמצעות מטוסי סילון. ב-1958, רגימנט חיל הרגלים של ניו זילנד החליף את ה-SAS. כאשר הגיעו אנשי הגדוד השני של הרגימנט להחליף את חבריהם מהגדוד הראשון, רוב אנשי הגרילה נסוגו מעבר לגבול התאילנדי וממשלת מלאיה החליטה לבטל את מצב החירום ב-31 ביולי 1960. חיילי צבא ניו זילנד המשיכו להיות מועסקים מעת לעת במשימות אבטחה על הגבול כצעדים מנע במשך 4 השנים הבאות. כ-1300 ניו זילנדים שירתו בעימות זה, מהם מתו רק 15 שמתוכם רק 3 נהרגו כתוצאה מפעילות קרבית.
מלזיה 1949-1966 > העימות בין אינדונזיה למלזיה 1963-1966

כחלק מהמגמה שלה לפנות את מושבותיה בדרום-מזרח אסיה, איחדה בריטניה את מושבותיה שבאי בורנאו עם אלה שבחצי האי המלאי כדי ליצור את הפדרציה של מלזיה. צעד זה נתקל בהתנגדות מצידה של ממשלת אינדונזיה. העימות בין אינדונזיה ומלזיה החל ב-20 בינואר 1963 כאשר שר החוץ האינדונזי סובנדריו (Subandrio) הכריז שארצו נמצאת במצב של עימות עם מלזיה.
מסוף שנת 1963 ביקשו הבריטים ממשלת ניו זילנד עזרה צבאית באזור. הממשלה השנייה מטעם המפלגה הלאומית סירבה בהתחלה, מחוסר רצונה להיות מעורבת במלחמה עם אינדונזיה. עם זאת, כאשר צנחנים אינדונזים נחתו בג'והור (Johor) בספטמבר 1964, היה זה רגימנט חיל הרגלים של צבא ניו זילנד אחד מכוחות חבר העמים הבריטי שהיו באזור ושקיבל את רשותה של ממשלת ניו זילנד ללכוד את הפולשים. בחודש שלאחר מכן 52 חיילים אינדונזים נחתו בפונטיאן (Pontian) וגם הם נתפסו על ידי החיילים הניו זילנדים.
שינוי במדיניותה של ניו זילנד חל כאשר סוקרנו הרחיב את היקף הפלישות של מורדים אינדונזים לבורנאו וכוחות הצבא הבריטי היו כבר על סף שבירה. ממשלת ניו זילנד לא יכלה עוד להתעלם מהבקשות לעזרה וחיל המשלוח יצא להילחם בפולשים. הכוח כלל יחידה של הכוחות המיוחדים (SAS), את הגדוד הראשון של רגימנט חיל הרגלים וכמה ספינות של הצי. הכוחות היו מעורבים בכמה קרבות, אך בסוף שנת 1965 עלה לשלטון באינדונזיה גנרל סוהארטו בעקבות הפיכה צבאית. עקב העימות הפנימי האינדונזי הזה, פחת האינטרס שלהם להמשיך את המלחמה במלזיה והיא הסתיימה במאי 1966.
מלחמת קוריאה 1950-1953

ניו זילנד שלחה שש פריגטות, כמה ספינות קטנות וכוח מתנדבים מיומן של 1044 חיילים למלחמת קוריאה. הספינות פעלו תחת פיקוד בריטי והיו חלק מכוח הסריקה הימי של הצי האמריקני בקרב על אינצ'ון, בבצעם פשיטות על החוף והפגזות של היבשה. הכוחות הניו זילנדים נשארו בקוריאה במספרים משמעותיים במשך 4 שנים עד שביתת הנשק של 1953. החיילים האחרונים עזבו ב-1957 וקצין קישור נשאר עד 1971. 3794 חיילים שירתו בחיל המשלוח ו-1300 בכוח הימי. 33 נהרגו בקרבות, 79 נפצעו וחייל אחד נפל בשבי ושוחרר עם חתימת הסכם שביתת הנשק. טייס ניו זילנדי שטס במסגרת חיל האוויר המלכותי הבריטי נפל גם הוא בשבי כאשר מטוסו הופל ליד פיונגיאנג ושוחרר גם הוא באותו זמן. מלח אחד של הצי נהרג במהלך המלחמה.
מלחמת וייטנאם 1964-1972

כמו במדינות אחרות, מלחמת וייטנאם הייתה נושא שנוי במחלוקת בניו זילנד והציתה מחאה נרחבת של תנועות אנטי-מלחמתיות ששאבו את השראתם מעמיתיהם האמריקנים. מלחמה זו הייתה גם הראשונה שבה ניו זילנד השתתפה לצידה של מדינה אחרת מאשר בריטניה, לצידה של ארצות הברית במסגרת מחויבותה על פי הסכם ANZUS. תרומתה של ניו זילנד למלחמה החלה ב-1962 עם חיל משלוח ראשוני של כוחות הנדסה שלא עסקו בפעילות קרבית והחל מ-1965 נשלחו סוללת תותחנים, יחידת הכוחות המיוחדים (SAS) ו-2 פלוגות חיל רגלים. כל אלה שהו בווייטנאם עד שנת 1971.
המזרח התיכון 1982 עד היום

ניו זילנד סייעה לארצות הברית ולבריטניה ברבות מפעולותיהן במזרח התיכון בעשורים האחרונים. אולם רק באפגניסטן ביצעו פעולות קרביות של ממש. במדינות אחרות באזור ביצעו כוחות ההגנה של ניו זילנד פעולות הנדסה וסיוע. במהלך מלחמת איראן–עיראק שתי פריגטות של הצי המלכותי של ניו זילנד הצטרפו לכוחות של הצי המלכותי הבריטי בשמירה על נתיבי השייט במפרץ הפרסי וב-1991 נשלחו 3 מטוסי תובלה וצוות רפואי לסיוע לכוחות הקואליציה הבינלאומית במלחמת המפרץ. אחרי המלחמה השתתפה ניו זילנד בפעולות לפיקוח מטעם האו"ם על נשק בלתי קונבנציונלי.
משימתה העיקרית של ניו זילנד באזור זה בעשורים האחרונים היא המשימה באפגניסטן שמתנהלת בהנהגת ארצות הברית מאז פיגועי 11 בספטמבר ב-2001. אנשי היחידה המיוחדת SAS נשלחו לאפגניסטן ובמרץ 2002 לקחו חלק במבצע אנקונדה כנגד כוחות אל-קאעידה והטליבאן. ניו זילנד גם שלחה שני מטוסי תובלה וכוח שיקום של 122 איש שממוקם במחוז ביימן (Bamyan) מאז 2003. עד כה הסתכמו אבדותיה של ניו זילנד במערכה באפגניסטן ב-2 הרוגים ובשני פצועים. חייל אחד מהכוחות המיוחדים, ווילי אפיאטה (Willie Apiata) עוטר בצלב ויקטוריה.
משימות שמירת שלום ופיקוח

כוחות ההגנה של ניו זילנד היו מעורבים בכמה משימות שמירת שלום וככוח משקיפים. בין משימות אלה היו כוח המשקיפים בבוסניה מ-1992 עד 2004, משלחת הומניטרית בסומליה מ-1992 ועד 1994, משקיפים צבאיים בהאיטי מ-1994 עד 1995, ומשימת קישור בקוסובו מ-1999 ועד 2008. הפעולות שבהן השתתף מספר משמעותי של חיילים ניו זילנדים היו:
משימות שמירת שלום ופיקוח > קשמיר 1952-1976

ב-1952 שלושה קצינים ניו זילנדים הושאלו כמשקיפים צבאיים לכוח המשקיפים הצבאיים של האו"ם בקשמיר, כדי לפקח על הפסקת האש בין פקיסטן לבין הודו. קצינים ניו זילנדים רבים, כולל קצינים מהכוחות הטריטוריאליים, שירתו שם עד 1976.
משימות שמירת שלום ופיקוח > לבנון-ישראל-סוריה (UNTSO)

במשך שנים רבות, שלחה ניו זילנד משקיפים צבאיים (נכון להיום 8) לארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO) במזרח התיכון. כוח אדם זה פועל ככוח משקיפים צבאיים ומוצב בסוריה, בישראל, ובדרום לבנון. תפקידם של המקיפים הוא לוודא שהסכמי השלום והסכמי שביתת הנשק מקוימים והם מדווחים על כל חריגה מהם. לאחר מלחמת לבנון השנייה ב-2006 נשלח צוות לסילוק פצצות לפעול בדרום לבנון.
משימות שמירת שלום ופיקוח > רודזיה 1979-1980

ב-1979 שלחה ניו זילנד כוח של 75 קצינים וחיילים לכוח הפיקוח של חבר העמים הבריטי שהוקם כדי לפקח על הביצוע של ההסכם לסיום מלחמת רודזיה. הכוחות פיקחו על ריכוזם של לוחמי הגרילה בשישה מקומות כינוס במהלך התקופה שבה הוכרזה הפסקת אש והתקיימו בחירות כלליות. בעקבות הבחירות כוח הפיקוח החל לסגת מהמדינה החדשה שהוקמה, זימבבואה, ב-2 במרץ 1980 והחברים האחרונים בכוח עזבו ב-16 במרץ.
משימות שמירת שלום ופיקוח > כוח המשקיפים הרב לאומי בסיני 1982 עד היום

ביום אנזא"ק 1982 הגיעה קבוצה קטנה של שישה חיילים ניו זילנדים לסיני כתרומתה של ניו זילנד לכוח המשקיפים הרב-לאומי (MFO). הייתה זו תחילתה של מחויבות ארוכת טווח של ניו זילנד למשימת שמירת השלום בסיני. משימתם של אנשי ה-MFO הייתה בתחילה לפקח על נסיגת ישראל מהטריטוריה המצרית. כנף של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הייתה מוצבת במקום לסירוגין עד 1986. ניו זילנד הרחיבה את מחויבותה למשימה, שכעת היא תלת-זרועית באופייה, עם כוח של שתי מחלקות של חיילים וחיילות שמתמחים בתפקיד ומשרתים ב-MFO בסבבים של חצי שנה.