stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנארד ויליאמס
מניעים לפעולה

עמידתו של ויליאמס על טענתו כי מוסריות עוסקת באנשים ובחייהם האמיתיים, וכי נקיטת פעולה מתוך אינטרס אישי ואפילו ממניעים אנוכיים איננה בהכרח פעולה לא מוסרית, משתקפת היטב בטיעון "הסיבות הפנימיות לפעולה" שלו, המהווה טפח ממה שהפילוסופים מכנים "פולמוס הסיבות הפנימיות/החיצוניות".
פילוסופים ניסו לטעון שלסוכני-מוסר עשויות להיות "סיבות חיצוניות" הגורמות להם לבצע מעשה מוסרי; קרי, ניתן להסביר את מעשיהם בסיבות החיצוניות למצביהם הנפשיים הפנימיים. לדעת ויליאמס דבר שכזה חסר כל פשר ומשמעות. על-מנת שיהווה "סיבה לפעולה", חייב הדבר להיות מגנטי; כלומר, עליו לחייב אותנו לפעול. כיצד דבר חיצוני לנו לגמרי - למשל, הטענה ש-X הוא טוב - יכול שיהיה מגנטי? איזה תהליך נדרש מדבר חיצוני כזה כדי להניענו לפעולה?
ויליאמס טען שאין הדבר בכלל האפשר. הקוגניציה איננה מגנטית. לדעת ולהרגיש אלו שני דברים נפרדים, ואדם חייב להרגיש לפני שהוא מוּנע לפעולה. סיבות לפעולה תמיד תהיינה פנימיות, טען. אם אני מרגיש מחויב לעשות X (לדוגמה, לעשות משהו טוב), הרי זה מפני שאני רוצה בו. אפשר שארצה לעשות את "הדבר הנכון" מסיבות מספר. כך למשל, ייתכן שחונכתי כי X הוא טוב ועל כן ארצה לפעול בהתאם לחינוך זה; או שמא ארצה להראות אדם טוב בעיני הבריות; ואולי, פשיטא, חוששני ממורת-הרוח שתפגין קהילתי כלפי. הסיבות עשויות להיות מורכבות, אך כך או כך, תמיד תהיינה פנימיות ותמיד ניתנות לצמצום אל הרצון האישי שלי.
עם טיעון זה, נטש ויליאמס את הפילוסופיה של המוסר בהעירו כי סיבותיו המוסריות של אדם מושרשות ודאי ברצונו לפעול באופן מוסרי, רצון שיכול, בכל רגע נתון ובעבור כל אדם נתון, להתפוגג. בהולכו במתווה מסורת ההומניזם החילוני, ובהיעדר אל או כל סמכות מוסרית חיצונית, נוגדת התאוריה של ויליאמס את יסודות המוסריות העממית; דהיינו, אנשים לעיתים מבצעים מעשים טובים בניגוד לרצונם.
חיבורים שיצאו לאור לאחר מותו

למן פטירתו, יצאו שלושה קובצי מסות, מאמרים ותמלילי הרצאות של ויליאמס לאור. In the Beginning Was the Deed: Realism and Moralism in Political Argument (בתחילה היה המעשה: ריאליזם ומורליזם בטיעון הפוליטי), יצא לאור בשנת 2005 ועוסק בפילוסופיה מדינית; The Sense of the Past: Essays in the History of Philosophy (תחושת העבר: מסות בהיסטוריה של הפילוסופיה) סדרת מסות על הגבולות שבין הפילוסופיה וההיסטוריה, יצאה לאור בשנת 2006, ; וכן Philosophy as a Humanistic Discipline (הפילוסופיה כדיסציפלינה הומניסטית), שיצא לאור בשנת 2006 ועוסק במטאפיזיקה, אפיסטמולוגיה ואתיקה.
ביבליוגרפיה נבחרת > בתרגום לעברית

ברנארד ויליאמס, הפילוסופים הגדולים – אפלטון, תרגום מאנגלית: אמיר צוקרמן, ידיעות ספרים, ספרי חמד, ספרי עליית הגג, 2001.
ברנארד ויליאמס, "מקרה מַקרוֹפּוּלוֹס: הרהורים על השעמום שבאלמוות", תרגום: דוד הד, עיון: כתב עת לפילוסופיה, גיליון 71, אביב 2023
לקריאה נוספת

Foot, Philippa, "Reasons for Action and Desires," in Practical Reasoning, ed. Joseph Raz, Oxford University Press, 1978.
Sen, Amartya, Ethics and Economics (Blackwell, 1989).
הערות שוליים

1 2  פרופסור סר ברנארד ויליאמס, אתר הטיימס הלונדוני, 14.06.2003 (באנגלית)
↑  פרופסור סר ברנארד ויליאמס, אתר הדיילי טלגרף, 14.06.2003 (באנגלית)
↑  האין זאת האמת?, אתר ה-The New York Review of Books, מה-10.04.2003 (באנגלית)
↑  נושא את לפיד האמת, ראיון של ויליאמס עם קנת' בייקר, אתר הסן פרנסיסקו כרוניקל, 22.09.2002 (באנגלית)
1 2 3  טרגדיה וצדק מאת מרתה נוסבאום, אתר ה"בוסטון רוויו" (באנגלית)
1 2 3 4 5  החיפוש אחר האמת, אתר הגרדיאן, 30.11.2002 (באנגלית)
↑  פרופסור סר ברנארד ויליאמס, ג'יין אוגריידי, אתר הגרדיאן, 13.06.2003 (באנגלית)
↑  ההוצאה האוניברסיטאית של פרינסטון,
↑  Williams, Bernard. Utilitarianism: For and Against, 1973.
↑  Sen, Amartya, and Bernard Williams (eds),Utilitarianism and Beyond. Cambridge University Press, 1982.
↑  Morality: An Introduction to Ethics in 1972; Problems of the Self in 1973; Utilitarianism: For and Against with J.J.C. Smart, also in 1973; Moral Luck in 1981; and Ethics and the Limits of Philosophy in 1985
↑  "קתרסיס" – כתב עת לביקורת במדעי הרוח והחברה, גיליון 5, אביב תשס"ו 2006, הוצ' כרמל.
↑  
Williams, Bernard, Moral Luck. Cambridge University Press, 1981.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270072605171  PLWABN: 9810593676905606  BIBSYS: 90071165  BNE: XX1129430  BnF: cb120370989 (data)  CANTIC: a10178764  CiNii: DA00676688  GND: 11927311X  ICCU: CFIV072064  ISNI: 0000 0001 0856 1169  LCCN: n50015362  LNB: 000094522  NDL: 001270444  NKC: jn19990009151  NLG: 74084  NLK: KAC2020A5911  NSK: 000341005  NTA: 071447717  RERO: 02-A016459862  SELIBR: 276030  SNAC: w6ss3ht0  SUDOC: 028559347  VIAF: 27082490   WorldCat (עם VIAF): 27082490 
ויליאמס שהה קרוב ל-20 שנה בקיימברידג', שמונה מהן כרקטור קינגס קולג'.
פרידריך ניטשה, 1844-1900, ויליאמס אמר שהלוואי ויכול היה לצטטו בכל עמוד שכתב.
עמנואל קאנט, 1724-1804. ויליאמס דחה את הפילוסופיה המוסרית של קאנט, בטוענו כי אל לעקרונות המוסריים לתבוע ממני לנהוג כאדם אחר.
גדעון רייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בספטמבר 1943 (בן 81)
 גובה:  1.74 מטר
 קבוצות כשחקן
 :  הפועל גבעת ברנר
 הישגים כשחקן
 3,855 נקודות ומקום 43 ברשימת הקלעים בכל הזמנים
 
גדעון רייס (נולד ב-18 בספטמבר 1943) הוא ספורטאי ישראלי לשעבר. היה ארבע פעמים אלוף ישראל (1966, 1970–1972) ואלוף המכביה השמינית (1969) בקפיצה לרוחק. כדורסלן מצטיין בקבוצת הפועל גבעת ברנר (קלע 3,855 נקודות) ששיחקה בליגה הראשונה. נוסף לכך, היה סרן (במילואים) בשריון, נפצע במלחמת יום הכיפורים ובעל עיטור המופת ממלחמה זו.
ביוגרפיה

רייס נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, בנם של פאולה ואיזי רייס. הוא בן למשפחה בת שלושה אחים, כולם ספורטאים מצטיינים ושחקני כדורסל בהפועל גבעת ברנר מהליגה הראשונה. זאב, אלוף ושיאן ישראל בקפיצה משולשת, ויהודה. הוא התאמן בהדרכתו של גלעד ויינגרטן.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1966 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.83 מטר, לפני ישי ויתקין מהפועל רמת השופט (6.81 מטר) ומיכאל הר-פז מהפועל חיפה (6.42 מטר).
ביוגרפיה > אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכו באוגוסט 1969 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.23 מטר, לפני חגי עינת מישראל (7.09 מטר) וג'פרי גבל מארצות הברית (6.94 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1970 זכה רייס בפעם השנייה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.07 מטר, לפני ישי ויתקין מהפועל העמקים (6.91 מטר) ומיכאל בן-עמי ממכבי תל אביב (6.72 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1971 זכה רייס בפעם השלישית מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.03 מטר, לפני עמיר כחולי (6.69 מטר) וישי ויתקין (6.68 מטר).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה רייס בפעם הרביעית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.00 מטר, לפני לבקוביץ' מהפועל רמת גן (6.67 מטר) וישי ויתקין מהפועל עמק חפר (6.66 מטר). ראשון בתחרות היה טומי היינס מארצות הברית (7.34 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכה רייס במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.15 מטר, אחרי וקסמן מארצות הברית (7.23 מטר) וצבי עמלי מישראל (7.17 מטר).
ביומה השלישי של מלחמת יום הכיפורים נפצע רייס ברמת הגולן, לאחר שטיל סאגר פגע בטנק שלו. הוא איבד שתי אצבעות ביד ימין ואת עין שמאל. על גבורתו במלחמה קיבל את עיטור המופת. תקופת ההחלמה שלו ארכה כשנה, שבה שימש מספר חודשים כמאמן הפועל גבעת ברנר.
רייס ששיחק כדורסל ביד שמאל המשיך את הקריירה הספורטיבית שלו עד סוף שנות ה-70. הוא פרש לאחר שקבוצתו גבעת ברנר/נען ירדה ליגה. הוא נמצא במקום ה-40 ברשימת הקלעים של כל הזמנים, עם 3,854 נקודות.
חיים אישיים

במאי 1969 התחתן ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנת 1985 עבר עם משפחתו להתגורר בניו ג'רזי שבארצות הברית וניהל עסק לייבוא רהיטי משרד מישראל ומבולגריה.
שיאים אישיים

קפיצה לרוחק: 7.23 מטר (1969)
הערות שוליים

↑  גברים, מעריב, 30 ביוני 1966
↑  אברהם פז, חמישה שיאי מכביה ושיא ישראלי ביום השני של תחרות האתלטיקה, מעריב, 5 באוגוסט 1969
↑  יעקב פתאל, שיא חדש של גונטובניק בברזל -16.28 מ', דבר, 5 ביולי 1970
↑  מתתיהו ברוש, שני שיאים ישראלים מרשימים באתלטיקה, דבר, 11 ביולי 1971
↑  יעקב פתאל, אכזבה גם ביום ה-2 באתלטיקה, דבר, 10 ביולי 1972
↑  יורם רייס, שיאי המכביה החדשים בא"ק לא חיפו על הרמה הירודה, דבר, 16 ביולי 1973
ברנטה אדומת-חזה

| ברנטה אדומת-חזה |
| --- | --- |
 ברנטה אדומת-חזה
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
שבט:: אווז
סוג:: ברנטה
מין:: ברנטה אדומת-חזה
שם מדעי
 Branta ruficollis ‏פאלאס, 1769
תחום תפוצה
   תפוצה בקיץ   תפוצה בחורף כיום   תפוצה בחורף בעבר 

ברנטה אדומת-חזה (שם מדעי: Branta ruficollis; מוכרת גם כאווז אדום-חזה), היא מין של אווז בר קטן יחסית בסוג ברנטה שבמשפחת הברווזיים החיה באזורים מסוימים באירואסיה. היא תוארה מדעית לראשונה בשנת 1769 על ידי הזואולוג הבריטי פיטר סימון פאלאס. מקור שמה הרשמי של ברנטה זאת הוא בשמה המדעי ("rufi" = אדום, "collis" = חזה). למרות שיש המחשיבים אותה כסוג ומין יחיד תחת השם "ברנטה אדומה" ("Rufibrenta"), היא בדרך כלל נחשבת כמין בסוג ברנטה בהתחשב בדמיון האנטומיה שלה למינים בסוג. הברנטה אדומת החזה היא הקטנה ביותר בסוג ברנטה ובמיני האווזים, והיא נחשבת למין האווז החינני והססגוני ביותר. למרות הצבעוניות המרהיבה של ברנטה זאת, במבט מרחוק קשה לזהותה בין להקות של מיני ברנטה אחרים.
אנטומיה ומראה

כמרבית מיני הסוג, חלקים נרחבים מגופה של הברנטה אדומת החזה בצבע שחור מבריק או מפויח. אלה כוללים בעיקר את הבטן הקדמית, מרבית הכנפיים, קצה הזנב והעורף. הצבע הלבן שולט בעיקר בבטן האחורית ובבסיס הזנב, ובנוסף לכך, לאורך הכנפיים יש שני פסים לבנים בולטים שנראים במבט מלמעלה כחצאי סהר כאשר האווז פורס את כנפיו, וכאשר הכנפיים מקופלות נראה שיש לברנטה פס לבן עבה בצידי הגוף. סביב החזה ותחילת הצוואר יש לברנטה זאת פס לבן בולט דמוי קולר. סימן הזיהוי הבולט של הברנטה הוא ללא ספק החלק החזיתי של גופה: החזה, צדדי הצוואר והגרון בצבע חום אדמדם כהה או בהיר עד ערמוני, נוטה להיות מבריק יותר באור השמש וכהה במבט מרחוק.
צבע ראשה של הברנטה אף הוא ססגוני למדי; מרבית הראש בצבע שחור פחם מבריק, כשבין העיניים למקור יש זוג כתמים לבנים בולטים - בייחוד במבט מלפנים, והם מתחברים סמוך למקור. על הלחיים של הברנטה יש כתם עגלגל בצבע אדום-ערמוני בדומה לחזה, והוא מוקף ברצועה לבנה בולטת מכל צדדיו.
לברנטה אדומת החזה מבנה גוף עגלגל וקומפקטי, והיא ניכרת מאווזים אחרים בכך שיש לה צוואר קצר יחסית הבולט במיוחד בעת המעוף. יש לה ראש עגלגל עם מקור כחלחל, קצר ואלגנטי האופייני לברנטות שמסתיים בוו מעוקל מעט. רגליה האפורות של הברנטה קצרות למדי והן מחופות בנוצות לבנות בתחילתן. כיתר האווזים כפות רגליה של הברנטה בעלות 3 אצבעות המחוברות ביניהן בקרומי שחייה.

מידות גופה של הברנטה אדומת החזה קטנות ממרבית האווזים: האורך הכולל של גופה הוא 53–56 ס"מ בלבד ומוטת כנפיה כ-120 ס"מ. הזכרים גדולים במעט מהנקבות: משקל הזכרים 1.6 ק"ג, ומשקל הנקבות 1.3 ק"ג. מלבד זאת הזכרים והנקבות של מין זה מפגינים חד-צורתיות זוויגית מלאה, ולא ניתן כלל להבדיל ביניהם.
תפוצה ובית גידול

תפוצתה של הברנטה אדומת החזה משתנה בין הקיץ לחורף. בקיץ הברנטות מצויות בעיקר בחצי האי טיימיר (70% מהאוכלוסייה), בחצי האי יאמאל ובחצי האי גידאן שבמחוזות קרסנויארסק וימלו-ננץ ברוסיה - סמוך לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני. עד 1950, עם בוא החורף הברנטות היו נודדות מאות קילומטרים לאזורים קבועים באיראן, עיראק ואזרבייג'ן - בעיקר סביב הים הכספי וסביב נהר פרת, אולם כיום בעקבות אובדן בית הגידול המתאים באזורים אלה, התפוצה החורפית של הברנטות עברה לאזור הים השחור, ברומניה, מולדובה, בולגריה ובין נהרות הדנובה והדינסטייר באוקראינה; מספרים קטנים קבועים נמצאים בחורף באזרבייג'ן, אוסטריה, קרואטיה, מקדוניה, סרביה ומונטנגרו. התפוצה המדויקת בחורף משתנה בהתאם לחומרה של מזג האוויר מחצי האי קרים לאזור דוברוג'ה בבולגריה. בטמפרטורות קרות מן הרגיל, להקות קטנות של ברנטות ינדדו לעיתים עד לחופי הים האגאי ביוון וטורקיה. במזג אוויר מתון, מספרים משמעותיים של ברנטות עשויים להימצא בחורף גם במחוזות דרומיים של רוסיה.

ציר הנדידה העיקרי של הברנטות בין הקיץ לחורף הוא צר יחסית, ועובר כנראה מחצי האי טיימיר דרומה לשטחה של קזחסטן, ואז מערבה לחופי הים השחור. ציר נדידה נוסף עובר מעל הרי האורל ולעיתים גם בהונגריה, וייתכן שישנם צירי נדידה נוספים לא ידועים ברחבי סיביר.
בנוסף לכך, הברנטות אדומות החזה מזדמנות לעיתים למדינות רבות:

באירופה: בלארוס, בוסניה והרצגובינה, קפריסין, גאורגיה, פולין, סלובקיה, הונגריה, לטביה, גרמניה, אירלנד, בריטניה, דנמרק, פינלנד, נורווגיה, שוודיה הולנד, בלגיה, צרפת, איטליה, ספרד, גרינלנד ואיי סולבארד.

באסיה: סין העממית, הודו, אפגניסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, סוריה ומצרים.

בישראל, המין מזדמן לעיתים רחוקות לאגמון חולה ולאזורים נוספים והוא היחיד ממיני הברנטה שנראה בארץ.
בית הגידול של הברנטה אדומת החזה בקיץ הוא באזור הטונדרה הארקטי, ומורכב בעיקר מאזורים גבוהים ויבשים כמו פיורדים תלולים סמוך לנהרות, מדרונות סלעיים, צוקים, מחשופי סלע ערוצים ושוחות; העדפת בית הגידול נובעת מכך שעונת הרבייה מתרחשת בתקופה זאת ועל כן האווזים מעדיפים אזורים המוגנים מטורפים יבשתיים. לעיתים רחוקות יותר הברנטות נמצאות גם בחלקים פתוחים יותר של הטונדרה הכוללים שיחים וצמחייה טרשית אחרת. שלא בעונת הרבייה, הברנטות אדומות החזה נמצאות בבתי גידול ערבתיים הסמוכים לאגמים מתוקים. במהלך החורף, הברנטות נוטות ללון גם באיים המפוזרים על פני אגמים וביצות המרוחקים מהיבשה. הטמפרטורות בתחומי המחייה של הברנטה בקיץ כ-10 מעלות, ובתחומי המחייה של החורף 0–7 מעלות. כמות המשקעים הממוצעת היא 250–2,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > נדידה

הברנטה אדומת החזה מבצעת נדידה מדי שנה מהצפון לדרום ובחזרה. לאחר עונת הרבייה והתבגרות הצאצאים – כשהאזור הסיבירי מתחיל להתקרר בהדרגה, הברנטות פותחות בנדידה גדולה לאורך היבשת האסייתית באמצע או בסוף חודש ספטמבר. במהלך הנדידה האווזים עוצרים באזורים קבועים כדי לאכול ולנוח מעט בטרם ימשיכו הלאה. הברנטות מגיעות לאתרי החריפה לחופי הים השחור והים האגאי בסביבות חודשי אוקטובר ונובמבר. הברנטה אדומת החזה היא מין אווז חברותית למדי, והיא נודדת בלהקות גדולות לצד להקות של אווז לבן מצח, אווז זוטר ואווז אפור. הנדידה חזרה לסיביר מתרחשת בין החודשים מרץ ומאי, לעיתים קרובות לצד להקות אווזים לבני מצח. הברנטות מזדמנות למדינות אירופאיות רבות בדרך כלל כאשר הן מצטרפות ללהקות של ברנטות לבנות-לחי ושל אווזי ברנט.
מבנה הלהקה של הברנטות אדומות החזה צפוף ואינו בצורת ראש-חץ (V) טיפוסי הנפוץ אצל האווזים האחרים. בניגוד לנדידה בהלוך, הנדידה בחזור לאתרי הקינון מתבצעת בקבוצות קטנות יותר של 3–15 פרטים. במהלך הנדידה והשהייה באתרי הרבייה והחריפה, ניתן לשמוע תדיר את הקול הצווחני של הברנטה הנשמע כ"אוקיקו-קוקיק".
אקולוגיה > תזונה

במהלך החורף, הברנטה אדומת החזה נזונת בעיקר מיבולי חיטה, שעורה ותירס, וכן מעשבים ועשבי תיבול שונים. באזורי הרבייה בסיביר בקיץ, התזונה משתנית ומורכבת בעיקר מדשא ירוק וטרי, פקעות, שורשים וצמחי ביצה שונים. התזונה מהווה גורם חשוב מאוד בנדידה בחורף של המין; הסיבה העיקרית למשל שאתרי החריפה עברו מהים הכספי לים השחור, היא בעקבות המרה של שדות חיטה באזרבייג'ן ואיראן לכרמים ומטעי כותנה.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

הברנטות מתחילות להתרבות ביוני במושבות רופפות – בדרך כלל בהיקף של 5–15 זוגות למושבה, אם כי נצפו גם מושבות גדולות יותר של עד 37 זוגות. ההיקף של מושבת הברנטות הוא בהתאם למיקום הקינים, שפע במזון ונוכחות של עופות דורסים. הקינים של הברנטות אדומות החזה נמצאים בשקעים ובסדקים באדמה, בדרך כלל בעומק של 50–80 מ"מ ובקוטר של כ-200 מ"מ. הברנטה מרפדת את החריץ או השקע בנוצות ובפלומה שהיא תולשת מגופה בעזרת מקורה.
הברנטות נוהגות לעיתים קרובות לבנות את קיניהם בסמוך לקיני עופות דורסים כמו אוח השלג, בז נודד ועקב מכנסיים, משום שנוכחותם מגינה על הברנטות ועל צאצאיהן מטורפים יבשתיים כמו שועל שלג שמאוימים מצד העופות הדורסים. מלבד קינון בסמוך לעופות דורסים, הברנטות אדומות החזה נוטות לבנות את קיניהן באיים על נהרות שאף הם מוגנים מפני טורפים יבשתיים. עם זאת, ישנן ראיות המצביעות על כך שהברנטות מעדיפות דווקא לבנות את קיניהן בסמוך לקיני עופות דורסים. בניגוד לעופות דורסים אשר בוחרים למקם את קיניהן בצד הפתוח של הצוק, הברנטה תבנה את קינה במקום חבוי היטב בסבך; בכך הברנטה תוכל לכסות את קינה למשך זמן מסוים כדי ללקוט מזון ולהשאיר את קינה ללא השגחה.
עונות רבייה מוצלחות קשורות בנוכחות מרובה של להקות ענק של למינג, וחוקרי הטבע הציעו שהדבר נובע כנראה מכך שיש נוכחות מרובה יותר של ינשופים ובזים המספקים הגנה לברנטה וכן משום שטורפי האווזים שבעים כבר מהלמינגים כך שטריפת אווזים הופכת לנדירה.
במחצית השנייה של חודש יוני הנקבות מטילות בקן 3–13 ביצים עליהן הן דוגרות במשך כ-25 ימים. במהלך הדגירה הנקבה שוהה מוסתרת בתוך הקן, בעוד שהזכר נשאר בטווח של 1.5 קילומטר מהקן. הזכר נוטה גם להגן על הגישה לביצים ואפרוחים משחפים וטורפים קטנים. הטורף העיקרי של ביצי ואפרוחי הברנטה הוא שחף שחור מתת-מין Larus fuscus heuglini, שנמצא בתדירות גבוהה סמוך לקינים שבצוקים ובאיים. אפרוחי הברנטה מסוגלים לעוף לאחר 5–6 שבועות ומעט לאחר מכן מתחילה הנדידה לאתרי החריפה. בעת הבקיעה אפרוחי הברנטה מתאפיינים בפלומה צהבהבה שחרחרה ודומים מאוד לברווזונים קטנים; לאחר מספר שבועות צומחת כסות נוצות עם צבע זהה לבוגרים.
מצב

הברנטה אדומת החזה מסווגת על ידי IUCN במצב השימור "פגיע" (VU), מכיוון שמספריה נמצאים בגודל קטן-בינוני לאחר שחוו ירידת מספרים גבוהה בתקופה קצרה. הסיבות לירידה זאת הן במידה רבה לא ידועות; אוכלוסיות קטנות של אווזים ארקטיים אחרים הראו תנודות דרמטיות באוכלוסייה וייתכן שזה עשוי להיות נכון גם במקרה של מין זה. עם זאת המין נמצא במצב טוב יחסית כרגע, בהתחשב בכך שמ-2007 עד 2012 היה מסווג כמין ב"סכנת הכחדה" (EN). אם יתברר כי העליות האחרונות אכן משקפות את מצבו של המין ולא רק תוצאה של מאמצי ניטור משופרים, ייתכן והמין יועבר לקטגורית סיכון נמוכה יותר.
מצב > איומים

ציד מכוון של הברנטות מתרחש ברוסיה וקזחסטן ותוצאות ממחקרים אחרונים ב-2015 מצביעות על כך שהתמותה בגלל הציד עשויה להיות גבוהה מאוד מהמשוער. בעקבות הפרטת קרקעות ובמיוחד תנופת פיתוח למגורים ותיירות באזורי האכלה והמנוחה בחורף האיכות של שטחי המחיה החורפיים של הברנטות יורדת באזורים רבים. בנוסף, הרווחיות הנמוכה של החקלאיים מגידולי שדה גרמה לצמצום השטח המעובד של יבולי החיטה בחורף, אשר יחד עם המרה לגידולים אחרים גורמת לירידה בזמינות המזון. חלק מאתרי האכילה העיקריים אבדו בשל כך בבולגריה.
ציד של עופות מים בכללות הוא די משמעותי בבולגריה ורומניה, וכולל גם ירי לא חוקי בברנטות אדומות החזה. בבולגריה למשל אין אזורים נטולי ציד יעילים סביב אתרי שיחור עיקריים, ועל פי החוק השימוש ברובה ציד נאסר רק בסביבות 100 מטר מסביב לאגמים (מה גם שציידים מתעלמים מכך בקביעות). עם זאת, בפעולות שימור בשטחים של אגמי שאבלה ודוראנקולאק צמצמו את הירי המכוון על הברנטות בשנים 2010–2012. הפרעה לברנטות באגמים על ידי דייגים או ציידים חוקיים הצדים אווזים לבני חזית (הללו מותרים לציד על פי החוק), מהווה גם היא הגבלה משמעותית לשיחור מזון ולצבירת מאגרי שומן, ויש לה השפעה שלילית על הישרדות הברנטות במהלך הנדידה חזרה לאזורי הרבייה. בנוסף ציד מתבצע גם על ידי תיירים באוקראינה ובצירי הנדידה ושטחי ההיערכות של הברנטות ברוסיה.
בנוסף, שינויי אקלים משפיעים לרעה על מין ועל מינים נוספים התלויים בבתי הגידול של הטונדרה. על פי מספר מחקרים עולה כי עד שנת 2070 המין יאבד כ-67% מבית גידולו הנוכחי. העלייה בחיפוש אחר נפט וגז בסיביר התרחבה משמעותית לאזורים מרוחקים וגורמת להפרעה באזורי הרבייה של האווזים כמו גם אובדן בית גידול ברמה נמוכה. איומים אחרים כוללים התפתחות תעשייתיים סמוך לאתרי הרבייה בחצי האי יאמאל ובחצי האי ג'ידאן, התרבות של נברנים והקמת טורבינות רוח באזורי החריפה. האיום האחרון נפוץ מאוד באזורי החריפה מאז שנת 2008. אלפי טורבינות רוח מתוכננות לקום באזור דוברוג'ה בבולגריה ורומניה, בסמיכות לבית הגידול של הברנטות. ניתוח של נתונים הללו בחורף של 2012 הראה כי יש כבר השפעה שלילית של הטורבינות על האווזים, ובאזורים מסוימים הטורבינות גורמות לאווזים להימנע מלנחות באזורי שיחור המזון העיקריים.
מצב > שימור

הברנטה אדומת החזה מופיעה בנספח ב' של אמנת CITES, בנספח א' וב' לאמנה על מינים נודדים (CMS או אמנת בון), בנספח ב' לאמנת ברן של שימור הטבע האירופאי, בנספח א' של העופות המוגנים ובנספח ב' של ההסכם האפריקני-אירופאי לשימור עופות מים נודדים (AEWA). הברנטה מופיעה גם בספר האדום של המינים המאוימים ברוסיה, קזחסטן ובולגריה.
הברנטה אדומת החזה מוגנת באופן חוקי בהרבה מדינות וחלקים רבים של טווחי הרבייה והחריפה מוגנים, אם כי הציד ממשיך במידה נמוכה או גבוהה באזורים רבים. אתרי החורף בבולגריה, רומניה ואוקראינה מפוקחים באמצעות תוכניות ניטור ומחקר. המטרה היא לקבל מידע עדכני בנוגע למעמד של המין, בית הגידול, אקולוגיה וצרכי שימור. תוכניות ניהול מיושמות גם באגמים רבים בבולגריה. פרויקט ממושך משנת 2005 עד שנת 2008 נעשה ברומניה במטרה לשפר את איכות הסביבה שסביב אגמים הנמצאים בשימוש על ידי המין. בבולגריה וברומניה יש תוכנית חקלאות סביבתית בה הרשויות משלמות לחקלאים על מנת שיזרעו חיטה בחורף כדי להגדיל את זמינות המזון לאווזים. בנוסף לכך, יש מספר תוכניות שימור בינלאומיות הנעשות על ידי ארגונים שונים.
להלן פעולות השימור המוצעות על ידי IUCN למדינות שבהם נמצאת הברנטה אדומת החזה:
לחקור היטב את דפוסי הנדידה של המין ולקבוע את טווח החריפה באמצעות לוויינים.
להרחיב תוכניות של ניטור ומחקר – בעיקר באוקראינה ורומניה כדי לקבוע האם רמות הציד על האווזים גבוהות שם יותר מאשר במדינות אחרות.
ליישם אסטרטגיה לציד וניהול של אוכלוסיות עופות מים.
להסדיר את הציד באזורי הליבה של המין (במיוחד הציד ברוסיה וקזחסטן באביב).
לפקח ולצמצם את ההפרעה האנושית והציד הלא חוקי.
לחקור אוכלוסיית רבייה ברוסיה כדי לקבוע את המגמה של האוכלוסייה.
לזהות ולהגן על אזורי ליבה.
למנוע אובדן של אגמים ואזורי קינון בעקבות עיור.
לעקוב אחר שינויים בחקלאות ולהציע צעדים על מנת להבטיח גידול ביבולים הזמינים לברנטות.
לקדם מדיניות חקלאית מועילה של מיחזור זרעים הפזורים סביב אזורי הקינון.
להמשיך ביוזמות של מודעות ציבורית לברנטה אדומת החזה.
להבטיח ניהול ראוי והגנה מציד ברשת של כ-2,000 אתרי האכלה ומקווי מים.
אומדנים

למרת שסיקור מספרי הברנטות קשים יחסית בשל הנדידה, נעשו מספר אומדנים במהלך השנים החל מאמצע 1950. מספר הפרטים הגדול ביותר שתועד עד כה היה בשנת 1997 שאז המספר העולמי של הברנטות עמד על כ-90,000 פרטים. ברוב הסקרים המאוחרים השתקף מצבו הכללי של המין וירידת מספרים נצפתה מספר פעמים כמו בשנת 2000 שאז האומדן עמד על שפל של 30,000 פרטים. מהאומדן האחרון שנעשה בשנת 2015 עולה כי מספרי הברנטה הם בסביבות 44,000–56,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  ברנטה אדומת-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
זוג ברנטות אדומות חזה
סרטון של ברנטה אדומת-חזה לצד להקת אווזי בראנט
פרופיל ראש של הברנטה
Branta ruficollis
ברנטות אוכלות דשא
זכר ונקבה של ברנטה אדומת-חזה
שועל שלג – האויב העיקרי של הברנטה
נקבת הברנטה דוגרת ב"שמורת טיימיר"
ברנטה אדומת-חזה שוחה באגם
ברנטה אדומת-חזה מאוירת על דגלו של מחוז טיימיר
ברנטות אדומות חזה על בול אוזבקי
בת שבע גרבלסקי

בת שבע גרבלסקי, ניו יורק, 1925
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
בת שבע גרבלסקי  (באנגלית: Batsheva Grabelsky‏, 1894 – 1932) הייתה מו"לית, מתרגמת, עורכת, הבראיסטית (פעילה עבור תחיית השפה העברית) ופעילה ציונית יהודייה אמריקאית.
ראשית חייה

ברטה פרידברג נולדה בניו-יורק ב-1894. הוריה, רבי פיליפ (פרץ) ושרה פרידברג (לבית קמחי), היגרו בנפרד לארצות הברית מגרודנו בבלארוס (היום הורדנה) והתחתנו בניו יורק. שני ההורים היו צאצאים למשפחות מסורתיות ופיליפ היה בעל קורא ומורה לעברית ותנ"ך בקהילה היהודית בפרנקפורט לפני הגירתו לעולם החדש. כתוצאה מכך, בת שבע קיבלה חינוך מסורתי בבית, עם דגש על רזי השפה העברית וספרות הקודש.
לימודים ותחילת פעילות ציבורית

בהיותה בת 16 ב-1910 החלה לערוך את קובצי הספרות "פרחים" של אגודת "פרחי ציון". היא ערכה אותם עד לשנת 1918, וגם פרסמה בהם אגדות שכתבה בעברית. ב-1914 החלה ללמוד באוניברסיטת קולומביה לתואר ראשון בספרות אנגלית וחינוך . במקביל למדה עברית באופן פרטי אצל דניאל פרסקי, אשר יהיה לשותפה בהמשך בכמה פרויקטים שמטרתם קידום השפה העברית בארצות הברית. באותה השנה פגשה בת שבע תעשיין צעיר, גם הוא מהגר מבלארוס – בוריס (ברוך) גרבלסקי. השניים התחתנו בטקס שנערך על ידי פרופ' יהודה לייב מאגנס, שהיה ידיד משפחת גרבלסקי. גרבלסקי היה פעיל ציוני שהשתתף בקונגרסים ציוניים והיה פעיל במיוחד בהוצאת השבועון הציוני "דוס יידשע פולק".
שנתיים לאחר מכן, ב-1916, הקימה גרבלסקי ביחד עם קבוצה של סופרים ואנשי חברה יהודים (ביניהם מורה, דניאל פרסקי) את "ההסתדרות העברית באמריקה", ארגון שמטרתו 'קידום ותחיית השפה והתרבות העברית' . ארגון זה, שקם בין השאר כתוצאה מהגירת יוצרים עבריים וציונים רבים ממזרח אירופה לארצות הברית, סימן את עתיד פעילותה הציבורית של גרבלסקי: קידום השפה העברית בארצות הברית יחד עם הרעיון הציוני. עם הקמת ההסתדרות, נהפכה בת שבע באופן רשמי לחלק מהקהילה ההבראיסטית של ניו יורק, שמטרתה טיפוח השפה העברית.
הקמת משפחה

מלבד השתתפותה בהקמת ההסתדרות העברית באמריקה, היו השנים 1915–1921 שנים שקטות מבחינת עשייתה הציבורית. שנים אלו ראו תמורות רבות בחייה האישיים, אשר באו לידי ביטוי לאחר מכן, כאשר חזרה אל המרחב הציבורי. באותן השנים נולדו שלושת ילדיה. באותן השנים גם התעשרו בני הזוג גרבלסקי כתוצאה מפעילותו העסקית של בוריס, והם עברו לבית דירות יוקרתי בווסט אנד של מנהטן. כאשר חזרה בת שבע לזירה הציבורית, הפך הבית למרכז פעילות לקהילה הציונית וההבראיסטית בניו יורק.