stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם אוסוולד מילס
ביוגרפיה

מילס נולד בעיר בית לחם (Bethlehem) שבמרילנד ב-12 באוגוסט 1924. הוא למד בבתי ספר ציבוריים במחוז קרוליין. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון פדרלסבורג ב-1941, בחר מילס להתגייס לשירות צבאי. הוא החל את שירותו בצבא ארצות הברית בשנת 1942, שיא מלחמת העולם השנייה, תחת פיקוד הגנרל ג'ורג' פטון בהארמייה השלישית. הוא השתתף בחציית נהר הריין ועוטר בכוכב הארד.
לאחר המלחמה החל לעבוד בחברת הטלפונים "C&P Telephone" וניהל את סניפי החברה בערים איסטון, קיימברידג', ופרסטון שבמרילנד. הוא עבד בחברה מ-1946 עד 1962. ב-1962 הצטרף לצוותו של חבר הקונגרס רוג'רס מורטון, וב-1970 הצטרף בעקבותיו למפלגה הרפובליקנית. כאשר מורטון מונה ב-1971 למזכיר הפנים של ארצות הברית בידי הנשיא ריצ'רד ניקסון, התמודד מילס בבחירות מיוחדות למילוי מקומו של מורטון במחוז הקונגרס הראשון של מרילנד.
בבוקר 24 במאי 1973 נמצא מילס ללא רוח חיים באורווה סמוך לבית מגוריו באיסטון שבמרילנד, בן 48 במותו. הוא נמצא עם פצע ירי עצמי בצד שמאל של חזהו לצד שוטגאן מוטל ליד גופתו. לאחר התאבדותו דווח כי היה בדיכאון בעקבות מותם של שלושה מעוזריו הפרלמנטריים בתאונת דרכים ב-1972 ובעקבות מאבקו של המנטור הפוליטי שלו, רוג'רס מורטון, במחלת הסרטן. עם זאת, חמישה ימים לפני מותו נחשף כי מילס קיבל מתנה לא-מדווחת בסך 25 אלף דולר אמריקני מוועדת הכספים של מטה הבחירות של הנשיא ניקסון במהלך הבחירות המיוחדות ב-1971. בסך הכל הייתה מתנה זו חלק מ-900 אלף דולר של תרומות לא-מנוהלות של הוועדה, על פי משרד האחריותיות הכללי (GAO). לו מילס היה מורשע בביצוע עבירות פיננסיות הוא עשוי היה לעמוד בפני קנס בגובה 1,000 דולר ושנת מאסר אחת.
בעוד שתחילה הצהיר מילס כי הוא לא עשה שום דבר רע, הוא החל לדאוג שתרומת הכספים הלא-מדווחת שלו תהרוס לו את הקריירה הפוליטית. באחד ממכתבי ההתאבדות שלו, קבע מילס שאין ביכולתו להוכיח את חפותו וראה בהתאבדות כפתרון היחיד למצוקתו. בסך הכל כתב מילס לפחות שבעה מכתבי התאבדות לנמנעים שונים, בהם אחד לבנו בו הפציר בו להיות ישר ושני לבוחריו. חרף דאגתו, השלטונות במרילנד טענו זמן קצר לאחר התאבדותו כי ייתכן ולא הפר את חוק מימון הבחירות המדינתי אשר לא נכנס לתוקף עד יולי 1971, חודשיים לאחר הבחירות המיוחדות בהן ניצח. למעשה, כלל לא היו אינדיקציות שהרשויות במרילנד יחקרו באורח רשמי את המקרה.
הוא נטמן בבית הקברות הילקרסט שבפדרלסבורג, מרילנד.
הערות שוליים

↑  Death of a Jovial Guy, מאורכב מאתר מגזין טיים, 4 ביוני 1973 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1158935153  US Congress: M000779  VIAF: 1651152637851120220009   WorldCat (עם VIAF): 1651152637851120220009
הפארק הלאומי רפה נוי

פסלי מואי
הפארק הלאומי רפה נוי (בספרדית: Parque Nacional Rapa Nui) הוא פארק לאומי ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו השוכן באי הפסחא, צ'ילה. רפה נוי הוא שמו הפולינזי של אי הפסחא. האי שוכן בדרום מזרח האוקיינוס השקט, בקדקוד הדרום מזרחי של המשולש הפולינזי. צ'ילה סיפחה את האי ב-1888, וב-1935 הכריזה על חלק גדול משטחו כפארק לאומי. האי נודע בשל למעלה מ-1,000 פסלי אבן גדולים המכונים מואי, שאותם גילפו התושבים הקדומים של האי ובעטיים קיבל הפארק ב-1995 מעמד של אתר מורשת עולמית. הפארק מנוהל על ידי "שירות היערות הלאומי" (Corporación Nacional Forestal, בראשי תיבות CONAF), ארגון פרטי המנהל את הפארקים הלאומיים של צ'ילה.
רקע > גאוגרפיה

אי הפסחא מהווה את הגבול הגאוגרפי והתרבותי המזרחי של פולינזיה. זהו האי המיושב המבודד ביותר בעולם. נקודת היישוב הקרובה אליו ביותר הוא האי פיטקרן, במרחק של 2,075 קילומטרים, והנקודה היבשתית הקרובה ביותר שוכנת בחוף אמריקה הדרומית במרכז צ'ילה במרחק של 3,512 קילומטרים. אי הפסחא הוא אי קטן בצורת משולש, שאת קדקודיו יוצרים הרי געש כבויים. אורכו המרבי 24.6 ק"מ ורוחבו המרבי 12.3 ק"מ. שטח האי הוא 163.6 קמ"ר. הנוף מורכב בעיקר מגבעות בעלות שיפועים מתונים, שנקטע פה ושם על ידי חרוטים געשיים ומישורי לבה מכוסים בצפיפות בגושי סלע רופפים. הנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה של 507 מטר מעל פני הים (הר הגעש הכבוי "מאונגה טרוואקה" (Maunga Terevaka)).
אין באי נהרות או נחלי איתן, לכל היותר זורמים פלגים עונתיים מפסגת הר הגעש הכבוי "מאונגה טרוואקה". אגמי מים מתוקים מצויים בלועות (אגמי לוע) של שלושה הרי געש כבויים: "ראנו רארקו" (Rano Raraku), "ראנו ארוי" (Rano Aroi), והאגם גדול שבהם, בקוטר של 1.6 ק"מ, מצוי בלוע הר הגעש "ראנו קאו" (Rano Kau).
רקע > אקלים

על פי שיטת קפן מוגדר האקלים באי הפסחא כאקלים סובטרופי גשום. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא C°‏ 20.6. החודש החם ביותר הוא פברואר שבו הטמפרטורה המרבית הממוצעת מגיעה ל-C°‏ 28, שיא הקיץ בחצי הכדור הדרומי, והחודשים הקרים ביותר הם יולי ואוגוסט שבהם הטמפרטורה הממוצעת היא C°‏ 18, שיא החורף בחצי הכדור הדרומי. אקלים האי לח, וגשמים יורדים באי 140 ימים בשנה בממוצע. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 1,147 מילימטרים. החודשים הגשומים ביותר הם מרץ עד יוני, כשאוגוסט עד דצמבר נחשבים כחודשים היבשים ביותר, אם כי גשם כבד יכול לרדת כל השנה (לרוב בלילה). ערפל הוא תופעה נפוצה, וגשם קל יורד לעיתים קרובות. בלילות חסרי גשם, נוצר בדרך כלל טל רב.
באי נושבות רוחות דרך קבע, כשבין אוקטובר לאפריל נושבות בעיקר רוחות הסחר הדרום מערביות. כיוון שהאי קרוב לאזור לחץ האוויר הגבוה הקרוי באנגלית South Pacific High, ומחוץ לטווח של אזור ההתכנסות הבין-טרופי, לא מתחוללים באזור אי הפסחא ציקלונים או הוריקנים.
הטמפרטורה הממוצעת של מי הים שסביב האי היא C°‏ 18.
הפארק הלאומי > היסטוריה

הפארק הלאומי הוקם ב-16 בינואר 1935 בצו של משרד האדמות וההתיישבות (Ministerio de Tierras y Colonización) של ממשלת צ'ילה, וב-23 ביולי של אותה שנה הוא הוכרז כאתר היסטורי לאומי (Monumento Histórico Nacional). תושבי האי הוגבלו לאזור סביב האנגה רואה ויתרת השטח הושכרה לחוואי כבשים. ב-1964 החלה תנועה שדרשה יותר עצמאות לתושבי אי. ביוני 1966 הכריז משרד החקלאות של צ'ילה על הפארק הלאומי של אי הפסחא כאתר תיירות. ב-20 בדצמבר 1973 העביר משרד האדמות הצ'יליאני את הפארק לניהול של שירות היערות הלאומי. ב-1976 הכריז משרד החינוך הצ'יליאני (Ministerio de Educación Pública) על שמורה ימית הכוללת את האיונים מול ראנו קאו והשטח הימי סביבם. בהדרגה צומצמה רעיית הכבשים והיא הופסקה באמצע שנות ה-80. השטח הנוכחי של הפארק ושמו ("הפארק הלאומי רפה נוי") נקבעו בצו מ-20 במרץ 1955, וב-8 בדצמבר אותה שנה הוכרז הפארק אתר מורשת עולמית תרבותית.
הפארק הלאומי > גאוגרפיה

הפארק הלאומי רפה נוי משתרע על שטח של 71.5 קילומטרים רבועים, כ-43% משטח האי, בעיקר לאורך חופי האי (למעט היישוב האנגה רואה), וכולל בתוכו את כל האתרים המכילים במות (אהו), פסלי מואי, המחצבה בראנו רארקו שבה גילפו את הפסלים, המחצה בפונה פאו שבה חצבו את הסקוריה האדומה ששימשה כפאה לפסלים, הר הגעש הרדום ראנו קאו והכפר הטקסי אורונגו שעל שולי הקלדרה שלו, והאיונים הקטנים שמול ראנו קאו.
הפארק מחולק לתשעה אזורים והכניסה אליהם כרוכה בתשלום.
הפארק הלאומי > צמחייה

על האי זוהו 166 מיני צמחים מיובאים, 46 מינים של צמחים מקומיים, תשעה מתוכם אנדמיים. מרבית האי מכוסה בעשב הכולל שלושה מינים אנדמיים. באי היו עצים רבים, דוגמת מין הדקל האנדמי Paschalococos disperta שהיה קרוב לדקל היין הצ'יליאני (''Jubaea chilensis), ותיארוך פחמן-14 הוכיח כי היו באי עד אמצע המאה ה-17, וילידי האי יצרו מהם כלים לשנע את פסלי הענק. עץ נוסף היה טורומירו, ממשפחת הקטניות, אך כל העצים נכרתו על ידי הילידים, ומעט העצים (אקליפטוס ודקלים) הגדלים כיום באי יובאו מבחוץ. בערבות הדשא הצמחייה כוללת בעיקר מינים של הסוגים Stipa ו-Nassella. בין השיחים באי נמצא עדיין שיח ה"האו האו" (Triumfetta semitriloba), שנחשב כי נכחד עד שנתגלה מחדש באי ב-1988, אבל מין ה-Coprosma נכחד. כל מיני השרכים באי מקומיים, וארבעה מתוך 15 המינים אנדמיים לאי: Doodia paschalis‏, Polystichum fuentesii‏, Elaphoglossum skottsbergii‏ ו-Thelypteris espinosae.
באגמי המים המתוקים בתוך הקלדרה של ראנו קאו וראנו רארקו צומח מין אגמון Schoenoplectus californicus ssp. Tatora הדומה למין המכונה טוטרה הצומח בחופי אגם טיטיקקה בגבול שבין פרו לבוליביה. עקב כך הועלתה הטענה כי מתיישבים מאמריקה הדרומית הביאו את הצמח לאי. אך תיארוך של אבקה מקרקעית האגם העלה כי הצמח גדל במקום כבר לפני 30,000 שנים, הרבה לפני שכף רגלו של האדם דרכה על האי.
הפארק הלאומי > בעלי חיים

היונקים היחידים על האי הם מכרסמים וטורפים. מיני הזוחלים כוללים שלושה מינים של צבי ים ושתי לטאות יבשתיות, מין של שממית: Lepidodactylus lugubris ומין חומט: Ablepharus boutoui poecilopleurus. שבעה מיני עופות, ארבעה יבשתיים ושלושה ימיים נמצאים על האי, ובהם פרגטה גדולה, פתון אדום-זנב ומין היסעור Pterodroma neglecta. שלושה מיני פרפרים קטנים נתגלו בשטח הפארק שאין להם קשר למינים מאמריקה הדרומית. אחד מהם הוא Asymphorodes trichogramma.
שימור

האיומים המרכזיים על שטח הפארק הם מיני הצמחים הפולשים שהובאו לאי לשם מרעה, שרפות שהן אירוע נפוץ, המאיימות על מיני הצמחייה המקומיים, ופעילות התיירים.
אף שהאזור הוכרז פארק לאומי ב-1935, רק בשנות ה-80 החלו מאמצי הניהול והשימור הראשונים. עקב מימון בלתי מספיק, היו מאמצי השימור ברמה נמוכה ולכן סוכנויות שימור בינלאומיות מובילות נרתמו וסייעו במימון ובעזרה טכנית. צ'ילה הגיבה בהקמת ועד המונומנטים של רפה נוי, שאפשר פעילויות שאינן תלויות בממשל. קרן המונומנטים הבינלאומית (World Monument Fund) החלה לפעול באי ב-1968 וארגון אונסק"ו הכיר בפארק כאתר מורשת עולמית בעלת חשיבות תרבותית. פתיחת הקו האווירי בין צ'ילה לאי (שדה התעופה נבנה ב-1965 והורחב ב-1985) אפשרה גישה למדענים שהתעניינו במורשת האי לעסוק במחקר של היבטים שונים של התרבות שנכחדה. כיוון שאין לאי הפסחא משאבים מספיקים לשימור המורשת הטבעית, תורמים ממשלת צ'ילה והמועצה הלאומית למונומנטים (Consejo de Monumentos Nacionales) את התמיכה הכספית למאמצי השימור.
הפארק מנוהל על ידי שירות היער הלאומי (Corporación Nacional Forestal בראשי תיבות CONAF), שאחראי על השימור בכל האי.
תהליך השימור של הפארק מוכתב מתוצאת המחקרים הארכאולוגיים של מורשתו התרבותית. תוכנית הניהול שהותוותה על ידי מנהלת הפארק מוכוונת על ידי מחקרים אלו. חלוקת הפארק לאזורים נעשתה בהתאם לאזור מופשט, אזור פרימיטיבי, אזור לשימוש נרחב, אזור שירות ואזור לשימוש מיוחד. כך התפתח המיזוג ההרמוני בין מאמצי שימור בשטחי השמורה (כולל הפסלים והמבנים) לבין פעילות חקלאית, מרעה, מטעים ואתרי דיג מסורתיים.
פארק תאום

לפארק הלאומי רפה נוי יש ברית פארקים תאומים והסכם שיתוף פעולה עם:
ספרד הפארק הלאומי טיידה באי טנריפה השייך לספרד. הסכם הברית עם הפארק הלאומי רפה נוי נחתם ב-2001
הערות שוליים

↑  Estadísticas Visitantes Unidad SNASPE para el Año 2014
1 2 3 4 5 6  Rapa Nui subtropical broadleaf forests
↑  "Información climatológica de estaciones chilenas-Chile Norte"
↑  Volcanoes Tour
↑  Rapa Nui National Park
↑  מפת הפארק
↑  Easter Island Statue Project Conservation Initiative
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 770145857934623020336   WorldCat (עם VIAF): 770145857934623020336 
מואי באהו טאהאי שעיניו שוחזרו על ידי הארכאולוג האמריקני ויליאם מלוי (William Mulloy)
המדרון של ראנו רארקו ועליו מואי בלתי גמורים
הקלדרה של ראנו קאו
הבתים המשוחזרים באורונגו
הקימוט האלפיני

מערב החגורה האלפידית במערך הלוחות העכשווי
הקימוט האלפיני הוא אורוגנזה קדומה שיצרה את החגורה האלפידית – רצף אורוגני הכולל בין השאר את הרי האלפים, הרי היורה והפירנאים באירופה, את הרי האטלס בצפון-אפריקה, את הרי זגרוס, הרי אלבורז, הרי קופט והרי רוד באיראן וכן את הרי ההימלאיה במרכז אסיה. בהרי אלבורז נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר במזרח התיכון – פסגת הר הגעש דמאוונד שגובהו 5,610 מ'.
גם רצועת ההר בארץ ישראל היא למעשה חלק משני מהקימוט האלפיני, אך היא נמוכה בהשוואה לאזורי הקימוט האלפיני האחרים כי היא רחוקה ממוקד ההתנגשות.
הקימוט האלפיני צעיר יחסית, בן 60-70 מיליון שנה והוא נמצא עדיין בשלבי התהוות והתפתחות.
הקורפוס ה-18 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1899 – 30 בספטמבר 1919 (20 שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס ה-18 (בגרמנית: XVIII. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1899 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אוסקר פון לינדספויט. מטה הקורפוס היה בפרנקפורט, וחייליו גויסו מהדוכסות הגדולה של הסן וממחוז ויסבאדן. בשנת 1900, שנה לאחר הקמתו, מונה לראש מטה הקורפוס גאורג פון דר מרוויץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הקורפוס תחת פיקודו של דדו פון שנק כחלק מהארמייה הרביעית. הוא לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה השנייה, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. לאחר מכן לחם עם הארמייה הראשונה בקרב על הסום, ובהמשך לחם שוב כחלק מהארמייה השנייה. לקראת סיום המלחמה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת הארמיות רופרכט, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים אוסקר פון לינדספויט (1 באפריל 1899 - 30 באפריל 1904)
גנרל לוטננט הרמן פון אייכהורן (30 באפריל 1904 - 12 בספטמבר 1912)
גנרל חיל הרגלים דדו פון שנק (12 בספטמבר 1912 - 20 בינואר 1917)
גנרל לוטננט ויקטור אלברכט (20 בינואר 1917 - 26 באוגוסט 1918)
גנרל לוטננט גינטר פון אצל (26 באוגוסט 1918 - 9 באפריל 1919)
גנרל לוטננט ארנסט פון הפנר (9 באפריל 1919 - 30 בספטמבר 1919)
וקטור נורמלי

מצולע עם שני וקטורי הנורמל שלו
וקטור נורמלי (Normal), המוכר גם בגאומטריה כנורמל, הוא וקטור (או ישר) המאונך לאובייקט המתאים; ישר, מישור או משטח כללי.
מציאת וקטור הנורמל

מציאת וקטור הנורמל במישור:  Ax+By+C=0 - כאן וקטור הנורמל הוא:  (A,B). כלומר, ווקטור הנורמל הוא המקדמים של x ו-y.
מציאת וקטור הנורמל במרחב:  Ax+By+Cz+D=0 - כאן וקטור הנורמל הוא  (A,B,C).
אם הישר או המישור נתונים בהצגה פרמטרית, ניתן למצוא את הווקטור על ידי המשוואות שמראות שהמכפלה הסקלרית של הווקטור הנורמלי בוקטורי הכיוון של הישר או המישור שווה לאפס.
בהינתן הצגה פרמטרית של משטח כלשהו(לא בהכרח מישור), הווקטור הנורמלי של המשטח יהיה מכפלה וקטורית בין וקטורי הנגזרות החלקיות של הפרמטרים המגדירים של המשטח.
דוגמאות

מציאת וקטור נורמלי למשטח  z=4-x^{2}-y^{2} בנקודה  (x,y,z).   הצגתו הפרמטרית של המשטח היא :  S=(x,y,4-x^{2}-y^{2}), מכיוון שהמשטח דו־ממדי הוא מתואר באמצעות שני פרמטרים בלבד,  x ו  y.  הנגזרת החלקית של S לפי  x היא  {\partial S \over \partial x}=(1,0,-2x)  והנגזרת החלקית של S לפי  y היא  {\partial S \over \partial y}=(0,1,-2y).   הווקטור הנורמלי למשטח מתקבל על ידי  {\partial S \over \partial x}\times {\partial S \over \partial y}={\begin{vmatrix}i&j&k\\1&0&-2x\\0&1&-2y\end{vmatrix}}=(2x,2y,1).  כלומר לכל נקודה  (x,y,z), הווקטור  {\vec {n}}=(2x,2y,1) ניצב למשטח הפונקציה  z=4-x^{2}-y^{2}.   ווקטור היחידה המנורמל הוא  {\widehat {n}}={{\vec {n}} \over \lVert {\vec {n}}\rVert }={(2x,2y,1) \over {\sqrt {4x^{2}+4y^{2}+1}}}.
שימושים

לווקטור הנורמל מספר שימושים:
וקטורים מאונכים אם ורק אם המכפלה הסקלרית של הנורמלים שלהם שווה לאפס.
מגדירים אלמנט שטח אינפיניטסימלי בנקודה P על ידי  {\vec {dA}}=(dA){\vec {n}} כאשר  {\vec {n}} הוא וקטור נורמל באורך יחידה הניצב למשטח האינפיניטסימלי בנקודה P.
ראו גם

כוח נורמלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4699684-9 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקורפוס ה-17 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1916–1918 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
הקורפוס ה-17 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-17 בצרפת, והוא הועמד בפיקודו של ג'וליאן בינג. הקורפוס לחם במהלך קרב אראס כחלק מהארמייה השלישית, ולאחר מכן נותר באזור אראס. בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
מפקדים

ג'וליאן בינג (ינואר 1916–מאי 1916)
צ'ארלס פרגוסון (מאי 1916–נובמבר 1918)
הקורפוס ה-17 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 במרץ 1890 – 26 ביוני 1919 (29 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס ה-17 (בגרמנית: XVII. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-24 במרץ 1890 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אוגוסט פון לנצה. מטה הקורפוס היה בדנציג, וחייליו גויסו מפרוסיה המערבית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-35 וה-36 תחת פיקודו של אוגוסט פון מקנזן כחלק מהארמייה השמינית. הקורפוס לחם נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתף בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתף בקרב טננברג. לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחם בקרב לודז'. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובאוקטובר 1915 הועבר לחזית המערבית והוצב באזור הסום, שם לחם בשנת 1916 במהלך הקרב על הסום. במהלך מתקפת האביב הגרמנית לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18, ולאחר מכן השתתף בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-26 ביוני 1919.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים אוגוסט פון לנצה (24 במרץ 1890 - 1 באפריל 1902)
גנרל חיל הרגלים גאורג פון בראונשווייג (3 באפריל 1902 - 11 בינואר 1908)
גנרל חיל הפרשים אוגוסט פון מקנזן (27 בינואר 1908 - 1 בנובמבר 1914)
גנרל חיל הרגלים גינטר פון פאנוויץ (2 בנובמבר 1914 - 6 בספטמבר 1916)
גנרל לוטננט פאול פלק (7 בספטמבר 1916 - 18 בפברואר 1918)
גנרל לוטננט ריכרד פון וברן (19 בפברואר 1918 - 22 ביוני 1918)
גנרל לוטננט גינטר פון אצל (23 ביוני 1918 - 26 באוגוסט 1918)
גנרל לוטננט אקסל פון פטרסדורף (27 באוגוסט 1918 - 27 בדצמבר 1918)
גנרל חיל הרגלים אוטו פון בלו (28 בדצמבר 1918 - 26 ביוני 1919)
ויליאם מקסוול

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1874 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  25 במרץ 1952 (בגיל 77) מונטריאול, קנדה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט רויאל 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (1900)  קולג' בוסטון לאדריכלות  תיכון מונטריאול 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  מקדש הבאב 
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות 
 
מקדש הבאב בחיפה
ויליאם סאת'רלנד מקסוול (באנגלית: William Sutherland Maxwell; ‏14 בנובמבר 1874–1952) היה אדריכל קנדי ובן האמונה הבהאית. הוא נודע במיוחד כמי שתכנן את כיפת הבאב במרכז הבהאי העולמי בחיפה, וכן נמנה עם קבוצת "ידי האמונה" הבהאית.
קורות חייו

מקסוול נולד במונטריאול שבקנדה ולמד אדריכלות בבוסטון ובפריז. הוא היה מעורב בהקמתם ובחידושם של מספר מבנים ידועים ברחבי קנדה, ובהם הפרלמנט של ססקצ'ואן ושאטו פרונטנאק בקוויבק סיטי. מקסוול התוודע לדת הבהאית בעת שהותו בפריז, והיה לבהאי ב-1909, לאחר שפגש את עבד אל-בהאא', מנהיג התנועה באותה עת. ביתו של מקסוול היה למרכז פעילות בהאית בקנדה, ומקסוול אף אירח את עבד אל-בהאא' בעת ביקורו במונטריאול ב-1912. ב-1937 נישאה בתו של מקסוול לשוגי אפנדי, מנהיג הדת הבהאית באותה עת, ולאחר מות אשתו ב-1939 עקר מקסוול לחיפה. בעת שהותו בעיר תכנן את מקדש הבאב, שהוקם החל בשנת 1948. לאות תודה על מלאכתו זו ועל תרומתו לאמונה הבהאית בכלל, מינה אותו שוגי אפנדי ב-24 בדצמבר 1951 כחבר בקבוצת "ידי האמונה" הבהאית. מקסוול נפטר ב-1952 ושערו הדרומי של מקדש הבאב קרוי על שמו. ביתו במונטריאול הוכרז כמקדש והוא נחשב למבנה הקדוש ביותר לבהאים בקנדה.
הקורפוס ה-16 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1890 – 30 בספטמבר 1919 (29 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס ה-16 (בגרמנית: XVI. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1890 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה גוטליב פון היזלר. מטה הקורפוס היה במץ, וחייליו גויסו מאזור לורן. בתחילה היה הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הועבר הקורפוס בפיקודו של ברונו פון מודרה תחת פיקוד הארמייה החמישית. הקורפוס לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית עד סוף המלחמה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
מפקדים

גנרל חיל הפרשים גוטליב פון היזלר (1 באפריל 1890 - 17 במאי 1903)
גנרל חיל הרגלים לואיס שטצר (18 במאי 1903 - 23 באפריל 1906)
גנרל חיל הרגלים מקסימיליאן פון פריטוויץ (24 באפריל 1906 - 28 בפברואר 1913)
גנרל חיל הרגלים ברונו פון מודרה (1 במרץ 1913 - 28 באוקטובר 1916)
גנרל לוטננט אדולף וילד פון הוהנבורן (29 באוקטובר 1916 - 2 באפריל 1919)
גנרל לוטננט תאודור טיצמן (3 באפריל 1919 - 30 בספטמבר 1919)
ויליאם איש אוקאם

| --- | --- |

ויליאם איש אוקאם, בתרשים משנת 1341
 לידה:  1285 אוקאם, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  9 באפריל 1349 (בגיל 64 בערך) מינכן, דוכסות בוואריה 
 שם לידה:  Guilelmus Occhamus 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 מקום לימודים:  מרטון קולג', אוניברסיטת אוקספורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד 
 זרם:  נומינליזם, סכולסטיקה 
 תחומי עניין:  תורת ההכרה, מטאפיזיקה, תאולוגיה 
 עיסוק:  פילוסוף, פיזיקאי, לוגיקאי, תאולוג, סופר 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 יצירות ידועות:  Sum of Logic 
 
ויליאם איש אוקאם, בפסיפס בסארי
ויליאם איש אוקאם (באנגלית: William of Ockham; בסביבות 1285–1349) היה נזיר פרנציסקני ופילוסוף אנגלי, מאוקאם, כפר קטן במחוז סארי שבדרום מזרח אנגליה.
ויליאם הקדיש עצמו לחיי עוני קיצוני ומינימליסטיות. הוא היה מראשוני הנומינליזם, ויש המחשיבים אותו כאבי האפיסטמולוגיה המודרנית והפילוסופיה המודרנית ככלל, עקב טענתו כי רק הפרטים הם שקיימים, בניגוד לכללים האוניברסליים או הצורות, וכי כל הכללים האוניברסליים הם תוצאה של הפשטה של הפרטים, שנעשית על ידי המוח האנושי, ואין להם קיום מחוץ למחשבה. אוקאם נחשב גם כאחד מהלוגיקנים הגדולים של כל הזמנים.
ויליאם איש אוקאם דגל ב"אונטולוגיה פרסימונית", כלומר בצמצום מספר הישויות. לאחר מותו התפרסם אוקאם בזכות תרומתו למדע, הידועה כ"תערו של אוקאם" (Occam's razor): ה"תער" קובע, כי אם שתי תאוריות או שני הסברים מתחרים ביניהם, וכל שאר הדברים שווים, אזי סביר שההסבר הפשוט יותר הוא הנכון. ויליאם ניסח זאת כך: pluralitas non est ponenda sine necessitate (אין להניח ריבוי בלא צורך). רעיון זה מצא את מקומו במגוון שימושים פילוסופיים ומדעיים.
ויליאם איש אוקאם נקרא לאביניון על ידי האפיפיור יוחנן ה-22 ב־1324 והואשם בכפירה. הוא נשאר שם ארבע שנים תחת מעצר בית למעשה, בזמן שהוראתו וכתיבתו נחקרה. בתקופה זו, לבקשת האח מיכאל מצ'זנה, ראש המסדר הפרציסקני, חקר ויליאם איש אוקאם את הוויכוח בין האפיפיור לבין הפרנציסקנים לגבי הדוקטרינה של עוני השליחים, נקודה שהייתה מרכזית לדוקטרינה הפרנציסקנית אך האפיפיורות התנגדה לה. אוקאם הגיע למסקנה כי האפיפיור המכהן הוא כופר, עמדה שהוא ניסח בכתב. לפני שהגיעו למסקנה לגבי מעמדה של הפילוסופיה שלו, ברח ויליאם איש אוקאם מאביניון ב־26 במאי 1328, יחד עם מיכאל מצ'זנה ועוד כמה נזירים. הם ביקשו את הגנתו של לודוויג הרביעי בבוואריה. הוא הוחרם על ידי האפיפיור בשל עזיבתו את אביניון ללא רשות, אולם לא ידוע אם דעותיו נידונו גם הם לחרם.
את שארית חייו העביר ויליאם איש אוקאם בכתיבה על עניינים פוליטיים ועל היחס בין הסמכויות והזכויות של הרשויות הרוחניות והארציות. בשנת 1349, עוד טרם פרצה המגפה השחורה, הוא מת במנזר במינכן שבבוואריה, גרמניה, כתוצאה ממחלת הדבר.
בתרבות

ויליאם איש אוקאם שימש השראה ליצירתו של ויליאם מבסקרוויל (אנ'), הדמות הראשית של הרומן של אומברטו אקו "שם הוורד".
ראו גם

היסטוריה של המדע בימי הביניים
תערו של אוקאם
הערות שוליים

↑  Spade, Paul Vincent (ed.). The Cambridge Companion to Ockham. Cambridge University Press, 1999,
↑  ויליאם איש אוקאם באתר אוניברסיטת לינץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270073905171  PLWABN: 9810648025905606  BIBSYS: 90061087  BNE: XX982801  BnF: cb11887886s (data)  CANTIC: a10491442  CiNii: DA00599441  GND: 118633015  ICCU: CFIV107490  ISNI: 0000 0001 2129 5969  LCCN: n79081704  LNB: 000048229  NDL: 00621226  NKC: jn20000701331  NLA: 35394699  NLK: KAC201743537  NSK: 000258608  NTA: 06874949X  RERO: 02-A000176698  SELIBR: 196264  SNAC: w6kp88w0  SUDOC: 02667520X  Trove: 937477  VcBA: 495/51526  VIAF: 41835567   WorldCat (עם VIAF): 41835567 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקין

נחלות שבטי ישראל
נבי יקין
פפירוס נחל צאלים 69 - שטר נישואין מבוטל משנת 130 לספירה, שנערך באריסטובוליה עם גבר שמושבו ב"יקים שבזיף".
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הַקַּיִן הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע, ברשימת ערי דרום הר חברון שבנחלת שבט יהודה: ”מָעוֹן כַּרְמֶל וָזִיף וְיוּטָּה וְיִזְרְעֶאל וְיָקְדְעָם וְזָנוֹחַ הַקַּיִן גִּבְעָה וְתִמְנָה עָרִים עֶשֶׂר וְחַצְרֵיהֶן”.
לאור ההקשר הגאוגרפי שבמקרא, הזיהוי המוצע לעיר הקדומה הוא בחורבה הסמוכה לאתר "נבי יקין", כשלושה ק"מ צפונית מזרחית לתל זיף.
בפפירוס נחל צאלים מס' 9 (הכתוב ארמית) ובפפירוס נחל צאלים מס' 69 (הכתוב יוונית), שמקורם כנראה במערת הסלע, ותקופתם ימי מרד בר כוכבא, נזכר מספר פעמים היישוב יקים, לצד זיף ואריסטובוליה.
לאור זאת, יש הסבורים כי שם היישוב המקראי נשתנה בתקופת בית שני ל"יקים", וכי השם השתמר עד ימינו בצורה "יקין".
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים נ"ה–נ"ז.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ז', 118.
↑  ע' ירדני, שטר מכר ממדבר יהודה: נחל צאלים 9, תרביץ, סג, תשנ"ד, עמ' 299-320.
↑  ד' עמית וח' אשל, מרד בר כוכבא בדרום הר חברון, ארץ ישראל כו, תשנ"ו, עמ' 463-469.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.