קרב חרן
רקע > רקע גאופוליטי > האימפריה הפרתית

מוצאם של הפרתים היה משבט נוודים ממוצא סקיתי מאסיה המרכזית בשם פארני (Parni). באמצע המאה השלישית לפנה"ס ניצל מנהיג השבט, ארסאקס, מרד של המושל המקומי של מחוז פרתיה (אזור ששכן במערב טורקמניסטן ובצפון-מזרח איראן של ימינו) נגד השלטון המרכזי הסלאוקי, כדי להשתלט על פרתיה ולהכריז על עצמאות משלטון האימפריה הסלאוקית, ובכך ייסד את שושלת המלוכה הפרתית (השושלת הארסאקידית). לאחר מותו של ארסאקס הראשון הצליח המלך הסלאוקי אנטיוכוס השלישי להשתלט מחדש על פרתיה (209 לפנה"ס), וכפה על השליטים הפרתים להכיר בריבונות האימפריה הסלאוקית, אך הם המשיכו לשמש כמושלי המחוז מטעמו. בעקבות סדרת המפלות שנחל אנטיוכוס במלחמתו נגד הרפובליקה הרומית, והתבוסה הניצחת שנחל צבאו בקרב מגנסיה (189 לפנה"ס), נחלשה מאוד האימפריה הסלאוקית, והמלכים הפרתים ניצלו את חולשתה, כדי להשיב לידיהם את השליטה בפרתיה, וכדי להשתלט בהדרגה על מחוזותיה המזרחיים של האימפריה.
המלך הפרתי מיתרידטס הראשון, המכונה גם "הגדול" (171–138 לפנה"ס) הרחיב מאוד את גבולות הממלכה הפרתית, והפך אותה לאימפריה גדולה. הוא השתלט על באקטריה (כיום בצפון אפגניסטן), על הודו ממערב לנהר אינדוס ועל כל שטחי האימפריה הסלאוקית שממזרח לנהר חידקל, ואף כבש את דרום מסופוטמיה, כולל את הערים הגדולות בבל, סלאוקיה (בירת האימפריה הסלאוקית) וקטסיפון. יורשו, פראטס השני, הביס והרג את המלך הסלאוקי אנטיוכוס השביעי, והפך את בנו, סלאוקוס, לנסיך פרתי. בתחילת המאה הראשונה לפנה"ס העבירו הפרתים את בירתם לעיר קטסיפון שעל גדת החידקל. מרכזי שלטון נוספים של האימפריה הפרתית היו בערים אקבטנה, שושן, הקטומפילוס (הבירה הפרתית הראשונה) וניסה.
עד אמצע המאה הראשונה לפנה"ס הרחיבו הפרתים את תחומי האימפריה שלהם עד שכללה את כל שטח מסופוטמיה שממערב לנהר פרת, וכן חלקים מדרום הקווקז. ערב הפלישה הרומאית שלטה האימפריה הפרתית על רוב השטחים שהשתייכו בעבר לאימפריה הסלאוקית, כולל שטח איראן ועיראק של ימינו, וכן חלקים מפקיסטן, אפגניסטן, טג'יקיסטן, גאורגיה, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, טורקיה, סוריה וארמניה של ימינו.
האימפריה הפרתית התאפיינה בחוסר ריכוזיות בהשוואה לאימפריות קודמות ששלטו באזור המזרח הקרוב (כגון האימפריה הפרסית). היא הייתה למעשה אגד רופף של ממלכות ואסליות (דוגמת ארמניה), מחוזות וערי מדינה, ששמרו על מידה רבה של אוטונומיה, ועל רבות מהזכויות המסורתיות שלהן, כולל הזכות לטבוע מטבעות משלהן. השלטון המרכזי הפרתי נמנע בדרך כלל ממעורבות בעניינים הפנימיים של נתיניו, כל עוד הם מילאו את חובותיהם כלפי הכתר. המבנה המבוזר של האימפריה החליש את כוחה, אך היו לו גם יתרונות משמעותיים מבחינת הפרתים. כך למשל, במהלך המלחמות נגד האימפריה הרומית, כבשו הרומאים מספר פעמים את קטסיפון, בירת האימפריה הפרתית, מבלי שתהיה לכך השפעה על יציבות השלטון הפרתי. זאת משום שלאימפריה היו מספר מרכזי שלטון, ולא רק מרכז שלטוני אחד.
כאשר פלש הצבא הרומאי של קראסוס לשטחה בשנת 54 לפנה"ס, נמצאה האימפריה הפרתית במצב של חוסר יציבות פוליטי. בשנת 57 לפנה"ס נרצח המלך פראטס השלישי על ידי שני בניו, אורודס השני ומיתרידטס השלישי. בתחילה הם הסכימו לחלק ביניהם את השלטון באימפריה הפרתית, כאשר מיתרידטס קיבל את השלטון על החלקים המערביים של האימפריה (מדי) ואילו אחיו, אורודס, קיבל את השלטון בחלקה הצפון-מזרחי (פרתיה). אולם תוך זמן קצר פרצה מלחמה בין שני היורשים. אורודס השני ניצח בשלב הראשון של המלחמה, ואילץ את מיתרידטס להימלט לגלות. האחרון פנה אל אולוס גביניוס, שכיהן כמושל הפרובינקיה הרומאית סוריה בשנים 57–55 לפנה"ס, וביקש את עזרתו בהשבתו לכסאו. גביניוס הסכים לבוא לעזרתו, חצה עם צבאו את נהר הפרת ופלש לתחומי האימפריה הפרתית. אולם כאשר תלמי השנים עשר הציע לו סכום עצום של עשרת אלפים טאלנטים תמורת החזרתו לשלטון במצרים, החליט גביניוס לנטוש את תוכניות הפלישה לפרתיה וצעד עם צבאו דרומה למצרים. מיתרידטס, שנאלץ להסתדר בכוחות עצמו, גייס צבא ובשנת 55 לפנה"ס הצליח להשתלט על מסופוטמיה, כולל הערים הגדולות סלאוקיה וקטסיפון. אורודס שלח מצביא צעיר ומוכשר בשם סוּרֶנָה (Surena) להשתלט מחדש על החלק המערבי של ממלכתו, והאחרון אילץ את מיתרידטס לסגת לסלאוקיה, צר על העיר וכבש אותה במהלך שנת 54 לפנה"ס (המועד המדויק של נפילת סלאוקיה אינו ברור). מיתרידטס נתפס והוצא להורג, ובכך תמה מלחמת הירושה הפרתית.
קראסוס שאף לנצל את חוסר היציבות ששרר באימפריה הפרתית, כדי להשתלט עליה, וניסה ליצור קשרים עם מיתרידטס. אולם במקום למהר לעזרתו, התעכב בסוריה וביזבז זמן יקר, במהלכו הצליח אורודס השני לחסל את אחיו, ולייצב את שלטונו באימפריה הפרתית, ובכך מנע מהרומאים בעל ברית חשוב.