stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רואה

ערך זה עוסק בעיירה בצרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל רואהסמל רואה
בניין העיירה
בניין העיירה
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  או-דה-פראנס או-דה-פראנס
 מחוז:  סום
 ראש העיר:  ז'אק פלרי
 שטח:  15.55 קמ"ר
 גובה:  88 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,662 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  396 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  49°42′00″N 2°47′25″E﻿ / ﻿49.7°N 2.7902777777778°E﻿ / 49.7; 2.7902777777778 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.roye80.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי רואה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי רואה(למפת או-דה-פראנס רגילה) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תע. למ.  בלגיהרואה(למפת או-דה-פראנס מוגדלת) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תעלת למאנש  בלגיהרואה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רוּאָה (בצרפתית: Roye) היא עיירה בצפון צרפת, השוכנת בחבל סנטר על גדות נהר האוור, במרחק של 45 ק"מ דרום-מזרחית לאמיין. העיירה, שאוכלוסייתה מונה למעלה מ-6,000 תושבים, שייכת מנהלית למחוז סום שבחבל פיקרדי ושטחה כ-16 קמ"ר.
שם העיירה

שם העיירה לבש צורות שונות מתקופת האימפריה הרומית ועד העת החדשה. במפת פויטינגר מופיע היישוב רוֹדְיוּם (Rodium) במקום בו שוכנת רואה של ימינו. בספר גאוגרפיה של תלמי שנכתב סביב שנת 150 לספירה מופיע שם היישוב רוֹדְרִינָה (Rodrina). השם רואה הופיע לראשונה בשנת 1175, אם כי גם מאז השתנה שם המקום מספר פעמים עד שחזר לשם זה.
היסטוריה

ראשיתה של העיירה רואה עוד בתקופה הגאלית, ובתקופה הרומית היא ישבה על צומת דרכים רומיות, האחת הובילה מרואן ללה קפל והשנייה הובילה מאמיין לנואיון והייתה חלק מדרך צבאית גדולה מליון לבולון-סור-מר. רואה השתייכה לפאגוס ורומנדין שבגאליה בלגיקה השנייה.
במהלך מלחמת מאה השנים נכבשה רואה פעמים רבות בידי האנגלים וחזרה בידי הצרפתים. בשנת 1472 נכנעה העיירה ללא קרב לשארל הראשון, דוכס בורגונדיה בשל מעשי הטבח שביצע שארל ביישובים שכנים. שנה לאחר מכן, הטיל המלך לואי האחד עשר מצור על העיירה, ומאחר שזו נכבשה ללא קרב שנה קודם לכן, פירק את הטירה בה והעלה את העיירה באש.
בשנת 1636, במהלך מלחמת שלושים השנים, נכבשה העיירה על ידי כוחות קיסריים וספרדיים. היא נכבשה חזרה שנה לאחר מכן על ידי חיילים צרפתים. באוגוסט 1653 הייתה העיירה נתונה תחת מצור של הספרדים בפיקודו של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, שפלש לפיקרדי. עד לחתימת שלום הפירנאים הייתה העיירה סמוכה מאוד לגבול, וגם בתקופת המשטר הישן הייתה רואה בקו החזית הראשון.
במלחמת העולם הראשונה ספגה רואה נזקים רבים, במיוחד בעת מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. במהלך הקרב על הסום ונסיגת הכוחות הגרמניים לקו הינדנבורג, הרסו הגרמנים בצורה שיטתית את התעשיות בעיירה. במרץ 1918 כבשו הגרמנים את רואה, אך העיירה נכבשה בחזרה על ידי מדינות ההסכמה במתקפת מאה הימים. במלחמת העולם השנייה הופגזה העיירה בצורה ניכרת, וכ-40% ממבני העיר נהרסו.
גאוגרפיה

רואה שוכנת במישור חבל סנטר על גדות נהר האוור, סמוך לשפכו של נחל סן-פרמן אל הנהר. באזור זה קרקעות סחף פוריות עשויות חרסית וטין ומתחתן אבן גיר.
אוכלוסייה

אוכלוסיית רואה מונה, נכון למפקד 2007, 6,233 נפש. אומדנים לגבי 2012 מעריכים כי האוכלוסייה קטנה במהלך שנים אלה. האוכלוסייה בעיירה מבוגרת יחסית, עם 23% מהאוכלוסייה מעל גיל 60.
כלכלה

כלכלת העיירה מבוססת על תעשיות חקלאיות ושירותים. מלבד זאת, קרבתה לכביש המהיר פיתחה בה תעשיית שירותי רכב.
אתרים

כנסיית סן-פייר מן המאה ה-12 היא כנסייה קתולית אשר שופצה לראשונה במאה ה-16, ולאחר הנזק שהוסב לה במלחמת העולם הראשונה, שופצה בסגנון האר דקו, למעט בית המקהלה אשר בנוי בסגנון גותי לוהב ונשמר מהרס. כנסייה עתיקה נוספת בעיירה היא כנסיית סן-ז'יל מן המאה ה-15, אשר נבנתה על שרידי כנסייה מן המאה ה-13 שעלתה באש בשנת 1475. בזמן המהפכה הצרפתית הולאמה כנסיית סן-ז'יל ויועדה להריסה, אולם עקב התנגדות התושבים לבסוף נשארה עומדת על תלה.
חומות העיר, אשר נבנו לראשונה במאה ה-11, שופצו במאה ב-15 ושרידיהן עדיין ניכרים בעיר. בחומות הוצבו שבעה מגדלים ונפתחו בהן שלושה שערים. במגדל סן-לורן ניתן לראות את שרידי הקליעים שנורו במהלך המצור על רואה ב-1653.
בית העיירה, שנבנה בפיקוחו של ארתור רנייה ב-1932, לאחר שבית העירייה הקודם נהרס כליל בנסיגת הגרמנים בשנת 1917, נמצא בכיכר הנשק (place d'Armes), אשר נקראה לימים גם כיכר בית העיירה. חלקו החיצוני מזכיר במעט את בית העיירה הקודם, אולם הסגנון המאפיין את חוצו של המבנה הוא של אדריכלות התקופה בין מלחמות העולם.
ערים תאומות

גרמניה ודמארק, גרמניה
כנסיית סן-פייר
רוברט סטרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  פברואר 1962
 פטירה:  21 באוגוסט 2024 (בגיל 62) 
 השקפה דתית:  אתאיזם
 מקום לימודים:  קולג' סנט ג'ון 
 מוסדות:  אוניברסיטת שפילד 
 תחומי עניין:  היסטוריה של הפילוסופיה, פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, היסטוריון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה הבריטית 
 
רוברט ארתור סטרן (באנגלית: Robert Arthur Stern;‏ פברואר 1962 – 21 באוגוסט 2024) היה פילוסוף יהודי-בריטי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת שפילד. הוא ידוע בעבודתו בנושא ההיסטוריה של הפילוסופיה, ובמיוחד כחוקרם של גאורג וילהלם פרידריך הגל ועמנואל קאנט. המחקר האחרון שלו התמקד באתיקה של הפילוסוף הדני נוד איילר לגסטרופ (אנ').
ביוגרפיה

סטרן גדל בקהילה היהודית בנוריץ' אנגליה. הוריו היו חברים פעילים בקהילה, והוא חונך ללכת לבית הכנסת באופן קבוע, וחגג בר מצווה בגיל 13, אך בהדרגה הפך לאתאיסט. בקיץ 1980, לפני שהחל את לימודיו האקדמיים, הוא התנדב במשך מספר שבועות בקיבוץ ליד אשקלון.
סטרן סיים את לימודיו ב-St John's College (אנ') של אוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן הפך שם לעמית מחקר. הוא פרופסור באוניברסיטת שפילד משנת 2000, והיה ראש המחלקה לפילוסופיה בין השנים 2004–2008.
היה בוועדת המערכת של כתב העת האירופי לפילוסופיה (אנ'), והיה נשיא האגודה הבריטית לפילוסופיה (אנ').
ב-2019 הוא נבחר לעמית באקדמיה הבריטית (אנ').
לקריאה נוספת > בתרגום לעברית

רוברט סטרן, "סימפוזיון: מסביב למשולש – הגל, נצרות והגות עכשווית. מומחי הגל משיבים למיכל סגל", דחק, כרך ז', 2016. עמ' 617–619
לקריאה נוספת > באנגלית > ספרים

Stern, Robert (1990). Hegel, Kant and the Structure of the Object. London New York: Routledge. ISBN 9780415025935.
Stern, Robert (1993). G.W.F. Hegel: Critical Assessments. London New York: Routledge. ISBN 9780415072793.
Stern, Robert (2000). Transcendental Arguments and Scepticism : Answering the Question of Justification. Oxford Oxford New York: Clarendon Press Oxford University Press. ISBN 9780198250531.
Stern, Robert (2002). Routledge Philosophy Guidebook to Hegel and the Phenomenology of Spirit. London New York: Routledge. ISBN 9780203205044.
Stern, Robert (2009). Hegelian Metaphysics. Oxford New York: Oxford University Press. ISBN 9780199239108.
Stern, Robert (2012). Understanding Moral Obligation: Kant, Hegel, Kierkegaard. Cambridge New York: Cambridge University Press. ISBN 9781107012073.
Stern, Robert (2013). The Routledge Guidebook to Hegel's Phenomenology of Spirit (second ed.). Abingdon, Oxon New York: Routledge. ISBN 9780415664455.
לקריאה נוספת > באנגלית > מאמרים

Stern, Robert (בינואר 2007). "Hegel, British idealism, and the curious case of the concrete universal". British Journal for the History of Philosophy. 15 (1): 115–153. doi:10.1080/09608780601088002. {{cite journal}}:  (עזרה)
Stern, Robert (באפריל 2012). "Is Hegel's master–slave dialectic a refutation of solipsism?" (PDF). British Journal for the History of Philosophy. 20 (2): 333–361. doi:10.1080/09608788.2012.664026. {{cite journal}}:  (עזרה)
Stern, Robert (ביוני 2013). "Hegel's critique of Kant: from dichotomy to identity". British Journal for the History of Philosophy. 21 (4): 807–810. doi:10.1080/09608788.2013.792778. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

1 2 3 4  ROBERT STERN, What Is It Like to Be a Philosopher? (באנגלית)
↑  "Profile: Robert Stern". University of Sheffield. נבדק ב-13 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "European Board of Philosophy – Editorial Board". European Journal of Philosophy. doi:10.1111/(ISSN)1468-0378.
↑  "About us". British Philosophical Association. נבדק ב-13 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-7 באוקטובר 2019. נבדק ב-23 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268689905171  PLWABN: 9810688411905606  BnF: cb12359567t (data)  GND: 123801435  ISNI: 0000 0000 2678 4027  LCCN: n92109174  LNB: 000045609  NKC: jn20040109019  NLK: KAC199626444  NSK: 000621575  NTA: 07497601X  SUDOC: 032596073  VIAF: 69006005   WorldCat (עם VIAF): 69006005
רוברט סטראוב

רוברט ויליאם סטראוב (באנגלית: Robert William Straub;‏ 6 במאי 1920 –  27 בנובמבר 2002) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של אורגון, כגזבר המדינתי של אורגון, וכמושל אורגון ה-31 בשנים 1975–1979. הוא נולד בסן פרנסיסקו והתיישב ביוג'ין, אורגון, שם הוא נכנס לפוליטיקה. כמו יריבו במשך השנים בהתמודדות על משרת המושל, טום מק'קול, הוא נודע כאיש איכות הסביבה.
ראשית חייו

רוברט סטראוב נולד בסן פרנסיסקו לתומאס ג' ומרי טאלי סטראוב, שהיו תומכים אדוקים של המפלגה הרפובליקנית. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בכוחות האפסנאות של צבא ארצות הברית. ב-1943 הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בדארטמות' קולג', וב-1947 הוא סיים שם לימודי תואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים.
ב-1943 נשא סטראוב לאישה את פט סטראוב לבית סטרוד, ולשניים נולדו שלושה בנים ושלוש בנות. ב-1946 עבר סטראוב עם משפחתו לספרינגפילד, אורגון לרגל תחילת העסקתו בחברת הייעור ויירהאוזר. בחברה זו הוא עבד עם חברו לשעבר לספסל הלימודיו, שהיה לימים יושב ראש בית הנבחרים של אורגון, ריצ'רד איימן. סטראוב גם הקים חברת בנייה, והיה לאדם אמיד בזכות עצמו כאשר השקיע בשוק המניות, במקרקעין ובענף הסחר בעץ.
ראשית הקריירה הפוליטית

סטראוב עבד בחברת הבנייה שלו עד לתחילת הקריירה הפוליטית שלו, שהחלה בבחירתו למועצת הנציבים של מחוז ליין ב-1954. בתפקיד זה הוא שימש בשנים 1955–1959. לאחר מכן ועד 1963 הוא ייצג את מחוז ליין בסנאט של אורגון. במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא קנה לעצמו מוניטין כמי שקידם את ניהול ושימור משאבי הטבע. הוא היה אחד מאישי הציבור הראשונים במדינה שהביעו את דאגתם בנוגע לזיהום האוויר וזיהום המים.
ב-1964 נבחר סטראוב לתקופת כהונה של ארבע שנים כגזבר המדינה של אורגון. שנתיים לאחר מכן הוא התמודד ללא הצלחה מול טום מק'קול בבחירות על משרת מושל אורגון. כגזבר המדינתי, פעל סטראוב ליצור קופת השקעות משותפת של הממשל המקומי ואת המערכת הציבורית של אורגון לפרישת העובדים. הא גם התנגד לסלילתו של כביש 101 הארצי שתוכנן לאזור שמדרום לעיר טילאמוק והיה אמור לחצות את נהר נסטוקה, ואת שטח החול של כף קיונדה שלאורך חופי האוקיינוס השקט. הוא סייע להוביל את ההתנגדות לתוכנית זו ובסופו של דבר עלה בידו להעביר את סלילת הכביש לחלקים פנימיים יותר של היבשה. סטראוב כיהן כגזבר המדינתי שתי תקופות כהונה בשנים 1965–1973. ב-1970 הוא ניסה להתמודד שוב מול מ'קול בבחירות למשרת המושל, אך שוב נוצח.
מושל אורגון

על פי חוקת אורגון, היה סטראוב מנוע מלהתמודד ב-1974 על תקופת כהונה שלישית כגזבר המדינתי. באותה שנה עלה בידו לנצח בבחירות למשרת מושל אורגון, לאחר שניצח את הסנאטור המדינתי ויקטור אטיה. ניצחונו זה היה בהפרש הקולות הגדול ביותר באורגון מאז 1950. תקופת כהונתו של סטראוב כמושל המדינה עמדה בסימן של חיזוק חוקי השימוש באנרגיה ובקרקעות. הוא גם פעל להרחבת ההקלה בתשלום מס רכוש ולהפחתת התשלום על שירותים ציבוריים לאוכלוסייה המבוגרת. הוא מינה יותר נשים, בני מיעוטים, ובעלי צרכים מיוחדים לעמוד בראש הסוכנויות המדינתיות, בהשוואה לכל קודמיו בתפקיד. בין הישגיו הנוספים נכללו הפחתת שיעור האבטלה מ-12 אחוזים ל-5 אחוזים וסיום תהליכי העבודה על הכביש המהיר מאונט הוד. בבחירות לתקופת כהונה שנייה ב-1978 נוצח סטראוב על ידי אטיה.
שנותיו האחרונות

לאחר סיום כהונתו כמושל, החזיק סטראוב בבעלותו חוות בסיילם, ספרינגפילד, קרטין וויליאמינה, וניהל אותן. בנוסף, הוא גם הפעיל חווה במחוז וילר. ב-1986 הוא שקל להתמודד נגד הרפובליקני בוב פאקווד על מושבו של זה האחרון בסנאט של ארצות הברית, אך ויתר על כך בסופו של דבר. ב-1987 נקרא על שמו הפארק המדינתי של שטח החולות של נסטוקה שליד פסיפיק סיטי, וב-2001 נקרא על שמו חדר ישיבות במשרדי הממשל המקומי במחוז ליין. ב-1999 פורסם שהוא לקה במחלת אלצהיימר.
רוברט סטראוב נפטר ב-7 בנובמבר 2002, בגיל 82, כתוצאה מסיבוכים של מחלתו.
לקריאה נוספת

Clucas, Richard A. “The Political Legacy of Robert W. Straub.” Oregon Historical Quarterly, vol. 104, no. 4, Oregon Historical Society, 2003, pp. 462–77.
הערות שוליים

↑  רוברט סטראוב, באתר אגודת המושלים הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194064736  LCCN: n94024293  SNAC: w6s476ss  VIAF: 1696170   WorldCat (עם VIAF): 1696170
רוג'ר מרטי

רוג'ר מרטי (בספרדית: Roger Martí;‏ 3 בינואר 1991 בטורנת שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת החלוץ בקאדיס.
קריירה

כנער מרטי שיחק בקבוצת הנוער של ולנסיה ואת הקריירה הבוגרת שלו התחיל בקבוצה השנייה שלה. בינואר 2011, לאחר מספר משחקים במדי ולנסיה ב', עבר לשכנה בורג'סוט. ביולי אותה שנה כבר חתם ביריבה העירונית לבאנטה ששיחקה אז בליגה הספרדית השלישית.
מרטי עשה את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-21 בדצמבר 2011 כשהחליף את חואנלו גומז הפצוע בניצחון 1–4 על דפורטיבו לה קורוניה בגביע המלך. הופעתו הראשונה בלה ליגה הייתה ב-15 בינואר 2012 כאשר החליף את צ'אבי טורס בעשר הדקות האחרונות של הפסד החוץ 3–0 לאתלטיק בילבאו. ארבעה ימים לאחר מכן ומרטי כבש את שערו הראשון במדיה בניצחון 0–4 נגד אלקורקון בגביע. כמו כן, השער הראשון בליגה הגיע ב-2 בדצמבר 2012, בדקות הסיום, בתיקו 1–1 נגד סלטה ויגו.
בעונת 2013/14 הושאל לריאל סרגוסה שניסתה ולעלות לליגה הבכירה. מרטי כבש במהלך העונה 12 שערים ב-36 משחקים אך הדבר לא הספיק בשביל העלייה.
ב-8 ביולי 2014 הצטרף לשורות ריאל ואיאדוליד, גם היא מהליגה השנייה, בעסקת הלוואות לאורך עונה. בעקבות פציעת ברך בספטמבר אותה שנה חזר מרטי למגרשים רק בחודש אפריל שבשנת 2015. עם חזרתו אליה בהשאלה ב-28 בינואר 2016 הוא כבש בחודש שלאחר מכן צמד בתיקו הביתי 2–2 נגד נומנסיה, וסיים את המערכה עם שמונה שערים.
מרטי חזר ללבאנטה בעונת 2016/17 כשהמועדון כעת נמצא בליגה השנייה. הוא כבש צמדים בניצחון הביתי 0–2 על אלקורקון ונגד קבוצותיו לשעבר, ריאל סרגוסה וואיאדוליד, בניצחונות הביתיים 2–4 ו-2–3 בהתאמה. בתום העונה לבאנטה זכתה בליגה והעפילה לליגה הבכירה. מבחינה אישית כבש בסך הכל 22 שערי ליגה והוצב במקום השני במלכות השערים, אחד פחות מחוסלו שמקבוצת לוגו. מרטי סבל מפציעה נוספת בברך בטרום עונת 2017/18 והושבת למשך חצי שנה. ב-29 ביוני 2018 האריך את חוזהו עד שנת 2023.
ב-20 באוקטובר 2018 שער מנקודת הפנדל בניצחון 1–2 על ריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו. מרטי סיים את אותה העונה, עונת 2018/2019 עם 13 שערי ליגה ובעונה שלאחר מכן, 2019/2020 עם 11 שערים.
ב-4 באוגוסט 2022 עזב את לבאנטה לאחר 11 שנים, וחתם באלצ'ה.
תארים

הליגה הספרדית השנייה: 2016/17
קליפטון וב

| --- | --- |

קליפטון וב בסרט "לאורה", 1944
 לידה:  19 בנובמבר 1889 אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
 פטירה:  13 באוקטובר 1966 (בגיל 76) בוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 שם לידה:  Webb Parmalee Hollenbeck 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1913–1962 (כ־49 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון טאונסנד האריס 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
קליפטון וב (באנגלית:  Clifton Webb;‏ 19 בנובמבר 1889 – 13 באוקטובר 1966) היה שחקן קולנוע, רקדן וזמר אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד שלושה פרסי האוסקר על תפקידיו בסרטים "לאורה", "חוד התער" ו"Sitting Pretty".
ביוגרפיה

וב נולד באינדיאנפוליס בשם וב פרמלי הולנבק, בנם היחיד של מייבל פרמילי וג'ייקוב גרנט הולנבק.
מגיל צעיר למד וב ריקוד ומוזיקה ובתחילת דרכו המקצועית היה לרקדן במופעי תיאטרון בברודוויי ובלונדון.
וב היה הומו בחייו האישיים, מעולם לא נישא ולא נולדו לו ילדים. 
הוא נפטר ב-13 באוקטובר 1966 מהתקף לב בביתו שבבוורלי הילס בגיל 76.
על פועלו כשחקן קולנוע קיבל וב כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קריירת משחק

וב התגלה לראשונה כשחקן קולנוע בגיל מאוחר מאוד, הוא נבחר על ידי הבמאי ההוליוודי אוטו פרמינגר לשחק בדרמה "לאורה", בתפקיד העיתונאי הכריזמטי הרשע וולדו ליידקר, תפקיד זה היה ראשון של וב בהוליווד ובעבורו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא הוחתם לאחר מכן לחוזה ארוך טווח בחברת ההפקה "פוקס המאה ה-20".
ב-1946 זכה וב בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר והועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר על משחקו בדרמה "חוד התער" בתור אליוט טמפלטון, בנוסף השתתף בסרטו של הנרי האת'וויי "הפינה האפלה" בתור בעל הגלריה הארדי קאצ'ארט.
וב הופיע בשנת 1949 בקומדיה של וולטר לאנג "Sitting Pretty" בתפקיד השמרטף לין בלוודר, וב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט וזכה לשני סרטי המשך בכיכובו "גברת בלוודר הולכת לקולג'" ו"גברת בלוודר מצלצלת בפעמון".
וב המשיך להחזיק במעמדו ככוכב גם בשנות ה-50 בזכות תפקידיו בקומדיות "כוכבים ופסים לעד" של הנרי קוסטר בתור מפקד התזמורת הצבאית ג'ון פיליפ סוסה, בהופעה עלייה הועמד לפרס גלובוס הזהב לתפקיד קומי/מוזיקלי הטוב ביותר ו"12 במחיר 1" בתור התעשיין פרנק בנקר גילברת.
הוא השתתף בסרטיו של הבמאי הפופולרי ג'ין נגולסקו, סרט האסונות "טיטאניק" בתפקיד הנוסע העשיר ריצ'רד סטורג'ס ובקומדיה "שלוש מטבעות במזרקה" בתפקיד הסופר ג'ון פרדריק שאדוול.
הוא זכה להצלחה רבה בבריטניה בזכות השתתפותו בדרמה "האיש שלא היה מעולם" בתפקיד קצין המודיעין הבריטי יואן מונטגיו.
פילמוגרפיה

לאורה (1944)
חוד התער (1946)
גברת בלוודר הולכת לקולג' (1948)
12 במחיר 1 (1950)
גברת בלוודר מצלצלת בפעמון (1951)
סירת החלומות (1952)
כוכבים ופסים לעד (1952)
טיטאניק (1953)
שלוש מטבעות במזרקה (1954)
עולמה של אישה (1954)
האיש שלא היה מעולם (1956)
הנער על הדולפין (1957)
חג לאוהבים (1959)
השטן לא ישן לעולם (1960)
רוזנות אנו

הסמל המוקדם
מפה היסטורית
רוזנות אנו (בצרפתית: Hainaut (אֵנוֹ), בהולנדית Henegouwen, בגרמנית Hennegau) היא רוזנות עתיקה שהתקיימה בגבולותיה של ממלכת צרפת עם האימפריה הרומית הקדושה, וכללה את העיר מונס (כיום בדרום בלגיה) ואת הערים ואלנסיין וקמברה (כיום בצפון צרפת).
היסטוריה

הרומאים כבשו את האזור מידי הנרווים, שהיו אחד השבטים הבלגים שהתיישבו ממזרח לנהר סכלדה. בשנת 843, בהתאם לחוזה ורדן, נכלל האזור בלותרינגיה, שהייתה בין ממלכת פרנקיה המערבית לבין ממלכת פרנקיה המזרחית. ב-870, על פי הסכם מרסן, עבר האזור לשליטתו של שארל הקירח מלך פרנקיה המערבית, שהכריז עליו כנחלתו העוברת בירושה.
רוזנות אנו הוקמה כדי להתגונן טוב יותר בפני הנורמנים שפלשו לאזור בסוף המאה התשיעית. רנייה, הרוזן הראשון של אנו, לחם בהם. רנייה השני הקים את טירתו במונס על חורבות מבצר ומנזר שנבנו במקום על ידי סנט וודרו במאה השביעית. רנייה השלישי לחם נגד קונראד האדום שנתמך על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא הפסיד במערכה ונשלח לגלות בבוהמיה (958). בנו, רנייה הרביעי המשיך במאבקו של אביו, קרא לעזרתו את איג קאפה, מלך צרפת, ונישא לבתו על מנת להתגונן בפני האימפריה הרומית הקדושה, שלבסוף הכירה בריבונותם של דוכסי אינו.
בשנת 1051 עברה רוזנות אנו לחסותו של רוזן פלנדריה. ב-1280 הפכה לחלק של נחלות רוזן הולנד, וב-1345 הפכה לנחלת בית בוואריה. ב-1432 עברה לשלטונו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה, וב-1477, אחרי נישואיה של מארי מבורגונדיה למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עברה רוזנות אנו לידי בית הבסבורג. מכאן ואילך ההיסטוריה של הרוזנות חופפת את זו של ארצות השפלה, שחלקן הדרומי נכלל בבלגיה העצמאית החל ב-1830. כיום קיימת הפרובינציה של אנו במחוז ולוניה שבבלגיה.
קורארה

Chondrodendron tomentosum (אנ'), המקור העיקרי של "טובו קורארה" והמקור העיקרי של D-tubocurarine (אנ')‏ (DTC), האלקלואיד המרכיב את הקורארה הרפואית.
המין סטריכנוס טוקסיפרה (אנ'), מהסוג סטריכנוס שהוא המקור העיקרי ל"קלאבש קורארה" והמרכיב הפעיל העיקרי שלו, האלקלואיד טוקסיפרין (אנ').
קוּרארָה הוא שם נפוץ לאלקלואידים שונים שמקורם בתמציות צמחים המשמשים בהכנת חצים מורעלים (אנ'). בשימוש כחומר משתק (אנ') על ידי עמים ילידים באמריקה המרכזית והדרומית לציד ולמטרות טיפוליות. קורארה הופך פעיל רק כאשר הוא מזהם פצע. רעלים אלו גורמים לחולשה של שרירי השלד, וכאשר הם ניתנים במינון מספיק, בסופו של דבר למוות כתוצאה מחנק עקב שיתוק של הסרעפת. מכינים את הקורארה על ידי הרתחת הקליפה של אחד מעשרות המקורות הצמחיים, שבסופו של דבר משאירה משחה כהה וכבדה שניתן למרוח על ראשי חצים. ברפואה נעשה שימוש בקורארה כטיפול בהרעלת טטנוס או סטריכנין וכחומר משתק לניתוחים.
היסטוריה

המילה 'קורארה' מקורה במילה "וורארי", מהשפה הקאריבית של המאקושי (אנ') של גויאנה. מקורו בביטוי הקאריבי "תרופת ה-Mawa", שפירושו של גפן ה-Mawa, הידוע מדעית בשם Strychnos toxifera (סטריכנוס טוקסיפרה (אנ')). הקורארה הייתה ידועה גם בקרב עמים ילידים נוספים. אין לטעות בין שם העצם קורארה עם הפועל הלטיני 'curare' ('לרפא, לטפל').
היסטוריה > סיווג

בשנת 1895 ביקש הפרמקולוג הגרמני רודולף בוהם (אנ') לסווג את הרעלים האלקלואידים השונים על סמך המכלים המשמשים להכנתם. הוא האמין שניתן לסווג את הקורארה לשלושה סוגים עיקריים כפי שניתן לראות להלן. עד כמה שזה נראה שימושי, סיווג זה התיישן במהירות. ריצ'רד גיל (Richard Gill), אספן צמחים, גילה שהעמים הילידים החלו להשתמש במגוון של מכלים להכנת הקורארה שלהם, מה שפסל את בסיס הסיווג של בוהם.
קורארה בצינור – קורארה המאוחסן בקנה חזרן: רעל זה מורכב בעיקר מהרעלן D-tubocurarine (אנ'), שמקורו בצמחים מהסוג כונדרודנדרון (Chondrodendron) (בעיקר Chondrodendron tomentosum (אנ')) ומסוגים אחרים במשפחת הסהרוניים (Menispermaceae). על פי ערכי ה-LD50 שלו, נחשב סוג זה לרעיל ביותר.
קורארה בסיר – קורארה המאוחסן בסירי טרקוטה: מורכב בעיקר מרכיבי האלקלואידים פרוטוקורארין (החומר הפעיל), פרוטוקורין (רעילות חלשה) ופרוטוקרידין (לא רעיל) הן ממשפחת הסהרוניים (Menispermaceae) והן ממשפחת הלוגניים.
קורארה בדלעת: הרעל הזה מורכב בעיקר מטוקספרין (אנ') הממוצה מצמחים ממשפחת הלוגניים בלבד.
בספרו האלקלואידים (The Alkaloids) כתב מנסקה:
התוצאות של העבודה המוקדמת [לפני 1900] היו מאוד לא מדויקות בגלל המורכבות והשונות של הרכב תערובות האלקלואידים המעורבים... אלו היו אלקלואידים לא טהורים, לא גבישיים... כמעט כל תכשירי הקורארה היו ועודם תערובות מורכבות, ורבות מהפעולות הפיזיולוגיות המיוחסות לתכשירים המוקדמים של הקורארה נבעו ללא ספק מזיהומים, במיוחד מאלקלואידים אחרים שהיו קיימים בהם. תכשירי הקורארה נחשבים כיום לשני סוגים עיקריים, אלו מהסוג Chondrodendron או מבני משפחת ה-Menispermaceae ואלה מסטריכנוס, סוג של משפחת הלוגניים. תכשירים מסוימים עשויים להכיל אלקלואידים משניהם... ולרובם יש מרכיבים משניים אחרים.
היסטוריה > שימוש בציד

קורארה שימש כרעל משתק על ידי ילידים רבים מאמריקה הדרומית. מכיוון שהיה יקר מכדי להשתמש בו בלחימה, נעשה שימוש בקורארה בעיקר לציד. הטרף נורה על ידי חיצים מקנה נשיפה הטבולים בקורארה, מה שהוביל לחנק בגלל חוסר יכולתם של שרירי הנשימה של הקורבן להתכווץ. מכיוון שלקורארה אין השפעה רעילה בבליעה (ראו בהמשך), אזי ניתן לאכול בבטחה את הטרף שניצוד בשיטה זו. בפרט, הרעל שימש את בני הקאריב, ילידים מהאנטילים הקטנים בקריביים, על קצות החיצים שלהם. בנוסף, בני היאגואה (אנ'), ילידי קולומביה וצפון-מזרח פרו, השתמשו בדרך כלל ברעלים הללו באמצעות קני נשיפה כדי לכוון לטרף במרחק של 30 עד 40 צעדים.
בשל הפופולריות שלו בקרב הילידים כאמצעי לשיתוק טרף, שבטים מסוימים הקימו מונופולים לייצור קורארה. כך הפך הקורארה לסמל של עושר בקרב האוכלוסיות הילידיות.
בשנת 1596, הזכיר סר וולטר ראלי את החיצים הרעילים בספרו "גילוי האימפריה הגדולה, העשירה והיפה של גויאנה" (הנוגע למסעותיו בטרינידד וגויאנה (אנ')), אם כי ייתכן שהרעל שתיאר לא היה קורארה. בשנת 1780 גילה אב המנזר פליקס פונטנה (Felix Fontana) שהרעל פועל על השרירים הרצוניים ולא על העצבים והלב. בשנת 1832, סיפק אלכסנדר פון הומבולדט את התיאור המערבי הראשון על אופן הכנת הרעלן מצמחים על ידי ילידי נהר האורינוקו.
במהלך 1811–1812, ערך הפיזיולוג האנגלי סר בנג'מין קולינס ברודי (אנ') ניסויים בקורארה. הוא היה הראשון שהראה שקורארה אינה הורגת את החיה וההחלמה מההרעלה מלאה אם מנשימים את בעל החיים באופן מלאכותי. בשנת 1825, תיאר צ'ארלס ווטרטון ניסוי קלאסי שבו הוא החזיק בחיים אתון, שהוזרק לה קורארה, באמצעות הנשמה מלאכותית עם מפוח באמצעות פיום קנה. ווטרטון נחשב גם כמי שהביא את הקורארה לאירופה. החוקר הגרמני רוברט הרמן שומבורגק (אנ'), שהיה בוטנאי מיומן, זיהה את הצמח כשייך לסוג סטריכנוס והעניק לו את השם המקובל כיום Strychnos toxifera.