stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנץ ויקטוריה

| --- | --- |

Benz Viktoria
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Victoria Vis-à-Vis
 יצרן:  "Benz & Cie." (אנ') (קרל בנץ)
 שנות ייצור:  1892–1898
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  מודל 3 של בנץ 
 מודל אחריו:  Benz Dos-à-Dos (אנ')
 אורך:  3,200 מ"מ
 רוחב:  1,650 מ"מ
 גובה:  1,750 מ"מ
 משקל:  650-750 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, 1,730 סמ"ק המפיק 3 כ"ס ב-470 סל"ד (מנוע בנזין, יוצר בין השנים 1892-1896)  1 צילינדרים, 1,990 סמ"ק המפיק 4 כ"ס ב-500 סל"ד (מנוע בנזין, יוצר בין השנים 1895-1894)  1 צילינדרים, 2,650 סמ"ק המפיק 5 כ"ס ב-600 סל"ד (מנוע בנזין, יוצר בין השנים 1898-1895)  1 צילינדרים, 2,920 סמ"ק המפיק 6 כ"ס ב-700 סל"ד (מנוע בנזין, יוצר בין השנים 1898-1900)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 2 מהירויות (ללא הילוך אחורי)
 מהירות מרבית:  18 קמ"ש (מנוע 1,730 סמ"ק)  20 קמ"ש (מנוע 1,990 סמ"ק)  25 קמ"ש (מנוע 2,650 סמ"ק, מנוע 2,920 סמ"ק)
 מעצב:  קרל בנץ
 
בנץ ויקטוריה (בגרמנית: Benz Patent-Motorwagen Victoria, באנגלית: Benz Viktoria) היא מכונית שיוצרה בגרמניה על ידי המהנדס קרל בנץ באמצעות חברת "Benz & Cie." (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1892–1898.
מאפיינים

מנוע בנזין
2 מושבים
מכונית פתוחה
תמונות

"בנץ ויקטוריה" שנת 1895
"בנץ ויקטוריה" שנת 1895
"בנץ ויקטוריה" שנת 1894 - קרל בנץ ורעייתו ברטה בנץ
"בנץ ויקטוריה" שנת 1894
"בנץ ויקטוריה" שנת 1894
ראו גם

מרצדס-בנץ
הערות שוליים

↑  מכוניות בנץ עד שנת 1926 media.daimler.com/marsMediaSite/en/instance/ko.xhtml
↑  בנץ ויקטוריה mercedes-benz-publicarchive.com/marsClassic/en/instance/ko/Benz-Victoria-and-Vis--Vis-1893
↑  "בנץ ויקטוריה" vintagecarsinfo.info/benz-viktoria-1893
↑  Werner Oswald: Mercedes-Benz Personenwagen 1886–1986. 4. Auflage. Motorbuch Verlag Stuttgart 1987. ISBN 3-613-01133-6 (em alemão
↑  "בנץ ויקטוריה" bonhams.com/auctions/17658/lot/136
בית נבאלא

| --- | --- |

מבנה בית הספר המשמש היום את הקרן הקיימת לישראל וניצב בכניסה למושב בית נחמיה
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת רמלה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-17
 שטח:  15,051 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מבצע דני
 תאריך נטישה:  13 ביולי 1948
 יישובים יורשים:  בית נחמיה, כפר טרומן
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  2,310 (1945)
 קואורדינטות:  31°59′08″N 34°57′24″E﻿ / ﻿31.985555555556°N 34.956666666667°E﻿ / 31.985555555556; 34.956666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) בית נבאלא(למפת גוש דן רגילה) בית נבאלא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית נבאלא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית נבאלא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מצבת קבר בבית הקברות של הכפר
מפת בית נבאלא 1880 PET
קבר עתיק באזור בית נבאלא
בית נבאלא (בערבית: بيت نبالا; נקרא לעיתים בטעות בית נבאללה) היה כפר ערבי שהתקיים בשפלה והיה שייך לנפת רמלה. במלחמת העצמאות, במהלך מבצע דני, כבש צה"ל את הכפר ועל שטחיו הוקמו המושבים בית נחמיה וכפר טרומן.
היסטוריה

הכפר משמר בשמו את היישוב המקראי נבלט, ששרידים ממנו נתגלו בסמוך לשרידי הכפר. במפקד האוכלוסין העות'מאני משנת 1596 נמנו בכפר 297 תושבים.
בתקופה העת'מאנית היה בית נבאלא כפר חשוב בסביבות לוד. בכפר התיישבו חמולות מתימן והתרחשו מלחמות אחים אלימות שכונו סכסוכי קייס וימן. בסוף המאה ה-19 עיבדו תושבי בית נבאלא את אדמות ג'ינדאס (כיום, מושב גנתון).
בשנת 1921 הקימו שלטונות המנדט בית ספר לילדי הכפר, שבו למדו למעלה מ-200 תלמידים באמצע שנות ה-40. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר התושבים הוערך בכ-2,310, שטח הכפר הוערך כ-15,051 דונם טורקי מתוכם 624 דונם בבעלות ציבורית.
בזכות מיקומו האסטרטגי של הכפר בצומת הדרכים מזרח-מערב וצפון-דרום (כיום כביש 444) הקימו שלטונות המנדט מערבית אליו תחנת רכבת ובסיס תובלה, הממשיך לפעול עד היום כבסיס של מרכז ההובלה בצה"ל, הנקרא כיום "מחנה בן עמי" על שם בן עמי פכטר שנפל בשיירת יחיעם. ממחנה זה תקפו חיילי הלגיון הערבי ששהו בו אז, את שיירת בן שמן ב-14 בדצמבר 1947 והרגו 13 מאנשיה.
בית נבאלא נועדה להישאר בשטח המדינה הערבית שתוכננה לקום על פי תוכנית החלוקה של ארץ ישראל מ-1947.
עם התגברות הקרבות במלחמת העצמאות, פונה הכפר ב-13 במאי 1948, לפי הוראת הלגיון הערבי.
את הבתים תפסו כוחות צבא ההצלה. התושבים עזבו מזרחה לרמאללה, רנתיס ולמחנה הפליטים ג'לזון. הכפר נכבש במהלך שלב א' של מבצע דני, שבמהלכו נכבשו רמלה ולוד.
בתי הכפר נהרסו בספטמבר 1948. במהלך שנת 1950 הוקם דרומית לשרידי הכפר המושב בית נחמיה.
שרידי היישוב

כיום נותרו מצפון למושב בית נחמיה ודרומית-מזרחית לשוהם שני שרידים עיקריים: בית הספר המשמש היום את קרן קיימת לישראל וממוקם בכניסה למושב, ובית קברות הממוקם במערב התל עליו שכן היישוב. לבד מהם קיימים באזור שרידי מערות ומתקנים חקלאיים שנחצבו בסלע.
ראו גם

תחנת הרכבת בית נבאלא
הערות שוליים

↑  רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, לוד-דיוספוליס 7, 2021, עמ' 19-17
↑  רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, לוד-דיוספוליס 7, 2021, עמ' 23
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 99.
בני היל

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1924 סאות'המפטון, אנגליה, בריטניה
 פטירה:  20 באפריל 1992 (בגיל 68) לונדון, אנגליה, בריטניה
 מקום קבורה:  Hollybrook Cemetery 
 שם לידה:  אלפרד הות'ורן היל
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 מקום לימודים:  Bournemouth School  Richard Taunton Sixth Form College 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א
 http://www.bennyhill.org/
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפרד הות'ורן "בני" היל (באנגלית: Alfred Hawthorn "Benny" Hill;21 בינואר 1924 –  20 באפריל 1992) היה קומיקאי, שחקן וזמר בריטי. זכה לפרסום בעקבות סדרת הטלוויזיה שלו – המופע של בני היל.
ביוגרפיה

בני היל נולד להלן ולאלפרד הות'ורן בעיר סאות'המפטון. אביו וסבו היו שניהם ליצנים בקרקס.
לאחר שסיים את לימודיו בקולג' לבנים עבד כחלבן, מפעיל גשר, נהג ומתופף.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הבריטי והוכשר להיות מכונאי. הוא הוצב בנורמנדי ושימש כמכונאי וכמפעיל זרקור שם.
הוא זכה לדריסת רגל ראשונה בתעשיית הבידור כשהתמנה לעוזר מנהל במה, וכן החל לעבוד כקומיקאי – תחילה במועדונים קהילתיים ולאחר מכן במועדוני לילה ובתיאטראות. הוא שינה את שמו הפרטי ל"בני" כמחווה לקומיקאי האמריקאי ג'ק בני. הופעתו המקצועית הראשונה בפני קהל הייתה במופע משותף עם רג' ורני. לתפקיד ניסה להתקבל גם פיטר סלרס, שאז עדיין היה אלמוני.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1949. בתחילת שנות החמישים ביצע מערכונים ברדיו. בשנת 1955 קיבל לראשונה תוכנית טלוויזיה משלו ב-BBC 1. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1956 בסרט "Who Done It?"
בשנת 1969 עבר מה-BBC לרשת השידור הבריטית Thames, ושם העלה לראשונה את סדרת המערכונים "המופע של בני היל" (The Benny Hill Show). הסדרה רצה עד שנת 1989, ושודרה ביותר ממאה מדינות. המערכונים, שלעיתים קרובות הכילו רמיזות מיניות, הביאו לידי ביטוי את כישרונו כאמן סלפסטיק, פנטומימה ופרודיה. היל מילא במערכונים אלו תפקידים שונים, בהחליפו תלבושות לעיתים קרובות. כל פרק בסדרה הסתיים בסצנת מרדף אשר צולם בהילוך מהיר, מלווה בנעימת יאקטי סאקס. בעקבות הצלחת הסדרה הפך היל עד מהרה לקומיקאי פופולרי מאוד. הוא זכה להערכה רבה בארצות הברית, ייתכן אף יותר מאשר בארץ מולדתו. בשנת 1991 הורדה התוכנית, בעקבות עלויות הפקה גבוהות של התוכנית ונתוני צפייה נמוכים.
זמן מה לאחר שהוסרה תוכניתו החל היל לעבוד על סדרת תוכניות חדשה, שיועדה לטלוויזיה האמריקאית, בשם "סיבוב ההופעות הבינלאומי של בני היל" (Benny Hill's World Tour). אולם בשל מותו לא הופקו ממנה אלא פרקים ספורים.
היל היה גם זמר מוכשר, ושירו Ernie עמד בראש טבלת המצעדים הבריטית במשך מספר שבועות.
מאמצע שנות ה-80 התדרדר מצב בריאותו ורופאיו טענו שהוא חייב לרזות. הם אף המליצו לו לעבור ניתוח מעקפים בליבו, שהוא סירב לבצע.
היל לא נישא מעולם.
בני היל מת ערירי ב-20 באפריל 1992 בדירתו שבלונדון, בגיל 68, קרוב לוודאי בשל התקף לב. גופתו נמצאה רק מספר ימים לאחר מותו. 
הונו, שהוערך ב-10 מיליון פאונד חולק בין שבעת אחייניו ואחייניותיו.
קברו בסאות'המפטון נפרץ על ידי גנבים לאחר שנפוצו שמועות על כך שנקבר עם תכשיטיו.
פילמוגרפיה > תוכניות טלוויזיה

Hi There ‏ (1949)
The Service Show ‏ (1952)
Show Case ‏ (1953)
The Benny Hill Show ‏ (1969-1989)
פילמוגרפיה > סרטים

Who Done It? ‏ (1956)
Light Up the Sky ‏ (1960)
אנשים מופלאים במכונות מעופפות (1965)
צ'יטי צ'יטי בנג בנג (1968)
הג'וב האיטלקי (1969)
The Waiters ‏ (1969)
The Best of Benny Hill ‏ (1974)
בובת שעווה בדמותו של בני היל
מצבתו בסאות'המפטון
בית הכנסת לדרמן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  בני ברק 
 מדינה:  ישראל 
 רב בית הכנסת:  הרב מנחם מנדל לובין
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 קואורדינטות:  32°04′43″N 34°50′12″E﻿ / ﻿32.078596°N 34.836726°E﻿ / 32.078596; 34.836726
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית הכנסת לדרמן(למפת גוש דן רגילה) בית הכנסת לדרמן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת לדרמן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת לדרמן  he בית הכנסת לדרמןhe בית הכנסת לדרמןמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הכנסת לדרמן, קומת הקרקע
בית המדרש בבית הכנסת לדרמן
בֵּית הַכְּנֶסֶת לֶדֶרְמָן הוא בית הכנסת המרכזי של שיכון חזון איש בבני ברק, שהוקם לזכרו של החזון איש ומונהג על פי שיטותיו ופסקיו. רב בית הכנסת הוא הרב מנחם מנדל לובין, רב שכונת רמת אהרן בני ברק.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
היסטוריה

בשנות ה-50 הוקם במעלה רחוב חזון איש בבני ברק, שיכון חזון איש עבור תלמידי הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ה"חזון איש". לאחר פטירתו, בשנת תשי"ד, נוסד לזכרו במרכז השיכון, ברחוב רשב"ם 19, בית כנסת עבור תושבי השיכון, תלמידיו וחברי חוג חזון איש ("חזונאיש'ניקים"). שמו המקורי של בית הכנסת היה "בית הכנסת חזון איש", את המבנה תרם יחיאל לדרמן, והוא נקרא על שמו.
לבית הכנסת אין רב רשמי. במשך כשלושים שנה הדמות המרכזית של בית הכנסת היה הרב יעקב ישראל קניבסקי (ה"סטייפלר"), גיסו של החזון איש ותושב השיכון. הסטייפלר היה כבד שמיעה, ובעל הקריאה הקפיד להגביה את קולו במשך כל קריאת התורה. בשנותיו האחרונות הציבה עבורו עיריית בני ברק ספסלים לאורך הדרך מביתו לבית הכנסת לדרמן. לאחר פטירתו של הרב קניבסקי, כדי שלא יישבו על מקומו, בנו על כסאו ארון ספרים קטן ובו סדרת ספריו "קהילות יעקב" על הש"ס.
במשך שנים כיהן הרב יהודה ("יודל") שפירא, מתלמידי החזון איש ותושב השיכון, כסמכות ההלכתית הבכירה של בית הכנסת. בין מתפללי בית הכנסת (בעבר ובהווה): הרב גדליה נדל, הרב חיים גריינימן, הרב חיים קניבסקי, הרב יהודה בויאר, הרב ישראל אליהו וינטרוב והרב יעקב גלינסקי. בסוף שנות ה-70 הקים הרב חיים גריינימן בסמוך בית מדרש עצמאי ופרש מבית הכנסת לדרמן.
לאחר פטירת הרב יעקב ישראל קניבסקי, הפך בנו הרב חיים קניבסקי לדמות המרכזית של בית הכנסת, ולאחר פטירת הרב שפירא גם הסמכות ההלכתית הקובעת. למרות מעמדו, לא ישב ב"מזרח" אלא בין שאר המתפללים. אם כי במקומו אשר בסמוך לעמוד השמאלי שמצד הבימה הותקנו מעמד לסידור וארון קטן לספרים אישיים, ועוד מספר שיפורים לנוחותו.
במשך שנים רבות היה בית הכנסת בן קומה אחת. בשנות ה-80 הוקמה קומה נוספת והיא הושלמה זמן קצר לפני פטירת הרב יעקב ישראל קניבסקי. הלווייתו יצאה מבית הכנסת לדרמן, בו נישא ההספד היחיד, על ידי הרב שך.
בכל ימות השנה מתקיימת רוב פעילות בית הכנסת בקומה הישנה. בקומה השנייה יש בית מדרש ובית כנסת גדול עם עזרת נשים בקומה העליונה. משמשת בשבת למניין נוסף, ולתפילות בימים הנוראים ובשמחת תורה. בשנותיה האחרונות הקפידה הרבנית בת שבע קניבסקי להתפלל מדי יום תפילת ותיקין בעזרת הנשים של בית הכנסת, ועם הזמן הצטרפו אליה נשים רבות. עזרת הנשים פתוחה בכל שלוש התפילות.
בתחילת שנת תשע"ה (2014) לאחר תקופה שבה התקשה רבי חיים קניבסקי לרדת במדרגות על מנת להגיע מדי יום לתפילות בבית הכנסת והחל להתפלל במניין בביתו, נבנה גשר מביתו של רבי חיים קניבסקי לקומה השנייה של בית הכנסת, ומאז שב הרב קניבסקי להתפלל בבית הכנסת מדי יום.
בית הכנסת כפוף לראש כולל חזון איש, ובאופן פורמלי למחצה ראש הכולל הוא גם רב בית הכנסת, מאז פטירת הרב ניסים קרליץ, שהיה ראש כולל חזון איש, רב בית הכנסת הוא חתנו הרב מנחם מנדל לובין.
בחודש אדר ב' תשפ"ב (2022) במהלך הלווית הרב חיים קניבסקי מונה בנו הרב יצחק שאול קניבסקי לרב בבית הכנסת.
מנהגי בית הכנסת

בית הכנסת נוהג על פי כל פסקי החזון איש, שיטותיו ומנהגיו. נוסח התפילה הוא נוסח אשכנז. במספר עניינים, מנהג בית הכנסת תואם את נוסח אשכנז כפי שהוא נהוג בחו"ל, ולא את המנהג המקובל בארץ בעקבות הפרושים.
לפי שיטת החזון איש אין להשתמש בחשמל בשבת, והנוהגים כשיטתו משתמשים בגנרטור המופעל על ידי גורמים פרטיים. עם זאת, על פי הוראת ה"סטייפלר", בבית הכנסת לדרמן לא נעשה שימוש בתאורת חשמל בשבת כלל, אף לא על ידי מחוללי חשמל עצמאיים, אלא בתאורת "לוקסים" (מנורות גז) בלבד. נימוקו היה כדי לחזק ולשמר את פסקו של החזון איש, שכן צופה מן הצד הרואה לנגד עיניו תאורת חשמל בשבת אינו יודע לזהות את מקורה. בעקבות כך גם לא הותקנו במשך השנים מזגנים בבית הכנסת. בשנת תשע"א, בעקבות מקרי התעלפויות, ניאות הרב חיים קניבסקי להתקנת מזגנים ולהפעלתם בשבת על ידי גנרטור, בתנאי שיוצב שילוט המודיע על כך. עם זאת ה"לוקסים" עדיין נותרו בשימושם.
שעוני הקיר בבית הכנסת - הן על פי שעון החורף במשך כל השנה, תוך התעלמות משעון הקיץ המונהג בישראל. עם זאת, שעות התפילה המפורסמים בלוח המודעות בכניסה לבית הכנסת לפי שעון הנהוג.
לקריאה נוספת

אלחנן כהן, מנהגי בית הכנסת חזון איש (לדרמן), בני ברק תש"ע, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  גשר חדש מבית מרן שר התורה ללדרמן באתר קוקר
↑  כך למשל בנוגע לאמירת תפילת גשם ותפילת טל בחזרת הש"ץ ואמירת תחנון בשבוע לאחר שבועות.
| אברהם ישעיהו קרליץ |
| --- | --- | --- |
| ספריו | חזון איש • אמונה וביטחון (ספר) |  |
| תלמידיו | חוג חזון איש • הרב חיים שאול גריינימן • הרב גדליה נדל • הרב נסים קרליץ • הרב חיים קניבסקי • הרב שריה דבליצקי • הרב דוב לנדו |  |
| ממשנתו | חשמל בשבת • פולמוס השבת ביפן • משל העגלה המלאה והעגלה הריקה |  |
| משפחתו | משפחת קרליץ • אבא: הרב שמריהו יוסף קרליץ • סבא: הרב שאול קצנלנבוגן • אחים: הרב מאיר קרליץ • הרב יצחק קרליץ • הרב משה קרליץ • גיסים: הרב שמואל אליהו קהאן • הרב שמואל גריינימן • הרב נחום מאיר קרליץ • הרב אבא סוויאטיצקי • הרב יעקב ישראל קניבסקי |  |
| הנצחתו | כולל חזון איש • שיכון חזון איש • רחוב חזון איש • בית הכנסת חזון איש (לדרמן) • תלמוד תורה תשב"ר • בית חזון |  |
בקדש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלידרייה 
 מיקום:  דמשק 
 מדינה:  סוריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1885
 תאריך פתיחה רשמי:  1885 
 קואורדינטות:  33°30′40″N 36°18′13″E﻿ / ﻿33.511075°N 36.303733°E﻿ / 33.511075; 36.303733
  (למפת דמשק מוגדלת) בקדש(למפת דמשק רגילה) בקדש
 
בַּקְדָשׁ (בערבית: بكداش) היא גלידרייה מפורסמת מאוד בעולם הערבי הממוקמת בדמשק, בירת סוריה. החנות נוסדה בשנת 1885 בשוק אל-מחמודייה בעיר העתיקה של דמשק. הגלידרייה ידועה בזכות ה-"גלידה הערבית" הקרויה: "בוזה" הנמכרת בחנות, אשר מפורסמת בכל רחבי העולם הערבי, שבזכותה מגיעים אליה גם תיירים המבקרים בסוריה. עקב מלחמת האזרחים הסורית, בקדש העתיקה את פעילויותיה לעמאן.
ראו גם

גלידה מסטיק
בית הקברות היהודי של אובודה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות אזרחי
 פעיל:  לא פעיל
 דת:  יהדות
 רשות מנהלת:  התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה
 תאריך הקמה:  1922
 מיקום:  הונגריה בודפשט, הונגריה
 קואורדינטות:  47°34′18″N 19°01′08″E﻿ / ﻿47.571666666667°N 19.018888888889°E﻿ / 47.571666666667; 19.018888888889
  (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בית הקברות היהודי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בית הקברות היהודי(למפת בודפשט רגילה) בית הקברות היהודי(למפת בודפשט מוגדלת) בית הקברות היהודי
 
בית הקברות היהודי של אובודה (בהונגרית: Óbudai zsidó temető) נמצא ברובע השלישי של בודפשט, רובע אובודה.
היסטוריה

בית הקברות נפתח על ידי הקהילה היהודית באובודה בשנת 1922. ההקמה הייתה 12 שנים לאחר שבית הקברות הציבורי-הכללי שהוקם במקום בשנת 1910 חולק לשלושה חלקים באותה תקופה. חלק אחד מתוך השלושה נועד לקהילה היהודית. את התפילה הראשונה של חנוכת המקום ערך הרב איגנץ שרייבר, אז רבה של בית הכנסת של אובודה, בן השלושים ואחד. בנאומו אמר: "מי יהיה המת הראשון שייקבר כאן? אדם פשוט או אדם דגול?" האירוניה של הגורל הייתה ששלושה ימים לאחר פתיחת בית הקברות נדרס הרב שרייבר על ידי חשמלית מספר 51 מול בית הכנסת ולכן הוא היה הראשון שנקבר שם. עצמותיהם של אנשים רבים שנפטרו ונקברו בבתי קברות אחרים שכבר לא היו בשימוש נחפרו ונקברו מחדש בבית הקברות החדש, כולל הרב הגדול ביותר של אובודה, משה מינץ, היסטוריון של הספרות, הרב דיולה ולס והרב הראשי של אובודה דיולה קליין. קברו של משה מינץ הוא מקום עלייה לרגל משמעותי ביותר ומגיעים אליו גם רבים מחוץ לארץ. עם זאת, אומרים שהאורתודוקסים לא מתקרבים לקבר ומתפללים רק מהרחוב, מאחורי הגדר.
קברים המוניים הוקמו במקום לשרידי יהודים שנרצחו במלחמת העולם השנייה. תושבי רחוב לבורץ (Laborc) קבורים בסמוך לבית הלוויות של בית הקברות ואילו מצבת הזיכרון של יהודי טאבורהג'י (Táborhegy) שהוקמה בשנת 1957 נמצאת בקצה בית הקברות.
באזור הקברים ניתן למצוא גם כמה קברים צבאיים ממלחמת העולם הראשונה.
בבית הקברות נמצאים גם קבריהם של 92 קורבנות בית החולים של רחוב מרוש (Maros), על אף ששייכים בעצם לאזור חברה קדישא של בודה. אלה היו קורבנות שנרצחו ב-12 בינואר 1945 על ידי אנשי מפלגת צלב החץ בהנהגתו של הכומר הקתולי הפרנציסקני אנדראש קון. פלוגת יחידת הרוצחים בת 20–25 חברים רצחה באופן שיטתי את כל חולי בית החולים וכן את הרופאים ואת האחיות. היו כאלה שנורו למוות בגן וכאלה שנרצחו במיטת חוליים. הכומר קון, שניהל את היחידה, הורשע אחרי המלחמה על ידי בית משפט של העם ונתלה.
היסטוריה > קבר קורבנות הצעדה

אדולף אייכמן דרש בסתיו 1944 מהשלטונות ההונגריים להעמיד לרשותו חמישים אלף עובדים מתוך יהודי בודפשט. אלה נאספו במפעל הלבנים אובודה ואז הוצעדו ברגל לכיוון סני וגיור בצעדות מוות בודפשט-הדיישהאלום (סתיו 1944) אל מחנות העבודה באוסטריה ובגרמניה וגם לעבודות ביצורים בגבול הונגריה-אוסטריה נגד הצבא האדום שהתקדם מערבה. צעדת המוות הזו הייתה זרועה בגוויות של אלפי יהודים שהתמוטטו ממחלות, מתשישות ונורו על ידי החיילים ההונגרים ואנשי צלב החץ המלווים. בשנת 1947 הוקם לזכרם קבר אחים סמלי של חללי השואה בבית קברות זה של אובודה.
היסטוריה > קברים של אנשים ידועים

טמאש פלגי (1930–2015) עיתונאי ועורך
אנדור אנדרה גלרי (1906–1945) סופר
הרב דיולה קליין (1850–1895)
פרנץ מריאי (1909–1986) פסיכולוג, מורה וחוקר רשת
הרב משה מינץ (1750–1831) - רבה של אובודה, מחשובי רבני הונגריה בדורו
ינה פונגראץ (1882–1956) עורך דין, סופר משפטי
מריאן רייזמן (1911–1991) צלמת
יאנוש טאוב (הו') (1927–2010) במאי זוכה פרס קושוט, מנהל תיאטרון
ארנה ויידה (1889–1980) צלם
עורך דין אישטוואן וראנאי (1895–1970)
דיולה ולש (1872–1915) רב, היסטוריון של ספרות
הערות שוליים

↑  A villamos halálra gázolta az óbudai főrabbit (1922. december 7.) 8 Órai Ujság, 8. évfolyam, 280. szám, 5. oldal
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
מצבתו של הרב איגנץ שרייבר
מצבה לזכר 92 הקורבנות של בית החולים ברחוב מרוש שנרצחו על ידי קלגסי מפלגת צלב החץ בפיקודו של הכומר אנדראש קון
ברזינו

ברזינו (בבלארוסית: Беразіно או Бярэзань (ביארזאן); ברוסית: Березино́; בפולנית: Berezyna) היא עיירה במחוז מינסק שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

התיעוד הראשון לברזינו הוא משנת 1501, עת הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1641 הוקמה ביישוב כנסייה מעץ, ובשנת 1668 הוענקה ליישוב זכות לקיים ירידים שנתיים.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה עבר במקום קרל השנים עשר, מלך שוודיה. לאחר חלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית.
יהודי ברזינו

בתחילת המאה ה-20 חיו בברזינו כ-3,400 יהודים, כ-70% מתושביה, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה פחת מספר היהודים במקום לכדי כ-1,500. בשנים אלה פעל בעיירה בית ספר יידי.
ב-31 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך מספר ימים רצחו הגרמנים כ-250 גברים יהודים מהעיירה בסמוך אליה. בהמשך רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בעיירה.
גטו ברזינו חוסל ב-31 בינואר וב-1 בפברואר 1942, כאשר שוטרים ליטאים ובלארוסים רצחו את 962 יושביו.
בני הין

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1952 (בן 71) יפו, ישראל 
 שם לידה:  Toufik Benedictus Hinn 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 השכלה:  Georges Vanier Secondary School 
 www.bennyhinn.org
 
תאופיק בנדיקטוס (בני) הין (Tofik Benedictus "Benny" Hinn; بني هن; נולד ב-3 בדצמבר 1952) הוא מטיף ודרשן טלוויזיוני נוצרי-אוונגליסט קנדי-אמריקאי, יליד ישראל.
ביוגרפיה

הין נולד ביפו למשפחה ערבית יוונית-אותודוקסית. אמו ממוצא ארמני. את לימודי התיכון השלים בטורונטו, לשם עברה משפחתו. פרטי ביוגרפיה של הין לוטים בערפל, ומקורותיהם מתבססים על עדותו של הין עצמו, עדות שיש בה סתירות רבות, ולחלק גדול ממנה אין אישוש משום מקור אחר. כך למשל טוען הין שאביו היה ראש העיר של יפו ושהוא עצמו היה תלמיד מצטיין למרות גמגום קשה שסבל ממנו ובידוד חברתי בעקבות הגמגום. בנעוריו המיר דתו לנצרות פנטקוסטלית. לטענתו, השתתף (כקהל) בכינוס עשיית ניסים של האוונגליסטית קתרין קוהלמן, ואף שלא פגש בה אישית מעולם, הוא טוען שיש לה השפעה עזה עליו.
ב-1983 ייסד את "המרכז הנוצרי של אורלנדו", וב-1999 העביר אותו לידיו של קלינט בראון, ובעצמו עבר לפרבר של העיר פורט וורת' בטקסס. נשוי לסוזן, וחי בקליפורניה.
כהונה בקודש ותאולוגיה

הין ידוע בסגנון המצועצע, התיאטרלי והשנוי במחלוקת של דרכו בקודש. חלק מדרשותיו גולשות להתנהגות אקסטטית של הקהל ושל המקהלה, בעיקר במהלך אותן מערכות בהן הוא מתיימר להביא בשורת ריפוי אלוהית לסובלים שבקהל.
הוא מנחה תוכנית דת בשם "This is your day", המשודרת במספר ערוצי טלוויזיה בעלי אופי נוצרי, וכן מפיק "מסעות צלב ניסיים" שהם שילוב של כנס התעוררות וריפוי באמצעות אמונה. כנסים אלה נערכים על פי רוב באצטדיוני ענק בערים גדולות והם מוקלטים ומשודרים בטלוויזיה.