stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות דייווידסון

רות אליזבת דייווידסון (באנגלית: Ruth Elizabeth Davidson; נולדה ב-10 בנובמבר 1978) היא פוליטיקאית סקוטית המכהנת כחברת בית הלורדים. קודם לכן כיהנה נציגת מחוז מרכז אדינבורו בפרלמנט הסקוטי ובשנים 2011–2019 כיהנה  כמנהיגת המפלגה השמרנית הסקוטית ומנהיגת סיעת המיעוט בפרלמנט.
ביוגרפיה

דייווידסון נולדה באדינבורו שבסקוטלנד וגדלה בפייף להורים בני מעמד הפועלים. אביה עבד במכרות ובמזקקת ויסקי.
סיימה תואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת אדינבורו. לאחר לימודיה עבדה ככתבת בעיתון ובתחנות רדיו מקומיות ובשנים 2002 עד 2009 בתחנת הרדיו BBC סקוטלנד. היא שירתה מספר שנים בכוחות המילואים כאלחוטנית, אך נאלצה לפרוש לאחר תאונת אימונים במהלכה שברה את גבה.
ב-2009 הצטרפה למפלגה השמרנית, היא התמודדה בבחירות המיוחדות למושב מחוז צפון מזרח גלאזגו בפרלמנט הבריטי אך סיימה שלישית ולא נבחרה. בבחירות הכלליות ב-2010 התמודדה שוב למושב זה אך הפסידה פעם נוספת, במקביל שימשה ראש המטה של מנהיגת המפלגה השמרנית הסקוטית אנבל גולדי.
במאי 2011 נבחרה לפרלמנט הסקוטי כנציגת גלאזגו. לאחר היבחרה שימשה דוברת המפלגה השמרנית הסקוטית לנושאי יחסי חוץ, אירופה ותרבות. בנובמבר 2011 נבחרה למנהיגת המפלגה בעקבות התפטרותה של גולדי. בבחירות לפרלמנט הסקוטי ב-2016 התמודדה ונבחרה למושב מחוז מרכז אדינבורו בפרלמנט. בבחירות אלו הובילה את המפלגה לגידול משמעותי בכוחה מ-15 מושבים ל-31 ולהיותה המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט לאחר המפלגה הלאומית הסקוטית על חשבון מפלגת הלייבור. ביולי 2016 מונתה לחברה במועצה המלכותית.
בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2017 הובילה את המפלגה השמרנית לזכייה ב-13 מושבים במחוזות סקוטלנד, לעומת מושב אחד בבחירות הקודמות, ההישג הטוב ביותר של המפלגה מאז 1983. בספטמבר 2019 התפטרה מכהונתה כמנהיגת המפלגה.
ב-2020 נבחרה לבית הלורדים. ב-2021 מונתה לברונית והיא מכהנת בבית הלורדים.
ב-2018 נכללה ברשימת טיים 100.
חיים אישיים

דייווידסון מאורסת לבת זוגה ג'ן וילסון. באוקטובר 2018 נולד בנה.
הערות שוליים

↑  The Iron Lassie! Kickboxing lesbian Ruth Davidson is hailed as the next Thatcher after resurrecting the Tories in Scotland... but she insists she'll NEVER be PM, דיילי מייל, 13 במאי 2016
↑  Ruth Davidson is the biggest Tory winner, ‏BBC, ‏9 ביוני 2017
↑  רות דייווידסון באתר מגזין טיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1173832017  ISNI: 0000 0005 0172 9220  LCCN: n2018058726  UKPARL: kG4jTVDA  VIAF: 5850153954902005680006   WorldCat (עם VIAF): 5850153954902005680006
רוזנלאוי (קרחון)

| --- | --- |

קרחון רוזנלאוי
 מידע כללי
 מיקום:  קנטון ברן, שווייץשווייץ.
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך:  5 קילומטר
 שטח:  6.1 קמ"ר
 סוג קרחון:  יבשתי
 מנוקז על ידי:  נהר רוזנלאוי (Rosenlauibach) אל נהר ריצ'נבך (Rychenbach) ומשם לנהר ארה ואגם ברינץ.
 קואורדינטות:  46°39′0″N 8°9′13″E﻿ / ﻿46.65000°N 8.15361°E﻿ / 46.65000; 8.15361
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.רוזנלאוי(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.רוזנלאוי(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץרוזנלאוי(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץרוזנלאוי
קרחון רוזנלאוי (Rosenlaui Glacier) הוא קרחון יבשתי באורך 5 קילומטר הנמצא בצידו הצפון מזרחי של רכס האלפים הברניים בקנטון ברן בשווייץ.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 6.14 קמ"ר.
הקרחון מוקף בהרים גסטליהורן ממזרח, דסן מדרום, ולהורן ממערב וקליין ולהורן מצפון.
מי הפשרת השלגים של הקרחון מתנקזים דרך נהר רוזנלאוי (Rosenlauibach) אל נהר ריצ'נבך (Rychenbach) ומשם לנהר ארה ואגם ברינץ.
רביעיית פאגאניני

רביעיית פאגאניני הייתה רביעיית מיתרים וירטואוזית שייסד הכנר הראשון שלה, הנרי טמיאנקה ב-1946. שם הרביעייה נגזר מכך, שכל ארבעת כליה, שנבנו על ידי אנטוניו סטרדיווארי (1644–1737) היו לפנים רכושו של הכנר והמלחין האיטלקי ניקולו פאגאניני (1782–1840).
ראשית דברים

בשנת 1945 פגש טמיאנקה את הצ'לן הנודע רוברט מאס, שניגן עם רביעיית פרו ארטה. מאס השיג כבר את תמיכתה של מרת ויליאם אנדרוז קלארק, שגילתה עניין בהקמת רביעיית מיתרים חדשה. בינתיים נתנה פטרונית המוזיקה הקאמרית המפורסמת, אליזבת ספראג קולידג', את חסותה לביצוע של טמיאנקה למחזור הסונאטות לכינור של בטהובן בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה, עם הפסנתרן לאונרד שור, וגם היא גילתה עניין במיזם.
מאס ראה את ארבעת כלי הסטרדיוואריוס של פאגאניני בחנות של אמיל הרמן בניו יורק, וסיפר עליהם למרת קלארק, שמיהרה לרכוש את הכלים המצוינים בטיבם לשימוש הרביעייה. גוסטב רוסלס (Gustave Rosseels), כינור, ורוברט קורט (Robert Courte), ויולה, נענו ללא היסוס להזמנות להשלים את ההרכב, ועד מהרה הוכרזה הופעתם במילים "רביעייה גדולה נולדה על אדמת אמריקה." טמיאנקה התייחס להרכב כ"יורש הרוחני של רביעיית פרו ארטה".
בעונת 1946–1947 ניגן ההרכב את כל רביעיות המיתרים של בטהובן בספריית הקונגרס; אנשים התייצבו בתור בשעה 5:00 לפנות בוקר כדי להשיג כרטיסים לקונצרטים, ואלה אזלו תוך שעה. חוזה הקלטות עם חברת RCA ויקטור בא בעקבות הקונצרטים, והביצוע לשלוש רביעיות "רזומובסקי" אופוס 56 של בטהובן זכה בפרס תעשיית ההקלטות להקלטה הטובה ביותר לשנת 1947.
הרביעייה קבעה את משכנה בלוס אנג'לס, קליפורניה. בחזרות נהגו חברי הרביעייה לדבר ביניהם בצרפתית. סיפור התהוותה של רביעיית פאגאניני מתואר ביתר פירוט בספרו של הנרי טמיאנקה "Facing the Music".
קריירה

במשך 20 שנות הקריירה הבינלאומית שלה, הופיעה רביעיית פאגאניני ברציפות בערים גדולות וקטנות ברחבי ארצות הברית, כמו גם באולמות קונצרטים מפורסמים בעולם. הם הופיעו עם ארתור רובינשטיין, אנדרס סגוביה, קלאודיו אראו וגארי גראפמן. הקלטותיהם כללו את רוב הרביעיות של בטהובן ואת אלה של פורה, ורדי, דביסי, ראוול ואחרים (ראו רשימת הקלטות למטה). כמו כן ניגנו ביצועי בכורה עולמיים של יצירות מאת דריוס מיוף מריו קסטלנואובו-טדסקו, אלברטו חינסטרה ובנג'מין ליס.
חברי הרביעייה

הנרי טמיאנקה עשה לו שם ככנר סולן ומנצח קונצרטים, סופר ומחנך. הוא היה החבר הקבוע היחיד ברביעיית פאגאניני במשך כל שנותיה.
גוסטב רוסלס היה הכנר השני המקורי. בהמשך החליף אותו צ'ארלס ליבוב (שהיה לאחר זמן לכנר הראשון של שלישיית בוזאר) ואחריו שטפאן קרייק.
רובר קורט, שהיה פרופסור לוויולה בקונסרבטוריון המלכותי בבריסל, היה הוויולן המקורי. בהמשך החליף אותו צ'ארלס פוידארט, ואחריו באו דייוויד שוורץ ואלברט גיליס, בזה אחר זה.
הצ'לן רוברט מאס מת באופן פתאומי ב-1948. החליף אותו אדולף פרזין, שהוחלף בלוסיין לאפורט, שהיה צ'לן ראשון בתזמורת הסימפונית של ניו יורק בניצוח וולטר דאמרוש ובתזמורת NBC. גאבור רייטו, ויקטור גוטליב ואדגר לוסטגרטן מילאו גם הם תפקיד זה בזמנים שונים.
כלים

ארבעת הכלי סטרדיווארי הנהדרים היו בין הנכסים היקרים ביותר ללבו של הווירטואוז המהולל ניקולו פאגאניני. אחרי שנרכשו על ידי גב' קלארק, נעשו בכלים שיפורים נוספים על ידי בונה הכינורות בעל השם סימון פרננדו סאקוני. תולדות הכלים הן כדלהלן:
הכינור הראשון, ה"Comte Cozio di Salabue", נבנה על ידי סטרדיווארי בשנת 1727 ופאגאניני עצמו ניגן בו, אחרי שרכש אותו מן הרוזן קוזיו דה סאלאבואה בשנת 1817.
את הכינור השני, ה"Desaint", בנה סטרדיווארי בשנת 1680. הוא מהווה דוגמה לסגנון אמאטי המוקדם של סטרדיווארי, ותכונותיו מתוארות בפירוט בספר "הגאוניות של סטרדיווארי" מאת טובי פאבר.
הוויולה, ה"מנדלסון", נבנתה בשנת 1731, כשסטרדיווארי היה בן 86. היא אחת מפחות מתריסר ויולות סטרדיווארי ששרדו, והיא שאצלה על פאגאניני את ההשראה להזמין אצל הקטור ברליוז את הפואמה הסימפונית "הרולד באיטליה".
הצ'לו הוא ה"לאדנבורג" משנת 1736. הוא היה בבעלות משפחת מנדלסון לפני שפאגאניני הוסיף אותו לאוצרותיו.
כשרביעיית פאגאניני התפרקה בשנת 1966, עברו ארבעת הכלים לידי הגלריה לאמנות קורקוראן בוושינגטון הבירה. לפי צוואתה של מרת קלארק, אין להפריד ביניהם לעולם. החל ב-1992 הושאלו הכלים לרביעיית קליבלנד. מאז 1994 הם בבעלות קרן המוזיקה ניפון, ורביעיית המיתרים טוקיו ניגנה בהם עד להתפרקותה בשנת 2013. לאחר זאת ניגנה בכלים רביעיית האגן.
הערות שוליים

↑  "הנרי טמיאנקה: קריירה מוזיקלית ארוכה ומכובדת", כתב העת של אגודת הכינור של אמריקה, כרך XI מס' 1, אוגוסט 1991, מאת אלברט מל
↑  Facing the Music, David McKay Company, Inc., New York, 1973, by Henri Temianka
↑  Stradivari’s Genius, Random House, New York, 2004, by Toby Faber
↑  http://www.nmf.or.jp/instruments/eng.html
קרן התרבות של יפן, כלי נגינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592381605171  BnF: cb13847866m (data)  ISNI: 0000 0001 0943 0478  LCCN: n81032295  MusicBrainz: 0c9d4293-c011-4a09-8752-2ee2b0a4205d  VIAF: 136831912   WorldCat (עם VIAF): 136831912
קרנבליטו

קרנבליטו באומאואקה, חוחוי - ארגנטינה
קרנבליטו הוא סגנון מוזיקלי קצבי ועליז המקובל בעיקר בפרובינציה של חוחוי בצפון ארגנטינה - אם כי ניתן לשייכו לכל האלטיפלאנו,
נעשה בו שימוש בכלי הנגינה האופייניים לאזור,
והריקוד שלו מתאפיין בסגנון חופשי - בניגוד לריקודים פולקלוריים אחרים.
מקור שמו בתקופת הקרנבל בה מרבים לרקוד אותו אם כי הוא נרקד בחגיגות לאורך כל השנה.
מקורו של הקרנבליטו

שורשיהם של הריקוד והמקצב עוד בתקופה הטרום-קולומביאנית, במסורות של העמים האינדיאניים שצאצאיהם חיים באזור עד היום. קיימות עדויות על ריקודים מעין זה החל מאמצע המאה ה-18, ריקודים משותפים שהתבצעו במעגל או בטור או תוך כדי תהלוכה וכו'.
הקרנבליטו מוכר מחוץ לארגנטינה בתור וואינו (huayno), אם כי ההבדלים בשמות יכולים לרמוז לאחד מאלה:
לוואינו יכולים להיות מאפיינים שונים במקומות שונים, והקרנבליטו הוא הסגנון המקובל בחוחוי ובקבראדה דה אומוואקה.
השם וואינו מתייחס יותר לסגנון המוזיקלי וקרנבליטו לריקוד.
השם קרנבליטו מתייחס לריקודים בתקופת הקרנבל.
כלי הנגינה

מקובל לנגן אותו בכלי הנגינה האופייניים לאזור:
צ'רנגו
חלילית קֶנָה
חליל פאן סִיקוּ
תוף בומבו לגוארו
תוף צ'אז'ה (caja chayera)
ארקֶה (כלי נשיפה).
יחד עם זאת - לא מן הנמנע שכיום יעשה שימוש גם בכלי נגינה אחרים המקובלים בארגנטינה: גיטרה, בנדונאון וכו'.
הריקוד

הריקוד אופייני לתקופת הקרנבל, במקור הריקוד היה חופשי ללא כוריאוגרפיה, ונטלו בו חלק כל החוגגים יחד - במעגל או בטור.
כיום יש הרוקדים אותו בזוגות, בעיקר בהשפעת ריקודים פולקלוריים אחרים שהם עצמם נרקדים בזוגות כמקובל באירופה.
המקצב

המקצב הבסיסי של הקרנבליטו הוא של שתי תיבות של 2/4 כדלקמן (מימין לשמאל):
|1/8 1/16 1/16 1/8 1/16 1/16 | 1/8 1/16 1/16 1/4|
קרנבליטואים מפורסמים

הקרנבליטו המוכר ביותר הוא El humahuaqueño.
במיסה קריאוז'ה הגלוריה הולחנה בסגנון קרנבליטו (carnaval cochabambino ליתר דיוק).
באלבום שיר לדרום אמריקה נכלל קרנבליטו מתורגם בידי אהוד מנור בשם טוב למות בעד הקרנבל
.
בתקליט Sing International של הפרברים (1969) מופיע קאוור שלהם לקרנבליטו pollerita colorada של לוס פרונטריסוס.
הערות שוליים

↑  על ההיסטוריה של הקרנבליטו (ספרדית)
↑  האקדמיה הספרדית המלכותית - RAE - גורסת huaino או huaiño
↑  Ritmos Argentinos (ספרדית)
↑  El borrachito- (מילים ולחן Miguel Acosta Villafañe), לא ברור אם זה קרנבליטו או ביילסיטו (bailecito)
רוטולים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 60,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 דאגסטן, אזרבייג'ן
 שפות
 רוטולית
 דת
 אסלאם סוני
 קבוצות אתניות קשורות
 עמים קווקזים אחרים בדאגסטן
 
רוטולים (ברוטולית - "Myhabyr"; ברוסית - "Рутулы") הם קבוצה אתנית המרוכזת בדרום דאגסטן, וגם בצפון-מערב אזרבייג'ן. הקבוצה דוברת שפה משלה, השפה הרוטולית. כיום משויך השם לקבוצה האתנית הדוברת רוטולית ומרוכזת בעיקרה בדאגסטן ובאזרבייג'ן. דתם של הרוטולים היא האסלאם הסוני.
רוב הרוטולים מתגוררים באזרבייג'ן ובדאגסטן (רפובליקה המהווה חלק מהפדרציה הרוסית). מספרם הכולל של הרוטולים הוא כ-55,000-60,000. חציים מתגוררים באזרבייג'ן. היתר מתגוררים בארצות שונות בקווקז, במזרח אירופה, וקיימת פזורה לזגינית גם במזרח התיכון ובארצות הברית. במהלך מלחמת הקווקז חלק מהרוטולים עזבו את אזור ועברו לתחומי האימפריה העות'מאנית. כתוצאה מכך הם מתוגררים כיום בטורקיה ובסוריה. הסופרת הסורית אולפת אל-אידליבי היא ממוצא רוטולי.
יש המתעדים את ההיסטוריה של הרוטולים החל מימי ממלכת אלבניה הקווקזית. ב-323 לפנה"ס לחמו רוטולים לצד אלכסנדר הגדול בקרב קווקמל. ב-55 לפנה"ס לחם המצביא הרומי פומפיוס נגד "אלבנים" ובהם רוטולים וחברי קבוצות אתניות אחרות.
קרב רומני

ערך זה עוסק בקרב במלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם לקרב ימי לאחר מלחמת ששת הימים, ראו .
רומני והסביבה - 1916
רגימנט הפרשים הקלים האוסטרלים ה-8 ברומני - 1916
קרב רומני היה קרב שנערך בחצי האי סיני במהלך המערכה על תעלת סואץ וזאת במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הקרב התחולל ב-3 באוגוסט - 5 באוגוסט 1916 סמוך לרומני וקטיה (כ-37 ק"מ ממזרח לתעלת סואץ בצפון מערב סיני). הקרב נערך בין הצבא העות'מאני ששלט בארץ ישראל וברוב סיני וחיל המשלוח המצרי מהצבא הבריטי שעסק בהגנת תעלת סואץ ובהנחת מסילת רכבת וצינור מים מתוקים מקנטרה שעל גדות תעלת סואץ, מזרחה, לקראת המערכה על כיבוש ארץ ישראל. הקרב הסתיים בניצחון הכוחות הבריטים וסימן את תחילתה של המערכה לכיבוש סיני.
רקע היסטורי

עם פתיחת מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914 היוותה תעלת סואץ קו גבול בין האימפריה העות'מאנית ובריטניה. תעלת סואץ, שהייתה בחסות בריטית, שימשה את כוחות הברית להובלת חיילים, ציוד וחומרי גלם (כמו נפט) מהמזרח הרחוק לכוון הכוחות שנלחמו באירופה. אי לכך היוותה התעלה מטרה לכיבוש על ידי צבא טורקיה.
כדי להגן על התעלה מינו הבריטים את מייג'ור גנרל ג'ון מקסוול והחלו לתגבר את כוחותיהם במצרים בכוחות בריטים, הודים, אוסטרלים וניו זילנדים והוקם חיל המשלוח המצרי. זמן קצר לאחר פתיחת המלחמה החלו הטורקים לתכנן את המערכה לכיבוש תעלת סואץ. תוכנית זו התבצעה במספר מהלכים:
ב-3 בפברואר 1915 התחולל קרב תעלת סואץ הראשון באזור אסמאעיליה. הכוחות הטורקים שניסו לצלוח את תעלת סואץ התגלו ונפגעו מירי אפקטיבי של כוחות הודים. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים ובנסיגת הכוחות הטורקים.
בעקבות קרב זה הרחיבו בבריטים את אחיזתם בצידה המזרחי של תעלת סואץ. בנוסף החלו להניח מסילת הרכבת לרומני וקטיה במסגרת התוכנית לכבוש את 2 נאות המדבר האלו.
במקביל (מפברואר 1915 - עד אפריל 1916) פעלו כוחות קומנדו טורקים/גרמנים, בסיוע בדויים מקומיים, נגד הכוחות הבריטים. פעילות זו כללה הנחת מוקשים ימיים בתעלה ותקיפת מוצבים בריטים שהוקמו ממזרח לתעלה. .
ב-23 באפריל 1916 התחולל קרב תעלת סואץ השני באזור קטיה ורומני במטרה לעצור את התקדמות הכוחות הבריטים. הכוחות הטורקים בפיקוד פרידריך קרס פון קרסנשטיין הצליחו להפתיע את הבריגדה הרכובה ה-5 ואילצו אותה לסגת מעבר לתעלת סואץ. על אף ניצחונם נסוגו הטורקים.
ב-3 באוגוסט 1916 התחוללה הפשיטה הטורקית וקרב רומני המתואר להלן
מטרת הפשיטה

מטרת הפשיטה הטורקית על רומני הייתה לחסום את התנועה הימית בתעלת סואץ על ידי ביסוס עמדת ארטילריה קדמית שתאפשר לתותחים הטורקים ירי על התעלה וחסימתה.
הכוחות המעורבים > הכוחות הטורקים

כוח הפשיטה הטורקי, בהיקף של כ-16,000 חיילים, ובפיקודו של פרידריך קרס פון קרסנשטיין, כלל את הכוחות הבאים:
דיוויזיית הרגלים ה-3 "האנטולית".
כוח ארטילרי בשם "פאשה 1" שכלל 6 סוללות ארטילריה כבדה, 2 פלוגות מרגמות ויחידות תותחי נ"מ.
כוחות בדויים
הכוחות המעורבים > הכוחות הבריטים

הכוחות הבריטים, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון מקסוול, כללו את הכוחות הבאים:
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק (הכוללת 3 בריגדות פרשים אוסטרלים קלים - פ.ק.א ובריגדה ניו זילנדית רכובה) בפיקודו של מייג'ור גנרל הנרי שובל.
הבריגדה הרכובה ה-5.
הדיוויזיה הרגלית הסקוטית ה-52.
בריגדה מהדיוויזיה הרגלית הוולשית ה-53.
הדיוויזיה הרגלית ה-54 של מזרח אנגליה.
קורפוס הגמלים הקיסרותי.
כוחות אלו נחלקו בין הגנה על אזור רומני/קטיה ובין הגנה על תעלת סואץ.
מהלך הקרב

בתחילת יולי 1916 יצא הכח הטורקי מאזור שלאל תוך שהוא נע מערבה בלילות כי למנוע גילויו.
ב-9 ביולי הגיע חלוץ הכח הטורקי לעמדות הבריטיות הקדמיות בביר אל-עבד ובאוגרטינה והתחפר שם.
ב-19 ביולי התגלה הכח הטורקי והפיקוד הבריטי תיגבר את הכוחות מולו.
עד 24 ביולי התקדמו הכוחות הטורקים עד למרחק 18 ק"מ מרומני.
ב-3 באוגוסט יצאו הכוחות הטורקים, מכוון דרום מזרח, למתקפה לכוון "רכס וולינגטון", "הר מרדית" (Mount Meredith) ו"הר רויסטון". הכוחות הבריטים הקדמיים (בריגדות הפ.ק.א) נסוגו עד שהצליחו לייצב קו הגנה. הכוחות הטורקים שהתקדמו החלו להפגיז את המחנות הבריטים בקרבת מסילת הברזל ונענו בהפגזה נגדית של הארטילריה הבריטית.
ב-4 באוגוסט ניסו הכוחות הטורקים ללהמשיך להתקדם מזרחה אולם כוחות עתודה בריטים רעננים יצרו מתקפת נגד:
הבריגדה הרכובה הניו זילנדית והבריגדה ה-5 באגף הדרומי.
הדיוויזיה ה-42 במרכז.
הדיוויזיה ה-52 באגף הדרומי.
השילוב של כוח מגן בריטי חזק, חולות קשים לתנועה ומזג אוויר חם מאוד הביא את פון קרסנשטיין להחלטה להסיג את כוחותיו. במהלך 5 באוגוסט ו-6 באוגוסט נסוגו הכוחות הטורקים באופן מוסדר תוך שהם הודפים מתקפות של פרשי דיביזיית אנזא"ק. הכוחות הנסוגים התבצרו בביר אל-עבד.
ב-9 באוגוסט הדף הכח הטורקי מתקפה של פרשי דיביזיית אנזא"ק על עמדותיו בביר אל-עבד.
החל מ-10 באוגוסט החלו הטורקים בנסיגתם מביר אל-עבד עד הגיעם ב-12 באוגוסט לאל עריש.
תוצאות הקרב

הקרב הסתיים בניצחון הבריטים והיה זה ניסיונם האחרון של הטורקים לכבוש את תעלת סואץ. היקף הנפגעים בקרב היה כדלקמן:
הטורקים איבדו כ-8,000 חיילים מתוכם כ-5,000 הרוגים וכ-3,000 שבויים. כמו כן נפל בידי הבריטים שלל רב.
הבריטים איבדו כ-1,100 חיילים
לקריאה נוספת

פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007. עמודים 44–40
רוסלאבל

רוסלאבל (ברוסית: Ро́славль; בפולנית: Rosław, רוסלאב) היא עיר במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בסמוך לגבול בלארוס. בעיר צומתי דרכים ומסילות ברזל, והיא משמשת כמרכז מסחרי לסביבתה.
תולדות היישוב

רוסלאבל נוסדה בשנת 1137, ובשנת 1408, תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא, הוענקו לה זכויות אזרחיות שונות. בשנת 1610 נכבשה העיר בידי ממלכת פולין, ובשנת 1623 הוענקו לה זכויות מגדבורג. בשנת 1654 נכבשה העיר בידי הרוסים.
יהודי רוסלאבל

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,000 יהודים, ורובם היו בעלי מלאכה. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה הצליחו רבים מיהודי העיר להימלט מזרחה. עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-3 באוגוסט 1941, ערכו אלו רישום של היהודים שנותרו בה, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב ואיסור על קשר עם לא יהודים. באוגוסט 1941 רצחו הגרמנים מספר יהודים בעיר.
בין 600 ל-800 היהודים שנותרו בעיר רוכזו באוקטובר 1941 בגטו מגודר וצפוף שהוקם בה. כעבור כחודש נרצחו כל יושבי הגטו, ונקברו בקבר אחים בשטח בית העלמין היהודי המקומי.
רוזנות שמפאן

| --- | --- |


 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  המאה ה־12 
 תאריכי פירוק:  1314 
 ישות קודמת:  אוסטרזיה
 ישות יורשת:   ממלכת צרפת    פרובינציית שמפאן
 
רוזנות שמפאן (בלטינית: Comitatus Campaniensis; בצרפתית עתיקה: Conté de Champaigne), או רוזנות שמפאן וברי, הייתה טריטוריה היסטורית ונסיכות פיאודלית בצרפת שמקורה בממלכת ימי הביניים המוקדמת של אוסטרזיה. הרוזנות הפכה לחלק מאדמות הכתר עקב נישואיהם של ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, שהייתה רוזנת שמפאן, ופיליפ הרביעי, מלך צרפת.
היסטוריה

הרוזנות נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לווסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחת משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה.
במרוצת המאה ה-12 והמאה ה-13 חצר שמפאן הפכה למרכז ספרותי נודע, ונערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלו התפרסמו בכל רחבי אירופה. הרוזנות הגיע לשיאה כאחת העשירות והחזקות בנסיכויות הצרפתיות בתקופת שלטונו של אנרי הראשון.
ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת.
שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790).
רוסיפיקציה

אותו ספר ליטאי, מימין גרסה מחתרתית אסורה בליטאית באותיות לטיניות ומשמאל גרסה ממשלתית תקנית בכתב רוסי
רוסיפיקציה, ובעברית מיושנת ריסוּס (ברוסית: Русификация) היא צורה של הטמעה תרבותית, בה קהילה מקבלת על עצמה את השפה והתרבות הרוסית וכמו כן גם את השימוש באלפבית הקירילי, או שסממנים אלה נכפים עליה על-ידי המשטר הרוסי. הן האימפריה הרוסית והן ברית המועצות שקמה לאחריה – ביצעו רוסיפיקציה בטריטוריות ובקהילות אותן כבשו (ראו: מדינות ברית המועצות לשעבר) ובעמים שונים שהוסבו והוטעמו כסובייטים לחיק השלטון הרוסי –  בעל כורחם, בקהילות שהיוו מיעוט אתני בקרבן, או עליהן הייתה למעצמה הרוסית השפעה קרובה. הרוסיפיקציה בוצעה בדרך כלל בשתי זרועות - פוליטית ותרבותית. במישור הפוליטי נכנסו פקידי שלטון רוסים במקום ההנהגה המקומית וצורות שלטון מקומיות הוחלפו בצורת השלטון הרוסית (כפיפות לצאר בתקופת האימפריה הרוסית או הנהגה על ידי המפלגה הקומוניסטית בתקופת ברית המועצות). במישור התרבותי נאסרה הוראת שפה לאומית, ובמקומה הוכנסה הרוסית כשפה רשמית ונאכפה הסדרה וצנזורה על יצירה מקומית, על מנת שלא תגלה סממנים לאומיים שאינם רוסים. בנוסף, עודד השלטון המקומי התיישבות של רוסים אתניים בקרב קהילות ועל פני כל השטח שנשלט על ידי מוסקבה. באימפריה הרוסית נכפתה על הנוצרים גם זרם הדת הנוצרית-פראבוסלאבית. גם במשטר ולדימיר פוטין נשמעות טענות נגד רוסיפיקציה ברפובליקות אסלאמיות ובקרב מיעוטים אתניים, שנמנעת מהם לימוד שפה מקומית.. לפי הצד האוקראיני, אחת ממטרות סיפוח חצי האי קרים, והמלחמה בדונבאס ב-2014, וכן פלישת רוסיה לאוקראינה ב-2022, היא רוסיפיקציה של אוקראינה.
השפעות הרוסיפיקציה

מבחינת השלטון היה לרוסיפיקציה יתרון בחיזוק השליטה הריכוזית של האימפריה. הן באופן סמלי כשלטון החודר לכל רובדי הקיום והן באופן מעשי, כאשר קל יותר לשלוט ולפקח כאשר האוכלוסייה הומוגנית לפחות מבחינת השפה. הרעיון שמפינלנד ועד קוריאה, מעמי סיביר ועד עמי הקווקז כל האוכלוסייה מדברת בשפה אחת ואוחזת באותה מערכת שלטון, תרבות וערכים היה עקרון מוביל של השליטה במרחב כה גדול בשטחו וכה מגוון באוכלוסייתו.
מבחינת שכבות האוכלוסייה שאימצו אותה, היה לרוסיפיקציה יתרון בניעות חברתית, כדרך שהקלה על כניסה ללימודים אקדמאיים, למקצועות מכניסים ולשורות ההנהגה הפוליטית ברמה הארצית.
מבחינת ההנהגה המקומית והמסורתית של הקהילה ומבחינת השאיפה הלאומית לשימור השפה והתרבות - היוותה הרוסיפיקציה איום משמעותי. יצירה במסגרת השפה והתרבות הלאומית התבצעה פעמים רבות במחתרת והיוותה התרסה נגד השלטון המרכזי.
לקריאה נוספת

על הרוסיפיקציה והיהודים: איליה לוריא (עורך), תולדות יהודי רוסיה מחלוקות פולין ועד נפילת הקיסרות הרוסית, 1772-1917, מרכז זלמן שזר תשע"ב
הערות שוליים

↑  למשל: נחום סוקולוב, אליזה אורז'שקובה; יחזקאל קאופמן, גולה ונכר, דביר, 1961, עמ' 102; שמעון דובנוב, דברי ימי עם עולם, כרך ט', דביר, 1964, עמ' 216
↑  Julia Chapman, Russian minorities fear for languages amid new restrictions,‏ 17 בדצמבר 2017
↑  כך למשל סבר יל"ג שהטיף לרוסיפיקציה של יהודי רוסיה: ר' י.ל גורדון, ללמוד את שפת המולדת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534094405171  PLWABN: 9810617221505606  LNB: 000116052  NKC: ph449191
ריקאגומבדה

ריקאגומבדה (Ricagumbeda) הייתה אלה על פי המיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ בבריטניה בתקופה הרומית.
מזבח המוקדש לאלה התגלה בביירנס שבסקוטלנד.
משמעות שמה של האלה הוא "מלכת עמק הקרב" או "מלכת ארץ המתים", ומפירוש זה משערים כי תפקידה של האלה הייתה להוביל את רוחות המתים משדה הקרב אל העולם הבא.
החוקרים חלוקים בשאלה האם מדובר באלה קלטית במקורה או אלה שמקורה במסורות הגרמניות (בדומה לוולקיריות), והובאה לבריטניה על ידי שכירי חרב גרמניים ששירתו בגייסות הרומיים.
רוסיסקאיה גאזטה

| --- | --- |


 תדירות:  עיתון יומי
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  פורמט טבלואיד
 בעלים:  ממשלת רוסיה
 עורך ראשי:  ולדיסלב פרונין
 תאריכי הופעה:  11 בנובמבר 1990 – הווה (33 שנים)
 שפה:  רוסית
 מערכת:  רחוב פראבדה 24, מוסקבה
 תפוצה:  166,675 עותקים בימי חול 3.5 מיליון עותקים בסופ"ש
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 ISSN:  1606-5484, 1560-0823
 www.RG.ru
 
ראש ממשלת רוסיה, דמיטרי מדבדב (במרכז), עם צוות העורכים של העיתון במהלך הענקת פרס ממשלתי בתחום המדיה. 13 בינואר 2017
רוסיסקאיה גאזטה (ברוסית: Российская газета; מילולית: "העיתון הרוסי") הוא עיתון רוסי הנמצא בבעלות ממשלת הפדרציה הרוסית ומהווה כביטאון הרשמי שלה.
העיתון, היוצא לאור ברוסית, מפרסם נוסח של חוקים פדרליים ותקנות ממשלתיות, לאחר שאלה אושרו בפרלמנט. העיתון גם מפרסם ידיעות חדשותיות והודעות מטעם הממשלה.
היסטוריה

ביטאון רשמי ראשון של הממשלה ברוסיה נוסד עם הקמת ממשלת האימפריה הרוסית בשנת 1905, אז נחנך הביטאון "רוסיה" שפעל במקביל ל"ידיעון הממשלתי" (Правительственный вестник). במרץ 1917 העיתון הפך לעיתון הרשמי של הסובנרקום ואחר כך שינה שמו ל"איזבסטיה".
בשנת 1956 נוסד העיתון "רוסיה הסובייטית", שהפך לביטאון הרשמי של הממשלה.
ב¯1990 הוקמו העיתונים "רוסיסקאיה גאזטה" ו"רוסיסקיה וסטי", ששימשו תחילה כעיתוני הסובייט העליון של רוסיה, אך ב-1993 הועברו לשליטת הממשלה. משנת 2001 העיתון מתוקצב מתוך תקציב המדינה.
בשנת 2008 בוצע קיצוץ מסיבי במצבת כוח האדם ונסגרו 23 משרדים אזוריים. בשנת 2009 חברת TNS Media Intelligence הציבה את העיתון לצד העיתונים קומרסאנט ואיזבסטיה בתור אחד העיתונים החשובים ביותר בתחום החדשות ברוסיה.
בשנת 2012 העיתון עבר מיתוג מחדש והחל להדפיס מהדורת בת גם באוקראינה.
ראשי העיתון

בין 2001 ל-26 באוקטובר 2010, מנכ"ל העיתון היה אלכסנדר גורבנקו, באוקטובר 2010 הוא הוחלף על ידי פאבל נגויצה.
העורך הראשי ולדיסלב פרונין מכהן מאז 2001. בין השנים 1996 ל-2001, הוא היה סגן עורך העיתון. מאז 1974, הוא עבד בעיתון "קומסומולסקאיה פרבדה", שאותו ניהל מ-1988 עד 1995.
הערות שוליים

↑  Российская газета (данные об издании)
↑  Атлас медиаменеджеров.ם
קתרינה לסקאניץ'

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1960 (בת 64) טופיקה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 סוגה:  רוק, מוזיקת הגל החדש 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס 
 katrinasweb.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרינה לסקאניץ' (באנגלית: Katrina Leskanich; נולדה ב-10 באפריל 1960) היא זמרת ומוזיקאית בריטית ילידת ארצות הברית, שהתפרסמה כסולנית להקת הפופ-רוק "קתרינה והגלים".
ביוגרפיה

לסקאניץ' נולדה בטופיקה, בירת קנזס, ארצות הברית, למשפחה בעלת רקע צבאי, אשר היגרה לבריטניה בשנת 1976. מאז ועד היום מתגוררת לסקאניץ' בבריטניה.