stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-ג'ארושיה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,093 (2014)
 קואורדינטות:  32°20′50″N 35°03′02″E﻿ / ﻿32.347202777778°N 35.050552777778°E﻿ / 32.347202777778; 35.050552777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) אל-ג'ארושיה(למפת צפון השומרון רגילה) אל-ג'ארושיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-ג'ארושיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-ג'ארושיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-ג'ארושיה (בערבית: الجاروشية) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם במערב יהודה ושומרון, הממוקם 6 קילומטרים צפונית לטולכרם. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, באל-ג'ארושיה היו אוכלוסייה של כ-907 תושבים באמצע שנת 2006. 8.4% מאוכלוסיית אל-ג'רושיה היו פליטים ב-1997. ב-2014 גדלה האוכלוסייה והגיעה לכ-1,093 נפשות.
אל-ג'ארושיה נמצא על שטח של 1400 דונם, והכפר מפורסם בזכות מטעי הזיתים והשקדים שקיימים בו.
היסטוריה

בשנת 1961, תחת השלטון הירדני, מנתה אוכלוסיית אל-ג'ארושיה 245 תושבים.
היסטוריה > אחרי 1967

לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 עברה אל-ג'רושיה לשלטון הישראלי ביהודה ושומרון.
הערות שוליים

↑  Projected Mid - Year Population for Tulkarm Governorate by Locality 2004 - 2006 (אורכב 07.02.2008 בארכיון Wayback Machine) Palestinian Central Bureau of Statistics.
↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status (אורכב 07.02.2012 בארכיון Wayback Machine) Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Health care Facilities Tulkarm Governorate
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 27
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582045905171
אל-בורע'ליה

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  צור
 קואורדינטות:  33°18′53″N 35°14′28″E﻿ / ﻿33.314722222222°N 35.241111111111°E﻿ / 33.314722222222; 35.241111111111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןאל-בורע'ליה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןאל-בורע'ליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-בּוּרְע'לִיֶה (בערבית: البرغلية, בתעתיק מדויק: אלברע'ליה) הוא כפר שיעי לבנוני בנפת צור במחוז דרום לבנון.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר שוכן במישור החוף הלבנוני, פחות מקילומטר מזרחית לים, כ-6 קילומטרים צפונית לעיר צור. כ-4 קילומטרים מזרחית לכפר נמצאים הכפרים בורג' רחאל ועבאסיה.
שם המקום ואטימולוגיה

בעבר הייתה במקום חווה חקלאית קטנה בשם מֻחַיְלִיבּ. מקור השם הוא מהמילה מַחְלוּב (محلوب), שהיא צורת הקטנה של "חלב", או משהו שקשור לתהליך החליבה.
שם היישוב שונה ל"אל-בורע'ליה" על שם בעל החווה, סעיד ברע'ל (سعيد برغل), שהיה אדם חשוב באזור דמשק שבסוריה.
על פי סברה אחרת, המקום נקרא על שם בעל האדמות מחמוד ברע'ל (محمود برغل).
היסטוריה

אחרי 1948 הגיעו ליישוב פליטים פלסטינים והתגוררו במחנה פליטים זמני. מאוחר יותר הם התיישבו בבתים ביישוב.
דמוגרפיה

ב-1971 היו בכפר כ-500 תושבים. בשנת 1981 מספרם הוערך ב-2,332 נפש.
בשנת 2014 היו רשומים בכפר 2,457 תושבים.
הערות שוליים

1 2 3 4  سلمان ظاهر, معجم قرى جبل عامل (עמ' 258), books.rafed.net (בערבית)
↑  البرغلية, wikimapia.org (בערבית)
↑  معلومات عن بلدة البرغلية - Bourghliyeh، قضاء صور في محافظة الجنوب، حسب لوائح الناخبين الرسمية الصادرة عن وزارة الداخلية اللبنانية لسنة ٢٠١٤, إعْرَفْ لبنان (בערבית)
אל-ואד

ערך זה עוסק בעיר באלג'יריה. אם התכוונתם למערה בהר הכרמל בישראל, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  אלג'יריה אלג'יריה
 שטח:  585.8 קמ"ר
 גובה:  76 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  134,699 (2008)
 קואורדינטות:  33°7′20.32″N 7°10′59.44″E﻿ / ﻿33.1223111°N 7.1831778°E﻿ / 33.1223111; 7.1831778
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלג'יריה מוגדלת) אלג'יר קונסטנטין אוראן תלמסאן תמנראסת טינדוף מרוקו ספרד תוניסיה לוב ניז'ר מאלי מאוריטניה הים התיכוןאל-ואד(למפת אלג'יריה רגילה) אלג'יר קונסטנטין אוראן תלמסאן תמנראסת טינדוף מרוקו ספרד תונ. לוב ניז'ר מאלי מאור. הים התיכוןאל-ואד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-ואד (בערבית: الواد, מילולית: הנהר; בברברית: ⵍⵡⴰⴷ או ⴰⵙⵉⴼ; בצרפתית: El Oued) היא עיר באלג'יריה, המצויה כשש-מאות קילומטרים מדרום מזרח לבירה אלג'יר, סמוך לגבול עם תוניסיה. באל-ואד קרוב ל-135,000 תושבים (2008).
על שם העיר קרוי גם מחוז 39 (מבין 58 המחוזות) של אלג'יר, בחלקו הצפוני של מדבר סהרה. ערים אחרות במחוז הן גוואמר, דבילה ורובה.
הערות שוליים

↑  "Population: El Oued Wilaya", Office National des Statistiques Algérie (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009293895105171  GND: 7697921-0  LCCN: n2010078615  SUDOC: 096122595  VIAF: 160666223   WorldCat (עם VIAF): 160666223 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלג'יריה ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל-ג'ורה (ירושלים)

| --- | --- |

בית משרידי הכפר
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז ירושלים
 נפה:  נפת ירושלים בזמן המנדט
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  4,158 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  11 ביולי 1948
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  420 (1945)
 קואורדינטות:  31°45′25″N 35°08′56″E﻿ / ﻿31.75694444°N 35.14888889°E﻿ / 31.75694444; 35.14888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) אל-ג'ורה(למפת ירושלים רגילה) אל-ג'ורה(למפת הרי ירושלים רגילה) אל-ג'ורה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אל-ג'ורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל-ג'ורה (בערבית: الجورة) היה כפר ערבי בנפת ירושלים. תושביו נמלטו או גורשו במהלך מלחמת העצמאות בתאריך 11 ביולי 1948 כחלק ממבצע דני. כיום על חורבות הכפר נמצא המושב אורה. הכפר מוקם כ-8.5 קילומטרים מערבית לירושלים. רוב אל ג'ורה נחרבה ב-1948 למעט כמה בתים שהושארו בה נטושים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ-420 תושבים. באל ג'ורה קיימים ממצאים מן התקופה הביזנטית והתקופה הצלבנית בשלוש אתרי שרידים ארכאולוגיים: חירבת סעידה, עין אל ג'דידה וחירבת אל קוסור.
גלריה

הבית הדרומי של הכפר, מהיחידים שלא נהרס כליל. על הרכס - בתי המושב אורה
שרידים נוספים של הכפר
הכפר היה ברובו על השלוחה הימנית של הואדי בתמונה
מעיין הכפר הקרוי כיום "עין שריג". ניתן לראות בין העצים והשיחים את הברכה של המעיין
הערות שוליים

1 2  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
אל-ג'ועראנה

| --- | --- |
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  10,440 (2010)
 קואורדינטות:  21°34′00″N 39°57′00″E﻿ / ﻿21.5667°N 39.95°E﻿ / 21.5667; 39.95 
 אזור זמן:  UTC+3
 he
 
אל-ג'ועראנה (בערבית: الجعرانة) הוא כפר במחוז מכה, בחלקה המערבי של ערב הסעודית. הכפר ממוקם כ-30 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר מכה.
היסטוריה

הכפר אל-ג'ועראנה הוזכר על ידי ההיסטוריון הערבי בן המאה השמינית אל-ואקדי בספרו "ספר ההיסטוריה והמלחמה" (בערבית: كتاب التاريخ والمغازي). על-פי אל-ואקדי, מוחמד ביקר בשני אתרי פולחן בכפר: "מסג'ד אל-אקצא" ("המסגד הקיצון") ומסג'ד אל-אדנה ("המסגד הקרוב ביותר").
בשנת 1953, חוקר האסלאם הבריטי אלפרד גיום הציע שמסגד אל-אקצא המוזכר בקוראן כיעד המסע הלילי של מוחמד היה ממוקם במקור באל-ג'ועראנה, ולא בירושלים, כפי שהתקבע בהמשך באסלאם. הוא ביסס את התיאוריה שלו על כתביהם של אל-ואקדי ואל-עזראקי. בשנת 1959, היסטוריון האמנות הצרפתי אולג גרבר כתב שהתיאוריה הזו משכנעת. בשנים האחרונות, כמה חוקרים, ביניהם יוסף זידאן, מרדכי קידר, יצחק רייטר וסולימאן אל-תראונה, הביעו גם כן תמיכה בתיאוריה זו. לטענתם, שושלת בית אומיה עומדים מאחורי הקישור בין מסגד אל-אקצא לבין ירושלים, שכן ביקשו להתחרות בחשיבותה הדתית של מכה, אשר נשלטה אז על ידי יריבם, עבדאללה אבן א-זובייר. בנובמבר 2020, עורך הדין הסעודי אוסמה יאמאני קידם תיאוריה זו במאמר דעה בעיתון הסעודי Okaz. המאמר עורר זעם בקרב מוסלמים ברחבי העולם, כאשר כמה כותבים טענו שהוא נכתב כדי להצדיק את החלטתן של מדינות המפרץ לחתום על הסכמי אברהם.
הערות שוליים

↑  Wāqidī, Muḥammad ibn ʻUmar, or 748-823 (2011). The life of Muḥammad : al-Wāqidī's Kitāb al-maghāzī. Rizwi Faizer, Amal Ismail, Abdulkader Tayob, Andrew Rippin. Milton Park, Abingdon, Oxon: Routledge. p. 469. ISBN 978-0-415-57434-1. OCLC 539086931. When he desired to turn back to Medina, he set out from al-Jirrana on Wednesday night, twelve nights remaining in Dhul-Qada. He donned his ihram at the furthest mosque (al-masjid al-Aqsa), which was below the wadi on a remote slope. It was the place of prayer of the Messenger of God when he was in al-Jiranna. As for the closest mosque, a man from the Quraysh built it and he marked that place with it.
↑  A. Guillaume, Where was al-masjid al-Aqsa?, al-Andalus, Vol. 18 (1953)
↑  Grabar, Oleg (1959). "The Umayyad Dome of the Rock in Jerusalem". Ars Orientalis. 3: 33–62. ISSN 0571-1371. Bevan has shown that among early traditionists there are many who do not accept the identification of the masjid al-aqsd, and among them are to be found such great names as al-Bukhari and Tabarl. Both Ibn Ishaq an al-Ya'qubi precede their accounts with expressions which indicate that these are stories which are not necessarily accepted as dogma. It was suggested by J. Horovitz that in the early period of Islam there is little justification for assuming that the Koranic expression in any way referred to Jerusalem. But while Horovitz thought that it referred to a place in heaven, A. Guillaume's careful analysis of the earliest texts (al-Waqidi and al-Azraqi, both in the later second century A.H.) has convincingly shown that the Koranic reference to the masjid al-aqsa applies specifically to al-Ji'ranah, near Mekkah, where there were two sanctuaries (masjid al-adnai and masjid al-aqsa), and where Muhammad so-journed in dha al-qa'dah of the eighth year after the Hijrah.
↑  "Temple Mount in Jewish hands? The Egyptian intellectual who handed over al-Aksa". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית). נבדק ב-2022-01-25.
↑  Shragai, Nadav. "From Mecca to Jerusalem". www.israelhayom.com. נבדק ב-2022-01-25.
↑  "أين يقع المسجد الأقصى ؟ - أخبار السعودية | صحيفة عكاظ".
↑  Kasraoui, Safaa. "Saudi Lawyer Claims Al Aqsa Mosque Is In Saudi Arabia, Not Jerusalem". Morocco World News (באנגלית). ארכיון מ-2020-11-17. נבדק ב-2022-01-04.
↑  "Saudi Lawyer Claims Al Aqsa Mosque Is In Saudi Arabia, Not Jerusalem".
א-ראס

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  506 (2006)
 קואורדינטות:  32°15′06″N 35°03′43″E﻿ / ﻿32.251566666667°N 35.061980555556°E﻿ / 32.251566666667; 35.061980555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) א-ראס(למפת צפון השומרון רגילה) א-ראס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום א-ראס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום א-ראס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
א-ראס או: אל-רָאס (בערבית: الراس) הוא כפר פלסטיני, בנפת טולכרם, כ־12 ק"מ דרומית־מזרחית לעיר טולכרם.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, באמצע שנת 2006 שטח הכפר הוערך בכ־5,646 דונם.
מקור השם

א-ראס יושבת על ראש (בערבית: راس) גבעה בולטת בסביבה, בגובה 268 מ' מעל פני הים.
היסטוריה

בכפר פזורים חרסים ושברי אבנים מהתקופה הביזנטית. כקילומטר מצפון לכפר נמצאת חורבה עתיקה בשם "קסר א-טוויל", עם שרידי חומה.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

אל-ראס, כמו כל האזור, סופח לאימפריה העות'מאנית בשנת 1517.
בשנת 1882 הוזכר הכפר במחקר של הקרן לחקר ארץ ישראל, ככפר קטן בראש גבעה, שתושביו מגדלים עצי זית.
היסטוריה > לאחר 1967

לאחר מלחמת ששת הימים ב־1967, עבר אל-ראס לשליטה ישראלית.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין
| שנה | מס' תושבים | הערות |
| 1922 | 92 |  |
| 1931 | 119 |  |
| 1945 | 160 |  |
| 1961 | 269 |  |
| 1967 | 236 |  |
| 1987 | 365 |  |
| 1997 | 378 |  |
| 2017 | 644 |  |
מוצאם של תושבי הכפר הוא ממספר מקומות:
משפחות עודה (عودة), עווד (عوض) וקאסם (قاسم) הן מצאצאיו של אדם שהגיע בסביבות שנת 1780 מכפר מרדה שבנפת סלפית, עקב סכסוך וחשש מנקמת דם.
משפחת מג'דוב (مجدوب) הגיעה מעזה.
משפחות קטנות של פליטים שהגיעו לכפר ב 1948, כמו משפחת ח'לף (خلف) מיער כפר עבוש (غابة كفرعبوش) ומשפחת עטא (عطا) – פליטים מיער כפר צור (غابة كفر صور) שני כפרים קטנים במישור החוף.
קרקעות, חקלאות ומים

שטח שטח הכפר הוא 5,646 דונם ועל יותר משני שלישים מהם נטועים כרמי זיתים ועל היתר גידולי שלחין. חלק קטן הוא שטחי מרעה.
בשנת 1983 חובר הכפר לרשת המים הישראלית – מקורות. קודם לכן השתמשו במי בארות ומי גשמים שנאספו בבורות שברחבי הכפר.
בשנת 2002 נבנתה על אדמות הכפר גדר ההפרדה, באורך כ-7 ק"מ וברוחב ממוצע של כ־60 מ' ובסך הכול כ-420 דונם של אדמה חקלאית.
לאחר בניית גדר ההפרדה, נמצאות למעלה מ-70% מקרקעות הכפר מערבית לגדר, והחקלאים נדרשים להיתרים מיוחדים כדי להגיע אליהן.
הערות שוליים

↑  Palestine Remembered, الرأس - al-Ras ترحب بكم - אל ראס מקדמת אתכם בברכה Palestine Remembered
↑  ראה סרטון שצולם מהאוויר, שממחיש את הגובה היחסי של הכפר مشاهد لقرية الراس جنوب طولكرم, נבדק ב-2023-10-04
https://www.youtube.com/watch?v=42yq2LtNs9U&t=2s&ab_channel=FajerTV
↑  Palestine Remembered, الرأس - al-Ras  - אל ראס, Palestine Remembered
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics, Census 2017, 2018, עמ' 68
1 2 3 4  خبيب عودة - ח'בּיבּ עודה, قرية الراس - כפר א-ראס, Palestine Remembered, 2008
1 2 3  עיד אחמד יאסין מג'דוב, ראש מועצת כפר ראס ועיתונאי, معلومات مفصلة عن قرية الراس - מידע על כפר א-ראס, Palestine Remembered, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582147205171
א-ריחייא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 גובה:  779 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  5,215 (2016)
 קואורדינטות:  31°28′46″N 35°03′53″E﻿ / ﻿31.479569444444°N 35.064702777778°E﻿ / 31.479569444444; 35.064702777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) א-ריחייא(למפת הר חברון רגילה) א-ריחייא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום א-ריחייא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום א-ריחייא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
א-ריחייא (בערבית: ريحيا) היא עיירה פלסטינית הממוקמת שישה ק"מ דרומית־מערבית לחברון ובדרום הר חברון. העיירה נמצאת בנפת חברון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, העיירה מנתה למעלה מ־5,215 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה

החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר במקום בשנת 1863, שאותו כינה ח'רבת אל-חראייה. פלאחים מקומיים התגוררו במבנים תת-קרקעיים עתיקים אשר יועדו במקור לאחסון. בשנת 1883 תיאר "סקר ארץ ישראל המערבית" את המקום כאתר חרב עתיק וגדול, שיש בו מערות ובורות.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בא-ריחייא הייתה אוכלוסייה של 231 תושבים, כולם מוסלמים. אוכלוסייה זו גדלה מעט עד מפקד 1931 ל-243 מוסלמים, אשר אכלסו 38 בתים.
בשנת 1945 מנתה אוכלוסיית א-ריחייא 330 מוסלמים, שהיו בבעלותם 2,659 דונם אדמה לפי סקר רשמי שנערך אז. מתוך קרקעות אלו 136 דונם היו מטעים ואדמות השקיה, 1,093 של גידולי דגנים, ואילו 25 דונם היו שטח בנוי.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עברה א-ריחייא לשליטה ירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של א-ריחייא הייתה 555 נפש.
אחרי מלחמת ששת הימים ב-1967, והלאה, א-ריחייא נמצאת תחת שליטה ישראלית.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582147005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלה אלמוג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במרץ 1933 (בת 91) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, למרחב 
 
בלה אלמוג (נולדה ב-14 במרץ 1933) היא עיתונאית ישראלית ששימשה כעורכת וחברת מערכת העיתון ידיעות אחרונות.
ביוגרפיה

בלה אלמוג החלה את הקריירה העיתונאית שלה בעיתון למרחב ובשנת 1960 הצטרפה למערכת העיתון ידיעות אחרונות, תחילה כעיתונאית מהשורה ובהמשך כעיתונאית בכירה וכעורכת. בין היתר שימשה כעורכת-מייסדת של המוסף זמנים מודרניים שהציג סדר יום נשי-פמינסטי שלא היה עד אז בעיתונות הישראלית.
אלמוג הייתה ידועה בקרבתה הייתה לעורכי העיתון באותן שנים דב יודקובסקי ונח מוזס וכיהנה כעשרים שנים בוועד העיתונאים של העיתון וכן כחברת מועצת העיתונות.
בשנות השבעים של המאה ה-20 השתתפה אלמוג כחברת צוות בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית זה הסוד שלי ששודרה בטלוויזיה הישראלית.
אל-חילה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,277 (2007)
 קואורדינטות:  31°28′24″N 35°06′26″E﻿ / ﻿31.473352777778°N 35.107177777778°E﻿ / 31.473352777778; 35.107177777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) אל-חילה(למפת הר חברון רגילה) אל-חילה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-חילה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-חילה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-חילה (בערבית: الحيلة) הוא כפר פלסטיני הממוקם בנפת חברון, שמונה ק"מ מדרום לחברון. הכפר נמצא בדרום הר חברון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית הכפר 1,277 תושבים.
רוי בארנס

רוי יוג'ין בארנס (באנגלית: Roy Eugene Barnes;‏ ‏נולד ב־11 במרץ 1948) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-80 בשנים 1999–2003.
בארנס כיהן כחבר הסנאט של ג'ורג'יה בשנים 1974–1990, אז ניסה להתמודד ללא הצלחה בבחירות למשרת המושל ונוצח על ידי סגן המושל המכהן זל מילר בבחירות המקדימות של מפלגתו. לאחר מכן הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה בשנים 1992–1998, ובאותה שנה התמודד שוב בבחירות על משרת המושל וניצח בקלות בבחירות המקדימות ובבחירות הכלליות.
ב-2003 הוענק לבארנס "פרס פרופיל האומץ" על ידי הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי על הצלחתו בעת כהונתו כמושל על צמצום המוטיבים הלקוחים מדגל קונפדרציית המדינות של אמריקה בעיצוב דגל ג'ורג'יה, זאת על אף התנגדות פוליטית לכך. קיימת סברה שתמיכתו במהלך שינוי הדגל תרמה באופן משמעותי לתבוסתו במערכת הבחירות של 2002 בה ניסה להתמודד על כהונה נוספת.
לאחר תבוסתו בבחירות, חידש בארנס את עיסוקו בעריכת דין, והיה יושב ראש שותף של ועדת "חוק אף ילד לא נשאר מאחור" של מכון אספן. ב-2010 הוא שב לפוליטיקה כאשר ניסה להתמודד שוב על משרת המושל, אך נוצח על ידי הרפובליקני נייתן דיל.
ראשית חייו

רוי ברנס נולד בעיר מייבלטון שבג'ורג'יה. בבעלות משפחתו הייתה חנות כלבו, שבה הוא נחשף לראשונה לפוליטיקה כאשר האזין לשיחות מנהלי החנות. עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון של דרום מחוז קוב, הוא החל ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'יה. הוא היה פעיל בנבחרת הדיבייט של האוניברסיטה, ואת חופשות הקיץ הוא ניצל לחזרה לביתו ולעבודה בחנות המשפחתית. ב-1969 הוא סיים את לימודיו וקיבל תואר בהיסטוריה, ושנה לאחר מכן נשא לאישה את מארי דובס מהעיר מארייטה, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
לאחר סיום לימודיו החל בארנס ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'יה. בעת לימודיו שם הוא נבחר כנשיא אגודת הסטודנטים וכתלמיד השנה האחרונה הוכתר כמצטיין. ב-1972 הוא סיים את לימודי המשפטים בהצטיינות, ושב למחוז קוב לעבוד כתובע המחוזי, לאחר ארבעה חודשי שירות בצבא ארצות הברית.
מחוקק בג'ורג'יה

הקריירה הפוליטית של בארנס החלה ב-1974, כאשר נבחר מטעם מחוז מייבלטון לסנאט של ג'ורג'יה. עם בחירתו, היה בארנס לצעיר חברי הבית, בגיל 26. בארנס כיהן כסנאטור מדינתי במשך שמונה תקופות כהונה עד 1990.
לאחר תום כהונת השנייה בסנאט, הוא מונה כמנהיג סיעת הדמוקרטים על ידי המושל ג'ו פרנק האריס, ומונה גם כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט. במהלך כהונתו בסנאט, הוא גם שימש כחבר בוועדות ההקצאות, הכללים והתחבורה של הבית, והיה בעל תפקיד מרכזי בשכתוב חוקת ג'ורג'יה כיושב ראש הוועדה המיוחדת לעדכון החוקה.
לאחר שמונה תקופות כהונה כסנאטור, הציג בארנס את מועמדותו בבחירות למשרת המושל ב-1990. מולו ניצבו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ראש עיריית אטלנטה אנדרו יאנג וסגן המושל המכהן זל מילר. בארנס נוצח על ידי מילר, שבהמשך נבחר בבחירות הכלליות כמושל, והיה לבעל בריתו של בארנס.
ב-1992 שב בארנס לפוליטיקה ונבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה. הוא מונה כסגן יושב ראש ועדת המשפט של הבית, וכיושב ראש תת-הוועדה לחוק הכללי. במהלך תקופת כהונתו בבית הנבחרים, הוא גם שימש כחבר בוועדת הכללים והבנקים ובוועדת הבנקאות.
בארנס היה חבר הוועדה המייסדת של הבנק המדינתי של ג'ורג'יה במייבלטון. הוא שימש כחבר מועצת המנהלים של הבנק בשנים 1986–1997, אז הוא התפטר כדי להתמודד על משרת המושל. בנוסף לכך הוא היה מעורב בפעילות של בנקים נוספים בג'ורג'יה.
מושל ג'ורג'יה > בחירות 1998

ב-1998 התמודד בארנס שוב על משרת מושל ג'ורג'יה, והפעם ניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים את מזכיר המדינה של ג'ורג'יה, לואיס א. מייסי. בבחירות הכלליות הוא התמודד על בסיס מצע של רפורמות בחינוך ובבריאות, הביס את איש העסקים הרפובליקני גאי מילנר בהפרש של 53 מול 44 אחוזים מקולות הבוחרים והושבע כמושל ג'ורג'יה ה-80.
בבחירות אלו שמרו הדמוקרטים על הרוב שלהם בשני בתי בית המחוקקים ואיישו את כל המשרות בממשלת המדינה למעט נציב הביטוח והמפקח הכללי על החינוך שאליהם נבחרו רפובליקנים.
מושל ג'ורג'יה > כהונתו

צעדו הראשון של בארנס לאחר השבעתו כמושל בינואר 1999 היה לחתום על צו לאיסור קבלת מתנות ל-56,000 עובדי המדינה מלוביסטים.
בארנס גם נקט בצעד ביצועי לשינוי דגל ג'ורג'יה, זאת על אף התנגדות קולנית. דגל המדינה כלל מאז 1956 את דגל הקרב של הקונפדרציה.
צעדיו של בארנס בתחום החינוך כללו ביטול הקביעות עבור מורים חדשים, וביטול הדרישה לתלמידי בתי הספר לעבור מבחנים כתנאי למעבר לכיתה גבוהה יותר. המורים לא תמכו בהצעותיו, אך הוא קיבל תמיכה להן ממחלקת החינוך של ג'ורג'יה.
בתקופת כהונתו של בארנס הוקם משרד נציבות הילדים בחטיבת שירותי המשפחה והילדים של ג'ורג'יה, כתגובה למותו של טרל פיטרסון (אנ') בן החמש, שבעת מותו הייתה האפוטרופסות עליו בידי המדינה. בארנס חתם על "חוק טרל פיטרסון" להגנה על ילדים בסכנת מוות עקב הזנחה.
בארנס הציע את הנהגתם של צעדי בטיחות בדרכים כדי לרסן נהיגת נוער בניסיון להציל את חייבם של נהגים צעירים שנהרגו בתאונות דרכים. הוא הציע גם הנהגת עוצר לבני נוער לאחר השעה 10 בלילה, הגבלה על מספר הנוסעים בכלי רכב, ואיסור על נהיגת בני 16 ללא מלווה מבוגר ב-18 מחוזות המטרופולין של אטלנטה.
בהמשך, תמך בארנס בסלילת כביש הטבעת הצפוני של אטלנטה, מהלך שאליו התנגדו התושבים המקומיים.
מושל ג'ורג'יה > בחירות 2002

ב-2002 התמודד בארנס לתקופת כהונה שנייה כמושל, ובמסגרת הניצחון הרפובליקני הגורף בבחירות אמצע הכהונה של אותה שנה, נוצח. אף על פי שכמה פרשנים ייחסו את תבוסתו לזעם המצביעים בנוגע לשינוי דגל המדינה ולכעסם של המורים על הרפורמות שהנהיג בחינוך, בסופו של דבר הפסדו נבע ממעבר גורף לתמיכה במפלגה הרפובליקנית ובחירת מועמדיהם בבחירות אלו למשרות רבות במדינה. בארנס נוצח בבחירות על ידי סאני פרדו, מושל ג'ורג'יה הרפובליקני הראשון מאז תקופת השיקום.