stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מל ברוקס
קריירה מאוחרת

בשנת 1980 התעניין ברוקס בהפקת הסרט הדרמטי "איש הפיל" של הבמאי דייוויד לינץ'. בידיעה שאם על הפוסטר של הסרט יכתב "מל ברוקס מציג" אנשים יצפו לקומדיה, ברוקס ייסד חברה בשם Brooksfilms. החברה הוציאה מספר סרטים לא קומיים, ביניהם "הזבוב" ומאוחר יותר החלה להוציא גם סרטי קומדיה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוציא ברוקס שני סרטים בלבד. בשנת 1981 הוציא את ההיסטוריה המטורפת של העולם, סרט קומי שמספר את ההיסטוריה של העולם בצורה פארודית. בשנת 1987 הוציא את שיגעון בחלל (Spaceballs). הסרט הוא סרט פארודי על ז'אנר המדע הבדיוני ובמיוחד על מלחמת הכוכבים. בשני הסרטים ברוקס הופיע במספר תפקידים. הוא גם כיכב בגרסה החדשה של הסרט "להיות או לא להיות" בשנת 1983. ואף הוציא סינגל בעל אותו שם לסרט.
אחת ההצלחות האחרונות שלו הייתה כתיבת גרסת מחזמר לסרטו "המפיקים", אשר עלה בברודוויי בשנת 2001 בכיכובם של נייתן ליין ומתיו ברודריק. המחזמר זכה לפרסים רבים, ביניהם 12 פרסי טוני (יותר מכל מחזמר אחר), שלושה פרסי אוליבייה ופרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר. המחזמר עובד לסרט מוזיקלי בשנת 2005. ליין וברודריק כיכבו במחזמר ואליהם הצטרפו אומה תורמן וויל פארל.
בעקבות ההצלחה המסחררת של המחזמר והסרט "המפיקים", עיבד ברוקס גם את "פרנקנשטיין הצעיר" למחזמר, שעלה בברודוויי בשנת 2007. במחזמר כיכבו רוג'ר בארט, מייגן מולאלי, סאטן פוסטר, אנדריאה מרטין וכריסטופר פיצג'רלד. המחזמר לא נחל הצלחה ונסגר לאחר שנה. בשנת 2017 הועלתה בווסט אנד בלונדון הפקה חדשה של המחזמר, לאחר שעבר שכתוב, וזכתה לביקורות חיוביות.
בשנת 2019 דיבב את מלפיל ברוקס בסרט "צעצוע של סיפור 4" ובסדרה "מזלגוני שואל שאלה".
חייו האישיים

ברוקס היה נשוי לפלורנס באום משנת 1951 ועד 1961, לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1964 נישא מל לאן בנקרופט, לה היה נשוי עד שנפטרה ממחלת הסרטן, ב-6 ביוני 2005. לאן בנקרופט ולברוקס בן אחד, מקס ברוקס, שחקן, סופר ותסריטאי.
פילמוגרפיה נבחרת > סרטים

"המפיקים" (1967)
"כיסאות לוהטים" (1970)
"אוכפים לוהטים" (1974)
"פרנקנשטיין הצעיר" (1974)
"סרט אילם" (1976)
"מתח גבוה" (1977)
"ההיסטוריה המטורפת של העולם" (1981)
"להיות או לא להיות" (1983)
"שיגעון בחלל" (1987)
"החיים בזבל" (1991)
"רובין הוד: גברים בגטקעס" (1993)
"דרקולה: מת ואוהב את זה" (1995)
"בורג משוחרר" (1999)
"המפיקים" (2005, סרט מוזיקלי)
מר פיבודי ושרמן (2014, דיבוב)
"מפלצת של מלון 2" (2015, דיבוב)
"לרקוד" (2017, דיבוב)
"מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה" (2018, דיבוב)
"צעצוע של סיפור 4" (2019, דיבוב)
"סמוראי על ארבע" (2021, דיבוב)
פילמוגרפיה נבחרת > תיאטרון

המפיקים (2001)
פרנקנשטיין הצעיר (2007)
סק"א-נייבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אולם ביתי
 עיר הקרח
 (1,000 מושבים)
 רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
 מדינה:  רוסיה
 תאריך ייסוד:  2008
 ליגה:  VHL
 חטיבה:  צפון-מערב
 היסטוריה:  קבוצת ההוקי של חיל הים (2008–2013) חיל הים-קרליה (2013–2014) סק"א-קרליה (2014–2015) סק"א-נייבה (משנת 2015)
 בעלים:  רוסיה גזפרום אקספורט
 נשיא:  רוסיה גנאדי טימצ'נקו
 מאמן:  רוסיה קונסטנטין קרואשיוב
 
 http://www.neva.ska.ru
סמל הקבוצה עד 2023.
סמל הקבוצה הישן
מסמלי הקבוצה בעבר
"סק"א-נייבה" (ברוסית: Хоккейный клуб «‏СКА-Нева‏») היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מהעיר סנקט פטרבורג, המהווה לקבוצת בת של סק"א סנקט פטרבורג ומשחקת בליגת העל בהוקי קרח.
היסטוריה

מועדון ההוקי הוקם בעיר סנקט פטרבורג בשנת 2008 על ידי מועדון סק"א תחת השם "מועדון ההוקי של חיל הים" (ХК ВМФ).
בשנים 2008 - 2010, התמודד בליגת המשנה בהוקי קרח, בשנת 2010, לאחר ביצוע ארגון מחדש, שיחק בליגת VHL. בעונת 2008/09 המועדון לא העפילה לפלייאוף. בעונת 2009/10 הפסיד בסיבוב הראשון של הפלייאוף לקבוצת "אריאדה-אקפארס" מהעיר וולז'סק. בעונה הראשונה של ליגת VHL‏, 2012/2011, התמודד בסיבוב הראשון של הפלייאוף וגבר על "קריליה סובייטוב", אך הפסיד לדיזל פנזה.
ב-18 ביוני 2012 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין מועדון ההוקי והצוללת "אלכסנדר נייבסקי". הצדדים חתמו על הסכם שיתוף פעולה, לפיו מועדון ההוקי של חיל הים יספק כל תמיכה אפשרית לצוות הצוללת ויארגן למלחים ולצוות פעילויות ספורט בעת שהותם בעיר.
באוקטובר 2012 המועדון עבר לעיר קונדופוגו, שבקרליה. ביולי 2013 שמם שונה למועדון "חיל הים-קרליה". מאוחר יותר הפכו ל"סק"א-קרליה".
במאי 2015, המועדון חזר לסנקט פטרבורג, שמו שונה ל"סק"א-נייבה". הוקמה קבוצת נוער בשם "סק"א-קרליה". לאחר חזרתה לעיר הקבוצה הצליחה בעונת 2015/16 לסיים במקום 7 בעונה הסדירה, מה שאיפשר לה להעפיל למשחקי הפלייאוף של גביע בראטינה, אך המועדון הודח בסיבוב הראשון, לאחר הפסד לאיז'סטאל. לפני עונת 2016/17 מונה פיוטר וורוביוב למאמן. בספטמבר 2016 עודכן לוגו חדש ומדים בצבעי כחול וכתום.
בעונת 2017/2018 הקבוצה סיימה במקום השני בעונה הסדירה והעפילה לשלב שמינית גמר פלייאוף הליגה. היא גברה על חימיק ווסקרסנסק, על טורוס נפטקמסק ועל נפטיאניק אלמטייבסק והעפילה לגמר גביע פטרוב.
בעונת 2018/2019 סיימה במקום הראשון כאלופת העונה הסדירה והעפילה לפלייאוף, אך לא הצליחה לממש את יתרון הבייתיות לזכייה בגביע פטרוב והודחה בשלב חצי הגמר על ידי סאריארקה קרגנדה הקזחית.
בעונת 2019/2020 העפילה לשמינית גמר גביע פטרוב. בעונת 2021/2022 העפילה לחצי גמר הפלייאוף, אך הפסידה לרובין טיומן.
סגל > הנהלת המועדון

נשיא — גנאדי טימצ'נקו
סגן הנשיא — רומן רוטנברג
מנכ"ל — ואדים פיסקו
מנהל — אנדריי טוצ' יסקי
סגל > צוות האימון הנוכחי

מאמן ראשי — יבגני פופיחין
עוזר המאמן — אלכסיי וורוביוב
מאמן שוערים — פאבל אורלוב
סגל > מאמנים

יורי ליאונוב (09.06.2008—04.06.2012)
אנטולי סמיונוב (04.06.2012—24.04.2014)
מיכאיל קראבץ (24.04.2014—03.07.2014)
סרגיי גנדלייב (03.07.2014—30.10.2014)
סרגיי פושקוב (30.10.2014—30.04.2016)
פיוטר וורוביוב (30.04.2016—17.07.2017)
יבגני פופיחין (17.07.2017—2018).
קונסטנטין קרואשיוב (2018—הווה)
הישגים לפי עונה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
| עונה> מועדון ההוקי חיל הים | #> מועדון ההוקי חיל הים | מ> מועדון ההוקי חיל הים | נ> מועדון ההוקי חיל הים | נצה> מועדון ההוקי חיל הים | נצב> מועדון ההוקי חיל הים | הפב> מועדון ההוקי חיל הים | הפה> מועדון ההוקי חיל הים | ה> מועדון ההוקי חיל הים | ניקוד> מועדון ההוקי חיל הים | שערים> מועדון ההוקי חיל הים | +/-> מועדון ההוקי חיל הים | פלייאוף> מועדון ההוקי חיל הים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010/11 | 11 | 56 | 22 | 2 | 2 | 5 | 2 | 23 | 81 | 142-148 | 6 | הודחה ברבע גמר על ידי דיזל פנזה, 3:0 בסדרה |
| 2011/12 | 11 | 53 | 20 | 1 | 5 | 4 | 2 | 21 | 78 | 142-134 | 8 | הודחה בשמינית גמר על ידי לוקומוטיב ירוסלבל, 3:2 בסדרה |
| 2012/13 | 18 | 52 | 18 | 2 | 3 | 6 | 2 | 21 | 72 | 142-154 | 12- | לא העפילה |
מועדון ההוקי חיל הים קרליה
| 2013/14 | 25 | 50 | 12 | 2 | 3 | 3 | 1 | 29 | 50 | 103-125 | 22- | לא העפילה |
סק"א-קרליה
| 2014/15 | 21 | 52 | 17 | 3 | 2 | 4 | 2 | 24 | 67 | 109-121 | 20- | לא העפילה |
מועדון ההוקי סק"א-נייבה
| 2015/16 | 7 | 49 | 24 | 0 | 4 | 5 | 2 | 14 | 87 | 123-94 | 29 | הודחה בשמינית גמר על ידי איז'סטאל, 4:1 בסדרה. |
| 2016/17 | ‏2 | 50 | 30 | 3 | 5 | 0 | 1 | 11 | 107 | 153-90 | 63 | הודחה ברבע גמר על ידי טורפדו אוסט-קמנוגורסק, 4:3 בסדרה |
| 2017/18 | ‏2 | 52 | 36 | 2 | 1 | 2 | 0 | 11 | 116 | 162-81 | 81 | הודחה בגמר על ידי דינמו סנקט פטרבורג, 2:4 בסדרה. |
| 2018/19 | 1 | 56 | 37 | 5 | 2 | 1 | 1 | 10 | 90 | 181-93 | 88 | הודחה ברבע גמר על ידי סוקול קרסנויארסק, 4:1 בסדרה |
| 2019/20 | 3 | 54 | 29 | 7 | 5 | 1 | 3 | 9 | 86 | 175-123 | 52 | העפילה לרבע גמר נגד בארס קאזאן |
תארים והישגים

סגנות: 2018, 2019
הערות שוליים

↑  "ХК ВМФ и АПРК "Александр Невский" установили шефские связи". אורכב מ-המקור ב-2012-06-27. נבדק ב-2017-10-24.
↑  Глава КХЛ Медведев сыграл решающую роль в переезде ХК ВМФ — Воронов
↑  ХК ВМФ стал ещё более карельским
↑  Клуб «СКА-Карелия» получит новое имя и переедет в Санкт-Петербург
↑  «СКА-Карелия» — новая команда Академии СКА
↑  Таблицы: плей-офф 1/8 финала
↑  Обновлённый стиль «СКА-Невы»
↑  Руководство
↑  Тренеры
↑  Юрий Леонов возглавит ХК ВМФ
↑  ХК ВМФ возглавил Анатолий Семёнов
↑  Михаил Кравец назначен главным тренером ХК «ВМФ-Карелия»
↑  Сергей Шенделев — главный тренер «СКА-Карелии»
↑  Сергей Пушков назначен главным тренером «СКА-Карелии»
↑  Пётр Воробьёв — главный тренер «СКА-Невы»
↑  Евгений Попихин – главный тренер «СКА-Невы»
| ליגת העל בהוקי קרח |
| --- | --- | --- |
| קבוצות (עונת 2021/2022) | רוסיה בוראן • רוסיה זבזדה צ'כוב • קזחסטן סאריארקה קרגנדה  • רוסיה בארס קאזאן • רוסיה זבזדה דמיטרוב • רוסיה סק"א-נייבה • רוסיה חימיק • רוסיה צס"ק בב"ס סמרה • רוסיה איז'סטאל • רוסיה סוקול • רוסיה ריאזאן • רוסיה דיזל פנזה • רוסיה ספוטניק ניז'ני טאגיל • רוסיה טמבוב • דינמו סנקט פטרבורג • רוסיה מולוט פרם • רוסיה טורוס נפטקמסק • רוסיה צ'למט צ'ליאבינסק • רוסיה ירמק אנגרסק • רוסיה נפטיאניק אלמטייבסק • קזחסטן טורפדו אוסט-קאמנוגורסק • רוסיה אורל הדרומית אורסק • רוסיה זאורלייה קורגן • רוסיה רובין טיומן • |  |
| קבוצות עבר | רוסיה סארוב • הרפובליקה העממית של סין ORG בייג'ינג • הרפובליקה העממית של סין צן טואו ג'ילין • הרפובליקה העממית של סין הכוכב האדום קונלון היילונג-ג'יאנג • אוזבקיסטן הומו טשקנט • רוסיה טבר |  |
| פרסים ותארים | גביע פטרוב • גביע הפתיחה |  |
| ראו גם | הקלאסיקה הרוסית • ‏KHL • ‏MHL • ‏VHL-B |  |
סמואל בלאמי

| --- | --- |
 לידה:  פברואר 1689? Hittisleigh, דבון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  27 באפריל 1717 (בגיל 28) 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 
קפטן סמואל בלאמי (באנגלית: Samuel Bellamy; בערך 23 בפברואר 1689 – 26 באפריל 1717), לימים כונה "סם השחור" בלאמי, היה פיראט אנגלי, שפעל בראשית המאה ה-18. הוא ידוע בעיקר כפיראט העשיר ביותר בהיסטוריה המתועדת, ואחד המוכרים בתור הזהב של הפיראטיות. אף על פי שהקריירה הידועה שלו כקברניט פיראטי נמשכה מעט יותר משנה, הוא וצוותו תפסו לפחות 53 אוניות. כונה "סאם שחור" בפולקלור של קייפ קוד. בלאמי התפרסם בחסדיו ובנדיבותו כלפי אלה שתפס בפשיטותיו. מוניטין זה זיכה אותו בכינוי נוסף, ה"נסיך הפיראטים". הוא דימה את עצמו לרובין הוד, כאשר אנשי צוותו קראו לעצמם "אנשי רובין הוד".
בלאמי נולד באנגליה בשנת 1689, והחל להפליג בצי המלכותי הבריטי כנער. לאחר שנסע לקייפ קוד בשנת 1715, הוא נסע דרומה לחוף פלורידה במאמץ לאתר אוצרות שטבעו בים. משם עשה את דרכו לבהאמה, ושט תחת פיקודם של בנג'מין הורניגולד ואדוארד טיץ'. הוא לכד ספינת סחר עבדים בשם "ווידה גאלי" בתחילת האביב של 1717. מספר חודשים מאוחר יותר הספינה נקלעה לסערה מול חופי מסצ'וסטס ושקעה עם בלאמי ורוב אנשי הצוות שלו. שרידי "הווידה" התגלו בשנת 1984, מה שהפך אותה לספינת הפיראטים המאומתת הראשונה שהתגלתה אי פעם בצפון אמריקה.
ראשית חייו

בלאמי היה הצעיר מבין שישה ילדים שנולדו לסטיבן ואליזבת בלאמי בקהילה של היטסליי בדבונשייר, אנגליה, ב-1689. אליזבת נפטרה זמן קצר לאחר, ונקברה ב-23 בפברואר 1689, שלושה שבועות לפני הטבלתו של סמואל ב-18 במרץ. הפיראט העתידי הפך למלח בגיל צעיר. בשנות העשרה המאוחרות שלו הצטרף לחיל הים המלכותי ונלחם בכמה קרבות. אף כי משערים כי ייתכן שהייתה לו אשה וילד, אין הוכחה מוגדרת לכך.
בלאמי נסע לקייפ קוד בסביבות 1715, לכאורה כדי לחפש כמה מקרובי משפחתו שם. ההערכה היא שהוא ניהל רומן עם אשה מקומית בשם גודי האלט. פרופסור אליזבת ריינארד, בספרה "הארץ הצרה״ משנת 1934, העניקה לה את השם "מריה", ואף על פי שאין שום עדות לכך שהיא נשאה את השם הזה, הוא בכל זאת הפך לשם פופולרי עבורה. מחברים מודרניים אחרים כינו אותה "מריה" ו"מרי". גילה ומצבה המשפחתי נותרו נושא לוויכוחים רבים. יש סיפורים המתארים אותה כגברת צעירה בין גיל 16 ל-25, ואילו אחרים מתארים אותה כאישה מבוגרת. בכמה סיפורים, הוריה חיבבו אותו, אך לא חשבו שמלח עני בעל ביטחון עצמי מתאים להיות בעלה. ראיות נסיבתיות מצביעות על כך שהיא אולי הייתה כבר נשואה, ומאשרות כמה סיפורים כי בכוונתו של בלאמי הייתה לצבור את הונו ולחזור ולקחת אותה משם.
בלאמי עזב את קייפ קוד בתחילת 1716 עם קבוצת גברים כדי לחפש את האוצרות העצומים בחוף פלורידה בהריסות הצי הספרדי מ־1715. התכשיטן העשיר פאלגראבס ויליאמס, בנו של התובע הכללי של רוד איילנד ג'ון ויליאמס, הצטרף לבלאמי ומימן את משלחתו. לאחר שבלאמי עזב את הכף, התגלה כי גודי הלט נמצאת בהריון מבלאמי. סופר שהיא ילדה בן והסתירה את הילד באסם בזמן שהיא יצאה להצטייד במזון, וכאשר חזרה גילתה שהילד נחנק למוות בתוך הקש. אגדות מסוימות אומרות כי האסם היה של משפחת נואלס המכובדת, אחרות טוענות שזהו האסם של השופט ג'וזף דויין שגירש אותה. בשני המקרים, היא נעצרה בגין רצח הילדה ונכלאה בכלא העתיק של ברנסטבל, מסצ'וסטס (בית הכלא הבנוי מעץ העתיק ביותר בארצות הברית). גזר הדין שלה היה יחסית קצר, אך היא הוגלתה מהעיירה.
קריירה

ציידי האוצרות ככל הנראה לא זכו בהצלחה גדולה, מכיוון שהם פנו עד מהרה לעסוק בפיראטיות בצוות של קברניט הפיראטים, בנג'מין הורניגולד, שפיקד על "מריאן" עם הקצין הראשון, שהפך במהרה למפורסם - אדוארד טיץ' "שחור הזקן".
בקיץ 1716 התמרד הצוות בגלל חוסר הנכונות של הורניגולד לתקוף ספינות אנגליות - ארץ מולדתו. ברוב קולות של הצוות, הוא הודח כמפקד של מריאן ועזב את הספינה עם חסידיו כולל אדוארד טיץ'. הצוות שנותר בן 90 איש בחר את סמואל בלאמי כקפטן.
לאחר לכידת ספינה שנייה בשם "סולטנה", בלאמי הפך אותה לספינתו העיקרית ונתן לחברו ויליאמס פאלסגרייב את תפקיד המפקד של "מריאן". הם הפליגו זמן קצרה לצד הספינה "אוליבייה לבאסור", שיצאה בתחילת 1717 לפשיטה על דרום אמריקה. עם זאת, הלכידה הגדולה של בלאמי הייתה באביב 1717, כשהוא הבחין בספינה "ווידה" ששטה במיצר בקריביים בין היספניולה וקובה. הווידה הייתה ספינת עבדים חדשה ומרשימה - נבנתה באנגליה בשנת 1715 בגודל 300 טון, ובאורך 31 מ' עם 18 תותחים, ומהירותה הגיעה עד 13 קשר. הווידה הייתה במסע הבכורה שלה בשנת 1716 וסיימה בדיוק את הסבב השני - מאפריקה לקריביים בסחר העבדים האטלנטי. הספינה הייתה עמוסה הון רב בזהב, אינדיגו, שנהב וסחורות יקרות אחרות ממכירת 312 עבדים.
בלאמי רדף אחרי הווידה במשך שלושה ימים לפני שהתקרב מספיק כדי לירות בה. לאחר ירייה יחידה, הקפטן לורנס פרינס נכנע והוריד דגלה. נאמן למוניטין שלו בנדיבות, בלאמי גמל על חוסר ההתנגדות של פרינס באמצעות החלפה של הספינה ״סולטנה״ שלו תמורת הווידה. הוא הסיר את מגורי הקברניט ושדרג את הספינה ל-28 תותחים, בלאמי הפנה את ספינת הדגל החדשה שלו צפונה לאורך החוף המזרחי של קרולינה ובהמשך לניו אינגלנד.
קפטן צ'ארלס ג'ונסון כתב את מה שהפך לטקסט ההיסטורי הסטנדרטי הראשון על שודדי ים, "היסטוריה כללית של השוד ורציחות הפיראטים הידועים לשמצה ביותר". מקור זה מספר את סיפורה של ווידה שתפסה ספינה בפיקודו של קפטן באר. בלאמי רצה לתת לקברניט לשמור על ספינתו, אך צוותו הצביע לשרוף אותה, וקברניט ספינת הסוחר דחה הזמנה להצטרף לפיראטים. לבלאמי מיוחס הנאום שאמר לקברניט כי הוא פועל עבור העשירים ששודדים את העניים בחסות החוק, ואילו "אנו שודדים את העשירים בעזרת אומץ הלב שלנו. האם לא עדיף לכם להיות חלק מאתנו, מאשר להתרפס בפני העשירים שיתנו לכם תעסוקה?" ג'ונסון מייחס את הנאום הזה לסמואל בלאמי מבלי לנקוב בשמו באופן ספציפי. סופרים אחרים כמו פיליפ גוס מייחסים את הנאומים לצ'ארלס בלאמי, פיראט נפרד שאינו קשור לסמואל בלאמי. הם פעלו באותו זמן באותם אזורים ומעלליהם בדרך כלל משולבים.
מוניטין

קפטן סמואל בלאמי, הידוע כיום בשם בלאמי השחור, היה מוכר היטב לבני דורו ולחוקרים כדמות ייחודית, אדם גבוה, חזק, ומאוד מסודר. הוא אהב בגדים יקרים, במיוחד מעילים שחורים. כלי הנשק האהובים עליו היו ארבעה אקדחים דו-קנים שהוא נשא תמיד באבנט בגדיו. נאמר ש"הוא היה דמות מרתקת במעיל הקטיפה הארוך שלו, מכנסי הברך, גרבי המגן והנעליים הכסופות. עם חרב צמודה למותנו השמאלית וארבעה אקדחים על אבנטו. שלא כמו כמה מחבריו, בלאמי מעולם לא לבש פאה אופנתית, אלא צימח את שערו הכהה והארוך וקשר אותו בחזרה עם קשת שחורה."
כרב חובל, סגנון ההנהגה שלו היה כמעט דמוקרטי. אנשי הצוות שלו חיבבו אותו מאוד, ולפעמים אפילו התייחסו אליו כ"רובין הוד של הים" וראו את עצמם כאנשים של רובין הוד. קפטן בלאמי היה גם טקטיקן טוב. בדרך כלל היו לו שתי אוניות בשליטתו. ספינת הדגל שלו הייתה חזקה עם תותחים רבים והשנייה הייתה קלה אך מהירה, מה שיצר איזון טוב. בהתקפות מתואמות הם הצליחו לתפוס אוניות בקלות מבלי לפגוע בהן.
מוות

חודשיים בלבד לאחר שהשתלט על "הווידה", כשהיא וה"מריאנה" התקרבו לקייפ קוד, ויליאמס אמר לבלאמי שהוא רוצה לבקר את משפחתו ברוד איילנד, והשניים הסכימו להיפגש שוב ליד מיין. בלאמי והווידה לכדו כמה ספינות קטנות נוספות באזור, כולל אן גאלי, שמינה עליה את ריצ'רד נולנד כקפטן.
אם בלאמי התכוון לבקר שוב את אהובתו מריה האלט, הוא לא הצליח. ה"ווידה" נסחפה לצפון מזרח בסופה חזקה מול חופי קייפ קוד בחצות, ב-26 באפריל 1717 ועלתה על שרטון כ-500 מטרים מן החוף של המקום שכיום הוא וולפליט במסצ'וסטס. אחרי חצות, התרנים של האונייה נשברו ומשכו את הספינה העמוסה בכבדות לתוך המים, שם שקעה במהירות, ולקחה איתה את בלאמי ואת כולם מלבד שניים מאנשי הצוות של הווידה שהיה בן 145 איש.
היה ידוע כי מאה ושלוש גופות נשטפו את החוף ונקברו על ידי העיירה. גם "מרי אן" נהרסה באותו לילה כמה קילומטרים דרומית לווידה, והשאירה שבעה ניצולים. כל תשעת הניצולים משתי הספינות נלכדו והועמדו לדין בגין פיראטיות בבוסטון. שישה מהם נתלו באוקטובר 1717 (החנינה של המלך ג'ורג' לפיראטים, שהוכרזה בחודש ספטמבר, הגיעה לבוסטון שלושה שבועות מאוחר מדי), בעוד שניים שוחררו, ובית המשפט האמין לעדותם כי נאלצו לעסוק בפיראטיות. האחרון, אינדאיני ממרכז אמריקה, ג'ון ג'וליאן, ככל הנראה נמכר לעבדות לג'ון קווינסי - סבא רבא של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס.
ויליאמס חיכה לפגישה עם בלאמי. כאשר בלאמי לא הופיע, ויליאמס הבין מה קרה, והפליג דרומה לנסאו ב"מריאן". נולנד חיפש גם את בלאמי מחוץ למיין, כשלא מצא אותו, הוא לקח את הספינה "אן גאלי" דרומה, פשט על אוניות לאורך הדרך לפני שקיבל חנינה בבהאמה.
תהילה מאוחרת

ביולי 1984, בלאמי התפרסם שוב כאשר הוכרז על גילוי שרידי ספינת הדגל שלו "ווידה", שהפכה לספינת הפיראטים האמיתית הראשונה שהתגלתה אי פעם בצפון אמריקה. בזמן שקיעתה, הווידה הייתה האוצר הגדול ביותר של הפיראטים שנלכד אי פעם. האוצר שצברה היה בערך 4.5 עד 5 טון, כולל כמויות אדירות של אינדיגו, שנהב, זהב, ו-20,000 עד 30,000 לירות שטרלינג, המחולק ל-180 שקים של 23 ק"ג כל אחד. תגלית האונייה נעשתה בשנת 1982 על ידי צוות צלילה שהובל ומומן על ידי החוקר התת-ימי בארי קליפורד. השרידים היו מתחת ל-4.5 מ' מים בלבד וחצי מטר של חול.
בשנת 1985 מצא קליפורד את פעמון הספינה שעליה היו המלים "WHYDAH GALLY 1716", העדות הראשונה הבלתי מעורערת של הממצא שלו. לאחר מכן הוא הקים את מוזיאון הפיראטים "ויידה" במפרץ מקמילן בפרובינסטאון, מסצ'וסטס, המוקדש לסמואל בלאמי והווידה. יש בו ממצאים רבים שהובאו מהריסות בספינה, כולל תותח שנמצא וחלק מכ-200,000 הממצאים שנמצאו.
השרידים האפשריים של גופתו של סם בלאמי נמצאו בסמוך לספינתו, בפברואר 2018. הגופה הייתה בסמוך לאקדח שזוהה כשלו, ובדיקות DNA נעשו עם קרובי משפחתו לאישור. במאי 2018, בדיקות אישרו כי השרידים הם ממוצא מזרח אירופי, והם אינם אלה של סם בלאמי.
קריאה נוספת

Clifford, Barry; Perry, Paul (1999). Expedition Whydah : the story of the world's first excavation of a pirate treasure ship and the man who found her (1st ed.). New York, NY: Cliff Street Books. p.261. ISBN 978-0-06-092971-8.
Clifford, Barry; Turchi, Peter (1993). The pirate prince : discovering the priceless treasures of the sunken ship Whydah : an adventure (1993 Hardcover ed.). New York: Simon & Schuster. ISBN 978-0-671-76824-9.
Woodard, Colin (2008). The republic of pirates : being the true and surprising story of the Caribbean pirates and the man who brought them down (1st Harvest ed.). Orlando, Fla.: Harcourt, Inc. pp.28–29. ISBN 978-0-15-603462-3.
The Way of the Pirates, "Famous Pirate: Samuel Bellamy, The Romantic Pirate"
אבו עלי אקספרס

| --- | --- |
סמליל הערוץ
 מייסד:  מחבר לא ידוע 
 תאריכי הופעה:  אוגוסט 2017 – הווה (כ־7 שנים)
 שפה:  עברית ואנגלית
 תפוצה:  כ-510,000 עוקבים
 abualiexpress.com
 
אבו עלי אקספרס הוא ערוץ טלגרם ובו חדשות ופרשנויות בעניין העולם הערבי-מוסלמי והזירה הבין־לאומית. הערוץ מופעל על ידי גלעד כהן, לשעבר קצין מתפ"ש בדרגת סרן.
פרסומיו

מאז 2014 החל לכתוב בפורום רוטר, וב-2016 קיבל "הרשאת עיתונאי" שאיפשרה לו לדווח ללא צורך במקור. באוגוסט 2017 פתח ערוץ בטלגרם, שביוני 2022 הפך לערוץ השלישי בגודלו בעברית והראשון בכמות הצפיות לפוסט. תכניו מתורגמים לאנגלית בערוצי מראה מטעמו, ובספטמבר 2024 השיק ערוץ נוסף בערבית. לצד הטלגרם, הוא פעיל גם בטוויטר, אינסטגרם, טיקטוק ובאתר עצמאי, ובדצמבר 2022 השיק פודקאסט. מספר עוקביו גדל משמעותית בעקבות מבצע "שומר החומות" ומלחמת "חרבות ברזל", ובינואר 2024 היה לערוץ השני בגודלו בעברית. כלי תקשורת משתמשים מעת לעת בתכנם שהוא משתף ולעיתים גם נבחרי ציבור. הוא גם הוזכר בפודקאסט של בן שפירו עקב חשיפת סרטון בקשר לתקרית תל א-סולטאן. על פרסומיו מוטבע סימן מים עם שם העט שלו.
ייעוץ לצה"ל

באוגוסט 2021 פרסם כתב הארץ יניב קובוביץ שמפעיל הערוץ מועסק מזה כשנתיים כיועץ לצה"ל בפיקוד הדרום. תפקידו הרשמי היה להצביע על מגמות בקרב פלסטינים ביהודה ושומרון וחבל עזה. במסגרת תפקיד זה נחשף למידע מודיעיני והשתתף בדיונים ביטחוניים, ובשל כך זהותו נאסרה בפרסום למשך מספר שבועות. בפברואר 2022 פרסם קובוביץ שהוחלט לסיים את העסקתו, וכי בוטל האיסור על פרסום זהותו – גלעד כהן, קצין ששירת בעבר ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, אשר גויס לסייע ב"מלחמת התודעה" ברשתות החברתיות. לעיתים דובר צה"ל מפנה לערוץ עיתונאים שביקשו לקבל מידע, תוך הבהרה שהידיעות שמופיעות בו אינן רשמיות, ולא הועברו על ידי גורם צבאי.
פעילותו בנושא ההסברה הישראלית

| --- | --- |
 :  ראו גם – ההסברה הישראלית
מפעיל הערוץ מבקר את ההסברה הערבית הבין־לאומית, שלטענתו מציגה נרטיב סלקטיבי התומך בפלסטינים. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, טען כי ישנו ניסיון לייצר "אוקראיניזציה של הנרטיב הפלסטיני" כדי לזכות באהדת הקהילה הבין-לאומית, ובשיתוף עוקביו פרסם טיעוני נגד. הוא מותח ביקורת על משרד החוץ בשל פעילות הסברה מועטה לטעמו, ואף מדריך את עוקביו כיצד לפעול בנושא. בנוסף, הוא מבקר כתבים המסקרים את העולם הערבי על דיווחיהם, וכן עיתונאים שלדבריו פוגעים בתדמית ישראל.
ביאורים

↑  באוגוסט 2022 ביקר את ערוץ "מכאן" של התאגיד, על פרסום ממצאי בדיקה אודות השימוש בכלי התקשורת וברשתות החברתיות הערביות במונח "השחר האמיתי" שטבע צה"ל עבור החברה הערבית למבצע "עלות השחר". לפי ערוץ "מכאן", ממצאי התחקיר העלו ש"הערוצים הערבים המובילים כלל לא השתמשו בשם הערבי שנתן צה"ל למבצע". בפוסט שפורסם בערוץ אבו עלי אקספרס, טען מפעיל הערוץ שטענה זו רחוקה מלהיות נכונה, תוך שהוא מביא ראיות לכך שהשם "השחר האמיתי" תפס הן בכלי התקשורת והן ברשתות החברתיות.
↑  ביוני 2020 ביקר את אליאור לוי שדיווח על שיגורי רקטות של חמאס לעבר הים, תוך שהוא מצרף תמונות שפורסמו כשנתיים קודם לכן ב-ynet. בעקבות הפרסום בערוץ של אבו עלי התנצל לוי על הפרסום השגוי.
↑  באוגוסט 2021 ביקר את תאגיד השידור הציבורי 'כאן' על כך שבכתבה שהכינו על הפיגועים באפגניסטן שילבו סרטוני וידאו אותם ייחסו לפיגועים אלו, בעוד שסרטונים אלו תיעדו תקיפה של צה"ל בעזה ימים ספורים קודם לכן.
סטנלי פישר

סטנלי פישר (באנגלית: Stanley Fischer; נולד ב-15 באוקטובר 1943) הוא כלכלן אמריקאי-ישראלי, שכיהן כפרופסור לכלכלה ומילא תפקידים בכירים בבנקאות העולמית. כיהן כנגיד בנק ישראל בשנים 2005–2013. בשנים 2014–2017 כיהן בתפקיד סגן יושבת ראש הפדרל ריזרב. פישר נחשב מייצג בולט של האסכולה המוניטריסטית במאקרו-כלכלה וכתב ספרים ומאמרים רבים בנושא.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלתו

פישר נולד ברודזיה הצפונית (כיום זמביה). שמו העברי הוא שלמה בן פסח הכהן. היה פעיל בתנועת הבונים דרור. את לימודיו התיכוניים עשה ברודזיה הדרומית (כיום זימבבואה) ובהם הצטיין בפיזיקה, מתמטיקה וכימיה, אך ידיד המשפחה הפנה אותו לתחום הכלכלה. הוא למד לתואר ראשון בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE), בין השנים 1962 עד 1965, לאחר מכן נסע לעבוד בישראל, ובשנים 1966-1965 השלים תואר שני חד-שנתי בלונדון. הוא למד לתואר שלישי בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), בשנת 1969.
ביוגרפיה > תפקידים בארצות הברית

פישר כיהן כמרצה (Assistant Professor) לכלכלה באוניברסיטת שיקגו עד 1973, ומאותה שנה היה לפרופסור-חבר במחלקה לכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. פרופ' פישר הוא גם מרצה אורח באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכון הובר באוניברסיטת סטנפורד. בין השאר, היה מנחה הדוקטורט של בן ברננקי, לימים נגיד הפדרל ריזרב וזוכה פרס נובל לכלכלה. פישר אף היה ועודנו חבר במספר אגודות אקדמיות וארגונים כלכליים, הוא עמית לשעבר באגודה לאקונומטריקה ונבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, חבר במועדון ה-30, חבר חוקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER) ועוד. כן הוא שירת במועצות המנהלים של המכון לכלכלה בינלאומית (IIE), ושל ארגון נשות הבנקאות העולמית (WWB), ובמועצה המייעצת הבינלאומית לבית הספר החדש לכלכלה של מוסקבה (NES). ב־1985 אף נמנה סטנלי פישר על היועצים הכלכליים האמריקאים שנשלחו לסייע לישראל ביישום תוכנית הייצוב.
מינואר 1988 עד אוגוסט 1990 שימש כסגן נשיא לפיתוח כלכלה וכלכלן ראשי של הבנק העולמי. לאחר מכן מונה לראש הקתדרה ע"ש אליזבת' וג'יימס קיליאן וראש המחלקה לכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). בין ספטמבר 1994 ועד סוף אוגוסט 2001 כיהן כמשנה למנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית.
בפברואר 2002 עבר פישר לסקטור הפרטי ועד אפריל 2005 כיהן פישר כסגן יו"ר סיטיגרופ, הבנק המסחרי הגדול בעולם דאז. במסגרת תפקיד זה, פישר שימש בין היתר כראש קבוצת הסקטור הציבורי, יושב ראש הוועדה לסיכון מדינה בתאגיד, ונשיא סיטיגרופ אינטרנשיונל.
במהלך כהונתו בקרן המטבע ובעקבות מעברו לסיטיגרופ נמתחה על פישר ביקורת כי ייצג קבוצות אינטרסים בממשל ארצות הברית. ב-2002 פרסם ג'וזף שטיגליץ, חתן פרס נובל לכלכלה, ביקורת נוקבת כלפי פישר בספרו "אי נחת בגלובליזציה". בספר הוא מותח ביקורת חריפה על קרן המטבע העולמית בתקופה שפישר היה אחד מבכיריה. שטיגליץ רמז לניגוד עניינים בהתנהלותו של פישר וכתב:
אפשר לשאול האם פישר תוגמל מפני שעשה בקרן המטבע העולמית את מה שהממשל האמריקני הורה לו לעשות?