stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האדם מחפש משמעות
תוכן הספר

פראנקל הניח בספרו את היסודות לשיטת טיפול חדשה, לוגותרפיה, שיש אשר ראו בה אסכולה חדשנית לאחר האסכולות של זיגמונד פרויד ואלפרד אדלר, ותוך כדי שיח עמן.
השיטה שפיתח מבוססת על חוויותיו ועל התמודדותו עמן, ומבקשת לתת מענה לשאלות הקיומיות האישיות והאנושיות שנשארו פעורות בנפשם של רבים לאחר זוועות השואה, אצל אלו שחוו אותה על בשרם, אצל בני התקופה ועבור הדורות הבאים. יתר על כן, פראנקל סבר שהחוויה הקיומית הנוקבת שחווה יחד עם רבים אחרים במחנה ההשמדה, גילתה אצלו תובנות ונתיבים חדשים להתמודדות עם הרוע, ואפשרה לו להישיר מבט אל חוויות העצב והאובדן העמוקות ביותר. בנוסף, עצם היכולת ליצור כלים טיפוליים חדשים להתמודדות עם מחלות נפש, כגון דיכאון, מתוך האימה והשכול, היא דוגמה לאפשרות של ריפוי נפשי. הצעותיו אלו, אותן כינה לוגותרפיה, מבוססות על ההנחה שיש בכוחו של האדם, ובכוחם של אחרים, לעזור לו לצאת מסבך נפשי מתוך התודעה העצמית שלו ובשל העצמאות והחופש להעניק משמעות לחיים, כמעט בכל הקשר נסיבתי. פראנקל מסביר כי בנסיבות הקיום האכזריות של מחנה ההשמדה, שאסיריו מנוצלים ככוח עבודה עד כלות כוחותיהם, ללא תזונה או תנאי חיים בסיסיים, עד שהם קורסים ומושלכים אל תאי הגזים ואל המשרפות, "כל מטרות החיים הרגילות מתערערות. נשארה רק "האחרונה בחירויות האדם" – היכולת לבחור את עמדתו במערכת נסיבות נתונות". פראנקל מספר ומעיד כי האדם, כלומר הוא וחבריו במחנה, הצליחו לממש אפשרות זו של חירות במקום בו נשללו מהם כל זכויותיהם כבני אדם.
הגותו של פראנקל בספרו נוגעת הן לספרות הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית והן לספרות הפסיכולוגיה הטיפולית. היא גם מהווה תיעוד איכותי וייחודי לחיי האסירים במחנה השמדה, ולשמירת הזיכרון של חוויית המאסר וההישרדות אצל ניצולי השואה באשר הם. פראנקל הציג אופן התבוננות חדשה על חיי האדם, אשר צמח מתוך חוויית הסבל. עבור פראנקל "לחיות – פירושו לסבול, להתקיים – פירושו למצוא פשר לסבל. אם יש בכלל תכלית לחיים, צריך שתהיה תכלית לסבל ולמוות. אך איש לא יוכל לומר מהי תכלית זו. כל אחד ואחד צריך למצוא את הדבר בעצמו ועליו לקבל את עול האחריות לפי מה שמכתיבה לו תשובתו. אם יצליח – יוסיף לגדול חרף כל צרותיו".
הספר עוסק גם בתחום ההומור בשואה, בייחוד במחנות הריכוז וההשמדה, והשפעתו על מורל הניצולים.
פרקי הספר

הספר מחולק לשני חלקים:
פרקי הספר > חלק ראשון: חוויות ממחנה הריכוז

בתחילת הפרק מעיר פראנקל כי סיפורו מתמקד בשאלה: "חיי יום-יום במחנה-ריכוז – איך השתקפו ברוחו של האסיר הממוצע?". הוא מתאר את החוויות העיקריות שהיה שותף להן. בהן, ההלם, שהיה מנת חלקם של האסירים למעשה משעה שהוכנסו אל קרונות הרכבת החתומים בדרך אל מחנה ההשמדה, פריקתם של המוסעים ברציף המחנה, וה"סלקציה" שהפרידה אהובים ומשפחות. לרוב האסירים הייתה "הזיית חנינה" שמכוחה קיוו שינצלו מגזר דין המוות שהגעתו לבסוף נראתה כבלתי נמנעת. לאחר מכן, הגיעו תחושות הקהות, האדישות והאפטיה, שהיו לדעת פראנקל, "מנגנון הכרחי של התגוננות". ועם זאת, התקיימה עוררות גדולה בין האסירים שהתבטאה בשיחה ובדיון על נושאים פוליטיים ועל הצפי לסיומה של המלחמה. פראנקל מתאר את חיי היומיום במחנה משחר ועד ערב, את היחסים עם החיילים הגרמנים ועם האסירים הממונים על האסירים "הפשוטים". רוב רובם של האסירים חוו הידרדרות גופנית מוחשית: "משנעלמו השכבות האחרונות של שומן שמתחת לעור ודמינו לשלדים מצופי עור ובלויי-סחבות, ראינו עין בעין, איך גופתינו מכלים את עצמם... מעתה ניטל כוח-התנגדותו של הגוף. בזה אחר זה מתו בני החבורה הקטנה שבצריפנו. כל אחד ואחד מאיתנו יכול לחשב במידה רבה של דייקנות, תורו של מי עכשו, ומתי יגיע התור של עצמו". ועם זאת לעדותו, "אינטלקטואליים עשירים, אפשר שנתייסרו בייסורים קשים... אבל הפגיעה בישותם הפנימית הייתה קטנה יותר", והם שנשארו בחיים.
פראנקל אף מציין שלמרות המציאות הקודרת במחנה הקפידו מעת לעת האסירים לטפח את חוש ההומור ולספר בדיחות זה לזה. פראנקל מעיד שניסה לרומם את רוחו של אחד מחבריו האסירים שמקצועו היה רופא: ״ניסיתי להעלות חיוך על שפתיו על-ידי שתיארתי באזניו, איך לא יוכל להינתק מהרגליהם של חיי המחנה בשובו אל עבודתו הקודמת. באתר הבנייה (בייחוד כשהיה המשגיח עורך סיור ביקורת) היה מנהל העבודה ממריץ אותנו להחיש את עבודתנו בקריאות: פעולה! פעולה! אמרתי לידידי: יום אחד תחזור לחדר-הניתוח ותעשה ניתוח בטן גדול. פתאום יפרוץ אח אל החדר ויכריז על בואו של הרופא הראשי בקריאות: פעולה! פעולה!״
פרקי הספר > חלק שני: מושגי יסוד בלוגותרפיה

פראנקל הסביר את תורת הלוגותרפיה ואת מקורו האטימולוגי של שמה. "לוגוס היא מילה יוונית שפירושה: "משמעות", "פשר" ותרפיה – טיפול או ריפוי, כלומר טיפול באמצעות פשר/משמעות. הלוגותרפיה מרכזת את עיוניה במשמעות ההוויה האנושית וכן בחיפושי האדם אחר משמעות זו". בשונה מאסכולות הגות ופרקטיקה אחרות, כגון זו של פרויד או של מרקס ואנגלס, סבר פראנקל כי "שאיפתו של האדם לפשר היא כוח ראשוני ולא "שכלון שניוני" בלבד של דחפים אינסטינקטיביים". יתר על כן, הוא סבר שתסכול קיומי, דאגה או יאוש אינם סימנים פתולוגיים ואינם מחלת נפש, אלא אמירה על המציאות הקיומית של האדם. ועל כן, תפקידו של הרופא הוא לעזור למצוא פשר לתחושות הללו ולסייע במציאת הדרכים בין התחושות הללו לבין הנסיבות הקיומיות שגרמו להן. עיקר שאיפתו של האדם, לדעת פראנקל, הוא לממש את המשמעות, הפשר של חייו, של ערכיו הפנימיים, ולכן,אם ימצאו הפשר והתובנה הפנימית, אזי גם תיפתר חלק ממצוקתו הנפשית של "החולה".
כמו כן הובאו בספר "רשימה ביבליוגרפית" ו"רשימת מונחים".
עיבוד לקולנוע

ב-16 במרץ 2021 נמסר על פיתוח סרט קולנוע המבוסס על הספר. את הסרט יפיקו קייט כהן ומריסה פולווינו (אנ') באמצעות חברת ההפקות שלהן, "סרטי סטרייט אפ", ותחת המותג החברתי "סטרייט אפ אימפאקט". את העיבוד הקולנועי יכתבו במשותף הסופר טוני רובינס והתסריטאית אנג'לה וורקמן. להפקה יחבור אלכסנדר וסלי, נכדו של מחבר הספר, ויקטור פראנקל.
הערות שוליים

↑  גורדון ו' אולפורט, הקדמה, האדם מחפש משמעות, עמ' 10.
↑  גורדון ו' אולפורט, הקדמה, האדם מחפש משמעות, עמ' 10.
↑  עמ' 13.
↑  עמ' 42.
↑  עמ' 45.
↑  עמ' 51.
↑  עמ' 60.
↑  עמ' 119.
↑  עמ' 119.
↑  Wiseman, Andreas (March 16, 2021). ‘Transcendence’ Outfit Straight Up, Author Tony Robbins & ‘The Zookeeper’s Wife’ Scribe Team On Holocaust Drama ‘Man’s Search For Meaning’. Deadline Hollywood. Retrieved March 17, 2021
↑  Man’s Search for Meaning. Straight Up Films. Retrieved March 17, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7858201-5  VIAF: 182206484   WorldCat (עם VIAF): 182206484
ויטלי גולדנסקי

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1923 ויטבסק, ברה"מ 
 פטירה:  14 בינואר 2001 (בגיל 77) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  פיזיקה כימית, כימיה, פיזיקה גרעינית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לכימיה של אוניברסיטת מוסקבה (1947) 
 מנחה לדוקטורט:  ניקולאי סמיונוב 
 מוסדות:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה  Moscow State University of Fine Chemical Technologies  מכון לבדב לפיזיקה  האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני  אוניברסיטת מוסקבה  מכון סמיונוב לפיזיקה כימית 
 פרסים והוקרה:  פרס הפדרציה הרוסית (2000)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (1995)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  NN Semenov Gold Medal (1996)  מדליית יובל המאה (1991)  מדליית יובל המאה (1991)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  פרס לנין (1980)  עיטור מהפכת אוקטובר (1975)  מדליית זהב על שמו של ד. אי. מנדלייב (1975)  עיטור הדגל האדום של העמל (1973)  עיטור הדגל האדום של העמל (1967)  עיטור לנין  עיטור אות הכבוד  מדליה על גבורת העמל (1952)  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945 (1945)  מדליה על הגנת לנינגרד (1942) 
 
ויטלי גולדנסקי (ברוסית: Виталий Иосифович Гольданский‏; 18 ביוני 1923, ויטבסק - 14 בינואר 2001, מוסקבה) היה פיזיקאי וכימאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה גרעינית.
קורות חיים

ויטלי גולדנסקי נולד בשנת 1923 בויטבסק למשפחה יהודית. בשנת 1928 המשפחה עברה ללנינגרד. הוא היה נכד של הרב יוסף אלחנן מלמד שהיה בין מקימי תנועת המזרחי ובשנת 1925 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1939 גולדנסקי החל לימודים באוניברסיטת לנינגרד. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא גויס לשורות הצבא האדום וכחלק של חיל הנדסה השתתף בבניית ביצורים סביב לנינגרד. גולדנסקי נפצע, שוחרר מהצבא ועבר לקאזאן בה התחיל לעבוד במעבדה כימית אצל סימון רוגינסקי. בשנת 1943 הוא עבר למוסקבה וחידש לימודים באוניברסיטת מוסקבה אותו סיים בשנת 1944.
לאחר סיום הלימודים גולדנסקי החל לעבוד במכון לפיזיקה כימית אצל ניקולאי סמיונוב וכתב בהדרכתו עבודת תואר שלישי בשנת 1947. עד לשנת 1957 הוא היה מעורב בפרויקטים שקשורים לבניית פצצה גרעינית סובייטית.
בשנת 1952 גולדנסקי החל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה אצל ולדימיר וקסלר. בשנת 1954 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1961 גולדנסקי חזר לעבודה במכון לפיזיקה כימית. בשנת 1988 הוא מונה למנהל המכון.
גולדנסקי היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה, האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני (פרופסור בשנת 1956), אוניברסיטת מוסקבה ואוניברסיטה לטכנולוגיה כימית (ראש קתדרה בשנת 1974).
עבודות של גולדנסקי מרוכזות בתחום פיזיקה כימית, כימיה גרעינית ופיזיקת חלקיקים. הוא חזה באופן תאורטי מספר תופעות שבהמשך התגלו בניסויים. ביחד עם יורי קוגן הוא עשה מחקרים בתחום גמא-לייזר. הוא כתב מספר רב של ספרים ומאמרים מדעיים.
בשנת 1981 גולדנסקי התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
על פעילותו לקידום המדע גולדנסקי קיבל מספר עיטורים. בשנת 1980 הוענק לו פרס נין, בשנת 2000 פרס הפדרציה הרוסית, מדליית זהב על שם מנדלייב (1966) ומדליית זהב על שם סמיונוב (1996) של האקדמיה למדעים. בשנת 1991 הוא קיבל "פרמיית של המאה" של החברה המלכותית לכימיה.
יוהאן גוטליב גאהן

| --- | --- |

יוהאן גוטליב גאהן
 לידה:  19 באוגוסט 1745 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, שוודיה 
 פטירה:  8 בדצמבר 1818 (בגיל 73) Falu Kristine church parish, שוודיה 
 ענף מדעי:  כימיה, מטלורגיה
 מקום מגורים:  שוודיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה 
 מנחה לדוקטורט:  טורברן ברגמן 
 פרסים והוקרה:  המינרל גאהניט נקרא על שמו
 תרומות עיקריות
 גילוי המנגן
 
יוהאן גוטליב גאהן (בשוודית: Johan Gottlieb Gahn; ‏19 באוגוסט 1745 - 8 בדצמבר 1818) כימאי ומטלורג שוודי, מגלה המנגן.
קורות חייו

יוהאן גוטליב גאהן נולד ב-1745 בעיירה ווקסנאברוק (Voxnabruk), שבפרובינציית הלזינגלנד (Hälsingland) בשוודיה. הוריו היו הנס יקוב גאהן ואנה מריה שולצן. היו לו שני אחים. למד פיזיקה וכימיה באוניברסיטת אופסלה בשנים 1762 עד 1770, שם הכיר את קרל וילהלם שלה המגלה הראשון של החמצן, היכרות שהובילה לשיתוף פעולה מדעי שנמשך שנים רבות. משנת 1767 הועסק כאסיסטנט של הכימאי הנודע טורברן אולוף ברגמן. עם תום לימודיו הוסמך כמהנדס מכרות, והתקבל לקולגיום המכרות השוודי (Bergskollegium), במסגרתו פעל כל ימיו. פעילותו החלה במכרה הנחושת בעיירה פאלון (Falun), שבפרובינציית דלרנס. בעקבות העסקתו בפאלון עבר להתגורר שם. בפאלון היה שותף בהקמת מפעלים לייצור גופרית, חומצה גופרתית ו"הצבע האדום של פאלון" (צבע בגוון אדום כהה ששימש לצביעת בתי עץ ואסמים). לפי אחד המקורות גילה ברצליוס את הסלניום במפעל החומצה הגופרתית של גאהן.
פעילותו המקצועית

פעילותו המקצועית הראשונה הייתה הכנסת שיפורים טכנולוגיים משמעותיים בשיטות היתוך הנחושת, בעיקר בדרך השימוש במוצרי הלוואי של ההיתוך. ביניהם: גופרית, סולפט הברזל ו"הצבע האדום של פאלון". ב-1769 גילה, באמצעות אנליזת "צינור הנשיפה" (blowpipe), שעצמות מכילות זרחן
ב-1774 גילה את תגליתו המדעית החשובה. גילוי יסוד מתכתי חדש, המנגן, על ידי חיזור של פירולוזיט (מנגן דו-חמצני) באמצעות פחמן.
נפטר בפאלון ב-8 בדצמבר 1818.
פרסים ואותות הוקרה

1780 - מדליית הזהב של קולגיום המכרות השוודי.
1782 - מלך שוודיה גוסטב השלישי העניק לו את תואר הכבוד של "המפקח על המכרות"
1784 - התמנה לחבר נספח של קולגיום המכרות השוודי.
1784 - נבחר לחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
המינרל גאהניט נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  אתר לחינוך מדעי Sequim Science
↑  מאמר על היסטורית הזרחן ומוצריו ב- Chemistry in Action
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90837334  GND: 119125595  ISNI: 0000 0000 8119 5903  LCCN: n98021121  NKC: nlk20000085797  NTA: 140592393  SELIBR: 187853  VIAF: 40181487   WorldCat (עם VIAF): 40181487
דאץ' רופרסברגר

צ'ארלס אלברט "דאץ'" רופרסברגר השלישי (באנגלית: Charles Albert "Dutch" Ruppersberger III; נולד ב-31 בינואר 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מרילנד בין השנים 2003–2025. רופרסברגר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בין השנים 1994–2002 כנציב מחוז בולטימור.
ביוגרפיה

רופרסברגר נולד בבולטימור, בנם של מרגרט "פגי" (לבית וילסון) וצ'ארלס אלברט "אל" רופרסברגר הבן. הוא ממוצא גרמני בחלקו. את ראשית לימודיו הגבוהים השלים בבולטימור סיטי קולג', ולאחר מכן למד באוניברסיטת מרילנד, שם שיחק לקרוס. בהמשך קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת בולטימור.
רופרסברגר החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר התובע המדינתי במחוז בולטימור. חיש מהר קודם לתפקיד ראש אגף החקירות בפרקליטות מרילנד. הוא התעסק במאבק בפשע מאורגן, שחיתות פוליטית וסחר בסמים. בשנת 1985 נבחר למועצת מחוז בולטימור, וב-1989 נבחר לתקופת כהונה שנייה. ב-5 בדצמבר 1994 החל את כהונתו כנציב מחוז בולטימור, תפקיד אותו מילא עד 2 בדצמבר 2002. טרם התמודדותו אל הקונגרס של ארצות הברית שינה רופרסברגר את שמו באורח רשמי על מנת שכינויו הוותיק, "דאץ'", יוכל להופיע על פתקי ההצבעה בקלפי.
משום שהיה נתון להגבלת כהונה כנציב מחוז בולטימור, בחר רופרסברגר ב-2002 להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של מרילנד. בוב ארליק (אנ'), נציג המחוז הכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, פרש מהקונגרס והתמודד לתפקיד מושל מרילנד. בית המחוקקים באנאפוליס שינה משמעותית את הרכבו הגאוגרפי של מחוז הקונגרס השני באמצעות העברה של רוב מחוז הרפורד למחוז הראשון ולמחוז השישי. במקום זאת, בית המחוקקים סיפח למחוז השני חלקים רבים מהעיר בולטימור בהם התגוררו מצביעים דמוקרטיים רבים, מה שחיזק את דריסת הרגל של רופרסברגר במחוז החדש. ביום הבחירות הכלליות נבחר אל בית הנבחרים והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2003.
רופרסברגר היה הדמוקרטי הטרי הראשון שמונה לוועדת המודיעין של בית הנבחרים האמריקאי. הוא מונה לוועדה זו מכיוון שבמחוזו שוכן מטה הסוכנות לביטחון לאומי. מ-3 בינואר 2011 ל-3 בינואר 2015 היה החבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט הדמוקרטית בוועדה. התפקיד הציב את רופרסברגר ב"כנופיית השמונה" המובחרת, המתייחסת ליושבי הראש של ועדת המודיעין בבית הנבחרים ושל ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית ולחברים הבכירים בהן, למנהיגי הרוב המיעוט בשני בתי הקונגרס וליושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. על פי החוק, על נשיא ארצות הברית מוטלת החובה לעדכן את כנופיית השמונה בכל פעילויות קהילת המודיעין האמריקאית במטרה להבטיח פיקוח פרלמנטרי נאות. בעיצומה של פרשת הציתותים בארצות הברית, גינה רופרסברגר את הדלפותיו של חושף השחיתויות אדוארד סנודן ביחד עם עמיתו הרפובליקני מייק ד. רוג'רס.
ב-26 בינואר 2024 הודיע רופרסברגר כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונתו ה-12 בבית הנבחרים, ועל פרישתו מהחיים הפוליטיים בראשית ינואר 2025.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  ג'ורדי יגר, Dutch, Weezy and Surfer, באתר The Hill‏, 21 ביולי 2009 (באנגלית)
↑  אי-פי, סגן ראש ה-FBI: באמצעות הציתותים מנענו פיגוע בוול סטריט, באתר הארץ, 18 ביוני 2013
↑  U.S. Rep. Dutch Ruppersberger says he will retire from Congress after 11 terms, באתר CBS News‏, 26 בינואר 2024 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012133678  SNAC: w68w6gzw  US Congress: R000576  VIAF: 271800135   WorldCat (עם VIAF): 271800135
עמוס נוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1956 (בן 68)
 תחום יצירה:  משורר חוקר תרבות ופולקלור
 
עמוס נוי (נולד ב-12 בדצמבר 1956) הוא משורר ישראלי וחוקר תרבות ופולקלור בהווה; איש מחשבים, מתמטיקאי, ועיתונאי בעברו.
ביוגרפיה

נוי נולד בבני ברק לציפורה (מורה בעיסוקה) ודב נוי (חוקר ספרות ופולקלור). בהיותו בן 5 התגרשו הוריו, והוא גדל עם אמו ברמת השרון, ושם גם למד בבית ספר התיכון הראשון שהוקם ביישוב - תיכון השרון.
בשנים 1973–1976 למד לתואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנים 1981–1984 למד לתואר שני במדעי המחשב באוניברסיטה העברית. לאחר סיום לימודיו ועד תחילת שנות ה-2000 התמקד בעיקר בתחום ההיי-טק: בשנים 1996–2000 עבד בחברת וריסיטי שהוא היה אחד ממייסדיה, ובשנים 2000–2010 היה עמית מחקר בחברת קיידנס (שרכשה את חברת וריסיטי). במקביל לעבודתו בהיי-טק, עסק נוי בכתיבה עיתונאית בתחומי אומנות ותרבות, ומילא, בין היתר, בשנים 1993–1996, את תפקיד עורך התרבות של המקומון הירושלמי כל העיר.
בעשור הראשון של שנות ה-2000 העביר את מוקדי עיסוקו מהיי-טק וכתיבה בעיתונות, למחקר אקדמי של תרבות ופולקלור ולכתיבת שירה. בשנים 2011–2014 כתב עבודת דוקטורט באוניברסיטה העברית בהדרכת פרופ' גלית חזן-רוקם בנושא האינטליגנציה העירונית היהודית-ספרדית בארץ ישראל בתחילת המאה העשרים. עבודת הדוקטור פורסמה גם כספר בשנת 2017.
בשנים 2011–2015 לימד נוי קורסים בפולקלור ובתרבות לאדינו בכמה מסגרות אקדמיות ובהן: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המכללה האקדמית אחווה ומכון שכטר למדעי היהדות.
בעשור השני של שנות ה-2000 יצאו לאור שני ספרי שירה שכתב.
נוי נשוי לעיתונאית רחל מהגר ואב לשלושה. מתגורר בשכונת ארנונה בירושלים. לנוי שני אחים. אחיו מנישואיו השניים של אביו לתמר נוי הוא חיים נוי, פרופסור בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן.
יצירתו > עדים או מומחים – יהודים משכילים בני ירושלים והמזרח בתחילת המאה ה-20

עבודת הדוקטורט של נוי, שיצאה לאור כספר, עוסקת במשכילים ירושלמים שפעלו מסוף המאה ה-19 עד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. אנשים אלה, אשר עברו סוציאליזציה (חיברות) ופעלו כמשכילים שוחרי ידע בתקופת שקיעתה של האימפריה העות׳מאנית ובתחילת ימי המנדט הבריטי, ראו את עצמם כאליטה אינטלקטואלית עתידית בתנועת התחייה העברית, אשר תשלב השכלה ונאורות "אירופית" עם תודעה מזרחית של בני הארץ והמקום. אולם בפועל הם מצאו את עצמם נושאים ונותנים על מעמדם: בין מבט אירופי שראה בהם "עדים" – מקורות סבילים וילידיים של ידע גולמי – לבין הדימוי העצמי שלהם כ"חוקרים" משכילים אשר זיקותיהם התרבותיות למורשת המזרח ולנאורות האירופית היו להם נכס תרבותי. הם ניסו להגדיר את עצמם מחדש, ללא הצלחה, בתוך ניגודים שנכפו עליהם – מזרח מול מערב, דת מול חילון, מסורת מול קידמה – ונאלצו לראות כיצד הם מפסידים את הונם הסמלי אל מול יחס אדיש או סולד ביחס לאוצרות הרוח של יהודי המזרח ושל עמי ערב, אשר בהם הם ראו, בצדק, הון סִמלי בעל ערך רב. בין חבריו של חוג זה נמנו, בין השאר, אברהם אלמליח, יוסף מיוחס, ויחזקאל בנימין יהודה. הספר מתמקד ביצירתם המחקרית הענפה והנשכחת ברובה, תוך כדי גילוי מחדש של חומרים שבחלקם היו בלתי ידועים כלל. עבור יצירה זו זכה זכה נוי בפרס יצחק נבון מטעם הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
יצירתו > ספרו "שלום לאדון העורב"

ספר שיריו הראשון של נוי, "שלום לאדון העורב" יצא לאור ב-2018, זכה לביקורות אוהדות ולפרס שרת התרבות לספרי ביכורים בתחום השירה. השיר "אמא אמא סרקיני" המופיע בו הולחן על ידי דודו טסה והוקלט על ידי מרגלית צנעני תחת השם "יאמה".
יצירתו > ספרו "קוסם אחד ניסר אותי והלך למקום אחר"

בשנת 2021 יצא לאור ספר השירים השני של נוי, "קוסם אחד ניסר אותי והלך למקום אחר", שזכה גם הוא לביקורת אוהדת. על ספר זה זכה נוי בפרס "מקום לשירה" ע"ש חיים גורי לשנת 2022.
יצירתו > כתיבה עיתונאית

במהלך השנים פרסם נוי רשימות בנושאי תרבות, ספרות ופוליטיקה, בעיתונות הישראלית ובאתרי אינטרנט ישראלים מרכזיים, וביניהם: הארץ, ידיעות אחרונות, המוסך, והעוקץ. כמו כן, פרסם שני מדורים קבועים בעיתונות: בשנים 1993–1996 המדור "פתיחה" במוסף כל-העיר לתרבות וספרות, ובשנים 1997–2004 המדור "קורא מן השורה" בכתב העת "העין השביעית".
פרסומיו > ספרי שירה

שלום לאדון העורב, (עריכה: אלי הירש), תל אביב, עולם חדש, 2018.
קוסם אחד ניסר אותי והלך למקום אחר (עריכה: אלי הירש), תל אביב, עולם חדש, 2020.
כמה אנשים תהיה,  (עריכה: אלי הירש), תל אביב, עולם חדש, 2023.
היינו משונים - שירים מתקופת מלחמה, יחד עם רוני אלדד, ואריאל זינדר. הוצאה עצמית, 2024.
פרסומיו > פרסומים אקדמיים > ספר

עדים או מומחים – יהודים משכילים בני ירושלים והמזרח בתחילת המאה ה-20 (עורכת: נוגה שטיאסני), תל אביב, רסלינג, 2017 (הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט).
פרסומיו > פרסומים אקדמיים > מאמרים בחקר הפולקלור והתרבות

"על הפּוסחים: יַהְנְדֶס לֹא לִשְׁכֹּחַ? על מלה אחת אצל אבות ישורון", תיאוריה וביקורת, גיליון 41, עמ', 199-221. קיץ 2013
Do You Want to Hear a Secret?’ Secret-Telling as an Oral Genre" in: Contexts of Folklore - Festschrift for Dan Ben-Amos on His Eighty-Fifth Birthday, Peter Lang, 2019.
"כשהמזרחים היו מודרנה", בתוך: ההיסטוריה הארוכה של המזרחים – כיוונים חדשים בחקר יהודי ארצות האסלאם, הוצאת הספרים - מכון בן-גוריון, 2021.
פרסומיו > פרסומים אקדמיים > מאמרים במדעי המחשב

Yoram Moses and Amos Noy. 1984. On the Encoding of Relations by Graphs. SIAM J. Algebraic Discrete Methods 5, 4 (Dec 1984), 569–578.
M. Morley, Y. Hollander and A. Noy, "The e Language: A Fresh Separation of Concerns," in Technology of Object-Oriented Languages, International Conference on, Zurich, Switzerland, 2001 pp. 41.
פרסומיו > מבחר פרסומים אחרים

"הספורט בספרות העברית", בתוך: חיים קאופמן וחגי חריף (עורכים), תרבות הגוף והספורט בישראל במאה העשרים. ירושלים: יד בן-צבי ומכון וינגייט, 2002.
"הצופן הגנטי" בתוך: עוזי בנזימן (עורך), איפה טעינו: עיתונאים מתבוננים על עצמם - מבחר מגליונות "העין השביעית", ירושלים, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2007.
"כלב מהתופת וקוף עם כובע טמבל: קופיקו, פלוטו, וחיות אחרות. דימויי חיות בספרות ילדים עברית", פנים, כתב עת לתרבות, חברה, וחינוך, גיליון 55, עמ' 38–44, 2011.
עמוס נוי, "פתח דבר", בתוך: יוזף פון אייכנדורף, מחייו של לא יוצלח (תרגם מגרמנית: ידידיה פלס), תל אביב, עם עובד, 2016.
מרית בן ישראל, עמוס נוי, "אחרית דבר", בתוך: מרים ילן-שטקליס, חיים ומילים - זכרונות אוטוביוגרפיים, שירה, פרוזה, תרגום, רמת השרון, הוצאת אסיה, 2021.
"אברהם אלמליח", בתוך: אופיר טובול (עורך), קול התור, ראשון לציון, משכל/ידיעות ספרים, 2021.
הערות שוליים

↑  עמוס נוי, צמיחתן של פרקטיקות אתנוגרפיות בקרב אינטליגנציה יהודית ספרדית ומזרחית בירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית ותחילת תקופת המנדט (בהדרכת פרופ' גלית חזן-רוקם), ירושלים: האוניברסיטה העברית, 2014
↑  עמוס נוי, עדים או מומחים – יהודים משכילים בני ירושלים והמזרח בתחילת המאה ה-20., תל אביב: רסלינג, 2016
↑  ד"ר עמוס נוי זוכה פרס יצחק נבון מטעם הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו, באתר התכנית לחקר פולקלור ותרבות עממית, הפקולטה למדעי הרוח, האוניברסיטה העברית, ‏20/12/2018
↑  עמוס נוי, אלי הירש (ע), שלום לאדון העורב, תל אביב: עולם חדש, 2018
↑  יותם ראובני, "שלום לאדון העורב": עמוס נוי הופך מצבים אכזריים לבדיחות שחורות, באתר הארץ, 7.02.2019
↑  מרית בן ישראל, על "שלום לאדון העורב" של עמוס נוי, באתר עיר-האושר, ‏2019-01-30
↑  עטרה אופק, שלום לאדון העורב עמוס נוי, באתר המתלהבת
↑  משרד התרבות והספורט הכריז על הזוכים בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ז, באתר GOV.IL
↑  יובל פלוטקין, בגיל 50 ומשהו, עמוס נוי עזב סטארט-אפ מצליח, וגילה שהוא משורר, באתר ynet, 3 בדצמבר 2019
↑  מרגלית צנעני - יאמה, נבדק ב-2022-06-14
↑  עמוס נוי, אלי הירש (ע), קוסם אחד ניסר אותי והלך למקום אחר, תל אביב: עולם חדש, 2020
↑  רן יגיל, "קוסם אחד ניסר אותי והלך למקום אחר" עומד בהצלחה במבחן הספר השני, באתר הארץ, 19.05.2021
↑  פרס "מקום לשירה" ע"ש חיים גורי לשירה עברית 2022 יוענק למשוררים יונית נעמן ועמוס נוי | ישראל היום, באתר ישראל היום, ‏7 ביוני 2022
זמן יהודי חדש

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  אנציקלופדיה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  כרך א' - 364 כרך ב' - 362 כרך ג' - 400 כרך ד' - 540 כרך ה' - 194
 עורך:  ירמיהו יובל (עורך ראשי)
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  5
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002568280
זמן יהודי חדש: תרבות יהודית בעידן חילוני – מבט אנציקלופדי היא אנציקלופדיה ב-5 כרכים, שיצאה לאור בהוצאת כתר בשנת 2007, בסיוע קרן פוזן.
האנציקלופדיה עוסקת בתהליכי המודרניזציה והחילון שפקדו את התרבות היהודית מאמצע המאה ה-18 ועד סוף המאה ה-20, כחלק מתהליכי החילון וההתחדשות של התרבות הכללית, ומציגה את העושר והגיוון שהולידו בה תהליכים אלה. באנציקלופדיה כ-800 תמונות.
האנציקלופדיה מביאה גם מבט חדש על תהליכים שהתרחשו בעם היהודי בעבר רחוק יותר, אך מחקרים חדשים חשפו אותם לנקודת השקפה אחרת מזו שהייתה מקובלת בעבר. מבט חדש זה אינו רואה את הקיום היהודי בימינו כקשור בהכרח באורח חיים של שמירת מצוות; הוא שולל את הגישה כי מי שאינו מקיים מצוות אינו יכול לראות עצמו יהודי. קיום יהודי זה קשור במערכת מסועפת, הנבנית על אוצרות התרבות היהודית שהצטברו במהלך אלפי שנים, אך ניזונה גם מערכים אנושים כלליים ומגיבה מתוך השתנות והתחדשות מתמידות על ההתפתחות המתחוללת בתחומי הרוח בעולם הרחב.
מבנה

זמן יהודי חדש מחולק ל-14 מדורים:
כרך א:
ההגות היהודית המודרנית - בעריכת פרופ' מנחם ברינקר
זיכרון, מיתוס והיסטוריה - בעריכת פרופ' ירמיהו יובל
תמורות באורחות החיים - בעריכת פרופ' ישראל ברטל
כרך ב:
תנועות לאומיות וחברתיות - בעריכת פרופ' דרק פנסלר
החברה הדתית מול החילון והמודרנה - בעריכת פרופ' יוסף דן
העברית ולשונות היהודים - בעריכת ד"ר רוביק רוזנטל
כרך ג:
ספרויות ואמנויות - בעריכת פרופ' דן מירון ופרופ' חנן חבר
כרך ד:
יהודים ולא יהודים בזמן החדש - בעריכת פרופ' שולמית וולקוב
חיים יהודיים מודרניים בתפוצות - בעריכת פרופ' מורטון ויינפלד
מדינת ישראל כמפעל יהודי מודרני - בעריכת יאיר צבן
כרך ה:
תוכן עניינים מפורט
מפתחות
רשימת המחברים
המקורות לתמונות
בראשית כל מדור מובא מבוא מקיף, המציג נקודת מבט כוללת ומשתדל להקנות לקוראים גישה שתסייע בהבנת החומר הכלול בו. לאחריו מופיעים ערכים, מהם קצרים יותר ומהם ארוכים יותר, המוקדשים לתחומים נבחרים ומבקשים להציג בדרך כלל נקודת מבט חדשה על העניינים הכלולים בהם. כל אחד מהערכים עומד בפני עצמו, וניתן לקוראו בנפרד ממאמרים אחרים באותו מדור. עם זאת, כל מדור בנוי כך שניתן גם לקוראו ברצף. 
הערכים מסודרים בסדר ענייני ולא אלפביתי, למעט ערכים המוקדשים לאישים, המובאים בסדר אלפביתי בסופם של אחדים מהמדורים. תוכן עניינים מפורט מופיע בראש כל כרך, ובכרך החמישי מופיע תוכן מלא של כל ארבעת הכרכים. כרך זה מכיל גם מפתח מפורט של שמות ועניינים.