ציר הזמן של השם פלשתינה
הפניות היסטוריות > תקופת העת העתיקה המאוחרת > תקופת האימפריה הרומית המאוחרת (ביזנטית)

כתובת קלאסית ללא תאריך מקונסטנטינופול, שפורסמה על ידי ג'ורג' דוסה ב-1599, המזכירה את "סוריה פלשתינה"362: יוליאנוס הכופר, נגד הגליליים: "מדוע היית כל כך כפוי טובה לאלוהינו שנטשת אותם בשביל היהודים?" האם זה היה בגלל שהאלים העניקו את הכוח הריבוני לרומא, ואפשרו ליהודים להיות חופשיים לזמן קצר בלבד, ולאחר מכן לנצח להיות משועבדים וזרים? תסתכל על אברהם: האם הוא לא היה זר בארץ זרה? ויעקב: האם לא היה עבד תחילה בסוריה ואחר כך בפלשתינה ובזקנתו במצרים? האם משה לא אומר שהוציא אותם מבית השעבוד ממצרים "בזרוע נטויה"? ואחרי שהותם בפלשתינה לא שינו את מזלם בתדירות גבוהה יותר ממה שאומרים הצופים שהזיקית משנה את צבעה, כעת כפוף לשופטים, כעת משועבד לגזעים זרים?
365: אורליוס ויקטור, קיצור על הקיסרים: אספסיאנוס שלט עשר שנים. [...] וולגס, מלך פרתיה, אולץ לשלום. למחוזות נוספו סוריה ששמה פלשתינה, וקיליציה, וטרכיה וקומג'נה, שהיום אנו קוראים לה אוגוסטופרטנסיס. גם יהודה נוספה.
370: אוטרופיוס, קיצור של ההיסטוריה הרומית: "אספסיאנוס, שנבחר לקיסר בפלשתינה, נסיך אמנם מלידה לא ברורה, אך ראוי להשוות אותו עם מיטב הקיסרים." "ותחתיו נוספה יהודה לאימפריה הרומית; וירושלים, שהייתה עיר מפורסמת מאוד של פלשתינה."
380: אמיאנוס מרקלינוס, ההיסטוריה הרומית של אמיאנוס מרקלינוס: "המחוז האחרון של סוריה הוא פלשתינה, מחוז רחב, שופע אדמה מעובדת ויפה, ו שיש בו כמה ערים מפוארות, כולן בעלות חשיבות שווה, ומתחרות זו בזו כביכול, בקווים מקבילים. למשל, קיסריה, שהורדוס בנה לכבוד הנסיך אוקטביאנוס, ואליוטרופוליס, וניאפוליס, וגם אשקלון, ועזה, ערים שנבנו בתקופות עברו."
384: הירונימוס, איגרת 33: "הוא (אוריגנס) נידון על ידי הבישוף שלו, דמטריוס, רק הבישופים של פלשתינה, ערב, פיניקיה ואכאיה מתנגדים."
385: אגריה, יומן המסע של אגריה: "החלק הגדול ביותר של פלשתינה, ארץ ההבטחה, היה באופק, יחד עם כל ארץ ירדן, עד כמה שניתן היה לראותה בעינינו."
390: אוקסנטיוס מדורוסטורום; (הידוע כמקסימינוס האריאני), תגובות על לוב: "באזור ערב ופלשתינה חמורים, שהם מהירים כמו סוסים."
390: יוחנן כריסוסטומוס, על עושר ועוני: "מה עם אברהם?" אומר מישהו. מי סבל אסונות כמוהו? האם לא הוגלה מארצו? האם לא נפרד מכל ביתו? האם לא סבל רעב בארץ זרה? האם לא, כמו נודד, נע ללא הרף? מבבל למסופוטמיה, משם לפלשתינה, ומשם למצרים?" נגד היהודים: "האם אינך רואה שפסח שלהם הוא הטיפוס, בעוד הפסח שלנו הוא האמת? תראו את ההבדל האדיר ביניהם: הפסח מנע מוות גופני: בעוד שהפסח השתיק את כעסו של אלוהים על העולם כולו; פסח של פעם שחרר את היהודים ממצרים, בעוד הפסח שחרר אותנו מעבודת אלילים; הפסח הטביע את פרעה, אבל הפסח הטביע את השטן; אחרי הפסח באה פלשתינה, אבל אחרי הפסח יבואו השמים."
390: פלשתינה אורגנה בשלוש יחידות אדמיניסטרטיביות: פלשתינה פרימה, סקונדה וטרטיה (פלשתינה הראשונה, השנייה והשלישית), בחלק מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. פלשתינה פרימה הייתה מורכבת מיהודה, שומרון, מדינת הים ופראיה, כשהמושל מתגורר בקיסריה. פלשתינה סקונדה כללה את הגליל, עמק יזרעאל התחתון, האזורים שממזרח לגליל, והחלק המערבי של דקאפוליס לשעבר עם מושב הממשלה בבית שאן. פלשתינה טרטיה כללה את הנגב, דרום ירדן - פעם חלק מסיני - ואת רוב סיני עם פטרה כמעונו הרגיל של המושל. פלשתינה טרטיה הייתה ידועה גם בשם פלשתינה סלוטאריס. מתועד ב:
קודקס תאודוסיאנוס, שפורסם בשנת 438, ומכיל חוקים קודמים, כולל אזכור ראשון בשנת 409.
סינקדמוס של הירוקלס (530 לערך)
תיאור העולם הרומי של ג'ורג' הקפריסאי (בערך 600)
392: אפיפניוס מסלמיס, על משקלים ומידות (אנ'): "אז עבר [אדריאנוס] דרך העיר אנטיוכיה ועבר דרך [קוילה-סוריה] ופניקיה והגיע לפלשתינה - הנקראת גם יהודה - ארבעים ושבע שנים לאחר החורבן של ירושלים."
400: בראשית רבה (90.6), מדרש, מציע שהמילה "ארץ" בבראשית 41:54 מתייחסת לשלוש ארצות באזור - פיניקיה, ערב ופלשתינה. (ויהי רעב בכל הארצות: בשלש ארצות בפנקיא ובערביא ובפלסטיני)
400: איכה רבה (1.5), מדרש, מציע כי הדוכסים של ערב, אפריקה, אלכסנדריה ופלשתינה, חברו לקיסר הרומיאספסיאנוס. (שלש שנים ומחצה הקיף אספסיאנוס את ירושלם והיו עמו ארבעה דוכסים, דוכס דרביא, דוכס דאפריקא, דוכס דאלכסנדריא, דוכס דפלסטיני)
400: ויקרא רבה (פרשה ה, פסוק 3) מציע שגת הפלשתית זהה ל"(הגבעות או המבצרים) של פלשתינה" (תלוליא דפלסטיני).
400: שירות הבלדרים, מפת פויטינגר: מפה: רשת דרכים רומיות, מפתח מפות.
411: הירונימוס על יחזקאל: "יהודה ופלשתינה הם מגדלי הביכורים שלך. הם הציעו מזור ודבש ושמן ושרף בשווקיכם. (לקס: יהודה ובני ישראל, אלו סוחריכם במסחר תבואה ומשחות, תחילה נתנו דבש ושמן ושרף בשווקיכם). נשר, סימכוס ותיאודוטיוס תרגמו את המילה העברית 'פנאג' כפי שהייתה בעברית, שעבורה שבעים 'משחה' אנו מתרגמים 'מזור'. ונאמר כי ארץ יהודה, הנקראת כיום פלשתינה, שופעת חיילים עם תירס, בלסם, דבש, שמן ושרף, הנישאים להרי יהודה וישראל."
414: ג'רום, מכתב 129: לדרדאנוס מארץ ההבטחה: "אתה רשאי לשרטט את ארץ משה המובטחת מתוך ספר במדבר (פרק 34): כתחומה בדרום על ידי אזור המדבר הנקרא סיני, בין ים המלח לבין העיר קדש-ברנע, [ששוכנת עם הערבה במזרח] וממשיכה מערבה, עד נהר מצרים, הנשפך לים הפתוח ליד העיר אל-עריש; תחום במערב הים לאורך חופי פלשתינה, פיניקיה, קוילה-סוריה וקיליקיה; תחום בצפון במעגל שנוצר על ידי הרי הטאורוס והזפיריום ונמשך עד חמה, הנקראת אפיפניה-סוריה; כשהוא תחום במזרח על ידי העיר של אנטיוכיה היפוס ואגם הכנרת, הנקרא כיום טבריה, ולאחר מכן נהר הירדן שנשפך לים המלוח, הנקרא כיום ים המלח."
430: התאולוג תיאודורוס (אנ') על תהילים קלג, (א שִׁיר הַמַּעֲלוֹת, לְדָוִד: הִנֵּה מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים שֶׁבֶת אַחִים גַּם-יָחַד. ב כַּשֶּׁמֶן הַטּוֹב, עַל-הָרֹאשׁ יֹרֵד, עַל-הַזָּקָן זְקַן-אַהֲרֹן: שֶׁיֹּרֵד, עַל-פִּי מִדּוֹתָיו. ג כְּטַל-חֶרְמוֹן שֶׁיֹּרֵד, עַל-הַרְרֵי צִיּוֹן: כִּי שָׁם צִוָּה יְהוָה, אֶת-הַבְּרָכָה חַיִּים, עַד-הָעוֹלָם) כתב את הפירוש הבא: כמו טל החרמון היורד על הר ציון. שוב הוא שינה לדימוי אחר, ללמד את היתרון של הרמוניה; הוא אמר שזה כמו הטל שהורד מהחרמון לציון. יש כל כך הרבה מזה שהצנצנות משחררות טיפות. החרמון הוא הר בפלשתינה, למעשה - ובמרחק מה מארץ ישראל.[דרוש מקור]
450: התאולוג תיאודורוס, היסטוריה כנסייתית: "הכסית של קיסריה, בירת פלשתינה, הנשלטת כעת על ידי אקסיוס, שירש את אוזביוס."
450: פרוקלוס מקונסטנטינופול: "הוא מייחס את כוח השליטה במהלכי השמש והירח לחוקר יהושע מפלשתינה."
500: מפת פויטינגר.
500: זוסימוס, היסטוריה חדשה: "כאשר נוכח בצבא האימפריה התדמורית שנערך לפני חומס, בהיקף של שבעים אלף איש, המורכב מנתדמורים ובני בריתם, [הקיסר אורליאנוס] העמיד מולם את הפרשים הדלמטיים, המוסיאנים והפנונים והלגיון הקלטי של נוריקום ורייטיה, ומלבד אלה המובחרים מבין הגדוד הקיסרי שנבחר איש איש, הסוס המאוריטני, הטיאנים, המסופוטמים, הסורים, הפיניקים והפלשתים, כולם אנשי חיל מוכרים; הפלשתים מלבד נשק אחר אוחז במוטות ובאלות."
550: מפת מידבא, "οροι Αιγυπτου και Παλαιστινης" ("הגבול של מצרים ופלשתינה").
550: טופוגרפיה נוצרית (אנ').
555: קירילוס מסקיתופוליס, חיי סבאס הקדוש.
555: פרוקופיוס, על מבני יוסטיניאנוס: "בפלשתינה יש עיר בשם שכם, שמעליה מתנשא הר גבוה, הנקרא הר גריזים. השומרונים החזיקו בהר זה במקור; והם נהגו לעלות אל ההר. לפסגת ההר להתפלל בכל הזדמנויות, לא בגלל שהם אי פעם בנו שם מקדש כלשהו, אלא בגלל שהם סגדו לפסגה עצמה ביראת כבוד רבה."
560: פרוקופיוס, מלחמות יוסטיניאנוס: "גבולות פלשתינה משתרעים לכיוון מזרח עד הים הנקרא ים סוף." פרוקופיוס כתב גם כי "ח'וסרו הראשון, מלך פרס, היה רצון גדול להפוך את עצמו לאדון פלשתינה, בשל פוריותה יוצאת הדופן, עושרה ומספרם הרב של תושביה."