stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צביקה קראוס
ביוגרפיה

קראוס נולד בחיפה ולמד בתיכון בסמ"ת. הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה וחינוך מאוניברסיטת חיפה (1993), תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (1995), ובוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה (2008).
שירת בצה"ל בחיל החימוש. שימש קצין חימוש באגד ארטילרי במילואים, קצין חימוש בחטיבת חי"ר במילואים ועוזר קצין חימוש באוגדת שריון סדירה. ב-1993 מונה למפקד סדנת רק"ם, לאחר מכן שימש קצין חימוש בבית הספר לשריון ועוזר קצין חימוש בבאלי"ש. ב-1998 מונה לקצין חימוש של אוגדת שריון במילואים וב-2000 לקצין חימוש של אוגדת יהודה ושומרון. ב-2002 מונה לראש ענף שדה ותורה במפקדת קצין החימוש הראשי. ב-2004 מונה לקצין החימוש של פיקוד הדרום בדרגת אל"ם. ב-2008 מונה למפקד מרכז ציוד לחימה וחלפים.
בשנים 2010 עד 2014 כיהן כקצין חימוש ראשי.
לאחר שחרורו הקים חברת ייעוץ פרטית. שימש דירקטור בגופים שונים בהם החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי, וקבוצת אברות תעשיות.
קראוס הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
נשוי לאסנת ואב לארבעה. מתגורר בקיבוץ כפר עזה.
הערות שוליים

↑  תא"ל (מיל') צביקה קראוס - הביטחוניסטים, באתר הביטחוניסטים, ‏1 במרץ 2022
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה  |
| --- | --- | --- |
| קציני חימוש ראשיים | אשר פלד • צבי בן יעקב • דב שמר • עמנואל פרת • עמוס חורב • ינון עזרוני • עמוס חורב • חיים דומי • אלעזר ברק • בן-ציון בן-בשט • טוביה מרגלית • משה קידר • צבי אורן • עמי סגיס • מיכאל דיין • שלום קורן • זכריה חי • חיים רונן • איל אלוק • צביקה קראוס • אליעזר בן הרוש • מישל ינקו |  |
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה | אילן אליה • אריאל שימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010831812805171  VIAF: 7685164604119037910003   WorldCat (עם VIAF): 7685164604119037910003
עיתונאות אזרחית

עיתונאות אזרחית היא תקשורת אלטרנטיבית שמטרתה ללבן את היחס של הציבור לפוליטיקה בתקשורת. עיתונאות זו נובעת מהתפיסה של התקשורת המודרנית כבעלת אינטרסים כחלק מהיותה אמצעי תיווך מהשלטון לציבור.
בעיתונאות האזרחית כל אדם יכול לכתוב ולפרסם ידיעות, דעות וסיפורים חדשותיים בנושאים שונים, באופן המנותק מהעיתונאות הציבורית ומצנזורה. האינטרנט והמדיה החדשה הם חלק בלתי נפרד מתופעה זו, והם מאפשרים הפצת ידיעות באופן יעיל ומהיר יותר מתקשורת ציבורית.
אחד המקרים העיקריים שגרמו להתפתחות עיתונאות זו הייתה בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2001. התקשורת מיהרה לפרסם את שמו של הנבחר בשל תחרות עם אמצעי התקשורת האלקטרוניים בעיקר, בשלב שלא היה ניתן לקבוע עדיין מיהו המנצח. התוצאה של הפרסום הייתה שגויה והייתה בעלת השלכות חמורות בעיקר בקרב הציבור שחש מרומה.
עיתונות אזרחית בישראל

דבר העובדים בארץ ישראל, הוא אתר חדשות ופובליציסטיקה בבעלות ובהוצאה לאור של הסתדרות העובדים הכללית החדשה. האתר נקרא על שמו של עיתון ההסתדרות "דבר" אשר נסגר בשנת 1996. השקפות האתר הן סוציאליסטיות וציוניות. האתר החל לפעול ביוני 2016, נסגר למספר שבועות באפריל 2019 ועלה לאוויר בשמו החדש ב-1 במאי 2019. האתר מבקר תכופות את תפיסת העולם הנאו-ליברלית, ומעודד מדיניות כלכלית-חברתית של מדינת רווחה והרחבה תקציבית. בסיקור באתר מושם דגש על התאגדויות אנושיות בכלל, ועל התאגדויות עובדים בפרט ועל סוגיות הנוגעות בזכויות עובדים. כאתר בבעלות ארגון עובדים, ביקש האתר להוות חלופה תקשורתית שאינה נשלטת על ידי בעלי הון. בין תחומי הסיקור של האתר: כלכלה, עבודה, רווחה, בריאות, תשתיות, חינוך, ביטחון, חדשות חוץ, ספורט - בדגש על ספורט נשים ונכים ועוד. האתר על פי רוב נוקט עמדה תומכת כלפי הסתדרות העובדים הכללית.
עיתונות אזרחית הוא אתר חדשות וכתבות שהוקם בנובמבר 2011.
האתר מופעל על ידי איליאן מרשק וצוות מתנדבים כדי ליצור ולקיים מערכת שידורים חיים עצמאית וניידת ובכדי לשמש במה לדעות שונות.
שיחה מקומית הוא אתר חדשות ודעות ישראלי שהוקם באפריל 2014. האתר מופעל על ידי קולקטיב של כתבים וצלמים. מטרתו כדבריו להיות "בית של עיתונות אקטיביסטית הנובעת ממחויבות לדמוקרטיה, התנגדות לכיבוש וחתירה לשלום, שוויון, צדק חברתי, שקיפות וחופש המידע – אבל לא משרתת שום מפלגה, תנועה פוליטית או מצע".
שקוף - גוף התקשורת של הציבור, או בקיצור שקוף, הוא כלי תקשורת המתמקד בעיתונות חוקרת, ופועל במודל כלכלי של מימון המונים ובבעלות ישירה ומלאה של תומכי המיזם, ובמודל מדיניות של התבססות על הצבעותיהם לבחירת נושאי התחקיר של המיזם.
מגפון הוא אתר חדשות ישראלי. ייחודו של העיתון בהיותו "עצמאי", ולא נתמך ומושפע מבעלי הון ועסקים, להבדיל ממספר מיזמים חדשותיים אחרים בישראל.
המקום הכי חם בגיהנום הוא אתר עיתונות מקוונת ישראלי המתמקד בנושאי חברה, רווחה, זכויות האדם, משפטים ופוליטיקה. מטרת האתר היא לפרסם באופן יומי תחקירים, כתבות שטח וטורים, ולתת במה לקולות שאינם פופולריים בזרם המרכזי של העיתונות בישראל.
אור-לי ברלב היא אקטיביסטית חברתית ועיתונאית עצמאית, כלומר אינה ממומנת על ידי גוף תקשורתי. היא העיתונאית העצמאית הראשונה שהתקבלה למועצת העיתונות והתקשורת בישראל. פעילותה ממומנת על ידי תרומות הציבור.
עיתונות אזרחית בארצות הברית

Democracy Now, עיתונות אזרחית אמריקאית
CurrentTV, ערוץ טלוויזיה בכבלים שנוצרו על ידי אל גור ועורך הדין ג'ואל הייאט, מבוסס על סרטונים באורך של 5 דקות לכל היותר, הנקראים פודקאסטים. התוכן התבסס על 25% מהסרטונים שהופקו על ידי הצופים. קהל היעד שלה הוא צעירים בגילאי 18 עד 34 שנתנו מידע בסגנון MTV. הכוונה הייתה להביא את היצירתיות של האינטרנט והוולוגים (קטעי וידאו) למסך הטלוויזיה.
עיתונות אזרחית בצרפת

בשנת 2005, AgoraVox נולד מרעיון מאת קרלו רוולי. יש בו מיליון מבקרים והוא מקור המידע השני בגודלו בצרפת, אחרי לה פיגארו, העיתון הלאומי הגדול ביותר.
Rue89 שנוסדה על ידי ארבעה עיתונאים מקצועיים בבלוגים של Liberation בשנת 2007, כדרך לצאת משני משברים, כלומר המשבר הכלכלי הכללי בתקשורת המסורתית וחוסר האמון בקרב הקוראים.
עיתונות אזרחית באיטליה

באיטליה יש שמונה פלטפורמות עיתונאות משתתפות; Sololibri.net, אתר ספרותי, AgoraVox Italia, Citynews, Blasting News Italia, חלק מהרשת הבינלאומית, Cittanet, רשת חדשות מקומית, TopicNews.it, SalvisJuribus.it, CQ24, הכלאה של עיתונים ובלוגים ו-Giornalia (giornalia.com ). האחרון פעיל מאז 2019 ומאפשר לכם לכתוב ולפרסם מאמרים ותכנים אחרים ממשתמשים רשומים. ייחודי מסוגו, בהשוואה לכל אתרי המידע האזרחים הפעילים באיטליה ובשאר אירופה, שכן הוא מאפשר פרסום ישיר במרחב "החברתי" של האתר. לכן המאמרים גלויים באופן מיידי למשתמשים רשומים, אשר מצדם יכולים לאמת את המידע על ידי העורכים, כך שניתן יהיה לפרסם מידע זה בחלק הגלוי לכל הפלטפורמה, העיתון המקוון הראשי.
עיתונות אזרחית באוסטריה

Okto.tv מסייעים בהדרכה והשכרת חומרים לעיתונאים אזרחיים עד לפרסום, שהשירות מכוון בעיקר לקבוצות שמיוצגות פחות בתקשורת הממסדית באוסטריה.
עיתונות אזרחית בקוריאה הדרומית

OhmyNews הוא אתר החדשות הדרום קוריאני המתויר ביותר עם יותר ממיליון משתמשים מדי יום. 70% מתוכנו מיוצר על ידי כ-35,000 כתבי אזרחים, משתמשים רגילים, אשר מחליטים לתרום את תרומתם באמצעות הגשת מאמר. צוות המערכת מונה 47 אנשים בלבד.
ראו גם

עיתונות מקוונת
הגבעטרון

הגבעטרון במופע במרץ 2015 ביום עיון לזכרו של אמיר דרורי
הגֶּבַעטרון היא להקת זמר המתמקדת בשירי ארץ-ישראל, שהחלה לפעול בראשית ימיה של המדינה ופעילה עד היום. הלהקה זכתה בפרס ישראל על מפעל חיים לשנת ה'תשס"ז.
אלבומים

הוי ארצי מולדתי - המופע המשותף עם ירדנה ארזי (2016)
ארצנו הקטנטונת - שירים מהעשור הראשון למדינה (2012)
הגבעטרון לדורותיו - השירים שלנו (2011)
האמיני יום יבוא - שירים מקום המדינה (2010)
עלי גבעה - שירים מלפני קום המדינה (2010)
גבעה אחת (2008)
הקלטות נדירות מהשנים 1960–1967 (2007)
אוסף הגבעטרון (מדיה דיירקט) (2000)
חמישים שנות זמר - 1948–1998 (1998)
שוב יוצא הזמר (1998)
ים השיבולים (1994)
ים תיכוני (1994)
עמק שלי (1993)
חמדת העמק - משירי נחום היימן (1992)
שנות ילדות (1991)
שירי ראשית הדרך (1991)
שירים לאורך הדרך (1988)
אחר קציר - הגבעטרון בשירי נעמי שמר (1988)
רחוק רחוק (1986)
אל הדרך (1985)
לכל אדם יש שיר (1983)
מקול הלב (1982)
שירים יפים (1980)
גוונים (1978)
שירים מחוף אל חוף (1978)
זמר עם הגבעטרון (1976)
שירי הנוער העובד והלומד (1975)
עמק שלי (1971)
זמר של טיול (1965)
מלא כוס יין אדום (1965)
שיבולי פז (1961)
לאן נושבת הרוח (1961)
חברי הלהקה לדורותיה (רשימה חלקית)

ניקה ברזק (חברת דור המייסדים 1948)
תמי בן יעקב (הצטרפה 1949)
גדעון גוריון (הצטרף 1969, אביו, יובל, היה האקורדיוניסט הראשון של הלהקה)
קובי רון (הצטרף 1969)
שמעון אלוני (הצטרף 1973, אחיו הצעיר של יורם אלוני)
אמירה ידין (הצטרפה 1975)
רינה פירסטנברג
זיוה אלוני
דוד איתיאל
בן ציון רון
אסף לוין
יואב נחשון
נירקה רז
יורם אלוני (הצטרף 1981, אחיו הבכור של שמעון אלוני)
אבשי בן יהודה
איציק ארד (הצטרף 1989 עם חברי האשקוליות של בית השיטה)
שולה אלבלק (הצטרפה 1991 עם חברי האשקוליות של בית השיטה ובהם בעלה חנוך אלבלק)
אלה הריס(הצטרפה 1991 עם חברי האשקוליות של בית השיטה; נהרגה בתאונת דרכים ב-2019)
רוני יוניש (הצטרפה 1991 עם חברי האשקוליות של בית השיטה)
רחלי גורדון (הצטרפה 1995)
יעל דרורי (הצטרפה 2006)
רותי מלכה (הצטרפה 2010)
אתי שפי (הצטרפה 2010)
אריק דביר (הצטרף 2010)
נמיר קאשי (הצטרף 2014)
רונן שרגא (הצטרף 2014)
רוני קרמר (הצטרף 2016, במסגרת סיבוב ההופעות המשותף עם ירדנה ארזי)
יפתח אבירם (הצטרף 2016, במסגרת סיבוב ההופעות המשותף עם ירדנה ארזי)
ישראל גרינברג (הצטרף 2017, במסגרת סיבוב ההופעות המשותף עם ירדנה ארזי)
גיל אלוני (הצטרפה 2017, במסגרת סיבוב ההופעות המשותף עם ירדנה ארזי)
לילך אנדרייבסקי (הצטרפה 2022)
אורלי זר-אייזנר (הצטרפה בדצמבר 2021)
שימלר יעקב (הצטרף בינואר 2023)
רינת (רון) שוורצמן (ביתו של בן ציון רון)
הערות שוליים

↑  ערן נבון, סוד הרלוונטיות, הלהיטים והמוזיקה של ימינו: הגבעטרון חוגג 75 שנים, באתר ישראל היום, 22 ביולי 2022
↑   הגבעטרון - ים תיכוני 1994, רשימת השמעה, באתר יוטיוב‏ (8 חלקים)
↑  ישראל מושקוביץ, יואל פרנס, מנהלה המיתולוגי של הגבעטרון, הלך לעולמו בגיל 87, באתר ynet, 26 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302429605171  LCCN: no2003125159  MusicBrainz: 4ab3336f-53a4-4f15-8700-edad02a1a7a7  VIAF: 132053658   WorldCat (עם VIAF): 132053658
מיתוג מעגלים

בתקשורת וברשתות מחשבים, מיתוג מעגלים (באנגלית: Circuit switching) היא שיטה להתקשרות כך שלפני העברת חבילות מידע בין תחנת המקור לתחנת היעד יש להקים "מעגל" (או ערוץ תקשורת) ייעודי להתקשרות (session) זו. כל עוד ההתקשרות ממשיכה, מידע אחר לא יכול לעבור באותו ערוץ תקשורת. רשתות טלפונים ישנות הן דוגמה מובהקת למיתוג מעגלים - היה צריך לבקש מהמרכזיה לחבר את המתקשר אל היעד בין אם ישירות או דרך מרכזיה אחרת, ובכל אופן בסופו של דבר היה צורך ליצור באופן פיזי מעגל חשמלי בין שני מכשירי הטלפון.
כיום רשתות תקשורת המשתמשות במיתוג מעגלים חולקות את אותו כבל תקשורת בין מספר ערוצים על ידי איפנון כל אחד מהערוצים בתדר שונה, אך עדיין לכל ערוץ מוקצה תדר ייחודי שמשמש להתקשרות בין שתי תחנות בלבד בכל רגע נתון.
החסרון במיתוג מעגלים הוא באי ניצול מלוא רוחב הפס לאורך הזמן: כאשר מוקצה ערוץ תקשורת לצורך התקשרות, ובמהלך ההתקשרות רוחב הפס לא מנוצל במלואו או שקיימים פרקי זמן בהם לא מועבר מידע כלל - אף אחד אחר לא יכול להשתמש בערוץ התקשורת עד שההתקשרות לא מסתיימת.
ראו גם

מיתוג מנות
מונחים ברשת מחשבים
מעילה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  המעילה בבנק למסחר 
 סוגה:  סדרת דרמה 
 שחקנים:  דאנה איבגי  יהודה לוי 
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  7 
 הפקה
 אורך פרק:  45 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  yes הטלוויזיה בלוויין 
 תקופת שידור מקורית:  2021 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מעילה היא סדרת דרמה ישראלית בבימויו של יותם גנדלמן ששודרה ב-yes בשנת 2021. הסדרה, בכיכובם של הזמרת דאנה איבגי ויהודה לוי עוסקת בפרשת המעילה בבנק למסחר.
הסדרה ומשתתפיה הועמדו בארבע קטגוריות בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 מתוכן זכתה דאנה איבגי בקטגוריית שחקנית ראשית בסדרת דרמה.
עלילה

אתי אלון (דאנה איבגי) היא עובדת הבנק למסחר, נשואה ואשת משפחה אשר הצליחה למעול בכספי לקוחותיה ולגנוב מחשבונותיהם למעלה מרבע מיליארד שקלים. כספי המעילה הועברו ברובם לאחיה עופר מקסימוב (יהודה לוי), מהמר כפייתי שהסתבך עם ארגוני פשע.
עופר הוא הבן המועדף במשפחה בוכרית פטריארכלית שבה מעמדה כמעט ולא קיים והיא נאמנה אליו אף יותר מלבעלה (חנן סביון). אביו (דובר קוסאשווילי) מכור אף הוא להימורים המכלים את כל כספיו.
בסדרה מתוארים דרך הפעולה המקצועית במערכות הבנק, בה העבירה אלון בין חשבונות הלקוחות המבוגרים בכדי להסתיר את משיכת הכספים מפני מנהל הסניף (שלום אסייג) ולצידה הפן הרגשי של מערכת היחסים המורכבת והלא שוויונית בין אתי לעופר והשתלשלות האירועים שמובילים לבסוף לחשיפת הפרשה והרשעתם.
בסדרה משחקים גם שני קליין כאשתו של עופר ואיציק כהן.
ביקורת

הסדרה זכתה לביקורת מעורבות מצד מבקרי הטלוויזיה. בין מבקרי הסדרה היו שהצביעו על רמת המשחק בה שצוין כלא אמין ושחזור הדמויות תוך שימוש באביזרי איפור זולים. "מעילה" הושוותה לסדרת הטלוויזיה "האישה שגנבה" ששודרה כמה חודשים לפניה בקשת 12.. משבחי הסדרה ציינו לטובה על את הצוות השחקנים, את רמת המשחק, את הדרמטיות וההתקדמות במשפחת מקסימוב ורק במעילה עצמה.
ראו גם

אתי אלון - האישה שגנבה 250 מיליון - סדרה ששודרה במקביל בקשת 12
הערות שוליים

↑  רותה קופפר, אתי הכפולה: שתי סדרות על אתי אלון, באתר כלכליסט, 23 בספטמבר 2020
↑  זוהר אורבך, ‏שעת מעילה, באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2021
כפפת הזהב בפרמייר ליג

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2005
 ארגון מפעיל:  קדבורי
 הכי הרבה זכיות:  צ'כיה פטר צ'ך, אנגליה ג'ו הארט (4 זכיות)
 אתר רשמי
 
פטר צ'ך, שיאן הזכיות (4)
ג'ו הארט, שיאן הזכיות (4)
כפפת הזהב בפרמייר ליג (באנגלית: Premier League Golden Glove) הוא פרס המוענק מדי שנה לשוער ששומר על רשת נקייה במספר המשחקים הגדול ביותר בפרמייר ליג במשך העונה ללא תלות ברצף. הפרס כונה "כפפת הזהב של ברקליס", שנתנו חסות למפעל, מאז היווסד הפרס בעונת 2004/2005 ועד לעונת 2015/2016. מעונת 2017/2018 ועד עונת 2019/2020 הוא כונה כפפת הזהב של קדברי.
בשנת 2005 הוענק הפרס לראשונה לפטר צ'ך מצ'לסי. באותה העונה שמר הצ'כי במשך 24 משחקים של העונה את הרשת שלו נקייה, שיא שלא נשבר עד היום (2021). מאז 2005 צ'ך וג'ו הארט זכו בפרס הכי הרבה פעמים, 4 כל אחד, כאשר צ'ך הוא היחיד שזכה בפרס בשתי קבוצות שונות, צ'לסי וארסנל. פפה ריינה היה השוער הראשון שהשיג שלוש זכיות רצופות בפרס בשלוש עונות רצופות בין 2005 ל-2008. ג'ו הארט חזר בהמשך על ההישג במנצ'סטר סיטי וזכה בפרס בין השנים 2010 ל-2013.
במהלך עונת 2008/2009, אדווין ואן דר סאר שבר שיא אחר השייך לצ'ך - שיא רצף המשחקים ללא ספיגה (שהיה עשרה משחקים) כשהגיע לארבעה עשר משחקים רצופים ללא ספיגה. ואן דר סאר לא ספג שער במשך 1,311 דקות. תוך כדי כך הוא שבר את שיא הפרמייר ליג שהיה גם של צ'ך (1,025 דקות), שיא הליגה האנגלית של סטיב דד (1,103 דקות) וגם את שיא כל הזמנים בבריטניה (1,155 דקות) במשך הדקות ללא ספיגה ברציפות.
רשימת הזוכים

| עונה | הזוכה | לאום | קבוצה | מש' ללא ספיגה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004/2005 | פטר צ'ך | צ'כיה צ'כיה | צ'לסי | 24 |
| 2005/2006 | פפה ריינה | ספרד ספרד | ליברפול | 20 |
| 2006/2007 | פפה ריינה | ספרד ספרד | ליברפול | 19 |
| 2007/2008 | פפה ריינה | ספרד ספרד | ליברפול | 18 |
| 2008/2009 | אדווין ואן דר סאר | הולנד הולנד | מנצ'סטר יונייטד | 21 |
| 2009/2010 | פטר צ'ך | צ'כיה צ'כיה | צ'לסי | 17 |
| 2010/2011 | ג'ו הארט | אנגליה אנגליה | מנצ'סטר סיטי | 18 |
| 2011/2012 | ג'ו הארט | אנגליה אנגליה | מנצ'סטר סיטי | 17 |
| 2012/2013 | ג'ו הארט | אנגליה אנגליה | מנצ'סטר סיטי | 18 |
| 2013/2014 | פטר צ'ך | צ'כיה צ'כיה | צ'לסי | 16 |
| 2013/2014 | וויצ'ך שצ'נסני | פולין פולין | ארסנל | 16 |
| 2014/2015 | ג'ו הארט | אנגליה אנגליה | מנצ'סטר סיטי | 14 |
| 2015/2016 | פטר צ'ך | צ'כיה צ'כיה | ארסנל | 16 |
| 2016/2017 | טיבו קורטואה | בלגיה בלגיה | צ'לסי | 16 |
| 2017/2018 | דויד דה חאה | ספרד ספרד | מנצ'סטר יונייטד | 18 |
| 2018/2019 | אליסון בקר | ברזיל ברזיל | ליברפול | 21 |
| 2019/2020 | אדרסון מוראס | ברזיל ברזיל | מנצ'סטר סיטי | 16 |
| 2020/2021 | אדרסון מוראס | ברזיל ברזיל | מנצ'סטר סיטי | 19 |
| 2021/2022 | אדרסון מוראס | ברזיל ברזיל | מנצ'סטר סיטי | 20 |
| 2021/2022 | אליסון בקר | ברזיל ברזיל | ליברפול | 20 |
| 2022/2023 | דויד דה חאה | ספרד ספרד | מנצ'סטר יונייטד | 17 |
| 2023/2024 | דויד ראיה | ספרד ספרד | ארסנל | 17 |
מספר זכיות לפי מדינה

| מדינה | מס' זכיות |
| --- | --- |
ספרד ספרד: 6
ברזיל ברזיל: 5
צ'כיה צ'כיה: 4
אנגליה אנגליה: 4
בלגיה בלגיה: 1
הולנד הולנד: 1
פולין פולין: 1
מספר זכיות לפי מועדון

| מועדון | מס' זכיות |
| --- | --- |
מנצ'סטר סיטי: 7
ליברפול: 5
צ'לסי: 4
מנצ'סטר יונייטד: 3
ארסנל: 3
הערות שוליים

↑  Premier League Preview: Top 5 goalkeepers to watch | NBC Sports, web.archive.org, ‏18 בפברואר 2014
↑  Petr Cech Statistics | Premier League, www.premierleague.com (באנגלית)
↑  Mark Booth, Three in a row for Golden Hart, www.mancity.com (באנגלית)
↑  app 04 March 2009, Van der Sar concedes following 14 clean sheets, fourfourtwo.com (באנגלית)
↑  "Man Utd record delights Ferguson" (באנגלית בריטית). 2009-01-27. נבדק ב-2020-08-03.
↑    Giles Mole, ‏Manchester United's Edwin van der Sar still lags behind European clean sheet record, The Telegraph, 18 February 2009
| כדורגל באנגליה אנגליה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל האנגלית • קבוצות • אצטדיונים • רשימת תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | פרמייר ליג • הפוטבול ליג (צ'מפיונשיפ • הראשונה • השנייה) • מערכת הליגות הלאומית (נשיונל ליג • ליג דרום • ליג צפון)  • הפרמייר ליג הצפונית • הליגה הדרומית • הליגה האיסטמיאנית • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | גביע ה-FA • גביע הפוטבול ליג • מגן הקהילה • פרס הפוטבול ליג • פרס ה-FA • גביע ליגת קונפרנס • אגרטל ה-FA • הגביע הבין-ליגתי של ה-FA |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |  |
| כדורגל נשים | הסופר ליג • הצ'מפיונשיפ לנשים (בעבר: פרמייר ליג הנשים) • גביע ה-FA לנשים • גביע הליגה לנשים • מגן הקהילה לנשים • גביע הליגה הלאומית לנשים |  |
| פרסים | היכל התהילה של הכדורגל האנגלי • שחקן העונה בפרמייר ליג • כדורגלן השנה (התאחדות שחקני הכדורגל) • כדורגלן השנה (התאחדות עיתונאי הכדורגל) • הכדורגלן הצעיר של השנה • כפפת הזהב בפרמייר ליג • מאמן העונה • שער העונה  • מאמן החודש • שחקן החודש • שער החודש • הצלת החודש |  |
חיים חייקל מאמדור

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  ? – 13 במרץ 1787 
 פטירה:  13 במרץ 1787 אינדורה, בלארוס 
 
רבי חיים חייקא מאמדור (ר' חייקיל אמדורר, ? - כ"ג באדר תקמ"ז, 1787) היה אדמו"ר חסידי בדור השלישי לחסידות.
תולדותיו

נולד לרבי שמואל. לפי המסורת במשפחה, אבותיו היו מספר דורות של צדיקים נסתרים.
לפי המסורת החסידית היה מלמד תלמידים ועוסק בצומות וסיגופים כמה פעמים משבת לשבת והיה ער אלף לילות לעסוק בתורה. באחד ממסעותיו של רבי אהרן הגדול מקרלין בליטא הגיע לאמדור וראה את רבי חיים חייקל לומד. שאל אותו רבי אהרן במה הוא עוסק. השיב לו רבי חיים: בתורה לשמה. שאלו רבי אהרן: והיכן ה'דברים הרבה?' ומבלי לחכות לתשובה פנה רבי אהרן מיד ויצא מבית המדרש ועלה על העגלה והחל לנסוע. רבי חיים חייקל רץ אחרי העגלה והתחנן לפני רבי אהרן שיעצור אותה, אך הוא ציווה על העגלון להמשיך בנסיעה עד שראה שלא נשאר כח לרבי חיים להמשיך לרוץ ואז עצר את העגלה והעלהו. שאלו רבי חיים איפה מקבלים את ה"דברים הרבה" ענה לו רבי אהרן שיסע למזריטש. כשהגיע למזריטש אמר המגיד ממזריטש לרבי אהרן: "הבאת מנורת זהב מלאה בשמן שרק צריך להדליק אותה".
התייחד בתפילתו שהייתה בהתלהבות ובמרירות. צדיקי דורו שיבחו את עבודת תפילתו, ביניהם רבי פנחס מקוריץ ורבי ברוך ממז'יבוז'. באופן שונה מהמקובל אצל חבריו תלמידי המגיד ממזריטש, תמך בעשיית סיגופים ותעניות, וכאמור, אף הוא התנהג כך. עקב מגוריו והשפעתו בליטא, חלק גדול מההתנגדות לחסידות הופנה אליו ופעם אף הלקו אותו בגלל עדות שקר שאכל חלב אחר בשר. ספרו "חיים וחסד" היה מונח בכתב יד אצל אדמו"רי קרלין ובשנת תרנ"א הודפס לראשונה בוורשה.
משפחתו

בנו רבי שמואל (בערך תקכ"ז-). חתנו של רבי אהרן "שותק" מזליחוב. לאחר פטירת אביו נסע לבעל התניא.
רבי משה אהרן חתן רבי מרדכי מלעכוויטש.
בתו השנייה נישאה לר' משה מקוברין (בזיווגו הראשון) אחיו של ר' אהרן הגדול מקרלין. ובתם נישאה למשה בער מלוביצקי אביו של חיים חייקל אב"ד הרדנוי/הורודנא.
רבי ישעיה הלוי הורוביץ חתנו של חיים חייקל ודבורה בת נח אלטשולר.
בנו רבי דובער משדליץ. נפטר ללא בנים.
חתנו רבי נתן ממקאווא (-תקפ"ו), מתלמידי החוזה מלובלין ושמואל מקארוב.
רבי יוחנן ממקאווא (-תקצ״ג), חתן רבי ישראל איסרל מסטופניקה.
חתנו רבי יצחק הלר
רבי פישל הלר, חתן רבי אברהם משה מפשיסחה הבן של שמחה בונים מפשיסחה.
(משוער) חתנו הרב משה מקוברין אחיו של רבי אהרן מקרלין. במאמר שפרסם רבי משה אביגדור חייקין לפני כמאה ועשרים שנה ציין כי גזע בני משפחת חייקין משקלוב, מוגילב, בלרוס הוא האדמו"ר חיים חייקל. בתו הבכורה נישאה לרבי משה (קרלין 1738 - 1778 קוברין) ובנה יואל הוא הראשון המכונה חייקין על שם האדמו"ר. יואל הנ"ל השאיר את משפחתו וילדיו בשקלוב ויצא כשד"ר לטבריה בשליחות הרב שנאור זלמן מליאדי שנשאר אחראי לחסידי בלרוס במצוות האדמו"ר מנחם מדל מוויטבסק שיצא עם סגנו האדמו"ר אברהם הכהן מקליסק (מורו של יואל חייקין) בראש שלוש מאות חסידים לטבריה בשנת 1777. כאמור הצטרף אליהם יואל המופיע במכתבי החבורה מטבריה שנקראה "חסידות רייסין" שלישי בסדר החתימות. מעניין שאשתו הייתה בת משפחת הלר, אחותו של האדמו"ר משולם פייבוש הלוי הלר ומסתבר שגם דודתו נישאה לבן הלר וגם סבי נישא לצאצאית בעל התוספות וגם סבי רבי מנחם מנדל חייקין כנ"ל ואפילו הרב משה אביגדור חייקין. קיים קשר בין צאצאי חיים חייקל לבין צאצאי בעל התוספות יום טוב. אשמח להרחיב בהזדמנות
הרב שלמה ליב ברעוודה היה דור שמיני בן אחר בן לר' חייקל מאמדור. (שלמה ליב ברעוודה, הוא בנו של ר' משה יצחק ברעוודה, בן שלמה צבי ברעוודה, בן חיים חייקל, בן אהרן דב, בן חיים חייקל, בן שמואל מאמדור, בן ר' חיים חייקל אב"ד ואדמו"ר מאמדור)
לקריאה נוספת

כתבי ר' יאשע שו"ב, עמוד קס"א - קס"ד.
מקס איט פיננסים

| --- | --- |
סמליל החברה max
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1996 - "אלפא קארד"  2000 - "לאומי קארד"  2019 - Max – הווה
 מיקום המטה:  "בית MAX", בני ברק
 בעלות:  כלל החזקות
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים
 מוצרים עיקריים:  כרטיסי אשראי, שירותי סליקה, הלוואות, ביטוח
 הכנסות:  1,339 מיליון שקל (2019)
 רווח:  248 מיליון שקל (2022)
 יו"ר:  מיה ליקוורניק
 מנכ"ל:  רון פאינרו
 עובדים:  1,800
  
 max.co.il
 
מקס איט פיננסים בע"מ, שנקראה עד מרץ 2019 "לאומי קארד בע"מ", היא אחת משלוש חברות כרטיסי האשראי בישראל. החברה מציעה הנפקת כרטיסי אשראי של ויזה ומסטרקארד וכן שירותי סליקת כרטיסי תשלום ופתרונות אשראי, תחת המותג "MAX". החברה מפעילה חיובים של כ-2.6 מיליון כרטיסים תקפים ומשרתת למעלה מ-40 אלף בתי עסק. משרדי החברה ממוקמים ברחוב בן-גוריון בבני ברק ומועסקים בה כ-1,600 עובדים.
יושבת ראש הדירקטוריון היא עו"ד מיה ליקוורניק.
שירותי החברה

החברה מספקת מגוון של שירותי הנפקה, סליקה פתרונות אשראי, כגון הלוואות ואפשרויות תשלום גמישות וכן ביטוח. השירותים הדיגיטליים של החברה מאפשרים, בין היתר, קבלת מידע שוטף על הפעולות ומצב החשבון, רכישת הטבות, העברה וקבלת כספים. באמצעות האינטרנט, החברה מאפשרת ללקוחותיה ביצוע פעולות וקבלת מידע במגוון נושאים, כמו גם פירוט חיובים ומכתבים למייל, מידע על עסקאות באמצעות מסרונים וכו'.
החברה מנפיקה ומתפעלת מגוון כרטיסי אשראי בשתי קטגוריות:
כרטיסים בנקאיים - אותם היא מנפיקה בשיתוף בנקים שונים, עקב רפורמת שטרום שמחייבת בנקים לעבוד עם מספר מנפיקים.
כרטיסים חוץ בנקאיים - אותם היא מנפיקה ללקוחות כל הבנקים, רובם בשיתוף פעולה עם גורמים חיצוניים.
הכרטיסים המונפקים על ידי החברה מסווגים באופן נוסף:
כרטיסי חיוב נדחה - כל העסקות שהלקוח מבצע בכרטיס נדחות למועד החיוב לפי בחירתו (2, 10, 15 בחודש)
כרטיסי אשראי מתגלגל - הלקוח בוחר בסכום החודשי בו הוא מעוניין להיות מחויב, ויתרת חובו נדחית לחודש הבא וצוברת ריבית
כרטיס נטען - הסכום שניתן לבצע באמצעותו פעולות בכרטיס זה נטען בכרטיס מראש.
החל משנת 2019 מפעילה חברת "מקס" את זיכיון "קרנות" המיועד לאנשי הביטחון המשויכים למועדון "קרנות השוטרים" עבור אנשי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר, הכולל בתוך הכרטיס הטבות והנחות רבות עבור חברי קרנות, וכן מפעילה חברת "מקס" את הכרטיס הנטען עבור מחזיקי כרטיס קרנות הנקרא "קרנות הטבות" כרטיס בו ניתן להטעין כסף מכרטיס קרנות ולקבל החזר כספי עבור ביצוע קנייה בעשרות רשתות שעובדות בתיאום עם מקס וקרנות השוטרים.
בשנת 2020 החלה החברה לשווק מוצרי ביטוח והראשון שבהם, ביטוח רכב.
הערות שוליים

↑  עירית אבישר, מיה ליקוורניק מונתה ליו"ר חברת כרטיסי האשראי מקס, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2023
↑  אורה קורן, ‏כרטיס ויזה אלפא יוצא לדרך, באתר גלובס, 7 ביולי 1998
↑  הבינ"ל: הרווח הוכפל בזכות מכירת ויזה אלפא, באתר ynet, 15 באוגוסט 2000
↑  ג'ודי מלץ, ‏הסכם מכירת אלפא-קארד ייחתם הערב; המותג "אלפא" יפסיק להתקיים ביוני 2001, באתר גלובס, 23 באפריל 2000
↑  בל"ל: משנה את התדמית ומשיק את לאומי קארד, באתר ynet, 3 בינואר 2001
↑  דורית בר, תחרות מלאה בענף האשראי? לא בדיוק, באתר ynet, 10 בינואר 2001
↑  איתן כהן, הפניקס קונה 49% מחברת גמא ב, באתר ynet, 10 במרץ 2008
↑  רונית גודמן, עזריאלי רכש 20% מלאומי קארד בכ-360 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 21 במאי 2008
↑  עירן פאר, ‏רווחי חברות כרטיסי האשראי עלו ב-2010 ב-3.8%, באתר גלובס, 1 במרץ 2011
↑  טל שחף, אמש אושר "חוק ישראכרט" בתחום הסליקה, באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2011
↑  גולן חזני, נחתם סופית: לאומי קארד נמכרה לקרן ורבורג פינקוס, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2018
↑  מקס איט פיננסים, באתר "מידרוג", דצמבר 2019
↑  אליצפן רוזנברג, גוף פיננסי חדש: לאומי קארד הופכת ל-max, באתר ynet, 5 במרץ 2019
↑  בנק ישראל - הודעות לעיתונות - הפיקוח על הבנקים הטיל עיצום כספי על חברת כרטיסי האשראי – מקס בשל חיוב עסקה בכרטיס מבוטל, באתר www.boi.org.il
↑  אלמוג עזר, כלל החזקות רוכשת את MAX לפי שווי של 2.47 מיליארד שקל, באתר כלכליסט, 10 באפריל 2022
↑  עירית אבישר, אחרי שמונה חודשים מהחתימה: מקס עברה לבעלות קבוצת כלל, באתר כלכליסט, 27 במרץ 2023
↑  רוי שיינמן, מנכ"ל מקס, רון פאינרו, עוזב את תפקידו ועובר לנהל את קבוצת מאיר, באתר ביזפורטל, 22 בספטמבר 2024
↑  טלטלה בחברת כרטיסי האשראי MAX: המנכ"ל עוזב אחרי 8 שנים, באתר אייס, 21 בספטמבר 2024
↑  רוי שיינמן, מנכ"ל מקס, רון פאינרו, עוזב את תפקידו ועובר לנהל את קבוצת מאיר, באתר ביזפורטל, 22 בספטמבר 2024
בכניסה למשרדי מקס איט פיננסים בבני ברק