stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרות זולה

ערך זה עוסק בסרט הקולנוע. אם התכוונתם לפירושים אחרים של המונח, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  קוונטין טרנטינו 
 הופק בידי:  לורנס בנדר 
 תסריט:  קוונטין טרנטינו, רוג'ר אייברי 
 עריכה:  סאלי מנק 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון טרבולטה סמואל ל. ג'קסון אומה תורמן ברוס ויליס הרווי קייטל טים רות' אמנדה פלאמר וינג ריימס אריק סטולץ רוזנה ארקט כריסטופר ווקן
 מוזיקה:  מגוון אמנים
 צילום:  אנדריי סקולה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מירמקס
 חברה מפיצה:  מירמקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 במאי 1994 (פסטיבל קאן)   ארצות הברית 14 באוקטובר 1994  ישראל 2 בדצמבר 1994
 משך הקרנה:  154 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ספרדית צרפתית
 סוגה:  סרט מאפיה, סרט פשע, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט עצמאי, סרט מתח 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  $8,000,000
 הכנסות:  $213,928,762
 הכנסות באתר מוג'ו:   pulpfiction
 פרסים:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר   פרס גלובוס הזהב   פרס סאטורן
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספרות זולה (באנגלית: Pulp Fiction) הוא סרט קולנוע משנת 1994 מסוגת דרמת פשע קומית שכתב וביים הבמאי האמריקאי קוונטין טרנטינו. הסרט זכה בשבחי הביקורת ובפרס דקל הזהב לצד הצלחה קופתית מרשימה. נחשב על ידי רבים לסרט ששינה את פני הקולנוע ההוליוודי, בכך שסייע לביסוסו של הקולנוע העצמאי בארצות הברית. הנרטיב המקוטע של הסרט, הדיאלוג השנון השאוב ממקורות שונים, האירוניה והשילוב של הומור קליל בתוך סצנות של אלימות קשה, זוויות הצילום הבלתי שגרתיות, והמחוות והאזכורים הרבים לתרבות הפופ, הפכו לאלמנטים ששימשו מאז בסרטים רבים. טרנטינו ושותפו לכתיבת התסריט רוג'ר אייברי זכו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר, והסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
שמו של הסרט מתייחס לסוג של מגזינים שכונה "ספרות זולה" והיה נפוץ בארצות הברית באמצע שנות ה-20, שכללו תיאורים גרפיים בוטים של אלימות ומין, המאפיינים גם את מבנהו ותוכנו של הסרט.
בסרט קיים עניין מרכזי - סיפור של שוד במסעדה, אך אירועי הסרט מתרחשים באופן בלתי רציף לפני השוד ואחריו, ולעיתים מוצג אותו אירוע עצמו מנקודות ראות שונות, תוך מסירת פרטים נוספים שלא הועברו כשהוצג בפעם הקודמת. צורה זו של נרטיב בלתי רציף, המפורק לגורמים ומורכב שוב באופן המוסיף עומק ומשמעות, הפכה לפופולרית בסרטי שנות ה-90 וזכתה לחיקויים רבים. הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי עלילה לא ליניארית הטובים ביותר ברשימה של אתר הקולנוע "The Script Lab"‏. ב-2013 הוכרז הסרט בידי ספריית הקונגרס כסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
פסקול הסרט הצליח אף הוא מבחינה מסחרית ואמנותית. הפסקול כלל להיטים ונעימות משנות ה-70, חלקם מוכרים וידועים (כ"בנו של המטיף" בביצוע דאסטי ספרינגפילד), וחלקם הפכו ללהיטים שנים רבות לאחר הקלטתם בזכות הופעתם בפסקול הסרט (למשל "מיסירלו" נעימת הגיטרות העצבנית, שביצע דיק דייל, Dick Dale - Misirlou).
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון טרבולטה | וינסנט וגה | השותף של ג'ולס, עובד אצל מרסלוס ואלאס. וינסנט הוא אחיו של ויק וגה (בגילומו של מייקל מדסן) שהופיע בסרט "כלבי אשמורת". |
| סמואל ל. ג'קסון | ג'ולס וינפילד | השותף של וינסנט, עובד אצל מרסלוס ואלאס. |
| אומה תורמן | מיה ואלאס | אשתו של מרסלוס ושואפת להיות שחקנית. |
| הארווי קייטל | וינסטון וולף | עבריין שמומחה בפתרון בעיות. |
| טים רות' | רינגו / "פמפקין" | גנב ובן זוגה של יולנדה. |
| אמנדה פלאמר | יולנדה / "האני באני" | בת זוגו של רינגו ושותפתו לפשע. |
| מריה דה מדיירוס | פביאן | בת זוגו של בוץ' |
| וינג ריימס | מרסלוס ואלאס | ראש ארגון הפשע שמעסיק את וינסנט וג'ולס. |
| אריק סטולץ | לאנס | סוחר הסמים של וינסנט. |
| רוזנה ארקט | ג'ודי | אשתו של לאנס. |
| ברוס ויליס | בוץ' קולידג' | מתאגרף מזדקן שבורח ממרסלוס לאחר שבגד בו. |
| קוונטין טרנטינו | ג'ימי | חבר של ג'ולס. |
| כריסטופר ווקן | קפטן קונס | יוצא צבא שלחם במלחמת וייטנאם שהעביר לבוץ' את שעון הזהב של אביו. נרמז כי קפטן קונס הוא צאצא של קרייג קונס, המוזכר בסרט "ג'אנגו ללא מעצורים". |
קווי העלילה

עלילת הסרט מורכבת מכמה קווי עלילה העוסקים בדמויות משולי עולם הפשע בלוס אנג'לס. הסיפור אינו מוצג באופן כרונולוגי - הוא מפורק לחלקים, מסודר מחדש, ומוצג לצופה מנקודות מבט שונות.
בסרט ישנם ארבעה קווי עלילה עיקריים – וינסנט וג'ולס, מיה ואלאס, בוץ' קולידג', רינגו "פאמפקין" ויולנדה "האני באני". כל הארבעה קשורים זה בזה, אך וינסנט (המגולם על ידי ג'ון טרבולטה) הוא היחיד הבא במגע עם כל חמש הדמויות האחרות המובילות את קווי העלילה.
סדר העלילה המופיע בסרט הוא:
השוד במסעדה (חלק ראשון)
וינסנט וג'ולס
וינסנט וגה ומיה ואלאס (אשתו של מרסלוס ואלאס)
שעון הזהב
הבעיה עם בוני
השוד במסעדה (חלק שני)
הסדר הכרונולוגי של העלילה הוא:
וינסנט וג'ולס
הבעיה עם בוני
השוד במסעדה (על שני חלקיו)
וינסנט וגה ומיה ואלאס (אשתו של מרסלוס ואלאס)
שעון הזהב
גם תיאור כרונולוגי זה אינו מושלם, שכן סצנות רבות מופיעות באופן חופף בחלקים שונים, ומוצגות לעיתים מנקודות מבט שונות. כך, לדוגמה, הפרק "וינסנט וג'ולס" מסתיים בקרב יריות המוצג מנקודת ראותם של וינסנט וג'ולס, אך הפרק "הבעיה עם בוני" מציג את אותו קרב עצמו מנקודת ראותו של אדם שהסתתר באמבטיה ושומע את האירועים. העובדה שישנו אדם המסתתר באמבטיה ועד לאירועים, אינה ידועה לווינסנט ולג'ולס, כמו גם לצופי הסרט, עד שהקרב מוצג שוב בסרט מעל שעה אחר כך.
התיאור להלן הוא תיאור כרונולוגי ככל האפשר של קווי העלילה העיקריים.
קווי העלילה > וינסנט וג'ולס

הרוצחים השכירים וינסנט וגה (ג'ון טרבולטה) וג'ולס וינפילד (סמואל ל. ג'קסון) נשלחים לדירה בלוס אנג'לס על מנת לחלץ ממנה מזוודה השייכת לראש ארגון הפשע אליו הם שייכים, מרסלוס ואלאס (וינג ריימס). תוכנה של המזוודה אינו מוצג בסרט, אך כשהיא נפתחת בוקע ממנה אור צהבהב. המזוודה משמשת כ"מקגאפין" (כביטויו הידוע של אלפרד היצ'קוק), כלומר ככלי העוזר בקידום העלילה אך אין כל חשיבות לתוכנו, אף שבמהלך השנים הועלו ספקולציות רבות באשר לתוכנה של המזוודה.
במהלך נסיעתם ללוס אנג'לס מספר וינסנט לג'ולס כי מרסלוס ביקש ממנו לארח חברה לאשתו בזמן שהוא נמצא מחוץ לעיר. ג'ולס מזהיר את וינסנט מפני מרסלוס, הנחשב לרכושני מאוד כלפי אשתו. ג'ולס אף מספר לווינסנט כי פעם מרסלוס זרק מישהו מהחלון מאחר שהעניק לאשתו מסאז' בכפות רגליה.
ג'ולס ווינסנט מגיעים לדירה שבה נמצאת המזוודה והמחזיקים בה, ולאחר שיחה ארוכה ולא סטנדרטית שעורכים שני הרוצחים עם שלושת האנשים בדירה, יורים השניים והורגים את מחזיק המזוודה ואת אחד משותפיו.
קווי העלילה > הבעיה עם בוני

לאחר שג'ולס ווינסנט מחסלים שניים מבין שלושת האנשים שבדירה, צץ במפתיע שותף רביעי שהסתתר בשירותים, ויורה לעברם בפראות, אך מחטיא בכל ניסיונותיו, ווינסנט וג'ולס הורגים גם אותו. הם לוקחים עמם מהדירה את השותף האחרון, נער בשם מרווין (פיל לאמר), ששימש כמודיע וסייע להם לחלץ את המזוודה. בעודם נוסעים כשהמזוודה בידיהם, וינסנט פולט בטעות כדור מאקדחו והורג את מרווין, שדמו ניתז על המכונית ועל שני הרוצחים.
השניים מנסים למצוא דרך להיפטר מהגופה, ומגיעים לדירת ידיד בשם ג'ימי דימיק (מגולם בידי קוונטין טרנטינו עצמו). ג'ימי הנסער רוצה לסייע להם, אך הוא מודאג שמא אשתו, בוני, תגלה על קשריו עם אנשי העולם התחתון ותתגרש ממנו. הוא מתרה בג'ולס ווינסנט שיסיימו את עבודתם ויסתלקו מביתו בטרם תשוב בוני הביתה. לשם כך מוזעק למקום, בעזרתו של מרסלוס, עבריין מומחה בשם וינסטון וולף (הארווי קייטל) המסייע להם לנקות את המכונית ולהיפטר מהגופה. מאחר שחליפותיהם של וינסנט וג'ולס התלכלכו בדם, הם נאלצים לשאול מג'ימי חולצות טריקו ובגדים אחרים השונים במראם מהחליפות שלבשו עד אז.
קווי העלילה > השוד במסעדה (חלק 1)

זוג פושעים זעירים ולא-יוצלחים, המכנים זה את זה בשמות חיבה, פאמפקין (טים רות') והאני באני (אמאנדה פלאמר), יושבים במסעדה, ומגיעים למסקנה שהמקום שכדאי ביותר לשדוד הוא מסעדה, כיוון שהשוד בה פשוט ביותר. לדעתם, העובדים אינם בעלי עניין ברווחי המסעדה ולכן לא יתנגדו לשוד, וכן, הלקוחות הרבים במסעדה נושאים ארנקים, שבמקרים רבים מכילים כסף רב, שגם אותם ניתן לשדוד בנקל.
קווי העלילה > השוד במסעדה (חלק 2)

וינסנט וג'ולס מגיעים למסעדה לאחר שסיימו להעלים את גופתו של מרווין, כשהם מחזיקים במזוודה שלמענה ביצעו שלושה מעשי רצח. הם מתיישבים ומזמינים ארוחה, וג'ולס מספר לווינסנט כי לאחר שניצל ממוות בדרך נס, כאשר האדם שהסתתר בשירותים ופרץ החוצה ביריות לא פגע בו, בכוונתו לעזוב את עסקי הפשע ולהפוך למטיף דת נודד. וינסנט יוצא לשירותים במסעדה, ובאותו רגע מחליטים פאמפקין והאני באני לשדוד את המסעדה. ג'ולס מסרב לדרישתו של פאמפקין למסור לידיו את המזוודה של מרסלוס ואלאס, ולאחר שווינסנט יוצא מהשירותים, נוצר במקום תיקו מקסיקני שבו מאיימים שני זוגות הפושעים זה על זה באקדחים. ג'ולס מצליח לפרוק את פאמפקין מנשקו ולקבל בחזרה את ארנקו ואת המזוודה. מכיוון שהחליט לעזוב את עולם הפשע, ג'ולס מעניק לפאמפקין את הכסף שהיה בארנקו, 1,500 דולר, ונותן לפאמפקין ולהאני באני ללכת לדרכם. אחריהם גם ג'ולס ווינסנט יוצאים מהמסעדה.
סצנה זו היא הסצנה הפותחת את הסרט וגם זו המסיימת אותו. בסצנה הראשונה בסרט פאמפקין והאני באני יושבים במסעדה ומתכננים את השוד, והסצנה מסתיימת כשהם קופצים על השולחנות עם אקדחים שלופים וזועקים "כולם להירגע, זה שוד, אם מישהו מכם יזוז, נירה בו".

הסצנה המסיימת את הסרט מתחילה בכך שווינסנט וג'ולס נכנסים למסעדה, ומתחילים לשוחח, ורק בהמשך מסתבר שזוהי אותה המסעדה שבה מתבצע השוד בסצנת הפתיחה, ואכן תוך שניות ספורות מזנקים פאמפקין והאני באני על השולחנות, וכך נקשרת סצנת הפתיחה של הסרט לסצנת הסיום שלו.
קווי העלילה > וינסנט וגה ואשתו של מרסלוס ואלאס

לבקשתו של מרסלוס ואלאס (וינג ריימס), ראש ארגון הפשע שאליו שייכים וינסנט וג'ולס, יוצא וינסנט לבלות עם אשתו של מרסלוס, מיה ואלאס (אומה תורמן). השניים מבלים במסעדה בעלת תמה של שנות ה-50 בארצות הברית, ומלצריה מחופשים לכוכבי קולנוע קלאסיים משנים אלו, כמו מרילין מונרו ואחרים. לאחר מכן הם משתתפים בתחרות ריקודי טוויסט שנערכת במסעדה, וזוכים. וינסנט מחזיר את מיה לביתה, שם היא לוקחת מנת יתר של סם, ומאבדת את הכרתה. וינסנט יודע שחייו תלויים בהצלת חייה של מיה, והוא לוקח אותה לביתם של ידידיו, סוחר ההרואין לאנס (אריק סטולץ) ואשתו (רוזנה ארקט), המביאים להחייאתה של מיה באמצעות זריקת אדרנלין המוחדרת דרך עצם החזה ישירות ללבה. וינסנט מחזיר את מיה לביתה, והם נשבעים זה לזה שלעולם לא יגלו לאיש את מה שקרה באותו יום.
קווי העלילה > שעון הזהב

המתאגרף המזדקן בוץ' קולידג' (ברוס ויליס) מקבל את הצעתו של מרסלוס ואלאס לפיה יקבל סכום כסף נכבד אם יסכים להפסיד בקרב האיגרוף באותו ערב. הסצנה שבה משכנע ואלאס את בוץ' למכור את הקרב מתרחשת באותו יום שבו התרחש השוד במסעדה, שכן למקום מגיעים וינסנט וג'ולס, כשהם לבושים בחולצות הטריקו המוזנחות שלבשו במסעדה.
לפני הקרב, בוץ' נזכר בילדותו, עת קיבל מידיד של אביו שעון זהב שעבר מדור לדור במשפחה. הידיד (כריסטופר ווקן) מספר לבוץ' על המאמצים הגדולים שעשה אביו להעביר אליו את השעון, לאחר שנפל בשבי במלחמת וייטנאם שאותה לא שרד.
בקרב עצמו, בוץ' בוגד במרסלוס, מהמר על עצמו בסכום גדול, ומנצח בקרב (ואף הורג בטעות את יריבו). הוא יודע שעליו להיעלם, שכן מרסלוס לא יסלח לו על בגידתו, וצפוי להורגו.
בוץ' פוגש את חברתו פביאן (מריה דה מדיירוס) במקום מסתור שתוכנן מראש, אך מגלה כי פביאן, המוצגת כאישה סהרורית ומטושטשת, שכחה להביא עמה את שעון הזהב. הוא שב לדירתו על מנת להביא את השעון. בדירה הוא מוצא את השעון, וכן תת-מקלע. מתברר שווינסנט הגיע לדירה על מנת לחפש אותו. וינסנט יוצא מן השירותים כשבידו ספר, ובוץ', שמזהה אותו כאחד מאנשיו של מרסלוס, יורה בו בתת-מקלע והורג אותו.
לאחר מכן, כאשר בוץ' נמצא ברכבו ומנסה לשוב למקום המסתור, הוא פוגש במקרה את מרסלוס ואלאס. בוץ' דורס את מרסלוס ברכבו, אך זה מתאושש במהירות ופותח בירי כלפיו. בוץ', שמכוניתו נהרסה בהתנגשות, בורח רגלית כשבעקבותיו מרסלוס, עד שהוא מגיע לחנות משכונות, שבה הוא אורב למרסלוס ומתגבר עליו בקרב מהלומות קצר. להפתעת שניהם, שולף המוכר רובה ציד ומהמם את שניהם במכות. מתברר שהחנות משמשת לפעילות BDSM, ומרסלוס ובוץ' נשבים ונכבלים בידי בעל החנות וחברו, "Z". בעל החנות וחברו מחליטים לאנוס תחילה את מרסלוס. בזמן שהם מבצעים בו את זממם, מצליח בוץ' להשתחרר מהחבלים הכופתים את ידיו, ופונה לברוח מן החנות. ברקע הוא שומע את מרסלוס נאנק מכאבים בזמן שהוא נאנס, ולכן הוא מחליט לסכן את חייו ולשחרר את מרסלוס מהחוטפים האנסים. בוץ' מתגבר על החוטפים בעזרת חרב קטאנה יפנית שמצא בחנות. בתמורה לשחרור, מעניק מרסלוס לבוץ' "חנינה", בתנאי שיעזוב את העיר לצמיתות. בוץ' מגיע למקום המסתור, אוסף את פביאן, ונעלם ברכיבה על אופנוע שהיה שייך ל"Z", חברו של בעל החנות.
אמצעים לקידום העלילה > המזוודה המסתורית

שניים מקווי העלילה הראשיים (סיפורם של וינסנט וג'ולס והשוד במסעדה) מונעים על ידי המזוודה המסתורית, הניסיונות לחלצה, ולאחר מכן לשמור עליה. מזוודה זו היא בעלת מאפיינים מסתוריים. הקוד לפתיחתה הוא "666" ("מספר החיה" המיסטי מהברית החדשה), וכאשר היא נפתחת אין הצופים רואים את תוכנה אלא רק זוהר צהוב וחזק, המוחזר ממנה אל פניהם של השחקנים.
כשנשאל על כך השיב טרנטינו כי אינו יודע מה היא תכולת המזוודה, וכי היא "מקגאפין", אמצעי לקידום העלילה שאין לו כל משמעות או תוכן משל עצמו. רוב הצופים מניחים כי המזוודה מכילה זהב, דבר המסביר את האור הצהוב הבוקע ממנה (בפועל השתמש טרנטינו בנורה צהובה המחוברת לסוללה, שהוכנסה למזוודה), ואת העובדה שכאשר פאמפקין פותח את המזוודה, במהלך סצנת השוד במסעדה, הוא נדהם ואומר "האם זה מה שאני חושב שזה? יופי".
אמצעים לקידום העלילה > הציטוט מספר יחזקאל

בכל פעם לפני שג'ולס וינפילד מבצע רצח, הוא פוצח בציטוט בנימה פיוטית-תנ"כית שלקוח לכאורה מספר יחזקאל, פרק כ"ה, פסוק י"ז.
עֹשֶׁק רְשָׁעִים וַעֲווֹנוֹת בּוֹצְעֵי בֶּצַע יָסֹבּוּ אֹרַח צַדִּיק: אַשְׁרֵי נֹחֶה יְגֵעִים מֵעֵמֶק מַאְפֵּלְיָה בְּשֵׁם צְדָקוֹת וְשָׁלוֹם: כִּי שׁוֹמֵר אֶחָיו הוּא וּמֵשִׁיב נִדְחֵי עוֹלָלָיו: וְעָשִׂיתִי נְקָמוֹת גְּדֹלוֹת בְּתוֹכְחוֹת חֵמָה בִּמְבַקְּשֵׁי נֶפֶשׁ אֶחָי לְהַשְׁקוֹתָם תַּרְעֵלָה וּלְהַכְרִיתָם: וְיָדְעוּ כִּי אֲנִי ה' בְּתִתִּי אֶת-נִקְמָתִי בָּם
The path of the righteous man is beset on all sides by the inequities of the selfish and the tyranny of evil men. Blessed is he who in the name of charity and good will shepherds the weak through the valley of darkness, for he is truly his brother's keeper and the finder of lost children. And I will strike down upon thee with great vengeance and furious anger those who attempt to poison and destroy my brothers. And you will know my name is the Lord when I lay my vengeance upon thee.)
אך אין זה ציטוט אמיתי מהתנ"ך, אלא ערבוב ועירוב של פסוקים מומצאים, בהם משולב הפסוק האמיתי מיחזקאל כ"ה, י"ז:
"לָכֵן כֹּה אָמַר אֲדֹנָי יְהוִה, הִנְנִי נוֹטֶה יָדִי עַל-פְּלִשְׁתִּים וְהִכְרַתִּי אֶת כְּרֵתִים וְהַאֲבַדְתִּי אֶת-שְׁאֵרִית חוֹף הַיָּם. וְעָשִׂיתִי בָם נְקָמוֹת גְּדֹלוֹת בְּתוֹכְחוֹת חֵמָה, וְיָדְעוּ כִּי אֲנִי יְהוָה בְּתִתִּי אֶת-נִקְמָתִי בָּם".
טרנטינו שילב את חלקו השני של פסוק י"ז עם ציטוט מישעיה כ"ו, ז': "ארח לצדיק מישרים ישר מעגל צדיק תפלס" (המתורגם לאנגלית כ-"The way of the righteous is level; thou dost make smooth the path of the righteous" ונושאים מפורסמים מתהילים כ"ג - "ה' רועי לא אחסר... גם כי אלך בגיא צלמוות לא אירע רע".
למעשה מדובר במחווה לסרט "קראטה קִיבָּה" (אנ') משנת 1976 בכיכובו של סוני צ'יבה(אנ'), אחד השחקנים האהובים על טרנטינו. הסרט פותח בציטטה שגויה דומה, המיוחסת אף היא לספר יחזקאל כ"ה, י"ז.
אמצעים לקידום העלילה > השימוש בחדר השירותים

חדר השירותים משמש ליצירת נקודות מפנה בעלילה. בכל פעם שדמות משתמשת בשירותים, חל מפנה עלילתי. כאשר וינסנט וג'ולס רוצחים את המחזיקים במזוודה בדירתם, מסתתר אדם בחדר השירותים ומאזין לרצח, ולאחר מכן יוצא ומנסה לירות בהם. וינסנט שוהה בשירותים כאשר מיה נוטלת את מנת היתר, ולאחר מכן הוא שוהה שוב בשירותים כאשר בוץ' מגיע לדירתו, מוצא את תת-המקלע, והורג אותו כשהוא יוצא מהשירותים. וינסנט משתמש בשירותים במסעדה, כאשר פמפקין והאני באני קופצים על השולחן ומכריזים על שוד.
ייתכן כי מדובר באירוניה של טרנטינו, בשל העובדה שהשירותים הם טאבו בסרטים הוליוודיים, וגיבורי סרטים אלו לעולם אינם משתמשים בשירותים, ולכן בחר להפוך את חדר השירותים ואת השימוש בו למרכיב חשוב בקידום העלילה.
אמצעים לקידום העלילה > מסגרת הזמן שבה מתרחש הסרט

הסרט מתרחש בלוס אנג'לס של תחילת שנות ה-90, אך הוא שואב דימויים ונושאים מחלק ניכר מהמאה ה-20 כולה.
מיה ואלאס מזכירה בתלבושתה, בתסרוקתה ובהתנהגותה כוכבת ראינוע, ובמיוחד את דמות ה"פאם פאטאל" של הסרט האילם, כדוגמת לואיז ברוקס.
מסעדת "ג'אק רביט סלימס" אליה יוצאים מיה ווינסנט, היא מסעדה המוקדשת לשנות ה-50, בתפריט, בעיצוב, ובלבושם של המלצרים.
קרב האיגרוף בין בוץ' קולידג' ליריבו וילסון מזכיר את שמות נשיאי ארצות הברית מתחילת המאה ה-20, וודרו וילסון וקלווין קולידג'.
השלט המפרסם את קרב האיגרוף מצהיר כי הקרב מתרחש ביום חמישי, 16 ביולי. בכל הרבע האחרון של המאה העשרים חל תאריך זה ביום חמישי רק בארבע שנים: 1981, 1987, 1992 ו-1998 (האחרונה מהארבע חלה לאחר יציאת הסרט לאקרנים). מבין ארבע שנים אלו, שנת 1992 היא המתאימה לתיאורו של בוץ', כמי שהיה עדיין ילד בזמן מלחמת וייטנאם.
הסצנות המתארות את קרב האיגרוף, ואת הזמן שמיד אחריו, מזכירות בסגנון הצילום שלהם, המטושטש וחסר הצבע, את הסרט האפל. מוטיב מוכר מסרטי הסרט האפל הוא מתאגרף המוכר את הקרב.
דמויותיהם של וינסנט וג'ולס מתנהגות ולבושות בסגנון סרטי ה"בלאקספלויטיישן" של שנות ה-70, סגנון לו יצר טרנטינו מחווה בסרטו הבא, "ג'קי בראון".
אף שבדירתה של מיה מצויים טייפ סלילים ונגן תקליטים, ולא קומפקט דיסק כמו שניתן היה לצפות, במהלך הסרט מדבר וינסנט בטלפון סלולרי, דבר המקשר את הסרט מבחינה טכנולוגית לשנות ה-90.
דגני הבוקר שאוכל לאנס כאשר וינסנט מגיע לביתו, נקראים "פרוט ברוט", שייצורם הופסק בשנת 1983. עם זאת סוג זה של דגנים מופיע כמעט בכל סרטיו של טרנטינו.
השפעות על הסרט

הסיפור אינו מוצג באופן כרונולוגי - הוא מפורק לחלקים, מסודר מחדש, ומוצג לצופה מנקודות מבט שונות, באופן המזכיר את עבודת במאי הגל החדש בקולנוע הצרפתי, כז'אן-לוק גודאר ופרנסואה טריפו. השפעות נוספות על מבנה הסרט, צילומו ועריכתו ניתן לראות בסרטו של סטנלי קובריק "ההרג" משנת 1956, סרטו של אורסון ולס "מגע של רשע" משנת 1958, וסרטו של דון סיגל "הרוצחים" משנת 1964. הדיאלוג וסצנות הפעולה מושפעים ממערבוני הספגטי של סרג'ו לאונה.
הסרט רצוף במחוות לסרטים מן העבר. טרנטינו, שעבד כמוכר בדלפק של חנות להשכרת סרטי וידאו, ידוע בידע הרחב שלו על הקולנוע האמריקני, ונהג לצפות בכל הסרטים שהוצעו להשכרה בחנות שבה עבד. חלק מן ההשפעות הניכרות על הסרט הן:
הציטוט המדומה מספר יחזקאל מופיע לראשונה (אם כי בנוסח שונה) בסרט "קראטה קיבה" משנת 1976 בכיכובו של סוני צ'יבה .
סרטו של דון סיגל, "הרוצחים", מציג שני רוצחים המחליפים ביניהם דברי שנינות כשהם לבושים בחליפות מחויטות שחורות.
סצנת הריקוד מזכירה סצנות דומות בסרטים של ז'אן-לוק גודאר "לחיות את חייה" (Vivre Sa Vie) משנת 1962 ו"Bande à part" משנת 1964, וכן סצנה מהסרט "שמונה וחצי" של פדריקו פליני. שם סרטו של גודאר, "Bande à part", שימש בסיס גם לשם חברת ההפקה של טרנטינו, A Band Apart.
הסרטים "Kiss Me Deadly" ו-"Repo Man" כוללים שימוש במזוודה שכל מה שנראה בה הוא האור הבהיר הבוקע ממנה.
סרטו של מרטין סקורסזה "נער אמריקני" משנת 1978 כולל דמות המספרת על הצורך להזריק אדרנלין לאחר שימוש במנת יתר של סם.
המסעדה "ג'ק רביט סלים" דומה מבחוץ למסעדה המוצגת בסרטו של ג'ורג' לוקאס "אמריקן גרפיטי" (1973).
הצלחת הסרט והשפעתו

הסרט נמצא ברוב הרשימות העוסקות ב"מאה הסרטים הגדולים", וכדומה, וזכה, הן בעת הופעתו, ועדיין, לשבחי הביקורת ולאהדת הקהל. מבקרים חשובים כסיסקל ואברט השוו את הדרך שבה התקבל "ספרות זולה" על ידי הביקורת והקהל, לדרך שבה התקבל "האזרח קיין", שיצר אורסון ולס בשנת 1941.
תחילה היה הסרט שנוי במחלוקת, לרוב בשל האלימות הקשה שבו, ובשל מה שנתפס כגזענות והשימוש הרב במילה "Nigger" (כושי), המהווה טאבו בתרבות האמריקנית.
הצלחת הסרט הביאה את האולפנים הגדולים בהוליווד ליצור שורה של סרטים שחיקו את הפורמט של הסרט: עלילה לא כרונולוגית, לצד דיאלוג שנון, נושאים הלקוחים מעולם הפשע, המוצגים בצורה אלימה. סרטים אלו לא הגיעו להצלחתו של הסרט "ספרות זולה", והמבקרים סברו שהם נחותים לעומת המקור, אם כי היו ביניהם שזכו להצלחה, כסרטו של גאי ריצ'י "לוק, סטוק ושני קנים מעשנים", שהיווה למעשה השתלה של אווירת "ספרות זולה" לסצנת הפשע בלונדון.
הגישה הבלתי שגרתית של הסרט לנרטיב הקולנועי ולדרך שבה מסופר סיפור העלילה, הביאה לכך שרבים הגדירו אותו כיצירה פוסט-מודרנית.
הסרט השפיע באופן חיובי על הקריירה של המשתתפים בו. הקריירה של ג'ון טרבולטה, ששקעה בשנים שלפני הסרט, קיבלה תפנית חיובית, והדמות אותה הוא משחק, הרוצח השכיר וינסנט וגה, הפכה לאחת הדמויות המזוהות עמו ביותר. גם ברוס ויליס זכה לרענון דומה של הקריירה שלו, שנראתה כשוקעת. אומה תורמן זכתה למעמד של שחקנית מובילה בהוליווד, ושחקני אופי כווינג ריימס והארווי קייטל זכו לחשיפה שהובילה להופעתם בסרטים נוספים. סמואל ל. ג'קסון, שעד סרט זה הופיע בדמויות משנה, ועל אף שזכה לתשבחות ולפרסים לא פרץ לתודעת הקהל, זכה לחשיפה רבה ביותר, והפך לכוכב בעקבות הופעתו בסרט זה.
לקריאה נוספת

קוונטין טרנטינו, ספרות זולה : שלושה סיפורים --- על סיפור אחד ---, הוצאת גוונים, 2000
דיינה פולאן, תרגום: איה ברויר, ספרות זולה, תל אביב: רסלינג, 2003
דנילו קיש

| --- | --- |

צילום דיוקן המופיע על בול דואר של מונטנגרו ב-2010
 לידה:  22 בפברואר 1935 סובוטיצה, ממלכת יוגוסלביה 
 פטירה:  15 באוקטובר 1989 (בגיל 54) הרובע העשירי של פריז, צרפת 
 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת יוגוסלביה 
 מקום קבורה:  Alley of Distinguished Citizens 
 מקום מגורים:  סובוטיצה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בלגרד 
 שפות היצירה:  סרבית, צרפתית, הונגרית, רוסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 בן או בת זוג:  Mirjana Miočinović 
 פרסים והוקרה:  פרס נין (1972)  אביר מסדר האמנויות והספרות (1984)  פרס אנדריץ' (1983)  פרס SWR-Bestenliste (1988) 
 www.kis.org.rs
 חתימה:   
 
דנילו קיש
דָנילוֹ קיש (Danilo Kiš; בכתב קירילי: Данило Киш;‏ 22 בפברואר 1935, סובוטיצה, ממלכת יוגוסלביה – 15 באוקטובר 1989, פריז, צרפת) היה סופר ומשורר יוגוסלבי סרבי ממוצא יהודי. ספריו תורגמו לשפות רבות, בהם לעברית.
קורות חיים

קיש נולד ב-1935 בעיר סובוטיצה בחבל וויבודינה (כיום בסרביה). אביו, אדוארד או אדה קיש, היה מפקח רכבות, יהודי דובר הונגרית כשפת אם. אמו, מיליצה לבית דרגיצ'ביץ', הייתה סרבית מונטנגרית נוצרייה אורתודוקסית מצטיניה. שם משפחתו המקורי של אביו היה קון (כהן), אך הוא שינה אותו כחלק מהתהליך בו בני אתניות שונות בהונגריה אימצו שמות הונגריים כחלק מתהליך ההיטמעות שלהם. בשנת 1939, לאור התגברות האנטישמיות הוא הוטבל לנצרות על ידי הוריו בכנסייה בנובי סאד. בעקבות הטבח בנובי סאד בשנת 1942 נמלטו הוריו איתו להונגריה למחוז זאלה, מולדתו של אביו. ביולי 1944 נלקח אביו יחד עם שאר היהודים לאושוויץ בה נרצחו. קיש, אמו ואחותו דניצה עברו בשנת 1947 לצטיניה במונטנגרו, מקום מוצאה של אמו, שם סיים קיש את לימודיו התיכוניים.
ב-1958 סיים את לימודיו בספרות השוואתית באוניברסיטת בלגרד, ולאחר מכן עבד במגזין "Vidici" עד לשנת 1960. בשנת 1961 הוא שירת במשך כשנה בצבא היוגוסלבי. בתום שירותו הצבאי התחתן והזוג התגורר בבלגרד בחדר קטן מאחורי הפרלמנט היוגוסלבי. מאוקטובר 1962 עד יוני 1964 הם שהו בשטרסבורג שם קיש לימד באוניברסיטת שטרסבורג לשון ודקדוק סרבו-קרואטית, ושילב בשיעוריו מה שהוא קרא "תרבות יוגוסלבית".
בשנות השישים החל קיש לפרסם סיפורים קצרים ורומנים שכתב, וזכה בפרסים ספרותיים רבים ביוגוסלביה ובעולם. קיש התגורר בבלגרד והיה פעיל בה מבחינה פוליטית ותרבותית. ב-1972 אף זכה בפרס נין היוקרתי, אך כעבור מספר שנים החזיר אותו כחלק ממחאה פוליטית. בשנת 1976 הוציא את הספר "מצבת קבר לבוריס דוידוביץ" שביקר את הקומוניזם.
בשנת 1973 התקבל ללמד סרבו-קרואטית באוניברסיטת בורדו.
זמן קצר לאחר פרסום הספר "מצבת קבר לבוריס דוידוביץ" בשנת 1976 נפוצו שמועות שחלקים נכבדים מהספר הועתקו מיצירות של סופרים אחרים. קיש ענה למבקריו בספר "שיעור באנטומיה" שכתב במשך חודש אחד.
בשנת 1978 נתבע קיש על ידי עיתונאי שטען שקיש השמיץ אותו באחד מספריו. קיש סירב לשכור עורך דין וסירב להשמע לעצה שהגיע מהמשטרה להימלט מיוגוסלביה. במשפט האשים קיש את העיתונאי בגזענות ובבורות ספרותית וב-22 במרץ 1979 זכה והתביעה נדחתה.
בקיץ 1979 עבר להתגורר בפריז, צרפת, בנפרד מאשתו שהמשיכה להתגורר בבלגרד. הם המשיכו להפגש כשקיש הגיע לבלגרד, אך התגרשו ב-2 ביולי 1981, לאחר שאשתו אמרה לו שכך לא ניתן להמשיך. זמן קצר לפני מותו ביקר בישראל, והתלווה לחברו הבמאי היוגוסלבי אלכסנדר מנדיץ' לצורך הפקת סדרת טלוויזיה. ב-15 באוקטובר 1989 נפטר קיש בפריז ממחלת הסרטן. בצוואתו ביקש שיקברו אותו בקבורה נוצרית פרובוסלבית, למרות שכל חייו לא ביקר בכנסייה והזדהה כיהודי.
יצירתו

קיש כתב את יצירותיו בשפת האם שלו-סרבית–קרואטית.
קיש כתב מספר ספרים על רקע קורות משפחתו בשואה. הראשון שבהם היה "תהלים מ"ד" שסיפר על יסורי משפחה יהודית ויצא בשנת 1962. השני יצא בשנת 1965 ונקרא גן האפר. בשנת 1973 יצא הספר השלישי: "פאשצ'אניק", בו "נארגים פרטים מציאותיים אכזריים בריקמה דמיונית נועזת".
בשנת 1966 תואר:
ספריו בתרגום לעברית

גן, אפר, תרגום: אמציה פורת, עם עובד, 1980
מצבת קבר לבוריס דוידוביץ' (שבעה פרקים בהיסטוריה משותפת), תרגום: דינה קטן בן-ציון, הוצאת אדם, 1985
אנציקלופדיה של המתים, תרגום מסרבית-קרואטית: דינה קטן בן-ציון, זמורה ביתן, 1992
שעון חול, תרגום מסרבית-קרואטית: דינה קטן בן-ציון, הוצאת עם עובד, 1994
מצוקת נעורים. תרגום מסרבית-קרואטית: דינה קטן בן-ציון, הוצאת כרמל, 2005
הערות שוליים

↑  Mark Thompson, Birth Certificate, Cornell University Press, 2013, page 1
1 2 3  גדעון תלפז, בן התערובות נקבר מעבר לכביש, מעריב, 17 בנובמבר 1989; המשך
↑  Mark Thompson, Birth Certificate, Cornell University Press, 2013, page 249
↑  Mark Thompson, Birth Certificate, Cornell University Press, 2013, page 269
↑  ראול טייטלבאום, קיש: מהפכה זוללת בניה, כותרת ראשית, 20 בפברואר 1985
↑  Mark Thompson, Birth Certificate, Cornell University Press, 2013, page 267
↑  Mark Thompson, Birth Certificate, Cornell University Press, 2013, pages 277-278
↑  דינה קטן בן-ציון, "מצבת קבר" לדנילו קיש, מעריב, 10 בנובמבר 1989
1 2  "הגל החדש" בספרות היוגוסלבית, מעריב, 25 בנובמבר 1966
↑  צבי רותם, שלונסקי ברומן יוגוסלאווי חדש, דבר, 29 במאי 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263972505171  PLWABN: 9810568869805606  BIBSYS: 90180018  BNE: XX909055  BnF: cb119097944 (data)  CANTIC: a10109134  CiNii: DA04980126  GND: 118829645  ICCU: CFIV025966  ISNI: 0000 0001 2284 1714  LCCN: n80102303  LNB: 000332207  NDL: 00514322  NKC: jn19990210333  NLA: 35273814  NLG: 70226  NLK: KAC201404877  NSK: 000094837  NTA: 069718849  SELIBR: 193618  SUDOC: 026950138  Trove: 892493  VIAF: 111457185   WorldCat (עם VIAF): 111457185