stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיאוניסיים
מאפיינים

גודל הכיאוניס כיונה. צבעו לבן, מכאן השם המדעי, הגוף מכונס. הכנפיים והרגליים קצרות. המקור קצר וכיסויו הקרני מורכב מחלקים אחדים.
הכיאוניס הוא עוף השוכן בחופים דרומיים, בדרך כלל בסמוך למושבות עופות ים או כלבי ים. הוא אוכל-כול, מן הצומח ומן החי. הכיאוניס גורם נזק לפינגווינים באוכלו את ביציהם ואפרוחיהם או בחוטפו את טרפם.
מיון

משפחה כיאוניסיים (Chionididae)
סוג כיאוניס (Chionis )
מין כיאוניס לבן (Chionis alba)
מין כיאוניס שחור-פנים (Chionis minor)
יחס טרנזיטיבי

.
במתמטיקה ולוגיקה, חוק ההעברה הוא יחס המקיים את "כלל המעבר": אם a מתייחס ל-b ו-b מתייחס ל-c, אז גם a מתייחס ל-c. תכונה חשובה זו מתקיימת בכל יחס שקילות ובכל יחס סדר. מאידך, כל חוק העברה אפשר לתאר באמצעות יחס שקילות ויחס סדר על קבוצת המנה. ליחס המקיים חוק העברה קוראים יחס עוֹבְרָנִי (בלועזית: יחס טרנַזיטיבי).
היחסים "עוקב", "צמוד ל", "ליד", "הבא בתור" או "בן-של" אינם טרנזיטיביים. היחס "בן-של" למשל אינו טרנזיטיבי, משום שמכך שאיתמר הוא בנו של אהרון ושאהרון בנו של עמרם, לא נובע שאיתמר הוא בנו של עמרם. לעומת זאת, היחס "x צאצא של y" הוא טרנזיטיבי (זהו "הסגור הטרנזיטיבי" של היחס הקודם - ראו להלן). היחס "צאצא" טרנזיטיבי ואינו סימטרי.
מבנה

יחס טרנזיטיבי ואי-רפלקסיבי הוא יחס סדר חזק.
לכל יחס טרנזיטיבי ורפלקסיבי R על קבוצה X יש יחס שקילות  \ \equiv  ויחס סדר חלש  \ \leq  על מרחב המנה  \ X/\!\equiv , כך ש- \ xRy אם ורק אם  \ [x]\leq [y]. יחס השקילות  \ \equiv  שווה לחיתוך  \ R\cap R^{-1}.
תיאור דומה אפשר לתת לכל יחס טרנזיטיבי, בלי להניח רפלקסיביות: לכל יחס טרנזיטיבי R על קבוצה X יש יחס שקילות  \ \equiv , יחס סדר חלש  \ \leq  על מרחב המנה  \ X/\!\equiv , ותת-קבוצה  \ X_{0}\subseteq X שכל אבריה סינגלטונים של  \ \equiv , כך ש- \ xRy אם ורק אם  \ [x]\leq [y] וכן ( \ x\neq y או  \ x=y\not \in X_{0}). (היחס רפלקסיבי אם ורק אם  \ X_{0} ריקה).
הסגור הטרנזיטיבי

חיתוך של יחסים טרנזיטיביים הוא טרנזיטיבי. כל יחס R ניתן להשלים ליחס טרנזיטיבי, שהוא היחס הטרנזיטיבי המינימלי המכיל את R. ההשלמה הזו נקראת הסגור הטרנזיטיבי של היחס המקורי ומסומנת  \ R^{tr}. את הסגור הטרנזיטיבי של היחס R ניתן לקבל כחיתוך כל היחסים הטרנזיטיביים שמכילים את R (כיוון שהיחס המלא  \,X\times X הוא טרנזיטיבי - חיתוך זה אינו ריק) או לחלופין על ידי ההגדרה הבאה:
או באופן שקול:
כלומר איחוד כל ההרכבות החוזרות של היחס על עצמו.
לדוגמה, יחס העקיבה המוגדר על המספרים הטבעיים: x עוקב ל-y אם x=y+1, אינו טרנזיטיבי (1 הוא עוקב של 0, ו-2 עוקב של 1 אך 2 אינו עוקב של 0); הסגור הטרנזיטיבי שלו הוא היחס < ("גדול מ-").
ראו גם

יחס שקילות
רפלקסיביות
סדר חלקי
הערות שוליים

↑  עוֹבְרָנִיּוּת במילון מתמטיקה (תשמ"ה, 1985), באתר האקדמיה ללשון העברית
| נושאים בתורת הקבוצות |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | תורת הקבוצות הנאיבית • תורת הקבוצות האקסיומטית • קבוצה • יחידון • הקבוצה הריקה • קבוצת החזקה |  |
| עוצמות | עוצמה • קבוצה בת מנייה • קבוצה שאינה בת מנייה • עוצמת הרצף |  |
| פעולות | איחוד • חיתוך • משלים • הפרש סימטרי • מכפלה קרטזית |  |
| אקסיומות | אקסיומת ההיקפיות • אקסיומת האיחוד • אקסיומת הקבוצה האינסופית • אקסיומת ההחלפה • אקסיומת קבוצת החזקה • אקסיומת היסוד • אקסיומת הבחירה • השערת הרצף |  |
| משפטים | האלכסון של קנטור • משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין • הלמה של צורן • משפט הסדר הטוב |  |
| פונקציות | פונקציה • פונקציה חד-חד-ערכית • פונקציה על • פונקציה חד-חד-ערכית ועל • פונקציית הזיווג של קנטור |  |
| יחסים | יחס • יחס רפלקסיבי • יחס סימטרי • יחס אנטי-סימטרי • יחס טרנזיטיבי • יחס שקילות • יחס הופכי |  |
| סדר | סדר חלקי • סדר מלא • סדר טוב • טיפוס סדר • מספר סודר |  |
| שונות | הפרדוקס של ראסל |  |
כדור גומיות

כדור גומיות שנוצר מ-300 גומיות
כדורי גומיות ולידם תפוח עץ. בסיסו של הכדור האמצעי הוא כדור מפלסטיק
כדור הגומיות של סטיב מילטון שהחזיק בעבר בשיא העולמי
כדור גומיות הוא כדור אלסטי העשוי כולו מגומיות. הרכבת הכדור ומשחק עימו משמשים כתחביב.
הכנת כדור גומיות

ניתן להכין כדור גומיות מגומיות משרדיות רגילות או מגומיות מיוחדות המיועדות לכך. על מנת ליצור כדור גומיות מלפפים גומייה אחת סביב בסיס, חופן גומיות אחרות או כדור מחומר אחר וממשיכים ללפף גומיות סביב הבסיס. בתהליך הליפוף מנסה המלפף ליצור צורה של כדור, והתהליך נמשך עד להגעה לגודל הרצוי.
מעצם שמו, הכדור מורכב בדרך כלל מגומיות בלבד אך קיימות הוראות המאפשרות האצת התהליך באמצעות בסיס מכדור גומי או כדור נייר.
שיטה נוספת אך נפוצה פחות היא חיבור הגומיות אחת לשנייה ליצירת סרט ארוך וליפופו סביב הכדור.
כדורי גומיות ידועים

ספר השיאים של גינס מכיר בכדור גומיות כקטגוריה רשמית. בשיא גינס לכדור הגומיות הגדול ביותר, מחזיק ג'ואל ווהל מלאודרהיל מפלורידה. הכדור שיצר ב-19 בנובמבר 2008, שוקל 4,097 ק"ג, גובהו 2.01 מטר והיקפו הוא 6.30 מטרים. הכדור מורכב מלמעלה 700 אלף גומיות משרדיות. הגומיות ששימשו לייצור הכדור נתרמו על ידי חברה לייצור כלים להרגעה פסיכולוגית. נכון ל-2018 הכדור נמצא בבעלות חברת "ריפלי תאמינו או לא" של רוברט ריפלי.
סטיב מילטון מאורגון, מחזיק השיא הקודם החל בבניית הכדור שלו ב-2006. מהלך הרכבת הכדור, מומן על ידי אופיס מקס, חברת בת של אופיס דיפו, שגם סיפקה לו את הגומיות לבנייה. הכדור שלו הורכב מכ-175 אלף גומיות, גובהו היה 1.67 מטר והיקפו היה 5.79 מטרים. מילטון החל בבנייה בנובמבר 2005, בתמיכת משפחתו ואחסן את הכדור בחנייה שלו.
מלבד מילטון, השיא הוחזק גם על ידי ג'ון באין מדלאוור שהחל בבניית הכדור שלו ב-1998 ושבר את השיא מ-1978. הכדור שהורכב מכ-850 אלף גומיות, שקל כ-1,420 קילוגרמים, וגובהו היה 1.52 מטרים.
| תאריך | שם | מקום | קוטר | היקף | משקל | מס' גומיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נובמבר 2008 | ג'ואל וול | לאונדרהיל, פלורידה | 2.01 מטרים | 7.0 מטרים | 4.516 טונות | ≈726,500 |
| נובמבר 2006 | סטיב מילטון | יוג'ין, אורגון | 1.68 מטרים | 5.8 מטרים | 2.3018 טונות | ≈175,000 |
| 1998 | ג'ון באין | וילימינגטון, דלאוור | 1.2 מטרים | 3.86 מטרים | 1.004 טונות | לא ידוע |
הערות שוליים

↑  איך להכין כדור גומיות (באנגלית)
↑  הכנת כדור גומיות (באנגלית)
↑  ערגה שילוני, ‏ענק: הגבר שמרכיב כדור גומיות מאז גיל 3, באתר ‏מאקו‏, 15 בינואר 2014
↑  כדור גומיות ששוקל 250 פאונד באתר הדיילי מייל (באנגלית)
↑  ספר השיאים של גינס, 2006
↑  ספר השיאים של גינס, עמ. 104, 2005
כיכר החגיגות הגדולות

|  מיקום |
| --- | --- |
 עיר:  בגדאד 
 קואורדינטות:  33°18′20″N 44°22′59″E﻿ / ﻿33.30568333°N 44.383°E﻿ / 33.30568333; 44.383
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בגדאד מוגדלת) כיכר החגיגות הגדולות(למפת בגדאד רגילה) כיכר החגיגות הגדולות  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר החגיגות הגדולות (בערבית: ساحة الاحتفالات الكبرى) היא הכיכר המרכזית בה מתקיימות החגיגות הציבוריות בבירת עיראק, בגדאד. ככר זו משמשת גם בתור הכיכר הלאומית. הכיכר הוקמה בשנת 1986 בתקופתו של הנשיא סדאם חוסיין עם "אצטדיון מלבני" בעבור ראשי המדינה במרכזה של שדרת מצעדים והתקיימו בה כל המצעדים הצבאיים והאירועים הלאומיים. ולעיתים גם הוצאות להורג המוניות.
הכיכר ממוקמת ליד שכונת הרטנייה במרכז בגדד, סמוך לאזור הירוק המבוצר המכיל מוזיאונים ואנדרטאות, הממוקם ליד אנדרטה החייל האלמוני שהוקמה בשנת 1980 עם תחילת המלחמה עם איראן. משני צידי הכיכר נמצאים 2 שערי "הניצחון" בצורת ידיו של סדאם חוסיין שהוקמו בשנת 1989 לרגל סיום מלחמת איראן–עיראק. בכיכר נמצאים גם: בית קולנוע, ותיאטרון.
ישמעאל (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דניאל קווין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  תולדות האנושות, חברה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1992
 מספר עמודים:  241
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אופוס
 תאריך:  1996
 תרגום:  בועז וייס
 פרסים
 Turner Tomorrow Fellowship Award 
 סדרה
 סדרת ספרים:  ישמעל
 הספר הבא:  סיפורו של B
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002650424, 001738735
 
ישמעאל (באנגלית: Ishmael) הוא ספרו השני והמפורסם ביותר של הסופר האמריקאי דניאל קווין. הספר יצא לאור בשנת 1992 והפך לרב-מכר. הוא מציג נקודת מבט אלטרנטיבית להיסטוריה האנושית, ומציע דרך לשינוי אורח חייו של האדם המודרני, שבסיסה אימוץ צורת חשיבתם של הציידים-לקטים.
הספר זכה בפרס מענק העתיד של טרנר (Turner Tomorrow Fellowship Award) ששוויו 500,000 דולרים, הוא הראשון בטרילוגיה הכוללת את הספרים סיפורו של B ו-ישמעאל שלי שתורגמו אף הם לעברית.
תקציר עלילת הספר

הספר נפתח במודעה בעיתון אותו קורא גיבור הסיפור, ששמו אינו מצוין בספר (בספר מאוחר יותר, "ישמעאל שלי", ניתן לו השם אלן לומקס). תוכן המודעה הוא: "מורה מחפש תלמיד. חייב להיות בעל תשוקה כנה להציל את העולם. לפנות אישית."
הגיבור עונה למודעה לאחר שנתקף בפרץ רגשות נוסטלגי, עדות להיותו חלק מדור ילדי הפרחים שהיו בעלי אותה תשוקה להציל את העולם מכליון. המורה המדובר הוא גורילה בשם ישמעאל שניחנת באינטליגנציה גבוהה וביכולת תקשורת ייחודית באמצעות טלפתיה. הגורילה, שנראה כי מוחזקת מרצונה בחדר גדול בבניין משרדים, מספרת את סיפורה, שעיקרו סיפור תפיסתה. דרכו מבין הגיבור כמטפורה את השבי שבו נתון הוא עצמו והמין האנושי בכללותו.
עם התקדמות הסיפור מקבל הגיבור את ישמעאל כמורהו ועוסק בפתרון השאלה העיקרית של הספר: "איך הדברים הפכו כפי שהם", עבור האדם ועבור כדור הארץ. דרך סיפורה של הגורילה, מבין הגיבור כי האנושות שבוייה בהנחה תרבותית שגויה, המניע אותה לכבוש ולהרוס את העולם, ולפגוע בשאר האורגניזמים החולקים איתה את העולם.
ישמעאל מספר כי על פני כדור הארץ קיימות שתי תרבויות אנושיות בעלות ערכים שונים ומנוגדים. הלקחנים-  התרבות האנושית "המתורבתת" שצמחה לאחר המהפכה החקלאית (רובם המוחלט של בני האדם), והעוזבים - התרבות האנושית הפרימיטיבית שמאמינה שהאדם חלק ממכלול הטבע ולא נוצר כדי לשלוט בו. הם לוקחים את שצריכים למחייתם בלבד, ואת היתר עוזבים.
ההנחה היא שלכל אחת מהתרבויות יש "סיפור"-תסריט המקשר את האדם העולם והאלים, וכי כל תרבות חיה את הסיפור (גם אם הוא מיתולוגי) כך שהוא הופך למציאות.
הסיפור של התרבות הלקחנית הוא שהאדם נוצר לשלוט בעולם ובדרך זו להופכו לגן-עדן, מאחר שמחשבה זו יסודה במיתוס (האדם הניח את עצמו בפסגת האבולוציה)- לעולם לא יהיה ניתן להגיע למצב גן העדן, ועל כן ימשיך האדם לעד במסע כיבושיו.
ישמעאל טוען כי התרבות הלקחנית מתעלמת מחוק אותו אוכפים כל בעלי החיים, חוק התחרות המוגבלת, ופועלת בשלוש דרכים כדי לכלכל את עצמה: 1. היא משמידה את המתחרים שלה. 2. היא הורסת את מקורות המזון של המתחרים שלה, כדי לפנות מקום למזונה שלה. 3. היא מונעת ממתחריה גישה לאוכל.
ישמעאל גורס כי סיפורי הבריאה: הגירוש מגן עדן בעקבות חטא עץ הדעת וסיפור קין והבל, שאומצו על ידי תרבות הלקחנים, נכתבו בעצם בידי העוזבים כדי לתאר את נפילתם בידי הלקחנים. כך מוסבר למה עץ החיים מוסתר מידי האדם ולמה הוא נענש כאשר מבקש את הדעת לעצמו. העוזבים שמשולים להבל, מרגישים כי הלקחנים (קין) מבקשים לקחת את אדמותיהם כדי שיוכלו להפכם מאדמות ציד ולקט לאדמות חקלאיות.
המהפכה החקלאית של הלקחנים היא עמדתם כנגד סיפור העוזבים. הלקחנים מבקשים את תפקיד האלוהים, הם מיישמים שיטות אגירה כך שיהיו חסינים בפני זעם האלים הגדול ביותר- רעב. כך מבחינה מיתולוגית, מופרדים הלקחנים, היודעים טוב ורע, מהעוזבים, שחייהם בידי האלוהים. אולם, גורס ישמעאל, התפתחות אבולוציונית לא יכולה להתרחש רחוק מידי האלוהים, ועל כן הבריאה (ואיתה האפשרות להתפתח מעבר למציאות הנוכחית) בעצם הגיעה לקיצה. יתר על כן, כדי לגלם את סיפורם החדש, הלקחנים מחליפים את הבריאה בכיליון.
המטרה העיקרית שמציע ישמעאל כאמצעי להצלת כדור הארץ היא, כדבריו, "למנוע מקין להמשיך ולרצוח את הבל."- כלומר, להגן על עמי "העוזבים" האחרונים שעוד נותרו, לא משום היותם בני אדם, אלא משום שבכוחם להראות לנו את הדרך האלטרנטיבית לחיים על פני כדור הארץ. בנוסף, ישמעאל קורא לזנוח את הרעיון שאנו יודעים טוב ורע, ולחדול מלקבוע את גורל חייהם של יתר הברואים.
תקציר עלילת הספר > פרשנות ישמעאל לסיפור גן העדן

ישמעאל גורס כי הסיפור נכתב בידי צאצאי שם ואומץ בידי המסורות העבריות והנוצריות. 
 מותו של הבל, מסמל את אובדן שטחי הנוודות החופשיים לשטחי החקלאות ובידודם מיתר העמים שעסקו ברעיית צאן.
ישמעאל טוען כי עץ הדעת מסמל את המהפיכה החקלאית, בה הלקחנים כבשו את הטבע, ביתו בעלי חיים וזנים של צומח, ובכך נטלו לידיהם את האחריות לקבוע אילו בעלי חיים ראויים לחיים ואילו למיתה.
ישמעאל בתרבות

סרט הקולנוע "אינסטינקט", מבוסס באופן רופף על הספר, אם כי הוא סוטה במידה רבה מאוד מהרעיונות המובעים בספר, ודניאל קווין עצמו משך ידיו ממנו.
האלבום Yield של להקת פרל ג'אם נכתב בהשראת הספר.
ראו גם

פרמקלצ'ר
יורם מלצר

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1963 (בן 60)
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין (1999)  פרס היצירה לסופרים עבריים 
 
יורם מֶלְצֶר (Melcer; נולד ב-3 בנובמבר 1963) הוא סופר, מתרגם, מסאי, עורך ומבקר תרבות וספרות ישראלי.
ביוגרפיה

מלצר נולד בחיפה, בנה של המתרגמת ריטה מלצר (שתרגמה בעיקר מספריו של גבריאל גרסיה מרקס). מקצת משנות נעוריו עברו עליו בהונדורס, שם התחנך בבית הספר האמריקני בטגוסיגלפה. בשנת 1972 שבה משפחתו לישראל והוא המשיך את לימודיו בבית ספר יסודי ובין השנים 1975–1981 למד בבית הספר הריאלי וסיים את לימודיו במגמה מתמטית-פיזיקלית בהצטיינות יתרה.
בשנת 1981 החל את לימודיו האקדמיים בטכניון ל-BA במדעי המחשב בפקולטה למדעי המחשב. בין השנים 1985–1989 התגייס לצבא ושירת כקצין בחיל המודיעין. עם שחרורו למד באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי BA בבלשנות כללית עם דגש על שפות רומאניות וערבית, היסטוריה ופילוסופיה. לאחר שסיים לימודי MA בבלשנות רומאנית באוניברסיטה העברית, בשנת 2021 השלים את כתיבת עבודת הדוקטורט שלו בחוג לבלשנות באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ' סיריל אסלנוב. המחקר שלו עוסק בתחביר של הפורטוגזית של ברזיל וכותרתו “The Zero Article in Brazilian Portuguese”.
מלצר תרגם יצירות ספרות רבות, מן השפות ספרדית, פורטוגלית, אנגלית, צרפתית, איטלקית וקטלאנית. בסך הכל פורסמו כ-75 ספרים בתרגומו. כמו כן, תרגם שירה מספרדית, מפורטוגלית ומאנגלית.
בשנת 1999 זכה בפרס ברנשטיין לביקורת ספרות, וספר המסות שלו זכה בפרס משרד התרבות. בשנת 2001 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ושנה לאחר מכן קיבל את פרס "בני ברית" לעיתונות.
בשנים 2001 ו-2003 נשלח על ידי משרד החוץ לייצג את מדינת ישראל בסדרת הרצאות בספרד וביריד הספרים הבינלאומי בארגנטינה. החל מסתיו 2002 ועד מרץ 2004 היה אחד משני מגישיה של תוכנית ספרות שבועית בטלוויזיה, "על המדף", בערוץ 33 ובערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
מלצר לימד כיתות מחוננים בבית הספר "אופק", מתמטיקה ומחשבים בבית הספר הריאלי, ואנגלית ותרגום לבגרות בבית הספר התיכון למדעים ולאמנויות בירושלים. הוא אחד הרכזים בתוכנית להכשרת מורים למחוננים באוניברסיטה העברית.
מלצר היה עורך התוכן וסופר הבית של הספרייה הלאומית.
מסוף 2015 הוא עורך את כתב העת הדיגיטלי "אלכסון".
מאז שנת 2021 מלצר כותב טור ב"אלכסון" טור שבועי קבוע בענייני בלשנות.
מלצר נשוי ואב לשני בנים ושתי בנות. הוא מתגורר ברחובות.
נושאי הרצאותיו ומאמריו

משנת 1992 הוא כותב מאמרים וטורים אישיים קבועים במספר עיתונים, בהם מאמרי תרבות ב"העולם הזה" ו"שישי". טור אישי "דברים אחדים" (1995–1997) במדור תרבות וספרות של "הארץ", ומאוחר יותר טור לענייני לשון באותו המוסף (2005–2009). כמו כן, כתב ביקורת על ספרות מתורגמת ב"ספרים וספרות" של "מעריב" (1996–1998),וטור אישי "עלים" (1999–2005) באותו המוסף. החל משנת 2003 כותב קבוע במוסף התרבות של העיתון El País באורוגוואי (בספרדית), ומשנת 2010 כותב קבוע ב"מסע אחר" הישראלי. כמו כן, פרסם מאמרים ב"ארץ אחרת", "מקור ראשון", "פנים", "הליקון" ועוד.
ב-1999 ראה אור קובץ סיפורים פרי עטו, "שלג באלבניה", ב"הוצאת חרגול". ב-2000 ראה אור כרך מסות, "האם ליסבון קיימת?", ב"הוצאת הקיבוץ המאוחד". ב-2002 ראה אור הרומן "חיבת ציון" ב"הוצאת מודן". ב-2004 ראה אור ספרו המונוגרפי, "פלה: אל בשר ודם", ב"הוצאת מפה". ב-2008 ראה אור ספרו "האיש שנקבר פעמיים", ב"הוצאת כרמל".
כחלק מעבודתו הספרותית ערך מלצר את "פרשת לופז" של חיים שנהב, "מלח בחומות" מאת כרמלה סרנגה, מחקר מקיף של ד"ר יוסף בן דוד על הבדואים בישראל, ספר אוטוביוגרפי של ד"ר עדית אולשטיין, וכתב וערך פרסום רשמי של מוזיאון ישראל לליווי תערוכה לכבוד מאה שנה לגניזת קהיר.
במקביל לימד באוניברסיטת בן-גוריון במסגרת לימודי תואר שני בכתיבה יוצרת. העביר סדנאות לכתיבת פרוזה ויצירות בבית אריאלה, בהן הרצאה על תרגומו ל"ספר האי-נחת" של פרננדו פסואה, יצירותיו של גבריאל גרסיה מרקס ושל סופרים גדולים מאמריקה הלטינית, וסדרת הרצאות שכותרתן "בוב מרלי: דת, מחאה ומוזיקה בים הקריבי".
פרסומיו

חדשות גנוזות: לקט ידיעות מן הגניזה בעליית בית הכנסת בן-עזרא בפוסטאט, קהיר העתיקה, בעיקר מהמאות ה-10 עד ה-13, ירושלים: מוזיאון ישראל, תשנ"ז
The Genizah news: reports (dating mainly from the 10th-13th centuries) from the Ben-Ezra Synagogue Genizah, Fustat, Jerusalem : Israel Museum, 1997
שלג באלבניה: סיפורים, בעריכת של אלי הירש, תל אביב: חרגול, תש"ס 1999
האם ליסבון קיימת? : מסות, בעריכת אבי כצמן, בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, 2000
חיבת ציון, מושב בן-שמן: מודן, 2002
פלה: אל בשר ודם, תל אביב: מפה, תשס"ה 2005
כפר ויתקין: 70 שנים ראשונות, כפר ויתקין, 2006
האיש שנקבר פעמיים, ירושלים: כרמל, תשס"ח 2008
עידו ועינם - על תרבויות נעלמות: על פי סיפורו של ש"י עגנון, ירושלים: הספרייה הלאומית, תשע"ב 2012
עקבות בים, תל אביב: אפיק, תשע"ח 2018
כמה שזה לוקח, הוצאת פרדס, חיפה, מאי 2020.
פרסומיו > בעריכתו

The New Bantam-Megiddo Hebrew & English Dictionary, Revised (Updated Edition) by Dr Sivan Reuven, Ioram Melcer (Editor), Edward A. Levenston, Reuven Sivan, 2009
פרסים

2021, פרס שר התרבות לתרגום ספרות
הערות שוליים

↑  יורם מלצר, באתר ling.huji.ac.il
↑  דף המערכת באתר אלכסון
↑  מילים, באתר אלכסון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300044405171  PLWABN: 9810670733005606  GND: 1056132698  ISNI: 0000 0000 7692 0402  LCCN: no00009909  SUDOC: 130773085  VIAF: 53688750   WorldCat (עם VIAF): 53688750
יקב מקוה ישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  יקב
 כתובת:  דרך הכרמים, מקוה ישראל
 מיקום:  מקוה ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  מקוה ישראל
 מידות
 שטח:  150 דונם
 קואורדינטות:  32°01′52″N 34°46′58″E﻿ / ﻿32.030984°N 34.7829°E﻿ / 32.030984; 34.7829
 he
 
יקב מקוה ישראל הוא יקב שפעל בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. הכרם נחשב במשך שנים רבות ל"אבי הכרמים בישראל".
היסטוריה

ראשיתו של היקב במרתף שנחצב בסלע הכורכר בשנת 1883 בידי קבוצת חוצבים מומחים שהובאו מאיטליה. הסלעים שנחצבו שימשו לבניית מבנים במקוה ישראל. בתקופת כהונתו של יוסף נייגו כמנהל בית הספר (1891–1902) הורחב ושופץ המבנה. בבית הספר נטעו כרם ענבים גדול, ובשנת 1893 החל ייצור היין. היקב במקוה הוקם בתפיסה של "חקלאות תעשייתית" הדוגלת בהעברת התוצרת החקלאית לתעשייה כדי להגדיל את הרווחים וליצור בסיס כלכלי רחב יותר למשק החקלאי. בשנות ה-40 של המאה ה-20 שימש מבנה היקב את ארגון "ההגנה" כמקום לפעילות וכסליק. תלמידי מקוה ישראל הושבעו אמונים לארגון באולמות הייצור. בניגוד ליקבים אחרים באזור, היקב של מקוה התקשה לעמוד בציפיות. היקב פעל לסירוגין עד שנת 1974 ואז נסגר באופן סופי. בשנת 2013 חודשה פעילות הכרם כחלק ממגמת מדעי החקלאות בבית הספר. במגמה לומדים התלמידים על שתילת וטיפוח הגפן, על תהליך הכנת היין ועל ביקבוק היין. בשנת 2020 קרס גג היקב.
גלריה

שלט המסביר על היקב
ערימת בקבוקים ביקב
פתח היקב
פנים היקב
מסדרון ביקב
חדר הרצאות ביקב
שורשי הפיקוס חודרים את תקרת היקב
יחסים בילטרליים

בדיפלומטיה, יחסים בילטרליים (בעברית: דו־צדדיים) הם ניהול יחסים פוליטיים, כלכליים, או תרבותיים דו־צדדיים בין שתי מדינות ריבוניות. זאת, בשונה מפעילות אונילטראלית (פעילות חד־צדדית הנעשית על ידי מדינה אחת) או מולטילטראלית (פעילות רב־צדדית הנעשית על ידי מספר מדינות יחד).
יחסים בילטרליים מתקיימים כאשר מדינות מכירות אחת בשנייה כמדינות ריבוניות ומסכימות על כינון יחסים דיפלומטיים ביניהן. בפועל, הן מחליפות ביניהן נציגים דיפלומטיים, כגון שגרירים, או מקיימות הסכמים בילטרליים שנוגעים או מחייבים את שני הצדדים באופן הדדי. הסכמים כלכליים, כמו הסכמי סחר חופשי או הסכמים להגנה על משקיעים נחתמים על ידי שתי מדינות, הם דוגמה שכיחה לבילטרליות. כיוון שרוב ההסכמים הכלכליים נבנים בהתאם למאפייניהם הייחודיים של שתי המדינות המתקשרות בהסכם, במטרה לאפשר למדינות אלו להעניק יחס מועדף אחת לשנייה בכניסה לשווקים הכלכליים של שתי המדינות, נדרשים כללים ספציפיים ולא כללי אצבע.
המסלול הבילטרלי מאפשר למדינות לגבש הסכמים ההולמים באופן מדויק יותר את צורכיהן. בתחום הכלכלי, התקשרות עם מדינות בהסכמים בילטרליים עשויה להגדיל את עלויות העסקה, שכן כל מדינה תצטרך לנהל משא ומתן מיוחד על הסכמי סחר במקום להצטרף להסכם שכבר גובש. למצב זה יתרון מובהק כאשר מדובר במדינה גדולה החותמת על הסכמים עם מדינות קטנות ובהתחשב בפערי המיקוח ביניהן במשא ומתן על ההסכמים הבילטרליים באפשרותה לקנות השפעה רבה במדינות אלו, לעומת משא ומתן מולטילטרלי המתאפיין בריבוי שחקנים ואינטרסים.
הערות שוליים

↑  דּוּ־צְדָדִי במילון דיפלומטיה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק שיינפיין

| --- | --- |

יצחק שיינפיין
 לידה:  1871 אוסטרוה, מערב אוקראינה
 פטירה:  29 באוגוסט 1921 (בגיל 50 בערך) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  כפר סבא
 ידוע בשל:  היה מראשוני המתיישבים בכפר סבא
 בת זוג:  דובה פדובה שיינפיין
יצחק שיינפיין (1871 – 29 באוגוסט 1921) היה מומחה לנטיעות ואחד ממקימי כפר סבא.
ביוגרפיה > חייו באוקראינה

שיינפיין נולד בעיר אוסטרוה שבווהלין, מערב אוקראינה, ללוי ורבקה שיינפיין. הוא למד בבית הספר הרוסי, ובשעות הפנאי קרא את התנ"ך בתרגום לרוסית, כמו גם אחיו שמעון, שהיה סופר. שיינפיין עבד זמן מה כלבלר בבית המשפט הממשלתי וכשהבין שאין סיכוי שיעלה דרגה בקרוב עבר לעבוד כפקיד מסחרי אצל סוכן ליד תחנת הרכבת. אחרי שגמר את שירותו בצבא בהצטיינות עסק בהוראת לימודים כלליים. הוא נבחן באודסה וקיבל תעודת גמר של בית הספר הריאלי.
ביוגרפיה > חייו בישראל > עבודתו כשתלן

ב-1904 עלה שיינפיין לארץ ישראל ועבד בכרמי ראשון לציון. לאחר מכן, קנה אדמה בכפר סבא ונטע כרם שקדים. ייעור הסביבה היה לו חשוב מאוד. בשל כך, התיישב באורווה בשטחי כפר סבא עוד לפני שהייתה ליישוב והכין משתלה לעצי אקליפטוס. שיינפיין הביא מלוד אלפי עציצים בעזרת גמלים והכין עשרות חביות אשר היה ממלא במשך היום מים בעבודת פרך, בתנאי השאיבה הפרימיטיביים של אותה תקופה.
ביוגרפיה > חייו בישראל > חיי משפחה

בקיץ 1906, התיישב עם משפחתו ברחובות ובשנת 1908 נשא לאישה את דובה ממשפחת פדובה מרחובות. יחד, עברו לגור בפתח תקווה. בשנת 1913, עברו יצחק ודובה לכפר סבא והיו לאחד משנים עשר הזוגות הראשונים שהתיישבו בכפר סבא. לזוג נולדו שני ילדים, ושמם פנינה ויוחנן, שמאוחר יותר התיישבו אף הם בכפר סבא.
ביוגרפיה > חייו בישראל > פרעות תרפ"א

במהלך פרעות 1921, נחרבו חלק מהבתים בכפר סבא, והזוג שיינפיין נשאו בסבל חורבנה ושיקומה של כפר סבא. כשהסתיימו הפרעות שיינפיין התחיל לשקם את ביתם, אך לקה בזיהום ובעיות דם. יצחק נלקח על גמל לכיוון בית החולים ביפו, אך מספר ימים לאחר שהגיע לשם, נקבע מותו. שיינפיין נקבר בבית הקברות הישן בתל אביב.
בשנת 1953 נקרא על שמו גן ציבורי בכפר סבא, "גן יצחק שיינפיין", בו נמצאים מבנה העירייה, הח'אן, באר המים ושני עצי האקליפטוס שנטע, אשר מופיעים בסמלה של העיר.
לקריאה נוספת

כפר סבא, הוצאת עיריית כפר סבא, 1973
הערות שוליים

1 2 3 4  עיריית כפר סבא, כפר סבא, עיריית כפר סבא, 1973, עמ' 34-35
↑  מתה דובה שיינפיין, דבר, 26 באוקטובר 1970
↑  גן המייסדים, על המשמר, 15 במאי 1953
כיכר הדגל הלאומי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 מיקום:  באקו
 מדינה:  אזרבייג'ן 
 מידות
 שטח:  60 הקטאר 
 קואורדינטות:  40°20′40″N 49°50′42″E﻿ / ﻿40.344444444444°N 49.845°E﻿ / 40.344444444444; 49.845
  (למפת באקו מוגדלת) כיכר הדגל הלאומי(למפת באקו רגילה) כיכר הדגל הלאומי
 
אולם הקריסטל של באקו משמאל וכיכר הדגל הלאומי מימין
כיכר הדגל הלאומי (באזרית: Dövlət Bayrağı Meydanı) היא כיכר השוכנת ברובע "באייל" בדרומה של באקו, בירת אזרבייג'ן וממוקמת בבסיסו של חצי אי קטן, הבולט מן היבשה אל הים הכספי. על חצי האי, סמוך ממזרח לכיכר, שוכן אולם הקריסטל של באקו.
צורתה של הכיכר היא כשל מלבן והיא משתרעת על פני שטח של 600 דונם. היא בנויה משלושה מפלסים שביניהם מקשרים ארבעה גרמי מדרגות, אחד בכל צד, ורמפה היקפית. על המפלס העליון ששטחו 30 דונם שוכן בסיסו של תורן הנושא את דגל אזרבייג'ן. הבסיס המתומן משתרע על פני שטח של שלושה דונם וקבועים בו לוחות הנושאים את המנון אזרבייג'ן, את סמלה ואת מפתה. תורן הדגל מתנשא לגובה של 162 מטרים, והוא היה תורן הדגל הגבוה בעולם, עד שאיבד את התואר עם הקמת תורן דגל גבוה בשני מטרים בעיר דושנבה, בירת טג'יקיסטן. שטחו של הדגל עצמו הוא 2,450 מ"ר, אורכו 70 מטרים, רוחבו 35 מטרים והוא שוקל 350 ק"ג.
אבן הפינה לכיכר, הונחה בידי נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, ב-30 בדצמבר 2007; והיא נחנכה מקץ שלוש שנים, ב-1 בספטמבר 2010‏. עוד הוקם באתר מוזיאון המוקדש לדגל הלאומי.
הערות שוליים

↑  Azerbaijan: Baku welcomes the world's highest flag… and a strong wind
↑  Azerbaijan celebrates National Flag Day
ערך זה הוא קצרמרבנושא אזרבייג'ן ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישמיענו סלחתי

ישמיענו סלחתי הוא פיוט מסוג סליחה (מהתת-סוג "פזמון") לימים נוראים, מאת הפייטן רבי שלמה ב"ר שמואל.
הפיוט נאמר לפי מנהג ליטא בסליחות ליום חמישי בחודש אלול, לפי מנהג פולין בסליחות ליום רביעי של עשרת ימי תשובה, ולפי מנהג בהמן בסליחות ליום שלישי של עשרת ימי תשובה. בנוסף, נאמר הבית הראשון של הפיוט גם בתפילת נעילה, למנהג אשכנז המזרחי, בעיצומו של יום הכיפורים. הפיוט אינו נאמר כלל במנהגי הסליחות של מערב אירופה.
על הפיוט

הפיוט מונה שבעה בתים. מלבד הבית המקדים, בכל בית חמש שורות שהשלוש הראשונות שבהן חרוזות בחריזה פנימית, ואילו השורה האחרונה בכל בית היא תמיד ”יְיָ הֱיֵה עוֹזֵר לָנוּ” (מן הפסוק "שְׁמַע ה' וְחָנֵּנִי, ה' הֱיֵה עֹזֵר לִי" שהומר ללשון רבים) והיא חרוזה בשורה הקודמת לה באותו הבית.
תוכן הפיוט הוא בקשה מהקב"ה שימחל לנו מחילה שלימה ויושיענו מתוך הבנה לצרותנו ודלותנו, ויראה כי אנו פונים אליו כעת ומתחרטים על חטאינו. הפיוט מסתמך גם על הזכרת י"ג מידות של רחמים, שאינן שבות ריקם.
הפייטן משתמש בטכניקת הישנות צלילים: ”יַקִּיר מְקַרְקֵר קִיר”, ”וּלְצַוָּאר כְּמוֹ סַוָּאר”, ”וּמִי אָזַר זֵר לְזָר וּמִי אַכְזָר כִּי יְעוּרֶנּוּ”, ”וַתֵּק תִּיק מִנַּרְתֵּק”, ”מַחֲזִיקָם וְלֹא רֵיקָם” ועוד. עובדה זו גם מקשה על הבנת הפיוט, הכתוב במשלב לשוני גבוה יחסית ובשפה מדוקדקת ודייקנית. לשונו של הפיוט מקראית, בשילוב מילים וביטויים מלשון חז"ל (כמו ”לִפְתֹּחַ בַּחֲרָטָה”, ”סַוָּאר”, ”מִשָּׁלֵם חֵלֶק”).
מלשונו של הפיוט נראה שבמקורו יועד הפיוט להיאמר כבקשה לשליח ציבור (כנאמר בו: ”תַּצְלִיחִי בְּמִשְׁלָחִי, אָשִׁיב שׁוֹלְחִי דָּבָר”).