סיירוס ואנס
מזכיר המדינה

בתחילה ביקש הנשיא הנבחר ג'ימי קרטר למנות את ג'ורג' בול כמזכיר המדינה, אך מתוך חשש שבול עלול להיתפס כליברל יתר על המידה ומינויו לא יאושר, הוא הציג תחת זאת את מועמדותו של ואנס לתפקיד. ואנס היה משתתף מרכזי בדיוני הממשל על דיוני תעלת פנמה, לצד שיחות השלום ברודזיה, בנמיביה ובדרום אפריקה. הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם השרים הישראלים משה דיין ועזר ויצמן להבטחת חתימתם של הסכמי קמפ דייוויד ב-1978. ואנס עמד על כך שהנשיא קרטר ימנה את פול וורנייק כמנהל הסוכנות לבקרת ופירוק נשק, על אף התנגדותו התקיפה של הסנאטור הנרי ג'קסון.
ואנס גם דחף לקיומם של קשרים הדוקים יותר עם ברית המועצות והתכתש לעיתים קרובות עם היועץ לביטחון לאומי זביגנייב בז'ז'ינסקי הניצי יותר. ואנס ניסה לקדם את הגבלת ההתחמשות באמצעות עבודה על הסכם סאל"ט-2 עם ברית המועצות, שאותו הוא ראה כסוגיה הדיפלומטית המרכזית של התקופה, אך בז'ז'ינסקי דחף למדיניות נוקשה יותר מול הסובייטים. הוא טען שיש לגנות באופן נמרץ את פעילותה של ברית המועצות באפריקה ובמדינות העולם השלישי והצליח לדחוף לנירמול היחסים עם הרפובליקה העממית של סין ב-1978. במהלך הדיונים על הסכם סאל"ט-2 ניהל אותם ואנס ישירות מול שגריר ברית המועצות בארצות הברית אנטולי דוברינין, בעוקפו את שגריר ארצות הברית בברית המועצות, מלקולם טון שמתח ביקורת על ההסכם. ביוני 1978 חתמו הנשיא קרטר והמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב על ההסכם בארמון הופבורג בווינה, בנוכחות נציגי העיתונות הבינלאומית, אך בסופו של דבר הסנאט לא אישר אותו.
בז'ז'ינסקי נטל את השליטה על הדיונים וואנס נדחק לשוליים והשפעתו דעכה. כאשר פרצה המהפכה האיראנית בסוף 1978, היו השניים חלוקים על האופן בו על ארצות הברית להעניק תמיכה לבעל בריתה מוחמד רזא שאה פהלווי, השאה של איראן. ואנס טען שיש להנהיג רפורמות, בעוד שבז'ז'ינסקי טען שיש לסגת מגישת "אגרוף הברזל". מתוך אי יכולתו לקבל דרך פעולה ישירה מהנשיא קרטר, תרמו המסרים המנוגדים שהשאה קיבל מוואנס ומבז'ז'ינסקי לבלבול שלו ולחוסר ההחלטיות שלו כאשר הוא נמלט מאיראן בינואר 1979 וכאשר משטרו קרס.
לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ב-27 בדצמבר 1979, התנגדותו של ואנס למה שהוא כינה "אנטי-סובייטיזם שורשי", הובילה לצמצום השפעתו. ניסיונו של ואנס לנהל משא ומתן חשאי למציאת פתרון למשבר בני הערובה באיראן, עם האייתוללה רוחאללה ח'ומייני בתיווך הארגון לשחרור פלסטין כשל כישלון נחרץ. בהאמינו שיוזמות דיפלומטיות ישיבו את בני הערובה למולדתם, נאבק ואנס בתחילה בניסיונות של בז'ז'ינסקי ליזום פתרון צבאי למשבר. ואנס שסבל משיגדון, יצא לפלורידה לחופשת סוף שבוע ארוכה ביום חמישי, 10 באפריל 1980. ביום שישי התכנסה המועצה לביטחון לאומי לישיבה בה אושר מבצע טופר העיט, מבצע צבאי לחדירה לטהראן לחילוץ בני הערובה. סגן מזכיר המדינה, וורן כריסטופר, שנכח בישיבה במקומו של ואנס, לא יידע אותו על המתרחש.
ואנס הזועם הגיש את התפטרותו במחאה, תוך שהוא מכנה את בז'ז'ינסקי "מרושע". רק שני מזכירי מדינה התפטרו לפני ואנס מתפקידם במחאה: לואיס קאס התפטר במחאה כאשר הבין שמלחמת האזרחים עומדת לפרוץ, וויליאם ג'נינגס ברייאן התפטר ב-1915 במחאה על מדיניותו של הנשיא וודרו וילסון בנוגע לתמיכה במדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
הנשיא קרטר עצר את מבצע טופר העיט לאחר שמתוך שמונה מסוקים שנשלחו ליעד הנחיתה, רק חמישה הגיעו במצב מבצעי. כאשר עשו הכוחות האמריקאים הכנות להמריא מהשטח העוין, התנגש אחד מהמסוקים במטוס מטען ובשרפה שפרצה נספו שמונה חיילים. התפטרותו של ואנס נכנסה לתוקף כמה ימים לאחר מכן והוא הוחלף בסנאטור אדמונד מאסקי. מבצע חילוץ שני תוכנן, אך לא יצא אל הפועל. בסופו של דבר מאמצים דיפלומטיים לשחרור בני הערובה נוהלו על ידי כריסטופר. בני הערובה שוחררו בעיצומו של טקס ההשבעה של הנשיא החדש רונלד רייגן לאחר 444 ימים בשבי.