stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוטניקה
ענפי הבוטניקה

הבוטניקה מחולקת לאורך מספר צירים.
חלק מתחומי הבוטניקה מתייחסים לקבוצות מסוימות של אורגניזמים. חטיבות הקשורות למובן ההיסטורי הרחב של הבוטניקה כוללות בקטריולוגיה, מיקולוגיה ופיקולוגיה - חקר החיידקים, הפטריות והאצות בהתאמה - עם הליכנולוגיה (אנ') כתת-תחום של המיקולוגיה. המובן הצר יותר של בוטניקה במובן של חקר צמחי עובר מובן בטעות כפיטולוגיה. בריולוגיה (אנ') היא חקר הטחבים (ובמובן הרחב יותר גם טחבי כבד ואנתוצרוטה). פטרידולוגיה (או פיליקולוגיה) היא חקר שרכים.
ניתן לחלק את המחקר גם לפי גילדה ולא לפי ענף. דנדרולוגיה (אנ') היא חקר עצים ושיחים.
לחטיבות רבות של הביולוגיה יש תתי-תחומים בוטניים. אלה מסומנים בדרך כלל על ידי הוספת המילה "צמחים" (למשל טקסונומיה של צמחים, אקולוגיה של צמחים, אנטומיה של צמחים, מורפולוגיה של צמחים, סיסטמטיקה של צמחים, אקולוגיה של צמחים), או קידומת פיטו- (למשל פיטוכימיה, פיטוגאוגרפיה). חקר הצמחים המאובנים הוא פלאובוטניקה.
פיטוסוציולוגיה היא תת-תחום של אקולוגיה של צמחים המסווגת וחוקרת קהילות של צמחים.
ההצטלבות של תחומים מהקטגוריות הנ"ל מולידה שדות כמו בריוגאוגרפיה (חקר תפוצת הטחבים).
הבוטניקה חופפת מחד לחקלאות וגננות, ומאידך לרפואה ופרמקולוגיה, מה שמוליד תחומים כמו אגרונומיה, פיטופתולוגיה ופיטופרמקולוגיה.
ראו גם

צומח
בוטניקה - מונחים
ביוכימיה
מטבוליזם
התחנה הקטנה טרבלינקה

| --- | --- |

 שיר בביצוע יהודה פוליקר
 מתוך האלבום אפר ואבק
 שפה:  עברית
 אורך:  05:28
 כתיבה:  ולדיסלב שלנגל (תרגמה: הלינה בירנבאום)
 לחן:  יהודה פוליקר
"התחנה הקטנה טרבלינקה" הוא שיר מאת ולדיסלב שלנגל שנכתב בעת שהותו בגטו ורשה, ונכלל באלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק", שיצא לאור בשנת 1988.
רקע

את השיר חיבר המשורר ולדיסלב שלנגל בגטו ורשה כמעין סימן אזהרה ליהודי הגטו על הצפוי להם במחנה טרבלינקה (הנסיעה לשם נמשכת "חיים שלמים עד מותך" ו"בעבור מיליון לא תקבל כרטיס חזור"). תרגמה אותו לעברית מפולנית הלינה בירנבאום, אימו של יעקב גלעד. הלחין ושר אותו פוליקר.
וידאו-קליפ

הקליפ מצולם לאורך מסלול של רכבת, כהשוואה לרכבות שהובילו יהודים אל מחנות ההשמדה בזמן השואה.
הערות שוליים

1 2  כאן התחנה טרבלינקה, באתר ynet, 20 באפריל 2009
הכרזת כורש

הכרזת כורש בספר עזרא היא הכרזתו של המלך כורש, מייסד הממלכה הפרסית, בשנת 538 לפנה"ס, המאפשרת לכל העמים תחת מלכותו לחזור לפולחן אלוהיהם. ליהודים שהוגלו לבבל עם חורבן הבית הראשון בשנת 586 לפנה"ס אף התאפשרה השיבה לאוטונומיה היהודית בארץ ישראל, יהוד מדינתא.
הכרזת כורש הייתה פריצה חדשנית לאותה תקופה, שליטי העבר של התקופה נהגו להגלות ולהתייחס בחוסר חמלה לעמים שכבשו. כורש הביא לעידן חדש – במיוחד לעם היהודי.
כורש תרם מאוד לעמים שכבש עם הכרזתו וסובלנותו אך עשה טובה מאוד גדולה גם לאימפריה הפרסית עצמה, מטרת ההכרזה הייתה בראש ובראשונה לרכוש את אהדתם של העמים שכבש ובכך לשפר את האימפריה הפרסית מבחינה כלכלית, מדינית ואסטרטגית.
רקע היסטורי להכרזת כורש

על פי הכרונולוגיה המקראית, בשנת 586 לפנה"ס הוחרב בית המקדש הראשון על ידי מלך בבל נבוכדנצר, ויהודים רבים נשלחו לגלות בארצות שונות. היהודים אומנם השתלבו בארצות השונות, אך רבים מהם הרגישו זיקה חזקה לארץ מולדתם. האימפריה הנאו-בבלית הייתה בשלטון במשך שלושים שנה אחרי חורבן בית המקדש הראשון.
בבל נכבשה בשנת 539 לפנה"ס על ידי האימפריה הפרסית, אשר התחילה לכבוש שטחים עצומים וביניהם ארץ ישראל, סוריה ועוד. כיבוש זה מציין תחילתה של תקופה חדשה בחיי היהודים – תקופת שיבת ציון. בראש האימפריה הפרסית עמד המלך כורש, שהנהיג מדיניות סובלנית יחסית וכיבד את האמונה של עמים שנכבשו. הוא הרחיב את האימפריה וכבש שטחים נרחבים וגדולים.
ליהודים שהוגלו לבבל בחורבן בית ראשון בשנת 586 לפנה"ס איפשר כורש שיבה ל"יהוד מדינתא", רשות אוטונומית יהודית שהתקיימה בחבל יהודה בארץ ישראל בתקופה הפרסית החל מהמאה ה־6 לפנה"ס. כורש האמין בתפיסה הפוליתאיסטית, אמונה בכל האלים. אמונתו של כורש הביאה לכך שהתיר לעמים שבשליטתו לקיים את פולחנם כרצונם.
מדיניותו של כורש הייתה שונה משל השליטים הקודמים לו, המלך כורש הרשה ליהודים לחזור לפולחנם ולקיים את מצוותם, כלומר, הוא נתן להם אוטונומיה דתית ועזר להם להשתקם לעומת השליטים בעבר שנהגו להגלות את העמים שכבשו. שלטונה של האימפריה הפרסית נמשך יותר מ־200 שנים עד לכיבושה על ידי אלכסנדר מוקדון. הצהרת כורש ניתנה ב"בִשְׁנַת אַחַת לְכוֹרֶשׁ מֶלֶךְ פָּרַס" (עזרא, א', א') כלומר, שנה לאחר שכורש הקים את האימפריה הפרסית, ב־538 לפנה"ס. בהצהרה כורש לא חייב את היהודים לשוב לארץ מולדתם. אך, הוא הוסיף כי מי שבוחר להישאר בבבל מחויב לתרום כסף ומתנות ליהודים שרוצים לחזור לארצם. בנוסף, כורש מחזיר ליהודים את הפריטים מבית המקדש שנגנבו על ידי מלך בבל לשעבר נבוכבדנצר.
הכרזת כורש בספר עזרא

וּבִשְׁנַת אַחַת לְכוֹרֶשׁ מֶלֶךְ פָּרַס לִכְלוֹת דְּבַר ה' מִפִּי יִרְמְיָה הֵעִיר ה' אֶת רוּחַ כֹּרֶשׁ מֶלֶךְ פָּרַס וַיַּעֲבֶר קוֹל בְּכָל מַלְכוּתוֹ וְגַם בְּמִכְתָּב לֵאמֹר. כֹּה אָמַר כֹּרֶשׁ מֶלֶךְ פָּרַס. כֹּל מַמְלְכוֹת הָאָרֶץ נָתַן לִי ה' אֱלֹהֵי הַשָּׁמָיִם וְהוּא פָקַד עָלַי לִבְנוֹת לוֹ בַיִת בִּירוּשָׁלִַם אֲשֶׁר בִּיהוּדָה. מִי בָכֶם מִכָּל עַמּוֹ יְהִי אֱלֹהָיו עִמּוֹ וְיַעַל לִירוּשָׁלִַם אֲשֶׁר בִּיהוּדָה וְיִבֶן אֶת בֵּית ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל הוּא הָאֱלֹהִים אֲשֶׁר בִּירוּשָׁלִָם. וְכָל הַנִּשְׁאָר מִכָּל הַמְּקֹמוֹת אֲשֶׁר הוּא גָר שָׁם יְנַשְּׂאוּהוּ אַנְשֵׁי מְקֹמוֹ בְּכֶסֶף וּבְזָהָב וּבִרְכוּשׁ וּבִבְהֵמָה עִם הַנְּדָבָה לְבֵית הָאֱלֹהִים אֲשֶׁר בִּירוּשָׁלִָם.
אופן הצגת הכרזת המלך כורש בספר עזרא כייחודית לעם ישראל ותיאור כורש כשליח אלוהי ישראל הפתיע חוקרים רבים, שטענו שאין אפשרות שתעודה זאת היא היסטורית, שכן לא יעלה על הדעת שמלך זר יכתוב תעודה בנוסח כה אוהד לשאיפות היהודים. בגליל כורש, שהתגלה בשנת 1879, הצהיר כורש לאחר כיבוש בבל ב־539 לפנה"ס כי הוא החזיר עמים רבים לארצם (לאחר שהבבלים היגלו מספר רב של עמים, כעונש על מרידות) והתיר לעמים השונים לעבוד את אלוהיהם. בממצא ארכאולוגי זה היהודים אינם נזכרים כלל, לא במישרין ולא ברמיזה. יש הסוברים כי כורש הציג את עצמו, בפנותו לכל עם ועם, כמלך שנבחר על ידי האל של אותו עם, והגיע להסכם עם כל אומה במסגרת הסובלנות הדתית של הממלכה הפרסית (כפי שמצוטט במגילת אסתר על אחשוורוש, "לעשות כרצון כל איש ואיש"), וכניסיון ליצור מוקד תמיכה בממלכה האחמנית הן בקרב שבי ציון ליהודה, שהייתה חיץ וגשר גאוגרפי בין יבשות אירופה, אפריקה ואסיה, והן בקרב האליטה היהודית שנותרה בפרס – ומשום כך חשיבותה האסטרטגית.
כורש כרת בריתות עם קבוצות של גולים וערך עמם הסכמים, שבתמורה לתמיכה בו ובהגמוניה הפרסית, הוא יחזירם מהגלות לארצם – וזאת בהצהרה כי הוא שליח האל. לאור זאת, מתחזקת טענת החוקרים הרואים בהצהרה תעודה היסטורית, וייתכן שכורש שלח לכל עם נוסח המותאם לאמונתו.
אין בהצהרה משום השבת ריבונותה של יהודה ואין בה משום השבת עטרת בית דוד ליושנה ושושלתו לכסאה. כורש לא חייב את היהודים לעלות לארץ ישראל והותיר בידיהם את הבחירה. עם זאת, אלה שלא ישובו ליהודה חויבו לסייע לעולים בכסף ובזהב.
לפי הכרונולוגיה המסורתית הכרזת כורש הייתה בשנת ג'שצ"א (370 לפנה"ס).
תעודות הרישיון שניתן ליהודים על ידי כורש לבנות את בית המקדש השני והתוכניות לבנייתו נשמרו בבית גנזיא של הממלכה באחמתא.
במקביל לשם המודרני "הכרזת כורש" שהתקבל בקרב חוקרי ההיסטוריה בעקבות הממצא, השם התנכ"י להכרזה זאת הוא: רִשְׁיוֹן כּוֹרֶשׁ.
הכרזת כורש בספר עזרא > מניעים להכרזה

מניע אסטרטגי: כורש רצה לכבוש את מצרים ולשם כך הוא נזקק ליישוב יהודי שלא ישתף פעולה עם מצרים בארץ ישראל, שגובלת עם מצרים. כורש ראה בהקמת פחוה יהודית בארץ ישראל, על גבול ממלכתו, ערובה להגנה על אותו חלק של הגבול המערבי של ממלכתו.
מניע פוליטי־מדיני: כורש רצה לרכוש את נאמנות העמים ובמיוחד את אהדת שכבת הכהונה כדי למנוע מרד מצדם וליצור שקט בממלכה. לכן, כורש נהג במדיניות של סובלנות, בניגוד למדיניות מלכי אשור ובבל שנהגו להגלות את העמים שכבשו על מנת שלא יוכלו למרוד בשלטון. היו מקרים שבהם הוא השאיר את השלטון בארצות שכבש בידי שליטים מקומיים, אם ישמרו אמונים לשלטון פרס. הוא גם מינה יועצים ופקידים מקרב העמים הכבושים, ולא הכביד עליהם במיסים כדי שיישארו נאמנים אליו.
מניע כלכלי: אפשרות לגביית מיסים – עם שמתייחסים אליו בכבוד ישלם מיסים ברצון.
מניע דתי: כורש מדבר בשם האלוהים משום שאמונתם של מלכי האימפריה הפרסית הייתה פוליתאיסטית, וכורש כיבד בכל מקום אותו כבש את האל המקומי. חוקרים סבורים כי הפוליתאיזם של כורש קשור למדיניותו הסובלנית. הודות לאמונתו, כורש היה יכול להציג את עצמו בפני היהודים כשליח אלוהי ישראל, ובאותו זמן גם להציג את עצמו בפני הבבלים כשליח האלים שלהם. לכן, כמו שהרשה לעמים אחרים להחזיר את פסלי האלים שלהם אשר הוגלו ממקדשיהם על ידי מלכי בבל, כך הוא נתן ליהודים לבנות את בית המקדש ואפילו דרש מפקידיו להשיב את כלי בית המקדש שנלקחו מבית המקדש על ידי נבוכדנאצר.
הכרזת כורש בספר עזרא > השלכות ההכרזה

על פי המתואר בספר עזרא, בעקבות הכרזת כורש שבו חלק מיהודים ליהודה עם הנשיא ששבצר, והקימו את בית המקדש השני. כמו כן, המלך כורש החזיר את כלי המקדש שנבוכדנצר מלך בבל לקח משם:
וַיָּקוּמוּ רָאשֵׁי הָאָבוֹת לִיהוּדָה וּבִנְיָמִן וְהַכֹּהֲנִים וְהַלְוִיִּם לְכֹל הֵעִיר הָאֱלֹהִים אֶת רוּחוֹ לַעֲלוֹת לִבְנוֹת אֶת בֵּית ה' אֲשֶׁר בִּירוּשָׁלִָם.
וְכָל סְבִיבֹתֵיהֶם חִזְּקוּ בִידֵיהֶם בִּכְלֵי כֶסֶף בַּזָּהָב בָּרְכוּשׁ וּבַבְּהֵמָה וּבַמִּגְדָּנוֹת לְבַד עַל כָּל הִתְנַדֵּב.
וְהַמֶּלֶךְ כּוֹרֶשׁ הוֹצִיא אֶת כְּלֵי בֵית ה' אֲשֶׁר הוֹצִיא נְבוּכַדְנֶצַּר מִירוּשָׁלִַם וַיִּתְּנֵם בְּבֵית אֱלֹהָיו.
וַיּוֹצִיאֵם כּוֹרֶשׁ מֶלֶךְ פָּרַס עַל יַד מִתְרְדָת הַגִּזְבָּר וַיִּסְפְּרֵם לְשֵׁשְׁבַּצַּר הַנָּשִׂיא לִיהוּדָה.
וְאֵלֶּה מִסְפָּרָם אֲגַרְטְלֵי זָהָב שְׁלשִׁים אֲגַרְטְלֵי כֶסֶף אָלֶף מַחֲלָפִים תִּשְׁעָה וְעֶשְׂרִים.
כְּפוֹרֵי זָהָב שְׁלשִׁים כְּפוֹרֵי כֶסֶף מִשְׁנִים אַרְבַּע מֵאוֹת וַעֲשָׂרָה כֵּלִים אֲחֵרִים אָלֶף.
כָּל כֵּלִים לַזָּהָב וְלַכֶּסֶף חֲמֵשֶׁת אֲלָפִים וְאַרְבַּע מֵאוֹת הַכֹּל הֶעֱלָה שֵׁשְׁבַּצַּר עִם הֵעָלוֹת הַגּוֹלָה מִבָּבֶל לִירוּשָׁלִָם.
התייחסות חז"ל להכרזת כורש

לחז”ל היה מגוון דעות על כורש ועל הכרזתו ולא הייתה הסכמה כוללת. היו כאלה שטענו כי כורש הוא רשע והוא אפשר ליהודים לעלות ולבנות את בית המקדש כדי להבטיח את כוחו הפוליטי ואת שליטתו ביהודים, והיו כאלה שהחמירו וטענו כי עשה זאת על מנת שיתפללו לו ולא לה'. לעומתם, היו כאלה כדוגמת רבי יצחק, שהיללו אותו ואף קראו לו צדיק.
מצד אחד כורש החזיר ליהודים את אוצרות בית המקדש ואיפשר ועזר להם להקים אותו מחדש. על פי היהדות, כורש מצא את אוצרותיו של נבוכדנצר מכיוון שהצהיר על החופש של היהודים לעלות לארץ ישראל והצהיר על כוונותיו לשקם את בית המקדש – כמעין תגמול על מעשה טוב ונכון כלפי ה'. ומנגד היהודים שהתנגדו לכורש טענו כי כאשר כורש הורה על בניית בית המקדש, כורש בכוונה הורה שחלק מן המקדש ייבנה מעץ. כורש וידא שיישאר איום על היהודים במקרה שימרדו בו בצורת שריפת המקום הכי הקדוש ליהודים. לאחר שראה את הנזק הכלכלי הנגרם לארצו מכיוון שאפשר את העלייה, ביטל כורש את הזכות לעלות לארץ ישראל. עקב פעולה זאת, יהודים רבים הביעו צער וגינו את כורש.
ראו גם

רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
גליל כורש
הערות שוליים

↑  מורן גאם הכהן, "הצהרת כורש, עזרא א 1-7"
↑  קם, מתיה, "הכרזת כורש", ‏1999
↑  כהן שגיא, "ממדינת מקדש לעם הספר היסטוריה של בית שני", ‏2014 (באנגלית)
↑  קראו בכותר - עולם התנ"ך - ישעיה, באתר kotar.cet.ac.il
↑  6024659, ממדינת מקדש לעם הספר, באתר Issuu (באנגלית)
↑  הצהרת כורש, באתר lib.cet.ac.il
↑  ראו: ספר עזרא, פרק ה', פסוק י"ז
↑  ספר עזרא, פרק ג', פסוק ז'
↑  יואב בן-דב, אילנה שמיר, זהבה כנען, אינציקלופדיית אביב חדש (כרך 9), 2004, עמ' 107-108
↑  ד"ר קציעה אביאלי - טביביאן, "מסעות בזמן - ממדינת מקדש לעם הספר", מטח, 2008, עמ' 13-14
↑  ד"ר קציעה אביאלי - טביביאן, "מסעות בזמן - ממדינת מקדש לעם הספר", מטח, 2008, עמ' 14
1 2  אהרן ירחי, יחסם של חז"ל לכורש ולהצהרתו
↑  מורם גאם הכוהן, הצהרת כורש, עזרא א' 1–7, באתר mikranet, ‏2012
מסיבת רווקות (סרט, 2011)

| --- | --- |

 בימוי:  פול פייג 
 הופק בידי:  ג'אד אפאטו, קריסטן ויג, בארי מנדל 
 תסריט:  אנני מומולו, קריסטן ויג 
 עריכה:  ויליאם קר 
 שחקנים ראשיים:  קריסטן ויג, מאיה רודולף, רוז ביירן, כריס או'דאוד
 מוזיקה:  Michael Andrews
 צילום:  רוברט יאומן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, Apatow Productions, רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 ביולי 2011 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה נשי, קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  ויסקונסין, שיקגו 
 תקציב:  $32.5
 הכנסות באתר מוג'ו:   wiigapatow
 www.bridesmaidsmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסיבת רווקות (באנגלית: Bridesmaids) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2011 בבימויו של פול פייג, שנכתב על ידי אנני מומולו וקריסטן ויג, שגם משחקת בסרט, והופק על ידי ג'אד אפאטו, בארי מנדל וקלייטון טאונסנד. העלילה מתמקדת באנני (קריסטן ויג), שסובלת מסדרה של מקרים של חוסר מזל, שהתבקשה לשמש כשושבינה הראשית של חברתה הטובה, ליליאן, בגילומה של מאיה רודולף. רוז ביירן, מליסה מקארתי, אלי קמפר, ונדי מקלנדון-קובי מככבות יחד בתור השושבינות של ליליאן. עוד משתתפים בסרט כריס או'דאוד, רבל וילסון, מאט לוקאס, מייקל היצ'קוק, ג'ון האם, פרנקלין אג'איי וג'יל קלייבורג, בסרטה האחרון.
מומולו וויג כתבו את התסריט לאחר שהאחרונה לוהקה לסרט הקומדיה של אפאטו מ-2007, "הדייט שתקע אותי", והתקציב היה 32.5 מיליון דולר. עם פתיחתו בארצות הברית ובקנדה ב-13 במאי 2011, מסיבת רווקות זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית. הסרט הרוויח 26 מיליון דולר בסוף השבוע הפותח שלו, ובסופו של דבר הרוויח יותר מ-306 מיליון דולר ברחבי העולם, והתעלה על הדייט שתקע אותי והפך להפקת אפאטו הרווחית ביותר עד אז. בנוסף הסרט שימש כאבן בוחן לדיון על נשים בקומדיה.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. הוא זכה לשבחים רבים אחרים. בשנת 2012, הסרט היה מועמד הן לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור מליסה מקארתי והן לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור ויג ומומולו. בכך היה הסרט הראשון בהפקת אפאטו שהיה מועמד לפרס אוסקר.
דמויות

קריסטן ויג - אנני וולקר
מאיה רודולף - ליליאן דונובן
רוז ביירן - הלן האריס ה-3
מליסה מקארתי - מייגן פרייס
ונדי מקלנדון-קובי - ריטה
אלי קמפר - בקה
כריס או'דאוד - השוטר נתן רודס
ג'יל קלייבורג - ג'ודי וולקר
מאט לוקאס - גיל
רבל וילסון - ברין
מייקל היצ'קוק - דון
טים היידקר - דאגלס "דאג" פרייס
בן פלקון - מרשל אוויר ג'ון
דנה פאואל - דיילת האוויר קלייר
מיטש סילפה - דייל האוויר סטיב
טרי קרוז - רודני
ג'יליאן בל - נערה במקלחת
פרנקלין איג'ה - אביה של ליליאן
מאט בנט - בנה החורג של הלן
ג'ון האם - טד
צוות השחקנים כולל הופעות קצרות של כמה שחקנים מסדרת הטלוויזיה "המשרד", כולל ג'סיקה סנט קלייר, ננסי קארל, יו דיין ואנדי באקלי.
להקת ווילסון פיליפס מבצעים הופעת קמע בה הם שרים את סינגל הלהיט שלהם " Hold On ".
הופעות עיקריות נוספות כוללות את: ג'ון האם בתפקיד טד, החבר למין של אנני; זוכה פרס גראמי האקורדיוניסט, הפסנתרן והמלחין ניק אריון כנגן האקורדיון; וזוכת פרס אמי, דרמה דסק ופרס הגראמי פט קרול בתור הזקנה במכונית.
הכותבים השותפים לסרט, וויג ואנני מומולו, מופיעים יחד כאשר מומולו מגלמת את התפקיד של אישה עצבנית במטוס, בעוד שבמאי הסרט, פול פייג, מופיע כאחד מאורחי החתונה.
בקופות

מסיבת רווקות גרפה 26,247,410 $ בסוף שבוע הפתיחה שלה והסתפקה במקום שני אחרי תור . הסרט הרוויח 169,106,725 דולר בקופות של צפון אמריקה ו-137,335,360 דולר בשוק הבינלאומי, בסכום כולל של 306,442,085 דולר. יוניברסל דיווחה כי גברים מהווים 33 אחוזים מהקהל של הסרט וכי 63 אחוזים מהקהל היו מעל גיל 30.
פרסים

הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
מקארתי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2012, פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, ופרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת דופן של שחקנית בתפקיד משנה .
בנוסף הסרט היה מועמד לפרס האוסקר 2012 לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור ויג ומומולו.
הערות שוליים

↑  שמוליק דובדבני, "מסיבת רווקות": לא רק לבנות, באתר ynet, 10 ביולי 2011
↑  אבנר שביט‏, "מסיבת רווקות": קומדיה קורעת ומעוררת השראה בו זמנית, באתר וואלה, 7 ביולי 2011
↑  "Box Office Shocker: 'Bridesmaids' Passing 'Knocked Up' as Judd Apatow's Highest-Grossing Movie". The Hollywood Reporter. 29 ביוני 2011. נבדק ב-16 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bridesmaids (2011)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-4 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Bridesmaids' Effect: Why Female Comedies Are Making Comeback". The Hollywood Reporter. 19 ביוני 2011. נבדק ב-16 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Bridesmaids' Breathes Life into Women's Comedy". ThirdAge.com. אורכב מ-המקור ב-19 במאי 2011. נבדק ב-16 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, Jordan (2021-06-29). "Bridesmaids: Every Actor From The Office Who Appears In The Movie". ScreenRant (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-08-24.
↑  Wieselman, Jarett (2011-05-27). "The story behind Wilson Phillips' 'Bridesmaids' cameo". Page Six (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-08-24.
↑  Williams, Jordan (2021-07-19). "Why Jon Hamm Is Uncredited In Bridesmaids (Despite Having A Big Role)". ScreenRant (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-08-24.
↑  "Bridesmaids". Library of Congress, Washington, D.C. 20540 USA. נבדק ב-2022-08-24.
↑  "Pat Carroll, Voice of Ursula in Disney's Little Mermaid, Dead at 95". comicbook.com (באנגלית). 31 ביולי 2022. נבדק ב-2022-08-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rubin, Rebecca (2021-02-12). "'Bridesmaids' Duo Kristen Wiig and Annie Mumolo on 'Barb and Star,' the Antidote to COVID Blues". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-08-24.
1 2  Subers, Ray (16 במאי 2011). "Weekend Report: 'Thor' Holds on to Throne, 'Bridesmaids' a Strong Second". Box Office Mojo. נבדק ב-25 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sehgal, Ujala (15 במאי 2011). "Box Office Roundup: 'Bridesmaids' Tops Expectations". The Atlantic. נבדק ב-25 במאי 2013. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Oscar Winners 2012: Full List Of Academy Award Results". CinemaBlend.com. 26 בפברואר 2012. נבדק ב-25 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bafta Film Awards 2012: Winners". BBC News Online. 12 בפברואר 2012. נבדק ב-25 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SAG Awards 2012: The Winners List". The Hollywood Reporter. 29 בינואר 2012. נבדק ב-25 במאי 2013. {{cite journal}}:  (עזרה)
ההופעה של מליסה מקארתי זכתה לשבחי המבקרים והיא קיבלה את המועמדות הראשונה שלה לפרס האוסקר, האקדמיה הבריטית לאמנויות הקלנוע והטלוויזיה ופרס גילדת שחקני המסך .
מירה מאיר

| --- | --- |
מאיר ביוני 2012
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 במאי 1932 לודז', פולין
 פטירה:  5 בינואר 2016  (בגיל 83) נחשון, ישראל
 מדינה:  ישראל
 מקום לימודים:  תיכון חדש 
 שפות היצירה:  עברית
 יצירות בולטות:  הצב של אורן 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2010)  פרס אנדרסן (2010)  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1972)  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (2004) 
 
מירה מאיר (21 במאי 1932 – 5 בינואר 2016) הייתה סופרת, משוררת ועורכת ישראלית, שהתמחתה בספרות ילדים. מבין ספריה, זכו לפרסום רב בעיקר ספרי הילדים.
ביוגרפיה

מירה מאיר נולדה בשנת 1932 בעיר לודז' שבפולין, ובשנת 1939, בגיל 7, עלתה לארץ ישראל עם שני הוריה ואחותה, והמשפחה השתקעה בתל אביב. מאיר גדלה התחנכה בעיר, וסיימה את לימודיה בתיכון חדש, ומנעוריה הייתה חברה פעילה בתנועת השומר הצעיר.
לאחר השירות בצה"ל הצטרפה עם גרעינה לקיבוץ נחשון, בו התגוררה עד יום מותה. בקיבוץ עבדה מאיר בתחומים שונים כגון: חקלאות, הוראה, ומזכירות הקיבוץ.
בשנת 1969 החלה מאיר (במקביל לעבודתה בקיבוץ) לעבוד כעורכת בספריית פועלים. היא ערכה בעיקר ספרי ילדים שכתבו נורית זרחי, מרים רות, מיריק שניר ונאוה סמל. בנוסף, תרגמה לעברית יצירות שונות לילדים שנכתבו על ידי סופרים אירופאים.
בשנת 1980 הצטרפה אליה למלאכת העריכה עדנה קרמר .
מאיר פרשה מתפקיד העורכת בשנת 2010 .
כתבה ספרים וסיפורים לילדים ומבוגרים. בספרי הילדים שלה דאגה להנציח כל אחד מילדיה כגון: "שלולי" ,"הצב של אורן", "מעשה שהיה כך היה", "מי אשם"? ועוד.
מאיר כתבה גם פזמונים לילדים, כמו שיר הפתיחה לתוכנית "רגע עם דודלי", ואף עסקה בתרגום. אחד משיריה המפורסמים ביותר הוא השיר 'נערי בים ביתו' (לחן: משה וילנסקי) אותו כתבה לזכר חללי הצוללת אח"י דקר.
בנוסף, לימדה ספרות ילדים באוניברסיטה העברית בירושלים, בסמינר אורנים ובמקומות נוספים.
מאיר נפטרה ב-5 בינואר 2016, בגיל 83, ונקברה בבית-העלמין בקיבוץ נחשון. השאירה אחריה ארבעה ילדים: בני, אסנת, אורן ושרון.
כתביה

לא הכל (1967)
בארץ ההיא מתחת למים (1970)
מה עושים דגים בגשם? איורים: גד אולמן, הוצאת מסדה (1970) — מחרוזת שירי פנטזיה על מסיבה של עננים, על שמש הרוחצת פניה בשלולית ועוד.
היומן שלי איורים: אראלה, הוצאת מסדה (1972) — יומנה של בת 13 "המרגישה שאני מוכרחה להגיד לפעמים דברים, אבל אף אחד אינו מבין אותי".
אני אוהב לצייר שירים. נכתב בהשראת איורי נחום גוטמן, ציורים: נחום גוטמן, הוצאת ספרית פועלים (1972), זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
מעשה שהיה כך היה איורים: אבי מרגלית, הוצאת הקיבוץ המאוחד (1973) — עשרה סיפורים "על כל מיני דברים שקרו" בעולמם של ילדי הקיבוץ.
הצב של אורן איורים: אורה אייל, הוצאת כתר (1977) — מעשה בילד הזוכה בצב ולומד להכירו.
שלולי איורים: יפתח אלון, הוצאת כתר (1977) — בבואתו של ילד הנשקפת בשלולית נעשית לחברו הסודי.
המסע המופלא של חנטוש (1977) — סיפור בחרוזים על טיסת ילד לירח.
אלינה היא אילנה (1978) — סיפור מצולם על קליטת נערה עולה.
מעשה נורא בבת-יענה איורים: יפתח אלון, הוצאת הקיבוץ המאוחד (1978) — שמונה שירי דמיון והומור.
איש רעים (1978)
מישהו מוצא פרח עם אבנר כץ, הוצאת כתר (1979)
מי אשם? איורים: נחום גוטמן, הוצאת ספרית פועלים 1979 הוצאה מחודשת (1979) — סיפור על טיול לירקון (נכתב בהשראת איוריו של נחום גוטמן).
ארכה למרחקים (1979)
מישהו מוצא כתר עם אבנר כץ, הוצאת כתר (1979)
פעם היה ילד שלא רצה לישון לבדו איורים: אלונה פרנקל, הוצאת ספרית פועלים (1981) — מעשה בילד שסירב לישון לבדו, ועל כן הביא למיטה את צעצועיו.
ספר המסעות של בנימין מטודלה עריכה, ההדרה ושכתוב על פי המקור מהמאה ה-12, איורים על פי תצוגה בבית התפוצות.הוצאת ספרית פועלים (1984)
מי הוא זה ואיזה הוא חידות - איורים: אורה איל, הוצאת כתר (1984)
שדוני איורים: אורה איתן, הוצאת כתר (1985)
מי זה היה ומה זה היה חידות - הוצאת כתר (1986)
עננסי ורוח הים - אגדות מאיי הודו המערבית, איורים: אבנר כץ, הוצאת ספרית פועלים (1988)
אור כלוא (1989)
איזה יופי איורים: מיקי קלוגמן, הוצאת ספרית הפועלים (1989)
סבא לונה פארק איורים: אורה איתן, הוצאת כתר (1990)
בגלל פודינג שוקולד איורים: אמי רובינגר, הוצאת מסדה (1991)
מסיבה של עננים איורים: הילה חבקין, הוצאת כנרת (1992)
הדגיג מיכל איורים: וולף בולבה, הוצאת חמד ידיעות אחרונות (1994)
באלו כשבא לו איורים: אבנר כץ, הוצאת כתר (1995)
הספר הגדול של מירה מאיר - איורים: שמואל כץ, הוצאת עם עובד (1996)
המסע המופלא של חנטוש - עם יפתח אלון- הוצאת ידיעות אחרונות (1997)
יומולדת לדינה - הוצאת ספרית פועלים (2002)
עומר והבלון השובב- איורים: ביאנקה סייפרינס, הוצאת ספרית פועלים (2007)
משיריה שהולחנו כפזמונים:
"אין לי יותר מה לומר" (לחן: אפי נצר)
"אנחנו לא מכאן" (לחן: מתי כספי)
"גשם ראשון" (לחן: אברהם זיגמן)
"נחל נערן" (לחן: אברהם זיגמן)
"נערי בים ביתו" (לחן: משה וילנסקי)
שיר הנושא לסדרת הטלוויזיה רגע עם דודלי (לחן: רומן קונסמן)
" מה עושים דגים בגשם" (לחן: אברהם זיגמן)
פרסים

1972- פרס זאב על ספרה "אני אוהב לצייר "
1972- עיטור אנדרסן על הספר "אני אוהב לצייר", מטעם נציגות IBBY בישראל
2005- פרס זאב לספרות ילדים על מפעל חיים
2010- פרס שר החינוך, פרס היצירה לסופרים עבריים על עבודת עריכה
הערות שוליים

↑  אוריאל אופק, עולמם של בני-קיבוץ, דבר, טור 1, 21 במרץ 1975.
↑  אוצר הספרות העברית - מירה מאיר, באתר www.helt.co.il
↑  ד״ר אליעזר מרכוס, ״פרס זאב״ לשנת תשס״ה, באתר ספרות ילדים ונוער, גיליון 122, ‏ינואר, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275507505171  PLWABN: 9811496008505606  GND: 1023612372  ISNI: 0000 0000 6692 9104  LCCN: n82028053  MusicBrainz: 15f1866e-2a17-44bf-a46d-526beb0df9a6  VIAF: 48101093   WorldCat (עם VIAF): 48101093
לא רעב ולא אוהב (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  לא רעב ולא אוהב 
 סוגה:  קומדיה, משפחה, ילדים, הרפתקאות, פנטזיה
 מדבבים:  מייקל דאגלס אדם דווין קיגן-מייקל קי דיאן קיטון אילנה גלזר
 מדבבים בעברית:  יגאל שדה שמחה ברבירו גיא לואל לימור שפירא נעמה שטרית מיה אלון אריה צ'רנר איילת רובינסון דקלה הדר
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית, (דובב לשפות נוספות ביניהן, עברית)
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  23
 הפקה
 מפיק:  הלן קאלאפאטיק (עונה 1)
 מפיקים בפועל:  ג'ארד שטרן אלן דג'נרס ג'ף קלימן מייק קארז דייוויד דובקין סם רגיסטר הלן קאלאפאטיק (עונה 2)
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה
 הפצה:  נטפליקס
 מוזיקה:  דייוויד ניומן 
 אורך פרק:  27-28 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  8 בנובמבר 2019 – 8 באפריל 2022
 תקופת שידור בישראל:  2019 – 2022
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לא רעב ולא אוהב (באנגלית: Green Eggs and Ham), הידועה גם בשם לא רעב ולא אוהב: המנה השנייה (באנגלית: Green Eggs and Ham: The Second Serving) לעונתה השנייה, היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת אמריקאית המבוססת באופן רופף על הספר של דוקטור סוס מ-1960 באותו שם עבור האחים וורנר הנפשה ונטפליקס.
העונה הראשונה עלתה בבכורה ב-8 בנובמבר 2019 בנטפליקס. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת על ההנפשה, ההומור, הסיפור והדיבוב שלה. בדצמבר 2019, נטפליקס הזמינה עונה שנייה, בשם "לא רעב ולא אוהב: המנה השנייה" והיא מבוססת על ספר נוסף של דוקטור סוס, "המלחמה האיומה על החמאה".