stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב הירמוך
הצבאות > זירת הקרב

קרב הירמוך נערך ברמת הגולן, באזור הנמתח מהעיר העתיקה והכפר הסורי פיק – מזרחית לקיבוץ אפיק – ועד לעיר נווה ממזרח, ומעבר לגבול בתוך שטח סוריה דהיום. החזית הארוכה, בת כ-13 עד 15 קילומטר, מתחה את הצבאות הלוחמים ומנעה יצירת חזית רציפה. אזור הקרב מוקף על ידי התלים הגעשיים של הגולן. המאפיין הטופוגרפי הבולט ביותר בשטח זירת הקרבות הם הקניונים העמוקים של נחל הירמוך ויובליו – נחל רוקד, שסימן את קו החזית הביזנטית, ונחל עלאן, שסימן את קו חזית המוסלמים. השטחים בין הקניונים מתאימים ללוחמת פרשים בהיותם שטוחים יחסית.
הצבאות > מהלכים אחרונים לפני הקרב

עם התמוטטות מערך ההגנה המקומי של הביזנטים ואיבוד חלק גדול מהפרובינציות של הלבנט, החל הקיסר הרקליוס לאסוף צבא חדש על מנת להוציא אל הפועל התקפת נגד, שמטרתה להדוף את הכוחות הערביים-אסלאמיים מארץ ישראל ומסוריה. הצבא הביזנטי כלל את יחידות העילית שבדרך כלל שכנו בעיר הבירה קונסטנטינופול, שרידים מהצבאות הביזנטיים שהצליחו להתחמק מהשמדה בקרבות הקודמים מול המוסלמים, גיס ארמני וכוחות ערביים נאמנים לביזנטים, במטרה ליצור צבא בעל עדיפות מספרית מכרעת כנגד הצבא הערבי.
ריכוז הצבא הביזנטי לא נעלם מעיני המפקדים המוסלמים, ועל פי עצתו של ח'אלד הורה אבו עוביידה על נסיגה כללית מצפון סוריה וריכוז הצבא הערבי באזור הגולן. בעקבות הצבא האסלאמי הנסוג נע טור ביזנטי שתפס מחדש ערים ומבצרים. מבחינה זו, המהלך האסטרטגי הביזנטי נשא פרי ללא קרב ותחת צלו הכבד נסוגו המוסלמים משטח סוריה – חזרה לכיוון דרום.
יחידות הצבא האסלאמי זרמו מכל אזור סוריה והלבנט אל רמת הגולן בסמוך לערוץ נחל הירמוך. תחילה התבססו המוסלמים בסמוך או בתוך היישוב ג'בייה (ידועה גם בשם גביטה בניב סורי-ארמי) – מרכזם של הע'סאנים במרחק של כ-5 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר הסורית המודרנית נווה, הנמצאת על הכביש שחיבר את קוניטרה עם אזור החורן שבדרום סוריה, אך נאלצו לעזוב את המחנה לאחר התקפה ע'סאנית במהלך חודש יולי וחנו שוב, דרומית מג'בייה, בין ביר איוב לדרעא, המזוהה עם העיר המקראית אדרעי.
מהלך זה קבע את מקום זירת הקרב, שהייתה נוחה לשני הצדדים. במקום יש שפע מים ומרעה לסוסים ודרכים עיקריות, סלולות עוד מהתקופה הרומית, המחברות את זירת הקרב לדמשק וחוף הלבנון. האזור הוא בעל חשיבות אסטרטגית ממעלה ראשונה ומשמש כנקודת זינוק ומרכז שליטה על התנועה מחצי האי הערבי לסוריה.
הצבא הביזנטי, שתחילה חנה מדרום לדמשק, בסמוך לעיירה הסורית הקטנה אל כיסווה, נע דרומה למחנה מבוצר שהוכן מבעוד מועד בסמוך לחיבור בין הירמוך לנחל רוקד, בסמוך לכפר פיק. במשך שלושה חודשים חנו הצבאות זה מול זה מבלי ליזום מהלך התקפי. במהלך תקופה זו ניהלו הצדדים משא ומתן. הביזנטים קיוו כי המחנה של המוסלמים יתפזר, או לפחות ייחלש בתקופה של חוסר המעש, והציעו למוסלמים תשלום כספי גבוה תמורת נסיגה ללא קרב. לאור המהלך הביזנטי הכולל, היה במשא ומתן זה היגיון – תקווה כי דברי שכנוע ואולי שוחד ימשיכו את המסע האסלאמי דרומה ללא צורך בכניסה לקרב השמדה.
המוסלמים ניסו להרוויח זמן על מנת שכוחות נוספים – יחידות קשתים ופרשים שלחמו בפרס – יצטרפו לצבא האסלאמי. תוספת כוח זו, שגודלה איננו ידוע, פעלה להקטנת הפער המספרי בין שני הצדדים. בנוסף לכך, החלישה ההמתנה את שורות הצבא הביזנטי משנתגלו קרעים בין היחידות השונות שהרכיבו אותו עד כדי שפיכות דמים, ואף נתגלו מקרים של עריקה של לוחמים ערבים. התפוררות זו כפתה על הפיקוד הביזנטי לעשות את הצעד הראשון ולצאת להתקפה.
קרב הירמוך

הצבאות הלוחמים ניצבו זה מול זה, תוך שהם נעזרים בקניונים של יובלי הירמוך כמכשולים המגבילים את תנועת החיילות הניידים של האויב. אורך החזית, כ-13 קילומטר, מנע יצירת מבנה אחיד ורציף של המרכז והאגפים ויצר אפשרות לניהול קרבות נפרדים באופן סימולטני. האגף הימני של הצבא הביזנטי הורכב מחיל רגלים כבד, ששימש מחסום וציר להתקפות חיל הפרשים הביזנטי והגן על גבעה עליה חנה מפקד הקרב הארמני והאן, שפיקד ישירות על מרכז החזית הביזנטית, בעוד סגנו פיקד על האגף השמאלי. הכוחות הערביים-נוצריים, בעיקרם פרשים קלים, רכבו לפני הכוחות העיקריים כתצפיתנים וכיחידות מהירות שהטרידו את האויב.
המוסלמים, שעמדו במרחק של כקילומטר וחצי מהחזית הביזנטית, חילקו את צבאם, שהיה נחות מספרית מהצבא הביזנטי, לארבע אוגדות של חיל רגלים. שלוש יחידות פרשים הוצבו מאחורי מרכז החזית ויחידה נוספת הוצבה מאחור כעתודה טקטית. קשתים רבים הוצבו לאורך כל החזית.
התיעוד ההיסטורי של הקרב מועט ומהימנותו מוטלת בספק. מהלכי הקרב אינם ברורים ומהלכו מעורפל, עד כדי הצבת סימן שאלה לגבי משך העימות כנטען במקורות היסטוריים אסלאמיים – שישה ימים רצופים. זמן זה נראה ארוך מאוד לעימות שנערך אך ורק בכלי נשק המופעלים בכוח השרירים האנושיים. החוקר האמריקאי וולטר קגי מציין כי ככל הנראה קרב הירמוך היה למעשה סדרה של התנגשויות בין הצבאות, שנמשכה לאורך כחודש, עד לסיום הדרמטי ב-20 באוגוסט.
תיאור הקרב שלהלן מבוסס על מבנה של שישה ימי לחימה ונתמך על ידי חלק מההיסטוריונים המודרניים שפרסמו מחקרים על הקרב ובהם דייוויד ניקול, ג'ורג נפזיגר, אכרם אגא איברהים והחוקר הירדני יוסוף גוואנמה.
קרב הירמוך > יום הקרב הראשון

קרב הירמוך החל ב-15 באוגוסט בשעות הבוקר. אלופים משני הצדדים יצאו מהשורות והחלו בלחימה אחד עם השני, שנמשכה עד לשעות הצהריים. בשלב זה נכנסו לקרב יחידות רגלים וקשתים ביזנטיות שתקפו לאורך החזית, ככל הנראה במטרה לבחון את רוח הלחימה האסלאמית ולהעריך את כוחם לאורך החזית. הלחימה נמשכה עד לשקיעה, מבלי שיושגו הבקעה או שינוי במאזן הכוחות.
קרב הירמוך > יום הקרב השני

עם עלות השחר של יום 16 באוגוסט, יום הקרב השני, תקפו הביזנטים לאורך כל החזית כשהם מפתיעים את המוסלמים בעיצומה של תפילת השחר שלהם. עיקר משקל ההתקפה התרכז באגפים, תוך כדי שהמרכז הביזנטי מעסיק באש את מרכז החזית של המוסלמים. מטרת התמרון הייתה, ככל הנראה, למוטט את האגפים האסלאמיים וללכוד את הצבא האסלאמי בתנועת מלקחיים. לאחר שלושה ניסיונות התמוטט האגף האסלאמי הימני תחת המהלומות הביזנטיות והחל בנסיגה בעת שהכוחות הביזנטיים שוטפים חלק ממחנות המוסלמים. זמן קצר לאחר מכן התפורר האגף השמאלי והחל בנסיגה איטית. משהגיעו הלוחמים המוסלמים בריצה למחנה הם נתקלו בנשותיהם, שבצעקות ולעיתים במכות, הכריחו אותם לסוב ולחזור ללחום בביזנטים. הנסיגה נעצרה וח'אלד – המפקד המוסלמי העליון – שלח את עתודת הפרשים להתקפת נגד, תחילה באגף הימני ולאחר מכן באגף השמאלי. התקפה זו הספיקה לשבור את ההתקפה הביזנטית ולייצב את החזית האסלאמית. יום הקרב הסתיים כאשר שני הצדדים תופסים את עמדותיהם המקוריות.
בעניין זה העיר הקצין הבריטי ר. פ. אנדרסון בספר ההיסטוריה הפופולרית שחיבר ב-1873 כי הסיבה העיקרית לניצחון האסלאמי בקרב הירמוך היה העידוד והדחיפה שנתנו הנשים ללוחמים המוסלמים ופחדם של הללו מזעם נשותיהם.
קרב הירמוך > יום הקרב השלישי

ביום הקרב השלישי, 17 באוגוסט, המשיך הצבא הביזנטי ביוזמה ההתקפית. הפעם כיוון עיקר ההתקפה היה אל הצד הצפוני של החזית, שבו היה לפרשים הכבדים הביזנטים חופש פעולה יחסי. תוכנית ההתקפה הביזנטית הייתה – ככל הנראה – למוטט במהירות צד אחד של הקו האסלאמי על ידי התקפה מרוכזת, ולאחר מכן לרכז את מלוא תשומת הלב למקטע הדרומי. עוצמת ההתקפה הביזנטית הצליחה לקפל את הקו האסלאמי ולגרום לנסיגה, ששברה את החזית, תוך שהיא חושפת את האגף הדרומי למתקפה דו-כיוונית מצד הצבא הביזנטי. גם במקרה זה נעצרה המנוסה האסלאמית על ידי נשות הלוחמים. על פי האגדה, צעק אחד הלוחמים הערבים "קל יותר להילחם ברומי (הביזנטים) מאשר בנשותינו".
ההתקפה הביזנטית נעצרה, ולאחר קרבות מרים ואבדות כבדות לצבא האסלאמי נהדפה לאחור על ידי עתודת הפרשים המוסלמים.
קרב הירמוך > יום הקרב החמישי

ביום הקרב החמישי שבתו שני הצדדים מלחימה, תוך שהם מתכוננים למהלך שיכריע את הקרב. המצביא הביזנטי והאן ניסה להיכנס למשא ומתן עם המצביא המוסלמי ח'אלד על נסיגה אסלאמית או הפרדת כוחות, אך הצד האסלאמי, שהבין כי המומנטום של הקרב נוטה לכיוונו וכי היתרון הטקטי נמצא בידו, דחה על הסף את הפניות הביזנטיות. לאחר מכן, כינסו שני הצדדים את יחידות הפרשים לגוף אחד כהכנה למתקפה המכרעת.
מהלך מכריע נוסף שעיתויו איננו ידוע היה כיבוש המחנה הביזנטי. יש להניח כי יחידות פרשים מוסלמים תקפו את המחנה בלילה, בעת שהכוח הביזנטי נמצא ברובו בשדה הקרב. בכך הצליחו המוסלמים להשלים את כיתור הצבא הביזנטי. אם היו ניצולים בין חיילי חיל המצב במחנה, יש להניח כי הם ניסו לברוח לכיוון מערב. אירוע זה הוא מיוחד במינו, מאחר שהלחימה נעשתה בשעות הלילה – דבר שלא היה מקובל בשני הצדדים.
קרב הירמוך > יום הקרב השישי

יום הקרב השישי, 20 באוגוסט, החל בהתנגשויות בין הכוחות הארמניים בפיקודו של גרגיס באגף הצפוני של הצבא הביזנטי לכוחות אסלאמיים, שניסו להרחיק את הביזנטים מהגשר. במהלך הקרבות נהרג המפקד הארמני והתנגדות חייליו נשברה. הכוח האסלאמי פרץ את קווי ההגנה הביזנטיים תוך שהוא "מקפל" את האגפים הביזנטיים אל כיוון המרכז.
על פי האגדות המתבססות על כתביו של תיאופנס, ההיסטוריון הביזנטי, סופת חול פתאומית עיוורה את החיילים הביזנטים ומנעה מהם להילחם. תוצאות הקרב המפתיעות הביאו היסטוריונים מודרניים להיתלות ולשלב הסבר זה כאחד הגורמים לניצחון האסלאמי. כך או כך, בשלב זה, משהתמוטטו האגפים והכיתור הושלם, נתקפו הביזנטים בבהלה. חלק מהחיילים הניחו את נשקם בניסיון להיכנע ונהרגו במקום. א-טברי מספר כי עם התמוטטות הצבא הביזנטי התיישבו חלק מהחיילים, הניחו את נשקם וסירבו (או לא יכלו) להילחם או לברוח ונהרגו. תיאור זה מביא מעט מעוצמת התבוסה הביזנטית וגודל הניצחון האסלאמי. חלק מהביזנטים ניסו לברוח ונפלו אל מותם לתהום קניון נחל הירמוך. שאר החיילים הביזנטים הצליחו להימלט משדה הקרב, תוך שהם יורדים במורדות הקניון אל עבר נהר הירדן ומשם מערבה. חלקם ברחו לאורך הדרכים הרומיות לכיוון חומס, ניצודו ונהרגו במרדף שערכו המוסלמים, שנמנעו מלקחת שבויים והרגו בחיילים הביזנטים ללא רחם, בעודם מונחים על ידי זעם שנתעורר מעוצמת הלחימה וגובה האבדות בצבא האסלאמי. מספר הנספים בקרב איננו ידוע וכל המספרים המצוטטים במקורות הם, במקרה הטוב, השערות.
תיאור אלטרנטיבי של מהלך הקרב

בספרו "ביזנטיום והכיבושים המוסלמיים המוקדמים" מתאר פרופסור וולטר קאגי את המערכה המוסלמית לכיבוש אזור הלבנט ומציב בקונטקסט את קרב הירמוך לו הוא מייחס חשיבות עליונה באירוע ההיסטורי וההתנגשות בין הביזנטים למוסלמים. פרופסור קאגי מתאר, על סמך מחקרו, מהלך אלטרנטיבי של הקרב. לפי תיאור זה נמשך העימות לאורך חודש וחצי במהלכו התנגשו הצבאות האויבים ותמרנו באזור נהר הירמוך עד שהקרב הגיע לשיאו ב-20 באוגוסט:
עימות ראשון התרחש בסמוך לג'בייה ובסופו נסוגו המוסלמים לעמדות באזור תל ג'מוע.
עימות נוסף בסמוך לתל ג'מוע שבעקבותיו התחולל קרב באזור דיר איוב.
הצבא המוסלמי ביים נסיגה מדומה ומשך אחריו את הכוחות הביזנטיים למלכודת, הצבא הביזנטי המופתע נשבר ופתח בנסיגה מבוהלת לכוון המחנה המבוצר ביקושה.
חיל הפרשים המוסלמי ניצל את התוהו בשורות הביזנטים, פרץ לאורך תוואי הדרך הרומית ותפס את הגשר על נחל רוקאד. הצבא הביזנטי נלכד בין הצבא המוסלמי הרודף לבין הערוץ העמוק של נחל עלאן ונחל רוקאד, ללא אפשרות להגיע לבסיס וללא אפשרות להתארגן להגנה ואיבד את יכולתו להילחם.
יחידות פרשים מוסלמיות כבשו את המחנה הביזנטי ביקושה והשלימו את ניתוק הצבא הביזנטי מדרכי נסיגה אפשריות. שאר יחידות הצבא המוסלמי נכנסו אל שטח ההריגה שבין ערוצי הנחלים. שרידי הצבא הביזנטי הלכוד איבדו את יכולתם להילחם ורוב החיילים נהרגו במקום או תוך ניסיון לברוח על ידי ירידה לערוצי הנחלים.
במאמרו של פרופסור משה שרון, "קרבות ההכרעה בכיבוש סוריה על ידי המוסלמים – רקעם ומקורותיהם: מבט אחר", מנתח החוקר את קרבות ההכרעה המוסלמיים תוך ניתוח מדוקדק של המקורות ההיסטוריים, המאמר מתמקד ב-2 קרבות עיקריים, קרב אג'נדיין וקרב הירמוך. מסקנת המאמר היא כי לקרבות אג'נדיין שהאקדמי המודרני קיבל את הזיהוי ששדה הקרב נמצא בין רמלה לבית גוברין והחוקרים מצביעים על עמק האלה כמיקום מדויק יותר וקרב הירמוך יש קווי דמיון בכתבים והמקורות המוסלמיים הדנים באירועים ובתקופה. יתר על כן, מצביע פרופסור משה שרון על העובדה כי בסמוך לעמק האלה, כ-5 ק"מ מדרום לבית שמש, בין תל בית שמש לגן לאומי תל עזקה נמצא תֵּל יַרְמוּת הקרוי בערבית: חִ'רבּת אל-יַרְמוּך, וכי הזהות בין שם התל לשם הנהר באזור רמת הגולן בו נערך קרב הירמוך עשוי להצביע כי מדובר בקרב אחד ולא בשני קרבות נפרדים. זאת ועוד, במקורות הערביים מוזכרים השמות אג'נדיין, ירמוך ויאקוצה בסמיכות לעיתים כקרבות נפרדים שאירעו בסמיכות זמנים או בערבוב שבו הזמנים מוחלפים או סותרים ושמות המפקדים היריבים והנפשות הפועלות זהות. על רקע זה קובע החוקר כי ייתכן וקרב הירמוך הוא אחד השמות לסדרת עימותים מוגבלים בין צבאות ביזנטיים מקומיים וגדודי פושטים ערבים שנערכו בסמיכות בשדות הקרב של עבר הירדן המזרחי.
לאחר הקרב

לא ידוע מה עלה בגורלו של המפקד הביזנטי והאן. ייתכן והוא נהרג במהלך הקרב או מיד לאחר מכן, במהלך הבריחה משדה הקרב. על פי גרסה אחרת, הוא מצא מקלט במנזר סנטה קתרינה שבסיני. תיאודור טריתוריוס, המפקד הביזנטי העליון, שלא פיקד באופן ישיר על הצבא הביזנטי, נהרג בקרב. מפקד הכוחות הערביים-נוצריים, גאבלה בן היאם, הצליח לברוח משדה הקרב עם חלק מחייליו, ובמשא ומתן שניהל עם הח'ליף עומר ניתן לו להתיישב בשלום בסוריה. לאחר מכן, משניצת סכסוך עם מיטיביו המוסלמים, חזר עם חייליו לשירות האימפריה הביזנטית באסיה הקטנה.
מאחר שלצבא הביזנטי לא הייתה כל תוכנית חלופית למקרה שבו יוכרע קרב הירמוך לטובת המוסלמים, נסוג רוב הצבא הנותר אל עומק השטח הביזנטי והותיר בכך את סוריה לידי הצבא האסלאמי, שנע במהירות, ומבלי להיתקל בהתנגדות של ממש, חזר וכבש את דמשק וחומס. תוצאה נוספת של הקרב הייתה שבירה מוחלטת של רוח הלחימה של הצבא הביזנטי.
לאחר כיבושה מחדש של סוריה הופנה המאמץ האסלאמי לארץ הקודש. בסוף 637, לאחר מצור ממושך, נכנעה ירושלים. משאפסה תקוותם של המגנים לחילוץ ביזנטי, נכנעה קיסריה, בירת הפרובינציה והנמל החשוב לאורך החוף הארץ-ישראלי, שקיבלה אספקה דרך הים, למצור יבשתי בשנת 640 – ביחד עם שאר ערי הנמל הביזנטיות לאורך החוף המזרחי של הים התיכון. לאחר כיבוש ירושלים חזרו המוסלמים לאזור צפון סוריה, ולמרות נוכחות ביזנטית בכל הערים המבוצרות וגילויי התנגדות במרכזים הגדולים, נכבשה העיר חלב באוקטובר 637 – משהוברר למפקד חיל המצב כי כל עזרה וסיוע ביזנטי לא יגיעו לעיר. לאחר קרב בשערי העיר אנטיוכיה נטש הרקליוס את העיר שבה ישב, ויצא עם פקידיו והאצולה הביזנטית לקונסטנטינופול תוך שהוא – לכאורה – אומר:
”היי שלום סוריה, מושבתי הנאווה. הנך אויבת עכשיו”
העיר עצמה נותרה להתמודד עם גורלה ולאחר מצור קצר נכנעה. דהרת הצבא האסלאמי לא נעצרה, תוך תנועה וניצול העובדה שהצבא הביזנטי נמנע מכניסה לקרב והפקרת חיל המצב של המבצרים והערים הביזנטיות לחסדי המוסלמים. הקטסטרופה בירמוך חברה לעובדה שהקיסר הרקליוס היה על ערש דווי. אשתו והאצולה הביזנטית היו עסוקים במלחמות ירושה ובמאבקים אידאולוגיים דתיים, שפילגו את האימפריה ורוקנו את כוח חיותה. כך כבש הצבא האסלאמי את ארמניה בשנת 638 ונכנס אל תוך אנטוליה. גם כאן חזר המחזה של כניעה המונית של ערים ומבצרים. המכבש האסלאמי נעצר רק לאחר מגפה שעשתה שמות בשורות צבאו, בצורת קשה אשר חיסלה את שטחי המרעה לסוסי הפרשים והדחתו של ח'אלד אבן וליד, המצביא המוסלמי, מתפקידו.
חשיבות הקרב

המקורות הערביים נוטים להלל את המצביאים המוסלמים שהובילו את צבאם לניצחון בקרב הירמוך. עם זאת, הקרב זכה לחשיפה מועטה באקדמיה ולמחקר מועט. המאמרים הבודדים המזכירים את הקרב עושים זאת כחלק מהמערכה המרשימה של האימפריה המוסלמית לכיבוש הלבנט ונוטים לפאר ולהלל את המנהיגים המוסלמים. המערכה כולה עד לקרב הירמוך הביאה לידי ביטוי כושר מנהיגות, ארגון וביצוע שובי דמיון. בסדרה של מהלומות מכוונות היטב, מתוכננות לפרטים ומבוצעות בתעוזה הצליחו המוסלמים לפורר את האימפריה הסאסנית ולהוריד את האימפריה הביזנטית על ברכיה. מבלי לגרוע מגודל הישגם של המוסלמים, כבר לפני הקרב היו הפרסים והביזנטים בנקודת שפל שאפשרה לתוקפים להגיע להישגים מזהירים בקלות יחסית.
בקרב הירמוך, לעומת זאת, דבקו המוסלמים בקו הגנתי זהיר והותירו את היוזמה באופן בלעדי בידי הצבא הביזנטי, מבלי לנקוט בטקטיקה מהסוג שהקנה פרסום למצביאי הפרשים המוסלמים כנועזים. לזכותם של המוסלמים עמד השימוש המושכל בעתודה, שאיפשר למצביא המוסלמי ח'אלד אבן וליד להסיט את משקל החזית האסלאמית בהתאם לצורך, ולתת תשובה מתאימה למהלכים הביזנטיים. יכולתו של אבן וליד לנצל הזדמנויות טקטיות במהירות, אפשרה לו לנצל קרע בקו הביזנטי וליצור מהלך איגוף שהביא להכרעת הקרב.
הצבא הביזנטי הגיע לקרב כאשר הוא ביתרון מספרי וטקטי שלא הוצא מהכוח אל הפועל. עוד בטרם הגיע הצבא הביזנטי לשדה הקרב התגלו קרעים בין היחידות והמפקדים של הגייסות השונים שהרכיבו את מגדל בבל הביזנטי. קרעים אלו חרגו מתחום הבדלי דעות או הבדלי דת גרידא, וגלשו למרי והתנגשויות גלויות, שחתרו באופן אנוש תחת יכולתו של הצבא הביזנטי לתפקד כגוף אחד בשדה הקרב. ההססנות הביזנטית ונטייתם להימנע מקרב הביאו לתקופת המתנה שהחלישה את שורותיהם ואפשרה למוסלמים להתחזק תוך שהביזנטים מוותרים על כל אספקט של הפתעה ומאבדים יתרון יחסי של כוח אדם.
הצבא הביזנטי, בהסתמך על טקטיקה מתועדת וסדורה, תפס עמדות מפתח שבוצרו היטב, ושלט על אזור הקרב מבחינה טופוגרפית, אך הכרת שדה הקרב לא תורגמה להבנת הזירה, לקריאת נקודות התורפה ולגמישות בתגובה לתנאים המשתנים. נתוני פתיחה מבטיחים, שכללו יתרון מספרי, לא הביאו לידי מימוש את הפוטנציאל להכריע את הקרב. למרות נטילת היוזמה ההתקפית לא הצליח הצבא הביזנטי לממש את ההצלחה הראשונית של ההתקפות על הקו האסלאמי. נטילת היוזמה והפעולה "על פי הספר" לא הצליחו לכסות על דוגמטיות וחוסר גמישות מחשבתית מצד הפיקוד הביזנטי ואגרסיביות מועטה בהתקפה, שמנעה ניצול הצלחות והזדמנויות ושימוש לא נאות בעתודת הפרשים שעמדה מהצד בחלק מרגעי המפנה בקרב ושיכולתם לא נוצלה לשינוי המומנטום בזירה.
מנקודת מבט מרוחקת, ומתוך פרספקטיבה היסטורית קובעים היסטוריונים מתקופות שונות כי קרב הירמוך הוא אחד מהחשובים בהיסטוריה של המזרח התיכון, אם לא בהיסטוריה העולמית. הקדוש הנוצרי אנסטסיוס סינאיטה, בן המאה השביעית ותושב מנזר סנטה קתרינה, כתב:
”הנפילה הראשונה המפחידה וחסרת התקנה של הצבא הרומאי (הביזנטי) הייתה מרחץ הדמים בגביטה וירמוך.”
ההיסטוריון האמריקני ג'ורג נפזיגר מרחיב:
”אף על פי שקרב הירמוך איננו מוכר לרבים היום, זהו אחד הקרבות המכריעים ביותר בהיסטוריה האנושית... אם היו כוחותיו של הרקליוס גוברים, העולם המודרני היה שונה עד שלא ניתן היה לזיהוי.”
מורשת קרב הירמוך

קרב הירמוך, הנתפס על ידי העולם המוסלמי כניצחון המעטים על רבים שהושג בסיוע ההשגחה העליונה, שימש ומשמש כסמל המאבק בין שליחי האמונה לכופרים. שמו של הקרב ניתן ליחידות צבאיות, ארגונים מוסלמיים, קבוצות ספורט, מוסדות חינוך, יישובים ועסקים גדולים וקטנים בכל תחומי הכלכלה.
במלחמת העצמאות נקראו גדודי צבא ההצלה על שם קרבות מההיסטוריה המוסלמית. ב-8 בינואר 1948 נכנס לארץ ישראל הגדוד הראשון של "חיל ההצלה" – "גדוד הירמוך השני" ובו 330 חיילים בפיקודו של אדיב שישקלי שקבע את מפקדתו ליד תרשיחא. ב-20 בינואר 1948 התקיף גדוד זה את קיבוץ יחיעם ונחל את כישלונו הראשון. ב-20 בינואר 1948 נכנס ארצה בשיירה גדולה דרך גשר דמיה, "גדוד הירמוך הראשון" בפיקודו של הקצין הסורי מוחמד צפא ובו 630 חיילים. ב-15 בפברואר 1948 התקיף גדוד זה את קיבוץ טירת צבי ונחל כישלון כבד.
ארגון הפת"ח, שנהג לקרוא לחטיבות שלו על שמות ניצחונות מוסלמים ידועים, קרא לחטיבה השנייה שלו "חטיבת ירמוך". חטיבה זו הייתה פרוסה באזור דרום הר הלבנון.
השימוש בקרב הירמוך איננו מוגבל לתחום המזרח התיכון. החל משנת 2002 פועלת בצ'צ'ניה והרפובליקות השכנות לה קבוצה של בדלנים מוסלמיים המשתמשת בשיטות של לוחמת גרילה וטרור בשם ירמוך ג'עמת.
שמו של קרב הירמוך משמש קבוצות ספורט בעולם הערבי. בליגה הראשונה של כווית פועלת קבוצת כדורגל "אל ירמוכ" המייצגת פרוור של כווית סיטי הנושא את השם "אל ירמוכ". קבוצות באותו שם פועלות בירדן בתימן ובלוב.
בעיר בגדאד שבעיראק נמצאת שכונת יוקרה בשם "אל-ירמוכ" ובשכונה פועל בית חולים בשם זה.
בירדן נוסדה בשנת 1976 אוניברסיטה בעיר אירביד הידועה כאוניברסיטת ירמוך (בערבית: جامعة اليرموك). ובשנת 2005 נוסדה בסוריה אוניברסיטה באותו שם.
בדמשק שבסוריה שוכן מחנה פליטים פלסטינים אל-ירמוכ (בערבית: مخيم اليرموك).
ראו גם

ירושלים בתקופה המוסלמית
טקטיקת חיל פרשים
הכיבוש הערבי של ארץ ישראל
כיבוש קונסטנטינופול
לקריאה נוספת

David Nicolle, Yarmuk 636 A.D., The Muslim Conquest of Syria, Osprey, 1994
Kaegi, Walter E, Byzantium and the Early Islamic Conquests. Cambridge, 1992
Edward Gibbon, The Decline and Fall of the Roman Empire, Vols. 4, 5, 6, Alfred A Knopf. (אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית)
שמוליק נויפלד

| --- | --- |

שמוליק נויפלד, יוני 2007
 לידה:  עכו
 מוקד פעילות:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
שמוליק נויפלד (נולד ב-28 בנובמבר 1961) הוא מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה > הצגות תיאטרון

בשנת 1987, שנתו האחרונה ברימון, הלחין ועיבד נויפלד מוזיקה להצגת התיאטרון "12 המושבעים" שהועלתה בסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב, בבימויו של רוני ניניו. בשנת 1998 הלחין ועיבד מוזיקה להצגת התיאטרון "קרן קיימת 6" בבימויה של אורנה עקאד ולסדרה "שרה אישה עיקשת", במסגרת פסטיבל עכו. שיתוף הפעולה בין נויפלד לניניו המשיך גם במחזותיו "לילה במאי" (1988), "דני והים הכחול" (1988), "עלילות עקביה" (1992), "אירמה לה דוס" (2001), "השמיים הם הגבול" (2004) ו"ארטון" (2005).
בשנת 2007 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגת התיאטרון "מיס דייזי" בתיאטרון הבימה עם הבמאי איציק ויינגרטן. ב-2011 הלחין את המוזיקה להצגה "מלחמה בבית" בבימוי של רועי הורוביץ וכן את מוזיקה ל"קומדיה של טעויות" בבימויו של משה קפטן בתיאטרון הקאמרי של תל אביב. בשנים 2014–2015 הלחין את המוזיקה להצגות "בוגרשוב 64" "סאדקו" ו"אחת זקנה" עם ליא קניג בבימוי של רועי הורוביץ. ב-2016 הלחין את המוזיקה להצגת התיאטרון "הרביעייה" בכיכובם של ליא קניג, מרים זוהר, אילן דר ויהודה אפרוני ובבימוי של רועי הורוביץ. ב-2016 הלחין מוזיקה מקורית להצגת התיאטרון הקאמרי "רישיון לחיים" אותה ביים רועי הורוביץ ובה משחקים מרים זוהר, אודיה קורן ושרה פון שוורצה, וב-2017 הלחין את המוזיקה להצגה "חיית מחמד" אותה ביים אלון אופיר בתיאטרון בית לסין ובה משחקים בין היתר רמי הויברגר, דב נבון ונתי קלוגר.
בשנת 2018 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגת התיאטרון "הים הכחול העמוק" ולהצגה "היורשת" בתיאטרון בית לסין בבימויו של אלון אופיר. כמו כן באותה שנה עיבד וניהל מוזיקלית את המחזמר סאלח שבתי בכיכובו של נתן דטנר.
בשנת 2019 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגת היחיד של רועי הורביץ "אוטוטו זוכה בלוטו" בבימויה של ליא קניג. כמו כן, הלחין ועיבד את המוזיקה להצגה "של מי החיים האלה" בבימויו של אלון אופיר שבה משחקת אסי לוי
בתחילת שנת 2020 הלחין ועיבד את המוזיקה להצגה "מחוברים לחיים" בבימויו של אלון אופיר בתיאטרון הקאמרי. בהמשך אותה השנה, יצאה ההצגה "הנשים של ג'ק", שגם את המוזיקה שלה הלחין ועיבד, בבימויו של אלון אופיר בתיאטרון חיפה.
בשנת 2021 ערך את הפסקול והלחין מוזיקה מקורית להצגה "זאקופנה שלי" בבימויו של רועי הורוביץ בתיאטרון הבימה.
בפברואר 2023 עלה בתיאטרון "הבימה" המחזה המודעה (אנ'), בבימויו של ד"ר רועי הורוביץ, שהמוזיקה בו נכתבה על ידי נויפלד.
ביוגרפיה > תוכניות טלוויזיה לילדים

בשנת 1993 הלחין ועיבד את המוזיקה לסדרה "והילד הזה הוא אני" על פי ספרו של יהודה אטלס.
סדרות טלוויזיה נוספות להן הלחין ועיבד את המוזיקה כוללות את "קופיקו", "אגדות המלך שלמה", "ירון בעל החלונות" ו"הנימנומים".
בשנת 2000 עם הקמת ערוץ הופ!, כשנה אחרי שנולדה בתו מאיה, החל לכתוב את הלחנים והעיבודים למעברונים והפתיחים המוזיקליים של הערוץ, ובהם "דפנה ודודידו", "באלי דליק ושלוק", שיר הערוץ "הופ! לגדול בידיים טובות" בביצוע אריאל זילבר, "סיפורים לנימי", ו"אחת שתיים הופ".
לערוץ הילדים הלחין ועיבד שירים כ"קסדה בראש טוב" בביצוע קובי אוז, "הכדור פורח" ו"הכיתה המעופפת" בביצוע חמי רודנר, "ששטוס" ו"מרכז העניינים".
ביוגרפיה > סרטים וסדרות בטלוויזיה

בין השנים 1989 עד 1991 הלחין ועיבד את המוזיקה לתוכנית האירוח בטלוויזיה "סופ סופ" בערוץ הראשון עם גבי גזית.
גם בקולנוע הרבה נויפלד לשתף פעולה עם רוני ניניו, ובין היתר הלחין את המוזיקה לסרטיו "המחצבה" (1990), "הורים ובנים" (1990) ו"שחקנים" (1995).
סרטים נוספים להם הלחין את המוזיקה כוללים את "זוהי סדום", "צומוד" וסרט ההמשך "צומוד 2", "בן-גוריון", "חבצלת", "סיכון מחושב" ו"שלוש אמהות" עם גילה אלמגור ומירי מסיקה בתפקיד ראשי לה הלחין את השיר "ברכת המלך" למילים של מאיר גולדברג.
בשנת 2000 הלחין ועיבד את המוזיקה לסדרת הטלוויזיה "לתפוס את השמיים", בבימויו של רוני ניניו. בשנת 2006 הלחין את המוזיקה לתוכנית "אורי גלר מחפש את היורש". ב-2007 הלחין את פסקול הסדרה "מרחק נגיעה" של ניניו, עליה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית המוזיקה המקורית הטובה ביותר.
שיתוף הפעולה עם ניניו המשיך לשאת פרי בשנת 2009 עת הלחין ועיבד נויפלד את המוזיקה לסרט הקולנוע "היו לילות" שביים ניניו.
בשנת 2011 הלחין והפיק את המוזיקה לסרט הדוקומנטרי "החולמות" ולדרמת הטלוויזיה "חמץ" שזכתה בפרס הדרמה המקורית בפסטיבל חיפה.
בשנת 2018 הלחין והפיק ביחד עם רועי נויפלד את המוזיקה לסרט התיעודי "המחתרת היהודית" בבימויו של שי גל ובשנת 2023 את המוזיקה לסרט "סוף עונת אהבה" אף הוא של שי גל.
החל מיולי 2015 עורך ומגיש את התוכנית ציפורי לילה מוזיקליות, בימי שלישי בגלי צה"ל.
ביוגרפיה > פרסומות

נויפלד הלחין את הפסקולים לקמפיינים שונים, כ"ישראל מחכה לרבין" בבחירות לכנסת השלוש עשרה, "יש מכבי יש חברים", של בירה מכבי, סופר-פארם, אסם השקעות, נסטלה, שטראוס, קסטרו, קוקה-קולה, קרלסברג, סלקום, פרטנר, פלאפון, בנק דיסקונט, בנק הפועלים, Hot, ‏Yes, אמישראגז, ומפעל הפיס ועוד.