stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה פרידריך
קורות חיים > פטירתו וקבורתו

בערוב ימיו חלה ואושפז בבית חולים ליד פריז, ועל מיטת חוליו הוענקה לו אות לגיון הכבוד על ידי נשיא האספה הלאומית של צרפת ז'אק שבאן-דלמאס, ונשיא הסנאט אלן פואר.
שלמה פרידריך נפטר בפריז ב-13 בינואר 1979. בטקס האזכרה בפריז השתתפו הרב הראשי לצרפת, הרב יעקב קפלן, שגריר ישראל בצרפת מרדכי גזית, ונשיא האספה הלאומית ז'אק שבאן-דלמאס. לאחר מכן גופתו הוטסה לישראל והוא נקבר על פי צוואתו בהר הזיתים ב-17 בינואר 1979. הספידו אותו ראש הממשלה מנחם בגין וראש האופוזיציה שמעון פרס.
הערות שוליים

↑  Arolsen Archives - International Center on Nazi Persecution | 03010101 oS - Postwar Card File (A-Z), Arolsen Archives (באנגלית)
↑  "שלמה פרידריך הובא למנוחות בירושלים", מעריב, 18 בינואר 1979
↑  חיפוש קברים בהר הזיתים, ירושלים, באתר הר הזיתים, ירושלים
1 2 3  Joseph Kessel, L'homme de Samarkand, Miroir de l'histoire 280, 1973, עמ' 126-129
↑  דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, כרך חלק שישי, תל אביב: הדר, 1980, עמ' 253
↑  א' תג, שנים מבית מדרשו של ז'בוטינסקי, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏10.02.1964
↑  דב מילמן, שלמה פרידריך - ליום השלשים, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏14.02.1979
↑  י' ברוסט, בעתיד הקרוב נפרסם את שמות חברינו המסולמים, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏30.08.1959
↑  שלמה נקדימון, שלמה פרידריך מגלה: רשת נאצית בינלאומית מאמנת את חיל נאצר והפ.ל.נ האלג'ירי, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏30.12.1960
↑  שבתי טבת, צור אישר בפברואר ש. ז. פנייה אל הועד של סוסטל בעניין רנו, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏28.10.1959
↑  נ' שלמה, הועד למען ברית ישראל-צרפת לוחם בפעולות החרם של הליגה הערבית, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏8.5.1962
↑  משה בן-שחר, הערבים יצטרכו לחשוב פעמיים בטרם יחדשו את פעילותם החתרתנית נגד ישראל בצרפת, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏25.12.1964
↑  נ' שלמה, בן-בלה מייצג את הקו הרשמי של מנהיגות הפ.ל.נ, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏24.04.1962
↑  שלמה נקדימון, מרטין בורמן, סגנו של היטלר, חי ומסתתר בברזיל ופרגואי, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏25.12.1960
↑  שלמה פרידריך ועוד, התכתבויות בין שלמה פרידריך לחברי חרות על ארגון המבצע, באתר מכון ז'בוטינסקי, ‏1964
↑  בגין ופרס יספדו לשלמה פרידריך ז"ל, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏17.01.1979
↑  תמר גולן, שלמה פרידריך נפטר בפאריס, יובא לקבורה בישראל, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏14.01.1979
↑  שלמה פרידריך הובא למנוחות בירושלים, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏18.01.1979
הקיר הרביעי

הקיר הרביעי הוא מושג בתיאטרון, המתייחס אל הקיר הדמיוני המפריד בין הקהל לבמה, בתיאטרון בעל קשת פרוסניום (במת מסגרת תמונה). על הבמה בנויים שלושה קירות אמיתיים של חדר, והקהל, כביכול, מציץ לתוך עולם ההתרחשות על הבמה דרך קיר רביעי שקוף. שקיפות זו היא בדרך כלל חד-כיוונית: הקהל יכול לראות את ההצגה, אך הדמויות על הבמה מתנהגות בהתאם לעלילה בלי להתייחס לעובדה שהקהל צופה בהן.
בפועל, הקיר הרביעי התקיים כבר במחזות יוון העתיקה ובימי שייקספיר, אך הוא הוגדר כמושג רק על ידי דני דידרו בן המאה ה-18, וזכה לפרסום בעיקר בתיאטרון הריאליסטי של המאה ה-19. אף על פי שהמושג המקורי התייחס לתיאטרון, הוא התרחב בהמשך כך שיכלול את ההפרדה בין הצופה ליצירה בסוגי מדיה רבים, ובהם ספרות, קולנוע, טלוויזיה, קומיקס ואף משחקי וידאו.
דוגמאות

שבירת הקיר הרביעי מתייחסת למצב שבו דמות על הבמה מתנהגת באופן שמבטא מודעות להיותה נצפית על ידי קהל, כאילו שהקיר הדמיוני שהפריד ביניהם נשבר. להלן מספר דוגמאות המדגימות את המונח:
דוגמאות > בתיאטרון

במחזה "חלום ליל קיץ" של שייקספיר, הדמות פוק פונה אל הקהל ומבקש כי יסלחו לו וימחאו כפיים.
במחזה "עוץ לי גוץ לי" של אברהם שלונסקי, המשרת שובר את הקיר הרביעי כשהוא מבהיר מילים לא ברורות וכך גם דמויותיהם של המלך (שמכנה את הקהל "עוצאים"), החצרונית והחדרונית.
במחזה "פסיכו-לוג" של אופק לוי, הדמות של אופק (רועי) פונה אל הקהל ומתחיל בדיאלוג על דה פרסונליזציה.
דוגמאות > בטלוויזיה

שבירה מוחלטת של הקיר הרביעי יש בסדרה "הפיג'מות", שאחד ממוקדי העניין המרכזיים בה הוא המודעות המוחלטת של הדמויות לכך שהן רק דמויות בסדרת טלוויזיה.
בסדרה "בית הקלפים" הדמות הראשית, פרנק אנדרווד, פונה אל המצלמה בדו-שיח ישיר כמעט בכל פרק.
במהלך פרקי הסדרה "ג'ורדן וזהו" גיבור הסדרה עוצר את הפרק (מקפיא את המסך) ומעניק לצופים את פרשנותו לסיטואציה המוצגת.
בסדרה "וונדה-ויזן", דמותה של אגתה הארקנס (שמגולמת על ידי קתרין האן) קורצת ישירות לצופים במהלך הצגת שיר הנושא של דמותה.
דוגמאות > בקולנוע

בסרט "מה שעובד" של וודי אלן, הדמות הראשית בוריס ילניקוף (אותה מגלם לארי דייוויד) שוברת את הקיר הרביעי פעמים רבות, והדבר מהווה אחד הרעיונות המרכזיים בסרט.
בסרט "סודי ביותר!" נאמר 'כל זה נראה כמו סרט גרוע', ואז הדמויות הראשיות אט-אט מסיבות פניהן אל המצלמה, כמתבוננות לכאורה בקהל צופי הסרט.
בסרט "הקיסר נפל על הראש" מבית דיסני, דמותו של הקיסר, קוזקו מקריינת את אירועי הסרט לצופים ואפילו עוצרת את הסרט באמצע במטרה להסביר סצנה מסוימת.
בסרט "שיניים" משנת 2007, דמותה של דון, הדמות הראשית מחייכת ישירות לצופים בסוף הסרט.
בסרט אנולה הולמס, אנולה, הדמות הראשית, שוברת את הקיר הרביעי פעמים רבות בפנייה לצופים, וברעיונות שמקדמים את העלילה.
בסרט "דדפול" נוכל לראות את דדפול פעמים רבות שובר את הקיר הרביעי, וכך גם בשאר הסרטים בטרילוגיה.
דוגמאות > בספרות

בסיפור על "האיש הירוק" מתוך ספר הילדים "הכבש ה-16" מאת יהונתן גפן האיש הכחול שמופיע בסוף-הסיפור "שובר את הקיר הרביעי" באומרו "אני מסיפור אחר" ובגרסת האלבום המוזיקלי ישנה הוראה ישירה למאזינים "עכשיו תיקחו את התקליט ותהפכו לצד שני".
בספר ספינת החלל טיטניק, הטייס מביע את דעתו על יבלות התרגום בכך שהוא אומר "אך זה מתאים לסופרי מדע בדיוני, לא?".
דוגמאות > בקומיקס

סופר שלומפר, גיבור-על אשר נוצר על ידי אורי פינק, שובר את הקיר הרביעי כמנהג.
במאנגה אקדמיית הגיבורים שלי (ובסדרת האנימה) יוגה אאויאמה, אחד התלמידים בכיתה, שובר את הקיר הרביעי בכך שהוא מסתכל ישירות על הצופה/הקורא כמעט כל הזמן.
דמותו של גיבור הקומיקס "דדפול" שוברת את הקיר הרביעי במהלך עלילותיה. מוטיב זה חוזר גם בסרטי הלייב אקשן שנעשו על הדמות.
בדומה לדדפול, גם גיבורת הקומיקס "שי האלק" שוברת את הקיר הרביעי גם בקומיקס וגם בסדרת הטלוויזיה שנושאת את שמה (בסדרה היא אפילו מרחיקה לכת ודורשת מהכותבים לשכתב את אחד הפרקים בסדרה).
דוגמאות > במשחקי וידאו

במשחק המחשב "קסם התות" הדמות הראשית, תות קסם, שברה את הקיר הרביעי בכך שספרה על עצמה בתחילת המשחק וכמו כן נהגה להעיר הערות, שבחלקן היא הייתה מול הצופים.
במשחק "גורדי בהרפתקה מהסרטים" מראה גורדי לכפפה (שמשמשת בתור סמן במשחק) את השחקן שייסע להם וכמו כן, גורדי עצמו מסייע לשחקן במקרה שהוא נתקע באיזה מצב מסוים.
במשחק הווידאו שמבוסס על דמותו של דדפול, דדפול לעיתים קרובות מדבר ישירות לשחקנים ומעיר להם על ביצועיהם בשלבים השונים.
ראו גם

תיאטרון המדוכאים
קולנוע אינטראקטיבי
פאולו רוסי

רוסי עם פרס גביע העולם של 1982
פאולו רוסי (באיטלקית: Paolo Rossi;‏ 23 בספטמבר 1956 – 9 בדצמבר 2020) היה כדורגלן איטלקי. במונדיאל 1982 קיבל את פרס נעל הזהב בהיותו מלך השערים של הטורניר, ואת פרס כדור הזהב בגין בחירתו לשחקן המצטיין בטורניר.
קריירה

רוסי נולד בסנטה לוצ'יה שבאיטליה. הוא התחיל את הקריירה שלו ביובנטוס כקיצוני, וממנה הושאל בעונותיו הראשונות לקומו. ולוויצ'נצה, שם הפך בהדרגה להיות חלוץ מרכזי. לאחר עונה בוויצ'נצה, שבמהלכה כבש 21 שערים בסרייה ב', נרכש רוסי על ידי הקבוצה ב-1.5 מיליון פאונד. בעונה השנייה, לעומת זאת, ירדה הקבוצה ליגה.
ב-1980 הושאל רוסי לפרוג'ה, שם היה אחד הנאשמים בפרשת Totonero (אנ'), שבמרכזה שחיתות ומכירת משחקים (במשחק בין פרוג'ה לאבלינו, שהסתיים בתיקו 2-2). הוא הורחק ל-3 שנים. על אף שטען לחפותו, החליטה ההתאחדות שלא לחון אותו, אך קיצרה את השעייתו לשנתיים בלבד. עקב ההשעיה מכרה אותו פרוג'ה ב-1981 תמורת חצי מיליון פאונד בלבד חזרה ליובנטוס.
מיד בתום השעייתו, ב-29 באפריל 1982, הוזמן רוסי לסגל הנבחרת הלאומית לקראת מונדיאל 1982. במונדיאל, הוביל רוסי את נבחרת איטליה לגביע המיוחל, ואף סיים כמלך השערים של הטורניר וכשחקן המצטיין. משחקו הידוע היה בסיבוב השני בו כבש שלושער נגד נבחרת ברזיל, במשחק בו ניצחה נבחרת איטליה 3:2. בחצי הגמר כבש צמד בניצחון 2:1 על פולין. הוא כבש את שערה הראשון של איטליה בניצחון במשחק הגמר מול גרמניה, שהסתיים בתוצאה 3:1. אחרי המונדיאל, רוסי היה שותף לזכייה של יובנטוס בגביע האיטלקי, בשתי אליפויות, בגביע המחזיקות, בסופר קאפ אחד ובגביע אירופה לאלופות. בקיץ 1985 עבר רוסי למילאן, אך כבש רק שני שערים בעשרים משחקים. אף על פי כן, זומן לסגל המסכם למונדיאל 1986, אך לא זכה לשחק במהלך הטורניר. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה מול סין, זמן קצר לפני המונדיאל.
אחרי עונה כושלת במילאן הוא עבר להלאס ורונה, שם סיים את הקריירה שלו בגיל 30 עקב פציעה. משחקו האחרון היה ניצחון מרהיב 0–3 מול נאפולי של דייגו מראדונה, אשר זכתה באליפות בסוף אותה עונה.
במשך כל הקריירה שלו, כבש פאולו רוסי 20 שערים ב-48 הופעות בינלאומיות. היו שראו אותו כשחקן מוכשר אך מעורר מחלוקת, והיו שראו אותו כאחד מנערי הפלא באיטליה של שנות ה-80, בזכות הטכניקה ויכולת הסיום שלו. הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
נפטר ב-9 בדצמבר 2020 מסרטן הריאות.
תארים

הליגה האיטלקית השנייה: 1976/77
אליפות איטליה: 1981/82, 1983/84
הגביע האיטלקי: 1982/83
גביע המחזיקות: 1983/84
הסופר קאפ האירופי: 1984
גביע אירופה לאלופות: 1984/85
גביע העולם: 1982
כדור הזהב: 1982
כדור הזהב בגביע העולם: 1982
כדור הכסף בגביע העולם: 1978
נעל הזהב בגביע העולם: 1982 (6 שערים)
הנבחרת המצטיינת של גביע העולם (2): 1978, 1982
נבחרת השנה של פיפ"א (2): 1979, 1986
מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1982/83
מלך השערים בליגה האיטלקית: 1977/78
מלך השערים בליגה האיטלקית השנייה: 1976/77
יצחק רוט

ערך זה עוסק בראש מועצת נשר. אם התכוונתם לעורך "יתד נאמן", ראו .
יצחק רוט (1907–1978) היה ראש מועצת נשר בין השנים 1972-1957 ופעיל בהקמת העיר.
ילדותו

יצחק רוט נולד בשנת 1907 בעיירה קטנה על יד העיר קולומיאה בגליציה המזרחית, באותה תקופה תחת שלטון פולין. עם תום מלחמת העולם הראשונה עברה משפחת רוט לווינה, שם למד וסיים את לימודיו בבית הספר למסחר. בתקופת נעוריו, היה פעיל בתנועות הנוער החלוציות "השומר" ו"העובד הציוני". כדי לקבל את הסרטיפיקט הנכסף שהיווה את אשרת הכניסה לארץ ישראל, חייב היה להיות בעל מלאכה. לשם כך למד זגגות וכך, בשנת 1935 עלה לארץ והתיישב בשכונת נשר, תחילה בחדר שכור בצריף יחד עם אשתו ובתו, ומספר שנים לאחר מכן בצריף נפרד.
תולדותיו בארץ

שנה לאחר עלייתו היה בין כובשי העבודה במחצבת נשר ועבד בחציבת חומר ובמילוי קרוניות להובלת החומר למפעל המלט הגדול "נשר", ובשנת 1947 החל לעבוד במפעל עצמו.
היה חבר בארגון ההגנה, חבר ועדת הביטחון של השכונה ופעיל בחיי הקהילה. בשנת 1943 נבחר כיושב ראש ועד שכונת נשר ושימש בתפקיד זה מתקופת מלחמת העצמאות ועד להקמת המועצה המקומית נשר. כל פעילותו הציבורית הזו נעשתה בהתנדבות כמקובל באותה תקופה. בשנת 1949 משפחתו הייתה אחת משלוש המשפחות הראשונות שעברו לגור בגבעת נשר, שכונה אותה ייסד ובנה בה את ביתו במו ידיו.
בשנת 1952, עם הקמת המועצה המקומית נשר, אוחדו ארבע השכונות שבאזור לגוף מנהלי אחד: שכונת נשר, גבעת נשר, תל חנן ובן דור. הוא עבר לכהן כחבר באותה מועצה מתוקף תפקידו כיושב ראש ועד שכונת נשר. בשנת 1957, לאחר התפטרות ראש המועצה הראשון יהודה שומרוני, נבחר לכהן כראש המועצה המקומית וחדל מעבודתו במפעל המלט. נבחר לעוד שלוש קדנציות רצופות בשנים 1959, 1965 ו-1969, כאשר עמד בראש רשימת מפא"י. בשנת 1972 פרש מרצונו מראשות והמשיך להיות חבר במועצת נשר עד 31 בדצמבר 1973. ושש שנים לאחר מכן, בשנת 1978 נפטר בביתו שבגבעת נשר.
פעילותו כראש מועצת נשר

עיקר פעילותו כראש מועצה הייתה בהפיכת שני היישובים הערביים הנטושים והשכונות הקטנות היהודיות שכיום מהווים את העיר נשר ליישוב עברי מן השורה הראשונה. בתקופתו נבנו השיכונים למפוני הבתים הנטושים, הצריפים והמעברה שנבנתה לאורך הציר הראשי המחבר את שכונות נשר לחיפה. שיכונים אלו עזרו בקליטת אלפי עולים נוספים שהחיו את העיר. שכונת גבעת עמוס נבנתה והחלה התרחבותה של שכונת תל חנן לכיוון ההר. בתקופת כהונתו טופח וקודם החינוך המשלים ושופרו השירותים לתושבים. ביוזמתו הוכנה תוכנית האב להרחבת היישוב נשר לכיוון שלוחות הר הכרמל, במסגרתה נפרצה דרך מתל חנן לשכונת הוד הכרמל (דניה) שבחיפה. כאות הוקרה על פעילותו לטובת הקהילה ותרומתו הרבה של רוט להתפתחות היישוב נשר, הוחלט לאחר פטירתו לקרוא על שמו את השכונה העתידה לקום על מורדות הכרמל - שכונת רמות יצחק.
הנצחה

בשנת 1978 נפטר בביתו שבגבעת נשר.
בגבעת נשר בצמוד לרחוב החלוצים הוקם גן הנושא את שמו בשם "גן יצחק". הגן מקיף את האנדרטה לחללי מלחמות ישראל הנמצאת בראש הגבעה. ושוכן מול ביתו ששכן ברחוב החלוציפ. בגן ארבעה פסלים של הפסלת עליזה פרקש וכן מגרש משחקים ומתקני ספורט.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 1578, 17 בנובמבר 1969, עמוד 589
|  ראשי מועצת ועיריית נשר |
| --- | --- | --- |
| מועצה מקומית (1952–1995) | יהודה שומרוני (1952–1957) • יצחק רוט (1957–1972) • ישראל קלרטג (1972–1977) • ישראל קולס (1972–1977) • ישראל קולס (1977–1978) • שמואל ריניש (1978–1989) • דוד עמר (1989–1995) |  |
| עירייה 1995 ואילך | דוד עמר (1995–2013) • אברהם בינמו (2013–2018) • רועי לוי (2018–מכהן) |  |
מלאת מועצת נשר 21 בפברואר 1972 - עומדים מימין לשמאל דוד עמר ולידו שמואל ריניש. יושבים שני מימין ישראל קלרטג באמצע יצחק רוט והשמאלי ביותר הוא ישראל קולס
קבר יצחק רוט ראש המועצה השני של נשר בבית הקברות של נשר
ניצני זריחה תצפית מגן יצחק בגבעת נשר
הנצחה ליצחק רוט בגן יצחק בגבעת נשר
קינג וון

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1994 שיקגו, מחוז קוק, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בנובמבר 2020 (בגיל 26) אטלנטה, מחוז פולטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Dayvon Daquan Bennett 
 שם במה:  King Von 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  2018–2020 (כשנתיים) 
 מקום לימודים:  תיכון הייד פארק, South Suburban College 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, Chicago hip hop, היפ הופ של המערב התיכון, גנגסטה ראפ, מוזיקת דריל, טראפ, הארדקור ראפ 
 שפה מועדפת:  אנגלית אפרו־אמריקנית 
 חברת תקליטים:  Only the Family, אמפייר דיסטריביושן 
 kingvonofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוון דקוואן בנט (באנגלית: Dayvon Daquan Bennett;‏ 9 באוגוסט 1994 – 6 בנובמבר 2020), אשר היה ידוע בשם הבמה קינג וון (King Von), היה ראפר ופזמונאי אמריקאי משיקגו, אילינוי. הוא חתם בחברת התקליטים של הראפר ליל דורק, Only the Family ובאמפייר דיסטריביושן.
קריירה

לאחר שחברו, הראפר ליל דורק החתים את וון בחברת תקליטיו Only the Family, בדצמבר 2018 הוציא וון את סינגל הבכורה שלו, "Crazy Story", שהיה לסינגל הפריצה שלו ואף קיבל את תואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
במאי 2019 הוציא וון את הסינגל "Crazy Story 2.0" בהשתתפות ליל דורק, המהווה המשך לסינגל הבכורה שלו. מאוחר יותר, ב-20 במאי, פורסם וידאו קליפ עבור השיר. השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד השירים מתחת להוט 100. ב-13 בספטמבר 2019, הוציא את הסינגל "Crazy Story 3.0", המהווה המשך לשני הסינגלים הקודמים שלו.
ב-9 ביולי 2019 הוציאו ליל דורק וקינג וון את הסינגל המשותף שלהם, "Like That". ב-2 בספטמבר 2019 הוציא וון את הסינגל "What It's Like", מתוך המיקסטייפ הראשון שלו, Grandson, Vol. 1. ב-19 בספטמבר 2019 הוציא וון את המיקסטייפ בן 15 הרצועות שלו, בו מתארח ליל דורק בצמד רצועות. האלבום הגיע למקום ה-75 במצעד הבילבורד 200 ולמקום ה-27 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. ב-16 בנובמבר 2019 הוציא וון את הסינגל "2 A.M.". ב-29 בנובמבר 2019 הוציא את הסינגל "Rolling" בהשתתפות YNW מלי (אנ'), בליווי וידאו קליפ.
ב-10 בינואר 2020 יצא הסינגל "Pressin" של הראפר מדטרויט, סאדה בייבי (אנ'), בהשתתפות קינג וון. ב-21 בפברואר 2020 הוציא וון את "Took Her to the O", שהפך לאחד משיריו הפופולריים ביותר. השיר נכלל במיקסטייפ שלו, Levon James, שיצא ב-6 במרץ 2020 והגיע בשיאו למקום ה-63 במצעד הבילבורד 200. המיקסטייפ כולל הופעות אורח של NLE צ'ופה, פולו ג'י, טי גריזלי, ג'י הרבו, ליל דורק ו-YNW מלי, בין היתר.
ב-29 באפריל 2020 הוציא קינג וון את הסינגל "Grandson for President", שזכה לפופולריות. לאחר מכן, הוציא את הווידאו קליפ לשיר "Broke Opps" מתוך המיקסטייפ Levon James. ב-27 ביולי 2020, הוציא סינגל נוסף בשם "Why He Told", ולאחר מכן את הסינגל "All These Niggas", בו משתתף ליל דורק, שגרף למעלה מ-21 מיליון צפיות ביוטיוב. לאחר מכן, ב-26 באוגוסט 2020, הוציא סינגל נוסף בשם "How It Go".
ב-9 באוקטובר 2020 הוציא קינג וון את "I Am What I Am", בהשתתפות הראפר הניו יורקי פאביו פוריין, שיצא לקראת אלבום הבכורה שלו, Welcome to O'Block. האלבום יצא ב-30 באוקטובר 2020. בעקבות מותו של הראפר כשבוע לאחר צאת האלבום, זכו שירי האלבום לפופולריות רבה והוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד 200. ב-24 בדצמבר 2020, הוציא ליל דורק את המיקסטייפ The Voice כמחווה לקינג וון, המופיע גם על עטיפת האלבום ובשיר "Still Trappin".
מותו

ב-6 בנובמבר 2020, קינג וון היה מעורב במריבה מחוץ למועדון לילה באטלנטה שהתקיימה בסביבות השעה 03:20 בין שתי קבוצות גברים, אחת מהן קשורה לראפר קוואנדו רונדו (אנ'). המחלוקת עלתה מהירות לירי, ולאחר מכן שני שוטרים ניסו לעצור את הירי עם ירי נוסף. לאחר שנורה, בנט הועבר לבית חולים במצב קשה ומת שם מאוחר יותר באותו יום; בגיל 26. לשכת החקירות בג'ורג'יה דיווחה בתחילה כי שלושה בני אדם נהרגו, אך דובר משטרת אטלנטה אמר כי רק שניים מהם מתו. ארבעה אנשים נפצעו; אחד מהם הושם במעצר המשטרה בגין רצח קינג וון בעת שטיפל בפצע ירי. החשוד זוהה כטימותי ליקס, ראפר המכונה ליל טים, בן 22. ב-14 בנובמבר 2020 נקבר קינג וון בעיר הולדתו שיקגו.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2020: Welcome to O'Block
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2019: Grandson, Vol. 1
2020: Levon James
האקדמיה למדעים של ניו יורק

| --- | --- |


משרד האקדמיה למדעים של ניו יורק (לובי)
 אגודה מדעית
 תקופת הפעילות:  1817–הווה (כ־207 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°42′32″N 74°00′41″W﻿ / ﻿40.708927772071°N 74.011339259595°W﻿ / 40.708927772071; -74.011339259595
 nyas.org
  (למפת מנהטן מוגדלת) האקדמיה למדעים של ניו יורק(למפת מנהטן רגילה) האקדמיה למדעים של ניו יורק
 
האקדמיה למדעים של ניו יורק (באנגלית: New York Academy of Sciences; גם NYAS; במקור ה-Liceum of Natural History) נוסדה בינואר 1817 כאמור בשם ה-Lyceum of Natural History. זוהי האגודה המדעית הרביעית הוותיקה ביותר בארצות הברית. ארגון עצמאי ללא מטרות רווח עם יותר מ-20,000 חברים ב-100 מדינות, לאקדמיה יש משימה לקדם מחקר וידע מדעיים, לתמוך באוריינות מדעית ולקדם פתרונות מבוססי מדע לאתגרים גלובליים. האקדמיה מארחת תוכניות ומפרסמת תכנים מדעיים במדעי החיים, הפיזיקה והחברה, כולל מספר תחומים של מחקר חוצה תחומים כמו תזונה, בינה מלאכותית, חקר חלל וקיימות. התוכניות והפרסומים של האקדמיה נועדו לדון ולהפיץ מידע מדעי מדויק ומיידי לחבריה, לקהילה המדעית הרחבה, לתקשורת ולציבור. האקדמיה מספקת גם משאבים מקצועיים וחינוכיים לחוקרים בכל שלבי הקריירה שלהם. בשנת 2020 ניקולס דירקס הפך לנשיא ולמנכ"ל האקדמיה. יו"ר מועצת הנגידים הוא ג'רי הולטין, יו"ר ומייסד שותף של Global Futures Group, LLC.
היסטוריה

האקדמיה למדעים של ניו יורק, שנוסדה ב-29 בינואר 1817, נקראה במקור כאמור ה-Liceum of Natural History. המפגש הראשון של ה-Liceum התקיים בקולג' לרופאים ומנתחים, שהיה ממוקם ברחוב ברקלי ליד ברודוויי במנהטן התחתית בהשתתפות מייסד האקדמיה והנשיא הראשון שלה, סמואל ל. מיטצ'יל. תוך חודשים ספורים מהפגישה הראשונה עבר ה-Liceum ל-New York Institution (הממוקם בפינה הצפון מערבית של רחוב ברודוויי וצ'יימברס) והחל בפעילותו הראשונה - אירוח הרצאות, איסוף דגימות תולדות הטבע והקמת ספרייה. בשנת 1823 החל ה-Liceum לפרסם כתב עת מדעי משלו, Annals of the Lyceum of Natural History of New York, אשר, בשנת 1876, שונה לשם Annals of the New York Academy of Sciences. ב-1826 החזיק הליציאום ב"אוסף העשיר ביותר של זוחלים ודגים בארצות הברית". שריפה ב-1866 הרסה את האוסף. בעקבות השריפה, האקדמיה הפנתה את המיקוד שלה מאיסוף והיסטוריה טבעית לתחומים מתמחים של מחקר וחקירה מדעיים, הסברה קהילתית ומעורבות במאמצים המדעיים של הארגונים המדעיים המרכזיים בעיר ניו יורק. זה כלל הפצת מידע מדעי בכל הרמות - מציבור סקרן ועד לאגודות מדע מיוחדות, מכללות ואוניברסיטאות.
מלכתחילה, החברות באקדמיה למדעים של ניו יורק הייתה יוצאת דופן בקרב אגודות מדעיות במאה ה-19, משום שהמבנה הדמוקרטי שלה איפשר לכולם להצטרף, מהדיוטות ועד למדענים מקצועיים, קלינאים ומהנדסים. מסיבה זו, החברות תמיד כללה שילוב של מדענים, אנשי עסקים, אקדמאים, עובדי ממשל ואנשים מהציבור הרחב. חברים בולטים כללו את נשיאי ארצות הברית (תומאס ג'פרסון וג'יימס מונרו), כמו גם מדענים וחוקרים בולטים רבים, כולל הבוטנאי אסא גריי (ששימש כמפקח האקדמיה החל משנת 1836), ג'ון ג'יימס אודובון, אלכסנדר גרהם בל, תומאס אלווה אדיסון, לואי פסטר, צ'ארלס דרווין, ניקולה טסלה, מרגרט מיד (ששימשה תקופה מסוימת כסגנית הנשיא של האקדמיה), רוזלין זוסמן יאלו, אליזבת בלקבורן וג'ניפר דאודנה. לפני 1877, האקדמיה קיבלה רק גברים, אך ב-5 בנובמבר 1877 היא בחרה בארמיני א. סמית' (אנ') לחברה הראשונה. חברים, חברי כבוד, חברים נספחים ועמיתים כללו מדענים בעלי שם רבים - כולל עשרות חתני פרס נובל לאורך השנים.
חברי האקדמיה המוקדמים מילאו תפקידים בולטים בהקמת אוניברסיטת ניו יורק ב-1831, המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע ב-1869, והגנים הבוטניים של ניו יורק.
כמו רוב הארגונים המדעיים בתחילת 2020, האקדמיה הפנתה משאבים לתכנות הקשורות למגפת COVID-19, הפיקה למעלה מ-35 תוכניות על מדע ה-SARS-CoV-2, התפתחויות בחיסונים וטיפולים, ושיעורים כיצד להתכונן להתפרצויות עתידיות.
פרסומים

Annals of the New York Academy of Sciences (פורסם לראשונה בשם Annals of the Lyceum of Natural History ב-1823) הוא אחד מכתבי העת המדעיים העתיקים ביותר שהתפרסמו ברציפות בארצות הברית. Annals (שפירושו תולדות או קורות) הוא כתב עת מדעי בינלאומי המתפרסם מדי חודש בתחומי מדע רבים, אם כי בעיקר במדעי הביולוגיה. כל גיליון מציג מאמרי מחקר מקוריים ו/או סקירה מוזמנת, פרשנות ומאמרי פרספקטיבה. Annals הוא כתב עת היברידי - כלומר, הוא זמין במנוי מ-John Wiley & Sons ולמעלה מ-30% מהמאמרים הבודדים זמינים באופן חופשי באמצעות רישיון קריאייטיב קומונס (Creative Commons). כתב העת זוכה לביקורת העמיתים בקפדנות, והוא היה מדורג בשנת 2020 במקום ה-13 מתוך 73 כתבי עת בקטגוריית המדעים הרב תחומיים לפי Journal Citation Reports™ (Clarivate Analytics) בשנת 2020.
תוכניות

גבולות המדע
האקדמיה למדעים של ניו יורק מפיקה כנסים מקומיים ובינלאומיים, שמתכנסים באופן אישי ובאופן וירטואלי, ומכסים נושאים חוצי קצוות, כולל רפואה גנומית, ביולוגיה כימית ומבנית, גילוי תרופות, מדעי המחשב וקיימות עירונית. תוכניות גבולות המדע של האקדמיה מספקות פורום נייטרלי למשתתפים להחלפת מידע על מחקר בסיסי ויישומי ואפשרויות לדון בתפקיד הרחב יותר של המדע, הרפואה והטכנולוגיה בחברה.
ברית STEM העולמית והאקדמיה הצעירה
ברית STEM העולמית (STEM הוא ראשי תיבות של מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה. ארבעת התחומים הללו חולקים דגש על חדשנות, פתרון בעיות וחשיבה ביקורתית) מציידת אלפי תלמידים מדי שנה במיומנויות ומספקת מודלים לחיקוי כדי לתמוך בהם בנתיבים חינוכיים לקראת קריירות STEM. הברית מציעה תחרויות אתגר, תומכת במורים בפיתוח מקצועי, ומכשירה אנשי מקצוע בתחום ה-STEM לשמש כמנטורים. האקדמיה הצעירה היא קהילה תחת האקדמיה למדעים של ניו יורק שמטרתה לחבר תלמידים בגילאי 13 עד 17. בכל שנה, 1,000 תלמידים מרחבי העולם נבחרים להיות חלק מהתוכנית ולהתחרות באתגרים של 10 שבועות.
ברית המדע
ברית המדע תומכת בחוקרים בתחילת הקריירה, מספקת הזדמנויות יזמיות, פלטפורמות ליצירת קשרים אישיים ומקצועיים בין תרבותיים ומשאבי למידה.
תוכנית תזונה
תוכנית התזונה של האקדמיה למדעים של ניו יורק תומכת בתזונת אמהות וילדים, ומספקת מנהיגות בביטחון תזונתי.
שמורת המדע הבינלאומית
שמורת המדע הבינלאומית (ISR) כוללת חברים המספקים משאבים (למשל, רצף גנומי, כישרון מיוחד, מעבדות, מסדי נתונים, מחשוב ביצועים גבוהים), ייעוץ ותמיכה. הוא מנוהל על ידי מועצת מנהיגים בתעשייה, בממשל, באקדמיה ובארגונים לא ממשלתיים. השותפים כוללים את IBM, Google ו-UL.
היוזמה הבין כוכבית
היוזמה הבין-כוכבית, תוכנית שפותחה עם הסוכנות היפנית למחקר ופיתוח רפואי, מטפחת שיתוף פעולה בינלאומי ובינתחומי בין מדענים בתחילת הקריירה שלהם. בהנחיית חוקרים בכירים מובילים, צוותים מפתחים תוכניות מחקר והצעות מענקים שבמרכזן מדעי החיים. מאז 2017, היוזמה הבין-כוכבית תמכה ביותר מ-170 מדענים בתחילת הקריירה ו-41 מדענים בכירים כמנטורים.
פרסים

פרסי בלווטניק למדענים צעירים הוקם בשנת 2007 על ידי קרן משפחת בלווטניק. הפרסים, המנוהלים על ידי האקדמיה, מוענקים מדי שנה, למדענים בתחילת הקריירה באזור ניו יורק (ניו יורק, ניו ג'רזי וקונטיקט), ברחבי ארצות הברית, בבריטניה ובישראל. עד סוף שנת 2022, פרסי בלווטניק הוענקו ליותר מ-370 מדענים ומהנדסים צעירים מ-47 מדינות, והעניקו פרסים כספיים בלתי מוגבלים (לשימוש) בסך כולל של 13.6 מיליון דולר.
ביבליוגרפיה

Douglas Sloan, "Science in New York City, 1867-1907," Isis 71 (March 1980), pp. 35–76.
Simon Baatz, Knowledge, Culture, and Science in the Metropolis: The New York Academy of Sciences, 1817–1970, Annals of the New York Academy of Sciences, New York, NY, 1990, Volume 584
"For Science Academy, Move to World Trade Center Is Like Going Home," The New York Times, October 30, 2006