stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוהאט (יין)
הערות שוליים

↑  Lagsa, Bobby (26 באפריל 2014). "The women wine makers of Bolisong". Rappler. נבדק ב-5 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How to Make Duhat Wine". Business Diary Philippines. נבדק ב-5 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miranda, Roselle. "Duhat And Bignay Are The Fruits You Should Be Drinking". Yummy.ph. נבדק ב-5 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aranas, Jennifer (2015). Tropical Island Cooking: Traditional Recipes, Contemporary Flavors. Tuttle Publishing. p. 11. ISBN 9781462916894.
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |
גרג קורסטין

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1969 (בן 55) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gregory Allen Kurstin 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  ניו סקול 
 סוגה:  אינדי רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה בס, גיטרה, מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  בלו נוט 
 פרסים והוקרה:  פרסי איבור נובלו 
 gregkurstin.com
 פרופיל ב-IMDb
 
גרגורי אלן קורסטין (באנגלית: Gregory Allen Kurstin; נולד ב-14 במאי 1969), המוכר תחת השם גרג קורסטין (Greg Kurstin), הוא מפיק מוזיקלי, רב-נגן ופזמונאי אמריקאי. הוא זכה בתשעה פרסי גראמי, כולל מפיק השנה, לא קלאסי ב-2017 ו-2018, וכן כתב ארבעה שירים שהגיעו לראש בילבורד הוט 100.
קורסטין שיתף פעולה עם אדל ביצירת אלבומיה 25 ו-30. הוא כתב והפיק את "Easy on Me", הסינגל הראשון מ-30, שנכנס לבילבורד הוט 100 רק חמש שעות לאחר יציאתו ושבר שיא כל הזמנים בספוטיפיי עם 24 מיליון השמעות ב-24 השעות הראשונות. הוא גם היה שותף לכתיבה והפקתו של הסינגל "Hello" של אדל. למעט אדל, הוא כתב והפיק שירים גם לסיה, קלי קלרקסון, הלסי, מארן מוריס, דיידו, בק, פול מקרטני, פינק, לילי אלן, הארי סטיילס ופו פייטרס.
ג'ון דאנקן פרגוסון

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1874 ליית', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 בינואר 1961 (בגיל 86) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 תקופת הפעילות:  1894–1961 (כ־67 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 בן או בת זוג:  מרגרט מוריס 
 
ג'ון דאנקן פרגוסון (באנגלית: John Duncan Fergusson;‏ 9 במרץ 1874 – 30 בינואר 1961) היה אמן ופסל סקוטי, שנחשב לאחד האמנים המרכזיים של קבוצת הצבעוניים הסקוטים.
ראשית חייו

פרגוסון נולד בליית', אדינבורו, הראשון מבין ארבעה ילדים. אף שהתאמן לזמן קצר כמנתח ימי, פרגוסון הבין עד מהרה שיעודו הוא ציור והוא נרשם לבית ספר לאמנות שבסיסו באדינבורו. עם זאת, הוא התאכזב במהירות מסגנון ההוראה הנוקשה, ובחר ללמד את עצמו לצייר. לשם כך החל לנסוע למרוקו, ספרד וצרפת, שם התוודע לאמנים נוספים. ביניהם היה סמואל פפלו, עוד אחד מקבוצת האמנים שלימים יזוהה באסכולה הסקוטית.
קריירת ציור > פריז

ב-1898 יצא פרגוסון למסע הראשון שלו לפריז כדי ללמוד בלובר. הוא הושפע מאוד מהציורים האימפרסיוניסטיים והיו להם השפעה חשובה על סגנונו המתפתח. מאוחר יותר הוא הושפע גם מהפוביזם והעקרונות הפאוביסטים של שימוש בצבע, אלה יהפכו למאפיין חזק באמנות שלו. בהקדמה לתערוכת הזיכרון של פרגוסון משנת 1961, נכתב: "האמנות שלו היא ביטוי עמוק וטהור לאהבתו העצומה לחיים. ניחן בתחושה פלסטית נדירה, כמעט פיסולית באיכותה. הוא הצטרף אליה ליצירה יוצאת דופן. חוש צבע, צבעים גלויים, מצלצלים, עשירים ומפוארים בעצם החומר שלהם."
פרגוסון הפך לחלק מהצמיחה העצומה בעולם האמנותי שבפריז. העיר הייתה ביתו בראשית המאה העשרים. שם הוא התערב עם אמנים כמו אנרי מאטיס ופיקאסו בבתי הקפה שהעיר הייתה ידועה בהם. בנוסף, הוא וחברו סמואל פפלו ציירו באופן קבוע בעיר וגם במקומות אחרים לאורך החוף בין השנים 9–1904. בתקופה זו הוא החל את מערכת היחסים שלו עם המאיירת האמריקאית אן אסטל רייס (1879–1959), אותה עודד להתחיל לצייר. היא נשלחה לפריז כדי לספק רישומים למאמרים על מפגשי תיאטרון, בלט, ואופרה שפורסמו במגזין הצפון אמריקאי והיא מופיעה ברבים מהבדים של פרגוסון.
קריירת ציור > לאחר מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נחשב פרגוסון כאמן הציור הבריטי המודרני. אולם בשנות המלחמה הוא יצר מעט מבחינה אמנותית ורק לקראת סוף המלחמה חזר ליצירתו.
בשנות ה-20 התמקם פרגוסון בסטודיו בלונדון. תערוכת היחיד הראשונה שלו אורגנה על ידי אספן האמנות אלכסנדר ריד בספטמבר 1923 בגלאזגו, והיא הוצגה מחדש בגלריה באדינבורו באוקטובר 1923. ריד גם ארגן תערוכת ארבעה אמנים כולל פרגוסון בגלריה ברבזנג'ס בפריז בפברואר 1924. ב-1928 הוא ובת זוגו, הרקדנית מרגרט מוריס, עברו לפריז, שם הם חיו עד שרוח המלחמה שוב התנשאה מעל אירופה, מה שגרם לבני הזוג לעבור לגלאזגו ב-1939, שם נשארו עד סוף חייהם. פרגוסון הציג תערוכה של מועדון האומנים בעיר, באפריל 1939.
בשנת 1940 ייסד פרגוסון את מועדון האמנות החדש, שמתוכו יצאה קבוצת הציירים הסקוטית החדשה שהוא היה הנשיא הראשון שלה. ב-1943 פרסם את ספרו על "ציור סקוטי מודרני". במותו העבירה אלמנתו, מרגרט מוריס, ארבעה עשר מציוריו לאוניברסיטת סטירלינג עם הקמתה ב-1968.
עבודתו נותרה פופולרית, ובשנת 1992 נוסדה בפרת' גלריה קבועה, "גלריית פרגוסון", כדי לשכן אותה.
הערות שוליים

1 2  Peploe, Guy. "Fergusson at Stirling". University of Stirling. Retrieved 26 June 2008.
↑  Millar, Barbara (7 January 2011). "A man of colour". Scottish Review. Archived from the original on 24 July 2011.
↑  "J D Fergusson". Art From Scotland. Archived from the original on 21 January 2011. Retrieved 7 January 2011.
↑  Biographical details Archived 2 October 2011 at the Wayback Machine
↑  See Duncan Miller Fine Arts Archived 25 April 2012 at the Wayback Machine and Perth Museum and Art Gallery Archived 21 January 2011 at the Wayback Machine
↑  Alexander Reid in Context, Frances Fowle,_vol1
↑  Glasgow Herald article 1 April 1939 ‘’Glasgow Art Club Annual Exhibition’’ Retrieved 2011-08-17
↑  Moffat, Alexander; Riach, Alan (2015). "J D Fergusson: A Biographical Timeline". Modern Scottish Painting. Luath Press. p. 64.
↑  Taylor, Alan (4 July 2015). "J D Fergusson on modern Scottish painting". Glasgow Herald. Retrieved 26 May 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396898805171  BNE: XX5533562  BnF: cb14965746z (data)  GND: 119351633  ISNI: 0000 0000 6661 2828  LCCN: n84208849  NKC: xx0223544  NTA: 072357266  RKD: 27693  SNAC: w6q27cgh  SUDOC: 079107524  Trove: 1283128  ULAN: 500016510  VIAF: 225424550   WorldCat (עם VIAF): 225424550
דוד אורטנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מקום פעילות:  ברדיצ'ב
 פטירה:  29 באוגוסט 1910 כ"ד באב תר"ע ברדיצ'ב, האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  ? – 29 באוגוסט 1910 
 השתייכות:  רבני ווהלין
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, פסיקה
 רבותיו:  אדמו"רי בית רוז'ין
 חיבוריו:  "תהלה לדוד", שוהם וישפה
 
רבי דוד אורטנברג (מכונה: ר' דודיה; נפטר בכ"ד באב תר"ע, 29 באוגוסט 1910, בברדיצ'ב) היה רב ופוסק הלכה, מרבני העיר ברדיצ'ב. נודע על שם ספרו ההלכתי "תהלה לדוד".
ביוגרפיה

נולד לישראל צבי אורטנברג, חייט מחסידי רבי אורי מסטרליסק, ומצאצאי רבי זאב וולף מז'יטומיר, מחבר "אור המאיר".
רבי דוד אורטנברג היה חסידם של אדמו"רי בית רוז'ין, רבי ישראל מרוז'ין, והאדמו"רים הראשונים מסדיגורה ובאיאן.
בשל גדלותו התורנית זכה למעמד רם בחצר סדיגורה, וכותבים בני התקופה מתארים אותו כ"קאנצלר של החצר הסאדיגורית", מעמדו העניק מקום של כבוד בחסידות סדיגורה ובוהוש גם לאחיו רבי יעקב יוסף אורטנברג ומשפחתו.
ספרו "תהלה לדוד" על שולחן ערוך אורח חיים, התקבל כבר סמכא בעניינים אלו, ודבריו משמשים מוקד לדיונים הלכתיים בקרב הפוסקים שאחריו. הספר נסוב בעיקר על דברי הרב שניאור זלמן מלאדי בספרו "שולחן ערוך הרב", ולכן אינו דן בסימנים בהם לא כתב דבר.
הוא נפטר בכ"ד באב תר"ע, 29 באוגוסט 1910, בברדיצ'ב, ונקבר בה.
חיבוריו

תהלה לדוד (ברדיטשוב תרמ"ח) - על שולחן ערוך, בעיקר על חלק אורח חיים
שוהם וישפה ח"א (ברדיטשוב תרמ"ח) - על משנה תורה לרמב"ם
שוהם וישפה ח"ב (ברדיטשוב תרס"ב)
תהלה לדוד - מהדורה חדשה הכוללת גם את שאר כתביו, ירושלים: עוז והדר, תשנ"ג
הערות שוליים

↑  לעיתים נכתב שמו: האכטינבארג.
↑  פיני מינקובסקי, מספר חיי, בתוך: רשומות: מאסף לדברי זכרונות, לאטנוגרפיה ולפולקלור בישראל, חלק ב', תל אביב: דביר, תרפ"ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306753005171  GND: 131659219  ISNI: 0000 0000 6687 5767  LCCN: n87915475  VIAF: 47900459   WorldCat (עם VIAF): 47900459
גרסדורפיט

| --- | --- |
גבישי גרסדורפיט
גבישי גרסדורפיט
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  NiAsS
 מערך קריסטלוגרפי:  קובייתי
 צורת הגביש:  קובייה, תמניון, ארבעון, לעיתים לוחי, עד 4 ס"מ. פאות הגבישים יכולות להיות מקווקוות כמו גם כמקבץ חסר צורה או גרגרי.
 צבע:  אפור פלדה עד לבן כסוף, בבליה מקבל גוון אפור או שחור אפרפר
 ברק:  מתכתי
 שקיפות:  אטום
 פצילות:  טובה בשלושה כיוונים היוצרים קובייה
 שבירה:  בלתי שווה
 קשיות:  5.5-5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  6.2-5.6
 שרטוט:  שחור אפרפר
 מינרלים נלווים:  ניקלין, קובלטיט, אולמניט, מאוצ'ריט, לולינגיט, מילריט, פיריט, מרכזיט, פנטלנדיט, כלקופיריט וסולפידים אחרים
גרסדורפיט הוא מינרל סולפידי המכיל ניקל וארסן המשמש כמקור משני להפקת ניקל.
תכונות > כימיה וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הגרסדורפיט היא NiAsS.
הגרסדורפיט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל קובלטיט (CoAsS), והוא משתייך לקבוצת הקרויה על שם הקובלטיט, קבוצה שמרבית חבריה, למעט הקובלטיט והגרסדורפיט, הם מינרלים נדירים. אנטימון יכול להחליף בקלות את הארסן על מנת ליצור את המינרל אולמניט (NiSbS), אף הוא חבר בקבוצת הקובלטיט. 
הגרסדורפיט מתמוסס בחומצה חנקתית תוך פליטת גופרית.
הגרסדורפיט מתגבש במערכת הקובייתית, חבורת סימטריות נקודתית "דיפלודיאלית"  2/m\ {\bar {3}}, וחבורת סימטריות מרחבית P213. הפרמטר של תא היחידה הוא: Å‏a=5.72-5.60‏.
תכונות > תכונות פיזיקליות

הגבישים של הגרסדורפיט קובייתיים, תמניונים, ארבעונים, לעיתים לוחיים שאורכם עד 4 ס"מ. פאות הגבישים יכולות להיות מקווקוות. כמו כן כמקבץ חסר צורה או גרגרי. לגרסדורפיט יש פצילות טובה בשלושה כיוונים היוצרים קובייה. הקשיות של המינרל בינונית, 5.5-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע גבוה יחסית, 6.1 גרם לסמ"ק. כאשר מחממים גרסדורפיט הוא פולט אדים רעילים בריח שום אופייני.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי (תופעה אופטית שבה נראה כאילו המינרל משנה את צבעו תוך כדי סיבובו כאשר הוא מואר באור מקוטב מוצלב) בצורה בולטת בלבן. גבישי הגרסדורפיט אטומים. צבעם אפור פלדה עד לבן כסוף. צבע המינרל בדגימה מלוטשת הוא לבן, והברק שלו מתכתי. בבליה מקבל המינרל גוון אפור או שחור אפרפר.
גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה לראשונה ב-1845 במכרה ניקל ליד שלדמינג (Schladming) במחוז שטיריה באוסטריה וקרוי על שמו של יוהאן רודולף ריטר פון גרסדורף (Johann Rudolf Ritter von Gersdorff‏; 1849-1781) שהיה בעל המכרה ומומחה לכרייה.
שימושים

הגרסדורפיט משמש כמקור זוטר להפקת ניקל ועבור אספני מינרלים.
מקור ותפוצה

הגרסדורפיט נוצר בעורקים הידרותרמיים בטמפרטורות בינוניות יחד עם סולפידים של ניקל אחרים.
הגרסדורפיט הוא מינרל נפוץ. מקומות בעולם בו ניתן למצוא את המינרל כוללים את שלדמינג (Schladming) במחוז שטיריה (המקום בו נמצא המינרל לראשונה), ובאולסה (Olsa) שליד העיירה פרייזאך (Friesach) במחוז קרינתיה באוסטריה; מוויסן (Wissen) ורמסבק (Ramsbeck) במדינת נורדריין-וסטפאליה ומכרה רמלסברג (Rammelsberg) בסמך לגוסלאר (Goslar) בהרי הרץ שבגרמניה; במכרה קרייגנור (Craignure) ליד אינוורארי (Inverary) במחוז ארגייל וביוט (Argyll and Bute) בסקוטלנד; באתר המינרלים של פרנקלין בניו ג'רזי, גבישים גדולים במיוחד מצויים במכרה סנוברד (Snowbird mine) מחוז מינרל, במונטנה שבארצות הברית; בהר סנט-אילר שבדרום הפרובינציה של קוויבק שבקנדה; ובהר אוגילווי (Ogilvie) ברכס פלינדרס (Flinders) באוסטרליה הדרומית.
לקריאה נוספת

Hurlbut, C. S.; Klein, C., 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., ISBN 0-471-80580-7.
הערות שוליים

↑  Walter Schumann,  Minerals of the World עמ' 176
↑  Webmineral
↑  אתר Mindat
↑  אתר Mindat
↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
ג'ורג' קנפטון

| --- | --- |
 לידה:  1698 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  דצמבר 1778 (בגיל 80 בערך) קנזינגטון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 
ג'ורג' קנפטון (באנגלית: George Knapton‏; 1698 – 1778) היה צייר פורטרטים אנגלי. הוא הפך לסוקר ולשומר תמונות המלך בשנים 1765–1778.
ביוגרפיה ועבודה

קנפטון נולד בכריסטצ'רץ', המפשייר, בנו של ויליאם קנפטון מברוקנהרסט, המפשייר. הוא למד אמנות אצל ג'ונתן ריצ'רדסון, ואחר כך באקדמיה של סנט מרטין. הוא בילה כמה שנים באיטליה שם התפרסם כשופט ביצירות המאסטרים הישנים.
קנפטון היה חבר מקורי ב"אגודת דילטנטי", אגודת מלומדים שמטרתה הייתה לחקור את האמנות הקלאסית היוונית והרומית. הוא היה אמן הדיוקנאות הראשון שלהם. הוא צייר רבים מחברי החברה - בעיקר בלבוש מהודר - כולל דוכס דורסט, ויסקונט גאלוויי, סר פרנסיס דשווד, הרוזן מהולדרנסי, הרוזן מבסבורו וסר בורשייר ריי. קנפטון התפטר מתפקידו בחברה בשנת 1763.
בשנת 1750, הורה הנסיך מוויילס לקנפטון, יחד עם ג'ורג' ורטו, ליצור קטלוג של התמונות שבארמונות קנזינגטון, המפטון קורט וטירת וינדזור. משנת 1765 קנפטון מילא את תפקידו של סטיבן סלוטר והפך לסוקר ושומר תמונות המלך. הוא היה אחראי גם על האוסף של לורד ספנסר באלטורפ, נורת'האמפטונשייר.
הציור הגדול ביותר של קנפטון היה של הנסיכה האלמנה מוויילס ובני משפחתה (1751). הוא גם צייר דיוקנאות של הרוזן מברלינגטון, האדמירל סר ג'ון נוריס פרנסיס, הדוכס החמישי של לידס, ארצ'יבלד באואר, ניקולה טינדל, הילדברנד ג'ייקוב, האדמירל אדוארד הוק, והזמרים קרסטיני וליזבטה דו פארק.
קנפטון סייע לאחיו ג'יימס, בעל הוצאת ספרים בלונדון, בהפקת מספר פרסומים ובהם עבודות של תומאס בירץ' ו"ההיסטוריה של אנגליה" מאת ניקולה טינדל ופול דה ראפין. ג'יימס נולד בקרייסטצ'רץ', המפשייר בשנת 1701. ג'ון ופול קנפטון הצליחו והרחיבו את עסקיו של אביהם.
אחיו האחר של ג'ורג' קנפטון - צ'ארלס קנפטון, יליד קרייסטצ'רץ', המפשייר (1700–1760) היה גם הוא אמן.
ג'ורג' קנפטון נפטר בקנסינגטון בדצמבר 1778 ונקבר שם ב־28 באותו חודש.
גלריה

אדמירל ג'ון נוריס
ג'ון ספנסר
אליזבת הווארד
משפחת סמואל וואטן
הנסיכה אליזבת
גבר ואשה
משפחת הנסיך מויילס
הנסיכים אדוארד וג'ורג'
אוגוסטה וקרולין מתילדה
הערות שוליים

1 2  Leslie Stephen, Dictionary of national biography, London, Smith, Elder, & co., 1885
↑  Explore the Royal Collection Online, www.rct.uk
↑  Sir Edwin Hawke (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14903835v (data)  GND: 137446535  ISNI: 0000 0000 6689 8061  NGV: 4781  RKD: 44999  SNAC: w6528522  Trove: 824121  ULAN: 500018490  VIAF: 81636773   WorldCat (עם VIAF): 81636773
גלית מרצקי

גלית מרצקי-יונס (נולדה בשנת 1974), היא אתלטית ישראלית בעבר. 3 פעמים ברציפות אלופת ישראל (1993–1995) ואלופת המכביה (1997) בריצת 100 מטר ופעמיים ברציפות אלופת ישראל (1994–1995) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה

מרצקי התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.
ביוגרפיה > 1993 > אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1993 זכתה מרצקי במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.44 שניות.
ביוגרפיה > 1994

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1994 זכתה מרצקי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.45 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.36 שניות.
ביוגרפיה > 1995

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1995 זכתה מרצקי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.29 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.26 שניות.
ביוגרפיה > 1997 > אלופת המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמש עשרה שנערכו באצטדיון הדר יוסף ביולי 1997 זכתה מרצקי במדליית זהב בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה > 1999

בתחרות שנערכה בתל אביב ביולי 1999 קבעה מרצקי בריצת 100 מטר שיא איש חדש של 11.96 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת. בתחרות שנערכה בנאמור, בלגיה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 24.72 שניות.
תארים והישגים

באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה מרצקי לכבוד.
הערות שוליים

↑   המכביה ה- 15 - חלק ב, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 9:36), 28 בספטמבר 2008, מ-8:10 דקות
↑  50 התוצאות הטובות בישראל - ריצת 100 מטר, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  50 התוצאות הטובות בישראל - ריצת 200 מטר, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  חיפה מצדיעה לנשים בספורט, באתר עיריית חיפה
גמביה הבריטית

מושבת גמביה והפרוטקטורט הייתה הממשל הקולוניאלי הבריטי של גמביה בין השנים 1821–1965, חלק מהאימפריה הבריטית בעידן האימפריאליזם החדש. המושבה הייתה באזור סביב באת'רסט (כיום בנג'ול), והפרוטקטורט היה השטח הפנימי שנמצא סביב נהר גמביה, שהוכרז בשנת 1894.
היסטוריה

יסוד המושבה היה פורט ג'יימס ובאת'רסט, שם הוקמה נוכחות בריטית ב-1815 וב-1816, בהתאמה. במשך תקופות שונות בקיומה היא הייתה כפופה למושבת סיירה לאון, אולם בשנת 1888 היא הפכה למושבה בפני עצמה עם מושל שמונה לצמיתות.
גבולות השטח היוו סוגיה של מחלוקת בין הרשויות הבריטיות והצרפתיות בשל הקרבה לסנגל הצרפתית.  בנוסף, פעמים רבות ניסתה ממשלת בריטניה להחליף אותה עם צרפת בשטחים אחרים, כגון על נהר ניז'ר העליון.
צרפת ובריטניה הסכימו בשנת 1889 באופן עקרוני לקבוע את הגבול בשישה קילומטרים צפונית ודרומית לנהר ומזרחה לירבוטנדה, הנקודה הרחוקה ביותר לניווט בנהר גמביה. היה צריך לשלוח לאחר מכן משלחת ועדת גבולות משותפת אנגלו-צרפתית למיפוי הגבול בפועל. עם זאת, עם הגעתה למקום בשנת 1891, נתקלה ועדת הגבול בהתנגדות של מנהיגים מקומיים שאת שטחיהם הם באו לחלק. ועדת הגבולות בכל זאת יכלה להסתמך על הכוח הימי הבריטי; ספינות בריטיות הפגיזו את העיירה קנסלה כדי לאלץ את הגמבים לסגת.
בשנת 1965 הפכה גמביה למדינה עצמאית במסגרת חבר העמים,  עם דודה ג'ווארה כראש ממשלה.
כלכלה

כלכלת גמביה, כמו מדינות אפריקאיות אחרות באותה תקופה, הייתה מכוונת מאוד לחקלאות. ההסתמכות על אגוז האדמה נעשתה כל כך חזקה שהיא היוותה כמעט את כל היצוא והפכה את הכלכלה לפגיעה. אגוזי אדמה היו המצרך היחיד שחייבו מכסי יצוא;  מכסי יצוא אלה הביאו להברחה בלתי חוקית של המוצר לסנגל הצרפתית.
נעשו ניסיונות להגדיל את ייצור הסחורות האחרות לייצוא: תוכנית העופות הגמביאנית שתכננה החברה לפיתוח המושבות כוונה לייצר עשרים מיליון ביצים ומיליון קילו עופות שחוטים בשנה. התנאים בגמביה התגלו כבלתי טובים וטיפוס הבטן חיסל הרבה ממלאי העוף, והביא ביקורת על התאגיד.
כלכלה > תחבורה

נהר גמביה היה המסלול העיקרי של ניווט ותחבורה היבשתית, עם נמל בבאת'רסט. רשת הדרכים התרכזה בעיקר סביב באת'רסט, כאשר השטחים הנותרים קשורים בעיקר בדרכי עפר.
שדה התעופה היחיד היה ביונדום, שנבנה במלחמת העולם השנייה.  לאחר המלחמה הוא שימש לטיסות נוסעים. הן בריטיש דרום אמריקה איירווייז והן תאגיד התעופה הבריטית מעבר לים סיפקו שירותים, והראשון העביר את שירותיו לדקר, שהיה בעל מסלול בטון (בניגוד לחיפוי פלדה מנוקב).  שדה התעופה נבנה מחדש בשנת 1963 והבניין נמצא בשימוש עד היום.
עצמאות

לקראת עצמאות נעשו מאמצים ליצור ממשל עצמי פנימי. החוקה מ-1960 יצרה בית נבחרים שנבחר בחלקו, עם 19 חברים נבחרים ו-8 שנבחרו על ידי ראשי השבטים. חוקה זו הוכיחה כי היא לקויה בבחירות 1960 כאשר שתי המפלגות הגדולות קיבלו 8 מושבים כל אחת. בתמיכתם של ראשי השבטחם שלא נבחרו מונה פיירה סאר נג'י מהמפלגה המאוחדת לשר הראשי. דודה ג'ווארה מהמפלגה הפרוגרסיבית העממית התפטר מתפקיד שר החינוך, מה שגרם לוועידה חוקתית שערך שר החוץ למושבות.
הוועידה החוקתית סללה את הדרך לחוקה חדשה שהעניקה מידה רבה יותר של שלטון עצמי ובית נבחרים עם יותר נבחרים. הבחירות נערכו בשנת 1962, כאשר המפלגה הפרוגרסיבית של ג'ווארה הבטיחה את רוב המושבים הנבחרים. על פי ההסדרים החוקתיים החדשים, מונה ג'ווארה לראש הממשלה: תפקיד אותו מילא עד לביטולו בשנת 1970.
בעקבות הסכמים בין ממשלות בריטניה וגמביה ביולי 1964, גמביה הפכה עצמאית ב-18 בפברואר 1965.
הערות שוליים

↑  "Hansard HC Deb 18 August 1887, vol 319, cols 944–955".
↑  Thomas Pakenham (1991), The Scramble for Africa. London: Abacus. p. 675
↑  Atlas Obscura
↑  The Gambia Independence Act 1964, c. 93
↑  "Hansard HC Deb 25 March 1959, vol 602, cols 1405–1458".
↑  "Hansard HC Deb 13 March 1951, vol 485, cols 1317–1375".
↑  "Yundum". Britannica Online encyclopedia. נבדק ב-10 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hansard HC Deb 29 January 1947, vol 432, cols 202".
↑  "History of the Independence Movement". Gambia Information Site. 10 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 14562-2  VIAF: 152998397   WorldCat (עם VIAF): 152998397
גרייס קולידג'

דיוקן רשמי
גרייס אן גודיו קולידג' (באנגלית: Grace Anna Goodhue Coolidge‏; 3 בינואר 1879 – 8 ביולי 1957) הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1923–1929. היא הייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'.
ביוגרפיה

גרייס אן גודיו נולדה בברלינגטון שבמדינת ורמונט לאנדרו א. גודיו (Andrew I. Goodhue) ולמירה (Lemira B. Goodhue) כבתם היחידה. עוד בהיותה ילדה שמעה על בית הספר לחירשים ששכן בנורת'האמפטון שבמסצ'וסטס והחליטה שייעודה בחיים הוא לסייע לילדים חירשים. לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת ורמונט בשנת 1902 החלה ללמד בבית הספר לחירשים על שם קלארק (Clarke School for the Deaf) שבנורת'האמפטון. בעת מגוריה בנורת'האמפטון פגשה את קלווין קולידג', והם נישאו באוקטובר 1905 בבית הוריה.
קולידג', שהיה עורך דין בעיירה קטנה, התקשה להתפרנס, והמשפחה חיה בצמצום. זמן קצר לאחר נישואיהם נולד בנם הראשון ג'ון קולידג'.
גרייס הייתה פעילה חברתית בעיירה הקטנה, יזמה פעילויות כנסייתיות, ובזכות פתיחותה והיכולת שלה להתחבר לאנשים בני הזוג התגברו על הביישנות הטבעית של קולידג', ולמעשה הייתה זו גרייס שהביאה אותו לעסוק בפוליטיקה.
לאחר הולדת בנם השני, קלווין הבן, בשנת 1908, גידלה גרייס את הילדים, בעת שבעלה הפך פוליטיקאי ונבחר למושל.
בשנת 1921 עם בחירתו של קלווין קולידג' לסגן נשיא ארצות הברית עברה המשפחה לוושינגטון, וגרייס הפכה לאחת מנשות החברה הפופולריות ביותר בעיר.
לאחר מותו של וורן הרדינג הפך קולידג' לנשיא ארצות הברית, וגרייס החלה בפעילותה של הגברת הראשונה, ונחשבה אחת המארחות הפופולריות ביותר שהתגוררו בבית הלבן. בעקבות פעילותה היא קיבלה בשנת 1929 מדליית זהב מהמכון הלאומי למדעי החברה, ובשנת 1931, בסקר שנערך, היא נבחרה כאחת מ-12 הנשים הגדולות של האומה החיות באותה עת.
בתום כהונתו עברה המשפחה לבית פרטי בנורת'האמפטון שנקרא "החופים", שם נפטר קולידג' בשנת 1933. לאחר מותו מכרה גרייס את ביתם ועברה להתגורר בבית מגורים קטן באזור, ואף שנסעה לטייל באירופה לראשונה בחייה, המשיכה לעבוד בבית הספר לחירשים שבו עבדה בצעירותה. בשנת 1957 נפטרה גרייס בגיל 78.
ג'ון דאנסטפל

| --- | --- |
 לידה:  1390 
 פטירה:  24 בדצמבר 1453 (בגיל 63 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקה ליטורגית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
ג'ון דאנסטפל (באנגלית: John Dunstaple or Dunstable; סביבות 1390 - 24 בדצמבר 1453) היה מלחין אנגלי של מוזיקה פוליפונית בשלהי ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס. הוא היה בין המלחינים המפורסמים ביותר שפעלו בחלקה הראשון של המאה ה-15, כמעט בן-זמנו של ליונל פאואר והשפעתו הייתה רבה, לא רק באנגליה אלא גם ביבשת אירופה, בייחוד בסגנון המתפתח של האסכולה הבורגונדית.
בדרך כלל ניתנת עדיפות לאיות "דאנסטפל", השכיח כמעט כפליים בהתייחסויות מוזיקליות מ"דאנסטבל". במקורות האנגליים המועטים קיימת התפלגות שווה בין b ל-p; עם זאת, המקורות החוץ-מוזיקליים של התקופה, ביניהם כאלה הטוענים להיכרות ישירה עם המלחין, מאייתים את שמו ב-p.