stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת פלסטין בכדורגל
סגל הנבחרת

סגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2023. מספר ההופעות והשערים מעודכן ל-21 בנובמבר 2023
| מס' | עמדה | שם | תאריך לידה | הופעות | שערים | מועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שוער | עמר קדורה | 1 ביולי 1994 | 3 | 0 | שוודיה לנדסקרונה בויס |
| 16 | שוער | נעים אבו אקר | 20 בינואר 1995 | 1 | 0 | הרשות הפלסטינית שבאב א-דאהרייה |
| 22 | שוער | ראמי חמאדה | 24 במרץ 1994 | 42 | 0 | הרשות הפלסטינית הילאל אל-קודס |
| 26 | שוער | בראא ח'רוב | 20 במרץ 1998 | 0 | 0 | הרשות הפלסטינית מרכז שבאב בלאטה |

| 2 | מגן | מוחמד ח'ליל | 5 באפריל 1998 | 12 | 0 | לוב אסאריה |
| 4 | מגן | יאסר חאמד | 9 בדצמבר 1997 | 26 | 5 | מצרים א-זמאלכ |
| 5 | מגן | מוחמד סלאח | 18 ביולי 1993 | 26 | 0 | מצרים אל-איתיחאד אלכסנדריה |
| 7 | מגן | מוסעב אל-בטאת | 12 בנובמבר 1993 | 56 | 1 | ירדן אל-פייסלי |
| 12 | מגן | קמילו סלדאניה | 13 ביולי 1999 | 4 | 0 | צ'ילה אוניון סן פליפה |
| 15 | מגן | מישל טרמניני | 8 במאי 1998 | 9 | 1 | כווית כמזה |
| 17 | מגן | מוסא פיראווי | 17 בפברואר 1993 | 14 | 0 | מצרים הבנק הלאומי של מצרים |
| 18 | מגן | עמיד מחאג'נה | 11 בנובמבר 1996 | 1 | 0 | קטר (מדינה) א-ריאן |
| 24 | מגן | מהדי עיסא | 3 בנובמבר 1998 | 0 | 0 | הרשות הפלסטינית ג'בל מוכאבר |
| 25 | מגן | סאמר ג'ונדי | 27 בספטמבר 1996 | 7 | 0 | לוב אל-אהלי |

| 3 | קשר | מוחמד רשיד | 29 בינואר 1995 | 36 | 2 | אינדונזיה באלי יונייטד |
| 6 | קשר | עודאי ח'ארוב | 5 בפברואר 1993 | 23 | 0 | הרשות הפלסטינית הילאל אל-קודס |
| 9 | קשר | תאמר סיאם | 25 בנובמבר 1992 | 59 | 12 | תאילנד פרצ'ואפ |
| 10 | קשר | מחמוד אבו ורדה | 31 במאי 1995 | 29 | 3 | לוב אל-איתיחאד |
| 14 | קשר | סאמר זוביידה | 26 במאי 2001 | 0 | 0 | הרשות הפלסטינית הילאל אל-קודס |
| 21 | קשר | אסלאם באטראן | 1 באוקטובר 1994 | 27 | 5 | לוב אל-אהלי טריפולי |
| 23 | קשר | עטאא ג'אבר | 3 באוקטובר 1994 | 6 | 0 | אזרבייג'ן נפטצ'י באקו |

| 8 | חלוץ | עלאא א-דין חסן | 31 במאי 2000 | 2 | 0 | קטר (מדינה) אל-ערבי |
| 11 | חלוץ | עודאי א-דבאח | 3 בדצמבר 1998 | 29 | 10 | בלגיה שרלרואה |
| 13 | חלוץ | שהאב אל-קונבר | 10 באוגוסט 1997 | 1 | 0 | הרשות הפלסטינית ג'בל מוכאבר |
| 19 | חלוץ | מחמוד ואדי | 19 בדצמבר 1994 | 20 | 0 | מצרים אל-מוקאוולון |
| 20 | חלוץ | זיד אל-קונבר | 4 בספטמבר 2002 | 2 | 0 | לוב אל-איתיחאד |
שיאי שחקנים

נכון ל-26 במרץ 2024
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | עבדולאטיף אל בהדרי | 82 | 9 | 2007–2021 |
| 2 | חאדר יוסף | 69 | 2 | 2008–2016 |
| 3 | רמזי סאלח | 68 | 0 | 2000–2015 |
| 4 | תאמר סיאם | 65 | 13 | 2014-הווה |
| 4 | מוסעב אל-בטאט | 65 | 1 | 2013–הווה |
| 6 | עבדאללה ג'אבר | 59 | 2 | 2014–2019 |
| 7 | אשרף נומן | 56 | 14 | 2009–2016 |
| 8 | חוסאם אבו סאלח | 53 | 3 | 2010–2015 |
| 9 | סאיב ג'נדיה | 51 | 0 | 1999–2008 |
| 10 | מוחמד דרוויש | 49 | 0 | 2015–2022 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שערים | הופעות | יחס | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | עודאי א-דבאח | 17 | 38 | 0.45 | 2018–הווה |
| 2 | פהאד עטאל | 14 | 40 | 0.35 | 2004–2012 |
| 2 | שרף נומן | 14 | 56 | 0.25 | 2009–2016 |
| 4 | תאמר סיאם | 13 | 65 | 0.2 | 2014–הווה |
| 5 | סאמח מראעבה | 12 | 43 | 0.28 | 2014–הווה |
| 6 | ג'ונת'ן קנטילאנה | 10 | 30 | 0.33 | 2015–הווה |
| 6 | זיאד אל-קורד | 10 | 28 | 0.36 | 1999–2006 |
| 6 | חאלד סלים | 10 | 45 | 0.22 | 2011–2021 |
| 9 | עבדולאטיף אל בהדרי | 9 | 82 | 0.11 | 2007–2021 |
| 10 | אחמד מאהר | 8 | 29 | 0.28 | 2011–2018 |
| 10 | עבדלחאמיד אבו חביב | 8 | 37 | 0.22 | 2012–2015 |
ראו גם

התאחדות הכדורגל הפלסטינית
נבחרת ישראל בכדורגל
הערות שוליים

↑  סדר אזורי, רגשות מעורבים: נבחרת פלסטין נגד ירדן בגביע אסיה בכדורגל, אתר שיחה מקומית, אפריל 2015
↑  דגן ואלד, מאחורי החומה צומחת נבחרת כדורגל רעננה, מפתיעה ולמודת קרבות, באתר "שיחה מקומית", 9 ביוני 2014
↑  יואב ויכסלפיש, בעט, סלאח, בעט, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 11 בינואר 2015
↑   עוזי דן, עם שחקנים מטייבה, שפרעם וצ'ילה, פלסטין מסתערת על אליפות אסיה, באתר הארץ, 4 בינואר 2019
↑   עוזי דן, רק הכדורגל יכול: שחקני סעודיה עברו בגבול הישראלי וישחקו היום בגדה מול פלסטין, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2019
↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מדצמבר 1998 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
↑  אורי לוי, פלסטין מעל ישראל בדירוג פיפ"א. מה זה אומר?, באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2017
אלפחור

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדן 
 מוצא:  אל-אנדלוס 
 מרכיבים עיקריים:  קמח, ריבת חלב 
 
אלפחורס מצופים במרנג איטלקי ובשוקולד מריר
אלפחור (מספרדית: Alfajor, צורת רבים: אלפחורס) היא עוגייה שמורכבת  מקורנפלור, ביצים וחמאה, ואופיינית לספרד ולמדינות דרום אמריקה – בעיקר ברזיל, ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי ופרו.
אלפחור ארגנטינאי מסורתי עשוי לרוב ככריך משתי עוגיות שביניהן מרוחה ריבת חלב. יש הנוהגים לקשט את דפנות האלפחור בקוקוס ואחרים מצפים את האלפחור כולו בשוקולד מריר או מרנג איטלקי. במחוז קדיס שבאנדלוסיה (ספרד) נפוצה, בעיקר בזמן חג המולד, מרקחת – עשויה מקמח, דבש, שקדים ותבלינים (לרוב קינמון) – המכונה אף היא "אלפחור".
חלק מהחברות ממתגות את עוגיות האלפחור ומשווקות אותן ביחידות בודדות עטופות באריזה סגורה הרמטית. מגוון סוגי האלפחור גדל אף הוא: במילוי מרנג, ריבת חבושים, רסק תפוחי עץ, שוקולד – וחלקם אף עשוי משלוש שכבות עוגייה ומילוי כפול.
השם

מקור השם הספרדי אלפחור במילה הערבית אַל־פָאחִ'ר ׁ(الفَاخِر) שפירושה "המשובח". באזורים מסוימים בספרד עוגייה זו נקראת אָלָחוּ ׁ(alajú).
לעיתים נתפסת בעברית צורת הרבים הספרדית, "אלפחורס" (Alfajores), כצורת היחיד (בדומה לבורקס), והיא מקבלת ריבוי כפול – "אלפחורסים".
ראו גם

מקרון
יהודית הנשקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בת 65 בערך) 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  משה בר־אשר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה ללשון העברית על שם ציפורה וזאב בן־חיים 
 בן או בת זוג:  דוד הנשקה 
 מספר צאצאים:  5 
 תרומות עיקריות
 חקר המרכיב העברי בשפה הערבית-היהודית של יהדות תוניסיה
 
יהודית הֶנְשְקֶה (נולדה ב-1960) היא בלשנית ישראלית, פרופסור מן המניין במחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן, לשעבר פרופסור מן המניין וראש החוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה. זוכת פרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה

יהודית הנשקה (חדד) גדלה במושב בית הגדי והתחנכה בקריית החינוך שדות נגב (עזתה). למדה לשון ותנ"ך במכללה בירושלים, את התואר השני עשתה באוניברסיטה העברית וכתבה עבודת מ"א העוסקת בלשון חכמים בהנחיית פרופ’ משה בר-אשר. את עבודת הדוקטורט שלה, גם היא בהנחיית פרופ’ בר-אשר, כתבה על המרכיב העברי בשפה הערבית-היהודית של יהדות תוניסיה. עיבודו של מחקר זה פורסם בשנת תשס"ז (2007) כספר בהוצאת מוסד ביאליק, בשם "לשון עברי בדיבור ערבי: אוצר המילים העברי בערבית המדוברת של יהודי תוניסיה". על ספרה ומחקריה בתחום הזיקה של לשונות היהודים לעברית זכתה בשנת תשע"א (2011) בפרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית.
הנשקה זכתה ב"מלגת בן יהודה" לשנים תשס"ג-תשס"ד מטעם מרכז אליעזר בן יהודה לחקר הלשון העברית שעל יד האוניברסיטה העברית.
בתחילת דרכה לימדה הנשקה במדרשת "עמליה", ובשנים תשנ"ח-תש"ע (1998-2010) עמדה בראש החוג ללשון עברית במכללת אפרתה, ייסדה וערכה את כתב העת שלו 'דעת לשון', וכן ייסדה ועמדה בראש המרכז ללימודי עריכת לשון במכללה. במקביל הרצתה בחוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית. בשנת תשע"א (2011) הצטרפה לחוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה, ועמדה בראשו בשנים תשע"ט-תשפ"א (2019-2021). בסתיו תשפ"ב עברה כפרופסור מן המניין למחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן. מרצה בכינוסים מדעיים רבים ומפרסמת מאמרים בבמות אקדמיות שונות, בישראל ומחוצה לה. מתחומי התמחותה: לשון חכמים שבכתבי היד ומסורות שבעל פה של יהודי המזרח.
הנשקה חברה באקדמיה ללשון העברית משנת תשע"א, תחילה כ'חברה יועצת', ומשנת תשע"ז - כחברה מלאה.
נשואה לדוד הנשקה, פרופסור לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, ואֵם לחמישה ילדים.
השקפתה הפדגוגית על לימוד הלשון העברית

לדעת הנשקה, הלשון אינה מנותקת מהחיים וקיים קשר בין הטקסטים העבריים לשפה של היום. במקרים לא מעטים, העברית היא הסממן האחרון שנותר לישראלים רבים מיהדותם. הלשון מקשרת בין ציבורים שונים בישראל וגם בין העבר והעתיד. לדעתה, לימודי הלשון בתיכונים, בעיקר אלה המלמדים לפי התוכנית הישנה, מדגישים את הצד הטכני בשפה, בעוד שללשון העברית יש ערך תרבותי והיא מרכיב חשוב בזהות של הישראלים כיהודים במדינת ישראל.
מספריה ועריכותיה

לשון עברי בדיבור ערבי: אוצר המילים העברי בערבית המדוברת של יהודי תוניסיה, הוצאת מוסד ביאליק
כרמלים - כתב עת לחקר הלשון העברית ולשונות סמוכות, החוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה ומכון בן-צבי
דעת לשון - מחקרים בלשון העברית לתקופותיה (עם סיגלית רוזמרין), יצא לאור על ידי מכללת אפרתה
המשנה בביזנטיון: מסורת הלשון של כתב יד קיימברידג' למשנה, האקדמיה ללשון העברית, ירושלים, תשפ"ג
הערות שוליים

↑  על פי קובץ הזהויות של הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262519605171  BnF: cb16171280w (data)  ISNI: 0000 0000 7370 2338  LCCN: nr2002025654  NTA: 315680423  SUDOC: 131971646  VIAF: 56547616   WorldCat (עם VIAF): 56547616
רבש"ץ

רכז ביטחון שוטף צבאי (בראשי תיבות: רבש"ץ, נכתב גם: רבש"צ) הוא האחראי על אבטחת יישוב בשגרה ובחירום עד הגעת כוחות צה"ל או משטרה. עליו מוטל התפקיד להיות חוליית הקישור בין גורמי ביטחון אזוריים וחירום כלליים, היישוב ותושביו.
הרבש"ץ כפוף מנהלית למזכיר היישוב ככל שמדובר בוועד מקומי במועצה אזורית או לממונה חירום וביטחון ברשות המקומית. וכפוף מקצועית למפקד החטיבה שהיישוב נמצא בתחומה.
באזורים הכפופים לצה"ל ביהודה ושומרון, עוטף עזה וישובי ספר סמוכי הגדר בגבולות הארץ, עובד הרבש"ץ מול הכוחות עליהם מוטלת אבטחת היישוב בו הוא מתגורר, ואחראי על מערכת הביטחון ביישוב או המועצה המקומית עליה הוא ממונה, בחיבור ישיר של ביטחון שוטף בין התושבים יחד עם כיתת כוננות, אל מול גורמי צה"ל בגזרתו. בפנים הארץ הוא כפוף למשטרת ישראל ונקרא: רב"ש (רכז ביטחון שוטף).
את שכר הרבש"צים מממן משרד הביטחון מתקציבו. הרבש"צים ממלאים את תפקידם מתוקף כתב מינוי, הניתן להם מאת מפקד החטיבה המרחבית (חטמ"ר), אשר בגזרתה הם פועלים. המינוי ניתן בהתאם לצו בדבר הסדרת השמירה ביישובים.
תפקידים

ניהול הביטחון השוטף ביישוב
ניהול השמירה ביישוב בעת חירום
קיום קשר עם גורמי הביטחון באזור היישוב
ניהול המתקנים והציוד שבתחום אחריות הרבש"ץ
הפעלת כיתת הכוננות והתיאום מול כוחות הביטחון בגזרתו
תיאום אזרחי עם התושבים ביישוב או המועצה המקומית בגזרתו, לגבי הביטחון השוטף ביישוב או במועצה המקומית.
הכשרה

ההכשרה של הרבש"ץ מתבצעת במסגרת צה"ל בקורסים של בית הספר להגנת היישוב.
אחת לשנה מתקיים בבית הספר להגנת יישובים בבסיס האימונים לכיש של פיקוד המרכז קורס ייחודי המכשיר רבש"צים מכל רחבי הארץ לפיקוד על כיתת הכוננות ביישוב בו הם גרים.
בפקודות צה"ל נקבע, כי הרבש"ץ ישמש כמפקד היישוב בשגרה וכממונה על השמירה. מינוי הרבש"ץ יבוצע על ידי אלוף הפיקוד או על ידי מי שהוסמך על ידיו - מפקד החטמ"ר. הרבש"ץ ממלא את תפקידו בשליחות צה"ל, וכפוף למפקדת החטמ"ר. הרבש"ץ אחראי בתחום היישוב, בין היתר, על הטיפול בחיילי הגנ"ש (הגנת יישובים), במרכיבי הביטחון ובכיתת הכוננות. הרבש"ץ חייב לעבור הכשרה במסגרת קורס רבש"צים וזאת כתנאי להעסקתו. ניתן להעמידו לדין צבאי על כל עבירה הנוגעת לנושאים המוטלים עליו. לרבש"צ יש אפשרות לסגן רבש"ץ שממלא את מקומו בהיעדרויות קצרות. בפקודות צה"ל נקבע, כי נוהל מינוי ממלא מקום הרבש"ץ הוא כנוהל מינוי רבש"ץ ותפקידיו של ממלא מקום רבש"ץ הם כתפקידיו של רבש"ץ.
ביהודה ושומרון ועוטף עזה

תפקידו של רבש"ץ ביהודה ושומרון ועוטף עזה, וכן בישובי ספר סמוכי גדר בגבולות, תפקידו הוא מקיף ומורכב יותר מאשר תפקידו בשאר חלקי הארץ. הוא פועל גם מחוץ לתחום היישוב, מטפל בשאלות ביטחון פנים ועובד באופן ישיר מול כוחות צה"ל בגזרתו, כולל הפעלת כיתת הכוננות של היישוב או המועצה המקומית.
הערות שוליים

↑  יהודה והשומרון צו מס' 432, תשל"א-1971 (להלן: "צו השמירה")
מועצה אזורית אלונה

מועצה אזורית אלונה היא מועצה אזורית בישראל המאחדת שלושה מושבים הנמצאים במערב רמות מנשה, מזרחית לבנימינה: עמיקם, אביאל וגבעת ניל"י. המועצה קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1953 והיא המועצה האזורית בעלת מספר היישובים הקטן בישראל.
באוגוסט 2023 הודיע שר הפנים ח״כ משה ארבל על בחינת איחודן של רשויות מקומיות, כולל הצעה לאיחוד  מועצה אזורית מנשה עם מועצה אזורית אלונה, והנחה כי תהליך הבחינה יחל לאחר הבחירות לרשויות המקומיות. ביולי 2024 חתם מנכ"ל משרד הפנים רונן פרץ על כתב מינוי ועדה גאוגרפית לבחינת מעמד מוניציפלי ואיחוד רשויות מקומיות אלה.
גאוגרפיה

ממוצע המרחקים בין שלושת יישובי המועצה הוא 4.7 ק"מ, ושלושתם משתייכים לתנועת החרות. רוב האוכלוסייה עוסקת בחקלאות, בעיקר בגידול כרמים ועצי פרי נשירים.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית אלונה 2,149 תושבים, מתוכם 2,041 תושבי ישראל (מקום 252 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 83.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 15,993 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
בשטחה של המועצה האזורית, סמוך לקיסריה, נמצא "פארק אלונה" ובו אתר ארכאולוגי מהתקופה הרומית. במקום נקבת מים, אשר ניתן ללכת לאורכה.
הנהלת המועצה

הנהלת המועצה ממוקמת במושב עמיקם. ראש המועצה מאז 1999 הוא אריה שרון ולמועצה כ-25 עובדים.
יישובי המועצה

| מספר | צורת היישוב | יישוב | שנת הקמה | הערות | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מושב | אביאל | 1949 |  | 820 |
| 2 | מושב | גבעת ניל"י | 1953 |  | 715 |
| 3 | מושב | עמיקם | 1950 |  | 740 |
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מועצה אזורית שלישית בשומרון, דבר, 22 בפברואר 1954
↑  הוועדה לבחינת איחודי רשויות מקומיות יוצאת לדרך
↑  פרופיל מועצה אזורית אלונה באתר הלמ"ס
↑  דוד בר יוסף, "פרובנס" של ארץ-ישראל, מגזין המושבות, 6 במאי 2008
| דגל ישראל מועצות אזוריות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הצפון | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף •  מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל |  |
| מחוז חיפה | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |  |
| מחוז המרכז | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן |  |
| מחוז ירושלים | מטה יהודה |  |
| מחוז הדרום | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר |  |
| אזור יהודה והשומרון | גוש עציון • הר חברון • מגילות ים המלח • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון |  |
| דגל ישראל מחוז חיפה |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת חיפה • נפת חדרה | מפת מחוז חיפה |
| ערים | אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל-גרבייה • חדרה • חיפה • חריש • טירת כרמל • כפר קרע • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • בסמ"ה • ג'סר א-זרקא • ג'ת • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • מעלה עירון • עספיא • ערערה • פוריידיס • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון • רכסים | מפת מחוז חיפה |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה | מפת מחוז חיפה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465732305171  VIAF: 308258258   WorldCat (עם VIAF): 308258258
יוסף דרנבורג

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1811 מיינץ, צרפת 
 פטירה:  29 ביולי 1895 (בגיל 83) באד אמס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גיסן  אוניברסיטת בון 
 מוסדות:  אקול פראטיק דה אוטז אטיד 
 צאצאים:  הארטוויג דרנבורג 
 תרומות עיקריות
 חקר היסטוריה יהודית
 
יוסף נפתלי דרנבורג (בצרפתית: Joseph Derenbourg;‏ 21 באוגוסט 1811, מיינץ – 29 ביולי 1895, באד אמס) היה מזרחן יהודי צרפתי.
חייו

יוסף נפתלי דרנבורג נולד במיינץ לצבי הירש דרנבורג. באותה תקופה העיר הייתה תחת שליטה של האימפריה הצרפתית. עד גיל 13 הוא למד בעיקר לימודי יהדות. לאחר מכך למד דרנבורג באוניברסיטת בון והיה חברו של אברהם גייגר. לאחר סיום הדוקטורט הוא עבר לאמסטרדם ובשנת 1838 התיישב בפריז.
בשנת 1857 הוא פתח בית ספר פרטי והיה מנהלו עד לשנת 1864.
בשנת 1867 פרסם דרנבורג את ספרו Essai sur l'histoire et la géographie de la Palestine בו הוא חקר היסטוריה של יהודים בתקופת בית המקדש השני. בהמשך הוא פרסם מספר מחקרים נוספים בנושא ביחד עם בנו.  בשנת 1870 הוציא דרנבורג לאור את מחברת התיג׳אן העברית בתוספת מעט הערות ומראי מקום. בשנת 1877 הוא מונה לפרופסור באקול פראטיק דה אוטז אטיד.
יוסף דרנבורג התקבל ללגיון הכבוד בשנת 1869.
מחיבוריו

יוסף דרנבורג, תרגום: משפת צרפת ביד מבש"ן, משא ארץ ישראל: דברי ימי הארץ מימי כורש ועד אדריאנוס על פי חכמי המשנה והתלמוד, סנקט פטרבורג: דפוס בעהרמאן וראבינאוויץ, תרנ"ו-תרנ"ז, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  ספרו בצרפתית של יוסף דרנבורג "משא ארץ ישראל: מימי כורש ועד אדריאנוס על פי חכמי המשנה והתלמוד", תורגם לעברית בה'תרנ"ו (1896) בידי מנחם מנדל בראונשטיין.
↑  Joseph Derenbourg, Manuel du lecteur, d'un auteur inconnu : publié d'après un manuscrit venu du Yémen et accompagné de notes, Paris: Imprimerie nationale, 1871
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260205705171  PLWABN: 9810618937105606  BNC: 000555969  BNE: XX1201826  BnF: cb13617476v (data)  CiNii: DA10500746  GND: 104063157  ICCU: SBLV289688  ISNI: 0000 0000 8079 5579  LCCN: nr92020492  NKC: zmp2012730185  NLA: 35684305  NTA: 074564021  RERO: 02-A003170682  SELIBR: 264376  SUDOC: 056584016  TDVİA: derenbourg-joseph-naphtali  Trove: 1041411  VcBA: 495/377886  VIAF: 78145857793123020111   WorldCat (עם VIAF): 78145857793123020111 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמעון בר מאיר

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1943 (בן 81) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  סגן דיקן בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהן המכון למחלות דרכי העיכול והכבד במרכז הרפואי שיבא תל השומר, ראש הקתדרה לגסטרואנטרולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
 השכלה:  בית הספר לרפואה הדסה של האוניברסיטה העברית בירושלים, התמחות באוניברסיטת ייל
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 מקצוע:  רופא
 
שמעון בר מאיר (נולד ב-25 בספטמבר 1943) הוא גסטרואנטרולוג בכיר ופרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בר מאיר שימש כסגן דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וכמנהל המכון למחלות דרכי העיכול והכבד במרכז הרפואי שיבא תל השומר. לאורך השנים היה בר מאיר פרופסור אורח במוסדות אקדמיים מובילים ברחבי העולם וביניהם ביה"ח האוניברסיטאי בציריך, ביה"ח Royal Free בלונדון בית החולים מאונט סיני בניו יורק ומוסדות רבים אחרים ופרסם מעל ל-200 פרסומים בעיתונות והספרות המדעית.
קורות חיים

שמעון בר מאיר נולד בתל אביב והתחנך בבית הספר הממלכתי-דתי "מוריה" ולאחר מכן בתיכון עירוני ב' (צייטלין) בתל אביב.
בשנת 1961 התגייס לצה"ל במסגרת מסלול העתודה האקדמית לרפואה והשלים את לימודיו בבית הספר לרפואה הדסה של האוניברסיטה העברית בירושלים לתואר דוקטור לרפואה ב-1968. תחילה, שירת כרופא גדודי בגדוד 601 של הנדסה קרבית בסיני בתקופת מלחמת ההתשה ובהמשך כמפקד מרפאת 542 בצריפין ואחראי חדר בידוד פיקודי. ב-1973, במסגרת שירות המילואים, שירת כרופא גדוד השריון הראשון שחצה את תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים. בהמשך שירת לאורך שנים במילואים ושוחרר בדרגת רב-סרן.
בין השנים 1967–1968 עבר סטאז' בבית החולים האוניברסיטאי הדסה עין כרם ובהמשך עבר התמחות במחלות פנימיות בבית החולים בילינסון. לאחר מכן, עבר התמחות במחלות כבד ביחידת הכבד של אוניברסיטת ייל בקונטיקט, ארצות הברית עד שנת 1977. משם, המשיך להתמחות נוספת במחלות דרכי העיכול בקולג' הרפואי של ויסקונסין, מילווקי, ארצות הברית.
לאחר סיום שנות ההתמחות, התקבל ב-1978 כרופא בכיר במכון הגסטרואנטרולוגי בבית החולים איכילוב. בין השנים 1982–1989, ניהל את המכון הגסטרואנטרולוגי בבית החולים וולפסון. במהלך שנים אלו, הפך המכון הגסטרואנטרולוגי בבית החולים וולפסון למכון אוניברסיטאי המסונף לבית הספר לרפואה בת"א.
ב -1994 התמנה לפרופ' מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1989–2010, ניהל את המכון הגסטרואנטרולוגי במרכז רפואי ע"ש חיים שיבא ולאחר מכן המשיך לשמש כרופא בכיר נלווה במכון. ב-1996, זכה פרופ' בר מאיר בפרס שיבא כעובד מצטיין.
פרופ' בר מאיר כיהן כיו"ר החברה הישראלית לחקר הכבד, האיגוד הישראלי לגסטרואנטרולוגיה ויו"ר ועדת הבחינה בגסטרואנטרולוגיה. בשנים 2000–2004, כיהן כסגן דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וכ"כ היה מופקד פרופ' בר מאיר על הקתדרה לגסטרואנטרולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב עד לשנת 2010. כמו כן, כיהן כחבר מערכת במספר כתבי עת רפואיים ביניהם Gastrointestinal Endoscopy, Endoscopy, World J of Gastroenterology, IMAJ. בשנת 2023, התמנה לעורך משנה בעיתון GI Endoscopy, כתב העת החשוב בעולם לתחום האנדוסקופיה.
פרסומים בעיתונות והספרות המדעית

שמעון בר מאיר מתמחה בכלל שטחי התחום הגסטרואנטרולוגי ומחלות הכבד, תוך מיקוד באנדוסקופיה מתקדמת, מחלות דרכי המרה והלבלב ומחלות דלקתיות של המעי. במהלך כלל שנות פעילותו נכתבו תחת ידיו כ-200 פרסומים בעיתונות המדעית[2] וכ-30 פרקים בספרי רפואה.
בין פרסומיו הבולטים:
1. Frequency of papillary dysfunction among cholecystectomized patients.
2. Investigation of obstructive jaundice by an ultra-thin-caliber endoscope: a new technique for potential use in pregnancy.
3. Endoscopy simulators: the state of the art, 2000.
4. Diagnostic colonoscopy: the end is coming.
5. Capsule endoscopy for the evaluation of patients with chronic abdominal pain.
6. Second capsule endoscopy for patients with severe iron deficiency anemia.
7. The feasibility and risk of early colonoscopy in acute diverticulitis: a prospective controlled study.
8. Early colonoscopy in patients with acute diverticulitis: results of a prospective pilot study.
9. Double-blind controlled trial of flumazenil in patients who underwent upper gastrointestinal endoscopy.
10. Budesonide versus prednisone in the treatment of active Crohn's disease. The Israeli Budesonide Study Group.
11. Effect of (+)-cyanidanol-3 on chronic active hepatitis: a double blind controlled trial.
הישגים בולטים בגסטרואנטרולוגיה בארץ

פרופ' בר מאיר הכניס לארץ מספר שיטות אנדוסקופיות וביניהן ספינקטרוטומיה להוצאת אבנים מדרכי מרה, אנטרוסקופיה כפולת בלון למעי הדק אולטראסאונד אנדוסקופיו וכולנגיוסקופיה בעת ERCP. כמו כן, הוביל את בניית המכונים הגסטרואנטרולוגים במרכז הרפואי וולפסון ובמרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, תל השומר.
פרופ' בר מאיר היה היועץ הרפואי של חברת הסימולציה Simbionix ללימוד פעולות אנדוסקופיות ושיתף פעולה עם מספר חברות הזנק ישראליות בתחום כמו Given Imaging ו-Innovations.
הערות שוליים

1 2  פרופ' שמעון בר מאיר | גסטרו סנטר, ‏2010-01-20
↑  אתנחתא מוסיקלית בוולפסון - המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון
↑  כלות וחתני פרס שיבא
↑  Bar-Meir S, Halpern Z, Bardan E, Gilat T., Frequency of papillary dysfunction among cholecystectomized patients., Hepatology, 1984, עמ' 328-30
↑  Bar-Meir S, Rotmensch S., Investigation of obstructive jaundice by an ultra-thin-caliber, Am J Obstet Gynecol. 150(8), 1984, עמ' 1003-4
↑  Bar-Meir S., Endoscopy simulators: the state of the art, 2000, Gastrointest Endosc. 52(5):, 2000, עמ' 701-3
↑  Bar-Meir S, Wallace MB, Diagnostic colonoscopy: the end is coming, Gastroenterology 131(4), 2006, עמ' 992-4
↑  Bardan E, Nadler M, Chowers Y, Fidder H, Bar-Meir S., Capsule endoscopy for the evaluation of patients with chronic abdominal pain., Endoscopy. 35(8), 2003, עמ' 688-9
↑  Bar-Meir S, Eliakim R et Al., Second capsule endoscopy for patients with severe iron deficiency anemia., Gastrointest Endosc 60(5), 2004, עמ' 711-3
↑  Lahat A et al, The feasibility and risk of early colonoscopy in acute diverticulitis: a prospective controlled study., Endoscopy 39(6), 2007, עמ' 521-4
↑  Sakhnini E et al, Early colonoscopy in patients with acute diverticulitis: results of a prospective pilot study, Endoscopy 36(6), 2004, עמ' 504-7
↑  Birkenfeld S. et al, Double-blind controlled trial of flumazenil in patients who underwent upper gastrointestinal endoscopy., Gastrointest Endosc. :519-2, 1989, עמ' 35(6)
↑  Bar-Meir S. et al, Budesonide versus prednisone in the treatment of active Crohn's disease. The Israeli Budesonide Study Group., Gastroenterology. 115(4), 1998, עמ' 835-40
↑  , Effect of (+)-cyanidanol-3 on chronic active hepatitis: a double blind controlled trial., Gut. 26(9), 1985, עמ' 975-9
↑  Clinical Validation GI Mentor | Simbionix, simbionix.com, ‏2014-08-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Specialist: Israeli innovations to make colonoscopy obsolete, www.sheba.co.il
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שמעון בר מאיר".
בוא אל החגיגה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אילנה אביטל
 יצא לאור:  1985
 שפה:  עברית
 אורך:  3:30
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  שמרית אור
 לחן:  אילנה אביטל
 עיבוד:  קובי אשרת
"בוא אל החגיגה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את השיר הוציאה לאור בשנת 1985 חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב והולחן על ידי שמרית אור ואביטל עצמה – אחת מהרצועות היחידות בדיסקוגרפיה שלה שהולחנו על ידה – והשתתף בפסטיגל 1985, שם הגיע למקום השלישי. ב-13 בינואר 1986 נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג' במקום ה-25. הוא רשם את מיקום השיא שלו במצעד כשדורג שני. סך הכל צעד השיר אחד-עשר שבועות רצופים במצעד.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |