stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות קרלין
חסידות לוצק

2006
יולי 2017
בשנת ה'תשנ"ו הכתירה קבוצת חסידים כאדמו"ר מלוצק את רבי יוחנן שוחט, אחיו של האדמו"ר הנוכחי מקרלין-סטולין, בהסכמת האח. מרכז החסידות היה בשכונת הבוכרים בירושלים. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 נבנה מבנה קבע לחסידות בשכונת שמואל הנביא-נווה צבי. בתי כנסת נוספים קיימים בביתר עילית ובבית שמש.
אל החסידות הצטרפו חסידים מקרלין סטולין וקהל חסידי ירושלים, וכן חסידים נוספים. לחסידות לוצק כמה עשרות משפחות של חסידים ואוהדים בישראל ובחוץ לארץ.
רבי יוחנן הוא חתנו של רבי ישראל צבי יאיר דנציגר, האדמו"ר מאלכסנדר.
ספרי החסידות

בית אהרן - ספרו של רבי אהרן השני מקרלין, נחשב כספר המרכזי של חסידות קרלין
סידור בית אהרן, פיוטרקוב ה'תרפ"ד
סידור בית אהרן וישראל, ברוקלין ה'תשי"ב. מהדורות חדשות יצאו החל מה'תשמ"ד
כתבי קודש - שיחות ומכתבים מרבי יוחנן מקרלין סטולין
אהרן הויזמן, דברי אהרן, ברכת אהרן, פרח מטה אהרן - אסופת דברי תורה, ביוגרפיה והיסטוריה של אדמו"רי חסידות קרלין ברוסיה ובארץ
אהרן פרלוב, הנהגות וסדר היום מצדיקי קרלין, ירושלים ה'תשט"ו
רבי אברהם אלימלך שפירא, האדמו"ר מגרודז'יסק, משנת חכמים, ירושלים ה'תרצ"ד
כמו כן מופיעים דברי תורה וסיפורים מאדמו"רי השושלת בספרים:
לקוטים נחמדים, סאטמר ה'תרצ"ז
כתבי קודש, מונקאטש ה'תרס"ה
לקוט מאמרים אהבת חברים - ליקוטי מאמרים, שיחות ומכתבים מאדמור"י קרלין סטולין
ילקוט מאמרים שבת קודש - ליקוטי מאמרים, שיחות ועובדות מאדמור"י קרלין סטולין
לקריאה נוספת

בנימין בראון, כספינה מיטלטלת: חסידות קרלין בין עליות למשברים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2018.
יהושע הויזמן, פרי ישע אהרן - חלק א' סיפורים על רבי אהרן הגדול מקרלין, רבי שלמה מקרלין, רבי אשר (הזקן) מסטולין, רבי אהרן השני מקרלין ורבי אשר (הצעיר) מסטולין, חלק ב' סיפורים על רבי ישראל פרלוב מסטולין
יעקב ישראלי (קולא), בית קרלין סטולין - פרקים במסכת חייהם של אדמו"רי השושלת ועיונים במשנתם החסידית, תל אביב ה'תשמ"ב
אברהם יצחק פייגנבוים, לוח עתים וזמנים - לוח שנה הכולל מנהגים וליקוטים ממשנת אדמור"י סטולין קרלין. יוצא לאור מדי שנה, החל מה'תשע"א
אברהם אביש שור, כתבים: פרקי תולדה ועיון במשנת קרלין-סטולין, ירושלים: מכון בית אהרן וישראל, ה'תשע"ה
יוסף דוד זינצהיים

| --- | --- |

רבי יוסף דוד זינצהיים בראש הסנהדרין הגדולה של נפוליאון
 לידה:  1745 ה'תק"ה טריר, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  11 בנובמבר 1812  (בגיל 67 בערך) ז' בכסלו ה'תקע"ג פריז, הקיסרות הראשונה 
 מקום קבורה:  פר לשז, פריז
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בנובמבר 1812 
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה, פרשנות התלמוד
 רבותיו:  רבי יצחק זינצהיים (אביו)
 חיבוריו:  יד דוד
 
 תפקידים נוספים:  ראש "הסנהדרין של פריז", רבה של שטרסבורג
 
הרב יוסף דוד זינצהיים (בצרפתית: David Sintzheim ‏ה'תק"ה, 1745 – ז' בכסלו ה'תקע"ג, 11 בנובמבר 1812) מחכמי צרפת, פרשן תלמודי, והרב הראשי הראשון של צרפת מטעם הקונסיסטואר, מכונה גם "היד דוד" על שם ספרו המפורסם על תלמוד בבלי. היה בעל השכלה רחבה במספר תחומים, ועם זאת היה שמרן ולחם נגד רפורמות שעלו מחוגים ליברליים. פעילותו הציבורית העיקרית הייתה כנשיא הסנהדרין של פריז ולאחר מכן בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת, שנוסדה על ידי נפוליאון בונפרטה בכוונה להעניק מעין סמכות אוטונומית ליהודי צרפת על מנת שייכנסו למעגל האזרחי באופן מלא.
קורות חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד בטריר (ישנם מקורות המצביעים על כך שנולד באלברסוויילר (אנ')) שבגרמניה לרב יצחק זינצהיים שכיהן שם ברבנות, ממנו הוא קיבל את תורתו. בשנת 1762 קיבל אביו משרה רבנית באלזס והמשפחה עברה לגור בנידרנהיים (צר'). למד גם אצל רבי שמואל הילמן ממץ. התחתן בשנת 1765 עם אסתר בער, בתו של תיאודור בער ואחותו של פרנס קהילת יהודי אלזס, נפתלי הרץ - סרף בר מֶדֶלסהיים. עם חתונתו, עבר לגור קרוב לגיסו בבישהיים (צר'), הקדיש את זמנו ללימוד תורה וחי על רווחים מהשקעות בעסקי גיסו. בשנת 1786 פתח סרף בר ישיבה בעיר והעמיד בראשה את הרב זינצהיים. היא פעלה עד תקופת המהפכה הצרפתית, אז איבדה משפחת בר חלק גדול מעושרה והישיבה נסגרה בשנת תקנ"ב.
בתקופת שלטון הטרור שכלל רדיפות נגד הדת, ברח לשטרסבורג, וכעבור שנתיים כאשר "הקונבנט" - ממשלתו של רובספייר ייסד את דת השכל נאלץ להמלט גם משטרסבורג ללא ספריו שאותם גנז מפני שריפה על ידי השלטונות, ונדד זמן רב במקומות שונים. במהלך נדודיו נדר שאם יזכה לשוב לחיי מנוחה ידפיס את ספריו.
בתום תקופת נדודים זו, חזר רבי יוסף דוד לאלזס והפך לרב הקהילה החדשה בשטרסבורג, בה היה אסור ליהודים להתגורר מאז סוף המאה ה-14.
סייע לו בעבודתו חתנו ובן אחותו רבי אברהם אוירבך (רבה של בון ואביו של רבי צבי בנימין אוירבך). בתקופה זו הדפיס את ספרו "יד דוד", ספר פופולרי המצטיין בבקיאות רבה.
בראשות הסנהדרין > באספת הנכבדים

ב-29 ביולי 1806 התכנסה בפריז על פי פקודתו של נפוליאון אספה שהורכבה מנכבדי העם היהודי מצרפת ומאיטליה. ההרכב היה אמור לייצג את היהדות במטרה לשלב את היהודים בחיי המדינה. רבי דוד היה אחד מתוך 112 צירים שנבחרו על ידי פקידי הממשלה הצרפתית, והרב הבולט שבהם. חברי האספה הורכבו מרבנים ביניהם רבי יהושע בן ציון סגרה, רבי אברהם דה קולוניה, ורבי מנחם עמנואל דייץ, שהיוו מיעוט, ואישים בולטים מיהדות צרפת שהיו נאורים ברובם; הבולט שבהם היה אברהם פורטדו שנבחר ברוב קולות לתפקיד יושב הראש של האספה.
המתח בין הנציגים שנטו למודרנה ולרפורמה לבין הנציגים השמרנים באספה היה גדול. ועוד לפני תחילת הדיונים פרץ הוויכוח הראשון על רקע דתי, כאשר הבחירות לתפקידי יושב הראש והמזכירים נקבעו על פי הממשלה ליום השבת, רבי דוד זינצהיים התנגד בתוקף לקיום הבחירות ביום השבת, ואילו החילונים בראשותו של פורטדו טענו כי זו הזדמנות להוכיח לקיסר שהיהדות ממושמעת לחוקי הממשלה. לבסוף הושגה פשרה לפיה הדתיים יכתבו את פתקי ההצבעה שהם לפני השבת.
במהלך האספה הוצגו בפני הבאים 12 שאלות הנוגעות בקונפליקט שבין יהדות לאזרחות. לעריכת התשובות הוקמה ועדה שהורכבה מארבעה רבנים לצד אישים נוספים, בראשותו של רבי דוד. חיבור התשובות בפועל נעשה על ידיו, והוא סיים את העבודה בתוך ארבעה ימים בלבד. בכתיבת התשובות נאלץ ריד"ז לנסח את דעתו בזהירות רבה מאוד בכדי שלא להסתבך עם השלטונות, ונאלץ לתמרן בין צירי האספה שברובם נטו לרפורמה, בלא לסתור את ההלכה היהודית, ותחת לחץ ממשלתי.
בראשות הסנהדרין > בנשיאות הסנהדרין

עם ייסודה הרשמי של אותה הסנהדרין והתכנסותה בא' באדר א' תקס"ז, מונה רבי דוד לעמוד בראשה כנשיא, ולצדו רבי יהושע סגרה מאיטליה כאב בית דין, ורבי אברהם דה קולוניה ממנטובה כחכם.
לרגל ההתכנסות חיבר תפילה מיוחדת אותה הקריא בטקס שנערך בבית הכנסת של פריז לפני ההתכנסות הראשונה, כשהוא אוחז ספר תורה בידיו. נוסח התפילה כולל בקשה שלא תיכשל הסנהדרין בסילוף ההלכה, אפשרות ממנה חששו מאוד השמרנים, וריד"ז בראשם. לאחר מכן התכנסו החברים בבניין העירייה, באולם שהוכן במיוחד עבורם. לפי המנהג העתיק, הם התיישבו בחצי עיגול, בהתאם לסדר הגיל. המשתתפים לבשו בגדי שרד שחורים, עם כיפות משי וכובעים בעלי שלוש פינות. וריד"ז שנבחר לנשיא נאם בטקס. הישיבות היו פומביות ומבקרים רבים הגיעו לצפות בהתכנסויות. הישיבה השנייה והאחרונה ננעלה ב-9 במרץ 1807 על ידי רבי דוד.
בראשות הסנהדרין > החלטות הסנהדרין

מטעם הסנהדרין התפרסמו שורת החלטות שנוסחו קודם לכן בימי אספת הנכבדים על ידי ריד"ז כתשובות לשאלות הקיסר נפוליאון:
חרם דרבנו גרשום - הסנהדרין אישרה מחדש את חרם דרבנו גרשום האוסר ריבוי נשים.
גירושין - הסנהדרין אסרה על מתן גט ללא אישור הממשלה ונימקה זאת בכך שהתורה דורשת שאחר הגט ייכרת כל קשר בין האיש לאישה, לרבות קשר על פי חוק המדינה.
נישואי תערובת - את הוויכוחים הסוערים ביותר גרמה השאלה אודות נישואי תערובת, הרבנים עמדו על כך שבין נוצרים ליהודים "מן הנמנע שיהיו קידושין תופסים בהם כדת משה", אך פסקו כי על כל המתחתנים בנישואי תערובת לא יוטל עונש חרם.
אחווה אזרחית-מדינית - לגבי האחווה לבני המדינה פסקה הסנהדרין כי על בני ישראל "מצווה להם מן התורה לאהוב ולעזור את יושבי ארצותם ולהתנהג עמם בכל עניין מדיני ומוסרי כמו עם בני אמונתנו", ואף קבעה כי התורה לא הבדילה בין יהודים לנוכרים "שומרי שבע מצוות בני נוח" בחובה להתנהג עמם במוסריות. הסנהדרין גם קבעה כי אין כל מניעה שיהודי יעסוק בעבודת אדמה, באומנויות ובמקצועות החופשיים, והתורה היללה את יגיעת הכפיים.
שמירת חוקי המדינה - הסנהדרין חייבה את התושבים היהודים לשמור את חוקי המדינה, ללחום את מלחמתה ואף פטרה את החיילים מקיום המצוות במידה ואלה מונעים מהם את מילוי תפקידם.
ריבית - אף בעניין הריבית, אחר שהסנהדרין הסבירה כי התורה הרשתה ליטול ריבית מנוכרים רק משום שגם אלו נהגו ליטול ריבית מישראל, בכל אופן הגדילה עשות ואסרה בזמן הזה על כל אבחנה בין יהודי לנוכרי לעניין נטילת ריבית.
כרבה של צרפת

בשנת ה'תקס"ח התמנה רבי דוד לרב הראשי של הקונסיסטואר בצרפת, ואת רבנות שטרסבורג העביר לידי הרב יעקב מאיר. בתפקיד רבה של צרפת כיהן עד לפטירתו.
בפסח ה'תק"ע, שלח, עם חבריו הרבנים בקונסיסטוריה המרכזית, מכתב מחאה חריף להקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה בראשותו של ישראל יעקבסון על החלטתה להתיר את אכילת קטניות בפסח.
פטירתו

נפטר בז' בכסלו תקע"ג (11 בנובמבר 1812), ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
כעבור שלושים יום מפטירתו, הספיד אותו רבי משה סופר בעירו פרשבורג. בדברי ההספד מציין החתם סופר את הערכתו לרבי יוסף דוד, הן בגדלותו התורנית, והן בעמידתו על המשמר בתפקידו כראש הסנהדרין של נפוליאון מפני רפורמות:
אשר כזה ממש היה הצדיק הזה אשר אנו עוסקים בהספדו, הרב הגאון מו"ה דוד זצ"ל זינצהיימער בעה"מ ס' יד דוד, אשר בהיותו מכובד וקרוב מאוד למלכות בפאריס, ונשאל על כמה דברים והשיב שואליו דבר, והיה גדול ומכובד מאוד בעיני המלך והשרים, וכבוד גדול עשו לו במותו כידוע, ובכל זאת היה גדול ליהודים, עוסק כל ימיו בתורה והחזיר הש"ס כמה פעמים, וכל ספרי ראשונים ואחרונים היו ממש שגורים בפיו, כנראה מספרו, ומכירו הייתי בילדותי וגם עתה על ידי חלוף כתבים עמו ראיתי צדקתו ותמותו, נמצא מלבד שנעשה אדון על ידי חכמתו בנימוסיית ובמדיניית, עוד נשאר הוא המושל בגבורתו ולא משלו הם בו שיתפתה אחריהם ח"ו, אלא אחר שגלה להם טפח חזר לכסות טפחיים, וצד תמותו במקומו עמד וריחו לא נמר.
גם רבי יהודה לייב קרלבורג ראש הקונסיסטוריה המחוזית בקרפלד נשא עליו הספד.
כתביו וספריו

ספריו של ריד"ז מצטיינים בבקיאות רבה, והוא מרבה לצטט מגוון רחב של ספרים, בסגנון הנפוץ יותר אצל מחברים ספרדים. חלק נכבד מכתביו נותרו בכתב יד במשך שנים ארוכות, ובעשרות השנים האחרונות החלו לצאת לאור ביזמת מכון ירושלים.
יד דוד - על תלמוד בבלי. הודפס לראשונה באופנבך ("אופיבאך") בשנת תקנ"ט, על מסכת ברכות וסדר מועד; ובהמשך על שאר התלמוד הבבלי, על ידי מכון ירושלים (11 כרכים). הספר מפורסם בין ספרי המפרשים על הש"ס, והוא מוזכר כבר אצל גדולי הדור ומחברי ספרים בולטים בתקופתו.
מנחת עני - כללים, עניינים וסוגיות, לפי סדר אלפבית. יצא לאור על ידי מכון ירושלים, ירושלים תשמ"ד בעריכת הרב שמואל עקיבה שלזינגר, בשנת ה'תשפ"א יצאה לאור מהדורה מורחבת בת שלושה חלקים מתוך כתבי יד.
שלל דוד - על התורה ומגילת אסתר. יצא לאור על ידי מכון ירושלים, ירושלים תשס"ד (שני כרכים)
דעת דוד - על שולחן ערוך יורה דעה, הודפס בתוך שולחן ערוך בהוצאת מכון ירושלים
קיימים גם חלקים נוספים מחיבור זה על שולחן ערוך חושן משפט שעדיין בכתב יד
רשימה מגוונת של ספרים רבים נוספים שחיבר הביא רבי חננאל ניפי בספרו "זכר צדיקים לברכה", ובהם ספרי קבלה, שאלות ותשובות, תלמוד, והערות על ספרים שונים. תשובות אחדות ממנו מובאות גם בספריו של רבי יעקב שמשון שבתי סיניגאליה. חלק מהן הודפסו בכתבי עת תורניים.
משפחתו

אביו רבי יצחק זינצהיים היה רב בטריר ואחר כך החליף את רבי יוסף שטיינהרט כרבה של נידרנהיים ואלזס התחתית. אחותו של רי"ד זינצהיים גיטל נישאה לרבי אביעזרי זליג אוירבך.
רי"ד זינצהיים נשא לאשה את אסתר מעדלסהיים, אחותו של נפתלי הרץ מדלסהיים (נפטרה בה'תקנ"ג). נולדה להם בת יחידה, גיטלא. בד' בחשוון ה'תקמ"א נישאה גיטלא לבן דודה, רבי אברהם אוירבך, ונולדו להם ארבעה ילדים. היא נפטרה בשנת ה'תקס"ו.
לקריאה נוספת

נתן רפאל אויערבאך, תולדות הגאון רבי יוסף דוד זינצהיים, בתחילת: שלל דוד, מכון ירושלים תשס"ד.
הערות שוליים

↑  יש המקדימים את שנת לידתו ל-1736 או מעט קודם, ראה נתן רפאל אויערבך, תולדות הגאון רבי יוסף דוד זינצהיים, בתחילת: שלל דוד, מכון ירושלים תשס"ד.
↑  תאריך הפטירה המופיע על גבי המצבה שלו.
↑  רבי צבי בנימין נולד לאביו מזיווגו השני ואינו נכדו של רבי דוד, אם כי ירש את כתביו.
↑  צבי היינריך גרץ, דברי ימי ישראל, כרך ששי, הוצאת יזרעאל, בתרגום א. בן אורי, תל אביב תשי"ט, עמ' 190.
↑  נתן רפאל אוירבך, בתולדות חייו בהקדמה לספרו מנחת עני.
↑  ראו בהספדו של רבי משה סופר ("החתם סופר") המובא לעיל. הספר "יד דוד" מצוטט רבות גם בספר השו"ת שלו - שו"ת חתם סופר (אורח חיים, סימנים ט', ע"א וקנ"ד), ובחידושיו על הש"ס, וכן במנחת חינוך, ובנחל אשכול של רבי צבי בנימין אוירבך שהיה נכדו החורג.
↑  מרדכי שמואל גירונדי, תולדות גדולי ישראל וגאוני איטליאה, טריסטה תרי"ג, עמ' 138, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  בהם: "שבת של מי", "אביר יעקב", ו"מתת א-להים".
↑  ראו: מוריה, גיליון רל"א–רל"ב, ירושלים תשנ"ה, עמ' כ"א–כ"ו, וגיליון רל"ג–רל"ד, ירושלים תשנ"ה, עמ' כ"ט–ל"ה, הגהות על הספר תולדות אדם וחוה מירוחם בן משולם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268250105171  BnF: cb130093477 (data)  GND: 131525301  ISNI: 0000 0000 6651 1293  LCCN: n84077483  NTA: 261999508  SNAC: w6xp8wv3  SUDOC: 055278590  VIAF: 12440071   WorldCat (עם VIAF): 12440071 
קברו של רבי דוד זינצהיים בבית הקברות פר לשז בפריז
בראש מושב הסנהדרין של פריז
בראש מושב הסנהדרין של פריז
חיתוך מוגדל מתוך התמונה הכללית של מושב הסנהדרין ובו נראה רבי דוד יושב בראש הכינוס
רבי יוסף דוד זינצהיים
פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי

| --- | --- |

הזוכה לשנת 2025, דן ניגרו
 תיאור:  הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה
 תקופת הפרס:  1980–הווה (כ־45 שנים)
 http://www.grammy.com/grammy.com
פרס הגראמי למפיק השנה, לא קלאסי, הוא פרס המוענק למפיקים מוזיקליים על מוזיקה לא קלאסית איכותית בטקס פרסי הגראמי, טקס שהוקם בשנת 1958 וכונה במקור פרסי הגרמופון.הזכיות בקטגוריות מוצגות בטקס האקדמיה הלאומית לאמנות הקלטה ומדעים בארצות הברית מוענקת בטקס מדי שנה בהצטיינות בכבוד, "הוקרה להישגים אמנותיים, בקיאות טכנית ומצוינות כוללת בתעשיית ההקלטות, ללא התחשבות במכירות האלבומים או במיקום המצעד".
הפרס הוענק לראשונה בטקס פרסי הגראמי בשנת 1975. על פי המדריך לתיאור הקטגוריות של פרסי הגראמי ה-52, הפרס מוענק למפיקים ש"מייצגים באופן יציב יצירתיות יוצאת מן הכלל בתחום הפקת התקליטים ".
ראו גם

פרס גראמי
פרס גראמי לביצוע המטאל הטוב ביותר

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1990–הווה (כ־35 שנים) 
 www.grammy.com
 
פרס גראמי לביצוע המטאל הטוב ביותר הוא פרס המוענק במסגרת טקס פרסי הגראמי לאמנים על שירים או אלבומים איכותיים מסוגת הבי מטאל.
בשנת 1989, בטקס הגראמי ה-31, נוצרה הקטגוריה ביצוע הרוק הכבד/מטאל הווקאלי או האינסטרומנטלי הטוב ביותר. להקת הרוק הבריטית ג'ת'רו טאל זכתה בפרס על האלבום Crest of a Knave, ובכך ניצחה את להקת מטאליקה שהייתה פייבוריטית לזכייה על האלבום ...And Justice for All. הבחירה הובילה לביקורת נרחבת - ובפרט על סיווגה של להקת ג'ת'רו טאל כלהקת הארד רוק או מטאל כבד. בתגובה, האקדמיה להקלטה יצרה את הקטגוריות ביצוע ההארד רוק הטוב ביותר וביצוע המטאל הטוב ביותר, ובכך הפרידה את הז'אנרים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1990 וכריס קורנל ביקר את היכללותה של להקת דוקן בקטגוריה. במהלך 2012–2013, הפרס הופסק זמנית בשל ההצפה של קטגוריות הגראמי;
הפרס מוענק לאמן המבצע. המפיק, המהנדס והפזמונאי יכולים להגיש בקשה לתעודת זוכה.
זוכים ומועמדים

הערה: הזוכה מסומן בצבע
בצלאל יפה

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1868 גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בדצמבר 1925 (בגיל 57) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  בלארוס, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
מצבת קברו בבית הקברות טרומפלדור
בצלאל יפה (27 ביוני 1868, ז' בתמוז תרכ"ח – 14 בדצמבר 1925, י"ז בכסלו תרפ"ו) היה חלוץ ציוני בתחומי רכש קרקעות תל אביב, תעשייה והשקיה וכן בתחום ההתארגנות הפוליטית של היישוב.
תולדות חייו

יפה נולד בעיר גרודנו שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), נצר למשפחת רבנים ידועה, ובן בנו של הרב מרדכי גימפל יפה מרוז'ינוי. יחד עם אחיו, אריה לייב יפה, היה בין חובבי ציון הראשונים בעיר ועסק במסחר ובחינוך, בין היתר הקים את החדר המתוקן הראשון בעיר והיה ציר לקונגרסים הציוניים הראשונים. ב-1903 הוזמן על ידי מנחם אוסישקין להשתתף בכנסייה הארצישראלית הראשונה (והיחידה שהתקיימה) בזכרון יעקב. ב-1909 עלה לארץ ישראל בעצמו.
בארץ ישראל היה מנכ"ל חברת "גאולה" (שהוקמה על ידי מאיר דיזנגוף) לשם גאולת קרקעות (רכישתן מבעליהן הערבים ומכירתן ליהודים); הקרקעות שרכשה החברה הרחיבו את תחום העיר תל אביב דרומה. ב-1911 ייסד יחד עם מרדכי וייסר, עקיבא אריה ויס ויעקב שרתוק את חברת "חברה חדשה" אשר רכשה קרקעות מערבים ומכרה אותן ליהודים, על קרקעות "חברה חדשה" הוקם רחוב אלנבי. כמו כן יזם את הקמת מפלגת הסתדרות האזרח.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והצהרת בלפור דחף להקמת גוף שיהווה סמכות ייצוגית מול שלטון המנדט הבריטי. ביוזמתו של בצלאל יפה התכנסו נציגי היישוב והחליטו על הקמתה של אספה מכוננת לתכנון הגופים הנבחרים ודרך בחירתם. בכינוס זה, ב-1918, הוחלט על בחירת ועד מייצג – "הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל" אך מחלוקות מנעו את פעילותו הסדירה. לבסוף הוקמו ב-1920 מסגרות אספת הנבחרים והוועד הלאומי (הרשות המבצעת של האספה). יפה היה חבר אספת הנבחרים הראשונה והוועד הלאומי מטעם מפלגת הסתדרות האזרח עד מותו. כמו כן היה חבר הנהלת חברת הכשרת היישוב, ראש הוועד הראשון של מגן דוד אדום וראש ועד קהילת יהודי תל אביב-יפו.
אשתו, אנה (חנה; נפטרה ב-1938), הייתה מהפעילות הראשונות של ויצו בארץ ישראל ומנהלת בית הספר לחקלאות ומשק בית לנערות, ששכן בשכונת צ'לנוב בתל אביב (במקומו נבנה בהמשך שוק העלייה). בית הספר עבר בהמשך למשכנו החדש בנחלת יצחק, ולאחר מותה נקרא על שמה: "בית הספר התיכון המקצועי של ויצו על שם חנה יפה".
נפטר ב-1925 בתל אביב ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בעיר.
על שמו רחוב במרכז תל אביב.
בית הבטון

סמוך לעלייתו ארצה החליט להתמחות בנושא ההשקיה. הוא הקים חברה בשם "פלשתינה" שהנפיקה איגרות חוב לטובת גיוס כספים להקמת מכון שאיבה של מי הירקון עבור השקיית פרדסי פתח תקווה. את האגרות מכר בקרב יהודיה העשירים של מצרים, אליה נסע כדי לרכוש ידע בתחום ההשקיה וטכנולוגיות חדישות.
ב-1911 חתם הסכם עם ועד פתח תקווה להקמת מכון ההשקיה בזיכיון לשלושים שנה, שבתומן יעבור המכון לרשות המושבה. הוא התחייב להשקות 1,500 דונם בתוך שנתיים. על מנת לעמוד ביעד זה רכש את המשאבות הצנטריפוגליות הראשונות בארץ ישראל ואת מנועי הדיזל הראשונים לשם הפעלתן. המכון שוכן בבית עשוי בטון מזוין, הראשון שהוקם בארץ ישראל ונקרא "בית הבטון". בית הבטון נמצא על-גדות הירקון, סמוך מאוד לכביש 5 (קרוב לשלט המודיע על הירידה לכוון ראש-העין בעוד 1000 מ') והוא נראה מהכביש. הכניסה אליו בדרך-עפר המתחילה סמוך לכפר הבפטיסטים, והמובילה לירקון.
הערות שוליים

↑  הניה מליכסון, ביה"ס לחקלאות ומשק בית / שוק העליה, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  הניה מליכסון, בית הספר ויצ"ו בנחלת יצחק, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508276905171  GND: 128357789  ISNI: 0000 0000 2064 9414  VIAF: 23190320   WorldCat (עם VIAF): 23190320 
בית הבטון
נוסחת אוילר-מקלורן

נוסחת אוילר־מקלורן היא נוסחה, שמחשבת את ההפרש בין אינטגרל מסוים והטור שקשור אליו. ניתן להשתמש בה כדי לתת קירוב לאינטגרלים מסוימים על ידי סכומים סופיים, או להפך להעריך סכומים סופיים וסדרות אינסופיות באמצעות אינטגרלים ומכונות החשבון. לדוגמה, הרחבות אסימפטומטיות רבות נגזרות מהנוסחה, והנוסחה של ברנולי לסכום חזקות של מספרים עוקבים היא תוצאה מיידית.
הנוסחה התגלתה באופן עצמאי על ידי לאונהרד אוילר וקולין מקלורן בסביבות 1735. אוילר נזקק לזה כדי לחשב סדרות אינסופיות המתכנסות באטיות, בעוד שמקלורן השתמש בה לחישוב אינטגרלים. מאוחר יותר הנוסחה הוכללה לנוסחה של דרבוקס מכיוון ששניהם לא הצליחו לבטא את שארית השגיאה.
רקע תאורטי

אינטגרל מסוים  I=\int _{a}^{b}f(x)dx מחשב את השטח שמתחת לגרף של פונקציה  f(x) כאשר  f(x) היא פונקציה אינטגרבלית.
בשביל לקבל קירוב לשטח נחלק את השטח למלבנים קטנים שפאה אחת של כל מלבן תהיה תת־קטע של הקטע [a,b] והפאה האנכית לה תהיה הערך של הפונקציה באחד הערכים שנמצאים בתת־הקטע שבחרנו. ניקח כל מלבן שיצרנו נחשב את שטחו שזה פשוט אורך כפול רוחב ונסכום את השטחים.
בעזרת השיטה הזאת שנקראת סכומי דארבו אפשר להגדיר אינטגרל מסוים (להרחבה אינטגרל מסוים) אנחנו נתמקד רק בקירוב שיצרנו ובמקרה בו a וb הם שלמים.
במקרה הזה נבחר לחלק את הקטע [a,b] לתת קטעים כאשר לכל  x>a,x+1<b,x\in \mathrm {N} , [x,x+1] הוא תת־קטע שלנו.
אם נבחר את x להיות הערך עבורו נחשב את גובה המלבן אז יצא לנו שסכום דארבו שקיבלנו יהיה הסכום הבא:  \sum _{x=a}^{b-1}f(x) ואם נבחר בכל מלבן דווקא את הערך ב־x+1 נקבל את הסכום הבא:  \sum _{x=a+1}^{b}f(x).
הנוסחה

אם m,n הם מספרים טבעיים ו־ f(x) היא פונקציה ממשית או מורכבת רציפה לכל מספר ממשי הגדול מ־m וקטן מ־n אז האינטגרל:
I=\int _{m}^{n}f(x)
יכול להיות מקורב לפי הטור (או הטור לפי האינטגרל):  S=f(m+1)+f(m+2)...+f(n-1)+f(n)=\sum _{x=m+1}^{n}f(x)נוסחת אוילר־מקלורן נותנת בצורה מפורשת את ההפרש בין הטור S לאינטגרל בעזרת הנגזרות של  f(x).
משמעות הנוסחה היא, שעבור  p מספר שלם חיובי ופונקציה  f(x) הניתנת לגזירה ברציפות  p פעמים בקטע  [m,n], מתקיים:
S-I=\sum _{k=1}^{p}{{\frac {B_{k}}{k!}}(f^{(k-1)}(n)-f^{(k-1)}(m))}+R_{p},כאשר  {B_{k}} הוא מספר ברנולי ה־k (כאשר  B_{1}=0.5)  f^{(k-1)}היא הנגזרת מסדר k-1 של  f(x) ו־ R_{p} הוא שארית השגיאה והוא תלוי ב־n,p,m.
מפני שמספרי ברנולי במקומות האי זוגיים שווים ל־0 (חוץ מ־ B_{1}) אפשר לרשום את הנוסחה גם בצורות הבאות:
\sum _{i=m}^{n}f(i)=\int _{m}^{n}f(x)\,dx+{\frac {f(n)+f(m)}{2}}+\sum _{k=1}^{\lfloor p/2\rfloor }{\frac {B_{2k}}{(2k)!}}(f^{(2k-1)}(n)-f^{(2k-1)}(m))+R_{p}
או
\sum _{i=m+1}^{n}f(i)=\int _{m}^{n}f(x)\,dx+{\frac {f(n)-f(m)}{2}}+\sum _{k=1}^{\lfloor p/2\rfloor }{\frac {B_{2k}}{(2k)!}}(f^{(2k-1)}(n)-f^{(2k-1)}(m))+R_{p}
שארית השגיאה

R_{p}=(-1)^{p+1}\int _{m}^{n}f^{(p)}(x){\frac {P_{p}(x)}{p!}}\,dxכאשר  {P_{k}}(x)={B_{k}}(x-\lfloor x\rfloor ) ו־ B_{k} הוא פולינום ברנולי.
הערות שוליים

↑  Kuat Yessenov, Euler-Maclaurin Formula
אינטגרל מסוים כשטח שמתחת לגרף בין [a,b].
משה פלד (טייס)

ערך זה עוסק בטייס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

משה פלד בצ'כוסלובקיה, 1948
 לידה:  8 בינואר 1923 זגוריצה, רומניה, בסרביה (כיום מולדובה)
 פטירה:  9 ביולי 2018  (בגיל 95) כו' בתמוז תשע"ח
 תאריך עלייה:  אפריל 1935
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948–1968 (כ־20 שנה)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 101   מפקד בסיס חצור   מפקד בסיס חיל האוויר לוד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום כיפור - מפקד משל"ט חיל אויר פיקוד צפון (מילואים)
 תפקידים אזרחיים
 ראש מינהל התעופה האזרחית מייסד ומנכ"ל חברת רוקר אינטרנשיונל
 
קורס הטיס הראשון של הפלמ"ח, עומדים מימין: משה פלד, מנחם ברנשטיין, פרץ גרוסר, צבי מנט (מכונאי), כורעים מימין: ששון נוביק, יעקב בן חיים
משה פלד (פלדמן) (8 בינואר 1923 –  10 ביולי 2018) היה מראשוני הטייסים בארץ ישראל ומבכירי חיל האוויר הישראלי. לאחר שירותו הצבאי כיהן כראש מנהל התעופה במשרד התחבורה והיה תעשיין.
לקריאה נוספת

נעם הרטוך, טייסת הגליל במלחמת העצמאות, ד.ג. הנדסה ייעוץ וכתיבה טכנית בע״מ, 1999
עודד מרום, מחלקת הטיס של הפלמ"ח, הוצאת עמותת חיל האוויר, 2005
הערות שוליים

↑  כך על פי יומן שכתבו הוריו, יהושע וחנה פלדמן, עודד מרום, טייסת א' במלחמת במלחמת העצמאות, הוצאת עמותת חיל האוויר, 2011, עמ' 43
↑  מיכה לימור, 90 מיליון ל"י להרחבת התעופה האזרחית, מעריב, 12 בינואר 1967
↑  אורי שרף, סמכויות מנהל האגף לתעופה אזרחית הועברו לאל"מ משה פלד, הארץ, 9 באוגוסט 1967
↑  זהבה דברת, ‏יוזמה בצל המיתון - פרויקט חונכות מט"י ייערך בכל הארץ, באתר גלובס, 27 בינואר 2003
↑  יקירי ירושלים 2007, באתר עיריית ירושלים
↑  אל”מ משה פלד ז”ל - מרקיע שחקים, באתר מרקיע שחקים, ‏13 במאי 2022