stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זעקת הנפטר
שחקנים

ניסים ורטה
אבי הורוביץ
חיים וולמן
אהרון אילפלד
אביעד גיל
אריאל כהן
רון ברברסקי
ערן איבגי
יואב ון דן ברג
ג׳קי אליהו
דוד שניאור
רועי יעקב
שמעון משעלי
אלעד כהן
ברוך שטרן
איתי עמרן
עקיבא בן דוד
אפי שטרן
יאיר כורסנדי
בני מיצמכר
אבי ביטון
שלומי שטרן
יוסי כהן
ישראל יפרח
שלום לביא
ארד מיכאל
שמשון חצרוני
ישראל בר יוחאי
ראו גם

קולנוע חרדי
ניסים ורטה
הערות שוליים

↑  אמציה האיתן, מתים מפחד, באתר ערוץ 7, 9 בדצמבר 2004
↑  ניסים ורטה – חדשות ערוץ 2, באתר יוטיוב
↑  המולטי יקום של אלי אשד, פחד ברחובות בני ברק: סרטי אימה חרדיים
כרזת הסרט באנגלית
טרנזיט (1980)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דניאל וקסמן
 הופק בידי:  יעקב גולדווסר
 תסריט:  דני הורוביץ, דניאל וקסמן
 עריכה:  אשר טללים, לוי זיני
 שחקנים ראשיים:  גדליה בסר לאורה ריבלין
 מוזיקה:  שלמה גרוניך
 צילום:  אילן רוזנברג
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1980
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית, גרמנית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  3,500,000 ל"י
 הכנסות:  5600 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
טרנזיט (Transit) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1980 בבימויו של דניאל וקסמן, עם גדליה בסר ולאורה ריבלין בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הארוך הראשון של דניאל וקסמן שהשתתף גם בכתיבת התסריט עם דני הורוביץ והסרט הראשון שהופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
העלילה היא על יהודי שנמלט מגרמניה הנאצית ולאחר מעבר באיטליה ובשנחאי הוא הגיע למדינת ישראל אבל אינו מתאקלם בה ורואה את המדינה גם כן כמקום מעבר (טרנזיט) למולדת ממנה גורש - גרמניה.
העלילה מתרחשת בתל אביב לאחר מלחמת ששת הימים.
הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין, פסטיבל טורונטו, פסטיבל קייפטאון, דרום אפריקה, פסטיבל Filmex לוס אנג'לס, ארצות הברית ופסטיבל סידני, אוסטרליה (1980).
הסרט הופק בסכום של כ-3 מיליון לירות, מהן חלק נכבד בעידוד ממשלתי. הסרט נמכר לרשת הטלוויזיה הגרמנית א.ר.ד תמורת 80 מארקים.
תקציר העלילה

הסרט מסופר בחלקו על ידי קריינות של בנו של הדמות הראשית, המדבר על אביו בדיעבד, לאחר שעזב.
אריך נוסבאום (גדליה בסר) הוא יהודי בודד שנמצא כל חייו בתחנות מעבר (טרנזיט). הוא גורש מגרמניה, שם עבד במוזיאון בברלין, הגיע דרך איטליה לשנחאי ומשם למדינת ישראל. הוא נישא ליעל (לאורה ריבלין), ילידת הארץ שצעירה ממנו בשנים רבות, ונולד להם בן, מיכאל (יאיר אלעזר). הנישואים לא החזיקו מעמד והם התגרשו ומיכאל עבר לגור עם אמו.
אריך מתפרנס בקושי מחנות לחפצים עתיקים ומתכנן כל הזמן לחזור לברלין שם הציעו לו עבודה במוזיאון שפיטר אותו. הוא לא מסתגל לאווירה ולתרבות בישראל ומתכנן לקחת אתו את מיכאל ואת גרושתו. ידידו מברלין, וילי (גדעון זינגר), שגם הוא היה פליט כמוהו, מנסה לשכנעו להישאר בארץ, אך ללא הצלחה.
אריך אמנם מדבר עברית, אך שתי אחיותיו לילה (רות גלר) וגרטי (לונה בדיאן), מדברות רק גרמנית.
אריך גר בדירה בדמי מפתח. בעלת הבית ורה (פאני לוביץ') עוברת לבית אבות בפרדס חנה ובנה עמנואל (אהרון מסקין) רוצה להרוס את הבית. אריך הוא הדייר האחרון שנשאר. הוא מסרב להיתפנות, למרות לחץ ואיומים של עמנואל, שמוכן לשלם לו יותר מהערכת השמאי, מר הופה (אלכס מונטה).
אריך עוזב את הדירה ושוכר חדר במלון זול שמנוהל על ידי פלורה (ג'טה לוקה). הוא מתוודע שם לכמה טיפוסים בשולי החברה כמו דיסקין (יצחק פיצ'ו בן צור) ונסים (מוטי שירין). דיסקין מסובך בהלוואות בשוק האפור וחייב כסף לעבריין (מוחמד בכרי) ששולח את אנשיו להכות אותו.
הוא קונה כרטיס טיסה לברלין, אך מהסס לטוס לשם וכנראה יישאר בישראל - זר, בודד וחסר שורשים כל חייו.
ביקורות

גידי אורשר כתב על הסרט:
כוונות טובות אינן תמיד ערובה להצלחתו ואיכותו של המוצר המוגמר, ונראה שעל־אף הכישרון שהושקע בסרט והמאמצים הרבים בהפקתו, הסרט מחטיא מעט את מטרתו, וחבל
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גדליה בסר | אריך נוסבאום |  |
| לאורה ריבלין | יעל | גרושתו של אריך |
| יאיר אלעזר | מיכאל | בנם של אריך ויעל |
| גדעון זינגר | וילי | חבר של אריך |
| רות גלר | לילה | אחותו של אריך |
| לונה בדיאן | גרטי | אחותו של אריך |
| פאני לוביץ' | ורה רוחוץ' | בעלת בית |
| אמנון מסקין | עמנואל | בנה של ורה |
| יצחק (פיצ'ו) בן צור | דיסקין |  |
| ג'טה לוקה | פלורה | מנהלת מלון |
| אלכס מונטה | מר הופה | שמאי |
| מוחמד בכרי |  | מלווה בשוק האפור |
| מוטי שירין | נסים | עבריין |
| צדוק צארום | צדוק | ברמן |
| קרוליין לנגפורד |  | תיירת |
| טליה שפירא |  | רקדנית בבאר |
הערות שוליים

1 2  אורי קליין, סוף הדרך - תקווה נוספת של הקולנוע הישראלי , נגוזה עם הקרנת "טרנזיט, דבר, 10 באוקטובר 1980
↑  מריוס טימן, טרנזיט - לפסטייבל הסרטים בברלין, דבר, 30 בינואר 1980
↑  בנו של דוד אלעזר
↑  גידי אורשר, טרנזיט, מעריב, 21 בספטמבר 1980
יש דין ויש דיין (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  סיפורי חסידים
 בימוי:  יהודה גרובייס
 הופק בידי:  יהודה גרובייס הפקה בפועל: בטיסקף הפקות, ודים דימה, איר קזמה, סאשה קופרשטיין
 תסריט:  אוהד רמתי
 עריכה:  שלמה חזן
 שחקנים ראשיים:  מיכאל וייגל, אביתר לזר
 מוזיקה:  יהודה קונסמן
 צילום:  אלכס סברינצקי, אנטון זיו, אוהד רמתי
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה ישראל ישראל
 חברת הפקה:  גרובייס הפקות
 חברה מפיצה:  גרינטק
 הקרנת בכורה:  2003
 משך הקרנה:  כ-41 דק' (אורך מלא)
 שפת הסרט:  עברית (אנגלית וצרפתית - דיבוב)
 סוגה:  דרמה תקופתית, קולנוע חרדי
 סרט קודם:  הנקמה היהודית
יש דין ויש דיין (באנגלית: "About Judges and Judgments") הוא סרט דרמה-תקופתי ישראלי, מסוגת קולנוע חרדי משנת 2003, שביים והפיק יהודה גרובייס, המבוסס על אגדה חסידית אודות הבעל שם טוב.
הסרט מתרכז בערך היהודי "יש דין ויש דיין". בנוסף, הסרט עוסק במושג ״גלגול נשמות״, בתהליך זה, ארבעה משחקני הסרט מבצעים תפקידים כפולים.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיירה (שטעטל) מז'יבוז' בשטחי האיחוד הפולני-ליטאי, במאה ה-18. הבעל שם טוב, שולח ליער את תלמידו המגיד ממזריטש. המגיד, עד למעשה רצח של אדם חף מפשע ורץ לספר את עדותו לבעל שם טוב. אז הבעל שם חושף בפניו את השתלשלות האירועים.
הפקה והפצה

הסרט צולם לאחר תום צילומי הסרט הראשון בסדרת הסרטים ״הנקמה היהודית״ באוקראינה, עם צוות שחקנים זהה ברובו.
צילומי הסרט נמשכו שלושה ימים בעיירה אוקראינית ובאולפני קולנוע (אולפני ״דווז׳נקו״, ״פירגובה״ ו״גרובייס״) באוקראינה וישראל, בשיטת מערך מרובה מצלמות. לאורך הסרט הופיעו כ-100 ניצבים וביטים.
הסרט יצא בגרסאות דיבוב בשפות אנגלית ("About Judges and Judgments", בהוצאת NIGUN MUSIC) וצרפתית.
הסרט הוצג בתוכנית הטלוויזיה "חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי" (פרק 9: "ממלאים את החלל") כחלק מראיון עם גרובייס.
שחקנים

| שחקן | תפקיד | תפקיד כפול |
| --- | --- | --- |
| מיכאל וייגל | מרדכי קגנוביץ׳ | גביר |
| אביתר לזר | יוז'י פטרנוב | קצין |
| יהודה רוזנווסר | משרתו של יוז'י פטרונוב | עוזרו של הגביר |
| ששי סעד | שופט | עני |
| יהודה גרובייס | המגיד ממזריטש | (ללא) |
| אהוד טמיר | הבעל שם טוב | (ללא) |
| יענקי זילברמן | סוחר יין | (ללא) |
| שלמה חזן | דוור | (ללא) |
ראו גם

קולנוע חרדי
האחים גרובייס
הערות שוליים

↑  מבוסס על תקציר העלילה שהופיע על גבי עטיפת הסרט
↑  6 שחקנים, 2 ביטים וכ-100 ניצבים
אברהם יעקב מרק

| --- | --- |

הרב אברהם יעקב מרק
 לידה:  9 במרץ 1884 אושצ'ייצ'קו, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  9 ביולי 1941 (בגיל 57) צ'רנוביץ, ממלכת רומניה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, רומניה 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 ביולי 1941 
 
הרב ד"ר אברהם יעקב מרק (י"ב באדר תרמ"ד, 9 במרץ 1884 - י"ג בתמוז תש"א, 8 ביולי 1941) היה רב אוסטרי ורומני, שכיהן כרב הראשי של צ'רנוביץ ויהודי בוקובינה משנת 1926 עד שנת 1941. מרק נודע בעולם היהודי, בין השאר, בשל הספדו בפרשת דוד פאליק. הוא עצמו נרצח על ידי הנאצים בטבח שנערך ביהודי צ'רנוביץ על ידי איינזצקומנדו 10ב, שהיה מסופח לצבא הגרמני.
רקע, ילדותו ולימודיו

מרק נולד בעיירה אושצ'ייצ'קו בגליציה המזרחית באימפריה האוסטרו-הונגרית, (כיום בנפה זלישצ'יצקי במחוז טרנופול שבאוקראינה). לפי מקורות אחרים נולד בעיירה אוסצ'יקי דולנה (ביידיש
איסטריק, גם כן בגליציה המזרחית, כיום בפולין על יד הגבול הדרום מזרחי עם אוקראינה).
בן דודו היה לרב הראשי העתידי של יהודי רומניה, דוד משה רוזן. בילדותו למד תורה אצל סבו, הרב אפרים מיגיילניצה (יגולניצה) שהיה מחסידי קוסוב ואצל הרב מרדכי פוהורילה. בגיל 20 היה לאב בית דין באיסטריק ונסמך על ידי הרב בנימין אריה וייס, אב בית הדין הרבני של צ'רנוביץ ומנהיגו הרוחני של הפלג האורתודוקסי השמרני של היהודים בעיר הזאת. מאוחר יותר נסע לווינה שם למד בבית המדרש לרבנים ובמקביל באוניברסיטת וינה שם הוסמך כרב אורתודוקסי וסיים תואר דוקטור בפילוסופיה.
פעילותו באוסטריה ובגליציה

אחרי סיום לימודיו, בימי מלחמת העולם הראשונה שהה מרק במחנה פליטים באוסטריה וכיהן כסגנו של הרב הראשי של יהודי לינץ הסמוכה. במסגרת עבודתו נתן סעד רוחני וגייס סיוע חומרי לטובת הפליטים היהודים מגליציה ובוקובינה שנאספו באותו מחנה. אחרי תום המלחמה, בין השנים 1918–1926 שירת כרב של יהודי ביילסקו ביאלה בפולין וכמורה ליהדות בבתי הספר התיכון בעיר.
רב ראשי של יהודי צ'רנוביץ ובוקובינה

אחרי שהתחתן עם פרלה (מרגלית) לבית סקלר, ילידת פולין ובוגרת הפקולטה לרוקחות של אוניברסיטת צ'רנוביץ, נבחר מרק ב-1926 לרבה הראשי של צ'רנוביץ ובוקובינה שהיו החל משנת 1918 לחלק מממלכת רומניה.
בני הזוג התיישבו והתאזרחו ברומניה ונולדו להם ארבעה ילדים.
בצ'רנוביץ דרש הרב מרק בעיקר בבית הכנסת הגדול, שהיה מוכר ליהודי העיר כ"טמפל", בית כנסת מודרני מפואר. פרט לתפקידיו הדתיים היה פעיל הרב מרק בהרבה תחומים של החיים הציבוריים. הצטיין במיוחד במאמציו להקמתה בשנת 1926 של מדרשה למורים שסיפקה כמאה מורים לגני הילדים ובתי הספר היסודיים היהודים ברחבי רומניה.
מרק פעל גם כיושב ראש תנועת המזרחי בצ'רנוביץ וכחבר הנהגת התנועה ברומניה וייצג אותה בקונגרסים ציוניים. מתוך עמדה זו, הרב מרק, שהצטיין כנואם ודרשן מצוין, הגן באחד מנאומיו בשנת
1929 ,בתקופת מאורעות תרפ"ט על זכות היהודים בכותל המערבי בירושלים. נאום זה פורסם בחוברת "קול יעקב" בשפה הגרמנית.
בנובמבר 1926 נאם מרק, יחד עם המנהיג הציוני מאיר אבנר הספד בלווית הסטודנט היהודי דוד פאליק שנורה למוות על ידי הפעיל הימני הקיצוני הרומני ניקולאיֶה טוֹטוּ בבית המשפט בקמפולונג מולדובנסק. באותה לוויה השתתפו כ-25,000 בני אדם. הרצח סימל את התחלת התעצמות המפלגות האנטישמיות הקיצוניות ברומניה.
באפריל אותה השנה התקיימה גם הלוויה של הארכיבישוף (המיטרופוליט) האורתודוקסי הנערץ של בוקובינה, ולדימיר דה רפטה, שנאמר עליו כי הסתיר והגן על ספרי תורה של היהודים בימי מלחמת העולם הראשונה. אחת התחנות של התהלוכה הייתה גם ה"טמפל" שלפניו המשתתפים נעמדו והקשיבו לדברי הניחומים של מרק בשם יהודי העיר.
אחרי הנהגת החוקים הראשונים נגד היהודים על ידי ממשלת המיעוט הקיצונית גוגה- קוזה בחורף 1937–1938 עמד מרק בראש אחת המשלחות של יהודי בוקובינה בבוקרשט הבירה כחלק מניסיון לא מוצלח להסיר את רוע הגזירה.
אחרית ימיו

גם אחרי איחוד בוקובינה עם ממלכת רומניה המשיך האזור להיות תחת השפעה חזקה של התרבות האוסטרית-גרמנית. בבירת בוקובינה חיו בשנות ה-30 של המאה ה-20 כ-45,000 יהודים שמספרם עלה בשנת 1941 ל-60,000 ויותר. היהודים היוו את הקבוצה האתנית העיקרית בעיר. רבים מהם ידעו יידיש, רובם היו דוברי גרמנית ודבקו בתרבות ובשפה הגרמנית.
יתרון ידיעת השפה הגרמנית לא תמיד סייע בקשרים עם המיעוט הגרמני השכן ולא הועיל מול האנטישמיות של גרמניה הנאצית ובני בריתם הרומנים בשנים 1941–1945.
ב-6 ביולי 1941 אחרי נסיגת הסובייטים וכניסת הצבאות הגרמני והרומני לעיר, נרצחו תוך 24 שעות מעל 2,000 יהודים תושבי העיר. מבצעי הטבח היו חיילים רומנים, פטרולים גרמנים, תושבים וז'נדרמים רומנים. בבית העלמין היהודי נחפרו שני קברים המוניים, כל אחד ל-250 גופות וקבר שלישי למספר קטן יותר. ב-9 ביולי 1941 האינזאצקומנדו 10ב, שסופח לצבא ה-11 הגרמני, והורכב בעיקר מכוחות גסטפו, הוציאו להורג ביריות, אחרי עינויים והתעללויות, כ-400 יהודים, ביניהם מראשי הקהילה והציתו בעזרת רימונים את ה"טמפל" של היהודים.
מעצרי יהודים אלו התחילו ב-7 ביולי. בשעה 10 בבוקר 4 אנשי אס אס, מלווים על ידי שני חיילים, עצרו את הרב בביתו, הביאו אותו לבית הכנסת ומשם למלון "שוורצר אדלר" ("הנשר השחור") שנהפך לבניין הגסטפו בעיר. אנשי האס אס עינו אותו על מנת שימסור להם היכן נמצאים "אוצרות" היהודים וכתובות של יהודים עשירים. הרב סירב להיענות לדרישותיהם. בתגובה החזיקו אותו בצינוק מאולתר במשך 48 שעות. המסר היחיד שהעבירו לו היה "מרק, בית הכנסת שלכם עולה באש!". הרב נגרר על גג המלון, מול בית הכנסת הקורס בלהבות, על מנת שיראה בעיניו את חורבנו. אנשי הגסטפו מנעו את הניסיונות להציל את 63 ספרי התורה שנמצאו בבניין. מאות אזרחים רומנים וחיילים גרמנים נכחו במראה. מכל הבניין המפואר של ה"טמפל" נותרו רק הקירות ושלד המתכת של הכיפה.
בזמן שהוצת בית הכנסת אנשי גסטפו בפיקודו של הקפטן פינגר פשטו על בתי היהודים ברחובות מסביב, עצרו גברים יהודים ולקחו אותם לבניין "בית התרבות הרומנית" שם העמידו אותם ב"חקירה" קצרה ולאחר מכן הוליכו אותם אל אתר המטווח שעל גדת הנהר פרוט. שם אחדים מהם נדרשו לחפור קברות המוניים. לאחר מכן כולם נורו למוות על ידי החיילים הגרמנים. בין הקרבנות נמצאו הרב אברהם יעקב מרק, החזן הראשי גורמן ומנהל מקהלת בית הכנסת הגדול.
כעבור חדשים אחדים, באוקטובר 1941, נשלחו כל יהודי העיר צ'רנוביץ לגטו שכלל שני רחובות בלבד. לאחר זמן קצר החלו המשלוחים המיועדים לכליונם - לטרנסניסטריה.
אלמנת הרב מרק, פרלה, שרדה את השואה יחד עם שלושה מבין ארבעת ילדיה שתודות להתערבותו של ראש העיר טראיאן פופוביץ' הושארה בגטו יחד עם עוד כעשרת אלפים יהודים. היא עלתה לישראל בשנת 1944 והעידה במשפטו של אדולף אייכמן בירושלים ב 23 במאי 1961, כ-20 שנה אחרי אותם האירועים ורצח בעלה.
אחד מבניהם של הרב מרק ואשתו פרלה, פרידריך מרק, שלמד רפואה בפראג נספה גם הוא בשואה. הוא גורש למחנה טרזין ומשם לאושוויץ. ידוע כי ניגן בצ'לו בתזמורת שאורגנה על ידי מפקדת מחנה ההשמדה.
אותות וכיבודים

העיטור הלאומי "כוכב רומניה" - 1930
לקריאה נוספת

ד"ר פרלה מייזליש (חוקרת במכון לחקר השואה שעל יד אוניברסיטת בר-אילן), רבנים שנספו בשואה, ירושלים, 2006.
מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה חלק ג, המכון להנצחת יהדות גליציה, תשמ"ו (1986),ירושלים.
אוסף כתב העת של דת משה ברומניה
Revista Cultului Mozaic
http://www.jewishgen.org/Yizkor/Bukowinabook/buk2_053.html Dr. Nathan Getzler - "Diary pages from Czernowitz and Transnistrien (Montreal, Canada)]
אנציקלופדיה של הציונות הדתית, ג, עמ 304–305
יעקב גלר, העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה, עמ 77, 117, 330, 348
ספר הזיכרון לבית המדרש לרבנים בווינה, עמ 77;
רבני ברית המועצות 1939-1991;
הערות שוליים

↑  ד"ר פנינה מיזליש, רבנים שנספו בשואה, ירושלים, 2006
↑  הרב מאיר וונדר (1986) עמ' 968.
↑  הרב מאיר וונדר - שם
↑  דוד שערי, יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, אוניברסיטת תל אביב, 2004, עמ' 155
↑  Florence Heymann Le Crépuscule des lieux -Identités juives de Czernowitz Stock, Paris,2003 (seria „Un ordre d'idées”) (פלוראנס היימן "דמדומי המקומות - זהויות יהודיות של צ'רנוביץ ",בצרפתית, הוצאה לאור סטוק, פריז, 2003)
↑  תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה, עורכים: פרופ' ניקולאה קאז'אל, ד"ר הרי קולר, הוצאה לאור הספר,בוקרשט, 2004, יהודי בוקובינה, מתוך פרק 7, עמ' 133 Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie
↑  ראו תמליל עדותה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1020861045  VIAF: 232627894   WorldCat (עם VIAF): 232627894 
בית הכנסת הכוראלי המפואר- ה"טמפל" - היהודי של צ'רנאוץ. נחנך בשנת 1877 ונשרף על ידי הנאצים ב-9 ביולי 1941
אברהם שלמה לויסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1902 ד' בסיוון תרס"ב האג הולנד 
 נרצח:  25 באפריל 1945 (בגיל 42) י"ב באייר תש"ה גרמניה 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום מגורים:  לייוורדן 
 מקום פעילות:  הולנד גרמניה
 תקופת הפעילות:  ? – 25 באפריל 1945 
 השתייכות:  רבני הולנד
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה
 
הרב אברהם שלמה לויסון (ד' בסיוון תרס"ב, 9 ביוני[דרושה הבהרה] 1902 – י"ב באייר תש"ה, 25 באפריל 1945) היה מרבני הולנד בתקופת השואה. כיהן עד לשואה כרב ראשי למחוזות פריסלנד ודרנתה. נספה בשואה.
לפני השואה

נולד בהאג לרב שבתאי (או שבתי) שהיה ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר. למד בבתי המדרש לרבנים באמסטרדם ובבברלין והוסמך לרבנות בתרצ"ה (1935), ובמקביל למד שפות שמיות באוניברסיטת אמסטרדם. בג' בטבת תרצ"ו מונה לרבה של לייוורדן ומחוז פריסלנד, ובכך החליף את הרב דסברג. במקביל היה גם רבו של מחוז דרנתה. בתרצ"ח-תרצ"ט (1939-1938) נמלטו להולנד יהודים מגרמניה וממשלת הולנד הקימה בעבוד היהודים שהגיעו לפריסלנד מחנה בווסטרבורק הקרובה ללייוורדן. הרב לויסון שהה עימם בשבתות וחגים חיזק את רוחם וארגן פעילות רוחנית. כונה "ר' שמחה" כיוון שבביקוריו ובעזרתו הביא שמחה למשתכנים במחנה.
בימי השואה

לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים בב' באייר ת"ש (10 במאי 1940) עזר רבות בפינוי מהיר של המחנה, כשהרב מארגן לכל פליט משפחה שתקלוט אותו. האימוץ נמשך כחודש עד שהיהודים הוכרחו לחזור למחנה על ידי הגרמנים שהקימו באותו שטח מחנה ריכוז. כרב ראשי שימש כנציג היהודים באזור. הרב לויסון קיבל חופש פעולה מהשלטונות הגרמניים והוא ניצל זאת וסיפק את הצרכים הדתיים הנדרשים.
עסק במניעת עגינות, ובחליפת מכתבים עם רבנים חשובים אחרים בהולנד דן בנושא. לאחר הסכמה משותפת, ערך גיטין על תנאי ליהודים במחנה וסטרבורק, וחלקם נשמרו בלונדון. הרב עצמו גורש בתש"ג לאותו מחנה ובהמשך לברגן-בלזן.
סרב לאכול מזון לא כשר אף שסיכן עצמו במוות מרעב. הרב נחלש יותר ויותר עד שנפטר לאחר שחרור המחנה בנסיעתו ברכבת שנודעה בתור "הרכבת האבודה". הרב לויסון נקבר עם עוד יהודים שנפטרו ברכבת, בקבר אחים בכפר טרביץ במזרח גרמניה.
בין תשובותיו ההלכתיות שנמצאו בארכיונו הפרטי, פסק בקיץ תש"ב בתשובה לאחד מרבני האג לגבי העברה מקבר אחים לקבורה בבית קברות לא לקבור בארונות ולא לבצע טהרה, אלא לקבור בתכריכים בלבד.
לקריאה נוספת

דן מיכמן, המנהיגות הרבנית בהולנד בתקופת השואה, מתוך: דפים לחקר תקופת השואה, אוניברסיטת חיפה, תשמ"ט.
שלמה סמסון, האמנתי כי אדבר, ראובן, תש"ן.
אסתר פרבשטין, בסתר רעם.
אליעזר דסברג, והגדת לבנך : פרקים מתולדות משפחת דסברג, הוצאת עצמית בסיוע יד ושם, תל אביב תשס"ט (2009) - חוברת זיכרון לבני משפחת דסברג הי"ד.
שירים למלואים, הוצאת Van Creveld / Van Crefeld, אמסטרדם תרצ"ו - ספר דו-לשוני בעברית והולנדית של שירים לכבוד בחירתו לרבנות לייוורדן ומחוז פריסלנד, וכן פסוקים ומזמורי תהילים לכבוד הבחירה. בכותרת המשנה נכתב: "יום הוקם על כיסא הרבנות בק"ק לעווארדן והגליל מסביב מהור"ר אברהם בן כ"ה שבתי לעוויססאן ... ג’ טבת שנת תרצו". ספרים דומים יצאו לכבוד בחירתם לאותה משרה של הרב שמואל עזריה לודרסום בד' בתמוז תר"ס (1900), הרב אהרן יששכר דוידס בתרפ"ה (1924), הרב שמעון דסברג בתרפ"ט, וכן לכבוד בחירת הרב יוסף איזקסון לרבה של קהילת רוטרדם והסביבה בי"ג בסיוון תר"י (1850).
אנטישמיות באיטליה של המאה ה-21

מאז מלחמת העולם השנייה, דעות קדומות ואנטישמיות באיטליה כמעט ולא נצפו באופן אגרסיבי.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני תרם רבות בהתפתחות וביטוי האנטישמיות במאה ה-21 בעולם כולו, וגם באיטליה. האינתיפאדה השנייה, שהחלה בסוף ספטמבר 2000, הפעילה מנגנונים בלתי צפויים, ועוררה דעות קדומות אנטי-יהודיות שהתערבבו בסטראוטיפים פוליטיים. הסכסוך מוצג לרוב כהתגלמות המאבק בין הטובים (הפלסטינים) לרעים (יהודי ישראל).
מספר מקרי אנטישמיות שנרשמו בשנים האחרונות באיטליה

| שנה | מספר אירועים רשומים |
| --- | --- |
2005: 49
2006: 45
2007: 45
2008: 35
2009: 47
2010: 31
2011: 58
2012: 87
2013: 49
2014: 86
2015: לא ידוע
2016: 130
2017: 130
2018: 197
2019: 251
מספר מקרי אנטישמיות שנרשמו בשנים האחרונות באיטליה > 2018 > התפלגות המקרים ב-2018 לפי סוגים

| סוג האירוע | תיאור | תיאור | מספר מקרים |
| --- | --- | --- | --- |
| אנטישמיות ברשת | פייסבוק | 70 | 133 |
| אנטישמיות ברשת | טוויטר | 25 | 133 |
| אנטישמיות ברשת | YouTube | 9 | 133 |
| אנטישמיות ברשת | אתרי אינטרנט | 28 | 133 |
| אנטישמיות ברשת | WhatsApp | 1 | 133 |
| השמצות ועלבונות | יהודים או "ציונים" לכאורה | 20 | 36 |
| השמצות ועלבונות | מוסדות יהודיים (בעיקר איגוד הקהילות היהודיות של איטליה ומצפה האנטישמיות של קרן CDEC) | 9 | 36 |
| השמצות ועלבונות | אנשים פרטיים (כולל רב) | 7 | 36 |
| גרפיטי וגרפיקה | גרפיטי וגרפיקה | גרפיטי וגרפיקה | 12 |
| איומים על אנשים | איומים על אנשים | איומים על אנשים | 7 |
| ונדליזם | ונדליזם | ונדליזם | 4 |
| אנטישמיות בתקשורת הציבורית | אנטישמיות בתקשורת הציבורית | אנטישמיות בתקשורת הציבורית | 2 |
| אחר | אחר | אחר | 3 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 197 |
המספר הגבוה של אירועים אנטישמיים שנרשמו לאורך שנת 2018 משקף את האקלים הפוליטי והכלכלי; מקרים רבים קשורים לאירועים הרואים את היהודים ו/או את מדינת ישראל במרכז תשומת הלב:
יום הזיכרון הבינלאומי לשואה
מרוץ ג'ירו ד'איטליה 2018 (Grand Tour) שנערכה בישראל
חגיגות יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל
רצח מיריי קנול, ניצולת השואה, שנמצאה בדירתה השרופה בפריז
עימותים צבאיים ברצועת עזה
מינוי ליליאנה סגרא מונתה ל"סנטורית לכל החיים"
הצעת החוק של ליליאנה סגרא נגד שנאה מקוונת
השחתת אבני נגף
התקריות האנטישמיות בשנת 2018 קשורות, לפי סדר החשיבות ל: קונספירציה, אנטי-ציונות, נאו-נאציזם, טריויאליזציה של השואה (לעג לשואה), אנטי-יהדות (אנטישמיות נוצרית ודתית).
מספר מקרי אנטישמיות שנרשמו בשנים האחרונות באיטליה > 2019

תופעת השנאה נגד היהודים הוסיפה להתרחב ונעשתה אף חמורה יותר. ריכוזה הוא בעיקר ברומא ובסביבתה.
לאחר שכמעט ולא הורגשה בשנים שקדמו, האנטישמיות התפרצה באמצעות הטוויטר. היא משפיעה בעיקר על מרכז איטליה וממוקדת על יהודים תוך שימוש בסטראוטיפים ובפייק ניוז.
בבחירת המילים למיפוי, המונחים והעלבונות שחזרו על עצמם הכי הרבה במדיה החברתית, שהודגשו גם במחקר מדעי, שעסק בחקר המנגנונים המעורבים בגישה המפלה, היו:
Rabbino - רבי.
Usuraio - מלווה בריבית.
Giudeo - יהודי.
Ebreo - עברי (יהודי).
Cazzo mozzo.
Strozzino - מלווה בריבית.
Ebrei ai forni - יהודים לתנורים.
Sionista - ציוני.
מספר מקרי אנטישמיות שנרשמו בשנים האחרונות באיטליה > 2019 > התפלגות המקרים ב-2019 לפי סוגים

| סוג האירוע | מספר מקרים |
| --- | --- |
פוסטים שנרשמו במצפה האנטישמיות של קרן CDEC: 173
השמצות ועלבונות: 31
גרפיטי וגרפיקה: 23
איומים: 9
אנטישמיות בתקשורת הציבורית: 5
ונדליזם: 3
טריויאליזציה: 3
תקיפות: 2
אפליה: 2
סה"כ: 251
הכחשת שואה באיטליה

מסקר משנת 2019 של Eurispes, עולה כי 15.6% מאזרחי איטליה מכחישים את קיומה של השואה, וכי 16.1% סבורים כי ישנו "ניפוח" את מספר הקורבנות. בשנת 2004 מספרם של אלה שחושבים שהשואה מעולם לא קרתה עמד על 2.7% בלבד.
יחס האיטלקים לסטראוטיפ היהודי

האמירה לפיה היהודים שולטים בכוח הכלכלי והפיננסי, אמנם חלוקה על רוב האיטלקים (76%), אך לא חסר מי שמסכימים עם אמירה זו (23.9%). על פי יותר מחמישית מהאיטלקים שרואיינו,(22.2%), היהודים הם אלה ששולטים בתקשורת. זאת, לעומת 34.1% שחשבו כך ב-2004.
בהשוואה לסקר Eurispes שנערך בשנת 2004 באותם נושאים, שיעור האיטלקים שלדעתם היהודים קובעים בחירות פוליטיות בארצות הברית, הוא נמוך יותר: מ-30.4% ב-2004 ל-26.4% ב-2019.
יחס האיטלקים לדמותו של מוסוליני

בסקר משנת 2019 של Eurispes, נשאלו אילו אמירות מבטאות בצורה הטובה ביותר את עמדתם הפוליטית של רוב האיטלקים. 19.8% מהנשאלים הצהירו כי "חושבים שבניטו מוסוליני היה מנהיג גדול שרק עשה כמה טעויות".
ראו גם

אנטישמיות באירופה
אנטישמיות
הכחשת השואה
יהדות איטליה
הערות שוליים

↑  Antisemitism Overview of data available in the European Union 2004–2014 - FRA – European Union Agency for Fundamental Rights
1 2  Antisemitism Worldwide - 2018 - Moshe Kantor Database for the Study of Contemporary Antisemitism and Racism
↑  Relazione annuale a cura dell’Osservatorio antisemitismo della Fondazione CDEC 2019
↑  MAPPA DELL’INTOLLERANZA 4.0 - Vox - Osservatorio Italiano sui diritti
1 2 3  Eurispes: risultati del Rapporto Italia 2020
מבול (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  גיא נתיב
 הופק בידי:  משה אדרי, לאון אדרי, חיליק רפאל, אברהם פרחי, תמי ליאון
 תסריט:  גיא נתיב, נועה ברמן הרצברג
 עריכה:  טלי הלטר שנקר
 שחקנים ראשיים:  רונית אלקבץ צחי גראד יואב רוטמן מיכאל מושונוב
 מוזיקה:  פטריק ווטסון
 צילום:  פיליפ לאוואלט
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2011
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט עלילתי 
 תקציב:  6,154,300 ש"ח
 הכנסות:  38,500 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
 
מבול הוא סרט קולנוע ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 2011 בבימויו של גיא נתיב, עם רונית אלקבץ, צחי גראד, יואב רוטמן ומיכאל מושונוב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי גיא נתיב ונועה ברמן הרצברג והוא בהשראת הסרט הקצר "מבול" משנת 2002 שהיה סרט הגמר של גיא נתיב בלימודיו בקמרה אובסקורה לפי תסריט של נועה ברמן הרצברג וזכה בפרס "דב הבדולח" בפסטיבל הקולנוע בברלין.
העלילה היא על בן אוטיסט החוזר הביתה מהמוסד בו שהה שנים ארוכות, למשפחה מתפרקת העסוקה בהכנות לבר המצווה של בנם.
הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
מיכאל מושונוב זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר.
רונית אלקבץ הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
יואב רוטמן היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
גיא נתיב ונועה ברמן הרצברג היו מועמדים לפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר
הסרט זכה לציון לשבח בפסטיבל ברלין 2011 (מסגרת Generation) ובפסטיבל סאלוניקי 2011, יוון (זוכה פרס הקהל בתחרות הבינלאומית ופרס "הישג אמנותי מיוחד" ליואב רוטמן, רונית אלקבץ ומיכאל מושונוב) ופרסי Asia Pacific 2011, אוסטרליה (מועמד לסרט הילדים הטוב ביותר).