stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרוזן ממונטה כריסטו
עיבודים לעברית

כל הפרסומים בעברית מהווים עיבוד או קיצור של הטקסט המקורי
מונטה קריסטו: (מקצר), מצפה, תל אביב, 1935 [תרגום ועיבוד: אברהם רגלסון]
הרוזן ממונטה קריסטו: רומן, עידית, תל אביב, 1954 [תרגום ועיבוד: יוסף כרוסט]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב, 1969 [עיבוד לילדים ובני-נוער; תרגום ועיבוד: עדה צרפתי ורחל טוקטלי]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב, ה'תש"ח [1948] [תרגום ועיבוד: יוסף כרוסט]
הרוזן ממונטה קריסטו, רמדור, מ' ניומן, ה'תש"ח [1948] [תרגום ועיבוד: א' רגלסון]
הרוזן ממונטה קריסטו, רמדור, תל אביב, 1971 [תרגום ועיבוד: א' רגלסון]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת כתר, ירושלים, 1987 [תרגום ועיבוד: מיכה פרנקל]
הרוזן ממונטה קריסטו, עופרים, תל אביב, ה'תשנ"ט (עיבוד לילדים ובני-נוער; נוסח עברי: בינה אופק]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב, 2001 [תרגום ועיבוד: יוסף כרוסט]
הרוזן ממונטה כריסטו, הוצאת כתר, ירושלים, 2012 [תרגום ועיבוד: מיכה פרנקל]
הערות שוליים

↑  Lebeaupin, Noël. "Georges". The Alexandre Dumas père Web Site (בצרפתית). נבדק ב-10 באוקטובר 2020. Solidarité avec les opprimés donc (thèmes de la justice et de la vengeance, omniprésents chez Dumas) [Solidarity with the oppressed therefore (themes of justice and vengeance, omnipresent in Dumas)] {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Peuchet, Jacques (1838). "Le Diamant et la Vengeance: Anecdote contemporaine" [The Diamond and the Vengeance: A contemporary anecdote]. Mémoires tirés des Archives de la Police de Paris (בצרפתית). Vol. 5. Levasseur. pp. 197–228.
1 2  Ashton-Wolfe, Harry (1931). True Stories of Immortal Crimes. E. P. Dutton & Co. pp. 16–17.
↑  Peuchet, Jacques (1838). "Chapter LXXIV, Section: 'Le Diamant et la Vengeance' (Anecdote contemporaine)". Mémoires tirés des archives de la police de Paris :pour servir à l'histoire de la morale et de la police, depuis Louis XIV jusqu'à nos jours /. Vol. 5. Paris: A. Levavasseur et cie etc. pp. 197–228. hdl:2027/hvd.32044021084843.
↑  https://www.lefigaro.fr/cinema/les-trois-mousquetaires-le-tournage-du-premier-film-a-commence-20210909
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1954861  BnF: cb119526826 (data)  GND: 4362352-9  MusicBrainz work: b57d1555-400b-4fca-be22-ec4b464698be  SUDOC: 027500861  VIAF: 177357373   WorldCat (עם VIAF): 177357373
כוכב האושר שובה הלב

| --- | --- |

 בימוי:  ולדימיר מוטיל 
 תסריט:  ולדימיר מוטיל, Oleg Osetinsky 
 שחקנים ראשיים:  Irina Kupchenko בוריסלב ברונדוקוב Oleg Dahl אולג ינקובסקי בולאט אוקוג'אבה ולדימיר דולינסקי Aleksandr Porokhovshchikov מיכאיל קוקשנוב Tatyana Pankova Igor Kostolevsky נטליה בונדרצ'וק אלכסיי בטלוב Raisa Kurkina Oleg Strizhenov וסילי ליוואנוב איגור דמיטרייב בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  איסאק שוורץ 
 צילום:  Dmitriy Meskhiev 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  לנפילם
 הקרנת בכורה:  1975 
 משך הקרנה:  160 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, צרפתית 
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוכב האושר שובה הלב (ברוסית: Звезда сомнительного счастья) היא דרמה היסטורית סובייטית משנת 1975 בבימויו של ולדימיר מוטיל. שם הסרט הוא רמז לשורה מתוך שיר מאת אלכסנדר פושקין. זוהי דרמה המוקדשת "לנשות רוסיה" והוא העיבוד הקולנועי הראשון לאירועי מרד הדקבריסטים.
עלילה

הסיפור מתרחש לאחר מרד הדבריסטים נגד הצאר ניקולאי הראשון בשנת 1825. המרד מדוכא וקצינים צבאיים המעורבים מתוודים בזה אחר זה. הם נידונים לגלות בסיביר ונשותיהם עומדות בפני ההחלטה האם ללכת אחריהם או לא.
שחקנים ודמויות

אירינה קופצ'נקו כנסיכה יקטרינה איוואנובנה טרובצקאיה
אלכסיי בטלוב כנסיך סרגיי טרובצקוי
נטליה בונדרצ'וק כנסיכה מריה וולקונסקאיה
אולג סטריז'נוב כנסיך סרגיי וולקונסקי
אווה שיקולסקאיה כפולינה גובל-אננקובהף
איגור קוסטולבסקי כאיוואן אלכסנדרוביץ' אננקוב
לב איוואנוב בתפקיד ניקולאי ראבסקי, גנרל חיל הפרשים
ראיסה קורקינה כסופיה אלכסייבנה ראבסקאיה, אשתו של נ. ראבסקי
טטיאנה פנקובה בתפקיד אנה אננקובה, אמה של איוואן אננקוב
אלכסנדר פורוחובשצ'יקוב בתפקיד פאבל פסטל
ויקטור קוסטצקיי בתפקיד פיוטר קחובסקי
יורי רודיונוב כסרגיי מורביוב-אפוסטול
אולג ינקובסקי בתפקיד קונדראטי רילייב
טטיאנה פדורובה בתפקיד נטליה ריילבה, אשתו של ק.פ. ריילבה
וסילי ליוואנוב כקיסר ניקולאי הראשון
אינוקנטי סמוקטונקובסקי כאיוואן בוגדנוביץ' זיידלר, מושל אירקוטסק
ולדיסלב סטרשלצ'יק כרוזן לבאל
דמיטרי שילקו כסניף מיכאיל מילורדוביץ', מושל סנקט פטרבורג
איגור דמיטרייב בתפקיד הרוזן לבזלרן, השליח האוסטרי בסנקט פטרבורג
בוריס דובנסקי כקיסר אלכסנדר הראשון
ויקטור טרכוב בתפקיד וסילי וסילביץ' לבשוב, אדיוטנט-גנרל
ואדים מקרובסקי בתפקיד ווש
ארקדי טרוסוב בתפקיד פיודור, משרתו של אננקוב
מיכאיל קוקשנוב כניקיטה, משרתו של אננקוב
אלכסיי קוז'בניקוב בתפקיד פפנוטיוס, משרתו של זיידלר
הפקה

אחרי שביים את הסרט משנת 1970 "שמש המדבר הלבנה", מוטיל לא קיבל פרויקטים לבימוי במשך חמש שנים. כשמוטיל קיבל את האור הירוק מוועדת הקולנוע הממשלתית כדי לעשות סרט על הדקבריסטים, הוא עדיין סבל מבעיות ונאלץ לעשות שכתובים רבים מכיוון שהרשויות סברו כי לסרט יש יותר מדי הקבלות למשטר הסובייטי ורמיזות על מתנגדים למשטר ודיסידנטים.
עם זאת, התסריט נדחה. אז מוטיל הלך ללנינגרד, אל ועד המפלגה האזורי. הוא העביר את התסריט למזכירת אידאולוגיה; האישה לא הספיקה לקרוא אותו ובמקום זאת העבירה את הטקסט לבתה שבסופו של דבר אהבה אותו. האם התקשרה לפיליפ ארמש, ראש מחלקת הקולנוע של מוסקבה והכריזה כי "הוועדה האזורית של לנינגרד מעוניינת בסרט על הדקבריסטים!" כך הגיע התסריט ללנפילם, אך התקציב קוצץ ל-1.5 מיליון רובל 3.5 מיליון שהוקצו מלכתחילה.
מיקומי הסרט כללו את מתחם הארמונות בפטרהוף וארמון החורף.
הערות שוליים

↑  "Звезда пленительного счастья. Х/ф". Russia-K.
↑  ""Звезда пленительного счастья", или как судьбу легендарного фильма решили д". Argumenty i Fakty.
↑  "Звезда пленительного счастья". VokrugTV.
↑  ""Звезда пленительного счастья". Сорок лет на экране". culture.ru.
הדקדוק הפנימי

ערך זה עוסק בסרט קולנוע. אם התכוונתם לספר שעל-פיו נעשה הסרט, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  ניר ברגמן
 הופק בידי:  סרטי ליברטו - נורמה הפקות אסף אמיר:אסף אמיר
 תסריט:  ניר ברגמן על פי רב-המכר של דויד גרוסמן
 שחקנים ראשיים:  אורלי זילברשץ יהודה אלמגור רואי אלסברג רבקה גור אופיר סגרסקי
 מוזיקה:  אנדריי סוקופ
 צילום:  בנימין נמרוד חירם
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2010  23 בספטמבר 2010 בישראל
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 פרסים:  פרס וולג'ין, פסטיבל טוקיו
 דף הסרט ב־IMDb
 
רואי אלסברג בסרט
"הדקדוק הפנימי" הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של ניר ברגמן שיצא לאקרנים בשנת 2010. התסריט נכתב על ידי ברגמן על פי ספרו של דויד גרוסמן, "ספר הדקדוק הפנימי". הסרט עוסק בחייה של משפחה ירושלמית בשנות ה-60. גיבור הסרט הוא אהרון, ילד רגיש "שמסרב לצמוח". הסרט מתמקד במערכת היחסים של אהרון עם בני משפחתו וחבריו, בדגש על מערכת חברות משולשת בינו לבין חברו גדעון ואהובתו יעלי.
עלילה

עלילת הסרט מתמקדת באהרון קליינפלד (רואי אלסברג), ילד ירושלמי אשר לו בעיות גדילה. לאהרן אמא ניצולת שואה (אורלי זילברשץ) ואבא פרטיזן (יהודה אלמגור), מה שיוצר משמעות רבה לשואה בתוך המשפחה.
אהרן הוא נער מתבודד מאוד, אשר רב רבות עם בני הנוער שמסביבו. חברו הטוב של אהרן הוא גדעון (עדן לוטנברג). בניגוד לאהרן, לגדעון יש גוף מפותח ונורמלי. במהלך הסרט מתאהב אהרן ביעל (רוני טל), נערה בת גילו, אך בסוף הסרט נרמז כי היא מפתחת מערכת יחסים עם גדעון.
גם בתוך משפחתו של אהרון יש קונפליקטים הבאים לידי ביטוי בסרט: הראשון שבהם עוסק באמו הזקנה והסנילית של משה וסבתו של אהרון, המתגוררת בבית משפחת קליינפלד. הינדה, אמו של אהרון, מתקשה לדאוג לזקנה הסנילית, ולכן שולחת אותה לבית חולים סיעודי, דבר הגורם נזק לאהרן ולאחותו, אשר קשורים באופן רגשי לסבתם.
הסכסוך השני שקשור למשפחת קליינפלד הוא הרומן שבין משה, אביו של אהרון, לבין עדנה בלום, שכנתם המסתורית של בני המשפחה. עדנה בלום שכרה את שירותיו של משה במטרה שיעזור לה בשיפוצי ביתה, ונאמר באופן מפורש במהלך הסרט כי הם מנהלים רומן, למורת רוחה של הינדה, אשר דואגת להפריד ביניהם. פרידתם לבסוף מובילה לעזיבתה של עדנה בסוף הסרט בלי מתן הסברים.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
רואי אלסברג: אהרון קליינפלד, ילד ירושלמי בן 11 (בתחילת הסרט)
אורלי זילברשץ: הינדה קליינפלד, עקרת בית מרת נפש, אמו של אהרון
יהודה אלמגור: משה קליינפלד, מעין שיפוצניק, אביו של אהרון
יעל סגרסקי: יוכי קליינפלד, אחותו הבכורה של אהרון
רבקה גור: מאמצ'ו, אמו הזקנה של משה קליינפלד המתגוררת בביתו
אוולין קפלון: עדנה בלום, שכנה של משפחת קליינפלד, מאוהבת במשה קליינפלד
עדן לוטנברג: גדעון, חברו של אהרון
רוני טל: יעלי, חברתם של אהרון וגדעון
פרסים

הסרט זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים לקולנוע בשנת 2010, ובפרס "סאקורה" (פרס ראשון) בפסטיבל טוקיו לקולנוע לשנת 2010. בנוסף, הסרט צבר מועמדות לפרס התסריט באוסקר האסיאתי לשנת 2010 ו-12 מועמדויות לפרס אופיר 2010 (ביניהן גם לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר).
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, אחרי "כנפיים שבורות": ניר ברגמן סיים את צילומי סרטו השני, באתר הארץ, 11 בינואר 2010
↑  ספרים ישראליים שנראה בקרוב על מסכי הקולנוע, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2009
↑  נירית אנדרמן, "הדקדוק הפנימי" עם 12 מועמדויות לפרס אופיר, באתר הארץ, 28 ביולי 2010
מוטי צבירן

מוטי צבירן
מרדכי (מוטי) צבירן (20 בפברואר 1949 - 9 בינואר 2019) היה דוקטור לרפואת שיניים, עמד בראש המכללה למדעי הבריאות וההתנהגות ברמת גן, מהפנט, וסופר. היה הנשיא הגדול במסדר הבונים החופשיים, הלשכה הגדולה ירושלים והמפקד הגדול הריבוני במועצה העליונה בנוסח הסקוטי.
קורות חיים

מרדכי צבירן נולד בישראל והתגורר בפתח תקווה. שירת בצה"ל בחיל הרפואה כרופא שיניים.
בין השנים 1975–1969 למד רפואת שיניים בבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר דוקטור ברפואת שיניים, (DMD). קודם לכן למד באוניברסיטת בר-אילן פסיכולוגיה וביולוגיה. במהלך השנים השתלם בפריודונטיה (רפואת חניכיים), השתלות ברפואת שיניים (אצל ממציא השיטה, הפרופ' ברנמרק בשוודיה) ובנושאים רבים נוספים בתחומי רפואת השיניים, בהיפנוזה ובמדעי ההתנהגות, בישראל ומחוצה לה.
צבירן ניהל מרפאה פרטית בפתח תקווה (עד 2004) ובמקביל, ניהל בית ספר להכשרת סייעות ושינניות מוסמכות ברפואת שיניים, ברמת גן, ברישיון משרד הבריאות.
צבירן היה מבין מקימי ושימש כמנהלו הרפואי של "המרכז למדעי הבריאות", באוניברסיטת בר-אילן, שם עסק בין השאר בניהול, תוכניות לימוד והוראה. כמו כן, היה מעורב ואף ניהל מחקרים בתחום מצבי-הלחץ, היפנוזה, איידס וסרטן במשך כ-14 שנים. במסגרת זו הופיע בכנסים כמרצה רבים בישראל וברחבי העולם. ד"ר צבירן הרבה להשתמש בהיפנוזה לצרכים טיפוליים ברפואת שיניים.
ד"ר צבירן שימש כדיקן לימודים בארץ, מטעם אוניברסיטת ספרינגפילד (אנ') במסצ'וסטס, שם קיבל תואר פרופסור עמית, כמרצה באוניברסיטה זו, בארצות הברית, בנושא התמודדות במצבי לחץ, במסגרת לימודים במדעי ההתנהגות.
משנת 1997 ועד פטירתו, שימש כדיקן המכללה למדעי הבריאות וההתנהגות, העוסקת בלימודי שיננות, סייעות, הכנה לבחינות רישוי לרופאי שיניים והיפנוזה-רפואית, כולם ברישיון משרד הבריאות. כמו כן מתקיימים במכללה לימודים במדעי ההתנהגות, התמודדות במצבי לחץ וחרדה, לימודי-חוץ, כגון: מזכירות רפואית ומשפטית, מטפלות בקשישים ובילדים. במקום גם נמצא "מכון-נעמן" לאבחונים פסיכולוגיים שונים.
בבנייה החופשית

צבירן הצטרף לבנייה החופשית בשנת 1997. הוא התקדם בדרגות, ובשנת 2004 מונה כנשיא לשכת בונים חופשיים "ראש העין" בפתח תקווה. שימש בשנת 2006 כממונה על המוזיאון של הלשכה הגדולה למדינת ישראל, ובשנים 2007–2008 כמפקח אזורי באזור המרכז. אחר כך שימש במשרת "מפקח ראשון גדול" והקים וניהל את "המכללה ללימודי הבנייה החופשית", בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל שפעלה ברחבי הארץ. במקביל, שימש כעורך "הבונה החופשי" והעדכן (הידיעון המקוון) "המזווית והמחוגה". כבר באותן שנים החל לעסוק בלימוד ובקריאה בנושאים המגוונים הקשורים לבנייה החופשית וכתב מאמרים רבים, וכן החל לכתוב את ספריו בתחום.
בשנת 2011 מונה לסגן הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה למדינת ישראל.
בבנייה החופשית > בנוסחים הנלווים

צבירן החל לפעול גם בנוסחים הנלווים של הלשכה הגדולה למדינת ישראל:
במסגרת "המועצה העליונה למדינת ישראל", של "הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל", מונה בשנת 2003 לדרגת "רב-אומן אדיר בשילוש" בלשכת "דן". התקדם בדרגות, ובשנת 2011 קיבל את הדרגה הגבוהה ביותר, דרגה 33° של "המועצה העליונה למדינת ישראל, הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל".
במסגרת הנוסח של ה"קשת המלכותית" ("היכל ארון הברית") קיבל את כל דרגות המסדר הנלווה הזה ונבחר להנהלתו.
בבנייה החופשית > דרך חדשה בבנייה החופשית

בשנת 2012 הנהיג, יחד עם ארנסט לב, אלעזר איתן, משה אקסלרוד, אילן הרשטיין ואבנר אלמליח (חברי הוועד הגדול), אליהם הצטרף יצחק בן דוד (בנדה), מי שהיה קודם לכן נשיא "לשכת חרמון", את הפרישה מן "הלשכה הגדולה למדינת ישראל". אליהם הצטרפו מאוחר יותר "לשכת כרמים" מכרמיאל, לשכת "אירוס הארגמן" ("חבצלת השרון" לשעבר) מנתניה וכן קבוצה גדולה של אחים.
מוטי צבירן יחד עם האחים המוזכרים לעיל ועוד רבים אחרים הקימו לשכה גדולה חדשה של בונים חופשיים בשם "הלשכה הגדולה 'ירושלים' של בונים חופשיים קדמונים ומקובלים במדינת ישראל". הוא שימש בה כנשיא גדול עד שנת 2017.ראשי, באתר הלשכה הגדולה ירושלים במהלך התקופה שחלפה מאז הקמתה של לשכה גדולה זו, היא התפתחה עד מאוד. נקבעו נהלים מתאימים, נכתבו "חוקה וקודקס של חוקים". נכתבו ספרים להתנהלות המערכת הטקסית של האחים במסדר, וכן מערכת לימודים והכשרה בתחומי הבנייה החופשית. פעילותן של לשכות-הבת של "הלשכה הגדולה ירושלים" מתנהלת כראוי, תוך השתלבות ותיאום עם פעילותה של "הלשכה הגדולה ירושלים" במערך הארצי. כמו כן, נוצרה מערכת מסועפת של קשרים בינלאומיים עם "לשכות גדולות" מחוץ לישראל, מערכת הממשיכה להתפתח.
צבירן הרצה בישראל וברחבי העולם בנושאי הבנייה החופשית.
ספרים

צבירן הוציא לאור ארבעה ספרים בימי חייו. הראשון מביניהם היה ספר מתח בשם: "התניה לרצח, קשר הדמים". הספר יצא לאור בשנת 1997, בהוצאת מ.ר.ג.ש. (373 עמודים).
יצאו לאור שני ספרים נוספים פרי עטו: "מסיפוריו של סטודנט לרפואה" ו"סכנה בצל המיואון", שהוא ספר מתח המשכי ל"התניה לרצח, קשר הדמים".
לפני מותו סיים לכתוב ספר נוסף בתחום המתח, המשלב תעלומות בינלאומיות יחד עם הבנייה החופשית, אך זה טרם פורסם.
מוטי צבירן הוציא לאור גם שלושה ספרים העוסקים בבנייה החופשית:
"אמת אחרת, הבונים החופשיים", שיצא לאור בשנת 2004, בהוצאת מ.ר.ג.ש., ועוסק בימיה הראשונים של הבנייה החופשית, תוך התמקדות על היסטוריה והגות של הבונים החופשיים. (343 עמודים כולל מפתח ותמונות)
"אמת אחרת, הנוסח הסקוטי" (The Scottish Rite), שיצא לאור בשנת 2008, בהוצאת מ.ר.ג.ש. ספר עזר למצטרפים ל"נוסח הסקוטי", המהווה ארגון נלווה למסדר הבונים החופשיים. (544 עמודים)
"אמת אחרת, היכל ארון הברית (The Royal Arch)", שיצא לאור בשנת 2011, בהוצאת מ.ר.ג.ש. ספר עזר למי שהצטרף ל"קשת המלכותית הקדושה" (השם החדש שניתן ל"היכל ארון הברית"), המהווה ארגון נלווה נוסף למסדר הבונים החופשיים. (574 עמודים)
פעילות ציבורית

בין השנים 1994 – 1996 שימש צבירן כיועץ מקצועי לענייני רפואת שיניים, לשר הבריאות, ד"ר אפרים סנה. בין השנים 1992 – 1997 כיהן כחבר מועצת העיר פתח תקווה, ושימש בראש מנהל המחשוב של העיר. קודם לכן פעל במסגרות מקומיות בעירו פתח תקווה, שם עמד בין השאר בראש הסניף של האגודה למלחמה בסרטן, והיה חבר במועצת המתנדבים בעיר, חבר בוועדי הורים ועוד.
פעילות ציבורית > במסגרת ארגון המתנדבים: "ליונס-ישראל"

בין השנים 1984 – 1985 היה צבירן נציב "הליונס" בישראל (מי שעומד בראש ארגון ה"ליונס" בארץ), הנציב הצעיר ביותר בעולם, בתקופתו. הוא ייצג את הארגון בוועידה העולמית בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. בוועידה זו העלה את הרעיון לצרף נשים לארגון ונתקל בהתנגדות עזה. ארבע שנים לאחר מכן, כפה בית המשפט העליון בארצות הברית על ה"ליונס" לקבל נשים כשוות זכויות לגברים ותוך מספר שנים לאחר מכן, החלו גם להיבחר נציבות בראש ארגון זה, ברחבי תבל.
היה זה לאחר שנים רבות של פעילות התנדבותית וחברתית, עשירה ומגוונת מטעם ה"ליונס" בארץ וסיוע רב בהקמת מועדונים חדשים ביישובים שונים במסגרתו.
צבירן היה מבין מקימי "התראה רפואית" והיה מנהלו הרפואי. היה זה גוף שקם מתוך "ליונס ישראל" ודאג להנפיק תוויות "התראה רפואית" ממתכת, לבעלי מחלות ותופעות כמו סוכרת, אפילפסיה ועוד רבות אחרות. היה זה למעשה סניף של הארגון הבינלאומי שפעל מקליפורניה, ארצות הברית, בשם: Medic Alert. לתוויות הייתה מערכת של תמיכה בתיקים אישיים, במרכז הרפואי "השרון" (מרכז רפואי רבין) בפתח תקווה.
פעילות ציבורית > חברות בוועדות

1991 – 2009: חבר הוועדה המייעצת לשר הבריאות בהיפנוזה.
1994 – 1998: חבר המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל (הר"ש). יו"ר סניף תל אביב והמרכז, של ההסתדרות לרפואת שיניים, לאחר שנים בהן היה, יו"ר ועדת האתיקה, יו"ר הוועדה המשפטית ועוד. במסגרת זו נבחר גם להיות "יקיר הר"ש".
1996 – 2009: חבר ועד האגודה הישראלית להיפנוזה (1996–2004: סגן יו"ר ועד האגודה)
1986 – 2002: חבר הוועדה המייעצת לסייעות ברפואת שיניים, במשרד הבריאות.
2002 – 2009: חבר הוועדה המייעצת ברנטגן ברפואת שיניים במשרד הבריאות.
2002 – 2018: חבר הוועדה המייעצת לשיננות ברפואת שיניים, במשרד הבריאות.
משפחתו

צבירן היה נשוי לרחל, מורה במקצועה, ששימשה כמנהלת משרד המרפאה הפרטית והתלוותה אליו במרבית פעילויותיו.
צבירן היה אב לשני בנים: גיל, בעל תואר דוקטור לפיזיקה רפואית, אוניברסיטת תל אביב. ושגיא, עורך דין, בוגר תואר שני בפילוסופיה של המשפט וסופר.
הערות שוליים

↑  אתר הלשכה הגדולה "ירושלים"
↑  המכללה למדעי הבריאות וההתנהגות באתר nerd
↑   עידו קינן, הבונים החופשיים רוצים אתכם!, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2014
↑  התניה לרצח - קשר הדמים, באתר סימניה
↑  נציבי הליונס לדורותיהם, באתר "ליונס ישראל - אתר מורשת הליונס ומערכת שימור הידע"(הקישור אינו פעיל, 12.3.2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304974105171  LCCN: n98001431  VIAF: 97542680   WorldCat (עם VIAF): 97542680
איינשפנר

| --- | --- |

איינשפנר
 סוג:  קפה ‏•‏‏ משקה חלב
 מוצא:  וינה, אוסטריה
 צבע:  חום בהיר
איינשפנר בקפה לנדמן
אַיינשפֶּנֶר (בגרמנית: Einspänner) הוא משקה קפה אוסטרי, חלק מתרבות בתי הקפה הווינאיים. האיינשפנר הוא וריאציה של המוקה, ונהוג להגיש אותו בכוס זכוכית עם חלב ובתוספת קצפת.
רקע

איינשפנר הוא משקה קפה קלאסי שהתפתח בווינה במאה ה-19. מקור השם "איינשפנר" הוא במרכבה הרתומה לסוס אחד, הנקראת בגרמנית "איינשפנר" (Einspänner). נהגי מרכבות איינשפנר נהגו להחזיק את הקפה שלהם ביד אחת, ואת המושכות ביד השנייה. בזכות השכבה העבה של הקצפת הסמיכה, נשמר בידוד תרמי, כך שהקפה נשאר חם במשך זמן רב וניתן היה לשתות אותו בהפסקות. בתור משקה ייחודי, הוא צבר פופולריות בבתי הקפה הווינאיים, שהיו אז מוקדי תרבות וחיים חברתיים, ומקום מפגש לאנשי רוח ותרבות כזיגמונד פרויד, פרנץ קפקא ולאופולד פון זאכר-מאזוך.
הכנה

נהוג להכין איינשפנר בכוס זכוכית, עם או בלי ידית. מוזגים לתוכה מנת מוקה או אספרסו רותחת, מוסיפים חלב, ומכסים בכמות נכבדה של קצפת. נהוג לפזר מעל הקצפת מעט אבקת סוכר. בגרסת "דופלטה איינשפנר", מוסיפים מנה כפולה של מוקה.
באופן מסורתי, את האיינשפנר לא מערבבים, ושותים את הקפה החם דרך הקצפת הקרה. לעיתים לצד עוגות אוסטריות מסורתיות כמו זאכר טורט ואפל שטרודל.
הערות שוליים

↑  Einspänner, was ist das? Kaffeezubereitungen (בגרמנית)
↑  רישומים היסטוריים וביוגרפיות כמו "פרויד: פרשת חיים לזמננו" מאת פיטר גיי, מאשרים את ביקוריו הקבועים של פרויד בקפה לנדמן ובקפה סנטרל.
↑  יומניו של פרנץ קפקא, שפורסמו על ידי מקס ברוד ובעריכתו, מתעדים את ביקוריו של קפקא בבתי הקפה הווינאיים, במיוחד בקפה גלוריאט.
פרה אדומה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ציביה ברקאי יעקב 
 הופק בידי:  איתי תמיר, לילה סרטים בע"מ
 תסריט:  ציביה ברקאי יעקב 
 עריכה:  חיים טבקמן
 שחקנים ראשיים:  אביגיל קובארי גל תורן מורן רוזנבלט
 מוזיקה:  קרני פוסטל
 צילום:  בועז יהונתן יעקב
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי נחשון
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בינואר 2019
 משך הקרנה:  91 דק׳
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט עצמאי, סרט להט"בי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרה אדומה (באנגלית: Red Cow) הוא סרט דרמה עצמאי בהפקה ישראלית משנת 2018 שנכתב ובוים על ידי ציביה ברקאי יעקב. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בברלין במסגרת "דורות". זוכה פרס הסרט הישראלי הטוב ביותר ופרס ענת פרחי לסרט ביכורים בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
עלילה

בני (אביגיל קובארי) היא נערה בת 17 יתומה מאם, המתגוררת לבד עם אביה יהושוע (גל תורן) בהתנחלות בסילואן שבמזרח ירושלים. כשנולדת עגלה אדומה כשרה, אביה רואה בזה אות לתחילת בניין בית המקדש השלישי. על בני מוטל התפקיד של דאגה לפרה. כאשר בני מתאהבת ביעל (מורן רוזנבלט), בת שירות לאומי, הקשר הקרוב עם אביה מתחיל להיסדק. ככל שהמתיחות הולכת ומתלהטת, בני מנסה נואשות ליצור לה וליעל עתיד משל עצמן.
משחק ודמויות

| שם | דמות |
| --- | --- |
אביגיל קובארי: בני (בנימינה)
גל תורן: יהושע
מורן רוזנבלט: יעל
דנה סורין: תמר
אורי הוכמן: ישראל
אלי חביב: שלום
הפקה

זהו סרט הביכורים של ברקאי יעקב; הוא הופק על ידי איתי תמיר מחברת לילה סרטים בע"מ ויצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | מסגרת ״דורות״ | פרה אדומה | מועמדות |  |
| 2018 | טקס פרסי אופיר לשנת 2018 | השחקן הראשי הטוב ביותר | גל תורן | מועמדות |  |
| 2018 | טקס פרסי אופיר לשנת 2018 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | מורן רוזנבלט | מועמדות |  |
| 2018 | טקס פרסי אופיר לשנת 2018 | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | קרני פוסטל | מועמדות |  |
| 2018 | טקס פרסי אופיר לשנת 2018 | הצילום הטוב ביותר | בועז יהונתן יעקב | מועמדות |  |
| 2018 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | הסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר | פרה אדומה | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | פרס ענת פרחי לסרט ביכורים | ציביה ברקאי יעקב | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | פרס חג'ג' לשחקנית הטובה ביותר | אביגיל קובארי | זכייה |  |
| 2018 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו | מסגרת ״פנורמה״ | פרה אדומה | מועמדות |  |
| 2018 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בהודו | קולנוע עולמי | פרה אדומה | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, הסרטים הישראלים "פרה אדומה" ו"הנעלם" ישתתפו בפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 21 בינואר 2018
↑   המועמדים לפרסי אופיר 2018, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 8:22)
↑  פסטיבל הקולנוע ירושלים 2018 גאה להכריז על הזוכים, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, ‏2018
↑  World Focus: Red Cow, 31st Tokyo International Film Festival, ‏2018
↑  Israel to be the Country of Focus at IFFI Goa, Consulate General of Israel In Mumbai, ‏19 בנובמבר 2018
הפלה לא בטוחה

כרזה רוסית משנת 1925 שמזהירה מפני הפלות לא בטוחות. בכותרת נכתב "הפלות שמבוצעות על ידי סבתא או על ידי מיילדות אוטודידקטיות לא רק גורמות לפגיעה באישה, אלא גם מובילות לעיתים קרובות למוות".
הפלה לא בטוחה היא הפסקה מכוונת של היריון המבוצעת בתנאי תברואה ירודים או על ידי אנשי צוות לא-מיומנים. זהו הליך מסכן חיים. בכל שנה מתרחשות כ-25 מיליון הפלות לא בטוחות, רובן (כ-97%) במדינות מתפתחות.
הפלות לא בטוחות גורמות לסיבוכים בריאותיים עבור כ-7 מיליון נשים בשנה. הפלות לא בטוחות הן גם אחד הגורמים העיקריים למקרי מוות במהלך ההיריון והלידה, בין 5% ל-13% מהמקרים. רוב ההפלות הלא בטוחות מתרחשות באזורים שבהם הפלה מלאכותית אינה חוקית, באזורים בהם אמצעי מניעת היריון אינם זמינים, ובאזורים בהם רמת שירותי הבריאות נמוכה.
קיים קשר בין זמינות הפלה מלאכותית באופן חוקי לבין בריאות הציבור. ככל שהחוקים בנושא הפלה מלאכותית מגבילים יותר, כך שיעורי המוות והסיבוכים הבריאותיים במהלך ההיריון והלידה גבוהים יותר. נשים רבות מגיעות לחדר מיון בעקבות סיבוכי הפלה לא בטוחה, ונזקקות לעירוי דם, אנטיביוטיקה, אוקסיטוצין, הרדמה, חדרי ניתוח ומומחים כירורגיים. כל אלה מעמיסים על מערכת הבריאות ועלולים למנוע מתן תשומת לב לחולים אחרים.
רקע

על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי, בשנים 2010 עד 2014 בוצעו בעולם 55.7 מיליון הפלות מלאכותיות בכל שנה, מתוכן כ-54% הפלות בטוחות, 31% בתנאי בטיחות חלקית ו-14% מהן הפלות לא בטוחות. לפי בדיקת הארגון, במדינות מפותחות כמעט כל ההפלות בטוחות (92%), בעוד שבמדינות מתפתחות, יותר ממחצית מההפלות אינן בטוחות (55%).
במאמר שפורסם בכתב העת לאנסט בשנת 2006 נמסרה הערכה של כ-68,000 מקרי מוות של נשים מדי שנה במהלך הפלה לא בטוחה.
בפרסומים של ארגון הבריאות העולמי נכתב כי בכל שנה לפחות 22,800 נשים מתות כתוצאה מסיבוכים של הפלה לא בטוחה, ובין שני מיליון לשבעה מיליון נשים סובלות מבעיות בריאותיות שנגרמו על ידי הפלה לא בטוחה, בהן זיהומים, אלח דם, דימום ופגיעה באיברים הפנימיים, כגון ניקוב או קריעה של הרחם.
הפלות שאינן בטוחות מתרחשות בדרך כלל במדינות מתפתחות או במדינות שבהן הפלות אינן חוקיות. קיים קושי להגדיר את שכיחות התופעה עקב שיעור הדיווח הנמוך. כמו כן, הפלות לא בטוחות מדווחות לעיתים קרובות בשמות אחרים, בהם "הפלה טבעית", "הפלה יזומה" או "מיצוי הווסת (אנ')". חוקרים משערים כי 45% מההפלות בעולם בשנים 2010 עד 2014 היו הפלות לא בטוחות. בנוסף, ההערכות הן ש-4.7% עד 13.2% ממקרי המוות של נשים הרות בכל שנה בעולם נגרמות מסיבוכים של הפלה לא בטוחה, ובמדינות מפותחות מתות בכל שנה 30 נשים מתוך כל מאה אלף בגלל הפלה לא בטוחה.
הפלות לא בטוחות מתרחשות לפעמים במקום שבו ההפלות חוקיות, בגלל סיבות כמו מחיר יקר הנדרש לביצוע הפלה באופן חוקי, או חוסר זמינות של מרפאת הפלות.
אחד הגורמים העיקריים להיריון לא-רצוי ולביצוע הפלה הוא מחסור בגישה לאמצעי מניעה ובמידע בנושאי תכנון משפחה (אנ').
שיטות

להלן השיטות הנפוצות בהן מתבצעת הפלה לא בטוחה.
החדרת חפץ חד לרחם, בדרך כלל קולב מתכת או מסרגה, הגורמים לקרע בשק השפיר. שיטה זו עלולה לגרום לזיהום או פציעה באיברים הפנימיים (למשל, ניקוב הרחם או המעיים), וכתוצאה מכך למוות.
החדרת נוזלים רעילים לגוף האישה, בהם רסק של פלפל חריף, וכימיקלים כמו אלום, ליזול, חומצה פרמנגנית או קוטל עשבים. שיטה זו עלולה לגרום לתסמונת הלם רעלי ולמוות.
הפלה תרופתית ללא השגחה רפואית, על ידי שימוש בתרופות ללא מרשם הגורמות להפלה, או תרופות מרשם שהושגו באופן בלתי-חוקי, או על ידי שימוש בתרופות שאינן מיועדות להפלה אך עשויות לגרום להפלה או להתכווצות המיומטריום. ביו החומרים הגורמים להתכווצות המיומטריום ברחם נמנים אוקסיטוצין, פרוסטגלנדינים וארגולין. טיפול מסוג זה עלול לגרום לקרע ברחם, דופק לא סדיר, יתר לחץ דם, תת-לחץ דם, אנמיה חריפה, מחלות קרדיווסקולריות, בצקת ריאות, התכווצות בסמפּונות, ומוות.