stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום בארון
הערות שוליים

↑  Robert Liberles, Salo Wittmayer Baron, architect of Jewish history; New York, New York University Press, 1995, pp. 2, 58 - 79; להלן: "ליברלס, בארון")
↑  כאמור, בשנת 1929, היה בארון בן 34 ושלוש שנים בארצות הברית.
↑  ליברלס, בארון, עמ' 84 - 85.
↑  עמנואל יעקובוביץ, "מגזֵרה לתקווה: מחשבות יהודיות על תחלואיה של החברה הבריטית", 1985; תרגום מאנגלית: צור ארליך, הקדמה מאת אהוביה גורן, השילוח, גיליון 14, אפריל 2019
↑  שלום בארון, ממדיה העולמיים של ההיסטוריה היהודית, ירושלים: מרכז שז"ר, 1996, עמ' 61-51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258258605171  PLWABN: 9810635444505606  BIBSYS: 90524144  BNE: XX1130245  BnF: cb12030681j (data)  CiNii: DA02888552  GND: 119084317  ICCU: SBLV078169  ISNI: 0000 0001 2279 0865  LCCN: n79073700  LNB: 000099118  NKC: uk2009539179  NLA: 36260123  NLG: 174193  NSK: 000240154  NTA: 06943932X  RERO: 02-A000016396  SELIBR: 176820  SNAC: w6wh2trm  SUDOC: 028479300  Trove: 1238471  VcBA: 495/99686  VIAF: 44313788   WorldCat (עם VIAF): 44313788
טלזר 019 שירותי תקשורת בינלאומיים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  דוד סלע, ידידיה סלע, עזריה סלע, בעז סלע
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־15 שנים)
 משרד ראשי:  אריאל
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה 
 מוצרים עיקריים:  תקשורת סלולרית טלפוניה בינלאומית ספקית אינטרנט
  
 019mobile.co.il
 
סמליל הרשת בעבר
חברת 019 שרותי תקשורת בע"מ, נקראת בשם המסחרי גם mobile ‏019 היא חברת סלולר ישראלית המספקת שירותי תקשורת סלולרית מקומיים במתווה MVNO, שירותי טלפוניה בינלאומית תחת הקידומת 019, ובנוסף משמשת כספק שירותי אינטרנט קווי לבתים. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים באריאל.
היסטוריה

החברה הוקמה בשם טלזר 019 שירותי תקשורת בינלאומיים בע"מ, על ידי השותפים דוד, ידידיה, עזריה ובעז סלע, מבעלי חברת בלוקשתיל. ביולי 2010 החברה קיבלה ממשרד התקשורת רישיון למתן שירותי תקשורת בינלאומיים.
בינואר 2011 החברה החלה להציע את שירותיה לקהל הרחב. לחברת הבת של טלזר, עזי תקשורת בע"מ, רישיון מפעיל רשת סלולרית וירטואלית, והקידומת שהוקצתה לה היא 99–055. במרץ 2014 הוקצתה לה גם הקידומת 055-97.
בשנת 2013, לאחר שחתמה על הסכם עם פרטנר ופלאפון, החלה החברה להשתלב בשוק הסלולר הישראלי כמפעיל וירטואלי, תחת השם mobile ‏019. בשנים 2013–2017, השתמשה טלזר 019 בתשתית של פרטנר ופלאפון.
החל משנת 2018, הרשת עושה שימוש בתשתית משותפת של הוט מובייל ופרטנר. כמו כן, טלזר 019 היא ספקית אינטרנט בישראל.
החברה מוכרת גם קווי אינטרנט וסלולר עם אינטרנט כשר באמצעות עמותת נטפרי.
לחברה שלושה סניפים שממוקמים בנתב"ג, ויש לה בלעדיות למכירת כרטיסי SIM בנתב"ג.
הערות שוליים

↑  רישיון למתן שירותי תקשורת בינלאומיים – לחברת טלזר באתר משרד התקשורת
↑  רישיון כללי למתן שירותי רדיו טלפון נייד – לעזי תקשורת בע"מ באתר משרד התקשורת
↑  הקצאת טווח מספור לעזי תקשורת בע"מ באתר משרד התקשורת
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האקסים של החברה שלי

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הקומיקס "סקוט פילגרים" מאת בריאן לי או'מאלי
 בימוי:  אדגר רייט 
 הופק בידי:  אדגר רייט מארק פלאט  אריק גיטר נירה פארק
 תסריט:  אדגר רייט   מייקל באקול
 עריכה:  ג'ונתן עמוס 
 שחקנים ראשיים:  מייקל סרה מרי אליזבת' וינסטד אלן וונג קיראן קולקין אנה קנדריק ג'ייסון שוורצמן
 מוזיקה:  ניגל גודריך
 צילום:  ביל פופ 
 מדינה:  ארצות הברית,קנדה
 חברת הפקה:  Big Talk Studios 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 ביולי 2010
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט פעולה, סרט פנטזיה, סרט קומדיה, סרט קומדיית פעולה, סרט להט"בי, סרט ריאליזם קסום 
 מקום התרחשות:  טורונטו 
 תקציב:  85-90 מיליון דולר
 הכנסות:  47,651,608 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   scottpilgrim
 דף הסרט ב־IMDb
 
האקסים של החברה שלי: סקוט פילגרים נגד העולם (באנגלית: Scott Pilgrim vs. the World) הוא סרט קומדיה-פעולה-פנטזיה שיצא לאקרנים בסוף שנת 2010. הסרט מבוסס על סדרת קומיקס בשם "סקוט פילגרים" מאת בריאן לי או'מאלי, והוא מרבה להשתמש באלמנטים המאפיינים את ספרות הקומיקס ומשחקי הווידאו. את הסרט ביים אדגר רייט, וכתב אותו יחד עם מייקל באקול.
הסרט מספר את סיפורו של סקוט פילגרים (מייקל סרה), צעיר שמתאהב בבחורה שמגיעה לעירו, אך כדי שיוכל להיות עימה עליו להילחם ולהביס את שבעת האקסים המרושעים שלה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
מייקל סרה: סקוט פילגרים, גיבור הסרט, בן 22, נגן גיטרה בס בלהקה 'סקס בוב אומב'.
מרי אליזבת' וינסטד: רמונה פלאוורס, בחורה חדשה המגיעה לטורונטו מניו יורק, אותה סקוט רוצה.
אלן וונג: נייבס צ'או, החברה של סקוט עד בוא רמונה.
קיראן קולקין: ואלאס ולס, שותפו של סקוט.
אנה קנדריק: סטייסי פילגרים, אחותו של סקוט.
אליסון פיל: קים פיין, מתופפת בלהקה 'סקס בוב אומב' וחברה-לשעבר של סקוט.
מארק וובר: סטפן "המוכשר" סטילס, זמר וגיטריסט בלהקה
ג'וני סימונס: יאנג ניל, הבסיסט אחרי שסקוט עוזב את הלהקה
ברי לארסון: נטלי "אנוי" אדמס, חברה לשעבר של סקוט וזמרת בלהקה המצליחה "קלאש בדימון הד".
אוברי פלזה: ג'ולי פאוורס חברתו לשעבר של סטיבן.
שבעת האקסים המרושעים
1. סאטיה באבא: מת'יו פאטל, רקדן בעל כוחות מיסטיים המסוגל לירות כדורי אש מידיו.
2. כריס אוונס: לוקאס לי, שחקן מפורסם וגולש סקייטבורד.
3. ברנדון ראות': טוד אינגרם, בעל כוחות על טלקינטיים וטלפאטיים כתוצאה מתזונה טבעונית.
4. מיי ויטמן: רוקסן "רוקסי" ריצ'ר, נינג'ה בעלת כוחות טלפורטציה.
5-6. שוטה וקיטה סייטו: קייל וקן קטיינגי, תאומים מוזיקאים ממוצא יפני.
7. ג'ייסון שוורצמן: גדעון גורדון גרייבס (G-Man), ראש ליגת האקסים המרושעים וסוכן מוזיקלי מפורסם.
כל השחקנים מתוכננים לשוב לגלם את אותן הדמויות בסדרת האנימה על סקוט פילגרים בהפקת "נטפליקס", הנושאת את השם "סקוט פילגרים הולך על זה" ומתבססת על עלילת הסרט.
הפקה > פיתוח

אחרי שהאמן בריאן לי או'מאלי השלים את הכרך הראשון של הקומיקס סקוט פילגרים, חברת ההוצאה לאור שלו, אוני פרס, בקשה מהמפיק מארק אי. פלאט ליצור עיבוד קולנועי לקומיקס. חברת סרטי יוניברסל החתימה את אדגר רייט שבדיוק סיים לצלם את סרטו מת על החיים לעבד את הקומיקס לסרט. בהתחלה התייחס או'מאלי ברגשות מעורבים, ואמר שהוא "ציפה שהם יהפכו את זה (הקומיקס) לקומדיית-אקשן עם איזה שחקן שאני אשנא... אבל אפילו זה לא עניין אותי, הייתי אמן מורעב, וכל מה שחשבתי היה: 'בבקשה, רק תתנו לי קצת כסף.'"
במאי 2005 יוניברס חתמו עם מייקל באקול על חוזה בו הוסכם שיכתוב את התסריט לסרט. עד ינואר 2009 יוצרי הסרט ליהקו את השחקנים לסרט שעתה נקרא "סקוט פילגרים נגד העולם" (כשמו של הכרך השני בסדרת הקומיקס). אדגר רייט ציין שכבר מההתחלה או'מאלי היה מעורב מאוד בכתיבת התסריט.
אפקטים חזותיים

בסרט, המבוסס בעצמו על רומן גרפי, מרבים להשתמש באפקטים הלקוחים מספרות הקומיקס, המאנגה וגיבורי העל. כך, לדוגמה, עיצוב התמונות, במיוחד בקרבות של סקוט נגד האקסים, נעשה בהשראת ספרות הקומיקס.
הסרט שואב השראה מן הקומיקס, ומראה את סקוט ורמונה משתמשים בדלתות תת-המימד כדי לנוע ממקום למקום.
אלמנט נוסף הלקוח מעולם הקומיקס הוא הוספת כתוביות וסמלים, לדוגמה כאשר פעמון הדלת מצלצל נכתב על המסך באותיות גדולות 'DING-DONG'.
אפקטים חזותיים > משחקי וידאו

עלילת הסרט משולבת למחצה במעין משחק וידאו אותו, כביכול משחק סקוט פילגרים. בתחילת הקרבות מופיעים רמות אנרגיה כנהוג במשחקי קרבות. כאשר סקוט מביס את יריביו הם נהפכים לערימת מטבעות, דבר שכיח במשחקי וידאו. וכן לקראת סוף הסרט, כאשר מכריז סקוט על אהבתו לרמונה, חרב לשימושו יוצאת מתוכו ובצד המסך מופיע הכיתוב "LEVEL UP" המודיע כי סקוט 'עלה שלב' וניקוד המעריך את כישוריו של סקוט.
קבלת הסרט

בארצות הברית נחל הסרט כישלון קופתי, אך עם זאת הביקורות ברובן היו חיוביות. ציונו באתר IMDb הוא 7.5 מתוך 10, וב-Rotten Tomatoes קיבל ציון 81%. (המזכה אותו בתואר "Fresh")
בישראל הביקורות היו מעורבות ונעו בין התלהבות: "אחד הסרטים המהנים ומעוררי השראה של השנים האחרונות... חמישה כוכבים." לבין: "סרט מתיש לחובבי הז'אנר בלבד... למייקל סרה נגמרו כל הקלפים."
ראו גם

סקוט פילגרים נגד העולם: המשחק
הערות שוליים

↑  "קלאש בדימון הד" הוא משחק מחשב קלאסי שהיה אהוב על אדגר רייט, על שמו נקראה הלהקה
↑  אורן מנדז, כל שחקני "סקוט פילגרים" חוזרים לסדרת אנימה בנטפליקס, באתר מגזין טכנולוגיה ובידור – Gadgety, ‏17 באוגוסט 2023
↑  Inga Parkel, Edgar Wright announces original Scott Pilgrim cast to reunite in anime adaptation, The Independent, ‏31 במרץ 2023
1 2  "Q&A: Scott Pilgrim creator Bryan Lee O'Malley". Total Film. 2 ביוני 2010. נבדק ב-3 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)(טרם קראתי)
1 2  Snyder, Gabriel (24 במאי 2005). "'Pilgrim's' progresses". Variety. נבדק ב-11 באפריל 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Martens, Todd (15 ביולי 2010). "Hero Complex for your Inner Fanboy". Los Angeles Times. נבדק ב-16 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏Kit, Borys (20 בינואר 2009). "Exes mark spots in 'Pilgrim'". The Hollywood Reporter. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  ניב שטנדל, המפיצים נגד העולם: על "האקסים של החברה שלי", באתר nrg‏, 25 בספטמבר 2010
↑  Scott Pilgrim vs. the World באתר IMDb
↑  Scott Pilgrim vs. the World (2010) באתר Rotten Tomatoes
↑  http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=747328
↑  ילד מזדקן: על "האקסים של החברה שלי" עם מייקל סרה, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2010
| פרס סטלייט לסרט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| דרמה (1996–2009, 2018–הווה) | פארגו (1996) ‏•‏‏ טיטניק (1997) ‏•‏‏ הקו האדום (1998) ‏•‏‏ המקור (1999) ‏•‏‏ טראפיק (2000) ‏•‏‏ בחדר המיטות (2001) ‏•‏‏ הרחק מגן עדן (2002) ‏•‏‏ באמריקה (2003) ‏•‏‏ מלון רואנדה (2004) ‏•‏‏ הר ברוקבק (2005) ‏•‏‏ השתולים (2006) ‏•‏‏ ארץ קשוחה (2007) ‏•‏‏ נער החידות ממומביי (2008) ‏•‏‏ מטען הכאב (2009) ‏•‏‏ סיפורו של רחוב ביל (2018) ‏•‏‏ פורד נגד פרארי (2019) ‏•‏‏ ארץ נוודים (2020) ‏•‏‏ בלפסט (2021) ‏•‏‏ אהבה בשחקים: מאווריק (2022) ‏•‏‏ אופנהיימר (2023) ‏•‏‏ הברוטליסט (2024) |  |
| מוזיקלי או קומדיה (1996–2009, 2018–הווה) | אוויטה (1996) ‏•‏‏ הכי טוב שיש (1997) ‏•‏‏ שייקספיר מאוהב (1998) ‏•‏‏ להיות ג'ון מלקוביץ' (1999) ‏•‏‏ האחות בטי (2000) ‏•‏‏ מולין רוז' (2001) ‏•‏‏ החתונה היוונית שלי (2002) ‏•‏‏ אבודים בטוקיו (2003) ‏•‏‏ דרכים צדדיות (2004) ‏•‏‏ הולך בדרכי (2005) ‏•‏‏ נערות החלומות (2006) ‏•‏‏ ג'ונו (2007) ‏•‏‏ חופשייה ומאושרת (2008) ‏•‏‏ Nine‏ (2009) ‏•‏‏ האקסים של החברה שלי (2010) ‏•‏‏ כוכב נולד (2018) ‏•‏‏ היו זמנים בהוליווד (2019) ‏•‏‏ הבמה של ראדה (2020) ‏•‏‏ טיק, טיק... בום! (2021) ‏•‏‏ הכול בכל מקום בבת אחת (2022) ‏•‏‏ נשארים לחג (2023) ‏•‏‏ אנורה (2024) |  |
| סרט קולנוע (2010–2017) | הרשת החברתית (2010) ‏•‏‏ היורשים (2011) ‏•‏‏ אופטימיות היא שם המשחק (2012) ‏•‏‏ 12 שנים של עבדות (2013) ‏•‏‏ בירדמן (2014) ‏•‏‏ ספוטלייט (2015) ‏•‏‏ לה לה לנד / מנצ'סטר ליד הים (2016) ‏•‏‏ ארץ אלוהים / שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) |  |
| סרט עצמאי | שחור על לבן (2018) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010208094  VIAF: 184038894   WorldCat (עם VIAF): 184038894 
מייקל סרה
סקוט בקרב נגד מת'יו פאטל, האקס הראשון
סקוט מקבל את החרב ועולה שלב
ויקטור גוטמן

| --- | --- |

הברון ויקטור גוטמן
 לידה:  3 באוקטובר 1891 בּלִישְצֶ'ה (אנ'), האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  17 בפברואר 1946 (בגיל 54) זאגרב, יוגוסלביה יוגוסלביה
 מדינה:  יוגוסלביה 
 מקום מגורים:  בלישצ'ה, זאגרב
 פעילות בולטת:  תעשיין
 השכלה:  לימודי הנדסה ומתמטיקה באוניברסיטה הטכנית בווינה
 מקצוע:  מהנדס מכונות
 תואר:  ברון
 בת זוג:  לואיז לבית בלוך באואר
 
הברון ויקטור גוטמן (בסרבו-קרואטית: Viktor Gutmann;‏ 3 באוקטובר 1891, בּלִישְצֶ'ה (אנ'), האימפריה האוסטרו-הונגרית – 17 בפברואר 1946, זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה תעשיין ואיש אצולה יהודי מקרואטיה, אשר הוצא להורג על ידי שלטונות יוגוסלביה לאחר שהורשע בשחיתות כלכלית ושיתוף פעולה עם שלטון האוסטאשה.
קורות חייו

ויקטור גוטמן נולד בעיירה בלישצ'ה שבאזור קרואטיה לאלפרד גוטמן, בן למשפחת אצולה יהודית אשר הקימה את היישוב, ולאוטיל לבית פולאק. דודו היה הברון אדמונד גוטמן (אנ'). למשפחה הוענק תואר האצולה ברון גלס ובלישצ'ה (בגרמנית: Baron von Gelse und Belišće).
גוטמן רכש תואר מהנדס מכונות באוניברסיטה הטכנית בווינה. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי בקרבות החזית המזרחית וזכה לעיטור פור לה מריט. לאחר המלחמה השתלב בחברה המשפחתית "H.S. Gutmann" לה הייתה רשת מפעלים לעיבוד עץ. ויקטור גוטמן ואחיו ארנסט, ניהלו את החברה אשר העסיקה מאות עובדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והחלת ממשלת הבובות של האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. מפעליו של ויקטור גוטמן הולאמו על ידי המדינה העצמאית של קרואטיה. במרץ 1943 נעצרו גוטמן ומשפחתו ונכלאו בזאגרב. לאחר השואה שבו לבלישצ'ה וניסו לחדש את העסקים המשפחתיים. לאחר כינון יוגוסלביה תחת המשטר הקומוניסטי נקט הממשל במדיניות של כלכלה מתוכננת וגוטמן נקלע לעימות מול המשטר. ב-17 בנובמבר 1945 נעצר ויקטור גוטמן על ידי מנגנון ביטחון הפנים היוגוסלבי. הוא הועמד לדין באשמת שחיתות כלכלית ושיתוף פעולה עם שלטון האוסטאשה וב-23 בנובמבר 1945 נדון למוות וכל רכושו הוחרם. גזר הדין אושר על ידי בית המשפט העליון וב-17 בפברואר 1946 הוצא גוטמן להורג בזאגרב על ידי כיתת יורים.
ממסמך שהוצג במשפט אייכמן עולה, כי ב-6 במאי 1943, כתב אברהרד פון טאדן (גר') מהמשרד הראשי לביטחון הרייך מכתב לאדולף אייכמן המציין, כי לבקשת אייכמן מועברים אליו פרטים אודות גוטמן ומשפחתו שנעצרו בזאגרב. עוד מצוין, כי גוטמן היה בעל מפעל גדול לעיבוד עץ בשותפות עם הגרמנים וכי שלטונות הונגריה מבקשים לשחררו משום שהוא נתין הונגרי. ממסמך נוסף מ-2 ביולי 1943, עולה, כי אדולף אייכמן הורה לשחרר את גוטמן ומשפחתו ממעצרם, להוציאם מחזקת האוסטאשה ולשכנם בתנאים משופרים בטרזיינשטט.
משפחתו

גוטמן היה נשוי ללואיז לבית בלוך-באואר (1874–1961), אחותה של מריה אלטמן אשר נודעה במאבקה המשפטי מול ממשלת אוסטריה, להשבתם לחזקת משפחתה של חמש יצירות אמנות של הצייר גוסטב קלימט אשר נבזזו על ידי הנאצים. לזוג נולדו שני ילדים בן-פראניו ובת נלי. הבת נלי (1928–2023), היגרה לקנדה, כיהנה כפרופסור באוניברסיטת קולומביה הבריטית ולימדה ביולוגיה של התא. ב-2016 קיבל בית המשפט המחוזי בזאגרב את עתירתה של נלי, בתו של ויקטור גוטמן לבחון מחדש את החלטת בית המשפט מ-1946.
הערות שוליים

↑  משפט אייכמן - החקירה המשטרתית (לשכה 06) - יוגוסלביה כרך א', מסמך מספר 84, באתר ארכיון המדינה.
↑  מסמכים ועדויות על שואת יהודי בולגריה ויוון, על המשמר, 23 במאי 1961.
↑  משפט אייכמן (תיק פלילי 40/61) - מכתב של אייכמן אל פון טאדן בדבר העברתו של היהודי גוטמן מאגרם לאזור הרייך, באתר ארכיון המדינה.
↑  הנסיכה מקנדה שהצליח לערער על גזר הדין שלאחריו הוצא להורג אביה, יהודי עשיר מבלישצ'ה, באתר telegram.hr (בקרואטית).
ברוניסלב גימפל

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1911 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1 במאי 1979 (בגיל 68) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, פולין 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
ברוניסלב גימפל (באנגלית: Bronislav Gimpel;‏ 29 בינואר 1911 - 1 במאי 1979) היה כנר ומורה פולני אמריקאי ממוצא יהודי.
אחיו הבכור, ג'ייקוב גימפל, היה פסנתרן קונצרטים ידוע-שם, שהקליט גם מוזיקה לסרטי קולנוע.
חייו > לימודים וראשית הקריירה

ברוניסלב גימפל נולד בלבוב, אז בממלכת גליציה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה).
החל לנגן בפסנתר ובכינור בגיל חמש, בהדרכת אביו. בגיל שמונה החל ללמוד אצל מוריץ וולפשטאהל בקונסרבטוריון של לבוב. משנת 1922 המשיך בלימודיו אצל רוברט פולאק בקונסרבטוריון של וינה. בגיל ארבע-עשרה ניגן את הקונצ'רטו של קרל גולדמארק עם הפילהרמונית של וינה. כעבור שנה נחל שורה של הצלחות בקנה מידה היסטורי במסע הופעות ממושך, בו ניגן בין השאר לפני ויקטור עמנואל השלישי, מלך איטליה ולפני האפיפיור פיוס האחד עשר. גימפל הוזמן לנגן בכינור גוארנרי המפורסם של פגניני ליד קברו של הווירטואוז האגדי. לאחר מסע זה באו מסעות קונצרטים לדרום אמריקה ולאירופה. ב-1930 למד בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין אצל פרופסור קרל פלש. בשנת 1935 זכה בפרס ראשון בתחרות הכינור על שם הנריק וייניאבסקי. בשנים הבאות טיפח קריירה כסולן ובמקביל ניגן ככנר ראשי בקניגסברג ובגטבורג.
חייו > המעבר לארצות הברית

גימפל היגר לארצות הברית בשנת 1937. בראשית מלחמת העולם השנייה הגיע ללוס אנג'לס ולתפקיד הכנר הראשי בפילהרמונית של לוס אנג'לס. אחרי שירות בצבא האמריקאי משנת 1942 עד סוף המלחמה, חזר גימפל לקריירה סולנית באירופה, שהנחילה לו כבעבר שבחים והוקרה. גימפל הקים את תזמורת הנוער של הוליווד וניצח עליה. היה חבר ברביעיית הפסנתר "ידידי המוזיקה החדשים" ובשנים 1950-56 ניגן ב"שלישיית הפסנתר מאנס". בשנים 1959 עד 1961 ניהל כיתת אמן בקארלסרוהה. בשנת 1962 הקים עם ולדיסלב שפילמן את "חמישיית הפסנתר הוורשאית" והיה הכנר הראשון בה עד 1967. כן היה כנר ראשון ב"רביעיית האמנים האמריקאית" וברביעיית המיתרים של ניו אינגלנד. טכניקת הנגינה של גימפל הצטיינה בתנופה, משוחררת ונטולת מאמץ. פרשנותיותיו היו סמכותיות. בתקופה מסוימת בקריירה שלו ניגן קונצ'רטי רחבי-יריעה, כמו הקונצ'רטו לכינור של בטהובן ושל פליקס מנדלסון ללא מנצח.
חייו > הקלטות

גימפל הרבה להקליט ותקליטיו מקיפים את רוב הרפרטואר הסולני והקאמרי לכינור. בעיקר בולט בין הקלטותיו אלבום של יצירות הסולו לכינור של יוהאן סבסטיאן באך.
חייו > משרות הוראה

ב-1967 התמנה גימפל למשרת פרופסור באוניברסיטת קונטיקט. משנת 1973 כיהן כפרופסור בקולג' המלכותי למוזיקה במנצ'סטר שבאנגליה. בתקופה זו חידש את הופעותיו כסולן בקונצרטים באירופה, ארצות הברית ודרום-אמריקה.
גימפל מת בלוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  בוריס שוורץ ומרגרט קמבל, "ברוניסלב גימפל" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  שוורץ וקמבל, שם
↑  שוורץ וקמבל, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394613405171  PLWABN: 9810626111305606  BNE: XX948577  BnF: cb13949647f (data)  GND: 135446414  ISNI: 0000 0001 1574 6989  LCCN: n87110614  LNB: 000308365  MusicBrainz: 2744748e-141c-440c-af92-d77649f72c88  NKC: xx0170896  SNAC: w67b1mf3  VIAF: 74043047   WorldCat (עם VIAF): 74043047
אדולף פישהוף

| --- | --- |

אדולף פישהוף, ליתוגרפיה משנת 1848
 לידה:  8 בדצמבר 1816 אובודה (בודה), ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  23 במרץ 1893 (בגיל 76) קלגנפורט, קיסרות אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 מפלגה:  המפלגה החוקתית 
 
אדולף פישהוף, ליתוגרפיה מאת יוהאן נפומוק שטריקסנר
אדולף (אברהם) פישהוף (בגרמנית: Adolf Fischhof;‏ 8 בדצמבר 1816 אובודה – 23 במרץ 1893 אמרסדורף על יד קלגנפורט) היה מהפכן, פוליטיקאי ופעיל שלום יהודי-הונגרי-אוסטרי. היה רופא בהכשרתו.
ביוגרפיה > רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

אדולף פישהוף נולד ב-1816 באובודה (בודה הישנה) בהונגריה כבנם של יוזף פישהוף, יליד אייבנשיץ (כיום איוואנצ'יצה שבחבל מוראביה) ושל רוזלי לבית לוי (Löwy), ילידת בודה.
אבותיו נמנו עם היהודים שגורשו מווינה ב-1670 והתיישבו במורביה. האב יוזף פישהוף, סוחר ותלמיד חכם, שלפי חוקי המדינה כבן לא בכור,  לא היה רשאי להתחתן במולדתו ולכן עבר לגור באובודה בהונגריה, בה הכיר את אשתו. עד גיל 12 זכה לחינוך מוקפד ולמד עברית ומקצועות כלליים. מורו הפרטי היה  גבריאל זידפלד, אביו של מקס נורדאו. בהמשך למד בגימנסיית הפיאריסטים בפשט (1829-1834), שבה ישב יחד עם בני דתו ב"ספסלי היהודים".  כשבגיל 16 מצבה הכלכלי של משפחתו התערער עזר לפרנסת הבית על ידי מתן שיעורים פרטיים .פישהוף למד בהמשך רפואה באוניברסיטת וינה בשנים 1844-1836 ובהמשך עבד בבית חולים בווינה. בשנת 1846 קיבל תעודת מומחה כרופא מיילד.
ביוגרפיה > במהפכת 1848-1849

כרופא צעיר הצטיין כאחד ממנהיגי הצעירים שהשתתפו במהפכת מרץ 1848 באוסטריה. ביום הראשון של המהפכה, 13 במרץ 1848, היה פישהוף הראשון שנאם בפני ההמונים שהתכנסו מול בניין הפרלמנט ודרש הנהגת רפורמות פוליטיות כמו חופש העיתונות והחינוך, הקמת חברי מושבעים בתחום המשפט, וזכויות לכל הקבוצות האתניות באוסטריה על בסיס הסכמה חופשית.
הפך תוך ימים ספורים למנהיג הסטודנטים בווינה ונבחר לעמוד בחודשים מאי-יולי 1848 בראשות הוועד לביטחון הציבורי (Sicherheitsausschuss) שניהל את ענייני ווינה בקיץ 1848, ותיווך בין ההמונים ובין הרשויות המהפכניות. אחר כך נבחר מטעם רובע מאצליינסדורף של וינה לחבר באספה המחוקקת - הרייכסטג - שהתכנס בווינה, ועבר אחר כך לקרמס.
בימי הממשלה הליברלית של דובלהוף בין 2 ביולי 1848 ל-20 בדצמבר 1848 כיהן פישהוף עד אוקטובר 1848 כיועץ במשרד הפנים לענייני תברואה וערך מסע בגליציה כדי לחקור את מגפת הכולרה.
אחרי פירוק הרייכסטג בקרמס, ב-7 במרץ 1849, להבדיל מרבים מעמיתיו, לא ניסה להימלט מן הארץ ונעצר. הואשם בבגידה במולדת ובמעורבות ברצח שר המלחמה לטור, אולם במשפט שהתקיים בהיעדרו, זוכה אחרי 9 חודשי מעצר, מחוסר הוכחות.
בשנת 1856, בגלל כאבי ראש ממושכים, נסע לצורך הבראה לשווייץ, לדרום גרמניה ולאיטליה. נשאר חסר זכויות אזרחיות מלאות עד שנת 1867 כשקיבל חנינה. הוא עבד כרופא עד שנת 1875 כשנאלץ לפרוש מסיבות בריאות. אחר כך בחר לחיות במעין גלות מרצון באמרסדורף, כיום חלק מהעיר קלגנפורט, בקרינתיה. שם התעמק פישהוף בהיגוי תוכניות לרפורמות מקיפות של האימפריה ההבסבורגית, בעיקר בשאלה הלאומית.
כפי שהעיד הרב יוזף סמואל בלוך בזכרונותיו פישהוף העניק לתושבי הכפר טיפול רפואי בחינם.
הנצחה

1979 רחוב ברובע 10 בווינה נקרא לפי שמו: פישהוף-גאסה
1992 רחוב בפרבר אמרסדורף של קלגנפורט נקרא לפי שמו: ד"ר פישהוף-שטראסה.
כתביו

Zur Erweiterung der Munizipalautonomie" (1868); (על הרחבת האוטונומיה המוניציפלית)
"Zur Reduktion der Kontinentalen Heere" (1875); (על הפחתת חיל היבשה)
"Die Sprachenrechte in den Staaten Gemischter Nationalität" (1885); (הזכויות הלשוניות שמדינות הרב-לאומיות)
"Der Oesterreichische Sprachenzwist" (1888);  (מחלוקת השפות האוסטרית)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. אדולף פישהוף
Ian Reifowitz - Threads intertwined: German national egoism and liberalism in Adolf Fischhof's vision for Austria, Nationalities Papers: The Journal of Nationalism and Ethnicity, Vol. 29, Issue 3, 2001
•Das große Buch der Österreicher – 4500 Personendarstellungen in Wort und Bild (1987), ed. W. Kleindel & H. Veigl, Verlag Kremayr & Scheriau, Wien, 615 S.
S. Walz, Staat, Nationalität und jüdische Identität in Österreich vom 18. Jahrhundert bis 1914, 1996
הערות שוליים

1 2  ס. לוזינסקי
↑  J.Szinnyei
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294901505171  PLWABN: 9810569985405606  BIBSYS: 1498562804872  CiNii: DA08495304  GND: 119059460  ISNI: 0000 0000 8157 9237  LCCN: n97051837  NKC: nlk20000085573  NTA: 070587698  RERO: 02-A018334416  SUDOC: 140889191  VIAF: 77117428   WorldCat (עם VIAF): 77117428
אוטו הרשמן

סמטת אוטו הרשמן בווינה
אוטו הרשמן (בגרמנית: Otto Herschmann;‏ 4 בינואר 1877 – 14 ביוני 1942), היה שחיין וסייף יהודי אוסטרי. בעל שתי מדליות כסף אולימפיות, עורך דין, ויו"ר הוועד האולימפי האוסטרי. נספה בשואה. אחד מהספורטאים הבודדים לאורך ההיסטוריה, שזכו במדליות בשני ענפים שונים באולימפיאדות הקיץ.
קריירה

בשנות ה-90 של המאה ה-19 נחשב הרשמן כשחיין ואתלט בעל שם. באולימפיאדת אתונה (1896), שהייתה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני, זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:22.8 דקות, אחרי אלפרד האיוש היהודי מהונגריה שקבע תוצאה של 1:22.2 דקות. 8 שחיינים נוספים חלקו את המקום השלישי ולכן לא חולקה מדליית הארד.
בהמשך שימש בוועד האולימפי הלאומי האוסטרי ונבחר להיות יו"ר הוועד. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) השתתף בנבחרת הסייפים האוסטרים וזכה עם נבחרתו במדליית כסף בחרב. הוא עלה על דוכן המנצחים וקיבל את המדליה בעודו מחזיק בתפקיד יו"ר הוועד האולימפי האוסטרי, והיה היחיד בתולדות האולימפיאדות שזכה במדליה כשהוא משמש כיו"ר ועד אולימפי של מדינה כלשהי.
נעצר על ידי הנאצים ונשלח לגטו איזביצה ובשנת 1942 נשלח למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצח.
שמו הונצח ביד לאיש הספורט היהודי.
הערות שוליים

↑  Schaffer, Kay; Smith, Sidonie (2000). The Olympics at the Millennium: Power, Politics, and the Games. Rutgers University Press. pp. 60–62. ISBN 978-0-8135-2820-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812841830005606  GND: 1175581917  LCCN: no2023045929  VIAF: 2988154801898756310001   WorldCat (עם VIAF): 2988154801898756310001
שאנדור הטווני-דויטש

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1852 ארד, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 בפברואר 1913 (בגיל 60) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  חבר בית המגנאטים (1903–1913) 
 
שאנדור הטווני-דויטש, ברון (בהונגרית: Hatvany-Deutsch Sándor, báró, ארד, 17 בנובמבר 1852 – נדישורני, 18 בפברואר 1913) היה, תעשיין, כלכלן הונגרי-יהודי, מייסד וסגן נשיא האיגוד הלאומי ההונגרי של התעשיינים (GYOSZ). בנו, לאיוש הטווני, היה סופר, ממייסדי כתב העת הספרותי החשוב ניוגט. משפחת הטוואני-דויטש הייתה אחת מעשרים ושש משפחות ברונים יהודים-הונגרים והשנייה מבין המשפחות היהודיות העשירות בהונגריה.
מאיץ תעשיית הסוכר ההונגרית

לאחר סיום לימודיו שאנדור דויטש הפך לשותף בחברת "דויטש הראשון ובנו" שנוסדה על ידי סבו, אך הוא פיתח אותה לחברה תעשייתית ומסחרית מובילה. הוא הקים גם חברות תעשייתיות וכלכליות נוספות. מבין אלה, מפעל הסוכר והזיקוק נדישוראני היה המשמעותי ביותר בכלכלת הונגריה, כיוון שהפך במהרה לגורם משמעותי גם בשוק העולמי. מאוחר יותר הוא איחד לתוך החברה הזו את החברות אדולף קוהנר ובניו וכן את חברת הנריק בריל ובניו. כך למעשה הניח את היסודות לבית החרושת העצום לסוכר בעיר הטוון יחד עם בן דודו יוז'ף הטווני. עם בן דוד אחר, בלה הטווני, הניח את יסודות מפעלי הסוכר בשַארְוַואר, באוֹרוֹסְקָה ובשַרְקַד. תעשיית הסוכר בהונגריה החלה את שגשוגה ואת המוניטין שלה בשוקי העולם עקב הפיתוח של שאנדור הטווני ובני דודיו. לזכותם ייאמר כי, עם תמיכה פיננסית ממשלתית הפכו את הסוכר האוסטרי ללא תחרותי בשוק ההונגרי והוציאו אותו מהשוק המקומי ההונגרי.
מבחינה ניהולית היה לאחוזות של המשפחה תפקיד חיוני בשגשוש מפעליו. מבחינת השטח הכולל של אחוזותיו, שאנדור הטווני-דויטש עמד במקום ה -75 בקרב בעלי הקרקעות האריסטוקרטיות הוותיקות והעתיקות בהונגריה, אך אחוזותיו היו הגדולות ביותר מבין בעלי הקרקעות הלא אריסטוקרטיות או בין האצולה החדשה. שטחי הקרקע הנרחבים שלו היוו את הבסיס להקמת מפעליו שהיו קשורים לחקלאות. מפעלים כאלה שהוקמו על ידו היו, בין היתר, מפעל לייצור מספוא, חברת החקלאות והמסחר בע"מ, משתלת צמחים והשבחתם בעיר הטוון ומפעל שימורי עגבניות הטוון, שזכה להצלחה אדירה בין שתי מלחמות העולם, ופועל עד היום.