stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאוריצי אוז'ך

| --- | --- |

 לידה:  1891 ורשה, האימפריה הרוסית ארץ הוויסלה
 פטירה:  יולי 1943  (בגיל 52 בערך) כלא פאוויאק, גרמניה הנאצית (1935–1945) הממשל הכללי של השטחים הכבושים בפולין
 מדינה:  פולין פולין
 פעילות בולטת:  מנהיג ה"בונד" היהודי בפולין
 מפלגה:  בונד העבודה הכללי בפולין 
 
מאוריצי אוז'ך (בפולנית: Maurycy Orzech; ‏1891 – יולי 1943) היה עיתונאי ופוליטיקאי פולני, ומנהיג ה"בונד" היהודי בפולין שבין המלחמות. הוא היה ממפקדי ה"בונד" בתקופת מרד גטו ורשה.
פולין בין המלחמות

אוז'ך הצטרף ל"בונד" ב-1907 והיה אחראי על העיתון של המפלגה "פורברטס". בסוף שנות ה-20 שימש כיו"ר האגודה הסוציאליסטית של בעלי המלאכה של הרפובליקה של פולין שהוקמה על ידי הבונד ("אומנים סוציאליסטים"). אוז'ך היה גם חבר בארגון הספורט מורגנשטרן המזוהה עם הבונד. היה בבעלותו מפעל לייצור טקסטיל, "בזאר אורז'ה" שהיה רווחי מאוד. אוז'ך השתמש בכסף מעסקיו כדי לממן את העיתון היידי "פולקסטסייטונג", שגם היה עורך שלו.
מלחמת העולם השנייה

ב-1 בספטמבר 1939 גרמניה הנאצית פלשה לפולין. הצבא הגרמני החדיש מצליח להפתיע את פולין וחיל האוויר הגרמני מפציץ בהפצצות אוויריות מסיביות את הערים המרכזיות בפולין. הלחימה הייתה לחימה מהירה, קשה ונמשכה פחות מחודש. הפולנים לא מצליחים להתמודד עם בין ברית המועצות וגרמניה ונכנעים.
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין ניסה, בעזרת השגרירות הבריטית, להימלט על ספינה לשוודיה, אולם הוא נעצר על ידי הגרמנים ונכלא בברלין. מאוחר יותר הועבר לגטו ורשה ושם עבד אוז'ך בארגון הצדקה ג'וינט. הוא גם עבד בהפקת עיתוני מחתרת, כולל ה-"Bundist Der Verker" (העובד – סוציאליסט הבונדסטי). באפריל 1942 החלו הגרמנים בהוצאות להורג המוניות בגטו, כביכול כדרך להילחם בספרות המחתרת. אוז'ך זומן על ידי נשיא היודנראט אדם צ'רניאקוב וביקש שהבונד יפסיק להפיץ את העיתונים הבלתי חוקיים שלו. עם זאת, אוז'ך שיער נכון שהעיתונים הם רק תירוץ וכי ההוצאות להורג ההמוניות הן פשוט הצעד הראשון בהשמדה מוחלטת של יהודי ורשה. הבונד סירב לבקשת צ'רניאקוב. אוז'ך כתב גם עלונים וכרוזים לתושבי הגטו שלא לבטוח בגרמנים ולא להתנדב ל"עבודה בגרמניה" כביכול מהאומשלגפלאץ – רחבת השילוחים (שהייתה למעשה נקודת איסוף לגירוש למחנה ההשמדה טרבלינקה).
ככל הנראה הוא היה ממארגני הבלוק האנטי-פשיסטי (קבוצה המייצגת קבוצות שמאליות ציוניות וחילוניות) ושימש כנציג ה"בונד" בוועידותיו. בכלליות, אוז'ך ראה במאבקם של פולנים ויהודים נגד הכובשים הגרמנים כאותו מאבק והעדיף את מיזוג ההתנגדות היהודית וההתנגדות הפולנית. הוא, יחד עם ליאון פיינר, כתב את המברק שהודיע לחבר הבונדיסטי בממשלת פולין הגולה, שמול זיג'ילבוים, על פרוץ מרד גטו ורשה.
לנוכח המפנה ב-7 בספטמבר 1939, כשפולין נכנעה, הממשלה החליטה לפנות את הבירה והקצתה כמה מקומות ברכבת עבור עיתונאים יהודים וכמה ממנהיגי הבונד. רוב החברים במפלגה חשבו כי על מנהיגות הבונד לעזוב את ווארשה ולנסות לפרסם את העיתון ממזרח פולין. לעומת זאת, אוז'ך טען שאסור למנהיגי המפלגה לעזוב את העיר וזה לא ימצא חן על ידי חברי המפלגה והתנגד לאווירת התבוסתנות שהראו מנהיגי המפלגה.
זאת ועוד, בשיחה שנערכה עם מארק אדלמן, אדם שהכיר את אוז'ך, אדלמן אמר שאוז'ך היה האדם היחיד שהיה יכול להעביר לגטו משלוח גדול יותר של נשק, זאת מכיוון שהיה בקשר טוב עם הפולנים הסוצייאליסטים. ב-23 ביולי בפגישת הבונד הבטיח אוז'ך שהפולנים יספקו כלי נשק לגטו וביקש מאדלמן לחכות לו בנובוליפה 7, דירתה של סוניה נובוגרוזקה, אשתו של המזכיר הכללי של הבונד, אף על פי שגורלו של אוז'ך לא ידוע במלואו, לאף אחד אין ספק שאוז'ך נספה מכיוון שהיה ממשפחה דתית ועשירה של תעשיינים בוורשה, אדלמן מעריך שאוז'ך נספה ב־25 ,26 או ב־27 ביולי.
מותו

ב-1943, לאחר מרד גטו ורשה, אוז'ך ברח אך לבסוף נעצר על ידי הגסטפו.[דרוש מקור] לפי מקורות מסוימים, נעצר כאשר ניסה לחצות את הגבול עם רומניה, הוחזר לוורשה ונספה באוגוסט 1943.
הערות שוליים

↑  ד"ר קציעה אביאלי-טביביאן, מסעות בזמן - משלום למלחמה ולשואה, רמת אביב: מטח, 2009, עמ' 178
↑  פיינר, ליאון (1945-1888), באתר יד ושם
↑  גרופינ'סקה, אנקה, סחור סחור: לכל זה אין שום משמעות;1941-1943, ירושלים: יד ושם, 2002, עמ' 219-220
↑  בלטמן, דניאל, למען חירותנו וחירותכם : הבונד בפולין; 1949-1939, ירושלים: יד ושם, 1996, עמ' 34-36
↑  Bernard Goldstein, Five Years in the Warsaw Ghetto: (The Stars Bear Witness), AK Press, 2005, עמ' 89,96, 153, ISBN 9781904859055. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525141605171  VIAF: 308283081   WorldCat (עם VIAF): 308283081
ליונל טרילינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1905 קווינס, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בנובמבר 1975 (בגיל 70) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 מקום מגורים:  מנהטן 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה (1938)  תיכון דוויט קלינטון 
 תקופת הפעילות:  מ-1931 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, מכללת האנטר 
 בן או בת זוג:  Diana Trilling (1929–1975) 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1947)  הרצאת ג'פרסון (1972) 
 
ליונל מרדכי טרילינג (באנגלית: Lionel Trilling;‏ 4 ביולי 1905 – 5 בנובמבר 1975) היה פרופסור ומבקר ספרות יהודי-אמריקאי. טרילינג היה ממבקרי הספרות המובילים של המאה ה-20, והתעסק רבות בתמורות הפוליטיות והחברתיות של יצירות ספרות מודרניות. יחד עם אשתו דיאנה, נמנה עם קבוצת האינטלקטואלים של ניו-יורק.
חיים אישיים ואקדמיים

טרילינג נולד בקווינס, ניו יורק, למשפחה יהודית. אמו הייתה פאני (לבית כהן), יהודייה אנגלית, ואביו דוד היה חייט מביאליסטוק. בגיל 16 החל טרילינג ללמוד באוניברסיטת קולומביה, שם השתתף במערכת העיתון. לאחר סיום התואר, החל ללמד באוניברסיטת וויסקונסין ובמכללת האנטר. בשנת 1929 נישא לדיאנה (לבית רובין), שם החלה שותפות ספרותית בין השניים. בשנת 1932 חזר לאוניברסיטת קולומביה במסגרת לימודי דוקטורט, שלאחריו החל ללמד בקולומביה. בשנת 1939 נהיה פרופסור חבר בסגל, והיה ליהודי הראשון בקולומביה שקיבל קביעות. בין הסטודנטים שלימד ניתן למצוא את ג'ק קרואק, אלן גינסברג, סינתיה אוזיק, ועוד.
האינטלקטואלים של ניו-יורק

בשנת 1937 הצטרף טרילינג למערכת העיתון של ה-Partisan Review, עיתון מרקסיסטי אך אנטי-סטליניסטי שהיה מזוהה עם תנועת האינטלקטואלים של ניו-יורק. יחד עם בני הזוג טרילינג, קבוצה זו מנתה גם אינטלקטואלים כגון חנה ארנדט, סול בלו, אלפרד קייזין, מרי מקארתי, וסוזן סונטג.
ספריו > מאמרים וביקורות

Matthew Arnold. New York: W.W. Norton & Co. 1939. LCCN 39027057. (Based on Trilling's Ph.D. thesis.) (הספר בקטלוג ULI)
E.M. Forster. Norfolk, Conn.: New Directions Books. 1943. LCCN 43011336. (הספר בקטלוג ULI)
The Liberal Imagination: Essays on Literature and Society. New York: Viking Press. 1950. LCCN 50006914. (הספר בקטלוג ULI)
The Opposing Self: Nine Essays in Criticism. New York: Viking Press. 1955. LCCN 55005871. (הספר בקטלוג ULI)
Freud and the Crisis of Our Culture. Boston: Beacon Press. 1955. LCCN 55011594. (הספר בקטלוג ULI)
Gathering of Fugitives. Boston: Beacon Press. 1956. (הספר בקטלוג ULI)
Beyond Culture: Essays on Literature and Learning. New York: Viking Press. 1965. LCCN 65024276.
Sincerity and Authenticity. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. 1972. מסת"ב 0674808606. (A collection of the Charles Eliot Norton Lectures given at Harvard in 1969.) (הספר בקטלוג ULI)
Mind in the Modern World: The 1972 Thomas Jefferson Lecture in the Humanities. New York: Viking Press. 1973. מסת"ב 0670003778. (הספר בקטלוג ULI)
Diana Trilling, ed. (1979). The Last Decade: Essays and Reviews, 1965–75. New York: Harcourt Brace Jovanovich. מסת"ב 015148421X. (Published posthumously)
Diana Trilling, ed. (1980). Speaking of Literature and Society. New York: Harcourt Brace Jovanovich. מסת"ב 015184710X. (Published posthumously.)
Leon Wieseltier, ed. (2000). The Moral Obligation to Be Intelligent: Selected Essays. New York: Farrar, Straus, and Giroux. מסת"ב 0374257949. (Published posthumously.)
Arthur Krystal, ed. (2001). A Company of Readers: Uncollected Writings of W.H. Auden, Jacques Barzun, and Lionel Trilling from The Readers' Subscription and Mid-Century Book Clubs. New York: Free Press. מסת"ב 0743202627.
Adam Kirsch, ed. (2018). Life in Culture: Selected Letters of Lionel Trilling. New York: Farrar, Straus, and Giroux. מסת"ב 9780374185152. (Published posthumously.)
ספריו > סיפורת

The Middle of the Journey. New York: Viking Press. 1947. (הספר בקטלוג ULI)
Of This Time, of That Place and Other Stories. New York: Harcourt Brace Jovanovich. 1979. (Selected by Diana Trilling and published posthumously.)
Geraldine Murphy, ed. (2008). The Journey Abandoned: The Unfinished Novel. New York: Columbia University Press. (Published posthumously)
ספריו > הקדמות ופירושים

Introduction to The Portable Matthew Arnold. New York: Viking Press. 1949.
Introduction to Selected Letters of John Keats. New York: Farrar, Straus and Young. 1951.
Introduction to 'Collected Stories of Isaac Babel. New York: Criterion Books. 1955.
Introduction to Austen, Jane (1957). Emma. Boston: Houghton Mifflin Co. (Riverside edition of Jane Austen's 1815 novel)
Introduction to Pawel Mayewski, ed. (1958). The Broken Mirror: A Collection of Writings from Contemporary Poland. New York: Random House.
Introduction to Jones, Ernest (1961). The Life and Work of Sigmund Freud. New York: Basic Books. LCCN 61-1950.
Afterword to Slesinger, Tess (1966). The Unpossessed. New York: Avon Books. (Reprint of Tess Slesinger's 1934 novel.)
Preface and commentaries to The Experience of Literature: A Reader with Commentaries. Garden City, N.Y.: Doubleday. 1967.
Introduction to Trilling, Lionel (1970). Literary Criticism: An Introductory Reader. New Yorkpublisher=Holt, Rinehart, and Winston.
Introduction to James, Henry, The Princess Casamassima. New York, The Macmillan Company. 1948
לקריאה נוספת

Diana Trilling, The Beginning of the Journey: the Marriage of Diana and Lionel Trilling, Harcourt Brace, 1993 (הספר בקטלוג ULI)
John Rodden, Lionel Trilling and the Critics: Opposing Selves, University of Nebraska Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Jeff Solomon, Capote and the Trillings: Homophobia and Literary Culture at Midcentury, Twentieth Century Literature, vol. 54 (2008) p.129-165, Duke University Press
Michael Kimmage, The Conservative Turn: Lionel Trilling, Whittaker Chambers, and the Lessons of Anti-Communism, Harvard University Press, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  John Rodden, Lionel Trilling and the Critics: Opposing Selves, University of Nebraska Press, 1999
↑  Lionel Trilling Papers, 1899-1987, Columbia University Libraries
↑  S. A. Longstaff, New York Intellectuals, Johns Hopkins Guide to Literary Theory and Criticism, Baltimore: Johns Hopkins University Press
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269028205171  PLWABN: 9810626805805606  BIBSYS: 90064793  BnF: cb12317899z (data)  CANTIC: a10165642  CiNii: DA01053807  GND: 118802747  ICCU: RAVV067954  ISNI: 0000 0001 0866 9671  LCCN: n79023110  LNB: 000002599  NDL: 00459104  NKC: skuk0005644  NLA: 35555798  NLG: 129736  NSK: 000011629  NTA: 068434073  RERO: 02-A003910705  SNAC: w6q242k0  SUDOC: 032080042  Trove: 994620  VcBA: 495/281545  VIAF: 7458867   WorldCat (עם VIAF): 7458867
מאוריצ'יו כהן-לנארו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בדצמבר 1849 בוקרשט, ולאכיה 
 פטירה:  20 באוקטובר 1928 (בגיל 78) 
 כלי נגינה:  כינור 
 
מאוריצ'יו כהן-לנארו (Mauriciu Cohen-Lânaru‏; 31 בדצמבר 1849 – 20 באוקטובר 1928) היה כנר, מלחין, מבקר מוזיקלי ומורה למוזיקה יהודי רומני בן העדה הספרדית.
קורות חיים

מאוריצ'יו נולד בבוקרשט, ולאכיה, במשפחה ותיקה של נכבדים יהודים ספרדים. למד בקונסרבטוריון של בוקרשט עם אדוארד ואכמן ואלכסנדרו פלכטנמאכר בשנים 1868–1870. בהמשך למד קומפוזיציה באיטליה בשנים 1870-1871 ובפריז בשנים 1871–1878 ובין מוריו נמנוויקטור מאסה, תאודור דיבואה, ז'רז' ביזה, סזר פרנק ,פליסיין דוד וז'ורז' ביזה.  זמן מה היה הכנר הראשי בתיאטרון אודאון (Odeon) בפריז, אך מאוחר יותר ב-1880 שב לרומניה והתמנה כמורה למוזיקה קולית (במקום אליודורו ביאנקי שנפטר)  בבית המחסה על שם האדונית אלנה (Elena Doamna) וכחבר בוועדות הבחינה של כל המוסדות להוראת המוזיקה.בזמנו הפנוי לימד כמה מתלמידותיו בבית המחסה שיעורים פרטיים לפיתוח קול.
למשך תקופה מסוימת לימד כהן-לנארו לימד הרמוניה ושירה באקדמיה למוזיקה של בוקרשט ובמרץ 1919 הקים תזמורת סימפונית יהודית קצרת ימים בבוקרשט.
כהן-לנארו התבלט כמייצג המוזיקה הקלאסית הרומנית בראשית הופעתה וכראשון שחיבר מוזיקה לתיאטרון הלירי הרומני. להצלחה הגדולה ביותר ברומניה זכתה האופרה הקומית אי הפרחים לפי ליברית של בנג'סקו-דאביז'ה (Bengescu-Dabija). הצגת הבכורה הייתה באוגוסט 1905. הוא חיבר אופרות נוספות, בשנת 1876 הבנאי מנולה לפי בלדה עממית נודעת, בשנת 1880 מאזפה (Mazeppa) ועוד אופרה ששמה טודורל (Tudorel). הוא חיבר מוזיקה קאמרית, 5 סונאטות לפסנתר ורומנסות לפי שיריהם של וסילה אלכסנדרי, דימיטריה בולינטינאנו ואחרים. כמו כן חיבר שני כרכים של "שירים ספרדיים", שאותם הדפיס בבית ההוצאה שלו עצמו.
מאוריצ'יו כהן-לנארו כתב ביקורות מוזיקליות עבור כתבי העת "העיתונות", "הרומני", "רמפה" ועוד.
שימש כגבאי בבתי הכנסת הספרדיים בבוקרשט.
יצירות > יצירות קוליות

Insula florilor
Mesterul Manole
Mazeppa
2 מחברות שירים (מלודיות) רומניים,
על מלים מאת וסילה אלכסנדרי, דימיטריה בולינטיניאנו
מלודיות ספרדיות
יצירות > מוזיקה קאמרית

5 סונאטות לפסנתר
סואיטות ואלסים
ביבליוגרפיה

Ada Brumaru cap Muzică în   N.Cajal, H. Kuller,  - Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație  Hasefer, București 2004
-Iosif Sava Muzicieni evrei de la noi și din lume: Muzicanții pe acoperiș
·
לדף המתורגם
Iosif Sava
הערות שוליים

↑  I.Sava עמ' .235
↑  Emilia Grecu Azilul Elena Doamna si ajutorul domnesc dat orfanilor Editura Casa Scoalelor București1944 p.124
↑  Hary Kuller Presa evreiască din România 2004 p.219
↑  Ioan Șerbănescu evreii din Romania în secolul XX: 1900-1920: fast și nefast Centrul pentru studiul istoriei evreilor din Romania, expoziție, FCE, Bucureșt 2003 p.283
מאיר די בוטון

| --- | --- |
 לידה:  שאלוניקי
 פטירה:  1649 י"ג בשבט ה'ת"ט
 מקום קבורה:  גליפולי
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 תלמידיו:  רבי שלמה אלגאזי
 בני דורו:  רבי חיים בנבנישתי, רבי יוסף מטראני
 חיבוריו:  שו"ת מהר"ם די בוטון
 אב:  רבי אברהם די בוטון
 
רבי מאיר די בוטון או מהר"ם די בוטון (נפטר בי"ג בשבט ה'ת"ט, 1649) היה רב, פוסק וראש ישיבה במאה ה-17 בשאלוניקי ובגאליפולי ובעל שו"ת מהר"ם די בוטון.
ביוגרפיה

נולד בשאלוניקי לרבי אברהם די בוטון, מחבר שו"ת לחם רב ולחם משנה על משנה תורה לרמב"ם. למד תורה מפי אביו. כיהן כרב בגליפולי ולימד שם תורה כראש הישיבה בעיר, שם למדו בין היתר חותנו רבי ישי, רבי גרשון מוטאל, שמביא שמועות ממנו ורבי שלמה אלגאזי. התכתב בהלכה עם חכמי דורו, וביניהם רבי חיים בנבנישתי, מחבר ספר כנסת הגדולה, שמחזיק מהוראותיו ופוסק לפיהן באומרו "מכל מקום כבר הורה זקן" והרב משה בנבנשת, מחבר ספר פני משה, שמכנה אותו "הרב המובהק". המהרי"ט, באופן יוצא דופן, מפליג מאד בשבחו כשכותב לו תשובה:
לשארי וקרובי החכם השלם בנן של קדושי' כמהר"ר מאיר די בוטון...יושב בסתרה של תורה ובצלה יתלונן, בקי בחדרי תורה ובעמקה של הלכה לן, כל רז לא אניס ליה ומטמרן ליה גליין, החכם השלם...צור לבבי וחלקי מאיר פני חכמים בהלכה נר"ו. מה נכבד היום האירו אל עבר פני שורות כוננו ידיו ואותיות מחכימות שכלם מתאימות מאירות עיניהם ומתאימות את דבריהם, ולי מה יקרו רעיוני חכמתך, מה עצמו ראשיהם בהם הגדלתי השמחה, ולא פסק חוכא מפומי כוליה יומא כי חיים הם למוצאיהם ולכל בהם חיי רוחי...
התכתב גם עם רבי חיים שבתי, עם רבי יהושע רפאל בנבנישתי, שמפליג גם הוא בשבחו של הרב די בוטון. רבי שמואל אבן וילייסיד הסכים לפסקיו וכתב ”וגלוי וידוע כי אין בדורו של רבי מאיר כמותו והלכה כמותו אפילו בקנסותיו לא כל שכן בדין זה...ידיו רב לו ומלכותו בכל משלה ממשל רב כי יד המרבה לספר בשבחיו הנה שכרו אתו כי מעיד עדות אמת תכון לעד”.
נפטר בגליפולי בי"ג בשבט ה'ת"ט (1649) ונקבר בה. על ציונו נכתב:
ציון

מצבת קבורת מורינו ורבינו תנצב"ה

למה נקרא שמו ר' מאיר שהיה מאיר

עיני חכמים בהלכה כיין קונדיטון

מטבע שטבעו חכמים על דבר כבוד

שמו הלא חכמה מכאן כצלוחית של פלייטון

הנה גם הוא יצא טבעו בעולם כשם הגדולים

המה הגבורים אשר מעולם יצאו להם מוניטון

הלא הוא הרב הגדול מעוז ומגדול כמוהר"ר

מאיר די בוטון זלה"ה נפלה עטרת

ראשנו ביום ג' יג' שבט שנת הת"ט

כאשר דבר מלך שלטון
רבי ישעיה, בנו של המהרי"ט, שכנראה היו ביניהם קשרי משפחה, הספיד אותו בקהילת קודש גירוש בקושטא. בתו נשאה לתלמידו, רבי ישי אלמולי. גיסו היה רבי יוסף ששון, שעבר גם הוא לגליפולי ונספד על ידי רבי מאיר.
חיבוריו

כתב חידושים רבים, אך הם נגנבו, כעדותו של חתנו בהקדמתו לספר השו"ת.
שו"ת מהר"ם די בוטון (אזמיר ה'ת"ך) - שאלות ותשובות, חידושים על הש"ס ועל לשונות הטור את הספר הגיה והביא לדפוס חתנו ותלמידו הרב ישי אלמולי שגם חידש והגיה בספר. יצא במהדורות צילום רבות, ומחדש בירושלים בשנת תשפ"א בתוספת תשובות מכתב ידו. בספר גם תשובות מחכמי דורו, מהמהרי"ט, מרבי שמואל אבן וילייסד ורבי שמואל הלוי. מסימן ס"ד נדפסו חידושים ותשובות ארוכות לתירוץ קושיות בספר לחם משנה לאביו ועוד. בספר הערות מאת
הגהות על הטור נדפסו בסוף ספר כנסת הגדולה לרבי חיים בנבנישתי.
פסקים נוספים שלו מופיעים בתשובות חכמי דורו.
לקריאה נוספת

שו"ת מהר"ם די בוטון, הוצאת זיכרון אהרון (ירושלים תשפ"א), מבוא ותולדות.
שם הגדולים, מערכת גדולים, ערך רבי מאיר די בוטון
הערות שוליים

↑  שו"ת מהר"ם די בוטון, סימן ג'
↑  למשל בשו"ת מהר"ם די בוטון סימן ט"ז, ושם בתחילת סימן מ"ו.
↑  שיירי כנסת הגדולה, הגהות בית יוסף, אורח חיים סימן קנ"ג אות א'
↑  הליכות אלי (אזמיר תי"ח), הקדמת המחבר
↑  שו"ת מהר"ם די בוטון, כללים, דף קכ"ו עמוד ב
↑  שיירי כנה"ג, או"ח סימן שצ"ה הגהות טור אות א'
↑  חלק א', סימן כ"ו
↑  שם, וכן בפני משה חלק ב' סימן קכ"ב
↑  שו"ת מהרח"ש, הוצאת זיכרון אהרן חלק ד' דף רל"ו
↑  שער יהושע, חלק ב' (ירושלים תשנ"ב), יורה דעה סימן ד
↑  שו"ת מהר"ם די בוטון סימן מ"ט
↑  מאגר מידע של קברי יהודים בגליפולי, טורקיה, באתר jewishturkstones.tau.ac.il, מצבה מספר 9 (באנגלית)
תמונת המצבה, באתר מתוך המאגר
↑  ישנם שפקפקו בתאריך זה וכתבו כי ההדפסה אירעה בשנת התט"ו, להרחבה ראה: א' יערי, הדפוס העברי באזמיר, עמוד 98
↑  שו"ת מהר"ם די בוטון, שער הספר
↑  סימן כ
↑  סימן כא וסימן מט
↑  סימן נ"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258917405171  VIAF: 287522754   WorldCat (עם VIAF): 287522754 
שער ספר שו"ת מהר"ם די בוטון, אזמיר הת"ך
מדליות באולימפיאדת לונדון (2012)

מדליית זהב אולימפיאדת לונדון 2012
באולימפיאדת לונדון (2012) שנערכה בלונדון בירת הממלכה המאוחדת בין ה-27 ביולי 2012 ו-12 באוגוסט 2012, השתתפו כ-10,500 ספורטאים מ-204 מדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי ב-302 תחרויות ב-26 ענפי ספורט. 85 מדינות זכו במדליה אולימפית אחת לפחות, מהן 55 מדינות זכו במדליית זהב אחת לפחות. 7 מדינות זכו במדליה ראשונה במשחקים האולימפיים כשגרנדה זכתה במדליית זהב.
ארצות הברית זכתה במספר המדליות הרב ביותר (104), במספר מדליות הזהב הרב ביותר (46) ובמספר מדליות הכסף הרב ביותר (29).
רוסיה זכתה במספר מדליות הארד הרב ביותר (32).
מדינות שזכו לראשונה במדליה

גרנדה (מדינה) גרנדה - קיראני ג'יימס זכה מדליית הזהב בריצת 400 מטר
קפריסין קפריסין - פאבלוס קונטידס זכה במדליית כסף בשיט בדגם לייזר לגברים
גואטמלה גואטמלה - אריק בארונדו זכה במדליית כסף בהליכה ל-20 ק"מ
בוטסואנה בוטסואנה - נייג'ל אמוס זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר
גבון גבון - אנתוני אובאמה זכה במדליית כסף בטאקוונדו במשקל מעל 80 ק"ג
מונטנגרו מונטנגרו - נבחרת הכדוריד לנשים זכתה במדליית כסף
בחריין בחריין - מרים יוסוף ג'מאל זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר
רשימת השינויים במדליות לפי מדינה

| מדינה | זהב | כסף | ארד | בסך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה רוסיה | −4 | −7 | −2 | −13 |
| קזחסטן קזחסטן | −4 | 0 | 1 | −3 |
| בלארוס בלארוס | −1 | 0 | −2 | −3 |
| מולדובה מולדובה | 0 | 0 | −2 | −2 |
| טורקיה טורקיה | −1 | −1 | 0 | −2 |
| אוקראינה אוקראינה | 0 | −1 | 0 | −1 |
| ארצות הברית ארצות הברית | 0 | −1 | 0 | −1 |
| ארמניה ארמניה | 0 | 0 | −1 | −1 |
| אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 0 | 0 | −1 | −1 |
| אוסטרליה אוסטרליה | +1 | −1 | 0 | 0 |
| ניו זילנד ניו זילנד | +1 | −1 | 0 | 0 |
| טאיוואן טאיוואן | +1 | −1 | 0 | 0 |
| תוניסיה תוניסיה | +1 | −1 | 0 | 0 |
| אתיופיה אתיופיה | 0 | +1 | −1 | 0 |
| פינלנד פינלנד | 0 | +1 | -1 | 0 |
| טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו | 0 | +1 | −1 | 0 |
| איראן איראן | +1 | +1 | −1 | +1 |
| ספרד ספרד | +1 | 0 | 0 | +1 |
| הרפובליקה העממית של סין  סין | 0 | +2 | −1 | +1 |
| הודו הודו | 0 | +1 | 0 | +1 |
| קמרון קמרון | 0 | 0 | +1 | +1 |
| קובה קובה | 0 | 0 | +1 | +1 |
| צרפת צרפת | 0 | 0 | +1 | +1 |
| הונגריה הונגריה | 0 | 0 | +1 | +1 |
| אירלנד אירלנד | 0 | 0 | +1 | +1 |
| קניה קניה | 0 | 0 | +1 | +1 |
| תאילנד תאילנד | 0 | 0 | +1 | +1 |
| מצרים מצרים | 0 | +1 | +1 | +2 |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 0 | 0 | +2 | +2 |
מדליות באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

משמאל לימין: מדליסט הכסף ריק ואן דן אופר (הולנד), מדליסט הזהב אבראהים צברי (מצרים) ומדליסט הארד בולוט טיזצ'טוב (רוסיה) על הפודיום בטקס הענקת המדליות בענף הקשתות.
אולימפיאדת הנוער סינגפור היא אולימפיאדת הנוער ה-1 שהתקיימה ופתחה בכך מסורת של משחקים אולימפיים לנוער בגילאים 14 - 18 ברוח המשחקים האולימפיים. המשחקים נערכו בין 14 ל-26 באוגוסט 2010 במתכונת של משחקי קיץ. במשחקים השתתפו 3,524 ספורטאים ב-201 אירועים ב-26 ענפי ספורט. טבלת המדליות בדף זה מדרגת את 204 המדינות שהשתתפו באולימפיאדה לפי מספר מדליות הזהב שהספורטאים והספורטאיות שלהן זכו. המדליות של הספורטאים הכוויתים מופיעים תחת הדגל האולימפי מכיוון שהוועד האולימפי הבינלאומי השעה את הוועד האולימפי הכוויתי לפני קיום המשחקים לאור התערבות ממשלתית.
עיצוב המדליה

הוועד האולימפי הבינלאומי ערך תחרות לעיצוב המדליה לאולימפיאדת הנוער בסינגפור 2010. הזוכה בתחרות היא סצוקו פוקוזאווה מיפן. הצד הקדמי של המדליה כולל להבות וגלים, המסמלים את הרוח האולימפית ותשואות הספורטאים. הגוף של הספורטאי האולימפי בצורת האות Y מזכיר את האלה ניקה, אלת הניצחון, ומסמל את המילה נוער באנגלית (Youth) כתזכורת לסיסמה "כן, הנוער יכול", שהוא גם שם היצירה. הצד האחורי כולל את האריה הימי המסמל את סינגפור, שהוא גם אחד מסמלי המשחקים ומייצג את רוח הנעורים.
הערות שוליים

↑  "singapore 2010", IOC, ‏26 August 2016
↑  "Lausanne NewsDesk - Kuwait and Youth Olympics; Olympic Day Events", Around The Rings, ‏23 June 2010
↑  "Political interference alleged", ESPN, ‏5 January 2010
↑  "FIRST YOUTH OLYMPIC GAMES MEDALS UNVEILED!", IOC, ‏3 August 2010
↑  Osman, Shamir, "Out of the way mate, we want to be top of the pile", Today, ‏14 August 2010
↑  "IOC catches 2 wrestlers doping at Youth Olympics", AP, ‏15 October 2010
↑  IOC, "Factsheet: Youth Olympic Games: Update – July 2009", ‏July 2009
ליונל טרטיס

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1876 וסט הארטפול, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 בפברואר 1975 (בגיל 98) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1900 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית למוזיקה, בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  ויולה 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1964)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מדליית ולטר וילסון קובלט 
 
ליונל טרטיס (באנגלית: Lionel Tertis,‏ 29 בדצמבר 1876 ווסט הארטלפול (אנ') - 22 בפברואר 1975 לונדון) היה ויולן וירטואוז יהודי בריטי, סולן, מבצע מוזיקה קאמרית ומורה. ליונל טרטיס היה ראשון התורמים לקידום הויולה ככלי סולו ועשה רבות להעלאת רמת הנגינה בכלי זה. טרטיס ניגן עם כמה מהמפורסמים שבמוזיקאי תקופתו, ביניהם המנצחים אדריאן בולט, תומאס ביצ'ם, הכנרים אז'ן איזאיי, פריץ קרייזלר, ויליאם פרימרוז (לפני שעבר לנגינה בויולה), הפסנתרן ארתור רובינשטיין והצ'לן פבלו קזאלס.בנוסף, טרטיס ערך סיורים כסולן ויולה ברחבי ארצות הברית ואירופה וייסד את ההרכב "נגני המוזיקה הקאמרית" (Chamber Music Players). הוא יצר לעצמו ויולה משלו, "ויולת טרטיס" -בעלת יתרונות אקוסטיים.
ילדותו ולימודיו

ליונל טרטיס נולד בשנת 1876 (באותו תאריך כמו פבלו קאזלס), בווסט הארטלפול במחוז דרהאם שבאנגליה, כבן למהגרים יהודים (אב יליד רוסיה ואם ילידת פולין). למד מילדות לנגן בפסנתר ובגיל 6 ניגן לראשונה על במה. בגיל 13, עזב את בית הוריו כדי לנהל חיים עצמאיים. הוא פירנס את עצמו למשך שלוש שנים על ידי נגינה בפסנתר בתזמורות בעיירות קיט על שפת הים ובעבודות מזדמנות אחרות. בעזרת חסכונותיו קנה לעצמו כינור, קיבל שיעורי כינור ונרשם לבסוף בטריניטי קולג' של לונדון. הוא השתלם שם בנגינה על פסנתר וכינור ומורו היה ג'ון טיפליידי קארודוס. מאוחר יותר, הוא נסע להשתלם למשך שישה חדשים בנגינה על כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג. בשובו ללונדון, המשיך לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
טרטיס ניגן לראשונה בוויולה בגיל 16, כשנאלץ במקרה למלא תפקיד ויולן במסגרת רביעיית סטודנטים למוזיקה.בסופו של דבר עבר בגיל 19 להתמחות בויולה בעצת מנהל האקדמיה למוזיקה, אלכסנדר מקנזי. את רוב הכשרתו עשה לבדו, כי עד מהרה התאכזב ממורו, אוסקר נדבאל. הוא למד הרבה תוך הקשבה לביצועי הויולנים של התקופה והחליט, שמשימת חייו תהיה לגאול את הכלי הזה מ"מעמד הסינדרלה" בו נמצא.
ילדותו ולימודיו > העלאת קרנה של הויולה ככלי סולן

בשנות צעירותו, סברה דעת הקהל שויולה אינה מתאימה ככלי סולו. בדיעבד משערים, כי אחת הסיבות לכך הייתה שבמקרים רבים ניגנו בה כנרים בינוניים. היצירות היחידות שבהן הופיעו קטעי ויולה סולו היו הסימפוניה "הרולד באיטליה" מאת ברליוז והסימפוניה קונצ'רטנטה לכינור, ויולה ותזמורת מאת מוצרט.