stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בולחוב
יהודי בולחוב > שואת יהודי בולחוב > האקציה השנייה

האקציה השנייה התחוללה כשנה לאחר האקציה הראשונה, ב-3–5 בספטמבר 1942. באקציה זו נרצחו כ-1,500 יהודים (כולל יהודים שהגיעו מפרהינסקה הסמוכה), וכ-2,000 נוספים שולחו ברכבות משא להשמדה בתאי גזים במחנה ההשמדה בלז'ץ.
על האקציה השנייה העידה בשנת 1946 מטילדה גלרנטר:
בשלושה, ארבעה וחמישה בספטמבר 1942 הייתה האקציה השנייה בבולחוב, ללא רשימה: גברים, נשים וילדים נתפסו בבתיהם, בעליות הגג, במחבואים. בערך 660 ילדים נלקחו. אנשים נרצחו בכיכר העיר בבולחוב וברחובות...
הגרמנים והאוקראינים התאמצו במיוחד לרצוח ילדים. הם תפסו את הילדים ברגליהם ורוצצו את ראשיהם על שפת המדרכה, בעודם צוחקים ומנסים להרוג אותם במכה אחת. אחרים השליכו את הילדים מגובה הקומה הראשונה, כך שהילד נפל על המדרכה המרוצפת עד שהיה לעיסת בשר. אנשי הגסטפו התפארו שהם רצחו 600 ילדים והאוקראיני מטוביצקי (מרוזדולי שליד ז'ידאצובי) נתן בגאווה הערכה שהוא הרג 96 יהודים בעצמו, בעיקר ילדים.
בשבת נאספו הגופות, הושלכו על עגלות, הילדים בתוך שקים, והובאו לבית קברות והפעם נזרקו לבור אחד. בנוגע לכך שהאקציה עמדה להתחולל התקשר בטלפון מדרוהוביץ' באקנרות, חבר ביודנראט של בולחוב שבא מולדזיז'. הוא אמר שעלינו לצפות ל"אורחים" ביום חמישי. אבל האוקראינים של בולחוב בעצמם, בלי לחכות לגסטפו, החליטו ללכוד ולהרוג יהודים לפני הערב...
הקירות והמדרכות היו שטופים בדם, פשוטו כמשמעו. אחרי האקציה ניקו את הקירות והמדרכות בעזרת הברזים של בית העירייה.
מקרה נורא קרה עם גברת גרינברג. האוקראינים והגרמנים, שפרצו אל ביתה, מצאו אותה יולדת. הבכיות והתחינות של הסובבים לא עזרו והיא נלקחה מביתה בכתונת לילה ונגררה לכיכר לפני בית העירייה. שם, כשהתחילו הצירים, גררו אותה ושמו אותה על מכל אשפה בחצר העירייה וסביבה קהל של אוקראינים שהתבדחו, לעגו וצפו בחבלי הלידה, והיא ילדה ילד. הילד מיד נקרע מזרועותיה על חבל הטבור שלו והושלך לארץ - הוא נרמס ברגלי ההמון והיא אולצה לעמוד על רגליה בעוד הדם זורם ממנה ופיסות בשר מדממות תלויות תחתיה וכך היא עמדה במשך כמה שעות ליד קיר העירייה, אחרי כן היא הלכה עם כל האחרים לתחנת הרכבת, שם העלו אותה לקרון ברכבת לבלז'ץ...
באקציה - ספטמבר 1942 - שנמשכה שלושה ימים, 600-700 ילדים נהרגו ו-800-900 מבוגרים... שאר היהודים שנלכדו, כ-2000 במספר, נלקחו לבלזץ'... בזמן הצעידה לתחנת הרכבת בבולחוב לטרנספורט לבלזץ', הכריחו אותם לשיר, במיוחד את השיר "מיין שטעטעלע בעלז" ('עיירתי בלז'). מי שלא השתתף בשירה הוכה עד זוב דם בכתפיים ובראש עם קתות הרובים.
עדותם של הניצולים, סיפרם של אנאטול רניה "כיכר העיר ריקה" ושל הניצול שלמה אדלר "אני שוב יהודי".
יהודי בולחוב > שואת יהודי בולחוב > האקציות "הקטנות"

רוב היהודים שנותרו אחרי האקציה השנייה ב-1942, נשלחו לגטו של סטרי. אחרים מגיל 14 וחצי נאלצו לעבוד. בכל מיני מפעלים, אותם חיסלו מדי פעם. כך שב-קיץ 1943 כבר נשארו בעיר רק כאלף יהודים. רובם נרצחו בסופו של דבר ורק מעטים נמלטו ליערות הקרובים ושם ניסו לשרוד תוך הסתתרות בבורות שחפרו ביער וגנבת אוכל מהכפרים הסמוכים. חלקם גם הצטרפו לפרטיזנים.
במהלך אחת האקציות "הקטנות" שהתרחשו ב-1943 – אז כבר נותרו בחיים רק כ-900 יהודים שעבדו במחנות עבודה מאולתרים – קבוצות של יהודים, מאה פה, מאתיים שם, נלקחו לבית הקברות של בולחוב ונורו שם. קולות הירייה נשמעו היטב מבתי העיירה, שכן בית הקברות היה מרחק הליכה קצרה מהבתים. לדברי עדת שמיעה שגרה באחד הבתים האלה, קולן של מכונות הירייה שנשמע מבית הקברות היה כל כך חזק עד שאמה, שהייתה אז אשה בשנות הארבעים לחייה, הורידה מכונת תפירה עתיקה ובלויה והפעילה את הדוושה, כך שהרעם החורק יכסה על רעש היריות.
יהודי בולחוב > שואת יהודי בולחוב > "האוקראינים היו הגרועים מכולם"

לפי עדויות של ניצולים רבים, לקחו האוקראינים חלק פעיל בהשמדת היהודים. "אוסטרלי אחד שהיכרתי מאוחר יותר היה קורא באופן קבוע למשתפי הפעולה האוקראינים בשם קצבים... אחר צהריים אחד הוא אמר לי, סטרוטינסקי היה קצב מפורסם, הוא הרג הרבה אנשים. והיה קצב אחר, מאטויצקי, שהתפאר בכך שהוא אישית הרג 400 יהודים, בעצמו. הייתה גם משפחה שקראו לה מניוק - משפחה אוקראינית, הם דיברו יידיש מושלמת, ושניים מן האחים התחילו להתנפל על היהודים בשואה וגם הם הרגו הרבה יהודים."
ועוד: "הגרמנים היו רעים, סבי היה מספר לי, כשתיאר... מה קרה ליהודי בולחוב במלחמת העולם השנייה. הפולנים היו גרועים יותר. אבל האוקראינים היו הגרועים מכולם".
ראו גם

וליקה טוריה
לקריאה נוספת > ספרים וסרט על הקהילה היהודית בבולחוב

זכרונות ר' דוב מבוליחוב. הוצאת כלל, ברלין 1922
זכרונותיו של בער איש בולחוב. יצאו לאור ביידיש בתרגומו של מרק וישניצר בהוצאת כלל-פארלאג בברלין בשנת 1922 וכן באנגלית בהוצאת ארנו פרס בניו יורק בשנת 1973.
יונה ומשה-חנינא אשל (עורכים), ספר הזיכרון לקדושי בוליחוב, בהוצאת ארגון יוצאי בולחוב בישראל, תשי"ז - 1957 – ספר המנציח את הקהילה היהודית בעיירה.
אנאטול רנייה, כיכר העיר ריקה - אודיסיאה יהודית בבולחוב, הוצאת יד ושם, 2001 – בספר מתוארת השמדת הקהילה היהודית בבולחוב, מבעד לעיניהם של ארבעה נערים צעירים.
שלמה אדלר, אני שוב יהודי, הוצאת יד ושם, 2008.
דניאל מנדלסון, האבודים - שישה מתוך שישה מיליון (תרגם: אביעד שטיר), בהוצאת ספרי עליית הגג / ידיעות אחרונות / ספרי חמד, 2008 – משפחת אמו של מנדלסון התגוררה בבולחוב ובספרו הוא מתחקה על עקבותיהם של אחי סבו, רעייתו וארבע בנותיו שהתגוררו בבולחוב ונרצחו בשואה.
שכנים ורוצחים, סרט תיעודי של מנחם הדר (2009).
הערות שוליים

↑  JewishEncyclopedia.com על פי ההקדמה לספר הזכרונות לר'ב דב מבוליחוב מן המאה ה-18, המקורות להקדמה רשומים בספר ועיקרן ספרות אנציקלופדית מתחילת המאה ה-19
↑  האבודים, עמ' 128.
1 2  אנציקלופדיה של השואה, ערך: "בולחוב"
↑  האבודים, עמ' 159
↑  האבודים, עמ' 128, 166.
↑  הספר "זיכרונותיו של בער איש בולחוב" הוא עדות ממקור ראשון על החיים בבולחוב במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. ממואר זה, בן כתשעים וחמישה דפים, נכתב בעברית לקראת ראשית המאה ה-19 על ידי יהודי פולני בשם בער בירקנתאל, תושב בולחוב. בירקנתאל, שחי בשנים 1723–1805, היה בנו של סוחר יינות מתקדם בדעותיו ורחב אופקים, ששלח את הילד ללמוד יוונית ולטינית אצל הכמרים המקומיים. בירקנתאל היה לחכם מעמיק ובעל אופקים רחבים, איש שידע לקרוא בקלות בשפות רבות, בהן פולנית, גרמנית, איטלקית, עברית, יוונית ולטינית. בער איש בולחוב היה אפוא אדם שגילם בדמותו את הכוחות הליברליים, החילוניים, שעזרו לחולל את תנועת ההשכלה היהודית, תנועה ששגשגה בחסותו של הפילוסוף היהודי-גרמני משה מנדלסון. בספרו כותב בירקנתאל על חייו, על פוליטיקה ועל טרדות עסק היינות שלו, ומתייחס התייחסויות מלומדות לפסוקים מן התנ"ך. עוד כותב בירקנתאל על פרעות, מעשי שוד, אלימות ורצח שבוצעו על ידי האוקראינים מדי פעם. הספר נערך במאה ה-20 על ידי עורך בשם וישניצר, במהדורה דו-לשונית, יידיש ועברית. וישניצר הוסיף הקדמה שבה סיפר על ההיסטוריה של בולחוב ועל חיי היהודים בה (מתוך ספרו של דניאל מנדלסון, "האבודים", עמ' 67–70).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310437105171  GND: 4494719-7  NKC: ge1033213  VIAF: 129553119   WorldCat (עם VIAF): 129553119
קבוצה קמורה

.
קבוצה קמורה
קבוצה לא קמורה
במתמטיקה, קבוצת נקודות במרחב וקטורי היא קמורה אם לכל שתי נקודות שבתוכה, גם הקטע המחבר את שתי הנקודות נמצא כולו בתוכה. למשל, משולש, עיגול או מקבילית הן צורות קמורות, אבל טבעת או פרסה אינן צורות קמורות.
מושג הקמירות מופיע גם בהקשר של פונקציות. הגדרה שקולה לפונקציה קמורה היא פונקציה כך שקבוצת הנקודות שנמצאות מעל הגרף שלה היא קבוצה קמורה. עם זאת, בעוד שבפונקציות קיים המושג הנגדי פונקציה קעורה, אין משמעות למונח "קבוצה קעורה". קבוצה יכולה להיות קמורה או לא-קמורה.
לקמירות שימושים ברבים מתחומי המתמטיקה. למשל, בתחום האנליזה הפונקציונלית, אם קבוצה במרחב הילברט כלשהו היא קמורה וסגורה, זה מבטיח שלכל נקודה במרחב קיימת נקודה אחת ויחידה בקבוצה שמרחקה ממנה מינימלי. לפי משפט נקודת השבת של בראואר, לכל פונקציה רציפה מקבוצה קומפקטית קמורה במרחב האוקלידי אל עצמה, יש נקודת שבת.
הגדרה

תהא  \ C קבוצה כלשהי במרחב וקטורי ממשי. נאמר כי  \ C קמורה אם ורק אם לכל שתי נקודות  \ x,y\in C ולכל  \ \lambda \in \left[0,1\right] מתקיים  \ \lambda \cdot x+(1-\lambda )\cdot y\in C.
במרחבים נורמיים אפשר להכליל את מושג הקמירות לתכונה חזקה יותר. קבוצה K במרחב נורמי נקראת  \,\sigma -קמורה או Perfectly Convex אם לכל סדרת מספרים ממשיים חיוביים  \ \alpha _{1},\alpha _{2},\dots  שסכומה 1, ולכל סדרת נקודות  \ x_{1},x_{2},\dots \in K מתקיים:  \ \sum _{n=1}^{\infty }{\alpha _{n}x_{n}}\in K. כל קבוצה סיגמא-קמורה היא קמורה.
קמירות במרחב מטרי

את מושג הקמירות אפשר להכליל לכל מרחב מטרי. קבוצה C במרחב מטרי היא קמורה, אם כל שתי נקודות אפשר לחבר על ידי עקום גאודזי (דהיינו תמונה איזומטרית של קטע) שעובר כולו ב-C. מושג הקמירות הזה מכליל את ההגדרה הקודמת, משום שבמרחב נורמי ממשי עקום גאודזי אינו אלא קטע. תכונה חלשה יותר נקראת קמירות מנגר (Menger), ודורשת רק שלכל שתי נקודות (שונות) x,y ב-C תהיה קיימת נקודה z ב-C הנמצאת ביניהן (כלומר  \ d(x,z)+d(z,y)=d(x,y), כאשר d היא המטריקה של המרחב). קבוצה קמורה היא גם קמורת-מנגר, אבל לא להפך. עם זאת, במרחב מטרי שלם, המושגים מתלכדים.
מרחבי קמירות

בהינתן קבוצה  X ואוסף  {\mathcal {F}} של תתי-קבוצות של  X, נאמר שהזוג  (X,{\mathcal {F}}) הוא מרחב קמירות אם מתקיים:
\emptyset ,X\in {\mathcal {F}}.
חיתוך של אוסף כלשהו של איברים מ- {\mathcal {F}} נמצא ב- {\mathcal {F}}.
איחוד של שרשרת איברים מ- {\mathcal {F}} גם ב- {\mathcal {F}}.
לאיברים ב- {\mathcal {F}} קוראים קבוצות קמורות.
קמור של קבוצה

הקמור של קבוצת נקודות הוא הצורה הקמורה הקטנה ביותר שמכילה את הנקודות; הקמור הוא החיתוך של כל הקבוצות הקמורות שמכילות את קבוצת הנקודות.
בכתיב מתמטי, לכל מרחב וקטורי  V מעל הממשיים ולכל  B\subseteq V הקמור של  B מוגדר להיות:
\operatorname {Con} (B):=\bigcap _{\begin{matrix}B\subseteq C\subseteq V\\C{\text{ is convex}}\end{matrix}}{C}
מפני שהמרחב הווקטורי  V הוא קבוצה קמורה בעצמו, הקמור של  B מוגדר היטב מכיוון שהוא מהווה חיתוך של לכל הפחות קבוצה אחת.
דוגמאות

מרחב וקטורי הוא קבוצה קמורה.
הקבוצה הריקה  \emptyset  אף היא קמורה באופן ריק.
כל חיתוך (סופי או אינסופי) של קבוצות קמורות הוא קבוצה קמורה
במרחב הדו-ממדי, מקבילית, ריבוע, מלבן, עיגול, אליפסה, משולש וכן כל מצולע משוכלל, כולם קמורים.
במרחב התלת-ממדי, ארבעון, פירמידה, קוביה, ספירה, וכן כל הפאונים המשוכללים, כולם קמורים.
בכל מרחב בעל מספר ממדים סופי, הסימפלקס הוא קבוצה קמורה.
ראו גם

פונקציה קמורה
מצולע קמור
קמור
תחום כוכבי
דיטריך בוקסטהודה

| --- | --- |

 לידה:  1637? הלסינגבורג, דנמרק 
 פטירה:  9 במאי 1707 (בגיל 70 בערך) ליבק, האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  ליבק 
 מוקד פעילות:  כנסיית מריה הקדושה 
 תקופת הפעילות:  מ-1680 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  לטינית, גרמנית, דנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Anna Margaretha Tunder (1668–?) 
 www.dietrich-buxtehude.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
דיטריך (דידריק) האנזן בוקסטהודה (בדנית: Diderich Hansen Buxtehude;‏ 1637 – 9 במאי 1707) היה מלחין, נגן לאוטה ונגן עוגב דני מתקופת הבארוק. יצירתו הביאה את אסכולת העוגב של צפון גרמניה (אנ') לשיאה. בוקסטהודה כתב יצירות ווקאליות וכליות במגוון רחב של סוגות, והשפעתו ניכרת בכתיבתם של מלחינים רבים, ביניהם באך והנדל. הוא נחשב לאחד המלחינים החשובים ביותר במאה ה-17.
ביוגרפיה

שנת לידתו ומקומה נתונים במחלוקת, אך היום מקובל להניח שנולד בשנת 1637 בהלסינגבורג, אז חלק מדנמרק (כיום חלק משוודיה), ושם עברו עליו שנותיו הראשונות. בהספד שלו נאמר: "הוא ראה בדנמרק את מולדתו, משם בא למחוז שלנו; הוא חי כ-70 שנה". אחרים טוענים שנולד באזור הולשטיין (שבתקופה ההיא היה גם הוא תחת שלטון דני). ויש הטוענים שנולד באולדסלואה שבדוכסות הולשטיין (אף היא חלק מן הממלכה הדנית באותם ימים). בהמשך חייו שיווה אופי גרמני לשמו הפרטי, ו"דידריק" היה ל"דיטריך".
ליבק: מריינקירכה

בוקסטהודה שימש כנגן עוגב בהלסינגבורג בשנים 1657–1658, ובאלסינור (הלסינגר) בשנים 1660–1668. משנת 1668 היה נגן העוגב בכנסיית מריה הקדושה (מריינקירכה) בליבק, שם החליף את פרנץ טונדר, שאת בתו אנה מרגרתה נשא לאישה בשנת הגעתו לליבק. משרתו בעיר הקיסר החופשית העניקה לו חופש רב בניהול הקריירה המוזיקלית שלו, והאוטונומיה שלו הייתה דוגמה ומופת לקריירות של אמני בארוק כמו הנדל, מאתזון, טלמן ובאך. בשנת 1673 חידש את הערבים המוזיקליים (אנ') שיזם קודמו בתפקיד, טונדר. הערבים המוזיקליים משכו אליהם מוזיקאים רבים, ומסורת זו נמשכה עד שנת 1810. בשנת 1703 נסעו הנדל ומאתזון לליבק כדי לפגוש את בוקסטהודה, שהיה כבר זקן וחיפש לעצמו מחליף. הוא הציע את משרתו לאחד משניהם, בתנאי שהזוכה במשרה יישא לאישה את בתו הבכורה, אנה מרגרתה. הנדל ומאתזון דחו את ההצעה ועזבו את ליבק למחרת הגעתם. בשנת 1705 עשה באך בן העשרים את דרכו ברגל מארנשטדט לליבק – מרחק של יותר מ-400 קילומטרים – ונשאר שם קרוב לשלושה חודשים, כדי לפגוש את נגן העוגב הראשון במעלה של ליבק, לשמוע את נגינתו ו"להבין דבר או שניים על אמנותו."
יצירותיו > מבוא כללי

בוקסטהודה כתב מוזיקה ווקאלית במגוון רחב של סגנונות, ויצירות רבות לעוגב – בעיקר כוראלים ויצירות אחרות מרובות פרקים. מעט יצירות של מוזיקה קאמרית פרי עטו שרדו עד ימינו, אף כי היצירות היחידות שראו אור בחייו היו 14 סונאטות קאמריות. רבים מחיבוריו של בוקסטהודה אבדו. הלבריות לאורטוריות שלו שרדו, אבל מן הפרטיטורות שלהן לא נותר זכר. האבידה מצערת במיוחד, משום שהאורטוריות הגרמניות שלו שימשו כפי הנראה דגם ליצירות מאוחרות יותר מאת באך וטלמן.
אוסף גוסטף דיבן (אנ') ומה שמכונה הטבלטורה A373 של ליבק הם שני המקורות החשובים ביותר למוזיקה הווקאלית של בוקסטהודה. הראשון כולל כמה אוטוגרפים, הן בטבלטורה לעוגב (אנ') והן בפרטיטורות. שני האוספים נוצרו כנראה בתקופת חייו של בוקסטהודה ובהסכמתו. העתקים שנעשו בידי מלחינים שונים הם המקורות היחידים המדויקים ליצירות העוגב: מוזיקה שנכתבה לכוראלים נמצאת בעיקר בהעתקים של יוהאן גוטפריד ולתר, ואילו העתקי התווים של גוטפריד לינדמן ואחרים מתרכזים ביצירות חופשיות. חשיבות מיוחדת נודעת לכתב יד של יוהאן כריסטוף באך, אחיו הבכור של יוהאן סבסטיאן באך, כיוון שהוא כולל את שלוש יצירות האוסטינטו הידועות ואת הפרלוד והשאקון המפורסם בדו מז'ור, BuxWV 137. אף כי בוקסטהודה עצמו כתב ככל הנראה בטבלטורת עוגב, רוב ההעתקים שבידינו כתובים בתיווי סטנדרטי.
יצירותיו > יצירות לכלי מקלדת

יצירותיו של בוקסטהודה לעוגב כוללות: קנצונות, טוקטות, פרלודים ופוגות, שאקונות ופסאקאליה, וכן יצירות המבוססות על כוראלים, כמו כוראל-פרלוד, כוראל פנטזיה וכוראל-וואריאציות. 19 הפרלודים שלו לעוגב מהווים גרעין מרכזי של יצירתו ונחשבים לתרומתו החשובה ביותר לספרות המוזיקה של המאה ה-17. הפרלודים הם בעלי פרקים, שחלקם אלתורים חופשיים וחלקם קונטרפונקט מחמיר – בדרך כלל פוגה או קטעים הנושאים אופי של פוגה – ובכולם יש שימוש רב בדוושות. יצירות אלו מייצגות נקודת שיא בהתפתחות הפרלוד הצפון גרמני לעוגב ומה שמכונה "הסגנון הפנטסטי" (אנ'), ואין ספק שהן השפיעו על כתיבתו של באך, שהפרלודים, הטוקאטות והפוגות שלו לעוגב עושים שימוש תדיר בטכניקות דומות.
הפרלודים שונים זה מזה בסגנון ובמבנה, וקשה למיינם. הם כוללים בדרך כלל פרק מבוא, פוגה ופרק סיום, אבל לעיתים יש הרחבה של המתכונת הבסיסית הזאת. הן 137 BuxWV והן BuxWV 148 כוללים שאקון באורך מלא לצד קטעים פוגליים וטוקאטה בפרקים אחרים;BuxWV 141 כולל שתי פוגות, פרקי קונטרפונקט וכתיבה באקורדים בחלקים מסוימים. חיבורים אחדים הם קטנים יותר בהיקפם. לדוגמה: BuxWV 144 כולל רק פרלוד אלתורי קצר ואחריו פוגה ארוכה יותר. בפרטיטורה יכולה להופיע הפרדה ברורה בין הפרקים, או שהם עשויים להימשך זה אחר זה ללא מחיצה (האחד מסתיים והבא מתחיל באותה תיבה עצמה). המרקם הוא כמעט תמיד בן שלושה קולות לפחות, ויש דוגמאות רבות לפוליפוניה של ארבעה קולות עם פרקים מזדמנים של חמישה קולות (BuxWV 150 מכיל חמישה קולות, ששניים מהם מסורים לדוושה).
פרק המבוא אלתורי תמיד. הפרלודים מתחילים כמעט תמיד במוטיב יחיד, הנמשך בדרך האימיטאציה תיבה או שתיים. מכאן ואילך צפוי פיתוח ושכלול של מוטיב זה או חלק ממנו, או של גרעין מלודי קצר העובר מקול לקול בכתיבה פוליפונית בת שלושה או ארבעה קולות, כמו בדוגמה 1:
דוגמה 1:
לעיתים כולל המבוא טרצות או סקסטות מקבילות. לדוגמה: BuxWV 149 מתחיל בקול יחיד, מתקדם לקונטרפונקט מקביל למשך תשע תיבות ואז גולש אל תוך מרקם מן הסוג המתואר לעיל. קטעי הביניים (אינטרלודים) האלתוריים, הפרקים החופשיים וקטעי הסיום (פוסטלודים) עושים שימוש במגוון רחב של טכניקות, בכתיבה אימיטאטיבית (או "פוגות" המתפוגגות אל תוך כתיבה הומופונית) ובמשחקי גומלין לא-מוטיביים בין הקולות (ארפג'ים, סגנון אקורדי, תבניות צלילים מעל נקודת עוגב וכו'). לעיתים יש סימוני קצב (קטעי אדג'ו כתובים באקורדים של תווים שלמים או חצאים; קטעי אימיטאציה מתוייגים כויוואצ'ה, אלגרו ועוד).
יצירותיו > כוראלים

הכוראלים של בוקסטהודה מתאימים, כמעט כולם, לשלושה טיפוסים אלה: פרלודים כוראליים, פנטזיות כוראליות ווריאציות כוראליות. הפרלודים הכוראליים הם בדרך כלל קנטוס פירמוס בארבעה קולות לבית אחד של הכוראל; המלודיה מוצגת בגרסה רבת עיטורים ומשוכללת בקול העליון, ושלושת הקולות התחתונים יוצרים קונטרפונקט (לא בהכרח אימיטאטיבי). להלן דוגמה מתוך הכוראל Ein feste Burg ist unser Gott ("אלוהים צור עוז הוא לנו"), BuxWV 184:
הקנטוס פירמוס העיטורי ביצירות אלה אופייני לאסכולות העוגב של צפון גרמניה. בניגוד לנוהג זה, יוהאן פכלבל ותלמידיו, נציגי אסכולת העוגב של דרום גרמניה, נהגו להשאיר את מלודיית הכוראל נטולת עיטורים.
הפנטזיות הכוראליות (מונח מודרני) הן יצירות וירטואוזיות גדולות, מחולקות לפרקים, המכסות בית שלם מתוך הטקסט ודומות במידת מה לקונצ'רטי כוראליים באופן טיפולן בטקסט: כל פסוק מתפתח בנפרד ומאפשר הכנסת ניגודים טכניים ורגשיים בין הפרקים באותה יצירה. כל פרק מגלה קשר ברור לטקסט של השורות המקבילות לו (קטעים כרומטיים להבעת עצב, פוגות מהירות לבטא שמחה וכו'). דוגמאות לכך הן: Gelobet seist du, Jesu Christ BuxWV 188, Nun freut euch, lieben Christen g'mein BuxWV 210, Nun lob, mein Seel, den Herrenת BuxWV 213 and Wie schön leuchtet der Morgenstern, BuxWV 223. הווריאציות הכוראליות של בוקסטהודה כתובות על פי רוב בשניים או שלושה קולות. הן בנויות מ-3 או 4 וריאציות שרק אחת מהן עשויה להשתמש בדוושה.
היצירות שאינן מתאימות לאף אחד משלושת הטיפוסים הללו הן Auf meinen lieben Gott BuxWV 179 שהיא, באופן חריג לאותה תקופה, סוויטת מחול המבוססת על הכוראל, ואלה המבוססות על מזמורי המגניפיקט (BuxWV 203-5) ועל BuxWV 218) Te Deum laudamus), הדומות במבנה שלהן לפנטזיות כוראליות.
יצירותיו > יצירות אוסטינאטו

שלוש היצירות של בוקסטהודה לבסו אוסטינאטו: שתי שאקונות (BuxWV 159–160) ופסאקאליה ברה מינור (BuxWV 161) מייצגות (יחד עם שש השאקונות לעוגב של פכלבל) חריגה מסגנון השאקונה המסורתי, ומהוות תרומה ראשונה של האסכולה הצפון גרמנית להתפתחות הסוגה. הן נמנות עם יצירותיו המוכרות ביותר של בוקסטהודה והשפיעו על מלחינים רבים אחריו, ביניהם באך וברהמס. הפסאקאליה לעוגב של באך מעוצבת על פי הדגם של בוקסטהודה. יצירות אלה כוללות הרבה פרקים מקושרים, שבהם מספר רב של השהיות צליל מאקורד קודם ליצירת דיסוננס באקורד הבא, משקלים משתנים ואפילו מודולציה אמיתית (שבה תבנית האוסטינאטו עוברת טרנספוזיציה לסולם אחר).
אחדים מן הפרלודים עושים שימוש בדגמי אוסטינאטו. הפרלוד בדו מז'ור BuxWV 137 נפתח בסולו ממושך ורב הבעה לדוושה ומסתיים בארפג'י, תרוצות סולמות, ושאקונה מלאה ומתוקנת, הבנויה על תבנית אוסטינאטו מורכבת בת שלוש תיבות בדוושה.
הפרלוד בסול מינור BuxWV 148, שתבנית האוסטינאטו שבו לקוחה מן הנושא של אחד הפרקים הנושא אופי פוגאלי, מסתיים גם הוא בשאקון. פרלוד אחר בסול מינור BuxWV 149 משתמש בתבנית בס חוזרת בפתיחה.
יצירותיו > יצירות אחרות

יצירותיו של בוקסטהודה לצ'מבלו כוללות וריאציות וסוויטות.
להרכבים כליים חיבר בוקסטהודה טריו סונאטות לכינור, ויולה דה גמבה וקונטינואו וכן סונאטה לוויולה דה גמבה וקונטינואו.
יצירותיו > יצירות ווקאליות

יצירותיו הקוליות של בוקסטהודה כוללות קנטטות, מוטטים, מיסות, מגניפיקט, קאנונים ועוד.
הערות שוליים

↑  Nova literaria Maris Balthici, 1707.
↑  Snyder, Kerala J. (1 February 1987). Dieterich Buxtehude: Organist in Lübeck. University Rochester Press. p. 6. ISBN 9781580462532. Retrieved 1 February 2018 – via Google Books
↑  Friis, Niels (7 May 1957). "Buxtehude og Danmark" (PDF). Berlingske Tidendes Kronik.
↑  https://slaegtsbibliotek.dk/910879.pdf
1 2  Snyder, Kerala J. Dieterich Buxtehude: Organist in Lübeck. New York: Schirmer Books, 1987
↑  Presumably from the Wolff biography or the New Bach Reader.
↑  Schulenberg, The Keyboard Music of J.S. Bach (NY: Routledge, 1992 [rev. ed., 2013]), 98. ISBN 9781136091544
↑  Webber, Geoffrey. North German Church Music in the Age of Buxtehude. New York: Oxford University Press, 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271850105171  PLWABN: 9810637800905606  BIBSYS: 90103028  BNE: XX870285  BnF: cb138920307 (data)  CiNii: DA07732233  GND: 118665685  ICCU: TO0V164784  ISNI: 0000 0001 0888 6473  LCCN: n81014122  LNB: 000046465  MusicBrainz: f106fb52-0b54-4135-bdfd-9ccfd7e320cb  NDL: 01041380  NKC: js20020722027  NLA: 36171992  NLK: KAC199604109  NSK: 000048727  NTA: 068941706  RERO: 02-A000024585  SELIBR: 236128  SNAC: w6k64krk  SUDOC: 028445112  Trove: 1223727  VcBA: 495/390240  VIAF: 37101174   WorldCat (עם VIAF): 37101174 
המבוא מפרלוד בפה מז'ור, BuxWV 145. משחק הגומלין המוטיבי הנראה כאן, שבו מוטיב קצר עובר מקול לקול ונשמע לעיתים בשני קולות בו-זמנית, שימש לעיתים קרובות את בוקסטהודה בפרלודים שלו ולא פעם הורחב לארבעה קולות תוך שימוש כבד בדוושה
התיבות הראשונות של Ein feste Burg ist unser Gott BuxWV 184
הכוראל המעוטר בקול העליון מובלט. המלודיה המקורית לשתי השורות המופיעות כאן מוצגת בחמשות נפרדות. שימו לב לקווי היסוד האימיטאטיביים בתיבות 6–8 ו-13–15
דואליזם

ערך זה עוסק במונח פילוסופי. אם התכוונתם לדואליות כתופעה מתמטית רחבה, ראו .
.
דּוּאָלִיזְם (מלטינית: duo, "שניים"), או בעברית שְׁנִיּוּת, הוא מושג המשמש לתיאור כל מערכת אמונה או שיטה פילוסופית, מדעית או תאולוגית, הרואה את הישויות בעולם, ואת העולם כולו, כמורכבים משתי קטגוריות או יסודות, אשר גוזרת את הכול מתוך שני עקרונות בסיסיים, לעיתים מנוגדים.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילוניו את חידושיו שְׁנִיּוּתָן (בהוראת "הדוגל בשניות") ושְׁנִיּוּתָני (דואליסטי).
בדתות

דתות המבוססות על דואליזם נחלקות לשניים:
דתות שמאמינות שהטוב בעולם הוא פרי בריאתה של ישות עליונה טובה, בעוד הרע נברא על ידי ישות עליונה רעה. דת המציגה תפיסה ממין זו היא הדת הפרסית הזורואסטרית מיסודו של זרתוסתרא. בדת הזורואסטרית האל הטוב נקרא אהורה-מזדה, והוא נמצא במלחמה מתמדת עם האל הרע הנקרא אהרימן.
דתות שבהן יש הבחנה חדה בין רוח או נשמה לבין חומר או גוף. בדתות אלה העולם נתפס כמורכב מרוח ומחומר, כשהאל נתפס כרוחני בלבד, בעוד העולם נתפס כחומרי. בדרך-כלל האדם נתפס כישות המכילה רוח וחומר יחדיו, כשהוא מצווה לחזק את ההיבט הרוחני שבו על חשבון ההיבט הגופני.
בתחום הדת קימים עוד מושגים דואליסטיים: האור והחושך, האל והשטן, האל והעולם, האמונה והדעת. בנצרות בולט מאוד הניגוד הדואליסטי אלוהים-שטן. אמנם אין הנצרות מכירה בקיום שתי רשויות הנלחמות ביניהן אך למעשה, היא מוסרת לשטן כוח שלטוני בעולם. הכתות הגנוסטיות ראו ביקום כהיותו מורכב משני יסודות - יסוד הרוח המזוהה עם הטוב ויסוד החומר המזוהה עם הרע והחטא.
בדתות > בפילוסופיה הודית

אחד מהניסוחים הקדומים הידועים לדואליזם הם של סמקיה והמורים היוגים בפילוסופיה ההודית (650 לפנה"ס). סמקיה חילק את העולם לפורושה (נפש/רוח) ופרקריטי (חומר) והיוגה סוטרות של פטנג'אלי הציגה גישה אנליטית למהות הנפש.
בדתות > ביהדות

היהדות של ימי הנביאים האחרונים, בתקופה שבה היו קשרים הדוקים בין יהודים לפרסים, התנגדה לתפיסה הדואליסטית הזורואסטרית מתוך האמונה שישנו אל אחד בלבד הממונה גם על הטוב וגם על הרע. אחד הפולמוסים האלה מופיע בספר ישעיהו: "כֹה אָמַר ה' לִמְשִיחוֹ לְכוֹרֶשׁ (...) כִי-אֶפֶס בִלְעָדָי אֲנִי ה' וְאֵין עוֹד. יוֹצֵר אוֹר וּבוֹרֵא חֹשֶךְ עֹשֶׂה שָלוֹם וּבוֹרֵא רָע אֲנִי ה' עֹשֶׂה כָל אֵלֶה."
בספר איוב מתואר השטן ככפוף לאל, וכמי שחייב בקבלת רשות ממנו לפעולותיו, וכן בספר מלכים רוח השקר הגורמת לאחאב מלך ישראל לצאת למלחמה שבה הוא מפסיד מקבלת רשות לעשות זאת מידי האל.
בתלמוד הבבלי מצוינים ויכוחים רבים של רבנים יהודים עם אנשי דת פרסיים בנושא זה. אחד הפירושים המקובלים לסיפור התפקרותו של אלישע בן אבויה (שנקרא "אחר" לאחר שכפר בתורה) בסיפור ארבעה שנכנסו לפרדס הוא שבן-אבויה התחיל להאמין ב"שתי רשויות" כלומר בדואליזם הדתי.
התפיסה הדואליסטית העיקרית המצויה כיום ביהדות, ואשר ראשיתה בימי חז"ל היא האמונה בהישארות הנפש. לדוגמה, במסכת אבות: "רבי יעקוב אומר העולם הזה דומה לפרוזדור בפני העולם הבא התקן עצמך בפרוזדור כדי שתיכנס לטרקלין". האמונה בהישארות הנפש נובעת מן ההבחנה בין גוף לנפש או בין חומר לרוח. לשיטה זו האדם מורכב מנפש ומגוף: הגוף מתכלה בעוד הנפש נפרדת מן הגוף בעת המוות וממשיכה להתקיים לנצח. יש פרשנות הגורסת שקיימת תקווה להיגאל מהדואליזם הקיומי. המצוות, שנעשות על ידי ה"גוף" בהנחיית ה"נפש", אמורות להתגבר על הדואליזם וליצור אחדות המכונה "קידוש החומר", וכך מתפרש הציווי לעבודת האל "בכל לבבך"- "בשני יצריך, ביצר הטוב וביצר הרע". כך, לפי שיטות בקבלה ובהגות היהודית, אף בעולם הבא יוותר הגוף יחד עם הנפש, מתוך שיבוא לידי זיכוכו.
התנ"ך כמעט שאינו עוסק בהבחנה בין גוף לנפש או בהישארות הנפש. זאת, למעט עיסוק עקיף בעניין בסיפור שאול ובעלת האוב בספר שמואל ואזכור מעורפל בספר קהלת. {אולם גם את אותם השנים יש המבארים כהיבדלות ולעג, כמו בעלת האוב מעין דור, שנבהלה כשראתה ששמואל עלה באמת} אמנם הניסוח המגובש של תורת הגוף והנפש המוכרת בעולם המערבי נמצא בפילוסופיה של אפלטון (שפעל בתקופה המקבילה לתקופת עזרא ונחמיה בהיסטוריה היהודית), אולם אמונה בהישארות הנפש הייתה קיימת גם במצרים העתיקה ובבבל.
תחום דואליסטי אחר ביהדות הוא המאבק בין היצר הרע והיצר הטוב (הקיימים שניהם בכל אדם), מאבק המוזכר במקורות רבים. ועם זאת, במקורות רבים אף מובא כי עבודת האדם מביאה לאחדות שניהם אל הטוב.
בקבלה ניתן משקל רב לשטן כניגוד לכוחות הטוב ולעולם; אך היא מדגישה כי אין "שתי רשויות", ואף השטן הוא חלק מן ההכוונה האלוהית של המציאות אל הטוב. וכך, רעיון הייחוד - כלומר תפיסת ההוויה כולה כאחדות אלוהית, מהווה יסוד מרכזי בעולם הקבלי.
בדתות > בנצרות

הנצרות הושפעה מתפיסות דואליסטיות שמקורן בין היתר בכת מדבר יהודה, כתות גנוסטיות שונות, ובתפיסות אפלטוניות. התאולוגיה הנוצרית מדברת על החלוקה הבסיסית בין ה"גוף" המייצג את הרע לבין ה"רוח", המייצגת את הטוב. דבר זה נקשר בין היתר לחטא הקדמון. אחד מעיקרי הדת הנוצרית הוא האמונה בהישארות הנפש.
ראו גם

פילוסופיה של הנפש
מוניזם
בעיית גוף-נפש
רנה דקארט