stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמחת בית השואבה
מיקום החגיגות

לפי המשנה המיקום המרכזי של חגיגות שמחת בית השואבה נקבע בעזרת הנשים. האזור קרוי בשם זה שכן בו הייתה מותרת כניסה ושהייה של נשים, לעומת עזרת ישראל הפנימית, שבעיקרה מיועדת רק לגברים ה"טהורים" (להבדיל מגבר טמא שהכניסה לעזרה אסורה עליו). בשמחת בית השואבה נהגו להפריד בין הגברים לבין הנשים ב"עזרת הנשים".
בתוספתא מסופר כי ההפרדה בוצעה בשני שלבים:
"בראשונה כשהיו רואין שמחת בית השואבה היו אנשים רואין מבפנים ונשים מבחוץ." דבר שגרם לעירוב כלשהו בין הנשים והגברים, בזמן הכניסה והיציאה.
"כיוון שראו בית דין שהן באין לידי קלות ראש עשו שלוש גזוזטראות בעזרה כנגד שלוש רוחות, שמשם נשים רואות בשמחת בית השואבה, וכשהיו רואין שמחת בית השואבה לא היו מעורבין". הנשים היו עומדות על מרפסות מיוחדות שנבנו עבורן, כדי שלא יתערבו עם הגברים וצופות בשמחה.
בימינו

בימינו, נהוג לציין את זכר "שמחת בית השואבה" בלילות חול המועד סוכות, בריקודים המלווים בכלי זמר ונגינה. כן יש הנוהגים להרבות בשירות ותשבחות בלילות חול המועד ולומר את חמישה עשר פרקי שיר המעלות שבספר תהלים (פרקים ק"כ-קל"ד).
בקהילות וישיבות חרדיות רבות נערכים במשך ימי חול המועד סוכות אירועי "שמחת בית השואבה", בליווי תזמורות וריקודים. ידועים במיוחד הם אירועי שמחת בית השואבה במשך לילי הסוכות, הנערכים כבר עשרות שנים בשכונת מאה שערים ובעיקר בחסידויות קרלין, תולדות אהרן, ותולדות אברהם יצחק לשם נוהרים עשרות אלפים מכל החוגים והעדות, ובמערת המכפלה.
בחסידות חב"ד נהוג לקיים אירועי "שמחת בית השואבה" בכל מקום, מתוך הדגשה לקיים אותם מחוץ לבית הכנסת, ברחובה של עיר. זאת בעקבות קריאת הרבי מלובביץ להוציא את השמחה מתוך בית הכנסת כדי שתפרוץ גם אל הרחוב. בשכונת קראון הייטס, השכונה המרכזית של חסידות חב"ד בברוקלין, נערכים מדי ערב ריקודים עד השעה 6 בבוקר ונחשבת לשמחת בית השואבה הגדולה בעולם.
בשמחת בית השואבה מקיים מכון המקדש תרגול ניסוך המים על המזבח.
יש הקוראים לסוכות "חג המים" כי בו מנסכים מים על גבי המזבח (נוסף על נסכי היין, כבשאר השנה). כמו כן לפי המסורת, בחג הסוכות נקבע גורל השנה מבחינת הגשמים: "ובחג הסוכות נידונים על המים".
בקיבוצים רבים חוגגים בטקס מקורי שכולל מוזיקה, שירה וריקודים. הטקס מבטא את ציפייתם של חברי הקיבוץ לשנה ברוכת גשמים עבור שדותיהם.
ראו גם

ניסוך המים
שמחת הרגלים
לקריאה נוספת

תבורי, יוסף, מועדי ישראל בתקופת המשנה והתלמוד, ירושלים: מאגנס, תשנ"ה, עמ' 194 ואילך – סיכום מקיף.
הערות שוליים

↑  ר"ח אלבק, פירוש למשנה
↑  אלכסנדר רופא, (ראשית צמיחתן של הכיתות בימי בית שני, קתדרה, 49 (תשרי ה'תשמ"ט), עמ' 14–15), מציין שתרגום השבעים על ספר שמואל א', פרק ז', פסוק ו' גורס, שלא כנוסח המסורה, וישפכו מים לפני ה' ארצה, אולי כרמז להלכה הצדוקית.
↑  "מתניתין דרבי עקיבה, דרבי עקיבה אמר ניסוך המים דבר תורה: בשני ונסכיהם בששי ונסכיה בשביעי כמשפטם מ"ם יו"ד מ"ם: מים" (ירושלמי, ראש השנה, פרק א' הלכה ג'). רבי עקיבא מתייחס לקורבנות שהקריבו בבית המקדש בחול המועד סוכות, תוך שהוא מסתמך על שינויי אותיות שקיימים במילים מסוימות, שבסופו של דבר יוצרים את המילה "מים" -בכל הימים כתוב "ונסכה", אך ביום השני כתוב במקום "ונסכיהם" (עם תוספת האות מ"ם), וביום השישי כתוב "ונסכיה" (עם תוספת האות יו"ד). בכל הימים היה כתוב "כמשפט", וביום השביעי היה כתוב "כמשפטם" (עם תוספת האות מ"ם). וזהו הרמז.
↑  משנה, מסכת סוכה, פרק ה', משנה א'
↑  משנה, מסכת סוכה, פרק ה', משנה ד'
↑  שלמה קוק, שמייח בסוכות, באתר nrg
↑  מתכוננים לבניין בית המקדש - מאות השתתפו בתרגול נסוך המים חדשות הר הבית, תשרי תשע"ט
↑  משנה, מסכת ראש השנה, פרק א משנה ב.
| סוכות |
| --- | --- | --- |
| מהלך החג | יום טוב ראשון • חול המועד סוכות • הושענא רבה • שמיני עצרת/שמחת תורה |  |
| סוכה | סכך • אכילה בסוכה • שינה בסוכה • ברכת לישב בסוכה • אושפיזין • מצטער פטור מן הסוכה • תשבו כעין תדורו • מעמיד • דופן עקומה • הלכות סוכה |  |
| ארבעת המינים | אתרוג, לולב, הדס וערבה • הלכות ארבעת המינים • קוישיקלך |  |
| מנהגים | הושענות • הקפות • חיבוט ערבה • זכר לשמחת בית השואבה • תיקון ליל הושענא רבה |  |
| מצוות הנוהגות  בזמן בית המקדש | מצוות ערבה במקדש • הקפת המזבח • ניסוך המים • שמחת בית השואבה • הקהל • שמחת הרגלים |  |
| שמיני עצרת ושמחת תורה | תפילת הגשם • וזאת הברכה • דגל שמחת תורה • הקפות בשמחת תורה • הקפות שניות |  |
| תפילות ופיוטים | פיוטי הושענות (כהושעת אלים) • פיוטי הגשם (אף ברי · זכור אב · שפעת רביבים) • מפי אל • סוכה ולולב לעם סגולה • משה אמת |  |
| שירי החג | אורחים לחג • שלומית בונה סוכה |  |
| שונות | שמחת הרגלים • מסכת סוכה • שלומית בונה סוכה • סהרנה |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש הרגלים 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שמחת בית השואבה בבית כנסת החורבה עם לפידי אש
שמחת בית השואבה לפי תיאור המשנה. חוטי זהב, כסף ומשי על רקמה. איטליה, המאה ה-18.
שמחת בית השואבה בראשון לציון, 1978
שאיבת המים ממעיין הגיחון עם בוקר, לאחר ליל השמחה, על מנת לנסכם על המזבח. ציור של האמנית דפנה לבנון.
מודעות המכריזות על קיום מעמדי שמחת בית השואבה. בני ברק. 2010
הרי הלר

אין תמונה חופשית
הרי הלר (16 במרץ 1899, ברלין - 3 במרץ 1967, ישראל) היה רופא פנימי, היה מחלוצי הרפואה בארץ, ממייסדי בית החולים בילינסון, ומנהלו הראשון.
עלה לראשונה בשנות העשרים במסגרת תנועת "כחול לבן", עבד כחלוץ, עקב בריאותו הלקויה נאסרה עליו העבודה הגופנית, לכן שב לגרמניה ללמוד רפואה.   בגיל 30 היה רופא ראשי בבית החולים "פרידריכסהיין" בשכונת פרידריכסהיין בברלין. עם עליית הנאצים  עלה לישראל  בשנית בשנת 1934, תחילה עבד בעפולה, ומאז היווסדו של בית החולים בילינסון בשנת 1936 הלר היה ממניחי התשתית הרפואית של בית החולים ביחד עם ארוין רבאו, ומונה למנהל מחלקה פנימית, ולמנהלו של בית החולים..
הלר היה מפעילי "השירות הרפואי" בההגנה.  בעת מלחמת העצמאות שימש כנציג השירות הרפואי בארצות הברית  ועסק בעיקר ברכישת ציוד רפואי.
ב -8 בינואר 1948 רשם דוד בן-גוריון ביומנו תחת הכותרת " להקמת שירות רפואי " : "(דב"ג) מציע ששיבר (חיים שיבא) יגייס רופאים ומוסדות קיימים לטיפול רפואי בחיילים, המוסדות צריכים להיות נתבעים ולא תובעים. בעיקר -קופ"ח, עליהם להקים בית חולים של שדה. שיבר מציע גיוס חובה של רופאים. עד עכשיו התנדבו - או מתוך חוסר פרנסה, או מתוך אידיאליזם או עולים חדשים. הצבא צריך לבחור כל מה שנחוץ, דרושים 25 רופאים, אלה יספיקו עד הקמת המדינה. יש לנו מעט בחורים מאומנים - יש לשמור עליהם, הם זכאים לשירות הרפואי הטוב ביותר. יש לקופ"ח מחסן - תתן ציוד נגד שטרות . שיבר סבור שד"ר הרי הלר צריך לארגן שירות הרפואה"..
ב-20 במרץ 1948 במסגרת מינויים של יועצים רפואיים לקצין רפואה ראשי ד"ר חיים שיבא מונה הלר יועץ לענייני תכנון בתי חולים
עם הקמת צה"ל היה הלר מפעילי ה"שרות הרפואי" בצה"ל.
הלר מונה לרופא הראשי של בית החולים תל השומר משנת 1950, ולמנהל מחלקה פנימית.
הלר נחשב בעיני רבים לגדול הרופאים בארץ בעת ההיא..
בשנת 1965 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
הלר ייסד בשיבא את מרפאת ה-FMF.
מתלמידיו : הפרופ' הרי צבי בנק, הפרופ' אוטו פרנקל, הפרופ' דן מיכאלי.
הוא נפטר בשנת 1967 מבעיה בקצב הלב. בעקבות מותו, אחד מתלמידיו, מיכאל מירובסקי, פיתח את מכשיר הדפיברילטור האוטומטי המושתל.
אמר עליו חיים שיבא : "חייו של ד"ר הלר בארץ היו כעמוד האש ההולך לפני המחנה..."
הלר היה חתן  פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1964-1965, מטעם עיריית תל אביב ביחד עם פרופ' עזרה זהר וד"ר יוסף גפני.
על שמו קרוי מכון הלר למחקר רפואי במרכז רפואי ע"ש שיבא.
לקריאה נוספת

עזרא זהר, הרפואה,גיליון 74, 1968, עמודים 312-314.
חיים שיבא, פגישות סגל תה"ש, מרץ 1967.
הערות שוליים

↑  אפרים סיני, "במלוא העין - מיומנו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, פרק 68, עמוד 157.
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמודים 184-185
↑  מחנה ביל"ו אתר ההגנה
↑  גרשון ריבלין, אלחנן אורן, (עורכים), "דוד בן-גוריון מן היומן (מלחמת העצמאות, תש"ח - תש"ט)", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו, 1986, "להקמת שירות רפואי", עמוד 48
↑  "כל חייל חזית" - השירות הרפואי צבאי בארץ ישראל ובמדינת ישראל בתקופת מלחמת העצמאות 1947-1949, ברוך הורוויץ, כרך ב', משרד הביטחון – ההוצאה לאור, שנת 2000, פרק: תקופה שנייה: שלב העמידה, חלק ב', עמוד 89
↑  דניאל נדב, "בית חולים 5 (תל-השומר) עד העברתו אל משרד הבריאות ב-1953", המאמר המלא - אוניברסיטת בן-גוריון, (נוסח ראשון של המאמר הושמע בכנס החברה לתולדות הרפואה בירושלים, בנובמבר 1994.)
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת תל אביב, דבר, 11 באוגוסט 1965.
↑  נסים לוי, "פרקים", עמוד 424
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל חרוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  32 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  7 מיליון מ"ק לשנה  ספיקת שיא: 170 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  196 קמ"ר 
 גובה מוצא הנהר:  500 מטרים
 יובלים:  נחל הקיבוצים, נחל מרחביה, נחל קיפודן, נחל נחום, נחל נורית, נחל נבות, נחל שיזפים, נחל יוסף, נחל יהונתן, נחל עמל, נחל יזרעאל, נחל חמדיה, נחל יחזקאל, נחל שונם 
 שפך:  נהר הירדן 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) נחל חרוד(למפת עמק בית שאן רגילה) נחל חרוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חרוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל חרוד
 
הזרימה במפלים בקניון הבזלת
מפת אגן הניקוז של הנחל
גשר הולכי הרגל מעל קניון הבזלת
הגשר הקטוע (שער דמשק)
זרימה חורפית ב"קניון הבזלת" בנחל חרוד
נַחַל חֲרוֹד (בערבית: وادي جالود, ואדי גָ'אלוּד) הוא נחל איתן באזור הגליל התחתון הנשפך אל הירדן.
מקורו של הנחל הוא באזור גבעת המורה, בגובה של כ-500 מ' מעל גובה פני הים, ומשם הוא זורם מזרחה דרך עמק חרוד, במסלול שאורכו כ-35 קילומטרים עד שהוא נשפך אל הירדן, כ-2 קילומטרים צפונית למעוז חיים בגובה 230 מ' מתחת לפני הים.
הנחל מנקז את עמק חרוד, את מורדות ההרים שסביב עמק בית שאן וחלק קטן מהעמק, את מזרח עמק יזרעאל, חצי מגבעת המורה, את רוב שלוחת צבאים, ואת המדרונות של צפון הגלבוע.
תוואי הנחל

ב־7 הקילומטרים הראשונים, הנחל אכזב וזורם בתעלת ניקוז נמוכה. משם, החל משפך נחל נבות אל נחל חרוד, (המביא איתו את מי עין יזרעאל) הנחל זורם בין בריכות דגים לאורך 13 ק"מ.
את חלקו המזרחי של הנחל חוצים מספר גשרים, שניים מהם מכונים "הגשר הרומי". "הגשר הרומי" המערבי כולל אלמנטים שנותרו במקום מהתקופה הרומית. החל מהגשר נחשפת בזלת הכיסוי, ולאורך 11 הקילומטרים האחרונים, הנחל מתחתר בה ויוצר מצוקים גבוהים וקניונים וזורם בחוזקה ובפיתולים. שם יש מספר מפלים, שהידוע מביניהם מכונה "קניון הבזלת" וגובהו כ־13 מטרים. הקרן הקיימת לישראל הכשירה במקום שביל טיולים. בבקעת בית שאן עובר מעל הנחל גם גשר קנטר.
הידרולוגיה

באגן הניקוז של הנחל יורדים כ־200 מילימטרים גשם בשנה. בחורף מתרחשים שיטפונות חזקים בנחל וביובליו בשל הפרשי הגובה הגדולים בין מוצאי היובלים לשפך נחל חרוד, משום שהקרקע בעלת אופי חרסיתי ובעקבות שברי ענן פתאומיים. ספיקת המים הרגעית המקסימלית נמדדה בינואר 1990, והייתה 170 מ"ק לשנייה.
באגן הניקוז מספר רב של מעיינות, מהם מעיינות גדולים. חלק מהמעיינות ניזונים ממי אקוויפרים שמתמלאים הרחק מאגן הניקוז, וחלק ממי אקוויפרים מקומיים.
עד לתחילת המאה ה־20 היובלים והמעיינות באגן הניקוז של נחל חרוד זרמו במצבם הטבעי. כשהתחילה התיישבות חקלאית בעמק חרוד התבצעו שינויים בזרימת המים באזור, והמים נותבו לחקלאות ולבריכות דגים. עם השנים מי המעיינות לא הספיקו לצורכי החלאות, והחל קידוח מי תהום, שהקטין את ספיקת המעיינות. גם חלק ממי השיטפונות בנחל נתפסים במאגרים. כיום רוב מי המעיינות באגן הניקוז של הנחל נתפסים לשם השקיה ולא זורמים אל הנחל. לכן ספיקת המים השנתית בנחל היא רק כ־7 מיליון מ"ק, בעוד שספיקת המים השנתית במעיינות גבוהה הרבה יותר – 55 מיליון מ"ק, ובעבר הגיעה ליותר מ־95 מיליון מ"ק.
הנחל מנוצל באופן אינטנסיבי להזרמת שפכים ושפכים תעשייתיים. ב-1992 הוקמה מנהלה לשיקום הנחל, שהכשירה במקום שבילי מטיילים, ושיפרה במידת מה את המצב האקולוגי באזור, אם כי עדיין מוזרמים לנחל שפכים רבים.
אתרים לאורך הנחל

מעיין חרוד – חלק מגן לאומי למרגלות הגלבוע
תל יזרעאל – תל עתיק ליד קיבוץ יזרעאל בו נמצאו ממצאים מתקופות שונות.
עין יזרעאל – מעיין הזורם אל נחל נבות
תל זהרה
גשר קנטרה – נבנה על ידי הממלוכים במאה ה-12 לספירה ושופץ בתקופת המנדט הבריטי. עליו עוברת אמת מים שהובילה בעבר מים מנחל עמל הקדום (סחנה) לשדות רמת יששכר.
פארק בית שאן
הגשר הרומי המערבי
גן לאומי בית שאן
הגשר הקטוע (שער דמשק) – שימש כשער הכניסה הראשי לעיר בית שאן העתיקה. נקרא שער דמשק כיוון שעמד על הדרך המובילה לדמשק ובשל דמיונו לשער דמשק שנבנה על חורבות בית המקדש בירושלים.
הגשר הרומי המזרחי
קניון הבזלת
ראו גם

נחל שיזפים
לקריאה נוספת

אורי מאור, ארץ המעיינות - המדריך השלם לנקודות המים הקסומות בישראל, הוצאת ספריית בית אל, 2011, עמ' 8
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  עמק חרוד ודרום בקעת בית-שאן, באתר מכון דש"א, אוגוסט 2020
↑   תנובה מזהמת את נחל חרוד לאורך שנים - והציבור ישלם על השיקום, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 09:26)
| נחלי הגליל |
| --- | --- | --- |
| הגליל העליון | נחל עמוד • נחל עכברה • נחל אביב • נחל גוש חלב • נחל דישון • נחל חצור • נחל יראון • נחל מורן • נחל מחניים • נחל מירון • נחל נריה • נחל צבעון • נחל ראש פינה • נחל רבי ינאי • נחל פשחור • נחל סתר • נחל חנניה • נחל ליבנים • נחל הוזים • נחל שכוי • נחל שמאי • נחל חוקוק • נחל רזים • נחל עצבונית • נחל חלב • נחל עלמון • נחל קציון • נחל ברעם • נחל בן זמרה • נחל מרות • נחל פרוד • נחל עפאים • נחל פקיעין • נחל זבד • נחל זווית • נחל ברתות • נחל חירם • נחל אדמונית • נחל שפנים • נחל זוך • נחל יצהר • נחל אזהב • נחל דלתון • נחל סוד • נחל בר יוחאי • נחל בירנית • נחל משמש • נחל מתת • נחל שרך • נחל בצת • נחל חניתה • נחל נמר • נחל גליל • נחל מצובה • נחל שעל • נחל אשחר • נחל נחת  • נחל יסף • נחל כזיב • נחל מרווה • נחל מירב • נחל אשרת • נחל געתון • נחל ביריה |  |
| הגליל התחתון | נחל אבליים • נחל אדמי • נחל ארבל • נחל גדורה • נחל דנה • נחל השבעה • נחל חילזון • נחל חרוד • נחל יבנאל • נחל ימה • נחל יששכר • נחל כבול • נחל נהלל • נחל נון • נחל ציפורי • נחל צלמון • נחל שונם • נחל שיזפים • נחל שכניה • נחל שרונה • נחל תבור • נחל קנקן • נחל כמון • נחל חזון • נחל שבע • נחל הארי • נחל ממלח • נחל אוזנית • נחל סביונה • נחל נמרים • נחל מזגה • נחל עקב • נחל חמוד • נחל אזנות • נחל קשת  • ואדי אל-חסין • נחל מורסן • נחל נעיאל • נחל סח'נין • נחל שגב • נחל תמרה • נחל חנינה • נחל צוף • נחל עביד • נחל חנה • נחל שזור • נחל יפתחאל • נחל סרגונה • נחל זורעים • נחל שובב • נחל פוריה • נחל חרצית • נחל צידתה • נחל אלות • נחל ברית • נחל תולע • נחל יחמי • נחל גבול • נחל צבאים • נחל זיקה • נחל גבע • נחל נעורה • נחל עכין • נחל רכש • נחל כוכב • נחל סליל • נחל הקוסמת • נחל אוכל • נחל קיש • נחל יזיר • נחל ברק בן אבינעם • נחל קמה • נחל חמוד • נחל עין דור • נחל דבורה • נחל שומר |  |
| אצבע הגליל | נחל דן • נחל שניר • נחל חרמון • נחל עיון • נחל קדש • נחל משגב • נחל השומר • נחל מרגליות • נחל קורן |  |
| הגליל המערבי | נחל בית העמק • נחל בצת • נחל געתון • נחל יחיעם • נחל ינוח • נחל יסף • נחל כזיב • נחל שעל • נחל שרך |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419122005171  VIAF: 316747196   WorldCat (עם VIAF): 316747196 
שלט בכניסה לקניון הבזלת
נוגט

| --- | --- |

נוגט לבן מטארן, צרפת
 
 מאכלים
 סוג:  מגדן 
 מוצא:  המזרח התיכון 
 מרכיבים עיקריים:  סוכר 
 
נוגט ("גאז") מאיראן
נוגט (Nougat) היא משפחת ממתקים העשויים מסוכר או מדבש, מאגוזים קלויים (שקדים, אגוזי מלך, פיסטוק חלבי ואגוזי לוז הם הפופולריים ביותר), ולעיתים גם מפירות מסוכרים קצוצים. סמיכות הנוגט יכולה לנוע בין צמיגי לקשה כתלות במרכיביו.
לנוגט שלושה סוגים עיקריים:
נוגט לבן כולל חלבון ביצה מוקצף ודבש, והוא רך. באיטליה נהוג לאכול נוגט רך מעורבב עם גבינה ופירות עם אגוזים.
נוגט חום עשוי מסוכר מקורמל, ללא חלבונים מוקצפים, והוא בעל מרקם מוצק מעט יותר, לרוב פריך. בצרפת הוא נקרא "נוגטין".
נוגט וינאי או נוגט גרמני שהוא פרלין שוקולד ואגוזים. מלית הפרלין (מחית שקדים או אגוזי לוז וסוכר) הנמכרת כחומר גלם לצורכי קונדיטוריה, מכונה במקומות שונים פרלינה או נוגט.
היסטוריה וגרסאות

במדינות שונות קיימות גרסאות שונות לשם הממתק, צורתו ואופן ייצורו. מקורו של הנוגט אינו ידוע, וקיימות מספר סברות בנידון, בין השאר רומא, יוון וסין.
נוגט לבן הוזכר לראשונה בספר בערבית מבגדאד מהמאה ה-10, שם נקרא "נטיף" או: "בעבע קדרסי" ונכתב כי מקורו בחרן. הגאוגרף והנוסע אבן חוקל תיאר בסוף המאה ה-10 אכילת "נטיף" באזור חלב ובבוכרה שבאוזבקיסטן.
העדות הכתובה האירופאית המוקדמת ביותר לנוגט מקורה בקרמונה שבאיטליה בשנת 1441. היה זה בזמן חתונת אצילים מקומית, כאשר לחתן ולכלה הוצע ממתק העשוי מדבש, שקדים וחלבון. צורתו של הממתק הייתה ה"טורצו", מגדל בן המאה ה-13, וממנו גם נובעת המילה האיטלקית לנוגט – "טוֹרוֹנה". באיטליה הממתק נקרא באזורים שונים גם בשמות "מנדורלטו", "קופאטה", "קובאיטה". טורונה מכיל שקדים קלויים, סוכר, דבש, וחלבון ביצה ובנוסף תיבול של וניל או הדרים. בסיציליה מוסיפים לממתק פיסטוק.
באליקנטה שבספרד כנראה היה מוכר מוקדם יותר אך המתכון הידוע הראשון הוא מהמאה ה-16, שם נקרא "טוּרוֹן", או בקטלאנית "טוֹרו". המתכון המסורתי כולל שקדים קלויים, סוכר, דבש, וחלבון ביצה. הוא מכיל לפחות 60% שקדים.
במונטלימר בצרפת נוגט מוכר מהמאה ה-18, שם נקרא "נוגט מונטלימר", "נוגט פרובנס" או "טורון קטאלני".
בטריפולי שבלבנון יצרנים מקומיים מכינים נוגט בהשראה צרפתית (בהשפעת ההיסטוריה של השלטון הצרפתי בלבנון), בתוספת שמן ורדים.
בג'רבה שבטוניס המאכל נקרא נוגא, במרוקו הוא נקרא "ג'אבן" או "ז'אבן". בעיראק, נקרא "בעבע קדרסי". ביוון, הממתק זהה למתכון האיטלקי, מיוצר בזקינטוס, ונקרא "מנדולטו", וכן בסירוס, שם הוא נקרא "הלוודופיטה". באזורים שהיו בשליטת האימפריה העות'מאנית כגון בולגריה, רומניה, ארץ ישראל נקרא "חלביצה". באיראן נקרא "גאז", מיוצר באיספהן ובבולדאז'י, מכיל לעיתים מיצוי סוכרי של אשל. בתבריז הממתק המכונה "נוגה", או "לוקה", לרוב, עשוי מאגוזי מלך ולא מאגוזים, או שקדים. הוא מצופה משני צידיו בעלי ופלה דקים ונחתך למלבנים בגודל 10*5*5 סנטימטר.
בדרום אירופה הנוגט פופולרי במיוחד בחג המולד. באוסטרליה הממתק נפוץ כל השנה, מיוצר על ידי מספר יצרנים גדולים בתפוצה ארצית. הנוגט האוסטרלי דומה לצרפתי ולאיטלקי אך עם 50% שקדים ועשוי לכלול גם אגוזי מקדמיה, אפרסק ורכיבים נוספים, קיימת גרסה רכה וגרסה פריכה, הנוצרות על ידי חימום הסוכר לטמפרטורות שונות לפני שמערבבים אותו עם קצף הביצים.
בארצות הברית חטיפי שוקולד רבים מכילים קרם נוגט. קיימים גם דגני בוקר במילוי קרם נוגט. הקרם התעשייתי ברבים מחטיפי השוקולד האמריקאים והאנגלים שונה מהמתכון המקורי והוא תערובת של סוכרוז וסירופ תירס עם מקציף כגון חלבון ביצה, חלבון סויה או ג'לטין. הוא זול יחסית ומתאים לשימוש כמילוי בחטיפים מתוקים. לעיתים כולל גם שמן צמחי ואבקת חלב ומעורב עם אגוזים, קרמל ושוקולד.
בבריטניה מקובל הנוגט הלבן כחטיף בירידים ובחופים, בין השאר חטיף בצבעי לבן וורוד (בטעם פירות), עטוף נייר אורז אכיל עם שקדים ודובדבנים במקום אגוזים.
בישראל קיימת גרסה רכה במיוחד של הנוגט הלבן, המוגשת במהלך המימונה. גם בגרסה הזו מערבבים חלב עם קצף ביצים וסוכר, אולם ההגשה היא בסמוך להכנת הנוגט, כך שמתקבלה עיסה במרקם דייסתי רך. העיסה מקושטת בפיסטוק ועלי ורדים ומשמשת בדרך כלל כציפוי לעוגיות ולמופלטות. בישראל גם קיימת גרסה חדשה יחסית, משנת 2008 של חטיף הבמבה במילוי קרם נוגט. החטיף זכה לפופולריות מהירה מייד עם הופעתו.
גלריית תמונות

שני סוגי טורון מספרד, בתחתית טורון מאליקנטה (טורון קשה) ומעל טורון רך מחיחונה
נוגט גרמני
נוגט פרלין ושוקולד, מיוצר על ידי מילקה
ראו גם

טובלרון
הערות שוליים

↑  יעל גרטי, מתוק ומושחת: נוּגָט או פְּרָאלינֶה, באתר ynet, 30 ביוני 2008
↑  "Le nougat dans tous ses états, une histoire méditerranéenne de confiserie", Marie Josèphe Moncorgé, Tambao éditions, 2013 (בצרפתית)
↑  Nougat, Linda's Culinary Dictionary
↑  Gangi Roberta, Sicilian Torrone, באתר best of sicily
↑  Manual de mujeres en el cual se contienen muchas y diversas recetas muy buenas, אתר Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
צור שיזף

| --- | --- |

צור שיזף
 לידה:  1959 (בן 65 בערך) ירושלים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 צאצאים:  הגר שיזף 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  tsur.shezaf
 טוויטר:  harpatkaot
 shezaf.net
 
צוּר שיזף (נולד ב-1959) הוא סופר מסעות ופרוזה, עיתונאי, צלם ונוסע ישראלי.
ביוגרפיה

צור שיזף נולד בירושלים בשנת 1959 לפרופסור שמעון אפלבאום ולסופרת הילדים שושנה בת-ציון (ירושלמית) לבית בנצ'קובסקי, ולמד בגימנסיה העברית הרצליה. בשנת 1977 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, אז "גדוד 50".
לאחר שחרורו למד באוניברסיטת תל אביב. לאחר שסיים תואר ראשון היה עמית מחקר במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים באוניברסיטת תל אביב. ב-1988 יצא ספרו הראשון – "נמר בהרים" ומייד אחריו (1992, 1993) שני ספרי מסע – "ספר ים" על חופי הים של ארץ ישראל ו"דרך המשי" – מסע גדול על דרך המשי מאיסטנבול להונג קונג, דרך מרכז אסיה, פקיסטן וסין.
שיזף היה הנוסע המערבי הראשון שחצה בגפו את מרכז אסיה לאחר התמוטטותה של האימפריה הסובייטית.
ב-1988 החל לכתוב לעיתון "העיר" ולאחריו למוספים של עיתון "חדשות", "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" "הארץ", "דבר השבוע", "מוניטין", "פרוזה", "מסע אחר" ועוד. בין השנים 1993 ו-1996 שימש כעורך סדרת "מסעות" בהוצאת ידיעות אחרונות ולאחר מכן בהוצאת "כתר". ב-1999 היה השתתף ביוזמה של המגזין "מסע אחר" להקים ערוץ טלוויזיה, השתתף בתוכנית פיילוט, אך הערוץ לא הוקם לבסוף. ב-2000, עם ייסודו של אתר ynet הזמין אותו יון פדר לכתוב מאמרי דעה.
השילוב בין ספרות ועיתונות מסע וכן חיבה לצילום הובילו לביצוע מגוון גדול של משימות מיוחדות בחלקים שונים של העולם שאותן צילם ועליהן כתב ספרי מסע וכתבות לעיתונות.
עם המסעות שערך נמנים: דרך המשי, הפנאמריקנה, מסע לוונציה (מסע ברכבות מסוג'ו שבסין לוונציה במסע הפוך לזה של מרקו פולו), מסע בן שנה עם משפחתו להודו (שאנטי שאנטי בלגן) וסדרת מסעות ארוכים בחלקים שונים של אפריקה.
ב-1990 חשף לראשונה תקרית שהתרחשה בזמן שירות המילואים שלו במלחמת לבנון הראשונה – שיזף היה חלק מפלוגה של צנחני מילואים שקיבלה פקודה לשמור על יותר מאלף שבויי מלחמה לבנונים בחצר של בית ספר בצידון, ובמהלך משימת השמירה הוכו למוות שבעה עצירים. ב-2021 יצרה נורית קידר סרט דוקומנטרי על האירוע.
ב-1994 עבר להתגורר עם משפחתו בשכונת עג'מי ביפו וב-1995 נבחר ליו"ר עמותת "יפו יפת ימים", שעסקה במאבק על נופה הפיזי והחברתי של יפו. העמותה עבדה בשיתוף פעולה עם כלל תושביה של יפו, יהודים וערבים, והובילה שורה של מאבקים (בשיתוף פעולה עם האגודה למען ערביי יפו וועד דייגי נמל יפו) שהצליחו לגרום לפינוי הר הזבל של מדרון יפו וליצירת פארק המדרון וכן לשיקום נמל יפו ולשימור הדייגים המקומיים. כמו כן נאבקה העמותה בשיקום נופה הפיזי של יפו והשתתפה במאבקים נגד פינוי משפחות, בהקמת מוסדות חינוך ובאלימותה של המשטרה. מאבק של העמותה שנכשל היה נגד מעבר תוואי הקו האדום בשדרות ירושלים, כולל הקמת צינור ביוב עילי בזמן העבודות.
במהלך השנים 2011–2016 סיקר בהרחבה את המהפכות בעולם הערבי, את עלייתה של המדינה האסלאמית ואסון הפליטים שיצרה בגיבוי טורקי–רוסי–סורי, כמנוף ליישום האינטרסים האזוריים במזרח התיכון וככלי לשליטה וניצול אירופה. במהלך שנים אלו כתב צילם ונסע ברחבי המזרח התיכון, אסיה ואירופה, ותוצרי המסעות האלו הם הסרטים וספר המסע העיתונאי "מסע אל מפתנו של השטן" והסרט "מסע הייסורים של הפליטים" הנוגעים ישירות בעולם הכאוטי של שנות העשרה של האלף השלישי, וכתמיכה למצבה הרעוע של רוסיה וניסיונה לפתור אותו בעזרת תוקפנות – מסעות על הרכבת הטראנס-סיבירית כדי לעמוד על המתחולל ברוסיה ולמלחמה שחוללה רוסיה באוקראינה. נושאים אלו כוסו בכתבות בעיתון "הארץ".
בראשית 2022 החל להגיש פינה בשם "דרך הספר" העוסקת בספרי מסע בתוכנית "מה שכרוך" בכאן תרבות בהנחית מיה סלע ויובל אביבי.
חיים אישיים

בסוף 2011 עבר לכרם שיזף שהקים בקרבת מצפה רמון, והחל מטפח כרמי יין וזיתים ורכיבי תיירות ביחד עם המשך עבודתו הספרותית והעיתונאית. נשוי לדורית ולהם שלוש בנות. בתו, הגר, היא עיתונאית הארץ.
פרסים והוקרה

בשנת 2008 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
משימות מיוחדות

שיזף יצא למשימות מיוחדות, בדרך כלל מטעם גופי תקשורת מסחריים, כדי לתעד מלחמות ותופעות אנושיות אחרות ברחבי העולם. ממשימותיו:
מסע לירדן, לפני חתימת הסכם השלום עם המדינה, מעקבה לפטרה ועמאן, עבור העיתון "חדשות" (1990)
מסע לאורך דרך המשי – מאיסטנבול (טורקיה) דרך מרכז אסיה ופקיסטן (1991)
סומליה – מלחמת אזרחים, בצורת ורעב (1992)
מסע לוונציה – מסע ברכבות מסין למונגוליה וסיביר דרך מוסקבה
המדבר שאיש לא יוצא ממנו חי – מסע למערב סין (1994)
צ'צ'ניה – המלחמה (1995)
דרום סודאן – מלחמת האזרחים בין צפון לדרום (1996)
סיני – ארץ האופיום (1997)
רעידת אדמה באפגניסטן (1998)
קוסובו – הטבח בראצ'אק (ינואר 1999)
אריתריאה – המלחמה עם אתיופיה (אפריל 1999)
מלחמת הודו פקיסטן (1999)
רעידת אדמה בטורקיה (אוגוסט 1999)
רעב באתיופיה (אפריל 2000)
הודו – מסע עם המשפחה לכתיבת הספר "שנטי שנטי בלאגן" הקומבה מלה הודו (2001–2002)
עיראק – שליח ערוץ עשר לגבול טורקיה–עיראק, מסע עצמאי לבגדאד (אפריל–מאי 2003)
לבנון – מסע מביירות אל הבופור והגבול הישראלי (מאי 2003)
אפגניסטן, 2006
מסע אל יהודי תימן, מסע אחר וערוץ 2
ציקלון במיאנמר (בורמה), CBS, ידיעות אחרונות ורופאים ללא גבולות (מאי 2008)
מלחמה בגיאורגיה, ynet (אוגוסט 2008)
משאל עם בדרום סודאן – מסע על הנילוס הלבן, ג'ובה-מלקאל, הערוץ הראשון (2011)
המהפכה במצרים (2011), כיכר א-תחריר, ידיעות אחרונות ו-ynet
מלחמת האזרחים בלוב (2011), בנגאזי וטריפולי, ידיעות אחרונות ו-ynet, רואים עולם (הערוץ הראשון), אוגוסט 2011
ארץ הטליבאן, חיסול בן לאדן (2011), אבוטאבאד-פשאוור, ידיעות אחרונות ו-ynet
מלחמת האזרחים בדרום סודאן ינואר 2014
אל המהפכה האוקראינית פברואר 2014, הארץ
מסע אל ארצות הכורדים – בין קובני לסכר מוסול, מבט שני (הערוץ הראשון), נובמבר 2014
היזידים הנעלמים "מוסף הארץ" מבט שני ערוץ 1, דצמבר 2014
מסע אל מפתנו של השטן – דאעש והמדינה הכורדית, דצמבר 2014
מסע הייסורים של הפליטים – מסע בעקבות הפליטים מפרברי מוסול לברלין, מבט שני ערוץ 1 יוני 2016
אסונם של הרוהינגה – מסע אל מחנות הפליטים של בני הרוהינגה בעקבות טיהורם האתני ממיאנמר, 7 ימים (ידיעות אחרונות) ורואים עולם (כאן 11) 2018
פפואה, משלחת רופאים ישראלים מתקנת את עיני העולם, 7 ימים (ידיעות אחרונות) 2018
הינדואית ודמוקרטית, מסע בעקבות רוחות הפשיזם של הודו החדשה, מוסף הארץ 2020