stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2024/2025 ביורופקאפ
שלב הבתים השני > בית י"ב

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | צרפת שולה באסקט | 6 | 5 | 1 | 507 | 457 | 50 | 11 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 2. | ספרד בילבאו באסקט | 6 | 5 | 1 | 490 | 458 | 32 | 11 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 3. | איטליה דינמו סאסארי | 6 | 1 | 5 | 458 | 481 | 23- | 7 |  |
| 4. | צרפת לה פורטל | 6 | 1 | 5 | 434 | 493 | 59- | 7 |  |
שלב הבתים השני > בית י"ג

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יוון פאוק סלוניקי | 6 | 4 | 2 | 501 | 485 | 16 | 10 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 2. | צרפת דיז'ון באסקט | 6 | 4 | 2 | 514 | 535 | 21- | 10 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 3. | רומניה מוניצ'יפל אוראדיה | 6 | 3 | 3 | 505 | 460 | 45 | 9 |  |
| 4. | אסטוניה קאלב/קראמו | 6 | 1 | 5 | 468 | 508 | 40- | 7 |  |
שלב הבתים השני > בית י"ד

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | גרמניה ריזן לודוויגסבורג | 6 | 6 | 0 | 511 | 420 | 91 | 12 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 2. | שווייץ פריבור אולימפיק | 6 | 3 | 3 | 497 | 488 | 9 | 9 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 3. | בלגיה ספירו שרלרואה | 6 | 2 | 4 | 451 | 525 | 74- | 8 |  |
| 4. | פולין ק.ק. ולוצלאווק | 6 | 1 | 5 | 509 | 535 | 26- | 7 |  |
שלב הפלייאוף

לשלב זה העפילו הקבוצות שסיימו במקומות 1 ו-2 בשלב הבתים השני, המשחקים בשלב זה יערכו בשיטה של הטוב מ-2 משלב רבע הגמר ועד לגמר.
| יורופקאפ עונת 2024/2025 - שלב הבתים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית א'  טורקיה טופאש בורסה  קפריסין א.א.ק. לרנקה  קפריסין קראבנוס  גרמניה לובן בראונשווייג | בית ב'  ספרד באסקט סרגוסה   סלובקיה פטריוטי לוויצה  טורקיה בורסאספור  קפריסין אנורתוסיס פמגוסטה | בית ג'  צרפת שולה באסקט  בלגיה אנטוורפ ג'יינטס   שווייץ פריבור אולימפיק  רומניה ספורטיב קונסטנצה | בית ד'  פולין ק.ק. ולוצלאווק   איטליה דינמו סאסארי   אוקראינה בי.סי. דניפרו  פורטוגל ספורטינג ליסבון | בית ה'  רומניה מוניצ'יפל אוראדיה  אסטוניה פרנו סדם  פולין ספונייה סטארגרד   רומניה מוניציפל פיטשט | בית ו'  אסטוניה קאלב/קראמו  בולגריה רילסקי ספורטיסט  צרפת לה פורטל  הונגריה אלבה פהרוואר | בית ז'  בלגיה ספירו שרלרואה  שוודיה נורשפין דולפינס  אזרבייג'ן סבאך  יוון מארוסי | בית ח'  גרמניה ריזן לודוויגסבורג  קוסובו טרפצ'ה מיטרוביצה  בריטניה קלדוניה גלדיאטורס  צרפת דיז'ון באסקט | בית ט'  פורטוגל פורטו   יוון פאוק סלוניקי  הונגריה סולנוקי אולאי  בלגיה לימבורג יונייטד | בית י'  סלובקיה פרייבידזה  בולגריה בלקן בוטבגרד  גאורגיה כותאיסי 2010  ספרד בילבאו באסקט |  |  |  |  |
בן ארזה

בן ארזה (או בן ארזא) היה הממונה על הצלצל והמנצח על נגינת הלויים בבית המקדש השני, מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
תפקידו

בן ארזה היה ממונה על כל הלוויים שהיו מנגנים בכלי נגינה בבית המקדש בשעת הקרבת קרבן התמיד, וכן בזמנים מיוחדים כמו בעת ניסוך היין, ניסוך המים, הקרבת קרבן פסח, הקרבת עולות ציבור, הבאת ביכורים.
עיקר שירת הלוויים הייתה נעשית בפה, והיא הייתה מלווה בשלושה סוגי כלי שיר: כינורות, מהם ניגנו לכל הפחות תשעה כינורות, וניתן להוסיף מהם ללא הגבלה; נבלים, מהם אין פוחתים משני נבלים, ולא מוסיפים יותר משישה; וצלצל יחידי, שבו היה מנגן בן ארזה עצמו. לא היה ניתן להוסיף ולנגן בצלצלים נוספים, כיוון שקולם חזק ורועם, ואם היו רבים מהם לא היו נשמעים קולותיהם של הכלים האחרים, וההרמוניה תופר, ואף השירה בפה לא תישמע. מלבד כלים אלו, בשנים עשר הימים שבהם היו הלוויים אומרים את ההלל בבית המקדש, היו מוסיפים לליווי שירתם גם חלילים (אבובים), מהם היו לכל הפחות שניים ולכל היותר תריסר. בנוסף, בעת הקרבת קרבן התמיד היו הכהנים תוקעים בחצוצרות.
על כל תיזמור כלי הנגינה היה ממונה בן ארזה, לצד הוגרס בן לוי שהיה מנצח על השירה שבפה. במסגרת תפקידו היה בן ארזה, שהיה ”גדול שבמשוררים, ובקי להקיש בצלצל”, אחראי לסמן ללוויים מתי לפתוח בשירתם, דבר שהיה נעשה באמצעות הקשה עזה בצלצל גדול - כלי הקשה שהופקו ממנו קולות דומים למצלתיים, ונזכר כבר במקרא. כשהיו הלוויים פותחים בנגינתם היה בן ארזה מסדרם ומפקח על נגינתם, בעוד שהוא עצמו מלווה אותם בנגינת הצלצל היחיד.
בכך היה בן ארזה מסיים את תהליך הקרבת קרבן תמיד של שחר, כפי שמתואר במשנה במסכת תמיד:
”באו ועמדו אצל בן ארזא, אחד מימינו ואחד משמאלו. שחה [הכהן הגדול] לנסך, והניף הסגן בסודרין, והקיש בן ארזא בצלצל, ודברו הלוויים בשיר.”
הנפת הסודרים שימשה אות לבן ארזה שעליו להקיש בצלצלו הגדול, ועם ההקשה היו הלוויים פותחים בשירתם, המלווה את הקרבת התמיד.
תפקיד זה של בן ארזה נזכר גם בפיוט "תפילה תיקח תחינה תבחר" של רבי מאיר שליח ציבור (מחבר האַקְדָמוּת), הנאמר בסליחות לערב ראש השנה בנוסח אשכנז, ובו מתואר כיצד ”מְחַצְצְרִים בׇּאִים עֲמָד לוֹ אֵצֶל בֶּן אַרְזָה, צְרֵדָה מַקִּיש לְשֵׁמַע צֶּלְצַל”.
תיאורו כממונה

המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, ובהם בן ארזה:
אלו הן הממונין שהיו במקדש: יוחנן בן פינחס, על החותמות; אחיה, על הנסכים; מתתיה בן שמואל, על הפייסות; פתחיה, על הקינין, פתחיה זה מרדכי, למה נקרא שמו פתחיה? שהיה פותח בדברים ודורשן ויודע שבעים לשון; בן אחיה, על חולי מעיים; נחוניא, חופר שיחין; גביני, כרוז; בן גבר, על נעילת שערים; בן בבי, על הפקיע; בן ארזה, על הצלצל; הוגרס בן לוי, על השיר; בית גרמו, על מעשה לחם הפנים; בית אבטינס, על מעשה הקטורת; אלעזר, על הפרוכת; ופנחס, על המלבוש.
הערות שוליים

↑  מסכת שקלים, פרק ה' משנה א'.
↑  משנה תורה להרמב"ם, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק ז' הלכה א' והלכה ז'.
↑  ספר החינוך, פרשת קרח, מצווה שצ"ד.
↑  "מלאכת שלמה", תמיד פרק ז' משנה ג'.
↑  ספר שמואל ב', פרק ו' פסוק ה'; ספר תהילים, פרק ק"נ פסוק ה'.
↑  פרק ז', משנה ג'.
קריסטלין

| --- | --- |
 שיוך:  חלבון מבני 
 מזהים
 קוד MeSH:  D12.776.306.366 
 מזהה MeSH:  D003459 
 
באנטומיה, קריסטלין (בלועזית: Crystallin ) הוא חלבון מבני מסיס במים, הנמצא בעדשה ובקרנית העין, האחראי על שקיפות המבנה.
חלבונים אלו זוהו גם במקומות נוספים בגוף כמו בלב, ובתוך גידולים אלימים של סרטן השד.
מאז שהתגלה כי פציעה בעדשה עשויה לקדם התחדשות של תאי עצב, קריסטלין הפך לאזור מושא למחקר נוירולוגי.
תפקיד

תפקידו העיקרי של הקריסטלין בעדשת העין הוא ככל הנראה להגדיל את מקדם השבירה מבלי לחסום מעבר של אור.
עם זאת, זהו לא תפקידו היחיד. התברר כי לקריסטלינים קיימים תפקידים מטבוליים ורגולטוריים נוספים, הן בתוך עדשת העין והן באיברים אחרים בגוף.
פעילות אנזימטית

קריסטלינים מסוימים הם אנזימים פעילים, ולעומתם אחרים חסרים פעילות, אבל מראים הומולוגיה לאנזים אחרים.
הערות שוליים

↑  Jester JV (2008). "Corneal crystallins and the development of cellular transparency". Seminars in Cell & Developmental Biology. 19 (2): 82–93. doi:10.1016/j.semcdb.2007.09.015. PMC 2275913. PMID 17997336.
↑  Lutsch G, Vetter R, Offhauss U, Wieske M, Gröne HJ, Klemenz R, Schimke I, Stahl J, Benndorf R (1997). "Abundance and location of the small heat shock proteins HSP25 and alphaB-crystallin in rat and human heart". Circulation. 96 (10): 3466–3476. doi:10.1161/01.cir.96.10.3466. PMID 9396443.
↑  Moyano JV, Evans JR, Chen F, Lu M, Werner ME, Yehiely F, Diaz LK, Turbin D, Karaca G, Wiley E, Nielsen TO, Perou CM, Cryns VL (2005). "B-Crystallin is a novel oncoprotein that predicts poor clinical outcome in breast cancer". Journal of Clinical Investigation. 116 (1): 261–270. doi:10.1172/JCI25888. PMC 1323258. PMID 16395408.
↑  Fischer D, Pavlidis M, Thanos S (2000). "Cataractogenic lens injury prevents traumatic ganglion cell death and promotes axonal regeneration both in vivo and in culture". Investigative Ophthalmology & Visual Science. 41 (12): 3943–3954. PMID 11053298.
↑  Liedtke T, Schwamborn JC, Schröer U, Thanos S (2007). "Elongation of Axons during Regeneration Involves Retinal Crystallin b2 (crybb2)". Molecular & Cellular Proteomics. 6 (5): 895–907. doi:10.1074/mcp.M600245-MCP200. PMID 17264069.
↑  Bhat SP (2003). "Crystallins, genes and cataract". Progress in Drug Research. Fortschritte der Arzneimittelforschung. Progrès des Recherches Pharmaceutiques. 60: 205–262. doi:10.1007/978-3-0348-8012-1_7. ISBN 978-3-0348-9402-9. PMID 12790344.
↑  Jörnvall H, Persson B, Du Bois GC, Lavers GC, Chen JH, Gonzalez P, Rao PV, Zigler JS Jr (1993). "Zeta-crystallin versus other members of the alcohol dehydrogenase super-family. Variability as a functional characteristic". FEBS Letters. 322 (3): 240–244. doi:10.1016/0014-5793(93)81578-N. PMID 8486156. S2CID 562775.
↑  Rao PV, Krishna CM, Zigler JS Jr (1992). "Identification and characterization of the enzymatic activity of zeta-crystallin from guinea pig lens. A novel NADPH:quinone oxidoreductase". The Journal of Biological Chemistry. 267 (1): 96–102. doi:10.1016/S0021-9258(18)48464-5. PMID 1370456.
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריה פיינגולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 
 פטירה:  25 באוקטובר 2015 (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 פרסים והוקרה:  פרס ביטחון ישראל (1984) 
 
אריה פיינגולד (1947 – 25 באוקטובר 2015) היה איש היי-טק ויזם ישראלי. בין היתר הקים את חברת התוכנה מרקורי. חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1984, על פיתוח מערכות לוחמה אלקטרונית לחיל הים.
ביוגרפיה

פיינגולד, יליד רמת גן 1947, שירת בצה"ל כקצין תותחנים ביחידה מוצנחת. הוא למד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון, סיים לימודיו ב-1972 והצטרף לחברת אלביט (לימים - אלביט מערכות בע"מ) כמהנדס במיזם פיתוח מערכות לוחמה אלקטרונית לחיל הים. על פעילותו במיזם זכה יחד עם יגאל ברוכי - מוביל המיזם, בפרס ביטחון ישראל.
בשנת 1977 עבר לארצות הברית והצטרף לחברת אינטל, שם היה שותף בפיתוח המעבד 80286. במהלך עבודתו באינטל פיינגולד שם לב לכך שמהנדסי אלקטרוניקה עדיין מתכנים מעגלים מודפסים בצורה ידנית בשרטוט עם נייר ועיפרון. ב-1980 החליט פיינגולד לעזוב את אינטל, והקים, יחד עם אנשים נוספים, את חברת "דייזי מערכות" (Daisy Systems), שפיתחה כלים שאפשרו לתכנן ישירות על המחשב רכיבים אלקטרוניים, ללא צורך בשרטוט ידני, תוך ביצוע הדמיה של המערכת הסופית. בכך הייתה בין החברות הראשונות בעולם בשוק ה-Electronic design automation‏ - EDA. (אנ').
את ההון הראשוני בסך מיליון דולר גייסה "דייזי מערכות" מפרד אדלר, משקיע הון סיכון מניו יורק. החברה יצרה הכנסות של כ-4 מיליון דולר בשנה הראשונה ותוך שלוש שנים נוספות ההכנסות השנתיות שלה היו מעל 100 מיליון דולר. בנוסף ביצעה החברה גם הנפקה של מניות בבורסה. בשנת 1984 הקימה החברה מרכז מחקר ופיתוח בישראל שהעסיק ב-90 עובדים. באוגוסט 1986 פרש פיינגולד מ"דייזי", והקים את חברת "רדי-סיסטמס" (Ready Systems), כמיזוג בין חברה ישראלית: "מדיקום", וחברה אמריקאית: "הנטר אנד רדי" (מפתחת מערכת הפעלה VRTX) - שתיהן עסקו בתחום מערכות משובצות מחשב.
בסוף 1988 חזר פיינגולד לישראל, ושנה אחר כך הקים את חברת "מרקורי אינטראקטיב" (Mercury Interactive) שעסקה בפיתוח ושיווק פתרונות לבדיקה אוטומטית של תוכנה ואופטימיזציה של טכנולוגיה לעסקים. בשנת 2006 נמכרה מרקורי לחברת HP תמורת כ-4.5 מיליארד דולר, ובכך הייתה לאחד האקזיטים הגדולים ביותר של חברה מישראל, עד לאותה עת. למרקורי הייתה גם חברה-בת בשם כרונוס (Qronus), שפיתחה פתרון לבדיקת מערכות זמן אמת ונסגרה בשנת 2002.
בשנת 1994 השקיע פיינגולד בחברת "טגריטי" שפיתחה פתרונות בתחום ה-E-learning ולמידה מקוונת. טגריטי נמכרה להוצאת הספרים מקגרו-היל ב-2010 תמורת סכום בלתי-ידוע.
בשנת 1999 פרש מחברת "מרקורי אינטראקטיב", והקים את חברת "אורסוס" (Orsus Solutions), שעסקה תחילה בפיתוח יישומים למסחר אלקטרוני ואחר כך עסקה בפתרונות לניהול אירועים. אורסוס גייסה במהלך השנים כ-68 מיליון דולר, בין השאר מקרן הון הסיכון של איל ההון ג'ורג' סורוס. אורסוס נמכרה ב-2009 לחברת נייס מערכות תמורת 22 מיליון דולר.
בשנת 2007 הצטרף פיינגולד לחברת ההזנק "קוואליסיסטמס" (QualiSystems), שנוסדה ב-2004 ומפתחת את מערכת Test Shell - חבילת יישומים משולבים, המאפשרים אוטומציה לתהליכי פיתוח וניהול בדיקות חומרה ותהליכי אופטימיזציה של איכות מוצרים.
חיים אישיים

פיינגולד היה נשוי לארכיטקטית רוני, בתו של אלוף (מיל.) דן טולקובסקי, לשעבר מפקד חיל האוויר ומנהל דיסקונט השקעות. היה אב לארבעה ילדים.
פיינגולד, אוהד מועדון הכדורסל מכבי תל אביב, סייע לקבוצה במשך שנים על ידי הקצאת אופציות בחברות הטכנולוגיה שלו לשחקנים, שמכבי חפצה ביקרם; סידור חסר תקדים, שסייע למכבי להשאיר כוכבים שדרשו סכומים שלא היה ביכולת המועדון לשלם.
נפטר ב-1 באוקטובר 2015 בגיל 68, והובא למנוחות בבית העלמין של היישוב סביון בו התגורר.
פרסים והוקרה

בשנת 1984 זכה בפרס ביטחון ישראל על פיתוח מערכות לוחמה אלקטרונית לחיל הים.
בשנת 1999 זכתה חברת "טגריטי" בה השקיעה בפרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות.
בשנת 2008 זכה בפרס מפעל חיים מטעם המרכז הישראלי לניהול.
לקריאה נוספת

עמוס לבב, שבבים של תקווה: סיפוריהם של יזמי תעשיית ההיי-טק הישראלית, זמורה-ביתן, 1998
הערות שוליים

↑  גד שמרון, עלייתו ונפילתו של אריה פיינגולד - הצנחן של "דייזי", מעריב, 18 באוגוסט 1986
1 2 3  ענת מידן, מקווים לטוב - חברת המחשבים "דייזי" בצרות. המנכ"ל אריה פיינגולד התפטר בארה"ב. ערך המניות יורד., חדשות, 29 באוגוסט 1986
↑  אבי קרטין, מנכ"ל "דייזי" בארה"ב התפטר בעקבות פרשה בבורסה, חדשות, 17 באוגוסט 1986
↑  פ"נגולד חוזר לזירת העסקים, מעריב, 8 בפברואר 1987
↑  טל בשן־נצר, אריה פיינגולד מייסד הברת דייזי חוזר ארצה, מעריב, 5 בספטמבר 1988
↑  טל שחף, פרק ג' - אריה פיינגולד, הישראלי שעשה היסטוריה בעולם המחשבים האמריקני, נמצא כאן ועושה את המחזור השלישי. חברה חדשה, ישראלית, מפתחת רעיון חדש, מעריב, 10 באוקטובר 1989
↑  איתן טפירו, ‏סקנדל האופציות לא עצר את מרקורי: נמכרת תמורת 4.5 מיליארד דולר ל-HP העולמית בעסקת המזומנים הישראלית הגדולה ביותר אי-פעם, באתר גלובס, 25 ביולי 2006
↑  עינב בן יהודה, במקביל להשלמת סבב גיוס הון: טגריטי מצמצמת את מרכז הפיתוח בישראל, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2001
↑  גיא גרימלנד, תאגיד הענק מקגרו-היל רוכש את חברת טגריטי הישראלית, באתר TheMarker‏, 4 באוקטובר 2010
↑  עדי מנדלסון, ‏"אני לא מאמין בהנהלה שנשארת לנצח", באתר גלובס, 19 ביולי 1999
↑  ההתחלה החדשה של פיינגולד: גייס 8 מיליון ד' לסטרט-אפ אורסוס, באתר גלובס, 20 ביולי 1999
↑  צורי דאר, החברה של מייסד מרקורי מחפשת את דרכה: אורסוס שינתה שוב את המודל העסקי ופועלים ונצ'רס השקיעה בה 2 מ' ד', באתר הארץ, 1 באוגוסט 2005
↑  אורה קורן, משקיעים באורסוס: "קופחנו בעסקת המכירה לנייס", באתר TheMarker‏, 20 בינואר 2010
↑  גיא גרימלנד, קוואלי סיסטמס של אריה פיינגולד השלימה גיוס של 3.5 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2009
↑  קטש, הנפלד וגודס הוזמנו להשקיע בחברת הטכנולוגיה טגריטי, באתר גלובס, 11 בנובמבר 1997
↑  פרס רה"מ לתוכנת מחשב יוענק לחברת טגריטי, באתר גלובס, 11 במרץ 1999
↑  נעה גרטי, גיל שוויד, אבי זאבי, רפי קסטן ואברהם ברנמילר - חתני פרס ההיי-טק, באתר ynet, 15 בינואר 2008
הוגרס בן לוי

הֻגְרַַס בֶּן־לֵוִי היה מנצח מקהלת הלויים ועל תקיעת הכהנים בחצוצרות בבית המקדש והיה אחד מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
תפקידו

המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש והוגרס בן לוי נכלל ברשימה בתפקיד האחראי על שירת הלויים:
אלו הן הממונין שהיו במקדש: יוחנן בן פינחס, על החותמות; אחיה, על הנסכים; מתתיה בן שמואל, על הפייסות; פתחיה, על הקינין, פתחיה זה מרדכי, למה נקרא שמו פתחיה? שהיה פותח בדברים ודורשן ויודע שבעים לשון; בן אחיה, על חולי מעיים; נחוניא, חופר שיחין; גביני, כרוז; בן גבר, על נעילת שערים; בן בבי, על הפקיע; בן ארזה, על הצלצל (כלי נגינה); הוגרס בן לוי, על השיר; בית גרמו, על מעשה לחם הפנים; בית אבטינס, על מעשה הקטורת; אלעזר, על הפרוכת; ופנחס, על המלבוש.
מדי יום לאחר שהקריבו את תמיד של שחר ותמיד של בין הערביים היה מנצח על מקהלת הלוויים שהיו עומדים על דוכן המקהלה בעזרת ישראל בבית המקדש.
מפרשי המשנה בהם תפארת ישראל מסבירים שהוא היה המנצח על המקהלה להתחיל או לסיים, ועל פיו נבחרו כל יום המשוררים לעמוד על הדוכן, וגם שהוא היה המלמדן כיצד לשיר. אמנם מתפקידו של בן ארזה היה בין היתר לסמן עם הצלצל למשוררים מתי להתחיל ולסיים ברם מי שקבע זאת היה המנצח.
הרמב"ם מוסיף וכותב על התפקיד
זה שעל המשוררים, הוא בורר בכל יום המשוררים שעומדים על הדוכן לומר שירה בפה, ועל פיו תוקעין על הקרבנות. אין פוחתין במקדש מאחת ועשרים תקיעה בכל יום, שלש לפתיחת שערים ותשע לתמיד של שחר, ותשע לתמיד של בין הערבים...
להוגרס בן לוי הייתה טכניקה מיוחדת של הכנסת האגודל לפיו להוציא קולות מיוחדים מגרונו ומסופר במסכת יומא על שיטתו של הוגרס: ”כשהוא נותן קולו בנעימה מכניס גודלו לתוך פיו, ומניח אצבעו בין הנימין, עד שהיו אחיו הכהנים נזקרים בבת ראש לאחוריהם”.
המשנה במסכת יומא מזכירה אותו לגנאי מאחר שלא הסכים ללמד את הטכניקה של שירתו לאחרים: ”ואלו לגנאי: של בית גרמו לא רצו ללמד על מעשה לחם הפנים, של בית אבטינס לא רצו ללמד על מעשה הקטורת, הוגרס בן לוי היה יודע פרק בשיר ולא רצה ללמד, בן קמצר לא רצה ללמד על מעשה הכתב. על הראשונים נאמר זכר צדיק לברכה, ועל אלו נאמר ושם רשעים ירקב” (משנה, מסכת יומא, פרק ג', משנה י"א).
כאשר הגמרא אומרת לעיל "על הראשונים נאמר זכר צדיק לברכה" יש מפרשים שהיא מתכוונת בין היתר  להוגרס בן לוי אשר נימק מדוע לא רצה ללמד את הידע שלו לאחרים. המפרשים מסבירים שלא רצה שיכולת השירה הזו תילמד על ידי מי שישתמשו בה לטובת עבודה זרה.
לקריאה נוספת

עמנואל פרידהיים, לשאלת ההתמודדות של החברה היהודית בארץ ישראל עם המוזיקה בימי בית שני, המשנה והתלמוד, קתדרה 132, תמוז תשס"ט.
הערות שוליים

↑  יש מפרשים וגרסאות למשנה והגמרא שגרסו השם אחרת כגון "הוגדס" או "הגרוס". ראו במאמרו של עמנואל פרידהיים, לשאלת ההתמודדות של החברה היהודית בארץ ישראל עם המוזיקה בימי בית שני, המשנה והתלמוד, קתדרה 132, תמוז תשס"ט, על גרסאות רבות של שמו.
↑  בן לוי- הכוונה שהיה משבט לוי.
↑  שיר השירים רבה ג ו
קרלו השני, דוכס פארמה

קרלו השני, דוכס פארמה (22 בדצמבר 1799 – 16 באפריל 1883), היה מלך אטרוריה בין השנים 1803–1807, דוכס לוקה בין השנים 1824–1847, ודוכס פארמה בין השנים 1847–1849.
ביוגרפיה > ילדותו

קרלו נולד ב-22 בדצמבר 1799 בארמון המלכותי של מדריד, מדריד, ללודוביקו, נסיך הכתר של פארמה ולמריה לואיסה, נסיכת ספרד בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
ביוגרפיה > ממלכת אטרוריה

במסגרת חוזה ארנחואס (1801) בין בית בורבון לנפוליאון, הועברה השליטה על דוכסות פארמה לשלטון צרפתי ישיר, בתמורה להעברת הדוכסות הגדולה של טוסקנה לידי בית בורבון תחת שליטת אביו לודוביקו, שהוכתר למלך אטרוריה, בעוד פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה קיבל את שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג. לצורך ההכתרה נסעו הוריו לפריז, ולאחר מכן נסעו בני הזוג לפירנצה. אולם על אף כוונותיהם הטובות הם נתקלו בעוינות מצד האוכלוסייה והאצולה המקומית, שראתה אותם ככלי שרת בידי הצרפתים.
בשנת 1802 נסעה המשפחה לספרד, להשתתף בחתונה הכפולה של פרננדו, נסיך אסטוריאס עם מריה אנטוניה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ומריה איזבלה מספרד עם פרנצ'סקו, דוכס קלבריה. בחזרתם מספרד החמירה מחלת האפילפסיה של אביו, וב-27 במאי 1803 הוא מת בפירנצה בגיל 30. לאחר מותו עלה לשלטון במקומו קרלו כלודוביקו השני, מלך אטרוריה, תוך שאמו שולטת כעוצרת בשמו.
ביוגרפיה > בגלות

ב-23 בנובמבר 1807 פורקה ממלכת אטרוריה על ידי הצרפתים בהסכמת ספרד, ונפוליאון העניק לאחותו אליזה בונפרטה את התואר "הדוכסית הגדולה של טוסקנה". ב-10 בדצמבר אותה שנה עזבו קרלו ואחותו יחד עם אמם את פירנצה, ושבו למשפחתה בספרד. בדרכם עברו מריה לואיסה וילדיה במילאנו, שם ניסה נפוליאון להבטיח לה שקרלו ישלוט על "ממלכת צפון לוסיטניה" בצפון פורטוגל לכשיכבוש אותה, אולם מריה לואיסה סירבה להצעה, משום שלא רצתה להסתכסך עם אחותה קרלוטה ז'ואקינה, מלכת פורטוגל.
ב-19 בפברואר 1808 הגיעו בני המשפחה לארנחואס, וב-19 במרץ 1808 התקוממות עממית אילצה את סבו קרלוס הרביעי, מלך ספרד להתפטר לטובת דודו פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה סבתו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא.
לאחר הדחתם התגוררו בני המשפחה בפונטנבלו, ולאחר מכן עברו לקומפיין, תוך שם סובלים ממחסור וממחלות. בהמשך הם הועברו לניס, וכשניסתה אמו לברוח משם לאנגליה נעצרה ונשלחה למנזר ברומא, שם הייתה כלואה 4 שנים עד לאחר מפלתו של נפוליאון, ואילו קרלו ואחותו נמסרו תחת חסותם של הורי אמו, מלכי ספרד המודחים, שהתגוררו ברומא.
לאחר שחרורה של אמו התגוררו בני המשפחה עם הורי אמו בארמון ברבריני ברומא, ואמו קיוותה שקונגרס וינה יחזיר את קרלו לשלטונו באטרוריה. כשברח נפוליאון מהאי אלבה, ברחו בני המשפחה מרומא, והסתובבו בכל רחבי איטליה, עד לאחר מפלת נפוליאון בקרב ווטרלו.
במהלך הקונגרס יוצגו האינטרסים של אמו על ידי השליח הספרדי המרקיז לברדור, אולם המרקיז היה אדם לא מוכשר ולא הצליח לקדם את האינטרסים של ספרד ושל מריה לואיסה. במהלך הקונגרס החליט קלמנס פון מטרניך שלא להחזיר את דוכסות פארמה לבית בורבון, אלא למסור אותה למריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ואשתו של נפוליאון. אמו התחננה בפני אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, האפיפיור פיוס השביעי ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ובסופו של דבר החליט הקונגרס לפצותה, והיא קיבלה את דוכסות לוקה הקטנה.
בתחילה סירבה מריה לואיסה להצעה, והמשיכה להתגורר ברומא. אולם יחסיה עם משפחתה נהיו מתוחים, לאחר שסירבה להצעותיהם לחתן את אחותו מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה עם דודו האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, ואת קרלו עם בת דודו מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה - בתה של מריה איזבלה מספרד.
לבסוף מתוך כוונתה להשיג עצמאות ממשפחתה, הסכימה אמו לפתרון שהוצע בחוזה פריז, ולפיו מריה לואיסה תהיה דוכסית לוקה עד לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, ולאחר מכן תחזור דוכסות פארמה לבית בורבון, ואילו דוכסות לוקה תצורף לדוכסות הגדולה של טוסקנה.
ביוגרפיה > דוכסות לוקה

ב-2 בדצמבר 1817 הגיעו בני המשפחה ללוקה, וקרלו קיבל את התואר "נסיך הכתר של לוקה". בשל תהפוכות השנים הראשונות לחייו, לא קיבל קרלו חינוך פוליטי פורמלי, אך באמצעות לימוד עצמי רכש ידע רב. קרלו למד מוזיקה, רפואה ומדעי הרוח, והאידאולוגיה שלו הושפעה מהרומנטיקה הנאורה של תקופת השלום לאחר המלחמות הנפוליאוניות.
כנסיך הכתר, התנגש קרלו הרבה עם אמו השמרנית, ולא אהב את השליטה האבסולוטית שלה. היחסים בין קרלו לאמו הפכו למתוחים עם השנים, ומאוחר יותר התלונן קרלו שאמו "הרסה אותו פיזית, מוסרית וכספית".
ב-5 בספטמבר 1820 התחתן קרלו עם מריה תרזה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה נולדו לו שני ילדים. על אף היותם טיפוסים שונים לחלוטין, היחסים ביניהם היו מצוינים, ו"אם כי לא הייתה אהבה ביניהם, היה הרבה כבוד".
בשנת 1824 מתה אמו מריה לואיסה, דוכסית לוקה, וקרלו עלה לשלטון במקומה. בשנות שלטונו הראשונות השאיר קרלו את השליטה בדוכסות, והוא יצא לטיול ארוך באיטליה, ולאחר מכן בגרמניה ובחצר הקיסרית בווינה.
בשנות ה-30 החל קרלו להתעניין בשלטון, ושלטונו ניצל מהמהפכות השונות שאירעו באיטליה בשנת 1830. ביחסי החוץ סירב קרלו להכיר בלואי פיליפ, מלך הצרפתים, ותמך בדודו האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה נגד איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובמיגל הראשון, מלך פורטוגל נגד מריה השנייה, מלכת פורטוגל. בשנת 1833 אף העניק קרלו חנינה כללית, לכל האסירים הפוליטיים בדוכסות, בשונה משאר המדינות באיטליה.
קרלו ביצע רפורמות במערכת המיסים, ושיפר את מערכת החינוך והרפואה בדוכסות, אולם אכזב את האזרחים בכך שלא החזיר את החוקה משנת 1805. עם זאת עיקר הכוח בדוכסות היה למעשה בידי ראש ממשלתו אסקניו מנסי, שהוא למעשה שלט בדוכסות.
בשנת 1833 נקלע קרלו לחובות, ומשום כך מיעט בנסיעות לחו"ל, בשנת 1836 ביקר בווינה, ובשנת 1837 התיר קרלו פתיחת קזינו בדוכסות, וקידם רפורמה במועצת המדינה ומועצת השרים. בשנת 1838 היה קרלו בהכתרת פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה במילאנו, ולאחר מכן ביקר בצרפת ואנגליה. בשנת 1840 מת מנסי בזמן שקרלו שהה ברומא, ולאחר מכן נטל קרלו לידיו את מושכות השלטון.
לאחר 1840 כמעט ולא נפגש קרלו עם אשתו אשר עברה התעוררות דתית, ואף יצאו שמועות עליו כי הוא הומוסקסואל. בשנת 1845 התחתן בנו פרדיננדו קרלו עם לואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה, נכדתו של שארל העשירי, מלך צרפת לשעבר.
ב-28 בנובמבר 1844 הסכים קרלו בלחץ אוסטרי, לכמה שינויי גבול בין דוכסות פארמה לדוכסות הגדולה של טוסקנה ודוכסות מודנה. במשך 3 שנים נשמר הדבר בסוד, אולם בשנת 1847 התפרסם העניין, והוא גרם לירידת הפופולריות של קרלו הן בפארמה והן בלוקה. בנוסף, בניסיון להרוויח כסף לקופת האוצר, תבע קרלו מיסים מ-30 שנה קודם לכן, ובעקבות כך פרצה התקוממות כללית נגדו בדוכסות. ב-1 בספטמבר חתם קרלו על שורה של רפורמות בדוכסות, וב-4 באוקטובר עזב את הדוכסות וויתר עליה לטובת לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ועבר לגור בטורינו בחסות קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.
ביוגרפיה > דוכסות פארמה

ב-17 בדצמבר 1847 מתה מארי לואיז, דוכסית פארמה, וקרלו ירש את דוכסות פארמה כקרלו השני, דוכס פארמה. בתחילה חשב קרלו לוותר על השלטון, אולם לבסוף קיבל אותו, כדי לא לפגוע בזכויותיו של בנו. דוכסות לוקה צורפה לדוכסות הגדולה של טוסקנה, ונעשו שינויי גבול קטנים בדוכסות פארמה.
קרלו השני שלט רק כמה חודשים בפארמה, ובמרץ 1848 פרצה מהפכה בדוכסות שנתמכה על ידי קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. קרלו העביר רפורמות בדוכסות, אולם ב-9 באפריל נאלץ קרלו לברוח מהדוכסות לממלכת סקסוניה, ואילו הדוכסות צורפה לממלכת סרדיניה.
ב-5 באפריל 1849 נכנס הצבא האוסטרי לפארמה, לאחר שהביס את צבא סרדיניה במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה, והחזיר את קרלו לשלטון. ב-17 במאי אותה שנה התפטר קרלו מתפקידו ופרש לאחוזתו בסקסוניה, ובנו קרלו השלישי, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו.