stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל אלוני
ביוגרפיה > ראש המועצה האזורית מטה יהודה, (1978–1981)

בשנת 1978, נבחר יובל לכהן כראש המועצה. בתקופת כהונתו, גדלה המועצה ונוספו לה שלושה יישובים: נווה שלום, יד השמונה ועין נקובה. בתום כהונת המועצה הרביעית נמנו בתחומי המועצה 52 יישובים. בנוסף ליישובים אלה נכללו בתחומי המועצה 9 "נקודות" נוספות, חלקן יישובים של ממש וחלקם מוסדות לחינוך ולבריאות שאין להם מעמד רשמי של יישוב, כמו שריגים, אבן העזר וגיזו. במהלך כהונתו של אלוני גדלה אוכלוסיית המועצה מ-21 אלף תושבים ל-25 אלף. כמו כן, הוסדרו סופית גבולותיה המוניציפליים של המועצה ביחס לירושלים. כך, למשל, הסתיים הטיפול בגבולות המושבים אורה ועמינדב לטובת קהילות התושבים, ונערך הסדר משפטי-מנהלי נוסף באזור רמות. בנוסף, כל האדמות החקלאיות בﬠמק הארזים ﬠובדו על ידי מתיישבי המועצה באין מפריע, וכן תוקן הגבול בין הבירה לבין קיבוץ רמת רחל ללא פגיעה באדמות החקלאיות של הקיבוץ.
כדי לשמור על אופי המועצה האזורית כאגד של ההתיישבות העובדת, התנגדה המועצה בראשותו של יובל ללחצו העיקש של שר הפנים, יוסף בורג, להקמת קריית טלזסטון על קרקע פרטית בגבול היישוב אבו גוש. המועצה התנתה את הסכמתה לכך שהיישוב החדש (בעל המאפיינים העירוניים) יהיה מחוץ לתחום המועצה והסכימה לגרוע את תחומו משטח הרשות, כפי שאכן נעשה בסופו של דבר.
בתחום החינוך, חלו שינויים מהותיים ועמוקים בעקבות הכרעת בג"ץ, שאפשרה בתי-ספר אזוריים אינטגרטיביים המתנהלים לפי אזורי רישום המאוכלסות בתלמידים מכל זרמי המושבים והקיבוצים, כפי שדרשה המועצה.
בתחום הכלכלה, הוחלט לעודד ולאשר עסקים למתיישבים שיפתחו בתי מלאכה ועסקים להשלמת פרנסתם, בתנאי שלא יהוו מטרד תברואתי ואקולוגי.
המועצה פעלה לקדם את צורכיהם של צעירי היישובים לקראת פרק חייהם המשפחתיים או הבוגרים בתחומי היישובים. לשם כך, גובשה תוכנית "בנה-ביתך" לבנים שאינם בנים ממשיכים במשק ההורים. צעירים אלה הופנו אל המרכזים האזוריים של המועצה (בגיזו, שריגים ובצור-הדסה), אשר הוקמו במקור לספק מגורים לעובדי ציבור ואנשי מקצוע נותני שירותים באזור. בתקופה זאת התגבש גרעין של בני המושבים אשר נועד להתיישב בעמק איילון ולהקים מושב עובדים חדש, כפר רות.
בתחום הבינוי והפיתוח בוצעו בין השנים 1978–1981 ביישובי המועצה עבודות פיתוח ובינוי. הוקמו 33 כיתות, ארבעה מעונות יום, ארבעה בתי עם ושני אולמות ספורט חדשים. הותקנו מערכות חימום בבתי ספר ביישובי ההר הגבוה, דוגמת כמו אורה, עמינדב, קריית ענבים ועוד. נערכה תוכנית להקמת המרכז האזורי במתחם אזור התעשייה בהר-טוב שבו ירוכזו כל שירותי המועצה בתחום החינוך על-תיכוני, התרבות ומערך ההסעות, לצד מפעלים אזוריים כמו משחטת עוף ירושלים, מכון תערובת, בתי קירור, בית אריזה, מרכז הובלות ועוד.
הלימודים במכללה האקדמית הורחבו ונכללו בו 39 מסלולי השכלה, הדרכה, חינוך, הוראה והשתלמות מקצועית, ובכלל זה הוראת שפות ותהיל"ה – תוכנית הכשרה ייחודית ללומד המבוגר.
ביוגרפיה > חינוך ותרבות

עם התמנותו של אלוני לטיפול בנוער במועצה הוא החליף את מסורת מחנות הקיץ התנועתי המתקיים ביערות במפעל בקייטנות לחוף הים, ואת מיומנויות הצופים בחוגים ובפעילות אומנותית וספורטיבית. הוא הקים עמותות של הורים וישובים להיות בעלים של בית הספר בו מתחנכים ילדיהם. הוא עצמו שימש כיו"ר העמותה בית הספר האזורי השחר.
ב-1994 התגייס יובל לפתח את תוכנית מיכא"ל – מיצוי כישורים אישיים למצוינות. התוכנית נועדה להתמודד עם הפער העדתי באמצעות שיפור הישגי החינוך בפריפריה החברתית של מדינת ישראל. התוכנית מורכבת משלושה מרכיבים ראשיים: העצמה אישית לחיזוק אמונת התלמיד בעצמו; חשיפה לתחומי דעת ואמנות כדי לעורר סקרנות, אהבת ידע וגילוי תחומי עניין אישים; הענקת כלים מעשיים ללמידה יעילה כגון קריאה מהירה, זיכרון, אנגלית, מתמטיקה ועוד.
חיים אישיים

ב-1964 נישא לימימה. לזוג נולדו שלושה ילדים, נוף הילה ומיטל. ב-1969 עברה המשפחה למושב טל שחר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  עזריאל קמון, "חבלי בראשית – התיישבות מושבית של יוצאי ארצות האסלאם בשנות החמישים של המאה העשרים", הוצאת יד טבנקין 2011, עמ' 165, 298–300, 354–356
↑  James McNeish, "Belonging", Holt, Rinehart and Winston, New York 1980, pp 119-128
↑  דני בר-מעוז, "יקוב הדין את ההר", אעלה בתמר 2005, עמ' 264
↑  מודעה של המועצה הציבורית לציון 30 שנה לעלית יהודי תימן, באתר מתוך אתר הספרייה הלאומית, ‏20 בינואר 1981
↑  מועצה אזורית מטה יהודה, 1977–1981, באתר המועצה האזורית מטה יהודה, ‏יוני 1981
↑  יובל אלוני יהיה יורשו של בנימין כהן, באתר עיתון מעריב, ‏15 בפברואר 1977
מאקוקו

| --- | --- |
סמל מאקוקוסמל מאקוקו
 מדינה:  גבון גבון
 מחוז:  אוגואה-איבינדו
 גובה:  308 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  20,653 (1 באוקטובר 2013)
 קואורדינטות:  0°34′00″N 12°52′00″E﻿ / ﻿0.56666666666667°N 12.866666666667°E﻿ / 0.56666666666667; 12.866666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גבון מוגדלת) ליברוויל פורט-גנטיל אויים פרנסוויל טשיבאנגה מואילה גינאה המשוונית קמרון קונגו מפרץ גינאהמאקוקו(למפת גבון רגילה) ליברוויל פורט-גנטיל אויים פרנסוויל טשיבאנגה מואילה גינאה המשוונית קמרון קונגו מפרץ גינאהמאקוקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מאקוקו (בצרפתית: Makokou) היא עיר בגבון ובירת מחוז אוגואה-איווינדו, כ-370 ק"מ מזרחית לליברוויל, בירת המדינה.
גובהה של העיר הוא 308 מטרים ואוכלוסייתה בשנת 2004 עמדה על כ-16,600 תושבים.
העיר שוכנת על הנהר איווינדו (אנ') וסמוכה לפארק הלאומי איווינדו. היא התפתחה סביב כריית עפרת ברזל; תוכניות להמשך כריית עופרת הברזל מתמקדות, נכון ל-2024, באזור שנמצא צפון-מזרחית לעיר, באזור "בלינגה", ליד הגבול עם קמרון והרפובליקה של קונגו. תוכניות לבניית מסילת רכבת שתחבר את בלינגה לחוף דרך מקוקו החלו להילמד כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20, ועדיין קיימות.
סניף של הרכבת הטרנס-גבונית תוכנן במקור כדי לסיים את בניית העיר, אך תוכנית זו ננטשה, כנראה מסיבות פוליטיות.
בעיר נמל תעופה אחד, נמל התעופה של מאקוקו.
הערות שוליים

↑  Belinga, Gabon, Fortescue
↑  Engineering Study for Owendo-Belinga Railway, Garbon, UN Photo, 1968
↑  Belinga Iron Ore Mine, National Committee of the Netherlands
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550584005171  LCCN: n81019429  VIAF: 131355117   WorldCat (עם VIAF): 131355117 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפטי ויירשטראס

ערך זה עוסק בשני משפטים הקרויים על שם ויירשטראס באנליזה ממשית. אם התכוונתם למשפטים אחרים הקרויים על שם ויירשטראס, ראו .
שני המשפטים שהוכיח קארל ויירשטראס על פונקציות ממשיות הם מן המשפטים היסודיים בחשבון האינפיניטסימלי. המשפטים עוסקים בפונקציות רציפות המוגדרות בקטע סגור וחסום.
המשפט הראשון קובע שפונקציה הרציפה בקטע סגור, חסומה שם.
המשפט השני מוסיף וקובע כי פונקציה כזו מקבלת בקטע ערכי מינימום ומקסימום.
תכונות אלה לא מתקיימות בהכרח בפונקציות רציפות מעל קטעים שאינם סגורים. לדוגמה, הפונקציה  f(x)=1/x רציפה בקטע  (0,1), שאינו סגור, ואינה חסומה שם. באופן דומה, הפונקציה  g(x)=x חסומה בקטע  (0,1), אבל אינה מקבלת בו מינימום או מקסימום (לכל נקודה בקטע הפתוח יש נקודה שמאלית/ימנית ממנה בקטע ששם מתקבל ערך קטן/גדול יותר בהתאמה).
שני המשפטים חלים גם על פונקציות ממשיות של כמה משתנים: פונקציה רציפה המוגדרת על קבוצה סגורה וחסומה ב- \mathbb {R} ^{n}, היא חסומה, וערכי המינימום והמקסימום שלה מתקבלים.
באופן כללי אף יותר, המשפטים האלה נותנים שתי תכונות יסודיות של פונקציות המוגדרות על קבוצות קומפקטיות: התמונה של פונקציה ממשית רציפה המוגדרת על קבוצה קומפקטית היא חסומה ובנוסף פונקציה זו מקבלת את ערכי המקסימום והמינימום שלה בתחום ההגדרה שלה כפי שיוסבר בהמשך. הסיבה העקרונית לקיומן של שתי התכונות האלו היא שהתמונה של פונקציה רציפה הפועלת על קבוצה קומפקטית היא קבוצה קומפקטית.
הוכחת המשפט הראשון

נביא כאן הוכחה עבור פונקציה רציפה  f המוגדרת על קטע סגור  A=[a,b] ב-  \mathbb {R} . ההוכחה הכללית עבור קבוצה סגורה וחסומה ב- \mathbb {R} ^{n} דומה.
נניח שתמונת  f אינה חסומה. אם כך, לכל  n קיימת נקודה  x_{n}\in A כך ש-  f(x_{n})>n. לפי משפט בולצאנו-ויירשטראס, לסדרה שבנינו קיימת תת-סדרה מתכנסת,  x_{n_{k}}\rightarrow x. מכיוון ש- A סגורה,  x\in A. אבל  f רציפה ב- x, ולכן  \infty =\lim _{k\rightarrow \infty }f(x_{n_{k}})=\lim _{n\rightarrow \infty }f(x_{n})=f(x), וזה בלתי אפשרי.
הוכחת המשפט השני > הוכחה א'

לפי המשפט הראשון, הפונקציה חסומה מלעיל ב- A. לכן, בשל שלמות הממשיים, קיים לה חסם עליון שנסמן  s=\sup f\left(A\right). מכיוון שזהו חסם עליון, קיימת לכל  n\in \mathbb {N}  נקודה  x_{n}\in A כך ש-  s-{\frac {1}{n}}<f(x_{n})\leq s, ולכן לפי משפט הסנדוויץ'  \lim _{n\rightarrow \infty }f(x_{n})=s. שוב לפי משפט בולצאנו-ויירשטראס קיימת לסדרה שבנינו תת-סדרה מתכנסת  x_{n_{k}}. נסמן  x_{0}=\lim _{k\rightarrow \infty }x_{n_{k}}. לכל  n\in \mathbb {N}  מתקיים  a\leq x_{n_{k}}\leq b, ולכן  a\leq \lim _{k\rightarrow \infty }x_{n_{k}}\leq b ומכאן  x_{0}=\lim _{k\rightarrow \infty }x_{n_{k}}\in [a,b]=A. מכיוון ש- f רציפה ב- A היא בפרט רציפה ב- x_{0} ולכן מתקיים  f(x_{0})=\lim _{k\rightarrow \infty }f(x_{n_{k}}). אבל  f(x_{n_{k}}) היא תת-סדרה של הסדרה המתכנסת  f(x_{n}) ולכן היא גם מתכנסת ל- \lim _{n\rightarrow \infty }f(x_{n}). מכאן ש-  f(x_{0})=\lim _{k\rightarrow \infty }f(x_{n_{k}})=\lim _{n\rightarrow \infty }f(x_{n})=s. כלומר, מצאנו נקודה  x_{0}\in A כך שלכל  x\in A מתקיים  f(x)\leq \sup f\left(A\right)=s=f(x_{0}) ולכן  x_{0} היא נקודת מקסימום.
הוכחת המשפט השני > הוכחה ב'

אפשר להציע הוכחה שונה מעט למשפט השני, הנסמכת על המשפט הראשון במקום על משפט בולצאנו-ויירשטראס: אם  s הוא חסם עליון בקטע אבל אינו מתקבל שם, אז  s-f(x)>0 והפונקציה  {\frac {1}{s-f(x)}} חיובית ורציפה בכל הקטע. לפי המשפט הראשון היא חסומה מלעיל, כלומר קיים  z>0 כך שלכל  x\in A מתקיים  {\frac {1}{s-f(x)}}\leq z. מכך נובע ש-  f(x)\leq s-1/z<s, בסתירה לכך ש-  s הוא החסם העליון.
הוכחה כללית

לכל שני מרחבים טופולוגיים  X,Y ופונקציה רציפה  f:X\rightarrow Y, התמונה של קבוצה קומפקטית במרחב  X היא קומפקטית במרחב  Y (להוכחה עיינו בערך קומפקטיות). כעת נניח שהמרחב השני הוא הישר הממשי עם הטופולוגיה המטרית. נזכיר שקבוצה קומפקטית בישר הממשי היא קבוצה סגורה וחסומה ולכן היא כוללת את החסם התחתון והחסם העליון של עצמה. מכאן נובע שהתמונה של פונקציה רציפה הפועלת על קבוצה קומפקטית מקבלת ערכי מקסימום ומינימום.
כדי לסיים את גזירת המשפטים של ויירשטראס עבור קבוצה סגורה וחסומה ב- \mathbb {R} ^{n}, נשאר להפעיל את משפט היינה-בורל שלפיו קבוצות כאלו הן קומפקטיות.
| חשבון אינפיניטסימלי |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | חשבון אינפיניטסימלי • סדרה • סדרה מתכנסת • גבול • סדרת קושי • טור • אינפיניטסימל • שדה המספרים הממשיים • ערך מוחלט • אי-שוויון המשולש • אי-שוויון קושי-שוורץ |  |
| פונקציות | פונקציה • גרף פונקציה • פונקציה ליניארית • פונקציה מונוטונית • נקודת קיצון •נקודת פיתול •נקודת אוכף • פונקציה קעורה • פונקציה קמורה • פונקציה רציפה • פונקציה רציפה במידה שווה • נקודת אי רציפות • נגזרת • טור טיילור • סדרת פונקציות • התכנסות נקודתית • התכנסות במידה שווה |  |
| משפטים | משפט בולצאנו-ויירשטראס • משפטי ויירשטראס • משפט קנטור • משפט ערך הביניים • משפט פרמה • משפט רול • משפט הערך הממוצע של לגראנז' • משפט הערך הממוצע של קושי • משפט דארבו • כלל השרשרת • כלל הסנדוויץ' • כלל לופיטל • משפט שטולץ • אריתמטיקה של גבולות |  |
| האינטגרל | אינטגרל • אינטגרל לא אמיתי • אינטגרל רב-ממדי • המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי • אינטגרציה בחלקים • שיטות אינטגרציה |  |
| אנליזה מתקדמת | פונקציה מרוכבת • אנליזה וקטורית • שיטת ניוטון-רפסון • משוואה דיפרנציאלית • טופולוגיה • תורת המידה |  |
אנליזה מתמטית • אנליזה וקטורית • טופולוגיה • אנליזה מרוכבת • אנליזה פונקציונלית • תורת המידה
דברה פינדלי

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1947 (בת 76) סארי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
דברה פינדלי (באנגלית: Deborah Findlay; נולדה ב-23 בדצמבר 1947) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

פינדלי נולדה ב-1947 במחוז סארי שבאנגליה.
בטלוויזיה שיחקה פינדלי בתפקיד האחות מוטה בסדרה "המפקח מגרה" בכיכובו של מייקל גמבון. ב-1999 הופיעה בתפקיד ג'יליאן בדרמה "The Last Train" של רשת ITV. היא השתתפה בסדרה "שם המשחק" בתפקיד גריר תורנטון. ב-2004 הופיעה בתפקיד אורח בפרק "The French Drop" בסדרת הטלוויזיה "המלחמה של פויל". ב-2001 הופיעה בארבעה פרקים בסדרה "המופע של ארמסטרונג ומילר", ובמיני-סדרה עטורת השבחים "Messiah". ב-2007 שיחקה בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד" לצדן של ג'ודי דנץ', אימלדה סטונטון ופרנצ'סקה אניס, בה היא גילמה את דמות הרווקה זקנה הזקנה מיס אוגוסטה טומפקינסון. עוד השתתפה בסדרה הדוקומנטרית "Wilfred Owen: A Remembrance Tale". ב-2009 שיחקה בתפקיד דניס ריילי בעונה השלישית של הסדרה "טורצ'ווד" שנקראה "ילדי כדור הארץ". בינואר 2010 הופיעה בתפקיד עורכת דין ג'מה קינג בפרק בסדרה של BBC1 "עדות אילמת".
בשנת 2000 הופיעה פינדלי בפרק "Blue Herrings" מתוך הסדרה "רציחות במידסומר" של ITV בתפקיד מיס ריצ'רדס. ב-2015 חזרה והופיעה בסדרה בתפקיד לורנה סלואן בפרק "Murder by Magic".
ב-2008 כיכבה פינדלי בבכורה של המחזה "Vincent River" מאת פיליפ רידלי (אנ'). ב-2009 הופיעה לצדה של ג'ודי דנץ' בהפקה המחודשת של הווסט אנד של המחזה "מאדאם דה-סאד". עוד ב-2009 חזרה וגילמה את אוגוסטה טומפקינסון בספיישל חג המולד בשני חלקים המשך לסדרה "קרנפורד" בשם "בחזרה לקרנפורד".
ב-1997 זכתה פינדלי בפרס חוג המבקרים לשחקנית המצטיינת במחזה, יחד עם השחקניות אליסון ג'ני וסיליה וסטון, כמו כן זכתה פינדלי בפרס אוליבייה על תפקידה במחזה "סטנלי".
הערות שוליים

↑  DEBORAH FINDLAY, Caroline Bishop, first published Wed 03 Nov 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: e02f4311-8d3f-4d6d-ba87-1495e9ae4316
יונל גנאה

יונל גנאה (ברומנית: Ionel Ganea; נולד ב-10 באוגוסט 1973, פגראש) הוא כדורגלן רומני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

יונל גנאה, שנולד בעיירה פגראש באזור בראשוב בשנת 1994 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של בראשוב. בינואר 1999 הוא עבר ל"אפיד בוקרשט, וסיים את העונה עם 28 שערים, מלך השערים של הקבוצה.
לאור ההצלחה בקיץ 1999 יונל גנאה עבר לשטוטגרט בה שיחק עד לשנת 2003. לאחר תקופה קצרה בטורקיה בדצמבר 2003 הוא נקלט בוולברהמפטון וונדררס. בשנת 2006 יונל גנאה חזר לרומניה ושיחק מספר עונות בליגה המקומית.
בשנת 2011 הוא סיים את הקריירה ככדורגלן והחל לאמן קבוצות מקומיות.
יונל גנאה החל לשחק בנבחרת רומניה בכדורגל בשנת 1999 במשחק נגד אסטוניה ובמשחק זה הוא כבש פעמיים. הוא היה חלק מנבחרת ארצו ביורו 2000. במשחק הגד נבחרת אנגליה בכדורגל הוא כבש בדקה אחרונה והנבחרת עלתה לשלב רבע הגמר. משחק אחרון של גנאה במדי הנבחרת היה בשנת 2006. בסך הכול הוא שיחק ב-45 משחקים וכבר 19 שערים.
יונל גנאה היה ידוע במזג חם והיה מעורב במספר תקריות. בשנת 2007 הוא תקף שופט והושהה ל-22 משחקים. אשתו דנה האשימה אותו באלימות משפחתית והתגרשה לאחר 24 שנים. בנו ג'ורג' גנאה משחק כדורגל מקצועי.
תארים

אליפות רומניה (1998/1999)
גביע רומניה 2006/2007
מקום שני בבונדסליגה (2003/2003)
אוניברסיטת אוסקה

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

בניין הפקולטה לרפואה באוניברסיטת אוסקה
 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 תקופת הפעילות:  1724–הווה (כ־300 שנה)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Shōjirō Nishio 
 צוות:  3,672 (2021)
 סגל:  3,357 (2021)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  23,226 (2021)
 סטודנטים לתואר ראשון:  15,075 (2021)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  8,151 (2021)
 שונות
 הון עצמי:  156.604 מיליארד ין יפני (2021)
 מיקום
 מיקום:  מחוז אוסקה
 מדינה:  יפן יפן
 קואורדינטות:  34°49′09″N 135°31′36″E﻿ / ﻿34.819166666667°N 135.52666666667°E﻿ / 34.819166666667; 135.52666666667
 www.osaka-u.ac.jp/ja
 he
 
אוניברסיטת אוסקה (ביפנית: 大阪大学) היא אוניברסיטה לאומית הממוקמת במחוז אוסקה שביפן אשר הוקמה בשנת 1724. זוהי אחת האוניברסיטאות הראשונות שהוקמו ביפן. אוניברסיטת אוסקה נחשבת לאחת משלוש האוניברסיטאות המובילות ביפן ביחד עם אוניברסיטת קיוטו ואוניברסיטת טוקיו. תוכניות הלימודים באוניברסיטה מושכות סטודנטים זרים מכל רחבי העולם.
מוסדות האוניברסיטה החלו לקום במהלך המאה ה-18, אך היא הוקמה באופן מודרני ורשמי בשנת 1931, ובכך הפכה האוניברסיטה למוסד האקדמי המודרני השישי ביפן. בית הספר לרפואה נוסד במקום בשנת 1869. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמו באוניברסיטה פקולטות ומחלקות מחקר רבות, ובהן בית הספר היפני הראשון להנדסה, ומחלקות לחינוך, פסיכולוגיה וסוציולוגיה. בשנת 1994 נוספו עוד שתי פקולטות לתארים מתקדמים.
באוניבסיטה פועלים 21 מכוני מחקר, 4 ספריות; הספרייה המרכזית, הספרייה למדעי החיים, הספרייה למדעים והנדסה והספרייה ללימודים בין-לאומיים ושני בתי חולים אוניברסיטאיים; בית החולים של אוניברסיטת אוסקה ובית החולים לרפואת שיניים של אוניברסיטת אוסקה. האוניברסיטה מפעילה גם מכוני מחקר והוראה מחוץ ליפן, הממוקמים בבנגקוק, שאנגחאי, חרונינגן וסן פרנסיסקו.
לאוניברסיטה יש שיתופי פעולה אקדמיים משמעותיים עם מוסדות רבים, ובהם אימפריאל קולג', אוניברסיטת צינגהואה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת טורונטו, המכון הטכנולוגי של קליפורניה, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת מקגיל, האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת קלן, אוניברסיטת ז'נבה ואוניברסיטת בולוניה.
האוניברסיטה חברה בקונסורציום RU11, באיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה, בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט והיא אחת מהאוניברסיטאות הקיסריות (אנ') לשעבר (1931, אוניברסיטת אוסקה הקיסרית).
ארגון אקדמי

נכון לשנת 2024, יש באוניברסיטת אוסקה 11 בתי ספר לתוכניות לתואר ראשון ו-15 בתי ספר לתארים מתקדמים:
ארגון אקדמי > בתי ספר לתואר ראשון

בית הספר לספרות
בית הספר למדעי הרוח
בית הספר ללימודי חוץ
בית הספר למשפטים
בית הספר לכלכלה
בית הספר למדעים
בית הספר לרפואה
בית הספר לרפואת שיניים
בית הספר למדעי התרופות
בית הספר להנדסה
בית הספר למדעי ההנדסה
ארגון אקדמי > בתי ספר לתארים מתקדמים

בית הספר למדעי הרוח
בית הספר למדעי האדם
בית הספר למשפטים ופוליטיקה
בית הספר לכלכלה
בית הספר למדעים
בית הספר לרפואה
בית הספר לרפואת שיניים
בית הספר למדעי התרופות
בית הספר להנדסה
בית הספר למדעי ההנדסה
בית הספר למדעי המידע והטכנולוגיה
בית הספר למדעי הביולוגיה
בית הספר למשפטים
בית הספר למדיניות ציבורית בין-לאומית
בית הספר להתפתחות הילד
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 151–200 (2023)
Times Higher Education: מקום 175 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 86 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - אסיה

Times Higher Education: מקום 28 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 24 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - יפן

דירוג שאנגחאי: מקום 4–5 (2023)
Times Higher Education: מקום 4 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 4 (2024)
בוגרים, פקידי אוניברסיטה

זוכי פרס נובל הידקי יוקאווה ואקירה יושינו קיבלו את הדוקטורט שלהם מאוניברסיטת אוסקה. הבוגרים כוללים את מקבלי פרס קראפורד, פרס יפן, פרס קיוטו, פרס וולף, פרס אלברט לסקר, פרס שאנון, פרס קרן גיירדנר הבין-לאומי, פרס רוברט קוך ועוד.
הידקי יוקאווה, פרס נובל לפיזיקה 1949
אקירה יושינו, פרס נובל בכימיה 2019
טדמיטסו קישימוטו, פרס קראפורד 2009
טושיו הירנו, פרס קראפורד 2009
אוסמו הייאישי, פרס זאב הרפואה 1986
Hidesaburo Hanafusa, פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי 1982
Shizuo Akira, פרס רוברט קוך 2004
הגסיפוס

| --- | --- |

 לידה:  110 בערך ארץ ישראל
 פטירה:  7 באפריל 180 בערך ירושלים, התקופה הרומית בארץ ישראל 
 קדוש עבור:  כלל-כנסייתי
 חג:  7 באפריל
 
הגסיפוס הקדוש (ביוונית: Ἅγιος Ἡγήσιππος; ‏110 - 7 באפריל 180 לערך) היה כרוניקן קדום של הכנסייה הנוצרית. נולד בארץ ישראל בתקופה הרומית, ייתכן שלמשפחה יהודית. כל כתביו המקוריים אבדו, אולם הוא מצוטט על ידי אוסביוס מקיסריה, שציין אותו כמקור המהימן ביותר לאחר שנים עשר השליחים, ואחרים, בהם הירונימוס ואפיפניוס מסלמיס.
תולדות חייו וחיבוריו

אוסביוס, בספרו היסטוריה כנסייתית, טוען שהגסיפוס נולד למשפחה יהודית, היה בקיא בכתבי הקודש היהודיים וידע עברית, אולם עקב הידע המצומצם מאוד של אוסביוס לגבי היהדות, אמירה זו אינה יכולה להתקבל כפשוטה.[דרוש מקור] החוקר ויליאם טלפר מראה כי ככל הנראה לא ידע הגסיפוס עברית, משום שהוא מסתמך על תרגום השבעים ולא על התנ"ך בעברית. אוזביוס מספר כי מותו והאלהתו של אנטינואוס, מאהבו של אדריאנוס, שאירעו בשנת 130, התרחשו בימי חייו של הגסיפוס. כן מספר אוזביוס שבתקופת האפיפיור אניקטוס (155–166) נסע הגסיפוס מארץ הקודש, דרך קורינתוס כשמגמת פניו רומא, אליה הגיע בימי אנקיטוס וחי בה עד ימי יורשו, אלאוטריוס (174–189)‏.
לפי אוסביוס, חיבר הגסיפוס "ספר זכרונות" (בלטינית: Hypomnemata או Memoranda; ביוונית: Ὑπομνήματα) בחמישה ספרים. לדברי הירונימוס, כתב הגסיפוס חיבור העוקב באופן כרונולוגי אחר האירועים מייסורי ישו (הפסיון) ועד לתקופתו-שלו. חיבוריו לא היו היסטוריה גרידא אלא שימשו כדרשה לביסוס הנרטיב המקובל וכללו גינוי נגד המינות (בעיקר הגנוסיס וסיעת מרקיון).
מבין החומרים ההיסטוריים הייחודיים שניתן למצוא בציטוטי הגסיפוס, תיאור מותו של יעקב הצדיק, אחי ישו, אותו מצטט אוסביוס מספר הזכרונות החמישי; רשימת בישופי ירושלים הראשונים ורשימת האפיפיורים הראשונים (המקבילה בחלקה ושונה בחלקה מרשימותיהם של אירנאיוס וסקסטוס יוליוס אפריקנוס); הזכרת צאצאי יהודה, אחי ישו החיים ברומא בימי הקיסר דומיטיאנוס ותיארוך הגעת הכופר ולנטינוס, מתלמידי מרקיון, לרומא בימי האפיפיור אניקטוס.
פסאודו-הגסיפוס

במאה הרביעית תורגם ספרו של יוספוס פלביוס, "מלחמת היהודים" ללטינית, תוך עיבוד וקיצור. עיבוד מקוצר זה, ממנו תורגם לעברית "ספר יוסיפון" במאה ה-10, נקרא "ספר הגסיפוס". זאת בשל שגיאת תעתיק שמו של יוספוס שהובילה לזיהויו השגוי של יוספוס עם הגסיפוס. מחברו העלום של "ספר הגסיפוס" נקרא פסאודו-הגסיפוס.
הערות שוליים

↑  אוסביוס, היסטוריה כנסייתית, ספר 4, פרק 8; עמ' 334 ב-PDF
↑  אוסביוס, היסטוריה כנסייתית, ספר 4, פרק 22; עמ' 378–382 ב-PDF
↑  W. Telfer, ?Was Hegesippus a Jew בתוך: Harvard Theological Review / Volume 53 / Issue 02 / April 1960, pp 143-153
↑  אוסביוס, היסטוריה כנסייתית, ספר 4, פרק 11; עמ' 343 ב-PDF
↑  אוסביוס, היסטוריה כנסייתית, ספר 2, פרק 23; עמוד 195–200 ב-PDF
↑  אוסביוס, היסטוריה כנסייתית, ספר 3, פרק 20; עמ' 254–255 ב-PDF
↑  תולדות מלחמת היהודים ברומאים, תרגום: ליזה אולמן; מבוא: יונתן פרייס, הוצאת כרמל, ירושלים 2009, עמ' 16 במבוא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262549505171  PLWABN: 9810585641905606  BIBSYS: 95003013  BNE: XX940913  BnF: cb16506106n (data)  GND: 100290094  ISNI: 0000 0001 2006 3330  LCCN: nr96044528  NKC: mzk2004252303  NLA: 61542388  NLG: 164386  NSK: 000655625  NTA: 069737991  RERO: 02-A012379742  SELIBR: 287336  SUDOC: 225458594  Trove: 1227941  VcBA: 495/295517  VIAF: 268711738   WorldCat (עם VIAF): 268711738
טאצ'דאון מיקי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וילפרד ג'קסון
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  פינטו קולביג
 מדבבים:  וולט דיסני, פינטו קולביג
 מוזיקה:  פרנק צ'רצ'יל
 אנימטור:  ארט באביט, בן שרפסטין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 1932
 משך הקרנה:  6 וחצי דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
טאצ'דאון מיקי (באנגלית: Touchdown Mickey) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי בכיכובו של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1932. זהו הסרט ה-47 בסדרת "מיקי מאוס" שהופק וה-11 באותה השנה.
עלילה

מיקי וקבוצתו 'Mickey's Manglers' (המעגילים של מיקי) משחקים במשחק הגדול של פוטבול אמריקאי נגד הקבוצה 'Alley Cats' (חתולי הסמטה). ברבע האחרון למשחק, בעוד נשארו 3 דקות לסיומו, הציון לקבוצתו של מיקי עומד על 89, כשלקבוצה היריבה 96.
מיקי, שותפיו לקבוצה ואוהדיהם שמחים ומריעים ואילו יריביהם החתולים יושבים ממורמרים וקוראים בוז. להקת תזמורת מנגנת ומיד קבוצת ברווזים מאייתים את שמו של מיקי. שדרן הספורט גופי עוקב אחר מה שקורה (באופן גרוע) כשמיקי מנסה להוביל את קבוצתו לניצחון. הדברים מתחילים להיראות עגומים עם צורת המשחק האלימה והבריונית של 'חתולי הסמטה', אך לבסוף מיקי מצליח להבקיע טאצ'דאון והשוות את הניקוד לתיקו.
מיקי מתקדם עם כדור הפוטבול כשלפניו מתגלגל שותפו לקבוצה, חזיר גדול ממדים, אשר "מגהץ" את כל החתולים שמנסים לחטוף ממיקי את הכדור. כשמיקי מועד ואחד החתולים מצליח לתפוס את הכדור, חבר לקבוצה של מיקי, כלב תחש ארוך, כורך עצמו סביב החתול מה שגורם לאחרון ליפול.
לאחר אינסוף תעלולים תוך שהזמן דוחק, מיקי מצליח לאחוז בכדור ולהתקדם כשכל שחקני הקבוצה היריבה שועטים אחריו. לבסוף בשנייה האחרונה הוא מבקיע לקול תשואות הקהל ומיני, קלרבל והוראס ביניהם.
הקהל נושא את מיקי ומיני על קורות עץ והשניים מתנשקים.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס - וולט דיסני
מיני מאוס
פלוטו
גופי - פינטו קולביג
הוראס הורסקולר
קלרבל הפרה
הערות שוליים

↑  Motion Picture Herald (3/25/1933)
ג'ורג' קלארק (מושל איווה)

ג'ורג' וושינגטון קלארק (באנגלית: George Washington Clarke;‏ 24 באוקטובר 1852 –  28 בנובמבר 1936) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-21 בשנים 1913–1917.
ראשית חייו

ג'ורג' קלארק נולד במחוז שלבי שבאינדיאנה כאחד משלושת ילדיהם של ג'ון וג'יין (לבית אקרס) קלארק. כשהיה בן ארבע, עברה משפחתו לחווה ליד דרייקוויל שבמחוז דייוויס, איווה. שם עבד קלארק הצעיר בחווה בעונות הקיץ ובחורפים למד בבית ספר, ובהמשך צעד יותר משישה ק"מ אל בית הספר התיכון בבלומפילד, מקום מושב המחוז. לאחר סיום לימודיו התיכוניים היה קלארק למורה, ראשית באזור הכפרי, לאחר מכן בדרייקוויל ולבסוף בבלומפילד.
ב-1874 החל קלארק ללמוד בקולג' אוסקלוסה, שאותו הוא סיים ב-1877. בשנה שלאחר סיום לימודיו הוא החל ללמוד במחלקה למשפטים של אוניברסיטת איווה וקיבל תואר במשפטים. לאחר סיום לימודיו שם וקבלתו ללשכת עורכי הדין, הוא התיישב באדל שבמחוז דאלאס. ב-1882 הוא נבחר כשופט שלום ופתח שותפות עם ג'ון ב. וייט שנמשכה עד לבחירתו כמושל. ב-1878 נשא קלארק לאישה את ארלט גרין, ולזוג נולדו שתי בנות ושני בנים.
ראשית הקריירה הפוליטית

הקריירה הפוליטית המדינתית של קלארק החלה ב-1900, כאשר הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית כנציג מחוז דאלאס בבית הנבחרים של איווה. כמחוקק הוא הטביע את חותמו, וכעבור שנתיים, כאשר נבחר לכהונה נוספת, הוא היה ליושב ראש ועדת המשפט של הבית. בשתי תקופות הכהונה הבאות שלו בבית הנבחרים הוא נבחר כיושב ראש הבית. בתפקיד זה הוא הוכיח את עצמו כיושב ראש מצטיין, הוגן, קפדן ונואם מוצלח בישיבות הבית. ב-1908 ושוב ב-1910 נבחר קלארק כסגן מושל המדינה, ושוב הוכיח את עצמו כיושב הראש הפופולרי של הסנאט המדינתי.