stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל סייד נוסייר
רקע

אל סייד נוסייר נולד בפורט סעיד שבמצרים, ושם עבד כמהנדס. בשנת 1981 היגר לארצות הברית, ובשנת 1989 הפך לאזרח אמריקאי, התחתן ונולדו לו שני ילדים (אחד מהם, זאק אברהים, חשף את סיפורו של אביו בנאום TED) בפיטסבורג, פנסילבניה. נוסייר התגורר בניו ג'רזי ועבד בעבודות שונות בניו ג'רזי ובניו יורק. בין השאר העסיקה אותו עיריית ניו יורק בתיקון מזגנים בבית משפט פלילי בעיר.
נוסייר הביע סלידה מהתרבות האמריקאית וממה שנתפס בעיניו כשחיתות מוסרית. הוא החל לפקוד את מסגד אל פארוק בברוקלין, שאותו מימן באותה עת הארגון הפקיסטני "מקטב אל חידמת", מיסודם של אוסאמה בן לאדן ועבדאללה עזאם. מטרת הארגון הייתה גיוס כספים ופעילים למוג'אהדין במלחמת ברית המועצות-אפגניסטן. פעילי הארגון קיבלו מעלי מוחמד, סמל בצבא ארצות הברית, מפות ומידע על בסיסי צבא במדינה, וכן עברו הכשרת ירי. הם הדפיסו חולצות שעליהן נכתב: "עוזרים זה לזה בטוב לב ובאמונה... מוסלמי למוסלמי הוא כמו חומה". במרכז החולצה הוטבעה מפה של אפגניסטן.
האשמתו ברצח כהנא

בשנת 1990 הואשם נוסייר בביצוע הרצח של מאיר כהנא, מייסד תנועת כך. על פי כתב האישום, נוסייר החליט לרצוח את כהנא לאחר שנחשף לעמדותיו הקיצוניות. הוא עקב אחריו תקופה ארוכה, ואף נכח בהרצאות שלו בניו יורק, כשהוא חובש כיפה ומתחזה כיהודי. הוא ביצע את הרצח לאחר נאום של כהנא ב-5 בנובמבר 1990 במלון מריוט בצד המזרחי של מנהטן, זמן קצר לאחר השעה 9 בערב. קבוצה של חסידים מברוקלין הקיפה את כהנא לאחר הנאום, ואז נוסייר ירה בו וניסה להתערבב בקהל. איש משטרה רדף אחריו וירה בו. לאחר שנלכד, הוא נלקח לבית חולים, לטיפול בפצעיו.
האשמתו ברצח כהנא > המשפט

בהליכים המשפטיים הכחיש נוסייר את כל ההאשמות נגדו, והתעלם בדרך כלל מדיוני בית המשפט. אף על פי שהיו עדי ראייה שהצביעו על נוסייר כרוצח, לא הצליחה התביעה להביא להרשעתו ברצח כהנא, בין השאר עקב התנגדותה של משפחת כהנא לערוך נתיחה שלאחר המוות ולשלוף את קליעי האקדח.
חבר המושבעים נחלק בדעותיו, ולאחר דיון בדצמבר 1991 החליט כי לא ניתן להוכיח שנוסייר הוא שירה ברב כהנא, ולכן הוא זוכה מאשמת רצח. עם זאת הוחלט להרשיעו בהחזקת נשק בלתי חוקית, בירי על קצין משטרה, בתקיפה ובאישומים דומים. סנגורו, ויליאם קונסטלר, יעץ לו לטעון להגנת אי שפיות. נוסייר דחה את ההצעה, וקונסטלר ביסס את קו ההגנה על טענה שלפיה כהנא נרצח בידי אדם אחר, כנראה אחד מחסידיו, ואת נוסייר הוחלט להפליל מכיוון שנכח במקום. קונסטלר חשב שהמושבעים יקבלו את הטענה (כלשונו, חבר המושבעים היה מורכב מ"אנשי העולם השלישי" ומ"אנשים שהם לא יאפים או אנשי הממסד").
אלווין שלזינגר, השופט במשפט, העיר כי זיכויו של נוסייר מאשמת רצח "הוא נגד המשקל המכריע של הראיות, והוא מנוגד להיגיון ולשכל הישר." הוא הוסיף: "אני מאמין שהנאשם אנס את ארצות הברית, אנס את החוקה שלנו ואת החוקים שלנו, ואת האנשים המחפשים דרך להתקיים יחד בשלום". הוא גזר על נוסייר 22 שנים בכלא, העונש המקסימלי על העבירות שבהן הורשע. לעומת שלזינגר, קונסטלר סבר שהמחלוקת בקרב חבר המושבעים עשויה דווקא להצדיק הפחתה בעונש, ושקל להגיש ערעור.
שנים אחדות לאחר פיגועי 11 בספטמבר, בתכתובת עם אנשי הפקה של סרט דוקומנטרי על אודות הקשר ביניהם לרצח כהנא, שלח נוסייר מכתב מפתיע שבו הודה ברצח.
האשמתו ברצח כהנא > הניסיון לשחרר את נוסייר מהכלא

נוסייר היה אמור לרצות את עונשו בכלא אטיקה שבמדינת ניו יורק. בשנת 1993 נעצר בניו יורק השייח עומאר עבדל רחמן ("השייח העיוור"), ונודע כי חוליית טרור בראשותו עקבה אחר מתקני הכלא ותכננה לשחרר את נוסייר באמצעות התקפה משולבת של משאית נפץ והתקפה חמושה.
הרשעתו בפעילות טרור

בחקירתו של "השייח העיוור" התברר כי נוסייר היה חלק מחוליית הטרור של השייח, שניסתה בשנת 1993 לפוצץ את מגדלי התאומים באמצעות סעון תופת שהוחנה בחניון המגדלים. במשפטו של רחמן נגזר על השייח מאסר עולם ללא חנינה, ועל נוסייר נגזר מאסר עולם ללא חנינה בתוספת 15 שנות מאסר. השופט קבע שרצח כהנא היה חלק מ"תוכנית ההסתה" של החוליה, אך הוא לא הורשע בסעיף זה מכיוון שבארצות הברית אין אפשרות לדון אדם שנית לאחר זיכוי.
נוסייר נושא את עונשו בכלא USP Big Sandy שבמדינת קנטקי.
קשריו עם אוסאמה בן לאדן

בשנת 2002 דיווחה אלינור היל, מנהלת ועדת הסנאט לחקירת כשלי המודיעין שקדמו לפיגועי 11 בספטמבר, כי אוסאמה בן לאדן סייע במימון ההגנה המשפטית של נוסייר כשנשפט על רצח כהנא. היל כתבה כי במשפט נודע ל-FBI שאחד מקרובי משפחתו של נוסייר נסע לערב הסעודית כדי לקבל את המימון להגנתו מבן לאדן. רון קובי, שהיה חבר בצוות עורכי הדין של נוסייר בשנת 1991, הכחיש זאת. הוא הצהיר כי בן דודו של נוסייר שילם חלק מהוצאות המשפט, וכי את יתרת הכסף שילמו משפחתו וחבריו. קובי הדגיש: "אף פעם לא התקבלו צ'קים חתומים בידי אוסאמה בן לאדן. קיבלנו מעט מאוד כסף, בקושי כיסינו את הוצאות המשפט".
הערות שוליים

1 2  נדב שרגאי, 15 שנה לאחר זיכויו, הודה החשוד ברצח כהנא, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811344965805606  NKC: jo2017967877  NTA: 401399923  VIAF: 209147266657235480943   WorldCat (עם VIAF): 209147266657235480943
STS-41-B

STS-41-B, היא המשימה העשירית בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית במספר של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
צוות

מפקד: ואנס בראנד
טייס: רוברט גיבסון
מומחה משימה: ברוס מק'קנדלס (Bruce McCandless II)
מומחה משימה: רונלד מקנייר (Ronald E. McNair)
מומחה משימה: רוברט סטיוארט (Robert L. Stewart)
המשימה

לאחר משימת STS-9, שונתה שיטת הספירה של השיגורים. כך התקבל השם STS-41-B, במקום השם STS-11 (משימת STS-10 התבטלה בגלל עיכוב רב בקבלת והעמסת הציוד והמטען על המעבורת). כאמור, שיטת הספירה נועדה להיות יותר ספציפית. המספר 4 מייצג את הספרה האחרונה של שנת הכספים הפדרלית של השיגור (1984), הספרה השנייה מייצגת את אתר השיגור (הספרה 1 מייצגת שיגור ממרכז החלל קנדי והספרה 2 מייצגת שיגור מבסיס חיל האוויר ונדנברג בקליפורניה) והאות B מייצגת את מספר השיגור לאותה שנה (כאמור, STS-10 בוטלה. במקור הייתה אמורה להיקרא STS-41-A). לאחר אסון צ'לנג'ר ב-1986 חזרה שיטת הספירה המקורית.
במשימה זו, הצוות כלל את מפקד המשימה ואנס בראנד, שביצע את טיסתו השנייה בחלל (הראשונה שבה נכח - STS-5), הטייס רוברט גיבסון ושלושת מומחי המשימה: ברוס מק'קנדלס, רונלד מקניר ורוברט סטיוארט.
משימתה הרביעית של הצ'לנג'ר יצאה לדרך ב-3 בפברואר 1984 בשעה 8:00 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית, כשהיא נושאת עליה: שני לווייני תקשורת, האחד, ווסטר-6, של וסטרן יוניון והשני של אינדונזיה PALAPA-B2. שני לוויינים אלו התפרסו ונערכו בעמדותיהם 8 שעות לאחר השיגור, אך המנועים הרקטיים (PAM) של שני הלוויינים כשלו, והם נשארו במסלול הקפה נמוך. מנועו של ווסטר-6 התפוצץ כ־6.5 דקות לאחר שעזב את המעבורת, ומנועו של PALAPA-B2 כשל גם הוא מספר דקות לאחר שנפלט מתא המטען. שני הלוויינים הוחזרו לפני הקרקע במשימת STS-51-A, על ידי מעבורת החלל דיסקברי.
ביום הרביעי למשימה בוצעה הליכת חלל על ידי שני האסטרונאוטים מק'קנדלס וסטיוארט. לראשונה, התבצעה הליכת חלל ללא חבל המחבר בין האסטרונאוט למעבורת, אלא באמצעות יחידת התמרון שבה שולט האסטרונאוט (MMU). וכך הפך מק'קנדלס ללוויין האנושי הראשון של כדור הארץ.
ביום השביעי של המשימה (9 בפברואר) ביצעו שני האסטרונאוטים הליכת חלל נוספת, שבה התאמנו על פרוצדורות תפיסה והחזרת לוויין Solar Maximum Mission לכדור הארץ, בהן יעשה שימוש  במשימה הבאה, STS-41-C). זו הייתה הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במתקן ריסון הרגליים, המאפשר לאסטרונאוט להתחבר בכפות רגליו אל קצה הזרוע הרובוטית.
משימה זו נשאה שוב את מטען הניסוי SPAS, ששוגר לראשונה במשימה STS-7. בכך היה מטען זה ללוויין הראשון שהוחזר לכדור הארץ, שופץ ושוגר שוב. עם זאת, עקב תקלה חשמלית בזרוע הרובוטית הוא הושאר בתא המטען של המעבורת.
מתקן "מטרת מפגש משולבת" כשל עקב בעיה פנימית.
במשימה זו התגלתה שחיקה של אטמים מעגליים במנועי הדלק המוצק, הן בחיבור הנחיר של המנוע הימני, והן בחלק הקדמי של המנוע השמאלי. השחיקה הייתה לאורך 2-7 ס"מ, ובעומק של מילימטר אחד. הרעיון של "שחיקה מתקבלת" החל להתפתח אצל מהנדסי תיוקול ונאס"א במשימה זו. מעבורת זו התפוצצה בסופו של דבר במשימה STS-51-L עקב דליפה ממנועי הדלק המוצק, שנגרמה משחיקה של האטמים.
צ'לנג'ר חזרה לכדור-הארץ ב-11 בפברואר 1984 בשעה 7:15 לפי שעון החוף המזרחי. משימה זו הייתה הראשונה שנחתה בפועל במרכז החלל קנדי. בסה"כ עברה המעבורת במשימה זו 5,329,150 ק"מ והקיפה את כדור-הארץ 128 פעמים.
ראו גם

משימות מעבורות החלל
הערות שוליים

↑  STS-41-B, באתר Encyclopedia Astronautica
| משימות מעבורת החלל צ'לנג'ר |
| --- | --- | --- |
| משימות | STS-6 • STS-7 • STS-8 •STS-41-B • STS-41-C • STS-41-G • STS-51-B • STS-51-F • STS-61-A • STS-51-L |  |
| ראו גם | אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר |  |
התמונה המפורסמת שמראה את מק'קנדלס מרחף בזמן הליכת חלל ללא כבל מעגן למעבורת באמצעות יחידת ה- MMU במהלך STS-41-B ב-1984
סידני לומט

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1924 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  9 באפריל 2011 (בגיל 86) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בית דוד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1930–2007 (כ־77 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס  בית ספר המקצועי לילדים 
 בן או בת זוג:  גלוריה ואנדרבילט (28 באוגוסט 1956–1963)  גייל באקלי (1963–1978)  ריטה גאם (1949–1955)  מרי גימבל (1980–?) 
 צאצאים:  ג'ני לומט, איימי לומט 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב (1977)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לבמאי הטוב ביותר (1982)  פרס אוסקר (2005)  פרס רצועת הכסף (2008)  צדף הכסף לבמאי הטוב ביותר (1960)  פרס קינמה ג'ונפו (2009)  פרס קינמה ג'ונפו (1960)  פרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק לבימוי (1981)  פרס בודיל לסרט אמריקאי (1960)  פרס דב הזהב (1957)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לבמאי הטוב ביותר (1976)  פרס אוסקר לשם כבוד  פרס הסרט הכחול לסרט הזר (1960)  פרס רצועת הכסף (1958)  פרס אוולין פ. ברקי 
 פרופיל ב-IMDb
 
סידני ארתור לוּמֵט (באנגלית: Sidney Arthur Lumet‏; 25 ביוני 1924 – 9 באפריל 2011) היה במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי. במהלך הקריירה שלו ביים יותר מ-50 סרטים, בהם הסרטים קוצרי השבחים: "12 המושבעים" (1957) ו"רשת שידור" (1976).
הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לבימוי ובשנת 2005 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד למפעל חיים עבור "שירותיו הגאוניים לתסריטאים, מבצעים ולאמנות הקולנוע". לומט נחשב לאחד הבמאים הפורים ביותר שפעלו בהוליווד. בנוסף, לומט היה אחד מהבמאים הראשונים שעשו מעבר מוצלח מהטלוויזיה לקולנוע. היה מועמד לפרס אוסקר 4 פעמים על עבודות הבימוי שלו בסרטים: "12 המושבעים", "אחר צהריים של פורענות", "רשת שידור" ו"פסק דין".
ביוגרפיה

לומט נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. היה שחקן לפני שהתחיל לביים. אביו, ברוך (אנ'), היה שחקן בתיאטרון יידיש, ואימו, יוג'ינה, הייתה רקדנית. כבר בגיל ארבע הוא החל לשחק בתיאטרון עם אביו ושיחק גם בברודוויי עד שנות החמישים.
נפטר ב-9 באפריל 2011, בגיל 86, בביתו שבמנהטן מסרטן הלימפומה. לפי צוואתו, נשרפה גופתו ואפרו פוזר. לאחר מותו ספדו אנשים רבים לבמאי, ביניהם ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג (אשר אמר עליו כי הוא אחד הכותבים הגדולים של העיר ניו יורק), והבמאים מרטין סקורסזה ווודי אלן.
סרטים שביים (רשימה חלקית)

12 המושבעים (1957)
זרקורי במה (1958)
אישה מהסוג הזה (1959)
המין הנמלט (1960)
מראה מעל הגשר (1962)
מסע ארוך אל תוך הלילה (1962)
המשכונאי (1964)
אל-כשל (1964)
גבעת הגברים (1965)
הקבוצה (1966)
הרומן הקטלני (1966)
ביי ביי איש אמיץ (1968)
השחף (1968)
הפגישה (1969)
Last of the Mobile Hot Shots‏ (1970)
השוד המוקלט (1971)
סרפיקו (1973)
החקירה (1973)
רצח באוריינט אקספרס (1974)
אחר צהריים של פורענות (1975)
רשת שידור (1976)
אקווס (1977)
נסיך העיר (1981)
פסק דין (1982)
אהבה במלכוד (1988)
מבחן האמת (1990)
זרה בתוכנו (1992)
אשם כחטא (1993)
לילה יורד על מנהטן (1996)
דאגה קריטית (1997)
גלוריה (1999)
חיפוש מופשט (2004) – סרט טלוויזיוני
משפטו של ג'קי די (2006)
לפני שהשטן ידע (2007)
לקריאה נוספת

סידני לומט, עושים סרטים, מאנגלית: ניב סבריאגו, תשע"ב 2012
ג'ון סשנס

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1953 לארגס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 בנובמבר 2020 (בגיל 67) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  ג'ון גיב מארשל
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1982–2020 (כ־38 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1981)  אוניברסיטת ויילס  אוניברסיטת מקמסטר  Bedford Modern School 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון גיב מארשל הידוע בשם הבמה ג'ון סשנס (באנגלית: John Sessions;‏ 11 בינואר 1953 – 2 בנובמבר 2020) היה שחקן וקומיקאי בריטי. היה מוכר מהופעתו בתוכניות קומיות ותוכניות אלתורים כגון "של מי השורה הזאת בכלל?", כחבר בפאנל של התוכנית "Qi" ומהופעותיו כשחקן אופי במספר רב של סרטים בממלכה המאוחדת ובהוליווד.
ביוגרפיה

סשנס נולד בלארגס שבאיירשייר. כשהיה בן שלוש עברה המשפחה לקמפסטון בדפורדשייר, ואחר כך לסנט אלבנס בהרטפורדשייר. יש לו אחות תאומה בשם מג, ואח גדול ממנו.
סשנס למד בבית הספר העצמאי לבנים "Bedford Modern School" וב-"Verulam School" בסנט אלבנס. אחר כך למד אוניברסיטת בנגור וסיים תואר MA בספרות אנגלית. בהיותו באוניברסיטה החל להופיע לפני קהל בקומדיות כגון "Look back in Bangor" ו-"Marshall Arts". בהמשך למד לתואר PhD באוניברסיטת מקמסטר בהמילטון שבאונטריו, אבל לא סיים את הדוקטורט.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סשנס תמך במפלגת העצמאות הבריטית (UKIP). לדבריו הוא "משתעמם מכך שאומרים ש-UKIP היא חבורה של גזענים, הם אינם כאלה. נייג'ל פרג' מדבר בצורה יותר הגיונית מאשר שאר הפוליטיקאים גם יחד. ארצות הברית של אירופה זה טירוף". סשנס היה הומוסקסואל מוצהר. באוגוסט 2014 היה סשנס אחד מ-200 אנשי ציבור שחתמו על מכתב לעיתון הגרדיאן כנגד עצמאותה של סקוטלנד לקראת משאל העם שנערך באותה שנה.
הוא שינה את שמו כשהחל להופיע מפני שבאיגוד השחקנים (Equity) היה רשום כבר ג'ון מרשל.
ב-2 בנובמבר 2020 נפטר סשנס בביתו שבדרום לונדון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 |  | The Sender | חולה |  |
| 1984 | הבאונטי | The Bounty |  |  |
| 1986 |  | Whoops Apocalypse | מר סוויצר |  |
| 1986 |  | Sky Bandits | פלייט |  |
| 1986 | על אי בודד | Castaway | איש בפאב |  |
| 1989 | הנרי החמישי | Henry V | מקמוריס |  |
| 1990 |  | Sweet Revenge | ג'ון |  |
| 1991 | האפיפיור חייב למות | The Pope Must Die | דינו |  |
| 1992 | הרפתקאותיו המופלאות של נסיך צפרדע | Freddie as F.R.O.7 | סקוטי / תפקידים נוספים | דיבוב |
| 1994 |  | Princess Caraboo | הנסיך העוצר |  |
| 1995 | ההצגה חייבת להמשך | dir="ltr" In the Bleak Midwinter | טרי דו בואה |  |
| 1996 | הרפתקאות פינוקיו | The Adventures of Pinocchio | הפרופסור |  |
| 1997 |  | My Night with Reg | דניאל |  |
| 1998 | חולצת ארגמן | The Scarlet Tunic | האמפרי גולד |  |
| 1998 | הדודנית בט | Cousin Bette | מנהל מוזיקלי |  |
| 1999 | חלום ליל קיץ | A Midsummer Night's Dream | פילוסטראטוס |  |
| 1999 |  | Faeries | צ'אדלי | דיבוב |
| 2000 |  | One of the Hollywood Ten | פול ג'אריקו |  |
| 2001 | חדרי מסתורין 3 | The Kingdom of Bones | ויליאם רת'רפורד |  |
| 2001 |  | High Heels and Low Lifes | דירקטור |  |
| 2002 | כנופיות ניו יורק | Gangs of New York | הארי ווטקינס / לינקולן |  |
| 2004 | הוקינג | Hawking | דניס סיאמה | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2004 |  | Stella Street: The Movie | תפקידים שונים |  |
| 2004 |  | Lighthouse Hill | מר ריינארד |  |
| 2004 | הסוחר מוונציה | The Merchant of Venice | סלריו |  |
| 2004 | חמישה ילדים והדבר | Five Children and It | פיסמארש |  |
| 2005 |  | Rag Tale | פליקס מיילס סטיי |  |
| 2006 | שומר המדינה | The Good Shepherd | ולנטין מירונוב / יורי מודין |  |
| 2007 |  | Intervenetion | ג'ו |  |
| 2008 | בלתי נתפס | Inconceivable | פינבר "פין" דארו |  |
| 2009 | התחנה האחרונה | The Last Station | ד"ר דושאן מקוביצקי |  |
| 2009 |  | Nativity | מר לור |  |
| 2010 | איזה מין שוויון | Made in Dagenham | ראש הממשלה הרולד וילסון |  |
| 2010 |  | The Making of Plus One | דרק |  |
| 2011 | אשת הברזל | The Iron Lady | אדוארד הית' |  |
| 2012 | אפקט הדומינו | The Domino Effect | מנחה תוכנית אירוח |  |
| 2013 | זוהמה | Filth | בוב טואל |  |
| 2014 |  | Pudsey: The Movie | ת'ורן |  |
| 2014 |  | The Silent Storm | מר סמית' |  |
| 2015 | מר הולמס | Mr. Holmes | מייקרופט הולמס |  |
| 2015 | אגדת האחים קריי | Legend | לור בות'בי |  |
| 2016 | פלורנס פוסטר ג'נקינס | Florence Foster Jenkins | ד"ר הרמן |  |
| 2016 | הכחשה | Denial | ריצ'רד ג'. אוונס |  |
| 2017 | אהבה מריקוד ראשון | Finding Your Feet | מייק |  |
| 2017 | לאהוב את וינסנט | Loving Vincent | פר טנגיי |  |
הערות שוליים

↑  "Life and style: John Sessions". The Times. News UK. 10 בינואר 2009. נבדק ב-9 בינואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   John Sessions, actor and comedian, dies aged 67, The Telegraph, 3 November 2020
1 2 3  Mesure, Susie (24 בפברואר 2013). "John Sessions: 'I do tend to sound like a bit of a creep'". The Independent. London: Independent Print Ltd. נבדק ב-26 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Byrne-Cristiano, Laura (21 באוגוסט 2014). "First Look: 'Outlander' images feature Jaime and Geillis". hypable.com. נבדק ב-15 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Sessions went bald for the 'terrific' challenge of playing Dad's Army icon Arthur Lowe (VIDEO) –  TV News – What's on TV". What's on TV. נבדק ב-2016-02-20.
↑  Dessau, Bruce (15 ביולי 2014). "Opinion: Comedians & UKIP". Beyond The Joke. נבדק ב-26 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moss, Stephen (14 ביולי 2014). "John Sessions, comedy pioneer: 'I lost my way' | Film". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-26 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hoggard, Liz (1 ביולי 2007). "How we met: Alan McWalter & John Sessions". The Independent. London: Independent Print Ltd. אורכב מ-המקור ב-26 בספטמבר 2010. נבדק ב-4 בינואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Celebrities' open letter to Scotland – full text and list of signatories | Politics". The Guardian. Guardian Media Group. 7 באוגוסט 2014. נבדק ב-26 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455274705171  BNE: XX1070144  BnF: cb14054014d (data)  GND: 1199322660  ISNI: 0000 0001 1468 4114  LCCN: no98087956  MusicBrainz: 2df311bc-8146-4584-afd4-823d12c2248d  NKC: pna2015862394  NTA: 121225615  SNAC: w6p67zjh  SUDOC: 076774414  VIAF: 17425632   WorldCat (עם VIAF): 17425632
מרדכי רוטנברג (פריז)

ערך זה עוסק ברב בפריז. אם התכוונתם לאנשים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1958 (בן 66) ט' בסיון ה'תשי"ח אנטוורפן, בלגיה 
 מדינה:  צרפת 
 מקום פעילות:  פריז
 תפקידים נוספים:  רב בית הכנסת וראש אגודת הקהילות פריז ראש מוסדות אמת ליעקב ונשיא ישיבת אמת ליעקב בנוז'אן-סור-מארן
 רבותיו:  הרב יעקב טולידאנו,
 אב:  חיים יעקב רוטנברג 
 
הרב מרדכי רוטנברג (נולד בט' בסיון ה'תשי"ח, 28 במאי 1958 אנטוורפן בלגיה) הוא רב חרדי בפריז, רב בית הכנסת אגודת הקהילות ברחוב פָּאוֶוה (Pavée), ורב מערכת כשרות גדולה בצרפת.
ביוגרפיה

נולד באנטוורפן שבבלגיה לרב חיים יעקב ורבקה לבית מלכיור, ונקרא על שם סבו הרב מרדכי רוטנברג, רב קהילת מחזיקי הדת באנטוורפן וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, שנספה בשואה. למד בישיבת מרכז התורה ברנסי, בראשות הרב יעקב טולידאנו, ולאחר מכן נשלח לארץ ישראל ללמוד בישיבת מיר.
נישא לבלה, בת הרב פנחס מנחם יוסקוביץ, ששימש כרב ראשי של פולין לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי.
לאחר פטירתו של אביו, בז' באלול תש"ן (1990), מונה להחליפו כראש אגודת הקהילות והיה לרב הרביעי של בית הכנסת אגודת הקהילות ברחוב פאווה (rue Pavée) שברובע הרביעי של פריז. הוא ממשיך את דרכו של אביו גם בניהול מערכת החינוך ומערכת הכשרות. גיסו, הרב יצחק כץ, הקים לאחר פטירת חמיו קהילה נפרדת בשם "קהל יראים פריס" (קי"ף).
מכהן כנשיא ישיבת אמת ליעקב ב-St Maurice.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 98164289   WorldCat (עם VIAF): 98164289
עידו גרינבלום

עידו גרינבלום (נולד ב-24 ביולי 1986) הוא ראש המועצה המקומית קריית טבעון. הוא נבחר לראשונה ב-2018 וב-2024 נבחר לקדנציה נוספת.
ביוגרפיה

גרינבלום נולד ב-1986 בירושלים הבכור לשלוש אחיות. בילדותו עבר עם משפחות לקריית טבעון. אמו, שלומית גרינבלום הייתה עובדת סוציאלית ברמת הדסה ואביו דרור גרינבלום מנהל מחלקת המתנ"סים במועצה המקומית.
גרינבלום למד בתיכון אורט גרינברג ביישוב. את שירותו בצה"ל עשה ביחידת שלדג כלוחם ומפקד, כאשר במהלכו לחם במלחמת לבנון השנייה.
גרינבלום בוגר תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית (2015) ותואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב (2017).
במהלך לימודיו שימש כסגן יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית וכרכז וראש מחלקת תרבות באגודת הסטודנטים. הוא עבד כמנהל פרויקט "ירושלמים בוחרים בריא" המשותף למשרד הבריאות ולעיריית ירושלים.
ב-2018, בגיל 32, התמודד גרינבלום בבחירות לרשויות המקומיות בישראל לתפקיד ראש מועצת קריית טבעון, מטעם מפלגת העבודה. הוא עלה לסיבוב השני בו ניצח את המועמדת רות קלנר-עקרון, ונבחר לתפקיד ראש המועצה ברוב של 54%.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2024) זכה ברוב מוחץ של 87% מהקולות ונבחר לקדנציה נוספת.
גרינבלום בוגר תוכנית מעוז להכשרת מנהיגות ציבורית (2023) ומשתתף בתוכנית בלומברג למנהיגות ציבורית (2024).
גרינבלום נשוי ואב לשניים.
כהונתו כראש מועצה

בקדנציה הראשונה שלו גרינבלום הוציא לפועל את התכנית לבניית שכונה חדשה בקרית טבעון, שכונת צל אורנים, לראשונה לאחר 25 שנים בהן לא נבנתה שכונה חדשה ביישוב וכן קידם הקמת אזור תעסוקה, על מנת לייצר מקור הכנסה לרשות.
במהלך כהונתו נאבק גרינבלום על הקמת שדה תעופה בנבטים, במקום הקמת שדה התעופה מתוכנן ברמת דוד בעמק יזרעאל וכן פעל להוצאת מפעלים מזהמים מאזור מפרץ חיפה המשפיעים על איכות החיים של תושבי קריית טבעון.
בנוסף, קידם גרינבלום את מהפיכת המיחזור בטבעון. בקדנציה הראשונה שלו קמה, בשנת 2022, אספת אזרחים ראשונה בארץ. המלצות האספה בקשר למיחזור ולאיכות הסביבה אומצו על ידי המועצה ובראשם המהלך לצמצום הטמנה ולהכנסת פחים כתומים לקריית טבעון.
עוד הוביל גרינבלום, במהלך הקדנציה השנייה שלו, רפורמה במערך האבטחה היישובי, אשר כללה ,בין היתר, רישות של היישוב במצלמות, הוספת סיירים וניידות, חקיקת חוק עזר חדש וגביית היטל שמירה מהתושבים, כאשר המהלך במלואו נעשה בשיתוף משטרת ישראל.
כראש מועצה מתאפיינת כהונתו בקידום ערכים של שוויון וסובלנות. תחת כהונתו הכירה המועצה באופן רשמי בלהט"ב ובחרה לציין את יום ההבנ”ה באמצעות הנפת דגל גאווה על בניין המועצה וכן באמצעות קיום דיונים בנושא קבלה וסובלנות בבתי הספר בקריית טבעון .בנוסף שונו טפסי הרישום למוסדות החינוך של המועצה כך שיכללו הורים מאותו מגדר.
כמו כן מתאפיינת כהונתו בשיח פתוח עם תושבי היישוב – סקרי שביעות רצון שמופצים על ידי המועצה, פייסבוק לייב עם התושבים, והכנסת כלים רלוונטיים לשיח ארגוני סדור עם תושבי היישוב.
הערות שוליים

1 2   שוקי שדה, הם צעירים, רעבים ורוצים לעשות מהפכה: הכירו את טל, עידו, מסעב, עופר ומורן, באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2018
↑  נרי וייס, מיזם חדש: 'גמרא והתעמלות', באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2017
↑  מי ניצח בעיר שלכם? כל התוצאות מהסיבוב השני בבחירות המקומיות, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2018
↑  ירון כרמי, עידו גרינבלום הוא ראש מועצת קריית טבעון - ניצח בסבב ב' את רות קלנר - עקרון - אוקטובר 2018, באתר חי פֹּה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏2018-11-13
↑  עידו גרינבלום ימשיך להוביל את קרית טבעון לקדנציה נוספת עם אמון מוחץ של מעל 85% מקולות הבוחרים, באתר מרכז העניינים – חדשות טבעון והסביבה -, ‏2024-02-28
↑  עידו גרינבלום, באתר Maoz
↑  אלו 20 ראשי הערים שנבחרו השנה לתוכנית ״בלומברג סגול״ למנהיגות עירונית, באתר רשויות, ‏30 באפריל 2024
↑  לימור גל, דינה חלוץ, לא לשכוח: דיסק און קי עם מצגת, חיתולים ומוצץ. האם באמת אפשר לשלב ילדים ועבודה?, באתר ynet, 10 ביולי 2023
↑  מערכת עמקניוז, קרית טבעון: אושרה תכנית להקמת קמפוס תעסוקה, באתר עמקניוז - חדשות העמק, ‏2021-03-28
↑  איילת שקד: אני מבינה את חשיבות הנושאים עמם מתמודדת קרית טבעון, באתר הפורטל הישראלי לרשויות מקומיות, ‏2 בספטמבר 2021
↑   שירה מייקין, לתושבי קרית טבעון נמאס שמקשים עליהם למחזר, אז הם עשו משהו שמעולם לא נעשה בישראל, באתר הארץ, 8 במרץ 2022
↑  בתיה גלעדי, טבעון: תכנית אבטחה יישובית חדשה יצאה לדרך, באתר רדיו חיפה - 107.5FM, ‏2024-06-02
↑  יפתח שוע, קרית טבעון של שנת 2020 - אלטרנטיבה שפויה ומרעננת, באתר wdg.co.il, ‏2020-05-20
סולימאן פרנג'יה (1910)

סולימאן קאבאלאן בייק פרנג'יה (בערבית: سليمان فرنجية; 15 ביוני 1910 - 23 ביולי 1992) היה פוליטיקאי לבנוני נוצרי-מרוני ונשיא לבנון בין השנים 1970–1976. בשלהי כהונתו פרצה מלחמת האזרחים וכוחות הצבא הסורי נכנסו ללבנון.
ילדותו וראשית הקריירה הפוליטית שלו

פרנג'יה למד בבית הספר דה לה-סאל בטריפולי, בבית הספר סנט-ג'וזף בזע'רתא, במכללת אינטורה בקיסרוואן ובאוניברסיטה הישועית בביירות. לאחר תום לימודיו ניהל עסק שעסק בייבוא ובייצוא.
בשנת 1957 נמלט פרנג'יה מלבנון לסוריה עקב האשמות כי היה מעורב ברצח מספר אנשים ממשפחה יריבה. בסוריה הוא פגש את חאפז אל-אסד, עוד בטרם הפך לנשיא סוריה. האישומים נגדו בוטלו עד מהרה ופרישת אחיו ח'מיד בייק פרנג'יה מהפרלמנט בשנת 1957 הובילה לשובו בשנת 1960 ולבחירתו לנציג זע'רתא.
פרנג'יה כיהן בפרלמנט בשנים 1964 ו-1968. במהלך תקופת כהונתו בפרלמנט החזיק במספר תיקים בהם תיק הדואר, הטלגרף והטלפון, החקלאות, הפנים, המשפטים, הכלכלה, והעבודות הציבוריות.
הבחירות לנשיאות בשנת 1970

פרנג'יה נבחר לנשיאות בבחירות שנחשבות הצמודות ביותר בהיסטוריה של לבנון המודרנית. ב-17 באוגוסט 1970 נבחר כנשיא על חודו של קול באספה הלאומית (מול אליאס סרכיס). ברגע האחרון שינה כמאל ג'ונבלאט את דעתו ותומכיו הצביעו בעד פרנג'יה. פרנג'יה הציג את עצמו כמועמד הקונצנזוס, וגייס תמיכה מימין ומשמאל, ומכל העדות הדתיות. לא היה גורם מאחד אמיתי במצעו פרט להבטחתו לשמר את הסדר הפאודלי ואת הכוח בידי ראשי המשפחות השולטות - ה"זֻעמאא'". אלו חשו את הקרקע נשמטת מתחתם בתקופת שלטונם של פואד שהאב ושארל חילו, וחששו מהרפורמות שהבטיח סרכיס, בן טיפוחיו של שהאב, להמשיך. ניצחונו של פרנג'יה הושג בכוח הזרוע: לאחר סיבוב הצבעה שלישי, כשהתוצאה הייתה 49/49, פרצו חמושים בראשות בנו טוני למתחם הפרלמנטרי וכפו על יושב ראש הפרלמנט (אשר על פי הנוהג נמנע בהצבעות אלו) להצביע בעד פרנג'יה.