stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילן רמון
קבורתו והנצחתו > מיזמים לזכרו > אירועי מדע וחינוך

כנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון מתקיים מדי שנה על ידי סוכנות החלל הישראלית ומשרד המדע והטכנולוגיה. הכנס זוכה לתהודה רבה ומגיעים אליו בכירים בתחומי המדע והחלל מרחבי העולם, ראשי סוכנויות חלל, מרצים מובילים ומשלחות אסטרונאוטים מנאס"א.
סוכנות החלל הישראלית מקיימת את 'שבוע החלל הישראלי' מדי שנה במועד פטירתו.
מרכז רמון מקיים כל שנה חידון ארצי בנושא חלל ואסטרונומיה לזכרו של אילן רמון.
קרן רמון על שם אילן, רונה ואסף רמון מפעילה תוכניות חינוכיות בנושאי חלל, מדע וטכנולוגיה.
במאי 2010, במסגרת משימה STS-132 של מעבורת החלל אטלנטיס, הוטסה סיכת הלוחם של טל רמון, בנו של אילן רמון, ששירת ב"יחידה שבעמק", לתחנת החלל הבינלאומית ושוחררה לחלל בשמו ולזכר אביו. סיכת הלוחם צולמה על רקע החלל החיצון. עותק תמונת הסיכה ותעודת מקוריות מטעם NASA נמסרו למפקד היחידה, למשמרת בפינת הנצחה בבסיס רמת דוד.
קבורתו והנצחתו > מיזמים לזכרו > מוסדות טיס ומדע

נמל התעופה הבינלאומי רמון - אילת נקרא על שם אילן רמון ובנו, אסף ב-9 במאי 2013 הונחה אבן הפינה לנמל, במעמד אשתו רונה רמון ושר התחבורה ישראל כ"ץ והוא נפתח ב-21 בינואר 2019.
שמו של רמון מונצח במרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה, מרכז מדעי ומצפה כוכבים לנוער באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2014 הוקם בפארק המדע קריית ויצמן בניין הנקרא על שמו.
"פארק רמון למדע" בעיר קריית ביאליק.
"מרכז החלל טייבה", שנחנך ב-2012, תוכנן להיקרא על שמו של אילן רמון. בעקבות התנגדות שהעלה ח"כ אחמד טיבי לכך שמרכז חלל בעיר ערבית ייקרא ע"ש טייס קרב שהשתתף בהפצצות בלבנון, לא נקרא המרכז באופן ישיר על שמו של רמון, אלא "מרכז החלל טייבה להנצחת זכר האסטרונאוט אילן רמון".
קבורתו והנצחתו > מיזמים לזכרו > אתרי הנצחה

במרכז המבקרים המחודש על שפת מכתש רמון שולב החל מתחילת 2013 סיפורו של האסטרונאוט לצד סיפורו של המכתש. בין השאר מוצגת בו חליפת חלל של רמון לצד דגם של מעבורת חלל.
רמון וחבריו לטיסה הונצחו במצפור בהר רמון, אשר צופה אל "קרני רמון", גבעות בזלת במערב מכתש רמון.
באוגוסט 2020 נחנך אתר הנצחה לאילן, רונה ואסף רמון בפארק הלאומי, רמת גן.
קבורתו והנצחתו > מיזמים לזכרו > מקומות הקרויים על שמו

האסטרואיד 51828 אילנרמון נקרא על שמו.
בגבעות קולומביה שבמאדים נקראו פסגות הרים על שם כל אחד מאנשי צוות הקולומביה, ובהן אחת על שמו של אילן רמון.
שבעה מכתשים על הירח נקראו על שם כל אחד מאנשי צוות הקולומביה, ובהן אחד על שם רמון. כל המכתשים נמצאים בתוך מכתש אפולו (אנ').
בשתי ערים בקנדה נקראו רחובות על שמו: מאז 2003 בעיר קוט סנט לוק (Cote St. Luc), והחל מ-2007 גם בעיר ווהן (Vaughn).
רחוב בבאר שבע המוביל לכיוון חצרים נקרא על שם אילן רמון. באותו רחוב ממוקם בית הספר הטכני של חיל האוויר ובשנת 2007 הוקמה בו אנדרטה לזכרו. ב-2008 נקראה על שמו באותו רחוב גם הכיכר המובילה לבית הספר, והוצב בה מטוס פנטום מהטייסת שבה שירת.
היישוב הקהילתי מצפה אילן הנמצא באזור ואדי עארה, 4 ק"מ מערבית לחריש, קרוי על שמו על פי החלטת התושבים.
ב-2010 נקראה על שמו כיכר אילן רמון שבמרכז העיר אשדוד (ידועה גם בתור "כיכר הסיטי", "המחט" או "הקריה").
קבורתו והנצחתו > מיזמים לזכרו > מוסדות שונים הקרויים על שמו

מספר בתי ספר נקראו על שמו של אילן רמון ביישובים הבאים: באר יעקב, גן יבנה, גדרה, הוד השרון, חדרה, ירושלים, כוכב יאיר צור יגאל, מודיעין, נתניה, רחובות, ראשון לציון, רמת גן, שערי תקווה, כפר סבא ופתח תקווה. בספטמבר 2011 החליף בית הספר היהודי באגורה הילז שבקליפורניה, בארצות הברית את שמו ונקרא אף הוא על שם אילן רמון.
תנועת הצופים הקימה שלושה שבטי צופים על שם אילן רמון: שבט "אילן" בחדרה, שצבעי הזיהוי שלו הם כחול וכתום (המזכירים את השמיים ואת צבע חליפת האסטרונאוט של רמון), שבט "רמון" בקריית השרון, נתניה, שלוחת ״רמון״ של שבט ארבל בראשון לציון ושבט "רמון" ביוסטון, צופי צבר.
בשבט "לביא" במודיעין, ישנה שכבת "רמון" הקרויה על שמו.
בבט"ר ניצנים נקראה פלוגה "פלוגת אילן" על שמו של אילן רמון.
המחלקה לרפואה דחופה בבית החולים קפלן ברחובות נקראת על שמו.
משפחתו

רמון הותיר אחריו אשה, רונה, וארבעה ילדים - אסף, טל, יפתח ונועה.
בנו הבכור אסף התגייס לחיל האוויר וסיים בהצטיינות את קורס הטיס במגמת קרב. במהלך קורס הטיס, ניצל במרץ 2009 מתקלה במטוס סקייהוק שאותו הטיס וזכה לשבחים על היחלצותו מהתרסקות. ב־13 בספטמבר 2009, שבועות אחדים לאחר סיום הקורס, נהרג אסף במהלך אימון מבצעי בהטיסו מטוס F16, לאחר ביצוע תמרון חד בעקבותיו לקה, ככל הנראה, באובדן הכרה זמני (Blackout) כתוצאה מכוח ג'י חזק שפעל על גופו, והוא נהרג בהתרסקות מטוסו בדרום הר חברון. בעקבות מותו, התפתח דיון ציבורי במדיניות הנהוגה בצבא, לפיה שירותם הקרבי של מועמדים לשירות ביטחון בני משפחות שכולות, מותנה באישור הוריהם, מה שמאפשר להם, עקרונית, מסגרות שירות עתירות סיכון. אסף רמון נקבר לצד אביו, בבית העלמין בנהלל.
בשנת 2018, תשע שנים לאחר שנהרג, הונחה לזכרו אבן הפינה למכינה קדם צבאית שתיקרא "בית אסף".
אלמנתו של אילן רמון, רונה, נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-68 בשנת 2016 (תשע"ו). ב-17 בדצמבר 2018 נפטרה בגיל 54 ממחלת הסרטן.
בנו של אילן רמון, טל רמון, הוא מוזיקאי (זמר, פסנתרן, כותב ומלחין).
בשנת 2024, השתתף בנו, יפתח, יחד עם חברו סהר קורן, בעונתה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "המירוץ למיליון", ששודרה בקשת 12.
ראו גם

STS-107
מבצע אופרה – תקיפת הכור הגרעיני בעיראק
אסון מעבורת החלל קולומביה
לקריאה נוספת

אבי בליזובסקי ויפה שיר-רז, התרסקות הקולומביה - סיפורה של משימה STS-107, כנרת, זמורה-ביתן, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
משה גרנות, הנער שחלם לעוף, דני ספרים, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
תמי ליימן-וילציג בתרגום לעברית של מירה מאיר (איורים: וולף בולבה), לקים הבטחה: מסעו של ספר תורה, ספריית פועלים, בני ברק תשס"ד - ספר מנוקד לילדים על מסעו של אלוף-משנה אילן רמון לחלל עם ספר התורה הזעיר שהבריח הרב דסברג לברגן-בלזן. (הספר בקטלוג ULI)
שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית

| --- | --- |

הדגל של שירות הדגה וחיות הבר
הדגל של שירות הדגה וחיות הבר
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת הפנים של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת הפנים של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  United States Fish and Wildlife Service Office of Law Enforcement 
 תאריך הקמה:  30 ביוני 1940
 סוכנות קודמת:  לשכת הסקר הביולוגי לשכת המדגה
 מנהל:  מרגרט אוורסון (Margaret Everson) סגנית מנהל בתפקיד מנהל
 מטה מרכזי:  פולס צ'רץ' (Falls Church) בווירג'יניה
 עובדים:  9,000 (2019)
 תקציב:  2.79 מיליארד דולר (2019)
 www.fws.gov
 קואורדינטות:  38°50′44″N 77°07′12″W﻿ / ﻿38.845663°N 77.120087°W﻿ / 38.845663; -77.120087
 he
 
הת'ר ברטלט, פקחית של השירות באלסקה לצד מטוסה מדגם פייפר PA-18 סופר-קאב
שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית (באנגלית: United States Fish and Wildlife Service, בראשי תיבות USFWS או FWS) היא סוכנות של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בתוך מחלקת הפנים של ארצות הברית שתפקידה לנהל את הדגה, חיות הבר ובתי הגידול הטבעיים. המשימה של הסוכנות היא "לעבוד עם אחרים על מנת לשמר, להגן ולקדם על הדגה, חיות הבר, הצמחים ובתי הגידול שלהם למען התועלת המתמשכת של העם האמריקני".
בין תחומי האחריות של השירות: אכיפת החוקים הפדרליים הקשורים להגנה על חיות הבר; הגנה על מינים בסכנת הכחדה; ניהול נדידת עופות; שיקום אזורי דיג משמעותיים מבחינה לאומית; שימור ושיקום בית גידול של חיות הבר, כגון ביצות; סיוע לממשלות זרות במאמצי השימור הבינלאומיים שלהן; וכן מימון של סוכנויות של מדינות ארצות הברית המטפלות בדגה וחיות הבר באמצעות תוכנית שיקום חיות הבר ודיג ספורטיבי (Wildlife and Sport Fish Restoration Program).
ה-FWS מעסיק קרוב ל-9,000 עובדים והמבנה הארגוני מבוסס על משרד מרכזי בפולס צ'רץ' (Falls Church) בווירג'יניה, שמונה משרדים אזוריים וקרוב ל-700 משרדי שדה המפוזרים ברחבי ארצות הברית.
מרבית בתי הגידול של הדגים וחיות הבר הם בשטחים בבעלות פרטית. משום כך פועל ה-FWS בשיתוף פעולה עם קבוצות פרטיות כדוגמת Partners in Flight (שותפים למעוף) ו-Sport Fishing and Boating Partnership Council (מועצת שותפות הדיג והשיט) במטרה לקדם שימור ושיקום בתי גידול מרצון.
היסטוריה

השירות החל ב-1871 כ"ועדת ארצות הברית על דגים ואזורי דיג" (United States Commission on Fish and Fisheries), הידועה כ"ועדת הדגה של ארצות הברית" (United States Fish Commission) שהוקמה על ידי הקונגרס של ארצות הברית במטרה לחקור את תופעת הידרדרות מלאי דגי המאכל. כנציב ראשון של הוועדה מונה האורניתולוג והאיכתיולוג האמריקני ספנסר פולרטון באיירד (Spencer Fullerton Baird‏; 1823–1887). ב-1903 אורגנה ועדת הדגה מחדש כ"לשכת אזורי הדיג של ארצות הברית" (United States Bureau of Fisheries).
בשנים 1886–1885 הוקמה "המחלקה הכלכלית של יונקים ועופות" (Division of Economic Ornithology and Mammalogy" כחלק ממחלקת החקלאות של ארצות הברית. ב-1896 שונה שמה ל"מחלקת הסקר הביולוגי" (Division of Biological Survey). הפעילות הראשונית של המחלקה בהשפעה של שימוש בעופות להתמודדות עם מזיקים חקלאיים ומיפוי ההתפלגות הגאוגרפית של צמחים ובעלי חיים בארצות הברית. הזואולוג קלינטון הרט מריאם (Clinton Hart Merriam‏; 1855–1942) עמד בראש הלשכה במשך 25 שנים ותרם באופן משמעותי לידע המדעי על עופות ויונקים בארצות הברית. המאייר ג'יי נורווד דרלינג (Jay Norwood Darling‏; 1876–1962) מונה מנהל של הלשכה החדשה של הסקר הביולוגי ב-1934. באותה שנה חוקק הקונגרס את "חוק התיאום של דגה וחיות הבר" (Fish and Wildlife Coordination Act), אחד מחוקי הסביבה הפדרליים הראשונים. בניהולו של דרלינג החלה הלשכה מסורת נמשכת של הגנה על בתי גידול טבעיים חיוניים בכל רחבי המדינה. שירות הדגה וחיות הבר הוקם ב-1940, כאשר אוחדו הלשכות של הדגה והסקר הביולוגי לאחר שהועתקו למחלקת הפנים של ארצות הברית. ב-1959 הוזכרו השיטות של ה-FWS במסגרת "תוכנית בקרת הנזקים של בעלי חיים" בשירו של טום לרר "הרעלת יונים בפארק" (Poisoning Pigeons in the Park).
תת-היחידות של השירות

תת-יחידות של ה-FWS כוללות את:
מערכת המקלט הלאומית של חיות הבר (National Wildlife Refuge System) – מערכת של אדמות ציבור וגופי מים שהוקצו במיוחד לשם שימור הצמחים, חיות הבר והדגים של ארצות הברית. מאז שנשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט יעד את המקלט הלאומי של חיות הבר האי פליקן (Pelican Island National Wildlife Refuge) בפלורידה כמקלט הלאומי הראשון של חיות הבר ב-1903 המערכת גדלה וכוללת 562 מקלטים לאומיים של חיות הבר ו-38 אזורי ביצות המשתרעים על שטח של 607,028 קילומטרים רבועים.
מחלקת ניהול נדידת עופות.
בול הברווזים הפדרלי (Federal Duck Stamp) – בול המונפק על ידי הממשלה הפדרלית שחובה לרכוש אותו לפני שאפשר לצוד עופות מים נודדים כמו ברווזים ואווזים. הוא משמש גם ככרטיס כניסה למקלטים הלאומיים של חיות הבר המחייבים בדרך בתשלום לכניסה אליהם. מחיר הבול החל מ-2015 הוא 25 דולרים וההכנסה ממנו משמשת למימון שימור הביצות.
המערכת הלאומית של חוות הדגים (National Fish Hatchery System)‏ – 70 חוות דגים לאומיות ו-65 משרדים של שימור הדגה וחיות הבר.
תוכנית המינים בסכנת הכחדה (Endangered Species program)‏ – 86 תחנות שדה של שירותים אקולוגיים שתפקידם לאכוף את ההגנה על מינים בסכנת הכחדה על בסיס "חוק המינים בסכנת הכחדה מ-1973" (Endangered Species Act of 1973).
תוכנית לעניינים בינלאומיים
מרכז הדרכת השימור הלאומי (National Conservation Training Center) – המרכז שוכן במתחם בן 17 בניינים סמוך לבירה וושינגטון די. סי. וכולל מוזיאון המוקדש להיסטוריה של השירות, מרכז הדרכה לעובדי הרשות ומפגשים עם גופים נוספים העוסקים בשימור.
משרד אכיפת החוק של שירות הדגה וחיות הבר (United States Fish and Wildlife Service Office of Law Enforcement) – המשרד מפעיל קרוב ל-300 סוכנים מיוחדים ומעל ל-100 מפקחים על חיות הבר שתפקידם למנוע הברחה של חיות בסיכון, אכיפה של חוקי הציד, בדיקת משלוחי חיות לוודא אי הברחה, שיתוף עם משטרות של מדינות אחרות בנוסף ועוד.
המעבדה הפורנזית הלאומית לדגה וחיות הבר על שם קלארק בווין (Clark R. Bavin National Fish and Wildlife Forensic Laboratory) – המעבדה היחידה מסוגה בעולם שוכנת באשלנד באורגון ותפקידה לזהות מינים או תת-מינים של חלקי חיות על מנת לקבוע את סיבת המוות של החיה, כדי לסייע לסוכנים המיוחדים לדעת האם הייתה עבירה על החוק, ולהשוות עדויות פיזיות על מנת לקשור בין חשוד, קורבן ואתר הפשע.
קואופרטיבים לשימור נוף (Landscape Conservation Cooperatives) – רשת של 22 גופי שימור אזוריים המכסים את כל ארצות הברית והשטחים הסמוכים, שהוקמו ב-2009. הם קואופרטיבים עצמאיים הממונים על ידי השירות ומטרתם לפתח אסטרטגיות שימור מתואמות עבור שטחי נוף גדולים תוך שיתוף פעולה עם גופי שימור אחרים, ממשלתיים ופרטיים.
מונומנטים לאומיים בניהול השירות

ה-FWS מנהל שישה מונומנטים לאומיים של ארצות הברית:
המונומנט הלאומי הנפורד ריץ' (Hanford Reach National Monument) – נמצא בשטח וושינגטון. המונומנט הוקם במה שהיה קודם אזור חיץ מאובטח המקיף את השמורה הגרעינית הנפורד (Hanford Nuclear Reservation), והשטח לא עבר שינוי בשל חקלאות או פיתוח מאז 1943. האזור הוא חלק מרמת קולומביה, שנוצרה על ידי קילוחי בזלת וסחיפה של מים, וקרוי על שם הקטע האחרון הזורם בחופשיות בנהר קולומביה הקרוי הנפורד ריץ' (Hanford Reach).
פפהאנאומוקואקאה (Papahānaumokuākea Marine National Monument) – בשיתוף פעולה עם מדינת הוואי ומנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. המונומנט הימי משתרע על שטח נרחב של מי האוקיינוס השקט, ובהם עשרה איים ואטולים מאיי הוואי הצפון-מערביים, כולל אטול מידווי (שבו קיים גם האתר מקלט חיות הבר הלאומי אטול מידווי). המונומנט הוקם ב-2006 על שטח של 360,000 קילומטרים רבועים, והורחב ב-26 באוגוסט 2016, ליותר מפי ארבעה לשטח כולל של 1,510,000 קילומטרים רבועים. זהו האזור המוגן הגדול ביותר על פני כדור הארץ.
המונומנט הלאומי גבורה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה (World War Two Valor in the Pacific National Monument) – תוך שיתוף פעולה עם שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. מקיף תשעה אתרים בשלוש ממדינות ארצות הברית הקשורות למלחמת העולם השנייה, האנדרטאות לזכר המתקפה על פרל הארבור, כולל אנדרטת האונייה אריזונה, יוטה ואוקלהומה בהוואי, הקרב על האיים האלאוטיים באי אטו, קיסקה ואטקה באלסקה וכליאת היפנים בארצות הברית במרכז עקורי המלחמה של אגם טולי (Tule Lake War Relocation Center) במחוז מודק בקליפורניה.
המונומנט הימי הלאומי האיים המרוחקים באוקיינוס השקט (Pacific Remote Islands Marine National Monument) – בשיתוף פעולה עם מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. כולל את האיים: בייקר, האולנד, ג'רוויס, אטול ג'ונסטון, שונית קינגמן, אטול פאלמירה ווייק, השוכנים באוקיינוס השקט דרומית-מערבית להוואי.
המונומנט הימי הלאומי אטול רוז (Rose Atoll Marine National Monument) – בשיתוף פעולה עם מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. כולל את שני האיים הקטנים של אטול רוז (Rose Atoll), לגונה ושונית אלמוגים מזרחית לסמואה האמריקנית. זו גם הנקודה הדרומית ביותר בארצות הברית.
המונומנט הימי הלאומי שקע מריאנה (Marianas Trench Marine National Monument) – בשיתוף פעולה עם מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. מונומנט ימי זה, המשתרע על כ-250,000 קילומטרים רבועים, כולל את המים והאיים השקועים מתחת למים של שלושת האיים הצפוניים ביותר של איי מריאנה, 22 אתרים געשיים השקועים מתחת למים ושקע מריאנה.
יעקב שבתאי

ערך זה עוסק בסופר ישראלי. אם התכוונתם למפכ"ל משטרת ישראל, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במרץ 1934 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  4 באוגוסט 1981 (בגיל 47) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1955–1981 (כ־26 שנים)
 צאצאים:  חמוטל שבתאי 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין (1978) 
 
יעקב שבתאי (כ"א באדר ה'תרצ"ד, 8 במרץ 1934 – ה' באב ה'תשמ"א, 4 באוגוסט 1981) היה סופר עברי, מחזאי, פזמונאי, תסריטאי ומתרגם, הנחשב כיום לאחד הנטורליסטים החשובים ביותר של הספרות העברית.
ביוגרפיה

שבתאי נולד וגדל במעונות עובדים בתל אביב, להורים ממעמד הפועלים יוצאי פולין. בנעוריו היה חבר תנועת "השומר הצעיר". שירת בנח"ל ואחרי שחרורו בשנת 1955 עבר לקיבוץ מרחביה, שם כתב פזמונים ועסק בחקלאות. לפרסומו הראשון זכה ב-1964 כשזכה בשני פרסים לכתיבת מחזות. עשר שנים חי במרחביה ובשנת 1966 חזר לתל אביב והחל לשקוד על כתיבת ספרים ומחזות. ב-1969 זכה בפרס מטעם כתב העת "קשת" על הסיפור הקצר "הדוד פרץ ממריא", שב-1972 יצא לאור בקובץ סיפורים קצרים שעל שמו נקרא. הסיפור הוסרט לסרט טלוויזיה בידי מיכל בת-אדם, עבור הטלוויזיה הישראלית ב-1993. ב-1970 תרגם לעברית את הסרט "ניקי כלב הפרא".
עיקר פרסומו בא לו מהרומנים "זיכרון דברים" (1977) ו"סוף דבר" (1984). ספרים אלו מתאפיינים במשפטים ארוכים ומורכבים, ובהתמודדות בלתי פוסקת עם תחושת הקץ וחוויית המוות המתקרב של הדמויות. ברומנים אלה נעשה שימוש מתמיד בנקודת תצפית משולבת. הספר "זיכרון דברים" (שאף עובד לקולנוע שנים לאחר שראה אור) מתאר את חייהן של שלוש דמויות, על רקע קשרי המשפחה שלהן ועל רקע תל אביב, ההולכת ומשתנה. "סוף דבר" הוצא לאור רק אחרי מותו של שבתאי, והוא מתאר את מאיר, מהנדס תל אביבי בשנות הארבעים לחייו, המתמודד עם ההכרה הפתאומית בדבר מותו המתקרב. שני הרומנים הללו נחשבים ליצירות מופת של הספרות העברית.
שבתאי התפרסם גם הודות למחזות שכתב שהוצגו בתיאטרון הבימה: "כתר בראש" על ימיו האחרונים של דוד המלך ו"נמר חברבורות" על אדם שמגיע בשנות העשרים מפורטוגל לתל אביב עם חלום להקים בה קרקס. הוא פרסם גם ספר ילדים בשם "המסע המופלא של הקרפד" (1967), הבנוי כמחזה אלגורי בחרוזים.
נודעו גם פזמוניו, בהם "השיר על שרה אהרונסון", "אהובתי שלי לבנת צוואר", "לפנות ערב" ("בין ברושים"), "עם רדת יום", "שיר הכרם" "קנקן תירוש" ו"הרחק בלילה".   בין שיריו היה גם "שיר ההד", שביצע אריק לביא ב-1958, המקביל מקומות בארץ ישראל התנ"כית לתחושות ורגשות.
שבתאי תרגם שירים מצרפתית ומיידיש. עם תרגומיו המוכרים נמנים "אם נדע לאהוב", "הגבירה בחום", "עץ תפוח", "בואי רוח" ו"בדומיה".
שבתאי כתב את התמלילים העבריים לאלבומים הבאים:
"בדרך מערבה - שירי עם אמריקאים - בעקבות המתישבים בארה"ב", (1974)' ביניהם "בסימטת התותים"
"הים - משיריו של המלחין והזמר הברזילאי דוריוואל קאימי" (1975), ביניהם "מרש הדייגים"
"פרברים טרופיקל" (1981), ביניהם "מתוק התפוח"
בשנת 1974 כתב שבתאי את תסריט הסרט "עיניים גדולות" עם אורי זוהר, שאף שיחק בתפקיד ראשי. לצד זוהר שיחקו בסרט אריק איינשטיין, צבי שיסל ושתי נשותיהם של זוהר ואיינשטיין, אליה שוסטר וסימה אליהו.
שבתאי, שגדל בבית מפא"יניקי, נודע בדעותיו השמאלניות. למרות זאת, מפלגת "התחיה" הימנית השתמשה, ללא אישור, בתמונת נעורים שלו כסמל התנועה.
ב-4 באוגוסט 1981 לקה שבתאי בהתקף לב. בניידת הטיפול הנמרץ שהוזעקה לביתו היה ד"ר סטפן לנדס. הוא עלה לבית ופיקח על העברתו של שבתאי לניידת. במבוא הבית קיבל לנדס החלטה רפואית, ובו במקום ביצע ניתוח חירום, פתח את חזהו של שבתאי ועיסה את לבו. שבתאי הובהל לבית החולים, אך ליבו לא עמד בכך והוא נפטר באותו לילה.
הוא נקבר בבית עלמין הדרום בחולון.
הנצחה

רחוב על שמו בתל אביב נקבע ב-1999.
ב-17 באפריל 1996 הנפיק השירות הבולאי סדרה של 14 בולי דואר שנקראה "סופרים עברים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של 12 סופרים, בהם יעקב שבתאי, ו-2 סופרות. כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמנית גליה לרך עיצבה את הבול שהוקדש לו ושמה הופיע אף הוא על הבול עצמו.
חיים אישיים

היה נשוי לעדנה שבתאי (בנעוריה עדנה הנגבי), מחברת הספר "והרי את", ולהם שתי בנות: הד"ר חמוטל שבתאי (רופאה פסיכיאטרית וסופרת) ואורלי פוקס-שבתאי (פסיכולוגית קלינית). בנוסף היה בקשר רומנטי עם דליה גוטמן, שילדה לו בת, נועה. אחיו הוא המשורר אהרן שבתאי ואחייניתו היא המשוררת ננו שבתאי. לשבתאי אח צעיר נוסף, יואל (תו), נגן עוגב וצייר, שהתגורר שנים רבות בדרום צרפת, ונפטר שם.
בשנת 2014 הוקרן בפסטיבל דוקאביב סרטה של בתו נועה שבתאי, "אבא שלי יעקב שבתאי".
ספריו > זכרון דברים

רומן על רקע תל אביב של שנות השבעים שיצא לאור בשנת 1977, המתאר סדרה ארוכה של דמויות, הקשורות זו בזו בקשרי משפחה וקשרי היכרות אחרים. נחשב לאחת מיצירות המופת של הספרות הישראלית. ב-1995 עובד לקולנוע בבימויו של עמוס גיתאי.
ספריו > סוף דבר

הרומן השני מאת יעקב שבתאי שיצא לאור ב-1984, שלוש שנים לאחר מות מחברו, שטרם הספיק להשלימו. את הכתיבה השלימו אלמנתו עדנה והעורך דן מירון בהסתמך על טיוטות ששבתאי הותיר בעיזבונו. הספר נחשב, לצד קודמו "זיכרון דברים", לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית המודרנית.
מחזות > נמר חברבורות

קומדיה אבסורדית על פינק החולם להקים קרקס על חולות תל אביב. המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון חיפה ב-1974 בבימויו של עודד קוטלר עם יוסי ידין בתפקיד הראשי, ושנית בתיאטרון הבימה ב-1985 בבימויו של חנן שניר ובעיבודם של חנן שניר ועדנה שבתאי. נוסח זה הועלה שוב בהבימה ב-2006. הנוסח הראשון מופיע בקובץ המחזות נמר חברבורות ואחרים (תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995) והנוסח השני יצא לאור בספר נפרד, גם הוא בהוצאת הקיבוץ המאוחד (1985).
מחזות > הנבחרים

בעקבות "האכארנים" של אריסטופאנס. המחזה הועלה בתיאטרון חיפה במרץ 1976 בבימויו של עודד קוטלר, בתפקיד הראשי אורי זוהר ועם אמנון מסקין, מכרם ח'ורי ושמוליק קלדרון. המחזה מופיע בקובץ המחזות נמר חברבורות ואחרים.
מחזות > ברקיע השביעי

רביו בעקבות "המעגל" של ארתור שניצלר. המחזה הועלה במסגרת פסטיבל עכו בבימויו של ישראל גוריון עם מוזיקה מאת שלמה גרוניך. המחזה מופיע בקובץ המחזות נמר חברבורות ואחרים.
מחזות > חיי קאליגולה

המחזה מופיע בקובץ המחזות נמר חברבורות ואחרים.
מחזות > דון ז'ואן ושיפל חברו

המחזה, קומדיה תל אביבית המתרחשת במגרש למכירת מכוניות משומשות, הוצג בתיאטרון חיפה בשנת 1977 בבימויו של עודד קוטלר ומופיע בקובץ המחזות נמר חברבורות ואחרים.
מחזות > כתר בראש

מחזה על ימיו האחרונים של דוד המלך. המחזה עוסק במאבק הירושה, כאשר בת שבע ונתן טוענים שדוד הבטיח כי ימליך את שלמה, אך אביתר הכהן ושר הצבא יואב תומכים באדוניה, בעוד דוד עצמו מסרב להכיר בכך שזמן כהונתו כמלך עומד להסתיים. המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי בשנים 1969–1970 בבימויו של שמואל בונים ובכיכובם של אבנר חזקיהו ודבורה קידר. מופיע בקובץ המחזות כתר בראש ואחרים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1995).
מחזות > אוכלים

קומדיה סאטירית המבוססת על הסיפור המקראי של גזל כרם נבות על ידי אחאב (ספר מלכים); המחזה הועלה בתיאטרון החאן ב-1979 בבימויו של אילן רונן עם עליזה רוזן וששון גבאי בתפקידים הראשיים, בתיאטרון גשר ב-1999 ושוב בתיאטרון החאן ב-2011 בבימויו של מיכאל גורביץ' עם תפאורה הכוללת תמונה גדולה של מתחם הולילנד בירושלים. המחזה מופיע בקובץ המחזות כתר בראש ואחרים.
מחזות > מעשה ירושלמי

מחזה שטרם הוצג בתיאטרון מקצועי המבוסס על אגדה יהודית מהמאה השתים עשרה. המחזה מספר על דיהון בן שלמון, בנו של סוחר יהודי מירושלים שלאחר טביעת ספינתו מגיע באורח פלא לארץ השדים, ושם הוא נושא לאישה את לילית, בתו של אשמדאי. חלקים מהמחזה הועלו במסגרת ההצגה שדים של תיאטרון בית הלל באוניברסיטה העברית בירושלים ב-2009. מופיע בקובץ המחזות כתר בראש ואחרים.
מחזות > המאנדראגולה

עיבוד חופשי לקומדיה "לה מנדראגולה" מאת ניקולו מקיאוולי אשר הועלה בתיאטרון חיפה ב-1971 בבימויו של מייקל אלפרדס והועלה שוב בתיאטרון בית ליסין ב-2011. המחזה מופיע בקובץ המחזות כתר בראש ואחרים.
מחזות > מתום פרשת חייו של הנס וואלדמאר

מחזה הראשון של שבתאי אשר נכתב ב-1963 ועוסק בישראלי יליד גרמניה הבא לבקש את ירושת משפחתו 11 שנים אחרי תום מלחמת העולם השנייה. על אף שלא הושלם מעולם, המחזה הוגש למועצה לתרבות ולאמנות וזכה בפרס הראשון בפברואר 1964. המחזה מופיע בגרסתו הלא גמורה בקובץ המחזות כתר בראש ואחרים.
מחזות > מחזות שתרגם

סטמפניו, מאת שלום עליכם, הבימה, 1972.
האוצר, מאת שלום עליכם, הבימה, 1975.
הלולת הרוחות, מאת נואל קאוורד, הבימה, 1969.
הו אבא, אבאלה עלוב, מאת ארתור קופיט, התיאטרון הקאמרי, 1966.
אנדרוקלס והאריה, מאת אורנד הריס, הקאמרי, 1966.
קדחת אביב, מאת נואל קאוורד, הקאמרי, 1967.
הפטנט, מאת אן ג'ליקו, הקאמרי, 1967.
אי המטמון, מאת רוברט לואיס סטיבנסון, הקאמרי, 1968.
חדרים, מאת הרולד פינטר, הקאמרי, 1968.
יואי, מאת יוג'ין או'ניל, הקאמרי, 1969.
מלון פלאזה, מאת ניל סיימון, הקאמרי, 1970.
השבוי בקומה ה-14, מאת ניל סיימון, הקאמרי, 1972.
השפעת קרני הגאמא על צפרני החתול, הקאמרי, 1972.
הרפתקה בקרקס, מאת ג'יימס אמברוז בראון, הקאמרי, 1965.
שלושה הוצמך, מאת איציק מאנגר, הקאמרי, 1977.
רביזור, מאת ניקולאי גוגול, הקאמרי, 1978.
ינטל, מאת יצחק בשביס-זינגר, הקאמרי, 1980.
רשימת כתבים

המסע המופלא של הקרפד (תל אביב: ספרית פועלים, 1965) – ספר ילדים
הדוד פרץ ממריא (תל אביב: ספרית פועלים, 1972) – קובץ סיפורים
עיניים גדולות (עם אורי זוהר, 1974) – תסריט
זיכרון דברים (תל אביב: ספרי סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1977) – רומן
סוף דבר (תל אביב: ספרי סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1984) – רומן
שירי הזמר (תל אביב: זמורה ביתן, 1992) – קובץ שירים
נמר חברבורות ואחרים (תל אביב: ספרי סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1995) – קובץ מחזות
כתר בראש ואחרים (תל אביב: ספרי סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1995) – קובץ מחזות
קרקס בתל אביב (תל אביב: הספרייה הקטנה, ספרי סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 2006) – קובץ סיפורים
לקריאה נוספת

חנה סוקר-שווגר, מכשף השבט ממעונות עובדים - יעקב שבתאי בתרבות הישראלית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
עמוס עוז, "'מתנובה עד מונקו' (על פתיחת הסיפור "נמר חברבורות פרטי ומטיל אימה")", מתחילים סיפור, הוצאת כתר, 1996.
עדנה שבתאי, כי היום עובר: חיי עם יעקב שבתאי, הוצאת הספרייה החדשה, ספרי סימן קריאה, 2019.
רועי הורוביץ, עולם ללא אשמים – יעקב שבתאי בעקבות 'ספר הספרים', הוצאת כרמל, 2021.
עידו בסוק, יעקב שבתאי - חיים, הוצאת מאגנס, 2022.