stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נייטרינו
גילוי החלקיק

ההשערה בדבר קיומו של הנייטרינו הועלתה לראשונה על ידי וולפגנג פאולי ב-1930 על מנת להסביר את בעיית איבוד התנע בתהליך התפרקות בטא. פאולי הציע כי חלקיק שטרם נתגלה נושא את עודף האנרגיה וכינהו "נייטרון", אולם ב-1932 ניתן שם זה לחלקיק שונה לגמרי שהתגלה על ידי ג'יימס צ'דוויק. בשלב זה היו שני חלקיקים שונים שנשאו את השם "נייטרון". אנריקו פרמי נשאל האם הוא אותו "חלקיק פאולי" והשיב כי "חלקיק פאולי אינו נייטרון אלא נייטרינו" (כלומר נייטרון קטן באיטלקית), וכך קיבל החלקיק שם חדש. על פי התיאוריה של פרמי להתפרקות בטא, החלקיק שגילה צ'דוויק יתפרק לפרוטון, אלקטרון ולחלקיק נייטרלי קטן (שכיום נקרא אנטינייטרינו אלקטרוני):
n^{0}\rightarrow p^{+}+e^{-}+{\bar {\nu }}_{e}
ב-1933 חישב פאולי את תכונות החלקיק המשוער.
הנייטרינו התגלה ניסיונית, על ידי צוות בראשות קלייד קוואן ופרדריק ריינס, רק ב-1956, בניסויים בכור הגרעיני "סוואנה ריבר", למעלה מ-30 שנה אחרי שנחזה קיומו, משום שהתגובה שלו עם אטומי חומר שדרכו הוא עובר היא מזערית, ולפיכך היה צורך במכשור רגיש במיוחד. בשנת 1962, צוות פיזיקאים בראשות ליאון לדרמן גילה סוג שני של נייטרינו, שאותו כינו נייטרינו מואוני, ובשנת 1975, צוות של פיזיקאים בראשות מרטין פרל גילה סוג שלישי של נייטרינו, אותו הם כינו נייטרינו טאואוני. ב-2015 שני חוקרים, טקאקי קג'יטה היפני וארתור מקדונלד הקנדי, זכו בפרס נובל לפיזיקה על הוכחה לכך שלחלקיקי נייטרינו יש מסה.
סוגי הנייטרינו

קיימים שלושה סוגי נייטרינו שונים מבחינת הטעם. כל אחד מאלו משתייך לדור שונה של המודל הסטנדרטי: נייטרינו אלקטרוני νe (דור ראשון), נייטרינו מואוני νμ (דור שני) ונייטרינו טאואוני ντ (דור שלישי). לכל אחד מהם יש גם אנטי-חלקיק, האנטינייטרינו. ייתכן שהנייטרינו והאנטינייטרינו הם למעשה אותו חלקיק; אם כך, הנייטרינו הוא פרמיון מאג'ורנה. השערה זו לא הוכחה. לנייטרינו ולאנטינייטרינו יש כמה מספרים קואנטיים שונים זה מזה, לרבות המספר הלפטוני (1 עבור נייטרינו; -1 עבור אנטינייטרינו) והאיזוספין החלש (1⁄2 עבור נייטרינו; -1⁄2 עבור אנטינייטרינו).
הנייטרינו האלקטרוני הוא הסוג הנפוץ ביותר של נייטרינו. הוא מופק בדעיכת בטא פלוס. אנטינייטרינו אלקטרוני מופק בדעיכת בטא מינוס.
נייטרינו מהשמש

בניסיונות לבדוק את התהליכים המתרחשים בליבת השמש נבנו גלאים למדידת שטף הנייטרינו מהשמש (מכונים גם "נייטרינו סולארי"). גלאים אלו נבנו במעבה האדמה על מנת לסנן רעש רקע של חלקיקים אחרים, אך הצליחו לגלות רק שליש מכמות הנייטרינו שציפו החוקרים למצוא. הפתרון לבעיה הוצע על ידי גריבוב ופונטרקורבו ב-1969 ואומת בניסויים ב-2002. גריבוב ופונטרקורבו הוכיחו כי בדרך בת שמונה הדקות מהשמש לכדור הארץ, שני שלישים מהנייטרינו מתנודדים בין נייטרינו אלקטרוני כפי שנוצר בליבת השמש ושאותו בלבד מדדו עד כה לבין שני סוגי הטעמים האחרים.
במשך שנים רווחה היפותזה כי כמויות נייטרינו גדולות יכולות להוות את החומר האפל החם, שהוא אחד מההסברים למסה החסרה ביקום. כיום מקובל שכמויות הנייטרינו אינן יכולות לתרום חלק משמעותי ממנו. תצפיות קוסמולוגיות תוחמות את התכונות של הנייטרינו[דרושה הבהרה].
נייטרינו מבלאזר

ב-22 בספטמבר 2017, גלאי הנייטרינו IceCube גילה את IceCube-170922A, חלקיק נייטרינו באנרגיה של 290 טריליון אלקטרון וולט. לאחר תצפיות נמצא שמקורו בבלאזר, חור שחור מסוג קוואזר, הרחוק מאיתנו 3.7 מיליארד שנות אור, שמפנה את הסילון שלו לכיווננו. כך למעשה נפתחה דרך חדשה לחקר היקום, בגילוי ומציאת מקורות אנרגיה גבוהה.
מהירות החלקיק

מהירותו של נייטרינו ככל הנראה קרובה מאוד למהירות האור. שטף הנייטרינו מסופרנובה 1987A הגיע לכדור הארץ בערך באותו הזמן עם שטף הפוטונים.
ב-22 בספטמבר 2011 התפרסם מאמר על ידי מדענים מ-CERN לפיו בניסויים שנערכו במשך 3 שנים, נמדדה לחלקיק נייטרינו מהירות הגבוהה ממהירות האור, גילוי שאינו עולה בקנה אחד עם תורת היחסות הפרטית. מיד לאחר הגילוי פרץ גל של תאוריות המנסות להסביר את משמעותו והשלכותיו על הפיזיקה המודרנית. בפברואר 2012 נתגלה שכבל אופטי היה מחובר בצורה רופפת לאחד מהשעונים האטומיים שמדדו את זמן היציאה וההגעה של הנייטרינו, ולכן יש צורך לבדוק מחדש את התוצאות. ביוני אותה שנה, לאחר בדיקה מחודשת, נמצא שמהירות הנייטרינו קטנה ממהירות האור.
ראו גם

המודל הסטנדרטי
מיון החלקיקים
גלאי נייטרינו
לקריאה נוספת

פתרונה של בעיית הנויטרינו מן השמש, מהדורת Scientific American בעברית (הוצאת אורט) גיליון 7 (אוק' נוב' 2003)
מסתרי הנייטרינו: להבין את היווצרות היקום בעזרת מערכת בנוסח טלפון פחיות במעבה האדמה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2024
הערות שוליים

↑  שני חוקרים שגילו בנפרד שלניטרינו יש מסה זכו בפרס נובל לפיזיקה, אתר הידען
↑  https://www.space.gov.il/news-space/131289 עידן חדש באסטרונומיה: זוהה "חלקיק רפאים" באנטארקטיקה שמקורו בחור שחור, עודד כרמל, 15.07.2018
↑  מאמר מאת מדענים מ-CERN
↑  אתר חדשות ה-BBC
↑  Leading Light: What Would Faster-Than-Light Neutrinos Mean for Physics?, סיינטיפיק אמריקן (באנגלית)
↑  הפרסום באתר של CERN(הקישור אינו פעיל, 23.2.2025)
↑  אתר CERN
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
| חלקיקים בפיזיקה - חלקיקים יסודיים - לפטונים |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים | אלקטרון • מיואון • טאו • נייטרינו אלקטרוני • נייטרינו מיואוני • נייטרינו טאואוני |  |
| אנטי-חלקיקים | פוזיטרון • אנטי-מיואון • אנטי-טאו • אנטי-נייטרינו אלקטרוני • אנטי-נייטרינו מיואוני • אנטי-נייטרינו טאואוני |  |
| המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים> בוזונים | המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים> פרמיונים | המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים> פרמיונים | המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים> פרמיונים |
| --- | --- | --- | --- |
: קווארקים
|  פוטון |  למעלה |  קסום |  עליון |
|  גלואון |  למטה |  מוזר |  תחתון |
: לפטונים
|  בוזוןZ |  נייטרינואלקטרוני |  נייטרינומיואוני |  נייטרינוטאואוני |
|  בוזון W |  אלקטרון |  מיואון |  טאו |
 בוזוןהיגס: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565617105171  BnF: cb12041797n (data)  GND: 4171614-0  LCCN: sh85091200  NDL: 01021644  NKC: ph123272
אסם השקעות

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  אויגן פרופר, ד"ר פרנץ קליין, יעקב לורש, עזריאל ויל, שמשון וילמרסדורף, משה קצמן ואליהו חרפק
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־83 שנים)
 חברת אם:  נסטלה (100%)
 חברות בנות:  Tivall CZ  טבעול 
 מיקום המטה:  שוהם 
 משרד ראשי:  אזור התעשייה חבל מודיעין, ישראל
 ענפי תעשייה:  עיבוד מזון 
 מוצרים עיקריים:  מזון
 הכנסות:  4.17 מיליארד ש"ח (2015)
 רווח תפעולי:  527 מיליון ש"ח (2015)
 רווח:  384 מיליון ש"ח (2015)
 יו"ר:  דן פרופר
 מנכ"ל:  אבי בן אסאייג
 עובדים:  4,200
  
 www.osem.co.il
 
אֹסֶם השקעות בע"מ המוכרת בשמה המקוצר "אסם" היא קבוצת חברות מזון ישראלית גדולה, הנשלטת על ידי תאגיד המזון השווייצרי נסטלה, המחזיק ב-100% ממניותיה.
היסטוריה > הקמה

חברת אסם הוקמה בספטמבר 1942, כחברת שיווק משותפת לחמישה יצרנים: "אטריות" מירושלים, "עססית", ו"אורינט" מרמת גן ו"הדגן" ו"ציון" מתל אביב. בין מייסדי החברה נמנו אויגן פרופר (אביהם של דן פרופר וגד פרופר), ד"ר פרנץ קליין, יעקב לורש, עזריאל ויל, שמשון וילמרסדורף, משה קצמן ואליהו חרפק. שמה של החברה מייצג את מהותה של החברה בראשיתה: אסם של תוצרת של בתי חרושת שונים. השם נלקח מתפילתו של הכהן הגדול ביום הכיפורים: "”שֶׁתְּהֵא הַשָּׁנָה הַזּאת שְׁנַת אֹסֶם”".
בהמשכה של שנת 1942 הצטרף לחברה בית חרושת "כתר". ביוני 1943, נפתח סניף בחיפה.
היסטוריה > התרחבות

עד אוגוסט 1943, הצטרפו עוד בתי חרושת והחברה טענה לייצור 80% משוק האטריות בארץ ישראל. בשנת 1946 הוקם המפעל הראשון של החברה בבני ברק. בקיץ 1947, חנכה החברה מפעל משותף בבני ברק. בתחילה ייצרה אסם אטריות ומקרונים. אחרי קום המדינה, עם העלייה ההמונית, וכדי לספק את צורכיהם של בני עדות המזרח, שהיו מורגלים לאורז וקוסקוס, החלה החברה לייצר מוצר חדש - פתיתים אפויים, אשר להם צורה הדומה לאורז. הפתיתים זכו לכינוי "אורז בן-גוריון" ובארצות הברית ובמדינות נוספות מכונים הפתיתים האפויים "קוסקוס ישראלי".
בשנת 1952, החלה החברה לייצר שקדי מרק, שנקראו אז שקדי ביצים. כמו-כן ייצרה החברה בשנות ה-50, תבלין וגלידה.
בשנת 1959, הקימה בניין נוסף במפעל, לייצור אבקות רוטב ואבקות מרק. בנוסף, ניסתה אסם להחדיר לשוק מספר מוצרים שלא צלחו: בליל עוגה תחת השם: "מעוג אסם" ו"עגברוני" מקרוני בלול ברסק עגבניות. באותה שנה התחילה אסם לייצא, והקימה את Osem UK בלונדון.
בשנת 1964, נחנך מפעל החטיפים של החברה בחולון, והתחיל פיתוח חטיף בוטנים בשם במבה.
בשנת 1968, פיתח דן פרופר את הביסלי, במטרה לנצל בצורה טובה יותר את המכונות לייצור פסטה שהיו במפעל.
בשנת 1970 רכשה אסם את מפעל "לחמנו" ונכנסה גם לשוק מוצרי המאפה. בשנת 1972 העסיקה אסם כ-750 עובדים. באותה שנה החלה אסם לייצר ביסקוויטים.
באפריל 1975 נפתח ביקנעם עילית מפעל לייצור פסטה ומאכלי בצק אחרים.
בשנת 1976 נרכשו קרקעות בפתח תקווה ועליהם חנכה אסם מפעל רטבים. בנוסף, הוקמו במתחם גם משרדי ההנהלה, ומרכז ההפצה המרכזי (פעלו במקום עד 2008). ההנהלה עברה ב-1980 מתל אביב לפתח תקווה.
ב-1981 רכשה הקבוצה את יצרנית הביסקוויטים פרומין על מפעליה בבני ברק ובשדרות, וב-1982 את קונדיטוריית ערגל (אשר המוצר המפורסם שלה הוא עוגיות "הערגליות"). בשנת 1986 הוקם מפעל מרקים חדש בשדרות.
בשנת 1988 נרכשה חברת עסיס בע"מ בנתניה.
בשנת 1992 הפכה אסם לחברה ציבורית תוך הנפקת 25% ממניותיה בבורסת תל אביב.
הרכישה המשמעותית ביותר של אסם הייתה ב-1993, כאשר רכשה 58% אחוזים מטבעול, יצרנית המזון הצמחי מקיבוץ לוחמי הגטאות.
בכך נכנסה אסם גם לתחום המזון הקפוא. במרץ 2010 הושלמה רכישת החברה על ידי אסם, ויתרת החזקות הקיבוץ בחברה נמכרו לאסם ב-462 מיליון שקל המשקפים שווי של 1.1 מיליארד שקל לחברה.
ב-1994 נכנסה אסם לשותפות עם מפעל "מגדנות הבית", שבו מיוצר קו העוגות של החברה.
בשנים אלו המתחרה העיקרית של אסם בישראל הייתה חברת ויטה. סיסמת הפרסום למותג אסם הייתה (בליווי זמריר ברדיו) "זה טוב, זה טוב, זה אסם!".
היסטוריה > שיתוף פעולה עם נסטלה

בעקבות ועידת מדריד והסרת החרם הערבי על חברות הסוחרות עם ישראל נפתחה בפני אסם האפשרות ליצירת שותפות אסטרטגית עם יצרן מזון בינלאומי. לאחר שניהלה משא ומתן עם כמה חברות בינלאומיות, בחרה אסם ב"נסטלה". בשנת 1995 נחתם הסכם לשיתוף פעולה עם נסטלה. במסגרת ההסכם הוחלט על תחילת יבוא מוצרי נסטלה לישראל, הוסכם על העברת ידע בנושאי מחקר ופיתוח של מוצרים, מערכות מידע וטכנולוגיות מזון. בנוסף רכשה אסם את יצרנית הבשר הקפוא "מילי מזון איכות" ומיזגה ב-1995 את פעילותה עם חברת טבעול. בנוסף, החל המפעל בשדרות בייצור שמן.
בשנת 1996 רכשה נסטלה 10% ממניות קבוצת אסם. בשנת 1997 רכשה אסם את השליטה ב"סלטי צבר". כמו כן, הקימה אסם מיזם משותף עם חברת "גלידות טנא נגה" שבבעלות "תנובה" לייצור ושיווק גלידה תחת המותג האיטלקי "מוטה" (Motta). בשנת 1998 הגדילה נסטלה את החזקותיה בקבוצת אסם ל-47%. באותה שנה רכשה אסם 50% ממפעל החמוצים של בית השיטה ומיזגה את החברה לתוך פעילותה של חברת "עסיס". בשנת 2003 רכשה אסם את חלקה של תנובה ב"גלידות נסטלה". באוגוסט 2006 הכריזה אסם על רכישתה של "בונז'ור" תמורת 117 מיליון ש"ח מידי אליעזר פישמן. לפני הרכישה, רווחי בונז'ור, רשת שיווק וייצור מוצרי מאפה קפואים למפעלים, צמחו בקצב דו ספרתי מדי שנה.
ביוני 2008, חנכה אסם מרכז לוגיסטי באזור התעשייה חבל מודיעין, הסמוך לשוהם. למרכז זה מועברים מאז מוצרים מכל שמונת המפעלים של הקבוצה וכן מוצרים שהיא מייבאת מחו"ל. המוצרים היבשים, המצוננים והקפואים מאופסנים שם עד להפצתם לחנויות. כמו כן שוכנים במרכז משרדי ההנהלה.
ביולי 2010 העניק ארגון "מעלה" דירוג קטגורית פלטינה לחברה. ב-20 באפריל 2016 רכשה נסטלה את שאר מניותיה של אסם מבעלי המניות האחרים, ואסם חדלה להיות חברה ציבורית והפכה לחברה פרטית בבעלות מלאה של נסטלה. ב-1 בינואר 2020 מכרה אסם את בית השיטה לחברת דין שיווק וקליה. ב-9 במאי 2023 הודיעה כי היא מפסיקה לייצר את מוצרי הקמח שלה, ביניהם המותג המוביל בחברה "קמח תופח", מפאת עלויות גבוהות של הקמח.
מנהלים

אסם נוהלה במשך שנים על ידי דן פרופר, אשר הוביל את אסם לשותפות עם נסטלה. ביולי 2006 החליף גזי קפלן את דן פרופר כמנכ"ל החברה ופרופר הפך ליו"ר דירקטוריון החברה. המנכ"ל הנוכחי הוא אבי בן אסאייג.
בעלות

בשנת 1992 הונפקה אסם בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1995 נכנסה אסם לשותפות בינלאומית עם תאגיד המזון "נסטלה" והחלה לשווק בישראל את מוצרי התאגיד השווייצרי, ובהם קפה נמס, שוקולד, דגני בוקר ומוצרי מטרנה. החל משנת 2000, החזיקה נסטלה ב-50.1% ממניות אסם, ובשנת 2014 עמד שיעור החזקותיה על 63.6%. הרוב המכריע של החזקות משפחת פרופר בחברה נמכרו.
ב-20 באפריל 2016 רכשה נסטלה את שאר מניותיה של אסם מבעלי המניות האחרים, ואסם חדלה להיות חברה ציבורית והפכה לחברה פרטית בבעלות מלאה של נסטלה.
סמל החברה

סמל אסם הנוכחי הוא עדכון שלישי של הסמל שנעשה על ידי סטודיו אסם, יוסי בלום ויצחק ירקוני בשנת 1997. הסמל המקורי צויר על ידי אוטה וליש בשנת 1942 ועודכן על ידי סטודיו מייקל פיטרס בלונדון ויצחק ירקוני בשנת 1984.
מותגי החברה

צבר - מותג חומוס וסלטים.
טבעול - מותג מזון צמחוני.
מטרנה - מזון לתינוקות.
עסיס - מותג מיצים ותרכיזים.
Nescafe - מותג קפה של חברת נסטלה, שהפך, עוד לפני צירופו לאסם, לשם גנרי לקפה נמס בישראל.
פרפקטו - פסטות ורוטבים.
במבה - מותג חטיפי בוטנים ותירס.
גרבר - דייסות לתינוקות.
מנה חמה - מותג של ארוחת טלוויזיה
הערות שוליים

↑  ארץ ישראל - ארץ אוכלת מקרונים, המשקיף, 29 בספטמבר 1942
↑  האסם, משמר, 13 באפריל 1945
↑  בתחילת שנות ה-2000 היו שקשרו את שם החברה עם המילה האנגלית במבטאה הישראלי Awesome שמשמעותה: 'מדהים', והחברה אף השתמשה בכך בפרסומיה.
↑  בית חרושת לאטריות כתר, דבר, 19 בנובמבר 1942

אסם, דבר, 12 בינואר 1943
↑  אסם, המשקיף, 22 ביוני 1943
↑  אחוד בתי חרושת לאטריות, המשקיף, 27 באוגוסט 1943
↑  בית חרושת חדש לאטריות ומקרונים, המשקיף, 2 ביוני 1947
↑  ימי החג הגיעו, דבר, 2 בספטמבר 1956
↑  זה עתה הופיע, אבקת רוטב ואבקת מרק, דבר, 13 בנובמבר 1959

4 הראשונים, דבר, 10 בנובמבר 1959
↑  מעוג אסם, מעריב, 23 באוגוסט 1959
↑  מוצר אסם חדש - עגברוני, דבר, 4 ביוני 1958

עגבניות מקרוני עגברוני, מעריב, 6 במאי 1958
↑  לידתו של מותג, באתר אינדקס - מזון ומשקה, 26 בדצמבר 2005
↑  אטריות בלי לוקשען, דבר, 5 ביוני 1972
↑  ועכשיו ביסקוויטים אסם, דבר, 8 בדצמבר 1972
↑  אסם הצליחה להגדיל צריכת מוצרי הפסטה ב-20%, דבר, 1 במרץ 1976
אסם מקימה בפ"ת מרכז שיווק ארצי, דבר, 14 בדצמבר 1978
↑  עמירם כהן וג'קי חורי, מכירת טבעול - האקזיט של לוחמי הגטאות: "קיבוצניקים ראו כסף והסתנוורו", באתר TheMarker‏, 19 במרץ 2010
↑  בטרם הייתה אסם השקעות
↑  זה טוב זה טוב זה אסם הזמריר הראשוני, ותצלומי מודעות ישנות ובהן פרסומת זו
↑  אמיר אייזנברג, ‏אסם תקים שותפות חדשה לייצור שימורים עם קיבוץ בית-השיטה, באתר גלובס, 20 במאי 1998
↑  TheMarker digital, אסם רכשה את חלקה של תנובה בנגה גלידות ב-37.5 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2003
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏אסם רוכשת את בונז'ור מקבוצת פישמן תמורת 117 מיליון שקל, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2006
↑  יעל גרוס אנגלנדר ומישל אודי, ‏אסם חנכה מרכז לוגיסטי בחבל מודיעין בהשקעה של כ-400 מיליון שקל, באתר גלובס, 22 ביוני 2008
↑  טבלת דירוג של ארגון מעלה
↑  שני מוזס, ‏נפטרת מהחמוצים: אסם מוכרת את מפעל בית השיטה תמורת כ-55 מיליון שקל, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2019
↑  נווית זומר, פסטות, קטשופ ומטרנה: גם אסם שוב מעלה מחירים, ומפסיקה לייצר קמח תופח, באתר ynet, 9 במאי 2023
↑   עדי דברת, האם במבה וקוטג' הם מוצרים ישראליים?, באתר TheMarker‏, 10 במרץ 2013
↑  שינוי במרשם בעלי מניות, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  הפיכה לחברה פרטית ביום 20.4.16, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5135151433044756420007   WorldCat (עם VIAF): 5135151433044756420007 
פוטומונטאז' של מייסדי אסם. מימין לשמאל: עזריאל וייל, משה קצמן, שמשון וילמרסדורף, פרנץ קליין, אויגן פרופר, יעקב לורש, אליהו חרפק
משאית חלוקה של גלידות נסטלה
הלוגו הראשון של אסם
לוגו אסם באנגלית
מאצ'בלי

ערך זה עוסק במשפחת אצולה גאורגית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שלט האצולה של נסיכי מאצ'בלי
מאצַ'בֶּלי (בגאורגית: יחיד მაჩაბელი) או מאצַ'בּלֶבּי (רבים მაჩაბლები) היה בית אצולה במעמד תאוודי (אנ') ("נסיך") שהחזיק אחוזה פיאודלית גדולה ("סָתאווַדוֹ" (אנ')) באזור כארתלי הפנימית (מרכז גאורגיה) של היום, ונקרא סמאצ'בלו על שמם.
כתובת ממנזר תירי (אנ') המזכירה את מאצַ'בֶּל תַּווְחֶלִידזֶה, אבי המשפחה על פי ההשערה
מוצא המשפחה אינו ברור לגמרי. הרשומות המסורתיות מזכירות את המשפחה כצאצאי משפחת האצולה אבחזית-גאורגית, אנצ'בדזה, שנמלטו מממלכת אבחזיה, בעקבות מרד האצילים שהחל במערב גאורגיה עם מותו של וחטנג הרביעי מלך ממלכת גאורגיה, בשנת 1446, ועליית אחיו גיאורגי השמיני לשלטון. המרד הוביל בסופו של דבר להיווסדה של ממלכת אימרתי. גרסה אחרת טוענת כי המאצ'בלים היו נצר למשפחת תאווחֶלידזֶה שקראו לעצמם על שם הכפר בו חיו, אצָ'בֶּתי (גאו') ליד מקור נהר ליאחווי הגדול (אנ'). החל מהמאה החמש עשרה, גדלה חשיבותם והם החזיקו במספר תפקידים בולטים בחצר מלכי כארתלי. אחוזתם, סמאצ'בלו, השתרעה על חלק ניכר מאזור דרום אוסטיה של היום, ובין השנים 1470-1800 לערך, הם נהנו ממידת מה של עצמאות במסגרת ממלכת כארתלי, עד לכיבושה גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית בתחילת המאה התשע עשרה. בשנת 1850, קיבלה משפחת מאצ'בלי מהצאר הרוסי את התואר הנסיכי, קניאז.
הערות שוליים

↑  მაჩაბელ თავხელისძე
↑  თავხელიძე
↑  מוצא הנסיכים (תוואדי): מאצ'בלי, באתר הגנאלוגיה הגאורגית, (באנגלית)
↑  אלכסנדר חחנוב (אנ'), נסיכי מאצ'בלי, (ברוסית)
טל דקל

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1968 (בת 57) ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 tdekel.wix.com/gender
 
פרופסור טל דקל (נולדה ב-1 בפברואר 1968) היא חוקרת והיסטוריונית של האמנות. מחקריה עוסקים בהיבטים של אמנות מודרנית ועכשווית בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה

דקל נולדה בארצות הברית ועברה עם הוריה לישראל בגיל שנתיים. סבתה של דקל, חיה אוסטר, הייתה לוחמת אצ"ל ואחות בקופת חולים לאומית. על שמה קרוי רחוב ברמת גן. אביה, ד"ר אריאל אוסטר, הוא פסיכולוג תעשייתי ויועץ ארגוני. אמה, אווה אוסטר-לינד, הייתה אזרחית שוודית ונחשבת לטייסת המסוק הראשונה בישראל.
דקל בוגרת ומוסמכת החוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב עם מעבר למסלול ישיר לדוקטורט. עבודת הדוקטורט שלה, שנכתבה בשנים 1999–2003 בהנחיית פרופסור נורית כנען-קדר ופרופ' אהובה בלקין, הייתה בנושא "אמנות ופמיניזמים בשנות השבעים: ייצוגי גוף ודיכוטומית הגוף הנשי/הגוף האימהי".
בשנים 1996–1997 שימשה כאוצרת אוסף .O.R.S של דורון סבג. מאז אצרה דקל תערוכות נוספות בנושאים הקשורים לתחומי המחקר שלה, למשל תערוכה ראשונה מסוגה של מהגרי ומהגרות עבודה שיוצרים אמנות בישראל.
דקל עמיתת הוראה בתוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב מאז הקמתה ב-2001 והיא היועצת של מסלול התמחות באומנויות בתוכנית זו. היא גם משמשת עמיתת הוראה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב מאז 2010, הייתה ממקימות מסלול ההתמחות באמנות ישראלית בחוג, וגם משמשת בתפקיד ראש (משותף) של ועדת ההיגוי ללימודי אמנות ישראלית בחוג. בשנת 2015 נבחרה לעמוד בראש הפורום ללימודי מגדר באוניברסיטת תל אביב, בו היא חברה שנים רבות. בנוסף, הרצתה דקל בשנקר, במכללה האקדמית בית ברל ועוד. בשנת 2017 נבחרה לשמש כראש התוכנית ללימודי אוריינות חזותית, לימודי תואר שני (M.Ed), במכללת סמינר הקיבוצים, והיא משמשת גם כראש המסלול ללימודי אוצרות במכללה זו.
מאז שנת 2012 דקל חברת מערכת בכתב העת "מגדר – כתב עת אקדמי רב-תחומי למגדר ופמיניזם", שיוצא לאור על ידי האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר בישראל. בשנת 2013 - זכתה דקל בפרס The DeRoy Testamentary Foundation Medal of Excellence in Education, שניתן על ידי NCJW עבור[דרושה הבהרה] עבודתן של נשים ישראליות משפיעות. דקל קיבלה את הפרס בזכות הצטיינות בהוראה באקדמיה, העצמה של סטודנטים וסטודנטיות והעברת ידע אינטרדיסציפלינרי אודות אמנות, מגדר ותאוריות תרבות. דקל קיבלה את פרס קרן גולדברג (סן דייגו) לכתב יד עיוני מקורי לשנת תשע"ז-2017, מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
דקל חברה בארגונים אקדמיים שעוסקים באמנות ומגדר. בשנת 2015 השתתפה בהקמת העמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל, הפועלת בחסות החוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, ושימשה בו כחברת הנהלה עד לתחילת 2018, אז הפכה ליו"ר העמותה. היא גם חברת הנהלה בתנועת "אחותי - למען נשים בישראל", בה היא פעילה משנת 2010. היא משתתפת ביוזמה "1325 – נשים מנהיגות לשלום וביטחון", שמטרתה יצירה והטמעה של תוכנית פעולה כוללת ליישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם בפעילות השוטפת של כל משרדי הממשלה בישראל.
ב-2015 שהתה באוניברסיטת מרילנד במסגרת לימודי פוסט-דוקטורט בלימודי ישראל.
ב-2024 קבלה דרגת פרופסור חבר ממכללת סמינר הקיבוצים.
דקל היא אם לשניים.
מחקריה

דקל מתמקדת בנושאים של תרבות חזותית ומנתחת את הקשרים המתקיימים בינה לבין מגדר, לאום, גזע ומעמד כלכלי, באמצעות כלי השיח של פוליטיקת זהויות, פוסט-קולוניאליזם וטרנס-לאומיות. מחקריה מהשנים האחרונות מתמקדים בסוגיות של הגירה בעידן הגלובליזציה, באמצעות ניתוח מקרי בוחן של נשים שעלו והיגרו לישראל מברית המועצות לשעבר, מהפיליפינים ומאתיופיה.
בספרה (מ)מוגדרות – אמנות והגות פמיניסטית בהוצאת הקיבוץ המאוחד/סדרת קו אדום לאמנות (2011), שראה אור גם באנגלית, דקל סוקרת את האמנות הפמיניסטית החלוצית בארצות-הברית של אמצע המאה העשרים, אשר נוצרה בהשפעתן של מהפכות חברתיות כמו התנועה לשחרור האישה, ההיפים והשחרור המיני, תנועות ההתנגדות למעורבות ארצות הברית בווייטנאם והתנועות לזכויות האפרו-אמריקנים, הומוסקסואלים והלסביות ומיעוטים נוספים.
הספר נשים והגירה – אמנות ומגדר בעידן טרנס לאומי בהוצאת רסלינג / הסדרה לאמנויות (2013), שיצא גם הוא באנגלית, בגרסה שונה מורחבת. גם הוא ספר חלוצי בנושא.[דרוש מקור] בספר זה דקל בודקת את אתגרי ההגירה העומדים בפני נשים אשר הגיעו לישראל, דרך יצירות אמנות של נשים שהגיעו מברית המועצות לשעבר, מאתיופיה ומהפיליפינים מאז שנות התשעים של המאה העשרים, אשר מתמודדות עם נושאים כגון חינוך, זהות דתית, זהות לאומית ותעסוקה ועם היבטים של זהות מגדרית, אימהוּת, מישטור הגוף הנשי ואלימות מינית.
בספר נשים וזִקנה - מגדר וגילנות בראי האמנות בישראל מציגה דקל כיצד חושפת האמנות תפיסות חברתיות מוטות על נשים זקנות. הדיון בספר נשען על שדות ידע של אמנות, מגדר, גרונטולוגיה וסוציולוגיה. לדברי דקל, נשים זקנות מושפעות מהצטלבות של שני סוגי אפליה – גילנות ומיננות. היא עוסקת במצבי דיכוי והדרה שנשים זקנות נתקלות בהם. פרקי הספר נעים מן החברתי והפוליטי אל הפרטי והאישי: מעמד כלכלי, סביבה ומרחב, זִקנה במדינה רב-תרבותית, משפחה ויחסים בין הדורות, בריאות וחולי והיחס לגוף המזדקן, עירום ומיניות ודימויים של ייצוג עצמי. כך מתארת דקל בראיון בהארץ את הייצוג העצמי: "אפשר למצוא כיום דימויים של עירום נשי זקן לא ממושטר לפי מודל היופי", היא אומרת. "עירום שהוא חופשי, טבעי, פרוע ופתוח למבט וניזון מעמדה פמיניסטית ואלטרנטיבית. אמניות כדוגמת חוה ראוכר, איריס שטרן לוי, רות שלוס, אורה ראובן, נחמה גולן ומיכל זהבי מכניסות טריז בגלגלי המכניזם המוחק ומנכיחות באופן פוליטי נשים זקנות, מיניות ועירום נשי". הסיכום מציע תובנות על פוליטיקת הנִראות של זקנה ומגדר ומדגיש את חשיבותה של האמנות ואת כוחה לשמש כלי אקטיביסטי לשינוי חברתי. הספר זכה בפרס קרן גולדברג לכתבי יד מצטיינים. בראיון סיפרה טל שבחרה יצירות שהן ביקורתיות, לעומתיות ואקטיביסטיות ושל אמניות נשים בלבד.
במאמריה דקל עוסקת באמניות ואמנים שונים שפעלו בארץ, ובבעיות של הגירה בעידן הגלובליזציה ובאמניות שהיגרו ארצה מארצות שונות, למשל מרוסיה הקומוניסטית או מאתיופיה. דקל גם כותבת בהרחבה על נושאים של פוליטיקה פמיניסטית באמצעות מתודולוגיה השוואתית, כשהיא בוחנת את האמנות הנעשית בארצות הברית ובאירופה ועומדת על הדמיון ועל ההבדלים המתקיימים בה אל מול אמנות שנעשית בישראל.
רשימת פרסומים > ספרים בעברית

טל דקל, (מ)מוגדרות – אמנות והגות פמיניסטית, רמת גן: הוצאת הקיבוץ המאוחד/קו אדום, 2011.
טל דקל, נשים והגירה – אמנות ומגדר בעידן טרנס לאומי, תל אביב: רסלינג, 2013.
טל דקל, נשים וזִקנה - מגדר וגילנות בראי האמנות בישראל, רעננה, למדא עיון - הוצאת הספרים של האוניברסיטה הפתוחה, 2020.
רשימת פרסומים > ספרים באנגלית

.Tal Dekel, Gendered – Art and Feminist Theory, Newcastle: Cambridge Scholars Publishing, 2013
.Tal Dekel, Transnational Identities – Women, Art and Migration in Contemporary Israel, Detroit: Wayne State University Press
רשימת פרסומים > מאמרים

"לחם ואמנות: יכולת ההתפרנסות בכבוד של אמניות מקבוצות חברתיות שונות בישראל", גילוי דעת – כתב עת רב-תחומי לחינוך, חברה ותרבות, גיליון 8, 2015 (עמ' 39–65).
"סוגיות של אתניות ומגדר בייצוג עצמי: אמניות מזרחיות אחרי 'תור הזהב של הצילום' בישראל", בתוך: ק' עלון (עורכת), אופ-פוטו – הצד האחורי של הצילום הישראלי, 2017 (עמ' 205–225), תל אביב: גמא.
"סוגיות של הגירה ומגדר – נשים ישראליות-אתיופיות בשדה האמנות והתרבות", בתוך: ע' אלפנדרי (עורכת), תודעה בין משבר להתעצמות – כתיבה אינטרדיציפלינרית על נשים ומגדר, 2017 (עמ' 193–229), רמת גן: מגדרים והקיבוץ המאוחד.
Breaking the Pattern and Creating New Paths: Feminist Mizrahi Women Artists in Israel, Revista de História da Arte, vol. 12, 2015 (pp. 93-105).
In Search of Transnational Jewish Art: Immigrant Women Artists from the Former Soviet Union in Contemporary Israel, Modern Jewish Studies Journal, vol. 15 (no. 1), 2016 (pp. 109-130).
Welcome Home? Israeli-Ethiopian women artists and questions of citizenship and cultural belonging, Third Text – Critical Perspectives on Contemporary Art and Culture, vol. 29 (no. 4-5), 2016 (pp. 310-325).