הממלכה הבורגונדית
היסטוריה

התפוררות גבול הספר בחבל הריין בתחילת המאה החמישית, ונדידת העמים לאורך חבל גאליה, הובילה את הבורגונדים, לחצות את נהר הריין בחורף 406 לספה"נ. הבורגונדים ייסדו את ממלכתם בסביבת העיר מיינץ (כיום בגרמניה, ידוע במקורות היהודים בשם "מגנצא"). בוואקום הפוליטי שנוצר עת הגעתם, תמכו הבורגונדים בשלטון הגאלי-קיסרי קצר המועד של השליטים איובינוס (411–413 לספה"נ) וסבטיאנוס (412–413 לספה"נ). הבורגונדים הוכרזו כ"בעלי ברית" (Foederati) של האימפריה הרומית ולחמו כבעלי ברית של הצבא הרומי. בשל הקרבה הגאוגרפית לאטליה והשתייכות ממושכת לאימפריה הרומית, חלה "רומאניזציה" יחסית מהירה בתרבות הבורגונדית בתחומים רבים הכוללים שפה, מנהגים, יחסי קניין, וכן, המעבר מנצרות אריינית לנצרות קתולית.
מעט מאוד ידוע על קורותיהם של הבורגונדים בשנים שלאחר הפלת שלטונם של איובינוס וסבטיאנוס על ידי הוויזיגותים. ב-435 לספה"נ, לאחר משא ומתן מורכב וטעון במחלוקות, כרתו הבורגונדים ברית עם ה"מגיסטיום מלטיום" (בלטינית: magister militum, מפקד החיילים) אתיוס (Aetius), קצין הצבא ששלט בפועל באימפריה המערבית. אולם זמן קצר לאחר מכן (436–437 לספה"נ) הם הותקפו על ידי צבא ההונים. ייתכן שמתקפה קטלאנית זו הייתה למעשה תחבולה מתוכננת היטב של אתיוס, כיוון שהשתמש בה גם כנגד קבוצות אחרות בגאליה באותו הזמן. מלך הבורגונדים, גונדישר (Gundichar), נהרג ויחד איתו נטבחו במתקפה בורגונדים רבים. מתקפה זו היוותה נקודת ציון משמעותית בהיסטוריה של הממלכה הבורגונדית, וציינה את סופה של ממלכת בורגונדיה הראשונה. מ-413 ועד 436 לספה"נ נמשכה מלכותה של ממלכת בורגונדיה הראשונה, אשר התאפיינה כ"תור הזהב" של הבורגונדים. לתקופה זו נקשרה הילת תהילה בעלת נופך אגדתי, ומזוהות עימה שירת הניבלונגים (Nibelungenlied) ושירת וולדהר (Waldhere). ב-442 לספה"נ, ניצולי הבורגונדים ששרדו את מתקפת ההונים התבססו בסאבויה (כיום חבל ארץ בצרפת), כנראה תחת הוראתו של אתיוס.
הבורגונדים מופיעים כממלכה מחדש בשנות החמישים של המאה הרביעית תחת שלטונם של שני מלכים, גונדיוק (Gundioc) ושילפריק הראשון (Chilperic I), הפעם כבעלי בריתם של הוויזיגותים. ב-451 לספה"נ נלחמו הבורגונדים לצד הרומאים וסייעו להם להביס את אתילה מלך ההונים, ואילו ב-456 לספה"נ הצטרפו הבורגונדים לוויזיגותים במערכה נגד הסאבוים. בתמורה ניתנו להם שטחי אדמה נרחבים, כנראה באזור מרכז עמק הריין ובצדו המזרחי. ב-463 לספה"נ קיבל גונדיוק את משרת ה"מגיסטיום מלטיום", כנראה מגיסו ריקימר (Ricimer) שמשל במקביל באטליה האוסטרוגוטית, ובהדרגתיות הרחיב את שטח הממלכה דרומה לאורך נהר הרון. לא ידוע עוד על קורותיו של שילפריק הראשון. אחיו גונדיוק מת ב-473/4 לספה"נ והממלכה חולקה בין ארבעת בניו. גונדובאד (Gundobad) בנו, ירש את תפקיד דודו כ"מגיסטיום מלטיום" באטליה ב-472 לספה"נ וסיפק את הסיוע הצבאי המרכזי לשלטון הרומי תחת הקיסר גליקריוס (473-4 לספה"נ). בהמשך, נטש גונדובאד את אטליה על-מנת להיאבק עם אחיו, גודיגיסל (Godigisel), שילפריק השני (Chilperic II) וגודומאר (Godomar), על חלקו בממלכה הבורגונדית. הסכם החלוקה אליו הגיעו ב-474 לספה"נ היה בלתי יציב בעליל, והמחלוקות בין האחים נמשכו. שילפריק השני, אשר שלט בליון וג'נובה, נרצח על ידי גונדובאד בתאריך לא ידוע. ב-500 לספה"נ גודיגיסל גייס את עזרתו של המלך הפרנקי כלוביס והגלה את גונדובאד אחיו ממלכתו, כאשר האחרון נאלץ לבקש מקלט באביניון (כיום בצרפת). לאחר עזיבת הפרנקים, צר גונדובאד על גודיגיסל אחיו בויין (כיום בצרפת), תפס אותו ועינהו למוות. גונדאבד תפס את מקומו ואיחד מחדש תחת שלטונו את כל שטחי הממלכה הבורגונדית. ב-476 לספה"נ, בעקבות הדחת הקיסר הרומי רומולוס אוגוסטולוס והתפוררות השליטה של האימפריה הרומית בחלקה המערבי, התנתקה הממלכה הבורגונדית מרומא והפכה לממלכה עצמאית תחת שלטונו של גונדאבד. האחרון מלך עד 516 לספה"נ, ותחת שלטונו הורחבו גבולות הממלכה הבורגונדית לכדי השטח הגאוגרפי הגדול ביותר בהיסטורית הממלכה: מצפון-מערב עד לאזור לאנגר (צפון-מזרח צרפת של ימינו), מצפון-מזרח עד צפון הרי היורה (צפון-מערבית להרי האלפים), ממזרח עד לאלפים, וממערב בין נהר הרון לחלק העליון של נהר הלואר. לתקופה קצרה הממלכה כללה אף את פרובאנס בדרום, אך השטח אבד במהרה לאוסטרוגותים.
על אף השתייכותו לנצרות האריאנית, הסכים גונדבאד לקבל מסות תאולוגיות מאביטוס, הבישוף הקאתולי של ויין. גונדבאד יצר אסופת חוקים בורגונדית המקבילה לחוק הרומי בשם "לקס גונדובדה". חוקים אלו נחקקו ונאכפו בזמנו של גונדבאד ואף הוכרזו כחלק מהחוקה הרשמית בשטח שלטונם של בניו. בנו סיגיסמונד (Sigismund), חלק עמו את הממלכה טרם פטירתו של גונדבאד ב-516 לספה"נ. היה זה תחת שלטונם המשותף כאשר המיר סיגיסמונד את דתו מנצרות אריאנית לנצרות קתולית. כתוצאה מכך הוא הקים את מנזר הקדוש מוריס (Saint-Maurice d'Agaune or Saint-Maurice-en-Valais). סיגיסמונד נישא לנסיכה אוסטורגוטית, בתו של תיאודריק האוסטורוגוטי, כחלק מרשת קשרים דיפלומטית מסובכת אשר ניסה ליצור האחרון על-מנת להגן על אטליה. ב-522 לספה"נ, סיגיסמונד, אשר עד אז נישא מחדש, הוציא להורג את בנו סיגריק (Sigeric) בעוון חשד במעורבות אפשרית במזימה להדחת המלך. הוצאה זו להורג נתפסה בעיני רבים כלא-צודקת, וייתכן ותרמה להיחלשותה הפוליטית של הממלכה. ב-523 לספה"נ, במהלך הפלישה הפרנקית, סיגיסמונד ומשפחתו נכנעו למלך הפרנקי כלודומר (Chlodomer), אשר כתוצאה מכך הגלה אותם לאורליאן (כיום בצרפת). אחיו של סיגיסמונד, גודומאר (Godomar) (524-32 לספה"נ), השתלט על הממלכה הבורגונדית, והדף התקפה פרנקית מחודשת ב-524 לספה"נ, אשר בה נהרג כלודומר הפרנקי. המזל לא האיר פנים פעם נוספת לגודומאר כאשר תקפו הפרנקים שוב ב-532 לספה"נ. הוא הובס, נשבה ונאסר, וב-534 לספה"נ הממלכה הבורגונדית התפוררה וחולקה באופן סופי בין השליטים הפרנקים.