stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאני ארקנה

| --- | --- |

קאני ארקנה
 לידה:  20 בדצמבר 1982 (בת 41) מרסיי, צרפת
 שם לידה:  קאני ארקנה
 שם במה:  Keny Arkana 
 מקום הקמה:  סלטה 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 סוגה:  היפ-הופ
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  ביקוז מיוזיק 
 שיתופי פעולה בולטים:  מאנו צ'או
 www.keny-arkana.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קאני ארקנה (בצרפתית: Keny Arkana; נולדה ב-20 בדצמבר 1982 בצרפת) היא זמרת ראפ צרפתייה-ארגנטינאית.
ביוגרפיה

ארקנה נולדה במרסיי צרפת, להורים ארגנטינאיים. היא התחילה לכתוב שירים בגיל 12, וב-1996 לבצע אותם לפני מכריה. היא הקימה את ההרכב "Mars Patrie" ולאחר מכן את ההרכב "Etat-Major". כך צברה ניסיון במה בסצנה המחתרתית של מרסיי, עד אשר הוציאה ב-2003 דיסק דמו ראשון של Etat-Major.
אחרי מספר הופעות סולו בפרויקטים שונים, ארקנה הוציאה תקליט EP ראשון בשם "Le missile est lancé" (בעברית: "הטיל שוגר") ב-2004. האלבום הראשון שלה, "Entre ciment et belle étoile" ("בין הבטון לכוכבים") יצא לאור באוקטובר 2006. הסינגל הראשון שלה, "La rage", שפורסם ב-2006, מתייחס בעיקר למהומות בצרפת ב-2005.
דיסקוגרפיה

2004 : Le missile est lancé (EP)‎
2005: L'esquisse
2006 : La rage (EP)‎
2006 : Entre ciment et belle étoile (Album)‎
2008 : Désobéissance (EP)‎
קאנטרי קלאב

מועדון שדה "אל בוסקו" בפרו
מועדון שדה בנשר, ישראל
קאנטרי קלאב (בעברית: מועדון שדה) הוא מועדון ספורט ששוכן בדרך־כלל מחוץ למרכזי הערים, ובו מתקני ספורט שונים. מתקני הספורט שונים ממועדון למועדון, כשבין המתקנים המקובלים הם בריכת שחייה, מגרש טניס, מגרש גולף, מועדון פולו, מועדון רכיבה על סוסים, מגרש כדורגל וחדר כושר. מקור הרעיון בארצות הברית, ומועדונים כאלה גם נפוצים בבריטניה, באוסטרליה ובמדינות נוספות. על פי רוב פועלים מועדוני שדה כמועדוני חברים המעודדים חברות על בסיס שנתי.
במועדוני שדה רבים בארצות הברית היו מקובלים בעבר כללים נוקשים של קבלה למועדון, כאשר לא התאפשר לבני מיעוטים אתניים או דתיים (כגון שחורים, היספאנים או יהודים) להתקבל לחברות במועדון – אך כיום בחלק גדול מהמועדונים האמריקאיים המצב השתנה, בין השאר בזכות חקיקת חוקים נגד אפליית מיעוטים.
בישראל

הקאנטרי קלאב הראשון בישראל הוקם בתל אביב ב-1965 בסמוך לצומת גלילות. המועדון התפרש על שטח של 11 דונם והציע בין השאר מקפצה ובריכה אולימפית, 11 מגרשי טניס ו-600 מקומות חנייה. הוא פעל ברציפות עד שנת 2004. בשנות ה-70 הקימה ההסתדרות באמצעות חברת העובדים והפועל רשת מתקני קאנטרי.. כיום רוב הערים הגדלות מפעילות קאנטרי עירוני לרווחת התושבים.
בישראל קאנטרי קלאב הוא מתחם המיועד לפעילות ספורטיבית שיכלול בריכת שחייה פתוחה ומקורה, חדר כושר, מגרשי טניס, מגרשי כדורסל, מגרשי קטרגל ומתחם טניס שולחן. וכן מתקנים התומכים בכך כגון קפיטריה, מלתחות, לוקרים, סאונה, וסטודיו לחוגי כושר כגון מחול אירובי, יוגה, פילאטיס, ספינינג, זומבה ועוד.
הערות שוליים

↑  מוֹעֲדוֹן שָׂדֶה במילון שימוש כללי (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מתקני ספורט ונופש לכל בני המשפחה, דבר, 22 בספטמבר 1965
↑  אודות הרשת - רשת הקאנטרי, באתר רשת הקאנטרי, ‏1 באוגוסט 2016
קארקוראם

| --- | --- |
K2. בחזית התמונה ניתן להבחין בחצץ השחור על הקרחון - אופייני לרכס קארקוראם
K2. בחזית התמונה ניתן להבחין בחצץ השחור על הקרחון - אופייני לרכס קארקוראם
 מידע כללי
 סוג הר:  רכס הרים
 גובה:  8,611 מטר. K2, ההר השני בגובהו בעולם
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין, אפגניסטן, הודו, טג'יקיסטן, פקיסטן 
 מיקום:  גבול סין וצפון פקיסטן
 רכס הרים:  קארקוראם
 אורך הרכס:  500 ק"מ
 קואורדינטות:  35°52′57″N 76°30′48″E﻿ / ﻿35.88250°N 76.51333°E﻿ / 35.88250; 76.51333
 פסגות רכס קארקוראם כפי שנצפו מתחנת החלל הבינלאומית
 
קארקוראם (בקירגיזית: Кара-Корум) הוא רכס הרים באסיה, בין המדינות פקיסטן, הודו וסין, הנמשך לאורך כ-500 ק"מ. זהו אחד מרכסי ההרים הגדולים והגבוהים בעולם. יש הנוהגים להגדירו כחלק מרכס ההימלאיה. משמעות השם קארקוראם בקירגיזית היא "חצץ שחור", משום שרבים מהקרחונים באזור מכוסים בחלוקי אבנים. ברכס זה צפיפות הקרחונים הגבוהה בעולם מחוץ לקטבים.
ברכס קארקוראם למעלה משישים פסגות בגובה של למעלה מ-7,000 מטרים, וארבע פסגות (מתוך 14) בגובה של למעלה מ-8,000 מטרים. המפורסמת שבהן היא פסגת K2 המתנשאת לגובה 8,611 מטרים, הפסגה השנייה בגובהה בעולם לאחר האוורסט בן 8,848 המטרים.
רכס קארקוראם תחום מצפון מזרח ברמת טיבט, מצפון במעבר ווקהאן ורכס פמיר, וממערב ברכסי הינדו-ראג' ובהינדו-כוש.
אזור רכס קארקוראם הוא טרשי ובגובה רב, ולכן האוכלוסייה באזור דלילה מאוד, אפילו פחותה מזו שברכס ההימלאיה.
ראו גם

כביש קארקוראם
החגורה האלפידית
פרודואה אקסיה

| --- | --- |

Perodua Axia, דגם "SE", שנת 2014
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Perodua (אנ') (שם רשמי: Perusahaan Otomobil Kedua Sendirian Berhad)
 שנות ייצור:  2014 - היום
 הרכבה:  מלזיה מלזיה
 מודל קודם:  פרודואה ויוה
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 פלטפורמה:  Daihatsu Global A-Segment Platform
 אורך:  3,640 מ"מ
 רוחב:  1,620 מ"מ
 גובה:  1,510 מ"מ
 משקל:  820-850 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,450 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  3 צילינדרים, 998 סמ"ק המפיק 66 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 11.0:1, מנוע טויוטה מסדרת "Toyota KR engine" (אנ') מסוג "1KR-DE2"  3 צילינדרים, 998 סמ"ק המפיק 67 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 11.5:1, מנוע טויוטה מסדרת "Toyota KR engine" (אנ') מסוג "1KR-VE"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  155 קמ"ש (מנוע 1.0 ליטר מסוג "1KR-DE2")
פרודואה אקסיה (באנגלית: Perodua Axia) היא מכונית סופרמיני המוגדרת מכונית עירונית מתוצרת יצרנית הרכב המלזית Perodua (אנ') (שם רשמי: Perusahaan Otomobil Kedua Sendirian Berhad) אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום.
דגם זהה הקרוי דייהטסו אילה עוצב על ידי יצרנית הרכב ה-יפנית דייהטסו ומיוצר על ידי יצרנית הרכב האינדונזית הקרויה Astra Daihatsu Motor (אנ'), (הקונצרן בשותפות (Joint venture) של "אסטרה (אנ')-דייהטסו-טויוטה Tsusho (אנ')") אשר מיוצר משנת 2012 ועד היום באינדונזיה.
דגם זהה הקרוי "Toyota Agya" משווק על ידי טויוטה באינדונזיה, אמריקה הלטינית, והקריביים.
דגם זהה הקרוי "Toyota Wigo" משווק על ידי טויוטה בפיליפינים, סרי לנקה, וייטנאם וברוניי
דגמים

"Standard E".
"Standard G".
"SE".
"Advance".
"פרודואה ויוה"

דגם "פרודואה אקסיה"מהוצג לראשונה ב-15 בספטמבר 2014.
5 דלתות - האצ'בק.
מרכב מתוצרת דייהטסו.
מנוע קדמי מתוצרת טויוטה.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
אימובילייזר.
2 כריות אוויר קדמיות (נהג+נוסע).
קיבולת מכל דלק - 33 ליטר.
חלונות חשמל - בכל הדגמים.
פגושים - בצבע הרכב.
ידיות בדלתות - בצבע הרכב.
מגב (וישר) אחורי - בכל הדגמים מלבד דגם "Standard E".
מחיר היחידה בהשקה, במלזיה עמד על 24,600-42,530 רינגיט מלזי (2014).
תמונות

"פרודואה אקסיה"
"פרודואה אקסיה", שנת 2014
"פרודואה אקסיה", שנת 2015
"פרודואה אקסיה", דגם "SE" שנת 2014
"פרודואה אקסיה"
ראו גם

פרודואה רוסה
פרודואה באזה
פרודואה קליסה
פרודואה ויוה
הערות שוליים

↑  "פרודואה אקסיה" paultan.org/2014/09/15/perodua-axia
↑  "פרודואה אקסיה" newcar.carlist.my/perodua/2019/axia
↑  "דייהטסו אילה" באינדונזיה paultan.org/2012/09/20/daihatsu-ayla-eco-car-launched-in-indonesia
↑  טויטה ווינגו toyota.lk/vehicle/passenger-cars/wigo
↑  "פרודואה אקסיה" - התרשמות ראשונית paultan.org/2014/08/19/perodua-axia-first-impressions
↑  "פרודואה אקסיה" zigwheels.my/new-cars/perodua/axia
↑  משתלמת ואיכותית - דייהטסו שואפת להפוך כלי רכב סבירים שמתאימים אורח חיים של הלקוחות daihatsu.com
צ'פמן סטיק

סטיק בגדלים שונים, בני עשרה ושנים-עשר מיתרים.
טוני לוין מנגן בסטיק, ניו הייבן 2006.
צ'פמן סטיק הוא כלי נגינה שנוצר בידי אמט צ'פמן בראשית שנות ה-70. הוא הוצע לראשונה למכירה בשנת 1974.
הוא נראה כמו צוואר רחב של גיטרה חשמלית עם 8, 10 או 12 מיתרים, אבל הוא יותר ארוך מצוואר של גיטרה חשמלית. שלא כמו בגיטרה חשמלית, מנגנים בו באמצעות תפיפה על גבי המיתרים ולא באמצעות פריטה. במקום שיד אחת תלחץ על המיתרים והשנייה תפרוט עליהם, שתי הידיים תופפות על גבי המיתרים מאחורי הסריגים המתאימים, כדי להשמיע את הצלילים הרצויים. לפיכך, הוא יכול להשמיע יותר צלילים בו זמנית מאשר כלי מיתר אחרים והוא דומה מבחינה זו לפסנתר.
ניתן לנגן בו מספר קווים בו זמנית ונגני סטיק רבים מנגנים בו בס, הרמוניה ומלודיה בו זמנית.
מבנה

לאורך השנים, נבנו סטיקים מחומרים רבים. הראשונים נבנו מעצים קשיחים, בעיקר מעץ ברזל, אבל גם מהובנה ועצים נוספים עד תחילת שנות ה-80. הקבוצה הבאה נבנתה משרף פוליקרבונט הדומה לפלקסיגלס עד תחילת שנות ה-90. כיום, הם מיוצרים מסוגי עץ רבים (הכוללים רוזווד, טררה, אדר, מהגוני) וגם מגרפיט וחומרים מודרניים נוספים.
דגמים

ישנם חמישה דגמים שונים של סטיק:
סטנדרטי  (10 מיתרים. 5 בס + 5 מלודיה).
גרנד     (12 מיתרים. 6 בס + 6 מלודיה).
בס       (8  מיתרים. 4 בס + 4 מלודיה, או רצף אחד דומה לגיטרה בס)
אן.אס/סטיק (8 מיתרים שנועדו לפריטה או תפיפה).
אלט     (10 מיתרים. 5 בס + 5 מלודיה. עם צוואר קצר יותר ומנעד קרוב לזה של גיטרה)
קאנפור

| --- | --- |
פוטומונטז' של קאנפור
פוטומונטז' של קאנפור
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:   אוטר פרדש
 שטח:  230 קמ"ר
 גובה:  126 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,581,268 (2011)
  ‑ במטרופולין:  3,494,275 (2009)
  ‑ צפיפות:  1,366 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  26°27′39″N 80°20′00″E﻿ / ﻿26.460738°N 80.333405°E﻿ / 26.460738; 80.333405
 אזור זמן:  UTC +5:30
 https://kanpurnagar.nic.in/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיקאנפור(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיקאנפור(למפת אוטר פראדש רגילה) לאקנאו פריאגראג' נפאל סין ביהר ג'הרק. צ'. מאדהיה פרדש רא. ה. ד אוטראקהאנדקאנפור(למפת אוטר פראדש מוגדלת) לאקנאו פריאגראג' נפאל סין ביהר ג'הרק. צ'. מאדהיה פרדש רא. ה. ד אוטראקהאנדקאנפור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קאנפור (בהינדית: कानपुर) היא העיר הגדולה ביותר במדינת אוטר פרדש שבצפון הודו. העיר שוכנת על גדות נהר הגנגס, 435 ק"מ דרומית־מזרחית לניו דלהי ו־965 ק"מ צפונית־מערבית לקולקטה.
היסטוריה

ב־1801 היא נמסרה לחברת הודו המזרחית הבריטית והפכה להיות תחנת ספר של בריטניה. ב־1857 היא הייתה מהמוקדים החשובים במהלך המרד ההודי הגדול שהתחולל כנגד השלטון הבריטי המדינה. העיר הייתה עדה לקרבות קשים, בהם נהרגו הגנרל הבריטי יו וילר ורוב חייליו במהלך מצור שהתנהל נגד האוכלוסייה הבריטית בעיר בגט סאטי צ'אורה.
בין היתר בעיר התרחש טבח של האזרחים הבריטים שהובטח להם מעבר בטוח אל מחוץ לעיר. לזכר הבריטים שנפלו בעיר הוקמה כנסייה בשם "כנסיית כל הנשמות".
העיר היא מרכז מסחרי ותחבורתי חשוב של צפון הודו בשל קרבתה לכביש הראשי שבין ניו דלהי לכלכותה, המכונה "גרנד טראנק רואד". קאנפור משמשת כנקודת מפגש למסילות הברזל הצפונית, הצפונית־מזרחית והמרכזית של הודו. היא גם משמשת כקו תחבורה חשוב על נהר הגנגס.
התעשיות העיקריות של העיר הן: צמר, כותנה, סוכר, יוטה, מוצרי עור, סבון, שמנים מן הצומח, פלסטיקה ומוצרים כימיים. התעשיות גורמות לזיהום אוויר ומים ניכרים.
בעיר נמצאים אוניברסיטה והמכון הטכנולוגי ההודי, קולג'ים רבים לחקלאות, טקסטיל ורפואה וגן חיות גדול.
אקלים

לקאנפור גרסה אל-טיפוסית של אקלים סובטרופי גשום. להבדיל מאקלים סובטרופי גשום טיפוסים, לקאנפור קיץ ארוך וחם מאוד.
קארקה

אנטוניו דה אוליביירה פיליו (בפורטוגזית: Antônio de Oliveira Filho; נולד ב-5 באוקטובר 1960 בארראקוארה שבסאו פאולו, ברזיל), המוכר יותר כקארקה (Careca), הוא כדורגלן עבר ברזילאי  שהתפרסם בעת ששיחק בנאפולי.
קריירה

קארקה החל לשחק כחלוץ בקבוצת גוארני מהעיר קמפינס שבמדינת סאו פאולו. הוא שיחק בקבוצה בין השנים 1976 עד 1982 והצטיין. 46 השערים שכבש ב-77 הופעותיו עבור הקבוצה הביאו את סאו פאולו, מהקבוצות הבכירות של ברזיל, לרכוש את כרטיסו. הוא שיחק עבור ה"טריקולור פאוליסטה" (כינוי הקבוצה) עד 1982 וביסס את מעמדו כאחד החלוצים הטובים בברזיל. במדי סאו פאולו שיחק 68 משחקים וכבש עבורה 54 שערים.
ב-1987 הצטרף קארקה לנאפולי. בנאפולי שיתף קארקה פעולה עם דייגו מראדונה, שנחשב אז על ידי רבים כשחקן הטוב בעולם. שיתוף הפעולה בין השניים היה פורה והוביל את נאפולי לזכייה באליפות ובזכייה בגביע אופ"א ב-1989, כאשר הוא כובש גם במשחק הראשון וגם בגומלין בשלב הגמר מול שטוטגרט. השניים גם נהפכו לחברים קרובים וקארקה אף עקב מקרוב אחר מצב בריאותו של מראדונה כשזה אושפז בשל בעיות הסמים מהן סבל. לאחר עזיבתו של מראדונה את הקבוצה, שיתף קארקה פעולה עם ג'אנפרנקו זולה.
ב-1994 עזב קארקה את נאפולי ועבר לשחק ביפן בקבוצת קאשיווה רייסול. ב-1997 חזר לשחק בברזיל עד פרישתו בשנת 1999.
קארקה הופיע לראשונה במדי ברזיל ב-1982 אך החמיץ את מונדיאל 1982 בשל פציעה. הוא הצטיין במונדיאל 1986 עם 5 שערים, שני רק לגארי ליניקר שזכה בתואר מלך השערים. קארקה היה גם חלק מהסגל הברזילאי שהודח בשמינית הגמר במונדיאל 1990 על ידי ארגנטינה.
פרנו

ערך זה עוסק בעיר באסטוניה. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |
דגל פרנודגל פרנו
בניין העירייה, נבנה ב-1797
בניין העירייה, נבנה ב-1797
 מדינה:  אסטוניה אסטוניה
 מחוז:  פרנו
 ראש העיר:  מארט ויסיטאם (Mart Viisitamm)
 תאריך ייסוד:  1251
 שטח:  32.22 קמ"ר
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,520 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  1,349.72 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  58°23′05″N 24°31′07″E﻿ / ﻿58.384722°N 24.518611°E﻿ / 58.384722; 24.518611
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.parnu.ee/eng
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אסטוניה מוגדלת) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיפרנו(למפת אסטוניה רגילה) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיפרנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רישום של העיר משנת 1554
תצלום אווירי של אזור מרכז העיר
המגדל האדום
שער טאלין
כנסיית קטרינה הקדושה
כנסיית אליזבט
בניין הספא
וילה אמנדה
אולם הקוצרטים של פרנו
רחוב במרכז ההיסטורי של פרנו
פרנו (באסטונית: Pärnu, בגרמנית: Pernau, ברוסית: Пярну) היא העיר החמישית בגודלה באסטוניה והיא עיר נמל. העיר שוכנת במרחק 129 ק"מ דרומית לטאלין, משמשת בירת מחוז פרנו ודרכה עובר הכביש טאלין-ריגה. אוכלוסיית העיר מונה כ-43,5 אלף תושבים (2008). פרנו משמשת מאז שנת 1996 כ"בירת הקיץ" של אסטוניה.
בזכות האקלים המתון והמיקום הגאוגרפי של העיר, היא מוכרת כעיר קיט ונופש באזור הבלטי ובסקנדינביה.
היסטוריה > ימי הביניים

כיום מניחים שהיישוב הראשון בשטח אסטוניה של היום הוקם בסביבות 9000 לפני הספירה בשפך הנהר פרנו. בימי הביניים התקיימו שני יישובים בשפך הנהר. מקובל להחשיב את שנת 1251 כשנת ייסודה של העיר, בשנה זו הוקם קרוב לוודאי היישוב ואנה-פרנו (Vana-Pärnu, בלטינית: פרונה Perona), כלומר פרנו הישנה, בידי הבישוף של אזל-ויק על חוף הנהר סאוגה. היישוב סבל מתחרות קשה מצד היישוב הסמוך של המסדר הליבוני וניזוק קשות בהתקפת שודדי ים ב-1473.
היישוב השני, הסמוך, נקרא אוס-פרנו (Uus-Pärnu, בלטינית: אמבקה Embeke), כלומר פרנו החדשה, והוקם ב-1265 בקרבת מבצר של המסדר הליבוני, שהיה חלק מן המסדר הטבטוני. יישוב זה נקרא מאוחר יותר פרנאו (Pernau), שהוא העיר הנוכחית. פרנו הייתה חברה בברית ערי הָנזֶה, ברית שבה היו חברות ערים בצפון אירופה ובאגן הים הבלטי, שהוקמה מטעמים מסחריים בעיקר. העיר שימשה כנמל חשוב בליבוניה, בשל העובדה שמי הים במפרץ אינם קופאים בחורף.
ב-1533 נהרסה "פרנו החדשה" כתוצאה מהצתה מכוונת. הכומר של "פרנו הישנה" הואשם במעשה. במהלך מלחמת אזרחים שפרצה נשרפה גם פרנו הישנה. המסדר הטבטוני מסר את פרנו החדשה לידי האיחוד הפולני-ליטאי ב-1560.
במהלך מלחמת ליבוניה (1558—1583) פלשו הרוסים לליבוניה, ב-1562 כבשו השוודים את העיר, ב-1575 נכבשה העיר שוב בידי הרוסים ובהסכם שביתת הנשק של יאם זפולסקי (Jam Zapolski) שסיים את המלחמה, חזרה העיר לידי איחוד הפולני-ליטאי. ב-1599 נהרסה העיר פרנו הישנה, והוצא צו איסור על בנייתה מחדש.
ב-1617 נכבשה העיר על ידי השוודים והחלה בתקופת שקט וצמיחה. ב-1696 הורחב שטח השיפוט שלה פי 2.5 והסתיימה הקמתם של ביצורים. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, הועברה אוניברסיטת טרטו לפרנו ופעלה בעיר בשנים 1699–1710. בשנת 1710, נכבשה העיר על ידי האימפריה הרוסית. האוניברסיטה נסגרה ובעיר פרצה מגפת דבר. הסכם ניסטאד, שנחתם ב-1721 בין הרוסים לשוודים וחתם את המלחמה, העביר את העיר לשלטון רוסי.
היסטוריה > תחת האימפריה הרוסית

בזמן השלטון הרוסי נקראה העיר ברוסית פרנוב (Пернов). כמו ביתר ערי אסטוניה ולטביה, בני האצולה בפרנו היו ברובם גרמנים בלטיים (גרמנים אתניים שהתיישבו באסטוניה ובלטביה וצאצאיהם), אשר דיברו גרמנית. הגרמנים הבלטיים שלטו במנהל המקומי, בתרבות, בדת ובחינוך עד לשלהי המאה ה-19.
היסטוריה > תחת האימפריה הרוסית > ציוני דרך

בשנים 1734—1741 הוקמו 2 בתי מסחר: Jacob Jacke & Co ו-Hans Diedrich Schmidt, שנחשבו לבתי המסחר הגדולים באסטוניה באותה תקופה.
בשנת 1762 נפתחה הקונסוליה השוודית, שהייתה לנציגות הדיפלומטית הזרה הראשונה, שפעלה בעיר.
בשנת 1779 בחוף הנהר סאוגה (Sauga) נפתח בית מלאכה לייצור מפרשיות.
בשנת 1798 נפתח בפרנו בית המלאכה הראשון באסטוניה לעיבוד כותנה וייצור משי.
בשנת 1838 החלו להיבנות במקום בתי-ההבראה הראשונים.
בשנת 1857 נוסד בפרנו העיתון הראשון בהיסטוריה בשפה האסטונית - "Perno Postimees".
בשנים 1863—64 נבנו שוברי הגלים החדשים ונמל פרנו הפך לנמל הגדול באסטוניה באותה תקופה. מוצר הייצוא העיקרי באותן השנים היה פשתן.
בשנת 1875 הוקם בפרנו תיאטרון "אנדלה" ("Endla").
בשנת 1879 הוקמה מבשלת הבירה "בירה פרנו" (Pärnu Õlu).
בשנת 1896 נפתח קו הרכבת, שחיבר את פרנו עם העיר ולגה.
בשנים 1900–1915 פעל בעיר מפעל "ולדהוף", שהיה יצרן התאית הגדול ביותר באימפריה הרוסית.
היסטוריה > אסטוניה העצמאית (הרפובליקה הראשונה) 1918-1940

בשנות ה-20 של המאה ה-20 נוסדו בעיר תעשיות המתכת והטקסטיל. באותן שנים, וגם בשנות ה-30, נבנו בפרנו בתי מלון ובתי הבראה רבים, ונפתחו בתי קפה ובתי קזינו. בשנת 1926 קיבלה העיר הכרה רשמית כעיר הקיט הראשונה באסטוניה והחלה בניית מרחצאות הבוץ. ב-1937 נפשו בעיר כ-7,000 איש, מהם כ-4,000 היו תיירים מחוץ לארץ. בשנה זו נחנך קו ספנות לסטוקהולם. בשנת 1939 חגגה העיר 100 שנה להפיכתה לעיר-נופש ונחנך גשר הרכבת הארוך באסטוניה, במרכז העיר.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הגרמנים שהתגוררו בפרנו, נאלצו לעזוב את העיר ולהגר לגרמניה במחצית השנייה של 1939 כחלק מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות ערב מלחמת העולם השנייה. לפי הסכם זה עתידות היו אסטוניה, לטביה וליטא להפוך בעל-כורחן לחלק מברית המועצות. ביוני 1940 פלש הצבא האדום לאסטוניה ובאוגוסט צורפה הרפובליקה הסובייטית האסטונית לברית המועצות. הסובייטים הלאימו את מתקני הנופש וסגרו את הנמל בפרנו לכלי שיט זרים.
ב-22 ביוני פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות וב-8 ביולי 1941 נכנסו לעיר יחידות הצבא הגרמני.

הצבא האדום הפציץ והרס את העיר העתיקה והעיר שוחררה מהכיבוש הנאצי ב-23 בספטמבר 1944. בכך החלה תקופת הכיבוש הסובייטי.
היסטוריה > ברית המועצות 1944-1991

לאחר מלחמת העולם השנייה נבנו בעיר מפעלי טקסטיל ובתי הבראה חדשים, ותעשיות העץ והמזון המשיכו להתפתח. בשנות ה-50 החלה ההגירה ההמונית של רוסים למדינה, חלקם התיישבו בפרנו. בשנת 1952 הוקם מחוז פרנו והחל תכנון מרכז העיר החדש. בשנת 1958 הפך מפעל שימורי הדגים בעיר לגדול מסוגו בארצות הבלטיות. בשנת 1976 מנתה אוכלוסיית העיר כ-50 אלף תושבים: כ-80% מתוכם היו אסטונים וכ-20% רוסים. בשנות ה-70 וה-80 ביקרו בעיר כ-70 אלף תיירים בעונה, רובם ככולם מרוסיה ומרפובליקות אחרות של ברית המועצות. בשנת 1986, בעקבות הגלאסנוסט, התקיימו לראשונה פסטיבלים בינלאומיים בעיר, ובשנת 1990 נפתח נמל פרנו שוב לכלי שיט זרים.
היסטוריה > אסטוניה העצמאית מ-1991

באפריל 1988 החלו מהלכי העצמאות המחודשת, שהסתיימו בהכרזת הפרלמנט האסטוני על חידוש העצמאות ב-20 באוגוסט 1991. בעיר התחוללו שינויים רבים, בהם החזרת השמות המקוריים לכל הרחובות, שנשאו שמותיהם של מנהיגים קומוניסטיים או היו קשורים לתקופה הסובייטית; כל המבנים בעיר, שהולאמו בעידן הסובייטי, הוחזרו לבעליהם החוקיים או ליורשיהם; בתהליך ההפרטה נמכרו כל בתי המלון, בתי ההבראה והמפעלים בעיר לחברות פרטיות מקומיות או זרות. שוב הותרה יזמות פרטית, ועקב זאת משקיעים ויזמים רבים פתחו בעיר את עסקיהם.
ב-1994 הסתיימו העבודות במרינה, וב-1996 קיבלה פרנו את התואר בירת הקיץ של אסטוניה. באותה השנה נפתחה בעיר השלוחה של אוניברסיטת טרטו, שמוכרת גם בשם מכללת פרנו. ב-2001 חגגה העיר 750 שנה להיווסדה, וב-2006 נחנכה הטיילת החדשה בחוף הים.
הקהילה היהודית

מאחר שאסטוניה לא נכללה בתחום המושב, חיו בפרנו, לפי מסמכים היסטוריים מסוף המאה ה-16, רק יהודים בודדים. רק הסוחרים מהדרגים הבכירים והחיילים המשוחררים, שתרמו לצבא 25 שנה בעל-כורחם, הורשו להתיישב באזורים הפנימיים של רוסיה וגם באסטוניה. ההגירה הגדולה לעיר החלה רק עם שחרורם של חיילי ניקולאי הראשונים מהצבא הרוסי.
בשנת 1859 גרו בעיר כבר כ-10 משפחות של חיילים יהודים ונפתחו בית-תפילה ובית עלמין יהודי. ב-1872 גרו בעיר 57 משפחות של יהודים (11 משפחות של חיילים ו-46 משפחות של בעלי מלאכה). באותה שנה הגיע לעיר רב ובשנת 1873 נתקבל האישור להקמתו של בית כנסת.
ב-24 בפברואר 1918 הכריזה אסטוניה על עצמאותה והחלה מלחמת השחרור (1918 - 1920), שכללה שתי חזיתות (נגד הצבא הגרמני ונגד הגדודים של הקומוניסטים האסטונים, שהקימו בעיר נרבה מעין רפובליקה של הפועלים האסטונים). לצידם של האסטונים נלחמו על עצמאות מדינתם החדשה גם רבים מיהודי פרנו. ב-10 בדצמבר 1918 השתתפו שלושת נציגי הקהילה היהודית של העיר באספה הראשונה של יהודי אסטוניה, שנערכה בטרטו.
ב-1926 חוקק הפרלמנט האסטוני את "חוק האוטונומיה התרבותית", לפיו זכו כל המיעוטים במדינה באפשרות להקים בתי ספר ולקיים חיי תרבות וקהילה באופן עצמאי במימון המדינה. הקהילה היהודית של פרנו נהנתה מהחוק החדש ומוסדות יהודים רבים פעלו בעיר עד לסיפוחה של המדינה על ידי ברית המועצות בקיץ 1940. לפי נתוני מפקד האוכלוסין, שנערך באסטוניה בשנת 1936, גרו בפרנו 248 יהודים.
הגזירות והגירוש לסיביר שהשלטון הסובייטי הטיל על היהודים הציל אותם מהרוע הבלתי-הפיך, שהכובשים הנאצים הביאו עימם. רוב יהודי פרנו הספיקו להימלט לאזורים הפנימיים של ברית המועצות, אך היו כאלה שלא יכלו לעזוב או שפחדו לנסוע לרוסיה ותלו תקוות בתרבותם של הגרמנים, ולא האמינו לסיפורים על השמדת היהודים.
כל הגברים היהודים שנשארו בעיר, 44 במספר, נעצרו על ידי הנאצים, הועברו לבית הסוהר של טאלין ושם נורו למוות. את הנשים עם הילדים הביאו לבית הכנסת, שם הפרידו ביניהם, את הנשים הביאו ליער וירו בהן למוות. את 35 הילדים היהודים, שנשארו ללא אמהותיהם בבניין בית הכנסת, המיתו באוכל מורעל. עד סוף דצמבר 1941 לא נותרו עוד יהודים באסטוניה, למעט המעטים שהסתתרו מהנאצים. 137 מיהודי פרנו נספו בשואה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה חזרו לעיר רוב היהודים שנמלטו לרוסיה בשנת 1941. בית הכנסת לא נהרס בהפצצות, אך היהודים לא הורשו להתפלל בו. ליהודים המקומיים הצטרפו מהגרים יהודים רבים מרפובליקות אחרות של ברית המועצות, חלקם קציני צבא ובני משפחותיהם.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 בילו בפרנו יהודים רבים ממוסקבה ומלנינגרד את חופשותיהם; מניחים שבאותן שנים כ-500 משפחות יהודיות בילו את חופשותיהן בעיר. פרנו משכה אותם, שכן לעומת האווירה האנטישמית והמשטר המדכא ששררו אז בשאר האזורים של ברית המועצות, הייתה באסטוניה אווירה של פתיחות וחופש יחסי באותן שנים. הרפובליקה הבלטית הצטיירה בעיני אזרחי ברית המועצות כמעין חו"ל נגיש ופתוח, ללא כל צורך בהנפקת דרכון והוצאת אישור יציאה ואשרת כניסה. העיר הציעה מבחר גדול יותר של מוצרים בחנויות, מסעדות ובארים רבים, וברחובות הסתובבו תיירים מפינלנד. פרנו משכה אליה גם אנשי רוח רבים, יהודים ולא יהודים כאחד - שחקני תיאטרון, סופרים ומוזיקאים. באותן שנים היו נפוצות בקרב היהודים בדיחות רבות על פרנו, מתוכן שתי דוגמאות: "השפה הרשמית של פרנו בקיץ היא יידיש"; "ערפאת הציג לישראל אולטימטום: אם צה"ל לא ייסוג מהשטחים אותם כבש במלחמת ששת הימים, אש"ף יזרוק פצצה על פרנו".
גאוגרפיה

פרנו שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של מפרץ פרנו, שהוא חלק ממפרץ ריגה, ממוקמת במרחק 129 ק"מ מדרום לבירה טאלין וכ-190 ק"מ צפונית לבירת לטביה ריגה. העיר נמצאת על-יד שפך הנהר פרנו, ולה רצועת חוף באורך כ-3 קילומטרים. החוף חולי ורדוד מאוד, לכן נוטים מי הים להתחמם בנקל. החוף נחשב אידיאלי לרחצה של משפחות עם ילדים. המפרץ גורם למיתון הטמפרטורות בעיר באופן כללי.
דמוגרפיה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1881: 12,966
1897: 12,898
1922: 18,499
1934: 20,334
1959: 22,367
1970: 50,224
1979: 54,051
1989: 53,885
2000: 46,476
2010: 44,083
נכון לשנת 2008 גרו בפרנו 43,488 תושבים, בהתפלגות האתנית הבאה:
| לאום | % מתוך האוכלוסייה |
| --- | --- |
אסטונים: %74
רוסים: %14
אוקראינים: %2
פינים: %1
אחרים: %9
כלכלה, תחבורה ותשתיות

דרך העיר עובר כביש טאלין-ריגה, המוכר יותר באזור תחת השם "ויה באלטיקה". כביש זה מחבר בין ורשה להלסינקי ועובר דרך פולין, ליטא, לטביה, אסטוניה ופינלנד.
העיר מחוברת בקווי אוטובוסים לערים טאלין, ריגה, וילנה וברלין. 23 קווי אוטובוסים משרתים את התושבים בתוך הגבולות המוניציפליים של העיר. כמו כן יש בפרנו מרינה וגם שדה תעופה קטן, המשרת כ-5,000 איש מדי שנה.
מוסדות חינוך והשכלה גבוהה

בפרנו 14 בתי ספר, בהם גם הגימנסיה הרוסית.
בשנת 1996 אוניברסיטת טרטו פתחה בעיר את מכללת פרנו, שפועלת כשלוחתה.
בפרנו פועלת השלוחה של בית הספר הגבוה לכלכלה "Mainor" מטאלין.
בין השנים 2002–2004 פעלה בעיר מכללת "Academia Grata", שהייתה שלוחתה של האקדמיה האסטונית לאמנויות. המכללה נסגרה מסיבות כלכליות.
תרבות

בפרנו פועל תיאטרון "אנדלה" ("Endla").
משנת 2000 מתקיים באולם הקונצרטים העירוני "פסטיבל דוד אויסטרך" לזכרו של הכנר היהודי-סובייטי דוד אויסטרך שבילה באופן קבוע את חופשותיו בפרנו במשך 24 שנים והופיע בעיר. הפסטיבל מאורגן על ידי המנצח נמה ירווי, ובין השאר משתתפים בו כנרים שלמדו בעבר אצל אויסטרך.
בכל קיץ, החל משנת 1987, נערך בעיר פסטיבל בינלאומי לסרטים תעודיים.
ספורט

בפרנו פועל מועדון שיט ובשנת 1994 אירחה העיר את אליפות העולם למפרשיות מדגם Finn.
בתקופה הסובייטית נערכו בעיר תחרויות שחמט רבות, בהן השתתפו בין השאר גם אלוף העולם לשעבר מיכאל טל, המועמדים לתואר אלוף העולם פאול קרס ודוד ברונשטיין ורבי-אומן אחרים.
בתקופה הסובייטית פעלה בעיר קבוצת הכדורגל "קאלב" ("Kalev"), ששיחקה במשחקי הליגה השנייה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נוסדה בעיר קבוצת הכדורגל החדשה "ואפרוס" ("Vaprus"), שמשתתפת במשחקי ליגת העל האסטונית.
בשנת 2007 הגיעה קבוצת הכדורעף המקומית, "ESS Falck Pärnu", למקום השביעי באליפות ליגת הכדורעף של המדינות הבלטיות.