stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילס

ערך זה עוסק במלך במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 אב:  ללגס 
 אם:  קלאוקאריה 
 אחים:  פוליקאון 
 צאצאים:  אורוטס 
 
מילס (ביוונית: Μύλης) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, נחשב לרוב למלך ספרטה השני.
מילס היה בנו של ללגס והנימפה קלאוקאריה. אביו היה המלך של לאקוניה הקדומה לפני ייסוד ספרטה, ומילס ירש אותו בתפקיד זה. היה לו בן בשם אאורטס, שיירש בעצמו את התפקיד לאחר מות מילס. לאאורטס הייתה בת בשם ספרטה, שנישאה ללאקדיימון, שייסד את העיר ספרטה וקרא לה על שם אשתו. לספרטה נולדה בת בשם אורידיקי שנישאה לאקריסיוס, וילדה לו את דנאה שילדה את פרסאוס.
מגפת הדבר באמאוס

מגפת הדבר באמאוס הייתה מגפת דבר בקנה מידה רחב שפרצה בשנת 639 לספירה בעיר אמאוס ניקופוליס ליד לטרון, פרק זמן קצר לאחר כיבושה מידי האימפריה הביזנטית, על ידי האימפריה המוסלמית בהנהגת שושלת הראשידון. המגפה, שהובילה למספר רב של נספים בקרב הצבא האסלאמי והתושבים המקומיים, האטה את התפשטותה של ח'ליפות ראשידון וגרמה לחורבן ונטישת המקום. מגפה זאת היא אחת מבין סדרה של התפרצויות דבר שהתרחשו בין המאה השישית למאה השמינית לספירה באזור אפריקה, אסיה וארצות אגן הים התיכון שראשיתן במגפה היוסטיניאנית (מגפת הדבר הראשונה).
מחלת הדבר

דבר היא מחלה זואונוטית חריפה ומדבקת של מכרסמים ובני אדם, שנגרמת על ידי חיידקים גראם-שליליים מהמין Yersinia pestis. החיידקים מועברים למכרסמים על ידי פרעושים, ואילו בני האדם נחשפים אליהם על ידי אינטראקציה עם מכרסמים שנושאים את אותם הפרעושים בפרוותם. מחלת הדבר יכולה להתבטא בשלוש צורות: מחלה לימפתית עם הופעת נגעים אופייניים (Bubonic plague), אלח דם (Septicemic plague) ודלקת ריאות (Pneumonic plague), כשהאחרונה מועברת ישירות מאדם לאדם באוויר באמצעות תרסיס ואינה מצריכה וקטור זואונוטי. ללא טיפול אנטיביוטי הולם 75% מהחולים באלח דם ו-90% מהחולים בדבר ריאתי ימותו.
פרוץ המגפה

המגפה פרצה בשנת 639, כשנה לאחר כיבוש אמאוס ניקופוליס מהביזנטים בידי הצבא האסלאמי בהנהגת ח'ליפות ראשידון. מאמאוס התפשטה המגפה ברחבי הלבנט והגיעה לסוריה ולעיראק, שם תועדו קורבנות רבים בערים חומס, דמשק ובצרה, ואף למצרים. המגפה גרמה לאבדות כבדות בקרב הצבא האסלאמי (25,000 קורבנות) והובילה להאטה משמעותית בהתפשטות ח'ליפות ראשידון.
על פי המסורת המוסלמית, פרצה המגפה באמאוס כתוצאה משתיית מי באר מזוהמים, דבר שעלול לרמוז כי מקור המגפה לא היה בחיידקי Yersinia pestis, אלא, למשל, בחיידקי Vibrio cholerae, מחוללי מחלת הכולרה. אולם חוקרים מעריכים כי הגורם למגפה הם בכל זאת חיידקי Yersinia pestis, מחוללי מחלת הדבר, שאינם מועברים באמצעות שתיית מים מזוהמים. החוקרים מבססים את קביעתם על שלושה אירועים:
המגפה היוסטיניאנית - מגפת דבר שפרצה בשנת 541 לספירה והגיעה לממדים מגפתיים באזור אפריקה, לבנט ומדינות אגן הים התיכון. בעקבות מגפת יוסטיניאנוס נוצר, ככל הנראה, מוקד התפרצות אנדמי מחודש באמאוס מאה שנים מאוחר יותר.
רעב באזור הלבנט - בצורת קשה שפקדה את האזור מעט לפני פרוץ המגפה גרמה לרעב כבד באזור. בעתות רעב מכרסמים שונים בכלל וחולדות בפרט נוטות להמשך למאגרי המזון של בני האדם. דבר זה מעלה את הסיכוי לאינטראקציה עם חולדות שמפיצות פרעושים נגועים בחיידקי הדבר.
תחלואת חורף גבוהה - ההיסטוריון המוסלמי סיף אבן-עומר (אנ') (המאה ה-8) מתאר כי מגפת אמאוס פרצה בחודשים מוחרם וצפר בלוח השנה המוסלמי. חודשים אלה תאמו את החודשים ינואר-פברואר שנת 639. כיום ידוע כי במהלך חודשי החורף חלה ירידה משמעותית בתחלואת הכולרה (טמפרטורת המים הנמוכה קוטלת את חיידקי ה-Vibrio cholerea) ובמקביל חלה עלייה בסיכוי ללקות בדבר ריאתי (Pneumonic plague), לה אחוזי תמותה והדבקה גבוהים מאוד.
פרוץ המגפה > נספים מפורסמים בקרב ח'ליפות ראשידון

רבים מבין בני לווייתו של מוחמד (צחאבה) נפלו קורבן למגפה. הנודע מכולם הוא אבו עוביידה בן אל-ג'ראח, מפקד הצבא האסלאמי. מוטרד מחומרת המגפה הורה הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב לאבו עוביידה לחזור מיד לאל-מדינה על מנת להינצל מהדבר. אולם זה האחרון סירב וביקש להישאר עם חייליו. לבקשת הח'ליף הסכים אבו עוביידה להתרחק מהאזור הכפרי הנגוע בדבר ולנוע, יחד עם צבאו, לכיוון חורן. אולם בסמוך ליישוב ג'ביה (כ-5 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר הסורית נווה), לא הרחק מזירת ניצחונו הגדול בקרב ירמוך, נדבק אבו עוביידה בשנת 639 ונפטר מן המגפה שהספיקה כבר להתפשט צפונה לסוריה.

בשנת 640 נספה יזיד אבו סופיאן, מפקד האגף השמאלי של הצבא האסלאמי בקרב ירמוך, בעת ששימש כמושל מחוז סוריה בח'ליפות.
ראו גם

המוות השחור
דבר (מחלה)
Yersinia pestis
הערות שוליים

↑  ‏אמאוס, ניקופוליס – עיר הניצחון.
1 2 3  George Childs Kohn. Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present (3rd ed.). Facts on File, 2007, p.391. ISBN 978-0816069354.
1 2 3 4 5  Michael W. Dols. (1974). Plague in Early Islamic History. Journal of the American Oriental Society, Vol. 94, No. 3 (July–Sep, 1974), pp.371–383.
1 2  ‏ Plague of Emmaus (Plague of Amwas) 639 AD.
↑  Patrick R. Murray, Ken S. Rosenthal, Michael A. Pfaller. Medical microbiology (5th ed.). Elsevier Mosby. 2005, pp.334-335. ISBN 978-0323033039.
↑  ‏Emmaus during the Early Arab Period; 637-1099.
↑  George Childs Kohn. Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present (3rd ed.). Facts on File, 2007, pp.216-218. ISBN 978-0816069354.
↑  Singleton FL, Attwell R, Jangi S, Colwell RR. (1982). Effects of temperature and salinity on Vibrio cholerae growth. Applied and Environmental Microbiology. Nov;44(5):1047-58. PMID 6295276.
↑  ahmad zidan. The Rightly Guided Caliphs: (Al - Kholafa'a Al - Rashidin) according to the earliest authenticated sources. Islamic Inc, 1998, p.26. ISBN 0951811525.
חיידקי Yersinia pestis מבעד למיקרוסקופ אור
חולדות מצויות, שייתכן ובאו במגע עם אנשים בעקבות הרעב ששרר בארץ ישראל בשנת 638 לספירה, הן אלה שהובילו להתפרצות הדבר באמאוס ניקופוליס
מוזיאון סטדלק

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  אמנות מודרנית
 כתובת:  מוזאומפליין
 מיקום:  עיריית אמסטרדם 
 מדינה:  הולנד 
 מייסדים:  Christiaan Pieter van Eeghen 
 מבקרים בשנה:  724,257 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1874
 תאריך פתיחה רשמי:  1895 
 קואורדינטות:  52°21′28″N 4°52′47″E﻿ / ﻿52.357778°N 4.879722°E﻿ / 52.357778; 4.879722
 www.stedelijk.nl
  (למפת אמסטרדם מוגדלת) מוזיאון סטדלק(למפת אמסטרדם רגילה) מוזיאון סטדלק
 
המוזיאון המחודש; האגף הישן משמאל והאגף החדש מימין
מוזיאון סטֵדלֶק אמסטרדם (בהולנדית: Stedelijk Museum Amsterdam; "המוזיאון העירוני אמסטרדם") הוא מוזיאון לאמנות מודרנית הנמצא באמסטרדם שבהולנד. מבנה המוזיאון העיקרי ממוקם בכיכר המוזיאונים בסמוך לרייקסמוזיאום ולמוזיאון ואן גוך.
היסטוריה

המוזיאון הוקם בשנת 1895 במטרה לשמש כמוזיאון לאמנות מודרנית ולהציג את האמנות המתקדמת ביותר לשועי העיר. בעת הקמתו הציג המוזיאון חדרים תקופתיים, ריהוט, מטבעות, תכשיטים, שעונים ואמנות שימושית. במוזיאון הוצגו חדרים תקופתיים מבתי שנהרסו בעת מילוי התעלות לצורך הקמת דרכי תחבורה.
בשנת 1895 הפסיק ה"איגוד לגיבוש אוסף ציבורי של אמנות מודרנית" (Vereeniging tot het Vormen van een Openbare Verzameling van Hedendaagsche Kunst) את העברת היצירות לרייקסמוזיאום והחל להעבירן למוזיאון סטדליק. במהרה החל להיצבר במוזיאון אוסף גדול של יצירות שונות - החל מכרזות ושלטי חנויות וכלה באמנות שימושית כגון כלים המשמשים ברפואה וברוקחות. בשנת 1910 קיבל המוזיאון מספר אוספים מאספנים פרטיים אשר הרחיבו את האוסף באופן משמעותי. בין יצירות אלה היו מספר יצירות של וינסנט ואן גוך אשר הועברו למוזיאון ואן גוך בשנת 1972.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945 החל המוזיאון, שבראשו עמד אז האוצר והמעצב וילם סנדברג להציג יצירות של תנועת קוברה (CoBrA) וכן גדלו היצירות בסגנון האקספרסיוניזם הגרמני וההולנדי. בשנת 1958 רכש המוזיאון אוסף של עבודות האמן קאזימיר מלביץ'.
רק בראשית שנות ה-70 החל המוזיאון להתמקד באמנות מודרנית פר סה (ולא באמנות שימושית).
בין השנים 1963-1985 כיהן אדי דה וילדה (Edy de Wilde) כאוצר המוזיאון. בתקופה זו שם המוזיאון דגש על הגדלת האוספים, ונרכשו יצירות שונות, בין היתר של אמני פופ ארט אמריקאים.
מאז שנות ה-80 החל המוזיאון לרכוש יצירות אמנות וידאו, ולהציג תערוכות של אמנות וידאו.
בשל שיפוצים במבנה המוזיאון עבר המוזיאון באופן זמני לבניין הדואר המרכזי בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית. ב-23 בספטמבר 2012 שב המוזיאון למשכנו שהורחב ונוסף לו אגף חדש.
היסטוריה > מנהלי המוזיאון

1895–1906 יאן אדוארד ון סומרן בראנד (Jan Eduard van Someren Brand)
1906 – 1936: קורנליס באארד (Cornelis Baard)
1936 – 1945: דויד רואל (David Roëll)
1945 – 1963: וילם סנדברג (Willem Sandberg)
1963 – 1985: אדי דה וילדה (Edy de Wilde)
1985 – 1993: וים בירן (Wim Beeren)
1993 – 2003: רודי פוכס (Rudi Fuchs)
2003 – 2005: האנס ואן בירס (Hans van Beers)
2005 - 2009: חייס ואן טאול (Gijs van Tuyl)
2010 ואילך: אן גולדשטיין (Ann Goldstein)
מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית

| --- | --- |

המוזיאון לאמנות אמריקאית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות ולטקסטיל
 כתובת:  רחובות 8 ו-F ‏NW
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  ג'ון ורדן 
 מבקרים בשנה:  3,150,000 (נכון ל־2018)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1829
 תאריך פתיחה רשמי:  1968 
 אדריכל:  ג'יימס רנויק הבן 
 קואורדינטות:  38°53′52″N 77°01′24″W﻿ / ﻿38.897777777778°N 77.023333333333°W﻿ / 38.897777777778; -77.023333333333
 americanart.si.edu
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית
 
המוזיאון לאמנות אמריקאית
מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית (באנגלית: Smithsonian American Art Museum); המכונה בראשי תיבות: SAAM) הוא אחד ממוזיאוני מכון סמית'סוניאן, ונמצא בוושינגטון די. סי. בארצות הברית.
המוזיאון מכיל את האוסף הרחב ביותר של האמנות האמריקאית, ומוצגות בו, בין היתר, יצירות של ג'ורג'יה אוקיף, ג'ון סינגר סרג'נט, אלברט בירסטדט, תומאס מורן, אדוארד הופר וווינסלו הומר. במוזיאון מוצגות יצירות של למעלה מ-7,000 אמנים.
ג'ון ורדן יצר את האוסף הראשוני בשנת 1829 והציג אותו בחדר בביתו. המוזיאון מציג את מרבית אוספיו בבניין משרד הפטנטים הישן; מוצגי אמנות שימושית מוצגים בגלריית רנוויק.
המוזיאון מנהל שבעה בסיסי נתונים אינטרנטיים בהם למעלה מחצי מיליון פריטי מידע, ובהם תיעוד על 400,000 יצירות אמנות, הן כאלה המוצגות במוזיאונים, והן באוספים פרטיים, הן בארצות הברית והן ברחבי העולם.
מאז שנת 1951 המוזיאון מפעיל תוכנית של תערוכות נודדות - נכון לשנת 2013 למעלה מ-2.5 מיליון צופים ראו תערוכות נודדות אלה.
היסטוריה

המוזיאון שינה את שמו לאורך השנים. בעבר נקרא "אוסף הסמית'סוניאן לאמנות" (Smithsonian Art Collection), "גלריית האמנות הלאומית" (National Gallery of Art), "האוסף הלאומי לאמנות יפה" (National Collection of Fine Arts), וב-1980 שמו שונה ל"המוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית" (National Museum of American Art). המוזיאון אימץ את שמו הנוכחי, "מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית", ב-27 באוקטובר 2000.
ראשיתו של האוסף בשנת 1829, ביוזמתו של ג'ון ורדן (John Varden), אשר הציג את האוסף במבנה שבנה ליד ביתו.
בשנת 1841 האוסף הוצג לציבור בתערוכה זמנית בניין הפטנטים (מושבו של המוזיאון כיום).
בשנת 1858 הועברו רוב פרטי האוסף לבניין טירת הסמית'סוניאן, ויתרת האוסף הועבר למבנה בשנת 1862. בעקבות שרפה במבנה בשנת 1865 החליט המכון לא לבנות מבנה ייעודי לאוסף, שאוחסן בחלקו בספריית הקונגרס.
בשנת 1903 נפטרה הארייט ליין, שהייתה בעבר הגברת הראשונה של ארצות הברית, והורישה לסמית'סוניאן את אוספיה (שנקראו "אוספי הגברת הראשונה") בתנאי שיוקם מוזיאון לאמנות. צו בית משפט פדרלי משנת 1906 הכריח את הסמית'סוניאן להקים מוזיאון זה, אם ברצונו לקבל את האוסף.
כאשר גדל האוסף הוא הוצג בחלקים במבנים נוספים של מכון הסמית'סוניאן במול. בשנות ה-20, בשל חוסר במקום תצוגה התברר שאוספים בשווי מיליוני דולרים היו באחסון בהיעדר מקום תצוגה, ותפסו את מקומם של מוצגים במוזיאונים אחרים (בהם הם הוצגו) ובהם: במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ובבניין האמנות והתעשייה. בשנת 1924 התבקש האדריכל צ'ארלס א. פלאט, אשר תכנן בשנת 1918 את גלריית פריר, להכין תוכנית ראשונית למוזיאון לאמנות אמריקאית, אשר תוכנן להיבנות לצד המוזיאון להיסטוריה של הטבע. המבנה שתוכנן על ידי פלאט לא נבנה.
המוזיאון נפתח במיקומו הנוכחי בשנת 1968 לאחר שהסמית'סוניאן לקח על עצמו לשפץ את בניין משרד הפטנטים הישן (אתר מורשת היסטורי שלא היה בשימוש באותה עת, הבנוי בסגנון התחייה היוונית, ומהווה דוגמה לסגנון זה) ולהפכו למוזיאון לאמנות. באותה עת המבנה היה במצב רעוע, והייתה הצעה להרסו, ולבנות במקומו מגרש חנייה. מחאה ציבורית הביאה לכך שקונגרס ארצות הברית העניק את המבנה למכון הסמית'סוניאן על מנת להפכו למוזיאון. המבנה שוחזר ושופץ בשנות ה-90, ושוב בין השנים 2000–2006 (במסגרת שיפוץ זה נבנו מרכז כנסים, אודיטוריום, וחצר מקורה גדולה - חצר ארלין קוגוד).
הערות שוליים

↑  אתר המוזיאון
↑  תוכנית התערוכות הנודדות של המוזיאון
↑  ההודעה הרשמית על שינוי השם - בצו של הנשיא קלינטון
1 2 3 4 5 6  ההיסטוריה של המוזיאון
↑  התוכניות של פלאט מצויות כיום באוספי הסמית'סוניאן
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
הסמית'סוניאן
| מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית | מוזיאון אנקוסטיה | בניין האמנויות והתעשיות | מוזיאון קופר יואיט לעיצוב | גלריית פריר | גני הסמית'סוניאן  גן אניד א. הופט |
| מוזיאון הירשהורן | מוזיאון האוויר והחלל הלאומי | המוזיאון הלאומי לאמנות אפריקאית | המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית | מוזיאון האינדיאנים הלאומי | המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע |
| גלריית הדיוקנאות הלאומית | מוזיאון הדואר הלאומי | הפארק הזואולוגי הלאומי | גלריית ארתור מ. סקלר | טירת הסמית'סוניאן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605396605171  BIBSYS: 1072723  BnF: cb15062905s (data)  CiNii: DA00236277  GND: 5523897-X  ISNI: 0000 0001 2284 7868  LCCN: n81062959  LNB: 000175540  NKC: kn20080820012  NLA: 36217051  RERO: 02-A025875073  SNAC: w6vf14fx  SUDOC: 027276376  ULAN: 500311465  VcBA: 494/41847  VIAF: 146976922   WorldCat (עם VIAF): 146976922
מוזיאון התקשורת ברלין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 מיקום:  ברלין 
 מדינה:  גרמניה 
 מייסדים:  היינריך פון שטפן 
 מפעיל:  Post and Telecommunications Museum Foundation 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1872
 תאריך פתיחה רשמי:  1872 
 קואורדינטות:  52°30′35″N 13°23′13″E﻿ / ﻿52.5097°N 13.3869°E﻿ / 52.5097; 13.3869
 www.mfk-berlin.de
  (למפת ברלין מוגדלת) מוזיאון התקשורת ברלין(למפת ברלין רגילה) מוזיאון התקשורת ברלין
 
בול דואר מ-1900 המציג את הבניין
מוזיאון התקשורת ברלין (בגרמנית: Museum für Kommunikation Berlin) ממוקם ברובע מיטה בברלין, בבניין ששימש כמוזיאון הדואר של הקיסרות הגרמנית, ברחוב לייפציגר 16. הבניין נבנה ב-1871 והוא מבנה מוגן מאז 1977.
הבניין > מוזיאון הדואר הקיסרי (Reichspostmuseum)

מוזיאון הדואר הקיסרי, קודמו של המוזיאון הנוכחי, נוסד ב-1872 על ידי היינריך פון שטפן, מנהל הדואר של הקיסרות הגרמנית. מוזיאון זה היה אחד המוזיאונים הראשונים לתולדות הטכנולוגיה בעולם והציג את התפתחות התחבורה והטכנולוגיה בהיסטוריה של העמים ועד לזמן העדכני בו נבנה המוזיאון.
הבניין נבנה בין השנים 1871–1874, בתחילה כסניף דואר כללי וב-1919 שימש כמשרד הדואר הגרמני (Reichspostministerium). אדריכל הבניין קרל שוואטלו, היה אחראי לתכנונם של מבנים רבים עבור סניפי הדואר הקיסרי.
ביום הפתיחה של הבניין בדברי הערכה של הקיסר וילהלם הראשון אמר על הבניין "טוב! סגנון טהור ופשוט ראוי!".
בשנים 1893–1897 הורחב הבניין על פי תוכניות של האדריכלים ארנסט הייק, והפך למוזיאון הרייכספוסט.
מאז 1895 יש פסל בגובה של כמעט שישה מטרים של ארנסט וונק על הגג מעל הכניסה הראשית – ענקים מקיפים את הגלובוס, אלגוריה לחשיבות הגלובלית של הדואר והטלקומוניקציה. ברלין נודע, גם בשם ההומוריסטי כפוסט קולוסאום או קרקס סטפן (על שם מנהל הדואר הכללי).
המוזיאון נסגר במהלך שתי מלחמות העולם. עקב התקפות האוויר של בעלות הברית משנת 1943 ולחימה אינטנסיבית מבית לבית במהלך הקרב על ברלין באפריל 1945, לבניין נגרמו נזקים קשים במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר תום המלחמה נותרו רק הקירות החיצוניים שלן.
הבניין > מוזיאון הדואר של גרמניה המזרחית

לאחר תום המלחמה שרידי הבניין היו בתחום הגזרה הסובייטית של ברלין, בשטחה של מזרח ברלין. בעקבות פתיחת מוזיאונים לתקשורת בגרמניה המערבית - החלו עבודות להפיכת הבניין למוזיאון ברחוב לייפציגר ביוזמת גרמניה המזרחית. בתחילה הציגו במקום תערוכת בולים בשטח מצומצם. באפריל 1960 נפתח מחדש מוזיאון הדואר עם תערוכת קבע על התפתחות הדואר והטלקומוניקציה, תולדות מערכת הדואר, טלגרפיה וטלפוניה וכן רדיו וטלוויזיה. אזור התערוכה הורחב בשנים הבאות. ב-1964 נפתחה תערוכת בולים קבועה בקומה הראשונה של הבניין. לקראת יום השנה ה-750 לברלין ב-1987, החליט הפוליטביורו של הוועד המרכזי של ה-SED ב-1981 לבנות מחדש לחלוטין את הבניין של ה-Reichspostmuseum הישן ולפתוח אותו מחדש כמוזיאון הדואר של גרמניה המזרחית. עם זאת, העבודה על פי תוכניות של האדריכל קלאוס ניברגאל התעכבה, ובשנת 1987 היה פנוי רק חלק מחלל התצוגה המתוכנן. שאר עבודות הבנייה הסתיימו רק ב-1990, לאחר נפילת חומת ברלין, עם שחזור האטריום.
האוסף

האוסף הנרחב של ה-Reichspostmuseum כלל מכשירים ודגמים המשמשים בדואר ובטלגרפיה, אך תמונות ומוצגים אחרים הקשורים לספרות, תקשורת ותחבורה. האוסף במשך הזמן לאוסף נרחב ובעל ערך רב. המוזיאון לא רק הציג חפצים היסטוריים, אלא גם הציג את הטכנולוגיות החדשות שפותחו כמו דואר אוויר, רדיו, וידאו טלגרפיה וטלוויזיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הושמד האוסף. רבים מהמוצגים שנותרו לא שרדו את המלחמה. רוב המוצגים החשובים ביותר של האוסף הועברו לטירת ולטרסהאוזן בבוואריה. לאחר תום המלחמה סירב הממשל הצבאי האמריקני האחראי למסור אותם לרשויות הדואר של אזור הכיבוש הסובייטי, שבשטחם שכן מוזיאון ברלין, ובשנת 1947 ההועברו המוצגים לידי רשיות הדואר של גרמניה המערבית. מכאן התפתח מוזיאון ה-Bundespostmuseum, שנפתח בפרנקפורט אם מיין ב-1958. כאמצעי זהירות, העותקים היקרים ביותר של אוסף הבולים הובאו לאייסלבן, כיום סקסוניה-אנהלט, לפני תום המלחמה. בכאוס שלאחר המלחמה נשדדו האחזקות והחלקים היקרים ביותר נעלמו. רק לאחר איחוד גרמניה ב-1990 הוחזרו הבולים לארכיון הבולאות.
הערות שוליים

↑  Liste, Karte, Datenbank / Senatsverwaltung für Stadtentwicklung und Umwelt - Berlin, www.berlin.de (בגרמנית)
↑  Senatsverwaltung für Stadtentwicklung und Umwelt - Berlin / Wanderung…, archive.ph, ‏11 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313941605171  GND: 16028548-3  LCCN: nr2001006291  LNB: 000131654  RERO: 02-A024113622  VIAF: 235391709   WorldCat (עם VIAF): 235391709
מוזיאון סימון ג'נשיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה
 על שם:  סימון ג'נשיה 
 מיקום:  טביליסי 
 מדינה:  גאורגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 10 במאי 1852
 תאריך פתיחה רשמי:  1852 
 קואורדינטות:  41°41′46″N 44°48′01″E﻿ / ﻿41.69605°N 44.80026°E﻿ / 41.69605; 44.80026
 museum.ge
  (למפת טביליסי מוגדלת) מוזיאון סימון ג'נשיה(למפת טביליסי רגילה) מוזיאון סימון ג'נשיה
 
מוזיאון גאורגיה על שם סימון ג'נשיה (בגאורגית: სიმონ ჯანაშიას სახელობის საქართველოს მუზეუმი) או בשמו הקודם המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של גאורגיה הוא ממוזיאוני ההיסטוריה העיקריים של גאורגיה בטביליסי. המוזיאון מציג את הממצאים הארכאולוגיים החשובים ביותר של גאורגיה.
המוזיאון הקווקזי

המוזיאון נוסד ב-10 במאי 1852 כמוזיאון המחלקה הקווקזית של האגודה הגאוגרפית של האימפריה הרוסית. בשנת 1856 הומר שמו למוזיאון הקווקזי ביוזמתו של החוקר הגרמני, גוסטב רדה. בשנת 1868 צורפה למוזיאון הספרייה הצבאית של טפיליסי ושמו שונה ל-המוזיאון הקווקזי והספרייה הציבורית של טביליסי. בשנת 1911, נסגרו המוזיאון והספרייה לציבור עקב עבודות בנייה על המוזיאון.
מוזיאון סימון ג'נשיה

לאחר הקמת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה שונה שם המוזיאון, בשנת 1919, למוזיאון של גאורגיה. בשנת 1921 פונה חלק הארי של אוסף המוצגים במוזיאון בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה והוחזר לגאורגיה הסובייטית בשנת 1945 בעקבות מאמציו של ההיסטוריון והגולה הגאורגי, אכוותימה תאקאישווילי. בשנת 1947 שונה שם המוזיאון ונקרא על שם ההיסטוריון הגיאורגי המאוחר, סימון ג'נשיה. המוזיאון נפגע משמעותית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בגאורגיה. בתחילה נפגע במוזיאון בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית בשנים 1991-1992, ולאחר מכן נשרפו חלק מהמוצגים בשריפה. בשנת 2004 מוזג המוזיאון במסגרת שיטת ניהול משותפת במסגרת המוזיאון הלאומי הגאורגי.
המוזיאון משתרע על מספר מבנים במרכז טביליסי. תצוגות המוזיאון מוצגות כרונולוגית כאשר התצוגה הראשית ממוקמת בשדרות רוסתוולי. מבנה זה עוצב בשנת 1910 על ידי הארכיטקט ניקולאי סוורורב, במקום מבנה ישן יותר שעוצב בידי א. זלצמן, אשר היה מעוצב באלמנטים קישוטיים בסגנון הגאורגי של ימי הביניים.
המוזיאון כולל מאות אלפי פריטים ארכאולוגיים ואתנוגרפיים של גאורגיה והקווקז. התצוגה הקבועה מסודרת מבחינה כרונולוגית ועוקבת אחרי התפתחותה של גאורגיה מבחינה חומרית ותרבותית החל מתקופת הברונזה ועד לתחילת המאה ה-20. חלק המוצגים החשובים ביותר כוללים מאובנים של הומו ארגסטר שנתגלו בדמניסי; מטמון אחלגורי מהמאה ה-5 לפנה"ס הכולל דוגמאות תכשיטים יחידים במינם; פריטים מהתקופה האחמנית; ואוסף של כ-80,000 מטבעות שהוטבעו בעיקר בגאורגית; איקונינים מימי הביניים וחתיכות צורף שנאספו ממגוון אתרים ארכאולוגיים בגאורגיה; לטש-יהלומים הכולל את אחד האוספים העשירים בעולם של כתובות אוררטויות ועוד.
הערות שוליים

↑  גוסטב רדה (Gustav Ferdinand Richard Radde) - ‏(1831-1903) גאוגרף וחוקר טבע גרמני. נפטר בטביליסי.
↑  רפובליקה שהתקיימה שלוש שנים בלבד מ-1918 עד 1921
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010632417305171  VIAF: 97103984   WorldCat (עם VIAF): 97103984
מומנשאנץ

מומנשאנץ (Mummenschanz) היא להקת פנטומימה שווייצרית העושה שימוש במסיכות ובתחפושות סוריאליסטיות.
הלהקה נוסדה בשנת 1972 בידי ברני שירש (Schürch) ואנדרס בוסאר (Bossard;‏ 9 באוגוסט 1944 - 25 במרץ 1992) השווייצרים ופלוריאנה פראסטו (Frassetto) האמריקאית-איטלקייה. חברים נוספים בקבוצה לאורך השנים הם רפאלה מטיולי (Mattioli) האיטלקייה, יאקוב בנטסן (Bentsen) הדני והמנהל הטכני יאן מריה לוקאס (Jan Maria Lukas).
הקבוצה החלה להתגבש עת למדו שלושת מייסדיה בפריז בהנחייתו של ז'אק לקוק (Jacques Lecoq) וברומא תחת רוי בוזייה (Roy Bosier). לאחר תקופת התנסות בת כשלוש שנים הוקמה הלהקה ב-1972 במטרה "ליצור שפה תיאטרלית לא-מילולית שתחצה גבולות מסורתיים של לאומיות ותרבות".
פריצתם הראשונה הייתה בפסטיבל אביניון ב-1972, ובשנה שלאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בינלאומי בארצות הברית, קנדה ואמריקה הדרומית. במשך שלוש שנים (1977-1979) הופיעה הלהקה בתיאטרון ביז'ו (Bijou) בברודוויי. בשנת 1980 הפיקה הלהקה את תוכנית הטלוויזיה La Pomme, שזכתה בפרס ורד הזהב במונטרה. הלהקה הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה שהגבירו את חשיפתה, כגון בפרק האחרון של העונה הראשונה של "החבובות" ב-1976, ב-"1-2-3 מגע" בשנות ה-80, וב"חשיפה לצפון" בשנות ה-90. בשנת 1992 נפטר בוסאר ממחלת האיידס בגיל 47, ובמהלך מסע ההופעות שלהם Parade, שהחל בשנת 1995, הצטרף לקבוצה השחקן האמריקאי ג'ון צ'ארלס מרפי (Murphy). בשנת 2000 הצטרפו ללהקה מטיולי ובנטסן וכן המנהל הטכני לוקאס. בשנת 2006 החלו חברי הלהקה להופיע עם המופע הנוכחי שלהם, 3X11, רטרוספקטיבה של 33 שנות פעילות. הלהקה הופיעה בכל רחבי העולם ובשש יבשות, השתתפה בפסטיבלים רבים, כולל מספר פעמים בפסטיבל ישראל וזכתה לביקורות נלהבות.
הופעות מומנשאנץ מורכבות מסדרת מערכונים קצרים העוסקים בדרך כלל ביחסים בין יצורים אנושיים או לא-אנושיים. השחקנים לובשים לרוב בגד גוף שחור ומשתמשים באביזרי פלסטיק צבעוניים או בשלל אביזרים יום-יומיים בשימוש לא שגרתי. במערכון מפורסם ניצבות זו מול זו שתי דמויות, כאשר במקום פה משמש להם גליל נייר טואלט והן מקיימות שיחה רבת הבעה תוך שימוש בקריעת פיסות נייר בלבד וגלגול הגליל.
בגרמנית פירוש שם הקבוצה, מומנשאנץ, הוא "פנטומימה" או "מופע מסיכות".
הערות שוליים

↑  עמוד ה"היסטוריה" באתר הלהקה הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11883636q (data)  GND: 2085976-4  ISNI: 0000 0001 0660 0902  MusicBrainz: 590e7013-dff3-4bb8-b8bd-6a614c94a388  SUDOC: 027779416  TLS: Mummenschanz,_Altstätten_SG  VIAF: 129684523   WorldCat (עם VIAF): 129684523
מומנטום למשתחררים

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 www.momentum4u.org
 
מומנטום למשתחררים היא עמותה ללא כוונת רווח (מלכ"ר) המסייעת למשתחררים משירות בצה"ל בהכנה לחיי האזרחות.
מומנטום למשתחררים הוקמה בשנת 2008 על ידי אבא ופמלה קליימן, זוג אנשי עסקים ופילנתרופים ישראליים, על מנת לסייע לחיילים לקראת שחרורם מצה"ל, ולצעירים לאחר השחרור בצומת של המעבר לאזרחות. מומנטום למשתחררים פועלת באמצעות מערך סדנאות הכנה לקראת השחרור מצה"ל, סדנאות להכוונת קריירה למשוחררים מעל שנה, ייעוץ ומנטורינג. כמו כן העמותה מספקת מידע והכוונה למשוחררים בנושאי תעסוקה, לימודים גבוהים, זכויות משוחררים והתנהלות כלכלית, באמצעות אגף המדיה. בנוסף, מומנטום למשתחררים פועלת לקדם את חזונה ולהעלותו על סדר היום במגזר הפרטי, העסקי והציבורי.
הפעילות

מומנטום למשתחררים מפעילה מערך סדנאות למשתחררים טרם השחרור ולאחר היציאה לאזרחות. טרם השחרור הצבאי מפעילה מומנטום למשתחררים, באישור ובשיתוף עם צה"ל, סדנאות ההכנה לאזרחות לחיילים בתוך הבסיסים. בסדנאות מומנטום משתתפים למעלה מ-10,000 משוחררים בשנה. רציונל הפעילות של מומנטום מתבסס על 3 נדבכים מרכזיים אשר פותחו על ידי גורמי מקצוע:
הכנה מנטלית למעבר – הכנה מנטלית להתמודדות עם המעבר מהשירות הצבאי לחיי האזרחות. התאמת כישורים שנרכשו בצבא ותרגומם לחיי האזרחות, הקניית נקודת מבט אפקטיבית על חוויית השירות באמצעות כלי פסיכולוגיה חיובית.
חיזוק כישורים ומתן כלים – הקניית כלים ושיפור מיומנויות להתמודדות עם אתגרים בחיים, כלים עבור תכנון העתיד וקבלת החלטות, ייעוץ תעסוקתי ראשוני, כתיבת קורות חיים והכנה לראיון עבודה.
העברת ידע – הקניית ידע בתחומים הרלוונטיים לחייל המשתחרר. זכויות החייל המשתחרר, בירוקרטיה במדינת ישראל, התנהלות כלכלית, לימודים גבוהים ומידע על מלגות.
בנוסף, מומנטום למשתחררים פיתחה את סדנת 'מומנטום לדרך', המיועדת למשוחררים בטווח של חצי שנה עד שנתיים ממועד השחרור, של סדרת מפגשים לייעוץ והכוונה ממוקדים בתחומי קריירה, לימודים וקבלת החלטות. כחלק משיתופי פעולה הסדנה נערכת אף בתוך מרכזי צעירים במועצות ובערים ברחבי הארץ.
הערות שוליים

↑   ריאיון עם אבי צירט מנכ"ל "מומנטום למשתחררים", ראיון  באתר יוטיוב (אורך: 43:33), 13 במאי 2019