stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנגדות לפורנוגרפיה
השקפות פמיניסטיות

ישנן מספר פעילות פמיניסטיות שמתנגדות לפורנוגרפיה וטוענות שמדובר בתעשייה שמנצלת נשים ושותפה לאלימות נגד נשים, הן בייצור שלה (שם הן מציגות ראיות לכך שהתעללות וניצול של נשים שמופיעות בפורנוגרפיה משתוללות), והן בצריכתה (שם פורנוגרפיה ממצה את מדרג החברתי, ההשפלה והכפייה של נשים, ומחזקת עמדות מיניות ותרבותיות הקשורות לאונס ולהטרדות מיניות). הן טוענות כי פורנוגרפיה תורמת לאובייקטיביזציה של גברים[דרושה הבהרה], ובכך לגרום לאפליה מינית. הפמיניסטית האמריקאית, אנדריאה דבורקין הייתה פמיניסטית שהתנגדה לתעשיית הפורנוגרפיה, והציעה לחוקק את פקודת זכויות האזרח נגד פורנוגרפיה (אנ') במספר ערים אמריקאיות בשנות ה-80 של המאה ה-20. בימינו, הקימה הפמיניסטית הבריטית, גייל דינס (אנ'), את הארגון Culture Reframed (מילולית: תרבות מחדש). הארגון מעניק ומסייע בחינוך ובהתפתחות הילד לחיים בריאים נטולי פורנוגרפיה.
עם זאת, פמיניסטיות אחרות מתנגדות לצנזורה ולחקיקה נגד פורנוגרפיה בארצות הברית - ביניהן בטי פרידן, קייט מילט, קארן דקרו (אנ'), ונדי קמינר (אנ') וג'מייקה קינקייד. חלק מהפמיניסטיות הסקס-פוזיטיביות תומכות באופן פעיל בפורנוגרפיה פמיניסטית המתארת מיניות נשית באופן חיובי, מבלי להתנגד או להשפיל נשים.
השקפות שמרניות

בדרך כלל, שמרנים דתיים מתנגדים לפורנוגרפיה, יחד עם קבוצת משנה של פמיניסטיות, אם כי נימוקיהם עשויים להיות שונים. שמרנים דתיים רבים רואים בפורנוגרפיה איום על ילדים. ישנם קתולים ופרוטסטנטים שמרניים מתנגדים לפורנוגרפיה משום שהיא מעודדת יחסי מין שאינם וגינליים, מעודדת הפלה ויכולה להיות קשורה לעלייה של מחלות מין.
נשים מודאגות למען אמריקה (אנ')‏ (CWA) הוא ארגון שמרני המתנגד לנישואים חד-מיניים ולהפלות. כאשר דנים באלימות נגד נשים, ה-CWA טוען כי פורנוגרפיה היא סיבה מרכזית לכך שגברים פוגעים בנשים. בנוסף, הארגון טוען כי פורנוגרפיה משכנעת גברים לא לכבד את נשותיהם ולהזניח את נישואיהם, ובכך לאיים על קדושת הנישואים המסורתיים. בניגוד לנושאים אחרים שהארגון התמודד איתם, הארגון נוטה להיות פחות אנטי-פמיניסטי בכל הנוגע לנושא הפורנוגרפיה, שכן רבים מטיעוני הפעילות בארגון כנגד הפורנוגרפיה דומות לאלו של פמיניסטיות המתנגדות לפורנוגרפיה.
השקפות מבוססות נזקים

איורים 7, 8 ו-9 בזילמן, דולף: "השפעות הצריכה הממושכת של פורנוגרפיה", 1986.
דולף זילמן במאמרו מ-1986, "השפעות הצריכה הממושכת של פורנוגרפיה" (באנגלית: "Effects of Prolonged Consumption of Pornography"), טען כי צפייה מרובה בחומרים פורנוגרפיים מייצרת השפעות סוציולוגיות שליליות רבות, ביניהן הערכה נמוכה יותר ליחסים מונוגמיים ארוכי טווח, ורצון מוחלש להבאת צאצאים לעולם. הוא תיאר את הבסיס התאורטי של ממצאים ניסיוניים אלה כך:
הערכים המתבטאים בפורנוגרפיה מתנגשים באופן ברור עם התפיסה המשפחתית, והם עלולים לערער את הערכים המסורתיים המעדיפים נישואים, משפחה וילדים ... תסריטים פורנוגרפיים מתבססים על מגעים מיניים בין אנשים שנפגשו זה עתה, ושאינם קשורים או מחויבים זה לזה בשום צורה, ואשר ייפרדו בקרוב, ולעולם לא ייפגשו שוב ... סיפוק מיני בפורנוגרפיה אינו פונקציה של היקשרות רגשית, של טוב לב, של אכפתיות, ובעיקר לא של המשך הקשר, שכן המשך כזה יביא איתו צורך באחריות והשקעה.
מחקר שנערך על ידי זילמן ב-1982 הצביע גם על כך שחשיפה ממושכת לפורנוגרפיה מורידה את הרגישות של גברים ונשים כלפי קורבנות אלימות מינית. לאחר שהוצגו לנסיינים מספר סרטי פורנוגרפיה התבקשו הנבדקים לתת עונש הולם לאנס. קבוצת המבחן המליצו על משך זמן כליאה שהיו קלים יותר באופן משמעותי מאלו שהומלצו על ידי קבוצת הבקרה שלא צפו בפורנוגרפיה.
ישנם חוקרים, כמו זילמן, שמאמינים שפורנוגרפיה גורמת לפגיעה חד-משמעית בחברה על ידי העלאת שיעורי האלימות המינית. חוקרים אחרים סבורים כי ישנו קשר בין פורנוגרפיה לירידה בפשעי המין.
יש המצביעים על השפעה נרחבת של הפורנו על התרבות האמריקאית, מה שמכונה על ידם "פורנופיקציה של אמריקה".
לעיתים קרבות, תרבות האונס נדונה בכל מה שקשור לפורנוגרפיה, ומוגדרת על ידי החברה שמאשימה את הקורבנות בגלל אונסם. האשמות קורבן אלו גורמת לכך שהחברה פחות מתחשבת בנפגעי ונפגעות אונס. חלק מהכותרות הנחשקות ביותר באתרי פורנוגרפיה הן סצנות אונס.
ב-2016, הדוגמנית והשחקנית האמריקאית, פמלה אנדרסון, והרב האמריקאי, שמולי בוטח, חיברו יחד מאמר דעה ויראלי בעיתון הכלכלה היומי, וול סטריט ג'ורנל, ובו כינו פורנוגרפיה מקוונת כ-"סכנה ציבורית של רצינות חסרת תקדים". השניים קראו ל-"מהפכה חושנית" בשביל להחליף את "הפורנוגרפיה בארוטיות, התמזגות של יחסי מין באהבה, של גופניות עם אישיות, של מכניקות הגוף עם דמיון, של שחרור אורגזמי עם יחסים מחייבים." מאוחר יותר, הם העבירו הרצאה משותפת באוניברסיטת אוקספורד ליותר מ-1,000 איש. השניים כתבו ביחד גם ספר ב-2018, Lust for Love, על האופן שבו יחסי מין משמעותיים ונלהבים הולכים ומתמעטים, וקוראים למהפכה חושנית חדשה המדגישה שותפים המתחברים בחדר השינה.
התפקיד של צפייה בפורנוגרפיה בזמן התפתחותם של ילדים ונוער אינו ברור בעיקר בשל מחסור במחקרים אמפיריים.
טענות לפורנופוביה

פורנופוביה (מילולית: פחד מפורנוגרפיה) עשוי להתייחס גם לפחד מפני סלנגים מיניים, בפרט לפחד מפני פורנוגרפיה.
נשיאת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות לשעבר, נדין סטרוסן (אנ'), משתמשת במילים "פורנופוביה" ו"פורנופוביים" כאשר היא מתייחסת לעמדות שמרניות של צנזורה ודימויים של עירום, שלעיתים קרובות הם מכנים כ-"פורנוגרפיה". סטרוסן קובע כי אירועים התרחשו במספר מכללות ואוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, כמו אוניברסיטת אריזונה ובית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן, שם סטודנטיות פמיניסטיות פגעו פיזית בתערוכות של דיוקנאות וצילומים, בטענה כי יש להוריד אותם מאחר שלמוצגים אלו היו נושאים מיניים.
לקריאה נוספת > הסברה נגד פורנוגרפיה

Susan Brownmiller (1999). In Our Time: Memoir of a Revolution. The Dial Press. ISBN 0-385-31486-8.
Victor Cline (1994). Pornography effects: Empirical and clinical evidence. ISBN 1136690204
Nikki Craft, long-time political, anti-pornography activist and prolific writer on feminist subjects
Andrea Dworkin (1979). Pornography: Men Possessing Women. ISBN 0-452-26793-5.
Susan Griffin. Pornography and Silence: Culture's Revenge Against Nature. New York: Harper, 1981.
Craig Gross, founder of XXXchurch.com, a non-profit Christian organization that educates on the dangers of pornography use and involvement
Robert Jensen (2007). Getting Off: Pornography and the End of Masculinity. Cambridge, MA: South End Press. ISBN 978-0-89608-776-7.
Gail Dines/Robert Jensen/Ann Russo (1998). Pornography: The Production and Consumption of Inequality. Routledge. ISBN 0-415-91813-8.
Susanne Kapeller (1986). The Pornography of Representation. Polity Press, Cambridge, UK ISBN 0-7456-0122-7.
Michael Kimmel (1991). Men Confront Pornography. New York: Meridian — Random House. ISBN 0-452-01077-2. (a variety of essays that try to assess ways that pornography may take influence or harm men)
Shelley Lubben, former porn performer and self-described "porn missionary" who counsels active porn performers on how to escape the industry (2010). Truth Behind the Fantasy of Porn: The Greatest Illusion on Earth. CreateSpace. ISBN 978-1-4538-6007-6.
Catharine MacKinnon (1985). Pornography, Civil Rights, and Speech. 20 Harv. C.R.-C.L. L. Rev. 1 (arguing that pornography is one of the mechanisms of power used to maintain gender inequality)
Donny Pauling, former pornographic producer who currently speaks about the unseen side of porn that is damaging to the women involved; frequently worked with Craig Gross of XXXChurch, until pleading to a six-year underage sex sentencing
Christine Stark and Rebecca Whisnant (2004). Not for sale: feminists resisting prostitution and pornography. North Melbourne, Victoria: Spinifex Press. 2004. ISBN 9781876756499.Not for sale: feminists resisting prostitution and pornography. North Melbourne, Victoria: Spinifex Press. 2004. ISBN 9781876756499.
לקריאה נוספת > ביקורת על אנטי-פורנוגרפיה

Susie Bright. "Susie Sexpert's Lesbian Sex World and Susie Bright's Sexual Reality: A Virtual Sex World Reader", San Francisco, CA: Cleis Press, 1990 and 1992. Challenges any easy equation between feminism and anti-pornography positions.
Betty Dodson. "Feminism and Free speech: Pornography." Feminists for Free Expression 1993. 8 May 2002.
Kate Ellis. Caught Looking: Feminism, Pornography, and Censorship. New York: Caught Looking Incorporated, 1986.
Matthew Gever. "Pornography Helps Women, Society", UCLA Bruin, 1998-12-03.
Michele Gregory. "Pro-Sex Feminism: Redefining Pornography (or, a study in alliteration: the pro pornography position paper) "
Gayle Rubin, "Dangerous, Misguided, and Wrong: An Analysis of Anti-Pornograph Politics." In "Bad Girl and Dirty Pictures," ed. Carol Assuster (1993).
Andrea Juno and V. Vale. Angry Women, Re/Search # 12. San Francisco, CA: Re/Search Publications, 1991. Performance artists and literary theorists who challenge Dworkin and MacKinnon's claim to speak on behalf of all women.
"A Feminist Overview of Pornography, Ending in a Defense Thereof"
"A Feminist Defense of pornography"
Ley, David, Prause, Nicole, & Finn, Peter. (2014). The Emperor Has No Clothes: A review of the “Pornography Addiction” model. Current Sexual Health Reports, manuscript in press.
Annalee Newitz. "Obscene Feminists: Why Women Are Leading the Battle Against Censorship." San Francisco Bay Guardian Online 8 May 2002. 9 May 2002
Nadine Strossen:
"Defending Pornography: Free Speech, Sex and the Fight for Women's Rights" (ISBN 0-8147-8149-7)
"Nadine Strossen: Pornography Must Be Tolerated"
Scott Tucker. "Gender, Fucking, and Utopia: An Essay in Response to John Stoltenberg's Refusing to Be a Man." in Social Text 27 (1991): 3-34. Critique of Stoltenberg and Dworkin's positions on pornography and power.
Carole Vance, Editor. "Pleasure and Danger: Exploring Female Sexuality". Boston: Routledge, 1984. Collection of papers from 1982 conference; visible and divisive split between anti-pornography activists and lesbian S&M theorists.
מוחמד מחמוד חליל

| --- | --- |

 לידה:  1887 קהיר
 פטירה:  27 בדצמבר 1953  (בגיל 66 בערך) פריז 
 שם מלא:  מוחמד מחמוד ח'ליל
 מדינה:  מצרים
 השכלה:  משפטן
 
 
 
מוחמד מחמוד ח'ליל (בערבית: محمد محمود خليل; 1877, קהיר – 27 בדצמבר 1953, פריז) היה משפטן, פוליטיקאי ואספן אמנות מצרי. כיהן כשר החקלאות ונשיא הסנאט המצרי. לאחר מותו הפך ביתו בקהיר למוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל, ובו חלק מאוסף האמנות שלו. לעיתים קרובות מופיע בצמוד לשמו תואר הכבוד ביי.
ביוגרפיה

מוחמד מחמוד ח'ליל נולד בקהיר בשנת 1877 למשפחה מצרית עשירה, שהייתה בעלת אדמות חקלאיות רבות. הוא למד חקלאות. לאחר מכן נסע לפריז ללימודי משפטים בסורבון. בשנת 1903 נשא את אמיליין הקטור לוס, שהיית זמרת ורקדנית. הוא שב עם אשתו לקהיר וחי באחוזתו הפרטית בגיזה. הוא פתח משרד לעריכת דין והחל לשבת בדירקטורים שונים של חברות מצריות גדולות, בהן "בנק החקלאות של מצרים".
בשלב מסוים בחייו החל לאסוף יצירות אמנות מודרניות. האוסף שלו היה באותה עת אחד היפים במזרח התיכון, והוא כלל יצירות מופת של אמנות צרפתית מהמאה ה-19. בשנת 1924 הקים בקהיר את "אגודת ידידי האמנויות היפות" בקהיר, אשר איגדה את בני משפחתו של הסולטאן, בעלי הון, מהנדסים בריטים, צרפתים ואיטלקים העובדים בקהיר. החל משנת 1925 מארגנת האגודה תערוכה שנתית של ציורים מזרחיים ומערבים.
בשנת 1937 מונה לשר החקלאות במצרים. בשנת 1939 נבחר לנשיא הסנאט המצרי. בפברואר 1942 האשים אותו המלך פארוק בניסיון להקמת ממשלה חדשה, והוא הורחק מהשלטון.
לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה לכתב האקדמיה לאמנויות יפות בפריז. בשנת 1949 פיקח על התערוכה צרפת-מצרים שאורגנה בקהיר.
מחמוד ח'ליל בילה שישה חודשים בשנה בצרפת. ב-27 בדצמבר 1953 הוא מת מהתקף לב, ללא ילדים. על פי חוקי הקוראן הוא הוריש לאשתו רבע מהונו. ביתו בגיזה והאוספים שבהם הפכו בשנת 1962 למוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל.
הערות שוליים

↑  Samir Raafat, "The House of Mohammed Mahmoud Khalil and How it became a National Museum," Cairo Times, 30 April 1998.
↑  נאדין נור א-דין, "פתיחת מוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל", אתר רסיף, 23.04.2021 [בערבית].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018108096  NTA: 165457376  VIAF: 288327021   WorldCat (עם VIAF): 288327021
עזריאל משקלוב

רבי עזריאל בן רבי משה ברכה משקלוב היה רב אשכנזי, מתלמידי הגר״א, בן העיר שקלוב (כיום בבלארוס). נודע בשל עלייתו לארץ ישראל עם משפחתו ותלמידים נוספים של הגר"א בשנת 1772, מתוך כוונה לחדש ולחזק את הישוב היהודי האשכנזי בירושלים.
על פי תיאורו של נכדו, רבי ישראל משקלוב, בשנת 1770 התכנסה בווילנה אספה רחבה של מנהיגים יהודים שדנה במצב היישוב האשכנזי בירושלים, שנותר חרב מאז כישלון ניסיון ההתיישבות של רבי יהודה החסיד ב-1720. באספה הוחלט לפעול לשיקום וחידוש היישוב היהודי האשכנזי בירושלים, וב-1772 נשלחה ארצה קבוצה בראשות רבי עזריאל ומשפחתו. לאחר שהגיע רבי עזריאל ארצה ועמד על מצב העניינים בארץ, נסע שנית לאירופה ולקושטא על מנת לקדם את ענייני הקהילה, אך בדרך חזרה נפטר ונקבר באיזמיר שבטורקיה.
עלייתו של רבי עזריאל, על אף שלא הובילה לשיקום הקהילה היהודית בירושלים, השפיעה בהמשך על עליית תלמידי הגר״א, שנכדו, רבי ישראל משקלוב, היה ממוביליה. הידע הקיים על חייו וקורותיו של רבי עזריאל משקלוב מועט ומוגבל לכתביו של רבי ישראל משקלוב ב"פנקס צפת", שקטעים ממנו הועתקו על ידי רבי אריה ליב פרומקין בספרו "תולדות חכמי ירושלים".
לקריאה נוספת

אלי אליאך, ר' עזריאל משקלוב - 250 שנה לעלייתו לא"י נובמבר2021
יצחק בן צבי, הגר״א ונסיונותיו לעלות לארץ ישראל, סיני גיליון ל״ד, תשי״ד, באתר דעת
יוסף יואל ריבלין, זיקתם של יהודי ליטא לארץ-ישראל, באתר פרויקט בן-יהודה
אריה מורגנשטרן, השיבה לירושלים - חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה התשע–עשרה, הוצאת שלם, ירושלים התשס״ז (עמ 50, 404) -
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהושע מנוח

אין תמונה חופשית
יהושע מנוח (1892 – 1978) היה סופר, פובליציסט, איש העלייה השנייה, ציר בקונגרס הציוני העולמי ושליח הקרן הקיימת לישראל, חבר קיבוץ דגניה א'. פעל לשימוש בתאריך העברי בכל מסמך ממשלתי וצבאי בישראל.
ביוגרפיה

מנוח נולד בבאביאק שבפולין בשם יהושע רו, הבן הבכור למשפחה בת חמישה ילדים. הבית היה דתי וההורים התפרנסו בדוחק מחנות קטנה. בנעוריו היה מלמד תינוקות כעזרה לפרנסת המשפחה.
עלה לארץ בשנת 1912, ובשנותיו הראשונות בארץ עבד כפועל וכשומר שדות במושבות הדרום, ברחובות ובגליל התחתון.
באותה תקופה נאסרו יהודים רבים אשר פעלו בארץ וסירבו להתגייס לצבא העות'מאני. מנוח היה אחד מהמגורשים, והוא נאסר בכלא דמשק. בכלא פגש את יעקב ברקוביץ', מראשוני דגניה, שהיה אף הוא אסיר ואת יצחק בן-יעקב, גם הוא מראשוני דגניה, שנשלח לדמשק לטפל בשחרור האסירים, וקשר אתם קשרי ידידות. לאחר שישב כשנה בכלא, שוחרר בשנת 1918 והצטרף לדגניה. החל משנת 1930 נבחר לחבר בהנהלת הקבוצה.
את אשתו רחל הכיר בחוות הפועלות של חנה צ’יזיק בתל אביב והם נישאו בדגניה בל”ג בעומר תש”א.
בנו הראשון, שלמה, נולד בזמן שירותו בצבא הבריטי, בהיותו בן חמישים. בהמשך נולדו לו שני בנים נוספים – אביהוא וצמחי. אביהוא, בנו האמצעי, טבע בכנרת בחופש הגדול, בטרם מלאו לו שבע שנים. שמו ניתן לו כמצבה לאביה של אמו רחל, שבעת הולדתו של אביהוא, התברר לה שנספה בשואה. בנו שלמה נקרא על שם אביו של יהושע, וצמחי, הבן הצעיר, נקרא על שמות בני משפחתה של רחל – הורים, אחות ושני אחים, שכולם נספו בשואה – צילה, מרדכי/משה, חוה ויהודה.
בשנת 1978 הלך לעולמו ונטמן בקיבוצו, דגניה א'
עבודתו המקצועית

מנוח היה פעיל במפלגת “הפועל המזרחי”, ב”כופר הישוב”, בוועדה לבניין “הבימה” וב”ועד הלשון העברית” והשתתף בשנת 1925 בוועידה של ההתאחדות בפולין. כמו כן שימש כשליח “החלוץ”, כמזכיר “תנובה” ו”הקרן הקיימת לישראל” בפולין, באוסטריה, בצ’כיה ובארצות הבלטיות. בין העולים אותם שכנע לעלות לארץ גם שני בני הדודים אריך והנס מולר, שעלו מצ’כיה והקימו במפרץ חיפה את מפעל “אתא”.
היה ציר בקונגרס הציוני העשרים וחבר הסתדרות העובדים מיומה הראשון ואף החזיק תעודת עיתונאי “דבר”, חתומה בידי עורך העיתון, ברל כצנלסון.
במלחמת העולם השנייה היה פעיל בגיוס צעירי ישראל לצבא הבריטי והיה בין המתנדבים הראשונים של ראשי היישוב לצבא הבריטי. הוא שירת במצרים למעלה מ־4 שנים.
בשנת 1941 התגייס לצבא. "לא נער האיש, בערכה של עבודת דגניה אינו מזלזל כלל...אולם הרגש הרגיש כי חובתו להתגייס עתה ובדרך זו הוא שולח את קריאתו לנוער, לעשות גם הם את אשר עשה הוא", נכתב אודותיו.
מנוח קרא לגיוס נרחב לצבא. "כמה חש אני תודה מעומקא דלבא לאנגלים על שנתנו לי ללבוש את המדים האלה ולנקום נקמת אחי ואחיותיי מהיטלר", אמר בוועידת הפועל המזרחי בשנת 1942.
מנוח התנגד נחרצות ליחסי ישראל-גרמניה. במאמרו בביטאון התנועה "מן היסוד" כתב כי גרמניה "מעניקה שילומים וקונה את כפרתה בכסף. אנו נותנים לה את ההכשר, פותחים לפניה שערי לבבות רבים ועוזרים להשקטת מצפונה, כביכול. בזיון היסטורי כזה לא היה לנו מאז נהיינו לעם. לא היה"
מלחמתו בעבודה השכירה

מנוח ניהל ויכוחים רבים עם דוד בן-גוריון בנוגע לשילוב עולים חדשים בקיבוץ. בן-גוריון טען כי על הקיבוצים לקלוט עלייה, גם תוך ויתור על עיקרון ה"עבודה העצמית".
מנוח התנגד נחרצות לעבודה שכירה של עולים חדשים שאינם חברי הקיבוצים. הוא פרסם מספר מאמרים בעיתונים שונים, בהם תקף את העבודה השכירה. במאמר "בעבודה עצמית יסוד קיומנו" כתב: "המועצה החקלאית חייבת להכריז: חיסלנו. היה לנו קשה מאוד, אבל אנחנו זורקים אח העבר לים. אנחנו מחליטים לחסל את העבודה השכירה ללא כל חשבונות וקובעים זמן - שנתיים, שנתיים וחצי, לחיסול מוחלט, ויהיה אשר יהיה. אם נעשה כן אדע שהצלחנו לחיות במעמד גדול, מעמד הר סיני, שיציל הרבה מאוד בארץ הזאת".
סיפר עודד גנני, ממייסדי קיבוץ דגניה א': "אני זוכר כנער את ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון נואם בעמק הירדן בתחילת שנות ה-50 על הקמת המעברה בצמח ודרישתו מכל קיבוצי עמק הירדן להיערך לקליטת גלי העלייה, לפתח ענפי חקלאות עתירי עבודה ולספק עבודה ופרנסה לעולים החדשים. חבר דגניה ואחד מן האידאולוגים הגדולים שלה, יהושע מנוח, ענה לו בחום: "אנחנו לא נקבל עובדים שכירים כי זה בניגוד לאידאולוגיה, לאמונה ולתפיסת חיינו". בן-גוריון ענה לו: "חבר מנוח, פעם המשימה הייתה הקמת המדינה. היום המשימה היא קליטת העלייה. אתם תקבלו את העולים ותתנו להם עבודה ופרנסה על אפכם ועל חמתכם".
מנוח ניהל חלופת מכתבים ענפה עם בן-גוריון בענייני הקבוצה ועבודה שכירה. מספר מהתכתבויותיהם נכללו בכתב העת "ניב הקבוצה".
פעילותו באקדמיה ללשון העברית

מנוח היה קנאי ללשון העברית והקפיד על שימוש נכון ומדויק בה. סייע לאקדמיה ללשון העברית בגיוס כספים לצורך הוצאת לקסיקונים מקצועיים למונחים ספציפיים, בעיקר לבעלי מקצוע.
חיבר נוהג לברכות שבין אדם לחברו והקפיד על קיומן, תוך כדי ניסיונות לחינוך של אנשים אחרים, חברים וגם זרים. הברכה הידועה ביותר אותה ניסה להטמיע, הייתה כשפגש אדם עובד ובירך אותו “תחזקנה ידיך”. התשובה לברכה הייתה “אמן! גם ידיך”.
הוא התנגד לבניית אוניברסיטה בירושלים בה הלימודים יערכו בשפה האנגלית
המאבק על התאריך העברי

מנוח היה ידוע כמתנגד לשימוש בתאריכים לועזיים במסמכים רשמיים של המדינה וכתב מאמרים ומכתבים רבים המסבירים את חשיבות השימוש בלוח העברי.
הוא יזם את פרסום הספר “לוח לששת אלפים שנה” וגייס את הכספים שנדרשו להוצאתו. ספר זה מכיל טבלאות המרה של תאריכי הלוח העברי, הנוצרי והמוסלמי המשתרעים החל מהבריאה (3760 לפני ספירת הנוצרים) וכלה בשנת ו’ אלפים (2240 לספירת הנוצרים). מנוח אף כתב את ההקדמה לספר.
במאמר לזכרו נכתב כי "יהושע מנוח היה לוחם נאמן ואמיץ להנהגת התאריך העברי במישור הממלכתי, המוסדי וכן בחיי הפרט ובהתכתבות בין אדם לרעהו. כתב מאמרים רבים בנושא זה, בהם ניסה לשכנע ולהוכיח כי השימוש בתאריך עברי ואך ורק בו, הוא דבר חיוני לקיומו היהודי והעצמאי של עם ישראל".
ספריו ומאמריו

מנוח פרסם מאמרים רבים בכתבי-עת שונים ובהם “מאזניים”, “מולד”, "מבפנים", “הפועל הצעיר”, "על המשמר", “דבר”, "מן היסוד" והעיתונות הקיבוצית. כתב ספרים שעסקו באידיאות של הקבוצה וברעיונות חברתיים וציוניים כמו “עם ישראל – עם הזמן”, “ממחשבת הזמן”, “הקבוצה ודמותה” ו-”עלבונו של חופש הוויכוח”.
פרסם גם שתי חוברות בשם “בוויכוח עם דוד בן-גוריון” ובהן התנגד להסרת החרם שהוטל על הפילוסוף ברוך שפינוזה.
בין כתביו:
הקבוצה ודמותה - הוצאת עם עובד
בוויכוח עם דוד בן-גוריון - הוצאת המחבר
ממחשבת הזמן - הוצאת ספריית דביר לעם
בעקבות הדו-שיח - הוצאת הפועל הצעיר
עלבונו של חופש הוויכוח: מאמרים ורשימות - הוצאת נבטים
עם ישראל - עם הזמן - הוצאת נבטים
הערות שוליים

1 2  מת יהושע מנוח, איש דגניה א', באתר מעריב, ‏12 דצמבר 1978
1 2 3 4 5 6  מנוח יהושע, באתר קבוצת דגניה א'
↑  דגניה א תוצאות אספה כללית, באתר דבר, ‏2 נובמבר 1930
↑  דגניה א, באתר דבר, ‏11 נובמבר 1940
↑  אביהוא מנוח, באתר דבר, ‏11 אוגוסט 1952
↑  מנוח אביהוא, באתר דגניה א'
↑  רחל מנוח, באתר קבוצת דגניה א'
↑  מודעות אבל - יהושע מנוח, באתר דבר, ‏13 דצמבר 1978
↑  מצבתו של יהושע מנוח
↑  דיוני ועידת הפועל המזרחי, באתר העולם, ‏12 פברואר 1942
↑  אספה כללית של מורי ירושלים בהשתתפות ב"ע המרכז בשאלת עמדת המורים כלפי כפר הישוב. מטעם נשיאות כפר הישוב ישתתף באספה מר יהושע מנוח., באתר הבקר, ‏8 יוני 1939
↑  א. שמאי, רקב ביעקב, באתר המשקיף, ‏4 מאי 1941
↑  הועידה של ה"התאחדות" בוואהליניה, באתר היום (ורשה), ‏6 מרץ 1925
↑  יהושע מנוח, החלוץ בוינה, באתר דבר, ‏1 יולי 1928
↑  באספה השנתית של תנובה, באתר דבר, ‏18 דצמבר 1929
↑  הלשכה הארצית של הקרן הקיימת לישראל מודיעה:, באתר היום (ורשה), ‏30 ינואר 1925
↑  מכתבים מלטביה, באתר דבר, ‏23 אוקטובר 1928
↑  רשימת פועלי ארץ ישראל בבחירות לקונגרס העולמי ה-20, באתר דבר, ‏6 יולי 1937
↑  בדיון על ההתגייסות, באתר הצפה, ‏4 פברואר 1942
↑  במוסד המחנך לצבא, באתר דבר, ‏16 יולי 1941
↑  אחד, באתר דבר, ‏22 פברואר 1942
↑  יהושע מנוח, היחסים עם "גרמניה האחרת", באתר חרות, ‏22 יולי 1963
↑  אניטה שפירא, הקיבוץ והמדינה, עמ' 196
↑  יהושע מנוח, בעבודה עצמית יסוד קיומנו, באתר דבר, ‏17 מאי 1963
↑  עודד גנני, הקיבוץ: מיתוס ומציאות, באתר סטטוס - כתב עת
↑  מכתבים מאת דוד בן גוריון אל יהושע מנוח, באתר הארכיון הציוני המרכזי
↑  על העבודה השכירה, התכתבות דוד בן גוריון ויהושע מנוח, ניב הקבוצה, דצמבר 1952, עמ' 30-39
↑  א. פאדן, תוספות ל"היגיינה של הלשון", באתר דבר, ‏26 אוגוסט 1938
↑  ועד הלשון העברית וחברת אמוני הלשון העברית בשנת ת"ש, באתר העולם, ‏20 מרץ 1941
↑  ברכת העבודה, באתר על המשמר, ‏9 אוקטובר 1958
↑  נגד אוניברסיטה אנגלית, באתר דבר, ‏31 אוגוסט 1970
↑  כתבנו בגליל, לא ייפקד בשל התאריך הלועזי, באתר על המשמר, ‏24 מאי 1972
↑  רות בונדי, לוח נוצרים ולוח יהודים, באתר דבר, ‏28 דצמבר 1979
↑  יהושע מנוח, היכן התאריך העברי, באתר דבר, ‏19 ספטמבר 1978
↑  תדפיס של מאמר מאת יהושע מנוח: "עם ישראל: עם הזמן". מתוך: "לוח לששת אלפים שנה",, באתר הארכיון הציוני
↑  10 ספרים חדשים, מוסד הרב קוק, באתר מעריב, ‏30 אפריל 1976
↑  סופר דבר, מת יהושע מנוח, באתר דבר, ‏12 דצמבר 1978
↑  הופיע "מבפנים" אביב תש"ל, באתר למרחב, ‏29 מאי 1970
↑  יהושע מנוח, בני הארץ בגולה, באתר דבר, ‏23 אפריל 1928
↑  קראו מחר ב"מן היסוד", באתר מעריב, ‏27 מאי 1964
↑  הקבוצה ודמותה, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  בויכוח עם דוד בן גוריון, באתר הארכיון הציוני
↑  ממחשבת הזמן, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  בעקבות הדו שיח, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  עלבונו של חופש הויכוח, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  עם ישראל - עם הזמן, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502392205171  ISNI: 0000 0000 4002 2942  LCCN: no99000637  VIAF: 11933145   WorldCat (עם VIAF): 11933145
עם הכלב לצמרת

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של פליקס זאלטן
 בימוי:  רוברט סטיבנסון
 הופק בידי:  ביל אנדרסון
 תסריט:  דון טאיט
 עריכה:  בוב ברינג
 שחקנים ראשיים:  דין ג'ונס סוזן פלשט קינן ווין טים קונוויי
 מוזיקה:  באדי בייקר
 צילום:  פרנק פיליפס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 1976
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ילדים, סרט פנטזיה, סרט קומדיה 
 הכנסות:  10,500,000 דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
עם הכלב לצמרת (באנגלית: The Shaggy D.A) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1976 בבימויו של רוברט סטיבנסון, עם דין ג'ונס, סוזן פלשט, קינן ווין וטים קונוויי בתפקידים הראשיים.
זה הסרט השני לאחר "הוא הלך על ארבע" - The Shaggy Dog משנת 1959 ואחריו הופקו סרטי קולנוע וטלוויזיה ב-1987, 1993 ו-2006. המשותף לכולם הוא אדם שהופך לכלב צאן אנגלי עתיק בהשפעת לחש מסוים.
דיסני קנה מפליקס זאלטן את הזכויות על הספר במבי ובאותו זמן גם את הזכויות על "הכלב מפירנצה" (Der Hund von Florenz, ‏1923) שבו הגיבור הופך מדי פעם לכלב. זה ספרו העל טבעי היחיד של זאלטן. לעלילה בסרטים אין קשר לספר אלא רק לפרט הבסיסי העל-טבעי של אדם ההופך מדי פעם לכלב.