stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה הבין-לאומי נריטה
היסטוריה

בתחילת שנות השישים החלה הממשלה היפנית לקדם תוכנית שתסייע להתמודד עם הצפיפות הגוברת בנמל התעופה האנדה (Haneda Airport), אחת הפתרונות שהוצעו- הקמת נמל תעופה ליד העיירה נריטה, התוכנית התקבלה בשנת 1966, ובנייתו תוכננה לשנת 1971.
בשנת 1971 החלה הממשלה היפנית להפקיע אדמות עליהן תוכנן להבנות הנמל, פעולה זו נתקלה בהתנגדות חריפה של אזרחים שחששו שארצות הברית תשתמש בשדה במקרה של תקיפה בברית המועצות, ושל איכרים שאדמותיהם הופקעו. במהלך ההפגנות נהרגו ארבעה אזרחים ושלושה שוטרים.
בשנת 1972 הושלמה בנייתו של הטרמינל הראשון, סיום בניית המסלול הראשון תוכנן למרץ 1978, אך פתיחתו התעכבה בחודשיים לאחר שקבוצת מפגינים פרצה למקום והרסה את מגדל הפיקוח.
לקראת מונדיאל 2002 שהתקיים בקוריאה הדרומית ויפן, הושלם בניית המסלול השני (ההחלטה לבנותו התקבלה בשנת 1986), הנמל הופרט בשנת 2004 שמו שונה מ"ניו טוקיו" לנריטה, בשנת 2008 הוארך המסלול הראשון כדי לאפשר למטוס האיירבוס A380 את הנחיתה בשדה.
בעקבות ההתנגדות לנמל, שדה התעופה מאובטח בצורה קפדנית, דבר שמייקר את אגרת הנחיתה בשדה, (בשנת 2005 אגרת הנחיתה למטוס בואינג 747 הייתה 6,800 €).
העלויות הגבוהות, המרחק היחסי של נמל התעופה ממרכז העיר, ועליית מחירי הדלק גרמו לירידה במספר הנוסעים מכ-35 מיליון בשנת 2007 לכ-33 מיליון בשנת 2008.
בתי נתיבות

טרמינל 1
לובי הנכנסים בטרמינל 2
בנמל התעופה ישנם שני טרמינלים:
טרמינל 1 המבנה המרכזי בנמל, בו רוב החנויות וקניון הדיוטי פרי הנקרא "Narita Nakamise", הטרמינל מחולק לשניים:
צפון משמש בעיקר את חברות התעופה החברות ב-SkyTeam.
דרום נפתח ביוני 2006 ומשמש בעיקר את חברות התעופה החברות ב-סטאר אלייאנס, למעט החברות אייר ניו זילנד, ואיג'יפטאייר.
טרמינל 2 מחובר לטרמינל 1 באמצעות רכבת קלה, משמש בעיקר את חברת התעופה ג'פאן איירליינס ואת החברות בברית Oneworld.
חברות תעופה ויעדים

כ-65 חברות תעופה טסות מנמל התעופה לאוקיאניה, אסיה, אירופה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.
טיסות לישראל וממנה

מאי 2019 הודיעה אל על על פתיחת קו בין הנמל לתל אביב החל ממרץ 2020. הקו יפעל במתכונת של 2 טיסות שבועיות.
פתיחת הקו נדחתה עקב מגפת הקורונה ובמרץ 2023 המריאה הטיסה הראשונה של חברת אל על מנמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבינלאומי נריטה שבטוקיו, יפן.
נכון ל-יוני 2023, חברת אל-על מבצעת כ-3 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל, עם מטוס הבואינג 787.
ביוני 2023 הודיעה החברה כי היא מתכוונת להוסיף טיסה נוספת בקו מתל אביב לנמל, באוקטובר 2023.
תחבורה אל הנמל וממנו

הכביש המהיר 295 מקשר בין הנמל למחוז צ'יבה (Chiba Prefecture).
הכביש המהיר 296 מחבר את הנמל עם העיר סוסה (Sōsa).
לתחנת הרכבת מגיעות רכבות של שלוש חברות: Keisei Narita Airport Line ,Keisei Electric Railway, ו-East Japan Railway Company.
חברות הרכבות נריטה אקספרס (Narita Express) וסקאי ליין (Skyliner) מפעילות שרותי רכבות מהנמל למרכז טוקיו.
מספר קווי אוטובוס יוצאים משדה התעופה שרותי מוניות ולימוזינות נפוצים גם הם, שירות מיוחד מאפשר להגיע מהנמל למספר מנחתים במרכז העיר באמצעות מסוקים.
תאונות ותקריות

ב-30 בינואר 1979 התרסקה לאוקיינוס השקט טיסת מטען של חברת ואריג כ-30 דקות לאחר ההמראה.
ב-23 במרץ 2009 התרסקה במהלך הנחיתה טיסה 80 של פדרל אקספרס על המסלול, שני הטייסים נהרגו.
הערות שוליים

↑  זכרונות מהעבר: אלו שדות התעופה הטובים בעולם, באתר כלכליסט, 13 במאי 2020
↑  החל ממרץ 2020: טיסות ישירות של אל על מת"א לטוקיו, באתר כלכליסט, 29 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2004010242  NDL: 00954596  VIAF: 242742775   WorldCat (עם VIAF): 242742775 
טרמינל 1
לובי הנכנסים בטרמינל 2
סיליקוזיס

| --- | --- |

צילום ריאות אופייני בסיליקוזיס
 תחום:  רפואת ריאות 
 מיקום אנטומי:  ריאות
 גורם:  exposure to silica dust 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  302027 
 MeSH:  D012829
 סיווגים
 ICD-11:  CA60.0 
 
סיליקוזיס (Silicosis) היא מחלת ריאות תעסוקתית הנגרמת משאיפת אבק סיליקה (צורן דו-חמצני) גבישי המשתייכת למשפחת מחלות אבקת הריאות. המחלה מאופיינת בהיווצרות דלקת ולייפת בצורה של נגעים נודולריים באונות העליונות של הריאות. סיליקוזיס, במיוחד בצורתו החריפה, מאופיין בקוצר נשימה, שיעול, חום וכחלון. סיליקוזיס היא המחלה התעסוקתית השכיחה ביותר וגרמה ל-46,000 מקרי מוות ברחבי העולם בשנת 2013 (לעומת 55,000 מקרי מוות בשנת 1990).
המחלה שכיחה בקרב אנשים שעסקו בחשיפה לסיליקה במהלך חייהם, כמו כורים שחצבו בסלעים כדי לחפור מנהרות. מניעה של המחלה מתבצעת בעיקר על ידי מניעת החשיפה לאבק. אבחון סיליקוזיס מתבצע לרוב על ידי הרופא כשלמטופל אין היסטוריה של מחלה אחרת שיכולה להסביר את התסמינים, יש היסטוריה של חשיפה לאבק ועל ידי שימוש באמצעי דימות (בעיקר צילום חזה). לעיתים קרובות, סיליקוזיס עשוי להידמות לבצקת ריאות, דלקת ריאות ושחפת, מצב העלול לגרום לאבחנה שגויה. בבדיקת תפקודי ריאות עלולה להופיע הפרעה בזרימת האוויר, אך הבדיקה עשויה להיות גם תקינה. המחלה יכולה להוביל לאי ספיקה נשימתית מתקדמת, צורך בהשתלת ריאה ומוות. פרט לטיפול תומך והשתלת ריאה, אין כיום טיפול יעיל למחלה.
שטיפת ריאות (Whole lung lavage) הוא הטיפול היחיד שיכול לעזור בהתחלה
ראו גם

אבקת הריאות
אזבסטוזיס
סיגולדה

סיגולדה (בלטבית: Sigulda, בגרמנית: Segewold) היא עיר באזור וידזמה שבלטביה, במרחק 53 קילומטרים מעיר הבירה ריגה.
היסטוריה

בשנת 1207 באזור הוקם מבצר ובשנת 1928 היישוב הוכר כעיר.
סיגולדה שוכנת בקטע ציורי של עמק הנהר גאויה. סלעי אבן חול אדומים מתקופת הדבון יצרו מצוקים ומערות בשתי גדות הנהר, ומשום כך מכונה סיגולדה "שווייץ של וידזמה".
לאחר עצמאות לטביה ושיקום המדינה ב-1991, הושם דגש על שימור אזורי הטבע והגנים בקרבת העיר, ושיפור במגזר התיירות של העיר. בתמיכת המועצה המקומית, פסטיבל האופרה המקומי המסורתי, מתקיים באוויר הפתוח, בחורבות הטירה העתיקה של העיר בכל קיץ. הפסטיבל העירוני נחגג בחודש מאי, בעת פריחת עצי הדובדבן שבעיר, למרות שהעיר ידועה בצבעיה בעונת הסתיו. סוגי ספורט כגון- סקי ומזחלות שלג פופולריים מאוד בחורף, וגם בנג'י בשאר השנה.
מערת גוטמניס שבקרבת העיר נמצאות בין טירת סיגולדה החדשה, לבין טירת טוראידה, ונחל קטן זורם מתוכו. זוהי המערה הגדולה ביותר במדינות הבלטיות, כאשר עומקה 19 מ', רוחבה 12 מ' ו גובהה 10 מ'. במערה חקוקה כתובת מהמאה ה-17 שתוכנה: "שתיית המים אמורה להיות בריאה ולהגדיל את אורך החיים". מהמערה אפשר לעלות ברכבל אל הגבעות הסמוכות (אזור ארמון קרימולדה).
לעיר 26 ערים תאומות מכל רחבי האיחוד האירופי.
אוכלוסיית העיר גדלה באופן קבוע בשנים האחרונות (מאז שנת 2000). האוכלוסייה המקומית כוללת:
86% לטבים
9% רוסים
3% בלארוסים
2% אחרים
נקודות עניין

הפארק הלאומי גאויה
מערות גוטמניס
טירת קרימולדה
טירת סיגולדה
ארמון סיגולדה החדש
טירת טוראידה
ערים תאומות

איטליה בלאג'ו, לומברדיה, איטליה
מערות גוטמניס שבקרבת העיר
סאלה ברטון

סאלה ברטון לבית גלנט (באנגלית: Sala Burton‏; 1 באפריל 1925 - 1 בפברואר 1987) הייתה פוליטיקאית אמריקאית ילידת פולין ששימשה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מקליפורניה משנת 1983 ועד מותה מסרטן המעי הגס בוושינגטון הבירה, ב-1987.
ביוגרפיה > ראשית חייה וחינוך

היא נולדה כסאלה גלנט למשפחה יהודית בביאליסטוק, פולין, ב-1 באפריל 1925. המשפחה היגרה לארצות הברית בשנת 1939, לפני הפלישה הגרמנית לפולין, והיא למדה בבתי ספר ציבוריים בסן פרנסיסקו ולאחר מכן באוניברסיטת סן פרנסיסקו.
ביוגרפיה > קריירה

היא הייתה המנהלת המשותפת של המכון לענייני ציבור בקליפורניה מ-1948 עד 1950, ולאחר מכן הייתה סגנית נשיא המועצה הדמוקרטית של קליפורניה מ-1951 עד 1954. היא כיהנה כנשיאת פורום הנשים הדמוקרטיות בסן פרנסיסקו מ-1957 עד 1959.
ברטון שימשה כצירה לוועידות לאומיות דמוקרטיות, 1956, 1976, 1980 ו-1984. היא נבחרה כדמוקרטית לקונגרס ה-98 בבחירות מיוחדות ב-21 ביוני 1983, כדי למלא את המקום הפנוי שנגרם על ידי מותו של בעלה, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית פיליפ ברטון.
ביוגרפיה > חיים אישיים

גלנט התחתנה עם אירווינג ליפשולץ. יחד נולדה להם בת אחת, ג'וי. הם התגרשו בשנת 1951. גלנט הכירה את בעלה השני פיליפ ברטון בוועידה של הדמוקרטים הצעירים בקליפורניה ב-1950. הם היו נשואים מ-1953 ועד מותו של פיליפ ברטון ב-1983. הם גידלו יחד את בתה, ג'וי.
ביוגרפיה > מורשת

בית הספר התיכון פיליפ וסאלה ברטון, במקום בו עמד בעבר בית הספר התיכון וודרו וילסון בסן פרנסיסקו, נקרא על שם בני הזוג.
ביוגרפיה > מוות וירושה

ברטון מתה מסרטן המעי הגס ב-1 בפברואר 1987 בוושינגטון הבירה, ונקברה בבית הקברות הלאומי של סן פרנסיסקו בפרסידיו.
הערות שוליים

1 2 3 4  "BURTON, Sala Galante". U.S. House of Representatives Office of the Historian. נבדק ב-11 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gamarekian, Barbara; Times, Special To the New York (29 ביולי 1983). "WORKING PROFILE; 'THE POPULAR BURTON' AND HER MISSION". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-29 בנובמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rep. Sala Burton, Who Replaced Husband in Congress, Dies at 61". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 2 בפברואר 1987. נבדק ב-29 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135922267  ISNI: 0000 0000 5558 1173  LCCN: n85323470  SNAC: w6fv9bdd  US Congress: B001158  VIAF: 53146837   WorldCat (עם VIAF): 53146837 
ברטון שימשה כנציגה ממחוז הקונגרס החמישי של קליפורניה, שהיה באותה תקופה חלק מהעיר סן פרנסיסקו. היא כיהנה מאז בחירתה הראשונה ב-1983 ועד מותה ב-1987.
נפוליאון (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אבל גאנס 
 הופק בידי:  אבל גאנס 
 תסריט:  אבל גאנס 
 עריכה:  אבל גאנס 
 שחקנים ראשיים:  Albert Dieudonné (נפוליאון בונפרטה) סילבי גאנס Camille Beuve ולדימיר סוקולוף Harry Krimer (רוז'ה דה ליל) Louis Sance (לואי השישה עשר, מלך צרפת) Alexandre Koubitzky (ז'ורז' דנטון) Nicolas Roudenko (נפוליאון בונפרטה) Grégoire Metchnikoff (פייר אוגרו) Suzy Vernon (ז'ולייט רקמייה) Roger Blin José Squinquel (סטנדל) Max Maxudian (Paul François Jean Nicolas, vicomte de Barras) Simone Genevois (פולין בונפרטה) Paul Amiot (Antoine Quentin Fouquier-Tinville) Philippe Rolla (אנדרה מסנה) Philippe Hériat (Antoine Christophe Saliceti) Robert Vidalin (קאמי דמולן) מאוריץ שוץ (Pasquale Paoli) Pierre Danis (Jean-Baptiste Muiron) Sylvio Cavicchia (לוסיאן בונפרטה) Alex Bernard (Jean-Marie Collot d'Herbois, Jacques François Dugommier) Robert de Ansorena (Louis Desaix) Janine Pen (הורטנס דה בוארנה) Raphaël Liévin (Fabre d'Églantine) Jean Rauzéna (לואי בונפרטה) Roger Chantal (ז'רום בונפרטה) W. Percy Day (Samuel Hood, 1st Viscount Hood) Roger Blum (François-Joseph Talma) Lise Carvalho (Marie Anne Lenormand) Andrée Standard (תרזה טאליין) Jean Henry (ז'אן אנדוש ג'ונו) Marguerite Gance (שארלוט קורדה) Mony Thomassin (מארי תרז, נסיכת צרפת) Genica Missirio (ז'ואקים מירא) Pierrette Lugand (קרוליין בונפרטה) Yvette Dieudonné (אליזה בונפרטה) מרסל דלייטר Olaf Fjord (הוריישו נלסון) René Jeanne (ז'אן שארל פיצ'גרו) קונרד ויידט (המרקיז דה סאד) Blanche Beaume Armand Bernard Acho Chakatouny (Carlo Andrea Pozzo di Borgo) Marie-Louise Damien Francine Mussey (Lucile Duplessis) Daniel Mendaille (Louis-Marie Stanislas Fréron) Louis Vonelly (אנדרה שנייה) Georges Cahuzac (אלכסנדר דה בוארנה) Eugénie Buffet (לטיציה רמולינו) Nikolay Kolin אנטונן ארטו (ז'אן-פול מארה) Gina Manès (ז'וזפין דה בוארנה) אנבלה Edmond Van Daële (מקסימיליאן רובספייר) Suzanne Bianchetti (מארי אנטואנט) אבל גאנס (לואי אנטואן דה סן-ז'וסט) Pierre Batcheff (לזאר הוש) Georges Lampin (ז'וזף בונפרטה) François Viguier (Georges Couthon) Henry Bonvallet (Jacques-François Menou) Henri Baudin Jean d'Yd (Charles de La Buissière) Henri Beaulieu (פייר בומרשה) Henry Krauss Guy Favières (ז'וזף פושה) Georgette Sorelle (אליזבת מצרפת (1764–1794)) Léo Courtois (Jean François Carteaux) Jean Tissier Rivers Cadet Jane Marken Jean Jacquinet לאון לריב Laurent Morléas Robert Arnoux Georges Paulais Adrien Caillard Ernest Maupain Fabien Haziza Joë Hamman Edy Debray Edmond T. Gréville André Cerf Armand Lurville Marcel Pérès 
 מוזיקה:  ארתור הונגר 
 צילום:  Jules Kruger, Georges Meyer, Léonce-Henri Burel 
 מדינה:  צרפת, גרמניה, איטליה 
 חברה מפיצה:  גומון 
 הקרנת בכורה:  17 בפברואר 1929 
 משך הקרנה:  330 דק' 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נפוליאון (באנגלית: Napoléon) הוא סרט אילם מ-1927 שביים אבל גאנס, הסוקר חלק מחייו של נפוליאון, מילדותו בקורסיקה עד לפלישתו לאיטליה. הסרט המקורי נמשך שש שעות, אך קוצץ לשלוש עם יציאתו לאקרנים.
כדי לשחזר את תקופת נפוליאון השתמש גאנס במונטאז'ים של מקומות בפריז. המונטאז'ים מהווים את רובו של הסרט, כיוון שמחוסר תקציב לא הייתה לגאנס אפשרות לצלם באתרי ההתרחשות המקוריים.
סבסטיאנו ריצ'י

| --- | --- |
סבסטיאנו ריצ'י, ונוס וקופידון, 1700
 לידה:  1 באוגוסט 1659 בלונו, איטליה 
 פטירה:  15 במאי 1734 (בגיל 74) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 שם לידה:  Sebastiano Ricci 
 זרם באמנות:  ציור בארוק 
 יצירות ידועות:  Abraham and three angels, Hagar and Ishmael Saved by the Angel, Venus Surrounded by Nymphs Observing a Dance of Cupids 
 
סבסטיאנו ריצ'י (באיטלקית: Sebastiano Ricci; נולד 1 באוגוסט 1659 – 15 במאי 1734) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק המאוחר בוונציה. בערך באותו הגיל של ג'ובאני פיאצטה, הוא מייצג גרסה מאוחרת לסגנון פיאטו דה קורטונה הנמרץ והזוהר של ציורי פרסקו מרהיבים. הוא היה דודו של מרקו ריצ'י (1676 - 1730), שהתאמן איתו, והפך למחדש בציור נוף.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

הוא נולד בבלונו, בנם של אנדראנה וליביו ריצ'י. בשנת 1671 הוא התחנך אצל פדריקו סרוולי מוונציה. אחרים טוענים שהמורה הראשון של ריצ'י היה סבסטיאנו מזוני. בשנת 1678, בגיל 19 הוא הכניס להריון לא רצוי נערה, שבסופו של דבר ניסה להרעיל אותה. ריצ'י הואשם בניסיון להרעיל את הצעירה כדי להימנע מנישואין. הוא נכלא ושוחרר רק לאחר התערבותו של אציל, ככל הנראה בן משפחה פיזאני. בסופו של דבר הוא התחתן עם אם ילדו בשנת 1691, והם חיו בנישואים סוערים.
לאחר שחרורו, עבר לבולוניה, שם התגורר בסמוך לקהילה של סן מישל דל מרסאטו. סגנון הציור שלו שם הושפע ככל הנראה מג'ובאני גיוספורו דל סול. ב־28 בספטמבר 1682 התקבל על ידי "אחוות סנט ג'ון מפירנצה" כשצייר את "עריפת ראש של יוחנן המטביל". ב־9 בדצמבר 1685, רוזן סן סגונדו שליד פארמה, הזמין מריצ'י את ציור של המדונה, אותו השלים בשיתוף פעולה עם פרדיננדו גלי-ביביינה באוקטובר 1687. הוא קיבל תשלום של 4,482 לירה. בשנים 8–1687 ריצ'י קישט את דירותיה של הדוכסית מהעיר פרמה בצפון איטליה, בציורים המציגים את חייו של האפיפיור פול השלישי.
ביוגרפיה > בטורינו וחזרה לוונציה

ככל הנראה בשנת 1688 נטש ריצ'י את אשתו ובתו, ונמלט מבולוניה לטורינו עם מגדלנה, בתו של הצייר ג'ובאני פרוצ'יני. הוא שוב נכלא וכמעט הוצא להורג, אך בסופו של דבר שוחרר בזכות התערבות של דוכס פארמה. הדוכס העסיק אותו והקצה לו משכורת חודשית של 25 כתרים ולינה בארמון הפרנזה ברומא. בשנת 1692 הוטל עליו להעתיק את הכתרת קרלמון על ידי רפאל בקריית הוותיקן, מטעם לואי ה -14, משימה אותה סיים רק בשנת 1694. מותו של הדוכס רנוצ'יו בדצמבר 1694, שהיה גם המגן שלו, אילץ את ריצ'י לנטוש את רומא למילאנו, שם היה עד נובמבר 1695 השלים ציורי קיר בקפלה של כנסיית סן ברנרדינו דיי מורי. ב־22 ביוני 1697, הרוזן ג'ייקומו דוריני שכר אותו לצייר בקתדרלה של מונזה.
בשנת 1698 שב לרפובליקה הוונציאנית במשך עשור. עד 24 באוגוסט 1700, הוא צייר את קפלת סנטיסימו סקרמנטו בכנסיית סנטה ג'וסטינה מפאדובה. בשנת 1701 הזמין הגאוגרף הוונציאני וינצ'נצו מריה קורונלי בד של העלייה שחובר לתקרת הבזיליקת אפוסטולי סנטי ברומא. בשנת 1702 צייר את הפרסקו בתקרה של האולם הכחול בארמון שנברון, עם אלגוריית "מעלות הנסיך ואהבת המידות", שהמחישו את חינוכו והקדשתו של הקיסר העתידי ג'וזף הראשון. בווינה, פרדריק אוגוסט השני, שליט סקסוניה, ביקש ציור דתי בין השאר כדי לשכנע אחרים בכנות ההתנצרות לכנסייה הקתולית, שאפשרה לו להיות מלך פולין.
ציורי קיר בפירנצ'ה

בקיץ 1706 נסע לפירנצה, שם השלים יצירה שנחשבת בעיני רבים ליצירת המופת שלו. במהלך שהותו בפירנצה השלים לראשונה סדרת פרסקו גדולה העוסקת בנושאים אלגוריים ומיתולוגיים עבור Marucelli-Fenzi או Palazzo Fenzi (בהווה בניינים באוניברסיטת פירנצה). לאחר עבודה זו, ריצ'י, יחד עם ג'וזפה טונלי, הוזמנו על ידי הדוכס הגדול פרדיננדו דה מדיצ'י לקשט חדרים בארמון פיטי, שם צייר את "ונוס נפרדת מאדוניס". הציור מכיל תיאורים שמימיים אווריריים ומוארים יותר מאשר פרסקו פלורנטיני קודם. סדרת עבודות אלה זכו לתהילה ולבקשות מארצות זרות והראו את ההשפעה הגוברת של הציור הוונציאני באזורים אחרים באיטליה. הוא השפיע על צייר הפרסקו הפלורנטיני רוקוקו ג'ובאני דומניקו פרטי.
בשנת 1708 חזר לוונציה, והשלים את "המדונה עם הילד" לסן ג'ורג'יו מג'ורה. בשנת 1711, כשהוא מצייר לצד אחיינו, מרקו ריצ'י, הוא צייר שני בדים: "אסתר" ו"משה בתיבה", עבור ארמון טברנה.
לונדון ופריז

בסופו של דבר, הוא קיבל חסות זרה בלונדון, כאשר הוענקה לו על ידי לורד ברלינגטון תמורת 770 ליש"ט לשמונה בדים, שיושלמו על ידיו ועל ידי אחיינו מרקו, בנושאים מיתולוגיים -קופידון, אריאדנה, בקחוס, ונוס וכדומה.
הוא קישט את הקפלה בבית בולסטרוד ליד קרוס גררארס עבור הנרי בנטינק, הדוכס הראשון של פורטלנד, בקבוצה של ציורי קיר המתארים סצנות מחייו של ישו. הקפלה נהרסה במאה ה -19, אך עדיין קיימים מודלים שלה. ריצ'י עיצב גם ויטראז'ים לקפלה של הדוכס צ'נדוס. ב-.1710-15 ריצ'י צייר את האפסיס בקפלה בבית החולים המלכותי צ'לסי.
בסוף שנת 1716, עם אחיינו, עזב את אנגליה לפריז, והגיש את ציורו "ניצחון החוכמה על הבורות" כדי לזכות בקבלה לאקדמיה הצרפתית המלכותית לציור ופיסול, שהוענקה לו ב־18 מאי 1718. אחרי זה הוא חזר לוונציה, אדם עשיר, וקנה מגורים נוחים. באותה שנה קישט את הווילה של ג'ובאני פרנצ'סקו ליד בלונו. בשנת 1722 היה אחד משנים עשר האמנים שהוזמן לתרום ציור של אחד השליחים כחלק מתוכנית דקורטיבית בכנסיית סנט סטה בוונציה. שאר האמנים המעורבים כללו את טיפולו, פיאזטי ופלגריני.
שנים האחרונות

בשנים 9–1724 עבד ריצ'י באינטנסיביות עבור בית המלוכה של סבואה בטורינו, ציורים בנושאים דתיים ומקראיים שונים, כמו מ"משה מוציא מים מהסלע", באוקטובר 1727 התקבל לאקדמיה של ונציה. בעקבות עבודותיו הרבות והמוניטין שלו, רי'צ'י היווה השראה לציירים נוספים בוונציה ולדורות המשך: פרנצ'סקו פולאצו, גאזפרה דיזיאני, פרנצ'סקו מיגליארי, גאטאנו זומפיני ופרנצ'סקו פונטאבו.
הוא נפטר בוונציה ב־15 במאי 1734.
הערות שוליים

↑  "Ricci, Sebastiano". Web Gallery of Art. Retrieved 2015-03-10.
1 2  The Baptism of Christ Sebastiano Ricci (Italian, Belluno 1659–1734 Venice)". Metropolitan Museum of Art. Retrieved 3 December 2012.
↑  Giambattista Tiepolo 1698–1770 1996, p. 41.
↑  Wittkower 1993, p. 481.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452972005171  PLWABN: 9810567794805606  AAG: 379  BNE: XX1090701  BnF: cb12131254z (data)  GND: 118788655  ICCU: RAVV027626  ISNI: 0000 0001 2134 5495  KulturNav: bcfbab8b-f36d-4f78-b4be-6a117ccaabba  LCCN: n50044876  MusicBrainz: 32591c29-8823-4bb3-bdcd-80a63fb1245b  NKC: jn20011018102  NTA: 069870381  RKD: 66587  SNAC: w6x35451  SUDOC: 029757525  ULAN: 500028857  VcBA: 495/79253  VIAF: 57410829   WorldCat (עם VIAF): 57410829 
סביסטיאנו ריצ'י, ונוס ואדוניס, 1706
סביאסטיאנו ריצ'י, בת שבע מתרחצת
סבסטיאנו ריצ'י, פגישת בכחוס ואדריאנדה
סילינדרספיס

| סילינדרספיס |
| --- | --- |
 איור של המין Cylindraspis vosmaeri
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים יבשתיים
סוג:: סילינדרספיס
שם מדעי
 Cylindraspis ‏פיטזינגר, 1835

סילינדרספיס (שם מדעי: Cylindraspis) הוא סוג נכחד של צבים אשר חיו באיי מסקריין (במאוריציוס, רודריג וראוניון) שבאוקיינוס ההודי. בסוג זה היו 5 מינים שונים (כמה חוקרים סוברים שיותר) שהיו ענקיים ודמו לצב הגלאפגוס, צב אלדברה וצב האטלס הנכחד הענקי. הם גדלו עקב מיעוט טורפים ומתחרים באיים שלהם.
מאפיינים

צבים אלה הגיעו בגדולים שביניהם לאורך 50-110 ס"מ ולמשקל של מעל 130 ק"ג והיו בעלי ראש עם לסתות חדות וחזקות. הם היו בעלי דו-צורתיות זוויגית.
בדומה לצבים של איי גלאפגוס גם לצבים אלה היו דוגמאות שריון השונות מעט אחת מהשנייה. חלק מהמינים היו בעלי שריון כפוף שדמה במראהו לקסדה ואחרים בעלי מבנה פשוט יותר. אחדים מהמינים היו בעלי מבנה שריון עבה שכיסה לחלוטין את חלקם האחורי.
האנשים שהגיעו לשלושת האיים ב-1663 כבר ראו חלק מהם וגילו שהם כבדים ואיטיים וכן חסרי פחד טבעי לבני אדם. דבר זה גרם לאנשים לצוד אותם למזון וגם הפצת מינים פולשים כמו חולדות וחיות טורפות דילדלו את אוכלוסיית הצבים. עד לשנת 1840 כבר נכחדו אחרוני צבים אלה.
מינים

Cylindraspis indica - חי באי ראוניון
Cylindraspis inepta - חי באי מאוריציוס
Cylindraspis peltastes - חי באי רודריגז
Cylindraspis triserrata - חי באי מאוריציוס
Cylindraspis vosmaeri - חי באי רודריגז
סיליקה ג'ל

סיליקה ג'ל
דסיקטור עם סיליקה ג'ל בתחתיתו
סיליקה ג'ל הוא חומר מלאכותי קשיח ונקבובי (מכיל חללים רבים) שמורכב צורן דו-חמצני (SiO2.), המיוצר מתמיסה של נתרן צורני, ומשמש בעיקר כחומר סופח לחות באריזות תעשייתיות. צורתו הבסיסית היא גרגירים שקופים חסרי ריח.
הוא מופץ בתוך שקיות קטנות. בדרך כלל הוא נמכר בצורתו הבסיסית, או בתוספת חומר צובע שנותן מדד ויזואלי גס לגבי כמות הלחות הספוגה בחומר.
החומר אינו פעיל כימית. בתצורות רבות בו הוא נמכר כדי לצבוע אותו או על מנת להעניק לו תכונות נוספות, הוא מעורב עם רעלים, ולעיתים רחוקות יותר עם חומרים מסרטנים. בצורתו השקופה, אינו רעיל ואינו מסרטן גם לא בהיותו תחת השפעת חום.
היסטוריה ושימושים

החומר ידוע כבר משנת 1640, אז נחשב לקוריוז מדעי. הסיליקה שימשה במסכות גז במהלך מלחמת העולם הראשונה אך בייצור בכמות תעשייתית הוחל רק ב-1919, עם רישום פטנט על תהליך היצור, על ידי פרופסור וולטר א. פטריק מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור שבמרילנד. בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה לסיליקה ג'ל חשיבות רבה כחומר השומר על פניצילין מפני לחות. הסיליקה משמשת גם בתעשיית הדלק כזרז ליצור בנזין באוקטאן גבוה. כמו כן הסיליקה משמשת כסופח לחות בתעשיית האלקטרוניקה. במערכות שידור לווייני, שם לחות עלולה לגרום לשינויי תדר בתשדורת, משתמשים במערכת המעבירה אוויר דרך משטחי סיליקה ג'ל. הסיליקה ג'ל משמש גם במערכות קירור ודחיסה, שם לחות עלולה לגרום לפיצוצים וכשלים בצנרת.
במעבדה לכימיה, הסיליקה ג'ל משמש בצורות שונות בשיטות הכרומטוגרפיה, שיטות להפרדה וזיהוי חומרים על ידי העברתם בתוך גרגרי סיליקה ג'ל, וגרימה להפרדתם באמצעים שונים במקומות שונים על פני המצע.
בצירוף עם מתכות שונות, ניתן לייצר מסיליקה ג'ל את חומר החיזור M-SG, שבעזרתו מפיקים מימן באופן תעשייתי.
כימיה ומבנה

שטח הפנים הגדול של הסיליקה ג'ל מאפשר לו לספוח כמות גדולה של מים, ובכך לשמש חומר סופח לחות. ניתן להחזיר לסיליקה את יכולת הספיחה על ידי חימום החומר ל־120 מעלות צלזיוס, ואידוי המים מתוכו.
ניקולו טרטליה

| --- | --- |

 לידה:  1499 ברשה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  13 בדצמבר 1557 (בגיל 58 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 שם לידה:  Niccolò Fontana 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  איטליה
 תרומות עיקריות
 פרסם את הפתרון למשוואה מעוקבת
 
General trattato de' numeri et misure, 1556
ניקולו טרטליה (באיטלקית: Niccolò Tartaglia;‏ 1499–1557) הוא שם העט של המתמטיקאי האיטלקי ניקולו פונטנה, שפרסם את הפתרון למשוואה ממעלה שלישית.
חייו

ניקולו פונטאנה נולד למשפחה ענייה בעיר ברשה באיטליה. במהלך השתלטות הצרפתים על ברשה בשנת 1512 ברחו רוב התושבים לכנסייה שם נרצחו על ידי החיילים הצרפתים. אביו שהיה שליח דואר נרצח אף הוא. טרטליה עצמו נפגע בלסת התחתונה ובחך וטופל על ידי אמו. עקב הפציעה נפגמה יכולת הדיבור שלו, ולכן קיבל את שם הגנאי "Tartaglia" (המגמגם), שאותו אימץ ושבו השתמש כשם עט בחתימה על כתביו.
בילדותו, עקב עונייה של משפחתו, לא היה יכול טרטליה להירשם לבית הספר והיה מאוד גאה בהיותו אוטודידקט. אמו הצליחה לחסוך מספיק כסף ללימוד אצל מורה פרטי, אך הכסף הספיק בדרך-כלל רק לשבוע - שבועיים, טרטליה ניצל את פרקי זמן אלו כדי לגנוב ספרי לימוד, מהם למד עצמאית. מסופר שכאשר אזל לו הכסף לקניית נייר כתיבה, נהג ללכת לבתי קברות לכתוב על המצבות את תרגיליו. בצורה זו של לימוד עצמי, רכש טרטליה ידע מתמטי ושליטה בלטינית, אשר שימשה בתקופה זו כשפת ההגות.
חייו > פתרון המשוואה ממעלה שלישית

את חייו הציבוריים החל כמרצה בעיר ורונה. בשנת 1535 התמנה לראש הפקולטה למתמטיקה בוונציה. טרטליה נודע עקב הצלחתו בפתרון משוואה ממעלה שלישית וזכה לפרסום לאחר שניצח בעזרת ידע זה בתחרות פתירת משוואות, אך לא היה הראשון שעשה זאת משום שהבעיה נפתרה בעבר על ידי שיפיונה דל פרו מבלי שהדבר יפורסם. על פתרון המשוואה עמלו באותם ימים גם ג'ירולמו קרדאנו ולודוביקו פרארי. קרדאנו הצליח לשכנע את טרטליה לגלות לו את הפתרון שמצא, ובעזרתו הצליחו הוא ופרארי תלמידו להכליל את פתרונו של קרדאנו לצורה כללית יותר. בעזרת פתרון זה הצליח פרארי להגיע לפתרון מלא של משוואה ממעלה רביעית, ואת פתרון שתי משוואות אלו, ממעלה שלישית ורביעית, פרסם קרדאנו בספרו "האומנות הגדולה". פרסום הספר הכעיס את טרטליה שטען שהפרסום נוגד את ההסכם שלו עם קרדאנו לפיו הפתרון לא יפורסם לפני שטרטליה יפרסמו בעצמו. הדבר הוביל לסכסוך אישי בין טרטליה לקרדאנו ופרארי שהסתיים בתחרות משוואות בין טרטליה לפרארי בה ניצח פרארי.
עבודתו המדעית

בשנת 1543 טרטליה היה הראשון שתרגם לאיטלקית את "יסודות" מאת אוקלידס, שעד לאותה תקופה נלמד בשפה הלטינית. טרטליה תרגם גם חלק מכתביו של ארכימדס וחיבר ספרים רבים במתמטיקה.
טרטליה היה ידוע גם על פיתוח נוסחה למציאת נפח טטרהדרון, שבכתיב מודרני אפשר להציגה כך:
כאשר  d_{ij} הוא המרחק בין הקודקודים  i ו  j בטטרהדרון.
נוסחה זו היא הכללה לנוסחת הרון לחישוב שטח משולש.