stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסיי קפלר
קורות חיים

אלכסיי (לאזאר) קפלר נולד בקייב למשפחת סוחרים יהודים. בצעירותו הוא השתתף בהצגות התיאטרון המקומי. לאחר התבגרותו הוא עבר ללנינגרד. בהיותו בלנינגרד קפלר הצטלם במספר סרטים של גריגורי קוזינצב אך לא בלט כשחקן.
בשנות ה-30 כתב קפלר תסריט לסדרת סרטים על ולדימיר לנין שבוימו על ידי מיכאיל רום. על עבודה זו הוענק לו בשנת 1941 פרס סטלין.
בשנת 1943 התיידד קפלר עם סבטלנה אלילויבה, בתו של יוסיף סטלין; קפלר היה אז כבר בן 40, ובתו של סטלין בת 17 בלבד. סטלין לחץ על בתו להפסיק את הקשר אך היא סירבה. בסוף השנה הואשם קפלר בקשירת קשר עם זרים וריגול לטובת בריטניה. הוא נשפט ונשלח לסיביר ל-5 שנים. בשנת 1948, לאחר סיום ריצוי העונש, ולמרות האיסור, שב קפלר למוסקבה. הוא נעצר שנית ונשפט לתקופת גלות נוספת.
בשנת 1953, לאחר מותו של סטלין, שוחרר קפלר וחזר למוסקבה.
עם שובו, השתלב קפלר עד מהרה בתעשיית הקולנוע הסובייטית וכתב מספר תסריטי קולנוע מוצלחים (בהם "האדם האמפיבי"). קפלר כתב כמה ספרים שעל בסיסם נכתבו תסריטים וצולמו סרטים לאחר מותו. כמו כן, הוא התחיל ללמד ב-VGIK.
בשנת 1960 נישא קפלר בפעם הרביעית ואחרונה.
בשנת 1966 הוצע לו להנחות תוכנית טלוויזיה שהוקדשה לסרטים חדשים במקום זינובי גרדט שהיה מעוניין לעזוב. קפלר הסכים והיה מנחה התוכנית עד לשנת 1972.
קפלר נפטר בשנת 1979, בגיל 76, לאחר מחלה קשה וממושכת. בהתאם לצוואתו הוא נטמן בבית העלמין בעיירה בחצי האי קרים.
הערות שוליים

↑  IMDb: Aleksei Kapler 1904–1979
↑  The Soviet Theater: A Documentary History
↑  The People's Artist : Prokofiev's Soviet Years: Prokofiev's Soviet Years
↑  Российская газета: Кинопанорама любви
↑  Энциклопедия Кругосвет
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008523973105171  PLWABN: 9810546582305606  BnF: cb16663372p (data)  GND: 119239612  ISNI: 0000 0000 5537 6436  LCCN: n84211742  NKC: jx20050830009  NTA: 131988042  SUDOC: 15131103X  VIAF: 27877081   WorldCat (עם VIAF): 27877081
אי-ספיקה נשימתית

| --- | --- |

מערכת הנשימה
 תחום:  רפואת ריאות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  167981 
 MeSH:  D012131
 סיווגים
 ICD-11:  CB41 
 
אי-ספיקה נשימתית או כשל נשימתי (באנגלית: Respiratory failure) היא חוסר יכולת מערכת הנשימה לעמוד בדרישות החמצון,
האוורור או הצרכים המטבוליים של החולה. אי-ספיקה נשימתית מרחשת בעקבות פגיעה בריאות שאינן מבצעות שחלוף גזים באופן תקין, וכתוצאה מכך עולה רמת הפחמן דו-חמצני ואילו רמת החמצן יורדת מתחת לטווח התקין.
תסמינים ואבחון

אי-ספיקה נשימתית יכולה להיות כרונית או אקוטית.
ישנה הבחנה בין שני מצבים של אי-ספיקה נשימתית:
אי-ספיקה נשימתית מסוג 1 אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית - כשל בחמצון
אי-ספיקה נשימתית מסוג 2 אי-ספיקה נשימתית היפרקפנית (עודף פחמן דו-חמצני, עם או בלי היפוקסמיה) - כשל באוורור
סימפטומים של אי-ספיקה נשימתית כוללים עייפות, קוצר נשימה, נשימות מהירות וכבדות וחוסר יכולת לבצע פעולות הדורשות מאמץ.
תסמינים ואבחון > אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית

אי-ספיקה היפוקסמית נובעת מחוסר יכולת של מערכת הנשימה לספק רמת חמצן ראויה לדם העורקי. אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית מוגדרת במצב שבו רמת החמצן בדם העורקי נמוכה מ-mmHg 60.
תסמינים ואבחון > אי-ספיקה נשימתית היפרקפנית

אי-ספיקה היפרקפנית נובעת מבעיית אוורור, ומוגדרת כאשר לחולה יש חמצת נשימתית וערכי פחמן דו-חמצני בדם העורקי גבוהים מ-mmHg 50.
גורמים

במרבית המקרים מדובר בסיבוך חמור של דלקת ריאות, נאדיות הריאה מודלקות ולכן מתמלאות בנוזל, דבר הפוגע בחילוף הגזים (חמצן ודו תחמוצת הפחמן) המתבצע בתוכן.
גורמי סיכון נוספים לאי-ספיקה נשימתית הם: מחלות רקע כרוניות או גיל מתקדם, עישון, משקל עודף, דלקת סימפונות כרונית או תת-תזונה.
טיפול

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אלן פלטשר

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1931 ניירובי, קניה 
 פטירה:  21 בספטמבר 2006 (בגיל 74) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב  אוניברסיטת ייל  בית הספר לאדריכלות של ייל 
 תקופת הפעילות:  1960–1965 (כ־5 שנים) 
 תחום יצירה:  עיצוב גרפי 
 פרסים והוקרה:  פרס הנסיך פיליפ לעיצוב (1993)  המעצב המלכותי לתעשייה (1972) 
 
אלן ג'רארד פלטשר (אנגלית: Alan Gerard Fletcher; ‏27 בספטמבר 1931 – 21 בספטמבר 2006) היה מעצב גרפי בריטי.
חייו

אלן פלטשר נולד בניירובי, קניה, שם עבד אביו בשירות הציבורי.
בגיל 5, חזרה משפחתו לאנגליה. כאשר אביו לקה במחלה סופנית, הוא גר במשך שלוש שנים עם סבו וסבתו, ואז במהלך ההפצצות על לונדון של מלחמת העולם השנייה פונה למחסה בבית החולים.
הוא למד בבתי ספר שונים לאומנות והמשיך ללימודי אמנות בקולג' המלכותי בבריטניה.
ב-1956, נישא פלטשר לאיטלקייה בשם פאולה ביאגי. באותה שנה הוא קיבל מלגה ללמוד באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, אחד מהמורים שלו היה פול ראנד ובעזרת מורה אחר קיבל עבודה לעצב את השער של פורצ'ן מגזין. לאחר ביקור בוונצואלה, חזר פלטשר ללונדון ב-1959. הוא עבד זמן קצר בסטודיו של סאול באס בלוס אנג'לס ובחברת פירלי במילאנו.
ב-1962 הוא הקים משרד עיצוב גרפי ביחד עם שני שותפים, הם פרסמו ספרים אודות עיצוב גרפי ובין לקוחותיהם היו ספריית פינגווין, חברת פירלי ואוליבטי, ב-1972 המשרד התפתח ושינה את שמו לפנטגרם. חלק מעיצובי הלוגו שעיצב נמצאים עדיין בשימוש של חברות כיום.
ב-1992 עזב את המשרד, ועבד מביתו בנוטינג היל. הוא עבד גם בחופשות כאשר שרבט במחברתו ועל מה שמצא. ב-1993 הצטרף כמנהל אמנותי של הוצאת הספרים "פידון". פלטשר כתב מספר ספרים בנושא עיצוב גרפי.
הוא זכה בפרס מעצב השנה באנגליה, והיה ב-1973 נשיא אגודת המעצבים הבריטית.
התערוכה האחרונה שלו נפתחה חודשיים לאחר מותו ב-2006 מסרטן.
העיצוב של אלן מתבטא בעיקר בסגנון קל, פשוט ומשעשע.
פרסים ותארים

פרס הנסיך פיליפ לעיצוב
נשיא קהילת המעצבים הבריטית
הנשיא הבינלאומי של ברית המעצבים העולמית
נבחר ל"הול אוף פיים" של מועדון הארט דירקטורים הניו יורקי
חבר בכיר בקולג' המלכותי לאומנות
אי-יציבות פלטו-ריילי

במכניקת הזורמים, אי־יציבות פלטו-ריילי היא אי-יציבות שגורמת לכך שזרם מים צר שזורם בתנאי שפה חופשיים מתפרק לטיפות. התפרקות הזרם לטיפות שומרת על הנפח של הזורם, אבל מקטינה את שטח הפנים. התופעה נגרמת מכך שנוזלים, בהשפעת מתח הפנים, שואפים להקטין את שטח הפנים שלהם.
ניתן לצפות באי-היציבות כאשר פותחים את הברז בכיור לזרימה דקה. הזרם יתפרק לטיפות לפני שהוא יפגע בכיור. משתמשים באי יציבות זו כאשר מתכננים מדפסות הזרקת דיו בהם פרץ דיו הופך לטיפות.
היסטוריה

התופעה קרויה על שם ז'וזף פלטו ולורד ריילי. בשנת 1873 מצא פלטו בניסוייו שזרם מים הנופל אנכית יישבר לטיפות אם אורך הגל שלו גדול ממכפלת קוטרו פי 3.13–3.18. לאחר מכן ריילי הראה תאורטית כי זרם של נוזל לא צמיג הנופל אנכית יישבר כאשר אורך הגל שלו יעבור את היקפו, כלומר את מכפלת הקוטר ב- \pi .
תאוריה

ככל חוסר יציבות הידרודינמית, חוסר היציבות מתחיל מהפרעות קטנות בנוזל. הפרעות כאלה תמיד קיימות, לא משנה עד כמה הנוזל חלק. את ההפרעה הראשונית ניתן לפרק לרכיבים מחזוריים על ידי התמרת פורייה. כעת ניתן לנתח באופן נפרד את כל אחד מאורכי הגל, ניתוח כזה מגלה שחלק מההפרעות גדלות בזמן וחלקן דועך. מבין אלה שגדלים בזמן, ישנם כאלה שגדלים מהר יותר, תלוי במספר הגל ובזרם. בהנחה שכל ההפרעות מתחילות עם אותן אמפליטודות, הזרם לאחר זמן יפתח הפרעה במספר גל שקרוב למספר הגל של הרכיב שגדל בקצב הגבוה ביותר. כעבור זמן, קוטר הזרם בנקודה מסוימת יגיע לאפס, והזרם יופרד לטיפות נפרדות.
אי-היציבות נובעת מכך שמתח הפנים דוחף את הזרם לטיפות ספריות שיקטינו את מתח הפנים, בעוד האינרציה דוחפת את הזרם לשמור על צורתו המקורית. אף שהבנה מלאה של התהליך דורשת פיתוח מתמטי, ניתן להבין אותו באופן איכותי מתוך התרשים בצד שמאל. נביט בשתי טבעות שמקיפות את הזרם (הטבעות בחלק התחתון של האיור): אחת ברוחב המרבי ("הזרם הרחב") ואחת ברוחב המזערי ("הזרם הצר"). בזרם הצר, רדיוס הזרם קטן יותר, וממשוואת יאנג-לפלס נובע כי הלחץ הנגרם על ידי מתח הפנים גדול. בדומה, בזרם הרחב הלחץ הנגרם על ידי מתח הפנים קטן. לו זו הייתה ההשפעה היחידה היינו מצפים שהלחץ הגבוה בזרם הצר ידחוף את הנוזל לאזור עם לחץ נמוך יותר ורדיוס רחב יותר. כלומר בחלק הצר של הזרם ישנו כוח שדוחף את הזרם להיות אפילו יותר צר, בדרך זו מבינים מדוע אמפליטודת הגל עולה בזמן. הכוח הזה דוחף את הזרימה, והאינרציה מתנגדת לו.
משוואת יאנג-לפלס מקשרת את הלחץ לעקמומיות הממוצעת בנקודה על השפה. במקרה של הזרם שמופיע בתרשים העקמומיות הממוצעת היא המיצוע בין העקמומית מרדיוס הזרם והעקמומיות של ההפרעה עצמה. נבחין בתרשים שעקמומיות זו  שלילית בחלק הצר של הזרם, כלומר על פי משוואת יאנג לפלס הוא מקטין את הלחץ בזרם הצר. באותו אופן העקמומיות בחלק הרחב חיובית ומגדילה את הלחץ באזור. כלומר השפעת רכיבי העקמומיות האלה הפוכה מהשפעת רכיבי העקמומיות בזרם עצמו. שני האפקטים, ככלל, אינם מבטלים זה את לחלוטין. לאחד מהם יש השפעה גדולה יותר, תלוי במספר הגל וברדיוס ההתחלתי של הזרם. עבור תחום מסוים של מספרי גל, השפעת העקמומיות בגל גורמת לכך שהלחץ בחלק הרחב של הזרם יהיה גדול מהלחץ בזרם הצר והגל ידעך כעבור זמן. כאשר מספר הגל הוא כזה שהשפעת העקמומיות בזרם גדולה מהשפעת העקמומיות של הגל, הגל יגדל אקספוננציאלית בזמן. ניתן להראות מתמטית שהרכיבים שיגדלו בזמן הם רק אלה המקיימים שמכפלת מספר הגל ברדיוס ההתחלתי קטנה מאחת.
ניתוח מתמטי > ניתוח באמצעות אנליזה ממדית

את התובנות הראשוניות על התופעה ניתן לקבל מאנליזה ממדית. הגדלים שמשחקים תפקיד בבעיה הם רדיוס הזורם  R_{0} שהוא בעל ממדים של אורך, מתח הפנים  \gamma , שהוא בעל יחידות של מסה חלקי זמן בריבוע, והצפיפות של הזורם  \rho  שהיא בעלת יחידות של מסה לנפח. משלושת הגדלים האלה ניתן לבנות גודל יחיד בעל ממדים של זמן שהוא  T={\sqrt {\frac {\rho R_{0}^{3}}{\gamma }}}. מניתוח זה ניתן לקבל שהמשוואה שמקשרת בין קצב הגדילה של ההפרעה  \omega  ומספר הגל של ההפרעה  k היא חייבת לקיים את המשוואה  \omega T=F(kR_{0}) עבור פונקציה כלשהי  F. חישוב מלא של הפונקציה יוצג להלן, אולם לפני הצגתו ניתן לדון במספר תכונות של הפונקציה. ראשית, הפרעה בעלת  k=0 לא יכולה לגדול מאחר שהגדלה שלה תפר את שימור המסה לכן -  F(0)=0. שנית, כאשר מספר הגל קטן מאוד, רכיב העקמומיות שמגיע מהגל קטן מאוד, והוא פחות משמעותי מהעקמומיות שנובעת מרדיוס הזרם, לכן התאוריה שהוצגה לעיל צופה שהזרם יהיה לא יציב כלומר  F יהיה חיובי. לעומת זאת, כאשר  k גדול מאוד העקמומיות של הגל שמייצבת את ההפרעה משתלטת על העקמומיות של הזרם שגורמת לאי יציבות, ולכן בתחום זה ההפרעה לא יכולה לגדול ו- F שלילי או מרוכב בעל חלק ממשי לא חיובי. שיקולים אלו מובילים לכך של- F צריכה להיות נקודה בה היא מקבלת ערך מקסימלית. אורך גל זה יהיה אורך הגל שיגדל הכי מהר בשלב הליניארי של ההפרעה, וישלוט על צורת הזרם לאחר מכן.
ניתוח מתמטי > ניתוח מלא

ניתוחם המתמטי המקורי של ריילי ופלטו את בעיית ההתפרקות של סילון נוזלי לטיפות מים נעשה דרך תורת ההפרעות מסדר ראשון, ולעיתים קרובות הוא משמש כמקרה מבוא לבעיה של יציבות הידרודינמית בפרט ותורת ההפרעות בכלל. אף על פי כן, הוא מתייחס לסילון זרם בהיעדר שדה כבידה (על אף שהכבידה היא הסיבה הראשונית לנפילה האנכית של נוזל) ובעל צמיגות מאוד נמוכה; ההנחה הראשונה גוררת שבסדר האפס מהירות הזורם קבועה לאורכו, ואילו ההנחה השנייה מאפשרת להזניח איברים מסוימים במשוואות נאוויה-סטוקס ובכך לפשט את התיאור המתמטי.
נניח אם כן שבסדר האפס הסילון הוא בצורת גליל בעל רדיוס  R_{0}, מהירות  U_{0}, ולחץ פנימי  p_{0}, ושנוספת הפרעה אינפיניטסימלית מחזורית בצורת הסילון, כך שכעת צורתו היא  {\tilde {R}}=R_{0}+\epsilon e^{\omega t+ikz}. באותו אופן, נניח באופן מושכל שקיימת הפרעה דומה בלחץ  {\tilde {p}} וברכיבי המהירות  {\tilde {u}}_{r},{\tilde {u}}_{z} של פרודות הזורם אשר עוקבת אחרי ההפרעה בצורת הסילון, ושלפיכך היא בעלת צורה פונקציונלית דומה. בשל אחידות מהירות הזורם לאורכו של הסילון ניתן לעבוד במערכת ייחוס הנעה ביחד עם הזורם, שבה הזורם בגליל במנוחה.
מכיוון שבמערכת הסילון מהירות הזורם היא אפס, משוואות נאוויה סטוקס יתייחסו רק להפרעה המחזורית הקטנה במהירות הרדיאלית והצירית של פרודות הזורם. בהזנחת צמיגות הזורם, משוואות נאוויה-סטוקס בקואורדינטות גליליות יקבלו את הצורה (משוואות אוילר לשימור מסה ותנע):
מאחר שכוונתנו לפתור את המשוואה עד לסדר הראשון ב- \epsilon , איברי ההאצה הקונבקטיבית במשוואת שימור התנע, שסדר הגודל שלהם הוא  \epsilon ^{2}, נופלים. נותרנו אם כן עם זוג המשוואות:
המייצגות שימור תנע, ועם משוואת הרציפות:
המייצגת שימור מסה. בשל הסימטריה הגלילית של הבעיה ניתן להניח שלחץ הזורם וכל אחד מרכיבי המהירות תלויים רק בקואורדינטה הרדיאלית r ובקואורדינטה האנכית z באופן הבא:
בעזרת הצבת הניחושים עבור הלחץ והמהירות במשוואות הזרימה נקבל:
ומשלוש משוואות אלו ניתן להגיע למשוואה הדיפרנציאלית הרגילה הבאה עבור  U(r):
שפתרונה הוא מכפלה של מקדם לא ידוע C בפונקציית בסל מתוקנת מסדר 1 במשתנה  kr:
כדי לקבוע את המקדם C נכפיף את הפתרון לתנאי שפה מתאימים:
תנאי השפה הקינמטי – קצב ההשתנות בזמן של רדיוס הסילון בנקודה מסוימת על פני השטח שלו צריך להיות שווה למהירות הרדיאלית של פרודות הזורם באותה נקודה, כלומר מתקיים:
התנאי השני נובע מהפעלת משוואת יאנג-לפלס להערכת ההפרעה בלחץ בתוך הסילון:
רדיוס העקמומיות הראשון הוא  R_{1}={\tilde {R}}=R_{0}+\epsilon e^{\omega t+i\kappa z}, ומכיוון ש- \epsilon <<R_{0}  נקבל שמתקיים:
ורדיוס העקמומיות השני מקיים:
ולכן ההפרעה בלחץ היא:
מן הקשר בין  P(r) ל- U(r) וכמו כן מן התכונה  I_{1}(x)=I_{0}'(x) של פונקציית בסל, נובע שההפרעה בלחץ מקיימת גם:
מהשוואה עם הביטוי ללחץ ב- r=R_{0} שהתקבל דרך משוואת יאנג לפלס נקבל את הקשר הבא בין קצב הגידול של ההפרעות  \omega  למספר הגל  k:
בגלל הגורם  (1-k^{2}R_{0}^{2}) באגף ימין, ניתן לראות שקצב הגידול ממשי ולא מדומה רק כאשר מתקיים  kR_{0}<1. הערך המרבי של  \omega  הוא שמתאים לרכיב הגל שגדל הכי מהר ושגורם בסופו של דבר להתפרקות הסילון. ערך מרבי זה מושג עבור   kR_{0}\approx 0.697.
שלב ביניים בשבירת זרם לטיפות. ניתן לראות את רדיוס הקמר. רדיוס הזרם נתון בביטוי
 \scriptstyle R\left(z\right)=R_{0}+A_{k}\cos \left(kz\right)
גרף המתאר את הקשר בין קצב הגידול  \omega  למכפלה  kR_{0}.
אות הסער של חיל הרגלים

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  גרמניה הנאצית
 סטטוס:  לא פעיל
 דרגות וסוגים:  כסף (דרגה 1) ברונזה (דרגה 2)
 נוסד:  20 בדצמבר 1939 
 
אות הסער של חיל הרגלים (גרמנית: Infanterie Sturmabzeichen) הוא אות מלחמה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה שהוענק לחיילי הוורמאכט והוואפן אס אס.
דרגות

אות הסער של חיל הרגלים הוענק בשתי דרגות לפי השתייכות החיילים המקבלים.
דרגות > כסף

דרגת הכסף נוצרה בעשרים בדצמבר 1939 על פי פקודתו של ראש ה-OKH, ולטר פון בראוכיטש, היא הוענקה לחיילי חיל הרגלים אחרי שהם עמדו באחד מהקריטריונים הבאים:
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות חי"ר.
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות נגד של חי"ר.
לקיחת חלק בשלוש או יותר משימות סיור חמושות.
לקיחת חלק בקרב פנים אל פנים בזמן מתקפה.
לקיחת חלק בשלושה ימים של קרבות בעמדת חי"ר.
דרגות > ברונזה

דרגת הברונזה נוצרה באחד ביוני 1940, היא הוענקה לחיילי חיל רגלים ממונע שעמדו באחד מהקריטריונים הבאים:
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות חי"ר ממונע.
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות נגד של חי"ר ממונע.
לקיחת חלק בשלוש או יותר משימות סיור חמושות.
לקיחת חלק בקרב פנים אל פנים בזמן מתקפה.
לקיחת חלק בשלושה ימים של קרבות בעמדת חי"ר ממונע.
עיצוב

האות עוצב על ידי חברת C.E יונקר מברלין, צורת האות היא אליפסה, שמשני צדדיה יש ארבעה עלי אלון בכל צד, בחלק העליון של האות יש עיט שעומד על צלב קרס ועל גבי האות יש רובה.
החלק האחורי של האות הוא חלק, ומחוברת אליו סיכה המשמשת לענידת האות.
גרסת ההוצאה מחדש של 1957 היא זהה לגמרי לעיצוב המקורי למעט צלב הקרס שהוסר.
חייל ורמאכט עונד את אות הסער, סטלינגרד, 1942.
איי לנגרהנס

| --- | --- |

 שיוך:  לבלב 
 על שם:  פאול לנגרהנס
 מזהים
 לטינית (TA98):  insulae pancreaticae 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.9.01.019 
 TA2 (2019):  3128 
 FMA:  16016 
 קוד MeSH:  A03.734.414 
 מזהה MeSH:  D007515 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0022131 
 
אִיֵּי לַנְגֶרְהַנְס הם קבוצות תאים הפזורות בלבלב. אלו כמיליון צברים של תאים אנדוקריניים בלבלב אשר מפרישים הורמונים המפקחים על חילוף החומרים של פחמימות בגוף. הם התגלו בשנת 1869 על ידי הביולוג הגרמני פאול לנגרהנס.
מבנה

כמיליון "איים" מפוזרים בתוך לבלב של אדם בריא, בקוטר של כ-0.1 מילימטר כל אחד. כל אי עטוף בקופסת רקמת חיבור שארוגה בתוך שאר הלבלב.משקלם הכולל כשני גרם.
היסטולוגיה

תאי אלפא מהווים בין 15 ל-20% מהתאים באיי לנגרהנס מפרישים גלוקגון, תאי בטא (65-80% מהתאים) מפרישים אינסולין ותאי דלתא (3-10% מהתאים) מפרישים סומטוסטטין השולט במנגנון פראקריני בדרך של עיכוב על שני הראשונים. באיי לנגרהנס קיימים נימים לרוב.
דלקת בתאים אלו נקראת אינסוליטיס.
הערות שוליים

1 2  ISBN 978-1-4160-6189-2
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562941905171  BnF: cb120398384 (data)  GND: 4166698-7  LCCN: sh85068605  NKC: ph138130  TA98: A05.9.01.019 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוניברסיטת שיקגו

| --- | --- |


 אוניברסיטה פרטית
 מוטו:  "Crescat scientia; vita excolatur" (תן לידע לגדול עוד ועוד, וכך העשר את חיי האדם)
 תקופת הפעילות:  1890–הווה (כ־134 שנים)
 מייסדים:  ג'ון ד. רוקפלר, Charles L. Hutchinson, Martin A. Ryerson, Silas B. Cobb, American Baptist Education Society, ג'ון דיואי 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  רוברט זימר
 יו"ר:  רוברט זימר 
 סגל:  2,859
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  18,452
 סטודנטים לתואר ראשון:  7,653
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  10,870
 שונות
 הון עצמי:  10.3 מיליארד דולר (2022)
 כינוי קבוצת הספורט:  מרונס
 מיקום
 מיקום:  שיקגו, אילינוי, ארצות הברית.
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  41°47′23″N 87°35′59″W﻿ / ﻿41.789722222222°N 87.599722222222°W﻿ / 41.789722222222; -87.599722222222
 www.uchicago.edu
  (למפת שיקגו מוגדלת) אוניברסיטת שיקגו(למפת שיקגו רגילה) אוניברסיטת שיקגו
 
אוניברסיטת שיקגו (באנגלית: University of Chicago) היא אוניברסיטת מחקר פרטית בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית. היא נוסדה בשנת 1890 על ידי איל הנפט ג'ון ד. רוקפלר, ומדורגת כאחת האוניברסיטאות היוקרתיות והטובות בעולם (ARWU) בעשירייה הראשונה.
האוניברסיטה מורכבת מקולג' לתואר ראשון וארבע חטיבות מחקר לתארים מתקדמים, המכילות את כל תוכניות האוניברסיטה לתארים מתקדמים ואת הוועדות הבינתחומיות של האוניברסיטה. לאוניברסיטה יש שמונה בתי ספר מקצועיים. לאוניברסיטה קמפוסים ומרכזים נוספים בלונדון, פריז, בייג'ינג, דלהי והונג קונג, כמו גם במרכז העיר שיקגו.
חוקרי אוניברסיטת שיקגו מילאו תפקיד מרכזי בפיתוח של דיסציפלינות אקדמיות רבות, כולל כלכלה, משפטים, ביקורת ספרות, מתמטיקה, פיזיקה, דת, סוציולוגיה ומדע המדינה. במהלך המאה ה-20 קמו באוניברסיטה מספר תנועות אקדמיות רבות-השפעה, כגון אסכולת שיקגו בסוציולוגיה, אסכולת שיקגו באדריכלות, אסכולת שיקגו בספרות, אסכולת שיקגו בכלכלה ואסכולת שיקגו בניתוח מתמטי. מאמצי המחקר של האוניברסיטה כוללים ניהול של פרמילאב והמעבדה הלאומית ארגון (אנ'), כמו גם את המעבדה לביולוגית ימית (אנ') (MBL). האוניברסיטה היא גם ביתה של הוצאת אוניברסיטת שיקגו, הוצאת האור האוניברסיטאית הגדולה ביותר בארצות הברית.
בין בוגרי וחוקרי האוניברסיטה נמנים 99 זוכי פרסי נובל, 20 זוכי המדליה הלאומית למדעי הרוח, 10 זוכי מדליית פילדס ו-4 זוכי פרס טיורינג.
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU), באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA), בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי (GULF) ושותפה מייסדת בקונסורציום הבינלאומי של מיזם טלסקופ מגלן הענק (GMT).
ארגון אקדמי

שיקגו קולג' (אנ') (1892)
בית הספר לתאולוגיה (אנ') (1856)
בית הספר ללימודי המשך ליברליים ומקצועיים (אנ') ע"ש גרהם (1890)
בית הספר למנהל עסקים ע"ש בות' (אנ') (1898)
בית הספר למשפטים (1902)
בית הספר לעבודה סוציאלית, מדיניות ופרקטיקה (אנ') ע"ש קראון (אנ') (1920)
בית הספר לרפואה (אנ') ע"ש פריצקר (1927)
בית הספר למדיניות ציבורית (אנ') ע"ש האריס (אנ') (1988)
בית הספר להנדסה מולקולרית (אנ') ע"ש פריצקר (2019)
מדריך הסגנון של שיקגו

מדריך הסגנון של ההוצאה לאור של אוניברסיטת שיקגו (The Chicago Manual of Style; מכונה בקיצור Chicago או בראשי תיבות CMS) הוא מדריך כתיבה המספק כללי כתיבה וציטוט לכותבים באנגלית אמריקנית. ה-CMS פורסם לראשונה בשנת 1906, עד 1969, הפך ה-CMS למדריך המוביל.
ראו גם

המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו
פולמוס לביבה – אוזן המן
הערות שוליים

↑  "Nobel Laureates".
| פורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי​ |
| --- | --- | --- |
| אירופה | איטליה: בוקוני; הממלכה המאוחדת: אוקספורד • אימפריאל קולג' • קיימברידג'; שווייץ: בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן • המכון הטכנולוגי של ציריך |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית: ברקלי • ג'ורג'טאון • הרווארד • ייל • MIT • מקגיל • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • Caltech • קולומביה • קרנגי מלון • שיקגו |  |
| אסיה | הונג קונג: אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה​; הרפובליקה העממית של סין:​ ג'ג'יאנג • האוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג • פקין • צינגהואה; יפן: טוקיו • קיו; סינגפור: האוניברסיטה הלאומית של סינגפור; קוריאה הדרומית: המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה |  |
| אפריקה | דרום אפריקה: קייפטאון |  |
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269216405171  PLWABN: 9810564252105606  BIBSYS: 90051825  BNE: XX129971  BnF: cb119855243 (data)  CANTIC: a10996084  CiNii: DA00006787  GND: 1389-4  ISNI: 0000 0004 1936 7822  LCCN: n79058404  LNB: 000191389  MusicBrainz: c2b551f7-dbcc-4fb2-add8-8871fba98cd0  NKC: ko2003184589  NLA: 35027883  NLK: KAB202014480  RERO: 02-A000188240  SELIBR: 134306  SNAC: w6449cnx  SUDOC: 02816573X  Trove: 801314  ULAN: 500304674  VcBA: 494/36593  VIAF: 143657677   WorldCat (עם VIAF): 143657677
איינשטיין (אסטרואיד)

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  אסטרואיד
 סיווג ספקטרלי:  אסטרואיד טיפוס-X 
 קטגוריה:  חגורת האסטרואידים
 מיקום:  חגורת האסטרואידים
 תאריך גילוי:  5 במרץ 1973
 מגלה:  פאול וילט 
 על שם:  אלברט איינשטיין 
 מקום גילוי:  Zimmerwald Observatory 
 מאפיינים מסלוליים
 משפחת אסטרואידים:  משפחת הונגריה 
 ציר חצי-ראשי:  1.9335394 יחידה אסטרונומית, 1.933458131794152±0.0000000012892 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.098740220286573 
 זמן הקפה:  2.69 שנה, 981.9753474764474±0.00000098218 יממה
 נטיית מסלול:  22.68114 מעלה, 22.6763190565114±0.000000039669 מעלה
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  3.975±0.154 קילומטר
 זמן סיבוב עצמי:  5.487 שעה
 אלבדו:  0.81 
 בהירות מוחלטת:  12.85 
 
איינשטיין (2001 Einstein) הוא אסטרואיד שהתגלה ב-5 במרץ 1973 על ידי האסטרונום השווייצרי פאול ווילד ונקרא על שם אלברט איינשטיין. קוטרו כ-5 קילומטרים.
איינשטיין הוא אסטרואיד מסוג x ממשפחת הונגריה בחגורת האסטרואידים. אסטרואידים ממשפחה זו חגים סביב השמש באזור הצפוף ביותר במערכת השמש ומקיפים אותה במרחק של 1.7 עד 2.1 יחידות אסטרונומיות, אחת לשנתיים ושמונה חודשים. האסטרואיד איינשטיין נמצא באזור הפנימי ביותר על חגורת אסטרואידים.
אנג'לינה (בית קפה)

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  בית קפה 
 מיקום:  פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מייסדים:  אנטואן רומפלמאייר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1903
 תאריך פתיחה רשמי:  1903 
 סגנון אדריכלי:  בל אפוק 
 קואורדינטות:  48°51′55″N 2°19′41″E﻿ / ﻿48.86516667°N 2.32808333°E﻿ / 48.86516667; 2.32808333
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) אנג'לינה(למפת פריז רגילה) אנג'לינה
 
מבט על בית הקפה
סופלה ערמונים
אנג'לינה (בצרפתית: Angelina-salon de thé) הוא בית קפה ומסעדה הממוקם ברחוב ריבולי מס' 226 ברובע הראשון של פריז, צרפת.
בית הקפה ידוע בעיקר בשל משקה השוקולד הסמיך במיוחד המעוטר בקצפת, ובעוגות המוגשות בו (בייחוד ה-סופלה ערמונים, ועוגת סנט אונורה).
היסטוריה

בית הקפה נוסד בשנת 1903 על ידי הקונדיטור אנטואן רומפלמאייר (Antoine Rumpelmayer) ועוצב בסגנון הבל אפוק.
בתחילת דרכו נקרא בית הקפה על שמו של המייסד אולם לאחר מכן שינה אותו על שמה של כלתו. לאחר מותו בשנת 1914 המשיכו בנו רנה וכלתו אנג'לינה בהפעלת המקום תוך הרחבת מבחר המאפים המוצע ללקוחות. קפה אנג'לינה הפך למקום מפגש מועדף על אנשי החברה הגבוהה בפאריס ובין לקוחותיו הקבועים נמנו מרסל פרוסט וקוקו שאנל. 
בשנת 1980 צולמו בבית הקפה מספר סצנות מהסרט "לה בוהם 2" בכיכובה של סופי מרסו.
פעילות

במשך השנים התרחב היצע המזון בבית הקפה והוא החל להציע גם תפריט מסעדות רגיל וארוחות מלאות לבוקר, צהריים וערב. בני משפחת רומפלמאייר המשיכו להחזיק בבעלות על המקום עד לשנת 1963. בשנת 2005 נמכרה הבעלות שוב ל"קבוצת ברטראנד"-רשת מזון מהיר.
בפריס פועלים שבעה סניפים ונקודות מכירה תחת המותג אנג'לינה: בכתובת המקורית שמול גני טילרי, בגלרי לפאייט בשדרות האוסמאן, בקניון "ארמון הקונגרס", שני אתרים בארמון ורסאי, במוזיאון לוקסמבורג, וברחוב באק.
בנוסף לאלה נפתחו סניפים נוספים של בית הקפה במזרח התיכון ובמזרח הרחוק.
אוקסנה פושקינה

| --- | --- |

פושקינה, 2019
 לידה:  10 במאי 1963 (בת 61) פטרוזבודסק, רוסיה 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  Graduate School of Journalism and Mass Communication 
 מפלגה:  רוסיה המאוחדת
 www.oksanapushkina.ru
 פרסים והוקרה
 100 נשים (BBC) (2020)  עיטור הידידות (רוסיה) 
 
אוקסנה ויקטורובנה פושקינה (ברוסית: Оксана Викторовна Пушкина; נולדה ב-10 במאי 1963 בפטרוזבודסק) היא מנחת טלוויזיה, פוליטיקאית ואשת ציבור רוסייה. היא חברה בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית מאז 2016. בעבר הייתה נציבת זכויות הילדים של מחוז מוסקבה, מחברת, מנחה ומגישת התוכנית "מבט נשי" (Женский взгляд) של רשת NTV, בשנים 1999–2013.