stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קואליציית הילידים למען ישראל
הערות שוליים

1 2 3 4  איתמר אייכנר, קואליציית הילידים שמתכוונת לשנות את היחס לישראל בניו זילנד, באתר ynet, 3 בספטמבר 2021
1 2 3 4  OUR PEOPLE, Indigenous Coalition For Israel (באנגלית)
1 2 3  The Indigenous Coalition for Israel, One Community Chronicle (באנגלית)
1 2  Sheree Trotter, Durban: “nothing to discuss", J-Wire, ‏6 בספטמבר 2021 (באנגלית)
1 2 3  ABOUT, Indigenous Coalition For Israel (באנגלית)
1 2 3  Sheree Trotter, Indigenous Coalition for Israel: the backstory | Indigenous Friends of Israel, indigenousfriendsofisrael.org (באנגלית)
1 2 3  Gianluca Pacchiani, Indigenous leaders rally in Jerusalem to affirm historical Jewish ties to the land, The Times of Israel, ‏1 בנובמבר 2024 (באנגלית)
1 2 3 4 5  Miriam Bell, AIR New Zealand: Maori for Jewish Indigenousness - AIJAC, AIJAC, ‏17 בדצמבר 2021 (באנגלית)
1 2 3  Sheree Trotter, A Light for the Indigenous Nations, Tablet Magazine, ‏28 בנובמבר 2021 (באנגלית)
1 2 3 4  Jews are an Indigenous people to Israel, says Maori director of Indigenous Embassy Jerusalem, National Post, ‏11 ביוני 2024 (באנגלית)
1 2  Kariana Black, Israel's ambassador welcomed by Te Arawa Iwi in Rotarua, J-Wire, ‏11 בנובמבר 2021 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  Ilse Strauss, Jerusalem welcomes opening of world's first Indigenous Embassy, The Jerusalem Post, ‏23 בפברואר 2024 (באנגלית)
↑  Hon Alfred Ngaro, New Zealand Parliament (באנגלית)
1 2  MP Alfred Ngaro declares his support for Israel and the Jewish people | One Community, 1.org.nz, וידאו, ‏22 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  Sheeree Trotter, Zionism is a model for indigenous people - opinion, The Jerusalem Post, ‏2 בספטמבר 2023 (באנגלית)
1 2  Dr Sheree Trotter, Indigenous Coalition For Israel (באנגלית)
↑  Sheeree Trotter, Jews have indigenous rights to the Temple Mount - opinion, The Jerusalem Post, ‏17 בינואר 2023 (באנגלית)
↑  Rocket Attacks Against Israel: Joint Press Statememt, Israel Institute of NZ, ‏2023-04-10 (באנגלית)
1 2 3 4  Jessica Tyson, Māori Call for Palestine petition gains traction, Te Ao Māori News, ‏7 בדצמבר 2023 (באנגלית)
1 2 3 4  Maayan Jaffe-Hoffman, First Indigenous People Embassy in Jerusalem is the 100th embassy opened, The Jerusalem Post, ‏1 בפברואר 2024 (באנגלית)
הנשיאה הגדולה לינדה פרינס, שהגתה את רעיון שגרירות הילידים בירושלים בשנות התשעים של המאה העשרים, רעיון שמומש רק ב-2024.
נובמבר 1963

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 מבוסס על:  22/11/63 
 סוגה:  דרמה מסתורין מתח מדע בדיוני מסע בזמן
 יוצרים:  ברידג'ט קרפנטר
 בימוי:  קווין מקדונלד 
 שחקנים:  ג'יימס פרנקו כריס קופר שרה גאדון שרי ג'ונס לוסי פריי ג'ורג' מק'קיי טי אר נייט דניאל ובר קווין ג'י. או'קונור ג'וש דוהאמל
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ג'יי ג'יי אברהמס סטיבן קינג ברידג'ט קרפנטר בריאן בורק
 חברת הפקה:  Bad Robot Produtions Warner Bros. Television
 הפצה:  הולו 
 מוזיקה:  אלכס הפס 
 אורך פרק:  44-81 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Hulu
 רשת שידור בישראל:  HOT
 תקופת שידור מקורית:  15 בפברואר 2016 – 4 באפריל 2016
 קישורים חיצוניים
 www.hulu.com/112263
 דף התוכנית ב-IMDb
 
נובמבר 1963 (באנגלית: 11.22.63) הוא מיני סדרת מותחן ומדע בדיוני, המבוססת על הספר "22/11/63" מאת סטיבן קינג. הסדרה הופקה על ידי ג'יי ג'יי אברהמס וברידג'יט קרפנטר. הסדרה עלתה לשידור ב-15 בפברואר 2016, ברשת הכבלים "Hulu".
עלילה

הפרק הראשון נפתח במונולוג של הארי דאנינג, תלמיד מבוגר בכיתתו של ג׳ייק אפינג וגם השרת באקדמיה. את המונולוג הוא מקריא לכיתה מתוך סיפור קצר שכתב במסגרת שיעורי הבית, בו הוא מתאר את האירוע ששינה את חייו והתרחש בליל כל הקדושים בשנת 1960, מתי שאביו רצח את אחיו, אחותו ואמו בפטיש.
ג'ייק אפינג הוא מורה גרוש שנוהג לאכול המבורגרים במחיר מוזל בדיינר המקומי של חברו אל. עם סיום יום הלימודים, גרושתו של ג׳ייק, כריסטי, מגיעה לדיינר על מנת להסדיר חתימות אחרונות בהליך הגירושין. בעל הדיינר, אל, נכנס למטבח האחורי על מנת להעניק להם פרטיות. לאחר מספר דקות, אל יוצא מהמטבח אפרורי, חולה ונוטה לעילפון. ג׳ייק המבולבל מלווה אותו לביתו ומתעקש לדעת כיצד ייתכן שרגע אחד היה אל בסדר גמור ובן רגע חלה בסרטן. אל שולח את ג׳ייק הביתה ומבקש ממנו לחזור למחרת על מנת שיסביר לו את הדבר.
למחרת מתייצבים ג׳ייק ואל בדיינר. תחילה, ג׳ייק מתבקש להיכנס לארון במטבח האחורי, להסתכל מסביב, להעביר שם כמה זמן שיתחשק לו ולצאת. מהרהר על בקשתו, ג׳ייק נכנס בהכוונתו של אל לתוך הארון, ולאחר מספר צעדים נופל ונוחת בסביבה זרה. מבוהל, הוא חוזר על צעדיו ויוצא מן הארון. אל הגוסס מסביר לו שהארון העביר אותו לתאריך ה-21 באוקטובר בשנת 1960, ומבקש ממנו לשהות בעבר על מנת למנוע את ההתנקשות בחייו של הנשיא ג'ון קנדי. ג׳ייק, אשר חי חיים אדישים ומסרב להתעסק עם העבר, מסרב.
בייסורי מצפון חוזר ג׳ייק למחרת לביתו של אל ומוצא את גופתו מונחת בסלון. נענה לבקשתו האחרונה, הוא משנה את דעתו ומסכים למנוע את ההתנקשות. הוא לוקח עמו את המדריך של אל לחיים בעבר, את הזהות של ג׳יימס אמברסון ומחברת עם תוצאות של משחקי ספורט למטרות הימורים. ג׳ייק חוזר לתוך הארון וחוזר אל טקסס של שנות השישים במטרה לחקור את התעלומות האופפות את חייו של המתנקש לכאורה, לי הארווי אוסוואלד. אלא שאוסוולד אינו האיום היחיד על משימתו של ג'ייק: גם אביו של תלמידו הארי, ביל הברמן שמתאהב באשתו של אוסוולד וגם סיידי, ספרנית יפהפייה שבה ג׳ייק מתאהב, וגם העבר – שמסרב להשתנות ומתנגד בכל הכוח - מאיימים להפריע לג'ייק במשימתו.
צוות השחקנים > ראשיים

ג'יימס פרנקו - ג'ייק אפינג
כריס קופר - אל טמפלטון
דניאל ובר - לי הארווי אוסוואלד
שרה גאדון - סיידי דונהיל
לוסי פריי - מרינה אוסוואלד
ג'ורג' מק'קיי - ביל טורקוט
צוות השחקנים > משניים

שרי ג'ונס - מרגריט אוסוואלד
טי אר נייט - ג'וני קלייטון
ג'וש דוהאמל - פרנק דונינג
מייקל אוניל - ארליס פרייס
אנט אוטול - עדנה פרייס
אנתוני קורון - ג'ק רובי
ניק סירסי - דייק סימונס
ג'וני קויין - ג'ורג' דה מורנסצ'ילדט
טוניה פינקינס - מימי קורקורן
לאון ריפי - הארי דונינג
ברוקלין סודנו - כריסטי אפינג
ג'ולייט אגנלו - בובי ג'יל אלנוט
ברידן למסטרס - מייק קוסלאו
אנתוני קולונלו - סיפורד
גרגורי נורת' - גנרל אדווין ולקר
גיל בלוויס - הסוכן הוסטי
גרנת'ם קולמן - בוני ריי ויליאמס
קווין ג'י. או'קונור - איש הימורים
בוב סטפנסון - סילנט מייק
וילבור פיצג'ראלד - קפטן ויל פריץ
קונסטנס טאוורס - סיידי (בזקנותה)
האישה האבלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אגון שילה 
 תאריך יצירה:  1912 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  340 מ"מ 
 גובה:  425 מ"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  LM 461 (מוזיאון לאופולד) 
 מיקום:  מוזיאון לאופולד
 
האישה האבלה (באנגלית: Mourning Woman) הוא ציור שמן על בד של האמן האוסטרי אגון שילה משנת 1912. הציור מוצג במוזיאון לאופולד בווינה.
תיאור היצירה

הציור מתאר דמות נשית בעלת הבעה מלנכולית ונחושה, אשר ראשה עטוף בבד כהה. קווי המתאר של הדמות, בשילוב עם גון עורה החיוור והמנוגד, יוצרים כמעט רושם של גולגולת. ברקע נראית דמות נוספת, בפרופיל תלת-רבעי, אשר צבעיה נטמעים בגווני הרקע האדמדמים. הבעות פניה של דמות זו – פה קפוץ וגבות מורמות – אופייניות לאופן שבו תיאר שילה את עצמו בדיוקנאותיו. עם זאת, השיער האדמוני שנוסף לה מזוהה עם זוגתו של שילה באותה תקופה, ואלי נויזיל (1894–1917). הציור ממחיש את טשטוש הגבולות בין זהויות אישיות, תוך ערבוב תכונות בין הדמויות.
תיאור היצירה > רקע ופרשנות

אגון שילה הרבה לעסוק בשאלות של זהות עצמית באמצעות דיוקנאות ודיוקנאות עצמיים. בעבודותיו הוא מציג את הזהות כרעיון בלתי יציב, המעוצב על ידי השלכות, מוסכמות חברתיות וערעור עליהן. ציור זה מבטא את עיסוקו המתמשך של שילה בחיפוש אחר העצמי דרך האחר.
ביטוי הרגש בציור מועצם באמצעות עיניה הגדולות והדומעות של הדמות הנשית, לחייה השקועות ועורה החיוור. זהו אחד הציורים האקספרסיביים ביותר של שילה, והוא תופס מקום ייחודי ביצירתו. מעל הדמות הנשית מופיעות פנים נוספות, המזוהות כפניו של גבר עמו היא קשורה רגשית. נראה כי שילה ביקש להמחיש את נוכחותו המתמדת של הגבר במחשבותיה של האישה, וכי אדם אחד בלבד הוא הגורם לאבלה. ההשערה הרווחת היא שהאישה המתוארת היא ואלי נויזיל, שהייתה בת זוגו של שילה בין השנים 1911–1915. הדיוקן מבטא את מורכבות הקשר ביניהם.
תיאור היצירה > חשיבות

"האישה האבלה" נחשבת לאחת היצירות הבולטות של שילה בשל אופיו האקספרסיבי והחדשני. הציור מדגים את גישתו הייחודית של האמן לנושא הזהות, תוך שימוש בצבעים, הבעות פנים וקווי מתאר חדים היוצרים תחושת דרמה ומתח רגשי.
הערות שוליים

1 2 3 4  Mourning Woman - Egon Schiele, Google Arts & Culture (באנגלית)
1 2 3  2022 Vg, Mourning Woman, Leopold Museum Online Collection (באנגלית)
קובה במלחמת העולם השנייה

| --- | --- |

 צד בעימות:  חלק מבעלות הברית
 תאריך כניסה לעימות:  9 בדצמבר 1941
 תאריך סיום העימות:  8 במאי 1945
 אירועי הסיום:  כניעת גרמניה הנאצית
 
בשל מיקומה האסטרטגי בכניסה למפרץ מקסיקו ומשאבי הטבע הזמינים בה, קובה נטלה חלק חשוב במלחמה, ונהנתה מתוכנית השאל-החכר האמריקאית. קובה הצטרפה רשמית למלחמה בדצמבר 1941, כשהכריזה מלחמה על מדינות הציר, והייתה לאחת הראשונות באמריקה הלטינית לעשות כן. עד 1945 קובה צברה מוניטין של המדינה היעילה והמשתפת פעולה ביותר באיים הקריביים.
מדיניות וכניסה למלחמה

פדריקו לרדו ברו היה נשיא קובה כשהמלחמה פרצה, והוא כיהן בתפקידו עד 1940. האירוע היחיד שנוגע למלחמה בו עסק היה הספינה סנט לואיס. בתפקידו זה הכריז שהנוסעים לא יהיו רשאים לרדת לחוף, ובסופו של דבר רוב הנוסעים שבו לאירופה, אחרי שגם ארצות הברית וקנדה סירבו לקבלה. רבים מהנוסעים בספינה נרצחו מאוחר יותר על ידי הנאצים במחנות הריכוז.
בבחירות שנערכו ב-1940, הוחלף ברו על ידי פולחנסיו בטיסטה, דבר שעורר חשש בארצות הברית שמא יחבור למדינות הציר. זמן קצר אחרי היבחרו התיר בטיסטה את פעילותו של ארגון פרו–פאשיסטי, שהיה מקושר לפרנסיסקו פרנקו, שליט ספרד. עם זאת, החשש שהוא נוטה לטובת גרמניה התפוגג אחרי ששלח לבריטניה במתנה כמויות גדולות של סוכר. בהמשך הובהרה גם התנגדותו לפרנקו, כשהציע לארצות הברית לבצע פלישה משותפת לספרד כדי להפיל את שלטונו בספרד, אולם ההצעה נדחתה.
התמיכה של בטיסטה בבעלות הברית הפכה מוחשית כשבפברואר 1941 גירש את כל הדיפלומטים הגרמנים והאיטלקים. קובה נכנסה רשמית למלחמה ב-9 בדצמבר 1941, כשהכריזה מלחמה על יפן, ששיגרה יומיים קודם את המתקפה על פרל הארבור. ב-11 בדצמבר קובה הכריזה מלחמה על גרמניה ואיטליה, ובהמשך להחלטת ארצות הברית, ב-10 בנובמבר 1942 ניתקה את היחסים עם צרפת של וישי.
הקרב על הקריביים

לפי האדמירל האמריקאי סמואל אליוט מוריסון, צבא קובה הכי "שיתף פעולה וסייע" מבין מדינות הקריביים, וכן שהצי הקובני היה "קטן אך יעיל", במלחמתו נגד הצוללות הגרמניות. לפני הכניסה הרשמית למלחמה, קובה התירה לארצות הברית לבנות שדות תעופה במדינה כדי להגן על איי הקריביים, וכן חתם על הסכם עם מקסיקו להגנה משותפת נגד צוללות אויב שיפעלו במפרץ מקסיקו. שני שדות תעופה שבנו האמריקאים הועברו בסיום המלחמה לצבא קובה. ארצות הברית גם סיפקה לקובה כלי טיס חדשים, שהיו חיוניים להגנת החופים ולמלחמה נגד הצוללות, וכן סיפקה נשק וציוד אחר לצי הקובני.
במהלך המלחמה, ליווה הצי הקובני מאות ספינות במים עוינים, שט מעל 640 אלף ק"מ במשימות סיור, וחיל האוויר טס מעל 83 אלף שעות. קובה חילצה מעל 200 ניצולים מהצוללות הגרמניות, מבלי לאבד אף לא כלי טיס או שיט אחד. על אף הפעילות הנמרצת של קובה, היו שמועות שלאורך המלחמה, הגרמנים הפעילו בסיסים קטנים בקובה, בהם חידשו את האספקה של הצוללות הגרמניות. שמועות אלו מעולם לא אומתו, והיעדר בסיסי אספקה אילץ את הגרמנים לפתח צוללות אספקה מדגם XIV.
המערכה הימית > תקיפת אוניות קובניות

במהלך המלחמה איבדה קובה 6 אוניות סוחר, והצליחה להטביע צוללת גרמנית אחת. ההתקפה הגרמנית הראשונה התרחשה ב-12 באוגוסט 1942, אז הוטבעו 3 אוניות, ו-33 מלחים נהרגו ועוד 30 שרדו בהתקפה הקטלנית ביותר על צי הסוחר הקובני במלחמה.
ההתקפה הבאה התרחשה ב-13 במאי 1943, אז הצוללת הגרמנית U-176 הטביעה את האונייה "ממבי". היא נפגעה מטורפדו יחיד והוטבעה במהירות. בהתקפה נהרגו 23 מלחים, ביניהם 5 אמריקאים ששמרו על האונייה. 11 אחרים שרדו, ביניהם רב החובל. באותה התקפה נפגעה גם הספינה האמריקאית "ניקלינר" משני טילי טורפדו, שגרמו להרמת החרטום מהמים ולעמוד מים ולהבות, ופגעו במכלי האמוניה. באורח פלא, איש לא נהרג, והצוות חולץ מסירות ההצלה על ידי ספינה קובנית מהצי.
ההתקפה האחרונה הייתה בפברואר 1944, ללא אובדן חיי אדם. בסך הכל איבדה קובה במלחמה כ-80 אנשי צוות, והוקמה לזכרם אנדרטה בהוואנה.
המערכה הימית > הטבעת ה-U-176

הצוללת היחידה שהצליחו הקובנים להטביע הייתה ה-U-176, שהטביעה את האונייה "ממבי". ב-15 במאי 1943, שלוש ספינות סיור מהצי הקובני ליוו שתי אוניות סוחר, אחת קובנית והשנייה מהונדורס, שנשאו סוכר. הצוותים בספינות היו בכוננות מלאה. זמן קצר לפני הגעתם ליעד, אותרה צוללת בקרבת השיירה.
הספינות הפליגו במרחק זו מזו. בשעה 17:15, הגיח בשמיים מטוס אמריקאי מדגם ווט OS2U קינג-פישר, שהתריע על נוכחות צוללת וסימן את מיקומה המדויק. לאחר שהפיל מצוף עשן, הורה מפקד השייטת הקובנית לבדוק את המקום עליו התריע המטוס. אחת הספינות הפליגה במהירות למקום, שם איתר הסונאר את הצוללת. לאחר מכן הוטלו שלוש פצצות עומק בהתאם למיקום המשוער של הצוללת.
זוהו ארבעה פיצוצים, כשהרביעי היה החזק מכולם וגרם לירכתי הספינה הקובנית לשקוע, ולמים להיכנס לחדר המכונות. באותה עת דיווחו ההידרופונים על כך שהצוללת הגרמנית נפגעה. כדי לוודא שהיא הוטבעה, הושלכו עוד שתי פצצות. לאחר מכן צפו כתמי שמן ובנזין על פני המים, ודגימה נלקחה כדי לאשר את ההצלחה. רק אחרי המלחמה, כשנתפסו מסמכים גרמניים, אושר שה-U-176 הוטבעה, אחרי שהצליחה להטביע 11 ספינות של בעלות הברית בפעילותה.
מפקד הספינה הקובנית, האנס מריו רמירז דלגאדו, שוחח לאחר החזרה לקובה עם הנשיא בטיסטה, שהנחה לשמור את הדבר בסוד, וההטבעה לא פורסמה בקובה עד סוף המלחמה. ב-1946 הוענק לדלגאדו עיטור על ההטבעה.
מבצע בוליבר

על אף החשיבות של קובה, פעילות הביון של גרמניה במדינה הייתה מצומצמת מאוד, הודות לפעולות הריגול הנגדי של בעלות הברית. זמן קצר אחרי פרוץ המלחמה, החלו הגרמנים להפעיל רשת ריגול נרחבת בדרום אמריקה. בקובה הופעל סוכן האבווהר היינץ לינינג, במטרה להקים רשת רדיו חשאית שתעביר מידע שנאסף לסוכנים בדרום אמריקה.
לפי הסופר תומאס שונובר, למרות שהתכנון היה נכון, לינינג היה לא מיומן. לדוגמה, הוא לא הפעיל את הרדיו כמו שצריך, לא ידע איך להשתמש בדיו החשאי שקיבל ופספס מידע. אחרי מעצרו באוגוסט 1942, ניסו גורמים בממשלה, ביניהם הנשיא בטיסטה, לזייף קשר בין לינינג לצוללות הגרמניות במטרה להצדיק את הכישלונות שלהם במלחמה נגדן. גורמים רשמיים הגדירו אותו כ"רב סוכן", הגדרה רחוקה מהמציאות, שכן לא ידוע על מידע חשוב שהוא אי פעם נחשף אליו. לינינג הוצא להורג בנובמבר 1942, הסוכן הגרמני היחיד שהוצא להורג באמריקה הלטינית.
הסיורים של המינגוויי

ארנסט המינגוויי התגורר בקובה כשהמלחמה פרצה. התרומה הראשונה שלו למאמץ המלחמתי הייתה ארגון רשת ריגול נגדי כדי לחשוף סוכנים גרמנים. הרשת כללה 18 חברים, שעם רבים מהם עבד קודם לכן במלחמת האזרחים בספרד. עם זאת, המאמץ היה לא מוצלח, ועד מהרה הוא עבר לעסוק בצוללות הגרמניות.
שלושה שבועות אחרי שקיבל אישור מהשגריר האמריקאי ספרויל ברדן להקים את "צי החוליגנים", הוא ביקש אישור לחמש את סירת הדיג שלו, כדי לצוד צוללות. למרבה ההפתעה ברדן אישר, והספינה "פילאר" חומשה במקלעים, רימוני יד ובזוקות. המינגוויי תכנן לפעול בדומה לאוניית Q: שיט תמים בספינת סוחר עד שצוללת גרמנית תתפתה לעלות מעל לפני המים, ואז לתקוף אותה באמצעות הנשק שעליה.
ניסיונותיו של המינגוויי היו לא מוצלחים, ועם הזמן "פילאר" חזרה לשמש סירת דיג, כשהרימונים הושלכו למים במעין "משחק שיכורים". אחרי שצירף את שני בניו לצוות, הבין המינגוויי שציד הצוללות הפך ל"הצגה", אך מעולם לא הודה בכך ישירות. שנים אחר כך אמר מריו רמירז דלגדו, מפקד הספינה שהטביעה את ה-U-176, שהמינגוויי היה "נער שעשועים שצד צוללות מול חופי קובה כגחמה".
הערות שוליים

↑  Polmar, Norman; Thomas B. Allen. World War II: The Encyclopedia of the War Years 1941-1945.
↑  Morison, Samuel Eliot (2002). History of United States Naval Operations in World War II: The Atlantic. University of Illinois Press. ISBN 0252070615.
1 2  "CUBANS SUNK A GERMAN SUBMARINE IN WWII - Cubanow". אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2014. נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.S. Policy During the Holocaust: The Tragedy of S.S. St. Louis". נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sinking of the German Submarine U-176". אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2014. נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Manzanillo (Cuban Steam merchant) - Ships hit by German U-boats during World War II". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Santiago de Cuba (Cuban Steam merchant) - Ships hit by German U-boats during World War II". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Libertad (Cuban steam merchant) - Ships hit by German U-boats during World War II". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RootsWeb: Marines-L [MAR] Submarine Warfare around Cuba during WWII". נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schoonover, Thomas (2008). Hitler's Man in Havana: Heinz Luning and Nazi Espionage in Latin America. University Press of Kentucky. ISBN 0813173027.
↑  "The University Press of Kentucky - Title Detail". נבדק ב-6 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lynn, Kenneth Schuyler (1995). Hemingway. Harvard University Press. ISBN 0674387325.
| מלחמת העולם השנייה לפי מדינה |
| --- | --- | --- |
| אירופה | איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אסטוניה • בולגריה • בלגיה • ברית המועצות (אוקראינה • אזרבייג'ן • בלארוס) • גרמניה הנאצית • דנמרק • הוותיקן • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • איי התעלה • גיברלטר • וויילס • יוגוסלביה • יוון • לוקסמבורג • ליטא • ליכטנשטיין • נורווגיה • סלובניה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כוסלובקיה (סלובקיה) • צרפת • רומניה • שוודיה • שווייץ |  |
| אסיה | איראן • בורמה • הודו • הודו–סין (קמבודיה) • הונג קונג • הפיליפינים • היישוב היהודי • טובה • טורקיה •  טיבט • יפן • מונגוליה • מלאיה • נפאל • סין (מנצ'וריה) • סינגפור • מדינה • ציילון • תאילנד |  |
| צפון אמריקה | אל סלוודור • ארצות הברית • גרינלנד • ניופאונדלנד • פנמה • קובה •  קנדה |  |
| דרום אמריקה | אורוגוואי • אמריקה הלטינית • ארגנטינה • ברזיל • גויאנה הבריטית • ונצואלה • סורינאם • קולומביה |  |
| אפריקה | אפריקה המערבית הצרפתית • אתיופיה • גמביה • דרום אפריקה • חוף השנהב • ליבריה • מדגסקר • מצרים • ניאסלנד • סומלילנד הבריטית • סומלילנד הצרפתית • סיירה לאון • צפון אפריקה (מרוקו • תוניסיה) • קונגו הבלגית • קניה • רודזיה הדרומית |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי גילברט • איי האוקיינוס השקט • איי שלמה • נאורו • ניו זילנד |  |
| אחר | אנטארקטיקה |  |
דיווח של הצי האמריקאי בדבר הטבעת ה-U-176
קרלוס ברנארד

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1962 (בן 62) אוונסטון, אילינוי, ארצות הברית
 שם לידה:  Carlos Bernard Papierski 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אילינוי 
 http://www.carlosbernard.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלוס ברנארד (באנגלית: Carlos Bernard; נולד ב-12 באוקטובר 1962) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ובמאי טלוויזיה אמריקאי הידוע בעיקר בשל גילום הדמות טוני אלמיידה בסדרה 24.
ביוגרפיה

ברנארד שיחק בהצגות המלט ויומנה של אנה פרנק. השתתף בתפקידי אורח בסדרות ווקר, בבילון 5, וכשחקן קבוע ב-1999 בסדרה צעירים חסרי מנוח.
בשנים 2001–2006 הוא שיחק בסדרה 24. בסדרה הוא השחקן השני במספר הפרקים שבהם דמותו הופיעה, אחרי קיפר סאת'רלנד. ב-2009 הוא חזר לעונה השביעית של הסדרה, אחרי שבעונה החמישית דמותו נהרגה לכאורה.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של הסוכן מאק, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת.
בנוסף לקריירת המשחק ברנארד ביים מספר פרקים מתוך סדרות טלוויזיה ביניהם "FBI", "מגנום, בלש פרטי", "הוואי חמש-אפס", "מקגייוור" ואחרים.
חיים אישיים

ברנארד דובר ספרדית שוטפת. ב-1999 הוא התחתן עם השחקנית שריס בייקר. ב-2003 נולדה להם בתם.הם התגרשו ב-2010 .ברנרד נשוי לשחקנית טסי סנטיאגו מאז 2013. יש להם בן שנולד באוגוסט 2018.
האנה מורטקוביץ'-אולצ'קובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוקטובר 1905 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 בינואר 1968 (בגיל 62) קרקוב, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין פולין
 השכלה:  אוניברסיטת ורשה  האקדמיה לאמנויות היפות, ורשה 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב ההצטיינות המוזהב  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
האנה (חנה) מורטקוביץ'-אוֹלצָ'קובה (בפולנית: Hanna Mortkowicz-Olczakowa; 15 באוקטובר 1905 –  5 בינואר 1968) הייתה משוררת וסופרת יהודיה-פולניה ניצולת השואה, מולי"ת, ותסריטאית. מחברת ספרים לילדים ולבני נוער.
קורות חיים

נולדה בוורשה למשפחה יהודית, שהייתה מעורה בחוגי התרבות הפולנית. אביה יעקב מורטקוביץ', היה מוציא לאור ידוע בוורשה, ששם קץ לחייו בשנת 1931 בתקופת המשבר הכלכלי. אמה ינינה מורטקוביץ', הייתה סופרת, מתרגמת ומולי"ת.
הבית בו היא גדלה היה מוקד של פגישות עם סופרים, משוררים ואמנים.
האנה למדה בתיכון כללי בוורשה, ולאחר מכן פנתה ללימודי פולנית ואמנות באוניברסיטת ורשה. ב-1924 פרסמה את ספר השירים הראשון שלה. לאחר מכן פרסמה ספרים נוספים לצעירים ומבוגרים, חלקם מלווים באיורים מעשה ידיה.
לאחר התאבדותו של אביה, המשיכו האנה אמה בהפעלת הוצאת הספרים, שפעלה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בזמן השואה הסתתרו האנה ואמה בחלק הארי של ורשה, ולאחר מרד ורשה הם הובלו עם אלפים מתושבי העיר למחנה המעצר הסמוך לעיר.
עם תום המלחמה היא חידשה עם אמה את פעילות ההוצאה והחנות. בהמשך שימשה כסגנית איחוד הסופרים הפולני בקרקוב.
האנה כתבה שירים הקשורים לחוויית מלחמת העולם כפי שנחוותה על ידי מבוגרים וצעירים. כן כתבה ספרי ביוגרפיות. ספרה הידוע הוא הביוגרפיה שפרסמה על יאנוש קורצ'אק, ושתורגמה גם לאנגלית, ספרדית וגרמנית
. מורטקוביץ הכירה אישית את יאנוש קורצ'אק, שהוצאת הספרים של משפחתה פרסמה את כתביו לפני השואה. 
היא כתבה את התסריט לסרט הפולני "Zagubione uczucia" (רגשות אבודים). הסרט נחשב כמבשר הנאו-ריאליזם של הקולנוע הפולני.
היא נפטרה ב-1968 ונקברה בבית הקברות בקרקוב.
הייתה נשואה לתדיאוש אולצ'ק. בתם, יואנה אולצ'אק-רוניקייר(אנ'), גם היא סופרת וגם היא פרסמה ביוגרפיה על קורצ'אק שתורגמה גם לעברית ("קורצ'אק – ניסיון לביוגרפיה", זמורה-ביתן, 2013).
הערות שוליים

↑  Hanna Mortkowicz-Olczak, Geni, ‏2018
↑  התאבדותו של המול הפולני •'הידוע יעקב, באתר הספריה הלאומית
↑  Mister doctor : the life of Janusz Korczak
Olczak, Hanna, London : Peter Davies, c1965
↑  Janusz Korczak : maestro y martir
Mortkowicz-Olczakowa, Hanna, Buenos Aires : Editorial ICUF, 1963
↑  קטע מספרה באתר יד ושם וכאן במאמרו של ישראל גוטמן
↑  בערכו בIMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265657205171  PLWABN: 9810662916705606  GND: 106722980  ISNI: 0000 0000 8169 0621  LCCN: n85165552  NKC: js2006362955  NLA: 36002851  NTA: 147160650  SELIBR: 78082  SUDOC: 110019377  VIAF: 98069543   WorldCat (עם VIAF): 98069543
פטרישה קנינג טוד

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1922 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בספטמבר 2015 (בגיל 93) אנסיניטס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 יד חובטת:  ימני 
 פעילות כמקצוענית:  ? – 5 בספטמבר 2015 
 יחידים
 דירוג שיא:  4 (1950)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 4 (1 ביחידות, 2 בזוגות נשים, 1 בזוגות מעורבים)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1947 )
 וימבלדון:  חצי הגמר
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  חצי הגמר
 
פטרישה קנינג טוד (באנגלית: Patricia Canning Todd; ‏ 22 ביולי 1922 – 5 בספטמבר 2015) הייתה טניסאית אמריקאית. היא זכתה במקום ראשון בתחרויות נשים באליפות צרפת הפתוחה. בסך הכול היא זכתה ב-4 זכיות בגראנד סלאם.
ביוגרפיה

פטרישה קנינג נולדה בסן פרנסיסקו בשנת 1922. היא התחילה לשחק טניס בגיל 8. פטריסיה קנינג החלה להשתתף בתחרויות לצעירות ובהמשך לבוגרות. בתחרויות היא הכירה את הטניסאי ריצ'רד טוד והם התחתנו בשנת 1941. בשנת 1943 לזוג נולדה בת. רוב הקריירה היא שיחקה עם שפ משפחה אחרי הנישואין - קננק טוד.
באליפות ארצות הברית הפתוחה קנינג טוד שיחקה החל משנת 1938. ההישג שלה בתחרויות הנשים היה חצי הגמר בשנים 1946 ו-1948. באליפות וימבלדון היא הגיע לחצי הגמר 4 פעמים (1948, 1949, 1050 ו-1952). פטריסיה קנינג טוד ניצחה ב1947 והייתה בגמר של 1950.
רוב ההצלחות של קנינג טוד היו בתחרויות זוגות נשים. היא שיחקה בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה 1943 ואליפות ארצות הברית הפתוחה 1946. בהמשך היא שיחקה לצד דוריס הארט. הן ניצחו פעמיים באליפות וימבלדון 1947 ואליפות צרפת הפתוחה 1948. בנוסף לכך הן הפסידו 3 פעמים בגמר. אחרי פרידה מהארט קנינק טוד שיחה עם פעמיים בגמרים (אליפות וימבלדון 1949 ואליפות ארצות הברית הפתוחה 1951 אך הפסידה.
בתחרויות זוגות מעורבים היא ניצחה באליפות צרפת הפתוחה 1948 לצד ירוסלב דרובני. בנוסף לכך היא השתתפה ב-3 גמרים אך הפסידה.
פטרישה קנינג טוד פרשה בשנת 1952 (לקראת לידתה של הבן) וחזרה לזמן קצר בשנת 1957.
פטרישה קנינג טוד נפטרה בקליפורניה בשנת 2015.
הישגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | יריבה בגמר | תוצאה |
| אליפות צרפת בטניס 1947 | ארצות הברית דוריס הארט | 6–3, 3–6, 6–4 |
| אליפות צרפת בטניס 1948 | ארצות הברית דוריס הארט | 4–6, 6–4, 2–6 |
תומאס ליפטון

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1848 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 באוקטובר 1931 (בגיל 83) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Southern Necropolis, Glasgow 
 פעילות בולטת:  מייסד חברת התה ליפטון
 מקצוע:  יזם וסוחר
 תואר:  ברון
 פרסים והוקרה:  אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי  ברונט 
 
תומאס ליפטון (10 במאי 1850 – 2 באוקטובר 1931) היה סוחר ויזם סקוטי, אשר הקים את חברת התה ליפטון.