stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדריי קולמוגורוב
הישגים מדעיים

בראשית הקריירה שלו עסק קולמוגורוב בתורת הקבוצות ובטורי פורייה. כמו כן שלח את ידו במכניקה קלאסית ובתורת האינפורמציה. הוא פיתח את המושג סיבוכיות קולמוגורוב הנקרא על שמו, ועוסק באפיון של סיבוכיות של מידע, ואת המושג תנאי קולמוגורוב הנקרא גם כן על שמו. בנוסף, נקרא על שמו גם חוק האפס-אחד של קולמוגורוב.
עיקר תהילתו של קולמוגורוב על שהעמיד את תורת ההסתברות על בסיס מוצק ואכסיומטי. הוא טען שאת תורת ההסתברות יש לפתח באופן מדויק, ממש כמו גאומטריה או אלגברה. ב-1933 יצא לאור ספרו על תורת ההסתברות, שהניח במידה רבה את יסודותיה.
עבודתו של קולמוגורוב התפרשה על פני תחומים רבים. נוסף על אקסיומות ההסתברות המוזכרות לעיל, הוא אף היה מי שהכניס לתורת ההסתברות את מושג האנטרופיה.
פרסים

קולמוגורוב זכה במספר רב של פרסים וכיבודים ברחבי העולם. בין השאר הוענק לו פרס לנין בשנת 1965 ופרס וולף במתמטיקה, ב-1980, יחד עם אנרי קרטן.
דבי פרידמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 בפברואר 1951 יוטיקה, ארצות הברית
 פטירה:  9 בינואר 2011 (בגיל 59) מישן וייחו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1971–2011 (כ־40 שנה) 
 מקום לימודים:  Highland Park High School 
 סוגה:  מוזיקה יהודית
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 http://www.debbiefriedman.com
 
דבורה (דבי) לין פרידמן (Deborah Lynn "Debbie" Friedman;‏ 23 בפברואר 1951 – 9 בינואר 2011) הייתה מלחינה, זמרת ופייטנית יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה באטיקה שבניו יורק לפרדה וגבריאל פרידמן, ובגיל חמש עברה עם משפחתה למינסוטה. הוריה היו שייכים לקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות.
בנעוריה למדה לנגן על גיטרה, ואחר התיכון התנדבה לתקופה של חצי שנה בקיבוץ בישראל. היא החלה לכתוב רבים משיריה כשכיהנה כמדריכת שירה במחנה קיץ של התנועה הרפורמית Olin-Sang- Ruby Union Institute בשנות השבעים.
בסך הכל הקליטה פרידמן מ-1971 ועד 2010 כ-22 אלבומים. אחת מיצירותיה הידועות ביותר היא גרסה ל"מי שברך". נעשה על אודותיה סרט דוקומנטרי בשם “A Journey of Spirit". לחנה לברכות ההבדלה נפוץ בקהילות יהודיות רבות כחלקה השנה של 'הבדלה בנוסח קרליבך'.
בשנת 2007, החלה ללמוד רבנות וחזנות בפקולטה למוזיקה (אשר נקראה לאחר מותה על שמה של פרידמן) בהיברו יוניון קולג'.
בשנת 2007 החלה ללמד בבית הספר למוזיקה של היברו יוניון קולג' בניו יורק. נפטרה בגיל 59 מסיבוכים של דלקת ריאות.
חיים אישיים

פרידמן הייתה לסבית אבל חששה שהכרה במיניותה בפומבי תפגע בה ולכן לא הרבתה לדבר על כך בפומבי. דבר נטייתה המינית נחשף לראשונה בהספד שפורסם ב-New York Times.
הערות שוליים

↑  Debbie Friedman School of Sacred Music Renaming at HUC-JIR/New York, www2.huc.edu
↑  The Jewish Week | Connecting the World to Jewish News, Culture, and Opinion, The Jewish Week | Connecting The World To Jewish News, Culture & Opinion, ‏2015-04-29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313652105171  GND: 173869254  ISNI: 0000 0000 3156 2904  LCCN: n93119718  MusicBrainz: 498c84a9-b9da-40fd-8391-0d3e79ad26a9  NKC: xx0199752  VIAF: 55834105   WorldCat (עם VIAF): 55834105 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דועה סלימן-חטיב

דועה סלימן-חטיב (נולדה בשנת 1973) היא אתלטית ערבייה-ישראלית, אלופת ישראל בריצת 800 מטר (1994 ו-1995) ובריצת 1500 מטר (1994, 1995, 2005, 2006, 2009 ו-2010). פעמיים ברציפות אלופת המכביה (2005 ו-2009) בריצת 1500 מטר. הייתה לאלופת ישראל ולאלופת המכביה באתלטיקה הראשונה מהמגזר הלא-יהודי בישראל. חברת הנהלת איגוד האתלטיקה בישראל.
ביוגרפיה

סלימן-חטיב נולדה בנצרת, למשפחה ערבית-מוסלמית מרובת ילדים (13 אחים ואחיות). היא החלה לשחק כדורסל מגיל 12 עד 15 ולמדה בבית-ספר פרטי נוצרי. היא התאמנה באתלטיקה בהדרכתו של חסן אלהייב ובגיל 19 בהדרכתו של סטפן קובלסקי ובהמשך בהדרכתו של מרק בלייכמן.
ביוגרפיה > אלופת ישראל

בתחרות שנערכה בהכטל, בלגיה בשנת 1994 קבעה סלימן-חטיב בריצת 1500 מטר שיא אישי חדש של 4:19.91 דקות, התוצאה הרביעית בכל הזמנים בישראל. באותה שנה, באליפות ישראל היא זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:14.96 דקות ובריצת 1500 מטר 4:56.39 דקות. שנה לאחר מכן, היא הגנה על תאריה, לאחר שזכתה בשתי מדליות זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:11.97 דקות ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:55.03 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, יפן בספטמבר 1995 סיימה סלימן-חטיב במקום 18 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:28.61 דקות.
ביוגרפיה > אלופת המכביה

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2005 זכתה סלימן-חטיב בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:39.37 דקות ומדליית ארד, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:13.14 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה, היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:35.44 דקות ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:13.11 דקות. שנה לאחר מכן, היא הגנה על תוארה בתוצאה של 4:29.18 דקות וזכתה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:12.91 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2009 זכתה סלימן-חטיב במדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:40.72 דקות, לפני מאור טיורי מהפועל חולון (4:44.08 דקות) ומיגל אטיאס מאס. רמת השרון (4:45.01 דקות). שבוע לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה, היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:39.68 דקות, לפני מאור טיורי (4:41.54 דקות) ואטיאס (4:47.40 דקות) ובכך הגנה על תוארה ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:16.53 דקות, אחרי סמנתה אדלברג (2:13.64 דקות) ולפני סרי גורדון (2:17.11 דקות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2010 זכתה סלימן-חטיב במדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.37.35 דקות.
תארים והישגים

בשנת 2014 זכתה סלימן-חטיב בעיטור "מנהיגת נשים" מטעם התאחדות האתלטיקה האירופית על מפעל חייה.
חייה האישיים

סלימן-חטיב נישאה בשנת 1997 לחליל עבאס שזכה בשש אליפויות ישראל בקראטה ולהם שלושה ילדים. היא למדה 8 שנים במכללת וינגייט ובוגרת תואר שני בחינוך גופני. היא מאמנת אתלטיקה בקבוצת אחי נצרת.
שיאים אישיים

ריצת 400 מטר: 1:00.89 דקות (1991)
ריצת 800 מטר: 2:09.22 דקות (1994)
ריצת 1500 מטר: 4:19.91 דקות (1994)
ריצת מייל: 5:00.44 דקות (1994)
ריצת 3000 מטר: 10:23.43 דקות (2006)
הערות שוליים

↑  התוצאות הרשמיות של אוניברסיאדת פוקואוקה 1995
↑  דועה סלימן-חטיב, 2005, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  דועה סלימן-חטיב, 2006, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  דועה סלימן-חטיב, 2009, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  דני בורשבסקי‏, אליפות ישראל באתלטיקה: שוורץ בתפקיד אברבוך, באתר וואלה, 30 ביוני 2010
אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

אנה פטרובנה רומנובה (ברוסית: Анна Петровна, ‏27 בינואר 1708 - 4 במרץ 1728), הייתה בתו של פיוטר הראשון, קיסר רוסיה ואמו של פיוטר השלישי, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה

אנה נולדה ב-27 בינואר 1708 במוסקבה, לפיוטר הראשון, קיסר רוסיה ופילגשו מארטה סקאורונסקה (לימים יקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה), כבת מחוץ לנישואים, ורק בשנת 1712 התחתנו הוריה.
אנה גדלה אצל דודתה נטליה אלקסייבנה מרוסיה, ולאחר מכן אצל אלכסנדר מנשיקוב. אף על פי שנולדה מחוץ לנישואים קיבלה אנה יחד עם אחותה הצעירה יליזבטה את התואר "צארבנה" ב-6 במרץ 1711, ואת התואר צסארבנה ב-23 בדצמבר 1721.
אביה תכנן להשיא את בנותיו לנסיכים זרים, על מנת לזכות בבעלי ברית אירופיים לאימפריה הרוסית. שתי הבנות התחנכו עם מטרה זו, ולמדו ספרות, כתיבה, רקמה, ריקודים ונימוס. אנה התפתחה לבחורה אינטליגנטית ומשכילה, ודיברה ארבע שפות זרות - צרפתית, גרמנית, איטלקית ושוודית.
צניעותה וביישנותה של אנה ניכרו כבר בגיל צעיר, ומסופר עליה שפעם אחת הדוכס מהולשטיין-גוטורפ ניסה לנשק אותה בהיותה בת ארבע-עשרה, אולם היא נבוכה והסמיקה, בעוד אחותה הצעירה "מיד הוציאה את פיה הוורוד הקטן לנשיקה". אנה הייתה נערה יפהפייה, וקיבלה הרבה מתכונותיו של אביה.
ב-22 בנובמבר 1724 התארסה אנה עם קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ובינואר 1725 מת אביה, ואמה יקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה עלתה לשלטון במקומו. ב-21 במאי 1725 התחתנו קרל פרידריך ואנה, בטקס מרשים ומפואר, ולאחר מכן התגוררו הזוג בסנקט פטרבורג, וקרל פרידריך מונה למפקד משמר הארמון.
בשנת 1727 מתה אמה, אולם אנה לא הצליחה לתפוס את השלטון בעזרת בעלה, ולשלטון עלה פיוטר השני, קיסר רוסיה - אחיינה של אנה. ב-25 ביולי 1727 עזבו אנה וקרל פרידריך את רוסיה, ועברו להתגורר בקיל. בהגיעם לקיל הפך קרל פרידריך לאיש גס ושיכור, והוא בגד בה עם נשים אחרות ללא הרף. ב-21 בפברואר 1728 ילדה אנה את בנה היחיד קרל פטר אולריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ, וכעבור כמה שבועות ב-4 במרץ מתה אנה מקדחת. ב-12 בנובמבר 1728 נקברה אנה במבצר פטר ופול, סנקט פטרבורג, ובשנת 1762 עלה בנה לשלטון ברוסיה כפיוטר השלישי, קיסר רוסיה.
דורודון

| דורודון |
| --- | --- |
  Dorudon atrox
תקופה
אאוקן 40–36 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: בסילוזאוריים
סוג:: דורודון
מינים
 Dorudon atrox  Dorudon serratus
שם מדעי
 Dorudon ‏Gibbes, 1845

דורודון (שם מדעי: Dorudon; מילולית: "שן חנית") הוא סוג נכחד של לווייתן ממשפחת הבסילוזאוריים שחי בתקופת האאוקן לפני 36–40 מיליון שנה.
יצור זה לא נראה כמו לווייתן, אלא כמו דינוזאור או פליוזאור. הדורודון קטן בהרבה מקרובו, הבסילוזאורוס שהיה טורפו העיקרי, וגופו היה פחות ארוך ונחשי ממנו, אך היו לשניהם לסתות שהזכירו זוחלים ימיים יותר מאשר יונקים. היה לו זנב מפוצל ל-2 אונות ורגליים זעירות. כמו הלווייתנים המודרניים גם הדורודון בילה את כל חייו במים.
יצור זה הגיע לאורך 5 מטרים ונע בים הפתוח. הוא ניזון מלהקות דגים ודיונונים שהוא תפס בלסתותיו הגדולות. הוא חי בים תטיס ומאובניו נמצאו במצרים, פקיסטן, הסהרה ובארצות הברית וניו זילנד.
בתרבות

לוויתן זה מופיע בסדרה ללכת עם חיות שם נראים מספר פרטים צעירים שנטרפים על ידי נקבת בסילוזאורוס.
בנוסף הוא מופיע בסדרה מפלצות ים.
דורום

| דורום |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: חיטה
מין:: דורום
שם מדעי
 Triticum durum ‏דפונטיין
חיטת דורום (שם מדעי: Triticum durum) או חיטת פסטה היא מין החיטה הטטרפלואידי היחיד המגודל באופן חקלאי בתפוצה רחבה. חיטת הדורום היא הקשה במיני החיטה, ותכונה זו מקנה לה שמה, דורום משמעו "קשיח" בלטינית. ריכוז החלבונים הגבוה שבו וחוזק הגלוטן שלו עושים את הדורום מתאים ביותר להכנת פסטה ולחם. מאותן הסיבות, הדורום פחות מתאים להכנת עוגות שמצריכות חיטה רכה יותר.
רוב הדורום המגודל כיום הוא "דורום ענבר" בו הגרעינים גדולים יותר וכהים יותר (צבעם דמוי ענבר). צבע הגרעין הקלוף של הדורום צהוב והוא שנותן לפסטה את צבעה. סולת הדורום משמשת לייצור פסטה ולחם יוקרתיים.
סוג דורום אחר, "דורום אדום" משמש למספוא.
הערות שוליים

↑  המונחים "קשה" ו"רך" בחיטה ובקמח, מכוונים להתנגדות הגרעין לטחינה, וקשורים ליחס בין תכולת העמילן והחלבון בגרעין ולאיכותם
↑  רקמת האגירה-אנדוספרם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565482205171  GND: 4159186-0  LCCN: sh85040059 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אירוס הנגב

| אירוס הנגב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אירוסיים
סוג:: אירוס
תת־סוג::  אירוס 
סקציה:: אירוס ההיכל
מין:: אירוס הנגב
שם מדעי
 Iris mariae ‏בארבי, 1891
אִירוּס הַנֶּגֶב או אִירִיס הַנֶּגֶב (שם מדעי: Iris mariae) הוא מין צמח בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל.
אירוס הנגב תואר בשנת 1891 על ידי הבוטנאי ויליאם בארבי (Barbey).
מאפיינים

אירוס הנגב אנדמי לאזור דרום ישראל ומצריים, הוא גדל בחולות מרכז ומערב הנגב עד אל עריש בחצי האי סיני ואף מדבר גללה (מדבר סואץ) . זהו המין הדרומי והמדברי ביותר בקבוצת אירוסי ההיכל. הצמח נמוך, העלים מכחילים, צרים וכפופים. גובה גבעול הפריחה הוא 10–35 סנטימטרים. גודל הפרח עד 12 סנטימטרים, וצבעו סגול בגוונים שונים. עלי העטיף החיצוניים כהים מהפנימיים, ובבסיסם כתם כהה. השערות בתוך הפרח אינן צהובות כמו באירוסי היכל אחרים אלא שחורות או סגולות. הפריחה בפברואר-מרץ בהתאם למזג האוויר. קני השורש האדמדמים מתפשטים ויוצרים קבוצות של עשרות פרחים.
הצמח לא נמצא בשטח של שמורת טבע ולכן נפגע עקב עקירה בידי אנשים ופעולות פיתוח שונות. כמו כן דורבנים נוהגים לחפור ולאכול את קני השורש של הצמח.
ככל שאר אירוסי ההיכל אירוס הנגב הוא פרח מוגן.
גלריה

פריחת אירוס הנגב ליד קיבוץ צאלים
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  https://oribatidafinland.myspecies.info/en/taxonomy/term/29985/descriptions
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
אירוס הנגב על בול יום העצמאות ה-22, 1970
אליאנו

| --- | --- |
סמל אליאנוסמל אליאנו
מבט על בתים בעיירה
מבט על בתים בעיירה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  בזיליקטה בזיליקטה
 בירת העיירה:  אליאנו 
 שטח:  96 קמ"ר
 גובה:  498 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  880 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  13 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  40°19′00″N 16°14′00″E﻿ / ﻿40.316666666667°N 16.233333333333°E﻿ / 40.316666666667; 16.233333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.comune.aliano.mt.it/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאליאנו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאליאנו(למפת בזיליקטה רגילה) פוטנצה מטרה מלפי פיסטיצ'י פוליקורו לאוריה פוליה קמפניה קלבריה הים הטירני  מפרץ טאראנטו אליאנו(למפת בזיליקטה מוגדלת) פוטנצה מטרה מלפי פיסטיצ'י פוליקורו לאוריה פוליה קמפניה קלבריה הים הטירני  מפרץ טאראנטו אליאנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אליאנו (באיטלקית: Aliano) היא עיירה בנפת מטרה, במרחק של 90 ק"מ מהעיר מטרה, במחוז בזיליקטה, דרום איטליה. העיירה היא מקום מושבם של 1,100 נפש בקירוב, ושטחה עומד על 96.5 קמ"ר. היא שוכנת בגובה 498 מעל פני הים.
רוב תושבי העיירה חסרי תעסוקה, ואלו שמתפרנסים, בעיקר בענף החקלאות, שכרם נמוך. בשנים האחרונות גברה פרנסת תושבי העיר מתיירות. בתחום העיירה מבנים שבהם חי ועבד יקיר העיר קרלו לוי. קוראי ספרו ישו נעצר באֶבּוֹלי מבקרים בעיר ומסיירים באתריה.
פרסומה של העיירה בא מהיותה מקום גלותו של הסופר היהודי-איטלקי, קרלו לוי, בשנים 1934–1936. בעקבות חוויותיו בתקופה זו במקום זה חיבר את ספרו "בארץ שכוחת אל", או בשפה האיטלקית: "ישו עצר באבולי". אבולי הוא שמה של עיר בקמפניה, שאליה לוי הגיע ברכבת מטורינו. היה זה המקום הקרוב ביותר לכפר שאליו הגיעו רכבות המדינה. מאבולי המשיך ברכבת מקומית ובמכונית אל אליאנו, הקרויה בספרו ג'ליאנו (Gagliano) בהתאם להגייה המקומית. פרסום הספר ב-1945 עורר הדים רבים בדעת הקהל באיטליה ותרם לפיתוח המקום.
הספר "בארץ שכוחת אל"

בספרו "ארץ שכוחת אל" מתאר הסופר היהודי-איטלקי מטורינו (בצפון איטליה), קרלו לוי, את ההווי של תושבי אליאנו בשנים 1934–1936. הוא הוגלה לכפר בימי השלטון הפשיסטית, כמקובל באותן השנים. "אויבי המשטר" - כפי שכונו, נשלחו לאזורים מרוחקים ונחשלים בדרום איטליה. את הספר חיבר בשובו מהגלות בכפר. הגולים זכו לחנינה בעקבות ניצחון איטליה במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בספר תיאר את הווי החיים בכפר: העוני, האבטלה הנפוצה, רמת החיים הנמוכה, היעדר השכלה, והילדים שגדלו ללא תקווה לעתיד טוב יותר, וכל זה בעולם מלא אמונות טפלות, עריצות ובורות בעלי המקצוע ושרירות לב של אנשי השלטון.
פרסום הספר, לאחר מלחמת העולם השנייה, עורר הד בדעת הקהל באיטליה. פרסום הספר הביא להגברת תשומת הלב של הממשל המרכז ברומא לנעשה בדרום איטליה. תרומתו נזכרת לחיוב באזור כולו.
באליאנו שוחזר הבית בו התגורר לוי וכן הגלריה בה צייר את ציוריו. על אתרים בכפר הוצבו שלטי הסבר המתוארים בספרו.
קרלו לוי נפטר בינואר 1975 ברומא. גופתו נטמנה בבית הקברות של אליאנו, שם ביקש להיקבר על מנת לממש את הבטחתו לתושבי הכפר לשוב אליו, הבטחה שלא הצליח לקיים בעודו בחיים.
פסל בדמותו מוצב במרכז העיר.
בעקבות הספר הופק גם סרט קולנוע בשנת 1979, "Cristo si è fermato a Eboli", בבימויו של פרנצ'סקו רוזי. בסרט עדיין ניתן להבחין במבנה האופייני לכפר והוא היה מעין סרט דוקומנטרי. בשנת 2005 ניתן היה להבחין בפעולות שנעשו לשינוי פני העיר, בייחוד בתחום פיתוח התיירות. תיירים לא מעטים מגיעים לעיר בעקבות קריאת הספר.
גלריה

גלריה לאמנות של קרלו לוי
רחוב באליאנו
מצבת קברו של קרלו לוי
אישה בחולות

| --- | --- |

 מבוסס על:  אישה בחולות 
 בימוי:  הירושי טשיגהרה 
 תסריט:  קובו אבה 
 שחקנים ראשיים:  אייג'י אוקאדה Kyōko Kishida 
 מוזיקה:  טורו טאקמיצו 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טוהו 
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בפברואר 1964 
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 פרסים:  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אישה בחולות (ביפנית: 砂の女) הוא סרט קולנוע המבוסס על נובלה מאת קובו אבה. הנובלה, בעלת הנופך האקזיסטנציאליסטי, יצאה לאור בשנת 1962. הסרט, שנכתב על ידי אבה ובוים על ידי הירושי טשיגהרה יצא ב-1964 וזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן באותה שנה. בנוסף, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר באותה שנה.
תקציר עלילה

חוקר חרקים חובב יוצא לסיור באזור חוף חולי כדי לאסוף חרקים ולמצוא מין חדש שייקרא על שמו. כשהוא מחמיץ את האוטובוס האחרון בחזרה לעיר, כפריים מקומיים מציעים לו מקום לינה. הם עוזרים לו להשתלשל בסולם חבלים אל בית שנמצא בתחתית בור חולי, ובו גרה אלמנה צעירה. בבוקר למחרת הוא מגלה כי הולך שולל – אין לו דרך לצאת מן הבור והוא נידון לחיי דלות ועבודה קשה בגריפת חול. ניסיונות בריחה שלו מעלים חרס ואט אט מתפתח קשר בינו לבין האישה עד שלבסוף הוא משלים עם מצבו.
אישה בברלין (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר אישה בברלין
 בימוי:  מקס פרברבוק 
 הופק בידי:  גונתר רוהרבך 
 תסריט:  מקס פרברבוק 
 שחקנים ראשיים:  נינה הוס יבגני סידיחין
 מוזיקה:  זביגנייב פרייזנר 
 צילום:  בנדיקט נוינפלס 
 מדינה:  גרמניה, פולין 
 חברת הפקה:  Constantin Film 
 חברה מפיצה:  Monolith Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באוקטובר 2008
 משך הקרנה:  126 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית, רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   womaninberlin
 www.anonyma.film.de
 דף הסרט ב־IMDb
 
אישה בברלין (בגרמנית: Anonyma – Eine Frau in Berlin) הוא סרט דרמה היסטורית גרמני-פולני, שמבוסס על ספרה האוטוביוגרפי בעל אותו השם של מרתה הילרס.
עלילה

הסרט מספר את סיפורה של עיתונאית גרמנייה צעירה ששמה אינו נחשף (מגולמת בידי נינה הוס). בעלה יצא להילחם בחזית המזרחית ולא חזר. היא נותרת בברלין כאשר העיר נכבשת בידי הצבא האדום. נשות העיר מופקרות כליל לידי החיילים הסובייטים, שמבצעים אונס המוני. גיבורת העלילה נאנסת פעמים רבות בידי חיילים אקראיים, ולבסוף מחליטה למצוא גבר שיגן עליה. היא מפתה את אנדריי ריבקין (יבגני סידיחין) - מאיור בצבא האדום, שמתאהב בה נואשות. הוא מביא לה אוכל ומתנות, ומגן עליה מפני החיילים האחרים.
דאסו סופר מיסטר

דאסו סופר מיסטר (בצרפתית: Dassault Super Mystère B2) הוא מטוס קרב סילוני על־קולי, חד־מושבי, בן הדור השני של מטוסי הקרב תוצרת חברת דאסו תעופה הצרפתית (מכונה בישראל סמב"ד, בשל סימולו SMB2 שבוטא "סופר מיסטר בִּי דוּ") והוא פיתוח של מטוס המיסטר.
הפיתוח

מטוס הסופר מיסטר הוא שיפור של מטוס המיסטר שבו הותקן מנוע מסוג אטאר 101G שאיפשר מהירות על־קולית בטיסה אופקית וטיסה במהירות 1.4 מאך בגובה 36,000 רגל. בוצעו שינויים בכנפיו וצורתם השתנתה לכנף משוכה לאחור בזווית של 45° ובכך השתפרה יכולת התמרון של המטוס. פיתוחו הסתיים בשנת 1957.
הסופר מיסטר בשרות חיל האוויר הישראלי

בדצמבר 1958 נרכשו 18 מטוסי סופר מיסטר ונקלטו בטייסת 105 (דבר רכישתם פורסם במאי 1959, לקראת מצעד יום העצמאות). עם הגעתם הפכו למטוסי הקו הראשון, הראשונים שצוידו במבער אחורי ואף על־קוליים בטיסה אופקית. המטוסים יועדו למשימות יירוט עד שנת 1963 שבה נקלטו מטוסי המיראז' 3 החדישים שהיו עדיפים במשימות יירוט, אז הועברו מטוסי הסופר מיסטר למשימות תקיפת קרקע בלבד. באפריל 1967 נרכשו 24 מטוסים נוספים.
בסוף שנות ה-50 הוזנקו פעמים מספר מטוסים אלו כנגד מטוסי מיג. בקרבות אוויר אלה הופל סופר מיסטר אחד שנכנס לסחרור, ולא הופלו מטוסים ערביים כלל. הפלה ראשונה למטוס זה נרשמה ב-28 באפריל 1961 כאשר כנגד זוג מטוסי מיג 17 מצריים שחדרו לישראל באזור ניצנה הוזנקו זוג מטוסי סופר מיסטר. במרדף אחר מטוסי המיג הסתחרר אחד מהם והתרסק.
במלחמת ששת הימים שימש המטוס לתקיפת מטרות קרקע רבות בסוריה, במצרים, ובירדן וכן הפיל במהלכה חמישה מטוסי מיג. במהלך המלחמה בוצעו 507 גיחות של המטוס ואבדו תשעה מטוסים.
במלחמת ההתשה שימש לתקיפת מטרות קרקע מעברה המערבי של תעלת סואץ.
במלחמת יום הכיפורים עסקה טייסת הסופר מיסטר בעיקר במשימות סיוע בחזית תעלת סואץ, תקיפה סוללות טילי קרקע־אוויר מצריות והנרה בשעות הלילה. פעילות הטייסת בחזית הסורית הייתה מצומצמת יחסית והתרכזה בעיקר בקרבות הפריצה ב-11 באוקטובר. בסך הכול בוצעו 887 גיחות. שישה מטוסים אבדו, שני טייסים נהרגו וטייס אחד נפל בשבי.
הסופר מיסטר בשרות חיל האוויר הישראלי > התעשייה האווירית לישראל "סער"

בעקבות בעיות באמינות מנוע המטוס, הוחלט בישראל להחליפו במנוע J-52 P-8 של מטוס הסקייהוק, שנכנס באותה עת לשירות. המנוע היה חסכוני בדלק, הגדיל את הטווח בכמעט 500 ק"מ ואפשר לשאת מגוון רחב של חימוש כולל טילי אוויר־אוויר מדגם שפריר 2. הצוות המשותף של התעשייה האווירית וחיל האוויר שעבד על הפרויקט זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1969.
המטוס המשודרג, שנקרא "סער", נקלט בטייסת העקרב בלבד, והשתתף במאות גיחות במלחמת יום הכיפורים, בחזית הגולן ובחזית המצרית בתקיפת הארמייה השלישית של הצבא המצרי בסיני. במהלך שנות ה-70 הוצאו מטוסי הסער משירות בחיל האוויר הישראלי ונמכרו לחיל האוויר של הונדורס.
נתונים טכניים > סופר מיסטר > מאפיינים כלליים

טיפוס: מפציץ קרב חד־מושבי
מנוע: סנקמה אטאר 101G-2 סילוני בעל מבער אחורי, 3,397 ק"ג דחף יבש; 4,500 ק"ג דחף עם מבער
ממדים :
אורך: 14.1 מטר (42.3 רגל)
מוטת כנף: 10.5 מטר (31.5 רגל)
גובה: 4.6 מטר (13.8 רגל)
שטח כנף: 32.0 מ"ר (344 רגל)
משקל :
ריק: 6,400 ק"ג
טעון: 9,000 ק"ג (20,000 ליברות)
מרבי: 11,000 ק"ג (22,000 ליברות)
קיבולת דלק: שתי טונות (4,400 ליברות)
ביצועים :
מהירות מרבית: 1,100 קמ"ש בגובה פני הים; 1,195 קמ"ש (1.12 מאך) בגובה רב
שיעור נסיקה: 92 מטר/שנייה
סיג רום: 17,000 מטר
טווח: (ללא חימוש) 870 ק"מ; העברה 1,175 ק"מ
עומס כנף: 281 ק"ג/מ"ר
דחף/משקל: 0.50
נתונים טכניים > תע"א סער

טיפוס: מטוס תקיפה חד־מושבי
מנוע: פראט אנד ויטני J-52-P-8A‏ סילוני, 4,218 ק"ג דחף
ממדים :
מוטה: 10.5 מטר.
אורך: 14.4 מטר.
גובה: 4.55 מטר.
משקל: ריק 6.7 טונות; מרבי 9 טונות
ביצועים :
טווח מרבי: 1,231 ק"מ
חימוש: 2 תותחי דפה, טילי אוויר-אוויר שפריר 1/2, חימוש לתקיפת קרקע במשקל כולל של 1,107 ק"ג
הערות שוליים

↑  מטוסי 'סופר מיסטר' בידי חיל האויר הישראלי, הצופה, 5 במאי 1959
↑  הופל "מיג" מצרי בשמי ישראל, חרות, 30 באפריל 1961
סער במוזיאון חיל האוויר בחצרים
אנדריי קודרסקו

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1946 (בן 77) סיביו, ממלכת רומניה 
 שם לידה:  Andrei Perlmutter
 מדינה:  ארצות הברית, רומניה 
 לאום:  יהודי-רומני   יהודי-אמריקאי
 שם עט:  Andrei Steiu 
 עיסוק:  ספרות, פרופסור לספרות
 שפות היצירה:  אנגלית, רומנית
 פרסים והוקרה:  פרס המהגרים הגדול (2010) 
 
אנדריי קודרסקו (ברומנית: Andrei Codrescu; באלפבית פונטי בינלאומי: (anˈdrej koˈdresku), נולד ב-20 בדצמבר 1946) הוא סופר ומשורר יהודי אמריקאי, ממוצא רומני. הוא כיהן כפרופסור לאנגלית באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
קורות חיים

נולד בשנת 1946 בשם אנדריי פרלמוטר בעיר סיביו שברומניה. אמו וסבתו נמלטו אל השטח הרומני של טרנסילבניה בשנת 1940, ביום שבו הוכרז אזור מגוריהן בטרנסילבניה כשטח הונגרי. משפחתה של האם שנותרה בצד ההונגרי הושמדה כליל בשואה.
במהלך סדנה לכתיבה בעיר הולדתו, שוכנע קודרסקו הצעיר לשנות את שם משפחתו ל-Steiu ("סטֶיוּ"), שם רומני. קודרסקו מציין ששינוי השם היה מקובל בקרב משוררים, אך ביטא גם אנטישמיות סמויה, שכן פרסום תחת שם יהודי היה קשה עד בלתי אפשרי ברומניה של אותה התקופה.
בשנת 1966, היגר קודרסקו יחד עם אמו לישראל ומשם לארצות הברית. הוא המשיך לפרסם מיצירותיו בכתבי עת רומניים, תחת שם חדש, Codrescu, משום קרבתו של Steiu ל-Stein והחשש שיפגע בפרסומיו. רק מאוחר יותר הבחין בקרבה שבין השם שאימץ לבין שמו של קורנליו זליה קודריאנו, שהיה מנהיג רומני אנטישמי ומייסדו של משמר הברזל. "וכך באופן מצחיק, מוזר ובלתי מודע, כיניתי את עצמי על שמו של שונא יהודים... למרות זאת החלטתי לשמור על השם. רציתי ששמי יהפוך למפורסם משלו והייתה בכך מעין שאיפת נקם".
בתוך זמן קצר השתלב בסצנה הספרותית בניו יורק, לצד אלן גינסברג ואן ולדמן. ב-1970 פרסם את ספר שיריו הראשון באנגלית, "license to carry a gun", עבורו זכה בפרס ספרותי.
במהלך השנים נדד ברחבי ארצות הברית, הוציא לאור ספרים רבים ופרסם שירים, סיפורים, מאמרים וביקורות, בעיתונים בולטים, ביניהם "הניו יורק טיימס", ה"שיקגו טריביון" וה"לוס אנג'לס טיימס", ובמגזינים ספרותיים כמו ה-Paris Review. הניו יורק טיימס כינה אותו "אחד מסופרינו הקסומים ביותר". בשנת 1981 הפך לאזרח אמריקאי.
ב-1989 שב לרומניה כדי לדווח בזמן אמת אודות המהפכה הרומנית עבור תוכנית החדשות Nightline של רשת ABC. שובו לרומניה עורר אצלו עניין מחודש בשפה הרומנית ובעקבותיו כתב כמה ספרים ברומנית. את התנסויותיו מתקופת המהפכה הרומנית תיאר בספר "החור בדגל" ("The Hole in the Flag"), שתואר על ידי המוסף הספרותי של הניו יורק טיימס כספר הראוי לציון של השנה. הרומן הראשון שכתב, "רוזנת הדמים" (The Blood Countess), הפך לרב-מכר בצפון אמריקה וכך גם הרומן השני "משיח" (Messiah).
משנת 1984 ועד לפרישתו ב-2009 שימש כפרופסור לאנגלית באוניברסיטת לואיזיאנה.
ב-2005 זכה בפרס אובידיוס. על הזוכים הקודמים בפרס נמנים עמוס עוז, מריו ורגס יוסה ואורחן פאמוק.
קודרסקו עורך את כתב העת האוונגרדי Exquisite Corpse: A Journal of Letters and Life ומשמש כפרשן ברשת הרדיו הציבורית של ארצות הברית. הוא מתגורר בניו אורלינס, נשוי ואב לשני ילדים.