stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס מ. ביוקנן
הערות שוליים

↑  שגיא ברמק, ‏למען הדורות הבאים: חוק יסוד להגבלת הגירעון, השילוח, 15, יוני 2019
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271072505171  PLWABN: 9810569388405606  BIBSYS: 90195742  BNE: XX1140615  BnF: cb120003724 (data)  CiNii: DA00304912  GND: 118516566  ISNI: 0000 0000 8913 9180  LCCN: n79066691  LNB: 000107074  MGP: 207652  NDL: 00434693  NKC: jn19992000106  NLA: 35023310  NLG: 133078  NLK: KAC199603811  NSK: 000013855  NTA: 068641834  RERO: 02-A022544460  SELIBR: 179587  SNAC: w6jd58x7  SUDOC: 02931688X  Trove: 797276  VIAF: 39515   WorldCat (עם VIAF): 39515
גדי פולק

אין תמונה חופשית
גדי פּוֹלַק הוא אמן, צייר ופסל חרדי ממוצא רוסי. בחלק ניכר מספריו שיתף פעולה עם הרב ברוך חייט.
ביוגרפיה

גדי פולק נולד באודסה שבברית המועצות. משפחתו הייתה משפחה של מוזיקאים, וזו גם הקריירה שיועדה לו. הוא למד פסנתר במשך 4 שנים, אך בגיל 10 ביקש מאביו ללכת לבית ספר לאומנות. בגיל 15 ניסה להתקבל לאקדמיה לאומנות, במגמת פיסול. לדבריו, העדיף פיסול משום שלא אהב להתעסק עם צבעי שמן. הוא לא התקבל, ולפיכך חזר הביתה ושימש במשך שנה כשוליה של אמן מפורסם. לאחר שנה הוא התקבל לאקדמיה, שם למד במשך 4 שנים. לאחריהן שירת בצבא האדום במשך שנתיים; לאחר חצי שנה של שירות הוא עבר לשרת בעיתון של הצבא, כגרפיקאי. לאחר סיום השירות הצבאי עבד בחברת פרסום. לאחר כמה שנים עלה לישראל, שם חזר בתשובה. לדבריו, הקטליזטור שלו לחזרה בתשובה היה לאחר שכומר ביקש ממנו לאייר עבורו תנ"ך. לאחר שעלה לארץ למד לימודים מלאים בישיבה. הוא נישא בארץ והוא מתגורר במודיעין עילית. בבקרים הוא לומד בכולל עם הצייר דוד גולדשמיט, המתגורר אף הוא בשכונה.
עבודתו המקצועית

לאחר נישואיו פנה פולק ליוני גרשטיין, אמן חרדי מפורסם, וביקש ממנו להשיג לו לקוחות לאיור ספרים. בהמשך פגש את הרב ברוך חייט, אז החל שיתוף הפעולה הפורה שלהם והוא הוציא עמו מספר רב של ספרים בתחום קומיקס חרדי. בהמשך החל פולק להוציא ספרים משלו כשהוא כותב ומאייר את תוכנם.
חלק מספריו תורגמו לאנגלית, יידיש ורוסית.
ספרו "א אידישע קאפ" הפך לרב מכר במגזר החרדי, ומכר כ־30 אלף עותקים תוך חודשים ספורים, רף מכירות גבוה מאוד בחברה החרדית[דרוש מקור].
גדי פולק העביר קורס לציור אקדמי באופן חד פעמי.
ספרים שאייר

מסע הפלאות למידות הטובות, כתיבה: ברוך חייט
האוצר הגנוז באי של תיקון המידות, כתיבה: ברוך חייט, 2002
המלכודת המסוכנת של שודדי הים בעלי המידות הרעות, כתיבה: ברוך חייט, 2003
הגדה של פסח, הוצאה לאור: ברוך חייט, 2003
פלאי האלף בית, כתיבה: ברוך חייט, 2005
כפר התורה, כתיבה: ברוך חייט
מילה אחת יותר מדי, מאת אלישבע עמר
יש לי מצווה
הספר הראשון שלי
הגולם מפראג
אל תתנו לפנצ'רים קטנים לקלקל שמחות גדולות, כתיבה: ברוך חייט, 2015
ספרים שכתב ואייר

פורימשפיל: סיפור קורותיהם ומעשיהם של גיבורי מגילת אסתר, 2003
מעשה שלא היה (על פי משליו של המגיד מדובנה), 2004
א גאנצע מעשה, 2007
שבע כבשות לבדנה, הוצאת פלדהיים, 2007
סוף מעשה, 2009
מבעל המעשה, 2010
במחשבה תחילה, 2012
בית ה' נלך, (בשיתוף עם רות בייפוס).
לכתך אחרי במדבר, 2015
תחשוב טוב
תחשוב טוב 2
א אידישע קאפ, 2016
א אידישע קאפ 2×2, 2017
א אידישע קאפ 3 סיפורים, ה'תשע"ט 2019
א אידישע קאפ 4 רבדים, ה'תשפ"ד 2023
סיפורו של בית, ה'תש"ף
ג'יימס לסטוביק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוקטובר 1994 (בן 29) סן דייגו, ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס לסטוביק (באנגלית: James Lastovic; נולד ב-15 באוקטובר 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה

לסטוביק נולד בסן דייגו שבקליפורניה. הוא למד בבית הספר למשחק רוסקין.
ביוגרפיה > קריירה

הופעת הבכורה שלו הייתה בסרט הילדים העצמאי לשנת 2013, "Taking Pony".
בשנת 2015 הופיע בפרק של מיני סדרת טלוויזיה, "Musical Concierge". באותה שנה החל לשחק בתפקיד הקבוע של ג'ואי ג'ונסון באופרת הסבון האמריקאית, "ימי חיינו". הוא הופיע בסדרה עד שנת 2017 והופיע ב-98 פרקים.
בשנת 2018 לוהק  לתפקיד כריסטיאן קין, בנו של הכומר המאוהב בפאטי (דבי ראיין) בסדרת הטלוויזיה "רעבים".
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | A Taking Pony?! | ווסלי | סרט קולנוע |
| 2015 | Musical Concierge |  | מיני סדרה, פרק אחד |
| 2018–2019 | רעבים | כריסטיאן קין | סדרת טלוויזיה, תפקיד משני |
| 2015–2020 | ימי חיינו | ג'ואי ג'ונסון | 105 פרקים |
| 2021 | This Game's Called Murder | קיין | סרט קולנוע |
| טרם פורסם | The Doghouse | רוב פטרסון | סרט קצר, תסריטאי, מפיק |
גיגס

ערך זה עוסק במלך לידיה. אם התכוונתם לשחקן הכדורגל, ראו .
| --- | --- |

איור משנת 1553
 לידה:  המאה ה־8 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־7 לפנה״ס סרדיס, לידיה 
 בן או בת זוג:  Nyssia 
 
גיגס (מלך בין 687–652 לפנה"ס, במקור האשורי מכונה גוגו), מייסד השושלת המרמנדית  של הממלכה הלידית (Lydia) ששכנה במערב מרכזה של אסיה הקטנה, בסביבות העיר איזמיר שבטורקיה של ימינו.
חייו

על פי הרודוטוס, גיגס היה אחד מקציניו של המלך הקודם קנדלוס והיה איש סודו. קנדלוס היה סבור שאשתו היא האישה היפה ביותר עלי האדמות והרבה להלל את יופייה באוזני גיגס. פעם אחת הוא הכריח את גיגס לצפות בה בעודה מתלבשת בלי שתדע על כך. אולם הדבר נודע למלכה שהכריחה את גיגס לרצוח את קנדלוס ולשאת אותה לאשה. לפי אגדה המסופרת בדיאלוג "הפוליטאה" של אפלטון, הוא ביצע את מזימתו בעזרת טבעת קסמים הנקראת על שמו "טבעת גיגס", שהפכה אותו לבלתי נראה. טבעת זו הייתה גם מקור עושרו הגדול, שבגללו נתפרסם בין היוונים על ידי המתנות יקרות הערך ששלח לאורקל שבדלפי. כדי לתת אישור לשלטונו, פנה גיגס אל האורקל ושאל אותו כמה זמן יארך שלטונו. האורקל השיב ששלטון משפחתו יימשך חמישה דורות. הדור החמישי היה קרויסוס.
גיגס היה הראשון מבין מלכי לידיה שהרחיב את שלטונו על החלקים של אסיה הקטנה המיושבים על ידי היוונים. הוא כבש את קולופון ואת חבל טראוס והתקיף את מילטוס וסמרינה. בימיו הותקפה לידיה על ידי הקימרים, שחדרו לגבולותיה דרך ארמניה ופריגיה. גוגו ביקש את עזרת אשורבניפל מלך אשור, וכשזה לא נענה לבקשתו, תמך גיגס במלך מצרים פסמתיך הראשון במרידתו באשור. בפלישה השנייה של הקימרים נהרג גיגס בקרב. בנו ארדיס השני מלך אחריו.
על פי הספרות היוונית הומצאה טביעת המטבעות בלידיה בימי גיגס ומשם הועתקה ליוון. המחקר ההיסטוריוני תומך בגרסה הזו. כמו כן, גיגס ככל הנראה היה השליט הראשון שכונה טירן. פרשת עלייתו לשלטון ונישואיו למלכה האלמנה, היוו השראה לכמה יוצרים חשובים ביניהם פ. הבל ות. גוטיה.
חוקרי מקרא רבים סבורים כי דמותו של גיגס היא הבסיס לתיאור המקראי של גוג מלך מגוג המתואר בספר יחזקאל.
גדי ענבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בנובמבר 1949 (בן 74) 
 מדינה:  ישראל 
 
גדי ענבר (נולד ב-12 בנובמבר 1949) הוא מחזאי, במאי ורעיונאי ישראלי.
ביוגרפיה

ענבר נולד לשרה ויוסף (שכיהן במשך שנים כיו"ר הוועד האולימפי הישראלי, וכמזכיר מרכז הפועל). גדל והתחנך בקיבוץ גבעת חיים איחוד. סיים את שירותו הצבאי כקצין מודיעין בחטיבה בחיל השריון. ב-1979 סיים לימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים וב-1983 לימודי בימוי באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק.
בזמן שהותו בניו יורק, בשנים 1980–1984, כיהן כשליח ארגון הסטודנטים הישראלי, בתפקיד מנהל משרד הנסיעות של איסתא. במקביל, הקים בניו יורק את "תיאטרון יאיר" (על שם אחיו שנהרג במלחמת יום הכיפורים), שהעלה הפקות בנושאים ישראליים ויהודיים.
במסגרת עבודתו בענף הפרסום, כיהן כקופירייטר בכיר, ובהמשך גם כמנהל קריאטיבי במשרדי פרסום גדולים, ובהם: "טמיר כהן", "דחף", "צרפתי שטרנשוס", "ורשבסקי פרייליך דובר". כמו כן היה מנהל קריאטיבי במספר מערכות בחירות לכנסת.
ביים להקות צבאיות, כתב וביים לתוכניות טלוויזיה (כ"זהו זה!"), ושימש במאי ומורה לדרמה בבתי הספר למשחק. המחזה "Mike - Laisse Nous T'aimer" פרי עטו הועלה בספטמבר 2010 בתיאטרון ה"Comédia" שבפריז, למשך כחצי שנה, והיה מועמד לפרס מולייר הצרפתי לשנת זו, בקטגוריית המחזמר הטוב ביותר.
בשנים האחרונות מחלק את זמנו בין תל אביב ללוס אנג'לס, שם הוא משמש, לצד עבודתו כמחזאי, גם מורה לדרמה ומרכז סדנאות משחק. הוא חי עם בן זוגו עמיר פלג.
עבודותיו כבמאי

"הבחורים בדלת ממול"  - בתיאטרון הלאומי הבימה
"כסף של אחרים", "הגולד האחרון", "הוא הלך בשדות", "ביבר הזכוכית" (עם חנה מרון בתפקיד הראשי), "גשם שוטף", "אחרון ימיה" (עם אורנה פורת בתפקיד הראשי), "ינשופים" - בתיאטרון באר שבע
"קריפס" - בתיאטרון החאן
"דלתות", "כמעט אבוד" - בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער
"דרך החופש" - בתיאטרון הספרייה
"נפט" (פרס הבימוי, 1986), "אלמנות" (פרס ראשון ופרס הבימוי, 1987) - בפסטיבל עכו
המחזמר "סיסי הנסיכה", המחזמר "מי שחלם" (עם גילה אלמגור, עודד תאומי, חני נחמיאס, הראל סקעת, בתפקידים הראשיים), המחזמר "מיקה שלי" (המבוסס על שיריו של המלחין יאיר רוזנבלום) - בתיאטרון המסחרי
המחזמר "שיער" בתיאטרון הספרייה, 2002.
מחזהו "הדיירת" בבימוי אתי רזניק, מועלה בשנת 2016 בתיאטרון הספרייה, עם עידית טפרסון ומורן טחן בן-אריה
מחזותיו

| מחזה | במאי | תיאטרון |  |
| --- | --- | --- | --- |
| אלמנות | גדי ענבר | פסטיבל עכו | 1987 |
| אחרון ימיה | גדי ענבר | תיאטרון באר שבע | 2000 |
| ינשופים | גדי ענבר | תיאטרון באר שבע | 2002 |
| מיקה שלי | גדי ענבר | תיאטרון רמת גן ובית צבי | 2003 |
| מייק (מחזה מוזיקלי בהשראת סיפור חייו של הזמר הישראלי-צרפתי מייק ברנט) | מיכה לבינסון | תיאטרון בית ליסין | 2008 |
| מי שחלם | גדי ענבר | תיאטרון מסחרי | 2008 |
| גשם שוטף | גדי ענבר | תיאטרון באר שבע | 2000 |
| אח יקר | עודד קוטלר | תיאטרון הקאמרי | 2015 |
| הדיירת | אתי רזניק | תיאטרון הספרייה | 2016 |
| מיקה שלי | משה קפטן | תיאטרון הבימה | 2018 |
הערות שוליים

↑  המחזה הועלה בשנית ב-2011 בבימויו של משה קפטן בתיאטרון בית ליסין, עם מרים זהר בתפקיד הראשי
↑  יעקב בר-און, ‏שומר אחי אנוכי: המחזאי שמנפץ את מיתוס הגבורה הישראלי, באתר מעריב אונליין, 7 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500945305171  BnF: cb166998635 (data)  ISNI: 0000 0004 1653 5149  LCCN: no2008086465  VIAF: 304927329   WorldCat (עם VIAF): 304927329
ג'יידאקיס

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1975 (בן 49) יונקרס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jason Terrance Phillips 
 שם במה:  Jadakiss 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 סוגה:  היפ הופ של החוף המזרחי, הארדקור ראפ, גנגסטא ראפ, mafioso rap 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אינטרסקופ רקורדס, דזרט סטורם רקורדס, רוק ניישן 
 www.jadakiss.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון טרנס פיליפס (באנגלית: Jason Terrance Phillips; נולד ב-27 במאי 1975), ידוע בשם הבמה ג'יידאקיס (Jadakiss), הוא ראפר אמריקאי, ידוע גם כחבר בהרכב ההיפ-הופ The Lox (אנ').
ביוגרפיה

ג'יידאקיס נולד ב-27 במאי 1975 ביונקרס שבניו יורק. היה לו עניין בהיפ הופ מגיל צעיר. הוא החל לעשות פריסטייל ראפ ברחוב עבור כסף, ובמסגרת פעילות זו פגש בסופו של דבר את שיק לוץ' וסטיילס פי, איתם הקים את ההרכב The Lox בשנת 1994, אז נקרא The Warlox. השלישייה פגשה את מרי ג'יי בלייג', שהציגה אותה בפני פאף דאדי, שהחתים אותם בחברת התקליטים שלו באד בוי רקורדס.
לאחר חתימתם עם פאף דאדי, שונה שם ההרכב ל-The Lox. בתחילת פעילותם המוזיקלית שיתפו פעולה עם פאף דאדי, מריה קארי, הנוטוריוס בי. איי. ג'י. ואמנים נוספים. ב-1997 יצא הלהיט הראשון שלהם, "We'll Always Love Big Poppa", שהוקדש לזכרו של הנוטוריוס בי. איי. ג'י., שזכה בתואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. הצלחת השיר פתחה להם דלתות לכתיבת שירים נוספים.
ב-1998 יצא אלבום הבכורה שלהם, Money, Power & Respect, שהיה להצלחה מסחרית אף הוא והגיע למקום השלשיי במצעד הבילבורד 200. לאחר צאת האלבום, בעקבות מחלוקות שונות, עזב ההרכב את באד בוי רקורדס ועבר לחתום בראף ריידרס. ב-2000, יצא אלבומם השני, We Are The Streets, באמצעות ראף ריידרס, שזכה גם הוא להצלחה מסחרית.
בשנת 2001 ג'יידאקיס החל את קריירת הסולו שלו, כשהוציא את אלבום הבכורה שלו, Kiss tha Game Goodbye, באמצעות חברות התקליטים ראף ריידרס ואינטרסקופ רקורדס. האלבום כלל אורחים ומפיקים פופולריים כגון די ג'יי פרמייר, דה אלכימיסט, DMX, סנופ דוג ונאז והיה להצלחה מסחרית גדולה. הוא זכה בתואר אלבום זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ומכר 200,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. ב-2004, יצא אלבומו השני, Kiss of Death, המכיל הופעות אורח של סנופ דוג, אמינם, The Lox, קניה וסט, פארל ויליאמס, נייט דוג ודי ג'יי קוויק. השיר "Why" מתוך האלבום זכה להצלחה רבה והיה לאחד מן השירים הבולטים בשנה זו.
ב-2009, לאחר שחתם בחברת התקליטים של ג'יי-זי רוק-א-פלה רקורדס, יצא אלבומו השלישי, The Last Kiss. לאחר צאת האלבום, ב-2010, עזב ג'יידאקיס את רוק-א-פלה רקורדס.
בנובמבר 2015, לאחר דחיות רבות, יצא אלבומו הרביעי של ג'יידאקיס, Top 5 Dead or Alive. האלבום מכיל הופעות אורח של אמנים רבים, בהם אייקון, פיוצ'ר, ג'יזי, ליל ויין, ני-יו, נאז וניפסי האסל. האלבום נכנס למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200 והתקבל באופן חיובי על ידי מבקרי המוזיקה.
ב-2017 הוציאו ג'יידאקיס והראפר פאבולוס אלבום משותף בשם Friday on Elm Street. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד 200. ב-2020, יצא אלבום הסולו החמישי שלו, Ignatius.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2001: Kiss tha Game Goodbye
2004: Kiss of Death
2009: The Last Kiss
2015: Top 5 Dead or Alive
2020: Ignatius
דיסקוגרפיה > אלבומים משותפים

2017: Friday on Elm Street (עם פאבולוס)
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2004: The Champ Is Here
2009: Kiss My Ass: The Champ Is Here, Pt. 2
2010: The Champ Is Here, Pt. 3
2011: I Love You (A Dedication to My Fans)
2012: Consignment
2015: #T5DOA: Freestyle Edition
הערות שוליים

↑  "15 Questions with Jadakiss". The Harvard Crimson. נבדק ב-30 במאי 2018 – via thecrimson.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith, Kerry L. (2004). [ג'יידאקיס, באתר AllMusic "Jadakiss > Biography"]. allmusic. נבדק ב-20 באוקטובר 2008. {{cite web}}:  (עזרה); Check |url= value (עזרה)
↑  "Jadakiss Biography". Hip Hop Scriptures. נבדק ב-30 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The Lox Chart History (Billboard 200)". billboard.com. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Lox/D-Block Jadakiss, Styles P & Sheek Louch Trinity Tour". theo2.co.uk. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jay-Z News Bits (Jadakiss, 40/40 & American Gangster)". hiphopdx.com. 29 באוקטובר 2007. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Paine, Jake (15 בנובמבר 2007). "Jadakiss Signs With Roc-A-Fella Records". hiphopdx.com. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2007. נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jadakiss leaves Roc-A-Fella Records, reunites with Ruff Ryders". 26 בנובמבר 2009. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jadakiss' 'Top 5 Dead or Alive'". RapReviews.com. 15 בדצמבר 2015. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Glaysher, Scott (20 בנובמבר 2015). "Jadakiss - Top 5 Dead or Alive". HipHopDX.com. נבדק ב-3 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb140550139 (data)  GND: 135250994  ISNI: 0000 0003 6859 1006  LCCN: no2002041379  MusicBrainz: 83735edd-f2a3-41d0-a31d-652bc3cadb3e  NKC: xx0067956  SUDOC: 081693184  VIAF: 27270070   WorldCat (עם VIAF): 27270070
גיגנטטיפוס

| גיגנטטיפוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון] 70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים ימיים
סוג:: גיגנטטיפוס
מין:: Gigantatypus salahi
שם מדעי
 Gigantatypus

גיגנטטיפוס (שם מדעי: Gigantatypus) הוא סוג נכחד של צב ים אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון במאסטריכט שבסביבות 70 מיליון שנה מזמננו, כך שהוא נכחד לפני הכחדת הקרטיקון שלפני 66 מיליון שנה.
צב זה היה גדול בהרבה מהצבים הימיים החיים כיום והיה מהגדולים שבצבי הים מעולם, לאחר הפרוטוסטגיים כמו הארכלון הענקי ולצד הסוג Atlantochelys.
סוג זה תואר למדע ב-2006 בידי H. F. Kaddumi, לאחר שהתגלו מאובנים של עצם זרוע שלו בירדן (בשטחי "Wadi Al Dabi" שבעמאן) ואלה השתייכו למין Gigantatypus salahi. צב זה התקיים בים תטיס הקדום שבין חופי אפריקה והמזרח התיכון ובאורח חייו אולי דמה לזה של צב ים חום או צב ים ירוק. עם זאת היה גדול מהם בהרבה, באורך של יותר מ-3.5 מטרים.
הערות שוליים

↑  H. F. Kaddumi (2006). "A new genus and species of gigantic marine turtles (Chelonioidea: Cheloniidae) from the Maastrichtian of the Harrana Fauna-Jordan" (PDF). PalArch's Journal of Vertebrate Palaeontology. 3 (1): 1–14. Archived from the original (PDF) on 2012-02-24. Retrieved 2010-02-04.
↑  G. R. Wieland (1896). "Archelon ischyros : a new gigantic cryptodire testudinate from the Fort Pierre Cretaceous of South Dakota". American Journal of Science. Series 4, 2 (12): 399–412. Bibcode:1896AmJS....2..399W. doi:10.2475/ajs.s4-2.12.399.
ג'נט סקודר

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1869 טרה האוט, ארצות הברית 
 פטירה:  9 ביוני 1940 (בגיל 70) רוקפורט, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  אקדמיית קולארוסי  האקדמיה לאמנות של סינסינטי  Académie Vitti 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
ג'נט סקודר (באנגלית: Janet Scudder‏; 27 באוקטובר 1869 - 9 ביוני 1940) הייתה פסלת וציירת אמריקאית מאינדיאנה, הידועה בעיקר בזכות פסלי הזיכרון שלה ותבליטי דיוקן, פסלי גן ומזרקות. העבודה הגדולה הראשונה שלה הייתה תכנון החותם של לשכת עורכי הדין בניו יורק בסביבות 1896.
ראשית חייה

ג'נט סקודר נולדה ב־27 באוקטובר 1869 בטרה הוט, אינדיאנה, למרי וויליאם הולינגסד סקודר. "נטי", כפי שקראה לה משפחתה, הייתה החמישית מבין שבעה ילדים ועברה ילדות קשה. אביה היה קונדיטור שהיה פעיל בענייני קהילה. אמה נפטרה בגיל שלושים ושמונה, כאשר ג'נט הייתה בת חמש. ארבעה מאחיה של סקודר מתו לפני שהגיעו לבגרות. אביה של סקודר, סבתא העיוורת, והעוזרת המשפחתית גידלו את הילדים שנותרו בחיים. מאוחר יותר נישא אביה לאישה שג'נט לא אהבה.
סקודר נהנתה לצייר בילדותה ולקחה שיעורי אמנות במכון הטכנולוגי רוז פוליטכני. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בשנת 1887, נרשמה לאקדמיה לאמנות בסינסינטי, למרות המשאבים הכספיים המועטים של המשפחה. בסינסינטי למדה פיסול אצל הפסל יליד איטליה לואי רביסו, וכן עיצוב דקורטיבי, גילוף בעץ וציור.
בשנים 1888–1889 חזרה סקודר הביתה לטרה הוט, שם נמשכו קשיי המשפחה לאחר מותו של אחד מאחיה, כישלון עסקי של אביה, ומותו בשנת 1888. כדי לסייע בהוצאות משק הבית סקודר לימדה גילוף בעץ בבית ספר מקומי. אחיה הבכור של סקודר, שהתגורר בשיקגו, שילם עבור נסיעתה חזרה לסינסינטי בשנת 1890 כדי שתסיים את לימודיה באקדמיה.
בשנת 1891 עברה סקודר לשיקגו כדי להתגורר עם אחיה ומשפחתו בזמן שהיא למדה במכון לאמנות בשיקגו בהנחייתם של ג'ון הנרי ונדרפול ופרדריק פרייר. סקודר למדה גם שיעורים אצל הפסל לוראדו טאפט במכון לאמנות בשנים 1893–1994.
שנים ראשונות כפסלת

לאחר שעברה לשיקגו בשנת 1891, התכוונה סקודר להתפרנס כמגלפת עץ והועסקה לזמן קצר במפעל רהיטים שייצר קישוטים אדריכליים. [4] היא עזבה את העבודה כי לא התירו לנשים עבודה בתחום. בשנים 1892–1893, סקודר מצאה עבודה כעוזרת לפסל לוראדו טאפט והרוויחה 5 דולר ליום עבור עבודתה על פסלים מונומנטליים עבור התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו.. סקודר הוזמנה גם ליצור פסל לבניין אילינוי בתערוכה ופסל נוסף עבור מדינת אינדיאנה. על עבודתה בתערוכה זכתה סקודר במדליית ארד, וכן ב -1,000 דולר מעיריית טרה הוט, שציפתה להציג את פסל הנימפה שלה בספריית העיר.
לאחר שראתה את המזרקה של הפסל פרידריך ויליאם מקמוני ביריד העולמי, החליטה סקודר לנסוע לפריז בשנת 1894, בתקווה ללמוד אצלו. סקודר נסעה לצרפת ושכנעה את ויליאם מקמוני להעסיק אותה. בגיל עשרים וחמש הפכה סקודר לאישה הראשונה שהועסקה באטלייה שלו. סקודר סייעה למקמוני בפרויקטים שלו בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה. זאת עשתה בנוסף ללימודים באקדמי ויטי ובאקדמיה קולארוסי.
סקודר עזבה לפתע את הסטודיו של מקמוני בפריז בשנת 1896, וחזרה לארצות הברית וניסתה למצוא עבודה כפסלת בניו יורק.
העבודה הגדולה ראשונה

באמצעות ידידותה עם סטודנטית לאמנות מטילדה אוכינקלוס בראונל (אנ'), אותה פגשה במהלך נסיעתה מצרפת, זכתה בעבודה ראשונה. אביה של בראונל, סילאס בראונל, היה מזכיר לשכת עורכי הדין בניו יורק בין השנים 1878–1916, והוא הבטיח לסקודר את הזמנה הגדולה הראשונה שלה 1894.
היא קיבלה 750 דולר כדי לתכנן חותם עבור לשכת עורכי הדין בניו יורק. כסף זה איפשר לה לעבור למיקום טוב יותר בעיר. הפרויקט הוביל גם להזמנות עבודה נוספות להכנת לוחות, מדליוני דיוקן, קישוטים אדריכליים, כדים לאפר, וכן לפיסול.
חזרה לאירופה

בשנת 1898 חזרה סקודר לפריז לצורך הכשרה נוספת, וחזרה לשיעורי הציור באקדמיה קולורוסי. בליווי מטילדה בראונל, הן בילו כמה שנים בבית בשכונת מונפרנאס בפריז. סקודר ובראונל בילו גם את חורף 1899–1900 באיטליה, שם מצאה סקודר השראה בפסלי מזרקות הנוי של פירנצה ובפיסול הרנסאנס האיטלקי, במיוחד בפסליו של דונטלו.
תערוכות

בראשית המאה העשרים, בשיא הקריירה שלה, הוצגו עבודותיה של סקודר במוזיאונים ציבוריים רבים ובגלריות פרטיות. תערוכת היחיד הראשונה שלה נערכה בשנת 1913 בגלריות תיאודור סטאר בניו יורק. בנוסף, עבודתה של סקודר הוצגה בכמה תערוכות לאומיות ובינלאומיות מרכזיות במהלך חייה: התערוכה הקולומביאנית העולמית (שיקגו), 1893; סלון (פריז), 1899–1901, 1905, 1908, 1910–14, 1922, 1926, 1932, 1939; התערוכה העולמית בפריז, 1900; תערוכה פאן-אמריקאית (באפלו, ניו יורק), 1901; תערוכת הרכש בלואיזיאנה (סנט לואיס, מיזורי), 1904; בביתן אמריקאי, התערוכה הבינלאומית (רומא, איטליה), 1911; והתערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק (סן פרנסיסקו, קליפורניה), 1915. התערוכה העולמית (פריז), 1937; וביריד העולמי בניו יורק בשנת 1939, ועוד תערוכות לאומיות ובינלאומיות.
חיים אישיים

סקודר החזיקה באולפני אמנות בניו יורק ובפריז, אך העדיפה לגור בפריז שם המעגל החברתי שלה היה רחב וכלל את גרטרוד שטיין, אליס ב. טוקלאס, מילדרד אולדריך ואווה מודוקי.
בשנת 1913 רכשה סקודר בית בפאתי פריז ובמשך כמה שנים הפכה אותו למקום המגורים העיקרי שלה. הסופרת מריון בנדיקט קת'רן הייתה בת זוגה של סקודר בפריז ובניו יורק בשנים האחרונות לחייה.
שנים מאוחרות יותר

בשנות העשרים של המאה העשרים הפכו הצורות הפיסוליות של סקודר לשמרניות ומסוגננות יותר, בניגוד לדינמיות של יצירתה הקודמת והמוכרת ביותר. למרות השינוי בסגנון שלה, סקודר המשיכה לפסל ולהציג את עבודותיה בארצות הברית ובאירופה. בשנותיה המאוחרות יותר, אך היא גם ציירה. האוטוביוגרפיה שלה, פורסמה בשנת 1925.
מוות

סקודר נפטרה מדלקת ריאות ב־9 ביוני 1940, בגיל שבעים, בעת חופשה ברוקפורט, מסצ'וסטס.
הערות שוליים

↑  Charlotte S. Rubinstein (1982). American Women Artists. Boston, Massachusetts: G. K. Hall and Company. p. 94.
1 2  Edward T. James, Janet Wilson James, Paul S. Boyer, Radcliffe College, Notable American women, 1607-1950; a biographical dictionary, Cambridge, Mass., Belknap Press of Harvard University Press, 1971, ISBN 978-0-674-62734-5
↑  Judith Vale Newton and Carol Ann Weiss (2004). Skirting the Issue: Stories of Indiana's Historical Women Artists. Indianapolis: Indiana Historical Society Press. pp. 36 and 37.
↑  Metropolitan Museum of Art (New York; Dimmick, Lauretta; Hassler, Donna J. (1999). American Sculpture in the Metropolitan Museum of Art: A catalogue of works by artists born between 1865 and 1885. Metropolitan Museum of Art.
1 2  JANET SCUDDER, SCULPTOR, DIES, 66; One of the World's Foremost Women in Field Succumbs in Summer Home FAMOUS FOR FOUNTAINS Works Shown in 14 Museums --Had Lived in Paris for 45 Years--Also a Painter Returned Here Last Fall Worked at Chicago Fair of '93 Some of Her Sculptures Aided French in Two Wars, timesmachine.nytimes.com (באנגלית)
↑  Presidents and Officers, nycbar.org (באנגלית)
↑  Olympedia – Janet Scudder, www.olympedia.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1282582690  LCCN: no95047399  RKD: 425231  ULAN: 500004026  VIAF: 11892883   WorldCat (עם VIAF): 11892883
גנגאן (כדורגל)

גנגאן (בצרפתית: En Avant de Guingamp) היא קבוצת כדורגל מהקומונה גנגאן אשר משחקת בליגה הצרפתית השנייה.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1912, בעונת 2012/2013 עלתה לליגת העל מליגה 2 (הליגה השנייה בצרפת) בה היא שיחקה עד עונת 2018/19 בסיומה נשרה לליגה השנייה. גנגאן משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיונה סטאד דו רודורו אשר נמצא בעיר. מעמד קבוצה זו כקבוצה מקצועית הוא לא דבר שכיח מאחר שגנגאן משחקת באצטדיון עם קיבולת של 18,000 צופים בעוד גודל העיר ומספר תושביה הוא רק (7,280).
לאחר זמן רב שהקבוצה פעלה כקבוצה חובבנית אשר שיחקה בליגות אזוריות, הקבוצה עלתה ליגה 3 פעמים תחת נשיא הקבוצה 'נואל לה גראט' אשר קנה את המועדון בשנת 1972. בשנת 1976 הגיעה גנגאן לצ'אמפיונט נשיונל, הליגה השלישית בצרפת ועונה לאחר מכן עלתה ישירות אל ליגה 2 שם נשארה עד שנת 1993.
ההישגים הגדולים ביותר של המועדון היו בשנת 2009 וב-2014 כאשר זכה בגביע הצרפתי בגביע ב-2009 הייתה לקבוצה השנייה שזוכה בגביע בצרפתי מחוץ לליגת העל לאחר שניצחה בגמר 1–2 את סטאד רן. עוד הישג היה כאשר המועדון זכה בגביע האינטרטוטו בשנת 1996. חוץ מתארים אלו, הקבוצה מוכרת בתור מקפצה בקריירה עבור שחקנים מוכרים ששיחקו במועדון כמו: דידייה דרוגבה, פלורן מאלודה וונסן קנדלה.
שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

צרפת פלורן מאלודה
חוף השנהב דידייה דרוגבה
צרפת לורן קוסיילני
צרפת סטפן גיווארש
תארים והישגים

גביע האלופות (צרפת)
סגנית: 2009, 2014
הגביע הצרפתי (2)
2009, 2014
סגנית: (1) 1997
גביע האינטרטוטו (1)
1996