stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה ויסי
קריירה > שנות השמונים

בשנת 1977, היא המשיכה לבצע סבב הופעות יורגוס דאלארס וחאריס אלקסיו, באותה השנה היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה בשם As Kanoume Apopse Mian Arhi וזכתה בפרס הזמר הטוב והשיר הטוב ביותר ( As Kanoume Apopse Mian Arhi ) של השנה בפסטיבל השירים השנתי בסלוניקי (Palais des ספורט). בשנת 1978 הוצעה על ידי ERT (הטלוויזיה הלאומית היוונית) לייצג את יוון בתחרות האירוויזיון ה-23. היו שני שירים המועמדים איתם תייצג. לבסוף, בגלל מחלוקות בין מלחינים לשירים, השתתפותה נפסלה וטניה צנקלידו נכנסה לתחרות. אלבומה השני Kitrino Galazio יצא בשנת 1979 והפיק את הלהיט Aftos Pou Perimeno ("זה שאני מחכה לו"). האלבום הגיע למעמד אלבום זהב, והפך לאלבום הנמכר ביותר באותה השנה ביוון.
בשנת 1980 השתתפה ויסי בתחרות האירוויזיון ה-25 וייצגה את יוון עם השיר Autostop, עמו סיימה במקום ה-13 עם 30 נקודות. באותה השנה הוציאה את אלבומה השלישי נאי ("כן") שהגיעה למעמד זהב עם 50,000 יחידות שנמכרו. האלבום הפיק את הלהיטים Oso Eho Foni ("כל עוד יש לי את קולי") ואת Methysmeni Politeia ("מדינה שיכורה"). שנה לאחר מכן יצא אלבומה הרביעי, שכותרתו הוא כשמה, אנה ויסי, והגיע גם הוא למעמד אלבום זהב. בשנת 1982 היא ייצגה את קפריסין, מדינת הולדתה, בתחרות האירווייזיון עם שיר שהלחינה בעצמה, מונו אני אגאפי ("רק אהבה"), עמו סיימה במקום החמישי עם 85 נקודות, דבר שהעניק לקפריסין את מיקומה השני בגובהו עד כה.
במאי 1983 התחתנה עם ניקוס קרוולס, מלחין, איתו שיתפה פעולה בשנת 1975 ובנובמבר ילדה את בתה סופיה. לאחר נישואיהם, היא פתחה בשיתוף פעולה הדוק עם קרוולס. מאז 1975, כל האלבומים שלה הפכו לאלבומי זהב או לפלטינה וכללו שירים של קרוולס.
בשנת 1988 הופיעה לראשונה כשדרנית רדיו ברדיו ANT1. תוכנית הרדיו שלה זכתה לכינוי על שם אחד משיריה Ta Koritsia Einai Atakta ("בנות שובבות") ושודרה בכל סוף שבוע. באותה שנה היא השתתפה עם השיר קלאיו ("אני בוכה") בגמר הלאומי היווני לתחרות האירוויזיון, וסיימה במקום השלישי. בשנת 1989 היא הוציאה את אלבום האולפן המצליח ביותר שלה Fotia (אש), שהיה אחד האלבומים הראשונים שהעלו צלילים מערביים. הסינגל הראשי באלבום, Pseftika ("זיוף") הפך ללהיט גדול והאלבום הגיע למעמד פלטינה כשמכר 180,000 עותקים והפך לתקליט השני הנמכר ביותר בשנת 1990.
קריירה > שנות התשעים

בתחילת שנות התשעים המשיכה להופיע ברחבי יוון עם ניקוס קרוולס. בנובמבר 1991, ויסי וקרוולס ככבו באופרת הרוק היוונית הראשונה, Daimones ("שדים"). ויסי תיארה את זאת כ"הישג אמנותי" בקריירה שלה. עם זאת, המחזה זכה לביקורות שליליות של מבקרים מקצועיים דבר אשר תרם לתקופה הבלתי מוצלחת יחסית שעמדה בפני ויסי בראשית שנות התשעים. שנה לאחר מכן, באוקטובר 1993, שובצה ויסי לתפקיד הראשי של אפרודיטה, באופרה האחת מעשיים Ode to the Gods מאת סטברוס סידראס. הוא נערך פעם אחת בלימסול, קפריסין, במהלך החגיגות ליום חבר העמים. במהלך השנים הבאות, קרוולס וויסי הוציאו לאור מספר אלבומים כולל אלבום עם שירים קפריסאים מסורתיים.
בשנת 1994 היא הייתה המארחת בסדרת הטלוויזיה השבועית ANT1 Me Agapi, Anna. המופע בוטל ובשנת 2008 חברת ההפקה הגישה תביעה נגד ויסי בטענת "התנהגות לא מקצועית של הזמרת" מכיוון שההסכם היה לארבעים פרקים וויסי פרשה לאחר 10 פרקים. נראה כי הסכסוך המשפטי בין ויסי לחברת ההפקה הסתיים כאשר בית המשפט לערעורים באתונה הוביל לפשרה הסופית של שני הצדדים בסכום של 400,000 אירו. סכום שהזמרת הייתה אמורה לשלם לחברה בניגוד לסכום נראשוני שעמד על 2.3 מיליון יורו.
בפברואר 1996 הוציאה ויסי את האלבום המשולש-פלטינה Klima Tropiko. באלבום הוצג סאונד חדש עבור אנה ויסי. היא מכרה 105 אלף עותקים החל משנת 2009. לאחר שהעניקה יותר מ-40 קונצרטים בכל רחבי יוון, היא החלה הופעות חורפיות במועדון "כאוס". בפברואר 1997 זכתה ויסי בשלושה פרסי מוזיקה יוונית: הזמרת הטובה ביותר, הפרשנות הטובה ביותר ושיר האוויר הגדול ביותר. באפריל 1997 הוציאה ויסי את טראוומה שהפך לאלבום זהב בתוך שנים עשר יום מיציאתו, ולפלטינה משולשת בחצי שנה, ובסופו של דבר נמכר בכ-170 אלף עותקים. בסילבסטר 1998, נענתה ויסי להזמנתו של ראש עיריית אתונה והופיעה בכיכר הפרלמנט מול יותר מ-20,000 אנשים, אירוע ששודר בטלוויזיה בכל רחבי יוון וקפריסין. במרץ 1998 שברה ויסי שיא וזכתה בשבעה פרסי מוזיקה יוונית עבור אלבומה טראומה.
באפריל 1998 הוציאה ויסי אלבום בשם Antidoto, שמכר יותר מ-80,000 עותקים תוך שבוע בלבד, ושבר את כל השיאים הקודמים עד לאותה נקודה. האלבום הגיע בסופו של דבר למעמד משולש של פלטינה, לאחר שנמכר בכ-130 אלף עותקים החל משנת 2009.
בהמשך אותה שנה, ויסי הופיעה בקונצרט צדקה בארמון הנשיאות בקפריסין, עם התזמורת הנשיאותית של הקונפדרציה הרוסית והמשיכה בשני קונצרטים בלונדון, בפברואר 1999 (תיאטרון הפורום למוזיקה ותיאטרון פלדיום). זמן קצר לאחר מכן, עשתה גם סיור בארצות הברית, כשהופיעה בלוס אנג'לס, אטלנטיק סיטי, שיקגו, בוסטון וניו יורק (מדיסון סקוור גארדן). בניו יורק, ויסי ביצעה מיני קונצרט בשם Virgin Megastores, מופע זה היה חלק מסדרת הופעות בשם זה, וקידמה כמה מהכוכבים הגדולים בעולם, כאשר ויסי הייתה הזמרת היווניה היחיד שקיבלה את הכבוד הזה.
קריירה > השנים האחרונות- הווה

סרט תיעודי בשם "Oso Eho Foni" יצא על ויסי באלפא טלוויזיה היוונית ב-30 במרץ 2011. הסרט מתמקד בחיי היומיום של ויסי. ב-1 באפריל 2013, לאחר המשבר הכלכלי הגדול בקפריסין, הופיעה אנה ויסי יחד עם עוד 49 אמנים אחרים בניקוסיה במטרה לעזור לאנשים נזקקים על ידי בקשת תרומת בגדים, אוכל ותרופות במקום לשלם על כרטיסים. ויסי הופיע בקונצרט דומה למטרות דומות בלרנקה ב-27 במאי, בפני קהל של 30,000 איש. בנובמבר יצא לאור האלבום "דיימונס", האלבום נמכר בכ-80,240 עותקים בשבוע הראשון שלו.
ב-24 בינואר 2014, יצא לאור הסינגל "Ena I Kanena", השיר הגיע לשני המקומות הראשונים ב-iTunes היווני, וב-6 בפברואר הופיע לראשונה כמספר 1 במצעד הסינגלים הדיגיטל הרשמי. בקפריסין השיר הגיע למקום הראשון בתחנות הרדיו הפופולריות ביותר.
האלבום "Sinentefxi" יצא לאור ב-30 בנובמבר 2015, ובו 14 שירים חדשים. כל השירים הולחנו על ידי ניקוס קרוולס. האלבום הגיע למקום הראשון בטבלאות ה-iTunes של קפריסין ויוון, ונכנס גם למאה המובילים במלטה ובספרד. האלבום זכה ב"אלבום השנה" בטקס פרסי Super Music- 2016 בקפריסין.
מאז 2015 ובמשך 5 שנים ברציפות אנה ויסי מחזיקה בתושבות מצליחה במועדון ארמו באתונה. בשנים 2018 ו-2019 היא ביצעה את אותה הצגה בהצלחה גדולה במועדון הלילה "BARBARELLA" שבסלוניקי וסיירה בהרחבה במהלך כל הקיץ ביוון, קפריסין ובעולם.
חיים אישיים

ויסי פגשה את ניקוס קרוולס בראשית שנות השמונים, והם נישאו בשנת 1983. יש להם בת, סופיה קרבלה שגרה בניו יורק. בהמשך הם התגרשו, אך נשארו חברים טובים. קרוולס ממשיך לכתוב את מרבית שיריה של ויסי.
הערות שוליים

↑  www.mad.tv, web.archive.org, ‏28 במרץ 2008
↑  Άννα Βίσση..., web.archive.org, ‏27 בספטמבר 2011
↑  Κατασχετήριο για την 'Αννα Βίσση, HotStation.gr (ביוונית)
↑  Δικαιώθηκε η Άννα Βίσση | Sigma Live, web.archive.org, ‏17 ביולי 2011
↑  Artist Bio, web.archive.org, ‏21 באפריל 2008
↑  SONY Music Entertainment (Greece), web.archive.org, ‏11 באוקטובר 2010
↑  Λεπτομέρειες για το "Everything I Am"!!!, web.archive.org, ‏4 ביוני 2012
↑  Το Top-10 της ελληνικής δισκογραφίας: Η αλήθεια των αριθμών | Ορφέας: Το ελληνικό τραγούδι και η ελληνική μουσική στο διαδίκτυο | Ορφέας: Το ελληνικό τραγούδι και η ελληνική μουσική στο διαδίκτυο, web.archive.org, ‏19 ביולי 2009
↑  Ελευθεροτυπία - Στο Αουσβιτς με την Αννα, web.archive.org, ‏6 בספטמבר 2013
↑  Domain Names, Web Hosting, Managed WordPress Hosting, SSL Certificates | Papaki, web.archive.org, ‏11 במאי 2018
↑  Η διεθνής καριέρα της Αννας Βίσση, archive.vn, ‏10 ביוני 2012
↑  Διπλό dual disc από την Αννα Βίσση, archive.vn, ‏10 ביוני 2012
↑  Anna Vissi updated, archive.vn, ‏27 במאאי 2012
↑  Νικητές της Eurovision οι Lordi, archive.vn, ‏4 ביוני 2012
↑  Love Radio 97.5 Fm Official Web Site, web.archive.org, ‏9 בנובמבר 2007
↑  TA NEA On-line, web.archive.org, ‏4 בספטמבר 2011
↑  «Άννα Βίσση- όσο έχω φωνή»: Πρεμιέρα την Τετάρτη 30 Μαρτίου, web.archive.org, ‏7 במרץ 2011
↑  Άννα Βίσση | Στις 30 Μαρτίου ξεκινά το "Όσο έχω φωνή" | neolaia.gr - Το στέκι των νέων!, web.archive.org, ‏6 במרץ 2011
↑  News, fannatics.gr
↑  Φωτογραφίες και βίντεο από την μεγάλη συναυλία για την Λάρνακα!, fannatics.gr
↑  Οι "Δαίμονες" εκτίναξαν τον ΤΗΛΕΘΕΑΤΗ στα ύψη!
↑  Sajid Nawaz Khan, iTunes Greece Top 100 Song Downloads · Sajid Nawaz Khan, snkhan.co.uk
↑  Radio Sfera 96.8 FM - ΑΡΧΙΚΗ, web.archive.org, ‏3 במרץ 2014
↑  ΔΕΙΤΕ πώς η Άννα Βίσση «έφαγε λάχανο» την Αντέλ!, web.archive.org, ‏2015-12-04
↑  Super Music- 2016, www.superfmradio.com
↑  Musicity, Η Άννα Βίσση στο Hotel Ermou - Τα μοναδικά one-woman-shows επιστρέφουν! | Χειμώνας 2020, www.musicity.gr (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14034647m (data)  GND: 131943340  ISNI: 0000 0000 1942 0567  LCCN: n2010079734  MusicBrainz: e2b96b55-35c4-45b9-8d7b-726ac927982f  VIAF: 52835931   WorldCat (עם VIAF): 52835931
מונטונרוס
אידאולוגיה

מונטונרוס הגדירו עצמם כקבוצה נוצרית, לאומנית וסוציאליסטית, אך ככל שחלף הזמן האפיל היסוד הסוציאליסטי על הנוצרי. על פי הסופר פבלו ג'וסאני, מונטונרוס טענו שדמוקרטיות הן מסכות מורכבות, המסתירות ממשלות פשיסטיות ומעכבות את המאבק המעמדי. מונטנרוס יזמו התקפות כדי לאלץ את הממשלות לוותר על יומרות כאלה ולפעול בגלוי כממשלות פשיסטיות, בציפייה שבתרחיש כזה העם יתמוך אז בלוחמי הגרילה. דוקטרינה זו לא פעלה כמתוכנן: אנשים תיעבו את הדיקטטורות הצבאיות, אך חלקם לא ראו בלוחמי הגרילה את אויבי הדיקטטורות אלא כגורם התורם לדיכוי השלטוני. מאבק המעמדות החזוי מעולם לא התרחש והדיקטטורה הצבאית, שנתמכת על ידי ארצות הברית, דיכאה כל מחלוקת.
הזרמים הפוליטיים העיקריים שעיצבו את המונטונרוס היו תאולוגיית השחרור של השמאל הקיצוני של קמילו טורס רסטרפו, "הסוציאליזם הלאומי הנוצרי" של חואן פרון והגוואריזם (אנ') המרקסיסטי-לניניסטי של צ'ה גווארה, יחד עם העיקרון הקתולי של "אפשרות לעניים" (אנ') (הגורס את העדפת הטיפול בעניים) והאנטי-אימפריאליזם שהופץ על ידי חואן גרסיה אלאוריו והלאומיות השמאלנית הפרוניסטית שקידם ג'ון וויליאם קוק. המנטור הראשוני של הקבוצה היה הכומר הקתולי קרלוס מוחיקה, שראה בפרוניזם גרסה ארגנטינאית לסוציאליזם קתולי אך דחה את המאבק המזוין והמהפכה וקבע: "אני מוכן להיהרג אבל אני לא מוכן להרוג". גישה זו הובילה צעירים רדיקליים, חברי המונטונרוס, לאמץ את האמונות קיצוניות יותר, של קמילו טורס וגרסיה אלאוריו. טורס טען כי "חובתו של כל קתולי היא להיות מהפכן" וכי "הקתולי שאינו מהפכן חי בחטא מוות". התנועה גם האדירה את אווה פרון וראתה בה את אחד ממקורות ההשראה של התנועה; סיסמת המונטונרוס הייתה "Si Evita viviera, sería Montonera" ("אם אוויטה הייתה בחיים היא הייתה מונטונרה"), משפט שהפך לאחד ממשפטי המפתח הידועים ביותר של הקבוצה. בינואר 1975 קיבל הגוף הרשמי של המונטונרוס את השם "אוויטה מונטונרה".
דמויות נוספות שהמונטונרוס הושפעו מהן כללו את חואן חוסה הרננדס ארגוי (ספ'), שראה בפרוניזם את "הכלי הלאומי למאבק באימפריאליזם", ההיסטוריון חוסה מריה רוזה (אנ') שהגדיר את הפרוניזם כאנטי-אימפריאליזם מהפכני, הקומוניסט הפורש רודולפו פויגרוס (ספ') שקידם את ה"מרקסיזם הפרוניסטי", וארתורו ז'ורצ'ה (אנ') שייסד את תנועת FORJA (ספ') השמאלית הלאומית ב-1935 והפך לפרוניסט בשנות ה-40 של המאה ה-20. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 קיימו ז'אורצ'ה וארגוי דיונים קבועים עם הנהגת המונטונרוס, תוך חידוד האידאולוגיה והרטוריקה שלהם. המונטונרוס הושפעו גם מהפולמוס בין המנטורים הפוליטיים וההשראות שלהם - ב-1969 הביע פרון את התעניינותו ב"נצרות ומהפכה" (Cristianismo y Revolución) של אלאוריו. פרון כתב לאלאוריו מכתב שפורסם מאוחר יותר בכתב העת של האחרון, ובו נאמר: "המהפכה שמתחילה תעמיד בספק לא רק את החברה הקפיטליסטית אלא גם את החברה התעשייתית. חברת הצריכה חייבת למות מוות אלים. החברה המנוכרת חייבת להיעלם מההיסטוריה. אנחנו מנסים עולם חדש ומקורי. הדמיון תפס את השלטון".
ריצ'רד גילספי רואה בקמילו טורס את ההשראה החשובה ביותר של המונטונרוס. על השפעה זו מעיד שמו של ארגון שקדם למונטונרוס, "קומנדו קמילו טורס", שנוצר ב-1967. ארגון זה הגדיר את האידאולוגיה שלו כ" פרוניזם, סוציאליזם, שחרור קתולי ומאבק מזוין" ו"שחרור אמריקה הלטינית והעולם השלישי" למטרתם.
אידאולוגיה > פרוניזם

ג'ון וויליאם קוק (אנ') היה האישיות המשפיעה השנייה על המונטונרוס. פרון, בזמן גלותו, כינה אותו "הנציג האישי" שלו, והטיל עליו להוביל את ההתנגדות הפרוניסטית בארגנטינה. קוק בילה מספר שנים בקובה, אימץ את האנטי-אימפריאליזם של פידל קסטרו והפך להוגה הראשי של הפרוניזם המהפכני, תוך תיאור הפרוניזם כ"תנועת שמאל שתוביל מהפכה אנטי-אימפריאליסטית של 'שחרור לאומי' בארגנטינה". בהשראת המהפכה הקובנית הגדיר קוק את הפרוניזם כ"אנטי בירוקרטי, סוציאליסטי, לאומי עמוק, ואח לכל המנוצלים בעולם". פרון אימץ את רעיונותיו של קוק, שיבח את המהפכה הקובנית וערך השוואות בינו לבין קסטרו. אף על פי שצ'ה גווארה הגיע ממשפחה אנטי-פרוניסטית ארגנטינאית, הוא ביקר אצל פרון במדריד והתרשם עמוקות מהמחשבה הפוליטית שלו. גווארה שיבח את הפרוניזם כ"סוציאליזם יליד אמריקה הלטינית שהמהפכה הקובנית יכולה לתמוך בו". פרון אישר ברית פוליטית זו ודרבן את הפרוניסטים השמאלניים. עם מותו של גווארה ב-1967 שיבח אותו פרון כ"אחד משלנו, אולי הטוב ביותר".
קוק ופרון ניסחו את רעיון ה"סוציאליזם הלאומי" שיהפוך לאידאולוגיה המכוננת של המונטונרוס ושל התנועה הפרוניסטית הרחבה יותר. התפיסה התבססה על שילוב של מהפכה חברתית עם שחרור לאומי. קוק כתב: "המאבק לשחרור מתחיל מהגדרת האויב האמיתי, האימפריאליזם, הפועל באמצעות האוליגרכיה והמנגנונים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים העומדים לשירותה... השאלה הלאומית והשאלה החברתית קשורות זו בזו בקשר שלא ניתן לניתוק". קוק התייחס גם למושג החוסטיסיאליזם, עמוד השדרה של האידאולוגיה הפרוניסטית, וטען כי מהותו היא אנטי-אימפריאליזם ומהפכה חברתית. תפיסה זו הושלמה על ידי פרון שהגדיר מחדש את "העמדה השלישית" שלו ב-1972, והבהיר כי אין זו עמדה מרכזית ולא דרך שלישית בין קפיטליזם לקומוניזם, אלא חיבוק פרוניסטי של העולם השלישי, בטענה שהפרוניסטים חייבים ליישר קו "עם תנועות של שחרור לאומי וחברתי". בין תנועות אלה מנה פרון גם את קובה של קסטרו וצ'ילה של סלבדור איינדה. באותה שנה תיארה חזית אוקטובר הפרוניסטית את הפרוניזם כ"ביטוי הלאומי של הסוציאליזם, במידה שהוא מייצג, מבטא ומפתח בפעולה את שאיפות ההמונים העממיים ומעמד הפועלים הארגנטינאי".
המונטונרוס פרסמו את תפיסת עולמם בכתב העת "כריסטיאניסמו אי רבולוסיון" (ספ'), ובו הצהירו על נאמנותם לחזונו של פרון על "סוציאליזם לאומי נוצרי". הם הציגו את עצמם כ"זרוע החמושה של הפרוניזם", וקבעו: "שמנו לעצמנו את המטרה להקים עם ארגונים אחרים את התנועה החמושה הפרוניסטית, שיחד עם קבוצות חמושות אחרות יפתחו את מלחמת העם לתפיסת השלטון ויישום הסוציאליזם הלאומי שבו יהפכו למציאות שלושת הדגלים שלנו: עצמאות כלכלית, צדק חברתי וריבונות פוליטית." בעיתון הקובני "גרנמא" (Granma (אנ')) הרחיבו אנשי הארגון עוד יותר:
אנו פרוניסטים למרות שאנחנו באים ממקורות שונים ומרקע שונה. לפרוניזם יש דוקטרינה שנוצרה ב-1945, עובדה מחדש ועודכנה במהלך 25 השנים שלאחר מכן. דוקטרינה זו מתומצתת בשלושת דגלי התנועה: עצמאות כלכלית, צדק חברתי וריבונות מדינית. שלושת הדגלים הללו באים לידי ביטוי ב-1970 בצורך להשיג פיתוח כלכלי עצמאי וחלוקה הוגנת של העושר, במסגרת מערכת סוציאליסטית המכבדת את ההיסטוריה שלנו ואת התרבות הלאומית שלנו. מצד שני, הדוקטרינה הוגדרה על ידי יוצרה, הגנרל פרון, כלאומית, הומניסטית ונוצרית עמוקה, המכבדת את האדם האנושי מעל לכל.
רקע היסטורי > ההתנגדות למהפכה הארגנטינאית

ב-28 ביוני 1966 התרחשה הפיכה צבאית שתפסה את השלטון. הממשל הצבאי הדיקטטורי כינה את עצמו "המהפכה הארגנטינאית" ועורר התנגדות רחבה בארגנטינה, שבאה לידי ביטוי בהתקוממויות נרחבות ובפעולות של ארגוני גרילה. המהפכה הארגנטינאית הובלה בתחילה על ידי הגנרל חואן קרלוס אונגאנייה, ופקודתו הראשונה הייתה פירוק המפלגות הפוליטיות. עם ביטול שלטון החוק וחסימת הפעילות הפוליטית הפך הערוץ החתרני לערוץ היחיד לביטוי.
לפני 1966 ואחרי ההפיכה של 1955 הוקמו כמה ארגוני גרילה שפעילותם הייתה זמנית, כמו האוטורונקוס (Uturuncos) (ספ'), חזית השחרור הארגנטינאית (FAL) (ספ') וצבא הגרילה העממי (ספ'). רק עם עליית הדיקטטורה של אונגניה החלו ארגוני הגרילה להפוך לארגונים יציבים ובעלי קיום מתמשך, המבצעים פיגועים גדולים וכן חטיפות והוצאות להורג של אנשים שהואשמו בשיתוף פעולה עם הדיקטטורה. בשנת 1968 הופיעו הכוחות המזוינים המהפכניים (FAP) (ספ'), ארגון גרילה שפעל במחוז טוקומאן ולמעשה הגיע לשליטה מסוימת באזור.
במהלך שנת 1969 אירעו בארגנטינה שורה של הפגנות ושביתות, שנמשכו החל מינואר ועד ספטמבר במוקדים שונים, בכל פעם לאורך שבועות ואף חודשים. באירועים אלו השתתפו באופן פעיל תנועות הסטודנטים והאיגודים המקצועיים. באותה שנה החל ארגון הגרילה הכוחות המזוינים המהפכניים (Fuerzas Armadas Revolucionarias,‏ FAR) לפעול. אחת הפעולות הראשונות של הארגון הייתה הצתת שלושה עשר סופרמרקטים של רשת מינימקס, שהייתה בבעלות משפחת רוקפלר, ב-26 ביוני, כמחאה נגד ביקורו של נלסון רוקפלר. ארבעה ימים לאחר מכן נרצח אוגוסטו טימוטיאו ונדור (ספ'), מנהיג האיגוד המקצועי הארגנטינאי הבכיר באותה תקופה. ונדור נרצח על ידי ארגון הגרילה הצבא המהפכני הלאומי (Ejército Nacional Revolucionario, ‏ENR) (ספ'), שהואשם במשא ומתן עם הדיקטטורה הצבאית ובבגידה בפרוניזם, בשל ניסיונו לקדם מדיניות של "פרוניזם ללא פרון"; חברי ENR יצטרפו מאוחר יותר למונטונרוס.
הופעת המונטונרוס > 1974

כאמור לעיל, ב-1 במאי 1974 גירש פרון את המונטונרוס מעצרת האחד במאי של המפלגה החוסטיסיאליסטית, לאחר שצעירים מן המונטונרוס קראו קריאות נגד אשתו של פרון, איזבל. למרות עימות זה תמכו המונטונרוס בפרון כאשר איים להתפטר ב-12 ביוני, וקראו להגנת פרון וממשלתו. גם פרון עצמו לא רצה לנטוש את המונטונרוס. בנאום האחרון שנשא, ביוני 1974, גינה את "האוליגרכיה והלחצים שהאימפריאליזם מפעיל על ממשלתו", משפט שנחשב כרמז למניפולציות כנגדו על ידי הימין הפרוניסטי. בתגובה שיבח המונטונרוס את פרון על "שהבין את טעותו באחד במאי", והמשיך לזהות אותו כמנטור שלהם.
פרון מת זמן קצר לאחר מכן, ב-1 ביולי 1974. את מקומו תפסה אשתו השלישית, איזבל פרון. המונטונרוס ירד למחתרת ב-6 בספטמבר 1974, מחשש מפני המשטר החדש, שנשלט על ידי דמויות ימין מתוך התנועה הפרוניסטית. כארגון מחתרתי פעל המונטונרוס נגד משטרה של איזבל פרון, וטען שהוא נושא "החזון המהפכני החברתי של פרוניזם אותנטי".
ב-15 ביולי 1974 התנקש המונטונרוס בחייו של ארתורו מור רויג, שר החוץ לשעבר. ב-17 ביולי רצחו את דייוויד קרייזלבורד, עיתונאי ועורך ראשי של העיתון אל דייה, בפרבר מנואל ב' גונט בבואנוס איירס לאחר חילופי אש עם המשטרה. על מנת לממן את פעילותם חטפו המונטונרוס שני אחים במשפחה שהייתה בעלת השליטה בחברת בונחה ובורן (אנ'). כ-20 לוחמי גרילה עירוניים, לבושים כשוטרים, ירו למוות בשומר ראש ובנהג והסיטו את התנועה במארב מתוכנן היטב. אוהדים בקרב האוכלוסייה האזרחית סיפקו לפעילי המונטונרוס בתים בטוחים ודרכי מילוט. המונטונרוס דרשו וקיבלו כופר של 60 מיליון דולר במזומן, וכן מזון וביגוד בשווי 1.2 מיליון דולר שיינתנו לעניים.
יחידות צבא ומשטרה ויחידות פארא-צבאיות, שכונו חוליות מוות, החלו לחטוף ולהרוג חברים במונטונרוס ובצבא המהפכה העממית (ERP), כמו גם חברים בקבוצות שמאל מיליטנטיות אחרות. הם הרחיבו את התקפותיהם לכל מי שנחשב לחתרן או תומך של השמאל, כגון סגני הקבוצות או עורכי הדין של הקבוצות הללו.
המונטונרוס וה-ERP תקפו בתורם אישים עסקיים ופוליטיים ברחבי ארגנטינה, ופשטו על בסיסים צבאיים לאיתור נשק וחומרי נפץ. המונטונרוס הרגו בכירים מג'נרל מוטורס, פורד וקרייזלר. ב-16 בספטמבר 1974 התפוצצו כ-40 פצצות שהוטמנו על ידי מונטונרוס ברחבי ארגנטינה. אנשי הארגון תקפו הן חברות זרות וגם טקסי הנצחה לאירועי "המהפכה המשחררת" (Revolucion Libertadora), ההפיכה הצבאית שסיימה את כהונתו הראשונה של חואן פרון כנשיא, ב-16 בספטמבר 1955. לוחמי הגרילה הפרוניסטים גם החזיקו באיומי אקדח שתי רכבות בפרבר של בואנוס איירס ב-16 בספטמבר. המונטונרוס הרתיעו משקיעים זרים באופן ישיר על ידי פיצוץ הבתים של מנהלי החברות. האלימות הייתה נרחבת.
הופעת המונטונרוס > 1975

גם בחודשים הבאים נמשכו מעשי האלימות משני הצדדים. חוליות חמושים של מונטונרוס רצחו ביריות מנהלי חברות גדולות, פוליטיקאים, שוטרים ומתנגדים פוליטיים. חוליות של הארגון תקפו גם בסיסי צבא ואנשי צבא, יחד עם ארגוני גרילה אחרים. מונטונרוס פעלו גם עם ארגון הגרילה צבא השחרור העממי (Ejército Revolucionario del Pueblo, בראשי תיבות: ERP) (ספ'); ארגון זה פעל באופן נרחב במחוז טוקומאן בצפון ארגנטינה ולחם שם בכוחות צבאיים גדולים. במהלך הקרבות השמידו אנשי הארגון מטוס C-130 הרקולס של הצבא בבסיס הארוויר בטוקומאן. במהלך הקרבות הצליח הממשל לדחוק את אנשי המונטונרוס מהמחוז. באוגוסט 1975 יצאו מאות חמושים לרחובות קורדובה כדי להסיט את תשומת הלב מהפעולות הצבאיות המתנהלות בהרי טוקומאן. הם ירו והרגו חמישה שוטרים לאחר שתקפו את המפקדה שלהם והפציצו את מרכז תקשורת הרדיו של המשטרה. כתוצאה מכך, חטיבת החי"ר המוטסת המובחרת הרביעית, שקיבלה הוראה לסייע לפעולות במחוז טוקומאן, נשמרה בקורדובה למשך שארית השנה.
ב-5 באוקטובר 1975 ביצעו המונטונרוס מבצע מורכב נגד גדוד של חטיבה 5 מצבא ארגנטינה. במהלך המתקפה הסתער כוח מונטונרוס, שמנה על פי הערכות כמה מאות לוחמי גרילה ותומכי מחתרת, על קסרקטין במחוז פורמוסה. ב-5 באוקטובר 1975 חטפו אנשי מונטונרוס מטוס נוסעים אזרחי שהיה בטיסה מבואנוס איירס לכיוון קוריינטס. לוחמי הגרילה הפנו את המטוס לפורמוסה והשתלטו על שדה התעופה שבמחוז ובהמשך, בתמיכת קבוצה מיליטנטית מקומית, תקפו הפולשים קסרקטינים של גדוד חי"ר 29 בירי וברימוני יד. לשני הצדדים נגרמו אבדות רבות. לוחמי המונטונרוס נמלטו למכוניות שהמתינו בכביש מהיר בקרבת מקום. העיתון בולטימור סאן דיווח בפברואר 1976 כי "בהרים מכוסי הג'ונגל של טוקומן... ארגנטינאים נלחמים בארגנטינאים במלחמת אזרחים בסגנון וייטנאם. עד כה, התוצאה מוטלת בספק. אבל אין ספק לגבי חומרת הלחימה, שבה מעורבים כ-2,000 לוחמי גרילה מן השמאל ואולי אפילו 10,000 חיילים."
בזמן שה-ERP נלחם בצבא בטוקומן, המונטונרוס היו פעילים בבואנוס איירס, והתנגשויות עם אנשי כוחות הביטחון נמשכו. בדצמבר 1975 פשטו פעילי המונטונרוס על מפעל חימוש בבירה, ונמלטו עם 250 רובי סער ותת-מקלעים. עד סוף 1975 נהרגו בסך הכל 137 קציני צבא, חיילים ושוטרים וכ-3,000 נפצעו כתוצאה מפעולות הטרור משמאל. העיתונאי האמריקני פול הופל כתב בבוסטון גלוב "למרות שיש חוסר רצון נרחב להשתמש במונח, אי אפשר להתעלם כעת מהעובדה שמלחמת אזרחים פרצה בארגנטינה."
בנוסף לפעולות היבשתיות, מונטונרוס קיבלו השראה מפשיטות הקומנדו הבריטיות והאיטלקיות על אוניות מלחמה במלחמת העולם השנייה. ב-1 בנובמבר 1974 נרצח מפקד המשטרה הפדרלית, אלברטו ויז'אר (Alberto Villar), כאשר פצצה שהוטמנה ביאכטה שלו על ידי מונטונרוס, התפוצצה. ב-22 באוגוסט 1975 נפגעה משחתת הצי הארגנטינאי, סנטיסימה טרינידד (משחתת ארגנטינאית), ממוקש עלוקה שהצמידו אליה אנשי צפרדע מהמונטונרוס. הפיצוץ גרם לנזק ניכר למחשב ולציוד האלקטרוני של הספינה. ב-14 בדצמבר 1975 ניסו אנשי צפרדע מן המונטונרוס לפגוע בדרך דומה במפקד הצי הארגנטינאי, אדמירל אמיליו מסרה. מסרה לא נפגע אך היאכטה שלו נפגעה קשות.
הופעת המונטונרוס > עליית המשטר הצבאי וסופו של הארגון

ב-24 במרץ 1976 הודחה איזבל פרון בהפיכה צבאית, ואת מקומה בהנהגת המדינה תפסה חונטה צבאית בראשות הגנרל חורחה רפאל וידלה. פעולות המונטונרוס נמשכו: ב-4 באפריל 1976 התנקש המונטונרוס במפקד הצי הארגנטינאי ובבכיר חברת קרייזלר, וכן ארב והרג שלושה שוטרים בניידת סיור. ב-26 באפריל 1976 הרגו לוחמי מונטונרוס את קולונל אבל הקטור אליאס קבנגארו מחוץ לביתו במחוז טוקומאן. ב-27 ביוני 1976 תקפו לוחמי מונטונרוס שפעלו בעיר רוסאריו שתי ניידות משטרה, והרגו שלושה שוטרים. בחודשים הבאים המשיך המונטנרוס להתנקש בשוטרים ובבכירי תעשייה שנתפסו כמשתפי פעולה עם השלטון. במהלך שלושת החודשים הראשונים של הממשל הצבאי נהרגו יותר מ-70 שוטרים בהתקפות גרילה של ארגוני שמאל ובמהלך 1977 דווח על 36 שוטרים שנהרגו בבואנוס איירס בלבד בפעולות של ארגוני הגרילה. פעולות המונטונרוס הביאו גם להרג חפים מפשע. כך למשל, ב-1 באוגוסט 1978 הופעלה פצצה רבת עוצמה כנגד אדמירל ארמנדו למברושיני (אנ') (ראש המטות המשולבים). הפצצה הופעלה בית דירות בן תשע קומות, הרגה שלושה אזרחים ולכדה עשרות מתחת להריסות. על פי הערכות לא רשמיות, 1,355 בני אדם, כולל שוטרים ואנשי צבא, נרצחו נהרגו על ידי המונטונרוס וארגוני שמאל חמושים אחרים. מפקד המונטונרוס, מריו פירמניך (אנ'), אמר בראיון בסוף שנת 2000 כי "במדינה שחוותה מלחמת אזרחים, לכולם יש דם על הידיים".
במקביל, הגביר הממשל הצבאי את פעולותיו נגד מונטונרוס. חשודים בחברות בארגון, כמו גם בארגונים אחרים, נחטפו, הוחזקו במרכזי עינויים חשאיים, עונו ו"נעלמו", כלומר הוצאו להורג וגופותיהם הועלמו. הם היו חלק מ-8,000 עד 30,000 בני אדם (לפי הערכות שונות) שנעלמו ונרצחו במהלך הדיקטטורה הצבאית ששלטה בארגנטינה בין השנים 1976 ל-1983. המונטונרוס הודו שכ-5,000 מלוחמיהם נהרגו. הלחץ הצבאי על המונטונרוס הביא לסיום פעילותם עד 1977.
מונטונרוס לאחר 1977

למרות חיסול הארגון, נותרו יחידות שכונו "כוחות מיוחדים" שלחמו עד 1981. המונטונרוס ניסו לשבש את טורניר גביע העולם בכדורגל שהתארח בארגנטינה ב-1978 באמצעות הטמנת פצצות, ניסיונות שנכשלו. בסוף 1979, פתחו המונטונרוס ב"מתקפה נגדית אסטרטגית" בארגנטינה באמצעות כמה מאות מלוחמיהם שניסו לחדור מחו"ל לארגנטינה; חלקם התאמנו במחנות אימונים במזרח התיכון. כוחות הביטחון הרגו יותר ממאה מהמונטונרוס הגולים.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 חשף איש החזית הסנדיניסטית, תנועת השמאל המיליטנטי בניקרגואה, כי "כוחות מיוחדים" של מונטונרוס מאמנים אנשי צפרדע סנדיניסטים ומבריחים נשק מעבר למפרץ פונסקה אל בעלת הברית של הסנדיניסטים באל סלוודור, לוחמי הגרילה של תנועת FMLN (אנ').
המונטונרוס התארגנו מחדש בקובה ב-1977, לאחר שהארגון למעשה חוסל בארגנטינה. לקובה הועבר גם עיקר הכסף של הקבוצה שנותרה. פעילי הארגון הגולים הרחיבו את הרשתות שלהם כדי להפחית בהדרגה את השפעת הפרוניזם הימני הקיצוני האורתודוקסי על התנועה הפרוניסטית. לפי מונטונרוס ניתן לתקן את הפרוניזם על ידי פשוט "תיקון ההגיון" של איזבל פרון ושל חוסה לופז רגה ועל ידי התחייבות למצע שמרכזו סביב קורפורטיזם של עבודה, סוציאליזם קתולי ואנטי-אימפריאליזם. לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 השתתף המונטונרוס הגולה ב מהפכה בניקרגואה כבעלי בריתה של החזית הסנדיניסטית.
במהלך מלחמת פוקלנד, נגד בריטניה, הגה הצבא הארגנטינאי את מבצע אלחסירס (אנ'), תוכנית סודית לפגיעה באוניות מלחמה בריטיות העוגנות בגיברלטר על ידי אנשי קומנדו מן המונטונרוס. הצבא קיווה לשכנע כמה מהם לבצע את הפעולה על ידי פנייה לרגש הפטריוטי שלהם. המבצע לא יצא אל הפועל, לאחר שמשטרת ספרד חשדה בפעילים ועצרה אותם מבעוד מועד. תבוסתה של ארגנטינה במלחמה הובילה לנפילת החונטה, ובבחירות הדמוקרטיות שהתקיימו ב־1983 זכה ראול אלפונסין, שהפך לנשיא בדצמבר 1983 בכך תם פרק הדיקטטורה וארגנטינה חזרה למשטר דמוקרטי.