stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גולדן אקס (סדרת משחקים)
המשחקים בסדרה > גולדן אקס 3 (1993)

שוחרר רק מספר שבועות אחרי קודמו, בתחילת 1993, גרזן הזהב שלוש הכיל דמויות חדשות, ברברי, אמאזונה, גורילה אנושית, ופנתר.
המשחק מכיל שינויים רבים במשחקיות. לראשונה, הוא מאפשר לשני שחקנים להתמודד אחד נגד השני בדו-קרב. בנוסף, מערכת הקסמים במשחק מאפשרת לשני שחקנים לשלב ביחד את כוחם וליצור קסם חזק יותר. מערכת הקרב שונתה ולראשונה לכל דמות יש כמה אפשרויות תקיפה שונות.
למרות השינויים הרבים, המשחק זכה לביקורות מעורבות, בטענה שהגרפיקה לא עומדת בסטנדרטים של הסדרה ושל משחקים אחרים מאותה תקופה ושהוא אינו מאתגר.
הכרזה על חידוש המשחק

בכנס The Game Awards 2023 הכריזה חברת סגה על חידוש למשחק המקורי לכלל הקונסולות החדשות.
רשימת המשחקים בסדרה > המשחקים הראשיים בסדרה

(1989) Golden Axe
(1991) Golden Axe II
Golden Axe: The Revenge of Death Adder (1992)
(1993) Golden Axe III
Golden Axe: Beast Rider (2008)
רשימת המשחקים בסדרה > משחקי ספין אוף

(1991) Golden Axe Warrior
(1991) Ax Battler: A Legend of Golden Axe
(1996) Golden Axe: The Duel
לקריאה נוספת

סיקור על המשחק הראשון בגיליון WIZ בעברית
הערות שוליים

↑  83. Death Adder
↑  כל ההכרזות מטקס פרסי הגיימינג לשנת 2023!, באתר Vgames.co.il, ‏2023-08-12
| סגה |
| --- | --- | --- |
| קונסולות נייחות | SG-1000‏ • Sega Master System‏ • Sega Mega Drive/Genesis‏ • Sega Saturn‏ • Sega Dreamcast‏ |  |
| קונסולות ניידות | סגה גיים גיר • ג'נסיס נומד • סגה ויז'ן |  |
| סדרות דגל | Golden Axe • Alex Kidd • Wonder Boy • Sonic the Hedgehog • Streets of Rage |  |
| שונות | קבוצת סוניק |  |
המטבח היהודי

חלות שבת
חמין
מאכלים אשכנזיים במעדניית מרכול לקראת חנוכה: בשורה העליונה משמאל לימין: פרוסות  קוגל תפוחי אדמה, סלמון צלוי, פרוסות קוגל אטריות. בשורה האמצעית, משמאל לימין: חזה תרנגול הודו ברוטב משמש, סלמון ממולא, כרוב ניצנים. בשורה התחתונה, משמאל לימין: רסק תפוחים, צימעס גזר, כבד קצוץ, צלי בקר, לביבות תפוחי אדמה
גפילטע פיש עם גזר - אחד המאכלים הידועים ביותר והמסמלים את המטבח היהודי המזרח-אירופי.
המטבח היהודי או הבישול היהודי הוא סגנון הבישול אשר פותח על ידי יהודים במהלך התקופה בה הם חיו בגולה.
המטבח היהודי הוא שמם של מספר מטבחים שונים אשר התפתחו ברחבי העולם על ידי יהודים. המטבח היהודי עוצב על ידי חוקי הכשרות וחגים יהודיים ומסורות שבמרכזן השבת. ניתן לראות קווי דמיון והבדלים בין המטבחים היהודים השונים, אשר התפתחו בידי יהודי אשכנז, יהדות ארצות האסלאם, יהודי צפון אפריקה, יהודי בוכרה ויהודי אתיופיה.
השפעות על המטבח היהודי > השפעת הדת על המטבח היהודי

היהדות היא הגורם המשפיע ביותר על ייחודו ובידולו של המטבח היהודי מהמטבח המקומי הלא-יהודי. כך למשל, הדלקת אש בשבת נחשבת בדת היהודית חילול השבת, ומכאן שישנן הגבלות רבות על בישול בשבת בהלכה היהודית, בשל כך התפתח או אומץ סגנון בישול ממושך במהלך כל ליל השבת כדי שלא לחלל את קדושת השבת. מאכלים בסגנון בישול זה כדוגמת: ג'חנון וחמין נחשבים פופולריים בקרב יהודים ומזוהים עם יום השבת. גורמים נוספים שהשפיעו על אופיו וייחודו של המטבח היהודי הם דיני הכשרות, חגי ומועדי ישראל.
השפעות על המטבח היהודי > השפעת אזור המחיה על המטבח היהודי

בנוסף להשפעת הדת על המטבח היהודי, ישנם עוד גורמים אשר השפיעו על המטבח היהודי כגון: חומרי הגלם המקומיים, מאכלים וסגנונות בישול מקומיים, מיקומו הגאוגרפי והאקלים המצויים באזור, מצבם הכלכלי של היהודים ויחס הגויים כלפיהם. בגלל גורמים אלה ניתן לראות שוני, לעיתים רב, במאכלים בין קהילה לקהילה. על כן, ניתן לחלק את הגדרת "המטבח היהודי" לתתי הגדרות לפי גורמים אלה. לדוגמה: המטבח האשכנזי-יהודי או המטבח הצפון אפריקני-יהודי ניתן להמשיך בחלוקה בצורה דומה כאשר המכנה המשותף הוא המדינות בהם חיו יהודים. לדוגמה: המטבח הפולני-יהודי, המטבח התוניסאי-יהודי או המטבח הקוצ'יני-יהודי ועוד.
ההשפעה המקומית על המטבח היהודי הביאו לאימוץ התרבות הקולינרית של הגויים באזורים בהם ישבו היהודים תחת מגבלות הכשרות והדת היהודית. השפעה זו הביאה לאימוץ וחדירה של מאכלים מקומיים למטבח היהודי ולכן לעיתים קרובות ישנה נטייה מוטעית לזהות מאכל כ"מאכל יהודי" אף על פי שאינו ייחודי למטבח היהודי. מאכלים אלה הם ייחודיים לתרבות הקולינרית של המדינה בהם חיו היהודים ואין להתבלבל בינם לבין מאכלי המטבח היהודי. למשל: הרוסול הפולני (מרק עוף צח), מזוהה בטעות עם המטבח היהודי-פולני, הקוסקוס והשקשוקה שמקורם בצפון אפריקה, הקובה העיראקית, מרק בשר תימני, בורקס טורקי ועוד. כל אלה מזוהים בטעות כמאכלים יהודיים מקומיים ("מאכלי עדות") אך מאכלים אלו אינם יהודיים אלא "אומצו" על ידי הקהילות היהודיות באותם מקומות בהם הם חיו מהקהילה הלא-יהודית, והוכנסו בהם שינויים (במידת הצורך) כדי להתאימם לסגנון החיים היהודי.
המטבח היהודי ספרדי אימץ אל חיקו מאכלים השאולים מן המטבח העות'מאני כגון אנג'ינרה, אפיו וקציצות כרישה והנחיל למטבח הבלקני מאכלים כגון בורמואלוס, מרנג'נה אסאדה והאגריסטדה. הבויוס, מאפה יהודי ספרדי, נחשב היום לאחד מסמלי העיר איזמיר שבטורקיה. מקורו של המאכל הבריטי הנודע, פיש אנד צ'יפס, הוא כנראה במאכל דומה בשם פסקדו פריטו שהובא על-ידי מגורשי ספרד שהיגרו לאנגליה במאה ה-16.
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > שבת

| יהדות צפון אפריקה | יהדות המזרח | יהדות ספרד | יהדות אשכנז | יהדות אתיופיה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מרגז | סביח | חמין | געפילטע פיש | דאבו |
| חריימה | כובאנה | בורקס | חלה | פיטפיט |
| עסבנה | ג'חנון | בולמאס | קוגל | אנג'רה |
| קוסקוס | טבית | בויוס | צימעס |  |
| מפרום |  | פסטליקוס | טשולנט |  |
| בולו |  | אבס קון ארוז | רגל קרושה |  |
| ספרא (מאפה) |  | סמבוסק | סלט ביצים |  |
| דבלה |  |  | קומפוט |  |
בשבת בצהריים נהוג לאכול סוגים שונים של חמין, תבשיל שניתן להכין לפני כניסת השבת ולהשאיר בבישול איטי עד לשבת בצהריים.
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > ראש השנה

מנהג קדום מתקופת התלמוד והגאונים כולל אכילה של מאכלים סמליים בסעודות לילי ראש השנה. בין היתר נאכלים: תפוח בדבש או ריבת תפוחים, כרישה, קרא (שהיא דלעת או קישוא), רוביא (סוג שעועית, יהודי תימן מפרשים זאת כחילבה), תמרים, סלקא (סלק או תרד), רימון וראש כבש או דג. יהודי אשכנז נוהגים לאכול גפילטפיש. בעבר היה נפוץ להכין ולהגיש קיכל.
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > ערב יום הכיפורים והושענה רבה

קרעפלאך - נאכלים בתוך המרק, במזרח אירופה.
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > שמחת תורה

בקרב יהודי אשכנז בעיקר החסידים נהוג לאכול כרוב ממולא המכונה אוליפצעס בהונגריה מכונה קאפוסטו. בקרב יהודי הונגריה נהוג לאכול עוגת אגוזים המכונה ז'רבו, זאת משום שאגוזים אינם נאכלים בימי הדין של חודש תשרי, עד יום השני של שמיני עצרת (בחו"ל).
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > חנוכה

בחג החנוכה מקובל לאכול מאכלים אשר מטוגנים בשמן. היה נהוג לאכול מוצרי חלב בחג זה עוד בימי הביניים.
לביבות - חביתיות תפוח אדמה (לעיתים מוגשות בתוספת שמנת חמוצה או רסק תפוחים).
בורמואלוס
סופגניות
ספנז
ספינג'
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > פורים

אוזן המן - מאפה אשר לפי המסורת ממולא בזרעי פרג או שזיפים מיובשים, ואף בשוקולד או ריבת פירות.
ספרא - עוגת סולת טריפוליטאית
מקרוד מאפה לובי תוניסי
פזואלוס - עוגיות צפון אפריקאיות
פלודן - עוגת שכבות מסורתית מהמטבח היהודי-אשכנזי
קרעפלאך
כרוב ממולא
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > חג פסח

מאכלים המבוססים על חמץ (חמשת מיני דגן שהתסיסו, דוגמת לחמי שמרים) אסורים לאכילה בחג הפסח.
קערת ליל הסדר:
מרור וחזרת - מסמלים את המרירות והקושי שבעבדות. המרור הוא לרוב חסה מרה או עלים מרים אחרים, ואילו שורש החזרת מוגש מעורב עם סלק בצורת המאכל המסורתי "חריין". המרור והחזרת מצויים על הקערה ומשמשים לקיום הנוהג של אכילת "מצות ומרורים".
ביצה - מסמלת את קורבן חגיגה שהוקרב בבית המקדש, וכן, בהיותה סמל לאבלות, גם את חורבן בית המקדש.
כרפס - לרוב מדובר בירק כגון סלרי או תפוח אדמה מבושל שברכתו "בורא פרי האדמה". הירק נטבל לרוב במי מלח (כמו הביצה) המסמלים את הדמעות של בני ישראל שסבלו במצרים בהיותם עבדים, ואת האוכל שאכלו העבדים. מקור מנהג זה של אכילת ירק, הוא בסעודות האצולה הרומאית בהן הוגש לפני הסעודה מתאבן אשר היה בדרך כלל ירק. מנהג זה של אכילת ירק נועד לשנות את "סדר הדברים הרגיל" המקובל בארוחת חג יהודית, שבה מתחילים דווקא באכילת הלחם (ובברכת "המוציא לחם מן הארץ"). שינוי סדר הברכות - והקדמת ברכת "בורא פרי האדמה" ל"המוציא לחם" נועדה לעורר את העניין של הילדים בסדר לשאול שאלות, ועל כן נאכל הכרפס לפני "מה נשתנה", שבו שואל הילד מדוע שונה סדר הארוחה, ופותח פתח לסיפור יציאת מצרים.
זרוע - מדובר לרוב בצלי של כבש או בשר עוף המסמל את קורבן הפסח שהוקרב בבית המקדש בירושלים. הזרוע, המזכירה את הקורבן משמשת תזכורת בלבד, ואינה נאכלת במעמד ליל הסדר עצמו. הזרוע מסמלת גם את "הזרוע הנטויה" המוזכרת בסיפור יציאת מצרים. במקרים אחרים הזרוע היא גרגרת של עוף עם מעט בשר עליה, צלויה על אש, זכר ל'קרבן-פסח' שהיו מקריבים בזמן בית המקדש. יש להכין את ה'זרוע' מערב החג.
חרוסת - תערובת של פירות, יין, דבש ותבלינים המהווה סמל של הטיט ששימש להדבקת הלבנים או למלט בין הלבנים בעת בניית "ערי המסכנות" על ידי בני ישראל שהיו עבדים במצרים. במטבח היהודי האשכנזי החרוסת מורכבת מתפוחים, אגוזים, יין אדום, דבש וקינמון ותבלינים שונים, ואילו במטבח היהודי הספרדי החרוסת נעשית בנוסף גם מתמרים.
מי מלח או יחד עם מיץ לימון.
מצות
קניידלעך
מצה-פארפל
קומפוט - תבשיל פירות מיובשים, הכולל בדרך כלל שזיפים מיובשים
עוגת ספוג או עוגיות בוטנים או עוגיות קוקוס, תלוי בעדה או במסורת ההלכתית
עסבנה - מאכל לובי של מעיים ממולאים בבשר
כבש (למשל, מסוקי - תבשיל יהודי-תוניסאי)
מצה בריי
עבמבר - עוגיות שקדים טריפוליטאית לא חמצה
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > שבועות

בחג השבועות נהוג אצל האשכנזים לאכול מוצרי חלב.
מאכלים מסורתיים בחגים והמועדים היהודיים > תשעה באב

תשעה באב הוא יום צום, אשר להם קודמים תשעה ימים בהם יהודים שומרי דת נמנעים מלאכול בשר. לכן ההלכה קובעת שיש לאכול ארוחה חלבית בערב הצום. ב"סעודה המפסקת" הארוחה האחרונה לפני תחילת הצום, יהודים אחדים נוהגים לאכול מאכלים אשר מסמלים אבל, כמו ביצים קשות, ישנם הנוהגים לטבול את הביצים באפר המרמז על שריפת בית המקדש. אצל יהודי צפון אפריקה נהגו לאכול במוצאי הצום מרקים העשויים מקטניות ובעיקר מעדשים הנחשבים כמאכל אבלים. בתוניס ידוע תבשיל ה"חללאם" מרק עגבניות עם עדשים ופתיתים כמנה ייחודים לשבירת צום תשעה באב.
המטבח הישראלי

המטבח הישראלי, שיש החולקים על עצם קיומו כתחום נפרד, הוא ערבוב של סוגי הבישול היהודי עם המטבח הים-תיכוני (לדוגמה: פלאפל, חומוס). זאת תוך שימוש במצרכים קיימים בארץ כדוגמת קטניות, עופות, תבלינים ייחודיים לאזור, ריבוי ירקות ופירות ועוד.
המטבח הישראלי עבר ציוני דרך היסטוריים-ציוניים שונים, החל מקיומו בזמן היישוב היהודי, קיבוץ העלייה הגדולה בקום המדינה והמפגש הקולינרי המגוון, קיומה של תקופת הצנע שאילצה להסתפק בסוגי מזון ייחודיים, ועד למודרניזציה הקולינרית והתפתחותו של המזון המהיר, במקביל להתפתחות הקיימת כיום בעולם.
ראו גם

המטבח היהודי ספרדי
המטבח היהודי בפסח
לקריאה נוספת

קלודיה רודן, ספר הבישול היהודי מזרח ומערב, הוצאת מודן, 1996(הספר בקטלוג ULI)
Zahava Weishouse, "Jewish Ashkenazi Gastronomy in Northern Italy in the Early Modern Period: The Testimony of the Book Mitzvot Hanashim" The Jews in Italy, Academic Studies Press, Boston 2019 pp. 228-247
הערות שוליים

↑  הרב עובדיה יוסף, הלכות מבשל בשבת, מתוך "חזון עובדיה"
↑  פרופ' אריה טרטקובר, המקצועות היהודיים בגולה
↑  מתוך אתר "נוסח תימן", עתיקותם של ה"חילבה"
↑  מכינים קרעפלאך למפסקת? שלב אחר שלב, באתר בחדרי חרדים, 10 באוקטובר 2016
↑  The Jews, stuffed cabbage and Simchat Torah
↑  הרב אברהם דוד בן אשר וואהרמן, פירוש אשל אברהם (בוטשאטש) על השולחן ערוך סימן תקנ"ב סעיף ו' בהג"ה: המנהג המוזכר בראשונים הוא לטבול פת באפר, אולם נהגו ישראל לטבול ביצה קשה באפר. עיין שם הטעם
| מטבחים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • איסלנד • אירלנד • איטליה • אסטוניה • בלארוס • בולגריה • בלגיה • בריטניה (אנגליה • סקוטלנד) • גרמניה • הונגריה • הולנד • יוון • לוקסמבורג • ספרד • סקנדינביה (דנמרק • נורווגיה • שוודיה) • פולין • פורטוגל • צ'כיה • צרפת • רומניה • רוסיה • שווייץ |  |
| אמריקה | ארצות הברית • ארגנטינה • ברזיל • האיטי • ונצואלה • מקסיקו • פרו |  |
| אסיה | אינדונזיה • גאורגיה • הודו • וייטנאם • טורקיה • יפן • קוריאה • ירדן • ישראל • לבנון • מונגוליה • סוריה • סין • סינגפור • עיראק • פרס • קזחסטן • קטר • תאילנד • תימן |  |
| אפריקה | אריתראה • אתיופיה • דרום אפריקה • לוב • מדגסקר • מצרים • מרוקו • תוניסיה • גאנה |  |
| שונות | המטבח היהודי • מטבחי אמריקה הלטינית • המטבח המזרח-תיכוני • המטבח הים-תיכוני • המטבח האסייתי • המטבח ביוון העתיקה • מטבח ימי הביניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560220105171  BnF: cb11958141p (data)  LCCN: sh85031849  NKC: ph127989  SUDOC: 027569179 
טייגלעך
לביבות
סופגניות
אוזני המן
מצה
רוגלך ומאפים ישראלים
מעורב ירושלמי
מלאווח מוגש עם עגבניות מרוסקות וסחוג
הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה

| --- | --- |

הספרייה הלאומית של קנדה
 מיקום:  קנדה קנדה
 מנהל:  Leslie Weir 
 קואורדינטות:  45°25′11″N 75°42′29″W﻿ / ﻿45.419722222222°N 75.708055555556°W﻿ / 45.419722222222; -75.708055555556
 https://www.bac-lac.gc.ca/
  (למפת אוטווה מוגדלת) הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה(למפת אוטווה רגילה) הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה
 
הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה (באנגלית: Library and Archives Canada – LAC) היא מוסד פדרלי המשמשת כארכיון של המוסדות הממשלתיים של קנדה. אוסף המוסד מכיל פרסומים, קטעי שמע, סרטונים, תמונות, עבודת יצירה ומסמכים אלקטרוניים.
המוסד הוקם בשנת 2004 מתוך שני המוסדות: הספרייה הלאומית והארכיון הלאומי. הוא שוכן בבירה הפדרלית אוטווה.
הספרייה הלאומית לשעבר נוסדה בשנת 1953. היא נועדה לשרת קנדים וספריות קנדיות.
הארכיון הלאומי לשעבר נוסד ב-1872, מקבילה לארכיון הלאומי של ארצות הברית. השילוב בין הארכיון הלאומי והספרייה הלאומית הוא לאפשר דרך חדשה של מוסד לאומי ליעד לימודי עיקרי.
אוסף הספרייה

אוסף הספרייה מכיל:
יותר מ-3 מיליון ציורים, ארכיונים, מפות ותוכניות שמתקופת תחילת המאה ה-16.
יותר מ-90,000 סרטים הכוללים סרטים ארוכים וקצרים, תיעודיים וסרטים אילמים משנת 1897.
מעל ל-550,000 שעות של אודיו והקלטות וידאו.
עיתונים לאומים מרחבי קנדה מעיתונים יומיים עכשוויים לסטודנטים וממגזינים קדומים לידיעונים אתניים חברתיים.
הערות שוליים

↑  GOVERMENT OF CANADA, Library and Archives Canada
↑  Michelle Doucet, Library and Archives Canada, ‏2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307279805171  BnF: cb15523580q (data)  CiNii: DA16397570  GND: 10103673-5  ISNI: 0000 0001 0656 4163  LCCN: no2004037399  LNB: 000137258  MusicBrainz: c754084f-e2b6-487e-a042-282ed2c2e5cc  NKC: ko2007411621  RERO: 02-A018007078  SUDOC: 111838355  VIAF: 122051864   WorldCat (עם VIAF): 122051864 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספריות ובנושא קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם זליג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באפריל 1927 ד' בניסן ה'תרפ"ז לודז', פולין
 פטירה:  10 בנובמבר 2012 (בגיל 85) י"ח בניסן ה'תשע"ב מודיעין, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידוע בשל:  יושב ראש ארגון יוצאי לודז'
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (1994) 
 
אברהם "אברמק" (לייב) זליג (6 באפריל 1927, ד' בניסן ה'תרפ"ז – 10 בנובמבר 2012, י"ח בניסן ה'תשע"ב) היה ניצול שואה. כיליד לודז' פעל להנצחת קהילת יהודי לודז', והיה יושב ראש ארגון יוצאי לודז' בישראל למעלה מ-30 שנה.
ביוגרפיה

נולד ב-1927 בעיר לודז' שבפולין למשפחה מחסידות גור, כבן הזקונים לאחר שלושה ילדים. הוריו, יצחק זליג, תלמיד חכם ושוחט, ואימו, מלכה קרעל, עקרת בית שעבדה גם במפעל המשפחתי לייצור פסטה.
מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939, בגיל 12, פרצה מלחמת העולם השנייה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, חלק מהעיר לודז' ביניהם השטח בו גר עם משפחתו, גודר והפך לגטו, שם עבר את תלאות המלחמה והשואה. במסגרת אירועי ה"שפרה" בשנת 1942, גורשו סבו וסבתו, אירוע אותו ציין פעמים רבות כטראומתי, וככזה שהשפיע עליו עד יומו האחרון.
מגיל 14 היה זליג פעיל כמדריך בתנועת 'גורדוניה'. באוגוסט 1944, במסגרת פינוי הגטו, המשפחה הופרדה - אחיו שמולק (צלף לשעבר בצבא הפולני), נשלח יחד עם אשתו ובתו לתאי הגזים מיד עם הגעתם לאושוויץ. אימו ואחותו נשלחו מאושוויץ לבית חרושת לנשק בעיירה היינכן, גרמניה, שם הועבדו בעבודות כפייה עד להעברתן לגטו טרזינשטט לקראת תום המלחמה.
זליג, אביו יצחק ואחיו דדק נשלחו למחנה כפיה בקרבת בראונשוויג, גרמניה, בו הועבדו במפעל לייצור נשק. בינואר 1945, הוכה אביו למוות, וכשלושה שבועות לפני תום המלחמה, האח דדק חלה ונפטר.
זליג השתחרר מהמחנה ב-2 במאי 1945 כשהוא במצב אנוש, אותו שרד בזכות שלושה מחבריו למחנה שסעדו אותו. לאחר החלמתו, יצא זליג לחפש את אימו ואחותו בטרזינשטט, שם הכיר את אשתו הראשונה, רנייה.
תום המלחמה והעלייה לארץ

עם חזרתו ללודז' הצטרף זליג לקבוצה של תנועת 'גורדוניה'. במקביל, היה פעיל בתנועת "הבריחה" ארגון שעסק בהצלה, הדרכה והעלאת ילדים ונערים יהודים לישראל. בשנים 1947–1948, שירת בהנהגת הארגון, ופעל במחנות המעבר לילדים ונער בגרמניה.
באוגוסט 1948, עלה לישראל עם קבוצה מחניכיו באוניית המעפילים 'פאן יורק', ועם הגעתו - גויס לצה"ל, בו שירת עד לשנת 1950. לאחר שחרורו מהצבא, החל לעבוד בתעשייה הצבאית כמנהל כוח אדם של אחד מהמפעלים בארגון ותרם רבות לעיצוב היחסים הבינאישיים בתע"ש וכן במפעלים וארגונים אחרים. במסגרת תפקידו יזם וארגן מפגשים של אנשי המפעל, בהשתתפות אישי ציבור שונים כגון שר הביטחון שמעון פרס, לוי אשכול, והרמטכ"ל חיים בר לב.
בין השנים 1971–1980 עבד כראש אגף משאבי אנוש בחברת 'רסקו לבניה ונדל"ן. ב-1980, פתח משרד עצמאי 'א. זליג בכירים לקריירה שנייה', שהיה הראשון מסוגו בארץ.
קריירה ציבורית

במקביל לעבודתו עסק גם בפעילות פוליטית והיה חבר מרכז מפא"י.
זליג היה פעיל בארגון יוצאי לודז' בישראל, ובאמצע שנות השבעים התמנה ליושב הראש של הארגון, תפקיד אותו מילא בהתנדבות עד לשנת 2004. במסגרת תפקידו, נפגש עם נשיאי ישראל באותן תקופות, חיים הרצוג, עזר ויצמן, אפרים קציר ואחרים.
פעולות נוספות כללו את ייסודה של הקרן לשימור מורשת יהודי לודז' בפולין בשיתוף עיריית לודז' והקהילה הפולנית בעיר. שיקום בית הקברות היהודי בעיר, פרסום של מסמכים וספרים המנציחים את הקהילה היהודית אז וכיום, ביחד עם טקסי הנצחה, פעילות עם מוסדות כגון 'יד ושם' (בה הוצגה תערוכה 'אודות החיים בגטו לודז' לצד המוות והתקווה לחיות' במשך כ-4.5 שנים), תרגום והוצאה לאור של 'הכרוניקה של גטו לודז", פרסום הספר 'ואלו השמות' בו נכללו כ-200 אלף יהודי הגטו, עריכת ימי עיון עבור מדריכי סיורים בפולין, ימי זיכרון ליושבי הגטו, וכן כינונה של האנדרטה לזכר יהודי לודז' הנמצאת בבית העלמין בחולון, בעיצובה של הפסלת אסתר איזן, תושבת לודז' לשעבר. ליד אנדרטה זו מתקיים טקס אזכרה שנתי ביום הזיכרון לשואה ולגבורה עבור חברי הקהילה שנספו בשואה.
מסורת נוספת לה היה אחראי היא מפגש שנתי בהשתתפות ניצולים ומשפחותיהם בו מוצגים קטעים דוקומנטריים אודות הקהילה ומורשתה, הרצאות ועוד. אירועים נוספים - הרצאות, הקרנות סרטים, הצגות, תערוכות וסיורים. בנוסף לפעילותו בארגון, זליג עצמו השתתף בטקסים ואירועים רבים בהם שיתף את סיפורו ואת סיפורם של יהודי העיר לודז'.
פרסים והוקרה

1994 - ביום השואה ה'תשנ"ד נבחר להדליק משואה ב"יד ושם"
2004- הוענקה לו מדליה ואות כבוד בשם נשיא פולין, על פועלו כמייצג הקהילה היהודית מלודז' בישראל, ועל תרומתו לקידום מורשת פולין. האות נמסר לידו על ידי ראש עיריית לודז' ושגריר פולין בישראל.
חיים אישיים

היה נשוי לרנייה קלוגמן, ונולדו להם שתי בנות. המשפחה התגוררה בתל אביב. הזוג היה נשוי משנת 1949 עד לפטירתה של רנייה בשנת 1965. בשנת 1968, נשא לאישה את שרה מרקוש לבית גרוס, ונולדו להם שתי בנות. המשפחה התגוררה בהרצליה ובירושלים, ובשנים האחרונות עד לפטירתו, בעיר מודיעין.
הערות שוליים

↑  עדותו של אברהם זליג יליד 1927 Lodz פולין על קורותיו בגטו Lodz, ב-Auschwitz, ב-Braunschweig, ב-Ravensbrueck ועוד, באתר יד ושם, מספר פריט 3560848
↑  ⁨אפר קדושי לודז' הוטמן בבית־העלמיך בחולון ⁩ | ⁨דבר⁩ | 16 מרץ 1977 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  "חלק בלתי נפרד מחיי" ניצולי השואה ויד ושם, יד ושם ירושלים, 2003, עמ' 10-11
↑  הוסר הלוט מעל האנדרטה לזכר קהילת לודז', דבר, 1978, עמ' 6
↑  אנדרטה לזכר קהילת לודז' תוקם בחולון, מעריב, 28 אוגוסט 1978, עמ' 18
המכון ההיסטורי היהודי

| --- | --- |

 מכון מחקר
 על שם:  עמנואל רינגלבלום 
 תקופת הפעילות:  1947–הווה (כ־78 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  Monika Krawczyk (2021–2024) 
 מיקום
 מדינה:  פולין פולין
 קואורדינטות:  52°14′39″N 21°00′10″E﻿ / ﻿52.244167°N 21.002778°E﻿ / 52.244167; 21.002778
 www.jhi.pl
 he
 
תצוגה של אחד מכדי החלב המקוריים בהם הוטמנו החומרים בארכיון עונג שבת, מוצג בתערוכה במכון
הכניסה לבניין המכון היהודי ההיסטורי בוורשה, רחוב טלומצקיה, 2017
תערוכה בקומה הראשונה מאוספי ארכיון עונג שבת
המכון ההיסטורי היהודי (בפולנית: Żydowski Instytut Historyczny; בראשי תיבות: ŻIH) ידוע גם כ"המכון היהודי ההיסטורי על שם עמנואל רינגלבלום" הוא מכון מחקר בוורשה, פולין, העוסק בעיקר בחקר ההיסטוריה של היהודים בפולין.
היסטוריה

המכון ההיסטורי היהודי הוקם בשנת 1947 כממשיך דרכה של הוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית, שנוסדה ב-1944. המכון מצוי בתחום השיפוט של משרד התרבות והמורשת הלאומית בפולין. ב-2009 נקרא המכון על שמו של עמנואל רינגלבלום. במכון מאגר חומרים תיעודיים הנוגעים בהיסטורית הקיום היהודי בפולין. זהו גם מרכז מחקר אקדמי, למחקר ולהפצת ידע על ההיסטוריה והתרבות של יהדות פולין.
המכון יושב בבניין שלפני המלחמה שימש את הספרייה המרכזית למדעי היהדות והמכון ללימודי יהדות בוורשה, שעמדה בסמוך לבית הכנסת הגדול של וורשה ברחוב טלומצקיה.
בזמן המלחמה שימש הבניין ארגונים יהודיים שפעלו בגטו ורשה, ביניהם הג׳וינט, מרכז קליטה לפליטים שהגיעו לוורשה ועוד.
בין חלקי האוסף היקרים מצוי ארכיון גטו ורשה המכונה ארכיון רינגלבלום (שנאסף על ידי "ארכיון עונג שבת"). הוא מכיל כ-6000 מסמכים (על 30000 פיסות נייר).
אוספים חשובים אחרים הנוגעים למלחמת העולם השנייה כוללים עדויות (בעיקר של יהודים ניצולי שואה), זכרונות ויומנים, תיעוד של הג'וינט, עזרה עצמית יהודית (ארגוני רווחה פעילים בפולין תחת הכיבוש), ומסמכים ממועצות היהודים (Judenräte). תיעוד אתרים יהודיים היסטוריים במכון כולל כ-40 אלף תמונות הנוגעות לחיים היהודיים והתרבות בפולין.
בנובמבר 2017 נפתחה במכון תערוכה גדולה ומקיפה על אוספי ארכיון עונג שבת ועל השותפים בכתיבת ואיסוף המסמכים. בתערוכה מוצגים גם כדי החלב וקופסאות הפח בהם נמצא האוסף אחרי המלחמה.
המכון פרסם לאורך השנים קטלוג של מסמכים מתוך ארכיון רינגלבלום, כמו גם מספר רב של זכרונות מלחמה ויומנים. למעלה מ-60 שנה מפרסם המכון כתב עת אקדמי - "רבעון להיסטוריה יהודית".
במכון פועל ארכיון הפתוח לקהל, ספריה וחדר קריאה בספרי העיון, חנות ספרים ומחלקה גנאלוגית, המסייעת בחיפוש מידע על משפחות מיהדות פולין בארכיון המכון וממקורות רבים אחרים.
מ-1995 עד 2006 היה פרופסור פליקס טיך מנהל המכון ההיסטורי היהודי.
ב-2011, פאבל שפיבאק (Paweł Śpiewak) (אנ'), פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת ורשה ופוליטיקאי לשעבר, היה מועמד לתפקיד מנהל המכון היהודי ההיסטורי על ידי בוגדן זדרוייבסקי (אנ'), שר התרבות והמורשת הלאומית. שפיבאק זכה בתפקיד והוא מנהל את המכון עד היום (2018).
הערות שוליים

1 2 3  The Jewish Historical Institute, homepage.
↑  Stephan Stach Geschichtsschreibung und politische Vereinnahmungen: Das Jüdische Historische Institut in Warschau 1947-1968, in: Jahrbuch des Simon-Dubnow-Instituts / Simon Dubnow Institute Yearbook VII (2008), 401-431, ISBN 978-3-525-36934-0
↑  Jewish Historical Institute, The Jewish History Quarterly.
↑  Uncredited, Change at the top; Jewish Historical Institute.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307109105171  BIBSYS: 4067979  BnF: cb11881932p (data)  CiNii: DA17349143  GND: 1024263738  ISNI: 0000 0001 2243 4545  LCCN: no97037377  NKC: ko2003195580  NLA: 36061812  SUDOC: 026603357  ULAN: 500312745  VIAF: 169625973   WorldCat (עם VIAF): 169625973
הלין קנטור

| --- | --- |
הלין קנטור, 1989
הלין קנטור, 1989
 לידה:  15 ביולי 1919 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בינואר 1993 (בגיל 73)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה,  היסטוריה של האמנות
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת אינדיאנה 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו 
 פרסים והוקרה:  פרס פרשיה שימל  הרצאה לזכר הלין קנטור
 
הלין ג' קנטור (באנגלית: Helene J. Kantor; ‏15 ביולי 1919 - 13 בינואר 1993) הייתה ארכאולוגית והיסטוריונית של האמנות שעסקה בתרבויות המזרח הקרוב מהעת העתיקה. היא הייתה חברה במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. היא ידועה בעיקר מחפירותיה באתר צ'וגה מיש באיראן בין השנים 1961–1978.
ראשית חייה והשכלתה

קנטור נולדה בשיקגו ב-1919, אביה היה ג'ייקוב רוברט קנטור (אנ'), שהיה פסיכולוג, ואמה, הלן ריץ' (Helen Rich). היא נולדה עם מיופתיה, מחלת שרירים נדירה שהגבילה את פעילותה ולבסוף גם הביאה לסיום הקריירה שלה. היא למדה באוניברסיטת אינדיאנה וקיבלה בגיל 19 תואר ראשון בזואולוגיה וביולוגיה. את הדוקטורט שלה היא סיימה ב-1945 באוניברסיטת שיקגו.
קריירת מחקר

ב-1944, בעודה סטודנטית, היא פרסמה את המאמר "The Final Phase of Predynastic Culture, Gerzean or Semainean", העוסק בשלב האחרון של התרבות הפרה שושלתית במצרים העתיקה שלבים 2 ו-3 בתרבות נקאדה, 3500–3000 לפנה"ס). המאמר פורסם בכתב העת "Journal of Near Eastern Studies", כתב עת אקדמי של אוניברסיטת שיקגו. מאמרה המפורסם היה ".The Aegean and the Orient in the Second Millennium B.C" (ההאגאים והמזרח באלף השני לפנה"ס), שפורסם ב-1947. המאמר עסק בהשוואות בין האמנות של התרבויות השונות ובקשרים התרבותיים ביניהן.
בין השנים 1963–1964, היא חפרה ביחד עם פנחס דלוגץ באתר הארכאולוגי תל בית ירח ליד הכנרת. בין השנים 1961–1978 היא חפרה יחד עם דלוגץ באתר צ'וגה מיש באיראן. דלוגץ נפטר באתר ב-1975 והיא המשיכה לנהל את החפירה עד 1978. בנוסף, ערכה חפירות הצלה באתר סמוך, צ'וגה בונוט (Chogha Bonut), שנמצא תחת פיתוח מודרני. היא ערכה שם שתי עונות חפירה בין השנים 1976–1978.
פרסים ואותות כבוד

ב-1984 קיבלה קנטור ממוזיאון ישראל את פרס פרשיה שימל שניתן לה עבור הישג חיים.
ב-2004 ייסד המכון הארכאולוגי של אמריקה (Archaeological Institute of America) את ההרצאה לזכר הלין ג' קנטור.
לקריאה נוספת

הלין י' קאנטור ופנחס פ' דלוגאז, המאמר "התגליות בצ'וגה־מיש שבאיראן - עיר בת חמשת אלפים שנה", בתוך קדמוניות, שנה ח חוברת 30–31, תשל"ה, 1975, עמ' 94–95