stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בני הרצליה
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1985 על ידי כדורסלן העבר טל ברודי וראש עריית הרצליה אלי לנדאו.
בסיום עונת 1991/92 העפילה הקבוצה, ששמה היה אז הפועל הרצליה, לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה. בעונת הבכורה הדהימה את האלופה מכבי תל אביב בשלב רבע גמר גביע המדינה לאחר שני משחקים וניצחון ביד אליהו, בעונה בה הפסידה מכבי את האליפות. למרות זאת לא ניצלה את המומנטום והודחה בשלב חצי הגמר על ידי הפועל גבעתיים. בעונתה השנייה בליגת העל העפילה הקבוצה לפלייאוף העליון, אך הודחה בידי מכבי תל אביב.
בעונת 1994/95 חוללה הקבוצה הפתעה מרעישה כאשר ניצחה בחצי גמר גביע המדינה את מכבי תל אביב החזקה, וניצחה במשחק הגמר את הפועל חולון (77-88), וזכתה בגביע שהוא למעשה התואר ההיסטורי הראשון שלה אי פעם.
בסגל המנצח היו: פול תומפסון, ג'ון הדסון, אמיר כץ, רותם ארליך, קורן אמישה, דזי בארמור, אחיה מולכו, מנחם אטלס, פיני חוזז, סטיב שלכטר, אמיר דורון (שחיבר את סדרת הספרים "העשירייה הפותחת" וכונה 'הילד' בפי האוהדים) ומיקי הרמן. מאמן הקבוצה: אפי בירנבוים. סיום המשחק התרחש תוך מהומה אלימה שהתפתחה מיציעי האוהדים וגלשה אל תוך המגרש בין אנשי צוות שתי הקבוצות, ולמרות זאת, טקס הנפת הגביע התקיים.
הקבוצה המשיכה להיות קבוצת צמרת גם לאחר הזכייה בגביע. עם חילופי השלטון המקומי בהרצליה ועליית יעל גרמן לראשות העיר, הצטמצמה תמיכת העירייה בקבוצה והיא הפכה מקבוצת צמרת לקבוצת אמצע טבלה ומטה. בשנת 2002 נשרה הקבוצה לליגה השנייה. באותו קיץ היא התאחדה עם מכבי עירוני רעננה והפכה לקבוצת "בני השרון".
בשנותיה הראשונות בליגה הייתה גופיית משחקי הבית של הקבוצה צבועה לבן וגופיית משחקי החוץ הייתה שחורה. בהמשך שמרה הקבוצה על גופיית הבית הלבנה והמירה את גופיית החוץ לכחולה-כהה. אוהדי הקבוצה מזוהים עם הצבע הלבן.
בכל שנותיה נודעה בני הרצליה גם בזכות קבוצת הנוער של הקבוצה שהצמיחה כישרונות כדורסל ושחקני נבחרת ישראל כמו הסנטר יניב גרין, הרכז טל בורשטיין והקלע אורי יצחקי.
היסטוריה > תקופת האיחוד - "בני השרון"

רעיון האיחוד עלה על הפרק לאחר שמכבי רעננה עמדה בפני קשיים כספיים ולאחר שבני הרצליה ירדה בסיומה של עונת 2001/2002 לליגה הלאומית. המהלך התקבל למרות התנגדותם העיקשת של אוהדי שתי הקבוצות ובהובלה בולטת של חוג אוהדי בני הרצליה. התנגדות שלוותה בחרם ממושך שהסתיים בשנת 2014 עם חזרת הקבוצה להרצליה.
בני השרון הגיעה 3 פעמים לגמר גביע המדינה, אך הפסידה למכבי תל אביב (בעונות 2004/2005 ו-2009/2010), ולהפועל ירושלים (בעונת 2006/2007)
לקראת עונת 2006/2007 החתימה הקבוצה את שחקן ה-NBA לי ניילון, המאמן אפי בירנבוים וכן שחקנים ישראלים בכירים במטרה לבסס את מעמדה בצמרת הליגה. במהלך העונה הצליחה בני השרון להדיח את מכבי תל אביב בחצי גמר גביע המדינה, דבר שלא קרה מאז 1995. על אף התצוגה המרשימה בחצי הגמר הפסידה בני השרון בגמר הגביע להפועל ירושלים. באותה עונה עלתה הקבוצה לפיינל פור להכרעת האליפות, אך הפסידה בשני משחקיה וסיימה במקום הרביעי.
בעונת 2007/2008 המשיכה בני השרון להיות קבוצה מובילה בליגת העל. שינויים לקרא העונה כללו החתמת שון מונסון ושחקנים נוספים. בסיום העונה הפסידה למכבי תל אביב בחצי גמר הפיינל פור, וסיימה במקום השלישי.
את עונת 2008/2009 החלה הקבוצה עם ציפיות גבוהות עקב החתמתו של המאמן משה ויינקרנץ שחזר לאחר תקופה ארוכה שלא אימן, אך סגל חסר עקב פציעות הביא ל-2 תבוסות בשני המחזורים הראשונים של העונה, וויינקרנץ התפטר. המועדון מינה את אריאל בית הלחמי למאמן והתחזק בפאוור פורוורד אוגונה אוניקווה, שכבר שיחק במועדון בעבר.
ב-18 ביוני 2009, יום לאחר שאישרו עיריות רעננה והרצליה את האיחוד לשלוש שנים נוספות, הודיעה בני השרון על מינוי דן שמיר למאמן הקבוצה לשלוש השנים הבאות. ארבעה ימים לאחר מכן מונה אורן אהרוני לעוזר המאמן ורגב פנאן למאמן הכושר של הקבוצה.
ב-4 ביולי 2011 הפסיקה רשמית עיריית רעננה את התמיכה הכלכלית בקבוצה שנקראת מאז בני השרון הרצליה. לתפקיד המאמן מונה רועי חגאי (ששימש בעבר כעוזר מאמן הקבוצה) במקום דן שמיר שעבר להפועל חולון.
בעקבות השביתה ב-NBA החתימה הקבוצה את טרבור בוקר מהוושינגטון ויזארדס אך הוא נפצע במהלך ההכנה לעונה. לאחר מכן החתימה הקבוצה את שחקן סקרמנטו קינגס ג'יי ג'יי היקסון אשר עזב את הקבוצה לאחר משחק אחד בעקבות קשיי קליטה. אפיי יודו שחקן גולדן סטייט ווריורס חתם בקבוצה אך זה הספיק לשחק רק משחק אחד והוא עזב עקב סיום השביתה. למרות כל ההחתמות החלה השרון את העונה במאזן 6:1 ובעקבות כך פוטר חגאי ובמקומו מונה עדי אזולאי. ב-5 בינואר 2012 התפטר אזולאי מתפקידו ובמקומו מונה אריאל בית הלחמי לקדנציה שנייה בקבוצה.
ביולי 2012, כשנה לאחר עזיבת עיריית רעננה שונה שם הקבוצה בחזרה ל"בני הרצליה". בנוסף שינתה הנהלת המועדון את צבעי המדים לצבע המקורי שלהם, כחול-לבן.
הישגי הקבוצה לפי עונה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| עונה | מאמן | ליגה | גביע המדינה | אירופה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992/1993 | מולי קצורין | 6 | חצי גמר | — |
| 1993/1994 | אפי בירנבוים | חצי גמר | שמינית גמר | — |
| 1994/1995 | אפי בירנבוים | 6 | זכייה | — |
| 1995/1996 | מולי קצורין | חצי גמר | חצי גמר | — |
| 1996/1997 | מולי קצורין | 7 | רבע גמר | — |
| 1997/1998 | ארז אדלשטיין | רבע גמר | שמינית גמר | — |
| 1998/1999 | ארז אדלשטיין | 10 | סיבוב ראשון | — |
| 1999/2000 | אריק שיבק | רבע גמר | רבע גמר | — |
| 2000/2001 | חנוך מינץ/רונן גינסבורג | 9 | שמינית גמר | — |
| 2001/2002 | אלי קנטי/ישראל לב/ארז ביטמן | 10 | שמינית גמר | — |
| 2002/2003 | אפי בירנבוים | 5 | חצי גמר | צ'מפיונס קאפ: שלב בתים שני |
| 2003/2004 | יעקב ג'ינו | 3 | רבע גמר | — |
| 2004/2005 | ננו גינזבורג | 9 | גמר | יורופליג: שלב בתים ראשון |
| 2005/2006 | יעקב ג'ינו | 9 | חצי גמר | — |
| 2006/2007 | אפי בירנבוים | חצי גמר | גמר | — |
| 2007/2008 | אפי בירנבוים | 3 | רבע גמר | — |
| 2008/2009 | משה ויינקרנץ/אריאל בית הלחמי | 6 | רבע גמר | יורוקאפ: שלב בתים ראשון |
| 2009/2010 | דן שמיר | רבע גמר | גמר | — |
| 2010/2011 | דן שמיר | רבע גמר | שמינית גמר | — |
|  2011/2012 | רועי חגאי/עדי אזולאי/אריאל בית הלחמי | 10 | שמינית גמר | — |
| 2012/2013 | אריאל בית הלחמי/מתן חרוש | 11 | רבע גמר | — |
| 2013/2014 | אפי בירנבוים/מולי קצורין | 11 | רבע גמר | — |
|  2014/2015 | מולי קצורין/מיקי גורקה | 9 | שמינית גמר | — |
|  2015/2016 | מיקי גורקה | רבע גמר | רבע גמר | — |
| 2016/2017 | מיקי גורקה | רבע גמר | רבע גמר | יורופקאפ: שלב בתים שני |
| 2017/2018 | מיקי גורקה/אריק שיבק | 10 | שמינית גמר | יורופקאפ: שלב בתים ראשון |
| 2018/2019 | גאשפר פוטוצ'ניק / עופר ברקוביץ' / אריק שיבק | 12 (ירדה ליגה) | שמינית גמר | — |
| 2019/2020 | מיקי גורקה | 1 (עליית ליגה) | רבע גמר | — |
| 2020/2021 | שרון דרוקר | 11 | שמינית גמר | — |
| 2021/2022 | אורן אהרוני | גמר | זכייה | — |
| 2022/2023 | אורן אהרוני | רבע גמר | רבע גמר | ליגת האלופות: שלב בתים ראשון |
| 2023/2024 | דן שמיר | 10 | שמינית גמר | יורופקאפ: העפלה לבתים ועזיבת המפעל עקב פרוץ מלחמת חרבות ברזל |
| 2024/2025 | יהוא אורלנד |  | חצי גמר | — |
תארים והישגים

זכייה (2): 1994/1995, 2021/2022
סגנית (3): 2004/2005, 2006/2007, 2009/2010
זכייה: 2019/2020
שחקני עבר מפורסמים

ישראלים - אמיר כץ, ליאור ארדיטי, מאיר טפירו, ארז כץ, משה מזרחי, אורי יצחקי, גיא פניני, ניצן חנוכי, איתי לב ובן אלטיט, עוז בלייזר, טל בורשטיין, רותם ארליך, אורן שמר, אבירם זליקוביץ'.
זרים - פול תומפסון, ג'ון הדסון, טרנס רנצ'ר, טרנס סטנסבורי, מרכוס נוריס, ג'רוד סטיבנסון, רוג'ר פרינגטון, לי מתיוס, הקטור רומרו, קוקי בלצ'ר, ג'ייסון ויליאמס, לי ניילון, עוסמאן סיסה, איבי נדודי, רוד גריזארד, פי.ג'יי טאקר, שון ג'יימס, אוגונה אוניקווה, ג'ף אדריאן, אפיי יודו, צ'ינאנו אונואקו.
סגל הקבוצה בעונת 2024/2025

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא סגל הקבוצה.
ראו גם

בני הרצליה (כדוריד)
בנות הרצליה
הערות שוליים

↑  אבי אורנן, אושר מינוי מפרק לרעננה, באתר nrg‏, 28 ביוני 2002
↑  דנה סידי, בני השרון החתימה את שון מונסון, באתר ynet, 13 באוגוסט 2007
↑  אור שקדי‏, יורופקאפ: בני הרצליה בשלב הבתים אחרי 83:85 בחוץ על פורטו, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2017
↑  אין זו אגדה: הרצליה זכתה בגביע המדינה, באתר ערוץ הספורט, 18 בפברואר 2022
↑  משה ברדה, ‏יש גביע לשרון: הרצליה ניצחה את הפועל וזכתה, באתר ONE‏, 17 בפברואר 2022
↑  אתר מנהלת ליגת העל, טבלת הליגה, באתר מנהלת הליגה בכדורסל, ‏2023
↑  אריה ליבנת, בלי להתקשות: הפועל ירושלים הביסה את בני הרצליה ועלתה לחצי גמר הפלייאוף, באתר הארץ, 28 במאי 2023
↑  בעונה זו לא התקיים הסיבוב הראשון
נשיא המדינה יצחק הרצוג בטקס הענקת גביע המדינה בכדורסל לאחר שבני הרצליה זכו באליפות, פברואר 2022
מכתב לבן ערובה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אנטואן דה סנט-אכזופרי 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  מסה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת גלימאר 
 תאריך הוצאה:  1944 
 סדרה
 ספר קודם:  הנסיך הקטן 
 
מכתב לבן ערובה (בצרפתית: Lettre à un otage) היא מסה שפרסם אנטואן דה סנט-אכזופרי בשנת 1943 במהלך מלחמת העולם השנייה. "מכתב לבן ערובה" הוא מכתב פתוח ללאון ורת, חברו של סנט-אקזופרי, ודרכו לעם הצרפתי, שאנשיו היו לבני ערובה תחת הכיבוש הגרמני. הספר פורסם כאשר סנט-אקזופרי גלה בניו יורק, לאחר שהקשר שלו עם לאון ורת נותק. "מכתב לבן ערובה" מציב את ערכי החברות והאחריות של אדם לזולתו כערכים המרכזיים של העולם החופשי, למענם ראוי וחובה להילחם.
רקע > רקע ביוגרפי

אנטואן דה סנט-אקזופרי נולד ביוני 1900 בליון שבדרום-מערב צרפת. הוא היה מחלוצי הטיסה בקו הדואר בין אירופה וצפון-אפריקה. סנט-אקזופרי חווה מספר תאונות טיסה, בהן התרסקות מטוסו במִדבר, המתוארת בספר אדמת אנוש. לאון ורת, שאליו נכתב "מכתב לבן ערובה", היה מבקר ספרות ואמנות שנודע בדעותיו העצמאיות, ופרסם ספרים אחדים ורשימות ביקורת. ורת נולד בשנת 1878 בחבל לורן שבצפון-מזרח צרפת למשפחה יהודית מתבוללת.
סנט-אקזופרי וורת נפגשו לראשונה בשנת 1931 בפאריס. ורת תיאר ביומנו את סנט-אקזופרי כמי ש"הגיש לו כשי נעורים אחרים". סנט-אקזופרי מצדו תיאר את ורת כאהוב בחבריו, וכמצפן מוסרי בשבילו. בזמן מלחמת העולם השנייה נפרדו דרכיהם: סנט-אקזופרי התגייס לחיל האוויר הצרפתי ונמלט עם הטייסת שלו עם כניעת צרפת. ורת ומשפחתו ברחו דרומה, ל"אזור החופשי", ושהו בבית הקיט שלהם בגבול צרפת-שווייץ. קשר המכתבים בין השניים ניתק כאשר ורת נאלץ לרדת למחתרת, אך גם אז המשיכו השניים לכתוב זה לזה: ורת ביומנו וסנט-אקזופרי ב"מכתב לבן ערובה". מחשש להסגרת ורת, שמו אינו מצוין במפורש בספר. בנוסף, ניכרת חברותם בבחירתו של סנט-אקזופרי להקדיש את ספרו הנסיך הקטן לוורת. רמז נוסף לחברותם בעיני סנט-אקזופרי ניתן לראות בדמותו של השועל בספר. ביולי 1944 נעלם סנט-אקזופרי במהלך אחת מטיסותיו המבצעיות, ושני החברים לא זכו להיפגש עוד. ורת שמע על מות חברו באקראי, בזמן שהאזין לרדיו. ורת השתתף בפרסום ספרו האחרון של סנט-אקזופרי, "מצודה", מתוך עזבונו. הוא נפטר בביתו בשיבה טובה בשנת 1955.
רקע > רקע היסטורי

בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה צרפת בידי הנאצים וחולקה לשניים. החלק הצפוני היה תחת הכיבוש הנאצי, והחלק הדרומי נשלט בידי שלטון וישי, שלטון צרפתי ששיתף פעולה עם הנאצים, ונקרא "האזור החופשי". בעקבות הכיבוש הנאצי, נמלטו מיליוני אזרחים צרפתים לאזור החופשי בדרום כדי לבנות את חייהם מחדש, ובהם יהודים רבים. הכיבוש הנאצי הרע את מצבם של יהודי צרפת, שהפכו כפופים למערכת החקיקה האנטישמית הגרמנית. היהודים שברחו ל"אזור החופשי" סבלו אף הם ממדיניות אנטישמית של ממשלת וישי, שהחמירה עם התקדמות המלחמה. מדיניות זו התבטאה בהקמת מחנות ריכוז שהיוו את השלב הראשון בגירוש יהודי צרפת למחנות השמדה. גירוש היהודים החל בקיץ 1942, אז יצאו משלוחים ממחנות הריכוז בצרפת אל מחנה ההשמדה אושוויץ. בעקבות הגירוש ניסו אלפי יהודים לברוח או להסתתר מפני הנאצים והמשטרה הצרפתית משתפת הפעולה. ב"מכתב לבן ערובה" ניתן למצוא התייחסות למצב המסוכן בו נתון ורת כיהודי, וזוהי הסיבה שסנט-אקזופרי נמנע מציון שמו במכתב.
תרגום היצירה לעברית

ל"מכתב לבן ערובה" תרגום יחיד מצרפתית לעברית. הספר תורגם בשנת 2009 על ידי גדעון טיקוצקי ובעריכת רנה קלינוב, ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
לקריאה נוספת

טיקוצקי, גדעון. הנסיך הקטן - שבעה פרקי מסע. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998.
סנט-אקזופרי, אנטואן דה. הנסיך הקטן. תרגום: אילנה המרמן. תל אביב: עם עובד, 2011.
סנט-אקזופרי, אנטואן דה. טייס קרב בצירוף מכתב לבן ערובה. תרגום: גדעון טיקוצקי. בני ברק: ספרית פועלים, 2009.
רנה פוזננסקי. להיות יהודי בצרפת 1945-1939. ירושלים: יד ושם, 2000
הערות שוליים

↑  גדעון טיקוצקי. אחרית דבר לספר 'טייס קרב: מכתב לבן ערובה' מאת אנטואן דה סנט-אקזופרי. בני ברק: ספרית פועלים, 2009, עמ' 192
↑  גדעון טיקוצקי. 'הנסיך הקטן - שבעה פרקי מסע'. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 15.
↑  גדעון טיקוצקי. 'הנסיך הקטן - שבעה פרקי מסע'. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 21.
↑  גדעון טיקוצקי. 'הנסיך הקטן - שבעה פרקי מסע'. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 28
1 2  גדעון טיקוצקי, מי היה לאון ורת, הסופר היהודי שלגורלו כה חשש מחבר "הנסיך הקטן", אנטואן דה סנט-אקזופרי?, באתר הארץ, 24 ביולי 2009
↑  לירז לחמנוביץ, "שואת יהודי צרפת - סקירה היסטורית", אתר יד ושם, 2019. Web. 25 במרס 2019. <https://www.yadvashem.org/he/articles/general/historical-review.html>
↑  רנה פוזננסקי, 'להיות יהודי בצרפת, 1945-1939', ירושלים: יד ושם, 2000, עמ' 50.
↑  רנה פוזננסקי, 'להיות יהודי בצרפת, 1945-1939', ירושלים: יד ושם, 2000, עמ' 97.
↑  לירז לחמנוביץ, "שואת יהודי צרפת - סקירה היסטורית", אתר יד ושם, 2019. Web. 25 במרס 2019. <https://www.yadvashem.org/he/articles/general/historical-review.html>.
1 2  סנט-אקזופרי, 'מכתב לבן ערובה', מצרפתית: גדעון טיקוצקי, בני ברק: ספרית פועלים, 2009, עמ' 175.
↑  סנט-אקזופרי, 'מכתב לבן ערובה', מצרפתית: גדעון טיקוצקי, בני ברק: ספרית פועלים, 2009, עמ' 178-176.
↑  סנט-אקזופרי, 'מכתב לבן ערובה', מצרפתית: גדעון טיקוצקי, בני ברק: ספרית פועלים, 2009, עמ' 171-170.
↑  סנט-אקזופרי, 'מכתב לבן ערובה', מצרפתית: גדעון טיקוצקי, בני ברק: ספרית פועלים, 2009, עמ' 174-173.
↑  סנט-אקזופרי, 'הנסיך הקטן', מצרפתית: אילנה המרמן, תל אביב: עם עובד, 2011, עמ' 54–55, 69-68.
↑  סנט-אקזופרי, 'הנסיך הקטן', מצרפתית: אילנה המרמן, תל אביב: עם עובד, 2011, עמ' 25-23.
↑  סנט-אקזופרי, 'טייס קרב', מצרפתית: גדעון טיקוצקי, בני ברק: ספריית פועלים, 2009, עמ' 155-154.
↑  סנט-אקזופרי, 'הנסיך הקטן', מצרפתית: אילנה המרמן, תל אביב: עם עובד, 2011, עמ' 63-57.
יוז'ף אבוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1858 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רומניה 
 פטירה:  19 באוגוסט 1914 (בגיל 56) הרובע החמישי של בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Pfeffer Simon József 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1882) 
 
יוז'ף אבוני (במקור עד 1882 יוז'ף שמעון פפר, בהונגרית: Abonyi József; שארקזוילק, 19 במרץ 1858 – בודפשט, 19 באוגוסט 1914) היה רופא שיניים יהודי-הונגרי. בנו היה אישטוואן אבוני (1886–1942), אמן שחמט, שהיה ממייסדי איגוד השחמט ההונגרי והבינלאומי (פיד"ה).
ביוגרפיה

יוז'ף אבוני נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר מור פפר ושל חני קפלי. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (אוניברסיטת אטווש לוראנד של היום) בשנת 1882 ואז התחיל לעבוד כרופא שיניים בבודפשט. הוא היה אחד מהעמיתים הראשונים של רופא השיניים יוז'ף איסלאי. אבוני סייע בהרצאותיו של איסלאי וניהל גם את מרפאת החוץ שלו. אבוני הפך תחילה לסגן נשיא ולאחר מכן לנשיא "אגודת רופאי השניים ההונגרית". למרות מאמציו, הוא לא הצליח להשיג את התואר פרופסור חבר באוניברסיטה. מאמריו הרבים הופיעו בכתבי עת רפואיים בהונגריה ובגרמניה. תקופה מסוימת היה העורך של כתב העת לרפואת שיניים Odootoskop. הוא היה סופר פורה ביותר, עבודתו המקיפה הראשונה פורסמה בשנת 1888, ששמה היה "מדריך קצר לרפואת שיניים והכירורגיה שלה". ספר זה הוא העבודה הרפואית הראשונה בהונגרית המכסה את כל תחום רפואת השיניים.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה פלורה מנגולד (1864–1919), בתו של הנריק מנגולד, רופא בספא, אותה נשא בבודפשט ב-15 בפברואר 1885 ומאוחר יותר התגרש ממנה. רעייתו השנייה הייתה סלסטין זייצ'ק (1874–1900), איתה התחתן ב-23 ביוני 1895. היא נפטרה בגיל 26.
עבודותיו

עבודותיו שפורסמו:
מדריך קצר לרפואת שיניים ולכירורגיה שלה (1888)
Compendium der Zahnheükunde (Wien, 1889)
על חומרי הרדמה, במיוחד ברומאתיל (1892)
רפואת שיניים בעידן היפוקרטס (1899)
הגומי ויישומו בפרקטיקה הרפואית (1899)
התקדמות רפואת השיניים בשנת 1899 (1900)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 21805/1882. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1882. év 11. oldal 58. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 370/1914. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 50/1885. folyószáma alatt".
↑  "Második házasságkötése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 408/1895. folyószáma alatt".
ראו גם

Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001. (לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מצטיינים. בודפשט, מכבי, 2001)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002., a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Péter Mihály: Az erdélyi fogorvoslás történetéből. Marosvásárhely, Mentor Kiadó, 2006. (פטר מיהאלי : מההיסטוריה של רפואת השיניים הטרנסילבנית. טרגו מורש, הוצאת מנטור, 2006)
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996- (לקסיקון חדש של רוואי. עורך ראשי. אישטוואן קולגה טרשוי. סקסארד, באביץ', 1996)
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub, 2001. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספרים ההונגרי, 2001)
National Library of Medicine: József Abonyi, pioneer of prosthodontics in Hungary
Abonyi Jőzsef. Névpont
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. יוז'ף אבוני
Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו בקטלוג המוזיאון הספרותי פטפי)
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891. (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1891)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9708 4476  NKC: xx0204856  NTA: 13373823X  SUDOC: 168473259  VIAF: 292165748   WorldCat (עם VIAF): 292165748
יום טוב ליפמן מילהויזן

.
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־14 
 פטירה:  המאה ה־15 
 מקום פעילות:  פראג, ארפורט
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־15 
 השתייכות:  ראשונים, יהדות אשכנז 
 חיבוריו:  אלפא ביתא, ספר נצחון
 
ספר נצחון של רבי יום טוב ליפמן מילהויזן
רבי יום טוב ליפמן מילהויזן (מכונה גם: טביומי; נפטר בה'קפ"א, ~1421) היה רב ופוסק הלכה אשכנזי בסוף תקופת הראשונים (ראשית המאה ה-15), נודע בשל ספרו "ספר נצחון".
ביוגרפיה

נולד לרב שלמה מילהויזן, מקום ושנת לידתו לא ידועים. כנראה היה תלמידם של רבי מאיר בן ברוך הלוי מווינה ורבי שמשון בן אליעזר מחבר "ברוך שאמר", ושל רבי שלום מנוישטט.
ידוע שכיהן כרב בפראג ובסוף ימיו בארפורט והיה ידידם של מהרי"ל ומהר"י וייל וכמה מפסקיו משוקעים בכתביהם. הוא ועמיתיו, רבי מנחם בן יעקב שלם ורבי אביגדור קרא עסקו בפילוסופיה ובפולמוס עם הנצרות.
כנראה היה בקראקא בשנת 1420 וערך מסעות ברחבי בוהמיה וארצות חבל הריין.
חיבוריו > ספר אלפא ביתא

'אלפא ביתא' הוא ספר העוסק בפירוט בצורת האותיות וגם במשמעויותיהן על פי הקבלה. חלק מהדברים למד מפי רבי שמשון בן אליעזר המכונה 'ברוך שאמר'.
ספר זה נדפס בתוך ספר 'ברוך שאמר' העוסק בהלכות הכנת התפילין וכתיבתן, אשר כולל בתוכו שלושה ספרים ממחברים שונים, אשר הנושא המשותף לספרים אלו הביא להעתקתם כחיבור אחד, וגרם לבלבול רב בזהות המחבר. רבי יוסף קארו, בספרו בית יוסף (אורח חיים סימן לו) מצטט מ"אלפא ביתא" ומכנה את מחברו בטעות "רבי יצחק ברוך שאמר": "שמצאתי קונדריס לחכם אחרון, שמו הרב ר' יצחק ברוך שאמר, מדבר בדרך ארוכה בצורת האותיות, וייטבו דבריו בעיני, ולכן ראיתי להעתיקו פה". טעות זו גרמה לבלבול רב ואף הביאה חכמים שונים למחשבה שיש שותף רביעי לספר זה.
חיבוריו > ספר הנצחון

בחודש אלול ה'קנ"ט, אוגוסט 1399, התרגשה עלילה נוצרית על יהודי פראג, ור' יום טוב ליפמן אולץ לקיים ויכוח פומבי מול מומר בשם פיטר, ששמו היהודי היה פסח. הרב יצא בשלום מן הוויכוח, אך בחודש אלול בשנה שלאחר הוויכוח הוצאו להורג שמונים מיהודי פראג. ספרו העיקרי, ספר נצחון (לעיתים: ספר הניצחון), הוא תולדת הוויכוח עם אותו מומר.
לקריאה נוספת

אפרים קופפר, 'ספר הברית וכתבים אחרים לר' יום טוב ליפמן מילהויזן', סיני, נו, תשכ"ה, עמ' של-שמג.
שמחה פיעטרושקא, מילהויזן, יום טוב ליפמאן, בתוך: יידישע פאָלקס־ענציקלאָפּעדיע', ח"ב, ניו יורק: גלעד, תש"ט. עמ' 272
יוסף דן, שיר הייחוד עם פירוש על דרך הקבלה לר' יום טוב ליפמן מילהויזן, פקסימיליה בצירוף מבוא, ירושלים: הוצאת בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי והוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית, תשמ"ב.
אריה שטרן

הרב אריה לייב שטרן (נולד ב-27 בנובמבר 1944, י"א בכסלו ה'תש"ה) הוא רב ישראלי דתי־לאומי, מרבני ישיבת מרכז הרב. ראש מכון הלכה ברורה ובירור הלכה, כיהן כרב העיר ירושלים, כחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל וכראש ישיבת הדרום. שימש כר"מ בישיבות מרכז הרב, הכותל, אור עציון, קריית שמונה, אורות שאול ואש התורה.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לאשר (ישעיה) וחוה לאה, בבית ציוני-דתי וחסידי. סבו מצד אביו, רבי רפאל שטרן, היה ראש הקהל באונגוואר ומקורב לאדמו"רים רבים. למד בישיבת היישוב החדש, בישיבת חברון ומשנת ה'תשכ"ד בישיבת מרכז הרב. בשנת תשכ"ו (1966) זכה בפרס משרד הדתות לחיבורים תורניים. בחורף תשכ"ז התגייס לצה"ל ושירת במשך שלושה חודשים, וכן שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים במילואים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור.
בשנים תשכ"ח-תשכ"ט, לאחר נישואיו, התגורר בתל אביב ולמד בכולל "שבט מיהודה" להכשרת דיינים בתל אביב בראשות הרב אפרים בורודיאנסקי.
בתשעה באב ה'תש"ל (1970), בעקבות בקשתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראש ישיבת מרכז הרב, הקים עם הרב יוחנן פריד, אביב רייך ואחרים, את מכון הלכה ברורה ובירור הלכה, בראשו הוא עומד מאז הקמתו. כראש המכון משמש הרב שטרן כעורך הראשי של סיכומי שיטות הראשונים והאחרונים על סדר סוגיות התלמוד הבבלי.
בשנת תשל"ט, לצד ידידיו הרב יגאל שפרן והרב יששכר גואלמן, ובברכת רבו הרצי"ה, היה שותף להקמת מכון מרחבים להכשרת מורים ומלמדים בקריית משה בירושלים, שבו היה חבר הנהלה. במוסד לימדו הרב שאול ישראלי והרב שלמה מן-ההר. שימש חבר הנהלה בבית הספר נעם בירושלים.
בין השנים תשמ"ג-תשמ"ז, וכן תשנ"ט-תשס"ב, שימש כר"מ בישיבת מרכז הרב, ובין השנים תשמ"ח-תשמ"ט כיהן כראש ישיבת הדרום ברחובות. כן לימד בישיבת אור עציון, בישיבת קריית שמונה בתקופת ייסודה, בשנים תשס"ג-תשס"ד לערך שימש כמגיד השיעור כללי בישיבת הכותל, וכן לימד בישיבת אורות שאול בפתח תקווה, בישיבת ההסדר אש התורה.
כן היה שותף עם הרב פריד ואביב רייך בפעילות לשיקומו של בית הרב בירושלים ולהפיכתו למרכז חינוכי להנחלת מורשתו של הרב קוק.
משמש מזה כמה עשורים כרב קהילת "הר חורב" בשכונת קטמון בירושלים.
הרב הראשי האשכנזי של ירושלים

ב-2009 הועלה שמו של הרב שטרן כמועמד מוסכם מטעם הציונות הדתית לכהן כרב הראשי האשכנזי של ירושלים. מתנגדיו החרדים ניסו לדחות את מועד הבחירות עד לאחר שימלאו לו 70 כדי למנוע את בחירתו.
לבסוף, ב-22 באוקטובר 2014, נבחר הרב שטרן לתפקיד, 11 שנים לאחר שנפטר הרב האשכנזי הקודם, הרב יצחק קוליץ. הוא נבחר ברוב של 27 קולות מתוך 48 חברים בגוף הבוחר. לצדו נבחר כרב ראשי ספרדי, הרב שלמה משה עמאר.
הרב שטרן זכה לתמיכת שר הדתות נפתלי בנט וראש עיריית ירושלים ניר ברקת. בין תומכיו הרבניים היו: הרב חיים דרוקמן, הרב אהרון ליכטנשטיין, רבי יוחנן סופר מערלוי, הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב שמואל אוירבך, הרב אליהו בקשי דורון ורבני צהר. הרב יעקב שפירא שהיה מועמד בעצמו הודיע שאם תתאפשר בחירת הרב שטרן - ימשוך את מועמדותו ויתמוך בו, כפי שאכן נעשה.
עם בחירתו הצהיר הרב: ”בכוונתי לשמש כרב של כל הירושלמים: חילונים, דתיים וחרדים. לעמוד בראש רבנות ירושלים זאת זכות גדולה, אך היא גם טומנת בחובה אחריות כבדה. אני אדאג שכל השירותים הדתיים יהיו נגישים וידידותיים ובכך ישמשו כמודל לשאר הרבנויות בישראל”.
בהגיעו לגיל 70 האריכה מועצת הרבנות הראשית את כהונתו בחמש שנים, בהתאם לסמכותה. כהונתו של הרב שטרן הסתיימה ב-27 בנובמבר 2019, וניסיונות להאריך את כהונתו לא צלחו.
עמדותיו

יצא נגד התבדלות של מגזרים בשכונות משלהם והביע תמיכה במגורים בשכונות מעורבות של דתיים וחילונים.
ביחס למערכת הכשרות אמר כי הוא מעוניין להחזיר רמת הכשרות בירושלים למצב של לפני כחמישים שנה, אז נתפסה לדבריו ככזאת שאין מהודרת ממנה. זו אכן הייתה פעילותו העיקרית בשנות כהונתו, ובמהלכה עלתה רמת הכשרות בעיר וגם חרדים רבים החלו לסמוך על כשרות המהדרין של רבנות ירושלים.
ביחס לשיתוף נשים בתפילה אמר: ”היום המצב השתנה, ואי אפשר להפטיר כדאשתקד שבדורות הקודמים זה לא היה כך... ברור שיש צורך לחדש דברים, מתוך עיון בהלכה”. לאור זאת תמך בהגדלת עזרת הנשים בכותל לגודל של עזרת הגברים והתיר הצבת ספר תורה בעזרת נשים בעת הקפות של שמחת תורה.
ביחס להומואים אמר שיקבלם לבית הכנסת שלו, כשם שהוא מקבל מחללי שבת, אך ישתדל שלא יהיו שליחי ציבור. הוא מתנגד למצעד הגאווה.
הרב שטרן קרא להוציא את מקצועות הגמרא והקודש מבחינות הבגרות בבתי הספר הממלכתיים דתיים.
הרב שטרן הביע רצון לקיים פעילות משותפת לדתיים וחילונים כדוגמת קיום קידושים משותפים בבתי הכנסת בירושלים אחרי תפילת מוסף. במסגרת כך, הקים בדצמבר 2014 בירושלים פורום להידברות בין חילונים ודתיים. כמו כן ייחד יום קבלת קהל שבועי.
לדעתו פרויקטים לאומיים ועירוניים צריכים להיבחן גם מנקודת מבט הלכתית.
בשנת 2018 פסק הרב שטרן כי ניתן לקבור בבית קברות יהודי תושב מזרח ירושלים שנהרג בתאונה, משום שהאחראים על בתי הקברות המוסלמים בעיר סירבו לקוברו שם, בגין חשד למכירת נכסים ליהודים. התנגד בפומבי להקמת ממשלה שתישען על קולות המפלגות הערביות.
מספר פעמים דיבר בשבחם של נוער הגבעות, והיה, לצד הרב חיים דרוקמן, ממובילי הקריאה לשינוי היחס אליהם ו"מסע הרבנים" לגבעות השונות.
חיים אישיים

הרב שטרן נישא בשנת תשכ"ח למרים-יוכבד, ולהם שבעה ילדים, מהם:
יקירה - אשת הרב אמוץ קורצטג, ר"מ בישיבת לנתיבות ישראל.
שרה - אשת הרב יצחק סמואל, ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים.
רחל - אשת אל"ם במיל' הרב ישי איתן, יושב ראש המועצה הדתית מטה בנימין.
הרב יחזקאל - ר"מ בישיבה הגבוהה בכרמיאל.
שירה - נהרגה בתאונת דרכים בשנת 2007, בגיל 21.