stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתנת שכיב מרע
גדר ירושה

תיקנו חכמים שמתנת שכיב מרע חשובה כירושה, ואם יאמר האדם ההולך למות שרוצה הוא להביא חלק מנכסיו לאדם מסוים, חשוב אותו אדם כיורש גמור, ויש לו את כל העדיפויות של יורש.
אחת העדיפויות של יורש הוא, קשור לכלל במשפט העברי האומר שלא ניתן למכור חוב לאדם אחר לחלוטין, כי כאשר מוכרים את החוב, אין פירוש הדבר שהחוב בעצמו עובר לאדם האחר, שכן מלווה להוצאה ניתנה, ולא ניתן למכור לאדם אחר חוב שהוא למעשה דבר שאין בו ממש, שהרי כסף ההלוואה אינו בעולם, ולכן המכירה היא רק על השעבוד נכסים, כלומר זכות הגבייה של החוב, שהיא לגבות מנכסיו של האדם או את זכות הגבייה מהאדם עצמו, וזאת קיימת ותלויה בחוב עצמו, שלא ניתן להעבירו מהלווה למלווה, ולכן אם ימחול המלווה את החוב, לא יוכל קונה השטר חוב לגבות את החוב יותר. לעומת זאת, יורש של האדם יורש גם את חובותיו, שכן לפי הסבר חכמי האחרונים יורש אינו בעלות חדשה לחלוטין אלא שהיורש מקבל את כוחותיו המשפטיים של המוריש, ולכן הוא יכול גם לגבות את חובותיו, והם שייכים לו באופן גמור.
מכיוון שאדם שקיבל מתנה משכיב מרע חשוב כיורש, לא יכולים יורשיו האחרים למחול על שטר חוב שיורש מהשכיב מהרע, שכן מקבל המתנת שכיב מרע גם הוא חשוב כיורש לעניין החוב, וקניינו הוא מוחלט.
בדיני ירושה אזרחיים מופיע המונח שכיב מרע כאחד מארבעת סוגי הצוואות הקיימות בחוק הירושה. המונח  צוואה שבעל פה מתאר צוואה שנערכה בעל פה על ידי אדם המצוי בפני המוות מפאת מחלה קשה (שכיב מרע) או בנסיבות שבהן הוא יודע שמותו קרוב.
על מנת שצוואה שכזו תקבל תוקף משפטי, מוטל על עדי הצוואה ששמעו את הוראות המנוח בשעתו האחרונה לרשום מיד זיכרון דברים אותו יש להגיש לרשם לענייני ירושה. קיים קושי של ממש בהוכחת אמיתותה של צוואת שכיב מרע מפאת העובדה שמדובר בצוואה שחסר בה המרכיב הטקסי המשקף את גודל המעמד של הוראת הרצון שלאחר מיתה. בימינו מלמד הניסיון, כי צוואת שכיב מרע היא צוואה נדירה למדי, משום שהמודעות לצורך בעריכת צוואה גורמת לאדם לערוך צוואה באופן מסודר בפני עורך דין או בפני רשות.
הערות שוליים

↑  רמב"ם, משנה תורה, ספר קניין, הלכות זכייה ומתנה, פרק ח', הלכה ג.
↑  רמב"ם, משנה תורה, שם, הלכה ז.
↑  מסקנת הגמרא בבא בתרא קנא, ב; רמב"ם הלכות זכייה ומתנה פרק ח, יד-טו, שולחן ערוך חושן משפט רנ, ד.
↑  "מתנת שכיב מרע כירושה שויוה רבנן". תלמוד בבלי בבא בתרא קמט א
https://www.sefaria.org.il/Bava_Batra.149a.4?lang=he&with=Rashbam&lang2=he
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ע"ז, עמוד א' תוספות ד"ה אמר רב פפא.
↑  שיטת רבינו תם.
↑  על פי הסבר תוספות בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף י"ט, עמוד א'.
ארנה פריי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1873 Horná Streda, סלובקיה 
 פטירה:  21 בספטמבר 1937 (בגיל 64) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  נוירולוג, מנהלן בית חולים, מרצה באוניברסיטה, רופא 
 
ארנה פריי (בהונגרית: Frey Ernő; ואגסרדאהיי, 10 בינואר 1873 – בודפשט, טרזווארוש, 21 בספטמבר 1937) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, נוירולוג, פרופסור באוניברסיטה, (חיצוני, לא חלק מהסגל), רופא ראשי בבית החולים, מנהל בית חולים.
קורות חיים

ארנה פריי נולד במשפחה יהודית ענייה כבנם של איגנץ פריי (1832–1921) ושל שרולטה פולק (1837–1913). את לימודי הרפואה שלו השלים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (1892–1897) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). באוגוסט 1896 נבחר כמתמחה ללא שכר למשך שנה במכון מספר 2 של האוניברסיטה לפתולוגיה ולהיסטופתולוגיה. בספטמבר של השנה שלאחר מכן הוא מונה לשנה נוספת. לאחר מכן המשיך את לימודיו בווינה, פריז ומינכן. לאחר שחזר הביתה עבד במכון להיסטולוגיה של המוח של אוניברסיטת בודפשט. ב-1911 מונה לרופא הראשי של המחלקה הנוירולוגית והפסיכיאטרית של מרפאות החוץ בית החולים ארז'בט בבודפשט ולאחר מכן, ב-1914, לרופא הראשי של המחלקה מספר 1 של בית החולים. באוקטובר 1936 הוא נבחר למנהל הראשי של כל בית החולים. זמן קצר לפני מותו יצא לפנסיה מפני שהגיע לגיל פרישה, אך טיפל במטופליו הפרטיים עד ימי חייו האחרונים. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כרופא צבאי בבית חולים של חיל מצב, שם היה ראש המחלקה הנוירולוגית והפסיכיאטרית. השנים 1915–1916 בשנת הלימודים האקדמית קיבל הסמכה פרטית להוראה באוניברסיטה בתחום הפתולוגיה ונתיחה של הפרעות מוחיות. הוא היה היועץ הרפואי של בית החולים של עובדי רכבות הונגריה (מ.א.ב), המזכיר הראשון ולאחר מכן סגן נשיא המחלקה הפסיכיאטרית והנוירולוגית של ההסתדרות הרפואית ההונגרית. הוא מת ב"סנטוריום פארק" כתוצאה מאי ספיקת לב לאחר כריתת תוספתן.
אשתו הייתה מרגיט ברוקנר (1890–?), בתם של פילפ מארק ברוקנר ושל אווה ברוקנר, לה נישא ב-1920 בטרזווארוש, בבודפשט. נולדו להם שני ילדים.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
כתביו ומחקריו

נתונים על לוקליזציה של נגעים הגורמים להפרעות תנועה פוסט-המיפלגיות. (ארכיון רפואי הונגרי, 1904, 4)
על הערך הטיפולי של גליסטרופוספטים. (Budapest Medical Journal, 1906, 7)
הערך של מבחן וסרמן באבחון שחפת. (כתב עת רפואי, 1910, 14.)
השפעת האנסול על מחלות עצבים של מתאלוזות ומבלן וסרמן. (כתב עת רפואי, 1911, 31)
מקרה של פקעת מדולרית המחקה גידול זוויתי. (שבועון רפואי, 1914, 8)
נתונים היסטופתולוגיים וקליניים למחלת אלצהיימר. (עלון מתמטי ומדעי הטבע, 1915, כרך 33)
המצב היום של הפתוגנזה והטיפול הרפואי בשחפת ושיתוק. (Budapest Medical Gazette, 1923, 2–3)
פרסים והוקרה

צלב הצטיינות מוכתר זהב על סרט מדליית החיל (1918)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002
A magyar társadalom lexikonja (לקסיקון החברה ההונגרית)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
ראו גם

Révai nagy lexikona VIII. kötet (Földpálya–Grec). Budapest: Révai Testvérek Irodalmi Intézet Részvénytársaság. 1913. (הלקסיקון הגדול של רוואי)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1597/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-17.
↑  Hivatalos Közlöny, 1896. augusztus 15. (4. évfolyam, 16. szám)
↑  Hivatalos Közlöny, 1899. szeptember 1. (5. évfolyam, 17. szám)
↑  Pesti Hírlap, 1936. október 28. (58. évfolyam, 247. szám)
↑  Budapesti Orvosi Újság, 1911. október 19. (9. évfolyam, 42. szám)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1127/1920. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-17.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארנה פריי".
לאיוש גימש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בנובמבר 1886 מישקולץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1945 (בגיל 58 בערך) בוכנוואלד, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Goldberger Lajos 
 
אחד מציוריו של גימש
לאיוש גימש (במקור גולדברגר, בהונגרית: Gimes Lajos; מישקולץ, 29 בנובמבר 1886 – מחנה הריכוז בוכנוולד, 23 בפברואר 1945) היה צייר יהודי-הונגרי. הוא היה צייר מוכשר ביותר, על פי כמעט כל ביקורת וביקורת בעיתון, זוכה פרסים. הציג בעשרות תערוכות בממלכת הונגריה ובחו"ל עד מותו בשואה.
קורות חיים > תחילת דרכו

לאיוש גימש נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון גימש (גולדברגר) (1854–1902), מורה ומזכיר הקהילה היהודית במישקולץ ושל מריה פלדמן. הוא למד בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט (כיום שמו אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב), ולאחר מכן המשיך את לימודיו בברלין, בבריסל ובפריז. הוא הציג לראשונה בסלון הלאומי. ב-1906 השתתף בתערוכה הבינלאומית במילאנו עם ארבעה ציורים. ב-1909 התיישב בעיר הולדתו מישקולץ (כ-160 אלף תושבים היום), שם הציג שבע תערוכות אוסף עד 1927.
קורות חיים > קריירה

הדיווחים הראשונים על פעילותו האמנותית הופיעו ב-Miskoczi Napló ב-1909. שנה לאחר מכן, הוא הציג תערוכה עצמאית, שבה - כפי שדיווח כתב העת ה"אופוזיציה" (Ellenzék) - עשרים וחמש מתוך 93 התמונות שלו שהוצגו נמכרו בימים הראשונים. התערוכות במישקולץ עקבו זו אחר זו מדי שנה עד 1927,וכולן זכו להצלחה. ביוני 1913, ה"עיתון של פשט" (Pesti Hírlap) דיווח שהוא זכה ב-500 כתרים בתחרות כרזות.
ב-1911 ערך גימש את התערוכה הראשונה שלו, של נופים, בהיכל האמנות (בודפשט) שהוא היכל התערוכות הגדול ביותר בבירת הונגריה. גימש צייר תמונות נטורליסטיות הנוטות לאימפרסיוניזם.
קורות חיים > מלחמת העולם הראשונה

הוא גויס כחייל במלחמת העולם הראשונה בסתיו 1914 ונפצע מהר מאוד בשדה הקרב. לאחר החלמתו חזר לחזית וצייר שם כל פעם שיכול היה. בשנת 1916 ארגנה המפקדה הצבאית תערוכה בלבוב של "יצירותיהם של ציירים הנלחמים בחזית", דיווח ה-Miskoczi Napló: "התמונות של גימש עושות רושם כללי רב". לאחר מכן, אורגנה תערוכה של תמונותיו בזמן המלחמה. בגיליון ה-19 של כתב העת "תרבות הונגרית" (Magyar Kultúra) ב-1917, ניתן מעין סיכום של תמונותיו של גימש:
"נושא התמונותיו הוא כמעט אך ורק מלחמה. הוא רואה במלחמה מוטיבים עדינים, כמעט שלווים. חבריו החיילים הפשוטים מספרים סיפורים סביב המדורה, כותבים מכתבים, מנקים את נשקם, עוברים בנופים זרים, נופי רוסיה. הוא מצייר את הנופים הרחוקים דרכם הוא צועד כחייל, אבל אנחנו לא רואים דבר מהמאבקים הגדולים, החרדות והזוועות של המלחמה".
קורות חיים > המשך פעילותו ומותו

פעילותו לא פחתה גם בשנות ה-20. הוא נכח בכל התערוכות הגדולות הן בבודפשט והן במישקולץ. גם ההכרות והפרסים גדלו. הוא היה צייר מוכשר, על פי כמעט כל ביקורת וביקורת בעיתון. הוא עבד גם בבלגיה ובגרמניה.
הוא גם יצר ציורי צבעי מים אתנוגרפיים. ב-1924 הציג תערוכה במוזיאון ארנסט וב-1928 בשוב בהיכל האמנות. ב-1933 שהה חמישה חודשים בהולנד, שם ערך שלוש תערוכות, ב: האג, חרונינגן דן בוס. הוא היה חבר באומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ובין השנים 1939 ו-1944 הוא לא יכול היה להציג כיהודי רק בפעילות האמנות של אומיקה. הוא גורש למחנה ריכוז ב-1944.
משפחתו

אחיינו מיקלוש גימש היה עיתונאי, פוליטיקאי, מרטיר של המרד ההונגרי. אחיו מיקלוש גימש היה רופא. גיסתו לילי היידו הייתה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית.
אשתו הייתה מנהלת בית הספר למוזיקה אירמה פרויד, בתם של איגנץ פרויד ושל ברטה פירנברג, לה נישא ב-28 בדצמבר 1918 בבודפשט.
פרסים והוקרה

פרס הקזינו של ליפוטווארוש (1925)
פרס מוריץ אסטרהאזי (1926)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
גלריה קיזלבך
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Szendrei János - Szentiványi Gyula: Magyar képzőművészek lexikona (Budapest, 1915), Online elérés (לקסיקון האמנות החזותית ההונגרית - גישה מקוונת דרוש מינוי)
Gimes Lajos az OMIKE oldalán (לאיוש גימש בדף של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך)
לאיוש גימש באתר התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 21146/1898. MNL-OL 30794. mikrofilm 459. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1898. év 25. oldal 28. sor
↑  "Születési bejegyzése a miskolci izraelita hitközség születési akv. 251/1886. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-01-24.
↑  "Gimes (Goldberger) Simon halotti bejegyzése a miskolci polgári halotti akv. 326/1902. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-01-24.
↑  Gimes Lajos sikere Hollandiában (1933. október 17.) Esti Kurir, 11. évfolyam, 236. szám, 9. o. Online elérés (Hozzáférés: 2020. január 24.)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1562/1918. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-01-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526321505171  VIAF: 311794762   WorldCat (עם VIAF): 311794762
שאנדור פרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1895 ג'נג'ש, הונגריה 
 פטירה:  9 ביוני 1986 (בגיל 90) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Fuchs Sándor 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מספר צאצאים:  1 
 
שאנדור פרי (במקור עד 1945 פוקס-Fuchs, בהונגרית: Feri Sándor; ג'נג'ש, 29 בספטמבר 1895 – בודפשט, 9 ביוני 1986) היה עורך דין יהודי-הונגרי דוקטור למדע המדינה ולמשפטים (1959) נשיא בית המשפט העליון של הרפובליקה העממית ההונגרית.
ביוגרפיה

שאנדור פוקס נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ פוקס (1866–1932), סוכן בעיר ג'נג'ש, ושל מריה קלר (1871–1960) הוא סיים את לימודיו בעיר הולדתו, ב"גימנסיה הראשית המלכותית הממלכתית ההונגרית". הוא החל את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ביולי 1914, אך גויס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית באביב 1915 ונשלח לחזית המזרחית הרוסית כמועמד לקצונה. בקיץ 1916 נפל בשבי הרוסי. בשנת 1917 נלקח ליקטרינבורג על גבול סיביר שם בא במגע עם הבולשביקים ולאחר מכן הפך לאחד ממפקדי היחידה של משמר סמולני בפטרוגרד. הוא חזר להונגריה ב-1920 והשיג דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת סגד על שם פרנץ יוזף והפך למתמחה לעורך דין. בשנים שלאחר מכן עבד כעיתונאי כלכלי ופקיד בנק. הוא עבר את בחינת לשכת עורכי הדין ב-1927 ועבד כעורך דין שכיר במשרד עורכי הדין של רוברט פלאדי (מקודם פראגר) עד 1937.
בין השנים 1937–1940 ניהל משרד עורכי דין עצמאי בבודפשט. ב-1937 הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה הבלתי חוקית. הוא הפך לפעיל של "הסיוע האדום". במהלך מלחמת העולם השנייה שיתף פעולה עם הפוליטיקאי ההונגרי האנטי פשיסטי ואנטי גרמני אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי כחבר בתנועת ההתנגדות והוביל סמינר פוליטי בסדנה של מרגיט קובאץ' (קרמיקאית מפורסמת יהודייה-הונגרייה). הוא הסתתר אחרי מבצע מרגרטה במרתף סגור ומוקף בחומה.
בשנת 1944, ביוזמתו ברחו עובדי הדפוס בסקשפהרוואר שנידונו למוות. בשנים 1944–1945 היה היועץ המשפטי של הסניף ההונגרי של הקומיסריון העממי הסובייטי לענייני פנים (נ.ק.ו.ד.) והיועץ המשפטי המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית, ולאחר מכן עמד בראש המחלקה המשפטית של מפלגת העובדים ההונגרית (MDP). משנת 1946 כיהן גם בתפקיד נוטריון ציבורי בדצמבר 1949 מונה ל"נשיא בית המשפט העליון" של הרפובליקה העממית ההונגרית. מכיוון שערך דיווח כתוב על עוולות הבלתי חוקיות שבוצעו על ידי רשויות אכיפת החוק הוא גורש מהמפלגה בתחילת 1953 והודח. אחרי מות סטלין טוהר ושוקם ב-1954 והוחזר לו תפקידו כשופט. בסוף 1956 תיווך כמתורגמן בין ממשלת יאנוש קאדאר לבין הסובייטים. הוא הוצא לגמלאות ב-1957, בין השאר בגלל השתתפותו במועצת המשפט שטיהר, שיקם ושחרר את הגנרל שלושה כוכבים בלה קיראי (חסיד אומות העולם) באוקטובר 1956. מ-1957 עד 1960 עבד כיועץ משפטי של חברת סחר חוץ חקלאי Agrimpex.
משפחתו

אשתו הייתה רוז'ה מולנר (1898–1980), בתם של נאנדור מילר ואנדיאלקה מילר, הם נישאו ב-2 בספטמבר 1923 בבודפשט.
בתו היא קלרה פרי. נכדתו היא אנה סיגטי.
עבודותיו העיקריות

החוק ההונגרי באמצעות התפתחות סוציאליסטית (בודפשט, 1950)
כמה סוגיות של חוק ומוסר (בודפשט, 1962)
פרסים והוקרה

מדליית הנצחה של הפרטיזנים ההונגרים (1956)
דרגת הזהב של מדליית הצטיינות העבודה (1965) - כהוקרה לפעילותו בתנועת הפועלים במשך עשרות שנים
מסדר הכבוד למולדת הסוציאליסטית (1967)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X
Révai új lexikona VII. (Fej–Gak). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-927-241-8
Új magyar életrajzi lexikon II. (D–Gy). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a gyöngyösi izraelita hitközség születési akv. 67/1895. folyószáma alatt".
↑  "Fuchs Ignácné Keller Mária halotti bejegyzése a Budapest XIV. kerületi állami halotti akv. 421/1960. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a gyöngyösi izraelita hitközség esketési akv. 19/1893. folyószáma alatt".
↑  Magyar Közlöny (1950. január 5.) 2. szám
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1326/1923. folyószáma alatt".
↑  Magyar Közlöny (1965. október 8.) 57. szám
אלכסנדר סטולפר

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1907 (יוליאני) דאוגבפילס, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 בינואר 1979 (בגיל 71) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 1 (1951)  פרס סטלין, דרגה 2 (1949)  עיטור הדגל האדום של העמל  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  אמן העם של ברית המועצות  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור אות הכבוד  פרס האחים וסילייב של הרפובליקה הסובייטית הרוסית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר סטולפר (ברוסית: Александр Борисович Столпер‏; 12 באוגוסט 1907 - 12 בינואר 1979) היה במאי קולנוע ותסריטאי סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1977 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
קורות חיים

אלכסנדר סטולפר נולד בשנת 1907 בדבינסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בלטביה) למשפחה יהודית. אביו בר היה יליד רצ'יצה. בעקבות אירועי מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה עברה לתחומי רוסיה הסובייטית.
בשנת 1923 סטולפר עבד כעיתונאי ובהמשך עד לשנת 1925 למד במכון לקולנוע. בשנת 1927 הוא התחיל לעבוד כתסריטאי באולפני "מוספילם".
בשנת 1938 סטולפר סיים לימודי בימוי אצל סרגיי אייזנשטיין.
בשנת 1942 סטולפר היה במאי ותסריטאי של סרט קולנוע "בחור מהעיר שלנו" עם ניקולאי קריוצ'קוב בתפקיד ראשי. בשנת 1948 הוא היה במאי של סרט "[סיפור של איש אמיתי" שזכה לפופולריות גדולה ולסטולפר הוענק פרס ברית המועצות. סרטו "רחוק ממוסקבה" משנת 1950 גם זכה בפרס ברית המועצות. בסך הכול סטולפר ביים כ-20 סרטים וכתב כ-10 תסריטים.
בשנת 1964 סטולפר החל ללמד במכון לקולנוע ובשנת 1971 התמנה לפרופסור.
על פעילותו בתחום הקולנוע סטולפר קיבל פרס ברית המועצות פעמיים ומספר עיטורים. בשנת 1977 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
סטולפר נפטר בשנת 1979 במוסקבה ונטמן בבית העלמין ודנסקויה.
אימרה הרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בנובמבר 1889 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בפברואר 1984 (בגיל 94) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 בן או בת זוג:  אליס הרמן 
 
אימרה הרמן (בהונגרית: Hermann Imre; בודפשט, 13 בנובמבר 1889 – בודפשט, 24 בפברואר 1984) היה רופא, פסיכיאטרפסיכולוג, פסיכואנליטיקאי ונוירולוג יהודי-הונגרי. הוא היה חבר ב"אגודה הפסיכואנליטית ההונגרית" ואחד האישים המגדירים ביותר האסכולת הפסיכואנליזה של בודפשט, יחד עם שאדור פרנצי ומייקל (מיהאי) באלינט.
קורות חיים

אימרה הרמן נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של מור הרמן ושל הרמין גלאזל. הוא גדל כבן השני במשפחה הבורגנית, אביו היה פקיד מינהלת הרכבת. אמו תיארה אותו כילד אמיץ וסקרן שאהב להמציא סיפורים ולספר אותם לאחרים. כבר כנער, פנה לפסיכולוגיה לצד עניין במדעי הבוטניקה והמתמטיקה. משיכתו למתמטיקה נותרה גם מאוחר יותר. הוא גם ניסה לפרש בעיות מתמטיות-לוגיות מנקודת מבט פסיכואנליטית. הרמן סיים את הגימנסיה ברחוב טווסמזה (Tavaszmező utca). כסטודנט לרפואה שנה ב', הוא כבר עבד במעבדה הניסויית לפסיכולוגיה של גזה רווס. בתחילה עסק בפסיכולוגיה של הילדות ובפסיכולוגיה של החושים, נושאים המופיעים גם בעבודת המחקר הראשונה שלו בשנת 1911. הוא פגש את אליס צינר במעבדתו של רווס, לימים היא נודעה בשם אליס הרמן, רעייתו. שלושה ילדים נולדו מנישואיהם, הם היו נשואים בין 1922 לבין 1975 במשך של 53 שנים (עד מותה).
קריירה

את תחילת דרכו החל בפסיכולוגיה ניסיונית ובסופו של דבר הגיע לפסיכולוגיה אנליטית. עם זאת, חלחלו עד סוף ימיו לתוך עבודתו כפסיכואנליטיקאי, המחקרים פסיכולוגיים הניסיוניים המוקדמים שלו, אותם רכש במעבדתו של גזה רווס. אלה הולידו תיאוריות משמעותיות רבות כמו תורת הבחירה (או העדפה) השולית או ההכרה האחרת של המחשבה. מצד שני, גם הפסיכולוגיה ההתפתחותית המודרנית חייבת הרבה לעבודתו; הוא יצר תיאוריות משמעותיות כמו "תאוריית אינסטינק ההיאחזות", מה שמוכיח כי אימרה הרמן ביקש לבנות רקע תאורטי לתופעות שתיאר מיסודות הפיזיולוגיה, האתולוגיה והפסיכולוגיה הניסויית. עבודתו היא אפוא דוגמה מצוינת לניסיון לשלב דיסציפלינות שונות, איתן הוא ביקש לקרב את הפסיכואנליזה לעמדה מדעית. עם זאת, אישיותו של אימרה הרמן מצטיינת בתולדות הפסיכואנליזה ההונגרית מכיוון שלאחר ששרד את המצוקות של השואה במלחמת העולם השנייה, הוא נשאר בהונגריה והתמיד בפסיכואנליזה גם לאחר עליית השלטון הקומוניסטי לאחר 1945.
יחסו לפסיכואנליזה

הרמן נפגש לראשונה עם הפסיכואנליזה בזכות עמיתו הרופא, פאל סיקאץ', אשר הפנה את תשומת ליבו של הרמן לסמינרים הפסיכולוגיים העמוקים של שאנדור פרנצי. אימרה הרמן היה ביקורתי לגבי הניתוח של פרנצי לאורך כל הסמינר. בדו"ח שנכתב בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא ציין: "אף על פי שביקרתי מאפיינים מסוימים של פסיכואנליזה, פרנצי הזמין אותי להצטרף אליו." הרמן גם לא ויתר על שורשיו הפסיכולוגיים הניסויים לחלוטין בתפקידו המאוחר יותר כפסיכואנליטיקאי מוביל - כל אלה מוכיחים ששתי המגמות לא היו מבודדות זו מזו באופן הרמנוטי. על עמדתו המדעית המשולבת מעידה בין היתר תורת הבחירה השולית שלו. הוא קיבל את תואר הדוקטור לרפואה בשנת 1913.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא השלים ארבע שנות שירות בחזית, במהלכן ערך כמה תצפיות פסיכולוגיות. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הועסק כעוזר הוראה אצל גזה רווס. הוא פגש את מייקל (מיהאי) באלינט בסתיו 1919, כששניהם נמלטו מפרעות הסטודנטים האנטישמיות. תקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית התאפיינה בהתפשטות אינטלקטואלית, והפסיכואנליזה עצמה זכתה למרחב ציבורי. פסיכואנליטיקאים בהונגריה היו בעיקר שמאלנים (ויהודים). אימרה הרמן היה גם חבר באחת מחברות השמאל המדעיות הגדולות של התקופה, בחוג גלילאו.
בשנים 1921–1922 עבר הרמן אנליזת הכשרה לפסיכואנליזה אצל ארז'בט רווס. בתום בחינותיו אלה ניתח (פסיכואנליטי) מטופלים בפרקטיקה פרטית. בשנת 1922 הציג אותו שאנדור פרנצי בפני זיגמונד פרויד בקונגרס הפסיכואנליטי בברלין. יחסיו המאוחרים יותר עם פרויד התפתחו בצורה טובה יותר מזו עם מייקל (מיהאי) באלינט, שהעמיק את הסתירה בין הרמן לבין באלינט. (האגודה הפסיכואנליטית של בודפשט התפרסמה בזכות הוויכוחים הפנימיים שלה שאורגנו בדרך כלל סביב שני המחנות, בהתבסס על הניגודים באלינט-הרמן). בנוסף לאהדה של הרמן-פרויד, הוא גם נהנה מתמיכתו של שאנדור פרנצי; היחסים בין שניהם היו הרמוניים למרות תחומי העניין השונים שלהם וניתן לאפיין אותם כסוג של יחסי מאסטר - סטודנט (יורש). בשנת 1925 מונה אימרה הרמן למזכיר האגודה הפסיכואנליטית ההונגרית. בין השנים 1936 לבין 1944 היה סגן נשיא, ומשנת 1945 היה נשיא העמותה.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 השתתף הרמן באירועים הפסיכואנליטיים החשובים ביותר, כמו 8–10 ביוני 1935 ב"ארבעה-השינויים" הראשון (Vierländertung) בווינה, בין אנליסטים מאוסטריה, צ'כיה, הונגריה ואיטליה. הוא נכח גם בכנס "ארבעה-שינויים"השני (באוגוסט 1936) וגם בשלישי (התקיים בתאריכים-17 במאי 1937). הוא גם הרצה בקונגרס הפסיכואנליטי מריאנסקה לאזנייה על האינסטינקטים העצמיים העליונים והיה אורח תכוף בסמינרים בדירתו של לאופולד סונדי.
תקופת התגברות הפאשיזם בין 1936 לבין 1945 יכולה להיחשב גם כ"שנות החושך" במונחים של הפסיכואנליזה. אנליסטים רבים ממוצא יהודי קיפחו את חייהם במחנות ההשמדה או נאלצו לברוח משלטון הנאצים. אלה שלא היגרו התכנסו אחת לשבועיים בישיבות שנערכו בפיקוח המשטרה. אימרה הרמן העביר מספר הרצאות בהתכנסויות, אך ורק בנושאים מדעיים שאנשי המשטרה לא הצליחו להבין. לפיכך, מעולם לא היה נושא שעניינו נושא המיניות. בשנת 1943, אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של הרמן, "הדחפים הקדמוניים של האדם", הצליח איכשהו לצאת לאור, אמנם קצת "קצוצת כנפיים" בשל הצנזורה שמחקה את הסעיפים על אוננות נשית ופעילות מינית. אחרי מלחמת העולם השנייה נצפה שינוי פוליטי חזק בקרב הפסיכואנליטיקאים ההונגרים, במיוחד בקרב אנליסטים ממוצא יהודי. כמה מהם הצטרפו מרצונם למפלגה הקומוניסטית ההונגרית, כולל אימרה הרמן ומשפחתו.
פעילותו

עבודתו הפסיכואנליטית של אימרה הרמן התארגנה בעיקר סביב נושא הפסיכולוגיה של המחשבה. הרעיון הבסיסי של עבודתו הוא שחשיבה אינה מורכבת רק מהשתקפות העולם החיצון, אלא היא גם חלק בלתי נפרד מהתכונות האופייניות העולות מחוויותיו הפנימיות של הפרט. הרמן האמין שהחשיבה עצמה קשורה באופן אורגני לכל המקרים הרוחניים, ולכן הכוונה היא לא רק לעיבוד הגירויים של העולם החיצון, אלא גם לשפה המשותפת לשכבות התודעה השונות.
תורת הבחירה השולית

פרי עבודתו המוקדמת של אימרה הרמן הוא התיאוריה בה קישר בין פסיכולוגיה ניסיונית לעמדה הפסיכואנליטית. נקודת המשפט היא שכאשר מבוגרים בריאים צריכים לבחור פריטים מתוך סט באופן אקראי, הם בעיקר בוחרים מהאמצע, בעוד שילדים, חולי נפש ואנשים ב"קהילה שבטית" מעדיפים את הקצוות. ניסוי פשוט זה הוכיח היטב כי הלא מודע משפיע על חשיבה לא רק בתוכנו אלא גם ברמה התפעולית. התיאוריה נתמכה מאוחר יותר על ידי תצפיותיהם של לאיוש סקיי ופרנץ מיראי (מקודם: מלינגר). תלמידתו של הרמן אגנש בינט בחנה במחקר השוואתי בשם Attachment or Clinging, שראה אור גם מחוץ להונגריה את תאוריית ההיקשרות של ג'ון בולבי לתאוריית "אינסטינקט ההיאחזות" או "יצר ההיצמדות" של הרמן.
תורת אינסטינקט ההיאחזות

אחד ההישגים הפסיכואנליטיים המשמעותיים ביותר של אימרה הרמן היה הצגתו של מושג "אינסטינקט ההיאחזות" או "יצר ההיצמדות" שהופיע בעבודתו המפורסמת ביותר, "האינסטינקטים העתיקים של האדם" משנת 1943. כל זה היה חדשני ביותר באותה התקופה, שכן הוא קשר בין הגישה האנליטית לידע האתולוגי שנצבר אודות פרימטים עליונים. (פרויד עצמו ככל הנראה לא יכול היה להסכים עם החידוש והוא לא שיקף אותו בשום מקום בעבודותיו). תורת האינסטינקט של הרמן התקבלה אז בחוסר רצון על ידי חברים אחרים בתנועה הפסיכואנליטית. בתיאוריה זו עם השפעה רבה, הרמן שיער שרפלקס האחיזה והחיבוק של התינוק (מורו-רפלקס) הוא שריד לדחף של הפרימטים להיאחז. תצפיות אתולוגיות מוכיחות כי ניתן להבחין בתופעה זו באנטרופואידים רבים, במהלכם הקוף הרך הנולד נצמד לפרוות אמו ומבלה כך את השבועות או החודשים הראשונים לחייו. גורי קופים חוזרים גם להאחז בגופה של אמם במצב רגרסיה (למשל במקרה של סכנה). ניתן לראות זאת גם אצל אנשים צעירים בזמן השינה כאשר הם צובטים בעוויתות עצמים סמוכים בגפיים הקדמיות והאחוריות. הרמן אמר שיצר ההיצמדות הזה נפגע מכיוון שאין פרווה שיכול לספק אחיזה. בתיאוריה זו הוא הדגיש בעיקר כי אלמנטים רבים של התנהגות הם ממוצא ביולוגי וכי לאדם יש אינסטינקטים מולדים. הוא ניסה להרחיב את התיאוריה שלו בצורה רחבה ככל האפשר, ולכן לעיתים קרובות העלה דדוקציות שגויות, למשל, כאשר חשב לגלות פגיעה ביצר ההיצמדות בתופעת האנטישמיות.