stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמונת הסינוס החולה
טיפול

הטיפול במקרים סימפטומטיים של תסמונת הסינוס החולה כולל ברוב המקרים השתלה של קוצב לב. הקוצב פועל באמצעות אלקטרודה הממוקמת בעלייה ימין, שמטרתה היא להחליף את קוצב הסינוס. תפקידו של הקוצב הוא למנוע האטה של קצב הלב אל מתחת לקצב מסוים. במקרים בהם מעורבת גם טכיקרדיה, יתווסף גם טיפול תרופתי להאטת קצב הלב. עם זאת, טיפול כזה יוכל להינתן רק לאחר השתלה של קוצב לב, בשל החשש כי טיפול להאטת הקצב עלול לגרום לברדיקרדיה. במקרים בהם הטכיקרדיה היא מסוג פרפור עליות, יהיה צורך לעיתים בטיפול בנוגדי קרישה על מנת למנוע היווצרות קרישי דם העלולים לגרום לשבץ מוחי. מקרים של תסמונת הסינוס החולה שאינם מלווים בסימפטומים אינם דורשים טיפול. עם זאת, במקרים רבים חלה התקדמות במחלה במהלך השנים, כך שגם מקרים שלא התבטאו בסימפטומים בתחילה עשויים לגרום לסימפטומים בהמשך.
במקרים בהם התסמונת היא תוצאה של גורם חיצוני כמו תרופות או היפרקלמיה, יש לטפל בגורם.
ראו גם

חסם הולכה עלייתי-חדרי
הערות שוליים

↑  Dobrzynski H, Boyett MR, Anderson RH (באפריל 2007). "New insights into pacemaker activity: promoting understanding of sick sinus syndrome". Circulation. 115 (14): 1921–32. doi:10.1161/CIRCULATIONAHA.106.616011. PMID 17420362. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Keller KB, Lemberg L (במרץ 2006). "The sick sinus syndrome". Am. J. Crit. Care. 15 (2): 226–9. PMID 16501143. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Semelka, M; Gera, J; Usman, S (במאי 2013). "Sick sinus syndrome: a review". American Family Physician (Review). 87 (10): 691–6. PMID 23939447. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  https://litfl.com/sinus-node-dysfunction-sick-sinus-syndrome/
↑  Drago F, Silvetti MS, Grutter G, De Santis A (ביולי 2006). "Long term management of atrial arrhythmias in young patients with sick sinus syndrome undergoing early operation to correct congenital heart disease". Europace. 8 (7): 488–94. doi:10.1093/europace/eul069. PMID 16798761. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
רפי סיטון

| --- | --- |

 לידה:  1932  (בן 92 בערך) סוריה סוריה
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  שירות הביטחון הכללי  המוסד
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד מרחב ירושלים - יחידה 504  יועץ לענייני ערבים באזור יהודה ושומרון
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 אחראי לאחת משלוחות המוסד באירופה  מורה וכמדריך לשפה ולתרבות הערבית בהכשרת אנשי השטח של השב"כ  מורה ומדריך במשרד החוץ להכשרת דיפלומטים ועובדי מחקר בתחומי השפה והתרבות הערבית  סופר
 
רפי סיטון (במקור סתהון, נולד ב-1932) הוא איש מודיעין וביון בכיר שמילא לאורך 55 שנים תפקידים בצה"ל, בשב"כ ובמוסד. בין היתר היה מפקד מרחב ירושלים של יחידת המודיעין 504 בדרגת סא"ל (1963-1969), ואחראי לאחת משלוחות המוסד באירופה.
ביוגרפיה

רפאל סתהון (לימים רפי סיטון) נולד בחלב שבסוריה. אביו, משה סתהון, היה סוחר שירד מנכסיו, ואימו, פרידה לבית ג'מוס, הייתה בת למשפחת יהלומנים. בשנת 1941 עלתה משפחת סתהון לישראל והתיישבה בתל אביב, אך עקב קשיים כלכליים בחרו הוריו לשוב לחלב ב-1942. רפי סיים את בית הספר "אליאנס" בחלב כשהוא שולט בערבית, בצרפתית ובעברית.
ביוגרפיה > עלייה

במרץ 1949 קיבל סיטון הודעה משלטונות סוריה כי עליו להתגייס לצבא הסורי. כדי לחמוק מכך הוא נשלח על ידי הוריו לדודיו מצד אימו שהתגוררו בביירות, ובמהלך שהייה בת מספר חודשים שם חיפש דרכים יצירתיות לעלות בשנית למדינת ישראל. בביירות גייס בהצלחה את הסוכן הראשון שלו, דייג נוצרי בעל סירה שהסכים תמורת תשלום להעבירו בדרך הים. לאחר שדיווח על כך לנציגי הקהילה היהודית בביירות, שוכנע בעל הסירה לגייס סירות ושייטים נוספים, כך שבערב ראש השנה בספטמבר 1949 יצאה בסירות מחוף ביירות קבוצה המונה 168 יהודים וסיטון בתוכם. קו ההברחה הזה שראשיתו ביוזמת סיטון, המשיך להתקיים לאורך מספר חודשים ולהעביר מאות יהודים מחופי לבנון לחופי ישראל.
ביוגרפיה > בצה"ל

סיטון התגייס לצה"ל ב-1950 ושירת במחזור א' של הנח"ל כסמל פלוגה שהייתה פרוסה בקיבוצים נגבה, חפץ חיים, קבוצת יבנה ויד מרדכי. לאחר שנה עבר לחיל המודיעין. לאחר הכשרה קצרה, סופח ליחידת מודיעין 10 בירושלים שעסקה בגיוס ובהפעלת סוכנים בארצות ערב, שם היה חניכו של יצחק שושן (אבו סחיק). לאחר שירות של כשנתיים ביחידה זו נשלח רפי לקורס קציני חי"ר במחנה 80, לקורס קציני מודיעין לאחר מכן. סיטון חזר כקצין מבצעים ליחידתו בירושלים, ושימש כאחראי לפעילותם של סוכנים בארצות ערב.
בשנת 1956 הושאל סיטון לשירות הביטחון הכללי ועבד כאיש שטח בירושלים וסביבותיה. עם חזרתו ליחידתו בירושלים לתפקיד סגן מפקד היחידה, היה סיטון אחראי להפעלת סוכני השטח במרחב.
בין השנים 1963–1969 שימש סיטון כמפקד בסיס בירושלים של יחידת המודיעין 504, שהיה אחראי על אזור ירדן ופעל בנושא ההגנה על השיירות להר הצופים, של יחידת מצוף 247.
סיטון מספר: "הקמנו מערכת התראה משוכללת ומצוינת שבה מיקמנו סוכנים מהימנים ומאומנים שתפקידם היה להתריע מבעוד מועד על כל אפשרות או איזה שהוא חשש לשלום השיירה. המערכת הזאת הייתה מצוידת במיטב הציוד החל ממכשירי קשר ועד לאמצעים עתיקים ביותר מימיו של נח כמו יוני דואר… ובדברים האלה נעשה שימוש והדברים האלה הועילו במשך הזמן",
ביוגרפיה > מלחמת ששת הימים

בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים היה סיטון אמור להיות מצורף לחטיבת הצנחנים ולהדריך אותם בעיר שבה הוא הכיר כל סמטה ואבן. אך בעת ההמתנה להוראה לפרוץ לעיר, נקרא סיטון למטה במחנה שנלר שם המתין לו מברק מראש הממשלה לוי אשכול ויועצו יגאל ידין, ובו הוטל עליו להקים צוות מיוחד שמיד עם הכניסה לעיר יאתר סוחר עתיקות שמחזיק בידו חלק מן המגילות הגנוזות. סיטון הצליח לאתר את שלוש המגילות אשר הסתבר שהן חלקים מחיבור אחד, "מגילת המשכן" המוצגת היום בהיכל הספר. קציני היחידה, בראשות המפקד שמואל גורן, סיטון, סמי נחמיאס ויגאל סימון, פעלו בדרכים מתוחכמות, שבסיומן אותרה המגילה בביתו של סוחר העתיקות קנדו שבבית לחם ונרכשה ממנו מגילת המשכן ב-1967 בה החזיק למעלה מ-20 שנים.
לאחר מלחמת ששת הימים השיגה יחידתו של סיטון את הסטנוגרמה הסודית (ההחלטות הסודיות שהתקבלו) של ועידת חרטום, שהתכנסה כוועידת פסגה של ארצות ערב לדיון בתוצאות מלחמת ששת הימים. תוכני הסטנוגרמה הגיעו לידי גורמי המודיעין הישראלים ביום השלישי של הוועידה ועוד בטרם ננעלה ועידת חרטום.
ביוגרפיה > במוסד

בשנת 1969 הושאל סיטון למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ונשלח לשלוחת המוסד בפריז. ב-1970 מונה כאחראי על שלוחת המוסד בשווייץ ובאוסטריה. הוא עסק בגיוס ובהפעלה שוטפת של סוכנים ומקורות, מהם שהיו קשורים לארגוני הטרור הפלסטינים בתקופת שיא פעילותם באירופה, ומהם שהיו מקורבים לגורמי השלטון בארצות ערב.
בספר לילהאמר תיק פתוח נחשף כי סיטון היה זה שהפעיל את הדוקטור אמינה דאוד אל מופתי ויזם מבצע בו החדיר אותה אל משרדי הליגה הערבית בז'נבה במטרה שזו תדווח על המתרחש בקרב ארגוני המחבלים. דיווח של אמינה אל מופתי היה הטריגר לתחילת המבצע לחיסולו של עלי חסן סלאמה שהסתיים בכישלון הפעולה בלילהאמר.
במבצע נוסף שיזם סיטון גויס בלונדון "המתעמל" חבר אישי של נשיא מצרים אנוואר סאדאת, שהעביר באמצעותו מכתב לראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ובו הוא מבקש לקיים משא ומתן לשלום עם ישראל. המכתב נמסר לסיטון על ידי רעיית הנשיא המצרי ג'יהאן סאדאת.
ביוגרפיה > בצה"ל

בשנת 1975 חזר סיטון לישראל והתמנה ליועץ לענייני ערבים באזור יהודה ושומרון, תפקיד בו כיהן כשנתיים.
סיטון השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל.
ביוגרפיה > בשב"כ

בשנת 1977 פרש סיטון לגמלאות ונתבקש על ידי השב"כ לשמש כמורה וכמדריך לשפה ולתרבות הערבית בהכשרת אנשי השטח של השירות.
בשנת 1979 התבקש סיטון על ידי משרד החוץ ובהסכמת ראש השב"כ, להכשיר דיפלומטים ועובדי מחקר של משרד החוץ בתחומי השפה והתרבות הערבית.
במלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982 כיהן סיטון בשירות מילואים כיועץ וכמושל אזור בחמדון ועאליי בלבנון.
ב-1990 גויס על ידי אורי בר-לב להקמת יחידת המסתערבים של משטרת ישראל, "הגדעונים". סיטון שימש יועץ ומומחה להוראת השפה הערבית ותורת ההסתערבות, לאורך 6 שנים.
בשנת 2005 פרש סיטון סופית לגמלאות, ומשמש כמרצה אורח לאזרחי העיר מודיעין בנושאים שונים.
משפחה

בסוף שנות החמישים נישא לרינה. מרבית השנים התגוררו בירושלים, שם נולדו 3 בניהם. בשנים האחרונות הזוג מתגורר במודיעין.
מספריו

הספרים של רפי סיטון, באתר "סימניה"
"אנשי הסוד והסתר" - מעלילות המודיעין הישראלי מעבר לגבול (ביחד עם יצחק שושן), הוצאת ידיעות אחרונות, 1990
"ההחמצות הגדולות הזדמנויות מדיניות ויוזמות לשלום שישראל החמיצה" - הוצאת מעריב, 1994
"כללי התנהגות חברתיים בארצות ערב ובחברה הערבית" (1997)
"מוכר הסחלב - אוטוביוגרפיה ומבצעים בשירות הביון והמוסד הישראלי", הוצאת לביא פ. אנטרפרייז, שנת 2012 (249 עמודים)
"גבעת התחמושת ומבצע לילהאמר" בהוצאת סטימצקי שנת 2018 (154 עמודים)
"לוחם הסוד והסתר" בהוצאת ניב שנת 2020 (121 עמודים)
4 ספרי לימוד לערבית מדוברת, ספרים המשמשים את לוחמי יחידות המסתערבים ואת אנשי משרד החוץ הישראלי.
ראו גם

עוצבת המודיעין האנושי
הערות שוליים

↑  "נחשפת / נשרפת רגעי הפחד של המרגלים הישראלים יוצאים לאור" ראו סעיף 1: "להכחיש להכחיש להכחיש" ישראל דפנס, מוריה בן יוסף, 30 בספטמבר,2011
↑  נעים להכיר: רפי סיטון צוות ארגון גמלאי צה"ל מחוז יהודה > חדשות המחוז
↑  דברים של איש שרותי הביטחון - רפי סיטון
↑  "העיניים והאוזניים של צה"ל: הר הצופים הערות שוליים / רפי מן, 27 ביוני 2015
↑  דברים של רפי סיטון בכנס חנוכת אנדרטה ליחידת מצוף 247, הר הצופים, יוני 2009
↑  יהדות, ‏50 שנים 50 פנים: מבצע חילוץ מיוחד במינו, באתר ‏מאקו‏, 21 במאי 2017
↑  רפי סיטון - 50 שנים, 50 פנים - מגדל דוד
↑  ‏מעורבות יחידה 504 במציאת המגילות הגנוזות, כולל כתבת טלוויזיה של גלעד שלמור
↑  רפי סיטון מרצה בנושאי ריגול צוות - מאי 2008
↑  רפי סיטון - איש הסוד והדממה מודיעין מקומונט, 24 בינואר 2008
↑  "מוכר הסחלב - אוטוביוגרפיה ומבצעים בשירות הביון והמוסד הישראלי", הוצאת לביא פ. אנטרפרייז, שנת 2012 (249 עמודים)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285999605171  ISNI: 0000 0000 0369 9858  LCCN: nr91020110  VIAF: 54560959   WorldCat (עם VIAF): 54560959 
קציני יחידה 504 שמואל גורן, רפי סיטון וסמי נחמיאס עם הסוחר כנדו בסיום מבצע הבאת המגילות הגנוזות לישראל ב-1967
שמואל קוזוקין

שמואל (שמוליק) קוזוקין (נולד ב-23 ביולי 1987 בברית המועצות) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כבלם ומגן ימני.
קריירה

קוזוקין נולד בברית המועצות ובגיל 4 עלה עם משפחתו לישראל. קוזוקין גדל בבית שמש ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. במסגרת קבוצת הנוער, זכה קוזוקין עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשני גביעים. בשנת 2006 עלה קוזוקין לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך שיחק לסירוגין הן בקבוצה הבוגרת והן בקבוצת הנוער. קוזוקין היה שותף לזכייתה של הקבוצה הבוגרת בשתי אליפויות ובשני גביעים, אולם ברוב הזמן כשחקן ספסל.
בעונת 2008/2009, הפך קוזוקין לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, בעקבות פציעתו של מגן הקבוצה, כריסטיאן אלברס, ולאחר שגילה יכולת טובה זומן לנבחרת ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת פינלנד. בסך הכל הופיע בשנה זו בשלושה משחקים במדי הנבחרת, כולל שני משחקים במוקדמות מונדיאל 2010. בעונה שלאחר מכן נפצע קוזוקין בצורה קשה, שמנעה ממנו לשחק תקופה ארוכה. כשחזר נפצע שוב, ולמעשה כמעט ולא שיחק בשנים שלאחר מכן.
בפברואר 2013 הושאל קוזוקין לקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית עד תום העונה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה א'. בנובמבר 2013 שוחרר קוזוקין מבית"ר ירושלים וחתם בקבוצת עירוני בית שמש מליגה ב', בשנת 2015 פרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה

לאחר הפרישה קוזוקין שימש כמורה לספורט בבית ספר ברנקו בבית שמש. בעונת 2016/2017 מונה למאמנה של עירוני בית שמש.
כיום מאמן בקבוצת נערים ב׳ של הפועל מרמורק.
הערות שוליים

↑  "נבוא למשחק מול נורדיה כדי לשחק כדורגל, לא להעיף כדורים", אתר שמשנט, 7 באפריל 2017
שמואל קיבלביץ

אין תמונה חופשית
הרב שמואל קיבלביץ (ה'תרע"ג, 1913 - ה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004) היה למדן, ראש ישיבה, מתרגם ועורך תורני. ר"מ בישיבת עץ חיים וראש מערכת "אוצר מפרשי התלמוד".
ביוגרפיה

נולד בלובצ'ה לרב חיים קיבלביץ, למד בישיבת ברנוביץ' וכתביו משיעורי רבו, הרב אלחנן וסרמן נדפסו במאספים שונים. בשנת ה'תרצ"א (1931) עבר ללמוד בישיבת מיר והוכר בה כ"שמואל לובצ'ער" על שם עיירת מולדתו, במיר התקרב למשגיח הרב ירוחם ליבוביץ, והיה אחד ממעבירי תורתו בעל פה. בשנת ה'תרצ"ו, כדי להתחמק מגיוס חובה עלה לארץ ישראל ולמד בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, התקרב לראש הישיבה, הרב יחזקאל סרנא ולימים נענה לבקשתו והיה מעורכי כתביו. אחרי תקופה קצרה בישיבת חברון, הזמינו אותו חבריו ממיר שעלו ארצה ולמדו בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, להצטרף אליהם. הוא למד בלומז'ה ואף העביר בה שיעורים לתלמידים צעירים ממנו.
בשנת 1943 נישא למרת שרה רבקה בתו של הרב שלמה זלמן זלזניק ראש ישיבת עץ חיים שמינה אותו לשמש כר"מ בישיבה. היה ממקורביו של "הרב מבריסק", רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ושליחו בכמה ענייני ציבור. זמן מה כיהן כראש ישיבת עץ חיים באנטוורפן, בלגיה; והיה שותף להקמת ישיבת בית התלמוד בירושלים. שנים לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לברטה לבית ארלנגר, אלמנתו של הסופר דוד זריצקי.
בשנת תשנ"ה, 1995, נפטרה בתו אידלה שהייתה נשואה לרב ברוך שמואל דויטש מראשי ישיבת קול תורה.
הוא נפטר בה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004.
יצירתו התורנית

תרגם מיידיש את ספרו של רבו בברנוביץ', המשגיח רבי יוסף ביגון, "עינא פקיחא" (ירושלים תשל"ב). בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הקים יחד עם הרבנים יוסף בוקסבוים ואברהם קבלקין את פרויקט "אוצר מפרשי התלמוד", קבע את תבניתו והיה לעורכו הראשי. במקביל פרסם בקביעות חידושי תורה בכתבי העת התורניים כמו "מוריה", גם לאחר פטירתו המשיך חתנו בפרסום מאמריו בבמות שונות ביניהן כתב העת הנ"ל וכן בירחון האוצר.
הערות שוליים

↑  ראו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007472997805171  ISNI: 0000 0000 7190 7487  LCCN: n84190329  NLA: 35495626  NTA: 326493158  SUDOC: 241996619  Trove: 974020  VIAF: 53099365   WorldCat (עם VIAF): 53099365
שומיי אוקאווה

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1886 Sakata, יפן 
 פטירה:  24 בדצמבר 1957 (בגיל 71) טוקיו, יפן 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו 
 שפות היצירה:  יפנית 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
שומיי אוקאווה (ביפנית: 大川 周明;‏ 6 בדצמבר 1886 – 24 בדצמבר 1957) היה סופר והוגה דעות לאומני יפני. בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה היה ידוע בשל מאמריו שעסקו בהיסטוריה של יפן, בפילוסופיה של הדת, בפילוסופיה הודית ובקולוניאליזם. נחשב כשייך לזרם הימני ביפן, אף כי הוא עצמו דחה הגדרה זו ותיאר את עצמו כאנטי קפיטליסט. אוקאווה הואשם בביצוע פשעי מלחמה אך האישום נגדו בוטל לאחר חוות דעת פסיכיאטרית שקבעה כי הוא אינו כשיר לעמוד לדין.
ביוגרפיה > תחילת דרכו ופעילותו

אוקאווה נולד ב-6 בדצמבר 1886 בעיר סוקטה שבמחוז יאמאגטה ביפן. הוא למד ודות ופילוסופיה הודית קלאסית באוניברסיטת טוקיו וסיים את לימודיו ב-1911. עם סיום לימודיו החל לעבוד כמתרגם במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי. לאוקאווה היה ידע בשפות גרמנית, צרפתית, אנגלית, סנסקריט ופאלי.
בצעירותו נטה אוקאווה לדעות סוציאליסטיות, אך בקיץ של 1913 קרא את ספרו של הנרי קוטון "הודו החדשה", שגרם לו לזנוח את הקוסמופוליטיות ולפתח דעות שתמכו בפאן-אסייתיות - כלומר, האמונה באחדותם של העמים האסייתיים, בערכים האסייתיים ובהתנגדות לקולוניאליזם המערבי והאסלאמי באסיה. לאחר שנים בהן עסק בלימוד פילוסופיות זרות, הוא האמין כי הפתרון לבעיותיה החברתיות והפוליטיות של יפן טמון בברית עם תנועות העצמאות האסייתיות ובחזרה לערכים היפנים המסורתיים שקדמו להשפעות המערביות.
ב-1918 נסע אוקאווה לעבוד בחברת מסילת הרכבות הדרום מנצ'ורית. ב-1919 הוא ייסד יחד עם קיטה איקי את האגודה הפוליטית "יוזונשה" ("הנותרים"), באמצעותה הטיפו השניים לדעותיהם. ב-1920 החל ללמד היסטוריה באוניברסיטת טקושוקו, שם הוא פעל להקמת קבוצות סטודנטים לאומניות ואנטי קפיטליסטיות.
ב-1926 פרסם אוקאווה את ספרו המשמעותי והמשפיע ביותר "יפן ודרך היפנים" ("Nihon oyobi Nihonjin no michi"). הספר זכה להצלחה גדולה ועד סוף מלחמת העולם השנייה הודפס ב-46 מהדורות. בספרו טוען אוקאווה כי על יפן לעמוד בראש מדינות אסיה במאבקן כנגד האימפריאליזם המערבי. הוא מכיר בקדמה ובטכנולוגיה המערבית ואינו שולל אותן, אך מזהיר מפני ההשפעות המוסריות השליליות שמביא עימו המערב.
בתחילת שנות ה-30 היה אוקאווה מעורב במספר ניסיונות הפיכה ביפן, ביניהן תקרית מרץ - ניסיון הפיכה שאירע במרץ 1931. על מעורבותו באירוע זה נשפט אוקאוה ונידון ל-5 שנות מאסר. לאחר שריצה שנתיים בלבד מתוך תקופת מעצרו, שוחרר אוקאווה והצטרף שוב לחברת מסילת הרכבות הדרום מנצ'ורית. ב-1939 הוא מונה לתפקיד פרופסור באוניברסיטת הוסיי (Hosei) שבטוקיו.
בשנים הבאות המשיך אוקאווה בפרסום ספרים ומאמרים רבים שעסקו בהתנגשות התרבויות הבלתי נמנעת לדבריו, בין המערב למזרח, ובתפקידה החשוב של יפן להגן ולשחרר את מדינות אסיה מהשפעתן המזיקה של ארצות הברית ושאר האומות המערביות. בניגוד להוגי דעות אחרים ביפן, אוקאווה לא התנגד לתיעוש ולהתפתחות הטכנולוגית, אך הוא האמין כי על עמי המזרח ויפן בכללם להיזהר מההשפעות המוסריות השליליות שמגיעות עימם.
ביוגרפיה > האישום בפשעי מלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה הועמד אוקאווה לדין בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק שהוקם על ידי בעלות הברית בטוקיו, באישום של פשעי מלחמה מדרגה A (פשעים כנגד השלום). הוא היה הנאשם היחיד באישום זה שלא היה קצין צבא או פקיד ממשלתי. אוקאווה תואר בעיתונות המערבית כ"יוזף גבלס היפני" ונטען נגדו שהוא קידם ותמך במלחמה בין יפן לבין מעצמות המערב. בשימוע שנערך לו לפני המשפט טען אוקאווה כי אמונתו בפאן-אסייתיות אינה אמונה במלחמה.
מתחילת המשפט כפר אוקאווה בסמכותו של בית הדין. במהלך המשפט התנהג בצורה מוזרה שכללה הגעה לאולם בית המשפט כשהוא יחף ולבוש בפיג'מה והכאה בראשו של ראש הממשלה היפני הידקי טוג'ו, תוך שהוא צועק בגרמנית. בעקבות התנהגותו זו נבדק אוקאווה על ידי הפסיכיאטר האמריקאי דניאל יפה, שקבע כי הוא אינו כשיר לעמוד לדין. בשל חוות דעת זו קבע ראש הרכב השופטים סר ויליאם ווב כי האישומים נגד אוקאווה יבוטלו. רבים חושבים עד היום כי התנהגותו של אוקאווה הייתה לא יותר מאשר ניסיון לחמוק ממשפט.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר שחרורו ממעצר, אושפז אוקאווה בבית חולים של הצבא האמריקאי, שם נקבע כי הוא סובל מחוסר יציבות נפשית שנגרם כתוצאה ממחלת העגבת. הוא הועבר לבית חולים פסיכיאטרי בטוקיו, שם בילה את זמנו בכתיבת תרגום של ספר הקוראן ליפנית. הוא שוחרר מבית החולים ב-1948.
באוקטובר 1957 ביקש ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו להיפגש עם אוקאווה במהלך ביקורו ביפן, אך בשל מצבו הבריאותי הקשה של אוקאווה לא יצאה הפגישה אל הפועל. אוקאווה מת חודשיים לאחר מכן, ב-24 בדצמבר 1957, כשהוא בן 71.
ראו גם

קיטה איקי
גונדו סיקיו
הרסטורציה של מייג'י
לקריאה נוספת

יפן המודרנית - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן.
אוקאווה שומיי בצעירותו.
אוקאווה שומיי בבית המשפט.
שמואל בן-שמואל

שמואל בן-שמואל (נולד ב-1951) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן בשנים 2013–2017 כשגרירה של מדינת ישראל באוסטרליה וכשגריר לא-תושב בפפואה גינאה החדשה ובפיג'י.
ביוגרפיה

בן-שמואל נולד בתל אביב-יפו בשנת 1951. בצבא ההגנה לישראל שירת כחטיבת הצנחנים כצנחן, כולל במלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. לאחר שירותו הצבאי קיבל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב לפני שהצטרף לשורות משרד החוץ ב-1981.
עבודתו של בן-שמואל בשירות החוץ הישראלי נמשכה כשלושה עשורים והתמקדה בחיזוק הקשר של ישראל עם יהדות התפוצות בעולם תוך התמודדות עם אנטישמיות ודה-לגיטימציה. עבודתו כדיפלומט כללה הצבות כיועץ מדיני בפרטוריה שבדרום אפריקה, סגן הקונסול הכללי בניו יורק, ראש חטיבת תפוצות ודתות במשרד החוץ והקונסול הכללי באטלנטה.
משנת 2006 ועד לשירותו בקנברה כיהן כראש המשרד לעניינים יהודיים במשרד החוץ. בשנת 2013 הוחלט למנותו לשגריר ישראל באוסטרליה, ובנובמבר 2017 הוחלף במרק סופר.
הוא נשוי לגילה מאז 1980 ולהם שלושה ילדים בוגרים.
ראו גם

יחסי אוסטרליה–ישראל
יחסי ישראל–פפואה גינאה החדשה
יחסי ישראל-פיג'י
הערות שוליים

1 2  His Excellency Ambassador Shmuel Ben-Shmuel, באתר משרד החוץ (באנגלית)
↑  מינויים לשירות החוץ, באתר משרד ראש הממשלה, 13 בינואר 2013
תריזינוזאוריים

| תריזינוזאוריים |
| --- | --- |
 איור של תריזינוזאורוס
תקופה
קרטיקון עליון, 94–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תריזינוזאוריים
שם מדעי
 Therizinosauridae

תריזינוזאוריים (שם מדעי: Therizinosauridae) היא משפחה של דינוזאורים גבוהים מקבוצת התרופודה. הם חיו בתקופת קרטיקון עליון לפני 94-66 מיליון שנה.
הם דמו במראם לעצלני קרקע מנוצים עם זרועות ארוכות שבקצוותיהם טפרים ענקיים. היו להם רגליים ארוכות, זנב קצר ושעיר וצוואר ארוך אך ראש קטן עם מעט מאוד שיניים. הגדול שבהם היה התריזינוזאורוס שהגיע לגובה 3.5 מ'.
ככל הנראה הם אכלו עלים מצמרות העצים והשתמשו בכפותיהם כדי להוריד אליהם את הענפים. טפריהם הגדולים ודמויי-החרמש עזרו להם להדוף את הטורפים הרבים שהיו בתקופת הקרטיקון.
סוגים

Erliansaurus
ארליקוזאורוס (Erlikosaurus)
ננשיאונגוזאורוס (Nanshiungosaurus)
Neimongosaurus
נות'רוניכוס (Nothronychus)
סגנוזאורוס (Segnosaurus)
Suzhousaurus
תריזינוזאורוס (Therizinosaurus)
שומוג'סנטפאל

| --- | --- |
סמל שומוג'סנטפאלסמל שומוג'סנטפאל

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  דרום טרנסדנוביה
 מחוז:  שומוג' שומוג'
 שטח:  2,896 הקטאר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  769 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  46°38′24″N 17°28′25″E﻿ / ﻿46.640080555556°N 17.4737°E﻿ / 46.640080555556; 17.4737 
 אזור זמן:  CET
 http://www.somogyszentpal.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.שומוג'סנטפאל(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.שומוג'סנטפאל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שומוג'סנטפאל (בהונגרית: Somogyszentpál) הוא כפר במחוז שומוג' בהונגריה, בנפת מרצאלי.
מיקום

היישוב ממוקם בשומוג'י הפנימית (הנוף המרכזי של הרי טרנסדנוביה, שטחו הוא 3,000 קמ"ר, גובהו הממוצע הוא 173.2 מטר מעל פני הים), בקצה הדרום-מערבי של נאג'-ברק (אחד מתתי האזורים הקטנים של הונגריה, אחד הגורמים האקולוגיים המגדירים את אגם הבלטון הקטן), דרומית מזרחית לכפר בלטונקרסטור (Balatonkeresztúr).
היסטוריה

שומוג'סנטפאל הוקמה בשנת 1929 על ידי מיזוג של שני כפרים, ואריאשקר (Varjaskér) וטוטסנטפאל (Tótszentpál). באותה תקופה, היישוב היה עדיין הכפר השלישי בגודלו במחוז מרצאלי עם 1,750 תושבים. היום פחתה אוכלוסייתה לפחות מ-1,000 איש.
ואריאשקר (Varjaskér) הוא יישוב מתקופת התיישבות המדיארים במרכז אירופה (שנקראת בהונגרית "תפיסת המולדת" או "כיבוש המולדת"). הכפר הוזכר לראשונה בכתב (1226), בשם Ker, לאחר מכן Keér, לאחר מכן הופיע במסמכים בשנים 1292 ו-1321, ומאוחר יותר גם ברשימת המעשר האפיפיורי של 1332–1337.
הכפר טוטסנטפאל (Tótszentpál) השתייך בתחילה לנפת קפושי, לאחר מכן נפת לנדיאלטוטי, ומתחילת המאה ה-20 לנפת מרצאלי. ב-1910 היו בה 999 תושבים הונגרים, מתוכם 984 קתולים ו-8 יהודים. המקור הוא: אטלס ומסד הנתונים של הונגריה ההיסטורית (1910).
אתרים בעלי עניין

הרכבת הכלכלית של Balatonfenyves
חורבת כנסיית Varjaskér: בנויה מלבנים בסגנון רומנסקי מסוף המאה ה-13 ממוקמת במרכז הכפר הישן קר.
חורבת טירת Varjaskér: נבנתה כנראה במאה ה-16 על ידי המשפחה טרק של היישוב Egying. את קירות היסוד שלו (שרידי לבנים ואבן) הטמונים באדמה ניתן לראות עד היום יחד עם החפיר. כרגע הוא מוקף במים ולא ניתן לגשת אליו.
כנסייה שנבנתה לכבודו של אנטוניוס מפדובה: נבנתה בכפרטוטסנטפאל בין השנים 1774 ו-1778, עם מגדל קסדה מחודד בחזית.
ילידי המקום

לאַסְלוֹ פּוֹלְגַאר (בהונגרית: Polgár László, שומודיסנטפאל, 1 בינואר 1947 – ציריך, 19 בספטמבר 2010) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי (בס) זוכה פרס קושוט, פרס פרנץ ליסט ופרס גראמי. חבר אגודת בני האלמוות.
הערות שוליים

↑  Joannes Karácsonyi et Samuel Borovszky. Regestrum Varadiense... Anno 1226. p. 281-2., Bp., 1903)
↑  dr. Bogdán Tibor: Varjaskér történelmi emlékei, Somogyi Honismereti Híradó, Kaposvár, 1881/2.10-15.o
↑  OSZK. Fol.HUNG. Varjaskér község, kaposvári járás, Értesíttő Váry jegyző.
↑  dr. Bogdán Tibor: Somogyszentpál egyháztörténete, Kaposvár, 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496615505171  LCCN: nb2005017623  VIAF: 151523020   WorldCat (עם VIAF): 151523020 
חורבת כנסיית Varjaskér
שמואל בן אביגדור

דיוקנו של הרב שמואל בן אביגדור, 1890
רבי שמואל בן אביגדור (נפטר בכ"א בטבת ה'תקנ"א) היה אב"ד ורב של וילנה בתקופת הגאון מווילנא, ורבה של וילנה.