stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויין גרצקי
הישגים בולטים

כשפרש מהמשחק ב-18 באפריל 1999 החזיק גרצקי ב-61 שיאים רשמיים של ליגת ה-NHL, מתוכם 40 שיאים של העונה הסדירה, 15 שיאים של הפלייאוף ו-6 שיאים של משחק האולסטאר. לאחר פרישתו נוסף לו שיא אחד (ממוצע נקודות למשחק שהחזיק קודם לכן מריו למיה), נכון לעונת 2022/2023 הוא עדיין מחזיק ב-58 שיאים (39 בעונה הסדירה, 14 בפלייאוף ו-5 במשחק האולסטאר).
בין השיאים הבולטים ניתן למנות:
92 שערים בעונה
163 מסירות לשער בעונה
215 נקודות בעונה
50 שערים בעונה בקצב המהיר ביותר, ב-39 משחקים
51 משחקים רצופים עם נקודות, בעונת 84–1983
894 שערים בקריירה בעונה הרגילה
1,963 מסירות לשער בקריירה בעונה הרגילה (יותר מאשר כלל הנקודות של כל שחקן אחר)
2,857 נקודות בקריירה בעונה הרגילה (הבא אחריו מפגר ב-970 נקודות)
50 משחקים בקריירה בהם כבש שלושער
47 נקודות בפלייאוף של 1985
31 מסירות בפלייאוף של 1988
ממוצע נקודות למשחק בקריירה: 1.921
הישגים בולטים > תארים ופרסים עיקריים

4 זכיות בגביע סטנלי - אליפות ה-NHL
שתי זכיות בגביע קון סמיית' - ה-MVP של הפלייאוף
9 זכיות בגביע הארט - ה-MVP של העונה הסדירה.
10 זכיות בגביע ארט רוס - מלך הנקודות.
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 1982.
ספורטאי השנה של סוכנות AP לשנת 1982.
ספורטאי העשור של סוכנות AP לשנות ה-80.
8 פעמים בנבחרת העונה ב-NHL, ו-7 פעמים בנבחרת השנייה.
הישגים בולטים > סטטיסטיקה לפי עונות

שיאי NHL בטקסט מודגש, ובטקסט נטוי בשורת הסיכום
מקרא:
+/– = הפרש גולים כששיחק; PP = שערים ביתרון שחקן; SH = שערים בחיסרון שחקן; GW = שער ניצחון
גרצקי במשחק הפרישה שלו
פסל בצלמו של גרצקי באדמונטון, קנדה
אקדח רמון

אקדח רמון
רמון הוא אקדח שעוצב ופותח על ידי חברת אמתן כרמיאל הישראלית ונמכר לראשונה בשנת 2019. רמון הוא אקדח סטריקר חצי-אוטומטי, גוף פולימרי, בקליבר 9 מ"מ האקדח קרוי על שמו של האסטרונאוט אילן רמון.
סקירה טכנית

אקדח רמון מגיע בקליבר 9 מ"מ (19X9) בעל גוף פולימרי ותכולת מחסנית של 15 כדורים. מנגנון הירי נוקר פנימי (Striker) משקלו כ־630 גרם (ללא מחסנית) ואורך הקנה 4.0 אינץ'.
לרמון כוונות טריטיום וזוהרות מברזל, תפס המחסנית מלבני ורחב, עצר המחלק מוגדל ומאפשר שחרור קל של המחלק בזמן החלפת המחסנית, פסי דריכה אחוריים וקדמיים לדריכה נוחה, הדק רך ומסילת פיקטין מלאה להוספת אמצעים. מנגנוני האקדח מתאימים ליורה שמאלי או ליורה ימיני, מספרו מוטבע על גוף האקדח, הצינה ועל קנה האקדח והוא מגיע בארבעה צבעים שונים: מדברי, שחור, אפור וזית.
בנוסף, האקדח מגיע עם אופציה למתאם להתקנת כוונות השלכה (דגם OR) ואופציה לקנה עם הברגה למשתיק (דגם S).
האקדח עבר את בחינות לפי תקני NATO.
האקדח דומה מאד במבנהו ל גלוק 19 שמאד נפוץ ולכך רוב האביזרים הנלווים הנפוצים כדוגמת נרתיק מחסניות ועוד יתאימו גם עבורו,
תפוצה ומשתמשים

אקדח רמון משמש גורמי ממשל במספר רב של מדינות סביב העולם ומשמש כאקדח פרטי להגנה עצמית כגון: כוחות שיטור בישראל, המשמר האזרחי הספרדי (Guardia Civil), המשטרה הפדרלית הספרדית, משטרת תאילנד, חיל האוויר הפיליפיני, צבא פרו ומדינות נאט"ו.
ספרד ספרד- ב-26 במאי 2021 חתמה אמתן על חוזה לאספקת 9,120 אקדחי רמון למשטרת ספרד. לאחר אספקת האקדחים, הגיעה ביקורת שלילית ממשרד הפנים הספרדי, שכן בדיקה שבוצעה לאחר תלונות על מעצורים מרובים מצד קצינים ומדריכים העלתה כי מתוך כל 35 אקדחים שנבדקו, 20 היו פגומים.
הערות שוליים

↑  תעשיית הנשק הישראלית מול ביקוש חסר תקדים: "מייצרים אקדחים בלי סוף" , באתר כלכליסט, 13 בנובמבר 2023
↑  איל בוגוסלבסקי, ‏אמתן מציגה: אקדח חדש ממשפחת אקדחי "רמון", באתר "IsraelDefense‏", 3 בינואר 2021
↑  אמתן משפרת את אקדח רמון בשיתוף המשמר האזרחי, באתר Time to edc
↑  איל בוגוסלבסקי, ‏אמתן סיפקה מעל 9,000 אקדחי רמון 9 מ"מ למשמר האזרחי הספרדי, באתר "IsraelDefense‏", 29 ביוני 2023
↑   "אמינות וחדשנות הן המפתחות להצלחה", באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2023
↑  דין שמואל אלמס, ‏אחרי למעלה מ-30 שנה: ישראל נפרדת ממערכת הנשק המיתולוגית. זו המחליפה, באתר גלובס, 1 במאי 2024
↑  חנן גרינווד, חברה ישראלית תספק אלפי אקדחים למשטרת ספרד, באתר ישראל היום, 26 באוקטובר 2021
↑  Melchor Sáiz-Pardo / JUAN CANO, Controversy over issue of cheap guns to Spain's Guardia Civil police force's crack units, Sur in English, ‏2022-12-26 (באנגלית)
↑  Melchor Sáiz-Pardo, Spain cancels purchase of 15 million bullets from Israel for Guardia Civil police, Sur in English, ‏2024-11-03 (באנגלית)
אלזס-לורן

חבל אלזס-לורן (מסומן באדום) במפת הקיסרות הגרמנית
אלזס-לורן (בצרפתית: Alsace-Lorraine; בגרמנית: Elsaß-Lothringen, אלזס לותרינגן‏) היא כיום שני חבלים בצרפת. בעבר הייתה אלזס-לורן חלק מהקיסרות הגרמנית: במלחמת צרפת–פרוסיה שהתקיימה בין 1870 ל-1871 עברו רוב אלזס וחלקים מלורן לשלטון גרמני, ואלזס-לורן הפכה לישות טריטוריאלית בקיסרות הגרמנית שקמה בשנת 1871.
האזור הפך לחלק מפרנקיה המזרחית בשנת 921, במהלך שלטונו של לואי הגרמני ומאוחר יותר הפך לחלק מהאימפריה הרומית הקדושה. האזור סופח בהדרגה על ידי ממלכת צרפת לאחר שלום וסטפאליה ב-1648, ומאז עבר בין גרמניה לצרפת פעמים רבות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכרזה בחבל עצמאות שהחזיקה מעמד זמן קצר מאוד, עד שהכוחות הצרפתיים נכנסו לאזור, בעידוד רוב התושבים, וסיפחו אותו בחזרה לצרפת. גרמניה הנאצית כבשה את החבל ב-1940 אך הוא חזר לידיים צרפתיות ב-1945 ונשאר חלק מצרפת מאז ועד היום.
הטריטוריה הורכבה מ-93% משטח אלזס ומ-26% משטח לורן. מסיבות היסטוריות לא חלים על השטח, הנקרא כיום אלזס-מוזל, חלק מהחוקים הקיימים בשאר צרפת.
האיחוד האירופי, שבו חברות גם צרפת וגם גרמניה, החליט להקים את אחד ממושבי הפרלמנט האירופי של הקהילה המתאחדת בהדרגה דווקא באזור זה, בעיר שטרסבורג, כדי להפוך סמל של מחלוקת לסמל של איחוד.
היסטוריה > התקופה הרומאית וימי הביניים

משום קרבתו לנהר הריין שימש החבל תמיד כאזור גבול, והייתה לו חשיבות רבה. הוא נכבש לראשונה על ידי יוליוס קיסר במאה הראשונה לפני הספירה ונשאר חלק מהפרובינקיה הרומאית "גרמניה עילית", במשך שש מאות השנים הבאות. לאחר נפילת האימפריה הרומית כבשו האלמאנים את האזור ובשנת 496 השתלט על החבל כלוביס הראשון, מלך הפרנקים, והכניס אליו את הנצרות הקתולית.
במאה ה-9 הפך האזור למרכז האימפריה הקרולינגית של קרל הגדול. בשנת 843, במסגרת חוזה ורדן, חולקה האימפריה בין שלושת נכדיו של קרל; החלק המערבי הפך במהלך הזמן לצרפת ההיסטורית, החלק המזרחי היה לגרמניה ההיסטורית והחלק המרכזי (שכלל את אלזס ולורן), שניתן ללותאר הראשון, הפך לממלכת לותארינגיה ממלכה זו לא התקיימה זמן רב והחלק שמהווה כיום את אלזס עבר לשליטת האימפריה הרומית הקדושה. פרידריך הראשון הפך את אלזס למחוז הנמשל על ידי מיניסטריאלים (עובדי מדינה שלא מהאצולה), כאשר הממשל המחוזי ישב בעיר אגנו. פרידריך השני הכריז על הבישופ של שטרסבורג כמושל אלזס, אולם שלטון זה עורער על ידי בית הבסבורג. שטרסבורג התפתחה לעיר החשובה והמאוכלסת ביותר בכל האזור ובשנת 1262, לאחר מאבק ארוך על השלטון, היא הוכרה כעיר קיסרית חופשית, כלומר עיר שנשלטת ישירות על ידי הקיסר. שטרסבורג הייתה נקודה חשובה בדרך המסחר בין פריז, וינה והמזרח, וכן נמל חשוב על נהר הריין שקישר בין דרום גרמניה ושווייץ להולנד, לאנגליה ולסקנדינביה, ולכן הפכה למרכז הפוליטי והכלכלי של האזור. גם ערים אחרות, כמו קולמאר ואגנו, החלו להתפתח כלכלית והן קיבלו אוטונומיה מסוימת.
באותה התקופה החל השלטון המרכזי הגרמני להתפורר והכוח הראשי באירופה עבר בהדרגה לצרפת, שהחלה להתרחב מזרחה. במהלך המאה ה-14 כמעט התמוטט הצבא הצרפתי בעקבות מלחמת מאה השנים, ולכן היה על צרפת לנטוש את שאיפותיה במזרח. לאחר סיום המלחמה הייתה צרפת חופשייה שוב להתקדם לעבר הריין, וב-1444 תקף הצבא הצרפתי את אלזס ולורן.
היסטוריה > לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה

הדרישה המחודשת של הקיסרות הגרמנית לטריטוריות מצרפת לאחר ניצחונה במלחמה לא הייתה סתם אמצעי ענישה. הסיפוח היה שנוי במחלוקת גם בתוך גרמניה; אוטו פון ביסמרק עמד בפני אופוזיציה חזקה שהתנגדה לסיפוח שטחים שיעורר טינה צרפתית עתידית כלפי האימפריה החדשה. אולם בסופו של דבר הסכים הקיסר וילהלם הראשון עם הגנרלים שטענו כי העברת הגבול הגרמני-צרפתי מערבה הייתה נדרשת מכמה סיבות: מנקודת מבט לאומנית, ההעברה נראתה מוצדקת משום שרוב השטח היה מאוכלס בתושבים שדיברו בשפות גרמאניות; מנקודת מבט צבאית, הרחקת הגבול מהריין תיתן לגרמנים יתרון אסטרטגי על הצרפתים.
מלחמות נפוליאון היו עדיין זיכרון טרי בשנות השבעים של המאה ה-19. עד מלחמת צרפת–פרוסיה הייתה לצרפתים שאיפה עתיקת-יומין לבסס את כל הגבול המזרחי שלהם על הריין, ולכן ראו אותם רוב הגרמנים במאה ה-19 כעם אגרסיבי ומחרחר מלחמות. לפני 1870 חששו הגרמנים מהצרפתים הרבה יותר מאשר הצרפתים חששו מהגרמנים, ולכן שאפו לגבול בר-הגנה ככל האפשר.
השטח המסופח כלל את צפון לורן וכמעט את כל אלזס. העיר בלפור (הנמצאת כיום במחוז הצרפתי טריטוריית בלפור) לא סופחה, משום שתושביה היו ממוצא צרפתי, שלא כמו בשאר אלזס. הגבול החדש עקב ברובו אחר המחיצה הלשונית בין הניבים הגרמאניים לרומאניים, חוץ ממספר עמקים בצד האלזסי של הרי הווז', מהעיר מץ ומאזור שאטו-סלאן, שסופחו לגרמניה אף על פי שתושביהם דיברו צרפתית. ב-1900 דיברו 11.6 אחוז מהאוכלוסייה של אלזס-לורן צרפתית כשפת אם. עובדה זו נוצלה בצרפת כדי לגנות את הגבול החדש כצבוע, משום שגרמניה הצדיקה אותו בעזרת השפה והתרבות של תושבי האזור. אולם הממשל הגרמני היה סובלני לגבי השימוש בשפה הצרפתית והרשה את השימוש בה כשפה רשמית וכשפת לימוד בבתי הספר באזורים שבהם היא דוברה על ידי הרוב.
לפי הסכם פרנקפורט יכלו התושבים להחליט עד 1 באוקטובר 1872 אם ברצונם להגר לצרפת או להישאר באזור ולהחליף את אזרחותם לגרמנית. עד 1876 היגרו לצרפת בין 100,000 ל-130,000 מתושבי אלזס ולורן (כחמישית מהאוכלוסייה). תחת הקיסרות הגרמנית נשלט האזור ישירות על ידי הממשלה בברלין והייתה לו מידה מסוימת של עצמאות.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה והרפובליקה הסובייטית של אלזס

במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלחו החיילים הגרמנים שבאו מאלזס-לורן לחזית המזרחית או לצי, כדי למנוע עימותים ביניהם לבין קרוביהם בצרפת.
בסוף המלחמה החליטו הממשלה האזרחית וההנהגה הצבאית, שסבבה סביב אריך לודנדורף, להסכים לתנאי הפסקת האש. אולם באוקטובר 1918 נשלח הצי הגרמני הקיסרי, שעגן בנמלים כמעט ברציפות מאז קרב יוטלנד, להילחם בצי הבריטי, כדי להחליש אותו לקראת סוף המלחמה. פקודה זו הובילה למרד מלחים בקיל. המלחים השתלטו על הנמל ובמהרה הצטרפו אליהם גם אזרחים רבים. המרד התפשט במהירות ברחבי גרמניה והפיל את המונרכיה תוך מספר ימים. מועצות פועלים, שדמו לסובייטים, לקחו את השלטון ברחבי המדינה.
באותה התקופה שירתו בצי הגרמני כ-15,000 מלחים מאלזס-לורן. רבים מהם הצטרפו למרד הגרמני ואף נסעו חזרה לביתם ועודדו את המרד נגד הקיסר גם שם. הם הגיעו לחבל ב-9 בנובמבר 1918, יום אחד בלבד לאחר שההכרזה על הרפובליקה הסובייטית הבווארית שודרה בשטרסבורג. באותו היום התפטר הקיסר וילהלם ופיליפ שיידמן הכריז על הקמתה של הרפובליקה הגרמנית בנאום מהרייכסטאג. משום שאלזס-לורן נשלטה ישירות מברלין ולא היה בה שלטון מקומי כמו שאר המדינות הגרמניות, נשאר בה חלל גדול של כוח. בדומה לשאר גרמניה, החיילים שחזרו התקבלו בתרועות בכיכר המרכזית של העיר, ייסדו מועצת פועלים וחיילים והשתלטו על העיר יום לאחר מכן. דגלים אדומים הונפו ברחבי העיר וכן על הצריח של קתדרלת שטרסבורג.
ב-11 בנובמבר נחתם הסכם הפסקת האש עם גרמניה, שסיים סופית את המלחמה. באותו היום הכריז הסובייט של שטרסבורג על הרפובליקה העצמאית של אלזס-לורן. הפרלמנט המקומי הכריז על עצמו כ"מועצה הלאומית של אלזס-לורן" וכרשות המשפטית היחידה בחבל. יום לאחר מכן הכריזה המועצה על ריבונותה של אלזס-לורן. משטרסבורג התפשט המרד ברחבי אלזס-לורן וסובייטים נוספים הוקמו באגנו, במץ, בקולמאר ועוד. חופש עיתונות וחנינה כללית הוכרזו בכל האזור. עובדי מפעלים יצאו לשביתה בדרישה לשכר גבוה יותר, והסובייטים העלו את השכר באמצעות צו נגד בעלי המפעלים. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית חששה שהמצב יידרדר ויהפוך לטרגי ולכן מנהיגם בשטרסבורג, ז'אק פרוט, ביקש ממפקדי הצבא הצרפתי לשלוח כוחות כדי להחזיר את הסדר לכנו.
הכוחות הצרפתיים נכנסו לעיר ב-22 בנובמבר 1918, 11 ימים בלבד לאחר הכרזת העצמאות של אלזס-לורן. החבל איבד את עצמאותו הקצרה והוכנס בחזרה לשלטון הצרפתי המרכזי. כל הצווים שפורסמו על ידי הסובייט של שטרסבורג בוטלו מיידית, השביתות הופסקו בכוח ונעצרו מפריעים. רחוב "ה-22 בנובמבר" בשטרסבורג מנציח את יום כניסת הצרפתים לאלזס.
למרות זאת, עד היום נהנה האזור מחוקים ייחודיים השונים מאשר בשאר צרפת. לדוגמה, האזור עדיין מקבל סובסידיות לכנסיות ולבתי כנסת יהודיים, משום שבשנת 1905, כאשר נחקק החוק הצרפתי המפריד בין דת ומדינה, היה האזור תחת שליטה גרמנית, ולכן לא שונה החוק בחבל. עד היום ישנה מחלוקת לגבי החוק הזה וכן לגבי החלתו רק על דתות מסוימות.
הממשלה הצרפתית החלה מיד בתהליך "מחיקת" כל ההשפעות הגרמניות באזור; גרמנים שהתיישבו באזור מאז 1871 גורשו, והוכנסו תקנות שאסרו על השימוש בגרמנית ודרשו שימוש בצרפתית בלבד.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר תבוסת צרפת באביב 1940 סופחו אלזס ולורן לרייך הגרמני עד 1944, אז נכבש האזור על ידי בעלות הברית והוחזר לשליטה צרפתית. במהלך הכיבוש גויסו לצבא הגרמני כל התושבים בגיל המתאים ואף נדרשו ללחום נגד הצרפתים. צעירים רבים מהאזור גם גויסו או התנדבו לוורמאכט או לוואפן אס אס, דבר שגרם לבעיות ולהאשמות רבות לאחר המלחמה.
הקהילה הצרפתית-יהודית העתיקה במחוז נפגעה קשות וחלק ממנה נשלח למחנות ההשמדה.
היסטוריה > מאז המלחמה

כשחזרו אלזס ולורן לצרפת לאחר מלחמת העולם השנייה גרמה העובדה שתושבים רבים שלהם שירתו ואף התנדבו לצבא הגרמני וליחידות המובחרות שלו למתח רב בין שני החבלים לבין שאר חלקי צרפת.
הממשלה הצרפתית חידשה את המבצע לדיכוי השפה הגרמנית וכן הניבים המקומיים, ובפעם הראשונה בהיסטוריה נאסר השימוש בניב האלזסי. בעיקר בשל כך אלזס ולורן הן מאוד צרפתיות כיום בשפה ובתרבות. מעט מאוד תושבים צעירים יודעים היום אלזסית, ורובם המכריע של התושבים מדברים צרפתית כשפת אם.
בתקופה האחרונה החלו יוזמות שונות להיפוך התהליך ולשימור המסורת והשפה של האזור.
היסטוריה > החוק המקומי

עקב מעמדו הגאופוליטי המשתנה של האזור, נוצר ייחוד בחוק המקומי (צרפתית: droit local) בחבל זה. החוק המקומי פועל במקביל לחוק הצרפתי, כחלק מהמערכת המשפטית המקומית, והוא ייחודי בכך בצרפת. החוק המקומי, שנוצר ב-1919, משמר את החוק הצרפתי שפעל בצרפת לפני 1870 ונשמר בידי הגרמנים במהלך סיפוח אלזס-מוזל, אך בוטל בשאר חלקי צרפת ב-1871. החוק גם משמר את החוק שפעל באימפריה הגרמנית עד שנת 1918, את ההוראות הספציפיות שאומצו על ידי הרשויות המקומיות, ואת החוק הצרפתי שהחל לאחר שנת 1919 ופעל רק במחוזות אלזס ומוזל. זהו חוק מקומי הפעיל בתחומים שונים כגון דת, חברה, עבודה וכספים. ההבדל הבולט ביותר בין צרפת לאלזס-מוזל הוא היעדר אפיונים של חקיקה חילונית והפרדה נוקשה בין דת למדינה, הקיימת בחוק הצרפתי. אלזס-מוזל עדיין נשלטת לפי החוק שפעל לפני 1905, המספק, במימון המדינה, את התמיכה הציבורית בקהילה הקתולית והלותרנית, בכנסיות הקלוויניסטים ובקהילה היהודית.
ראו גם

אלזס
לורן
הסכסוך הצרפתי-גרמני
הערות שוליים

↑  בגרמנית מודרנית שמה של אלזס הוא Elsass.
↑  בעת שהחבל לא היה בשליטת צרפת
| מדינות הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הקיסרות הגרמנית |
| --- | --- | --- |
| ממלכות | פרוסיה • בוואריה • סקסוניה • וירטמברג |  |
| דוכסויות גדולות | באדן • הסן • מקלנבורג-שוורין • מקלנבורג-שטרליץ • אולדנבורג • סקסוניה-ויימאר-אייזנך |  |
| דוכסויות | אנהלט • בראונשווייג • סקסוניה-אלטנבורג • סקסוניה-קובורג-גותה • סקסוניה-לאוונבורג (עד 1876) • סקסוניה-מיינינגן |  |
| נסיכויות | שאומבורג-ליפה • שוורצבורג-רודולשטדט • שוורצבורג-זונדרסהאוזן • ליפה • רויס הקו המבוגר • רויס הקו הצעיר • ולדק-פירמונט |  |
| ערים חופשיות | ליבק • המבורג • ברמן |  |
| שטחים אחרים | אלזס-לורן • מושבות גרמניות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562173205171  BnF: cb15336700c (data)  GND: 4014502-5  LCCN: n81126015  NKC: ge1180108  VIAF: 150110906   WorldCat (עם VIAF): 150110906 
לורן מתייפחת על כתפה של אלזס (פסל בעיר נאנסי)
דגל הרפובליקה העצמאית של אלזס-לורן
להב (משגר רקטות)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משגר רקטות רב-קני על גבי משאית
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  תעש מערכות, אלביט מערכות
 משתמשים עיקריים:   צה"ל
 שנת ייצור:  נחשף ב-2020
 תקופת השימוש:  2020–הווה (כ־5 שנים) 
 מידע טכני
 אורך:  10.4 מטר
 רוחב:  2.4 מטר
 מהירות:  100 קמ"ש
 מנוע:  מנוע דיזל קטרפילר C15, הספק 515 כ"ס
 מרכב:  משאית מנוף אושקוש HEMTT עם הנעה 8×8
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  משגר רקטות
 סוגי תחמיש:  רקטות: רמ"ם/רעם איתן  רומח - AccuLAR 122  כידון קסום - AccuLAR 160  בר  אקסטרא - EXTRA  נץ דורס
 טווח מקסימלי:  תלוי ברקטה, 35–300 ק"מ
משגר רקטות "להב" הוא משגר רקטות ישראלי על בסיס משגר PULS של אלביט מערכות יבשה (לשעבר תעש מערכות, כיום חטיבה ב-אלביט מערכות) שמותקן על גבי משאית HEMTT‏ 8×8 של אושקוש. את המשגר ניתן לחמש ברקטות מתקנות מסלול של תעש וברקטות מסוגים אחרים. המשגר עצמו מותקן בירכתי המשאית, ניתן לצידוד ולהגבהה הידראוליים וכולל בסיס לשני מארזי רקטות. הכלי כולל מנוף אינטגרלי לטעינה מהירה של מארזי הרקטות. ה"להב" משרת בצה"ל בחיל התותחנים.
רקטות

| שם | קוטר | כמות במארז | רש"ק | טווח |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רעם איתן | 227 מ"מ | 6 | מצרר | 40 ק"מ |
| רומח AccuLAR 122‏ | 122 מ"מ | 18 | נפיץ, 20 ק"ג | 35 ק"מ |
| כידון קסום AccuLAR 160‏ | 160 מ"מ | 10 | נפיץ, 35 ק"ג | 40 ק"מ |
| בר | ? |  ? | נפיץ | ? |
| אקסטרא EXTRA‏ | 306 מ"מ | 4 | נפיץ, 120 ק"ג | 30–150 ק"מ |
| נץ דורס Predator Hawk‏ | 370 מ"מ | 2 | נפיץ, 140 ק"ג | 50–300 ק"מ |
מאפיינים

משגר רקטות PULS עם צריח מסתובב ובו מקום לשני מארזי רקטות ("פודים").
תמיכה במספר סוגי רקטות ושילוב מארזים שונים.
הרקטות מאוחסנות בזבילים אטומים על מנת להגן עליהן מפני פגעי מזג האוויר ונזקים אחרים.
מרכב של משאית מנוף מדגם HEMTT תוצרת אושקוש.
מנוע דיזל קטרפילר C15 עם הספק של 515 כ"ס (384 קילוואט).
הנעת שטח לכל 8 הגלגלים (8×8) המאפשרת עבירות גבוהה בשטחים לא סלולים וכן בדרכים סלולות.
ניוד עצמי ונסיעה מהירה (100 קמ"ש) בכבישים.
ארבע חצובות (רגליים מייצבות) מתקפלות על מנת לייצב את הכלי בעת הירי.
סגרי מסע לצידוד ולהגבהה, המאפשרים נסיעה מנהלתית בטוחה.
מנוף אינטגרלי המאפשר טעינה מהירה (כ-10 דקות) של מארזי רקטות.
מערכות שליטה ובקרה, C4ISTAR ובקרת אש המאפשרות ביצוע ירי מהיר ומדויק.
מערכת ניווט אינרציאלית ו-GPS.
שליטה בכלי ובמשגר מתוך תא הנהג, שמשמש גם כתא מפעיל.
מיגון לתא הנהג מפני רשף הרקטות.
היסטוריה

ה"להב" פותח על בסיס משגר ה-PULS של אלביט מערכות שהותקן על גבי משאית מנוף אושקוש HEMTT. הוא נכנס לשירות בצה"ל ככל הנראה ב-2020. ב"להב" נעשה שימוש רשמי ראשון בשנת 2023 במלחמת חרבות ברזל, בה לוחמי גדוד 334 של חטיבת האש 282 שיגרו רקטות רומח על מטרות טרור ברצועת עזה.
הערות שוליים

↑  איתם אלמדון, ‏"אין לו כמעט מגבלות": המשגר החדש של צה"ל ביצע לראשונה ירי מבצעי | תיעוד, באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2024.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית

| --- | --- |
סמליל התנועה
 מדינה:  ישראל 
 משרד ראשי:  בית אמונה - דרך השלום 11, תל אביב
 בעלות:  אמונה-תנועת האשה הדתית לאומית (ע"ר)
 נשיא:  יפעת סלע
 יושב ראש:  יפעת סלע
 מנכ"ל:  דוד הדרי
 עובדים:  כ-3000
 תקופת הפעילות:  ה'תרצ"ה, 1935 – הווה
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל בתחום מפעל חיים על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
 www.emunah.org.il
 
בית "אמונה" בתל אביב
אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית היא תנועת נשים מיסודן של הפועל המזרחי והמזרחי.
התנועה מפעילה מעונות יום, בתי ילדים, בתי ספר, אולפנות, מדרשה ללימודי האישה והמשפחה, בתי מדרש לנשים ומרכזי ייעוץ למשפחה, ופועלת לקידום מעמד האישה. "אמונה" מפעילה גם מתנדבות שרות לאומי במסגרת ארגון "בת-עמי" מיסודן של אלומה-אמונה במסגרת לאומית-ציונית-דתית.
ביום העצמאות ה'תשס"ח (2008) הוענק לתנועה פרס ישראל בתחום מפעל חיים על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
יושבת ראש התנועה מאז 2023 היא יפעת סלע והמנכ"ל מאז 2005 הוא דוד הדרי.
היסטוריה

במשך שנים פעלו במקביל ארגון הפועלות של הפועל המזרחי שנוסד בשנת 1935 וארגון נשי מזרחי בארץ ישראל. שיחות על איחוד הארגונים שהתקיימו בין נשות התנועות בשנת 1939 לא הביאו למיזוג. אולם לאחר הקמת המפד"ל היה לחץ גדול לאיחוד ארגוני הנשים ובחול המועד סוכות ה'תש"ך (1959) התאחדו ארגון הפועלות של הפועל המזרחי ו"תנועת אומן" להקמת "תנועת האישה הדתית לאומית". בשנת 1977 שונה שם הארגון ל"אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית". הנשיאה הראשונה של הארגון הייתה שרה הרצוג, אלמנתו של הרב הראשי לישראל, יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
בשנת 1977 הקימה הרבנית הרצוג את ארגון אמונה העולמי.
בין נשיאות ויושבות ראש "אמונה" היו צפייה גורן (נשיאת כבוד), טובה סנהדראי, שרה שטרן-קטן, יהודית היבנר, רחל סילבצקי וליאורה מינקה.
פעילות

נכון לשנת 2024, הרשת מפעילה באמצעות כ-3000 עובדות ועובדים: 120 מעונות יום, 4 בתי ספר, 5 בתי ילד לנוער בסיכון (בית הילד - נווה מיכאל, בית הילדים ע"ש צבע אלעזרקי, בית הילדים אחוזת שרה, כפר הילדים אמונה נווה לנדי, מרכז הילדים והנוער אמונה ע"ש שרה הרצוג), 10 מרכזי טיפול, 30 סניפים ובתי מדרש, ואת מכללת אמונה.
לקריאה נוספת

לילך רוזנברג-פרידמן (עורכת), מאמונה למעשה: שבעים שנה לתנועת "אמונה", הוצאת כתר, ירושלים, תשס"ו 2006 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אמונה-תנועת האשה הדתית לאומית (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  נעמי גוטקינד-גולן, מרים אליאש - דרך אמונה בחרתי, מורשת, עמ' 161
↑  עוד אשה לכנסת, מעריב, 16 בספטמבר 1959
↑  הוקמה התנועה המאוחדת של נשים דתיות־לאומיוה, הצופה, 19 באוקטובר 1959; המשך
↑  "אמונה - תנועה עולמית חדשה" של נשים דתיות לאומיות, דבר, 13 בפברואר 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298150905171  LCCN: n2010059228  VIAF: 234837705   WorldCat (עם VIAF): 234837705 
סמליל התנועה בין השנים 2008-2025
ישיבות הקו

| --- | --- |
ישיבת הר המור, בית המדרש החדש בשכונת הר חומה
ישיבת הר המור, בית המדרש החדש בשכונת הר חומה
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות
 זרם:  ציונות דתית
 מנהיג:  הרב צבי ישראל טאו
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 תאולוגיה:  תורת הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  ירושלים
 פעילות:  גרעינים תורניים, ארגון חותם, מפלגת נעם, ארגון ליבה ועוד
 
ישיבת הר המור במשכנה הקודם בקריית יובל
ישיבת שבי חברון, מישיבות הקו
פתח ישיבת עטרת ירושלים, מישיבות הקו
ישיבות הקו הוא כינוי לישיבות גבוהות וישיבות הסדר המשתייכות לציבור הדתי לאומי והולכות בדרכו של הרב צבי ישראל טאו, נשיא ישיבת הר המור. מקור הכינוי הוא בקו האידאולוגי המסוים שמתווה הרב טאו ורבני הישיבה ומשותף לישיבות אלו. הכינוי החל להישמע בציבור הדתי-לאומי בערך משנת 1997 (ה'תשנ"ח) ואילך. רבים מרבני הזרם, בהם הרב טאו, רואים במילה "קו" כינוי גנאי המתאר תפיסת עולם צרה הפוסלת את מי שלא מסכים איתה.
האידאולוגיה של ישיבות אלו מבוססת על פרשנותו של הרב טאו לתורת הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. אנשי הזרם מחזיקים בתפיסה "ממלכתית" המייחסת למדינת ישראל ערך עצמי של קדושה שאיננו תלוי בלעדית במעשי מנהיגיה, מתוך הדגשת קדושתו של עם ישראל; ומחנכים שגם במקרים של התנגדות למדיניות הממשלה, הדרך לשינוי היא על ידי חינוך ושינוי תודעה, ולא באמצעות מרד אזרחי ועימותים עם כוחות הביטחון, בהיותם זרוע של המדינה ומשקפים את בחירת העם.
היסטוריה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא יש לכתוב את הפרק בהתאם להחלטות הבוררות בערך ישיבת מרכז הרב (פרטיה כאן).
במהלך שנותיו של הרב צבי יהודה קוק ולאחר פטירתו, הוקמו ישיבות רבות של תלמידיו ותלמידי תלמידיו, ברוחו.
לאחר פטירת הרצי"ה נוצרו שני מחנות בישיבת מרכז הרב - האחד בראשות ראש הישיבה הרב אברהם אלקנה שפירא, והשני בראשות הרב טאו. בהמשך, מספר ר"מים מהישיבה, בהנהגת הרב טאו, הקימו את ישיבת הר המור.
אלו מהישיבות האמורות הקשורות לרב טאו או מושפעות באופן ישיר מתורתו מכונות "ישיבות הקו". יש מרבניהן מי שרואה בו את ממשיכו הבלעדי של הרצי"ה וגדול הדור כפי שאמר במפורש הרצי"ה בחייו, בעוד שאר תלמידיו של הרב שוללים זאת ויש שהביעו ביקורת על הטוענים כך.
מוסדות המשוייכים ל"קו"

ישיבות גבוהות והסדר:
ישיבת הר המור בירושלים בנשיאות הרב צבי ישראל טאו ובראשות הרב עמיאל שטרנברג ולשעבר הרב מרדכי שטרנברג
ישיבת מדברה כעדן שבמצפה רמון בראשות הרב צבי קוסטינר
ישיבת שבי חברון שבחברון בראשות הרב חננאל אתרוג
הישיבה הגבוהה והישיבה לבוגרי צבא בעלי
הישיבה הגבוהה בני דוד דרור שבחירן בראשות הרב כפיר אלון
ישיבת עטרת ירושלים שברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים בנשיאות הרב שלמה אבינר
ישיבת איתמר בראשות הרב יהושע ון דייק
ישיבת לנתיבות ישראל שבירושלים בראשות הרב ישעיהו דורון
ישיבת איילת השחר שבאילת בראשות הרב יוסף רודריגז
ישיבת גבעת אולגה בראשות הרב אפרים ג'יאמי
ישיבת מעלה אליהו בראשות הרב חיים גנץ
ישיבת נצר מטעי שבאריאל בראשות הרב ציון טויל
ישיבת נתיבות דרור בתלם
ישיבת נתיבות נריה בשומריה בראשות הרב בועז איזק
ישיבת 'חיי עולם' בעכו, בראשות הרב יעקב (קובי) דנה
ישיבה קדם צבאית ברוכין בראשות הרב חיים ברוך
ישיבה קדם צבאית לוד בראשות הרב חיים ברוך
ישיבת ההסדר רמת השרון בראשות הרב משה חי בהרב,
ישיבת מור דרור ישיבה גבוהה בקצרין בראשות הרב אסף בנית
ישיבת עוז ואמונה שבשכונת נווה שאנן בדרום תל אביב בראשות הרב איציק פנירי
ישיבת עוז וחדווה בראשות הרב נחמיה טאו (בנו של הרב צבי ישראל טאו).
ישיבת ממדבר מתנה בראשות הרב מרדכי הס
ישיבה גבוהה באשקלון בראשות הרב ערן טמיר
ישיבה גבוהה עטרת מרדכי בצפת בראשות הרב שי לוי
ישיבת עטרת נחמיה בראשות הרב מיכה הלוי
ישיבת ראש פינה בראשות הרב אמנון ברדח
ישיבת נטע ימינך בראשות הרב בצלאל הגר
ישיבת בני רחל בראשות הרב אליהו אלקסלסי
ישיבת רמות בראשות הרב יגאל אליגל
ישיבות קטנות ותיכוניות:
ישיבת מעלה חבר לצעירים
ישיבת שלום בניך בירושלים (ששכנה במשך שנים ליד ישיבת הר המור)
ישיבת טל ישראל בשכונת בית וגן בירושלים
ישיבה לצעירים שומריה
ישיבת דגל ירושלים בעיר אלעד [נחלים לשעבר]
ישיבת שבי חברון לצעירים
ישיבה תיכונית נווה
ישיבה קטנה נווה
ישיבה קטנה מדברה כעדן במצפה רמון.
מכינות קדם צבאיות:
מכינת בני דוד בעלי ובמעלה אפרים
מכינת יתיר
מכינת עצם בנווה
מכינת קשת יהודה במושב קשת
מכינה תורנית ישיבתית נטע שורק באפרת
מכינת מעוז שבלוד
המכינה בראש פינה
מכינת עטרת ירושלים
מכינת אבנר בעכו
מכינת כאייל (תחת מוסדות עצם) באופקים
כוללים:
כולל חזון אלחנן בעיר דוד בראשות הרב עמיאל שטרנברג
בית המדרש הקהילתי בגבעת שמואל
בית המדרש הקהילתי בחריש
הכולל בשומריה בראשות הרב אריאל כהן ר"מ שיעור ג' בישיבת הר המור
מדרשות לבנות:
מדרשת הרובע
מדרשת מעון שבדרום הר חברון
מדרשת אילת
מדרשת יעלה שבמצפה רמון
מדרשת "בני דוד" דניאלי בתפוח
מדרשת שירת חברון בקריית ארבע
מדרשת רינה בשלומית
מדרשת בינת
אולפנות:
אולפנת חלוצה בנווה
אולפנת עטרת רחל בירושלים
אולפנת תאיר ציון בירושלים