stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאדי סאגניה
ביוגרפיה

סאגניה (מבוטא Sahgg-NEE-ah) נולדה בהלסינגבורג וגדלה בגטבורג שבשוודיה. היא הצעירה מבין שמונה ילדים להורים שהיגרו למדינה מגמביה. אביה עזב את המשפחה כשהייתה תינוקת.
באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת. ב-2011 זכתה באליפות שוודיה בריצת 100 מטר משוכות ובקפיצה לרוחק ובאליפות שוודיה באולם בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. באליפות העולם לנוער באותה שנה סיימה במקום ה-11 בקפיצה לרוחק ובמקום ה-9 בקפיצה משולשת. ב-2012 עברה פציעה מורכבת ברגלה שכללה קרע ברצועה הצולבת בברכה. היא עברה ניתוח ב-2013 ושיקום ממושך וחזרה להתחרות רק ב-2014. ב-2015 זכתה באליפות שוודיה בקפיצה לרוחק, היא סיימה רביעית באליפות אירופה U23 ובאליפות העולם באתלטיקה 2015 סיימה במקום השביעי בקפיצה לרוחק בשיא אישי של 6.78 מטר.
ב-2016 זכתה באליפות שוודיה בריצת 100 מטר ובקפיצה לרוחק. היא סיימה שישית באליפות אירופה באתלטיקה בתוצאה של 6.59 מטר. השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו אך לא העפילה לגמר. ב-2017 זכתה בפעם השלישית באליפות שוודיה בקפיצה לרוחק. באליפות העולם באתלטיקה לא הצליחה לעבור את שלב המוקדמות. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום השישי בתוצאה של 6.64 מטר. באולימפיאדת טוקיו סיימה תשיעית בתוצאה של 6.67 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיימה שישית בתוצאה של 6.87 מטר.
הערות שוליים

1 2  קאדי סאניה בחוברת מידע על נבחרת שוודיה לאליפות העולם באתלטיקה 2015
↑  Gambian girl, Khaddi Sagnia named Sweden’s “Best Breakthrough Athlete 2015”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14377776
לוס אנג'לס קליפרס

לוס אנג'לס קליפרס (באנגלית: Los Angeles Clippers) היא קבוצת כדורסל מאזור לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הפאסיפי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם אינטואיט דום.
הקבוצה הוקמה בשנת 1970 בעיר באפלו שבניו יורק, בשם באפלו ברייבס, ובשנת 1978 עברה לסן דייגו שבקליפורניה ושינתה את שמה לסן דייגו קליפרס. בשנת 1984 עבר המועדון ללוס אנג'לס, ומאז נקרא בשמו הנוכחי. ב-7 בלבד מתוך 41 עונותיה הראשונות ב-NBA העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ולאורך השנים דבק בה תדמית של מועדון כושל, בעיקר בהשוואה ללוס אנג'לס לייקרס, יריבתה העירונית רוויית ההצלחות.
היסטוריה > השנים בסן דייגו (1978–1984)

מיד לאחר רכישת הברייבס, העביר לוויין את המועדון לסן דייגו, קליפורניה, והקבוצה שינתה את שמה לסן דייגו קליפרס. כינוי המועדון מתייחס לאוניות המפרש מסוג קליפר אשר היו נפוצות באותה תקופה במפרץ סן דייגו. לקראת עונתו הראשונה של המועדון בסן דייגו, מינו הקליפרס את המאמן הוותיק ג'ין שו. באותה עונה השיגו הקליפרס מאזן חיובי, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 43–39, אך לא העפילו לפלייאוף. בדיעבד, הייתה זו הפעם האחרונה בה סיימו הקליפרס את העונה הסדירה במאזן חיובי ב-13 השנים הבאות. שחקן הקבוצה וורלד בי. פרי, אשר נרכש במהלך הפגרה מפילדלפיה 76', סיים שני בטבלת הקלעים של הליגה, עם 28.8 נקודות בממוצע למשחק.
עונת 1979/1980 הייתה מאכזבת, על אף שהקליפרס צירפו את הסנטר ביל וולטון, יליד סן דייגו, ששנתיים קודם לכן הוביל את פורטלנד טרייל בלייזרס לזכייה באליפות ה-NBA. לרוע המזל וולטון לא הותיר חותם, כשהחמיץ 68 משחקים עקב פציעות ברגליו, והקליפרס סיימו את העונה הסדירה במאזן שלילי 35–47. פרי המשיך את יכולת הקליעה הטובה שלו, ושוב סיים שני בליגה כשהוא קולע 30.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת החליף פול סיילאס את המאמן ג'ין שו, ופרי הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס תמורת הגארד פיל סמית'. הקליפרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 36–46, כששוב הם מחמיצים את הפלייאוף.
עונת 1981/1982 הביאה שינויים נוספים לקליפרס כאשר הבעלים אירב לוויין מכר את המועדון לאיל הנדל"ן דונלד סטרלינג תמורת 12.5 מיליון דולר. בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA 1982 בחרו הקליפרס את טרי קאמינגס, אשר הוביל את קלעי הקבוצה בשתי העונות הבאות עם ממוצעים של 23.7 ו-22.9 נקודות למשחק, בהתאמה. את שתי העונות סיימו הקליפרס במקום ה-11 באזור המערבי (מתוך 12 קבוצות), ויכולתם החלשה הביאה לנוכחות נמוכה של צופים ביציעים, כאשר הקבוצה מביאה ממוצע של 4,500 צופים בלבד למשחקי הבית. כתוצאה מכך שידל סטרלינג את הנהלת ה-NBA להעביר את המועדון לעיר הולדתו, לוס אנג'לס.
היסטוריה > המעבר ללוס אנג'לס (1984–2001)

בשנת 1984 עברו הקליפרס ללוס אנג'לס, כשהם משחקים את משחקי הבית באולם לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה. בכל 7 עונותיהם הראשונות בלוס אנג'לס רשמו הקליפרס מאזן ניצחונות שלילי, ובאף אחת מהן לא ניצחה יותר מ-32 משחקים (39%). לקראת עונת 1986/1987 מונה אלג'ין ביילור לג'נרל מנג'ר הקבוצה, ונשאר בתפקיד זה במשך 22 שנים. בין השנים 1987–1990 צירף ביילור את קן נורמן (הבחירה ה-19 בדראפט 1987), דני מאנינג (הבחירה הראשונה בדראפט 1988), צ'ארלס סמית' (הבחירה השלישית בדראפט 1988), לוי ואט (הבחירה ה-13 בדראפט 1990) ורון הרפר (בטרייד), אשר יצרו את גרעין הקבוצה בשנים הבאות.
באמצע עונת 1991/1992 עשו הקליפרס שינוי נוסף בעמדת המאמן הראשי. לארי בראון, שפוטר מוקדם יותר מסן אנטוניו ספרס, הוחתם בשלהי חודש ינואר 1992 כמאמן הראשי החדש של המועדון. תחת בראון השיגו הקליפרס מאזן 23–12, וסיימו את העונה הסדירה במאזן 45–37, המאזן החיובי הראשון של הקליפרס מזה 13 עונות. הקליפרס הצליחו גם להעפיל אל משחקי הפלייאוף, לראשונה מזה 16 עונות, אך הודחו בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז בתוצאה 2–3. בעונה העוקבת, עונת 1992/1993, הצליחו הקליפרס לעלות שוב לשלב הפלייאוף, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 41–41, אך נוצחו שוב בסיבוב הראשון בחמישה משחקים, הפעם על ידי יוסטון רוקטס.
בעונת 1993/1994 עזב בראון את הקליפרס, ובוב וייס הובא כדי למלא את מקומו. הקליפרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 27–55, ולאחר שנה בלבד בתפקיד פוטר וייס מתפקידו והוחלף על ידי המאמן הוותיק ביל פיץ'. הקליפרס המשיכו לערוך שינויים תכופים בסגל השחקנים ובצוות הניהול בשנים הבאות, והם הצליחו להעפיל רק עוד פעם אחת למשחקי הפלייאוף, בעונת 1996/1997, בה הובסו בסיבוב הראשון בידי יוטה ג'אז בתוצאה 0–3.
בין השנים 1994–1998 שיחקו הקליפרס כ-30 משחקים באולם ארווהד פונד אוף אנהיים אשר בעיר אנהיים, כשהם חולקים את המקום עם קבוצת ההוקי קרח מליגת ה-NHL, אנהיים דאקס. בשנת 1998 הצטרפו הקליפרס ללייקרס וללוס אנג'לס קינגס, וחנכו את אולם הסטייפלס סנטר החדש הממוקם במרכז העיר לוס אנג'לס. לקראת עונתם הראשונה באולם הסטייפלס סנטר בחרו הקליפרס את למאר אודום בבחירה הרביעית של דראפט 1999, אך סיימו את אותה עונה במקום ה-13 (מתוך 14 קבוצות) באזור המערבי, בפעם השנייה ברציפות. בדראפט 1999 השיגו הקליפרס את הבחירה הראשונה, וניצלו אותה כדי לבחור את הסנטר מייקל אולווקנדי, אשר התברר כאחת הבחירות הראשונות המאכזבות אי פעם. בדראפט 2000 בחרו הקליפרס את חברי הילדות מאילינוי, דריוס מיילס (בחירה שלישית) וקוונטין ריצ'רדסון (בחירה 18), ובאותו הקיץ צירפו גם את שחקן השנה השנייה קורי מגטי. הקבוצה הפכה לפופולרית יותר בקרב אוהדיה הודות לסגנונה שכלל הטבעות רבות, והקליפרס השתפרו מעט וסיימו את העונה הסדירה במאזן 31–51.
היסטוריה > תקופת אלטון ברנד (2001–2007)

בקיץ 2001 צירפו הקליפרס את שחקן השנה השלישית אלטון ברנד, בתמורה לבחירה השנייה בדראפט 2001, בה נבחר טייסון צ'נדלר, אשר הועברה לשיקגו בולס. במהלך אותה עונה נבחר ברנד להשתתף במשחק האולסטאר, ובכך היה הנציג הראשון של הקליפרס במשחק הראווה מזה 8 שנים. הקליפרס התחרו על מקום בפלייאוף במשך רוב שלבי העונה, אך ניצחו רק ב-3 מתוך 13 המשחקים האחרונים של העונה, וסיימו אותה במקום התשיעי במערב עם מאזן שלילי 39–43. פגרת 2002 הביאה עימה שינויים נוספים, כאשר מיילס הועבר לקליבלנד קאבלירס תמורת הרכז אנדרה מילר, אשר הוביל את הליגה באסיסטים בעונה הקודמת עם 11 אסיסטים בממוצע למשחק. על אף צירופו של מילר ופריצתו של קורי מגטי (16.8 נקודות למשחק), סיימו הקליפרס במאזן מאכזב בסיומה של העונה הסדירה, 27–55, בין היתר בשל פציעות של שחקני מפתח רבים. לקראת עונת 2003/2004 מונה מייק דאנליבי למאמן הקבוצה, אך עזבו אותה שחקני החמישייה מילר, אודום ואולוקוונדי, והיא סיימה את העונה במאזן 28–54. בעונת 2004/2005  שוב הובילו את הקבוצה ברנד ומגטי, לצד בובי סימונס אשר קלע 16.4 נקודות בממוצע למשחק וזכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
בקיץ 2005 עזב סימונס למילווקי באקס, ובמקומו החתימו הקליפרס את הקלע קטינו מובלי וצירפו בטרייד את הרכז הוותיק סם קאסל. בעונת 2005/2006  נבחר ברנד בשנית להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שהציג יכולת שיא עם ממוצעים של 24.7 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק, והקליפרס הגיעו למאזן חיובי לראשונה מזה 13 עונות – 47–35. כמו כן, העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף לראשונה מאז עונת 1997. על אף שסיימו במקום השישי במערב החזיקו הקליפרס ביתרון ביתיות בסיבוב הראשון מול המדורגת שלישית דנוור נאגטס, בשל זכייתם באליפות הבית הפאסיפי (דנוור שיחקה בבית הצפון-מערבי). הקליפרס ניצחו את שני המשחקים הראשונים בסדרה, לראשונה בהיסטוריה של המועדון, ובסופו של דבר גברו על הנאגטס בתוצאה 4–1. בכך, העפילה הקבוצה לשלב השני של הפלייאוף לראשונה מאז עונת 1975/1976, כאשר שיחקה כ"באפלו ברייבס". בחצי גמר המערב התמודדו הקליפרס מול פיניקס סאנס, והפסידו לאחר סדרה ארוכה שנגררה ל-7 משחקים, על אף יכולת מצוינת של ברנד שלאורך הסדרה קלע 30.9 נקודות בממוצע למשחק. בסיום העונה זכה הג'נרל מנג'ר של הקליפרס, אלג'ין ביילור, בתואר מנהל השנה ב-NBA, וברנד נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונת 2006/2007  חזרה הקבוצה עם סגל דומה לעונה דאשתקד, אך התקשתה לשחזר את הישגיה. במהלך העונה סבל הרכז המבטיח, שון ליווינגסטון, מפציעה קשה בברכו לאחר שהיא יצאה ממקומה וקרעה את כל רצועות הברך. הייתה זו פציעה הרסנית ביותר, אשר הותירה אותו כשחקן שלעולם לא ישוב ליכולתו הקודמת. רופא המועדון העריך את מועד חזרתו של ליווינגסטון למגרשים לתקופה שבין 8 חודשים לשנה שלמה. לאורך העונה היו ברנד ומגטי שני הקלעים המובילים של הקבוצה, בפעם השביעית ברציפות, אך הקליפרס סיימו אותה עם מאזן שלילי 40–42, אשר הציב אותם במקום התשיעי בלבד באזור המערבי.
היסטוריה > תקופה של מאבקים (2007–2009)

לפני תחילת  עונת 2007/2008  נפצע ברנד בגיד אכילס ונאלץ להחמיץ את 74 המשחקים הראשונים של העונה, בעוד ליווינגסטון הושבת לכל אורך העונה בשל פציעה בברך. בהיעדרם בלטו מגטי (22.1 נקודות בממוצע למשחק) וכריס קיימן (15.7 נקודות ו-12.7 ריבאונדים בממוצע למשחק). הקליפרס סיימו את העונה במקום ה-12 במערב עם מאזן 23–59. בקיץ 2008 עזבו את הקבוצה השחקנים החופשיים ברנד ומגטי, והוחתם הרכז בארון דייוויס, יליד לוס אנג'לס, על חוזה ל-5 שנים תמורת 65 מיליון דולר. כמו כן צירפו הקליפרס בדראפט 2008 את הקלע אריק גורדון (בחירה שביעית) ואת הסנטר דיאנדרה ג'ורדן (בחירה 35).
ב-7 באוקטובר סיים ביילור את תפקידו, לאחר 22 שנה כסגן נשיא המועדון לפעולות הכדורסל וכג'נרל מנג'ר. הייתה זו אחת מתקופות הכהונה הארוכות ביותר בהיסטוריה של הספורט המקצועני. במקומו של ביילור מונה המאמן הראשי, מייק דאנליבי, לג'נרל מנג'ר.
ב-21 בנובמבר 2008 השלימו הקליפרס טרייד בו שלחו את מובלי וטים תומאס לניו יורק ניקס, בתמורה לזאק רנדולף ומרדי קולינס. עד לסיום עונת 2008/2009  היה רנדולף הקלעי הבולט של הקבוצה, עם ממוצע של 20.9 נקודות למשחק, והקליפרס שוב סיימו במאזן מאכזב, 19–63, אשר הציב אותם במקום ה-14 במערב.
היסטוריה > תקופת ה"לוב סיטי" (2009–2017)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-29 במאי 2009 זכו הקליפרס בבחירה הראשונה של דראפט 2009, וניצלו אותה כדי לבחור את בלייק גריפין מאוניברסיטת אוקלהומה. כדי לפנות מקום בחמישייה הפותחת לגריפין, העבירו הקליפרס את רנדולף לממפיס גריזליס תמורת קוונטין ריצ'רדסון, אשר הועבר בהמשך למינסוטה טימברוולבס. אף על פי שגריפין הותיר רושם מיידי במחנה האימונים ובמשחקי טרום העונה, עונת הרוקי שלו הייתה קצרת ימים - ב-23 באוקטובר הוא נפצע בפיקת הברך במשחק הטרום עונה האחרון של הקליפרס מול ניו אורלינס הורנטס. בתחילה הצהירו הקליפרס כי גריפין סובל מ"ברך שמאלית פגועה", אך לאחר מכן התברר שמדובר בשבר, אשר השבית את גריפין לכל העונה.
ב-4 בפברואר 2010 התפטר מתפקידו המאמן הראשי מייק דאנליבי, וקים הוג'ס מונה כמאמן זמני. דאנליבי המשיך להחזיק בתפקיד הג'נרל מנג'ר למשך עוד יותר מחודש, אך ב-10 במרץ 2010 הוא פוטר מהתפקיד והוחלף בידי ניל אולשיי. על אף שהקליפרס הראו שיפור קל, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 29–53, בסופה של העונה פוטר הוג'ס מתפקיד המאמן הראשי.
ב-6 ביולי 2010 מונה מאמנה לשעבר של שיקגו בולס, ויני דל נגרו, כמאמן הראשי החדש של הקליפרס. עם כוכבי הקבוצה – אריק גורדון, כריס קיימן, דיאנדרה ג'ורדן, בארון דייוויס ובלייק גריפין – היו לקליפרס תקוות גדולות לעונה הקרבה, אך הקליפרס פתחו אותה בצורה חלשה, כשהפסידו ב-10 מתוך 11 המשחקים הראשונים. גריפין הציג יכולת מצוינת וסחף אחריו התעניינות הולכת וגוברת של התקשורת במשחקי הקליפרס, ובכך העלה את הרייטינג בשידורי משחקי הקבוצה. גריפין נבחר לשמש מחליף במשחק האולסטאר 2011, כבוד נדיר לשחקן רוקי. הוא היה הרוקי הראשון שנבחר בידי המאמנים כמחליף מאז טים דאנקן בשנת 1997. כמו כן, זכה גריפין בתחרות ההטבעות. לקראת סיום מועד ההעברות ב-NBA שלחו הקליפרס את בארון דייוויס יחד עם בחירת דראפט עתידית לקליבלנד קאבלירס, בתמורה למו ויליאמס וג'מריו מון. בחירת הסיבוב הראשון שניתנה לקאבלירס התבררה כבחירה הראשונה בדראפט 2011, בה בחרה קליבלנד את קיירי אירווינג.
ב-9 בדצמבר 2011, הקליפרס החתימו את קארון באטלר על חוזה בסך 24 מיליון דולר, וכן את צ'אנסי בילאפס הוותיק אשר שוחרר מניו יורק ניקס. ב-14 בדצמבר 2011 העבירו הקליפרס את אריק גורדון, כריס קיימן, אל-פארוק אמינו ובחירת דראפט עתידית לניו אורלינס הורנטס, תמורת הכוכב כריס פול ושתי בחירות עתידיות בסיבוב שני. פול וגריפין נבחרו לפתוח בחמישיית נבחרת המערב של משחק האולסטאר 2012. ב-6 בפברואר 2012, במהלך משחק מול אורלנדו מג'יק, קרע בילאפס את גיד האכילס והחמיץ את המשכה של עונת 2011/2012.
באפריל 2014 הרחיקה הנהלת הליגה את בעלי הקבוצה, דונלד סטרלינג, לכל חייו, בעקבות התבטאויות גזעניות שלו. סטרלינג אמר לחברתו שישבה במשחק עם מג'יק ג'ונסון, שעדיף שלא תראה לכולם שהיא עם כושי. הקלטת השיחה פורסמה ברחבי רשת האינטרנט, ובעקבות כך נאלץ סטרלינג למכור את החזקתו בקבוצה. ביולי 2014 מכר סטרלינג את הבעלות בקבוצה לסטיב באלמר, תמורת שני מיליארד דולר.
היסטוריה > בנייה מחדש (2017–2019)

לקראת עונת 2017/2018  העבירו הקליפרס את כריס פול ליוסטון רוקטס בתמורה לפטריק בוורלי, לו ויליאמס, מונטרז הארל, ארבעה שחקנים נוספים ובחירת דראפט עתידית. במהלך אותה עונה נפרדה הקבוצה גם מגריפין, כאשר שלחה אותו לדטרויט פיסטונס בתמורה לטוביאס האריס, אייברי בראדלי, בובאן מריאנוביץ' ושתי בחירות דראפט עתידיות. הקליפרס סיימו את העונה עם מאזן 42–40, והחמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה 6 שנים. ביולי 2018 עזב את הקבוצה גם דיאנדרה ג'ורדן, אשר שיחק בקליפרס במשך 10 עונות, כאשר חתם על חוזה בדאלאס מאבריקס. בעונת 2018/2019 חזרה הקבוצה במפתיע למעמד הפלייאוף, הודות למאזן 48–34, אך בסיבוב הראשון של הפלייאוף נכנעה לגולדן סטייט ווריורס, בתוצאה 2–4.
היסטוריה > פול ג'ורג' וקוואי לנארד (2019–2024)

ביולי 2019 צירפו הקליפרס שניים מהכוכבים הגדולים ביותר ב-NBA: קוואי לאונרד ופול ג'ורג'. לאונרד, אשר זכה בעונה הקודמת בפרס ה-MVP של סדרת הגמר, חתם בקבוצה כשחקן חופשי, בעוד ג'ורג' הועבר אליה בטרייד מאוקלהומה סיטי ת'אנדר בתמורה לשיי גילג'ס-אלכסנדר, דנילו גלינארי ו-5 בחירות דראפט עתידיות. בעקבות צירוף שני הכוכבים היו ציפיות גבוהות מהקבוצה והיא נחשבה כמועמדת לאליפות. את העונה סיימו הקליפרס עם 49 ניצחונות (מתוך 72 משחקים, העונה התקצרה בעקבות נגיף הקורונה), במקום השני במערב אחרי לוס אנג'לס לייקרס. בסיבוב הראשון בפלייאוף הם ניצחו את דאלאס מאבריקס 4–2 והעפילו לחצי גמר המערב. בחצי גמר המערב הם פגשו את דנוור נאגטס והובילו 3–1, אבל הנאגטס ניצחו את שלושת המשחקים הבאים וניצחו את הסדרה. בעקבות הכישלון פוטר דוק ריברס מתפקיד המאמן הראשי.
לקראת עונת 2020/2021 מונה טיירון לו כמאמן ראשי. הקליפרס סיימו במקום הרביעי במערב בעונה הסדירה, ופגשו פעם נוספת את דאלאס בסיבוב הראשון. לאחר שפיגרו בסדרה 2-0 הקליפרס עשו קאמבק וניצחו 4-3.בחצי גמר המערב הקבוצה ניצחה את יוטה ג'אז 4-2 לאחר שפיגרה שוב 2-0, ועלתה לגמר המערב לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2022/2023 הוחתם בקבוצה ה־MVP לשעבר ראסל וסטברוק, אך היא סיימה את העונה הסדירה במאזן  44-38 והודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף לאחר פציעות של צמד הכוכבים ג'ורג' ולנארד
קרוב להתחלת עונת 2023/2024 ביצעו הקליפרס טרייד ושלחו את מרכוס מוריס, קניון מרטין הבן, ניקולא באטום ורוברט קובינגטון לפילדלפיה 76' בתמורה לג'יימס הארדן, פיליפ פטרושב ופי. ג'יי. טאקר. את העונה האחרונה שלהם בקריפטו.קום ארנה פתחו הקליפרס בצורה חלשה אך כשטרנס מאן החליף את וסטברוק בחמישייה הפותחת המצב השתנה והקבוצה נראתה טוב יותר. היא הבטיחה מקום בפלייאוף ב-11 באפריל 2024, וסיימה במקום הרביעי במערב עם מאזן של 51-31, אך הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לדאלאס מאבריקס 4-2.
הצמד פורק לאחר שג'ורג' ויתר על אופציית השחקן שלו בשווי 48.7 מיליון דולר והפך לשחקן חופשי. הסיבה לוויתור הייתה סירוב של הקליפרס להציע לג'ורג' חוזה הדומה לזה של לנארד. הצימוד בין השנים נחשב לאחד המאכזבים ביותר והלוזריים ביותר, כשהשניים לא הצליחו לזכות באליפות אחת והגיעו רק פעם אחת לגמר המערב, למרות כל הכישרון של השניים והקבוצה שנבנתה סביבם, הכשלונות נבעו מפציעות רבות של השניים.
הטרייד על פול ג'ורג' נחשב בעיניי רבים לגרוע ביותר בתולדות ה־NBA, מכיוון שחלק מהטרייד הי ויתור הקליפרס על שיי גילג'ס-אלכסנדר שהפך לסופרסטאר עם עתיד נהדר בליגה, טרה מאן (הבחירה בדראפט 2021), ג'יילן ויליאמס (הבחירה בדראפט 2022), היימה הקז ג'וניור (הבחירה בדראפט 2023 שהפכה להיות של מיאמי היט) ודילון ג'ונס (הבחירה בדראפט 2024). בעוד הת'אנדר בנו קבוצה צעירה ומוכשרת שתוכל לרוץ שנים, הקליפרס לא השיגו דבר מעבר לגמר מערב אחד והמון פציעות לצמד הכוכבים שלה ומשכורות ענק ששולמו לשניים.
היסטוריה > עידן ג'יימס הארדן וקוואי לנארד (2024–הווה)

עם עזיבת פול ג'ורג' ג'יימס הארדן וקוואי לנארד מיועדים להוביל את הקבוצה.
בתחילת עונת 2024/2025 יעברו הקליפרס לאולם חדש, האינטואיט דום.
אולמות ביתיים

באפלו ממרויאל אודיטוריום (1970–1978)
מייפל ליף גארדן (1971–1975, 16 משחקים)
סן דייגו ספורט ארנה (1978–1984)
לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה (1984–1999)
ארווהאד פאונד אוף אנהיים (1994–1999, כ-30 משחקים)
סטייפלס סנטר (1999–2024)
אינטואיט דום (2024–עתיד)
לוגואים

לוגו הקבוצה בעונת 1970/1971
לוגו הקבוצה בין השנים 1971–1978
לוגו הקבוצה בין השנים 1978–1982
לוגו הקבוצה בין השנים 1982–1984
לוגו הקבוצה בין השנים 1984–2010
לוגו הקבוצה בין השנים 2010–2015
לוגו הקבוצה החל מעונת 24/25
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דולף שייז | 1970–1972 | 83 | 22 | 61 | 0.265 | – | – | – | – |
| ג'וני מקארתי | 1972 | 81 | 22 | 59 | 0.272 | – | – | – | – |
| ג'ק רמזי | 1972–1976 | 328 | 158 | 170 | 0.482 | 22 | 9 | 13 | 0.409 |
| טייטס לוק | 1976–1977 | 46 | 16 | 30 | 0.348 | – | – | – | – |
| בוב מקינון | 1977 | 7 | 3 | 4 | 0.429 | – | – | – | – |
| ג'ו מולאני | 1977 | 29 | 11 | 18 | 0.379 | – | – | – | – |
| קוטון פיטסימונס | 1977–1978 | 82 | 27 | 55 | 0.329 | – | – | – | – |
| ג'ין שו | 1978–1980 | 164 | 78 | 86 | 0.476 | – | – | – | – |
| פול סיילאס | 1980–1983 | 246 | 78 | 168 | 0.317 | – | – | – | – |
| ג'ים ליינם | 1983–1985 | 143 | 52 | 91 | 0.364 | – | – | – | – |
| דון צ'ייני | 1985–1987 | 185 | 53 | 132 | 0.286 | – | – | – | – |
| ג'ין שו (2) | 1987–1989 | 120 | 27 | 93 | 0.225 | – | – | – | – |
| דון קייסי | 1989–1990 | 126 | 41 | 85 | 0.325 | – | – | – | – |
| מייק שולר | 1990–1992 | 127 | 52 | 75 | 0.409 | – | – | – | – |
| מאק קלווין | 1992 | 2 | 1 | 1 | 0.500 | – | – | – | – |
| לארי בראון | 1992–1993 | 117 | 64 | 53 | 0.547 | 10 | 4 | 6 | 0.400 |
| בוב וייס | 1993–1994 | 82 | 27 | 55 | 0.329 | – | – | – | – |
| ביל פיץ' | 1994–1998 | 328 | 99 | 229 | 0.302 | 3 | 0 | 3 | 0.000 |
| כריס פורד | 1998–2000 | 95 | 20 | 75 | 0.211 | – | – | – | – |
| ג'ים טוד | 2000 | 37 | 4 | 33 | 0.108 | – | – | – | – |
| אלווין ג'נטרי | 2000–2003 | 222 | 89 | 133 | 0.401 | – | – | – | – |
| דניס ג'ונסון | 2003 | 24 | 8 | 16 | 0.333 | – | – | – | – |
| מייק דאנליבי | 2003–2010 | 541 | 215 | 326 | 0.397 | 12 | 7 | 5 | 0.583 |
| קים יוז | 2010 | 33 | 8 | 25 | 0.242 | – | – | – | – |
| ויני דל נגרו | 2010–2013 | 230 | 128 | 102 | 0.557 | 17 | 6 | 11 | 0.353 |
| דוק ריברס | 2013–2020 | 564 | 356 | 208 | 0.631 | 59 | 27 | 32 | 0.458 |
| טיירון לו | 2020–הווה | 318 | 184 | 134 | 0.579 | 30 | 13 | 17 | 0.433 |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| אדי דונובן | 1970–1975 | זכייה בפרס מנהל העונה (1974) |
| בוב מקינון | 1975–1977 | – |
| נורם סונג'ו | 1977–1978 | – |
| אירב קייז | 1978–1980 | – |
| לו לנארט | 1980–1981 | – |
| טד פודלסקי | 1981–1982 | – |
| פול פיפס | 1982–1984 | – |
| קארל שיר | 1984–1986 | – |
| אלג'ין ביילור | 1986–2008 | זכייה בפרס מנהל העונה (2006) |
| מייק דאנליבי | 2008–2010 | – |
| ניל אולשיי | 2010–2012 | – |
| ויני דל נגרו ואנדי רוזר | 2012 | – |
| גארי זקס | 2012–2013 | – |
| דוק ריברס | 2013–2017 | – |
| לורנס פרנק | 2017–הווה | זכייה בפרס מנהל העונה (2020) |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 52, בוב מקאדו פעמיים (1974 ו-1976), וצ'ארלס סמית' (1990).
ריבאונדים: 30, מייקל קייג' מול סיאטל סופרסוניקס, 24 באפריל 1988.
אסיסטים: 25, ארני דיגרגוריו מול פורטלנד טרייל בלייזרס, 1 בינואר 1974.
חטיפות: 10, לו ויליאמס מול יוטה ג'אז, 20 בינואר 2018.
חסימות: 10, בנויט בנג'מין מול מילווקי באקס (1988) ומול סן אנטוניו ספרס (1989).
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. רנדי סמית' – 12,735  2. בלייק גריפין – 10,863  3. בוב מקאדו – 9,434  4. אלטון ברנד – 9,336  5. קורי מגטי – 8,835 |  ריבאונדים: 1. דיאנדרה ג'ורדן – 7,988  2. אלטון ברנד – 4,710  4. בלייק גריפין – 4,686  3. לוי ואט – 4,471  5. בוב מקאדו – 4,229 |  אסיסטים: 1. כריס פול – 4,023  2. רנדי סמית' – 3,498  3. גרי גרנט – 2,810  4. נורם ניקסון – 2,540  5. בלייק גריפין – 2,133 |  חטיפות: 1. רנדי סמית' – 1,072  2. כריס פול – 902  3. גרי גרנט – 747  4. רון הרפר – 606  5. דני מאנינג – 548 |  חסימות: 1. דיאנדרה ג'ורדן – 1,277  2. בנויט בנג'מין – 1,117  3. אלטון ברנד – 1,039  4. כריס קיימן – 707  5. בוב מקאדו – 614 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  MVP של העונה הסדירה בוב מקאדו – 1975 רוקי השנה בוב מקאדו – 1973  ארני דיגרגוריו – 1974  אדריאן דאנטלי – 1977  טרי קאמינגס – 1983  בלייק גריפין – 2011 השחקן השישי של העונה ג'מאל קרופורד – 2014, 2016  לו ויליאמס – 2018, 2019  מונטרז הארל – 2020 השחקן המשתפר של העונה בובי סימונס – 2005 מנהל השנה אדי דונובן – 1974  אלג'ין ביילור – 2006  לורנס פרנק – 2020 |  חמישיית העונה הראשונה בוב מקאדו – 1975  כריס פול – 2012–2014  דיאנדרה ג'ורדן – 2016  קוואי לנארד – 2021 חמישיית העונה השנייה בוב מקאדו – 1974  רנדי סמית' – 1976  לויד פרי – 1979  אלטון ברנד – 2006  בלייק גריפין – 2012–2014  כריס פול – 2015, 2016  קוואי לנארד – 2020 חמישיית העונה השלישית דומיניק וילקינס – 1994  בלייק גריפין– 2015  דיאנדרה ג'ורדן – 2015, 2017  פול ג'ורג' – 2021 חמישיית ההגנה הראשונה כריס פול – 2012–2017  דיאנדרה ג'ורדן – 2015, 2016 חמישיית ההגנה השנייה פטריק בוורלי – 2020  קוואי לנארד – 2020, 2021 |  חמישיית הרוקיז הראשונה אלמור סמית' – 1972  בוב מקאדו – 1973  ארני דיגרגוריו – 1974  ג'ון שומאט – 1976  אדריאן דאנטלי – 1977  טרי קאמינגס – 1983  צ'ארלס סמית' – 1989  למאר אודום – 2000  דריוס מיילס – 2001  אל ת'ורנטון – 2008  בלייק גריפין – 2010 חמישיית הרוקיז השנייה ברנט בארי – 1996  מוריס טיילור – 1998  מייקל אולווקנדי – 1999  אריק גורדון – 2009  אריק בלדסו – 2011  שיי גילג'ס-אלכסנדר – 2019  לנדרי שאמט – 2019 |  MVP של משחק האולסטאר רנדי סמית' – 1978  כריס פול – 2013  קוואי לאונרד – 2020 שחקנים במשחק האולסטאר בוב קאופמן – 1971–1973  בוב מקאדו – 1974–1976  רנדי סמית' – 1976, 1978  לויד פרי – 1980  נורם ניקסון – 1985  מארקס ג'ונסון – 1986  דני מאנינג – 1993, 1994  אלטון ברנד – 2002, 2006  כריס קיימן – 2010  בלייק גריפין – 2011–2015  כריס פול – 2012–2016  דיאנדרה ג'ורדן – 2017  קוואי לאונרד – 2020, 2021, 2024  פול ג'ורג' – 2021, 2023, 2024 |  |  |  |  |
אלכס חולה אהבה

| --- | --- |

 בימוי:  בועז דוידזון
 הופק בידי:  יצחק (איז'ו) שני יוסף דיאמנט
 תסריט:  אלי תבור
 שחקנים ראשיים:  איתן אנשל חנה רוט אברהם מור יוסף שילוח שרון הכהן-בר יעל וסרמן אליק פלמן אורי כבירי רינה שיינצייט ליאוניד יופיטר שמואל רודנסקי אבי קושניר ליאון פוליצקביץ'
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  גלובוס גרופ
 הקרנת בכורה:  4 ביולי 1986
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה
 תקציב:  750 אלף דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
איפור השחקנית שרון הכהן, בתפקיד לולה
צילום סצנה בסרט. משמאל: הבמאי בועז דווידזון
אלכס חולה אהבה הוא סרט קולנוע ישראלי שביים בועז דוידזון על פי תסריט של אלי תבור. הסרט יצא לאקרנים ביולי 1986, והפך עם השנים לסרט פולחן.
הפקה והפצה

הפקת הסרט החלה בקיץ 1985 ביוזמת בועז דוידזון, לאחר שחזר לישראל מהוליווד (שם עבד שש שנים בחברת הסרטים "קנון גרופ" של יורם גלובוס ומנחם גולן). דוידזון ביקש ליצור סרט נוסטלגי בהשראת ימי ילדותו בתל אביב. לאחר ניסיונות ליהוק של מספר שבועות, בחר לתפקיד הראשי את שרון הכהן למרות גילה הצעיר וחוסר הניסיון שלה (היא הייתה אז תלמידה למשחק בת עשרים וזה היה סרטה הראשון). איתן אנשל נבחר לתפקיד מתוך 20 נערים שנבחנו, לאחר שגילה כשרון משחק טבעי ולא מאולץ. מפיקי הסרט היו יצחק (איז'ו) שני ויוסף דיאמנט, והוא הופק בעלות של 750 אלף דולר. צילומי הסרט נערכו במהלך אוגוסט-ספטמבר 1985. הקרנת טרום-בכורה בהשתתפות השחקנים נערכה ב-20 ביוני 1986, והסרט יצא לאקרנים שבועיים אחר כך. הוא זכה להצלחה מסחרית, ולאחר כחודש בבתי הקולנוע כבר צפו בו כ-185 אלף איש.