סינדרלה
עלילת הסיפור לפי האחים גרים

בגרסה המקורית של האחים גרים, נקראת סינדרלה במקור אשנפוטל (בגרמנית: Aschenputtel), אמהּ של הגיבורה חולה במחלה אנושה, ולפני לכתה מן העולם היא מפצירה בבתהּ שתשמור על טוב לבה ועל חביבותה לבריות. לאחר שבתה מבטיחה לה שכך תעשה היא נופחת את נשמתה. הילדה מבקרת את קבר האם שלוש פעמים ביום וזוכרת את הבטחתה כל הימים.
עם בוא האביב, נושא האב האלמן אישה שנייה ולה שתי בנות יפהפיות אך רעות לב כאמן. אחיותיה החורגות של הנערה לועגות לה, דוחפות אותה למטבח, מלבישות אותה חלוק אפור ומאז עליה לעבוד מהבוקר עד הערב בעבודות המטבח הקשות. בלילה היא נאלצת להצטנף ולישון ליד האח. על כן תמיד נראים פניה מפויחים והכינוי "סינדרלה", דבק בה. האחיות החורגות נוהגות להציק לה ולשפוך חופן של עדשים לאפר התנור כדי שיהיה עליה לברור אותן מחדש. יום אחד נוסע האב הטרוד בעסקיו ליריד. סינדרלה מבקשת ממנו שיביא לה ממסעו את הענף הראשון שייתפס בכובעו בדרכו חזרה, לעומתה מבקשות אחיותיה החורגות מתנות יקרות. כשחוזר אביה של סינדרלה ממסעותיו הוא מביא לאחיות את מבוקשן ולסינדרלה הוא מעניק ענף של עץ אגוז. סינדרלה נוטעת אותו על קבר אמה, והוא גדל והופך לעץ פלאי. על אחד מענפיו מופיעה ציפור לבנה פלאית וממלאת אחר משאלות לבה של סינדרלה.
יום אחד מחליט הנסיך לערוך נשף מפואר שיימשך שלושה ימים כדי שיוכל לבחור לו כלה מתאימה, מבין המוזמנות האצילות. סינדרלה מבקשת להשתתף בנשף אך אמה החורגת אוסרת עליה וכעונש על תחינותיה, היא זורקת שלוש פעמים רצופות עדשים לאפר ומצווה על סינדרלה לברור אותן. סינדרלה יוצאת אל הגן וקוראת ליוני הבית והבר ולכל עופות השמיים ויחדיו הם עוזרים לה לברור את העדשים, כדי שתוכל ללכת לנשף. אך גם לאחר שנעשה כמצוותה אין האם החורגת מתרצה, והמשפחה יוצאת לנשף ומותירה את סינדרלה לבדה בבית. סינדרלה מבקשת מהעץ שלה עזרה, והציפור הלבנה הפלאית משליכה לה ממרום ענפיו שמלת זהב וסנדלי זהב. סינדרלה לובשת בזריזות את השמלה, נועלת את הסנדלים ומגיעה לנשף. הנסיך מוקסם ממנה ורוקד רק עימה. כאשר אחד המוזמנים מנסה להזמינה לרקוד עמו, מסרב הנסיך להיפרד ממנה ולהשאילה לאחר ואומר: "זו הרקדנית שלי בלבד!". כשסינדרלה מבקשת ללכת, הנסיך מציע ללוות אותה לביתה אך היא מצליחה לחמוק ממנו ולהתחבא בשובך יונים בגינת ביתה. גם לאחר יום הנשף השני מצליחה סינדרלה לחמוק ממנו. הפעם היא מסתתרת בין ענפי עץ אגסים ענקי שבגינת ביתה ונותרת מסתורית ועלומת שם בעיני הנסיך. בתום יום הנשף השלישי, בחומקה מן הארמון, נותר סנדל הזהב השמאלי של לכלוכית דבוק לזפת שעל מדרגות הארמון. את הזפת מרחו משרתיו של הנסיך על פי דרישתו - כך זמם ללכוד את נערת חלומותיו בעת שתחמוק ממנו ותנסה להיעלם.
הנסיך האומלל מבשר להוריו שיתחתן רק עם זו שהסנדל יהלום את כף רגלה. הוא יוצא עם סנדל הזהב אל ביתה של סינדרלה שכן לשם נעלמה הרקדנית המסתורית. בבית מנסה האחות הראשונה לנעול את הסנדל, אך הבוהן שלה גדולה מדי. בעצתה של האם היא קוצצת אותה והנסיך הולך שולל ומוליך את האחות הבכירה ברוב כבוד לעבר המרכבה המלכותית. מחוץ לבית מזהירות היונים שעל העץ את הנסיך מפני הזיוף. הוא משפיל את מבטו ורואה את הדם הנוזל מן הסנדל ומחזיר אותה אל הבית. כדי לתחוב את כף רגלה המגושמת אל תוך הסנדל העדין מוכרחה האחות השנייה לקצוץ את עקבה. גם הפעם מזהירות היונים את הנסיך והוא דורש בכל תוקף מהאם והאב להביא אליו את סינדרלה. היא ניצבת מולו בחלוקה האפור. סנדל הזהב מתאים לכף רגלה, הנסיך מזהה את פניה ולוקח אותה עמו אל הארמון. בדרך מתיישבות היונים על כתפיה של סינדרלה. בחתונה, עוקרות היונים את עיניהן של האחיות החורגות וכך הן נענשות על רשעותן.
המסר העולה ממעשיית האחים גרים: האדם הנמצא בשפל המדרגה, יכול לשנות את מצבו ולהגשים את שאיפותיו בעזרת הכוח הטמון בו להביע את משאלות לבו. האכזריות - קיצוץ חלקי כף הרגל כדי להתאימה לנעל, ניקור העיניים כעונש למתעללות - עומדת בניגוד גמור לאופיה התם והאוהב של סינדרלה, המביא לה בסופו של דבר את מזלה הטוב. נוכחות היונים ותפקידן בסיפור יכולה להתפרש כדימוי לתת מודע באישיותה של סינדרלה, הצד האקטיבי, הפועל כדי להוציא את משאלות הלב לפועל, אך גם הזועם והמעניש את הפוגעים בה. העובדה כי פעולות אלה נעשות על ידי היונים ומופרדות כך לחלוטין מסינדרלה בעצמה, מאפשרת לדמותה להישאר נקייה מרבב ולהיות מושא להזדהות הקוראים עם הטוב המנצח.
שאלת הסליחה או הענשת הגורם המרע או המסכל בשתי הגרסאות מעוררת מחלוקת מוסרית, שבה צד אחד מאמין כי ניתן לשנות את הרוע ולהפכו לטוב, לבגר את היצריות הקטנונית והאגואיסטית ולהופכה למושכלת ומבינה את צורכי הזולת ואת מקומה בעולם, וצד אחר הטוען שניתן לטוב ולבוגר לשרוד רק לאחר שהיצרי הקטנוני האגואיסטי לומד לקח ונחלש עד ממוגר לחלוטין. בגרסת שארל פרו סולחת סינדרלה לאם ולאחיות החורגות, אף גומלת להם בטוב ובכך מצליחה, ככל הנראה, לנטרל את תכונותיהן הקטנוניות והאכזריות. ניתן לטעון שזהו מימוש של עקרון "הלחי השנייה" שאליו הטיף ישו הנוצרי, או עקרון הדוגמה הטובה שעליו מצביע וולטר בסיפורו "זאדיק".[דרוש מקור] הסיפור אינו מוסיף ומפרט האם המשיכו האחיות והאם למרר את חיי סינדרלה שהפכה עכשיו למלכה, או שבאמת הסכינו עם היותה נעלה ונערצת מהן והסתפקו בגורלן הטוב למדי. המעשייה על פי שארל פרו מציעה הכלה של הרוע על ידי הטוב והטמעתו בתוכו ומסתפקת בכך, שכן זהו טיבה של מעשייה: היא מותירה מקום רב לדמיון ולתהייה. גרסת האחים גרים לעומתה מותירה את הכוחות השונים מופרדים לחלוטין כאשר היונים, שהן סמל לטוהר ותום אך הן גם בעלי חיים ופועלות על פי אינסטינקטים חייתיים הישרדותיים, הן למעשה הדמויות המורכבות מן היכולת להיטיב ולהרע. הן המקשרות בין המרכיב הטוב אך החלש שמתחזק ועובר תהליך של הבשלה, התבגרות ומימוש, לבין הגורם החזק המרע, שמסרב לאפשר התפתחות והופך לכן להיות חלש ובלתי מאיים. היונים גורמות לאיזון הכוחות בסיפור. התנהגותן משקפת לקורא/המאזין את הפוטנציאל והגמול הטמונים בבחירה בין הטוב לרע או הבגרות והבשלות מול הקטנוניות והיצריות הבלתי מבוקרת.