stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשאלה האחרונה
תרגומים

לאחר יציאתו, תורגם הספר למספר שפות נוספות, וביניהן רוסית, צ'כית, גרמנית, ספרדית, צרפתית ואף לסינית ולקוריאנית.
הספר תורגם לאנגלית על ידי דאנוסיה סטוק ויצא לראשונה לאור בשנת 2007 בבריטניה בהוצאת Gollancz, ו-שנה לאחר מכן על ידי הוצאת Orbit האמריקנית. תרגום זה הפך בשנת 2015 לרב-מכר ונכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס של אותה השנה, בעקבות יציאת המשחק The Witcher 3: Wild Hunt.
התרגום העברי של הספר, מאת עילי הלפרן, יצא לאור לראשונה באוקטובר 2021 בהוצאת ידיעות אחרונות.
הערות שוליים

↑  superNOWA::autorzy::Andrzej Sapkowski, www.supernowa.pl
↑  Susan Barnes, THE LAST WISH is a New York Times Bestseller!, Orbit Books, ‏2015-06-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  המכשף - המשאלה האחרונה - אנדז'יי ספקובסקי | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: e4da3c7d-cd41-4fb2-b45e-03cbbc285c4b  VIAF: 253147266811535481673   WorldCat (עם VIAF): 253147266811535481673
הקתדרלה של אאכן

הקתדרלה של אאכן (גרמנית Aachener Dom) הנקראת גם "הקתדרלה המלכותית" (Kaiserdom) היא מושב בישוף וקתדרלה קיסרית לשעבר בעיר אאכן בגרמניה, בקרבה לגבול עם הולנד ובלגיה. הקתדרלה של אאכן היא הקתדרלה העתיקה ביותר באירופה הצפונית ולקחה במהלך ההיסטוריה שלה תפקיד חשוב כמוקד עלייה לרגל. במשך ההיסטוריה נודעה הקתדרלה גם כמקום הכתרה של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1000 פתח הקיסר אוטו השלישי את קברו של קרל הגדול. נאמר שהגופה נמצאה במצב שימור מצוין, ישובה על כס משיש ולבושה בגלימות הקיסריות, עם הכתר על ראשה, והבשורה פתוחה על חיקו, ושרביט בידו. תמונה גדולה המתארת את אוטו והאצילים מביטים בקיסר המת צוירה על הקיר הגדול בבית העירייה. ב-1165 פתח הקיסר פרידריך ברברוסה בשנית את הקבר והניח את השרידים בסרקופג משיש פריאני, שנאמר עליו שבו אוגוסטוס נקבר. העצמות שכבו בו עד 1215, אז פרידריך השני העביר אותם לארון קבורה מזהב וכסף.
הקתדרלה קיבלה את מראהה הנוכחי במהלך שינויים שנערכו במשך מילניום. לב קתדרלת אאכן הוא הקפלה הפלטינית, שהייתה קטנה ביחס לתוספות מאוחרות יותר אך בזמן בנייתה הייתה      הכיפה הגדולה ביותר מצפון לאלפים. הקתדרלה בנויה בסגנון מעורב עם אלמנטים קלאסיים, ביזנטיים וגרמאנים-פרנקים. הקתדרלה שימשה כמקום הכתרת קיסרי האימפריה הרומית הקדושה במשך 600 השנים מ-936 עד 1531 וכ-30 קיסרים הוכתרו בה.
כדי לעמוד בזרם הרב של הצליינים בזמן התקופה הגותית, בית מקהלה גדול נבנה בסגנון גותי עם Capella vitrea (קפלת זכוכית) בת שני חלקים המקושטת בחלונות ויטראז' גדולים. התוספת הגותית נחנכה ביום השנה ה-600 למותו של קרל הגדול. האדריכלות הנפלאה של "בית הזכוכית" זכתה להרבה הערצה מאז. ב-1978 היא הייתה אחד מ-12 המבנים להיכנס לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו, כאתר הגרמני הראשון וכאחד משלושת האתרים האירופים.
הקפלה הפלטינית

הקפלה הפלטינית היא ליבה של הקתדרלה ומקורה הוא בארמונו המלכותי של קרל הגדול. הארמון התפרש על כל מתחם מרכז העיר של אקס-לה-שאפל והכיל את הקפלה במרכזו. הקפלה הפלטינית החלה להיבנות כאשר קרל הגדול למעשה מניח את אבן הפינה לקפלה המלכותית החדשה. בשנה אשר הבנייה החלה והיא שנת 793 ועד 813 הבנייה על הקפלה המלכותית התמשכה כאשר היא למעשה מסמלת את איחוד מדינות מערב אירופה תחת מונרך מדרג גבוה יותר אחד. מקור ההשפעה לתכנון הקפלה מקורו במזרח האימפריה הרומית הקדושה של אותם הימים. הקפלה על פי האמונה נמצא קברו של קרל הגדול מתחתיה, במרכז המוקד של הרצפה במרכז המעגל. השיש ששימש לציפוי חלל הפנים מקורו בארמון של רוונה אותם הימים. הקפלה עצמה בוססה על בזיליקת סן ויטאלה (שבוססה בעצמה על איה סופיה) נוסף לשיש שמקורו הוא איטלקי כך גם המודל של הקפלה. צורתה היא מתומנת והיא מעוטרת בפסיפס עצום ממדים. בשנת 881 הקפלה נפגעה על ידי תקיפה ויקינגית עד ששוקמה בשנת 983 ו-1165 היא נהפכה למקום עלייה לרגל עקב מעשיו של ברברוסה להעצמת דמותו של קרל בציבור.
הקפלה ידועה בשל כמה מאוצרותיה הייחודיים, בין היתר, גם בשל ממדיה המדויקים של העמודים בה, הזהים באורכם כמעט לחלוטין (שמונה במספר). אוצר נוסף של הקפלה היא הנברשת מתקופתו של פרידריך ברברוסה שנתרמה לקתדרלה בשנת 1165. פארה של הקתדרלה נוסף על חשיבותה הפכו אותה לאחת ממקומות העלייה לרגל החשובים ביותר באירופה של ימי הביניים ומשכו צליינים מכל רחבי האימפריה הרומית הקדושה נוסף על כך.
בעת בנייתה הייתה הקפלה בשטח פתוח בחצרו של הקיסר, נבנתה בסגנון האדריכלות               הקרולינגית, במבנה העשוי מ-8 צלעות בהיקף הפנימי ו-16 צלעות בהיקף החיצוני.
היא תוכננה על ידי אודו ממץ (Odo of Metz) שעבד על המבנה מתוך הציפייה שישמש בעתיד גם לקברו של קרל הגדול. קשר ייחודי בין מבנה הקפלה הפלטינית קיים גם לסטונהנג' באנגליה של ימנו. הקפלה בנויה על סמך שני מתומן ומעגל כאשר החיצוני שבהם והוא המעגל מתאים ביחס מידותיו למעגל האבנים מאבן הסארסן (Sarsen) והמתומן הפנימי לתבנית הפרסה הבנויה גם מאבן הסראסן.
גגות הקתדרלה ספגו מכה קשה בשרפה הגדולה שפרצה באאכן של שנת 1656. שרפה זו גרמה לעיצוב פנים משמעותי של חלק מהקתדרלה בסגנון הרוקוקו והבארוק. מאפיינים אלו הוסרו במאה ה-19 על מנת להחזיר את הקתדרלה למראה המקורי, כל זאת על פי עקרונות התנועה הרומנטית הגרמנית.
בחלקה המערבי (ווסט וורק) של הקפלה היה מקום מושבו של הקיסר. חלק זה היה מול האפסיס וכך היו בקפלה שני מוקדים, הכומר במזרח והקיסר במערב, חלוקה האומרת שהדת חשובה אבל גם שלטון הקיסר חשוב.
אוצר הקתדרלה

אוצר הקתדרלה נחשב לחשוב ביותר, כאשר בין האוצרות החשובים נמנים פרטי אמנות רבים ובהם ה-Pala d'Oro מהתקופה האוטונית ביחד עם תרומות אוטוניות אחרות מהתקופה המקשרות את הקתדרלה גם בעיצוב הפנים שלה אף יותר לקרל הגדול. מבין אוצרות אלה נמנים גם הסרקופגים המוזהבים של קרל הגדול ושל שרידי קודש אחרים הקשורים למרים, אם ישו. גם כס המלכות של קרל הגדול חשוב ביותר כאשר עליו הוכתרו 12 מלכות ו-30 מלכים של האימפריה הרומית הקדושה על רצף ההיסטוריה.
חשיבותו של אוצר הקתדרלה ייחודית בקנה מידה עולמי וייחודית באירופה כשהיא נמנת מבין החשובות ביותר בה. נוסף לכך היא פתוחה לקהל הרחב משנת 1995 כאשר כ-100 מוצגים ניתנים לצפייה.
בית המקהלה

בית המקהלה זכה לכמה כינויים במהלך שנות קיומו ובהם גם לשם "בית הזכוכית של אאכן". הוא כולל בתוכו חלונות ויטראז' עצומים המתנשאים לגובה של כ-27 מטרים בשטח של כ-1,000 מטר רבוע.
הערות שוליים

1 2 3  Norbert Brockman, A, Encyclopedia of Sacred Places,, ABC-CLIO
1 2 3  Aachen Cathedral Historical Facts and Pictures | The History Hub, www.thehistoryhub.com (באנגלית)
↑  Robin S. Oggins, Cathedrals, Sterling Publishing Company, Inc., עמ' 83
↑  UNESCO World Heritage Site in NRW: Aachen Cathedral, www.nrw-tourism.com (באנגלית) (ארכיון)
1 2 3 4  Cathedral History, Der Aachener Dom
↑  John K. Young, Sacred Sites of the Knights Templar (Nipb), Fair Winds, 2005, עמ' 48
↑  Radiant: Aachen Cathedral Treasury | Der Aachener Dom, Der Aachener Dom
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599370005171  BnF: cb11951579s (data)  GND: 4126584-1  LCCN: n81107086  LNB: 000203394  NKC: ko2017970736  SUDOC: 027486567  VIAF: 130198000   WorldCat (עם VIAF): 130198000
המיליציה הליטאית

המיליציה הליטאית 'איפאטינגי בוריאי' (בליטאית: Lietuvos-Ipatingi milicija, בגרמנית: Litauisch-Ipatingi-Miliz) הייתה כוח צבאי-אזרחי ליטאי, ששיתף פעולה עם הנאצים וסייע לשלטון הכיבוש הגרמני בביצוע הרצח ההמוני ביהודי ליטא, בחטיפת יהודים לעבודות כפייה, כליאתם בכלא לוקישקי והוצאתם להורג בבורות הירי בפונאר. לעיתים כונו אנשי המיליציה בפי היהודים "חטפנים" או "חוטפים" או האיפיטאנגה (״המיוחדים״ בליטאית).
רקע

בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה "ליטא הפולנית" על ידי הסובייטים, יחד עם מזרח פולין. במהלך פלישת ברית המועצות לפולין שהחלה ב-17 בספטמבר 1939, נכנס הצבא האדום לוילנה ב-19 בספטמבר 1939. העיר הייתה בתחילה בשליטה סובייטית, אולם כעבור מספר שבועות, ב-28 באוקטובר נמסרה לידי שליטה של ליטא. ביוני 1940 הפכה וילנה לחלק מברית המועצות עם פלישת הסובייטים לליטא. שנה לאחר מכן, ב-22 ביוני 1941, איבדו הרוסים את ליטא במבצע ברברוסה וזאת נפלה לידי השלטון הגרמני, שזכה לאהדה ליטאית ולכינון שלטון משותף.
הקמת יחידת ה-"מיוחדים"

עם הכיבוש הגרמני פורקו הקבוצות הפוליטיות הליטאיות, שהורכבו מעריקי ״הצבא האדום״ ומתאי מחתרת שונים. קבוצות המליציות הליטאיות הועברו לפעול ולשמש ככוח משולב עם הגרמנים. בין קבוצות אלה, נמנתה קבוצת "החייל הרגולטורי הליטאי", אשר הוצבה בהמשך לעבוד יחד עם יחידת האיינזצקומנדו ולקחת חלק בחיסול היהודים באזור. (האיינזצקומנדו - Einsatzkommando או בקיצור א״ק, הוא קבוצה בתוך האיינזגרופן, המחולקת ל־15 יחידות א״ק, וכוללת בתוכה מאות חיילים). קבוצת ליטאים זו, החלה ברצח יהודים וצוענים טרם הגעת יחידת הא״ק למקום. הם רצחו את הקורבנות ביער בקרבת פונאר, מה שסייע מאוחר יותר למפקדי יחידת הא״ק בבחירת המיקום לביצוע מעשי הרצח. הגוף העיקרי, שהוציא לפועל את רצח היהודים בפרק הזמן בו שלט הממשל הצבאי היה הא״ק 9 בפיקודו של ד"ר אלפרד פילברט (Filbert). יחידה זו פעלה בחודש יולי ותחילת חודש אוגוסט 1941, והוחלפה על-ידי האיינזצקומנדו 3 בפיקודו של שטנדרטפיהרר קארל יגר, שחיבר דו"ח בראשית דצמבר 1941 על רצח יהודי ליטא, הידוע בשם דו"ח יגר.
מתוך קבוצת "החייל הרגולטורי הליטאי" נבחרו לעבודה תחת הפיקוד הגרמני 150 קצינים ליטאים, שהיו אחראים על חיסול היהודים בצורה שיטתית ובשלבים. קבוצה זו, כונתה "המיוחדים" - ״איפאטינגי בוריאי״ בשל דפוס פעולתה. היא פעלה בשיתוף פעולה מלא עם הגרמנים וניהלה באופן שוטף את מלאכת ההריגה.
השמדה או עבודה?

חיילי הוורמאכט אשר נכנסו לווילנה ביוני 1941, החלו לארגן בה את מוסדות השלטון. הם הקימו בעיר שתי רשויות שלטון נפרדות, שפעלו כל אחת לפי המשימות והסמכויות שהוטלו עליה: האיינזצקומנדו 9 (מקום מושבו היה ברחוב מודרביץ׳ 36 בווילנה, שם שכן גם מטה הגסטאפו) והממשל הצבאי. יחידת הא״ק 9 הגיעה לווילנה לפני הקמת הממשל הצבאי ונעזרה בכוחות המיליציה הליטאית באזור לחטיפת היהודים ורציחתם בפונאר. בין הממשל הצבאי לאיינזצקומנדו שרר מתח בשל אינטרסים מנוגדים: מטרת הממשל הצבאי הייתה לגייס עובדי כפייה, הואיל ולגרמניה היה צורך בעובדים, שיעבדו במפעלים ויתרמו למאמץ המלחמתי, והיהודים היו כוח עבודה זול ונגיש. ואילו מטרת האיינזנצקומנדו הייתה להשמיד את יהדות ליטא כפי שעולה מדו"ח יגר.
בשל ניגוד עניינים זה, נוצר מצב בו קבוצות יהודים שהיו מיועדות לעבודה נחטפו בדרכם על ידי יחידות הא״ק 9 והאיפאטינגי (מקום מושבה של מפקדת האיפאטינגי היה ברחוב וילנה 12) הליטאים ונשלחו לכלא לוקישקי ומשם אל בורות הירי בקרבת פונאר. בתגובה, החלו להנפיק תעודות עבודה מיוחדות בממשל הצבאי והעניקו חסינות מחטיפה, שנקראו "שיין". בעקבות כך, הוחלט גם בממשל הליטאי להנפיק תעודת "שיין", אלא שערכה של התעודה הליטאית היה פחות מערכה של התעודה שהונפקה על ידי הגרמנים ולעיתים גם פג תוקפה. לא תמיד הבטיח ה"שיין" את ביטחונם של היהודים, היו מקרים כי הגרמנים ליוו קבוצות של יהודים בדרכם לעבודה.
לאור החטיפות הרבות, נוצר בלבול בקרב הקהילה היהודית. הדעה שרווחה בציבור והתבססה על מקורות גרמנים היתה, שהאנשים שנחטפו והיו רק גברים, נלקחים לעבודה. שכן הם התבקשו לקחת איתם מגבת וסבון, מה שיצר אשליה, כי כל האנשים הנעלמים הולכים לעבודה ויחזרו במועד כזה או אחר.
בספרו, ״וילנה היהודית במאבק ובכיליון״, מתאר יצחק ארד בפירוט את השלבים בהם נקטו האיפאטינגי:
״ראשית, חטפו יהודים ברחובות העיר או מבתיהם לבית הסוהר לוקישקי, אשר שימש מחנה ביניים למיועדים להוצאה להורג בירי. בשלב השני לפעילות, הוחזקו החטופים היהודים בבית הכלא עד להוצאתם להורג בפונאר, הוא השלב האחרון.״
שלב א' - החטיפות

החטיפות החלו בחשאי, בלילה, כאשר הקורבן היה לבד או שהייתה קבוצה קטנה. מהר מאוד התברר כי הן לא סיפקו את המכסה היומית לרצח היהודים בפונאר, לכן הם החלו לחטוף אנשים מהבתים. היודנראט בגטו וילנה ראה בחטיפות איום על קיום הקהילה היהודית וגורם משמעותי לאי ביטחון ואי וודאות תמידי. לאור מצב זה, פנה ישראל ורבלינסקי, המזכיר לשעבר של הקהילה, אל האיפאטינגי והציע להם להפסיק את החטיפות ובתמורה תספק הקהילה היהודית בעצמה את מספר הגברים הדרושים. האיפאטינגי קיבלו את הצעתו ודרשו מייד להעביר אליהם 150 גברים. הסתבר כי ורבלינסקי פעל לבדו ולכן הצעתו לעסקה לא יצאה אל הפועל מסיבות אתיות. בהצבעה שנערכה לגבי ההצעה הצביעו 24 איש - נגד ו-1 שהצביע בעד, ככל הנראה ורבלינסקי עצמו.
מספר החטיפות בלילות, כפי שצוין קודם לא הספיק, הואיל והיהודים החלו להסתתר מפני החוטפים, וכך נולד מושג חדש למקומות המסתור - "מאלינות", והחוטפים כונו ״כאפונוס״ (״כאפן״ ביידיש פירושו ״לחטוף״). לנשים היה תפקיד חשוב בהתרעת הגברים לפני הגעת החוטפים, אלא שהאיפאטינגי החליטו להפתיע את היהודים ולמנוע מהם להסתתר - החלו לחטוף גברים גם בשעות היום מהרחוב ומהבתים. בפעולות החטיפה בנוסף לאיפאטינגי השתתפו גם אנשי יחידת הא״ק 9. הם השתמשו ברכב שאפשר להם להגיע מהר ולהפתיע את הגברים, לפני שקיבלו את ההתראה להתחבא. יתרה מכך, השתתפו במעשי החטיפות גם סייענים מהאוכלוסייה המקומית, שעבור כיכר לחם או מתוך רצון לעזור, היו מתחקים אחרי המסתתרים ומודיעים לשלטונות, ולעיתים משתתפים במעשי החטיפה.
השלב הבא בהגבר החטיפות היה כאשר כוחות גדולים של ליטאים ואנשי יחידת הא״קל עברו באזורי מגורים, מבית לבית והוציאו מתוך הבתים את הגברים. לאחר מכן, התבקשו אנשי יחידת האיפאטינגי לערוך רשימות של כל אנשי האינטליגנציה היהודים הגדולים במקום, פעילי מפלגות ועשירים. למרות ההנחיות שקיבלו הליטאים מיחידת הא״ק 9, לא הייתה בווילנה אקציה מיוחדת נגד אנשים אלה או נגד מנהיגים יהודים. למעט ב־14-13 ביולי 1941, אז עברו הגרמנים והליטאים עם רשימות שמות הרבנים וכל מי שהיה בבית נלקח על ידם. יום זה נקרא "יום הרבנים". זה המקרה היחיד המוזכר, בו פעלו גרמנים בווילנה נגד קבוצה שהיה לה מעמד מיוחד בקרב היהודים.
במשך הזמן, פעולות רצח היהודים בווילנה לבשו צורה של רצח המוני. יחידת הא״ק כבר לא התרכזה בחטיפת קבוצות קטנות וספציפיות של יהודים, דבר שהיה מצמצם את היקף ההשמדה ההמונית. הם החלו לרצוח ולהרוג את אנשי האינטליגנציה והגברים על מנת לוודא שלא יחלו התארגנויות להתנגדות פעילויות אשר נשים, ילדים וזקנים לא היה באפשרותם לעשות.
סיבה נוספת לחטיפת הגברים לפני הנשים, הילדים והזקנים, הייתה להשאיר את היהודים באי ידיעה ובאי ודאות. כאמור, יו"ר היודנראט הראשון, ישראל ורבלינסקי, היה בטוח כי האנשים שנחטפים הולכים לעבודה ושיחזרו בסופו של דבר. הגרמנים עודדו צורת החשיבה הזו בכך שציוו על החטופים לקחת איתם מגבת וסבון המסמלים שלא יחזרו באותו יום לביתם והם הולכים לעבוד במקום מרוחק. האשליה נמשכה כל עוד נחטפו גברים בגיל המתאים לעבודה. כך הצליחו הגרמנים לשמור על שקט יחסי שכרוך באי ידיעה ולחץ, אך לא בפאניקה ובריחה המונית. עד יולי 1941, נחטפו ונרצחו בווילנה 5,000 גברים יהודים בווילנה.
שלב ב' - בית הסוהר לוקישקי

בית הסוהר לוקישקי שימש תחנת ביניים ומקום ריכוז ליהודים החטופים בדרך לפונאר, במשך כל זמן הכיבוש הנאצי. לוקישקי, כמקום ריכוז, היה מקום פעיל על ידי הליטאים לפני הגעת הגרמנים לווילנה.
לאחר כיבוש העיר, הוסיף הכלא לשמש מקום ריכוז ארעי וכמקום שווסת בין מספר היהודים שנתפסו בכיכר השוק, ברחובות ובבתים לבין קיבולת הבורות בפונאר. מעשי החטיפה היו דבר שבשגרה ונעשו מדי יום ביומו, אך בהיקפים שונים. היו ימים שמספר הגברים שנחטף היה גדול, הואיל והגיע לכלא מאזורים שונים (זארצ'ה, נובוגורוד, סניפישקי וכו'). לעומת זאת, היו ימים בהם מספר החטופים היה קטן, לפיכך תמיד היו בבית הסוהר לוקישקי כלואים ששהו והמתינו למשלוח לבורות ההריגה בפונאר, לעיתים הם נאלצו לשהות בכלא ימים ושבועות. התנאים בכלא היו קשים מאוד, הכלואים סבלו מזוהמה, ליכלוך רעב וצמא וכן מהתנכלויות והתעללויות הגרמנים והליטאים. גם בזמן השהייה בכלא בוצעו בו אקציות וסלקציות.
עם זאת, היו חטופים שהצליחו לחזור לגטו וילנה לאחר ששהו בכלא. והסיבה לכך היא, כי בבואם לכלא נערך רישום של בעלי מקצוע, והודות לכך שנרשמו כבעלי מקצוע חזרו לגטו. ברם, השלטונות דאגו לבודד את המשוחררים מהאוכלוסייה היהודית והארית ומהעולם החיצון.
שלב ג' - פונאר

פונאר הוא פרוור שנמצא במרחק כ־10 ק"מ מדרום לעיר וילנה ושימש מקום נופש וטיולים. יער האורנים בפונאר נבחר כמיקום להשמדה בידי מפקדי האיינזגרופן, כיוון ששימש קודם פלישת הגרמנים לאזור כמקום הוצאה להורג של יהודים שהחלה בידי הליטאים. שני שלישים מיהודי וילנה נרצחו במקום זה. בפונאר נחפרו בורות גדולים שנחפרו על ידי הרוסים במטרה לאחסן בהם דלק שיהיה מוגן בפני הפצצות.
ב-11 ביולי נרצחו הראשונים במקום תחת פיקוד גרמני, 348 יהודים ושבויי מלחמה ששוכנו קודם לכן בכלא לוקישקי ונרצחו בירי בבורות. גודל הבורות לא היה אחיד, הקוטר היה 15–50 מ׳ והעומק 3–5 מ׳, וסביבם היו תלוליות עפר.
הכוחות המשולבים של יחידת א״ק 9 ושל הליטאים חולקו לשלוש יחידות משנה, וכל אחת מהן פעלה תחת מפקד גרמני:
יחידה ראשונה, עסקה בהובלת האסירים מכלא לוקישקי לפונאר במשאיות של הא״ק 9 או שצעדו ברגל. היחידה הורכבה בעיקר מליטאים.
יחידה שנייה, הורכבה ברובה מחיילי א״ק 9, עסקה באבטחת אזור הרצח והמחנה הסמוך, בכדי למנוע בריחה של ניצולים מבורות הירי, וכן דאגה כי האזור יהיה סגור בפני כול כולל לחיילי הוורמאכט.
יחידה שלישית, הייתה יחידת היורים שפעלה תחת פיקודו של אוברשטורמפירר פראנץ שאושוץ (Schauschutz), שמונה על ידי מפקד א״ק 9. שאושוץ אסר להשתמש במקלעים בבורות הירי והורה להשתמש ברובים בלבד. הנימוק היה בכך, שהמקלעים לא תמיד הרגו את כולם. הוא שיכלל את צורת הרצח ההמוני ובעזרת השיטה החדשה ניתן היה לרצוח כ־100 איש בשעה.
ביצוע הרצח
הקורבנות הובאו בתחילה לאזור שהיה מרוחק מהבורות. בשטח זה המתינו כ-100 אנשים, ראשית בזמן ההמתנה היו רושמים אותם, הם היו מתפשטים מכל בגדיהם ומוסרים את חפצי הערך שלהם. לאחר מכן קיבלו הוראה לכסות זה לזה את העיניים ולהסתדר בשורות. אחר כך, היו מובילים אותם בטור בקבוצות של 10–20 איש לעבר שטח הירי, כשהם עירומים, מחזיקים ידיים ועיניהם קשורות. בראש הטור היה ליטאי שהחזיק במקל שאת צידו השני החזיק הראשון בטור. לאחר שיצאה קבוצה אחת מאזור ההמתנה, מיד החלו להכין את הקבוצה הבאה בתור.
הקורבנות הועמדו על סוללת העפר שבצד הבור, נורו ברובים ולאחר מכן כוסו בשכבת עפר דקה וכן הלאה בכל קבוצה. לא התקיימו בדיקות האם נותרו אנשים בחיים או לא, אם מישהו המשיך לנוע בבור ירו בו כדור נוסף. בשיטה זו נרצחו 500 אנשים ביום.
בסה"כ נרצחו בפונאר על ידי חיילי הא״ק 9 ופלוגות העזר הליטאיות 18,898 קורבנות.
פונאר היה המקום המרכזי לרצח בו התבצע היקף הרצח הגדול ביותר. אך היו גם מקומות אחרים במזרח ליטא שבהם הוצאו אנשים להורג בצורה דומה על ידי חיילי זונדרקומדו ואנשי איפאטינגי: נמנצ'ין - 403 קורבנות; נואויאי וילנה - 1159 קורבנות; וריאנה - 1767 קורבנות; יאשיוני - 575 קורבנות; איישישוק - 3446 קורבנות; טרקאי - 1146 קורבנות; סמילישוק - 962 קורבנות; שווינציאן - 3726 קורבנות
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  אהרון עינת, עורכת אחראית: דניאלה אוסצקי-שטרן; עורכת מדעית ועורכת לשון: לאה תמיר אנגלרד; עורך אינדקס: יעקב בלסברג (ע), חיי יום יום בגטו וילנה, הוצאת מורשת, בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ׳, 2013, עמ' 70. (בעברית)
1 2 3 4 5  לוינסון ג׳וזף, The Shoah (Holocaust) in Lithuania, 2006
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  יצחק ארד, וילנה היהודית במאבק ובכליון, ספרית פועלים, 1976
↑  יד ושם, הכיבוש הגרמני 1941, וילנה בתקופת השואה
↑  ד"ר מ. דבורצקי, החיים הדתיים בגטו וילנה, מכללת הרצוג לימודי יהדות ורוח, תש"כ.
1 2  יעקב שטול, זכרונותי - 1943–1983, משואה - קובץ שנתי לתודעת השואה והגבורה טז, משואה, יד לחברי תנועות הנוער הציוני בשואה ובמרי, קיבוץ תל יצחק, תל אביב, תשמ״ח (1988)
↑  נמסר על ידי ד"ר משה פיינברג/ אוסף לייבל קורסקי בשנת 1946, השמדת יהודי וילנה, ד"ר משה פיינברג, באתר איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל
↑  אברהם סוצקבר, אברהם נוברשטרן (ע), תרגום: ויקי שפריס, גטו וילנה, תל אביב: עם עובד, 2016. (ביידיש, תורגם לעברית)
המים העליונים

תרשים של מים העליונים מתוך מעשה טוביה יסניץ ה'ת"פ
על פי הסיפור המקראי של בריאת העולם, המים העליונים (בלשון המקרא: המים אשר מעל לרקיע) הם מים שנמצאים מעל לרקיע, והובדלו על ידי אלוהים מ"המים התחתונים" ביום השני מששת ימי בראשית.
בתורה לא נאמר למה משמשים המים העליונים, אולם בחז"ל ישנן דעות שהגשם מגיע ממים אלו. גם בבבל הקדומה האמינו שמעל הרקיע קיים מאגר מים שממנו יורד הגשם.
במקרא

בסיפור הבריאה המקראי מתואר כי הרקיע נברא כדי להבדיל בין המים העליונים למים התחתונים:
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים יְהִי רָקִיעַ בְּתוֹךְ הַמָּיִם וִיהִי מַבְדִּיל בֵּין מַיִם לָמָיִם: וַיַּעַשׂ אֱלֹהִים אֶת הָרָקִיעַ וַיַּבְדֵּל בֵּין הַמַּיִם אֲשֶׁר מִתַּחַת לָרָקִיעַ וּבֵין הַמַּיִם אֲשֶׁר מֵעַל לָרָקִיעַ וַיְהִי כֵן.
תיאור הפרדת המים הוא המשך לתיאור המקראי שלפיו ביום הראשון של הבריאה היה העולם מכוסה כולו במים ורק 'רוח אלוהים' ריחפה מעליהם. ביום השני הופרדו חלק מהמים על ידי הרקיע שנברא בתוכם, וביום השלישי נאספו המים שנשארו למטה אל הים.
המים העליונים נזכרים גם בספר תהילים ”הַלְלוּהוּ שְׁמֵי הַשָּׁמָיִם וְהַמַּיִם אֲשֶׁר מֵעַל הַשָּׁמָיִם”, וכן לפי חלק מהפרשנים בפסוק ”הַמְקָרֶה בַמַּיִם עֲ‍לִיּוֹתָיו”.
בחז"ל

לשיטה אחת בחז"ל המים העליונים נסמכים על הרקיע כפשוטו של מקרא, גם אנשי דור הפלגה מתוארים בחז"ל כמי שהאמינו שהמים העליונים ייפלו בהיעדר רקיע, לפי שיטה זו מתפרשת המילה שמיים – שא מים, על שם שהם נושאים את המים העליונים. לשיטה אחרת בחז"ל יש מרחק בין המים העליונים לבין הרקיע והם תלויים ועומדים מעל הרקיע ב'גזירת מלך'.
מחלוקת נוספת ישנה בחז"ל, האם מקור הגשם הוא מהמים העליונים, או ממי האוקיינוס.
המים העליונים מתוארים בחז"ל כזכרים והתחתונים כנקבות.
בפרשנות המקרא

בקרב פרשני המקרא מספר גישות להבנת מהותם של "המים העליונים":
בשם רס"ג כתבו כי הוא מפרש את המקרא כפשוטו, לדבריו ישנו גוף כדורי בחלל אוויר העולם שמעליו נמצאים המים העליונים, אך בני האדם אינם מרגישים בהם.
הרמב"ם כתב שהמים העליונים שונים במהותם מהמים התחתונים ואינם מים רגילים, וההבדלה בין מים למים לא הייתה רק במקומם אלא בטבעם. האברבנאל ביאר שלדבריו החלק התחתון של האוויר הוא הרקיע וחלק האוויר שמעליו הוא המים העליונים ששם נולד הגשם. המים התחתונים הם מים בפועל והמים העליונים הם מים "בכח". פירוש זה מבוסס על שיטת אריסטו בספרו אותות השמים (אנ') שחילק את האוויר לשלושה חלקים.
הרב יצחק בן יוסף הישראלי כתב שהמים העליונים הם כינוי ל"עצם השמים וכל צבאם", והמים התחתונים הם "גופים השפלים ההווים והנפסדים".
הרב יצחק אברבנאל כתב שהמים העליונים הם השמים העליונים, והתורה העלימה את הש' כדי להעלים את מהות המים העליונים.
הרב אליעזר אשכנזי כתב שהרקיע הוא הארץ, המים התחתונים הם מי התהום, (וכמו שנאמר "לְרֹקַע הָאָרֶץ עַל הַמָּיִם") והמים העליונים הם מי הימים והנהרות הנראים לעין. לדבריו פירוש הכתוב "וַיִּקְרָא אֱלֹהִים לָרָקִיעַ שָׁמָיִם" הוא שהבורא החליף את שמו של הרקיע העליון ל"שמים" כדי להבדיל את שמו מהרקיעה התחתונה שהיא הארץ.
הרלב"ג כתב שהמים העליונים הם כינוי ל"גשם בלתי שומר תמונתו" שנמצא בין הגלגלים (אנ').
הרמב"ן כתב ש"העניין הוא מסתרי התורה... והפירוש אסור ליודעיו וכל שכן אלינו".
פרשנות מודרנית מזהה את המים העליונים עם המים שמחוץ לכדור הארץ (אנ').
בקבלה

בספרי הקבלה היהודית קיימת הקבלה בין המים העליונים והתחתונים למושגים הקבליים "מיין דוכרין" ו"מיין נוקבין" (מארמית: מים זכרים ומים נקבות), הרקיע מקביל לספירת יסוד שמבדילה ביניהם. בכל זיווג, הנקבה שלמטה מעלה מיין נוקבין ומעוררת את הזכר להמשיך מיין דוכרין.
ראו גם

רקיע
לקריאה נוספת

The firmament and the water above פורסם ב-Westminster Theological Journal‏ (אנ')‏ 53 1991(באנגלית)
The Geographical Meaning of "Earth" and "Seas" in Genesis, פורסם ב- Westminster Theological Journal ‏59 1997(באנגלית)
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ט', עמוד ב'
↑  גד בן-עמי צרפתי, הקוסמוגראפיה התלמודית, תרביץ חוברת ב' כרך לה' עמוד 142
↑  ספר תהילים, פרק קמ"ח, פסוק ד'
↑  ספר תהילים, פרק ק"ד, פסוק ג' לפי פירוש ראשון ברד"ק
↑  שיטת רב שמואל בר נחמן בבראשית רבה ד ב, וראו גור אריה על בראשית א ח ואור החיים שם
↑  מדרש תנחומא (בובר) על פרשת נח סימן כד'
↑  בראשית רבה, פרשה ד', פסקה ג'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ט', הלכה ב'
↑  טוביה הרופא, מעשה טוביה פרק שישי, באתר היברובוקס
↑  מורה הנבוכים, חלק שני פרק ל'
↑  יצחק אברבנאל, ‏פירוש על בראשית א' ו', טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  יסוד עולם מאמר שני פרק א', באתר היברובוקס
↑  יצחק אברבנאל, ‏פירוש על בראשית א' ב', טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  ספר תהילים, פרק קל"ו, פסוק ו'
↑  ספר בראשית, פרק א', פסוק ח'
↑  אליעזר אשכנזי, מעשי ה' מעשה בראשית פרק ד', באתר היברובוקס
↑  ייתכן שכוונתו לאתר
↑  רלב"ג על בראשית א' ו', טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  רמב"ן על בראשית א' ו', טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  נתן אביעזר, בראשית ברא, עמ’ 34
↑  האם יש מים מעל לרקיע?, באתר הידברות
↑  תיקוני זוהר תיקון שלושים
↑  חיים ויטאל, מבוא שערים שער ב' חלק ג' פרק ט', באתר היברובוקס
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
אלוהים מבדיל בין המים שבשמיים למים שעל פני האדמה; ג'יימס טיסו