stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת קליפורניה נגד מארי
ציר הזמן של המשפט > 30 בספטמבר 2011, היום הרביעי

עדים נוספים נקראו לדוכן העדים. בוב ג'ונסון, הבעלים של חברה המייצרת מדי דופק, העיד ראשון. העד הבא היה מטופל לשעבר של שמארי, רוברט ראסל מלאס וגאס. העד השלישי היה הפרמדיק הראשון שנכנס לביתו ולחדר השינה של ג'קסון, ריצ'רד סניף. העד הרביעי היה הפרמדיק מרטין בלונט. ד"ר רישל קופר, רופאה בחדר מיון במרכז הרפואי UCLA, העידה לאחר מכן. על אף שלא נקבע מותו עד זמן מה לאחר שהגיעו לבית החולים (14:26), הפרמדיקים מעולם לא ראו סימני חיים מהרגע שבו נכנסו לראשונה לחדר השינה של ג'קסון (12:26).
ציר הזמן של המשפט > 3 באוקטובר 2011, היום החמישי

קופר המשיכה להעיד, היא דיברה על פעולות ההחייאה שנעשו על מנת להציל את ג'קסון ודיברה על התרופות שניתנו על מנת לעשות פעולות אלו אשר ביניהם היו וזופרסין, אטרופין ודופמין. בנוסף היא טענה כי מהרגע שג'קסון נמצא ועד הרגע בו הוכרז מותו צוות ההחייאה לחץ על החזה שלו ואף נעשה שימוש בצינור אנדוטרכיאלי.
קופר העיד כי ג'קסון מת קלינית עם הגעתו לבית החולים, וכי מארי אמר לה שנתן לג'קסון 2 מ"ג של לוראזפאם מתישהו מוקדם יותר באותו יום, ואז עוד 2 מ"ג, מה שגרם לג'קסון ללקות בדום לב.
במהלך החקירה הנגדית, נשאלה קופר על השפעתו של פרופופול כחומר הרגעה. לדבריה המנה ההתחלתית המומלצת לנתינת התרופה היא מיליגרם ואת המנה מזריקים לזרוע של החולה. היא אמרה כי התהליך מתרחש בין דקה לדקה וחצי וכי הצוות מפקח כל הזמן על המטופל. בנוסף היא אמרה כי מהרגע שבו ניתנת התרופה לוקח לה כ-10 דקות להשפיע. כשנשאלה מה תהיה ההשפעה של "25 מ"ג במשך 3–5 דקות" על מטופל, היא השיבה שהיא לא מצפה שתהיה לכך השפעה. כשנשאלה לגבי מתן פרופופול באמצעות טפטוף IV, היא אמרה שזה קורה רק אם המטופל עובר אינטובציה והאפקט הרצוי הוא הרגעה עמוקה.
ליד חבר המושבעים היו עובדים של חברות AT&T ו-Sprint Corporation אשר הדריכו את המושבעים כיצד להוריד את רשומים מהטלפון של מארי מיום מותו של ג'קסון.
ד"ר טאו נגוין קרדיולוג מהמרכז הרפואי של UCLA, העידה שהיא התבקשה באותו יום כדי לעזור בטיפול ב"מטופל V.I.P בשם מייקל ג'קסון". היא התרשמה שהמטופל "מקודד", כלומר עבר החייאה שהצליחה חלקית. עוד היא העידה שכאשר מארי הגיע לבית החולים, הוא היה "מיואש והרוס", והוא אמר לצוות: "אל תוותרו בקלות, נסו להציל את חייו". בהמשך היא דיבר העל ההשפעה של לוראזפאם, התרופה שלטענת מארי התחילה את דום הלב של ג'קסון. לדבריה התרופה כי התרופה מיועדת להרגעה אך היא גם גורמת להירדמות ולדום נשימה. בחקירה הנגדית היא נשאלה האם התרופה מיועדת גם לאנשים הסובלים מנדודי שינה והיא ענתה בחיוב.
לאחר מכן היא המשיכה לדבר על פלומאזניל. היא טענה כי תרופה זו היא נגד תרופותת אטיבן. היא טענה כי תרופו אטיבן יכולות לגרום למטופל לדיבור מעורפל אבל פרופופול לא. היא המשיכה ואמרה כי פרופופול זוהי תרופה שניתנת לשימוש רק בבית חולים ביחידה לטיפול נמרץ או בחדר פרוצדורות וכי התרופה ניתנת על ידי צוות מומחים אשר כולל בין היתר רופא מרדים. בנוסף היא אמרה כי במהלך הפרוצדורה נדרשת בהישג יד גם עגלת החייאה והליך ניטור.
ציר הזמן של המשפט > 4 באוקטובר 2011, היום השישי

סטייסי ראגלס, מישל בלה וסייד אדינג, שכל אחד מהם היה בקשר עם מארי ב-25 ביוני 2009, העידו על מערכות היחסים שלהן עימו. אנדינג, מי שנחשבת לאדם שמארי דיבר איתו כשהבחין שג'קסון לא נושם טענה כי היא שמעה במהלך השיחה שיעול ומלמול שלא הפסיק במשך 3–4 דקות.
בת זוגו של מארי ניקול אלוורז העידה גם היא במשפט. אלוורז הייתה האדם שמארי התקשר אליו כשהיה באמבולנס עם ג'קסון והוא הופיע בדירתה מאוחר יותר באותו הערב.
טים לופז, המועסק בשירותי המרקחת "אפליד", יצר קשר עם מארי בנוגע לרכישות של פרופופול ובנוקווין. הוא העיד על הזמנות שהוציא מאריי עבור פרופופול ועבור קרם בנוקווין, לשימוש בטיפול במחלת הוויטיליגו, מאפריל עד יוני 2009 (225 בקבוקונים בסך הכל). הזמנות הפרופפול של מאריי נותבו דרך משרדו בלאס וגאס ולאחר מכן נשלחו לדירתו של אלווארז בלוס אנג'לס. הוא גם הזמין כמויות הולכות וגדלות של פרופופול ככל שחלף הזמן.
ציר הזמן של המשפט > 5 באוקטובר 2011, היום השביעי

סאלי הירשברג, עובדת שירות לקוחות ומכירות של חברת "Seacoast Medical", מפיצת תרופות באומהה, נברסקה, נקראה לראשונה לדוכן. העדות כללה פרטים על התנהלותו של מארי עם המשרד: הוא פתח חשבון בדצמבר 2006; הזמין פריטים רפואיים שונים במהלך אפריל 2009, כולל סט IV; וביטל הזמנה לאיסוף שתן ב-26 ביוני 2009. הירשבג העידה בחקירה הנגדית כי הזמנת פריטים אלו הם אינם חריגים עבור רופא המתמחה בטיפול קרדיווסקולרי.
סטיבן מרקס, בוחן לזיהוי פלילי בתחום המחשבים שעבד עבור ה-המנהל לאכיפת הסמים בווירג'יניה במהלך יוני 2009, העיד לאחר מכן. הוא ביצע ניתוח של האייפון של מארי וחילץ ממנו צילומי מסך, מיילים והקלטות. המיילים התייחסו להערות רפואיות בכתב יד עבור החולים עומאר ארנולד ופול פארנס, שהם היו שני השמות שג'קסון השתמש בהם תחת טיפולו של מארי.
בנוסף הוצגו גם הודעות דוא"ל הנוגעות לביטוח של ג'קסון בזמן שהותו בלונדון. חברת הביטוח אישרה כי מארי היה הרופא היחיד של ג'קסון מאז 2006, וכי הם רצו דיווחים ותיעוד רפואי מעמיק מאוד ובדיקה של ג'קסון במהלך החזרות לפני שהסכימו לבטח אותו. אם כי ככל הנראה ג'קסון סירב לאשר לשלוח את התיעוד הרפואי שלו.
במהלך העדות הושמעה הקלטה של שיחה בין מארי לג'קסון מה-10 במאי 2009. בהקלטה ג'קסון דיבר על ריפוי העולם ועזרה לילדים כיוון שלא הייתה לו ילדות, בדיבור מעורפל, כמעט בלתי מובן. ההקלטה הסתיימה בשאלה של מארי: "אתה בסדר?" ועם תשובתו של ג'קסון "אני ישן".
הבאה לתת עדות הייתה אליסה פליק, חוקרת מקרי מוות במחוז לוס אנג'לס בשמונה השנים האחרונות. תפקידיה כוללים חקירת מקרי מוות (טבעי/התאבדות/רצח) ועבודה עם גורמים רפואיים כדי לקבוע את סיבות המוות. פליק הלכה למרכז הרפואי של UCLA בשעה 17:20 ב-25 ביוני 2009, כדי לבחון את גופתו של ג'קסון ולקבל מידע על מותו. היא בדקה את הגופה בחדר פרטי וכן הערות ותצלומים וחיפשה פצעים/פציעות חיצוניות; כל סימן אשר יעיד על סיבת המוות. לא נמצאו כאלה. היא לקחה ארבעה בקבוקוני דמו של ג'קסון לבדיקת רעילות והלכה לביתו של ג'קסון כדי לבצע חקירה במקום. בעודה בחדר השינה של ג'קסון, היא מצאה בקבוק פרופופול ריק של 20 מ"ל ובקבוק פלומאזניל ריק של 5 מ"ל על הרצפה ליד השידה שליד המיטה. היא גם גילתה תרופות מרשם אחרות, כגון דיאזפאם, לורזפאם וטמסולוזין (פלומקס), בקבוק אחד שנרשם לג'קסון וכמה תרופות שנרשמו על ידי אלן מצגר. תרופות נוספות שנמצאו היו בנוקווין, הידרוקינון, לידוקאין ומכל חמצן ליד המיטה. ציוד רפואי שכלל פדים לאלכוהול, מזרק 10 סמ"ק ללא המחט, צנתר IV על הרצפה מתחת למנשם ידני, בקבוק אספירין, קופסת מזרקים, קטטרים, קנקן שתן ומוט IV עם שקית מלח וצינור עטוף מעליו נמצאו גם הם.
בנוסף היא גם מצאה שלוש שקיות אשר שקית אחת הכילה ערכה לבדיקת לחץ דם ו-3 בקבוקי לידוקאין, שקית שנייה הכילה פסולת רפואית כמו בקבוקונים ריקים וכוס שתן והשקית השלישית הכילה שקיות ריקות של תחבושות, שקיות צנתר ריקות, פדים לאלכוהול, כיסוי לתחבושות, חבילת מזרקים ריקה, ארבעה פקקים של בקבוקוני תרופות ומכסה למחט. בנוסף גם השקית עם המלחים באותה קרועה ובקבוק פרופופול כמעט ריק היו גם הם בפנים. בנוסף תכולת השקית גם כללה תיק קטן שבתוכו היו עוד בקבוקי של 100 מ"ל ו-20 מ"ל מלאים ברמות שונות כאשר חלקם פתוחים וחלקם סגורים וזה בנוסף לבקבוקים עם לוראזפאם, פלומאזניל, לידוקאין ובנוקווין וכרטיסי ביקור של מארי.
ציר הזמן של המשפט > 6 באוקטובר 2011, היום השמיני

פליק מאשרת שוב מספר מהדברים שהיו ליד מיטתו של ג'קסון. לאחר מכן פליק סיפרה שהיא הוציאה צו שמורה על מארי להגיש את הרישומים הרפואיים של ג'קסון היא טענה כי אכן כל הרישומים הוגשו לה אך מלבד אלו של 2009. לאחר מכן ההגנה מעמתת את פליק עם מספר טעויות שביצעה במהלך הבדיקה כמו העובדה שהרימה בקבוק לפניי שהיא צילמה אותו ורק לאחר מכן צילמה אותו, אי צילום של מספר דברים שציינה שמצאה ואף ציינה מספר הערות שפליק כתבה ואז מחקה. בנוסף גם ההגנה עימתה את פליק עם מספר דברים שהיא ציינה שמצאה אך לא תיעדה אותם בכתב.
לאחר מכן נקרא להעיד דן אנדרסון, חוקר רעלים הראשי במשרד החוקר מקרי המוות עם נייסון של 21 שנים בתחום. הוא בדק דם ושתן שנלקחו מג'קסון ב-UCLA ובנתיחה שלאחר המוות ב-26 ביוני 2009. בדם שנלקח מוריד הירך היה נראה כי הדם היה מהול בפרופופול (2.6 מיקרוגרם/מ"ל), לידוקאין (0.84 מיקרוגרם/מ"ל) ולוראזפאם (0.169 מיקרוגרם/מ"ל). דם שנלקח מליבו של ג'קסון נראה כי היה מהול בפרופופול (3.2 מיקרוגרם/מ"ל), לידוקאין (0.68 מיקרוגרם/מ"ל), דיאזפאם (<0.1 מיקרוגרם/מ"ל), לוראזפאם (0.162 מיקרוגרם/מ"ל), מידאזולם (4.6 מיקרוגרם/מ"ל) ו-5.1% המוגלובין. בקבוקוני דם שנלקחו מג'קסון ב-UCLA נמצאו כמכילים פרופופול (4.1 מיקרוגרם/מ"ל). תוצאות נוספות כללו תוצאות של בדיקת כבד אשר היה ספוג בלידוקאין (0.45 מיקרוגרם/מ"ל) ופרופופול (6.2 מיקרוגרם/מ"ל)), בדיקת קיבה אשר נמצאה כספוגה בלידוקאין (1.6 מיקרוגרם/מ"ל) ופרופופול (0.13 מיקרוגרם/מ"ל), בדיקת שתן אשר נמצא כי היה מהול בלוראזפאם, לידוקאין, מידאזולם, פרופופול ואפדרין והומור זגוגי אשר היה סוג בפרופופול (0.4 מיקרוגרם/מ"ל). פרופופול נמצא בכל שמונת הדגימות. כמו כן, נבדקו המזרק והבוכנה בנפח 10 סמ"ק, קנה המזרק, הנוזל במזרק וצינורית ה-IV (בהם נמצאו פרופופול ולידוקאין). בדגימות לא נמצאו אלכוהול, ברביטורטים, קוקאין, היפנוזה מרגיעה, מריחואנה, מתאמפטמין, אופיאטים, קודאין, מורפיום, הידרוקודון או דמרול.
בחקירה הנגדית העיד אנדרסון כי ישנה חלוקה מחדש של החומרים בדם לאחר המוות, מכאן שנמצאו ריכוזים שונים של תרופות בחלקים שונים בגוף מהם נכנסו בתחילה. עוד נשמע כי: קנקן השתן מחדר השינה יכול להיות מימים קודמים ואולי אפילו לא השתן של ג'קסון, שהכמות הנמוכה של פרופופול בהומור הזגוגי הייתה זניחה, ושלא נמצא פרופופול על ה-IV. המקום היחיד שהוא נמצא היה בחלק התחתון של הצינור והמזרק; לא ניתן היה לקבוע את פרופורציות התרופה.
ציר הזמן של המשפט > 13 באוקטובר 2011: היום השנים עשר

לאחר מכן לדוכן העדים עלה סטיבן שייפר, פרופסור להרדמה באוניברסיטת קולומביה משנת 2007 ופרופסור נוסף להרדמה באוניברסיטת סטנפורד משנת 2000. הוא מומחה לפרמקוקינטיקה (קצב תחילת פעולת התרופה, משך הפעולה וביטול התרופה הפעילה, בסיכום) ופרמקוקינטיקה עם 20 שנות ניסיון בעבודה עם מינהל המזון והתרופות (FDA). תחומי העניין שלו כוללים מודל מתמטי של איך מינון של תרופה מתורגם לריכוזים בגוף ולהשפעותיה על המטופל. הוא פרסם 19 מאמרים על הפרמקוקינטיקה של פרופופול. פרמקוקינטיקה כוללת מחקר של דילול התרופה בזרם הדם של המטופל. שייפר הוא העורך הראשי הנוכחי של כתב העת להרדמה ומשכך כאבים ובוועדת העריכה של כתבי עת רבים אחרים.
הוא העיד על ההיסטוריה של הנחיות המינון של פרופופול.
ציר הזמן של המשפט > 19 ו-20 באוקטובר: היום השלושה עשר והיום הארבעה עשר

שייפר הראה סרטון של השימוש בפרופופול במהלך פרוצדורה. לאחר מכן העיד כי הוא מצא שבע עשרה "הפרות חריפות ומובהקות" של מארי בסטנדרט הזהירות, מתוכן ארבע בלתי מתקבלות על הדעת, בהתבסס על הריאיון של מורי במשטרה:
1. היעדר ציוד חירום דרכי אוויר בסיסי.
2. היעדר ציוד חירום דרכי אוויר מתקדם.
3. היעדר מנגנון יניקה.
4. היעדר משאבת עירוי IV.
5. אי שימוש בשרוול לחץ דם.
6. היעדר אלקטרוקרדיוגרמה.
7. היעדר קפנוגרפיה.
8. חוסר שמירה על יחסי רופא-מטופל.
9. אי מעקב רציף אחר מצבו הנפשי של המטופל.
10. אי מעקב רציף אחר הנשימה של המטופל.
11. הכישלון בניטור רציף של לחץ דם ודופק.
12. לא הייתה יצירת קשר עם מוקד חירום.
13. אי התווית תהליך טיפול בתחילת ההליך.
14. אי שמירה על הסכמה בכתב.
15. חוסר בתיעוד.
16. הכישלון לחשוף הן לפרמדיקים והן ל-UCLA את השימוש בפרופופול ואת מה שמארי היה עד לו.
17. היעדר מדידת דופק בצורה מסודרת.
שאלה: כל אחד מ-17 הסעיפים האלו היה יכול לגרום למותו של מייקל? תשובה: כן.
לאחר מכן שייפר הראה סימולציה במחשב של מתן פרופופול ולוראזפאם וזרימתם בדם. במסגרת הסימולציה שייפר הציג מספר טענות נוספות שגם אם ג'קסון נתן לעצמו את התרופות לא זה מה שגרם למותו. בנוסף הוא גם הסביר על השימוש בעירוי IV ובפרופופול.
לאחר מכן שייפר נשאל מספר שאלות לגבי עדותו במהלך אותם ימים:
"מצאת 17 הפרות חמורות מסטנדרט הזהירות ש-4 מתוכן מצאת שהן לא מתקבלות על הדעת?" תשובה: "כן".
"הראית לנו סרטון שמסביר לנו על הדרך הבטוחה למתן תרופות הרגעה"? תשובה: "כן", "ולדעתך אמצעי הגנה אלו והציוד הזה נחוצים גם אם הרופא מתכוון לתת רק 25 מ"ג של פרופופול?" תשובה: "כן".
"הסברת לנו מדוע זה בלתי אפשרי שמייקל ג'קסון מת כתוצאה מבליעת פרופופול דרך הפה?" "כן".
"דיברת על לוראזפאם והגעת למסקנה שמייקל ג'קסון קיבל יותר מ-4 מ"ג של לוראזפאם ממה שד"ר מארי אמר?" "כן".
"אתה גם דחית את הרעיון שבוודאי בעשר בבוקר שמייקל ג'קסון בלע שמונה טבליות של 2 מ"ג של לוראזפאם?" "כן".
"והיית מרחיב את חלון הזמן הזה לארבע שעות כלומר בין שמונה בבוקר ל-12 בצהריים בהתבסס על מה שנמצא בבטן, לא ייתכן שמייקל ג'קסון בלע את הכמות הזאת של לוראזפאם?" "נכון."
"הדגמת כאן את ההדמיה של איך אפשר להחדיר פרופופול עם סוג זה של מערך ועם חלק מהראיות ששוחזרו במקרה הזה?" "כן." "ושאפשר לדחוס את קו העירוי עם הפרופופול לתוך אגרוף היד שלי?" "כן."
"עם לקיחת כל הראיות שבדקת וכל החריגות מסטנדרט הטיפול, הגעת למסקנה שקונרד מארי היה לא רק גורם מהותי, אלא גורם ישיר למותו של מייקל ג'קסון?" "כן".
"אם כל זה התרחש כפי שאמר ד"ר מורי ולאחר מכן מייקל ג'קסון הזריק פרופופול או בלע טבליות לוראזפאם, האם עדיין דעתך שקונרד מארי היה גורם ישיר, לא רק גורם מהותי, למותו של מייקל ג'קסון?" "בהחלט." "ולמה זה?" "זה כיוון שהוא הרופא שהכניס פרופופול לחדר, התחיל מתן תוך ורידי וסיפק גישה לפרופופול למטופל שאולי מפתח תלות בתרופות הרגעה, והוא הפקיד את מייקל עצמו לדאוג לביטחונו. כל לילה והוא נכשל באחריות הזו בכך שאפשר מתן פרופופול תוך ורידי. הוא אחראי לכל טיפת פרופופול בחדר הזה". "ולוראזפאם?" "כל טיפת לוראזפאם בחדר הזה".
"וזה כיוון שקונרד מורי הגדיר את המצב כשהוא נטש את המטופל בחדר?" "כן."
ציר הזמן של המשפט > 21 באוקטובר 2011, היום ה-15

שייפר נחקר לגבי קורות החיים שלו ולגבי מערכת היחסים שלו עם מומחה ההגנה ד"ר פול ווייט.
ציר הזמן של המשפט > 22 באוקטובר 2011, היום ה-16

החקירה של שייפר הסתיימה ובכך גם הסייתמה עבודת התביעה במשפט זה.
ציר הזמן של תיק ההגנה > 26 באוקטובר 2011, היום השמונה עשר

העד הראשון של היום היה גרי קאוזי, המתגורר בסידר סיטי, יוטה. קאוזי הכיר את מאריי במשך 11 שנים. הם הכירו כשהוא גר בלאס וגאס, כשקאוזי עבר התקף לב. "מארי הכריח אותי לחתום על ניירת, סוג של שחרור, ואז לקחו אותי לחדר הניתוח לבדיקת אנגיוגרפיה". "במהלך ההליך שלי לא רציתי להרדים. ראיתי הכל על המסך. הוא תמיד הסביר לי כל מה שהוא עושה". הוא נמצא בקשר רציף עם מארי מאז שהיה בבית החולים. הם נשארו חברים. נשמע שהם נשארו חברים בגלל האהבה שיש לד"ר מארי למטופליו. קאוזי הצהיר שמארי הוא "החבר הטוב ביותר שלו". קאוזי אמר שמארי לא היה חמדן ושהוא מעולם לא יהיה. הוא יטפל בחולים בלי קשר אם יש להם ביטוח או לא. מארי פרץ בבכי כשקאוזי אמר שמארי יבלה איתו את כל הזמן הדרוש, הוא יתקשר לאשתו כדי להסביר את הבעיות. נשמע שקאוזי העניק שני ראיונות בטלוויזיה בנוגע למארי כאשר אחד הראינות היה בחינם כדי לעזור למארי. במהלך החקירה הנגדית, קאוזי אמר שד"ר מארי ידוע ב"חמלה שלו, ברגשותיו - אתה יכול לשאול כל אחד מהמטופלים שלו; הוא הרופא הטוב בעולם". "אני לא חושב שהוא עשה את מה שהוא מואשם בו. ממה שאני יודע, מה שאני מרגיש כרגע הוא לא עשה את זה". וולגרן שאל את קאוזי אם הוא יבוא להעיד בשם בני הזוג מארי, גם אם הוא ידע שמארי התרשל בבוטות. הוא אמר כן. קאוזי ירד מהדוכן וכשיצא החוצה, הוא נישק את ד"ר מארי על מצחו ולחץ את ידו.
לאחר מכן עלה לדוכן אנדרו גסט, גם הוא מטופל קודם של מארי מלאס וגאס. גסט תיאר כיצד פגש לראשונה את מארי במהלך ההליכים שעבר על ליבו. גסט אמר "האיש הזה שיושב שם הוא הרופא הטוב ביותר שראיתי אי פעם" "אני חי היום בגלל האיש הזה." נשמע שגסט ערך ראיון, ללא תשלום, עם CNN כי הוא האמין שמארי זקוק לתמיכה ואינו מקבל "יחס הוגן". וולגרן שאל: "שום דבר לא ישנה את דעתך על האיש הזה, נכון?" גסט ענה: "נכון."
לאחר מכן עלתה לדוכן הייתה לונט סמפסון. עוד מטופלת של מארי. כעת היא גרה בסן דייגו, אך התגוררה בלאס וגאס זמן רב. לסמפסון היו 2 התקפי לב בזמן שהותה בלאס וגאס, ד"ר מארי טיפל בה. "מעולם לא היה לי רופא שהיה יותר אכפתי ויסודי." כשנשאלה אם היא חושבת שמארי חמדן או מונע מכסף היא אמרה: "אני יודעת שד"ר מארי אינו חמדן או רעב לכסף. הוא דואג לאנשים פרו-בונו, אנשים בלי כסף". סמפסון אמר שמארי מעולם לא הזכיר שהוא הולך לעבוד עם ג'קסון. "הוא אמר לי שהוא הולך לקחת שבתון לשנה".
הבא שנקרא לודכן היה דניס היקס. היו לו בעיות לב וקיבל טיפולים מיוחדים, הטיפול האחרון בסביבות 2004–2005. הילדים של מארי היו השכנים שלו. נשמע שהיקס הוא בן 66, והוא הלך לרופאים שונים ומעולם לא היה לו אחד שנתן לו את הטיפול שהוא עשה. "היה לי ביטוח שבקושי משלם על משהו; הוא אמר שהוא יעזור. כשאחי ראה שקיבלתי את הטיפול, אחי אמר שהוא רוצה גם. היו לו בעיות לב אבל לא היה לו כסף לזה. ד"ר מארי אמר לאחי לא לדאוג מהתשלום, שהוא יטפל בו בחינם. והוא עשה זאת". וולגרן שאל את היקס: "מתי נודע לך שד"ר מארי יוצא לסיבוב הופעות עם ג'קסון?" היקס ענה, "אפילו לא ידעתי את זה עד שראיתי את זה בטלוויזיה."
לאחר מכן עלתה לדוכן רובי מוסלי. היא גרה ביוסטון. היא מזכירת מועצת אזרחי בית אקרס, קהילת קשישים עם הכנסה נמוכה. אביו של ד"ר מארי היה רופא במחוז בית אקרס. ד"ר מארי פתח את המרפאה לזכרו של אביו. "הוא התחייב לקהילה לפתוח מרפאה לזכרו של אביו". כשההגנה שאלה אם מארי חמד בכסף, השיבה מוסלי "אם האיש הזה היה חמדן, הוא לא היה מגיע לעבוד בבית אקרס, שם 75% מהאנשים עניים. הוא הרוויח פחות מאשר בלאס וגאס". מארי טיפל במוסלי בנושא בעיות לב.
ציר הזמן של תיק ההגנה > 27 באוקטובר 2011, היום התשעה עשר

הראשון להעיד באותו היום היה ד"ר רוברט ולדמן רופא מומחה ברפואה פנימית, נפרולוגיה ורפואת התמכרויות, עוסק ברפואת התמכרות ובטיפול בחולים הסובלים ממחלות התמכרות כבר 23 שנים אך אינו מוסמך לכך. הוא תיאר בפני בית המשפט את מה שקורה לחולה במהלך התמכרות וגמילה, כולל הסימנים המעידים על כך והתסמינים והתרופות שיכולות להיות מעורבות בכך. ד"ר ולדמן קבע כי תופעות הלוואי של גמילה מתרופות הן הזעה, הגברת קצב הלב, בחילות, התכווצויות, נדודי שינה, וחרדה עצומה. נשמע שהפחד הגדול ביותר של המכור הוא שלא תכבד את אי הנוחות שהם יעברו במהלך הטיפול ותהליך הגמילה. עוד נשמע שניקוי רעלים מהיר אינו טיפול. הוא משתמש ברמות גבוהות של הרגעה תוך ורידי וזהו תהליך המשמש בהרדמה כללית כדי לעזור לסבול את אי הנוחות. נשמע שדעתו של ד"ר ולדמן היא שיש ראיות המצביעות על כך שג'קסון היה תלוי (לא מכור) בדמרול (פטידין) עקב המינונים הגבוהים התכופים שקיבל במאי 2009, המצוינים ברשומות הרפואיות של ד"ר קליין של עומאר ארנולד (שם בדוי של ג'קסון). נשמע כי מתיקיו הרפואיים של ד"ר קליין עולה כי באפריל 2009 קיבל ג'קסון 775 מ"ג דמרול להליכי בוטוקס. במהלך שלושת הימים של תחילת מאי 2009, ג'קסון קיבל עוד 900 מ"ג של דמרול עבור הליכי בוטוקס ודברים נוספים. ד"ר ולדמן אמר כי הזרקה במשך 6 ימים עם מינונים גבוהים מאוד של דמרול תיצור תלות באופיואידים אצל כל אחד מאיתנו.
ליד הדוכן עמד ד"ר פול ווייט, מומחה בהרדמה תוך ורידית, הוא התחיל לעבוד עם פרופופול ב-1983 עוד לפניי שה-FDA אישר אותו לשימוש בהרדמה כללית ב-1989. הוא פרסם 435 מאמרים במהלך הקריירה שלו. בנוסף גם הוא כתב כחמישה עשר ספרים, שניים מהם היו ספרי לימוד מרכזיים. ד"ר ווייט כתב חמישה ספרים על פרופופול אשר נפרשו על פניי 21 פרקים בספרי לימוד שונים. לאחר שמחקר ראשוני הראה שפרופופול איפשר לחולים להתעורר מוקדם יותר, הוא חזר לחברה בה ביצע את מחקריו וביקש לערוך מחקר המשך. ד"ר ווייט אמר, "יש אנשים שקוראים לי האבא של טיפול הרדמה במעקב (MAC) (מודעות להרדמה)". "בינואר השנה, מר פלנגן יצר איתי קשר והזכיר את השם קונרד מארי. לא הייתי בטוח אם אני רוצה להיות מעורב במשפט מתוקשר הכולל מותו של ידוען. הייתי מבולבל איך מומחים קבעו שמארי החדיר פרופופול. זה לא היה ברור לי". ד"ר ווייט פגש את שייפר ב-1981, זמן קצר לאחר הגעתו לסטנפורד. הוא פנה אליו בנוגע למחקר. נשמע שד"ר ווייט ביצע מחקר עם בעלי חיים ומצא שלפרופופול שמגיע ישירות לקיבה אין השפעה קלינית אם כי שייפר פרסם מאמר שונה על מחקר שינה שעשה בסין אשר סותר את טענותיו. ד"ר ווייט אמר כי "התפיסה שלי על המאמר הייתה שונה מזו של ד"ר שייפר. המחקר הראה שפרופופול בטוח ויעיל לנדודי שינה אבל זה בהחלט לא מחקר מובהק".
ציר הזמן של תיק ההגנה > 28 באוקטובר 2011: היום העשרים

ווייט חזר שוב לדוכן העדים ושוב חזר על העובדה כי נראה שמארי לא סיכן את ג'קסון. ווייט אמר כי "המינון של פרופופול שאנחנו מדברים עליו כאן הוא 25 מ"ג. זהו מינון שמייצר מעט חרדה, מעט ישנוניות". נשמע משהו שרופאים מרדימים בעלי הכשרה להרגעה משתמשים בו. עבור רופאים שאינם מרדימים, רוב בתי החולים דורשים אישור לשימוש בסדציה. לאחר מכן התבקש ווייט לקרוא מסמך שניתן לו. זה היה האישור של מארי מבית החולים סנרייז מדיקל שאישר לו לתת סדציה מתונה. זה מכשיר את הרופא לתת תרופות כדי להשיג הרגעה מתונה; אך עליו לפקח בקפידה על מטופלים. ההסמכה גם אומרת שהרופא מורשה לחלץ חולים מהרגעה עמוקה, לנהל את דרכי הנשימה שנפגעו ולספק אוורור נאות. פלנגן עבר תרחישים שונים עם ד"ר ווייט על מה יכול היה לגרום למותו של ג'קסון. לאחר מכן, ד"ר ווייט הדגים כיצד מערבבים פרופופול ולידוקאין בתוך מזרק וכיצד נותנים אותו באמצעות טפטוף מלוחים וצינור Y. ווייט הזריק 5 מ"ג של תערובת פרופופול/מי מלח לתוך כוס כדי להראות שפרופופול לא עולה בקו ה-IV ופרופופול נדבק לצינור הפלסטיק. הוא אמר שזו בהחלט דרך בטוחה מאוד להזריק פרופופול, והיא הייתה רק 25 מ"ג. פלנגן שאל אם הוא יכול לדמיין מישהו משתמש בשקית IV כדי לתלות את בקבוק הפרופופול כשיש ידית על הבקבוק, "לא." השיב ווייט והוסיף: "למה שמישהו יעבור את הטרחה של לחתוך שקית מלח כדי להכניס את הבקבוק פנימה כאשר לבקבוק יש ידית?" פלנגן שאל: "אז איך אתה מערבב תמיסת פרופופול עם מי מלח כדי להפוך אותה ל-1-1 מ"ג/מ"ל? אתה מושך את הלשונית מהבקבוק, מדביק את החלק העליון, ואז מזריק את כל בקבוק הפרופופול לתוך שקית המלחים, מנער את השקית כדי שיהיה 1-1 מיקרוגרם/מ"ל."
פרופרופול עובר חילוף חומרים, אך חלקם מופרש בשתן ללא שינוי. היה חצי ליטר שתן בשלפוחית השתן של ג'קסון בזמן הנתיחה. הוא הכיל מעט מאוד פרופופול ללא שינוי. ווייט הגיב, "אני לא יכול להבין את תאוריית העירוי של 3 השעות שבה היו עדויות להתקנת עירוי וסילוק התרופה בשתן". פלנגן שאל אז, "האם אתה חושב שזו הייתה הזרקת פרופופול עד כמעט 11:30 בבוקר/12, נכון?" "אני חושב כך." פלנגן שאל אז: "שייפר אמר שהתרחיש שלו תואם את כל העובדות במקרה הזה. האם זה מתיישב עם ההצהרה של ד"ר מארי?" "לא." "האם התיאוריה של ד"ר שייפר מתיישבת עם ראיות פיזיות בזירה או במרכז השתן?" "לא." אמר ד"ר ווייט. "התיאור שלי תואם את העדויות בזירה וריכוז השתן בנתיחה". הוא הזריק לעצמו 25 מ"ג של פרופופול בזמן שמארי היה בחוץ. השילוב של לוראזפאם, תרופה הרגעה נוספת, מידזולם ופרופופול היה קטלני.
ציר הזמן של תיק ההגנה > 1 בנובמבר 2011, היום ה-22

פלנגן וד"ר וייט מדברים על רמת הלורזפאם בגופו של ג'קסון. נשמע שקיימות אפשרויות רבות כיצד הגיעו רמות כאלו של לורזפאם בדם ובשתן למקום בו היו בנתיחה. פלנגן לד"ר ווייט: "אנחנו לא יודעים כמה כדורי לורזפאם ג'קסון לקח, נכון?" "אף אחד לא יכול להיות בטוח." ד"ר ווייט אמר כי התרחיש של ד"ר שיפר של עירוי של שלוש שעות אינו נכון מכיוון שרמות הפרופופול בשתן היו נמוכות מדי. ד"ר ווייט קבע כי 25 מ"ג על שהוזרקו במשך 3–5 דקות של פרופופול יגרמו רק לישנוניות קלה, אם בכלל.
ציר הזמן של תיק ההגנה > 3 בנובמבר 2011, היום ה-23

חבר המושבעים שמע הוראות מהשופט, הן מהתביעה והן את טיעוני הסגירה של ההגנה והן הנחיות אחרונות מהשופט לאחר המשפט.
גזר דין

ב-7 בנובמבר 2011, היום ה-24 למשפט, נמצא מארי אשם בהריגה שלא מרצון. השופט קבע את מתן גזר הדין ל-29 בנובמבר, והורה על מעצרו של מארי ללא ערבות. ב-29 בנובמבר, היה נדון מארי לעונש המרבי של ארבע שנות מאסר. לפי פקידי השריף של מחוז לוס אנג'לס, מארי ריצה פחות משנתיים בכלא מחוז לוס אנג'לס עקב הצפיפות בכלא הקליפורני.
שחרור מהכלא

מארי שוחרר ב-28 באוקטובר 2013, שנתיים לפני המועד, עקב הצפיפות בכלא בקליפורניה והתנהגות טובה. מארי סירב להעיד בתביעת המוות הבלתי-מוצדק (שלא צלחה) של קתרין ג'קסון נגד מעסיקו לשעבר, AEG Live, אשר טענה כי יש להטיל על החברה אחראית למותו של ג'קסון. לפי סוכנות הידיעות AP, "רישיונותיו הרפואיים של מארי נותרו מוקפאים או בוטלו בשלוש מדינות שבהן עסק בעבר ברפואה".
אתמולים

| --- | --- |

הכריכה הקדמית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  צבי אילן
 סוגה:  ספרי ארץ ישראל
 הוצאה
 הוצאה:  מודן - הוצאה לאור
 תאריך הוצאה:  1988
 מספר עמודים:  243
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001072670
אתמולים הוא ספרו של חוקר ארץ ישראל צבי אילן העוסק במחקרים ותגליות בעברה של הארץ. בפרקי הספר מתוארת עבודת הארכאולוג לשלביה השונים: מאיתור המקורות למיניהם: ארכיונים - כולל אלה שבחו"ל, גנזכים, מוזאונים, ספרות זכרונות ועדויות בעל-פה - בישראל ומחוצה לה, ועד לבדיקת שטח החפירה הארכאולוגית בהתחשב בסקרים שבוצעו בה בעבר. הספר מביא את הספורים העומדים מאחורי התגליות - כולל הציפיות של יוזמי החפירה, הקשיים בעת החפירה והסיפוק בסיומה. בעמוד הראשון של הספר מבטא המחבר את הרעיון העומד בבסיס החפירה לאיתור העתיקות - השגת מידע על עברה של הארץ ואם אפשר גם על הקשר בין העבר לבין בניין הארץ בהווה.
הספר כולל שני שערים:
שער ראשון - סיפורי הזמן הקדום.
שער שני - סיפורי העת החדשה