stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים בן-שושן
ביוגרפיה

בן שושן נולד ב-1 מרץ 1915 בעיר רוסה בבולגריה, בן לאברהם וחורסי, משפחה מסורתית ובעלת אמצעים אשר עסקה בגידול ומסחר בפירות. כנער, נשלח ללמוד בבית ספר מקצועי בו הוכשר כמכונאי. לאחר סיום לימודיו בתיכון התגייס לצבא הבולגרי ושירת כסבל וחובש בחיל הרפואה.
בשלהי 1940, בגבור שיתוף הפעולה בין ההנהגה הבולגרית לגרמניה הנאצית, החליט חיים לעלות לארץ באמצעות גרעין מכבי. בינואר 1941 הוא הצטרף ל-300 יהודים בולגרים ועוד כ-500 עולים מרומניה כחלק מההעלייה הבלתי ליגאלית לארץ במסע מפרך שנמשך 45 ימים על גבי האוניה דרייאן 2, במהלכו הכיר את מי שלימים תהפוך לאשתו, כוכבת (סטלה). בשל הדוחק והמחסור במים ומזון עגנה האונייה בנמל חיפה ולא נעשה ניסיון להעפלה לילית. כל נוסעי האונייה נתפסו ונשלחו למחנה המעצר מזרעה שהוקם והופעל על ידי ממשלת המנדט מצפון לעכו, ושימש לכליאתם של אסירים ועצירים מנהליים. במהלך השהייה התיידדו חברי הגרעין הבולגרים עם עצורים מגרעין גינוסר שנכלאו בכלא עכו. לאחר שמונה חודשי מעצר הועברו העצורים למחנה המעצר בעתלית בו שהו במשך 11 חודשים נוספים.
לאחר שחרורם, פנו חיים וחבריו להכשרה חקלאית בת שנה במחנה גינוסר ושנה נוספת שהו בקיבוץ גבת והיו ממייסדיו של קיבוץ אייל.
ביוגרפיה > משימת הצניחה באירופה

במהלך שהותו בגבת במאי 1944, התנדב בן שושן להתגייס לשורות הצבא הבריטי ונבחר כאחד מתוך 37 מתנדבים ומתנדבות שנבחרו בקפידה, ביניהם חנה סנש וחביבה רייק להכשרתם כצנחנים, שיועדו לצנוח מעבר לקווי האויב באירופה הכבושה, בכדי להשיג מידע מודיעיני וחילוץ צוותי אוויר של בעלות הברית. בנוסף, הצנחתם הייתה חלק ממאמץ ההטעיה הגדול שנועד לשכנע את גרמניה הנאצית שהפלישה של בעלות הברית תבוא מכיוון דרום אירופה. בן שושן וחברי הקבוצה אומנו בידי הפלמ"ח ועברו קורס צניחה ברמת דוד בידי הצבא הבריטי. בתום הכשרתו נשלח בן שושן וכמה מחבריו לקהיר שבמצרים להתכונן ולהמתין לקראת אישור ביצוע משימת שליחותו בבולגריה.
בקהיר הדריך וליווה את הקבוצה פרץ רוזנברג, ראשון צנחני היישוב. לאור ההתקדמות של הצבא האדום לשטח בולגריה הוחלט על ביטול משימת הצניחה של חיים ובן זוגו, ובפברואר 1945 שוחרר משירות. לאחר שחרורו הוא שב לקיבוץ גבת ושימש בתפקידים שונים במשק. הוא נפטר בקיבוצו במאי 2002 לאחר מחלה.
לקריאה נוספת

יהודית תידור באומל, גיבורים למופת: צנחני היישוב במלחמת העולם השנייה ועיצוב הזיכרון הקולקטיבי הישראלי, הוצאת מכון בן-גוריון, שדה בוקר; אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע, תשס"ד
הערות שוליים

↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1939 - 1949, הוצאת עם עובד, תל אביב יפו, 2004, עמוד 277.
↑  מתוך אתר צנחני היישוב היהודי בארץ-ישראל - תקופת סוף מלחמת העולם השנייה
| התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| כללי | התנדבות היישוב לצבא הבריטי • היישוב במלחמת העולם השנייה • הבריגדה היהודית • לוי בנימין - מפקד הבריגדה • הפלמ"ח • צנחני היישוב • מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי • שבויי היישוב במלחמת העולם השנייה • הרבנים הצבאיים • אות ההתנדבות |  |
| היחידות | פלוגת ההובלה 462 • פלוגת הנדסה 745 ("סולל בונה") • מתנדבי היישוב בחיל החפרים  •  מתנדבי היישוב בבאפס • הרגימנט הארץ-ישראלי • חיל העזר לנשים • פלוגת מובילי המים 148 • יחידת הקומנדו 51 • קבוצת החקירה המיוחדת |  |
| אתרים | פיוג'י • טרוויזיו • בריזיגלה • המערכה על נהר סניו • בית הקברות הצבאי ברוונה |  |
| אישים | משה שרת • יוסף אלמוגי • יצחק בן-אהרן • מרדכי מקלף • עזר ויצמן • חיים הרצוג • אהרן רמז • חיים לסקוב • מאיר זורע • שלמה שמיר |  |
ראו גם פורטל היישוב
יוסף יודוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 1941 כפר מנחם, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  22 בספטמבר 2018 (בגיל 76)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידה 88 - דב לבן  מפקד גדוד 25  מפקד חטיבה 889  סגן מפקד אוגדה 440  מפקד חטיבה 8
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 מנהל בתנובה ובסופרגז
 
יוסף (יוסל'ה) יודוביץ' (21 באוקטובר 1941 – 22 בספטמבר 2018) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על יחידה 88 - דב לבן במלחמת יום הכיפורים ועל חטיבה 8 במלחמת לבנון הראשונה. בעל עיטור המופת על פועלו במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה

יוסף יודוביץ נולד וגדל בקיבוץ כפר מנחם. ב-1961 התגייס לצה"ל, שירת בחיל השריון ושימש נהג טנק בגדוד 82. ב-1962 סיים בהצטיינות קורס מפקדי טנקים ולאחר מכן קורס קצינים. באפריל 1964 השתחרר מהשירות הסדיר. בשירות המילואים שימש מפקד צוות סיור בחטיבה 14.
בקרב אום-כתף, במלחמת ששת הימים, לחם הצוות בפיקודו תחת גדוד 63 בחטיבה. במהלך הקרבות נפצע מפקד הגדוד, נתן ניר, באורח קשה ויודוביץ' היה אמון על חילוצו. הוא זכה על פועלו במלחמה בעיטור המופת. בתיאור המעשה נכתב:
בליל ה-5–6 ביוני 1967 במרחב אום-כתף - אבו עגילה, פקד סגן יוסף יודוביץ על צוות סיור, שהוביל את הכוחות ליעדיהם. סגן יוסף יודוביץ נסע בראש צוות הסיור, השמיד כלי רכב של האויב, שנקלע בדרכו, הסתער וטיהר את מוצב "הסכר". באזור צומת קצימה - אבו-עגילה, חילץ ופינה צוות טנק "סנטוריון" וצוות זחל"ם פיקוד, שנפגעו. כל זאת תחת אש ובקרבת כלי רכב בוערים
ב-1971 מונה למפקד יחידה 88 - דב לבן, יחידת סיור אמפיבי המבוסס על כלי רכב וכלי רק"ם שנלקחו שלל מהצבא המצרי, ולהקימה כיחידת מילואים מובחרת. היחידה בפיקודו לחמה במלחמת יום הכיפורים בחזית המצרית. במהלך הקרבות נהרגו 18 לוחמים ונפצעו 32 אחרים מתוך 126 אנשי היחידה. חלק גדול מהנפגעים היה בקרב מתחם אורחה.
לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 25 בחטיבה 274, הוא חזר לשירות הקבע, מונה למפקדה הראשון של חטיבה 889 ולאחר מכן לסגן מפקד אוגדה 440. במלחמת לבנון הראשונה פיקד על חטיבה 8.
במקביל לשירותו הצבאי במילואים שימש יודוביץ' מזכיר קיבוץ ומרכז משק בקיבוצו כפר מנחם, ובמשך שנים רבות היה מנהל אגף החלב בחברת תנובה (כולל במהלך פרשת הסיליקון בחלב) ומנהל סניפים בחברת סופרגז.
נפטר ב-22 בספטמבר 2018 ונקבר בבית העלמין של קיבוצו כפר מנחם.[דרוש מקור]
ג'ייסון קנלה

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1992 (בן 32) מיאמי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון קנלה (באנגלית: Jason Canela; נולד ב-25 באפריל 1992) הוא שחקן אמריקאי , הידוע בעיקר בזכות תפקידיו בטלנובלות דרום אמריקאיות.
ביוגרפיה

קנלה נולדה במיאמי, פלורידה, להורים קובנים ליזט והריברטו קנלה. יש לו שלושה אחים גדולים יותר, בהם השחקן-זמר ג'נקרלוס קנלה. קנלה. למד משחק במכון לי שטרסברג לתיאטרון וקולנוע בניו יורק.
קריירה

קנלה ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בארצות הברית ב-2016 בסדרה "פיץ'".
בינואר 2018, פורסם במגזין Soap Opera Digest שקנלה לוהק לתפקיד ארתורו רוזלס באופרת הסבון, "צעירים חסרי מנוח".  חוזהו הסתיים ב-2020.
בשנת 2023 לוהק קנלה לתפקיד במיני סדרת הטלוויזיה "פאלם רויאל".
קריירה > טלנובלות

| טלנובלות> שנה | טלנובלות> כותרת | טלנובלות> תפקיד | טלנובלות> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Dónde Está Elisa? | סנטיאגו רינקון | תפקיד משנה |
| 2011 | SoBe Real | פבלו | תפקיד משנה |
| 2014 | קוזיטה לינדה | קאצ'ו | תפקיד משנה |
קריירה > טלוויזיה וקולנוע

| טלוויזיה> שנה | טלוויזיה> כותרת | טלוויזיה> תפקיד | טלוויזיה> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | קמינו | סבסטיאן | סרט באורך מלא |
| 2015 | Single in South Beach | פבלו | סרט באורך מלא |
| 2016 | פיץ' | עומר רובלס | 2 פרקים |
| 2018–20 | צעירים חסרי מנוח | ארתורו רוזלס | תפקיד ראשי, 114 פרקים |
| 2019 | אם זו אהבה | מלצר | סרט באורך מלא |
| 2024 | פאלם רויאל (אנ') | אדי | 7 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Jason Canela brilla con luz propia" [Jason Canela shines with his own light] (בספרדית). People En Espanol. אורכב מ-המקור ב-24 באוקטובר 2010. נבדק ב-19 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "No más desnudos". El Mundo de Orizaba. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2012. נבדק ב-19 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pitch - Full Cast & Crew". TV Guide. 2016.
↑  "Telenovela Alum To Y&R". Soap Opera Digest. United States: American Media, Inc. Odyssey Magazine Publishing Group Inc. 9 בינואר 2018. נבדק ב-9 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jason Canela exits The Young and the Restless, soapcentral.com (באנגלית אמריקאית)
↑  The Young and the Restless Alum Jason Canela Reveals New Project, Where Is He Now?, TV Season & Spoilers, ‏13 בינואר 2024
יעקב אגוזי

יעקב אגוזי (1899 – 16 במרץ 1972) היה חלוץ, שכיהן כראש המועצה האזורית "יזרעאל" בשנים 1959–1968, טרם איחודה עם המועצה האזורית קישון, ליצירת המועצה האזורית עמק יזרעאל.
ביוגרפיה

אגוזי נולד בלובלין, פולין, לדובה ויצחק ניסנבוים, שהיו חסידים. הוא עלה ארצה ב-1918 עם קבוצה מתנועת "צעירי ציון". זו הייתה עלייה בלתי לגלית ומסעם ארצה היה ארוך ומורכב.
בארץ ישראל הוא עבד בייבוש ביצות ליד דגניה א'. ב-1920 הצטרף לדגניה ג' ועקר עם הקבוצה ב-1922. הקבוצה הקימה את קבוצת גניגר.
בקיבוץ, אגוזי מילא תפקידים מנהליים לצד תפקידים חקלאיים. הוא נבחר גם לתפקיד ראש מועצה אזורית "יזרעאל" (לפני האיחוד שייצר את המועצה האזורית "עמק יזרעאל") ונשאר חבר במליאת המועצה עד יום מותו. כראש מועצה הוא היה גם נשיא איגוד ערים של מכבי האש באזור יזרעאל.
לצד תפקידיו בקיבוץ ותפקידיו המוניציפליים, אגוזי היה גם יערן בכיר, מדריך חקלאות ברחבי הארץ, שותף לעליה לחניתה, ממייסדי חברה כלכלית ונציג של התנועה הקיבוצית ושל מפא"י במוסדות שונים.
הובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו גניגר.
חיים אישיים

היה נשוי ללאה לבית ברונטמן שהצטרפה בנעוריה לקבוצה. לשניים נולדו שלושה ילדים ביניהם שי, טייס שנפל בעת שירותו.
הערות שוליים

↑  אגוזי - ראש מועצת איזור יזרעאל, דבר, 6 בדצמבר 1959
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב אגוזי על רקע יער בלפור מיד לאחר נטיעתו (1928)
אדולף אוקס

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1858 סינסינטי, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באפריל 1935 (בגיל 77) צ'טנוגה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Temple Israel Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 בן או בת זוג:  Iphigenia Wise Ochs 
 צאצאים:  Iphigene Ochs Sulzberger 
 קישורים חיצוניים
 חתימה:   
 
בול הנצחה אמריקאי ועליו דמותו של אדולף אוקס
אדולף אוֹקְס (Adolph Ochs;‏ 12 במרץ 1858 – 8 באפריל 1935) היה המו"ל של העיתון "הניו יורק טיימס".
קורות חיים

אוקס נולד בסינסינטי ליוליוס וברטה לוי אוקס, יהודים עניים שהיגרו מגרמניה. אוקס היה השישי והילד הקטן במשפחה. הוא למד בבית ספר יסודי ובהיותו בין 11 יצא לעבוד כנער שליח של העיתון "נאקסביל קרוניקל".
בשנת 1896 רכש את ה"ניו יורק טיימס" והפך למו"ל שלו. במהלך כהונתו בתפקיד גדלה תפוצת העיתון מכ-9,000 גיליונות בעת רכישתו עד ל-780,000 בעת פרישתו בשנות ה-20 של המאה העשרים.
אוקס יצר את סיסמתו המפורסמת של העיתון, הנדפסת תדיר בצדו השמאלי של הלוגו בעמוד הכותרת - "כל החדשות הראויות לדפוס".
בשנת 1884 נשא אוקס לאישה את אפי וייז, בתו של יצחק מאיר וייז מייסד ההיברו יוניון קולג'. בתם היחידה של בני הזוג אוקס, איפיגן ברטה אוקס, נישאה לארתור הייס זלצברגר, שהפך למו"ל של העיתון לאחר מותו של אדולף אוקס.
הערות שוליים

↑  יהודי עני נתן לאמריקה את העתון הגדול ביותר, דואר היום, 2 במאי 1935
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277085605171  BnF: cb17700419v (data)  GND: 137155328  ISNI: 0000 0000 6686 1277  LCCN: n88274971  NTA: 30300309X  SNAC: w68c9xn6  SUDOC: 130996424  VIAF: 18789865   WorldCat (עם VIAF): 18789865 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
My Boy Only Breaks His Favorite Toys

| --- | --- |
 שיר בביצוע טיילור סוויפט
 מתוך האלבום The Tortured Poets Department
 יצא לאור:  19 באפריל 2024
 תאריך הקלטה:  2022–2023
 סוגה:  סינת'-פופ 
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:23
 חברת תקליטים:  ריפבליק רקורדס
 כתיבה:  טיילור סוויפט
 הפקה:  טיילור סוויפט, ג'ק אנטונוף
 
"My Boy Only Breaks His Favorite Toys" (בעברית: "נַעֲרִי שׁוֹבֵר רַק אֶת הַצַּעֲצוּעִים הָאֲהוּבִים עָלָיו") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. את השיר הוציאה ב-19 באפריל 2024 לאור חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כרצועה השלישית מתוך אלבומה ה-11 של סוויפט, The Tortured Poets Department.
רקע

ב-21 באוקטובר 2022 פרסמה סוויפט את אלבומה העשירי, Midnights, שזכה להצלחה אדירה והפך למוקד התעניינות גדול בקרב כלי התקשורת בעולם. ביום הראשון לצאתו הושמע כ-186 מיליון פעמים בספוטיפיי – שיא כל הזמנים. בשנת 2023 הוציאה את Speak Now (Taylor's Version) ואת 1989 (Taylor's Version) כחלק מפרויקט הקלטת כל ששת אלבומיה הראשונים מחדש עקב מחלוקת המאסטרס שלה עם חברת התקליטים ביג משין רקורדס. ב-4 בפברואר נערך טקס פרסי גראמי ה-66 בו הועמד Midnights לכמה פרסים שונים. כמה ימים לפני הטקס שינתה סוויפט את תמונת הפרופיל שלה ברשתות החברתיות לתצלום בשחור-לבן. מעריצים רבים סברו כי היא עתידה להכריז על מועד הוצאתו של Reputation (Taylor's Version), ההקלטה החוזרת של אלבום האולפן השישי שלה, Reputation‏ (2017), שאופיין באותם צבעים. בד בבד הייתה באתר האינטרנט של סוויפט מעין תקלה, שדיווחה על קוד HTTP‏ 321. בנוסף, נרשם על הצג קוד שגיאה אחר בשם "hneriergrd", שפוענח מאוחר יותר על ידי הסוויפטיז בתהליך אנגרמה כ-"Red herring", מונח המתאר אדם שמנסה להסיח את דעת הקהל מפתרון הבעיה האמיתית. קוד המקור של האתר היה בג'יבריש.
בטקס פרסי גראמי ה-66 זכתה סוויפט בשני פרסים עבור "אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר" ו"אלבום השנה". בנאום הזכייה הראשון שלה הכריזה על תאריך צאתו של The Tortured Poets Department, וסיפרה כי היא עבדה על יצירתו עוד מ-2022. עטיפתו הרשמית הועלתה לחשבונות השונים שלה ברשתות החברתיות יחד עם צילום של פתק לבן בכתב יד, אשר שילב תרגומים לאנגלית מקוד המקור של אתר האינטרנט ה"תקול" שלה:
וכך אני בודקת את כל ההוכחות / סמל האצולה המוכתם שלי / המוזות שלי נרכשו כמו חבורות / הקמעות והקסמים שלי / צלילי הטיקטוק של פצצות האהבה / הוורידים שלי התמלאו בדיו שחור כזפת / הכל הוגן באהבה ובשירה...

בכבוד רב, יושבת ראש מחלקת המשוררים המעונים.
ב-6 בפברואר 2024 חשפה סוויפט את רשימת הרצועות באלבום. "My Boy Only Breaks His Favorite Toys" הוכלל כרצועה השלישית שלו. ב-11 באפריל נודע כי אורך השיר עומד על שלוש דקות ועשרים ושלוש שניות.
כתיבת השיר

סוויפט כתבה את השיר לבדה, והפיקה יחד עם ג'ק אנטונוף. "My Boy Only Breaks His Favorite Toys" הוא שיר סינת'פופ העוסק במורכבות של אהבה ואובדן, באמצעות שימוש במטאפורה של שבירת צעצועים, וחוקר את הכאוס הרגשי של מערכת יחסים סוערת, כאשר סוויפט קושרת את קריסתה לנטיית בן זוגה לפירוק בובות והריסת ארמונות חול. כשדיברה על האלבום באמזון מיוזיק, הסבירה סוויפט את משמעות השיר:
השיר עוסק "להיות הצעצוע האהוב ביותר על מישהו, עד שהוא ישבור אותך ואז לא ירצה לשחק איתך יותר [...] הרבה מאיתנו נמצאים במערכות יחסים שבהן אנו מוערכים על ידי אדם בהתחלה, ואז פתאום, הוא שובר אותנו או מפחית מהערך שלנו בנפשו. אנחנו ניאחז בלומר 'לא, לא, לא. היית צריך לראות אותם בפעם הראשונה שהם ראו אותי. המצב יחזור לקדמותו בסוף'. [...] זהו סוג של שיר על הכחשה, על כך שאפשר לחיות בעולם כזה שבו עדיין יש תקווה למערכת יחסים רעילה ושבורה.
ביקורת

השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים. אנדי וון פיפ מ-Under The Radar ציין לחיוב את השורה ”Oh, here we go again, the voices in his head” וכתב בהתייחסות אליה כי "השנינות של סוויפט נשארת חדה כתער". בדירוג מגזין בילבורד של 31 השירים שבגרסה המורחבת של האלבום, הוצב השיר במקום ה-17, ונכתב כי הוא ראוי להיכלל ברשימת השירים בסיבוב ההופעות השישי של סוויפט, The Eras Tour.
ביקורת > רשימות ודירוגים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | The Tortured Poets Department של טיילור סוויפט: דירוג 31 הרצועות | 17 |  |
| הוליווד ריפורטר | כל השירים ב-The Tortured Poets Department של טיילור סוויפט, לפי דירוג | 13 |  |
| רולינג סטון | כל 274 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג | 80 |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 6  |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 10  |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 6  |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 25  |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 92  |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 6  |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 6  |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 40  |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 36  |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 50  |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 17  |  |
|  הודו | IMI | 14  |  |
|  הונג קונג | מצעד שירי הונג קונד | 16  |  |
|  הפיליפינים | בילבורד הפיליפינים | 9  |  |
|  ישראל | היטליסט | 94  |  |
|  לוקסמבורג | בילבורד | 12  |  |
|  ליטא | AGATA | 37  |  |
|  מלזיה | בילבורד | 14  |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 29  |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 7  |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 49  |  |
|  צ'כיה | מצעד 100 הסינגלים הדיגיטליים | 31  |  |
|  צרפת | SNEP | 49  |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 6  |  |
|  קרואטיה | מצעד הבילבורד של קרואטיה | 23  |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 18  |  |
נתן בר שמעון

נתן בר שמעון (1905 – מאי 1967) היה ממקימי כפר רופין ומחקלאי עמק יזרעאל, שכיהן כראש המועצה האזורית "יזרעאל" בשנים 1951–1959 (לפני איחודה עם המועצה האזורית קישון, ליצירת המועצה האזורית עמק יזרעאל).
ביוגרפיה

בר שמעון נולד בבוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה דתית. הוא עלה לארץ ישראל ב-1934 והיה ממייסדי כפר רופין. בהמשך עבד במחלקת קליטת העלייה של הסוכנות היהודית.
בשנת 1942 הצטרף לגרעין גניגר. כנציג הקיבוץ, הוא התמודד על ראשות המועצה האזורית והחזיק בתפקיד שמונה שנים.
בשנים 1960–1966 ניהל את חברת "כים-אוויר" – חברה לריסוס חומרי הדברה על שדות חקלאיים.
הוא נפטר לאחר שחלה במחלה ממושכת וקשה, והובא למנוחות בקיבוץ גניגר. השאיר מאחוריו אישה ושלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  א. כרמיאלי סיים תפקידו כיו"ר מועצת יזרעאל, על המשמר, 19 בנובמבר 1951
↑  נתן בר שמעון, דבר, 7 במאי 1967
↑  פ. נחום, 30 שניות של גורל, דבר, 5 באוגוסט 1960
↑  הודעת כים אויר, דבר, 31 באוגוסט 1961
נפתחת עונת הריסוס מן האויר, חרות, 18 ביוני 1962
↑  יצא מנהל "כימאויר" לארה"ב לרכוש מטוסי רסוס חדשים, חרות, 14 בינואר 1964
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים מילר

ערך זה עוסק במפקד ופעיל העפלה. אם התכוונתם לפוליטיקאי חרדי, ראו .
| --- | --- |

חיים מילר, 1946
 לידה:  29 באפריל 1921 וינה, אוסטריה אוסטריה
 פטירה:  26 בספטמבר 2020 (בגיל 99) כפר מנחם, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1941–1949 (כ־8 שנים)
 
חיים והדסה מילר בשנת 1946
חיים מילר (29 באפריל 1921 – 26 בספטמבר 2020) היה חבר קיבוץ כפר מנחם שזכה להכרה ציבורית בזכות פעילותו כחבר תנועת הנוער "השומר הצעיר" וכלוחם ומפקד בפלמ"ח ובהגנה, ובין השאר, ביחידות הפלי"ם, הנוקמים, המחלקה הגרמנית, ובארגון פעילות העפלה לארץ ישראל.
ביוגרפיה

מילר נולד בווינה ועלה לארץ ישראל במרץ 1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, כחניך תנועת הנוער השומר הצעיר בעלייה בלתי לגלית. הוא הצטרף לגרעין שנועד להקים את קיבוץ כפר מנחם. חברי הגרעין שהו במשך שנה וחצי בקיבוץ עין השופט, ולאחר מכן המתינו במושבה כפר הדר, ליד רמתיים, עד לקבלת אישור העלייה על הקרקע.
מילר התגייס לפלמ"ח ובמקביל עבד בקיבוצו במסגרות. תחילה שירת במחלקה הגרמנית של הפלמ"ח, עד שהיחידה הועברה אל הצבא הבריטי. לאחר מכן, שירת בפלי"ם, ובחוליית הנוקמים או ה"נקם", אשר בנוסף לפעילותה המיוחדת, ארגנה עליית מעפילים לארץ ישראל והברחה של נשק ותחמושת. הוא מונה לפקד על מחנה מעפילים בצרפת, ואחר כך השתתף בפיקוד על אוניית המעפילים "תל חי". כאשר חזר לארץ הועבר למסגרת ההגנה המרחבית, ושירת כמפקד אזורי בסביבות קיבוצו כפר מנחם, ובמבצע יואב במלחמת העצמאות. לאחר הקמת מדינת ישראל עבד במחלקת הביטחון של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
בסוף שנת 1946 התחתן עם הדסה כהן בת משמר הירדן, והקים עמה משפחה. לחיים והדסה נולדו שתי בנות ושני בנים, והם אימצו אל משפחתם שלושה ילדים. הדסה נפטרה ממחלה בשנת 2004.
ב-2008 יצא סרט המתאר את קורות חייו.
מילר קיבל בשנת 2015 את "פרס יקיר התעשייה הקיבוצית".
בערב יום השואה 2016 ראיינו את מילר בערוץ 10 שאמר: "אז, כולם רצחו - אז גם אני. זו הייתה תגובה, פשוט תגובה" ו-"היום לא הייתי עושה את זה, אבל אני לא מצטער".
חיים נפטר בקיבוצו כפר מנחם ב-26 בספטמבר 2020 בגיל 99, והובא למנוחות בבית העלמין של הקיבוץ.
הערות שוליים

↑  ראו: סיפור הפלגת תל חי, באתר הפלי"ם
↑  דף יזכור, הדסה מילר
↑  יקיר התעשייה, באתר התנועה הקיבוצית(הקישור אינו פעיל)
↑  ריאיון לחדשות 10
דניאלה מאניני

דניאלה מאניני (Daniele Mannini; נולד ב-25 באוקטובר 1983 בעיר ויארג'ו, שנמצאת במחוז טוסקנה באיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בקבוצת פונטדרה האיטלקית.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשנותיו הראשונות שיחק מאניני בקבוצת הכדורגל של עיר הולדתו ויארג'ו. ב-2003 הצטרף לפיזה בה שיחק עונה אחת בטרם עבר לקבוצת ברשה ששיחקה באותם ימים בסרייה א'. בעונתו הראשונה כבש מאניני 3 שערים ב-30 משחקים אך ברשה ירדה בתום העונה לסרייה ב'. מאניני הפך לאחד מכוכבי הקבוצה.
בינואר 2008 רכשה קבוצת נאפולי את כרטיס השחקן שלו תמורת 7.5 מיליון אירו. מאניני הצטרף בכך למארק האמסיק ופביאנו סנטקרוצ'ה שהגיעו לנאפולי גם כן מברשה.
מאניני, שיכול לשחק בשני האגפים, השתלב היטב בקבוצה. מאניני שיחק בשורות הנבחרת עד גיל 21 בין השנים 2004–2005.
ליגת העל של סרביה ומונטנגרו בכדורסל

| --- | --- |

 ענף:  כדורסל 
 תאריך ייסוד:  1992 
 ארגון מפעיל:  Basketball Federation of Serbia and Montenegro 
 תקופת התחרות:  1992–2006 (כ־14 שנים) 
 מדינות משתתפות:  סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו
 הכי הרבה זכיות:  פרטיזן בלגרד (8 זכיות)
 מפעל גבוה יותר:  הליגה האדריאטית
 מפעל מקביל:  הגביע היוגוסלבי בכדורסל גביע רדיבוי קוראץ'
 מפעל נמוך יותר:  הליגה השנייה של סרביה ומונטנגרו
 → הליגה היוגוסלבית הליגה הסרבית הליגה המונטנגרית ← 
 
ליגת העל של סרביה ומונטנגרו בכדורסל (בשמה הרשמי ליגת YUBA – Yugoslav Basketball Association, ליגת התאחדות הכדורסל היוגוסלבית) הייתה הליגה העליונה המקצועית בכדורסל לגברים בסרביה ומונטנגרו (לשעבר הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה). הליגה, שנוסדה עם התפרקות יוגוסלביה ב-1992 ופורקה עם עצמאות מונטנגרו ב-2006, נוהלה על ידי פדרציית הכדורסל של סרביה ומונטנגרו.
הליגה ירשה את הליגה היוגוסלבית בכדורסל של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, וכאשר סרביה ומונטנגרו נפרדו ב-2006 חדלה להתקיים ומותגה מחדש כליגת העל הסרבית בכדורסל, כשמונטנגרו הקימה ליגה משלה.
זוכות

1992/93: הכוכב האדום בלגרד
1993/94: הכוכב האדום בלגרד
1994/95: פרטיזן בלגרד
1995/96: פרטיזן בלגרד
1996/97: פרטיזן בלגרד
1997/98: הכוכב האדום בלגרד
1998/99: בודוצ'נוסט פודגוריצה
1999/00: בודוצ'נוסט פודגוריצה
2000/01: בודוצ'נוסט פודגוריצה
2001/02: פרטיזן בלגרד
2002/03: פרטיזן בלגרד
2003/04: פרטיזן בלגרד
2004/05: פרטיזן בלגרד
2005/06: פרטיזן בלגרד
הופעות לפי מועדון

| תארים | קבוצה | שנים |
| --- | --- | --- |
| 8 | פרטיזן בלגרד | 1994/95, 1995/96, 1996/97, 2001/02, 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06 |
| 3 | הכוכב האדום בלגרד | 1992/93, 1993/94, 1997/98 |
| 3 | בודוצ'נוסט פודגוריצה | 1998/99, 1999/00, 2000/01 |
גמרי הפלייאוף

מקור
ליגות יורשות

סרביה ליגת העל הסרבית בכדורסל (2006–)
קוסובו ליגת העל הקוסוברית בכדורסל
מונטנגרו ליגת העל המונטנגרית בכדורסל (2006–)
ראו גם

הליגה היוגוסלבית בכדורסל
הגביע היוגוסלבי בכדורסל
ליגת העל הסרבית בכדורסל
ליגת העל המונטנגרית בכדורסל
גביע רדיבוי קוראץ'
הליגה האדריאטית
הערות שוליים

↑  "History of YUBA League". kosarka.co.yu. נבדק ב-2023-11-02.
↑  "State championships". kls.rs. נבדק ב-2023-11-02.
בוריס סניור

| --- | --- |

דיוקנו של סניור במדי חיל האוויר, 1952
 לידה:  מאי 1924 דרום אפריקה
 פטירה:  10 באפריל 2004 (בגיל 79) י"ט בניסן ה'תשס"ד
 מקום קבורה:  כפר שמריהו 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1948 – 1952 (צה"ל)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 טיס בטייסת 101   מפקד בסיס שדה דב  מייסד חיל הנ"מ  סגן מפקד חיל האוויר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות
 
בוריס סניור (באנגלית: Boris Senior, כונה גם בוריס אלדור; מאי 1924 – 10 באפריל 2004) היה טייס יהודי ממוצא דרום-אפריקני, מאנשי מח"ל, ממייסדי חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה > טייס במלחמת העולם השנייה

סניור נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה לוולף סניור, יהודי יוצא ליטא ולאנני רובינסון. התחנך בדרום אפריקה בבית ציוני ולאחר סיום לימודיו התיכוניים, הוכשר כטייס בקורס טיס ברודזיה (כיום זימבבואה) והתגייס לחיל האוויר הדרום-אפריקני. במלחמת העולם השנייה, הצטרף בוריס לחיל האוויר המלכותי הבריטי, הוצב בבסיס פאיד שבמצרים ועבר שם הכשרה בהטסת מטוס הקרב ספיטפייר. לאחר מכן הוצב בפברואר 1945 בטייסת הקרב המדברית 250 "סודאן" בסרוויה. משם יצא בחודשיים הבאים במטוסי קיטיהוק למשימות תקיפה באיטליה.
מטוסו של סניור הופל ב-7 במרץ 1945, בעת שהפציץ אוניות גרמניות במפרץ ונציה. סניור צנח למימיו הקפואים של הים האדריאטי ונמשה אחרי שעות מספר על ידי צוות מטוס קטלינה אמריקאי במבצע נועז. כשחזר סניור לבסיסו התברר לו כי המפציץ שהטיס אחיו, ליאון, הופל אף הוא ולא נמצא. ליאון הוכרז נעדר ומעולם לא נודעו עקבותיו. לאחר האסון שב סניור לבית המשפחה בדרום-אפריקה.