stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טופ רמדור

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית, הבורסה לניירות ערך
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  טופמע
 מייסדים:  גלעד הר עוז, שמוליק מילנר
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־35 שנים)
 מיקום המטה:  ישראל
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  תוכנה
 שווי שוק:  236 מיליון ש"ח (26 בינואר 2025)
 הכנסות:  237 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  19.9 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  12.6 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  73.6 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  288 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  מיכאל טננבאום
 מנכ"ל:  דרור שגב
  
 www.ramdor.co.il
 
טופ רמדור מערכות ומחשבים (1990) בע"מ (Top Group) היא חברת תוכנה ישראלית המתמחה בפיתוח ושיווק פתרונות תוכנה בעולמות תוכן לניהול פרויקטים ורכש הנדסי, ניהול משימות מכל תהליך ארגוני, ניהול חווית לקוח באמצעות מערכת סקרים ומשובים, ניהול ביצועים וגיוס עובדים, פתרונות בעולמות ה-BI וה GRC, מומחיות ביישום והטמעת SAP B1, NetSuite, Agile PLM. טופ מערכות ומחשבים היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בעלי השליטה בחברה הם אנשי העסקים גלעד הר-עוז ושמוליק מילנר.
אודות החברה

מערכות החברה משמשות בעיקר ככלי לניהול ארגוני אפקטיבי ומאפשרות ניהול משותף, בקרה, מעקב, תקשורת מקוונת ושיתוף מידע. מערכות החברות הן גם מערכות ענן המאפשרות ניהול בו זמנית של מאות פרויקטים ואלפי משתמשים בפריסה גאוגרפית רחבה, תוך שיתוף מידע בין קבוצות עבודה וסנכרון מלא.
אודות החברה > רכישות

תחת קבוצת טופ, לצד טופ רמדור, קיימת חברת טופ סולושינס אשר עוסקת בפיתוח ושיווק מוצרים העוסקים בניהול משימות וסקרים GRC, גיוס והערכות ביצועים.
במהלך שנת 2011 רכשה החברה את חברת ERD שפיתחה מערכת הכוללת ERP לניהול הנדסי בחברות יזמיות וקבלניות. בעקבות הרכישה, החלה טופ רמדור להוביל פרויקטים מובסים ERP לניהול פרויקטים הנדסיים. במהלך 10 שנים רכשה הקבוצה עוד 12 חברות ופעילויות.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1990 והחלה לפתח מערכות ממוחשבות לניהול מכרזים. לאחר מכן, בשנת 1995 התקדמה החברה לפיתוח תוכנות שיעודן הוא ניהול תקציב הנדסי לשימושן של חברות המתמחות בהקמת פרויקטים הנדסיים רחבים. בשנת 2008 העבירה את כל מוצרי התוכנה שלה לטכנולוגיה המבוססת על מחשוב ענן.
בשנת 2003, בעקבות המיתון הקשה והריבית הגבוהה במשק, נקלעה החברה למצוקה תזרימית אשר כמעט והביאה להפסקת העמדת האשראי לחברה. לאחר העברת חלק מהשליטה לחברת וואן תוכנה החליטו הבנקים למחוק לרמדור את החוב על סך 9.3 מיליון שקלים.
בשנת 2012, במסגרת הקמת פרויקט עיר הבה"דים של צה"ל בנגב, הטמיעה חברת רמדור מערכת לניהול פרויקטים המכונה @view בקבוצת מבט לנגב, שזכתה במכרז להקמת הפרויקט הצה"לי בדרום הארץ. מטרת הטמעת המערכת היא לאחד את כל הגורמים המעורבים בהקמת הפרויקט.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  טופ רמדור מערכות ומחשבים בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  רמדור רכשה את חברת ERD, באתר כלכליסט, 9 באוגוסט 2011
↑  גולן פרידנפלד, ‏התוכנית להצלת רמדור: לאומי פיתוח תעשייה והמזרחי יימחקו 9.3 מיליון שקל מחובות החברה, באתר גלובס, 16 באוקטובר 2003
↑  רמדור הטמיעה במבט לנגב מערכת לניהול פרויקט עיר הבה"דים במאות אלפי שקלים PC אנשים ומחשבים
אהרן אופנהיימר

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1940 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  26 בינואר 2022 (בגיל 81)
 ענף מדעי:  יהדות והיסטוריה של עם ישראל
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  שמואל ספראי 
 תרומות עיקריות
 חקר תקופת המשנה והתלמוד, רבי יהודה הנשיא
 
אהרן אופנהיימר (18 באוגוסט 1940 – 26 בינואר 2022) היה פרופסור להיסטוריה של עם ישראל בתקופת המשנה והתלמוד באוניברסיטת תל אביב ומופקד על הקתדרה על שם סר אייזיק וולפסון למדעי היהדות.
חייו ופועלו

אהרן אופנהיימר נולד וגדל בתל אביב. היה בוגר בית הספר צייטלין. למד לתואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ותלמוד באוניברסיטה העברית. ב-1967 השלים תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל, והתזה שלו עסקה במעשר ראשון בהלכה ובמציאות בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד בהנחיית אברהם שליט. כתב דוקטורט בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית, בהנחיית אברהם שליט ושמואל ספראי, וסיימו ב-1973. נושא הדיסרטציה היה מושג "עם הארץ", והיא התפרסמה מאוחר יותר בצורת ספר בשם 'עם הארץ: מחקר בהיסטוריה חברתית של העם היהודי בתקופה ההלניסטית-רומית' (במקור: The 'Am Ha-Haaretz: A Study in the Social History of the Jewish People in the Hellenisitic-Roman Period.)
שימש במשך שמונה שנים העורך של כתב העת "קתדרה" ושלוש עשרה שנה היה עורך משותף של כתב העת "ציון". כיהן בתפקידים שונים באוניברסיטת תל אביב ובהם: ראש בית הספר למדעי היהדות, ראש החוג להיסטוריה של עם ישראל, ראש המרכז לחקר התפוצות וראש הלימודים הכלליים. שימש כפרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל.
נפטר ב-26 בינואר 2022.
מחקרו

אהרן אופנהיימר עסק בעיקר בתקופת המשנה והתלמוד בתולדות עם ישראל, המקבילות לתקופה הרומית והביזנטית בקרב עמי העולם. הוא חקר את התקופה שמחורבן בית שני בשנת 70 לספירה ועד הכיבוש המוסלמי ב-638. הוא התמקד בהנהגה וחברה, בתפוצה בבבל, במרד בר כוכבא.
מחקרו > שיטות מחקרו

אהרן אופנהיימר שם דגש על שימוש בספרות התלמודית בתור מקור היסטורי וראה בה שתי בעיות:
האחת, לספרות התלמודית אין שום יומרות להיות ספר היסטורי, מכיוון שהיא נכתבה כספרות הלכתית המורה חוק דתי, יש בה אגדה תאולוגית של חינוך דתי.
בעיה שנייה היא שלפעמים מפריד זמן ממושך בין העריכה של המקור לבין התקופה שעליה הוא מספר. לפעמים יש גם הפרש במקום, למשל אם יש בתלמוד הבבלי ידיעה על מרד בר כוכבא או על כל אירוע בארץ ישראל בתקופת התנאים, יש לקחת בחשבון שהתלמוד הבבלי נערך כ-300 שנה אחרי סוף התקופה התנאית. כלומר סביב שנת 500 לספירה והוא בנוי בעיקר על חכמי בבל וכאשר חוקרים את ארץ ישראל ישנה גם בעיה של מרחק גאוגרפי מהמקום.
אלו הם הקשיים שיש להתגבר עליה ובגינם ישנם חוקרים הסבורים כי הספרות התלמודית פסולה כספרות היסטורית. אופנהיימר האמין כי זוהי שגיאה ודווקא משום שלא כתבו היסטוריה, יש בה תכונה של "משיח לפי תומו". היות שהכתבים הם קדושים בעיני כותביהם, לכן השינויים אינם גדולים כל כך. עם זאת, האירועים אוגדים סביבם הרבה נופך אגדי, ותפקיד ההיסטוריון הוא לנסות ולמצוא את הגרעין ההיסטורי בתוך כל הדברים שכוונתם הלכתית או אגדית.
עם זאת, יש בתלמוד תיאורים של חיי היום-יום שחסרים במקורות היסטוריים כלליים. דוגמה לכך היא פרטים בספרות הקלאסית על הצבא הרומי, שלא ניתן למוצאם אצל ההיסטוריונים הרומים. כאן הגיע אופנהיימר למתודת-עבודה שנייה שהירבה להשתמש בה במחקרו והיא לנסות ולהצליב בין עדויות מהספרות התלמודית והסופרים הרומים, אבות הכנסייה, הכרוניקות השומרוניות, ספרות בבלית, והממצא הארכאולוגי.
תוך כדי עיסוקיו השונים על פי המתודה שתוארה, הצליח אופנהיימר להגיע למסקנות וגם לחידושים במחקר.
מחקרו > הסיבות לגבי מרד בר כוכבא

ישנן שתי עדויות לסיבות למרד בר כוכבא. האחת מפיו של ההיסטוריון הרומי קאסיוס דיו, שסובר כי הסיבה הייתה בניינה של ירושלים כעיר נוכרית עם מקדש אלילי על ידי הקיסר אדריאנוס. השנייה היא של הספר "היסטוריה אוגוסטה", הכולל ביוגרפיות של קיסרים, שבו נכתב כי המרד פרץ כתוצאה מאיסור ברית המילה על ידי אדריאנוס. היו חוקרים שהעדיפו אחת משתי הסיבות, והיו שסברו כי התקיימו שתי הסיבות גם יחד.
אופנהיימר שילב במחקרו את ההיסטוריה הכללית בצוותא עם פרופסור בנימין איזק, והם מצאו את ה"היסטוריה אוגוסטה" כמקור בלתי אמין והדברים המוזכרים בו אודות יהודים, כוונתם יותר לבדר, מאשר לספר מהלכים היסטוריים אמיתיים. בהמשך לכך בדק אופנהיימר את המקורות התלמודיים שהביאו חוקרים שונים לתמוך בסיבה של איסור המילה, ומצא שאין בהם כדי סיוע כזה. התוצאה היא הרצאה בכנס שהפכה למאמר 'איסור ברית המילה כסיבה למרד: עיון מחודש'. במקביל לכך גילו הארכאולוגים מטמוני מטבעות שיש בהם מטבעות של 'איליה קפיטולינה', השם שאדריאנוס נתן לירושלים האלילית, עם מטבעות שקדמו למרד או בזמן המרד ובלי מטבעות יותר מאוחרים. דבר שמחזק את הטענה שבניין ירושלים כעיר נוכרית, היא הסיבה למרד בר כוכבא.
מחקרו > הקבורה מעבר לפרת

במשך עשר שנים עסק אהרן אופנהיימר בזיהוי היישובים בבבל שנזכרים בתלמוד הבבלי והוציא ספר שמוקדש לעניין הזה ושמו 'יהדות בבל בתקופה התלמודית' (במקור: Babylonia Judaica in the Talmudic Period). במסגרת המחקר מצא שנהגו לקבור יהודים מהצד המערבי של נהר הפרת שהיה מדברי. הדבר בא לידי ביטוי בספרות התלמודית, בספרות הגאונים, בממצא הארכאולוגי של בתי קברות יהודים ממערב לפרת ואצל הגאוגרפים הערבים בימי הביניים. הסיבה לכך שלקחו את גווייתו של מי שמת למשל במחוז ליד החידקל וטלטלו אותה אל מעבר לפרת, מרחק של עשרות רבים של קילומטרים, הייתה על מנת שהם ייקברו בגבולות ארץ ישראל המובטחת המגיעים עד נהר הפרת.
בגלל הירידה מארץ ישראל שאירעה אחרי מרד בר כוכבא, החלו חכמי ארץ ישראל לטעון שמי שקבור בארץ ישראל, כאילו קבור תחת המזבח ולעומת זאת יהודי שקבור בחוץ לארץ, ספק אם יקום לתחיה בתחיית המתים ואם כן, הרי רק אחרי תהליך לא נעים של גלגול מחילות (הכוונה היא להתגלגלות תת-קרקעית במערות ממקום המוות לארץ ישראל, שהרי רק בארץ ישראל מתים קמים לתחייה). אופנהיימר סבר כי המטרה של טיעונים אלה היא ברורה ושקופה והיא לבלום את הירידה מארץ ישראל.
באו יהודים שניסו לאחד את הנעים עם המועיל, כלומר לחיות בתפוצות, בעיקר בבבל שמחוץ לתחומי האימפריה הרומית ולצוות על העברתם לקבורה בארץ ישראל אחרי מותם וכך הסבירו חוקרים את מציאותם של קברים של יהודים מהתפוצות בבתי קברות מתקופת התלמוד, למשל בית שערים. כאן בא החידוש של מחקרו של אופנהיימר, בטענתו שלא כל יהודי יכול להרשות לעצמו להעביר גופה לארץ ישראל, שכן הדבר כרוך בלוגיסטיקה ובממון רב. יהודים שאינם עשירים אבל בכל זאת מעוניינים בתחיית המתים, נקברו מעבר לפרת, שזה הרבה יותר קרוב והרבה יותר פשוט וכבר נמצא בגבולות ארץ ישראל.
מחקרו > התמורות במצוות הדת לאורך ההיסטוריה

חוקרים רבים עסקו בפועלם של התנאים, שעמלו לסתום את החלל שנוצר עם חורבן הבית ולהבטיח קיום יהודי לאומי, בלי ירושלים ובהיעדר מקדש. לדוגמה חג הפסח בימי הבית התבטא בעלייה לרגל ובהקרבת קורבן פסח, שזה הקורבן היחיד שאדם אוכל בעצמו ללא שיתוף עם של כהן. אחרי החורבן התעוררה השאלה כיצד להגיב ולחגוג את חג הפסח, שכן ירושלים חרבה ואי-אפשר לעלות לרגל וגם אי-אפשר להקריב קורבנות בלי בית המקדש שבירושלים. בא רבן גמליאל, שהיה ראש לחכמים בתקופת יבנה, שאליה העבירו את המרכז מירושלים, והוא העביר את הפסח מהטקסים בחצרות המקדש אל כל בית בישראל, על ידי אמירת ההגדה של פסח ועל ידי העלאתם של המצה והמרור, שהיו בזמן המקדש תוספות לקורבן, לדרגה של מצוות עצמאיות. במקום בית המקדש והקורבנות, הועלה לימוד התורה למדרגת הערך המרכזי ביהדות ובמידה מסוימת גם התפילה בבית הכנסת.
במחקריו המשיך אופנהיימר הלכי חשיבה אלה, ושרטט את הצורות בהן ממשיכים התנאים בדרך זו עד ימי רבי יהודה הנשיא ועד בכלל. הוא טען שחורבן הבית שהיה מאורע טראומטי בזמנו, ואפשר שבטווח הארוך היטיב עם עם ישראל והפך אותו מעם המכיל בדתו אלמנטים פגניים כגון בית המקדש וקורבנות, לעם ששם דגש על האינטלקט ומשקיע את עיקר מאמציו ומשאביו בלימוד. מכאן מובן שרבי יהודה הנשיא רצה לבטל את צום תשעה באב, שכן לעם היהודי נמצא פתרון בדמות לימוד התורה, והמצב המדיני בימיו בא לידי ביטוי ביחסים מתוקנים עם השלטונות הרומיים. אופנהיימר הרחיב את הדיבור על נושאים אלה בביוגרפיה הקרויה רבי יהודה הנשיא, שיצאה בסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי".
ספרים שכתב

Aharon Oppenheimer, The 'Am Ha-Haaretz: A Study in the Social History of the Jewish People in the Hellenistic-Roman Period. Leiden: E.J. brill, Netherland 1977
Aharon Oppenheimer, in collaboration with Benjamin Isaac and Michael Lecker, Babylonia Judaica in the Talmudic Period. Dr. Ludwig Reichert Verlag, Wiesbaden, Germany, 1983
אהרן אופנהיימר, הגליל בתקופת המשנה. ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנ"א 1991.
Aharon Oppenheimer, Between Rome and Babylon: Texts and Studies in Ancient Judaism. Mohr Siebeck, Tubingen Germany, 2005.
אהרן אופנהיימר, רבי יהודה הנשיא, הסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי". ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 2007.
אהרן אופנהיימר, על נהרות בבל. ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 2017.
Aharon Oppenheimer, Rabbi Judah ha-nasi. Statesman, Reformer, and Redactor of the Mishnah. Mohr Siebeck, Tubingen Germany, 2017.
ספרים שערך

מרד בר-כוכבא / עורך אהרן אופנהיימר. ירושלים: מרכז זלמן שזר להעמקת התודעה ההיסטורית היהודית: החברה ההיסטורית הישראלית, תש"ם 1980.
פרקים בתולדות ירושלים בימי בית שני: ספר זיכרון לאברהם שליט / בעריכת אהרן אופנהיימר, אוריאל רפפורט, מנחם שטרן. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"א, 1980.
מרד בר-כוכבא: מחקרים חדשים / העורכים: אהרן אופנהיימר, אוריאל רפפורט. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ד 1984.
אדם ואדמה בארץ-ישראל הקדומה: קובץ מחקרים / העורכים: אהרן אופנהיימר, אריה כשר, אוריאל רפפורט. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ו 1986.
בתי-כנסת עתיקים: קובץ מחקרים. העורכים: אהרן אופנהיימר, אריה כשר, אוריאל רפפורט / ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ח 1987.
יהודים ויהדות בימי בית שני, המשנה והתלמוד: מחקרים לכבודו של שמואל ספראי / העורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, מנחם שטרן. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ג 1993.
דור לדור: משלהי תקופת המקרא ועד חתימת התלמוד: קובץ מחקרים לכבוד יהושע אפרון / עורכים: אהרן אופנהיימר, אריה כשר. ירושלים: מוסד ביאליק בשתוף בית הספר למדעי היהדות על-שם חיים רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ה 1995.
היהודים בעולם ההלניסטי והרומי: מחקרים לזכרו של מנחם שטרן / עורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, דניאל שוורץ. ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, החברה ההיסטורית הישראלית, תשנ"ו 1996.
התפוצה היהודית בתקופתה ההלניסטית-רומית: קובץ מחקרים / עורכים: אהרן אופנהיימר, בנימין איזק. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ז, 1996.
יהודים ונכרים בארץ-ישראל: בימי הבית השני, המשנה והתלמוד / העורכים: אהרן אופנהיימר ואחרים. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ג 2003.
ספר יובל לכבודו

Judaea-Palaestina, Babylon and Rome : Jews in antiquity / edited by Benjamin Isaac and Yuval Shahar, Tübingen : Mohr Siebeck, 2012
לקריאה נוספת

ישראל לי לוין, (על) אהרן אופנהיימר, "הגליל בתקופת המשנה" (תשנא), ציון נז, ב (תשנ"ב 1992) 213–216.
הערות שוליים

↑  פרופ' אופנהיימר ז"ל
↑  The ban on circumcision as a cause of the revolt: a reconsideration, The Bar Kokhba War Reconsidered (2003) 55-69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266265405171  BIBSYS: 90075531  BnF: cb126829363 (data)  CiNii: DA04140169  GND: 103206868  ISNI: 0000 0000 8078 2057  LCCN: n82074118  NKC: zmp2012715115  NLA: 35420933  NTA: 070597669  RERO: 02-A003657007  SUDOC: 074497650  VcBA: 495/305142  VIAF: 92376203   WorldCat (עם VIAF): 92376203
מנועי בית שמש

| --- | --- |


מנועי בית שמש. אפריל 2019
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  מנבש
 מייסדים:  יוסף שידלובסקי
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־57 שנים)
 מיקום המטה:  אזור תעשייה מערבי, בית שמש
 קואורדינטות:  31°44′21″N 34°57′24″E﻿ / ﻿31.739098794133°N 34.956570369317°E﻿ / 31.739098794133; 34.956570369317 
 משרד ראשי:  ישראל בית שמש, ישראל
 בעלות:  קרן פימי (35.5%)
 ענפי תעשייה:  תעופה ומנועים
 מוצרים עיקריים:  חלקים למנועי סילון
 שווי שוק:  3.61 מיליארד ש"ח (26 בינואר 2025)
 הכנסות:  210 מיליון דולר (2023)
 רווח תפעולי:  88.4 מיליון דולר (2023)
 רווח:  60.0 מיליון דולר (2023)
 הון עצמי:  154 מיליון דולר (2023)
 סך המאזן:  289 מיליון דולר (2023)
 יו"ר:  גילון בק
 מנכ"ל:  רם דרורי
 עובדים:  כ-1000, כולל שני מפעלים אחד בסרביה ואחד בארץ
  
 www.bsel.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) מנועי בית שמש(למפת השפלה רגילה) מנועי בית שמש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנועי בית שמש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנועי בית שמש  he מנועי בית שמשhe מנועי בית שמשמפת  __ בית שמשמכל הצדדים: __ מועצה אזורית מטה יהודה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מנועי בית שמש אחזקות (1997) בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית הפועלת בשני מגזרים: מגזר הייצור, הכולל ייצור חלקים למנועי סילון (לרבות ייצור יציקות מדויקות של חלקי מתכת למנועי סילון), והמגזר המנועי, ובמסגרתו עוסקת החברה בשיפוץ, הרכבה והנדסה של מנועי סילון ושל חלקים למנועים. החברה היא המובילה בישראל בתחום. לחברה אולמות ייצור בעיבוד שבבי, בית יציקה ליציקות מדויקות בשיטת שעווה נעלמת ליצור להבי (אנ') טורבינות למנועי סילון, אולמות שיפוץ והרכבת מנועים, מעבדות לבדיקות איכות ובדיקות אל הרס ומתקני הרצה ובדיקה של המנועים. לאחרונה פתחה החברה בחצר המפעל מרכז הכשרה חדיש וייחודי בארץ למקצועות עיבוד שבבי לענף התעופה, הכולל סדנא ולימודים עיוניים מעמיקים, בשיתוף משרד העבודה והרווחה ורשת "עתיד" מכללות טכנולוגיות.
מנועי סילון מתוצרת מנועי בית שמש נמצאים בשימוש בעיקר בצה"ל ומשמשים באמצעי לחימה כגון טיל הדלילה.
סוגי מנועים

שורק 4 (הקישור אינו פעיל)
טיל דלילה
BS 175
BS 151
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מנועי בית שמש אחזקות (1997) בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  מפעל מנועי בית שמש מיסדו של שידלובסקי מתחיל בייצור, על המשמר, 10 בינואר 1969
↑  מפעל מנועי בית שמש נחנך על ידי ראש הממשלה, דבר, 16 בינואר 1969, המשך
↑  א גזית, השנה כבר יטוסו מטוסים עם מנוע מתוצרת ישראל, מעריב, 8 בינואר 1971
↑  יהושע כהנא, התעשיה האווירית תשותף במפעל לייצור מנועי־סילון, מעריב, 16 בנובמבר 1976
↑  יצחק דיש, מפעל "מנועי בית שמש" ירחיב ייצורו למנועי אוטובוסים ואניות, מעריב, 3 בינואר 1977
↑  טורבוגנטור m2tl נקודת האור בהפסקת החשמל, דבר, 14 בדצמבר 1979
↑  דן ארקין, "מנועי בית שמש" והתעשייה האווירית נאבקים על מנוע לביא, מעריב, 4 בנובמבר 1980
↑  אורי דן, שידלובסקי: התחלתי כידיד ישראל ומתיחסים אלי כאויב, מעריב, 26 בדצמבר 1980
↑  יעקב לבב, יעקב ארז, משרד הבטחון סרב לקבל במתנה 27% ממניותי, מעריב, 11 באוקטובר 1981
↑  "פארט אנד ויטני" תיכנס לשותפות ב"מנועי בית שמש", דבר, 3 בדצמבר 1981
↑  בגין סירב לקבל תרומה חלקו של שידלובסקי מנועי בית־שמש, דבר, 6 ביולי 1983
↑  עמוס לבב, שידלובסקי חידש הקשר עם "מנועי בית־שמש;, מעריב, 17 בדצמבר 1982
↑  עודד שורר, מחר יוחלט אם לסגור את "מנועי בית שמש", מעריב, 22 באוקטובר 1985
↑  עודד גרנות, ישראל נסוגה מייצור מנוע "הלביא", מעריב, 9 ביוני 1985
↑  עודד שורר, "כור" והתעשיה האווירות אינם מוכנים לקנות את "מנועי בית שמש", מעריב, 25 ביוני 1986
↑  שרגא מקל, 5 גורמים מעונינים לרכוש את מנועי בית שמש, מעריב, 4 במאי 1988
↑  יוסי לוי, מצויידים במקלות וברזלים השתוללו פועלי 'מנועי בית שמש' במשרד האוצר, מעריב, 2 ביוני 1988
↑  אמנון ברזילי, 1 מיליון וחצי דולר בשנה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2001
↑  שי שלו ואורנה רביב, ‏איתן ורטהיימר ויתר: ישקר מכרה את מניותיה במנועי בית שמש, באתר גלובס, 9 בדצמבר 1997
↑  מנועי בית שמש רכשה בית יציקה בסרביה ב-200 אלף דולר, באתר הארץ, 2 בפברואר 2002
↑  ניר צליק, תורת הפערים: הדבר היחיד היציב במנועי בית שמש הוא שכר המנכ"ל, באתר כלכליסט, 11 במרץ 2012
↑  עומרי כהן, ‏פימי רוכשת את השליטה במנועי בית שמש ב-125 מיליון ש', באתר גלובס, 31 במאי 2016
↑  אביב לוי, ‏מנועי בית שמש מרחיבה הסכם עם חברה ספרדית ב-37 מיליון ד', באתר גלובס, 18 בפברואר 2017
| כלל תעשיות |
| --- | --- | --- |
| החזקות נוכחיות | יפאורה-תבורי (30%) • קבוצת גולף א.ק. (52%) • כלל ביוטכנולוגיה (49%) • קרגל (18%)  * כלל נדל"ן  באמצעות חברת משאב: נשר מפעלי מלט ישראליים (100%) • קבוצת תעבורה (50%) |  |
| החזקות בעבר | מנועי בית שמש (42%) • גרנית הכרמל השקעות (50%) • נייר חדרה (59%) • נובה (25%) • סאיטקס (22%) • ECI Telecom • די פארם (יוניבו) |  |
אפי נכסים

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  אפנכ
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־54 שנים)
 מיקום המטה:  יהוד
 שליטה בחברה:  ביג מרכזי קניות
 מוצרים עיקריים:  נדל"ן
 שווי שוק:  6.88 מיליארד ש"ח (26 בינואר 2025)
 הכנסות:  1.37 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  745 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  213 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  6.62 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  19.6 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  איתן בר זאב
 מנכ"ל:  אבי ברזילי
  
 afi-properties.com
 
אפי נכסים בע"מ, שנקראה עד יולי 2019 אפריקה ישראל נכסים בע"מ ונודעה בשם המקוצר אפריקה נכסים, היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייזום, הקמה, תפעול והשכרה של מבנים לתעשייה, למשרדים ולמסחר בישראל ובאירופה (במדינות רומניה, צ'כיה, סרביה, גרמניה, פולין, בולגריה, לטביה והונגריה). החברה הייתה בשליטתה של אפריקה ישראל להשקעות בע"מ ומרכזת את פעילות הנדל"ן המניב של הקבוצה בישראל ובחו"ל.
ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ונכללים במדד תל אביב 90 ובמדדים נוספים.
יו"ר החברה הוא איתן בר זאב ומנכ"ל החברה הוא אבי ברזילי. בעלת השליטה בחברה היא חברת ביג מרכזי קניות.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1971 כחברה פרטית בשם "פרק לתעשיות עתירות מדע בע"מ"
כדי להקים את פארק המדע קריית ויצמן בנס ציונה על ידי אפריקה ישראל להשקעות בשיתוף מכון ויצמן למדע.
בשנת 1984 שינתה שמה ל"קריית ויצמן – פרק המדע בע"מ", בשנת 2003 שינתה שמה לשם "אפריקה ישראל נכסים בע"מ" ובשנת 2019 שינתה שמה לשם הנוכחי. בספטמבר 2004 הפכה החברה לחברה ציבורית עם רישום ניירות הערך שלה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ביוני 2018 זכתה החברה ביחד עם חברת שיכון ובינוי במכרז קריית התקשוב של צה"ל בבאר שבע.
במרץ 2019 רכשה קבוצה בראשות החברות מגה אור החזקות וביג, יחד עם שורה של גופים מוסדיים, 51% ממניות החברה ב-1.2 מיליארד שקל.
נכסים עיקריים של החברה

בין הנכסים שבבעלות (חלקית או מלאה) של החברה ובניהולה בישראל:
פארק המדע קריית ויצמן בנס ציונה.
מגדל היובל ובית פסגות בתל אביב
מגדלי קונקורד בבני ברק
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אפי נכסים בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  קריית ויצמן למדע, מעריב, 27 באוגוסט 1985
↑  דוח מיידי על שינוי שם תאגיד, באתר "מאיה", 21 ביולי 2019
↑  אפריקה ישראל הגישה תשקיף להנפקת ני"ע של אפריקה ישראל נכסים, באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2004
↑  גולן חזני, מכירת אפריקה נכסים הושלמה; "הוסרה עננת אי הוודאות", באתר כלכליסט, 5 במרץ 2019
וולטר בראונלו

וולטר פרסטון בראונלו (באנגלית: Walter Preston Brownlow‏; 27 במרץ 1851 – 8 ביולי 1910) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1897 ועד מותו ב-1910. בראונלו שימש כשומר הסף של בית הנבחרים של ארצות הברית (אנ') מ-1881 עד 1883, ופרסם את ה-Jonesboro Herald and Tribune מ-1876 עד 1910.
בראונלו היה אחיינו של ויליאם בראונלו, מושל טנסי לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בראונלו נולד ב-27 במרץ 1851 באבינגדון שבוירג'יניה, לג'וזף ומרי (בר) בראונלו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים במשך שלוש שנים עד מות אביו ב-1861. מאחר שהיה צריך להתפרנס, הוא עבד כנער שליח בחברת טלגרף. בגיל 13, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הוא ניסה להצטרף לצבא האיחוד, אך נדחה בשל גילו. לאחר המלחמה, הוא עבד כשוליה של אחיו בתחום הפחחות ברוג'רסוויל שבטנסי, ולאחר מכן עבד כמהנדס ברכבת רוג'רסוויל וג'פרסון.
בשנת 1876 התקבל בראונלו  לעבודה ככתב ב־Knoxville Whig and Chronicle, עיתון שהוקם על ידי בן חסותו של דודו, ויליאם רול (ובאותה תקופה בבעלות משותפת של דודו). באותה שנה הוא סיקר את מסעות הבחירות של אוגוסטוס ה. פטיבון ואמרסון את'רידג'. באוקטובר 1876 רכש בראונלו את ה-Jonesboro Herald and Tribune, שאותו פרסם וערך עד מותו ב-1910.
בראונלו היה ציר בוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1880, ומונה למנהל הדואר בג'ונסבורו שבטנסי ב-1881. בדצמבר 1881 הוא מונה לשומר הסף של בית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-47 (1881 – 1883), תפקיד ששלט בכניסה למליאת הבית. עוזרו היה ריצ'רד וו. אוסטין, בעל בריתו הפוליטי לעתיד. בראונלו עבד כמפקח על הלשכה בסנאט, שבה עובדו והופצו מסמכי הסנאט לציבור, מ-1885 עד 1893. לאחר שעזב את התפקיד הזה, הוא עבד לזמן קצר במשרדו של חבר הקונגרס אלפרד טיילור.