stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמשת הגדולים (ציד)

חמשת הגדולים של אפריקה: נמר, קרנף, תאו, אריה ופיל.
חמשת הגדולים (באנגלית: Big Five game), הוא מונח המשמש ציידים באפריקה לתיאור חמשת בעלי החיים הקשים ביותר לציד רגלי ביבשת, ואשר במקביל, חלקי גופם נחשבים למזכרות היוקרתיות ביותר. המונח אומץ גם על ידי מדריכי טיולי ספארי ואנשי שמורות טבע.
"חמשת הגדולים" נבחרו בעיקר עקב הקושי לצוד אותם והסכנה הכרוכה בכך, וגם בשל גודלם (אף שחלקם אינם משתייכים ליונקים הגדולים ביותר ביבשת), והם נחשבים לבעלי החיים הפופולריים ביותר בקרב הציידים באפריקה ובין מיני הבר המזוהים ביותר עמה.
בשנת 1990, הוטבעה תמונתם של "חמשת הגדולים" על כל אחד מ-5 סוגי השטרות של הראנד הדרום-אפריקאי, בערך של 10 עד 200 ראנד.
המדינות האפריקניות שבהם מצויים כל חמשת הגדולים הן: בוצוואנה, זמביה, אוגנדה, נמיביה, אתיופיה, דרום אפריקה, קניה, טנזניה, זימבבואה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית ומלאווי.
היסטוריה

לאחר שהאירופאים גילו את אפריקה, החלה היבשת להתמלא בציידים, הרפתקנים ומתיישבים לבנים שששו לגלות את עולם החי הלא מוכר שבו. אם בתחילה נעשה הציד למטרות מזון או כהגנה, הרי שבהמשך גלש הציד לספורט לשמו, ובתקופות השיא של הציד במאה ה-19 והמאה ה-20 ניצודו עשרות אלפי בעלי חיים במשך זמן קצר ויצרו את מיתוס "הצייד הלבן הגדול".
את תשומת לבם של הציידים תפסו בעיקר יונקים גדולים שהציד שלהם היה ספורט מאתגר יותר, וגרם להם להפוך למטרת ציד פופולרית מאוד, מה שגרר גם ייצור כלי נשק (בעיקר רובי ציידים) ותחמושת מיוחדים בעבור ציד יונקים אלו. עבור הפילים, למשל, פותח במיוחד רובה פילים אשר משתמש בתחמושת כבדה במיוחד כדי להכניע אותם.
את המונח חמשת הגדולים או חמשת מיני ציד-משחק הגדולים (Big five game), טבע העיתונאי והסופר ארנסט המינגוויי, שהיה גם צייד מפורסם, בספרו "הגבעות הירוקות של אפריקה".
תחמושת

בכל אחת מהמדינות האפריקניות שבהן החוק מתיר לצוד את "חמשת הגדולים", יש קליבר מינימלי לציד על פי החוק. חוק זה נוצר במטרה להגן על המדינה מתביעות עתידיות של ציידים שייהרגו כתוצאה משימוש בנשק בעל עוצמה נמוכה שלא ינטרל את הניצוד, אלא יגרום לו לתקוף את הצייד.
ברובי ציידים מחורקי-קנה (Hunting Rifles) בדרך כלל מדובר על קליברים כדוגמת: 375 H&H מגנום או 9.3x64 מ"מ ברינק. עבור פיל לעומת זאת, מחייב החוק קליבר גדול וכבד יותר כדוגמת: .458 מגנום וינצ'סטר, .416 ריג'בי, .505 גיבס ו.470 ניטרו אקספרס. משקל הכדור בתחמושת כעין זו עולה לעיתים על 40 או 50 גרם.
מלבד רובה הפילים שהוזכר לעיל, נשק מיוחד נוסף שפותח בעבור ציד "חמשת הגדולים" הוא רובה דו-קני (מקבוצת כלי ירייה רב-קניים) אשר לו שני מנגנוני הדק נפרדים לחלוטין ונועד למקרה שהצייד החטיא את הירייה הראשונה, או למקרה שהפגיעה בבעל החיים לא מוטטה אותו לגמרי והוא ממשיך להסתער לעבר היורה. משקלו הממוצע של רובה דו-קני הוא כ-6–7 ק"ג אשר מקשה על התמרון איתו ועל ציד בזוויות מסוימות, כך שהשימוש בו נעשה יחד עם צוות ליווי חמוש.
חמשת הגדולים > פיל

הפיל האפריקני כולל שני מינים: פיל סוואנה אפריקני הנחשב לציד יוקרתי יותר בשל גודלו, ופיל יער אפריקני הקטן והנדיר יותר, שניהם מינים בסכנת הכחדה.
ציד הפיל מתנהל לרוב בצורה של מרדף רגלי ודורש סיבולת גבוהה. הצלחת הציד תלויה רבות במומחיות הצייד אשר מסוגל להבחין בין שבילי פיל טריים לשבילי פיל ישנים.
ציד הפיל מסוכן למדי; מעבר לכך שהפיל עשוי להסתתר בחורשים ובסבך ולהפתיע את הצייד, לא תמיד הקליעים שנורים לעבר הפיל חודרים את העור העבה שלו. על כן, ציידי הפילים יורים בין העין לאוזן או במצח, ובמקביל שומרים על מרחק ניכר מהפיל שיאפשר להם תמרון במקרה של החטאה.
המזכרת העיקרית הנלקחת מהפיל היא ניבי השנהב שלו, אך לקיחת חלקים מגופו (הניבים, הראש, העור וכן הלאה) אינה מותרת בכל מקום.
חמשת הגדולים > קרנף

הקרנף כולל שני סוגים: קרנף צר-שפה (קרנף שחור) וקרנף רחב-שפה (קרנף לבן). מבין שניהם, הקרנף השחור מבוקש יותר בציד, אולם בשל נדירותו והיותו בסכנת הכחדה חמורה - ברוב המקומות חל איסור מוחלט לצודו, ולכן כיום ניצוד בעיקר הקרנף הלבן. ציד הקרנף הלבן פשוט יותר מציד הפיל, שכן החיה אינה נעה במהירות, ובנוסף, הקרנף אינו ירא מאף חיה בסוואנה ובכך מאפשר לאויבים פוטנציאליים להתקרב לטווח קצר ממנו. הסימן הראשון לנוכחות הקרנף מלווה בקריאות רמות של ציפור אשר צמודה אליו כל העת בחיפוש אחר טפילים - זרזיר הבקר.
בדומה לפיל, ציד קרנף מתבצע ממרחק ניכר כדי לא להיפגע ממנו. הקרנף השחור נחשב לאגרסיבי יותר מהקרנף הלבן, כך שצייד שפספס ירייה נמצא בסיכון גדול מאוד. ההסתערות של הקרנף היא מהירה מאוד (מגיעה למהירות של 40 קמ"ש ומעלה), אך הצייד יכול להתחמק מהתנגשות חזיתית על ידי זינוק הצידה (הקרנף אינו מסוגל לעשות פניות חדות בריצה).
הקליבר העיקרי שבו נעשה שימוש בציד הקרנף הוא 470 ניטרו אקספרס, והירייה מכוונת בדרך כלל לאזור המצח.[דרוש מקור] בציד הקרנף הקרניים נלקחות בדרך כלל יחד עם הראש בתור מזכרת. מספר הקרנפים שניצודו בדרום אפריקה היה 83 ב-2008 ו-1028 בשנת 2017.
חמשת הגדולים > תאו

התאו האפריקני נחשב לבעל החיים המסוכן ביותר מבין חמשת הגדולים, ויש הסוברים שהוא קוטל ציידים באפריקה יותר מכל חיה אחרת; יש המכנים אותו בשל כך "המוות השחור". תנינים והיפופוטמים אמנם קוטלים יותר אנשים מדי שנה, אך עבור הציידים הם פחות מסוכנים מהתאו.
בניגוד לקרנף או לפיל, התאו האפריקני נוהג להסתער על הצייד מבלי להמתין לירייה. גם לאחר שנורה ונפצע, התאו עשוי לפגוע בצייד באחת מהדרכים הבאות: לגרור את עצמו לסבך ולהסתער על הצייד הבא בעקבותיו; לרוץ מעט ולהמתין לצייד על המסלול; להעמיד פני מת ולהסתער על הצייד כאשר יתקרב אליו. תאו פצוע עשוי בגניחותיו לגרום לכל העדר לחוש לעזרתו.
השימוש ברובה ציד בעל כדוריות עופרת כדי לירות בתאו בעדר אינו נפוץ, מאחר שהכדוריות עשויות לפגוע בתאואים נוספים ולהעלות את רמת הסיכון. הגישה לעדר תאואים נעשית בזהירות רבה תוך כדי התחמקות מהתאואים הזקיפים, שכן העדר כולו עשוי להסתער על הצייד בגילוי מוקדם.
ציד התאו מתרחש לרוב במארב ליד מקורות מים בשעות הבוקר, והתחמושת העיקרית היא .458 מגנום וינצ'סטר.[דרוש מקור] קרני התאו נלקחות לרוב למזכרת; ערכו של ראש תאו מפוחלץ עולה בהתאם לגודל הקרניים ולמרחק שבין הקצוות.
התאו מוגדר כמין קרוב לסיכון.
חמשת הגדולים > אריה

בציד האריה הסכנה מוחשית יותר, ועל כן הוא פופולרי מאוד בקרב הציידים חובבי הסיכונים. ציד האריות מאתגר בעיקר בשל ההסוואה של האריה והסכנה להתקרב לשטח מחייתו. האריות חיים בסוואנה שבה יש צמחים גבוהים ושיחים, המסווים אותם מעיני המתבונן. צמחייה עבה זה מכונה בפי הציידים "ג'ס".
האריות הם טורפים אורבים, ועל כן הם זוחלים קרוב ככל האפשר לטרף, כשהם משתלבים בנוף שסביבם. במגע עם ציידים, האריות בדרך כלל עומדים מרחוק ומאיימים על הצייד. כאשר מרגיזים את האריה או מתעמתים איתו ממרחק קצר יחסית, הוא עשוי להיות בלתי צפוי ולהוות סכנה ממשית. במקרים רבים, כאשר האריה נורה, הוא פותח בריצה מהירה לעבר הציידים ועשוי לקפח את חייו של אחד מהם. בשל מאפיינים אלו, ציד אריה מהווה אתגר גדול ונעשה בליווי צוות מיומן.
האריות ניצודים בשלוש שיטות עיקריות: פיתיון, מעקב, והצקה. שיטת הציד תלויה בחוק הנהוג במדינה, במספר האריות באזור, במבנה הטופוגרפי של אזור הציד וההעדפה או המומחיות של הצייד. ציד באמצעות פיתיון כרוך תחילה בציד בעל חיים הנאכל על ידי האריה, (אנטילופה למשל), אשר נקשרת לעץ בשטח ששורצים בו אריות. הצייד מתמקם בתוך מסתור, ממרחק בטוח של 27 ל-46 מטרים מהפיתיון.
ציד באמצעות מעקב כרוך בנסיעה לאורך שבילים באזורים שבהם ידוע על נוכחות אריות. לאחר שמבחינים בצואה טרייה, הצייד, המלווה לרוב בגשש מקומי, עוקב אחר עקבות האריה. כאשר מבחינים באריה, הצייד מנסה להתקדם למרחק קטן מספיק כדי לפגוע בו. ציד האריה באופן זה מתאים בעיקר בשעות היום, כשיש מספיק אור כדי לזהות את האריה, אשר נח בדרך כלל בשעות אלו. ציד בלילה על ידי מעקב עם פנסים ואמצעי תאורה אחרים אסור ברוב המדינות, ואריה שניצוד באופן זה לא יירשם כציד מוכר על ידי מועדוני ציד בינלאומיים.
ציד באמצעות הצקה היא שיטה שנמצאת בשימוש מועט כיום. הצייד מגיע לקרבת מיקומם המשוער של להקת האריות ומשחרר להקת כלבים בעקבותיהם, שיעקבו אחר שובל הריח החזק של האריה. הכלבים יציקו לאריה וינסו לעכב אותו עד שהצייד יגיע למקום. במקרים כאלה האריה נלחם בכלבים ולא נמלט, והוא עשוי להרוג את הכלבים שיפלו לידיו. בדומה למעקב, גם ציד כזה נעשה בעיקר בשעות היום.
לחוות ציד רבות באפריקה ישנם שטחים סגורים גדולים בסוואנה שלתוכם משחררים אריה, כשלעיתים אף מסממים את האריה כדי להפוך אותו למטרה קלה עבור הלקוח. בניגוד לקרנף, לתאו ולפיל, לאריה יש עור דק שאינו דורש שימוש ברובה גדול. ציד האריות דורש בדרך כלל קליבר של 300 מגנום וינצ'סטר, אך באזורים מסוימים נדרש קליבר של 375 H&H מגנום, או 9.3x62 מ"מ מאוזר כקליבר מינימלי. ציידים מקצועיים רבים מחזיקים גם רובי ציד חצי אוטומטיים טעונים בכדוריות עופרת כנשק גיבוי בעת ציד האריה, למקרה הצורך. חלקי הגוף שנלקחים למזכרת מן האריה הם העור והרעמה, ולעיתים גם הניבים והזנב או הראש כולו.
האריה מוגדר כמין פגיע.
חמשת הגדולים > נמר

אף על פי שרמת הסיכון בציד נמר פחותה משל אריה או תאו, למעשה הוא המין שקשה ביותר לצודו מבין חמשת הגדולים, בשל מנהגו להיחבא בסבך העצים ולא לשוטט בסוואנה. הנמר חששן בטבעו, ומתרחק מבני אדם. היותו מין יחידאי פעיל דמדומים ופעיל לילה מקשים עוד יותר לאתרו, אף שבאזורים מסוימים ניתן לצודו גם במשך היום.
הנמר עקשן מאוד, ולאחר פציעתו עשוי לתקוף את הצייד אם הלה נמצא במרחק קצר ממנו. בדומה לציד האריה, ציד הנמר מתבצע בשלוש שיטות מרכזיות: פיתיון, הצקה ומעקב, מתוכם שיטת הפיתיון היא הנפוצה ביותר ושיטת המעקב נדירה למדי, בשל היותה ארוכה ומייגעת עם שיעורי הצלחה נמוכים (הנמר נע לעיתים קרובות מעץ לעץ ויורד במקום מרוחק). עור הנמר נלקח בדרך כלל למזכרת.
עלות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עלות ציד חוקי היא יקרה מאוד. מבין החמישה, עלות ציד הקרנף היא היקרה ביותר, בשל נדירותו, ומחיר זיכיון או רישיון לציד קרנף עשוי להגיע ל-100,000 דולר אמריקאי. מחיר רישיון לציד פיל או אריה משתנה בהתאם למקום, ולרוב מחירו יהיה לא פחות מ-20,000 דולר. מחיר רישיון לציד תאו או נמר בדרך כלל זול יותר: 5,000–12,000 דולר עבור תאו, 4,000–10,000 דולר עבור נמר.
על פי נתוני איגוד הציידים של אפריקה, בין 2006 ל-2008 הגיעו לאפריקה 16,400 ציידים זרים אשר הוציאו סך הכול למעלה מ-70 מיליון יורו על ציד. הייצוא של שלל הציד עלה מ-1,500 יחידות ב-2006 ל-4,000 יחידות בשנת 2008. הפופולריות הרבה של ציד החמישייה מובילה במקומות מסוימים למכירה פומבית של רישיונות לציד קרנף או אריה לכל המרבה במחיר, או הגרלות על רישיון ציד.
חמשת הקטנים

חמשת הקטנים (Little five game), הוא מונח שהומצא על ידי מדריכי טיולים ואנשי שמורות טבע באפריקה בעקבות הפופולריות התיירותית של חמשת הגדולים, שהפכו להיות מבוקשים לצפייה וצילום. שם זה נועד גם לתת חוויה ייחודית במציאתם בטבע ולהפנות תשומת לב לבעלי חיים קטנים ייחודיים. חמשת הקטנים כוללים מיני בעלי חיים אשר כל אחד מהם דומה לאחד מחמשת הגדולים בפרט מסוים אשר הקנה לו גם את שמו:
חמשת הקטנים
חדף פיל - יונק אוכל חרקים קטן דמוי חדף, אשר מתאפיין בחדק ארוך כשל פיל המשמש אותו לנבירה בפסולת בחיפוש אחר חרקים. למעשה, מחקרים גנטיים מראים שאכן יש לו קרבה מסוימת לפילים (שניהם משתייכים לקבוצת האפרותריה).
אורג התאו (Bubalornis), סוג של ציפור אפריקנית שחורה ממשפחת האורגיים הכולל שני מינים. אורג התאו קיבל את שמו בשל העובדה שהוא נוהג לצעוד סמוך לרגלי התאואים האפריקנים כדי ללקט את החרקים שהללו חושפים באדמה מבלי משים בעת הליכתם הכבדה, וכן בשל צבעו השחור.
הקרנפית, מין חיפושית גדולה ממשפחת הזבליתיים אשר, כפי שמרמז שמה, מתאפיינת בקרן ענקית על האף הגורמת לה להזכיר מאוד את הקרנף. קרנו של הזכר ארוכה מהנקבה והיא משמשת אותו בלחימה מול זכרים אחרים. לקרנפית יש גוף מסיבי ושריון גדול, וכוחה גדול יחסית לממדי גופה.
הארינמל, מין חרק דמוי שפירית, אשר הזחלים שלו מגושמים וגדולים ובעלי זוג צבתות גדולות המשמשות אותו לציד ונעלמות בבגרותו. הארינמל בעל צבע חום-בהיר אשר גורם לו להתמזג בסביבתו המדברית. הוא נוהג לחפור מכתשים עגולים דמויי משפך בחול ואורב שם לחרק או נמלה אשר נופלים לתוך הבור. דמיונו לאריה הוא בשיטת המארב הייחודית לו.
צב נמרי - צב היבשה הרביעי בגודלו בעולם אשר חי בעיקר בסוואנות. לוחות השריון שלו מתאפיינות בדוגמאות סימטריות מרהיבות בצבע שחור, צהוב, כתום וחום המזכירות את חברבורות הנמר. יש לו טפרים חזקים והוא איטי בדומה ליתר הצבים, אך מסוגל גם לרוץ.
הערות שוליים

↑  ג'ושוע האמר, יוני 2019, ‏קרטל הקטל: הארגון התאילנדי האכזרי שצד חיות נדירות, באתר גלובס, 1 באוקטובר 2019
רובה ציד טיפוסי (בלייזר R93) ולצידו תחמושת 375 H&H מגנום.
ציידים לצד גופת פיל סוואנה אפריקני.
צייד לצד גופת קרנף שחור, 1913.
ארנסט המינגוויי לצד גופת תאו אפריקני, 1953.
צייד אירופאי ועוזריו האפריקנים לצד גופת אריה.
ציד אירופאי לצד גופת לביאה, 1909.
צייד לצד גופת נמר.
יעקב לנדאו (ראש מועצה)

יעקב לנדאו היה ראש המועצה האזורית הנבחר של המועצה האזורית השרון התיכון, בין השנים 1954 ו־1980, טרם אוחדה לתוך המועצה האזורית דרום השרון. אחרי האיחוד הוא מונה לראש מועצת דרום השרון למשך מספר חודשים, עד שנערכו בחירות לתפקיד. לנדאו היה חבר קיבוץ רמת הכובש.
לנדאו, כמו קודמו בתפקיד ראש המועצה, עובדיה פורת, היו חברי "קבוצת הכובש". קבוצה שהקימה את הקיבוץ ועמלה על הישרדותו והגנתו מפורעים ערבים, עוד משנות ה-30 של המאה ה-20. הקבוצה השתתפה גם במערכה על העבודה העברית ואנשיה ישבו בכלא בשל הפרות סדר בעניין זה.
קודם להיותו ראש המועצה, כיהן לנדאו מזכיר קיבוצו.
בתחילת כהונתו של לנדאו כראש המועצה, המועצה נוהלה כולה מחצי חדר, במתחם קלמניה. כמו כן, לא היה למועצה שום כלי רכב. כראש המועצה, לנדאו צריך היה להגיע לפגישות וגם מביתו למשרדו, בעזרת מערכת האוטובוסים הבין עירונית ובהליכה ברגל. למרות זאת הוא הרבה לבקר ביישובים הרבים שבמועצתו, וללמוד את מצבם. באותה תקופה יישובי המועצה הכילו הרבה משפחות קשות יום, שאך זה עלו לארץ, וטרם למדו את מקצוע החקלאות כיאות. בתי מגורים רבים היו צמודים אז לרפתות, והמועצה בקושי הצליחה לתת אילו שהם שירותים חברתיים לאוכלוסייה.
הערות שוליים

↑  קובץ היסטוריה באתר המועצה האזורית
↑  על מועצה אזורית דרום השרון
↑  הקיבוצים בעלייתם ובהתארגנותם, ספר כפר סבא מאת שלמה אנגל
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב לניאדו

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1930 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  6 במרץ 2019 (בגיל 88)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  המוסד  ההגנה  משטרת ישראל  משמר הגבול
 דרגה:  סגן-אלוף
 
יעקב חיים לניאדו (17 בנובמבר 1930 – 6 במרץ 2019) היה איש ההגנה, סגן-אלוף בצה"ל, תת ניצב במשטרת ישראל ממייסדי משמר הגבול ואגף המבצעים של המשטרה, איש המוסד, מושל רפיח וראש עיריית עזה, ומפקד המשמר האזרחי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-17 בנובמבר 1930 (כ"ו בחשוון ה'תרצ"א) למזל ולרב דוד ציון לניאדו. בילדותו למד בתלמוד תורה, שהתנהל בשיטות לימוד מודרניות, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף.
בנערותו הצטרף לפלג של "ההגנה" בתנועת הנוער "ברית החשמונאים", ששימשה כמאגר כוח אדם מבצעי לפעולות של המחתרות העבריות בארץ ישראל.
בשנת 1947 במלחמת העצמאות נשלח להילחם בקרב על גוש עציון, בפלוגת החי"ש של גדוד מכמש. בקרב האחרון על הגוש ב-14 במאי 1948, ניצל לניאדו ממוות, כשהחליט יחד עם חברו לחבור לשיירת פצועים שיצאה מכפר עציון למשואות יצחק. הלוחמים שנותרו בכפר עציון נורו למוות בידי הכוחות הערביים שהגיעו מאוחר יותר למקום. בשעות הערב של אותו היום נלקח כשבוי בידי הלגיון הירדני לעבר חברון, שם שהה בשבי במתחם משטרת חברון במשך שלושה שבועות. מחברון הועבר למחנה השבויים אום אל ג׳מאל שבעבר הירדן, שם הצטרף אל השבויים מהעיר העתיקה ששהו במחנה. עם שחרורו מהשבי, חזר לביתו לאחר תקופה ארוכה ביותר שלא ראה את הוריו.
בשנת 1952 התגייס למשטרת ישראל, ואט אט התקדם בסולם התפקידים לדרגת קצין, ונמנה עם מייסדי משמר הגבול. בשנות ה-60 החל לשרת במוסד, וביצע מטעמו משימות שונות מסביב לעולם. בשנת 1966 נשלח לאתיופיה, כדי לייעץ בנושאי טכניקות לחימה ללוחמי הקומנדו של הקיסר היילה סלאסי. לקראת סיום תקופת פעילותו באתיופיה לאחר שלוש שנים, הוזמן אל הקיסר לשם קבלת מדליה.
עם חזרתו לישראל, מונה לניאדו לשמש כמושל הצבאי של רפיח שברצועת עזה, בשל ידיעותיו בשפה הערבית ובקיאותו בתרבות הערבית. כסגן-אלוף בצה"ל, מונה לשמש כנציג הצבא במפקדה הרשמית המשותפת, שכללה שלושה קולונלים - לניאדו, ועוד שני קולונלים מטעם האו"ם ומצרים. בתקופה זו התיידד עם קצינים מצרים.
לאחר שיצא לפנסיה העלה על הכתב את סיפור חייו בספר בשם "בשירות העם והמולדת", שזיכה אותו בפרס מפעל חיים לספרות צבאית חדשה של אוניברסיטת אריאל מטעם האחים מולדובן.
לניאדו היה נשוי לחביבה, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנותיו האחרונות התגורר בכפר אדומים.
הלך לעולמו ב-6 במרץ 2019.
יחסי קירגיזסטן–שווייץ

| יחסי קירגיזסטן–שווייץ |
| --- | --- |
קירגיזסטן: שווייץ


קירגיזסטן: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
199,951: 41,277
אוכלוסייה
7,213,335: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
13,988: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,939: 99,060
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי קירגיזסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הקירגיזית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין הרפובליקה הקירגיזית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הקירגיזית לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים ידידותיים המבוססים על שיתוף פעולה טכנולוגי בין שתי המדינות בעיקר, ובנוסף על שיתוף פעולה בנושא המים.
שווייץ הכירה בעצמאותה של קירגיזסטן לראשונה ב-23 בדצמבר 1991. השגרירות השווייצרית במוסקבה קיבלה לידיה באופן מידי את האחריות על היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות. בין 1993 ל-2012, עברה האחריות ליחסים בין שתי המדינות לשגרירות השווייצרית שבטשקנט, בירת אוזבקיסטן הסמוכה.
משרד שיתוף פעולה שווייצרי נפתח בבישקק ב-1993 והוא שודרג למעמד שגרירות בנובמבר 2012. קירגיזסטן מחזיקה נציגות לארגונים בינלאומיים בז'נבה, האמונה גם על היחסים הבילטרליים עם שווייץ בדרג הקונסולרי החל משנת 1996.
יחסים כלכליים

ההשקעות השווייצריות בקירגיזסטן הן צנועות, ולמרות זאת, שווייץ נחשבת למשקיעה עיקרית בקירגיזסטן ובמוצרים קירגיזים שונים. קירגיזסטן מייצאת בעיקר זהב לשווייץ ושווי הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות טמון בעיקר בו. מן הצד השני, שווייץ מייצאת לקירגיזסטן בעיקר מוצרי פרמצבטיקה, מכונות, ציוד אופטי, ציוד רפואי, נייר, שעונים, אבני חן, מתכות יקרות ותכשיטים.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ מיוצגת בקירגיזסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבישקק, בירת המדינה.
קירגיזסטן אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. קירגיזסטן מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יוסף ליברמן (רב)

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1928 ו' בניסן ה'תרפ"ח ברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  7 בינואר 2023 (בגיל 94) י"ד בטבת ה'תשפ"ג בית החולים הדסה הר הצופים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  היכל התלמוד  ישיבת חברון כנסת ישראל  ישיבת המקובלים שער השמים 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1964 – 7 בינואר 2023 (כ־59 שנים) 
 מעסיק:  כולל שומרי החומות 
 תפקידים נוספים:  פוסק 
 רבותיו:  עקיבא סופר, אהרן כהן 
 חיבוריו:  משנת יוסף
 
הרב יוסף ליברמן (ו' בניסן ה'תרפ"ח, 27 במרץ 1928 – י"ד בטבת ה'תשפ"ג, 7 בינואר 2023) היה רב ופוסק ישראלי, ראש כוללי האברכים (המכונים "ישיבות") של כולל שומרי החומות ורב בית הכנסת סדיגורה בירושלים. חיבר את סדרת הספרים "משנת יוסף", והיה פוסק בולט בהלכות המצוות התלויות בארץ.
ביוגרפיה

נולד בפרשבורג לרעכיל וטוביה ליברמן, מצאצאי החתם סופר. בילדותו התקרב לרב העיר הרב עקיבא סופר.
בשנת ה'תרצ"ט עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבו בעיר תל אביב. בתחילה למד אצל מלמד פרטי, ובהמשך עבר ללמד בישיבת היכל התלמוד. בגיל 15 עבר ללמוד בישיבת חברון, שם היה לתלמידו של הרב אהרן כהן. בתקופה זו היה מקורב אף לרב יוסף צבי דושינסקי ולרבי ישעיה אשר זליג מרגליות.
בשנת ה'תש"ח נישא למלכה בת רבי יחיאל חיים לאבין, האדמו"ר ממאקאווא-זידיטשוב.
מגיל צעיר נמנה עם תלמידי ישיבת המקובלים שער השמים, ובמסגרת לימודיו בישיבה חיבר ביאור על אדרא זוטא ועל הפרק החמישי מספרא דצניעותא. ביאור זה יצא לאור בשנת ה'תשל"ז.
הרב ליברמן הרבה לעסוק בדיני שמיטה ובגבולות ההלכתיות של ארץ ישראל, והיה לפוסק בולט בנושאים אלו. בשנים ה'תשכ"ד–ה'תשל"ב הוציא לאור את פירושו "משנת יוסף" על מסכת שביעית, ובשנת ה'תשמ"ו הוציא לאור פירוש בשם זה על התוספתא למסכת. לנושאים אלו הקדיש גם את הכרכים הראשונים של סדרת ה"שאלות ותשובות" שלו, שאותה הוציא ב־15 חלקים בין השנים ה'תשל"ט–ה'תשפ"ב, ונקראה אף היא "משנת יוסף". חיבורים נוספים שלו נקראו גם כן בשם זה.
בשנת ה'תשמ"ח, לאחר פטירתו של הרב יששכר דב גולדשטיין, מונה לעמוד בראש כוללי האברכים (המכונים "ישיבות") של כולל שומרי החומות, וכעבור תקופה התמנה לרב בית המדרש סדיגורה בירושלים. בשנותיו האחרונות עבר להתגורר בימות החול בבית חתנו הרב מנחם מנדל פוקס בשכונת רמות.
נפטר בשבת פרשת ויחי, י"ד בטבת ה'תשפ"ג, בבית החולים הדסה הר הצופים. הלווייתו התקיימה במוצאי שבת, מבית המדרש של סדיגורה אל הר המנוחות.
ספריו

רבי עקיבא ותורתו, לזכרו של ... רבינו עקיבא סופר גאב"ד ור"מ דק"ק פרשבורג: דברי הספד, ילקוט אגרות, קונטרס רבי עקיבא ותורתו, ירושלם: ישיבת פרשבורג "שבט סופר", תש"ך, באתר אוצר החכמה
משנת יוסף ופירושים נוספים על משניות מסכת שביעית, כולל גם מהדורה חדשה של פירוש הרא"ש, ד' חלקים, ירושלים: דפוס התחיה, תשכ"ד–תשל"ב, באתר אוצר החכמה
שערי האדרא על אדרא זוטא ושערי דצניעותא על ספרא דצניעותא פרק חמישי, ירושלים: ישיבת שער השמים, תשל"ז, באתר אוצר החכמה
שלשלת היוחסין, ירושלם, תשל"ח; הוצאה שניה עם הרבה הוספות ותיקונים, ירושלים, תש"ס, באתר אוצר החכמה
שאלות ותשובות משנת יוסף, ט"ו חלקים, ירושלים, תשל"ט–תשפ"ב (שני החלקים הראשונים יצאו לאור על ידי מכון ירושלים), באתר אוצר החכמה.
משנת יוסף על תוספתא מסכת שביעית, ירושלים, תשמ"ו, באתר אוצר החכמה
משנת יוסף על הלכות בית הכנסת, ירושלם, תשנ"ב, באתר אוצר החכמה
משנת יוסף על אגדות הש"ס, ב' חלקים, ירושלם, תשנ"ו, באתר אוצר החכמה
משנת יוסף: דרשות ומאמרים, ג' חלקים, ירושלם, תשנ"ח–תשע"א, באתר אוצר החכמה
משנת יוסף על סוגיות הש"ס:
לפי סדר השולחן ערוך, ג' חלקים, ירושלם, תשנ"ט–תשס"א (אורח חיים חלק א', אורח חיים חלק ב', יורה דעה, באתר אוצר החכמה)
סדר נשים ונזיקין, ירושלם, תש"ע, באתר אוצר החכמה; מהדורה חדשה בתוספת סדר מועד, ירושלם, תשע"ה
משנת יוסף על התורה ומועדים, ב' חלקים, ירושלם, תשע"ד (חלק א', חלק ב', באתר אוצר החכמה)
משפחתו

הרב ליברמן חיבר ספר המפרט את שושלת ייחוסו. אחיו הוא הרב פנחס יהודה (נפטר בט"ז באדר ב' תשס"ח), מחבר הפירושים "לב טוב" על תורת חובות הלבבות, "טוב ירושלים" על פירוש הרמב"ן לתורה, וספר "טוב הפנינים" על התורה. אח נוסף, אברהם, נפטר בבחרותו בי"ב בחשון תשכ"ו. גיסו היה רבי אהרן רוקח, האדמו"ר מבעלז שנשא בזיווג שני את בת רבי יחיאל חיים לאבין, האדמו"ר ממאקאווא-זידיטשוב אחות אשתו של הרב ליברמן. רייזל אחות אביו הייתה אשתו (השנייה) של רבי דב בריש ויידנפלד הרב מטשעבין.
בנו הרב יהושע, ראש ישיבת כולל שומרי החומות, ראש בית המדרש להוראה ודיינות "היכל המשפט" וראש כולל עיון "שבט הלוי".
בנו הרב יקותיאל, רב בית המדרש סדיגורה ירושלים.
דבורה, נשואה לרב חיים וייס, רב העיר ביתר.
רבקה רייזל, נשואה לרב חיים שמרלר רב ביהמ"ד היכל צבי צאנז בירושלים וראש ישיבת חיי תורה.
גיטה, נשואה לרב מנחם מנדל פוקס, רב קריית שומרי החומות בשכונת רמות, ירושלים.
לקריאה נוספת

הגאון רבי יוסף ליברמן זצוק"ל, בעיתון המבשר, ט"ו בטבת התשפ"ג, עמוד 1–2.
יעקב הייזלר, בדרכי התורה וההוראה, בעיתון המבשר התורני ערב שבועות תשפ"ג, עמ' ד-ז
הערות שוליים

↑  הרב נתנאל אוירבך, הרב יוסף ליברמן – מגדולי הפוסקים במצוות התלויות בארץ, באתר ערוץ 7, 9 בינואר 2023.
↑  משה ויסברג, אבל כבד בירושלים: הגאון הישיש רבי יוסף ליברמן זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 7 בינואר 2023
↑  ספר משנת יוסף על סוגיות הש"ס, בקטלוג הספרייה הלאומית.
↑  הוא מיוחס למשפחות שעל פי המקובל במסורת הן מצאצאי דוד המלך.
↑  שלשלת היוחסין, מהדורה שניה, ירושלים, תש"ס, באתר אוצר החכמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298684705171  LCCN: n80087759  VIAF: 97409112   WorldCat (עם VIAF): 97409112
יחסי ברוניי–קטר

| יחסי ברוניי–קטר |
| --- | --- |
ברוניי: קטר (מדינה)


ברוניי: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
5,765: 11,586
אוכלוסייה
463,629: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
15,128: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,630: 76,916
משטר
מונרכיה אבסולוטית אסלאמית: מונרכיה אבסולוטית

יחסי ברוניי–קטר הם היחסים שבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסלאם למדינת קטר. לברוניי יש שגרירות בדוחה אשר בקטר ולקטר יש שגרירות בבנדר סרי בגוואן אשר בברוניי.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-21 באוקטובר 1991. השגרירות הברונאית נפתחה בקטר בשנת 2001 והשגרירות הקטרית נפתחה בברוני בשנת 2008. קטר וברוניי חתמו על הסכמים רבים בהם הסכמים בתחום התרבות והחינוך. שיתוף פעולה גדול נוסף בין המדינות הוא שיתוף הפעולה בנושא הספורט. ישנו מספר קטן של גולי ברוניי בקטר אשר מרוכזים בצפון מחוז א-ריאן ובמחוז א-שמאל. הם עובדים בעיקר בחברת קטרגז ובחברת קטר פטרוליום.
יחידות מידה לטמפרטורה

למדידה של טמפרטורה משמשות בעיקר שלוש מערכות של יחידות מידה:
מעלות צלזיוס
קלווין
מעלות פרנהייט
מעלות צלזיוס

מעלות צלזיוס, שסימנן C°, נקראות על־שם האסטרונום השוודי אנדרס צלזיוס (Anders Celsius). יחידה מידה זו נקבעה על־פי תכונות המים בגובה פני הים: נקודת ההתכה (הקיפאון) של המים היא C°‏ 0, ונקודת הרתיחה של המים היא C°‏ 100. הסולם מחולק באופן שווה בין שתי נקודות אלה.
להוציא חמש מדינות, משתמשים בסולם זה בכל העולם, הן בשימוש רשמי והן בשימוש יום־יומי.
קלווין

היחידה קלווין, אשר מסומנת באות K, נקראת על־שם הפיזיקאי לורד קלווין. קלווין היה הראשון שקבע ב־1841 את נקודת האפס על פי שיקולים מדעיים. נקודת אפס זו, הנקראת "האפס המוחלט", היא מינוס 273.15 מעלות צלזיוס - זוהי הטמפרטורה הנמוכה ביותר האפשרית מבחינה פיזיקלית.
סולם קלווין מבוסס על סולם צלזיוס, אך מודד את הטמפרטורה החל מהאפס המוחלט. מאחר שערכו של האפס המוחלט הוא C°‏ 273.15−, נמצא שזו הסטייה בין שני הסולמות.
הקלווין היא אחת מיחידות ה־SI הבסיסיות, ומשמשת בעיקר לצרכים מדעיים.
מעלות פרנהייט

מעלות פרנהייט, שסימנן F°, נקראות על־שם הפיזיקאי הגרמני דניאל גבריאל פרנהייט (Daniel Gabriel Fahrenheit). השיטה מבוססת על נקודת ההתכה של תערובת שווה של קרח ומלח וטמפרטורת גוף ממוצעת של אדם בריא כנקודות מוצא.
בתחילה חילק פרנהייט את הסולם שלו ל־12 יחידות ומאוחר יותר חילק כל יחידה לשמונה, וכך נוצר סולם בן 96 מעלות.
לאחר מותו של פרנהייט אובחנה סטייה בסולם שלו, והסולם כויל כך שנקודת ההתכה (הקיפאון) של המים היא 32 ונקודת הרתיחה של המים היא F°‏ 212. נקודת האפס בסולם זה היא הטמפרטורה שאליה יורד קרח כתוש כאשר מערבים אותו במלח.
שיטה זו משמשת באופן רשמי רק בחמש מדינות.