stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאנצ'ו ולדיגרוב
פעילותו בבולגריה במורה וכמלחין

עם תלמידיו נמנים דמויות בולטות רבות מהתרבות המוזיקלית הדולגרית בת זמננו, מלחינים כמו פאראשקב חג'ייב, אלכסנדר ראיצ'ב, פנצ'ו סטויאנוב, פסנתרנים כמו אלכסיס ויינברג.
פאנצ'ו ולדיגרוב היה נשוי פעמיים.
אשתו הראשונה, קטיה ז'קובה, בת של מורה שלו לפסנתר, הייתה בעצמה פסנתרנית.
אשתו השנייה, אלקה, הייתה תלמידתו.
ולדיגרוב יצר במגוון רב של ז'אנרים מוזיקליים כולל אופרה ("הצאר קאלויאן" על לברית של ניקולאי לילייב ופאני פופובה-מוטאפבה), מוזיקת בלט, סימפונית, חמישה קונצרטים לפסנתר ותזמורת, מוזיקה קאמרית – לרבות רביעיית מיתרים, טריו עם פסנתר, עבודות ועיבודים לכינור ופסנתר, יצירות רבות לפסנתר סולו, 38 עיבודים של קטעים כליים לכלים שונים ופסנתר,
13 עיבודים של עבודות מוקדמות של עצמו לשני פסנתרים, 50 עיבודים של שירי עם לקול ופסנתר או תזמורת, 20 שירים לקול ופסנתר, 10 שירי מקהלה עם פסנתר או תזמורת, מוזיקת במה להצגות ב"דויטשס תיאטר" בברלין, ב"תיאטר אין דר יוזפשטאט" בווינה ובתיאטרון הלאומי של סופיה.
אחת מעבודותיו הראשונות שפורסמו בגרמניה, הפתיחה "ורדאר" בוצעה במקומות רבים בעולם ויחד עם "הסוויטה הבולגרית" וה"וריאציות על השיר «הרי הבלקן המפוארים»" הפכו אותו לנציג בולט של האסכולה הלאומית הבולגרית.
הקונצרטו לכינור שלו בוצע בפסטיבל זלצבורג.
ולדיגרוב נפטר ב-8 בספטמבר 1978 בסופיה.
בנו אלכסנדר ולדיגרוב, שנולד מנישואיו השניים, וגם ארבעת נכדיו היו למוזיקאים.
פרסים ואותות כבוד

העיטור ע"ש דימיטרוב
תואר "אמן העם" של הרפובליקה העממית הבולגרית
תואר "גיבור העמל הסוציאליסטי"
1969 – פרס הרדר מטעם אוניברסיטת וינה
הנצחה

1978 – אחרי מותו – האקדמיה למוזיקה בסופיה נקראה על שמו
ביתו ברחוב יאקוביצה 10 נהפך למוזיאון
החל מ-1986 מתקיים בעיר שומן תחרות בין-לאומית למוזיקה על שמו.
בסתיו 2006 מיוזמת נכדו פאנצ'ו ולדיגרוב ג'וניור הוקמה הקרן "המורשת האינטלקטואלית של פאנצ'ו ולדיגרוב" המיועדת להנצחת מפעל חייו.
יצירות

א.מוזיקה סימפונית:
ב. קונצרטים כליים:
ג. מוזיקה קאמרית:
"קארס" ("ליטוף") Caress מתוך עשרה רשמים לפסנתר
תיעתוקים לחליל, לאבוב, לקלרינט, לחצוצרה.
ד. מוזיקת במה
האופרה "קאלויאן"
הערות שוליים

↑  בגרמניה שמו נכתב בהתחלה בתערובת של כתיב גרמני וצרפתי Pantscho Wladigueroff, אחר כך Pantscho Wladigerov
↑  Christo Tzanoff My Teacher
↑  Tzanoff שם
↑  Tzanoff שם
↑  Tzanoff שם
↑  סבטלנה אבדלה באתר The Intellectual Legacy of Pancho Vladigherov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304232005171  PLWABN: 9810602122705606  BIBSYS: 6054994  BNE: XX1575095  BnF: cb13900901z (data)  CiNii: DA12258958  GND: 118768786  ISNI: 0000 0001 0890 263X  LCCN: n85282703  LNB: 000252577  MusicBrainz: 469c4b84-5d83-4975-bc7c-7cc1bebbbee0  NKC: ola2006345512  NSK: 000441229  NTA: 157635538  RERO: 02-A000173430  SUDOC: 084288264  VIAF: 39563561   WorldCat (עם VIAF): 39563561 
קברו של פנצ'ו ולדיגרוב בבית הקברות המרכזי בסופיה
פטריק פנץ

פטריק פנץ (בגרמנית: Patrick Pentz; נולד ב-2 בינואר 1997 בזלצבורג שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ברונדבי.
קריירת מועדונים

פנץ גדל במחלקת הנוער של רד בול זלצבורג. ב-1 ביולי 2013 חתם באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-15 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-0 על שטורם גראץ במסגרת הליגה לעונת 2015/2016.
בינואר 2023 חתם בבאייר לברקוזן. באוגוסט 2023 הושאל לברונדבי הדנית. ביוני 2024 חתם באופן קבוע בברונדבי.
פגי לי

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1920 ג'יימסטאון, צפון דקוטה, דקוטה הצפונית, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בינואר 2002 (בגיל 81) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Norma Deloris Egstrom 
 שם במה:  Peggy Lee 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1937–2000 (כ־63 שנים) 
 סוגה:  מוזיקת פופ, ג'אז 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, קפיטול רקורדס 
 בן או בת זוג:  Dewey Martin (1956–1958) דייב בארבור (1943–1951) בראד דקסטר (1953–1953) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1995)  פרס הגראמי לביצוע סולו הפופ הנשי הטוב ביותר (11 במרץ 1970)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.peggylee.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פגי לי בסרט Stage Door Canteen‏, 1943
עם תזמורתו של בני גודמן, 1943
עם הרולד ארלן (משמאל) וויק דמון, 1961
פגי לי (באנגלית: Peggy Lee; נולדה כנורמה דלוריס אגסטרום, Norma Deloris Egstrom;‏ 26 במאי 1920 - 21 בינואר 2002) הייתה זמרת ג'אז, שחקנית קולנוע ופזמונאית אמריקאית פופולרית משנות הארבעים ועד שנות השישים.
תולדות חייה

פגי לי נולדה בשם נורמה דלוריס אגסטרום לאב ממוצא שוודי ולאם ממוצא נורווגי בדקוטה הצפונית, ארצות הברית. היא הייתה השביעית מבין שמונה ילדי המשפחה. אמה נפטרה כשהייתה לי בת 4. עוד בשנות לימודיה בבית הספר שרה בתחנות רדיו מקומיות, אחד ממנחי תוכניות אלה שינה את שמה לשם פגי לי. בגיל 17 נסעה ללוס אנג'לס ולאחר מכן המשיכה לשיקגו, שם הופיעה ב-Buttery Room שבמלון אמבסדור בעיר. שם שמע אותה מוביל הביג בנד בני גודמן והתלהב. ב-1941 הצטרפה פגי לי ללהקתו ונשארה עמה שנתיים.
ב-1942 היה לה כבר להיט שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים, Somebody Else Is Taking My Place וב-1943 הגיע להיטה השני ?Why Don't You Do Right למקום הראשון, מכר למעלה ממיליון עותקים והפך אותה לכוכבת. באותה שנה השתתפה בשני סרטים יחד עם תזמורתו של בני גודמן, Stage Door Canteen ו-The Powers Girl.
בראשית 1943 הצטרף לתזמורת גיטריסט בשם דייב ברבור (Dave Barbour), השניים התאהבו והפרו את אחד מכלליו של גודמן לפיו אסור שיהיו יחסים רומנטיים בין נגני התזמורת לזמרת. במרץ אותה שנה נישאו השניים ועזבו את תזמורתו של גודמן. ב-11 בנובמבר 1943, נולדה לזוג בת, ניקי לי פוסטר. ב-1947, לאחר ששהתה בבית וגידלה את בתם ניקי הוחתמה על ידי דייב דקסטר לחברת התקליטים קפיטול רקורדס והקליטה מספר להיטים שהגיעו למקום הראשון במצעדי הפזמונים בהם "מניינה" (Mañana). כמו כן כתבה מילים לשירים אותם הלחין בעלה, חלקם היו פופולריים ביותר באותה תקופה. אחד מלהיטיה המפורסמים היה "עגילי זהב" מתוך הסרט "עגילי זהב" שהלחין ויקטור יאנג.
ב-1951 התגרשה מברבור אך המשיכה לכתוב שירים, יחד עם מלחינים כהרולד ארלן, דיוק אלינגטון, קווינסי ג'ונס, מל טורמה וויקטור יאנג. בין השירים שכתבה נמנים "ג'וני גיטר" (עם ויקטור יאנג), "אל תעשן במיטה" (עם ארלן) ו"הלב הוא צייד בודד" שנכתב עם מל טורמה.
ב-1952 הופיעה בחידוש לסרט זמר הג'אז וב-1955 הופיעה כמדובבת בסרט האנימציה של וולט דיסני, היפהפייה והיחפן, לו גם כתבה מילים לחלק מהשירים. למעשה דמות כלבת הפקינז "פג" הוכנסה לסרט כדי לאפשר ללי להשתתף בו. באותה שנה גילמה את דמותה של רוז הופקינס בסרט Pete Kelly's Blues, עבור תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. היא זכתה גם בשלושה פרסי גראמי, בהם אחד על מפעל חיים.
בין השנים 1953 - 1959 הקליטה תשעה תקליטים בחברת דקה, ולאחר מכן חזרה לקפיטול עד 1972 והוציאה עוד 32 תקליטים, ברובם שרה סטנדרטים של ג'אז.
ב-1960 הקליטה את להיטה הגדול ביותר Fever, זה היה למעשה חידוש של שיר מ-1956, אך היא הפכה אותו למזוהה עמה באופן מוחלט ואף הוסיפה לו שני בתים ("רומיאו ויוליה" וקפטן סמית ופוקהונטס).
לפגי לי היו עוד שלושה פרקי נישואין קצרי-ימים, עם השחקן בראד דקסטר (1953), עם השחקן דווי מרטין (1956 - 1958) ועם נגן כלי ההקשה ג'ק דל ריו (1964–1965).
היא המשיכה להופיע עד ימיה האחרונים למרות שסבלה מסוכרת. היא נפטרה מהתקף לב ב-21 בינואר 2002, בהיותה בת 81. בתה ניקי מתה 13 שנים אחריה ב-14 בנובמבר 2014.
הערכה ומורשת

ב-1995 זכתה פגי לי לפרס גראמי למפעל חיים. זמרים רבים ציינו את שמה כהשראה לשירתם, בהם ג'ודי גרלנד, פרנק סינטרה, פול מקרטני, בט מידלר, מדונה ודאסטי ספרינגפילד.
ב-2003 התקיים לזכרה מופע מחווה בקרנגי הול בניו יורק בהשתתפות ננסי סינטרה, דבי הארי ("בלונדי"), פטולה קלארק ועוד.
הדמות מיס פיגי מתוכנית החבובות נעשתה בהשראתה של פגי לי שקראה לעצמה בהופעותיה "מיס פגי לי".
ראו גם

Johnny Guitar
לקריאה נוספת

Peggy Lee, Miss Peggy Lee: An Autobiography, 2002, Bloomsbury (UK), ISBN 0-7475-5907-4
Peter Richmond, Fever: The Life and Music of Miss Peggy Lee, 2006, Henry Holt and Company, ISBN 0-8050-7383-3
Robert Strom, Miss Peggy Lee: A Career Chronicle, 2005, McFarland Publishing, ISBN 0-7864-1936-9
פחד ממים

| --- | --- |

הדגמה של טיפת מים
 שמות נוספים:  אקוופוביה
 תחום:  פסיכולוגיה
 תסמינים:  סלידה ממים
פחד ממים (באנגלית: Aquaphobia; בתעתיק מאנגלית: אקוופוביה) הוא פוביה ספציפית המתבטאת בפחד מתמשך, בלתי רציונלי ובלתי נשלט ממים. פוביה זו היא מעבר לשליטתו של הלוקה בה, והיא עלולה להפריע לחיי היום יום.
אנשים עשויים לסבול מפחד זה למרות שלרוב הם מבינים כי המים באוקיינוס, בנהר ואפילו באמבטיה אינם מהווים איום וסכנה ממשית. לפיכך הם עשויים להימנע מפעילויות כגון שיט ושחייה, או שהם עשויים להימנע משחייה בים העמוק לדוגמה על אף שהם יודעים לשחות. הפחד עשוי להתעורר גם כשאנשים הלוקים בפוביה זו נרטבים ממים שהותזו עליהם באופן בלתי צפוי, או כשהם נדחפים או מושלכים למים.
יש להבדיל בין מונח זה לבין מונח מקביל בשם הידרופוביה, שהוא גם כן מבטא פחד קיצוני ממים, אך הוא תסמין של כלבת - מחלה נוירולוגית חמורה אשר אחד מתסמיניה הוא פחד כה קיצוני ממים עד כדי חוסר יכולת לשתות.
יש להבחין גם בין אקוופוביה לבין תלסופוביה. בעוד הראשון מתייחס לפחד מהמים עצמם, האחרון מתייחס לפחד מגופי מים עמוקים.
שכיחות

פחד ממים הוא אחד מתתי הסוגים הנפוצים ביותר של הפוביה הפשוטה, שהיא הצורה הנפוצה ביותר של הפרעות חרדה (בין 8.7% ל-18.1% מהאמריקאים סובלים מפוביות.). במאמר על הפרעות חרדה באיסלנד נמצא כי פחד ממים עשוי להשפיע על 1.8% מהאוכלוסייה האיסלנדית הכללית, או בערך אחד מכל חמישים אנשים.
גורמים

פסיכולוגים מצביעים על כך שפחד ממים עשוי להיווצר בשל מגוון גורמים גנטיים, אישיותיים וחווייתיים. ייתכן שפחד ממים נובע מטראומה שאירעה לאדם במהלך חייו בעקבות התנסות מאיימת עם מים, או שעצם השהות במים, סביבה שאינה מוכרת, מעלה חוויות לא מודעות של חוסר שליטה.
הערות שוליים

↑  אדמונד בורן, "The Anxiety & Phobia Workbook", עריכה 4, הוצאת "New Harbinger Publications", ‏2005, מסת"ב - 1572244135.
↑  קסלר אט אל, "Prevalence, Severity, and Comorbidity of 12-Month DSM-IV Disorders in the National Comorbidity Survey Replication", יוני 2005, הארכיון של הפסיכיאטריה הכללית.
↑  Acta Psychiatrica Scandinavica, יולי 1993.
פטריק פמברטון

פטריק פמברטון (בספרדית: Patrick Pemberton; נולד ב-24 באפריל 1982) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סן קרלוס ובנבחרת קוסטה ריקה.
תארים

אלחואלנסה
ליגת העל הקוסטה ריקאית (5): 2010 אפרטורה, 2011 קלאוסורה, 2011 אפרטורה, 2012 אפרטורה, 2013 אפרטורה
פיגוע הדקירה בסידני (2024)

| --- | --- |

 תאריך:  13 באפריל 2024
 מקום:  מרכז הקניות וסטפילד בונדיי ג'נקשן
 קואורדינטות:  33°53′29″S 151°15′04″E﻿ / ﻿33.891389°S 151.251111°E﻿ / -33.891389; 151.251111
 סוג:  אירוע דקירה המוני
 נשק:  סכין
 הרוגים:  7
 פצועים:  12
 מבצע:  ג'ואל קאוצ'י
 מספר מפגעים:  1
 he
 
פיגוע הדקירה בסידני הוא פיגוע דקירה המוני שהתרחש ב-13 באפריל 2024 במרכז הקניות וסטפילד בונדיי ג'נקשן (אנ') בסידני שבניו סאות' ויילס באוסטרליה, ונהרגו בו שישה בני אדם והמפגע. מספר בני אדם נוספים נפצעו, בהם תינוק בן תשעה חודשים. המפגע, ג'ואל קאוצ'י בן ה-40, נורה למוות על ידי שוטר.
רקע

מרכז הקניות וסטפילד בונדיי ג'נקשן (אנ') הוא מרכז קניות מרכזי שממוקם בפרוור בונדיי ג'נקשן. זהו אחד ממרכזי הקניות הגדולים והפופולריים ביותר באוסטרליה. בזמן הפיגוע, מרכז הקניות היה מלא במאות מבלים.
פיגועים המוניים באוסטרליה נחשבים לנדירים יחסית, והאחרון שבהם התרחש ב-2019, ובו נהרגו ארבעה בני אדם ואחד נפצע בפיגוע המוני (אנ') בדרווין.
הפיגוע

לפי משטרת ניו סאות' ויילס (אנ'), המפגע נכנס לווסטפילד בונדיי ג'נקשן בסביבות השעה 3:10 אחר הצהריים לפי שעון אוסטרליה. על פי החשד, הוא עזב את המרכז וחזר כעבור 10 דקות עם סכין.
על פי הדיווחים, החשוד נשא סכין באורך של כ-20–30 ס"מ ולבש מכנסיים קצרים וחולצת ספורט. עדי ראייה סיפרו כי הוא התנהג בצורה "לא שגרתית", וקטעי וידאו ממצלמות אבטחה וצילומי עוברי אורח הראו את העבריין מסתער לעבר חלק מהקונים עם הסכין.
הדקירות החלו בשעה 15:20. שוטרים הוזעקו 16:00, בעקבות דיווחים על מספר אנשים שנדקרו. מרכז הקניות פונה ותחבורה ציבורית באזור הופנתה לאזורים אחרים.
המפגע נורה למוות בחזהו על ידי שוטר שהתעמת עמו בקומה החמישית של הבניין והחל לבצע בו החייאה מיד לאחר שירה בו.
נפגעים

בשעה 18:15, המשטרה אישרה שחמישה קורבנות נהרגו יחד עם המפגע, ושאחרים נפצעו אנושות. כל ששת ההרוגים היו מבוגרים, חמש נשים וגבר.
לפחות שמונה בני אדם אושפזו, בהם ילדה בת תשעה חודשים שעברה ניתוח, ואמה שמתה מאוחר יותר בבית החולים, מה שהעלה את מניין ההרוגים לשבעה. חלק מהפצועים היו במצב אנוש.
החקירה

חקירות ראשוניות העלו כי המפגע פעל לבדו והמניע שלו עדיין לא ידוע.
בשעה 20:30, נציבת המשטרה, קארן וב (אנ'), אמרה בהצהרה לתקשורת שהמשטרה מאמינה שהתוקף הוא גבר בן 40 שפעל לבדו ושהאירוע אינו מתקפת טרור. לדבריה, אין סיכון מתמשך לציבור. היא גם רמזה שייתכן שהמפגע היה מוכר למשטרה. המשטרה הפדרלית של אוסטרליה נפרסה לאחר מכן לסייע למשטרת ניו סאות' ויילס.
תגובות

ראש ממשלת אוסטרליה, אנתוני אלבניזי, אמר כי הפיגוע הוא "מעשה אלימות מחריד" ואמר שהוא עודכן על המתקפה והביע הזדהות עם הנפגעים. הוא גם כינה את השוטר שירה במפגע "גיבור".
צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ואוסטרליה, הצהיר כי הוא ורעייתו המלכה קמילה היו "המומים ונחרדים לחלוטין" מ"המתקפה חסרת היגיון" והביע הזדהות עם "המשפחות והאהובים של אלה שנהרגו באכזריות כה רבה". ויליאם, נסיך ויילס, וקתרין, נסיכת ויילס, פרסמו הצהרה בטוויטר המביעה צער על האירוע תוך שבחים לשוטרים "שסיכנו את חייהם כדי להציל אחרים".
הערות שוליים

↑  Turnball, Tiffanie; Watson, Katy; Faulkner, Doug (13 באפריל 2024). "'It was carnage' - Eyewitnesses describe Sydney stabbing horror". BBC News (באנגלית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tanno, Sophie (2024-04-13). "Mass casualty events are rare in Australia". CNN (באנגלית). נבדק ב-2024-04-13.
↑  "Five dead, multiple injured after knife attack on Sydney shopping centre". Al Jazeera (באנגלית). 13 באפריל 2024. נבדק ב-13 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bondi Junction stabbing, shooting live updates". Sydney Morning Herald.
↑  Lyons, Kate; Visontay, Elias (13 באפריל 2024). "Sydney stabbing live updates: Westfield Bondi Junction attack leaves seven dead, including attacker shot by police, and multiple people in critical condition". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Vidal, Paulina; Kozaki, Danuta (13 באפריל 2024). "Six people killed in stabbing attack at Sydney's Westfield Bondi Junction, offender shot dead by police officer". Australian Broadcasting Corporation. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Live: Westfield Bondi Junction evacuated amid reports of multiple stabbings and shots fired". ABC News (בAustralian English). 13 באפריל 2024. ארכיון מ-13 באפריל 2024. נבדק ב-13 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Man kills five in stabbing attack at mall in Sydney's Bondi Junction". The Washington Post (באנגלית). 13 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  משטרת אוסטרליה מעריכה: ״היורה פעל לבדו״, באתר פספורטניוז, ‏2024-04-13
↑  "'Not terrorism': Police Commissioner provides details about attacker, victims". 13 באפריל 2024. אורכב מ-המקור ב-13 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "WATCH: NSW Police Commissioner says 'no going risk' to public". ABC News. 13 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sydney stabbing: seven people dead, including attacker shot by police at Bondi Junction shopping centre". The Guardian (באנגלית). 13 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Police officer who shot dead Bondi Junction stabbing offender hailed a hero". Australian Broadcasting Corporation. 13 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Several dead in knife attack at Sydney shopping centre". France 24. 13 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "We are shocked and saddened by the terrible events in Sydney earlier today. Our thoughts are with all those affected, including the loved ones of those lost and the heroic emergency responders who risked their own lives to save others. W & C". Twitter. 13 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑    Patrick Sawer, ‏King expresses ‘utter shock’ over Sydney stabbing, The Telegraph, 13 April 2024
פלורופליטס

| פלורופליטס |
| --- | --- |
 שלד משוחזר של פלורופליטס
תקופה
קרטיקון תחתון-קרטיקון עליון 104.46–98.37 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
משפחה:: נודוזאוריים
סוג:: פלורופליטס
מין:: Peloroplites cedrimontanus
שם מדעי
 Peloroplites

פלורופליטס (שם מדעי: Peloroplites; מילולית: "מפלצת משוריינת") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הנודוזאוריים שחי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון. מאובניו נמצאו ביוטה ב-2008. התגלה מין אחד שלו - Peloroplites cedrimontanus.
דינוזאור זה השתייך לקבוצת הדינוזאורים המשוריינים שכוסו בלוחות גרמיות עבות לאורך גופם. הוא היה מהגדולים שבבני משפחתו והגיע לאורך של 5-5.5 מ', דמה מאוד לזאורופלטה, שהתגלה באותו אזור. ליצור זה הייתה גולגולת באורך 56 ס"מ שהייתה בעלת מעט כיסוי גרמי והייתה עם עיניים קטנות ולסתות קצרות אך חזקות ובעלות שיניים נוקשות בחלק הפנימי של הפה. היו לו 6 חוליות עבות שהגנו על פלג הגוף העליון ומעל הגוף התנוססו קוצים קצרים. הרגליים היו קצרות והזנב ישר והסתיים בקצה עבה.
אנקילוזאור זה חי במישורי יוטה, נע באיטיות וניזון מאכילת צמחייה קשה, אותה לעס בלסתותיו החזקות. ייתכן שהוא גם חי בקבוצות גדולות או לצד דינוזאורים אוכלי עשב נוספים, למשל איגואנודוניים.
פינה גייל

| --- | --- |

 מדינה:  אירלנד 
 מייסד:  ויליאם תומאס קוסגרייב, Frank MacDermot, Eoin O'Duffy 
 מנהיגים:  ליאו ורדקר
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־91 שנים)
 אידאולוגיות:  דמוקרטיה נוצרית שמרנות ליברלית שמרנות חברתית פרו-אירופיות
 מטה:  דבלין, אירלנד
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין-מרכז
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת העם האירופית
 צבעים רשמיים:  כחול
 www.finegael.ie
 
פִֿינֶה גֵייל (באירית: Fine Gael – "משפחת האירים" או "שבט האירים") היא מפלגת מרכז-ימין באירלנד. זוהי המפלגה הגדולה ביותר באירלנד, באירכטס (הפרלמנט) בממשל המקומי ובמספר החברים המייצגים את אירלנד בפרלמנט האירופי. מספר חברי המפלגה עומד על 30,000 איש והיא שותפה בממשלה שהוקמה ביוני 2020 יחד עם יריבותיה הוותיקות פיאנה פול והמפלגה הירוקה. ראש המפלגה הוא ליאו ורדקר, שמשמש בתפקיד מאז 2017.
מפלגת פינה גייל הוקמה ב-8 בספטמבר 1933 בעקבות מיזוג של מפלגת האם שלה, "אגודת הגאלים" (Cumann na nGaedheal), עם מפלגת המרכז הלאומית ועם המשמר הלאומי ("החולצות הכחולות"). מקורותיה של המפלגה במלחמת העצמאות האירית ובצד שתמך באמנה האנגלו אירית במלחמת האזרחים האירית והיא מזוהה במיוחד עם מייקל קולינס, שהיה מייסד המפלגה.
פינה גייל נחשבת לעיתים ימנית יותר בהשוואה ליריבתה העיקרית פיאנה פול, אך היא הרכיבה בדרך כלל ממשלות יחד עם מפלגת הלייבור, מפלגה סוציאל-דמוקרטית מהאגף השמאל-מרכז של המפה הפוליטית באירלנד. פינה גייל מגדירה את עצמה כמפלגת מרכז פרוגרסיבית הניצבת מול הרעיונות של הגישה הנוצרית-דמוקרטית ולעיתים קרובות היא נתפסת כמתונה בנוגע לסוגיות חברתיות אך שמרנית בנוגע לסוגיות כלכליות. עקרונות הליבה של המפלגה הם: שוויון הזדמנויות, הגינות כלכלית, יוזמה חופשית, גמישות בשכר, זכויות האזרח ואחריות האזרח. המפלגה תומכת נלהבת של האיחוד האירופי ומתנגדת לקידומה של הגישה הרפובליקנית בכוח הזרוע. האגף הצעיר של המפלגה (Young Fine Gael) הוקם ב-1977 והוא מונה כ-4000 חברים. פינה גייל היא אחת המפלגות המייסדות של מפלגת העם האירופית והיא חברה בארגון הבינלאומי של מפלגות מרכז דמוקרטיות (Centrist Democrat International).
היסטוריה > שנים ראשונות

לנוכח החשש של מפלגת "חברת הגלים" (Cumann na nGaedheal) מעלייתם של הצבא האירי הרפובליקני ושל מפלגתו של איימון דה ואלירה, פיאנה פול, ב-1926, התבקשה אסטרטגיה חדשה לחזק את קולו של המחנה שתמך באמנה האנגלו אירית שמצא את עצמו באותה עת באופוזיציה. הארגון הצבאי למחצה, "המשמר הלאומי" (National Guard, או "החולצות הכחולות" - Blueshirts), שהיה ארגון לאומני-שמרני בהנהגתו של אויין או'דאפי, לקח על עצמו  את המשימה להגן על הכינוסים של "חברת הגלים" מהאיום הרפובליקני. כאשר הם תכננו לבצע את "המצעד על דבלין", אסר זאת עליהם דה ואלירה, מתוך פחדו מחזרה על המקרה של המצעד על רומא של מוסוליני. כתוצאה מאירועים אלה הוקמה ב-8 בספטמבר 1933 פינה גייל – המפלגה המאוחדת האירית (Fine Gael–The United Ireland Party) כמפלגה עצמאית, בעקבות מיזוג של "חברת הגלים" עם "מפלגת המרכז הלאומי" (National Centre Party) ו"החולצות הכחולות". המיזוג הביא תחת כפיפה אחת שני זרמים בלאומיות האירית, תומכי האמנה האנגלו-אירית מהשין פיין ותומכי שלטון הבית שיוצגו על ידי ג'ון דילון ומפלגת המרכז. במציאות, הייתה המפלגה החדשה גרסה מוגדלת של "חברת הגלים", המפלגה שתמכה באמנה האנגלו אירית ושהוקמה ב-1923 על ידי ויליאם תומאס קוסגרייב.
המפלגה החדשה שאפה להביא לידי סיום את המלחמה הכלכלית מול בריטניה, לשפר את היחסים אתה ובמקביל תמכה בכינונה של מדינה אירית מאוחדת במסגרת חבר העמים הבריטי. לאחר תקופה קצרה והרת אסון בה הנהיג את המפלגה אויין מק'דאפי, שב קוסגרייב להנהיג אותה עד 1944. בתקופה זו חזרה המפלגה להיות דומה לזו שהיא הייתה בימי "חברת הגלים", לאכזבת אלה שתמכו במיזוג. למרות שמייסדי המפלגה היו בממשלת מדינת אירלנד החופשית במשך 10 שנים בין השנים 1932-1922, באותו רגע שפיאנה פול בהנהגתו של דה ואלירה עלתה לשלטון, החלה פינה גייל תקופה של 16 שנים שבהן הייתה במצב עגום על ספסלי האופוזיציה כשמפלגתו הגדולה של דה ואלירה מאפילה עליה. בסופו של דבר התפטר קוסגרייב ב-1944 מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף על ידי ריצ'רד מולקאי. נראה היה שמזלה של המפלגה החל להאיר לה פנים כאשר המנהיג החדש שאף להשליך את המורשת של מנגנון מפלגתי חלש שהוריש לו קוסגרייב. לאחר הבחירות הכלליות של 1948 נראו פנים חדשות רבות על ספסלי המפלגה בדאל.
היסטוריה > ממשלות קואליציוניות

לאחר ספירת הקולות בבחירות של 1948 התברר כי מספר המושבים של  פינה גייל בדאל היה 31. במקביל לבחירתם של נציגים צעירים של המפלגה, איבדו רבים מחבריה הוותיקים את מושביהם ותוצאה זו נראתה כהבטחה לבאות. במקביל, לא הצליחה פיאנה פול להשיג רוב מוחלט בדאל. פינה גייל מצאה עצמה בממשלה כשהיא מאחדת את כל המפלגות היריבות לפיאנה פול. עם  זאת, המפלגות השותפות לקואליציה ראו במולקאי דמות שנויה מדי במחלוקת כדי שיהיה ראש ממשלה. המפלגה העיקרית שהתנגדה לו הייתה "משפחת הרפובליקה" (Clann na Poblachta), שמנהיגה, שון מקברייד, היה מהמתנגדים בצבא האירי הרפובליקני לקיומה של האמנה האנגלו-אירית, וזאת בשל מעורבותו של מולקאי כראש מטה הצבא הלאומי בהוצאתם להורג של רפובליקנים במלך מלחמת האזרחים. מולקאי פינה את מקומו לתובע הכללי לשעבר, ג'ון קוסטלו, שנבחר לעמוד בראש הממשלה, שכיהנה מ-1948 ועד 1951. קוסטלו היה מנהיג קואליציה משפיע ביותר, שהצליח לעמוד מול דעות שונות ומגוונות. ממשלה זו זכורה בשל הקמתה של "רשות הפיתוח האירית" (IDA) ובשל הכרזתה הרשמית של הרפובליקה ב-1949. בתקופתה נבנה מספר שיא של בתים, תעשיית התיירות התקדמה ומשרד הבריאות, בהנהגתו של השר נואל בראון, הדביר בהצלחה את מחלת השחפת. קוסטלו עמד גם בראשות ממשלה קואליציונית שנייה, משנת 1954 ועד 1957, שבה הייצוג של פינה גייל היה רחב יותר. שר החוץ מטעם המפלגה, ליאם קוסגרייב ניהל את המשא ומתן על קבלתה של אירלנד לאו"ם ב-1955, ובכך הגדיר את אופיים של יחסי החוץ של אירלנד במשך העשורים הבאים. שר הבריאות באותה ממשלה, טום או'היגינס, מיסד את ביטוח הבריאות הממלכתי של אירלנד הקיים עד היום. ב-1957 שבה פיאנה פול בראשותו של דה ואלירה לשלטון ופינה גייל חזרה שוב לספסלי האופוזיציה.
היסטוריה > "החברה הצודקת" וטום או'היגינס

כשהיא מחוץ לממשלה, שבה פינה גייל לתקופה של שקיעה. עם זאת, באמצע שנות השישים, היא השיקה גישה חדשה, הידועה בשם "החברה הצודקת" (The Just Society), שקידמה מדיניות המבוססת על עקרונות של צדק חברתי ושוויון. מסמך הצהרת הכוונת של מדיניות זו היה פרי יוזמתו של דקלן קוסטלו, חבר הדאל, ובנו של ראש הממשלה לשעבר, והוא שיקף את עלייתו של אגף במפלגה שהיה מושפע מהגישה הסוציאל-דמוקרטית. גישת חשיבה חדשה זו של פינה גייל סללה את הדרך לעליית כוחם של אישים בעלי חשיבה ליברלית, כמו גארט פיצג'רלד. הנהגת המפלגה באותה תקופה נשארה שמרנית, אך זרעי המהפך של שנות השמונים נזרעו כבר אז. ב-1966 הובס מועמדה הצעיר של המפלגה לתפקיד נשיא אירלנד, טום או'היגינס, בפער של אחוז אחד בלבד מול הנשיא המכהן איימון דה ואלירה שרץ לכהונה שנייה. מבחינתה של פינה גייל היה זה הישג משמעותי לאור העובדה שפיאנה פול שכנעה את רשת הטלוויזיה הממלכתית RTE שלא לסקר כלל את מסע הבחירות ולאור העובדה שבאותה תקופה התקיימו אירועי 50 השנים למרידת חג הפסחא, שבהם לקח דה ואלירה חלק מרכזי. או'היגינס נמנה עם החברים באגף הסוציאל-דמוקרטי המתהווה של המפלגה.
עם התפטרותו של ג'יימס דילון מתפקיד מנהיג פינה גייל ב-1965, נבחר ליאם קוסגרייב (בנו של מנהיג "משפחת הגלים", ויליאם תומאס קוסגרייב) למלא את מקומו. השינוי המהיר הזה נתפש כאמצעי להרחקת האגף השמאלי-מרכזי המתהווה במפלגה מחוץ לשליטה בה. עם זאת, החל להתחולל עימות בין שני האגפים במפלגה. כשהאירועים בצפון אירלנד החלו לצאת משליטה, שאף ליאם קוסגרייב לשים במרכז את תפקידה של המפלגה כמגינת מוסדות המדינה. בוועידת המפלגה שהתקיימה במאי 1972, במקביל לאירועי היובל להקמתה של אירלנד המודרנית, לעג קוסגרייב לליברלים שהסיחו את הדעת ממאמציו להגיע להסדר בצפון. נאומו ייזכר בביקורת שהטיח בהם. עם פרוץ שערוריית הנשק שהכתה את פיאנה פול, ותפקודו המוצלח של קוסגרייב באופוזיציה בהגנה על מוסדות המדינה, נראה היה שפינה גייל בשלה לשוב לשלטון במסגרת שותפות עם מפלגת הלייבור.