stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרידריך אלברט לנגה
פועלו > פדגוגיה

לנגה טען שמטרת החינוך היא לייצר אנשים 'חופשיים, רציונליים ותרבותיים'. על מנת ליצור אנשים כאלו, עלינו ללמוד מתודות חינוכיות מההיסטוריה של החינוך. בנוסף, לנגה שם דגש גדול על הדוגמה האישית בחינוך. משום כך, הוא התאים, מורים צריכים להיות מעורבים פוליטית על מנת ליצור תלמידים מוערבים ואכפתיים שידאגו לחופש ולמולדתם.
פועלו > פוליטיקה ופילוסופיה פוליטית

לנגה היה סוציאליסט בדעותיו והשתייך למפלגת הליבור הגרמנית, שהייתה סוציאלית-ליברלית בדעותיה. עם זאת, ואף על פי שקיבל את תורתו של דרווין, היה לנגה ממתנגדיו החריפים של המטריאליזם של קרל מרקס. לנגה טען למעשה, כי למרות שיש לקבל את תורתו של דרווין כהסבר ההיסטורי הנכון לקיום האנושי, אין להסיק מכך שום מסקנות נורמטיביות לגבי כיצד צריך האדם להתנהג. משום כך שלל לנגה את הסברו הספקולטיווי של המטריאליזם של מרקס, אך מאידך, צידד בסוציאליזם, שאותו ראה כמוסרי יותר מהקפיטליזם. בהתאם לכך עודד לנגה חינוך לאידיאליזם, ואף לרליגיוזיות ודתיות, אם כי לא ברור עד כמה האמין באמיתותה האונטולוגית של הדת. לנגה היה מודאג מתוצאות המחקר של תומאס מלתוס שהראו שהעולם מתקדם לקראת פיצוץ אוכלוסין. משום כך, דגל לנגה בשימוש באמצעי מניעה לצמצום התרבות האוכלוסייה, וגם בשימוש מאוזן ומחושב יותר במקורות המזון העולמי.
פועלו > פילוסופיה ונאו-קאנטיאניזם

בתחילת המאה ה-19 עלו שתי מגמות מנוגדות על בימת הפילוסופיה - האידיאליזם ההיגליאני מחד, והמטריאליזם הנטרוליסטי הקיצוני (שנתמך לכאורה על ידי הצלחותיו הכבירות של המדע באותה התקופה) מאידך. לנגה חשב שלמטריאליזם ישנן בעיות פילוסופיות חמורות, אבל גם הפילוסופיה ההיגליאנית פושטת רגל. לנגה נדרש אפוא, ליישב את הצלחותיו המטריאליסטיות כיביכול של המדע יחד עם ההיגיון המטאפיזי. את שילוב זה ניתן למצוא, כך הוא טען, בפילוסופיה של עמנואל קאנט. לנגה אכן היה ראשון הנאוקאנטיניים, ומייסד האסכולה הנאוקאנטינית של מרבורג, אולם כאן יש להדגיש שני סיוגים: האחד הוא שלנגה עצמו היה חסר חשיבות לולא הפיתוח שעשו ממשיכי דרכו בנאוקאנטיאניזם. שנית, לנגה עצמו היה הרבה פחות קאנטיאני ממה שנעשתה לאחר מכן האסכולה הנאוקאנטינית של מרבורג. לנגה למעשה היה אידיאליסט קיצוני יותר מקאנט משום שטען שאין קיום אובייקטיבי לדבר כשלעצמו, אלא כל התופעות הם רק אידיאות של הרוח. בעמדתו זו, מזכיר לנגה יותר את ג'ורג' ברקלי מאשר את קאנט. לנגה הראה מדוע הצלחות המדע והתאוריות החדשניות שלו, כגון זו הדרוויניסטית, אינם סותרות את תורתו של קאנט, אך עם זאת הוא לא התייחס לעדכונים שהייתה צריכה תורתו של קאנט לעבור בעקבות המצאת הגאומטריה הלא אאוקלידית, כפי שעשו נאוקאטיניים אחרים מאוחר יותר. לנגה היה קאנטיני מובהק בכך שהרבה להזכיר את מגבלותיה של התבונה ואת חוסר יכולתה לדבר על דברים שמעבר לה כגון מושג האל, או הסיבתיות המוחלטת (דטרמיניזם). הפילוסופיה הנאוקאנטינית הלכה ופרחה בשנים שלאחר מותו של לנגה. אנשים כמו אוטו ליבמן והרמן כהן המשיכו להפיץ את תורתו של לנגה עם חידודים ושיפורים. הרמן כהן, המפורסם שבנאוקאנטיניים, אף הוציא את 'תולדות המטריאליזם ובקורת משמעותו בעת הנוכחית' בהוצאה חדשה, ביחד עם מאמר בקורת שכתב עליו.
פרויקט וסט פורד

פרויקט וסט פורד (West Ford Project) המכונה גם חגורת וסט פורד או פרויקט המחטים הוא מיזם חלל שאפתני מתחילת שנות השישים (1961-1963), שבוצע עבור צבא ארצות הברית על ידי מעבדת לינקולן של אוניברסיטת MIT, כחלק מניסיון למצוא אמצעי תקשורת אלחוטית ארוך טווח שיהיה בלתי אפשרי לחסימה אלקטרונית או חבלה בקווי תקשורת.
מטרת המיזם הייתה בדיקת אפשרות ליצור סביב כדור הארץ, בגובה של כ-3500 עד 3800 ק"מ, חגורה ממחטי נחושת קטנטנות, המהוות כל אחת אנטנת דיפול זעירה באורך 1.78 ס"מ, בקוטר של כ-2 מאיות המילימטר ובמשקל של כ-40 מיקרוגרם.
החגורה איפשרה תשדורת רדיו גלובלית, ממרכז שידור שמוקם בווסטפורד, מסצ'וסטס, וקמפ פארקס, קליפורניה.
ממדי המחט תוכננו כדי להחזיר גלי רדיו בתדר 8 גיגה-הרץ. גלי הרדיו יחזרו אל כדור הארץ וכך תתאפשר תקשורת בגלי רדיו מסביב לעולם ללא הפרעה.
לאחר ניסיון כושל ראשון ב-1961 מטיל שנשאר עד היום במסלול סביב כדור הארץ, בוצע ניסיון שני ב-9 במאי 1963, מטיל מסוג מידס 6 (MIssile Defense Alarm System) שנשא מטען בן 19 ק"ג בסך הכל שהכיל 480 מיליון מחטים. המחטים אכן פוזרו במסלול הרצוי, והאמריקנים הצליחו לבצע כמה תשדורות רדיו ארוכות טווח מוצלחות בין מסצ'וסטס וקליפורניה. רוחב הפס של התשדורת היה 20 Kbps ואיכות הקול המשודר תוארה כ"ניתנת להבנה" (intelligible). אך לאחר כחודש המחטים המשיכו להתפזר ותשדורת נוספת בוצעה בקצב של 400 bps (ביט לשנייה) בלבד. למרות זאת, הניסוי נחשב כמוצלח.
מחטים ששימשו בפרויקט, והשוואת הגודל שלהן לעומת בול
נטישת הפרויקט

בעקבות שתי סיבות מרכזיות, הוחלט לנטוש את הפרויקט:
באותה תקופה החלה הפריחה בעולם לווייני התקשורת. לוויין תקשורת הוא אקטיבי באופיו - הוא יכול להגביר את עוצמת גלי הרדיו או לשנות את תדרם, ולהחזיר תשדורת איכותית. חגורת וסט פורד, לעומת זאת, היא פאסיבית.
מדענים ברחבי כדור הארץ, ובעיקר בבריטניה ורוסיה, פרסמו מחאות כנגד זיהום החלל הקרוב במאות מיליוני עצמים מהם לא ניתן יהיה להפטר בקלות. בעקבות המחאה העולמית, הנושא עלה לדיון בעצרת האומות המאוחדות ב-1963, ושגריר ארצות הברית, עדלי סטיבנסון נאלץ להגן על הפרויקט. סטיבנסון הסביר כי חקר את הנושא לעומק, והוא משוכנע שלחץ קרני השמש יחזיר תוך כשלוש שנים את כל המחטים בחזרה לאטמוספירה ובכך יגרום לשריפתן. הופעתו נחשבה כמוצלחת ומרגיעה. בפועל, גם בשנת 2008, גושים גדולים של מחטים עדיין סבבו את כדור הארץ והיוו סכנה חמורה ללוויינים וחלליות.
פרידריך אלפרד קרופ

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1854 אסן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  22 בנובמבר 1902 (בגיל 48) אסן 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  Friedhof Bredeney 
 תפקיד:  חבר הרייכסטאג של האימפריה הגרמנית  חבר הסנאט הפרוסי 
 מפלגה:  Free Conservative Party 
 בן או בת זוג:  מרגרטה קרופ 
 פרסים והוקרה:  Bessemer Gold Medal 
 
פְרִידְרִיךְ אַלְפְרֶד קְרוּפּ (בגרמנית: Friedrich Alfred Krupp‏; 17 בפברואר 1854 – 22 בנובמבר 1902) היה תעשיין פלדה גרמני שניהל את חברת קרופ. הוא היה בנו של אלפרד קרופ וירש את העסק המשפחתי כשאביו נפטר ב-1887. בעוד שאביו סיפק במידה רבה ברזל ופלדה, פרידריך העביר את הייצור של החברה שלו חזרה לייצור נשק. פרידריך הרחיב מאוד את קרופ ורכש את מספנות גרמניה ורפט (אנ') ב-1896 שהעניקה לו שליטה על ייצור ספינות מלחמה בגרמניה. הוא פיקח על פיתוח פלדת ניקל, צוללות, מנוע הדיזל ועוד. הוא מת, כנראה בהתאבדות, ב-1902 לאחר שהואשם בהומוסקסואליות. בתו ברתה (אנ') ירשה את החברה.
נעוריו

קרופ נולד באסן, גרמניה. אביו היה אלפרד קרופ, שהפך את מפעל הברזל המקומי הקטן של קרופ לאחת החברות החזקות בעולם. הוא גדל באווירה המזיקה לבריאות של חבל הרוהר, סבל מאסתמה והתעניין יותר במדעי הטבע מאשר בעסקים, עד שאביו שקל להעביר את החברה לאחד מאחייניו.
קריירה

אולם בשנת 1887, פרידריך קיבל לידיו את הנהגת החברה של אביו המנוח. הוא התחתן עם הברונית מרגרטה פון אנדה (1854–1931). נולדו להם שתי בנות: ברתה (אנ') וברברה (נישאה לטילו, הברון פון וילמוסקי).
בעוד שאביו סיפק במידה רבה ברזל ופלדה למסילות ברזל באמריקה, עם התפתחותה של חברת הפלדה קרנגי (אנ') האמריקנית, פרידריך החזיר את הייצור של החברה שלו לייצור נשק. בתקופה שבה ניהל את החברה הוא הרחיב מאוד את קרופ, ורכש את מספנות גרמניה ורפט (אנ') ב-1896, מה שהעניק לו שליטה על ייצור ספינות מלחמה בגרמניה. הוא פיקח על פיתוח פלדת ניקל, צוללות, מנוע הדיזל ועוד. קרופ הגדיל וגיוון את התפוקה של מפעלי קרופ, שאותה הרחיב על ידי התאגדות עם מפעלים אחרים. הוא היה חבר בית הלורדים של פרוסיה ומועצת המדינה, והיה חבר גם ברייכסטאג של גרמניה מ-1893 עד 1898.
חייו האישיים

במשך ארבע שנים, החל משנת 1898, בילה קרופ מספר חודשים בשנה באי האיטלקי קאפרי, ושהה במלון גראנד הוטל קוויסיסאנה (אנ'). הוא החזיק שם שתי יאכטות, "מאיה" ו"פוריטן". התחביב שלו היה אוקיינוגרפיה. הוא פגש באי את הביולוג הגרמני פליקס אנטון דורן (אנ') ואת הרופא איניאציו סריו (אנ') בקאפרי.
ב-1902 הוא מת, כנראה בהתאבדות. בתו ברתה ירשה את החברה וזמן קצר לאחר מכן נישאה לגוסטב הלבך, נכדו של הנרי בוהלן (אנ').
חייו האישיים > שערורייה ומוות

בשנות ה-90 של המאה ה-19 גילה הבעלים של מלון בריסטול המפואר בברלין שקרופ נפגש עם מאהבים איטלקים צעירים; הומוסקסואליות הייתה פשע פלילי בגרמניה, אך בעל בריתו של קרופ, הקייזר וילהלם השני, מנע כל התפתחות של שערורייה, לפחות מקומית. עם זאת, הקייזר לא הצליח להשפיע על האירועים באיטליה.
ב-15 בנובמבר 1902, המגזין הסוציאל-דמוקרטי Vorwärts (אנ') טען כי פרידריך אלפרד קרופ הוא הומוסקסואל, כי היו לו מספר קשרים מיניים אסורים עם נערים וגברים בקאפרי, וכי הקשר הקרוב ביותר שלו היה לאדולפו סקיאנו, בן 18 ספר ומוזיקאי חובב. דיווח זה הופיע בעיתונות הגרמנית חודשים לאחר שסיפורים על אורגיות הומוסקסואליות של איש עסקים זר ללא שם הודפסו בעיתונים מקומיים ונפוליטניים שדרשו חקירה. המקומיים בקאפרי היו מודעים לפעילותו ההומוסקסואלית של קרופ, אך בעלי עמדות כוח העלימו עין, כולל הבעלים של מלון קוויסיסאנה, שהייתה לו השפעה מסוימת על מפלגה פוליטית מקומית, שקרופ תרם לה כספים. העיתון הנפוליטני Il Mattino היה הראשון לפרסם מאמר, תוך הסתרת שמו של קרופ. המקור שלו בקאפרי היה מורה שהתרעם על בחירתו של קרופ במורה אחרת לשפה האיטלקית. מורה זה ספג ביקורת קשה גם על ידי אותה מפלגה פוליטית שקיבלה את התמיכה והחסות של קרופ, מה שגרם למורה לתמוך במפלגה הפוליטית היריבה.
קרופ חזר לגרמניה, מחכה שהשערורייה תשכך. במקום זאת, העיתונים האיטלקיים המשיכו לזהות קפיטליסט זר עשיר כמרכז הפעילות ההומוסקסואלית. הדיווח הראשון בגרמניה הופיע בעיתון הקתולי Augsburger Postzeitung באוגוסט 1902. הוא ציטט דיווחים בשני עיתונים איטלקיים וכמוהם תיאר אך לא נקב בשם התעשיין.
באוקטובר 1902, אשתו של קרופ, מרגרטה פון אנדה, קיבלה מכתבים אנונימיים, ולפי דיווחים מסוימים, תמונות חושפניות של האורגיות של בעלה. היא ביקשה מהקייזר וילהלם השני, חבר משפחת קרופ, לנקוט צעדים נגד בעלה. הקייזר הגיב בכך שהעביר אותה לבית משוגעים.
העיתון Vorwärts פרסם אז מאמר שכותרתו "קרופ בקאפרי", ובו נאמר: "אם קרופ ימשיך לחיות בגרמניה, הוא יהיה כפוף לעונשים לפי סעיף 175 לקוד הפלילי. כאשר פרקטיקות בלתי חוקיות מסוימות מובילות לשערורייה ציבורית, למשטרה יש חובה לקדם פעולה משפטית". לפי סעיף 175, על מעשים הומוסקסואלים היה עונש של שנים של עבודת פרך.
קרופ תבע את העיתון וביקש עזרה מבעלי בריתו בממשלה, כולל הקייזר וילהלם. עותקים של Vorwärts נתפסו והושמדו, אפילו בבתים של מנויים. נראה היה שקרופ החליט להשיב מלחמה. עם זאת, הוא חשש, אולי בגלל החשד שהפעם השערורייה הייתה כה גדולה ומבוססת עד שאפילו עושרו וחברותיו לא יכלו להציל אותו אם יתרחש הליך משפטי הוגן.
שבוע לאחר ש-Vorwärts פרסם את ההאשמות נגד קרופ, ב-22 בנובמבר 1902, קרופ מת. לא ברור אם הוא מת מהתאבדות או ממחלה.
בנאום בהלוויה של קרופ, תקף הקייזר וילהלם את הפוליטיקאים הסוציאל-דמוקרטים, והתעקש שהם שיקרו לגבי נטייתו המינית של קרופ. יורשיו של קרופ יזמו תביעה נגד Vorwärts, אך עד מהרה נטשו את הרעיון.
הערות שוליים

1 2  "The Krupp Gun, a historic mystery and the cooling of the White City". אורכב מ-המקור ב-2020-02-11.
1 2  Aldrich, Robert (1993). The Seduction of the Mediterranean: Writing, Art and Homosexual Fantasy. Routledge. pp. 127–8. ISBN 9781134871407.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458651305171  PLWABN: 9810659518005606  BnF: cb10401534s (data)  GND: 119054078  ISNI: 0000 0000 5509 3049  LCCN: n92081751  NKC: vse2008462568  NLG: 234121  NTA: 329588990  SUDOC: 157967158  VIAF: 19667347   WorldCat (עם VIAF): 19667347 
החתונה של פרידריך קרופ ומרגרטה פון אנדה, 1882
קברו של פרידריך אלפרד קרופ
פרפרון שחור-חוטם

| פרפרון שחור-חוטם |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: פרפרוניים
סוג:: Johnrandallia
מין:: פרפרון שחור-חוטם
שם מדעי
 Johnrandallia nigrirostris ‏גיל, 1862

פרפרון שחור-חוטם[דרוש מקור] המכונה גם דג סָפַר (שם מדעי: Johnrandallia nigrirostris) הוא מין דג מסדרת הדקראים וממשפחת הפרפרוניים החי בחלק המערבי של האוקיינוס השקט ונצפה כשהוא מנקה דגים אחרים מטפילים. הפרפרון יחידי בסוגו.
הוא נצפה במערב האוקיינוס השקט, סמוך לחופי אמריקה ממפרץ קליפורניה עד לפרו וכן במגוון איים לרבות אי הקוקוס, איי גלאפגוס ומלפלו. הוא מצוי בשוניות אלמוגים ובין הסלעים עד עומק 40 מ'.
תיאור

הפרפרון הוא דג קטן באורך של 20.3 ס"מ והוא בעל סנפיר גבי מוגבה הבולט ממצחו, סנפירי חזה קטנים מצידי הגוף וזנב וסנפירים קטנים. הוא צהוב עם פס שחור לאורך קצה הסנפיר הגבי עד לחלק העליון של הזנב והפנים לבנות. המצח והחוטם שלו שחורים (ומשם קיבל את שמו) וגם הגבות והעיניים אדומות. במראהו הוא מזכיר חלק ממיני הסוג Prognathodes.
התנהגות

הפרפרון חי בחבורות גדולות בשוניות והוא פעיל במשך היום בתחנות קבועות בשוניות אליהם מגיעים דגים שונים. הפרפרון מנקה מגוון חיות כמו צניניתיים, תוכינונים, מנטות, צבי ים ואפילו כרישים ודגי שמש מטפילים המצטברים על עורם. לעיתים כמה פרפרונים מצטרפים לניקוי של כל מטופל.
הפרפרון ניזון מהטפילים השונים שעל גוף מארחיו וכן מאצות קטנות, מסרטנים ומפלנקטון.
הערות שוליים

↑  פרפרון שחור-חוטם באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרימארגן

פרימאָרגן היה עיתון יידי שיצא לאור בריגה בין 17 בינואר 1926 ל-15 במאי 1934. העיתון נוסד על ידי קבוצת עובדים שעזבו עיתון יידי אחר שיצא לאור גם הוא בריגה, "דאס פאלק". העיתון נהנה מתמיכה כספית מצד מספר אישי ציבור יהודיים. על הדף העיתונאים צבי גורפינקל ומרק רזומני היו עורכי העיתון, אך בפועל עורכו של העיתון היה יעקב ברהמס, כמו כן הוא היה אחד המו"לים של העיתון. בפברואר 1926 לעורכו של העיתון מונה שאול יצחק סטופניצקי, עיתונאי מפולין. ב-12 ביולי 1926 העיתון מוזג עם העיתון המתחרה דאס פאלק ולעורכים הראשיים מונו יעקב זאב לצקי ברטולדי ויעקב הלמן.
החל מיולי 1926 חלק מכתבות של פרימארגן התפרסמו בעיתון יידי אחר, די יידישע שטימע, שיצא לאור בקובנה. עם כותבי העיתון נמנו מספר אישים יהודים חשובים, כגון: שמעון דובנוב, שמואל ניגר, אברהם רייזן, יוסף אופטושו לאחרים.
ב-1933 העיתון קרא לחרם על גרמניה הנאצית. שלטונות המדינה סגרו את העיתון ב-15 במאי 1934. המו"לים ניסו להחיות את העיתון ב-1936 בקובנה, אך הם נכשלו.
צ'אווין

אסטלת ראימונדי, נמצאה בחפירות בצ'אווין דה הואנטאר
מפה המראה את השטח שבו התקיימה התרבות, וכן את שטח השפעתה
צ'אווין (מספרדית: Chavín) הייתה תרבות דרום אמריקנית עתיקה, שהתקיימה לחופי האוקיינוס השקט ומורדותיו המערביים של רכס הרי האנדים, בשטח הנמצא כיום במדינת פרו המודרנית.
בני הצ'אווין, שהתקיימו בין השנים 1,000 ל-300 לפני הספירה לערך, הניחו את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות המאוחרות בהרי האנדים, בהן אימפריית האינקה.
היסטוריה

בני הצ'אווין שלטו בשיאם בהרי האנדים המערביים ולאורך חופי פרו (של ימינו) מהעיר נאסקה בדרום ועד לגבול עם אקוודור. 
העיר צ'אווין דה ואנטאר (Chavín de Huantar) הוקמה במרכז הרכס המרכזי שבהרי האנדים כמרכז דתי-פולחני וחיו בה כ-3,000 איש. נשמרו שרידים רבים מהעיר, הממוקמת כ-250 קילומטרים צפונית ללימה בירת פרו המודרנית.
במרכז העיר התגלה מתחם גדול הבנוי בצורת אמפיתיאטרון, ושם כנראה התקיימו חלק מהטקסים הדתיים. מסביב למתחם נמצאו תעלות תת-קרקעיות שעל פי ההשערה שימשו ליצרת שאון גדול כשהמים שבהן התנגשו והתערבלו, בעת טקסים דתיים.
תרבות

בני הצ'אווין התפרנסו מקדרות, אריגה ואף בניית כלים ועבודות ממתכות שונות. תחום המטלורגיה התפתח מאוד בתקופתם. תזונתם של בני הצ'אווין התבססה על חקלאות (בעיקר תירס, דלעת ושעועית) ועל ציד של אלפקות, למות וחזירי ים. 
בני הצ'אווין לא האמינו בכלי נשק, אך הודות לדתם המיוחדת והשפעתם התרבותית הרבה על העמים שסביב, לא סבלו מיריבות כלשהי בינם לבין מי מהעמים השכנים. לא מוכרת שום צורת כתב שבה השתמשו בני הצ'אווין.
דת

דתם של בני הצ'אווין הייתה מבוססת על ריבוי אלילים ועל שימוש בסמי הזיה, המופקים מפירותיו של קקטוס מסוג סן-פדרו. הטקסים של בני הצ'אווין בצ'אווין דה ואנטאר היו מוקד עלייה לרגל למאמינים רבים מהאזור.
היגואר היה חיה קדושה וחשובה בדתם והוא מוטיב החוזר על עצמו בממצאים שונים הקשורים בבני הצ'אווין. באתר הארכאולוגי צ'אווין דה ואנטאר נמצאו פסלים ותחריטים רבים של ראשים, חציו ראש יגואר וחציו השני ראש אדם.
ראו גם

היסטוריה של פרו
צ'אווין דה ואנטאר
לקריאה נוספת

תרבויות קדומות ביבשת אמריקה, מאת נחום מגד, הוצאת משרד הביטחון, 2006
צב ארוך-צוואר מזרחי

| צב ארוך-צוואר מזרחי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים מצדדי-צוואר
משפחה:: צבים נטויי-צוואר
סוג:: צב נטוי-צוואר
מין:: צב ארוך-צוואר מזרחי
שם מדעי
 Chelodina longicollis ‏שו, 1794
תחום תפוצה


צב ארוך-צוואר מזרחי (שם מדעי: Chelodina longicollis) הוא מין צב מים ממשפחת צבים נטויי-צוואר החי בנהרות ובביצות אוסטרליה.
מאפיינים

אורכו של צב זה 20–25 ס"מ. הצב בעל צוואר ארוך ודמוי נחש בצבע ירוק כהה. השריון שטוח עם לוחיות ירוקות וכתומות. הרגליים קטנות ומותאמות לחיים במים. הצב בעל בלוטה בשריונו איתה הוא יכול להפריש מושק ריחני בעת מתקפת טורף.
הצב חי במי צפון-מזרח אוסטרליה בנהרות שונים, בעיקר בקווינסלנד. הוא מצוי במים פתוחים ועומדים, נהרות איטיים, בריכות וביצות. הצב מצוי רוב זמנו במים. הוא ניזון ממזון חי הכולל חרקים, סרטנים, תולעים, רכיכות, ראשנים, דגים קטנים ודו-חיים קטנים. הוא תופס את הטרף עם צווארו המוארך.
קים דארוך

סר נייג'ל קים דארוך (באנגלית: Nigel Kim Darroch; נולד ב-30 באפריל 1954) הוא דיפלומט בריטי, שכיהן כשגריר בריטניה בארצות הברית. הוא התפטר מתפקידו לאחר הדלפת דיווחים מסווגים בלתי מחמיאים מטעמו לממשלתו אודות נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ביוגרפיה

קים דארוך נולד במחוז דרהאם באנגליה. ב-1975 סיים לימודים לתואר ראשון בזואולוגיה באוניברסיטת דרהאם.
דארוך החל לעבוד במשרד החוץ וחבר העמים ב-1976. ב-1980 הוא מונה כחבר הסגל הדיפלומטי של בריטניה.
דארוך מילא במשרד החוץ וחבר העמים מספר רב של תפקידים, ובהם:
מזכיר ראשון בשגרירות בריטניה ביפן
קצין קישור של משרד החוץ לפרויקט מנהרת התעלה
מזכיר אישי לשרים דייוויד מלור וסיימון ארתור
יועץ בכיר בנציגות הקבועה של בריטניה לאיחוד האירופי
דובר משרד החוץ וחבר העמים
מנהל אגף אירופה במשרד החוץ וחבר העמים
מנהל המזכירות האירופית של הקבינט הבריטי, שהוא היועץ הראשי לראש הממשלה לענייני אירופה
הנציג הקבוע של בריטניה לאיחוד האירופי (2007-‏2011)
היועץ לביטחון לאומי לקבינט של בריטניה (2011-‏2015)
ב-1997 מונה דארוך לעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש וב-2008 מונה לאביר מפקד במסדר זה.
לדארוך ולאשתו, לה נישא ב-1978, בן ובת בוגרים. אשתו עובדת כמורה בבית הספר הבריטי הבינלאומי בוושינגטון.
ביוגרפיה > שגריר בארצות הברית

בינואר 2016 החל דארוך לכהן כשגריר בריטניה בארצות הברית. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית בנובמבר 2016 הודלף מזכר ששלח דארוך לראש הממשלה תרזה מיי אודות הנשיא הנבחר דונלד טראמפ. שבוע לאחר מכן כתב טראמפ בחשבון הטוויטר שלו כי בריטניה צריכה למנות את נייג'ל פרג', מתומכי הברקזיט הנלהבים, לשגריר בארצות הברית. ראש הממשלה תרזה מיי הגיבה על כך באומרה שמשרת השגריר איננה פנויה לאיוש ושלבריטניה "יש שגריר מצוין בארצות הברית".
ב-7 ביולי 2019 פרסם העיתון מייל און סאנדיי מברקים מסווגים שהודלפו, ששלח השגריר דארוך לממשלת בריטניה בשנים 2017 עד 2019. הם הכילו הערכות לא מחמיאות של דארוך אודות הנשיא טראמפ. בין השאר נאמר בהן כי הוא בלתי מתאים לתפקידו, חסר יכולת וחסר ביטחון, כי בבית הלבן מתנהלים "קרבות סכינים" והוא איננו מתפקד וכי כהונת הנשיא עלולה להסתיים בחרפה. עוד כתב דארוך כי המדיניות הכלכלית של הנשיא עלולה לזרוע הרס במערכת המסחרית הבינלאומית.
בתגובה להדלפה כתב הנשיא טראמפ בחשבון הטוויטר שלו שדארוך לא היה אהוד ולא היה נחשב בארצות הברית וכי הוא "לא יתעסק אתו יותר". בהמשך הוא כינה אותו "מטורף" ו"איש טיפש מאד". נייג'ל פרג' התבטא בעקבות ההדלפות כי דארוך לחלוטין איננו מתאים לשמש כשגריר בארצות הברית. ראש הממשלה מיי, שהתפטרה מתפקידה בחודש הקודם, הביעה אמון בשגריר דארוך אך דחתה את השקפתו על טראמפ. היא הורתה על חקירת ההדלפה. לעומתה נמנע בוריס ג'ונסון, המועמד הבולט להחליף את מיי, מלגבות את דארוך, והתגבש קונצנזוס פוליטי רחב על כך שעמדתו זו הפכה את המשך כהונת השגריר בוושינגטון לבלתי מעשית.
ב-10 ביולי 2019 הודיע דארוך על התפטרותו מתפקידו, כחצי שנה לפני המועד לסיום כהונתו. הוא ימשיך לכהן כשגריר עד שימונה מחליפו. דארוך כתב כי המצב שנוצר איננו מאפשר לו למלא את תפקידו כפי שהיה רוצה. לאחר ההתפטרות שיבחו מיי ומנהיג האופוזיציה ג'רמי קורבין את תפקודו של דארוך בדברים שנשאו בפרלמנט הבריטי וגינו את זאת שהיה עליו להתפטר עקב לחץ בתוך ארצות הברית. דובר מטעם משרד החוץ אמר כי מתפקידו של שגריר לספק לממשלתו חוות דעת כנה ובלתי מעודנת מטעמו על הממשל בארצות הברית, גם אם השרים והקבינט אינם בהכרח שותפים לה.
הערות שוליים

↑  מקור: Johnson has thrown US ambassador under the bus, say top Tories, באתר הגארדיאן, 10 ביולי 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190154625  SUDOC: 255197683  UKPARL: f1nl7K9t  VIAF: 1049156317451402350008   WorldCat (עם VIAF): 1049156317451402350008 
היועץ לביטחון לאומי דארוך (מימין) עם ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון בפגישה עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה בארצות הברית ב-2015
צ'יצ'יקסטננגו

| --- | --- |
סמל צ'יצ'יקסטננגוסמל צ'יצ'יקסטננגו

 מדינה:  גואטמלה גואטמלה
 מחוז:  אל קיצ'ה
 תאריך ייסוד:  1872 
 שטח:  400 קמ"ר
 גובה:  1,965 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  150,932 (2021)
 קואורדינטות:  14°56′N 91°07′W﻿ / ﻿14.933°N 91.117°W﻿ / 14.933; -91.117
 אזור זמן:  UTC-6
 http://www.inforpressca.com/chichicastenango/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גואטמלה מוגדלת) גואטמלה סיטי אנטיגואה פלורס קצאלטננגו קובאן טיקאל פקאיה מקסיקו בליז הונדורס אל סלבדור האוקיינוס השקטצ'יצ'יקסטננגו(למפת גואטמלה רגילה) גואטמלה סיטי אנטיגואה פלורס קצאלטננגו קובאן טיקאל פקאיה מקסיקו בליז הונדורס אל סלבדור האוקיינוס השקטצ'יצ'יקסטננגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'יצ'יקסטננגו (בספרדית: Chichicastenango) היא עיירה במחוז אל קיצ'ה (El Quiché) בגואטמלה, אשר ידועה בתרבות ילידי המאיה שנשתמרה באופן חלקי במקום. צ'יצ'יקסטננגו ממוקמת על רכס הרים בגובה של 1,965 מטרים מעל פני הים, ונמצאת כ-140 קילומטרים צפון-מערבית לבירה גואטמלה סיטי.
העיירה קיבלה את שמה מהקונקיסטאדורים הספרדים אשר כינו אותה Tzitzicaztenanco ("עיר הסרפדים") בשפת הנאוואטל.
השוק

צ'יצ'יקסטננגו מפורסמת בזכות השוק הססגוני המתקיים בעיירה בימים ראשון וחמישי, ונחשב לאחד הגדולים במרכז אמריקה. לשוק מגיעים סוחרים מכל האזור המציגים את מרכולתם המגוונת: החל מבדים, עבודות יד שונות, כלי חרס, גילופים בעץ, מוצרי עור, צמחי מרפא ונרות, ועד לבעלי חיים, ירקות, מצ'טות וכלים אחרים.
השוק הגדול מתפרס על חלקים נרחבים ממרכז העיירה ובסמטאות מסביב לכיכר המרכזית, שם גם ניתן למצוא דוכנים המציעים מזון לקונים בשוק.
השוק גם משמש אטרקציה תיירותית למבקרים בגואטמלה, וניתן להגיע אליו בהסעות אשר יוצאות בבוקר מאנטיגואה או פאנאחצ'ל, לבלות מספר שעות בקניות, ולחזור באותו היום.
כנסיית תומאס הקדוש

סמוך לשוק נמצאת כנסיית תומאס הקדוש (Iglesia de Santo Tomás), שנבנתה בשנת 1545 על שרידי מקדש פרה-קולומביאני, ומשמשת את אנשי הדת המקומיים לביצוע טקסיים מסורתיים עד היום. כל אחת מ-18 המדרגות המובילות לכנסייה מסמלת את אחד מחודשי לוח השנה של המאיה.
השוק בצ'יצ'יקסטננגו
כנסיית תומאס הקדוש
צב ביצה

| צב ביצה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבי בריכה
סוג:: צב ביצה
שם מדעי
 Mauremys ‏גריי, 1869

צב ביצה (שם מדעי: Mauremys) הוא סוג של זוחל ממשפחת צבי הבריכה, החי במקווי מים מתוקים בצפון אפריקה, אירופה ואסיה.
צבים אלה בעלי שריון נמוך ירקרק והם מותאמים לחיים אמפיביים בעיקר במים מתוקים, אך גם במים מליחים והם נפוצים במספר ביצות, מה שנתן להם את שמם. הם אוכלי כל הניזונים הן מהצומח והן מהחי, לרבות מפגרים. הצבים קטנים יחסית, באורך של עד 30 ס"מ וחלקם נפגעים מזיהום מים במספר אזורים. חלקם מכליאים עם מיני צבי בריכה אחרים.
בישראל מצוי מין אחד בסוג - צב ביצה מצוי.
מיון

M. japonica
M. mutica
M. annamensis
צב ביצה כספי (M. caspica)
צב ביצה מצוי (M. rivulata)
M. leprosa
M. megalocephala
M. nigricans
M. reevesii
M. sinensis
גלריה:
צב ביצה מצוי
קבוצה צפופה

ערך זה עוסק בקבוצה צפופה במובן הטופולוגי. אם התכוונתם לצפיפות של קבוצות סדורות, ראו .
בטופולוגיה, תת-קבוצה  A של מרחב טופולוגי  X נקראת קבוצה צפופה, אם כל קבוצה פתוחה ולא ריקה ב- X, מכילה איבר מתוך  A. תכונה זו שקולה לכך שהסגור של  A שווה למרחב כולו.
אם  \left(X,d\right) מרחב מטרי, פירושו של דבר שניתן להתקרב כרצוננו לכל נקודה ב- X בעזרת נקודות מ- A: לכל  x\in X ולכל  \varepsilon >0, יש  a\in A המקיימת  d\left(x,a\right)<\varepsilon .
קבוצת המספרים הרציונליים,  \mathbb {Q} , היא למשל צפופה בקבוצת המספרים הממשיים,  \mathbb {R} , עם הטופולוגיה הסטנדרטית (כלומר  {\overline {\mathbb {Q} }}=\mathbb {R} ). היא גם צפופה בישר של סורגנפריי,  \mathbb {R} _{\ell }.
מרחב שקיימת בו קבוצה צפופה בת מנייה נקרא מרחב ספרבילי. לדוגמה, קבוצת המספרים הרציונליים צפופה בישר הממשי, שכן כל קטע פתוח בישר הממשי מכיל מספרים רציונליים (זוהי תכונת הארכימדיות של הממשיים). לכן השדה הממשי ספרבילי.
קים דארבי

| --- | --- |
קים דארבי (1974)
קים דארבי (1974)
 לידה:  8 ביולי 1947 (בת 77) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1962
 מקום לימודים:  תיכון ון נויס 
 בן או בת זוג:  ג'יימס סטייסי (1968–1969)  James Westmoreland (פברואר 1970–?)  William Tennant 
 צאצאים:  Heather Stacy 
 פרופיל ב-IMDb
 
קים דארבי (Kim Darby) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ידועה בעיקר בשל תפקידה במערבון "אומץ אמיתי" לצדו של ג'ון ויין.
ביוגרפיה

היא נולדה בלוס אנג'לס בשם דבורה זרבי לזוג רקדנים מקצועיים אינגה וג'ון זרבי. היא החלה להופיע בגיל 15 בשם "דרבי זרבי". הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה במחזמר ביי ביי בירדי כנערה בגיל העשרה (ללא קרדיט).
הפריצה הגדולה שלה הייתה בשנת 1969 בהופעה בתפקיד ראשי בסרט אומץ אמיתי לצדו של ג'ון ויין. היא הייתה אז בת 21 ושיחקה נערה בת 14. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית חדשה ומבטיחה בתפקיד ראשי.
ב-1969 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי על תפקידה בסרט "Generation".
היא הופיעה גם בסדרות טלוויזיה כמו: איירונסייד, בוננזה, איש עשיר איש עני, ספינת האהבה, "רצח במשיכת קולמוס", מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית ועוד.
חיים אישים

דארבי הייתה נשואה פעמיים. ב-1968 נישאה לשחקן ג'ון סטייסי (אנ') ונולדה להם בת אחת, הת'ר. הם התגרשו ב-1969 והיא נישאה ב-1970 לג'יימס וסטמורלנד ממנו התגרשה כעבור חודשיים.