stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וומבט שעיר-אף צפוני
תפוצה ובית גידול

הוומבט הצפוני אנדמי לצפון-מזרח יבשת אוסטרליה. הטווח ההיסטורי של תפוצתו השתרע החל ממרכז קווינסלנד ועד דרום ניו סאות' ויילס, כשמאובנים שלו נמצאו גם בוויקטוריה. החל מהגעת האירופאים לאוסטרליה ב-1872 התפוצה שלו החלה להצטמצם במהירות עקב אובדן בית גידול ואיומים אחרים, ועד 1910 עדיין היה ניתן לראות וומבטים בסנט ג'ורג' בקווינסלנד וג'דירי בניו סאות' ויילס. מאז, המצב החמיר יותר ויותר עד כדי סכנת הכחדה ממשית, וכיום נותרה רק אוכלוסייה אחת של וומבטים צפוניים המוגבלת לאזור של שלושה קילומטר בפארק הלאומי יער אפינג (פחות משישית משטחו של הפארק) הממוקם צפונית מערבית לעיר קלרמון במרכז קווינסלנד ואשר שטחו הכולל הוא 32 ק"מ.
בית הגידול של הוומבט הצפוני נופל בין אקלים סובטרופי גשום לאקלים צחיח למחצה, ומורכב מחורשי שיטה ויערות אקליפטוס דלילים, כיסי שיחים, שטחי מרעה קטנים, קרקעות סחף עמוק ואדמה חולית צחיחה לאורך אגני ניקוז של נהרות. הדרישה העיקרית של הוומבט היא לאספקה סדירה של מיני עשבים רב שנתיים בסמוך למאורותיו. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 250 - 1,000 מ"מ לשנה.
הערות שוליים

↑  וומבט שעיר-אף צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290978105171 
נוף אופייני לבית גידולו של הוומבט הצפוני
הצופה לילדים

| --- | --- |
 תדירות:  שבועון
 סוגה:  עיתון ילדים
 מו"ל:  הצופה
 בעלים:  תנועת המזרחי
 עורך ראשי:  אברהם ברטורא (שעזב  לאחר כחצי שנה) והמורה משה טביומי  בנימין צביאלי: אוקטובר 1950–1953  שאול רז: 1953–1964
 תאריכי הופעה:  21 בפברואר 1947 – 27 בספטמבר 1964 (17 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  רחוב המסגר, תל אביב-יפו
 תפוצה:  10,000 עותקים (1961)
 מדינה:  ישראל
 
הצופה לילדים היה שבועון הילדים של עיתון "הצֹפה" של תנועת "המזרחי" המשתייכת לציונות הדתית, ויצא לאור בשנים תש"ז-תשכ"ד, 1947–1964. העיתון פנה לקהל יעד של ילדים מגיל 6 ועד גיל 14.
הרקע להקמת העיתון

בשנת 1937 נוסד עיתון "הצֹפה", ביטאונה של תנועת המזרחי. בשנת 1939 נוספה לעיתון תוספת לילדים בחנוכה ובט"ו בשבט, אך הניסיון לפרסם את המוסף לאורך זמן לא צלח, על אף שאנשי חינוך תמכו בקיום עיתון המיועד לילדים. גם מאיר ברלין, עורך הצֹפה, כתב כי :"חסרים אנו עיתון לילדים ברוחנו". בשנת 1945 ניסה מאיר ברלין לחדש את הוצאת "הצופה לילדים", אך ללא הצלחה. בשנת 1946 קראו מורי ה"מזרחי ישראל" לחייב את תנועת ה"מזרחי" לדאוג לעיתון לילדים מהמגזר הדתי, על מנת "שילדינו לא יהיו ניזונים עוד משולחנן של אחרים".
בעקבות החלטת מורי "המזרחי" ומאמציו של מאיר ברלין ביום חמישי ל' בשבט תש"ז, 21 בפברואר 1947, יצא לאור הגיליון הראשון של עיתון 'הצופה לילדים'. הסיסמה שהנחתה את העורכים הייתה "מעניין, משעשע, ומחנך לתורה ולמצוות", והעיתון יועד להיות "המשך והשלמה לבית הספר, אשר בו מתחנכים רבבות בנים ובנו לתורה ולמצוות".
'הצופה לילדים' לא היה עיתון הילדים הדתי הראשון וקדם לו 'הניצנים' בשנת תרצ"ו, 1936, שיצא לאור על ידי תנועת בני עקיבא, ונערך על ידי אליעזר אלינר וצבי הרכבי, אך החזיק מעמד במשך שנה אחת בלבד.
בשנתיים הראשונות כלל העיתון 12 עמודים, ולאחר מכן כלל 16 עמודים. בשנותיו הראשונות יצא העיתון כולו בשחור ולבן, חוץ מאשר עמוד השער. עם הזמן נוסף צבע גם לחלק מהעמודים הפנימיים. כמו כן כלל העיתון תמונות, בעיקר בכתבות. קהל היעד של העיתון היה כלל ילדי הציבור הדתי, מגיל 6 ועד גיל 14.
בשנת 1954 הוציא העיתון 3,000 עותקים מדי שבוע, ובשנת 1961 תפוצת העיתון הייתה 10,000 עותקים. במהלך כל שנותיו סבל העיתון מקשיים כלכליים, וקשיים אלו היו הגורם לסגירתו.
יוצרי העיתון

עורכיו הראשונים של העיתון היו הסופר והמחנך אברהם ברטורא (שעזב לאחר כחצי שנה) והמורה משה טביומי. מאוקטובר 1950 ערך את העיתון בנימין צביאלי, ומתחילת שנת 1953 ועד לסגירתו בשנת 1964 ערך אותו העיתונאי שאול רז. המאיירת הראשונה הייתה בינה גבירץ, והחליף אותה אביגדור לואיזאדא שהיה הצייר במרבית שנות העיתון.
בין כותבי הסיפורים והשירים היו: המשורר יעקב רימון, משה צבי אפרתי, יוסף ולק, יצחק ענפי, טובה הרשקוביץ, רבקה אליצור, אפרים די-זהב, אפרים צורף, מנחם מורשת, מתתיהו רוטנברג, יצחק בון וחיים חמיאל שהשתייכו לציונות הדתית, וכותבים שלא השתייכו לציונות הדתית, ובהם: שרה גלוזמן, קרולה לורך, יהואש ביבר, תמר בורנשטיין ואהוד בן עזר שאינם דתיים מחד ומשה פראגר החרדי מאידך.
כותבים נוספים בעיתון היו: אברהם ברוידס, חמדה אוירבך, שלמה סקולסקי, יעקב דוד קמזון.
מדורי העיתון

במשך כל שנותיו כלל העיתון שירים, סיפורים, אקטואליה, דברי תורה וסיפורי חז"ל, ומדורים שונים בהם: המדור "ילדים להצופה לילדים" שבו פורסמו מכתבים ושירים של ילדים, המדור "מה דעתך" שבו התבקשו הילדים לכתוב כיצד היו נוהגים בדילמות שונות, המדור "אשנב למערכת" שכתב העורך לקוראי העיתון, דיווחים על הנעשה במסגרות של "המזרחי" ו"הפועל המזרחי", בולים, אישים, קולנוע, חידות, בדיחות, סיפור בתמונות (קומיקס) ועוד. משנת 1953 בחר העיתון כתבים צעירים מדי שנה, וכתבות שלהם פורסמו בעיתון.
תוכני העיתון

לעיתים, תיאר ציור השער את אחד השירים בגיליון, וזה העניק לגיליון את שמו. למשל, בחוברת 21 אשר בכרך ב׳, (גיליון 5 פברואר 1948), מופיע ציור של שלושה חיילים חמושים עם גבם כלפי הקורא, ובתוך החוברת פורסם שירו של המשורר אברהם סקולסקי "יצוא יצאו שלושה לנגב"...
חלק מהכותבים בעיתון כמו שרה גלוזמן התאימה את השירים שפרסמה בעיתון הצופה לילדים להיבט הדתי שלו, והוסיפה בשיריה את המשפט "תודה לבורא עולם".
בשנת 1952, פורסמה בעיתון הצופה לילדים כתבה על משטרת ישראל. בכתבה היה מכתב שהופנה לקוראי העיתון הצעירים שכתב אותו יגאל מוסינזון, שהיה באותה עת קצין העיתונות ודובר המשטרה.
לקריאה נוספת

טליה דיסקין, "צו קריאה: מבט חדש על עיתוני הילדים בעשור הראשון למדינת ישראל מזווית משפטית", מפגש לעבודה חינוכית-סוציאלית, כ"ו, 48 (טבת תשע"ט, דצמבר 2018), עמ' 199–226.
נעמי בן-גור, "מחאי מחאי כפיים":פואטיקה ואידאולוגיה בשירת הילדים העברית בתקופת היישוב 1939–1948, בני ברק, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומכון מופת, תשע"ז (2017).
הערות שוליים

↑  עיתון הצופה, מודעה על הופעת עיתון הצופה לילדים – ט"ו בשבט תרצ"ט, באתר 3.2.1939
↑  כפי שמעידה כתבה על פגישת המורים והגננות של הפועהמ"ז מעיתון 'הצופה' מתאריך כ"ג בניסן תרצ"ט,12.4.39, עמוד 3, וברכת מועצת הפועהמ"ז שפורסמה בעיתון 'הצופה' בתאריך כ' באייר תרצ"ט, 9.5.39, עמוד 3
↑  הצופה, האלף לנו "המזרחי", ‏גיליון האלף, ה' בסיוון תש"א, 30.5.41
↑  כך עולה ממכתב שכתב ברטורא למאיר ברלין ולראשי המזרחי, גנזך ציונות הדתית, ללא מספור
↑  מתוך מכתב של מ"צ אפרתי מתאריך י"א באב תש"ו, 8.8.1946, פריט 10/7/2280 בגנזך הציונות הדתית.
↑  על פי דברי העורך בנימין צביאלי, גיליון העשור, ג' באדר תשט"ז, 15.2.1956, עמוד 10
↑  דברי העורך משה טביומי, הגיליון הראשון, ל' בשבט תש"ז, 21.2.47, עמוד 2.
↑  עדינה בר אל, עיתונות הילדים בארץ-ישראל, באתר עיתונות ילדים של פעם
↑  החל מכ"ט בניסן תש"ט, 28.4.49.
↑  כך עולה מדברי העורך טביומי בגיליון השנה לעיתון, ל' באדר א' תש"ח, 11.3.1948, עמוד 315: "העיתון מיועד ל כ ל (ההדגשה במקור) הילדים, וכולם צריכים למצוא דברים המעניינים אותם".
↑  ע"פ מכתב של י' אליש מתאריך כ' בניסן תשי"ד 23.4.54, גנזך הציונות הדתית.
↑  על פי
Frankel Josef (editor), 1961. The Jewish press of the world, published by the cultural department of the world jewish congress London, עמוד 34
↑  כך על פי דברי העורך שאול רז בגיליון האחרון, י"ט באלול תשכ"ד, 27.9.1964, עמודים 2–3.
↑  ר' משה טביומי ז"ל, הצופה, 15 ביולי 1951
1 2 3  נעמי בן-גור, מרדכי נאור (ע), המבוא, "מחאי, מחאי כפיים" : פואטיקה ואידיאולוגיה בשירת הילדים העברית בתקופת היישוב 1939–1948, בני ברק, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, מכון מופ"ת, תשע"ז – 2017. (בעברית)
↑  טליה דיסקין, "השוטר הוא ידידכם ומגן בצר לכם": המשטרה בעיתונות הילדים המרכזית בישראל במעבר מיישוב למדינה, משטרה והיסטוריה גליון מס׳ 1, 2019, עמ' 36-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012281245905171
זורה קרטבלישוילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1982 (בן 42 בערך) ברית המועצות
 שם במה:  וולקן
 עיסוק:  שחקן וראפר
 פרופיל ב-IMDb
 
זורה קרטבלישוילי (ברוסית: Зура Картвелишвили; ידוע בשם הבמה וולקן) (נולד ב-1982) הוא ראפר ושחקן ישראלי-רוסי.
קורות חיים

זורה קרטבלישוילי נולד בברית המועצות. בשנת 1992, בגיל 10, עלה לארץ ישראל.
בראשית שנת 2007, הוציא וולקן את אלבום הבכורה שלו "מהלך ראשון", בלייבל "המשולש". האלבום זכה להצלחה רבה בסצנת ההיפ הופ הישראלית ולשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
ב-2008 הקליט יחד עם הזמר ארקדי דוכין את השיר "מלאכי ה-NET". השיר הוקלט במסגרת פרויקט המוזיקה של חברת סלקום "tarbut.ru", שמטרתו קידום יוצרים ישראלים צעירים דוברי רוסית לקדמת הבמה.
ב-2010 התארח באלבומו השני של הצמד "פלד ואורטגה", "משלוח מיוחד", בשיר "לא חייב לכם שיט".
ב-2013 שיחק בסרט "פנתר לבן" בתור יבגני צייטלין.
ב-2017 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", אך לא הצליח לעבור את האודישן.
ב-2018 כיכב בסרט "כאן ועכשיו", בתפקיד עצמו.
הערות שוליים

↑  רפי ברבירו, לא זורה, וולקן, באתר ynet, 14 במרץ 2007
↑  נועה הרשקוביץ‏, מראפר מחאה רוסי לניאו-נאצי מאיים: ריאיון עם וולקן, באתר וואלה, 21 בנובמבר 2013
↑  אור ברנע, צומת וולקן את דוכין, באתר ynet, 18 במרץ 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וטין (אוניית מערכה, 1901)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה פרה-דרדנוט
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה:  ויטלסבאך
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Schichau-Werke 
 תחילת הבנייה:  10 באוקטובר 1899
 הושקה:  6 ביוני 1901
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1902 – 11 במרץ 1921 (18 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-21 בנובמבר 1921
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 11,774 טון, מקסימלי: 12,798 טון
 אורך:  126.8 מטר
 רוחב:  22.8 מטר
 שוקע:  7.95 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  683 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  9,300 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  מנועי קיטור בהספק 14,000 כוחות סוס (10 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 110–225 מ"מ   צריחי תותחים 250 מ"מ   סיפון 50 מ"מ
 חימוש:  ארבעה תותחי SK L/40‏ 9.4 אינץ' (240 מ"מ)   18 תותחי SK L/40‏ 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   12 תותחי SK L/30‏ 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
"וטין" (בגרמנית: SMS Wettin) הייתה האונייה השנייה מבין אוניות המערכה פרה-דרדנוט מסדרת ויטלסבאך, שנבנתה עבור הצי הקיסרי הגרמני. וטין הונחה באוקטובר 1899 במספנת שיכו ורקה בדנציג והושלמה באוקטובר 1902. היא ואחיותיה – ויטלסבאך, צרינגן, שוואבן ומקלנבורג – היו אוניות הראשה הראשונות שנבנתה תחת חוק הצי משנת 1898, שהביא אדמירל אלפרד פון טירפיץ. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 24 ס"מ (9.4 אינץ') והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
האונייה שירתה בשייטת הראשונה של הצי הגרמני במשך רוב הקריירה שלה בזמן שלום, יחד עם האוניות האחיות שלה. היא הייתה עסוקה בהכשרה שנתית מקיפה, כמו גם בביקורי רצון טוב במדינות זרות. תרגילי ההכשרה היוו את המסגרת לפעילות צי הים הפתוח במהלך מלחמת העולם הראשונה. האונייה הוצאה משירות ביוני 1911 כאשר אוניות מערכה דרדנוט החלו להיכנס לשירות אך הופעלה מחדש לתפקיד כספינת אימונים לתותחים בין דצמבר 1911 לאמצע 1914.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, וטין הוחזרה לשירות פעיל בשייטת אוניות המערכה הרביעית. האונייה שירתה בים הבלטי, כולל תפקיד קטן במהלך קרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915, אך לא ראתה קרב עם כוחות רוסים. עד סוף 1915, מחסור בצוותים והאיום מצוללות בריטיות אילצו את הצי הגרמני להשבית אוניות מערכה ישנות יותר כמו וטין משירות פעיל. למשך שארית המלחמה, וטין שימשה כספינת אימונים לצוערים וכספינת בסיס. האונייה נמחקה מרשימות הצי לאחר המלחמה ונמכרה לגריטה ב-1921. הפעמון שלה מוצג במוזיאון להיסטוריה צבאית של הבונדסוור בדרזדן.
תיאור

אחרי שהצי הקיסרי הגרמני הזמין את ארבעת אוניות המערכה מסדרת ברנדנבורג ב-1889, שילוב של אילוצים תקציביים, התנגדות הרייכסטאג, והיעדר תוכנית צי קוהרנטית עיכבו את רכישת אוניות מערכה נוספות. מזכיר משרד הצי הקיסרי (גר'), ויצה-אדמירל פרידריך פון הולמן נאבק - בסופו של דבר בהצלחה - לאורך כל תחילת ואמצע שנות ה-1890 כדי להבטיח אישור פרלמנטרי לשלוש אוניות המערכה מסדרת קייזר פרידריך השלישי. ביוני 1897 הוחלף הולמן על ידי קונטר-אדמירל אלפרד פון טירפיץ, שהציע במהירות והשיג אישור לחוק הימי הראשון בתחילת 1898. החוק אישר את שתי האוניות האחרונות של הסדרה, כמו גם את חמש אוניות המערכה מסדרת ויטלסבאך, הסדרה הראשונה של אוניות מערכה שנבנתה תחת כהונתו של טירפיץ. אוניות הסדרה ויטלבסאך היו דומות בגדול לאוניות הסדרה קייזר פרידריך השלישי ונשאו את אותו חימוש אבל עם פריסת שריון מקיפה יותר.
וטין הייתה באורך כולל של 126.8 מטר (416 רגל 0 אינץ'), רוחב של 22.8 מטר (74 רגל 10 אינץ') ושוקע של 7.95 מטר (26 רגל 1 אינץ) הקדימה. הדחק האונייה היה 11,774 טונות (11,588 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 12,798 טונות (12,596 טונות ארוכות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי שלושה מנועי קיטור תלת דרגתיים 3 צילינדרים שהניעו שלושה מדחפים. קיטור סופק על ידי שישה דוודים גליליים ושישה דוודי צינור מים, כולם מופעלים בפחם. תחנת הכוח של וטין דורגה ב-14,000 כוחות סוס (10,297 קילוואט), שהעניקה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). לאונייה היה טווח שיוט של 5,000 מיילים ימיים (9,300 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). היה לה צוות של 30 קצינים ו-650 מלחים.
החימוש של וטין כלל סוללה ראשית של ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 24 ס"מ (9.4 אינץ') בצריחי תותחים תאומים, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי המרכזי. החימוש המשני שלה כלל שמונה עשר תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/40 ושנים עשר תותחי 8.8 ס"מ (3.45 אינץ') SK L/30 ירי מהיר. האונייה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו בקוטר 45 סנטימטרים (17.7 אינץ'), כולם שקועים בגוף; אחד היה בחרטום, אחר בירכתיים, ושניים בכל צד רוחב. האונייה הייתה מוגנת בלוח שריון של קרופ. חגורת השריון שלה הייתה בעובי של 225 מילימטרים (8.9 אינץ') במצודה המרכזית שהגנה על מרחבי מחסני התחמושת והמכונות שלה, והסיפון היה בעובי 50 מ”מ (2 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היה ציפוי שריון בעובי 250 מילימטרים (9.8 אינץ').
היסטוריית שירות > 1906–1914

הצי לקח על עצמו לוח אימונים עמוס יותר בשנת 1906 מאשר בשנים קודמות. האוניות היו תפוסות בתרגילי יחידה, פלגה ושייטת במהלך חודש אפריל. החל מ-13 במאי, התקיימו תרגילי צי גדולים בים הצפוני ונמשכו עד 8 ביוני עם שייט סביב סקיין אל הים הבלטי. הצי החל את הפלגת הקיץ הרגילה שלו לנורווגיה באמצע יולי. הצי נכח ביום הולדתו של המלך הנורווגי הוקון השביעי ב-3 באוגוסט. האוניות הגרמניות יצאו למחרת להלגולנד, כדי להצטרף לתרגילים שנערכו שם. הצי חזר לקיל עד 15 באוגוסט, שם החלו ההכנות לתמרוני הסתיו. ב-22–24 באוגוסט השתתפה הצי בתרגילי נחיתה במפרץ אקנרפורדה מחוץ לקיל. התמרונים הופסקו מ-31 באוגוסט עד 3 בספטמבר כאשר הצי אירח כלי שיט מדנמרק ושוודיה, יחד עם שייטת רוסית מ-3 עד 9 בספטמבר בקיל. התמרונים התחדשו ב-8 בספטמבר ונמשכו חמישה ימים נוספים.
האונייה השתתפה בשייט החורפי חסר האירועים לתוך הקטגט וסקאגרק בין 8 ל-16 בדצמבר. הרבע הראשון של 1907 עקב אחר הדפוס הקודם, וב-16 בפברואר, צי הקרב הפעיל הוגדר מחדש כצי הים הפתוח. מסוף מאי עד תחילת יוני יצא הצי לשייט הקיץ שלו בים הצפוני, וחזר אל הים הבלטי דרך הקטגט. לאחר מכן, השייט הקבוע לנורווגיה נערך בין 12 ביולי ל-10 באוגוסט. במהלך תמרוני הסתיו, שנמשכו מ-26 באוגוסט עד 6 בספטמבר, ערך הצי תרגילי נחיתה בצפון שלזוויג עם הקורפוס התשיעי. שייט האימונים בחורף יצא לקטגט בין 22 ל-30 בנובמבר. במאי 1908 יצא השייט לשייט גדול לאוקיינוס האטלנטי במקום הפלגתו הרגילה בים הצפוני, שכלל עצירה בהורטה שבאזור האיים האזוריים. הצי חזר לקיל ב-13 באוגוסט כדי להתכונן לתמרוני הסתיו, שנמשכו מ-27 באוגוסט עד 7 בספטמבר. תרגילי פלגה בבלטי נערכו מיד לאחר מכן בין 7 ל-13 בספטמבר. בתחילת 1909, וטין נפגעה על ידי אוניית המערכה קייזר קרל דר גרוסה. היא לא נפגעה בתאונה ויכלה להמשיך להתאמן באותה שנה. במהלך התמרונים השנתיים, וטין זכתה בפרס Kaiser's Schießpreis (פרס ירי) על הירי המדויק הטוב ביותר עם הסוללה הראשית שלה מבין אוניות שייטת I. שנת 1910 חלפה ללא אירועים עבור וטין עם שגרה דומה של אימונים, תרגילים והפלגות כמו בשנים קודמות.
עד למועד האימונים שנערכו באפריל, מאי ויוני 1911, וטין הייתה אוניית המערכה הוותיקה ביותר שעדיין בשירות הקו הקדמי עם הצי. ב-30 ביוני את מקומה בשייטת תפסה אוניית המערכה דרדנוט החדשה תירינגן. וטין הופעלה מחדש ב-1 בדצמבר כדי להחליף את אוניית האחות שלה שוואבן, שנזקקה לשיפוץ גדול לאחר שירות כספינת האימונים של הצי. במרץ ואפריל 1912, וטין, הסיירת המשוריינת בליכר, והסיירות הקלות אאוגסבורג ושטוטגרט הועברו זמנית מבית הספר לתותחנים לשייטת ההדרכה. באוגוסט, וטין הועברה מבית הספר לתותחנים לשייטת III שבה השתתפה בתמרוני הצי השנתיים.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, וטין גויסה כחלק משייטת אוניות המערכה הרביעית, בפיקודו של ויצה-אדמירל ארהרד שמידט. השייטת הרביעית כללה גם את ארבע האוניות האחיות שלה ואת אוניות המערכה אלזס ובראונשווייג. ב-26 באוגוסט 1914 נשלחו האוניות לחלץ את הסיירת הקלה התקועה מגדבורג, שעלתה על שרטון מול אודנסהולם במזרח הבלטי, אך עד 28 באוגוסט נאלץ צוות האונייה לפוצץ חומרי נפץ כדי להשמיד את מגדבורג לפני שכוח הסיוע הגיע. כתוצאה מכך, ויטלסבאך ושאר השייטת חזרו לבורנהולם באותו יום. החל מ-3 בספטמבר, שייטת IV, בסיוע הסיירת המשוריינת בליכר, ערכה סריקה לתוך הים הבלטי. המבצע נמשך עד 9 בספטמבר ולא הצליח להביא את יחידות הצי הרוסי לקרב.
יומיים לאחר מכן הועברו האוניות לים הצפוני, אך שהו שם רק לזמן קצר, וחזרו לים הבלטי ב-20 בספטמבר. בין 22 ל-26 בספטמבר, השייטת השתתפה בסריקה למזרח הבלטי בניסיון לא מוצלח למצוא ולהשמיד ספינות מלחמה רוסיות. מ-4 בדצמבר 1914 עד 2 באפריל 1915, הוטלו על האוניות של שייטת ה-IV תפקידי הגנה על החוף לאורך חופי הים הצפוני של גרמניה נגד פלישות של הצי המלכותי הבריטי. אוניות הפלגה VII של השייטת IV, שכללה את וטין, ויטלסבאך, שוואבן ומקלנבורג השתתפו לאחר מכן באימונים במערב הבלטי.
הצבא הגרמני ביקש סיוע ימי למערכה נגד רוסיה; הנסיך היינריך, מפקד כל הכוחות הימיים באזור הבלטי, העמיד לרשות המבצע את פלגה VII, קבוצת הסיור IV, וסירות הטורפדו של הצי הבלטי. ב-6 במאי הוטל על אוניות שייטת IV לספק תמיכה בהסתערות על ליבאו. וטין ושאר האוניות הוצבו מול גוטלנד כדי ליירט כל סיירת רוסית שעלולה לנסות להתערב בנחיתות; הרוסים לא עשו זאת. לאחר שסיירות מקבוצת הסיור IV נתקלו בסיירות רוסיות מול גוטלנד, האוניות של פלגה VII נפרסו - עם ארובת דמה שלישית שהוקמה כדי להסוות אותן כאוניות הסדרה בראונשווייג - יחד עם הסיירת דנציג. האוניות התקדמו עד לאי אוטו ב-9 במאי ולקופרסטנרנה למחרת, אך עד אז נסוגו הסיירות הרוסיות. מאוחר יותר באותו יום, הצוללות הבריטיות צה"מ E1 וצה"מ E9 הבחינו בשייטת IV, אך היו רחוקות מכדי לתקוף אותם.
מ-27 במאי עד 4 ביולי, וטין הייתה שוב בים הצפוני, ופטרלה בשפכי נהרות היאדה, האמס והאלבה. בתקופה זו הבין הפיקוד העליון של הצי כי אוניות הסדרה ויטלסבאך הישנות יהיו חסרות תועלת בפעולה נגד הצי המלכותי, אך ניתן יהיה להשתמש בהן ביעילות נגד הכוחות הרוסיים החלשים בהרבה באזור הבלטי. כתוצאה מכך, הועברו אוניות המערכה בחזרה לאזור הבלטי ביולי, והן יצאו מקיל ב-7 לכיוון דנציג. ב-10 ביולי המשיכו האוניות מזרחה לניופאהרוואסר, יחד עם כלי השיט של שייטת סירות הטורפדו השמינית. אוניות השייטת הרביעית יצאו ב-12 ביולי כדי לבצע מפגן כוח, וחזרו לדנציג ב-21 ביולי מבלי להיתקל בכוחות רוסים.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ ריגה

בחודש שלאחר מכן החל הפיקוד העליון של הצי במבצע נגד מפרץ ריגה לתמיכה במתקפת גורליצה-טרנוב שהצבא ניהל. כוחות הצי הבלטי תוגברו במרכיבים משמעותיים של צי הים הפתוח, כולל שייטת אוניות המערכה I, קבוצת הסיור I, קבוצת הסיור II ושייטת הטורפדו השנייה. הנסיך היינריך תכנן שאוניותיו של שמידט יאלצו את דרכן למפרץ וישמידו את ספינות המלחמה הרוסיות בריגה, בעוד שהיחידות הכבדות של צי הים הפתוח יפטרלו צפונה כדי למנוע מכל הצי הבלטי הרוסי, שעלול לנסות להפריע למבצע, להתקרב. הגרמנים פתחו במתקפתם ב-8 באוגוסט, ויזמו את קרב מפרץ ריגה. שולות מוקשים ניסו לפנות נתיב דרך מיצר אירבה, בחיפויין של בראונשווייג ואלזס, בעוד וטין ושאר השייטת נשארו מחוץ למיצר. אוניית המערכה הרוסית סלאבה תקפה את הגרמנים במיצר, ואילצה אותם לסגת.
במהלך הפעולה נפגעו הסיירת תטיס וסירת הטורפדו S144 ממוקשים וסירות הטורפדו T52 ו־T58 מוקשו וטבעו. שמידט הסיג את אוניותיו לטעינת פחם מחדש והנסיך היינריך התלבט בניסיון נוסף, שכן עד אז התברר שההתקדמות של הצבא הגרמני לכיוון ריגה נעצרה. הנסיך היינריך ניסה לפרוץ את התעלה בפעם השנייה באמצעות שתי אוניות מערכה מהשייטת הראשונה כדי לחפות על שולות המוקשים ולהותיר את וטין מאחור בליבאו, בעיקר בגלל מיעוט אוניות הליווי. פעילות מוגברת של צוללות בריטיות אילצה את הגרמנים להעסיק משחתות נוספות כדי להגן על אוניות הראשה שלהם.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעילות לאחר מכן

ב-9 בספטמבר, וטין וארבע אחיותיה יצאו לים בניסיון לאתר ספינות מלחמה רוסיות מול גוטלנד, אך חזרו לנמל כעבור יומיים מבלי שנכנסו לקרב. ב-7 וב-8 באוקטובר, היא, אלזס, וארבע סירות טורפדו חיפו על פעולת הנחת מוקשים. בשלב זה של המלחמה, הצי נתקל בקשיים באיוש כלי שיט חשובים יותר. האיום מצוללות בים הבלטי שכנע את הצי הגרמני להוציא את אוניות המערכה מסדרת ויטלסבאך הקשישות משירות פעיל. וטין ורוב שאר אוניות השייטת הרביעית עזבו את ליבאו ב-10 בנובמבר, לכיוון קיל; עם הגעתן למחרת, הן צורפו לפלגת המילואים של הים הבלטי, בפיקודו של קומודורה ולטר אנגלהרדט. האוניות עגנו בשיקזי שבקיל. ב-31 בינואר 1916 פורקה הפלגה, והאוניות פוזרו לתפקידי משנה.
וטין שימשה כספינת אימונים לצוערים ימיים וכספינת מחסן למשך שארית המלחמה. האונייה נמחקה מרשימות הצי ב-11 במרץ 1920 ונמכרה לגריטת ספינות ב-21 בנובמבר 1921. וטין פורקה לגרוטאות בשנה שלאחר מכן ברוננבק, חלק מברמן. הפעמון שלה מוצג במוזיאון להיסטוריה צבאית של הבונדסוור בדרזדן.
מפת הים הצפוני והבלטי בשנת 1911
הרפובליקה הסינית (1912–1949)

| --- | --- |
טאיוואן
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  ROC
 שם:  הוועד האולימפי הלאומי הסיני
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 1896 • 1900 • 1904 • 1908 • 1912 • 1920 • 1924 • 1928 • 1932 • 1936 • 1948 • 1952 • 1956 • 1960 • 1964 • 1968 • 1972 • 1976 • 1980 • 1984 • 1988 • 1992 • 1996 • 2000 • 2004 • 2008 • 2012 • 2016 • 2020 • 2024
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 1924 • 1928 • 1932 • 1936 • 1948 • 1952 • 1956 • 1960 • 1964 • 1968 • 1972 • 1976 • 1980 • 1984 • 1988 • 1992 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022
הרפובליקה הסינית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) בשם "סין", ועד אולימפיאדת לונדון (1948). היא לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים. יחד עם זאת, משלחת מטעמה השתתפה כבר בטקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז (1924). אבל, ארבעת הטניסאים בחרו לפרוש מאותם משחקים ולא התחרו בהם.
בסיום מלחמת האזרחים הסינית, הרפובליקה הסינית התפצלה לשתי מדינות נפרדות. הרפובליקה העממית של סין הוקמה על מרבית שטחה של סין, ואילו הרפובליקה הסינית נותרה רק באי טאיוואן ובמספר איים קטנים בסביבתו. בעקבות הפיצול הרפובליקה העממית הקימה ועד אולימפי לאומי שייצג אותה. שתי המדינות הוזמנו לאולימפיאדת הלסינקי (1952). אבל, הרפובליקה הסינית החרימה את המשחקים מאחר שלא הכירה ברפבוליקה העממית. לאחר מכן, הוועד האולימפי הבינלאומי הודיע לוועד האולימפי של הרפובליקה הסינית כי מאחר שהוא אינו מייצג את התאחדויות הספורט הפועלות בסין, הוא נדרש לשנות את שמו. לפיכך, הוועד נוסד מחדש בשם "הוועד האולימפי של הרפובליקה הסינית".
היסטוריה

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נטל חלק ספורטאי סיני יחיד, האתלט ליו צ'אנגצ'ון, שהתחרה בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. בהמשך שלחה הרפובליקה הסינית משלחות גדולות יותר. המשלחת לאולימפיאדת ברלין (1936) הייתה הגדולה ביותר ומנתה 54 ספורטאים בעוד המשלחת לאולימפיאדת לונדון (1948) מנתה 31 ספורטאים. המשלחות באותה עת לא הגיעו להישגים משמעותיים.
ראו גם

הרפובליקה הסינית במשחקים האולימפיים
הרפובליקה העממית של סין במשחקים האולימפיים
ויאצ'סלב גנלין

| --- | --- |

סלבה גנלין
 לידה:  17 בדצמבר 1944 (בן 79) קרסקובו, רוסיה 
 מוקד פעילות:  ישראל, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 מקום לימודים:  האקדמיה הליטאית למוזיקה ותיאטרון 
 סוגה:  ג'אז, אופרה, מוזיקה קלאסית עכשווית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  מלודיה, Leo Records 
 פרסים והוקרה:  מסדר ויטאוטאס הגדול 
 www.ganelin-music.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ויאצ'סלב שבלביץ' "סלבה" גנלין (ברוסית: Ганелин, Вячеслав Шевелевич; נולד במוסקבה ב-17 בדצמבר 1944) הוא מוזיקאי, מלחין ופסנתרן ג'אז ואוונגארד ישראלי שעלה לישראל ב-1987 לאחר קריירה בברית המועצות. החל משנת 2000 מכהן כראש המחלקה לג'אז באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ופועל גם כמלחין לסרטים, מחול ותיאטרון.
ביוגרפיה

גנלין נולד בקרסקובו, ליד מוסקבה. בשנת 1951 עבר עם משפחתו לווילנה, ליטא, שם התחנך. הוא סיים את לימודיו בקונסרבטוריון הלאומי בשנת 1968. ב-1971 הקים עם נגן הסקסופון והטרומבון ולדימיר צ'קאסין והמתופף ונגן כלי ההקשה ולדימיר טאראסוב את שלישיית גנלין שהייתה הראשונה להופיע בברית המועצות עם ג'אז חופשי. בסיס השלישייה היה בלנינגרד והיא הופיעה גם במזרח גרמניה ובפולין. לאחר הופעתם בפסטיבל "ג'אז ג'מבורי" בוורשה ב-1976, הוציאו ברוסיה את אלבומם הראשון CON ALMA. מאז ועד עלייתו של גנלין לישראל הוציאה השלישייה כ-20 אלבומים. השלישייה הייתה הרכב הג'אז הראשון שנסע לסיבובי הופעות במערב אירופה ובצפון אמריקה בנוסף להופעות במדינות מזרח אירופה וקובה.
ליאו פייגין, שגלה מברית המועצות ללונדון שמע את המוזיקה של שלישיית גנלין והחל להפיץ אותה במערב באמצעות חברת התקליטים "LEO records". הוא גם ערך קובץ מאמרים על הג'אז החדש ברוסיה, בספר "Russian Jazz New Identity"‏ ובהם מאמר על השלישייה מאת יפים ברבן. במאמרו ציטט ברבן את דבריו של גנלין:
הקטעים המוסיקליים שלנו מתוכננים מראש בקפידה. אך הם שלנו. הם אנחנו. היה ויבצעו אותם מוסיקאים אחרים, המוסיקה תהיה שונה לגמרי. במוסיקה שאנחנו יוצרים, התרומה האישית של כל נגן היא מרכיב בתוצאה האמנותית הכוללת.
בנוסף לעבודתו עם השלישייה עבד גנלין גם כמלחין פורה לקולנוע, תיאטרון, אופרה ומחול. בין השאר הלחין את המוזיקה לארבע סרטים של הבמאי דן וולמן ("אחות זרה" - 2000, "אוצרות הים האדום" - 2001, "ידיים קשורות" - 2006, ו"חרדת הבמאי" - 2015).
מאז עלייתו לישראל ממשיך גנלין לכתוב לסרטים ולתיאטרון וכן יוצר ומופיע הן כסולן, והן בהרכבים קטנים שונים עם מבחר מוזיקאים ישראליים במסגרת קונצרטים ופסטיבלים בישראל ומחוצה לה. מאז 1993 מכהן גנלין כחבר הוועדה האומנותית של פסטיבל ג'אז בים האדום באילת, והמופיע בו פעמים רבות במהלך השנים.
בשנת 2011 ביצע התזמורת הקאמרית הישראלית פרטיטה לכלי מיתר שהלחין.
גנלין מלמד קומפוזיציה, מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע, פסנתר וסולפג' ג'אז בשלוש אקדמיות למוזיקה בישראל.