אריתריאה
היסטוריה

כבשאר מדינות קרן אפריקה, ההתיישבות במקום החלה לפני למעלה מ-5,000 שנה. מהמאה הרביעית לספירה היה חבל הארץ המוכר היום כאריתריאה חלק מאתיופיה, עד שנכבש במאה ה-16 בידי האימפריה העות'מאנית.
ב-1885 כבשה איטליה את צפון אתיופיה, שכללה את אריתריאה של היום, והפכה אותה למושבה איטלקית בשם "קולוניה פרימיג'ניה" ("המושבה הבכורה", בתרגום עברי). אריתריאה נשארה בשלטון האימפריה האיטלקית עד 1941 כאשר בעלות הברית השתלטו על הטריטוריות האיטלקיות. בעת ששלטו האיטלקים בארץ, השקיעו רבות בבניה ובתשתיות. פרויקט בולט מהעת ההיא היה הנחת מסילת ברזל מעיר הנמל מאסאווה, השוכנת לחוף הים האדום, ועד לאסמרה, בירת המדינה. זוהי המסילה היחידה הקיימת במדינה עד לימינו אנו. כמו כן, שילבו האיטלקים בעיר אסמרה את הסגנון הארכיטקטוני המודרני. באותה התקופה התיישבו כ-100,000 איטלקים במדינה. בימי השלטון הפשיסטי, הייתה אריתריאה חלק ממזרח אפריקה האיטלקית, שכלל לצידה את אתיופיה הכבושה ואת סומלילנד האיטלקית.
ב-10 ביוני 1940, איטליה, שהייתה בת ברית של גרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה, הצטרפה למלחמה, קרבות פרצו בין בריטניה לאיטליה במזרח אפריקה. בינואר 1941 החל הצבא הבריטי להתקדם לתוך אריתריאה, ב-1 באפריל נכבשה אסמרה ועד 9 באפריל השלים הצבא הבריטי את כיבוש אריתריאה.
לאחר ההשתלטות על אריתריאה הוקם בה ממשל צבאי בריטי. בין השאר הבריטים הקימו בסמבל (Sembel) שליד אסמרה מחנה מעצר, אליו הוגלו אנשי המחתרות מארץ ישראל.
בתום מלחמת העולם השנייה, החלו בעלות הברית לדון בגורלן של המושבות האיטלקיות לשעבר, אך לא הצליחו להגיע להסכמה. על כן, ובהתאם להסכם השלום בין המעצמות לאיטליה הועברה ההכרעה, בספטמבר 1948, לידי האומות המאוחדות. אתיופיה דחפה לכך שאריתריאה תסופח אליה כדי לקבל גישה לים. התנועות הפוליטיות באריתריאה נחלקו בדעתם, חלקם רצו בצירופה לאתיופיה – בעיקר התנועות הנוצריות – וחלקם רצו בעצמאות, אבל שררה ביניהם הסכמה שיש לשמור עליה מאוחדת. ב-2 בדצמבר 1950 החליטה אספה הכללית של האומות המאוחדות על הקמת פדרציה בין אריתריאה לאתיופיה. כאשר לממשל באריתריאה תהיה סמכות מלאה בענייני פנים. ענייני יחסי חוץ, ביטחון, מטבע ועניינים פיננסיים יהיו בסמכות הממשל הפדרלי. בנוסף נקבע שהפדרציה תהיה תחת הריבונות של הכתר האתיופי, קביעה שפתחה פתח לקיסר אתיופיה להתערב בענייניה של אריתריאה. באפריל 1952 נערכו בחירות כלליות לאספה הלאומית וספטמבר 1952 בוצעה ההחלטה והממשל הבריטי עזב את אריתריאה. עם כינונה של הפדרציה החלה אתיופיה להתערב בענייניה הפנימיים של אריתריאה, לכרסם בסמכויות הממשל המקומי, ולצמצם את החופש שניתן לאזרחים, עד שב-14 בנובמבר 1962 בוטלה הפדרציה ואתיופיה סיפחה את אריתריאה.
מיעוט של אריתראים ששאפו לעצמאות מאתיופיה במסגרת "אריתריאה ערבית" הקימו את "החזית לשחרור אריתריאה" (ELF) ופעלו בשנות ה-60 המוקדמות כנגד השלטון האתיופי המרכזי, כאשר הם זוכים לתמיכתן של מדינות ערב. המטה הראשי של הארגון היה בסודאן. השלטון האתיופי פעל לדיכוי המרד, אם כי לא פעלו כנגד האוכלוסייה שלא הייתה מעורבת במאבק. לאחר שמאסו בשלטון האתיופי הריכוזי, הצטרפו גם חלק מהנוצרים למרד במסגרת ארגון בשם "החזית העממית לשחרור אריתריאה" (EPLF), שאיגד בתוכו גם מוסלמים מאזור החוף וגם נוצרים. בין הפלגים התנהלו קרבות, עד שלבסוף ארגון EPLF זכה ליתרון וקיבל לשורותיו חלק מאנשי ה-ELF. המאבק כנגד אתיופיה התפתח למלחמת העצמאות של אריתריאה שנמשכה 30 שנה, במהלכן הודח היילה סלאסי, קיסר אתיופיה מתפקידו והוקם משטר החונטה הצבאית האתיופית. ב-1991, הכוחות האריתראיים גברו על הצבא האתיופי. שנתיים מאוחר יותר, לאחר משאל עם, ותוך כדי תיאום עם ממשלת אתיופיה שבה הופל שלטון החונטה, הוכרזה עצמאות.
ב-1998 פרצה מלחמת גבול עם אתיופיה, שבה נהרגו אלפי חיילים משני הצדדים. המלחמה, שהשאירה את אריתריאה במצוקה חברתית וכלכלית ניכרת, הסתיימה ב-12 בדצמבר 2000 בהסכם שנודע כ"הסכם אלג'יר". אחד התנאים בהסכם היה הקמת כוח שמירת שלום של האו"ם, ולמעלה מ-4,000 שומרי שלום של האו"ם נשארו במדינה. כוחות האו"ם פעלו באזור במשך כשמונה שנים, עד 30 ביולי 2008, אז הודיעה מועצת הביטחון של האו"ם על סיום המנדט שלהם בעקבות מגבלות קשות שהציבה אריתריאה על פעילותם, בשילוב של ניתוק אספקת הדלק. תנאי נוסף בהסכם היה תחימה סופית של הגבול השנוי במחלוקת בין שתי המדינות. ביולי 2018 חתמו ממשלות אתיופיה ואריתריאה על הסכם שלום הנשען על תנאי הסכם אלג'יר ומסיים את מצב המלחמה בין שתי המדינות.
ב-2008 נוצר סכסוך גבולות בין אריתריאה לג'יבוטי על אדמה בגבול ביניהן.. ביוני 2010 נחתם הסכם כוונות לסיום הסכסוך עם ג'יבוטי. בנוסף, בין אריתריאה לתימן קיימים יחסים מתוחים, זאת בעקבות סכסוך גבולות על איים וארכיפלג בגבולות הימיים של ים סוף המפרידים בין שתי המדינות.
בנוסף, אריתריאה נמצאת בסכסוך עם סודאן, איתה היא חולקת גבול בצפון, אותה האשימה אריתריאה בתמיכה בארגוני איסלאמסיטיים ובפרט ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי האריתראי שבשטחה.