stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנטילי

ערך זה עוסק בעיירה בצרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל שנטיליסמל שנטילי

מבט על טירת שנטילי
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  או-דה-פראנס או-דה-פראנס
 מחוז:  אואז
 רובע:  סנליס
 קנטון:  שנטילי
 ראש העיר:  אריק וורת'
 שטח:  16.19 קמ"ר קמ"ר
 גובה:  35 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,652 (1 בינואר 2021)
  ‑ במטרופולין:  36,474 (1999)
 קואורדינטות:  49°11′13″N 2°27′39″E﻿ / ﻿49.186944444444°N 2.4608333333333°E﻿ / 49.186944444444; 2.4608333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.ville-chantilly.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שנטילי(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שנטילי(למפת או-דה-פראנס רגילה) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תע. למ.  בלגיהשנטילי(למפת או-דה-פראנס מוגדלת) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תעלת למאנש  בלגיהשנטילי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שנטילי (בצרפתית: Chantilly, השם נהגה בצרפתית: "שאנטי-יִי") היא עיירה בצפון צרפת המהווה חלק ממחוז אואז, בחבל או-דה-פראנס. העיירה ממוקמת 38.4 ק"מ צפונית מזרחית לפריז בירת צרפת. בעיירה מתגוררים 10,902 תושבים, ובשטח העיר רבתי מתגוררים 36,474 תושבים (נכון לשנת 1999).
בעיירה ממוקמת טירת שנטילי על גניה הנרחבים - טירה שהייתה טירת של נסיכי בית קונדה ממשפחת המלוכה הצרפתית. כיום ממוקם בטירה מוזיאון קונדה - אחד ממוזיאוני האמנות הגדולים בצרפת.
על שמה של העיירה נקרא קרם שנטילי.
היסטוריה

ראשיתה של העיירה בכפר קטן שנבנה על הדרך המובילה לטירת שנטילי לאחר שהדרך הוקמה על ידי לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה בשנת 1673. בנו, אנרי ז'ול דה בורבון קונדה הקים בכפר את כנסיית נוטרה דאם בשנת 1692. תושבי הכפר הראשונים היו עובדי בתי המלאכה אשר נתנו שירותים לטירה, ומשרתי הטירה. נכדו של לואי השני, לואי הנרי, דוכס בורבון נחשב למייסד העיר, ותכנן את רחובותיה הראשונים. לאחר הקמת עוברות טירת שנטילי בשנת 1721 נבנו בכפר בתים עבור שומרי הטירה בין השנים 1730 - 1733.
במחצית השנייה של המאה ה-18 החלה להתפתח בכפר תעשיית ייצור התחרה, אשר לימים זכתה לשם תחרת שנטילי.
כיום עיקר כלכלת העיירה מתבססת על התיירות.
ערים תאומות

בלגיה ווטרמאל-בויטספורט, בלגיה
גרמניה אוברלינגן, גרמניה
בריטניה אפסום ואוול, בריטניה
ראו גם

תחרת שנטילי
שלומי הופמן

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1950 (בן 74) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 בן או בת זוג:  שוקי הופמן 
 צאצאים:  יניב הופמן 
 מספר צאצאים:  3 
 
שלומי הופמן (נולד ב-18 במרץ 1950) הוא מוזיקאי ומייסד בית ספר לריקוד "מחולה" בירושלים.
ביוגרפיה

שלומי הופמן נולד בירושלים ליפה ודב הופמן, ניצולי שואה מהונגריה, שהגיעו כמעפילים. התחנך בירושלים ובגיל 13 החל ללמוד נגינה על פסנתר באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים.
בשנת 1968 התגייס לצה"ל כנגן אקורדיון בצוות הווי ובידור. בשנת 1971 לאחר שחרורו מהצבא החל לעבוד כאקורדיוניסט של תנועות נוער ולהקות מחול במסגרת עיריית ירושלים. במהלך תקופה זו הכיר את שושנה סוויד, לימים שוקי, רקדנית שהפכה לבת זוגו. השניים החלו להעביר הרקדות לתנועות נוער ובהמשך עבדו מדי ערב במופעי התיירות הירושלמים במועדוני החאן ו"ירושלים של זהב".
בשנת 1974 מונה למנהל מרכז המחול הירושלמי של העירייה - "בית רינה ניקובה בירושלים". במקביל, שימש בעיריית ירושלים כמנהל תזמורת הנוער העירונית ובית המוזיקה. בסוף שנות ה-70 קיבל לידיו לנהל את להקת "הורה ירושלים" העירונית, במקביל לתפקידה של שוקי כמנהלת האמנותית. ביחד הם עבדו במשך עשור במסגרת הלהקה, וייצגו את הארץ באירופה, ברזיל, קנדה וארצות הברית.
בשנת 1988 עזב את העירייה וביחד עם שוקי אשתו ועם שותפים לדרך (אלכס וריקי סלע) הקימו בית ספר ירושלמי למחול – "מחולה". בתחילה היה זה חזון של הקמת בית ספר בבירה שיהווה בית לרקדנים בשלל סגנונות: בלט קלאסי, מחול מודרני, ג'אז, סטפס, ריקודי בטן, פלמנקו, מחול אירי וריקודי עם.
אחרי שלוש שנים הייתה התרחבות סניפים לשכונות ירושלים ולסביבותיה: גילה, קריית היובל, בית הכרם, מעלה אדומים, מבשרת ציון, תלפ"ז ועוד.
בשיא הפעילות בירושלים למדו בבית הספר אלפיים תלמידים במהלך שנת לימודים. עם השינוי באופיה הדמוגרפי של ירושלים החליטו שלומי ושוקי לפתוח שלוחה בתל אביב ובשנת 2003 נפתח המוקד החדש.
בשנת 2010 הקימו שלוחה בבקעת אונו אותה ניהלו עד שנת 2019
בשנת 2019 הקימו את "מחולה מרכז" בגבעת שמואל ואת "מחולה סביון" הפועלת בשיתוף בית התרבות והמועצה במקומית סביון.
שלומי נמצא בראש העשייה הניהולית והארגונית של מחולה. הוא ניהל את עשרות העובדים לאורך השנים וכן ליווה את אלפי התלמידים ומשפחותיהם. במסגרת תפקידו כמנהל הוא אחראי על להקות מחול, ניהול משלחות לחו"ל (קנדה, ארצות הברית, סין ואירופה), וכן ניהול הפקות ומופעים.
בשנת 2003 הקים שלומי את "כנס המחול הארצי באילת" וניהל אותו ביחד עם שותפו לדרך, זיו ימיני עד 2016. החזון היה להקים בישראל כנסים ארציים בהם נוצר מפגש מעשיר וחוויתי בין כלל תלמידי הסטודיואים השונים – ליצור מופעים אלה מול אלה, להקנות חוויות של תרבות וערכים ומפגשים חברתיים. בעקבות הצלחת הכנס צמחו עשרות כנסים דומים שהחלו לפעול בעיר אילת מדי שנה.
משנת 2019 ועד היום, מפיק שלומי מדי שנה את כנס "Mega Dance Event". כנס מחול בינלאומי בפאפוס, קפריסין.
לשלומי יש שלושה ילדים מבת זוגו, הם מתגוררים כיום ברמת השרון והרצליה.
נקודות ציון

| שנה | אירוע |
| --- | --- |
1971: החל לעבוד כאקורדיוניסט של תנועות נוער ולהקות מחול במסגרת עיריית ירושלים
1974: מונה למנהל מרכז המחול הירושלמי של העירייה "בית רינה ניקובה"
1978-1988: ניהול להקת "הורה ירושלים" העירונית
1988: הקמת בית הספר "מחולה" בירושלים
1991: התרחבות בית הספר "מחולה" ירושלים לשכונות העיר
2003: הקמת שלוחת "מחולה" תל אביב הקמת "כנס המחול הארצי באילת"
2003-2016: הקמת "כנס המחול הארצי באילת"
2010: הקמת שלוחת "מחולה" גני תקווה
2017: הפקת כנס בינלאומי למחול "Mega Dance Event" בפאפוס, קפריסין.
2019: הקמת שלוחת "מחולה מרכז" ו"מחולה סביון"
לקריאה נוספת

רונית הראל, "עסק משפחתי - מחולה", דה-מרקר, נובמבר 2007, עמ' 142-143
שרה ומאיר אהרוני, "מחולה - רשת בתי ספר למחול ולהקות ייצוגיות", ספר ישראל - 60 שנה למדינה, 2008, עמ' 467
הערות שוליים

↑  משפחת הופמן מתוך אתר הבית של מחולה
↑  2משפחת הופמן באתר מחולה
↑  3משפחת הופמן באתר מחולה
שלמה רודריגס דה מירנדה

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1875 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  3 בנובמבר 1942 (בגיל 67) מחנה הריכוז אמרספורט, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 תפקיד:  municipal executive of Amsterdam 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל דמוקרטית של הולנד 
 
שלמה (סלומון "מונה") רודריגס דה מירנדה (בהולנדית: Salomon „Monne“ Rodrigues de Miranda; נולד ב-21 במרץ 1875 באמסטרדם; נרצח ב-3 בנובמבר 1942 במחנה הריכוז אמרספורט) היה איש האיגודים המקצועיים ופוליטיקאי הולנדי ממפלגת העבודה ההולנדית.
קריירה פוליטית

דה מירנדה היה בן ליהדות ספרד וגדל ביודנבורט באמסטרדם. בגיל 11 החל להתאמן כחותך יהלומים בהוראת אביו, למרות שרצה להמשיך ללמוד בבית הספר. ההכשרה נמשכה כשש שנים. לאחר התלמדותו היה אחד מכ-10,000 חותכי יהלומים באמסטרדם, 7,000 מהם ממוצא יהודי. חותכי יהלומים היו במעמד גבוה מבחינת השתכרות ויוקרה, אך תנאי העבודה וההגנה לעובדים במקרה של תאונות היו דלים ביחס לרווחים הגבוהים של היזמים והבעלים. ב-1894 הייתה שביתה שדרשה שכר מינימום; הדרישה נענתה לאחר יום אחד.
לאחר אירוע זה הוקם באותה שנה האיגוד המודרני הראשון בהולנד (Algemeene Nederlandsche Diamantbewerkersbond (ANDB)), שבו התארגנו יחד פועלים יהודים ונוצרים. דה מירנדה הפך לחבר ב-ANDB כמו גם במפלגת העבודה ההולנדית ועזב את אמונתו היהודית; הוא לא רצה להיכנס שוב לבית כנסת.
ב-1903 נסע דה מירנדה לפריז לשנה כדי להרחיב את אופקיו; בניגוד לרצונם של הוריה, סלי אליון בת ה-20 עקבה אחריו כדי לגור איתו. בני הזוג נישאו באמסטרדם ב-1905 ועברו לפרובינציית טרנסוואל ב-1911. היו להם חמישה ילדים. באותה שנה נבחר דה מירנדה למועצת העירייה של אמסטרדם מטעם מפלגת העבודה ההולנדית, ובה כיהן בהפסקות קצרות עד 1939. ב-1919 הפך לנציג המפלגה במחלקה לאספקת מזון, ואחר כך לבניית דיור. אשתו ב-1923 לאחר מחלה ממושכת. שלוש שנים לאחר מכן נשא דה מירנדה את המורה של בתו פגועת הנפש יאני, וילהלמינה טימרמן, ולזוג נולדו שני ילדים נוספים. טימרמן, שלא הייתה יהודייה, נשארה לעבוד עד שנת 1931, אך אז איבדה את עבודתה כי עקב האבטלה הגבוהה התקבל חוק לפיו פוטרו עובדי מדינה נשואים.
קריירה פוליטית > פועלו בעירייה

כפוליטיקאי, דה מירנדה השיק מספר רב של פרויקטים באמסטרדם. הוא יזם את בניית היכלי השוק המרכזיים באמסטרדם, בניית דיור וכן תוכניות תעסוקה גדולות כמו אמסטרדם בוס ופלבופארק (Flevopark). ב-1926 הציג מאזן המראה שבחמש השנים הקודמות נבנו באמסטרדם כ-39,000 דירות. הוא הפך לפופולרי באמצעות בניית בריכות שחייה, כולל האמסטלפארקבאד שהיום קרויה על שמו, דה מירנדה באד (De Mirandabad). תוכניתו השאפתנית משנת 1926 לבניית עיר גנים לפועלי אמסטרדם נכשלה עקב התנגדות תושביה העשירים של הט גוי (Het Gooi). בשנת 1929 נחנך רובע דרום אמסטרדם החדש, שתכנן האדריכל הנדריק פטרוס ברלאחה.
ב-1939 הופיעה מאמר אנטישמי בעיתון היומי "דה טלגרף", שהאשים את דה מירנדה באי סדרים פיננסיים. לאחר חקירה של ועדת מועצה מקומית התברר שהטענות אינן נכונות. דה מירנדה נוקה מאשם בנושאי שחיתות ושוחד, אך ספג ביקורת על "טעויות פוליטיות", כולל על ידי חברי מפלגתו שלו. בגלל אירועים אלה נקלע לדיכאון. הוא לא יכול היה להשתתף במפגשים הרלוונטיים ונאלץ ללכת למתקן פסיכיאטרי. הוא לא חזר למועצה המקומית. הוא כתב להגנתו, אך כתב זה לא פורסם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הטקסט הופיע בצורה מודפסת רק ב-1997.
מוות במחנה

בשל המשך פעילותו הפוליטית במהלך הכיבוש הגרמני, דה מירנדה לא היה פופולרי בקרב הכובשים. בשנת 1941, במהלך שביתת פברואר, סירב לתמוך בקריאה של היודנראט לשובתים לחזור לעבודה.
ביולי 1942, דה מירנדה נעצר ובאוקטובר נלקח למחנה הריכוז אמרספורט. לדברי ברברה בויס, הוא הוכה והועלב ב"טקס קבלת הפנים". הוא היה בן 67 ובעל מבנה גוף קטן. הוטלה עליו עבודה פיזית קשה בקומנדו היהודי והוא נאלץ לדחוף מריצות עם אבנים כבדות על פני אדמה חולית. הוא הוכה ללא הרף. לאחר מספר ימים התמוטט. בויס תארה: "בערב אסיר יהודי נאלץ לקחת את הזקן מחוסר ההכרה והמדמם, המרוח בחימר, במריצה לשטח המסדר ולהשליך אותו על האדמה ספוגת הגשם". הוא רוסס במים קרים בחדר הרחצה עד שמת. דה מירנדה מת בליל 3 בנובמבר 1942, רשמית מ"אי ספיקת לב".
על פי ממצאי ההיסטוריון לו דה יונג (Loe de Jong), דה מירנדה ספג מכות משלושה אסירים אחרים, שהיו חברים לשעבר בקבוצת ההתנגדות גויצן (Geuzen). הם הובאו להולנד ממחנה הריכוז בוכנוואלד על ידי הגרמנים כדי להטיל אימה על חבריהם האסירים שם. מנהיג הרוצחים לכאורה, קאפו טאון ואן אס, נידון ל-12 שנות מאסר לאחר המלחמה על 55 מעשי התעללות ורצח. בביוגרפיה שלו על דה מירנדה, ההיסטוריון ז'יל בורי סובר שאותם אסירים היו קומוניסטים והוא הזכיר את שמו של זקן המחנה, יאן הורקמנס. מחקר של הנס בלום (Blom), מנהלו לשעבר של ה-NIOD, המכון לחקר המלחמה, השואה ורצח העם (Nederlands Instituut voor Oorlogsdocumentatie), הגיע למסקנה שהורקמנס לא היה מעורב. נסיבות מותו של דה מירנדה ממשיכות להיות נושא לוויכוח בהולנד.
ספרות

Monne de Miranda: Pro Domo. Hrsg.: Gilles Borrie/Frans Heddema/Geert Mak. Arbeiterpers, Amsterdam 1997, ISBN 90-295-2963-6.
Gilles Borrie: Monne de Miranda: een biografie. SDU, Den Haag 1993, ISBN 90-12-08021-5.
Salomon Rodrigues de Miranda. In: joodsmonument.nl. Abgerufen am 16. Oktober 2016 (niederländisch).
Bert Bakkenes: Eindelijk de waarheid over de dood van Monne de Miranda. In: afvn.nl. 2. November 1942, abgerufen am 16. Oktober 2016.
הערות שוליים

1 2  Beuys, Leben mit dem Feind, S. 22.
1 2  Beyus, Leben mit dem Feind, S. 23.
↑  Beyus, Leben mit dem Feind, S. 29.
↑  Beyus, Leben mit dem Feind, S. 36.
1 2  Beyus, Leben mit dem Feind, S. 37.
↑  Beyus, Leben mit dem Feind, S. 42.
↑  Beuys, Leben mit dem Feind, S. 233.
↑  יוסף מכמן, פנקס הקהילות: הולנד, ירושלים: יד ושם, תשמ"ה, עמ' 121
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265431305171  BPN: 13825412  GND: 119221632  ISNI: 0000 0000 6675 3233  LCCN: n93089398  NTA: 071909036  Trove: 1526309  VIAF: 15575262   WorldCat (עם VIAF): 15575262 
אולמות השוק המרכזיים (1932)
שפרטון

ערך זה עוסק בעיר באוסטרליה. אם התכוונתם לעיירה בממלכה המאוחדת, ראו .
| --- | --- |

שפרטון
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ויקטוריה (אוסטרליה) ויקטוריה
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  ספטמבר 1860
 גובה:  115 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  32,067 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  36°23′00″S 145°24′00″E﻿ / ﻿36.383333333333°S 145.4°E﻿ / -36.383333333333; 145.4 
 אזור זמן:  UTC +10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןשפרטון(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןשפרטון(למפת ויקטוריה רגילה) מלבורן ג'ילונג בלאראט בנדיגו מילדורה וורנמבול טרארלגון ניו סאות' ויילס א ו ה ד ר ו מ י ת  הבירה מצר בסשפרטון(למפת ויקטוריה מוגדלת) מלבורן ג'ילונג בלאראט בנדיגו מילדורה וורנמבול טרארלגון ניו סאות' ויילס א ו ה ד ר ו מ י ת  הבירה מצר בסשפרטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שפרטון (באנגלית: Shepparton) היא עיר במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. העיר שוכנת במישורי ההצפות של נהר גולברן (Goulburn) בצפון-מזרח המדינה, כ-181 ק"מ מצפון מזרח לבירת המדינה מלבורן. אוכלוסיית העיר, יחד עם האזור האורבני שלה מנתה 42,741 תושבים במפקד 2011.
ראשית ימיה של שפרטון הוא כחוות גידול כבשים ולאחר מכן היא הפכה לעיר המקושרת לרשת הרכבות. כיום היא מרכז חקלאי ותעשייתי לכל האזור, אחד האזורים הגדולים באוסטרליה שאדמותיו החקלאיות מושקות בהשקיה מלאכותית. העיר קרויה על שם המתיישב האירופאי הראשון בה שרבורן שפרד (Sherbourne Sheppard).
היסטוריה

לפני הגעת המתיישבים האירופאים היה האזור מיושב בשבטים אבוריג'ינים. היישוב החל להתפתח בשנות החמישים של המאה ה-19 על בסיס האדמות שרכש שפרד. בשל העדרם של גשרים על נהר הגולברן, היה המקום נקודת חצייה פופולרית. ב-1854 נפתח במקום סניף דואר שנסגר שנה לאחר מכן ונפתח מחדש ב-1858. בספטמבר 1860 הוקמה שפרטון באופן רשמי כעיירה. היא המשיכה להיות עיירה קטנה הבנויה בקתות זמניות במשך שנות השבעים. באותה תקופה הוקמו בעיירה תחנת משטרה, חנות כל-בו, נפחיה ואולם ציבורי שכיום הוא המבנה העתיק ביותר בעיר. הגשר הראשון על הנהר נבנה ב-1878 והכנסייה הראשונה ב-1879.
ב-1880 חוברה העיירה לרשת הרכבות וזמן מה לאחר מכן נפת בה בית ספר להכשרה מקצועית טכנולוגית. בשנים הבאות הייתה שפרטון צומת רכבות חשוב שממנו יצאו מסילות ליעדים רבים בסביבה. במקביל התפתח נהר הגולברן כנתיב שיט והעיר המשיכה להתפתח כמרכז תעשייתי.
ב-1949 הוכרזה שפרטון כעיר ובשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה היא שילשה את גודל אוכלוסייתה. גלי הגירה רבים הגיעו לעיר בעיקר מאיטליה. בשנות השישים והשבעים פינו בניינים ישנים בעיר את מקומם לחדשים במסגרת תנופת בנייה.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין ליג'יאנג, יונאן, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  שפרטון במפקד 2011
↑  Shepparton Celebrates 150 announcement and website launch – Greater Shepparton City Council. Greatershepparton.com.au (17 March 2010).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557213605171  LCCN: n81038850  MusicBrainz: 20607b88-2844-4c17-8e57-702c8f685fe9  VIAF: 130193124   WorldCat (עם VIAF): 130193124
שנחאי נון

| --- | --- |

 בימוי:  טום דיי 
 הופק בידי:  ג'קי צ'אן, גארי בארבר, רוג'ר בירנבאום 
 תסריט:  אלפרד גוף, מיילס מילר 
 עריכה:  ריצ'רד צ'ו 
 שחקנים ראשיים:  ג'קי צ'אן (Chon Wang) אוון וילסון (Roy O'Bannon) Roger Yuan (Lo Fong) ג'ייסון קונרי וולטון גוגינס קסנדר ברקלי לוסי לו Yu Rongguang Kate Luyben 
 מוזיקה:  רנדי אדלמן 
 צילום:  דניאל מינדל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Spyglass Media Group, סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באוקטובר 2000 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, מערבון, סרט אמנויות לחימה, סרט קומדיה, סרט חבר'ה, סרט באדי קאפ 
 הכנסות באתר מוג'ו:   shanghainoon
 סרט הבא:  צוות שנחאי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שנחאי נון (באנגלית: Shanghai Noon) הוא קומדיית פעולה אמריקאית משנת 2000 בבימויו של טום דיי ובכיכובם של ג'קי צ'אן ואוון וילסון. הסרט משלב בין ז'אנר מערבון לבין סרטי פעולה קלאסיים של ג'קי צ'אן, ומציג סיפור הרפתקאות מצחיק שמתרחש במערב הפרוע של ארצות הברית בסוף המאה ה-19. בנוסף מככבים בסרט אוון וילסון ולוסי לו. הסרט זכה להצלחה בקופות וזכה לשבחים על הכימיה בין צ'אן וילסון ועל האקשן הקומי שבו.
הסרט הוקרן בבכורה במלזיה ב-19 במאי 2000 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 במאי 2000. הוא זכה בדרך כלל לחיוב מהמבקרים, עם שבחים על קטעי הפעולה של הסרט והכימיה של צ'אן וילסון על המסך.
עלילה

הסרט מספר את סיפורו של צ'ון ואנג (ג'קי צ'אן), שומר ראש קיסרי מסין שנשלח לארצות הברית כדי להציל את הנסיכה פיי פיי (לוסי לו) שנחטפה ונמכרה לשיעבוד במערב הפרוע. במהלך המסע, הוא נתקל בראי אוברי (אוון וילסון), גנב קטן שמסתבך בצרות בעקבות השוד שהוא מבצע. השניים מוצאים את עצמם חוברים יחדיו במטרה להציל את הנסיכה ולהתמודד עם קשיים ואתגרים שונים במערב הפרוע.
צוות השחקנים

ג'קי צ'אן בתפקיד צ'ון ואנג - לוחם ושומר ראש סיני שמגיע למערב הפרוע כדי להציל את הנסיכה.
אוון וילסון בתפקיד רוי אוברי - גנב קטן שחובר לצ'ון ואנג במאבק להצלת הנסיכה.
לוסי לו בתפקיד הנסיכה פיי פיי - נסיכה סינית שנחטפת ומועברת לארצות הברית.
רוג'ר יואן בתפקיד לו פונג - אחד הנבלים הראשיים בסרט, האחראי לחטיפת הנסיכה.
ביקורות והצלחה

הסרט "שנחאי נון" קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים והקהל, שציינו את הכימיה הקומית בין ג'קי צ'אן לאוון וילסון, וכן את סצנות האקשן המהנות. הסרט שילב בין הומור ואקשן בצורה מוצלחת, והפך לאחד הסרטים הזכורים ביותר בקריירה של ג'קי צ'אן מחוץ להונג קונג. הסרט זכה להצלחה קופתית משמעותית והוביל להפקת סרט המשך בשם צוות שנחאי בשנת 2003.
הערות שוליים

↑  "Shanghai Noon". Rotten Tomatoes. נבדק ב-23 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
תאומות זהות, רוזל, ניו ג'רזי, 1967

| --- | --- |

 מידע כללי
 צלם:  דיאן ארבוס 
 תאריך יצירה:  1967 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  69.546.1 (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות) 
 
תאומות זהות, רוזל, ניו ג'רזי, 1967 הוא תצלום של הצלמת דיאן ארבוס.
דיאן ארבוס הייתה ידועה בנטייתה לצלם זרים ואנשים בשולי החברה. ארבוס נהגה להשתמש במצלמת הרוליפלקס פורמט בינוני כפולת העדשה (Rolleiflex medium format twin-lens reflex), מה שאיפשר לה לצלם בפורמט ריבועי, רזולוציית תמונה גבוהה וצילום מגובה המותניים, כך שהמצלמה לא חצצה בינה לבין מושא הצילום שלה.
בתצלום "תאומות זהות" נראות שתי אחיות תאומות צעירות, קתלין וקולין וייד, עומדות זו לצד זו, לבושות בשמלות קורדורוי זהות, גרביונים לבנים וסרטי מצח לבנים בשערן הכהה. שתיהן מסתכלות אל המצלמה, הימנית מחייכת מעט ואילו השמאלית נראית זועפת יותר. ההקבלה בתמונה הזו הייתה נושא למאמרים רבים.
הצילום כמו מסכם את החזון של ארבוס. הביוגרפית פטרישיה בוסוורת' אמרה: " היא (ארבוס) התעניינה בשאלת הזהות. מי אני ומי אתה? תמונת התאומים הזו מבטאת את עיקר החזון: פריקיות בנורמליות, ונורמליות בפריקיות."
התאומות היו בנות שבע כאשר הבחינה בהן ארבוס, בעת מסיבת חג מולד לתאומים ולשלישיות. הן היו בנות שבע גם בעת צילום התמונה. אביהן של התאומות אמר פעם על התמונה: "חשבנו שזהו הדמיון הגרוע ביותר בין תאומים שראינו אי פעם".
ב-2004 נמכר התצלום ב-478,400 דולר, ובכך הפך לאחד מהצילומים היקרים ביותר שנמכרו אי פעם.
התמונה הייתה מקור השראה גם לאמנויות אחרות, ובין היתר נאמר עליה שהיוותה השראה לתאומות בסרטו של סטנלי קובריק, "הניצוץ".
הערות שוליים

↑  G. Fernández, Top 10 Most Expensive Photographs, theartwolf.com
↑  Lucie Wood, Diane Arbus has an eye for the unusual, metro.co.uk, 15 May, 2009
שיטפון הים הצפוני

| --- | --- |
בית מוצף בהולנד כפי שצולם במהלך ביקור המלכה יוליאנה.
בית מוצף בהולנד כפי שצולם במהלך ביקור המלכה יוליאנה.
 סוג:  שיטפון
 תאריך התחלה:  31 בינואר 1953
 תאריך סיום:  1 בפברואר 1953 
 משך האסון:  במשך הלילה
 עוצמה:  גל גאות בגובה 5.60 מטר
 במדינות או באזורים:  הולנד ואנגליה. נזקים בבלגיה, דנמרק וצרפת
 הרוגים:  2,373
 חסרי קורת גג:  100,000
 נזק:  665 מיליון דולר רק בהולנד (1953)
 קואורדינטות:  51°34′0″N 3°45′0″E﻿ / ﻿51.56667°N 3.75000°E﻿ / 51.56667; 3.75000
 השטחים המוצפים בהולנד מסומנים בכחול מקווקו
 
שיטפון הים הצפוני והסערה שנלוותה לו שאירעו בלילה שבין 31 בינואר ל-1 בפברואר 1953, יצרו אסון טבע חמור בחופי הולנד ואנגליה. נזקי השיטפונות והסערה הורגשו גם בבלגיה, בדנמרק ובצרפת. האסון נגרם מגאות גבוהה בים הצפוני, שהוחמרה כתוצאה מהגעתה של סופה חזקה למערב אירופה. מפלס המים עלה באופן מקומי לגובה של 5.6 מטרים מעל ממוצע גובה פני הים. המים הגואים הכריעו את סוללות המגן לאורך החופים וחוללו הצפות נרחבות. למעלה מ-2,373 איש נספו באסון: 1,835 בהולנד, 307 באנגליה ולמעלה מ-230 בכלי שיט בים הצפוני.
רבים בהולנד עודם מציינים את זיכרון הנספים באחד בפברואר.
השיטפון בהולנד

בלילה שבין 31 בינואר ל-1 בפברואר 1953 נפרצו סוללות רבות במחוזות זיילנד, צפון הולנד ודרום הולנד כתוצאה מהסופה והגאות. שטחים נרחבים הוצפו כליל. רבים מהשטחים שהוצפו היו חלקות אדמה מוקפות סכרים, המצויות מתחת לגובה פני הים. חלקה מעין זו, ש"נכבשה" באופן מלאכותי, מכונה פּוֹלדר בשפה ההולנדית.
השיטפון בהולנד > היעדר התרעה מוקדמת

באותה תקופה תחנות הרדיו המקומיות לא שידרו בשעות הלילה, ורבות מהתחנות הקטנות לניטור מזג אוויר פעלו רק בשעות היום. כתוצאה מכך לא קיבלה האוכלוסייה באזורי הסיכון את אזהרות מכון החיזוי המטאורולוגי ההולנדי מבעוד מועד. הסופה חוללה שיבושים ברשתות הטלפון והטלגרף, ובתוך שעות הקימו חובבי רדיו רשת חירום אלחוטית. פעילותם ההתנדבותית של חובבי רדיו אלה הייתה ערוץ התקשורת היחיד של אזורי האסון עם שאר העולם במשך עשרה ימים ולילות רצופים. בנוסף, היות שהאסון התחולל במוצאי שבת, שירותים ציבוריים רבים לא היו מאוישים.
השיטפון בהולנד > נזקי האסון

ההצפות כיסו במים חלקים גדולים מן המחוזות דרום הולנד, זיילנד וצפון בראבנט. במחוז צפון הולנד הוצף רק פולדר אחד, בין היתר הודות לתושיית התושבים, כמפורט להלן.
ארבעה עשר איים הוצפו באסון, בהם שבעה באורח קשה. כמו כן הוצפו חלקים מעיירה במחוז זיילנד ואזורים בקרבת שתי עיירות במחוז צפון בראבנט. ועדת חקירה ממשלתית מצאה כי השיטפונות הביאו למותם של 1,835 תושבים וחייבו את פינויים של עוד 70,000 איש.
מי הים כיסו 1,365 קמ"ר אדמה, לרבות 9% מהאדמה החקלאית בהולנד. כ-30,000 בהמות טבעו, 47,300 מבנים נפגעו וכ-10,000 מתוכם הוצאו מכלל שימוש. הנזק הכולל נאמד בזמנו ב-895 מיליון גילדן הולנדי.
השיטפון בהולנד > "האצבע בסכר" שמנעה אסון

סוללת עפר לאורכו של אחד מיובלי נהר הריין הגנה על בתיהם של שלושה מיליון תושבים במחוזות דרום הולנד וצפון הולנד. אחד המקטעים בסוללה לא חוזק כראוי על ידי חיפוי אבן. מתנדבים עמלו על חיזוק מקטע זה, אך הוא קרס בסביבות השעה חמש וחצי לפנות בוקר ב-1 בפברואר. מי הים געשו אל תוך הפולדר. בצעד נואש, הורה ראש העיירה המקומית (Nieuwerkerk aan den Ijssel) לבעל ספינת הנהר "שני האחים" (de Twee Gebroeders) לנווט אותה לתוך הפרצה בסוללה – הספינה נעצרה בתוך הפרצה בסוללה וכך סתמה אותה ואסון גדול נוסף נמנע.
השיטפון בהולנד > תגובות לאסון

מספר מדינות שכנות שלחו חיילים לסייע בחיפוש והצלה. צבא ארצות הברית שלח מסוקים מגרמניה לסיוע בחילוץ אנשים מגגות בתיהם. יוליאנה, מלכת הולנד והנסיכה ביאטריקס ביקרו באזורי האסון כעבור ימים ספורים. הותנעו תוכניות שיקום שהסתייעו במגבית לאומית ובסיוע בינלאומי. מבחינה פוליטית הביא האסון לחקיקת תוכנית דלתא – תוכנית בינוי רחבת היקף במסגרתה קוצר קו החוף ההולנדי ונוצקו אמצעי מיגון נוספים, במטרה להפחית את הסכנה הנשקפת משיטפונות עתידיים. בפרט נסכרו מרבית שפכי הנהרות בהולנד, לרבות שפכי נהרות הריין והמז. כעבור 35 שנים נשלמו העבודות, בשנת 1998, עם הקמת מחסום מפני נד סופה (Storm surge) על שפך הריין בקרבת העיר רוטרדם.
שיטפון הים הצפוני בארצות אחרות > השיטפון בבריטניה

שיטפון הים הצפוני גרם לאחד מאסונות הטבע החמורים בתולדות הממלכה המאוחדת. נזקים נרשמו לאורך למעלה מ-1,600 ק"מ של קו החוף הבריטי והוצפו אדמות בשטח העולה על אלף קמ"ר. ההצפות הביאו לפינוי יותר משלושים אלף תושבים מבתיהם, וכ-24,000 נכסים נפגעו קשות. בעקבות האסון הוקם מחסום התמזה בשנות ה-80 של המאה ה-20, במטרה למנוע את הצפת מרכז לונדון בעת גאות נהר התמזה.
בסה"כ נהרגו 307 אנשים על אדמת אנגליה ועוד 224 תושבים בריטיים על כלי שיט בים הצפוני. במניין זה נכללים 132 מנוסעי המעבורת הנסיכה ויקטוריה שטבעה בין סקוטלנד לאירלנד כתוצאה מהסערה. טביעת המעבורת הייתה האסון הימי החמור ביותר בבריטניה מאז סיום מלחמת העולם השנייה. טביעת המעבורת במהלך שיט שגרתי עוררה תרעומת רבה בציבור, בפרט משום שלא נמנו נשים או ילדים בין ארבעים הניצולים באסון.
שיטפון הים הצפוני בארצות אחרות > השיטפון בבלגיה

גם לאורך חופי בלגיה המישורית נפגעו סוללות מגן רבות. נזק כבד נגרם באנטוורפן ובאוסטנד.
ראו גם

כיבוש הים (הולנד)
הנס ברינקר
יומן חדשות הולנדי המתעד את נזקי השיטפון.
אנדרטה בעיירה ניברקרק לזכר השיטפון.
אזורים מוצפים בהולנד
מי התמזה מציפים את שכונת ארית' ברובע בקסלי בלונדון.
אזורים שנפגעו בשיטפון בבלגיה.