stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי פרייגרזון
קורות חיים

צבי פרייגרזון נולד בג' בחשוון ה'תרס"א בעיירה שפטובקה שבאוקראינה, לראיסה לבית הלפרין ולישראל. אביו היה אדם משכיל וציוני נלהב ובבית משפחתו אף דיברו עברית.
בילדותו התחנך צבי בחדר ובשנת 1913, לפי המלצת חיים נחמן ביאליק, נשלח לישראל מטעם הקונגרס היהודי העולמי ללמוד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב.
בקיץ 1914 נסע לביקור בבית הוריו שבאוקראינה, אולם עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה נסגרו הדרכים וצבי נאלץ להישאר במולדתו ולהשלים את לימודיו בגימנסיה שבאודסה.
עם פרוץ מהפכת אוקטובר ב-1917 התאפשר לצבי לעבור למוסקבה וללמוד באקדמיה להנדסת מכרות, שם השלים את השכלתו הגבוהה. לאחר סיום לימודיו המשיך באקדמיה והיה למדען מצליח בתחום הנדסת המחצבים.
בנוסף, במהלך שהותו במוסקבה הצטרף לתנועת "צעירי ציון" והחל לפרסם שירים בעלי זיקה ציונית. בשנת 1925 התחתן עם לאה לבית זייגרמן ונולדו להם שלושה ילדים: עתליה, נינה ובנימין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשפחה עברה לקזחסטן. צבי החל שוב לכתוב פרוזה בעברית שהייתה אסורה בברית המועצות, והתקרב עם סופרים נוספים שכתבו בסתר בשפה העברית.
בתחילת שנת 1949 נעצר פרייגרזון בעקבות פעולתו של סוכן קג"ב סמוי אשר הסתובב בחוגי סופרים אלו, ובמרץ 1949 נידון ל-10 שנות מאסר במחנה עבודה בסיביר.
במהלך שהותו במאסר עבד פרייגרזון במעבדה מדעית ופיתח פטנטים בתחום הפחם. לאחר שחרורו כתב יומן זכרונות מפורט על תנאי ההסגר הקשים, אשר לימים הוצא לאור. בסוף שנת 1955 שוחרר מההסגר וחזר למוסקבה, שם המשיך ללמד באקדמיה, וכן לכתוב ולפרסם ספרי לימוד בנושא העשרת פחם.
צבי פרייגרזון נפטר בכ"ה באדר תשכ"ט, במוסקבה, עקב התקף לב. על פי צוואתו, הועלה אפרו לארץ וב-22 ביוני 1970 הובא למנוחות בבית הקברות בקיבוץ שפיים.
פרייגרזון חלם שנים רבות לחזור לארץ ישראל אך הדבר נבצר ממנו. משפחתו קיבלה אישור יציאה מברית המועצות לישראל רק בשנת 1971, שנתיים לאחר פטירתו.
בשנת 2008 נחנך רחוב על שמו בתל אביב בטקס חגיגי במעמד ראש עיריית תל אביב רון חולדאי.
נינו סמ"ר גל קיידאן נפל במהלך שירותו הצבאי ב-י' באדר תשע"ט, 17 במרץ 2019 בפיגוע בצומת אריאל.
יצירתו

יצירותיו של פרייגרזון התמקדו במצבם העגום של יהודי ברית המועצות ובניסיונם לשמור על הצביון היהודי תחת השלטון הקומוניסטי.
אש התמיד (תל אביב: עם עובד, תשכ"ו) - עוסק בקורותיה של משפחה יהודית באוקראינה בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה, התפרסם בישראל בשנת 1966 תחת שם העט א. צפוני.
יומן הזכרונות: 1949–1955 (תל אביב: עם עובד, תשל"ו) - יומן זכרונותיו של צבי מתקופת מאסרו בסיביר, התפרסם תחת שם העט א. צפוני.
חבלי שם: סיפורים (תל אביב: עם עובד, תשמ"ה 1985) - אוסף סיפורים שהתפרסם לאחר מותו, ערכה חגית הלפרין.
הסיפור שלא נגמר (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1991) - אוסף שירים ורומן לא גמור בשם "רופאים", ערכה חגית הלפרין.
מַחֲסֶגֶר: יומן זיכרונות מהמאסר בברית המועצות בעריכת חגית הלפרין ורחל סטפק (בני ברק: ספרית פועלים: הקיבוץ המאוחד: מרכז קיפ, אוניברסיטת תל אביב, 2012) - מהדורה אקדמית של יומן זכרונותיו ממחנה ההסגר (בספר מחנה ההסגר מתואר בשם "מחסגר" ומכך שם הספר).
מסעות בנימין הרביעי,סיפורים, מחקר ועריכה: חגית הלפרין, מהדורה אקדמית של כל סיפורי פרייגרזון, דביר הקשרים, כנרת, זמורה, דביר, 2020
הערות שוליים

↑  תאריך לידתו הרשמי, כפי שנכתב במרשם האוכלוסין ובדרכונו היה 13 בינואר 1902
↑  צבי בן ישראל פרייגרזון ז"ל, דבר, 19 ביוני 1970
↑   חגית הלפרין, ובכן, מי הוא זה עקיבא קראץ?, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307710705171  PLWABN: 9810690519005606  GND: 137036612  ISNI: 0000 0001 0996 8841  LCCN: no91027613  NKC: js2005312115  NTA: 292703961  SUDOC: 128533226  VIAF: 88137285   WorldCat (עם VIAF): 88137285 
קברו של צבי פרייגרזון בשפיים
שלט רחוב צבי פרייגרזון בתל אביב
צבי פרידלנדר

| --- | --- |

פרופ' צבי פרידלנדר
 לידה:  27 בפברואר 1969 (בן 55) קליפורניה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  רפואה פנימית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  בית החולים הדסה עין כרם  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
צבי (גרגוריו) פרידלנדר (נולד ב-27 בפברואר 1969) הוא רופא מומחה ברפואה פנימית ובמחלות ריאה, והוא המייסד והמנהל של מחלקה פנימית ד' בבית החולים הדסה עין כרם. במסגרת פעילותו באיגוד הישראלי לרפואת ריאות, שימש בין היתר כמזכיר האיגוד (2013–2019) ובשנת 2022 נבחר לעמוד בראשו. בנוסף, פרופ' פרידלנדר משמש כיו"ר ועדת הקבלה של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית החל משנת 2017.
פרופ' פרידלנדר הוא חוקר בעל שם בינלאומי בתחום תאי הנויטרופילים ובעיקר תפקידם בסרטן, ובהמשך למחקריו הוא מייסד-שותף של חברת אימוניקס (Immunyx).
במהלך שנת 2020, בזמן התפרצות מחלת נגיף קורונה 2019, מונה במקביל למנהל מחלקות פנימית וקורונה שונות בבית החולים, והיה לאחד ממנהלי המחלקות המובילים של המאבק בקורונה, וכן התראיין מספר פעמים רב בתקשורת בנושא זה.
ביוגרפיה

נולד בקליפורניה, ארצות הברית לרוסי וברטולד פרידלנדר ועלה ארצה לירושלים עם משפחתו כשהיה בן שבע. לאחר שירותו הצבאי (רס"ן מיל'), הוא החל את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים בהצטיינות בשנת 1998. במקביל, סיים בהצטיינות יתרה תואר מוסמך בביולוגיה התפתחותית ואימונולוגיה. הוא המשיך להתמחות ברפואה פנימית, ולאחר מכן התמחה במחלות ריאה, שניהם במרכז הרפואי הדסה עין כרם.
בין השנים 2007–2009 התגורר עם משפחתו בארצות הברית במסגרת פוסט-דוקטורט, כחוקר במעבדה לאימונולוגיה ואימונותרפיה של לסרטן ריאות באוניברסיטת פנסילבניה.
עם שובו ארצה, ייסד מעבדת מחקר מקבילה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, בעודו ממשיך לשמש כרופא בהדסה עין-כרם.
החל משנת 2010 שימש כחבר ועד באיגוד הישראלי למחלות ריאה, ובין השנים 2013–2019 שימש כמזכיר האיגוד. משמש כמרכז נושא ועדת סל הבריאות באיגוד.
בשנים שלאחר מכן היה המייסד והמנהל של מרכז הדסה ל-COPD ונזקי עישון, עד לשנת 2017.
הוא משמש משנת 2015 כנציג ישראל בארגון העולמי לטיפול ב-COPD (Global Initiative for chronic Obstructive Lung disease – GOLD).
בשנת 2016 מונה להקים ולעמוד בראשה של מחלקה פנימית חדשה בבית החולים, פנימית ד', תפקיד אותו הוא ממלא עד היום.
בשנת 2017 מונה כיו"ר ועדת הקבלה ללימודי רפואה בפקולטה לרפואה.
בשנת 2020 נבחר לרשימת "הרופאים הטובים ביותר בישראל" בתחום מחלות הריאה של הירחון "פורבס".
באותה שנה, בשל התפרצות מחלת נגיף הקורונה, מונה להקים ולנהל לסירוגין את מחלקות הפנימית-קורונה שנפתחו במרכז הרפואי הדסה וניהל במקביל את המחלקה הפנימית ומחלקות הקורונה.
בשנת 2022 נבחר ליו"ר האיגוד הישראלי לרפואת ריאות.
על בסיס מחקריו בתחום הנאוטרופילים בשיתוף עם פרופ' צבי גרנות מהאוניברסיטה העברית הוקמה בשנת 2021 חברת Immunyx כחברת חממה שעוסקת בטיפול מכוון לנאוטרופילים במחלות דלקתיות וגידוליות.
מתגורר בצור הדסה, נשוי לעלמה ואב לשלושה ילדים.
לקריאה נוספת

פרופסור פרידלנדר באתר "דוקטורים"
הערות שוליים

↑  ועדות הפקולטה לרפואה, באתר הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית
↑  "להטיף נגד חיסונים זה רוע" אמר פרופ' צבי פרידלנדר, באתר פייסבוק
↑  רופא בכיר מרגיע: "אנחנו לא קרובים כרגע לסף הספיקה", באתר מעריב אונליין, 15 באוגוסט 2021
↑  התמודדות עם אסתמה (אסטמה), באתר פורטל נשימה
↑  פרופ' צבי פרידלנדר: מתלבטים אם להתקדם להנשמה בחולה הקשה, שנמנע מחיסון, באתר ערוץ החדשות הרפואיות של ישראל, ‏2022-02-08
↑  דן לביא, "הייתה אהבה ממבט ראשון", באתר ישראל היום
פראנאס ליאטוקאס

| --- | --- |

פראנאס ליאטוקאס
 לידה:  29 בינואר 1876 האימפריה הרוסית (1858–1883) Padievaitis, האימפריה הרוסית
 פטירה:  9 בספטמבר 1945 (בגיל 69) ברית המועצות וילנה, ברית המועצות
 השכלה:  בית הספר הצבאי בווילנה 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  צבא ליטא
 תקופת הפעילות:  1902–1920 (כ־18 שנים)
 דרגה:   גנרולס לייטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד הצבא
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה המלחמה הליטאית-סובייטית
 
פראנאס ליאטוקאס (בליטאית: Pranas Liatukas;‏ 29 בינואר 1876 – 9 בספטמבר 1945) היה לוטננט גנרל ליטאי אשר שימש למשך תקופה קצרה כמפקד צבא ליטא.
ביוגרפיה

ליאטוקאס נולד במחוז טאורגה בליטא שהייתה נתונה אז תחת שליטת האימפריה הרוסית ב-29 בינואר 1876. ב-1902 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולמד בבית הספר הצבאי בווילנה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בקרב גליציה כמפקד פלוגה. הוא לחם בחזית המזרחית עד סוף המלחמה, נפצע פעמיים והועלה לדרגת פולקובניק. באוגוסט 1918 סילקו השלטונות הבולשביקים את כל הקצינים ממוצא ליטאי מהצבא. הוא חזר לליטא, שהכריזה בינתיים על עצמאותה. בדצמבר הוא התגייס לצבא ליטא. במרץ 1919 הוא מונה למפקד גדוד חי"ר. הוא השתתף במלחמה נגד הצבא האדום שפלש לליטא, וכן נגד הברמונטיאנים - חיילים רוסיים לשעבר שהתמרדו כנגד השלטון הליטאי. ב-26 בספטמבר 1919 הוא מונה למפקד צבא ליטא. ב-21 בפברואר 1920 פרץ בליטא מרד קובנה חיילים קומוניסטים בתמיכת ברית המועצות ניסו להפיל את ממשלת ליטא. ליאטוקאס צעד בעצמו אל מעוז המורדים בפאנמונה במטרה לנסות ולהשיב את הסדר על כנו, אולם המורדים לקחו אותו בשבי.
המרד דוכא בידי צבא ליטא כעבור יומיים, אולם ליאטוקאס בחר להתפטר ולעזוב את הצבא. הוא המשיך למלא תפקידים ציבוריים במשרד האוצר הליטאי ובבנק ליטא, ובין 1924–1926 שימש כראש מחוז סקאיי. בתחילת 1945 הוא נלכד בידי הנ.ק.ו.ד. והואשם בהשתייכות לצבא החירות הליטאי. הוא עונה קשות, ומת ב-9 בספטמבר 1945. מקום קבורתו לא ידוע.
פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (או פרידריך החמישי, ארכידוכס אוסטריה) לבית הבסבורג (21 בספטמבר 1415 – 19 באוגוסט 1493) היה הארכידוכס של אוסטריה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השנים 1452–1493.
ביוגרפיה

פרידריך השלישי נולד באינסברוק ב-21 בספטמבר 1415, לארנסט, דוכס אוסטריה וצימבורגיס ממזוביה. בשנת 1424 מת אביו ארנסט, דוכס אוסטריה ופרידריך ירש את נחלותיו, אולם עקב היותו קטין, שימש דודו פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה כעוצר. בשנת 1435 הוכרז פרידריך כבוגר, והוא נטל לידיו את השליטה על הנחלות יחד עם אחיו אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה. בשנת 1439 מונה פרידריך כעוצר של בני דודיו זיגיסמונד, ארכידוכס אוסטריה ולאדיסלאוס, ארכידוכס אוסטריה, והפך לראש משפחת בית הבסבורג. בעקבות כך פרץ סכסוך בין פרידריך לאחיו אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה, שנמשך עד למותו של הלה בשנת 1463.
ב-2 בפברואר 1440 מונה פרידריך ליורשו של אלברכט השני, והוכתר כמלך הרומאים, וב-19 במרץ 1452 נבחר פרידריך, בהתערבות האפיפיור ניקולאוס החמישי שתמך בו, לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. פרידריך מת בלינץ ב-19 באוגוסט 1493, ובנו מקסימיליאן הראשון עלה לשלטון במקומו. ליבו של פרידריך נקבר בכנסייה בלינץ; בעוד שגופתו נקברה בקתדרלת סטפנוס הקדוש בווינה.
יחסו ליהודים

פרידריך השלישי ידוע בהיסטוריה היהודית כבעל יחס סובלני ליהודים ואף כונה "מלך היהודים". במספר מקרים ביטל צווי גירוש או רדיפות אחרות נגד יהודים ברחבי האימפריה. כך גם הדף עלילות דם שהתרחשו ברגנסבורג. רופאו היה יהודי ששמו יעקב לואנש.
משפחתו

ב-16 במרץ 1452 התחתן פרידריך עם לאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה, בתם של דוארטה, מלך פורטוגל ושל רעייתו לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל, ממנה היו לו 5 ילדים:
כריסטוף (1455–1456).
מקסימיליאן (1459–1519).
הלן (1460–1462).
קוניגונדה (1465–1520).
יוהנס (1466–1467).
הערות שוליים

↑  על פי הערך "יוהאן רייכלין" באנציקלופדיית דעת
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה   בית הבסבורג   נולד:21 בספטמבר 1415 מת:19 באוגוסט 1493
| ארנסט, דוכס אוסטריה | דוכסויות שטיריה, קרינתיה וקרניולה   1424–1493 | מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |
| אלברכט השני, מלך גרמניה | ממלכת גרמניה   1440–1493 | מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |
| זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה | האימפריה הרומית הקדושה   1452–1493 | מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |
| לאדיסלאוס, ארכידוכס אוסטריה | ארכידוכסות אוסטריה   1457–1493 | מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |

| מלכים וקיסרים גרמניים |
| --- | --- | --- |
| פרנקיה המזרחית (843–918) | קרל השני • לודוויג הראשון • לודוויג השני • קרלומן • לודוויג השלישי • קרל השלישי • ארנולף • לודוויג הילד • קונראד הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| ממלכת גרמניה (919–962) | היינריך הצפר • אוטו הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) | אוטו הראשון • אוטו השני • אוטו השלישי • היינריך השני • קונראד השני • היינריך השלישי • היינריך הרביעי • היינריך החמישי • לותאר השלישי • קונראד השלישי • פרידריך הראשון • היינריך השישי • פיליפ משוואביה • אוטו הרביעי • פרידריך השני • קונראד הרביעי • רודולף הראשון • אדולף • אלברכט הראשון • היינריך השביעי • לודוויג הרביעי • קרל הרביעי • ונצל • רופרכט • זיגיסמונד • אלברכט השני • פרידריך השלישי • מקסימיליאן הראשון • קרל החמישי • פרדיננד הראשון • מקסימיליאן השני • רודולף השני • מתיאס • פרדיננד השני • פרדיננד השלישי • לאופולד הראשון • יוזף הראשון • קרל השישי • קרל השביעי • פרנץ הראשון • יוזף השני • לאופולד השני • פרנץ השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה של הריין (1806–1813) | נפוליאון בונפרטה | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הגרמנית (1815–1848) | פרנץ השני • פרדיננד הראשון • פרנץ יוזף הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הצפון-גרמנית (1867–1871) | וילהלם הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקיסרות הגרמנית (1871–1918) | וילהלם הראשון • פרידריך השלישי • וילהלם השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261484205171  PLWABN: 9810549883205606  BIBSYS: 90404252  BNE: XX1164903  BnF: cb13559172s (data)  CiNii: DA10796063  GND: 118535773  HDS: 029209  ISNI: 0000 0001 2101 459X  LCCN: n82018317  NKC: ola2002153686  NTA: 070488339  SELIBR: 316890  SUDOC: 052504530  ULAN: 500355697  VcBA: 495/24974  VIAF: 99344661   WorldCat (עם VIAF): 99344661
ציון פלמסטיד

קבוצת הדובה הגדולה מתוך אטלס הכוכבים של פלאמסטיד
ציון פלמסטיד (באנגלית: Flamsteed designation) הוא שיטת מתן כינויים לכוכבי השמיים שהומצאה על ידי האסטרונום הצרפתי ז'רום לאלנד בסוף המאה ה-17. השיטה הופיעה לראשונה בתרגום לצרפתית של אטלס הכוכבים מאת האסטרונום המלכותי הבריטי ג'ון פלמסטיד, ושפורסם על ידי אייזק ניוטון ואדמונד היילי ובניגוד לרצונו של פלמסטיד, בשם "Historia Coelestis Britannica". השיטה מבוססת על מספור הכוכבים של כל קבוצת כוכבים ממערב למזרח, על פי העלייה הישרה שלהם ואחרי המספר בא השם בלטינית של קבוצת הכוכבים לה שייך הכוכב, בנטיית השייכות. בעברית נהוג לתרגם את שם הקבוצה ולהשתמש בתיאור מקום (לדוגמה, Cygni‏ 61 - 61 בברבור).
הקטלוג המקורי של פלמסטיד הכיל 2554 כוכבים וזכה לפופולריות במאה ה-18 אך בימינו משתמשים בו כמעט רק עבור כוכבים שאין להם ציון באייר ולעיתים גם עבור כוכבים בעלי ציון באייר הכולל סימוני משנה (למשל  \rho ^{1} בסרטן נקרא לעיתים 55 בסרטן). מכיוון שפלמסטיד צפה בכוכבים מאנגליה הקטלוג לא כלל את הכוכבים של קבוצות הדרום. בשנת 1874 פרסם האסטרונום בנג'מין גולד קטלוג כוכבים של שמי הדרום בשם "אורנומטריה ארגנטינה", ובו צוינו כוכבי הדרום על פי השיטה של ג'ון פלמסטיד. ציון זה של כוכבי הדרום לא זכה לפופולריות ונעלם, למעט הכוכב 82 בארידנוס והצביר 47 בטוקאן, ששמרו על הציון שניתן להם על ידי גולד.
בשל נקיפת ציר כדור הארץ סדר הכוכבים ממזרח למערב משתנה באיטיות כך שבמספר מקרים ציוני פלמסטיד לא תואמים את סדר הכוכבים. בשל שינויים בהגדרת הגבולות של קבוצות הכוכבים עברו מספר כוכבים בעלי ציון פלמסטיד לקבוצה אחרת ולמרות המעבר נשארו שמות הכוכבים ללא שינוי וכך למשל הכוכב 10 בדובה הגדולה נמצא למעשה בשטחה של קבוצת לינקס בעוד שהכוכב 41 בלינקס נמצא בקבוצת הדובה הגדולה. כמו כן פלמסטיד עצמו הכניס טעויות לקטלוג. בשל זיהוי שגוי של כוכב הלכת אורנוס ככוכב רגיל הוא נתן לו את הציון 34 בשור. הכוכב שזכה לציון 3 בקסיופאה לא זוהה מעולם ומשערים שפלמסטיד צפה בהופעתה של סופרנובה ששרידיה מהווים את קסיופאה A.
צבי פרילוצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1862 קרמניץ, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1942 (בגיל 80 בערך) גטו ורשה, גנרלגוברנמן 
 
צבי פרילוּצקי (נולד בשם הירש-שלום פרילוצקי; 1862–1942 גטו ורשה) היה עיתונאי, עורך ופעיל ציוני. היה בין המייסדים ועורך הראשי של העיתון היידי היומי דער מאמענט.
ביוגרפיה

הוא חונך על ידי אביו ברוח תנועת ההשכלה. הוא למד באוניברסיטאות של קייב וברלין. החל מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 הוא כתב בשביל העיתון העברי, המליץ. הוא ניסה את כוחותיו בעסקים ופתח חנות, אך נאלץ לסגור אותה וב-1898 הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג ושם עבר לעסוק בעיתונות בלבד, הוא כתב בעיקר בנושאים ציוניים בעיתונים, כגון: המליץ, הצפירה והזמן. כמו כן הוא כתב ברוסית בשביל בודושנוסט וייברייסקי ייז'גודניק וביידיש בשביל בלעטער פון א טאגבוך.
פרילוצקי היה מראשוני חובבי ציון והיה חבר בארגון הציוני בני משה שמייסדו היה אחד העם.
הוא נפטר בגטו ורשה ב-1942.
עיתונאות יידיש

ב-1905 הוא קיבל רישיון מטעם השלטונות של האימפריה הרוסית להוציא עיתון יידי בשם דער וועג (עברית: הדרך). בין הכותבים של דער וועג נמנה גם בנו של צבי פרילוצקי, נוח פרילוצקי שתוך זמן קצר נעשה העורך וכותב המאמרים הראשי של דער וועג. דער וועג היה היומון היידי הראשון שיצא לאור בפולין. העיתון נסגר ב-1907.
ב-1910 יחד עם בנו ייסד את העיתון היומי היידי דער מאמענט והיה לעורכו הראשי של העיתון.
לקריאה נוספת

פנקס קרמניץ - ספר זיכרון, הוצאת ארגון עולי קרמניץ בישראל, 1954, עמ' 189-190.
חני ברקת-גלנצר, היומון ביידיש דער מאמענט (1910-‏1939), עמודים 63-‏71.
הערות שוליים

1 2  צבי פרילוצקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית).
↑  פנקס קרמניץ - ספר זיכרון, הוצאת ארגון עולי קרמניץ בישראל, 1954, עמ' 190.
↑  ב. חילינאוויטש, נח פרילוצקי - ביאגראפיע. בתוך ספרו של פרילוצקי:  אין פוילען: כמעט א פובליציסטיש טאגבוך 1911-1905. ווארשע, 1921, עמ' IX.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525043505171  PLWABN: 9810642159805606  GND: 1081648341  ISNI: 0000 0004 3349 0325  VIAF: 306415773   WorldCat (עם VIAF): 306415773
פריץ שטרסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1902 בופארד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 באפריל 1980 (בגיל 78) מיינץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Friedrich Wilhelm Straßmann 
 ענף מדעי:  כימיה, כימיה אנליטית, ביקוע גרעיני 
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הנובר 
 מנחה לדוקטורט:  אוטו האן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מיינץ  חברת הקייזר וילהלם  מכון מקס פלאנק לכימיה 
 פרסים והוקרה:  פרס אנריקו פרמי (1966)  חסיד אומות העולם (16 ביולי 1985) 
 הערות:  הוכר על ידי "יד ושם" כחסיד אומות העולם
 תרומות עיקריות
 גילה יחד עם אוטו האן וליזה מייטנר את תהליך הביקוע הגרעיני של האורניום
 
לוח הוקרה באוניברסיטה החופשית של ברלין
פרידריך ("פריץ") וילהלם שטרסמן (בגרמנית: Friedrich Wilhelm "Fritz" Strassmann‏; 22 בפברואר 1902 – 22 באפריל 1980) היה כימאי גרמני, שגילה יחד עם אוטו האן וליזה מייטנר את תהליך הביקוע הגרעיני של האורניום, בשנת 1938. ב-1985 הוכר על ידי "יד ושם" כחסיד אומות העולם, על פועלו להצלת יהודי בזמן השואה.
ביוגרפיה

שטרסמן נולד בבופארד (Boppard) שבגרמניה, החל את לימודי הכימיה שלו בשנת 1920 באוניברסיטה הטכנית של הנובר וקיבל תואר ד"ר בשנת 1929. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במסיסות של חומצה פחמתית המכילה יוד במצב גזי. שטרסמן בחר בקריירה אקדמית מפני שקל היה ללכת במסלול זה מאשר לקבל משרה בתעשייה הכימית.
שטרסמן עבד במכון הקייזר וילהלם בברלין משנת 1929. בשנת 1933 הוא יצא מאגודת הכימאים הגרמנים כאשר זו עברה לשליטת הנאצים. הוא נכנס ל"רשימה השחורה", אך האן ומייטנר סידרו לו משרת אסיסטנט בתשלום מופחת. שטרסמן החשיב את עצמו לבר-מזל, לדבריו "למרות משיכתי לכימיה, החופש האישי שלי חשוב לי עד כדי כך שלשמירתו אשבור אבנים לפרנסתי". במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ואשתו, מריה הקטר שטרסמן, הסתירו חבר יהודי בדירתם במשך חודשים, תוך שהם מסכנים את עצמם ואת בנם בן השלוש.
ההתמחות שלו בכימיה אנליטית נוצלה על ידי האן ומייטנר בניסויים שבהם בדקו את תוצרי ההפגזה של אורניום עם נייטרונים. בדצמבר 1938 הוא גילה יחד עם אוטו האן את תהליך הביקוע של האורניום בעזרת נייטרונים. הוא למד גם שיטות לקביעת הגיל הגאולוגי של חפץ בעזרת דעיכה רדיואקטיבית.
בשנת 1946 מונה לפרופסור לכימיה אנאורגנית באוניברסיטת מיינץ ובשנת 1948 נמנה עם מקימי מכון מקס פלאנק לכימיה. לאחר מכן יסד את המכון לכימיה גרעינית.
בשנת 1957 היה בין החותמים על הצהרת גטינגן, שבה מחו שמונה-עשר מדעני גרעין גרמנים כנגד הרעיון של ממשלת קונראד אדנאואר לחמש את צבא מערב גרמניה בטילים גרעיניים.
כשזכה אוטו האן בפרס נובל לכימיה בשנת 1944, על עבודתו בביקוע הגרעיני, שטרסמן לא קיבל את הפרס אתו. גם מליזה מייטנר ומאוטו רוברט פריש נשללה השותפות בפרס. האן ושטרסמן לא יכלו לכלול את שמה של מייטנר בדפי עבודתם, ובכך להודות שהם משתפים פעולה עם יהודייה הנמצאת בגלות. שטרסמן הביע את דעתו בנוגע לתפקידה של מייטנר באותם ניסויים: "היוזמה שלה הייתה ההתחלה של העבודה המשותפת עם האן" והיא "הייתה קשורה אלינו באופן אינטלקטואלי משוודיה...והייתה המנהיגה האינטלקטואלית של צוותנו".
נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון העניק להאן, מייטנר ושטרסמן את פרס אנריקו פרמי בשנת 1966. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא אסטרואיד על שמו: 19136 שטרסמן.
הוא נפטר במיינץ.
פכומיוס

| --- | --- |

 לידה:  292 איסנא, מצרים 
 פטירה:  9 במאי 348 (בגיל 56 בערך) מצרים 
 חג:  9 במאי 
 
פַּכוֹמיוּס (ביוונית: Παχώμιος, בלטינית: Pachomius;‏ 292 – 348) היה אחד מאבות הנזורה במצרים ומכאן אחד מאבות הנזורה הנוצרית בכלל. נחשב כמייסד צורת ה"קוינוביון" של המנזר. פכומיוס הוכרז כקדוש על ידי הכנסיות השונות. בנצרות הקופטית יומו הוא 9 במאי, ובנצרות הקתולית ובנצרות האורתודוקסית יומו הוא 15 במאי.
פכומיוס היה חסיד של אנטוניוס הגדול, החליט שיש לייסד קהילה של נזירים, שבה הנזירים חיו בחדרים שונים אך עבדו, אכלו והתפללו יחד. שיטה זו של ארגון נזירי מכונה "קוינוביון" (בלטינית: Cenobium, ביוונית: κοινός =משותף, βίος = חיים) או מבוססת-קהילה.
ראו גם

בנדיקטוס מנורסיה - מייסד הנזורה במערב אירופה
לקריאה נוספת

יצחק חן ואורה לימור, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, כרך א, יחידה 1, עמ' 90–92. ISBN 9650606785
פאו פיגרס, הרוח והכלה: שישה פרקים על הנצרות הקדומה, הוצאת המחבר, 2007, עמ' 150–151, ISBN 9653501100
Philip Rousseau, Pachomius: the Making of a Community in Fourth-Century Egypt. University of California Press, 1985, ISBN 0520050487
הערות שוליים

↑  מונסטריון במשמעות תא או מקום התבודדות, ביוונית μοναςτεριον או μοναστήριον מהמילה μόνος שמשמעותה בדד, בלטינית monasterium. ראו שימוש בשם זה אצל התרפויטים לחדר המקודש בו התבודדו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266097405171  PLWABN: 9810631735505606  BIBSYS: 90356085  BNE: XX1057389  BnF: cb119183584 (data)  CANTIC: a10484930  CiNii: DA15456448  GND: 118591118  ICCU: CFIV086861  ISNI: 0000 0001 1856 5307  LCCN: n50051557  NLG: 65669  NLK: KAC199635790  NTA: 07083380X  RERO: 02-A005491544  SELIBR: 268956  SUDOC: 027055183  VcBA: 495/112573  VIAF: 100179222   WorldCat (עם VIAF): 100179222
צבי שטרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1946 (בן 77) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  רפואה פנימית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  בית החולים הדסה הר הצופים  בית החולים הדסה עין כרם  עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים 
 
צבי שטרן (נולד בכ"ד בתשרי ה'תש"ז, 19 באוקטובר 1946), הוא  רופא ומנהל ישראלי,  פרופסור למנהל רפואי, נשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר המכללה האקדמית להנדסה ירושלים).
מנהל בית החולים הדסה עין כרם בין השנים 1986‏ - 2001 ומנהל בית החולים הדסה הר הצופים בין השנים 2001 - ‏2012.
קורות חייו

צבי שטרן נולד בבית החולים הדסה הר הצופים להניה ופנחס שטרן. הוא גדל בירושלים, בקריית שמואל ואחר כך בשכונת בית הכרם. בצה"ל שירת כמפקד פלוגה בחיל השריון ובהמשך כסגן מפקד גדוד בחיל הרפואה.
בשנת 1973 סיים שטרן את לימודי הרפואה (MD) בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים, התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי הדסה עין כרם בשנים 1974 - ‏1979 ובהמשך היה רופא בכיר במחלקה פנימית א', עד לשנת 1982.
בשנת 1982 מונה לסגן מנהל בית החולים האוניברסיטאי "הדסה" עין כרם, בירושלים, ובשנת 1986 נבחר כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" עין כרם. בשנת 2001 מונה כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" הר-הצופים, בירושלים ומילא תפקיד זה עד שנת 2012.
ב-1984 סיים קורס למנהלי בתי חולים ומערכות בריאות באוניברסיטאות לונדון ובירמינגהם וב-1988 השתלם במינהל בתי חולים, בהנהלת בית החולים הר סיני בניו יורק ובמקביל, למד בקורס במינהל ציבורי באוניברסיטת ניו יורק.
תפקידים נוספים בהם שימש שטרן הם מנהל פרויקט ההקמה וההפעלה של בית חולים כללי בקינשסה, זאיר (1986), כיועץ לענייני רפואה של המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ ובשנים האחרונות משמש כיועץ לענייני רפואה וביטוח רפואי למפקח על הביטוח ושוק ההון, במשרד האוצר.
שטרן חבר בוועדות הערעורים של נכי צה"ל וכוחות הביטחון בבית משפט השלום בירושלים, בבית הדין המשמעתי של משרד הבריאות והוא יו"ר הוועדה האתית של איגוד מנהלי בתי החולים בישראל.
משנת 2008 שטרן הוא פרופסור מן המניין במינהל רפואי בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים.
ביולי 2012 נבחר שטרן, במקומו של עוזיאל וכסלר, כנשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר - המכללה האקדמית להנדסה ירושלים).
שטרן מגדיר עצמו כמסורתי. הוא מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב ל-3 ילדים.
תחומי מחקר

תחומי המחקר העיקריים של שטרן הם כלכלת בריאות, שיפור האיכות ובטיחות החולים. שטרן פרסם עשרות מאמרים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים, והשתתף והציג ממחקריו בכנסים ובפורומי מחקר רבים, בכל העולם.
שטרן הדריך תלמידים בעבודות לתואר ד"ר לרפואה וד"ר לפילוסופיה. הוא חינך דורות של רופאים בלימודי הרפואה והכשיר, כסגנים או כמתלמדים, רבים ממנהלי מערכת הבריאות בארץ.
פריץ של

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1852 Stockelsdorf, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 במרץ 1907 (בגיל 54) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
פריץ של (גרמנית: Fritz Scheel) היה מנצח גרמני.
בשנת 1900 התמנה של למנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת פילדלפיה. בחזרות דיבר גרמנית וניצח בעיקר על רפרטואר של מוזיקה גרמנית. אחרי העונה הראשונה של התזמורת, פיטר של מחצית מנגניה והחליף אותם בנגנים אירופאים. הוא המשיך לנצח על תזמורת פילדלפיה עד מותו בשנת 1907.