הניהול הציבורי החדש
התגבשות

לאחר התגבשות המינהל הציבורי כתחום מחקרי ב-1887 על ידי וודרו וילסון, הבינו חוקרים כי המינהל הציבורי הוא תחום רחב מאד, שרחוק מלהיות נייטרלי מבחינה פוליטית. הוא מושתת על חוקים פורמליים והיררכיה פנימית כדי לתפקד. בירוקרטיה כזו לא תוכל לממש את מטרותיה של נייטרליות, מומחיות ויעילות, וראו את הצורך לפתח מסגרת מושגית חדשה.
התפתחויות טכנולוגיות, תהליכי עיור וגידולי אוכלוסייה, חייבו את המדינה המודרנית לקיים מינהל ציבורי יעיל ואיכותי. אם בעבר בעיות רבות היה ניתן לפתור ללא פיקוח ציבורי או סמכות ציבורית, למשל התאגדות ספונטנית של שכנים לצורך בניית מתקן שאיבת מים ממי תהום, כיום יש צורך בשיתוף פעולה מאורגן עם מומחים ציבורים על מנת לבצע פעולות כמו גביית מיסים, שמירת החוק והסדר, סלילת כבישים, תשתיות ועוד. לאחר מלחמת העולם השנייה והתבססותה של מדינת הרווחה, המנהל הציבורי המודרני כלל יותר ויותר פעולות שבעבר לא היו חלק מתפקידיה של המדינה. שורה ארוכה של אתגרים במדינות מתפתחות ומפותחות במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, איימו על המינהל הציבורי המסורתי הפורמלי והבירוקרטי. אתגרים אלו ביחד עם תהליכים כלכליים-חברתיים, אינפלציה גובה ועליית אידאולוגיות כלכליות והתחזקות גישות נאו-ליברליות, הובילו לתפיסה ברחבי העולם כי המינהל הציבורי אינו מתפקד בצורה טובה, וכי השוק הפרטי עדיף ממנו כמעט בכל קטגוריה.
המנהל הציבורי המודרני נקרא לחדש ולתקן את עצמו בסגנון המתאים יותר למאה העשרים ואחת ולדרישות הגוברת ליעילות ואפקטיביות גבוהות יותר בהסתמך על הניסיון של המגזר העסקי. באופן דומה, שינוי מושגי משמעותי הפך את הסגנון ה"ישן"ֿ, הבירוקרטי והפורמלי של המינהל הציבורי, לגישה ה"חדשה" של ניהול ציבורי, ככזאת שדוגלת באספקת שירותים ציבוריים לאזרח דרך מדיניות הפרטה בולטת, העסקת קבלני משנה, שיתוף פעולה בין הממשל למגזר העסקי והמגזר השלישי. ולמעשה לצמצם את תפקידה של המדינה. ליברליזציה זו של המינהל הציבורי מוכרת כיום כדוקטרינת הניהול הציבורי החדש (NPM). במובנים רבים, הניהול הציבורי החדש מאמץ אידיאלים מנוגדים למערכת הישנה. מסגרת זו מתרחקת מסוכנויות ציבוריות גדולות שניתן להבחין בהן, ומעדיפה לערב שורה של סוכנויות - ציבוריות ופרטיות - באספקת מוצרים ושירותים ציבוריים.
העלייה של הניהול הציבורי החדש נבעה מארבע מגמות מנהליות משמעותיות:
ניסיונות להאט ולהחזיר לאחור את הצמיחה הממשלתית והגידול בכוח האדם במגזר הציבורי.
מעבר לכיוון סוגים שונים של הפרטה והתרחקות ממוסדות ממשלתיים, עם דגש מחודש על סובסידיאריות במתן השירותים.
פיתוח אוטומציה, במיוחד בטכנולוגיית מידע, בייצור ובהפצה של שירותים ציבוריים.
פיתוח אג'נדה בינלאומית, המתמקדת יותר ויותר בנושאים כלליים של ניהול ציבורי, עיצוב מדיניות, קבלת החלטות ושיתוף פעולה בין-ממשלתי, במקום המסורת הישנה של התמחויות מדינות בודדות במינהל ציבורי.
מי שמופקד על ההגנה על האינטרס הציבורי ועל הדאגה לו הוא המינהל הציבורי (למשל באמצעות הטלת קנסות על מזהמי אויר, עידוד השימוש בדלק "נקי" ועוד), השאיפה היא לשרת ולשפר את החברה כולה מתוך הבנה כי המינהל הציבורי הוא למען הציבור ועל הפקיד משרת הציבור להעניק טיפול דומה לכלל האזרחים בלי אפליה או משוא פנים. לכן במדינות אוטוקרטיות או כאלו שאינן מקיימות שלטון דמוקרטי, אומנם קיים מינהל ציבורי, אך ישנו חשש כי המינהל הציבורי עלול להיות מושחת ואינו יפעל לטובת הציבור אותו הוא משרת.
גישת הניהול הציבורי החדש הציעה אינטראקציה שונה בין האזרח לבין השלטון הדמוקרטי. גישה זו מטיפה לצמצום מעורבות הממשל בחיי האזרח ומתבססת על תאוריות כלכלת שוק ועל תרבות כלכלת שוק בארגונים ציבוריים. מתוך כך נובעת תפיסה מרכזית בניהול הציבורי החדש, ולפיה הממשל והמנהל הציבורי נתפסים כמנהלים של ארגון בירוקרטי גדול שהאזרחים הם לקוחותיו. ברוח זו מטרתה המרכזית של הממשלה היא לספק את צורכי האזרחים.