stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריפיאט (נהר)
היסטוריה

בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי מאזיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. ב-7 בינואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו, בין 1,150 ל-1,500 איש, ליד הכפר הסמוך בוברי, חלקם בירי וחלקם בהטבעה בנהר פריפיאט.
הנהר עובר ליד מוקד התאונה בכור הגרעיני צ'רנוביל. במורד הזרם, אחרי הכור, מי הנהר עדיין נגועים בקרינה גרעינית. הריכוז של צסיום-137, איזוטופ רדיואקטיבי של היסוד צסיום עדיין גבוה במי הנהר. העיר שנמצאת בסמוך לנהר, פריפיאט, הייתה אחת הערים שבהן התגוררו עובדי הכור הגרעיני בו קרתה התאונה, וכל אוכלוסייתה, כ-50,000 איש, פונתה אחרי האסון.
מקור השם

משמעות המילה "פרי" באוקראינית – "קרוב" או "סמוך". בניב המקומי המושג מפורש כ"ליד שפך הנהר". משמעות המילה "פִיאַט'" ברוסית היא המספר חמש. המספר נלקח מהעובדה שהנהר מתמזג לאורכו עם חמישה נהרות אחרים.
משמעות אפשרית נוספת היא המילה "פְרִיפֱץ'". בניב מקומי היא מפורשת כ"גדת נהר חולית".
הערות שוליים

↑  Room, Adam (1997). Placenames of the World. Jefferson, North Carolina: McFarland.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536354805171  GND: 4473387-2  LCCN: sh85106916  VIAF: 238761169   WorldCat (עם VIAF): 238761169 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'רסקי

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 רפובליקה:  סאחה-יקוטיה סאחה-יקוטיה
 תאריך ייסוד:  20 במאי 1931
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,641 (2023)
 קואורדינטות:  68°45′N 161°18′E﻿ / ﻿68.75°N 161.3°E﻿ / 68.75; 161.3
 אזור זמן:  UTC +11
 http://chersky.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניצ'רסקי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניצ'רסקי(למפת סאחה-יקוטיה רגילה) יקוטסק נריונגרי מירני לנסק אלדן אודצ'ני ויליויסק טיקסי צ'ו. מגדן חברובסק אמור ע.ב. בורי. אירקוטסק קרסנויארסק ים אוחוצק ים לאפטב ים סיביר המזרחי צ'רסקי(למפת סאחה-יקוטיה מוגדלת) יקוטסק נריונגרי מירני לנסק אלדן אודצ'ני ויליויסק טיקסי צ'ו. מגדן חברובסק אמור ע.ב. בורי. אירקוטסק קרסנויארסק ים אוחוצק ים לאפטב ים סיביר המזרחי צ'רסקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'רסקי (ברוסית: Черский) היא עיירה בצפון רפובליקת סאחה האוטונומית, סיביר, רוסיה.
היסטוריה

העיירה ממוקמת על שפת חיבור נהר קולימה לתוך אוקיינוס הקרח הצפוני, ליד רכס ההרים צ'רסקי בקואורדינטות 68.44 מעלות צפון, 161.20 מעלות מזרח.
היא קרויה על שם אחד מראשוני האירופאים שהגיעו אליה, הגאוגרף וגאולוג הפולני יאן צ'רסקי (1845–1892).
בשנת 2010 בעיירה התגוררו כ-3,000 תושבים לעומת מעל 11 אלף בשנת 1989. חלק מתושביה (כ-10%) הם בני שבטים מקומיים: צ'וקצ'ים, יאקוגירים ויאקוטים.
העיירה מהווה מרכז לגידול איילי הצפון ולסחר בפרוות, שדה תעופה ונמל על נהר הקולימה.
פרנק לויד

ערך זה עוסק בבמאי קולנוע סקוטי. אם התכוונתם לאדריכל אמריקאי ידוע, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1886 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  10 באוגוסט 1960 (בגיל 74) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  וירג'יניה קלוג (?–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1929)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1933)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנק לויד (אנגלית: Frank Lloyd‏; 2 בפברואר 1886 – 10 באוגוסט 1960) היה במאי, תסריטאי ומפיק ראינוע וקולנוע אמריקאי-בריטי.
ביוגרפיה

פרנק לויד נולד בגלאזגו שבסקוטלנד. עוד כשהיה ילד משפחתו היגרה לארצות הברית. שם החל להיכנס לתעשיית הסרטים, שהייתה אז בראשיתה. הקריירה הקולנועית שלו דומה ביותר לבמאי פרנק בורזייגי. בין השנים 1913 - 1916 עבד כשחקן בסרטי ראינוע קצרים. באותה תקופה גם החל לכתוב תסריטים ולביים. חלקם בסרטים שהוא עצמו משמש בהם ביותר מתפקיד אחד. כך היה לאורך כל העשור השני של המאה ה-20. שנות העשרים הביאו לפריצה בקריירת הבימוי שלו. סרטו המשמעותי הראשון כבמאי היה "אוליבר טוויסט" (1922), עיבוד לרומן הנודע של צ'ארלס דיקנס. זוהי הגרסה המפורסמת ביותר מתקופת הראינוע לספר, בו גילם את אוליבר השחקן-ילד ג'קי קוגן. במהלך עשור זה פרנק לויד היה שותף להקמת האקדמיה האמריקאית לקולנוע (עם 35 אחרים) ואף הוא שימש כנשיא האקדמיה בין השנים 1934 - 1935.
את פרס האוסקר הראשון שלו קיבל לויד כבר בשנה השלישית לחלוקת פרסי האקדמיה האמריקנית לקולנוע. הוא קיבל את פרס הבימוי באפריל 1930 על "אישה אלוהית", כשבקטגוריית הבימוי היו שבעה מועמדים, כשפרנק לויד מועמד עוד פעמיים פרט ל"אישה אלוהית". הסרט עצמו כלל לא היה מועמד לקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
סרטו משנת 1933, תהלוכה, דרמה היסטורית, על פי המחזה של נואל קאוורד, זכה בשלושה פרסי אוסקר, ביניהם לבימוי ולסרט הטוב ביותר.
ב-1935 ביים את הסרט הקלאסי "המרד על הבאונטי" בכיכובו של "מלך הוליווד", קלארק גייבל. הסרט גרף 8 מועמדויות לפרס האוסקר ובהם, בפעם היחידה בתולדות הפרס, שלושה שחקנים המועמדים לקטגוריית שחקן ראשי על אותו סרט. לויד עצמו קיבל גם הוא מועמדות, על הבימוי. הוא אומנם הפסיד לג'ון פורד, אך הסרט זכה בפרס "הסרט הטוב ביותר".
סרטים בולטים אחרים שביים לויד: סרט ההרפתקאות "תחת שני דגלים" (1936), "לו הייתי מלך" (1938), בו גילם השחקן רונלד קולמן את דמותו של פרנסואה ויון, הדרמה "The Howards of Virginia", בו כיכב קרי גרנט ודרמת המלחמה "דם על השמש", עם ג'יימס קאגני.
גם לויד, כמו הבמאים האמריקאים פרנק קפרה וג'ורג' סטיבנס ביים סרט דוקומנטרי על מלחמת העולם השנייה. שמו היה "הפצצה האחרונה" והוא היה סרט דוקומנטרי קצר שעסק בהתקפה האווירית של המפציצים האמריקאים על העיר טוקיו. סרט זה היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר.
צ'רפווארליה

צ'רפווארליה (בהונגרית: Cserépváralja) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. אוכלוסיית צ'רפווארליה קטנה משמעותית מ-568 תושבים בשנת 1990 עד 359 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-36%).
בצ'רפווארליה חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 8 |  |
| 1880 | 23 | 642 |
| 1910 | 3 |  |
צ'ובאי

| --- | --- |
סמל צ'ובאיסמל צ'ובאי
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת טוקאי
 מושל:  Imre András Ivanics
 שטח:  19.61 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  610 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°02′56″N 21°20′09″E﻿ / ﻿48.048961111111°N 21.335769444444°E﻿ / 48.048961111111; 21.335769444444 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.csobaj.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'ובאי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'ובאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'ובאי (בהונגרית: Csobaj) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. אוכלוסיית צ'ובאי קטנה משמעותית מ-821 תושבים בשנת 1990 עד 656 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-20%).
בצ'ובאי חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 17 |  |
| 1880 | 34 | 720 |
| 1910 | 32 |  |
| 1920 | 29 |  |
| 1930 | 23 |  |
| 1941 | 13 | 1,195 |
ילידי המקום

וילמוש סירמאי (במקור זיסמן, 1890 – 1944) היה שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע יהודי-הונגרי שנספה בשואה.
פרס פמינה

| --- | --- |
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפרס:  1904–הווה (כ־120 שנה) 
 
פרס פמינה (בצרפתית: Prix Femina) הוא פרס ספרותי צרפתי המוענק מאז 1904 על יצירות בשפה הצרפתית. היצירה זוכת הפרס נבחרת על ידי חבר שופטות ומוכרזת מדי שנה ביום רביעי הראשון של נובמבר במלון קריון.
היסטוריה

הפרס נוסד על ידי 22 מכותבי מגזין הנשים הצרפתי "La Vie heureuse" ("החיים השמחים") כמשקל נגד לפרס גונקור, שהואשם במיזוגיניה בגין העדפתו באותה השנה את ספרו של הסופר לאון פראפייה (Léon Frapié) "גן ילדים" ("La Maternelle") על פני "כיבוש ירושלים" (La Conquête de" Jérusalem") של מרים הרי. (האשה הראשונה שזכתה בפרס גונקור הייתה אלזה טריולה, ב-1944).
בראשיתו נקרא הפרס "prix Vie heureuse" ("פרס החיים השמחים") על שם המגזין בהוצאת אשט(צר'), והוענק לראשונה ב-4 בדצמבר 1904 על ידי חבר בן 20 שופטות בנשיאות אן דה נואי, משוררת וסופרת צרפתייה ממוצא רומני, למרים הרי בגין הרומן "כיבוש ירושלים" שיצא ב-1903 בהוצאת קלמן-לוי(צר').
חלוקת הפרס פסקה במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-1918 נוצר שיתוף פעולה עם פייר לפיט, מייסד המגזין "פמינה" על מנת לבסס מחדש את הפרס. כמו כן פנתה הוצאת אשת למדינות ההסכמה להצטרפות לפרס, הצעה שהתקבלה על ידי בריטניה והפרס שהוענק בשנים 1920–1940 ליצירות בשפה האנגלית נקרא פרס "פמינה - וי הֶרֶז" (Femina - Vie Heureuse) על שם שני המגזינים שהעניקו אותו. בין הזוכים בפרס זה היו א.מ. פורסטר (1925), ווירג'יניה וולף (1928).
בשנת 1922 שונה שם הפרס ליצירות צרפתיות לפרס פמינה, וחבר השופטות הועמד על 12.
בשנת 1985 נוסד פרס פמינה ליצירות שאינן בשפה הצרפתית (Prix Femina Étranger), ובשנת 1999 למסות (Prix Femina Essai).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13566338n (data) 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסוס על גלגלים

| --- | --- |

כריכת המהדורה העברית, 2012
 מידע כללי
 מאת:  כריסטופר מורלי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Doubleday
 תאריך הוצאה:  1917
 מספר עמודים:  195
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זיקית
 תאריך:  2012
 תרגום:  יהונתן דיין
פרנסוס על גלגלים (Parnassus on Wheels) הוא הרומן הראשון שכתב כריסטופר מורלי בשנת 1917.
הרומן עוסק בפסיכולוגיה, תרבות ומגדר בצורה קלילה ומשעשעת, אך בעיקר במקומה של היצירה הכתובה בחייהם של אנשים. בספר מתארת הלן מקגיל, רווקה בת 39 שגרה בחווה עם אחיה הסופר, את קורותיה במשך מספר ימים. יום בהיר אחד היא קונה חנות ספרים ניידת מהנווד הכריזמטי, רוג'ר מיפלין, ומתחילה לנדוד איתו ברחבי ניו אינגלנד. במהלך מסעם, מקגיל לומדת את רזי המקצוע ממיפלין, ומסיעה אותו ליעדו הסופי, תחנת רכבת ממנה יוכל לנסוע אל אחיו המתגורר בברוקלין, שם ברצונו לכתוב ספר.
מקור השם

פרנסוס הוא שמו של הר במיתולוגיה יוונית, הר המקודש לאפולו, ועליו חיו המוזות. בספר הוא כינוי לקרון הספרים שבמרכז העלילה.
תקציר העלילה

רוג'ר מיפלין נודד ברחבי צפון-מזרח ארצות הברית בקרון (שנקרא בשם החיבה: פרנסוס) שבתוכו ספרים למכירה. הוא מרגיש שהגיע הזמן לעשות שינוי בחייו. את קרון הספרים הוא מוכר להלן מקגיל שנמאס לה לעבוד בחווה המשפחתית בעוד אחיה שקוע בכתיבת ספרים המתארים את חיי הכפר. רוג'ר מלהיב ומדביק את הלן באהבתו לקריאה ובציפייה להרפתקאות שמזמנים חיי הנדודים. בתום העסקה, המוכר והקונה ממשיכים לגלגל את ה'מיזם' ביחד כדי שהיא תלמד את רזי המקצוע
ורק אז נפרדות דרכיהם, אולם בהמשך העלילה הם שבים ומתאחדים לאחר תלאות מרובות. הספר הצנום מלא באהבה לספרות ולבני האדם - אהבה לא שגרתית, חמלה והומור.
תרגום הספר

הספר תורגם לעברית בפעם הראשונה ב-2011 על ידי יהונתן דיין בהוצאת זיקית. זהו הספר הראשון שראה אור במסגרת ההוצאה. מאז הוצאתו לאור ראה החיבור אור בעשר מהדורות והוא כיכב ברשימת רבי המכר של החנויות הפרטיות למעלה משלוש שנים ברציפות.
ספר ההמשך "חנות הספרים הרדופה", אשר יצא, גם הוא בהוצאת זיקית ב-2013, מתאר את חייהם של הלן ורוג'ר כזוג נשוי המשתקע במקום אחד.
ביקורות

עם צאתו לאור בתרגום לעברית הספר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. המבקרים כינוהו משעשע, מלהיב, סאטירה לא כואבת. יעד בירן כותב שתפקידו של רוג'ר מיפלין הוא לברור לקורא את הספר המתאים לאדם המתאים, מתוך השפע הספרותי הקיים. זאת כאנלוגיה לתפקידה של הוצאת הספרים זיקית.
הערות שוליים

1 2  יעד בירן, "פרנסוס על גלגלים": להפיץ את הספרות לכל בית ובית, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2012
צ'רפפלו

צ'רפפלו (בהונגרית: Cserépfalu) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית צ'רפפלו קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,208 תושבים בשנת 1990 עד 977 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-19%).
בצ'רפפלו חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 18 |  |
| 1880 | 52 | 1,996 |
| 1910 | 31 |  |
| 1920 | 19 |  |
| 1930 | 9 |  |
| 1941 | 9 | 2,204 |
צבי אמיתי

ערך זה עוסק בבעל חיים. אם התכוונתם לעיתונאי ישראלי, ראו .
| צבי אמיתי |
| --- | --- |
 צבי תומסון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות ערבה
סוג:: צבי אמיתי
שם מדעי
 Eudorcas ‏פיטזינגר, 1869

צבי אמיתי (שם מדעי: Eudorcas) הוא סוג של אנטילופה מתת-משפחת הצבאיים, שהמינים בו חיים רק באפריקה.
המינים בסוג זה:
צבי תומסון (Eudorcas thomsonii)
צבי מונגאלה (Eudorcas albonotata)
צבי אדום חזית (Eudorcas rufifrons)
צבי הוגלין (Eudorcas tilonura) (ייתכן שהוא תת-מין של צבי אדום חזית)
צבי אדום (Eudorcas rufina) (ייתכן שנכחד)
כל המינים היו שייכים בעבר לסוג צבי, שבו נכללים רוב מיני האנטילופות דמויות הצבי. למינים בסוג יש פס רחב וכהה למדי באזור המותניים, קרניהם ישרות וארוכות ופרוותם אדמדמה יותר משל מיני הסוג צבי.
פרס פיבודי

| --- | --- |

 תיאור:  מצוינות בשידורי רדיו וטלוויזיה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  בית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים הנרי ו' גריידי שבאוניברסיטת ג'ורג'יה (UGA)
 תקופת הפרס:  1940–הווה (כ־84 שנים)
 נקרא על שם:  ג'ורג' פוסטר פיבודי 
 http://www.peabody.uga.edu/
 
פרס פּיבּוֹדִי (באנגלית: The George Foster Peabody Awards) הוא פרס אמריקאי המוענק מדי שנה על הצטיינות בתחום שידורי רדיו וטלוויזיה. הפרס מוענק על ידי בית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים הנרי ו' גריידי שבאוניברסיטת ג'ורג'יה (UGA), כהוקרה על הישגים בתחומי השידור העיתונאי, דוקומנטריה, חינוך, בידור ותוכניות ילדים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1941 עבור תוכניות רדיו וטלוויזיה ששודרו בשנה שקדמה לה, והוא אחד הפרסים הוותיקים ביותר במדיה האלקטרונית. הוא נקרא על שם איש העסקים והפילנתרופ ג'ורג' פוסטר פיבודי (אנ'), שתרם את המימון לפרס. במקור, יועד הפרס להינתן עבור הישגים יוצאי דופן בתחום הרדיו בלבד, אך בשנת 1948 נוסף עליו גם תחום ההצטיינות עבור תוכניות טלוויזיה. בסוף שנות ה-90, נוספה קטגוריה של שידורים המופצים ברשת האינטרנט. הפרס אינו מוענק לשידורים המופצים בבתי קולנוע בלבד.
שחקניות הסדרה "כתום זה השחור החדש" מקבלות את פרס פיבודי לשנת 2014
ראו גם

קטגוריה:זוכי פרס פיבודי
פרנדשיפ (כפר, ויסקונסין)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ויסקונסין ויסקונסין
 מחוז:  מחוז אדמס
 שטח:  0.92 מייל רבוע
 גובה:  291 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  648 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  43°58′18″N 89°49′07″W﻿ / ﻿43.9717°N 89.8186°W﻿ / 43.9717; -89.8186 
 http://www.adamsfriendship.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פרנדשיפ(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פרנדשיפ(למפת ויסקונסין רגילה) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורפרנדשיפ(למפת ויסקונסין מוגדלת) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורפרנדשיפ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרנדשיפ (באנגלית: Friendship) הוא כפר במחוז אדמס במדינת ויסקונסין. הכפר הוא מושב המחוז של מחוז אדמס. אוכלוסיית הכפר הייתה 725 תושבים לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2010.
היסטוריה

הכפר נוסד בשנת 1857 על ידי מתיישבים ממערב מדינת ניו יורק, שהונהגו על ידי לותר סטוול. סטוול קרא למקום בשם זה על שם היישוב ממנו הוא בא במדינת ניו יורק. המתיישבים יצרו סכר במקום כדי להקים טחנת קמח. הם בנו את המבנה הראשון בכפר, על גבעה מעל לסכר. הבית הורחב לאחר מכן בשם Atcherson House Hotel, אך בשנת 1912 הוא הוחרב כתוצאה משריפה.
מושב מחוז אדמס היה בעיירה בשם קווינסי והמחוז כלל את מחוז ג'ונו. לאחר שזה התפצל ממחוז אדמס הועבר ממנו מושב המחוז מקווינסי, כיוון שלא הייתה עוד במרכז המחוז. אנשי פרנדשיפ זיהו את ההזדמנות והצליחו לשכנע את נציגי המחוז להעביר את מושבו לכפרם. בשנת 1859 הושלם המעבר.
הכפר החל להתפתח והיו בו מספר עסקים, ואף בית ספר נוסד בו בשנות ה-80 של המאה ה-19. הכפר היה מנותק מקשר למסילת הברזל. למעשה בשנת 1900 מחוז אדמס היה היחיד בו לא הייתה מסילה. ב-1914 חובר הכפר לזרם החשמל. רחוב בלפסט שונה לmain street (הרחוב הראשי). הוא נסלל וחובר לכביש 13 החדש. בשנות ה-30 הכפר חובר למערכת המים והביוב.
בשנת 1959 נוסד במקום בית החולים גאנדרסן מאונדוויו.
גאוגרפיה

הכפר גובל מדרום בעיירה אדמס, וכביש מספר 13 חוצה אותו לשניים. צפונית מזרחית לו נמצא אגם פרנדשיפ. ממזרח לו ניצב שדה התעופה אדמס.
דמוגרפיה

95% מהתושבים הם לבנים, ו-1.9% הם אפרו-אמריקאים, לפי מפקד 2010.
גלריה

בית המשפט של מחוז אדמס
בניין גאנינג-פורבס, נבנה בשנת 1904 ומשמש כיום כמרכז מורשת מחוז אדמס
צומת הכניסה הדרומי, כביש 13
בית הדואר
הערות שוליים

1 2 3  היסטוריה של הכפר, באתר Adams County Historical Society
↑  Gundersen Moundview Hospital and Clinics, באתר בית החולים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557848605171  ISNI: 0000 0001 0571 5855  LCCN: n87846007  VIAF: 154865919   WorldCat (עם VIAF): 154865919
פנחס שיפמן (בן-סירה)

פנחס שיפמן(התמונה משנת 1900 לערך)
פנחס שיפְמן (בן-סירה) (נכתב גם שיפמאן; י"ד בתשרי (ערב סוכות) תרל"ד, 1873 – 5 במאי 1945) היה מחנך עברי והוגה דעות ציוני ברוסיה ובארץ ישראל. מחבר המקראה הפופולרית "ביכורים" (תרע"א).
ביוגרפיה

פנחס בן סטסיה לבית גרצוק ואלחנן שיפמן נולד בערב סוכות תרל"ד-1873 בעיירה יֶלסק (אנ') שבפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה). עד גיל 12 קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר", ואחר-כך למד בישיבות ליטא מינסק, וילנה ומיכאלישוק. לאחר מכן השתלם בהוראה וחינוך ובספרות העברית החדשה. בגיל 19 החל לעסוק בהוראה, תחילה כמלמד ב"חדר", ומשנת תרנ"ה ב"חדרים מתוקנים" בבראילוב שבפודוליה ואחר כך בבאסאווה שבפלך קייב.
בשנת 1896 נישא לגיני צודנובסקי מקנייב.
בקיץ תרס"ג-1903 ייסד הרב יצחק יעקב ריינס בלידא את ישיבת לידא, שנוסף על לימודי גמרא ופוסקים כללה גם לימודי עברית, היסטוריה של עם ישראל, ספרות יהודית ואף לימודי חול, ושיפמן הצטרף לסגל הישיבה כמורה ללשון, תנ"ך וספרות עברית. הוא התחבב על כך על תלמידיו, עד שכאשר הוצע לו לעבור להורות בישיבתו של חיים טשרנוביץ ("רב צעיר") באודסה, התעקשו תלמידיו והרב ריינס שיישאר בלידא. בהמשך לימד בגימנסיות יהודיות בעיר וילנה.
בשנת תרס"ז-1907 היה ממייסדי "אגודת המורים והמלמדים" ברוסיה. כמו כן ערך את הביטאון העברי "קול המורה", שנדפס בקייב.
שיפמן הביא את בנו הבכור יעקב כתלמיד לישיבת לידא. בשנת 1913 שלח אותו לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה, ועמד לעלות לארץ ישראל בעצמו עם משפחתו, אך התעכב בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
בשנת תרע"ה-1915, עם התקרבות החזית לאזור וילנה במלחמת העולם הראשונה, נדד מזרחה ליקטרינוסלב ולימד שם בגימנסיות העבריות. לציונות נמשך מנעוריו, והצטרף לתנועה באופן רשמי בשנת תר"ס. בעת שבתו ביקטרינוסלב כיהן כחמש שנים (תרע"ה–תר"פ) כמזכיר האזור מטעם התנועה הציונית.
בראשית שנות ה-20 עבר למדינה הפולנית שקמה אז, ובשנים תרפ"ג–תרפ"ד (1923–1924) כיהן כמפקח על בתי הספר של רשת החינוך העברי הציונית "תרבות" בבירה ורשה.
לצד עבודתו החינוכית והציונית שלח ידו גם בעבודה ציבורית בעניינים סוציאליים, כגון ארגון עובדים ובעלי מלאכה וייסוד אגודות עזרה.
בשנת תרפ"ו-1926 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בתל אביב, ברחוב החשמונאים 51 פינת שדרות רוטשילד.
עם עלייתו החל לעסוק בהוראה בתל אביב, תחילה בבית הספר תחכמוני, ואחר-כך בגימנסיה לבנות "תלפיות". בנוסף הורה בבית המדרש למורות של "המזרחי" בתל אביב. היה בידידות קרובה עם סופרים ומשוררים בולטים בתל אביב, בהם חיים נחמן ביאליק וש. בן-ציון.
מספר חודשים לפני מותו עִברת יחד עם בניו את שם משפחתו ל"בן-סירה" (פירוש השם "שיפְמן" הוא 'ספן').

פנחס שיפמן (בן-סירה) נפטר בדירתו בשנת 1945 לאחר מחלה קצרה, בגיל 71. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב (כעבור אחת עשרה שנה נקבר לידו המשורר דוד שמעוני).
שיפמן היה אב לשישה: יעקב בן-סירה, מהנדס ומתכנן ערים, מהנדס העיר תל אביב בשנים 1929–1950; ד"ר שרה שיפמן, מורה להיסטוריה בסמינר למורים לוינסקי; אהרן; אלחנן; רחל קוצינסקי; ורבקה, אשת הסופר יוסף אריכא. בין צאצאיו נכדו הבכור הפיזיקאי ד"ר משה בן-סירה שנהרג במלחמת ששת הימים, ונכדיו פרופ' יצחק בן-סירה, ד"ר יחזקאל בן-סירה, הסופר והאמן עמוס אריכא, ואחד מניניו הוא תא"ל ניצן בן-סירה מחיל האוויר.
עבודתו הספרותית

במקביל לעבודתו החינוכית, שנמשכה 52 שנה, פרסם שיפמן מאמרים רבים בנושאי חינוך ומקראות ספרותיות עבריות.
בשנת תרס"ב-1902 הופיע מאמרו הראשון, בכתב העת העברי "השילוח". במרוצת חייו פרסם יותר מ-400 מאמרים ביותר מ-50 עיתונים, כתבי עת וקבצים שונים. בארץ, מיום הופעתו של העיתון "הצופה" הִרבה להשתתף בו בחלק הספרות-עיוני. כתב בעיקר בענייני חינוך, אך פרסם מאמרים רבים גם בסוגיות תרבות והלאום.
בשבתו בלידא פרסם את ספרו הראשון, "אכסניא של תורה", קובץ מאמרים בנושא הישיבות (תר"ע). כעבור שנה, בשנת תרע"א, פרסם את המקראה העברית "ביכורים", שבא הביא מן הספרות העברית. המקראה, שנועדה לכיתות העליונות (מקביל לחטיבת-ביניים–תיכון), זכתה לתפוצה נרחבת, ובכחמש-עשרה השנה הבאות ראתה אור בעוד עשר הוצאות ומהדורות מורחבות ומתוקנות.
בשבתו בתל אביב פרסם בשנת תרצ"ו את המקראה הספרותית לכיתות העליונות "תרומות", בשלושה כרכים, שהייתה כעין המשך ל"ביכורים".
לרגל יובל השלושים לעבודתו החינוכית החלו להתפרסם מבחר כתביו. בשנים תרצ"ד–1938 הופיעו בא"י שטיבל מבחר מאמריו "תרבות וחינוך", בשני כרכים. בשנת תש"א הופיע בהוצאת הספרים הארץ-ישראלית כרך ג של מבחר כתביו, "החינוך הלאומי", ובשנת תש"ח, לאחר מותו, הופיע באמנות בסיוע מוסד הרב קוק, הכרך הרביעי, "בית היוצר", שערך מרדכי ליפסון, בתוספת רשימה ביוגרפית מאת דב סדן.
בשנת תשכ"א–1961, במלאת 15 שנה לפטירתו, ראה אור קובץ מאמריו "פרקים בחינוך" שערך חתנו יוסף אריכא, ואשר נועד להציג את עיקרי משנתו החינוכית.
ספריו

אכסניא של תורה: קבץ מאמרים ע"ד הישיבות, לידא: זעלדאוויץ, תר"ע.
מסרת התרבות, יקטרינוסלב: ההסתדרות הציונית, [תרע"ח?]. (ספרון)
היסוד הדתי בחנוך, ורשה: הוצאת קופת רבי עקיבא על יד ההסתדרות מזרחי בפולין, 1918. (ספרון)
ספריו > מבחר כתביו

תרבות וחִנוך, 2 כרכים, תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ד–1938. (התוכן: כרך א: מסכת חנוך, כרך ב: פרקי חנוך)
החנוך הלאומי, ירושלים: הוצאת הספרים הארץ-ישראלית, תש"א. (כרך ג של מבחר כתביו)
בית היוצר; עורך: מרדכי ליפסון, קורות חייו של המחבר מאת דב שטוק, תל אביב: אמנות; בסיוע מוסד הרב קוק, תש"ח. (כרך ד של מבחר כתביו) (קובץ מאמרים מעזבונו)
פרקים בחינוך; בחר וכינס: יוסף אריכא, תל אביב: א’ ציוני, תשכ"א 1961.
ספריו > ספרי לימוד

בִּכורים: חריסטומטיה ספרותית-חנוכית למקרא ולמוד בשביל בני הנעורים, נועדה למחלקות העליונות שבבתי הספר והחדרים, וילנה: רוזנקרנץ, תרע"א. (מקראה לכיתות העליונות) (ראתה אור בעשר הוצאות ומהדורות נוספות, עם מילואים ותיקונים, עד אמצע שנות ה-20)
תרומות: סדור לספרות יפה ועיונית: בשביל המחלקות העליונות בבתי-הספר העממיים ובשביל המחלקות התיכוניות בבתי-הספר התיכונים, 3 כרכים, תל אביב: אמנות, תרצ"ו.
לקריאה נוספת

דב שטוק [סדן], 'קורות חייו של המחבר', בתוך: שיפמן בן סירה, בית היוצר (תש"ח).
יעקב בן-סירה, 'יד אבא', בתוך: שיפמן בן סירה, בית היוצר (תש"ח), עמ' 5–6. (דברים לזכרו)
נחום חיניץ, 'פנחס שיפמן – בן-סירה', בספרו: במחיצת אישים דגולים: מביאליק עד איינשטיין, תל אביב: חן, תשל"ב 1971, עמ' 161–165.
דב רפל, 'מ"מבחר הספרות" דרך "ביכורים" ל"תרומות": 40 שנה למותו של פנחס שיפמן-בן-סירה', עיונים בחינוך (כתב עת למחקר בחינוך) 43–44 (1986), 99–101.
יחזקאל בן-סירה, 'מקראות פנחס', דור לדור (קבצים לחקר תולדות החינוך היהודי בישראל ובתפוצות) 41 (2012), 13–19.
אוהד דוד, 'לאומיות וחינוך לאומי בהגותו ובפועלו של פנחס שיפמן בן-סירה', דור לדור 41 (2012), 22–27.
הערות שוליים

↑  חדשות ספרותיות: "תרבות וחנוך", דואר היום, 20 באוקטובר 1933.
↑  מוסד הרב קוק: ספרים חדשים: פנחס שיפמן / בית היוצר, הצופה, 2 באפריל 1948.
↑  מ. גולדשטיין, פרקים בחינוך, דבר, 13 ביוני 1961.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308186305171  PLWABN: 9810547165005606  GND: 142705454  ISNI: 0000 0001 0676 8107  LCCN: no99047400  NTA: 314665463  VIAF: 34091705   WorldCat (עם VIAF): 34091705
פרס פטל הזהב - השחקנית הגרועה ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  Razzie Award - פרס ראזי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפרס:  1981–הווה (כ־43 שנים) 
 www.razzies.com
 
פרס פטל הזהב לשחקנית הגרועה ביותר, הידוע גם בשם פרס ראזי (Razzie Award), הוא פרס שנתי הניתן במסגרת פרס פטל הזהב לשחקנית הגרועה ביותר של השנה הקודמת. הצורה ההומוריסטית של הפרס גורם גם למועמדות לזכייה להופיע בטקס, להלן רשימה של נמענים ומועמדים לפרס זה, בציון שם הסרט שבגינו היו מועמדים.
השחקנית עם שיא הזכיות היא מדונה עם חמש זכיות. שחקניות אחרות עם ניצחונות מרובים הם בו דרק עם שלוש זכיות, פיה זאדורה, שרון סטון ודמי מור עם שתי זכיות כל אחת.
רק שתי זוכות הופיעו בטקס וקיבלו את הפרס בעצמן, האלי ברי על אשת חתול וסנדרה בולוק על הכל אודות סטיב, שתיהן זכו בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר: האלי ברי זכתה בשנה הקודמת עבור מונסטר בול, וסנדרה בולוק זכתה יום לאחר קבלת פטל הזהב עבור הזדמנות שנייה.
הזוכות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
2020- קייט הדסון והשחקנית המשנה לרקדנית מאדי זיגלר בסרט "מוזיקה"
הערות שוליים

↑  פרס הבמאית הגרועה לסיה, באתר ישראל היום