stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן יואל ליווי
ביוגרפיה

נולד בניו הייבן לתלמה ולרב דובער ליווי, שכיהן כמשפיע בישיבת חב"ד במקום.
למד בישיבת אחי תמימים - חב"ד בפילדלפיה ובישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל בכפר חב"ד. קיבל הסמכה לרבנות מכמה רבנים, בהם הרב משה פיינשטיין.
בסיוון תשל"א נישא למלכה יפה למשפחת דייטש, ולמד בכולל אברכים בשכונת נחלת הר חב"ד בקריית מלאכי שנפתח אז.
בשנת תשל"ז חזר לארצות הברית, התגורר בשכונת קראון הייטס והחל לעזור לאביו בניהול מערכת הכשרות OK, שהאב החל לנהל באותה תקופה. בשנת תשמ"ז נפטר אביו, והוא החל לעמוד בראש מערכת הכשרות. הוא פיתח את הארגון בכל רחבי ארצות הברית ומחוצה לה, והפך אותו לארגון כשרות עולמי, המאגד למעלה מ-350 משגיחי כשרות ורבנים בכל רחבי העולם.
כמו כן ייסד לזכר אחיו את בית הכנסת "בית אליעזר יצחק" במרכז שכונת קראון הייטס, וכיהן כרב בית הכנסת.
בשנת תשנ"ב נמנה עם חברי הוועד המייסד של "אגודת רבני חבר העמים" המאגד את הרבנים ברוסיה, כיועץ לענייני כשרות.
הרב ליווי היה תורם גדול למוסדות צדקה וחסד. בין הפרויקטים המובילים שיזם ומימן נמנים מוזיאון הילדים היהודי בקראון הייטס, ופרויקט "חסידות מבוארת" של היכל מנחם.
נפטר באחרון של פסח תש"ף (אפריל 2020) ממחלת נגיף קורונה (COVID-19) ונקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי.
לליווי ארבעה בנים וחמש בנות. בתו נפטרה בתשע"ט.
הערות שוליים

↑  כחודש אחרי האמא: ראש מערכת הכשרות OK נפטר מנגיף הקורונה אתר חרדים 10, 17 באפריל 2020
דן חפץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967  (בן 57 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12 (ברק)  מפקד חטיבת מנשה  סגן מפקד עוצבת געש  רמ"ח שיתוף פעולה צבאי בין–לאומי באג"ת
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה השנייה מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה מבצע עופרת יצוקה
 
דן חפץ (נולד ב-1965 במושבה כנרת) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במיל. פיקד בעבר על גדוד 12 (ברק), וחטיבת מנשה.
שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלנ"ט גולני. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר קורס קציני חי"ר שימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 12. בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת גולני, מג"ד 17 ומפקד גדוד 12 (ברק) אותו הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, בתקופת מבצע חומת מגן והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד עוצבת געש, וכרמ"ח שיתוף פעולה צבאי בין–לאומי באג"ת. למד במכללה הבין זרועית להגנה של הצבא הצרפתי בפריס, כיום עוסק בניהול פרויקטים גדולים בתחומי תשתיות ותחבורה, הקמת תחנות כוח ותשתיות רכבתיות. במסגרת התנדבותו בעמותת צהלה ייסד דן פרויקט ייחודי בכלא אופק לשיקום נוער עובר עברות אשר מטרתו לסייע לנערי הפרויקט לחזור למסלול הנורמטיבי של החיים, מתנדב בעמותת חטיבת גולני למען שימור והנחלת מורשת החטיבה .
הערות שוליים

↑  גיא זקהם, "זה בהחלט מעיק ומקשה, אבל זה המקצוע שבחרנו", במחנה, ‏ 15.02.2002, עמוד 10, "חפץ, ששירת בחטיבת גולני מיום גיוסו, שימש בשירותו הסדיר כלוחם בפלוגת הנ"ט של החטיבה, ואת מסלול הקצונה שלו עבר בגדוד 12, מתפקיד מפקד מחלקה ועד לתפקיד מג"ד".
↑  משה (צ'יקו) תמיר, "מלחמה ללא אות", הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 239-241.
↑  צה"ל פשט על מחנה הפליטים טול כרם; פלשתיני חמוש נהרג, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2002.
↑  עמוס הראל, חייל גולני חיפה על כוחות; קליע חדר לכתפו שלא מוגנה ע"י האפוד - והרגו, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2003.
↑  אמיר בוחבוט, לא יושב על הגדר, באתר nrg‏, 17 במרץ 2007.
↑  "שיתוף הפעולה בין צה"ל לצבאות זרים מתחזק", דובר צה"ל, ‏ 16.02.2010.
הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן

| --- | --- |
 גוף פרלמנטרי:  הכנסת
 ייסוד הוועדה:  7 בפברואר 2017
 פירוק הוועדה:  30 באפריל 2019
 יו"ר:  נורית קורן (הליכוד)
 תחומי שיפוט:  ישראל
 חברים
 הליכוד (4): נורית קורן, אמיר אוחנה, נאווה בוקר, יהודה גליק  המחנה הציוני (3): יעל כהן-פארן, מרב מיכאלי, איתן כבל  יש עתיד (2): יעל גרמן, עליזה לביא  יהדות התורה (1): ישראל אייכלר  מרצ (1): מיכל רוזין  ש"ס (1): יואב בן צור  הבית היהודי (1): שולי מועלם-רפאלי  ישראל ביתנו (1): עודד פורר  כולנו (1): יפעת שאשא-ביטון  הרשימה המשותפת (1): ג'מאל זחאלקה
 אתר הוועדה
 
הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן היא ועדה מיוחדת שהוקמה בכנסת העשרים על מנת לפקח על החלטות הממשלה הקשורות לפרשת ילדי תימן. הוועדה הוקמה ב-7 בפברואר 2017 ופעילותה הסתיימה עם סוף כהונתה של הכנסת העשרים.
בוועדה התארחו בין היתר אילה מוזס, מנהלת אגף מורשת במשרד התרבות והספורט, ירון ניב, סגן מנהל מרכז רפואי רבין, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו, מנהלת השירות למען הילד, אורנה הירשפלד וכן אורן וינברג, מנכ"ל הספרייה הלאומית.
פעילות הוועדה

במסגרת פעילותה של הוועדה ולפניה גם בשדולה שהייתה בכנסת ועסקה בחקר הפרשה הוקמו גופים שמטרתם הייתה לחקור את הפרשה ונוסחו מתווים להסברת הפרשה. הפעולות וההחלטות הבולטות אותן עשתה הוועדה היו הקמת מאגר דנ"א שהיה בנוי ממשפחות וילדים מאומצים שלטענת בני המשפחה ילדם קשורים לפרשה, המאגר הוקם במסגרת שיתוף פעולה עם חברת MyHeritage, החברה ביצעה כ-1000 בדיקות DNA לבני המשפחות.
בנוסף לכך בוועדה התארחו אישים שונים בנסיבות שונות, לדוגמה בעת ישיבה הדנה בשילוב הפרשה בעזרת פעילויות הסברה בתוכנית הלימודים בשיעורי היסטוריה בבתי הספר ובאוניברסיטאות, בישיבה זו התארחו אילה מוזס, מנהלת אגף מורשת במשרד התרבות והספורט וכן נציגת הצבא ליאת כרמי מחיל החינוך. בישיבה אחרת אשר דנה בהמלצות הוועדה של משרד הבריאות בנושא גזענות, אפליה ואף מה שהגדירו גורמים במשרד הבריאות כ"הדרה במערכת הבריאות", בישיבה זו התארחו יו"ר פורום הפסיכולוגים והעובדים בבריאות הנפש, חנה שטרום כהן והמשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו, היה בוועדה גם דיון שמטרתו הייתה לעודד הכרת אקדמית בפרשה ולקדם תגמול מחקרים שיעסקו בפרשה, בין המשתתפים שהיו בדיון היו ההיסטוריונים צבי צמרת ואבי פיקאר ומשה אהרוני, ממונה בכיר תחום מלגות הצטיינות בהמועצה להשכלה גבוהה.
תחומי עיסוק הוועדה

פיקוח פרלמנטרי על פעילות הממשלה שתגיע לחקר האמת בפרשה.
ריכוז התלונות של המשפחות הרואות עצמן קשורות לפרשת חטיפת ילדי תימן.
איתורם של קברים בהתאם לאמור בפרוטוקולים של ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדים מבין עולי מדינת תימן בשנים 1948–1954, ובוועדות בדיקה נוספות בעניין הפרשה.
פיקוח על החלטות ממשלה הנוגעות לחקר הפרשה או לפרשה עצמה.
לדון על מסמכים המצויים בארכיון המדינה בנושא הפרשה.
לדון על מאגר DNA שעניינו הוא למצוא התאמה בין קרובי משפחה בקשר לפרשה.
יושבי ראש הוועדה

| שם | תמונה | סיעה | כנסות |
| --- | --- | --- | --- |
| נורית קורן |  | הליכוד | הכנסת העשרים |
ראו גם

עוזי משולם
הדור הגנוב
פרשת ילדי ראוניון
הערות שוליים

↑  "חשיפת חרדים10: איך אחרי 66 שנה החטוף מצא השבוע את משפחתו?". חרדים10. 2017-01-26. נבדק ב-2017-02-08.
↑  "הכרה בפרשיית ילדי תימן תתחיל בהכנסתה לחומר הלימודים בבתי הספר ובאוניברסיטאות", באתר הכנסת, ‏3 ביולי 2018
↑  משרד הבריאות יפרסם מסמכים רפואיים הנוגעים לפרשת ילדי תימן, באתר הכנסת, ‏27 ביוני 2018
↑  נציג המל"ג: "נפעל לתגמל מחקרים שעוסקים בפרשיית היעלמותם של ילדי תימן", באתר הכנסת, ‏6 במרץ 2018
| ועדות הכנסת |
| --- | --- | --- |
| קבועות | ועדת החוקה, חוק ומשפט • ועדת החוץ והביטחון • ועדת החינוך, התרבות והספורט • ועדת הכלכלה • ועדת הכנסת • ועדת הכספים • ועדת המדע והטכנולוגיה • ועדת העבודה והרווחה • ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות • הוועדה לביטחון לאומי • ועדת הבריאות • הוועדה לענייני ביקורת המדינה • ועדת הפנים והגנת הסביבה • הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי • הוועדה למיזמים ציבוריים |  |
| היסטוריות | ועדת השירותים הציבוריים • ועדת השקיפות • ועדת הרפורמות • ועדת הגיוס • הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי • הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן • הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה • ועדת הקורונה • ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים |  |
| מיוחדות  (הפועלות כיום) | הוועדה המיוחדת לפניות הציבור • הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל • הוועדה לזכויות הילד • הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל • הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים |  |
| שונות | ועדת האתיקה • ועדת הפירושים • ועדת חקירה פרלמנטרית • הוועדה המסדרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312826905171
האיגרת אל הקולוסים

| --- | --- |

 קולוסים 1  קולוסים 3  קולוסים 2  קולוסים 4 
 מידע כללי
 מאת:  פאולוס 
 סוגה:  איגרת 
 
האיגרת אל הקולוסים היא איגרת שנכתבה, על פי האמור בה, על ידי השליח פאולוס ומהווה אחת מספרי הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
האיגרת ממוענת לקהילה הנוצרית בקולוסאה.
מחבר האיגרת

על פי האמור באיגרת, פאולוס הוא שכתב אותה. כיום החוקרים חלוקים בדעתם אם אכן היא נכתבה על ידי פאולוס או שמדובר באיגרת מאוחרת שנכתבה לאחר מותו ומשויכת לו. מחד, באיגרת מופעים 48 מילים אשר אינן מופיעות ביתר האיגרות שכתב פאולוס; 33 מתוך מילים אלה אינן מופיעות באף ספר אחר מספרי הברית החדשה. מאידך, יש דמיון רב בין האיגרת לבין האיגרת הראשונה אל התסלוניקים אשר אין מחלוקת שנכתבה על ידי פאולוס.
יש חוקרים שסבורים שהאיגרת נכתבה על ידי טימותיוס, עוזרו של פאולוס.
מועד כתיבת האיגרת

האיגרת נכתבה אל הקהילה הנוצרית בעיר קולוסאה - עיר קטנה בסמוך לאפסוס. פאולוס לא ביקר בעיר זו, ותושביה נוצרו על ידי אפפרס. האיגרת נכתבה על ידי פאולוס בעת שהותו בכלא ברומא (בפעם הראשונה בה נכלא ברומא - על פי מעשי השליחים ט"ז 28 - 30) - ככל הנראה בשנת 62 לספירה, זמן קצר לאחר שכתב את האיגרת אל האפסים.
אם נכתבה האיגרת על ידי אחד מתלמידיו, היה זה ככל הנראה בשנות ה-80 של המאה הראשונה.
תוכן האיגרת

באיגרת יוצא פאולוס כנגד דעות שגויות שהיו לקהילה הנוצרית המקומית, וכנגד ניסיון לשלב תורות של מיסטיקה ואסקפיזם בנצרות.
האיגרת מורכבת משני חלקים: חלק תאורטי (פרקים א', ב') וחלק מעשי (פרקים ג', ד').
הגאלי הגוסס

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  220 לפנה"ס לערך (תאריך המקור היווני)
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 רוחב:  185 ס״מ 
 גובה:  73 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  פיסול הלניסטי 
 מספר יצירה:  S 747 (המוזיאונים הקפיטוליניים) 
 מיקום:  המוזיאון הקפיטוליני רומא שבאיטליה
 
הגאלי הגוסס או הלוחם הגאלי הגוסס הוא העתק רומי עשוי שיש של פסל יווני עתיק שנוצק, ככל הנראה, מברונזה בין השנים 230 לפנה"ס ו-220 לפנה"ס בהוראות אטאלוס הראשון מפרגמון לכבוד ניצחונו על גלטיה. לא ידוע מיהו הפסל, אולם משערים כי מדובר באפיגונוס - פסל החצר של שושלת האטאלים.
הפסל מתאר קלטי גוסס מפצעיו. הריאליזם של הפסל יוצא דופן לתקופתו, וניתן לראות את הסבל על פניו של הלוחם המשופם. ללוחם תסרוקת אופיינית לבני השבטים הקלטיים, ושפם - היוצא דופן מפסלים יוניים. הפסל שימש אות זיכרון לניצחון על הקלטים, וסימל את אומץ הלוחמים משני הצדדים - במטרה לשמש דוגמה ללוחמים בעתיד. 
הלוחם עירום - ככל הנראה בשל העובדה שהלוחמים הגאלים אכן לחמו עירומים (על פי עדותו של יוליוס קיסר).
פסל זה הפך לאחד הפסלים הידועים ביותר ששרדו מהעת העתיקה. הפסל התגלה בשנת 1623 או לפניה בוילה לודוביזי ונשמר באוספי משפחת לודוביזי העשירה ברומא, עד שנרכש בידי האפיפיור קלמנס השנים עשר עבור המוזיאון הקפיטוליני. הפסל הפך מפורסם מאוד במאות ה-17 וה-18, ונעשו לו העתקים רבים - אנשים חסרי אמצעים, שלא יכלו להרשות לעצמם לרכוש העתק בגודל מלא, רכשו העתקים קטנים ששימשו כמשקולות נייר. באותה עת חשבו בטעות כי הפסל הוא פסלו של גלדיאטור גוסס - וכך נקרא הפסל.
הפסל נבזז על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797 לאחר שכבש את איטליה, ונלקח לפריז בו הוצג במוזיאון הלובר. בשנת 1816, עם תבוסת נפוליאון, הושב הפסל למוזיאון הקפיטוליני ברומא בו הוא מוצג עד היום.
העתקים של הפסל מוצגים במוזיאון לארכאולוגיה של אוניברסיטת קיימברידג', בגלריית קורטלנד, וכן בברלין, בפראג ובסטוקהולם.
לקריאה נוספת

A Dictionary of Celtic Mythology. James McKillop. Oxford University Press, 1998
Art in the Hellenistic Age, Pollitt, J. J., 1986
The Bloomsbury Guide to Art, Ed. Shearer West. Bloomsbury Publishing Ltd, 1996
Hellenistic Sculpture, Smith, R.R.R. London, 1991
Taste and the Antique, Haskell, F. and N. Penny. New Haven and London, 1981
The Oxford Companion to Western Art. Ed. Hugh Brigstocke. Oxford University Press, 2001
דן טורטן

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1964 (בן 60) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
   מפקד טייסת 144   מפקד טייסת 133  מפקד תחום אוויר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה  סגן מפקד בסיס נבטים בח"א 28   מפקד בסיס חצור
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה
 
דן טורטן (נולד ב-15 בספטמבר 1964) הוא רופא, קצין צה"ל וטייס קרב במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על בסיס חצור של חיל האוויר. כספורטאי, ייצג את ישראל בשיט תחרותי באולימפיאדת סיאול (1988).
ביוגרפיה > שייט תחרותי

טורטן עסק בשיט תחרותי מגיל צעיר והתחרה יחד עם אחיו רן הצעיר ממנו בשנתיים, במפרשית דגם 420 ובדגם 470. בין הישגיהם הבולטים בדגם 470: מקום 14 באליפות העולם בפורטוגל ב-1982, מקום 15 באליפות אירופה בפולין ב-1983, מקום שישי באליפות העולם בספרד בשנת 1986, אלופי ישראל בשנים 1985–1987 וזכייה באליפות בריטניה ב-1987. הם נבחרו לייצג את ישראל במסגרת המשלחת לאולימפיאדת סיאול (1988). במהלך התחרויות חל יום הכיפורים, האחים טורטן השתתפו במקצה באותו יום, חרף איסור הוועד האולימפי הישראלי, בתגובה נשלחו חזרה לישראל עוד בטרם הסתיימו השיוטים, למרות טענתם שרק התאמנו, ולא התחרו, בסיום המקצים דורגו במקום ה-18. ועדה שהקימה התאחדות הספורט בישראל קבעה כי הם התחרו ולא רק התאמנו והחליטה להרחיקם מכל פעילות במסגרת ההתאחדות לספורט ואיגוד השיט לתקופה של 5 שנים. האחים ערערו על ההחלטה, שבוטלה לאחר כשנתיים וחצי על ידי בית המשפט העליון. למרות שערעורם התקבל לבסוף, לא חזרו עוד לשיט תחרותי.
ביוגרפיה > שירות צבאי

במקביל לקריירה הספורטיבית, למד טורטן רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת העתודה האקדמית, לאחר סיום הלימודים התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס, אותו סיים במגמת טייסי קרב ב-1993. הוא שירת כטייס קרב בטייסת מטוסי F-16 פייטינג פלקון ו-F-15 איגל, פיקד על טייסת 144, טייסת F-16 ועל טייסת 133, טייסת F-15, ושירת כמפקד תחום אוויר במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה. ב-2008 עם העברת טייסות התובלה של חיל-האוויר לבסיס נבטים והפיכתו מכנף לבח"א 28, קודם טורטן לדרגת אלוף-משנה ומונה לסגן מפקד הבסיס, לקראת מינויו עבר הכשרה גם כטייס תובלה. ב-2011 מונה למפקד בסיס חצור ושירת בתפקיד עד 2014.
לטורטן תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  אייל לוי, ‏כך שיוט אולימפי ביום כיפור הפך לסערה שהלהיטה את המדינה, באתר מעריב אונליין, 11 באוקטובר 2016.
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988)  |
| --- | --- | --- |
|  איגרוף | יהודה בן חיים • יעקב שמואל • אהרון יעקובי |  |
|  היאבקות | דב גרוברמן • אבן ברנשטיין |  |
|  התעמלות מכשירים | רויטל שרון |  |
|  התעמלות אמנותית | שולמית גולדשטיין • רקפת רמיגולסקי |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף • שחר פרקיס • גלעד בלום • אילנה ברגר |  |
|  קליעה | אדוארד פפירוב • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | אייל שטיגמן |  |
|  שיט | רן טורטן • דן טורטן • אלדד אמיר • יואל סלע |  |
האיגרת אל טיטוס

| --- | --- |

 האיגרת אל טיטוס פרק א  האיגרת אל טיטוס פרק ב  האיגרת אל טיטוס פרק ג 
 מידע כללי
 סוגה:  איגרת 
 
האיגרת אל טיטוס היא אחת מאיגרות הרועה שנכתבו על ידי השליח פאולוס. איגרת זו נשלחה על ידי פאולוס לעוזרו טיטוס ומהווה חלק מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות.
האיגרת מתארת את דרישות התפקיד והחובות של ראשי הקהילה הנוצרית והבישופים כלפי קהילתם.
חיבור האיגרת ותיארוכה

מרבית החוקרים סבורים כי איגרות הרועה נכתבו כולן על ידי אותו מחבר, אולם ככל הנראה אין מדובר בפאולוס, ומדובר באגרות פסאודואפיגרפיות. אין ספק, בשל הדמיון הלשוני הרב, כי האיגרת אל טיטוס, והאיגרת הראשונה אל טימותיוס נכתבו על ידי אותו מחבר.
האיגרת עצמה קובעת בראשיתה כי היא נכתבה על ידי "פאולוס, משרת האלוהים ושליחו של ישו המשיח". החוקרים הסבורים כי האיגרת נכתבה על ידי פאולוס מתארכים אותה לאחר ביקורו של פאולוס בכרתים (על פי האמור בטיטוס א' 5). אין מדובר באותו ביקור המוזכר במעשי השליחים כ"ז 7 - שבעקבותיו הגיע פאולוס לרומא ונכלא בה. לאחר שחרורו של פאולוס מכלאו הוא הפליג לאסיה, ועבר בדרכו בכרתים, בהמשך הגיע לאפסוס שם הוא עזב את טיטוס. פאולוס המשיך למקדוניה וכתב בה את האיגרת הראשונה אל טימותיוס, והמשיך לניקופוליס, בה הוא כתב את האיגרת אל טיטוס, בשנת 66 או 67 לערך.
החוקרים הסבורים כי איגרות הרועים הן פסאודואפיגרפיות, סבורים כי הן נכתבו לאחר מותו של פאולוס. החוקרים מתבססים על אזכור דוקטרינות כנסייתיות אשר פותחו רק לאחר מותו של פאולוס. חוקרים אלה מתארכים את האיגרת בין שנות ה-80 של המאה הראשונה ועד שלהי המאה השנייה.
פרדוקס אפימנידס

האיגרת כוללת טקסט הידוע בשם פרדוקס אפימנידס (המכונה גם "פרדוקס השקרן") בו מזהיר פאולוס את טיטוס שנסע לכרתים כי אפימנידס אחד מאנשי כרתים אמר "כל אנשי כרתים שקרנים" וכי עדות זו היא אמת. פרדוקס זה הוא פרדוקס של התייחסות עצמית היוצר כשל לוגי - מאחר שאם דבריו של האיש אמת, והוא מכרתים, הרי שאמרתו שקרית, ואילו אם דבריו שקר, הרי שגם אז אמרתו שקרית.
תוכן האיגרת

בראשית האיגרת מופיעה פסקת פתיחה בה מוצהר כי האיגרת נשלחה מפאולוס אל טיטוס.
בהמשך מתוארות התכונות של משרת האל (איש הדת) - אשר עליו להיות מבלי פגמים, מיושב בדעתו, לא נתון לשכרות, לא נתון למצבי רוח זועמים, ולא נתון לריב ומדון. עוד נדרש מאיש הדת להיות "אוהב אירוח" (υιλοξενον - אוהב זרים, אף שישנה גרסה בה מצוין υιλοπτεσον - אוהב עניים).
שתי תכונות נוספות שנדרשות הן "להיות שליט של עצמו" (σωυπων - עצמאי) ו"שליטה עצמית" (εγκπατηρ) - רעיונות שמקורם בגישה של האסכולה הסטואית היוונית ולא ביהדות.
בפרק השני מתאר פאולוס את הרועה (כהן הדת) כמלמד דוקטרינה שהיא תואמת את דוקטרינת הנצרות, וכי זקני העדה צריכים להיות פיכחים (לא שיכורים), רציניים, מאופקים ומיושבים באמונתם. כמו כן נשים מבוגרות צריכות להתנהג בהתאם - לא לשתות יין ולהתנהג כנשים קדושות, על מנת שתוכלנה ללמד את הנשים הצעירות את דרכי הכנסייה. נשים צעירות צריכות להיות פיכחות מיין, לאהוב את ילדיהן ואת בעליהן, להיות דסקרטיות, צנועות, לשמור על הבית ולציית לבעליהם. בהמשך מציין פאולוס כי גברים צעירים צריכים להיות פיכחים מיין.
בפסוק 9 מציין פאולוס כי עבדים צריכים לציית לבעליהם בכל דבר, ולמלא כל משאלות אדוניהם, ולא לגנוב.
בפסוק זה נעשה לימים שימוש בוויכוחים בארצות הברית מצד מצדדי העבדות, קודם למלחמת האזרחים האמריקנית.
הפרק השלישי באיגרת דן בציות לשלטונות ולרשויות, קורא לקהילה לעבוד עבודה טובה, להימנע מלדבר רעה באנשים, להיות אוהבי שלום ולהראות צניעות לכל. פאולוס מציין כי שנאה היא כמו גיהנום (ומשתמש במונח Στςξ - סטיקס).
פאולוס קורא להימנע משאלות טפשיות ולא לקבל את דוקטרינת הכנסייה כמו שהיא מבלי לשאול שאלות - בכך הוא יוצא למעשה נגד השקלא וטריא של היהדות וכנגד הדיון התלמודי.
האיגרת אל פילימון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פאולוס 
 סוגה:  איגרת 
 
האיגרת אל פילימון היא אחת מאיגרות הרועה (שלוש מהאיגרות מבין איגרות פאולוס) שנכתבה על ידי השליח פאולוס (שאול התרסי). האיגרת היא אחד מספרי הברית החדשה – כתבי הקודש של הנצרות.
האיגרת, שדנה בעיקר בנושא המחילה, היא הקצרה מבין איגרות פאולוס וכוללת רק 355 מילים (ביוונית) ו-25 פסוקים.
מחבר האיגרת

מרבית החוקרים סבורים כי איגרת זו אכן נכתבה על ידי פאולוס.
האיגרת נכתבה בעת שהותו של פאולוס בכלא - ככל הנראה ברומא או באפסוס, והוא כותב לנוצרי בשם פילימון (אשר התגורר ככל הנראה בקולוסאה) וכן לאישה בשם אפיה (ככל הנראה אשתו של פילימון) ולאדם נוסף בשם ארכיפוס.
תוכן האיגרת

פילימון היה בעל עבדים עשיר, ולכן נערכו בביתו רחב הידיים מפגשים של הקהילה הנוצרית המקומית. פאולוס כותב לפילימון בשמו של אונסימוס, עבדו של פילימון - עבד אשר "הופרד" מביתו של פילימון לאחר שהיה "חסר תועלת" עבורו (משחק מילים עם שמו של אונסימוס, שמשמעו "בעל תועלת").
החוקרים סבורים כי אונסימוס ברח מבית אדונו, פגש את פאולוס והתנצר - ופאולוס שולח אותו חזרה לבית אדונו ובמכתב דן בסליחה שהאדון צריך לסלוח לעבד.
פרשנויות

מרטין לותר כינה את האיגרת בשם "חנופה קדושה". פאולוס מצווה על פילימון לפעול מתוך רחמים נוצריים, ומאידך משתמש בסמכותו כשליח ומורה לו, מתוך חובת ציות רוחנית, לפעול לפי הנחיותיו ולקבל את אונסימוס שוב לביתו - "לא כעבד, אלא כיותר מעבד, כאח אהוב" (פסוק 16). לותר טוען כי פאולוס לא שינה את מעמדו של העבד ושמר על הסטטוס קוו. השאלה האם האיגרת מטיפה לשוויון של פילימון מול אונסימוס או רק למחילת האדון לעבד, נותרה במחלוקת.
בעת הוויכוח בשאלת העבדות בארצות הברית, קודם למלחמת האזרחים האמריקאית, הסתמכו שני הצדדים בוויכוח זה על האיגרת, כל אחד לפי פירושו, במטרה לבסס את טענותיהם.
הו שי

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
חוּ שְׁה (בסינית מסורתית: 胡適, בפיניין: Hu Shi;‏ 17 בדצמבר 1891 – 24 בפברואר 1962) היה פילוסוף סיני, סופר ודיפלומט. הוא זכה להכרה רחבה כתורם מרכזי לליברליזם הסיני ולרפורמת השפה כשהגן על השימוש בסינית כתובה. הוא היה בעל השפעה בתנועת הארבעה במאי. חו הוא אחד ממנהיגי התנועה לתרבות חדשה של סין, היה נשיא אוניברסיטת פקין, וב־1939 היה מועמד לפרס נובל לספרות. היה לו מגוון רחב של תחומי עניין - ספרות, פילוסופיה, היסטוריה, ביקורת טקסטואלית ופדגוגיה.
ביוגרפיה

חו נולד בשאנגחאי, למשפחה שמוצאה ממחוז אנחווי. האגדה המשפחתית מספרת כי אבותיו של חו היו צאצאיו של הקיסר האחרון של טאנג סין, שברח בתחפושת עם שר משפטים נאמן ב-907 לאנחווי ובסופו של דבר לקח את שמו כאילו היה בנו. בינואר 1904 סידרה משפחתו את נישואיו לגְ'יָאנְג דונְגְשְׂיוֹ', נערה אנאלפביתית בעלת רגליים קשורות, שהייתה מבוגרת ממנו בשנה. הנישואין התקיימו בדצמבר 1917. הוא קיבל את החינוך היסודי שלו בג'ישי ובשאנגחאי.
הוא הפך ל"מלומד לאומי" וקיבל מלגת לימודים. ב־16 באוגוסט 1910 הוא נשלח ללמוד חקלאות באוניברסיטת קורנל בארצות הברית. ב־1912 שינה את כיוון לימודיו לפילוסופיה ולספרות. לאחר קבלת התואר הראשון שלו, הלך ללמוד פילוסופיה במכללת המורים, אוניברסיטת קולומביה, שם הושפע מאוד מהפרופסור שלו, ג'ון דיואי. הוא הפך למתרגם של דיואי ותמך כל חייו ברעיונות של דיואי על שינוי אבולוציוני פרגמטי. הוא עזר לדיואי לקיים סדרת הרצאות ב-1919–1921 בסין. הו חזר להרצות באוניברסיטת בייג'ינג. במהלך כהונתו שם, קיבל תמיכה של צֶ'ן דוּשְׂיוֹ', עורך העיתון הנפוץ "הנוער החדש", וזכה לתשומת לב רבה והשפעה. הוא הפך עד מהרה לאחד האינטלקטואלים המובילים והמשפיעים בתנועת הארבעה במאי ואחר כך בתנועה לתרבות חדשה.
הוא עזב את כתב העת "הנוער החדש" בשנות העשרים והוציא לאור כמה עיתונים וכתבי עת פוליטיים עם חבריו. התרומה החשובה ביותר שלו הייתה קידום הסינית הספרותית שהחליפה את הסינית הקלאסית, והקלה על הקריאה לאנשים רגילים. להחלפת השפה הייתה השפעה גדולה על התרבות הסינית – כפי שניסח זאת ג'ון פיירבנק, "עריצות הקלאסיקה נשברה". עם זאת, הוא הקדיש אנרגיה רבה להשגת הרפורמות הלשוניות בתרבות המסורתית של סין במקום להסתמך על היבוא מהמערב. כפי שניסח זאת הביוגרף שלו, ג'רום גרידר, גישתו של חו ל"ציוויליזציה המיוחדת" של סין הייתה "ביקורתית לחלוטין אך לא בוז". למשל, הוא תרם תרומה משמעותית למחקר הטקסטואלי של הרומן הקלאסי הסיני, הרומן של המאה ה-18 "חלום החדר האדום", כדרך לבניית אוצר המילים לשפה מתוקנת ומודרנית.
הוא היה שגריר הרפובליקה של סין בארצות הברית בין השנים 1938–1942. הוא נקרא חזרה לסין בספטמבר 1942 ושימש כנשיא של אוניברסיטת בייג'ינג, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת בייג'ינג הלאומית בין 1946 ו-1948. בשנת 1957 חו הפך לנשיא השלישי של האקדמיה סיניקה למדעים בטייפה, שם שהה עד מותו. הוא היה גם עורך של כתב עת מדעי שנסגר בסופו של דבר מאחר שהעביר ביקורת על צ'יאנג קאי שק.
הוא מת מהתקף לב בנאנקאנג, טייפה בגיל 70, ונקבר בפארק חו שה, סמוך לקמפוס אקדמיה סינקיה.
יצירותיו של חו נאסרו בסין הקומוניסטית, עד שפורסם מאמר משנת 1986, שכתב גִ'י שְׂייֵנְלִין, "כמה מילים על חו שה". המאמר הדגיש לא רק את הטעויות של חו, אלא גם את תרומתו לספרות הסינית המודרנית. מאמרו שכנע חוקרים רבים, וגרם להערכה מחודשת של התפתחות הספרות הסינית המודרנית ותפקידו של חו.
תרומות פילוסופיות > פרגמטיזם

בתקופתו בקולומביה, למד אצל ג'ון דיואי והפך לתומך נלהב של האסכולה הפרגמטית. לאחר שחזר לסין, טבע לראשונה את המילה פרגמטיות בסינית פשוטה.
אימוץ הפרגמטיות על ידי חו הוא למעשה ביטוי לרעיונותיו הפילוסופיים. לפני שפגש בעבודותיו של דיואי, כתב ביומנו כי הוא מחפש "פילוסופיה מעשית", במקום פילוסופיות עמוקות וסתומות להישרדות העם הסיני. במקום תאוריות מופשטות, הוא התעניין יותר במתודולוגיות. הוא התייחס לפרגמטיות כמתודולוגיה מדעית לחקר הפילוסופיה. הוא העריץ את האוניברסליות של גישה מדעית כזו, משום שהאמין כי מתודולוגיה כזו חוצה את גבולות התרבות ולכן ניתן ליישמה בכל מקום, כולל סין בתקופתו. חו לא התעניין בתוכן הפילוסופיה של דיואי. כל מה שדאג לו היה השיטה, היחס והרוח המדעית.
למעשה, חו ראה את כל האידאולוגיות והתאוריות המופשטות כהשערות הממתינות להיבדק. התוכן של האידאולוגיות, הוא האמין, מעוצב על ידי הרקע, הסביבה הפוליטית ואפילו האישיות של התאורטיקאי. לכן תאוריות אלה מוגבלות בזמניותן. רק הגישה והרוח של האידאולוגיה יכולים להיות מיושמים באופן אוניברסלי. לכן, הוא ביקר כל יישום דוגמטי של אידאולוגיה.
"יש לבחון כל תאוריה, אבל אפשר לראות בהן רק היפותזה, לא אמונה דוגמטית, אלא רק כמקור התייחסות, לא כאל חוקי דת, אלא רק ככלי מעורר השראה, לא כאמת מוחלטת שמפסיקה כל מחשבה ביקורתית נוספת, ורק בדרך זו יכולים אנשים לטפח אינטליגנציה יצירתית, להיות מסוגלים לפתור בעיות ספציפיות ולהשתחרר מהאמונות הטפלות של מילים מופשטות".
בכל היצירות הספרותיות של חו, נוכחותה של הפרגמטיות הייתה שיטה מתמשכת. למעשה, הוא ראה את חייו כפרויקט עקבי של תרגול הרוח המדעית של הפרגמטיות, שכן המדע הוא גישה, אורח חיים שיש לחיות.
תרומות פילוסופיות > ספקנות

עבור חו, ספקנות ופרגמטיות הן בלתי ניתנות להפרדה. במסה שלו "היכרות עם המחשבות שלי", הוא טען שתומאס הנרי האקסלי הוא האדם, מלבד דיואי, שגם השפיע רבות על מחשבותיו. האגנוסטיזם של האקסלי הוא התנאי המוקדם השלילי לפתרון הבעיות המעשיות לפרגמטיות של דיואי. שיטתו הגנטית של האקסלי בכתיבתו של חו הופכת ל"גישה היסטורית", גישה המבטיחה את עצמאותו האינטלקטואלית, המביאה גם לשחרור אינדיבידואלי ולחופש פוליטי.