stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מינוי פגרה
היסטוריה

עד שנות ה-40 של המאה ה-20 מינוי במהלך פגרה שמתקיימת במהלך המושב היה בלתי מקובל, נדיר ועורר ביקורת חריפה בסנאט; רק מינויים בפגרה הארוכה שבין המושבים היו מקובלים. מספר מומחים חוקתיים טוענים גם כיום כי הסעיף המקורי הוכנס לחוקה בהתייחסות למינויים אך ורק בפגרה הארוכה בין המושבים, משום שבאותה העת פגרה זו ארכה בין שישה לתשעה חודשים. לטענת מומחים אלו, מנסחי החוקה ציפו כי כאשר מושב הסנאט פעיל, הנשיא יתייעץ עם המחוקקים ויקבל את אישורם למינוי. הפירוש המקובל כיום מאפשר מינויים במהלך המושב, ובכך מאפשר לנשיא לעקוף את אישור הסנאט למינוייו.
מאז מלחמת העולם השנייה החלו הנשיאים למנות במינויי פגרה מועמדים שעוררו ביקורת בסנאט, בתקווה כי בשנה של שירות בתפקיד יוכיח המועמד את עצמו ויזכה לאישור הנחוץ מהסנאט להמשך תפקודו. אולם בתקופה האחרונה, בה גדל הקיטוב בין המפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית, גדלה עמו ההתנגדות לממונה בפגרה, בשל תחושת עקיפת התהליך החוקתי לאישור המועמד.
נשיאים נזקקים למינויי פגרה במקרה של התנגדות פנימית בוועדה בסנאט המאשרת את המועמד לפני העברת האישור למועמד (כפי שהתרחש במקרה של השגריר לאומות המאוחדות ג'ון בולטון), במקרה שרוב הקונגרס הוא מהמפלגה היריבה לנשיא והמועמד בעל עמדות פוליטיות המזוהות מאוד עם הנשיא (למשל בתקופתו של קלינטון). גם במקרה שהקונגרס נשלט על ידי מפלגת הנשיא, חברי הסנאט יכולים לעצור את המינוי בפיליבסטר; במקרה שלא ניתן לשבור את הפיליבסטר (יש צורך ב-60 סנאטורים), נשיאים ממנים בפגרה את המועמד מעורר המחלוקת.
מינויי פגרה התבצעו מימיה הראשונים של ארצות הברית, בין היתר על ידי הנשיא הראשון ג'ורג' וושינגטון. דווייט אייזנהאואר מינה ב-1956 את ויליאם ברנן לשופט בבית המשפט העליון במינוי פגרה. המינוי התבצע בין היתר בשל מאמציו של אייזנהאואר להיבחר מחדש לנשיאות ויועציו סברו כי מינוי קתולי מצפון-מזרח ארצות הברית (ברנאן היה מניו ג'רזי) תסייע לקמפיין הבחירות באזור זה.
הנשיא רונלד רייגן ביצע 243 מינויי פגרה במהלך כהונתו, הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ביצע 77 מינויים כאלו בארבע שנות כהונתו. הנשיא ביל קלינטון העניק 140 מינויי פגרה במהלך כהונתו. בשש שנות כהונתו הראשונות, ביצע הנשיא ג'ורג' ווקר בוש 167 מינויי פגרה.
הערות שוליים

↑  הלשון במקור: The President shall have power to fill up all Vacancies that may happen during the Recess of the Senate, by granting Commissions which shall expire at the End of their next Session.
ראו בפרק II של חוקת ארצות הברית בוויקיטקסט האנגלי
↑  שאלות נפוצות על מינויי פגרה מאתר הסנאט.
↑  
The Original Meaning of the Recess Appointments Clause" UCLA Law Review Volume 52, Number 5(June 2005), pp. 1487-1578
מודרניזם קטלאני

| --- | --- |

קאזה מילה
 מדינה:  ספרד 
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  קטלוניה
 תקופה:  אר נובו
 טווח תאריכים:  משנות ה-80 של המאה ה-19 עד 1930
 מבנים עיקריים:  קאזה מילה, קאזה באליו
 
קאזה באליו וקאזה אמטלר בפסץ' דה גראסיה
ארובות הגג בקאזה מילה, היצירתיות האדריכלית שהוגבלה במידת מה בעיצוב החזיתות פרצה בעיצוב מתחמים מוסתרים
עיצוב פנים בקאזה באליו
בית חברת האחים טורס (אדריכל: ז'אום טורס אי גראו; 1907) Casa de la Societat Torres Germans
מודרניזם קטלאני (קרוי גם מודרניסטה) הוא הווריאציה הקטלאנית של סגנון האדריכלות והאמנות פלסטית הנקרא בצרפתית "אר נובו", בגרמנית "יוגנדסטיל" ובווינה "הזצסיון הווינאי". הריכוז הגדול ביותר של מבנים בסגנון זה נמצא באזור האישמפלה בברצלונה. החוקרים אינם תמימי דעים באשר לתאריכי תחילת הסגנון וסופו, אולם רובם מסכימים כי הוא צמח בשנות השמונים של המאה ה-19 וגווע לפני 1930. הכל מציינים את התערוכה העולמית של ברצלונה (1888) כאירוע שהזניק את הסגנון לתודעה הבינלאומית.
מאפייני הסגנון

הסגנון שואב את השראתו מן הצומח ושם דגש על קווים טבעיים ומעוגלים, על צבעוניות רבה ועל חומרים פשוטים ומקומיים. בחלק מן החומרים נעשה שימוש לא שגרתי, כגון בנייה עירונית אלגנטית בלבנים אדומות שיועדו למבני תעשייה או ציפוי בקרמיקה צבעונית מזוגגת. כן נעשה שימוש ברשתות ברזל ופלדה מצופות בטון, עץ, זכוכית צבעונית ונחושת לצורך עיצוב וקישוט.
רקע

תקופת השקט הפוליטי היחסי שכונתה "אל טורנו פסיפיקו" הביאה לשגשוגו המהיר של מעמד הבורגנות העשירה, במיוחד בברצלונה (בראשם התעשיין העשיר אאוזבי גואל, פטרונו של האדריכל אנטוני גאודי). עובדה זו, יחד עם המגרשים הגדולים שנוצרו כתוצאה מתכנון רובע אישמפלה, סיפקו עבודה בקנה מידה גדול לאדריכלים. הבורגנים, ובפרט בעלי הבתים הפונים לשדרות הראשיות של הרובע, פסץ' דה גראסיה ואבינגודה דיאגונל, ביקשו להרשים את עמיתיהם בחזיתות מרשימות. עם זאת, היצירתיות האדריכלית שהוגבלה במידת מה בעיצוב החזיתות פרצה בעיצוב מתחמים מוסתרים יותר כארובות שעל הגגות, האורוות והמרתפים, שחלקם משמשים כיום כמוזאונים. במקביל, חיפשה ספרד כאומה להחיות את סגנונה המקורי ה"מורי" באמצעי בנייה חדישים, תוך אימוץ מקומי של רעיונות האדריכלות הנאו-מורית. מתיחת קווים מאפיינים של הסגנון כגון עיטורים מהצומח וצבעניות רבה, תוך החירות שמאפשרים חומרי בנייה מודרניים כבטון, פלדה וזכוכית, הניבו את רעיונות המודרניסטה.
גם עיצוב הפנים הושפע מהסגנון, שנתן אותותיו בעיצוב המדרגות, המעקות, קישוט התקרות ואף הרהיטים.
מבנים בעלי חשיבות

מכון אנטוני טאפייס (אדריכל: ליואיס דומנק אי מונטנר; ‏Domènech i Montaner‏; חנוכה: 1885), נחשב כמבנה המודרניסטה הראשון
קאזה ויסנס (גאודי; 1888)
קאזה באליו (גאודי; 1906)
קאזה מילה (גאודי; 1910)
קאזה אמטייה (ג'וזף פו אי קדפאל; ‏(Josep Puig i Cadafalch‏; 1900).
פלאו גואל (גאודי; 1900), שוכן, באופן יוצא דופן, ברובע הגותי ולא באישמפלה
פלאו דה לה מוזיקה קטלנה (דומנש אי מונטנר; 1908)
קאזה פרה סרה אי פונס (פו אי קדפאל; 1908)
אוספיטל דה סנט פאו (דומנש אי מונטנר; 1930)
סגרדה פמיליה (גאודי; הקמתה החלה ב-1883 וטרם הושלמה), קתדרלה שאפתנית השואבת השראה מהסגנון, אם כי איננה בדיוק חלק ממנו
פארק גואל (גאודי; 1914), פארק עירוני שהיה אמור להיות משולב מגורים וכולל מספר וילות
לקריאה נוספת

Melba Levick & Lluis Permanyer, Barcelona - a Modernista landscape, Poligrafa SA, 1993 ISBN 8434307502
Josep M. Botey & Peter Aprahamian ,Inside Barcelona: Discovering the Classic Interiors of Barcelona, Phaidon Press, 1998 ISBN 9780714837598
הערות שוליים

↑  Melba Levick & Lluis Permanyer, Barcelona - a Modernista landscape, עמוד 11
מוזיאון קאלוסט גולבנקיאן

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 על שם:  קאלוסט גולבנקיאן 
 כתובת:  Av. de Berna, 45A, 1067-001 Lisbon
 מיקום:  Avenidas Novas 
 מדינה:  פורטוגל 
 מייסדים:  קרן קאלוסט גולבנקיאן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 תאריך פתיחה רשמי:  2 באוקטובר 1969
 אדריכל:  רואי ג'רוו ד'הדוג'ה, פדרו סיד, אלברטו פסואה 
 קואורדינטות:  38°44′12″N 9°9′15″W﻿ / ﻿38.73667°N 9.15417°W﻿ / 38.73667; -9.15417
 gulbenkian.pt/museu/
  (למפת ליסבון מוגדלת) מוזיאון קאלוסט גולבנקיאן(למפת ליסבון רגילה) מוזיאון קאלוסט גולבנקיאן
 
מוזיאון קאלוסט גולבנקיאן (בפורטוגזית: Museu Calouste Gulbenkian), המכונה גם מוזיאון גולבנקיאן, הוא מוזיאון אמנות אנציקלופדי מרכזי בליסבון, פורטוגל, בפרגזיה של אזור אוונידס נובאס.
כחלק מקרן קאלוסט גולבנקיאן, אחת הקרנות העשירות בעולם, מוזיאון גולבנקיאן מאכלס את אחד האוספים הפרטיים הגדולים בעולם.
אוספי המוזיאון כוללים ייצוג למיצגי אומנות העולם מימי קדם, והוא האוסף הפרטי של איש יחיד, איש העסקים, איל הנפט, יזם, אספן אמנות ונדבן קאלוסט גולבנקיאן.
היסטוריה

גולבנקיאן, חובב ואספן האמנות נולד באיסטנבול בשנת 1869. הוא הוריש את אוסף האמנות שלו לפורטוגל במותו בשנת 1955.
כשנה לאחר מותו, בשנת 1956, נוסדה קרן על שמו שנועדה לתמיכה במפעלי תרבות.
גולבנקיאן היה אספן אמנות נלהב ומכספו הרב אסף את מה שנחשב לאחד מאוספי האמנות הטובים בעולם. כיום המוזיאון מציג חלק מ-6,400 יצירות שבאוסף האמנות שצבר גולבנקיאן במהלך חייו.
באפריל 1957 רכש וסקו מריה יוג'ניו דה אלמיידה חלק מפארק דה סנטה גרטרודס שיועדו להקמת מבני קרן גולבנקיאן ופארק ציבורי / פרטי. כעבור שנתיים הושקה תחרות עבור פרויקט אדריכלי להקמת המטה של ארגון גולבנקיאן. בתחרות זו זכה צוות שכלל את האדריכלים אלברטו ג'. פסואה, פדרו סיד ורואי ג'רוו ד'הדוג'ה (1917–2006), בנוסף לאדריכלי הגינון אנטוניו ויאנה בררטו וגונסו ריביירו טלס, שהיו אחראים על תכנון הפארק המקיף את הבניין. מאוחר יותר הצטרף לצוות זה גם פרנסיסקו קאטאנו קיל דו אמארל כיועץ, ופרדריקו אנריקה ג'ורג' הצטרף לצוות העובד על הבניין.
בדצמבר 1961 החלה העבודה על הפרויקט הקדמי של הפארק. כשנה לאחר מכן החלו גם עבודות העפר ועבודה על קירות התמך במקום.
בשנת 1962 הוצב בבניין המטה לוח מפוסל שעוצב על ידי האדריכל ארטור רוזה. הגימור הפנימי של הבניין הסתיים בשנת 1967 והעבודה על הפרויקט כולו הסתיימה בשנת 1968.
ב־2 באוקטובר 1969 נחנכו הבניינים והגנים.
הקונגרס הבינלאומי ה-12 של אדריכלי גינון הנוף נערך בספטמבר 1970 בקרקעות של קרן גולבנקיאן. בשנת 1975 זכה המקום בפרס ולמור.
בשנת 1983 הוקם במקום מרכז לאמנות מודרנית בעקבות פרויקטים של האדריכל ג'ון לסלי מרטין, ולאחר מכן בשנת 1985 הוקם ביתן לילדים בהנחיית האדריכלים ג'ון לסלי מרטין ואיבור ריצ'רדס.
ב־22 באפריל 2002 יצאה הודעה מסגן נשיא ה-IPPAR שנאמר בה כי החל תהליך מינהלי לסיווג הסופי של הפארק, הבניין הראשי, מרכז האמנות המודרנית והגנים כאתרי מורשת לאומית. העבודות בשיפוץ הפארק החלו בשנת 2003, בעקבות תוכנית שיצר גונסלו ריביירו טלס. ב־7 ביוני 2006 יצאה הודעה מטעם שר התרבות על תמיכה בהליך זה של סיווג הבניינים. ב-23 בספטמבר 2008, העבודות לשיפור איכות האוויר הפנימיות ושימור האנרגיה הביאו לסיווג הבניין כ"אדיפיוס סודאבל" – "Edifício Saudável" (בניין בריא).
במרץ 2015 הוכרז כי פנלופה קרטיס, מי שהייתה המנהלת של מוזיאון טייט בריטניה משנת 2010 עד 2015, תהפוך למנהלת הבאה של מוזיאון קאלוסט גולבנקיאן.
אוספים

התערוכה הקבועה והגלריות מחולקות באופן כרונולוגי וגאוגרפי ליצירת שני מעגלים עצמאיים במסגרת הסיור הכולל במוזיאון.
המעגל הראשון מדגיש את האמנות של העולם היווני-רומי מימי התקופה הקלאסית (יוון ורומא), כמו גם אמנות מהמזרח הקרוב הקדום ועמק הנילוס. בין יצירות האמנות ניתן למצוא יצירות מצריות קדומות, יצירות מסופוטמיות, יצירות מממלכת פרס, אומנות ארמנית, וכן אמנות פרסית מהתקופה האסלאמית.
המעגל השני כולל אמנות אירופאית, עם קטעים המוקדשים לאמנות הספר, פיסול, ציור ואמנות דקורטיבית, ובמיוחד אמנות צרפתית מהמאה ה-18 ויצירתו של רנה לליק. במעגל זה, מספר רחב של יצירות משקפות מגמות אמנותיות אירופאיות שונות מתחילת המאה ה-11 ועד אמצע המאה ה-20. חלק זה מתחיל ביצירות בשנהב וספרים של כתבי יד מוארים, ואחריו מבחר פסלים וציורים מהמאות ה-15, ה-16 וה-17. בחדר הסמוך מוצגת אמנות רנסאנס שמקורה בהולנד, פלנדריה, צרפת ואיטליה.
יש במוזיאון זה חלל המוקדש לאמנות דקורטיבית צרפתית של המאה ה-18, ובו חפצי ריהוט יוצאי-דופן עשויים זהב וכסף וגם ציורים ופסלים. לאחר חלל זה נמצאות גלריות המציגות הרבה ציורים של פרנצ'סקו גוארדי הוונציאני, ציורים אנגליים מהמאות ה-18 וה-19, ולבסוף אוסף מובחר של תכשיטים וזכוכית מאת רנה לליק, המוצג בחדר נפרד.
חלק מהעבודות באוסף נקנו במהלך המכירה הסובייטית של ציורי ההרמיטאז'. מתוך כ-6,000 פריטים באוספי המוזיאון, מבחר של כאלף מוצג בתערוכה קבועה. המוטו של גולבנקיאן היה "רק הטוב ביותר"; מכאן שבמוזיאון יצירות מופת של אמנים מערב-אירופאים כמו דומניקו גירלנדיו, פטר פאול רובנס, רמברנדט, אוגוסט רודן, קרפיו, הודון, פייר-אוגוסט רנואר, דייריק בוטס, ויטור קרפצ'יו, צ'ימה דה קונליאנו, ואן דייק, קורוט, דגה, נאטייר, ג'ורג 'רומני, סטפן לוכנר, מוריס-קוונטין דה לה טור, אדואר מאנה, אנרי פנטין-לטור, קלוד מונה, ז'אן-פרנסואה מילה, סר אדוארד בורן-ג'ונס, תומאס גיינסבורו, ויליאם טרנר, ז'אן אונורה פרגונאר, ג'ובאני בטיסטה מורוני, פרנס הלס, יאקוב ואן רויסדאל, פרנסואה בושה, ז'אן-בטיסט פיגאל ועוד.
ארכיטקטורה

המוזיאון תוכנן כדוגמה לתצוגות של אוסף במקום ייחודי יחסית למוזיאון לאמנות, בתקופה בה רוב המוזיאונים שוכנו במבנים שנבנו במקור למטרות אחרות. הגינון ובניין המוזיאון מתקיימים יחסי גומלין עם נוף ליערות ולביצות ומדגשים את הגרפיקה של יצירות האמנות המוצגות במוזיאון, ושוליו של המוזיאון כוללים מרפסות המטשטשות את הגבול בין הסביבה הבנויה והסביבה הטבעית המקיפה את המבנה.
צורת המוזיאון ומשרדי המטה פשוטה יחסית, עם כנפיים בצורת "T", כשלכל אחת מהן כניסה משלו. המבנה הגדול, ארוך ואופקי, אשר שימש למינהל, שירותים שונים ואולמות, ממוקם מחוץ לשטח הכניסה הראשי.
ראו גם

קאלוסט גולבנקיאן
תזמורת גולבנקיאן
הערות שוליים > הערות שוליים

↑  מערכת מגלים, מוזיאון גולבנקיאן, באתר מגלים (הקישור אינו פעיל)
↑  מוזיאון גוּלְבֶּנְקִיאַן - Museu Gulbenkian, באתר guidol.co.il (הקישור אינו פעיל)
1 2 3 4 5 6  Bandeira, Filomena (1998),  SIPA (ed.), Sede e Museu da Fundação Calouste Gulbenkian / Centro de Arte Moderna (IPA.00007810/PT031106230480) (בפורטוגזית), Lisbon, Portugal: SIPA – Sistema de Informação para o Património Arquitectónico, נבדק ב-16 בפברואר 2016 {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3  IGESPAR, ed. (2010), Edifício-Sede e Parque da Fundação Calouste Gulbenkian (בפורטוגזית), Lisbon, Portugal: IGESPAR - Instituto de Gestão do Património Arquitectónico e Arqueológico, נבדק ב-16 בפברואר 2016 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Ellis-Petersen, Hannah (31 במרץ 2015). "Tate Britain director Penelope Curtis to step down after five years in charge". The Guardian. נבדק ב-22 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fundação Calouste Gulbenkian (1972)
↑  "Death of André-Charles Boulle". Mercure de France.
↑  "The French cabinetmaker who is generally considered to be the preeminent artist in the field of marquetry, even "the most remarkable of all French cabinetmakers."". Google Arts and Culture.
↑  "Masters of marquetry in the 17th century: Boulle". Khanacademy.
↑  "André-Charles Boulle - Inlay". Pinterest.
↑  Theodore Dell, The Frick Collection, V: Furniture in the Frick Collection (1992:187).
↑  "One Man's Treasures". New York Times. 19 בפברואר 1984. נבדק ב-20 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
אולם התצוגה המודרני
אוסף הרהיטים הצרפתי
"מאדאם מונה ליסנט" מאת פייר-אוגוסט רנואר, 1874
מרכז גולבנקיאן לאמנות מודרנית
"דיוקן אדם זקן" מאת רמברנדט, 1645
"דיוקן אישה צעירה", דומניקו גירלנדיו, 1490 בערך
מילהיים על הרוהר

מילהיים על הרוהר (בגרמנית: ‏Mülheim an der Ruhrקובץ:De-Mülheim (Ruhr).ogg‏Ⓘ‏) היא עיר בגרמניה. העיר מנתה בשנת 2016 כ- 170,000 תושבים.
העיר הוקמה בשנת 1808. בין 1878 ל -1929 קלטה לתוכה מולהיים מספר עיירות שכנות, כולל ברוך והייסן. מולהיים היא מוקד תנועה של רכבות וכבישים ונמל נהר ריין-רהר. התעשייה הכבדה כוללת יציקות ברזל, תנורי פיצוץ, טחנות צינור וגלגול ועבודות מכונות. יש גם תעשיות כימיות וחשמל. מילהיים הייתה בעבר מרכז כריית פחם חשוב.
מילהיים שוכנת במערב חבל הרוהר שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, בלב אזור מכרות פחם וברזל. העיר גובלת בדיסבורג במערב ובאסן במזרח.
קהילה יהודית

ב-1968 התאחדו הקהילות היהודיות של אוברהאוזן, דיסבורג, ומילהיים על הרוהר, ויצרו קהילה דתית משותפת, הקהילה היהודית של דיסבורג-מולהיים/רוהר-אוברהאוזן. בשנות התשעים עלה מספרם של חברי הקהילה, כתוצאה מהגעת יהודים ממדינות ברית המועצות לשעבר, ליותר מ-2,800.
ב-1999 החליטו שלוש הקהילות על הקמת מרכז תרבותי חדש בדיסבורג באזור הנמל, בסמוך לפארק הזיכרון על שם יצחק רבין. המרכז כולל בית כנסת חדש, שתוכנן על ידי האדריכל הישראלי צבי הקר.
ערים תאומות

ישראל כפר סבא, ישראל (מ־1993)
בריטניה דרלינגטון, בריטניה
צרפת טור, צרפת
פינלנד קוסנקוסקי, פינלנד
פולין אופולה, פולין
שווייץ ווה, שווייץ
הערות שוליים

1 2  Editors of Encyclopaedia Britannica, Mülheim an der Ruhr, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554830905171  GND: 4040475-4  LCCN: n50008254  MusicBrainz: 5716296f-8342-4bbb-bd40-a17fe258705b  NKC: ge702714  VIAF: 159414469   WorldCat (עם VIAF): 159414469 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מצודת ברויך, מילהיים
מינוניים

| מינוניים |
| --- | --- |
 Erythrocles schlegelii
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: מינוניים
שם מדעי
 Emmelichthyidae

מינוניים (שם מדעי: Emmelichthyidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים. הם נפוצים באוקיינוסים טרופיים בעיקר סביב האזור האינדו-פסיפי, דרום האוקיינוס השקט ומערב האוקיינוס האטלנטי לרבות הים הקריבי בעומק 100-400 מטרים.
דגים אלה קטנים עד בינוניים באורך 8-72 סנטימטרים. הם בעלי מפרש גבי גדול, סנפירי זנב קטנים ולסתות בשרניות וכמעט חסרות שיניים. מרביתם ניזונים מזואופלנקטון.
בעבר סוגים רבים שויכו למשפחה אך הם נחשבים לבעלי אבולוציה מתכנסת ואינם קרובים אליהם, לרבות הסוג מינון (Spicara) שמשויך כיום לספרוסיים.
סוגים

Emmelichthys - בו 6 מינים
Erythrocles - בו 6 מינים
Plagiogeneion - בו 5 מינים
הערות שוליים

↑  ע"פ "לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543357105171
מוזיאון פתח תקווה לאמנות

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות עכשווית
 כתובת:  רחוב ארלוזורוב 30, פתח תקווה
 מיקום:  פתח תקווה 
 מדינה:  ישראל 
 מנהל:  רעות פרסטר
 אוצר ראשי:  אירנה גורדון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1964
 תאריך פתיחה רשמי:  1964 
 קואורדינטות:  32°05′07″N 34°52′21″E﻿ / ﻿32.085277777778°N 34.8725°E﻿ / 32.085277777778; 34.8725
 www.petachtikvamuseum.com
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מוזיאון פתח תקווה לאמנות(למפת גוש דן רגילה) מוזיאון פתח תקווה לאמנות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון פתח תקווה לאמנות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון פתח תקווה לאמנות  he מוזיאון פתח תקווה לאמנותhe מוזיאון פתח תקווה לאמנותמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוזיאון פתח תקווה לאמנות הוא מוזיאון לאמנות הממוקם ברחוב ארלוזורוב בפתח תקווה, ומהווה חלק מקריית המוזיאונים של העיר. המוזאון שואף לקדם ולטפח אמנים צעירים ובד בבד להעניק במה לאמנים ותיקים, שטרם זכו לחשיפה מוזאלית.
הקו האוצרותי של המוזיאון שם דגש על גישות חדשניות ביחס לחלל המוזיאלי, והוא מציג תערוכות העוסקות בקשת רחבה של נושאים, הן ממרחב התרבות הישראלי והן בהיבטים גלובליים.
אוסף המוזיאון

האוסף כולל יצירות אמנות המייצגות את האמנות הישראלית החל משנות העשרים של המאה העשרים. יצירות האוסף מוצגות במסגרת תערוכות מתחלפות בחלל "גלריית האוסף" במוזיאון.
האוסף כולל עבודות של אמנים מהשורה הראשונה של האמנים בארץ, בהם נחום גוטמן וחיים גליקסברג, אנה טיכו, לודוויג בלום, יוסף זריצקי, לאה ניקל ועוד. גם אמני העיר, בהם צבי שור, עמירם תמרי, יחיאל קריזה ורפאל מוהר, מיוצגים באוסף. נושא הזיכרון מיוצג בעבודות של אהרון גלעדי, אהרון כהנא ואמנים נוספים. אסכולת "בצלאל" מיוצגת בעבודות של בוריס שץ, אפרים ליליאן, ועוד.
אוסף המוזאון כולל גם מספר אוספים אישיים, בהם אוסף רוז'ה ואריה דוברון, אוסף צבי שור, אוסף נחום ארונסון ואוסף דני מס.
בהמשך נוספו לאוסף עבודות של אמנים עכשוויים, ביניהם איה בן רון, מירב היימן, משה גרשוני, שרון פוליאקין, דוד עדיקא ועוד.
מבנה המוזיאון

מבנה המוזיאון מורכב מאולם לתערוכות מתחלפות, וכן גלריה קטנה יותר, המציגה תערוכות מאוסף האמנות של המוזיאון. המוזאון מציג עבודות של אמנים ישראלים ובינלאומיים.
לצד המוזאון וכחלק מקריית המוזיאונים של פתח תקווה, נמצא בית "יד לבנים", המוזאון ההיסטורי לתולדות פתח תקווה, הארכיון ההיסטורי, המכון לאמנות חזותית; ואודיטוריום בו מתקיימות פעילויות ובהן הרצאות, מופעים אמנותיים והקרנות סרטים.
תזמורת המוזיאון

התזמורת שייכת למוזיאון, ומופיעה במקביל להשקת התערוכות. הקונצרטים מלווים בסיורים מודרכים בתערוכות ויוצרים דיאלוג חדשני עם האמנות. הרפרטואר משלב יצירות בינלאומיות, החל מתקופת הבארוק ועד מוזיקה בת זמננו, וכן יצירות ישראליות.
חברי התזמורת הם 15 נגני כלי קשת, מרביתם בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן מהטה.
היסטוריה

מקורו של אוסף האמנות הישראלית של המוזיאון הוא ביצירות אמנות שעסקו בנושא זיכרון והנצחה, אשר נוצרו ונאספו עבור בית "יד לבנים" בפתח תקווה. את הרעיון להקים מוזיאון לאמנות לצד מוסד הנצחה הגה הצייר צבי שור. המבנה נפתח בשנת 1952, והיה מבנה ההנצחה הראשון מסוג זה בישראל. בשנת 1964 נפתח הגרעין הראשון של המוזיאון כ"משכן לאמנות" הצמוד לבית יד לבנים. בשנים 1987–1993 שימשה דליה לוין כאוצרת המוזיאון. בשנים 2000–2019 ניהלה את המוזיאון דרורית גור אריה, ששימשה גם כאוצרת. תחת ניהולה, נפתח המבנה מחדש, לאחר שיפוץ וקיטלוג של האוסף, בשנת 2004. החל משנת 2020 מנהלת את המוזיאון רעות פרסטר והאוצרת הראשית היא אירנה גורדון.
גלריית תמונות

חזית מבנה מוזיאון פתח תקווה לאמנות
חזית מבנה מוזיאון פתח תקווה לאמנות
מגדלור (2008) מאת אתי אברג'ל
מגדלור (2008) מאת אתי אברג'ל
מגדלור (2008) מאת אתי אברג'ל
פסיפס של מרדכי גומפל
פסל של אמנון אריה
הערות שוליים

1 2  מוזיאון פתח תקווה, אודות, באתר מוזיאון פתח תקווה
↑  מוזיאון פתח תקווה, אודות האוסף, באתר מוזיאון פתח תקווה
↑  מוזיאון פתח תקווה, תזמורת המוזיאון, באתר מוזיאון פתח תקווה
↑  אוסף צבי שור, באתר מוזיאון פתח תקווה
↑  גל חוברה ברגמן, סיפור מסגרת // דליה לוין, פורטפוליו, 4 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265591805171
ממשלת בולגריה

| --- | --- |
מטה הממשלה במרכז סופיה
מטה הממשלה במרכז סופיה
 מידע כללי
 מדינה:  בולגריה 
 תחום שיפוט:  בולגריה 
 מטה מרכזי:  סופיה 
 www.government.bg
 קואורדינטות:  42°41′53″N 23°19′27″E﻿ / ﻿42.697986°N 23.32405°E﻿ / 42.697986; 23.32405
 he
 
מועצת השרים (בבולגרית: Ministerski săvet) היא הרשות המבצעת בבולגריה. הממשלה מונהגת על ידי ראש ממשלת בולגריה ושרים נוספים.
כאשר חברי הפרלמנט ממונים לתפקידם, עליהם להתפטר מן הפרלמנט. לעיתים ובמטרה לשמור על איזונים פוליטיים. ניתן למנות שר אחד או יותר ללא תיק.
מטה מועצת השרים נמצא במרכז הבירה סופיה.
מיקי עטיה

מיקי עטיה (נולד ב-18 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

עטיה, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי קריית גת, עמה עלה לליגת העל בתום עונת 2000/2001. בעונה שלאחריה, עטיה שותף בכל משחקי הליגה של המועדון למעט משחק אחד וכבש שלושה שערים, כאשר אחד מהם היה בניצחון 0-4 נגד מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר.
בקיץ 2002, עטיה חתם בבית"ר ירושלים. ב-14 בספטמבר, עטיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מכבי נתניה.
בקיץ 2005, עטיה חתם בהפועל באר שבע מהליגה הלאומית.
בקיץ 2007, עטיה חזר לליגת העל כאשר חתם במ.ס. אשדוד.
בהמשך הקריירה, עטיה שיחק בהכח עמידר רמת גן, מכבי באר שבע ומכבי עירוני בת ים.
תארים

ליגה לאומית: 2007/2008
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, מיקי עטיה חתם בבית"ר ירושלים, באתר וואלה, 13 ביוני 2002
↑  שי מלול, ‏מיקי עטיה חתם ל-3 עונות בהפועל ב"ש, באתר ONE‏, 16 ביולי 2005
↑  מערכת ONE, ‏מיקי עטיה חתם באשדוד, באתר ONE‏, 8 באוגוסט 2007
מטאו פוליטנו

מטאו פוליטנו (באיטלקית: Matteo Politano, נהגה: [matˈtɛːo poliˈtaːno]; נולד ב-3 באוגוסט 1993), הוא כדורגלן איטלקי המשחק כשחקן כנף וכחלוץ שני במועדון נאפולי מהסרייה א', ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים > רומא והשאלה לפרוג'ה

פוליטנו גדל במחלקת הנוער של רומא, איתה זכה במספר תארים במסגרת טורנירי הנוער עד שביולי 2012, הוא הושאל לפרוג'ה מהסרייה ג' בה חווה עונת השאלה מוצלחת כששימש כחלוץ הפותח של הקבוצה וכבש 8 שערים ב-33 הופעות.
קריירת מועדונים > פסקארה

בסיום העונה ב-30 ביוני 2013 חתם פוליטנו בפסקארה מהסרייה ב' . פוליטנו שיחק בפסקארה שתי עונות בהן הרשים עם 6 שערים ב-31 הפועות בליגה בעונתו הראשונה ו-5 שערים ב-41 הופעות בליגה בעונתו השנייה. בסיום העונה רומא החזירה אותו לשורתיה, רק כדי למכור אותו לאחר מכן לססאולו מהסרייה א'.
קריירת מועדונים > ססואולו

כאמור ב-2 ביולי 2015, החתימה ססואולו את פוליטנו על עסקה זמנית עם אופציה לרכישה. בעונתו הראשונה במועדון כבש פוליטנו 5 שערים ב־28 הופעות, ססאולו סיימה את העונה במקום ה-6 שזיכה אותה בכרטיס לליגה האירופית לקראת עונת 2016/2017. מה שהביא את ססואולו ביוני 2016 לממש את האופציה לרכישת פוליטנו. גם בעונה שלאחר מכן המשיך פוליטנו ביכולתו הטובה וסיים את העונה עם 5 שערים ב-32 הופעות. העונה הבאה עונת 2017/2018 הייתה עונת שיא מבחינת פוליטנו כשהוא כובש 10 שערים ב־36 הופעות בליגה, ומושך את עיניהן של המועדונים הגדולים במדינה.
קריירת מועדונים > אינטר מילאנו

לאחר העונה המוצלחת של פוליטנו ב-30 ביוני 2018 חתם פוליטאנו באינטר על הסכם השאלה לעונה מססואולו, עם אופציה לרכישה ביוני 2019.
ואת הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון הוא ערך ב-19 באוגוסט 2018 במחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 נגד קבוצת האם שלו ססואולו, משחק שהסתיים בהפסד חוץ של אינטר 0–1. . ב-18 בספטמבר 2018, ערך פוליטנו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 2–1 נגד טוטנהאם הוטספר בסן סירו במשחק הראשון בשלב הבתים.
ב-29 בספטמבר 2018, הוא כבש את שער הבכורה שלו עבור אינטר במשחק הליגה נגד קליארי, בניצחון הביתי של אינטר 2–0. בסיום העונה היה פוליטנו השחקן השדה עם מספר ההופעות הרב ביותר בקבוצה, לאחר שרשם 48 הופעות בכל המסגרות (36 בליגה, 10 בליגת האלופות ו-2 בגביע האיטלקי); כשרק השוער סמיר הנדנוביץ' משחק יותר ממנו. כתוצאה מכך, ב-19 ביוני 2019 מימשה אינטר את האופציה לרכישת פוליטנו מססואולו.
עם זאת, עם מינויו של המאמן אנטוניו קונטה לקראת עונת 2019/2020 והחלפת המערך מ-4–3–3 ל-3–5–2, פוליטנו איבד במהרה את מקומו בהרכב הפותח של הקבוצה. ובינואר 2020, אינטר סיכמה עם רומא על טרייד בין פוליטנו ללאונרדו ספינאצולה, פוליטנו עבר את הבדיקות הרפואיות ברומא לקראת הטרייד, אך העסקה בוטלה לאחר שאינטר לא הייתה מרוצה ממצבו הפיזי של ספינאצולה. ולבסוף העבירה אותו לנאפולי בהשאלה.