stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות אסאווה
עבודות נבחרות > פסלים

אנדראה, מזרקת בת הים בכיכר ג'ירארדלי, 1966
המזרקה בכיכר יוניון בסן פרנסיסקו במלון ההיאט (אנ') ‏ 1973
מזרקות קניון בוקאנן (Nihonmachi) ‏ 1976
מזרקת "אורורה", בהשראת אוריגאמי, בסן פרנסיסקו (אנ') ‏ 1986
אנדרטת הזיכרון לכליאת היפנים בארצות הברית בסן חוזה, 1994
גן הזיכרון באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, 2002
פסלי תיל בגלריית דויד זוירנר, 2017
עבודות נבחרות > סרטים

1978: Ruth Asawa: On Forms and Growth מפיק: רוברט סניידר
2003: Each One Teach One: The Alvarado School Art Program, בבימוין של ולרי סו ורות אסאווה, תוכנית האמנות אלווארדו.
עבודות נבחרות > גלריית תמונות

מזרקת סן פרנסיסקו של רות אסאווה ליד מלון גרנד היאט בסן פרנסיסקו
ללא כותרת (S.383, Wall-Mounted Tied Wire, Open-Center, Six-Pointed Star, with Six Branches), c. 1967.
לקריאה נוספת

Cornell, Daniell; Asawa, Ruth; M.H. De Young Memorial Museum (2006).  Cornell, Daniell; Japanese American National Museum (Los Angeles, Calif.) (eds.). The Sculpture of Ruth Asawa: Contours in the air (illustrated ed.). Fine Arts Museums of San Francisco. p. 10. ISBN 978-0-520-25045-1 – via Google Books.
Quinn, Bridget (2017). Broad Strokes: 15 Women Who Made Art and Made History, in That Order. San Francisco: Chronicle Books. pp. 135–144. ISBN 9781452152363. OCLC 951710657.
Asawa, Ruth; Dobbs, Stephen (1981). "Community and Commitment: An Interview with Ruth Asawa". Art Education. 34 (5): 14–17. doi:10.2307/3192471. JSTOR 3192471.
Bancroft Library (1990) Ruth Asawa, Art, Competence and Citywide Cooperation for San Francisco," in The Arts and the Community Oral History Project. University of California, Berkeley.
Hatfield, Zack. "Ruth Asawa: Tending the Metal Garden", NY Daily, New York Review of Books, 21 September 2017
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Martin, Douglas (17 באוגוסט 2013). "Ruth Asawa, an Artist Who Wove Wire, Dies at 87". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. ארכיון מ-18 באוגוסט 2013. נבדק ב-5 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Asawa, Ruth (1981-09-01). "Community and Commitment: An Interview with Ruth Asawa". Art Education. 34 (5): 14–17. ISSN 0004-3125.
↑  "The College Died, but the Students Really Lived". The New York Times. 14 במרץ 1992. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Life: Black Mountain College אודות מכללת בלק מאונטיין באתר אודות רות אסאווה
1 2 3  Kenneth Baker (6 באוגוסט 2013). "California sculptor Ruth Asawa dies". ארכיון מ-26 באפריל 2014. נבדק ב-9 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "אודות חייה של רות אסאווה באתר אודותיה". אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2015. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baker, Kenneth (18 בנובמבר 2006). "An overlooked sculptor's work weaves its way into our times". San Francisco Chronicle. sfgate.com. ארכיון מ-11 באוגוסט 2016. נבדק ב-5 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אודות הפיסול של אסאווה באתר של רות אסאווה
↑  אודות האקטיביזם לאמנות של רות אסאווה
↑  Tucker, Jill (February 24, 2010). "S.F. school board votes to send pink out slips". San Francisco Chronicle. sfgate.com. Retrieved October 13, 2017.
1 2  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון ציון פועלה של רות אסאווה, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
↑  "Each One Teach One. The Alvarado School Art Program. by Valerie Soe and Ruth Asawa in SearchWorks catalog". searchworks.stanford.edu. נבדק ב-5 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339057305171  PLWABN: 9810595371505606  BIBSYS: 8074650  BnF: cb15581908v (data)  CiNii: DA16379262  GND: 129395587  ISNI: 0000 0001 0927 5965  LCCN: n86835007  NLK: KAC202186409  SNAC: w6zs5qp0  SUDOC: 120924412  ULAN: 500077806  VIAF: 96234311   WorldCat (עם VIAF): 96234311 
מזרקת בת הים "אנדראה" בסן פרנסיסקו
סכר המלך טלאל

| --- | --- |
האגם שנוצר על ידי הסכר
האגם שנוצר על ידי הסכר
 מיקום:  ליד ג'רש
 סוג:  סכר, תחנת כוח הידרואלקטרית 
 סוכר את:  נחל יבוק
 אורך:  350 מטר
 גובה:  92 מטרים
 ייצור חשמל:  6 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  1971–1977 (כ־6 שנים)
 נפח אגם:  0.086 קמ"ק
 קואורדינטות:  32°11′25″N 35°47′54″E﻿ / ﻿32.190361111111°N 35.798277777778°E﻿ / 32.190361111111; 35.798277777778
  (למפת ירדן מוגדלת) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלסכר המלך טלאל(למפת ירדן רגילה) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלסכר המלך טלאל
 
סכר המלך טלאל (בערבית: سد الملك طلال) הוא סכר גדול בצפון ירדן, על נחל יבוק (נחל זרקא). הסכר אוגר את מימיו של הנחל, בצירוף מי גשמים ושיטפונות, במאגר המכיל עד 86 מיליון מ"ק.
ממשלת ירדן החלה לבנות את הסכר ב-1971 וסיימה את בנייתו ב-1977. ב-1984 נעשו עבודות להרחבת הסכר, בשל הגידול בצריכת המים בירדן. פרויקט זה הסתיים בשנת 1988 בעלות של 90 מיליון דולר. היבוק מנקז את השטח המאוכלס ביותר במדינה ומימיו מזוהמים במידה שאינה מאפשרת שימוש בהם לצורכי שתייה. בסמוך לסכר הוקמו כמה מפעלי טיהור מים, המטהרים את המים כך שיוכלו לשמש כמי קולחין להשקיה. לאחר הטיהור מספקים מי המאגר את צורכי החקלאות וכמקור מים עיקרי בעמק הירדן הירדני.
בסכר מותקנת תחנת כוח הידרואלקטרית קטנה ובה שתי טורבינות, בעלת כושר ייצור חשמל של 4 מגוואט.
הסכר קרוי על שמו של המלך טלאל, סבו של המלך הנוכחי עבדאללה השני.
הערות שוליים

1 2  קראו בכותר - מים (עמ' 84), באתר כותר
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכוח היווני בקפריסין

| --- | --- |
שר החוץ לשעבר של יוון דמטריוס דראוטסאס מבקר אצל חיילי הכוח ב-2010
שר החוץ לשעבר של יוון דמטריוס דראוטסאס מבקר אצל חיילי הכוח ב-2010
 מוצא משותף, שפה משותפת, דת משותפת ומסורות משותפות Το όμαιμόν τε και ομόγλωσσον και ομόθρησκον και ομότροπον
 פרטים
 מדינה:  יוון יוון
 שיוך:   צבא יוון
 בסיס האם:  ניקוסיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1959–הווה (כ־65 שנים)
 מלחמות:  הפלישה הטורקית לקפריסין
הכוח היווני בקפריסין (ביוונית: Ελληνική Δύναμη Κύπρου או בראשי תיבות: ΕΛΔΥΚ) הוא גדוד מיוחד של צבא יוון אשר מוצב בקפריסין, ותפקידו הוא לסייע למשמר הלאומי הקפריסאי במקרה של פלישה לאי.
היסטוריה

ב-1959 הוחלט באמנות ציריך ולונדון על הענקת עצמאות לקפריסין. יוון, בריטניה וטורקיה ערבו לעצמאותו של האי. לשם כך, הוחלט להקים כוח משותף של צבא יוון וצבא טורקיה. יוון שלחה לאי כוח בן 950 חיילים בפיקודו של דיוניסוס ארבוזיס (אשר הוביל גם את חיל המשלוח היווני לקוריאה). היוונים הקימו מחנה ליד ניקוסיה, בצמוד למחנה של החיילים הטורקים. בשנים הראשונות נערכו עימותים רבים בין החיילים היוונים לאזרחים הטורקים של האי, וכמה חיילים יוונים אפילו נרצחו בידי המקומיים. ב-1964 טורקיה דרשה מיוון להגדיל את הכוח הטורקי בקפריסין במטרה להשליט סדר באי. יוון העבירה את ההחלטה למועצת נאט"ו, אשר החליטה לדחות את הבקשה הטורקית.
ב-1974 הנחיתה טורקיה בקפריסין 40,000 חיילים לאחר ניסיון הפיכה צבאית בתמיכת יוון, במטרה לכבוש את כל האי. יוון נחלצה לעזרת קפריסין ותגברה את הכוח באי ל-2,000 חיילים. במהלך הפלישה, נאלצו היוונים לנטוש את המחנה שלהם ליד ניקוסיה, והוא נהרס בידי הטורקים. יוון נלחמה לצד קפריסין בניסיון נואש לעצור את הפלישה הטורקית. כעבור חודש הגיעו שני הצדדים לשביתת נשק, וטורקיה הכריזה על הקמת צפון קפריסין כמדינה עצמאית.
יוון הקימה מחדש את המחנה ליד ניקוסיה, ומאז מחזיקה לפחות 950 חיילים בקפריסין. למרות שחלק מהחיילים ביחידה הם מתנדבים, רובם נבחרים בקפידה בידי המטה הכללי על בסיס יכולות וכישורים. חיילי הכוח עוברים אימונים קפדניים, ונחשבים לאחת היחידות האיכותיות ביותר ביוון. כפיצוי על האימונים המפרכים והשירות בחו"ל, זוכים חיילי הכוח לשכר גבוה. חיילי הכוח זוכים לכבוד והערכה רבים ביוון, וידועים בכינוי Eldykarioi (מבוסס על ראשי התיבות ELDYK, אשר בהן מכונה הכוח בדרך כלל).
רבקה לי קרמפלר

| --- | --- |

ספר דיונים רפואיים (1883) מאת רבקה לי קרמפלר, MD
 לידה:  8 בפברואר 1831 Christiana, ארצות הברית 
 פטירה:  9 במרץ 1895 (בגיל 64) 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום קבורה:  Fairview Cemetery 
 לימודי רפואה:  קולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד, West Newton English and Classical School, בית הספר לרפואה באוניברסיטת בוסטון 
 תפקידים:  רופאה, כותבת רפואית 
 
רבקה לי קרמפלר (באנגלית: Rebecca Lee Crumpler; נולדה כרבקה דייוויס, 8 בפברואר 1831 – 9 במרץ 1895) הייתה רופאה, אחות וסופרת אמריקאית. לאחר שלמדה בקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד, ב-1864 היא הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהוסמכה כדוקטור לרפואה בארצות הברית.
לי קרמפלר הייתה גם אחת הנשים הראשונות במאה התשע-עשרה שהיו גם סופרות וגם רופאות. ב-1883 היא פרסמה ספר בשם דיונים רפואיים. לספר שני חלקים המכסים את המניעה והריפוי של בעיות מעי בילדות, ואת החיים והצמיחה של בני אדם. הספר מוקדש לאחיות ולאמהות, ומתמקד ברפואת ילדים ובמיילדות. הוא בין הפרסומים הראשונים שנכתבו על ידי אפרו אמריקאים בנושא רפואה.
קרמפלר סיימה את לימודיה בקולג' לרפואה בתקופה שבה מעט מאוד אפרו-אמריקאים הורשו ללמוד בקולג' לרפואה או לפרסם ספרים. קרמפלר עסקה לראשונה ברפואה בבוסטון, כשהיא מטפלת בעיקר בנשים וילדים עניים. בתום מלחמת האזרחים האמריקאית ב-1865, היא עברה לריצ'מונד, וירג'יניה, מתוך אמונה שטיפול בנשים ובילדים הוא דרך אידיאלית לבצע עבודת מיסיונריות. קרמפלר עבדה עבור הלשכה לאנשים משוחררים כדי לספק טיפול רפואי לאנשים ונשים ששוחררו מעבדות.
קרמפלר הייתה נתונה לגזענות ולסקסיזם בזמן שעסקה ברפואה. באותה עת, גברים רבים האמינו כי הבדל כמעט בלתי ניתן לשינוי בגודל המוח הממוצע בין גברים לנשים מסביר את ההבדל בהישגיהם החברתיים, הפוליטיים והאינטלקטואליים. בשל כך, רופאים גברים רבים לא כיבדו את קרמפלר, רוקחים לא מילאו את מרשמיה למטופלים ולא הקשיבו לחוות דעתה הרפואיות.
מאוחר יותר חזרה קרמפלר לבוסטון, שם המשיכה לטפל בנשים וילדים. על שמה נקראו האגודה הקדם-בריאותית של רבקה לי באוניברסיטת סירקיוז ואגודת רבקה לי, אחת האגודות הרפואיות הראשונות לנשים אפרו-אמריקאיות. ביתה ברחוב ג'וי בגבעת ביקון מהווה תחנה על שביל מורשת הנשים של בוסטון.
ראשית חייה

בשנת 1831, רבקה לי קרמפלר נולדה בשם רבקה דייוויס בכריסטיאנה, דלאוור למטילדה וובר ואבסולום דייוויס. היא גודלה בפנסילבניה על ידי דודתה שטיפלה בתושבי העיר החולים. דודתה שימשה כרופאה בקהילתה והייתה לה השפעה עצומה על החלטתו של קרמפלר להמשיך בקריירה ברפואה. קרמפלר עברה לצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס בשנת 1852, שם עבדה כאחות לפני שהתקבלה לקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד. קרמפלר הייתה התלמידה האפרו-אמריקאית היחידה שלמדה בבית הספר עד לאיחודו בשנת 1873 עם בית ספר אחר.
קריירה > עבודה כאחות ובית ספר לרפואה

מ-1855 עד 1864 הועסקה קרמפלר כאחות (בתקופה זו לא היה צורך בהכשרה פורמלית במקצוע זה, עד שהוקם בית הספר לאחיות בשנת 1873). היא התקבלה לקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד בשנת 1860. קרמפלר זכתה במלגת שכר לימוד מקרן המלגות של ווייד, שהוקמה על ידי עזבון מאיש העסקים המקומי ג'ון ווייד מווברן.
באמצע המאה ה-19, היה זה נדיר שגברים שחורים או נשים שאינן לבנות התקבלו לבית הספר לרפואה. בשנת 1860, עקב הדרישות הכבדות של טיפול רפואי ליוצאי מלחמת האזרחים האמריקאית, רבו ההזדמנויות לרופאות ומנתחות. בשל כישרונה, קיבלה קרמפלר המלצה ללמוד בבית הספר על ידי הרופא שפיקח עליה כשהייתה שוליית רופא. באותה שנה היו 54,543 רופאים בארצות הברית, מתוכם 300 נשים. אף אחד מהם לא היה אפרו-אמריקאי, מה שהפך אותה לרופאה האפרו-אמריקאית הראשונה והיחידה בכיתתה. בפקולטה חששו לקבל את קרמפלר, כי הם חשבו שהתקדמותה בלימודים איטית. הם קיבלו אותה לאחר שהמלצותיהם של רופאים איתם עבדה בבית הספר לרפואה הכריעו את הכף.
לאחר שסיימה שלוש שנות לימודים, תזה ובחינות אחרונות בעל פה בפברואר 1864, ב-1 במרץ 1864, חבר הנאמנים של בית הספר העניק לה את התואר דוקטור לרפואה. היא נישאה לווייאט לי בראשית לימודיה, וזוהתה כגברת רבקה לי על ידי בית הספר, שם הייתה הבוגרת האפרו-אמריקאית היחידה. קרמפלר הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה במדינה שהפכה לרופאה בעלת הכשרה רשמית.
קריירה > רופאה

בתחילה עסקה קרמפלר ברפואה בעיר בוסטון וטיפלה בעיקר בנשים ובילדים עניים ממוצא אפרו-אמריקאי. לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקאית (1861–1865) עברה לריצ'מונד, וירג'יניה, מתוך אמונה שזו דרך אידיאלית לספק שירות מיסיונרי, כמו גם ללמוד ולצבור ניסיון במחלות שפגעו בנשים וילדים. קרמפלר אמרה על אותה תקופה, "במהלך שהותי שם כמעט כל שעה השתפרה בתחום העבודה הזה. ברבע האחרון של שנת 1866, התאפשרה לי... גישה בכל יום למספר גדול מאוד של עניים מרודים, ואחרים ממעמדות שונים, באוכלוסייה של למעלה מ-30,000 צבעוניים".
היא עבדה עבור הלשכה לאנשים משוחררים וסיפקה טיפול לאנשים ונשים משוחררים שנמנע מהם לקבל טיפול מרופאים לבנים. בלשכה היא עבדה תחת עוזר הנציב, אורלנדו בראון. נתונה לגזענות עזה הן מצד הממשל והן מצד רופאים אחרים, היא התקשתה להביא לכך שמרשמים שרשמה יכובדו, ורופאים גברים התעלמו ממנה. היו מי שלעגו לה, באומרם כי האותיות MD (דוקטור לרפואה) שאחרי שמה הן ראשי תיבות של Mule Driver (נהג פרדות).
קרמפלר עברה לרחוב ג'וי 67 בבוסטון, קהילה אפרו-אמריקאית בעיקרה, בגבעת ביקון. עסקה ברפואה וטיפלה בילדים, תוך התעלמות מיכולת התשלום של ההורים.
קריירה > השכלה

בשנת 1860, כשהיא מצוידת במכתבי המלצה מהרופאים-מעסיקים שלה, התקבלה לי קרמפלר לבית הספר המובחר של West Newton English and Classical School במסצ'וסטס, שם הייתה "סטודנטית מיוחדת במתמטיקה". היא לימדה בווילמינגטון החל משנת 1874 ובניו קאסל, דלאוור החל משנת 1876.
קריירה > ספר דיונים רפואיים

בשנת 1883 פרסמה לי קרמפלר ספר דיונים רפואיים בהסתמך על רשימות שרשמה במהלך הקריירה הרפואית שלה. מוקדש לאחיות ולאמהות, הוא התמקד בטיפול רפואי בנשים וילדים. עיקר רצונה בהצגת ספר זה היה להדגיש את "אפשרויות המניעה". לכן, היא המליצה לנשים ללמוד את מנגנוני המבנה האנושי לפני שהן הופכות לאחיות, כדי לאפשר לעצמן טוב יותר להגן על החיים. עם זאת, לי קרמפלר קבעה כי רוב האחיות לא הסכימו לכך ונטו לשכוח, שלכל מחלה יש סיבה ובכוחן למנוע אותה. ספרה הרפואי מחולק לשני חלקים: בחלק הראשון היא מתמקדת במניעה והפחתה של בעיות מעיים שעלולות להתרחש מתקופת בקיעת השיניים עד לגיל חמש בערך; החלק השני התמקד בעיקר בתחומים הבאים: "חיים וצמיחת יצורים", ראשית הנשיות, ומניעה וריפוי של רוב "התלונות המציקות" לשני המינים. אף על פי שהספר התמקד בייעוץ רפואי, לי קרמפלר קשרה גם פרטים אוטוביוגרפיים המכילים פרשנות פוליטית, חברתית ומוסרית. ספציפית בפרק הראשון, לי קרמפלר נתנה עצות לא רפואיות בנוגע לגיל ולדרך בהם אישה צריכה להיכנס לנישואין. הפרק הכיל גם עצות לגברים ולנשים כאחד כיצד להבטיח נישואים מאושרים. לי קרמפלר מתארת בספרה את התקדמות החוויות שהובילו אותה ללמוד ולעסוק ברפואה:
אולי כדאי להצהיר כאן כי לאחר שגודלתי על ידי דודה חביבה בפנסילבניה, שללא הרף חיפשה איך להועיל לחולים, הרגשתי מוקדם חיבה וחיפשתי כל הזדמנות להקל על סבלם של אחרים. בהמשך חיי הקדשתי את זמני, כשיכולתי, לסיעוד כעיסוק, בשירות תחת רופאים שונים במשך תקופה של שמונה שנים; לרוב בביתי המאומץ בצ'ארלסטאון, מחוז מידלסקס, מסצ'וסטס. מהרופאים האלה קיבלתי מכתבים הממליצים עלי לפקולטה של הקולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד, ומשם, ארבע שנים לאחר מכן, קיבלתי את התואר דוקטורית לרפואה.
באותה תקופה, לכתבים וספרים רבים של סופרים אפרו-אמריקאים היו הקדמות ומבואות שנכתבו בסגנון כתבי גברים לבנים כדי לאמת אותם. לי קרמפלר הציגה טקסט משלה, והצדיקה את עבודתה על סמך הסמכות שלה.
חיים אישיים

בזמן שחיה בצ'ארלסטאון, רבקה דייוויס נישאה לווייאט לי, יליד וירג'יניה שהיה משועבד בעברו. הם נישאו ב-19 באפריל 1852. אלו היו הנישואים הראשונים של רבקה והשניים של וויאט. שנה לאחר מכן מת בנו של וויאט, אלברט, בגיל 7. ייתכן שטרגדיה זו הניעה את רבקה להתחיל את לעבוד כאחות במשך שמונה השנים הבאות. רבקה הייתה סטודנטית לרפואה כשבעלה מת משחפת ב-18 באפריל 1863. הוא נקבר בבית הקברות מאונט הופ בבוסטון.
ד"ר רבקה לי נישאה לארתור קרמפלר בסנט ג'ון, ניו ברונסוויק ב-24 במאי 1865. גם ארתור היה בעבר משועבד ונמלט משעבוד ממחוז סאות'המפטון, וירג'יניה. הוא נולד ב-1824 לסמואל קרמפלר, ששועבד על ידי בנימין קרמפלר. ארתור התגורר באחוזה השכנה של בעל קרקע גדול, רוברט אדמס, עם אמו ואחיו. כאשר רוברט אדמס מת, משפחתו של ארתור נמכרה, אך ארתור בן התשע הוחזק על ידי בנו של רוברט אדמס, ג'ון אדמס מסמיתפילד, וירג'יניה לאחר שארתור זכה בתחרות היאבקות עם ג'ון ביום המכירה הפומבית של האחוזה. מלבד אחות אחת שאיתר, הוא מעולם לא גילה את מקום הימצאם בני משפחתו ש"נרכשו" והמשיכו להיות משועבדים. הוא שירת בצבא האיחוד בפורט מונרו, וירג'יניה כנפח, בהתבסס על הכשרתו וניסיונו. הוא נסע למסצ'וסטס ב-1862 ונקלט על ידי נתנאל אלן, מייסד בית הספר האנגלי והקלאסי של ווסט ניוטון, שנקרא גם בית הספר אלן.
רבקה וארתור קרמפלר היו חברים פעילים בכנסייה הבפטיסטית ה-12, שבה היה ארתור נאמן. היה להם בית ברחוב גארדן 20 בבוסטון. בתם ליזי סינקלייר קרמפלר נולדה באמצע דצמבר 1870, אך מכיוון שלא נמצאו רישומים אחרים, מאמינים שהילדה לא שרדה את תקופת הינקות. בפרט, הזוג רשום במרשם האוכלוסין שנערך בשנת 1880, כמתגורר בהייד פארק, בוסטון, מסצ'וסטס, ללא ילדה.
לי קרמפלר נאמה בטקס הלוויה של סנטור מסצ'וסטס צ'ארלס סאמנר עם מותו ב-1874. היא קראה שיר שכתבה עבורו, שבו "היא רמזה בצורה נוגעת ללב לאהבתו לאמרסון המחונן".
לא שרדו צילומים או תמונות של לי קרמפלר, אך לפי מאמר בבוסטון גלוב היא הייתה "אישה נעימה ואינטלקטואלית מאוד ועובדת כנסייה בלתי נלאית. ד"ר קרמפלר היא בת 59 או 60, גבוהה וזקופה, עם עור חום בהיר ושיער אפור." היא אמרה שהסוד לנישואים מוצלחים "הוא להמשיך בשגרה הקפדנית של ימי החיזור, עד שתהיה הבנה טובה בין השניים".
רבקה לי קרמפלר נפטרה ב-9 במרץ 1895 בפיירוויו, מסצ'וסטס, בעודה מתגוררת בהייד פארק. ארתור מת במאי, 1910, ושניהם קבורים בבית הקברות הסמוך פיירוויו. רבקה לי קרמפלר וארתור קרמפלר היו קבורים בקברים לא מסומנים במשך 125 שנים, עד 16 ביולי 2020, אז הוקדשה להם מצבת גרניט שמומנה על ידי גיוס כספים של "ידידי ספריית הייד פארק".
מורשת

אגודת רבקה לי, אחת האגודות הרפואיות הראשונות לנשים אפרו-אמריקאיות, קרויה על שם לי קרמפלר.
ביתה ברחוב ג'וי 67 מהווה תחנה על שביל מורשת הנשים של בוסטון.
בשנת 2019, מושל וירג'יניה ראלף נורת'ם הכריז על ה-30 במרץ (יום הרופאים הלאומי) כעל יום ד"ר רבקה לי קרמפלר.
באוניברסיטת סירקיוז קיים מועדון קדם-בריאות בשם "The Rebecca Lee Pre-Health Society". מועדון זה מעודד אנשים מרקע מגוון לעסוק במקצועות הבריאות. הם מציעים מנטורים, סדנאות ומשאבים כדי לעזור לחברים להצליח.
8 בפברואר 2021 הוכרז בבוסטון כ"יום ד"ר רבקה לי קראמפלר" במלאת 190 שנה להולדתה.
בשנת 2021, המשוררת ג'סי רנדל כיבדה את לי קרמפלר בשיר בשם "רבקה לי קרמפלר (1831–1895)," שפורסם ב-Women's Review of Books והודפס מחדש באוסף שלה מ-2022 Mathematics for Ladies: Poems on Women in Science.
לי קרמפלר מצוינת בפרק 14, עונה 6, של הסדרה הרופא הטוב בתור הרופאה האפרו אמריקאית הראשונה.
לקריאה נוספת

"למכללה לרפואה נשית של לפני 100 שנים היו שני פרופסורים ואפילו לא שלד", אובריאן, מרי; Daily Boston Globe (1928–1960); 21 באוקטובר 1948; ע. 20.
קולג' לרפואה לנשים של ניו אינגלנד בשנת 1860
נתנאל טופליף אלן הומסטד, היכן שהיה ממוקם בית הספר האנגלי והקלאסי של ווסט ניוטון החל משנת 1854
ארתור קרמפלר, c. 1898
קרטיס סליווה

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1954 (בן 70) Canarsie, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Brooklyn Preparatory School  תיכון קאנארסי 
 מעסיק:  גארדיאן אנג'לס 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  Lisa Evers (1981–1995)   מלינדה כץ (2014–?) 
 
קֵרְטִיס סְלִיוָוה (באנגלית: Curtis Sliwa; נולד ב-26 במרץ 1954) הוא פעיל חברתי ופוליטי אמריקאי, מנחה תוכנית אירוח ברדיו ומייסד ומנהל כללי של הארגון "גָארדיָאן אֶנגֶ'לְס (באנגלית: Guardian Angels; בתרגום חופשי: "מלאכי השמירה"), מעין משמר אזרחי התנדבותי, למניעת פשיעה. פעילות הארגון התרחבה ליותר מ-130 ערים ו-13 מדינות ברחבי העולם.
סליווה היה המועמד הרפובליקני לבחירות לראשות עיריית ניו יורק ב-2021, בהן הפסיד לאריק אדמס.
רקע

קרטיס סליווה נולד ב-26 במרץ 1954 למשפחה קתולית ממוצא פולני ואיטלקי, בברוקלין ולו שתי אחיות. לאחר סיום לימודיו הוא עבד כשליח ב"דיילי ניוז", שם זכה בטיול בבית הלבן לאחר שהציל כמה אנשים מבניין בוער, עת שהיה במסלול חלוקה. בהמשך הוא עבד בתפקיד מנהל בכיר במסעדת מקדונלד'ס בברונקס ובין היתר, התעמת עם עבריינים שהיו שם בניסיון לכייס או לשדוד לקוחות ועובדים.
גארדיאן אנג'לס

במאי 1977, הקים סליווה הקים את ארגון "מָגְנִיפִיסנט 13" (באנגלית: "Magnificent 13", בתרגום חופשי לעברית: "13 המופלאים", קבוצה בת 13 אזרחים מתנדבים ששמו להם למטרה להיאבק באלימות ופשיעה שהיו נפוצים אז ברכבת התחתית של העיר ניו יורק והכל על בסיס התנדבותי וללא נשק. ב-1979 לאחר התגייסות של עוד עשרות לארגון, שינה סליווה את שמו ל"גארדיאן אנג'לס" (Guardian Angels). באוגוסט 1979 היו כבר מעל 600 מתנדבים בארגון.
רוב חברי ה"גארדיאן אנג'לס" היו אפרו-אמריקאים או היספנים שפעלו ללא נשק. המתנדבים נדרשו להתאמן בקראטה וללמוד את דרישות החוק ל"מעצר על ידי אזרח" (Citizen's arrest) לפני יציאתם לסיור באזורים מוכי אלימות ופשיעה. הכומתה האדומה שנהג סליווה לחבוש, הפכה לסמל וכל חברי הארגון חובשים כומתה בצבע אדום, מעיל אדום, או חולצת טריקו לבנה עם הלוגו האדום: עין בתוך פירמידה ולצידיה כנפיים
פעולות הארגון זכו להדים נרחבים וסליווה הפך לסוג של ידוען מקומי. בשנה שלאחר הקמת ההתאגנות, הוא הופיע לצד המתנדבים שלו על השער של כמה עיתונים בניו יורק ושנה לאחר מכן, CBS שידרה סרט טלוויזיה We're Fighting Back "אנחנו מחזירים מלחמה".
מנגד, היו גם התייחסויות שליליות ליוזמה פרטית כזו ובכלל המתנגדים הייתה גם המשטרה שהופתעה מהנכונות של הגארדיאן אנג'לס להתעמת עם פושעים והיו מקרים שכאשר הוזעק שוטר הוא סירב לעצור את הפושע.
בשנת 1981, ראש העירייה דאז אד קוץ', שהיה ממבקריו של סליווה, פתח בחקירה על הארגון, אך לפי ה"וושינגטון פוסט", התוצאה הייתה "כל כך חיובית, [עד] שה"גארדיאן אנג'לס יזכו בקרוב למעמד רשמי כלשהו...". לעומתו, מריו קואומו שהיה אז סגן מושל ניו יורק היה חסיד של הארגון והוא נשמע אומר: "[הם] ביטוי טוב יותר למוסר, ממה שמגיע לעיר שלנו". בהמשך, אד קוץ' חתם עמם על "מזכר הבנות" ואפשר את עבודתם. עצם נוכחותם בסיורים בתחנות רכבת, בקניונים ובשכונות הרתיע פורצים ושודדים. מעבר לכך הם עצמם מנעו פשיעה ללא מעורבות המשטרה, אלא אם כן היה מדובר במשהו חמור. ראשי העירייה הבאים, רודי ג'וליאני ומייקל בלומברג תמכו בארגון באופן פומבי.
בתחילת שנות ה-80, סליווה הרחיב את הפעילות גם לעיר באפלו ולעיתים קרובות הוא השמיע ביקורת על המדיניות והנוהלים של המשטרה המקומית.
בדצמבר 1981 נורה פרנק מלווין, אחד מחברי ה"גארדיאן אנג'לס", על ידי שוטר בניוארק. להגנתו טען השוטר כי כאשר מלווין הושיט את ידו להוציא את התעודה והסמל שלו, הוא פירש את התנועה כאיום. סליווה טען שמותו של מלווין, צעיר אפרו-אמריקאי, היה ממניעים גזעניים, ונעשה על ידי קצין לבן ולא על ידי הקצין ההיספני שזוהה כיורה. במשפט שנערך, חבר מושבעים גדול ניקה את השוטרים המעורבים מכל אישום.
בשנת 1992, הודה סליווה שהוא וה"גארדיאן אנג'לס" זייפו חילוצים הרואיים ברכבת התחתית לצורך פרסום.
גארדיאן אנג'לס > האקדמיה של ה"גארדיאן אנג'לס"

לאחר פיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001, החלו ה"גארדיאן אנג'לס", בשיתוף עם המשרד לביטחון פנים, לעבד תוכנית הכשרה נגד טרור וב-1 באוקטובר 2003. התוכנית יצאה לפועל ונפתחה האקדמיה ל"גארדיאן אנג'לס".
גארדיאן אנג'לס > תקנון

סליווה יזם תקנון ובו:
תנאי קבלה: מתקבלים מתנדבים בגיל 16 ומעלה, ללא הבדל דת, גזע או מין, ללא עבר פלילי ואינם חברים בכנופיה או בקבוצת שנאה גזעית.
נשק: חברי גארדיאן אנג'לס אינם חמושים בנשק חם או קר. מעת לעת מתבצע חיפוש פיזי לפני יציאה לסיור.
הכשרה: לאחר הקבלה, עוברים המצטרפים החדשים הכשרה והדרכות בעזרה ראשונה, החייאה, הוראות החוק הרלוונטיות למי שאינו שוטר, יישוב סכסוכים, תקשורת ואמנויות לחימה בסיסיות.
משמעת: על חברי הסיור חובה להישמע להנחיות מנהיג הסיור.
ניסיון חטיפה והתנקשות

בתחילת שנות ה-90, כאשר סליווה הנחה תוכנית רדיו ב-WABC, הוא כינה את ג'ון גוטי גוניור (בנו של מנהיג המאפיה ג'ון גוטי) בכינוי "סוחר הסמים מספר אחת של אמריקה". ב-19 ביוני 1992 סליווה נחטף ונורה חמש פעמים על ידי שני חמושים לאחר שנכנס למונית ליד ביתו באיסט וילג', מנהטן. סליווה נפצע במפשעה וברגליו, אך הצליח לזנק החוצה מבעד לחלון המונית, הוא אושפז ועבר מספר ניתוחים.
התביעה הפדרלית האשימה את ג'ון א. גוטי (אנ') בנו של מנהיג ג'ון גוטי, מנהיג משפחת הפשע גמבינו (אנ') אך שלושה ניסיונות לשפוט אותו, הסתיימו ב-2005, ללא הרשעה.
ביוני 2020 נפגע סליווה, במהלך התעמתות עם פושעים, ממכת פטיש בלסתו וחבר הארגון נפצע ואושפז עם אף וארובת עין שבורים.
קריירה תקשורתית > רדיו

סליווה היה שדרן רדיו במשך כשלושה עשורים, רוב הזמן הזה בתחנת WABC-AM, שם החל את הקריירה שלו ב-1990. בשנת 1994 הוא החל לשדר גם בתחנת הרדיו WNYC שהייתה בבעלות העירייה.
ב-1996 סליווה כמנחה, הפך לשמרני. ובשנת 2000, הוא החל להנחות תוכנית בוקר יחד עם עורך הדין ופעיל זכויות האדם רון קובי, תוכנית שנמשכה שמונה שנים.  ביוני 2017, החל סליווה להנחות תוכנית יומית יחד עם אבוני ויליאמס (אנ'), עורך דין ופרשן טלוויזיה. בפברואר 2019 הצטרפה אליו להנחיה משותפת ז'ולייט הודי (אנ'), מנחה ובעלת פודקאסט.
פוליטיקה

בספטמבר 2016, סליווה יחד עם פרנק מורנו (Frank Morano) השתלטו על המפלגה הרפורמית של ניו יורק (אנ'), אך בבחירות 2018 לראשות העיר ניו יורק, המפלגה לא הצליחה להבטיח תמיכה מספקת והיא לא השתתפה בבחירות.
בדצמבר 2019, סליווה הכריז בראיון כי הוא שונא את נשיא ארצות הברית דאז דונלד טראמפ, אך בפברואר 2021, כמה שבועות לאחר שטראמפ עזב את משרתו, סליווה עבר מהמפלגה הרפורמית למפלגה הרפובליקנית, אם כי התנגד לטענה של טראמפ ש"גנבו לו את הבחירות.
פוליטיקה > בחירות לראשות העיר ניו יורק 2021

ב-8 במרץ 2020 הכריז סליווה כי יתמודד כרפובליקני, על ראשות עיריית ניו יורק בבחירות ב-2 בנובמבר 2021.  בבחירות הפסיד סליווה למתחרהו אריק אדמס, שקיבל כשני שלישים מקולות הבוחרים.
פוליטיקה > מאבק נגד הגירה בלתי חוקית

בסוף אוגוסט 2023, סליווה, יחד עם ארבעה מארגנים נוספים, נעצרו לאחר עצרת נגד הגירה בלתי חוקית מחוץ למשרדו של ראש עיריית ניו יורק, אך פרקליט מחוז מנהטן סירב להעמידם לדין.