stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס
הערות שוליים

1 2  פלוטרכוס, "חיי פלמינינוס", 1.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושתיים, 7.
↑  יוון נשטה ברובה בידי מוקדון אותה תקופה.
↑  גולן, עמ' 458.
↑  גולן, עמ' 458 הערה 220.
↑  גולן, עמ' 459.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושתיים, 36.
1 2  גולן, עמ' 465.
↑  קרב קינוסקאפאלאי באתר ליוויוס
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושלושה, 7.
1 2  גולן, עמ' 466.
↑  גולן, עמ' 468.
↑  פוליביוס, ספר שמונה עשר, 37.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושלושה, 13.
↑  פלוטרכוס, "חיי פלמינינוס", 10.
↑  פלוטרכוס, "חיי פלמינינוס", 12.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושניים, 40.
↑  גולן, עמ' 474.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים וארבעה, 33.
↑  גולן, עמ' 476.
↑  פלוטרכוס, "חיי פלמינינוס", 15.
↑  פלוטרכוס, "חיי פלמינינוס", 16.
↑  פלוטרכוס, "חיי פלמינינוס", 17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557278305606  BnF: cb15043706d (data)  GND: 118683837  ISNI: 0000 0000 9518 8560  LCCN: n2003038903  NKC: jn20000700540  NSK: 000359004  NTA: 073629073  RERO: 02-A011725625  SELIBR: 330049  SUDOC: 084635630  VIAF: 54942559   WorldCat (עם VIAF): 54942559 
פלמינינוס מכריז על עצמאות היוונים
דניאל קרייג

| --- | --- |

דניאל קרייג, ספטמבר 2024
 לידה:  2 במרץ 1968 (בן 56) אנגליה צ'סטר, אנגליה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Daniel Wroughton Craig 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 עיסוק:  שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מדבב
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה  Calday Grange Grammar School  תיכון הילבר 
 בן או בת זוג:  Fiona Loudon (1992–1994)  רייצ'ל וייס (22 ביוני 2011–?)   הייקי מקטש (1996–2004) 
 צאצאים:  גרייס קרייג 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן הטוב ביותר (2000)  פרס אמפייר לשחקן הטוב ביותר (2007)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותר בסרט אקשן (2013)  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1 בינואר 2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
דניאל ראפטון קרייג (באנגלית: Daniel Wroughton Craig; נולד ב-2 במרץ 1968) הוא שחקן קולנוע אנגלי. השחקן השישי לגלם בקולנוע את דמותו של ג'יימס בונד, שגילם את דמותו בשנים 2006 עד 2021.
ביוגרפיה

קרייג נולד בצ'סטר וגדל בפרסקוט הקרובה לעיר ליברפול. בגיל 16 עבר ללונדון והצטרף ל-National Youth Theatre, ואחר כך למד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
קריירה > 1992–2005 – ראשית דרכו

הקריירה הקולנועית שלו החלה ב-1992 כששיחק בסרט "כוחו של אחד", ב-1996 זכה להכרה נרחבת באנגליה כשכיכב בסדרת הטלוויזיה המצליחה של ה-BBC "ידידינו בצפון". להכרה בינלאומית זכה כשהופיע לצידה של אנג'לינה ג'ולי בסרט "לארה קרופט: טומב ריידר", ובסרטו של סם מנדס "הדרך לפרדישן" לצידו של טום הנקס. סרטים בולטים נוספים שלו היו "סילביה" בתפקיד המשורר האנגלי טד יוז בעלה של סילביה פלאת' בגילומה של גווינת' פלטרו, ובסרט "אין סוף לאהבה" על פי ספרו של איאן מקיואן "אהבה עיקשת". ב-2005 גילם קרייג בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן" את דמות איש המוסד היהודי יליד דרום אפריקה.
קריירה > 2006–2021 – ג'יימס בונד

בפברואר 2005 הוזכר שמו כמחליף אפשרי לפירס ברוסנן בתפקיד ג'יימס בונד. ב-14 באוקטובר 2005, הודיעה חברת EON Productions, המפיקה את סרטי ג'יימס בונד, במסיבת עיתונאים מיוחדת שקרייג יהיה השחקן השישי המגלם את הסוכן 007. קרייג חתם על חוזה לשלושה סרטים, הראשון שבהם "קזינו רויאל" יצא לאקרנים ב-14 בנובמבר 2006, השני "קוונטום של נחמה" יצא לאקרנים ב-6 בנובמבר 2008 והשלישי "סקייפול" יצא לאקרנים ב-9 בנובמבר 2012. קרייג הבלונדיני הוא השחקן הראשון שמגלם את בונד שאינו כהה שער, ובתקשורת כינו את הדמות "ג'יימס בלונד". קרייג הוא גם השחקן הראשון שמגלם את בונד שנולד אחרי תחילת סדרת סרטי ג'יימס בונד ואחרי מותו של איאן פלמינג.
בחירתו של קרייג כבונד עוררה מחאה בקרב מעריצי סדרת הסרטים. מתנגדיו העלו אתר אינטרנט craignotbond.com (קרייג אינו בונד) ואיימו להחרים את הסרטים. לעומתם הועלו להגנתו אתרים אחרים כגון craigasbond.com. שחקני קולנוע רבים ששיחקו לצידו או שהשתתפו בסרטי ג'יימס בונד טענו שקרייג הוא בחירה מוצלחת לתפקיד. חלק מהביקורת הייתה הטענה שהשחקן נמוך מכדי לשחק את סוכן 007, על אף שבגובה של 1.78 מ' קרייג הוא מעל הגובה הממוצע של גבר בריטי לבן.
בשנת 2012 סרטון בהשתתפותו לצד מלכת אליזבט השנייה הוקרן בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון על רקע יצירה מוזיקלית של הנדל "הגעתה של מלכת שבא".
בספטמבר 2012 פורסם כי קרייג חתם על חוזה לשני סרטי ג'יימס בונד נוספים: "ספקטר", אשר יצא לאקרנים בנובמבר 2015, ו-"לא זמן למות", אשר יצא לאקרנים בספטמבר 2021.
הפקת הסרט ה-25 בסדרת ג'יימס בונד, "לא זמן למות", יצאה לדרך בשנת 2016, הסרט הוא סרטו האחרון של דניאל קרייג בתפקיד ג'יימס בונד. לקראת צאת הסרט לאקרנים, בספטמבר 2021, אפל TV פלוס שידרה סרט טלוויזיה קצר באורך 45 דקות בשם "להיות ג'יימס בונד" בסרט בו קרייג מהרהר בכנות על גילומו של בונד במשך 15 שנה. בסרט, שכולל קטעי ארכיון שטרם נראו, החל מקזינו רויאל ועד לא זמן למות, קרייג משתף את זיכרונותיו האישיים בשיחה עם מפיקי הסדרה, מייקל וילסון וברברה ברוקולי, לקראת הופעתו הסופית כסוכן החשאי האייקוני. "הרבה אנשים כאן עבדו איתי על חמישה סרטים", ציין קרייג זמן קצר לאחר השלים את סצנת הסיום של אין זמן למות: "...אהבתי כל שנייה מהסרטים האלה, ובעיקר את הסרט הזה כי קמתי כל בוקר והזדמן לי לעבוד איתכם, וזה היה כבוד גדול בחיי."
קריירה > 2021–הווה – לאחר ג'יימס בונד

קרייג' שיחק בלש בסרט "רצח כתוב היטב" שיצא לקרנים ב-2019 ובסרט ההמשך "רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית" שיצא לקרנים ב-2022.
ב-2022 כיכב לצידה של רות נגה בהפקה מודרנית של "מקבת'" שעלתה בברודוויי.
חיים אישיים

ב-1992 התחתן עם השחקנית פיונה לודון ולהם בת משותפת. הזוג התגרש ב-1994. בהמשך יצא עם השחקנית הייקי מקטש במשך 7 שנים, עד פרידתם ב-2004.
ביוני 2011 קרייג התחתן בשנית עם השחקנית רייצ'ל וייס ובספטמבר 2018 נולדה להם בת משותפת. הזוג מתגורר בברוקלין, ניו יורק. ב-2019 קרייג קיבל אזרחות אמריקאית.
קרייג הוא אוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית ליברפול.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | הנשר של שארפ | Sharpe's Eagle | לוטננט ברי |  |
| 1993 | זורו | Zorro | לוטננט חידלגו | 2 פרקים |
| 1993 |  | Drop the Dead Donkey | Fixx | סדרת טלוויזיה (בפרק "George and His Daughter") |
| 1993 | אינדיאנה ג'ונס הצעיר | The Young Indiana Jones Chronicles | שילר | סדרת טלוויזיה (בפרק "Palestine, October 1917") |
| 1993 | בין השורות | Between the Lines | ג'ו ראנס | עונה שנייה |
| 1993 |  | Heartbeat | פיטר בג | סדרת טלוויזיה (בפרק "A Chilly Reception") |
| 1993 |  | Screen Two | לוטננט גות' | סדרת טלוויזיה (בפרק "Genghis Cohn") |
| 1996 | ידידינו בצפון | Our Friends in the North | ג'ורדי פיקוק | מיני-סדרה |
| 1996 | מול פלנדרס (אנ') | The Fortunes and Misfortunes of Moll Flanders | ג'יימס "ג'מי" סיגרב |  |
| 1996 |  | Kiss and Tell | מאט קירני | סרט טלוויזיה |
| 1996 | אגדות מעולם המסתורין | Tales from the Crypt | בארי | סדרת טלוויזיה (בפרק "Smoke Wrings") |
| 1997 |  | The Hunger | ג'רי פריצ'רד | סדרת טלוויזיה (בפרק "Ménage à Trois") |
| 2021 | להיות ג'יימס בונד | Being James Bond | דניאל קרייג | סרט טלוויזיה תיעודי של אפל TV פלוס |
הערות שוליים

↑  "'Macbeth' Review: Daniel Craig, Ruth Negga Star in a Broadway Production That's All Smoke". 29 April 2022.
↑  Leo Barraclough, Jacques Audiard’s ‘Emilia Pérez’ Wins Best Film, Director, Screenwriter and Actress at European Film Awards, Variety, ‏2024-12-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  AwardsWatch - 2024 International Press Academy Satellite Awards Nominations: ‘The Brutalist,’ ‘Shōgun’ Lead, AwardsWatch, ‏2024-12-16 (באנגלית אמריקאית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פירס ברוסנן | שחקנים שגילמו את ג'יימס בונד | הבא: --- |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580649105171  PLWABN: 9810695903605606  BIBSYS: 1471  BNE: XX1499872  BnF: cb14167193x (data)  CANTIC: a10455991  GND: 132990911  ICCU: RAVV222137  ISNI: 0000 0001 1473 1013  LCCN: no98046499  LNB: 000190063  MusicBrainz: eb0ece04-c919-4b72-933c-d7fdd0846a2c  NKC: xx0037908  NLA: 42512819  NLK: KAC2020K8795  NTA: 291282156  SUDOC: 096382392  Trove: 1458088  VIAF: 56819390   WorldCat (עם VIAF): 56819390
הטינה (משחק וידאו)

| --- | --- |
Ju-On The Grudge: Haunted House Simulator
Ju-On The Grudge: Haunted House Simulator
 כללי
 תאריך הוצאה:  יפן: 30 ביולי 2009 צפון אמריקה: 13 באוקטובר 2009 אירופה: 30 באוקטובר 2009
 סוגה:  הישרדות אימה
 מספר שחקנים:  שחקן יחיד
 פיתוח:  feeplus
 הוצאה לאור:  יפן: AQ Interactive ארצות הברית: Xseed Games אירופה: Rising Star Games
 ארץ מקור:  יפן
 שפות:  אנגלית יפנית
 סדרה:  סרטי ג'ו-און 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Wii
 דרישות מערכת
 בקרים:  שלט ה-Wii
 
ג'ו-און: הטינה, הידוע ביפן בשם Kyōfu Taikan: Ju-On (ביפנית: 恐怖体感 呪怨) הוא משחק מסוגת אימה והישרדות שפותח עבור קונסולת המשחקים Wii. המשחק הופק לכבוד ציון עשור ליציאת סרטי ג'ו-און היפניים והוא בוים על ידי טאקאשי שימיזו, שגם ביים את סרטי הסדרה. המשחק פותח על ידי חברת feeplus והופץ ביפן על ידי חברת AQ Interactive, ב-30 ביוני 2009. המשחק הופץ באירופה ובארצות הברית באוקטובר של אותה השנה על ידי חברת Xseed Games ו-Rising Star Games בהתאמה.
המשחק מתמקד במשפחה בת ארבעה נפשות העוברת להתגורר בבית משפחת סא'אקי המקולל. המשחק עצמו מחולק לפרקים (בדומה לסרטי הסדרה) כשכל פרק הוא שלב בו השחקן שולט על בן משפחה אחר. המשחק נקטל על ידי המבקרים.
משחקיות

שלט ה-Wii משמש כפנס בעזרתו השחקן מסתובב ברחבי השלב. המשחק עושה שימוש גם בחיישן התנועה של השלט בעזרתו השחקן מזיז את הפנס לכיוונים שונים ויכול לברוח בעזרתו מהרוחות שתוקפות אותו. השליטה על כיוון ההליכה נעשית בעזרת לחיצה על כפתור ה-B להתקדמות והזזת השלט לנקודה הרצויה, בכך הדמות פונה לכיוון אליו הפנס מאיר. על השחקן נפצר לא להישאר באותו המקום למשך זמן מה, כיוון שרוחותיהם של קיאקו וטושיו עשויות לתקוף אותו. המשחק גם מודד את תנועת השלט כך שאם השחקן "מהסס" או מפספס, סיכויו להינצל ממתקפת הרוחות נמוכים.
קדימון המשחק חשף חמישה שלבים בהם ניתן לשחק: המחסן הנטוש, בית החולים, מפעל בובות הראווה, בניין הדירות הנטוש ובית משפחת סא'אקי. ברוב המקרים, הפנס משמש כאמצעי התאורה היחיד עבור השחקן, ולכן על השחקן למצוא סוללות הפזורות ברחבי השלבים על מנת להטעין את הפנס. מיקומן של הסוללות הוא אקראי בכל שלב ובכל משחק מחדש כך שאין אפשרות לחזות היכן יופיעו סוללות נוספות. אם סוללות הפנס נגמרות, המסך יחשיך והרוחות יהרגו את השחקן והמשחק יסתיים. עוצמת הסוללות בפנס מוצגת בפינה השמאלית התחתונה במסך ומשמשת כמד חיים. אם קיאקו מנסה לאחוז בשחקן, על השחקן לנענע את שלט ה-Wii במטרה לברוח ממנה. בנוסף, בזמן שקיאקו תוקפת את השחקן, קולה האייקוני בוקע מהרמקול של השלט.
עלילה

על פי עלילת הסרטים והמשחק, כשאדם מת תחת זעם נוראי נוצרת קללה על מקום המוות. הקללה מחיה מחדש את רוחות הקורבנות בתור "אונריו" (רוחות נקמניות מהפולקלור היפני) ואלו בתורן ירצחו את כל מי שביקר במקום המוות או שהה בקרבת אדם שהיה במקום.
בשנת 1999, טאקאו סא'אקי רצח את אשתו, קיאקו סא'אקי לאחר שקרא ביומנה האישי על רגשותיה כלפי המורה של בנם, שינזוקה קוביאשי. הרצח הוליד קללה בבית הגורמת לקיאקו לחזור כרוח נקמנית ההורגת את טאקאו ואת בנם טושיו. מאז אותו היום, כל מי שייכנס לבית המשפחה או שהיה בקרבת אדם שנכנס לבית יקולל בקללה ויומת על ידי הרוחות.
המשחק מתמקד בבני משפחת יאמאדה שעברו להתגורר בבית חדש (שבסוף המשחק מתברר להיות בית משפחת סא'אקי המקולל) וכעת על כל בן משפחה בנפרד להצליח להילחם נגד הקללה. רק לאחר שהתגברו על הקללה ביחד, הם יהיו חופשיים.
המשחק מציג חמישה פרקים, כשכל פרק מתמקד בבן משפחה אחר שנחשף לקללה:
עלילה > המחסן הנטוש

משפחתה של אריקה, משפחת יאמאדה עוברת להתגורר בבית חדש בטוקיו שביפן. בזמן שאריקה מטיילת עם כלבתה אייבי, האחרונה בורחת לתוך מחסן נטוש ועל אריקה למצוא אותה. בכניסתה למחסן, אריקה מוצאת מעלית מושבתת ומנסה למצוא דרך להפעיל אותה מחדש. לאחר שהיא הצליחה והמעלית חזרה לעבוד, אריקה ואייבי נכנסות למעלית, אך קיאקו מנסה לתקוף את השתיים. אייבי מצליחה להגן על אריקה מקיאקו, אך נהרגת. אריקה מצליחה לברוח מהמחסן ומנסה להתקשר לשאר בני משפחתה, אך אף אחד לא עונה והיא מחליטה לחזור לבית.
עלילה > בית החולים הנטוש

מיצ'יקו (מיקי), אם המשפחה מאושפזת בבית החולים כבר יותר מחודש ומדי פעם בני משפחתה באים לבקרה. באחד הלילות, מיקי מתעוררת ומבחינה בילד קטן רץ במסדרונות. הטלפון במחלקה מצלצל, אבל מלבדה אין אף אחד במחלקה. מיקי מצליחה לברוח מהרוחות ולהגיע לגג בית החולים, אך שם טושיו מנסה לדחוף אותה מהגג ונכשל. בדיוק לאחר מכן, קיאקו מופיעה ומפילה את מיקי מהגג, הורגת אותה.
עלילה > בניין הדירות הנטוש

קאנג'י (קן), אחיה של אריקה ובנה של מיקי הוא שליח שעושה דרכו לבית לאחר שסיים את עבודתו. בדרכו הוא מבחין בחבילה על המדרכה ומחליט למסור אותה לאחת הדירות בבניין שממוקם לא רחוק ממנו. כאשר קן מגיע לדירה אליה החבילה מיועדת, החבילה הופכת לקיאקו, שתוקפת אותו. קן מנסה לברוח בזמן שקיאקו וטושיו רודפים אחריו וכאשר הוא מגיע ליציאה מהבניין, הוא עוצר כדי לבדוק האם הם מאחוריו, אך הם לא. בדיוק כשהוא בא לצאת, קיאקו מופיעה למולו והורגת אותו.
עלילה > עבודתו של המאבטח

הירושי (הירו) הוא בעלה של מיקי ואביהם של אריקה וקן והוא עובד בתור מאבטח במפעל לייצור בובות ראווה. הירו מבחין במצלמות האבטחה בילד שמתרוצץ במפעל ולפתע החשמל במפעל נופל. לאחר שהירו מחזיר את החשמל לבניין הוא פונה לעבר היציאה, אך קיאקו תוקפת והורגת אותו.
בסוף אלטרנטיבי לשלב, הדלת של המפעל נפתחת וקיאקו רודפת אחרי הירו והורגת אותו.
עלילה > הבית המקולל

פרק זה הוא פרק סודי שכדי לפתוח אותו, על השחקן למצוא מספר חפצים נסתרים בכל הפרקים הקודמים.
לאחר ששרדה את הבריחה מקיאקו במחסן הנטוש, אריקה חוזרת לבית שבו משפחתה גרה, שמתברר להיות בית משפחת סא'אקי ומגלה שאין בו אף אחד. אריקה ננעלת בבית על ידי קיאקו ומחליטה לחקור את הבית בחיפוש אחר משפחתה. במהלך חקירתה היא רואה חזיונות שבהם רוחותיהם של בני משפחתה (שקיאקו הרגה בשלבים הקודמים) רודפות אותה והיא מוצאת את גופותיהם בעליית הגג. לפתע, אריקה שומעת את אייבי נובחת (בלי לדעת שהיא מתה במחסן) ויורדת למטה, אך מגלה שהנביחות נועדו למשוך אותה לקומה התחתונה. קיאקו לפתע מופיעה כשהיא זוחלת על גרם המדרגות ולוכדת את אריקה. אריקה, חסרת הכוחות נמשכת על ידי קיאקו אל עליית הגג ונהרגת. בסוף השלב, אריקה מפילה את הפנס שלה והסוללות שבו מתרוקנות.
טריוויה

עלילת המשחק היא לא חלק מרצף האירועים של סדרת הסרטים (היפנית והאמריקאית).
רוחו של טאקאו סא'אקי לא מופיעה במשחק, אלא רק רוחותיהם של קיאקו, טושיו ומר החתול.
צוות הפיתוח נעזרו בסט "בית משפחת סא'אקי" ביפן בכדי ליצור את השלב החמישי במשחק.
המשחק נפתח עם סרט פתיחה קצר שמציג את בית המשפחה ואת רוחה של קיאקו בעזרת צילומי ארכיון מהסרטים.
המוות של מיצ'יקו זהה למותה של קרן דייוויס בסרט "הטינה 2".
הירו נהרג בעבודתו כמאבטח בדומה למאבטח במקום עבודתה של היטומי בסרט "ג'ו-און: הטינה".
בשלב הסודי, קיאקו משחזרת את זחילתה האייקונית על גרם המדרגות בבית בדומה לסרטים "ג'ו-און: הקללה" ו-"הטינה".
המשחק משלב בתוכו חפצים נסתרים שקשורים לסדרת הסרטים כגון פיסות מהיומן של קיאקו, תמונה קרועה של משפחת סא'אקי ועוד.
בדומה לרוב סרטי הסדרה (להוציא את "הטינה 3"), כל הדמויות מתות בגלל הקללה.
פיתוח

משחק וידאו שמבוסס על סרטי "ג'ו-און" הוכרז בתאריל 22 במאי 2009. לאחר מכן, גרסת הדגמה (דמו) של המשחק נחשף בתערוכת E3 2009 ובו אולפני Xseed Games תיארו את המשחק כ-"משחק שמדמה בית רדוף", ולא עוד משחק אימה הישרדות טיפוסי. במשחק אין מערכת קרב והוא מתמקד רק בחווית חקירה ובהפחדות. כתב של הבלוג "Joystiq" שנכח בתערוכה כתב על המשחק "ברוב משחקי האימה, שחקן מיומן יכול להביס את המפלצות שמולו (להוציא את המפלצת Pyramid Head ממשחקי Silent Hill) מה שגורם לשחקן להתמקד בשיפור היכולות שלו מאשר באימה שמוצגת לו. בשני המשחקים (הטינה ו-Silent Hill) הדבר הכי אפקטיבי שאפשר לעשות הוא פשוט לברוח".
נשיא החברה Xseed Games ג'ון איווסאקי הסביר שהמשחק "מספק הפחדות אפקטיביות לכל מי שיש בידו שלט של Wii. שחקנים אפילו יכולים לתת את השלט לאמם ולראות אותה משחקת ונבהלת". נשיא החברה Rising Star Games תיאר את המשחק כ-"סרט אימה אינטראקטיבי, וציין שאפשר לסיים את המשחק תוך פחות מ-10 שעות.מפתחי המשחק ביקרו בסט הצילומים של בית משפחת סא'אקי במטרה למפות אותו עבור אחד השלבים במשחק.
ביקורות

המשחק קיבל ביקורות קוטלות מרוב המבקרים:
האתר Metacritic העניק למשחק ציון של 39/100.
האתר GameRankings העניק למשחק ציון של 40% על סמך 27 ביקורות.
האתר Gamespot נתן למשחק ציון 4 וכתב ביקורת שלילית על אורך המשחק והשליטה בשחקן.
הערות שוליים

1 2  JU-ON: The Grudge Preview - Preview, Nintendo World Report
↑  E3 2009: Impressions of JU-ON: The Grudge - Wii Preview at IGN, web.archive.org, ‏2012-03-26
1 2  Paul "Nomad" Nicholasi, Exclusive: Ju-On The Video Game Hands-On!, Dread Central, ‏2009-07-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ju-On: The Grudge - Opening, נבדק ב-2023-08-15
↑  Horror Film JU-ON: The Grudge Becoming Wii Game, Promises to Scare Your Mom, Shacknews (באנגלית)
↑  JU-ON: The Grudge videogame announced for Wii, Video Games Blogger, ‏2009-05-30
↑  Ju-on: The Grudge, Metacritic (באנגלית)
↑  Ju-on: The Grudge Review for Wii - GameSpot, web.archive.org, ‏2010-02-26
ישיבת מיר

| --- | --- |


ישיבת מיר בירושלים
 ישיבה
 השתייכות:  ליטאית
 תקופת הפעילות:  ה'תקע"ה - 1815 – הווה
 מייסדים:  הרב שמואל טיקטינסקי
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב אליעזר יהודה פינקל
 תלמידים
 :  כ-9,000
 מיקום
 מיקום:  שכונת בית ישראל, ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′18″N 35°13′26″E﻿ / ﻿31.78847222°N 35.22388889°E﻿ / 31.78847222; 35.22388889
 themir.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת מיר(למפת ירושלים רגילה) ישיבת מיר(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת מיר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת מיר
 
ישיבת מיר היא ישיבה חרדית-ליטאית ותיקה, אחת משתי הישיבות הגדולות בעולם (יחד עם ישיבת לייקווד). הישיבה היא ישיבה מבוזרת המתפרסת על פני כ-40 בתי מדרש שונים.
הישיבה נחשבת כאחת הישיבות הראשונות שנוסדו במתכונת הישיבה החדשה, שנייה לישיבת וולוז'ין. נוסדה בעיר מיר שבבלארוס על ידי הרב שמואל טיקטינסקי, בשנת ה'תקע"ה.
בתקופת הרב אליעזר יהודה פינקל (בנו של "הסבא מסלבודקא" וחתנו של הרב קמאי) הצטרפה הישיבה למחנה ישיבות המוסר. היא הושפעה בעיקר מבוגרי ישיבת סלובודקה שנשלחו לישיבה בידי הסבא מסלובודקה.
תקופת הזוהר של הישיבה באירופה הייתה תקופת בין המלחמות, אז לוטש סגנונה הלמדני בידי ראש הישיבה הצעיר, הרב אליעזר יהודה פינקל שאיזן בין השפעות תלמידי הרב שמעון שקופ ותלמידי הרב ברוך בר ליבוביץ, שניהם תלמידי ר' חיים מבריסק, שהיו הקולות הדומיננטיים בבית המדרש של התקופה. דמותה הכללית של הישיבה הושפעה יותר בפן החינוכי-מוסרי, אותו עיצב "המשגיח" הרב ירוחם ליבוביץ, חניך אסכולת קלם של תנועת המוסר.
בעת שואת יהודי אירופה ניצלו רבים מתלמידי הישיבה וחלק גדול מהצוות החינוכי כשנמלטו לשאנגחאי באמצעות אשרות כניסה ליפן שסיפק חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, הניצולים הקימו את הישיבה מחדש בירושלים ובארצות הברית וממנה יצאו ישיבות נוספות.
כיום שוכנת הישיבה המרכזית בשכונת בית ישראל בירושלים, ויש לה ישיבה-בת במודיעין עילית. ענף אחר של הישיבה שעומד עצמאית מבחינה מנהלתית הוא ישיבת מיר בארצות הברית.
הישיבה עד מלחמת העולם הראשונה

שנת היווסדה הרשמית היא שנת ה'תקע"ה, 1815, אך אפשר שקמה עוד קודם לכן. לאחר פטירתו של מייסדה הרב שמואל טיקטינסקי, כיהן כראש הישיבה, בנו הרב אברהם, שנפטר בגיל צעיר. לאחריו שימש בתפקיד הרב יוסף דוד אייזנשטאט (נפטר ה'תר"ו, 1846) רבה של מיר, ובנו הרב משה אברהם אייזנשטט, ואחריהם בנו השני של מייסד הישיבה, הרב חיים לייב טיקטינסקי, עד פטירתו בשנת ה'תרנ"ט (1899). בתקופה זו הגיע מספר התלמידים ל-120.
בתרנ"ט (1899) צורף הרב אליהו ברוך קמאי, רבה של העיירה מיר, לצוות הנהלת הישיבה, ועמד בראשה עד ה'תרע"ז (1917). בתרס"ז (1907) מונה חתנו הרב אליעזר יהודה פינקל כר"מ בישיבה, ולאחר מות חותנו נעשה לראש הישיבה ביחד עם גיסו הרב אברהם צבי קמאי. בתקופה זו בלט בישיבה לימוד המוסר, בהשפעת המשגיח הרב ירוחם ליבוביץ.
הישיבה בין מלחמות העולם

בתקופת מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הגרמני את מיר והרוסים פינו את התושבים לפנים רוסיה. ב-1922 כשנחתם הסכם ריגה בין ברית המועצות לפולין, חזרו התושבים למקומם תחת השלטון הפולני. הישיבה המשיכה לצמוח וכונתה "ישיבת ראשי ישיבות", שכן ראשי ישיבות רבים צמחו בה. עד מלחמת העולם השנייה הגיע מספר הלומדים בה ל-400.
הישיבה במלחמת העולם השנייה

בשנת תרצ"ט (1939) צורפה העיירה מיר לברית המועצות לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. מיעוט מתלמידי הישיבה נשארו במיר, רבני הישיבה יחד עם רוב התלמידים ברחו לווילנא שעברה אז לשלטון ליטא, תחילה השתכנו הבחורים בבניין ישיבת רמיילס, אך הוא היה צר מהכיל את 350 בחורי הישיבה ומאוחר יותר עברה הישיבה לבית המדרש בפרבר נובגורוד (ראש הישיבה, הרב פינקל, נסע קודם לכן לארץ ישראל). משם עברה הישיבה לקידן בליטא, מאוחר יותר התפצלה הישיבה לשלוש קבוצות בשלוש עיירות. בעקבות השתדלותו ופעילותו של הרב זרח ורהפטיג, הקונסול היפני בליטא, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, חילק לתלמידים אשרות כניסה ליפן. רבים מהתלמידים יצאו בזכותו מליטא ברכבת הטרנס-סיבירית, עם הרבנים חיים שמואלביץ (חתנו של ראש הישיבה הוותיק, הרב פינקל) ויחזקאל לוינשטיין, דרך סיביר לקובה שביפן שם שהו כתשעה חדשים עד שהיפנים נוכחו לראות כי למרבית הפליטים וביניהם בני הישיבה אין סיכוי להמשיך למדינה אחרת, והם הגלו אותם לשאנגחאי הסינית, שהייתה תחת כיבוש יפני, ובה הוקם גטו ליהודים שכונה "גטו שאנגחאי". ביפן ובשנגחאי זכו הפליטים בהכנסת אורחים מצד הקהילות היהודיות הספרדיות האמידות שבמקום, ובשנגחאי אף העמידה להם הקהילה העיראקית כמחסה את בית הכנסת בית אהרן.
בהגיעם ליפן, התעורר פולמוס השבת ביפן, העוסק בשאלה מתי חלים שבתות ומועדים בארץ זו, השוכנת בסמוך לקו התאריך הבינלאומי. עם מעברם לשאנגחאי שבסין, שביחס אליה אין חילוקי דעות, נפתרה הבעיה מאליה. אחרי המלחמה, היגרו תלמידי הישיבה לארצות הברית. חלק מהתלמידים נשארו בארצות הברית, ויסדו מחדש את ישיבתם בברוקלין, אך מרביתם המשיכו עם רבותיהם לארץ-ישראל (ראו להלן).
הישיבה בירושלים

בשנת תש"ד (1944) הקים ראש הישיבה, הרב אליעזר יהודה פינקל, את הישיבה מחדש, בשכונת בית ישראל בירושלים עם קבוצת בחורים מישיבות עץ חיים ותורה ויראה. ובשנת תש"ט הגיעו לירושלים גם בחורי ישיבת מיר ששהו בשנחאי יחד עם הרב יחזקאל לוינשטיין המשגיח של הישיבה בליטא ועם הרבנים ששרדו, בנוסף הצטרפו קבוצות של בחורים ואברכים חסידיים וירושלמים. כבר בראשית ימי הישיבה בירושלים נפתחה בה "חבורה" של ירושלמים תלמידי החזון איש, בראשות הרב משה יהושע לנדא והרב חיים ברים.
מתשכ"ה (1965) כיהן כראש הישיבה הרב בנימין ביינוש פינקל. אחרי מותו בשנת תש"ן (1990) הפך לראש הישיבה חתנו, הרב נתן צבי פינקל, אחרי פטירתו בשנת תשע"ב (2011) מונה בנו הרב אליעזר יהודה פינקל. ראש ישיבה משני הוא הרב יצחק אזרחי, החותם על מסמכי הישיבה תחת התואר "מראשי ישיבת מיר". עד לפטירתו בתשע"ו (2016) כיהן גם הרב רפאל שמואלביץ, בנו של ראש הישיבה הקודם הרב חיים שמואלביץ, כאחד מראשי הישיבה. לאחר פטירתו, הוכתר בנו הרב יעקב שמואלביץ לאחד מראשי הישיבה.
כמנהל רוחני בישיבה כיהן הרב חיים זאב פינקל בנו של ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל עד לפטירתו בשנת תשכ"ה ומאז כיהן כמנהל רוחני חתנו הרב אהרן דוד חדש בנו של ה'משגיח' הרב מאיר חדש. אחרי פטירתו בשנת תשפ"א (2021) מונה הרב בנימין פינקל למנהל הרוחני.
מספר הלומדים בישיבה גדל בעשרות השנים האחרונות ובפרט בתקופת כהונתו של הרב נתן צבי פינקל כראש הישיבה. בשנות התשעים למדו בישיבה כ-500 תלמידים.[דרוש מקור] בשנת ה'תשע"ז (2017) מוערך מספר התלמידים בין 8,000-7,000, למעלה מחציים נשואים ("אברכים"). ב-5 ביוני 2019 הוכרז על ידי רבני הישיבה כי הישיבה מונה 9000 תלמידים.
בעבר הישיבה לא גבתה שכר לימוד מתלמידיה. החל מאוגוסט 2013, בעקבות הקיצוצים בתקציב הישיבות, החלה הישיבה לגבות שכר לימוד מתלמידים חדשים. לרוב תלמידי הישיבה אין מקום בפנימיות הישיבה והם שוכרים על חשבונם חדרי מגורים באזור הישיבה.
העול הכלכלי של אחזקת הישיבה מוטל על כתפי ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל, שנוסע לחו"ל למטרת גיוס כספים לישיבה ומוסדותיה.
50% מתלמידי הישיבה שאינם נשואים הם מארצות הברית, ובערך 300 מאנגליה. כמו כן לומדים בה קבוצות של דוברי רוסית, צרפתית ועוד. השיעורים בישיבה נמסרים ב-5 שפות: עברית, יידיש, אנגלית, רוסית וצרפתית.
רוב תלמידי הישיבה מבוגרים יחסית, בני 23 ומעלה. רובם עוברים לישיבה מישיבות גבוהות אחרות.
על אף ריבוי הרבנים והלומדים בישיבות מיר, נפוצה בהן "שיטת מיר", שמייצגיה הבולטים הם הרב נחום פרצוביץ וכיום חתנו הרב אשר אריאלי. שיטת לימוד זו מתאפיינת בין היתר בדקדוק רב בלשון רש"י, והוצאת גדרים למדניים מדיוקים אלה. לרב נתן צבי פינקל הייתה שיטת לימוד אחרת, של התאמת דעות הראשונים לשיטתם במקומות אחרים.
מיר ברכפלד

סניף של הישיבה פועל ב"אחוזת ברכפלד" שבמודיעין עילית, והוא מכונה ישיבת "מיר ברכפלד". בראשות ישיבה זו עמד הרב אריה פינקל. מנהלה הוא שמריהו יוסף פינקל, בנו של הרב נתן צבי פינקל. בתחילת שנת הלימודים ה'תשס"ח מונה הרב נועם אלון, חתנו של הרב נתן צבי פינקל, כראש ישיבה משני המעביר שיעורים כלליים לבני הקיבוץ. לאחר פטירת הרב נתן צבי פינקל מונה הרב אלון לראש ישיבה לצד הרב אריה פינקל, ולאחר פטירתו הפך לראש הישיבה המרכזי בישיבה. המשגיח הוא הרב ראובן הכסטר.
בישיבה לומדים כ-600 תלמידים, בתנאי פנימייה. בנוסף להם לומדים בישיבה (ובבית מדרש נוסף בשכונה, 'שערי תפילה - היכל זרח') כ-280 אברכים. בישיבה הוקמה ספרייה גדולה, "אוצר ספרים", בשם "עזרת תורה" המכילה כ-16,000 ספרים תורניים.
הישיבה בארצות הברית

לאחר המעבר משאנגחאי לארצות הברית הקים הרב אברהם קלמנוביץ' עבור התלמידים ישיבה בברוקלין. חתנו הרב שמואל בירנבוים עמד בראש הישיבה מאז 1952 ועד פטירתו בינואר 2008. בנוסף כיהנו כראשי ישיבה הרב דוד קוויאט (מ-1976 ועד לפטירתו בסוף שנת 2009) והרב שרגא משה קלמנוביץ' (בנו של הרב אברהם). כיום עומדים בראשות הישיבה הרב אברהם יעקב נלקנבאום (חתנו של הרב אברהם קלמנוביץ'), הרב צבי יעקב ז'ולטי, הרב אשר דב בירנבוים (בנו של הרב שמואל) והרב אשר אליהו קלמנוביץ' (בנו של הרב שרגא משה). הישיבה ממוקמת בשכונת מידווד.