פיהררבונקר
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה

היטלר עבר להתגורר בפיהררבונקר ב-16 בינואר 1945, אליו הצטרפו מזכירו האישי, מרטין בורמן, בת זוגו, אווה בראון, יד ימינו ושר התעמולה, יוזף גבלס. אשתו של גבלס, מגדה גבלס וששת ילידיהם התגוררו בחלק העליון של הבונקר - הפורבונקר. שניים או שלושה תריסרי צוותי רפואה, מינהלה וצבא שהו בבונקר בזמן נתון, בהם מזכירותו של היטלר, טראודל יונגה, שומר הראש של היטלר, רוכוס מיש ואנשים רבים נוספים. תחילה, היטלר היה עוזב את הבונקר דרך מעבר ללשכת קנצלר הרייך, שם היה מכנס ועידות צבאיות עם עדכוניים יומיומיים, ולאחר מכן היה חוזר לבונקר לקראת הלילה. לאחר מספר שבועות שהתנהל ככה, היטלר עזב את הבונקר רק לעיתים רחוקות, מלבד טיולים קצרים שעשה בגן לשכת הקנצלר עם כלבתו, בלונדי. בעקבות הצוותים הרבים ששהו בו, הבונקר היה צפוף והאווירה בו העיקה מאוד על היטלר ואנשיו. היטלר נשאר בעיקר במפלס התחתון, שם היה שקט יותר ויכל לישון. ישיבות צבאיות התקיימו לאורך רוב הלילה, לעיתים עד לפנות בוקר. ב-16 באפריל החל הקרב על ברלין ובעקבות כך ב-20 באפריל, ביום הולדתו ה-56, היטלר יצא בפעם האחרונה בחייו למעל האדמה, שם העניק את צלב הברזל לנערים לחיילי הנוער ההיטלראי.
היטלר הכחיש את המצב הקשה ותקע את תקוותיו ביחידות שהיו תחת פיקודו של גנרל הואפן-אס-אס פליקס שטיינר. ב-21 באפריל, הורה היטלר לשטיינר לתקוף את יחידות הצבא האדום המקיפות את העיר באחד מהמבלט הצפוניים. כמו כן, היטלר הורה לארמייה התשיעית, מדרום-מזרח לברלין, לתקוף צפונה בהתקפת מלקחיים. באותו ערב הגיעו טנקי הצבא האדום לפאתי ברלין. להיטלר נאמר בוועידת המצב שלו שנערכה ב-22 באפריל שכוחותיו של שטיינר לא זזו, והוא נתקף זעם שהבין שהמתקפה לא עומדת להתבצע. הוא הכריז בגלוי בפעם הראשונה מאז תחילת המלחמה שהמלחמה אבודה והוא האשים את הגנרלים שלו. היטלר הודיע לאנשיו שהוא יישאר בברלין עד הסוף ואז יתאבד. רוב אנשי הצוות ששהו בבונקר כבר עזבו אותו ב-22 וב-23 באפריל, לפני כיבושה של ברלין על ידי הצבא האדום.
ב-23 באפריל, מינה היטלר את הגנרל הלמוט ויידלינג, שהיה מפקד קורפוס הפאנצר ה-56 (שהיה חלק מהארמייה התשיעית) למפקד ברלין. הצבא האדום שיפר את אחיזתו ביעדים רבלין בברלין עד ה-25 באפריל, למרות הפקודות שניתנו מהפיררבונקר. לא היה סיכוי שההגנה הגרמנית תוכל לעשות דבר מלבד לעכב את כיבוש העיר. היטלר זימן את פילדמרשל רוברט ריטר פון גריים שטס חד עם הטייסת הנאצית, האנה רייטש ממינכן לברלין כדי לקבל לידיו את הפיקוד על הלופטוואפה, במקום הרמן גרינג שהואשם בבגידה בהיטלר ובמדינה בעקבות ניסיון הפיכה נגד היטלר.
ב-28 באפריל הרמן פגליין, שהיה אחד ממקורביו של רייכספיהרר אס אס, היינריך הימלר, פגליין ברח מהבונקר בלווית שני לוחמים מדיוויזיית הלייבשטנדרטה. כשגברו חשדותיו הוא שלח פלוגת אנשי אס אס חמושים לנסות למוצאו. אנשי הפלוגה מצאו אותו נח בביתו שברובע שרלוטנבורג בברלין, שהצבא האדום עמד לכובשו, בעודו מתכוון להימלט לשוודיה או לשווייץ. משהוחזר ללשכתו של היטלר, ניטלה ממנו דרגת הגנרל והוא הושם במעצר. ניסיונו של פגליין לערוק עורר מיד את חשדו של היטלר גם לגבי הימלר, שנעדר גם הוא מברלין עוד מבוקר אות היום. להיטלר הגיע ידיעה ידיעה שנקלטה משידורי ה-BBC על ידי תחנת האזנה של משרד התעמולה, כי הימלר מנהל משא ומתן סודי עם הרוזן השוודי פולקה ברנדוט על כניעת כוחות גרמניה במערב לכוחותיו של הגנרל האמריקאי דווייט אייזנהאואר. היטלר, שלא הטיל ספק מעולם בנאמנותו המוחלטת של הימלר השתולל מזעם, ולאחר מכן שקע למשך זמן מה בעלפון חושים. לכך נצטרפה ידיעה נוספת שהגיעה לבונקר, כי הצבא האדום נמצא במרחק של גוש בניינים אחד מן הבונקר, וקרוב לוודאי שיכבוש אותו בבוקר ה-30 באפריל. היטלר החליט לשים קץ לחייו, נשא את אווה בראון לאישה, וערך את צוואתו הפוליטית. בצוואתו ציווה היטלר כי "לפני מותי אני מגרש מן המפלגה וכן מכל משרותיו הממלכתיות את הרייכספירר של האס.אס. ושר הפנים לשעבר, היינריך הימלר".
ב-29 באפריל, קצת אחרי השעה חצות, התחתן היטלר עם בת זוגו, אווה בראון בטקס אזרחי קטן בה נכחו מזכירותיו של היטלר ונאמנים נוספים. לאחר מכן, היטלר לקח את מזכירתו, טראודל יונגה והכתיב לה את צוואתו האישית והפוליטית והצוואה נחתמה ב-04:00 בבוקר של אותו יום. לאחר מכן היטלר הלך לישון בפעם האחרונה בחייו. באחר הצהריים של אותו היום, קיבל היטלר דיווח כי בן בריתו, מנהיג איטליה הפשיסטית, בניטו מוסוליני, הוצא להורג על ידי פרטיזנים. מוסוליני נתלה מגג תחנת דלק בעיר ושם התעללו אנשים רבים בגופתו. מאורעות אלה חיזקו ככל הנראה את נחישותו של היטלר לא לאפשר לו ולרעייתו לשמש מופע ראווה, כפי שכתב בצוואתו.
ב-30 באפריל, ב-02:30 הופיע היטלר במסדרון, בו חיכו לו כ-20 אנשים, רובם נשים, ונפרדו ממנו. הוא עבר מאחד לשני, לחץ את ידם ונכנס חזרה לחדרו. בצהריים של ה-30 באפריל 1945 נפרדו היטלר ואווה מצוות הבונקר ומאנשים נוספים כגון מרטין היידגר, יוזף גבלס, המזכירות השונות ומספר קציני צבא. מיד לאחר מכן הסתגרו השניים בחדר. היטלר ירה בראשו, ובראון בלעה גלולת רעל. גופותיהם של השניים הושלכו אל תוך בור שיצר פגז בחצר לשכת הקנצלר, שהייתה בטווח התותחים הסובייטים. נהגו של היטלר, אריך קמפקה, שפך על הגוויות שלהם מעט בנזין, והגופות נשרפו, כשמסביבם עומדים מספר קצינים נאצים ומצדיעים במועל יד, בטרם ייכנסו בחזרה לבונקר כדי להימלט מן ההפגזות.