stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 60
תוכניות עתידיות

החברה הלאומית לדרכים בישראל מתכננת לשדרג את הכביש בקטע שבין ירושלים לבאר שבע. לשם כך מתבצעות עבודות שיפוץ והרחבה במקטעים מסוימים, על מנת ליצור בו שני נתיבים לכל כיוון, וכן מתבצעות עבודות יישור והסדרה של הכניסות והיציאות בחלק זה של הכביש. בנוסף הוצבו רמזורים בצומת גוש עציון.
תוכניות עתידיות > פיצול הכביש

בדצמבר 2018 פרסם משרד התחבורה כי הוא מתכוון לעדכן את סימון הכבישים בישראל, ובתוך כך כביש 60 יפוצל למספר כבישים שונים.
הכביש יחולק לפי המקטעים הבאים:
מבאר שבע עד מחלף רוזמרין – יישאר  כביש 60 ארצי.
ממחלף רוזמרין עד מעבר קלנדיה – ללא מספר, כביש עירוני בירושלים.
ממעבר קלנדיה עד מחלף גבע בנימין –   כביש 45, ארצי.
ממחלף גבע בנימין עד שבי שומרון –   כביש 62, ארצי.
משבי שומרון עד מעבר מוקייבלה – ללא מספר, כביש בשטחי A ו-B.
ממעבר מוקייבלה עד עפולה –   כביש 712, אזורי.
מעפולה עד צומת נצרת –   כביש 68, ארצי.
מיכה אודנהיימר

| --- | --- |

אודנהיימר במאי 2017
 לידה:  24 במאי 1958 (בן 66) ברקלי, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל 
 מעסיק:  הארץ, ג'רוזלם ריפורט 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב מיכה אודנהיימר (נולד ב-24 במאי 1958) הוא עיתונאי, רב ופעיל חברתי. אודנהיימר ייסד את האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, ואת עמותת "תבל בצדק". ב-2012 נבחר כאחד ממאה היהודים המשפיעים בעולם על ידי מעריב, ה-Jerusalem Post ומגזין "מקור ראשון", בשל פעילותו בתחומים השונים.
חינוך

מיכה אודנהיימר נולד בברקלי וגדל כאורתודוקסי-מודרני בלוס אנג'לס.
הוא למד באוניברסיטת ייל, שם התמחה במדעי הרוח וב-1980 השלים בהצטיינות תואר ראשון בדת. בשנתו הראשונה באוניברסיטה השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים בישראל והחל להתעניין במוסד החסידות, לאחר שלמד עם הרב גדליהו אהרון קניג, ממנהיגי קהילת חסידי ברסלב. ב-1984 הוסמך אודנהיימר לרבנות בידי הרב משה פיינשטיין, והרב מיכאל בירנבאום, מישיבת 'מתיבתא תפארת ירושלים' בניו-יורק. הוא הושפע רבות ממשנתו ופועלו של הרב שלמה קרליבך. אודנהיימר מתאר את עצמו כאורתודוקסי פוסט-מודרני.
קריירה עיתונאית

אודנהיימר החל לעסוק בעיתונאות ב-1988, עם עלייתו לישראל. הוא כתב במשך זמן רב לעיתון "הארץ", ל-Jerusalem Report ולמגזין ארץ אחרת, ובנוסף כתב לעיתונים וושינגטון פוסט, Foreign Policy, London Times ולעיתונים נוספים. עבודתו העיתונאית התמקדה בעיקר בשני תחומים; דיווח מאזורי משבר ממדינות מתפתחות, ביניהן אתיופיה, סומליה, נפאל, בורמה, הודו, עיראק, אינדונזיה, בנגלדש, תאילנד והאיטי וטרנדים רוחניים וקבוצות דתיות חדשות בעולם היהודי.
אודנהיימר עבד באתיופיה בזמן עליית יהודי אתיופיה בשנים 91–1990 ודיווח ממבצע שלמה במאי 1991. כמו כן הוא היה באתיופיה בעת המרד באדיס אבבה.
כתיבתו על "היהודים האבודים של קווארה" שהתפרסם ב-Jerusalem Report, ביחד עם סרטו הטלוויזיוני שהוצג בערוץ 1, תרמו לעלייתם של כ-2000 יהודים אתיופים בשנים 1999–2000. על כך, אודנהיימר קיבל את פרס בוריס סמולר לעיתונאות. לאחר נסיעה לנפאל ב-2001, לאזורים שהוחזקו על ידי המאואיסטים, אודנהיימר היה הראשון שכתב על המרד המאואיסטי לעיתון אמריקאי מרכזי.
ב-2003, היה בעיראק וכתב ל'הארץ' מבגדד, קרבלה, נחף ומוסול, וכן מכורדיסטן העיראקית.
יהדות עכשווית

אודנהיימר היה בין הכותבים הראשונים שקראו להתמקד ולהדגיש את החיבור היהודי לצדק חברתי בהקשר של תהליכי כלכלה גלובלית.ב"יהדות וצדק חברתי בעידן של גלובליזציה", הוא מציג ביקורת על גלובליזציה נאו-ליברלית, בהתבסס על קריאה בתנ"ך המשלבת נרטיבים מרכזיים וסיפורים ידועים.
אודנהיימר כתב גם על חזרתה של רוחניות יהודית לחיי היומיום המודרניים, ובתוך כך על הרב אשלג, משיחיות חב"ד, עולם הישיבות האורתודוקסיות, חסידי ברסלב, רוחניות אתיופית, נטורי קרתא, יהדות רפורמית, רבי זלמן שכטר, הרב אברהם יצחק גרין ואישים וקבוצות נוספים.
בשנים 90–1988, אודנהיימר היה חלק מהקבוצה שייסדה את "אלול", בית המדרש הראשון שנוצר כשותפות בין יהודים חילוניים ודתיים.
פעילות הומניטרית > האגודה הישראלית ליהודי אתיופיה

האגודה האמריקאית ליהודי אתיופיה לקחה חלק במבצע משה ומבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה. ב-1993 האגודה בחרה באודנהיימר לייצג אותה בישראל במשך שנת פעילותם האחרונה, לאור תכנונם לסגור את האגודה עם תום מבצעי העליות מאתיופיה. במשך שנה זאת, אודנהיימר הגיע למסקנה שהדיור שניתן לעולים החדשים, וכן מדיניות החינוך של הממשלה הישראלית והסוכנות היהודית, לא יובילו לשילוב מוצלח של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.
במטרה להביא לרפורמות בסוגיות אלה, הוא ייסד את האגודה הישראלית ליהודי אתיופיה, בעזרתם של ניית שפירו, וויל רקאנט וסוזן פולאק מהאגודה האמריקאית. במשך חמש שנים אודנהיימר פעל לשינוי סוגיות שונות במדיניות הקליטה. האגודה עוררה מודעות בקרב החברה הישראלית והעולם היהודי, ולחמה עבור זכויות דיור, הנהגה דתית וסוגיות נוספות. כיום האגודה נקראת 'האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה', ומנוהלת על ידי צעירים מהקהילה האתיופית בישראל.
פעילות הומניטרית > "תבל בצדק"

ב-2006 ייסד אודנהיימר את עמותת "תבל בצדק", פלטפורמה יהודית-ישראלית לעבודה ופיתוח במדינות העולם המתפתח. תחילה התמקדה "תבל בצדק" בהתנדבות של ישראלים ויהודי התפוצות בעולם המתפתח. בתחילת 2008 החלה לעבוד באזורים הכפריים, תוך שימוש בחיזוק היכולת החקלאית כבסיס ליצירת הון ארגוני-קהילתי. בנוסף לתחום החקלאות, עבדה העמותה בשלושה תחומים נוספים: העצמת נוער, העצמת נשים והשכלה.
ביחד עם שותפה המרכזי, Nyanik Sansar, ארגון מקומי מקביל ל"תבל בצדק", כיום עובדת העמותה עם כ-25 אלף נפאלים תושבי הכפרים, אשר הושפעו ונפגעו מרעידת האדמה בנפאל ב-2015. קרוב לאלף מתנדבים ישראלים ויהודים השתתפו בתוכניות השונות של תבל בצדק.
בעקבות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, פעלה העמותה בשנים 2010–2014 במחנה החילוץ הגדול ביותר בפורט-או-פרנס, וכן באזורים הכפריים ליד העיר Leogane, במוקד רעידת האדמה. בשנים 2014–2016 פעלה "תבל בצדק" גם בבורונדי, אך הצוות נאלץ לעזוב עקב מתח פוליטי ואירועים אלימים במדינה.
בשנת 2021, זכה אודנהיימר בפרס בוני ציון.
הערות שוליים

1 2  האגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה, באתר www.iaej.co.il (ארכיון)
↑  Home | Tevel b'Tzedek, Tevel b'Tzedek (באנגלית)
↑  100 היהודים המשפיעים בעולם(הקישור אינו פעיל)
↑  הארץ - "Fear and Loathing in Burma"
↑  "Guest Columnist: Rebuilding Haiti". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2017-03-09.
↑  Odenheimer, Micha; Odenheimer, Micha (2002-04-07). "Where Stalin Has Admirers, and Maoists Fight On". The Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2017-03-09.
↑  Foreign Policy Magazine
↑  היהודים האבודים של קווארה (ארכיון)
↑  פרס בוריס סמולר לעיתונאות
↑  Odenheimer, Micha; Odenheimer, Micha (2002-04-07). "Where Stalin Has Admirers, and Maoists Fight On". The Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2017-03-09.
↑  "Such Fragile Threads". Haaretz (באנגלית). 2003-11-21. נבדק ב-2017-03-09.
↑  מגזין Tikkun
↑  מגזין Shm'a
↑  "Tikkun olam in Hebrew". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2017-03-09.
↑  Odenheimer, Micha (2012-11-09). "What Jews and Israelis Can Bring to International Development Work". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2017-03-09.
↑  "We don't need experts to know about climate change". The Times of Israel (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-03-09.
↑  רבי יהודה אשלג - "Latter-day luminary"
↑  "Harvard' of the Haredim". Haaretz (באנגלית). 2005-01-01. נבדק ב-2017-03-09.
↑  חסידי ברסלב - "Everybody dance now" (ארכיון)
↑  "Holding Fast to Their Faith". Haaretz (באנגלית). 2005-06-12. נבדק ב-2017-03-09.
↑  נטורי קרתא - "We do not believe. We will not follow" (ארכיון)
↑  "Wise Guy, Wise Man". Haaretz (באנגלית). 2005-10-02. נבדק ב-2017-03-09.
↑  - בית מדרש אלול אלו ואלו, באתר www.elul.org.il
↑  Jerusalem still burning (ארכיון)
↑  Nyayik Sansar, Nyayik Sansar (ארכיון)
↑  Our Nepal 'Home Away From Home' Is In Ruins - Now, We Must Rebuild
↑  "Burundi on the brink: It's a Jewish Issue". The Times of Israel (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-03-09.
↑  Micha Odenheimer | Repair the World, Repair the World (באנגלית)
שרה העצני-כהן

| --- | --- |

העצני-כהן, 2016
 לידה:  18 באוגוסט 1983 (בת 41) קריית ארבע, ישראל 
 שם לידה:  שרה העצני
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר התיכון על שם מיי בויאר  האוניברסיטה העברית בירושלים  המכללה למדינאות 
 מפלגה:  הליכוד 
 בן זוג:  אלקנה כהן
 מספר צאצאים:  4
 
שרה העצני-כהן (נולדה ב-18 באוגוסט 1983) היא פעילה חברתית ישראלית, יו"ר תנועת "ישראל שלי" העוסקת בקידום הציונות ובהסברה ישראלית.
קורות חייה

העצני נולדה וגדלה בקריית ארבע, לקדמיאלה, קצינת ביקור סדיר, ובועז העצני. סבה מצד אביה אליקים העצני היה מראשוני מתיישבי קריית ארבע וחבר הכנסת. התחנכה בבית ספר חילוני שבעיר הולדתה, ובכיתה ט' עברה ללמוד בתיכון בויאר שבירושלים.
בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים ותקשורת, ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובוגרת המחזור הראשון של המכללה למדינאות. שימשה מנהלת חינוכית של תנועת בית"ר העולמית. חברת מרכז הליכוד.
ב-2012, בעקבות הצטרפותם של איילת שקד ונפתלי בנט למפלגת הבית היהודי, התמנתה העצני-כהן לראשות "ישראל שלי", יחד עם שחר קוטינסקי (שפרש כעבור כשנה). בפעילותה בתנועה שמה דגש על מאבק ב-BDS ומאבק בקמפיין הדה-לגיטימציה נגד ישראל. במסגרת פעילותה רואיינה לתוכניות טלוויזיה ורדיו וכתבה מאמרי דעה לעיתונות.
ב-2016 זכתה העצני-כהן בפרס "רוח ציון ליזמות צעירה" של פרס מוסקוביץ' לציונות על פעילותה ב"ישראל שלי".
החל מ-2017 כותבת טור שבועי ב"מקור ראשון" וב"ישראל היום".
ב-2023 מונתה לחברה בוועדת ההיגוי של המשמר הלאומי של ישראל.
חיים אישיים

מתגוררת בירושלים, נשואה לאלקנה כהן ואם לארבעה. גיסה הוא האמן דוד (דוכי) כהן.
לקריאה נוספת

הודיה כריש-חזוני, "ישראל שלה", מגזין נשים, 12 בספטמבר 2014
הערות שוליים

↑  אגף חינוך וחברה - צוות המחלקה, באתר מועצה מקומית קרית ארבע חברון
1 2   הילו גלזר, מה רוצים הימנים? ריאיון עם שרה העצני־כהן, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2016
↑  ישראל שלה, מקור ראשון, 12 בספטמבר 2014
↑  הודיה כריש חזוני, ישראל שלה, מקור ראשון, מוסף נשים
↑  נימוק ועדת הפרס באתר פרס מוסקוביץ' לציונות, 2016.
↑  מוטי קסטל, המשמר הלאומי של בן גביר יוצא לדרך: אלו שמות חברי הוועדה, באתר עכשיו 14, 30 במאי 2023.
מימין: שרה העצני-כהן, גלעד שר, יגאל דילמוני, טליה ששון ואטילה שומפלבי, 2020
חוקי כישוף בבריטניה

באנגליה, סקוטלנד, ויילס ואירלנד נחקקו ברצף מספר חוקים לגבי כישוף, אשר גם הגדירו עונשים על עיסוק בכישוף, ומאוחר יותר, על העמדת פנים כעוסק בכישוף, או טענה לגבי צד שלישי שהוא עוסק בכישוף.
חוק הכישוף של 1542

במאות ה-16 וה-17, מתחים דתיים היו בשיאם, ובמסגרת מלחמות הדת גם העלו על הכתב איסורים ועונשים חמורים על כישוף. הנרי השמיני, מחוק משנת 1542, היה הראשון שהגדיר כישוף כפשע מדיני (לעומת פשע דתי), וקבע על עיסוק בכישוף עונש מוות, והחרמת כל רכוש המורשעים.
החוק גם ביטל זכות שהייתה ידועה כ"הטבת הכמורה", שלפיה כמרים יכלו למגר את עונשם של מורשעים בכישוף אשר מסוגלים לקרוא קטע מן התנ"ך. בנו של הנרי, אדוארד השישי, ביטל את החוק הזה ב-1547.
חוק הכישוף של 1563

החוק נגד העלאה באוב, קסמים וכישופים (An Act Against Conjurations, Enchantments and Witchcrafts) נחקק בתחילת שלטונה של אליזבת הראשונה. חוק זה היה במובנים מסוימים רחום יותר כלפי מורשעים בכישוף מקודמו, והטיל עונש מוות רק במקרים שנגרם נזק; על עבירות פחותות נגזרו עונשי מאסר בבית הכלא. גם חוק זה ספציפית ביטל את "הטבת הכמורה".
חוק הכישוף הסקוטי של 1563

על פי החוק הסקוטי משנת 1563, גם העיסוק בכישוף וגם התייעצות עם מי שעוסק בכישוף הם שניהם פשעים שעונשם מוות. חוק זה נשאר בתוקף עד 1735, כשהוא בוטל על ידי בית הלורדים בעקבות חוק הכישוף של 1735.
חוק הכישוף של 1604

ב-1604, שנה לאחר עלייתו של ג'יימס לכס מלכות אנגליה, הורחב החוק האליזבתני וגזר מוות על כל עוסק בכישוף, עם או בלי הוכחת נזק. כישוף תחת חוק זה כלל כל הידברות עם רוחות או חיות לוויה. צייד המכשפות מתיו הופקינס הסתמך על חוק זה בפעילותו.
המשמעות של החוקים של אליזבת וג'יימס הייתה הסרת תחום הכישוף מאחריותה של הכנסייה והכנסתה לחוק הפלילי תחת ריבונותם של בתי משפט ממלכתיים של המשפט המקובל. על פניו, זה הבטיח למואשמים הליכים נאותים, ושריפה על המוקד הוצא מן החוק, למעט במקרים של הרשעה בכישוף וכן ב"בגידה קטנה", שעל פי המשפט המקובל כוללת כל בגידה באדם בעל סמכות גבוהה יותר מהבוגד. רוב המורשעים נתלו. כל מכשפה אשר הורשעה בעבירת כישוף מינורית (עבירה שעונשה שנת מאסר), והואשמה פעם שנייה - דינה מוות.
חוק הכישוף הסקוטי של 1649

במהלך שנות ה-1640, האספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד וועדת הקירק שידלו למען אכיפת והרחבת חוק הכישוף משנת 1563, אשר היה בסיס למשפטי המכשפות שהתנהלו באותן שנים. ב-1649 המשטר הפרסבטריאני ששלט בסקוטלנד באותה תקופה חוקק סדרה חוקים שנועדו לאכוף ציות דתי, והפכו לעבירות מעשי חילול השם, עבודת אלילים ועל הכאת או קללת הורים. בכלל אלה, היה גם חוק חדש נגד כישוף שאשרר את החוק הקיים מ-1563 והרחיב אותו לכלול את מי שנועץ עם "השדים ואת רוחות מלווים", עליהם ייגזר עונש מוות.
חוק הכישוף של 1735

חוק הכישוף של 1735 סימן היפוך עמדות מוחלט. עונשים על עיסוק בכשפים, כפי שנתפש באופן מסורתי, ובתקופה זו התחיל להיחשב על ידי רבים מבעלי ההשפעה כפשע בלתי אפשרי, הוחלפו על ידי עונשים על העמדת פנים בעיסוק בכישוף. אדם שטען שיש בידו הכוח לזמן רוחות, או לנבא את העתיד, או להטיל לחשים, דינו היה להיענש כנווד או כרמאי, ועונשו קנס או מאסר. החוק הוחל על כל בריטניה, ובזאת ביטל גם את החוק הסקוטי משנת 1563 והחוק האנגלי מ-1604.
החוק מ-1735 נותר בתוקף בבריטניה עד אמצע המאה ה-20, ועדיין היו נשים שנשפטו והורשעו בעטיו בשנות ה-1940, ביניהן הלן דנקן. הוא בוטל לבסוף עם חקיקת חוק המדיומים המזויפים של 1951.
חוק המדיומים בוטל ב-26 במאי 2008 במסגרת תקנות להגנת הצרכן שהוחלו בעקבות הנחיות של האיחוד האירופי שיטות סחר ושיווק לא הוגנים.
חוקים אחרים

חוק דיכוי הכישוף של 1957 בדרום אפריקה, אשר עדיין בתוקף, מבוסס על חוק הכישוף האנגלי של 1735.
לקריאה נוספת

John Newton and Jo Bath (eds), Witchcraft and the Act of 1604 (Leiden, Brill, 2008) (Studies in Medieval and Reformation Traditions, 131)
P G Maxwell-Stuart, The Great Scottish Witch-Hunt (Tempus, Stroud, 2007)
Brosseau Gardner, Gerald (2004), The Meaning of Witchcraft, Red Wheel/Weiser, ISBN 978-1-57863-309-8
Gibson, Marion (2006), "Witchcraft in the Courts",  in Gibson, Marion (ed.), Witchcraft And Society in England And America, 1550–1750, Continuum International Publishing Group, pp. 1–9, ISBN 978-0-8264-8300-3
Larner, Christine (1981), Enemies of God, ISBN 0-7011-2424-5
הערות שוליים

↑  Gibson 2006, p. 1
↑  Brosseau Gardner 2004, p. 254.
↑  Gibson 2006, pp. 3–4.
↑  Larner 1981, p. 78.
↑  Anentis Witchcraftis, "The Scottish witchcraft act." Church history 74.1 (2005): 39. online
↑  Gibson 2006, pp. 5–6.
↑  J. R. Young, "The Covenanters and the Scottish Parliament, 1639-51: the rule of the godly and the 'second Scottish Reformation'", E. Boran and C. Gribben, eds, Enforcing Reformation in Ireland and Scotland, 1550-1700 (Aldershot: Ashgate, 2006), ISBN 0754682234, pp. 149-50.
↑  Gibson 2006, p. 7
↑  Consumer Protection from Unfair Trading Regulations 2008 Schedule 4
↑  "There may be trouble ahead" BBC News, 18 April 2008
↑  "Witchcraft Suppression Act 3 of 1957" (PDF). Government of South Africa.
↑  "The 1957 Witchcraft Act". Quackdown. 29 באוגוסט 2011. אורכב מ-המקור ב-2017-06-27. נבדק ב-2017-10-26. {{cite web}}:  (עזרה)
יצחק תוויאור

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1943 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 בפברואר 2025 (בגיל 81)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1983–2025 (כ־42 שנים) 
 עיסוק:  פסנתרן, מלחין, מנצח
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה בתחום הציונות 
 
יצחק תוויאור (18 בספטמבר 1943, י"ח באלול ה'תש"ג – 7 בפברואר 2025, י' בשבט ה'תשפ"ה) היה פסנתרן, מלחין ומנצח ישראלי. זכה ב-2012 בפרס היצירה בתחום הציונות,  על יצירתו "חזון העצמות היבשות".
ביוגרפיה

יצחק תוויאור נולד בחיפה בי"ח אלול תש"ג, 18 בספטמבר 1943 לרוזה ולאברהם ויכודץ.
תוויאור גדל בחיפה. בגיל שבע התחיל את דרכו המוזיקלית וכבר בנעוריו בלט בכישרונו בתחום. לאורך שנות לימודיו המוזיקליים תוויאור זכה לתמיכת קרן התרבות אמריקה-ישראל. תוויאור הוא בוגר קונסרבטוריון דוניה ויצמן בחיפה כתלמיד של רחל כץ.
בגיל 14 ניגן ב"תוכנית בכורה" בקול ישראל והשתלב בתוכניות המוזיקליות של הרדיו. בגיל 16 התקבל לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים לשנת לימודים שנייה במלגה מלאה ולמד אצל הפסנתרנים ג'רום לבנטל ועליזה הרץ. בגיל 20 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב אצל פרופסור אילונה וינצה-קראוס בתואר אמן.
תוויאור השתלם בז'נבה אצל פרופסור הילדברנד בקונסרבטוריון של ז'נבה ואצל הפסנתרן פיטר ברנרד פויטוונגר בלונדון.
ביוגרפיה > קריירה

תוויאור הופיע ברסיטלים בתחנות רדיו באירופה ובכלל אלה באמסטרדם, בבריסל, בז'נבה, בציריך, במינכן, בדבלין ובפרנקפורט. הוא גם הופיע כסולן עם התזמורת הסימפונית ירושלים, עם התזמורת הסימפונית חיפה ועם תזמורת רופאי הילדים של גרמניה. תוויאור הקליט במשכנות שאננים בירושלים ובגרמניה מבחר יצירות של בטהובן, שופן, ברהמס, באך, מוסורגסקי, ליסט ועוד. בשנת 1983 תוויאור הופיע ברסיטל באוניברסיטת ניו יורק לציון 150 שנה להולדת ברהמס וניגן מבחר מיצירותיו של המלחין.
בשנת 1985 נתן תוויאור סדרת הרצאות, שכללו ביצועים בפסנתר, באוניברסיטת נירנברג על הנושא "תולדות המוזיקה". כמו כן הופיע תוויאור בסדרת רסיטלים בערים רבות בגרמניה, בהן דרמשטאדט, נירנברג, נויוויד, מינכן וקולבושובה וכמו כן בארצות הברית: בניו יורק, בטמפה, בפלורידה, בשיקגו, בדנוור, בקולורדו ועוד.
בישראל, תוויאור לימד מוזיקה בבתי ספר תיכוניים וניצח על מקהלות רבות. הוא ניהל וניצח על תזמורת האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1971–1974. תוויאור היה ממקימי הקונסרבטוריון הראשון בכרמיאל ב-1975. ב-1980 היה תוויאור המנהל של פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון. בין השנים 1989–1997 תוויאור הרצה על תולדות המוזיקה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1967 הכיר תוויאור את בת זוגו לחיים ליאורה והם החליטו להקים את ביתם על שלוחה של הר מירון ונתנו למקום את השם "חמדת ימים". לזוג נולדו שלושה ילדים והם סבים לשמונה נכדים. כולם מתגוררים בחמדת ימים.
הזוג תוויאור הקים בחמדת ימים מרכז למוזיקה והחל משנת 1981 הוא מבצע רסיטלים בביתו שבישוב. עשרות אלפי מאזינים מכל שדרות החברה, תיירים, נוער וחיילים, פוקדים את הסטודיו של הפסנתרן לרסיטלים ולקונצרטים קאמריים. כמו כן נערכו שם גם פסטיבלים של מוזיקה וינאית ומרתון יצירות שוברט עם מיטב הזמרים והנגנים.
ביוגרפיה > כמנצח על יצירותיו

תוויאור למד ניצוח וקומפוזיציה אצל נעם שריף בישראל, אצל הנס סווארובסקי באוסטריה, אצל פרנקו פררה באיטליה ואצל מילן הורווט בזלצבורג. הוא ניצח בישראל על התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובגרמניה על התזמורת הפילהרמונית של נירנברג, התזמורת הסימפונית של הוף ועל תזמורת הרדיו הגרמנית.
בין היתר ניצח תוויאור על תזמורות סימפוניות ומקהלות בישראל ומחוצה לה, שביצעו את יצירותיו לציון אירועים ממלכתיים-היסטוריים. 
לרגל ט"ו באב הופיע תוויאור בחמדת ימים, עם המקהלה הקאמרית תל אביב.
ב-2008, לרגל יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל, הופיע תוויאור בביירוית ובנירנברג שבגרמניה עם התזמורת הפילהרמונית של נירנברג ועם מקהלות אורטוריו מירושלים וזמיר מביירויט.
ב-2010 הופיע תוויאור במטה האומות המאוחדות בניו יורק לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה עם התזמורת הפילהרמונית של נירנברג ועם מקהלות אורטוריו מירושלים וזמיר מביירויט.
ב-2011 לרגל יום הידידות צרפת-גרמניה באנסי, צרפת הופיע תוויאור עם תזמורת הרדיו הגרמנית ומקהלות טבעון וזמיר.
בשנים 2011 ו-2014 ניצח תוויאור בקונצרטים לציון יום הזיכרון לשואה במוסדות האומות המאוחדות בז'נבה עם תזמורת הרדיו הגרמנית ומקהלות טבעון וזמיר.
ב-2014 הופיע תוויאור בשידור ישיר בטלוויזיה של בוואריה, גרמניה, לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה עם תזמורת רדיו בוואריה ועם מקהלות זמיר וטבעון.
ב-2015, לציון 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל וגרמניה, הופיע תוויאור עם התזמורת הסימפונית חיפה ועם מקהלות משגב הגליל וזמיר; כמו כן הופיע תוויאור לכבוד אותו אירוע בביירויית ובהוף עם התזמורת הסימפונית של הוף.
בשנת 2017 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של קליש בפולין במסגרת פסטיבל "שלוש התרבויות".
ב-2018 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של לבוב באוקראינה במסגרת פסטיבל "וירטואוזיטה".
יצירותיו

תוויאור הלחין 8 אורטוריות לתזמורת סימפונית, מקהלה וסולנים :
"שמע ישראל" (2003), "חזון העצמות היבשות" (2004), "בהר סיני" (2006), "באחרית הימים" (2007), "חכמת שלמה" (2011)," בדמייך חיי" (2012), "ואתחנן" (2014) "בארץ המוריה" (2015).
ראו גם

פרס היצירה בתחום הציונות
דינה אברמסון

| --- | --- |

דינה אברמסון
 לידה:  20 ביוני 1982 (בת 42) מתתיהו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  המכללה האקדמית ספיר 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  Dina_Abramson
 
דינה אברמסון (נולדה ב-20 ביוני 1982, כ"ט בסיוון ה'תשמ"ב) היא עיתונאית, פובליציסטית ושחקנית ישראלית. אברמסון כותבת טורי דעה, שימשה ככתבת בערוץ הראשון ובערוץ 2 ומגישה בתוכנית הלילה של ערוץ 20.
ביוגרפיה

הוריה עלו לארץ בשנת 1979 מארצות הברית כדי להקים את היישוב מתתיהו ושם נולדה. לאחר מכן עברו ההורים להתגורר ביישוב בית אל שבבנימין שם העבירה את ילדותה. בגיל 16 החלה לשדר בערוץ 7 תוכנית לבני נוער. הראיון הראשון שעשתה היה עם הזמר יהודה גלאנץ שכיכב באותה תקופה. בגיל 18 עברה לגור בעוטף עזה וביישוב נצרים שבגוש קטיף שם התגוררה עד לביצוע ההתנתקות בקיץ 2005.
בגיל 19 אברמסון הופיעה ושיחקה בהצגת יחיד בשם "מאז שנפלת" העוסקת בעולמם של מתבגרים בציבור הדתי לאומי, הצגה שרצה 6 שנים[דרוש מקור].
חיים אישיים

בספטמבר 2014 התחתנה בשנית. באפריל 2016 נולדה לה בת.
הערות שוליים

↑  דינה אברמסון, "מחסום לא יעצור את האמת", באתר nrg‏, 13 ביולי 2005
↑  אמיר בוחבוט, איתי שטרן, דינה אברמסון וקלמן ליבסקינד (נצרים), נצרים: רוב התושבים כבר התפנו, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2005
↑  מחוברות 2, ynet
↑  נבי סאלח, באתר רשת(הקישור אינו פעיל, 20.12.2019)
↑  אביאל מגנזי, בג"ץ: מדוע לשאול טובלות במקווה אם הן רווקות?, באתר ynet, 4 בספטמבר 2012
↑  דינה אברמסון, מוצש, מרד החתונות שלי, באתר ynet, 9 באוגוסט 2012
↑  אייטם חתונות, תוכנית הבוקר של אורלי וגיא, ערוץ 10, 5 במאי 2013
↑  להתחתן בלי להוציא מיליונים, עושים סדר חדש, עם בן כספית, כאן חינוכית, 30 באוקטובר 2014
↑  עדי רם, קריאות ברשת: עזרו לעודד ומירב להתחתן, באתר ynet, 15 במאי 2014
↑  הדס נתנאל, זוג מבקש עזרה באינטרנט למימון החתונה שלו, וואלה!, 24 במרץ 2014
↑  רחלי מושקוביץ, עושות עסק, ערוץ 7, 4 בנובמבר 2015
↑  אתר קבוצת הפייסבוק דתיות עסקיות מדברות
↑  אלכסנדר כץ, לראשונה בישראל: אתר המיועד לחדשות טובות בלבד, באתר אייס, 11 באפריל 2016
↑  אתר המומלצים
↑  אביטל טרקיאלטאוב, דינה אברמסון מונתה לעורכת מדור יהדות במאקו, כיפה, 29 בדצמבר 2016
↑  נדב פולק. מה עשו אנשי הציונות הדתית בנתניה?, כיפה, 18 ביוני 2017
↑  יהדות, ‏ועידת המחר של הציונות הדתית, באתר ‏מאקו‏, 19 ביוני 2017
↑  הקורס לשיווק דיגיטלי, היחידה ללימוד המשך ולימודי חוץ, הטכניון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415449505171  VIAF: 312152743010327731008   WorldCat (עם VIAF): 312152743010327731008
שפה עליונה נוקשה

שפה עליונה נוקשה (stiff upper lip) הוא ביטוי אנגלי המיוחס לאדם המפגין קור רוח, אומץ, חוזק וסטואיות במצבי מצוקה, ונוהג איפוק עצמי רב בהבעת רגש. הביטוי נאמר לרוב כחלק מהציווי: "שמור על שפה עליונה נוקשה", והוא משמש בדרך כלל לאפיון התכונה של הבריטים להישאר נחושים וחסרי רגש בעת התמודדות עם מצוקה. מקור הביטוי הוא הנטייה של השפה העליונה לרעוד כסממן חיצוני לפחד, ולפיכך ההנחיה לשמור על שפה עליונה נוקשה משמעה - אין להסגיר רגשות של פחד.
דוגמאות

המקרים הבאים מצוטטים לעיתים קרובות להדגמת הביטוי "שפה עליונה נוקשה".
סר פרנסיס דרייק השלים סבב של משחק כדורת לפני שהסתער על הארמדה הספרדית ב-1588 והנחיל לה תבוסה.
במהלך קרב ווטרלו, דיווחו הרגוע של הרוזן מאוקסברידג' לדוכס מוולינגטון לגבי פציעותיו, כאשר הוא איבד את רגלו בעקבות פגיעתו מכדור תותח.
שירו של רודיארד קיפלינג "אם--" ( If—), אשר פורסם לראשונה ב-1910, מבטא נאמנה את האידיאל הטמון בביטוי.
במהלך טביעתה של אוניית המלחמה בירקנהד בשנת 1852, התייצבו החיילים שעל הספינה בשורות לאורך הסיפון, ואיפשרו לנשים ולילדים לעלות ראשונים על סירות ההצלה ולהימלט מטביעה, בשעה שהם עצמם נמצאו בסכנת חיים.
בשנת 1912, במהלך משלחת טרה נובה לאנטארקטיקה, קפטן לורנס אוטס, אשר היה מודע לכך שבריאותו הפגומה פוגעת בסיכויי ההישרדות של שלושת חבריו, עזב בשלווה את האוהל ובחר במוות בטוח באומרו, "אני רק יוצא החוצה לזמן מה".
בשנת 1912, במהלך הטביעה של ספינת הטיטניק, קברניט הספינה קפטן אדוארד סמית' ניהל את פינוי הנוסעים אל ספינות ההצלה המועטות שהיו בנמצא, בטרם טבע ביחד עם הספינה ועם מרבית הנוסעים ואנשי הצוות.
בשנת 1982, על סיפון טיסה 009 של בריטיש איירווייז מלונדון לאוקלנד, קברניט המטוס אריק מודי, אשר הבין שכל ארבעת מנועי המטוס השתנקו ופסקו מלפעול בגלל אפר וולקני, הודיע לנוסעים: "יש לנו בעיה קטנה. כל ארבעת המנועים עצרו. אנחנו עושים כמיטב יכולתנו כדי להתניע אותם שוב. אני סמוך ובטוח שאתם לא מצויים במצוקה גדולה מדי". הטיסה הונחתה בשלום תוך נחיתת חירום.
בשנת 1989, טיסה 232 של יונייטד איירליינס סבלה מתקלת מנוע קטסטרופלית שהפכה את כל מערכת ההידראוליקה לבלתי פעילה, וכתוצאה מכך המטוס היה כמעט בלתי נשלט, למעט מצערות המנוע. קפטן אל היינס שמר על חוש הומור בריא לכל אורך האירוע, כפי שניתן היה לשמוע בבירור על גבי מקליט הקול של תא הטייס. הצוות, יחד עם נוסעים שהיו טייסים מחוץ לתפקיד ומהנדסי טיסה, הצליחו להנחית את המטוס בנמל התעופה Sioux Gateway באיווה. בתרחישי סימולציה של האירוע, אף צוות מעולם לא הצליח להגיע לשדה התעופה, והאירוע מצוטט לעיתים קרובות כאחת הדוגמאות הטובות ביותר לניהול משאבי צוות במצב חירום.
ראו גם

סבר
לקריאה נוספת

Thomas Dixon (2015). Weeping Britannia: Portrait of a Nation in Tears. Oxford University Press. ISBN 978-0199676057.
הערות שוליים

1 2 3  Keep a stiff upper lip Phrases.org.uk. Retrieved 20 February 2011
↑  "The myth of the stiff upper lip", BBC
↑  "Stiff upper lip". World Wide Words. 2006-08-19. נבדק ב-2013-02-04.
↑  "Ian Hislop's Stiff Upper Lip". Metro. 2 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Spartans and Stoics – Stiff Upper Lip – Icons of England" (אורכב 12.12.2009 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 20 February 2011
↑  מודה על נפשי הבלתי מובסת, באתר ynet, 31 בינואר 2010