stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריות הקשר על פיגועי 11 בספטמבר
גישות מרכזיות

תאוריות הקשר נובעות, בדרך כלל, מפקפוק באמינותה של הגרסה הרשמית לאירועים, יש לציין כי ביקורת על הגרסה הרשמית כשלעצמה, אינה מאששת או מאשרת את קיומה של תאוריית קשר. מתוך מגוון תאוריות הקשר שהועלו, הגרסאות הקיצוניות ביותר מאוגדות במסגרת "התנועה לגילוי האמת על אירועי 11 בספטמבר" ("The 9/11 Truth Movement"). הגרסה המתונה, שאינה מצהירה בפירוש על תאוריית קשר, טוענת כי רשויות הממשל, הכוללות את הצבא וקהילת המודיעין, פעלו בצורה בלתי מספקת, בניסיונם למנוע את ההתקפות. מרחיקי הלכת מבין המתונים טוענים כי הוועדה לחקר האירועים טייחה את המחדלים הללו, הכוללים את אדישות מכוונת של גורמים שונים בממשל נוכח התראות מוקדמות על המתקפה. ישנן שתי קטגוריות מרכזיות של תאוריות קשר מוצהרות:
1. אנשי מפתח בממשל ובקהילת הביטחון של ארצות הברית "נתנו לזה לקרות בכוונה". קרי, בידי רשויות הביטחון האמריקניות היה ידע מוקדם על המתקפה (יש מגוון דעות על רמת הפירוט והוודאות של מידע זה) ופעלו כדי להחליש את מערך ההגנה של ארצות הברית, לאור רצונם לוודא את הצלחת התקפת טרור המסיבית על אדמת המולדת.
2. אנשי מפתח בממשל ובקהילת הביטחון של ארצות הברית "עשו את זה בכוונה". כלומר, הם תכננו את המתקפה (יש מגוון דעות לגבי מהות תוכנית זו), ובסופו של דבר, שליחיהם גם ביצעו אותה.
חלק מהתאוריות אף נותנות רשימה של אנשים שכיהנו במשרה כזו, שאישרה להם לתכנן או לאפשר את ביצוע ההתקפות. רשימת החשודים הזו, משתנה בהתאם לתאוריית הקשר הספציפית.
הראיות לתאוריות הקשר בדרך כלל לקוחות ממאגרי מידע פתוחים לציבור בגישה של "צירוף חלקי הפאזל השונים". המקורות כוללים דיווחי חדשות על פעילות הממשל, הטרוריסטים וכמות רבה של חומר מצולם. חלק מהביקורת מופנה כלפי גופי התקשורת הגדולים שדיווחו על עובדות מסוימות מבלי לטרוח לברר את הקשר ביניהם. במקרים מסוימים, תומכי תאוריית הקשר מעריכים את הדיווחים המוקדמים של כלי התקשורת שלאחר זמן הוצהרו כלא מדויקים, מוטעים או פשוט נשכחו, כאמינים יותר מהדיווחים המאוחרים.
הטענות בדרך כלל מדברות על ההיתכנות התאורטית וראיות נסיבתיות לנכונות תאוריה מסוימת ולחלופין על חוסר ההיתכנות התאורטית והראיות נגד הגרסה הרשמית. מכיוון שרוב בעלי התאוריות דורשים המשך חקירה בלתי תלויה של האירועים, הטענה המקובלת היא שגרסתם היא רק יותר סבירה מהגרסה הרשמית ולאו דווקא אמת צרופה.
המשך הערך יסקור את מגוון הטענות העיקריות שבדרך כלל מועלות על ידי תומכי תאוריות הקשר השונות בצורה חופפת ולעיתים סותרת.
הטענה המרכזית

בניגוד לגרסה הרשמית שעל פיה הטרוריסטים הצליחו מעבר לציפיותיהם, תומכי תאוריות הקשר למיניהן מאמינים כי ההתקפות השיגו בדיוק את מטרת המתכנן האמיתי של המתקפה - הממשל האמריקני. בין המניעים העיקריים שהוצעו ניתן למנות את: הגברת הנוכחות הצבאית של ארצות הברית במזרח התיכון (נוכחות, שלטענתם מעניקה לארצות הברית יותר שליטה על מקורות הנפט והגז הטבעי של האזור); הגדלת תקציב הביטחון לצבא ולשירותי המודיעין בעשרות אחוזים; ההגבלות החדשות על זכויות אזרח (המוצגות כהתקפה על חוקת ארצות הברית); ורצון כללי לשלוט על העולם בעזרת כוח צבאי. בראייתם, אירועי 11 בספטמבר, היוו הזדמנות פז עבור חלקים מסוימים בשלטון האמריקאי, להשיג מטרות מפתח בנושאי יחסי חוץ, ביטחון ופנים שהוצבו לפני המתקפה.
רבים מצביעים על כתבים של אסטרטגים מהחוג הנאו-קונסרבטיבי, המראים כי אירועי 11 בספטמבר היו במקרה הטוב בגדר משאלת לב שלהם ובמקרה הגרוע ברשימת ההצעות האופרטיביות שלהם. המקור שצוטט תדיר בעניין זה הוא מסמך בשם: "הבנייה מחדש של מערך ההגנה האמריקאי" ("Rebuilding America's Defenses") שנכתב במכון המחקר "פרויקט המאה האמריקאית החדשה". המסמך מתאר אסטרטגיה גלובלית, הדומה מאוד, לדעת התומכים, לאסטרטגיית המלחמה בטרור שהוצגה על ידי ממשל בוש לאחר ההתקפות. המשפט המצוטט ביותר הוא "תהליך הטרנספורמציה, אפילו אם יביא לשינוי מהפכני, סביר שיהיה ארוך ביותר, אלא אם כן יקרה איזה שהוא אירוע קטסטרופלי שישמש כזרז כדוגמת פרל הארבור חדש". על בסיס משפט זה, העלו דויד ריי גריפן ואחרים טיעון לפרשנות מסוימת להתקפה היפנית על פרל הארבור ב-1941. לדבריהם, רוזוולט לא רק התגרה ביפנים כדי שיתקיפו, אלא גם איפשר למתקפה להתרחש, וזאת כדי להעניק לגיטימציה לכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. התומכים בתאוריות הקשר מאמינים כי אירועי 11 בספטמבר מהווים לצורך העניין "פרל הארבור חדשה" (נלל"ב), ויש המוסיפים לטעון כי ההתקפות תוכננו על ידי המרוויחים מתוצאותיהם (עאז"ב).
תקדימי העבר

כדי לבסס את הטענה שממשלת ארצות הברית תסכים לביים התקפת טרור בשטחה כדי ליזום סכסוך צבאי, תומכי תאוריית הקשר הצביעו על מבצע נורת'וודס כתקדים אפשרי. מטרת התוכנית שהוצגה על ידי משרד ההגנה לממשל קנדי ב-1962 נועדה להביא למצב של תמיכה ציבורית רחבה בפעולה צבאית נגד המשטר הקובני בראשות פידל קסטרו. התוכנית הציעה מגוון של פעולות טרור מבוימות ואמיתיות על אדמות ארצות הברית וקובה, אך נדחתה בסופו של דבר על ידי ממשל קנדי ולא בוצעה.
מידע מוקדם

תאוריה אחת גורסת כי נציגים בממשל ובמגזר הציבורי ידעו על המתקפה מראש ולא פעלו כדי למנוע אותה. השר לאיכות הסביבה לשעבר בממשלת בריטניה, מייקל מיכר, הציע אפשרות דומה. התאוריה אינה טוענת שמישהו בממשל היה מעורב בהתקפות עצמן, אלא רק שהיה ברשותם מידע מוקדם מספק על מנת למנוע אותן.
מידע מוקדם > מודיעין

זמן קצר לאחר המתקפה, עו"ד דייוויד שיפרס (David Schippers), שעמד בראש ועדת חקירה שמונתה על ידי בית הנבחרים בהליך הדחת הנשיא ביל קלינטון, הצהיר כי הממשל האמריקני קיבל אזהרה מפורשת ב-1995 על התקפה עתידית על בניין ממשלתי, וכי שלושה סוכני FBI אמרו לו שחשפו תוכנית אפשרית לפיגוע באזור דרום מנהטן.
לדבריו, כאשר אותם סוכנים דיווחו זאת לממונים עליהם הם תודרכו להתעלם מהעניין ואף אוימו בתביעה. דויד שיפרס הצהיר כי "חמישה שבועות לפני אסון 11 בספטמבר,[דרושה הבהרה] עשיתי כל מאמץ להשיג את התובע הכללי, ג'ון אשקרופט כדי לשתפו בחששותי. על פי הדיווח של שיפרס, אשקרופט אמר לו כי אין זו דרכם להתחיל חקירות מלמעלה.
שיפרס טען כי המידע מ-1995 כלל אזהרה על פיגוע באזור דרום מנהטן בעזרת מתקן גרעיני.
הסופר ויליאם נורמן גריד, כלל את סיפורו של שיפרס במאמר שכותרתו "האם ידענו מה מגיע?". על פי הכתבה, שלושה סוכנים פדרליים איששו כי המידע שניתן לשיפרס היה ידוע בתפוצה רחבה בארגוני הביון האמריקניים טרם 11 בספטמבר.
העיתונאי, קורט וולדון טען כי למעלה משנה לפני ההתקפות, יחידת מודיעין צבאית מסווגת הידועה בשם "Able Danger" זיהתה את מוחמד עטא ועוד שלושה מחוטפי המטוסים לעתיד, כחשודים בחברות בתא של ארגון אל-קאעידה בארצות הברית.
היחידה המליצה כי המידע יגיע לידי ה-FBI, אולם הפיקוד הבכיר דחה המלצה זו.
חוקר מטעם הפנטגון, תומאס גימבל, בדו"ח בן 71 עמודים שהוגש למשרד ההגנה בספטמבר 2006, דחה טענות כי היחידה הצבאית הנ"ל חשפה מידע שיכל למנוע את ההתקפות, באומרו כי המידע לא היה מבוסס דיו. היחידה לא זיהתה את מוחמד עטא ולא אף חבר אחר בהתקפות. למעשה, טוען הדו"ח, היחידה לא הוציאה תחת ידה שום מידע מודיעיני קונקרטי שניתן לפעול על פיו.
בהתייחסו לדו"ח הפנטגון, העיתונאי וודלון אמר: "הדו"ח מכפיש את שמם של בכירים בצבא שהיה להם האומץ לתאר את המאמץ שנעשה לעקוב אחרי אל-קאעידה לפני אירועי 11 בספטמבר". סגן יו"ר ועדת החקירה הרשמית, תומאס קין, אמר כי הוא מקווה כי הדו"ח ישים קץ לדיון על Able Danger. "אחרי זה אני לא יודע לאן זה עוד יכול ללכת".
בכירים בפנטגון טענו, כי מצאו עוד שלושה אנשים שזוכרים דיווח מודיעיני שזיהה את מוחמד עטא כטרוריסט שנה לפני המתקפה.
סוכן ה-FBI ג'ון אוניל, מומחה לענייני אל-קאעידה, הזהיר מפני איום אפשרי של אל-קאעידה על אדמת ארצות הברית, בשנה שלפני ההתקפות. אוניל פרש מתפקידו באמצע 2001 לאחר שמקור בלתי מזוהה הדליף מידע לעיתון הניו יורק טיימס על חקירת מקרה שאירע 13 חודשים קודם לכן. אוניל עבר להיות ממונה על הביטחון במרכז הסחר העולמי. גופתו נמצאה בהריסות המגדל הדרומי.
האשמת היהודים בפיגועים

תאוריית קשר הנפוצה מאוד בעולם המוסלמי, היא שמאחורי הפיגוע עמדו היהודים וישראל. לפי תאוריה זו, ב-11 בספטמבר נעדרו מעבודתם במגדלי התאומים יהודים רבים, שקיבלו התרעה מוקדמת על הצפוי להתרחש. בעיתון המצרי אל-אהראם התפרסמו ראיות רבות למעורבותו לכאורה של המוסד בפיגועים. העדר יהודים שנפגעו בהם, לטענתו של אל-אהראם, מכירה כללית של מניות שבוצעה בידי יהודים יומיים קודם, ההשערה שרק ארגון כמו המוסד, המרושת היטב בארצות הברית, יכול היה לחדור כך את הביטחון האמריקני ועוד. טענות דומות, כולל מניין משוער של היהודים שנעדרו מעבודתם באותו יום וכן מידע על ישראלים שנעצרו בארצות הברית בעקבות הפיגוע, הושמעו בידי מקורות ערביים רבים, חלקם רשמיים.
על פי התאוריה, ישראל קיוותה להרוויח מהסטת זעמה של ארצות הברית לעבר העולם המוסלמי. הוכחה לכך שישראל לא בוחלת בפעילות מסוג כזו מוצאים מעלי התאוריה באירועי העסק הביש. אז ניסתה ישראל לפגע במטרות מערביות במצרים, בתקווה לערער את הקשרים בין מצרים למערב.
בניגוד לתאוריית הקשר, בין ההרוגים היו חמישה אזרחי ישראל וכ-270 עד 400 יהודים. בנוגע להיעדרותם של יהודים רבים מעבודתם ביום הפיגוע, ההסבר לכך הוא בתאריך העברי של אותו היום, כ"ג באלול, שבוע לפני ראש השנה זמן בו יהודים רבים מוסיפים לתפילתם בבוקר את הסליחות.
לקריאה נוספת

יונתן מיכאל, מה קרה ב-11 בספטמבר? איך נפלו מגדלים? קול האמת על קשר השקר, הוצאת קול האמת, 2002.
דרור איסר, את זה לא תשמעו בתקשורת: פיגועי 11 בספטמבר - מדוע הגרסה הרשמית לא נכונה?, הוצאת סיפור פשוט, 2018.
הערות שוליים

↑  Lev Grossman,‏ Why the 9/11 Conspiracy Theories Won't Go Away, באתר מגזין טיים, 3 בספטמבר 2006
↑   חוץ לארץ, 20 שנה ל-11 בספטמבר: מה עומד מאחורי תיאוריית הקונספירציה הכי מצליחה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2021
↑  ניתן לראותו כאן עם כתוביות בעברית
↑  תיעוד מצולם: כך נראתה ההתרסקות בפנטגון, באתר ynet, 16 במאי 2006
↑  Prominent Arabs blame 9-11 on Jews, באתר WorldNetDaily,‏ 10 בינואר 2002
| פיגועי 11 בספטמבר |
| --- | --- | --- |
| רקע | ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר • פעולות החילוץ בתאומים • השפעות הפיגועים • תאוריות הקשר • הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר |  |
| חטיפות המטוסים | טיסה 11 של אמריקן איירליינס • טיסה  175 של יונייטד איירליינס • טיסה 77 של אמריקן איירליינס • טיסה 93 של יונייטד איירליינס |  |
| אמנות ותרבות | 9/11 ההבדל הקטן • Tears in Heaven ‏• האדם הנופל • התייר ממגדלי התאומים • האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר • האנדרטה הלאומית לטיסה 93 • האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים (ירושלים) • הנפת הדגל בגראונד זירו • מגדלי התאומים (סרט) • טיסה 93 (סרט) • 11 בספטמבר (סרט) • פסטיבל הסרטים טרייבקה • צייטגייסט • הספירה • 9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא |  |
| שונות | מרכז הסחר העולמי • מגדל החירות • מגדלי התאומים • גראונד זירו |  |
בארי קורבין

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1940 (בן 84) למיסה, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס טק  Monterey High School 
 http://www.barrycorbin.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לאונרד בארי קורבין (באנגלית: Leonard Barrie Corbin; נולד ב-16 באוקטובר 1940) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמוריס מיניפילד בסדרת הטלוויזיה "חשיפה לצפון", אשר זיכתה אותו בשתי מועמדויות רצופות לפרס אמי.
תפקידים בולטים נוספים שלו היו בסדרת הטלוויזיה "דאלאס" (1979–1984), "שגעון על תנאי" (1980) "משחקי מלחמה" (1983), (2007), "מגרש ביתי" (2003–2009) "ארץ קשוחה" (2007), "המפענחת" (2007–2012), "ילוסטון" (2021) ו"טולסה קינג" (2022).
ביוגרפיה

אמו של קורבין נתנה לו את שמו האמצעי בארי על שם הסופר ג'יימס מתיו ברי. אביו קילמר קורבין היה פוליטיקאי ועורך דין בסנאט של טקסס. הוא שיחק פוטבול לזמן קצר בכיתה ח', אך עד מהרה עבר לאמנויות, כולל שיעורי משחק ובלט. הוא סיים את בית הספר התיכון מונטריי בלאבק, טקסס. קורבין למד אמנויות תיאטרון באוניברסיטת טקסס טק בלאבק.
בגיל 21 הוא הצטרף לחיל הנחתים האמריקאי, שירת שנתיים ואז חזר לאוניברסיטה.
קריירה

קורבין החל את הקריירה שלו בשנות ה-60 של המאה ה-20 כשחקן שייקספירי, אבל היום סביר יותר שישחק בתפקיד השריף, המנהיג הצבאי או דמות סמכותית אחרת, אם כי מדי פעם, הוא גילם גם נבלים רצחניים. לצופי הקולנוע, הוא זכור היטב כגנרל ברינגר ב"משחקי מלחמה", דודו של ג'ון טרבולטה בוב דייוויס ב-Urban Cowboy (אנ') משחקו יחד עם קלינט איסטווד ב-Any What Way You Can (אנ') ורוסקו בראון, סגנו של יולי ג'ונסון במערבון Lonesome Dove (אנ') הנודע.
מ-1979 עד 1984, קורבין הופיע במספר פרקים של "דאלאס" בתור השריף פנטון וושבורן. בשנת 1983, הוא השתתף במיני סדרת הטלוויזיה "ציפורים מתות בסתר". קורבין גילם את פיט איש המניות של מרי קרסון, שמלמד את הבנים של בני הזוג קלייר איך לגזוזר כבשים בתחנת הכבשים האוסטרלית הענקית של דודתם, דרוגדה.
מ-1990 עד 1995, קורבין גילם את האסטרונאוט לשעבר ומנהיג העסקים המקומי מוריס מיניפילד ב"חשיפה לצפון", תפקיד עליו קיבל מועמדויות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
מ-2007 עד 2012, קורבין הופיע בתפקיד החוזר של קליי ג'ונסון, אביה של סגנית המפקדת ברנדה לי ג'ונסון (קירה סדג'וויק) ב"המפענחת".
קורבין שיחק את התפקיד של גנרל קארוויל במשחקי וידאו שפותחו על ידי אולפני ווסטווד: ב-1998, Red Alert: Retaliation; בשנת 2000, Command & Conquer: Red Alert 2; ובשנת 2001, Command &amp; Conquer: Yuri's Revenge.
מ-2003 עד 2009, קורבין שיחק את ווייטי דורהאם, מאמן הכדורסל של טריי היל רייבס בסדרת הדרמה "מגרש ביתי". היה לו גם תפקיד בסרט "ארץ קשוחה" ב-2007.
בשנת 2020, לקורבין היה תפקיד אורח חוזר בתור אוורט אקר בסדרה "סמוך על סול" .
חיים אישיים

קורבין גר בחווה עם בתו, שאנון רוס (ילידת 1965), ונכדו. שאנון אומצה כתינוקת; אמה הביולוגית, שניהלה רומן עם קורבין, מסרה את הילדה לנציגות הבית המתודיסטית בסן אנטוניו מבלי לספר לקורבין על ההריון. קורבין מצא את שאנון ביוני 1991, כשהייתה בת עשרים ושש.
הוא התחתן עם מארי אליזה סבון ב-1965, איתה נולד לו בן, ברנרד קורבין (נולד 1970). הם התגרשו ב-1974.
ב-1976 התחתן עם סוזן ברגר, ממנה נפרד ב-1992. יחד יש להם שני בנים: ג'ים בארי קורבין (נולד ב-1979) וכריסטופר קורבין (נולד 1982).
מאז 2015 הוא נשוי לג'ו קורבין, אשתו השלישית.
קורבין זכה בתחרויות רכיבה על סוסים רבות. חלק ניכר מזמנו הפנוי הוא בילה ברכיבה על סוסים ובטיפול בבקר בחווה הקטנה שלו ליד פורט וורת'. הוא עסק בצדקה במשך שנים רבות, כולל רודיאו והיותו דובר של הקרן הלאומית לאלופציה אראטה. בשנת 2006, הוא השתתף בחגיגות המאה ללאבק.
בספטמבר 2011, הוענק לקורבין פרס על מפעל חיים מפסטיבל הסרטים של אסטס פארק באסטס פארק, קולורדו. היכל התהילה של הסרטים של טקסס צרף את קורבין כחבר ב-8 במרץ 2012. בשנת 2014, הוא נכנס למוזיאון הלאומי למורשת מערבית רב-תרבותית.
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | משחק | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | The Pandora Directive | ג'קסון קרוס | שיחק פעיל הסוכנות לביטחון לאומי שחוטף ומאיים להרוג את הדמות הראשית במרדף אחרי חפץ חייזר. |
| 1996 | Steven Spielberg's Director's Chair | סוהר |  |
| 1998 | Red Alert: Retaliation | גנרל בן קרוויל |  |
| 2000 | Command & Conquer: Red Alert 2 | גנרל בן קרוויל (גנרל תורן) / התגרויות אמריקאיות | שיחזר את תפקידו כגנרל קארוויל מ-Red Alert עם תפקיד גדול בהרבה בסיפור. המשחק גם הציג מספר סרטי קולנוע שזייפו את תפקידו ב-WarGames . |
| 2001 | Command &amp; Conquer: הנקמה של יורי | גנרל בן קרוויל | הוא שיחק את גנרל קארוויל פעם נוספת בחבילת ההרחבה הזו מ-2001 ל-Command & Conquer: Red Alert 2 . |
| 2017 | Madden NFL 18: Longshot | האנק ג'יימיסון |  |
| 2018 | Madden NFL 19: Longshot Homecoming | האנק ג'יימיסון |  |
הערות שוליים

↑  Hall, Michael (בינואר 2021). "The Seven Ages of Barry Corbin". Texas Monthly. נבדק ב-14 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tech Players". Life '62. Texas Tech University. 1962. p. 42. Every role was major in 'Five Fingers.' Bob Adams, Pat Eakins, Barry Corbin and Durward Jacobs were cast. reprinted in La Ventana. Vol. 37. Texas Tech University. 1962. hdl:2346/48702.
↑  "Northern Exposure: Barry Corbin biography". אורכב מ-המקור ב-2006-10-01.
↑  "Outstanding Supporting Actor in a Drama Series". emmys.com. נבדק ב-12 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "One Tree Hill". TVGuide.com (באנגלית). נבדק ב-2024-06-16.
↑  "The Official Barry Corbin Site – Achievement". barrycorbin.com. אורכב מ-המקור ב-9 במאי 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cangialosi, Jason. "Estes Park Film Festival: Barry Corbin’s Lifetime Achievement Award." www.milehighcinema.com, (אורכב 24.04.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Hall of Fame Inductees". National Multicultural Western Heritage Museum. נבדק ב-5 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347679005171  PLWABN: 9810610457205606  BNE: XX1541160  BnF: cb14166431z (data)  GND: 1030450412  ISNI: 0000 0001 1446 6440  LCCN: no2003049713  SNAC: w61k20pq  SUDOC: 242344003  VIAF: 66158331   WorldCat (עם VIAF): 66158331
בית הקרן הקיימת על יד בית דגן

תבנית:מבנה
קבוצת לוחמי פלמ"ח ליד מקום הפיצוץ בו נהרג דוד ברנדוין בבית הקרן הקיימת ליד בית דגן
שלט הסבר באתר בית קק"ל בצומת בית דגן
שלט של עיריית ראשון לציון באתר ההנצחה של בית הקרן הקיימת ליד צומת בית דגן
שרידי בית הבאר בבית הקרן הקיימת ליד צומת בית דגן
אנדרטה למגיני בית הקרן הקיימת ליד בית דגן, במלחמת העצמאות
בית הקרן הקיימת ליד צומת בית דגן (אז: בית דג'אן) היה מוצב עברי חשוב בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות ששכן על תוואי הדרך ההיסטורית בין יפו לבין ירושלים. הערבים בפיקודו של חסן סלאמה התקיפו אותו מספר פעמים ואף הצליחו לפוצץ אותו אך לא לכובשו.
רקע היסטורי

בית "הקרן הקיימת" היה בית בודד בן שלוש קומות, כ-650 מטרים ממערב לצומת בית דגן ולתחנת המשטרה הבריטית שהייתה שם. השטח עליו נבנה הבית, שהתפרס משני צידי כביש ירושלים תל אביב, נקנה בשנת 1922 על ידי הקרן הקיימת, אך הוחלף עם ערבי מיפו תמורת שטח בגודל דומה בצמוד לנחלת יהודה. הערבי בנה במקום את הבית והפעיל בו בית חרושת לסיגריות. בשנת 1930 מכר הערבי את הבית ורוב השטח לחיים שוגרמן שקיים במקום פרדס. לאחר ששוגרמן הסתבך בחובות הוצא הבית למכירה כדי לכסות חוב לו היה ממושכן לזכות בנק ברקליס ובנק אשראי. לאחר שכבר הוצעו הצעות לקנייה מצד גורמים ערביים, שכנע המרכז החקלאי את דירקטוריון הקרן הקיימת לישראל לקנות את השטח, בגלל החשיבות האסטרטגית של הבית. פנחס רוטנברג ובנק ברקליס הבטיחו לקרן הקיימת הלוואות נוחות כדי שיוכל לקנות את השטח. השטח נקנה בידי חברת הימנותא ונמסר לעיבוד לידי קיבוץ מעלה החמישה.
מלחמת העצמאות

עם פרוץ מלחמת העצמאות קיבל המקום ובייחוד הבית, חשיבות אסטרטגית רבה. הוא חלש על הדרך הראשית ליפו וממנה, חלש על הצומת החשוב למושבות הדרום והיה עמדת הגנה חשובה לדרך הביטחון מולדת - ראשון לציון.
בתחילת המלחמה הייתה במקום יחידת מילואים של הפלמ"ח. ב-5 בינואר 1948 הצליחו חבלנים ערבים להתקרב לבניין בחסות גשם שוטף מבלי שהמגינים יבחינו בהם ולהניח חומר נפץ לידו. בהתפוצצות נפרץ אחד החדרים בקומה התחתונה ואחד מאנשי הפלמ"ח, דוד ברנדויין, נהרג. בתגובה חדר כוח פלמ"ח ב-8 בינואר 1948 לכפר בית דג'אן ופוצץ בו בית ששימש אכסניה לתוקפים. בית הקרן הקיימת בוצר והוטמנו מוקשים סביבו. בפעילות זו נהרגו עוד שני אנשי פלמ"ח ממוקש שהתפוצץ לידם.
ב-17 בפברואר 1948 החליף כוח של חטיבת גבעתי בסדר גודל של מחלקה את אנשי הפלמ"ח. יום לאחר מכן הטילו הערבים ממכונית חבית נפץ שלא התפוצצה. ב-27 בפברואר 1948 הטילו חבית נוספת שהתפוצצה והרסה את המרפסת הפונה לכביש. הערבים חזרו על פעולה זו ב-29 בפברואר 1948 ונזק נוסף נגרם לבניין.
בניית מוצב ההגנה החפור וההתקפה הראשונה

פצצות החבית שהוטלו על הבניין גרמו לו נזקים והיה חשש סביר שבאחד הניסיונות יצליחו הערבים לפוצץ את הבית כולו. מול חשש זה החליט מטה חטיבת גבעתי להקים מוצב הגנה חפור צמוד לבית, אליו יוכלו המגינים לסגת בעת הצורך. בניית המוצב נעשתה במהירות. ב-11 במרץ 1948 הגיעה למקום שיירה עם חמרי ביצורים, דחפור וארבעים פועלים ובחיפוי המגינים הקימו תוך יום ארבעה בונקרים מוקפים חומת עפר גבוהה ובה עמדות מבוצרות. פעילות זו לא נעלמה מעיניו של חסן סלאמה והוא החליט לתקוף בטרם תושלם בניית המוצב.
בליל שבת, 13 במרץ 1948, כשהפועלים ומארחיהם הסבו למסיבת קבלת שבת, החלה ההתקפה הגדולה. הערבים פתחו בהתקפת הטעיה ממערב אך ההתקפה העיקרית הייתה אמורה להתחיל ממזרח, בפיקודו של מפקד גרמני.
הפועלים האזרחים נשכבו על הארץ והמגינים תפסו עמדות בבניין. הכוח העיקרי שהתקיף ממזרח עלה על מוקשים ונתגלה. בראשו היו חבלנים עם חומר נפץ כדי לפוצץ את קיר הבניין ולחדור דרכו. אש המגינים הניסה אותם והם סירבו לחזור למרות קללותיו של המפקד הגרמני[דרוש מקור]. עם שחר נסוגו הערבים עם 3 הרוגים ו-6 פצועים. מהמגינים לא נפגע איש.
בסריקת המקום למחרת נתגלו כלי נשק, תחמושת ומטעני חומר נפץ. כן נתגלה תת מקלע גרמני מסוג שמייסר שנמסר במתנה למפקד החטיבה, שמעון אבידן.
פיצוץ הבניין וההתקפה השנייה

חסן סלאמה החליט לשנות את שיטת הפעולה. הוא תכנן התקפה רחבת היקף. בשלב הראשון יפוצץ הבית בהפתעה על ידי משאית עמוסת חומר נפץ. לאחר הפיצוץ תחל הסתערות על הריסות הבית ולאחר מכן על הבונקרים. באותו זמן יחסמו כוחותיו את הדרכים המובילות לבית הקרן הקיימת ממקוה ישראל ומראשון לציון. הוא גייס לשם כך 400 לוחמים מכפרי הסביבה בפיקודם של שני מפקדים גרמנים, 3 חיילים בריטים עריקים, ו-5 יוגוסלבים.
ב-19 במרץ 1948 נסתיימה בניית המוצב החפור והוחל בהעברת הציוד אליו מהבית. חשובה ביותר הייתה העברת מכשיר האלחוט שאיפשרה העברת ידיעות למפקדה לאחר שקווי הטלפון נותקו על ידי הערבים. עשרים המגינים היו עסוקים בתרגול נסיגה מהירה מהבית למוצב החפור.
בשעה 17:45 התקרבו לבית הקרן הקיימת מכוון צומת בית דג'אן שתי מכוניות - ג'יפ ומשאית דודג' עמוסה ב-500 ק"ג של חומר נפץ, שהייתה קשורה אליו בכבל ברזל. בהגיע המכוניות למרגלות הבית הן נעצרו. כבל הגרירה נותק, נהג המשאית כיוון אותה לעבר גדר הבית וקפץ ממנה לפני שנתקלה בגדר. לפני שהצליח השומר בעמדת המרפסת לפתוח באש קפץ נהג המשאית על הג'יפ והמפעילים נמלטו לכוון יאזור. השומר צעק בקול "חבית" והאנשים פינו במהירות את הבית ותפסו עמדות במוצב. כעבור שתי דקות נשמע קול פיצוץ אדיר והבית קרס.
קבוצה קטנה של מגינים תפסה עמדות בהריסות הבית לקדם את פני ההתקפה. חסן סלאמה צפה על האזור מבנין מטוויה שנמצא 1,500 מטר צפונית לבית הקרן הקיימת.
עם רדת החשיכה נורתה רקטה מכוון בנין המשטרה ונפתחה אש מקלעים ומרגמות על הבית. בחיפוי זה החלו מאות ערבים להסתער בקריאות "איטבח אל יאהוד". המגינים פתחו באש מדויקת ובזריקת רימונים ועצרו את הגל הראשון של ההתקפה. לאחר מכן נסוגו המגינים למוצב. הערבים תקפו שוב ו"כבשו" את הריסות הבית ממנו החלו להיערך להתקפה על המוצב.
בשעה 22:00 החל גל ההתקפה על המוצב. המגינים פתחו באש חסכונית ומדויקת וגל ההתקפה הזה נשבר. המפקד הגרמני שהבחין בתגובת האש הדלילה הסיק שמצבם של המגינים אבוד וקרא להם בגרמנית: "אתם מוקפים ואין לכם תחמושת. נתייחס אליכם כאל שבויים לפי אמנת ז'נבה, התמסרו בחיים ותישארו בחיים. אני נותן לכם חמש דקות!".
מפקדת גבעתי שקבלה את ההודעה על ההתקפה ארגנה שתי תגבורות. תגבורת משוריינת מכוון ראשון לציון נתקלה בצומת באש תופת של הערבים ומאש מתחנת המשטרה על ידי בריטים ששתפו אתם פעולה ונאלצה לסגת. המגינים היו כלאחר ייאוש ובקשו לסגת. בתקופת השפל הזאת הצליחה תגבורת של גבעתי עמוסה בנשק ובמרגמה להגיע ממולדת ולחבור למגינים. מיד הוגברה עוצמת האש והופעלה המרגמה שפגעה בריכוזי הערבים שסירבו לצאת להתקפה נוספת למרות קללותיו של המפקד הגרמני. עם עלות השחר נסוגו הערבים מהמקום.
תוצאות ההתקפה

העיתונות הערבית פרסמה מיד לאחר ההתקפה כי: "בית הקרן הקיימת פוצץ, כל היהודים שהיו בו נקברו תחת ההריסות ומצאו בו את מותם".
לאחר שהסתבר שהיהודים עדיין במקום הסביר חסן סלמה את כישלונו בכך ש-150 לוחמים שלו לחמו נגד 600 יהודים וכי הקרב הוכרע לאחר שהגיעה תגבורת יהודית דרך מנהרה סודית ממקווה ישראל אשר נמצאת במרחק ארבעה קילומטרים.
הבריטים דרשו מהיהודים להתפנות מהמקום כי התנועה בכביש הייתה חשובה להם לפני עזיבתם את הארץ. לבסוף הושג הסכם שהבריטים יחזיקו כוח ליד הריסות הבית והיהודים יישארו במוצב. יחסי ידידות התפתחו בין הבריטים והיהודים במקום.
עם כיבוש יאזור במבצע חמץ נשבר המצור על בית הקרן הקיימת. כוח גבעתי נפרד מהמקום והוחלף על ידי כוח מחטיבת קרייתי. ב-14 במאי 1948 פינו הבריטים את בניין המשטרה בצומת ומסרוהו לערבים. באותו יום כבשו אותו היהודים והערבים נסוגו כמעט ללא קרב. בחיפוש במקום נמצא מטען חומר נפץ של 500 ק"ג שהיה אמור להיות מופעל על ידי מנגנון הפעלה הקשור בחוט. למרבית המזל ניתק החוט בעת ההתקפה.
לאחר כיבוש המשטרה נפתח הצומת למושבות הדרום ונפסק הצורך להשתמש בדרך הביטחון.
במקום בית הקרן הקיימת הוקמה אנדרטה בשנת 1949. במשך שנים רבות היה הבניין נטוש ומוזנח. האתר עבר שיפוץ בשנת 2014 על ידי עיריית ראשון לציון.
ראו גם

הדרך ההיסטורית יפו-ירושלים
לקריאה נוספת

חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959.
יוסף אוליצקי, ממאורעות למלחמה, הוצאת מפקדת ההגנה בתל אביב, 1949.
אלתר ולנר: חמושים לפני המחנה - סיפורה של הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1984
הערות שוליים

↑  הודעת מכירה ממשרד המוציא לפועל תל אביב, דבר, 30 באפריל 1937
↑  גבריאל א' אלכסנדר, ‏ייסודה של חברת הימנותא בע"מ ותפקידיה הראשונים, קתדרה 68, יוני 1993, עמוד 93
↑  יוסף כ"ץ, בחזית הקרקע, הוצאת מאגנס, 2001, עמ' 172
↑  איש הגנה נהרג בבית דגון, דבר, 6 בינואר 1948
↑  ד"ר אבי ששון, ‏סמל מלחמת השחרור הוא חירבה, באתר גלובס, 26 בנובמבר 2000
יד זיכרון למגיני בית הקרן הקיימת על יד בית דגן במלחמת העצמאות
אבי בטלהיים

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1952 (בן 72) ישראל חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תקופת הפעילות:  מ-1974
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
בטלהיים מראיין את הזמרת והפסיכולוגית חני דינור.
אָבִי בֵּטֶלהַיְם (נולד ב-8 במאי 1952) הוא עיתונאי ועורך ישראלי, חתן פרס סוקולוב לשנת 1984.