stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוחמה אלבג
הערות שוליים

↑  פרופ׳ רוחמה אלבג, באתר האוניברסיטה הפתוחה
1 2  רחלי מלק-בודה, ללכת שבי אחריהם, מקור ראשון, מוסף שבת, 31 במאי 2015
↑   רוחמה אלבג, מה מסוכן הדבר לראות במו עינינו את מקום חלומותינו, באתר הארץ, 13 במרץ 2018
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏נוף ילדותם: המסע של רוחמה אלבג, בעקבות גדולי הספרות העברית, באתר מעריב אונליין, 16 בפברואר 2015
↑  רוחמה אלבג, דיוקנו של אמן כאיש צעיר – על מחוז הולדתם של הסופר שמחה בן-ציון ובנו הצייר והסופר נחום גוטמן. עיונים בספרות ילדים,, באתר מרכז לוין קיפניס, ‏גיליון מס' 29 תשע"ט
↑  רוחמה אלבג, הביצה שהתחפשה לדן פגיס – אפשרות של אחרות. עיונים בספרות ילדים, 26, 39-27., באתר מרכז לוין קיפניס לספרות ילדים, ‏גיליון מס 26 2016
↑  מערכת משואה, כנס בינלאומי לציון 80 שנה למבצע ברברוסה, באתר משואה המכון הבינלאומי לחקר השואה, ‏2021
↑  מערכת הכנס, במלאת 100 שנה לפטירתו של מנדלי מוכר ספרים, באתר כנס בין קאפולי לאודסה – ראשית ואחרית בתולדותיו של מנדלי מוכר ספרים., ‏דצמבר 2017
↑  אשכול נבו, לאה איני ויניב איצקוביץ': הרשימה הארוכה של פרס ספיר 2024, באתר ynet, 24 בנובמבר 2024
↑   רונן טל, הסופרת רוחמה אלבג: "בעיני סבתא הייתי אלוהים, כי אני לבנה", באתר הארץ, 22 ביוני 2023
↑   עופר אדרת, 101 חטופים, 358 ימים דודתה של לירי אלבג: "אני כל הזמן שואלת איך חיים בתופת, מתחת לפני הקרקע, במנהרות האפלות", באתר הארץ, 28 בספטמבר 2024
↑  רוחמה אלבג, מחכים לאליהו וסיפורים אחרים, באתר גוונים, ‏1997
↑  רוחמה אלבג, אל המקום - בדרכים בעקבות ספרים, באתר סימניה, ‏2015
↑   עלית קרפ, זאת לא צריך בשבילה חורים, באתר הארץ, 20 בפברואר 2024
↑  רוחמה אלבג, גאלה, גאלה בואי, באתר סימניה, ‏1996
↑  מערכת הלקסיקון, רוחמה אלבג-סופרת חוקרת ומרצה, באתר לקסיקון הקשרים לספרים ישראליים, ‏1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522757005171  BnF: cb17023245s (data)  ISNI: 0000 0000 7038 3466  LCCN: n97096992  SUDOC: 257975330  VIAF: 1759910   WorldCat (עם VIAF): 1759910
חוק הגנת השכר

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  20 במרץ 1958
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ח באדר תשי"ח
 גוף מחוקק:  הכנסת השלישית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 247, עמ' 86
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הכלכלה והתעשייה
 מספר תיקונים:  30
 נוסח מלא:  חוק הגנת השכר, תשי"ח-1958
 
חוק הגנת השכר, תשי"ח-1958, חוקק בשנת 1958 במטרה להסדיר את תשלום השכר לעובדים שכירים במשק. הסוגיות בהן עוסק החוק הן סוגיות בסיסיות כגון אופן התשלום, מועדי תשלום והלנת שכר, ניכויים, עיקולים, מועד לתשלום פיצויים, מועד לתשלום קצבה ועוד.
חוק הגנת השכר הוא חוק מגן ונחשב בעת חקיקתו לחוק מתקדם ביחס לקיים בעולם באותה תקופה. כיתר חוקי המגן זהו חוק קוגנטי - העובד אינו יכול לוותר על הזכויות המגיעות לו לפי החוק.
חוק זה עולה בקנה אחד עם הגישה החד משמעית של המשפט העברי שאוסר על הלנת שכר ומשווה את האיסור הזה לדיני נפשות "ביומו תתן שכרו, כי עני הוא ואליו הוא נושא נפשו".
היסטוריה חקיקתית

שוק העבודה בישראל באותה תקופה היה צעיר לא מוסדר, אנשים התפרנסו בדוחק והיצע העבודות היה מצומצם. המעסיקים היו מודעים היטב לביקוש הגובר לעבודה, בין היתר בעקבות גלי העלייה לארץ, וניצלו לעיתים לרעה את ההזדמנות שנפלה בחלקם - שכר העבודה נקבע באופן שרירותי, העובדים הועסקו שעות רבות מדי יום ולא תוגמלו על שעות נוספות ועבודה בחגים ובשבתות. הלנת שכר נחשבה לתופעה שגרתית ולא חריגה. העובדים שלרוב לא היו מאורגנים ומיוצגים לא התלוננו, ולא השביתו את מקום העבודה במטרה לשפר את תנאי העסקתם. העובדים לא היו מודעים לזכויות שלהם ולא פנו לערכאות משפטיות כדי לתבוע את מימוש זכותם הבסיסית.
אולם, המחוקקים לא צפו פני עתיד והחוקים לא סגרו את כל הפינות. חוק הגנת השכר בנוסחו דאז הותיר פרצות רבות שנוצלו לרעה על ידי המעסיקים. גם בתי הדין לעבודה נדרשו לפסוק לפי החוקים החסרים ולקבוע פרשנויות והלכות פסוקות שהובילו את המחוקק לבצע תיקונים בחקיקה, וזאת על מנת להגן על העובדים מפני המעסיקים.
על רקע זה קבע בית הדין הארצי לעבודה בערעור שהובא בפניו בשנת 1972 (לב/32/3 ארצי, מרלן פרוימוביץ' נ דן בר אדון): "בית-הדין רואה חובה להפנות את תשומת הלב של הגורמים האחראיים לביצוע "חוקי מגן" שבמשפט העבודה, למצב העגום הקיים בתחום יישומם וקיומם של חוקים אלה. בחוקים אלה ניתן ביטוי למדיניות סוציאלית מעבר לאינטרס של הפרט הנוגע בדבר, והם כוללים הוראות המחייבות סדרי רישום, תיעוד ופיקוח. קיום הוראות אלה חיוני לצורך בירור תביעות משפטיות הקשורות בחוקים אלה. כמו כן יתרום הדבר למניעת התדיינות מיותרת ויביא לפישוט ההליכים המשפטיים".
היסטוריה חקיקתית > תיקון 24 לחוק הגנת השכר

המחוקק נענה לרוח הפסיקות המנשבות מכיוון בתי הדין לעבודה וערך מספר תיקוני חקיקה והתקין תקנות תחת חוק הגנת השכר, מרבית התיקונים היו מינוריים וטכניים בעיקרם. התיקון המהותי והמהפכני ביותר היה בשנת 2008 בסעיף 24 לחוק הגנת השכר.
התיקון קבע את הנתונים שיש לפרט בתלוש המשכורת וקובע את האחריות הפלילית והאזרחית של מעסיקים שיפרו את הוראות החוק. הגדלת השקיפות של העובד לסעיפים השונים המרכיבים את משכורתו, אפשרה לחזק את מעמד השכירים במשק.
אחד הנתונים שיש להציג בתלוש הוא מספר שעות העבודה וימי העבודה שעבד העובד בחודש התשלום, ותקן השעות והימים בחודש זה. עיקר הפסיקות לאחר התיקון בסעיף 24 לחוק טיפלו במעסיקים שלא הרימו את נטל ההוכחה המחייב אותם להמציא את רישום השעות העבודה בפועל של העובד שתבע אותם על אי תשלום מלוא השעות או חלקן.
עיקרי החוק

דרכים לתשלום השכר - את שכר העבודה יש לשלם במזומנים, אך קיימת האפשרות שישולם בשיק או בהמחאת דואר או בהעברה לחשבון הבנק של העובד, לפי חוזה העבודה. שכר העבודה מגיע ישירות לעובד, אלא אם נתן הוראה בכתב שהמשכורת יכולה להגיע אליו דרך קרוב משפחה, או חבר לעבודה. במקרה שהעובד נפטר ועדיין מגיעה לו משכורת, היא תעבור להוריו, לבן הזוג, או לילדים.
הגנה מעיקול, העברה או שעבוד - כאשר מוטל על שכרו של העובד עיקול או שעבוד, יש להותיר לעובד סכום מסוים למחייתו, שלא יעוקל או ישועבד. הגנה זו אינה חלה כאשר העיקול או השעבוד הם לשם תשלום מזונות.
מועד תשלום השכר - שכר עבודה חודשי ישולם בתום חודש העבודה. שכר עבודה על בסיס תקופה שהיא ארוכה מחודש, ישולם בחודש האחרון של העבודה. לעבודה המתבצעת על בסיס של שעות, ימים, או לפי כמות תוצרת, ישולם השכר, בסוף מחצית חודש העבודה, אלא אם נקבע מועד אחר. שכר עבור ביצוע עבודה מסוימת, שנמשכה יותר מ-14 יום, והתקבלה עבורה מקדמה, ישולם ביום גמר ביצוע העבודה. אם לא שולמו מקדמות, השכר ישולם בתום מחצית החודש העבודה. תשלום לאחר היום התשיעי ממועד התשלום שבחוק מזכה את העובד בפיצויי הלנת שכר.
פיצויי הלנת שכר - עבור השבוע הראשון של ההלנה, יתקבל פיצוי בסך חמישה אחוזים מסכום השכר המולן. למשך יתר הזמן הפיצוי יהיה בגובה עשרה אחוזים מהשכר. ניתן לחשב גם את הפרשי ההצמדה על כל תקופת ההלנה, בתוספת עשרים אחוזים על הסכום הכולל של השכר המולן והפרשי ההצמדה. במקרה והשכר הולן לתקופה קצרה מחודש ימים, יחושב באחוז היחסי מתוך העשרים אחוז הכוללים. הזכות לפיצויי הלנת שכר תתיישן אם לא הוגשה תביעה לבית דין אזורי, תוך שנה מהיום בו רואה העובד את השכר כמולן, או תוך 60 ימים, מהיום בו קיבל העובד את השכר הקשור לפיצוי.
מועד תשלום קצבה - קצבת פרישה היא התשלומים התקופתיים שמשתלמים לעובד ממעבידו, או דרך קופת הגמל, לאחר פרישה מוחלטת או חלקית מהעבודה. קצבת פרישה לאדם שפרש מהעבודה ביוזמתו, תשולם לראשונה עד סוף החודש האחרון של העבודה ולאחר 180 ימים מיום מסירת הודעת הפרישה למעביד. לאדם שפרש שלא מיוזמתו, תועבר הקצבה תוך 60 ימים ממועד הפרישה. קצבת פרישה שמשלמת קופת גמל לעובד שפרש מעבודתו תועבר לראשונה עד תום החודש, שבו נסתיימו 180 ימים מיום הבקשה לקצבה לקופת הגמל.
קצבה מולנת- קצבה מולנת, היא קצבה שלא שולמה במועד שנקבע ואליה יתווסף פיצוי הלנת קצבה. הזכות לפיצוי הלנת קצבה תתיישן אם לא הוגשה תביעה לבית הדין האזורי תוך שנה מיום הבקשה.
ניכויים מותרים מהשכר - המעסיק רשאי לשלם מזון, שתייה ודיור, על חשבון המשכורת, בתנאי שהעובד נתן הסכמתו לכך ובתנאי שמחירי המוצרים והדיור יהיו כמקובל בשוק. חוק הגנת השכר אוסר ניכויים משכר עבודה, זולת אלה המותרים לפי סעיף 25 ובהם מסים שחובה לנכותם על פי חוק, תרומות שהעובד הסכים בכתב שינוכו משכרו, דמי חבר לארגון עובדים, חוב של העובד למעביד בתנאי שהסכום המנוכה לא יהווה יותר מרבע מן השכר, תשלומים שוטפים לקופת גמל, קנסות משמעתיים בהתאם להסכם קיבוצי או לפי חיקוק.
תלוש משכורת - החוק מטיל חובת מתן תלוש משכורת לעובד וקובע מהו המידע שחובה להציג בתלוש.
לקריאה נוספת

מנחם גולדברג ונחום פינברג, דיני עבודה, הוצאת סדן, פרק 14 - הגנת השכר.
הערות שוליים

↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 985-994 חוק הגנת השכר, באתר דעת.
↑  חוק הגנת השכר (תיקון מס' 24), התשס"ח-2008, באתר הכנסת, ‏24 ליוני 2008
↑  ראו פירוט בערך עיקול#עיקול משכורת בישראל
↑  שעות נוספות, דמי הבראה ועוד זכויות עובדים, באתר ההסתדרות
↑  פיצויי הלנת שכר, באתר כל זכות
↑  אמיר בשה ומורן סבוראי, ‏כשהמעסיק לא משלם: מה לעשות במקרה של הלנת שכר?, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 ביולי 2018
↑  הפרת חוק הגנת השכר: מה העונש לבעל חברה שלא העביר את הפנסיה במועד?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏25 ביוני 2023
גאולה נוני

| --- | --- |

גאולה נוני ויוני המנחם בסרט "מבעד לעיניים", 2011
 לידה:  9 ביוני 1942 רמת גן, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 פטירה:  10 בנובמבר 2014 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1957–2011 (כ־54 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
גאולה נוני בצבא בשנת 1961
צילום מאחורי הקלעים מן הסרט "סאלח שבתי". מימין לשמאל: אפרים קישון, גאולה נוני וחיים טופול
גאולה נוּני (9 ביוני 1942 – 10 בנובמבר 2014) הייתה שחקנית, מדבבת וזמרת ישראלית. שימשה חברת הוועד של האקדמיה הישראלית לקולנוע ונציגת אגודת אמני ישראל.
ביוגרפיה

נוני נולדה ברמת גן לזכריה שעלה מתימן ולציפורה שעלתה מאוסטריה. גדלה בעיר הולדתה במשפחה בת שלוש בנות. החלה להופיע כשחקנית כבר בגיל 15, תחילה ב"סמבטיון" ולאחר מכן במועדון התיאטרון בחיפה.
קודם לשירותה הצבאי שיחקה בסרט "איי לייק מייק" (1960), מהסרטים הראשונים שזכו להצלחה בקופות. בשנת 1961 הצטרפה ללהקת הנח"ל, והשתתפה בתוכניתה של הלהקה "היאחזות בחלל".
אחרי שירותה הצבאי שהתה באירופה ולמדה, בין היתר, ריקוד אצל מרי ויגמן. עם שובה לישראל הצטרפה לתיאטרון "הבימה", וב-1962 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "אירמה לה דוס", ליהוק שהקנה לה מעמד של כוכבת עולה.
בשנת 1964 שיחקה בסרט שובר הקופות "סאלח שבתי" של אפרים קישון את חבובה, בתו של סאלח. בסרט גם שרה את השיר "לי ולך" יחד עם אריק איינשטיין.
בהמשך הקריירה שיחקה בסרטים נוספים: "רק לא בשבת" (1964), "פיצוץ בחצות" (1965), "האם תל אביב בוערת?" (1967), "צ'רלי וחצי" (1974), "משפחת צנעני" (1976), "לא לעלות יותר" (1979), "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" (1989) "אבא גנוב 3" (1991), "פעמיים בוסקילה" (1998) ו"סימה וקנין - מכשפה" (2003).
בתיאטרון הופיעה במחזמר "ירושלים שלי" וכן בקומדיה המצליחה "אמי הגנרלית".
בשנת 1971 נישאה להייני לידר, איש עסקים גרמני, ועברה מאוחר יותר לווינה. שם למדה חינוך לתיאטרון והשתתפה בהפקות מקומיות כגון "אמי הגנרלית", ו"פרשת דרייפוס".
ב-1988 השתתפה במחזמר "סאלח שבתי" בתיאטרון הבימה, בתור אשתו של סאלח (שגולם על ידי זאב רווח), ושרה את "העריסה נשארה לי שם".
בשנת 1994 שבה לישראל ושיחקה בסדרה "פאפא" לצדו של זאב רווח.  בשנת 1998 שיחקה במחזמר "סיסי הנסיכה" לצידם של עודד מנשה, ודנה דבורין. בשנת 2001 שיחקה בטלנובלה הישראלית "לגעת באושר", ובקלטת הילדים "חלב ודבש" לצידם של שרון צור, ויוסף כרמון. בשנת 2010 שיחקה בסדרה "בלו נטלי", לצד צביקה הדר ודפנה דקל.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הופיעה בכמה הצגות של התיאטרון הקאמרי: "הצמה של אבא" (2004), "ג'וני הלך" (2009), "ינטל" (2009) ו"חורף מתחת לשולחן" ב-2010.
גאולה נוני הייתה נשואה לפנטומימאי סמי מולכו.
חייה האישיים ומותה

ב-10 בנובמבר 2014 נפטרה ממחלת סרטן המוח בבית החולים איכילוב בתל אביב. בת 72 הייתה במותה. נטמנה בבית הקברות נחלת יצחק והותירה אחריה בת, העיתונאית שרון נוני, ונכדים.
פילמוגרפיה

אקסודוס (1960)
איי לייק מייק (1961)
סלאח שבתי (1964)
Das Vermächtnis des Inka‏ (1965)
רק לא בשבת (1965)
פיצוץ בחצות (1966)
האם תל אביב בוערת? (1967)
צ'רלי וחצי (1974)
משפחת צנעני (1976)
לא לעלות יותר (1979)
אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב (1989)
תלווה לי את אשתך (1989)
אבא גנוב 3 (1991)
שבט כהן (1991)
פאפא (1994)
נשים (1996)
טירונות (1998)
פעמיים בוסקילה (1998)
אביב (1998)
לגעת באושר (2001)
משפחת עזאני (2001)
סימה וקנין מכשפה (2003)
בלו נטלי (2011)
הערות שוליים

↑  היאחזות בחלל באתר "שרים במדים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452602405171  BnF: cb16542728g (data)  ISNI: 0000 0001 4022 0524  LCCN: no2004100560  VIAF: 187037611   WorldCat (עם VIAF): 187037611
הגן הבוטני של תחותמס השלישי

| --- | --- |

קטע קיר בגן הבוטני של תחותמס השלישי
 מידע כללי
 סוג:  גן בוטני 
 כתובת:  Akh-menu 
 מיקום:  כרנך 
 מדינה:  מצרים 
 
 קואורדינטות:  25°43′04″N 32°39′35″E﻿ / ﻿25.71776°N 32.65977°E﻿ / 25.71776; 32.65977
 he
 
הגן הבוטני שבנה תחותמס השלישי נמצא במקדש אמון-רע בכרנכ. מבנה זה ייחודי מכל ארכיטקטורה אחרת שנמצאה בתקופה זו. המתחם הורכב משלושה חדרים כולל שתי מבואות המובילות אל המקדש הגדול ביותר של המתחם. המקדש הגדול ארח את הגן הבוטני. אל החדר הקדמי המוביל ישירות לגן הבוטני ניתן לגשת רק דרך דלת קלציט אחת שנמצאת גבוה מעל הקרקע וניתן להגיע ולראות רק תוך כדי שימוש בגרם המדרגות המוביל אליו. עם זאת, חשבו שגרם מדרגות זה מוביל למשכן, ולכן דלת זו לא הייתה נגישה בדרך כלל. מבואה זו בולטת כיוון שהיא רחבה באופן יוצא דופן, ולכן יש צורך בארבעה עמודים כדי להחזיק בה את התקרה. בין שני העמודים החיצוניים היו פסלים של ספינקסים שהוצבו פונים צפונה לכיוון הקודש, דבר שלא היה נפוץ גם כן. במבואה הרבה גילופים ועיצובים מורכבים על הקירות שמתכנסים לדלת הגדולה שמובילה לגן הבוטני. רבים מהתיאורים הללו הן של סצנות של המלך והאלים שעושים טקסים שונים, או חגיגות. במקדש בפועל היה גן בוטני ושמונה פינות חצובות בקיר, שבהן היו מקומות פסלים אלוהיים. אחד מהם היה פסל גרניט של תחותמס השלישי. הגן הכיל חיות וצמחים נדירים אשר לא נראו במצריים אותם אסף תחותמס במסעות הכיבוש הרבים שלו. אותם בעלי חיים ואוספים בוטניים נמצאים חקוקים על קירות המקדש, ביניהם גם אירוסים שהביא מכיבוש סוריה. כבר באותה התקופה החלו הכלאות בין מיני אירוסים שונים.
ראו גם

היסטוריה של מצרים העתיקה
לקריאה נוספת

Auguste Mariette, Karnak : étude topographique et archéologique, Musée de Boulaq, 1875, plates 28-31.
Nathalie Beaux-Grimal, Le cabinet de curiosités de Thoutmosis III : plantes et animaux du « Jardin botanique » de Karnak, Leuven, Peeters, coll. « Orientalia Lovaniensia Analecta » (no 36), 1990 (ISBN 9068312685)
Laboury, D. (2007). Archaeological and Textual Evidence for the Function of the'Botanical Garden'of Karnak in the Initiation Ritual. In Sacred Spaces and Sacred Function in Ancient Thebes. Occasional Proceedings of the Theban Workshop (pp. 27-34). University of Chicago Press.
Robins, G. (2008). The art of Ancient Egypt. Cairo: The American University in Cairo Press.
הערות שוליים

↑  Tyrha Delger, The Iris: A Centuries Old Flower with an Intriguing History | The Gardens of Alcatraz (באנגלית אמריקאית), באתר The gardens of Alcatraz
↑  Iris albicans
מנחם מנדל שטרן (רב)

ערך זה עוסק ברבה של סיגט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רבי מנחם מנדל שטרן (ה'תקי"ט, 1759 – ט' באדר א' תקצ"ד,  1834) היה רבה של סיגט ומחבר הספר "דרך אמונה" על התורה.
ביוגרפיה

נולד בשנת תקי"ט בערך בדראגמירשט שבחבל מרמורש, רומניה לאביו ר' שמואל.
ונשא שם האשה צירל בת ר' בנימין ממנוסטריץ', ושם היה תלמידו של רבי יעקב לורברבוים מליסה (מחבר הספר "נתיבות המשפט"). ובשנת 1791 נסע עם רבו לקאלוש שבמזרח גליציה. ונסע כחסיד לרבי משה לייב מסאסוב, ולרבי ישראל מקוז'ניץ, ולרבי מנחם מנדל הגר מקוסוב.
בשנת תקס"ב מינה לראש בית דין בסיגט. ובשנת תקע"ט 
מילא את מקומו של רבי יהודה כהנא הלר, רבה של סיגט, ברבנות העיר.
חתנו וממלא מקומו ר’ יוסף ב"ר יצחק שטערן.
הנהיג בקהילות מארמארוש, והעמיד רבנים בשתי העיירות הגדולות, מינה את גיסו ר' אייזיק לרב בבורשה, ואת רבי חנוך זונדל פוגל לרב הראשון בוישוא. בכפרים הקטנים הושיב שוחטים ומלמדים.
לקריאה נוספת

נפתלי בן-מנחם, מספרות ישראל באונגאריה, ירושלים תשי"ח, עמ’ 87-90.
שלמה יעקב גרוס, י' יוסף כהן, (עורכים), ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, תל אביב: בית מארמארוש, תשמ"ג.
מצבת קודש, יקותיאל יהודה גרינוואלד, עמ' 24 והלאה.
ביוגרפיה של הרב מנחם מנדל שטרן, בלוג תולדות ושורשים בארץ ישראל
הערות שוליים

1 2  Today’s Yahrtzeits & History – 9 Adar I, matzav.com, ‏13 בפברואר 2011 (באנגלית)
תאוריית השליטה החברתית

תאוריית השליטה החברתית (באנגלית: Social Dominance Theory או SDT) היא תאוריה בפסיכולוגיה חברתית העוסקת ביחסים הבין-קבוצתיים בחברה ומתמקדת במנגנוני שימור והנצחה של מדרג חברתי קיים. לפי תיאוריה זו, היעדר שוויון בין הקבוצות השונות בחברה נשמר באמצעות שלוש התנהגויות בין-קבוצתיות עיקריות: אפליה ממוסדת, אפליה אישית מצטברת וא-סימטריה התנהגותית. כדי להצדיק את חוסר השוויון הזה נעשה שימוש בשתי אידאולוגיות תרבותיות שונות המספקות הצדקה מוסרית ואינטלקטואלית: מיתוסים מקדמי מדרגיות (למשל, גזענות ולאומנות) ואידאולוגיות מפחיתות מדרגיות (למשל, סוציאליזם ופמיניזם). בעלי הציונים הגבוהים בסולם השליטה החברתית מאמצים לעצמם אידאולוגיות מקדמות מדרגיות, ואילו בעלי הציונים הנמוכים מאמצים לעצמים אידאולוגיות מפחיתות מדרגיות. האיזון היחסי בין שני סוגי האידאולוגיות משמר את חוסר השוויון הבין-קבוצתי בחברה. מחקרים מצביעים על כך שציוניהם של גברים גבוהים באופן עקבי מציוניהם של נשים במכוונות לשליטה חברתית, ולכן גברים ייטו לקדם מדרגיות ולמלא תפקידים המבטיחים מדרגיות (למשל, קציני משטרה, שנמצאו כבעלי ציונים גבוהים יותר בסולם השליטה החברתית).
רקע

התיאוריה הוצעה תחילה ב-1992 על ידי חוקרי הפסיכולוגיה החברתית ג'ים סידניוס, אריק דוורו ופליסיה פראטו.  התאוריה הצביעה על תופעה בה בחברות המסוגלות לייצר עודפים כלכליים, קבוצות חברתיות אנושיות מורכבות מהיררכיות חברתיות שמבוססות על קבוצות שונות באופן מובהק. להיררכיות אלה יש מבנה טרימורפי (תלת צורני). תיאור זה הוא הפשטה של המבנה הביו-חברתי בן ארבעת החלקים שזוהה על ידי ואן דן ברגה (1978).  ההיררכיות מתבססות על: גיל (כלומר, למבוגרים יש יותר כוח ומעמד גבוה מאשר לילדים), מגדר (כלומר לגברים יש יותר כוח ומעמד מאשר לנשים), ומערך שרירותי, כלומר היררכיות המבוססות על קבוצות המוגדרות תרבותית ואינן קיימות בהכרח בכל החברות. שרירותיות כזו יכולה לבחור לפי מוצא אתני (למשל, בארה"ב, בוסניה, אסיה, רואנדה ), מעמד, קאסטה, דת ( אסלאם סוני מול שיעי ), לאום או כל קטגוריה אחרת עם הבניה חברתית .    היררכיה חברתית לא נתפסת רק כתכונה אנושית אוניברסלית -על פי SDT יש ראיות משמעותיות שהיא משותפת, כולל המבנה הטרימורפי התיאורטי - בקרב קופי אדם ופרימטים אחרים.
היררכיה קבוצתית

תיאוריית הדומיננטיות החברתית (SDT) טוענת שכל החברות האנושיות יוצרות היררכיות מבוססות קבוצות. היררכיה חברתית היא המקום שבו אנשים מסוימים מקבלים יוקרה, כוח או עושר גדולים יותר מאחרים. היררכיה מבוססת קבוצה נבדלת מהיררכיה מבוססת אינדיבידואל, בכך שהראשונה מבוססת על קבוצה בעלת מבנה חברתי כמו גזע, אתניות, דת, מעמד חברתי, קבוצה בעלת שפה משותפת וכו' ואילו השנייה מבוססת על יכולות כמו יכולת תורשתית, אתלטית או מנהיגותית, אינטליגנציה גבוהה, יכולות אמנותיות וכו'.
הנחה הבסיסית של תיאוריית הדומיננטיות החברתית (SDT) היא שגזענות, סקסיזם, לאומנות ואפליה מעמדית הם כולם ביטויים של אותה נטייה אנושית ליצור היררכיות חברתיות מבוססות קבוצה.  השכבות החברתיות המתוארות על ידי תיאוריות ריבוד חברתי, מתארגנות להיררכיות עקב כוחות שלדעת SDT מוסברים בצורה הטובה ביותר על ידי הפסיכולוגיה האבולוציונית כדי להציע ערך הישרדותי גבוה.  נראה שההיררכיות החברתיות האנושיות מורכבות מקבוצה הגמונית בראש וקבוצות התייחסות שליליות בתחתית.  תפקידים חברתיים בעלי כוח רב יותר נוטים יותר ויותר להיתפס על ידי חבר בקבוצה הגמונית (לדוגמה, גבר לבן מבוגר). זכרים דומיננטיים יותר מנשים, והם בעלי כוח פוליטי רב יותר ותופסים עמדות בעלות מעמד גבוה יותר, הממחישות את חוק הברזל של האנדרוקרטיה . ככל שתפקיד הוא עם יותר כוח, חוק הגברת חוסר הפרופורציה של פוטנם  מיושם והסבירות שהתפקיד יתפס על ידי חבר קבוצה הגמוני עולה.
SDT מוסיף אלמנטים תיאורטיים חדשים בנסיון לסינתזה בין ההסברים לשלושת מנגנוני הדיכוי של היררכיה קבוצתית, מנגנונים המווסתים על ידי מיתוסים המעניקים לה לגיטימציה:
אפליה פרטנית מצטברת (אפליה רגילה)
אפליה מוסדית מצטברת (על ידי מוסדות ממשלתיים ועסקיים)
טרור מדינתי (למשל, אלימות משטרתית, חוליות חיסול)
אסימטריה התנהגותית
כבוד לסמכות – העדפה שיטתית של קבוצות חיצוניות (מיעוטים מעדיפים את חברי הקבוצה הדומיננטית)
הטיה פנים קבוצתית א-סימטרית (ככל שהסטטוס עולה, מעדיפים פחות את קבוצת הפנים)
הגבלה עצמית (סיווג עצמי כנחות הופך לנבואה שמגשימה את עצמה)
אסימטריה אידיאולוגית (ככל שהמעמד עולה, גוברות גם האמונות המעניקות לגיטימציה ו/או מעצימות את ההיררכיה החברתית הקיימת)
למרות שאופי ההבדלים ההיררכיים ואי השוויון הללו שונה בין תרבויות וחברות, מאפיינים משותפים משמעותיים אומתו באופן אמפירי באמצעות סולם הדומיננטיות החברתית (SDO). במחקרים רבים שנערכו במדינות שונות, הוכח כי לסולם SDO יש מתאם חזק עם מגוון דעות קדומות קבוצתיות (כולל סקסיזם, אפליה על רקע נטייה מינית, גזענות, ולאומנות) ועם מדיניות שמחזקת היררכיה.
תאוריית הלגיטימציה באמצעות מיתוסים

SDT מאמינה שניתן להבין טוב יותר החלטות והתנהגויות של יחידים וקבוצות על ידי בחינת ה"מיתוסים" שמנחים ומניעים אותם. לגיטימציה באמצעות מיתוסים כוללת ערכים שבקונצנזוס, עמדות, אמונות, סטריאוטיפים, תיאוריות קונספירציה  ואידיאולוגיות תרבותיות. דוגמאות לכך הן הזכויות הבלתי ניתנות לביטול של האדם, זכותם האלוהית של מלכים, מוסר העבודה הפרוטסטנטי ומיתוסים לאומיים.  בחברה העכשווית, מיתוסים או נרטיבים שנותנים לגיטימציה, מועברים באמצעות פלטפורמות כמו מדיה חברתית, תוכניות טלוויזיה וסרטים, ונחקרים באמצעות מגוון שיטות כולל ניתוח תוכן, סמיוטיקה, ניתוח שיח ופסיכואנליזה.  הפירוט של הנרטיב משתרע מאידאולוגיות רחבות ברמה הגבוהה ביותר ועד למיתוסים אישיים ברמה בינונית (חשיבה חיובית של עצמך כדומיננטי חכם מצליח, או נחות וכנוע) , ומגיע לרמה הנמוכה ביותר של תסריטים או סכמות התנהגותיות עבור מצבים חברתיים מסויימים של דומיננטיות לעומת כניעה.  קטגוריות של מיתוס כוללות:
מיתוסים פטרנליסטיים (ההגמוניה השלטת משרתת את החברה, דואגת למיעוטים חסרי היכולת)
מיתוסים הדדיים (הצעות שבעלי הדומיננטיות והקבוצות החיצוניות הם למעשה שווים)
מיתוסים קדושים (קארמה או זכותם האלוהית של מלכים כמתן מנדט על ידי הדת המאשר לשלוט באחרים)
לצורך ויסות שלושת המנגנונים של דיכוי היררכיה קבוצתית, ישנם שני סוגים פונקציונליים של מיתוסים המעניקים לגיטימציה: מיתוסים מגבירי היררכיה ומיתוסים מחלישים היררכיה. אידיאולוגיות מגבירות היררכיה (למשל, גזענות או מריטוקרטיה) תורמות לרמות גבוהות יותר של אי שוויון מבוסס קבוצה. פלישיה פראטו הציגה את המריטוקרטיה כדוגמה למיתוס שנותן לגיטימציה, וכיצד היא, כפי שהיא בנויה בפועל, מייצרת רק אשליה של הוגנות .  אידיאולוגיות מחלישות היררכיה כגון זכויות מוגנות, אוניברסליזם, שוויון, פמיניזם ורב-תרבותיות תורמות לרמות גבוהות יותר של שוויון המסתמך על שייכות קבוצתית.  אנשים תומכים בצורות שונות של אידיאולוגיות המבוססות בחלקן על הנטייה הפסיכולוגית שלהם לקבל או לדחות יחסי קבוצה לא שוויוניים כפי שנמדדים לפי סולם SDO. אנשים שציוניהם בסולם SDO גבוהים יותר, נוטים לאשר אידיאולוגיות משפרות היררכיה, ואנשים שהציונים שלהם בסולם נמוכים יותר, נוטים לאשר אידיאולוגיות מחלישות היררכיה.  לבסוף, SDT מציע שהאיזון הנגדי היחסי בין כוחות חברתיים מגבירי היררכיה ובין כוחות המחלישים אותה, מייצב את אי השוויון המבוסס קבוצה.
ראו גם

מכוונות לשליטה חברתית
השערת העולם הצודק
אישיות סמכותנית
השילוש האפל
לקריאה נוספת

רובינשטיין, ג', שנאת גברים או שנאת נשים?, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏2012