stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון
הגדרת ערים מוקפות חומה

בגמרא מובאות שתי ברייתות החולקות בשאלה האם ההלכות החלות על ערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון תקפות לכל עיר שהייתה מוקפת חומה מימות יהושע בן נון, או שהן חלות רק על ערים כאלו שקודשו באופן מיוחד כך שיחול עליהם המעמד של "עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון".
הברייתא הראשונה אומרת:
למה מנו חכמים את אלו? שכשעלו בני הגולה, מצאו אלו וקידשום, אבל ראשונות בטלו משבטלה הארץ.
בהתאם לכך, מימי בית שני ואילך רק בערים שקודשו מחדש בימי בית שני חל דין מוקפות חומה מימות יהושע בן נון.
הברייתא השנייה טוענת להפך:
וכי אלו בלבד היו? והלא כבר נאמר: "ששים עיר כל חבל ארגוב... כל אלה ערים בצורות"? אלא למה מנו חכמים את אלו? שכשעלו בני הגולה מצאו אלו ומנאום. ולא אלו בלבד, אלא כל שתעלה לך מסורת בידך מאבותיך שמוקפת חומה מימות יהושע בן נון, כל מצות הללו נוהגות בה, מפני שקדושה ראשונה קידשה לשעתה וקידשה לעתיד לבוא.
הרמב"ם פוסק בהלכות שמיטה ויובל לפי הברייתא הראשונה:
המפרשים דנו בשאלה כיצד נתקדשו בתי ערי החומה בימי בית שני. במסכת ערכין רש"י כותב: "מפרש במסכת שבועות דמקדשי לה בשתי תודות ובשיר ובית דין מהלכין ושתי תודות אחריהן", אולם במסכת שבועות כותב רש"י: "לא פירש לי במה מקודשים ערי ארץ ישראל" (בניגוד לירושלים שמקודשת בשתי תודות וכו'). התוספות בערכין מציינים את הסתירה בדברי רש"י אך אינם מציעים פירוש אחר לשאלה כיצד קודשו הערים על פי שיטה זאת הדורשת קידוש מיוחד של הערים המוקפות חומה. הרמב"ם כותב: "כיון שעלה עזרא בביאה השנייה, נתקדשו כל הערים המוקפות חומה באותו העת, מפני שביאתן בימי עזרא, שהיא ביאה שנייה, כביאתן בימי יהושע: מה ביאתן בימי יהושע מנו שמיטין ויובלות וקדשו בתי ערי חומה ונתחייבו במעשר, אף ביאתם בימי עזרא מנו שמיטין ויובלות וקדשו בתי ערי חומה ונתחייבו במעשר." לפי דברים אלו, הדינים של מוקפות חומה מימות יהושע בן נון בארץ ישראל חלות על ערים שהיו מוקפות חומה בתחילת ימי בית שני ולא בימי יהושע בן נון.
יואל אליצור מביא ראיות לכך שבערים רבות ברחבי העולם היה מנהג לקרוא את המגילה גם ביום ט"ו, מספק אם העיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון. בין שאר הערים הוא מונה את הערים בגדאד, דמשק, מוסול, פראג, באקו, איסטנבול וערים רבות ביוון. לגבי חלק מן הערים הללו הועלתה התמיהה, כיצד ייתכן שהיו מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, שהרי נוסדו שנים רבות לאחר מכן. לטענת אליצור, הסיבה שבגללה קוראים את המגילה בערים אלו גם בט"ו אינה בגלל שישנו ספק אם הן היו מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, אלא בגלל שיטה שלא נפסקה להלכה, שעל פיה היות העיר מוקפת חומה לעניין קריאת מגילה תלוי בהקפתה הנוכחית בחומה ולא בהקפתה בחומה בימות יהושע.
מעמדן של ערים שונות

המשנה בערכין מונה את הערים הבאות כמוקפות חומה מימות יהושע בן נון:
קצרה הישנה של ציפורי
חקרה של גוש חלב
יודפת הישנה
גמלא
גדוד
חדיד
אונו
ירושלים
הגמרא במסכת מגילה מביאה את דברי רבי יהושע בן לוי ”לוד ואונו וגיא החרשים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון” (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ד', עמוד א'). כמו כן, הגמרא מציינת שטבריה מוקפת חומה מימות יהושע בן נון, אולם מסתפקת אם החומה שלה, הפרוצה לכיוון הכנרת מספיקה כדי שטבריה תחשב מוקפת חומה, משום שגם הכנרת משמשת את העיר להגנה, או שמכיוון שהחומה פרוצה העיר אינה נחשבת מוקפת חומה. למעשה ספק זה היה רק של חזקיה, בנו של רבי חייא, שהתגורר בטבריה, אבל רבי יהודה הנשיא, סבר שהעיר נחשבת בוודאי למוקפת חומה.
מקומות נוספים שהוזכר לגביהם ספק: חברון, שכם, יפו, לוד, עזה, צפת, עכו וחיפה. יש שהוסיפו שיש ספק לגבי בית שאן, יריחו, באר שבע, רמלה, צור וצידון, ובחוץ לארץ, דמשק, איזמיר וחאלב.
בימינו מקובל שרק ירושלים מוקפת חומה מימות יהושע בן נון בוודאות אך שאר הערים מסופקות. מכל הערים שהיותן מוקפות חומה מסופק, חברון וטבריה נחשבות כערים שבהן הספק קרוב יותר לוודאי.
מעמדן של ערים שונות > מנהגי פורים בערים השונות

יואל אליצור טען שבית אל, שילה ומבוא חורון (בשל קרבתה ליאלו שאותה הוא מזהה עם העיר איילון שבנחלת שבט דן) צריכות לקרוא את המגילה בט"ו, בגלל קרבתן לערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, אולם דעתו לא נתקבלה להלכה לגבי כל המקומות הללו למעט שילה, כך שבמקומות אלו נוהגות הלכות פורים בי"ד בלבד. גם לגבי לוד פרסם יואל אליצור מאמר שבו סיפק הוכחות לכך שלוד הייתה מוקפת חומה. לאור מאמרו זה, החלו בשנים האחרונות לחגוג את פורים בעיר בט"ו באדר, אולם על פי פסיקת הרב נתן אורטנר, רב העיר לוד, ממשיכים לחגוג בעיר גם את פורים דפרזין, כדי לא לבטל את המנהג.
בבאר שבע נפוץ המנהג לקרוא את המגילה ביום י"ד בלבד, אך ישנם הקוראים אותה בי"ד בברכה ובט"ו ללא ברכה. בשנת תשע"א יצא ספר מאת הרב אייל בן דוד, שלפיו יש לקרוא את המגילה בבאר שבע, גם בט"ו. מאידך, הרב שמואל דביר הוציא חוברת, שלפיה מובן שיש לקרוא את המגילה בבאר שבע בי"ד בלבד ושמי שקורא את המגילה גם בט"ו עובר על איסור בל תוסיף.
בחברון ובקריית ארבע נוהגים בקריאת מגילה, ובכל שאר מצוות פורים, הן בי"ד והן בט"ו (ללא ברכה).
בבית שמש, הורה הרב משה ברנסדרופר החל משנת התשפ"ב לקרוא את המגילה גם בט"ו ללא ברכה, בעקבות סמיכותה של שכונת רמה ד' לתל ירמות. ירמות היא אחת מהערים המוזכרים בספר יהושע באזור בית שמש, צרעה ואשתאול. פסק זה עורר דיון נרחב בעיר, ועלו בו דעות שונות.
בחיפה נוהגים פורים ביום י"ד, אך יש המחמירים לקרוא מגילה בלא ברכה גם ביום ט"ו, משום שהיא סמוכה לעכו. וכן נהג הרב יעקב ניסן רוזנטל אב"ד חיפה
מחקר

בועז זיסו, על סמך המחקר הארכאולוגי, טוען שערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, הן ערים שהייתה להם חומה בימי בית שני שהתבססה על ביצורים קדומים יותר שיוחסו לימות יהושע בן נון. זיסו מנגיד זאת לכפרים שהוקמו בימות בית שני שלא על ערים עתיקות, שבהן נבנו בתים צמודים שיצרו חומה חיצונית, באופן של עיר שבתיה חומתה.
לקריאה נוספת

הרב יהודה זולדן, מגילה במוקפות חומה: מקרא מגילה בערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, רמת גן, תשע"ג
קדושת ערים המוקפות חומה; בתוך: אוצר עיונים, ש"ס מתיבתא, מגילה, כרך א, מערכה ג, עמ' ל-מט.
יוסף תבורי, לתולדות המושג "מוקפות חומה" בקשר לקריאת המגילה
אייל בן אליהו, "‘‘Cities Surrounded by a Wall from the of Joshua Son of Nun’’ as a Rabbinic Response to the Roman Pomerium", Jewish Quarterly Review, 106 (1) winter 2016, pp. 1-20
הרב שי עילם, "פורים דלוד", כתב העת "קולמוס" גיליון 148, תשע"ז.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת ערכין, פרק ט', משנה ו'
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוקים כ"ט–ל'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק י"ב, הלכה ט"ו
↑  יואל אליצור, מוקפין שאינן מימות יהושע, מכלול א
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ל"ב, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ה', עמוד ב'
↑  אליעזר מלמד, דיני פרזים ומוקפים, על פי "מקראי קודש" לרב משה הררי פרק ה (עמ' קא-קז), שפרט הספק והמנהג שבכל הערים. עוד עיינו בתורת המועדים ו, ד, והלכות חג בחג ח, ב. הספקות הם משני טעמים: א. אם הייתה להן חומה בימות יהושע בן נון ואף אם הייתה, שמא נבנתה אחר הבתים. ב. אם מקומן של הערים כיום כמקומן אז. יש ששני הספקות חלים בהן ויש שרק ספק אחד. הסבירות להיותן של הערים מוקפות חומה גבוהה יותר לגבי הערים מן הרשימה הראשונה וגבוהה פחות לגבי הערים מן הרשימה השנייה. בהתאם לכך, המנהג לקרוא מספק גם בט"ו, מקובל יותר בערים מן הרשימה הראשונה
↑  הרב אליעזר מלמד, דיני פרזים ומוקפים, אתר ישיבה, כ"ה באדר א', תשס"ח
↑  יואל אליצור, זמני הפורים ביישובים החדשים ביהודה, שומרון ובארץ בנימין, שנה בשנה, תש"מ
↑  'פורים דמוקפין בבאר שבע' בהוצאת המחבר, באר שבע, תשע"א
↑  שיעור מפיו בעניין
↑  פורים בבאר שבע, בהוצאת המחבר, באר שבע, תשע"א
↑  הפסק החדש שמסעיר את רמה ד' בבית שמש, באתר בחדרי חרדים, 6 במרץ 2022
↑  בועז זיסו, עיר שגגותיה חומתה ועיר המוקפת חומה מימות יהושע בן נון לאור הממצא הארכאולוגי מיהודה, בתוך מחקרי יהודה ושומרון, קובץ ט"ו, 2006
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • ברכת הרב את ריבנו • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
רצח ג'ון קנדי

ערך זה עוסק ברצח נשיא ארצות הברית, ג'ון פ' קנדי. אם התכוונתם לרצח אחיו, רוברט קנדי, ראו .
| --- | --- |

הנשיא קנדי והגברת הראשונה, ג'קלין, לצד מושל טקסס ג'ון קונלי ואשתו, נוסעים בלימוזינה הנשיאותית מסוג לינקולן SS–100–X רגעים ספורים לפני ההתנקשות
 תאריך:  22 בנובמבר 1963
 מקום:  דילי פאלזה, דאלאס, טקסס, ארצות הברית
 מטרה:  ג'ון קנדי
 קואורדינטות:  32°46′45″N 96°48′31″W﻿ / ﻿32.779277777778°N 96.8085°W﻿ / 32.779277777778; -96.8085
 סוג:  ירי ברובה צלפים
 נשק:  רובה, מנליקר קרקנו ארוך 
 הרוגים:  ג'ון קנדי   ג'יי. די. טיפיט
 פצועים:  ג'ון קונלי   ג'יימס טאג
 מבצע:  לי הארווי אוסוואלד 
 מספר מפגעים:  1 
 he
 
רצח נשיא ארצות הברית, ג'ון פ' קנדי, אירע בדאלאס שבטקסס, ב-22 בנובמבר 1963. הרצח אירע במהלך נסיעתו של הנשיא קנדי במכונית פתוחה ברחובות דאלאס לאחר ביקור בעיר פורט וורת', בדרכו לפגישה במרכז המסחרי של דאלאס. במכונית נסעו גם ג'ון קונלי, מושל טקסס, שנפגע אף הוא בהתנקשות, והגברת הראשונה, ג'קלין קנדי.
ארבע חקירות ממשלתיות ואחת מוניציפלית קבעו כי הרצח בוצע על ידי לי הארווי אוסוואלד. לאחר הרצח עלו תאוריות קשר שונות באשר לזהות המתנקש או המתנקשים. הרצח מהווה אירוע מכונן בתודעה ובתרבות האמריקנית, ועד היום נחשב בידי רבים לנושא בלתי פתור, שיוצרים וחוקרים שבים ודשים בו שוב ושוב.
העובדות > הרקע לרצח – מסעו של קנדי בדרום

נשיא ארצות הברית, ג'ון פ' קנדי, נבחר בבחירות שנערכו בחודש נובמבר 1960, ולאחר תקופת כהונה סוערת, החליט לרוץ שוב לתפקיד, בבחירות שעתידות היו להיערך בנובמבר 1964.
כשנה לפני הבחירות החל הנשיא להתארגן לקראתן. ניצחונו על ריצ'רד ניקסון בבחירות בשנת 1960 היה דחוק. קנדי סימן את מדינות דרום ארצות הברית כנקודת החולשה שלו. קנדי היה ליברל, צפוני, עירוני והנשיא הקתולי הראשון. הדרום היה בדרך כלל שמרני, כפרי ופרוטסטנטי. בבחירות הקודמות בחר קנדי בלינדון ג'ונסון הטקסני כסגנו על מנת לחזק את מעמדו. בינתיים נקלע ג'ונסון למאבק פוליטי בתוך טקסס, כאשר במפלגה הדמוקרטית בטקסס נוצרו שני מחנות. האחד, מחנה שמרני יותר של ג'ונסון ושל מושל טקסס ג'ון קונלי, ואילו השני, הליברלי יותר, בראשות הסנטור מטקסס ראלף יארבורו, וציר בית הנבחרים, הנרי גונזלס. מסע מתוקשר בטקסס היה בו כדי לפתור שתי בעיות - קנדי יוכל לרכוש אהדה במדינות הדרום, ובה בעת לאחד את שתי הסיעות, ולמנוע סכסוכים במחנהו.
מסעו בטקסס, אליו הביא את רעייתו ג'קי, נפתח בביקור בעיר פורט וורת' ב-21 בנובמבר 1963, וב-22 בנובמבר הגיע קנדי לנמל התעופה דאלאס לאב בדאלאס. על פי התוכנית אמור היה הנשיא לשאת נאום לנכבדי העיר במרכז הסחר של דאלאס. לשם כך יצא בשיירת מכוניות, שחלפה ברחובות העיר. הנשיא, אשתו, המושל קונלי ואשתו נלי נסעו במכונית הנשיאותית, שהייתה השנייה בשיירה, והייתה לימוזינה מסוג לינקולן קונטיננטל עם גג פתוח. המכסה הפלסטי השקוף וחסין כדורים הוסר ממנה בשל מזג האוויר הנאה. במכונית השלישית, מסוג קדילק, נסעו סגן הנשיא לינדון ג'ונסון ורעייתו, וכן הסנטור יארבורו ואנשי השירות החשאי. השיירה כללה מספר נוסף של מכוניות ובהן אנשי השירות החשאי ומשטרת דאלאס, והייתה מלווה במשמר אופנועים של משטרת דאלאס.
השיירה יצאה משדה התעופה לכיוון רחובות העיר התחתית, שהיא הרובע המסחרי של דאלאס. בצדי הרחובות עמד קהל צופים גדול והריע לנשיא, שנופף בידו להמונים. רבים מהם הביאו עמם מצלמות ומסרטות.
קנדי ישב בלימוזינה במושב הימני האחורי, כשאשתו לשמאלו, והמושל קונלי לפניו. במרכז העיר התחתית האטה השיירה את מהירותה בפיתולי הדרך. השיירה נכנסה לרח' אלם (Elm Street) הגובל בדילי פלאזה (Dealey Plaza), כיכר מעוצבת, שמימינה בניין משרדים בן 7 קומות, ששימש כמחסן ספרי הלימוד של עיריית דאלאס, ממנו חולקו ספרי הלימוד לבתי הספר בעיר, ובינה לבין הכביש של רח' אלם גדר מעץ, וגבעת דשא (Grassy Knoll).
המכונית פנתה מרח' יוסטון לרח' אלם, פניה חדה של כ-60 מעלות, במהלכה נאלצה להאט את מהירותה כמעט עד לעצירה מוחלטת. כשחלפה המכונית על פני מחסן הספרים, בדרכה לתוך רחוב אלם, פנתה נלי קונלי אל הנשיא, והעירה לו, "אדוני הנשיא, אינך יכול לומר שדאלאס אינה אוהבת אותך". "זה ברור" (That's Obvious) השיב הנשיא. היו אלו מילותיו האחרונות.
העובדות > פעולותיו של אוסוואלד

לי הארווי אוסוואלד האדם שלדעת רבים הוא המתנקש בחיי קנדי, עבד מזה כמה ימים במחסן הספרים של עיריית דאלאס.
על פי דו"ח ועדת וורן, בילה אוסוואלד את הלילה בבית ידידים, משפחת פיין, אצלם גר עם משפחתו (אשתו ושני ילדיו), לאחר שבחודשים האחרונים גר בכתובות שונות בדאלאס וניו אורלינס. בבוקר 22 בנובמבר התעורר אוסוואלד מוקדם, לקח את רובהו מן המקום בו הסתיר אותו בחנייה של משפחת פיין, עטף אותו בשקית חומה והגיע למקום עבודתו, כשהוא נעזר בידיד בשם פרייזר, שהיה מסיע אותו לעבודה. פרייזר, ואחותו לילי מיי רנדל, שמו לב לכך שאוסוואלד נושא חפץ כבד וארוך המונח בשקית חומה. לשאלתם הסביר להם אוסוואלד כי בשקית נמצאים מוטות לווילונות.
אוסוואלד עלה אל הקומה השישית של מחסן הספרים. בצדה הדרומי של הקומה היו חלונות גדולים שפנו אל רח' אלם ודילי פלאזה, המקומות בהם הייתה אמורה השיירה הנשיאותית לעבור. הוא נצפה בקומה השישית על ידי מספר עובדים, בהם פועלים אשר הניחו בקומה רצפה מעץ. בשעת הפסקת הצהריים נשאר אוסוואלד לבדו בקומה. רבים ניסו להוכיח כי בעת הרצח היה אוסוואלד במקום אחר, הוא עצמו טען כי בעת הרצח היה עם עובד אחר בשם "ג'וניור" ג'רמן ושתה קוקה-קולה ממכונה שהוצבה בקומה הראשונה של הבניין. ג'רמן מכחיש עדות זו, ולעדותם של עדים נוספים אשר ראו אותו במקומות שונים בבניין, כמו גם לעדות עובדת, אשר טוענת כי שהתה בקומה השישית בסמוך לרצח, והקומה הייתה ריקה, לא נמצא סיוע ראייתי. מספר עדים ששהו למטה, ראו אדם בחלון הקומה השישית.
בשעה 12:30 עברה השיירה הנשיאותית בסמוך לבניין. על פי הגרסה הרשמית של ועדת וורן, ירה אוסוואלד שלוש יריות לעבר השיירה. היריה הראשונה כפי הנראה החטיאה את מטרתה. היריה השנייה מכונה "כדור הקסם". לטענת דו"ח ועדת וורן הצליח אוסוואלד בירי כדור אחד לפגוע בקנדי בגבו. הכדור חדר דרך גופו של קנדי ויצא דרך צווארו, ומשם פגע בגבו של מושל טקסס ג'ון קונלי, שישב לפני קנדי במושב הקדמי של הלימוזינה, יצא מצידו הקדמי של קונלי, וננעץ בזרועו. כדור זה נמצא לאחר מכן על אלונקה בבית החולים כשהוא שלם, כמעט כאילו לא נורה. היריה השלישית פגעה בראשו של קנדי, ולמעשה הרגה אותו.
על פי תומכי תאוריות הקשר, נורו יריות נוספות, ממקומות שונים. חלק ניכר מהחוקרים הסבורים כי קנדי נפל קורבן לקשר, ממקמים את היריות בגבעת דשא (Grassy Knoll) שהייתה בעת הרצח מלפנים ללימוזינה הנשיאותית ומימינה.
העובדות > דילי פלאזה ובית החולים פארקלנד ממוריאל

היריות עוררו מהומה בדילי פלאזה, אשר הייתה מלאה באנשים שעמדו לצידי הדרכים ורצו לצפות בשיירה הנשיאותית. רבים רצו לכיוונה של גבעת הדשא ממנה סברו כי שמעו יריות. רבים נמלטו בבהלה.
הלימוזינה הנשיאותית מיהרה, מבלי לעצור, לבית החולים פארקלנד ממוריאל הסמוך, שם נקבע מותו של הנשיא, 30 דקות לאחר שנורה.
העובדות > ההימלטות ורצח השוטר ג'יי. די. טיפיט

על פי גרסת דו"ח ועדת וורן, נמלט אוסוואלד מיד ממקום האירוע דרך חדר מדרגות אחורי, כשהוא מסתיר את הרובה מאחורי קופסאות שהיו במקום. בדרכו למטה נפגש בשוטר מריון בייקר, אשר הניח כי היריות באו ממקום כלשהו בקומות הגבוהות של מחסן הספרים, ורץ כדי למצוא את הרוצח. יחד עם בייקר היה מנהל מחסן הספרים, רוי טרודי, אשר זיהה את אוסוואלד כעובד מחסן הספרים ואישר לו להמשיך בדרכו. אוסוואלד קנה קולה בקפיטריה שבקומה השנייה ויצא מהבניין.
הוא עלה על אוטובוס בדרכו הביתה, אך האוטובוס לא יכול היה להמשיך בדרכו בשל המחסומים שהציבה המשטרה עקב הרצח. אוסוואלד עלה על מונית לעבר האכסניה שבה גר עם שובו לדאלאס, והלך לשם על מנת להוציא משם את מעילו ואקדחו שנותרו שם. לא ידוע לאן התכוון להגיע משם, אך יש המשערים כי מטרתו הייתה לעלות על אוטובוס הנוסע למקסיקו.
השוטר ג'פרסון דייוויס טיפיט קיבל תיאור כללי של הרוצח שפורסם ברדיו המשטרתי, ונבע מתיאורים של עדי ראייה שראו את אוסוואלד בחלון הקומה השישית. טיפיט חשד באוסוואלד וביקש לעצור אותו, כשהוא מסמן לו מחלון הניידת בה נהג. אוסוואלד ירה בו למוות. רבים רואים במותו של טיפיט משום הוכחה לתאוריית הקשר, וסבורים כי טיפיט נרצח בשל חלקו בקשר, או כי אוסוואלד לא היה זה שרצח אותו. עדויות חזקות של עדי ראייה קושרות את אוסוואלד לרצח, אך נסיבותיו נותרו עלומות ומעלות חשד בעיני הסבורים כי הוא לא פעל לבדו.
אוסוואלד הסתובב חסר מעש באזור במשך דקות רבות, ולבסוף נכנס לקולנוע מבלי לשלם. אזרחים ערניים קראו למשטרה לעצור את הדמות החשודה. כמה דקות לאחר תחילת הסרט, נעצר אוסוואלד כמעט ללא התנגדות.
העובדות > מעצרו ומותו של אוסוואלד

אוסוואלד נעצר בחשד לרצח השוטר טיפיט, ולאחר מכן נקשר גם לרצח הנשיא קנדי. בעודו במעצר הצהיר בפני עיתונאים: "לא יריתי באף אחד" ו"אני רק שעיר לעזאזל". בחקירתו לא גילה אוסוואלד פרטים רבים, ושיקר באשר למעט הפרטים שמסר. לאחר חקירתו הראשונית עלה הצורך להעבירו לכלא המחוזי. במהלך ההעברה נורה אוסוואלד ונהרג על ידי ג'ק רובי, אשר כפי הנראה פעל מתוך רגש נקמה על רצח הנשיא אותו העריץ. אוסוואלד מת מפצעיו ב-24 בנובמבר 1963. רבים סבורים כי רובי לא פעל לבדו, וטוענים כי היו לו קשרים עם המאפיה, וכי הרצח היה חלק מתוכנית הקשר לרציחת הנשיא.
העובדות > הסרטון של אברהם זפרודר

בעת הרצח שהו בדילי פלאזה עשרות אנשים בעלי מצלמות ומסרטות. ידועים במיוחד מרי מרמן (אשר צילמה את גבעת הדשא בשעת ההתנקשות, והצללים המופיעים בתמונה זכו לפירושים רבים, ויש מי שראו בהם את צלליותיהם של שלושה מתנקשים, אחד מהם לבוש במדי משטרה), אורוויל ניקס, וכן רבים אחרים. למעשה הרצח צולם מזוויות רבות. איש לא הצליח להנציח באמצעות מצלמה את מעשה הרצח עצמו, פגיעת הכדורים בלימוזינה והשפעתם, כפי שעשה זאת סוחר הבגדים אברהם זפרודר, באמצעות מצלמת 8 מילימטר ביתית.
מיקומו של זפרודר היה אידיאלי לצילום הרצח, ועל אף שבמקום היו עשרות אנשים עם מצלמות ומסרטות, סרטו של זפרודר נותן את ההמחשה האידיאלית לאירועים. זפרודר עמד על משטח מוגבה מבטון, שהיה בדיוק בין מחסן הספרים ובין גבעת הדשא. בעת שהלימוזינה הנשיאותית חלפה לידו ונפגעה מהיריות צילם זפרודר את הלימוזינה ואת המתרחש בה מקרוב, ומלמעלה.
הצופה בסרטו בן 26.6 השניות של זפרודר, רואה את השיירה הנשיאותית מתקרבת דרך רח' אלם, כאשר הנשיא, אשתו ג'קלין, מושל טקסס ג'ון קונלי ואשתו יושבים בלימוזינה בניחותא, ומנפנפים אל הקהל. לרגע מוסתרת הלימוזינה על ידי תמרור, וכשהיא נראית שוב, מעווה הנשיא את פניו בכאב, שולח את ידיו אל פניו, אולי כדי להגן על ראשו, וכל גופו נוטה קדימה ושמאלה, אל עבר אשתו. ואז נע ראשו של קנדי בתנועה אלימה אחורה ושמאלה, ולמעשה מתפוצץ בכתם של דם. קנדי קורס במושב הלימוזינה, בעוד שג'קלין קנדי ההמומה מנסה להימלט כשהיא מטפסת על אחורי הרכב, בעודו בנסיעה, ונעצרת על ידי סוכן השירות החשאי המזנק אליה על מנת לסייע לה. אורך הקטע המציג את ההתנקשות הוא 19.3 שניות.
מהירות המצלמה של זפרודר הייתה 18 תמונות בשנייה. הסרט הוא למעשה סדרה של תמונות סטילס, המהווה את "השעון" לפיו נבדק הרצח. ישנה חשיבות רבה מאוד לסדר האירועים בשאלה "כמה יריות נורו" ו"מאיזה כיוון נורו". בעשרים ושתיים השניות של סרטו של זפרודר, ניתן בצורה מדויקת לוח הזמנים. ניתן לראות מתי החלה תגובת כל אדם שהיה בלימוזינה אל היריות, ולערוך חישוב מסתבר של כמות היריות ואף של כיוונן. שאלות רבות נענות, אך רבות מהן נותרות פתוחות. הסרט צולם ללא קול.
הסרט משמש כבסיס הן לתומכי תיאורית "היורה הבודד" והן לתומכי תאוריות הקשר. הטענה העיקרית היא כי נראה בסרט שהיריות נורו מלפנים, מכיוון גבעת הדשא, וזאת משום שראשו של קנדי מושלך אחורה, למעלה ושמאלה, דבר התואם (לפי טענת תומכי תאוריות הקשר) ירייה שבאה מלפנים ומימין, בעוד שאוסוואלד ירה מאחור ומשמאל.
על פי אנשי הגרסה הרשמית, מוכיח הסרט בוודאות כי היריות מגיעות ממקור אחד. למעשה, החוקר מטעם ועדת וורן, ארלן ספקטר, אשר ביסס את תיאורית "הכדור הבודד", הסתמך על הסרט, כאשר קבע כי משום שלפי תגובות הנשיא והמושל המופיעות בסרט, לא חלף פרק זמן מספיק בין הזמן שבו נפגע המושל ובין הזמן שבו נפגע הנשיא (על פי המהירות המקסימלית לטעינת רובהו של אוסוואלד וליריית ירייה נוספת), ולפיכך הם נפגעו מאותו הכדור. תאוריה זו, תיאורית "כדור הקסם" היא אבן הבסיס לגרסה הרשמית, ואחת התאוריות המותקפות והמושמצות ביותר על ידי המבקרים, הסבורים כי הסרט מהווה הוכחה לכך שישנו יותר מיורה אחד, ומסיבה זו בדיוק.
החקירות

רצח קנדי היה הנושא של שתי ועדות חקירה, ושל משפט מתוקשר שהתנהל בניו אורלינס על ידי התובע המחוזי ג'ים גאריסון. כל אחת מן הוועדות, אשר פעלה בעשור שונה ובנסיבות שונות, הגיעה למסקנה שונה, ובחנה ראיות שונות. אין כיום אנשים הסבורים כי חקירת הנושא הסתיימה, וכי אחת הוועדות מיצתה את הבדיקה, ונתנה דו"ח אשר יסגור את הפרשה. סרט שנוי במחלוקת, "JFK תיק פתוח", הגביר את המבוכה. ועדה נוספת, שלישית במספר, פעלה לפתיחה לציבור של כל המידע הנוגע לרצח.
החקירות > ועדת וורן

מיד לאחר הרצח עמד הנשיא החדש, לינדון ג'ונסון, במצב עדין. השמועות שרווחו קישרו את הרצח לגורמים רבים מארצות הברית ומחוצה לה. היה ברור שאם יימצא כי פידל קסטרו שליט קובה, או כי ברית המועצות היו מעורבים ברצח, מדובר בעילה למלחמה. מצד שני, עקבות הרוצחים יכולים להוביל לגורמים בתוך ממשל ג'ונסון גופא - אנשי ה-CIA אשר להם "חשבון פתוח" עם הנשיא מאז הפלישה הכושלת למפרץ החזירים, אנשי ה-FBI, שחברו לגורמי ימין קיצוניים במטרה להרוג את הנשיא הליברל, ואף אנשי הממסד הצבאי-תעשייתי שרצו להעמיק את מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם. חששו של ג'ונסון היה כי חקירה לא מוסמכת של גורמים מקומיים עלולה להוביל, בצורה שגויה או במכוון, לעבר אחד ממקורות אלו, וכי חקירה של גורם פדרלי עלולה להיראות כטיוח. ה-FBI ערך כבר, מהרגע שבו נודע על הרצח, חקירה משלו. כן בחשו בקלחת גורמים נוספים של אכיפת החוק בדאלאס, שבה אירעה ההתנקשות. לדעת המבקרים, היה צורך לקטוע את כל אלו באיבם, ולהכריז על חקירה בלתי תלויה, כאשר בצוות החוקרים יהיו גורמים שאין להטיל ספק ביושרם ובהגינותם, ואשר יקבעו את התוצאה שאותה ראה ג'ונסון כרצויה - כי לי הארווי אוסוואלד הוא המתנקש, וכי פעל לבדו.
ב-29 בנובמבר 1963, שבוע לאחר הרצח, הורה ג'ונסון בצו נשיאותי מיוחד על הקמת ועדה למציאת העובדות הקשורות ברצח, והעמדת שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ארל וורן בראשה. שמה הרשמי של הוועדה היה "ועדת הנשיא לחקר ההתנקשות בנשיא ג'ון פ' קנדי". עד מהרה נקראה הוועדה בפי כל "ועדת וורן".
הוועדה קבעה כי אוסוואלד פעל לבד, וכי לא היה חלק מקשר.
החקירות > ביקורת על ועדת וורן

כאשר פרסמה ועדת וורן את מסקנותיה, בשנת 1964, נראה היה כי התיק נסגר, אך רבים לא הסכימו עם מסקנותיה.
כמה מההסתייגויות הבולטות:
בשנת 1966 כתב החוקר מרק ליין את ספרו "הריצה אל הצדק" (Rush To Judgement) בו ביקר את עבודת הוועדה.
בתחילת 1967 חשף התובע המחוזי בניו אורלינס, ג'ים גאריסון, מה שנראה לו כקשר לרצח הנשיא קנדי, בניו אורלינס דווקא (ראו להלן).
בשנת 1976 יצא ספרה של העיתונאית החוקרת סילביה מאהר (Meagher) "שותפים לאחר מעשה" שכלל התייחסות מפורטת למסקנות הוועדה ומתיחת ביקורת פרטנית על כמעט כל מסקנה שאליה הגיעה.
החקירות > ג'ים גאריסון

בין הראשונים אשר מתחו ביקורת על ועדת וורן, ואף ניסו לפעול על מנת להביא את האשמים ברצח לדין, היה התובע המחוזי בניו אורלינס, ג'ים גאריסון. חקירתו בעניין רצח קנדי הביאה להעמדה לדין של קליי שאו, האדם היחיד שהועמד אי פעם לדין כנאשם בקשר לרצח קנדי.
משפטו המתוקשר של קליי שאו, ראש לשכת המסחר בניו אורלינס, וחבר מרכזי בקשר לו טען גאריסון, הסתיים בזיכויו של שאו, בשנת 1969, אך בחשיפה תקשורתית נרחבת לתאוריות הקשר, ובהצגה מיומנת, על ידי התובע גאריסון, של כל הפגמים והחולשות שניתן למצוא בדו"ח ועדת וורן.
החקירות > סרטו של אוליבר סטון - JFK תיק פתוח

בתחילת שנות התשעים יצר הבמאי המפורסם אוליבר סטון את סרטו "JFK תיק פתוח". סטון תכנן מראש את הסרט כסרט הסותר את קביעת ועדת וורן כי לי הארווי אוסוואלד היה היורה היחיד, וחיפש מקור לבסס עליו את עלילת הסרט. מבין האפשרויות שעמדו לפניו בחר לבסוף את ספרו של ג'ים גאריסון "בעקבות המתנקשים" ("In the trail of the assassins") כמקור לעלילת הסרט. הסרט יצא לאור בשנת 1991.
הסרט היה יומרני, יקר וארוך, ובעיקר עורר מחלוקת ציבורית. לדעת רוב המבקרים הסרט הוא מרשים ומרתק, אך נעשתה בו מניפולציה באמצעות שימוש באחת התאוריות הזניחות יותר בעניין רצח הנשיא, זו של ג'ים גאריסון, ושילוב קטעי תעודה שצולמו במציאות עם קטעים מבוימים באופן שקשה להבחין ביניהם, ובאופן המקבע בתודעת הצופה את גרסת הבמאי (היא גרסתו של גאריסון) כאמת שאין בלתה.