stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האנגג'ואו
חלוקה מנהלית

תת־המחוז האנגג'ואו כולל עשר מועצות, נפה עירונית אחת ושתי נפות כפריות.
מועצת שָׁאנְגְצֶ'נְג (上城区/Shàngchéng Qū)
מועצת גוֹנְגְשׁוּ' (拱墅区/Gŏngshù Qū)
מועצת שִׂיחוּ (西湖区/Xīhú Qū)
מועצת בִּינְגְ'יָאנְג (滨江区/Bīnjiāng Qū)
מועצת שְׂיָאוֹשָׁאן (萧山区/Xiāoshān Qū)
מועצת יוּ'הָאנְג (余杭区/Yúháng Qū)
מועצת פֿוּיָאנְג (富阳区/Fùyáng Qū)
מועצת לִין-אָן (临安区/Lín'ān Qū)
מועצת לִינְפִּינְג (临平区/Línpíng Qū)
מועצת צְ'יֵינְטָאנְג (下城区/Qiántáng Qū)
נפת טוֹנְגְלוּ (桐庐县/Tónglú Xiàn)
נפת צ'וּן-אָן (淳安县/Chún'ān Xiàn)
הנפה העירונית גְ'יֵינְדֶה (建德市/Jiàndé Shì)
היסטוריה > היסטוריה קדומה

בני תרבות ההֶמוּדוּ הנאוליתית התיישבו באזור יוּיאוֹ (כיום עיר במרחק כמאה קילומטרים מזרחה מהאנגג'ואו) כבר לפני שבעת אלפים שנה, עת התחילו לגדל אורז בדרום־מזרח סין. סביבות העיר המודרנית האנגג'ואו היו מיושבות לפני חמשת אלפים שנה על ידי בני תרבות ליאנגג'ו, שנקראים על שם העיר הקטנה ליאנגג'ו, מרחק קצר צפונית־מערבית להאנגג'ואו, אשר בה נמצאו לראשונה שרידים מתרבות זו, פריטי ירקן מגולפים.
העיר האנגג'ואו נוסדה לפני כ־2,200 שנה, בתקופת שושלת צ'ין, אך חומת העיר נבנתה רק בתקופת שושלת סווי (591). העיר נמנית עם שבע ערי הבירה העתיקות של סין.
האנגג'ואו שוכנת בקצה הדרומי של התעלה הגדולה של סין, אשר מתחילה בבייג'ינג. התעלה פותחה לאורך מאות שנים, אך הגיעה למלוא אורכה בשנת 609.
העיר הייתה בירת ממלכת וויואה משנת 907 עד שנת 978, בתקופת חמש השושלות ועשר הממלכות, ונשאה אז את השם שִׁיפוּ (Xifu). באותה תקופה הייתה העיר אחת משלושת מרכזי התרבות הגדולים בדרום סין, לצד נאנג'ינג וצֶ'נְגדוּ. מנהיגי וויואה נודעו בתמיכתם באמנויות, ובמיוחד באמנות ובארכיטקטורה הקשורה לבודהיזם. העיר אף הפכה למרכז קוסמופוליטי, ומשכה משכילים מרחבי סין; היא אף ניהלה מדיניות חוץ, לא רק מול מדינות סיניות שכנות, אלא גם מול יפן, קוריאה, ועם שושלת ליאו של האימפריה החיטאנית.
בשנת 1090, בתקופת שושלת סונג מונה המשורר סוּ שְׁה (הידוע גם בשם סוּ דוֹנְגְפּוֹ), למושל העיר. בתפקידו זה הוא הפעיל 200,000 פועלים לשם בניית סוללה באורך 2.8 ק"מ על האגם המערבי שעליה ניטעו עצי אפרסק וערבה בוכייה לסירוגין. הסוללה קרויה על שמו "סוללת סו". הקיסר צ'יינלונג משושלת צ'ינג, שביקר שש פעמים בהאנגג'ואו בתקופת מלכותו, התרשם מאוד ממראה הסוללה בשעות הבוקר המוקדמות באביב ואף חיבר לכבודה שירים. משום כך הסוללה היא אחד מעשרת אתרי נוף בעלי שם פיוטי של האגם המערבי. עשרות אלפי שנים קודם לכן, היה האגם לגונה, אך עם הזמן הצטברה גרופת (טין) שחסמה את הפתח לים, והלגונה הפכה לאגם. חפירות שנערכו בקרקעית האגם בשנת 1975 חשפו משקע ימי, שאישר את מקור האגם. פעולות שימור בידי אדם מנעו מהאגם להפוך לביצה. שתי סוללות נבנו מבוץ שהועלה מתחתית האגם: זה של סוּ שהוזכר לעיל, ו"סוללת בַּאי", שנבנתה על ידי בַּאי ג'וּיִי, שהיה משורר ידוע בתקופת שושלת טאנג אשר שימש אף הוא מושל האנגג'ואו. האגם מוקף בגבעות ממערב ומצפון. על גבעת בָּאושְׁה מצפון לאגם ניצבת פגודת בָּאוצ'וּ.
היסטוריה > תקופת שושלת סונג הדרומית

האנגג'ואו נעשתה בירת שושלת סונג הדרומית משזו התאוששה מן התבוסה שהנחילה לה שושלת ג'ין (שושלת של קבוצת מיעוט אתנית, בני העם היורצ'ני) בשנת 1123. העיר שימשה בירה מאז ועד הפלישה המונגולית בשנת 1276, ונקראה בשם לינאן (臨安). בהאנגג'ואו שכן הממשל הקיסרי, והתפתח בה מרכז מסחר ובידור, כמו גם מרכז של הענפים העיקריים של מנגנון הפקידות הקיסרי. באותה תקופה, עבר "מרכז הכובד" הסיני ממה שהיה עד אז "מרכז סין" בצפון (שנכבש על ידי שושלת ג'ין), אל האנגג'ואו.
האנגג'ואו משכה אליה פילוסופים, מדינאים, ואנשי ספר רבים, בהם כמה מהמשוררים המהוללים בתולדות סין, כגון סו שה שהוזכר לעיל, לוּ יוֹאוּ (陆游), ושִׁין צִ'יגִ'י (辛弃疾), שבאו להתגורר בה עד סוף ימיהם. בהאנגג'ואו אף נולד המדען הידוע שֶׁן קוּאוֹ (1031-1095 לספירה), ובה נקבר, ברובע יוהאנג.
בימי שושלת סונג הדרומית, צמחה האוכלוסייה בשל כמה גורמים: עלייה בהיקף המסחר, הגירת פליטים מן הצפון הכבוש, והתרחבות הממסד הצבאי והפקידותי. צמיחה זו הניעה את התפתחות העיר אל מעבר לחומותיה בנות המאה התשיעית. במפקד האוכלוסין הסיני הרשמי משנת 1270 נספרו 186,330 בתי אב בהאנגג'ואו, אך מפקד זה לא כלל ככל הנראה מי שאינו תושב קבע, ואת חיל המצב. ההיסטוריון הסינולוג ז'אק ז'רנה (Jacques Gernet) מעריך שאוכלוסיית האנגג'ואו עלתה על מיליון בני אדם בשנת 1276. חוקרים סבורים שהאנגג'ואו הייתה העיר הגדולה בעולם בין השנים 1180 ו־1315, ושוב בין 1348 ו־1358.
בשל האוכלוסייה העצומה והצפופה, וריבוי בתי העץ הרב־קומתיים, העיר סבלה משריפות מרובות. שריפות־ענק אירעו בשנים 1132, 1137, 1208, 1229, 1237, ו־1275, ושריפות קטנות יותר אירעו כמעט מדי שנה. השריפה בשנת 1237 השמידה 30,000 יחידות מגורים. לאור זאת הקימה הממשלה מערכת כיבוי אש, שכללה מגדלי תצפית, מערכת סימון בפנסים ובדגלים לאיתור מקור האש ולהכוונת כוחות הכיבוי, וקצבה כוח כיבוי בן למעלה מ־3,000 חיילים.
בשנת 1276, שלוש שנים לפני קריסת שושלת סונג הדרומית, הטיל צבאו של קובלאי חאן, קיסר סין הראשון (שלט 1260–1294) משושלת יואן (הוקמה רשמית ב־1271 אף שהמונגולים שלטו על מרבית סין כבר מתחילת המאה ה־13) מצור על העיר וכבש אותה.
הנוסע מרקו פולו מוונציה סיפר שביקר בהאנגג'ואו בשלהי המאה ה־13. ספרו מתאר את העיר כ"בלי ספק הנהדרת והנאצלת בכל העולם". הוא כינה את העיר "קינסאי", מילה סינית שפירושה פשוט "עיר בירה". על אף שהגזים כשכתב שקוטרה של העיר גדול מ־150 קילומטר ושיש בה 12,000 גשרים עשויי־אבן, בכל זאת ספרו מציע תיאור רהוט על האזור. הוא מסכם: "מספרם ועושרם של הסוחרים, וכמות הסחורות שעברה תחת ידם, היו כה גדולים, עד שאיש לא יכול לאומדם".
הנוסע המרוקאי בן המאה ה־14, אבן בטוטה, כתב על האנגג'ואו שהיא "העיר הגדולה ביותר שראיתי על פני האדמה".
היסטוריה > תקופת שושלת מינג ואילך

האנגג'ואו נותרה עיר חשובה עד אמצע תקופת שושלת מינג; חשיבותה פחתה בהדרגה, בד בבד עם הצטברות הגרופת בנמֵלה. עד תחילת המאה ה־17 עוד הייתה האנגג'ואו מרכז חשוב של יהדות סין, וייתכן שממנה יצאה הקבוצה המכונה יהדות קאיפנג.
בין השנים 1928–1949, נשלטה העיר על ידי הקוומינטנג של סין הלאומנית. בשלושה במאי 1949, פלש צבא השחרור העממי להאנגג'ואו והעיר עברה לשלטון קומוניסטי. מאז שנכנסו לתוקף הרפורמות של דנג שיאופינג, בשנת 1978, ניצלה האנגג'ואו את מיקומה בשפך היאנגצה כדי לקדם את פיתוחה, וכיום היא אחת הערים הגדולות המשגשגות בסין.
בהאנגג'ואו, ליד האגם המערבי, חתמו הנשיא האמריקאי ריצ'רד ניקסון ומזכיר המפלגה הקומוניסטית של סין ג'ואו אנלאי על "מזכר שנחאי" (אחרי שנדון בבייג'ינג).
בעבר, נשא השטר הסיני בעל ערך 1 יואן תמונה של החומה הגדולה של סין, אך בתחילת שנות האלפיים שונה השטר והוא נושא תמונת נוף של האגם המערבי של האנגג'ואו.
יהודים בהאנגג'ואו

אבן בטוטה, התייר המוסלמי הידוע, כתב בשנת 1346 אודות עיר זו: "נכנסנו לעיר השנייה דרך שער הנקרא שער היהודים. בעיר גרים היהודים, נוצרים, וטורקים עובדי־השמש (כלומר: מזדאים), מספרם גדול סך־הכל".
גאוגרפיה ואקלים

האנגג'ואו שוכנת בצפון מחוז ג'ג'יאנג באזור דלתת עמק הנהר יאנגצה (צ'אנג ג'יאנג) כ־160 ק"מ דרום־מערבית לשאנגחאי, בקצה הדרומי של התעלה הגדולה, במישור במורד הנהר. תחום השיפוט של תת־המחוז האנגג'ואו משתרע על פני 16,821 קילומטרים רבועים ונמשך מערבה עד גבול מחוז אנחווי ההררי, ומזרחה אל השפלה ליד מפרץ האנגג'ואו. מרכז העיר סמוך לחוף המזרחי ולחוף הצפוני של האגם המערבי, מצפון לנהר צ'יינטאנג (אנ').
האקלים בהאנגג'ואו הוא אקלים סובטרופי גשום, ויש בה ארבע עונות מובחנות. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא C°‏ 16.2. הקיץ חם ולח, והחורף צונן ויבש יחסית. החודש החם ביותר הוא יולי, והטמפרטורה הממוצעת בו היא C°‏ 33.8; בינואר הטמפרטורה הממוצעת היא C°‏ 3.6. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בהאנגג'ואו היא 1,450 מילימטר. באמצע הקיץ סובלת האנגג'ואו, כמוה כערים אחרות במחוז ג'ג'יאנג, מסופות טייפון, אך רק לעיתים רחוקות נפגעת העיר עצמה באופן ישיר מטייפון. בדרך כלל מגיעים הטייפונים לאורך החוף הדרומי של ג'ג'יאנג, וגורמים לרוחות עזות וסופות גשמים בהאנגג'ואו.
כלכלה

כלכלת האנגג'ואו התפתחה בקצב מואץ מאז שהשלטונות התירו את הרסן בשנת 1992. העיר מתועשת ויש בה מגזרי תיירות, חקלאות, טקסטיל, ותעשייה קלה. האנגג'ואו משמשת בסיס ייצור ולוגיסטיקה חשוב בחוף הסיני.
בשנת 2001 הסתכם התמ"ג של העיר בסך 156.8 מיליארד יואן, שהוא הסך השני בגודלו בין כל בירות המחוז הסיניות, אחרי גואנגג'ואו. בשבע השנים שחלפו מאז שילשה העיר את התמ"ג, לסך של 478.1 מיליארד יואן בשנת 2008, ואת התוצר לנפש, מסך 3,025 דולר לנפש לסך 10,199 דולר לנפש.
בעשור הראשון של המאה ה־21 פיתחה העיר מגזרי תעשייה נוספים, ובהם רפואה, מכונות, חלקי חילוף לרכב, מכשירי חשמל, מוצרי אלקטרוניקה, רפואה, כימיה, ועיבוד מזון.
תיירות

האנגג'ואו ידועה באתריה ההיסטוריים ובנופי טבע. לאורך הדורות תוארה לא פעם כַּיפָה בערי סין. היא נחשבת אחת מעשר הערים בעלות הנוף היפה ביותר בסין. על אף הפיתוח העירוני המואץ שחוותה בעשורים האחרונים, העיר שומרת על מורשתה התרבותית וההיסטורית. גם היום תיירות עודה מגזר חשוב בכלכלת העיר.
אחד האתרים הבולטים והמבוקשים בהאנגג'ואו הוא האגם המערבי שקיבל מעמד של אתר מורשת עולמית מארגון אונסק"ו ב־2011. שטח האגם כשישה קמ"ר, וסביבו מצויים כמה מאתרי הנוף וההיסטוריה הידועים ביותר של העיר. בסמוך לאגם יש שמורה בת למעלה מ־50 קמ"ר, ובה פגודות היסטוריות, אתרי תרבות, ונוף הררי. שתי סוללות חוצות את האגם.
אתרים בסביבת האגם המערבי:
מקדש ג'ינגצ'י (净慈寺) סמוך לאגם המערבי מדרום.
מקדש לינגיִין (灵隐寺, "מקלט הנפש") שוכן כשני ק"מ מערבית לאגם. סוברים שהוא המקדש הבודהיסטי העתיק ביותר בעיר, שחרב ונבנה מחדש כמה פעמים.
פגודת בּאוֹצ'וּ (保俶塔) סמוכה לאגם מצפון, על ראש גבעת אבן החן (宝石山).
מקדש יוּאֵה־וואנג (岳王庙, "מקדש המלך יואה"), או יוּאֵה פֵ'י מִיַאוֹ שוכן בחוף הצפון־מערבי של האגם, ונבנה בשנת 1221 לזכר המצביא יואה פ'יי, שהוצא להורג עקב רדיפה פוליטית.
פגודת לֵייפֶנְג
אתרים אחרים בהאנגג'ואו:
נחשול הגאות הגדול בעולם שוצף במעלה הנהר צ'יינטאנג דרך האנגג'ואו, ומגיע עד גובה 9 מטרים.
הגן הבוטני של האנגג'ואו
מעיין חלום הטיגריס
גן החיות של האנגג'ואו
יו־צ'ואן (מעיין הירקן)
קתדרלת העיבור־ללא־חטא של האנגג'ואו היא אחת הכנסיות העתיקות בסין. היא נבנתה לפני כ־400 שנה, בתקופת שושלת מינג.
מקדש פֵ'נְגהוּאנְג (凤凰清真寺) הוא אחד המסגדים העתיקים בסין.
פגודת ליוּחֵה, או פגודת שש ההרמוניות, שוכנת על גבעת יוּאֵלוּן בגדה הצפונית של הנהר צ'יינטאנג.
פארק הבִּיצות הלאומי שִׁישִׁי, שמבקש לשמר את המערכת האקולוגית הזו, ושטחו כעשרה קמ"ר. בריכות דגים וחלקות קנים שוקמו בו, ומינים רבים של ציפורים מקננים בו. בפארק גם מקדש וכמה בתים כפריים בעלי ערך היסטורי.
תרבות

ילידי האנגג'ואו, כמו שאר תושבי מחוז ג'ג'יאנג, מדברים בניב ווּ (Wu) של השפה הסינית. ישנם הבדלים בניב עצמו בין תפוצותיו השונות, כך שהניב של האנגג'ואו שונה מניב ווּ של אזורים בדרום ג'ג'יאנג ובדרום ג'יאנגסו. בנוסף, גם סינית מנדרינית מדוברת בהאנגג'ואו.
האנגג'ואו ידועה ביצירות אמנות, כגון מוצרי משי, שמשיות, ומניפות יד. גם תה הוא חלק משמעותי מכלכלתה ומתרבותה של העיר, שידועה כמקור התה הירוק מסוג לונגג'ינג.
סגנון הבישול בהאנגג'ואו אופייני לבישול של ג'ג'יאנג, אחד משמונת הסגנונות של הבישול הסיני. יש לו מוניטין של מנות טריות, עדינות, ורכות, בעלות ניחוחות עדינים. משורר מתקופת שושלת סונג קבע בשעתו שאין אוכל שיכול להתחרות עם הבישול של האנגג'ואו. כמה מן המנות הידועות בסגנון זה הן דג חמוץ של האגם המערבי, חזיר דונגפו, חסילוני לונגג'ינג, פרגיות ג'יאַוּהוּאַ, אורז מאודה וחזיר מגולגלים בעלי לוטוס, גבעולי במבוק בצליית קדירה, ואבקת שורש לוטוס.
בעיר שוכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת ג'ג'יאנג, שבספרייתה ישנם יותר מ־7 מיליון כרכים.
הערות שוליים

↑  China: Zhèjiāng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  Donald Leslie, "he survival of the Chinese Jews: the Jewish community of Kaifeng", Leiden 1972, p. 15.
↑  http://hzindus.gov.cn
↑  Hangzhou Economy
↑  Hangzhou Today: Tourism. China Pages. נשלף ב־22 באוגוסט 2006.
↑  Hangzhou Today: General Survey. China Pages. נשלף ב־22 באוגוסט 2006.
| הערים הגדולות בעולם: ערים המונות לפחות חמישה מיליון תושבים |
| --- | --- | --- |
| 20,000,000+ | שאנגחאי • בייג'ינג • סאו פאולו • דלהי |  |
| 10,000,000+ | קראצ'י • לאגוס • איסטנבול • טוקיו • מומבאי • מוסקבה • גואנגג'ואו • פריז • שנג'ן • צ'נגדו • קינשאסה • קהיר • ג'קרטה • לאהור • סוג'ואו |  |
| 5,000,000+ | סיאול • מקסיקו סיטי • לונדון • לימה • דאקה • ניו יורק • בנגלור • בנגקוק • דונגגוואן • צ'ונגצ'ינג • נאנג'ינג • טהראן • שניאנג • בוגוטה • הו צ'י מין סיטי • הונג קונג • בגדאד • צ'נאי • צ'אנגשה • ווהאן • טיינג'ין • היידראבאד • האנוי • ריו דה ז'ניירו • פושאן • סנטיאגו דה צ'ילה • ריאד • אחמדאבאד • שאנטואו • סנקט פטרבורג • ח'רטום  • אנקרה • ג'ינאן • האנגג'ואו • סינגפור • יאנגון • לואנדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498897605171  BNE: XX6070325  BnF: cb119737437 (data)  GND: 4229651-1  LCCN: n2003032935  MusicBrainz: 5f895f22-b335-4ab4-b5f5-1dcbef235126  NARA: 10044330  NDL: 00634062  NKC: xx0038742  SUDOC: 027764842  VIAF: 124533589   WorldCat (עם VIAF): 124533589 
פגודת שנגואנג שבפאתי העיר
פגודת ליוּהֵה בהאנגג'ואו. נבנתה בשנת 1165 בימי שושלת סונג.
מקדש לִינְגְיִין
מבנים על גדת האגם המערבי.
מעיין "חלומו של הטיגריס" בדרום־מערב האנגג'ואו
תצלום לוויין של האנגג'ואו
בנין "מרכז האזרח" בהאנגג'ואו
מעון חוּ שוּאֵיאַן
מקדש קונפוציוס בהאנגג'ואו
הכל כתוב

"הכל כתוב" הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי מאור אדרי. את האלבום הוציאה לאור ב-16 בספטמבר 2013 חברת התקליטים פליי רקורדס. סינגלי האלבום, "תספרו לה", "יאללה יאללה", "גבר איטלקי", "האישה שלי" ו"הכל כתוב", לא זכו להצלחה במצעדים. הוא פורסם בפורמט תקליטור בקטלוג 7290015069076.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | האישה שלי  | 3:31 |
| 2. | גבר איטלקי  | 3:40 |
| 3. | יאללה יאללה  | 2:51 |
| 4. | הפכת שונה  | 4:26 |
| 5. | היא איננה  | 3:58 |
| 6. | הכל כתוב  | 3:19 |
| 7. | בורא עולם  | 4:17 |
| 8. | אמא שלי  | 3:58 |
| 9. | מה זה לאהוב  | 3:39 |
| 10. | לתקן את העולם  | 3:44 |
| 11. | תספרו לה  | 4:37 |
| 12. | קרחנה  | 3:32 |
| 13. | מתפלל לשובך  | 4:07 |
| 14. | תביני  | 2:50 |
| 15. | מה קורה איתך  | 3:49 |
| 16. | לכתוב לך  | 4:00 |
| 17. | טיל בליסטי  | 2:28 |
| 18. | וואלה מרה  | 5:04 |
| משך כולל: | משך כולל: | 67:56 |
הערות שוליים

↑  מאור אדרי – הכל כתוב, דיסקוגס
הכתרה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  בוריס אקונין
 שפת המקור:  רוסית
 תורגם לשפות:  עברית, אנגלית, צרפתית
 סוגה:  ספרות בלשית
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים ספרי עליית הגג
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת "זכרוב"
 תאריך הוצאה:  2000
 מספר עמודים:  352
 עורך:  פטר קריקסונוב (המהדורה העברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרי עליית הגג
 תאריך:  2013
 תרגום:  יגאל ליברנט
 סדרה
 סדרת ספרים:  תיבת פנדורין
 ספר קודם:  יועץ ממלכתי (ספר) 
 הספר הבא:  אהובת המוות 
 
"הכתרה, או אחרון הרומנובים" (ברוסית: Коронация, или Последний из романов) הוא הספר השביעי בסדרת תיבת פנדורין מאת בוריס אקונין. ספר זה מתאר אירועים הקשורים לחברה הגבוהה של האימפריה הרוסית, הלא היא משפחת הצאר.
הרומן מתרחש בשנת 1896, לפני ובמהלך הכתרתו של הקיסר ניקולאי השני. נחטף מיכאיל, בנו בן הארבע של הדוכס הגדול גאורגי אלכסנדרוביץ'. החוטף מכנה עצמו "דוקטור לינד" ותובע בתמורה לבן את "יהלום הרוזן אורלוב", המקשט את השרביט המלכותי - אלא שבלי השרביט לא תיתכן ההכתרה. אֶראסְט פֶּטרוֹביץ' פַנְדוֹרין נקרא להציל את כבוד הקיסרות.
הספר משחזר את האווירה הטראגית ברוסיה של שלהי המאה ה-19, מתאר את טקס ההכתרה של ניקולאי השני (כתוכנית פעולה, שמוזכרת על ידי זיוקין) ואת אסון חודינקה (שבה משתתף לינד, זיוקין ופנדורין). כמו שאר הספרים בסדרה, הספר יצא לאור על ידי הוצאת "זכרוב" הרוסית ותורגם לעברית על ידי יגאל ליברנט בהוצאת ספרי עליית הגג.
הספר מהווה מחווה לווילקי קולינס עם "אבן הירח", ארתור קונאן דוֹיל עם "הבעיה הסופית" של שרלוק הולמס ו"שארית היום" של קאזוּאוֹ אישיגוּרוֹ.
עלילה

הנרטיב נכתב בצורת יומן מטעם אפאנסי זיוקין, רב-המשרתים של הדוכס הגדול גאורגי אלכסנדרוביץ'. הרומן מתחיל עם הגעתו לחצר המלוכה במוסקבה לקראת ההכתרה בממלכה. זיוקין בבירור לא מרוצה מההכנות והקישוטים המוצעים על ידי אישי מוסקבה.
עם הגעתו, תוך כדי טיול, מידי האומנת דה-קליק נחטף הבן הצעיר של הדוכס הגדול, בן דודו של הקיסר לעתיד מיכאיל (מיקה). לאחר זמן מה, המשפחה מקבלת דרישת כופר בדמות תכשיטים (תחילה תכשיטים נשיים, ואז "יהלום אורלוב", המעטר את השרביט הקיסרי), אחרת מיק יוחזר בחלקים. בני משפחת המלוכה מורים לאראסט פטרוביץ' פנדורין לפתוח בחקירה באופן רציני, רגיש וללא פרסום העניין.
במהלך החיפושים, פנדורין מוצא שכל הפושעים קשורים לאדם המכונה דוקטור לינד, אשר לו קשר כלשהו יוצא דופן, על גבול האהבה. פנדורין עצמו נכנס לתוך מערכת יחסים רומנטית עם הנסיכה הגדולה קסניה, מה שגורם לזיוקין לתעב אותו.
אפאנסי זיוקין עדיין עוזר לאראסט בחקירה, עם זאת, המשרת נאסר ומחמיץ את ההכתרה, אשר כל כך התכונן אליה וציפה לה. מאוחר יותר, נחטפת העלמה דה-קליק על ידי לינד, אבל מחולצת על ידי פנדורין וזיוקין, שמשיבים גם את התכשיטים האבודים. זיוקין ופנדורין יוצאים במרדף אחר לינד ומגיעים לחודינקה. לינד צועק לקהל שמתנות המלך לקהל מחולקות באופן לא הוגן ופורצת שעטה המונית במהלכה נרמסים מאות אנשים למוות (ראו הטרגדיה בשדה חודינקה). אראסט ואפאנסי באורח נס מצליחים להישאר בחיים.
אראסט פטרוביץ' מתחיל לחשוד מי הוא למעשה הדוקטור לינד, ובכך עוזרת לו מדמואזל דה-קליק שמספרת מה קרה לה בעת שנפלה בשבי. לבסוף מתגלה שדה-קליק עצמה היא הדוקטור לינד המסתורי, ופנדורין יורה בה בדו-קרב. עם זאת, את הנסיך הוא לא מצליח להציל, והוא מחליט לעזוב את תחומי רוסיה בידיעה שנוכחותו אינה רצויה לבני משפחת המלוכה.
דמויות היסטוריות שמופיעות ברומן

אקונין עיוות בכוונה כמה מקשרי המשפחה של רומנוב. כמו בכל עבודותיו, הוא שינה את שמות האישיים ההיסטוריים:
כך למשל, מפקד משטרת מוסקבה בספר הוא קולונל לסובסקי, בעוד שמפקד המשטרה באותו זמן (1896) היה אלכסנדר ולאסובסקי, ראש עיריית מוסקבה הדוכס הגדול — סימאון אלכסנדרוביץ', מבוסס למעשה על סרגיי אלכסנדרוביץ', בעוד איזבלה פליציאנובנה סנז'נבסקאיה הוא בדמות הפרימה בלרינה מתילדה פליקסובנה קשצ'ינסקאיה, שהיו לה יחסים קרובים עם הדוכס הגדול, ניקולאי אלכסנדרוביץ'.
אקונין הוסיף ברומן גם את שמו שלו: שם משפחתו של רב-המשרתים האנגלי פרייבי (באנגלית: Freyby) הוא הכתיבה ברוסית של המילה "Akunin", בפריסת המקלדת האנגלית.
ההשוואה בין פנדורין להולמס

לאורך כל ספרי פנדורין, ניתן לאתר בבירור אלגוריה על שרלוק הולמס:
לאראסט כמו שרלוק יש מוח ייחודי וכוח פיזי ומיומן באמנויות לחימה ומיומנויות ההתגנבות;
לפנדורין, כמו להולמס, יש חבר נאמן, שעוזר בחקירות;
לשניהם היו מערכות יחסים טרגיות בעבר, עם זאת, לפנדורין יש כמה נשים כל ספר, בעוד לשרלוק הייתה רק אהבה אחת.
בספר "הכתרה" ישנם השוואות מוצקות יותר:
האנטגוניסט הראשי של הספר הוא "דוקטור לינד", בעל שם בעולם המדע, בדומה לפרופסור מוריארטי;
הסצנה הסופית שבה פנדורין ולינד עומדים על גשר, הוא קריצה למאבק בין הולמס למוריארטי במפלי הרייכנבך.
ראו גם

מנוסת הבהלה שליד שדה חודינקה
שושלת רומנוב
בלש
תיבת פנדורין
הערות שוליים

↑  "Книги на официальном сайте Б. Акунина". אורכב מ-המקור ב-2014-05-14. נבדק ב-2014-04-13.
↑  המדף הז'אנרי: ההכתרה – בוריס אקונין. הספר השביעי בסדרת פנדורין
↑  הכתרה באתר ספרי עליית הגג
| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- | --- | --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |  |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2011165326510816290004   WorldCat (עם VIAF): 2011165326510816290004
הפארק הלאומי קהוזי-בייגה

הפארק הלאומי קהוזי-בייגה (צרפתית Parc national de Kahuzi-Biega) הוא פארק לאומי השוכן במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ממערב לאגם קיוו וסמוך לגבול קונגו-רואנדה.
גאוגרפיה

שטחו של הפארק הוא כ-6,000 קמ"ר, ובתחומו שני הרי געש שעל-שמם הוא קרוי, הר קאהוזי, בגובה 3,308 מטר, והר בייגה, בגובה 2,790 מטר. הר קאהוזי הוא ההר הגבוה ביותר באזור קיוו שבמזרח קונגו. בשטח הפארק משתרע יער גשם טרופי ענק, השופע מינים רבים של צמחים ועצים, ומינים רבים של חיות ג'ונגל כמו עטלפים, שימפנזות, גורילות, פילי יערות, עכבריים, סנאיים, טוראקיים, בונגו, 
ינשופיים, אפרור אפריקני, קלאוניים, נמרים, חזירי יערות, רחבי-מקור, פיטיים, תאו היער, היפופוטם, קופי גנון, קולובוס ומנגבי, טווס קונגו, תנין גמדי, פיתון סלעים אפריקני, ממבה ג'יימסונית, עין-חתול חצי-טבעתי, פנינייה מצויצת, שפן עצים, פנגולין עצים, גחן מיימי, גלגויים, פרפרים, פוטו מצוי, צביונים כמו צביון צהוב-גב, עיט כתר וחזיר נהרות.
הפארק הוא אחד ממקומות המפלט האחרונים של גורילות ההר הנדירות, והיה האתר הראשון שבו דיאן פוסי חקרה את הגורילות, לפני שעברה לרואנדה. הגורילות חיות בשטחי יער בגובה שבין 2,100 ל-2,400 מטר. לפני פרוץ מלחמת האזרחים בקונגו בשנות ה-90, נמנו בשטח הפארק רק כ-600 גורילות. עוד לפני פרוץ הקרבות, וכתוצאה מהריכוז הגדול של גורילות ההר הנדירות במקום, הכריזה אונסק"ו על הפארק בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית. על-פי הערכה משנת 2005, קטנה אוכלוסיית הגורילות באזור בכ-60% ונותרו בו פחות מ-300 גורילות הר. הפליטים שברחו מרואנדה והלחימה הנמשכת במרבית שטחה של קונגו חדרו גם לאזור הפארק, וגרמו לשריפות יער, למעשי ביזה, ולפעולות של ציד בלתי חוקי של חיות, ובכללן גורילות. כתוצאה מכך נוסף הפארק בשנת 1997 לרשימת אתרי המורשת העולמית שבסיכון.
שלט בכניסה לפארק המציין שהפארק הוא מקום מקלטן של הגורילות
גורילת הר בפארק
הנרייטה סאלד (אוניית מעפילים)

"הנרייטה סולד"
מסלול ההפלגה של "הנרייטה סולד"
הנרייטה סולד הייתה אוניית מעפילים. נקראה על שם הפעילה הציונית הנרייטה סאלד ומייסדת ארגון "ההסתדרות הציונית הדסה".
תולדותיה

זו הייתה ספינה יוונית העשויה עץ בשם Arites Salas
נרכשה בפיראוס שביוון על ידי יאני אבידוב, יצאה לים, בפיקודו של אריה קפלן, ב-30 ביולי 1946 ועל סיפונה 394 מעפילים, התעכבה בדרכה בשל תקלות מנוע, חברה עם ספינת מנוע קטנה בשם "רפי 2" ממנה קיבלה 150 מעפילים נוספים.
הים היה סוער, המנוע התקלקל והיא חיפשה מחסה באי סירנה. תושבי האי התנגדו ודרשו מהמעפילים לעזוב. הספינה הפליגה לאי הסמוך, כמילי, ובאמצעות הספינה "רפי 2" שלחו את חלק המנוע הפגום לתיקון ביוון והמתינו לשובו. כעבור 6 ימים יצאו האוניות לדרך. כ-150 מייל מחופי הארץ עברו מעפילי "רפי 2" ל"הנרייטה סאלד".
הייתה זו האנייה הראשונה שמעפיליה (יחד עם מעפילי ה"יגור") הועברו למחנות המעצר בקפריסין.
הערות שוליים

↑  מתוך אתר הפלי"ם
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכל מהתחלה

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
הכל מהתחלה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי ים רפאלי. השיר נכתב והולחן על ידי רפאלי והצמד המוזיקלי עמית נצר ועמית מרדכי ("Triangle"), אשר גם הפיקו את השיר. השיר הוצא לאור ביום שחרורו של רפאלי מהשירות הצבאי, ב-29 בנובמבר 2020. קליפ השיר בוים על ידי דניאלה מרוז.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב על השיר כי: "השיר לא מספר את סיפורו של רפאלי במלוא עוצמתו. הזמר הבין את הדופק של הפופ העכשווי, ולכן הוציא את הסינגל שיקדם אותו מסחרית".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 8 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 9 |  |
הערות שוליים

1 2  הכל מהתחלה: ים רפאלי בסינגל חדש – צפו בקליפ
↑  הכל מהתחלה: ים רפאלי בסינגל חדש – צפו בקליפ
↑  ים רפאלי - הכל מהתחלה, באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2020
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השבועי
↑  לדירוג המצעד הישראלי: 28-04/02/2021
| ים רפאלי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| סינגלים | "שהכאב ימצא לו חברים" • "מילים שהייתי אומר רק לך" • "הכל מהתחלה" • "אין אף אחד" |  |
| השתתפות בסינגלים | "ורוד שחור" • "ימים טובים" |  |
הדומה של האימפריה הרוסית (כינוס 1906)

הדומה של האימפריה הרוסית (כינוס 1906) - היה מוסד פרלמנטרי נבחר ראשון באימפריה רוסית. הוא כונס בעקבות אירועי מהפכת 1905. הדומה קיימה מושב אחד בלבד והתקיימה רק 72 ימים באביב-קיץ 1906 עד שפוזרה על ידי ניקולאי השני.
סמכויות

סמכויות הדומה הוגדרו בחוק מ-20 בפברואר 1906. בהתאם לחוק, הדומה הייתה מתכנסת לתקופה של 5 שנים, אך הקיסר היה יכול לפזר אותה. הדומה הייתה יכולה לאשר את החוקים לאחר שהם קיבלו את המלצת הממשלה ולאשר את תקציב המדינה. במהלך הפסקות בין המושבים, הקיסר היה רשאי לקבל את החוקים שלאחר מכך היו צריכים לקבל את אישור הדומה. דומה הייתה הבית התחתון של הפרלמנט. הבית העליון היה מועצת המדינה שהיה צריך לאשר את החוקים שהתקבלו בדומה.
השלטון הביצועי היה בידי הקיסר שהיה המפקד העליון, קבע מדיניות חוץ והיה רשאי להכריז מלחמה או מצב חרום בכל חלקי המדינה.