stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכשפה
מכשפות בתרבות המודרנית > בתרבות הישראלית

המשוררת רחל חלפי הוציאה ספר שירים בשם "מכשפות", בו היא מקדישה משיריה לדמויות בדיוניות שהואשמו בכישוף.
יהודית קגן הוציאה לאור ספר פנטזיה בשם "חרשתא" ("מכשפה" בארמית) העוסק בבת שירות לאומי בעלת כוחות כישוף.
להקת המכשפות הישראלית – להקת רוק שכל חברותיה נשים. שיריהן "עד העונג הבא" ו"המכשפות" מזכירים פולחני כשפים רווי מיניות.
בשיר "אף אחת" שהוקלט על ידי מירי מסיקה, ושאת מילותיו כתבה צרויה להב, מופיע הרמז למכשפה במילים: "אני רואה לך את החלומות ורואה ממה אתה פוחד, נשים כמוני פעם היו שורפים על המוקד".
"שחור" (1994) – עוסק בקסם שחור שהגיע מצפון אפריקה.
"סימה וקנין מכשפה" (2003) – הסרט מתרכז באלמנה מבוגרת מגלה שיש לה יכולות כישוף.
המכשפה מהבית ממול (הצגת ילדים)
Speaking of a witch (תיאטרון הבית)
בלט: "מכשפה" בהנחיית דים אמור.
קונצרט: 'לא קל להיות מכשפה' קונצרט לכל המשפחה, בית ספר למוזיקה ע"ש בוכמן מהטה.
ראו גם

כישוף – על כישוף בהקשרים היסטוריים.
ציד מכשפות
מדיאה
פטיש המכשפות
נשיקת הבושה
מכשפת מטבח
פרידריך שפה
מאגיה בעולם היווני-רומאי
כסאות הטבעה
לקריאה נוספת

ולטר בנימין, רדיו בנימין, תרגם הראל קין, הוצאת תשע נשמות, 2016, הפרק "משפטי מכשפות", עמ' 19–30.
ראסל, ג,פ, ברוקס, א. היסטוריה של הכישוף: קוסמים, מכשפות ופגאנים, תל אביב: רסלינג . 2008.
בר און, י. מכשפה יהודיה חצר מלך צרפת: משפטה של לאונורה גליגאי, 1617, ירושלים: כרמל, 2010 .
וינס גיליגאן

| --- | --- |
וינס גיליגאן בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2018
וינס גיליגאן בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2018
 לידה:  10 בפברואר 1967 (בן 58) ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
 שם לידה:  George Vincent Gilligan Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 עיסוק:  תסריטאי, במאי, מפיק
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות על שם טיש  L. C. Bird High School  מרכז אינטרלוכן לאמנויות 
 יצירות בולטות:  שובר שורות   סמוך על סול
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת הכותבים של אמריקה  פרס אמי לבידור בפריים טיים  פרס גילדת הבמאים האמריקנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וֹרְג וִינְסֶנְט "וִינְס" גִילִיגַאן ג'וּנְיוֹר (באנגלית: George Vincent "Vince" Gilligan, Jr; נולד ב-10 בפברואר 1967) הוא תסריטאי, במאי ומפיק אמריקאי. ידוע בזכות עבודתו על סדרות טלוויזיה, בין השאר כיוצר ושואו ראנר של שובר שורות ומתסריטאי וממפיקי הסדרה תיקים באפלה.
ביוגרפיה

גיליגאן נולד בריצ'מונד שבוירג'יניה, אימו הייתה מורה בבית ספר יסודי, ואביו היה שמאי. הוריו התגרשו בשנת 1974, והוא ואחיו הצעיר, פטריק, גדלו בפארמוויל שבוירג'יניה.
כשגדל, גיליגאן ואנגוס וואל (כיום עורך סרטים ידוע) הפכו לחברים טובים. עניינו בסרטים החל כאשר אימו של וואל, ג'אקי, שהייתה גם מורה לצד אימו של גיליגאן, הביאה לו את מצלמת הסופר 8 שלה. הוא השתמש במצלמה כדי לצלם סרטוני מדע בדיוני עם אחיו, פטריק. אחד מסרטיו הראשונים נקרא "תאונת חלל" בו אחיו גילם את התפקיד הראשי. שנה לאחר מכן, זכה בפרסו הראשון בתחרות סרטים של קבוצת גילו באוניברסיטת וירג'יניה.
ג'אקי לקחה את וואל וגיליגאן לקניון בריצ'מונד שם צפו בסרטים, על מנת לעודד אותם לפתח קריירה בתחום. בריאיון הודה גיליגאן שג'אקי היוותה השפעה משמעותית בחייו, וכינה אותה "השראה אמיתית". כישוריו ויצירתיותו של גיליגאן הוכרו כבר בגיל מוקדם. אביו תיאר אותו כאדם שקדן ובעל דמיון פורה. אביו חשף אותו לסרטי פילם נואר קלאסיים, כמו גם למערבונים של ג'ון ויין וקלינט איסטווד. גיליגאן זכה במלגה ללמוד במרכז אמנויות יוקרתי במישיגן. ללימודי התיכון חזר לווירג'יניה.
ב-1985 סיים את לימודיו בבית ספר תיכון, והחל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק. כאשר למד באוניברסיטת ניו יורק, הוא כתב תסריט בשם "הום פרייז", שמאוחר יותר הפך לסרט; ב-1989 גיליגאן זכה בפרס מושל וירג'יניה עבור התסריט. אחד משופטי התחרות היה מארק ג'ונסון, מפיק סרטים, הוא התרשם מגיליגאן. ג'ונסון שימש כמנטור עבור גיליגאן, והוא הציג אותו ליוצר הסדרה תיקים באפלה, כריס קרטר.
קריירה > תיקים באפלה

פריצתו הגדולה של גיליגאן הגיעה בעקבות הצטרפותו לסדרת הדרמה של פוקס תיקים באפלה. גיליגאן היה מעריץ של הסדרה, ושלח לפוקס תסריט שהפך לפרק בעונה השנייה של הסדרה. לאחר מכן כתב 26 פרקים מהסדרה, בנוסף להפיכתו לאחד ממפיקי של הסדרה.
קריירה > שובר שורות

גיליגאן ידוע כיוצר, כותב, במאי ומפיק של הדרמה שובר שורות. ב-2008 היה מועמד לאמי על בימוי הפרק הראשון של הסדרה. ב-2012 היה מועמד שוב לאמי באותה קטגוריה עבור הפרק האחרון של העונה הרביעית. ב-2013 זכתה שובר שורות לראשונה בפרס אמי בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר על החצי הראשון של העונה החמישית של הסדרה. ב-2014 זכתה שוב בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.
קריירה > באטל קריק

בספטמבר 2013, Sony Pictures Television הכריזה על עסקה עם הערוץ האמריקאי CBS להפיק סדרת טלוויזיה חדשה של גיליגאן. הסדרה עלתה לאוויר בפברואר 2015 ב-CBS. הערוץ הזמין 13 פרקים לסדרה.
הסדרה תעקוב אחר בלש נאיבי ובלש ציני, כאשר הם כפרטנרים צריכים להתחרות בסוכן FBI שנדמה כי הוא מושלם במקצועו, אך הוא לא כך בפועל.
קריירה > סמוך על סול

בספטמבר 2013, Sony Pictures Television הכריזה על עסקה עם AMC להפקת סדרת ספין אוף לשובר שורות שתתרכז באחת מהדמויות בסדרה.
הסדרה, אשר עלתה לאוויר בפברואר 2015, מתרכזת בסול גודמן לפני שהפך לעורך הדין של וולטר וויט. היא מהווה פריקוול לאירועי שובר שורות. בוב אודנקירק ישוב לגלם את סול.
חיים פרטיים

גיליגאן גר בלוס אנג'לס, עם חברתו מאז 1991, הולי רייס. בראיון ב-2011 ציין כי גדל כקתולי והגדיר את עצמו אגנוסטי.
פילמוגרפיה נבחרת > סרטים

ווילדר נפלם (1993) - תסריטאי
הום פרייז (1998) - תסריטאי
הנקוק (2007) - תסריטאי (עם וינסנט נגו)
אל קמינו: שובר שורות - הסרט (2019) - תסריטאי, במאי ומפיק
פילמוגרפיה נבחרת > סדרות טלוויזיה

תיקים באפלה (1995-2002) - תסריטאי, מפיק, במאי
שובר שורות (2008-2013) - יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק
סמוך על סול (2015-2022) - יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק
הערות שוליים

↑  Brett Martin (September 20, 2013). Inside the Breaking Bad writers' room: how Vince Gilligan runs the show. The Guardian. Retrieved January 23, 2025
מיכל לייב כץ

מיכל לייב כץ
מיכל לייב כץ (זאנגאר) ( 1846 – 5 באוקטובר 1922, יג' בתשרי תרפ"ג), היה מאנשי הישוב הישן, ממייסדי המושבה פתח תקווה, סייע למושבות שהקימו אנשי העלייה הראשונה והעלייה השנייה, יזם בניית שכונות מחוץ לחומות בירושלים, גאל אדמות ארץ ישראל. על שמו רחובות בפתח תקווה ובירושלים.
קורות חיים

כץ נולד בקאריי (קרולי ביידיש) למד בישיבת מהר"ם שיק, ועלה לארץ ישראל בגיל 17 עם רבו, טוביה גדליה פרוינד. ברדת כץ מהאוניה אל הסירה המביאה לנמל יפו החלו המשיטים את הסירה לסחוט כספים הנוסעים באיום כי חפציהם יזרקו לים. כץ חטף משוט מהספן הערבי והחל לצעוק עליו בהונגרית, והסירה הגיע ליפו ללא תוספת תשלום.
כץ למד בישיבת עץ חיים, ונישא לרבקה בתו של ראש הישיבה משה נחמיה כהניו שנפטרה בלידת הבת הראשונה. בשנת 1875 נישא בשנית לפראדל וייסנשטרן בת אחות אשתו של דוד גוטמן ועבר לגור ביפו.
בעזרת חיים אמזלאג קיבל כץ מהשלטון הטורקי בחכירה את מס הדרכים ("בדל קארוסה"), שהיה נגבה עבור כל עגלה אשר נסעה בדרך ירושלים - יפו. חלק מהכנסותיו העביר לנזקקים באמצעות קבוצת יהודים מכובדים.
ידידותו עם יהושע שטמפפר החלה בעת שזה ראה את כץ מגן על חנוונית יהודיה מפני 3 חיילים תורקים בידו האחת, כאשר בידו השנייה החזיק את תיק הטלית והתפילין. שטמפפר לקח ממנו את הטלית והתפילין, וכך הכה בהם כץ בשתי ידיו עד שהסתלקו.
מרבית שנות חייו עסק במצוות יישוב ארץ ישראל: בייסוד ובסיוע למושבות ובגאולת קרקעות. בשנת 1883 התיישב בראשון לציון וקשר קשרי עבודה הדוקים עם יהושע אוסוביצקי, פקיד הברון. סייע לחברת גאולה ברכישת קרקעות.
לאחר החלטת חובבי ציון בועידת דרוסקניק שהתקיימה בשנת 1887 על פתיחת משרד של חובבי ציון ביפו אשר יטפל במושבות, הציע שמואל הירש, מנהל מקוה ישראל ונציג הברון, את כץ לתפקיד במשרד זה בשל ניסיונו הרב.
כץ הפעיל את קשריו ההדוקים עם תאופיק פחה, מושל ירושלים, על מנת לקיים את פגישת הרצל עם הקיסר וילהלם השני בירושלים בשנת 1898.
שלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נסע לגרמניה עקב מחלת בתו. בשנת 1920 חזר כץ לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. לאחר מותו הספיד אותו הרב חיים זוננפלד. כץ נקבר בהר הזיתים.
קורות חיים > ייסוד פתח־תקווה – תרל"ח (1878)

בשנת 1878, היה כץ אחד מהמייסדים הראשונים של המושבה פתח תקווה, יחד עם גוטמן, שטמפפר, ברנט, רגנר, ראב. הקרקעות עובדו "על ידי שטמפפר, כץ, ראב ורגנר ומשפחותיהם נשארו ביפו." כץ פיקח גם על נחלתו של זרח ברנט בעת נסיעתו לאנגליה לשם יצירת מקורות הכנסה נוספים.
עקב אומץ לבו וכוחו הרב, מונה כץ גם כאחראי על קניית אמצעי הייצור למושבה. כץ רכש בהמות עבודה בלוד. בעצת האגרונום רגנר רכשו מחרשות אירופאיות. לאחר שהוברר כי נדרשים להם שוורים חזקים יותר כדי להפעיל את המחרשות האירופאיות, נשלח כץ לדמשק לקנות שוורים חדשים.
בשנת 1878 כץ הוביל שיירת גמלים מקלקיליה שנשאה על גבה גרעיני חיטה ושעורה לזריעה. בדרכו הותקף קשות על ידי כפריים ערביים אריסי אנטואן בישארה טיאן. כץ החליט לתבוע את תוקפיו למשפט. בהיות כץ נתין אוסטרי, הקונסול האוסטרי בליווי שני רופאים שבדקו אותו.[דרושה הבהרה] גזר הדין היה חצי שנת מאסר לעשרים מתוקפיו והתנצלות של טיאן בפני מתיישבי פתח תקווה ושרי יפו.
כץ ואחרים סברו כי הקדחת נגרמה בשל קרבת המושבה פתח תקווה לביצות הירקון, לכן בשנת 1881 נרכשה אדמת יהודייה המרוחקת מהמים. בשנת 1883 נבנו עליה 11 בתים ורפתות. כץ וסלומון נתבעו למשפט בגין בנייה לא חוקית, לכן פנו לעזרתו של הקונסול האוסטרי.
בתאריך 29 במרץ 1886 התנפלו תושבי יהודייה על תושבי פתח תקווה עקב סכסוך קרקעות. מתיישבי פתח תקווה פנו אל כץ ואל שמעון רוקח כדי שייצגו אותם בבית המשפט. המשפט עורר תהודה ציבורית רחבה. בתאריך 19 באפריל 1886 פנו כץ, גוטמן, ראב ושטממפר אל הקונסול האוסטרי וביקשו את מעורבותו כדי שיתקיים משפט צדק, ומתוך כוונה להפוך את "הפרשה לתקרית בינלאומית.".
כץ סייע למתיישבי פתח תקווה בהרחבת שטח המושבה. בשנת 1903 כץ מכר בשותפות עם אנטון קאסר 3,300 דונם בתיווך חברת גאולה עבור מתיישבי פתח תקווה. בשנת 1904 רכשו מתיישבי פתח תקווה 2,800 דונם נוספים שנקראו "אדמות החול". כץ סייע ברישום "אדמות החול" בטאבו על שמם של המתיישבים שרכשו אותה.
קורות חיים > סיוע למושבות העלייה הראשונה והעלייה השנייה > ואדי חנין (נס ציונה)

ראובן לרר רכש את אדמת ואדי חנין, שמצפון לה התחילה להתפתח נס ציונה. לשם השלמת עסקת הרכישה חזר לאודסה בשנת 1883, והפקיד את נחלתו ואת בנו משה בידי כץ. בתקופה זו חי משה יחד עם משפחתו של כץ ובעקבות כך נוצרו קשרים הדוקים בין המשפחות. כץ פיקח על העבודות החקלאיות בנחלה, והכשיר את משה בעבודות חקלאיות. כץ דגל בגיוון המשק החקלאי ולכן יזם קשר בין משה לרר לבין הטמפלרים שהיו בעלי ידע בגידול דבורים וברדיית דבש. משה לרר המשיך לפתח את הענף והיה לדבוראי העברי הראשון. בהמשך כץ סייע לראובן לרר גם במשפט נגדו בתואנה כי הדבורים פוגעות בתנובת ההדרים.
קורות חיים > סיוע למושבות העלייה הראשונה והעלייה השנייה > גדרה

בתאריך 11 בינואר 1886 פנו נציגי חובבי ציון אל כץ כדי שיטפל בקבלת רישיונות בנייה לבניית מבני קבע למושבה גדרה, כיוון שבמושבה נבנו רק רפת, צריף עץ למגורים וצריף ששימש כלול. אחד המכשולים לקבלת רישיון בנייה היה אי קביעת גבול הקרקע בין המושבה לבין בעלי הקרקע השכנים: חוסני ביי, צרפתי בשם פוליבער ותושבי קטרה. כץ הגיע לגדרה בתאריך 24 במרץ 1887 כדי לסייע ביישוב הסכסוך. כץ נסע לעזה מספר פעמים לצורך השגת רישיונות בנייה למושבה. נסיעתו האחרונה של כץ יחד עם פינס הייתה בתאריך 25 בינואר 1888, ואז החל תהליך קבלת הרישיונות.
בחודש אוקטובר 1888 נודע לכץ ששהה אז ביפו כי תושבי כפר שכן לגדרה התקיפו את מתיישביה. כץ פעל לשליחת חיילים עות'מאנים לגדרה להגנת המושבה. תושבי גדרה תארו את חשיבות הגעת החיילים "וברכה לראש ר' מיכל ליב כץ אשר יגע הרבה וימהר לשלוח לנו את החילות כי לולא מהרו לבוא מי יודע מה הייתה אחרית המלחמה? כי ידענו בבירור כי התעתדו בני הכפר לחדש עלינו המלחמה ביתר שאת ויתר עז." כץ שימש כבא כוחם של המתיישבים בתביעה נגד התוקפים. המשפט התנהל בעזה. בפסק הדין זקני הכפר חתמו "כי מעתה הם ערבים בעד כל גנבה ומריבה אשר תקרה במושבה. עתה יוכלו בני המושבה לשבט בהשקט ובבטחה."
בשנת 1905 גדרה הגיעה למשבר בעקבות הדרישה לתשלום "מס העשור" שהגיע עד לשיעור של 50% מהיבול. אנשי גדרה פנו אל כץ על מנת שיסייע להם, כיוון ש"כל ה'אפענדעס' שבעזה דורשים. כולם חפצים להרויח מזה, כולם דורשים בקשישים, ואם לא, ילשינו". כץ שילם את המס מכספו, והמתיישבים כתבו לו כי יחזירו לו לאחר "קבלת המעות המגיע לכא"א מבני מושבתינו בעד האלקאהל לקבל מן אמיסטראציון...ובפרט לכב' אשר רבות עמל ויגע בחסדו למען טובתנו בפרט ולמען ישוב אה"ק בכלל."
קורות חיים > סיוע למושבות העלייה הראשונה והעלייה השנייה > באר טוביה

השלטון העות'מאני גבה "מס עשור" שהיה 12.5% מהיבול הקרקעי והבהמות הנולדות. מחוז עזה הפריט את גבית המס וכך המס עלה לעיתים עד 50%. המושבה באר טוביה סבלה משנות בצורת ומגפת עכברים, ובשנת 1904 הגיע למשבר כלכלי: מתיישבים נטשו, לרבים מהם לא היו בהמות עבודה, ורובם שקעו בחובות כבדים. לאור המלצתו של ליבונטין, פנו מתיישבי באר טוביה אל כץ בבקשת סיוע למושבה כך שתוכל להיחלץ מהמשבר הכלכלי.
כץ ניהל את המושבה בין השנים 1905–1907 והעביר על שמו את הבעלות על קרקע המושבה. הוא לווה כספים לשם פרעון חובות בגין "מס העשור" ולקנית אמצעי יצור-גרעינים לזריעה ובהמות עבודה. בתקופת הקציר, עבד פיזית באיסוף היבול ואחסונו. כיוון שהקרקע הייתה רשומה על שמו, נאלץ גובה המס לנהל את המשא ומתן עימו ולא עם המתיישבים, ולגבות את המס על פי החוק. פעולתו של כץ בבאר טוביה במשך 3 שנים הייתה ללא תמורה. המתיישבים כתבו על פעולותיו בעיתון "בקצור אין קץ לעמלו וליגיעו ואין קץ ...ולולא הוא כי אז נחרבה מושבתנו".
כץ בקש מהמתיישבים הצבת שם לרבו ולגיסו שהיו חשוכי ילדים "למען האמת ההיסטורית יש לציין, שהסבת השם ועיבורו שייך לר' מיכל ליב כ"ץ (זאנגאר)... תמורה קטנה... עבור שירותו, לקרוא למושבה בשם עברי והצעתו היא לקבל בשם את באר טוביה שבין כה קיים בכתיב הערבי 'ביר טביה'... לשם הצבת יד לאחד ממייסדי פתח תקווה ר' דוד ב"ר טוביה גוטמן וזכר רבו ר' טוביה גדליה פרוינד. ההצעה התקבלה ברצון ומאז רווח השם באר טוביה עד ימינו."
קורות חיים > סיוע למושבות העלייה הראשונה והעלייה השנייה > עין גנים

כץ בשותפות עם אנשי כפר פג'ה הציעו למכירה לחברת גאולה קרקע בשטח של 2,500 דונם שלא נקנו על ידה עקב מחסור באמצעים. קרקע זו נקנתה על ידי עד ידי אפ"ק בשנת 1908, ועל 500 דונם מתוכה הוקם המושב הראשון עין גנים. השלמת העסקה הייתה כה חשובה בעיני כץ, עד כי שהה בכפר הערבי פג'ה ביום כיפור.
קורות חיים > יסוד שכונות וגאולת קרקעות > שכונות: זיכרון טוביה, שערי צדק, שבת אחים

כץ הגיש תביעה לבית המשפט העות'מאני בתאריך 16/3/1899 כנגד יורשי יוסף ריבלין כי "בהיות יוסף ריבלין הנזכר בחיים אני ייפיתי את כוחו והתרתי לו לקנות אדמות פרטיות מחוץ ל[חומות] ירושלים ולבנות שם מבנים על חשבוני בהתאם לרצונו. [כמו כן התרתי לו] לרשום את שטרי [הבעלות] החוקיים על שמו ללא כל אזכור של שמי. הוא אכן קנה, בנה ורשם על שמו, בהתאם לייפוי הכוח וההיתר, את כל החלק הבלתי מוגדר ששיעורו חצי [השווה] למנה אחת מכלל שתי מנות".
על קרקעות אלו נבנו השכונות: זיכרון טוביה הבנויה על אדמת 'כרם אל עראק'; שערי צדק הבנויה על אדמת 'כרם אל עדאם'; שבת אחים הבנויה על אדמת 'כרם אל סעדאן'. בשכונות אלו נבנו בתים ובורות מים. הוכחה לאמיתות טענותיו של כץ, הייתה חתימתו של יוסף ריבלין בספר הכוללים המאשרת את קניית הנכסים על ידי כץ משנת 1896. רישום הקרקעות מלכתחילה על שו יוסף ריבלין ולא על שם כץ נבע מאיסור עות'מאני לרישום קרקע על שם מי שאינם אזרחי האימפריה.
כץ בנה את השכונות הללו בשותפות עם משה מלצר קנטרוביץ.
שמה של שכונת זיכרון טוביה ניתן כ"יד לאביו של ר' דוד גוטמן ורבו ומורו ר' טוביה גדליה פרוינד" שהיו חשוכי ילדים.
קורות חיים > יסוד שכונות וגאולת קרקעות > אחוזת בית

החוזה הראשון למכירת אדמת כרם ג'יבאלי להקמת אחוזת בית נעשתה בתאריך 23 בספטמבר 1906 בין המוכרים: אהרון זליג אטינגר, דוד שלזינגר ומרדכי טננבוים ובין הקונים "עקיבא ויס, מאיר דיזנגוף ויצחק חיותמן".
מימוש העסקה נתקל בקשיים בשל הבירוקרטיה העותמאנית. שניים מן המוכרים ביקשו לצאת מהעסקה בגין הקשיים. המוכרים פנו אל
כץ בשל ניסיונו וכישוריו בניהול עסקאות מקרקעין עם השלטונות העות'מאנים. כץ החל לסייע למוכרים בהשגת קושאן ורישיונות בנייה וביקש את סיועו של הקונסול האוסטרי.
ב-17 באוגוסט 1908 הודיעו שלזינגר ואטינגר על הסתלקותם מהעסקה, וב-20 באוקטובר 1908 אישרה האספה את הצטרפותו של כץ כשותף רשמי של טננבוים. ב-24 בספטמבר 1908 התקבל הקושאן. ב־11 באפריל 1909 נערכה הגרלת המגרשים.
שכמייה

שכמייה מהסוג אשר נפוץ בלבוש המסורתי של אזור ההיילנדס הסקוטיים
שכמייה היא אביזר לבוש ללא שרוולים אשר מהודקת לרוב על הצוואר או הכתפיים של האדם שלובש אותה ומכסות באופן רופף את הכתפיים, הגב, והזרועות של אותו האדם. שכמיות בדרך כלל קצרות יותר מגלימות.
שכמיות היו פופולריות במיוחד באירופה במהלך תקופת ימי הביניים, ולעיתים רבות הכילו גם ברדסים. לאורך ההיסטוריה הם נלבשו על ידי אוכלוסיות ממעמדות חברתיים שונים ושימשו הן לצרכים פרקטיים והן כסמל סטטוס. במהלך המאהה -19 השכמיות הפכו לפריט לבוש פורמלי פופולרי בחברות רבות, כאשר במקרים הללו הם לרוב עשוי מבדים יקרים יותר כמו משי, קטיפה או סאטן. בנוסף, לאורך ההיסטוריה שכמיות הפכו גם פופולריות בקרב הכמורה הקתולית, כאשר כמרים רבים נוהגים ללבוש אותם לרוב במהלך טקסים בכנסייה.
בעת המודרנית שכמיות נמצאות גם בשימוש נרחב במספרות על מנת להגן על הבגדים של הלקוחות בעת שהם מקבלים תספורת. השכמיות הללו בדרך כלל עשויות מחומרים קלים ועמידים במים.
בתרבות הפופולרית השכמיות לעיתים רבות מזוהות עם דמויות איקוניות של גיבורי-על ודמויות איקוניות שונות מעולם הפנטזיה.
גלריית תמונות

באטמן ורובין
המלך האצטקי נזההואלפילי (אנ') לובש שכמייה מסו-אמריקאית
שני שוטרים קרביניירים איטלקיים עם שכמיות
ציור משנת 300 לפני הספירה של פרש מאזור דרום סיביר אשר חובש שכמייה
איור של אישה צעירה עם שכמייה סרוגה
שכמייה נשית עם ברדס
ראו גם

גלימה
בגדי מעטפת
הערות שוליים

↑  Couch, Aaron; Galuppo, Mia; Kit, Borys (21 באוקטובר 2022). "Marvel, DC Among Last Bastion for Supersized Paydays". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-27 באוקטובר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביגוד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק (אלבום)

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת יצחק קלפטר
 יצא לאור:  מאי 1981
 שפה:  עברית
 אורך:  37:22
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 הפקה:  ירוסלב יעקובוביץ'
יצחק הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי הישראלי יצחק קלפטר, אשר יצא לאור בתחילת שנת 1981, על ידי חברת התקליטים CBS ישראל.
רקע והפקה

בשנת 1976 התפרקה להקת "כוורת", בה היה חבר קלפטר. פירוק הלהקה הוביל את קלפטר למשבר כלכלי, על רקע קשיים משפטיים ואיבוד ביתו. לאחר שנתיים, פנה אליו יהונתן גפן על מנת שישתתף במופעו "שיחות סלון". במהלך השתתפותו במופע, החל קלפטר לכתוב את שירי האלבום. במהלך המופע, פגש קלפטר את המפיק יוריק בן דוד מחברת התקליטים CBS ישראל, והציע לו שהחברה תפיק עבורו את אלבום הבכורה שלו. להפקת האלבום ועיבודו, גייסו קלפטר ובן דוד את המעבד ירוסלב יעקובוביץ'. קלפטר קרא לאלבום בשמו הפרטי לפי הצעה של אריק איינשטיין; הייתה זו מעין בקשה מהקהל להפסיק להשתמש בכינויו "צ'רצ'יל".
קלפטר הלחין את שירי האלבום (חוץ מ"אצל אברם") ולרובם גם כתב את המילים. כותבי הטקסטים הנוספים שהשתתפו באלבום היו יהונתן גפן, עלי מוהר והילה רז. השיר "אצל אברם", המתאפיין בסגנון הרית'ם אנד בלוז, הולחן על ידי מפיק האלבום ירוסלב יעקובוביץ' שגם השתתף בו בשירה, והוקדש לבעלים של מסעדת "כתר המזרח" המיתולוגית בה נהגו קלפטר ואריק איינשטיין לשבת ולאכול. על דף המילים בעטיפת האלבום כתב קלפטר: ”מוזיקה היא קשר יציב ודו־סטרי בין עולמנו הפנימי והעולם החיצוני הסובב אותנו”.
הצלחה

אלבום הבכורה של קלפטר הפך למצליח ביותר שלו כאמן סולו ומספר שירים מתוכו זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו. שני שירים מתוך האלבום, "אני ואת אז" ו"נפגשנו", היו ללהיטים במצעדי הפזמונים, והצליחו להגיע לצמרת מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. במצעד השנתי של התחנה, "אני ואת אז" הגיע למקום ה-11 ו"נפגשנו" למקום ה-21.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי יצחק קלפטר (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | האהבה שלי היא לא האהבה שלו  | יהונתן גפן | 2:56 |
| 2. | היא עוברת  | עלי מוהר | 3:03 |
| 3. | אף אחד כבר לא מתגעגע  | הילה רז | 3:40 |
| 4. | אני ואת אז  |   | 3:55 |
| 5. | נפגשנו  |   | 3:50 |
| 6. | בוקר  |   | 3:37 |
| 7. | אחד ובינתיים  |   | 3:40 |
| 8. | מה היא הדרך  |   | 3:30 |
| 9. | היא הסכימה  |   | 5:06 |
| 10. | אצל אברם  |   | 4:02 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 37:22 |
משתתפים

יצחק קלפטר - גיטרות אקוסטיות וחשמליות, שירה, לחנים
אלונה טוראל - פסנתר וקלידים
איתן גדרון - בס
מאיר ישראל - תופים וכלי הקשה
ירוסלב יעקובוביץ - סקסופון, סטרינגס והפקה מוזיקלית
ורד קלפטר, דפנה ארמוני ומזי כהן - קולות
הערות שוליים

↑   תיעוד יוצרים של מפעל הפיס עם יואב קוטנר- יצחק קלפטר (הגרסה הארוכה), סרטון בערוץ "מפעל הפיס", באתר יוטיוב (אורך: 59:22)
1 2  יעקב בר-און,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'תקליט־סולו ראשון ליצחק קלפטר־"צ'רצ'יל", דבר, 6 באוגוסט 1981
↑  יצחק קלפטר: "נא לקרוא לי יצחק!", "העולם הזה", גיליון 2282 מ-27 במאי 1981, עמוד 86
↑  ערן דינר,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'האהבה שלו, הגיטרה שלו, באתר הארץ, 26 בינואר 2005
↑  עמי פרידמן,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'מהשת"פ עם אריק אינשטיין ועד הלהיט הגדול של כוורת: היצירות הגדולות של יצחק קלפטר, באתר ישראל היום, 9 בדצמבר 2022
↑  אמיר שוורץ,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'צליל מכוון: השירים הגדולים של יצחק קלפטר, באתר ynet, 8 בדצמבר 2022
↑  יצחק, באתר "פזמונט"
אייבי נתן

| --- | --- |

אייבי נתן, 1961
 לידה:  29 באפריל 1927 אבאדאן, המדינה האימפריאלית של איראן
 פטירה:  27 באוגוסט 2008 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1966–1993 (כ־27 שנים)
 צאצאים:  יסמין פיינגולד 
 פרסים והוקרה:  פרס נירנברג לזכויות האדם 
 קישורים חיצוניים
 www.abie-nathan.com
 
אברהם "אייבי" נתן (29 באפריל 1927 – 27 באוגוסט 2008) היה פעיל שלום, פעיל הומניטרי וטייס חיל האוויר הישראלי. בשנת 1989 הורשע נתן על כך שנפגש עם אנשי אש"ף בניגוד ל"חוק המפגשים" שהיה אז, ונידון ל-6 חודשי מאסר.
חייו ופועלו > ילדותו ועלייתו לישראל

אברהם נתן נולד בשנת 1927 למתילדה וליעקב (ג'ייקוב) בעיר אבאדאן שבפרס (כיום איראן), השלישי למשפחה מסורתית אמידה. אביו יעקב, יהודי־תימני, נולד בצנעא בירת תימן ועבד בחברת הנפט האנגלו־איראנית. אחר כך החל לסחור בביגוד, ובמהלך חייו חי גם בהודו, שם נישא. כשהיה אייבי בן שש נשלח עם אחיו הצעיר ריימונד, ללמוד בפנימיה היוקרתית "סנט מרי" של המסדר הישועי במומבאי שבהודו. תחילה התגורר בפנימייה ואחיו אצל דודתו, אולם לאחר זמן נאלץ מסיבות כלכליות לעבור גם הוא אל הדודה.
בשנת 1939, בעקבות המשבר הפוליטי באיראן, עזבה כל משפחת נתן את אבאדאן ועברה למומבאי שבהודו. עקב המעבר הורע מצבה הכלכלי של המשפחה. כיוון שאמו של נתן חששה שיאבד את זהותו היהודית (לאחר שהבחינה שהמנהגים הנוצריים אותם למד בפנימייה התחבבו עליו), החליטה להעבירו לבית הספר היהודי־ציוני ע"ש סר יעקב ששון (אנ'), שהיה בעל אוריינטציה בית"ריסטית. בגיל 14 זכה במקום הראשון בתחרות נאומים פוליטיים בבית הספר שערכה קהילת יהודי מומבאי. על כך דווח גם בעיתון הקהילה. לקראת סוף תקופת הבגרויות ארגן נתן, במחאה על התנהגות אנטישמית מצד אחד המורים, שביתת תלמידים בחמש כיתות בבית ספרו.
באוגוסט 1943 הצליח להתנדב לצבא הבריטי, תוך שזייף את שנת הולדתו. הוא עבר הכשרה כטייס ושירת בחיל האוויר המלכותי. בשנת 1945 קיבל כנפי טיס והחל להשתלם בהטסת מטוסי קרב והפצצה מסוג הוריקן והרווארד. בשנת 1946 נשלח להתאמן בהטסת מטוסי ספיטפייר. בבסיס זה הכיר טייסים יהודים אחרים, ונתן ארגן לעיתים ארוחת ערב שבת ושירת שירים משותפת. בסוף אותה שנה נשלחה הטייסת של נתן ליפן. נתן סירב לעבור ליפן, ובסיוע הקהילה היהודית הצליח להשתחרר משירות מ"סיבות סוציאליות".
לאחר השירות הצבאי עבד כטייס בחברת התעופה הפרטית "אמביקה איירליינס" (אנ'). באוגוסט 1947 הוחלט על חלוקת הודו לשתי מדינות נפרדות: הודו ופקיסטן. נתן לקח חלק פעיל, כטייס משנה, בהעברת תושבים פקיסטנים ממוצא הינדי להודו. בעקבות מאורע שהתרחש במהלך אחת הטיסות, לקה בהתמוטטות עצבים והובהל לבית החולים, שם ביקר אותו ראש ממשלת הודו. לאחר מספר שבועות חזר לאיתנו ועבר לחברת "אייר אינדיה".
בימי מלחמת העצמאות, התנדב כטייס לחיל האוויר הישראלי במסגרת מתנדבי חוץ לארץ, ושירת בעת המלחמה בגף 35, שעיקר עיסוקו היה טיסות אספקה לסדום המנותקת. ב-1950 פגש את רוזי שוורץ וכעבור עשרה ימים הם התחתנו, אך כעבור שנה, עם ילדה מנישואיהם, התגרשו. בשנת 1951 נשלח לבריטניה לעבור אימון כטייס המוסקיטו הראשון של חיל האוויר הישראלי, ופרש מהשירות הצבאי באותה שנה. בשנות ה-50 עבד כטייס באל על ובדצמבר 1958 התפטר בדרגת קברניט.
נתן התיישב בתל אביב, התגורר ברחוב הלפרין 6, ופתח ברחוב פרישמן בית קפה בשם "קפה קליפורניה", שהפך למקום מפגש של הבוהמה התל אביבית.
חייו ופועלו > טיסת "שלום 1"

בבחירות לכנסת השישית בשנת 1965, רץ נתן לכנסת לבדו ברשימת "נס", כשמצעו עוסק בחתירה לשלום עם מדינות ערב. נתן קיבל כ־2,000 קולות ולא עבר את אחוז החסימה שעמד על 1%, דהיינו כ-12,000 קולות. לאחר שהתבררו התוצאות, התחייב שאם יזכה לתמיכה ציבורית, יטוס למצרים עם מסר של שלום.
ב־28 בפברואר 1966 יצא אייבי נתן משדה התעופה הרצליה לטיסה למצרים במטוסו הפרטי, בואינג-סטירמן (מטוס דו-כנפי) שאותו כינה "שלום 1" (השם התנוסס על גבי המטוס בעברית, ערבית ואנגלית). כתב "מעריב" צבי אלגת נלווה אליו עד המראתו, ודיווח על כך. נתן נחת בפורט סעיד. עקב ליקוי בתקשורת, נפוצה בישראל ידיעה שהוא נהרג עקב התרסקות מטוסו בעת הנחיתה, אך למחרת התברר שידיעה זו מוטעית. עם הגיעו למצרים נעצר, ובקשתו להיפגש עם הנשיא גמאל עבד אל נאצר על־מנת למסור לו עצומה הקוראת לשלום, נדחתה. למחרת נכתב במאמר ראשי בעיתון אל אהראם כי: ”כדי להטעות את העולם, העלתה ישראל על הבימה קומדיה מטופשת, שבה היא ממלאת בעת ובעונה אחת את תפקיד הבמאי והשחקן הראשי. אייבי נתן בא למצרים, כשהוא מלווה בברכתם של שלטונות ישראל. ליצן מעורר-רחמים זה אינו ראוי לשום תשומת לב מצדנו, ועל כן גירושו חזרה לישראל הוא התשובה היחידה שיש לתיתה.” שאר אמצעי התקשורת המצרים התעלמו לחלוטין מן הטיסה. לאחר כיממה בפורט סעיד הוא גורש בחזרה לישראל יחד עם מטוסו, אותו הטיס חזרה לשדה התעופה הרצליה. בשדה חיכה לו קהל של כ-1,000 איש. הוא נעצר בשדה התעופה על ידי המשטרה, על שחצה את גבולות ישראל באופן בלתי חוקי, ומיד שוחרר בערבות. בסוף חודש מרץ 1966 החליט היועץ המשפטי לממשלה, משה בן זאב, שלא להעמידו לדין.
חייו ופועלו > מסע לקידום השלום

נתן, שהפך לאישיות ידועה בעולם, ערך מסע עולמי בן חודשיים לקידום השלום. בין השאר נפגש בפריז עם ז'אן-פול סארטר, ובצפון ויילס עם ברטראנד ראסל.
כמו כן ביקר ברומא, ניו יורק, מוסקבה, בלגרד וגורש מתוניסיה.