stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרה
הערות שוליים

↑  עוד על תפקידו של הרימון כפרי המסמל חיים ומוות ראו את סיפור חטיפתה של פרספונה.
↑  הרחבה נוספת על הטווס כסמלה של הרה ראו בערך ארגוס.
↑  הרודוטוס, היסטוריה, ספר 1, סעיף 31, בחילופי הדברים של סולון עם קרויסוס.
| המיתולוגיה היוונית ודת יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים אולימפיים | זאוס • הרה • פוסידון • דיוניסוס • אפרודיטה • אתנה • אפולו • ארטמיס • ארס • הפייסטוס • הרמס • דמטר |  |
| אלים אולימפיים לשעבר | האדס • הסטיה |  |
| אלים כתוניים | האדס ופרספונה • גאיה • דמטר • הקטה • דיוניסוס • טרופוניוס (אנ') • טריפטולמוס (אנ') • האריניות |  |
| גיבורים | אגממנון • אדיפוס • אודיסאוס • אוינופיון • איאס • אכילס • אנטיגונה • בלרופון • דאוקליון • הקטור • הרקולס • טינדראוס • יאסון והארגונאוטים • מינוס • מנלאוס • פאריס • פריאמוס • פרסאוס • קדמוס • תסאוס • הרו ולאנדרוס |  |
| מקומות מרכזיים | אולימפוס • ארגוס • אתונה • דלפי • טרויה • טרטרוס • כיוס • לאקוניה • הלבירינת • ספרטה • השאול • תבאי • שדות אליסיום • שדות אספודל |  |
| יצורים מיתיים | אורתוס • אכידנה • אלמנטלים • ארגוס • גורגונות • גיגאנטים • האריה מנמאה • הידרה • היפוקמפוס • הרפיה • טיטאנים • טיפון • כימרה • מדוזה • מוזות • מינוטאורים • סאטירים • סטימפליה • סלמנדרה • סקילה וכריבדיס • פגסוס • קאמפה • קיקלופים • קנטאורים • קרברוס |  |
| אירועים מיתולוגיים בולטים | טיטאנומכיה • גיגאנטומכיה (גיגאנטים) • מלחמת טרויה • מסע הארגונאוטים |  |
| יצירות בולטות | האיליאדה והאודיסיאה • תאוגוניה • ארגונאוטיקה • דיוניסיאקה • ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) • מטמורפוזות |  |
| סופרים | אוריפידס • אייסכילוס • אפולוניוס • אריסטופאנס • הומרוס • הסיודוס • סופוקלס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364541805171  GND: 118549413  LCCN: no2016066425  LNB: 000340269  NKC: jo20231205420  SUDOC: 028872169  VIAF: 64150612   WorldCat (עם VIAF): 64150612 
ראשה של הרה
ראשה של הרה
"בחירתו של פאריס", ציור מאת פטר פאול רובנס, בערך 1636; הציור מתאר את התלבטותו של פאריס בשאלה מי האלה היפה ביותר. בתחתית הציור ניתן לראות טווס, אחד מסמליה הבולטים של הרה.
חללים במלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה נהרגו, לפי ההערכות המקובלות, בין 70 מיליון ל-85 מיליון בני אדם, מתוכם כ-50–56 מיליון ישירות מהלחימה ובין 19 ל-28 מיליון מרעב ומחלות שקשורות למלחמה. מתוך ההרוגים, הרוב (50–55 מיליון) היו אזרחים, ובין 21 ל-25 מיליון חיילים. מבין האזרחים, בין 5.1 לבין 6 מיליון הם קורבנות יהודים שנרצחו בשואה.
במלחמה נהרגו יותר מבכל מלחמה אחרת בהיסטוריה. במלחמת העולם הראשונה להשוואה נהרגו כ-16.5 מיליון בני אדם.
חללים על פי מדינה

נתוני הטבלה מבוססים על אומדנים כלליים.
| מדינה | מספר תושבים בשנת 1939 | חיילים הרוגים | אזרחים הרוגים | סך כל ההרוגים כולל יהודים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה | 7,520,000 | נכלל בגרמניה | 45,000 | 110,000 |
| אוסטרליה | 7,000,000 | 40,400 | 100 | 40,500 |
| איטליה | 44,394,000 | 301,400 | 145,100 | 454,500 |
| איים באוקיינוס השקט | 1,900,000 | - | 57,000 | 57,000 |
| אינדונזיה | 70,500,000 | - | 4,000,000 | 4,000,000 |
| פרס | 14,000,000 | 200 | 800 | 1000 |
| אלבניה | 1,100,000 | 28,000 | - | 28,200 |
| אסטוניה | 1,100,000 | - | 40,000 | 41,000 |
| ארצות הברית | 132,000,000 | 407,300 | 11,200 | 418,500 |
| אתיופיה | 14,100,000 | 150,000 | 1,000,000 | 2,000,000 |
| בולגריה | 6,300,000 | 22,000 | - | 22,000 |
| בורמה | 17,500,000 | - | 60,000 | 60,000 |
| בלגיה | 8,400,000 | 12,100 | 52,000 | 88,100 |
| ברזיל | 41,500,000 | 1,000 | 1,000 | 2,000 |
| בריטניה | 47,800,000 | 382,600 | 67,800 | 450,400 |
| ברית המועצות | 168,500,000 | 10,700,000 | 11,400,000 | 23,200,000 |
| גרמניה | 73,300,000 (עם אוסטריה המסופחת כ-81 מיליון) | 5,500,000 | 1,840,000 | 7,500,000 |
| דנמרק | 3,800,000 | 2,100 | 1,000 | 3,200 |
| דרום אפריקה | 10,300,000 | 11,900 | - | 11,900 |
| הודו | 386,000,000 | 87,000 | 1,500,000 | 1,587,000 |
| הודו-סין | 24,600,000 | - | 1,000,000 | 1,000,000 |
| הולנד | 8,729,000 | 7,900 | 88,900 | 202,800 |
| הונגריה | 9,200,000 | 300,000 | 650,000 | 950,000 |
| הפיליפינים | 16,400,000 | 57,000 | 90,000 | 147,000 |
| טימור | 500,000 | - | 55,000 | 55,000 |
| יוגוסלביה | 15,400,000 | 446,000 | 514,000 | 1,027,000 |
| יוון | 7,200,000 | 20,000 | 220,000 | 311,300 |
| האימפריה היפנית | 72,000,000 | 2,000,000 | 600,000 | 2,600,000 |
| לוקסמבורג | 295,000 | - | 1,300 | 2,000 |
| לטביה | 2,000,000 | - | 147,000 | 227,000 |
| ליטא | 2,575,000 | - | 212,000 | 353,000 |
| מונגוליה | 819,000 | 300 | - | 300 |
| מלזיה | 5,500,000 | - | 100,000 | 100,000 |
| מלטה | 269,000 | - | 1,500 | 1,500 |
| מקסיקו | 19,800,000 | - | 100 | 100 |
| נורווגיה | 2,900,000 | 3,000 | 5,800 | 9,500 |
| ניו זילנד | 1,600,000 | 11,900 | - | 11,900 |
| ניופאונדלנד | 300,000 | 1,000 | 100 | 1,100 |
| סין | 530,000,000 | 7,000,000 | 10,000,000 | 17,000,000 |
| סינגפור | 700,000 | - | 50,000 | 50,000 |
| ספרד | 25,500,000 | 4,500 | - | 4,500 |
| עיראק | 3,700,000 | 1,000 | - | 1,000 |
| פולין | 34,849,000 | 240,000 | 6,000,000 | 6,240,000 |
| פינלנד | 3,700,000 | 95,000 | 2,000 | 97,000 |
| צ'כוסלובקיה | 15,300,000 | 25,000 | 63,000 | 365,000 |
| צרפת | 41,700,000 | 212,000 | 367,000 | 662,000 |
| קובה | 4,235,000 | - | 100 | 100 |
| קוריאה | 23,400,000 | - | 60,000 | 60,000 |
| קנדה | 11,300,000 | 45,300 | - | 45,300 |
| רומניה | 19,934,000 | 300,000 | 64,000 | 833,000 |
| תאילנד | 15,300,000 | 5,000 | - | 5,000 |
| סך הכול | 1,967,100,000 | 24,456,100 | 33,726,400 | 64,441,900 |
יהודים שנרצחו בשואה באירופה

אין נתון מדויק על מספר היהודים שנספו בשואה. המספר שמציינים בדרך כלל הוא 6 מיליון, בעקבות עדותו של אדולף אייכמן שנתן בעת משפטו בשנת 1961, ששימש מומחה לעניינים יהודיים במשרד הראשי לביטחון הרייך ומילא תפקיד בכיר במדיניות "הפתרון הסופי" הנתון הזה נתן אייכמן להיינריך הימלר בשנת 1944. כל המחקר הרציני מאשר שמספר הקרבנות נע בין 5 ל-6 מיליון. חישובים מוקדמים מציינים טווח שבין 5.1 מיליון (ראול הילברג) ל-5.95 מיליון (יעקב לשינסקי). היסטוריונים רבים סבורים ש-6 מיליון זוהי הערכה גבוהה מדי ואחרים אומרים שנרצחו מעל 6 מיליון לאחר שנמצאו עדויות חדשות של קברי אחים באוקראינה.
מחקר חדש יותר, שערכו פרופ' ישראל גוטמן וד"ר רוברט רוזט, והתפרסם באנציקלופדיה של השואה, מעריך את מספר הנספים היהודים בין 5.59 ל-5.86 מיליון; ומחקר בניהולו של ד"ר וולפגנג בנץ מציג טווח שבין 5.29 ל-6 מיליון. מאחר שאין מידע סטטיסטי חד-משמעי על כל היהודים שהושמדו במדינות הכיבוש הנאצי, ובגלל שינויי גבולות תכופים לפני המלחמה, במהלכה ואחריה, קשה למנות את מספר הקרבנות המדויק בכל מדינה. המידע שלהלן לקוח מתוך האנציקלופדיה של השואה, והוא מבוסס על מחקרים שנעשו ביד ושם.
| מדינה | יהודי אירופה לפני המלחמה | יהודים שנרצחו | יהודים שניצלו |
| --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה | 185,000 | 50,000 | 135,000 |
| איטליה | 44,500 | 7,680 | 36,820 |
| אסטוניה | 4,500 | 2,000 | 2,500 |
| בולגריה | 50,000 | 0 | 50,000 |
| בוהמיה ומורביה (צ'כיה) | 118,310 | 78,150 | 40,160 |
| בלגיה | 65,700 | 28,900 | 36,800 |
| ברית המועצות | 3,020,000 | 1,100,000 | 1,920,000 |
| גרמניה | 566,000 | 141,500 | 424,500 |
| דנמרק | 7,800 | 60 | 7,740 |
| הולנד | 140,000 | 100,000 | 40,000 |
| הונגריה | 825,000 | 569,000 | 256,000 |
| יוגוסלביה | 78,000 | 63,300 | 14,700 |
| יוון | 77,380 | 67,000 | 10,380 |
| לוקסמבורג | 3,500 | 1,950 | 1,550 |
| לטביה | 91,500 | 71,500 | 20,000 |
| ליטא | 168,000 | 143,000 | 25,000 |
| נורווגיה | 1,700 | 762 | 938 |
| סלובקיה | 88,950 | 71,000 | 17,950 |
| פולין | 3,300,000 | 3,000,000 | 300,000 |
| פינלנד | 2,000 | 8 | 1,992 |
| צרפת | 350,000 | 77,320 | 272,680 |
| רומניה | 609,000 | 287,000 | 322,000 |
| סך הכול | 9,796,840 | 5,860,129 | 3,936,711 |
לוחמים יהודים שנהרגו במלחמה

מיליון וחצי יהודים לחמו בחזיתות במדי צבאות בעלות הברית מתוכם כחצי מיליון יהודים נהרגו בקרבות.[דרוש מקור] יותר מ-350 אלף חיילים יהודים נפצעו, כשליש מהם נפצעו באורח קשה.
הערות שוליים

↑  עמית ולדמן, ‏האם 7.5 מיליון יהודים נרצחו בשואה?, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2010
↑  http://www.yadvashem.org/yv/he/holocaust/resource_center/faq.asp
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553897105171  LCCN: sh96005376
הנריק מנגולד

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1828 נובה מסטו נאד ואהום, סלובקיה 
 פטירה:  5 בפברואר 1912 (בגיל 83) המחוז השלישי של בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 תפקידים:  רופא, בלנאולוג 
 צאצאים:  גוסטב מנגולד, מנגולד בלה קולוש 
 
הנריק מנגולד (בהונגרית: Mangold Henrik;‏ ואגאויהיי, 5 באוקטובר 1828 – בודפשט, 5 בפברואר 1912) היה דוקטור לרפואה, רופא יהודי-הונגרי, בעל תואר "יועץ מלכותי", בלנאולוג, רופא ספא בבלטונפירד.
קורות חייו

הנריק מנגולד נולד במשפחה יהודית והשלים את לימודיו האקדמיים בפשט ובווינה. הוא החל את הקריירה הרפואית שלו בשנת 1855 בקצ'קמט, לשם נשלח על ידי הממשלה כרופא כולרה. משם הועבר לסרווש באותו התפקיד. עם סיום מגפת הכולרה ב-1858, הוא נכנס לתפקיד רופא אזורי במחוז וספרם, מתוך כוונה להכיר את בלטונפירד ולאחר מכן להשתקע שם כרופא ספא. ב-1860 התפטר מתפקידו הרשמי ולאחר מכן עבר לבלטונפירד, שם החל לעבוד כרופא ספא באותה שנה. הוא דיווח על ההשפעות המרפאות של בלטונפירד ועל כוחם המרפא של מי הספא המקומי בעיתונים מקצועיים ופופולריים, ובכך פרסם את שמו לא רק בהונגריה, אלא גם בחו"ל. הוא היה הראשון שהוכיח את הדמיון של אגם בלטון לבין הים. הוא היה גם פעיל מאוד בהחייאת אזור אגם בלטון. בביתו בבלאטונפירד הציע לתמיד שני חדרים למשך כל עונת הרחצה לפקידי העירייה העניים, ועל כך קיבל את תודות השר ושל ראש העיר הראשי של עיריית בודפשט. מ-1864 היה חבר באגודה הרפואית המלכותית של בודפשט; גם באגודה הבלנולוגית של אותה אגודה. הוא היה חבר קבוע ב:
Wiener Doctoren-Collegium
Berliner Balneologischer Congress
Verein der Heilkunde בברלין
Societe d'Hydrologie Medicale בפריז
חייו הפרטיים

אשתו הייתה קרולינה נובל (1837–1924) .
בתו הייתה פלורה מנגולד (1864–1919). בעלה , יוז'ף אבוני, היה רופא שיניים וסופר מקצועי.
מנגולד הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
כתביו

מאמריו פורסמו ב-
Zetischrift für Natur- und Heilkundeban 1855
Kön. Gesellschaft der Aerzte in Pest, 1857
Über das Wechselfieber bei kleinen Kindern, Vomitis et singultus chronicus, 1858-1859
Miscellen aus der Landpraxis, Neujahrswunsch eines Arztes); az Orvosi Hetilapban 1858
Nyilt levél dr. Poórhoz); a Gyógyászatban 1861
Balneologiai észrevételek, 1864
Levél Balaton-Füredről, Az orvosok helyzete, 1871
Balaton-Füred gyógyfürdőhelynek gyógyhatányai és gyógytárgyai, 1872
A kumys ismertetése, A meleg ásványvíz-fürdők gyógytényezői, 1873
Két sarkkérdés, Egy szó idejében, 1874.
A görvélykór isméjéhez, A balatontavi fürdők hatása; az Ung. Med. Chirurg. Presseben 1865.
Der Kurort Szobráncz, 1866.
Der Kurort Füred am Plattensee
Der Kurort Korond in Siebenbürgen
Einige vorläugige Worte über Dispensirfreiheit und Apothekerzwang
Weintraubenkur, Neues Jahr und ärztliches Honorar, 1867
Die Molkenkur in Füred am Plattensee, 186.
Sitzungsberichte über die k. ungar. Gesellschaft derAerzte, Zur ärztlichen Honorarfrage, Die Steuerfrage und die Aerzte, Versammlung deutscher Naturforscher und Arzte in Frankfurt am Main, Die 42. Versammlung der deutschen Naturforscher und Aerzte in Dresden és könyvism., 1869
Über Füred am Plattensee, Die XIV. Wanderversammlung der ungarischen naturforscher und Aerzte in Fiume, Die Heilfactoren der warmen Mineralwasser-Bäder, Über warme Sandbäder, Naujahrswunsch eines Arztes, Dr. Hermann Schlesinger, 1870
Zur Diagnostik der Schrophulose, Zur Kenntniss vom Stoffwechsel, Der Hilfsverein der ungarischen Aerzte, Harmlose Betrachtungen über zwei Reden, Die ausserordentlich Professur für Homöopathie an der Pester Universität, 1874
DieWirkung der Plattenseebäder, Die Erwerbsteuer und die Aerzte); a Fürdői Lapokban 1873. Hohomfürdők; a Magyarország és Nagyvilágban 1875. Balaton-Füredről
A Wiener medizin. Pressenek és a bécsi Allg. mediz. Zeitungnak 25 évig állandó budapesti levelezője volt; később a berlini Ärztlicher Praktiker és a Berliner deutsche mediz. Wochenschriftnak és több fürdőszaki német lapnak tudósítója és orvosi szakczikkeivel dolgozótársa (כתב עבור Wochenschrift ומספר עיתוני ספא גרמניים ועמית לעבודה עם מאמרים רפואיים)
מחקריו ועבודותיו

Der Kurort Füred am Plattensee. Weszprim, 1863. (2. kiadás: Bécs, 1866., 3. k., 1883. 4. k., 1885. 5. kiadás. 1892. Ugyanott).
Allgemeine Kurdiätetik. Wien, 1863.
Magyarország gyakorló orvosainak Névkönyve. (Schematismus). Pest, 1864.
Vademecum. Uo. 1866.
Medizinischer Bericht über die Wandersammlungen der ungarischen Naturforscher und Aerzte in Pest, Maros-Vásárhely und Pressburg. Historisch und kritisch dargestellt. Uo. 1867.
Beteg- és díjazási napló, gyakorló orvosok számára. Uo. 1870.
Heilpotenz und Heilobjecte des Kurortes Füred am Plattensee. Uo. 1871. (Különny. a Pester med.-chirurg. Presseből).
Balaton-Füred gyógyhatányainak és gyógyhelyi viszonyainak rajza. Ugyanott, 1872. (3. bőv. kiadás. Budapest, 1884. 4. bőv. k. Uo. 1889. Németül: Bécs, 1892. 5. átdolg. kiadás, négy rajzzal és térképpel.)
Balaton-Füred zsebben. Vagyis a nevezett fürdő gyógyhatányainak és gyógyhelyi viszonyainak rövid rajza. Bpest, 1875.
A Balatontó hasonlatossága a tengerrel és a balatontavi fürdők gyógytani értéke. Uo. 1879. (Különnyomat a Gyógyászatból).
Néhány szó a magyar fürdőhelyek érdekében. Uo. 1882. (Különnyomat az Orvosi Hetilapból).
Führer durch Balaton-Füred. (Füred am Plattensee). Uo. 1882. (5. kiadás. Bécs, 1892.)
Zur Heilmethode mit der Koch'schen Lymphe. Budapest, 1891. (Különnyomat a Pester med. chirurg. Presseből).
A tuberculosis gyógyítása. A Koch-féle oldattal való gyógykezelése. Uo. 1891.
A balatonfüredi gyógy- és fürdőhely klimatikai jelentősége és therapeutikai értéke. Uo. év n.
Az országos balneologiai egyesület czíméhez. Uo. 1891., 1893. és 1894. Három közlés.
Taschenbuch für Heilsuchende. Wien, 1892.
Életrendi intések. Felolvasta a budapesti VI. kerületi Erzsébet-városi körben. Fiume, 1893. (Különnyomat a Jó Egészségből).
Balaton-Füred gyógyhelyi viszonyainak javítása. Emlékirat főt. ... Fehér Ipoly pannonhalmi főapát úr elé. Budapest, 1895.
Balatonfüredi (Millenium) emlék a fürdővendégek tájékoztatására. Uo. 1896. (4. kiadás).
Balaton-Füred. Uo. 1900. (Különny. az Orvosi Revueből).
Az alkotandó gyógy- és fürdőhelyi törvény ügyéhez. Uo. 1900. (Különny. a Gyógyászatból).
Die Tuberculose-Sanatorien und die Kurorte. Uo. 1900. (Különny. a Pester med.-chirurg. Presseből).
Orvosi közlemény a balatonfüredi gyógy- és fürdőhelyről. Uo. 1901. (Különnyomat a Magyar Orvosi Revueből).
Életrendi szabályok ivókuránál. Uo. 1901. (Különnyomat az Egészségügyi Lapokból).
מנגולד ייסד וערך את כתבי העת:
Pester Mediz.-Chrirug Presse, מ-1865 עד 1878 (יחד עם קארוי הרצקה מ-1871)
Die Kursaison, כתב עת שעסק במרחצאות ספא הונגריים, למשך ארבע שנים מ-1881
Taschenbuch für Heilsuchende (וינה, 1892). מחקר
לקריאה נוספת

Szinnyei József:Magyar írók élete és munkái VIII.(Löbl–Minnich).Budapest:Hornyánszky.1902. (יוז'ף סיניאי:החיים והיצירות של סופרים הונגרים)
Veszprém megyei életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם)
Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
ראו גם

יאנוש סיקלאי: עובדי תרבות טרנסדנוביים. ההיסטוריה התרבותית של טרנסדנוביה בביוגרפיות. בודפשט, האגודה לתרבות ציבורית טרנסדנוביה, 1941.
אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001.
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002
Magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספר ההונגרי.
לאסלו ורטש: מההיסטוריה הרפואית של חוף אגם בלטון של מחוז וספרם. בודפשט, 1999.
קברים יהודיים בבודפשט. עורך ג'רג' הראסטי. בודפשט, ועדת החסד הלאומית, 2004.
הערות שוליים

↑  Budapesti Hírlap, 1912. február (32. évfolyam) 31. szám, 1912. február 6., 9. old.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári halotti akv. 116/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-28.
↑  Elhunyt Mangold Henrik (1912. február 6.) Pesti Napló, 63. évfolyam, 31. szám, 10. oldal
↑  "Mangold Henrikné halotti bejegyzése a balatonfüredi polgári halotti akv. 28/1924. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-28.
↑  "Mangold Flóra halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári halotti akv. 321/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-05-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0923 1153  NSK: 000731535  SUDOC: 224762206  VcBA: 495/211882  VIAF: 89178162   WorldCat (עם VIAF): 89178162 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנריק מנגולד".
מנואלה סאנז

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1797 קיטו, מלכות המשנה של גרנדה החדשה, האימפריה הספרדית 
 פטירה:  23 בנובמבר 1856 (בגיל 58) פאיטה, פרו 
 שם לידה:  Manuela Sáenz de Vergara y Aizpuru 
 מדינה:  מלכות המשנה של גרנדה החדשה, בוליביה, רפובליקת קולומביה הגדולה, פרו, אקוודור 
 מקום קבורה:  פאיטה 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  סימון בוליבר 
 פרסים והוקרה:  מסדר השמש של פרו (1822) 
 חתימה:   
 
דונה מנואלה סאנז דה ורגארה אי איזפורו (בספרדית: Doña Manuela Sáenz de Vergara y Aizpuru;‏ 27 בדצמבר 1797 - 23 בנובמבר 1856) הייתה גיבורה מהפכנית דרום אמריקאית, ילידת אקוודור, שתמכה ברעיון המהפכני באמצעות איסוף מידע, הפצת עלונים ומאבק למען זכויות האישה. למנואלה הוענק אות אבירת השמש ("Caballeresa del Sol" או "Dame of the Sun"), כביטוי של כבוד לתרומתה למהפכה.
סאנז התחתנה עם סוחר אנגלי עשיר בשנת 1817 והפכה למובילה חברתית בלימה, פרו. זה סיפק את התפאורה למעורבותה בעניינים פוליטיים וצבאיים, והיא הפכה לפעילה ותומכת במאמצים המהפכניים. היא עזבה את בעלה בשנת 1822, וזמן קצר לאחר מכן החלה בשיתוף פעולה ומערכת יחסים אינטימית עם סימון בוליבר שנמשכה שמונה שנים עד מותו בשנת 1830. לאחר שמנעה ניסיון התנקשות בבוליבר בשנת 1828 ואיפשרה את בריחתו, בוליבר החל לקרוא לה "משחררת המשחרר" ("ליברטדורה דל ליברטדור"). חלקה של מנואלה במהפכה הוצנע מאוד לאחר מותה ועד סוף המאה העשרים, כיום היא מוכרת כסמל פמיניסטי של מלחמות העצמאות של המאה ה-19.
מהלך חיים > שנות החיים המוקדמות

מנואלה נולדה בקיטו, אקוודור, בתה הממזרת של מריה חואקינה איזפורו מאקוודור והאציל הספרדי הנשוי סימון סאנז דה ורגארה אי ידרה (או סאנז אי ורגה). אמה ננטשה על ידי משפחתה הענייה כתוצאה מההיריון מחוץ לנישואין ו"מנואליטה" הקטנה למדה בבית הספר במנזר סנטה קטלינה, שם למדה קרוא וכתוב. היא נאלצה לעזוב את המנזר בגיל שבע עשרה, לאחר שהתגלה כי קצין הצבא פאוסטו ד'אלוייאר, בנו של פאוסטו אלוייאר ואחיינו של חואן חוסה אלוייאר, מי שגילו יחדיו את היסוד הכימי טונגסטן, פיתה אותה.
מהלך חיים > השתתפות מוקדמת במהפכה

במשך מספר שנים התגוררה מנואלה עם אביה, שבשנת 1817 דאג לנישואיה לסוחר אנגלי עשיר, ג'יימס תורן, שגילו היה כפול מגילה. בני הזוג עברו ללימה, פרו, בשנת 1819, שם חיה חיי אצולה וקיימה סלון חברתי בביתה, בו התארחו מנהיגים פוליטיים וקצינים צבאיים. אורחים אלה חלקו עמה סודות צבאיים על המהפכה המתמשכת, ובשנת 1819, כאשר סימון בוליבר השתתף בשחרור המוצלח של גרנדה החדשה, מנואלה סאנז הפכה לחברה פעילה בקונספירציה נגד המשנה למלך פרו, חוסה דה לה סרנה א אינוחוסה במהלך 1820.
מהלך חיים > מערכת היחסים עם סימון בוליבר (1822–1830)

בשנת 1822 עזבה סאנז את בעלה ונסעה לקיטו, שם פגשה את סימון בוליבר. היא החליפה איתו מכתבי אהבה, וביקרה אותו בזמן שהוא עבר ממדינה למדינה. מנואלה תמכה בעניין המהפכני באמצעות איסוף מידע, חלוקת עלונים ומאבק למען זכויות האישה. כאחת הדמויות הנשיות הבולטות של מלחמות העצמאות, מנואלה קיבלה את אות אבירת השמש ("קבאלרסה דל סול" או "Dame of the Sun"), כביטוי של כבוד על שירותיה למען מהפכה. במהלך החודשים הראשונים של 1825, ומפברואר עד ספטמבר 1826, היא התגוררה עם בוליבר ליד לימה, אך ככל שהמלחמה נמשכה, נאלץ בוליבר לעזוב. מנואלה באה בעקבותיו לבוגוטה. ב־25 בספטמבר 1828, קצינים מורדים ניסו להתנקש בחיי בוליבר, אך בעזרתה של מנואלה הוא הצליח להימלט, מה שגרם לו לימים לקרוא לה "משחררת המשחרר".
בוליבר עזב את בוגוטה בשנת 1830 ומת בסנטה מרתה משחפת בזמן שהיה במעבר, ועזב את הארץ אל הגלות. למנואלה הוא לא הותיר שום אמצעי מחיה. פרנסיסקו דה פאולה סנטאנדר, ששב לשלטון לאחר מותו של בוליבר היגלה את מנואלה. היא נסעה לג'מייקה שם עברה את שנות גלותה הראשונות.
מהלך חיים > שנות הגלות ופטירה (1835–1856)

כשניסתה לחזור לאקוודור בשנת 1835, נשיא אקוודור, ויסנטה רוקאופטה, ביטל את דרכונה. היא מצאה מקלט בצפון פרו, והתגוררה בעיירת החוף הקטנה פאיטה. במשך עשרים וחמש השנים הבאות, כשהיא מנודה חברתית וחסרת אמצעים, מנואלה עסקה במכירת טבק ותרגום מכתבים לציידי לווייתנים צפון אמריקאים שכתבו לאהובותיהם באמריקה הלטינית. כשהייתה שם, היא פגשה את הסופר האמריקני הרמן מלוויל, ואת ג'וזפה גריבלדי המהפכן.
בשנת 1847 נרצח בעלה בפטיווילקה ונשללה ממנה ירושתה בסך 8,000 פזו. נכה לאחר שהמדרגות בביתה קרסו, מנואלה נפטרה בפאיטה, ב־23 בנובמבר 1856, במהלך מגפת דיפתריה. גופתה נקברה בקבר אחים משותף, וחפציה נשרפו. הפריטים ששרדו, מכתבים אישיים וממצאים, תרמו מאוחר יותר למורשת - הן זו שלה והן זו של סימון בוליבר.
על ערש דווי ביקש בוליבר מעוזרו, הגנרל דניאל פ. או'לארי לשרוף את יתרת הארכיון של כתביו, מכתביו ונאומיו. או'לארי לא ציית לפקודה וכתביו של בוליבר שרדו, וסיפקו להיסטוריונים שפע עצום של מידע על הפילוסופיה והמחשבה הליברלית שלו, כמו גם פרטים על חייו האישיים, ובהם גם רומן האהבה ארוך השנים שלו עם מנואלה סאנז. זמן קצר לפני מותה בשנת 1856, סאנז הגדילה את האוסף הזה על ידי מסירתם לאו'לארי של מכתביה לבוליבר.
הוקרה וקבורה מחדש בשנת 2010

ב־5 ביולי 2010 זכתה מנואלה סאנז לקבורה ממלכתית מלאה בוונצואלה. כיוון שהיא נקברה בקבר אחים, לא היו בנמצא שרידים רשמיים לצורך הקבורה הממלכתית; תחת זאת, "שרידים סמלים", המורכבים מתערובת האדמות של קבר האחים שבו נקברה במהלך המגפה, הועברו דרך פרו, אקוודור וקולומביה לוונצואלה. השרידים הללו הונחו בפנתיאון הלאומי בוונצואלה, שם מונצחים גם אלה של בוליבר.
מורשת

אחרי המהפכה, מנואלה התאדתה למעשה מפרסומים לסוגם. בין 1860 ל־1940 רק שלושה סופרים אקוודורים כתבו עליה ועל חלקה במהפכה, וכתבים אלה הציגו אותה במידה רבה כאהובתו של סימון בוליבר בלבד, או כבלתי ראויה ופעילה שלא כדין בתחום המדיני. תיאורים אלה גם הבליטו את נשיותה כמצב יסוד באפיונה. עם זאת, שנות הארבעים יצרו שינוי משמעותי באופן בו נתפסה ואופיינה. ספרות כמו "ניירותיה של מנואלה סאנז" משנת Papeles De Manuela Saenz) 1945), פרי עטו של ויסנטה לקונה, שהייתה אוסף מסמכים הנוגעים לחייו של בוליבר, הפריכה למעשה סטראוטיפים פופולריים על מנואלה. רעיונות על היותה סוטה מינית, היפר נשית וחסרת יכולת הוחלפו בתמונות חיוביות יותר ככל שהתקדמה המאה העשרים.
שנות המאה העשרים המאוחרת עוררו שינויים בתפיסת דמותה של סאנז, המתאימים לשינויים האידאולוגים שחלו בתוך אמריקה הלטינית, כמו עליית הפמיניזם של שנות השמונים והלאומיות של שנות ה-60–70. דימויים בסרט "אין לקולונל מי שיכתוב אליו" מאת גבריאל גארסיה מארקס, וספר העיון "מנואלה סאנז – משחררת המשחרר", תרמו להומניזציה האפקטיבית שלה בתרבות הפופולרית וסייעו לפוליטיזציה של דמותה. הרומן של אלפונסו רומזו היה נוקב במיוחד בגלל רעיונותיו לגבי הלאומיות הפאן-אמריקאית שהוצגה באמצעות השתתפותה של מנואלה במלחמות העצמאות. מנואלה הפכה פופולרית יותר ויותר בקרב קבוצות פמיניסטיות רדיקליות באמריקה הלטינית לאחר מכן, הדימוי שלה שימש בדרך כלל כנקודת מפגש למטרות אינדיו-לטיניות של שנות השמונים. דמותה הפופולרית של מנואלה רכובה על סוס ולבושה בבגדי גברים, הפכה לפופולרית עוד יותר בסרט "אין לקולונל מי שיכתוב אליו", נחקקה בליבן של מפגינות באקוודור בשנת 1998.
ב־25 במאי 2007 העניקה ממשלת אקוודור לסאנז באופן סמלי דרגת גנרל.
מורשת > מוזיאון מנואלה סאנז

מוזיאון מנואלה סאנז (Museo Manuela Sáenz) הוא מוזיאון הממוקם במרכז ההיסטורי שבעיר העתיקה של קיטו, המכיל תוצרים אישיים הן של סאנז והן של בוליבר כדי "[להגן על] זיכרונותיה של מנואלה סאנז, בתה המפוארת של קיטו". הכניסה למוזיאון היא בחינם עם רכישת אחד הספרים על חייה של מנואלה. החפצים האישיים במוזיאון כוללים מכתבים, חותמות וציורים.
כתבים ביוגרפיים

"ארבע העונות של מנואלה". ביוגרפיה מאת ויקטור וולפגנג פון האגן (1974)
"מנואלה", רומן מאת גרגורי קאופמן (1999). ISBN 978-0-9704250-0-3
"מנואלה סאנז – משחררת המשחרר". מחבר: Alfonso Rumazo González (קיטו 1984)
"בהגנה על מנואלה סאנז" - "En Defensa de Manuela Sáenz". סופרים: פבלו נרודה, ריקרדו פלמה, ויקטור פון האגן, ויסנטה לקומה, ארקיניגאס ג'רמן, אלפונסו רומזו, פדרו חורחה ורה, חורחה סלבדור לארה, חורחה אנריקה אדום, מריו בריסניו פרוזו, מארי פררו, בנג'מין קאריון, חורחה וילאלבה ש.י. לאונרדו אלטוב, חואן ליסקנו (קיטו)
"מנואלה סאנז - presencia y polémica en la historia". סופרים: מריה מוגולון וחימנה נרוואז (קיטו 1997)
"la Vida Ardiente De Manuelita Sáenz". מחבר: אלברטו מיראמון (בוגוטה 1946)
"לתפארת ובוליבר: חייה המופלאים של מנואלה סאנז", ביוגרפיה מאת פמלה ס. מוריי. (אוסטין, טקסס 2008). ISBN 978-0-292-71829-6
"חיינו הם הנהרות: רומן", מחבר: Jaime Manrique
סרטים ואופרה ביוגרפיים

"מנואלה סאנז", ביים דייגו ריקס (2000), 97 דקות.
"מנואלה ובוליבר", אופרה בשתי מערכות מאת המלחין / הספרן דייגו לוזוריגה (2006) 2-1 / 2 שעות.
"בוליבר", הסדרה המקורית של נטפליקס (2019), 60 פרקים.