stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bovine somatotropin
הערות שוליים

↑  ד"ר יונל רוזנטל,"מדעי החלב: מאומנות מבוססת על ניסיון לטכנולוגיה מבוססת על מדע"
↑  הורמון הBST בחלב, אוניברסיטת יוטה
↑  ד"ר שמוליק פרידמן בקרת איכות ובטיחות החלב בישראל, אתר מועצת החלב, עמ' 6
↑  איגוד צרכני מזון אורגני OCA, ארצות הברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תמרה ברומברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במאי 1924 
 פטירה:  16 במרץ 2014 (בגיל 89) 
 מדינה:  אוקראינה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (31 בדצמבר 2000) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  תמרה ברומברג
 
תמרה ברומברג (מקסימניוק) (2 במאי 1924 – 16 במרץ 2014) הייתה נוצריה אוקראינית חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה יחד עם אמה, אבנגלינה מקסימניוק.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

משפחתה של תמרה ברומברג התגוררה באודסה שבאוקראינה, כאשר הגרמנים כבשו אותה ב-16 באוקטובר 1941. אביה של תמרה נרצח כבר ביום הראשון לכיבוש. בעיר פורסם צו כי על היהודים להירשם במשטרה, ובאותו צו, היה איסור להגיש סיוע ליהודים. מי שלא היה נשמע להוראות הצו- עונשו היה מוות. אמנם, שום דבר לא עצר את תמרה ואימה מלעזור לשכניה היהודים. ליד משפחת ברומברג, התגוררה משפחת קניבסקה. בת משפחת קניבסקה, יקטרינה (קטיה), ותמרה התיידדו. משפחת קניבסקה הועברה לגטו באודסה. תמרה ואמה היו מתגנבות לגטו ומביאות למשפחה היודית אוכל ובגדים. המשפחה היהודית הועברו לגטו אחר בדומנובקה (במחוז מיקולאייב, אוקראינה), לאחר חיסולו. למרות המרחק, תמרה ואמה המשיכו לסייע לאותה משפחה. הן נסעו והלכו קילומטרים רבים, ושיחדו את שומרי הגטו בכסף על מנת להיכנס ולהביא למשפחת קניבסקה אוכל ובגדים. קטיה, בת משפחת קניבסקה שרדה, והגיעה לביתה של תמרה, חולה מאוד. תמרה ואמה נתנו לקטיה להתגורר אצלן עד להבראתה. תמרה ביקרה גם את בני משפחת ירמולינסקי שנכלאו בבית סוהר באודסה. תמרה נכנסה לבית סוהר דרך שוחד בכסף שהציעה לשומרים, והביעה למשפחה אוכל ובגדים. תמרה ואמה גם עזרו לאנסטסיה רוזינה ואמה צילה אשכנזי, שהתחבאו באודסה הכבושה. תמרה מצאה אותן בדירה נטושה באחת הסמטאות באודסה, שבו הן התחבאו במשך כמה חודשים. תמרה נהגה להתגנב לדירה ולספק להן אוכל, בגדים וגם תרופות בשעות הצורך. תמרה ואימה פעלו מתוך מניעים מוסריים וערכיים להצלת היהודים למרות העוני שלהן, מתוך התנגדותן לחוקים הגזעניים של הנאצים.
לאחר המלחמה

תמרה נישאה ליהודי ושניהם עלו ארצה בשנות ה-90, והתגוררו בחיפה.
הכרה והנצחה

ב-31 בדצמבר 2000 תמרה ואמה הוכרו כחסידות אומות העולם על ידי יד ושם. בטקס, שהתקיים ב-18 בנובמבר 2001 ביד ושם תמרה קיבלה את התעודה ואת המדליה גם עבור אמה שנפטרה 20 שנה מוקדם יותר. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של תמרה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה ונקבעה עליו הלוחית זיכרון. בגן חסידי אומות העולם בשכונת רמת אלון בחיפה שמה של תמרה נחקק באבן הנצחה.
הערות שוליים

↑  תמרה ברומברג (באנגלית אמריקאית)
↑  Maximeniuk Evangelina (Kondogiorgi); Daughter: Bromberg Tamara (Maximeniuk), יד ושם
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
↑  חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2020-04-20
קברה של תמרה ברומברג
אבן ההנצחה של תמרה ברומברג
תנועת הסטודנטים האסלאמית של הודו

| --- | --- |
 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  אפריל 1977 – הווה (כ־47 שנים) 
 אידאולוגיות:  אסלאמיזם 
 מטה:  הודו 
 
תנועת הסטונדטים האסלאמית של הודו היא ארגון אסלאמי הודי שהוכרז בידי ממשלת הודו כארגון טרור.
היסטוריה

תנועת הסטודנטים האסלאמית של הודו הוקמה ב־1977 באליגרה (אנ') שבאוטר פרדש כזרוע סטודנטיאלית של ג'מעת-א-אסלאם הינד (אנ'), ארגון אסאלמי הודי שהוקם לאחר חלוקת הודו. הארגון נועד להחליף את ארגון הסטונדטים הוותיק יותר של הארגון, ארגון הסטונדטים האסלאמי (אנ'), שהוקם ב־1956.
הארגון החל להפרד מארגון האם שלו, ג'מעת-א-אסלאם הינד, ב־1981, כשמספר מחבריו הפגינו נגד יאסר ערפאת בעת ביקורו בהודו. חברי הארגון ראו בערפאת כלי שרת בידי המערב, בעוד הג'מעת-א-אסלאם הינד ראה בו מייצג של המאבק הפלסטיני. הארגונים גם נחלקו ביחסם להמהפכה האסלאמית באיראן: תנועת הסטונדטים הביעה תמיכה במהפכה ובמנהיגות האיראנית החדשה, דבר שהביא את הג'מעת-א-אסלאם הינד לפנות לתמיכת הזרוע הסטונדטיאלית הקודמת שלה, ארגון הסטונדטים האסלאמי.
היחסים בין תנועת הסטונדטים האסלאמית וארגון הסטונדטים האסאלמי אינם ברורים. יש הרואים בתנועת הסטונדטים פלג של ארגון הסטונדטים, בעוד אחרים רואים בו ארגון מחדש שנועד להחיות את ארגון הסטונדטים. אחרים טוענים כי הארגון כולו נועד לאפשר לחברי ג'מעת-א-אסלאם הינד לבטא עמדות רידקאליות יותר בעוד הארגון נותר מתון יותר.
בסביבות 1999 החלה להתארגן סניף מיליטנטי של התנועה. ב־2001, בוועידת התנועה, נקראו חברי הארגון לג'יהאד וליצור תמיכה ציבורית באוסאמה בן לאדן, דבר הנראה כייסוד המוג'האדין ההודי.
הארגון הוצא מחוץ לחוק בהודו בספטמבר 2001 עקב קשריו עם אל-קאעדה, הטליבאן, וארגוני טרור נוספים. האיסור חודש מספר פעמים. לאחר חידושו בפברואר 2008 עתרה התנועה לבית המשפט הגבוה בניו דלהי נגד האיסור על פעולתה, ובית המשפט קיבל את העתירה ואישר את פעולתה. משרד הפנים ההודי, האחראי לביטחון הפנים, ערער על ההחלטה לבית המשפט העליון של הודו, שהפך את הפסיקה והשיב את האיסור על התנועה.
מבנה

קודם ההכרזה על הארגון כארגון טרור ב־2001 מנה הארגון 400 עובדים במשרה מלאה בנועדו כאנסאר (עוזרים, חברים), 20,000 תומכים שנודעו כאחוואן (אחים). בנוסף החזיקה הארגון בטריק-א-טולבה-אי-ערביה, שנועד לקשר לתלמידי מדרסות ועולמא.
אידאולוגיה

תנועת הסטונדטים התנגדה להינדואיזם, חילוניות, דמוקרטיה ולאומיות. התנועה תומכת בהקמת ח'ליפות אסלאמית ומדגידה את חשיבות האומה והצורך הג'יהאד.
הערות שוליים

1 2 3 4  Fair, C. Christine (2010). "Students Islamic Movement of India and the Indian Mujahideen: An Assessment". Asia Policy (9): 101–20. JSTOR 24904973.
↑  SAYANTAN CHAKRAVARTY, Govt imposes two-year ban on SIMI, outfit unlikely to curtail its violent designs, India Today, ‏14 באוקטובר 2001
↑  Indo-Asian News Service, Court lifts ban on SIMI, home ministry says no setback, India Today, ‏5 באוגוסט 2008
תומאס מק'קנן

תומאס מקיין תומפסון מק'קנן (באנגלית: Thomas McKean Thompson McKennan;‏ 31 במרץ 1794 –  9 ביולי 1852) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן לזמן קצר כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא מילרד פילמור.
ראשית חייו

תומאס מק'קנן נולד בניו קאסל שבדלאוור, כבנם של קולונל ויליאם ואליזבת תומפסון מק'קנן. בהמשך הוא עבר עם משפחתו לוושינגטון שבפנסילבניה. ב-1810 הוא סיים את לימודיו בקולג' וושינגטון. הוא היה חבר האגודה הספרותית המאוחדת בקולג' וושינגטון. ב-1813, במקביל ללימודי המשפטים הוא עבד כמורה בקולג'. ב-1814 התקבל מק'קנן ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצועו בוושינגטון. בהמשך הוא היה חבר בחבר הנאמנים של הקולג' והתבקש מספר פעמים לשמש כנשיא הקולג', אך סירב.
קריירה פוליטית

בשנים 1815–1816 שימש מק'קנן כסגן התובע הכללי של פנסילבניה, ובשנים 1818–1830 הוא היה חבר מועצת העיר וושינגטון. ב-1830 נבחר מק'קנן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1831–1839. בעת כהונתו הוא שם בראש מעיינו את נושא מכסי ההגנה. בבחירות של 1838 הוא סירב להתמודד פעם נוספת לבחירה מחדש ופרש מכהונתו בבית הנבחרים. בשנים 1842–1843 הוא כיהן שוב בבית הנבחרים במקומו של יורשו בתקופת כהונתו הקודמת שנפטר, ג'וזף לורנס, מטעם המפלגה הוויגית וכאיש הסיעה האנטי-מזונית. בתקופת כהונתו זו בבית הנבחרים שימש מק'קנן כיושב ראש ועדת בית הנבחרים לדרכים ותעלות.
על אף לחצים כבירים מעמיתיו, ידידיו וחוגי המפלגה הוויגית בעיר וושינגטון, סירב מק'קנן להתמודד פעם נוספת בבחירות לבית הנבחרים, והכריז שהוא מילא את תפקידו בשירות הציבורי וכעת הגיע זמנו לשוב לעיר מגוריו ולהתמקד בעיסוק בעריכת דין במגזר הפרטי. ב-1844 ניסו תומכיו בעיר מגוריו ללא הצלחה לעניין אותו בהתמודדות כשותפו למירוץ של הנרי קליי, אך אין כל מידע אם הוא הסכים לכך כלל. הוא גם התנגד למאמצים לעניין אותו בהתמודדות על משרת מושל פנסילבניה בשנות ה-40, אך ב-1848 הוא שימש כנשיא חבר האלקטורים של פנסילבניה.
מזכיר הפנים של ארצות הברית

עם השבעתו לנשיאות של מילרד פילמור במקומו של זאכרי טיילור שנפטר, הוצע למק'קנן לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, אך הוא היסס אם לקבל את ההצעה. רק לאחר לחץ כבד מידידיו ועמיתיו הוא נעתר להצעה. מיד לאחר שהושבע לתפקידו הוא נמלך בדעתו ולאחר 11 יום בתפקיד הוא התפטר. מק'קנן ציין כסיבה להתפטרותו את "מזגו העצבני המוזר" שהוביל אותו להתרגשות ולדיכאון. דיווחים מאותה תקופה מציינים גם חילוקי דעות עם הנשיא פילמור ועם מזכיר המדינה דניאל ובסטר בנוגע למינוי והדחה של פרקליטים, מרשלים פקידים וראשי משרדים. במהלך תקופת כהונתו הקצרה כמזכיר הפנים, ניהל מק'קנן את מפקד האוכלוסין של 1850, שהתקיים בקיץ אותה שנה, והוא פרסם הצהרה שראתה את הנולד בנוגע לחשיבות ההגנה על הזכות לפרטיות:
התקבל במחלקה זו מידע שבכמה מקרים בוצעה חשיפה בלתי נחוצה על ידי עוזרי המרשלים בנוגע לעסקים ולעיסוקים, ועובדות  אחרות שנוגעות ליחידים, רק כדי לספק את הסקרנות, או עובדות שנגעו לשימוש פרטי או ליתרון הכספי של משימתם, עד כדי פגיעה באחרים. שימוש כזה במידע לא הותר על ידי החוק ואף לא היה כוונת המחוקק. לאף אחד שמועסק על ידי הממשלה ומקבל לידיו את המידע הזה, אין את הזכות להפיצו או לפרסמו ללא רשות. ...מצופה מכל המרשלים והעוזרים להתייחס למידע שמצוי בידיהם ככזה שמיועד לשימוש בלעדי של הממשלה, ולא לעשות בו שימוש בשום דרך לסיפוק הסקרנות, לחשיפת עסקיו ועיסוקיו של אף אדם, או לטובתם האישים של המרשלים או של עוזריהם, שכאשר מונו לתפקידם, הם פועלים כסוכני הממשלה באופן הסודי ביותר.
שנותיו האחרונות

לאחר התפטרותו לקח מק'קנן על עצמו תפקיד לחוץ פחות כנשיא חברת הרכבות המפפילד, שסללה אז מסילת רכבת בין וילינג, וירג'יניה לבין גרינבורג, פנסילבניה, שעבר דרך עיר מגוריו של מק'נן בפנסילבניה, וושינגטון. חברה זו נרכשה ב-1871 על ידי חברת הרכבת בולטימור ואוהיו.
חיים אישיים

ב-1815 נשא מק'קנן לאישה את מטילדה לורי באומן. לזוג נולדו שמונה ילדים.
תומאס מק'נן נפטר ב-9 ביולי 1852 ברדינג, פנסילבניה, בעת שעסק בתפקידו בחברת הרכבת. הוא נטמן בבית הקברות המקומי של עיר מגוריו, וושינגטון, פנסילבניה.
הערות שוליים

↑  Eugene P. Trani, The Secretaries of the Department of the Interior 1849-1969 (National Anthropological Archives, 1975), p. 68
↑  Thomas. M.T. McKennan, Circular to the United States Marshals and Assistants, cited in "Census Confidentiality and Privacy: 1790-2002.", p. 7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2002108529  NARA: 10609876  SNAC: w60s71fn  US Congress: M000501  VIAF: 66148798   WorldCat (עם VIAF): 66148798
תחנת הרכבת התחתית בנק

| --- | --- |


  נגיש לכיסאות גלגלים
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  6 באוקטובר 1884 
 מיקום
 מיקום:  לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אזור נסיעה:  1
 קואורדינטות:  51°30′47″N 0°05′17″W﻿ / ﻿51.513°N 0.088°W﻿ / 51.513; -0.088
 תחנות סמוכות:  Liverpool Street tube station, Moorgate station, London Bridge tube station, St. Paul's tube station, תחנת הרכבת התחתית ווטרלו 
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של לונדון
 רציפים:  10 
 קווים העוברים בתחנה:  קו סנטרל, קו דיסטריקט, קו סירקל, קו ווטרלו וסיטי, קו נורת'רן, הרכבת הקלה דוקלנדס 
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסתחנת הרכבת התחתית בנק(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסתחנת הרכבת התחתית בנק(למפת הסיטי של לונדון רגילה) תחנת הרכבת התחתית בנק(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) תחנת הרכבת התחתית בנק
 
רכבת בקו סנטרל ברציף לכיוון מערב
הרציף המעוקל של קו סנטרל. נראה הרווח בין הרכבת לבין קצה הרציף (מסומן על ידי קו לבן מוצק).
פסל ג'יימס הנרי גרייטד, שהוקם ליד תחנת הבנק בשנת 1994
תחנת בנק (באנגלית: Bank Station) היא תחנת רכבת תחתית ותחנה של הרכבת הקלה דוקלנדס הנמצאת בסיטי של לונדון שבאנגליה. תחנת בנק, הנקראת על שם הבנק המרכזי של אנגליה, נפתחה בשנת 1900 בצומת בנק, והיא משרתת את קו סנטרל, קו נורת'רן וקו ווטרלו וסיטי. בנוסף נמצאת במתחם גם תחנה של הרכבת הקלה דוקלנדס (DLR). התחנה נמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון והיא אחת מהתחנות העמוסות ביותר.
היסטוריה

מתחם תחנת בנק הוקם על ידי בניית קישורים בין מספר תחנות סמוכות שהוקמו על ידי חברות שונות.
היסטוריה > התחנה הראשונה, קו סירקל, 1884

התחנה הראשונה נפתחה על ידי חברת רכבת המטרופוליטן (MR) וחברת הרכבת המחוזית (DR) שהקימו בשנת 1876 את רוב המעגל הפנימי (כיום קו סירקל), באותה תקופה שתי החברות היו במחלוקת על השלמת התוואי, בחברת MR חששו כי השלמת הקו תשפיע לרעה על הכנסותיהם בגלל התחרות על התחבורה בעיר שבה הובילה חברת DR, לבסוף החברות החליטו להתאחד וביחד הם השלימו את הקו שכלל קטע חדש עם תחנה במגדל לונדון ובצומת בנק.
היסטוריה > התחנה השנייה, קו ווטרלו וסיטי, 1898

קו ווטרלו וסיטי הוקם על ידי חברת הרכבת של דרום מערב לונדון (L & SWR) כדי לקשר את תחנת ווטרלו שלה לסיטי של לונדון. התחנה שלה הייתה בנויה מתחת לרחוב המלכה ויקטוריה, והיא נפתחה ב 8 באוגוסט בשנת 1898. שנתיים לאחר מכן ב 28 באוקטובר 1940 אוחדה התחנה עם התחנה של קו סירקל ושמה שונה ל 'תחנת בנק'.
היסטוריה > התחנה השלישית, קו סנטרל, 1900

פתיחת התחנה של חברת הרכבת המרכזית של לונדון (CLR, כיום קו סנטרל) בצומת בנק, ארעה ב־30 ביולי 1900. בשלב זה היו בצומת בנק 2 תחנות: תחנת בנק שבה עברו קווים סנטרל, נורת'רן, וקו ווטרלו וסיטי, והתחנה השנייה בצומת הייתה תחנת מונומנט ששירתה את קווים סירקל ודיסטריקט. שתי התחנות נמצאות מתחת לאדמה, בשל הקרבה בין התחנות והשיתוף החלקי ביניהם חוברו אולמות הכרטיסים תוך זמן קצר אך הקשר בין רציפי התחנות נעשה רק בשנות העשרים כאשר הותקנו המדרגות הנעות.
היסטוריה > חיבור התחנות, 1933

בתאריך 18 בספטמבר 1933 נפתח חיבור מדרגות נעות בין הקצה הדרומי של תחנת מונומנט לקצה הצפוני של בנק.
היסטוריה > הרכבת הקלה דוקלנדס, 1991

כאשר הוקמה רשת הרכבת הקלה דוקלנדס הורחבה התחנה ונבנו בה רציפים נוספים ללא פתח כניסה נפרד. בנוסף נבנה מחוץ לתחנה על פי בקשת ראש העיר של לונדון, פסל של ג'יימס הנרי ברסטד, הפסל ממוקם על בסיס שמסתיר את פתח האוורור של התחנה.
הערות שוליים

↑  Rose, Douglas (1999). The London Underground, A Diagrammatic History. Douglas Rose/Capital Transport. ISBN 1-85414-219-4.
Boy (סרט, 2009)

| --- | --- |

 בימוי:  אוארייס סוליטו 
 הופק בידי:  אוארייס סוליטו אנדי "האי" בלבואנה
 תסריט:  ג'ימי פלורס ארתורו קאלו
 עריכה:  לורנס פאג'רדו קית סיקט
 שחקנים ראשיים:  איוס אסין אריס פנה מדלין ניקולס נוני בואנקמינו
 מוזיקה:  אישה
 צילום:  לואי קווירינו
 מדינה:  הפיליפינים 
 הקרנת בכורה:  19 באפריל 2009 (פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסינגפור) 7 באוקטובר 2009 (הפיליפינים)
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  פיליפינית 
 סוגה:  סרט להט"בי 
 boythemovie.blogspot.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
Boy (בעברית: ילד) הוא סרט להט"בי-פיליפיני שיצא ב-2009. הסרט בוים על ידי אוארייס סוליטו (אנ'). הסרט, שאורכו 83 דקות, מספר על התאהבות בין משורר צעיר לבין רקדן צעיר.
הסרט הוצג בפסטיבלים בין-לאומיים רבים. הסרט נאסר לצפייה בבתי הקולנוע בסינגפור משום שהסרט "מראה את הנורמה של ההומוסקסואליות והרומנטיקה בין גברים".
צוות השחקנים

איוס אסין - הילד
אריס פנה - אריס
מדלין ניקולס - אימו של הילד
נוני בואנקמינו - אביו של אריס
דנטון רמוטו - מורה
פסטיבלים

הסרט הוקרן לראשונה בעולם באיטליה, בפסטיבל סרטי הומואים ולסביות בטורינו (אפריל 2009). בין היתר, הוא הוקרן גם בפסטיבלים הבאים:
פסטיבל Outfest לסרטי הומואים ולסביות בלוס אנג'לס
פטיבל הסרטים הבין-לאומי ג'אונג'ו בדרום קוריאה (הקרנת בכורה באסיה)
פסטיבל אומנות הסרטים והמדיה imagineNATIVE בטורונטו (הקרנת בכורה בקנדה)
Image+Nation במונטריאול
פסטיבל Frameline Film (פטיבל סרטי ההומואים והלסביות הבין-לאומי בסן פרנסיסקו)
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסיאטל
הערות שוליים

↑  Gay 'Boy' & Gay Fathers: Torino GLBT Film Festival Awards +Miami Festival – Alt Film Guide (באנגלית)
↑  :: Jeonju International Film festival ::, arquivo.pt
↑  Boy | Auraeus Solito | Philippines | Frameline33, web.archive.org, ‏2009-06-28
↑  Boy | 2009 Seattle International Film Festival | Auraeus Solito | Philippines < Films, web.archive.org, ‏2009-10-18
↑  Filipino film “Boy' captures hearts in San Francisco, GMA News Online (באנגלית)
↑  ‘Boy’ trouble - INQUIRER.net, Philippine News for Filipinos, web.archive.org, ‏2009-03-20
↑  "Torino GLBT Film Festival 2009: Auraeus Solito's BOY". altfg.com. נבדק ב-2008-10-29.
↑  "Boy - 2009 Outfest". outfest.org. אורכב מ-המקור ב-2011-07-18. נבדק ב-2008-10-29.
↑  "Jeonju International Film Festival: Boy". jiff.or.kr. אורכב מ-המקור ב-5 ביולי 2009. נבדק ב-2008-10-29. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Auraeus Solito on his Boy". fridae.com. נבדק ב-2008-10-29.
↑  "Films: Boy". frameline.org. אורכב מ-המקור ב-2009-06-28. נבדק ב-2008-10-29.
↑  "2009 Seattle International Film Festival: Boy". siff.net. אורכב מ-המקור ב-2009-10-18. נבדק ב-2008-10-29.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס נייט

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1951 
 הוצאה להורג:  7 בינואר 2014 (בגיל 62) 
 
תומאס נייט (באנגלית: Thomas Otis Knight; ‏4 בפברואר 1951 – 7 בינואר 2014) היה עבריין נמלט אמריקאי שהוצא להורג בפלורידה בגין רצח. בשנת 1974 רצח נייט זוג במיאמי, לאחר שאילץ אותם למשוך 50,000 דולר מהבנק שלהם. בזמן שהמתין למשפט, נייט ועשרה אסירים נוספים נמלטו מהכלא, ובמהלך בריחתו רצח מוכר בחנות בשוד מזוין. הוא צורף לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI ב-12 בדצמבר 1974, ונלכד ב-31 בדצמבר 1974. הוא נידון למוות בשנת 1975, וב-1980 רצח סוהר. לאחר ששהה שלושים ותשע שנים באגף הנידונים למוות, הוא הוצא להורג ב-7 בינואר 2014. הוא מחזיק בזמן הארוך ביותר לאסיר באגף הנידונים למוות בארצות הברית.
ביוגרפיה

נייט נולד ב-4 בפברואר 1951 בפורט פירס, פלורידה. הוא היה השני מבין תשעה ילדים, והגיע ממשפחה עם היסטוריה של מחלות נפש. אביו היה אלכוהוליסט אלים שהכה את ילדיו באופן קבוע ואנס פעם אחת את אחותו של נייט בפניו. כשנייט היה בן תשע, הוא נעצר מספר פעמים בשל גניבות. בגיל חמש עשרה הוא נשלח לכלא לאחר שהורשע בפריצה. בגיל 19 הוא אושפז בבית החולים המדינתי של צפון-מזרח פלורידה בשל מנת יתר, ואובחן עם הפרעת אישיות פרנואידית.
מעשי הרצח > רצח הזוג גאנס

ב-17 ביולי 1974, נייט ניגש לבוס שלו, סידני גאנס, במגרש חניה. גאנס שכר את נייט לעבודה עשרה ימים בלבד קודם לכן. חמוש ברובה, נייט הכריח את גאנס להיכנס למכוניתו והורה לו לנסוע לביתו במיאמי ביץ' ולאסוף את אשתו, ליליאן גאנס. לאחר מכן נייט הורה לבני הזוג לנסוע לבנק במרכז מיאמי ולמשוך 50,000 דולר במזומן. בזמן שסידני הלך למשוך את הכסף, הוא סיפר על המצב לצוות הבנק, שיצר קשר עם ה-FBI ומשטרת מיאמי. כאשר סידני חזר למכונית, נייט הכריח אותם לנסוע לאתר בנייה מבודד, ואז ירה בשניהם למוות. משטרת מיאמי מצאה את הרכב עם דלתות פתוחות, כאשר ליליאן נמצאה מתה בתוך הרכב וסידני בסמוך אליו, שניהם עם פצעי ירי בצווארם. ארבע שעות וחצי לאחר מכן, נייט נלכד על ידי המשטרה, כשבידיו הרובה והכסף.
מעשי הרצח > הבריחה מהכלא והמצוד

ב-19 בספטמבר 1974, בעודו ממתין למשפט, נייט ועשרה אסירים נוספים נמלטו מהכלא במחוז מיאמי-דייד. בתוך יומיים נלכדו שמונה מתוך אחד עשר הנמלטים, אך נייט ושניים נוספים לא נתפסו. בעודו במנוסה, נייט ביצע מספר מעשי שוד חמושים. ב-21 באוקטובר 1974, נייט ואדם נוסף שדדו חנות משקאות בקורדל, ג'ורג'יה, ויצאו עם שלל בסך 641 דולר. המוכר ויליאם קלפפר נורה שלוש פעמים על ידי נייט במהלך השוד ומת מפצעיו, ומוכר נוסף נורה פעמיים אך שרד.
ב-12 בדצמבר 1974 צורף נייט לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, וב-31 בדצמבר 1974 הוא נלכד על ידי כוחות מיוחדים של ה-FBI בניו סמירנה ביץ', פלורידה, כשברשותו שלושה כלי נשק גנובים. נייט היה הנמלט ה-328 שהוצב ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר של ה-FBI, ובילה כמעט שלושה שבועות ברשימה לפני שנלכד. בסך הכל, נייט בילה קצת יותר משלושה חודשים כאסיר נמלט.
מעשי הרצח > רצח הסוהר

ב-21 באפריל 1975 נייט נידון למוות על רצח סידני וליליאן גאנס. ב-12 באוקטובר 1980, בעת ששהה באגף הנידונים למוות בבית הסוהר פלורידה, נייט דקר למוות את הסוהר ריצ'רד בורק באמצעות כף שהושחזה, בעת שבורק ליווה אותו למקלחת הכלא. על פי הדיווח, נייט דקר את בורק מפני שהנהלת הכלא לא אפשרה לו להיפגש עם אמו בלי לגלח קודם את זקנו. ב-20 בינואר 1983 נייט נידון שוב למוות, בגין רצח בורק.
משפט והוצאה להורג

בהיותו בכלא, נייט התאסלם ושינה את שמו לאסקרי עבדאללה מוחמד. הוצאתו להורג של נייט נדחתה פעמים רבות בגלל ערעורים שהגיש, ובכך הפך נייט לאסיר שהמתין באגף הנידונים למוות את משך הזמן הארוך ביותר, 39 שנים. הוא הוצא להורג ב-7 בינואר 2014, באמצעות זריקת רעל.
הערות שוליים

↑  Inmate Release Information Detail, fdc.myflorida.com (באנגלית)
↑  Guest Author, Andrew Skerritt: Thomas Knight is poster boy for the death penalty, Florida Politics - Campaigns & Elections. Lobbying & Government., ‏2013-12-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  THOMAS OTIS KNIGHT - Murderer - FBI Wanted Circular - Miami, FL - 1974 - $35.00 | PicClick, web.archive.org, ‏2020-11-23
↑  Florida Killer Set To Be Executed After Decades On Death Row, HuffPost UK, ‏2014-01-07 (באנגלית)
↑  Knight v. State, Justia Law (באנגלית)
↑  Thomas Knight A/k/a, Askari Abdullah Muhammad, Petitioner-appellant, v. Richard L. Dugger* and Tom Barton,respondents-appellees, 863 F.2d 705 (11th Cir. 1989), Justia Law (באנגלית)
↑  Knight, Thomas (B/M), a, web.archive.org, ‏2020-01-14
↑  328. Thomas Otis Knight, Federal Bureau of Investigation (באנגלית אמריקאית)
↑  "Florida death row inmate wins stay, hearing on new execution drug". Reuters (באנגלית). 2013-11-18. נבדק ב-2023-07-19.
↑  •, Man Who Killed Miami Couple, Prison Guard Scheduled to Die, NBC 6 South Florida, ‏2013-10-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Florida Executes Man Who Killed S. Florida Couple & Guard - CBS Miami, www.cbsnews.com, ‏2014-01-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Miami killer to be executed Tuesday for prison officer murder - Miami-Dade - MiamiHerald.com, web.archive.org, ‏2014-07-05
↑  Thomas Knight executed after nearly 40 years on Florida death row - UPI.com, UPI (באנגלית)
↑  Askari Abdullah Muhammad, previously known as Thomas Knight, executed in Florida, Associated Press, ‏2015-03-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Askari Abdullah Muhammad, Fla. man who killed couple, prison guard, executed - CBS News, www.cbsnews.com, ‏2014-01-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  State executes man who killed couple, guard - News - Ocala.com - Ocala, FL, web.archive.org, ‏2020-11-24
תומאס נלסון הבן

תומאס נלסון הבן (באנגלית: .Thomas Nelson Jr;‏ 26 בדצמבר 1738 (יוליאני) –  4 בינואר 1789) היה מהאבות המייסדים של ארצות הברית, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, גנרל שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית, חבר הקונגרס הקונטיננטלי ובעל חוות מטעים בווירג'יניה. בנוסף לפעמים רבות בו הוא שירת בבית המחוקקים של וירג'יניה, הוא נבחר ב-1781 על ידי חבריו כמושל וירג'יניה הרביעי, וכיהן בתפקיד בחודשים יוני עד נובמבר. באותה שנה הוא גם לחם כקצין בדרגת בריגדיר גנרל במצור על יורקטאון, הקרב האחרון של המלחמה.
ראשית חייו

תומאס נלסון הבן נולד ביורקטאון שבמושבת וירג'יניה כבנם של אליזבת קרטר בורוול (בתו של רוברט "קינג" קרטר שהיה המושל הקולוניאלי של וירג'יניה, ואלמנתו של נתניאל בורוול), ושל ויליאם נלסון, שהיה מנהיג המושבה, ולזמן מה שירת כמושל שלה. סבו מצד אביו, תומאס נלסון, היגר לווירג'יניה מקמברלנד שבאנגליה, והיה מראשוני המתיישבים ביורקטאון. סב-סבו מצד אביו היה ג'ורג' ריד, ודרכו הוא היה דודן מדרגה שלישית של ג'ורג' וושינגטון, אם כי לא ידוע אם בחייהם הם היו מודעים לקרבת המשפחה ביניהם.
כמו רבים מבני וירג'יניה ממעמד בעלי אחוזות המטעים, נשלח נלסון להתחנך באנגליה. הוא למד בבית הספר נויקמס שבהאקני (כיום פרבר של לונדון), לאחר מכן החל ב-1758 ללמוד בכרייסט קולג' שבקיימברידג'. ב-1760 הוא סיים את לימודיו ושב לווירג'יניה בשנה שלאחר מכן.
בעל חווה

עם שובו לווירג'יניה, סייע נלסון לאביו בהפעלת כמה מחוותיו, שכוח האדם שלהן היה מבוסס על עבדים אפריקאים. לאחר נישואיו לאלמנה הצעירה לוסי גרימס בורוול, הוא גם ניהל את החוות שקיבלו בניה בירושה מבעלה הראשון. אלה כללו את קרטר'ס גרוב שקיבל נתניאל בורוול בירושה.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית רכש נלסון קרקע בשטח של 5,400 אקרים, ו-400 עבדים במחוז הנסיך ויליאם מלואיס בורוול שפשט את הרגל.