דיפש צ'קרברטי
ביוגרפיה

בוגר לימודי פיזיקה לתואר ראשון בפרזידנסי קולג' (אנ') של אוניברסיטת קולקטה (אנ'). קיבל תואר שני במנהל עסקים מהמכון ההודי לניהול קולקטה (אנ'). מאוחר יותר עבר לאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה, וסיים שם דוקטורט בהיסטוריה.
מלמד באוניברסיטת שיקגו מאז 1995, ומשמש פרופסור להיסטוריה ולשפות ותרבויות דרום-אסייתיות. הוא היה חבר סגל אורח במרכז ללימודים במדעי החברה בקולקטה (אנ'). צ'קרברטי משמש גם עורך ומחבר אמרים בכתב העת האקדמי של אוניברסיטת דיוק Public Culture.
היה חבר בקבוצת החוקרים שעיצבה את תחום המחקר ההיסטורי לימודי מוכפפות. תרם תרומות חשובות לנקודות הממשק שבין היסטוריה ותאוריה פוסט-קולוניאלית (Provincializing Europe; "פרובינציאליזציה לאירופה"). עבודתו בתחום זה ממשיכה את עבודתו ההיסטורית הקודמת בנושא היסטוריה של מעמד הפועלים בבנגל (Rethinking Working-Class History; "מחשבה מחודשת על ההיסטוריה של מעמד הפועלים"). "פרובינציאליזציה לאירופה" ביקר את ההתרכזות של הכתיבה ההיסטורית בהיסטוריה של אירופה. הספר תרם לדיון בדבר האופן שבו השיח הפוסט-קולוניאלי עוסק בכתיבת ההיסטוריה (קדמו לו, למשל, "המיתולוגיות הלבנות" של רוברט יאנג), תוך ביקורת על ההיסטוריציזם. צ'קרברטי טוען, תוך הדגמת ההשפעה של האירופוצנטריות על ההיסטוריוגרפיה ההודית, כי במסגרת התפיסה ההיסטוריציסטית המערבית של ההיסטוריה, התרבות האירופית נתפסת כאמת המידה לדרגת ההתפתחות של כל תרבויות העולם, ורעיונות מערביים פרטיקולריים הופכים אוניברסליים ומולבשים על תרבויות אחרות. המודרניות האירופית ותפיסות שמקורן בה, כמו נאורות, בורגנות ומדינת הלאום, הופכות לסטנדרט אוניברסלי ומולבשות על ההיסטוריה התרבותית המקומית בידי הוגים לא-אירופים, בלי להתחשב בקיומו של קשר לתרבות האירופית. חוסר-ההתאמה פוגע תמיד בתרבות הלא-אירופית, שכן חוסר היכולת להגיע ל"אידיאל" המערבי יוצר היסטוריה של פגמים וכישלונות. הפתרון אינו יכול להיות שלילה מוחלטת של המודרנה, או "יחסיות תרבותית", והוא מציע להתייחס לאירופה כ"פרובינציה" של עולם הטרוגני ומגוון. הוא קרא לכתיבת היסטוריה אחרת, שאינה מנקודת מבט אירופאית, ובכך להאיר את המקומיות, ואת הנסיבות וההקשרים הפרטיקולריים. בהקשר זה, הוא תומך בפירוק בלתי-פוסק של אוצר המילים ההיסטורי כדי לאפשר כתיבת היסטוריה הטרוגנית מן היסוד.
צ'קרברטי הרצה במקומות רבים בתור מרצה אורח. היה עמית אורח במכון למדעי הרוח באוניברסיטת פרינסטון (2002); פרופסור אורח להיסטוריה במרכז ללימודי מדעי החברה של אוניברסיטת קולקטה (2003); מרצה אורח במרכז למדעי הרוח של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בסטוני ברוק (2004); עמית אורח במכון מקס פלאנק להיסטוריה של אוניברסיטת גטינגן שבגרמניה (2005); חבר סגל ההוראה בסמינר בתאוריה ביקורתית ניסיונית באוניברסיטת קליפורניה באירוויין (2005); פרופסור אורח למחקר באוניברסיטה הטכנולוגית של סידני (2005 ו-2009); מרצה אורח במרכז ללימודים היסטוריים של אוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו, דלהי (2005); מרצה אורח (scholar-in-residence) במכון פראט בניו יורק (2005).
ב-2006 היה פרופסור אורח באוניברסיטה האירופית למדעי הרוח, בווילנה שבליטא; בהמשך היה פרופסור אורח באוניברסיטת איווה (2007); חוקר אורח במכון למחקר מתקדם של אוניברסיטת מינסוטה (2007); עמית במכון למחקר מתקדם בברלין (2008–2009): פרופסור במדעי הרוח באוניברסיטת וושינגטון בעיר סיאטל (2009); פרופסור אורח באוניברסיטת מנצ'סטר בבריטניה (2009); המכון למדעים אנושיים (IWM) בווינה בירת אוסטריה (2010); מרצה באוניברסיטת ויקטוריה שבקנדה (2012); וחוקר אורח באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (2013).
בשנת 2014 נשא צ'קרברטי את הרצאות IWM במדעי האדם בווינה; היה מרצה אורח מטעם נשיא האוניברסיטה, באוניברסיטת קווינס שבקנדה; מרצה אורח במכון למדעי הרוח באוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק; באוניברסיטת ברצלונה הספרדית; עמית אורח במרכז לחקר מדעי הרוח של המכללה לאמנויות ומדעי החברה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. בעבר צ'אקראברטי היה, בהזמנתו, פרופסור חבר אורח בחוג להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 2017 הואשם באופן פומבי בהטרדה מינית. לאחר שפרסמה סי. כריסטין פייר (אנ'), סטודנטית לשעבר באוניברסיטת שיקגו, דיווח על האירוע, היא יצרה קשר עם המשרד לאכיפת Title IX (אנ') של האוניברסיטה, וצירפה עדויות של אישים שהעידו על עצמם כקורבנות של צ'קרברטי. האוניברסיטה "הגיעה למסקנה כי ההערה לא הייתה מהווה הטרדה מינית על פי מדיניות האוניברסיטה שהייתה בתוקף באותה תקופה".
צ'קרברטי נשואי לרוצ'ונה מג'ומדר (Rochona Majumdar), מרצה באוניברסיטת שיקגו.