stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל לוי (כימאי)
ביוגרפיה > בכימיה

דניאל לוי סיים את לימודיו בתיכון בעיר הולדתו ולאחר מכן גם את לימודיו האקדמיים שם. הוא קיבל תואר במחקר כימי ובהוראה באוניברסיטת באבש-בויאי (BBU-Babeș-Bolyai University) (1977). לוי החל את הקריירה שלו בתשלובת דשנים בעיר ארד (ARCHIM) ככימאי. בשנת 1978 הפך לראש מעבדת המיכשור לניתוח במפעל הקוסמטיקה Farmec בקלוז'-נאפוקה (1978–1981), משם עבר לאוניברסיטת קלוז'-נאפוקה כמרצה וכחוקר מדעי. הוא זכה בפרס ניקולאה טקלו של האקדמיה הרומנית בשנת 1985 על הישגיו בתחום האלקטרו-סינתזה האורגנית. לאחר חילופי המשטר ברומניה מונה למרצה בכיר. הוא לימד אלקטרוכימיה קינטיקה כימית בשפה ההונגרית. אחרי 1989 היה חבר במערכת של EMT-Info (פרסום מזדמן של החברה הטכנית בטרנסילבניה) שפורסם בקלוז'-נאפוקה. הוא קיבל את הדוקטורט בכימיה פיזיקלית מ-BBU בשנת 1991 (הפרופסור המנחה שלו היה ליביו אוניצ'יו (רו') ובשנת 1996 קיבל את הדוקטורט בכימיה אנליטית מאוניברסיטת מערב וירג'יניה (בהנחית פרופסור הארי או. פינקלי). דניאל לוי כיהן כפרופסור באוניברסיטת ממפיס (ממפיס, טנסי) במשך ארבע שנים. הוא פרסם שמונים וששה מאמרים מקצועיים בכימיה, כולל בכתבי העת Nature Biotechnology, Nature Plants, Journal of American Chemical Society Energy & Environmental Science. הוא כתב שני ספרים מקצועיים ועשרה פרקי ספרים נוספים. הוא הממציא המשותף של שבעה פטנטים רשומים. סה"כ מספר הציטוטים שהופיעו על שמו הוא: ISI: 2580, גורם הירש: 23, מספר ציטוטים ממוצע למאמריו: 30.0.
כמעט שני עשורים התגורר בוושינגטון די סי בין השנים 2000 לבין 2017, שם היה עמית מחקר בכיר במעבדת המחקר האמריקאית של הצי (2000–2008), ואחר כך עמית מחקר בכיר באוניברסיטת מרילנד, מנהל פרויקט ב-FlexEl באלכסנדריה, וירג'יניה. הוא היה פרופסור באוניברסיטת נובה, פרופסור במכללת מונטגומרי, רוקוויל, מרילנד, ובמכללת הקהילה במחוז בולטימור, קטונסוויל. היה כתב המגזין Panorama שפורסם בבודפשט. הוא היה עורך ראשי של מגזין תרבות, חבר מערכת של נפסבה האמריקני שפורסם בניו יורק, נשיא שותף ואחר כך נשיא המועדון ההונגרי בוושינגטון בין השנים 2006–2007, וחבר בוועד המייעץ של המועדון מאז 2009. מאז 2018 הוא המנהל המדעי של VALOR HUNGARIAE Zrt בבודפשט, ועוסק בפיתוח המצאות למוצרים ומכירתם בשוק. החל מינואר 2020 הוא העורך של כתב העת DRC Sustainable Future.
ביוגרפיה > בספרות

גם מחקריו הספרותיים בולטים: בספרו "ממפעל לבנים לקרונות רכבות המשא" (קלוז'-נאפוקה: הגילדה הטרנסילבנית לאמנויות יפות, 1998), לוי מציג את ההיסטוריה של יהדות קלוז'-נאפוקה, מראשיתה ועד להשמדתה מלחמת העולם השנייה. גרסה מורחבת מאוד של מונוגרפיה זו היא "מגלגלתא עד לטרגדיה - ההיסטוריה של האוכלוסייה היהודית בקלוז'-נאפוקה", בהשתתפות רקה שוורץ וגזה סץ' (הוצאת קויוניה, קלוז'-נאפוקה, 2005). כסופר או מחבר שותף תרם שישה פרקים לאנציקלופדיה הגאוגרפית של השואה בהונגריה. (עורך: רנדולף ל. ברהם, בודפשט, 2007). הוא כתב את הפרק המתאר את מחוז סאטו מארה עם אגנש הג'י.
בשנת 2015 פורסם ספרו: "התושבים היהודים בעיר הג'נטלמנים - תולדות יהדות אוראדיה". וכן ספרו "טלאי צהוב בקולוז'וואר -זיכרונות בני הדור" כרך הראיונות והמסמכים בהם הוא משמיע את בני דור מלחמת העולם השנייה, פורסם בשנת 2017 על ידי הוצאת קויוניה בקלוז'-נאפוקה. המחקר שלו שקשור לכרך זה, שכותרתו "עדי עידן השואה בקלוז'-נאפוקה", פורסם על ידי הוצאת "עבר ועתיד" בשנת 2017. כרכים נוספים: "בין שני עולמות". כתבים עיתונאיים, מאמרים, מחקרים, הנצחות.(קלוז'-נאפוקה. הכירכרה של הרוזן קארויקה. זיכרונותיו של הרוזן קארוי טלקי על ילדותו בשארומברק (קלוז'-נאפוקה, 2013).
לקריאה נוספת

לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה: סיפורת, כתיבה ציבורית, ספרות מדעית.
מיהו מי ההונגרי ברומניה?: 1997. אוראדיה, 1996, למאמר על דניאל לוי, ראה עמ' 368. ISBN 973-97980-0-4
הערות שוליים

↑  "An Electrochemical Journey at the Nano Scale - Gold Nanoclusters and Nanobatteries (16.)". www.gondolatkiado.hu (בהונגרית).
↑  editura@casacartii.ro. "An electrochemical journey at the nano scale LOWY Daniel A.   Casa Cartii de Stiinta - 878". www.casacartii.ro. אורכב מ-המקור ב-2018-02-04.
↑  https://drcsf.damaresearch.com/
↑  "konyv241". or-zse.hu.
↑  "A Kálváriától a tragédiáig – a gonddal összerakott mozaik". www.transindex.ro.
↑  "A magyarországi holokauszt földrajzi enciklopédiája". Múlt-kor történelmi magazin (בהונגרית). 2007-03-23.
↑  Ferencz Zsolt: Átfogó monográfia a nagyváradi zsidóság történetéről, Szabadság, 2015. november 25. Online hozzáférés
↑  Gaal György A nagyváradi zsidóság története. Művelődés, 69. évfolyam, 2016. január, https://muvelodes.net/konyveshaz/a-nagyvaradi-zsidosag-tortenete
↑  Gaal György, Tanúságtevők a vészkorszak Kolozsvárjáról, Művelődés, 70. évfolyam, 2017. december, https://muvelodes.net/konyveshaz/tanusagtevok-a-veszkorszak-kolozsvarjarol
↑  "Hol vagyok otthon?". erdon.ro (בהונגרית).
↑  "Elsüllyedt világ". erdon.ro (בהונגרית).
↑  "Családregény egy letűnt korról".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296328605171  GND: 139668934  ISNI: 0000 0000 8003 5692  LCCN: no99037927  SUDOC: 164846972  VIAF: 75950416   WorldCat (עם VIAF): 75950416
דינה ורט

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1908 מליטופול, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1999 (בגיל 91) ירושלים, ישראל ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1919
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הצבא הבריטי    ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  עד ל-1964
 דרגה:    אלוף-משנה
 פעולות ומבצעים
 מפקדת בה"ד 12  קצינת ח"ן ראשית
 תפקידים אזרחיים
 שליחת משרד החוץ ומשרד הביטחון לחוף השנהב
 
דינה ורט (10 בינואר 1908 – 23 באוקטובר 1999) הייתה קצינת צה"ל בדרגת אלוף-משנה שכיהנה כקצינת ח"ן ראשית וכשליחה רשמית של מדינת ישראל לחוף השנהב. זוכת אות יקירת ירושלים לשנת 1991.
ביוגרפיה

דינה ורט נולדה במליטופול שבחצי האי קרים בשם דינה סורדין, בת למרדכי סורדין ופאני לבית תרשיש. עלתה לארץ ישראל יחד עם משפחתה ב-1919. אביה, שניהל מפעל מלח ברוסיה, היה ממייסדי תעשיות מלח לישראל.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים בגימנסיה העברית "הרצליה", התחילה ללמוד רפואה בצרפת, אך לא השלימה את לימודיה. עוד מנעוריה הייתה פעילה בארגון ההגנה, ובשנת 1941 התגייסה לצבא הבריטי, בו שירתה במסגרת חיל העזר לנשים, עד לשנת 1946. את שירותה זה בילתה בארץ ישראל ובמצרים, בין היתר בתפקיד מיוחד בחיל הקשר המלכותי. אחרי שחרורה, פעלה בצפון אפריקה במסגרת המוסד לעלייה ב'.
בשנת 1947 נשלחה לארצות סקנדינביה לאיסוף כספים עבור ההגנה. שנה לאחר מכן, עם קום המדינה, הצטרפה כקצינת סעד לחיל נשים (ח"ן) שזה מכבר הוקם, ושירתה לתקופה קצרה עד אשר הושאלה לסוכנות היהודית. שם, שימשה כאחראית לקליטת עלייה מצפון אפריקה, וכן שהתה בשליחות באמריקה הדרומית מטעם ויצו. לאחר מכן עבדה תקופה מסוימת במחלקה לפריון וייעול של משרד העבודה.
בשנת 1951 שבה לשירותה בחיל הנשים בתור קצינת ח"ן של בית החולים תל השומר, ולאחר מכן כיהנה כמפקדת בסיס ההדרכה לטירוניות, הוא בה"ד 12, משך כשבע שנים. במאי 1959 מונתה ורט לקצינת ח"ן ראשית (קחנ"ר) בדרגת אלוף-משנה. היא שימשה בתפקידה זה עד אפריל 1964, אז הוחלפה על ידי סטלה לוי.
לאחר שחרורה מצה"ל יצאה ורט לשליחות ארוכה בחוף השנהב, זאת לפי בקשתה של שרת החוץ גולדה מאיר. בעיר אביג'אן הקימה ורט מסגרת דמוית-ח"ן, שהייתה כעין "שרות אזרחי" לנשים. בסך הכל שהתה ורט בחוף השנהב כשמונה שנים, לאחריהן לא שבה עוד למדינה עקב ניתוק הקשרים הדיפלומטיים בינה לבין ישראל (בעטיה של מלחמת יום הכיפורים). שירותה של ורט באפריקה זכה לשבחים ולהוקרה במשך שנים רבות לאחר עזיבתה. בשנים שלאחר חזרתה לישראל, השתתפה מעת לעת בפאנלים ובהרצאות, ובשנת 1991 זכתה לאות יקירת העיר ירושלים.
ורט נפטרה באוקטובר 1999 ונקברה בבית העלמין גבעת שאול.
חיים אישיים

ורט הייתה נשואה לד"ר רודולף (רודי) ורט שהיה רופא אף אוזן גרון והשניים התגוררו בסביון. במהלך שירותה כקחנ"ר, השניים התגרשו, אך ככל הנראה נישואיהם חודשו בעת שליחותה של ורט באפריקה. באותה העת שימש רודולף כמורה בקונגו. לאחר חזרתה מאפריקה, התגוררה ורט בירושלים. לזכרם של הזוג ורט הוקמה קרן המעניקה מלגות לסטודנטים בתחום הפילוסופיה היהודית, קבלה ופילוסופיה כללית.
אחיה של ורט, משה (מוריס) סורדין היה פיזיקאי שלקח חלק בתוכנית הגרעין של ישראל, ושימש כיד ימינו של חתן פרס נובל לפיזיקה, פרדריק ז'וליו-קירי.
הערות שוליים

↑  תקוה ויינשטוק, חילוף משמרות בחיל הנשים, באתר מעריב, ‏15 במאי 1959
1 2  ס/א סטלה לוי - קצינת ח"ן ראשית, באתר הצופה, ‏6 באפריל 1964
1 2  ס/א דינה ורט - קצינת ח"ן ראשית, באתר דבר, ‏10 במאי 1959
↑  יפה, ויצמן, שוקן - אלופים; דינה ורט נתמנתה קצינת ח"ן ראשית, באתר מעריב, ‏10 במאי 1959
↑  אלי לנדאו, אל"מ דינה ורט תצא לאפריקה, באתר מעריב, ‏19 במרץ 1964
↑  אינגה דויטשקרון, זכרונות מאפריקה, באתר מעריב, ‏4 במרץ 1987
↑  רשימת יקירי העיר ירושלים בשנים תשכ"ז-תשס"ג, באתר עיריית ירושלים
↑  צה"ל או הבעל, באתר העולם הזה
↑  ורט רודולף ודינה ז"ל קרן לזכרם | הקדש, באתר גיידסטאר
↑  אלכס דורון, ההיסטוריה של ישראל והכור הגרעיני, באתר חדשות האנרגיה, ‏5 בספטמבר 2010
האחרון (אלבום)

"האחרון" (מעוצב כ-"-האחרון-") הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי רם אוריון. הוציאה אותו לאור בשנת 2012 חברת התקליטים נענע דיסק, והוא נחשב לאלבומו הראשון של אוריון שכולו מורכב מחומרים חדשים. בביקורות לאתר "כלכליסט" כתב גיא בניוביץ' כי אוריון נמנה בין כוכבי הרוק הגדולים ביותר במדינת ישראל. הוא אף הכתיר את "האחרון" כאחד מהאלבומים הטובים ביותר שיצאו בשנת 2012.
רשימת רצועות

| האחרון> מס' | האחרון> שם | האחרון> משך | האחרון>  | האחרון>  | האחרון>  | האחרון>  | האחרון>  | האחרון>  | האחרון>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מכתש  | 3:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | עשן  | 3:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אהובתי בת החלוף  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | לא משנה  | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מהמ  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | מה  | 2:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | הליכה  | 4:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | תדברי איתי בשקט  | 2:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | הרקטה  | 3:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אולי  | 2:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | ניצחון 2.0  | 5:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 38:40 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  גיא בניוביץ', ביקורת אלבום: "האחרון" - רם אוריון, באתר כלכליסט, 14 באוגוסט 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| רם אוריון |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: כן • האחרון • Inballance • גרמנים באוגנדה
מיני-אלבומים: גיבור גיטרה • קר
אלבומי הופעה: לייב טריו
ערכים קשורים: הפה והטלפיים
האחרון בעשירון התחתון

האחרון בעשירון התחתון הוא אלבומם השני של להקת טיפקס, שיצא בנובמבר 1993, הגיע למעמד של אלבום זהב ומכר כ-29 אלף עותקים.
סולן הלהקה, קובי אוז, כתב והלחין את כל שירי האלבום למעט "בתוך נייר עיתון, שאוז כתב את מילותיו ללחן מרוקאי, ושיר נוסף שהלחין עם רמי יוסיפוב. בעיבוד השירים השתתפו כל חברי הלהקה. דני רכט ושמוליק נויפלד הפיקו את השירה. אלון אולארצ'יק וחיים אוליאל השתתפו בהקלטה.
השירים שהצליחו באלבום זה היו "בתוך נייר עיתון", "זמנים קטנים" ו"עננה". "שיר הפז"ם" היה שיר השירותרום של גלי צה"ל בשנת 1993. באלבום נכלל השיר "האחרון בעשירון התחתון" כשם האלבום. שני השירים הראשונים שיצאו "בתוך נייר עיתון ו"עננה" לא זכו תחילה להשמעות ברדיו. רק לאחר שצולם וידאו קליפ לבתוך נייר עיתון, הוא שודר רבות בשידורי הניסיון של ערוץ 2 והאלבום זכה להתעניינות.
הרכב הלהקה כלל בהקלטת האלבום את קובי אוז, גל פרמן, רמי יוסיפוב, תמיר ימיני, רונית שפי ואבינועם מרטון.
שירי האלבום

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קובי אוז (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | קוף לילה  |   |   | 2:01 |
| 2. | זמנים קטנים  |   |   | 3:18 |
| 3. | בתוך נייר עיתון  | קובי אוז | מרוקאי | 3:18 |
| 4. | עננה  |   |   | 3:18 |
| 5. | ואלס השיכור  |   |   | 3:05 |
| 6. | אלוף המונופול  |   |   | 3:32 |
| 7. | שיר הפז"ם  |   |   | 2:59 |
| 8. | כמו נעלם  | קובי אוז | קובי אוז ורמי יוסיפוב | 3:19 |
| 9. | האחרון בעשירון התחתון  |   |   | 2:51 |
| 10. | אם ואחות  |   |   | 3:49 |
| 11. | בבית אבא  |   |   | 5:04 |
| 12. | ואולי נעשה אהבה  |   |   | 3:15 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 39:49 |
הערות שוליים

↑  עמוס אורן, אחרי 15 שנה: אוסף ראשון ל"טיפקס", באתר ynet, 4 במרץ 2003
↑  חזרות בחדר בשדרות: תחנות תרבות עם להקת טיפקס, באתר nrg‏, 29 במאי 2017
↑  האחרון בעשירון התחתון, באתר bandcamp
| טיפקס |
| --- | --- | --- |
| קובי אוז • גל פרמן • מוטי יוסף • רמי יוסיפוב • אדם מדר • שחר ימפולסקי • שני יצהרי | קובי אוז • גל פרמן • מוטי יוסף • רמי יוסיפוב • אדם מדר • שחר ימפולסקי • שני יצהרי |  |
| אלבומי אולפן | שביל קליפות הגרעינים (1992) • האחרון בעשירון התחתון (1993) • החיים שלך בלאפה (1995) • נשיקה לדוד (1997) • דיסקו מנאייק (1999)  • יושבים בבית קפה (2001) • רדיו/מוסיקה/עברית (2006) • עבודת כפיים (2016) • שווארמה ביץ' (2024) |  |
| אלבומים אחרים | פסקול: כלבים לא נובחים בירוק (1996) • מיני אלבום: העצב עבר לגור כאן (1998) |  |
| אלבומי אוסף | כל הלהיטים (2003) • טיפקס: האוסף הרומנטי (2010) |  |
דייוויד פראגות'

| --- | --- |
פראגות' במלחמת האזרחים האמריקאית (צולם בין 1862–1864).
פראגות' במלחמת האזרחים האמריקאית (צולם בין 1862–1864).
 לידה:  5 ביולי 1801 קמפבל, טנסי, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  14 באוגוסט 1870 (בגיל 69) קיטרי, מיין, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית העלמין וודלאוון, הברונקס, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Virginia Dorcas Loyall 
 צאצאים:  Loyall Farragut 
 השתייכות:  הכוחות המזוינים של ארצות הברית צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1810–1870 (כ־60 שנה)
 דרגה:  אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת 1812  הפעולות נגד-שודדים באיי הקריביים  מלחמת ארצות הברית-מקסיקו  מלחמת האזרחים האמריקנית הקרב על מעוזות ג'קסון וסט. פיליפ  הקרב על ניו אורלינס  המצור על ויקסבורג  המצור על פורט הדסון  הקרב על מפרץ מובייל
 
דֵּיְיווִיד גְּלָאזְגוֹ פַרָאגוּת' (באנגלית: David Glasgow Farragut;‏ 5 ביולי 1801 – 14 באוגוסט 1870) היה איש צבא אמריקאי בדרגת אדמירל, ממפקדיו הראשיים של הצי האמריקאי (הזרוע הימית של צבא האיחוד) במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. פראגות' החל בקריירה צבאית במהלך מלחמת 1812 על אף גילו הצעיר ובהמשך היה מעורב בזירה הימית של מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. פראגות' זכור בתור אחד האישים החשובים במלחמה בין תושבי הדרום שתמכו באיחוד והתנגדו לקונפדרציית המדינות של אמריקה. פראגות' פיקד על חלק נרחב מהמצור הימי שהוטל על הקונפדרציה באוקיינוס האטלנטי והוא כמו כן גם יזם ופיקד על מספר קרבות ימיים נגד ערי נמל של הקונפדרציה. החשוב במבצעים אלו הייתה ההתקפה והכיבוש של העיר ניו אורלינס במדינת לואיזיאנה, שישבה על הדלתא של נהר המיסיסיפי.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ג'יימס גלאזגו פראגות' (כפי שנודע בשמו בשנות צעירותו) נולד בשנת 1801 בקמפבל (כיום קרויה על שמו) במדינת טנסי, ארצות הברית. אביו של פראגות', חורחה גלאזגו פראגות' (אנ'), היה מפקד ספינת סוחר ספרדי, יליד מנורקה, ששירת בצבא האמריקאי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית ומלחמת 1812. בהיותו צעיר, נשלח פראגות' ממקום הולדתו במדינת טנסי לגור אצל קפטן דייוויד פורטר בווירג'יניה כדי ללמוד מסחר ימי. בשנת 1812 הוא שינה את שמו הפרטי המקורי, "ג'יימס", ל"דייוויד" לכבוד אביו המאמץ. "אימוץ" זה הפך את דייוויד פראגות' לאחיו החורג של אדמירל מפורסם אחר ממלחמת האזרחים, דייוויד דיקסון פורטר, בנו של דייוויד פורטר. פראגות' החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 9 בלבד כאשר הוא הצטרף לחיל הים האמריקאי בדצמבר 1810. הוא התגייס כמלח בספינת סוחרים; הוא היה מעורב בניהולה של אונייה קלה במהלך מלחמת 1812 כשהיה בן 12 בלבד.
בהיותו נער הועלה לדרגת קצונה והיה למפקד של מספר ספינות שהיוו שלל ימי של הצי האמריקאי (רוב ספינות השלל הימי של הצי האמריקאי הגיעו במלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת, המלחמה הברברית הראשונה ומלחמת 1812 עם בריטניה), חקר את איי גלאפגוס ושרד מאבק ממושך עם הצי המלכותי הבריטי בו אבדה ספינתו והוא נלקח בשבי הבריטי במלחמת 1812. הקרב והשהייה בשבי הקשיחו את פראגות' והוא שוחרר על תנאי לקראת סוף המלחמה חזרה לארצות הברית. הוא סבל מצרות גדולות בהרפתקאותיו המוקדמות, אך שב לארצות הברית עם יכולת ומיומנות רבה. בחזרתו לחיל הים של ארצות הברית, פראגות' המשיך להילחם בשודדי ים, בעיקר בתוך הים הקריבי והמשיך בפעילותו הצבאית. כמו כן היה מעורב פראגות' במלחמות הברבריות ובשנת 1818 למד תשעה חודשים במוסד חינוך מערבי בתוניס, באותם הימים תחת שלטון האימפריה העות'מאנית.
בגיל 20 הוא כבר היה קצין ומפקד אונייה מוכשר. בשנת 1823 שירת תחת אחיו החורג פורטר בשיירת אוניות מלחמה שדיכאו שודדי ים באיים הקריביים. הוא קיבל את הפיקוד העצמאי הראשון שלו על אוניית מלחמה בשנת 1824. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו היה אחראי על בניית בסיס ימי על האי מארה לחופי קליפורניה בתוך מפרץ סן פרנסיסקו שדרכו נשלחו רוב כוחות הצי דרך האוקיינוס השקט אל מקסיקו אשר החלו בכיבוש באחה קליפורניה הדרומית. הודות לפועלו לאורכה של המלחמה, הועלה פראגות' לדרגת קפטן.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > התייחסות לפרישת הדרום

עם פרוץ מלחמת האזרחים התגורר פראגות' בנורפוק, עיר במדינת וירג'יניה. רבים ממקורביו ומתומכי הקונפדרציה ציפו ממנו שיצדד עם פרישת הדרום עקב מקום מגוריו ויתמוך בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית. פראגות' נולד במדינת טנסי (אשר פרשה מהאיחוד והצטרפה לקונפדרציה רק לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בקרב פורט סאמטר). פראגות' היה תושב וירג'יניה לפי בחירה והתחתן עם גברת ממדינות הדרום אשר נותרה נאמנה לווירג'יניה ולקונפדרציה. ובכל זאת זמן שירותו הממושך הביא את פראגות' לנאמנות מלאה לאיחוד. כשווירג'יניה פרשה גם כן מהאיחוד, פראגות' שב הביתה לאשתו לויאל פראגות'. הוא אמר לה שהוא חייב, "להישאר עם הדגל [האיחוד]". הוא הציע לה את האפשרות לחזור למשפחתה שתמכה בקונפדרציה או לצאת איתו צפונה. הזוג החליטו, ביחד עם בנם הצעיר לעבור צפונה ושטו בספינה לבולטימור. בהמשך התיישבה המשפחה מחדש בניו יורק.
פראגות' הפגין נאמנות רבה לאיחוד של ארצות הברית בכך שעזב את ביתו וכל מה שהיה בבעלותו, אך עדיין היה אמון על ידי חלק מהמפקדים במטה הכללי של הכוחות המזוינים בתחילת המלחמה שחשדו במורשתו הדרומית. הוא נדחה עקב חשדות אלו לגביו מעמדות פיקוד קרבי בחצי השנה הראשונה למלחמת האזרחים. עם זאת, הצי האמריקאי התרחב במהירות והוא נזקק לכל המנהיגים המיומנים שהוא יכול להשיג. מחלקת חיל הים התגברה על חוסר הרצון שלה להקצות את פראגות', לאחר המלצות עמיתיו של פראגות' בנוגע לנאמנותו לאיחוד, לגבורתו ולמיומנותו. בינואר 1862 הוטל על פראגות' לפקד על כל הספינות של האיחוד במפרץ מקסיקו שהיו מעורבות בהטלת המצור הימי על הקונפדרציה כדי למנוע ממנה מלסחור עם גופים חיצוניים ובכך להרעיב אותה מבחינה כלכלית.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > המערכה במפרץ מקסיקו

פראגות' הוכיח את עצמו במהירות כמנהיג פעיל אשר בראש מעייניו אסטרטגיית המתקפה על האויב. הוא הוביל את טייסתו על פני מבצרי הקונפדרציה וסירות התותחים לכבוש את ניו אורלינס באפריל 1862. העיר, בירת לואיזיאנה, ישבה על לוע נהר המיסיסיפי שהיווה את כלי התחבורה החשוב ביותר של סחורות בתוך הקונפדרציה. כיבוש ניו אורלינס היה אחד הניצחונות הגדולים הראשונים של האיחוד במלחמת האזרחים. לאחר הניצחון וכיבוש העיר המשיך פראגות' באסטרטגיית המתקפה וקידם את כוחותיו לתוך הנהר. כוחות הצי תחת פיקודו היו אחראיים ללכידת מבצר באטון רוז' והפצצת ויקסבורג במסגרת המערך הימי של המצור על ויקסבורג. פראגות' התייחס בכבוד לאזרחים בערים שכבשו כוחותיו וראה אותם כמורדים אך עדיין אזרחים אמריקאים. לכבוד ניצחונותיו קידם הנשיא אברהם לינקולן את פראגות' לדרגת תת-אדמירל. פראגות' היה בכך התת-אדמירל הראשון בתולדות הצי האמריקאי. לאחר סופה של המלחמה הועלה פראגות' שוב והיה לאדמירל הראשון בתולדות הצי האמריקאי. קודם למינויו נחשבה הדרגה למקושרת אל האריסטוקרטיה האירופאית, תדמית שהשתנתה עם מינויו.
הפעילות החשובה ביותר של פראגות' במלחמת האזרחים באה ב-5 באוגוסט 1864. באותו יום הוביל תת-אדמירל פראגות' את הצי האמריקאי למובייל ביי כדי לסגור את הנמל הגדול האחרון של הקונפדרציה במפרץ מקסיקו, על חופיה של טקסס. בהובלת ספינת הדגל שלו ארצות הברית הרטפורד, הוביל פראגות' צי המונה שמונה עשרה אוניות למובייל ביי. הצי האמריקני נאלץ להפיל סדרת מצודות של הקונפדרציה, להימנע ממוקשים (אשר כונו טורפדויים באותה העת) וספינות מלחמה של הקונפדרציה, כולל איל הברזל העוצמתי, "CSS טנסי". כשאחת הספינות המובילות, "USS טקומסה", פגעה בטורפדו ושקעה עם מרבית צוותה, צי האיחוד נתקע באמצע דרכו. דרכם נחסמה על ידי שדה מוקשים, אך להישאר מתחת לירי הממושך מהמצודות היה לפעולת התאבדות. האפשרויות היחידות היו לסגת או להפליג בתוך שדה המוקשים. כדי להניע את הצי שבפיקודו ולצאת ממטווח האש של מבצרי הקונפדרציה, פראגות' הוציא את פקודה מפורסמת: "לעזאזל המוקשים, במלוא המהירות!" ("Damn the torpedoes, full speed ahead") הוא סיכן את חייו ואת חייהם של כל החיילים תחתיו, אך הוא ידע כי אלא אם כן יביא את ציו למפרץ האיחוד יאבד את הסיכוי לניצחון היום. על מנת לגייס את המורל באנשיו, פראגות' יצא מחדר הפיקוד ועמד בראש הטורן של "USS הרטפורד", לעיניהם של אנשיו וגם אנשי האויב. לאחר שעבר את אזור המוקשים ללא פגע, פראגות' הביא את "USS הרטפורד" לקרב הדוק עם "טנסי CSS". האחרונה נפגמה קשות על ידי אש הצי האמריקאי במשך שלוש שעות, ונכנעה. נמל הקונפדרציה הגדול האחרון במפרץ מקסיקו נסגר בסוף הקרב.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת ומורשת

פראגות' ואשתו יצאו לטיול מסביב לעולם לאחר המלחמה שהיוו מעין משלחת דיפלומטית. אשתו של פראגות', לויאל, קיבלה אישור מיוחד מהנשיא אנדרו ג'ונסון להצטרף לבעלה במסעו על ה-"USS בפרנקלין", כיוון שפראגות' השתתף באירועים חברתיים עם ראשי מדינות ברחבי אירופה. בני הזוג ביקרו במנורקה הספרדית בה נולד אביו של פראגות', וכן בממלכת פורטוגל, גיברלטר, ממלכת איטליה, מלטה הבריטית, הולנד, בלגיה, ממלכת יוון, האימפריה העות'מאנית, הקיסרות הצרפתית השנייה, שווייצריה, האיחוד השוודי-נורווגי, הממלכה המאוחדת והאימפריה הרוסית. בנסיעה חזרה פראגות' חלה ואף על פי שהוא החלים, הוא נשאר במצב תשוש מספר שנים עד לפטירתו. תת-אדמירל פראגות' המשיך לכהן כקצין הבכיר ביותר בחיל הים האמריקאי לאחר סופה של מלחמת האזרחים בניצחון האיחוד. פראגות' היה למפקד חיל הים האמריקאי וביולי 1866 הועלה לדרגת אדמירל. הוא מת בעודו בתפקיד מפקד חיל הים האמריקני ב-14 באוגוסט 1870. עשרת אלפים אבלים כולל הנשיא המכהן יוליסס ס. גרנט (אשר לחם לצידו מצד כוחות הרגלים במהלך המצור על ויקסבורג) השתתפו בהלווייתו של פראגות' בעיר ניו יורק. 11 שנה לאחר מותו של פראגות', נבנה לזכרו פסל בוושינגטון די. סי.. הפסל נעשה מברונזה שנלקחה מציפוי ספינת הדגל של פראגות' עצמו במהלך מלחמת האזרחים, ה"USS הרטפורד". אחיו החורג, דייוויד דיקסון פורטר, היה האמריקאי השני אי פעם להיות לאדמירל.
פראגות' בדרגת אדמירל משנה מדרג גבוה בשנת 1863.
דגל מאוריטניה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1 באפריל 1959 28 בנובמבר 2017 (הוספת הקווים האדומים)
 מוטיבים עיצוביים:  דגל ירוק, בסהר וכוכב זהובים ושני פסים אדומים אופקיים
 גרסאות היסטוריות

 
 דגל מאוריטניה משנת 1959 ועד 2017
דגל מאוריטניה הוא הדגל הלאומי של הרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה. הדגל אומץ ב-1 באפריל 1959, וגרסה חדשה שלו אומצה ב-6 באוגוסט 2017.
היסטוריה

הדגל הראשון של מאוריטניה אומץ בתקופת האוטונומיה של מאוריטניה במסגרת האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, ב-1 באפריל 1959, כשהוא מכיל הסמלים האסלמיים הוותיקים - סהר וכוכב על רקע ירוק.
במסגרת משאל העם לשינוי חוקת מאוריטניה ב-5 באוגוסט 2017 הוצע להוסיף לדגל שני פסים אדומים משני צדיו, לייצג את הדם שנשפך במאבק לעצמאות מאוריטניה. השנוי אושר על ידי המצביעים, והדגל החדש הונף לראשונה במהלך יום העצמאות של מאוריטניה ב-28 בנובמבר 2017.
עיצוב

הצבעים ירוק וזהב נחשבים לצבעים הכלל-אפריקאיים. ירוק מסמל גם את האסלאם, והזהב את החולות של מדבר סהרה. הסהר והכוכב הם סמלי האסלאם, שהיא הדת הראשית במאוריטניה. שני הפסים האדומים מסמלים את הדם שנשפך במאבק להשגת עצמאות מצרפת הקולוניאלית.
ראו גם

סמל מאוריטניה
המנון מאוריטניה
הערות שוליים

1 2  Flag of Mauritania | History & Meaning | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
| דגלי מדינות ערב |
| --- | --- | --- |
|  | דגל הליגה הערבית |  |
| דגלי המדינות | איחוד האמירויות הערביות •  אלג'יריה • בחריין • ירדן • כווית • לבנון • לוב •  מאוריטניה • מצרים • מרוקו • סודאן • סוריה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • קומרו • קטר • תוניסיה • תימן |  |
| ישויות מדיניות | רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • הרשות הפלסטינית • סומלילנד |  |
| דגלי מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוצוואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גבון • גאנה • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| שטחים תלויים | אזוואד • איי מדיירה • אסנשן • האיים הקנריים • זנזיבר • טריסטן דה קונה • מיוט • מלייה • סאוטה • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • סומלילנד • סנט הלנה • ראוניון |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיני מיסים

דיני מיסים או דיני מס הם מערכת החוקים שמכוחם מוטלים מסים על הפעילות הכלכלית על ידי השלטונות.
חוק המטיל מס קובע את האוכלוסייה והפעילות שעליהם מוטל המס ואת כללי חישוב המס. כללים אלה בדרך כלל מורכבים למדי, וסכסוכים בין גובי המס לבין משלמי המס מובאים לעיתים קרובות לדיון בבית המשפט. משלמי המיסים עוסקים לעיתים בפעולות של תכנון מס, שהן אמצעים חוקיים להפחתת חבות המס, ואף בפעולות של השתמטות ממס, שהן צעדים בלתי חוקיים שמטרתם הקטנת גובה המס.
על מורכבותו של חוק מס הכנסה, האופיינית גם לחוקי מיסים אחרים, כתב ד"ר אלפרד ויתקון: