stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכה גודמן

| --- | --- |
מיכה גודמן, 2023
מיכה גודמן, 2023
 לידה:  1974 (בן 50 בערך) ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל ישראל
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  הוגה דעות וסופר, חוקר במכון שלום הרטמן ירושלים
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  ספרי עיון
 נושאי כתיבה:  פילוסופיה יהודית
 יצירות בולטות:  סודותיו של מורה הנבוכים, חלומו של הכוזרי, הנאום האחרון של משה, מלכוד 67, חזרה בלי תשובה, מהפכת הקשב
 הושפע מ:  דוד ביגמן
 פרסים והוקרה:  פרס ליבהבר מטעם מכון שכטר
 
גודמן ואפרת שפירא-רוזנברג בפרק פתוח של "מפלגת המחשבות" במסגרת ועידת סעד של תנועת הקיבוץ הדתי
מיכה גוּדמן (נולד ב-1974) הוא סופר, הוגה דעות, וחוקר של המחשבה היהודית והישראלית. בהשכלתו גודמן הוא דוקטור למחשבת ישראל.
ביוגרפיה

נולד להורים אמריקאיים, גרי גודמן ומגי לאב. אמו הייתה קתולית בעלת שורשים ילידים אמריקאים משבט הצ'יקה סאווה. היא התגיירה ועלתה לישראל עם אביו לאחר מלחמת ששת הימים. הוא גדל בירושלים ולמד בישיבת עין צורים.
את עבודת המוסמך שלו כתב על היסטוריה והיסטוריוגרפיה בהגותו של הרמב"ם (יולי 2001) ואת הדוקטורט על היסטוריוגרפיה והיסטוריוסופיה בהגותם של הרמב"ם והרמב"ן (יוני 2005), שתיהן בהנחיית פרופסור זאב הרוי באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת דביר ספרו "סודותיו של מורה הנבוכים", העוסק בספר "מורה הנבוכים" של הרמב"ם ובפענוח הסודות שטמן המחבר לקוראיו בחיבורו. בשנת 2012 יצא ספרו "חלומו של הכוזרי", המציג עיון מחודש ומקורי בספר "הכוזרי". בשנת 2014 יצא ספרו "הנאום האחרון של משה" המציג ניתוח פילוסופי של ספר דברים ושל ההגות המקראית בכללותה. בשנת 2017 יצא ספרו "מלכוד 67" שמציג ניתוח רעיוני של הרעיונות שמאחורי המחלוקת הפוליטית הגדולה על עתיד השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים. בשנת 2019 יצא לאור ספרו "חזרה בלי תשובה". הספר עוסק בחקר הרעיונות והזהויות של החברה היהודית בישראל. בשנת 2021, יצא ספרו "מהפכת הקשב". הספר יצא לעולם יחד עם תנועה אקטביסטית שקרויה על שם הספר 'מהפכת קשב' ופועלת לריפוי מערכת היחסים בין בני אדם וטכנולוגיה. ספריו זכו לשבחים על סגנונם הבהיר תוך הנגשת ההגות היהודית של ימי הביניים לקוראים בני זמננו, מבלי לוותר על עומק הדיונים. לצד זאת, עלו גם ביקורות אשר טענו כי המאמץ להציג את ההגות כרלוונטית לדורנו פוגע לעיתים בדיוק ובנאמנות לכוונה המקורית של ההוגים.
ביוני 2014 זכה גודמן (עם המוזיקאי אהוד בנאי) בפרס ליבהבר לעידוד הסובלנות הדתית, מטעם מכון שכטר למדעי היהדות. בשנת 2017 בחר הג'רוזלם פוסט בגודמן כאחד מחמישים היהודים המשפיעים בעולם. בשנת 2019 נבחר גודמן כאחד ממאה האנשים המשפיעים בישראל לשנה זו על ידי מגזין ליברל.
בעקבות ההדים שעורר ספרו מלכוד 67, כתב גודמן מאמר המשך בשם "שמונה צעדים לצמצום הסכסוך", בו מסביר גודמן שלא ניתן לסיים את הסכסוך, אבל אפשר לצמצם אותו. המאמר התפרסם אף בכתב העת אטלנטיק. קבוצה של אנשים הקימה בעקבות הספר והמאמר תנועה אקטיבסטית בשם 'היוזמה לצמצום הסכסוך'. בשנת 2021, ראש הממשלה נפתלי בנט, אימץ בהתבטאויותיו הפומביות את רעיון "צמצום הסכסוך".
גודמן מעביר הרצאות בישראל, באירופה ובצפון אמריקה, בענייני הגות יהודית, ישראלית ופילוסופיה כללית. גודמן השתתף בעבר באופן קבוע בתוכנית הטלוויזיה "סיפור מההפטרה" ששודרה בערוץ 2 והיה מבין המקימים של 'מבוע – מדרש ישראלי'. כיום הוא חוקר במכון שלום הרטמן בירושלים והחל ממרץ 2021 מגיש יחד עם אפרת שפירא-רוזנברג את ההסכת "מפלגת המחשבות" המופק על ידי בית אבי חי, העוסק ברעיונות הגדולים שמאחורי הפוליטיקה הישראלית.
במאי 2023 השתתף בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "מדורות השבטים" של כאן 11.
ביוגרפיה > חיים אישיים

גודמן נשוי ואב לתאומות, מתגורר בכפר אדומים.
הגותו > הקיטוב על פי גודמן ו"הקונצנזוס הנסתר"

גודמן עוסק רבות בתופעת הקיטוב בעולם בכלל ובישראל בפרט. על פי גודמן תופעת הקיטוב מתחזקת בשנים האחרונות לא בגלל מנהיגים מקטבים ומחלוקות אידאולוגיות קשות אלא בגלל מדיה מקטבת. לפיו, תופעת השנאה והקיטוב מתגברת בגלל דרכי השיח, ולא בגלל תוכן השיח. לטענתו של גודמן החברה הישראלית עברה תהליך של קריסה אידאולוגית. כל האידאולוגיות הגדולות והמחלוקות הסוערות שעברו על החברה הישראלית נגמרו. גודמן מתאר תהליך בו גישות רעיוניות ובהן הציונות הסוציאליסטית, הציונות הדתית, הציונות הרוויזיוניסטית ותנועת השלום קרסו ובכך נוצר קונצנזוס רחב בחברה הישראלית. כך שלפי גודמן, בחברה הישראלית ישנן הסכמות רחבות, אך פילוג משמעותי בגלל דרכי השיח.
ספריו

סודותיו של מורה הנבוכים, הוצאת דביר, 2010
חלומו של הכוזרי, הוצאת דביר, 2012
הנאום האחרון של משה, הוצאת דביר, 2014
מלכוד 67, הוצאת דביר, 2017
חזרה בלי תשובה, כנרת זמורה-ביתן, 2019
מהפכת הקשב, כנרת זמורה דביר, 2021
היום השמיני, הקיפוד והשועל, 2024
הערות שוליים

↑  בין אפלטון לאריסטו בין מסיסיפי לארץ ישראל, שיחה עם דוקטור מיכה גודמן, באנגלית: Chicka- sawa, ‏2 בינואר 2020
↑  מאיר בוחניק, ביקורת ספר: חלומו של הכוזרי, מיכה גודמן, באתר מידה
↑  יצחק שילת, סגולת ישראל אינה גזענות, מקור ראשון, מוסף "שבת", 4 בינואר 2013, 4 בינואר 2013.
↑  שיחה עם גודמן באתר של מכון שכטר
↑  50 Influential Jews 2017 News and latest stories | The Jerusalem Post, www.jpost.com
↑  משפיעים 2019 - כל השמות, באתר מגזין ליברל
↑  World Edition, The Atlantic (באנגלית אמריקאית)
↑  עמוד ראשי, באתר היוזמה לצמצום הסכסוך
↑  ההסכת "מפלגת המחשבות"
↑   סדרה תיעודית חדשה 📽️ מדורות השבטים | פרק 1 - הסדר יחזור על כנו: שנים 1993 עד 2000, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 54:42)
↑   נועם שיזף, "היום השמיני" אינו ניתוח של הרגע הנוכחי, באתר הארץ, 30 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297200305171  BIBSYS: 1542890019364  BNE: XX5503449  BnF: cb166007317 (data)  CiNii: DA18226648  GND: 1071335464  ISNI: 0000 0001 1996 9733  LCCN: no2010206009  NKC: jo2016903723  RERO: 02-A027685108  SUDOC: 235754722  VIAF: 170998286   WorldCat (עם VIAF): 170998286
TQG

"TQG" (ראשי תיבות: "Te Quedó Grande") הוא שיר של הזמרות-יוצרות הקולומביאניות קרול ג'י ושאקירה. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2023 באמצעות יוניברסל מיוזיק לטינו, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הרביעי של קרול ג'י, Mañana Será Bonito.
רקע

השמועות הראשוניות על שיתוף פעולה של קרול ג'י ושאקירה החלו בינואר 2023. ב-14 בפברואר, שאקירה איחלה לקרול ג'י יום הולדת שמח במדיה החברתית, בדומה לאיך שפעלה לקראת צאתו של שיתוף הפעולה הקודם שלה, עם ביסאראפ בחלק 53 של סדרת הסשנים המוזיקליים שלו. דווח כי השיר מכיל מסרים לבני הזוג של השתיים לשעבר, אנואל AA וג'רארד פיקה.
הוצאה וקידום

ב-21 בפברואר 2023, קרול ג'י חשפה באופן רשמי את שיתוף הפעולה עם שאקירה, אף על פי שהעידה קודם לכן כי לא יכללו הופעות אורח באלבום Mañana Será Bonito. באותו היום, גיראלדו הכריזה כי יש לה הפתעה למעריצים שלה בטיימס סקוור בניו יורק, שהתבררה כטיזר לווידאו קליפ.
ביקורות > רשימות ודירוגים

| ארגון | רשימה | דירוג | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| רולינג סטון | 100 השירים הטובים ביותר לשנת 2023 | 28 |  |
| בילבורד | 100 השירים הטובים ביותר של 2023: בחירות הצוות | 21 |  |
הצלחה מסחרית

"TQG" נכנס למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית ב-11 במרץ 2023, והפך לשיר הראשון של קרול ג'י, והשישי של שאקירה, שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד.
במצעד השירים הלטיניים של בילבורד, השיר נכנס היישר אל המקום הראשון, והפך לשיר השישי של קרול ג'י וה-13 של שאקירה שהגיע למקום הראשון במצעד. גם בבילבורד גלובל 200 נכנס השיר למקום הראשון, והפך לשיר השישי של קרול ג'י וכן של שאקירה שהגיע למקום הראשון במצעד.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 1 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 1 |  |
|  אורוגוואי | מוניטור לטינו | 5 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 68 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 40 |  |
|  אל סלוודור | מוניטור לטינו | 1 |  |
|  אמריקה הלטינית | מוניטור לטינו | 2 |  |
|  אקוודור | מוניטור לטינו | 3 |  |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 7 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הלטיניים | 1 |  |
|  בוליביה | מוניטור לטינו | 4 |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 9 |  |
|  גואטמלה | מוניטור לטינו | 2 |  |
|  הונדורס | Honduras Top 50 | 3 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 88 |  |
|  הרפובליקה הדומיניקנית | מוניטור לטינו | 3 |  |
|  ונצואלה | רקורד ריפורט | 10 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 54 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 24 |  |
|  ניקרגואה | מוניטור לטינו | 2 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |  |
|  פוארטו ריקו | מוניטור לטינו | 1 |  |
|  פנמה | מוניטור לטינו | 2 |  |
|  פרגוואי | מוניטור לטינו | 5 |  |
|  פרו | מוניטור לטינו | 4 |  |
|  צ'ילה | צ'ילה טופ 20 | 1 |  |
|  צרפת | SNEP | 135 |  |
|  קולומביה | נשיונל-רפורט | 3 |  |
|  קוסטה ריקה | מוניטור לטינו | 9 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 33 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 25 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 5 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 18 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 17 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 65 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 56 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | – |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 174 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ספרד (PROMUSICAE) | זהב | 30,000 |
סלטיק

מועדון הכדורגל סלטיק (באנגלית: Celtic Football Club) היא קבוצת כדורגל סקוטית מהעיר גלאזגו, המשחקת בליגת העל הסקוטית ולזכותה 54 אליפויות לאומיות.
סלטיק הוא אחד ממועדוני הכדורגל המפורסמים בעולם, יחד עם יריבתה העירונית הוותיקה, גלאזגו ריינג'רס. היריבות בין שני המועדונים היא אחת המפורסמות בעולם, והמשחקים ביניהם, אשר מכונים הדרבי של גלאזגו או ה"אולד פירם", רווי רגשות בשני הצדדים, שכן סלטיק מזוהה עם הקתולים האירים ואילו ריינג'רס מזוהה עם הפרוטסטנטים היוניוניסטים.
מדי הקבוצה הם פסים בגווני ירוק-לבן ומכנסיים לבנים, ומגרשה הביתי הוא אצטדיון סלטיק פארק בעל 60,355 המקומות. סלטיק היא הקבוצה היחידה שמעולם לא ירדה מהליגה הבכירה בסקוטלנד.
היסטוריה > תחילת הדרך

סלטיק נוסדה ב-6 בנובמבר 1887 במפגש בכנסיית סנט מארי'ס על ידי כומר סקוטי קתולי ממוצא אירי בשם אנדרו קירנס, שנודע יותר לאורך הדורות בכינויו הדתי "האח וולפריד" (Brother Walfrid). וולפריד נולד למשפחה נוצרית קתולית באירלנד של אמצע המאה ה־19. הוא, כמו רבים אחרים, חווה את רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד שהביא לנהירה המונית של מאות אלפי אירים מחוץ למדינתם. אלה התפזרו באופן כללי לשלושה כיוונים: אלו בעלי היכולת לניו יורק, וחסרי היכולת התחלקו בין שני יעדים — ליברפול וסקוטלנד - בעיקר בגלאזגו. שתי הערים היו ערי נמל משמעותיות במאה ה־19, ועל כן מי שחיפש כרטיס יציאה זול מאירלנד לרוב הגיע לשני היעדים הללו. כוונתו המקורית הייתה לגייס כספים לעניים שגרו בצד המזרחי של העיר (ה-East End) בעיר גלאזגו, כאשר הוא הקים את "קרן שולחן ארוחת הערב לילדים עניים" (Poor Children's Dinner Table) ובמקביל את קבוצת הכדורגל כאמצעי לאיסוף כספים לקרן, הוא שאל את הדרך הזו איסוף כספים מהמועדון היברניאן שהוקם אף הוא למטרה זו על ידי מהגרים איריים. השם "סלטיק" נבחר כדי לייצג את המורשת הקלטית המשותפת לאירים ולסקוטים. למועדון יש מאז את הכינוי: "The Bohys", אך הם ידועים גם בכינוי "The Bold Boys" ("הבחורים האמיצים"). גלויה שנשלחה מתחילת המאה ה-20 בה מופיעה הקבוצה ותחתה הכיתוב "The Bould Bhoys" היא העדות הראשונה לשם הקבוצה הייחודי - תוספת האות "h" במילה "Boys" היא שימוש לדקדוק בשפה הגאלית, בה אחרי האות b מופיעה לרוב האות h.
ב-28 במאי 1888 שיחקה סלטיק את משחקה הרשמי הראשון נגד היריבה המיתולוגית גלאזגו ריינג'רס, וניצחה 5–2 במסגרת משחק ידידות. ניל מק'אלום הוא השחקן הראשון שהבקיע במשחק רשמי עבור סלטיק. המדים הראשונים של הקבוצה הורכבו מחולצות לבנות עם דש בצבע ירוק, מכנסיים בצבע שחור, וגרביים בצבע ירוק אמרלד. סמל הקבוצה המקורי כלל צלב בצבע ירוק עם רקע אליפטי בצבע אדום. בשנת 1889 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הסקוטי (בעונה הראשונה שלהם בתחרות), אבל הפסידה 1–2 בגמר. פעם נוספת הגיעה הקבוצה לגמר בשנת 1892, והפעם ניצחה סלטיק 5–1 את קווינס פארק וזכתה בתואר הרשמי הראשון בתולדותיה. מספר חודשים לאחר מכן עברה סלטיק לשחק באצטדיון הסלטיק פארק, המשמש כמגרשה הביתי עד היום. עונה לאחר מכן, ב-1893, זכתה סלטיק באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-1895 קבעה סלטיק תוצאת שיא לניצחון ביתי כשניצחה 11–0 את דנדי יונייטד בליגה. בעונת 1897 הפכה הקבוצה להיות חברה בע"מ, ולמאמן הקבוצה הראשון מונה וילי מיילי (בתקופה זו התפקיד נקרא "מזכיר הקבוצה" או "מנהל מזכירות הקבוצה"). בין השנים 1905 ל-1910 זכתה הקבוצה באליפות המדינה 6 פעמים ברציפות, כאשר ב-1907 וב-1908 היא גם זכתה בגביע המדינה והשלימה דאבל. בזמן מלחמת העולם הראשונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה 4 פעמים ברציפות, תוך כדי השלמת רצף של 62 משחקים ללא הפסד בין השנים 1915 ל-1917. באמצע שנות ה-20 צמח בקבוצה אחד החלוצים הבולטים בהיסטוריה של המועדון, ג'ימי מקגרורי שהיה גם אחד השחקנים הטובים בתפקידו בהיסטוריית הכדורגל הבריטי. בכ-16 עונות הקריירה שלו הבקיע ג'ימי 550 שערים ב-547 משחקים (כולל בתקופת השאלה למועדון קליידבנק) - שיא בריטי לתקופה זו. בינואר 1940 הודיעה הקבוצה על פרישתו של מיילי מאימון הקבוצה בגיל 71. בסך הכל תחת מיילי זכתה הקבוצה ב-30 תארים משמעותיים ב-43 שנים, מתוך 52 השנים בהן כיהן בתפקידים שונים במועדון (כולל שחקן, מנהל-מזכיר ומאמן).
היסטוריה > המשך המאה ה-20

בפברואר 1940 מונה ג'ימי מק'סטיי למאמן הקבוצה. הוא כיהן מעל ל-5 שנים בתפקיד זה, אף על פי שבעקבות מלחמת העולם השנייה, לא התקיימה ליגה סדירה רשמית בסקוטלנד. במקום הליגה והגביע הסקוטי התקיימו תחרויות אזוריות, וסלטיק לא הצליחה בתחרויות אלה, אבל כן זכתה ב"גביע הניצחון של אירופה" במאי 1945, תחרות גביע חד פעמי לחגיגות הניצחון על גרמניה הנאצית וסיום המלחמה באירופה.
בהמשך מונה השחקן הקפטן לשעבר ג'ימי מקגרורי למאמן הקבוצה ב-1945. תחתיו ניצחה הקבוצה את ארסנל, מנצ'סטר יונייטד והיברניאן בדרך לזכייה בתחרות החד פעמית גביע ההכתרה ב-1953 לחגוג את הכתרת המלכה אליזבת השנייה למלכת האי. בנוסף הוא הוביל את הקבוצה לדאבל בשנת 1954. ב-19 באוקטובר 1957 הביסה סלטיק את ריינג'רס בתוצאת שיא של 7–1 בגמר גביע הליגה הסקוטי בהאמפדן פארק בגלאזגו ושמרה על התואר בו זכתה לראשונה עונה לפני כן. תוצאה זו נשארה תוצאת שיא בשלב גמר מקומי בריטי כלשהו.
בשנים הבאות הקבוצה התקשתה לשחזר את ההישגים ולא הצליחה לזכות בתואר משמעותי. שחקן וקפטן הקבוצה בעבר ג'וק שטיין החליף את מקגרורי בתפקיד המאמן ב-1965, והצליח לזכות עם הקבוצה בגביע הסקוטי בחודשים הראשונים, והצליח להוביל אותם לזכייה באליפות בעונה לאחר מכן.
1967 הייתה השנה הטובה של סלטיק מאז ומתמיד. הם זכו בכל התחרויות בהן השתתפו: אליפות סקוטלנד, הגביע הסקוטי, גביע הליגה הסקוטי, גביע גלאזגו והפכו לקבוצה הבריטית הראשונה שזוכה בגביע אירופה והקבוצה הסקוטית היחידה עד היום שהעפילה לגמר הגביע הבכיר ביבשת אירופה. "אריות ליסבון", כפי שכונו, ניצחו 2–1 את אינטר מילאנו במשחק הגמר בליסבון, פורטוגל, תחת הדרכתו של שטיין. בעונה העוקבת התחרתה אף בגמר הגביע הביניבשתי נגד ראסינג קלוב, אך הפסידה 0–1 במשחק ההכרעה על התואר לאחר תיקו בסיכום 2 משחקים. סלטיק הגיעה לגמר גביע אירופה לאלופות 1970 אבל הפסידה 1–2 לפיינורד ההולנדית באצטדיון סן סירו, מילאנו.
הקבוצה המשיכה לשלוט בתחרויות המקומיות בשנות ה-70 המוקדמות, והזכייה של הקבוצה באליפות בשנת 1974 הייתה הזכייה התשיעית ברציפות, מה שהשווה את שיא העולם המשותף שהוחזק על ידי MTK בודפשט ההונגרית וצסק"א סופיה הבולגרית.
בשנות ה-80 הקבוצה המשיכה להצליח בליגה המקומית כשזכתה ב-4 אליפויות ו-4 גביעים בעשור, כשב-1988 השלימה דאבל מקומי.
בשנות ה-90 ירדה קרנה של הקבוצה שנקלעה לקשיים כלכליים, והגיעה לחוב לבנק הסקוטי בגובה 5 מיליון פאונד. למזלה איש העסקים פרגוס מקאן לקח את המועדון תחת חסותו והציל אותו מהתרסקות קשה עוד יותר. על פי התקשורת מקאן לקח את הקבוצה דקות לפני הכרזת המועדון על פשיטת רגל. מקאן בנה מחדש את המועדון כחברה ציבורית מוגבלת (PLC), ותמך בהרחבת האצטדיון לכ-60 אלף מקומות. בינתיים הקבוצה נחלשה מאוד מקצועית ולא הצליחה לזכות בתארים. רק ב-1998 זכתה הקבוצה באליפות שוב (10 שנים לאחר האליפות האחרונה שלה), כשהיא מונעת מהיריבה המרה ריינג'רס להשלים 10 אליפויות ולשבור את שיא האליפויות של סלטיק שעמד על 9 ברציפות. בתווך הוסיפה הקבוצה גביע סקוטי נוסף ב-1995.
היסטוריה > תחילת המאה ה-21

ביוני 2000 מונה מרטין אוניל (שחקן עבר בנוטינגהאם פורסט וזוכה ליגת האלופות) למאמן הקבוצה. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב-3 אליפויות מתוך 5 עונות, כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה המועדון בטרבל מקומי - המאמן השני שעשה זאת אחרי ג'וק שטיין.
ב-2003 נסעו אוהדים רבים של הקבוצה לראות אותה בגמר גביע אופ"א בספרד. סלטיק הפסידה במשחק לפורטו הפורטוגזית בהארכה, אף על פי שני שערים של הנריק לארסון השוודי. אוהדיה הרבים שהגיעו לסביליה הספרדית השאירו רושם ניכר על תושבי העיר והסביבה מה שגרם לאופ"א ופיפ"א להעניק לאוהדי המועדון את פרס הFair Play השנתי על נאמנות והתנהגות ספורטיבית חיובית. ב-2004 סלטיק המשיכה לככב בגביע אופ"א והגיעה לרבע גמר הטורניר, שם הפסידה לקבוצה הספרדית, ויאריאל (3-1 בסיכום שני המשחקים).
ביוני 2005 הצהירה המועדון על גורדון סטראכן כמחליפו של אוניל, שזכה גם הוא באליפות בעונתו הראשונה במועדון. בעונה השנייה אף הגדיל את הצלחתו והביא טרבל מקומי נוסף למועדון. בשנים 2007 ו-2008 העפילה הקבוצה לשמינית הגמר של ליגת האלופות תחת הדרכתו. במאי 2009 כשל בזכייה בתואר האליפות והחליט המועדון להיפרד ממנו טוני מובראיי החליף אותו בתפקיד אך זמן קצר לאחר חוסר הצלחה של הקבוצה, החליפו בתפקיד ניל לנון בנובמבר 2010. בעונה זו קבעה הקבוצה שיא בליגה הסקוטית כאשר הביסה 9–0 את אברדין בסלטיק פארק.
בנובמבר 2012 חגג המועדון 125 שנים להקמתו, ובאותו השבוע העפילה הקבוצה ל-32 האחרונות בליגת האלופות, לאחר ניצחון 2–1 על ברצלונה בשלב הבתים. לבסוף הגיעה הקבוצה לשמינית גמר ליגת האלופות ושחזרה את הצלחתה מ-2007 ו-2008, וסיימה את העונה הזו עם דאבל נוסף. במרץ 2014 השלים המועדון 3 שנים מוצלחות עם 3 תוארי אליפות רצופים, כאשר בתווך קובע שוער הקבוצה פרייזר פורסטר שיא של 1,256 דקות ליגה ללא ספיגה. ב-22 במאי 2014 התפטר המאמן ניל לנון מתפקידו לאחר ארבע שנים מוצלחות בקבוצה, וב-6 ביוני 2014 מונה רוני דיילה הנורווגי לתפקיד. הוא המשיך את הרצף המצוין של המועדון עם 2 אליפויות רצופות וגביע הליגה נוסף, אבל ביצועי הקבוצה במפעלים האירופים היו בירידה והיא לא הצליחה להתרומם במפעלים אלו. לאחר הדחת הקבוצה מהגביע הסקוטי ב-2016 הודיע המאמן כי יעזוב את הקבוצה בתום העונה.
ב-20 במאי 2016 הודיעה הקבוצה על מינויו של ברנדן רוג'רס כמחליפו של דלייה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה הקבוצה להצלחה גדולה שהצליחה לזכות בתואר הרשמי המקומי ה-100 שלה, כשזכתה בגביע הליגה בנובמבר 2016 לאחר ניצחון 3–0 על אברדין בגמר. בנוסף השלימה הקבוצה תואר אליפות שישי רצוף בזמן שיא של 8 מחזורים לסיום הליגה, ולבסוף סיימה עם כמות שיא של 106 נקודות בעונה אחת. בנוסף השוותה הקבוצה שיא נוסף של ריינג'רס מ-1899 שכשהשלימה את האליפות הנ"ל ללא הפסד. הקבוצה השלימה טרבל עונתי לאחר ניצחון בגמר הגביע 2–1 על אברדין. סלטיק המשיכה לשבור את השיא בעונה הבאה כשלבסוף סיימה 69 משחקים רצופים ללא הפסד בליגה, עם הפסד להארטס בנובמבר 2017, תוך כדי שהיא שוברת גם את השיא בן ה-100 של עצמה מתקופת ווילי מיילי שעמד על 62 משחקים ללא הפסד. סלטיק הגנה על תואר גביע הליגה כשניצחה בגמר את מאת'רוול. את האליפות בעונת 2017/2018 היא לקחה לאחר ניצחון 0–5 בדרבי מול גלאזגו ריינג'רס. הקבוצה פגשה פעם נוספת את מאת'רוול בגמר הגביע הסקוטי - והשלימה טרבל מקומי שני ברציפות, והייתה למועדון הראשון שעושה זאת בסקוטלנד.
בפברואר 2019 חזר ניל לנון לקדנציה שנייה כמאמן הקבוצה במקומו של רוג'רס, ובתום העונה זכתה הקבוצה באליפות השמינית ברצף, אחרי ניצחון על אברדין, והשלימה טרבל שלישי ברציפות.
ב־28 באוגוסט 2022 ניצחה הקבוצה בתוצאה 9-0 במשחק חוץ את דנדי יונייטד ובכך שברה שיא ליגה.
תארים

ליגת העל הסקוטית (54):
אליפות: 1892/1893, 1893/1894, 1895/1896, 1897/1898, 1904/1905, 1905/1906, 1906/1907, 1907/1908, 1908/1909, 1909/1910, 1913/1914, 1914/1915, 1915/1916, 1916/1917, 1918/1919, 1921/1922, 1925/1926, 1935/1936, 1937/1938, 1953/1954, 1965/1966, 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1969/1970, 1970/1971, 1971/1972, 1972/1973, 1973/1974, 1976/1977, 1978/1979, 1980/1981, 1981/1982, 1985/1986, 1987/1988, 1997/1998, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024
הגביע הסקוטי (42): (שיא)
זכייה: 1891/1892, 1898/1899, 1899/1900, 1903/1904, 1906/1907, 1907/1908, 1910/1911, 1911/1912, 1913/1914, 1922/1923, 1924/1925, 1926/1927, 1930/1931, 1932/1933, 1936/1937, 1950/1951, 1953/1954, 1964/1965, 1966/1967, 1968/1969, 1970/1971, 1971/1972, 1973/1974, 1974/1975, 1976/1977, 1979/1980, 1984/1985, 1987/1988, 1988/1989, 1994/1995, 2000/2001, 2003/2004, 2004/2005, 2006/2007, 2010/2011, 2012/2013, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2023/2024
גביע הליגה הסקוטית (22):
זכייה: 1956/1957, 1957/1958, 1965/1966, 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1969/1970, 1974/1975, 1982/1983, 1997/1998, 1999/2000, 2000/2001, 2005/2006, 2008/2009, 2014/2015, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 2021/2022, 2022/2023, 2024/2025
ליגת האלופות (1):
זכייה : 1966/1967
סגנות: 1969/1970
גביע אופ"א
סגנות: 2002/2003
שחקני עבר בולטים

הולנד וירג'יל ואן דייק
סקוטלנד קני דלגליש
סקוטלנד ג'ימי ג'ונסטון
ויילס ג'ון הרטסון
שוודיה הנריק לארסון
אנגליה כריס סאטון
הולנד יאן ונחור אוף הסלינק
פולין ארתור בורוץ
אוסטרליה מארק וידוקה
גרמניה אנדראס הינקל
יפן שונסוקה נקאמורה
הולנד פייר ואן הוידונק
סקוטלנד ג'ימי מקגרורי
ישראל אייל ברקוביץ'
ישראל בירם כיאל
אירלנד רוי קין
דנמרק תומאס גראבסן
יוון גאורגיוס סמראס
סקוטלנד ג'וק סטיין
אנגליה פרייזר פורסטר
ישראל ניר ביטון
הערות שוליים

↑  מלכת סקוטלנד: בפעם החמישים - סלטיק אלופה, באתר ONE‏, 4 במאי 2019
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810632405205606  BnF: cb166077804 (data)  GND: 4221426-9  ISNI: 0000 0004 0490 4269  NKC: ko2016916928  VIAF: 236429563   WorldCat (עם VIAF): 236429563 
שחקני סלטיק חוגגים הבקעת שער, 2010
מירגה גרז'ניטה-טילה

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1986 (בת 38) וילנה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ברמינגהאם, אנגליה
 מקום לימודים:  גראץ, National M. K. Čiurlionis School of Art 
 עיסוק:  מנצחת
 שפה מועדפת:  ליטאית 
 פרסים והוקרה:  Karajan Prize  Knight's Cross of the Order for Merits to Lithuania 
 mirgagrazinytetyla.com
 
מירגה גרז'ניטה-טילה (בליטאית: Mirga Gražinytė-Tyla נולדה ב-2 באפריל 1986) היא מנצחת ליטאית.
חייה > ילדות, נעורים ולימודים

גרז'ניטה-טילה נולדה בוילנה למשפחה של מוזיקאים. אביה, רומואלדס גרז'ניס, הוא מנצח מקהלה בווילנה. אמה, זיגוטה גרז'ינינה היא פסנתרנית וזמרת. סבתה הייתה כנרת, דוד-אביה היה נגן עוגב ודודת-אביה הייתה מלחינה. היא הבכורה בשלושה אחים.
כילדה, קיבלה גרז'ניטה-טילה הדרכה ראשונית בצרפתית ובציור ולמדה בבית ספר לאמנות בווילנה. בגיל 11, החליטה שהיא רוצה ללמוד מוזיקה, והבחירה היחידה שעמדה לפניה בתחום זה הייתה ניצוח מקהלה. ההכשרה וההשכלה המוזיקליות שקיבלה לא כללו אפוא שום כלי נגינה. לראשונה ניצחה על מקהלה בגיל 13. לאחר מכן המשיכה בלימודי מוזיקה באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה בגראץ, וסיימה את לימודי התואר בשנת 2007. לאחר מכן למדה ניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג אצל אולריך וינדפוהר ובקונסרבטוריון למוזיקה בציריך. גרז'ניטה בחרה להוסיף את המילה "טילה", שפירושה "דממה" בליטאית, ליצירת שם הבמה שלה.
חייה > קריירה

גרז'ניטה-טילה הייתה לקאפלמייסטר שני בתיאטרון היידלברג בעונת 2012-2011. בשנת 2012 זכתה בתחרות למנצחים צעירים של נסטלה וזלצבורג. בעונת 2013–2014 התמנתה לקאפלמייסטר ראשונה באופרה של ברן. היא הייתה למנהלת מוזיקלית של "קאפלמייסטרין לנדסתיאטר" בעונת 2015–2016, בחוזה התחלתי לשתי עונות. היא סיימה את כהונתה בתיאטרון של זלצבורג לאחר עונת 2017-2016.
בארצות הברית, הייתה גרז'ניטה-טילה עמיתת-ניצוח לצד גוסטאבו דודאמל על התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס לעונת 2012–2013. ביולי 2014, התמנתה לעוזרת מנצח של התזמורת, בחוזה לשנתיים.
ביולי 2014 הופיעה גרז'ניטה-טילה לראשונה כמנצחת אורחת על התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם. בהמשך הוזמנה לקונצרט נוסף עם התזמורת בינואר 2016. בפברואר 2016 מינתה אותה תזמורת ברמינגהאם למנהלת המוזיקלית הבאה שלה, החל בספטמבר 2016, בחוזה התחלתי לשלוש שנים. היא ניצחה לראשונה על התזמורת כמנהלת מוזיקלית ב-26 באוגוסט 2016 בברמינגהאם ובערב הבא, 27 באוגוסט 2016, הופיעה לראשונה בפרומס. גרז'ניטה-טילה היא המנצחת הראשונה שהתמנתה למנהלת מוזיקלית של תזמורת ברמינגהאם. במאי 2018 הודיעה התזמורת על הארכת החוזה שלה כמנהלת מוזיקלית עד עונת 2020–2021. בשנת 2022 סיימה את תפקידה בתזמורת וכיום היא מנצחת אורחת ראשית.
בפברואר 2019 חתמה גרז'ניטה-טילה על חוזה הקלטות בלעדי לטווח ארוך עם דויטשה גרמופון. היא המנצחת הראשונה שחתמה חוזה כזה עם דויטשה גרמופון.
חיים אישיים

גרז'ניטה-טילה ובן-זוגה הם הורים לבן, שנולד ב-26 באוגוסט 2018. המשפחה מתגוררת בזלצבורג.