מזרחים
חלוקה מעמדית ופער עדתי > חינוך והסללה

קיימת ספרות סוציולוגית ענפה העוסקת בהסללה של מזרחים לבתי ספר מקצועיים. מחקרים אלו הראו שמזרחים נותבו לבתי ספר מקצועיים על סמך מוצאם ללא קשר ליכולתם, ולא לבתי ספר עיוניים שבהם יש פוטנציאל גבוה יותר להגיע לאוניברסיטה ולחזק את הסטטוס החברתי שלהם.
המחקר הסוציולוגי מצביע על מספר סיבות לכך שמזרחים לא הצליחו לצמצם את הפערים. לפי יוגב ושפירא (1992), מחקרים סוציולוגים רבים על הישגי סטטוס מצביעים על כך שההשכלה היא הגורם העיקרי לפער בין שתי הקבוצות. לפי חוקרים אלו, העלייה המזרחית של שנות החמישים הגיעה בעיצומו של תהליך תיעוש בארץ, תהליך שבו הקבוצה ההגמונית, האשכנזים, "ביססה את ההסמכה ואת ההשכלה כקריטריון עיקרי להישגי תעסוקה". אך תעודות ההשכלה התיכונית וההשכלה הגבוהה של המזרחים לא זכו להכרה עם הגעתם לישראל, ולכן מזרחים אחרים שהיגרו לארצות אחרות הצליחו טוב מהם במישור התעסוקתי (כהן, 1972 ושווארקי, 1975 בתוך יוגב ושפירא 1992, עמוד 33). טענה שנייה שמעלים החוקרים היא כי ההתייחסות לחינוך המזרחים הייתה שונה, משמע, היו להם קריטריוני כניסה מיוחדים לבית הספר התיכון בנוסף לתוכניות מיוחדות ל"טעוני טיפוח" והם נידונו להסללה נוקשה. לפי יוגב ושפירא, המאמצים המרכזיים הראשונים להתמודדות עם עולי המזרח היו באמצע שנות ה-60 עם התפתחות מערכת החינוך המקצועי בתיכונים והאינטגרציה בחטיבות הביניים.
תימוכין לכך ניתן למצוא בשנתונים הסטטיסטים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (למ"ס להלן), המראים כי החל מאמצע שנות השישים והלאה, למזרחים יש דומיננטיות ברורה בחינוך המקצועי. ניתן לראות למשל, שבשנים 1961–1962 למדו בבתי ספר מקצועיים 21.6% ילידי אסיה ואפריקה, לעומת 30.6% ילידי אירופה ואמריקה. בשנים אלו, ילידי אסיה וצפון אפריקה היו הקבוצה הגדולה ביותר מבין אלו הלומדים בבתי ספר מיוחדים, עם 32.1% למול 5.4% ילידי אירופה ואמריקה ובבתי ספר לנערים עובדים (74.1% מול 13.3% בהתאמה).
אך כאמור, מאמצע שנות השישים, תמונה זו השתנתה ונרשמה עלייה תלולה של מזרחים בחינוך המקצועי ואחוזים נמוכים של השתתפות בבתי ספר תיכונים עיוניים. בשנת 1967, למדו 47% ילידי אסיה וצפון אפריקה בבתי ספר מקצועיים לעומת 46.4% ילידי אירופה-אמריקה, ובבתי ספר חקלאיים 52.4% מכלל הלומדים היו ילידי אסיה-אפריקה למול 38.8% ילידי אירופה-אמריקה ו-8.8% ילידי הארץ. לעומת זאת, בבתי הספר התיכוניים (תיכוני, פירושו עיוני) ההתפלגות הייתה שונה, מכלל הלומדים בתיכון, 66.5% היו ילידי אירופה-אמריקה לעומת 25.4% ילידי אסיה וצפון אפריקה. בנוסף, נרשמה דומיננטיות רבה של ילידי אסיה ואפריקה בבתי ספר על-יסודיים ללימוד ערב חלקי ובבתי ספר תיכוניים של ערב.
שנתון הלמ"ס לשנת 1972 מראה כי מבין הלומדים בבתי ספר מקצועיים 9.5% היו ילידי הארץ, 32.4% ילידי אירופה-אמריקה, או שאביהם נולד באחת מיבשות אלו. קבוצת הרוב בחינוך המקצועי הייתה קבוצת המזרחים, ילידי אסיה-אפריקה, או שאביהם נולד שם, עם 58.1% מכלל הלומדים בחינוך המקצועי. בדומה, ילידי אסיה אפריקה היו הקבוצה הגדולה בחינוך החקלאי עם 61.5% מכלל הלומדים בבתי ספר אלו, לעומת 27.1% ילידי אירופה-אמריקה או שאביהם נולד שם. בבתי ספר תיכוניים (עיוני), ההתפלגות מראה כי שם נמצא רוב של ילדים ממוצא אירופאי-אמריקאי עם 56% למול 32% אשר מוצאם באסיה-אפריקה.
ממצאים דומים ניתן למצוא גם בשנים הבאות. שנת 1976 למשל, מראה כי מבין כלל הלומדים בבתי הספר המקצועיים, אלה שמוצאם הוא מאסיה-אפריקה הם הקבוצה הדומיננטית, עם 63.3% מכלל הלומדים, ו-64% בבתי ספר חקלאיים. בבתי הספר התיכוניים, ההתפלגות היא של 36.2% שמוצאם הוא מאסיה-אפריקה לעומת 45.9% שמוצאם הוא מאירופה-אמריקה.
בדומה, בשנת 1979, 64.3% מלומדי החינוך המקצועי הם ילידי אסיה-אפריקה, למול 18.5% מילידי אירופה-אמריקה, וממצאים דומים מתגלים גם בחינוך החקלאי. לעומת זאת, חל שיפור בלימודי התיכון העיוני, שם נמצא כי יש כמעט שוויון בין הקבוצות עם 38.7% שמוצאם מאסיה-אפריקה לעומת 39.3 שמוצאם מאירופה-אמריקה ו-22% ילידי ישראל.
בעוד שנדמה כי אי השוויון העדתי בתיכון העיוני טופל, יש מחקרים שטוענים שהפער אומנם הצטמצם אך עדיין קיים. במחקרה של חנה איילון (2000) שנערך בשנות התשעים של המאה ה-20 שנסמך על נתוני הלמ"ס ומשרד החינוך, נמצא כי קיים היעדר של מזרחים במקצועות מוגברים. לפי המחקר, ככל שיש יותר מזרחים בבית הספר, מגוון המקצועות המוגברים, משמע, אלו שנותנים פקטור לציוני הבגרות, יורד. מקצועות אלו לפי איילון, הם מקצועות בעלי יוקרה בחברה המאפשרים כניסה למגמות יוקרתיות באוניברסיטה (למשל, מדעי הטבע והחיים). זה מוביל לא רק לצמצום הנגישות להשכלה גבוהה, אלא גם לצמצום החשיפה לידע בתיכון.