stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלון ליאל
קריירה פוליטית

ב-1979 מונה לתפקידו הראשון מחוץ לישראל, סגן הקונסול בשיקגו. בהמשך כיהן כמיופה הכוח בטורקיה (1981), סגן מנהל מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ (1984), יועץ למנכ"ל המדיני של משרד החוץ וראש דסק דרום אפריקה (1986), דובר משרד החוץ (1988), קונסול באטלנטה (1990) ושגריר ישראל בדרום אפריקה (1992).
לאחר סיום כהונתו בדרום אפריקה, ב-1994, מינה אותו שר הכלכלה והתכנון שמעון שטרית למנכ"ל משרדו, והוא נשאר בתפקיד זה עד לפירוק המשרד בידי יוסי ביילין ב-1996. ב-1997 הקים את חברת "גלובל קוד", המתמחה בייעוץ ומחקר עבור חברות הפועלות בטורקיה. במקביל, שימש כיועצו של אהוד ברק לענייני חוץ, בעת שזה כיהן כיו"ר האופוזיציה, וכן עסק כמרצה בחוגים ליחסים בינלאומיים של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב והמרכז הבינתחומי. הרצאותיו עסקו בעיקר בענייני טורקיה ודרום אפריקה, אך גם ביסודות הדיפלומטיה.
במערכת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה שימש כיועצו של אהוד ברק, במסגרת זו נקשר גם שמו בפרשת עמותות ברק. לאחר התפטרותו של דוד לוי מתפקיד שר החוץ בשנת 2000, מינה אותו ראש הממשלה ברק למנכ"ל משרד החוץ. המינוי נכנס לתוקף בראשית נובמבר 2000, בסמוך למינויו של שלמה בן-עמי לתפקיד שר החוץ. לאחר הקמת הממשלה ה-29 מונה שמעון פרס לשר החוץ, והוא החליט למנות במקום ליאל את אבי גיל. המינוי התבצע באפריל 2001. לאחר מכן כיהן ליאל כדירקטור בחברת ההשקעות והנדל"ן "גזית אינק", וכיו"ר מועצת העסקים ישראל-טורקיה.
בשנים 2006–2008 ניהל באופן פרטי (אך בידיעת הממשלה) ערוץ שיחות חשאי עם גורמים סוריים באמצעות ממשלת שווייץ. בשנת 2009 עמד ליאל בראש התנועה לשלום ישראל-סוריה.
במאמר לעיתון הדרום-אפריקני "ביזנס דיי" ב-2012 קרא ליאל להחרמת מוצרים המיוצרים בהתנחלויות. מאמר זה עורר ביקורת רבה במערכת הפוליטית והציבורית בישראל. ליאל גם תמך בהחלטתה של הסופרת אליס ווקר להחרים את ישראל ולא לפרסם בה מחדש את ספרה "הצבע ארגמן". ב-2015 השתתף בפנייה לממשלת ברזיל בבקשה שלא לאשר את כוונתה של ישראל למנות את דני דיין לתפקיד שגריר ישראל בברזיל. בדצמבר 2015 חתם על עצומה לחברי הפרלמנט האירופי ובה קראו להם, לאחר ההחלטה של הפרלמנט על סימון מוצרים מיהודה ושומרון ורמת גולן, להחריף את הצעדים המבחינים בין ישראל בגבולות הקו הירוק ובין "השטחים הכבושים".
בינואר 2016 פורסמו ב"ידיעות אחרונות" הקלטות שבוצעו על ידי ארגון "עד כאן - צעירים למען ישראל" עם תיעוד שיחה בין ליאל לאנשי ארגון שוברים שתיקה, בהם נשמע ליאל אומר לאנשי הארגון כי על אף שיש להם לגיטימציה של שני אחוזים בציבור הישראלי, לא ניתן להמתין בשל התרחבות ההתנחלויות ויש לפעול מחוץ לישראל. הוא המליץ לפעילים להפעיל לחץ לחרם בינלאומי שרק הוא יוכל להשפיע על ישראל, כפי שקרה בדרום אפריקה: "אתם ראש החץ שאומר לעולם שהכיבוש הוא בלתי נסבל לנו ובלתי נסבל להם. זה בלתי נסבל לשני העמים, ואז ברגע שתהיה הכרה שזה בלתי נסבל יתחילו להתגלגל דברים". עוד המליץ ליאל לפעול להחלטה של מועצת הביטחון שפלסטין היא מדינה חברה, מה שיהפוך את ישראל לכובשת של מדינה חברה באו"ם. כן הציע ליזום חרם ספורטיבי נגד ישראל. בתגובה לפרסומים אמר ליאל שהוא מתנגד לחרם על ישראל.
בדצמבר 2019 החל ליאל לקדם "חזית למאבק דמוקרטי ואלקטורלי משותף" של מרצ עם הרשימה הערבית המאוחדת (רע"מ) לכנסת.
מ-2008 עד 2013 שימש כחבר מועצת מבשרת ציון מטעם סיעת "מבשרת ברמה אחרת". כמו כן שימש יו"ר קבוצת הכדורגל, הפועל אבו גוש/מבשרת ציון.
בנוגע ליחסה של מדינת ישראל למאסרו של יונתן פולארד אמר ליאל: "גם כשהייתי מנכ"ל משרד החוץ אני לא זוכר פעם אחת שעניין פולארד עלה. לא היה דיון אחד ברמת מנכ"ל שדיברנו על זה".
קריירה פוליטית > עיסוקיו בהווה

ליאל חבר בהנהלת עמותת סיכוי, עמותת עיר עמים ובמועצה הציבורית של בצלם, וחבר במפלגת "כל אזרחיה".
חיים אישיים

ליאל נשוי לרחל ליאל, נשיאת "הקרן החדשה לישראל" מ-2023, ואב לשלושה. בתו הצעירה, דפנה ליאל, היא כתבת הכנסת ומגישה בחברת החדשות של ערוץ 12. מתגורר בהרצליה.
פרסומים

טורקיה במזרח התיכון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1993
צדק שחור - המהפך הדרום אפריקני, הקיבוץ המאוחד, 1999
טורקיה: צבא, אסלאם ופוליטיקה, הקיבוץ המאוחד, 1999
דמו-אסלאם - משטר חדש בטורקיה, הקיבוץ המאוחד, 2003
שער שוויון: דרום אפריקה בונה אומה, הקיבוץ המאוחד, 2011
אלון ליאל ויהודה ליטני, וכיתתו, הקיבוץ המאוחד, 2024
הערות שוליים

↑   אלון ליאל מדבר על פעולת כראמה, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "רציתי לעשות משהו שיטביע חותם במדינה", יצחק לץ וספיר פרץ, 04/01/01, גלובס.
↑  העמותות: צ'ארלס ברונפמן מימן סקרים לברק - בלא שידע, יצחק דנון, 09/09/03, גלובס.
↑  ברק: איתן בנצור לא ימונה לשגריר, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2000
↑  אלוף בן, פרס החליט: גיל מנכ"ל משרד החוץ במקום ליאל, באתר הארץ, 11 במרץ 2001
↑  עקיבא אלדר, בכיר ישראלי לשעבר נפגש עם שגריר סורי, באתר הארץ, 29 בפברואר 2008
↑  אלי לאון ושלמה צזנה, מנכ"ל משרד החוץ בעבר קורא להחרמת מוצרי יו"ש, באתר ישראל היום, 26 ביוני 2012
↑  Ex-Foreign Ministry director backs cultural boycott of Israel, באתא Times of Israel,‏ 27 ביוני 2012.
↑   ברק רביד, שגרירים לשעבר פנו למשרד החוץ הברזילאי: אל תסכימו למינוי דני דיין לשגריר, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2015
↑  אריאל כהנא, קבוצת אלון ליאל קוראת לאירופה להחריף את הצעדים נגד ישראל, באתר nrg‏, 15 בינואר 2016
↑    יפעת ארליך, קו השבר, באתר "ידיעות אחרונות", 12 בינואר 2016
↑  בכירים במרצ קוראים לחיבור עם המשותפת לקראת בחירות שלישיות, באתר שיחה מקומית, ‏2019-12-04
↑  עידן דוד, קרובים קרובים: הקבוצות הירושלמיות השתלטו על ליגה ב', באתר nrg‏, 13 במאי 2010
↑  בן כספית, החלטורה של ביבי והקשר האמריקאי, באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2010
↑  חברי הנהלת העמותה באתר עיר עמים.
↑  אודות בצלם - המועצה הציבורית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264675305171  BIBSYS: 1090229  BnF: cb150182921 (data)  CiNii: DA13354028  GND: 1071743171  ISNI: 0000 0000 8368 345X  LCCN: nr94043458  NTA: 228181194  RERO: 02-A012004756  VIAF: 29810096   WorldCat (עם VIAF): 29810096
למביק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  עסק, אנציקלופדיה מקוונת 
 מיקום:  אמסטרדם 
 מדינה:  הולנד 
 בעלים:  קיס קאוסמקר 
 מייסדים:  קיס קאוסמקר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1968
 תאריך פתיחה רשמי:  1968 
 
 קואורדינטות:  52°22′21″N 4°54′07″E﻿ / ﻿52.372427632035°N 4.9019654544725°E﻿ / 52.372427632035; 4.9019654544725
 www.lambiek.net
  (למפת אמסטרדם מוגדלת) למביק(למפת אמסטרדם רגילה) למביק
 
למביק (הולנדית: Lambiek) היא חנות קומיקס וגלריה לאמנות הממוקמת באמסטרדם שבהולנד.
היסטוריה

למביק נוסדה בשנת 1968 בידי קיס קאוסמקר והיא חנות הקומיקס הוותיקה ביותר בהולנד והמפורסמת ביותר בעולם. החנות מארחת תערוכות של אומני קומיקס מפורסמים מרחבי העולם.
אתר למביק נחשב לאתר הקומיקס המקיף בעולם. האתר מציג תערוכות קומיקס, מאמרים בנושאים שונים, בין השאר על תולדות הקומיקס בהולנד. הפרויקט החשוב ביותר של האתר הוא הקומיקלופדיה, אנציקלופדיה העוסקת באומני קומיקס מכל רחבי העולם.
מקור השם למביק הוא בשגיאה בשמו של LAMBIK דמות מתוך סדרת הקומיקס הפופולרית בוב ובובט של האומן הפלמי וילי ונדרסטין.
בחנות למביק
המוזיאון הלאומי של ביירות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  ביירות 
 מיקום:  מחוז ביירות 
 מדינה:  לבנון 
 מייסדים:  בשארה אל-ח'ורי 
 מבקרים בשנה:  40,211 (נכון ל־2001)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1937
 תאריך פתיחה רשמי:  27 במאי 1942 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מצרים המודרנית 
 
 קואורדינטות:  33°52′42″N 35°30′54″E﻿ / ﻿33.878219444444°N 35.5149°E﻿ / 33.878219444444; 35.5149
 אתר רשמי
  (למפת ביירות מוגדלת) המוזיאון הלאומי של ביירות(למפת ביירות רגילה) המוזיאון הלאומי של ביירות
 
המוזיאון הלאומי של ביירות (בערבית: متحف بيروت الوطنيّ) הוא המוזיאון העיקרי לארכאולוגיה בלבנון, ומושבו בביירות. אוסף המוזיאון החל להיאסף לאחר מלחמת העולם הראשונה ופתיחתו הרשמית של המוזיאון הייתה בשנת 1942. אוסף המוזיאון כולל מאה אלף פריטים, רובם עתיקות מחפירות שנערכו בלבנון, המתוארכות החל מהתקופה הפלאוליתית ועד תקופת הממלוכים. כ-1,300 פריטים מוצגים לקהל.
היסטוריה

המוזיאון החל דרכו בפריטי עתיקות של אספנים פרטיים, בחלקם קצינים צרפתים המוצבים בלבנון. בניית המוזיאון הסתיימה ב-1937, אך חנוכתו, שיועדה להיות שנה לאחר מכן, נדחתה עקב המצב הפוליטי עד שלבסוף, ב-1942, נפתח לקהל הרחב. ב-1975, בעת מלחמת האזרחים בלבנון, נמצא המוזיאון בשטח ההפקר שבין הצדדים הלוחמים, וספג נזק רב. גם בשנים שלאחר מכן היה המוזיאון נתון באזור לחימה. כתוצאה מכך סגר המוזיאון את שעריו באמצע שנות ה-70, וננקטו צעדים להגנת הממצאים, כגון כיסוי פסיפסים בשכבת בטון.
במהלך הפלישה הישראלית ללבנון, בשנת 1982, כבש כוח של יחידת שלדג את מתחם המוזיאון, בו התבצרו רבים מלוחמי הקומנדו הסורי. טרם הקרב, מצא קצין המודיעין של שלדג תרשים מדויק של המבנה בארכיון הלאומי של ביירות. הלוחמים פשטו בו זמנית דרך כל הפתחים, והסתערו באש וברימונים על המחבלים המבוצרים. טל רוסו, שהיה אז מפקד פלגה בשלדג, תיאר בראיון את הפריצה למתחם המוזיאון – "הצמדנו חומר נפץ לקיר המבנה. חשבנו שזה יעשה חור בקיר, אבל בפועל פוצצנו את הספרייה הלאומית של ביירות וגשם של דפים ירד עלינו. תחת אש של אר.פי.ג'י פרצנו למוזיאון." את הקרב מול אנשי הפת"ח, ניהלו לוחמי שלדג כשהם מתרוצצים בין חפצי אומנות ואוסף של מטבעות עתיקים המוטלים על הרצפה.
בשנת 1991, לאחר סיום מלחמת האזרחים, היה המוזיאון במצב של הרס, לחדרים חדרו מי גשמים, נזקי הפגזות וחורי כדורים הרסו את הקירות החיצוניים של המוזיאון, וממצאים ומסמכים רבים נשרפו בשריפות שפרצו במהלך הלחימה.
בשנת 1992 החלה יוזמה לחידוש המוזיאון, ובשנת 1995 החלו עבודות השיקום. המוזיאון שב ופתח שעריו לציבור בשנת 1997. בשנת 1998 נסגר שוב לצורכי עבודות שיקום, ובשנת 1999 שב ונפתח. במקביל לפתיחתו הכריזה ממשלת לבנון על מבצע לאיתור חפצים שנבזזו מהמוזיאון במהלך המלחמה, מבצע שהשיב לרשות המוזיאון רבים מהממצאים שהוצגו בו בעבר.
כיום מחזיק המוזיאון אוסף של מאה אלף פריטים, מתוכם מוצגים לקהל 1,300. אלו כוללים סרקופגים, פסיפסים ותבליטים. גולת הכותרת של המוצגים הוא ארון אחירם, סרקופג של המלך הפיניקי אחירם, מהמאה העשירית לפנה"ס, שנמצא בגבל וכולל את הטקסט העתיק ביותר שנמצא בכתב הפיניקי.
בצמוד למוזיאון שוכן ההיפודרום של ביירות.
מוצגי המוזיאון

מבחר מכתובות מלכי גבל
ארון אחירם
מצבת יחומלך
מבחר מכס עשתרת
ארון בתנועם
כתובת בן שפטבעל
אובליסק אבישם
שעון השמש הפיניקי
קברים פיניקים ממיה מיה
ממצאים מטירת גבל
חפצי אמנות מחמון
ממצאי זהב ממקדש האובליסקים בגבל
ממצאים נאוליתיים מכפר תיבנית
ממצאי תקופת הברזל בצור (לבנון)
הערות שוליים

↑  חן קוטס-בר, הרמבו של צה"ל: טל רוסו עושה חשבון נפש, באתר nrg‏, 19 בספטמבר 2009.
↑  לילך שובל ואהרל'ה ויסברג, לוקח אחריות, באתר ישראל היום, 26 באוגוסט 2011.
↑  איתי רום, זה כאילו קרה רק אתמול, גלובס, ‏ 27.07.2006, גיורא ענבר: "אני במלחמת לבנון הייתי מפקד שלדג. הובלתי את היחידה להשתלטות רגלית על המוזיאון, 'ההיפודרום' קראו לזה, בביירות. זה היה היעד שכולם ידעו עליו, שישב בו קומנדו סורי כל הזמן. כשניתנה פקודה לכבוש את מערב ביירות, על היחידה שלי הוטלה המשימה, ככוח חי"ר במסגרת אוגדת שריון 162, לכבוש את המוזיאון- וכך עשינו. גם שם לא היו נפגעים".
↑  עמיר רפפורט וגיא לשם, הקלף הסודי של חיל האוויר, ידיעות אחרונות, ‏ 24.04.1999.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605085805171  BNE: XX5341451  BnF: cb12297457d (data)  GND: 1023848-7  ISNI: 0000 0001 2175 3296  LCCN: n90602798  SUDOC: 034873023  ULAN: 500307594  VIAF: 144064784   WorldCat (עם VIAF): 144064784 
ארון אחירם
זרעים של שלום

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 מייסדים:  ג'ון ואלאך 
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים) 
 www.seedsofpeace.org
 
מחנה קיץ של הארגון בשנת 2008
הסמליל הקודם של הארגון
זרעים של שלום (באנגלית: Seeds of Peace) הוא ארגון אמריקאי הפועל במישור הבינלאומי במטרה לחזק קשרים בין צעירים אזרחי מדינות או אזורים מוכי סכסוכים. מרכז פעילותו של הארגון הוא מחנה קיץ, מעין מרחב "נייטרלי" ליד העיירה אוטיספילד במדינת מיין שבו בני נוער יכולים להיפגש, להכיר ולדבר, בלי ההשפעות החינוכיות והתעמולתיות הקיימות באזור מגוריהם.
הערות שוליים

↑  אורי דרומי, ג'ון ואלאך, עיתונאי, מייסד "זרעים של שלום", 2002-1943., באתר הארץ, 14 באוגוסט 2002
↑  אמיר בוגן, ג'ורדן פרמאר יקיים מחנה כדורסל בישראל, באתר ynet, 16 ביולי 2008
↑  אורי ניר, היום יידונו נסיבות מותם של הצעירים מעראבה, באתר הארץ, 5 ביוני 2001
↑  דנה גילרמן, במסגרת שחורה, באתר הארץ, 5 ביוני 2001
↑  נתן גוטמן, כל יום בשנתיים האחרונות היה יום של שפל, באתר הארץ, 19 בינואר 2003
ג'ים הולנדר

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1949 (בן 75) ניוארק, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 תחום יצירה:  צילום
 בן או בת זוג:  Rina Castelnuovo 
 
ג'יימס ויליאם הולנדר (באנגלית: Jim Hollander;‏ נולד ב-27 באוגוסט 1949) הוא צלם עיתונות אמריקאי.
ביוגרפיה

הולנדר נולד בניוארק, ניו ג'רזי, לצייר ג'ינו הולנדר והאמנית אלן תימור. למד אמנות במכללת ויליסטון במסצ'וסטס, וצילום ב-silvermine arts center בקונטיקט עם הצלם ג'והן כהן. עם סיום הלימודים החל לנהל את הגלריה של אביו הצייר בשדרות מדיסון בניו יורק, והתפרסם לראשונה בצילומיו המתעדים אמנות פרה היסטורית ממערות ברחבי אירופה.
את הקריירה בצילום עיתונות החל ב-1975, עת שהה במדריד והועסק שם כצלם במגזין "Q", מרשת "Interview". בשנת 1980 החל לעבוד בדסק הבינלאומי של סוכנות הידיעות האמריקאית UPI בבריסל כצלם ועורך באירופה, המזרח התיכון ואפריקה, תחת העורך צ'ארלי מקארתי.
בשנת 1982 נשלח ללבנון לסקר את מלחמת לבנון הראשונה. לאחר שהכיר בביירות את אשתו לעתיד רינה קסטלנובו, ביקש הולנדר מהממונים עליו להיות מוצב בישראל, ועם תום המלחמה נשלח לתל אביב.
בשנת 1985 עבר לעבוד בסוכנות הידיעות "רויטרס", לאחר שזו ביקשה להרחיב את הכיסוי החדשותי באזור. הוא קבע את מגוריו בישראל, והקים עבור "רויטרס" לראשונה את מערך הצילום בישראל, רצועת עזה והגדה המערבית. מישראל, המשיך לתעד את הלחימה בלבנון עד יציאת צה״ל מרצועת הביטחון בשנת 2000.
הולנדר הועסק ב"רויטרס" כצלם ראשי ועורך אזורי עד לשנת 2002, אז עבר לסוכנות הצילום האירופית EPA כצלם ועורך. בשנת 2003 הקים את מדור הצילום עבור EPA בישראל וברשות הפלסטינית.
הולנדר היה לצלם הראשון שתיעד את מרוץ השוורים השנתי בעיר פמפלונה שבספרד כאירוע תקשורתי בעל חשיבות בינלאומית, כשהעביר לראשונה ב-1981 צילומים בשידור ישיר מהמירוץ לעיתונות ברחבי העולם דרך סוכנות UPI. הולנדר נהג לרוץ עם השוורים ברחובות העיר מאז היותו בן 13, עד שנפגע ב-1978 ומאותה שנה המיר את הריצה בצילום. לימים נבחר ליקיר העיר פמפלונה, והעירייה חלקה לו כבוד בתערוכה של צילומיו בארמון דה-קונדסטבלה, לציון חמישים שנה לביקורו הראשון בעיר.
במהלך 45 שנותיו כצלם תיעודי, תיעד הולנדר בעיקר אזורי סכסוך, בין היתר באפגניסטן, לבנון, עיראק, קוסובו, סומליה, ליבריה, אתיופיה, המפרץ הפרסי ועוד. עוד תיעד חמש אולימפיאדות, את משחקי גביע העולם בכדורגל וארבעה ביקורים של האפיפיור בישראל.
צילומיו ממוקדי הסכסוכים והמלחמות פורסמו מדי יום בעיתונות היומית והשבועונים ברחבי העולם. חלק מצילומיו, במיוחד אלו המתעדים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הפכו לאייקונים המעטרים ספרים ומוצגים בתערוכות. עבודותיו היוו גם השראה לאמנים ישראלים נוספים, כמו דוד טרטקובר, דוד ריב ואחרים. מהאירועים המשמעותיים שתיעד בישראל היו האינתיפאדות בשטחים, המבצעים בעזה, מבצעי העלייה מאתיופיה וברית המועצות לשעבר, ההגעה של יאסר ערפאת ואש"ף לשטחי הגדה ועזה, רצח יצחק רבין ועוד.
ספריו

הולנדר ערך שני ספרי צילום המתעדים את עבודתו לאורך השנים:
Run To The Sun - Pamplona's Fiesta de San Fermin, 2002
Pizarra To Pamplona, 2017
ספרו השלישי עוסק בתיעוד הסכסוך הישראלי-פלסטיני ועתיד לראות אור בשנת 2020.
פרסים ותערוכות

יצירותיו של הולנדר זכו בפרסים רבים לאורך השנים, בהם פרס תמונת השנה הבינלאומית של תוכנית POYi בשנים 1993, 1996, 1999, ו-2012. בשנת 2008 זכתה סדרת צילומים שלו המתעדת את שדרות תחת מתקפת רקטות ב"תמונות השנה". כמו כן זכה הולנדר גם בתחרות צילום על שם הצלם מירן הרובטין באיטליה (2005) ובמקום השלישי בתחרות צילומים בינלאומית בטוקיו (2016).
משנת 1975, ובמשך 50 שנה, הוצגו תמונותיו של הולנדר בתערוכות רבות ברחבי העולם. בין הבולטות שבהן:
The Cave Art of Prehistoric Man. Soho, New York. Solo Exhibition, 1975
The American Museum of Natural History, New York City. “Cave Art”. Group
Exhibit, 1976
Salon de San Fermín Fotografica. Pamplona, Spain. Solo exhibit, 1997.
Until Peace. Visa Pour L’Image. Perpignan, France. Solo Exhibition. 50 photos covering 15 years of news coverage in Israel and the West Bank, 1999.
Williston Nothhampton Bulletin Magazine – Behind the Lens. Alumni article on life & work, 2018.
50 Years Photographing San Fermin. Palacio de Contestable. Pamplona, prints & slide show, 2018
גלריה

עזה נובמבר 1986 ילדות בדרכן מבית הספר בעיר עזה אחרי פיגוע דקירה
אוגוסט 1995 תפילות במאחז שפונה בהמשך בסמוך לאפרת
פמפלונה נאוורה ספרד 7 יולי 1993 לרוץ עם השוורים - מסורת בת 500 שנה
הערות שוליים

↑  Lucinda Poole, Jim Hollander, famous photographer and first to use a digital camera in Sanfermines, Oficina internacional de Prensa de Navarra, ‏Jul. 4, 2018
↑  Daniel J. Wakin, Showcase: Running of the Bulls, The New York Times, ‏Jan. 22, 2009
↑  ג'ים הולנדר באתר EPA (באנגלית), באתר EPA
↑  Oct. 7 1996 - TIME magazine, TIME magazine
↑  ג'ים הולנדר, בלוג עם צילומיו של ג'ים (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391824905171  BNE: XX1618969  ISNI: 0000 0000 4094 2060  LCCN: n2005002590  SUDOC: 082770166  VIAF: 38777677   WorldCat (עם VIAF): 38777677
טארו צרפתי

טארו או טארוט הצרפתי הוא משחק קלפים ל־3–5 שחקנים ומבוסס על משחק קלפים סטנדרטי בתוספת קלפי טארוט.
היסטוריה

משחקי קלפים הופיעו באירופה בסוף המאה הארבע עשרה באיטליה או קטלוניה.
קלפי הטארוט העתיקים ביותר המוכרים היום נוצרו עבור משפחת ויסקונטי ממילאנו במחצית הראשונה של המאה החמש עשרה. המילה הצרפתית tarot (טארו) מגיע כנראה מן האיטלקית tarocco (ברבים tarocchi).
בתחילת המאה השש עשרה משחק הטארו הצרפתי מגיע לצרפת. המשחק מוזכר ב־1534 על ידי רבלה בגרגנטואה ופנטגרואל והמשחק נמצא באופנה עד 1650, באותה תקופה המשחק היה משחק לשלושה משתתפים. לאחר מכן נראה שהמשחק איבד מהפופולריות שלו והוא חוזר לאופנה במהלך המאה השמונה עשרה. הקלפים שונים במקצת ונקראים הטארו של מרסיי. תפוצת הקלפים והמשחק עצמו התרחבו לקראת שנת 1950 ובשנת 1973 הוקמה הפדרציה הצרפתית לטארו (Fédération Française de Tarot). הפדרציה עיגנה את החוקים המודרניים של המשחק ובמשחקים שהיא מארגנת משחקת כמעט ורק בקלפים עם הסימונים הצרפתיים. קלפי המשחק הם גרסה מודרנית מהמאה ה־19 של "קלפי הטארו של מרסיי".
קלפי המשחק

חפיסת קלפי טארו מכילה 78 קלפים:
חמישים ושישה קלפים מחולקים לארבע עשרה קלפים בכל אחת מארבע הסדרות: תלתן ♣, יהלום ♦, לב ♥, עלה ♠. בכל אחת מהסדרות מתווסף אביר בין המלכה לנסיך.
עשרים ואחד קלפים ממוספרים (atout - אטו): אלו קלפים שיש להם עדיפות על הקלפים הרגילים. המספר מציין את הכוח של כל קלף, מהחזק ביותר (21) ועד החלש ביותר (1, נקרא "קטן").
ה"סליחה", קלף מסומן בכוכב המייצג נגן מנדולינה.
במשחק הטארו, המספרים הקיצוניים, 21 ו-1, וקלף ה"סליחה", הם שלושת הקצוות, נקראים גם "oudlers". סביב שלושת הקלפים האלה מבוססת כל האסטרטגיה של משחק הטארו.
78 קלפים אלו מגיעים יחד לסך של 91 נקודות לפי החשבון הזה:
הספירה מתבצעת בזוגות. קלף אחד רגיל והשני צריך להיות "קצה", קלף מלוכה (מלך, מלכה, אביר, נסיך) או קלף רגיל.
כל זוג קלפים, קצה וקלף רגיל שווים 5 נקודות.
כל זוג קלפים, קלף מלוכה (לפי סדר יורד מלך, מלכה, אביר ונסיך) וקלף רגיל שווים 5, 4, 3, 2 נקודות, בהתאמה.
כל זוג קלפים רגיל שווה נקודה אחת.
במקרה בו נשאר קלף בודד בסוף הספירה, הוא הולך למי שהכריז על מנת להשלים זוג.
קלפי המשחק > מבנה

מבנה הקלפים ארוך יותר ממשחק קלפים רגיל המשמש בברידג' או פוקר, למשל. למעשה, כמות הקלפים שכל שחקן מחזיק בידו גדול (24 במשחק לשלושה שחקנים, 18 לארבעה שקנים ו־15 לחמישה שחקנים) מכדי ששחקן רגיל יצליח להחזיק בידיו קלפים בפורמט הרגיל.
המידה הקלאסית של קלפי הטארוט הוא 60X112 מ"מ.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים

משחק הטארו הומצא עבור ארבעה שחקנים. עם זאת, ישנן גרסאות לשלושה או חמישה שחקנים.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > החלוקה

לאחר שמוגדר מי המחלק, הוא מחלק את הקלפים שלושה שלושה כאשר הוא מתחיל בשחקן שלימינו נגד כיוון השעון כך שהוא מחלק לעצמו אחרון. במהלך החלוקה הוא מפריש 6 קלפים לקופה (שמכונה chien - כלב) באופן שבו הוא רוצה. עם זאת, המחלק לא יכול:
לשים מספר קלפים בקופה בפעם אחת (בגרסה המעודכנת לא ניתן לשים מעל שלושה קלפים בפעם אחת).
לשים את אחת משלושת הקלפים הראשונים או האחרונים בערימה.
במשחק עם שלושה משתתפים מחלקים את הקלפים, ארבעה, ארבעה (סה"כ עשרים וארבע לכל שחקן) ובקופה שישה קלפים גם כן.
במשחק עם חמישה משתתפים, לכל שחקן חמישה עשר קלפים ובקופה שלושה קלפים.
בסיום החלוקה, אם לשחקן יש רק קלף ממוספר אחד (atout) והוא המספר 1 ("קטן"), הוא חושף את קלפיו והחלוקה מבוטלת. היד הזו נקראת "קטן יבש" (le Petit est sec).
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > מכירה פומבית

המכירה הפומבית הוא השלב בו יוחלט מי מהשחקנים ישחק נגד כל האחרים. המכירה מתנהלת לאחר סיום החלוקה. כל שחקן מכריז בתורו (מהראשון בחלוקה ונגד כיוון השעון עד המחלק שמכריז אחרון) ומעריך האם הוא יכול לנצח או לא. שחקן שחושב שהוא יכול לנצח יכול לבחור אחת מ־4 חוזים אפשריים:
Petite - קטנה
garde - שומר, הכרזה זו תעניק ניקוד כפול
garde sans le chien - שומר בלי הקופה, הכרזה זו תעניק פי ארבעה נקודות
garde contre le chien - שומר נגד הקופה, הכרזה זו תעניק פי שישה נקודות
כל שחקן בתורו מכריז pass (שום חוזה) או חוזה כלשהו מתוך הארבעה, כאשר אם כבר הוכרז משהו השחקנים הבאים יכולים רק להכריז על חוזה גבוה יותר. כל שחקן יכול להכריז רק פעם אחת. לאחר שכולם הכריזו, אם החוזה הוא Petite או garde, המכריז לוקח את ששת הקלפים שבקופה ומציג אותם לכולם. במקום ששת הקלפים האלה הוא מוריד שישה קלפים מהקלפים שאצלו בלי להציגם לאחרים. בקלפים שהוא מוריד, לא ניתן להוריד את אחד הקצוות או מלכים (אין בעיה להוריד קלפי מלוכה אחרים). אסור גם להוריד "אטו" אלא אם אין ברירה אחרת, במקרה כזה יש להציג את ה"אטו" שהוא מוריד. הקלפים שהוא הוריד יהיו הנקודות הראשונות שהוא צובר.
במקרה של חוזה garde sans le chien, המכריז לא מציג את הקופה והוא לא יכול להחליף את הקופה בקלפים אחרים. הקופה הופכת להיות הנקודות הראשונות שהוא צובר. במקרה של חוזה garde contre le chien, הקופה הועברת להגנה (שלושת השחקנים האחרים) ואלו יהיו הנקודות הראשונות של ההגנה.
לחלופין, ניתן להכריז על סלאם (זכייה בכל הקלפים); הכרזה זו תעניק בונוס של 400 נקודות למכריז או 200 נקודות להגנה, אם המכריז כשל בביצוע ההכרזה.
אם שום שחקן לא הכריז, החלוקה בטלה ומחלקים את הקלפים מחדש.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > מכירה פומבית > גרסאות נוספות

שחקן יכול שלא להכריז ולהמתין לסיבוב הכרזה שני. כלל זה בא למנוע ויתור על חלוקות קלפים ומניעה של חלוקות רבות. כלל זה אינו משוחק בתחרויות רשמיות. גרסה זו אינה מקובלת בטורניר משחקים.
באזורים מסוימים בצרפת בין ההכרזות petite ו־garde יש הכרזה pousse. במקרה כזה מספר הנקודות יוכפל ב־1, 2, 4, 8, 16 בהתאם להכרזה.
כאשר שחקן מכריז ויש שחקן אחר שמכריז מעליו, לאותו שחקן יש אפשרות להכריז מעל המכריז השני.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > החוזים

מספר הנקודות שהמכריז צריך להגיע עליו תלוי בכמות ה"קצוות" המכריז זוכה בהם במהלך המשחק:
ללא "קצוות", המכריז צריך להגיע לפחות ל־56 נקודות
עם "קצה" אחד, המכריז צריך להגיע לפחות ל־51 נקודות
עם 2 "קצוות", המכריז צריך להגיע לפחות ל־41 נקודות
עם 3 "קצוות", המכריז צריך להגיע לפחות ל־36 נקודות
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > הודעות

בנוסף למכירה הפומבית יש עוד כמה הכרזות שמבוצעות במהלך המשחק (בדרך כלל בתור הראשון של השחקן שרוצה להכריז). הכרזות אלו יזכו את המכריז או ההגנה בנקודות נוספות.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > הודעות > La poignée - היד

poignée הוא מצב בו המכריז מחזיק בידיו כמות גדולה של "אטו" (קלף ה"סליחה" נחשב לאטו לצורך הכרזה זו). שחקן רשאי להכריז הכרזה זו ובמקרה שהוא מכריז, הוא צריך להציג את כמות האטו לפי ההכרזה. הודעה זו מזכה את המכריז בנקודות נוספות. יש שלושה סוגים של poignée:
היד הפשוטה: צריך להציג 10 אטו (13 במשחק של שלושה שחקנים, 8 במשחק של חמישה שחקנים) הבונוס הוא 20 נקודות.
היד הכפולה: צריך להציג 13 אטו (15 במשחק של שלושה שחקנים, 10 במשחק של חמישה שחקנים) הבונוס הוא 30 נקודות.
היד המשולשת: צריך להציג 15 אטו (18 במשחק של שלושה שחקנים, 13 במשחק של חמישה שחקנים) הבונוס הוא 40 נקודות.
הבונוסים האלה קבועים, ללא תלות בחוזה שהוכרז. הבונוס הזה מגיע לזוכה ביד שתשוחק. כך למשל אם המכריז מפסיד, הבונוס הולך לאחרים. יש גרסאות בהם הבונוס הולך תמיד למכריז וכאשר המכריז מפסיד הוא מקבל את הבונוס בערך שלילי. את היד יש להציג לפני התור הראשון של המכריז. יש להציג אטו לפי הכמות שהוכרזה. הצגת קלף ה"סליחה" מציין שלשחקן אין "אטו" נוספים. אין חובה להציג את הקצוות, המכריז רשאי להציג את ה"אטו" שהוא רוצה לפי הכמות הנדרשת.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > הודעות > ה"קטן" בקצה

אם הקטן מונח רק בהנחה האחרונה אומרים שהוא בקצה. הזוכה בהנחה האחרונה, שכוללת את ה"קטן" מקבל בונוס של 10 נקודות, שמוכפלת בערך של החוזה.
מהלך המשחק לארבעה משתתפים > הודעות > וריאציה: המחסור

כאשר לשחקן אין "אטו" בידו, הוא יכול להכריז "מחסור באטו" לפני להוא מניח את הקלף הראשון. באותו אופן, כאשר שחקן אין דמויות (קלפי מלוכה) בידו, הוא יכול להכריז על "מחסור של דמויות". ההודעה נעשית על פי הקלפים ביד ולא לוקחים בחשבון את קיומם או מחסורם בקופה.
הכרזות מחסור אלו מעניקות בונוס המשתנה ממקום למקום. הכרזה זו אינה חלק מכללי המשחק לפי הפדרציה הצרפתית לטארו ולא מוכרזות במסגרת תחרויות רשמיות המאורגנות על ידיה.