Mellon Collie and the Infinite Sadness
השקה וקבלה

Mellon Collie and the Infinite Sadness הושק ב-24 באוקטובר 1995. בשבוע העוקב, שובץ Mellon Collie במקום הראשון במדרג "בילבורד 200" = הישג בלתי רגיל לאלבום כפול במחיר של מעל 20 דולרים. לפי "ההתאחדות האמריקאית של יצרני התקליטים" (RIAA), האלבום נמכר ב-9.8 מיליון עותקים בארצות הברית. כריסטופר ג'ון פארלי, כתב בשבועון "טיים" האמריקני, אמר שהאלבום הוא "עבודתה האמביציוזית והשלמה ביותר של הלהקה עד כה". פארלי כתב: "שורת על המאזין הרגשה, שהיו אלה תחושות בטן שהנחו את הלהקה בתהליך היצירה; חוג המוטיבים באלבום (על 28 שיריו) לא מותיר מקום לניחושים". Mellon Collie and the Infinite Sadness נבחר על ידי טיים לאלבום השנה של 1995 ומגזין התרבות של טיים, Entertainment Weekly, נתן לאלבום ציון A. המבקר דייוויד בראון שיבח את האמביציה של הלהקה וכתב "Mellon Collie and the Infinite Sadness הוא יותר מאשר עבודתו של המעונה, הבררן האובססיבי לפופ. קורגן מציג את עצמו כאחד מהמאמינים האמיתיים האחרונים: אדם שעבורו הטחת כמות כה גדולה של מוזיקה - תוצאתה היא אמנות שתישאר לדורות. לא נראה שמטרידות אותו קושיות רוק כמו התמסחרות, וטוב שכך – הוא מכוון למשהו גדול ומלא יותר". רולינג סטון נתנו לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה בסך הכל. המבקר ג'ים דרוגטיס הילל את האלבום כשכתב שהיה "אחד מהאפוסים יקרי המציאות של הרוק". דרוגטיס העיר, שהחיסרון העיקרי של האלבום היו המילים שכתב קורגן ותיאר אותו כאדם "המתפלש בייסוריו, הרוטן שאיש ודבר לא תואם את ציפיותיו". בעוד שטען שמבחינת ההישג המוזיקלי Mellon Collie and the Infinite Sadness עשוי להיות שווה כוחות לאלבום The Wall, אמר דרוגטיס שמבחינת מילות השירים, Mellon Collie פחוּת בהשוואה לשני. בן אדמונדס, מבקר של מגזין המוזיקה הפופולרי Mojo, שיבח גם הוא את המוזיקה, בעוד שהביע אי-שביעות רצון מהמילים. אדמונדס כתב כי "המילים של קורגן בנות השוואה לגנזך בו הוא אוצר את הפנים הכי גרועים של כל חוויותיו האישיות. ניכרים בכתיבתו כישרון רוק כבד טבעי למשחקי מילים והשקפת רוק מתקדם, בשילוב מנוון. אך ישנה חריגה קטנה מתדמיתו כאיש מכירות של זעם, כזאת המותירה מקום לביאור והסבר".
חמישה סינגלים ליוו את האלבום. קורגן רצה תחילה שהשיר "Jellybelly" יהיה הסינגל הראשון, אך בסוף הוחלט אחרת. הוא הסביר לירחון המוזיקה הקנדי Chart ש-Bullet with Butterfly Wings נבחר על פניו כי " Bullet הוא אחד מהשירים האלה, אתם יודעים, קליט וחייבים למכור קצת דיסקים". "Bullet with Butterfly Wings" היה השיר הראשון של הסמאשינג פאמפקינס שדורג ב-40 הגדולים במצעד "100 הלהיטים של בילבורד", שם מוקם במקום ה-22. "1979", הסינגל השני לאלבום, דורג במקום 12, ובכך קבע את שיא הלהקה במצעדים האמריקאיים. הסינגל "Zero" יצא כחלק ממיני-אלבום, לצד שישה בי-סיידס. לכל שלושת הסינגלים הללו הוענק אלבום זהב מטעם Tonight, Tonight" .RIAA" ו-"Thirty-Three", הסינגלים הרביעי והחמישי של האלבום, הגיעו למקומות 36 ו-39, בהתאמה, במצעדי בילבורד. אף על פי שהשיר "Muzzle" לא יצא רשמית כסינגל, הוא הגיע למקום השמיני במצעד "להיטי רוק מודרניים" ולמקום העשירי במצעד "להיטי רוק פופולרי" של בילבורד.
Mellon Collie and the Infinite Sadness הקנה לסמאשינג פאמפקינס מועמדויות בשבע קטגוריות בפרסי הגראמי לשנת 1997, כשעלה עליהם במספר המועמדויות רק הרכב אחד באותה השנה. המועמדויות היו בקטגוריות "אלבום השנה", "שיר השנה" ("1979"), "ביצוע הרוק האלטרנטיבי הטוב ביותר", "הופעת הרוק הטובה ביותר לצמד או קבוצה בליווי קולות" ("1979"), "הופעת הרוק הכבד הטובה ביותר בליווי קולות" ("Bullet with Butterfly Wings"), "הופעת הפופ האינסטרומנטלית הטובה ביותר" ("Mellon Collie and the Infinite Sadness") ו"קליפ הווידאו הטוב ביותר, גרסה מקוצרת" ("Tonight, Tonight"). הלהקה זכתה בפרס בקטגוריה אחת: "הופעת הרוק הכבד הטובה ביותר" עבור "Bullet with Butterfly Wings" - פרס גראמי ראשון ללהקה. Mellon Collie and the Infinite Sadness דורג גם במקום 14 במשאל מבקרי הג'אז והפופ של Village Voice ב-1995. ב-2003, דורג האלבום במקום 487 ברשימת "500 האלבומים הטובים של כל הזמנים" של המגזין רולינג סטון.