stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זה האבק היה פעם איש
ניתוח

בניגוד לשירים הקודמים של ויטמן על לינקולן, המתארים אותו כמנהיג, כידיד או כ"נשמה חכמה ומתוקה", כאן הוא מתואר כאבק, כפשוטו. מבקרת הספרות הלן ונדלר (Vandler) מחשיבה זאת כאפיטף של לינקולן. ויטמן "מנכס לעצמו את האבק". היא טוענת שהאפיטף אינו מאוזן. מחצית ממשמעות השיר מצויה ב"אבק הזה", ושלושים המילים הבאות מהוות את החצי השני. היא מציינת שאבק הוא קל, בעוד לינקולן עצמו מחזיק ב"משקל היסטורי מורכב". בשורה השנייה מציינת ונדלר את ההבדל בין 'עדין' (gentle), שהיא מחשיבה כמילה "אישית", לבין המתאר הסופי, ה"רשמי", של 'החלטי' או 'נחוש' (resolute). מפתיע אותה שלינקולן לא מתואר בפועל פעיל, אלא כ"ראשון בין שווים", primus inter pares, היד המנחה הזהירה של האומה.
ויטמן כותב בשורה השלישית: "הפשע המרושע ביותר בהיסטוריה הידוע בכל ארץ או עידן". הביטוי "הפשע הכי מרושע" הגיע ככל הנראה מתיאורי הקרב של הרמן מלוויל. מלוויל נחשב כמי שהתכוון לעבדות, אך חוקר ויטמן אד פולסום כתב בשנת 2019 כי "הפשע המרושע ביותר" שתיאר ויטמן אינו עבדות, אלא רצח לינקולן או התנתקות קונפדרציית המדינות של אמריקה. הפירוש האחרון היה מועדף על ידי חוקרי ויטמן. לאחר שטען בעד הפרשנות לפיה הכוונה היא לפרישת הקונפדרציה, כתב אדוארד הפשטטלר (Huffstetler) באנציקלופדיה של וולט ויטמן ש"זה האבק" מבטא את "הטון המר" של ויטמן כלפי הדרום הפורש. ב-Lincoln and The Poets כתב ויליאם וילסון בטס (Betts) שההתנקשות בלינקולן היא שאליה כיוון ויטמן בדברו על "הפשע המרושע ביותר". לעומתו, ונדלר כתבה שוויטמן כתב "הפשע המרושע ביותר" בהייחסו לעבדות. רוי מוריס, היסטוריון מתקופת מלחמת האזרחים, מחשיב את הפשע כ"מלחמת אזרחים קורעת לב שמילאה את בתי החולים של הבירה בגופות ההרוסות של חיילים צעירים ויפים".
ב-Secular Lyric, הפרופסור האנגלי ג'ון מייקל משווה בין השיר ל-Book of Common Prayer, באומרו שהשיר מדגיש את "חומריות הגוף" ומעביר צער באמצעות "אנדרסטייטמנט", לשון המעטה, בכך שהוא לא משתמש בשיטות רטוריות סטנדרטיות להעברת תחושה. בעיני מייקל, ההתייחסות לשימור האיחוד על ידי לינקולן הופכת את ההתנקשות שלו למשמעותית יותר. מייקל מדגיש את הפשטות של תיאור לינקולן כאבק, ומציין שוויטמן אינו מסתמך על מטפורות או אמצעים פיוטיים אחרים כדי להעביר את מותו של לינקולן, בניגוד לשיר "הו רב חובל" שמנצל את מטפורת ספינת המדינה והופך את לינקולן לדמות מעין-דתית. במקום זאת, ויטמן מאלץ את הקורא להתמודד עם המציאות הקשה של המוות, שכן לינקולן הצטמצם לעפר.
חוקר הספרות דיק נאברס (Nabers) מציין כי ויטמן אינו מזכיר את שחרור העבדים באפיטף ומקפיד שלא לייחס את הצלת האיחוד ללינקולן עצמו. במקום זאת הוא אומר שהיא נשמרה "תחת ידו של [לינקולן]". נאברס משווה בין השיר לשירו של מלוויל "The House-Top" וכן הרומן Clotel של ויליאם וולס בראון. השורה האחרונה של השיר הופכת את הביטוי השגור "ארצות הברית ניצלה" ל"הצילו את איחוד המדינות הללו". ונדלר מסיקה לפי התחביר שהאיחוד הוא שיאו של השיר. ונדלר קובעת שלשיר יש "תמציתיות ושתקנות רומאית". כך הופך ה"אבק [...] שווה במשקלו להצלת האיחוד". כך מעצימה ונדלר בניתוחה את חשיבותו של לינקולן: הוא הקריב עצמו, והפך לאבק, וכך הציל את האיחוד.
בביקורת ובתרבות

בשנת 1943, מבקר הספרות הנרי זיידל קנבי (Canby) כתב ששיריו של ויטמן על לינקולן נודעו כ"שירי לינקולן בה"א הידיעה" וציין את "הקווים העדינים" של "זה האבק". ויליאם א. בארטון כתב ב-1965 שללא ההצלחה של "הו רב חובל" ו"זה האבק", יתר שירי מלחמת האזרחים של ויטמן היו מושכים מעט תשומת לב ומוסיפים מעט למוניטין של ויטמן.  הפילוסופית מרתה נוסבאום מחשיבה את האפיטף כ"אחת האמירות הפשוטות והרהוטות ביותר של ויטמן". בשנת 1965, רמזי קלארק, התובע הכללי של ארצות הברית, הקריא חלק מהשיר בפני ועדת המשנה של ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית במהלך דיון על ענישה על רצח הנשיא לאחר רצח קנדי.
לקריאה נוספת

Barton, William E. (1965) [1928]. Abraham Lincoln and Walt Whitman. Kennikat Press. OCLC 428681.
Betts, William Wilson (1965). Lincoln and the Poets (באנגלית). University of Pittsburgh Press. OCLC 890544.
Bradley, Sculley; Blodgett, Harold W.; Golden, Arthur; White, William (2008). "Preface". Leaves of Grass: A Textual Variorum of the Printed Poems, 1855–1856 (באנגלית). NYU Press. pp. ix–xii. ISBN 978-0-8147-9442-5.
Clark, Ramsey (1965). "Statements of Hon. Ramsey Clark". Providing Penalties for the Assassination of the President [or the Vice President]: Hearings Before Subcommittee No. 4, Eighty-ninth Congress, First Session, on H.R. 6097. May 26 and 27, 1965 (באנגלית). U.S. Government Printing Office. p. 57.
Coyle, William (1962). The Poet and the President: Whitman's Lincoln Poems (באנגלית). Odyssey Press. OCLC 2591078.
Eiselein, Gregory (1998). "Lincoln's Death".  In LeMaster, J. R.; Kummings, Donald D. (eds.). Walt Whitman: An Encyclopedia (באנגלית). Routledge. pp. 395–396. ISBN 978-0-8153-1876-7.
Epstein, Daniel Mark (2004). Lincoln and Whitman: Parallel Lives in Civil War Washington (1st ed.). Ballantine Books. ISBN 978-0-345-45799-8. OCLC 52980509.
Folsom, Ed (2019). "'The Foulest Crime': Whitman, Melville, and the Cultural Life of a Phrase".  In Sten, Christopher; Hoffman, Tyler (eds.). 'This Mighty Convulsion': Whitman and Melville Write the Civil War. University of Iowa Press. pp. 23–32. ISBN 978-1-60938-664-1.
Huffstetler, Edward W. (1998). "The American South".  In LeMaster, J. R.; Kummings, Donald D. (eds.). Walt Whitman: An Encyclopedia (באנגלית). Routledge. pp. 671–672. ISBN 978-0-8153-1876-7.
Loving, Jerome (1999). Walt Whitman: The Song of Himself. University of California Press. ISBN 0-520-21427-7. OCLC 39313629.
Michael, John (2018). Secular Lyric: The Modernization of The Poem in Poe, Whitman, and Dickinson. Fordham University Press. ISBN 978-0-8232-7974-6. OCLC 1029634170.
Nabers, Deak (2006). Victory of Law: The Fourteenth Amendment, The Civil War, and American literature, 1852-1867. Johns Hopkins University Press. ISBN 978-0-8018-8931-8. OCLC 213306078.
Nussbaum, Martha C. (2011). "Democratic Desire: Walt Whitman".  In Seery, John Evan (ed.). A Political Companion to Walt Whitman. University Press of Kentucky. pp. 96–130. ISBN 978-0-8131-2655-5. OCLC 707092896.
הערות שוליים

↑  וולט ויטמן, תרגום: שמעון הלקין, עלי עשב, ישראל: הוצאת הקיבוץ המאוחד וספריית פועלים, 1993
1 2 3  Eiselein, Gregory (1998).  LeMaster, J. R. (ed.). 'Lincoln, Abraham (1809–1865)' (Criticism). Garland Publishing. נבדק ב-12 באוקטובר 2020. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  Loving 1999, p. 288.
↑  "Abraham Lincoln". The White House (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-19 ביולי 2021. נבדק ב-2021-07-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Epstein 2004, p. 11.
↑  "This Dust Was Once the Man". אורכב מ-המקור ב-2012-06-27. נבדק ב-2012-01-25.
↑  Folsom 2019, p. 27.
↑  Eiselein 1998, p. 395.
↑  Coyle 1962, p. 22.
1 2 3  Vendler, Helen (Winter 2000). "Poetry and the Mediation of Value: Whitman on Lincoln". Michigan Quarterly Review. XXXIX (1). ISSN 1558-7266. ארכיון מ-18 בנובמבר 2021. נבדק ב-13 באוקטובר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Folsom 2019, pp. 26–27.
↑  Folsom, Ed (2014-05-15). ""That towering bulge of pure white": Whitman, Melville, the Capitol Dome, and Black America". Leviathan (באנגלית). 16 (1): 117. doi:10.1353/lvn.2014.0016. ISSN 1750-1849. ארכיון מ-1 ביוני 2018. נבדק ב-14 באוקטובר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Huffstetler 1998, p. 672.
↑  Betts 1965, p. 154.
↑  "Roy Morris, Jr". Purdue University Press. ארכיון מ-30 בספטמבר 2021. נבדק ב-2021-09-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Folsom 2019, p. 28.
↑  Michael 2018, pp. 101–102.
↑  Nabers 2006, pp. 173–174.
↑  Coyle 1962, pp. 201–202.
↑  Barton 1965, p. 172.
↑  Nussbaum 2011, pp. 97–98.
↑  Clark 1965, p. 87.
ארצ'יבלד וייוול

| --- | --- |

ארצ'יבלד ויוול
 לידה:  5 במאי 1883 קולצ'סטר, אסקס בריטניה בריטניה
 פטירה:  24 במאי 1950 (בגיל 67) לונדון בריטניה בריטניה
 מקום קבורה:  Beaulieu Abbey 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  וינצ'סטר קולג'  הצבא הבריטי  סאמר פילדס סקול  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  המכללה לפיקוד ולמטה של צבא פקיסטן 
 בן או בת זוג:  יוג'יני מארי קווירק (22 באפריל 1915–?) 
 צאצאים:  ארצ'יבאלד וייוול, רוזן וייוול השני, ליידי פליסיטי אן וייוול, ליידי יוג'יני פאמלה וייוול, ליידי ג'ואן פטרישה קווירק וייוול 
 השתייכות:  הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1903–1943 (כ־40 שנה)
 דרגה:   פילדמרשל
 תפקידים בשירות
 פיקוד המזרח התיכון פיקוד הכוחות האמריקנים-בריטים-הולנדים-אוסטרלים במזרח הרחוק
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים השנייה  מלחמת העולם הראשונה קרב איפר השני  המערכה על סיני וארץ ישראל  המרד הערבי הגדול  מלחמת העולם השנייה המערכה בצפון אפריקה  המערכה בבלקן  המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט
 עיטורים
   מסדר האמבט   מסדר כוכב הודו  מסדר האימפריה הבריטית  מסדר מיכאל וג'ורג' הקדוש  הצלב הצבאי  לגיון ההצטיינות
 
פילדמרשל ארצ'יבלד ויוול, רוזן ויוול הראשון (באנגלית: Archibald Wavell; ‏5 במאי 1883 - 24 במאי 1950) היה מרשל ומפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה, מפרוץ המלחמה בספטמבר 1939 עד יולי 1941. תחת פיקודו הביסו הכוחות הבריטיים את הכוחות האיטלקיים במערכה במזרח אפריקה ובצפון אפריקה, אך הובסו לאחר מכן בידי הכוחות הגרמניים. בהמשך המלחמה, מסוף 1941 עד תחילת 1942, פיקד על הכוחות הבריטיים בבורמה, שנכבשה בידי היפנים, ובהמשך מונה כמפקד הבריטי העליון בדרום מזרח אסיה, כשאז נכבשו מאלאיה וסינגפור, אף הם בידי היפנים.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מסעי המלחמה בארץ-ישראל, הוצאת מערכות, 1951, בתרגום עמיהוד ארבל
החייל הטוב, הוצאת מערכות, 1952, בתרגום אפרים ברוידא
הערות שוליים

↑  מפקד בריטי חדש לא"י, הארץ, 29 ביולי 1937
↑  הגנרל וייול בארץ, דבר, 26 באוגוסט 1937
↑  גנרל דיל יוצא היום, דבר, 12 בספטמבר 1937
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269779205171  PLWABN: 9810688675305606  BIBSYS: 14011772  BnF: cb123671841 (data)  CiNii: DA09975917  GND: 119336707  ICCU: CUBV041485  ISNI: 0000 0001 0854 7981  LCCN: n50023753  NARA: 10581631  NKC: jn20010602234  NTA: 074858912  SNAC: w6cr69b9  SUDOC: 032690541  Trove: 1282272  VcBA: 495/314588  VIAF: 5009447   WorldCat (עם VIAF): 5009447
בלננסש

בלננסש (בפורטוגזית: Clube de Futebol Os Belenenses) היא קבוצת כדורגל פורטוגלית שמשכנה ברובע בלן של העיר ליסבון.
היסטוריה

בלננסש, במשותף עם בואבישטה, היא הקבוצה היחידה מלבד שלוש הקבוצות הגדולות בפורטוגל (בנפיקה ליסבון, פורטו וספורטינג ליסבון) שזכתה באליפות והייתה הראשונה לעשות זאת כאשר זכתה באליפות ליגת העל הפורטוגזית בעונת 1945/1946.
בנוסף זכתה בלננסש בשלושה גביעי פורטוגל בעונות 1941/1942, 1959/1960 ו-1988/1989.
בעונת 1961/1962 שיחקה בלננסש בגביע אופ"א (גביע ערי הירידים) ובכך הפכה לקבוצה הפורטוגזית הראשונה שמשחקת במפעל. הופעתה בעונה זו הסתכמה בהדחה בסיבוב הראשון על ידי היברניאן הסקוטית. במסגרת גביע אופ"א שיחקה בלננסש נגד קבוצת הפאר הספרדית ברצלונה 7 משחקים. באחרון שבהם ניצחה בלננסש 0–1 באצטדיונה הביתי.
ב-1 ביולי 1999, המועדון הקימה את בלננסש סאד (Sociedade Anónima Desportiva - חברת ספורט מוגבלת ציבורית). בשנת 2012, 51% מהמניות של המועדון נמכרו לאיש עסקים פרטי, עקב משבר כלכלי שפקד את הקבוצה. אחד התנאים בעסקה היה, כי בלננסש תוכל לשמור על זכות ווטו לרכוש את המניות בחזרה בעתיד. בשנת 2017, פסק בית המשפט כי לסעיף זה אין משמעות, דבר אשר יצר מתח רב בין שני הצדדים.
ב-30 ביוני 2018 המועדונים התנתקו אחד מהשני, בלננסש סאד תפסה את מקומה של בלננסש בליגת העל הפורטוגזית, והאחרונה הורדה לליגה השנייה של מחוז ליסבון.
תארים

הליגה הפורטוגלית : 1
אלופה: 1945/46
הגביע הפורטוגזי: 3
מחזיקת הגביע: 1941/42, 1959/60, 1988/89
אליפות פורטוגל לשעבר (בין 1921–1922 ו- 1937–1938): 3
זוכה: 1926/27, 1928/29, 1932/33
כריס קולפר

| --- | --- |

אנגליה אוגוסט 2013
 לידה:  27 במאי 1990 (בן 34) קלוביס, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  שחקן, זמר, סופר, תסריטאי, מפיק
 מקום לימודים:  תיכון קלוביס איסט 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה - סדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה (2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר פול "כריס" קולפר (באנגלית: Christopher Paul "Chris" Colfer; נולד ב-27 במאי 1990) הוא שחקן, זמר וסופר אמריקאי, מוכר בעיקר בזכות תפקידו בתור קורט האמל בסדרה המוזיקלית "Glee"; עבורו זכה בפרס גלובוס הזהב לשנת 2010 והיה מועמד לשני פרסי אמי.
באפריל 2011 קולפר נכנס לרשימת מאה האנשים המשפיעים ביותר של מגזין טיים.
ביוגרפיה

קולפר נולד בקלוביס, קליפורניה ולמד ב"תיכון מזרח קלוביס". בשעות הפנאי נהג קולפר לכתוב ולביים מחזות. כשקולפר היה בתיכון המורים מנעו ממנו את האפשרות לשיר את השיר "Defying Gravity" מהמחזמר "מרשעת" כיוון שהשיר מבוצע בדרך כלל בידי נשים. חוויה זו הפכה אחר כך לעלילת משנה לדמות קורט האמל אותו הוא משחק בסדרה "Glee".
קולפר הוא הומוסקסואל ופועל למען זכויות להט"ב. בריאיון ל-"Access Hollywood" סיפר שהוריו קיבלו אותו, אך לעיתים קרובות היה קורבן להתעללויות בבית הספר, אשר בעקבותן נאלץ לעבור לחינוך ביתי בכיתות ז' ו-ח'. כשלמד בתיכון, היה חבר במועדונים רבים, בהם מועדון הדיבייט, מועדון הדרמה ומועדון הספרות.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 2009 הגיע קולפר לאודישנים של הסדרה "Glee" להיבחן לתפקיד ארטי אברמס, גיטריסט הלהקה הנכה, מבלי שהיה לו ניסיון קודם. הוא לא קיבל את התפקיד, אולם תסריטאי התוכנית ריאן מרפי שהתלהב מיכולותיו, עיצב לקולפר דמות מיוחדת עבורו - חבר המקהלה ההומוסקסואל קורט האמל. את הדמות ביסס התסריטאי, הומוסקסואל בעצמו, על חוויותיו האישיות בתור תלמיד תיכון.
עם הפרסום הרב והביקורות הטובות שקבלה התוכנית, האמל הפך לאחת הדמויות המרכזיות והאהודות ביותר בסדרה. קולפר רשם לזכותו הישג מרשים בשנת 2010 כשזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה על תפקידו בסדרה. קולפר זכה פעמיים בפרס People's Choice Awards לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה, בשנים 2012 ו-2013. בנוסף, הוא זכה בפרס גילדת שחקני המסך ב-2010.
קולפר יצא יחד עם שחקני הסדרה "Glee" לשני סיבובי הופעות "Glee Live" בצפון אמריקה ובממלכה המאוחדת, במהלכם ביצעו שירים בולטים מן התוכנית. הוא דיבב את הדמות של קורט האמל בפרק מיוחד על "Glee" ב"מופע של קליבלנד", וכן השתתף בסדרת הריאליטי "Glee Project". במאי 2014 הצטלם לתפקיד אורח בסדרה הקומית "שוות בקליבלנד" כבנה של הדמות ויקטוריה צ'ייס.
קריירה > משחק וכתיבה

בגיל צעיר הצטרף קולפר אל התיאטרון הקהילתי בעירו, והשתתף במחזות "סיפור הפרברים", "A Christmas Story" ו"צלילי המוסיקה", שבו גם גילם דמות בשם קורט.
כשלמד בתיכון, כתב, ביים וכיכב קולפר בגרסה משלו למחזה "סוויני טוד", שבה כל התפקידים היו מהמין ההפוך, וקרא לה "שירלי טוד".
קולפר כתב, הפיק וכיכב בסרט "מוכה ברק", אשר יצא לאקרנים בקיץ 2012 והוציא לאחר מכן ספר בשם "Struck by Lightning: The Carson Phillips Journal" אשר מבוסס על הסרט.
ב-2012 פרסם קולפר ספר ילדים בשם "ארץ האגדות: קסם המשאלה", שיצא לאור בעברית על ידי הוצאת אריה ניר. בהמשך כתב קולפר עוד חמישה ספרים בסדרת "ארץ האגדות", המגוללת את סיפורם של אח ואחות תאומים אשר מגיעים אל ארץ בדיונית שבה הם נפגשים עם סיפורי האגדות המוכרים. הספר הראשון הגיע עד מהרה למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. קולפר מעיד כי התחיל לעבוד על הספר מגיל שש. ביוני 2017 הוכרז כי חברת ההפקה פוקס המאה ה-20 מפתחת עיבוד קולנועי לספר הראשון שקולפר יביים ויכתוב את תסריטו.
ב-2012 השתתף קולפר במחזה "8" ובו גילם בחור שמעיד בדיון משפטי על זכויות להט"ב כי נאלץ לעבור טיפול המרה בצעירותו. הדמות מבוססת על סיפור אמיתי.
ב-2015 הוציא קולפר ספר בשם "The Curvy Tree" ("העץ המפותל") אשר מבוסס על אחד מסיפורי האגדות שסיפר לו אביו.
ב-2017 הוציא קולפר את הספר "Stranger than Fanfaction", סיפור על חמישה צעירים שמתמודדים עם אתגרים חברתיים ייחודיים. הספר תורגם בשנת 2018 ויצא לאור בשם "מוזר יותר מפאנפיק".
נכון לספטמבר 2021, כתב קולפר 18 ספרים, שישה מתוכם מסדרת "ארץ האגדות".
ב-2019 הוציא קולפר סדרת ספרים חדשה "A Tale of Magic"-סיפור של קסם. הסיפור מתקיים בעולם ארץ האגדות ויהווה מעין ספין אוף לסדרה "ארץ האגדות". הספר הראשון בסדרה, "סיפור של קסם", יצא לאור באנגלית באוקטובר 2019, ותורגם לעברית ב-2020. ספרה השני של הסדרה, "סיפור של כשף", יצא בעברית ב-2021 וספרה השלישי של הסדרה, "סיפור של לחש", יצא בעברית ב-2022.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | מרמדיוק | כלב דרמה #2 | דיבוב |
| 2012 | מוכה ברק | קרסון פיליפס | גם תסריטאי ומפיק בפועל |
| 2016 | פשוט נהדרת: הסרט | כריסטופר |  |
| TBA | The Potters | אשר פוטר | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009–2015 | Glee | קורט האמל | תפקיד ראשי (6 עונות); 121 פרקים |
| 2011 | המופע של קליבלנד | קורט האמל | דיבוב; פרק: "How Do You Solve a Problem Like Roberta?" |
| 2014, 2015 | שוות בקליבלנד | טוני צ'ייס | 2 פרקים |
| 2021–2022 | רידלי ג'ונס | קוזי | דיבוב; 4 פרקים |
הערות שוליים

↑  ארץ האגדות, קסם המשאלה. כריס קולפר, באתר הספריה הלאומית
| פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| סדרת טלוויזיה 1970‏-1979 | ג'יימס ברולין (1970) • אדוארד אסנר (1971) • ג'יימס ברולין (1972) • מקלין סטיבנסון (1973) • הארווי קורמן (1974) • אדוארד אסנר/טים קונוויי (1975) • אדוארד אסנר (1976) • אדוארד אסנר (1977) • נורמן פל (1978) • דני דה ויטו/ויק טייבאק (1979) |  |
| סדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה 1980‏-2021 | פאט הרינגטון ג'וניור/ויק טייבאק (1980) • ג'ון הילרמן (1981) • ליונל סטנדר (1982) • ריצ'רד קיילי (1983) • פול לה מאט (1984) • אדוארד ג'יימס אולמוס (1985) • יאן ניקלאס (1986) • רוטגר האוור (1987) • בארי בוסטוויק/ג'ון גילגוד (1988) • דין סטוקוול (1989) • צ'ארלס דרנינג (1990) • לואיס גוסט ג'וניור (1991) • מקסימיליאן של (1992) • בו ברידג'ס (1993) • אדוארד ג'יימס אולמוס (1994) • דונלד סאת'רלנד (1995) • איאן מקלן (1996) • ג'ורג' סי. סקוט (1997) • דון צ'ידל/גרגורי פק (1998) • פיטר פונדה (1999) • רוברט דאוני ג'וניור (2000) • סטנלי טוצ'י (2001) • דונלד סאת'רלנד (2002) • ג'פרי רייט (2003) • ויליאם שאטנר (2004) • פול ניומן (2005) • ג'רמי איירונס (2006) • ג'רמי פיבן (2007) • טום וילקינסון (2008) • ג'ון לית'גו (2009) • כריס קולפר (2010) • פיטר דינקלג' (2011) • אד האריס (2012) • ג'ון ווייט (2013) • מאט בומר (2014) • כריסטיאן סלייטר (2015) • יו לורי (2016) • אלכסנדר סקארסגארד (2017) • בן וישו (2018) • סטלאן סקארסגארד (2019) • ג'ון בויגה (2020) • הו יונג-סו (2021) • מת'יו מקפדיין (2023) |  |
| סדרת מוזיקלית, קומדיה או דרמה 2022-היום | טיילר ג'יימס ויליאמס (2022) |  |
| מיני סדרה או סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה 2022-היום | פול וולטר האוזר (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477268505171  PLWABN: 9811775865105606  BNE: XX5033980  BnF: cb16688868f (data)  CANTIC: a11756548  CiNii: DA19360861  GND: 1011377403  ISNI: 0000 0001 1871 8828  LCCN: no2009176888  MusicBrainz: ec198610-84d1-4064-9bba-e58188f47c63  NKC: xx0204002  NLK: KAC201717481  NTA: 356496465  RERO: 02-A023400555  SUDOC: 219944121  VIAF: 103002260   WorldCat (עם VIAF): 103002260
פדרציית הרכב הרוסית

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  Yauzskaya Street 
 תקופת הפעילות:  30 בנובמבר 1991 – הווה (33 שנים) 
 www.raf.su
 קואורדינטות:  55°44′58″N 37°38′42″E﻿ / ﻿55.749519458643°N 37.645082688263°E﻿ / 55.749519458643; 37.645082688263
 he
 
פדרציית הרכב הרוסית (ברוסית: Российская автомобильная федерация) היא התאחדות שבסיסה ברוסיה ונוסדה בשנת 1991. מטרתה העיקרית של הפדרציה היא לקדם את ענף הספורט המוטורי במדינה. פעילותהפדרציה כוללת איגוד הגופים הפועלים בתחום הספורט המוטורי ושילוב ספורטאים, מאמנים, מתנדבים וכו'.
היסטוריה

ב-11 בדצמבר 1992, כשנה לאחר התפרקות ברית המועצות, הכירה הוועידה הכללית של הפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) בפדרציית הרכב הרוסית כגוף הרשמי שמייצג את כל פעילות הענף ברוסיה.
ויקטור קירינוב מכהן כנשיא הפדרציה הרוסית מאז 2003. בשנת 2020 נבחר לתפקיד מחדש לתקופה של 4 שנים.
בעקבות שימוש נרחב בחומרים אסורים מצד ספורטאים רוסים במהלך אולימפיאדת החורף בשנת 2004 הורחקה רוסיה מהשתתפות באליפויות עולם. בית הדין לבוררות בספורט קבע כי ההרחקה חלה גם על ענפי הספורט המוטורי. החל משנת 2021 מתחרים הספורטאים הרוסים כספורטאים עצמאיים תחת דגל הפדרציה.
הערות שוליים

↑  Mazepin set to race in F1 under neutral flag after CAS ruling, Autosport, 5 February 2021
קלוד אוקינלק

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1884 אלדרשוט, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 במרץ 1981 (בגיל 96) מרקש, מרוקו מרוקו 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  The Auk
 השכלה:  קולג' ולינגטון  בית הספר איגל האוס  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  המכללה לפיקוד ולמטה של צבא פקיסטן 
 בן או בת זוג:  ג'סי סטיוארט (28 בספטמבר 1921–?) 
 השתייכות:  צבא הודו הבריטית, הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  1904–1944 (כ־40 שנה)
 דרגה:   פילדמרשל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מסדר האמבט (אביר הצלב הגדול)  מסדר כוכב הודו  מסדר האימפריה הבריטית  לגיון ההצטיינות (מפקד ראשי)  אות השירות המצוין
 
פילדמרשל סר קלוד ג'ון אייר אוקינלק (באנגלית: Claude John Eyre Auchinleck;‏ 21 ביוני 1884 - 23 במרץ 1981) היה מפקד צבא בריטי במלחמת העולם השנייה. הוא היה חייל מקצועי ובילה את מרבית שנות שירותו בהודו, שם פיתח אהבה לארץ וחיבה לחיילים ששירתו תחתיו. ביולי 1941 הוא התמנה כראש פיקוד המזרח התיכון, ולאחר הצלחה ראשונית במערכה בצפון אפריקה החל המצב לנטות לרעת הבריטים והוא שוחרר מהפיקוד באוגוסט 1942, בזמן המערכה הקריטית של אל-עלמיין. הוא שרת לאחר מכן כראש מטה הצבא ההודי עד שהתפטר מתפקידו ב-1947. בשנים שלאחר פרישתו התגורר במרקש, מרוקו, שם נפטר בגיל 96.
תחילת הקריירה

אוקינלק, במוצאו סקוטי מאלסטר, היה בנו של קולונל ששירת בצבא הבריטי באנגליה ומת כאשר אוקינלק היה בן 8. כתוצאה מכך, הוא סבל מחיי עוני, אך הצליח לסיים את ולינגטון קולג' ואת המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. אוקינלק הגיש בקשה להצטרף לצבא ההודי ושירת תחילה כלוטננט משנה מתלמד בינואר 1903, ולאחר מכן הצטרף לרגימנט הפנג'אבי ה-62 כלוטננט משנה. הוא למד פנג'אבי במהירות והיכולת לדבר בצורה שוטפת עם חייליו אפשרה לו לרכוש ידע נרחב על מנהגים ודיאלקטים שונים. הוא קודם לדרגת לוטננט באפריל 1905 ולדרגת קפטן בינואר 1912.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא שירת במזרח התיכון, במצרים, ארץ ישראל ומסופוטמיה (עיראק). הדיוויזיה של אוקינלק הייתה האחרונה מתוך 4 דיוויזיות הודיות שהיו בדרכן לצרפת, אך היא נעצרה בדרכה כדי לסייע בהגנה על תעלת סואץ. כשהחלה ההתקפה הטורקית על התעלה בפברואר 1915, הרגימנט של אוקינלק מנע מהטורקים את צליחת התעלה ואוקינלק עצמו הוביל מתקפת-נגד שהביסה אותם; בסופו של דבר הטורקים נכנעו.
הדיוויזיה ההודית ה-6, שהרגימנט של אוקינלק היה חלק ממנה, נחתה בבצרה ב-31 בדצמבר 1915 כחלק מהמערכה במסופוטמיה. ביולי 1916 הועלה אוקינלק לדרגת מייג'ור בפועל והפך לסגן מפקד הרגימנט. מצפון לבצרה הפנג'אבים סבלו מתנאי סביבה קשים של קור, גשם ובוץ וגם מהתנגדות טורקית חזקה, שהפחיתה את כוח האדם ברגימנט ל-247 איש, ואוקינלק לקח את הפיקוד הזמני על הרגימנט לאחר שמפקדו נפצע.
אוקינלק זכה לשבחים על פעולותיו במסופוטמיה וקיבל את אות השירות המצוין (DSO) ב-1917. הוא קודם לדרגת מייג'ור ב-1918. ב-1919 הוא קודם לדרגת לוטננט-קולונל לשם כבוד (Brevet lieutenant-colonel) על "שירות יוצא דופן בדרום ומרכז כורדיסטן", בהמלצת מפקד חיל המשלוח במסופוטמיה.
בין שתי מלחמות העולם, אוקינלק שירת בהודו, כתלמיד וגם כמדריך (1930–1933) במכללה לפיקוד ומטה בקטה (Quetta) וכמו כן במכללה הקיסרית להגנה (Imperial Defence College). בינואר 1929 הוא קודם ללוטננט-קולונל וקיבל את הפיקוד על הרגימנט שלו, שלאחר הארגון מחדש של הצבא הבריטי-הודי הפך לרגימנט הפנג'אבי ה-1. ב-1930 אוקינלק קודם לקולונל וב-1933 קיבל מינוי זמני של בריגדיר כדי לפקד על החטיבה הפשווארית שעסקה בהרגעת האזורים השבטיים הסמוכים. מבצע גדול באזור מוחאמנד (Mohmand) ב-1935 הביא לשימוש ראשון בטנקים בתולדות הודו. אוקינלק צוין לשבח והוענקו לו חברויות במסדר כוכב הודו ומסדר האמבט עבור כישוריו ועל ניהולו המיומן של המבצע. בנובמבר 1935 מונה אוקינלק למייג'ור-גנרל ולאחר שעזב את החטיבה שלו היה ללא תפקיד (בתשלום של חצי משכורת) עד ספטמבר 1936, אז מונה לסגן ראש המטה הכללי ומנחה פעולות המטה בדלהי. לאחר מכן מונה למפקד מחוז מארות (Meerut District) ביולי 1938. ב-1938 נבחר אוקינלק במקביל כיושב-ראש לוועדה שדנה על המודרניזציה, הרכבו וההצטיידותו מחדש של הצבא הבריטי-הודי. המלצות הוועדה תרמו להפיכת הצבא ההודי מכוח של 183,000 איש ב-1939 ליותר מ-2,250,000 איש בסוף מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה > נורווגיה

כשפרצה המלחמה אוקינלק מונה למפקד דיויזית החי"ר ההודית ה-3, אך בינואר 1940 הוא זומן לבריטניה וקיבל שם את הפיקוד על הקורפוס ה-4. הייתה זו הפעם היחידה במלחמה שקורפוס בריטי שלם היה תחת פיקודו של קצין מהצבא ההודי. במאי 1940 פיקד אוקינלק על חיל המשלוח האנגלו-צרפתי בזמן המערכה בנורווגיה, שהסתיימה בכישלון. לאחר נפילת נורווגיה פיקד אוקינלק לזמן קצר על הקורפוס ה-5, לפני שמונה למפקד האזור הצבאי הדרומי בבריטניה, שם היו לו יחסים גרועים עם הגנרל מונטגומרי, המפקד החדש של הקורפוס ה-5.
בינואר 1941 נקרא אוקינלק בחזרה להודו והתמנה למפקד הצבא ההודי וכחבר במועצת המושל הכללי של הודו.
מלחמת העולם השנייה > עיראק

באפריל 1941, בעקבות פריצת המרד העיראקי של רשיד עאלי אל-כילאני, היה בסיס חיל האוויר המלכותי בחבניה תחת איום. לאחר בקשות לתגבורת, ראש פיקוד המזרח התיכון, הגנרל ארצ'יבלד וייוול, התמהמה בהושטת עזרה לבסיס בשל משימות דחופות במדבר המערבי וביוון. לעומתו, אוקינלק פעל מהר, העביר גדוד ברכבת אווירית לחבניה ושלח את הדיוויזיה ההודית ה-10 לבצרה בדרך הים.
ויוול שלח לבסוף כוחות חילוץ לחבניה מארץ ישראל ומעבר הירדן, לאחר שהקרב בחבניה כבר הוכרע למעשה.