מאטיי קאראג'אלה
השקפות ואורח חיים > השקפות וגינונים

העניין של מאטיי קאראג'אלה בהרלדיקה ובגנאלוגיה שיקף את טעמו והשקפתו על העולם, שתוארו כ"סנוביות", "אסתטיות" ו"גנדרניות (אנ')", כמו גם אהבת ההיסטוריה שהפגין לאורך הקריירה שלו. כל אלו נוצרו במהלך שנות הקולג' שלו, כאשר היה ממלא את מחברותיו בסקיצות של בלאוזונים, וכפי שמעידים רישומים שונים ששרטט במהלך חייו. הוא גם פיתח סקרנות מתמשכת לאסטרונומיה, כישוף, כמו גם בוטניקה ואגרונומיה, ושמר רשימות מפורטות המתעדות את מותם של כל האריסטוקרטים הרומנים שהיו בני דורו.
כישורים אלה, כמו גם טעמו וכישרונותיו כ-"causeur", חיזקו את המוניטין שלו כמלומד אף על פי שלא למד לימודים פורמליים. טיפוח המטרות האסתטיות הנחה לכאורה את הסופר לאורך חייו – המשורר והמתמטיקאי יון בארבו, שהיה אחד ממעריציו הגדולים של קאראג'אלה, סיפר בפליאה שהסופר היה מבקר מדי פעם באקדמיה הרומנית רק להסתכל על עמוד מסוים במדריך לאריתמטיקה המתאר את כלל השלוש (אנ') (לפי הדיווחים הוא אמר לבארבו: "היזכרות בפאר שלו מספקת לי דחף בלתי פוסק לקרוא אותו מחדש"). במקביל, הוא נמשך לאמונה בחוכמת הנסתר (אנ'), אלכימיה ונושאים מיסטיים כמו נומרולוגיה, שכולם מהווים מרכיבי רקע בפרוזה שלו.
מאפיין של חייו של מאטיי קאראג'אלה היה החיפוש שלו אחר מוצא אצילי, בניגוד למעמדו הבלתי לגיטימי. לפי ההיסטוריון לוסיאן נסטאסה (Lucian Nastasă), התנגש חיפוש זה עם הדיסקרטיות של אביו ביחס לאבותיו היוונים (אנ') - ידוע שיון לוקה תיאר את מקורותיו שלו כחסרי וודאות, אף על פי שאלו תועדו היטב, ומאוחר יותר העיר כי כל שושלת אצולה ברומניה הסתמכה על אילן יוחסין מזויף. כמו כן, סבורים שקאראג'אלה האב דחה את הטענות של בנו, וציין בלעג שמוצא המשפחה שלהם לא יכול היה להיות מאצולה. מוקדם בצעירותו, כינה מאטיי את עצמו בצחוק כ"נסיך בסראבה-אפּאפי" (Bassaraba-Apaffy), תוך שהוא מערבב את התואר שבו השתמשו הנסיכים הוולאכים הבסראביים המוקדמים ומשפחת אפּאפי מהאצולה ההונגרית (אנ'). מכתבים שכתב בעודו סטודנט מראים שהוא דימה בנפשו נישואי נוחות כאמצעי להגדלת עושרו ומעמדו.
בחיפושיו המתמידים אחר זכויות אצולה, המיוחסות מדי פעם לתסביך הנחיתות של ילדים בלתי חוקיים, הוא ציין שמוצאה של אימו באוסטריה-הונגריה: לפני נישואיו למריקה סיון, הוא טען שאיבד את תעודת הלידה שלו, ובתעודת לידה החדשה, נכתב שאימו התגוררה בווינה, וכי הוא עצמו נולד בעיירה טושנאד בטרנסילבניה. לדעתו של טודור ויאנו, חיפושיו של קאראג'אלה אחר "תורשה נבחרת" צירפו אותו לקבוצה מגוונת של סופרים בעלי תחומי עניין דומים, ביניהם אונורה דה בלזק, ארתור דה גובינו ושטפן גאורגה. בהתייחסו לכך ש"לתורשה יש, אחרי הכל, רק ערך של עובדה פסיכולוגית", הוא הדגיש: "לכך הייתה [לקאראג'אלה] הזכות לחפש את מוצאו במעלות ההיסטוריה ואפילו להיות מוכן להאמין, מדי פעם, שהוא מצא אותו".
בשנים 1907–1911 חקר קאראג'אלה את ההרלדיקה של רומניה (אנ'), ולמטרה זו קרא את ה-Familii boierești române ("משפחות בויארים רומניות") של אוקטב ג'ורג'ה לקה (רו'). רבות מההערות שהוסיף על ידו לעותק שלו של הספר הן פולמוסיות, עוקצניות או מסתוריות, בעוד שהסקיצות שערך בשוליים כוללות תיאורים של הבויארים המוצאים להורג בדרכים שונות, כמו גם קריקטורות (כגון בלאזון המציג ראש חמור, אותו הקצה בלעג לאוקטב ג'ורג'ה לקה עצמו). כמה מהחפצים ההרלדיים שיצר נועדו לשימוש עצמי. ביוני 1928, הוא הניף נס ירוק על גבי צהוב שיצר עבור משפחת קאראג'אלה בנכס שלו בפונדולה. הוא גם הניף דגלים נוספים, כולל דגל הונגריה, שלטענתו הדגיש את מוצאו הנכרי.
מוזרויות אחרות שאימץ קאראג'אלה כללו לבישת "גלימה נסיכותית" בעיצובו, פיתוח דפוסי דיבור יוצאי דופן, וכן אהבה ידועה לעיטורים - כיבודים רשמיים אותם ניסה להשיג לעצמו במספר הזדמנויות, שהגיעה לשיאה עם קבלת אות לגיון הכבוד הצרפתי. הוא התגאה במיוחד בכך שציין, לאחר 14 חודשי שירות ממשלתי, הוא קיבל את אות מסדר הכתר הרומני (אנ') ואת המדליות האחרות. החרטה העיקרית שלו בהקשר זה היה שלא קיבל את אות מסדר הוורד הלבן של פינלנד (אנ'), לאחר שטען קודם לכן כי סירב לקבל את אות מסדר סאבה הקדוש (אנ') של ממלכת סרביה כאשר הוא הוצע לו בדרגה נמוכה ממה שביקש. יון ויאנו טוען כי, בהיותו מודע היטב לכך שהטענות הגנאלוגיות שלו מוטלות בספק, ביקש הסופר לפצות על כך על ידי מציאת דרכו לסביבות מריטוקרטיות.