stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפחד עצמו (קומיקס)
תוספות וחוברות נלוות > האוונג'רס

איירון מן מתעמת עם מוק בפריז. במהלך הקרב, מוק מאבן את כל תושבי העיר, ואיירון מן זועם על אודין. לאחר שרסקיו מביסה את סשה האמר ואיירון מן את טכנולוגיית "תעשיות האמר" בשם פלדת דטרויט, השניים נאבקים במוק.
וור משין, נסיך היתומים, איירון פיסט והנשקים האלמותיים נאבקים בסקירן, ועדים להפיכתו של האיש הסופג לגריית'ות'.
ספיידרוומן, גברת מארוול וסוכנות S.H.I.E.L.D מסייעים לענקית האדומה להיאבק בנול.
האוונג'רס החדשים מתעמתים עם אגודת תולה, אשר תוקפת את אחוזת האוונג'רס.
האוונג'רס הסודיים נלחמים בסקאד'י בוושינגטון, בעוד האלמנה השחורה מתעמתת עם מנהל צהובון המפרסם כי באקי בחיים ומותו היה תרמית.
אקדמיית האוונג'רס עוצרים אסירים אשר ברחו ממתקן הכליאה "הרפסודה", ובהמשך נאבקים בסקאד'י בוושינגטון, ובסקירן וגריית'ות' בדובאי.
תוספות וחוברות נלוות > הפחד עצמו: העורף

מיני-סדרה זו בוחנת את השפעות האירוע על אזרחים, בדומה לסדרות Civil War: Front Line ו-Siege: Embedded. הסדרה עוקבת אחר רובי בולדווין הנמלט מהמון זועם, ועימותיו עם נקרוד וקואורת'. כמו גם, מוצג ניסיונו של אמריקן איגל להתמודד עם האירוע, ותיאורה של מתקפה על X-23 ואמדאוס צ'ו בין היתר.
תוספות וחוברות נלוות > ת'נדרבולטס

קבוצת ת'נדרבולטס מתמודדת עם בריחת האסירים מהרפסודה, נגד חברם לשעבר לקבוצה ג'אגרנוט/קואורת', ונגד סוכן ארצות הברית המרשיע את קרוסבונז בבריחה. כמו כן, הקבוצה נאבקת במוטאנטים תת-ימיים מימת מישיגן.
תוספות וחוברות נלוות > אקס-מן

אקס-מן המופלאים מנסים להביס את קואורת', ונלחמים במפגינים אנטי-מוטאנטים.
צוות תקיפה אקס-פורס מתעמת עם קבוצת המטהרים, הקובעים כי הכאוס המתחולל הוא תוצר זעמו של השטן.
דניאל מונסטאר, חברת המוטאנטים החדשים, נתקלת בהלה ונלקחת לגיהנום. הקבוצה מגיעה למקום ונלחמת במפיסטו.
וולברין נתקל בנושאת מטוסים, אשר הייתה אמורה להיות נושאת המטוסים של ארגון H.A.M.M.E.R בבעלות נורמן אוסבורן. הוא מנטרל פצצה גרעינית, ומפסיד בקרב נגד הראויים כאשר הוא גונב את אחת מחליפות השריון של איירון מן.
דדפול מנסה לנצל את הפחד מהראויים למטרותיו האישיות, ומשכנע את וואלרוס שהוא ראוי באמצעות פטיש רגיל. תוכניתו משתבשת כאשר הפטיש מתגלה קסום באופן חלקי, ומבטל את כוחות הריפוי שלו בליל ירח מלא.
תוספות וחוברות נלוות > בני נוער במרד

קפטן סטיב רוג'רס מבקש מריצ'רד גילמור/פרודיג'י להרכיב צוות חדש של היוזמה. התוצאה היא מעצרה של תור גירל, הנעשית לפושעת נמלטת. הצוות מתעמת עם קרוסבונז בניו ג'רזי, ומנסה להביס את קואורת' ללא הצלחה.
ביבליוגרפיה

| --- | --- |
 Fear Itself Fear Itself: Book of the Skull #1  Fear Itself: Sin's Past #1  Fear Itself #1-#7.3  Invincible Iron Man #503 - #509  Fear Itself: Spider-Man #1 - #3  Fear Itself: The Home Front #1 - #7  Journey into Mystery #622 - #626  Fear Itself: The Worthy #1  Thunderbolts #158 - #162  Fear Itself: Deadpool #1 - #3  Fear Itself: Youth in Revolt #1 - #6  Herc #3 - #6  Fear Itself: Wolverine #1 - #3  Secret Avengers #13 - #15  Iron Man 2.0 #5 - #7  Fear Itself: FF #1  Alpha Flight Vol.4 #1 - #4  Avengers Academy #15 - #20  Ghost Rider Vol.7 #1 - #4:  Avengers Vol 4 #13 - #17  Hulk Vol.2 #37 - #38  Fear Itself: Fearsome Four #1 - #4  Heroes for Hire Vol.3 #9 - #11  Black Panther: The Man Without Fear #521 - #523  Fear Itself: Uncanny X-Force #1 - #3  Uncanny X-Men #540 - #543  New Mutants Vol.3 #29 - #32  Fear Itself: Black Widow #1  Fear Itself: The Deep #1 - #4  Fear Itself: Hulk vs. Dracula #1 - #3  Fear Itself: Monkey King #1  The Mighty Thor #7  Fear Itself: Fellowship of Fear #1  Fear Itself: Poster Book #1  Fear Itself: Spotlight #1  Fear Itself: Sketchbook #1  Fear Itself: The Fearless #1 - #12
הערות שוליים

↑  Fear Itself: Book of the Skull #1
↑  Fear Itself #1
↑  Fear Itself #2
↑  Fear Itself #3
↑  Fear Itself #4
↑  Fear Itself #5
↑  Fear Itself #6
↑  Fear Itself #7
↑  Fear Itself: #7.1
↑  Fear Itself #7.2
↑  Fear Itself #7.3
השוונג של הפיתה

| --- | --- |

עטיפת האלבום "עכשיו בחנויות" שיצא בשנת 1995
 מוקד פעילות:  ישראל
 סוגה:  פופ רוק, רוק כבד
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 חברים
 ניר פרידמן רן שמעוני שי ברוך אלעד קרן נועם רוקח
השוונג של הפיתה היא להקת פופ רוק ישראלית שפעלה בשנים 1993–1996 ולה אלבום אחד.
היסטוריה

ההרכב הוקם על ידי ניר פרידמן. בשנת 1993 השתתפה הלהקה בערב להקות צעירות במועדון הרוק "רוקסן" בו הלהקה זכתה במקום הראשון. בעקבות הזכייה הוחתמה הלהקה עם חברת התקליטים הד ארצי. אלבום הבכורה של הלהקה יצא בשנת 1995 תחת השם "עכשיו בחנויות", והשיר "אוכלת מהצד" (שכתב והלחין אלדד זיו) זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל. הלהקה ידועה גם בזכות שיר זה והחידוש שלהם לשיר "ואלס להגנת הצומח" של להקת הנח"ל שכתבה והלחינה נעמי שמר, שיצא כשנה לאחר אלבום הבכורה ב-1996. בשירי האלבום, הלהקה ניסתה לחקות את הסגנון האמריקאי של פופ-רוק מהיר וקליט, שמשלב בתוכו הומור וקלילות, אשר היה פופולרי באותו הזמן.
חברי הלהקה

ניר פרידמן - שירה וגיטרה
רן שמעוני - תופים
שי ברוך - תופים
אלעד קרן - גיטרה בס
נועם רוקח - גיטרה
בתרבות פופולרית

השיר "אוכלת מהצד" נכלל בפרק הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "פלורנטין" משנת 1997, בה השתתף סולן הלהקה ניר פרידמן וגילם את דמותו של ציון חוה ("צמר"). בפרק, צמר מבצע את השיר ומקדיש אותו לבת זוגו לשעבר שבגדה בו, גלי לב (בגילומה של דנה מודן).
הקנאה (שיר)

| --- | --- |
 שיר בביצוע יוני בלוך
 מתוך האלבום על מי אני עובד
 יצא לאור:  נובמבר 2008
 שפה:  עברית
 אורך:  4:04
 כתיבה:  יוני בלוך
 לחן:  יוני בלוך
 
"הקנאה" הוא שיר של הזמר הישראלי יוני בלוך. השיר נכתב על ידי בלוך ויצא לאור בנובמבר 2008 כחלק מאלבום האולפן השלישי של הזמר, "על מי אני עובד".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר צולם על ידי אלירן קלונר בבימוי אלון בנארי.
הערות שוליים

↑   HaKin'aa - הקנאה, סרטון בערוץ "Yoni Bloch", באתר יוטיוב (אורך: 04:22)
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 5 במרץ 2009, באתר פזמונט
↑  המצעד השנתי הישראלי תשסט, באתר גלגלצ
זסטפוני (כדורגל)

מועדון הכדורגל של זסטפוני (בגאורגית: ”ზესტაფონი”‏ საფეხბურთო კლუბი) הוא מועדון כדורגל מהעיר זסטפוני, שבמחוז אימרתי בגאורגיה. את משחקיה משחקת הקבוצה באצטדיון העירוני זסטפוני.
היסטוריה

מועדון הכדורגל נוסד ב-18 ביוני 2004 ביוזמת בעל המניות של JSC, "גיאורגי ניקולדזה מפעל לסגסוגת-מתכת ברזל של זסטפוני". מרגע היווסדה נכללה הקבוצה בליגת העל הגאורגית.
בעונה 07/‏2006 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו מול טובול מקזחסטן ונפלה בסיבוב הראשון לאחר שבמשחק הראשון בקזחסטן הפסידה 3:0 ובמשחק השני בגאורגיה ניצחה רק 2:0.
בעונה 2006/07 סיימה הקבוצה במקום הרביעי, בדיוק באותו מקום בו סיימה את העונה הקודמת (06/‏2005). במחזור 25, במאי 2007, ניצחה הקבוצה את קאחתי תלאווי (שירדה ליגה בסוף העונה) 7:0 בבית.
בעונת 2007/2008 זכתה הקבוצה בגביע גאורגיה.
בסוף עונת 2008/09 הקבוצה סיימה את הליגה במקום הרביעי והעפילה לגביע אופ"א. הקבוצה הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון לקבוצת גיור מהונגריה והודחה מהטורניר.
בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה באליפות האומגלסי ליגה לראשונה בתולדותיה. בעונת 2011/12 זכתה באליפות שנייה ברציפות.
וולודימיר איוואסיוק

| --- | --- |
צילום מ-1979
 לידה:  4 במרץ 1949 קוצמן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 התאבד:  26 באפריל 1979 (בגיל 30) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, אוקראינה 
 מקום קבורה:  בית הקברות ליצ'קוב 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1964–1979 (כ־15 שנים) 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון לבוב 
 סוגה:  בלדה 
 שפה מועדפת:  אוקראינית, רוסית 
 פרסים והוקרה:  פרס שבצ'נקו  גיבור אוקראינה, מסדר המדינה 
 ivasyuk.org.ua
 פרופיל ב-IMDb
 
וולודומיר מיכאילוביץ' איוואסיוק (באוקראינית:Володи́мир Миха́йлович Івасю́к, ‏ 4 במרץ 1949 - 27-24 באפריל 1979) היה זמר יוצר, מלחין, נגן (בכינור, פסנתר, צ'לו וגיטרה) ומשורר אוקראיני, אחד ממייסדי מוזיקת פופ בארצו. נמצא הרוג בנסיבות לא ברורות ביער בריוחוביצקי באזור לבוב.
קורות חייו > ילדות וצעירות

וולודומיר איואסיוק נולד ב-1949 בעיירה קוצמן (ברומנית: קוּזמֶן), במחוז צ'רינוביץ, בחבל בוקובינה אז באוקראינה הסובייטית. הוא היה בנו של הסופר האוקראיני מיכאילו הריהורוביץ' איווסיוק ושל סופיה לבית קריאקין, ילידת חבל זפורז'יה ומורה בבית הספר המקומי. האב דיבר בצורה שוטפת שש שפות, כתב ספורת ושירה, לרבות על אסון ההולודומור. בנעוריו הוא נכלא במחנות גולאג בעקבות ניסיון לחצות את הגבול לרומניה מתוך רצון להמשיך לימודים באוניברסיטה. וולודמיר קיבל את שמו לכבוד המשוררים האהובים על אביו וולודמיר סוסיורה ווולודומיר סמילנקו.
לו היו שתי אחיות, הלינה (ילידת 1944) ואוקסנה (ילידת 1960).
מגיל שלוש נהנה כילד לבקר יחד עם הוריו בחזרות מקהלת המורים. בגיל ארבע התחיל איוואסיוק לקבל שיעורי כינור אצל המורה יורי יזניוק, בבית הספר למוזיקה ע"ש נצ'אייב שהקימו אביו ותושבים אחרים בעיירה.

מאוחר יותר למד לנגן גם בפסנתר ובכלים אחרים.
ב-1964-1956 למד איווסיוק בבית הספר התיכון בקיצמן.
ב-1962 השתתף בקונצרט הסיום של בתי הספר למוזיקה של חבל בוקובינה ובשנה לאחר מכן ב-1963 סיים את בית הספר למוזיקה בקיצמן. בקיץ התקבל ללימודים בכיתה לוויולה של התיכון למוזיקה ע"ש מיקולה ליסנקו בקייב. למד שם רק רבעון אחד. בגלל מחלה נאלץ לחזור לקיצמן והשתלם שם בפסנתר .
ב-1964 כתב שם את לחנו הראשון "קוליסקובה" על מילות שיר מאת אביו. כמו כן הקים בבית ספר להקה קולית לבנות בשם "בוקובינקה" ("נערה בוקובינית")
ביוני 1965 הלהקה זכתה בתחרות רפובליקנית. בעקבות הזכייה היא השתתפה בקונצרט חגיגי לזכר 25 שנה לאיחודה הראשון של בוקובינה במסגרת אוקראינה הסובייטית.
המשתתפים זכו גם בטיול לאורך הנהר ניפרו.
קורות חייו > המעבר לצ'רנוביץ

בהמשך עברה המשפחה לגור בצ'רנוביץ, בה קיבל האב תפקיד הוראה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה. וולודימיר נסע ללמוד רפואה במכון לרפואה בלבוב והמשיך במקביל קריירה מוזיקלית. הוא הצטרף ללהקת "קרפטי" שפעלה במועדון קהילתי מקומי, ניגן בה בכינור וכתב לה לחנים.
.
קורות חייו > הקריירה האמנותית

אחרי ביצוע פומבי ב-13 בספטמבר 1970 יחד עם אולגה קוזנצובה, של שיריו "הפיגם האדום" ("צ'רבונה רוטה") ו"וודוהראי" בביצועה של אולנה קוזנצובה, הפך איוואסיוק לפתע לכוכב בכל ברית המועצות.
ב-1971 שירו "הרוטה האדומה" בוצע במופע פומבי במוסקבה יחד עם וסיל זינקביץ' ונזארי יארמצ'וק וזכה לפרס עבור "השיר הטוב ביותר של השנה". שירו "וודוהארי" זכה לתואר "השיר הטוב ביותר" של שנת 1972. בביצועה של הזמרת סופיה רוטארו, השיר "הרוטה האדומה" הופיע בסרט מוזיקלי שנקרא באותו השם "הרוטה האדומה".
איוואסיוק התיישב בלבוב כדי ללמוד הלחנה באונסקבטוריון למוזיקה של לבוב. אחרי שסיים את התואר השני לרפואה (MD) עבד איוואסיוק כרופא והתחיל קורס ללימודי דוקטורט בתחום הפיזיולוגיה הפתולוגית. בלבוב יצר איוואסיוק את השירים, אני הכנף שלך", "שתי טבעות", "בלדה על שתי כינורות". כולם בוצעו בבכורה על ידי סופיר רוטארו
ב-18 במאי 1979 נמצא איווסיוק תלוי ביער בריוחוביצקי על יד לבוב.
גרסת ההתאבדות הוטלה בספק ונחקרה בימי השלטון הסובייטי.
הובא לקבורה בבית הקברות ליקצ'יבסקי בלביב.
יצירתו

איוואסיוק נחשב לאחר ממייסדי מוזיקת הפופ האוקראינית. כתב 107 שירים, 53 יצירות כליות, מוזיקת במה למספר מחזות.
היה רופא בהכשרתו, כמו כן עבד ככנר, פסנתרן, צ'לן, גיטריסט, זמר וכצייר.
הוקרה

1988 (אחרי המוות)- פרס מיקולה אוסטרובסקי
2 במרץ 1994 - בצו נשיא אוקראינה, ליאוניד קרבצ'וק הוענק לאיוואסיוק אחרי מותו פרס המדינה על שם טאראס שבצ'נקו.
2001 -לרגל עשור לעצמאות אוקראינה - הוענק לאיוואסיוק אחרי מותו אחד מפרסי "ציפור האש המוזהבת" הכל-אוקראינים עבור "תרומה להפתחתות התרבות המוזיקלית של אוקראינה במאה העשרים"
מרץ 2009 - הוענק לאיוואסיוק אחרי מותו התואר גיבור אוקראינה על שירותו האלטרואיסטי למען אוקראינה בתחום התרבות המוזיקלית הלאומית
הנצחה

פורסמו ספרים על חייו ומותו - "מונולוג מול בנו" ו"חייו ומותו של ולודימיר איוואבסיוק"
בעיר צ'רנוביץ הוקם מוזיאון מוקדש לזכרו ולמורשתו
פסלים שלו הוצבו בלביב ובקוצמן.
רחוב נוהינסקה בדניפרו (2015) ושדרת גיבורי סטלינגרד בקייב (2022) נקראו על שמו.
על שמו נקראו רחובות גם בלביב, איוואנו-פרנקיבסק, סומי קרופיבניצקי ורובנו., גם בבוריסלב, בוריספול, ויניצה, דרוהוביץ', קרמנצ'וג וכו'.
1989 - הוקם פסטיבל על שם שירו "הפיגם האדום" - Червона рута»
1998 - התקיים המופע "וולדימיר איוואסיוק. החזרה".
4 במרץ 1999 - נפתח בצ'רנוביץ המוזיאון לזכרו.
2003 - הוצא לאור התקליטור "איוואסיוק שלנו" בביצועם של טאראס צ'ובאי והלהקה "קינת ירמיהו"
הערות שוליים

↑  -ivasyuk/ אתר זנאקי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810618797705606  GND: 132327953  ISNI: 0000 0000 5548 869X  LCCN: n90721262  MusicBrainz: 042fd071-9834-44d3-a8b6-e030e1ca2b38  NKC: js2006312183  SUDOC: 169148637  VIAF: 70087584   WorldCat (עם VIAF): 70087584 
בית הוריו של איוואסיוק בצ'רנוביץ
בול הדואר האוקראיני מ-1999 עם דיוקנו של איוואסיוק
הקמראטה הפלורנטינית

הקמראטה הפלורנטינית (באיטלקית: Camerata Fiorentina) הייתה קבוצה של הומניסטים, מוזיקאים, משוררים ואינטלקטואלים בפירנצה של סוף תקופת הרנסאנס, שהתכנסו בחסותו של הרוזן ג'ובאני דה בארדי לדון במגמות באמנויות השונות, בעיקר מוזיקה ודרמה, ולהנחותן. פגישותיהם התקיימו בעיקר משנת 1573 בקירוב עד לסוף שנות ה-80 של המאה ה-16, בביתו של בארדי, ושמם יצא כמי שחשובי הפלורנטינים והמפורסמים שבהם פוקדים את מפגשיהם כאורחים תדירים.
המפגש המוקדם ביותר ברשומות נערך ב-14 בינואר 1573 בבית הרוזן בארדי. חברי הקבוצה הידועים שנכחו במפגש, פרט לבארדי, היו ג'וליו קאצ'יני, פיירו סטרוצי ווינצ'נצו גליליי (אביו של האסטרונום גלילאו גליליי). גם אוטאביו רינוצ'יני וג'ירולאמו מיי השתתפו.
הגורם שאיחד אותם הייתה ההשקפה, שהמוזיקה נעשתה מושחתת ושיבה לצורות ולסגנון של היוונים העתיקים תשפר את אמנות המוזיקה ועל ידי כך, גם את החברה.
הדעה הייתה, שהיוונים נקטו בסגנון שבין דיבור לשיר, וזה הסגנון שהפיק הפיתוח הזה. הם הושפעו מג'ירולאמו מיי, המומחה הראשון במעלה ליוון העתיקה שטען, בין השאר, שהדרמה של יוון העתיקה הוצגה בעיקר בשירה ולא בדיבור. אומנם, קיימת האפשרות שמיי טעה, אבל התוצאה הייתה פריחה של פעילות מוזיקלית שלא דמתה לשום דבר אחר באותה תקופה, בעיקר בניסיון לשחזר את השיטות הקדומות.
סגנון הרצ'יטטיב, שהיה מקורב במידה רבה לסגנון הדרמטי היווני, הומצא בעקבות הניסויים האלה. הרצ'יטטיב נקשר בראש ובראשונה עם התפתחות האופרה.
הביקורת שהקמראטה מתחה על המוזיקה של זמנה התרכזה בשימוש-יתר בפוליפוניה, על חשבון בהירות הטקסט המושר והיכולת להבינו. באופן פאראדוכסלי, הייתה זו אותה ביקורת נגד הפוליפוניה מצד ועידת טרנטו, שהתכנסה בעשורים שקדמו להקמת הקמראטה, אף כי השקפת העולם של שתי הקבוצות הייתה שונה מן הקצה אל הקצה. התיאורים הקדומים של ההשפעה הרגשית והמוסרית שהייתה לטרגדיה ולקומדיה של יוון העתיקה, שהושרו, לפי תפיסתם של חברי הקמראטה, בקו יחיד עם ליווי אינסטרומנטלי פשוט, שבו את לבם והניעו אותם ליצירת מוזיקה מסוג חדש.
בשנת 1582 ביצע וינצ'נצו גליליי את המוזיקה שחיבר לקינת אוגולינו מתוך "התופת" של דנטה. היה זה חיקוי גלוי של מה שהיה בעיניו סוג של מוזיקה יוונית עתיקה (המוזיקה לקינה הלכה לאיבוד).
גם קאצ'יני ידוע כמי שביצע כמה משיריו הוא, שהיו, פחות או יותר, שירה מלודית מעל ליווי אקורדים פשוט.
הסגנון המוזיקלי שהתפתח מן הניסויים המוקדמים הללו נקרא מונודיה; הוא התפתח, במשך העשור האחרון של המאה ה-16, באמצעות יצירותיהם של מלחינים כמו יאקופו פרי, שעבד יחד עם המשורר אוטאביו רינוצ'יני, לאמצעי ביטוי דרמטי רחב-יריעה. בשנת 1598 הפיקו פרי ורינוצ'יני, את "דפנה", אופרה שלמה שהושרה בסגנון מונודי; בכך נבראה והוצגה לראשונה הצורה החדשה שנקראה אופרה. מלחינים אחרים באו עד מהרה בעקבותיהם ובעשור הראשון של המאה ה-17 כבר הייתה ה"דרמה המוזיקלית" החדשה נפוצה ברבים, בחיבור ובביצוע. יש לזכור, שהצורה החדשה, האופרה, הסתמכה גם על צורה פיוטית פסטורלית קיימת, שכונתה "אינטרמדיו", בעיקר בכל הנוגע ללבריות; החידוש היה בעיקר בסגנון המוזיקלי.
מכל המהפכות בתולדות המוזיקה, ייתכן שזו הייתה המחושבת והשקולה ביותר: זו אחת מדוגמאות ספורות במוזיקה, לפני המאה ה-20, שההלכה קדמה למעשה.
בארדי, גליליי וקאצ'יני הניחו אחריהם כתבים המבארים את רעיונותיהם. בארדי כתב את ה-(Discorso (1578, מכתב ארוך אל ג'וליו קאצ'יני, גליליי הוציא לאור את ה-Dialogo della musica antica et della moderna מן השנים 1581-82), ובשנת 1602, הרבה אחרי שהקבוצה התפרקה, כתב קאצ'יני את Le nuove musiche
לקריאה נוספת

Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
The New Harvard Dictionary of Music, ed. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986. ISBN 0-674-61525-5
Article Camerata, in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954
"מילון הרווארד החדש למוזיקה" בעריכת דון רנדל. קיימברידג', מסצ'וסטס, הוצאת אוניברסיטת הרווארד 1986
ערך "קמראטה" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן 1980
הערות שוליים

↑  Palisca, Claude. The Florentine Camerata. New Haven, Connecticut: Yale University Press, 1989.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532039405171  GND: 4231976-6  LCCN: sh88000903
הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה

הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה (ברומנית: Camarila lui Carol al II lea) הוא השם המקובל של החוג הפנימי של קרול השני, מלך רומניה. הקמרילה השפיעה על הכלכלה והפוליטיקה הרומנית ותפסה חלק ניכר מהכיסוי התקשורתי של התקופה.
הקמרילה עמדה במרכז התקפות האופוזיציה על ממשלו של המלך קרול השני ועם הדחתו הגיעה לקץ השפעתה וחלק מחבריה עזבו את רומניה יחד עם המלך.
חברי הקמרילה

במרכז הקמרילה עמדו בעלי תפקידים בארמון, פילגש המלך, אלנה לופסקו, תעשיינים ובנקאים גדולים ותופסי עמדות מפתח בממשל. בין חברי הקמרילה היו אנטישמיים ויהודים, חלק פעלו בשיתוף פעולה וחלקם זממו האחד נגד חברו. היו חברי קמרילה שהודרו והיו אחרים שצורפו.
פויו (קונסטנטין) דומיטרסקו (Puiu (Constantin) Dumitrescu), בנו של קולונל רומני, היה סטודנט בפריז בתקופה בה שהה שם הזוג קרול קאראימאן (השם של קרול השני בתקופה בה ויתר על ירושת המלוכה וגלה מארצו) ואלנה לופסקו. הוא ביצע עבור קרול שירותים אישיים וליווה אותו לבתי הימורים. עם שובו של קרול לרומניה והכתרתו ב-1930, ליווה אותו דומיטרסקו והפך למזכיר האישי של המלך ועמוד ראשי בקמרילה שלו. הוא זכור גם בגלל "פרשת המטפחות", כאשר אביו של דומיטרסקו (שקודם לדרגת גנרל על ידי המלך ומונה למפקד הז'נדרמריה) ובן דוד של אלנה לופסקו הפיקו מטפחות עם דיוקנו של המלך קרול וכל אנשי הצבא והמשטרה חויבו לרכוש מטפחת כזאת. בינואר 1934, לאחר הרצח של יון ג. דוקה, אולץ דומיטרסקו לעזוב את רומניה ומאוחר יותר, ב-1935, האב הועמד למשפט באשמת שחיתות ונידון לחמש שנות מאסר ומת בכלא - היו שמועות על הרעלה, אך לא נערכה בדיקה. באותה תקופה צונזרה התקשורת בכל הנוגע לדומיטרסקו, לכן לא ברור מה הייתה הסיבה להרחקתו, יש הקושרים זאת לעימות בינו ובין אלנה לופסקו ויש הקושרים זאת לתביעות של פוליטיקאים, שבאו במקום דוקה.
ארנסט אורדראנו, שהתמנה במקומו של דומיטרסקו, היה שחקן מרכזי בקמרילה ושיתף פעולה היטב עם אלנה לופסקו. הוא היה נאמן למלך וליווה אותו לאחר יציאתו לגלות ועד מותו.
הבנקאי היהודי אריסטידה בלנק סייע בסכומי כסף גדולים למלך קרול לפני שהיה מלך, בתקופה בה הודח מזכויותיו כבן משפחת המלוכה וחי בצרפת ללא שום הכנסה. הסיוע של בלנק, שניתן ללא התניה כלשהי, הפך את בלנק לאחד המקורבים ביותר למלך לאחר המלכתו.
פרופסור נאה יונסקו היה פילוסוף ותאולוג נוצרי אורתודוקסי, אוהד התנועה הלגיונרית והמשטרים הפשיסטיים. הוא היה בעל קשרים טובים בגרמניה הנאצית ועזר לניקולאה מאלאקסה להשיג חוזים משתלמים איתה וקיבל ממנו תמורה יפה.
גבריאל מרינסקו היה במשך שנים מפקד משטרת בוקרשט ובהמשך גם תת-שר הפנים, שר הפנים ושר הממונה על הסדר הציבורי. נרצח בטבח ז'ילבה.
מקס אאושניט היה תעשיין יהודי ברומניה, מתחרה של ניקולאה מאלאקסה וחבר נכבד בקמרילה המלכותית עד שהמלך שינה את טעמו ודרש ממנו להעביר לו את הבעלות על עסקיו וכשסירב שלח אותו לבית סוהר.
ניקולאה מאלאקסה היה תעשיין רומני ממוצא יווני וחבר נכבד בקמרילה המלכותית, שהתחרה בהתמדה במקס אאושניט. כשאאושניט נתן למלך במתנה סוס מרוצים ערבי טהור גזע, נתן מאלאקסה למלך אורווה מודרנית מצוידת היטב.
מיכאיל מורוזוב היה ראש הסיגורנצה ועשה שירותים שונים למען המלך ופילגשו. נרצח בטבח ז'ילבה.
גאורגה טטרסקו, בן אצולה רומני בעל הכשרה של משפטן, פנה לפוליטיקה וקרבתו למלך הביאה אותו פעמיים לכס ראשות הממשלה.
הערות שוליים

↑  מלך בגולה, המשקיף, 8 בספטמבר 1940
קרול השני, מלך רומניה ופילגשו, אלנה לופסקו
אריסטידה בלנק, בנקאי יהודי חבר בקמרילה
נאה יונסקו, פילוסוף ותאולוג, חבר בקמרילה ותומך התנועה הלגיונרית
זלאטה קלאסי

| --- | --- |
דגל זלאטה קלאסידגל זלאטה קלאסי
כנסייה בזלאטה קלאסי
כנסייה בזלאטה קלאסי
 מדינה:  סלובקיה סלובקיה
 מחוז:  מחוז טרנבה
 תאריך ייסוד:  1239
 שטח:  12.0 קמ"ר
 גובה:  122 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,611 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  295 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  48°07′00″N 17°25′00″E﻿ / ﻿48.116667°N 17.416667°E﻿ / 48.116667; 17.416667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.zlateklasy.sk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סלובקיה מוגדלת) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה זלאטה קלאסי(למפת סלובקיה רגילה) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה זלאטה קלאסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
זלאטה קלאסי (בסלובקית: Zlaté Klasy, בהונגרית: Nagymagyar) הוא כפר ומועצה מקומית באזור טרנבה בדרום-מערב סלובקיה.
במהלך המאה ה-9 האזור סופח לממלכת הונגריה. הכפר הוזכר לראשונה בשנת 1239. באותה תקופה הוא היה בבעלות טירת ברטיסלאבה. החל מהמאה ה-17 הוא היה בבעלות מסדר קלרה הקדושה וממנו המסדר ניהל את עסקיו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, הכפר הועבר לצ'כוסלובקיה. בשנת 1938, בעקבות בוררות וינה הראשונה הוא הוחזר להונגריה והיה חלק ממנה עד לשנת 1945. בעקבות מלחמת העולם השנייה הוא הוחזר לצ'כוסלובקיה.
המועצה המקומית הנוכחית, שהכפר הוא חלק ממנה, הוקמה בשנת 1960.
בהתאם לשנת 2001, 92.67% מתושבי הכפר הם הונגרים והיתר סלובקים.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות סלובקיה, עמוד 193-194
נאג'-מאג'אר (מאגנדורף), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 248-249. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
ערים תאומות

הערים התאומות של זלאטה קלאסי הן:
הונגריה אצ'ר, הונגריה
טורקיה קומבאג, טורקיה
השודדים

| --- | --- |

 כתיבה:  פרידריך שילר 
 סוגה:  דרמה 
 שפה:  גרמנית 
 
השודדים בבימויו של גדי רול - האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, 2003
השודדים (בגרמנית: Die Räuber) הוא מחזה מאת פרידריך שילר, שפורסם ב-1781.
המחזה הוא המחזה הראשון של שילר שהוצג בתיאטרון. הוא פורסם תחילה ללא שם המחבר וזאת עקב חשש של שילר מתגובות אפשריות לתוכן המחזה ולעצם כתיבתו. מאוחר יותר טרח שילר והוסיף הקדמה למחזה שמטרתה להסביר את תוכן המחזה. המחזה נכתב בחשאי במהלך שהותו באקדמיה צבאית אליה נשלח שלא ברצונו על ידי קרל אויגן, דוכס וירטמברג. הדבר השפיע כנראה על התמקדות שילר בנושאים של חופש ופריצת גבולות. בכורת המחזה נערכה בתיאטרון בעיר מנהיים בגרמניה ב-13 בינואר 1782, אצל מנהל התיאטרון וולפגנג הריברט פון דלברג. העיבוד שהוצג היה הגרסה השנייה למחזה. שילר ברח מהאקדמיה על מנת לצפות בהצגה יחד עם חברו אנדריאס שטרייכר. כתוצאה מהבריחה אסר הדוכס על שילר לעסוק בכתיבה. עקב הצלחת ההצגה החליט שילר לעזוב את האקדמיה הצבאית ולעסוק בכתיבה. הוא עזב את האקדמיה ומונה למחזאי בתיאטרון במנהיים. 
ניתן לחוש בהשפעת יצירותיו של ויליאם שקספיר על המחזה ובהשפעת הכתיבה המאפיינת את זרם הסער והפרץ.
דמויות עיקריות במחזה

מקסימיליאן, הגרף פון מור- אביהם של פראנץ וקרל. דמות חיובית אך חלשה. קלה להטיה.
קרל מור- גיבור המחזה. דמות דואלית המייצגת את החופש ושבירת מוסכמות. בתחילה המחזה מוצג כדמות חיובית אך מקבל נופך שלילי בהמשך המחזה.
פראנץ מור- אחיו הצעיר של קרל. דמות שלילית ומרושעת. נוכל ורמאי שאינו בוחל בשום אמצעי.
אמליה פון אדלרייך- ארוסתו של קרל. הדמות החיובית של המחזה. תמימה ונאמנה.
עלילת המחזה

פראנץ, האח הצעיר, מבצע מניפולציות על אביו על מנת לזכות בירושת המשפחה, על פני אחיו הבכור. פראנץ אף מנסה לפתות את ארוסתו של אחיו, אמליה, אך ללא הצלחה. קרל, האח הבכור, מנודה על ידי האב כתוצאה מהתרמית שביצע פראנץ. קרל המוסרי אך הפגוע, בוחר לפנות לחיי פשע ומנהיג כנופיה של שודדים. הוא מייחס לעצמו נטיות מהפכניות ורואה במעשיו מרידה לגיטימית ומימוש הזכות לחופש. למרות שהוא רואה עצמו כמעין מורד אידאולוגי, רובין הוד למסכנים, הוא גורם לרצח חפים מפשע. כנופייתו רוצחת ילדים, נשים וזקנים. פראנץ גורם לאביו ולארוסת אחיו לחשוב כי קרל נהרג למרות שהוא בחיים. הוא כולא את האב המיוסר במטרה להרעיבו למוות ולהשתלט על נכסי המשפחה. האב ניצל על ידי שליחו של פראנץ שבוחר לכלוא את האב ולא להורגו. האב נחשב למת בעיני הסביבה שאינה יודעת את הקורות אותו. קרל חוזר יחד עם כנופייתו לטירה. כאשר הוא מגלה מה עשה אחיו לאב הוא שולח את כנופייתו לחטוף אותו. פראנץ מתאבד כאשר השודדים פורצים לטירה. קרל מתכוון לעזוב את חיי הפשע ולחזור למשפחתו. אביו מת במהלך הפגישה עמו. לאחר עימות עם חברי הכנופיה הוא מחליט להתמיד בחיי הפשע. קרל רוצח את אמליה וחוזר להנהיג את השודדים.
עיבודים שונים למחזה

ג'וזפה ורדי עיבד את המחזה לאופרה בשם הבנדיטים. האופרה לא נחלה הצלחה.
גסלר קלייב עיבד את המחזה לאופרה המוצגת בשנת 1957 וזאת כמחווה לוורדי.
סרט אילם בשם השודדים הופק בשנת 1913, בארצות הברית.
לקריאה נוספת

פרידריך שילר, השודדים, זמורה ביתן, תשס"א 2000.
פרידריך פון שילר, חייו, מחזותיו, פרוזתו, שירתו, ירון גולן, תשס"ו 2006.