stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' גילברט סקוט
ביוגרפיה

ג'ורג' גילברט סקוט נולד בבקינגהאם שבבקינגהאמשייר, והיה בנו של הכומר האנגליקני וחוקר התנ"ך תומאס סקוט. סקוט החל את לימודי האדריכלות בשנת 1827 ולמד תחת ג'יימס אדמסטון, ובין השנים 1832–1834 עבד לצד הנרי רוברטס.
בשנת 1835 החל סקוט לעבוד עם ויליאם בוניתון מופאט בתחילה כעוזרו, ולאחר מכן, בין השנים 1838–1845 עבדו כשותפים.
בשנת 1838 נשא לאישה את קרולין אולדריד. הזוג נישא בבוסטון שבלינקולנשייר. שנים מבניהם, ג'ורג' גילברט סקוט הבן וג'ון אולדריד סקוט וכן נכדו, גיילס גילברט סקוט נודעו אף הם כאדריכלים.
סקוט הושפע מאוגוסטוס פוג'ין והצטרף לתנועת התחייה הגותית שאפיינה את התקופה הוויקטוריאנית. בין עבודותיו הידועות בסגנון זה היא האנדרטה בסנט גיילס שבאוקספורד שנבנתה בשנת 1941, המגדל בכנסיית ניקולאי הקדוש בהמבורג, וכנסיית סנט גיילס שבקמברוול שנבנתה בשנת 1844. יצירה נוספת שתכנן היא מידלנד גרנד הוטל (Midland Grand Hotel) בתחנת סנט פנקרס שבלונדון.
בין השנים 1864–1867 תכנן את אנדרטת אלברט בגני קנזינגטון שהוקמה ביוזמת המלכה ויקטוריה לזכרו של בעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה.
בשנת 1859 זכה סקוט במדליית הזהב המלכותית מאת המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) ובשנת 1872 הוענק לו תואר אבירות.
סקוט נפטר בשנת 1878 וזכה לכבוד שבקבורה במנזר וסטמינסטר.
מו מוולם

מרג'ורי מו מוולם (באנגלית: Marjorie "Mo" Mowlam;‏ 18 בספטמבר 1949 – 19 באוגוסט 2005) הייתה פוליטיקאית ממפלגת הלייבור הבריטית. היא כיהנה כחברת הפרלמנט (MP) מטעם מחוז רדקאר (Redcar) מ-1987 עד 2001 וכיהנה בקבינט כמזכירת המדינה לצפון אירלנד, שרה למשרד הקבינט וקנצלרית דוכסות לנקסטר. בתקופתה של מוולם כמזכירת צפון אירלנד נחתם הסכם השלום ההיסטורי של יום שישי הטוב בשנת 1998. הכריזמה האישית שלה וסגנון הדיבור הברור שלה היה אחד מהגורמים לכך שהיא הייתה אחת הפוליטיקאיות הפופולריות ביותר של "הלייבור החדש" בבריטניה.
שנותיה הראשונות

מוולם נולדה לטינה ופרנק, ברחוב קינג 43, ווטפורד, הרטפורדשייר, אנגליה. מוולם גדלה בקובנטרי, שם אביה התקדם להיות עוזר הדואר. מאוחר יותר היא זכתה בפרס חופש העיר ב-1999, והייתה היחידה מבין שלושת ילדי המשפחה שעברה את מבחן 11" פלוס" (מבחן לפני מעבר לחטיבת הביניים). בהמשך לכך, היא התחילה את לימודיה בבית הספר לתיכון בנות צ'יזוויק במערב לונדון, ולאחר מכן עברה לבית הספר קונדון קורט בקובנטרי, שהיה, באותה תקופה, אחד מבתי הספר המקיפים הראשונים במדינה. לאחר מכן למדה בקולג' טרוליאן, אוניברסיטת דורהאם. מוולם הצטרפה למפלגת העבודה ובשנת 1969 הפכה למזכירה של אגודת הדבייט "אגודת דורהאם". לאחר מכן היא מונתה להיות סגנית הנשיא של אגודת הסטודנטים באוניברסיטה. לאחר מכן, היא עבדה בלונדון עבור חבר הפרלמנט מטעם הלייבור טוני בן.
בשנת 1973 היא עברה לארצות הברית יחד עם בן הזוג שלה דאז ולמדה לתואר שלישי במדעי המדינה באוניברסיטת איווה, התזה שלה עסקה בההשפעות של שיטת משאל העם השווייצרית. בשנת 1977 מוולם הייתה מרצה באגף למדעי המדינה באוניברסיטת ויסקונסון שבמילווקי. מאוחר יותר באותה שנה היא עברה להיות מרצה באוניברסיטת פלורידה סטייט שבטלסהי. מוולם החזיקה בתפקיד הנ"ל עד 1979. במהלך השהות שלה בטלסהי הדירה שלה נפרצה על ידי אלמוני. מוולם חשדה שהפורץ היה האנס והרוצח הסדרתי טד בנדי, שהיה אחראי למוות של 35 נשים צעירות.
מוולם חזרה לאנגליה (1979) כדי לקחת על עצמה את תפקיד באוניברסיטת ניו קאסיל. במקביל, היא עבדה ב"נורתון קולג'", ברנלי שם היא סייעה לסטודנטים מרקעים מאתגרים. ב-1981 היא ארגנה סדרת הרצאות אלטרנטיבית "להרצאות ריית" שניתנו באותה שנה על ידי הסגן רקטור של האוניברסיטה לאנס מרתין. ההרצאות הללו, פורסמו בכתב עת והרווחים נתרמו לקמפיין לפירוק הנשק הגרעיני.
חיים אישיים

ב-24 ביוני 1995 מוולם התחתנה עם ג'ון נורטון בדורהם, שעבד כבנקאי בבנק סיטי אוף לונדון. נורתון נפטר ב-3 בפברואר 2009. למוולם שני ילדים חורגים מהנישואים הראשונים של נורתון עם ג'רלדין בדל.
חברת פרלמנט

בשנת 1983 ניסתה מוולם להיבחר לפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות אך נכשלה. לאור כך, היא שובצה כמעומדת הלייבור במחוז רדקאר, לאחר שחבר הפרלמנט מטעם המחוז ג'יימס טין התפטר. מושב זה, נחשב כמושב בטוח של המפלגה. ואכן בבחירות הכלכליות של 1987 מוולם, זכתה במושב, והפכה לדוברת הלייבור בצפון אירלנד. יחד עם קנצלר הצללים ג'ון סמית', מוולם הייתה אדריכליות של "מתקפת קוקטייל הסרטנים" מטעם הלייבור. מטרת הקמפיין הייתה להרגיע את המגזר הפיננסי בבריטניה בנוגע למדיניותה הפיננסית של הלייבור.
מוולם הצטרפה לקבינט הצללים כאשר ג'ון סמית' הפך למנהיג מפלגת הלייבור ב-1992. תפקידה בקבינט הצללים היה "מזכירת המדינה למורשת לאומית". במהלך תקופה זו, היא התנגדה למלוכנים וגם לרפובליקנים. כך היא קראה להרוס את ארמון בקינגהאם ולהחליף אותו בארמון "מודרני" שנבנה מכסף ציבורי. נכונותה של מוולם לומר את דעתה, לעיתים קרובות מבלי להתחשב בהשלכות, נתפסהעל ידי תומכיה ככוחה הגדול ביותר.
לאחר מותו של מנהיג הלייבור סמית' ב-1994, הפכה מוולם, לצד פיטר קילפוייל, למארגנת הראשית בקמפיין של טוני בלייר למנהיגות הלייבור. לאחר ניצחונו, בלייר מינה אותה למזכירת המדינה של צפון אירלנד בקבינט הצללים. בתחילה היא סירבה להתמנות לתפקיד, והעדיפה תיק כלכלי, אך לבסוף הסכימה לקבל את התפקיד.
חברת פרלמנט > בממשלה

בשנת 1997, מוולאם נבחר שוב לתפקיד חבר הפרלמנט של רדקאר בהפרש גדול של 21,667 קולות. לאחר הבחירות היא מונה לתפקיד למזכירת המדינה של צפון אירלנד. מוולם הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
חברת פרלמנט > הסכם יום שישי הטוב

מו מוולם היה הזרז שאפשר לפוליטיקה להתקדם למה שהוביל לחתימת הסכם יום שישי הטוב באפריל 1998. היא חתכה את המוסכמות וקיבלה החלטות קשות שנתנו מומנטום להתקדמות הפוליטית.
מוולם פיקחה על המשא ומתן שהוביל להסכם יום שישי הטוב משנת 1998. היא הצליחה לסייע בהשבת הפסקת האש עם ה-IRA ולכלול את סין פיין בשיחות הרב-מפלגתיות על עתידה של צפון אירלנד. בניסיון לשכנע את נאמני אולסטר להשתתף בתהליך השלום, היא ערכה ביקור חסר תקדים ומסוכן אצל אסירים תומכי אלסטר בכלא מאיז, ופגשה רוצחים מורשעים פנים אל פנים וללא ליווי.
כאמור, מוולם פיקחה על המשא ומתן ועל חתימת הסכם יום שישי ב-1998. ההסכם הוביל להקמתה של אספת המחוקקים של צפון אירלאנד (מעין פרלמנט). עם זאת, מערכת יחסים המתוחה שלה עם מפלגות יוניוניסטיות הביאה לכך שתפקידה בצוות המשא ומתן הצטמצם והיא הוחלפה על ידי טוני בלייר וצוותו. ב-1999, מוולאם התייחסה להתקפות ענישה סמי-צבאיות בצפון אירלנד כ"משק בית פנימי" וטענה כי האלימות אינה נחשבת כהפרת הפסקת האש.
חברת פרלמנט > שר הקבינט

הידרדרות במערכת היחסים של מוולם עם היוניוניסטים הייתה סיבה מרכזית לכך שהיא הוחלפה על ידי פיטר בתפקיד מזכירה המדינה של צפון אירלנד באוקטובר 1999. מוולם מונתה לתפקיד זוטר יחסית של שר הקבינט. ייתכן ובהחלטה לשנמך אותה היו סיבות אחרות מלבד הקשר הבעייתי שלה עם היוניוניסטים, כדוגמת הפופולריות (הדועכת שלה) ומצבה הבריאותי. מוולם התרעמה על השנמוך לשר הקבינט, תפקיד שהיא בעבר זילזלה בו וכינתה אותו ה"השר לתוכנית היום". כשרת משרד הקבינט, היא נועדה להיות ה"אוכפת" של טוני בלייר.
ב-2002 מוולם נבחרה להוביל את הקמפיין של הממשלה הבריטית נגד סמים, וקראה ללגליזציה בינלאומית. מוולם עוררה סערה כאשר הודתה בשנת 2000 שעישנה קנאביס כסטודנטית: "ניסיתי סמים. לא אהבתי את זה במיוחד. אבל בניגוד לנשיא קלינטון, כן שאפתי".
חברת פרלמנט > פרישה לגמלאות

ב-4 בספטמבר 2000, הודיעה מוולאם על כוונתה לפרוש מהפרלמנט ועל כך שהיא מוותרת על מקומה בבחירות הכלליות של 2001. לאחר פרישתה מבית הנבחרים, מוולם החלה לבקר את מדיניות הממשל במספר תחומים, בדגש על הפלישה לעיראק ב-2003. כך, היא השתתפה במחאות נגד מלחמת עיראק לצד ונסה רדגרייב, טוני בן, טאריק עלי, קן ליווינגסטון וביאנקה ג'אגר.
לאחר פרישתה, מוולם הפכה לכותבת טור שאלות ותשובות עבור מגזין הגברים Zoo. במסגרת זאת, היא ציינה שהיא מתגעגעת לעבודתה כחברת פרלמנט. בנוסף, לכך, מוולם הקימה ארגון צדקה, MoMo Helps, כדי לעזור למכורים לסמים שסיימו בהצלחה את שיקומם; ולספק תמיכה להורים או למטפלים של ילדים נכים.
ב-2002 זיכרונותיה הפוליטיים פורסמו תחת הכותרת "בשם מומנטום: המאבק לשלום, פוליטיקה והעם". בינואר 2003 מוולם הייתה הנושא של סדרת הטלוויזיה הבריטית This Is Your Life.
מחלה ומוות

חמישה חודשים לפני הבחירות הכלליות של 1997 (הבחירות בהם זכו הלייבור), אובחן אצל מוולם גידול במוח. מוולם ניסתה להסתיר זאת, ולשמור על פרטיותה. אולם, העיתונאות הצהובה גילתה אודות מצבה הבריאותי הרעוע. למרות טענתה של מוולם שהיא החלימה באופן מלא, היא איבדה את רוב שערה כתוצאה מהחולי. לאור כך, היא החלה לחבוש פאה. לעיתים בפומבי היא את הסירה הפאה וציינה שמדובר ב"טרחה כזו". ב-3 באוגוסט 2005, ה-BBC דיווח שמוולם חולה במחלה קשה בבית החולים קינגס קולג' בלונדון. כך, דווח שהיא סבלה מבעיות שיווי משקל כתוצאה מכימותרפיה. כתוצאה מכך, ב-30 ביולי 2005 היא נפלה וספגה פגיעות ראש ולא שבה להכרה. בהתאם לבקשה שלה בצוואה, לא בוצעה בה החייאה והיא מתה.
ב-12 באוגוסט 2005, היא הועברה להוספיס לצליינים בקנטרברי, קנט, שם נפטרה ב-8:10 בבוקר ב-19 באוגוסט, בגיל 55. היא הותירה אחריה את בעלה ג'ון נורטון ושני ילדים חורגים. מותה התרחש רק 13 ימים לאחר מותו של רובין קוק, שר נוסף בממשלת 1997. בינואר 2010, הרופא של מוולם חשף כי הגידול שהיא סבלה ממנו היה ממאיר והיווה הגורם המרכזי למותה. מוולם, לא חשפה את מצבה הרפואי הבכי רע לטוני בלייר והציבור, זאת למרות שיועץ לה לעשות כן. מוולם הייתה אתאיסטית, וב-1 בספטמבר 2005 גופתה נשרפה בסיטינגבורן בטקס לא דתי בניצוחו של ריצ'רד קולס, מלהקת הקומיונרדס משנות השמונים. מחצית מהאפר שלה פוזר בטירת הילסבורו (מעונה הרשמי של מזכירת המדינה של צפון אירלנד) והחצי השני פוזר במחוז הבחירה הפרלמנטרי שלה לשעבר, רדקאר.
אנדרטאות וזיכרונות

ב-20 בנובמבר 2005 נערכה אזכרה למוולאם בתיאטרון רויאל, דרורי ליין. טקס נוסף נערך בטירת הילסבורו ב-1 בדצמבר 2005 ועוד אחד ברדקאר ב-3 בדצמבר 2005.
כדי לכבד את זכרה של מוולם, המנהל המקומי של רדקאר תלה פסיפס באגם השייט החדש ברדקאר. הפסיפס מורכב מ-800 אריחים, שמוצבים במעגל בגובה של שלושה מטרים. הפסיפס נוצר על ידי האמן המקומי ג'ון טוד ונועד להמחיש את חייה של מוולם ואת תחומי העניין שלה. כך, בפסיפס יש את הדיוקן של מוולם, כאשר היא מוקפת בתמונות כולל החוף שבו היא אהבה לטייל; סוסי מרוץ; מסלול התחרות של רד קאר (שם חגגה את חתונתה); מפעלי הפלדה של רדקאר; סירת ההצלה זיטלנד; ידיים שלובות ויונים (כדי לסמל את הצפון. תהליך השלום באירלנד) ובתי הפרלמנט. בהמשך לכך, לזכרה, חדר המועדון ללומדי תואר שני של טרבליאן קולג', דורהאם (העלמה של מוולם) שונה ל"חדר מוולם". החדר מכיל פסל קטן של מוולם.
אנדרטאות וזיכרונות > דוקודרמה

בשנת 2009, ערוץ 4 הזמין סרט דוקודרמטי, בשם "מו", המתאר את חייה של מו מוולם מניצחון הלייבור בבחירות 1997 ועד מותה ב-2005. בסרט כיכבה ג'ולי וולטרס בתור מוולם. הסדרה שודרה ב-31 בינואר 2010 ומשכה למעלה מ-3.5 מיליון צופים, מה שהפך אותה לדרמה בעלת הדירוג הגבוה ביותר של ערוץ 4 מאז 2001. הסרט זכה גם להצלחה קריטית, כאשר חבר הפרלמנט אדם אינגרם טען שהוא הצליח להסביר את "את המהות של מו". הסרט היה מועמד לפרס BAFTA עבור הדרמה הטובה ביותר לסינגל; וג'ולי וולטרס וגארי לואיס היו מעומדים עבור פרס השחקנית הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר, בהתאמה. ואכן וולטרס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר.
ראו גם

פוליטיקה של הממלכה המאוחדת
הפרלמנט של הממלכה המאוחדת
מפלגת הלייבור
הסכם יום שישי הטוב
צפון אירלנד
בחירות בממלכה המאוחדת
לקריאה נוספת

Burki, Talha. “Mo Mowlam.” The lancet oncology 11.3 (2010): 229–229.
Fontana, Giuditta, and Ilaria Masiero. “Beyond Reassurance: The Reputational Effect of Cultural Reforms in Peace Agreements.” Government and opposition (London, 2022).
Sheldon, Sally et al. “‘Too Much, Too Indigestible, Too Fast’? The Decades of Struggle for Abortion Law Reform in Northern Ireland.” Modern law review 83.4 (2020): 761–796.
דבי מוקרסל-פאוול

דבי ג'סיקה מוקרסל-פאוול (באנגלית: Debbie Jessika Mucarsel-Powell; נולדה ב-18 בינואר 1971) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של מדינת פלורידה. מוקרסל-פאוול היא האדם הראשון שנולד באקוודור ונבחר לייצג מדינה כלשהי בקונגרס של ארצות הברית. מחוז קונגרס זה כולל בתוכו את חלקיו המערביים של מחוז מיאמי-דייד, כולל את פלורידה קיז. ב-2020 הפסידה לקרלוס א. חימנז בבחירות לתקופת כהונה שנייה.
ביוגרפיה

מוקרסל-פאוול נולדה וגדלה בשנותיה הראשונות בגואיאקיל, הגדולה שבערי אקוודור, בתם של אימלדה גיל וגידו מוקרסל יונס. כשהייתה בת 14 היגרה לארצות הברית, ביחד עם אמה ושלוש אחיותיה הגדולות. היא החלה לעבוד בחנות דונאטס במטרה לסייע בפרנסת משפחתה, שחלקה דירה קטנה עם חדר שינה יחיד. מוקרסל-פאוול למד בבית הספר התיכון הקתולי בפומונה שבקליפורניה. היא קיבלה תואר ראשון במדע המדינה ממכללת פיצר (Pitzer College) ותואר שני בכלכלה פוליטית בינלאומית מאוניברסיטת קליירמונט.
במרוצת השנים עבדה מוקרסל-פאוול למטרות רווח במספר ארגונים בהם "מרכז הופ", קרן גן החיות של מיאמי וקרן שיקום האלמוגים. בין השנים 2003–2007 שימשה כמנהלת פיתוח באוניברסיטת פלורידה הבינלאומית. היא הייתה סגנית נשיא-עמיתה לקידום בבית הספר לרפואה ע"ש הרברט ורטהיים שבאוניברסיטה זו מ-2007 עד 2011. כעבור זמן מה אף נהייתה לדיקנית-עמיתה של בית הספר לרפואה.
מוקרסל-פאוול התנדבה במסעי הבחירות הנשיאותיים של ג'ון קרי ב-2004 ושל ברק אובמה ב-2008. במהלך בחירות 2016 התמודדה ללא הצלחה לסנאט המדינתי של פלורידה מטעם מחוז הבחירה ה-39, אך הפסידה לסנאטורית המכהנת אניטר פלורס.
באוגוסט 2017 הודיעה מוקרסל-פאוול כי בבחירות 2018 תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של פלורידה, מול נציג המחוז המכהן קרלוס קורבלו. בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גברה על עמיתתה דמטריס גרימס עם 63.5% מהקולות. ביום הבחירות הכלליות ניצחה מוקרסל-פאוול את קורבלו בפער קטן בן כ-51% מקולות הבוחרים, ובכך נהייתה לאדם הראשון שנולד באקוודור ונבחר אל הקונגרס של ארצות הברית. כמו כן, היא האישה הראשונה שייצגה את מחוז הקונגרס ה-26 של פלורידה.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביעה בעד הדחתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. במהלך בחירות 2020 לתקופת כהונה שנייה בבית הנבחרים, מוקרסל-פאוול הפסידה לקרלוס א. חימנז, ראש מחוז מיאמי-דייד. כהונתה הסתיימה עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
לקראת בחירות 2024, הודיעה כי תתמודד לסנאט של ארצות הברית נגד הסנטור מכהן ריק סקוט. בבחירות הפסידה לסקוט.
חיים אישיים

היא נשואה לרוברט פאוול ולזוג 3 ילדים.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  Debbie Mucarsel-Powell, la primera ecuatoriana elegida al Congreso de EEUU, באתר La Republica‏, 6 בנובמבר 2018 (בספרדית)
↑  לזלי קלארק, Citing health care, Debbie Mucarsel-Powell wants to be part of Florida’s blue wave, באתר Mcclatchydc.com‏, 5 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  אלכסנדרה גלוריסיו, Mucarsel-Powell ousts Florida Republican Curbelo, באתר פוליטיקו, 6 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזכארי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  טל אקסלרוד, Florida Democrat breaks down loss: 'It's not just about socialism', באתר The Hill‏, 18 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  Wang, Amy B.; Sotomayor, Marianna; Caldwell, Leigh Ann (2023-08-22). "Former Democratic congresswoman to challenge Rick Scott for Florida Senate seat". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-03-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6gk08h2  US Congress: M001207
סלוס

נהר בשמורת סלוס
לביאה בסלוס
סלוס (באנגלית: Selous) היא שמורת ציד בדרום טנזניה. השמורה הראשונה באזור הוכרזה בידי הממשל הקולוניאלי הגרמני ב-1905. ארבע שמורות נוספות הוכרזו ב-1912, וב-1922 הן אוחדו תחת השם סלוס, על שם מגלה הארצות האנגלי פרדריק סלוס. שטח השמורה הורחב מספר פעמים בהתאם לנדידת עדרי הפילים. ב-1982 הכריז אונסק"ו על השמורה כאתר מורשת עולמית. חרף ההכרזה, עמדה השמורה בסכנה במהלך שנות ה-80, עקב כוונות להקים סכר על נהר הרופיג'י ועקב גילוי נפט בסמוך, ואולם עד מהרה התברר כי הסכר אינו יעיל כלכלית, וכמויות הנפט דלות, ועל כן שני הפרויקטים נזנחו.
גאוגרפיה

שטחה של השמורה כ-45,000 קמ"ר, המהווים כ-5% משטחה של טנזניה, היא השנייה בגודלה באפריקה ואחת הגדולות בעולם. השמורה כוללת הן אזורים מיוערים (כ-75%) והן סוואנה (כ-17%), ובסך הכל גדלים בה כ-2,000 מיני צמחים. מדי שנה יורדים בחלקה המזרחי כ-750 מ"מ גשם, ובחלקה המערבי כ-1,250 מ"מ.
פאונה

עם בעלי החיים הנפוצים בשמורה נמנים פילים, היפופוטמים, זאבים טלואים, תנינים, נמרים, ברדלסים, בובאל ליכטנשטיין, אנטילופות סוס שחורות ועדרי תאו אפריקני וכן יש בה קרנפים צרי-שפה, המצויים בסכנת הכחדה.
תיירות

נהר הרופיג'י חוצה את השמורה, ורק 10% ממנה, צפונית לנהר פתוח לתיירים. מרבית התיירים מבקרים בה בטיולי ספארי, באמצעות ג'יפים, טיולים רגליים או שיט בנהר. חרף גודלה והמגוון הרחב של בעלי חיים המצויים בה, היא אינה מתוירת כשמורות אחרות בטנזניה דוגמת נגורונגורו או סרנגטי (בשנת 2003 ביקרו בה כ-6,000 תיירים, בהשוואה לכ-90 אלף בסרנגטי). זאת, בשל בידודה ובשל הימצאם של זבובי צה צה בתחומה. בשטח השמורה מנחת מטוסים, המשמש תיירים המגיעים מדאר א-סלאם, זנזיבר וארושה, וכן מספר אתרי קמפינג ובית מלון. בעונה הגשומה, הדרכים לשמורה בלתי עבירות, וניתן להגיע אליה רק בדרך האוויר.
90 האחוזים שאינם פתוחים לתיירים הם אזור שבו הציד מותר. הציד טעון קבלת רישיון מהנהלת השמורה, תמורת תשלום. ככלל, הנהלת השמורה מתירה ציד של פילים, תאואים, אריות ונמרים, ואוסרת על ציד ג'ירפים, שמספרם בדרום השמורה נמוך יחסית.
כ-90% מהכנסות השמורה מגיעות מרישיונות הציד, ורק כ-10% מגיעות מתיירות. כמחצית מההכנסות מועברות לממשלת טנזניה. לפיכך, ובהיעדר סובסידיה ממשלתית, אין להנהלת השמורה אינטרס לצמצם את מספר רישיונות הציד הניתנים מדי שנה.
אוכלוסייה

מלבד מינהלת השמורה, אתרי הקמפינג ובתי המלון, אין בשמורה יישובי קבע. האזור היה מיושב מעט בראשית המאה ה-19, אך כבר ב-1858, כשריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק עברו באזור בדרכם לאגם ויקטוריה הם תיארו אותו כשומם מיושבים. כפרים שסבבו את האזור בו הוכרזה מאוחר יותר השמורה פונו מיושביהם במהלך מרד המאג'י מאג'י בין 1905 ל-1907.
גלריה

פילים רוחצים בנהר רופיג'י
קניון שטיגלרס, שעומקו ורוחבו כ-100 מטר
פרדריק סלוס
נהרות חול בסלוס
פשיטת ה-FBI על מאר-א-לאגו

עדויות שמצאו על ידי ה-FBI במאר-א-לאגו
ב-8 באוגוסט 2022 ביצעה הבולשת הפדרלית האמריקנית (FBI) חיפוש במאר-א-לאגו, מעונו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, בפאלם ביץ' שבפלורידה.
צו החיפוש ניתן על ידי התובע הכללי של ארצות הברית מריק גרלנד, ואושר על ידי השופט ברוס ריינהארט, על סמך פניה מצד מינהל הארכיונים והרשומות הלאומי (NARA). ה-FBI השיג את צו החיפוש כחלק מחקירה שמבוצעת נגד טראמפ בנוגע להפרה של שלושה חוקים פליליים פדרליים:
הפרות של חוק הריגול (אנ') הנוגע להחזקה בלתי מורשית של מידע חסוי השייך למערכת הביטחון האמריקנית.
השמדה או הסתרה של רשומות "בכוונה להפריע לפעילות הממשלתית הפדרלית או להשפיע עליה".
הסרה לא חוקית או השמדה של רישומי ממשל פדרליים.
בהמשך פרסם בית המשפט לציבור גרסה מתוקנת של התצהיר המסבירה את מטרות ה-FBI בחיפוש הזה אשר כללה רשימה מפורטת של הממצאים שנמצאו במהלך הפשיטה של ה-FBI.
סרטונים שנלקחו ביוני 2022 על ידי מצלמות מעקב במאר-א-לאגו הראו כי בשלב מסוים הוצאו ארגזים מהחדר בו נמצאו המסמכים המסווגים. משרד המשפטים האמריקני ציין כי המסמכים המסווגים במאר-א-לאגו כנראה "הוסתרו והוסרו" במטרה לשבש חקירה שתבוצע.
חוקרי ה-FBI מצאו במאר-א-לאגו מעל ל-11,000 מסמכים ממשלתיים, מעל ל-320 מסמכים מסווגים אשר כללו חומר הקשור לתוכנית הגרעין האמריקנית. המסמכים שנמצאו כללו גם מידע של ה-FBI, ה-CIA וה-NSA שעוסק באינטרסים הכרוכים בביטחון הלאומי. שני שלישים מהחומר המסווג שנמצא במאר-א-לאגו הושג במחצית הראשונה של 2022, ואילו השאר (103 מסמכים) נמצא בחיפוש שנערך במאר-א-לאגו במהלך אוגוסט 2022.
אוסלו

ערך זה עוסק בבירת נורווגיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צילום העיר מאונייה המתקרבת לנמל
נמל אוסלו
מזרקה רבת סילונים באוסלו
אנדרטה לזכר יהודי נורווגיה שנרצחו בשואה. האנדרטה ממוקמת בגן סמוך לרציף באוסלו שבו הועלו מאות יהודים, בשני גירושים, לאוניות שהובילו אותם לגרמניה, ומשם, ברכבות, לאושוויץ
אוסלו (בנורווגית: Oslo) היא עיר הבירה של נורווגיה.
אוסלו היא העיר המאוכלסת ביותר במדינה – בעיר עצמה חיים כ-620,000 תושבים ובכלל המטרופולין חיים כ-1,450,000 תושבים (נכון לינואר 2013). אוסלו ממוקמת בדרום המדינה, ושטחה הכולל הוא 454 קמ"ר, מתוכם 115 קמ"ר שטחים בנויים (שבהם 22 קמ"ר של שטחים פתוחים) ו-7 קמ"ר שטחי חקלאות, מרבית שטח העיר מכוסה ביערות ובאגמים.
היסטוריה

אוסלו נוסדה בשנת 1048. העיר נחשבה לעיר הבירה של נורווגיה החל ממלכותו של המלך הוקון החמישי בין השנים 1299–1319, אשר היה המלך הראשון אשר גר בעיר מגורי קבע. הוא גם היה זה שהחל את הבנייה של מבצר אקשהוס. מאה שנה לאחר מכן נורווגיה הייתה החלק החלש יותר באוניה הפרסונלית עם דנמרק, ותפקידה של אוסלו הצטמצם להיות מרכז מנהלי מחוזי, בעוד המלכים גרו בקופנהגן. בזמן המגפה השחורה נפגעה אוסלו במידה הרבה ביותר מכל אזורי נורווגיה.
העיר המקורית נהרסה כליל במספר שריפות ענק, ורק לאחר השריפה הארבע עשרה במספר, בשנת 1624 כריסטיאן הרביעי מלך דנמרק (ונורווגיה) החליט לבנות מחדש את העיר במיקום חדש מול המפרץ, באזור שכבר היה מרכז סחר ותרבות ליד מבצר אקשהוס, והעניק לה את השם כריסטיאניה. בשנת 1814 כריסטיאניה נהפכה שוב לעיר הבירה הרשמית של נורווגיה, לאחר שהאיחוד עם דנמרק בוטל.
עד לשלהי המאה ה-19 הייתה אוסלו עיר קטנה שאוכלוסייתה לא עלתה על 100,000 איש. בתקופה זו הפך נמלה המצוין לנמל סחר חופשי, נמתחה באזור רשת טלגרף והחלה בניית מסילת רכבת מסועפת שחיברה את ההון התעשייתי שמקורו באוסלו עם אזורים קטנים, נידחים ולא מוכרים בנורווגיה כולה. במהלך המאה ה-19, נבנו בעיר מבנים חשובים רבים, ביניהם ארמון המלוכה (נבנה בין השנים 1825–1848), "סטורטינג" (הפרלמנט הנורווגי) (נבנה בין השנים 1861–1866), אוניברסיטת אוסלו, התיאטרון הלאומי ובניין הבורסה. בין האנשים המפורסמים אשר חיו באוסלו במאה התשע עשרה היו המחזאי הנריק איבסן וקנוט האמסון (זוכה פרס נובל לסיפרות). בשנת 1850 מספר תושבי כריסטיאניה עבר את מספר תושבי ברגן וכריסטיאנה הפכה לעיר המאוכלסת והצפופה ביותר בנורווגיה. ב-1 בינואר 1925 שונה השם של העיר חזרה לשם המקורי - אוסלו.
ביוני 2022 התרחש בעיר פיגוע ירי בו נהרגו אנשים.
אקלים

אוסלו בעלת אקלים נוח יחסית. הטמפרטורות בקיץ גבוהות ונעות בין 20–23 מעלות צלזיוס במהלך היום ובין 11–15 מעלות צלזיוס במהלך הלילה. החורף לעומת זאת, מאופיין בטמפרטורה ממוצעת של 4- מעלות צלזיוס (בחודשים ינואר ופברואר). עקב מיקומה הצפוני של אוסלו, קיים הבדל גדול מאוד במספר שעות האור בין הקיץ לחורף. בחודשים יוני/יולי לאוסלו יש בממוצע 18 שעות אור ביממה ואילו בסוף דצמבר מספר זה נופל ל – 6 בלבד. כמות משקעי הגשם השנתית הממוצעת באוסלו היא 763 מילימטר.
גאוגרפיה

אוסלו שוכנת בצפון אוסלופיורד. הפיורד - לשון ים צרה וארוכה - ממוקם על נמל המשמש גשר טבעי בין שני המחוזות הגדולים בנורווגיה (וסטפלד ואוסטפלד - מעונם של המלכים הראשונים בנורווגיה), ובהם נמצא הריכוז הגבוה ביותר של אדמה חקלאית ושל תעשייה. פיורד זה נמצא מדרום לעיר, ומכל שאר הכיוונים מוקפת אוסלו בגבעות ירוקות ובהרים. ישנם 40 איים בתחומי העיר, הגדול מביניהם הוא מאלמיריה  (0.56 קמ"ר), ואיים רבים נוספים סביב אוסלופיורד. לאוסלו 343 אגמים, הגדול מביניהם הוא מרידאלסוונט  (3.91 קמ"ר). כמו כן זהו מקור עיקרי למי שתייה לחלקים גדולים מחלקה המערבי של אוסלו. הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא קירקברגט  בגובה 629 מטר. אף על פי שאוכלוסיית העיר קטנה בהשוואה לרוב ערי הבירה האירופאיות, היא פרושה על שטח אדמה גדול. גבולותיה מקיפים שטחים פתוחים ופארקים רבים עד כדי כך ששטחי יערות ואזורי מים מהווים כ-2/3 משטחה (כפול מאזורים עם בנייה עירונית).
טבע

אוסלו היא בעלת צמחייה עשירה (במונחים נורווגיים). קיימות לכך שתי סיבות טבעיות עיקריות. ראשית, אוסלו מאופיינת באקלים יחסית חמים ולכן הדבר מאפשר קיומם של זני צמחים "אוהבי חום". למעשה, אוסלו מהווה גבול צפוני למספר זני צמחים כאלו. שנית, אוסלו היא בעלת קרקע יחסית פורייה.
באזורים המיוערים של אוסלו ניתן למצוא אוכלוסיות של צבאים, מוס ובאזורי הבנייה העירונית ניתן למצוא גיריות, סנאים וקיפודים. בנחלים של אוסלו נמצאים בונים וסוגים רבים של חרקים התורמים להאבקה של זני צמחים ייחודיים. בנוסף, לעיתים ניתן לצפות בכלבי ים בפיורד.
תרבות

האדריכלות באוסלו היא באופן כללי סולידית, פשוטה וחדשה למדי.
מדי שנה בחודש מרץ נערכים בהומנקולן תחרויות הסקי הגדולות בעולם. תחרויות אלה מושכות תיירים רבים לשטחי העיר. בשנת 1952 נערכו משחקי החורף האולימפיים באוסלו.
אוסלו ידועה גם כעיר שיצאו ממנה אמנים רבים. אדוורד מונק התגורר בעיר ועם מותו תרם את אוסף עבודותיו לעירייה. זו מצידה הקימה את מוזיאון מונק שפתח את שעריו לציבור ב-1963. בסוף 2019 ייסגר בניין המוזיאון הקיים ובשנת 2020 עתיד לאכלס את משכנו החדש שיהיה אחד המוזיאונים הגדולים בעולם המוקדשים לאמן בודד. בפארק פרוגנר (האטרקציה הכי מתוירת בנורווגיה) מוצגים כ-200 פסלים מעשה ידי הפסל גוסטב ויגלנד. התזמורת הפילהרמונית של אוסלו פועלת בעיר מאז 1879.
תרבות > ספורט

באצטדיון יולבאל (Ullevål) שבעיר משחקת קבוצת הכדורגל המקומית, ואלרנגה (Vålerenga) וכמו כן, מתקיימים בו משחקי גמר הגביע הנורווגי. בעיר משחקת גם קבוצת כדורגל נשים. בעיר משחקות גם קבוצות הוקי קרח וכדוריד.
העיר מארחת גם תחרויות בינלאומיות של סקי, ביאתלון, ואירחה את אולימפיאדת אוסלו (1952), את אליפות העולם באופני כביש לשנת 1993 ואת משחקי ליגת היהלום שהתקיימו באצטדיון ביסלט שבעיר.
בין מתקני הספורט ניתן לציין הולמנקולבאקן, מקפצת סקי מהוותיקות בעולם.
תחבורה

אוסלו בעלת אמצעי תחבורה ציבורית רבים: אוטובוסים, חשמליות, רכבת תחתית, סירות ורכבת עילית המקשרת את אוסלו לערים אחרות בנורווגיה, בשוודיה, הדנמרק ודרומה לשאר אירופה.
נורווגיה היא המדינה בעלת שיעור הרכבים החשמליים לנפש הגבוה בעולם. על כן, ברחבי העיר פזורות חניות רבות לרכבים חשמליים שמצוידות בעמדות הטענה.
תחבורה > אתרים

מוזיאון מונק
פארק פרוגנר
טירת אקשהוס
מרכז פרס נובל לשלום
מוזיאון הספנות הוויקינגי
מוזיאון קון-טיקי
בית האופרה
כמו כן אוסלו היא העיר היקרה ביותר בעולם, כך על פי דו"ח שערכה חטיבת ניהול העושר של בנק UBS השווייצרי (עדכון לשנת 2010). לשם השוואה תל אביב דורגה במקום ה-25 וניו יורק במקום ה-6.
תחבורה > ערים תאומות

דנמרק קופנהגן, דנמרק
שוודיה גטבורג, שוודיה
שוודיה סטוקהולם, שוודיה
איסלנד רייקיאוויק, איסלנד
פינלנד הלסינקי, פינלנד
ליטא וילנה, ליטא
פולין ורשה, פולין
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
בלגיה אנטוורפן, בלגיה
הולנד רוטרדם, הולנד
גרמניה שלזוויג-הולשטיין, גרמניה
הממלכה המאוחדת לונדון, הממלכה המאוחדת
טורקיה ארטווין (אנ'), טורקיה
הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין
ארצות הברית וושינגטון די. סי., ארצות הברית
ארצות הברית ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
ארצות הברית מדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית
ראו גם

הסכמי אוסלו
בית האופרה של אוסלו
לקריאה נוספת

כריסטיאן בקנר, 100 הערים הגדולות בהיסטוריה העולמית, הוצאת עופרים