stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקדש השמש בקונארק
היסטוריה > קונארק בטקסטים הקדומים

קונארק, המכונה בטקסטים הודים גם בשם קאינאפרה (Kainapara), היה נמל מסחר משמעותי במאות הראשונות לספירה. מקדש קונארק הנוכחי מתוארך למאה ה-13, אם כי עדויות מצביעות על כך שמקדש שמש נבנה באזור קונארק לפחות במאה ה-9. כמה פוראניים (אנ') מזכירות מרכזי פולחן לסוריה במונדירה, שאולי היו השם הקודם עבור קונארק, קלפריה (מתורה) ומולטן (כיום בפקיסטן). הצליין הבודהיסטי הסיני והנוסע שׂוֵאנְדְזָאנְג מזכיר עיר נמל באודישה בשם צ'ריטרה. הוא מתאר את העיר כמשגשגת, עם חמישה מנזרים ו"מגדלים רבי קומות גבוהים מאוד ומגולפים בדמויות קדושות שעשויות להפליא". כיוון שביקר בהודו במאה השביעית, לא ייתכן שהתייחס למקדש של המאה ה-13, אך מתיאורו עולה כי בקונארק או בעיר נמל אחרת באודישה היו כבר מבנים נישאים עם פסלים.
לדברי מדאלה פנג'י, היה בתקופה מסוימת מקדש נוסף באזור שנבנה על ידי פונדארה קסארי. ייתכן שהוא היה פורנג'איה, שליט שושלת סומאוואסמי מהמאה ה-7.
היסטוריה > בנייה

המקדש הנוכחי מיוחס לנראסימאדבה הראשון משושלת גנגה המזרחית, שלט 1238–1264 לספירה. זהו אחד המקדשים ההינדים הבודדים שרשומות התכנון והבנייה שלו שנכתבו בסנסקריט בכתב אודיה נשמרו בצורת כתבי יד של עלי דקל שהתגלו בכפר בשנות השישים ותורגמו לאחר מכן. המקדש היה בחסות המלך, ועל בנייתו פיקח סיווה סמנטאראיה מהפאטרה. הוא נבנה ליד מקדש סוריה העתיק. הפסל בקודש הקודשים של המקדש הישן הוקדש מחדש ושולב במקדש החדש והגדול יותר. כרונולוגיה זו של התפתחות אתר המקדש נתמכת על ידי כתובות רבות של לוחות נחושת מהתקופה בה מכונה מקדש קונארק "הקוטג' הגדול".
לדברי ג'יימס הארלה, המקדש כפי שנבנה במאה ה-13 הורכב משני מבנים עיקריים, המנדאפה של המחול והמקדש הגדול (דאול). המנדאפה הקטנה יותר היא המבנה ששרד; הדאול הגדול קרס מתישהו בסוף המאה ה-16 או אחריו. לטענת הארלה, המקדש המקורי "בוודאי עמד לגובה של כ-69 מטרים", אך נותרו רק חלקים מקירותיו ועיצוביו הדקורטיביים.
היסטוריה > נזקים והרס

המקדש היה הרוס לפני שיקומו. השערות באשר לסיבת הרס המקדש מועלות חדשות לבקרים. תאוריות מוקדמות הצהירו כי המקדש מעולם לא הושלם והתמוטט במהלך הבנייה. הדבר מנוגד לראיות טקסטואליות ולראיות מכתובות. נראה שכתובת לוחית הנחושת של קנדולי משנת 1384 לספירה מתקופת נראסימה הרביעי מעידה על כך שלא רק שהמקדש הושלם, אלא שהיה אתר פולחן פעיל. כתובת אחרת קובעת כי אלות שונות במקדש הוקדשו, מה שמרמז שבניית המקדש הושלמה. מקור טקסטואלי שאינו הינדי, הטקסט "עין-אי-אכברי" מתקופת אכבר מאת עבדול פאזל המתוארך למאה ה-16, מזכיר את מקדש קונארק ומתאר אותו כאתר משגשג עם מקדש שגרם למבקרים "תדהמה מהמראה", ללא אזכור של חורבות. כעבור 200 שנה, בתקופת שלטון האימפריה המראטהית באודישה במאה ה-18, מצא אדם קדוש את המקדש נטוש ומכוסה בצמחייה. שליטי האימפריה העבירו את "ארונה סטמב" (עמוד עם ארונה, הרכב של סוריה, היושב עליו) לכניסה לשער האריות של מקדש ג'אגנאת בפורי.
טקסטים מהמאה ה-19 אכן מזכירים חורבות, מה שאומר שהמקדש ניזוק בכוונה או מסיבות טבעיות מתישהו בין השנים 1556 ל-1800. תאוריית הנזק בכוונה נתמכת על ידי דיווחים מתקופת האימפריה המוגולית המזכירים את הפולש המוסלמי קלפהאד שתקף והשמיד את מקדש ג'אגנאת בפורי ואת מקדש קונארק. טקסטים אחרים קובעים כי המקדש נבזז מספר פעמים על ידי צבאות מוסלמים בין המאות ה-15 וה-17. טקסטים אסלאמיים המתארים את פשיטות קלפהאד מזכירים את הניסיון הראשון של צבאו להרוס את המקדש בשנת 1565, אך הם נכשלו. הם גרמו נזק קל בלבד ולקחו את קישוט הנחושת דמוי הכד שעל גגו.
הטקסט ההינדי מדלה פנג'י (Madala Panji) והמסורת האזורית קובעים כי קלפהאד תקף שוב ופגע במקדש בשנת 1568. לאחר שמקדש השמש הפסיק למשוך מאמינים, הוא ננטש, ונשאר להיבלע על ידי יערות צפופים במשך שנים.
תאוריית הנזקים הטבעיים נתמכת על ידי קרבת המקדש לחוף והמונסונים באזור שעלולים לגרום נזק. על פי ספר ההיסטוריה של NCERT, השיקרה (המגדל) של המקדש הגיעה עד לגובה של 70 מטרים, מה שהוכח ככבד מדי לאתר והיא התמוטטה במאה התשע עשרה. עם זאת, קיומם של מקדשי אבן סמוכים באזור אודישה שנבנו קודם לכן ועמדו ללא נזק מעורר ספקות לגבי תאוריה זו. לדברי פ. פאריה (P. Parya), מספר הטבעות של גידול אזוב וחזזית שנמצא על הריסות האבן מעיד על הנזק שאירע מתישהו בסביבות שנות ה-70 של המאה ה-16, אך גישה זו אינה מצביעה מדוע או על ידי מי.
לדברי תומאס דונלדסון, העדויות מצביעות על כך שניתן לתארך את הנזק ומצבו ההרוס של המקדש בין סוף המאה ה-16 לתחילת המאה ה-17 מתוך תיעודים של סקרים ותיקונים שנמצאו בטקסטים של תחילת המאה ה-17. אלה גם מתעדים שהמקדש נשאר מקום פולחן בתחילת המאה ה-17. רישומים אלה אינם מציינים אם החורבות שימשו את המאמינים להתאסף ולערוך פולחן, או שחלק מהמקדש הפגוע עדיין היה בשימוש למטרה אחרת.
היסטוריה > ארונה סטמב

ברבע האחרון של המאה ה-18 הוסר העמוד "ארונה סטמב" (עמוד ארונה) מהכניסה למקדש קונארק והוצב ב"סינגה-דווארה" (שער האריות) של מקדש ג'אגנאת בפורי על ידי נזיר מהאימפריה המראטהית בשם גוסוויין (או גוסוואמי). העמוד, העשוי כלוריט מונוליתי, גובהו 10.26 מטרים והוא מוקדש לארונה, הרכב שנוהג במרכבתו של אל השמש.
היסטוריה > מאמצי שימור

בשנת 1803 ביקשה החברה הימית של הודו המזרחית (East India Marine Society, ארגון מחקר וחינוך אמריקני) מהמושל הכללי של בנגל לבצע מאמצי שימור. עם זאת, אמצעי השימור היחיד שהופעל אז היה לאסור הסרה נוספת של אבנים מהאתר. מכיוון שהיה חסר תמיכה מבנית, החלק האחרון של המגדל הראשי שעדיין עמד, קטע מעוקל ושבור קטן, קרס בשנת 1848.
הראג'ה של ח'ורדה, שהייתה לו סמכות שיפוט על אזור זה בתחילת המאה ה-19, הסיר כמה אבנים ופסלים לשימוש במקדש שבנה בפורי. כמה שערים וכמה פסלים נהרסו בתהליך. בשנת 1838 ביקשה החברה האסיאתית של בנגל (Asiatic Society of Bengal) לבצע מאמצי שימור, אך הבקשות נדחו, ורק הופעלו אמצעים למניעת ונדליזם.
בשנת 1859 הציעה האגודה האסיאתית של בנגל להעביר ארכיטרב של מקדש קונארק המתאר את הנאווה-גרייה (אנ') למוזיאון ההודי בכלכותה, ובשנת 1867 ניסתה לבצע הצעה זו. ניסיון זה נזנח כיוון שנגמרו הכספים. בשנת 1894 הועברו 13 פסלים למוזיאון ההודי. האוכלוסייה ההינדית המקומית התנגדה לפגיעה נוספת והסרה של הריסות המקדש. הממשלה הוציאה צווים לכבד את התחושות המקומיות. בשנת 1903, כאשר בוצעה חפירה גדולה בקרבת מקום, הורה מושל בנגל, ג'. א. בורדילון, לאטום את המקדש ולמלא אותו בחול כדי למנוע את התמוטטות הג'גאמוהנה. עד שנת 1905 תוקנו המוקאסלה והנטא מנדירה.
בשנת 1906 נשתלו עצי קזוארינה וקלופילום אינפילום (Calophyllum inophyllum) מול הים כדי לספק חיץ נגד הרוחות שהסיעו חול לאתר. בשנת 1909 נתגלה מקדש מאיאדווי תוך הסרת חול ופסולת. המקדש קיבל מעמד של אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1984.
התייחסות המודרנית למקדש

מקדש השמש של קונארק דורג כאחד מפלאי האדריכלות הגדולים ביותר של תת-היבשת ההודית. על פי קומאראסוואמי (Coomaraswamy), מקדש השמש קונארק מייצג את השיא של סגנון אודישה של אדריכלות נגארה.
חתן פרס נובל לספרות טאגור כתב:
כאן שפת האבן מתעלה על שפת האדם.
ההתייחסות אל המקדש בתקופה הקולוניאלית נעה משבחים ועד לעג. אנדרו סטרלינג (Andrew Sterling), אחד המנהלים הראשונים של התקופה הקולוניאלית והממונה על העיר קאטאק (אנ') הטיל ספק במיומנותם של האדריכלים מהמאה ה-13, אך גם כתב כי למקדש יש "אווירה של אלגנטיות, בשילוב של מאסיביות במבנה כולו, מה שמצדיק להתייחס אליו בהערצה", והוסיף כי לפסלים יש "מידה של טעם, נאותות וחופש שיעמדו בהשוואה לכמה מהדוגמאות הטובות ביותר שלנו לקישוט אדריכלי גותי". הלך הרוח הוויקטוריאני ראה פורנוגרפיה ביצירות של קונארק ותהה מדוע אין "בושה ואשמה בעונג הזה בלכלוך", בעוד שאלן ווטס (Alan Watts) קבע כי אין סיבה מובנת להפריד בין הרוחניות לאהבה, למין ולאמנות דתית. לדברי היסטוריון האומנות האנגלי ארנסט בינפילד האוול (Ernest Binfield Havell‏; 1861–1934), מקדש קונארק הוא "אחת הדוגמאות הגדולות ביותר של פיסול הודי קיים", והוסיף כי הם מביעים "אש ותשוקה כמו האמנות האירופית הגדולה ביותר" כמו זו שנמצאה בוונציה.
חשיבות תרבותית

הדת נמצאת לעיתים קרובות במרכז הביטוי התרבותי של אודישה (בעבר אוריסה), וקונארק תופס בה מקום חשוב כחלק ממשולש הזהב (מקדש ג'אגנאת (אנ') בפורי, ומקדש לינגראג' בבובנשוואר משלימים אותו) המייצג את פסגת אודישה באדריכלות ובבנייה של מקדשים.
מקדש השמש של קונארק מופיע בסיפורים ובשירים שנכתבו על ידי סופרים ומשוררים בני המקום, ובהם סצ'ידננדה רוטראיי (Sachidananda Routray) ומאיאדהר מאנסינג (Mayadhar Mansingh). מקדש השמש משמש רקע לסיפור "פרשן המחלות" של הסופרת האמריקאית ממוצא בנגלי ג'ומפה להירי שזכתה בפרס פוליצר על אוסף הסיפורים הקצרים הקרויים גם הם "פרשן המחלות".
פסל הלוחם והסוס שנמצא בשטח המקדש מהווה את הבסיס לסמל המדינה של אודישה.
גלריה

מבנה המקדש הראשי, מקדש השמש של קונארק
נטא מנדירה
מבט קדמי על הנטא מנדירה
" סימה-גאג'ה" בכניסה
פסל סוס שעבר בליה
הפילים של מקדש קונארק
פסל משני של סוריה (אל השמש)
פסל על קיר המקדש
מקדש מאיאדווי בקונארק
פסל מקארה במקדש מאיאדווי
מקדש וישנו
קודש הקודשים במקדש וישנו
גילופים על מקדש השמש
פסל על קיר המקדש
פסל שנלקח מהאתר והועבר למוזיאון הבריטי
העתק של מקדש השמש בגוואליור
צילום מקרוב של המוטיב במרכז גלגל אבן
מראה הצד האחורי של מקדש השמש בקונארק
"רוסאסלה" או מטבח של מתחם המקדש
תצלום בחשיפה ארוכה של מקדש השמש בלילה
ביאורים

1 2  מגדל גבוה בארכיטקטורת המקדשים ההינדיים של צפון הודו, בדרך כלל מעל קודש הקודשים והוא החלק הבולט והגלוי ביותר במקדש הינדי בצפון הודו.
↑  באדריכלות ההינדית, ובמיוחד בארכיטקטורת המקדש ההינדי, מנדאפה הוא אולם גדול המחוזק בשורות עמודים או ביתן לטקסים ציבוריים
1 2  יחסי מין במסגרת סקס טנטרי
1 2  סוג של סלע מותמר בהודו, צפחה עשירה בקוורץ ובמנגן עם גבישים של גארנט ורודוניט
↑  אל הינדי שהוא אחיו הבכור של קרישנה
↑  האווטאר של וישנו בדמות חזיר בר מציל את בהומי (אנ') (האלה המייצגת את כדור הארץ) ממימי פאטלה (אנ')
↑  אווטאר של וישנו כגמד הלוקח את הצעד העצום השלישי כדי לכסות את השמים
↑  סוגה נרחבת של ספרות הודית על מגוון רחב של נושאים, במיוחד על אגדות ופולקלור מסורתי
↑  Navagraha, תשעה גופי שמים (כמו גם אלוהויות) המשפיעים על חיי האדם על פני כדור הארץ בהינדואיזם ובאסטרולוגיה הינדית.
בנימין אנקשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1903 ברנוביץ', בלארוס 
 פטירה:  19 במאי 1949 (בגיל 46) תל-אביב, ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות בגנט  האקדמיה לאמנויות היפות בבריסל  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  באוהאוס 
 יצירות ידועות:  מוזיאון מועצת העם ומנהלתה 
 
בנימין אנקשטיין (ברוסית: Вениамин Анекштейн;‏ 1903 - 19 במאי 1949) היה אדריכל ישראלי שפעל באמצע המאה ה-20.
חייו

אנקשטיין נולד בעיר ברנוביץ' שברוסיה (כיום בלארוס). בגיל 19 עלה לארץ ישראל עם הוריו.
לאחר שעבד בכמה משרדי אדריכלים גדולים כגון ברלין–פסובסקי ומאיר רובין,
הלך אנקשטיין בשנת 1928 ללימודי ארכיטקטורה באקדמיה לאמנויות היפות בגנט ובבריסל.
לאחר שהוכשר בשנת 1932 הוא עיצב כמה בניינים ומבנים ציבוריים בבריסל כולל את הבנק התעשייתי של בלגיה (Banque Industrielle Belge).
לאחר ששב לישראל ב-1932 השתתף במספר תחרויות עיצוב אדריכלות ואף הגיע למקומות נכבדים.
בשנת 1937 זכה לבנות את בנין הקק"ל שברח' שפירא.
בנימין נפטר בגיל 46 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
ממבניו

מוזיאון מועצת העם ומינהלתה
בית גורדון
מוסך דן (תל אביב), בשיתוף מאיר רובין
מוסך המקשר (ירושלים), בשיתוף מאיר רובין
לקריאה נוספת

אליעזר פרנקל, א. פרנקל: כרונולוגיה/ תולדות האומנות
ניצה מצגר-סמוק, Des maisons sur le sable: Tel-Aviv, mouvement moderne et esprit Bauhaus, éditions de l’éclat, 2004
פארה גולדמן, Tel Aviv modern architecture, 1930-1939, Wasmuth, 1994
הערות שוליים

↑  בנימין אנקשטיין באתר GRAVEZ
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תל גיבורים (בני ברק)

| --- | --- |

רחוב טיפוסי בשכונה (מנחם בגין)
 מידע
 קואורדינטות:  32°05′40″N 34°49′33″E﻿ / ﻿32.09450034°N 34.82571602°E﻿ / 32.09450034; 34.82571602
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) תל גיבורים(למפת גוש דן רגילה) תל גיבורים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל גיבורים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל גיבורים  he תל גיבוריםhe תל גיבוריםמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סמטת דוד רזיאל בשכונה
תל גיבורים היא שכונה במערב העיר בני ברק. רבים מזהים את השכונה כחלק משכונת פרדס כץ.
השכונה גובלת בכביש 481 וברחוב טבריה בדרום, רחוב בן-גוריון (מודיעין) במערב, ורחובות הרצוג, אבוחצירא, שלמה בן יוסף ודב גרונר במזרח, ורחוב הירקון בצפון.
היסטוריה

שכונת תל גיבורים ממוקמת על חורבות הכפר הערבי ג'מאסין א-שרקי. בשנות ה-40 התיישבו באזור הכפר יהודים אמידים מאוסטריה וגרמניה, שרכשו כמה עשרות דונמים ובנו בצד הכפר הערבי וילות שהשקיפו על נחל הירקון.
בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין כי 54 דונם מאדמות הכפר נמצאו בבעלות יהודית, עם זאת אין תיעוד על תושבים יהודים שהתגוררו בכפר. במלחמת העצמאות ננטש הכפר הערבי ומיד לאחר המלחמה הוקמה השכונה. השכונה הוקמה על ידי הסתדרות עובדים לאומית עבור חבריה מתל אביב. ההחתמה לבתים בשכונה החלה בשנת 1945 וביולי 1947 הוגרלו המגרשים. באוקטובר 1947 עלו הכלים ליישור המגרשים. מקימי השכונה, אנשי האצ"ל והלח"י נתנו לה את השם "תל גיבורים".
לאחר מלחמת העצמאות נכנסו עולים להתגורר בבתי הכפר הערבי שמצפון לשכונה. בשנות ה-50 הוקמה מצפון לשכונה מעברת בני ברק שבהמשך הוקמו בה שיכונים שנקראו שיכון עממי והיא קלטה עולים רבים מצפון אפריקה.
שנות ה-60 נוספו לה בתים פרטיים רבים. בשנות השמונים עברה השכונה פרויקט שיקום שכונות והפכה משיכון עולים לשכונה משופצת ומטופחת. גם בטווח הארוך הביא הפרויקט לשינוי תדמיתי לשכונה שפירותיו ניכרים עד היום.
בשנות ה-90 קלטה השכונה עולים רבים מחבר המדינות, שכן היותה קרובה לאזור מוסכים אפשר לה לשמור על רמת מחירים נמוכה ביחס למיקומה במרכז גוש דן.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה זליגה של תושבים חרדים לשכונה.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה בנייה מואצת של מגדלי משרדים וגורדי שחקים ביניהם בניין צ'מפיון מוטורס ומגדלי ב.ס.ר. בנייה זאת הפכה אותה לשכונה עם הבנייה הגבוהה ביותר בבני ברק.
אופי השכונה

ברחבי השכונה נותרו בתים שעדיין עומדים על תִּלם מן הכפר הערבי, בעיקר ברחוב יונתן; בשל כך רחובות מסוימים בשכונה הם סימטאות צרות (רחוב דוד רזיאל) או מעברים לא-סלולים (סימטת ליפשיץ).
הרחובות בשכונת תל גיבורים קרויים על שם גיבורים היסטוריים בתולדות עם ישראל, וכן דמויות מן המאה ה-20 המזוהות עם האצ"ל והלח"י: יהונתן בן שאול, המכבים, החשמונאים, מצדה, בר כוכבא, שלמה בן-יוסף, דוד רזיאל, האצ"ל, ניל"י, פורצי כלא עכו ודב גרונר (השתתף בהתקפת אצ"ל על משטרת רמת גן במרחק של קילומטר מהשכונה, נתפס על ידי הבריטים והועלה לגרדום).
בבית הכנסת הראשי של השכונה, בית הכנסת עולי הגרדום, מונצחים חברי האצ"ל, הלח"י, וחיילי צה"ל.
ראו גם

בית הכנסת עולי הגרדום
מוזיאון המקדש
הערות שוליים

1 2  גיא ליברמן, שכונת יונתן - הנדל"ן בבני ברק שהחילונים מפספסים, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2009
↑  10 שנות סלע, חרות, 9 באוגוסט 1959
↑  שיכון עממי זול לחברי ה.ע.ל, המשקיף, 6 בנובמבר 1945
↑  אסיפת חברי ועדת השיכון, המשקיף, 28 ביולי 1947
↑  שכון הסתדרות העובדים הלאומית, המשקיף, 10 באוקטובר 1947
↑  תושבי תל גיבורים חסמו דרך ציבורית, דבר, 8 ביולי 1954
↑  שדרה על שם רזיאל, חרות, 10 במאי 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413164605171
גאטסון בורגלם

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1867 סנט צ'ארלס, מחוז בייר לייק, ארצות הברית 
 פטירה:  6 במרץ 1941 (בגיל 73) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 לאום:  דנים אמריקאים 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  מכון האמנות של סן פרנסיסקו  Creighton Preparatory School 
 תקופת הפעילות:  1890–1941 (כ־51 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  General Philip Sheridan, הר ראשמור, Wars of America, Rabboni, Stone Mountain Confederate Memorial 
 פרסים והוקרה:  מדליית לוגן לאמנויות 
 צאצאים:  לינקולן בורגלם 
 
ג'ון גאטסון דה לה מות' בורגלם (באנגלית: John Gutzon de la Mothe Borglum‏; 25 במרץ 1867 – 6 במרץ 1941) היה אמן ופסל אמריקני, הידוע בשל הקמת הפסלים המונומנטליים לזכר ארבעה מנשיאי ארצות הברית בהר ראשמור שבדקוטה הדרומית. ידוע גם בשל פיסול הר סטון ליד אטלנטה שבג'ורג'יה.
ביוגרפיה

בורגלם נולד בסנט צ'ארלס שבאיידהו לזוג מהגרים מדנמרק. אביו היה מורמוני ובנישואים פוליגמיים.
אימו הייתה אשתו השנייה של אביו של בורגלם. כשאביו של בורגלם החליט לעזוב את זרם המורמונים, הוא עבר עם המשפחה לאומהה, נברסקה שם פוליגמיה הייתה בלתי חוקית וטאבו. אביו עזב את אמו הביולוגית של ובורגלם גדל על ידי אביו ואשתו הראשונה. בגיל שבע עבר עם משפחתו לנברסקה, שם סיים את בית הספר קרייטון. הוא למד באקדמיה ז'וליאן (Académie Julian) שבפריז, הכיר שם את אוגוסט רודן והושפע מהמשטחים תופסי האור האימפרסיוניסטיים שלו.
פעילותו האומנותית

ב-1901 לאחר שחזר לניו יורק, פיסל בורגלם קדושים ושליחים עבור קתדרלת יוחנן הקדוש השמימי החדשה ברחוב 110. הוא הצליח למכור פסל למוזיאון המטרופוליטן לאמנות. זו הייתה הפעם הראשונה שיצירת אמנות התקבלה כאשר האמן היה עדיין בחיים. צייר מספר דיוקנאות. הוא זכה גם במדליית לוגן לאמנויות מטעם מוסד האמנויות של שיקגו.
בשנת 1915 פנו לבורגלם אגודת אמריקאית של נשים שעסקו בהנצחת חיילי מלחמת האזרחים בקונפדרציה בשם "הבנות המאוחדות של הקונפדרציה" (The United Daughters of the Confederacy (UDC)) כדי להתחיל לעבוד על מה שהפך לאנדרטת הר האבן.
בעשור הבא בורגלם עבד על הפרויקט שמומן ברובו על ידי קו קלוקס קלאן (KKK). אשר שיערו כי בורגלם, יצטרף בשל כך לארגון. בורגלם עצמו הכחיש את הדבר. אין זה משנה אם בורגלם היה חבר ב- KKK, הלחימה בארגון הובילה לכך שבורגלם נקלע לעין הסערה.
בשנת 1925 הרס בורגלם את דגמי החימר והטיח שלו וזנח את הפרויקט. הוא הוחלף על ידי אמן אחר שהשמיד, בדינמיט, את כל העבודות שבורגלם ביצע בסטון מאונטיין.
פרויקט הר ראשמור

עבודה זו שעשה בורגלם על אנדרטת הר האבן, העניקה לו כישורים וכלים אשר עזרו לו מאוחר יותר בפרויקט הר ראשמור. זה כלל את מה שכינה בורגלם "פנס הקסמים" שלו שאפשר לו להקרין תמונות על פני הסלע לצורך גילוף.
בשנת 1927 החל בורגלם לעבוד על פרויקט הר ראשמור. הוא עבד על כך עד סוף ימיו. הניסיון הראשון שלו להציב את דמותו של תומאס ג'פרסון על ראשמור היה כישלון והוא פוצץ כדי לפנות מקום לפיסול החדש.
בסופו של דבר הוצבו דמויותיהם של ג'ורג' וושינגטון ותומאס ג'פרסון במקום ואחריהם הונחו אברהם לינקולן וטדי רוזוולט, שהיה ממעריצי עבודתו של בורגלם.
ב-1928 הוא תכנן להקים לחופי מפרץ קורפוס כריסטי שבטקסס פסל של ישו בגובה של כ-6 מ'. הפרויקט לא יצא אל הפועל.
בורגלם נפטר ב־6 במרץ 1941 עקב סיבוכים מניתוח.
בורגלם היה אח במסדר הבונים החופשים בלשכת בהווארד מספר 35 בעיר ניו יורק, ניו יורק. הוא קודש ב־10 ביוני 1904 ושימש מאוחר יותר כנשיא הלשכה. הוא הצטרף לנוסח הסקוטי בשנת 1907.
הערות שוליים

↑  Sculptor Gutzon Borglum - Mount Rushmore National Memorial (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסלים (מקצוע) ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332477705171  PLWABN: 9810552577605606  BnF: cb161633886 (data)  CANTIC: a1180385x  GND: 121346412  ISNI: 0000 0000 6679 6081  LCCN: n83163667  NDL: 00649516  RKD: 10772  SNAC: w6j38vkt  Trove: 1070390  ULAN: 500019058  VIAF: 867200   WorldCat (עם VIAF): 867200
המערכת להעברת הודעות פיננסיות

המערכת להעברת הודעות פיננסיות (ברוסית: Система передачи финансовых сообщений, בראשי תיבות: СПФС, או SPFS בלטינית) היא מסלקה, הפועלת כמקבילה רוסית למערכת ההעברות הכספיות SWIFT, שפותחה על ידי הבנק המרכזי ברוסיה. המערכת נמצאת בפיתוח מאז 2014, לאחר שממשלת ארצות הברית איימה לנתק את רוסיה ממערכת SWIFT.
העסקה הראשונה ברשת SPFS שכללה מיזם חוץ בנקאי בוצעה בדצמבר 2017. החל מינואר 2024, מעל 557 מוסדות (לרוב בנקים) הם חלק מהרשת.
בהשוואה ל-SWIFT, המערכת עומדת בפני מספר אתגרים, ובעיקר עלויות עסקה גבוהות יותר. אולם עם זאת, ב -15 במרץ 2018 עמלת העסקה הופחתה באופן קיצוני ל-0,80-1,00 ₽ (0.012-0.015 $) לכל עסקה. המערכת פועלת רק ברוסיה, אם כי יש תוכניות לשלב את הרשת עם מערכת התשלומים הבין-בנקאיים של סין. ממשלת רוסיה נמצאת גם בשיחות להרחבת המערכת למדינות שלישיות כמו טורקיה ואיראן. בשל מגבלותיה, המערכת נתפסת כמוצא אחרון ולא כתחליף לרשת SWIFT. מאז שנת 2019 הושגו הסכמים רבים לקשר בינה למערכות התשלומים במדינות אחרות כסין, הודו, איראן, כמו גם המדינות באיחוד הכלכלי האירואסייתי המתכננות להשתמש ישירות במערכת, שמהווה כיום כ-15% מכל הסחר הפנימי ברוסיה.
ראו גם

מיר (מערכת תשלומים)
הערות שוליים

1 2 3  Aitov, Timur (15 במרץ 2018). "Натянутая струна. Возможно ли отключение России от SWIFT". Forbes.ru. נבדק ב-4 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Turak, Natasha (23 במאי 2018). "Russia's central bank governor touts Moscow alternative to SWIFT transfer system as protection from US sanctions". CNBC. נבדק ב-4 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "«Роснефть» провела первую операцию в «русской SWIFT»". 22 במרץ 2018. נבדק ב-4 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Aggarwal, Parv. "How U.S. Sanctions are Fostering Innovative Strategies for Resiliency in Russia". The Fletcher School, Tufts University. נבדק ב-4 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Система передачи финансовых сообщений | Банк России". www.cbr.ru. נבדק ב-2019-04-23.
↑  "Press review: Russia eyes dumping US dollar and NATO backs Washington's INF accusation". TASS (ברוסית). 4 באוקטובר 2018. נבדק ב-4 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russia, China & India to set up alternative to SWIFT payment system to connect 3 billion people". נבדק ב-29 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
מוזיאון אשמוליאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות וארכאולוגיה
 על שם:  אליאס אשמול 
 כתובת:  אוקספורד, אנגליה
 מיקום:  Oxford 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  אליאס אשמול 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1683
 תאריך פתיחה רשמי:  1685 
 אדריכל:  צ'ארלס רוברט קוקרל, ריק מאת'ר 
 קואורדינטות:  51°45′20″N 1°15′38″W﻿ / ﻿51.75556°N 1.26056°W﻿ / 51.75556; -1.26056
 www.ashmolean.org
  (למפת אוקספורד מוגדלת) הספרייה הבודלייניתמוזיאון אשמוליאן(למפת אוקספורד רגילה) הספרייה הבודלייניתמוזיאון אשמוליאן
 
מוזיאון אשמוליאן (באנגלית: Ashmolean Museum), או, בשמו הרשמי מוזיאון אשמוליאן לאמנות וארכאולוגיה ממוקם ברחוב בומונט, בעיר האוניברסיטאית אוקספורד שבאנגליה. מוזיאון זה היה המוזיאון האוניברסיטאי הראשון שהוקם.
היסטוריה

מבנה המוזאון הראשון הוקם, ככל הנראה, על ידי סר כריסטופר רן, בין השנים 1678–1683 על מנת להציג את "חדר הפלאות" שהעניק אליאס אשמול לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1677. אוסף זה כלל את אוספי אשמול עצמו וכן את אוספי ג'ון טריידסקנט האב וג'ון טריידסקנט הבן, והכיל מטבעות עתיקים, ספרים, תחריטים, מוצגים גאולוגיים, ובעלי חיים מפוחלצים ובהם דודו אפור מפוחלץ. המוזיאון נפתח לציבור ב-6 ביוני 1683.
לאחר מעבר המוזיאון למבנה הנוכחי, בשנת 1845, שימש המבנה הישן כבניין משרדים עבור צוות מילון אוקספורד, ומאז 1935 משמש המבנה המקורי של המוזיאון כמוזיאון להיסטוריה של המדע.
המבנה הנוכחי של המוזיאון תוכנן על ידי צ'ארלס רוברט קוקרל בסגנון אדריכלות נאו קלאסית. באחד מאגפי המבנה ממוקם מכון טיילור - המכון ללימוד שפות של אוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2001 נפתחה במוזיאון ספריית סאקלר המתמקדת בתרבויות עתיקות.
בין השנים 2006–2009 בוצע שיפוץ נרחב במוזיאון, והוא נפתח מחדש ב-7 בנובמבר 2009.
מוצגי המוזיאון

כיום המוזיאון מציג פריטים ארכאולוגיים של מצרים העתיקה, יוון העתיקה והתרבות המינואית. בין המוצגים העיקריים של המוזיאון ניתן למנות את תכשיט אלפרד, ציורים ורישומים מעשה ידי מיכלאנג'לו, רפאל, לאונרדו דה וינצ'י, ג'ון קונסטבל, קלוד לוריין, פבלו פיקאסו, ציורי צבעי מים של ויליאם טרנר, בגדים ערביים שלבש לורנס איש ערב, מסכת המוות של אוליבר קרומוול, אוסף טבעות שעליהן כתובות אשר היוו השראה לטבעת בספרו של ג'ון רונלד רעואל טולקין "שר הטבעות"; דברי ימי פאריאן - לוח שיש מיוון העתיקה; העששית אשר שימשה את גאי פוקס בשנת 1605 במזימת אבק השרפה; סטרדווריוס המשיח - כינור מעשה ידי אנטוניו סטרדיווארי; וכן אוסף ארתור אוונס לאמנות מינואית - האוסף הגדול ביותר הנמצא מחוץ ליוון. האוסף כולל מספר גדול של פפירוסים לרבות Papyrus Oxyrhynchus 5101 ופפירוס אוקסירינכוס 3522.
ב-21 בדצמבר 1999 נגנבה מהמוזיאון יצירה של פול סזאן, בשווי מוערך של 4.8 מיליון דולרים.
הקיבוץ הארצי השומר הצעיר

| --- | --- |


בית הקיבוץ הארצי בתל אביב (בתכנון אדריכל שמואל מסטצ'קין)
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  1927–הווה (כ־97 שנים) 
 
הקיבוץ הארצי – ברית קיבוצי השומר הצעיר בישראל היא תנועה המאגדת בתוכה 85 קיבוצים ברחבי ישראל (נכון לשנת 1996). נוסדה ב-1 באפריל 1927, ובשנת 1999 התאחדה עם תנועת קיבוצי התק"ם ליצירת התנועה הקיבוצית.