ולדימיר איליץ' לנין
קורות חיים > פעילותו המהפכנית > מהפכת 1905 ואחריה

לנין ושאר הסוציאל-דמוקרטים הגולים קיבלו בהפתעה את מהפכת 1905, שפרצה ברוסיה בעודם עוסקים במאבקים סיעתיים. עם פרוץ המהפכה החל לנין להתאים את רעיונותיו הפוליטיים לנסיבות שנוצרו, ולמרות הלחץ מצד חבריו למפלגה לא שב לרוסיה אלא לאחר פרסום מניפסט אוקטובר, שבו הודיע הצאר ניקולאי השני על הקמת הדּוּמַה ועל הענקת חירויות פוליטיות נרחבות. בנובמבר הגיע לבירה סנקט פטרבורג, אך כעבור זמן קצר עבר למקום בטוח יותר בפינלנד; לנין לא הצטרף לסובייטים שהוקמו ברחבי המדינה, ובמשך ימי המהפכה עסק בעיקר בכתיבת רעיונותיו. עם דעיכתה של רוח המהפכה, ופתיחת משטר הדיכוי המוגבר תחת סטוליפין, שבה ונשקפה סכנה לפעילים המהפכניים. בנובמבר 1907, לאחר שהאוכרנה פשטה על אזור מגוריו, הוא נמלט לשוודיה, ממנה נדד בין מספר ארצות במערב אירופה.
בקונגרס השלישי של המפלגה שהתכנס בלונדון באפריל 1905 (והוחרם על ידי המנשביקים, כך שהשתתפו בו הבולשביקים בלבד), העלה לנין את תוכניתו להקמת "דיקטטורה דמוקרטית-מהפכנית של הפועלים והאיכרים", שקיבלה ביטוי נרחב בכתבים שפרסם בחודשים הבאים. הוא טען כי לאחר המהפכה הדמוקרטית העתידה לבוא, על הפועלים לעמוד בכוננות מיידית לביצוע מהפכה משלהם, תוך כריתת ברית עם מעמד האיכרים; מהפכה כזו אפשרית במדינה מפגרת כרוסיה, שבה הבורגנות חלשה, כך שאין צורך להמתין להתפתחות קפיטליסטית של עשרות שנים. בייחוד עמד לנין על חשיבות שמירת ה"הגמוניה" של הפרולטריון ושל התנועה הסוציאליסטית בתוך אירועי המהפכה הבורגנית, שלצורכה נדרשת התקוממות מזוינת של הפועלים. הוא לקח חלק מרכזי, יחד עם ההנהגה הבולשביקית, בייזומו של מרד הפועלים במוסקבה בדצמבר 1905.‏
באפריל 1906 התכנס בסטוקהולם קונגרס המפלגה הרביעי, שנועד להביא לאיחוד בין הסיעות, אך חילוקי הדעות הובילו שוב לפיצול. לנין התנגד לרצונם של חלק מהמנשביקים, שכונו "ליקווידטורים", לנטוש את הפעילות המחתרתית ולעבור לפעילות חוקית במסגרת הסדר הקונסטיטוציוני החדש; הוא אף קרא להחרמה כוללת של ההשתתפות בדומה, שהתכנסה לראשונה באותה שנה. אולם לאחר כינוס הדומה השנייה ב-1907, שינה לנין את דעתו ותמך בהשתתפות של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות לדומה, בשאיפה להרחיב בדרך זו את הפופולריות של המפלגה ואת בסיס הפעולה שלה. עם זאת טען כי על המפלגה להשתתף בפרלמנט כסיעה עצמאית, והתנגד לחתירתם של פלחנוב ומנשביקים אחרים לשיתוף פעולה עם הליברלים ממפלגת הקדטים. לצורך מימון פעילות המפלגה הרבו הבולשביקים לבצע מעשי שוד בנקים ברחבי רוסיה, שכונו על ידם "החרמות", ובקונגרס המפלגה החמישי, שהתקיים בלונדון בקיץ 1907, התנגד לנין להחלטה שאסרה על מעשי שוד כאלו. זמן קצר לאחר הקונגרס נערך בהוראתו שוד הבנק של טיפליס המפורסם.
במהלך 1908 הובילו מחלוקות אידאולוגיות בין לנין לבוגדנוב לפילוג בתוך הסיעה הבולשביקית עצמה. בוגדנוב הנהיג את פלג ה"אוֹטְזוֹבִיסטים" (Отзовисты, 'מחזירנים'), שדרש את החזרתם של נציגי המפלגה מהדומה ואת הפסקתה של כל פעילות חוקית במסגרת מוסדות השלטון. קבוצתו של בוגדנוב קראה תיגר ככלל על מנהיגותו הדומיננטית של לנין בסיעה. לפילוג בין השניים תרמה העובדה שהצורך המעשי של לנין בשיתוף פעולה עם בוגדנוב נמוג, מאחר שהוא קיבל כעת תמיכה כספית ישירה מגורקי.
בתקופה בה שהה לנין כגולה פוליטי בציריך, נהגו גולים פוליטיים מכל הסיעות והקבוצות לקיים פולמוסים בנושאים שונים, ובין השאר העיד יוסף קרוק, בעצמו סוציאליסט-יהודי-לאומי שהיה גם הוא גולה פוליטי בציריך, על עמדתו של לנין בנושא הזהות הלאומית. בהדרשו לסוגיית "זכות ההגדרה העצמית של כל העמים ברוסיה", ביניהם פולנים ויהודים, כתב קרוק על לנין כי:
לנין הבחין בנקודה זו אבחנה פוליטית ועקרונית בין העם השליט לבין העמים המדוכאים. בפולמוסו עם הסוציאל-דמוקראטים הפולנים שהתנגדו לעצמאותה של פולין הכריז, כי האוכלוסיה הפולנית יכולה להיות בעד או נגד עצמאותה של פולין, שכן – לה הזכות לדיעה עצמית משלה. לעומת זאת חייבת האוכלוסיה הרוסית השלטת לנקוט עמדה של תמיכה מוחלטת בזכות ההגדרה העצמית, לרבות בשביל האוכלוסיה הפולנית. זוהי החובה הפוליטית של האומה השלטת והיא חייבת לכבד את זכות ההגדרה העצמית של הפולנים [...] כאשר הבונדאים דורשים אוטונומיה תרבותית לאומית יהודית, הרי זו איוולת והיא סותרת את התורה המארקסיסטית. אנו רואים את התרבות כבניין-על בנוי על בסים חומרי ממשי. התרבות הבונדאית תלויה איפוא בחלל ריק... אם רוצים דווקא תרבות לאומית יהודית עצמית, הרי צודק כבר החבר הצעיר מן הציונים-הסוציאליסטים, השואף למדינה יהודית ולחיים כלכליים עצמאיים. שאיפה כזאת יש לה טעם. אולם כיום, בתנאים הנוכחיים, הרצון להקים מדינה יהודית עצמאית אינו אלא אוטופיה. בכך ביקש לנין להנחית מהלומה ל"בונד", שהשתייך למפלגה הסוציאל-דמוקראטית הרוסית (אשר נגדה ניהל לנין את מאבקו), ויחד עם זאת הסתייג גם מן הכיוון החדש שלנו. תשובתו של לנין עשתה רושם רב. חברינו היו מרוצים. כי הנה הכיר בר-סמכא גדול בנכונות השקפת עולמנו ובצדקת הפרוגרמה שלנו. העובדה שהוא רואה אותה כאוטופיה, – הרי כבר שמענוה לא פעם ומצדדים שונים. החידוש היה איפוא בכך, ששוב נוכחנו לדעת, כי יסודותינו העיקריים נכונים הם – גם מנקודת-הראות המארקסיסטית. ואילו על השומעים שלא מחברינו עשתה רושם העובדה, שלנין קרא לי בשם "החבר הצעיר", שכן בפולמוס החריף שהתנהל אז, היו מכנים לרוב את המתווכחים בשם "אדון" או במקרה הטוב "גראז'דאנין".
לנין ניסה לערער על מעמדו של בוגדנוב גם כפילוסוף החשוב של הסיעה, ובמאי 1909 פרסם את הספר "מטריאליזם ואֶמְפּיריוקריטיציזם" – תגובה לחיבורו של בוגדנוב "אמפיריומוניזם" – ובו תקף את האחרון בחריפות, בטענה כי השקפותיו המוניסטיות נוגדות את המטריאליזם הדיאלקטי. ביוני ניצח לנין בוועידה של מועצת העריכה של "פרולטארי", שהתכנסה בפריז, שבה הוחלט על סילוקו של בוגדנוב מהסיעה. פילוג זה הביא להצטמקות מספר החברים בסיעה הבולשביקית, שגם כך לא נהנתה מפופולריות רבה.
בשנת 1910 נפגש לנין עם הפעילה הבולשביקית אינסה ארמנד, עמה יצר קשר קרוב בשנים שלאחר מכן. היסטוריונים חלוקים בדעותיהם באשר למהותו ולמידת הרומנטיות של הקשר שפיתח לנין עם ארמנד, שיש הסבורים שהיה בו משום בגידה באשתו, קרופסקאיה, אף שהדבר לא העיב על נישואיהם ועל פעילותם המשותפת.
לבסוף החליט לנין להתנתק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית ולהכריז רשמית על הבולשביקים כעל מפלגה נפרדת. בינואר 1912 כינס בחשאי, ללא ידיעתם של שאר חברי המפלגה, ועידה מפלגתית בפראג שכמעט כל המוזמנים אליה היו בולשביקים. הוועידה בחרה בוועד מרכזי נפרד למפלגה הבולשביקית, שלנין היה הנציג הבולט ביותר בו. בשנתיים הבאות גברה השפעתה של המפלגה בקרב הפועלים בערי רוסיה, שהחריפו את מאבקם נגד השלטונות ונמשכו אחר מדיניותם הרדיקלית יותר של הבולשביקים בהשוואה לפלגים הסוציאליסטיים האחרים. באפריל 1912 הוקם ברוסיה העיתון "פראבדה" - לימים הביטאון החשוב של המפלגה - שזכה לתפוצה הרבה ביותר מבין העיתונים הסוציאליסטיים עד מלחמת העולם הראשונה. לנין עצמו חיבר את מרבית מאמריו, אף שלא יכול היה לשמש כעורך העיתון. קבוצה בת שישה חברים, בראשותו של רומן מַלִינוֹבְסְקִי (שמאוחר יותר התגלה כסוכן כפול), ייצגה את הבולשביקים בדומה הרביעית וקיבלה דרך קבע הוראות מלנין בנוגע לפעולותיה.