stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדואר דרימון
רקע משפחתי ונעוריו

אדואר אדולף דרימון נולד בפריז לאדולף דרימון, פקיד בעירייה, שהיה צאצא למשפחת צובעי חרסינה מסביבות העיר ליל ואדם משכיל, בוגר בית הספר "אקול דה שארט" (École des Chartes) בפריז, שהתמחה בהיסטוריה ומידענות.
בנעוריו למד אדואר בתיכון הקיסרי "בונפרטה" (היום "קונדורסה") ולאחר מכן בתיכון "שארלמאן", אולם לא יכול היה לסיים את בחינות סיום הלימודים מפני שאביו חלה במחלת נפש ולא יכול היה שוב לפרנס את המשפחה. החל משנת 1861 אושפז האב במשך שבע שנים בבית החולים "שרנטון" (כיום בית החולים אסקירול) עם אבחנת "דיכאון מלנכולי". אחרי מות אביו בימי המצור על פריז בשנת 1870 ניהל אדואר דרימון זמן מה חיים של "חצי-קלושאר", ובגיל עשרים עבד במשך שישה חדשים בפרפקטורה של מחוז סן; אולם חלומו היה להצטיין כעיתונאי וכסופר.
הצלחתו כעיתונאי, משיכתו למונרכיזם וחזרתו בתשובה לאמונה הקתולית

את טבילת האש כעיתונאי קיבל בעיתון "מוניטר דו בטימאן" (Moniteur du bâtiment; "מדריך הבית"), משם עבר ל"דיאבל א קאטר" (Diable à quatre) של איפוליט דה וילמסאן (de Villemessant). באותו זמן עבד בעיתון "ל'אנפלקסיבל" (L’inflexible; "הבלתי מתפשר"). כבר אז החל אופיו להתגלות כבעייתי. כאשר חשף במערכת של "ל'אנפלקסיבל" את סודות מעבידו השני, וילמסאן, נאלץ זה האחרון לפטרו.
בהמשך התקבל לעיתון הקתולי "ל'וניבר" (L'Univers "היקום") לבין השנים 1874-1886 לעיתון "לה ליברטה" (La Liberté; "החרות") של אמיל דה ז'יררדן (de Girardin), בתור כתב, מבקר ספרות ואמנות וכתב פרלמנטרי. התחיל להקדיש זמנו לכתיבת כמה עבודות היסטוריות לפי דוגמת דודו מצד אמו, ז'אן בּוּשוׂן.
פרסם מאמרים על ההיסטוריה בשורה ארוכה של כתבי עת, וכתב כרוניקות אמנות ב"לה פטי ז'ורנל" (Le Petit Journal). שלח ידו גם בחיבור הספדים, כמו אחרי מותם של הבנקאים היהודים אמיל ואיזק פרייר, שאת הראשון מביניהם הישווה לנפוליאון. בעל העיתון "לה ליברטה", שבו עבד, היה בן לאותה משפחה פרייר. בשנת 1886 הסתכסך איתו ועזב את עבודתו שם.
בהתקבלו לסלונים הספרותיים של פריז בשנים הראשונות של הרפובליקה השלישית, הזדמן לדרימון הצעיר להכיר דמויות מפורסמות של התקופה, כמו הוגו, האחים גונקור, פלובר ואמיל זולא. כתב מחזה במערכה אחת: "ארוחה בצהרים" (1875), יחד עם אמה דולפוס, ובשנת 1878 פרסם את ספרו הראשון, שקיבל השראה מאירועי הקומונה הפריזאית, ובאותו הזמן מעין מדריך של הבירה – "פריז עירי הקשישה". בהמשך חיבר גם את "החגים הלאומיים בפריז" (1878) ו"האחרון מבני טרמולן" (1879).
אחרי תבוסתה הקטסטרופלית של צרפת על ידי פרוסיה ב-1871, החל דרימון לאהוד את הרעיונות המלוכניים. לזמן-מה הפך למעריץ של הרוזן אנרי דה שאמבּוֹר (de Chambord), טוען לכתר צרפת, עד אשר התאכזב מחוסר האומץ שלו. בשנת 1880 כתב דרימון מבוא לספר שנודע אז ברבים לראשונה, פרי יצירתם של חדרני המלך לואי ה-14. בהקדמה זו כבר באים לידי ביטוי נטיותיו הפרו-מלוכניות ודאגתו בנוגע למה שנראה לו "ניוון" החברה הצרפתית תחת המשטר הרפובליקני.
לאחר שגדל בילדותו במסורת רפובליקנית ואנטי-קלריקלית (אביו העריץ בהתלהבות את השירים האנטי-מלוכניים של ויקטור הוגו, "העונשים" (Les Châtiments), בהשפעת הכומר סטניסלס דו לאק דה פוז'ר (Stanislas Du Lac de Fugères), מנהל מכללה ישועית, החליט דרימון בשנת 1879 לחזור בתשובה לדת הקתולית.
השפעה לא מבוטלת על חשיבתו באותם הימים הייתה לכתביהם של ז'וזף דה מֶסְטְר (de Maistre) ושל לואי דה בונאל (de Bonald).‏
דרימון ושערוריית פנמה; העיתון "לה ליבר פארול"

מעודד מההד היוצא מן הכלל של ספרו, הקים דרימון ב-20 באפריל 1892, בעזרת תמיכה כספית מאיש העסקים ז'ול גרן (Guérin) ובשיתוף הפעולה של יהודי משומד בשם גסטון כרמיה (Gaston Crémieux; שינה את שם המשפחה לוויאלאר), את עיתונו שלו עצמו – "לה ליבר פארול", שהגיע לתפוצה יומית בת עשרת אלפים גיליונות. "לה ליבר פארול" שימש לו שופר במערכה שפתח נגד הפוליטיקאים, העיתונאים ונגד מאות חברי הפרלמנט שהיו מעורבים ונחשדו בשחיתות בשערורייה הידועה כ"שערוריית פנמה".
בשנת 1892 החלו חקירות ותביעות משפטיות נגד דמויות בכירות שנתנו שוחד לעיתונים ומימנו מערכות בחירות של חברי פרלמנט בעזרת תרומות מהחברה שעמדה לבנות את תעלת פנמה. מקור דמי השוחד והתרומות היה בסופו של דבר סכומי כסף שהתקבלו מאזרחים במסגרת מלווה ציבורי תמורת מניות של המפעל הגרנדיוזי.
הפוליטיקאים, חברי הפרלמנט והעיתונים המשוחדים הסתירו מפני הציבור את המשבר החמור שנקלעה אליו חברת התעלה, שלבסוף פשטה את הרגל. נערכו משפטים של מנהלי הפרויקט, פרדיננד דה לספס, שבנה בעבר את תעלת סואץ, בנו שארל, והמהנדס גוסטב אייפל, כשהאחרון נמצא זכאי.
כמה משרי הממשלה התפטרו, ואחדים נידונו לעונשי מאסר. בבחירות 1893 כמה מחברי הפרלמנט החשודים או המסובכים בשחיתויות, בהם בין היתר גם ז'ורז' קלמנסו, שנחשד עקב קשריו עם אחד מגיבורי הפרשה, קורנליוס הרץ, לא נבחרו שוב.
בפרשת פנמה שיחקו תפקיד חשוב שני יהודים – הברון ז'אק דה ריינאך (de Reinach;‏ 1840–1892), ששם קץ לחייו, ויועצו, קורנליוס הרץ (1845–1898), שסחט אותו. הם היו המארגנים הראשיים של המלווה הציבורי, שנעשה גם באמצעות הגרלות, ושל השוחד ששולם לפוליטיקאים ולעיתונאים.
מעשים אלו שימשו לדרימון כנימוק בזכות מערכתו למען גירוש היהודים מהחברה הצרפתית.
בנובמבר 1892 עד פברואר 1893 נכלא גם אדואר דרימון בעצמו במשך שלושה חודשים בבית הכלא סנט-פלאז'י (Sainte-Pélagie). זאת באשמת הוצאת דיבתו של אוגוסט בירדו, חבר בוועדה פרלמנטרית. דרימון טען שבירדו קיבל שוחד מהבנקאי היהודי הברון אלפונס דה רוטשילד כדי לסייע לחידוש ההטבות שמהן נהנו חברי מועצת ההנהלה של "בנק צרפת", שרוטשילד היה אחד מהם.
דרימון ופרשת דרייפוס

מתוך מעמדו המוסרי הרם של חושף השחיתות במדינה, החל דרימון, באמצעות עיתונו, לעסוק בנושא אחר, מבחינתו לא פחות שערורייתי ולא פחות חשוב מהראשון: נוכחותם של קצינים יהודים בצבא הצרפתי וקריאה להרחקתם המידית.
ב-1 בנובמבר 1894 פרסם "לה ליבר פארול" בעמוד הראשון את הידיעה על מעצר קצין יהודי במטה הכללי של הצבא, בחשד לבגידה חמורה: מסירת מידע סודי לגרמניה. קצין זה, הקפטן אלפרד דרייפוס, הוצא בהמשך משורות הצבא הצרפתי, ונידון לעבודות פרך במושבת העונשין באי השדים שבמושבה הרחוקה גיאנה הצרפתית. עיתונו של דרימון בירך בסיפוק על גזר הדין נגד דרייפוס בעמוד הראשון, ובכותרת הופיעו הסיסמאות: "הלאה היהודים!" ו-"צרפת לצרפתים!". דרימון התגאה בתרומת מאמריו ועיתונו למניעת מה שכינה "נפילת צרפת בידי היהודים".
הארסיות האובססיבית של מאמרי דרימון בימי פרשת דרייפוס עוררה עלייה ניכרת במכירות עיתונו, שהגיע הפעם לתפוצה בת מאה אלף עותקים. יש לציין כי בשנת 1894 הכומר סטניסלס דו לאק דה פוז'ר, שנבהל מההיקף המוגזם בעיניו של פעילות בן טיפוחיו, נזף בו במכתב והחליט לנתק את הקשר איתו:
"אתה עובר כל גבול ואני מתפלל לאל הטוב שיחזיר אותך לעצמך. נראה שמשהו עכור קורה בחיים שלך."
פעילותו בפרלמנט ושנותיו האחרונות

בשנת 1893 ניסה דרימון ללא הצלחה לרוץ לפרלמנט מטעם העיר אמיין. בשנת 1894 יצא לגלות בבריסל. כעבור 4 שנים, ב-1898, כשזכה לפופולריות מחודשת הודות לפרשת דרייפוס המתמשכת, חזר לצרפת. הוא חצה את הים התיכון אל הנחלה הצרפתית החדשה באלג'יריה, ועם תוכנית בחירות אנטישמית, בתמיכת ראש העיר של אלג'יר, מקס רז'יס, נבחר לפרלמנט כנציגהּ של עיר זו. הוא הצליח להיבחר במאי 1898, זמן קצר אחרי שבאלג'יר התרחשו פרעות נגד היהודים (בב אל ווד, ינואר 1898). בהיותו חבר בפרלמנט נאלץ לעזוב את ניהול העיתון "לה ליבר פארול". דרימון הפך לראש "הסיעה האנטי-יהודית" בפרלמנט הצרפתי, ובתוקף תפקיד זה ניהל בשנת 1899 מאבק עיקש למען ביטול "החלטת כרמיה", שהעניקה בשנת 1870 אזרחות צרפתית ליהודי אלג'יריה. כמו כן התנגד בתוקף לדיון משפטי מחדש בפרשת דרייפוס, ודרש את העמדתו לדין של אמיל זולא. על רקע משפטו של אמיל זולא התקיים דו-קרב באקדחים בינו לבין קלמנסו, אך שניהם יצאו ממנו ללא פגע.
בשנת 1901 בעקבות הצהרות מעליבות אסורות נגד שר המשפטים הרפובליקני, ארנסט מוני, שאותו כינה
" בעל מום" (taré; במובן של "דגנרט"), סולק דרימון מחברות בבית הנבחרים.
בבחירות ב-24 באפריל 1902 לא נבחר שוב לפרלמנט. מאותו רגע חזר לעבודתו הפובליציסטית.
בערך בשנת 1910 כשל במאמציו לשכנע את ליאון דודה (בנו של אלפונס דודה) לקבל את ניהולו של "ליבר פארול" ולאחד את העיתון עם העיתון הימני שלו, "אקסיון פראנסז", שנעשה יותר פופולרי באותם הימים. לבסוף נרכש העיתון על ידי קבוצה פיננסית קתולית, שהרחיקה את דרימון מניהולו. אולם דרימון לא אמר נואש, וב-22 בפברואר 1915 בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, קיבל לידיו את ניהול העיתון "לה פפל פראנסה" ( Le Peuple français; "העם הצרפתי").
את שנותיו האחרונות בילה דרימון בכפר ונה-לה-סבלון (Veneux-les Sablons), הידוע גם כוונה נדון
(Veneux Nadons), שבאיל-דה-פראנס, ובכפר ואלרי במחוז יון שבבורגון.
לא צלח בידו להיבחר לאקדמיה הצרפתית בשנת 1909.
דרימון, איש קשה מאוד, רדוף כנראה מזיכרון מחלת הנפש של אביו ומחרדת ההידרדרות לעוני מימי נעוריו, האמין מאוד בספיריטואליזם ובכירומנטיה, ונהג לשאת איתו תמיד שורשי דודא כקמע נגד עין הרע.
הסתכסך כמעט עם כל מקורביו, בהם הסופר אלפונס דודה, עם העובד הסוציאלי והפעיל הקתולי אלבר דה מון, עם המוודה הישועי סטניסלס דו לאק, שעודד אותו לכתוב את "צרפת היהודית", עם ז'ול גרן, מנהיג הליגה האנטישמית, עם המרקיז דה מוראס ועוד.
דרימון מת באופן פתאומי ב-5 בפברואר 1917 בפריז, שאליה הגיע כדי לטפל בהפרעת ראייה מטרידה. נקבר בבית העלמין פר לשז.
מורשת דרימון בקרב הימין הקיצוני הצרפתי

בשנות ה-20 וה-30 נעשו ניסיונות להקים מחדש עיתון בשם "לה ליבר פארול", אחד מהם על ידי אדם בשם אנרי קוסטון (Coston). בשנות משטר וישי והכיבוש הנאצי בצרפת, הפכו כתבי דרימון לאחד מהיסודות הרוחניים של השלטון, שיישם מדיניות רדיפה קשה והנהיג צעדים הדרגתיים במגמה להשמדת המיעוט היהודי בצרפת ובמושבותיה. באותה תקופה הועלו הצעות שונות - כמו זו של העיתון "אוֹ פִּילוֹרִי" (Au Pilori; "אל עמוד הקלון") להעלות את שרידיו של דרימון לפנתאון של פריז.
בשנת 1963 פרסמה קבוצת פעילים ותיקים של הימין הקיצוני – מוריס ברדש, קסבייה ויאלה, אנרי קוסטון וז'אק פלונקאר ד'אסאק – כתבים מאת דרימון, בהם "ניתוחיו" את ספר הפלסתר האנטישמי הידוע הפרוטוקולים של זקני ציון".
ב-20 באפריל 2005 – יום היווסדו של העיתון "ליבר פארול", ובצירוף מקרים גם יום הולדתו של היטלר – הוקמה עמותת אדואר דרימון (Amicale Edouard Drumont), המוקדשת לטיפוח מורשתו ולהפצת יצירותיו.
בשנת 2005, בהחלטת עיריית פריז, הורחקה מעל קברו של דרימון הכתובת המוקדשת ל"מחבר הנצחי של "צרפת היהודית"".
כתביו

1886 – La France juive ("צרפת היהודית")
1888 – La fin d'un monde ("סופו של עולם")
Dernière battaille – 1890 ("הקרב האחרון")
Testament d'un antisémite – 1891 ("צוואתו של אנטישמי")
Secret de fourmies – 1892 ("סוד הנמלים")
1896 – De l'or, de la boue, du sang - Du Panama a l'anarchie ("על זהב, בוץ ודם - מפנמה ועד לאנרכיה")
1899 "היהודים ופרשת דרייפוס"
1900 "תמונות - דיוקן ישנים, מסגרות ישנות"
לקריאה נוספת

Berstein, Serge, et Milza, Pierre, Dictionnaire historique des fascismes et du nazisme, Bruxelles: Complexe, 1992. [צרפתית: סרז' ברסטין ופייר מילזה, "לקסיקון היסטורי של הפאשיזמים ושל הנאציזם", בריסל: הוצאת קומפלקס, 1992.]
F. Busi, The Pope of Antisemitism,the career and the legacy of Edouard Adolphe Drumont, London, New York: Lanham, 1986.
הערות שוליים

↑  Anovi XIXe siecle - מרק נאדו על אודות אדואר דרימון.
↑  מאמר רוויו בעיתון "לה קרואה".
↑  Les Bons Docs - תולדות המאה ה-19: התנועות האנטישמיות בשלהי המאה ה-19 בצרפתית.
↑  העיתון לה קרואה, שם.
↑  Anovi ibidem.
↑  Pierre-André Taguieff, La Judéophobie des Modernes - Des Lumières au Jihad mondial, Paris: Ed. Odile Jacob, 2008. [פייר-אנדרה טגייף, היודאופוביה של התקופה המודרנית – מעידן האורות אל הג'יהאד העולמי, פריז: הוצאת אודיל ז'קוב, 2008.]
↑  ז'וליין דוהה (2004).
↑  Jacques Kornberg (U. Toronto) - Theodor Herzl - From Assimilation to Zionism, Indiana University Press 1993.
↑  La Croix, שם.
↑  Pierre Piérard - Dictionnaire Larousse de la Troisième République, Paris, 1968.
↑  האתר voxnr.com, המתנגדים לסדר העולמי הגולבלי - ידידי אדואר דרימון, 16 במאי 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260394805171  PLWABN: 9810548203305606  BIBSYS: 1068774  BnF: cb12057642r (data)  CANTIC: a11005609  GND: 118672517  ICCU: CUBV057569  ISNI: 0000 0001 1281 6929  LCCN: n82075227  NKC: xx0047396  NLG: 150288  NTA: 069621128  SELIBR: 49879  SNAC: w69t5jjk  SUDOC: 028819039  VcBA: 495/20780  VIAF: 44319328   WorldCat (עם VIAF): 44319328 
"ארוחת המפלצת", קריקטורה מאת שארל ליאנדר המתאר את דרימון אוכל יהודים לתיאבון, במגזין "ריר" מרץ 1898. היהודים עצמם מתוארים לפי סיטריאוטיפים אנטישמיים
אדואר דרימון ועיתונו האנטישמי "לה ליבר פארול". הכותרות מתייחסות לפרשת דרייפוס: "הרשיעו את הבוגד!", "הלאה היהודים!"
אגם לוע

אגם Tianchi בקוריאה הצפונית
צילום לוויין של אגם טובה
אגם קרייטר לייק באורגון
אגם לוע הוא אגם הנוצר בלוע הר געש כאשר פוסקת פעילותו הגעשית. אגם לוע נוצר גם במאר (אגם מאר) ובקלדרה (אגם קלדרה). המבנה הקעור אוגר את הנוזלים שאינם מתנקזים ממנו, ונוצר אגם שעומקו מבטא את כמות המשקעים, את מידת החלחול ואת מידת האידוי, כאשר הגובה המרבי הוא שפת הלוע. לעיתים נוצרים אגמי לוע בהרי געש פעילים. אגם כזה נקרא "אגם געשי", ומימיו חומציים בדרך כלל בגלל ריכוז גבוה של גזים געשיים המומסים בו. אגמים הנוצרים במכתשי פגיעה שנוצרו מפגיעת מטאוריטים נקראים "אגמי מכתש".
אגמי לוע בעולם

אגם הלוע המוכר ביותר הוא קרייטר לייק (Crater Lake) שהחל להיווצר לפני כ-7,700 שנים באורגון, ארצות הברית. האגם, שעומקו 594 מטרים, נוצר בקלדרה של הר מזאמה ומתמלא מגשמים ומהפשרת שלגים שיורדים באזור. קרייטר לייק הוא האגם העמוק ביותר בארצות הברית, ונחשב אחד האגמים עם המים הנקיים ביותר בעולם.
בהר הגעש הגבוה בעולם אוחוס דל סלאדו שבצ'ילה נוצר אגם זמני בעומק 100 מטר ברום 6,390 – האגם הגבוה ביותר בעולם מכל סוג שהוא.
אגם טובה שבאינדונזיה, ששטחו עולה על 1,000 קמ"ר, נוצר לפני כ-70 אלף שנה לאחר התפרצות-על שיצרה קלדרה.
אגם סילזאן שבשוודיה הוא אגם מכתש.
סכנות

על אף מראם השלו, באגמי לוע טמונות סכנות:
האגם ברואפהו נוצר ממי הפשרת שלגים המתנקזים אליו. בעקבות התחממות כדור הארץ עלה האגם על גדותיו ב-2007 וגרם ללהאר.
אגם ניוס בצפון קמרון הפנה בשנת 1986 את תשומת לב הקהילה המדעית לאגמי לוע געשיים, הממיסים במימיהם כמות גדולה של CO2. בעקבות רעידת אדמה שהתרחשה באותה שנה נוצרה מפולת בוץ בתוך האגם. המפולת שחררה לאטמוספירה גזים רעילים, ששאיפתם גרמה למותם של יותר מ-1,700 בני אדם.
אגמי לוע בישראל

בצפון רמת הגולן מצויה בריכת רם – הנחשבת ללוע מסוג מאר שנוצר בו אגם מהיקוות מי גשמים.
ברמת הגולן מצויות גם הג'ובות – שם מקומי לשקעי לוע, שחלקם קרסטי והם נוצרו בעקבות המסה של סלעי גיר, ואחרים – מארים או דיאטרמים. הידועים בהם: הג'ובה הגדולה ביער אודם וחלונות שמיר במורדות המערביים של רמת הגולן, מול קיבוץ שמיר.
לקריאה נוספת

פרופסור משה ברור, "ימת לוע", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 10), הוצאת יבנה, תשס"א
הערות שוליים

↑  מתוך כנס החברה הגאולוגית, 2009
אוסטרובנו

| --- | --- |
כנסייה בעיירה
כנסייה בעיירה
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ויטבסק (מחוז) ויטבסק
 ראיון:  ביישינקוביץ
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  486 (2019)
 קואורדינטות:  55°08′N 29°53′E﻿ / ﻿55.133°N 29.883°E﻿ / 55.133; 29.883
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהאוסטרובנו(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהאוסטרובנו(למפת מחוז ויטבסק רגילה) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.אוסטרובנו(למפת מחוז ויטבסק מוגדלת) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.אוסטרובנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוסטרובנו (בבלארוסית: Астроўна, אסטרואונה; בפולנית: Ostrowno; ביידיש: אסטראוונע) היא עיירה במחוז ויטבסק שבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

בשנת 1520 נוסדה בעיירה טירה, ובשנת 1622 נוסד בה מנזר של הדומיניקנים. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית, ובתקופה זו התקיימו בה ירידים שנתיים.
בשנת 1812 נערכו בסמוך לעיירה קרבות במסגרת מלחמת רוסיה-צרפת. בשנת 2005 קיבל היישוב מעמד עירוני.
יהודי אוסטרובנו

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-400 יהודים, אשר עסקו ברובם במלאכה, ומיעוטם בחקלאות. לקראת מלחמת העולם השנייה פחת מספר היהודים בעיירה.
ב-9 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור 10 ימים רוכזו יהודיה בגטו שהוקם בה. בד בבד, חויבו יהודי העיירה בענידת טלאי צהוב.
ב-30 בספטמבר 1941 נרצחו 163 היהודים שנותרו בגטו.
אווה רוס

| --- | --- |
רוס, מלודיפסטיבלן 2023
רוס, מלודיפסטיבלן 2023
 לידה:  12 ביוני 1949 (בת 75) בורוס, שוודיה
 שם לידה:  אווה מריה רוס סבנהיים
 מוקד פעילות:  שוודיה שוודיה
 שפה מועדפת:  שוודית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אווה מריה רוס סבנהיים (בשוודית: Ewa Maria Roos Sevenheim; נולדה ב-12 ביוני 1949) היא זמרת ושחקנית שוודית. את קריירת המוזיקה שלה החלה בגיל 13, כשזכתה בתחרות שירה בשם Landet runt. בשל גילה הצעיר התבקשה להביא אישור משירותי הרווחה בעיר, כדי להופיע בשעות הלילה המאוחרות. אלבום הבכורה שלה, Polly, יצא ב-1963. באותה שנה ייצגה את שוודיה בתחרות שירה בין-לאומית באיטליה עם השיר "I valet och kvalet".
בשנת 1968 דורג שירה "Tre små ord och jag förlåter" במקום הרביעי במצעד הסינגלים השוודי. באותה שנה הוציאה את הלהיט "Vilken härlig dag". גם הסינגלים שפורסמו לאחר מכן זכו להצלחה: "Amors pilar", "Ole Okay", "Ding dång jag hör bröllopsklockor" ו-"Sjung bort bekymren". בשנת 1970 גילמה את דמותה של דולי טייט במחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות".
בשנת 2021 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 2021, עם אווה רידברג עם השיר "Rena Rama Ding Dong". הוא העפיל לשלב גלגל ההצלה, אך לא עבר לשלב הגמר. בשנת 2023 שב הצמד לאירוע עם השיר "Länge leve livet". הן לא עברו את שלב המקצים הראשוניים.
הערות שוליים

↑  "Det är publiken som gör det för Ewa Roos". Sydsvenskan (בשוודית). נבדק ב-29 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jazzorkestrar Borås, Ewa Roos" (בשוודית). culturum.se. נבדק ב-29 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SJUNG BORT BEKYMREN av EWA ROOS" (בשוודית). NostalgiListan. נבדק ב-29 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Oscarsteaterns 100-års jubileum" (בשוודית). Chinateatern. אורכב מ-המקור ב-23 בספטמבר 2015. נבדק ב-29 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LISTA: De tävlar i Melodifestivalen 2021". Aftonbladet. ארכיון מ-19 במרץ 2021. נבדק ב-4 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sweden: The artists for Melodifestivalen 2023 revealed". EurovisionWorld.com (באנגלית בריטית). Christian Petersen. 2022-11-29. נבדק ב-2023-03-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7583 8115  MusicBrainz: 651a1b98-36ca-42c4-a7f7-073cd4b8c73e  VIAF: 307271453   WorldCat (עם VIAF): 307271453
אוואן ויינדל

אוואן ויינדל (בהולנדית: Owen Wijndal; נולד ב-28 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בעמדת המגן השמאלי באייאקס ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

ויינדל, התחיל את הקריירה שלו, בקבוצות ילדים מקומיות וכאשר היה בן 10, הצטרף לקבוצת הילדים של אלקמאר. ב-4 בפברואר 2017, ויינדל ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 4-2 לפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. באותה עונה, ויינדל שיחק בעיקר בקבוצת המילואים, עמה על לליגת המשנה ההולנדית. ב-22 ביוני 2018, חתם על חוזה מקצועי בקבוצה. ב-7 במרץ 2020, ויינדל הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 4–0 על דן האג.
ב-12 ביולי 2022 חתם באייאקס.
ב-5 בספטמבר 2023 הושאל לאנטוורפן מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית

ויינדל, שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של הולנד. ב-7 באוקטובר 2020, ויינדל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד מקסיקו.
אגם לואיז

| --- | --- |

אגם לואיז בשעת בוקר מוקדמת. יולי 2018
 מידע כללי
 על שם:  לואיז, נסיכת הממלכה המאוחדת 
 סוג:  אגם קרחוני 
 מידות
 שטח:  0.8 קמ"ר
 גובה:  1750 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  2 ק"מ
 אורך:  2.4 קילומטר
 רוחב מרבי:  0.5 ק"מ
 רוחב ממוצע:  1.2 ק"מ 
 עומק מרבי:  70 מטר
 מידע נוסף
 מקור לנהר:  בואו 
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה קנדה
 תקופת קיפאון:  חורף
 קואורדינטות:  51°24′42″N 116°13′41″W﻿ / ﻿51.41167°N 116.22806°W﻿ / 51.41167; -116.22806
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם לואיז(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם לואיז(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתאגם לואיז(למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתאגם לואיז
 
אגם לואיז בשעת ערב מאוחרת. יולי 2018
אגם לואיז (באנגלית: Lake Louise, בצרפתית: Lac Louise) הוא אגם בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה בהרי הרוקי הקנדיים. סמוך לאגם, שוכנת העיירה לייק לואיז. מי האגם הם מי קרחונים, שכן הוא נמצא בסמוך לקרחונים רבים, וביניהם קרחון ויקטוריה שנמצא על הר ויקטוריה המתנשא עד לגובה של כ-3,400 מטרים מערבית לאגם. צבע מימיו הוא תכלת בהיר, שכן כשהקרחונים נמסים, המים שוחקים איתם מינרלים מן הסלעים, והם אלו שיוצרים צבע זה. האגם נחשב לאחד מן היפים בהרי הרוקי ובעולם, והוא מושך תיירים רבים מכל רחבי תבל.
מקור השם

האגם, ששמו הראשון היה "אגם הדגים הקטנים" (lake of the little fishes), קרוי על שם הנסיכה לואיז קרוליין (1848-1939), בתה הרביעית של המלכה ויקטוריה. היא הייתה אשתו של מושל קנדה דאז, ג'ון קמפבל.
מסלולי הליכה

מן האגם יוצאים מסלולי הליכה רבים, בהם המסלול לבית התה אגם אגנס, מסלול שאורכו כ-3.4 קילומטרים לכיוון אחד, והוא כולל עלייה מתונה לאורך כל הדרך.
עוד מסלול, המגיע לבית תה אחר, שנמצא למרגלות קרחון ויקטוריה. המסלול מקיף את חלקו הצפוני של האגם, אורכו כ־7 קילומטרים לכיוון, ורובו מישורי.
גודל האגם

| --- | --- |
אורך: 2.0 קילומטר (1.2 מייל)
רוחב: 0.5 קילומטר (0.31 מייל)
שטח: 0.8 קילומטר רבוע
עומק מרבי: 70 מטרים (230 רגל)
גובה מעל פני הים: 1,750 מטרים (5,740 רגל)
ראו גם

אגם מוריין
הערות שוליים

↑  Parks Canada Agency, Government of Canada, Lake Louise and Moraine Lake, www.pc.gc.ca (באנגלית)
↑  Albertacentennial, www.albertacentennial.ca (באנגלית) (ארכיון)
↑  למטייל, אתר. "מסלול חד יומי בלייק לואיס | למטייל". אתר למטייל. נבדק ב-2018-07-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536139805171  LCCN: sh85078479  NARA: 10047129  VIAF: 315168986   WorldCat (עם VIAF): 315168986
אוסקר אורבך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1905 מנהטן, ניו יורק 
 פטירה:  15 בינואר 1997 (בגיל 92) ליווינגסטון, ניו ג'רזי 
 לימודי רפואה:  Staten Island Academy 
 תפקידים:  פתולוג 
 
אוסקר אורבך (1 בינואר 1905 – 15 בינואר 1997) היה פתולוג אמריקאי שעזר באופן משמעותי לגילוי הקשר בין עישון סיגריות לסרטן.
ראשית חיים וחינוך

אורבך נולד במנהטן, ניו יורק. הוא היה הילד הבכור של המהגרים היהודים אירופאים, מקס וג'ני אורבך. הוא למד באקדמיית סטטן איילנד אך מעולם לא סיים את הלימודים בתיכון או בקולג'. הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק, לאחר שהתקבל לשם על בסיס בחינות, הוא עזב את האוניברסיטה ללא תואר, כדי להתחיל ללמוד במכללה הרפואית של ניו יורק, הוא קיבל את תואר ה-MD שלו ב-1929. לאחר מכן הוא למד פתולוגיה בווינה, שם גם הכיר את אשתו.
קריירה

אורבך עבד בבית החולים Sea View של סטטן איילנד ובבית החולים Halloran. החל משנת 1952 עבד במינהל הוותיקים, במותו החזיק בתואר חוקר רפואי בכיר. הוא לימד רפואה בקולג' לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק במשך 12 שנים ובבית הספר לרפואה בניו ג'רזי במשך כ-30 שנה.
אורבך חקר את הקשר בין עישון לסרטן. מחקריו צוטטו בדו"ח המנתח הכללי על עישון משנת 1964.
אורבך נפטר במרכז הרפואי סנט ברנבאס בליווינגסטון, ניו ג'רזי, ב-15 בינואר 1997, בגיל 92.
ראו גם

נזקים בריאותיים של עישון טבק
הערות שוליים

↑  Schneiderman, Harry ; Carmin, Itzhak J. Who's Who in World Jewry; A Biographical Directory of Outstanding Jews, p. 33. Pitman Publishing Corporation, 1955. Accessed February 21, 2013.
↑  "Famous Staten Islanders from all walks of life". Staten Island Advance. 22 באפריל 2012. נבדק ב-28 ביוני 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
אוסקר אהומאדה

אוסקר אדריאן אהומאדה (בספרדית: Oscar Adrián Ahumada; נולד ב-31 באוגוסט 1982 בסראטה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

ערך את הופעת הבכורה שלו בריבר פלייט ב-24 בנובמבר 2002 במשחק מול אולימפו. ב-2004 עבר לוולפסבורג הגרמנית, אך כבר ב-2005 חזר למולדתו בשל עניינים משפחתיים. אחרי 5 שנים בריבר פלייט עבר לוראקרוס המקסיקנית. ב-30 באוגוסט 2011 חתם חוזה ל-2.5 שנים עם רוסטוב. לראשונה במדי רוסטוב הופיע ב-21 בספטמבר 2011 במשחק הגביע הרוסי מול טום טומסק (המשחק נגמר 1-3 לזכות רוסטוב).
נבחרות צעירות

לאהומאדה יש 3 הופעות בנבחרת הנוער עד גיל 20, יחד עם הנבחרת הוא זכה באליפות העולם לנוער 2001.
תארים

גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2001
אליפות ארגנטינה - 2003, 2004, 2008 (ריבר פלייט)
אווה רויין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1928 (בת 95) מייסן, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 בן או בת זוג:  יורגן יובה 
 
אווה רויין (בנורווגית: Eva Røine; נולדה ב-11 בדצמבר 1928) היא פסיכולוגית וסופרת נורווגית. בעברה הייתה שחקנית ודוגמנית.
ביוגרפיה

רויין נולדה במייסן שבדרום נורווגיה. ב-1952 הוכתרה לתואר מיס נורווגיה ובכך גם הייתה הראשונה לייצג את נורווגיה בתחרות מיס תבל 1952, בשנה זו גם שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Trine!".
היא למדה שנתיים בבית ספר לתיאטרון בלונדון ולאחר מכן החלה לעבוד בתיאטרון במדינתה. מ-1955 ועד 1959 עבדה כעיתונאית בדאגבלדט, אחד העיתונים המובילים בנורווגיה. מ-1963 ועד 1968 שימשה כמזכירת העיתונות של התיאטרון הלאומי הנורווגי.
היא עשתה תואר בפסיכולוגיה וקרימינולוגיה וב-1985 הוסמכה כמומחית לפסיכולוגיה קלינית. ב-1986 ייסדה בית ספר לפסיכודרמה, ועד 2004 שימשה כמנהלת בית הספר. היא עבדה בפסיכודרמה במדינות שונות, בנוסף היא כתבה שני ספרים בתחום.
הערות שוליים

↑  MISS NORWAY / FRøKEN NORGE, lempimissit.suntuubi.com, ‏2010-09-09 (בפינית) (ארכיון)
↑  NORWAY | FEPTO, www.fepto.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437043305171  PLWABN: 9810628155605606  BIBSYS: 90386307  BnF: cb144626730 (data)  ISNI: 0000 0001 1570 4148  LCCN: nb97044784  NTA: 132899043  VIAF: 51913533   WorldCat (עם VIAF): 51913533