stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמייה טביליסי
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1937 כמועדון ספורט צבאי המייצג את הצבא (Army Sport Сlub). הקבוצה שיחקה בליגה הסובייטית, בה זכתה בשתי אליפויות בשנות ה-40. לאחר קריסת ברית המועצות, המועדון ירד מחשיבותו והתפרק.
המועדון החל לקבל בשנת 1996 תמיכה של משרד הביטחון הגאורגי, והחל לשחק בליגה הגאורגית. בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה בגביע הגאורגי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת האקדמיה המשטרתית מ.י.א טביליסי. ובליגה ניצחה בסדרת גמר הפלייאוף את הקבוצה האוניברסיטאית טסאו טביליסי 1-3 וזכתה באליפות. בעונת 2011/12 זכתה שוב באליפות לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת אולימפי טביליסי 1-3.
בעונת 2011/12 השתתפה הקבוצה בגביע היורוצ'לנג'. וכך גם בעונת 2012/13.
תארים והישגים

הליגה הגאורגית :
אליפות (2) 2011, 2012
חצי גמר: 2013
הגביע הגאורגי :
זכייה: 2011
חצי גמר: 2013
הסופרקאפ הגאורגי :
זכייה (1): 2011
הליגה הסובייטית :
אליפות (2): 1944, 1946
מקום שני: 1945
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

גאורגיה סרגו אתּוּאַשוִילִי (נ. 1985)
גאורגיה גיאורגי זוביאשוילי (נ. 1978)
גאורגיה בוריס נותסובודזה (נ. 1978)
גאורגיה גאורגי שָרַבִּידזֶה
אמיניתו בינת אל-מוח'תאר

| --- | --- |

אמיניתו בינת אל-מוח'תאר
 לידה:  13 בדצמבר 1956 (בת 67) נואקשוט, מאוריטניה 
 שם לידה:  Aminetou Ely El-Moctar 
 מדינה:  מאוריטניה 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 פרסים והוקרה:  פרס הרפובליקה הצרפתית לזכויות אדם (2006) 
 
אמיניתו בינת אל-מוח'תאר (בערבית: أمينيتو بنت المختار; נולדה ב-13 בדצמבר 1956) היא מוסלמית, מורית, מאוריטנית, פוליטיקאית ופעילת זכויות נשים. על פועלה, היא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום בשנת 2015.
שם מקורי

שמה היה אמיניתו אלי (Aminetou Ely) ובהמשך חייה אימצה את שמה הנוכחי.
בצרפתית ובאנגלית שמה הוא אמיניתו מינת אל מוקתאר (Aminetou Mint El-Moctar).
קורות חיים

בינת אל-מח'תאר נולדה בנואקשוט למשפחה בת שמונה ילדים, מהמעמד הגבוה. בגיל אחת עשרה אביה כפה עליה להינשא ועל אף התנגדותה היא נישאה וכשהייתה בת 14 נולד בנה הבכור.
כנערה היא פעלה למען זכויותיהם של העבדים שהיו בבעלות משפחתה ועודדה אותם לברוח. היא הייתה מעורבת בהפגנות מרקסיסטיות, נעצרה על ידי המשטרה ועל כך ספגה מכות מאביה שניסה לכלוא אותה בבית. לאחר שעזבה את בעלה, היא לא הורשתה לחזור ללימודים בבית הספר ונאלצה לעבוד למחייתה בעבודות עם שכר נמוך, כמו: מכירת סיגריות, מרכזנית במרכזיה המקומית וכסייעת סוציאלית.
אקטיביזם ופמיניזם

בהיותה רגישה לזכויותיהם של חלקים מוחלשים באוכלוסייה, האקטיביזם של אל-מוח'תאר החל מוקדם בחייה והתבטא בהפגנות ופעילויות נגד הממשלה. בשנת 1974, כשהייתה בת 18 היא הקימה את איגוד הנשים הדמוקרטיות של מאוריטניה (جمعية النساء الديمقراطيات الموريتانيات). בין 1989 ל-1991 היא הייתה חברה בתנועה הדמוקרטית הבינלאומית להגנת המדוכאים.
בשנת 1991, בינת אל-מוח'תאר נעצרה ועונתה בשל התבטאויותיה נגד טבח של בני מיעוטים שחורים מאוריטנים בנואדהיבו ואז הקימה את הוועדה לסולידריות עם קורבנות הדיכוי במאוריטניה (لجنة للتضامن مع ضحايا القمع في موريتانيا).
בנוסף היא פעלה למען הגברת השוויון וגרמה לממשלה לערב נשים בקבלת החלטות פוליטיות. בשנת 2019 מספר הנשים המעורבות בפוליטיקה עמד על כ-20%.
ב-2009 בינת אל מוח'תאר עמדה בראש ההפגנות נגד סחר נשים צעירות ומכירתן לחצי האי ערב. וכן נגד נישואי קטינות והאכלתן בכפייה כדי להיות שמנות ומוכנות לנישואין, וזה מביא לעליה בהשמנה כרונית ומחלת הסוכרת.
”"עלינו להמשיך להעלות סוגיות שיש עליהן טאבו על מנת לשבור אותן, לגרום לאנשים להיות מודעים לזכויותיהם וחובותיהם, ובעיקר להוקיע כל דבר בלתי אנושי, משפיל ומפלה. שיטות כלפי אנשים, במיוחד נשים וילדים"” (דבריה בסרטון, אתר UNICEF)
אקטיביזם ופמיניזם > איגוד הנשים עקרות הבית

ב-17 באפריל 1999, הקימה אל-מוח'תאר את "איגוד הנשים עקרות הבית" (رابطة النساء ربات الأسر; בצרפתית: - Association des Femmes Chefs de Famille - AFCF) שמונה 12,000 חברות ממגוון העדות במאוריטניה: ערביות, ברבריות, סונינקה, פולה, הראטין (אנ'),ו-וולוף (אנ'). האיגוד הקים שישה מרכזי הצלה לנגעות עבירות והוא מעסיק 168 עובדים סוציאליים, ארבעה עורכי דין ובכל עיר במאוריטניה יש איש קשר לאיגוד.
בשנת 2019 "איגוד הנשים עקרות הבית" הציע לממשלה לנקוט בצעדים נמרצים להגנת זכויות נשים ובמיוחד להחמיר את הענישה על מעשי אונס. ההצעה נדחתה על ידי ממשלת מאוריטניה מכיוון שהיא מנוגדת לשריעה.
פתווה

בשנת 2014, הוצאה נגדה פתווה על ידי אימאם של תנועה אסלאמית רדיקלית במאוריטניה, שכונתה בשם חברי הנביא (أصدقاء النبي) וזאת משום שהגנה בפומבי על בלוגר שהואשם על ידם בכפירה. הפתווה קראה להרוג אותה ולעקור את עיניה.
פרסים והוקרה

בשנת 2006 בינת אל-מוח'תאר זכתה בפרס זכויות האדם של צרפת.
בשנת 2010 הוענק לה אות לגיון הכבוד על עבודתה בהגנה על זכויות אדם במאוריטניה.
בשנת 2015, היא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום, יחד עם פעילים נוספים נגד עבדות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Aminetou, Aminetou Ely Oral History Content Summary, תמלול שיחה עם המחברת Oral History Archive of the Global Women’s Movement, 19 September 2015
1 2  "Aminetou Ely Oral History Content Summary" (PDF). Women's Learning Partnership.
↑  "Aminetou Mint Moctar : A rebel against the rules that restrict women". www.amnesty.org (באנגלית). 16 במאי 2017. ארכיון מ-2018-07-05. נבדק ב-2019-12-08. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "URGENT ACTION: Support for Aminetou Mint El Moctar". whomakesthenews.org (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2016-09-28. נבדק ב-2019-12-08.
↑  "Child marriage tradition turns into trafficking". The New Humanitarian (באנגלית). 2008-12-09. ארכיון מ-2019-05-08. נבדק ב-2019-12-08.
↑  "Force feeding burdens obese Mauritanian girls with diabetes, heart disease". NST Online (באנגלית). 2018-04-09. נבדק ב-2019-12-08.
↑  "Aminetou Mint El Moctar". www.unicef.org (באנגלית). נבדק ב-2019-12-08.
↑  "| ASSOCIATION DES FEMMES CHEFS DE FAMILLE". afcf-rim.com. ארכיון מ-2019-02-16. נבדק ב-2019-12-08.
↑  "Feminists in Mauritania confront sexual violence laws". MEO (באנגלית). 2019-07-03. ארכיון מ-2019-04-18. נבדק ב-2019-12-08.
↑  "Aminetou Mint El Moctar – Peace Post". peace-post.com. נבדק ב-2019-12-08.
↑  "Aminetou Ely (Mint El-Moctar) History Content Summary (document) | Women's Learning Partnership". learningpartnership.org. אורכב מ-המקור ב-2019-12-08. נבדק ב-2019-12-08.
↑  Laura Martel, Aminetou Mint el Moctar, militante pour la défense des droits de l’homme en Mauritanie, Radio France internationale, 17/07/2010
↑  "Three Nobel Prize Nominations: Moctar, Dah Abeid, Messaoud | Initiative for the Resurgent Abolition Movement". ארכיון מ-2016-04-02. נבדק ב-2019-12-08.
מניפסט "הכוח הרך היום" של אונסק"ו, עם דיוקנה בינת אל-מוח'תאר
ארנסט מוניז

ארנסט מוניז ויובל שטייניץ חותמים על הסכם שיתוף פעולה, אפריל 2016, ירושלים
ארנסט ג'פרי מוניז (באנגלית: Ernest Jeffrey Moniz; נולד ב-22 בדצמבר 1944) הוא פיזיקאי גרעין אמריקאי שכיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית, תחת הנשיא ברק אובמה ממאי 2013 עד ינואר 2017. לפני כן כיהן בתפקידים שונים בתקופת כהונתו של הנשיא ביל קלינטון, בהם מנהל שותף במשרד מדיניות המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן, ובתפקיד במחלקת האנרגיה בין השנים 1997–2001.
מוניז שירת כפרופסור לפיזיקה והנדסת מערכות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), עמד בראש תוכנית יוזמת האנרגיה וכיהן כמנהל המעבדה לאנרגיה ולסביבה באוניברסיטה.
ביוגרפיה

מוניז נולד בפול ריבר, מסצ'וסטס, לג'ורג'ינה וארנסט פרי מוניז. שני הוריו הם בנים למשפחת מהגרים פורטוגלית. הוא סיים תיכון בשנת 1962 ולמד בבוסטון קולג', שם קיבל תואר ראשון בפיזיקה. לאחר מכן סיים דוקטורט בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1972.
מוניז הצטרף כחבר בפקולטה לפיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1973, וכיהן כדיקן הפקולטה בשנים 1991–1995 וכן כראש מתקן מאיץ החלקיקים "Bates Linear Accelerator Center" באוניברסיטה. היה גם ליושב ראש משותף במועצת המחקר של אוניברסיטת MIT. הוא שירת בממשלו של הנשיא ביל קלינטון, כמנהל שותף למדע במשרד מדיניות המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן בשנים 1995–1997. בנוסף עבד במחלקת האנרגיה של ארצות הברית, וכיהן כסגן מזכיר האנרגיה בשנים 1997–2001.
ב-4 במרץ 2013 הודיע הנשיא ברק אובמה כי בכוונתו למנות את מוניז למזכיר האנרגיה, על מנת להחליף את המזכיר הפורש, סטיבן צ'ו. ב-16 במאי 2013 אישר הסנאט את מינויו, והוא החל את כהונתו ב-21 במאי 2013.
מתוקף תפקידו כמזכיר האנרגיה וכמדען גרעין, מוניז מילא תפקיד מרכזי במגעים שהובילו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, כשדן במשא ומתן ישירות על המגעים הטכניים בהסכם, יחד עם שר האנרגיה הגרעינית של איראן, עלי אכבר סאלחי, אשר למד גם כן באוניברסיטת MIT. על רקע השכלתו בנשק גרעיני, וידא כי אין בדרישות האיראנים בהסכם סיכונים ממשיים. ההסכם המקיף בין איראן למעצמות P5+1 (שבהם חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון, יחד עם גרמניה ונציג מן האיחוד האירופי) הושג באופן סופי ב-14 ביולי 2015.
הערות שוליים

↑  Ernest Moniz, MIT physicist, nominated as energy secretary, Washington Post, 4 March 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432965505171  BNE: XX5481581  BnF: cb16168547c (data)  GND: 107918211X  ISNI: 0000 0000 7852 5326  LCCN: n85266648  NKC: stk2008461263  NTA: 306314134  SNAC: w6xj0fdg  SUDOC: 144312662  VIAF: 16217639   WorldCat (עם VIAF): 16217639
ארמייה לודובה

סמל הארמייה לודובה
ארמייה לוּדוֹבה (פולנית: Armia Ludowa, "צבא העם") היה ארגון מחתרתי צבאי קומוניסטי שלקח חלק בתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה. בתחילת פעולתו נקרא הארגון "גוורדיה לודובה" (משמר העם).
גוורדיה לודובה

הגוורדיה לודובה (Gwardia Ludowa) הוקמה על ידי מפלגת הפועלים הפולנית (PPR) ב־6 בינואר 1942. משימתה העיקרית הייתה להילחם כנגד גרמניה באמצעים של לוחמת פרטיזנים, חבלה, ופעולות תגמול. בנוסף לכך הייתה הגוורדיה לודובה קשורה לשירותי המודיעין של ברית המועצות.
במאי 1942 החלה  הגוורדיה לודובה לוחמת באזור פיוטרקוב וראדום. בסוף שנה זו הייתה כבר הגוורדיה לודובה פעילה בכל שטחי הכיבוש הגרמני, ומחולקת לשבעה מחוזות: ורשה, לובלין, קילצה–ראדום, קרקוב, לודז', שלזיה ולבוב.
פעילות הגוורדיה לודובה בלבוב מעולם לא צלחה, ובשנת 1943 פורק מחוז לבוב של הגוורדיה, ואת מקומה בהתנגדות לגרמנים מלאו הפרטיזנים הרוסים.
הגוורדיה לודובה הייתה תחת פיקודו הישיר של ראש ה־PPR. יחידותיה חולקו ליחידות שעסקו בלוחמת פרטיזנים, ויחידות של "חיל מצב" ששהו בערים, ויצאו לפעולות מהירות מהן היו שבים לבתיהם. בסוף שנת 1943 היו בארגון בין 10,000 ל־20,000 חברים. רוב פעולות הגוורדיה בשלב זה היו פעולות חבלה, ובמיוחד חבלה בפסי רכבת. לעיתים היו אנשי הגוורדיה נלחמים כנגד אנשי הארמייה קריובה והנ.ס.ז'.
בניגוד לאנשי הארמייה קריובה שראו את תפקידם כהכנת התקוממות גדולה כרקע לתפיסת השלטון בידי הממשלה הפולנית הגולה, קראו אנשי הגוורדיה לודובה למלחמה בגרמנים בכל עת ובכל מקום. בין פעולותיהם היו שוד בנקים גרמנים, והתנקשות בקצינים גרמנים במרכזי הערים.
ארמייה לודובה

ביולי 1944 הוקם בלובלין, אשר נכבשה על ידי הצבא האדום, ועד בשם "קריובה רדה נרודובה" (המועצה הלאומית של הארץ - KRN), שהתיימר להוות ממשלה קומוניסטית המתחרה בסמכות הממשלה הפולנית הגולה אשר ישבה בלונדון.
כשם שהממשלה הפולנית בלונדון הפעילה צבא סדיר ("צבא אנדרס", בפיקודו של הגנרל ולדיסלב אנדרס), וכן ארגון מחתרת פעיל בפולין עצמה (הארמייה קריובה), כך התיימרה ממשלת לובלין להפעיל צבא סדיר (אשר היה קיים מאז מרץ 1943 וכונה "איחוד הפטריוטים הפולנים") וארגון מחתרת פעיל על אדמת פולין. כהכנה לכך הוכרז ב־1 בינואר 1944 כי ה"גוורדיה לודובה" מוחלפת ב"ארמייה לודובה". מטרת ה-KRN הייתה ליצור ארגון גג שיאחד אל מסגרתו מספר ארגוני שמאל שפעלו בשטח. בתוך זמן מה מנו אנשי הארמייה לודובה כ־34,000 חברים. חלקם אנשי הגוורדיה לודובה, חלקם פרטיזנים שפעלו ביערות והצטרפו למסגרת החדשה שהוקמה, וחלקם התגייסו ישירות אל הארגון החדש. מפקד הארמייה היה הגנרל רולה ז'ימיארסקי וראש המטה היה פרנצישק יוזביאק.
במהלך פעילותה ביצעה הארמייה לודובה כ־1,500 פעולות צבאיות מסוגים שונים. שבעה חודשים לאחר הקמתה, ב־21 ביולי 1944, אוחדה הארמייה לודובה עם הצבא הפולני שפעל לצד הצבא האדום, והמסגרת המאוחדת נקראה "לודובה וויסקו פולסקי" (Ludowe Wojsko Polskie) צבא העם הפולני. עד לסיום המלחמה, פעלו בשורות הצבא הפולני המאוחד כחצי מיליון אנשים.
ארמייה לודובה והיהודים

אנשי הארמייה לודובה קיימו קשרים טובים עם האוכלוסייה היהודית, וקיבלו ברצון יהודים לשורותיהם. ידועה יחידת הפרטיזנים של יחיאל גרינשפן, אשר הצטרפה אל אנשי ה־AL ומפקדה קיבל דרגת קפיטן. מאות חיילים יהודים לחמו בשורותיה.
אנשי הארמייה לודובה סייעו לארגון היהודי הלוחם במהלך מרד גטו ורשה באספקת נשק ובפעולות כנגד הגרמנים שנשלחו לדכא את המרד. בפעולות אלו שובשו קווי התחבורה של הגרמנים אל הגטו. במהלך המרד סייעו אנשי הארגון בהברחת יהודים מתוך הגטו אל מקומות מסתור בערים.
במהלך מרד ורשה פעלו יחידות הארגון היהודי הלוחם אשר נותרו בחיים, כפלוגה במסגרת ה"ארמייה לודובה" אשר הצטרפה ללחימה.
תמיכה דומה הגיש הארגון גם ללוחמי המחתרות היהודיות במהלך מרד גטו קרקוב.
אסתי ממו

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1983 (בת 41) צ'ילגה, אתיופיה 
 מדינה:  אתיופיה 
 
אסתי ממו (נולדה ב-3 במרץ 1983) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה

ממו נולדה בשנת 1983 בעיירה צ'ילגה, אתיופיה. בשנת 1992, בהיותה בת 9 עלתה ממו עם אמה ושלוש אחיותיה לישראל והמשפחה השתכנה בקריית מלאכי.
בנעוריה הקימה ממו את להקת המחול "מנגו" המורכבת מיוצאות אתיופיה. הלהקה הופיעה במועדונים בישראל וייצגה את ישראל בפסטיבל נוטינג היל בלונדון.
את קריירת הדוגמנות החלה ממו בגיל 18, והייתה לדוגמנית הראשונה מקהילת יהודי אתיופיה המצליחה בישראל. מאז שהחלה לדגמן, הופיעה ממו על שערי מגזינים רבים ובהם Elle וווג. בין השאר פרסמה את נייקי, Kenvelo, קסטרו, לוריאל, קו מוצרי השיער של שוקי זיקרי, חברות ההלבשה התחתונה אינטימה ופמינה, פפסי קולה ושוקולד קדבורי.
בשנת 2005 סיימה ממו קורס משחק אצל הבמאי חיים בוזגלו והשתתפה בסדרת הטלוויזיה כתב פלילי. בשנה זו התראיינה לעיתון הבריטי "דיילי טלגרף". בראיון האשימה את מדינת ישראל ביחס גזעני כלפי בני עדתה, הבא לידי ביטוי גם בראיונות עבודה. בתגובה לדברים אלה אמרה בטי רוקאווי, הבעלים של סוכנות הדוגמנות אימאג': "אסתי צודקת, ויש אכן אפליה כנגד דוגמניות אתיופיות בישראל. מפיקים שונים מעדיפים דוגמניות בצבעי שוקו-וניל ודוחים דוגמניות שחורות". בראיון מאוחר יותר טענה ממו כי קהילת העולים מאתיופיה חשה מושפלת על ידי החברה הישראלית, תחושת נחיתות המביאה להתאבדות בני נוער מהעדה, ובהם אחיה ששם קץ לחייו בשנת 2004. "אני לא אוהבת לדבר על כך, כי זה כואב מאד" אמרה ממו, "אך עלי להתבטא, כי לא רק אחי היה קורבן. זה קורה לנוער אתיופי בכל רחבי הארץ". כשנשאלה באותו ראיון מה תעשה בתום קריירת הדוגמנות, ענתה ממו "אשוב לישראל וארוץ לכנסת".
הערות שוליים

↑  לדברי ממו נמצאת צ'ילגה בדרום אתיופיה, אך העיירה צ'ילגה (הנקראת גם אייקל) נמצאת במחוז צפון גונדר שבצפון-מערב אתיופיה, על דרך הסחר עם סודאן.
↑  
Tim Butcher, From Israeli slum to the pages of Vogue, The Daily Telegraph November 4th 2005
↑  עומר כרמון, אסתי ממו: ישראל גזענית לאתיופים, חדשות MSN 9.11.2005
1 2 3  
Loolwa Khazzoom, Queen of Sheba'Model tries to open doors for fellow Ethiopians in Israel, JTA News and Features
אסתי קינן-עופרי

אסתי קינן עופרי בהופעה, 2021
אסתי קינן-עופרי (נולדה ב-26 ביוני 1954) היא זמרת, מלחינה וכוריאוגרפית ילידת איטליה.
קינן-עופרי נולדה באיטליה וגדלה בישראל. היא למדה מחול ושירה ערבית באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. השתלמה בכוריאוגרפיה בניו יורק.
יוצרת ומבצעת של מוזיקה ומחול בהשראת מסורות יהודיות. מלחינים רבים, בהם לוצ'אנו בריו, אנדרה היידו, נעם שריף, בטי אוליברו, עודד זהבי, פרץ אליהו, נטע אלוני, מרק קופיטמן וישראל בורוכוב, כתבו ועיבדו יצירות במיוחד עבורה.
קינן-עפרי מופיעה עם התזמורת האנדלוסית של טנג'יר, במופעי אימפרוביזציה עם סלבה גנלין, בדואו "קול תוף" ובטריו "קול עוד תוף". בשנים האחרונות מרבה קינן-עופרי להלחין, ויצירותיה בוצעו על ידי אנסמבל "ראס דשן" ואנסמבל "הסירנות". כתבה מוזיקה וכוריאוגרפיה ללהקת המחול "ביתא". מלמדת בקהילות שרות את מסורות השירה של היהודים הספרדים בבלקן ובטורקיה.
דיסקוגרפיה

"צליל שכן", הד ארצי, 1986.
Recordi 1989 ביצירה של בטי אוליברו "Folk Songs".
"חוגת הזמן", בהוצאת בית התפוצות, 1992.
"רגליים שמחות" בהלחנת אנדרה היידו, בהוצאת המכון לאינטגרציה, 1999.
"בקצה חלום" עם סלבה גנלין, הוצאת "זוטה", 1999.
"ציפורים נודדות" עם סלבה גנלין, הוצאת לאו רקורד אנגליה, 2001.
"ברוח המזרח", ביצירות של פרץ אליהו, "מגדה", 2000.
"צביה", טריו "קול עוד תוף", הוצאת "מגדה"
"דרכי בידי" עם אורן פריד הוצאת אומני ירושלים 2003
"אינקונטרו אה טנג'רי" עם התזמורת האנדלוסית של טנג'יר, 2003.
"מזמורים מעולמות עליונים" עם אנסמבל מזרח-מערב, "מגדה", 2006.
"עשרים וחמש מדרגות זהב-שירת החכתיה", טריו "קול עוד תוף", הוצאת התו השמיני, 2009.
הערות שוליים

↑  אתר הבית של קול עוד תוף
↑  הקלטות של אסתי קינן באתר קהילות שרות
אסתי פרז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 1966 (בת 58) קריית חיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  קריית החינוך אורט קריית ביאליק  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  רשת ב', כאן ב' 
 פרסים והוקרה:  פרס מנכ"ל רשות השידור (2015) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  perez_esty
 
אסתי (אסתר) פּרז בן-עמי (נולדה ב-19 באפריל 1966) היא עיתונאית ישראלית, מגישת יומן הצהריים "בחצי היום" בתחנת הרדיו כאן ב' של תאגיד השידור הישראלי ובעבר ברשת ב' של קול ישראל. קודם לכן, שימשה במשך כ-20 שנה ככתבת ושדרנית בתפקידים שונים. היא זכתה במספר פרסים על הצטיינותה העיתונאית ועל הגשת יומן הצהריים "בחצי היום".
ביוגרפיה

פרז נולדה וגדלה בקריית ביאליק. בנעוריה למדה בבית הספר אורט ביאליק. בצבא שירתה בחיל המודיעין.
בשנים 1986–1989 למדה לתואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחתה בלימודיה כקצינת מבחן לנוער וסיימה בהצטיינות.
את דרכה העיתונאית החלה במקומונים בצפון. כתבה בעיתון "צפון 1" בעכו ואחר כך בעיתון המקומי "ירושלים". בהמשך דרכה העיתונאית עברה לעיתון "חדשות" ושימשה ככתבת המשטרה והפלילים של העיתון בירושלים עד יום סגירתו בסוף שנת 1993.
עם סגירת "חדשות" התקבלה לעבודה ברדיו ברשת ב'. הייתה כתבת לענייני עלייה וקליטה, ובהמשך כתבת לענייני משפט. ככתבת משפט זכתה בשנת 2000 בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה על הצטיינות בתפקידה.
אחרי שהייתה כתבת שטח במשך שנים, השתלבה ברשת ב' בהגשת משדרי חדשות ובעריכתם. בין השאר הגישה גם את "הכל דיבורים". ב-11 בספטמבר 2001 שידרה פרז את אסון התאומים, משדר שהחל בארבע אחר-הצהריים ונמשך עד הלילה.
מ-2007 פרז הייתה המגישה של יומן הצהריים "בחצי היום", מדי יום בין השעות 12:00 ל-14:00. ב-15 במאי 2017, החלה לשדר ברשת ב' החדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
בשנת 2015 זכתה אסתי פרז שנית בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה, הפעם על הגשת "בחצי היום". בנוסף, באותה השנה זכתה תוכניתה "בחצי היום" בפרס תוכנית האקטואליה הטובה ביותר. הפרס הוענק בכינוס העיתונאים באילת. ועדת הרדיו קבעה כי "צוות יומן הצהריים של קול ישראל הוא דוגמה לנחישות ולהתמדה בחתירה למצוינות עיתונאית. הענקת הפרס לצוות המייצג את קולו האמיץ והברור של ציבור העיתונאים בקול ישראל, מהווה גם הערכה רבה והוקרה למערכת העיתונאית של קול ישראל".
פרז מתגוררת במודיעין, נשואה לשמעון בן עמי ואם לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  ע"פ דבריה בסוף תוכניתה האחרונה ברשת ב', הובא גם בחדשות ערוץ 2 בערב בתאריך 10.05.17
אספת העם העליונה

| --- | --- |

 מדינה:  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  2 בספטמבר 1948 – הווה (76 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  687
 
 מפלגות פוליטיות        מפלגת הפועלים (607)        סוציאל-דמוקרטים (50)        צ'ונסוניסט צ'ונגו (22)        עצמאיים (8)
 בחירות
 שיטת בחירות:  בחירות בשיטה הרובנית
 בחירות קודמות:  9 במרץ 2014
 מנהיגים
 נשיא הנשיאות:  צ'ו ריונג-האי החל מ-2019
 יושב ראש האספה:  פאק תאי-סונג
 סגן יושב ראש:  קים ואן-סו
 משכן
 
 בית העם מאנסודה, פיונגיאנג
 קואורדינטות:  39°01′43″N 125°44′59″E﻿ / ﻿39.028611111111°N 125.74972222222°E﻿ / 39.028611111111; 125.74972222222
 
אספת העם העליונה (בקוריאנית: 최고인민회의) היא הפרלמנט החד ביתי של קוריאה הצפונית. בפרלמנט חברים 687 צירים הנבחרים בבחירות כלליות בשיטה הרובנית אחת לחמש שנים. קוריאה הצפונית היא מדינה בעלת משטר חד-מפלגתי ורק רשימה אחת מורשית להשתתף בבחירות והיא החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת המאגדת בתוכה את המפלגה השלטת, מפלגת הפועלים של קוריאה ועוד מספר גופים מינוריים.
מקום מושבה של אספת העם העליונה הוא בית העם מאנסודה, הממוקם בבירה פיונגיאנג, בסמוך לאנדרטה בגדולה בגבעת מאנסו ולמוזיאון המהפכה הקוריאנית.
בחירות

לפי חוקת קוריאה הצפונית, כל אזרח מגיל 17 ומעלה יכול לבחור ולהיבחר לרשות המחוקקת.
כל המועמדים נבחרים בהצבעה, שנערכת באסיפות של 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת' (מעין בחירות מקדימות). 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת', למרות היותה להלכה קואליציה של מפלגות, נשלטת למעשה על ידי מפלגת הפועלים של קוריאה, למרות שלכאורה, האחרונה היא רק המפלגה הגדולה ביותר ב"קואליציית המפלגות" הזו.
'המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקוריאנית', 'מפלגת קונגו הצונואיסטית', ו'מפלגת הפועלים של קוריאה' הן המפלגות החוקיות היחידות בקוריאה הצפונית. שלוש המפלגות הללו מתמודדות יחד בבחירות, במסגרת 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת', ולכן, למעשה, ישנה רק אפשרות אחת בקלפי.
ב'חזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת' חברים גם מספר ארגונים מפלגתיים, כגון ארגון הנוער של מפלגת הפועלים של קוריאה.
ההצבעה בבחירות היא חובה, והבחירות הן חשאיות. ניתן להצביע 'נגד' מועמד, אף אם הוא המועמד היחיד.
נשיא הנשיאות

| # | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סוף כהונה | מפלגה פוליטית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
נשיא הנשיאות (פרזידיום) של אספת העם העליונה
| 1 |  | קים יונג נאם | 5 בספטמבר 1998 | 11 באפריל 2019 | מפלגת הפועלים |
| 2 |  | צ'ו ריונג-האי | 11 באפריל 2019 | מכהן | מפלגת הפועלים |
יושבי ראש

| # | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סוף כהונה | מפלגה פוליטית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
יו"ר הוועדה המתמדת של אספת העם העליונה
| 1 |  | קים טו-בונג | 9 בספטמבר 1948 | 20 בספטמבר 1957 | מפלגת הפועלים |
| 2 |  | צ'וי יונג-גון | 20 בספטמבר 1957 | 28 בדצמבר 1972 | מפלגת הפועלים |
| 3 |  | הואנג ג'אנג יופ | 28 בדצמבר 1972 | 1983 | מפלגת הפועלים |
| 4 |  | יאנג היונג-סופ | 1983 | 5 ספטמבר 1998 | מפלגת הפועלים |
יו"ר אספת העם העליונה
| 5 |  | צ'וי תאיי-בוק | 5 ספטמבר 1998 | 11 באפריל 2019 | מפלגת הפועלים |

| 6 |  | פאק תאיי-סונג | 11 באפריל 2019 | מכהן | מפלגת הפועלים |
ראו גם

ממשלת קוריאה הצפונית
מערכת המשפט בקוריאה הצפונית
פוליטיקה של קוריאה הצפונית
בתי מחוקקים לפי מדינה
אתרי אולימפיאדת טוקיו (2020)

אתרי אולימפיאדת טוקיו (2020)
אתרי אולימפיאדת טוקיו

23 הרבעים של טוקיו
| אצטדיון | ענף באולימפיאדה | ענף בפאראלימפיים | מקומות |
| --- | --- | --- | --- |
| האצטדיון האולימפי | טקסים, אתלטיקה, כדורגל (גמר) | טקסים, אתלטיקה | 68,000 |
| הגימנסה של מטרופולין טוקיו | טניס שולחן | טניס שולחן | 8,000 |
| אולם הספורט הלאומי יויוגי | כדוריד | בדמינטון, רוגבי | 12,000 |
| ניפון בודקאן | ג'ודו,קרטה | ג'ודו | 11,000 |
| ריוגוקו קוקוג'יקן | אגרוף |  | 10,000 |
| הפורום הבינלאומי | הרמת משקולות |  | 5,000 |
| ארייאקה ארנה | כדורעף | כדורסל (גמר) | 12,000 |
| ולודרום ארייאקה | אופני BMX |  | 5,000 |
| אצטדיון ההתעמלות | התעמלות | בוצ'ה | 12,000 |
| קוליסאום ארייאקה | טניס | טניס | 20,000 |
| פארק חוף אודיבה | טריאטלון, מרתון שחייה | טריאטלון | 10,000 |
| פארק ברזה | כדורעף חופים |  | 12,000 |
| אויי איבה פארק | הוקי שדה | כדורגל 5-7 שחקנים | מרכזי - 15,000  משני - 14,000 |
| פארק יער החוף | רכיבה אמנותית | רכיבה | ? |

מטרופולין טוקיו
| אצטדיון | ענף באולימפיאדה | ענף בפאראלימפיים | מקומות |
| --- | --- | --- | --- |
| אצטדיון טוקיו | כדורגל |  |  |
| סאיטאמה סופר ארנה | כדורסל |  |  |
ארי ל. גולדברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1949 (בן 75) הברונקס, ארצות הברית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת הרווארד, בית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל, הרווארד קולג' 
 התמחות:  פיזיולוגיית לב-חזה, פיזיולוגיה, הנדסה ביו-רפואית
 תפקידים:  קרדיולוג, פיזיולוג, רופא, מרצה באוניברסיטה 
 
ארי לואי גולדברגר (באנגלית: Ary Louis Goldberger; נולד ב-29 במאי 1949) הוא רופא פנימי, קרדיולוג, פיזיולוג ומחנך יהודי-אמריקאי, שנודע במחקריו בממשק בין הביורפואה ומדע המערכות המורכבות (הדינמיקה הנון-ליניארית/ . ארי גולדברגר הוא פרופסור במחלקה  לרפואת  השינה באוניברסיטת הרווארד.
קורות חיים

ארי לואי גולדברגר, יליד הברונקס, ניו יורק, סיים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד ואחר כך תואר שני ברפואה MD באוניברסיטת ייל. בהמשך התמחה ברפואה פנימית ובקרדיולוגיה בבית החולים ייל-ניו הייבן ובהתאמה, באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בימינו הוא מכהן כפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרוארד. בשנים 2015-2000 לימד כפרופסור במכון ויס להנדסה בהשראה ביולוגית באוניברסיטת הרווארד.
יחד עם ר.ג. מארק מ-MIT, גולדברגר הוא המייסד והחוקר הראשי של המשאב לחקר האותות הפיזיולוגיים המרוכבים, בחסות המכון הלאומי לבריאות של ארצות הברית. המשאב “Big Data” PhysioNet הוא האכסניה הגדולה ביותר למסדי נתונים חופשיים ונגישים ולכלים הממוחשבים עם קוד פתוח המוקדשים לאינפורמטיקה של האותות המרוכבים. בנוסף מכהן גולדברגר כמייסד ומנהל של המכון  על שם מרגרט וה.א. ריי לדינמיקה נון-ליניארית בפיזיולוגיה וברפואה במרכז הרפואי בית ישראל דיקונס בבוסטון.  
ארי גולדברגר ועמיתיו פיתחו את ECG Wave-Maven, המוסד המקיף ביותר ללימוד חינמי להערכה עצמית עצמי בתחום פענוח האלקטרוקרדיוגרם.
המחקרים של ארי גולדברגר מתמקדים במנגנונים הנון-ליניאריים של התפקוד הנורמטיבי ושל שיבושיהם הפתולוגיים.
במחקר שנמשך מעל עשרים שנה תרמו ארי ל. גולדברגר ועמיתיו ליישום הפרקטלים בפיוזלוגיה וברפואה. הם פרסמו מאמרים חלוציים על הטבע הפרקטלי של האלקטרופיזיולוגיה של הלב ועל מנגנונים פרקטלים במגוון של מערכות פיזיולוגיות אחרות, כמו כן בניתוח הקידוד ואי הקידוד של רצפי נוקלאוטידים DNA   
הם תארו שיבושים בדירוג הפרקטלי במחלות מסכנות חיים כמו אי-ספיקת לב ופיתחו תאוריה על אובדן המורכבות בהזדקנות ובחולי.
פרסים ואותות הוקרה

פרס רוברט סטון להתצטיינות בהוראה בבית הספר לרפואה בהרווארד
פרס הקרן הרפואית אליסון להוראה בתחום ההזדקנות
2016 - יחד עם עמיתיו, ר.ג'.מארק וג'.ב. מודי - הפרס לאופמן-גריטבץ' של האיגוד לקידום המכשור הרפואי AAMI - עבור יצירת מאגר הנתונים והכלים הממוחשבים  PhysioNet Resource.
במדיה

2011 - היבטים ממחקריו הוצגו בתוכנית PBS-NOVA show - תחת הכותרת "צדים את המימד המוסתר" (Hunting the Hidden Dimension)