stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס ברנשטיין ניימיר
כתביו

1929 The Structure of Politics at the Accession of George III "המבנה הפוליטי בעת עלייתו של ג'ורג' השלישי".
1930 England in the Age of the American Revolution "אנגליה בתקופת המהפכה האמריקאית".
1931 Skyscrapers and other Essays "גורדי שחקים ומאמרים אחרים".
1939 In the Margin of History "בשולי ההיסטוריה".
1942 Conflicts: Studies in Contemporary History "קונפליקטים: לימודים בהיסטוריה בת זמנינו".
1944 1848: The Revolution of the Intellectuals "‏1848:מהפכת האינטלקטואלים".
1947 Facing East: Essays on Germany, the Balkans and Russia in the Twentieth Century "פנייה מזרחה: מאמרים על גרמניה, בלקנים ורוסיה במאה העשרים".
1948 Diplomatic Prelude, 1938–1939 "פרלוד דיפלומטי, 1938 - 1939".
1950 Europe in Decay: A Study in Disintegration, 1936–1940 "אירופה בדעיכה: מחקר בהתפוררות, 1936-1940".
1952 Avenues of History "שדרות ההיסטוריה".
1952 In the Nazi Era "בעידן הנאצי".
1952 Monarchy and the Party System: The Romanes Lecture Delivered in the Sheldonian Theatre 15 May 1952 " מונרכיה ומערכת המפלגות: הרצאת הרומנים בתיאטרון שלדון 15 במאי 1952".
1953 Basic Factors in Nineteenth-Century European History "גורמים בסיסיים בהיסטוריה האירופית של המאה התשע עשרה".
1955 Personalities and Powers "אישית וכוחות".
1958 Vanished Supremacies: Essays on European History, 1812–1918 "עליונות נעלמת: מאמרים על ההיסטוריה האירופית, 1812-1918"
1959 Charles Townshend, His Character and Career, Leslie Stephen Lecture "צ'ארלס טאונסנד, אופיוו והקריירה שלו, לסלי סטיבן הרצאה".
1962 Crossroads of Power: Essays on Eighteenth-Century England "פרשת דרכים של כוח: מאמרים על אנגליה של המאה השמונה עשרה".
1964 The House of Commons, 1754–1790 "בית הנבחרים, 1754-1790" שלושה כרכים.
לקריאה נוספת

Lewis Namier: A Biography (1971) מאת אלמנתו, Julia Namier.
The Life of Lewis Namier and His Vanished Supremacy (באנגלית)
הערות שוליים

↑  לואיס ב. ניימיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300737705171  PLWABN: 9810596264205606  BNE: XX1095133  BnF: cb11945134g (data)  CANTIC: a10859603  CiNii: DA04371718  GND: 10422858X  ICCU: CUBV118243  ISNI: 0000 0001 2024 5804  LCCN: n50043720  NDL: 00679263  NKC: uk2009305084  NLG: 146702  NTA: 068767587  SELIBR: 345155  SNAC: w6ws97r0  SUDOC: 027401243  Trove: 929577  VIAF: 41848521   WorldCat (עם VIAF): 41848521
כנסיית השלום בסנסוסי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  שלום 
 מיקום:  פוטסדאם 
 מדינה:  גרמניה 
 בעלים:  קרן הארמונות והגנים הפרוסים של ברלין-ברנדנבורג 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1854
 תאריך פתיחה רשמי:  1854 
 אדריכל:  לודוויג פרזיוס, לודוויג פרדיננד הסה, פרידריך אוגוסט שטילר, פרדיננד פון ארנים 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית 
 קואורדינטות:  52°24′03″N 13°02′36″E﻿ / ﻿52.400966°N 13.043411°E﻿ / 52.400966; 13.043411
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניכנסיית השלום בסנסוסי(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניכנסיית השלום בסנסוסי(למפת ברנדנבורג רגילה) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןכנסיית השלום בסנסוסי(למפת ברנדנבורג מוגדלת) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןכנסיית השלום בסנסוסי he
 
פסל ישו בכנסייה
כנסיית השלום (גרמנית: Friedenskirche) הפרוטסטנטית שוכנת בגני מארלי שבפארק סנסוסי בפוטסדאם, גרמניה. הכנסייה נבנתה לפי רצונו ובמעורבותו הגדולה של המלך פרידריך וילהלם הרביעי, ותוכננה על ידי אדריכל החצר לודוויג פרזיוס. לאחר מותו של פרזיוס ב-1845 הופקדה העבודה בידיו של פרידריך אוגוסט שטילר. עבודת הבנייה בוצעה גם על ידי פרדיננד פון ארנים ולודוויג פרדיננד הסה.
אבן הפינה של הכנסייה הונחה ב-14 באפריל 1845, והיא קודשה ב-24 בספטמבר 1848. עבודות הבנייה נמשכו עד 1854.
תיאור

הכנסייה היא בזיליקת עמודים עם שלוש ספינות וללא טרנספט, ולצידה נבנה מגדל פעמונים. הספינה המרכזית היא בגובה 13.5 מטרים, והיא משתרעת מעל שני המסדרונות הצדדיים. ארקדת קשתות מסמנת את נקודת ההצטלבות בין הספינות.
פרידריך וילהלם הרביעי הורה לבנות תקרת משושים בחלק הפנימי של הכנסייה, עם כוכבים בצבע זהב על הרקע הכחול שבפאנלים. הוא האמין כי העיצוב של המבנים הנוצריים הקדומים, שהומרו משווקים ומבנייני ציבור, הוא ראוי ביותר. האפסיס של הכנסייה מקושט בפסיפס ונציאני מקורי מהמאה ה-13. הפסיפס היה בעבר בכנסיית סן קפריאנו שעל האי מוראנו בלגונה של ונציה, עד שזו ננטשה. בעת שהיה יורש העצר רכש פרידריך וילהלם את הפסיפס תמורת סכום של כ-385 טאלרים, והביא אותו לפוטסדאם דרך תעלה.
ציור הקיר הראשי של הכנסייה מתאר את ישו המחזיק בידו את ספר החיים כשידו הימנית מורמת בברכה. משני צדדיו מצוירים מריה ויוחנן המטביל. לידם מצוירות דמויותיהם של פטרוס וסיפריאן הקדוש, שהיה מרטיר שהוצא להורג בשנת 258. כאלגוריה לרוח הקודש מצוירת יונה על קצה ההמיספירה. מעל ראשיהם של המלאכים רפאל ומיכאל מצויר טלה בוהק כסמל לישו. על האפסיס יש כתובת בלטינית שתורגמה על ידי מרטין לותר, והיא תרגום של פסוק ח' בפרק כ"ו שבספר תהילים ("אדוני, אהבתי מעון ביתך ומקום משכן כבודך").
חופת המזבח, הניצבת על ארבעה עמודים בצבע ירוק כהה, הוקמה מאבן ישפה סיבירית, והוענקה כמתנה על ידי הצאר ניקולאי הראשון, שהיה חותנו של המלך. היא הותקנה בכנסייה ב-1842.
הבפטיסטריום לשעבר של הכנסייה נמצא במסדרון הימני. האבן בצורת משושה הועברה ממנו ב-1965. האלמנט הנגדי לבפטיסטריום הוא חדר תשמישי הקדושה שבמסדרון השמאלי. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הרביעי הוא שימש באופן זמני כמאוזוליאום עבורו ועבור נפטרים אחרים מבית הוהנצולרן. ב-1920 נקבר בחדר בנו הצעיר של וילהלם השני, הקיסר הגרמני האחרון. ב-1931 הועברה הגופה למקדש העתיקות.
הקריפטה המלכותית נמצאת מתחת לשני גושי שיש, הניצבים בתוך הרצפה באזור שלפני מדרגות המזבח. פרידריך וילהלם הרביעי מת ב-2 בינואר 1861, ולאחר קידוש הקריפטה באוקטובר 1864 הועבר אליה ארון המתים שלו. אולם, לבו של המלך נקבר בארמון שרלוטנבורג שבברלין. ב-1873 נקברה בחדר אליזבת לודוויקה, אשתו של הקיסר. שנה אחת לאחר קידוש הקריפטה הושלם ריצוף הכנסייה לפי הוראותיו של פרידריך וילהלם הרביעי.
מגדל הפעמונים מתנשא לגובה של 42 מטרים בצד הדרומי של הכנסייה, והוא מבוסס על העיצוב של המגדל בכנסיית סנטה מריה אין קוסמדין שברומא. על האדיקולה שבצד המזרחי נמצא פרסקו המתאר את ישו בגת שמנים. למגדל יש שבע קומות פתוחות. ארבעת הפעמונים מצלצלים מהקומה השלישית שמעל מנגנון השעון. ב-1917 וב-1945 הם נלקחו מהמגדל על מנת לשמש כחומר גלם עבור המאמץ המלחמתי, אך בשתי הפעמים ניצלו מגורל זה.
הנרתקס שמול הצד המערבי של הכניסה נפתח אל החצר הפנימית (אטריום) המוקפת בארקדה. פסל ישו הענק שעל המזרקה הוא העתק של פסל שנוצר ב-1821 על ידי ברטל תורבלדסן, ונמצא בכנסיית גבירתנו שבקופנהגן. על קצה המזרקה יש כתובת ביוונית עתיקה שמשמעותה היא "נקה אותי מחטאי ולא רק את פני".
פרידריך וילהלם הרביעי הורה לבנות שתי כניסות לפארק שבו נמצאת הכנסייה. אחת מהן הייתה שער משני וקטן ליד הגדר הירוקה, ודרכו ניתן היה להיכנס לאדמות הכנסייה. הכניסה השנייה איננה בשימוש כיום, והיא שוכנת על הקצה המזרחי של הפארק, ליד האובליסק. שער שלושת המלכים נבנה על ידי לודוויג הסה בסגנון קלאסי, ומאפייניו הבולטים הם הפסלים של המלכים דוד, שלמה וקרל הגדול.
מאוזוליאום הקיסר פרידריך

מאוזוליאום הקיסר פרידריך נבנה בצד הצפוני בין 1888 ל-1890. התוכניות למאוזוליאום הוכנו על ידי יוליוס קארל רשדורף, שתכנן גם את קתדרלת ברלין, והן היו בסגנון רנסאנס איטלקי גבוה עם השפעה של אדריכלות הבארוק. האבטיפוס של המאוזוליאום הוא קפלת הקבר הקדוש שבעיירת השוק האיטלקית איניצ'ן, שבעצמה מבוססת על הקפלה שבגבעת הגולגולתא בירושלים.
המאוזוליאום הוא מבנה כיפתי עם קו מתאר אליפטי ועם חדר מזבח מלבני. פנים המאוזוליאום כולל גלריה היקפית וגג כיפתי, הנתמך על ידי שני עמודים שחורים. בצד הפנימי של הגג יש פסיפס המראה מלאכים ועצי דקל.
במרכז הרוטונדה ניצבים סרקופגים משיש שבהם טמונים גופותיהם של הקיסר פרידריך השלישי ואשתו ויקטוריה, שהייתה הנסיכה המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד. התבליטים (Effigy) נוצרו על ידי הפסל הגרמני ריינהולד בגאס, שהשלים גם את הסרקופגים הניצבים על הקירות הצדדיים של חדר המזבח ומכילים את שרידיהם של הנסיכים זיגיסמונד (1864–1866) וואלדמאר (1868–1879), שנולדו לזוג המלכותי אך מתו בגיל צעיר. הם הועברו למאוזוליאום מכנסיית השלום.
ארונו של "המלך החייל" פרידריך וילהלם הראשון הוצב על מדרגות המזבח ב-1991. לאחר מותו הוא נקבר בכנסיית גארניסון שאינה קיימת יותר, והארון שלו הועבר זמן קצר לפני סוף מלחמת העולם השנייה, בדומה לבנו פרידריך הגדול. עד 1953 שכן הארמון באליזבתקירכה שבמארבורג, ועד 1991 בטירת הוהנצולרן שבבאדן-וירטמברג. סרקופג השיש השחור המקורי נהרס ב-1945, והנוכחי הוא העתק מנחושת.
מרפסת היילסברון

תבליט השיש בחלק הדרומי של הארקדה הוא ככל הנראה העבודה האחרונה של הפסל כריסטיאן דניאל ראוך, והוא מתאר את משה רבנו מתפלל ונשען על אהרון הכהן וחור.
במקביל לארקדה הדרומית נמצא הקלויסטר עם מרפסת היילסברון, שהיא היציאה לגני מארלי שבהם שוכנת הכנסייה. המרפסת היא העתק של מרפסת רומית בקלויסטר שבעיירה היילסברון בפרנקוניה. האדריכל לודוויג פרדיננד הסה שהה שם במסע לימודי ב-1828, והמרפסת תפסה את תשומת לבו. הוא הורה לאומן הברלינאי טוביאס פיילנר לחקות את הכניסה באמצעות טרקוטה אדומה, אך פרידריך וילהלם הרביעית דחה את תוכניתו של הסה. עם זאת, הוא הורה לבנות את המרפסת שנתיים לאחר מותו של המלך. המקור מקלויסטר היילסברון הובא למוזיאון הלאומי בנירנברג, ובשלהי מלחמת העולם השנייה כמעט ונהרס.
הפארק

אחת ממטרותיו של פרידריך וילהלם הרביעי בהקמת החלק המזרחי של הפארק הייתה ליצור חיבור בינו לבין העיר הסמוכה. בגני מארלי גן המטבח של פרידריך וילהלם הראשון היה מקום מנוחה ונופש. האדריכל פטר יוזף לנה הקים את קבוצת המבנים בתוך פארק עם שני גנים נפרדים.
גן השלום, השוכן בגבול עם העיר בצד המזרחי, נשתל עם קבוצות קטנות של עצים ושיחים ובמרכזו ניצבת "בריכת השלום", המשתרעת בצד הצפוני ובצד המזרחי של הכנסייה. גני מארלי, המשתרעים על פני 30 דונם, צמודים לכנסייה מצידה המערבי. השילוב בין השתילה החסכונית במקום של עצים ושיחים, המרפסות, ערוגות הפרחים והפסלים, מחזקים את דימויו הרומנטי של המקום.
פנים הכנסייה
הכנסייה על רקע בריכת השלום
המאוזוליאום
משה רבנו נשען על אהרן וחור (מחוץ לתצלום)
מאיר סבן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בפברואר 1966 (בן 58) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדריד 
 תחומי עניין:  תאולוגיה, יהדות, נוצרות
 עיסוק:  תאולוג, סופר 
 הושפע מ:  משה בן מימון, משה בן נחמן, אליהו בן-אמוזג, מרטין בובר
 מדינה:  ארגנטינה, ספרד 
 www.mariosaban.com
 
מאיר סבן (בספרדית: Mario Javier Sabán; נולד ב-12 בפברואר 1966) הוא תאולוג יהודי מארגנטינה.
סבן בן לדוד, נצר ליהודי ספרד שגורשו ממדינתם בשנת 1492, ואחר כך גרו באימפריה העות'מאנית. בשנת 1990 כתב ספרו הראשון שדן בנוצרים חדשים, אבות משפחות האצילות בארגנטינה. הוא ניתח מקור הנצרות בהקשר שלה עם היהדות. כתב אחד עשר ספרים, בהם "היהדות של פאולוס" (2003), "הרמב"ם" (תזה על הספר "מורה נבוכים", 2008) ו"היהדות של ישוע" (2008).
סבן גר בברצלונה ומלמד מחשבה יהודית באוניברסיטה של ליידה בקטלוניה.
לוס אנחלס

לוס אנחלס (בספרדית: Los Ángeles) היא עיר במחוז ביוביו בדרום-מרכז צ'ילה, בין הנהרות ביוביו ולאחה. בשנת 2002 התגוררו בה כ-166 אלף תושבים.
העיר נוסדה ב-26 במאי 1739, בידי מושל צ'ילה חוסה מאנסו דה ולאסקו, בשם נואסטרה סניורה דה לוס אנחלס (Nuestra Señora de Los Ángeles; "גבירתנו של המלאכים"), כמצודה לשימוש הספרדים במלחמת האראוקו. ב-1748 היא הוכרזה כעיר, אך המשיכה להוות נקודה צבאית חשובה עבור הספרדים, בשל מיקומה מצפון לנהר ביוביו, ששימש כגבול בין הקפיטניה חנרל של צ'ילה לבין האזור שנותר בשליטת המפוצ'ה.
לכיבוש אראוקניה בסוף המאה ה-19 הייתה השפעה גדולה על העיר, שהפכה מעיר ספר לעיר מרכזית יותר. בסביבותיה קמו יישובים נוספים וחוות, ובאזור התפתחה תעשיית עץ ותעשייה נלווית של רהיטים. כן מהווה העיר כיום מרכז לתוצרת החקלאית של סביבתה.
לואיג'י רוסי

| --- | --- |

 לידה:  1597? טורמאג'ורה, איטליה 
 פטירה:  20 בפברואר 1653 (בגיל 56 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
לואיג'י רוסי (באיטלקית: Luigi Rossi;‏ 1597 - 20 בפברואר 1653) היה מלחין איטלקי מתקופת הבארוק.
חייו

רוסי נולד בטורמאג'ורה, עיר קטנה סמוך לפוג'ה, בממלכת נאפולי העתיקה, ובגיל צעיר עבר לגור בנאפולי, שם למד מוזיקה אצל המלחין הפרנקו-פלמי יאן דה מאקה, שהיה נגן עוגב בכנסיית הבשורה ומאסטרו די קאפלה בחצר המשנה למלך ספרד. בשנת 1620 עבר רוסי לשירות משפחת בורגזה (Borghese) ברומא ומשנת 1633 עד למותו כיהן כנגן העוגב בכנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי בעיר. ארקולה ברנבאי מונה במקומו.
רוסי חיבר שתי אופרות בלבד, "הארמון הקסום" (Il palazzo incantato), שעלתה על הבמה ברומא בשנת 1642, ו"אורפיאו", שנכתבה לאחר שהחשמן מאזארן הזמין אותו בשנת 1646 לפריז לצורך כתיבת האופרה. הצגת הבכורה שלה התקיימה שם בשנת 1647. רוסי חזר לצרפת בשנת 1648 בתקווה לכתיבת עוד אופרה, אבל הפקה לא הייתה אפשרית במועד זה משום שחצר המלכות נמלטה בבקשה מפלט אל מחוץ לפריז. רוסי חזר לרומא בשנת 1650 ושוב לא ניסה את כוחו בכתיבה לבמה.
אוסף קנטטות שיצא לאור בשנת 1646 מתאר אותו כמוזיקאי החצר של החשמן אנטוניו ברבריני, שהיה פטרון אופרה נודע. המלחין ג'אקומו אנטוניו פרטי (אנ') מזכיר אותו בשנת 1688 בכפיפה אחת עם ג'אקומו קריסימי ואנטוניו צ'סטי כ"שלושת המאורות הגדולים ביותר של משלח ידנו".
עיקר המוניטין של רוסי בא לו מן הקנטטות הקאמריות שלו, שהן מן היפות ביותר שנוצרו במאה ה-17. רבות מהן שמורות ככתבי-יד בספרייה הבריטית ובספריית "כרייסט צ'רץ'" באוקספורד. דוגמה מרשימה ליצירתו היא "לה ג'לוזיה", שהדפיס פרנסואה-אוגוסט ז'וור ב"תהילת איטליה" (Les Gloires d'Italie). בסך הכל הניח אחריו רוסי כ-300 קנטטות.
הערות שוליים

↑  דניס ארנולד וטים קרטר, "לואיג'י רוסי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  ארנולד וקרטר, שם
↑  ארנולד וקרטר, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273054205171  PLWABN: 9810624486105606  BIBSYS: 2073348  BNE: XX1098713  BnF: cb13899198t (data)  CiNii: DA03380316  GND: 119006669  ICCU: VEAV020776  ISNI: 0000 0000 8076 0413  LCCN: n81021931  LNB: 000067288  MusicBrainz: 15e405ca-28a7-4ae4-9fa0-b642577af59c  NKC: xx0076565  NLA: 36026659  NTA: 097195294  RERO: 02-A012360577  SNAC: w6fn1f6v  SUDOC: 112600565  Trove: 1191802  VcBA: 495/37473  VIAF: 197503   WorldCat (עם VIAF): 197503
לוטה רייניגר

| --- | --- |

לוטה רייניגר בשנת 1939
 לידה:  2 ביוני 1899 שרלוטנבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  19 ביוני 1981 (בגיל 82) דטנהאוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Charlotte Reiniger 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1918–1979 (כ־61 שנים) 
 עיסוק:  במאית קולנוע, אנימטורית
 בן או בת זוג:  קרל קוך (?–1963) 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  Filmband in Gold 
 https://www.lottereiniger.de
 פרופיל ב-IMDb
 
לוטה רייניגר (בגרמנית: Lotte Reiniger; ‏2 ביוני 1899 – 16 ביוני 1981) הייתה במאית גרמניה (ואחר כך בריטית) של סרטי אנימציית צלליות. יצרה למעלה מ-40 סרטים. אחד מסרטיה הידועים הוא עלילות הנסיך אחמד, בין סרטי האנימציה באורך מלא הראשונים שנוצרו, והראשון שהשתמר עותק מלא שלו.
ביוגרפיה

נולדה בברלין בשנת 1899. עוד בילדותה גילתה עניין רב באמנות סינית של בובות וצלליות, ואפילו בנתה תיאטרון בובות משלה, כדי שתוכל ליצור מופעים למשפחתה ולחבריה.
כנערה שגדלה בשנותיו הראשונות של הקולנוע, התאהבה רייניגר בקולנוע, ובמיוחד בסרטים של הבמאי הצרפתי הנודע ז'ורז' מלייס, שנודעו באפקטים המיוחדים שלהם.
בסופו של דבר שכנעה רייניגר את הוריה שיאפשרו לה להירשם לקבוצת תיאטרון, והחלה ליצור דיוקנאות וצלליות של השחקנים שסביבה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה הצליחה מאוד בזכות סרטיה הקצרים.
בשנת 1923 הוציאה סרט ראשון באורך מלא, שהצליח מסחרית, אף על פי שרק כעבור שנה נמצא לו מפיץ.
עם עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1933, החליטו רייניגר ובעלה להגר מגרמניה (שניהם היו פעילים בשמאל הפוליטי). הם נדדו ממדינה למדינה והמשיכו בעשיית סרטים.
בשנת 1935 התיישבה בלונדון והחלה לעסוק גם בפרסום.
בשנת 1979 קיבלה את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
נפטרה בגיל 82 בגרמניה, ביוני 1981.
כומתת הארגמן (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  אנדריי גולובב
 שחקנים ראשיים:  סרגיי סלין Anna Lutseva 
 מדינה:  בלארוס 
 חברת הפקה:  בלארוספילם 
 הקרנת בכורה:  2008 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כומתת הארגמן הוא סרט פעולה בלארוסי שהופק על ידי חברת הסרטים בלארוספילם, המספר על חיי היומיום של חיילי הכוחות המיוחדים. הקרנת הבכורה התקיימה ב-1 בינואר 2008.
עלילה

הסרט מביא את סיפוריהם של אנשים מכמה דורות של כוחות מיוחדים: סגן אלוף מנוסה בשם פאבלוב, שמנה פעולות רבות ומוצלחות; סרן קוצ'קוב, שלא משאיר את הרצון להתכבד ללבוש את כומתת הכוחות המיוחדים, למרות כישלונות חוזרים ונשנים במבחני ההסמכה, וכן טוראי קופריאנוב, שאביו, הסגן הבכיר קופריאנוב (שבניהולו שירת גם פאבלוב), מת בנסיבות מעורפלות באפגניסטן ועבורם השירות בכוחות מיוחדים הופך להתחלה של שלב רציני בחיים: עם עזיבת הכוחות המיוחדים יודע המגויס מהי אחווה, עזרה הדדית, אומץ לב וכבוד.
המורכבות המוגברת של משנתו של קורס הלוחם הצעיר מחמירה בשל מצב אישי קשה: מסתבר שקוצ'קוב וקופריאנוב מתמודדים עם הסידור המיוחד של הסטודנטית נסטיה היפה. עם זאת, במקרה, הגיבורים נקלעים למצב מסוכן מאוד ומאיים על מוות לא רק של עצמם, אלא גם להרבה אנשים אחרים: נסטיה וחבריה הולכים להירגע בטבע, אך המקום בו בחרו מתגלה כמוקד לפיגוע מתוכנן. ההתנגשות עם המחבלים הופכת קטלנית עבור חבריה של נסטיה, שנרצחים בדם קר על ידי המחבלים, והנערה עצמה, יחד עם קופריאנוב וקוצ'טקוב, נופלים לידי פושעים. בסכנת חיים, במצב חסר סיכוי, שני הגיבורים צריכים להציל לא רק את אותה, אלא גם את חיי אחרים...
שחקנים ודמויות

סרגיי צ'וגין - קופריאנוב
אנדריי גולובב - קוצ'טקוב
אנה לוטסבה - נסטיה
סרגיי סלין - פאבלוב
אנדרו פיודורצוב - סרגיי
קיריל זכארוב - בויקו
סטניסלב סאצורה - דניסוב
סרגיי בליאקוביץ' - מלישייב
אלכסנדר אילין - ז'וקובסקי
כון

כּוּן הייתה אחת מערי הדדעזר בן רחוב, מלך ארם צובה, יחד עם טבחת, שמהן לקח דוד נחושת רבה מאוד. שלמה בנו, לאחר מכן, בנה מנחושת זאת את ים הנחושת. דוד כבש את העיר לאחר שכבש את העיר חילם. העיר מוזכרת בדברי הימים. בשמואל ב פרק ח, העיר קרויה בֵּרֹתַי.
ויליאם פוקסוול אולברייט סובר כי העיר כון מוזכרת בכתבי המארות, בתור העיר כני וכן ברשימת הערים בסוריה של רעמסס השלישי, בתור Cunna או Conna.
במקורות רומיים-ביזנטיים נכתב שהעיר נמצאת בדרך בין חומץ להליופוליס, אך על פי חפירות שנעשו באזור, התגלו רק מכרות ברזל ולא מכרות נחושת, מה שהביא מספר חוקרים למסקנה שנחושת היא שם כללי לכל המתכות. לעומתם, חוקרים אחרים סבורים כי העיר הייתה עיר אוצרות, שאליה הביאו נחושת ממקומות אחרים ולאו דווקא כרו אותה בעיר.
ברותה

העיר קרויה גם ברותה. בספר יחזקאל נכתב מיקומה הגאוגרפי של ברותה: ליד חמת וסִבְרַיִם, בין גבול דמשק ובין גבול חמת. מיקומה המדויק של העיר כיום אינו ידוע, אך ידוע שהיא בבקעת הלבנון. מקובל לזהות את העיר ברותה עם העיר בריתאן, הממוקמת לרגלי הר חרמון, דרומית לעיר בעלבכ. לעומת זאת, קרל אליגר הציע לזהות את העיר עם אל-ענטר או עם הכפר חוארין או עם מהין.
הערות שוליים

1 2 3  אנציקלופדיה מקראית, כרך ד, עמוד 47
1 2  ספר שמואל ב', פרק י', פסוק ט"ז
↑  ספר דברי הימים א', פרק י"ח, פסוק ח'
1 2 3  אנציקלופדיה מקראית, כרך ב, עמוד 341
↑  ספר שמואל ב', פרק ח', פסוק ח'
↑  ספר יחזקאל, פרק מ"ז, פסוק ט"ו
לגליזציה

לֵגָלִיזַצְיָה (בעברית: הַתָּרָה לפי חוק) היא הסרת איסור שקיים לגבי פעולה שאינה חוקית, או חקיקת חוק שמתיר פעולה שהייתה בעבר מחוץ לחוק. באופן גס, ניתן לדבר על לגליזציה מוחלטת, ועל לגליזציה מבוקרת.
לגליזציה מוחלטת או מבוקרת

לגליזציה עשויה להיות מוחלטת, דהיינו מצב בו האיסור מוסר באופן מוחלט וללא שום סייג, או מבוקר, דהיינו האיסור מוסר באופן מחושב ושקול כביכול. הבחירה בתהליך מסוים כרוכה בגורמים רבים ובבדיקת כל מקרה לגופו.
סיבות לביצוע לגליזציה

ללגליזציה של פעולות שהיו אסורות בעבר יכולות להיות סיבות שונות, ביניהן:
שינוי בערכים - לדוגמה, החברה הופכת לסלחנית יותר כלפי מי שהעדפותיו המיניות שונות מאלה של הרוב. עקב כך, המחוקק מבטל חוקים האוסרים יחסי מין חד-מיניים.
הכרה של המחוקק בחוסר יעילות של איסור גורף, ואימוץ איסורים פחות גורפים שמאפשרים למדינה פיקוח טוב יותר - לדוגמה, האיסור הגורף על מכירת משקאות אלכוהולים בארצות הברית ("חוק היובש") נכשל, ולכן בוטל והוחלף בחוקים המסדירים מכירת משקאות חריפים לבגירים, אוסרים על מכירתם לקטינים, ומגבילים את מכירתם לבעל רישיון מתאים.
התאמת החוק לשינויים טכנולוגיים - לדוגמה, בטיחות כלי הרכב והכבישים משתפרת, ובעקבות כך המחוקק מעלה את מהירות הנסיעה המותרת.
לעיתים לגליזציה נובעת מכמה מהסיבות יחד: לגליזציה של סמים קלים לדוגמה, שהונהגה בכמה מדינות, קשורה גם בהכרה בחוסר יעילות החוק וגם בשינוי בערכי החברה.
שאלת הלגליזציה קשורה פעמים רבות בסוגיות ערכיות הנתונות לוויכוח ציבורי. המתנגדים ללגליזציה של סמים קלים למשל טוענים שהיא מעדיפה את הפרט על חשבון הכלל, ושהשימוש בסמים פוגע לא רק במשתמש אלא גם במשפחתו וחבריו. אחרים לעומתם טוענים לחירות וחופש הפרט, וגורסים שאין לממשלה סמכות מוסרית לנטילת חופש זה כאשר האדם אינו פוגע בסביבתו. ליברטנים תומכים בליברליזציה של מה שמוגדר בעיניהם כ"פשעים חסרי-קורבנות", כגון שימוש בסמים מכל סוג, שימוש בנשק למטרות הגנה עצמית, וזנות.
לגליזציה ודה-קרימינליזציה

יש להבחין בין לגליזציה לבין דה-קרימינליזציה, שמסירה את ההיבט הפלילי מעבירה מסוימת, אך אינו הופכת את העבירה לחוקית לגמרי. לדוגמה בישראל זנות אינה מהווה עבירה פלילית, אך סרסרות כן. גם שימוש בסמים קלים אינו נאכף במדינות רבות בעולם, אך הסוחר בהם יענש בחומרה.
הערות שוליים

↑  מילים ומונחים חדשים (סיוון תשע"ט, יוני 2019), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏17 ביוני 2019
↑  עו"ד תומר אשש, לגליזציה של קנאביס היא לא מילה גסה, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏14/06/2016
לואיס ברנאקי

| --- | --- |

לקוח מגלויה לקידום מועמדותו של לואיס ברנאקי בבחירות הכלליות בשנת 1910 בוידנס, באדיבות המרכז לתגליות מזרזות מדע, וידנס
 לידה:  8 בנובמבר 1876 סכארבק, בלגיה 
 פטירה:  24 באפריל 1942 (בגיל 65) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  טסמניה, אנגליה 
 מקום לימודים:  בית ספר האצ'ינס  אוניברסיטת מלבורן 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב  פרס פסגת קתברט (1901)  צלב הצי  אביר בלגיון הכבוד  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 צאצאים:  ברוק ברנאקי 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
לואיס צ'ארלס ברנאקי (באנגלית: Louis Charles Bernacchi;‏ 8 בנובמבר 1876 - 24 באפריל 1942), פיזיקאי ואסטרונום בלגי, נודע בעיקר הודות לתפקידו בכמה משלחות לאנטארקטיקה.
קורות חיים > ילדות ונעורים

ברנאקי נולד בבלגיה להורים איטלקים, שהיגרו לטסמניה בשנת 1884. אביו, אנג'לו ברנאקי, נטע כרם על האי מריה בשנת 1884. לואיס ברנאקי למד בהובארט, טסמניה, והשתלם באסטרונומיה במצפה הכוכבים במלבורן, בשימוש בסקסטנט ובמכשירים מגנטיים במהלך תקופה זו פיתח עניין בחקר אנטארקטיקה, שבא לביטוי במכתבים לעיתונות ובמעקב אחר מהלכיהן של ועדות לחקר אנטארקטיקה.
קורות חיים > חקר אנטארקטיקה

ברנאקי השתתף במשלחת צלב הדרום של קאשטן בורשקרווינק (1900-1898), שחרפה בכף אדייר, אנטארקטיקה. הוא הצטרף למשלחת בניו זילנד, אחרי שהפיזיקאי שהיה המועמד הקודם נדחה מסיבות רפואיות. המשלחת הייתה הראשונה שבילתה את החורף על יבשת אנטארקטיקה (המשלחת האנטארקטית הבלגית הייתה הראשונה שחרפה באנטארקטיקה בשנת 1898) והראשונה לצאת למסע מזחלות לעבר הקוטב הדרומי. ברנאקי כתב ספר על המשלחת, "To the south polar regions: expedition of 1898-1900", שיצא לאור בשנת 1900. נכדתו ג'אנט קרופורד ערכה גרסה של יומניו מן המשלחת בשם "החורף האנטארקטי הראשון: סיפורה של משלחת "צלב הדרום" בשנים 1900-1898".
ברנאקי יצא שוב כפיזיקאי במשלחת דיסקברי בהנהגת רוברט פלקון סקוט (1904-1901). ברנאקי היה האדם היחיד במשלחת זו שהיה קודם באנטארקטיקה. במשך המסע, ערך תצפיות מגנטיות מקיפות. אחרי המשלחת, הוענקה לברנאקי מדליית החברה הגאוגרפית המלכותית ומדליית הקוטב מן המלך נוסף לאות לגיון הכבוד הצרפתי. סקוט היה השושבין בכלולותיו של ברנאקי באנגליה בשנת 1906 והזמין אותו להשתתף במשלחתו השנייה, משלחת טרה נובה בישת-המזל, אבל ברנאקי דחה את ההצעה בגלל התחייבויות משפחתיות.
ברנאקי ניסה, כמועמד ליברלי, להיות חבר פרלמנט של ווידנס (צ'שייר, אנגליה) בבחירות הכלליות ב -1910, אך נכשל. הוא נסע לאפריקה, לאמזונס בפרו והשקיע במטעי גומי בדרום מזרח אסיה, במלאיה, ג'אווה ובורנאו.
במלחמת העולם הראשונה שירת בשירות המילואים המתנדבים של הצי המלכותי.
הוא תכנן להוביל משלחת באנטארקטיקה בשנת 1925, אם כי זה לא קרה בגלל מספיק כספים. בשנת 1930 ארגן את תערוכת הקוטב הבריטית, היה מעורב בארגון שנת הקוטב הבינלאומית השנייה בין השנים 1931-32.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר ברנאקי  לשירות המילואים המתנדבים של הצי המלכותי, אך היה במצב בריאותי לקוי.
קורות חיים > פטירתו

נפטר בלונדון ב-24 באפריל 1942.
קורות חיים > הנצחה

כף ברנאקי ומפרץ ברנאקי בחוף סקוט, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה נקראים על שמו של לואיס ברנאקי.
הערות שוליים

↑  Physics in Australia to 1945 - BERNACCHI, Louis Charles פיזיקה באוסטרליה עד 1945, ברנאקי, לואיס צ'ארלס
↑  http://www.theaustralian.news.com.au/printpage/0,5942,3867957,00.html
↑  Cool Antarctica, Louis Charles Bernacchi - Physicist
↑  כף ברנאקי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מפרץ ברנאקי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010489260505171  ADB: bernacchi-louis-charles-5219  BIBSYS: 90656460  BnF: cb110466994 (data)  CiNii: DA15401311  GND: 1158468296  ISNI: 0000 0000 8261 2203  LCCN: n93041246  NLA: 35017872  PIC: 20925  SNAC: w6s18q6q  S2AuthorId: 104327193  Trove: 792389  VIAF: 70601916   WorldCat (עם VIAF): 70601916