stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפילה
שורדים מנפילות

אדם שנופל מגובה נמוך (כ-450 מטר) מגיע, בדרך כלל, למהירות סופנית של 190 קמ"ש לאחר כ-12 שניות. ללא שינויים בפרופיל האווירודינמי שלו, האדם שומר על מהירות זו מבלי ליפול מהר יותר. כאשר האדם נופל ממקום יותר גבוה, המהירות שלו גדולה יותר בשל אטמוספירה דקה יותר והתנגדות אוויר נמוכה יותר.
דיילת JAT איירווייז, וסנה וולוביץ', שרדה נפילה, ללא מצנח, של כ-33,000 רגל (10,000 מטרים) ב-26 בינואר 1972, לאחר שהמטוס של טיסה 367, דאגלס DC-9, התפוצץ כתוצאה מפיגוע טרור. הדיילת הסרבית סבלה מגולגולת שבורה, שלוש חוליות שבורות (אחת מרוסקת לגמרי), והייתה בתרדמת למשך 27 ימים. בריאיון עיתונאי שנתנה לאחר שקמה מתרדמת, היא ציינה כי על פי האיש שמצא אותה: "... הייתי בחלק האמצעי של המטוס. מצאתי את הראש כלפי מטה ועמיתי מעלי. חלק אחד של הגוף שלי עם הרגל שלי היה במטוס והראש שלי היה מחוץ למטוס. עגלת קייטרינג הוצמדה על עמוד השדרה שלי והחזיקה אותי במטוס. האיש שמצא אותי, אומר שהיה לי מזל גדול. הוא היה חובש בצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא ידע להתייחס אליי במקום התאונה".
במלחמת העולם השנייה, היו מספר דיווחים של צוותי אוויר צבאיים ששרדו נפילות ארוכות מכלי טיס שנפגעו קשות: סמל הטיסה ניקולס אלקמאדי (אנ') נפל מגובה של 18,000 רגל (5,500 מטרים) ללא מצנח וניצל כשהוא פוגע בעצי אורן ושלג רך. הוא סבל מנקע ברגל. סמל אלן מגי (אנ') נפל מגובה של 22,000 רגל (6,700 מטרים) ללא מצנח וניצל כשהוא נחת על גג הזכוכית של תחנת רכבת. סגן איוואן צ'יסוב נפל מגובה של 23,000 רגל (7,000 מטרים). בזמן שהיה לו מצנח, התוכנית שלו הייתה לעכב את פתיחתו מאחרי שהיה בעיצומו של קרב אוויר וחשש מירי בזמן שהוא תלוי מתחת למצנח. הוא איבד את הכרתו מחוסר חמצן ופגע במדרון מכוסה שלג כשהוא מחוסר הכרה. בעודו סובל מפציעות קשות, הוא הצליח לחזור לטוס תוך שלושה חודשים.
נמסר כי שניים מהקורבנות של טיסה 103 של פאן אמריקן שרדו את הנפילה החופשית לתקופה קצרה לאחר שפגעו בקרקע, אך מתו מפצעיהם לפני שהגיעה העזרה.
יוליאנה קפקה שרדה מנפילה חופשית ארוכה כתוצאה מהתרסקות טיסה 508 (אנ') של LANSA (אנ') ב-24 בדצמבר 1971, לאחר שהמטוס, שעליו הייתה, נקלע לסערת ברקים, והתפרק בגובה של כ-3.2 קילומטרים מעל פני הים (כ-10,000 רגל). קפקה, שהייתה אז בת 17, צללה לקרקע בעודה חגורה למושב, ושרדה את ההתרסקות עם עצם בריח שבורה, חתך עמוק בזרוע ועין ימנית נפוחה.
כדוגמה ל-"הישרדות בנפילה חופשית", שלא הייתה קיצונית כפי שמדווחים לעיתים בעיתונות, צנחן מסטפורדשייר, אנגליה, הממלכה המאוחדת צנח 1,800 מ' (6,000 רגל) ללא מצנח ברוסיה ושרד. ג'יימס בול אמר כי הוא היה אמור לקבל סימן מצנחן אחר לפתוח את המצנח שלו, אך הסימן הגיע בשתי שניות מאוחר מדי. בול, שצילם את הצניחה השנייה לסרט תיעודי בטלוויזיה, נחת על סלעים מכוסים שלג וסבל מגב וצלע שבורה. אמנם היה לו מזל לשרוד, אבל זה לא היה מקרה של הישרדות בנפילה חופשית אמיתית, כי הוא טס בחליפת כנפיים, שהורידה מאוד את מהירותו האנכית. בנוסף, השטח שאליו קפץ היה עם כיסוי שלג עמוק. במהלך השנים, שורדי הצניחה החופשית האחרים שרדו תאונות שבהן העיתונות דיווחה כי אף מצנח לא נפתח, אם כי הם למעשה האטו את מהירותם מ-190 קמ"ש ל-130 קמ"ש.
קופץ הצניחה החופשית והפעלולן, לוק אייקינס, קפץ בהצלחה ללא מצנח מכ-25,000 רגל (7,600 מטרים) לרשת בגודל 10,000 רגל רבוע (930 מטרים רבועים) בקליפורניה, ארצות הברית, ב-30 ביולי 2016.
אפידמיולוגיה

ב-2013, נפילות לא מכוונות הביאו ל-556,000 מקרי מוות, לעומת 341,000 מקרי מוות ב-1990. נפילה היא סיבת המוות השנייה בשכיחותה כתוצאה מפגיעות לא מכוונות, לאחר תאונות דרכים.
מקרי מוות כתוצאה מנפילות למיליון בני אדם בשנת 2012.   אין מידע  0–15  16–21  22–33  34–44  45–55  56–69  70–88  89–106  107–129  130–314
שנת חיים המותאמת לנכות לנפילות לכל 100,000 איש בשנת 2004.   אין מידע  פחות מ-40  40–110  110–180  180–250  250–320  320–390  390–460  460–530  530–600  600–670  670–1000  יותר מ-1000
אפידמיולוגיה > ארצות הברית

נפילות נמצאה הסיבה הנפוצה ביותר לפציעה שנראתה בחדרי מיון בארצות הברית. מחקר אחד מצא כי 35.7% מתוך כמעט 7.9 מיליון ביקורי בחדרי מיון היו נפילות. בקרב ילדים בני 19 ומטה, נרשמים מדי יום כ-8,000 ביקורים בחדרי המיון.
נכון ל-2000, 717 עובדים מתו מפציעות שנגרמו מנפילות מסולמות, פיגומים, בניינים או גבהים אחרים. נתונים עדכניים יותר ב-2011, מצאו כי נפילות במקום העבודה היו כ-14% מכלל ההרוגים במקום העבודה בארצות הברית באותה שנה.
אפידמיולוגיה > ישראל

נכון ל-2017, כ-1,000 קשישים נופלים מדי יום.
על פי מחקר שבוצע ב-2017, 11.2% מבני ה-65 שענו על המחקר, דיווחו על נפילה בחצי השנה שקדמה לקיום המחקר. שיעור הנפילות בקרב גברים היה נמוך יותר מאשר שיעור הנפילות בקרב נשים.
על פי מחקר שבוצע ב-2019, 23.8% מבני ה-65 שענו על המחקר נפלו בשנה האחרונה, כאשר רובם נפלו ברחוב או בביתם הפרטי. שיעור הנפילות בקרב גברים (16.4% מכלל הגברים) היה נמוך יותר מאשר שיעור הנפילות בקרב נשים (29.4% מכלל הנשים).
לימור אטיאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1983 (בת 41)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית ודוגמנית
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 פרופיל ב-IMDb
 
לימור בשן (נולדה ב-25 במרץ 1983) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה

אטיאס גדלה בפתח תקווה. אטיאס למדה בבית ספר עמל א בפתח תקווה במגמת מחול ובתלמה ילין במגמת תיאטרון. היא התחילה ללמוד שם בכיתה ט' וסיימה את לימודי המשחק בכיתה י"א. לאחר מכן, למדה משחק מול מצלמה אצל ליאת ביין.
קריירה

ב-2006 החלה אטיאס לשחק בעונתה השנייה של סדרת הנעורים "השמיניה", בתפקיד ניצן ברגר, בחורה עם חכמת רחוב וכוח פיזי אשר הצטרפה לשמינייה במקרה. באותה שנה החלה לשחק בטלנובלה של ערוץ 24 "ילדות רעות", בתפקיד חלי, התמימה בלהקת בנות, אשר באה מבית דתי ומתקשה לנהל אורח חיים תל אביבי. באותה שנה התמודדה בעונתה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", בה רקדה עם הרקדן חיים פרשטיין והגיעה למקום הרביעי.
ב-2007 שבה לגלם את דמותה של ניצן בעונה השלישית של "השמיניה". וכן, התארחה בעונה הראשונה של הסדרת הקומית "אמא'לה" בכיכובה של אורנה בנאי.
ב-2013 שבה לשחק בספין אוף "השמיניה הדור הבא" למשך שתי עונות, עד 2014, לצד אותם שחקנים ולצד שחקנים חדשים.
אטיאס השתתפה בקמפיינים לבזק, לקוקה-קולה, ל-ESC, לקסטרו ול-TNT.
ב-2017 התארחה בעונה השנייה של הסדרה הקומית "נפלת חזק" ששודרה בערוץ עשר, גילמה את אלין טוביאנה, אשתו של המאפיונר ניסו טוביאנה (אריה צ'רנר).
בסוף שנת 2018 השתתפה בעונה הראשונה של הסדרה "פמת"א", ששודרה בערוץ "כאן 11", ובשנת 2021, שבה לשחק את דמותה של ויקי.
חיים אישיים

ב-2008 נישאה אטיאס לעו"ד דני בשן, ולהם שני בנים ובת.
אביטל אברג'יל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1977 (בת 47) רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 עיסוק:  שחקנית
 בן זוג:  קובי אוז (1999-2003)
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
אביטל (טלי) אברג'יל (נולדה ב-10 ביוני 1977) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

אברג'יל נולדה וגדלה ברמת גן. אביטל היא בת זקונים לשלוש אחיות ואח. הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע. אברג'יל צמחונית מגיל 11. בגיל 13 למדה משחק מול מצלמה אצל דוד דנינו בסדנה ליד ביתה במרכז רעות ברמת גן. בהמשך אברג'יל נכנסה לתיאטרון ילדים של ״לירן הפקות״ והשתתפה בהצגות ילדים בכל הארץ במשך שלוש שנים. אחר כך למדה למשחק מול מצלמה במשך שמונה חודשים אצל רות דייכס. אברג'יל למדה בשלושה בתי ספר תיכוניים, ולא עשתה בגרות. בצבא עשתה שירות חלקי במשך חצי שנה בפיקוד העורף.
קריירה

בשנת 1997 שיחקה בסדרה "כחול עמוק" בתפקיד ניצן.
בשנת 1999 שיחקה בסרט "חובו של אהרון כהן" גילמה את מאיה כהן.
בשנים 1999-2002 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים במשך 3 עונות גילמה את נטלי כהן.
בתחילת שנות ה 2000 השתתפה עם השחקן סמי הורי בפרסומת של ״שמנת תנובה״.
בשנת 2001 הופיעה בקליפ לשיר של להקת טיפקס "כמו לפני עשרים שנה" לצד בעלה דאז קובי אוז, וכמו כן באותה שנה הופיעה עמו בשבע פרסומות של "חברת החשמל". באותה השנה גם שיחקה בסדרה "טירונות" בתפקיד אסתי אלקיים אחותו של אבנר (אותו גילם אריה שריקי). כמו כן באותה השנה גם שיחקה בסדרה "האישה האחרת" בתפקיד ליאת בן סימון.
בשנת 2003 התארחה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "טיפול נמרץ" שיחקה את איריס, אשתו של רון (גיל ססובר).
בשנת 2004 שיחקה בסרט "משהו מתוק" בתפקיד מאיה.
בשנת 2005 השתתפה בקליפ לשיר "מלכת היופי שלי" בביצוע אייל גולן. באותה השנה גילמה את קרן בסדרה "בוא נתערב" ששודרה בחינוכית. כמו כן באותה השנה שיחקה גם בסדרה "זינזאנה" בתפקיד אלינור.
בשנים 2005-2007 השתתפה במשך 3 עונות בסדרת דרמת הנוער "השמיניה" ששודרה בערוץ הילדים. גילמה את אלינור "אלי" מלכי, אחותה הגדולה של רוני (דון לני-גבאי).
בשנת 2007 שיחקה בסרט הסטודנטים "הרי את" בתפקיד מיכל.
בשנת 2009 השתתפה בסדרה הקומית ״קוויקי״ שיחקה את עדי.
בשנת 2010 השתתפה בסרט הקצר ״אפקט הגומייה״ גילמה את כהן.
בשנת 2012 הייתה מעצבת ראשית ואחראית על עיצוב גרפי ואנימציה בסדרת הטלוויזיה ״הפרויקט הירוק״.
במהלך השנים השתתפה בדיבוב סדרות ילדים לעברית ביניהן, "נארוטו", "מועדון ווינX", "אי-שרדות", "ספיידרמן המדהים", "קוד ליוקו" ו"סיילור מון". בשנת 2019, לאחר שבע שנות הפסקה, שבה לדבב, כאשר היא דיבבה את ג'ייד בסדרה "פט שופ: עולם משלנו".
בשנת 2015 השתתפה בסדרה האמריקאית ״Neighbourhood Watch Crime Update״ גילמה את כרמן.
בשנת 2017 הופיעה בתחילתו של סרט הקולנוע הבריטי "לטובת הילד" (אנ'), שם שיחקה אם של תאומים סיאמיים.
בשנת 2019 התארחה בסדרה "סברי מרנן" גילמה את נורית.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "תלאתה" בתפקיד שרה דוידוף, אמם של אלה ומורי.
חיים אישיים

בשנת 1999 נישאה אברג'יל לסולן להקת טיפקס קובי אוז. ביולי 2003 השניים התגרשו.
ב-2011 נישאה בשנית לעובד אברהם, יועץ ארגוני בכפר סבא,וב-2012 נולדו לשניים תאומות.
ב-2013 עברה עם משפחתה ללונדון.
ב-2019 התגרשה בשנית וחזרה לישראל ולקריירת המשחק.
בנוסף להיותה שחקנית אביטל למדה אנימציה והיא עוסקת גם בציור ואמנות דיגיטלית.
הערות שוליים

1 2 3 4  מיקי לוין, חוק אביטל: החיים החדשים של אברגיל, באתר nrg‏, 20 ביולי 2012
↑  מפורסמים נוספים ממליצים על ההרצאה הטובה ביותר שתראו אי פעם, באתר ההרצאה הטובה ביותר שתראו אי פעם
1 2 3 4 5  נחום מוכיח, פנאי פלוס, אוהבים אותך ממש מוגזם, באתר ynet, 30 בנובמבר 2000
↑  אביטל אברג'ל, באתר www.ishim.co.il
↑  ערן סויסה, אוז חוזר הניגון, באתר nrg‏, 25 ביולי 2005
↑  בר זגה, חוזרים לניינטיז: כוכבי "החבר'ה הטובים" על השטיח האדום, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 11 בפברואר 2019
↑  מאיה אילה שמש, יופי של אמא: אביטל אברג'ל, באתר "את", 22 באוקטובר 2012
תראפוזה

| תראפוזה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: פרווניתיים
סוג:: תראפוזה
שם מדעי
 Theraphosa ‏טורל, 1870

תראפוזה או עכביש גוליית (שם מדעי: Theraphosa) היא סוג של טרנטולה מדרום אמריקה.
סוג זה כולל שלושה מינים, שלושתם מהגדולים שבעכבישי העולם.
עד לשנת 2010 היו ידועים שני מיני תראפוזה, אם כי רבים חשדו כי חלק מהפריטים שנחשבו בטעות כ-Theraphosa blondi שייכים בעצם למין אחר, שלישי. בשנת 2010 תואר לראשונה המין Theraphosa stirmi.
שלושת מיני התראפוזה דומים זה לזה, ונדרשת רמה מסוימת של בקיאות על מנת להבחין ביניהם.
מינים

Theraphosa apophysis טינטר, 1991 — ונצואלה
Theraphosa blondi להטרייל, 1804 — גינאה הצרפתית, סורינאם, גויאנה?, ברזיל?,
Theraphosa stirmi רודולף וויינמן, 2010 — גויאנה
תיאור

מוטת רגליהם של מיני התראפוזה מגיעה עד 30 ס"מ, ומשקלם מגיע עד ל-170 גרם. הזכרים חסרים את הזיזים הבולטים הממוקמים על זוג הרגליים הקדמיות, המשמשים את הזכר לשיתוק ניביה של הנקבה במטרה למנוע ממנה לנשוך אותו במהלך ההזדווגות. צבעם של מיני התראפוזה נע בין חום בהיר לכהה, עם סימנים חיוורים על הרגליים. לתראפוזה שערות על גופם, בטנם ורגליהם.
מחזור חיים

בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות מסוג זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך 3 עד 4 שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין 3 ל-6 שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים.
תזונה

כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. יחד עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים.
לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו.
בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם.
ארס

כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלה מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס).
הערות שוליים

1 2  http://www.reptileforums.co.uk/forums/spiders-inverts/664079-theraphosa-situation-visual-id.html
↑  [Article] Rudloff & Weinmann - Theraphosa stirmi new species!
↑  TJReptiles
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599971905171 
העכביש לצד סרגל ושטר של דולר לצורך קנה מידה
תראפוזה בלונדי

| תראפוזה בלונדי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: פרווניתיים
סוג:: תראפוזה
מין:: תראפוזה בלונדי
שם מדעי
 Theraphosa blondi ‏לטריי, 1804

תראפוזה בלונדי (שם מדעי: Theraphosa blondi), המכונה גם גוליית אוכל-ציפורים (באנגלית: Goliath Birdeater), הוא מין של טרנטולה יבשתית, הנחשב לעכביש השני בגודלו בעולם מבחינת מוטת רגליים (שני רק להטרופודה מאקסימה שנתגלה בלאוס בשנת 2001), והגדול ביותר בעולם מבחינת משקלו.
שמו הנפוץ של העכביש ניתן לו בעקבות דיווחים של חוקרים מהתקופה הוויקטוריאנית, שחזו בו כשהוא ניזון על קוליברי.
תיאור

מוטת רגליו של הבלונדי מגיעה עד 30 ס"מ, ומשקלו מגיע עד ל-170 גרם. תראפוזה בלונדי הוא אחד ממיני הטרנטולה היחידים שבהם חסרים לזכרים את הזיזים הבולטים הממוקמים על זוג הרגליים הקדמיות, המשמשים את הזכר לשיתוק ניביה של הנקבה במטרה למנוע ממנה לנשוך אותו במהלך ההזדווגות. צבעו של הבלונדי נע בין חום בהיר לכהה, עם סימנים חיוורים על הרגליים. לבלונדי שערות על גופו, בטנו ורגליו.
מחזור חיים

בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות ממין זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. לזכרים ממין זה אין את הזיזים הבולטים המסייעים להם להתגונן מפני הנקבה. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך שלוש עד ארבע שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין שלוש לשש שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים.
סביבת מחיה ואקולוגיה

סביבת המחיה הטבעית של תראפוזה בלונדי היא יערות הגשם בצפון אמריקה הדרומית. בטבע נוהגים עכבישים ממין זה להתחפר במחילות עמוקות, ולכן ניתן למצוא אותם בעיקר באזורי ביצות, במחילות שחפרו בעצמם או שננטשו על ידי בעלי חיים אחרים.
תזונה

על אף שמו הנפוץ, "אוכל הציפורים", עופות אינן חלק ממזונו הקבוע של הבלונדי. כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים.
לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו.
בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם.
ארס

כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה בלונדי יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלו מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס).
הערות שוליים

↑  הגדול ביותר בעולם באתר ספר השיאים של גינס
↑  עכביש עופות גולייתי - Theraphosa blondi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7528643-9
צחר כחלחל

| צחר כחלחל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: קסאלפיניים
שבט:: Mimosoid clade
סוג:: צחר
מין:: צחר כחלחל
שם מדעי
 Leucaena leucocephala ‏Wit, 1961
צחר כחלחל (שם מדעי: Leucaena leucocephala) הוא מין עץ תרבות ונוי, ירוק-עד, ממשפחת הקטניות. הוא אחד מתוך כ-25 מינים בסוג צחר, שתפוצתם הטבעית באזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם החדש
צחר כחלחל בעל גמישות אקולוגית גדולה מאוד- נרשם כפולש ביותר מ-10 אזורים אקלימים שונים בעולם, תכונה המשותפת ל-1% בלבד ממיני העצים והשיחים הפולשים בעולם.
לצחר כחלחל יש תת־מין המוכר בשם "גלברטה" (Leucaena leucocephala subsp. glabrata).. גלברטה, בשונה מתת-המין הנפוץ "ליקוצפלה" (Leucaena leucocephala subsp. leucocephala), הוא עץ גדול יותר, מסועף פחות (דליל בענפים) וגבעוליו הצעירים קירחים (ללא פלומה צפופה ואפרפרה). בישראל, קרוב לוודאי גדל תת-מין גלברטה, שתפוצתו הטבעית היא ממקסיקו ועד הונדורס בעיקר באזור הטרופי העונתי היבש.
מוצאו של צחר כחלחל בדרום מקסיקו, שם הוא תורבת והופץ לצפון מרכז אמריקה ואחר כך לכל האזורים הטרופיים בכל היבשות, למעט אנטארקטיקה. מין זה תורבת וטופח בגלל מגוון התועלות שהוא מספק למשק החקלאי: כצמח מספוא, כזבל אורגני לדישון, כמקור לדלק, כמזון לבני אדם ועוד. למרות יתרונותיו הכלכליים הרבים הוא הוכרז כמין פולש אגרסיבי, בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים. בישראל, שאליה הוא הובא בתקופת המנדט הבריטי ואוזרח, מתנהלת מלחמת חורמה נגדו, כדי שלא יהפוך למין פולש.
מאפיינים

צחר כחלחל הוא עץ קטן-בינוני, ירוק-עד,לא קוצני (בשונה מעצי השיטה והינבוט) וגובהו מגיע ל-2 עד 6 מ' ואף לגובה של 15 מ' ולקוטר גזע של 35 ס"מ בפרט בעל גזע יחיד, או לגובה של 20 מ' ולקוטר גזע של 50 ס"מ בפרט בוגר שגדל בבית גידול נוח. מופע הנוף שלו נע מצורת שיח מסועף עם הרבה גזעים וענפים מתנשאים ועד צורת עץ עם גזע קצר וברור, שענפיו האלכסוניים פונים כלפי מעלה עם צמרת סוֹכְכָנִית מעוגלת ורחבה בתת־מין גלברטה (glabrata). קליפת הגזע חומה אפרפרה עם סדקים אנכיים רדודים בצבע חום עם נטייה לכתום. חתך מכוון בגזע מבליט את הצבע הכתום-אדמדם. הענפים הצעירים עם עדשתיות חומות, מכוסים בפלומה צפופה (לא בתת־המין "גלברטה") ואפרפרה ומתקרחים בבגרותם. מערכת שורשיו מפותחת, שמעמיקה מהר מאוד עד 2 מ' בשנה הראשונה בשתילים ועד 5 מ' בפרטים בוגרים.
עלים ונשירה

העלים מסורגים ומנוצים פעמיים, להם 4 עד 9 זוגות של סעיפים נגדיים, וכל סעיף נושא 5 עד 21 זוגות של עלעלים קטנטנים נגדיים, מוארכים, דמוי סרגל או דמוי אזמל, בלתי סימטריים, ואפרפרים בצדם התחתון. אורך העלה 5 ס"מ (לעיתים רחוקות 2.5 ס"מ) עד 9 ס"מ, לעיתים רחוקות עד 16 ס"מ. אורך הסעיף 5 עד 10 ס"מ ואורך פטוטרת העלה 2 עד 5 ס"מ. הלוואים בבסיס העלה קטנטנים, משולשים, זיפיים ונושרים בקלות ובהקדם. צירו הראשי של העלה פלומתי, מסתיים בזיף רך, ורק בצדו העליון בלוטת צוף אחת או מספר בלוטות שחורות קעורות, דמויות ספל, במיקום של הסעיפים הנמוכים ביותר.
העלעל – אורכו 7 עד 21 מ"מ ורוחבו 1.5 עד 4 מ"מ. העלעל יושב (ללא פטוטרת), בסיסו מעוגל וקודקודו חד. טרף העלעל קרח, למעט בשוליים ולעיתים רחוקות גם בתחתית העורק הראשי, שאינו חוצה את העלעל באופן סימטרי, אלא קרוב יותר לאחת השפות.
העלים נושרים מעט או לחלוטין בהתאם לאורכה ולחומרתה של העונה היבשה. הם נושרים ומתמעטים, גם בעקבות טמפרטורות נמוכות, אך העלווה מסוגלת להתחדש. העלים מתפתחים בד בבד עם התפתחות הפרחים. העלווה טעימה מאוד לצאן ובקר ויונקים אחרים.
פרחים ורבייה

התפרחות קרקפות כדוריות (בשונה מהתפרחות הגליליות של הינבוט). הן צומחות על פי רוב בזוגות מחיק העלים של ענפים צעירים וכל אחד נושא 100 עד 180 פרחים לבנים ודו-מיניים. אורך עוקץ הקרקפת 2 עד 4 ס"מ והחפים שלו פלומתיים ונשירים. קוטר הקרקפת 12 עד 30 מ"מ, וצבעה לבן, או לבן-קרם, או לעיתים ירקרק.
הפרחים לבנים, נכונים, קטנטנים ודו-מיניים.
גביע הפרח צינורי-פעמוני עם 5 שיניים קצרות באורך 2 עד 3.5 מ"מ. הדופן החיצוני של בסיסו קרח וקצהו העליון ארוך וצר וצדו החיצוני מכוסה בשערות זעירות, רכות וזקופות. כותרת הפרח באורך 10 עד 11 מ"מ.
עלי הכותרת חופשיים, זקופים, נושקים אחד לשני, צרים מאוד באורך 4 עד 5.25 מ"מ, אורכם שווה בערך לשליש אורכם של האבקנים. עלי הכותרת מכוסים מבחוץ בשיער ארוך ורך (פלומה).
מספר האבקנים 10 (במיני השיטה מספרם תמיד עולה על 10) וחופשיים (הם אינם מאוחים גם לא בבסיסם כבחלק ממיני השיטה). הזירים באורך כ-7 מ"מ, שעירים בדלילות. המאבקים שעירים (בשונה מסוג השיטה) ובולטים מתוך הפרח.
השחלה באורך 2 מ"מ נישאת על עוקץ קצר, בעלת הרבה ביציות ופלומתה דלילה. עמוד העלי דק עם צלקת זערורית דמוית ספל.
האבקת הפרחים עצמית שמסתייעת על ידי חרקים מזדמנים. הצמח יוצר זרעים כבר בשנה הראשונה לאחר נביטתו בסתיו ובאביב.
הצמח מסוגל להתרבות גם בצורה אל-מינית (ווגטטיבית).
פירות והפצה

הפירות משתלשלים בקבוצות של 3 עד 20 תרמילים ולעיתים רחוקות עד 45. הפרי הוא תרמיל רחב, ישר, שטוח ודקיק (אך לא בעל מקצועות ולא פחוס כמו בינבוט) וצבעו משתנה מירוק לחום. קצהו חד וקשה וגם בסיסו מתחדד. התרמיל עם בליטות רוחביות במקומות בהם מונחים הזרעים, אורך התרמיל 8 עד 20 ס"מ, ורוחבו 1.3 עד 2.1 ס"מ והוא נישא על עוקץ שאורכו 1 עד 3 ס"מ. קליפת התרמיל גלדנית חומה-בהירה עד כהה מכוסה בפלומה לבנה וצפופה או קרחת ומעט מבריקה (בתת־מין גלברטה).
עם ההבשלה, נפתח התרמיל לשתי קשוות ישרות שאינן מתעקלות בהמשך. בתרמיל יש 6 עד 25 זרעים חומים, מבריקים, שטוחים, דחוסים, דמויי אליפסה עד ביצה צרה, אורכם 6 עד 9 מ"מ ורוחבם 3 עד 5 מ"מ. הזרע מכיל אנדוספרם. בשני צדדיו של הזרע ישנו סימן בולט בצורת U, האופייני לצחר כחלחל. שיוף הזרעים (בתמונה מוצג שיוף טבעי) מועיל לחדירת מים ולהנבטה מהירה, כמו אצל זרעים רבים ממשפחת הקטניות.
צחר כחלחל בעל מנגנון האבקה עצמית, שאינו תלוי במאביקים מסוימים, הוא מייצר כמויות אדירות של זרעים מהשנה הראשונה, פחות או יותר ברציפות לאורך השנה (בישראל בסתיו ובאביב) ככל שהתנאים מאפשרים, על פני מגוון רחב של בתי גידול. הפירות מבשילים ונפתחים תוך 10 עד 15 שבועות. הזרעים נופלים ומופצים על ידי רוח ובסיוע חרקים ומכרסמים אם כי תרומת האחרונים לפיזור נמוכה. גשם ומי נגר משמשים אמצעי חשוב להפצת הזרעים למרחקים ארוכים ממקומו המקורי של העץ, במיוחד לאורך נהרות ונחלים או ערוצי שיטפונות. הזרעים שומרים על חיוניות לפחות 20 שנה בגלל המעטפת הקשה שלהם, ועל כן נוצר בנק זרעים חיוניים בקרקע.
בית גידול

צחר כחלחל הוא מין הגדל באזור הטרופי העונתי היבש, והוא הזקוק לאור מלא (קרינה) וטמפרטורות של 25 עד 30 מעלות צלזיוס לצמיחה אופטימלית. הוא עמיד לתנאי שרב עד 48 מעלות צלזיוס לאחר התבססות. צמיחתו מופחתת משמעותית במהלך חודשי החורף הקרירים באזורים סובטרופיים. לכן, הוא גדל בצורה הטובה ביותר באזורים מתחת לרום של כ-1500 מ' ועד 15 עד 25 מעלות מצפון או מדרום לקו המשווה, אם כי הוא יכול לשרוד בטווח רחב הרבה יותר עד לרום כ-2000 מ' ועד 40 מעלות מצפון או מדרום לקו המשווה.
באופן דומה, צחר כחלחל מותאם היטב לסביבות עם כמות משקעים שנתית ממוצעת בין 650 ל-3000 מ"מ בשנה עם עונות יבשות מתונות של 6 חודשים ועמיד גם ב-8 חודשי יובש. הוא עמיד בכמות משקעים פחותה יותר של עד 430 מ"מ ואפילו במשקעים עד 300 מ"מ במזורים צחיחים, אך אז הצמיחה איטית ותמותת השתילים גבוהה. הוא גדל טוב יותר באזורים עם עונה יבשה מוגדרת היטב.
צחר כחלחל גדל היטב רק על קרקעות מנוקזות היטב, נייטרליות או מעט בסיסיות, והוא מותאם לקרקעות גיר. הוא אינו עמיד לקרקעות עם pH נמוך (מתחת ל-pH 5), זרחן נמוך, סידן נמוך, מליחות גבוהה ועם ריכוז גבוה של אלומיניום או קרקע בוץ.
צחר כחלחל יכול להתחדש מבסיס הגזע לאחר שריפה, ויכול להתאושש לאחר "מוות" מקרה עזה, והכל לפי חומרת הנזק ולאורך תקופת הקרה.
לצחר כחלחל יש יכולת של קיבוע חנקן אטמוספירי, בעזרת חיידקים סימביוטיים המכונים ריזוביום (Rhizobium), החיים על שורשיהן. קבוע חנקן יעיל חסרה בסביבות מסוימות עקב היעדר זנים מתאימים של ריזוביום בקרקע וייתכן שיידרש הוספת זן TAL1145, שפותח על ידי NifTAL והוכח כזן מובחר עבור צחר כחלחל.
דרישותיו של צחר כחלחל מקבלים מענה במגוון חבלי ארץ-ישראל, מלבד כמות משקעים נמוכה, שמונעת את התפשטות המהירה לבתי גידול טבעיים ומגבילה אותו לשטחים עירוניים ולאזורים חקלאיים מושקים וגינות פרטיות שמושקות באמצעות טפטפות. הטמפרטורות הנמוכות בארץ בהשוואה לאזורי התפשטותו בעולם וכן קרקעות הגיר והבסיסיות - אינן מהוות מגבלה רצינית להתפשטותו בארץ, אלא להפך.