stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת לבנון השנייה
המערכה התקשורתית

לתקשורת היה מעמד מיוחד במלחמה זו, מכיוון שחלק ניכר מהמלחמה נעשה לעיני התקשורת, הן באזור הצפון והן בדרום לבנון, והן בשל השימוש הרב שעשו בה הכוחות המתעמתים. מאות רבות של כתבים ישראלים וזרים עמדו בגבול הצפון, וסיקרו בשידור חי את הקרבות. שני הצדדים עשו שימוש רב בתקשורת לצורכי לוחמה פסיכולוגית. הרמטכ"ל דן חלוץ ודוברת צה"ל מירי רגב נקטו במדיניות של פתיחות תקשורתית, איפשרו לכתבים לשדר מקו החזית, להצטרף ליחידות לוחמות, לראיין קצינים בשטח, והביאו למרקע הטלוויזיה מדי ערב תדרוך יומי, קצינים בכירים שנתנו סקירות מלוות במצגות, כדוגמת מלחמת המפרץ הראשונה. במהלך המלחמה צה"ל אף הצליח להשתלט על שידורי תחנת אל-מנאר ולשתול בהם קטעי תעמולה.
בניגוד לצה"ל חזבאללה נקט במדיניות של הסתרת פעילותו, ואף הכחשה של הפגיעות שנעשו בו. מזכ"ל החזבאללה חסן נסראללה, הפיץ מדי ערב ממקום מחבואו קלטות וידאו ערוכות, ובהן דברי איום ורהב על אזרחי ישראל שחלקן היו כוזבים כמו האיום על תל אביב והדיווח על פגיעה נוספת בסטי"ל, הפעם מדגם סער 4.5. בסוף המלחמה הכריז על לא פחות מ"ניצחון אלוהי". קלטות אלו קיבלו נפח תיקשורתי רב בטלוויזיה הערבית והישראלית. התקשורת הישראלית הביאה בהרחבה את נאומיו של נסראללה ובכך שיחקה לידיו. הארגון עשה שימוש רב באינטרנט ללוחמה פסיכולוגית. לאחר המלחמה התברר כי חזבאללה עשה ניסיון רב להטמיע את ערכיו בקרב ילדים ובני נוער, בין היתר באמצעות ספרונים וחוברות צביעה.
פרשה מרכזית אחרת הייתה קשורה לכפר קאנא, בה נטען שנעשה טבח ונספרו 58 גופות, לאחר שבית התמוטט על פליטים בעקבות הפגזה של צה"ל. לאחר בירור כל העובדות נתברר שמספר הנפגעים היה 28, וקריסת הבית אירעה שעות רבות לאחר ההפצצה של צה"ל באזור. כך או כך, מזכירת המדינה האמריקנית קונדוליזה רייס בשל הלחץ הבין-לאומי, לחצה על ישראל להפסיק ל־48 שעות את הפצצות חיל האוויר. לאחר כפר קאנא חלק מהתקשורת הבין-לאומית החלה להתייחס יותר ויותר לסבל הלבנוני. מקרה נוסף שעלה לכותרות בנושא הסיקור התקשורתי של מלחמת לבנון השנייה, נגע לפרשת תצלומי עדנאן חאג'. עדנאן חאג', צלם לבנוני בשירות רויטרס שהתמקד במזרח התיכון ועיבד את התמונות שצילם. הדבר נתגלה ועורר סערה.
במלחמה היו גם מקרים של אי דיווח מצד ישראל (כמו הכחשת הפגיעה בסטי"ל אח"י חנית, והדיווח בטרם עת על כיבוש מארון א-ראס ובינת ג'בייל) שיצרו סדקים באמינות של אנשי צה"ל. ועדת וינוגרד סברה כי צה"ל נהג בעניין התקשורתי וההסברתי באופן בעייתי ופרוץ למדי, וגרם לגילוי סודות צבאיים באופנים שונים, ולהפרעה ליחידות הלוחמות בעבודתן. בזמן המלחמה, הרבה פרטים מסווגים כמו כמות ומספרי היחידות, לוחות זמנים, סוגי אימונים וכישלונות נקודתיים נחשפו בתקשורת, כאשר מומחי צבא בדימוס, שמילאו תפקידים בכירים בצה"ל בעבר פירשנו וביקרו את התנהלות צה"ל תוך כדי התנהלות המלחמה, ואף מנו אחת לאחת שגיאות טקטיות ואסטרטגיות שצה"ל כשל בהן, ובכך גם ציירו תמונת מודיעין מדויקת של צה"ל, שחזבאללה יכול היה להיעזר בה, וגם גרמו לדמורליזציה של העורף.
צה"ל המשיך במדיניות הפתיחות שלו, ולראשונה במלחמות ישראל מסר למשפחות השכולות תחקירים צבאיים מפורטים, על הקרב שבו נפל בן משפחתם.
אבדות > בצד הישראלי

121 חיילי צה"ל נפלו במלחמה, (כולל שני הרוגים שנחטפו בתחילת הלחימה), ו־628 חיילים נפצעו. במהלך המלחמה נהרגו 44 אזרחים וכ־2,000 נפצעו.
אבדות > בצד הלבנוני

בניגוד למספר ההרוגים הישראלים, הידוע במדויק - שוררת עמימות בנוגע למספר הנפגעים בקרב החזבאללה.
בסך הכל, מספר ההרוגים בצד הלבנוני עומד על בין 1,035 ל-1,191. על פי ההערכות, מתוך מחבלי חזבאללה נהרגו בין 500 (הערכות האו"ם) ל־700 איש (לפי הערכות צה"ל) ונפצעו כ־1,000 מחבלים. לאחר המלחמה ממשלת ישראל פרסמה רשימה של 196 שמות אנשי חזבאללה שנהרגו עד 6 באוגוסט, ולאחר מכן עדכנה את הרשימה כך שתכיל 532 שמות. 43 חיילי צבא לבנון נהרגו בלחימה וכ־100 נפצעו. כמו כן, נהרגו 81 מחבלים של משמרות המהפכה וארגוני טרור אחרים. בין 350 ל־940 אזרחים לבנונים נהרגו בלחימה.
בעוד שבמהלך המלחמה ולאחריה הודה הארגון בכ־68-74 לוחמים הרוגים בלבד, ב־14 בדצמבר 2006, בכיר החזבאללה מחמוד קומאטי אמר לסוכנות הידיעות AP כי הוא מעריך שלארגון נהרגו כ־250 לוחמים בקרבות. בנוסף, נהרגו 5 משקיפי יוניפי"ל.
אחת הסיבות לפער בין ההערכות בנוגע להרוגי חזבאללה, היא שממשלת לבנון רואה בכל ההרוגים אזרחי לבנון, ולא מבדילה בין חברי חזבאללה לאילו שאינם. נוסף לכך, פעמים רבות קשה לסמן לוחם חזבאללה מכיוון שרבים מהם אינם לובשים מדים.
ראו גם

סכסוך ישראל-חזבאללה ממלחמת לבנון השנייה עד מלחמת חרבות ברזל
עימות נמוך עצימות
הלחימה בדרום לבנון (1982 - 2000)
רצועת הביטחון
יחידות צה"ל במלחמת לבנון השנייה:
חיל ההנדסה במלחמת לבנון השנייה
חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה
לקריאה נוספת

שמואל גורדון, "מ'חניבעל למלחמה': החלטות אסטרטגיות במלחמת לבנון השנייה", הוצאת מודן ומערכות, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
אילן כפיר, "האדמה רעדה - 33 ימים, לבנון 2006", הוצאת ספרית מעריב והוצאת כתר, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
"קשב", "מלחמה עד הרגע האחרון - התקשורת הישראלית במלחמת לבנון השנייה", 2007. (הספר בקטלוג ULI)
עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון", הוצאת ידיעות אחרונות, 2007.
מאיר אלרן ושלמה ברום, "מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
עמיר רפפורט, "אש על כוחותינו: כך הכשלנו את עצמנו במלחמת לבנון השנייה", הוצאת ספרית מעריב, 2007.
יאיר אנסבכר, "כצל ציפור", תל אביב: ידיעות אחרונות, 2009, ISBN 9789654828338
ישי קרמר, "פריחת ההרדופים, הפצה - ספריית בית אל, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
רונן ברגמן, נקודת האל-חזור, כנרת זמורה-ביתן, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
יהונתן כהן, "לא הגעתי לליטאני", הוצאת ספרית מעריב, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
עמוס הראל ואבי יששכרוף, "קורי עכביש", הוצאת ידיעות אחרונות, 2008. (הספר בקטלוג ULI)
עשהאל לובוצקי, מן המדבר והלבנון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008.
גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2009, מסת"ב 9789654828109
יועז הנדל ויעקב כץ, "ישראל נגד איראן, מלחמת הצללים", כנרת זמורה-ביתן, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
יריב אומר, "רגל פה רגל שם", הוצאת גוונים, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
אלישיב שמשי, "עוד ניצחון כזה...: על רוח לחימה במלחמת לבנון השנייה", בן שמן: מודן, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
אזי לב-און, התקשורת במלחמת לבנון 2006 - תפקודי מדייה חדשים בשעת חירום
אהוד אולמרט, מלחמת לבנון השנייה - מבט לאחור, 1.3.2014, המכון למחקרי ביטחון לאומי
רפאל אופק ופסח מלובני, פעילות איראן מאחורי הקלעים במלחמת לבנון השנייה, עיונים בביטחון המזרח התיכון מס' 182, מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, אוניברסיטת בר-אילן, 2020
ביאורים

1 2  1,191 כלל הרוגי לבנון כולל 250 לוחמי חזבאללה.
↑  ב-1 באוקטובר 2006 יצאו כל כוחות צה"ל מלבנון, למעט חלקו הצפוני של הכפר ע'ג'ר.
↑  "עשרות מחבלים מהכוח המיוחד של חזבאללה נהרגו והיתר נסוגו, אולם התוצאות היו קשות - שמונה הרוגים ועשרות פצועים."
↑  מתוכם ארבעה קשישים שנפטרו מדום לב עקב אזעקה, וילדה קטנה שנחנקה בתוך רכב נעול.
NCIS: לוס אנג'לס

| --- | --- |

 מבוסס על:  NCIS 
 סוגה:  דרמה משטרתית, סדרת פעולה, סיפורת צבאית, סדרת דרמה 
 יוצרים:  שיין ברנן 
 שחקנים:  כריס אודונל   דניאלה רוח   אל אל קול ג'יי   אריק כריסטיאן אולסן   פיטר קמבור   לינדה האנט   בארט פואה   רנה פליס סמית'
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  14 
 מספר פרקים:  323 (נכון ל־21 במאי 2023) 
 הפקה
 הפצה:  CBS מדיה ונצ'רס 
 מוזיקה:  ג'יימס לוין 
 שידור
 רשת שידור:  CBS 
 רשת שידור בישראל:  yes הטלוויזיה בלוויין
 תקופת שידור מקורית:  22 בספטמבר 2009 – 21 במאי 2023 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
NCIS: לוס אנג'לס (באנגלית: NCIS: Los Angeles) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, המשלבת אלמנטים מהדרמה הצבאית וז'אנרים משטרתיים, שהוצגה לראשונה ברשת CBS ב-22 בספטמבר 2009. הסדרה עוקבת אחרי ה-NCIS בלוס אנג'לס, חטיבה מובחרת של שירות החקירות הפליליות של הצי המתמחה במשימות סמויות. NCIS: לוס אנג'לס היא הספין-אוף הראשון של הסדרה המצליחה "NCIS" והסדרה השנייה בזיכיון של NCIS.
בסדרה כיכבו במקור כריס אודונל, דניאלה רוח, אל אל קול ג'יי, פיטר קמבור, אדם ג'מאל קרייג, לינדה האנט ובארט פואה. כוכבים נוספים כללו את אריק כריסטיאן אולסן, רנה פליס סמית', מיגל פרר, ניה לונג, מדליון רהימי, קיילב קסטיליה וג'רלד מקרייני. התוכנית זכתה לביקורות מעורבות מהמבקרים, אך הייתה להיט רייטינג קבוע עבור רשת CBS.
ב-31 במרץ 2022, CBS חידשה את הסדרה לעונה ארבע-עשרה שהוצגה לראשונה ב-9 באוקטובר 2022.
ב-20 בינואר 2023, הוכרז כי הסדרה תסתיים לאחר העונה הארבע-עשרה, כאשר סיום הסדרה שודר ב-21 במאי 2023.
רקע

NCIS: לוס אנג'לס עוקבת אחר הסוכנים המיוחדים סם האנה (אל אל קול ג'יי) וגרישה קאלן (כריס אודונל), סוכנים סמויים שהוקצו למשרד הפרויקטים המיוחדים, סניף מיוחד של שירות החקירות הפליליות הימי שמתמחה במשימות סמויות. סם הוא אפרו-אמריקאי יוצא אריות הים לשעבר וחבר לשעבר בצוות 6 של אריות הים ואיש משפחה מסור. קאלן הוא ילד אומנה לשעבר שהפך ל"אגדה" תחת עינה הפקוחה של מנהלת התפעול הנרייטה "הטי" לאנג (לינדה האנט). בתחילת הסדרה, סאם, קאלן והטי נתמכים על ידי הסוכנת המיוחדת קנזי בליי (דניאלה רוח), מומחית לחימה, צלפית מיומנת ומומחית משפטית, הסוכן הטירון דומיניק וייל (אדם ג'מאל קרייג), הפסיכולוג התפעולי נייט גץ (פיטר קמבור) והמפעיל הטכני אריק ביל (בארט פואה). וייל נחטף על ידי טרוריסטים באמצע עונה 1 והוא נהרג במהלך משימת החילוץ שלו לקראת סוף העונה.
בעונה 2, בלש משטרת לוס אנג'לס מרטי דיקס (אריק כריסטיאן אולסן), לאחר שעזר במספר מקרים בסוף העונה הקודמת, מצטרף לצוות כמקשר בין המשטרה ל-NCIS, ומחליף את וייל כשותפה של קנזי. הוא מחזיק בתפקיד זה עד שהרפורמות המחלקות בעונה 12 מסיימות אותה, ולאחר מכן הוא מסיים את הכשרת FLETC ומצטרף רשמית ל-NCIS כחוקר. במהלך הסדרה, דיקס וקנזי מתפתחים לאט משותפים לזוג, כשהשניים נישאים בעונה 10. כמו כן, מצטרפת לקבוצה בעונה 2 אנליסטית המודיעין נל ג'ונס (רנה פליס סמית'), סוכנת מבריקה שהטי מקווה שתתפוס את מקומה בסופו של דבר, ואשר יוצרת מערכת יחסים קרובה עם ביל.
במהלך עונה 3, עוזר המנהלת אוון גריינג'ר (מיגל פרר), חבר ותיק של הטי, מוקצה לצוות כמפקח יחד איתה, ומצליח לפתח מערכת יחסים לבבית עם הצוות למרות התחלה כפורה. בעונה 8, גריינג'ר חולה בסרטן, במקביל למאבק האמיתי של פרר במחלה. לאחר מותו של פרר, נכתב על גריינג'ר שנמלט מבית החולים בעודו התאושש מניסיון התנקשות כושל, ומאוחר יותר אושר כי מת ממחלתו במהלך העונה שלאחר מכן.
בעונה 9, עוזרת המנהלת הבכירה לאזור פסיפיק שי מוסלי (ניה לונג) מוקצה לצוות, לאחר שהטי עוזבת במשימה אישית לשחרר עמית ותיק בווייטנאם, הצוות מציל אותה מאוחר יותר כשהמשימה משתבשת. מוסלי, בינתיים, שולחת את הצוות למשימה ללא אישור למקסיקו כדי לחלץ את בנה מבעלה העבריין בסוף העונה. אף על פי שהמשימה הצליחה במטרותיה, המשימה גורמת למותו של העוזרת האמינה של מוסלי, ולפציעת רוב שאר הצוות. מאוחר יותר מוסלי מקבלת אחריות מלאה, מתפטרת ומתחבאת עם בנה כדי לברוח מקרטל בעל ברית עם בן הזוג לשעבר שלה (אותו היא הרגה במהלך המשימה).
במהלך עונות 11 ו-12, הסוכנית הטירונים פאטימה נזאמי (מדליון רהימי) ודווין רונטרי (קיילב קסטיליה) מגויסים ליחידה, בעוד ביל וג'ונס יוצאים למגזר הפרטי במהלך עונות אלו. בעונה 13, כשהטי עוזבת לעשות בקרת נזקים ממשימה קודמת, אדמירל הולאס קילברייד (ג'רלד מקרייני), שסייע ליחידה במספר מקרים, מוקצה במקומה כמנהל תפעול זמני.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 24 | 24 | 22 בספטמבר 2009 | 25 במאי 2010 |
|  | 2 | 24 | 24 | 21 בספטמבר 2010 | 17 במאי 2011 |
|  | 3 | 24 | 24 | 20 בספטמבר 2011 | 15 במאי 2012 |
|  | 4 | 24 | 24 | 25 בספטמבר 2012 | 14 במאי 2013 |
|  | 5 | 24 | 24 | 24 בספטמבר 2013 | 13 במאי 2014 |
|  | 6 | 24 | 24 | 29 בספטמבר 2014 | 18 במאי 2015 |
|  | 7 | 24 | 24 | 21 בספטמבר 2015 | 2 במאי 2016 |
|  | 8 | 24 | 24 | 25 בספטמבר 2016 | 14 במאי 2017 |
|  | 9 | 24 | 24 | 1 באוקטובר 2017 | 20 במאי 2018 |
|  | 10 | 24 | 24 | 30 בספטמבר 2018 | 19 במאי 2019 |
|  | 11 | 22 | 22 | 29 בספטמבר 2019 | 26 באפריל 2020 |
|  | 12 | 18 | 18 | 8 בנובמבר 2020 | 23 במאי 2021 |
|  | 13 | 22 | 22 | 10 באוקטובר 2021 | 22 במאי 2022 |
|  | 14 | 21 | 21 | 9 באוקטובר 2022 | 21 במאי 2023 |
הפקה

בנובמבר 2008, דווח כי סדרת ספין-אוף ראשונה של NCIS המתרחשת בלוס אנג'לס תוצג עם פיילוט באורך שני חלקים במהלך העונה השישית של NCIS. הסוכן המיוחד ג'י קאלן היה אמור להיות פעיל CIA, דמות שנוצרה על ידי שיין ברנן לסדרה שמעולם לא הופקה. לאחר שהחליף את המפיק דונלד פ. בליסאריו ב-NCIS, הוא ניצל את הפוטנציאל של ספין-אוף כדי להביא את הסיפור שלו לידי מימוש.
ברנן התכוון שהסדרה תהיה באווירה של "מיאמי מחלק מוסר" באמצעות שני המנהיגים המשותפים שלה, קאלן והסוכן סם האנה. עם זאת, דמותה של לארה מייסי נכתבה כדי לשמש מקבילה לגיבס, המנהיג של צוות ה-NCIS המקורי. מייסי הוצגה על ידי לואיז לומברד בפיילוט, אבל היא לא הופיעה בספין-אוף בפועל, וברנן הצליח להפיק את התוכנית כפי שחזה אותה במקור.
התוכנית הייתה ידועה בתחילה כ-"NCIS: Legend" ושמות אחרים שנשקלו כללו את OSP: Office of Special Projects, NCIS: OSP ו-NCIS: Undercover.
הצילומים החלו בפברואר 2009, כאשר הדמויות הוצגו בפרק בן שני חלקים של NCIS שנקרא "Legend", חלקו הראשון שודר ב-28 באפריל 2009. פרק זה שימש כפיילוט לסדרה, באופן דומה לאופן שבו NCIS הוצגה בסדרה "ג'אג".
במאי 2009, CBS החליטה להפיק את הסדרה.
קבלה > ביקורות

"Identity", הפרק הראשון של הסדרה, צבר 18.73 מיליון צופים בארצות הברית עם נתח של 4.4/11, לכן הוא זכה במשבצת הזמן שלו. זוהי הייתה התוכנית השנייה הנצפית ביותר באותו השבוע, מיד אחרי NCIS.
הביקורות על התוכנית היו מעורבות. לתוכנית יש ציון של 59/100 ב-Metacritic. לדברי מרי מקנמרה מהלוס אנג'לס טיימס, "הפשע הוא מסקרן ורב פנים. אבל כמו ב-'NCIS' המקורי, הדגש הוא על הדמויות... הסדרה, בינתיים, נראית נפלא, ויש אווירה של יציבות שמנחמת בזמנים לא ודאיים כאלה". המבקר של ניו יורק דיילי ניוז, דייוויד הינקלי, היה ביקורתי יותר כלפי התוכנית ואמר כי למרות ש-"הכל מצטבר לשעה של בידור הגון, צריך לתת לסדרה אישיות משלה... פרק בכורה לא אמור להרגיש כמו משהו שכבר ראינו".
טום שיילס מהוושינגטון פוסט הרגיש ש-"NCIS: לוס אנג'לס עושה את העבודה... היא עוקבת בקפדנות על הנוהל הקבוע, אך יש בה דמויות חביבות, בחורים רעים ותצלום מפתיע מדי פעם של לוס אנג'לס". רוברט ביאנקו מ-USA Today סיכם את זה כ"שעה שימושית שלוקחת את הנוסחה המוכרת של NCIS – ומעבירה אותה לחטיבת NCIS מיוחדת וסמויה בלוס אנג'לס. לא יותר, אבל גם לא פחות". ההוליווד ריפורטר השווה את התוכנית לצוות לעניין עם "אותה גישה קלילה למצבים של חיים או מוות. אולי השינוי הגדול ביותר הוא שבסדרה יש אינטלקט וקצת פחות טסטוסטרון". האתר IGN הצהיר שאף על פי ש"NCIS: לוס אנג'לס לא בדיוק ממציאה מחדש את נוהל המשטרה... האנשים מאחורי התוכנית יודעים מה הם עושים, וזה ראוי לציון" ובסופו של דבר נתנה לפרק 7.7/10.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | הפניות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | פרס בחירת הקהל | דרמה טלוויזיה חדשה מועדפת | NCIS: לוס אנג'לס | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי בחירת הנוער 2010 | מופע פעולה | NCIS: לוס אנג'לס | זכייה |  |
| 2010 | פרסי בחירת הנוער 2010 | שחקן פעולה | אל אל קול ג'יי | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי בחירת הנוער 2010 | שחקנית פעולה | דניאלה רוח | מועמדות |  |
| 2010 | גלובוס הזהב (פורטוגל) | התגלות | דניאלה רוח | זכייה |  |
| 2011 | פרסי בחירת הנוער 2011 | מופע פעולה | NCIS: לוס אנג'לס | זכייה |  |
| 2011 | פרסי בחירת הנוער 2011 | שחקן פעולה | אל אל קול ג'יי | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי בחירת הנוער 2011 | שחקנית פעולה | לינדה האנט | זכייה |  |
| 2012 | פרסי אמי בפריים טיים | כיוון פעלולים יוצא מן הכלל | טרוי ג'יימס בראון | מועמדות |  |
| 2012 | פרסי בחירת הנוער 2012 | מופע פעולה | NCIS: לוס אנג'לס | מועמדות |  |
| 2012 | פרסי בחירת הנוער 2012 | שחקן פעולה | אל אל קול ג'יי | מועמדות |  |
| 2012 | פרסי בחירת הנוער 2012 | שחקנית פעולה | לינדה האנט | זכייה |  |
| 2013 | פרסי בחירת הנוער 2013 | מופע פעולה | NCIS: לוס אנג'לס | זכייה |  |
| 2013 | פרסי בחירת הנוער 2013 | שחקן פעולה | אל אל קול ג'יי | זכייה |  |
ראו גם

NCIS: הוואי
NCIS: ניו אורלינס
NCIS: סידני
NCIS: ההתחלה
פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

דיוקן בן-תקופתו של ברברוסה
תמונת פסיפס המוקדשת לפרידריך "אדום הזקן", כנסיית אוגוסטה ויקטוריה בירושלים
פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבית שטאופן (הוהנשטאופן) (דצמבר 1122 – 10 ביוני 1190) היה קיסר גרמניה והקיסרות הרומית הקדושה. הוא נודע יותר בשם פרידריך ברברוסה כלומר פרידריך אדום הזקן.
ביוגרפיה > בצעירותו

פרידריך ברברוסה נולד בשנת 1122, לפרידריך השני, דוכס שוואביה (מנין שונה ממנין הקיסרים), וליודית מבוואריה, דוכסית שוואביה מבית ולף, בתם של היינריך התשיעי, דוכס בוואריה ווולפהילדה מסקסוניה. שתי משפחות הוריו של פרידריך היו מהחשובות והחזקות בגרמניה והיו יריבות זו לזו.
לאחר מות אביו, שימש פרידריך כדוכס שוואביה בין השנים 1147–1152. ב-4 במרץ 1152 נבחר למלך גרמניה, וב-9 במרץ הוכתר. ב-18 ביוני 1155 הוכתר לקיסר הקיסרות הרומית הקדושה. האפיפיור ראה ביחוסו המשפחתי הכפול דרך לאחד את הכוחות היריבים בממלכה. במקביל הוא שימש גם כמלך איטליה בין השנים 1154–1186.
ביוגרפיה > מינויו לקיסר

בשנת 1147 מונה לדוכס שוואביה, בשם פרידריך השלישי, במקום אביו פרידריך השני, דוכס שוואביה שמת. זמן קצר לאחר מכן כבר יצא עם דודו קונראד השלישי, מלך גרמניה, למסע הצלב השני למזרח.
במהלך מסע זה נקשרו השניים עד כדי כך, שעל מיטת חוליו המליץ קונראד לנסיכים הבוחרים למסור את כתר המלוכה הגרמני לפרידריך ברברוסה, ולא לבנו, פרידריך פון שטאופן, שנתמנה לדוכס שוואביה החדש.
ביוגרפיה > יחסי החוץ של פרידריך

ברברוסה רצה להשיב ולשמר את עצמתה ותהילתה של האימפריה כפי שהיא הייתה בימיו של קרל הגדול ואוטו הראשון הגדול. הוא העריך שהדרך לכך היא שמירה על סדר קפדני בגרמניה עצמה, ועמידה על הזכויות האימפריאליות באיטליה. זכויות אלו כללו בין היתר השפעה רחבה של המלך על מינויים למשרות כנסייתיות, זכויות שקופחו במיוחד במאורע ההליכה לקנוסה של המלך היינריך הרביעי. כמו כן נסוב העימות בין המלך לאפיפיור באשר לזכויותיהן של ערי הצפון, שצברו לעצמן זכויות ולמעשה הפכו לעצמאיות. גם כוחה של האימפריה בדרום איטליה ובסיציליה נחלש מאוד.
בגרמניה ובאיטליה קמו מחנות תומכים למלך מזה ובאפיפיור מזה. אנשי בית שטאופן ותומכיהם, שנקראו באיטליה גיבלינים, תמכו בזכויות המלך וטענו שאינו צריך אישור של האפיפיור לסמכותו הריבונית. ומנגד בית ולף (welf) שנקראו באיטלקית גואלפים, טענו שהמלך שולט בחסות האפיפיור ותחת סמכותו הדתית. פרידריך ברברוסה היה נדיב במתן חופש פעולה לאצילים כדי לשמור על שקט פוליטי, ובכך גם לרכוש את אהדתם ותמיכתם בתוכניותיו.
בסופו של דבר יצא פרידריך בראש צבא גדול מצויד היטב כדי לכפות את סמכותו על ערי איטליה הצפונית ובראשן מילאנו שהתאגדו בברית שנקראה "הברית הלומברדית", ולהוכיח את עדיפות כוחו על זה של האפיפיור אלכסנדר השלישי. זה האחרון לא ישב בחיבוק ידיים, תמך בכל דרך אפשרית בערי הצפון, בנשק ובאנשים, הטיל חרם על פרידריך והפעיל את גורמי האופוזיציה העוינת את פרידריך מתוך גרמניה. במפגש המכריע, קרב לניאנו בשנת 1176 נחל פרידריך תבוסה וצבאו ניגף לפני צבא איכרים לא מתוחכם. עם שליטי ממלכת סיציליה הנורמנית בדרום איטליה שהיו נאמני האפיפיור, הגיע להסכם.
פרידריך התערב במלחמת האזרחים הדנית, בין הנסיך ואלדמר מדנמרק לבין סוואנד השלישי. הוא התקרב לחצר המלכות הרומית-מזרחית באימפריה הביזנטית בראשותו של מנואל הראשון קומננוס, ועל מנת לחזק את קשריו איתו, התגרש מאשתו אדלה מווהבורג, וניסה ללא הצלחה להשיג כלה-נסיכה מחצר המלכות בקונסטנטינופול.
ביוגרפיה > מסע הצלב השלישי ומותו

לאחר ההסכם עם האפיפיור ועל פי קריאתו התארגן מסע הצלב השלישי. למסע יצאו פרידריך ברברוסה, מלך צרפת פיליפ אוגוסט, ומלך אנגליה ריצ'רד לב הארי.
פרידריך לא זכה להגיע אל ארץ הקודש משום שטבע בנחל סאלף שבאסיה הקטנה. מותו גרם מהומה וחוסר אונים בצבאו, שהותקף מכל עבר על ידי הטורקים. רבים מהגרמנים ערקו חזרה הביתה, נהרגו, ואפילו התאבדו. רק כ-5,000 מהלוחמים הצליחו להגיע לעכו.
בנו פרידריך השישי, דוכס שוואביה, וחלק קטן מאנשיו הצטרפו אל שני המחנות האחרים, במטרה להביאו לקבורה בירושלים, אך המאמצים לשמר את גופתו בחומץ נכשלו. גופו נטמן בכנסיית פטרוס הקדוש באנטיוכיה, עצמותיו הובאו לקבורה בקתדרלה של צור וליבו ואבריו הפנימיים בעיר טרסוס. אובדן הצבא הגרמני היה אחד הגורמים העיקריים לחוסר היכולת של משתתפי מסע הצלב השלישי לכבוש את ירושלים.
ביוגרפיה > האגדה

שמו של פרידריך נקשר באגדות רבות, ובתוכן זו של הגיבור הנרדם, בדומה לאגדות בריטיות קלטיות קדומות על המלך ארתור, ופורטוגליות על המלך סבשטיאו הראשון. האגדה מספרת שהוא לא מת, אלא ישן עם אביריו במערה בהר קיפהאוזר (Kyffhäuser) שבתורינגיה, או בהר אונטרסברג (Untersberg) בבוואריה, וכשיפסיקו העורבים לעוף מעל ההר הוא יקום משנתו ויחזיר את גרמניה לגדולתה מימי קדם. לפי האגדה, זקנו האדום צומח מבעד לשולחן שלידו הוא יושב, עיניו עצומות למחצה, אך מפעם לפעם הוא מרים את ראשו ושולח את אחד הילדים החוצה לבדוק האם העורבים כבר חדלו לעוף.
פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בעת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, נקראה מבצע ברברוסה.
צאצאיו

מנישואיו הראשונים של פרידריך, לאדלהייד מווהבורג, לא נולדו ילדים ובעקבות כך הם בוטלו.
מנישואיו השניים, לביאטריס הראשונה, רוזנת בורגונדי נולדו לו 11 ילדים:
ביאטריס (1162–1174), הייתה מאורסת לגוליילמו השני, מלך סיציליה, אבל מתה לפני שהם יכלו להינשא.
פרידריך החמישי, דוכס שוואביה (1164–1170).
היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1165–1197).
קונרד (1167–1191), שמו שונה מאוחר יותר לפרידריך השישי, דוכס שוואביה לאחר מותו של אחיו הבכור.
גיזלה (1168–1184).
אוטו הראשון, רוזן בורגונדי (1170–1200).
קונרד השני, דוכס שוואביה ורוטנבורג (1172–1196).
רנו (1173).
וילהלם (1176).
פיליפ משוואביה, מלך גרמניה (1177–1208) מלך גרמניה בשנת 1198.
אגנס (1181–1184), הייתה מאורסת לאימרה הראשון, מלך הונגריה, אך מתה לפני שהם יכלו להינשא.
רובי שפירא

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 באוגוסט 1950 חיפה, ישראל 
 התאבד:  14 בדצמבר 2001 (בגיל 51) 
 שם לידה:  ראובן שפירא
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  בעלים של מועדון הכדורגל הפועל חיפה
 מספר צאצאים:  3
 
ראובן (רובי) שפירא (7 באוגוסט 1950 – 14 בדצמבר 2001) היה איש עסקים ישראלי, ובעליה של קבוצת הכדורגל הפועל חיפה.
ביוגרפיה

שפירא נולד בקריית חיים שבחיפה, לאב שהיה גזבר וחבר הנהלה בקבוצת הפועל חיפה. אחיו, יוסי, שהיה אוהד הקבוצה אף הוא, נפטר ממחלת הסרטן, עובדה שתרמה רבות להחלטתו של שפירא לתמוך במועדון, בין היתר כצעד להנצחת זכרו של אחיו ולאהבתו למועדון. בשנת 1980 עבר עם משפחתו לניגריה שבמערב אפריקה, ובמהלך שנות ה-80 התעשר מניהול בתי קירור לדגי מאכל והפך לאיש עסקים מצליח.
בתחילת שנות ה-90 חזר עם משפחתו לחיפה, ובמקביל המשיך לנהל את עסקי הדגים בניגריה. בעונת 1991/1992 החל לסייע כלכלית ובאופן אנונימי לקבוצת הפועל חיפה, שעלתה בסיום אותה העונה לליגה הראשונה. בעונת 1993/1994 רכש שפירא את הקבוצה מידי ההסתדרות. הוא השקיע ברכישת שחקנים בולטים, לרבות ראובן עטר, טל בנין וג'ובאני רוסו, במטרה לזכות בתואר אליפות ראשון בתולדות המועדון. הקבוצה הגיעה לשיא הצלחתה כשזכתה בתואר האליפות בעונת 1998/1999 בהדרכת המאמן אלי גוטמן. לרגל הזכייה נכתבו שני שירי אליפות להפועל חיפה שבהם מוזכר שמו, "אדום זה הצבע שלי" ו"אדום עולה עולה".
בתחילת עונת 1999/2000 החל שפירא לרכוש שחקנים לחיזוק מועדון הפועל חיפה לקראת התמודדותה במוקדמות ליגת האלופות.
בקיץ 2001 פורסם כי שפירא החליט להפחית את השקעתו במועדון בצורה משמעותית. תקציב המועדון צומצם, עסקאות רכש שהיו מתוכננות בוטלו והשחקנים המובילים שוחררו. עם הזמן התברר כי מצבו הכלכלי של שפירא הידרדר וכי הוא נתון בחובות ועסקיו על סף פשיטת רגל. נכסי המועדון ובהם כרטיסי השחקן של כמה מהשחקנים הבולטים בקבוצה שועבדו לחברת דיג הולנדית לה היה חייב שפירא כספים. התקשורת המקומית בחיפה לא ראתה בעין יפה את ההשקעה ההולכת ופוחתת בקבוצה וביקרה אותו בחריפות בכלי התקשורת בישראל. ב-14 בדצמבר 2001, שם קץ לחייו בירייה מרובהו האישי בביתו שבניגריה.
חיים אישיים

הוא השאיר אחריו אישה, רחל, ושלושה ילדים.
חיים אישיים > לאחר פטירתו

שפירא הובא למנוחות בחיפה ב-17 בדצמבר 2001, לאחר שארונו הוצב ביום ההלוויה באצטדיון קריית אליעזר, אצטדיון הכדורגל המרכזי לשעבר של העיר חיפה.
כיום קרויה קבוצת הנוער של הפועל חיפה על שמו (הפועל "רובי" חיפה) וכן מדי שנה נערך טורניר ילדים לזכרו.
בתחילת שנת 2014 הוקמה קבוצת אוהדים בשם הפועל רובי שפירא חיפה, בעקבות טענות של חלק מהאוהדים כלפי צורת הניהול של הפועל חיפה בבעלותו של יואב כץ. הקבוצה קרויה על שמו של שפירא, ובני משפחתו - אלמנתו ואחד מילדיו חברים בעמותה האחראית. על שמו כיכר בחיפה.
באפריל 2021 הכריזה עיריית חיפה כי תקרא רחוב בעיר על שמו של שפירא המנוח – ובנוסף גם רחוב על שמו של יעקב (יענקל'ה) שחר בעליה הנוכחיים של מכבי חיפה.
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, רובי שפירא החל בצעדים לעזיבת הפועל חיפה, באתר הארץ, 20 ביוני 2001
↑  אשר גולדברג, רובי שפירא לשחקנים: אתם רשאיים לעזוב, באתר הארץ, 19 ביולי 2001
↑  אשר גולדברג, רובי שפירא שם קץ לחייו, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2001
↑  שלמה וייס‏, בקרוב בחיפה: רחובות יעקב שחר ורובי שפירא, באתר וואלה, 8 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010820415405171  VIAF: 4706164298337908630002   WorldCat (עם VIAF): 4706164298337908630002
דוטר (זמרת)

| --- | --- |
דוטר, מלודיפסטיבלן 2024
דוטר, מלודיפסטיבלן 2024
 לידה:  10 ביוני 1987 (בת 37) Arvika Östra parish, שוודיה 
 שם לידה:  יוהאנה מריה יאנסון
 מוקד פעילות:  שוודיה שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת
 סוגה:  פופ • אינדי
 שפה מועדפת:  שוודית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ
 dotter.se
 פרופיל ב-IMDb
 
דוטר במלודיפסטיבלן 2022
דוטר במלודיפסטיבלן 2018
יוהאנה מריה יאנסון (בשוודית: Johanna Maria Jansson; נולדה ב-10 ביוני 1987), ידועה בשם הבמה שלה דוטר, היא זמרת-יוצרת שוודית. היא הגיעה למקום השני במלודיפסטיבלן 2020 בהפרש של נקודה מהשיר הזוכה.
קורות חייה

דוטר נולדה ב-10 ביוני 1987 בעיר ארביקה במערב שוודיה. לאחר מכן, היא ומשפחתו עברו לסטוקהולם. בסטוקהולם, דוטר החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "קולטוראמה", שם בחרה את שם הבמה שלה "דוטר". דוטר הושפעה מג'פרסון איירפליין, ג'וני מיטשל, פירסט אייד קיט ופלורנס אנד דה משין.