stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טום ברק
ביוגרפיה

ברק למד באוניברסיטת בוסטון בבית הספר למשפטים. ב-1895 הוא זכה באליפות ארצות הברית בריצת 400 מטר ובריצת 440 יארד.
באולימפיאדת אתונה (1896) זכה ברק בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.0 שניות, לפני פריץ הופמן מגרמניה (12.2 שניות) ופרנסיס ליין חברו לנבחרת והאיוש סוקולי מהונגריה שהגיעו ביחד (12.6 שניות), בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 11.8 שניות ובריצת 400 מטר בתוצאה של 54.2 שניות, לפני הרברט ג'יימיסון חברו לנבחרת (55.2 שניות) וצ'ארלס גמלין מבריטניה (55.6 שניות).
לאחר המשחקים האולימפיים התמחה ברק בריצות למרחקים ארוכים. בין השאר הוא זכה ב-IC4A ‏(Intercollegiate Association of Amateur Athletes of America) בריצות ל-440 יארד ול-880 יארד.
בשנת 1897 היה ברק אחד היוזמים של מרתון בוסטון השנתי, בהשראת ריצת המרתון מהאולימפיאדה.
לאחר שפרש עבד ברק כעורך דין, מאמן אתלטיקה ועיתונאי ספורט.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.2 שניות (1895)
ריצת 200 מטר: 22.6 שניות (1897)
ריצת 400 מטר: 48.5 שניות (1896)
ריצת 800 מטר: 1:55.9 דקות (1897)
זולטאן קודאי

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1882 קצ'קמט, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 במרץ 1967 (בגיל 84) בודפשט, הונגריה (הרפובליקה העממית ההונגרית) 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  בודפשט 
 תקופת הפעילות:  מ-1899
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 עיסוק:  מלחין, מנצח, אתנומוזיקולוג, פדגוג
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  ספרדית, צרפתית, הונגרית, גרמנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור, פסנתר, ויולה, צ'לו
 בן או בת זוג:  אמה שנדור (3 באוגוסט 1910–22 בנובמבר 1958) Sarolta Péczely (18 בדצמבר 1959–6 במרץ 1967) 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1948)  פרס קושוט (1951)  פרס קושוט (1957)  פרס המורשת ההונגרית (1996)  אמן דגול של הונגריה (1952)  זר קורווין (1930)  מסדר לאיוש קושוט (1948)  מפקד דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
לוחית זיכרון לזולטאן קודאי, בודפשט
זולטאן קודאי (בהונגרית:   Kodály Zoltán;‏ 16 בדצמבר 1882 – 6 במרץ 1967) היה מלחין, מנצח, אתנומוזיקולוג ופדגוג הונגרי.
ביוגרפיה > ילדות ולימודים

קודאי נולד בשנת 1882 בקצ'קמט, אך רוב ילדותו עברה עליו בגאלאנטה ובנאג'סומבאט (כיום טרנבה, סלובקיה). אביו, פרידייש קודאי, עבד כגזבר בתחנות רכבת בבודפשט ואחר כך בגאלאנטה ובנאג'סומבאט, והיה מוזיקאי חובב שניגן בכינור. האם, פאולינה לבית יאלובצקי, ממוצא פולני, ניגנה בפסנתר והייתה זמרת חובבת. קודאי למד בילדותו  לנגן בכינור ובהמשך למד לנגן גם בפסנתר, בויולה ובצ'לו. כמו כן שר במקהלת כנסייה וכתב מוזיקה (אף שהשכלתו המוזיקלית באותה עת הייתה זעומה).
בשנת 1900 החל ללמוד שפות מודרניות באוניברסיטת בודפשט, ומוזיקה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם למד הלחנה אצל הנס קסלר.
ביוגרפיה > קריירה

קודאי היה בין הראשונים שניגשו ברצינות לחקר השיר העממי. הוא היה מהדמויות החשובות ביותר בראשיתו של תחום האתנומוזיקולוגיה. החל בשנת 1905 יצא אל כפרים נידחים לאסוף שירים ובשנת 1906 כתב את התיזה שלו על שיר העם ההונגרי ("מבנה הבתים בשיר העם ההונגרי"). באותו זמן פגש את המלחין בלה בארטוק והציג לפניו את שירי העם ההונגריים. השניים פרסמו יחדיו כמה קבצים של מוזיקה עממית וביצירות של שניהם ניכרת השפעתה של מוזיקה זו.
אחרי שהוענק לו תואר דוקטור בפילוסופיה ובלשנות, נסע קודאי לפריז, שם למד מוזיקה אצל שארל-מארי וידור. בפריז גילה את המוזיקה של קלוד דביסי וקלט את השפעותיה. בשנת 1907 חזר לבודפשט והתמנה לפרופסור באקדמיה למוזיקה. הוא המשיך במסעותיו לאיסוף מוזיקה עממית גם במהלך מלחמת העולם הראשונה.
במקביל לעבודתו האקדמית המשיך קודאי להלחין, והפיק שתי רביעיות מיתרים, סונאטות לצ'לו ופסנתר ולצ'לו סולו (אופוס 8, 1915), ודואו לכינור וצ'לו. אבל להצלחה ממשית זכה רק בשנת 1923, כאשר נוגנה יצירתו פסאלמוס הונגריקוס (תהילים הונגריים) בקונצרט חגיגות היובל לאיחוד בודה ופשט (באותו אירוע נוגנה גם סוויטת מחול של בארטוק). בעקבות הצלחה זו יצא קודאי לסיור ברחבי אירופה בו ניצח על המוזיקה שלו.
קודאי גילה עניין רב בחינוך המוזיקלי וכתב יצירות רבות של מוזיקה חינוכית לבתי ספר, ואף ספרים באותו נושא. לעבודתו הייתה השפעה עמוקה על החינוך המוזיקלי הן בארצו והן מחוצה לה. כמה פרשנים מתייחסים לרעיונותיו כ"שיטת קודאי", אם כי נראה שזה כינוי מטעה, שכן קודאי לא יצר שיטה מקיפה אלא קבע מערכת עקרונות שיש למלא אחריהם בחינוך המוזיקלי.
קודאי המשיך להלחין להרכבים מקצועיים. בין יצירותיו המוכרות ביותר: "מחולות מָארוֹשסֶק" (1930, בגרסאות לפסנתר סולו ולתזמורת מלאה), "מחולות גלנטה" (1933, לתזמורת), "וריאציות הטווס" (1939, בהזמנת תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית לרגל חגיגות היובל לייסודה) וה"מיסה ברוויס" (1944, לסולנים, מקהלה, תזמורת ועוגב).
סוויטה מן האופרה שלו "הארי יאנוש" (1926) התפרסמה ברבים, אך הפקות של האופרה במלואה היו מעטות.
קודאי נשאר בבודפשט בשנות מלחמת העולם השנייה ופרש מן ההוראה בשנת 1942. בשנת 1945 היה לנשיא המועצה ההונגרית לאמנויות, ובשנת 1962 קיבל את אות הרפובליקה העממית של הונגריה. שאר המשרות שהחזיק בהן היו נשיאות המועצה הבינלאומית למוזיקה עממית ונשיאות כבוד של האגודה הבינלאומית לחינוך מוזיקלי.
בין השנים 1946–1949 מילא את תפקיד היושב ראש של האקדמיה ההונגרית, שעם חבריה נמנה משנת 1945 (חבר בהתכתבות עוד משנת 1943).
הוא מת בבודפשט בשנת 1967. קודאי היה בין הדמויות המכובדות והנודעות ביותר בעולם האמנות ההונגרי.
אשתו הראשונה של קודאי הייתה יהודייה. בשנת 1948 הוא כתב עיבוד למקהלה של משפט מסידור התפילה היהודי: "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד".
בשנת 1966, שנה לפני מותו, הוקמה רביעיית קודאי, רביעיית מיתרים המנציחה את שמו. בשדרת אנדראשי בבודפשט הוקם מוזיאון קטן לזכרו. הוא נחשב היום לאחד מגדולי המלחינים ההונגרים.
מכון קודאי לחינוך מוזיקלי

ב-1973 הוקם בעיר הולדתו של קודאי, קצ'קמט, מכון לחינוך מוזיקלי להקניית תפיסותיו של קודאי למחנכים מוזיקליים מרחבי העולם. היום מהווה המכון שלוחה של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. המכון ממוקם בבית מנזר בן כ-200 שנה, ומבוסס על לימודים אינטנסיביים בכל מקצועות המוזיקה, ובעיקר (על פי דרכו של קודאי) שירה ושירה רב-קולית.
חייו האישיים

קודאי היה נשוי לאמה שנדור (במקור- שלזינגר), מלחינה ומתרגמת יהודייה, אחותו של הפוליטיקאי ההונגרי-יהודי פאל שאנדור. המלחין ארנה דוהנאני הקדיש לה את הוולס לפסנתר לשתי ידיים 
אופוס 3  ווריאציות ופוגה על נושא מאת א.ג. אופוס 4 (1897). אמה שאנדור-קודאי נפטרה בנובמבר 1958 (אחרי 48 שנות נישואים לקודאי).
בדצמבר 1959 התחתן קודאי עם שרולטה פציי, סטודנטית שלו באקדמיה למוזיקה (בת 19), והם חיו יחד בהרמוניה עד פטירתו של קודאי (בגיל 84) בבודפשט, בשנת 1967.
יצירות נבחרות

קונצ'רטו לתזמורת (1930)
שלישייה לשני כינורות וויולה
דואו לכינור וצ'לו, אופוס 7
סונאטה לצ'לו סולו, אופוס 8 (1915)
מיסה ברוויס לסולנים, מקהלה ועוגב
לאודס אורגני, למקהלה ועוגב
מחולות מָרוֹסֶק (1930)
מחולות גלנטה (1933)
הארי יאנוש (1926)
וריאציות הטווס (1939)
פסאלמוס הונגריקוס (1923)
הערות שוליים

↑  המכון לחינוך מוזיקלי בקצ'קמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263842405171  PLWABN: 9810681110005606  BIBSYS: 90264563  BNE: XX878844  BnF: cb140298684 (data)  CANTIC: a10109365  CiNii: DA02139238  GND: 118564145  ICCU: LO1V088382  ISNI: 0000 0001 2095 8118  LCCN: n81026598  LNB: 000048845  MusicBrainz: f0b9f872-502d-4ff4-825e-5b97aee4f0c0  NDL: 00446001  NKC: jn19990210338  NLA: 35277985  NLG: 72399  NLK: KAC199615207  NSK: 000175611  NTA: 068233930  RERO: 02-A000098862  SELIBR: 254493  SNAC: w6ff3qwt  SUDOC: 026951630  Trove: 894371  VcBA: 495/70351  VIAF: 27266146   WorldCat (עם VIAF): 27266146
פימן אורלוב

| --- | --- |

 לידה:  1812 Ostrogozhsky Uyezd, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 בספטמבר 1865 (יוליאני) (בגיל 53 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1837) 
 הושפע על ידי:  קארל ברולוב 
 
פימן אורלוב (ברוסית: Пи́мен Орлóв; ‏ 1812  6 באוקטובר 1865) היה צייר רוסי בסגנון קלאסי. הוא עבד במגוון רחב של ז'אנרים ובילה את רוב הקריירה שלו באיטליה.
ביוגרפיה

הוא נולד בחווה למשפחת טוחני קמח.  בגיל צעיר הוא גילה כישרון לציור. אביו רצה שימשיך את העסק המשפחתי ולא יכול היה להרשות לעצמו לשלם עבור בית ספר לאמנות בכל מקרה.
עם זאת, הוא היה נחוש ולמד לצייר כשהיה נער, מצייר נודד. הם נסעו מכפר לכפר, ציירו שלטים ושלטי חוצות וכן עשו עבודות צבע פשוטות על קירות וגדרות. הוא החליף מעסיקים ככל שהניסיון שלו גדל, אבל עדיין לא קיבל הזמנות לאיקונות או ציורי קיר.
בסופו של דבר הוא פנה לציור דיוקנאות של בעלי קרקעות מקומיים ובשנת 1834, עם המלצות ממשפחת גלדקיס, משפחת אצולה אוקראינית, הוא הצליח לצאת לסנט פטרסבורג ולהשתתף בשיעורי ביקורת באקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל קארל בריולוב והחליט להיות צייר של סצנות ז'אנר. תוך כדי לימודיו, הוא המשיך לצייר פורטרטים כדי לעזור לפרנס את עצמו. בני משפחת גוליצין היו בין לקוחותיו הבולטים. הוא סיים את לימודיו ב-1837 עם מדליית כסף ובתואר "אמן חופשי".
בשנת 1841, בתמיכת החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, הוא השיג מענק שאיפשר לו לנסוע לאיטליה. הוא התבסס ברומא ועד מהרה היו לו הזמנות קבועות של עבודות, אם כי הוא עדיין לא היה בטוח מבחינה כלכלית. לאחר מכן, בשנת 1848, הוא שלח הביתה ציור ("אישה צעירה מכבסת") שהובא לידיעתו של הצאר ניקולאי הראשון, שהעניק לו פנסיה שנתית של 300 רובל.
בשנה שלאחר מכן, כל המשתלמים באיטליה נצטוו לחזור לרוסיה, אך הוא הצליח לקבל אישור להישאר, תוך שהוא מתרץ זאת במחלת עיניים ובצורך להשלים את העבודות הקבועות שלו. הוא נשאר שם עד מותו, שש עשרה שנים מאוחר יותר. הוא המשיך לשלוח מדי פעם ציור בחזרה לסנט פטרסבורג וקיבל את התואר "אקדמאי" ב-1857.
מורשתו האמנותית של אורלוב

ציוריו של אורלוב, שגררו את שבחי בני דורו, ידועים ברכותם וביופי הצבע שלהם, לצד התאורה ויסודיות הגימור. רוב יצירותיו הן דיוקנאות וסצנות ז'אנריות מחיי האיטלקים, אך ישנן גם יצירות בנושאים היסטוריים ונופים.
רוב יצירותיו של פימן נשארו באיטליה ונמצאות באוספים הפרטיים של אספנים מערב אירופה. עם זאת, ברוסיה הם גם היו מבוקשים - הציורים "נערה רומית צעירה במזרקה", "בוקר איטלקי" נקנו על ידי הקיסר ניקולאי הראשון.
ציוריו של אורלוב מיוצגים במוזיאונים רבים ברוסיה ובמדינות חבר העמים - גלריית טרטיאקוב, גלריית תמונות אזורית טבר, מוזיאון לאמנות אזורית טרנסקרפטית בוקשאיה (אוקראינה) ואחרים.
הערות שוליים

↑  Kenneth, Pimen Orlov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
↑  ЭСБЕ/Орлов, Пимен Никитич — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 60946  ULAN: 500160510  VIAF: 137111743   WorldCat (עם VIAF): 137111743 
פ. אורלוב, אישה נפוליטנית, 1839
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הגוף המעניק:  Professional Footballers' Association 
 תקופת הפרס:  1974–הווה (כ־50 שנה) 
 אתר רשמי
 
זוכה התואר ב–2024, קול פאלמר
זוכה התואר ב–2021 ו–2022, פיל פודן
זוכה התואר ב–2020, טרנט אלכסנדר–ארנולד
זוכה התואר ב–2019, ראהים סטרלינג
זוכה התואר ב–2018, לירוי סאנה
זוכה התואר ב–2016 ו–2017, דלה אלי
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית הוא תואר שהונהג מאמצע שנות ה–70, והוא מוענק לכדורגלן מתחת לגיל 23 שהיה המצטיין בפרמייר ליג באותה שנה.
הזוכים בתואר > שנות ה–70

1974 – קווין ביטי (איפסוויץ' טאון)
1975 – מרויין דיי (וסטהאם יונייטד)
1976 – פיטר בארנס (מנצ'סטר סיטי)
1977 – אנדי גריי (אסטון וילה)
1978 – טוני וודקוק (נוטינגהאם פורסט)
1979 – קירלי רג'יס (וסט ברומיץ')
הזוכים בתואר > שנות ה–80

1980 – גלן הודל (טוטנהאם הוטספר)
1981 – גארי שו (אסטון וילה)
1982 – סטיב מוראן (סאות'המפטון)
1983 – איאן ראש (ליברפול)
1984 – פול וולש (לוטון טאון)
1985 – מארק יוז (מנצ'סטר יונייטד)
1986 – טוני קוטי (וסטהאם יונייטד)
1987 – טוני אדמס (ארסנל)
1988 – פול גאסקוין (ניוקאסל יונייטד)
1989 – פול מרסון (ארסנל)
הזוכים בתואר > שנות ה–90

1990 – מת'יו לה טיסיה (סאות'המפטון)
1991 – לי שארפ (מנצ'סטר יונייטד)
1992 – ראיין גיגס (מנצ'סטר יונייטד)
1993 – ראיין גיגס (מנצ'סטר יונייטד)
1994 – אנדי קול (ניוקאסל יונייטד)
1995 – רובי פאולר (ליברפול)
1996 – רובי פאולר (ליברפול)
1997 – דייוויד בקהאם (מנצ'סטר יונייטד)
1998 – מייקל אואן (ליברפול)
1999 – ניקולה אנלקה (ארסנל)
הזוכים בתואר > העשור הראשון של המאה ה–21

2000 – הארי קיואל (לידס יונייטד)
2001 – סטיבן ג'רארד (ליברפול)
2002 – קרייג בלאמי (ניוקאסל יונייטד)
2003 – ג'רמיין ג'נאס (ניוקאסל יונייטד)
2004 – סקוט פארקר (צ'לסי)
2005 – ויין רוני (מנצ'סטר יונייטד)
2006 – ויין רוני (מנצ'סטר יונייטד)
2007 – כריסטיאנו רונאלדו (מנצ'סטר יונייטד)
2008 – ססק פברגאס (ארסנל)
2009 – אשלי יאנג (אסטון וילה)
הזוכים בתואר > העשור השני של המאה ה–21

2010 – ג'יימס מילנר (אסטון וילה)
2011 – ג'ק וילשר (ארסנל)
2012 – קייל ווקר (טוטנהאם הוטספר)
2013 – גארת' בייל (טוטנהאם הוטספר)
2014 – אדן הזאר (צ'לסי)
2015 – הארי קיין (טוטנהאם הוטספר)
2016 – דלה אלי (טוטנהאם הוטספר)
2017 – דלה אלי (טוטנהאם הוטספר)
2018 – לירוי סאנה (מנצ'סטר סיטי)
2019 – ראהים סטרלינג (מנצ'סטר סיטי)
2020 – טרנט אלכסנדר–ארנולד (ליברפול)
הזוכים בתואר > שנות ה–20 של המאה ה–21

2021 – פיל פודן (מנצ'סטר סיטי)
2022 – פיל פודן (מנצ'סטר סיטי)
2023 – בוקאיו סאקה (ארסנל)
2024 – קול פאלמר (צ'לסי)
ראו גם

כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל)
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל)
הנוסע השמיני: קובננט

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  רידלי סקוט 
 הופק בידי:  רידלי סקוט מארק הופם מייקל שיפר דייוויד גילר וולטר היל
 תסריט:  ג'ון לוגן על פי סיפור מאת ג'ק פגלן ומייקל גרין
 עריכה:  פייטרו סקאליה 
 שחקנים ראשיים:  מייקל פסבנדר קתרין ווטרסון בילי קרודופ דני מקברייד דמיאן ביצ'יר
 מוזיקה:  ג'ד קורזל 
 צילום:  דאריוז וולסקי 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20‏ Scott Free Productions‏
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20‏
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  19 במאי 2017‏
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה
 תקציב:  97,000,000 דולר אמריקאי
 הכנסות:  240.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   alienparadiselost
 סרט קודם:  פרומתאוס
 סרט הבא:  הנוסע השמיני: רומולוס
 סרטים בסדרה:  הנוסע השמיני 1, 2, 3, 4
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנוסע השמיני: קובננט (באנגלית: Alien: Covenant) הוא סרט אימה-מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של רידלי סקוט, שעלה לאקרנים בשנת 2017. התסריט לסרט נכתב על ידי ג'ון לוגן. סרט זה הוא סרט המשך לפרומתאוס משנת 2012, והוא הפרק השני בסדרת הפריקוול של זיכיון הנוסע השמיני, הסרט השישי בסך הכל, והשלישי בבימויו של סקוט. בסרט מככבים מייקל פסבנדר, נומי ראפאס וגאי פירס, ששבים לגלם את הדמויות שגילמו בסרט פרומתאוס, ואליהם מצטרפים קתרין ווטרסטון, בילי קרודופ, דני מקברייד, דמיאן ביצ'יר וג'יימס פרנקו. הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ובממלכה המאוחדת ב-19 במאי 2017 ובישראל ב-18 במאי 2017.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| מייקל פסבנדר | וולטר | אנדרואיד סינתטי על ספינת החלל קובננט |
| מייקל פסבנדר | דייוויד | אנדרואיד מיושן על ספינת החלל פרומתאוס |
| קתרין ווטרסון | דניאלס | מומחית הארצה על ספינת החלל קובננט, אשתו של ברנסון |
| בילי קרודופ | אורם | הקפטן החדש של ספינת החלל קובננט |
| דני מקברייד | טנסי | טייס ספינת החלל קובננט |
| דמיאן ביצ'יר | לופ |  |
| כרמן אג'וגו | קארין |  |
| איימי שימץ | פאריס |  |
| ג'סי סמולט | ריקס |  |
| קאלי הרננדז | אפוורת' |  |
| נתנאל דין | האלט |  |
| אלכסנדר אינגלנד | אנקור |  |
בנג'מין ריגבי: 
| נומי ראפאס | ד"ר אליזבת שו | ארכאולוגית על ספינת החלל פרומתאוס |
| גאי פירס | פיטר ויילנד | מיליארדר, מייסד ומנכ"ל תאגיד Weyland Corp |
| ג'יימס פרנקו | ברנסון | הקפטן הקודם של ספינת החלל קובננט, אישהּ של דניאלס |
אולי לטוקפו: 
| טס הובריץ' | רוזנטל | חברה ביחידת האבטחה שבן-זוגה נמצא בתרדמת במהלך המשימה |
גורן ד. קלוט: 
מאט סקלטי:
הפקה > פיתוח

ב-17 במרץ 2012, רידלי סקוט אמר כי "פרומתאוס" מותיר שאלות פתוחות רבות וכי ניתן להשיב עליהן בסרט המשך. לדבריו, "אם יהיה לנו מזל, יהיה חלק שני. זה אכן משאיר אותך עם כמה שאלות פתוחות נחמדות". בתשובה לשאלה האם סרט ההמשך יהיה פריקוול ישיר לסרט "הנוסע השמיני", דיימון לינדלוף, תסריטאי "פרומתאוס", השיב: "אם נהיה בני מזל מספיק כדי לעשות המשך [...] זה יהיה משיק, אפילו רחוק יותר מהסרט הנוסע השמיני המקורי". ביוני 2012 לינדלוף אמר כי בעוד חלק מקווי העלילה נותרו לא פתורים בכוונה, כדי שיוכלו להיפתר בסרט ההמשך, סקוט והוא דנו ביסודיות מה צריך להיפתר כך שהסרט "פרומתאוס" יוכל לעמוד בפני עצמו, שכן לא הייתה ערובה לכך שאכן יהיה לו סרט המשך. סקוט אמר כי סרט ההמשך יעקוב אחרי שו אל היעד הבא שלה, "כי אם זה גן עדן, אז גן עדן לא יכול להיות מה שאתה חושב שהוא. לגן עדן יש קונוטציה של משהו מאוד מאיים ומבשר רעות". לינדלוף הטיל ספק בתחזית זו, ואמר: "אם [סקוט] רוצה שאני אהיה מעורב במשהו, זה יהיה קשה להגיד לא. עם זאת, אני מרגיש ש[פרומתאוס] עשוי להרוויח מקול טרי או זווית ראייה טרייה או מחשבה טרייה". סקוט אמר שיהיה צורך בסרט נוסף, על מנת לגשר את הפער בין זמני העלילה של סרט ההמשך של "פרומתאוס" ושל "הנוסע השמיני".
נכון ל-1 באוגוסט 2012, פוקס עסקה בפיתוח סרט ההמשך בבימויו של סקוט, יחד עם נומי ראפאס ומייקל פסבנדר, ודיברה עם תסריטאים חדשים, למקרה שלינדלוף לא יצטרף. הסרט היה מתוכנן להפצה במהלך 2014 לכל המוקדם.‏ בחודש דצמבר 2012, לינדלוף החליט שלא לעבוד על סרט ההמשך - בשל התחייבויות קודמות, לדבריו. בחודש יוני 2013, נוהל משא ומתן עם ג'ק פגלן לכתיבת התסריט. בחודש אוקטובר 2013, סקוט אישר כי כתיבת התסריט הושלמה, אך במרץ 2014 מייקל גרין שיכתב את התסריט של פגלן. הסרט היה אמור להיות מצולם בסוף 2014, ומוקרן בהקרנת בכורה ב-4 במרץ 2016.‏ הצילומים תוכננו להיערך באוסטרליה. ב-24 בספטמבר, נחשף כי לא יהיה שום חייזר בסרט ההמשך; על פי סקוט - "המפלצת גמורה". מאוחר יותר באותה שנה, סקוט מסר הודעה סותרת, המאשרת את נוכחותו של החייזר המפלצתי בסרט.
ב-17 באוגוסט 2015, אתר האינטרנט Bloody Disgusting אישר כי הסרט יצולם לפני פרויקט אחר הקשור לזיכיון "הנוסע השמיני", אותו מוביל ניל בלומקאמפ; סקוט ביקש מבלומקאמפ להשהות את הפרויקט לזמן מה, והצטרף אליו כמפיק. ב-24 בספטמבר סקוט דיווח כי שמו של הסרט החדש יהיה "הנוסע השמיני: גן העדן האבוד". בחודש נובמבר 2015 סקוט חשף כי שם הסרט יהיה "הנוסע השמיני: קובננט", וכי הצילומים יתחילו בחודש פברואר 2016 באוסטרליה. לוגו רשמי, סינופסיס ומועדי ההפצה המתוכננים פורסמו ב-16 בנובמבר 2015.‏ בחודש דצמבר 2015, בריאיון ל-TheWrap, סקוט אמר שכל החייזרים יחזרו בסרט, לרבות "הביצה, מחבק-הפנים, פורץ-החזה והילד הגדול". עוד אמר כי הדמויות של הסרט יחקרו "את כוכב הלכת ממנו הגיעו המהנדסים, ויתקלו ביצור המתפתח שיצרו". בשעה שהוא מתראיין ב-BBC Radio 2, מייקל פסבנדר גילה כי הסוג החדש של החייזרים המופיע בסרט מכונה בשם "נאו-מורף".
הפקה > קדם הפקה

בסוף אוגוסט 2015, סקוט אישר כי הוא התחיל לחפש אחר אתרי צילומים עבור הסרט. בחודש אוקטובר 2015 ממשלת אוסטרליה הצליחה לשכנע את מפיקי הסרט תור: ראגנארוק לצלמו בתחומיה, בתמורה למענקים בשויי של 47.25 מיליון דולר.‏ נציגי חברת ההפקות Woz Productions Ltd, חברה בת של פוקס המאה ה-20, ביקרו בטה אנאו, ניו זילנד ב-28 במרץ 2016, לצורך חיפוש אתרי צילומים בפיורדלנד.
הפקה > ליהוק

ב-2 באוגוסט 2015 פורסם כי הצילומים יתחילו בחודש ינואר 2016, וכי נומי ראפאס ומייקל פסבנדר יככבו בו, ודובר גם על ליהוקו של ריק ברנט לסרט. באמצע ספטמבר 2015 אישר סקוט ל-Deadline.com כי פסבנדר יככב בסרט, וכי כבר החל בעבודת הפרה-פרודקשן לקראת התחלת הצילומים בחודש פברואר, אך עדיין לא הוחלט אם הדבר יהיה בקנדה או באוסטרליה. ב-17 בדצמבר 2015 לוהקה קתרין ווטרסטון לסרט עבור התפקיד הראשי של דניאלס, ובכך הפך פרויקט זה לשיתוף הפעולה הקולנועי השני של ווטרסטון ופסבנדר, לאחר שהצמד הופיע יחד בסרט "סטיב ג'ובס" בשנת 2015. כמו כן, אושר כי דריוס וולסקי, שותף ותיק של סקוט, ישמש הצלם של הסרט. בשנת 2016 אמר סקוט כי ראפאס לא תשוב לגלם את דמותה של ד"ר אליזבת שו. עם זאת, בחודש יוני אושר כי ראפאס כן תופיע בסרט בתפקיד שו, וכי צילומיה לסרטו של סקוט צפויים להימשך במשך מספר שבועות. בפברואר 2016 דוּוח כי דני מקברייד, דמיאן ביצ'יר, ג'סי סמולט, איימי שימץ, כרמן אג'וגו, קאלי הרננדז, בילי קרודופ ואלכסנדר אינגלנד הצטרפו לצוות שחקני הסרט. במרץ 2016 בנג'מין ריגבי הצטרף גם כן. בדצמבר 2016 הוכרז כי ג'יימס פרנקו לוהק לסרט, ויגלם את דמותו של ברנסון, אישהּ של דניאלס וקפטן ספינת החלל קובננט.
הפקה > צילומים

שלב הצילומים של הסרט החל ב-4 באפריל 2016, במילפורד סאונד שבפארק הלאומי פיורדלנד, ניו זילנד. שלב הצילומים הזה הסתיים ב-19 ביולי 2016.‏ ב-18 בנובמבר 2016, צילומים נוספים תוכננו להתקיים באולפני האחים וורנר שבליבסדן, הרטפורדשייר.
מספר חברות המתמחות באפקטים חזותיים שיתפו פעולה בעשיית סרט זה. Effects houses Odd Studios ו-CreatureNFX נבחרו, בהתאמה, לספק את האיפור והאפקטים המכניים עבור הסרט, בעוד חברת Animal Logic האוסטרלית נבחרה לבצע את האפקטים החזותיים הדיגיטליים. כ-30 עובדי CreatureNFX עבדו על הפרויקט במשך כמעט חצי שנה, בבניית האפקטים המכניים (אנימטרוניקה). שחקנים הלבושים בחליפות עם ראשים מכניים גילמו את החוצנים של הסרט ולצורך ליהוק מי שיגלמו את החייזרים, נערכו מבחני בד הפתוחים לקהל הרחב העונה על הדרישות הבאות: אנשים בגילאי 8–40, רזים, גבוהים מאוד או נמוכים מאוד, חזקים פיזית וזריזים, עם עדיפות למיומנים בתנועה מהירה, אקרובטיקה, ריקוד, התעמלות ו"מופע בסגנון סירק דו סוליי".
מוזיקה

בתחילה, הארי גרגסון ויליאמס נבחר להיות המלחין של הסרט, אך בנובמבר 2016 אישר כי לא יהיה מעורב יותר בהלחנת המוזיקה לסרט. הוא הסביר כי הסיבות לעזיבת הפרויקט הן שילוב של בעיות בלוחות-זמנים וחילוקי דעות יצירתיים, בהודיעו כי: "לוחות הזמנים והשאיפות האמנותיות [שלי] לא עולים בקנה אחד ... [הפעם] זה לא יסתדר". בשלהי 2016, עם פרסום הטריילר הרשמי הראשון של הסרט, הוכרז כי הזמרת והיוצרת הנורווגית אורורה תיקח חלק בפסקול הרשמי של הסרט. על פי הטריילר, ג'ד קורזל החליף את גרגסון-ויליאמס כמלחין הסרט.
הפצה

הסרט הופץ בממלכה המאוחדת ב-4 במאי 2017 וברחבי ארצות הברית ב-19 במאי 2017, על ידי פוקס המאה ה-20, וזאת לאחר שתאריך ההפצה הוקדם ממועדו המתוכנן המקורי - 4 באוגוסט 2017.‏
סרטי המשך

בתחילה, רידלי סקוט הודיע כי הוא מתכנן שני סרטי המשך ל"פרומתאוס", שיובילו לתחילת העלילה המתוארת בסרט "הנוסע השמיני". במקביל, סקוט הצהיר: "אולי יהיה אפילו סרט רביעי, לפני שנגיע לעלילת הנוסע השמיני". בנובמבר 2015 סקוט אישר כי "הנוסע השמיני: קובננט" יהיה הראשון מבין שלושה סרטי המשך נוספים, בסדרת הפריקוול של "הנוסע השמיני", והצהיר כי סרטי ההמשך של "פרומתאוס" יחשפו מי ברא את החייזרים.
דורין גלעדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1981 (בת 43 בערך) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 עיסוק:  זמרת ושחקנית
 מקום לימודים:  תיכון "מור מטרו ווסט" רעננה  סמינר הקיבוצים 
 מספר צאצאים:  3
 
דורין גלעדי (נולדה ב-1981) היא זמרת ושחקנית ישראלית. בתו של הבדרן, הזמר והשחקן מוטי גלעדי.
ביוגרפיה

גלעדי נולדה בפתח תקווה לאורנה ומוטי גלעדי וגדלה בתל אביב ולאחר מכן ברעננה.
כשהייתה בת עשר חלתה אמה בסרטן, ונפטרה שלוש שנים לאחר מכן, בגיל 47.
כבר מילדותה נחשבה גלעדי לילדת פלא עת עלתה לבמה, שרה ושיחקה ביידיש רהוטה לצד אביה במופע "יידישע געשעפטן" והיא בת 9 בלבד.
את לימודיה התיכוניים עשתה במגמת מוזיקה בתיכון מור מטרו-ווסט ברעננה, ואת שירותה הצבאי בלהקה צבאית – צוות הווי בקו"ם לצד אסי ישראלוף ("מה קשור") שגם היה בן זוגה.
גלעדי בוגרת לימודי תיאטרון במכללת "סמינר הקיבוצים".
קריירה

לאחר שחרורה מצה"ל, למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ולאחר מכן החלה להופיע על במות התיאטרון ובטלוויזיה. בשנת 2001 הופיעה עם אביה במופע מוזיקלי ביידיש "געפילטע פריש", ובשנת 2006 שיחקה ב"איה בעיר הגדולה" – מחזמר לילדים (פותחים מסך – בית לסין) ובהצגת הילדים "חלם" שכתבה חמוטל בן-זאב. בשנים 2007 עד 2009 שיחקה בהצגות "קרקס קוראז'" ו"המערב הפרוע" בתיאטרון ערבי-עברי ביפו ובקברט הסאטירי "שירת העצבים" בצוותא.
בשנים הבאות לקחה פסק זמן מהתיאטרון לטובת הקמת משפחה ולימודי עיצוב פנים. לאחר 5 שנים התעורר בה הגעגוע ובשנת 2013 שבה לבמות במחזמר באנגלית לכל המשפחה ("סוסיקל") ובמופע "שירה וחיקוי בציבור" עם אביה ועם אשתו אסנת וישינסקי. בשנת 2015 שבה גם להופיע לצד אביה ביידיש במופע ”יידיש מין אוצר” במסגרת תיאטרון היידישפיל.
בשנת 2016 כתבה, ביימה ושיחקה במופע לכל המשפחה "גברת קסם ואדון משאלה" ובמופע “בלאקסטאר וספייסי - משגעים את הגדולים”. במקביל עסקה בבימוי ובהפקת מופעי סיום בתיכונים ובתי ספר.
בשנת 2019, יצרה עם חברתה רוני קרן, מותג תוכן הנקרא MomMEmoo, שבו העלו שתיהן תכנים קומיים, בין היתר בנושא זוגיות ואימהות. לאחר שהתגרשה, המשיכה גלעדי ביצירת תוכן וסרטונים קומיים במדיה החברתית בנושא גרושים.ות ופרק ב', תחת הדמות הסאטירית העונה לשם "המשפיענית". הסרטונים זכו לעשרות אלפי צפיות.בשנת 2021 פגשה את הגיטריסט, תום סולומון, שהפך לבן זוגה על הבמה ובחיים. בימי הקורונה יצרו יחד מופע דואו אקוסטי בשם "Better Together".
בנוסף על העשייה המוזיקלית שלה, עוסקת גלעדי ביזמות בתחום המוזיקה והנדל"ן.[דרוש מקור]
קריירה > מוזיקה

בשנת 2023 הוציאה 2 סינגלים ראשונים (1. עדיין נשואה?! 2. Got Me Going) מתוך אלבום הבכורה שלה, הכולל שירים בעברית ובאנגלית, ובו היא ממתגת את עצמה ככוכבת פופ תחת השם Major D.
חיים אישיים

גלעדי הייתה נשואה ליזהר גולדמן ואם לשלושה ילדים.
מתגוררת בכפר סבא.
הערות שוליים

1 2 3  אשר אטדגי, דורין גלעדי (הבת של) חשופה מתמיד: "עברתי הרבה, עכשיו אני מאושרת", באתר מיינט כפר סבא, ‏19 למאי 2023
1 2 3 4 5 6  דינה חלוץ, כוכבי הרשת דורין גלעדי ותום סולומון מתעדים אהבה לוהטת בפרק ב', באתר ynet, 22 במרץ 2023
1 2 3 4 5 6 7 8  דורין גלעדי קורות חיים, באתר שלש