פשע נגד האנושות
נקודות ציון מרכזיות בהתפתחות המונח

המונח "פשעים נגד האנושות" הופיעה לראשונה, בשפה האנגלית, בנאום שנשא נשיא ארצות הברית, בנג'מין הריסון, ב-3 בדצמבר 1889, לפני הקונגרס. הנשיא השתמש בוח בנוגע לסחר עבדים שחורים דרך הים מאפריקה. כשנה לאחר מכן, במכתב פתוח שכתב ג'ורג' וושינגטון וויליאמס, כומר, פוליטיקאי והיסטוריון אמריקאי, לליאופולד השני מלך בלגיה ובו תיאר את הזוועות שביצעו נציגי המלך במדינת קונגו החופשית וכינה את התעללות בתושבי המקום פשעים נגד האנושות.
הכרזת סנט פטרבורג 1868: מקור הרעיון בדבר קיומם של "דיני אנושות" במסגרת המשפט הבין-לאומי מצוי בהכרזה זו שהגבילה את השימוש בקלעים שנתפסו כסותרים את "דיני האנושות". הצהרת סנט פטרסבורג היא ההסכם הפורמלי הראשון האוסר שימוש בכלי נשק מסוימים בעת מלחמה.
אמנות האג 1899 ו-1907: הן הסכמים בינלאומיים שלצד אמנות ז'נבה מכילות את הניסוחים הרשמיים הראשונים של דיני מלחמה ופשעי מלחמה כחלק מן המשפט הבינלאומי הפומבי.'סעיף מרטנס' (אנ') הכלול במבוא לאמנות האג משנת ,1907 הגדיר שגם במצבים בהם אין הגדרה ברורה כיצד לנהוג, נדרש לנהוג לפני דיני האנושיות: "במקרים שאינם נופלים בגדר פרוטוקול זה, או בגדר הסכמים בין-לאומיים אחרים, אזרחים ולוחמים נותרים תחת הגנתם וסמכותם של עקרונות המשפט הבין-לאומי הנובעים מהמהג המוכר, מעקרונות הומניים ומצב המצפון הציבורי".
הצהרת ההסכמה המשלושת בדבר ביצוע "פשעים נגד האנושות" בעם הארמני: ב-24 במאי 1915, ביוזמת רוסיה, פרסמה חברות ההסכמה המשולשת – רוסיה, צרפת והממלכה המאוחדת – הצהרה המגנה את רצח העם הארמני המתמשך באימפריה העות'מאנית ואיימה להביא את האחראים לדין. זה היה השימוש הראשון בביטוי "פשעים נגד האנושות" בדיפלומטיה הבינלאומית." ההצהרה ראתה בממשל העות'מאני ובפקידיו הבכירים אחראים לפשעים נגד האנושות בגין טבח זה.
דוח של המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות בנושא פשעים נגד האנושות: ב-15 במאי 1948 הגישה המועצה דוח לוועדה לפשעי מלחמה של האומות המאוחדות (אנ') שאסף מידע על פשעי מלחמה. הדו"ח הוכן לבקשת מזכ"ל האו"ם לאסוף ולפרסם את המידע הנוגע לזכויות האדם הבוסס על משפטים של פושעי מלחמה, משתפי פעולה ובוגדים, ובפרט ממשפטי נירנברג וטוקיו. הדו"ח הוכן על ידי חברי הצוות המשפטי של הוועדה. הדוח מתייחס לשואה הארמנית, לא רק כדוגמה היסטורית, אלא גם כמקרה בוחן לסעיפים 6 (ג') ו-5 (ג') של חוקת נירנברג וטוקיו המגדירים פשעים נגד האנושות, וכך משמש כמבשר לאמנה הבין לאומית למניעת רצח עם שאומצה בסוף 1948, ומבדילה בין פשעי מלחמה לפשעים נגד האנושות.
חוקת נירנברג 1945: חוקה זו מהווה את האמנה הראשונה שבה נוסחה הקטגוריה של "פשעים נגד האנושות" כהוראה נורמטיבית שמבצעיה נושאים באחריות פלילית אישית. הצורך בקטגוריה זו נבע מהרצון להעמיד פושעים נאצים לדין בגין פשעים שביצעו במהלך המלחמה נגד אוכלוסייה אזרחית באשר היא, ובכללה נגד אזרחים גרמנים, ומהיעדר האפשרות להעמידם לדין בגין פשעי מלחמה, שכן אלה אינם עוסקים בחובות מדינה כלפי אזרחיה היא.
חוק מועצת השלטון מספר 10, 1945: בחוק זה, שחוקקו בנות הברית על מנת להסמיך את בתי המשפט הצבאיים והמדינתיים שלהם להעמיד לדין נאצים בגין הפשעים שהוגדרו בחוקת נירנברג, נותקה לראשונה זיקה בין פשעים נגד האנושות לפשעי מלחמה או פשעים נגד השלום והיעדר הצורך בהגדרה זו מאפיין את הגדרת פשעים נגד האנושות מאז.
פסיקות בתי דין בין-לאומיים: הקמת בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה הייתה הזדמנות עבור מועצת הביטחון של האו"ם להגדיר מחדש פשע נגד האנושות. סעיף 5 בפסיקת בין הדין ליוגוסלביה, משמר את הקשר בין פשע נגד האנושות לבין סכסוך מזוין אך כולל גם את המקרה של סכסוכים פנימיים ומוסיף לחוקת נירנברג עינויים, אונס וכליאה כחלק ממעשים המהווים פשעים נגד האנושות. סעיף 3 בפסיקת בין הדין ברואנדה, מדגיש כי התקפה על אוכלוסיות אזרחיות המאופיינת כ"נרחבת או שיטתית" על רקע לאומי, פוליטי, אתני, גזעי או דתי גם היא נחשבת פשע נגד האנושות.
חוקת רומא, 1998 – סעיף 7 לחוקת רומא מגדיר את קטגוריית הפשעים נגד האנושות כשהם מבוצעים כחלק מהתקפה נרחבת או שיטתית המכוונת נגד כל אוכלוסייה אזרחית. על פי חוקת רומא ניתן להעמיד לדין על הפשעים נגד האנושות בתנאים הבאים:
פשע נגד האנושות מתבצע לא רק בעת עימות מזוין
אין הדרישה למניע מפלה. כלומר, לא נדרשת הוכחה לפגיעה בקבוצה מסוימת על בסיס הזהות שלה על מנת להעמיד לדין את האחראים על פשע נגד האנושות
כוונה להתקפה נרחבת ושיטתית ללא קשר לזהות האוכלוסייה
נדרשת הכוחה כי הנאשם היה מודע למעשיו והבין את ההשלכות שלהם על הקורבנות
החלטה 1820 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות מיוני 2008 מגנה את השימוש באלימות מינית ככלי מלחמה ומצהירה כי "אונס וצורות אחרות של אלימות מינית יכולים להוות פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות או פעולה מהמכוונת להכחדה". באימוץ ההחלטה האו"ם הכיר, באופן מפורש, באלימות מינית כטקטיקה של מלחמה.