stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של החינוך בתקופת המשנה והתלמוד
סדרי הלימוד בבתי הספר

במקורות שונים אנו מוצאים חלוקה בין בית ספר ללימוד המקרא לבין זה של לימוד התורה שבעל פה, כשגיל הכניסה לבתי הספר השונים נע בין הגילים חמש-שבע. לימוד הקריאה התבצע, על ידי שימוש בלוחות מעץ ואבן שעליהם חרטו את האותיות הנלמדות או שציפו אותם בשעווה לצורך החריטה, זאת בדומה בדומה לשיטות החינוך שהיו נהוגות בבית הספר ההלניסטי-רומי. בצורת לימוד זו המורה כתב שורה או מילה בראש הלוח ותפקידו של התלמיד היה להעתיקו מספר פעמים. בשלב מאוחר יותר בחינוך הילד עברו לשימוש וקריאה ממגילה ומספר. הלימוד התקיים בדרך כלל בבית הכנסת, באולם התפילה או בחדר צדדי. סדרי הלימוד בבית הספר התחילו בשעה מוקדמת והתאחרו עד אחרי הצהריים. הלימודים התקיימו בכל ימות השבוע, לרבות שבתות, כשהלימוד בשבת כלל בעיקר חזרה על החומר הנלמד במשך השבוע.
מעמד המלמד

המורה, או ה"מלמד התינוקות", היה האחראי על חינוך הילדים. ממעט המקורות ניתן ללמוד ששכרם של מלמדי התינוקות היה מוטל בדרך כלל על ההורים, אם כי ממספר מקורות ניתן להצביע בבירור גם על גביית מס הוראה מבני העיר. למרות התשלום הישיר מההורים, ברור מכמה מקורות שגם מי שידו לא הספיקה לשלם למורה היה יכול לשלוח את בנו לבית הספר. בניגוד למקובל בעולם היווני-רומי שם הילד למד אצל הפדגוגוס שהיה עבד של האב, בתרבות היהודית של שלהי בית שני המורה מעולם לא היה במעמד של עבד.
המורכבות שבמעמדו של המלמד התבטאה בפער בין האידיאליזציה שעשו חכמים לתפקיד, בראותם את המלמדים כ"מצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד", לבין התיאור המציאותי-ריאלי, כפי שמשתקף ממעמדם זה בכמה מקומות בדברי חז"ל. הסיבה לפער זה קשורה למעמדם הסוציו-אקונומי של המלמדים ושכרם הנמוך שניתן להם תמורת עבודתם מחד, ולמרחק הרב בין עולמם התורני המצומצם לעולם התורה של החכמים ותלמידיהם מאידך.
מטרות מערכת החינוך

תפקידה של מערכת החינוך הייתה הקניית ידיעה בלימודי התורה וחינוך הילדים על ידי לימוד זה. אין לראות במערכת זו הכוונה להשגת תכליות חומריות או חברתיות, שכן לא נלמדו בה לימודים מקצועיים שאינם קשורים לתכלית דתית. מערכת החינוך איפשרה לבוגריה להשתלב במרחב החברתי-דתי, בכך שנתנה כלים לנער להשתתפות בקריאה בתורה, בברכת המזון וכו'. לימודי מקצוע התקיימו מחוץ למסגרת בית הספר והיו באחריות האב בלבד.
לקריאה נוספת > מקורות ראשוניים

תלמוד ירושלמי כתובות לב ע"ג.
תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"א, עמוד א'
לקריאה נוספת > מקורות משניים

אליעזר אבנר, "ראשית בית הספר העברי", סורא א (תשי"ד).
שמואל גליק, החינוך בראי החוק וההלכה (ירושלים: מרכז הרב ישראל לוינטל לשאלות ותשובות בנות זמננו, 1999).
ישעיהו גפני, "חינוך קטנים בתקופת התלמוד - מסורת ומציאות", מתוך: רבקה פלדחי, עמנואל אטקס (עורכים), חינוך והיסטוריה: הקשרים תרבותיים ופוליטיים, (ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנט).
יצחק הלוי, דורות ראשונים חלק א, ג, (ברלין-וינה: 1921).
אהרון היימן: תולדות תנאים ואמוראים, כרך ג', (לונדון: תר"ע).
שמואל ספראי, "בשלהי הבית השני ובתקופת המשנה: פרקים בתולדות החברה והתרבות", (ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשמ"ג).
הערות שוליים

↑  שמואל גליק, "החינוך בראי החוק וההלכה" (ירושלים: מרכז הרב ישראל לוינטל לשאלות ותשובות בנות זמננו, 1999), עמ' 35; אליעזר אבנר, "ראשית בית הספר העברי", מתוך: שמואל מירסקי (עורך), "סורא: ספר שנה ישראלי-אמריקאי למחקר ולעיון בבעיות ישראל והעולם בעבר ובהווה", כרך א (ירושלים: מכון למחקר ולהוצאת ספרים סורא, תשי"ד), עמ' 320.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות,  פרק ח', הלכה י"א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"א, עמוד א'.
↑  לסקירה ממצה של הספרות המחקרית בנושא, ראו: שמואל גליק, "החינוך בראי החוק וההלכה" (ירושלים: מרכז הרב ישראל לוינטל לשאלות ותשובות בנות זמננו, 1999), עמ' 36 בהערה מס' 22.
↑  יצחק הלוי, דורות ראשונים חלק א, ג, (ברלין-וינה: 1921), עמ' 466. אהרון היימן: תולדות תנאים ואמוראים, כרך ג', (לונדון: תר"ע) עמ' 62.
↑  שמואל גליק, "החינוך בראי החוק וההלכה" עמ' 42.
↑  L. Ginzberg, The jewish primary school, students scholers and saints (philadelphia: The jewish publication society of america, 1928).
↑  אליעזר אבנר, "ראשית בית הספר העברי", עמ' 321.
↑  שמואל גליק, "החינוך בראי החוק" עמ' 43.
↑  אליעזר אבנר, "ראשית בית הספר העברי", עמ' 326.
↑  שמואל ספראי, "בשלהי הבית השני ובתקופת המשנה: פרקים בתולדות החברה והתרבות", (ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשמ"ג), עמ' 175.
↑  ההשוואה בין בתי הספר בישראל למקביליהם ביוון וברומא, כמו גם ההשפעות ההדדיות ביניהם, נידונה רבות במחקר. ראו לדוגמה: ישעיהו גפני, "חינוך קטנים בתקופת התלמוד - מסורת ומציאות", מתוך: רבקה פלדחי, עמנואל אטקס (עורכים), חינוך והיסטוריה: הקשרים תרבותיים ופוליטיים, (ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנט), ובפרט בעמודים 62-72.
↑  ישעיהו גפני, "חינוך קטנים" עמ' 65-68.
↑  שמואל ספראי, "בשלהי הבית" עמ' 176.
↑  ישעיהו גפני, "חינוך קטנים" עמ' 77.
↑  שמואל ספראי, "בשלהי הבית", עמ' 178, ישעיהו גפני, "חינוך קטנים" עמ' 73.
↑  שמואל ספראי, "בשלהי הבית", עמ' 179.
↑  ישיעהו גפני, "חינוך קטנים", עמ' 72-76.
↑  שמואל ספראי, "בשלהי הבית" עמ' 180.
העילית (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר העילית בהוצאת ידיעות ספרים
 מידע כללי
 מאת:  קיארה קאס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  הרפר קולינס 
 תאריך הוצאה:  23 באפריל 2013 
 סדרה
 ספר קודם:  המועמדת 
 הספר הבא:  האחת 
 
העילית (באנגלית: The Elite) הוא ספר בסוגת הרומן רומנטי, המהווה כרך שני מתוך סדרה של שישה מאת הסופרת קיארה קאס. הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי נעה בן פורת, והודפס בהוצאת ידיעות ספרים בתל אביב בינואר 2016, ארבעה חודשים בלבד לאחר שפורסם התרגום העברי לכרך הראשון בסדרה "המועמדת". ספרי הסדרה זכו פעם אחר פעם לעמוד בראש רשימות רבי המכר במדינות רבות, מה שהיווה עדות להצלחתם הרבה. יתר על כן, חברת הקולנוע האחים וורנר רכשה את הזכויות להפקת סרט בעקבות הספרים.
מחברת הספר, קיארה קאס (Kiera Cass) היא ילידת 1980 ותושבת מירטל ביץ' שבדרום קרוליינה.
עלילת הספר

תחרות "הבחירה" נמשכת וכעת מלבד אמריקה נשארו רק עוד חמש בנות. נוסף לכל הלחצים והלימודים המהווים על הבנות נטל, הן צריכות להתמודד גם עם המתחים הפנימיים ביניהן כאשר הנסיך מקסון מחזק עם כל אחת מהן קשר רומנטי שעליו הן מנסות לשמור בסוד מצד אחד, ומצד שני כמהות לשתף ולהתרברב בפני אויבותיהן לתחרות. אמריקה עצמה נקרעת בין רגשותיה המתפתחים למקסון ובין אספן, אהוב נעוריה שאותו נטשה כשנרשמה והתקבלה לתחרות, והתגלה לה כשומר סף בארמון. אספן שומר לעיתים קרובות על דלת חדרה ובכך מצליח להגניב רגעי אהבה חטופים עם אמריקה, מה שמבלבל אותה אפילו יותר.
כחלק מהקשר המתפתח עם מקסון, אמריקה נחשפת ליומניו האישיים של גרגורי איליאה, מייסד המדינה כפי שהיא כיום, ומופתעת לגלות בו גם צדדים פחות חיוביים משחשבה על מי שכולם תפסו כגיבור במשך שנים ארוכות. בעקבות היומן, אמריקה מגלה על חג נסתר ששמו "ליל כל הקדושים" ובהתאם לתיאורו ביומן, מקסון עוזר לה לממש את החגיגות ועורך מסיבת תחפושות גדולה בארמון. בוקר למחרת מתגלה דבר נורא שבעקבותיו כל חייה של אמריקה בארמון מתהפכים, והיא נאלצת בבת אחת לאבד את חברתה הטובה שהועפה מהתחרות.
המתמודדות נחשפות למטלות שאליהן יצטרכו להתרגל בארמון מלבד ההנאות והפינוקים שבחיי המלוכה. לדוגמה, הבנות נחלקו לקבוצות ונדרשו לתכנן אירוע דיפלומטי שבו יתארחו אנשים ממדינות זרות. האירוע שאמריקה מארגנת עם חברתה קריס לבני המלוכה האיטלקיים נוחל הצלחה גדולה וגורם לנסיכת איטליה, ניקולטה, לקשור קשר עם אמריקה שמצאה חן בעיניה בדעותיה ובאופייה. גם מחוץ לארמון העניינים מתחממים, קבוצות המורדים מהצפון ומהדרום מחדשות את ההתקפות על הארמון ככל שהתחרות ממשיכה, דבר שמערער את ביטחונן של הבנות ביכולתן להשתלט על התפקיד המלכותי שיש בצידו גם סכנה גדולה לחייהן. אמריקה אמנם לא נרתעת מההתקפות, אך בהמשך לאירוע שגרם לה לאבד את חברתה בתחרות, היא מתחילה לאבד אמון במעמד המלוכה כולו ובמקסון בפרט.
משימה נוספת של הבנות מטילה עליהן לערוך מצגת בשידור ה'ריפורט' (תוכנית טלוויזיה המוקרנת באופן שבועי ומפרטת את חדשות המדינה וכן עוקבת אחר תחרות "הבחירה" ומנגישה אותו לעם) ולפרט תוכנית פעולה לבעיה שקיימת במדינת איליאה. אמריקה, כחלק מהצורך שלה להישאר נאמנה לעצמה ולדעותיה, עורכת מצגת חדשנית שמציעה לבטל את המעמדות כדי ליצור שוויון בעם. הדבר מעורר סערה גדולה והמלך דורש ממקסון להעיף את אמריקה מהתחרות באופן מיידית, וכן מעניש אותו בעצמו הרחק מעיני הנוכחים. באותו יום מתבצעת התקפה נוספת של המורדים שמובילה את אמריקה ומקסון לחדר ביטחון מבודד שם מגלים השניים על רגשותיהם החזקים וכן על סוד שמקסון הסתיר מפני כל העולם.
עלילת הספר > דמויות מרכזיות

אמריקה סינגר - גיבורת הספר, מעמד 5 במקור, כעת משנותרה משש הבנות בתהליך "הבחירה" קפץ מעמדה ל-3. נערה בעלת שיער ג'ינג'י שאינה מפחדת להביע את דעתה ותחושותיה, גם כאשר אינן מקובלות, בעלת חוש צדק מפותח ורצון לשנות דברים שנעשים במדינתה.
אספן - אהוב נעוריה של אמריקה, מעמד 6 במקור, כעת משעבר להיות שומר בארמון קפץ מעמדו ל-2. אספן שבעבר היה מתבייש במעמדו, פורח תחת תפקידו החדש כשומר בארמון. הוא משקיע רבות בפיתוח גופו ומקבל עליו בשמחה את תחומי האחריות שהתפקיד מחייב. הוא לומד להשתמש בנשק והופך סמכותי ואחראי על כל סובביו.
מקסון - היורש היחיד לכתר, מעמד 1, מעמד המלוכה. מקסון מתבגר במהלך "הבחירה", טועם טעמה של התאהבות ונשיקה ראשונה. הוא עומד בלחצים רבים סביב הצורך לדלל את הבנות בתחרות מחד גיסא, והצורך להתמודד עם הציפיות הרבות של הוריו ושל אביו במיוחד בנטילת המושכות לגבי ניהול המדינה.
מארלי - חברתה הטובה של אמריקה בתחרות, מעמד 4 במקור, מעמדה קפץ ל-3 בעקבות הישארותה בתחרות. החיבור בינה ובין אמריקה היה מיידי למדי ונוצר עם הגעתן לשדות התעופה, התבסס בין היתר על כך ששתיהן ממעמד נמוך.
קרטר - שומר בארמון, לאורך הספר התגלה כי הוא ומארלי מאוהבים מה שגרם להדחת שניהם מהארמון, לעונש הלקאה ולמעבר למעמד 8, הנמוך ביותר.
מאי - אחותה הקטנה של אמריקה, מעמד 5 של אנשי אמנויות שונים. אף על פי שהייתה הכי קשורה אל אחותה אמריקה, היא הכי תומכת בה ומתרגשת לקראת צמצום תהליך "הבחירה" והעפלתה של אמריקה לשלבים גבוהים כל כך.
אן, מרי ולוסי - המשרתות של אמריקה בזמן "הבחירה", כולן מעמד 6 במקור. נוצר קשר אישי וייחודי בין אמריקה ובין המשרתות שלה שמתבטא כאשר היא דואגת גם לחייהן בעת התקפה של המורדים. לא היה נהוג לקחת את המשרתות לחדרי המיגון המפוארים של המעמדות הגבוהים יותר, אך אמריקה עשתה מה שהיא ראתה לנכון והדבר עורר כלפיה הערצה רבה בקרב המשרתים.
קריס - משתתפת בתחרות והבחורה החביבה על מקסון אחרי אמריקה, מעמד 3 במקור. נערה נעימה, יפה ומלכותית אשר מנסה להתחבב על אמריקה אף על פי רגשותיה העזים למקסון והתחושה שהוא מאוהב באמריקה ולא בה. לבסוף, בעקבות הריחוק בין אמריקה ובין מקסון על רקע של חוסר אמון, היא מצליחה לגרום לו להשיב לה אהבה בחזרה.
סלסט - משתתפת בתחרות והאויבת הראשית של אמריקה, מעמד 2 במקור, נערה יפה מאוד ומתנשאת, מנסה להפיל את שאר המתמודדות בדרכים זדוניות ומתנכלת במיוחד לאמריקה ולשאר המתמודדות מהמעמד הנמוך. שאפתנית מאוד ומקווה לזכות ב"בחירה" כדי לשפר את מעמדה החברתי והאישי, ללא מחויבות אישית או אהבה כלפי מקסון. למרות זאת, נראה שיחסיהם מתחממים והדבר מרגיז במיוחד את אמריקה שמתווכחת עם מקסון על כך שמשאיר אותה בתחרות למרות כל מעשיה המרושעים.
סילביה - המדריכה והמאמנת הראשית של בנות "הבחירה" בארמון. אחראית ללמד אותן היסטוריה חשובה, דיפלומטיה, כללי נימוסים והליכות מרכזיות של הארמון.
המלכה אמברלי - מלכת איליאה, מעמד 4 במקור, כיום 1 מכיוון שהיא המלכה. אמו של מקסון. לאורך הספר מתברר כי ניסתה פעמים רבות להיכנס להיריון ללא הצלחה.
ביקורת על הספר

לא הספקנו להירגע מההיסטריה סביב הספר "המועמדת", וכבר מתפרסם הספר השני בסדרה מאת קיארה קאס - "העילית"... המלצה שלנו: קראו מהר־מהר את "העילית", כי בהמשך השנה החדשה יצא לאור גם הספר השלישי בסדרה.
הערות שוליים

↑  המידע באדיבות אתר עברית
↑  הילה יחימוביץ', החלה לכתוב כדי להתמודד עם טראומה והגיעה לרשימות רבי המכר, באתר Xnet‏, 19 בדצמבר 2016
העיר השחורה (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  בוריס אקונין
 איורים:  איגור סקורוב
 שפת המקור:  רוסית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית
 סוגה:  ספרות בלשית ומותחן
 מקום התרחשות:  באקו 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת "זכרוב"
 תאריך הוצאה:  2012
 מספר עמודים:  352
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 סדרה
 סדרת ספרים:  תיבת פנדורין
 ספר קודם:  כל העולם במה
 הספר הבא:  כוכב המים
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-5-8159-1145-1
 
"העיר השחורה" (ברוסית: Чёрный город) הוא רומן מאת בוריס אקונין מתוך סדרת תיבת פנדורין. הספר נכתב ברוסית, יצא לאור על ידי בית ההוצאה לאור "זכרוב" ב-21 בנובמבר 2012 והכיל 352 עמודים בכריכה קשה.
הספר מתורגם לעברית על ידי יגאל ליברנט ויציאתו לאור מתוכננת לשנת 2025.
כתיבת הרומן

ב-2008 העיתון הצרפתי "לה פיגארו" השיק את פרויקט ה"אודיסיאה" של הומרוס, והזמין סופרים זרים בולטים (בוריס אקונין, לודמילה אוליצקאיה, מילן קונדרה, ארתורו פרז-רוורטה, דאגלס קנדי ואחרים) לכתוב סיפור המתחיל עם הביטוי מהומרוס: "אודיסאוס הלך מן המפרץ דרך שביל היער אל המקום אשר ציינה אתנה..." בקיץ 2008 "לה פיגארו" פרסם מדי יום סיפורים אלה.
במיוחד עבור הפרויקט אקונין כתב את הפרק הראשון של הרומן על אראסט פנדורין "ציד האודיסיאה", אז הוא הבטיח להציגו בבית ההוצאה לאור הרוסי "אקסמו" לפרסום באוסף, שההכנסות ממנו ילכו לסיוע למטופלים בהוספיס.
בשנת 2009 יצא לאור ברוסיה "הספר אשר חיבר סופרים שלא ניתן היה לחבר ביניהם אחרת", שבו הפרק הראשון של הרומן פורסם לראשונה ברוסיה.
ב-2012, בבלוג שלו בוריס אקונין אמר שהפרק שפורסם מוקדם יותר, "ציד האודיסיאה" יהיה הפרק הראשון בספר החדש "העיר השחורה". במקור הספר היה אמור לצאת באמצע 2012, עם זאת, בשל המחאה הציבורית במוסקבה, שבהם גם אקונין השתתף ותיאם, כתיבת הרומן התעכבה.
לבסוף, ב-21 נובמבר 2012 אקונין הציג את ספרו החדש בבלוג שלו, כשהוא מדווח כי הספר יצא לאור בארבעה פורמטים — גרסת נייר קונבנציונלית (למכירה בחנויות ספרים), בגרסה אלקטרונית טקסט בלבד וגרסה אלקטרונית עם איורים ושמע.
עלילה

אירועי הרומן החדש על אראסט פנדורין מתרחש ערב מלחמת העולם הראשונה בעיר באקו, עיר הנפט, שבה צצים המתעשרים החדשים והיא מתמלאת במבקרים מהמזרח בטרוריסטים אנרכיסטיים וגנבים. הפעם הבלש הדגול נאלץ להיאבק באויב, אשר נראה כמי שלא ניתן להביס...
דמויות הרומן

אראסט פנדורין, בלש, יועץ ממלכתי לשעבר והפקיד למשימות מיוחדות במשטרת מוסקבה.
שיבאטה מאסהירו (מאסה) — משרת נאמן, חברו של אראסט פטרוביץ'.
קארה-גאסים (גאסים השחור) — שודד אזרי, עוזרו הזמני של פנדורין.
סאדאת ואלידבקוב — אשת עסקים, הבעלים של אסדות נפט בבאקו, מושא אהבתו החדשה של פנדורין.
קלרה לונאיה (אלייזה של אלטאיר-לואנטן) — אשתו של פנדורין, שחקנית.
לאונרד (לבון) ארטאשסוב — במאי, המאהב של קלרה, אחיינו של מרסופ קראפטוביץ'.
מרסופ קראפטוביץ' ארטאשסוב — איל הנפט הגדול בבאקו.
מסייה סיימון (סנקה סקוריק) — פושע לשעבר מחיטרובקה, מפיק, חברו של פנדורין.
נקר, אודיסאוס, מהפכן-בולשביקי, נלכד על ידי פנדורין במהלך ניסיון חבלה כושל (מכונה "קיכלי" ברומן "לוכד השפיריות" (בספר "מרכבת היהלום").
חצ'אטור יד אחת — אנרכיסט מהפכן ארמני.
אלטינוב — ראש העיר באקו.
ספירידיונוב — מפקד משטרת הארמון של ניקולאי השני, נהרג על ידי נקר.
טימופיי שבין, סגן-אלוף, עוזרו של ראש העיר באקו.
זאפר — עוזרה האישי של סאדאת ומעריץ סודי.
ולדימיר פיודורוביץ' ז'וקובסקי — מפקד חיל הז'נדרמים הנפרד.
עמנואל קרלוביץ' דה סנט-אסטף (אמה) — מנהל מחלקת המשטרה, יועץ חשאי.
טוראל — בנה של סאדאת.
פרנץ קאוניץ — סגן לשעבר בצבא הקיסרי האוסטרי.
טוטמן — הקונסול הגרמני.
ליוסט — הקונסול האוסטרי, קצין מטה של המטה הכללי, רב-סרן. ראש רשת הריגול הגרמנית-אוסטרית.
חאג'י-אג'ה שאמיסב, מוסא ג'בארוב — תעשיין נפט.
קראב, מהפכן ובולשביק, עוזרו של נקר, נהרג על ידי פנדורין.
וייסמולר — אוסטרי, עוזרו של ליוסט שנתפס על ידי פנדורין שהורג אותו בחרב יפנית.
הערות שוליים

↑  «Проснулась совесть» — ответы Бориса Акунина на вопросы читателей его блога
↑  «Байхуа юндун»
↑  Любовь к истории — Проснулась совесть
| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- | --- | --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |  |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |  |
המניפסטים הסוריאליסטים

שלושה מניפסטים סוריאליסטיים הונפקו בעת קיומה של התנועה הסוריאליסטית, בשנים 1924 ו-1929. שניים נכתבו על ידי אנדרה ברטון (שניסח גם מניפסט שלישי שלא הונפק) ואחד נכתב על ידי איוון גול בשנת 1924.
המניפסטים הראשונים

עד לשנת 1924, נוצרו שתי קבוצות סוריאליסטיות יריבות. כל קבוצה טענה שהיא ממשיכת המהפכה של גיום אפולינר. קבוצה אחת, בראשות איוואן גול, כללה את פייר אלברט-ביורט, פול דרמה, סלין אנאולד, פרנסיס פיקבייה, טריסטן צארה, ג'וזפה אונגרטי, פייר רוורדי, מרסל ארנלד, ג'וזף דלטי, ז'ן פנלבה ורובר דלונה, בין היתר.
הקבוצה השנייה, בראשות אנדרה ברטון, כללה בין היתר את לואי אראגון, רובר דסנוס, פול אלואר, ז'אק ברון, ז'אק-אנדרה בופארד, ז'אן קריב, רנה קרביל וז'ורז' מלקין.
איוון גול פרסם את "מניפסט הסוריאליזם" (Manifeste du surréalisme) ב-1 באוקטובר 1924, בגיליון הראשון והיחיד של Surréalisme, שבועיים לפני יציאתו לאור של מניפסט הסוריאלזם שפרסם ברטון ב-15 באוקטובר 1924 ב-Éditions du Sagittaire.
גול וברטון התעמתו בגלוי, בנקודה אחת ממש נלחמו, בקומדי דה שאנז אליזה, על זכויות המונח סוריאליזם. בסופו של דבר, ברטון ניצח בקרב באמצעות עליונות טקטית ומספרית. אף על פי שהמריבה על קדמת הסוריאליזם הסתיימה בניצחון ברטון, ההיסטוריה של הסוריאליזם מאותו רגע תישאר מסומנת על ידי שברים, התפטרות והוצאה להורג מהדהדת, כאשר לכל סוריאליסט יש השקפה משלהם על הנושא ואת המטרות, ומקבל פחות או יותר את ההגדרות שנקבעו על ידי אנדרה ברטון.
ברטון

המניפסט הסוריאליסטי נכתב על ידי ברטון ופורסם בשנת 1924 כחוברת (מהדורות du Sagittaire). המסמך מגדיר את הסוריאליזם כך:
סוריאליזם, שם עצם, ז', אוטומטיזם נפשי טהור, שבאמצעותו מתכוונים להביע, בין בדיבור, בין בכתיבה, ובין בכל אופן אחר את המהלך הממשי של המחשבה. זוהי הכתבתה של המחשבה, כשהיא נעדרת כל שליטה מכוונת מצד השכל, ומנוערת מכל דאגה אסתטית או מוסרית […] הסוריאליזם נשען על האמונה במציאותן הנעלה-יותר של צורות אסוציאטיביות מסוימות […] האמונה בכל יכולתו של החלום, במשחקה נטול התכלית של המחשבה
הטקסט כולל דוגמאות רבות ליישומי הסוריאליזם בשירה ובספרות, אך מבהיר שניתן ליישם את עיקריו הבסיסיים בכל נסיבות חיים; והוא איננו מוגבל רק לתחום האמנותי. הודגשה גם חשיבותו של החלום כמאגר ההשראה הסוריאליסטי.
ברטון דן גם במפגש הראשוני שלו עם הסוריאליזם בתיאור מפורסם של מצב היפנאגוגי (אנ') שחווה בה ביטוי שהופיע באופן בלתי מוסבר בראשו: "ישנו אדם חתוך לשניים ליד החלון". ביטוי זה מהדהד את הבנתו של ברטון את הסוריאליזם כחיבור בין "שתי מציאויות רחוקות" המאוחדות ליצירת אחת חדשה.
המניפסט מתייחס גם למבשרים הרבים של הסוריאליזם שגילמו את הרוח הסוריאליסטית, בהם: דנטה אליגיירי, המרקיז דה סאד, שארל בודלר, ארתור רמבו, קומטה דה לאוטרימונט(אנ') וריימונד רוסל(אנ'). יצירותיהם של כמה מבני זמנו הקשורים בפיתוח הסוריאליזם בתחום השירה מצוטטים גם הם, בהם: פיליפ סופו, פול אלואר, רובר דסנוס ולואי אראגון.
המניפסט נכתב במידה רבה בהומור אבסורדי, והדגים את השפעת תנועת הדאדא שקדמה לסוריאליזם.
הטקסט מסתיים בטענה שהפעילות הסוריאליסטית אינה מקבעת שום תוכנית קבועה או דפוס קונבנציונלי, וכי הסוריאליסטים הם בסופו של דבר נונ-קונפורמיסטים.
המניפסט כינה את המשתתפים הבאים, בין היתר, כמשתתפים בתנועה הסוריאליסטית: לואיס אראגון, אנדרה ברטון, רובר דסנוס, פול אלואר, ז'אק ברון, ז'אק-אנדרה בופארד, ז'אן קריב, רנה קריבל וג'ורג 'מלקין.
המניפסט השני

ב-1929 ביקש ברטון מהסוריאליסטים להעריך את "מידת הכשירות המוסרית" שלהם, ויחד עם חידודים תאורטיים אחרים הנפיקו את המניפסט השני של הסוריאליזם. המניפסט הוחרם על ידי סוריאליסטים שלא רצו להתחייב לפעולה קולקטיבית בהם: בארון, דסנוס, בופארד, מישל ליריס, רמון קנו, ז'אק פרוור ואנדרה מסון. בהדפסה נוספת שהודפסה עם שחרורו של המניפסט, חתמו סוריאליסטים שנותרו נאמנים לברטון והחליטו להשתתף בפרסום חדש שכותרתו " סוריאליזם בשירות המהפכה". המשתתפים, כללו את מקסים אלכסנדר, לואי אראגון, ג'ו בוסקה, לואיס בוניואל, רנה צ'אר, רנה קריבל, סלבדור דאלי, פול אלואר, מקס ארנסט, מרסל פוריה, קמיל גומאנס, פול נוגה, בנג'מין פר, פרנסיס פונג, מרקו ריסטיץ', ז'ורז' סאדול, איב טאנגי, אנדרה תירון, טריסטן צארה ואלברט ולנטין.
ההשלכתם של דסנוס ואחרים הושלכו על ידי ברטון הובילה להיווצרת כתבי העת, בעריכת ז'ורז' בטאיי, שהמטריאליזם האנטי-אידיאליסטי שלהם יצר סוריאליזם ההיברידי שחשף את האינסטינקטים הבסיסיים של בני האדם.
לקריאות נוספות

המניפסטים של הסוריאליזם, מצרפתית - אירית עקרבי, פתח דבר והערות - דוד מנדלסון. "מבט לאחור על הסוריאליזם", מאת תיאודור וו. אדורנו, מגרמנית - טוביה ריבנר, ספרית פועלים, תל אביב, 1986.
הערות שוליים

1 2  Surréalisme, Manifeste du surréalisme, Volume 1, Number 1, 1 October 1924, Blue Mountain Project
1 2  Gérard Durozoi, An excerpt from History of the Surrealist Movement, Chapter Two, 1924-1929, Salvation for Us Is Nowhere, translated by Alison Anderson, University of Chicago Press, pp. 63-74, 2002
↑  André Breton, Manifestoes of Surrealism, transl. Richard Seaver and Helen R. Lane (Ann Arbor, 1971), p. 26.
↑  Matthew S. Witkovsky, Surrealism in the Plural: Guillaume Apollinaire, Ivan Goll and Devětsil in the 1920s, 2004
↑  Eric Robertson, Robert Vilain, Yvan Goll - Claire Goll: Texts and Contexts, Rodopi, 1997 ISBN 0854571833
↑  Man Ray / Paul Eluard - Les Mains libres (1937) - Qu'est-ce que le surréalisme ?
↑  Denis Vigneron, La création artistique espagnole à l'épreuve de la modernité esthétique européenne, 1898-1931, Editions Publibook, 2009 ISBN 2748348346
↑  'André Breton, Manifestoes of Surrealism, transl. Richard Seaver and Helen R. Lane (Ann Arbor, 1971), p. 26.
↑  Gérard Durozoi, History of the Surrealist Movement, transl. Alison Anderson (Chicago, 2002), p. 193.
↑  Dawn Adès, with Matthew Gale: "Surrealism", The Oxford Companion to Western Art. Ed. Hugh Brigstocke. Oxford University Press, 2001. Grove Art Online. Oxford University Press, 2007. Accessed March 15, 2007, http://www.groveart.com/
↑  Surrealist Art (אורכב 18.09.2012 בארכיון Wayback Machine) from Centre Pompidou. Accessed March 20, 2007
↑  ספרים חדשים, חדשות, 14 באפריל 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14451967f (data)  GND: 4675778-8  VIAF: 197684716   WorldCat (עם VIAF): 197684716 
איוואן גול, מניפסט הסוריאליזם כרך 1, מספר 1, 1 באוקטובר 1924, איור מאת רובר דלונה
ההיסטוריה של העם הפלשתיני (ספר)

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית הראשונה
 מידע כללי
 מאת:  אסף וול
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר ריק 
 נושא:  תולדות העם הפלסטיני 
 הוצאה
 הוצאה:  אמזון, CreateSpace.com 
 תאריך הוצאה:  2017
 מספר עמודים:  120 בעברית, 132 באנגלית
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת גורנישט
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-1-5468-3124-2
 
ההיסטוריה של העם הפלשתיני: מהעת העתיקה ועד לעת החדשה הוא ספר ריק שלא כתוב בו דבר (בכך, בא לידי ביטוי המסר שלטענת הכותב, הוא שהעם הפלסטיני הוא מומצא ואין לו היסטוריה לפני העת החדשה). היוצר והמוציא לאור הוא אסף וול. הספר פורסם ב-2017. בדיחת הספרים הריקים מקורה עוד במאה ה-19.
תוכן הספר

מלבד העטיפה הקדמית, האחורית, ודף כותרת, הספר מכיל רק משפט אחד והוא ציטוט מדבריה של הדמות ג'ורג' קוסטנזה מסיינפלד: "זה לא שקר, אם אתה באמת מאמין בזה". שאר הדפים ריקים. הגרסה העברית של 120 עמודים קצרה יותר מאשר 132 העמודים באנגלית.
חיבור ופרסום

וול הוא כותב טורים לעיתונות הישראלית, ומעורב בפרסום וביחסי ציבור. מחזיק תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת חיפה, בה גם שימש מרצה מן החוץ ודוקטורנט בחוג למקרא. הספר תואר בהומור על ידי המחבר בראיונות שנתן עם פרסום הספר, כ"פרי מחקר בן עשרות שנים, במהלכו אלפי מקורות נבחנו בקפידה בספריות וארכיונים ברחבי העולם. אין ספק שמדובר בעבודה הרחבה ביותר על 3,000 שנות היסטוריה פלסטינית שמתארת את התרומה של הפלסטינים לעולם ולאנושות". בריאיון עם רדיו קול חי וול אמר ש"העם הפלסטיני מאמין שהם עם ומישהו צריך לומר להם את האמת גם אם היא כואבת, תראה מה קרה כשנתנו להם חופש ותחושה שהם באמת עם".
בראיון לתוכנית העולם הבוקר בערוץ 13 אמר וול בין היתר:
"יש זירה הסברתית שאנחנו לא שמים אליה לב וזה באמזון... ההוצאות של הספרים אם אתם תסתכלו באמזון ברבי מכר ברשימות של קטגוריה של היסטוריה, המזרח התיכון וכו וכו, נשלטות על ידי גורמים שנמצאים לא בשמאל, בשמאל הרדיקלי. הכל מלא כיבוש כיבוש... ועכשיו בכלל זה נורא התגבר. ואני רציתי להטריל אותם. אני לא חושב שטרול זה רק מושג שלילי, אני חושב שהטרלה טובה, הטרלה מכובדת ... יש לה ערך."
הגרסה האנגלית של הספר עלתה בתוך שלושה ימים בדירוג המכירות של אמזון והגיעה למקום שני בקטגוריית ספרים חדשים שרק יצאו ב"היסטוריה ישראלית ופלסטינית" בעוד במיקום הכללי של הספרים היה במקום 1780 ולאחר שבוע הגיע בדירוג למקום הראשון ברשימת החדשים, ולמקום ה-543 בהתאם. אך לאחר זמן קצר מכירתו הופסקה על ידי אמזון.
ביקורות

הספר זכה לביקורת מעורבת. מצד אחד הספר שובח על ידי פרסומים פרו-יהודיים או הנוטים ימינה אך מנגד זכה לביקורת נוקבת מפרסומים פרו-פלסטינים או הנוטים שמאלה.