stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל צבי הולצמן
ביוגרפיה

הולצמן נולד בעיר העתיקה בירושלים ולמד בישיבת תורת חיים. כתחביב טיפח גינת פרחים על גג ביתו. בגיל 15 שלחו אותו הוריו לארצות הברית כדי ללמוד לרבנות. לאחר שהותו בארצות הברית הוא נסע לאוסטרליה, בה עסק בחיפוש זהב והקים מכרה זהב, לו קרא "הר ציון". במהלך חייו נדד ברחבי העולם ועסק במלאכות שונות ומגוונות. הוא אף בילה זמן מה באמריקה ובדרום אפריקה.
בשנת 1903 חזר לארץ ישראל, והקים את "הפרדס לגידולים מיוחדים" בראשון לציון. באותה תקופה הביא לארץ ישראל כמאה זנים של צמחים טרופיים מהמזרח הרחוק, מרביתם מסינגפור. בין הגידולים שהביא היו זנים רבים של בננות, שייבואם פתח את גידול הבננות החקלאי בארץ ישראל, ושתילים של עץ הפומלו שהביא מתאילנד.
ב-1905 נישא לאיילת, בתו של אברהם זאב גורדון.
בשנת 1912 הביא הולצמן לארץ ישראל 11 יענים לשם ייצור נוצות עבור נשות מצרים. ב-1914 יצא עם אשתו ושלושת ילדיו לאוסטרליה, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נותרה המשפחה באוסטרליה ללא יכולת לחזור. בשנות המלחמה הושמדה להקת היענים והעצים בפרדס נבלו. המשפחה נשארה בעיר פרת' באוסטרליה עד שנת 1927 והשתלבה בקהילה היהודית במקום. בשנת 1924 הוא נתמנה לשופט במערב אוסטרליה, תפקיד בו החזיק גם לאחר עוזבו את אוסטרליה, בעת הגיעו לביקור. כמו כן הוא כיהן כחבר המועצה החקלאית באוסטרליה.
בקיץ 1927 חזרה המשפחה לארץ. הולצמן הקים מחדש את הפרדס לגידולים מיוחדים ברחובות, שהכיל עתה כ-200 זנים של פירות וצמחים שונים שאסף ברחבי העולם והביא עימו ארצה, בהם פומלות, בוטנה (פיסטוק), פקאן, טנג'לו (הכלאה בין טנג'רין לפומלה או אשכולית) ועוד.
בשנת תרצ"ב (1932) ייסד יחד עם יצחק צבי רקובסקי ואברהם אפשטיין חברה בשם "אל ההר" שמטרתה להקים יישובים חדשים בהר חברון. בשם החברה קנה אדמות רבות, ביניהן את אדמות מגדל עדר שננטשה במאורעות תרפ"ט. תוכניתו הייתה להקים יישובים שיתפרנסו ממשק חקלאי מעורב וקיים. היישוב הראשון נקרא "כפר-עציון" על שמו (בגרמנית, "הולץ" פירושו עץ). בהמשך, האזור כולו כונה גוש עציון.
החברה הביאה למקום קבוצת פועלים, הקימה משתלה והתחילה להכשיר קרקעות. על הכביש הראשי ירושלים-חברון הקים הולצמן מבנה בן שני חדרים ששימש כמרפאה. כרופא שימש בנו, מאיר שמעון, אשר בא לשם כך במיוחד מאנגליה. תקוותו הייתה כי עזרה רפואית שתוגש לערביי המקום, תביא לקרוב לבבות. הקמת היישוב החדש לוותה בקשיים רבים ולאחר פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 ננטש רעיון ההתיישבות במקום. כפר עציון הוקם לבסוף ב-1943 על ידי קק"ל.
כישלון ההתיישבות בהר הותיר את הולצמן במצב כלכלי קשה. בשנת 1938 נסע עם אשתו לאנגליה, וב-1939 עסק בכריית זהב בגיאנה הבריטית. בשנת 1951 חזר ארצה.
הולצמן נפטר מהתקף לב. ב-9 בדצמבר 1960 ברחובות, ונקבר בבית הקברות בעיר.
לקריאה נוספת

יענים ראשונים - ראשון לציון 1907-1914 - שמואל צבי הולצמן חלוץ מגדלי היענים בארץ ישראל, הוצאת מוזיאון ראשון-לציון, תשס"ב.
זאב ענר, הולצמן - האיש שנתן את שמו לגוש-עציון, גוש עציון מראשיתו עד תש"ח, עידן 7, ירושלים: יד בן צבי, (תשמ"ו) 1986, עמ' 53-6
צבי אילן, השותפים של הולצמן בהקמת כפר-עציון בשנות השלושים, עידן 7, ירושלים: יד בן צבי, (תשמ"ו) 1986, עמ' 63-74
מיכל גל, האיש שנטע חלומות, תשפ"א.
הערות שוליים

1 2    אלישיב רייכנר, ‏הראשון לעציון: האיש שגידל יענים, פומלות ויישובי יהודיים, בעיתון מקור ראשון, 10 בנובמבר 2021, ו' בכסלו ה'תשפ"ב
↑  אורי קיסרי, מעין לא אכזב של מרץ ופעולה, דואר היום, 20 באוקטובר 1932
↑  אורחים, דואר היום, 1 ביולי 1926
↑  אורי קיסרי, עשרה רגעים עם... ש.צ. הולצמן, דואר היום, 5 בדצמבר 1934
↑  הפומילו ננס, דואר היום, 26 בנובמבר 1931
↑  מפעולותיו של מר הולצמן, דואר היום, 12 במרץ 1933
↑  על חברת אל ההר באתר מורשת גוש עציון
↑  ש.ד. הולצמן, בירור דברים בעניין "אל ההר", דבר, 30 בינואר 1935
↑  שמואל צבי הולצמן, באתר gen.rlzm.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262601405171  VIAF: 97910453   WorldCat (עם VIAF): 97910453
רנדי ג'ורג'

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1964 (בן 59) אלדן, איווה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Colorado School of Mines  מכללת המלחמה של הצי 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הרביעית  מפקד הקורפוס הראשון  סגן ראש מטה הצבא  ראש מטה הצבא
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות המצוין (2)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (4)  לגיון ההצטיינות (4)   כוכב הארד (4)   לב הארגמן
 
רנדי ג'ורג' (באנגלית:  Randy A. George) הוא קצין בדרגת גנרל המכהן כראש מטה צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'ורג' גדל באלדן שבאיווה. ב-1988 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. הוא שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בדיוויזיה המוטסת ה-101 במהלך מלחמת המפרץ. לאחר מכן שימש מפקד מחלקת סיור ועוזר מפקד גדוד. לאחר הכשרה מתקדמת כקצין שריון שירת בחטיבה השלישית של הדיוויזיה הרביעית כולל כמפקד פלוגה. למד במכללה לפיקוד ומטה של הצבא ולאחר מכן שירת כסגן מפקד הגדוד השני ברגימנט החי"ר ה-503.
במלחמת עיראק שירת כסגן מפקד חטיבת הצנחנים ה-173 שפעלה החטיבה בגזרת כירכוכ. בשנים 2005–2006 פיקד על הגדוד הראשון של רגימנט החי"ר ה-187 שהוצב בבאיג'י בעיראק. ב-2007 הוצב שוב כעיראק כחלק מצוות ייעוץ למפקדת הכוח הרב-לאומי.
ביולי 2008 מונה למפקד החטיבה הרביעית בדיוויזיה הרביעית, ובמבצע חירות מתמשכת עמד בראש צוות הקרב החטיבתי. לאחר מכן, שימש כעמית במועצה לקשרי חוץ, קצין תכנון בתא התיאום בין אפגניסטן לפקיסטן, עוזר סגן ראש מטה פיקוד מרכז של ארצות הברית. הוא שימש סגן מפקד הדיוויזיה הרביעית, כעוזר ראש אג"ם במטה הצבא, ובתפקיד מטה במטות המשולבים.
באוגוסט 2017 מונה למפקד הדיוויזיה הרביעית שבתקופת פיקודו הוצבה באפגניסטן והוא שימש כסגן ראש כוח המשימה הצבאי באזור. בפברואר 2020 מונה למפקד הקורפוס הראשון. ביולי 2021 מונה לעוזרו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית. באוגוסט 2022 מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית במקום ג'וזף מרטין וקודם לדרגת גנרל. בספטמבר 2023 מונה לראש מטה הצבא.
ג'ורג' בעל תואר שני בכלכלה מבית הספר למכרות של קולורדו ובעל תואר שני בלימודי ביטחון בינלאומי ממכללת המלחמה של הצי. נשוי לפטי והם הורים לבן ובת.
רצח לארי קינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בינואר 1993 ונטורה, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בפברואר 2008 (בגיל 15) אוקסנארד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Hueneme School District 
 
לורנס פובס קינג (באנגלית: Lawrence Fobes King;‏ 13 בינואר 1993 - 13 בפברואר 2008) היה תלמיד הומוסקסואל בן 15 בבית הספר התיכון EO Green School באוקסנארד, קליפורניה, שנורה פעמיים על ידי תלמיד אחר, ברנדון מקאינרני בן ה-14. לארי אושפז למשך יומיים עד מותו בבית החולים.
העיתון "ניוזוויק" תיאר את הירי כ-"פשע השנאה ההומופובי הבולט ביותר מאז הרצח של מת'יו שפרד ב-1998". הרצח של לארי העלה לשיח הציבורי את הנושאים של אלימות בנשק חם, וזהות מגדרית של בני נוער.
לאחר עיכובים רבים, המשפט הראשון של מקאינרני החל ב-5 ביולי 2011 במחוז לוס אנג'לס של Chatsworth. משפט זה הסתיים ב-1 בספטמבר 2011, כאשר השופט צ'ארלס קמפבל הכריז על משפט פסול משום שחבר המושבעים לא הצליח להגיע לפסק דין פה אחד. התובעים החליטו לנסות לתבוע את מקאינרני בשנית, אך השמיטו את ההאשמה של פשע שנאה. ב-21 בנובמבר 2011, מקאינרני נמנע מלגשת למשפט החוזר על ידי התוודות באשמה לרצח מדרגה שנייה, הריגה מרצון ושימוש בנשק חם. וידויו הוביל לגזר דין של 21 שנים מאחורי סורג ובריח.
הצדדים המעורבים > לורנס קינג

לורנס פובס קינג נולד ב-13 בינואר 1993 במרכז הרפואי בוונטורה שבקליפורניה. אביו הביולוגי נטש את אשתו, ואימו של לארי הייתה מכורה לסמים כך שלא היה ביכולתה להעניק טיפול ראוי לילדה. בגיל שנתיים הוא אומץ על ידי גרגורי ודואן קינג.
לארי נטל תרופות לטיפול בהפרעות קשב וריכוז. לפי גרגורי קינג, אביו המאמץ של לארי, אובחנה אצל לארי הפרעת התקשרות ריאקטיבית, הפרעה שמתארת מצב שבו ילד אינו מצליח לפתח קשר עם ההורה או המטפל שלו. בעקבות בעיות בקריאה ובכתיבה, נאלץ לארי לחזור על כיתה א'. חברתו לכיתה סיפרה שבגיל 10 יצא לארי מהארון בפניה, והמשיך לצאת מהארון בפניי שאר התלמידים. בשלב זה, החלו הילדים לנהוג כלפיו בבריונות בעקבות הנשיות שלו והפתיחות שלו לגבי מיניותו. בעקבות כך, הוריו העבירו אותו לבית הספר התיכון EO Green School.
בגיל שתים עשרה, לארי הועמד לדין והוצב תחת תקופת מבחן בעקבות גנבה וונדליזם. לאחר שטען כי אביו המאמץ התעלל בו פיזית, הועבר לארי למוסד טיפולי לנוער בשם Casa Pacifica בנובמבר 2007. אביו המאמץ, גרגורי קינג, הכחיש את טענתו של לארי.
הבריונות נמשכה גם בבית הספר החדש, כאשר לארי עלה לכיתה ז', והחמירה לאחר שהוא התחיל להגיע לבית הספר לבוש בבגדי נשים ואביזרים, עקב גבוה ואיפור בינואר 2008. בעקבות הופעתו של לארי, אחיו הצעיר מהמשפחה המואמצת, רוקי, סבל גם כן מבריונות. מספר תלמידים דיווחו למוריהם שמפני שלארי מפלרטט איתם, גם הם חווים הצקות. צוות המורים והנהלת בית הספר לא יכלו למנוע מלארי להתלבש כפי שרצה בעקבות חוק נוגד אפליה מגדרית בקליפורניה. למרות זאת, מורים בבית הספר חשבו שבגדיו והופעתו של לארי מפירים את קוד הלובש - קוד שמונע מתלמידים ללבוש בגדים שמסיחים את דעתם של התלמידים האחרים. הנהלת בית הספר שלחה הודעה באימייל לכל מורי בית הספר ב-29 בינואר 2008. ההודעה נכתבה על ידי רכזת שכבת ח, סו פארסונס, ובה נאמר:
בבית ספר יש תלמיד שהחליט לבטא את מיניותו באמצעות איפור. זו היא זכותו. יש ילדים שמוצאים את הנושא משעשע, ואחרים מוטרדים מכך. כל עוד לא נגרמת הפרעה בכיתות בזמן השיעור הוא מקיים את זכויותיו. אנחנו מבקשים שתדברו עם תלמידיכם לגבי התנהגות מנומסת ולא שיפוטית. הם לא חייבים לאהוב את זה אבל הם צריכים להעניק לו את המרחב שלו. אנחנו גם מבקשים מכם לשים לב לבעיות אפשריות. אם ברצונכם לדבר עוד בנושא, אנא פנו אליי או אל ג'וי אפשטיין.
מספר דיווחים מראים שלארי התגרה בבנים בחדרי ההלבשה, במסדרונות ובחצר המשחקים עם אמרות מטרידות, כגון "אני יודע שאתה רוצה אותי". לארי היה ידוע כמעיר הערות לא הולמות לבנים בעת שהחליפו בגדים לקראת ולאחר שיעורי התעמלות. תלמידים מספרים גם על תקריות דומות בין לארי למקאינרני, ויש הטוענים שמקאינרני מצא חן בעיני לארי. למרות זאת, מאוחר יותר, התובעים הגישו מסמכים בבית המשפט שטוענים כי לארי לא הטריד מינית תלמידים בשבועות שלפני הירי. התובע כן תיאר כמה עימותים מילוליים "תוקפניים" בין לארי ומקאנירני.
הצדדים המעורבים > ברנדון מקאינרני

ברנדון דייוויד מקאינרני נולד ב-24 בינואר 1994 בוונטורה, קליפורניה. אמו, קנדרה, הייתה מכורה למתאמפטמין, ובעלת עבר פלילי. ב-1993 האשימה קנדרה את בעלה ואביו של ברנדון, ויליאם, בירי בזרועה עם אקדח 45 קליבר. בתקרית נוספת, מתואר שוויליאם חנק את אשתו עד סף אובדן הכרה לאחר שהיא האשימה אותו בגנבת תרופות הפרעת קשב וריכוז מבנם הבכור. כתוצאה מכך, ויליאם בילה עשרה ימים בכלא ו-36 חודשים על תנאי עקב האשמות של אלימות במשפחה. בין אוגוסט 2000 לפברואר 2001, ויליאם יצר קשר עם שירותי הרווחה לפחות חמש פעמים והביע דאגה לגבי העובדה שברנדון מתגורר עם אמו. בשנת 2001, ויליאם הגיש צו הרחקה נגד קנדרה. בשנת 2004 ברנדון הועבר לגור עם אביו, מאחר שאמו נכנסה למרכז גמילה ושיקום מסמים.
הירי

על פי דיווחים, כיומיים לפני הרצח, לארי נכנס למגרש הכדורסל, באמצע משחק, וביקש ממקאינרני להיות בן זוגו ביום האהבה. חבריו של מקאינרני לעגו לו על כך. באותו היום, מקאינרני אמר לאחת מחבריו של לארי להיפרד ממנו, כי היא "לא תראה אותו שוב".
ב-11 בפברואר, לארי חלף על פני מקאינרני במסדרון וקרא "אוהב אותך, מותק". באותו היום לארי נראה מסתובב סביב מקאינרני בניסיון להשיג את תשומת לבו. לדברי מורה, קבוצה של בנים צחקו על מקאינרני והיה ניתן לראות בבירור שהוא נרגז וכעוס. ההתגרויות במקאינרני נמשכו, ובתגובה הוא ניסה לגייס תלמידים נוספים ולתקוף את לארי, אך איש לא הביע עניין.
בבוקר של 12 בפברואר 2008, לקראת 8:15 בבוקר, מקאינרני הוציא מתרמילו אקדח בעל קליבר 0.22, השייך לקרובי משפחה, וירה בלארי פעמיים בחלק האחורי של הראש. לאחר מכן, מקאינרני זרק את האקדח על הרצפה ויצא מהכיתה. הוא נתפס על ידי המשטרה כשבע דקות לאחר הירי, במרחק חמישה רחובות מבית הספר.
לארי הועבר למרכז הרפואי סנט ג'ונס במצב קשה. הוא מת מוות מוחי ב-13 בפברואר, אך נשאר בהנשמה כך שניתן יהיה לתרום את איבריו.
תגובות

עצרות ומצעדים אורגנו ברחבי ארצות הברית בעקבות מותו של לארי ולזכרו. רבים הביעו את תנחומיהם, בהם ג'ודי שפרד (אנ'), ג'ו סולמונס - נשיא הקמפיין לזכויות אדם, הסנטורית הילרי קלינטון ומארחת תוכנית הטלוויזיה אלן דג'נרס. אלף תלמידים מהמחוז בו למד לארי צעדו לכבודו ב-16 בפברואר 2008, כארבעה ימים לאחר הירי.
בעקבות מותו של לארי, הוצע חוק חדש לחינוך שכונה "חינוך מגוון". חוק זה הוצג על ידי חבר הפרלמנט של קליפורניה, מייק אנג' (אנ'), שאמר: "אנחנו צריכים ללמד צעירים שיש תוכנית לימודים שנקראת חינוך סובלני שצריכה להיות בכל בית ספר. עלינו ללמד צעירים ששונות ומגוון אינה מטרה לפגיעה, אלא היא משהו שיש לאמץ משום שהיא זאת שהופכת את קליפורניה למדינה המעולה שהיא". כחלק מהצעת החוק, חויבו בתי הספר בקליפורניה לקיים שיעורי חובה בנושא מגוון וסובלנות.
שנה לאחר מותו של לארי התקיימה עצרת מקומית בוונטורה, קליפורניה. "יום הדממה", יום שמטרתו למחות על ההטרדות כלפי קהילת הלהט"ב הוקדש ללארי, והתקיים ב-25 באפריל 2008.
אביו של לארי, גרג, לא היה משוכנע שבנו המאומץ היה הומו משום שזמן קצר לפני הרצח לארי סיפר לאביו שהוא ביסקסואלי. נוסף לזאת, גרג מאמין כי לארי הטריד מינית את מקאינרני. הוא גם הביע חשש שלארי נעשה ילד פוסטר עבור פעילי זכויות להט"ב.
מורים הביעו אהדה כלפי מקאינרני. הם טענו: "אכזבנו את ברנדון... לא ידענו שהבריונות מגיעה מהצד השני - לארי מתח את גבולותיו, מפני שאהב את תשומת הלב". מאות ילדים מבית הספר חתמו על עצומה בבקשה שמקאינרני יישפט כקטין.
ביקורת על בית הספר

באוגוסט 2008, משפחתו של לארי הגישה תביעה בבית המשפט העליון של מחוז ונטורה נגד בית הספר התיכון בו למד לארי. המשפחה טענה שהגורם העיקרי למותו של לארי היה בית הספר שאיפשר לו להתאפר וללבוש בגדי נשים. לפי משרד המשפטים של קליפורניה, מבחינה חוקית, אין באפשרות בית הספר לעצור את לארי מלהתאפר וללבוש בגדי נשים בעקבות חוק מדיני המונע אפליה מגדרית.
מספר מורים טענו כי ג'וי אפשטיין "עודדה את הראוותנות של לארי כדי לקדם את ה'אג'נדה' שלה", וכך האשימו אותה במקרה.
הליכים קדם-משפטיים

בפברואר 2008, עורך הדין של מקאינרני, ויליאם קווסט, שקל לבקש לשנות את מיקום המשפט. ב-24 ביולי של אותה שנה, קבע השופט בבית המשפט העליון במחוז ונטורה דאגלס דיילי שמקאינרני יעמוד למשפט כמבוגר, קביעה שעברה ערעור. ב-7 באוגוסט, באותו בית משפט, מקאינרני טען שהוא לא אשם ברצח בכוונה תחילה ובפשע שנאה. שימוע מקדים נקבע ל-23 בספטמבר 2008, ונקבע מחדש ל-14 באוקטובר 2008.
לקראת ספטמבר 2008 משפחתו של מקאינרני פיטרה את עורך הדין מטעם הממשלה, ויליאם קווסט, והחלה להעסיק את קבוצת ההגנה המאוחדת, משרד עורכי דין להגנה פלילית מלוס אנג'לס. עם זאת, משרד הסנגורים הציבורי הגיש עתירה לפיה קבוצת ההגנה המאוחדת לא תפעל באופן מוחלט למען טובתו של מקאינרני. באוקטובר 2008 בית המשפט הגיע להחלטה כי שינויי עורך הדין המייצג לא נכפה על הנאשם וכי הוא ידע מה הוא עשה. נוסף לזאת, בית המשפט גם דחה הצעה שבאה למנוע את אפשרות לשכת הסנגוריה הציבורית מלדבר על המקרה, במיוחד עם התקשורת.
ב-8 בדצמבר 2008 קבע בית המשפט העליון של מחוז ונטורה כי מקאינרני, לאחר הערכה של פסיכיאטר ופסיכולוג, כשיר לעמוד לדין. באותו היום, סקוט ס' וויפרט, מקבוצת ההגנה המאוחדת, מילא בקשה משפטית, בה הוא מבקש מבית המשפט להורות לתובע המחוזי למסור מסמכים כדי להבין האם התובעים פעלו בשיקול דעת כאשר שלחו את מקאינרני להישפט כמבוגר. ב-29 בדצמבר, השופטת רבקה ריילה דחתה את הבקשה, בטענה שאין כל ראיות להפעלת שיקול דעת שגוי בהעברת מקאינרני מדין כקטין לדין כמבוגר.
ב-26 בינואר 2009, נדחה השימוע המקדים ל-17 במרץ כדי לתת לעורכי הדין של מקאינרני זמן לערער על החלטתה של השופטת רבקה ריילי ועל דחיית הבקשה שהוגשה בדצמבר. ב-18 במרץ 2009, נדחה הדיון שוב, כאשר ויליאם מקאינרני, אביו של ברנדון, נמצא מת בסלון ביתו באזור אוקסנארד לאחר שנפל וספג פגיעה בראש. השופטת ריילי העניקה לברנדון אישור לעזוב את בית המעצר לנוער ולהשתתף בהלווית אביו.
ב-1 בספטמבר 2009, שופט בית המשפט העליון של מחוז ונטורה, קווין דינוס, קיבל את הוספת הטענה שמקאינרני המתין וציפה ליום בו יהרוג את לארי לרשימת ההאשמות. הוספת הטענה הזאת לרשימת ההאשמות מעבירה באופן אוטומטי את מקאינרני למשפט כבגיר. בנובמבר, בית המשפט לערעורים של ונטורה דחה את הבקשה לבטל את פסק הדין הקודם, ומצא כי פרקליטות מחוז לא פעלה באופן נקמני בהוספת הטענה השקרית להאשמה.
לאחר עיכובים מרובים, שבאו עקב בקשות לשינוי הזמן וזמן נוסף לזיהוי הראיות, המשפט החל ב-5 ביולי 2011, עם שינוי מקום המשפט ל-Chatsworth, לוס אנג'לס. מספר רב של מועדים מתוכננים בוטלו מסיבות שונות, ותוכניות או בקשות להעביר את המקום או להשתמש מושבעים ממקומות אחרים בקליפורניה לא התממשו.
המשפט > המשפט הראשון

ביום הראשון למשפט, ג'יימס בינג, אחיו למחצה של מקאינרני, הלך אל חבר המושבעים מחוץ לאולם ואמר להם "גורלו של אחי נמצא בידיים שלכם." בינג הורחק מבית המשפט, ויכל לחזור רק כדי להעיד. התובעת תארה את מקאינרני כנער פופולרי שהיה מיומן באמנויות לחימה וירייה באקדחים. היא טענה כי הוא גם דוגל בעמדות של גזענות ועליונות לבנה. לעומת זאת, היא תיארה את לארי כנער קטן שחווה בריונות באופן סדיר. היא הוסיפה כי לארי לבש נעלי עקב, איפור ותכשיטים בנוסף לתלבושת בית הספר שלו. סקוט ויפרט, עורך דינו של מקאינרני, תיאר את לארי כתוקפני, ואמר שלעיתים קרובות היה מטריד ותוקף מינית את מקאינרני ולעיתים קרובות הכעיס את מקאינרני.
העדים שהיו תלמידים וחברים לכיתה של מקאינרני העידו ב-7 ביולי 2011. אחת העדים אמרה כי לארי אמר לה שהוא שינה את שמו ל"לטישה". עד נוסף סיפר כי תלמידים רבים צחקו על לארי וקראו לו בשמות פוגעניים מאחורי גבו כאשר הגיע לבית הספר עם איפור ותכשיטים. כמה מהעדים אמרו שהם מעולם לא ראו את לארי יוזם התקדמות מינית כלפי תלמידים אחרים, ושהערות המיניות שאמר היו "סתם כדי להתעסק" עם מקאינרני.
סגנית המנהל לשעבר של בית הספר E.O. Green School ג'וי אפשטיין, העידה ב-11 ביולי 2011. היא סיפרה כי היא שוחחה עם אנשי צוות אחרים במחוז לגבי התנהגותו של לארי, והם החליטו כי על פי הזכויות החוקתיות של קליפורניה, לארי יכול ללבוש מה שהוא רוצה כל עוד איננו מפר את קוד הלבוש בבית הספר. ג'וי אפשטיין אמרה כי נעלי עקב, איפור, ותכשיטים כולם מותרים בהתאם למדיניות הלבוש של בית הספר של אוקסנארד. היא אמרה כי בית הספר חייב להגן על זכויות האזרח של התלמידים. מורה אחרת העידה שתלמידים אמרו לה שלארי מחפש אותם ועוקב אחריהם לשירותים, התנהגות שנחשבת להטרדה מינית, אך שאפשטיין אמרה שבית הספר לא יכול לעשות כלום בנוגע לכך.
ב-22 ביולי 2011, חבר המושבעים הוצג לסרט וידאו שמראה את מקאינרני נקלע לקטטה במתקן הקטינים של מחוז ונטורה, איפה שהתגורר. אחד מקציני המתקן העיד כי הנאשם היה "ילד טוב" בתוכנית הצטיינות להתנהגות טובה, ושהיו לו קשרים עם אנשים בעלי רקע ומוצא שונה. הוא אמר כי בתוך המתקן לנוער קטטות הן התרחשות שגרתית וכי מקאינרני לא נוטה לאלימות כמו שהתובעת טוענת.
דון בולדרין, מורה לאנגלית, העידה ואמרה שהיא יעצה ללארי ואמרה לו שהוא לא צריך ללבוש בגדים שמושכים תשומת לב אם הוא לא רוצה לקבל תשומת לב שלילית. היא גם נתנה לנער, שחקר את זהותו המינית והמגדרית, שמלת סטרפלס ירוקה כמתנה. היא אמרה שהתכוונה שהוא ילבש את השמלה רק מחוץ לבית הספר. תמונה של לארי קינג מחזיק את השמלה הוצגה בבית המשפט. גרג קינג, אביו של לארי, התעצבן ואמר למשפחתו לעזוב, אבל לפני כן, דואן קינג, אמו של לארי, קיללה את בתו בת ה-13 של בולדרן וקרוב משפחתו. מאוחר יותר אסר השופט על דואן קינג להישאר בשארית המשפט. מאחר שמנהלי בתי הספר נתנו ללארי ללבוש כל שרצה כל עוד לא הפר את קוד הלבוש, ההגנה טענה כי זה אפשר ללארי להטריד מינית את מקאינרני.
המשפט הסתיים ללא פסק דין והוכרז כמשפט שווא על ידי שופט בית המשפט המחוזי ונטורה, צ'ארלס קמפבל, ביום חמישי, 1 בספטמבר 2011, לאחר שחברי המושבעים דיווחו כי לא יצליחו להגיע לפסק דין בפה אחד. היו שמונה שבועות של עדויות עם כמעט 100 עדים מאז 26 אוגוסט 2011. חבר המושבעים קיבל ארבעה קולות והקול האחרון נחלק בין שבעה מושבעים שהצביעו בעד הריגה מרצון וחמישה מושבעים שהצביעו בעד רצח מדרגה ראשונה או מדרגה שנייה.
המשפט > המשפט השני

ב-2 בספטמבר 2011, הודיע משרד התובע המחוזי כי בכוונתו לנסות להעמיד שוב את מקאינרני לדין, ושימוע נקבע ל-5 באוקטובר 2011. במשפט השני הסירו התובעים את האישום של פשע שנאה.
ב-21 בנובמבר 2011, הודה מקאינרני באשמה לרצח מדרגה שנייה, הריגה מרצון, ושימוש בנשק חם. הוא נידון ל-21 שנים בכלא, תחילה במתקן לקטינים ולאחר מכן בכלא רגיל עם הגעתו לגיל 18, ללא יחס לזמן לפני המשפט או להתנהגות טובה. הוא נידון ב-19 בדצמבר 2011.
סרט תיעודי

ב-2013 צולם הסרט התיעודי, "ולנטיין רוד: הרצח של לורנס קינג" (אנ') המתאר את סיפור הרצח.
שמואל צסלר

אין תמונה חופשית
שמואל צסלר (בכתיב יידי: צעסלער; 5 בדצמבר 1904 – 13 בדצמבר 1987) משורר ילדים יידי, מתרגם, עורך ומחנך.
ביוגרפיה

שמואל צסלר נולד בזבלודוב שבסמוך לביאליסטוק בפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). אביו היה מורה, והוא למד בעיירה ובה סיים את לימודיו. בגיל 18, עם תום לימודי התיכון שלו, יצא צסלר להשלמת לימודיו בוורשה בירת המדינה הפולנית הצעירה. הוא סיים לימודי הוראה וחזר לזבלודוב, שם שימש כמורה מספר שנים. שירו הראשון ביידיש נדפס אף הוא בביאליסטוק, ביומון "דאס נייע לעבן" ('חיים חדשים').
בשנת 1935 היגר צסלר לארגנטינה, והשתקע בעיר הצפונית טוקומאן. לאחר כחמש שנים עקר לבואנוס איירס הבירה. שם לימד והרצה במוסדות חינוך יידישאיים, בתי הספר "ביאליק" ו"שלום עליכם". בנוסף, כתב, ערך ופרסם מיצירותיו בעיתוני ילדים בכל דרום אמריקה.
בשנת 1949 שמואל צסלר התמנה לפרופסור בסמינר היהודי למורים בבואנוס איירס, שם גם ייסד וערך את הירחון המצויר לילדים "קינדרלאנד" ('ארץ הילדים'). מאוחר יותר, בשנת 1963 ועד סמוך למותו ערך את הירחון לילדים "שלום", שיצא לאור בשתי הלשונות, יידיש ועברית.
שמואל צסלר זכה לפרסום רב כיוצר לילדים בכל רחבי הפזורה של היידיש, ואחדים משיריו אף הולחנו והושרו, והפכו לפזמונים מוכרים ואהובים. לאחר המלחמה והשואה, והשמדת יהדות זבלודוב, היה שמואל צסלר בין עורכי ספר היזכור ליהודי עירו.
שמואל צסלר פרסם כחמישה עשר כרכים ביידיש, של שירי ילדים, כריסטומטיות (מקראות), דברי חינוך ותרגומים. רוב ספריו יצאו לאור בארגנטינה, בטוקומן ובבואנוס איירס. שירים בודדים משלו תורגמו לעברית בידי אוריאל אופק, דב נוי וחיים אוסטרובסקי.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מספריו

פייגל אין דער לופטן [ציפורים באוויר], קינדערלידער און קרייזשפילן [שירי ילדים ומשחק], מיט א ווארט פארויס פון מלך ראוויטש [עם מבוא מאת מלך ראוויטש]. טוקומן, 1939.
שירים מאוירים לילדים: ביידיש ובעברית, ערכה והוסיפה אחרית דבר עדינה בר-אל. ירושלים: מפעל דב סדן – האוניברסיטה העברית בירושלים, 2011.
מספריו > תרגומיו

שלמה המלך ושלמי הסנדלר, מאת סמי גרונמן, תרגם ליידיש מהנוסח העברי של נתן אלתרמן שמואל צסלר, המחזה הוצג בניו יורק, בשנת 1955.
שמואל צסלר תרגם ליידיש מהעברית כמה שירי ילדים של המשוררים אנדה עמיר-פינקרפלד, יעקב פיכמן, ואחרים. וכן תרגם ליידיש מעברית מחזה מאת נחום בנארי, ממייסדי עין חרוד.
הערות שוליים

↑  ארכיון שמואל צסלר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284207905171  BnF: cb167495566 (data)  GND: 1089855230  ISNI: 0000 0000 8484 0373  LCCN: n83312835  VIAF: 120142815   WorldCat (עם VIAF): 120142815
שטאזי

| --- | --- |
סמל השטאזי
בניין השטאזי בליכטנברג, ברלין
בניין השטאזי בליכטנברג, ברלין
 "Schild und Schwert der Partei" = "המגן והחרב של המפלגה"
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה המזרחית 
 תחום שיפוט:  גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
 משרד אחראי:  מפלגת האיחוד הסוציאליסטי
 סוכנות בת:  מינהל הביון הכללי
 תאריך הקמה:  8 בפברואר 1950
 סוכנות קודמת:  המשרד הראשי לביטחון הרייך
 תאריך פירוק:  3 באוקטובר 1990
 סוכנות מחליפה:  המשרד הפדרלי להגנת החוקה
 מנהל:  וולפגנג שוואניץ (אחרון)
 מטה מרכזי:  ליכטנברג, ברלין, גרמניה המזרחית
 עובדים:  91,015 (1989)
 
"מצלמת חור-הכפתור": מצלמת ריגול זעירה ששימשה את השטאזי, המשטרה החשאית של גרמניה המזרחית. המצלמה הוסתרה בביגוד, ולשם הסוואתה הורכב על העדשה כפתור מתאים.
שטאזי (בגרמנית: Ministerium für Staatssicherheit; מילולית: המשרד לביטחון המדינה. ידועה גם בראשי תיבות MfS) היה כינויה של המשטרה החשאית וגוף הריגול העיקרי של גרמניה המזרחית. שמו הרשמי המלא של הארגון "Ministerium für Staatssicherheit" (בתרגום חופשי: "המשרד לביטחון המדינה") קוצר בלשון הדיבור לכינוי "שטאזי", קיצור של "Staatssicherheit" (ביטחון המדינה).
מפקדת השטאזי שכנה בבניין מרכזי במזרח ברלין באזור ליכטנברג, ובכמה משרדים קטנים נוספים ברחבי המדינה. בזמנו נחשב השטאזי לאחד מארגוני הביון הטובים ביותר בעולם. סיסמתו הייתה "Schild und Schwert der Partei" ("המגן והחרב של המפלגה"). לפני תחילת השימוש במונח "שטאזי" כונתה המשטרה החשאית "שירות ביטחון המדינה", אך שם זה הזכיר את "שירות הביטחון" של הנאצים, ה-אס דה.
אחד מתפקידיו העיקריים היה ריגול על האוכלוסייה וסיכול ביון אויב, באמצעות רשת נרחבת של מלשינים ומודיעים. מספר הסוכנים בארגון ביחס לגודל האוכלוסייה היה חסר תקדים: סוכן אחד על כל 200 אזרחים. בנוסף, פעל השטאזי נגד האופוזיציה באמצעים שונים. מינהל הביון הכללי של השטאזי היה אחראי לריגול וניהול מבצעים חשאיים במדינות זרות. בתקופת מרקוס וולף, שניהל את המחלקה, נודעה המחלקה במוניטין שלה כאחת מסוכנויות המודיעין היעילות ביותר בתקופת המלחמה הקרה.
מספר קציני שטאזי נשפטו על פשעיהם לאחר 1990. לאחר איחוד גרמניה, תיקי החקירה והפיקוח של השטאזי נחשפו לקהל הרחב. כיום תיקים אלה נמצאים באחריות הנציב הפדרלי לרישומי השטאזי.
היסטוריה > הקמת השטאזי

השטאזי נוסד ב-8 בפברואר 1950. וילהלם צייסר כיהן כשר לביטחון המדינה הראשון של גרמניה המזרחית, עם אריך מילקה כסגנו. צייסר ניסה להביא להדחתו של מזכ"ל המפלגה ולטר אולבריכט לאחר המרד המזרח-גרמני ביוני 1953 אך במקום זאת הודח בעצמו והוחלף על ידי ארנסט וולוובר שהתפטר ב-1957 לאחר שהתעמת עם אולבריכט ועם אריך הונקר והוא הוחלף על ידי סגנו, אריך מילקה.
ב-1957 היה מרקוס וולף לראש מינהל הביון הכללי (Hauptverwaltung Aufklärung, HVA), סוכנות הביון של גרמניה המזרחית ומחלקה בשטאזי. כראש המודיעין, וולף הצליח רבות בהחדרת מרגלים לממשלה ולחוגים העסקיים והפוליטיים של גרמניה המערבית. המקרה המשפיע ביותר הוא זה של גונתר גיום, שסייע בהדחתו של קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט במאי 1974. ב-1986 פרש וולף והוחלף על ידי ורנר גרוסמן.