stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורגל עד גיל 21
כל אליפויות אירופה לנבחרות צעירות

| שנה | שלב | משחקים | ניצחון | תיקו | הפסד | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד 1996 | לא העפילה | 10 | 4 | 0 | 6 | 16 | 27 |
| רומניה 1998 | לא העפילה | 8 | 1 | 1 | 6 | 3 | 17 |
| סלובניה 2000 | לא העפילה | 8 | 1 | 0 | 7 | 2 | 25 |
| שווייץ 2002 | לא העפילה | 10 | 1 | 2 | 7 | 6 | 18 |
| גרמניה 2004 | לא העפילה | 8 | 0 | 1 | 7 | 4 | 23 |
| פורטוגל 2006 | לא העפילה | 10 | 2 | 3 | 5 | 9 | 18 |
| הולנד 2007 | לא העפילה | 4 | 2 | 0 | 2 | 6 | 6 |
| שוודיה 2009 | לא העפילה | 8 | 2 | 3 | 3 | 5 | 6 |
| דנמרק 2011 | לא העפילה | 8 | 0 | 2 | 6 | 9 | 19 |
| ישראל 2013 | לא העפילה | 8 | 3 | 3 | 2 | 14 | 15 |
| צ'כיה 2015 | לא העפילה | 8 | 1 | 1 | 6 | 4 | 13 |
|  פולין 2017  |   שלב הבתים  |  3 |  0 |  1 |  2 |  4 |  11 |
| איטליה סן מרינו 2019 | לא העפילה | 10 | 2 | 1 | 7 | 17 | 24 |
| הונגריה סלובניה 2021 | לא העפילה | 10 | 5 | 2 | 3 | 20 | 12 |
| רומניה גאורגיה 2023 | לא העפילה | 10 | 2 | 3 | 5 | 8 | 15 |

הנתונים על המשחקים בשנים שצפון מקדוניה לא העפילה הם משלב המוקדמות
במודגש - טורניר שהעפילה אליו
נואורו (נפה)

נפת נוּאוֹרוֹ (באיטלקית: Provincia di Nuoro ובסרדו: Provìntzia de Nùgoro) היא נפה במרכז-מזרח מחוז סרדיניה באיטליה, לחוף הים הטירני. בירת הנפה היא העיר נואורו (עיר) וכוללת 53 עיריות. שטחה של הנפה הוא 3,936 קמ"ר - % 10.1 משטח האי ואוכלוסייתה מנתה 164,260 תושבים בשנת 2001 - 16.3% מאוכלוסיית האי. הנפה נחשבת לדלילת אוכלוסייה.
ברפורמה משנת 2001, כאשר מספר הנפות הוכפל מארבע לשמונה, הועברו מנפת נואורו לנפות אחרות: 48 רשויות מקומיות ובהן 100,000 תושבים ושטח של 3,110 קמ"ר.
מספר התושבים בעיריות הגדולות של הנפה הוא:
נואורו - 36,678 .
סניסקולה Siniscola - 11,316.
מקומר Macomer - 10,881.
דורגלי - 8,000. 
אורגוסולו Orgosolo - 4,538.
ממויידה - 2,600.
מסגד אל-חראם

| --- | --- |

תצלום מ-1880
 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 מיקום:  מכה
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  622–הווה (כ־1,402 שנים)
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 מידות
 גובה:  137.5 מ' 
 קואורדינטות:  21°25′19″N 39°49′34″E﻿ / ﻿21.422°N 39.826°E﻿ / 21.422; 39.826
 http://www.gph.gov.sa/
 he
 
מסגד אל-חראם בעת החג'
מכה ומסגד אל-חראם בציור שרכש החוקר השוודי מיכאל אנמאן במסעו במזרח (1711–1713); הציור נחשב לראשון שהציג את האתר בפני אנשי המערב
איור המסגד, 1750, מתוך אוספי הספרייה הלאומית
אל-מסגִ'ד אל-חראם (בערבית: المسجد الحرام – "המסגד הקדוש") הוא מסגד גדול בעיר מכה, החשוב ביותר באסלאם, וגם המבנה הדתי הגדול ביותר בעולם. המסגד מקיף את הכעבה, המקום שאליו פונים המוסלמים בעת התפילה, ונחשב למקום הקדוש ביותר למוסלמים. המסגד ידוע בדרך-כלל בכינויים חראם או אל-חרם א-שריף.
המבנה המצוי כיום מכסה שטח של 356,800 מ"ר, כולל מרחבי התפילה החיצוניים והפנימיים, ויש בו מקום להכיל עד 820,000 מתפללים בתקופת החג'.
היסטוריה > מקורו על-פי האמונה

על-פי התאולוגיה האסלאמית, המסגד נבנה תחילה בידי המלאכים לפני בריאת האנושות, כאשר אלוהים קבע מקום תפילה בכדור הארץ כדי להחזיר את הבית בגן עדן שנקרא אל-בַּיְת אל-מַעְמוּר (ערבית: البيت المعمور), פירושו "בית התפילה של המלאכים". אל-בית אל-מעמור נמצא ישירות מעל הכעבה בגן-עדן. הכעבה הראשונה נבנתה בידי מלאכים, ואדם הראשון היה האדם הראשון שבנה אותה מחדש. מפעם לפעם המסגד נהרס ונבנה מחדש. על-פי אמונה נפוצה הכעבה האחרונה נבנתה בידי הנביא איברהים (אברהם) ובנו ישמעאל. הם צוו בידי אללה לבנות את המסגד, ואת הכעבה. האבן השחורה שוכנת בפינה הדרומית-מזרחית של הכעבה, והאמונה אומרת שהיא ירדה מן השמיים והשחירה בגלל חטאי האדם.
הִקצינו לאברהם את מקום הבית (הכעבה) למושב לו, באומרנו, אל תצרף לי כל שותף, וטהר את ביתי למען המקיפים ולמען העומדים בתפילה והכורעים והמשתחווים
אברהם הגביה את יסודות הבית (הכעבה) ועמו ישמעאל - ריבוננו, קבל מאיתנו, הן אתה קשוב ויודע.
מסורת מוסלמית מניחה את סיפור החיפוש של ישמעאל ואמו אחר מים בסביבת המסגד. בסיפור, הגר רצה בין הגבעות של א-ספה ואל-מַרְווה בחיפושה אחר מים לבנה, עד שאלוהים לבסוף חושף בפניה את באר הזמזם, שבה מים זורמים ללא הפסקה עד היום. המוסלמים מחקים את חיפושה של הגר אחר מים כשהם רצים בין שתי הגבעות בכל עת שהם מבקרים בעיר מכה.
לאחר ההג'רה, על ניצחונות הנביא מוחמד כשחזר למכה, האנשים עצמם במכה הסירו את כל האלילים והפסלים בתוך הכעבה ומסביבה וניקו אותם לגמרי. צעד זה החיל את החוק האסלאמי על הכעבה ועל מבנה המסגד מסביב לה.
היסטוריה > במאה העשרים ואילך

המבנה הנוכחי הוא התוצאה של הרחבה גדולה שהתחילה בשנת 1982, תחת חסותו של המלך פהד.
ב-20 בנובמבר 1979 – היום הראשון בשנת 1400 בלוח השנה המוסלמי (הראשון בחודש מוחרם), התרחש הקרב על הכעבה. כ-200 קנאי-דת מוסלמים, אנשי "אל-אח'ואן", חלקם צעירים יוצאי האחים המוסלמים במצרים שהיו רשומים ללימודים איסלאמיים באוניברסיטה האיסלאמית באל-מדינה, מקום בו הייתה השפעה חזקה של האחים המוסלמים, מתוגברים בערבים מחצי האי-ערב הטילו מצור על אל-מסג'ד אל-חראם במכה. ההתקפה שבוצעה בידי המורדים הונהגה על ידי ג'הימן אל-עותייבי ומוחמד איבן עבדאללה אל-קחטאני.
האירוע זיעזע את העולם המוסלמי שהמקומות הקדושים ביותר באסלאם ראו הרג ואלימות, כאשר מאות עולי-רגל שהו שם בעת החג' (העלייה לרגל) ונלקחו כבני-ערובה, ובסיום, מספר גדול[דרושה הבהרה] של כוחות סעודיים וכוחות של התוקפים נהרגו כתוצאה מקרב על השליטה במקום.
ב-11 בספטמבר 2015 קרס עגורן על אחד מאגפי המסגד, וגרם ל-107 הרוגים ויותר מ-180 פצועים.
חשיבות דתית > קיבלה

הקיבלה היא הכיוון שאליו פונים המוסלמים בעת תפילתם (צלאה) – לעבר הכעבה. זה כדי לציין את האיחוד בסגידה לאל יחיד. בתחילה היה כיוון הקיבלה לכיוון "בית אֵל-מַקְדִס", ירושלים (ולכן נקראת הקיבלה הזאת "הראשונה מן השתיים"), אך הדבר נמשך רק לשבעה-עשר חודשים, עד שהקיבלה כוונה לכעבה שבמכה. לאחר כמה התחשבנויות של שותפיו של מוחמד, השינוי מאוד בפתאומיות בשעת תפילת-הצהריים באל-מדינה. מוחמד הנחה את התפילה כאשר אללה התגלה אליו והורה לו לקחת את הכעבה כקיבלה (כלומר לשנות את כיוון התפילה לכיוון מסגד אל-חראם). בהתאם לחשבונות מהעבר, מוחמד, שהיה מופנה לירושלים, וכשראה את ההתגלות, מיד פנה לכיוון מכה, והמתפללים שמאחוריו עשו כך גם-כן.
חשיבות דתית > עלייה לרגל

החראם הוא החלק החשוב ביותר בעלייה לרגל של החג' והעומרה שמתרחשת בחודש ד'ו אל-חיג'ה בלוח השנה המוסלמי ובכל זמן בשנה, בהתאמה. העלייה לרגל של החג' היא אחת מחמשת עמודי האסלאם, וכל מוסלמי שבריא מבחינה גופנית ויכול להרשות לעצמו מסע שכזה נדרש לבצע אותו. בשנים האחרונות, כשלושה מיליון מוסלמים מבצעים את החג' מדי שנה.
אדריכלות > כעבה

באופן מילולי, משמעות המילה כעבה בערבית מקום גבוה בעל הוקרה ויוקרה. ייתכן גם כי המילה כעבה נגזרה מהמילה כָעְבּ שפירושה קובייה.
כמה מן השמות האלו כוללים:
אל-בַּיְת אל-עָתִיק שלפי הסבר אחד, פירושו 'הקדום והעתיק ביותר'. לפי הסבר אחר, פירושו 'חופשי ומשוחרר'.
אל-בַּיְת אל-חראם שתרגומו כפי הנראה 'הבית המכובד'.
המבנה בשלמותו בנוי ללא השכבות של האבן האפורה-כחולה מהגבעות שסובבות את מכה. ארבע הפינות בכלליות מופנות לארבע רוחות השמיים. בפינה המזרחית נמצאת הרוּקְן אל-אָסְוואד (האבן השחורה, תעתיק מדויק: אלרכן אלאסוד), בפינה הצפונית נמצאת הרוּקְן אל-עִירָאקי ('הפינה העיראקית', תעתיק מדויק: אלרכן אלעראקי), במערבית נמצאת הרוּקְן א-שָאמִי ('הפינה הסורית', תעתיק מדויק: אלרכן אלשאמי) ובפינה הדרומית הרוּקְן אל-יָמָאנִי ('הפינה התימנית', תעתיק מדויק: אלרכן אלימאני). ארבע החומות מכוסות בבד (כסווה). הכסווה לרוב עשוי ממשי שחור ורקומים עליו השהאדה ופסוקים מהקוראן.
אדריכלות > חצר

החצר נמצאת סביב הכעבה והמתפללים משתמשים במרחב הזה כדי לבצע תפילות טוואף וצלאה.
אדריכלות > מסגד

בתחילה, המסגד היה מאוד קטן יחסית לגודלו היום אולם, עם הזמן הוא הורחב. תחת שלטון העות'מאנים הוא גדל בערך עד לגודלה של החצר כיום. עבודת הרחבה גדולה בוצעה בידי הממשל הסעודי ברעיונות האדריכלות המודרנית. המסגד הפך למקום בעל ממדי ענק, שיש ביכולתו לאכסן כמיליון מתפללים במהלך החג' (העלייה לרגל).
המסגד גם מצויד באמצעי-נוחיות מודרניים כדוגמת מזגני-אוויר ומדרגות נעות שמסוגלות להוביל 100,000 אנשים בשעה.
מחוץ למסגד העכשווי ישנה חזית שיש מפוארת, ויש לו שלוש קומות שכל אחת מהן יכולה להכיל אלפי מתפללים.
אימאמים ומואזינים

אימאמים באל-חרם א-שריף:
שייח' ד"ר עַבְּד א-רַחְמָן א-סוּדׇיְס (ערבית: عبد الرحمن السديس)
שייח' ד"ר סָעוּד א-שׁוּרָיְם (ערבית: سعود الشريم)
שייח' צָאלִח א-טָאלִבּ (ערבית: صالح الطالب)
שייח' מוּחמד א-סוּבָּיְל (ערבית: محمد السبيل)
שייח' אוסאמה חַ'יָּאט (ערבית: أسامة خياط)
שייח' צָאלִח בִּן חוּמָיְד (ערבית: صالح بن حميد)
שייח' צָלָאח אל-בּוּדָיְר (ערבית: صلاح البدير) (משנת 2005 במשך חודש הרמדאן למתפללי התָרָאוויח)
שייח' עבדאללה אל-ג'וּהָנִי (ערבית: عبدالله الجهني) (משנת 2005 במשך חודש הרמדאן למתפללי התָרָאוויח)
מואזינים באל-חרם א-שריף:
שייח' מוחמד פָארוּק (ערבית: محمد فاروق), מואזין של מסג'ד אל-חראם ומסג'ד נָמירָה, ביום ערפאת.
שייח' מוחמד שָאכֶּר מוּאזין (ערבית: محمد مؤذن).
שייח' אחמד רָיֵס (ערבית: أحمد ريس)
שייח' עָלִי אחמד מ֫וּלָא (ערבית: على أحمد ملا)
שייח' מָאגִ'ד אבראהים עַבָּאס (ערבית: ماجد ابراهيم عباس)
אימאמים קדומים:
שייח' עָלִי בִּן גָ'אבִּר המנוח (ערבית: على بن جابر)
שייח' עוּמָר א-סוּבָּיְל המנוח (ערבית: عمر السبيل) (בנו של מוּחָמָד א-סוּבָּיְל)
שייח' עָלִי אל-חוּדָ'יְפִי (ערבית: على الحذيفي) (האימאם הנוכחי של אל-מדינה) (לתָרָאוויח)
שייח' עַבְּד אל-בָּארִי א-ת'וּבָּיְתִי (ערבית: عبد الباري الثبيتي) (האימאם הנוכחי של אל-מדינה) (לתָרָאוויח)
תמונות המסגד

(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
ראו גם

אדריכלות איסלאמית
מכה
מסגד הנביא
ספא ומארווה
הערות שוליים

↑  על אודות הציור באתר ספריית אוניברסיטת אופסלה שבה הוא אצוּר
↑  ג'קי חורי, רויטרס, סעודיה: 87 הרוגים מנפילת מנוף על המסגד המרכזי במכה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2015
רועי קייס, בהלה בזמן התפילה: תיעוד קריסת המנוף, באתר ynet, 11 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306429305171  GND: 4408212-5  ISNI: 0000 0000 8661 4257  LCCN: n81112589  NKC: kn20050222004  TDVİA: mescid-i-haram  VIAF: 125502498   WorldCat (עם VIAF): 125502498 
מראה המסגד במבט למעלה
מתפללים בתוך המסגד
בניין המסגד, מבט מבפנים
מראה מקרוב של הכעבה
העמודים בפנים מסגד אל-חראם
תפילה במסגד
מרתה פוגט

| --- | --- |

מרתה פוגט (מימין) לצד אחותה מרגרט (משמאל)
 לידה:  8 בספטמבר 1903 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 בספטמבר 2003  (בגיל 100) סן דייגו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  נוירולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג'  אוניברסיטת אדינבורו 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1952)  עיטור שמידברג (1974)  קרן פלדברג (1969)  המדליה המלכותית (1981)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 תרומות עיקריות
 נוירולוגית מובילה בתחום חקר תפקוד המוח, המערכת העצבית ונוירוטרנסמיטרים
 
מרתה לואיז פוגט (Marthe Louise Vogt; ‏8 בספטמבר 1903 – 9 בספטמבר 2003) הייתה מדענית גרמנייה, אחת מחוקרות מדעי המוח המובילות במאה ה-20. תרומותיה העיקריות היו בהבנת תפקידם של הנוירוטרנסמיטרים במוח, במיוחד האדרנלין והאצטילכולין.
ראשית דרכה

פוגט נולדה ב-8 בספטמבר ב-1903 בברלין. היא התחנכה בסביבה ליברלית ואינטלקטואלית. הוריה היו מומחים לאנטומיה. אמה ססיל פוגט (אנ') הייתה צרפתייה ואביה אוסקר פוגט (אנ') היה דני-גרמני. כשהייתה בת 10 נולדה אחותה מרגרט פוגט (אנ'). היא סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר "אוגוסט-ויקטוריה" שבברלין.
לימודים אקדמיים

מרתה למדה רפואה וכימיה באוניברסיטת ברלין בשנים 1922–1927. היא קיבלה את התואר דוקטור לרפואה בעקבות מחקרה על אנטומיה מיקרוסקופית של מוח האדם. לאחר מכן לקחה חלק במחקר בנושא הביוכימיה אודות מטבוליזם של פחמימות ב"מכון קייזר וילהלם לביוכימיה" תחת הנחייתו של קרל ניוברג בשנים 1927-1929.בעקבות מחקר זה קיבלה את התואר השלישי שלה בכימיה.
קריירה ומחקר

מרתה פוגט הייתה נירולוגית וחקרה במהלך חייה את נושא תפקוד המוח ומערכת העצבים. בתחילת הקריירה שלה בשנת 1929, היא התחילה את עבודה בנושא הפרמקולוגיה ואנדוקרינולוגיה ב"אוניברסיטת הפרמקולוגיה בברלין" תחת הנחייתו של פאול טרנדלנברג.
בתחילת שנות ה-30 נבנה לה מוניטין בתחום הפרמקולוגיה והיא מונתה ליו"ר אגף מחלקת הכימיה באוניברסיטת "קייזר ויליאם לחקר המוח". בתקופה זו מחקרה התמקד בניסויים אלקטרופיזיולוגיים על המוח והשפעת תרופות שונות על מערכת העצבים המרכזית.
עם עליית הנאציזם בגרמניה, פוגט ומדענים נוספים החליטו לעזוב את גרמניה על מנת להמשיך במחקרם בצורה נוחה יותר. ב-1 באפריל 1935 בעזרת "קרן רוקופלר" (אנ') עברה פוגט להתגורר באנגליה. היא הצטרפה ל"האגודה הפרמקולוגית הבריטית" (אנ') ושם עבדה עם סר הנרי דייל במכון הלאומי לחקר רפואי בלונדון. בשנת 1936 פרסמו פוגט ודייל את המאמר "שחרור אצטילכולין בקצוות עצבים מוטוריים" (Release of Acetylcholine at Voluntary Motor Nerve Endings). בעקבות זאת זכה דייל בפרס נובל ברפואה. פוגט קיבלה קרדיט על השתתפותה במחקר.
במקביל, בשנת 1935, באוניברסיטת קיימברידג', התחילו פוגט ואדית באלברינג (אנ') את מחקרן על הקשר בין לחץ הדם לחומרים המופרשים מכליה איסכמית (הלוקה בהגבלה באספקת הדם אליה) בעזרת מענקים שקיבלו מ"החברה המלכותית" (אנ'). בנוסף, בשנת 1936 זכתה פוגט גם ב"מענק המחקר ע"ש אלפרד יארו של קולג' גרינטון"(" Alfred Yarrow Research Fellowship of Girton College").בשנת 1938 קיבלה את התואר "דוקטורט לשם כבוד" מאוניברסיטת קיימברידג', אשר שם הייתה פעילה בתחומי הפרמקולוגיה והפיזיולוגיה.
בזמן מלחמת העולם השנייה היותה של פוגט גרמנייה גרמה לבריטניה לפתוח כנגדה בחקירה בשנת 1940. היא סווגה כתושבת מדינת אויב מדרגה ראשונה היות שהפקידים הנאצים לא היו מוכנים לקבל את התפטרותה מתפקידה כשעזבה את גרמניה. היא הובאה לדין מול בית המשפט אשר פסק עליה כליאה מידית. אחרי הפסיקה, חבריה ועמיתיה לעבודה של פוגט נחלצו לעזרתה והגישו ערעור. הערעור התקבל ופוגט הייתה חופשייה להמשיך בעבודתה בקיימברידג'.
פוגט נשארה בקיימברידג' למשך כ-5 שנים, ועבדה בנושא יתר לחץ דם ותפקוד בלוטת יותר הכליה. ב-1947 הפכה למרצה בתחום הפרמקולוגיה באוניברסיטת אדינבורו, שם היא המשיכה את עבודתה בנושא הנוירוטרנסמיטרים. במסגרת מחקרה פרסמה מאמר בנושא הסרוטונין ורסרפין. ב-1948 פרסמה את עבודתה פורצת הדרך עם ויליאם פלדברג, "סינתזת אצטילכולין באזורים שונים של מערכת העצבים המרכזית". המחקר הוא ההוכחה הראשונה לתפקידו של אצטילכולין כנוירוטרנסמיטר ומדגים את תפוצתן האזורית של מערכות קולינרגיות במוח (מערכות המשתמשות באצטילכולין להעברת מסרים עצביים).
בשנת 1949 פוגט הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. מרגע זה ועד פרישתה, הייתה פעילה באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת אדינבורו.
בשנת 1954 כתבה את המאמר "ריכוז סימפתין בחלקים שונים של מערכת העצבים תחת תנאים נורמליים ותחת השפעתן של תרופות", אולי המאמר החשוב שכתבה. במחקרה היא הבחינה כי הסימפתין (סימפתין הוא כל חומר המופרש ממערכת העצבים בהסימפתטית, אך במחקרה מדובר באדרנלין) מופץ בצורה הטרוגנית במוח, ומכאן הסיקה כי הוא מתפקד כנוירוטרנסמיטר.
בשנת 1960 מונתה לראש מחלקת הפרמקולוגיה "במכון בברהם" שבקיימברידג'.
סוף חייה

בשנת 1988 עברה פוגט לגור עם אחותה בלה חויה שבקליפורניה. פוגט נפטרה ב-9 בספטמבר ב-2003.
מאמרים נבחרים

Dale, H.H.; Feldberg, W.; Vogt, M. (1936). "'Release of Acetylcholine at Voluntary Motor Nerve Endings'". Journa of Physiology. 86 (4): 1936.
Feldberg, W.; Vogt, M. (1948). "Acetylcholine synthesis in different regions of the central nervous system" Journal of Physiology. 107 (3): 372–381. doi:10.1113/jphysiol.1948.sp004282.
Muscholl, Erich; Vogt, Marthe (1958). "The action of reserpine on the peripheral sympathetic system". Journal of Physiology. 141 (1): 132–155. doi:10.1113/jphysiol.1958.sp005961.
Vogt, M.(1954); "The concentration of sympathin in different parts of the central nervous system under normal conditions and after the administration of drugs" Journal of Physiology 123(3): 451–481
פרסים

במהלך חייה פוגט קיבלה שבחים רבים ממוסדות מדעיים רבים: בשנת 1952 נבחרה להיות חברה חברה המלכותית. בשנת 1981 הוענקה לה המדליה המלכותית של החברה, כאשר בין היתר החזיקה בדוקטורטים מאדינבורו וקיימברידג'. כמו כן, היא נבחרה כחברת כבוד מן החוץ של האקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים.
הערות שוליים

↑  Chris Bell, VOLUME 2 - ISSUE 1 - MARTHE LOUISE VOGT (1903-2003), www.pa2online.org, ‏27.2.17
1 2   Marthe Vogt (Obituary), The Telegraph, 3 October 2003
1 2  H. H. Dale, W. Feldberg, and M. Vogt, Release of acetylcholine at voluntary motor nerve endings, www.ncbi.nlm.nih.gov, ‏27.2.17
1 2 3 4 5 6 7  Alan W. Cuthbert, Biogr. Mems, rsbm.royalsocietypublishing.org, ‏27.2.17
↑  Sir Henry Dale, Some Recent Extensions of the Chemical Transmission of the Effects of Nerve Impulses, http://www.nobelprize.org, ‏27.2.17
↑  Marthe Vogt, The concentration of sympathin in different parts of the central nervous system under normal conditions and after the administration of drugs, www.ncbi.nlm.nih.gov, ‏27.2.17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 125608039  ISNI: 0000 0000 1460 8747  SUDOC: 181480522  VIAF: 62515510   WorldCat (עם VIAF): 62515510
נחום לעווי

| --- | --- |

קברו של רבי נחום שאדיקר בהר הזיתים
 לידה:  1813 
 פטירה:  1865 (בגיל 52 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 תפקידים נוספים:  ראש כולל 
 אב:  אברהם לעווי 
 צאצאים:  דוד בהר"ן  שלמה זלמן בהר"ן לעווי 
 
הרב נחום לעווי משאדיק (ידוע בכינוי רבי נחום שאדיקר; ה'תק"ע, 1810 בערך – י"ב בחשוון תרכ"ו, 1865) היה הרב של העיר שאדיק שבפולין. לאחר עלייתו לארץ ישראל התמנה לראש כולל פולין. הוא ואחיו הם ראשי משפחת וייספיש בירושלים.
קורותיו

נולד לרב אברהם לעווי מפוזנא, שהיה תלמיד רבי רפאל הכהן כ"ץ מהמבורג. אמו אסתר הייתה בת רבי יצחק משלשין. מבין ארבעת אחיו התפרסמו הרב שלמה זלמן שכיהן כרב של פרוסט וזלוצ'וב, הרב אשר לעמיל לעווי שכיהן כרב של גאלין ובסוף ימיו אב בית דין בירושלים, והרב יעקב יהודה לייב לעווי שכיהן כרבה של שלשין ובסוף ימיו בירושלים. בצעירותו למד אצל רבי שלמה זלמן ליפשיץ ובגיל שמונה עשרה הוסמך על ידו. לאחר נישואיו לחיה סימפלוניה שימש במשך מספר שנים כרב של העיר שאדיק שליד קאליש.
בשנת תר"ה (1845) עלה לארץ ישראל עם שניים מאחיו, רבי אשר למל ורבי יעקב יהודה לייב, מחבר הספר "בית לאבות". לפי המסורת, עלייתם באה לאחר ששלושתם חלמו בלילה אחד כי עליהם לעלות לארץ ישראל[דרוש מקור]. בשבתו בירושלים הקדיש את כל זמנו ללימוד התורה, כשהוא יושב רוב ימיו בצום, עטוף בטלית ותפילין. למד קבלה יחד עם אחיו ורבי יוסף זונדל מסלנט אצל המקובל רבי יהודה כהן. התמנה לראש כולל פולין. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא בשנית למינה-לאה ריבלין, בת הרב משה ריבלין, מנהיג האשכנזים בירושלים במשך כמה שנים.
נפטר במגפת הכולרה שפרצה בשנת תרכ"ה. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בין אחיו הרב יהודה לייב והגאון מקוטנא. במכתב שהופיע בהלבנון (ה'תרכ"ו מס' 23) כתב עליו ר' יעקב ספיר,
"לא בשפת יתר נאמר על החסיד הקדוש הרב ר' נחום זוצק"ל שהיה שקול כשישים רבוא, ובצדק היה יכול לישא עשר אצבעותיו, ולומר גלוי וידוע וכו' שלא נהנתי מהעולם הזה וכו' ... היה כמעין המתגבר בחריפות ובקיאות, וגודל חסידותו פרישותו וקדושתו, לא אדע החל וכלה ולא יכילום גליונים רבים... לית דין בר נש רק מבני אלקים בני עליון אשר גם גויתו כתרשיש... ומה אספר מטוב לבבו ויפת עינו חונן לדל ורחמן... לא אכל פתו לבדו.."
נוסח מצבתו: "איש קדוש וטהור, בן שמונה שנים החל לדרוש את ה' והקדיש כל ימיו לתורה ותעניות וסיגופים במסירות נפש, לא פסק פומיה (פיו) מגרסה יומם ולילה, זכה ללמוד וללמד והעמיד תלמידים הרבה, הרב המאוה"ג (המאור הגדול) סיני ועוקר הרים חסיד ועניו".
בשנת תשמ"ג (1983) הוקמו על שמו ישיבת הר"ן (ראשי תיבות: הרב ר' נחום), על ידי צאצאו הרב צבי וייספיש. כן קרויים על שמו, רחוב בשכונת נווה יעקב בצפון ירושלים, ורחוב בשכונת הגפן בביתר עילית.
ילדיו

מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ובת, בהם הרב שלמה זלמן בהר"ן לעווי (ראשי תיבות: בן הרב ר' נחום), ממייסדי שכונת מאה שערים ושכונות נוספות. זמן קצר שימש כחבר בית דינו של המהרי"ל דיסקין.
בתו נישאה לרבי יהודה ברגמן בנו של רבי אליעזר ברגמן. מצאצאיהם, חבר מועצת גדולי התורה  הרב מאיר צבי ברגמן.
מאשתו השנייה נולדו לו שלושה בנים ובת, בהם הרב דוד בהר"ן.
תורתו וספריו

אבני קודש על מסכת בבא מציעא (ירושלים, ה'תרל"א)
שו"ת אבני קודש, (ירושלים, ה'תשל"ה)
"מוריה" (שנה ראשונה, גיליון ח-י)
עוד מתשובותיו נדפסו בספר בית אבות של אחיו רבי יהודה לייב לעוי, ובשו"ת "אמרי בינה" של הרב מקאליש. חידושים פרי עטו נדפסו בתחילת שו"ת מהרי"ל דיסקין.
נבחרת מקסיקו בבייסבול

| --- | --- |

 מידע כללי
 התאחדות:  Mexican Baseball Federation 
 דירוג WBSC (18 בספטמבר 2024):  2      
  - ניקוד:  4,118
 
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  1 (הראשונה ב-2020)
 אליפות העולם בבייסבול
 הופעות:  5 (הראשונה ב-2006)
 ההישג הטוב:  מקום שלישי (פעם אחת, ב-2023)
 
נבחרת מקסיקו בבייסבול (בספרדית: Selección de béisbol de México) היא נבחרת הבייסבול לגברים, המייצגת את מקסיקו בתחרויות בינלאומיות. הדירוג הנוכחי של נבחרת מקסיקו ברשימת הדירוג של WBSC לנבחרות בייסבול של גברים, הוא המקום ה-2 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם.
הישגים > משחקי הקיץ האולימפיים

נבחרת מקסיקו העפילה לאולימפיאדת טוקיו, שנערכה בשנת 2021, לאחר שזכתה במדליית הארד בטורניר ה-WBSC Premier12 שנערך בשנת 2019. הייתה זאת הפעם הראשונה שבה הנבחרת העפילה למשחקים האולימפיים. הנבחרת סיימה במקום ה-6 והאחרון בטורניר האולימפי לאחר שהפסידה לנבחרת ישראל בשמינית הגמר.
| שם | מקצוע | שלב הבתים> משחק 1 | שלב הבתים> משחק 2 | שלב הבתים> מקום | שלב הנוקאאוט> שמינית הגמר | שלב הנוקאאוט> רבע הגמר | שלב הנוקאאוט> חצי הגמר | בית ניחומים> שמינית הגמר | בית ניחומים> רבע הגמר | בית ניחומים> חצי הגמר | הגמר/ארד | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת מקסיקו | טורניר גברים | הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית הפסד (0–1) | יפן יפן הפסד (4–7) | 3 | ישראל ישראל הפסד (5–12) | לא העפילה |  | לא העפילה |  |  |  | 6 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות בייסבול של גברים באתר WBSC
ערך זה הוא קצרמרבנושא בייסבול ובנושא מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת מצרים בכדוריד

נבחרת מצרים בכדוריד היא הנבחרת הלאומית של מצרים. היא התחילה את דרכה בשנות ה-60 של המאה ה-20. הנבחרת זכתה 6 פעמים באליפות אפריקה בכדוריד. הנבחרת השתתפה ב-16 אליפויות עולם בכדוריד והייתה הנבחרת האפריקאית הראשונה שהעפילה לחצי הגמר. במשחקים האולימפיים היא הצליחה להגיע למקום הרביעי. בהתאם לדירוג של איגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הפדרציה מדורגת במקום ה-15
הישגי הנבחרת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אפריקה |

| 1964 |  | 14 |  |
| 1967 |  | לא העפילה |  |
| 1970 |  | לא העפילה |  |
| 1972 | לא העפילה |  |  |
| 1974 |  | לא העפילה | לא העפילה |
| 1976 | לא העפילה |  | לא העפילה |
| 1978 |  | לא העפילה |  |
| 1979 |  |  | 2 |
| 1980 | לא העפילה |  |  |
| 1981 |  |  | 4 |
| 1982 |  | לא העפילה |  |
| 1983 |  |  | 4 |
| 1984 | לא העפילה |  |  |
| 1985 |  |  | 4 |
| 1986 |  | לא העפילה |  |
| 1987 |  |  | 2 |
| 1988 | 6 |  |  |
| 1989 |  |  | 2 |
| 1990 |  | לא העפילה |  |
| 1991 |  |  | 1 |
| 1992 | 7 |  | 1 |
| 1993 |  | 12 |  |
| 1994 |  |  | 3 |
1995: 
| 1996 | 12 |  | 3 |
| 1997 |  | 6 |  |
| 1998 |  |  | 3 |
| 1999 |  | 7 |  |
| 2000 | 7 |  | 1 |
| 2001 |  | 4 |  |
| 2002 |  |  | 3 |
| 2003 |  | 15 |  |
| 2004 | 12 |  | 1 |
| 2005 |  | 14 |  |
| 2006 |  |  | 2 |
| 2007 |  | 17 |  |
| 2008 | 10 |  | 1 |
| 2009 |  | 14 |  |
| 2010 |  |  | 2 |
| 2011 |  | 14 |  |
| 2012 | לא העפילה |  | 3 |
| 2013 |  | 16 |  |
| 2014 |  |  | 3 |
| 2015 |  | 14 |  |
| 2016 | 9 |  | 1 |
| 2017 |  | 13 |  |
| 2018 |  |  | 2 |
| 2019 |  | 8 |  |
| 2020 |  |  | 1 |
| 2021 | 4 | 7 |  |
| 2022 |  |  | 1 |
הערות שוליים

↑  https://www.ihf.info/member-federations/egypt/135 דירוג של האיגוד העולמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת מקאו בכדורסל

| --- | --- |
מקאו
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל של מקאו
 הצטרפות:  1979
 השתייכות:  פיב"א אסיה
 דירוג פיב"א (10 באוגוסט 2024):  151       ‎+1‏
  - ניקוד פיב"א:  42.2
 
 אליפות אסיה בכדורסל
 הופעות:  2 (הראשונה ב-1983)
 ההישג הטוב:  מקום 15 (1983, 1987)
 
נבחרת מקאו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מקאו. הדירוג הנוכחי של נבחרת מקאו ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-151 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
נבחרת מקאו נחשבת לאחת החלשות ביבשת אסיה. היא השתתפה פעמיים באליפות אסיה בכדורסל ב-1983 וב-1987 ובשתי הפעמים סיימה במקום ה-15 האחרון כשהיא מובסת קשות בכל משחקיה.
נבחרת מקאו מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
כל אליפויות אסיה בכדורסל

| אליפות אסיה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
הפיליפינים 1960: לא הייתה חברה בפיב"א
טאיוואן 1963: לא הייתה חברה בפיב"א
מלזיה 1965: לא הייתה חברה בפיב"א
קוריאה הדרומית 1967: לא הייתה חברה בפיב"א
תאילנד 1969: לא הייתה חברה בפיב"א
יפן 1971: לא הייתה חברה בפיב"א
הפיליפינים 1973: לא הייתה חברה בפיב"א
תאילנד 1975: לא הייתה חברה בפיב"א
מלזיה 1977: לא הייתה חברה בפיב"א
יפן 1979: לא הייתה חברה בפיב"א
הודו 1981: לא השתתפה
| הונג קונג 1983 | מקום 15 | 5 | 0 | 5 |
מלזיה 1985: לא השתתפה
| תאילנד 1987 | מקום 15 | 7 | 0 | 7 |
הרפובליקה העממית של סין 1989: לא השתתפה
יפן 1991: לא השתתפה
אינדונזיה 1993: לא השתתפה
קוריאה הדרומית 1995: לא השתתפה
ערב הסעודית 1997: לא השתתפה
יפן 1999: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2001: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2003: לא השתתפה
קטר (מדינה) 2005: לא השתתפה
יפן 2007: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2009: לא השתתפה
הרפובליקה העממית של סין 2011: לא השתתפה
הפיליפינים 2013: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2015: לא השתתפה
לבנון 2017: לא העפילה
אינדונזיה 2022: לא העפילה
ערב הסעודית 2025: לא השתתפה
| סך הכל | 2 הופעות | 12 | 0 | 12 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א