stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכיבוש הישראלי
בג"ץ

בית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) הוא הגוף המשפטי העיקרי שמעמידה ישראל לרשות פלסטינים לדיון בתוצאות הכיבוש. בבג"ץ נידונו עתירות רבות של פלסטינים ושל ארגוני זכויות אדם ישראלים, העוסקות בדרישה לפנות ישראלים משטחים שבבעלות פרטית של פלסטינים, בדרישה להסיר הגבלות שונות על פלסטינים ועוד.
דוגמאות:
בג"ץ ג'מעית אסכאן: הוגש בשנת 1982 על ידי האגודה השיתופית ג'מעית אסכאן נגד מפקד כוחות צה"ל באזור יהודה והשומרון ומועצת התכנון העליונה באזור יהודה והשומרון, ועניינה הפקעת מקרקעין (תוך תשלום פיצויים) לשם בניית מחלף בין כבישים מהירים באזור יהודה ושומרון. הטענה המרכזית של העותרים בפסק הדין הייתה שתוכנית הקמת הכבישים סותרת את דיני המשפט הבינלאומי הפומבי, שכן ממשל צבאי אינו רשאי לבצע שינויים ארוכי טווח בשטחים מוחזקים. בפסק הדין קבעו השופטים כי במקרה הזה, ממשל צבאי רשאי לבצע שינויים בשטח כל עוד הם עולים בקנה אחד עם טובת האוכלוסייה המקומית, בייחוד כשמדובר בממשל צבאי ארוך טווח שעלול להביא לקיפאון בהתפתחות האוכלוסייה המקומית והאזור.
בג"ץ בית סוריכ: הוגש בשנת 2004 על ידי מועצת תושבי בית סוריכּ נגד ממשלת ישראל ומפקד כוחות הצבא בגדה המערבית, בנוגע לגדר ההפרדה. העתירה תקפה את חוקיות צווי תפיסת הקרקע הנוגעים לקרקעות הכפרים בית סוריכ, בידו, אל-קובייבה, קטנה, בית ענאן, בית ליקיא, בית איג'זא ובית דוקו. נפסק ש־30 מתוך 40 ק"מ של תוואי גדר ההפרדה שנידונו במסגרת העתירה אינם חוקיים, ועל כן על המדינה להציג תוואי חלופי.
בג"ץ עדאלה נגד שר הביטחון הוגש בשנת 2005 על ידי עדאלה – המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל, ובו החליט בג"ץ, בהרכב של תשעה שופטים, על ביטול סעיף 5ג לחוק הנזיקים האזרחיים (אחריות המדינה), שנועד לחסום תביעות נזיקיות של פלסטינים שנפגעו כתוצאה מפעולות כוחות הביטחון הישראלים באזורי יהודה ושומרון וחבל עזה במהלך לחימה או במהלך מעשי ביזה, רשלנות, ירי ופגיעה ברכוש ללא צורך בתוך שטחים שעליהם הכריז שר הביטחון כאזורי עימות, גם כאשר הוא הכריז עליהם רטרואקטיבית משנת 2000. זו הייתה אחת הפעמים היחידות שבית המשפט העליון הכריז על הוראת חוק כבטלה משום שהיא פוגעת באופן בלתי מידתי בזכויות האדם לשלמות הגוף, החיים, הרכוש, והשוויון המוגנים בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
בג"ץ חוק ההסדרה: הוגש בשנת 2017 על ידי עשרות רשויות מקומיות פלסטיניות ביהודה ושומרון, בדרישה לבטל את חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון. בג"ץ קיבל את העתירה והורה שהחוק בטל.
בג"ץ מצפה כרמים, בו בית המשפט הפך את החלטתו הקודמת, וקבע כי ההתנחלות (אז מאחז) מצפה כרמים לא תפונה בשל החלת תקנות השוק עליה. חרף הימצאות קרקע פלסטינית פרטית בשטחה, קבע בית המשפט כי ההחלטה נעשתה בתום לב על ידי רשויות המדינה, מה שאפשר להסדיר את ההתיישבות במקום.
פעמים רבות תוקפים אישים שונים את בג"ץ על פסקי דין שבעיניהם יש בהם לסייע להשגת מטרות הפלסטינים. במיוחד יש המוטרדים מהמגבלות שמטיל בג"ץ על פעולתה של מערכת הביטחון בעקבות עתירות של פלסטינים ועמותות המייצגות את ענייניהם. ביטוי קיצוני לכך בא בדבריו של ראש הממשלה, יצחק רבין, שאמר לאחר חתימת הסכם אוסלו א' שהרשות הפלסטינית תילחם בטרור "בלי בג"ץ ובלי בצלם". מאידך, לעיתים תוקפים אנשי שמאל את בג"ץ על כך שלדבריהם הוא מקבל כמעט תמיד את עמדות מערכת הביטחון, גם כאשר יש בכך לדעתם פגיעות חמורות בזכויות האדם.
ראו גם

הכיבוש הערבי של ארץ ישראל
הכיבוש המצרי של רצועת עזה
הגדה המערבית תחת שלטון ירדן
לקריאה נוספת

דניאל בר טל ויצחק שנל (עורכים), השפעת הכיבוש על החברה הישראלית, האגודה הישראלית למדע המדינה ומרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום, 2013.
אלישע אפרת, גאוגרפיה של כיבוש, הוצאת כרמל, 2002
גדעון לוי, אזור הדמדומים: חיים ומוות תחת הכיבוש הישראלי 1998-2003, הוצאת בבל, 2004.
יעל ברדה, הביורוקרטיה של הכיבוש: משטר היתרי התנועה בגדה המערבית 2000–2006, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
ישי מנוחין (עורך), 50: מושגים, עדויות וייצוגים של כיבוש, הוצאת ספרי נובמבר, 2017.
איילת ולדמן ומייקל שייבון (עורכים), חמישים, 1967–2017: סופרות וסופרים מן העולם כותבים על הכיבוש, ידיעות ספרים, 2017.
אייל ויצמן, ארץ חלולה: ארכיטקטורת הכיבוש של ישראל, הוצאת בבל, 2018.
David Kretzmer, The occupation of justice : the Supreme Court of Israel and the Occupied Territories, Albany: State University of New York Press, 2002, ISBN 0-585-47100-2. (באנגלית)
ביאורים

↑  האו"ם נכנס לנעליו של חבר הלאומים ב־1945 וקבל מחויבויותיו. מגילת האומות המאוחדות היא חוקת האו"ם
↑  ליתר דיוק, בשנים 1975–1982, ראו להלן
חקר מוקיר

חקר מוקיר (Appreciative inquiry) היא גישה המסייעת לאנשים, צוותים וארגונים לממש משאבים באופן יעיל ואפקטיבי, לצורך השגת תוצאות הרצויות להם, על ידי למידה מהצלחות, וזאת במסגרת הפסיכולוגיה החיובית המתמקדת בראיה החיובית, במה שעובד ומצליח, בנוסף לראיית הקשיים.
גישת החקר המוקיר מבוססת על ההנחה כי תחושת מסוגלות עצמית, הנשענת על משאבי ידע ומיומנות הקיימים בארגון, היא מפתח להתמודדות מוצלחת עם אתגרים מורכבים. חקר מוקיר הוא מודל חדש לבחינת ההצלחות בארגון. בניגוד לגישה המסורתית, הבוחנת את החסמים, הכשלים והכישלונות על מנת להשתפר, בודקת גישת החקר המוקיר את ההפך מכך: את ניהול שינויים המתאימים באופן ייחודי לערכים, אמונות ואתגרים העומדים בפני אנשים וארגונים כיום. זהו תהליך לניהול שינויים רחב היקף, שיכול לאפשר לאדם לעורר השראה בקרב עמיתים ושותפים לעבודה. וזאת על ידי שיתוף של בעלי עניין אחרים, ובעיקר חיזוק והרחבה של החוזקות והיתרונות של אותו ארגון ושל העובדים בו. וזאת במטרה להגיע לאיזון בין תשואות כספיות חיוביות לביון תרומה חברתית חיובית ומוגדרת. בסיסה של גישת החקר המוקיר היא ההבנה כי ארגון הוא למעשה מרכז של קשרים וקשרים פוטנציאלים, החיוניים לקיום מערכות יחסים, שותפויות, בריתות ורשתות ידע הפועלות במטרה לנצל את כוחם משילובי הכוחות. מודל החקר המוקיר של הגורו לניהול מנהיגות בשינוי פיטר דרוקר מתייחס בין היתר למשימתה של המנהיגות הארגונית ליצור יישור קו ושיתוף פעולה בין הכוחות בארגון, שיהפכו את החולשות הקיימות במערכת ללא רלוונטיות. גישת החקר המוקיר הוכיחה את עצמה כמשפרת משמעותית את שביעות רצון הלקוחות, גורמת לצמצום עלויות, הגדלת ההכנסות והגברת המעורבות של העובדים, כמו גם היכולת החשובה של הארגון לענות על צורכי הציבור והסביבה בה הוא פועל. וזאת על ידי שימוש בשיטות שונות למימוש הפוטנציאל האנושי בארגון שיביא להתפתחות קהילות ואנשים יעילים ומועילים יותר בארגון.
היסטוריה

בסוף המאה ה-19 התפתחה גישת הניהול המדעי ("טיילוריזם") שתפסה תאוצה והצלחה באותם ימים. מטרתה של גישת הניהול המדעי היא להגביר את היעילות של זרימת העבודה על ידי התבוננות באופן אנליטי ומכני על תהליכי העבודה תוך צמצום עלויות, וזאת מטרה להגביר את התפוקה והרווח. הגישה זכתה לפופולריות והצלחה רבה אך גם הופנתה כלפיה ביקורת, על כך שהיא מעודדת ומקדמת תפיסה מכנית של תהליכי העבודה ולא מתייחסת כלל לכישורים או לאנשים, ועל כך שהגישה שמה דגש על משאבים אחרים, ולא על המשאב האנושי – העובדים.
גישת הניהול המדעי, בצורתה המקורית, מאוד מרוכזת מטרה, ופחות מתייחסת לדרכים להשגתה. לכן, על סמך גישת הניהול המדעי, כל שינוי ארגוני מתבסס על זיהוי ותיקון הבעיה או זיהוי מה שלא עובד וצריך תיקון. כיום ניתן לראות מנהלים רבים שתופסים את התפקיד שלהם כפותרי בעיות או מתקני תקלות, ונראה כי תפיסה זו אופיינית לגישת הניהול המדעי, אך גם לגישות ניהוליות מתקדמות ומודרניות בנות ימינו. בתגובה לתפיסה הקלאסית ולהבחנה של תיקון בעיות, התפתחה גישה חלופית לשינוי ופיתוח ארגונים והיא הגישה החיובית שמאמינה בתפיסה דיאלקטית לחקירה. גישה זו התמקדת בשאלות כמו: מה נכון לארגון? מה עובד טוב? מה החוזקות של הארגון? וכיצד לפעול למען חזון רצוי וטוב יותר?
דייוויד קופריידר נחשב לחלוץ בתחום החקר המוקיר והראשון שפיתח ועיגן את גישת החקר המוקיר. הגישה עצמה פותחה בשנות ה-80 על ידי קופריידר וסרוש סריבסטבה, המנחה שלו. קופריידר מתאר את רגע הגילוי (אֵאוּרֵקָה) שלו כאשר הוא ועמיתו קיימו מחקר לצורך אבחון בפרויקט לפיתוח ארגוני, כאשר מצאו את עצמם החוקרים באווירה עוינת ושלילית מצד הארגון והעובדים, החליטו השניים לשנות גישה. במקום לשאול מה לא עובד, התחילו קופריידר ועמיתו לשאול מה כן עובד. התוצאות מאותו מחקר העלו כי החקירה עצמה והשאלות שנשאלות יכולות לעצב בעוצמה רבה את האופן שבו אנשים רואים ומפתחים מערכות אנושיות מה שהוביל אות קופיריידר באותו שלב לתובנה שעשויה להיות טרנספורמטיבית לגבי האופן שבו ניתן לשפר את המחקר האיכותני במדעי החברה, בארגונים ובקהילות. עד מהרה התקבלה הגישה בחיוב וזוהתה כבעלת תועלות רבות עבור יצירת רעיונות חדשים ונכונים במהירות רבה יחסית.
דייוויד קופריידר המשיך באותן שנים לעבוד עם ארגונים נוספים ולבחון את הגישה החדשה על שינויים בארגוניים נוספים, עד שבשנת 1997 פרסם קופריידר את מודל ה-4D ולמעשה הניח את היסודות לתהליך החקר המוקיר שאנו מכירים היום. לימים המודל התרחב ונקרא 5D מיישום שנוסף לו שלב חמישי. כיום נעשים שימושים רבים בגישת החקר המוקיר לא רק בארגונים, אלא גם בקהילות ומסגרות חברתיות שונות ומגוונות, בהם משתמשים ב"מרחב פתוח" להתנעת תהליכי חשיבה קבוצתיים מרובי משתמשים (לעיתים גם מאות ועד אלפים).
עקרונות הגישה

גישת החקר המוקיר מתמקדת בחיזוק וחקירה של נקודות החוזקה והיתרונות, במקום להתמקד בתיקון חולשות ובעיות.
הגישה מדגישה כי ארגונים הם לא "בעיה שצריך לפתור", אלא להפך כל ארגון נוצר כפתרון שתוכנן לעמוד באתגרים ולספק צורך מסוים בחברה בה הוא פועל. ולכן הנחת היסוד של הגישה היא כי בכל ארגון קיימות גם הצלחות, שהכרתן ולמידתן תוכל להביא לשיפור.
| --- | --- |
הגישה הקלאסית-"פתרון בעיות": גישת החקר מוקיר
1. זיהוי הבעיה לפי הצורך שהתעורר: 1. הערכת הטוב\מה שטוב בארגון
2. ניתוח הגורמים והסביבה: 2. לדמיין מה יכול להיות
3. ניתוח פתרונות פוטנציאלים: 3. דיאלוג ודיון על מה שצריך להיות
4. תכנון הפעולה (טיפול): 
הנחת היסוד של הגישה: ארגון הוא בעיה שצריך לפתור:  הנחת היסוד של הגישה: ארגון הוא תעלומה שצריך להכיר ולחבק
תרשים 1: מ"פתרון בעיות" לגישת החקר המוקיר.
גישת החקר המוקיר מציגה שני רבדים לניהול שינויים: (1) התמקדות השינוי באופן שבו אנשים חושבים, במקום במה שאנשים עושים; (2) התמקדות בתמיכה בתהליכי שינוי בארגון, הנובעים מרעיונית חדשים של חברי הארגון. שני הרבדים האלו באים לידי ביטוי על ידי הגברת האינטראקציות והשותפויות בין בעלי העניין השונים.
במקרים רבים אנו נוטים להתמקד בטיפול בשגיאות, תקלות וטעויות שלנו ושל אחרים. התמקדות זו מעצימה את תחושת הקושי וחרדת הביצוע עד כדי חסימה עצמית המונעת מן האדם או הארגון להתחבר אל משאבי ההתמודדות שבו. הדרך לחקר מוקיר מתחילה בהגדרה חיובית של האתגר עמו אנו מעוניינים להתמודד, ומציאת ההצלחות או ההישגים שאליהן הגענו. לאחר מכן נעשה איתור מקורות ההשראה מתוך התנסויות עבר מוצלחת, תוך למידה של המנגנונים, התהליכים וההתנהגויות שתרמו להצלחה זו. ניתוח אירועים, מאפשר לכל משתתף להעלות עצות שימושיות, העשויות להביא תועלת למשתתפים האחרים ולארגון כולו בעתיד. התבוננות המשותפת נאספות אל אוסף ה'נקודות' שעלו מתאורי המקרים. בדרך כלל עולה קו של תובנה משותפת של דפוסים המאפשרים התמודדות מוצלחת עם האתגרים שבפנינו. תובנות אלו מאפשרות ליצור 'תמונת עתיד' רצויה ולשרטט את הדרך להגשמת 'עתיד' זה. ולבסוף לנצל התחייבות אישית וקבוצתית למימושו של הארגון. גישת החקר המוקיר היא למידה מהצלחות ומחוזקות, מכאן שהגישה שואבת את המיטב מן העבר, מעוררת השראה בהווה ויוצרת עתיד טוב יותר בהתאם לחלומות ולרצונות של הארגון והאנשים שפועלים בארגון.
לסיכום, גישת החקר המוקיר באה לחולל מהפכה חיובית בחיינו בהתאם ולפי איך שאנו רוצים לראות את העולם, כל אחד מאתנו וכולנו יחד. נראה כי דבריו של אלברט איינשטיין עולים שוב ומחייבים בירור, לפיהם יש רק שתי דרכים לחיות את החיים, האחת היא כאילו שום דבר אינו נס, והשנייה היא כאילו שהכול הוא נס אחד גדול.
חמשת העקרונות לתרגול ויישום החקר המוקיר

עקרונות אלו מביאים לידי ביטוי את הגישה הנרטיבית שמבוססת על ההנחה כי אנו חיים בתוך סיפור מסוים, ואילו בדיקה של הסיפור הזה, הבנתו של הסיפור הארגוני ויצירה של סיפור אלטרנטיבי מועדף- יאפשר פריצת דרך עבור הארגון. גישה זו מאפשרת לארגון לספר לעצמו סיפור חדש ומועיל על המצב בו הוא מצוי ועל הדרכים להתמודד עם האתגרים המצויים בו. כך, הארגון יתמקד בחוזקות ויכולות, עוצמות והצלחות.
בתחילה, גישת החקר המוקיר לא כללה מתודולוגיה פורמלית וקבוע, אלא כללה בתוכה מספר פרקטיקות שיוחסו לגישת החקר המוקיר. אך בשנת 1999 פרסמו פרופ' קופרריידר ודיאנה וויטני את חמשת העקרונות לתרגול ויישום החקר המוקיר בספרם: A positive revolution in change: Appreciative Inquiry.
1. עקרון ההבנייה: עיקרון זה מתייחס לאמונות הסובייקטיביות שלנו לגבי מה שנכון, אשר קובעות את הפעולות, המחשבות, וההתנהגויות שלנו. עיקרון זה שם דגש על השפה בה אנו משתמשים מדי יום, זאת בשל החשיבות שלה על האופן בו אנו בונים את הארגונים שלנו, וזה כולל את השפה בה אנו משתמשים לחקירה. "החקירה עצמה עוסקת בניסיון לעורר השראה, רעיונות וסיפורים חדשים במטרה להוביל לפעולות".
2. עקרון הסימולטניות: עיקרון זה מצביע על כך שעצם החקירות שאנו מבצעים במערכות אנושיות עשויות לגרום לשינוי בהן. נראה כי השאלה הראשונה שאנו שואלים יכולה לעצב את דרך החשיבה של האדם לגבי הדברים שבהם אנו עוסקים. וכתוצאה מכך משתנה גם האופן שבו אנשים לומדים ומגלים דברים חדשים בתהליך החקירה והשינוי ובכלל. "אין דבר כזה שאלה נטרלית, במובן זה שחקירות נלהבות ומתמשכות בכיוונים ספציפיים גם יובילו לשינוי באותם הכיוונים."
3. העיקרון הפואטי: עיקרון זה גורס כי אנו צריכים לבחור ללמוד על חיי הארגון ואת סיפור החיים של הארגון כדי לחולל שינוי. העיקרון הפואטי מתייחס למערכות אנושיות כמו ארגונים וקהילות כבעלי סיפורים משותפים המנחים ומסבירים את פעילות הארגון או הקהילה. "בחירת המילים שלנו בזמן החקירה יכולה לעורר תחושות, הבנות ורצונות, כאשר החקר המוקיר קורא להשתמש בחקירה כדי לגבש חזון חיובי ואופטימי של העתיד כדי להעיר את 'האנשים הטובים יותר".
4. עיקרון הציפייה: עיקרון זה אומר כי כל הפעולות וההתנהגויות הנוכחיות שלנו הם פועל יוצא של חזוננו לעתיד. "באמצעות שימוש בחקר המוקיר אנו יכולים ליצור חזון חיובי על עתידינו או עתידו של הארגון שישפיעו על הפעולות שלנו בהווה."
5. העיקרון החיובי: עיקרון זה אומר שכדי לעורר ולעודד את השינוי עלינו לשאול שאלות חיוביות המדגישות את הליבה החיובית של הארגון. כל שינוי מתמשך, גם מסתמך על קשרים חברתיים וההשפעה החיובית שלהם על הארגון והאנשים בארגון. "רגשות חיוביים כמו התלהבות, תחושת ביחד, תקווה ואושר מעודדים רעיונות יצירתיים ופתיחות לרעיונות חדשים."
חמשת עקרונות החקר המוקיר הללו מצוטטים כיום יותר ויותר ונמצאו כמועילים וכמבוססים היטב. אך עם זאת ככל שגישת החקר המוקיר מתורגלת ומיושמת ביותר ויותר ארגונים וקהילות אנו רואים הצעות להתייחסות לעקרונות שאינם נכללים בחמשת העקרונות של החקר המוקיר, כמו: שלמות, הצבת גבולות, זיהוי נרטיבים, מודעות ובחירה חופשית.
ייחודיות הגישה

על פי מאמרם של לודמה, קופריידר ובארט, הייחודיות של גישת החקר המוקיר באה לידי ביטוי בכך שגישה זו מובילה לשיח חיובי ללא תנאי, מאפשרת לארגונים לייצר שיחות בונות הממקדות את תשומת הלב של הארגון במקרים ואירועים חיוביים ומאפשרת להם להסיט את עצמם מבעיות, כך ארגונים יכולים להתקדם ולנתב את עצמם אל עבר הזדמנויות ואפשרויות טובות וליצור לעצמם תקווה ואמונה.
כמו כן, גישה זו בונה בארגונים רשת של קשרים חיוביים שהולכת ומתרחבת- כך גדלה הכמות של אנשים וקולות, השיחות והדיונים בארגון נהיים משמעותיים יותר ואף מדגישים את חוזקו של הארגון. באמצעות הגישה, נוצר כבוד בין העובדים, הבנה, וקשרים חזקים. הגישה מובילה ארגונים ללמוד אוצר מילים חיובי יותר. אוצר מילים כזה, יוצר קהילה חזקה יותר בתוך הארגון, וככל שהחיוביות בין כל הקהילה מתרבה, כך האנשים בארגון יוכלו לחזק את אפשרותם לממש אפשרויות והזדמנויות בעבודה. בנוסף, ברגע שארגון מדבר ב"שפה חיובית", כך הוא יכול לבצע פעולות ותוכניות בשיטות חדישות יותר. רפרטואר של מילים חיוביות בארגון מוביל ליותר עשייה, עיסוק בחיובי ויצירת חזון משותף המעודד יחסים שוויוניים. גישה זו מתחזקת את הדמוקרטיה המתחוללת בארגונים. ארגונים שפועלים בגישת החקר המוקיר הם ארגונים בעלי עמדה אופטימיסטית יותר, עמדה של שחרור, חופש, סולידריות, הבנייה חברתית, והערכה עמוקה לארגון. גישה זו מספקת עוצמה ומובילה למהפכה חיובית של שינוי בתוך הארגון. מטרת החקר המוקיר הוא לגלות את הליבה החיובית של הארגון, מה שמספק עבורו המשכיות, חוזק ויציבות אל מול שינויים ומורכבויות שהארגון חווה. כמו כן, גישה זו היא מקור האנרגיה עבור חדשנות ושינויים חיוביים בארגונים. החקר המוקיר מעורר דיאלוג חיובי ובונה, מעודד פלורליזם, קבלת דעות שונות וחיזוק קשים בינאישיים בתוך הארגון. על פי Bushe, ייחודיות הגישה באה לידי ביטוי בכך שהיא מעוררת רעיונות שונים, סיפורים חדשים, ותמונות המייצרות אפשרויות חדשות על מנת לפעול. כמו כן, המאמר מתאר את החשיבות הגדולה של גישת החקר המוקיר בעולם: לגישה יש השפעה רבה בפיתוח ארגונים עסקיים, ממשלתיים, ארגונים ללא כוונות רוח וגם קהילות. גישה זו תועדה והוצגה בכנסים רבים, בכתבי עת ובספרים, באתרי אינטרנט (Appreciative inquery commons) ובAI Practitioner (מגזין רבעוני). נוסף על כך, גישת החקר המוקיר שימשה את האו"ם העולמי ואת שיקגו שפיתחה את הקהילתיות שלה בצורה משמעותית ובהשראתה מדינות רבות בעולם עשו זאת בעצמן. בנוסף, הצי האמריקני, יצר מרכז גדול עבור שינוי חיובי והשתמש בגישה בקנה מידה גדול. לפיכך, ניתן לראות שהייחודיות בגישה היא שהיא משפיעה בצורה חיובית על מדינות, קהילות, קבוצות ואנשים אינבדואליים בעולם והרבה מהם לוקחים ממנה השראה ובכך מפתחים את עצמם ואת קבוצתם. כמו כן, על פי מאמרם של Cooperrider ו-Whitney ייחודיות הגישה מתבססת על כך שהיא מעריכה את הטוב ביותר ממה שיש כרגע, היא מחפשת את הדברים החיוביים במצב הנוכחי. כמו כן, הגישה יודעת לנתח את העתיד ולחשוב מה יכול להיות ואיך ניתן לשפר את המצב הקיים באמצעות דברים חיוביים שקורים כעת בארגון. בנוסף, היא מאפשרת דיאלוג ושיח בין אנשים וקבוצות שונות בארגון בנוגע למה צריך להיות, מה צריך לשפר, וכך היא יוצרת שיתוף פעולה ותחושה של מטרה משופרת בין קבוצה מסוימת של אנשים.
יישומים ושימושים בחקר המוקיר

החקר המוקיר היא גישה שניתן ליישם אותה בארגונים ובכלל, כיוון שהגישה לומדת את חוזקות הארגון ואנשיו, ומעודדת אותם להתבונן בעצמם כשהם בשיאם- מה שמוביל להתפתחות והתחברות של הארגון לחוויות שיא של העבר, מהן יוצרים מכוונות לעתיד. מאמרו של כרם מחזק עובדה זו וטוען כי, גישות אחרות המתמקדות בחסר, משפיעות לרעה על הארגון ואינן מייצרות פתרונות יעילים וחיוביים המאפשרים לארגון לשנות ולהתקדם. עם זאת, החקר המוקיר משמשת כגישה חיובית, שיתופית ומערכתית. בעזרתה, ארגונים יכולים לבנות את עתידם בכך שהם מבינים מה כן עובד בתוך הארגון מתוך ההנחה שהפתרונות כבר נמצאים בתוך הארגון. בנוסף, גישת החקר המוקיר יוצרת מערכות יחסים ותקשורת משופרת בתוך ארגונים, מייצרת תחושת מטרה משותפת ואף מעוררת יצירתיות ומשפרת את היכולת של אנשים להיות מוכנים לשינויים. כמו כן, השימוש בחקר מוקיר באה לידי ביטוי בעבודה עם צוותים על מנת לשמר הצלחות ולבנות תוכניות עבודה ואף בהובלה של צוותי עבודה רוחביים לקידום סוגיות ארגוניות.
המאמר גם מוסיף כי גישת החקר המוקיר יכולה לבוא לידי שימוש גם בקבוצות קטנות, מערכות יחסים, משפחות ובקהילות שונות. מאמרו של אלינער פרדס הציג את היישום של גישת החקר מוקיר בעבודה קהילתית- יישום של פרויקט רחב היקף של הנגשת שירות לקשישים באמצעות ביקורים במקלטים ובבתיהם של עולים שהגיעו לקריית שמונה, וזאת במהלך מלחמת לבנון השנייה ובמשך השנה שאחריה. מטרת הפרויקט הייתה פריצת מעגל הבדידות של העולים וגיוסם לפעילויות מחוץ לבית בעת המלחמה ולאחריה. מרבית מהעולים היו קשישים שלא יצאו מבתיהם מס' חודשים בעקבות המלחמה, לכן היה קשה להניע אותם לצאת מהבתים למרות המאמצים הרבים שעשו ארגונים בקהילה. לשם כך, יישמו את גישת החקר המוקיר: המטפלים והמתנדבים בקהילה הציפו יחד סיפורים על פעילויות שהצליחו להביא להשתתפות ערה מצד המשתתפים. כלומר, במקום להתמקד בקשיים, אפשר היה דרך הסיפורים לגלות מה עבד באופן הטוב ביותר ומהם התנאים המאפשרים גיוס של השתתפות פעילה. ההתמקדות בחוויות חיוביות, בהצלחות ובסיפורים על המיטב, מהווה מקור ממשי ללמידה ארגונית ולהתפתחות, לצמיחה ולעיצוב משותף של העתיד הארגוני. הרגשות החיוביים המתעוררים סביב התהליך מטעינים את המצברים והופכים את התהליך למבוע של יצירה והתחדשות.
ראו גם

חשיבה מייחלת
הכרת תודה
חקר מקרה
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה

ערך זה עוסק באגודה המייצגת פסיכולוגים. אם התכוונתם לארגון לקידום הפסיכולוגיה, ראו .
| --- | --- |

 פעילות:  ייצוג הפסיכולוגים בארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. ארצות הברית
 מייסדים:  ג'. סטנלי הול 
 נשיא:  קארול גוטהרט
 מנכ"ל:  נורמן ב. אנדרסון 
 תקופת הפעילות:  1892–הווה (כ־133 שנים)
 www.apa.org
 
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (באנגלית: American Psychological Association, בר"ת: APA) היא אגודה מקצועית המייצגת את הפסיכולוגים בארצות הברית. באגודה חברים כ-157 אלף פסיכולוגים. תקציבה עומד על כ-125 מיליון דולר.
פעילות האגודה

לאגודה יש כיום 56 מחלקות מקצועיות. היא מקושרת ל-60 ארגוני מדינות או טריטוריות אמריקניות וקנדיות.
האגודה מוציאה לאור 57 כתבי עת מדעיים שנחשבים מוערכים בעולם, ומקיפים את רוב תחומי הפסיכולוגיה. כתב העת הרשמי של האגודה הוא "הפסיכולוג האמריקאי" ("The American Psychologist"). האגודה מחזיקה במאגר מידע מקיף בשם "PsycINFO", בו מרוכזים תקצירי מאמרים וספרים מקצועיים החל מהמאה ה-19, מתוך יותר מ-2000 כתבי עת.
האגודה מחלקת מדי שנה פרסים שנחשבים היוקרתיים בעולם בתחום, לפסיכולוגים שנמצאו ראויים לכך. הפרסים ניתנים לפסיכולוגים צעירים וותיקים, על תרומה מדעית משמעותית לפסיכולוגיה, יישומים מדעיים בפסיכולוגיה, תרומה יוצאת דופן לפסיכולוגיה הקלינית, ועוד.
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה ידועה גם בשל סגנון APA הנפוץ במדעי החברה. זהו סגנון כתיבה סטנדרטי שעל פיו נכתבים מאמרים וציטוטים ביבליוגרפיים.
היסטוריה

האגודה הוקמה בשנת 1892 באוניברסיטת קלארק, ומנתה תחילה 26 חברים. נשיאהּ הראשון היה גרנויל סטנלי הול.
נשיאי האגודה מתחלפים מדי שנה. בין נשיאי האגודה לאורך השנים ניתן למנות פסיכולוגים וחוקרים נודעים רבים, כגון ג'ון דיואי (1899), ויליאם ג'יימס (1904), אדוארד לי תורנדייק (1912), ג'ון ווטסון (1915), לואיס טרמן (1923), גורדון אולפורט (1939), קרל רוג'רס (1947), ג'וי גילפורד (1950), הארי הארלו (1958), וולפגנג קוהלר (1959), אברהם מאסלו (1968), אלברט בנדורה (1974), מרטין זליגמן (1998), פיליפ זימברדו (2002) ועוד. הנשיאה הנוכחית (2012) היא סוזן בנט ג'ונסון.
הפסיכולוגיה הקלינית נחשבת דומיננטית יחסית באגודה. לפיכך פרשו ממנה עם השנים מספר קבוצות בעלות נטייה מחקרית יותר. ב-1959 פרשה קבוצה בעלת נטייה קוגניטיבית והקימה את "האגודה הפסיכונומית". ב-1988 פרשה קבוצה ממוקדת מחקר פסיכולוגי, הקימה את "החברה האמריקנית לפסיכולוגיה", ושינתה את שמה ב-2006 ל"אגודה למדעי הפסיכולוגיה". בתוך ה-APA, קיים "הדירקטוריון המדעי", שמבטא את קולם של הפסיכולוגים המחקריים ותומך בהם.
ביקורת

ביקורת על האגודה כשנודע כי כחלק מ"צוות ההתייעצות המדעי-התנהגותי" של הממשל, מייעצים חבריה לחוקרי צבא ארצות הברית במתקן הכליאה במפרץ גואנטנמו ובמקומות נוספים, במטרה לשפר את יעילות שיטות החקירה של העצירים, השנויות במחלוקת (יש אומרים כי הן אינן אתיות וכרוכות בעינויים).[דרוש מקור] המבקרים טוענים כי האגודה סירבה להורות לחבריה שלא להשתתף בהתייעצויות וחקירות מסוג זה. זאת בניגוד לאיסור הגורף על השתתפות וחקירות מסוג זה, שהטילו אגודות אחרות, כגון האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה ב-2006.
בפברואר 2025, 3,556 אנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש, האשימו במכתב את האיגוד בכך שחברים יהודים הוטרדו, הודרו והושתקו כשמחו נגד גילויי אנטישמיות באיגוד. הודעות בפורומים רשמיים של האיגוד שקראו לאינתיפאדה, תמיכה בחמאס, ב-BDS ובחרם אקדמי על ישראל.
ראו גם

מדריך הפרסום של APA
הערות שוליים

↑  Former APA Presidents, באתר האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה
↑  דניאל אדלסון,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'"כל הכבוד לחמאס": אנטישמיות ארסית באיגוד הפסיכולוגי בארה"ב, באתר ynet, 28 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257639905171  PLWABN: 9810596117005606  BIBSYS: 90059070  BnF: cb12329652f (data)  CANTIC: a10039806  CiNii: DA01060416  GND: 959-3  ISNI: 0000 0001 2166 7523  LCCN: n80126082  LNB: 000082091  NDL: 00697685  NKC: ko2002160129  NLA: 35005467  NLK: KAB201802264  NSK: 000412498  RERO: 02-A000006932  SNAC: w6gr0wst  SUDOC: 032224419  VIAF: 153428680   WorldCat (עם VIAF): 153428680 
מטה האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה בוושינגטון
יוסי ערבליך

| --- | --- |

 לידה:  1977 (בן 48 בערך) אנטוורפן, בלגיה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  בני ברק 
 השכלה:  ישיבת בית התלמוד  ישיבת פוניבז' 
 השקפה דתית:  יהדות חרדית 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (2024)  אות הנשיא להתנדבות 
 
יוסי ערבליך (נולד ב-1977) הוא יועץ רפואי, מייסד ויו"ר עמותת "למענכם" העוסקת בייעוץ רפואי.
ביוגרפיה

ערבליך נולד באנטוורפן (בלגיה) לאיש העסקים שמעון ערבליך. בצעירותו עלה לישראל, וגר בתל אביב. למד בישיבות בית התלמוד ופוניבז'.
בשנת תשנ"ו החל את פעילותו בתחום הרפואה לאחר שנתקל בבעיות בטיפול הרפואי שניתן לדודו, רבי אהרון רוזנפלד האדמו"ר מפינסק-קרלין.
ערבליך בעל קשרים בפוליטיקה הכללית והחרדית, נחשב למקורבו של מנהיג הציבור החרדי-ליטאי המנוח הרב שטיינמן ולמנהיגים הבאים אחריו.
ב-2017 הקים את עמותת "למענכם". למרות שלא רכש השכלה רפואית פורמלית, הוא מעניק ידע רפואי שצבר מניסיונו ומקשריו עם רופאים בישראל ומחוצה לה. במסגרת קשריו תיווך בין תורמים לבין מרכזים רפואיים בישראל עבור עזרה ברכישת ציוד רפואי.
ב־2018 הקים קורס יועצים רפואיים. בהמשך הקים את מיזם "רופאים למען הקהילה", במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה בין היועצים לרופאים.
באוקטובר 2019, בעקבות הסערה אודות ערב ההתרמה לעמותת עזרה למרפא של היועץ הרב אלימלך פירר, יצא ערבליך במכתב פתוח לרב פירר וגיבה את צעדיו.
עמותת למענכם

ב-2017 הקים את עמותת "למענכם", מוסד ללא כוונת רווח, המספקת ייעוץ רפואי. העמותה מקבלת מאות פניות ביום, בנושאים רפואיים שונים.
מטרתו העיקרית של הארגון היא הגשת סיוע ואבחון רפואי: הנגשת ופישוט נבכי הביורוקרטיה של מערכת הרפואה הציבורית; מתן חוות דעת נוספת או אבחון מקיף יותר ללא תשלום למטופלים הסבורים כי לא אובחנו כראוי על ידי הרופאים שטיפלו בהם.
בין הרופאים הפעילים בעמותה ניתן למנות את פרופסור בני דוידזון, מנהל המערך הרפואי של הארגון, לשעבר מנהל האגף לשעת חירום במשרד הבריאות, המשמש כראש מערך הרופאים בארגון, פרופסור מרדכי וייס, פנימאי מומחה, המשמש יועץ בכיר בארגון, סגן נשיא הארגון ד"ר גדי נוימן, סגן מנהל בית החולים בילינסון, ועוד. כמו כן, פועלים בהתנדבות בין השאר פרופסור יוסף פרס, מנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים (משמש כנשיא הארגון), ד"ר אבירם ניסן, מנהל המחלקה לכירורגיה כללית ואונקולוגיה בתל השומר, ואחרים.
במסגרת מיזם "רופאים במילואים" פעילים כ-200 רופאים מרחבי העולם המייעצים ומסייעים בשאלות רפואיות שונות. ב-2023 היו למעלה מ-20,000 פניות לארגון.
מלבד ייעוץ רפואי על ידי מערך של רופאים מתנדבים, עוסקים בעמותה גם בהכשרת "יועצים רפואיים".
במטרה להנגיש מידע רפואי ערבליך ורופאי הארגון מפרסמים מדי שנה עשרות טורים ומאמרים בעיתונות הכתובה וברשת.