stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיום מוסו
ספריו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # | פרטי מקור | פרטי מקור | פרטי מקור | פרטי תרגום | פרטי תרגום | פרטי תרגום | פרטי תרגום |
| # | שם בצרפתית | הוצאה | שנה | שם בעברית | הוצאה | תורגם ע"י | שנה |
| 1 | Skidamarink | Éditions Anne Carrière | 2001 | - |  |  |  |
| 2 | Et après | XO Éditions | 2004 | מסע אל החיים | כנרת, זמורה - ביתן | אביגיל בורשטיין | 2019 |
| 3 | Sauve-moi | XO Éditions | 2005 | תציל אותי | כנרת, זמורה - ביתן | שי סנדיק | 2019 |
| 4 | Seras-tu là? | XO Éditions | 2006 | משחק על זמן | ידיעות ספרים | רמה איילון | 2007 |
| 5 | Parce que je t'aime | XO Éditions | 2007 | כי אני אוהב אותך | כנרת, זמורה - ביתן | שי סנדיק | 2021 |
| 6 | Je reviens te chercher | XO Éditions | 2008 |  |  |  |  |
| 7 | Que serais-je sans toi ? | XO Éditions | 2009 |  |  |  |  |
| 8 | La Fille de papier | XO Éditions | 2010 |  |  |  |  |
| 9 | L'Appel de l'ange | XO Éditions | 2011 | קולו של המלאך | כנרת, זמורה - ביתן | מונה גודאר | 2013 |
| 10 | 7 ans après | XO Éditions | 2013 |  |  |  |  |
| 11 | Demain | XO Éditions | 2013 | מחר | כנרת, זמורה - ביתן | מונה גודאר | 2015 |
| 12 | Central Park | XO Éditions | 2014 | סנטרל פארק | כנרת, זמורה - ביתן | אביגיל בורשטיין | 2016 |
| 13 | L'instant présent | XO Éditions | 2015 | הרגע הנוכחי | כנרת-זמורה- ביתן | שי סנדיק | 2022 |
| 14 | La Fille de Brooklyn | XO Éditions | 2016 | הנערה מברוקלין | כנרת, זמורה - ביתן | אביגיל בורשטיין | 2017 |
| 15 | Un appartement à Paris | XO Éditions | 2017 | דירה בפריז | כנרת, זמורה - ביתן | אביגיל בורשטיין | 2018 |
| 16 | La Jeune fille et la nuit | Éditions Calmann-Lévy | 2018 | העלמה והלילה | כנרת, זמורה - ביתן | אביגיל בורשטיין | 2020 |
| 17 | La Vie secrète des écrivains | Éditions Calmann-Lévy | 2019 | החיים הסודיים של הסופרים | כנרת, זמורה - ביתן | שי סנדיק | 2021 |
| 18 | La Vie est un roman | Éditions Calmann-Lévy | 2020 | החיים הם רומן | כנרת זמורה דביר | שי סנדיק | 2023 |
לקריאה נוספת

גיום מוסו, מחר, כנרת, זמורה - ביתן, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
גיום מוסו, קולו של המלאך, כנרת, זמורה - ביתן, 2011(הספר בקטלוג ULI)
גיום מוסו, משחק על זמן, ידיעות ספרים, 2007(הספר בקטלוג ULI)
גיום מוסו, סנטרל פארק, כנרת, זמורה-ביתן, 2016(הספר בקטלוג ULI)
גיום מוסו, הנערה מברוקלין, כנרת, זמורה-ביתן, 2017(הספר בקטלוג ULI)
גיום מוסו, דירה בפריז, כנרת, זמורה-ביתן, 2018(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  How did you become a writer?
↑  ביקורת על הסרט, 16 בינואר 2009, רויטרס
↑  תמר שבק, אפשרות של אי, ידיעות אחרונות גיליון 13/01/2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302640705171  PLWABN: 9810649726505606  BIBSYS: 8076266  BNE: XX1704398  BnF: cb13617187p (data)  CiNii: DA19184226  GND: 129589225  ICCU: PARV398403  ISNI: 0000 0001 1075 6010  LCCN: no2008046218  LNB: 000187871  MusicBrainz: 0316148f-1cc1-4973-9a32-2fea04dbd4ff  NDL: 01127770  NKC: mzk2007430891  NLK: KAC200606295  NTA: 296788848  RERO: 02-A008591004  SUDOC: 05658119X  VIAF: 87445578   WorldCat (עם VIAF): 87445578
גיבסון לס פול

גיטרת לס פול
ג'ימי פייג' מנגן על גיבסון לס פול, 1977
לסטר ויליאם פולספוס (לס פול) 2004; ממציא הגיבסון לס פול מנגן על הכלי
גיבסון לס פול (באנגלית: Gibson Les Paul) היא דגם פופולרי של גיטרה חשמלית מבית חברת הגיטרות גיבסון. זוהי אחת הגיטרות החשמליות הראשונות שנבנו עם גוף מלא (ללא חלל ריק). הלס פול הוא הדגם הנמכר ביותר של חברת גיבסון והמזוהה ביותר עם החברה.
היסטוריה

הלס פול נקראה על שם ממציאה, לס פול, גיטריסט הקאנטרי-ג'אז. בשנת 1928, כשהיה בן 12 וניגן במסעדות המבורגרים כדי להרוויח דמי כיס, החליט לס פול להגביר את הגיטרה שלו, הוא פירק את החלק העליון של הפטיפון, חיבר אותו לגיטרה באמצעות חוטי טלפון שאותם חיבר לרדיו, וכך יצר גיטרה חשמלית.
בתחילת שנות ה-40 החליט פול לנסות ליצור גיטרה חשמלית מגוף מלא. כאשר עבד אצל יצרני הגיטרות "אפיפון", ניצל את סופי השבוע וניסר לשניים גיטרה אקוסטית מתוצרת "אפיפון", ובמקום החלק המרכזי חיבר בול עץ. באמצעות זוויות פח הוא חיבר צוואר של גיטרת גיבסון, בנה פיקאפ בעצמו והלך עם המצאתו, שאותה כינה "בול העץ", לבית החרושת של גיבסון. אנשי "גיבסון" צחקו על פול וכינו אותו "הילד עם מקל המטאטא".
בשנת 1950, כאשר ליאו פנדר הצליח לייצר גיטרה חשמלית, דבר שאנשי גיבסון חשבו שאינו אפשרי, הבינה חברת גיבסון את טעותם וחיפשה את "הילד עם מקל המטאטא". לבסוף, בשנת 1951, הם מצאו אותו וביקשו ממנו לחתום עליה, והחתימה מוטבעת עד היום על כל גיטרת לס פול. גיטרות לס פול הראשונות יוצרו ב-1952. הגיטרה הייתה עשויה עץ יקר, יוצרה ברובה בעבודת יד קפדנית, והדגם נראה כמו גיטרת הג'אז האקוסטית של החברה, אך קטנה יותר ובעלת גוף מלא. לא חלו שינויים משמעותיים בדגם מלבד שינוי שיטת הצביעה ושינוי הפיקאפים.
בשנת 1961 ניסתה גיבסון לשנות את עיצוב הגיטרה. פול, שלא הסכים לשינוי, סירב לאשר את השימוש בשמו על הגיטרות החדשות, ולכן הן נקראו SG, וייצורו של דגם לס פול נפסק. כמה שנים מאוחר יותר התחילו גיטריסטים לגלות מחדש את הדגם הישן של הלס פול. לאור הביקוש הרב ללס פול שבה גיבסון לייצר את הלס פול במקביל להמשך ייצור ה-SG.
מכירות הגיטרה

גיטרת הלס פול, וחברת גיבסון בכלל, נמצאות בתחרות מתמדת מול ענק הגיטרות השני, חברת פנדר ודגם הגיטרה החשמלית שלה, הפנדר סטראטוקסטר. בשנות ה-80 ירדו מכירות הלס פול לשפל מול הסטראטוקסטר, אך בתחילת שנות ה-90 עלו שוב המכירות של הלס פול, בעיקר בזכות נגנים כגון סלאש, הגיטריסט הראשי של להקת "Guns N' Roses".
דגמים עיקריים

לס פול סטנדרט (standard) - הגיטרה המקורית המיוצרת מאז 1952, שונתה ב-2007 וגופה קיבל הקלת משקל גדולה, גיבסון שינו אותה למודרנית יותר לעומת הטרדישיונל שנשארה הלס פול הקלאסית לפני השינוי ב-2007.
לס פול קלסיק (classic) - בעלת פיקאפים שונים מהסטנדרט, עם הקלת משקל.
לס פול סטודיו (studio) - דגם יותר מודרני ומוזל, בלי בינדינג (binding) ופיקאפים 490 ו-498.
לס פול סוּפרים (supreme) - הדגם במחיר הגבוה בסדרת הUSA, לס פול חצי נפח, חומרה מוזהבת, טופ מייפל ועצים מובחרים, חורי F.
לס פול קאסטום (custom) - דגם ה"היי אנד" של הלס פול, גיטרה בעבודת יד, פיקאפים PAF מקוריים, בינדינג כפול על כל הגוף והראש, חומרה מוזהבת ופרטים מיוחדים (frets).
לס פול טרדישיונל (traditional) - גיטרה ללא הקלת משקל, חיווט ידני וצוואר עבה, הלס פול סטנדרט לפני השינוי ב-2007.
לס פול ג'וניור (junior) - הלס פול "הפשוטה". פיקאפ P-90 אחד בלבד, ללא בינדינג, צבע פשוט.
החברה מייצרת גם דגמי חתימה של נגנים מפורסמים.
נכון ל-2009, חברת הבת של גיבסון, אפיפון, מייצרת דגמים מוזלים ופופולריים של הלס פול, החתומים "אפיפון לס פול". ישנה מחלוקת רבה בנוגע להבדלים ולאיכות הצליל בין הגרסאות המוזלות לגרסאות ה"מקוריות" של גיבסון.
אמנים מזוהים

אחד הגיטריסטים המזוהים ביותר עם הדגם היה ג'ימי פייג', שבשנות ה-60 קנה גיטרה מוכנה לפי הזמנה בשם "Black Beauty" תוצרת לס פול משנת 1960, יד שנייה עם אילן יוחסין ששרטט לאחור עד 1949. פייג' בחר אותה "מכיוון שהיו לה שלושה פיקאפים ומנעד עצום של צלילים". הגיטרה נגנבה ב-1970. מאוחר יותר טען: "אני חושב שהקרדיט מגיע לאריק (קלפטון) על המצאת 'הצליל של לס פול' כשניגן עם ה-Bluesbreakers".
ג'ימי פייג'
ג'ו פרי
גרי מור
פיטר פרמפטון
ג'ו בונמסה
כריס שיפלט
פאט סמיר
טים מקלארת'
זאק בליירגיטרת גיבסון לס פול פיטר פרמפטון, עם התעודות שלה
רנדי רודס
אייס פרלי
סלאש
זאק ויילד
בילי ג'ו ארמסטרונג
אלכס לייפסן
די ג'יי אשבה
בילי גיבונס
בוב מארלי
דייוויד גילמור - השיר another brick in the wall הוקלט עם גיטרת les paul
הערות שוליים

↑  ריצ'י יורק, לד זפלין: סיפורה של להקת הרוק הטובה בעולם, מאנגלית: מתן קמינר, הוצאת רסלינג, 2011; עמ' 56.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7825957-5 
סלאש מנגן על גיבסון לס פול
גאורג ויטיג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביוני 1897 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  26 באוגוסט 1987 (בגיל 90) היידלברג, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת מרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  קרל פון אוורס 
 מוסדות:  אוניברסיטת טיבינגן  אוניברסיטת בראונשווייג לטכנולוגיה  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת מרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  אולריך שולקופף 
 פרסים והוקרה:  פרס קרל ציגלר (1975)  פרס רוג'ר אדמס בכימיה אורגנית (1973)  פרס אוטו האן לכימיה ופיזיקה (1967)  מדליית הזהב ע״ש אדולף פון באייר (1953)  פרס אוטו האן לכימיה ופיזיקה (1967)  פרס דני היינמן (1965)  פרס נובל לכימיה (1979)  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תרומות עיקריות
 פיתוח ושימוש בתרכובות מבוססות בורון וזרחן, בהתאמה, בתור מגיבים בסינתזה אורגנית
 
גאורג ויטיג (גרמנית: Georg Wittig‏; 16 ביוני 1897 – 26 באוגוסט 1987) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1979 (במשותף עם הרברט בראון).
ויטיג נולד בברלין שבגרמניה. זמן קצר לאחר לידתו עבר עם משפחתו לקאסל. בשנת 1916 החל ללמוד כימיה באוניברסיטת טיבינגן. ב-1922 קיבל את הדוקטורט שלו בכימיה אורגנית.
ב-1979 זכה ויטיג בפרס נובל לכימיה, יחד עם הרברט בראון, על פיתוח השימוש בתרכובות מבוססות בור וזרחן כמגיבים בסינתזה אורגנית.
ויטיג נפטר בהיידלברג ב-26 באוגוסט 1987, בגיל 90.
גאבור בנדק

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1927 (בן 97) טיספירד, הונגריה 
 מידע כללי
 מדינה:  הונגריה 
 ספורט
 ענף ספורט:  קרב חמש מודרני 
 
גאבור בנדק (בהונגרית: Benedek Gábor;‏ טיספירד, 23 במרץ 1927) הוא אלוף אולימפי הונגרי מתחרה בקרב חמש, סייף, מאמן. אלוף העולם הונגרי הראשון בקרב חמש.
קורות חיים

בנדק היה תלמיד בתיכון הצבאי בשופרון. שם הוא למד את יסודות הספורט של קרב חמש. הוא נשלח לפולין במלחמת העולם השנייה. הוא נלקח בשבי בדנמרק. מאוחר יותר עבד כנער מעלית בקופנהגן, לאחר מכן ניסה לקבל מקלט בשוודיה, אך גורש חזרה לדנמרק. הוא חזר הביתה שנתיים לאחר המלחמה.
משנת 1948, הוא היה סייף ב-Csepeli MTK ובמקביל היה ספורטאי בקרב חמש של בודפשט הונווד. הוא השיג תוצאות יוצאות דופן בקרב חמש. היה חבר בנבחרת הונגריה מ-1948. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה במדליית זהב קבוצתית ובמדליית כסף אישית. בכך שברה נבחרת הונגריה - באופן מפתיע - את הדומיננטיות בת עשרות השנים של ספורטאי קרב חמש השוודים. ב-1953 זכה במדליית זהב אישית באליפות העולם ובכך הפך לאלוף העולם הונגרי הראשון בקרב חמש. ב -1956 לפני אולימפיאדת מלבורן (1956), הוא אמר את הטקסט של השבועה האולימפית של הספורטאים הונגרים, אך במהלך האולימפיאדה הוא נבחר לוועד המהפכני של הנבחרת האולימפית. בתחרות הוא סיים במקום של צבירת נקודות הן באישית והן בקבוצה, אך ביצועיו לא עמד בציפיות.
הוא לא לחץ יד למתחרים הסובייטים במהלך האולימפיאדה. לאחר שחזר הביתה פוטר מעבודתו ונאלץ להתפרנס כבעל מלאכה זעיר בתחום המים והשפכים. ב-1959 התחיל להשתתף בתחריות סיף בדקר. הוא למד אז ממאמר בעיתון, שדיווח על האירוע, שנאסר עליו לצמיתות להשתתף בתחרויות מסיבות פוליטיות.
משנת 1964 הפך למאמן חטיבת קרב חמש של הונבד בודפשט. תלמידיו כללו את האלוף האולימפי אישטוואן מונה ופרנץ טרק. בשנת 1967 קיבל תעודה כמאמן קרב חמש וסיף במכללה לחינוך גופני. בשנת 1969 נזקק אחד מילדיו לטיפול רפואי בחו"ל. לאחר מכן עזב את המדינה והתיישב ברפובליקה הפדרלית של גרמניה. בעזרתו של אישטוואן סונדי, הוא קיבל משרת מאמן בוורנדורף. הוא השתתף בארגון מרכז הקרב חמש בבון, ועד פרישתו ב-1992 עבד כאמן סיף בוורנדורף.
הישגיו

בקרב חמש:
אלוף אולימפי:
1952, הלסינקי: קבוצתי (אלדאר קובאצ'י, אישטוואן סונדי)
אולימפיאדה מקום שני:
1952, הלסינקי: אישי
אולימפיאדה מקום רביעי:
1956, מלבורן: קבוצתי
אולימפיאדה מקום ששי:
1956, מלבורן: אישי
אלוף עולם פעמיים:
1953, רוקאס סנטו דומינגו: אישי
1954, בודפשט: קבוצתי
אליפות עולם מקום שני:
1954, בודפשט:אישי
אלוף הונגריה חמש פעמים:
קבוצתי: (1949, 1951–1953, חורף: 1951)
פרסים והוקרה

ספורטאי מצטיין של הרפובליקה העממית ההונגרית (1951)
ספורטאי מוכשר של הרפובליקה העממית ההונגרית (1954)
אלוף הונגריה בחמישייה (1988)
אזרח כבוד של טישפורד
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות ההונגרי (2017)
לקריאה נוספת

Benedek Gábor profilja a Nemzetközi Olimpiai Bizottság oldalán (באנגלית)
Benedek Gábor profilja az Olympedia oldalán (באנגלית)
Havas László: A magyar sport aranykönyve – Budapest, 1982 – מסת"ב 963-253-572-3
Lukács László – Szepesi György: 112. A magyar olimpiai aranyérmek története – Budapest, 1980 – מסת"ב 963-253-553-7
Révai új lexikona II. (Bak–Bia). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1998. ISBN 963-901-540-7 (הלקסיקון החדש של רוואי)
Bocsák Miklós: Hogyan élnek olimpiai bajnokaink (166-an szerte a világban) – St. plusz kft., 1998 – (ISBN ללא)
Ki Kicsoda 2004 – מסת"ב 963-86345-0-2 (מי זה מי)
הערות שוליים

1 2  "Huszárló és szódavíz". mno.hu. נבדק ב-2022-03-23.
1 2  "Egy elmaradt kézfogás törte ketté az életét". sportgeza.hu. נבדק ב-2010-08-22.
↑  "MÖSZ >> Kitüntetések". pentathlon.hu. אורכב מ-המקור ב-2009-04-03. נבדק ב-2010-08-22.
↑  "Öttusa: állami kitüntetést kapott a 90 éves Benedek Gábor". nemzetisport.hu. 2017-03-18. נבדק ב-2017-03-18.
גאבור הלאס

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1901 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  מרץ 1945 (בגיל 43) באלף, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס באומגרטן (1932)  פרס באומגרטן (1935) 
 
גאבור הלאס (בהונגרית: Halász Gábor; בודפשט, 4 ביולי 1901 – באלף, מרץ 1945) היה סופר, מבקר יהודי-הונגרי, היסטוריון הספרות שנספה בשואה.
ביוגרפיה

אביו של גאבור הלאס היה פקיד בעיריית אובודה (רובע 3 של בודפשט), ככל הנראה לא היה יהודי. אמו באה ממשפחה יהודית כפרית. הוריו התחתנו רק כאשר גאבור היה בן שבע.
לאחר שהלאס סיים את לימודיו בתיכון, למד היסטוריה הונגרית ופילוסופיה באוניברסיטת פאזמאני פטר (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וסיים בשנת 1925. בין השנים 1925–1926 שהה בפריז ובאיטליה במלגה ממשלתית. בשנת 1927 הפך לממתמחה ללא שכר ולאחר מכן קיבל מישרת ספרן בספרייה הלאומית על שם סצ'ני. משנת 1932 הוא היה המבקר הספרותי המוביל של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט ובשנת 1933 היה אחד החברים המייסדים של "החברה הספרותית-מדעית ההונגרית". משנת 1941 היה עובד קבוע של העיתון "הכוכב ההונגרי" (Magyar Csillag).
בשנת 1938 התחילה חקיקה אנטי יהודית נרחבת בהונגריה, בנוסף לנומרוס קלאוזוס, במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. הלאסנלקח לשירות העבודה ביולי 1943 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי במיוחד בחזית המזרחית באוקראינה), אך באותה תקופה עדיין הצליח להשיג פטור. כעבור שנה נלקח שוב לשירות העבודה, משם לא שב: יחד עם ג'ורגי שארקוזי ואנטאל סרב הוא נשלח למחנה עבודת הכפייה באלף במערב הונגריה על הגבול עם אוסטריה. הוא מת בנסיבות לא ברורות כמו שני חבריו האחרים, כנראה עקב רעב, מחלה, מחסור תמידי או הוצא להורג.
יצירתו

מחקריו, מאמריו וביקורותיו הופיעו בניוגט ובכתבי עת אחרים כמו "הזריחה" (Napkelet). הלאס היה אחד ממחברי המסות (חיבור עיוני) העיקריות בהונגריה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם (1918–1938); עבודותיו מאופיינות בידע רב, בדאגה ובגישה הומניסטית, ובעיקר בכבוד לאינטלקט. בשם חוקי התבונה, הוא התעמת יותר ויותר עם הזרמים האינטלקטואליים והפוליטיים הבלתי רציונליים של העידן. כך הוא הגיע למימוש הריאליזם באסתטיקה שלו ובהתנהגותו הפוליטית, כשהוא מוותר על שמרנות האצולה הראשונית שלו. הליברליזם הדמוקרטי של המאה ה-19 הפך לאידיאל שלו. במחצית הראשונה של שנות ה-40 של המאה ה-20 נקט עמדה נחרצת נגד כל צורות הדיקטטורה הפשיסטית. בליווי מחקרים משמעותיים פרסם את יומנו של ז'יגמונד יוסט, ערך את כל יצירותיו של אימרה מדאצ' וערך את האנתולוגיה בשם "בית המטמון של הספרות האנגלית".
עבודותיו

הרוחניות של ברז'ני (1926)
יודעי כתוב בוגדים (1928)
מות ה"לירה" (1929)
על הרומן הנוסף (1929)
ברברים מזויפים (1932)
כיוונים חדשים בספרות העולמית (1932)
היסטוריה ספרותית וביקורת (1933)
על הביקורת (1933)
אתה והעולם (1933)
דיוקן עצמי של צורת טעם (1935)
בעניין אישי (1935)
על ספרי שירה חדשים (1935)
סוף המאה ההונגרית (1937)
הגדרת כתב יד. מתווה הרצאתו של גאבור הלאס; 1937 (הרצאות)
אייש החדש (1938)
סוד הריאליזם (1940)
רוחות שואגות (1941)
שני ימי זיכרון (1941)
הוויקטוריאנים ההונגרים (1942)
בית המטמון של הספרות האנגלית ; עורך גאבור הלאס; (1942)
דיוקן ולוח (1942)
המינגוויי (1942)
בית המטמון  של הספרות האנגלית (1942)
העיר המתעוררת (1943)
סוף המאה ההונגרית (1945)
החיפוש אחר משמעות. לימודי ספרות; 1948
כתבים נבחרים של גאבור הלאס ; 1959
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות ההונגרית? מאגרי ספרים מסת"ב 963-8607-10-6
מיהו מי בספרות ההונגרית? ,בודפשט, 1999 ISBN 9 638157 91 7
לקסיקון ביוגרפי הונגרי כרך 4: 1978-1991.
דורוטיה לובאש: חיים אחרי המוות [ כותרת משנה: המורשת הרוחנית שלנו, גאבור הלאס ] . (בית ספר תיכון אירופה 2000, בודפשט, 15-11-2012)
זולטאן דמה: חייו ויצירתו של גאבור הלאס ; ספריית ורשגי של מחוז סולנוק, סולנוק, 1966
קריסטינה מיקו: גאבור הלאס. מונוגרפיה ; 1995
אניטה ר. לרינץ: מסורת שלא הובנה. ההישרדות של מורשת ז'יגמונד קמני ביצירתם של גאבור הלאס, דיולה סקפי ואנטאל סירב ; 1999
דוד ינאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1935 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  16 בדצמבר 2006 (בגיל 71) טל מנשה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 יצירות ידועות:  המכון לחקר ימים ואגמים, בית הלוחם 
 
דוד ינאי (7 ביולי 1935 - 16 בדצמבר 2006) היה אדריכל ישראלי, לימד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון.
ביוגרפיה

ינאי נולד בירושלים והתגורר בכרמל בחיפה רוב חייו הבוגרים. למד אדריכלות בטכניון והתמחה אצל פרופסור אל מנספלד בשנים 1961–1964. הוא התמנה למרצה בטכניון והועלה לדרגת מרצה בכיר באמצע שנת 1971. הוא המשיך ללמד בטכניון עד שנת 2003. במקביל עבד בתכנון פרויקטים שונים, בהם: המכון לחקר ימים ואגמים, בית הלוחם חיפה, שכונות במעגן מיכאל ובעין גב ובתים פרטיים.
סכסוכים משפטיים

במהלך התמחותו, השתתף ביחד עם אליהו עטייה בתחרות אדריכלים לתכנון בניין חדש לעיריית ירושלים, בלא שתיאם זאת עם המנחה שלו, שזכה באותה תחרות במקום הראשון. ינאי זכה במקום השלישי, אולם נמחק מרשימת הזוכים ובעקבות זאת פנה לבית המשפט בדרישה להכרה פומבית בזכייתו. ינאי נדון לשנת הרחקה מאגודת האינג'ינרים על ידי ועדת האתיקה של האגודה בעקבות השתתפותו בלא תיאום בתחרות.
בשנת 1966 תבע ינאי את מעסיקו, פרופסור אל מנספלד, בטענה שהפר את זכויות היוצרים שלו והציג את עצמו כמי שתכנן מבנה ברנגון ואת המכון לחקר הגרעין בטכניון, בעוד אלו תוכננו על ידו. בית המשפט דחה את התביעה וקיבל את טענתו של מנספלד שינאי פעל לפי הוראותיו, הנחיותיו ותחת השגחתו כשכיר במשרדו.
בינואר 1970 זכה בתחרות אדריכלים לתכנון בית הלוחם בחיפה. ביולי 1977 הגיש ינאי תלונה במשטרה בה נטען שהקבלן של בית הלוחם בנה את המבנה באיכות ירודה ודרש סכומים מנופחים בחשבונות כוזבים ובעקבות זאת המשטרה פתחה בחקירה. ארגון הנכים ועיריית חיפה התייצבו לצידו של הקבלן ופיטרו את האדריכל ינאי. ינאי פנה לבג"ץ בדרישה למנוע את פיטוריו, אך השופטים הפנו את ינאי להגיש תביעה אזרחית וטענו שבג"ץ אינו המקום לבירור עובדות המקרה. לעזרתו של ינאי הוקם ועד ציבורי שביקש להאבק בשחיתות שכלל את מרדכי וירשובסקי, מאיר זורע, יוחאי בן נון ויעקב רודיטי, יו"ר אגודת האדריכלים בישראל. בהמשך הוגשו כתבי אישום שהסתיימו בהרשעת נציגי הארגון. כמו כן, המעורבים הגישו תביעות נזיקין הדדיות.
בקשה של ינאי לעצור את בניית בית הלוחם עד בירור תביעתו נגד העירייה על פיטוריו נדחתה על ידי בית המשפט, והבית נפתח לבסוף בשנת 1985. אולם בהמשך בית המשפט הוציא צו שאסר על בניית בית יד לבנים הצמוד לבית הלוחם שלא דרך האדריכל דוד ינאי ובעקבות זאת החליטה העירייה לבנות את בית יד לבנים באתר אחר.
דוד ינאי נפטר ב-16 בדצמבר 2006. התגורר בטל מנשה, היה נשוי לשבלת ינאי ממנה התגרש בתחילת שנות התשעים, ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  יחיאל לימור, 2 אדריכלים תבעו לדין את עיריית ירושלים, מעריב, 26 בנובמבר 1964
↑  דוד זוהר, נשללו זכויות של אדריכל באגודת האינג'ינרים לשנה, מעריב, 10 ביולי 1966
↑  דוד זוהר, אדריכל צעיר הגיש תביעה נגד פרופסור מנספלד, מעריב, 3 במאי 1966
↑  עירית חיפה, מעריב, 12 בינואר 1970
1 2  בג"ץ 348/78 - אדריכל דוד ינאי ואח' נ' עירית חיפה ואח' . פ"ד לג(1), 47.
↑  האדריכל ינאי הגיש תביעת פיצויים בסך 12 מיליון לירות, מעריב, 14 במאי 1979
↑  מהנדס אתר בית הלוחם בחיפה חשוד בהגשת חשבונות כוזבים, דבר, 19 באוגוסט 1977
↑  נדחתה עתירה להפסיק בניית "יד לבנים" בחיפה, מעריב, 10 בנובמבר 1978
בג"ץ מותח ביקורת על פיטורי אדריכל בית הלוחם בחיפה, דבר, 13 בדצמבר 1978
↑  האגודה לעזרת האזרח הבודד, דבר, 29 בדצמבר 1978
↑  יואב איתיאל, דוד ינאי צדק, אתר גפן מגזין המושבות
↑  אריה מרינסקי, באור ובסתר, עמוד 144
↑  דוד זוהר, 10 מיליון ל"י תובע ארגון נכי צה"ל מאדריכל בית הלוחם, מעריב, 2 בינואר 1979
↑  אדריכל בית הלוחם בחיפה תובע 12 מיליון ל"י פיצויים, דבר, 2 בינואר 1979
↑  בקשתו של האדריכל, דבר, 19 בנובמבר 1979
↑  מ. גולן, שערוריית בית יד לבנים בחיפה, מעריב, 17 בדצמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590399305171  GND: 1070231029  ISNI: 0000 0004 4879 2203  LCCN: no2015151802  SUDOC: 184980925  VIAF: 315940232   WorldCat (עם VIAF): 315940232 
בניין המכון לחקר ימים ואגמים בחיפה
גיבסון ES-335

גיבסון ES-335 בצביעת זריחה
גיבסון ES-335
גיבסון ES-335 היא גיטרה חשמלית בעלת תיבת תהודה מתוצרת חברת גיבסון, הנחשבת לראשונה במבנה "חלול חלקית" - דרך גוף הגיטרה עוברת חתיכת עץ מלאה, לרוב מעץ מייפל או מהגוני, שמקטינה את חלל התהודה של הגיטרה ובכך מפחיתה משמעותית את כמות הפידבק, שנגרם כאשר מגבירים מאוד את צליל הגיטרה, ביחס לגיטרות חלולות אחרות. הגיטרה הוצגה בשנת 1958 ונעשתה נפוצה ומזוהה מאוד עם היצרן.
היסטוריה

מאז הצגת דגם הלס פול בשנת 1952, גיבסון המשיכו לשפר ולפתח את הדגם, והוא זכה לגרסאות רבות. הדגם, כמו גיטרות חשמליות אחרות בעלות גוף מעץ מלא, הוכיח עמידות גבוהה לפידבק וצליל מתמשך יותר מאשר הצליל של הגיטרות החשמליות בעלות תיבת התהודה, אך היה חסר במידת מה את הצליל הכהה והמלא יותר של הגיטרות עם תיבת התהודה. הצגת ה-ES-335 בשנת 1958 נועדה לגשר על הפער הזה, ולשלב את היתרונות של שני סוגי הגיטרה - הצליל המלא יותר של גיטרות בעלות תיבת תהודה, יחד עם העמידות לפידבקים ומשך הצליל הארוך של הגיטרות ללא תיבת התהודה. בעקבות כך, הדגם הפך נפוץ בקרב גיטריסטים רבים, מכל הסגנונות - ג'אז, בלוז, ורוק. השגת היתרונות של גיטרה בעלת גוף מלא מתאפשרת על ידי כך שבמרכז גוף הגיטרה נמצאת חתיכה מעץ מלא שאליה מחוברים הצוואר, הגשר והפיקאפים. בכך חלל התהודה קטן משמעותית, כמו גם היכולת של לוח החזית לרעוד, וזה מקשה על הצליל המגיע מהרמקולים לגרום לתהודה בגוף הגיטרה, שהיא הגורם המרכזי למשוב. המפרט הטכני המקורי כלל חזית, גב, צדדים ובלוק מרכזי מעץ מייפל, צוואר מעץ מהגוני ולוח שריגים מעץ רוזווד, שעליו הוטבעו נקודות לסימון השריגים. בגוף היו שני פתחי תהודה בצורת האות F, בדומה לכינור ולגיטרות חשמליות אחרות בעלות תיבת תהודה, והגיטרה הייתה זמינה בגימור טבעי או בצביעת "זריחה" (Sunburst). בשנות ה-60 בוצעו שינויים קלים במפרט, שעיקרם היה צוואר דק יותר, סמני שריגים בצורת מלבנים וצבע אדום במקום הגימור הטבעי.
גרסאות דומות > ES-345

דגם ES-345 הוצג כגרסה יוקרתית יותר לדגם ES-335. הדגם נבדל מה-ES-335 בכך שבחזית הגיטרה יש פס קישוט תלת שכבתי במקום חד שכבתי, סמני שריגים בצורת מקביליות כפולות (במקום נקודות או מלבנים קטנים שיש בדגם ES-335), חומרה בגימור מוזהב במקום כסוף, ואפשרות לחיווט סטריאופוני ומתג Varitone, המאפשר לשנות את גון הצליל היוצא אל המגבר בעזרת קבלים, נגדים וסלילים שונים. הדגם הגיע בגימור טבעי, בצבע אדום או בצביעת "זריחה".
גרסאות דומות > ES-355

דגם ES-355 הוצג כגרסה יוקרתית אף יותר ל-ES-335. הדגם נבדל מדגם ES-335 בכך שיש פס קישוט רב שכבתי סביב חזית וגב הגיטרה, כמו גם סביב ראש המפתחות. בנוסף, לוח השריגים עשוי מעץ הובנה במקום רוזווד, וסמני השריגים הם מלבנים גדולים, בניגוד למקביליות הכפולות של דגם ES-345 והנקודות או המלבנים הקטנים של דגם ES-335. הבדל נוסף הוא הטבעה של צורת "היהלום המפוצל" בראש, במקום הכתר שיש בדגמי ES-335 ו-ES 345, ולוח מגן מחומר דמוי שריון-צב במקום לוח המגן השחור בדגמים האחרים. הדגם הוצע כאופציה עם חיווט דומה לזה של דגם ES-345, הכולל יציאה סטריאופונית ומתג Varitone. כמו כן הדגם הוצע כאופציה עם גשר טרמולו מתוצרת Bigsby (ומשנת 1962 עם גשר דומה מתוצרת גיבסון עצמה), והיה זמין בצביעת זריחה או בצבע אדום. הדגם "לוסיל" של בי בי קינג מבוסס על דגם ES-355, שהיה מזוהה עם בי בי קינג.
גרסאות דומות > גרסאות נוספות

לדגם יש עוד גרסאות רבות, דוגמת ES-333 (מהדורה מוזלת הכוללת פיקאפים ללא מכסים, סמל גיבסון מודפס על ראש הגיטרה ולא מוטבע בו וגימור מט במקום הגימור המבריק של דגם ES-335), דגם ES-347 (כולל מתג לפיצול הפיקאפים, פס קישוט רב-שכבתי לראש הגיטרה, לוח שריגים מעץ הובנה ומלבנים גדולים בתור סמני שריגים), דגם ES-339, הנבדל מדגם ES-335 רק בגודל גוף הגיטרה, ומהדורת "סטודיו" לדגמי ES-335 ו-ES-339 (מהדורה מוזלת לדגמים הנ"ל, שבגלגולה המודרני נבדלת מהדגמים הסטנדרטיים בעיקר בצוואר מעץ מייפל במקום מהגוני, סמני נקודות במקום מלבנים קטנים ופסי קישוט שחורים סביב הגוף והצוואר, להבדיל מהפסים הלבנים בדגם הסטנדרטי). נוסף לגרסאות הדגם המיוצרות על ידי גיבסון, חברת אפיפון מייצרת במזרח הרחוק דגמים המתבססים על דגם ES-335 ונגזרותיו, דוגמת השרתון, המהווה מהדורה מעוטרת של דגם ES-335, או דגם Dot, שהיא העתק של דגם ES-335. דגמים אלה נמכרים במחירים נמוכים יותר מהדגמים של חברת גיבסון, המיוצרים בארצות הברית.
אמנים מזוהים

בגיטרת ה-ES-335 משתמשים אמנים מסגנונות רבים - בלוז, רוק וג'אז. בישראל הגיטרה הפכה נפוצה במוזיקה המזרחית, בעיקר בעקבות אריס סאן שנהג לנגן עליה בהופעותיו.
עם הגיטרה, על גרסאותיה, מזוהים אמנים רבים, ובין היתר האמנים הבאים:
לארי קרלטון
ג'ו בונמסה
בי בי קינג
אלווין לי
אלכס לייפסן
רוי אורביסון
נואל גלאגר
יהודה קיסר
אריס סאן
דייב גרוהל
כריס קורנל
הערות שוליים

↑  http://www.es-335.net/specifications.html
דוד יעקב סימונסן

| --- | --- |

דוד יעקב סימונסן
 לידה:  17 במרץ 1853 קופנהגן 
 פטירה:  15 ביוני 1932 (בגיל 79) קופנהגן, דנמרק 
 מקום קבורה:  Jewish Western Cemetery 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השכלה:  בית המדרש לרבנים בברסלאו 
 תקופת הפעילות:  ? – 15 ביוני 1932 
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי של דנמרק
 
הרב ד"ר דוד יעקב הלוי סג"ל סימונסן (ז' באדר ב' ה'תרי"ג, 17 במרץ 1853 - י"א בסיון ה'תרצ"ב, 15 ביוני 1932) היה רבה הראשי של דנמרק, ביבליופיל, חוקר יהדות, ומומחה לשפות שמיות.