ארצן
תמות

התמה המרכזית של "ארצן" הוא הגדרת מגדר—תפקידי מגדר, הבנייה מגדרית, וכיצד מגדר נחווה כטבעי או מובנה. הרעיון של הגדרת מגדר מתגלה כשהגברים פוגשים לראשונה את נשות ארצן. בהשוואה לנשים של העולם שלהם, הנשים של ארצן נראות להם בעלת מאפיינים גבריים: למשל, הן בעלות שיער קצר פונקציונלי, חסרות קימורים מובלטים, וחזקות פיזית. בניגוד אליהן—ג'ף מוצג כבעל מאפיינים נשיים, מכיוון שהוא מזדהה עם גישתן של הנשים של ארצן, ומגיב למצבים בהפגנות רגש, שבשלב מסוים גורמים לוואן להרגיש נבגד.
תמה מרכזית נוספת ב"ארצן" הוא אימהות. חיי החברה הכלל-נשית סובבים את תהליך גידול הילדות. הנשים אפילו פיתחו ושינו את השפה שלהן לאורך השנים כדי להקל ככל האפשר על הילדות ללמוד, וחינוך הוא אחד ההיבטים החשובים ביותר בתרבות שלהן. כל אם מרעיפה את מיטב אהבתה ואהבת הקהילה על ילדתה האחת למשך שתי שנותיה הראשונות, ולאחר מכן הילדה מועברת למתמחות בחינוך להמשך גידולה. אחד החוקרים הגברים מופתע לשמוע כי נשים מוכנות למסור את ילדותיהן לטיפולה של מישהי אחרת, אך הנשים מסבירות שהילדות הן האחריות של כל הקהילה כולה ולא רק של האם הביולוגית.
הספר מתמקד גם באינדיבידואליות נשית, כאשר לכל ילדה יש שם ייחודי לה, ואין שמות משפחה. נשות ארצן שומרות ארכיון היסטורי מפורט של השושלות שלהן, ואינן רואות צורך לתבוע בעלות הילדות שלהן על ידי החלת השמות שלהן עליהן, כפי שמקובל בחברה הגברית. הנשים מצלחות להביע אהבה גלויה ללא כפיפות והיררכיה, כולל לצאצאותיהן.
ג'ף הוא דוגמה לייצוג קול פמיניסטי על ידי גילמן. דרכו, גילמן מרעיפה שבחים על עצמאותן של הנשים של ארצן, ומעבירה ביקורת על תפקידן של נשים בזמנה שלה. דרך טרי, היא מציירת את האיום שגברים מרגישים לנוכח נשים לא-משועבדות, כאשר לעומתו הנשים הן טובות לב ובעלות מסוגלות, ואילו עובדה זו גורמת לגברים—ובמיוחד לו—להרגיש נחותים. ואן עצמו הוא הקול הרציונלי שמוצא את עמק השווה: הוא מתאר את הנשים כחכמות יותר מהגברים, ומעביר את המסרים על החברה שבנו.
הספר מדגיש את הנושא של קהילתיות ושיתוף פעולה. הנשים בארצן מצליחות לשמר זהות אינדיבידואליות תוך כדי ניהול חברה על ידי קונצנזוס וערכי טובת הכלל. הגישה שלהן לרבייה מהדהדת את גישת האאוגניקה שהייתה פופולרית בזמנה של גילמן. הנשים משביחות את הטבע סביבן כשהוא הופך למעמסה על חייהן (וכך נפטרות מחקלאות חיות), וכן משביחות את עצמן דרך העלמת שושלות של מי שנחשבות לא כשירות או אנטי-סוציאליות.
הטקסט שגילמן יצרה היה פמיניסטי במכוון, אף על פי שגישתה לא הייתה פופולרית בתקופתה. הספר כן הכה הדים בשנות ה-70 כאשר התגלה מחדש על ידי פמיניסטיות, פורסם, והפך לרב מכר. התמות של גילמון מצאו תהודה גם בפמיניזם המודרני, כמו למשל החופש מהתערבות גברית בנושאי רבייה והערכת תפקיד האמהות. עם זאת, עד כמה שהחברה בארצן היא אוטופית ומתפקדת, הגעת הגברים באופן אינהרנטי נחווה כדבר טוב, כמו רעיון החזרת החברה לרבייה מינית במקום הא-מינית, אף על פי שקודם לכן הוסבר שחוסר התלות במין ובגברים הם בין הסיבות העיקריות לפריחתה של ארצן.
בארצן, חינוך הוא ערך עליון, והוא הסיבה לשגשוגה. על חינוך אמונות הנשים החכמות והסבלניות ביותר, והחינוך המתואר מתבסס על עקרונות שיטת מונטסורי, כאשר חינוך אינו מועבר בכפייה כפי שנעשה בעולם הגברים.
במהלך הספר גילמן יוצרת היפוך מגדרי במספר דרכים. למשל, בזמן ששלושת הגברים נמצאים בשבי, השיער שלהם מתארך, דבר שבאופן סמלי (בחברה של גילמן) משייך אותם לנשיות, כאשר שיערן של הנשים בארצן הוא קצר. בנוסף, הנשים הן המלמדות והגברים הלומדים, וכן הנשים חזקות יותר פיזית מאשר הגברים.
תמות חבויות בספר כוללות גזענות ואאוגניקה. בספרה של גילמן יש רק גברים ונשים לבנים, וגילמן באופן עקבי מתייחסת לאנשים שהם פרו-מלחמה כ"פראים", התייחסות שיכולה להיחשב כגזענית. לגבי אאוגניקה, גילמן מקדמת את הרעיון שאפשר להשביח את האוכלוסייה על ידי רבייה מגמתית שתיפטר מ"פגמים", ובעולמה המדומיין רק הנשים הנעלות ביותר זוכות למתנת הרבייה.