אונג סן סו צ'י
קורות חייה

סו צ'י היא בתם הצעירה של קין-צ'י, שהייתה שגרירת בורמה בהודו ונפאל, ושל הגנרל אונג סן, שעמד בראש המאבק למען עצמאות בורמה. אביה ניהל את המשא ומתן מול הבריטים ועם השבטים הצפוניים על הקמת האיחוד של בורמה, אך נרצח בידי יריבים פוליטיים מבית בשנת 1947, שנה לפני קבלת העצמאות. סו צ'י הצעירה עברה עם אמה השגרירה לניו דלהי, ושם השלימה בשנת 1964 את לימודיה בקולג' "ליידי סרי-ראם". מיד לאחר מכן עקרה לבדה לבריטניה, ובשנת 1969 קיבלה מטעם אוניברסיטת אוקספורד תואר שני בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה. היא עברה לניו יורק, שם עבדה כשלוש שנים עבור האו"ם בתקופה בה בן ארצה, או תאנט, שימש כמזכירו הכללי.
בשנת 1971 נישאה לד"ר מייקל אריס, מומחה לענייני טיבט מאוניברסיטת אוקספורד ונולדו להם שני ילדים. בני הזוג התגוררו באוקספורד, אם כי סו צ'י שהתה לפרקים, לעיתים עם בעלה, ביפן, הודו ובהוטן. במקביל עבדה כחוקרת לתואר שני בנושא ספרות בורמזית באוניברסיטת לונדון.
בשנת 1988 הוזעקה סו צ'י לבורמה כדי שתוכל לסעוד את אמה עקב שבץ. באותם ימים סערו בבורמה הרוחות נוכח המדיניות הכלכלית הכושלת בהובלת הגנרל נה וין. נה וין שלט בבורמה ביד ברזל מאז חולל בשנת 1962 הפיכה צבאית והדיח את ראש הממשלה, או נו, אשר נבחר בבחירות דמוקרטיות. ב-23 ביולי הוא התפטר לאחר לחץ ציבורי עז, אך הפגנות הענק בדרישה לדמוקרטיזציה לא שככו. הדיקטטור הפורש הבהיר בנאום ההתפטרות כי לא ישלים עם המשך המחאה וכי "הצבא לא יירה עוד כדי להזהיר, כי אם במטרה לפגוע". ואכן כוחות הביטחון דיכאו את ההפגנות באכזריות, תוך רצח של אלפי מפגינים, בהם נזירים בודהיסטים.
ב-26 באוגוסט 1988 נשאה סו צ'י נאום מכונן למרגלות פגודת שוודגון – האתר הבודהיסטי המקודש ביותר בבורמה. בנאומה הראשון קראה לקיים במהירות בחירות דמוקרטיות רב-מפלגתיות והפצירה בצבא לחדול ממעשי האלימות כלפי האזרחים. בזכות כישוריה הרהוטים והכריזמטיים וייחוסה המשפחתי המפואר, הפכה סו צ'י, בגיל 43, למנהיגה האופוזיציה הבלתי מעורערת. אך לכת הצבאית "מועצת המדינה לשלום ולפיתוח" לא הייתה כוונה לוותר על השלטון עם הסתלקותו של נה וין. הגנרלים אף החליטו בשנת 1989 כי סו צ'י תושם במאסר בית במעונה, בשדרות האוניברסיטה ביאנגון. באותה שנה הכריז עליה ארגון אמנסטי אינטרנשיונל כאסירת מצפון. בשנת 1990 הסכימה הכת לערוך בחירות, ומפלגתה של סו צ'י, הליגה הלאומית למען דמוקרטיה, ניצחה ב-392 מבין 492 מחוזות הבחירה. מועצת המדינה, אשר נדהמה מגודל התבוסה בקלפיות, התעלמה מתוצאות הבחירות וסירבה לאפשר לעם לממש את רצונו. מדינות המערב גינו בתקיפות את ראשי הכת הצבאית, וסו צ'י עצמה, כדוברת המאבק הבורמזי, זכתה בשלל פרסים בינלאומיים שביקשו להביע תמיכה במאבקה למען דמוקרטיה בבורמה. עם פרסים אלו נמנים פרס סחרוב לחופש המחשבה אותו קיבלה בשנת 1990, ופרס נובל לשלום אותו קיבלה שנה לאחר מכן. ארצות הברית העניקה לסו צ'י את שני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר שלה: מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ביל קלינטון בשנת 2000, ומדליית הזהב של הקונגרס אשר הוענקה לה בשנת 2008.
למרות תשומת הלב הבינלאומית שוחררה סו צ'י ממעצר הבית רק בשנת 1995. לאורך השנים עשו השלטונות כל אשר לאל ידם כדי שסו צ'י תיאות לעזוב את בורמה, אך היא סירבה משום שידעה שחזרתה לא תותר. בשנת 1997 חלה בסרטן בעלה של סו צ'י, מייקל אריס. סו צ'י לא עזבה את ארצה אפילו כאשר כל ניסיונותיו של אריס לקבל אשרת כניסה לבורמה, כדי שיוכל להיפרד מרעייתו, עלו בתוהו. אריס נפטר בבריטניה כעבור שנתיים. בספטמבר 2000 היא הושמה שוב במעצר בית, אך שוחררה ממנו ב-6 במאי 2002, לאחר משא ומתן בתיווך בריטניה. בסוף מאי 2003 היא נעצרה שוב. לאחר תקופת מאסר וניתוח שעברה בספטמבר, היא הושמה שוב במעצר בית ביאנגון. במהלך התקופות שבהן הושמה במעצר בית אמרה סו צ'י כי הקפידה לשמור על אורח חיים פעיל אשר כלל מדיטציה יומית, קריאת ספרים רבים, והאזנה לרדיו. בשלל ראיונות שבה והדגישה כי מבחינתה מעצר הבית לא היה עונש כבד, וכי התנאים היו נוחים לאין ערוך בהשוואה לחבריה למאבק, אשר נכלאו בבתי הכלא הידועים לשמצה של בורמה.
ב-13 בנובמבר 2010 שוחררה ממעצר הבית. שחרורה נחשב לאבן דרך בנתיב הדמוקרטיזציה בבורמה, ומשקף את רצונו של נשיא בורמה של אז, גנרל תיין סיין, לשתף פעולה עם סו צ'י.