stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופניים נייחים
סוגים שונים > אופני ספינינג

אופניים המיועדים לרכיבה בעצימות גבוהה, ובנויים בדומה לאופני כביש. הכידון מונמך והכיסא מוגבה, על מנת ליצור יציבה בה הרוכב רכון מעל הכידון ורגליו בזווית הקרובה ל-90 מעלות באגנו. דגמים רבים של אופניים אלו אינם כוללים גלגל אחורי. על הכידון לרוב יהיה מד מהירות, מד דופק, בורג עומס ומחשב הכולל תוכנית אימונים. השם ספינינג הוא שם רשום, שהפך לשם גנרי לאופניים של יצרנים רבים.
סוגים שונים > אופניים רכונים

אופניים בהם יושב הרוכב על ספסל (בין אם בזווית 45 מעלות או שטוח על גבו), רגליו מורמות והוא מדווש בזווית זו. אופניים אלו לא כוללים גלגל אחורי, ומיועדות להקל על הסובלים מכאבי גב. מידת המאמץ המושקעת ברכיבה זו פחותה יחסית לאופניים ניצבים, היות שפלג הגוף העליון מנוטרל.
יתרונות

אופניים נייחים הם מתקן אימון אירובי שאינו יוצר עומס על ברכיו של הרוכב, ולפיכך טובים למתאמנים בעלי בעיות אורתופדיות או מתאמנים שמשקלם הגבוה מגביל אותם בפעילויות כגון ריצה. אופניים רכונים מאפשרים אימון אירובי ללא כל עומס על הגב, תכונה ייחודית במתקני חדר כושר, ולפיכך מומלצים כאמצעי אימון לסובלים מכאבים בפלג גופם העליון.
אוסטריה באירוויזיון לרוקדים צעירים

| --- | --- |
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 רשת שידור:  ORF
 השתתפות ראשונה:  גרמניה שווצינגן, באדן-וירטמברג, 1987
 זכיות:  0
 השתתפויות:  5 (3 גמר)
 היעדרויות:  9
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  הממלכה המאוחדת לונדון, 2001
 
אוסטריה השתתפה בתחרות האירוויזיון לרוקדים צעירים 5 פעמים, ב-1987, ב-1989, ב-1993, ב-1995 וב-2001.
הרקדנים והריקודים שייצגו את אוסטריה באירוויזיון לרוקדים צעירים

| שנה | אמן | ריקוד | כוריאגרף | חצי גמר | גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | אריקה נובק | Variation of the girl friends from "Raymonda" | מ. פטיפה ונ. נורייב | לא התקיים חצי גמר | - |
| 1989 | ג'רגן ונגר | לא ידוע | לא ידוע | - | לא העפיל לגמר |
| 1993 | ג'ורג' האטאלה | "Vayamos al diablo, 5 Tangos" | ה. ואן מנן | - | 3 |
| 1995 | אוליבר פרייס | “Taras Bulba: Gopak” | ר. זקהרוב | - | - |
| 2001 | ריינר קרנסטטר | לא ידוע | לא ידוע | - | לא העפיל לגמר |
ראו גם

האירוויזיון לרוקדים צעירים
אוסטריה באירוויזיון
אייגיסתוס

| --- | --- |

תמונת אורסטס רוצח את אייגיסתוס
 אב:  תיאסטס 
 אם:  פלופיה 
 בן או בת זוג:  קליטמנסטרה 
 צאצאים:  אלטה, אריגונה, הלנה 
 
אייגיסתוס (ביוונית עתיקה: Αἴγισθος) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנם של תיאסטס ושל בתו, פלופיה, המאהב של קליטמנסטרה, אשת אגממנון ואבי אלטה.
בין האחים התאומים אטראוס ותיאסטס היה סכסוך שלווה בפגיעות קשות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס והגיש לו את בשרם למאכל. תיאסטס חיפש דרך לנקום ואורקל אמר לו שאם בתו פלופיה תלד לו בן, הבן הזה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את פלופיה. לאחר הלידה, פלופיה הנכלמת מכך שהרתה לאביה, זנחה את התינוק, אך רועה צאן שמצא אותו מסר אותו לאטראוס מבלי שהם ידעו את זהות התינוק. אטראוס גידל את התינוק, אייגיסתוס, והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיע תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו/סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.
מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה. כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה. לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס. מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, קסנדרה. קליטמנסטרה ואייגיסתוס רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלדאמוס. ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם. אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.
איי הודו המערבית הדנים

| --- | --- |
דגל

סנט תומאס (1893)
 ממשל
 משטר:  קולוניאלי
 שפה נפוצה:  דנית, אנגלית
 עיר בירה:  שארלוט אמאלי (1754-1672, 1917-1871)   כריסטיאנסטד (1871-1754) 18°21′N 64°57′W﻿ / ﻿18.350°N 64.950°W﻿ / 18.350; -64.950
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה התיכונה
 אזור זמן:  UTC -4
 היסטוריה
 הקמה:   
 רכישה מחברת איי הודו המערבית הדנית:  1754
 פירוק:   
 מכירה לארצות הברית:  31 במרץ 1917
 ישות קודמת:  חברת איי הודו המערבית הדנית
 ישות יורשת:  איי הבתולה של ארצות הברית
 שטח בעבר:  400 קמ"ר
 אוכלוסייה בעבר:  27,000 (נכון ל־1911)
 כלכלה
 מטבע:  ריגסדלר של איי הודו המערבית הדנים (1849-1754)   דלר של איי הודו המערבית הדנים (1917-1849)
 
איי הודו המערבית הדנים (בדנית: Dansk Vestindien) היו מושבה דנית באיים הקריביים, שכללה את סנט תומאס, סנט ג'ון וסנט קרואה. חברת איי הודו המערבית הדנית סיפחה את האי הבלתי מיושב של סנט תומאס ב-1672 ואת סנט ג'ון ב-1675. ב-1733 רכשה החברה את סנט קרואה מחברת איי הודו המערבית הצרפתית. כאשר החברה הדנית פשטה את הרגל ב-1755 הועברה השליטה הישירה על שלושת האיים לידי מלך דנמרק. בריטניה כבשה את המושבה בשנים 1801- 1802 ובשנים 1807 – 1815, במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
מטרתה של ההתיישבות הקולוניאלית הדנית באיי הודו המערבית הייתה לנצל את הסחר המשולש הרווחי, שכלל ייצוא כלי נשק ומוצרים תעשייתיים נוספים לאפריקה ויצוא עבדים לאיים הקריביים שעבדו במטעי הסוכר. השלב האחרון במשולש הסחר היה ייצוא מטען הסוכר והרום לדנמרק. לאחר מרד שהתחולל ב-1848, בוטלה העבדות, מהלך שהוביל לקריסה כמעט מוחלטת של המטעים.
החל משנת 1852 עלתה שאלת מכירת המושבה הבלתי רווחית לדיונים בפרלמנט הדני. דנמרק ניסתה כמה פעמים לבצע עסקת מכירה או החלפה של המושבה בסוף המאה ה-19 עם ארצות הברית ובראשית המאה ה-20 עם גרמניה. בסופו של דבר נמכרו האיים לארצות הברית במחיר של 25 מיליון דולר. ב-31 במרץ 1917 הועברה השליטה באיים לארצות הברית ששינתה את שמם לאיי הבתולה של ארצות הברית.
היסטוריה > ייסוד

ב-1622 ביקשו סוחרים מקופנהגן מהמלך כריסטיאן הרביעי לקבל את רשותו לייסד חברת סחר באיי הודו המערבית, אך עד אשר הוענק להם ב-25 בינואר 1625 מונופול למשך שמונה שנים לסחר עם איי הודו המערבית, מושבת וירג'יניה (אנ'), ברזיל ועם גינאה (מערב אפריקה), גרמו כישלונה של חברת הודו המזרחית הדנית ושל חברת איסלנד ותחילת מעורבותה של דנמרק במלחמת שלושים השנים, לאובדן כל העניין ברעיון זה. ב-1647 ארגן הנסיך פרדריק משלחת סחר לברבדוס בניהולם של גבריאל גומז ושל האחים דה קסרס, אך מסע זה ומסע נוסף של שתי ספינות ב-1651 נכשלו כישלון חרוץ. רק כאשר ב-1652, עם הצלחת מסעו של אריק סמית שיצא על סיפון הספינה "פורטונה", התעורר מחדש העניין באיי הודו המערבית ובייסוד מושבה דנית חדשה.
משלחתו של סמית ומשלחת נפרדת של חמש ספינות נחלו הצלחה גדולה יחסית, אך משלחתו השלישית של סמית איבדה את שתי ספינותיה בעלות של 32,000 ריגסדלר. באוגוסט שנתיים לאחר מכן, הוטבעה שייטת ספינות דניות על ידי סופת הוריקן. ב-1663 שב סמית ממסעו הרביעי ובאפריל 1665 הציע למלך באופן רשמי להקים יישוב בסנט תומאס. לאחר שלושה שבועות של דיונים אושרה התוכנית ולסמית הוענק התואר מושל. המתיישבים יצאו לדרך ב-1 ביולי אותה שנה על סיפון הספינה "אנדרגט" (Eendragt), אך המשלחת החלה את דרכה ברגל שמאל: עוד לפני הגעתה ליעד נתקלה הספינה בשתי סופות עזות ופרצה בה שרפה. לאחר מכן פשטו עליה פריבטירים אנגלים, שכן באותה עת התנהלה המלחמה האנגלו-דנית השנייה. סמית מת ממחלה וכנופיה שנייה של פריבטירים שדדה את הספינה ועשתה בה שימוש לסחר עם האיים השכנים. לאחר שהתחוללו סופת הוריקן נוספת והתפרצות נוספת של מחלה, קרסה המושבה, האנגלים הגיעו מהמושבה הצרפתית הסמוכה, סנט קרואה, הדנים נמלטו לסנט כריסטופר (כיום סנט קיטס) וההולנדים סייעו לבני ארצם באי טורטולה בגנבת כל פריט בעל ערך של הדנים, במיוחד התותחים והתחמושת שנותרו.
היסטוריה > חברת איי הודו המערבית הדנית

ב-1668 הקימו הדנים מועצת סחר וביולי 1670 הבטיחו לעצמם את קיומו של הסכם סחר עם בריטניה, שבמסגרתו התאפשרה להם התיישבות ללא הפרעה של איים בלתי מיושבים. בדצמבר אותה שנה הוקמה חברת איי הודו המערבית הדנית וב-11 במרץ 1671 ניתנה לחברה הרשאה רשמית מהמלך כריסטיאן החמישי. יורגן איברסון דיפל, שהיה סוחר מצליח מסנט כריסטופר, מונה להיות המושל והמלך סיפק אסירים מבתי הסוהר שלו ושתי ספינות לייסוד המושבה, היאכטה "דן פרוגילדטה קרון" (Den forgyldte Krone), והפריגטה "פארו" (Færøe). ה"דן פרוגילדטה קרון" נצטוותה לצאת כחלוץ ולהמתין, אך שבה לדנמרק לאחר שה"פארו", תחת פיקודו של קפטן זכריאס הנסן באנג, התעכבה לצורך תיקונים בברגן. בסופו של דבר השלימה ה"פארו" את משימתה לבד וב-25 במאי 1672 נוסדה ההתיישבות בסנט תומאס. מבין 190 אנשי המשלחת: 12 פקידי ממשל, 116 עובדי החברה (משרתים חוזיים) ו-62 עבריינים וזונות לשעבר, רק 104 נותרו. 9 נמלטו ו-77 מתו במסע. 75 אנשים נוספים מתו בשנה הראשונה לקיום המושבה וכך נותרו בה 29 איש בלבד.
ב-1675 תבע איברסון את הבעלות על סנט ג'ון והציב שם שני אנשים. ב-1684 העניק המושל אדולף אסמיט את האי לשני סוחרים אנגליים מברבדוס, אך אנשיהם הונסו מהאי על ידי שני סלופים בריטיים שנשלחו על ידי מושל איי ליווארד הבריטיים, סר ויליאם סטפלטון. הוראות נוספות להקמת יישוב ב-1688 בסנט ג'ון לא בוצעו ככל הנראה עד שהמושל אריך ברדל הקים את היישוב באופן רשמי ב-25 במרץ 1718.
עד מהרה שימשו האיים כבסיס לשודדי ים שתקפו ספינות בסביבה ול"חברה האפריקאית של ברנדנבורג" (Kurfürstliche Brandenburgisch-Afrikanische Compagnie). המושל יוהאן לורנסן הטיל מיסים כבדים על האיים וב-1689 תפס מחסנים ומטענים של טבק, סוכר ועבדים, אך פעולותיו בוטלו על ידי הרשויות בקופנהגן. בכל אופן, מעשהו הנמהר לתפיסת האי קרב מנעו מהברנדנבורגים להקים מושבה משלהם בקריביים. הבעלות על האי הוסדרה בסופו של דבר עם חברת הסחר הסקוטית ב-1698 וב-1811 הוא אבד באופן סופי לטובת הספרדים.
ב-1733 נרכש האי סנט קרואה מחברת איי הודו המערבית הצרפתית. ב-1754 נמכרו האיים לפרדריק החמישי מלך דנמרק והפכו להיות מושבת כתר דנית.
היסטוריה > היסטוריה מאוחרת (1801 – 1917)

הפלישה הבריטית הראשונה לאיי הודו המערבית הדנים התרחשה במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, כאשר בסוף מרץ 1801 הגיע לסנט תומאס צי בריטי. הדנים קיבלו את תנאי הכניעה הבריטים והאיים נכבשו מבלי שנורתה אף ירייה אחת. הכיבוש הבריטי נמשך עד אפריל 1802, כאשר הבריטים החזירו את האיים לדנמרק.
הפלישה הבריטית השנייה ארעה במהלך המלחמות הנפוליאוניות ב-22 בדצמבר 1807, כאשר לכד צי בריטי את סנט תומאס ושלושה ימים לאחר מכן את סנט קרואה. הדנים לא הפגינו התנגדות וגם פלישה זו התנהלה ללא שפיכות דמים. כיבוש זה נמשך עד ל-20 בנובמבר 1815, כאשר הבריטים החזירו את האיים לדנמרק.
בשנות החמישים של המאה ה-19 הגיעה אוכלוסיית האיים ל-41,000 תושבים. בראש ממשלת האיים עמד מושל כללי, שתחום השיפוט שלו הורחב למושבות דניות אחרות בקבוצת האיים. עם זאת, בשל העובדה שהאיים השתייכו קודם לכן לבריטניה, היו התושבים אנגלים בתרבותם ובשפתם.
באותה תקופה מנתה אוכלוסיית האי סנט תומאס 12,800 תושבים וענפי הייצוא העיקריים שלו היו סוכר וכותנה. בירת האי, שארלוט אמאלי, הייתה נמל חופשי ותחנה ראשית לספינות מטען ששייטו בין נמל סאות'המפטון שבאנגליה לבין איי הודו המערבית. אוכלוסייתה האי סנט ג'ון מנתה כ-2,600 תושבים אף על פי שהאי סנט קרואה היה נחות ביחס לסנט תומאס בהיקף הסחר שלו, הוא היה גדול מסנט תומאס ופורה יותר ואוכלוסייתו מנתה 25,600 תושבים.
ב-17 בינואר 1917 חתמה ממשלת דנמרק על הסכם עם ארצות הברית על מכירת האיים תמורת 25 מיליון דולר (467 מיליון דולר בערכים של ראשית המאה ה-21). השליטה הדנית באיים תמה ב-31 במרץ 1917, כאשר ארצות הברית קיבלה את הבעלות הרשמית על האיים ושינתה את שם הטריטוריה לאיי הבתולה של ארצות הברית.
ארצות הברית התעניינה באיים כבר משנות השישים של המאה ה-19 לכל המוקדם. הסיבה ששאיפתה זו הוגשמה ב-1917 הייתה מיקומם האסטרטגי של האיים על הגישה לתעלת פנמה ובשל החשש שגרמניה תכבוש אותם ותעשה בהם שימוש כבסיס לפעילות הצוללות שלה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
דת

איי הודו המערבית הדנים יושבו על ידי בני תרבויות שונות ורבות ולכל אחת מתרבויות אלו היו את המסורת והדת שלהן. המלך והכנסייה פעלו בשיתוף פעולה הדוק כדי לשמור על חוק וסדר: הכנסייה הייתה אחראית על חינוכם המוסרי של האנשים והמלך היה אחראי על השלטת הסדר האזרחי. עד 1849 לא הייתה בדנמרק דת במימון המדינה, אך במושבה הייתה תמיד מידה רבה של חופש דתי. הרשויות הדניות נטו להתייחס בוותרנות כלפי אמונות דתיות, אך דרשו שכל התושבים ישמרו על החגים הדנים. חופש הדת ניתן בין השאר כדי לסייע ביישוב האיים, שכן היה מחסור במתיישבים מאירופה. גישה זו פעלה, שכן חלק ניכר מהמתיישבים באיי הודו המערבית הדנים היו למעשה הולנדים ובריטים שנמלטו מארצות מוצאם עקב רדיפות דתיות.
למרות הסובלנות הדתית, לא הייתה הכרה בדתות האפריקאיות, וזאת בשל העובדה שהן היו כרוכות באופן טיפוסי באמונה באנימיזם ובכישוף, אמונות שהאירופאים התייחסו אליהן בבוז וראו בהן בלתי מוסריות. גישה רווחת הייתה שאם ניתן להמיר את דתם של העבדים לנצרות, הדבר ישפר את חייהם, ולפיכך רבים מהעבדים התנצרו.
ב-1900, כשאוכלוסיית המושבה מנתה 30,000 תושבים, רבע מהם השתייכו לנצרות הקתולית, בנוסף למאמיני הכנסייה האנגליקנית, הכנסייה המוראבית (אנ') וקבוצות פרוטסטנטיות נוספות. במשך שנים רבות ארגנו חסידי הכנסייה המוראבית מיסיונים ולקחו על עצמם להיות אחראים על מערכת החינוך.
עבדות

החוקים והתקנות באיי הודו המערבית הדנים היו מבוססים על החוק הדני, אך לממשלה המקומית הותר לאמץ אותם כך שיתאימו לתנאים המקומיים. לדוגמה, סוגי רכוש כמו בעלי חיים ומבנים היו כפופים לחוק הדני, אך החוק הדני לא התייחס לעבדות. היחס אל העבדים היה כמו אל שאר סוגי הרכוש ולפיכך לא היה צורך בחקיקת חוקים מיוחדים לסוגיה זו.
ב-1733 נוצרה הבחנה בין העבדים לבין שאר סוגי הרכוש בתקנות שתוקנו ובהן הוכרז שלעבדים יש זכויות משל עצמם ולפיכך הייתה להם את הזכות להתנהג באופן בלתי הולם או בסרבנות. בתקנות הובהר גם שעל הרשויות להעניש עבדים על השתתפות בפעילות בלתי חוקית, אך רבים מבעלי העבדים הענישו אותם באופן עצמאי. הייתה הסכמה כללית שאם העבדים יוענשו באופן קשה מדי, הם יפתחו במרד. ב-1755 תיקן פרדריק החמישי תקנות נוספות בהן הובטחה לעבדים הזכות לא להיות מופרדים מילדיהם והובטחה להם הזכות לקבלת טיפול רפואי בעת הצורך. עם זאת, לממשלה הקולוניאלית הייתה את היכולת לשנות את החוקים והתקנות על פי התנאים המקומיים, וכך תקנות אלו לא באו מעולם לידי יישום במושבה, על רקע העובדה שהיו להם יותר חסרונות מיתרונות.
ב-1778 הייתה הערכה שהדנים ייבאו מדי שנה כ-3,000 עבדים אפריקאים. משלוחים אלו המשיכו עד סוף שנת 1802, כאשר חוקק המלך פרדריק השישי חוק שאסר על קיומו של סחר עבדים.
כאשר ביטלה דנמרק את העבדות לחלוטין ב-1848, עלתה דרישה לפיצויים מצדם של בעלי המטעים על רקע הנזק שנגרם לרכושם בגלל אובדן כוח העבודה ועל רקע הצורך שלהם לשלם מעתה שכר לעובדי המטעים. ממשלת דנמרק שילמה לכל בעל מטע חמישים דולר על כל עבד שהיה ברשותו והכירה בכך ששחרור העבדים גרם להם לנזק כלכלי. עם זאת, חייהם של העבדים המשוחררים השתנו רק במעט. רובם פשוט הועסקו כשכירים באותם מטעים שבהם הם הועסקו קודם לכן כעבדים והוצעו להם חוזים חד-שנתיים, מגורים בבקתות קטנות, חלקת אדמה קטנה וסכום כסף קטן כדמי חכירה. עם זאת, כעובדים שכירים, העבדים לשעבר לא היו באחריותם של בעלי המטעים והם לא קיבלו מהם מזון או טיפול רפואי.
הערות שוליים

1 2 3 4  Dookhan, Isaac. A History of the Virgin Islands of the United States. Canoe Press, 1974.
↑  Westergaard, Waldemar. The Danish West Indies under Company Rule.
↑  Marcussen, Jørgen. "De Vestindiske Øer - kronologisk historisk oversigt" (בדנית)
↑  Kitchin, Thomas (1778). The Present State of the West-Indies: Containing an Accurate Description of What Parts Are Possessed by the Several Powers in Europe. London: R. Baldwin. p. 12.
↑  Gøbel, Erik. "Danish Shipping along the Triangular Route, 1671–1802". Scandinavian Journal of History, Vol. 36, No. 2 (2011).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564824605171  GND: 1048760421  LCCN: n87942008  SUDOC: 027336492  VIAF: 129105363   WorldCat (עם VIAF): 129105363
אטיין ז'ופרואה סנט-אילר

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1772 אטאמפ, צרפת 
 פטירה:  19 ביוני 1844 (בגיל 72) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  זואולוגיה 
 מקום מגורים:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מוסדות:  המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Angélique-Jeanne-Louise-Pauline Brière de Mondétour 
 צאצאים:  איזידור ז'ופרואה סנט-אילר 
 
ז'ופרואה סנט-אילר
אטיין ז'ופרואה סנט-אילר (בצרפתית: Étienne Geoffroy Saint-Hilaire‏; 15 באפריל 1772, אטנפ, צרפת – 19 ביוני 1844, פריז) היה זואולוג צרפתי, מחשובי התורמים לאנטומיה ההשוואתית, מייסד ענף הטרטולוגיה, בן פלוגתא של הזואולוג ז'ורז' קיווייה. בין הראשונים שתמכו בסטרוקטורליזם.
חייו

בהיותו כבן 20 התמנה לפרופסור במוזיאון להיסטוריה של הטבע בפריז כאחראי על תחום הזואולוגיה. עבד עם ז'אן-בטיסט דה לאמארק, והיה ממגיני תאוריית הלאמארקיזם.
ב-1798, לאחר כיבוש מצרים בידי נפוליאון היה חבר במשלחת של 151 מדענים, מהנדסים ואומנים למצרים לחקור את עתיקותיה (יחד עמו נסע גם בין השאר ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, ואחרים). בינואר 1802 שב לפריז, ובספטמבר 1807 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. שנה מאוחר יותר נשלח על ידי נפוליאון לפורטוגל לרכוש ממוזיאונים שם אוספים, למרות התנגדות הבריטים לכך. כהוקרה למאמציו, קיבל מנפוליאון את אות לגיון הכבוד.
בין השנים 1809 - 1841 כיהן סנט-אילר כפרופסור בפקולטה למדעים בפריז.
במהלך כהונתו סיכם בשנים 1818–1822 את עבודתו בספר "Philosophie anatomique, 2 vol", ובכך יניח את יסודות שעליהם יתפתח ענף האנטומיה ההשוואתית, והשפיע בין השאר גם על התפתחות האמבריולוגיה. מחקריו על עוברים סיפקו ראיות חשובות להשערתו בדבר אחדות ההרכב האורגני בקרב כלל החולייתנים. סנט-אילר סיכם את ממצאיו בשלושה חוקים ביולוגים שהבחין בהם: חוק ההתפתחות, לפיו איבר אינו מופיע או נעלם סתם כך ; חוק הפיצוי, הקובע כי איבר יכול לגדול באופן לא פרופורציונלי רק על חשבון איבר אחר ; וחוק המיקום היחסי, הקובע כי מיקום האיברים של כל בעלי החיים יישמר בסדר יחסית זהה.
לאחר שניסה בשנות ה-30 של המאה ה-19 ליישם את החוקים שהגדיר גם על חסרי החוליות, הדבר הוביל למחלוקת קשה בקרב המדענים בני התקופה, והיה בין הגורמים ליצירת כמה אסכולות מדעיות סותרות בגישתם של חוקרים לבעלי החיים בכלל ולאבולוציה בפרט.
שלא כמו דרווין שהציג את מנגנון הברירה הטבעית, סנט-אילר האמין כי הסביבה הטבעית גורמת לגילוי הפוטנציאל הטבעי הקיים למעשה כבר בגוף החי. ארנסט מאייר קרא לתאוריה "ג'ופריזם", על שמו של ז'ופרואה. בכך שונה תפיסתו של סנט-אילר מהלאמארקיזם, המאמינה כי שינוי בהתנהגות גורם לשינוי בגוף החי ובתורשה. אך תאוריה זו נדחתה במהרה, וכיום אינה מקובלת על איש במדע המודרני. סנט-אילר האמין גם כי ייתכנו שינויים פתאומיים מהירים בעקבות לחץ סביבתי, ולא בהכרח שינוי איטי ועקבי.
סנט-אילר היה דאיסט, כלומר מאמין בקיום האל, אך לא האמין בניסים ובהתגלות האל ביקום. בשל כך לא ראה סתירה בתאוריית התפתחות המינים כפי שהבינה.
כבר ב-1831 שיער סנט-אילר כי ציפורים הם צאצאי זוחלים.
בשנת 1841 נאלץ לפרוש מתפקידו בפקולטה למדעים בעקבות מצבו הרפואי. בנו, איזידור ז'ופרואה סנט-אילר, מילא את מקומו בתפקיד.
על שמו של סנט-אילר נקרא מין של נמרון בדרום אמריקה נמרון ג'ופרי.
הערות שוליים

1 2 3  Étienne Geoffroy Saint-Hilaire
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313261705171  PLWABN: 9810560265705606  BnF: cb119046234 (data)  CiNii: DA13129906  DSI: 5784  GND: 118690426  ISNI: 0000 0001 2128 7539  LCCN: n85815954  LNB: 000224287  Léonore: 159957  NDL: 00620720  NKC: mub2013753815  NLA: 35234387  NLG: 238940  NTA: 070494347  RERO: 02-A000070894  SELIBR: 188121  SNAC: w6736t41  SUDOC: 026887851  Trove: 875630  ULAN: 500259872  VcBA: 495/311829  VIAF: 39377694   WorldCat (עם VIAF): 39377694
אוניברסיטת המדינה של איווה

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

אולם בירדשייר (אנ')
 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 מוטו:  Science with practice 
 תקופת הפעילות:  1858–הווה (כ־166 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Wendy Wintersteen 
 סגל:  1,845 (2016)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  30,708 (2021)
 סטודנטים לתואר ראשון:  25,808 (2021)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  4,264 (2021)
 שונות
 הון עצמי:  1.44 מיליארד דולר (2021)
 מיקום
 מיקום:  איווה (אנ'), איווה   ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  42°01′34″N 93°38′54″W﻿ / ﻿42.026194444444°N 93.648444444444°W﻿ / 42.026194444444; -93.648444444444
 www.iastate.edu
 he
 
אוניברסיטת המדינה של איווה (באנגלית: Iowa State University; בראשי תיבות: ISU; בקיצור:  Iowa State) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת במרכז איווה שבארצות הברית. היא האוניברסיטה הגדולה ביותר במדינה.
האוניברסיטה בולטת במיוחד בלימודי הקיימות וחקלאות שבה. נכון לשנת 2020, לומדים באוניברסיטה כ-33,000 סטודנטים במתחם שכולל כ-160 בניינים בשטח של כ-8.1 קמ"ר. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות.
היסטוריה

ההחלטה להקמת האוניברסיטה התקבלה בשנת 1858 והחלה כקולג'י לחקלאות עם כמה עשרות סטודנטים. בשנת 1879 החלו גם להינתן לימודי וטרינריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אוניברסיטת מדינת איווה אחת מ-131 קולג'ים ואוניברסיטאות שהשתתפו בתוכנית ההכשרה של צי ארצות הברית. ביולי 1959 הפך הקולג'י באופן רשמי לאוניברסיטה.
קולג'ים ובתי ספר

הקולג'ים הפועלים באוניברסיטה:
הקולג' לחקלאות ומדעי החיים (1858)
הקולג' לרפואה וטרינרית (אנ') (1879)
הקולג' לאמנויות ליברליות ומדעים (אנ') (1898)
הקולג' להנדסה (אנ') (1904)
הקולג' ללימודים מתקדמים (1913)
הקולג' לעיצוב (1978)
הקולג' למנהל עסקים (אנ') (1984)
הקולג' למדעי הרוח (אנ') (2005)
בית הספר לעיתונאות ותקשורת ע"ש גרינלי (1905)
בית הספר לחינוך
דירוגים בינלאומיים

דירוג שאנגחאי: 301–400 (2020)
Times Higher Education: מקומות 401–500 (2021)
דירוג QS לאוניברסיטאות: 541–550 (2022)
הערות שוליים

↑  Colleges, departments and schools, אוניברסיטת המדינה של איווה
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601570005171  PLWABN: 9811281264505606  BIBSYS: 90354615  BNE: XX164378  CiNii: DA10241954  GND: 25613-4  ISNI: 0000 0001 2151 0278  LCCN: n81041658  LNB: 000135590  MusicBrainz: bbedd487-9a2d-403d-a107-5f70b7b2bf18  NKC: ko2008472884  NLA: 36546786  NLK: KAB202219711  RERO: 02-A000189620  SNAC: w69636r5  SUDOC: 132803623  Trove: 1284860  ULAN: 500304961  VIAF: 124858853   WorldCat (עם VIAF): 124858853
אורורצרטופס

| אורורצרטופס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון תחתון 126–112 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרטופסים
סוג:: אורורצרטופס
מין:: Auroraceratops rugosus
שם מדעי
 Auroraceratops

אורורצרטופס (שם מדעי: Auroraceratops; מילולית: "פרצוץ מקורנן השחר") הוא סוג דינוזאור קטן בן לסדרה בעלי אגן דמוי עוף שחי בתחילת הקרטיקון לפני 122.46-112.03 מיליון שנה מימינו. הוא מקרוביו הקדומים של הצרטופסיים.
ממצאי המאובנים שלו התגלו בקבוצת האתרים Xinminbao Group שברכס Mazong Mountain שבגאנזו בצפון-מזרח סין. נמצאו באתר יותר מ-8 שלדים שלו. משמעות שמו הוא: "פרצוף מקורנן השחר", עקב היותו עתיק יחסית לקבוצת הצרטופסים וכן על שם דון דודסון, אשתו של החוקר פיטר דודסון שעזר לתאר אותו. הסוג מכיל מין יחיד, Auroraceratops rugosus.
דינוזאור זה היה בעל חרטום ארוך יחסית וגולגולת באורך 20 ס"מ. הוא היה דו-רגלי באורך של 1.25 מטר, גובה ירכיים של 44 ס"מ ומשקל של 15 ק"ג בקירוב. הוא היה אוכל צמחים בעל שיניים חזקות כולל זוג ניבים בולטות מתחתי הלסת העליונה. מאחורי הראש הייתה עטרה קטנה יחסית עם מספר זיזים שעזרה להילחם עם יריבים, ופחות התאימה ללחימה בטורפים.
אוניברסיטת המדינה של וושינגטון

| --- | --- |

אולם בריאן, המבנה המרכזי של הקמפוס, ומגדל הפעמונים
 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 1959 – הווה (65 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  1,304 
 סטודנטים
 :  31,159 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 מיקום
 מיקום:  French Administration Building, Pullman, WA, 99164-5910 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  46°43′31″N 117°09′35″W﻿ / ﻿46.7252°N 117.1596°W﻿ / 46.7252; -117.1596
 wsu.edu
 he
 
קמפוס האוניבסיטה, מראה כללי
אוניברסיטת המדינה של וושינגטון (באנגלית: Washington State University ,WSU; בסלנג Washington State ו-WAZZU) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בפולמן, שנוסדה כקולג' חקלאי ב-1890 והפכה לאוניברסיטת מדינה ב-1959. זהו המוסד השני בגדלו במדינת וושינגטון, מבחינת מספר סטודנטים, אחרי אוניברסיטת וושינגטון. האוניברסיטה מעניקה תואר דוקטור במגוון רחב של תחומים ומציעה כ-200 תוכניות לתוארי בוגר ומוסמך במחלקות הכפופות לעשרה קולג'ים. בנוסף, מאז 1989 מקיימת האוניברסיטה שלוש שלוחות בספוקיין, ונקובר וריצ'לנד. הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה בפולמן ממוקם על גבעה בגובה 760 מטר.