stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיוואנאקו
נטישת העיר

טיוואנאקו ננטשה בערך בשנת 1000. הסיבה לנטישה אינה ידועה, אך רוב החוקרים סבורים כי גרמו לכך שנות בצורת אחדות. הבצורת גרמה לאגם טיטיקקה, שהיה אז גדול יותר, להתכווץ ולהתרחק מהעיר.
מאז נטישת טיוואנאקו, הסגנון האמנותי הייחודי לה נעלם. סגנון זה כלל יכולת בניין מרשימה. המבנים נבנו מאבנים שחוברו ללא טיח. האבנים נחצבו, סותתו, קושטו והותאמו יחד ברמת דיוק ששום תרבות דרום אמריקאית אחרת, כולל האינקה, לא השתוותה אליה. התושבים הצטיינו גם בקרמיקה. כלי החרס הצבועים של טיוואנאקו הם בין ההישגים הגדולים ביותר שאליהם הגיעה מי מהתרבויות הפרה קולומביאניות בדרום אמריקה.
הכפר המודרני הנושא את שם האתר הוקם לאחר הכיבוש הספרדי, וחלק ניכר מחומרי הבנייה ששימשו בהקמתו נלקחו מהאתר הארכאולוגי. חלקים מהכפר אף מכסים את האתר. הכנסייה נבנתה בין 1580 ל־1612 והיא מן העתיקות בסביבה. משני צידי הכניסה אליה ניצבים מונוליתים ענקיים לצד פסלי פטרוס ופאולוס הקדושים.
רוב המבנים באתר העתיק לא נשתמרו היטב, בהיותו יעד לביזה ולחפירות שבוצעו על ידי חובבנים במטרה לאתר חפצי ערך, במהלך כל התקופה, החל מנטישת העיר ועד המאה ה־20.
בשנת 2000 הוכרז האתר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
האתר

שער השמש – השער במשקל 10 טון הוא מונוליתי, כלומר חצוב מאבן אחת (מסוג אנדזיט), אך שבור במרכזו. החלק העליון מקושט בגילופים מורכבים הכוללים, דמויות אדם, נשרים וסמלים. במרכז השער מגולפת דמות "אל השמש" – ויראקוצ'ה, כשקרני אור בוקעות מפניו לכל הכיוונים. שער השמש עומד כיום בפינה הצפון מערבית של מקדש "קאלאסאסיה" (Kalasasaya).
מקדש "קאלאסאסיה" (Kalasasaya – "מקום האבנים האנכיות"), בנוי כמבצר מוקף חומה שממנה מבצבצים עמודים בגובה 4 מ', כל אחד מהם מגולף בדמויות אנוש. אורכו 128 מטר ורוחבו 126 מטר, ולפי מיקומו סוברים החוקרים כי שימש כמצפה. הכניסה אל המבנה היא באמצעות שבע מדרגות בצידו המזרחי, וכאמור, בפינתו הצפון מערבית נמצא שער השמש. בפינתו הדרום מערבית של המקדש ניצב פסל האליל "פונסה" (ראו תמונה).
הפוטוני (Putuni) צמוד אל "מקדש קאלאסאסיה", ומכונה גם מקדש הסרקופגים. הוא מוקף בחומות אבן ורצפותיו היו מכוסות בעבר בפיסות אבן.
"אקפנה" (Akapana) היא פירמידת המדרגות הגדולה ביותר באתר, ובבסיסה היא משתרעת לאורך 194.40 מטר ולרוחב 194 מטר. במקור היו בה שבע טראסות עשויות אבן כחולה והיא נישאה לגובה של יותר מ־18 מטר. בראשה הייתה קבועה רחבה שקועה שכל אחת מצלעותיה הייתה באורך 50 מטר, ולצידה הוקם מקדש. האקפאנה הייתה מוקפת במערכת תעלות ניקוז.
קנטאט הליטה (Kantat Hallita) הוא מבנה באורך 25 מטר וברוחב 14 מטר, המוקף בקירות אבן מצופים באדמה. אחת האבנים מעוטרת בדמויות מיתולוגיות, חלקן היו עשויות בעבר מזהב.
קירות המקדש התת־קרקעי בחלקו שממדיו הם 26 על 28.47 מטר, עשויים מ־48 עמודים מאבן חול אדומה. ראשי אבן חרוטים על קירותיו ומסמלים את המנהג להציג לראווה את ראשיהם של אויבים.
פומה פונקו - באתר ממוקמים מספר מבנים
לקריאה נוספת

Brian M. Fagan, The Seventy Great Mysteries of the Ancient World: Unlocking the Secrets of Past Civilizations, Thames & Hudson, 2001
Alan L. Kolata, The Tiwanaku: Portrait of an Andean Civilization, Wiley-Blackwell, 1993
הערות שוליים

↑  Tiwanaku (Tiahuanaco), la paz life (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564546305171  GND: 4060028-2  LCCN: n81139910  NKC: xx0097165  VIAF: 242088952   WorldCat (עם VIAF): 242088952
טיוואן (מסעדה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 על שם:  גיום טירל 
 מיקום:  הרובע השמיני של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1946
 תאריך פתיחה רשמי:  1946 
 קואורדינטות:  48°52′27″N 2°18′09″E﻿ / ﻿48.8741°N 2.30246°E﻿ / 48.8741; 2.30246
 www.taillevent.com
  (למפת פריז מוגדלת) טיוואן(למפת פריז רגילה) טיוואן
 
הכניסה למסעדת טיוואן
טיוואן (באנגלית: Taillevent) היא מסעדה בפריז, שנוסדה ב-1946 בידי אנדרה ורינה.
התחלה

המסעדה נקראה כמחווה לגיום טירל, שכונה "טיוואן", טבח בן המאה ה-14 שידוע שכתב את ספר הבישול הראשון בצרפתית – Le Viandier, בהזמנתו של שארל החמישי, מלך צרפת.
קבלת הכוכבים

אנדרה ורינה, מייסד מסעדת טייוואן היה מהנדס ששאף לעסוק ביין ובאוכל. הוא חי בסן קוונטין ופתח במקום מלון ומסעדה, כעבור שנה מיום פתיחתה זכתה המסעדה בכוכב במדריך מישלן האדום. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1939, הפקיד אנדרה את בנו, ז'אן קלוד בידי סבתו, והתגייס לצבא צרפת ואחר-כך לתנועת ההתנגדות הצרפתית. בתום המלחמה, מששב לסן קוונטין, מצא את האוברז' המשפחתי הרוס, הוא מכר את מה שנותר מרכושו, עבר לפריז וייסד את טיוואן ב-1946, ברחוב סן-ז'ורז', ברובע ה-9 של פריז, השף באותה עת היה פול קונייה.
אנדרה השיב לעצמו את כוכב הראשון במישלן ב-1948. המסעדה עברה ב-1950 למעון גדול ומפואר של Duc de Morny שנבנה ב-1852, שהיה בית פרטי ואחרי כן משכנה של שגרירות פרגוואי. כיום המסעדה נמצאת ברחוב לאמנה 15, ברובע ה-8 של פריז. מסעדת טיוואן קיבלה את הכוכב השני במישלן ב-1954 כשהשף היה לוסיאן לאה (Lucien Leheu).
ז'אן-קלוד ורינה, בנו של המייסד, נולד ב-1936, בהיותו בן שנה מתה עליו אמו, למרות שגדל באווירת גורמה, הוא גילה עניין מועט במסעדנות. הוא סיים את חוק לימודיו ב-lycee ב-1954 ולמד מנהל עסקים ומשפטים בפריז. ב-1959 התגייס לכוח בינלאומי שהוצב בברזיל ומששב לצרפת התגייס לצבא ולקח חלק בשנותיה האחרונות של צרפת באלג'יר, הוא תכנן לעסוק בפרסום בברזיל, אולם אחד מחבריו של אביו הניא אותו מכך ושכנעו ללכת לעבוד במסעדת טייוואן. הוא החל לעבוד במסעדה ב-1962. במהלך העשור הבא הכשיר אנדרה את בנו ז'אן קלוד על מנת שיירש אותו ובתקופה זו לבלב עניינו במסעדנות. הוא נישא ל-Sabine Delame-Lelievre ונולדו להם שני ילדים: בת, ולרי ובן, צ'ארלס-אדוארד, שמת בהיותו בן חמש.
ב-1972 אנדרה פרש וז'אן-קלוד החליף אותו. מדריך מישלן העניק למסעדה שלושה כוכבים, הדירוג המקסימלי שלו, בשנת 1973, השף היה אז קלוד דלין. השף פיליפ לז'אנדר החל לעבוד ב-1991. לז'אנדר המציא תבשילים חדשים וחילוקי דעות יצירתיים עם ורינה גרמו לפרישתו ב-1999. מישל דל בורגו נהיה השף בשנת והוא הפך את מטבחה של טייוואן, שתמיד היה צפוני והתבסס על שמנת וחמאה, לדרומי יותר.
ז'אן קלוד ורינה היה מזוהה יותר מכל עם טייוואן, הוא היה עובד בה מ-8 בבוקר עד חצות, חמישה ימים בשבוע, ולפעמים בימים החופשיים. הוא היה מומחה לאוכל ומהמומחים הגדולים בצרפת ליין והשתתף גם בשיפוט של פריז ב-1976. פטרישיה וולס כתבה על טייוואן ב-1984: "אם טייוואן לא הייתה קיימת, היה צריך להמציא אותה. זהו עמוד התווך של המטבח הצרפתי, האידיאל של מה שניתן וצריך לעשות בניהול מסעדה, תוך התייחסות לכל אורח בכבוד ובהערכה."
מיזמים נוספים של המסעדה

ולרי ורינה החלה לעבוד בטיוואן ב-1987. באותה שנה נפתחה חנות היין Les Caves Taillevent ברחוב 199, faubourg Saint-Honoré, פריז אותה ניהלה ולרי.
המסעדה פתחה מסעדה נוספת ב-2001 בשם L'Angle du Faubourg ברחוב 195 faubourg Saint-Honoré, פריז; זהו ביסטרו צרפתי מודרני. מישל דל בורגו עזב את מטבחה של טיוואן כדי לנהל את L'Angle du Faubourg, השף שבא במקומו היה אלן סוליוור, שהפך את המטבח לדרומי וקל עוד יותר. שף הקינוחים היה אלן קונט.
ז'אן-קלוד ורינה עיצב את המסעדה ב-2004 באמנות מודרנית והקנה לה סגנון צעיר יותר וב-2005 נפתח סניף של חנות היין במארונואוצ'י, טוקיו, יפן.
ז'אן-קלוד ורינה השיק בלוג ביוני 2006 ובו פרסם מדי יום הגיגים על אוכל ויין. באותה שנה, חנות היין Les Caves Taillevent נפתחה בפרנטאן הוסמאן, פריז. ורינה היה שותף עם ז'ואל רובישון במסעדת "טייוואן-רובישון" ביפן, עד לשנת 2006.
אחרי ששף הקינוחים אלן קונט עזב את המסעדה, ארנו וודונו נהיה שף הקינוחים החדש.
ב-21 בפברואר 2007, הודיע ז'אן-קלוד ורינה בבלוג שלו על אובדן הכוכב השלישי ולצד זה תמונה של צמיג מפונצ'ר (מישלן היא חברת צמיגים), על כך נמסר גם בעיתון International Herald Tribune (המסעדה מחזיקה ברציפות מאז ועד שנת 2011 בשני כוכבים).

ב-7 בינואר 2008 הלך ז'אן-קלוד ורינה לעולמו מסרטן ריאות, הוא היה בן 71 שנה במותו.
במרתפה של מסעדת טייוואן 300,000 בקבוקי יין והוא ממרתפי היין של המסעדות העשירים בתבל.
רשימת השפים של מסעדת טייוואן

אלן סוליוור (2002-כיום)
מישל דל בורגו ‏ (2001-2002)
פיליפ לז'אנדר (1991–1999)
קלוד דלין (1970–1991)
לוסיאן לאה (Lucien Leheu)‏ (1950-1970)
פול קונייה ‏ (1946-1950)
לקריאה נוספת

Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 88-102, 194, 201.
הערות שוליים

↑  "טיוואן, המסעדה הפריזאית, מורדת לשני כוכבים במישלן" - אירופה - אינטרנשיונל הראלד טריביון, הניו יורק טיימס, 22 בפברואר 2007
↑  פרנק ג'. פריאל, "ז'אן-קלוד ורינה, הבעלים של המסעדה הפריזאית המפורסמת, נפטר בגיל 71", הניו יורק טיימס, 9 בינואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14261664f (data)  SUDOC: 191500828  VIAF: 178725325   WorldCat (עם VIAF): 178725325 
חנות היין Les Caves Taillevent
טיפול בעיבוד קוגניטיבי

טיפול בעיבוד קוגניטיבי (באנגלית: CPT, Cognitive processing therapy) הוא טיפול מבוסס מחקר בו משתמשים קלינאים בפרוטוקול סדור לטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) והפרעות קשורות . טיפול זה כולל אלמנטים של טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) אחת משיטות הטיפול המבוססות בעולם. טיפול טיפוסי ב־CPT כולל 12 מפגשים והוא הוכח כיעיל בטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית במגוון אוכלוסיות, כגון חיילים משוחררים , קורבנות תקיפה מינית   ופליטים . טיפול זה מועבר הן בטיפול אישי והן במסגרת טיפול קבוצתי והוא נחשב לאחד הטיפולים היעילים ביותר להפרעת דחק פוסט-טראומטית .
התיאוריה מאחורי הטיפול בעיבוד קוגניטיבי ממשיגה הפרעת דחק פוסט-טראומטית כקושי בהחלמה שבה אמונותיו של הסובל לגבי הסיבות וההשלכות של אירועים טראומטיים מייצרות רגשות שליליים חזקים, המונעים עיבוד מדויק של הזיכרון הטראומטי ושל הרגשות הנובעים מהאירועים. הקושי בהתמודדות עם הרגשות השליליים דוחף את הלוקים הפרעת דחק פוסט-טראומטית להימנעות מטריגרים טראומטיים כאסטרטגיה לתפקוד בחיי היום יום. דרך התמודדות טבעית זו מגבילה ההזדמנויות לעיבוד החוויה הטראומטית. טיפול בעיבוד קוגניטיבי משלב טכניקות קוגניטיביות כדי לסייע להעריך בצורה מדויקת יותר את ההימנעויות הללו ולהתקדם לקראת החלמה .
אלמנטים טיפוליים > בטיפול בעיבוד קוגניטיבי ישנם ארבעה חלקים חיוניים

העברת מידע למטופל בנוגע לסימפטומים הספציפיים של הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD) והדרך שבה הטיפול יעזור להם.
לאפשר למטופל מגע עם מחשבותיו ורגשותיו.
סיוע למטופל בפיתוח מיומנויות לאתגור או הטלת ספק במחשבות הפוגעות בו.
עזרה למטופל לזהות שינויים באמונות שלו שקרו לאחר שעבר את האירוע הטראומטי תוך התמקדות בחמישה תחומים הנפגעים בשל חוויות טראומטיות: תחושבת ביטחון, אמון, אוטונומיה, הערכה עצמית ואינטימיות.
הִיסטוֹרִיָה

השיטה פותחה החל מ־1988 על ידי פטרישיה רזיק.
ראו גם

טיפול קוגניטיבי התנהגותי
הפרעת דחק פוסט טראומטית
וירג'יניה בדטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1881 איסטנבול
 פטירה:  20 בנובמבר 1949 (בגיל 68) פריז
 מדינה:  איטליה 
 מקצוע:  נזירה
 מידע חסידת אומות העולם
 סטטוס היסטורי:  שרדה
 מקום ההצלה:  רומא, איטליה
 אופן ההצלה:  הסתרה
 תאריך הכרה:  19 במאי 1998
 אופן הנצחה:  קיר ההנצחה
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (4 בספטמבר 1997) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  וירג'יניה בדטי
 
וירג'יניה בדטי (באיטלקית: Virginia Badetti; כאם מנזר Maria Augustina, ‏29 במאי 1881, איסטנבול – 20 בנובמבר 1949, פריז, צרפת) הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם, על הצלת יהודים באיטליה בזמן השואה בעת שירותה כאם המנזר במנזר מסדר האחיות ציון ברומא. כמו כן, היא הסתירה במנזר גם פליטים לא יהודים. יחד איתה, הוכרה גם אמיליה בנדטי (Emilia Benedetti), ששימשה כסגניתה במנזר.
ביוגרפיה

נולדה ב-1881 באיסטנבול, למשפחה קתולית אדוקה. היו לה עוד שתי אחיות, שהצטרפו למנזרים שונים. בשנת 1924 נכנסה לבית הספר לנזירות של המסדר, ובשנת 1926 נשבעה אמונים למסדר האחיות ציון ועברה לגור במנזר בקדיקוי, שבאיסטנבול. היא שהתה במנזר עד לשנת 1930. לאחר מכן עברה למנזר באלכסנדריה, במצרים, שם הייתה עוזרת לאם המנזר עד לשנת 1935. עברה לקזנאדאר (Khaznadar), שבתוניסיה, שם הייתה אם המנזר.
בשנת 1942 היא נקראה להחליף את אם המנזר ברומא, אשר עזבה למנזר בסן-אומר (Saint-Omer) (אנ') שבצרפת.
בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה בדטי לטריאסטה, ולאחר מכן למנזר הראשי של המסדר בפריז. סיבת מעברה הייתה מצב הבריאותי הירוד. בפריז היא נאלצה להיות במנוחה כללית, בתקווה שבריאותה תחזור אליה.
לקראת אמצע חודש נובמבר 1949, בשעת המיסה בבוקר, חטפה בדטי שבץ מוחי. היא נלקחה לחדרה של אם המנזר, שם הנזירות התפללו עבורה. היא נותרה משותקת כמעט לחלוטין, אך ביקשה מן הנזירות להגיד לאם המנזר, שאין צורך לדאוג לה. לאחר מכן, היא כבר לא יכלה לדבר, והייתה מתקשרת עם שאר הנזירות באמצעות לחיצות על ידיהן. לאחר כמה ימים איבדה את הכרתה. ב-20 בנובמבר נפטרה בדטי.
הכרה והנצחה

ב-19 במאי 1998 הכיר יד ושם בווירג'יניה בדטי, ובסגנית שלה, אמיליה בנדטי, כחסידות אומות עולם. שמותיהן הוספו לקיר הכבוד לחסידי אומות העולם, בגן חסידי אומות העולם שביד ושם, ירושלים.
ב-21 בספטמבר 2016 הוכר המנזר כ"בית חיים" על ידי קרן ראול וולנברג. בטקס נכח פרוצ'יאו סונינו, אשר הסתתר במנזר במהלך המלחמה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Badetti FAMILY, באתר יד ושם (באנגלית)
1 2  lettre sionienne- מכתב הפטירה שנשלח על ידי הנזירות
1 2 3 4  Céline Hirsch Poynard, Righteous Among the Nations - Notre Dame de Sion, Notre Dame de Sion, ‏2011 (ארכיון)
↑  Rome: Convent Our Lady of Sion is a new “House of Life”, ‏27.9.2016
שמה של וירג'יניה בדטי על קיר הכבוד לחסידי אומות העולם, בגן חסידי אומות העולם שביד ושם, ירושלים.
ועידת קהיר (1921)

משתתפי ועידת קהיר: בשורה הראשונה במרכז צ'רצ'יל ומשמאל לו הרברט סמואל. בשורה השנייה גרטרוד בל, מימין לה יחזקאל ששון, ובהמשך לורנס איש ערב.
ועידת קהיר הייתה ועידה בהשתתפות אנשי ממשל בריטיים ובראשם וינסטון צ'רצ'יל, לורנס איש ערב וגרטרוד בל, שהתקיימה בין ה-12 ל-30 במרץ 1921 בקהיר.
משמאל: לורנס איש ערב, עבדאללה, ג'פרי סלמונד (אנ') ווינדהאם דידס בוועידת קהיר
צ'רצ'יל, שהיה אז שר המושבות, קיבל דיווחים שליליים על המצב במזרח התיכון:
בארץ ישראל - פרעות נגד היהודים.
בסוריה - הכרזת עצמאות חד-צדדית והמלכתו של פייסל ובעקבותיהם סילוקו על ידי הצרפתים.
במצרים - מרד לאומי.
בירדן - הצקות מן הגבול לצרפתים ופגיעה ביעדיהם (מסילות רכבת וכו').
בעיראק - התקוממות עממית.
בנוסף, צעדת עבדאללה מן החג'אז לעבר דמשק לנקום את השפלת פייסל, אחיו שסולק מסוריה.
כל הבעיות שהובאו הראו על חוסר יציבות במזרח התיכון ועל הצורך לגיבוש מדיניות יציבה שתפתור את המצב. לכן, הוקמה ועידת קהיר שהורכבה ממספר מומחים שאסף צ'רצ'יל. מטרותיה היו:
אינטרסים בריטים אימפריאליים - צמצום הוצאות הממשל הבריטי באזור.
יישוב חילוקי הדעות בין הצד הערבי ובין הצד היהודי לגבי עתיד האזור וגיבוש קו אחיד.
ניסיון לשלב בין ההתחייבויות שניתנו לערבים בעבר לבין ההתפתחות החדשות בשטח
כינון ממשל בעיראק.
לגבי עיראק כבר הוחלטו מרבית הנקודות בלונדון לפני הוועידה. צ'רצ'יל דחף לפתרון האשמי בעיראק בראש ובראשונה והתלבט בין פייסל לעבדאללה. פייסל הוכיח נאמנותו לבריטים ולכן בחרו הבריטים בו. את עבדאללה עצרו בעמאן בדרכו לדמשק ונתנו לו את המלוכה על עבר הירדן המזרחי.
בעקבות המשכיותן של הבעיות הנ"ל, פורסם כשנה מאוחר יותר הספר הלבן הראשון שנשען על החלטות אלו.
טיוודאר סינאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1894 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 ביולי 1972 (בגיל 77) הג'ווידק, הונגריה 
 שם לידה:  Grünberg Tivadar 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
טיוודאר סינאי (במקור גרינברג, בהונגרית: Szinnai Tivadar; בודפשט, 20 בדצמבר 1894 – בודפשט, 16 ביולי 1972) היה סופר, מתרגם יהודי-הונגרי. הוא אחיו של בלה טאבור (1907–1992), סופר ומתרגם.
ביוגרפיה

טיוודאר סינאי נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של פרקש גרינברג (1860–1935) מורה ורואה חשבון ושל אווה לבוביץ' (1866–1921). הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת בודפשט (ששמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא עבד כפקיד ואחר כך משנת 1928 היה הלקטור ב"הוצאת פנתיאון". בשנת 1938, ברובע 5 של בודפשט, התחתן עם בתם של איגנץ היימן ומריה שיץ, עם וילמה (1895–1967). אחרי ששרד את השואה במלחמת העולם השנייה הוא עבד משנת 1945 ב"הוצאות סיקרה" וב"הוצאת הספרים ההונגרית החדשה" (Szikra Kiadó, Új Magyar Könyvkiadó), ולאחר מכן עד 1960 ב"הוצאת הספרים אירופה" (Európa Könyvkiadó) (עד יציאתו לגמלאות).
כמאה כרכים של תרגומי פרוזה ספרותית שלו מאנגלית, מגרמנית ומצרפתית התפרסמו בהונגריה, למשל רומנים של וולטר סקוט, הרברט ג'ורג' ולס, אלדוס האקסלי, אריך מריה רמרק, ז'אן קוקטו ועוד רבים אחרים.
הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
ספריו (חלקי)

טיוודאר סינאי: חייו ורעיונותיו של הרברט ג'ורג' ולס הסופר הנקרא ביותר בעולם (1927).
טיוודאר סינאי: חלונות אפלים (1947). ציטוט מספרו זה:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  שריפת ספרים זה דבר הגיוני למדי. מי שמתכונן לרצח, הורג תחילה את מצפונו שלו. היה צריך לשרוף את הרוח הזו שהטיפה לאנושיות, ואחר כך אפשר לשרוף את האדם שעדיין יכול היה להטיף לרוח אנושיות זו. מדורת הספרים הייתה "הרעיון האפלטוני" של מדורת אושוויץ. | “ |
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות ההונגרית? ספרי מאגר מסת"ב 963-8607-10-6
מיהו מי בספרות ההונגרית?,בודפשט, 1999 ISBN 9-638157-91-7
לקסיקוון ביוגרפי הונגרי. טיוודאר סינאי
פרופיל היוצר בעמוד של Moly
הערות שוליים

↑  Névváltoztatás a m. kir. belügyminisztérium 67872/1913. számú rendelete szerint.
↑  "Születési bejegyzése a pesti ortodox izraelita hitközség születési akv. 97/1894. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 2061/1972. folyószáma alatt".
↑  "Grünberg Farkas halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1285/1935. folyószáma alatt".
↑  "Heiman Vilma halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári halotti akv. 71/1967. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810621064605606  GND: 1053318537  ISNI: 0000 0001 1639 6976  LCCN: nb2010005908  VIAF: 50244379   WorldCat (עם VIAF): 50244379
הר בראון (אוסטרליה הדרומית)

ערך זה עוסק בהר ברכסי פלינדרס, במדינת אוסטרליה הדרומית, שבאוסטרליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  964 מ' 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מיקום:  אוסטרליה הדרומית, אוסטרליהאוסטרליה
 רכס הרים:  רכסי פלינדרס 
 קואורדינטות:  32°30′23″S 138°00′28″E﻿ / ﻿32.50625833°S 138.0079°E﻿ / -32.50625833; 138.0079
  (למפת אוסטרליה הדרומית מוגדלת) אדלייד מאונט גמבייר מארי ברידג'  פורט אוגוסטה פורט לינקולן פורט פירי ויקטור הארבור  ויאלה קובר פידי ו י ק ט ו ר י ה  נ. ס א ו ת' ו י י ל ס קווינסלנד הטריטוריה הצפונית א ו. ה מ ע ר ב י ת  האוקיינוס ההודי הר בראון(למפת אוסטרליה הדרומית רגילה) אדלייד מאונט גמבייר מארי ברידג'  פורט אוגוסטה פורט לינקולן פורט פירי ויקטור הארבור  ויאלה קובר פידי ו י ק ט ו ר י ה  נ. ס א ו ת' ו י י ל ס קווינסלנד הטריטוריה הצפונית א ו. ה מ ע ר ב י ת  האוקיינוס ההודי הר בראון(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןהר בראון(למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןהר בראון
 
הר בראון (באנגלית: Mount Brown) הוא הר במדינת אוסטרליה הדרומית, שבאוסטרליה.
ההר ממוקם ברכסי פלינדרס, 20 קילומטרים ממזרח לעיר פורט אוגוסטה.
גובהו של ההר 964 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי וחקר ההר

הנווט הבריטי מתיו פלינדרס גילה את ההר ב-9 במרץ 1802.
הבוטנאי הסקוטי רוברט בראון (Robert Brown) וכן פרדינד באוור (Ferdinand Bauer), וויליאם וסטאל (William Westall), אנשי הצוות המדעי שהפליג על אה"מ אינווסטיגייטור (HMS Investigator), במסגרת משלחת החקר שהוביל הנווט הבריטי מתיו פלינדרס, טיפסה על ההר ב-10 וב-11 במרץ 1802, והיו האירופאים הראשונים שראו את ההר וטיפסו לפסגתו.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי מתיו פלינדרס ב-9 במרץ 1802.
פלינדרס קרא להר על שמו של בראון, איש משלחת החקר.
היסטוריה > שמורת טבע

מאז 1993, ההר נמצא בתוך שמורת הטבע - "פארק השימור הר בראון" (או "שמורת הטבע הר בראון" באנגלית: Mount Brown Conservation Park).
תיירות

בהר מספר שבילי הליכה, כאשר "מסלול ההליכה פסגת הר בראון" (Mount Brown Summit Hike) מוביל לפסגת ההר. שביל אחד הוא שביל לולאתי שאורכו 11.6 קילומטרים, ואחר הוא שביל לולאתי שאורכו 15 קילומטרים.
שביל הייסן (שביל הליכה החוצה את מדינת אוסטרליה הדרומית) עובר בשטח שמורת הטבע הר בראון.
על פסגת ההר מצויה נקודת תצפית, הקרויה על שמו של רוברט בראון, ומנציחה את פועלו.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5  1-מידע היסטורי
1 2 3  פעילות פנאי בשמורת הטבע הר בראון
↑  הפארקים בהם עובר שביל הייסן
זרבוביתיים

| זרבוביתיים |
| --- | --- |
  למעלה: Solenostomus halimeda למטה: זרבובית מפוארת (Solenostomus paradoxus)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: אבובונאים
משפחה:: זרבוביתיים
סוג:: זרבובית
שם מדעי
 Solenostomus ‏לספד, 1803

זרבוביתיים (שם מדעי: Solenostomidae) היא משפחת דגים מסדרת האבובונאים החיים בימים טרופיים בימי האזור האינדו-פסיפי. בתוך משפחה זו סוג יחיד - זַרְבּוּבִית (Solenostomus) בו 6 מינים.
דגים אלה הם קרוביהם של האבובוניים ושל השח-ראשיים והם שוחים רוב זמנם בצורה אנכית הפוכה. אורכם אינו עולה על 15 סנטימטרים והם בעלי עיטורים קוצניים על גופם היוצרים הסוואה יעילה מאוד, בדמיונם לעלה אצה או לאלמוג. הם בעלי חרטום ארוך היכול להישלף במהירות גבוהה כדי לתפוס טרף מהיר כמו חסילונים קטנים.
הם חיים במים רדודים סביב שוניות אלמוגים או קרקעית בוצית ליד החופים. בעונת הרבייה הנקבה מדגירה ליד סנפיר הגב את ביציה ומשנה את מראה וכן מסתתרת מתחת לאלמוגים כדי שלא להיחשף לטורפים.
מינים

Solenostomus armatus
זַרְבּוּבִית רַבְגּוֹנִית (Solenostomus cyanopterus)
Solenostomus halimeda
Solenostomus leptosoma
Solenostomus paegnius
זַרְבּוּבִית מְפֹאֶרֶת (Solenostomus paradoxus)
השתקה של כרומוזום X

השתקת כרומוזום המין X (באנגלית: X-inactivation) הוא מנגנון המתרחש בתא המכיל שני כרומוזומי X (לרוב, בתאים נקביים נורמליים (XX), וכן במקרי מוטציות כרומוזומליות כגון תסמונת קליינפלטר (XXY) ותסמונת ה-X המשולש (XXX)).
בשלב עוברי של התפתחות הנקבה (ביונקים), כאשר כבר יש כמה מאות תאים בעובר, מתרחש תהליך מתילציה (נוספות קבוצות מתיל ל-DNA). התהליך הוא אקראי ובלתי הפיך, ובמהלכו הכרומוזום נדחס ומנוטרל. התהליך קורה בכל תא בנפרד, ולכן בכל תא ישותק X אחד בצורה אקראית. שני הכרומוזומים עוברים את תהליך השכפול, מתבצעת פתיחת הדחיסה, ולאחר המיטוזה, הכרומוזום המושתק נדחס שוב. כיוון שהתהליך אקראי לחלוטין, בחלק מן התאים כרומוזום המין שהועבר מהאב יתבטא (וכרומוזום ה- X שהועבר מהאם יושתק), ובחלק מן התאים הכרומוזום שהועבר מהאם יתבטא (וכרומוזום ה- X שהועבר מהאב יושתק).
חלק מהזרוע הקצרה של כרומוזום X אינו עובר השתקה וקרוי האזור הפסבדו-אוטוזומלי (PAR). זהו האזור הדומה במטענו הגנטי לאזור מקביל בזרוע הקצרה של כרומוזום Y של הזכר, והדמיון מאפשר את הצמדות כרומוזום ה-X לכרומוזום ה-Y בתהליך המיוזה.
בתאי גזע לא מתרחש תהליך ההשתקה, כיוון שמשם נוצרות בסופו של דבר הגמטות.
מנגנון

גן RNA שאינו מקודד לחלבון (גן המקודד לncRNA) על כרומוזום X בשם X inactivation specific transcript) Xist) הוא גורם מרכזי בתהליך ההשתקה. Xist הוא גן גדול יחסית (17Kbp) המתבטא רק בכרומוזום ה-X המושתק. עותקים של Xist מכסים את הכרומוזום ומובילים להשתקתו.
כרומוזום X שחסר את Xist לא יהיה מושתק וייווצר עודף בחומר הגנטי. לחלופין, כרומוזום אחר שיקבל את Xist בעקבות טרנסלוקציה עם כרומוזום X יהיה מושתק במקומו ועלול להיוצר חוסר בחומר הגנטי.
דוגמאות

התבטאות צבע פרווה בחתולים: לחתול זכר (XY) יש רק כרומוזום X אחד, ולכן יהיה לו רק צבע אחד. לחתולה (XX) יש שני כרומוזומי X. במצב עוברי נקבע באקראי בכל תא איזה כרומוזום X מתבטא ואיזה מושתק ולכן בחלק מהתאים מתבטא צבע אחד, ובחלק מתבטא צבע אחר. במהלך ההתפתחות העוברית כל תא מכפיל את עצמו, ונוצרים צברים של תאים. כך נוצרות רקמות שלמות בצבע מסוים, ופרוות החתולה תיראה כבעלת טלאים.
תסמונת שבה בלוטות הזיעה לא מתפקדות היא תסמונת תורשתית, אך אצל האישה יתבטא רק בחלק מהאזורים בגוף. כיוון שזוהי התפתחות אקראית, האזורים בגוף בהם תתבטא התסמונת יהיו אקראיים אף הם.
עוורון צבעים: מחלה רציסיבית המתבטאת על ידי גן הנמצא על כרומוזום X. אצל גבר המחלה תתבטא לחלוטין. אצל אישה, בחלק מתאי העין יושתק הכרומוזום הנושא את המחלה, ובחלק הכרומוזום הבריא. כיוון שרק חלק מהתאים יבטאו את הפנוטיפ של עוורון צבעים, אישה הנושאת את המחלה תוכל לראות צבעים (בין אם בצורה חלקית או מלאה).
ראו גם

אינטראקציות בין גנים
החתמה גנומית
מארי פרנסס לאיון (הגנטיקאית שגילתה את מנגנון ההשתקה)
חתולה בעלת פרווה בצבע ג'ינג'י ושחור
וירג'יניה הול

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1906 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  8 ביולי 1982 (בגיל 76) Adventist HealthCare Shady Grove Medical Center, רוקוויל, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Druid Ridge Cemetery (14 ביולי 1982) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Roland Park Country School  סורבון  אמריקן יוניברסיטי  מכללת רדקליף  קולג' ברנרד 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 Military Intelligence Hall of Fame (1988)  היכל התהילה של נשות מרילנד (2019)  צלב השירות המצוין (ספטמבר 1945)  חבר במסדר האימפריה הבריטית (יולי 1943)  צלב המלחמה 1939-1945  אבירה בלגיון הצרפתי 
 
וירג'יניה הול (באנגלית: Virginia Hall;‏ (6 באפריל 1906 – 8 ביולי 1982) הייתה מרגלת אמריקאית, אשר בעת מלחמת העולם השנייה פעלה, בשליחותם של שירותי הביון הבריטים והאמריקאים, בחלק של צרפת הכבוש על ידי הנאצים ובחלק הנתון לשלטון וישי וביצעה פעולות ריגול וחבלה, חרף היותה קטועת רגל.
ראשית דרכה

וירג'יניה הול נולדה בשנת 1906 למשפחה עשירה בעיר בולטימור. לימודיה היסודיים והתיכוניים היו בבתי ספר יוקרתיים, ולאחר מכן למדה בקולג' שבמסגרת אוניברסיטת קולומביה, בו למדה את השפות צרפתית, גרמנית ואיטלקית. היא השלימה את לימודיה במסגרת מסע בצרפת, גרמניה ואוסטריה, ורכשה יכולת לדבר באופן שוטף בשלוש השפות שלמדה. עם סיום לימודיה בשנת 1931 מונתה לשמש בתפקיד קונסולרי בשגרירות ארצות הברית בוורשה בירת פולין.
בשנת 1932 ארעה לה תאונה קשה; בעת שביקרה בטורקיה היא יצאה למסע ציד ובמהלכו ירתה לעצמה בשגגה ברגל והרופאים נאלצו לקטוע את רגלה השמאלית מתחת לקרסול והוצמדה לה תותבת מעץ. נכותה שמה קץ לתקוותה לפתח קריירה דיפלומטית ובשנת 1939 היא פרשה משירות החוץ. היא נאלצה לעשות זאת מאחר שתקנות מחלקת המדינה של ארצות הברית, שנהגו באותה עת, אסרו על העסקת עובד שאחד מאבריו נקטע.