רוברט אדוארד לי
מלחמת האזרחים האמריקאית > מפקד ארמיית צפון וירג'יניה > מערכת מרילנד; קרב אנטיאטם

לאחר סדרת הניצחונות של הקונפדרציה בחצי האי וצפון וירג'יניה, החליט לי בספטמבר 1862 להעביר את ארמיית צפון וירג'יניה את נהר הפוטומק לעבר מרילנד ווושינגטון די. סי במטרה לאיים על בירת האיחוד ישירות. במעבר להתקפה על בירת האיחוד חישב לי גורמים אסטרטגיים, לוגיסטיים ופוליטיים. הוא האמין שחיילי מקללן ופופ חסרי המורל היו בקרבת וושינגטון ולא היה ברצונו לחכות להתארגנות של מתקפה חדשה מטעם האיחוד. אם היה נשאר בעמדת מגננה בווירג'יניה, לי היה נאלץ להגיב לתנועות האיחוד, ואילו במרילנד או בפנסילבניה הוא היה בעל היוזמה ההתקפית עצמו. לי האמין שהוא יכול לאגף את האויב בקלות על ידי חציית נהר הפוטומק מוושינגטון והצעיד את צבא צפון וירג'יניה דרך מרילנד. לפי האסטרטגיה של לי דחיפה קצרה לשטח האיחוד לא תספיק; שהייה ממושכת תהיה המפתח להצלחה של הקונפדרציה. לי קיווה להשאיר את צבאו על אדמת האיחוד במשך חלק גדול מהסתיו, לא מתוך כוונה לכבוש ולהחזיק שטח, אלא כדי להשיג סדרת יעדים אסטרטגיים לכל הפחות קודם להשבת הכוחות לווירג'יניה.
במסגרת 'פקודה מיוחדת 191' קבע לי את האסטרטגיה של הפלישה לעבר מרילנד. אחד העותקים של הפקודה אבד למטה הכללי של ארמיית צפון וירג'יניה ובהמשך התגלה מלופף בתוך סיגר בידי חייל בצבא האיחוד. הפקודה כללה מספר סעיפים: 1. הסדרת יחס כוחות הקונפדרציה כלפי תושבי העיר פרדריקסברג בקרבת מקום (מערב מרילנד). 2. הנחיה למייג'ור טיילור לנוע חזרה דרומה ולשמור על קו האספקה עם וירג'יניה ועל העורף של הארמייה. 3. הנחיה שתנועת הכוחות תימשך ביום שלמחרת (10 בספטמבר) - שכוחותיו של ג'קסון יעמדו בראש המערכה וקביעת מטרות משניות לכיבוש במהלך ההתקדמות. 4. הגנרל לונגסטריט ינוע מערבה לבונסבורוג ומשם יתמוך בהרכבת קו אספקה נוסף לארמייה. 5. כוחותיהם של גנרל מקלווס וגנרל אנדרסון ינועו תחילה אחרי לונגסטריט ויכבשו את מידלטאון (מרכז מרילנד; מצפון לוושינגטון) כדי להשיג שליטה על הגבעות של מרילנד. 6. גנרל וולקר ינוע עם כוחותיו מעבר לנהר הפוטומק דרך העיר לובטיסוויל ויתאחד עם כוחותיהם של מקלווס וג'קסון למנוע נסיגה של כוחות האיחוד. 7. הדיוויזיה של הגנרל ד. ה. היל תקים את מערך הגנת העורף של ארמיית צפון וירג'יניה. 8. הגנרל סטיוארט ירכיב יחידת פרשים מכוחותיהם של ג'קסון, מקלווס ולונגסטריט ויבצע סקירה לוודא שאין חיילי קונפדרציה שאיבדו דרכם בצעידה. 9. לאחר השגת מטרותיהם, הכוחות בפיקוד ג'קסון, מקלווס ו-וולקר יתאחדו עם הכוח המרכזי של הארמייה, מוערך כי בהייגרסטאון. 10. כל רגימנט יישא בדרך כלל סדרת גרזנים איתו, לשימוש החיילים במאהליהם, לרכישת עץ וכו'.
לי חילק מחדש את צבאו וב-11 בספטמבר לונגסטריט כבש את הייגרסטאון, מרילנד. חיל המצב הפדרלי העיקש במוצב הפרס הרפרס קנה עבור מקללן זמן נוסף, ועיכב את חלק הארי של ארמיית צפון וירג'יניה - בפיקודו של ג'קסון - למספר ימים יותר ממה שתוקצב בלוח הזמנים של לי. כשהוא כבר חש שתוכנית הפלישה שלו השתבשה, לי החל לקרוא לנסיגה דרומה עבור הערכת מצב מחודשת. במקביל הורה לי לגנרל ד. ה. היל לשמור על שליטת הקונפדרציה במעברי הגבעות בהר סאות'. אילולא היה יכול מקללן לנוע דרך מעברים אלה לפני שלי הצליח לאחד את צבאו מחדש, ארמיית צפון וירג'יניה עלולה הייתה להיהרס. ב-13 בספטמבר עברו הכוחות הפדרליים לפרדריק, ואנשי רגימנט חי"ר 27 של אינדיאנה גילו את העותק של פקודות 191 של לי. כאשר הגיעו התוכניות לידיו, העריך מקללן כי ביכולתו להנחית מכה קשה על לי.
ב-14 בספטמבר הכה צבא האיחוד את המעברים בהר סאות'. הקרב על ההר היה ניצחון מכריע של האיחוד, אך מגיני הקונפדרציה הצליחו לעכב את התקדמות האיחוד מספיק זמן עבור לי בשביל להתחיל לגבש מחדש את כוחותיו הפזורים. בבוקר 15 בספטמבר הכניעו לבסוף כוחותיו של ג'קסון 12,000 חיילי איחוד בהפרס הרפרס. הקרב הסתיים במחיר של פחות מ-300 נפגעים בצד הקונפדרציה, ובכך ג'קסון זכה באחד הניצחונות הגדולים שלו במסגרת במלחמת האזרחים כולה. לאחר הקרב מיהר ג'קסון לשוב אל לי ולהתאחד עם כוחותיו. במקביל, ארמיית הפוטומק של מקללן נעה דרך מעברי הר סאות' במטרה למצוא את צבאו של לי, שמנה אולי 11,000 איש אחר הצהריים של 15 בספטמבר, ושלט על הגבעות מצפון לשרפסבורג (אנטיאטם). מקללן העריך כי כוחותיה המפוזרים של ארמיית צפון וירג'יניה באזור הסתכמו ב"לא פחות מ-120,000 איש" - הערכה שיותר מהכפילה את כוחה בפועל של הארמייה - והוא בילה את 16 בספטמבר בהדרכת סיורים על עמדות הקונפדרציה. ג'קסון, בדרך של צעדה כפויה בן לילה, הגיע לשרפסבורג בשעות אחר הצהריים של 16 בספטמבר, והכפיל למעשה את כוחו של לי. בשעה 05:30 ב-17 בספטמבר החלו כוחות האיחוד תחת ג'וזף הוקר להתקדם דרומה אל עבר כוחות הקונפדרציה בפריפריה החלקאית מצפון העיר שארפסברג ובכך החלו בקרב אנטיאטם.
האגף השמאלי של לי, בפיקודו של ג'קסון, היווה את המחצית העליונה של המערך בעוד האגף השמאלי שלו, בפיקודו של לונגסטריט, היווה את המחצית התחתונה. בבוקר 17 בספטמבר החל הגנרל היל, עם הנותרים בכוחותיו, להתקדם בחיפזון לעבר לי. מקללן תכנן קרב התשה שנועד לשבור את האגפים של מערך הקונפדרציה אך למנוע התנגשות ישירה של מרכז מערכי הכוחות הלוחמים. כוחותיו של הוקר התקדמו לעבר ג'קסון ולאחר מרחץ דמים בין שני הצדדים בשדה תירס הוקר נהדף עם אובדן רבע מאנשיו. הוקר עצמו נורה ברגלו ונלקח מהשדה. הפיקוד על כוחותיו הועבר לבריגדיר גנרל ג'ורג' מיד. הקורפוסים בפיקודו של ג'קסון סבלו ביתר שאת, ואיבדו כמעט את כל הגנרלים והקולונלים שלהם. רק הגעת כוחותיו של היל אפשרה לג'קסון להחזיק את השטח ליד כנסיית דונקר. בהמשך תקף הקורפוס ה-12 של ארמיית הפוטומק את כוחותיו של ג'קסון ונוצר מצב דומה, כאשר אי-תמיכה בין יחידות בצבא האיחוד עקב קשיי תקשורת ותמרון הובילו לסטטוס קוו נוסף מול כוחות ג'קסון.
גנרל האיחוד סאמנר נכנס כעת לפעולה והניע את כוחותיו ישירות למרכז המערך של הקונפדרציה הכין שספגו אבדות קשות והיה עליהם לסגת חזרה. שרידי הקורפוס ה-12 נעו לאחור בנסיגה שלאחר מכן. זמן קצר לאחר מכן שתי בריגדות של האיחוד תקפו את כוחותיו של היל, שאנשיו היו מותשים באותה הנקודה מלחימה מתמשכת. לאזור הלחימה ניתן מאוחר יותר הכינוי "נתיב הדמים", כאשר לבסוף היה על הבריגדות של האיחוד לסגת חזרה. מאידך אנשיו של היל הידלדלו במספרם בשני שלישים, כולל 25 מתוך 34 הקצינים בשטח. הקשיים הלוגיסטיים של האיחוד, שהתקיימו בעיקר עקב ההססנות של מקללן, הובילו לקושי בפריצת המערך הצבאי של לי.
הגנרל ברנסייד, בקצה הדרומי של מערך האיחוד, קיבל את פקודותיו באיחור ופעל על פיהם בהמשך. הקרב הסתיים ב"נתיב הדמים" זמן קצר לפני שברנסייד החל לקדם את כוחותיו לקראת צהריי היום, ובאותה העת לי העביר כמעט את כל חיילי האגף הדרומי שלו כדי לתמוך בג'קסון בצפון. לבסוף ברנסייד התקדם, אך התקדמותו נבלמה זמנית עקב התנגדות של מספר מועט מחיילי הקונפדרציה על הגשר בקרב ברנסייד ברידג' (גשר ברנסייד). למרות מספרם המועט, חיילי הקונפדרציה על הגשר הצליחו להאט באופן משמעותי את ההתקדמות של האיחוד. ברנסייד חצה את הגשר מעל נהר אנטיאטם עם למעלה מ-8,000 איש, ובסביבות השעה 15:00 אחר הצהריים הוא פתח במתקפה על כ-2,000 חיילי הקונפדרציה שהתפרשו על הגבעות ממזרח לשארפסברג. ברנסייד החל לסדוק את האגף הימני של לי, ונראה היה כי סיכוייה של ארמיית צפון וירג'יניה מדלדלים. היה זה באותה העת שכוחותיו של היל, לאחר התארגנות מחדש, נעו 27 קילומטרים בתוך שעתיים והגיעו לעורף של ברנסייד. המתקפה של היל ריסקה את התקדמות האיחוד, ובשעה 16:30 אגף השמאל של ברנסייד היה בנסיגה מלאה. הבלימה של ברנסייד סיימה למעשה את הקרב. לחץ הופעל על מקללן לחדש את ההתקשרות ולתקוף את כוחות הקונפדרציה הנסוגים, אך הוא סירב, ולי חצה את הפוטומק בחזרה לווירג'יניה.