stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורן, נסיך בלגיה
ביוגרפיה

לורן נולד ב-19 באוקטובר 1963 בטירת בלוודר (Kasteel Belvédère) השוכנת בפרבר של העיר בריסל ומשמשת כאחד מהמעונות הרשמיים של משפחת המלוכה הבלגית, לאלברט, נסיך לייז' ופאולה, נסיכת לייז'. בעת לידתו היה לורן השלישי בסדר הירושה של הכתר הבלגי, אולם בשנת 1991 תוקן החוק של ההעדפה הגברית, ואחותו אסטריד, נסיכת בלגיה נהייתה קודמת לו בסדר הירושה. כיום (2018) לורן הוא השנים עשר בסדר הירושה.
בדצמבר 2006 שמו של לורן הופיע בשערורייה של שחיתות בה הוצאו כספים של הצי הבלגי על ביתו בטרוורן. אף כי החוקרים הכחישו כי לורן היה מעורב אישית, חלק מהנאשמים האשימו את לורן בעיתונות שאף הוא מעורב בפרשייה. ב-5 בינואר 2007 נודע כי המלך אלברט השני חתם על צו מלכותי, שמאפשר לנסיך לורן להיות מוזמן כעד במשפט השחיתות אשר היה אמור להתחיל ב-8 בינואר. במהלך ליל ה-8 בינואר, נחקר הנסיך לורן על ידי המשטרה הפדרלית, ולמחרת הופיע בבית המשפט, שם העיד כי לא היה לו סיבה להאמין שמימון השיפוץ שלו עלול להיות בלתי חוקי. ישנם הטוענים כי התקשורת והעיתונות הבלגית מנפחים כל פרשייה הקשורה לבית המלוכה, ומחפשים אך את חסרונות בני המשפחה, במקום להתמקד בדברים היפים של המשפחה.
במרץ 2011 ביקר לורן ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ללא קבלת אישור; המטרה המדווחת של הביקור הייתה לקדם מודעות לכריתת יערות. כתוצאה מכך, ב-9 באפריל הוא קיבל את התנאים שקבע ראש ממשלת בלגיה, איב לטרמה, בנוגע לפעילותו העתידית, משום שאם לא כן, עניין הקצבה השנתית שלו הייתה מוטלת בספק.
במרץ 2014 אושפז לורן עקב דלקת ריאות ודיכאון, וב-25 במרץ הוכנס לתרדמת רפואית, ממנה התעורר כעבור יומיים, ובמהלך אפריל אותה שנה הוא התאושש ושוחרר מבית החולים.
משפחתו

ב-12 באפריל 2003 התחתן לורן בבריסל עם קלייר לואיז קומבז, ונולדו להם שלושה ילדים:
לואיז, נסיכת בלגיה (נולדה ב-6 בפברואר 2004)
ניקולא, נסיך בלגיה (נולד ב-13 בדצמבר 2005)
אימריק, נסיך בלגיה (נולד ב-13 בדצמבר 2005)
לודוויג היונקר מהסן

לודוויג היונקר מהסן (בגרמנית: Ludwig der Junker; ‏1305 - 2 בפברואר 1345) היה אציל גרמני מבית הסן.
ביוגרפיה

לודוויג נולד בשנת 1305, לאוטו הראשון, רוזן הסן ולאדלהייד מרבנסבורג, בתו של אוטו השלישי, רוזן רבנסבורג. בשנת 1326 ביקרו אוטו הראשון ואשתו את האפיפיור יוחנן העשרים ושניים באביניון עם ליווי גדול. במהלך הביקור, הבטיח האפיפיור כי לודוויג יקבל משרה כנסייתית, אולם, לודוויג סירב להישאר רווק, וויתר על הקריירה הכנסייתית שלו.
בשנת 1328 מת אביו, ואחיו הבכור היינריך השני, רוזן הסן, ירש את רוזנות הסן, בעוד לודוויג קיבל את טירת גרבנשטיין.
לודוויג נפטר ב-2 בפברואר 1345. אחיו היינריך השני החליט בשנת 1367, אחרי מות בנו אוטו הצעיר מהסן, לאמץ את בנו של לודוויג - הרמן השני, רוזן הסן כיורשו.
משפחתו

ב-15 באוקטובר 1340, התחתן לודוויג עם אליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג, ממנה היו לו שלושה ילדים:
אוטו מהסן (1341–1357)
הרמן השני, רוזן הסן (1341–1413)
אגנס מהסן (1344–1394)
כללים פיסקליים

כללים פיסקליים הם מגבלות חוקיות אשר מדינות מציבות לעצמן על מנת לשלוט בחוב הציבורי, בגירעון התקציבי ובהוצאה התקציבית, כחלק מניהול המדיניות הפיסקלית של הממשלה. מטרתם העיקרית של הכללים, לפי תומכיהם, היא לייצר שקיפות ויציבות בקבלת ההחלטות.
יש ארבעה סוגים של כללים פיסקליים: כללי חוב ציבורי, כללי איזון תקציבי (גירעון תקציבי), כללי תקרת הוצאה ציבורית וכללי הגבלת הכנסה.
רוב המדינות המפותחות משתמשות בכלל פיסקלי אחד לפחות, ורובן משתמשות בכמה כללים במקביל. הניסיון מלמד כי מדינות מפותחות רבות מתקשות לעמוד בכללים הפיסקליים שקבעו לעצמן. בקרב כלכלנים וקובעי מדיניות קיים ויכוח על נחיצות הכללים הפיסקליים ועל יעילותם.
סוגים של כללים פיסקליים > כללי איזון תקציבי

כללים אלו קובעים יעד או תקרה לגירעון התקציבי השנתי במטרה לשלוט בגודלו וביחס חוב-תוצר.
יתרונות אפשריים: צמצום הגירעונות והחוב המצטבר, שיפור האמינות, ירידה בריבית שמשלמת המדינה על חובותיה וסיוע לממשלה לעמוד בפני לחצים ודרישות תקציביות.
חסרונות אפשריים: כיוון שהגירעון נקבע ביחס להכנסות הצפויות ניתן לשנות ביודעין את צפי ההכנסות על מנת "לשחק" ביעד הגירעון.
בנוסף, כללי גירעון הם פרו-מחזוריים, כלומר עשויים להאיץ את השפעת מחזור העסקים (תנודות תקופתיות של גאות ומיתון בפעילות הכלכלית). לדוגמה, כאשר יש מיתון במשק והכנסות המדינה יורדות (בעקבות ירידה מהכנסות ממסים), כדי לא להגדיל את הגירעון מעבר ליעד, אפשר לקצץ בהוצאות המדינה או להעלות את שיעורי המס. מדיניות זו עלולה להחריף את המיתון. במטרה לקזז את ההשפעה הפרו-מחזורית מדינות רבות קובעות יעד של גירעון מנוכה-מחזור. חיסרון נוסף הוא כי כללי גירעון מקשים לחוקק חוקים המשתלמים לטווח ארוך, אשר מגדילים את הגירעון בטווח הקצר.
כללים מסוג זה נהוגים במרבית המדינות המפותחות.
סוגים של כללים פיסקליים > כללי חוב ציבורי

כלל חוב ציבורי קובע יעד או תקרה לשיעור החוב הציבורי המצטבר מהתוצר (יחס חוב-תוצר). כלל זה עוזר להבטיח התכנסות לרמה מסוימת של חוב ומגביל את האפשרות ליצור גירעונות תקציביים גדולים מדי. היתרונות והחסרונות של כללים אלו דומים לאלו של כללי האיזון התקציבי.
כללים מסוג זה נהוגים במרבית המדינות המפותחות.
סוגים של כללים פיסקליים > כללי הוצאה תקציבית

כללים אשר מגבילים את ההוצאה הציבורית או את הגידול בהוצאה הציבורית, בדרך כלל ביחס להוצאה של השנה הקודמת וללא קשר להכנסה.
יתרונות אפשריים: מסייע לממשלה לעמוד בפני לחצים פוליטיים להגדלת ההוצאות.
חסרונות אפשריים:
מביא לצמצום ההוצאה הציבורית ולהקטנת משקל ההוצאה הציבורית בתוצר, כלומר לפחות "מעורבות ממשלתית בכלכלה" ולצורך בקיצוצים חוזרים בתקציב.
לרוב זה כלל קשיח ובלתי גמיש לשינויים במציאות הכלכלית-חברתית.
בשנות גאות כלכלית כלל כזה עשוי למנוע מהציבור ליהנות מהגידול בהכנסות המדינה.
מגבלה קשיחה על ההוצאות הציבוריות אשר מצמצמת את היכולת של נבחרי הציבור לקבוע ולשנות סדרי עדיפויות ארוכי טווח.
כללי הוצאה תקציבית נחשבים לשנויים יותר במחלוקת ונהוגים במיעוט מהמדינות המפותחות.
כללים פיסקליים בישראל

בתקציב המדינה של ישראל יש שני כללים פיסקליים, המעוגנים בחוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית, התשנ"ב-1992: כלל הגירעון התקציבי וכלל תקרת ההוצאה.
כללים פיסקליים בישראל > יעד הגירעון

כלל הגירעון התקציבי קובע יעד מרבי לשיעור הגירעון התקציבי מן התמ"ג. החוק המקורי קבע תוואי יורד של יעדי הגירעון בכל שנה עד שנת 1995, ומשנה זו ואילך יעד של איזון תקציבי. בפועל, יעד זה לא הושג מאז חקיקת החוק.
כלל הגירעון בישראל הוא רגיל, ולא מנוכה-מחזור, ועל כן הוא חשוף לשינויים הנובעים ממחזור העסקים, כלומר בשנות מיתון, כאשר הכנסות המדינה ממסים פוחתות, או שלא בשנות מיתון כאשר הממשלה נוקטת מדיניות של הפחתת מיסים או מגדילה את ההוצאה הציבורית שאינה מוטת השקעה או שניהם גם יחד (מדיניות שננקטה בשנים 2017-2015 והותירה רישומה על הגירעון בפועל של 2019-2018 משום הכנסות חד פעמיות בשנים הקודמות), הגירעון בפועל גדל. כדי לעמוד ביעד, על הממשלה לקצץ בהוצאותיה או להכביד את נטל המיסוי או שילוב של שני הצעדים, מה שעלול, בהינתן נקודת מוצא של מיתון, להחריף את המיתון ובכל מקרה להרחיק את המשק הישראלי מיעדו - שוק תחרותי עם מינימום של מעורבות ממשלתית בכלכלה.
לאורך השנים נערכו שינויים רבים ביעד הגירעון בישראל.
כללים פיסקליים בישראל > כלל ההוצאה

כלל ההוצאה מגביל את גידול ההוצאה הממשלתית ביחס להוצאה של השנה שעברה, וללא תלות בהכנסות.
כלל זה נחקק לראשונה בשנת 2004, ביוזמת שר האוצר בנימין נתניהו, כחלק מהתוכנית הכלכלית שהונהגה תחת כהונתו. הכלל קבע כי הגידול בתקציב, משנה לשנה, לא יעלה על שיעור של 1% ריאלית. בשנת 2006 עודכן שיעור זה ל-1.7% על מנת להתאימו לשיעור הגידול באוכלוסייה.
בשנת 2011 הוחלה נוסחה חדשה ומורכבת אשר נוסחה על ידי מנואל טרכטנברג, לחישוב תקרת ההוצאה: סביבת הצמיחה X מקדם הריסון = שיעור הגידול בהוצאה.
סביבת הצמיחה היא שיעור הצמיחה הממוצע בעשור האחרון (3.5% באותו זמן). מקדם הריסון הוא תוצאה החלוקה של יעד יחס חוב-תוצר הרצוי (60% בזמנו) ביחס חוב תוצר המצוי (79.4% בסוף שנת 2009). המשמעות של שינוי זה הייתה גידול ריאלי של כ-2.6% בהוצאה בשנים 2011–2012. נוסחה זו התבססה על ההנחה שקצב הצמיחה ארוך הטווח הוא השיעור הרצוי לגידול ההוצאה הציבורית. אולם, מאחר שרמת החוב הציבורי גבוהה מהיעד הרצוי יש להפחית משיעור הצמיחה, באמצעות מקדם הריסון, חלק מהפער שבין החוב הקיים לחוב הרצוי באמצעות.
נוסחה זו הייתה נוקשה פחות מקודמותיה ואפשרה את הרחבת ההוצאה בשיעור גבוה יותר, אך המשותף לכל הנוסחאות הוא צמצום בטווח הארוך של ההוצאה הציבורית ביחס לתוצר.
ב-29 בדצמבר 2013 אישרה הממשלה נוסחה חדשה לחישוב תקרת ההוצאה: שיעור הגידול באוכלוסייה + מקדם הריסון = שיעור הגידול בהוצאה. הנוסחה החדשה קובעת כי החל מתקציב המדינה לשנת 2015, סכום ההוצאה הממשלתית יעמוד על ממוצע שיעור גידול האוכלוסייה בישראל בשלוש השנים שקדמו למועד הנחת חוק התקציב, בתוספת היחס שבין 50%, יחס החוב תוצר הרצוי לישראל, לבין יחס החוב-תוצר בפועל בשנה האחרונה. כלומר, לצורך נוסחה זו עודכן גם יחס החוב-תוצר הרצוי מ-60% ל-50%.
על פי הערכות שונות, שינוי הנוסחה ידרוש קיצוץ של 5–10 מיליארד ש"ח בהוצאות הציבוריות כבר בתקציב 2015 וקיצוצים נוספים בהמשך.
כללים פיסקליים בישראל > הנומרטור

הנומרטור הוא כלי פיסקלי חדש שאכיפתו החלה ב-2017. הנומרטור מגביל צבירת התחייבויות עתידיות של הממשלה שאינן תואמות את הכללים הפיסקליים – כלל ההוצאה והגירעון. בעוד שחוק התקציב מגביל את הממשלה בהגדלת הוצאות בשנת התקציב, הנומרטור מגביל את החלטות הממשלה המגדילות את ההתחייבויות שלה בשנים העוקבות לשנת התקציב. לפי הכלל החדש כל חוק בעל השלכות תקציביות בעת אישורו מחויב לעמוד בתקרת ההוצאה לשלוש השנים הקרובות שעבורן אין תקציב. אם הצעת החוק מעלה את ההוצאה מעבר לכך יש לבצע צעדי התאמה בעת אישורו על ידי קיצוץ בהוצאה אחרת. הממשלה חייבת לפרסם פעמיים בשנה את התוכנית התקציבית התלת-שנתית שלה (הנומרטור) הכוללת מצרף מדדים ובהם סכום ההוצאה הממשלתית הצפויה, מגבלת ההוצאה המותרת והגירעון המותר.
ביקורת

כלל ההוצאה זכה בישראל לביקורות רבות. בין היתר נטען שמטרתו העיקרית אינה שמירה על אחריות תקציבית כי אם צמצום מכוון של ההוצאה הציבורית.
במסמכי הדרישות שהופצו בזמן המחאה החברתית של קיץ 2011 עלתה הדרישה לביטול כלל ההוצאה, בטענה שזה מגביל את יכולתה של הממשלה ליישם מדיניות כלכלית מרחיבה בכלל ומדיניות רווחה בפרט, ומאלץ אותה לצמצום מעורבותה במשק.
עוד נטען[דרוש מקור] כי שני הכללים - כלל ההוצאה ויעד הגרעון, פועלים יחדיו בתנועת מספריים לצמצום חלקה של המדינה בתוצר. כך, על אף שהשינוי של כלל ההוצאה בשנת 2011 איפשר הגדלת מסגרת התקציב באופן יחסי לשנים קודמות, זו רוסנה בחלקה על ידי המגבלה של תקרת הגרעון ומומנה בחלקה האחר על ידי מיסוי רגרסיבי.
הערות שוליים

↑  עמי צדיק ואיתמר מילרד, ‏תיאור וניתוח כללים פיסקליים בישראל ובמדינות המפותחות, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 28 במאי 2013.
↑  בנק ישראל, ההתפתחויות התקציביות בשנתיים האחרונות והתוואי הצפוי לשנים הקרובות, 22 באוגוסט 2018
↑  "הממשלה אימצה כלל פיסקלי שגובש במועצה הלאומית לכלכלה בשיתוף עם משרד האוצר ובנק ישראל", אתר "המועצה הלאומית לכלכלה"
↑   הממשלה אישרה עדכון כלל ההוצאה והפחתת הפרשות מעסיקים לביטוח לאומי, באתר TheMarker‏, 29 בדצמבר 2013
↑  אמנון אטד, הממשלה אישרה את הקטנת התקציב בשנים הבאות, באתר כלכליסט, 29 בדצמבר 2013
↑  אדריאן פילוט, ‏תקציב המדינה יגדל בשנים הבאות ב-2.5% ולא ב-4%, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2013
↑  שאול אמסטרדמסקי, "מדיניות התקציב מובילה אותנו לנקודה קיצונית", באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2014
↑  בנק ישראל, דין וחשבון 2017, בנק ישראל
↑  אדריאן פילוט, ‏"כלל ההוצאה מסתיר המטרה של רה"מ ושר האוצר - לקצץ", באתר גלובס, 30 בדצמבר 2013
↑  סרטון: "צדק כלכלי: חוק כלל ההוצאה - האויב השקט". פרופ' אביה ספיבק. 27.9.2011
↑  תמר בן יוסף, כלל ההוצאה. דמעות על כלל מיותר, 30.12.13
יעדי הגירעון בישראל לאורך השנים
מאט באזבי

פסלו של מאט באזבי באצטדיון אולד טראפורד
סר אלכסנדר מאת'יו באזבי (באנגלית: Alexander Matthew Busby‏; 26 במאי 1909 - 20 בינואר 1994) היה כדורגלן ומאמן כדורגל סקוטי, המוכר בעיקר בשל התקופה בה אימן את מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
תארים

הגביע האנגלי: 1934.
אליפות הליגה האנגלית: 1952, 1956, 1957, 1965, 1967
גביע ה-FA: ‏1948, 1963
גביע האלופות: 1968
מגן הצדקה: 1952, 1956, 1957, 1965 ו-1967
ראו גם

שחקן השנה ע"ש סר מאט באזבי
ליגת העל הבלארוסית בכדורסל

| --- | --- |
 שם מלא:  אליפות בלארוס בכדורסל גברים
 כינוי:  ליגת הכדורסל הבלארוסית
 תחום:  כדורסל
 ארגון:  התאחדות הכדורסל הבלארוסית
 מדינות:  בלארוס בלארוס
 קבוצות:  11
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 מירב הזכיות:  צמוקי מינסק (15 פעם)
 מפעל גבוה:  ליגת VTB, יורוקאפ
 מפעל מקביל:  הגביע הבלארוסי בכדורסל
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה הבלארוסית בכדורסל
 www.bbf.by
 
אליפות בלארוס בכדורסל גברים היא אליפות המדינה בכדורסל גברים והיא הליגה הגבוהה מבין ליגות הכדורסל בבלארוס. הליגה מכילה 11 קבוצות. הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א.
צמוקי מינסק זכתה במירב תוארי אליפות בלארוס כשבאמתחתה 15 זכיות באליפות מאז 1992. במקום השני נמצאת גרודנו-93 שזכתה בשמונה אליפויות.
אלופות

| עונה | אלופה | תוצאה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏1992/93 | RTI מינסק |  | RTI-2 מינסק | ENKA מחוז מינסק |
| 1993/94 | RTI-2-RUOR מינסק |  | RTI מינסק | אבטוזאבודץ מינסק |
| 1994/95 | RTI מינסק |  | הרודנה-93 | אבטוזאבודץ מינסק |
| 1995/96 | הרודנה-93 |  | RTI מינסק | אבטוזאבודץ מינסק |
| 1996/97 | RUOR Minsk |  | הרודנה-93 | RTI מינסק |
| 1997/98 | הרודנה-93 |  | לוקומוטיב ויטבסק | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 1999/00 | הרודנה-93 |  | ספרטק הומל | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2000/01 | הרודנה-93 |  | RTI מינסק | ספרטק הומל |
| 2001/02 | הרודנה-93 |  | ספרטק הומל | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2002/03 | הרודנה-93 |  | RTI RUOR מינסק | מינסק |
| 2003/04 | הרודנה-93 |  | לוקומוטיב ויטבסק | RSHVSM מינסק |
| 2004/05 | ויטאליור-RGUOR מינסק |  | הרודנה-93 | לוקומוטיב ויטבסק |
| 2005/06 | ויטאליור-RGUOR מינסק |  | הרודנה-93 | לוקומוטיב ויטבסק |
| 2006/07 | ויטאליור-RGUOR מינסק |  | הרודנה-93 | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2007/08 | ויטאליור-RGUOR מינסק |  | מינסק 2006 | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2008/09 | מינסק 2006 | 3–0 | ויטאליור-RGUOR מינסק | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2009/10 | מינסק 2006 | 3–0 | הרודנה-93 | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2010/11 | מינסק 2006 | 3–0 | הרודנה-93 | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2011/12 | מינסק 2006 | 97–74 | הרודנה-93 | OZAA אוסיפוביצ'י |
| 2012/13 | צמוקי מינסק | 3–0 | הרודנה-93 | צמוקי מינסק ב' |
| 2013/14 | צמוקי מינסק | 3–1 | הרודנה-93 | הומל |
| 2014/15 | צמוקי מינסק | 3–0 | הרודנה-93 | בוריספן מוהילב |
| 2015/16 | צמוקי מינסק | 3–0 | הרודנה-93 | בוריספן מוהילב |
| 2016/17 | צמוקי מינסק | 3–0 | הרודנה-93 | בוריספן מוהילב |
| 2017/18 | צמוקי מינסק | 3–0 | בוריספן מוהילב | הרודנה-93 |
| 2018/19 | צמוקי מינסק | 3–0 | בוריספן מוהילב | צמוקי מינסק ב' |
| 2019/20 | צמוקי מינסק | 92–53 | בוריספן מוהילב | גרודנו-93 |
| 2020/21 | צמוקי מינסק | 3–1 | בוריספן מוהילב |  |
| 2021/22 | צמוקי מינסק | 3–0 | בוריספן מוהילב | גרודנו-93 |
| 2022/23 | צמוקי מינסק |  | גרודנו-93 | בוריספן מוהילב |
| 2023/24 | צמוקי מינסק |  | גרודנו-93 | בוריספן מוהילב |
לודוויג הילד

לודוויג הילד (893 - 20/24 בספטמבר 911), המכונה לעיתים לודוויג השלישי או לודוויג הרביעי, היה מלך פרנקיה המזרחית משנת 900 ועד מותו בשנת 911 והיה השליט האחרון של השושלת הקרולינגית שם. הוא ירש את אביו, המלך ארנולף מקרינתיה בשנת 899, כשהיה בן שש ומלך עד מותו בגיל 17 או 18. לודוויג ירש גם את כתר לותרינגיה עם מותו של אחיו למחצה הלא חוקי זבנטיבולד בשנת 900. בתקופת שלטונו המדינה נהרסה בפשיטות מגיאריות.
ביוגרפיה

לודוויג נולד בספטמבר או באוקטובר 893 באלטטינג, דוכסות בוואריה. הוא היה בנם הלגיטימי היחיד של המלך ארנולף מקרינתיה ואשתו, אוטה, חברת השושלת הקונרדינית. היו לו לפחות שני אחים: אחיו הבכור, הלא חוקי זוונטיבולד, ששלט בלותרינגיה, ואח אחר בשם רטולד, ששלט לזמן קצר על ממלכת איטליה.
לודוויג הוכתר בפורשהיים ב-4 בפברואר 900. זוהי ההכתרה המלכותית המזרח-פרנקית המוקדמת ביותר שעליה ידוע כי קיימים רשומות. לודוויג היה שליט חלש, לעיתים קרובות חולה, ובשל גילו הצעיר, מושכות השלטון היו לגמרי בידי אחרים - האצילים והבישופים. ואכן, ההכתרה הייתה כנראה תוצאה של העובדה שלודוויג מעט יכול היה להרוויח על חשבון האצילים.
המשפיעים ביותר מבין חברי המועצה של לודוויג היו האטו הראשון ושלמה השלישי (בישוף קונסטנץ) . שני אלה הם שהבטיחו כי בית המלוכה החליט לטובת הקונרדינים נגד בית באבנברג בעניין דוכסות פרנקוניה. הם מינו את אחיינו של לודוויג, קונראד כדוכס. בשנת 903 פורסמו תקנות המכס של רפלשטטן בתקופת שלטונו של לודוויג, תקנות המכס הראשונות בחלק של מזרח פרנקיה באירופה.
בשנת 900, במהלך הפלישות ההונגריות לאירופה, צבא מגיארי הרס את בוואריה. קבוצה נוספת של מגיארים הובסה על ידי לואיטפולד, מרקיז בוואריה והבישוף ריכר מפסאו. בשנת 901 הם הרסו את דוכסות קרינתיה. בשנת 904 לודוויג הזמין את קורסן (Kurszán), מנהיג המדיארים, למשא ומתן, אבל הרג אותו ואת משלחתו.   בשנת 906 פגעו המאגירים פעמיים בדוכסות סקסוניה. בשנת 907 הם הטילו תבוסה כבדה על הבווארים שפלשו להונגריה, והרגו את המרקיז לואיטפולד ואצילים בכירים רבים בקרב פרסבורג. בשנה הבאה הגיע תורם של סקסוניה ותורינגיה, ובשנת 909 של אלמאניה. אולם עם שובם, ארנולף, דוכס בוואריה הביס אותם על נהר רוט, אך בשנת 910 הם, בתורם, ניצחו את צבאו של לודוויג הילד בקרב באוגסבורג .  לודוויג עצמו ניסה להשתלט קצת על הצבא כשהתבגר, אך לא הצליח מול המגיארים. צבאו נהרס באנסבורג בשנת 907.
במצב של ייאוש, וייתכן שסבל מדיכאון חמור, מת לודוויג בפרנקפורט אם מיין ב-20 או 24 בספטמבר 911, בן שבע עשרה או שמונה עשרה. לודוויג נקבר במנזר סנט אמראם ברגנסבורג, שם נקבר אביו ארנולף מקרינתיה. מותו הביא לסוף הענף המזרחי (הגרמני) של השושלת הקרולינגית.
החלל הנותר במזרח הקרולינגי התמלא בסופו של דבר בשנת 919 על ידי משפחתו של היינריך הצייד, בן דודו, ובישר את תחילתה של השושלת האוטונית. עם זאת, בשנת 911 בחרו הדוכסים של פרנקיה המזרחית את קונראד מפרנקוניה כמלך פרנקיה המזרחית, ואילו האצילים של לותרינגיה בחרו כמלך את שארל התם, מלך פרנקיה המערבית.
הערות שוליים

↑  Györffy, György (1959). "Tanulmányok a magyar állam eredetéről". Budapest: Akadémiai Publishing Company.
↑  Andrew L. Simon, Istvan Lazar (2001). Transylvania: A Short History. ISBN 1-931313-21-0.
↑  Gwatking, H. M., Whitney, J. P., et al.
| מלכים וקיסרים גרמניים |
| --- | --- | --- |
| פרנקיה המזרחית (843–918) | קרל השני • לודוויג הראשון • לודוויג השני • קרלומן • לודוויג השלישי • קרל השלישי • ארנולף • לודוויג הילד • קונראד הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| ממלכת גרמניה (919–962) | היינריך הצפר • אוטו הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) | אוטו הראשון • אוטו השני • אוטו השלישי • היינריך השני • קונראד השני • היינריך השלישי • היינריך הרביעי • היינריך החמישי • לותאר השלישי • קונראד השלישי • פרידריך הראשון • היינריך השישי • פיליפ משוואביה • אוטו הרביעי • פרידריך השני • קונראד הרביעי • רודולף הראשון • אדולף • אלברכט הראשון • היינריך השביעי • לודוויג הרביעי • קרל הרביעי • ונצל • רופרכט • זיגיסמונד • אלברכט השני • פרידריך השלישי • מקסימיליאן הראשון • קרל החמישי • פרדיננד הראשון • מקסימיליאן השני • רודולף השני • מתיאס • פרדיננד השני • פרדיננד השלישי • לאופולד הראשון • יוזף הראשון • קרל השישי • קרל השביעי • פרנץ הראשון • יוזף השני • לאופולד השני • פרנץ השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה של הריין (1806–1813) | נפוליאון בונפרטה | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הגרמנית (1815–1848) | פרנץ השני • פרדיננד הראשון • פרנץ יוזף הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הצפון-גרמנית (1867–1871) | וילהלם הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקיסרות הגרמנית (1871–1918) | וילהלם הראשון • פרידריך השלישי • וילהלם השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282888605171  PLWABN: 9810631217905606  GND: 118729462  ISNI: 0000 0000 7975 3654  LCCN: no97061788  NKC: jn20000701087  SUDOC: 119165880  VIAF: 52484571   WorldCat (עם VIAF): 52484571
לודוויג הירשפלד

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1884 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 במרץ 1954 (בגיל 69) ברסלאו, הרפובליקה העממית הפולנית 
 ענף מדעי:  סרולוגיה, מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  פולין פולין שווייץ שווייץ גרמניה גרמניה
 מקום קבורה:  Saint Lawrence Cemetery, Wrocław 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירצבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת ורוצלב  אוניברסיטת ורשה 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 בן או בת זוג:  Hanna Hirszfeldowa 
 תרומות עיקריות
 גילוי סיווג סוג דם ABO
 חתימה:   
 
לודוויג הירשפלד (בפולנית: Ludwik Hirszfeld;‏ באוגוסט 1884 ורשה – 7 במרץ 1954 וורוצלאב) היה מיקרוביולוג וסרולוג פולני-יהודי מומר. הוא נחשב כמגלה שותף של קבוצת סוגי הדם ABO.
ביוגרפיה

נולד למשפחה יהודית בוורשה. למד בגימנסיה בלודז' ולאחר מכן התנצר. בשנת 1902 הוא החל לימודיו באוניברסיטת וירצבורג ובהמשך בברלין. שם למד רפואה ופילוסופיה. הירשפלד סיים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא "התלכדות הדם" ב -1907, ובכך עשה את הצעד הראשון בתחום בו התמחה. עוד קודם לכן הוא היה עוזר זוטר בחקר מחלת הסרטן במכון היידלברג לחקר הסרטן, שם היה אמיל פון דונגן ראש המחלקה שלו. עד מהרה יצר הירשפלד ידידות אישית קרובה עם דונגרן. בהיידלברג הם עשו את העבודה המשותפת הראשונה על קבוצות דם של בעלי חיים ושל בני אדם.
הוא קיבל משרת עוזר במכון להיגיינה באוניברסיטת ציריך, וזאת זמן קצר לאחר שנישא לאשתו האנקה, גם היא רופאה וחוקרת, אשתו נעשתה עוזרת מחקר במרפאת הילדים בציריך.
בשנת 1914 הוא נעשה מרצה אקדמי על בסיס עבודתו בחקר האנפילקסיס וה-Anaphylatoxin.
כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה, סרביה נפגעה במגפות של טיפוס הבהרות ודיזנטריה. ב-1915 הגיע לשם הירשפלד במינוי צבאי. הוא נשאר עם הצבא הסרבי עד סוף המלחמה, כיהן כיועץ סרולוגי ובקטריולוגי.
לאחר תום המלחמה חזרו הירשפלד ואשתו שהייתה בוורשה, שם הקים מכון לחקר הדם. עד מהרה הפך לסגן המנהל ובהמשך למנהל המדעי של מכון ההיגיינה הממלכתי בוורשה. בשנת 1924התמנה שם לפרופסור.
בשנת 1931 הוא היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת ורשה והיה חבר בפורומים בינלאומיים רבים. לאחר כיבוש פולין על ידי הצבא הגרמני בתחילת מלחמת העולם השנייה פוטר הירשפלד ממכון ההיגיינה בשל היותו "לא-ארי", אך באמצעות חברים הצליח לעשות עבודה מדעית בביתו עד פברואר 1941. עם זאת, כמעט בלתי אפשרי היה עבורו לפרסם מאמרים.
ב -20 בפברואר 1941 נאלץ הירשפלד לעבור לגטו ורשה עם אשתו ובתו. בגטו הוא ארגן אמצעים אנטי-מגפתיים ומבצעי חיסון נגד מחלת טיפוס הבהרות. כן העביר בסתר שיעורים במסגרת בית הספר המחתרתי לרפואה בגטו. הוא עמד בראש "מועצת הבריאות" של הגטו. בזכרונותיו הוא כותב –
לדאבוני הייתה לי נבואת לב, שלרוב הנוער הזה לא תהיה האפשרות לסיים את לימודיהם… כדי להשכיח מהם את האסון וההכנעה ואת הסיכוי לבלתי אפשרי… רציתי להוביל אותם לגבהים שמהם נראו פלאי עולם ולהתפעל מיופיו של העולם, שבו נראה חזיון החיים כמו אגדה. הבקטריולוגיה מתאימה לזה היטב: הקרב בין המקרו והמיקרואורגניזם
ב-1943 ברחו הוא ומשפחתו מהגטו, והצליחו לשרוד במחתרת, וזאת באמצעות שימוש בזהויות מזויפות. בתו מתה משחפת באותה שנה.
כאשר שוחרר חלק מפולין בשנת 1944, הירשפלד היה שותף בהקמתה של אוניברסיטת לובלין, והפך לחוקר באוניברסיטה. בשנת 1945 הוא הפך למנהל המכון למיקרוביולוגיה רפואית בוורוצלב ודיקן הפקולטה לרפואה. הוא לימד במכון עד מותו.
בשנת 1946 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו – "סיפור אחד של חיים".
הירשפלד קיבל דוקטורט של כבוד מאוניברסיטת פראג (1950) ואוניברסיטת ציריך (1951). הוא כתב כמעט 400 מאמרים בגרמנית, צרפתית, אנגלית ופולנית. רבין ממאמריו נכתבו בשיתוף פעולה עם חוקרים אחרים בהם אשתו.
המכון לחיסונים וניסוי בתרפיה של האקדמיה הפולנית למדעים נקרא היום על שמו של לודוויג הירשפלד.
ב-2009 הונצחה דמותו על בול דואר פולני.
ב-2018 הונצחה דמותו על בול דואר סרבי בין הרופאים הגדולים של מלחמת העולם הראשונה.
סוגי דם

לודוויג הירשפלד ומורו פון דנגרן, היו אלה שקבעו את סוגי הדם ב קבוצות A, B, AB, ו O; בעבר הם נקראו קבוצות I, II, III ו- IV.. במלחמת העולם הראשונה הוא ואשתו כתבו מאמרים על סוגי הדם שהביאו ממצאים יסודיים וחדשניים על ההרכב הגזעי של העמים החדשים וההיסטוריים. בין השאר הם מצאו את השוני באחוזים של בעלי סוג דם שונה בין ילידי מזרח אירופה למרכזה.
לימים שימשו מחקריו את תורת הגזע הנאצית.
ליאו הרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1888 לנסקרואן, צ'כיה 
 פטירה:  1951 (בגיל 63 בערך) ירושלים 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 
ליאו הרמן (1888, בלנדסקרון, אוסטריה-הונגריה – 1951, בירושלים) היה מנהיג ציוני ועיתונאי יהודי צ'כי.
ביוגרפיה

ליאו למד משפטים באוניברסיטת קארל בפראג, בשנת 1906 הפך הרמן לחבר באגודת הסטודנטים היהודים באוניברסיטה בפראג, אגודת "בר כוכבא", והיה יושב הראש שלה בשנים 1908–1909, באותה התקופה הזמין את מרטין בובר לפראג, לשאת שם את שלושת נאומיו על היהדות. הרמן היה עורך השבועון הציוני "סלבסטווהר" בין השנים 1910–1913. הוא כתב גם עבור ה־"Jüdische Volksstimme" בברנו ו־"Jüdische Zeitung" בווינה.
ליאו הרמן היה בן דודו של הסופר הוגו הרמן. בשנת 1913 עבר לברלין, שם עבד כמזכיר ההסתדרות הציונית העולמית. כיורשו של הוגו הרמן, הפך ליאו לעורך הראשי של העיתון "Jüdische Rundschau". ב־1914 פרסם הרמן קונטרס על נתן בירנבאום ואת החוברת "במערכה על השפה העברית". אוסף המאמרים שלו, "Die Treue", פורסם ב-1916. הוא נתן חסות למגזין "Der Jude" של מרטין בובר, שהופיע לראשונה ב־1916. לאחר תום המלחמה השתייך הרמן למשלחת הצ'כוסלובקית בועידת השלום בפריז.
בשנת 1920, חבר לאו הרמן לברתולד פייבל, בייסודה של קרן היסוד הציונית, והפך למזכירה הכללי של הקרן, תחילה בלונדון, ומאז שנת 1926 בירושלים המנדטורית. ליאו הרמן היה אחראי להפקתם של כמה סרטי תעמולה על היישוב היהודי בארץ ישראל המנדטורית, ביניהם הסרט "לחיים חדשים".
היות שרוב רובו של המחנה הציוני דחה ואף החרים את רעיון המדינה הדו-לאומית בו תמך (האידאולוגיה של תנועת ברית שלום), איים ליאו הרמן ב־1929 להתפטר מניהולה של קרן היסוד, אך בסופו של דבר נשאר במשרתו.
מחיבוריו

"Nathan Birnbaum: sein Werk und seine Wandlung", (תרגום מילולי: נתן בירנבאום: פועלו ושינויו). ברלין: הוצאת ספרים יהודית, 1914.
"ההון הלאומי בבניין הבית הלאומי היהודי: תעודתה ומפעלה של קרן היסוד". ירושלים: קרן היסוד, 1941 תש"א.
ראו גם

קרן היסוד
הקולנוע הארץ ישראלי