stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דולאווירה
אדריכלות ותרבות חומרית

על פי הערכות, הייתה העיר דולאווירה עתיקה יותר מעיר הנמל לותאל. צורת העיר מלבנית, והיא מתפרשת על פני 220 דונם. אורכה 771.1 מטרים, ורוחבה 616.85 מטרים. בניגוד להאראפה ומואנג'ודארו, העיר נבנתה לפי תוכנית גאומטרית המורכבת משלוש חטיבות: המצודה, העיר התיכונה והעיר התחתית. לאקרופוליס ולעיר התיכונה היו ביצורים, שערים, שטחים בנויים, מערכת רחובות, בארות ושטחים פתוחים גדולים נפרדים. האקרופוליס הוא האזור המבוצר ביותר והמורכב ביותר בעיר, והוא מהווה את החלק העיקרי של האזור הדרום-מערבי. ה"מצודה" הייתה מוגנת על ידי סוללות כפולות. ליד זה היה מקום שבו גרו פקידים חשובים. העיר בתוך הביצורים הכלליים מהווה 480 דונם. ישנם אזורים שעליהם יש מבנים נרחבים הנמצאים מבחוץ, אך מהווים חלק בלתי נפרד מהיישוב המבוצר. מעבר לחומות נמצא יישוב נוסף. המאפיין הבולט ביותר של העיר הוא שכל הבניינים שלה, לפחות במצב שימורם הנוכחי, בנויים מאבן, בעוד שרוב האתרים האחרים של ההאראפה, כולל האראפה עצמה ומואנג'ודארו, בנויים כמעט אך ורק מלבנים. העיר דולאווירה מוקפת בשני נחלי אכזב: מנסר בצפון, ומנהר בדרום. בכיכר העיר, יש שטח גבוה מעל הקרקע, המכונה "המצודה".
אדריכלות ותרבות חומרית > מאגרי מים

בישט, שפרש מתפקידו כמנכ"ל משותף של ASI, אמר: "סוג המערכת היעילה של ההאראפנים מדולאווירה, שפותחה לשימור, איסוף ואגירת מים, מדגים בבהירות את ההנדסה ההידראולית המתקדמת שלהם, בהתחשב במצב הטכנולוגי בתקופת האלף השלישי לפני הספירה". אחד המאפיינים הייחודיים של דולאווירה הוא מערכת שימור המים המתוחכמת של תעלות ומאגרים, המוקדמת ביותר שנמצאה בעולם, בנויה כולה מאבן. בעיר היו מאגרים גדולים מאוד, שלושה מהם פתוחים. הם שימשו לאחסון מים מתוקים שמקורם במי גשמים או לאיגום מים המופנים משני פלגים סמוכים. מערכת זו נוצרה בבירור בתגובה לאקלים המדברי ולתנאי מדבר קוץ', שבו עשויים לחלוף מספר שנים ללא גשמים. נחל עונתי העובר בכיוון צפון-דרום סמוך לאתר נסכר בכמה נקודות לאיסוף מים. בשנת 1998 נתגלה במקום מאגר נוסף.
תושבי דולאווירה יצרו שישה עשר מאגרים או יותר בגודל משתנה במהלך שלב III. חלק מאלה ניצלו את שיפוע הקרקע בתוך היישוב הגדול, הפרש גבהים של 13 מטרים מצפון-מזרח לצפון-מערב. מאגרים אחרים נחפרו, חלקם בתוך הסלע. חפירות אחרונות חשפו שני מאגרים גדולים, אחד ממזרח למצודה ואחד מדרום לה.
המאגרים נחצבו באבן במאונך, ועומקם הוא כ-7 מטרים ואורכם 79 מטרים. הם עוטפים את העיר, בעוד המצודה והמרחצאות ממוקמים במרכז על קרקע מוגבהת. יש גם באר גדולה עם שוקת חצובה המחברת אותה לניקוז שנועד להוביל מים למכל אחסון. במכל הרחצה היו מדרגות היורדות פנימה.
באוקטובר 2014 החלה החפירה במאגר מלבני עם מדרגות שאורכו 73.4 מטרים, רוחבו 29.3 מ' ועומקו 10 מטרים, מה שהופך אותו לגדול פי שלושה מהמרחצאות הגדולות של מואנג'ודארו.
אדריכלות ותרבות חומרית > ייצור חותמים

חלק מהחותמים שנמצאו בדולאווירה, השייכים לשלב III, הכילו דמויות של בעלי חיים בלבד, ללא כל סוג של כתב. משערים שסוג חותמים אלו מייצג מוסכמות מוקדמות של ייצור החותמים של האינדוס.
אדריכלות ותרבות חומרית > מבנים וחפצים אחרים

על פי ההערכות, מבנה עגול ענק באתר הוא קבר או אנדרטה, אם כי הוא לא הכיל שלדים או שרידים אנושיים אחרים. המבנה מורכב מעשרה קירות לבני בוץ היוצאים מנקודה מרכזית הבנויים בצורת חישורים של גלגל. במעבר השער המזרחי נמצא פסל מאבן חול רכה של זכר עם פאלוס זקוף אך ללא הראש או הרגליים מתחת לקרסול. נמצאו מבני קבורה רבים (אם כי כולם פרט לאחד היו נטולי שלדים), וכן כלי חרס, חותמים מטרקוטה, צמידים, טבעות, חרוזים ותחריטים בדפוס שקוע.
אדריכלות ותרבות חומרית > מבנים כדוריים למחצה

שבעה מבנים כדוריים למחצה נמצאו בדולאווירה, מתוכם נחפרו שניים, שנבנו על פני תאים גדולים חצובים בסלע. היו אלה מבני לבני בוץ כדוריים למחצה מוגבהים. אחד המבנים שנחפרו תוכנן בצורה של גלגל עם חישורים. השני תוכנן גם הוא באותו אופן, אך כגלגל ללא חישורים. אף על פי שהכילו כלי קבורה של כלי חרס, לא נמצאו שלדים פרט לקבר אחד, בו נמצאו שלד ומראה נחושת. שרשרת של חרוזי סטיאטיט שהייתה מחוברת לחוט נחושת עם קרסים משני קצותיה, צמיד זהב, חרוזי זהב וחרוזים אחרים נמצאו גם באחד המבנים הכדוריים למחצה. הסקר הארכאולוגי של הודו, שערך את החפירה, סבור כי "מבנים כדוריים למחצה אלה מזכירים סטופות בודהיסטיות מוקדמות".
תגליות

באתר נמצאו כלי חרס של אינדוס מצוירים בשחור-על-אדום, חותמים מרובעים, חותמים ללא כתב אינדוס, שלט ענק באורך של כ-3 מטרים, המכיל עשר אותיות של כתב האינדוס. נמצא גם פסל גבר יושב עשוי אבן שהשתמר בצורה גרועה, דומה לשני פסלי אבן באיכות גבוהה שנמצאו בהאראפה. באתר זה נמצאו גם קנקנים גדולים עם ציפוי שחור עם בסיס מחודד. פטיש ארד ענק, אזמל גדול, מראת יד מארד, חוט זהב, יתד זהב, כדורי זהב עם חורים, צלמיות נחושת וצמידים, צמידים מקונכיות, פסלי אבן דמויי פאלוס, חותמים מרובעים עם כיתוב אינדוס ושלטים, חותם עגול, חיות מקומרות, כלי חרס עם מוטיבים מצוירים, גביעים, צלחת על גבי מעמד, כדים מחוררים, כוסות טרקוטה במצב טוב, חלקים אדריכליים עשויים אבני נטל, אבני טחינה, וכו'. נמצאו גם משקולות אבן במידות שונות.
הנתיב היבשתי

הועלתה השערה שהייתה קיימת דרך לאורך החוף המקשרת בין לותאל ודולאווירה לסוטקגן דור (אנ'), האתר המערבי ביותר שהתגלה של תרבות עמק האינדוס.
שפה וכתב

בני תרבות ההאראפה דיברו בשפה לא ידועה והכתב שלהם טרם פוענח. משערים כי הוא כלל כ-400 סימנים בסיסיים, עם וריאציות רבות. ייתכן שהסימנים ייצגו הן מילים והן הברות. כיוון הכתיבה היה בדרך כלל מימין לשמאל. רוב הכתובות נמצאות על חותמים (לרוב עשויים אבן) ועל פיסות חימר שעליהן נלחץ החותם כדי להשאיר את רושמו. כתובות מסוימות נמצאות גם על לוחות נחושת, כלי ארד וחפצים קטנים עשויים טרקוטה, אבן ופאינס (חומר קרמי מצופה בזיגוג). ייתכן שהחותמים שימשו במסחר וגם לעבודה ניהולית רשמית. הרבה חומר כתוב התגלה במואנג'ודארו ובאתרים אחרים של תרבות עמק האינדוס.
שפה וכתב > שלט דולאווירה

התגלית המשמעותית ביותר בדולאווירה נעשתה באחד החדרים הצדדיים של השער הצפוני של העיר, והיא ידועה בדרך כלל בשם שלט דולאווירה. בני תרבות ההאראפה סידרו וקבעו חלקים מגבס מינרלי ליצירת עשרה סמלים או אותיות גדולות על לוח עץ גדול. בשלב מסוים, הלוח נפל על פניו. העץ נרקב, אך סידור האותיות שרד. האותיות של השלט דומות ללבנים גדולות ששימשו בקירות הסמוכים. גובה כל אות כ-37 סנטימטרים והלוח שעליו נרשמו אותיות היה באורך של כ-3 מטרים. הכתובת היא אחת הארוכות ביותר בכתב האינדוס, כאשר אחת האותיות מופיעה ארבע פעמים, ועובדה זו, וגודלו הרב של השלט ואופיו הציבורי הופכים אותו לראיה מרכזית שהובאו על ידי חוקרים הטוענים כי כתב האינדוס מייצג אוריינות מלאה. באתר התגלה גם שלט עם ארבע אותיות גדולות על אבן חול, הנחשבת לכתובת היחידה על אבן חול מבין כל אחד מאתרי תרבות ההאראפה.
הערות שוליים

↑  "Ruins on the Tropic of Cancer".
1 2 3  Subramanian, T. "The rise and fall of a Harappan city". The Archaeology News Network.
↑  Kenoyer & Heuston, Jonathan Mark & Kimberley (2005). The Ancient South Asian World. New York: Oxford University Press. p. 55. ISBN 9780195222432.
1 2  Dholavira: a Harappan City
1 2  Possehl, Gregory L. (2002). The Indus Civilization: A Contemporary Perspective (באנגלית). Rowman Altamira. p. 67. ISBN 9780759101722.
1 2  Sengupta, Torsa, et al. (2019)."Did the Harappan settlement of Dholavira (India) collapse during the onset of Meghalayan stage drought?" in Journal of Quaternary Science, First published: 26 December 2019.
↑  "Excavations-Dholavira". Archaeological Survey of India. אורכב מ-המקור ב-3 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aqua Dholavira – GUJARAT Magazine Archive. Archaeology.org.
↑  McIntosh, Jane (2008). The Ancient Indus Valley: New Perspectives (באנגלית). ABC-CLIO. p. 177. ISBN 9781576079072.
↑  Suman, Saket. "When history meets development". TheStatesman.
↑  Singh, Upinder (2008). A History of Ancient and Early Medieval India: From the Stone Age to the 12th Century. New Delhi: Pearson Education India. pp. 155 bottom. ISBN 978-813-17-1120-0.
תוכנית הפריסה של דולאווירה
אחד ממאגרי המים עם מדרגות
השער הצפוני
עשרה דמויות אינדוס מהשער הצפוני של דולאווירה, שזכו לכינוי שלט דולאווירה.
דגון (סיפור קצר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה. פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אימה
 הוצאה
 הוצאה:  מגזין "המשוטט"
 מקום הוצאה:  ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  1919
 
דָּגוֹן (באנגלית: Dagon) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט אשר נכתב ב-1917 ופורסם לראשונה במגזין "המשוטט" ב-1919. עלילתו מוצגת כעדותו של קצין ימי שדעתו נטרפה עליו לאחר שספינתו נפלה בשבי הגרמני בראשית מלחמת העולם הראשונה, בטרם נקלע לאי געשי ומבודד באוקיינוס השקט המאוכלס באנשי דג אימתניים הסוגדים לישות מפלצתית בשם דגון.
דמויות

המספר – קצין ימי המלווה אוניית משא ונופל בשבי הגרמני בראשית מלחמת העולם הראשונה. לאחר שהוא מצליח להימלט מידי שוביו על גבי סירת הצלה הוא נקלע לאי געשי מבודד ומאבד את דעתו.
השראה

ייתכן כי הסיפור נכתב בעידודו של עורך המגזין "המשוטט", ויליאם פול קוק (אנ'), אשר קרא חלק מהיצירות שכתב לאבקרפט בתור נער וביקש ממנו לסור חזרה לכתיבתו ב-1917. בהמשך אותו קיץ פורה כתב לאבקרפט שני סיפורים, הקבר ודגון. רבים מיצירותיו נכתבו בהשראת חלומותיו, והסיפור הנוכחי אף נכתב בחלקו בצורה זו. לדבריו, הרעיון של הדמות הראשית אשר נרדמת בלב ים ומתעוררת על אי געשי מלא רפש ובוץ שחור נולד כתוצאה מחלום ממשי שחלם, ”חלמתי את כל הזחילה המחרידה הזאת, ועד עכשיו אני יכול להרגיש את הרפש מושך אותי פנימה!”.
שמו של הסיפור נגזר משמו של אל החקלאות והתבואה של המיתולוגיות האמורית, האבלית והאוגריתית, דגון. באחרית העלילה אף מזכיר הפרוטגוניסט את מאמציו לחקור אודות אותה ישות אותה הוא מתאר כחלק מאגדה פלשתית עתיקה הסובבת את ”אל הדג”. לאבקרפט נודע בחיבתו לתגליות ארכאולוגיות ואף כתב כי הדמות הראשית יצאה לחקור את האי הבודד בשילוב של פחד ואימה אך גם בהתלהבות ארכאולוגית, וייתכן כי נתקל באזכור לאותו אל מיתולוגי במהלך קריאתו את ספריו הרבים.
כאשר הדמות הראשית יוצאת לחקור את האי ומוצאת את המונולית הענק עליו חרוטים הירוגליפים משונים המתארים אנשי דג מעוותים, מציין לאבקרפט כי אותם יצורים עשויים היו להיות אבותיהם של הניאנדרטלים או של אנשי פילטדאון אשר באותה העת טרם נחשפו כזיוף בידי הקהילה המדעית.
מוטיבים > עדות

אחת הטכניקות הידועות של לאבקרפט להעברת תוכן סיפוריו היא באמצעות מתן עדות מפי דמויות מעונות המשחזרות את סדר התרחשות האירועים המפחידים שחוו. בסיפור הנוכחי מתגורר הפרוטגוניסט בתוך עליית גג רעועה לאחר שבזבז את כל כספו הנותר על מורפין בניסיון לשכוח את חווייותיו הקשות, ואף כותב אודות כוונתו לשים קץ לחייו. הסיפור, אפוא, מהווה את אחת הדוגמאות הקיצוניות ביותר של מוטיב העדות לאורך כל יצירתו של לאבקרפט, זאת בשל כוונותיו האובדניות של המספר, על אף שהדבר אינו ייחודי מאחר שהוא חוזר גם בסיפור כלב השמירה מ-1924. התאבדותו של המספר, עם זאת, מוטלת בספק, מאחר שהסיפור מסתיים ברעש דפיקה מאיים כנגד דלת חדרו, פרט המשאיר צוהר להשערה כי נרצח בידי אחת המפלצות שהצליחו לעלות על עקבותיו. בסיפור קריאתו של קת'ולהו מ-1928, על אף כן, צוין כי באחד מקרעי העיתון שנאספו בידי דמותו של פרופסור אנג'ל נכתב אודות מקרה התאבדות של קפיצה מחלון, דבר שעשוי לאמת את התאבדותו של המספר, אשר הצליח להימלט מרודפיו.
מוטיבים > אלים

זה הוא סיפורו הראשון של לאבקרפט המציג אלמנט אלילי בדמות הישות דגון, המזוהה עם עולם המיתוסים של קת'ולהו (אנ'), קרי המכלול העולמי הספרותי שבנה הסופר לאורך כל שנות כתיבתו ושהמשיך להתפתח בידי יוצרים אחרים לאחר מותו. אף על פי שהיצור האוחז במונולית המופיע בסיפור אכן מזוהה לעיתים קרובות עם דגון, שמו המפורש אינו מצוין לאורך כל העלילה, וייתכן כי הוא למעשה מהווה את אחד ממאמיניו של האל, ולא האל עצמו. לדעתו של מבקר הספרות רוברט מ. פרייס (אנ') לאבקרפט לא התכוון בכלל לכנות את הסיפור בשמו הנוכחי, ”מאחר שכאשר רצה להעביר לקוראים דבר כלשהו כמו שמו הקדום של אחד מהאלים העתיקים, נטה לרוב לתבוע שם שטותי ובלתי ניתן להגייה”.
דגון מוזכר בסיפור מאוחר יותר של לאבקרפט, הצל מעל אינסמאות' מ-1936, בו קבוצת יצורים מימיים המשתייכת לגזע המכונה "שוכני המעמקים" מצליחה להשתלט על עיירה במסצ'וסטס. מרכז הכובד של אותם יצורים אשר משמש גם כמקור כוחם הוא ארגון סודי הקרוי "המסדר האזוטרי של דגון", מעין אגודת סתרים המזכירה באופייה את הבונים החופשיים.
מוטיבים > מלחמה

נושא המלחמה חוזר מספר פעמים לאורך סיפוריו של לאבקרפט, לעיתים תכופות דרך השתקפות של תחושות אשמה, תסכול וחוסר אונים, הנובעים מעצם כך שהלה לא הצליח להתגייס ולתרום את חלקו למאמץ המלחמתי בשל בריאותו הירודה. בדומה לסיפורו פולאריס מ-1920, בו עירו הבדיונית של הפרוטגוניסט מותקפת בידי אויביה לאחר שהוא נרדם על משמרתו ונכשל להתריע אודות המתקפה, גם הסיפור הנוכחי מתרחש בעת מלחמה, וספינתו של המספר אף נופלת בשבי הגרמני. עם זאת, רק לאחר שעולה בידו להימלט על גבי סירת הצלה, נרדם המספר כעבור מספר ימים בהם הוא משוטט בחוסר מעש באוקיינוס השקט, ועם התעוררותו הוא מוצא את עצמו שקוע עמוקות באי הרפש השחור. מוטיב התנומה, אפוא, עשוי לסמל אות רע לבאות הנובע מחולשותיהן הפנימיות של דמויותיו.
ביקורת

לאור הביקורות השונות שספג סיפורו של לאבקרפט מידי מגזינים שונים בעת פרסומו כתב הלה את החיבור "הגנה על דגון", בו הגיב לחלק מהמבקרים ואף פרס את פילוסופיית האסתטיקה הספרותית שלו.
מבקר הספרות לין קרטר (אנ') כינה את סיפורו של לאבקרפט בתור ”סיפור קצר ומצוין” שלדבריו ”מציג לראשונה אלמנטים מוקדמים שעתידים להופיע בעתיד במיתוסים של קת'ולהו” כדוגמת קרקעית האוקיינוס המתרוממת אל פני השטח וחושפת בכך מקומות אפלים אשר היו חבויים במשך שנים רבות במעמקי המצולות, כפי שנראה בסיפור קריאתו של קת'ולהו, וכן דגון עצמו אשר משתייך לפנתאון הישויות האפלות של עולמו הספרותי של לאבקרפט.
תרבות > קולנוע

הסרט דגון (אנ') בבימוים של סטיוארט גורדון (אנ') ודניס פאולי (אנ') מ-2001 מבוסס במידה מסוימת על הסיפור דגון, על אף שהוא משלב אלמנטים גם מסיפורו הנוסף של לאבקרפט, הצל מעל אינסמאות' (אנ'). עלילת הסרט סובבת זוג צעיר המפליג בסירה שמתרסקת לחופיה של עיירה ספרדית מפחידה הנשלטת בידי אל ים עתיק ומאמיניו האנושיים למחצה.
תרבות > טלוויזיה

סדרת הטלוויזיה היפנית מהאו סנטאי מאגיריינג'ר (אנ') מכילה דמות המכונה דגון, המשמשת בתור המנהיג של פנתיאון האלים של אינפרשיה, ומבוססת הן על סיפורו של לאבקרפט והן על היצור המוזכר בסרט היצור מהלגונה השחורה (אנ').
תרבות > ספרות

מבקר הספרות פרד צ'אפל (אנ') הוציא לאור את הספר דגון (אנ') המתרחש בעולם הספרותי של המיתוסים של קת'ולהו (אנ') תוך שימוש בסגנון של ריאליזם-פסיכולוגי-גותי, ושעל כתיבתו זכה בפרס הספר הזר הטוב ביותר מידי האקדמיה הצרפתית ב-1972.
ספר המדע הבדיוני הצד האפל של השמש (אנ') מ-1976 מאת טרי פראצ'ט מציג גזע של יצורים מימיים ודמויי רכיכות הקרויים "דגון" הניצודים על ידי אנשי תעשיית הדיג הכפרית המקומית.
סדרת ספרי הפנטזיה עולם הדיסק מאת טרי פראצ'ט מציגה אזכורים רבים לתקרית לא ברורה אשר התרחשה בחנות הדגים של דמותו של מר. וונג, המתגורר ברחוב בשם "דגון". הדמיון לסיפורו של לאבקרפט ניכר בהקשר הזה בצורה חדה בספר ג'ינגו, המזכיר אירוע בו חורבות קיקלופיות קדומות צפות מתוך הים.
טרילוגיית האילומינטי (אנ') מאת רוברט אנטון וילסון מציגה את דמותו של לאבקרפט עצמו, אשר לדבריו כתב את הסיפור "דגון" לאחר שערך מחקר אודות הישות שעל שמה הוא קרוי באוניברסיטת מיסקטוניק. הוצאתו לאור של הסיפור היא שמשכה, לטענתו, את תשומת ליבו של אגודת הסתרים האילומינטי אליו.
תרבות > מוזיקה

מייסדה של להקת הדת' מטאל נייל קארל סנדרס (אנ') הוציא אלבום סולו בשם מדיטציה סאוריאנית (אנ') ב-2004 שעל צידו האחורה מצוטטות מספר שורות מתוך הספר הבדיוני האנאוספרשליך קולטן (אנ') מהעולם הספרותי של המיתוסים של קת'ולהו (אנ'), אשר נאמרו לכאורה בידי דגון עצמו.
להקת המטאל הסימפוני השוודית ת'ריון הוציאה שיר בשם "קריאתו של דגון" כחלק מאלבומה "סיריוס בי" מ-2004, העוסק בישות המכונה דגון השוהה אי שם ביקום, ואחת משורותיו אף אומרת ”השוכן במעמקים קורא לך” מתוך התייחסות לעולמו הספרותי של לאבקרפט, בו "שוכני המעמקים" הם גזע של יצורים תת-מימיים שחיים במצולות הים.
תרבות > רדיו

החברה ההיסטורית של ה.פ. לאבקרפט (אנ') הוציאה לאור תסכית של הסיפור ב-2015 בשם "דגון: מלחמת העולמות" כחלק מסדרת "תיאטרון רדיו של הרפתקאות אפלות", המבוסס בצורה חלקית על הסיפור ובנוסף מציג דמויות מתוך הסרט הלוחש בחשכה (אנ') מ-2011 והתסכית מלחמת העולמות מ-1938.
תרבות > משחקים

משחק הדפדפן רונסקייפ מכיל משימה בשם "זוועות המעמקים" אשר כרוכה בהיעלמותו המסתורית של שומר מגדלור בשם ג'וסיק, ומבוססת באופן חלקי על סיפורו של לאבקרפט. כלל האלמנטים של המשימה, וביניהם שמותיהם של המקומות, הדמויות והספרים, הם בעלי זיקה לסיפור, וכמו כן המפלצות, אשר קרויות דאגאנות'.
משחק התפקידים מבוכים ודרקונים מציג מספר דמויות המכונות דגון, בין הבולטות שביניהן ישנו שד עוצמתי השולט במימד דמוי הגיהנום, וכן סוג של שד נחות יותר אשר נודה וגורש לגלות.
משחק הווידאו קריאתו של קת'ולהו: קצוותיו האפלות של כדור הארץ (אנ') המבוסס על ספרותו של לאבקרפט מציג את דמותו של דגון, אשר מטביע את הספינה עליה מפליג הפרוטגוניסט הראשי, ג'ק וולטרס, אך לא בטרם מצליח הלה לפצוע אותו אנושות וייתכן כי אף להרוג אותו באמצעות התותח של הספינה. לאחר שקיעתה נסחף וולטרס לחוף קרוב, ודרך תעלה תת-קרקעית הוא מגיע לעיר השוכנת במצולות הים בשם יאה-נת'ליי, בה שוכן מקדשו של דגון עצמו.
תרבות > אנימציה

סרט האנימציה הווארד לאבקרפט וממלכת המצולות (אנ') בבימויו של שון פטריק אוריילי ומבית ארקאנה סטודיו (אנ') מ-2017 מציג יצור בשם דגון המשמש כשליטה של ממלכת המצולות.
סדרת הטלוויזיה בן 10: החייזרים החדשים מציגה לאורך העונה השלישית כת מסתורית המכונה "אזוטריקה" המתכננת לשבור את החותם המפריד בין היקומים כדי לאפשר לשליטם, ישות המכונה דייגון, להיכנס פנימה. כאשר דמותו של הלה מופיעה לבסוף היא מזכירה במידת מה את הישות קת'ולהו מעולמו הספרותי של לאבקרפט.
תרבות > אנימה ומאנגה

סדרת האנימה והמאנגה ג'וג'וטסו קאייזן מציגה מפלצת הקרויה דגון אשר נולדה כתוצאה מהפחד שחשים בני האדם כלפי האוקיינוס. המפלצת אנושית למחצה ופניה נושאים תוויים תמנוניים המזכירים במידת מה את דמותה של הישות קת'ולהו מעולמו הספרותי של לאבקרפט.
תרבות > קומיקס

סדרת הקומיקס האמיצים והנועזים (אנ') מבית די. סי. קומיקס הציגה במהדורה השלושים ושתיים שלה תוכן רב אשר הושפע מעולמו הספרותי של לאבקרפט, ובין השאר סצנה בה מלח אשר לאחר שספינתו שקעה נסחף לאי משונה של בוץ שחור המזכיר במידה רבה את אותו מקום התרחשות המוזכר בסיפור דגון.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
קרטר, לין (אנ'); לאבקרפט: מבט אל מאחורי המיתוסים של קת'ולהו; ספרי בלנטיין, 1972 (מסת"ב 978-0345024275): Carter, Lin; Lovecraft: A Look Behind The Cthulhu Mythos; Ballantine Books, 1972 (ISBN 978-0345024275)
לאבקרפט, הווארד פיליפס; כתבים שונים; הוצאת ארקהם האוס, 1995 (מסת"ב 0-87054-168-4): Lovecraft, Howard Phillips; Miscellaneous Writings; Arkham House, 1995 (ISBN 0-87054-168-4)
ספראג דה קמפ, לאון (אנ'); לאבקרפט: ביוגרפיה; בארנס אנד נובל, ניו יורק, 1996 (מסת"ב 0-385-00578-4): Camp, Lyon Sprague De; Lovecraft: A Biography; Barnes & Noble, 1996 (ISBN 0-385-00578-4)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק (אנ'); אי. שולץ, דייוויד; אנציקלופדיית ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2004 (מסת"ב 978-0974878911): Joshi, Sunand Tryambak; E. Schultz, David; An H.P. Lovecraft Encyclopedia; Hippocampus Press, 2004 (ISBN 978-0974878911)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק (אנ'); אנכי פרובידנס: חייו וזמניו של ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2010 (מסת"ב 0982429673, מסת"ב 978-0982429679): Joshi, Sunand Tryambak; I Am Providence: The Life And Times Of H. P. Lovecraft; Hippocampus Press, 2010 (ISBN 0982429673, ISBN 978-0982429679)
מקדש מהאבודהי

מקדש מהאבודהי (בהינדית: महाबोधि विहार, מילולית "מקדש ההארה הגדולה") הוא מקדש בודהיסטי עתיק, שנבנה מחדש ושוחזר פעמים רבות, בעיר בודגאיה שבמחוז גאיה (אנ') במדינת ביהר שבצפון-מזרח הודו. האתר המסמן את המקום שבו נטען כי בודהה זכה להארה הוכרז בשנת 2002 אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האתר מכיל צאצא של עץ הבודהי (אנ') שתחתיו זכה בודהה להארה, ומהווה יעד עלייה לרגל חשוב עבור ההינדים והבודהיסטים במשך יותר מאלפיים שנה, וכמה אלמנטים באתר מתוארכים ככל הנראה לתקופת אשוקה (מת בערך 232 לפנה"ס). מה שנראה כעת על פני הקרקע מתוארך למעשה למאה ה-7, או אולי קודם לכן, כמו גם כמה שחזורים עיקריים מאז המאה ה-19. אולם ייתכן שהמבנה כולל כיום חלקים גדולים ממבנים קודמים, אולי מהמאה השנייה או השלישית לספירה.
רבים מהאלמנטים הפיסוליים העתיקים ביותר הועברו למוזיאון ליד המקדש, וחלקם, כמו קיר מעקה האבן המגולף סביב המבנה הראשי, הוחלפו בהעתקים. הישרדותו של המקדש המרכזי מרשימה במיוחד, מכיוון שהוא היה עשוי בעיקר לבנים מכוסות בסטוקו, חומרים עמידים הרבה פחות מאבן. עם זאת, ידוע כי מעט מאוד מהעיטור הפיסולי המקורי שרד.
מתחם המקדש כולל שני מגדלי שיקארה (אנ') גדולים שקירותיהם ישרים, הגדול ביותר בגובה מעל 55 מטר. זה מאפיין סגנוני שהמשיך במקדשים הינדיים וג'ייניים עד היום, והשפיעה על האדריכלות הבודהיסטית (אנ') במדינות אחרות, בצורות כמו הפגודה.
פסל הבודהה במקדש סמוך
רקע > הבודהה

דיווחים מסורתיים מספרים כי בסביבות שנת 589 לפני הספירה סידהרטה גאוטמה, נסיך צעיר שראה את סבלו של העולם ורצה לסיים אותו, הגיע לגדותיו המיוערות של נהר הפלגו, סמוך לעיר גאיה (אנ'). שם ישב במדיטציה מתחת לעץ פיפול (Ficus religiosa, פיקוס קדוש) שנודע מאוחר יותר כעץ בודהי. על פי כתבי הקודש הבודהיסטיים, לאחר שלושה ימים ושלושה לילות, זכה סידהרטה להארה ולתשובות שחיפש. במקום זה, נבנה מקדש מהאבודהי על ידי הקיסר אשוקה בסביבות 260 לפנה"ס.
לאחר מכן הבודהה בילה את שבעת השבועות שלאחר מכן, בשבע נקודות שונות בסביבה במדיטציה וחשב על החוויה שעבר. כמה מקומות ספציפיים במקדש מהאבודהי הנוכחי מתייחסים למסורות סביב שבעת השבועות הללו:
את השבוע הראשון בילה מתחת לעץ הבודהי.
במהלך השבוע השני נותר בודהה עומד והביט, ללא הפרעה, בעץ הבודהי. נקודה זו מסומנת על ידי סטופת אנימשלוצ'ה, כלומר הסטופה או המקדש שאינו מהבהב, מצפון-מזרח למתחם מקדש מהאבודהי. שם ניצב פסל של בודהה כשעיניו נעוצות בכיוון עץ הבודהי.
מסופר כי הבודהה הלך הלוך ושוב בין מיקומה של סטופת אנימשלוצ'ה לבין עץ הבודהי. על פי האגדה צצו פרחי לוטוס לאורך מסלול זה; הקרוי עכשיו רטנאצ'קראמה או שביל התכשיטים.
הוא בילה את השבוע הרביעי ליד רטנגר צ'איטיה, בצד הצפון-מזרחי.
במהלך השבוע החמישי ענה הבודהה בפרוטרוט לשאלותיהם של ברהמינים מתחת לעץ אג'אפלה ניגודה, המסומן כעת בעמוד.
את השבוע השישי הוא בילה ליד בריכת לוטוס דרומית לאתר.
את השבוע השביעי בילה מתחת לעץ רג'יאטנה, מדרום-מזרח למקדש הראשי, המסומן כיום על ידי עץ.
רקע > עץ הבודהי

עץ הבודהי בבודגאיה קשור ישירות לחייו של הבודהה ההיסטורי, סידהרטה גאוטמה, שזכה להארה או לתובנה מושלמת כשהוא עושה מדיטציה תחתיו. המקדש נבנה ישירות ממזרח לעץ הבודהי, כביכול צאצא ישיר של עץ הבודהי המקורי.
על פי המיתולוגיה הבודהיסטית, אם שום עץ בודהי לא צומח במקום, האדמה סביב עץ הבודהי תהיה עקרה מצמחים למרחק של קריסה (karīsa) מלכותית אחת. באוויר סביב עץ הבודהי שום יצור, אפילו לא פיל, יכול לעבור.
על פי אוסף סיפורי הג'טאקה טבור האדמה נמצא בנקודה זו, ושום מקום אחר אינו יכול לתמוך במשקל הגשמתו של הבודהה. מסורת בודהיסטית אחרת טוענת שכאשר העולם ייחרב בסוף עידן קלפה, הבודהימנדה (אתר המקדש) היא המקום האחרון שיעלם, ויהיה הראשון שיופיע כשהעולם יצמח מחדש. המסורת טוענת גם כי לוטוס יפרח שם, ואם ייוולד בודהה במהלך הקלפה החדשה, יפרחו פרחי הלוטוס בהתאם למספר הבודהות הצפויים לקום לתחייה. על פי האגדה, במקרה של גאוטמה הבודהה, עץ בודהי צמח ביום שנולד.
בניית המקדש > התחלה - האימפריה המאורית

בסביבות 250 לפנה"ס, כ-200 שנה לאחר שהבודהה הגיע להארה, ביקר הקיסר אשוקה מהאימפריה המאורית בבודגאיה במטרה להקים מנזר ומקדש במקום הקדוש, שלא שרדו.
אולם נותר "כס היהלום", אותו הקים למרגלות עץ הבודהי. כס היהלום, או וג'ראסנה (Vajrasana), נבנה על ידי הקיסר אשוקה מאימפריית מאוריה בין 250 ל-233 לפנה"ס במקום בו הגיע הבודהה להארה. סוגדים למבנה זה גם כיום, והוא מהווה מרכז לחגיגות רבות במקדש.
תבליטים של מבנה המקדש הקדום שנועדו להגן על עץ הבודהי נמצאים בסאנצ'י, על הטוראנות של הסטופה הראשונה, המתוארכות לסביבות שנת 25 לפנה"ס, ועל גילוף תבליט ממעקה הסטופה מבהרהוט (אנ'), מתקופת שושלת סונגה (אנ') המוקדמת (סביב בערך 185–73 לפנה"ס).
בניית המקדש > מבני סונגה > עמודים עם בסיסים בצורת קנקן

מבנים נוספים הוקמו על ידי שליטי שושלת סונגה (אנ') בפרט, סביב כס היהלום נמצאו עמודים עם בסיסים בצורת קנקן. עמודים אלה מתוארכים למאה הראשונה לפני הספירה, לקראת סוף השושלת. עמודים אלה, שנמצאו באמצעות מחקר ארכאולוגי בשביל בודהה במקדש מהאבודהי, תואמים באופן מדויק את העמודים המתוארים בתבליטים שנמצאו בעמודי הכניסה.
בניית המקדש > מבני סונגה > מעקות

גם המעקה סביב מקדש מהאבודהי בבודגאיה הוא עתיק למדי. מדובר בעמודי אבן חול עתיקים המתוארכים לשנת 150 לפנה"ס, תקופת שושלת סונגה. ישנם פאנלים מגולפים כמו גם מדליונים, עם סצנות רבות הדומות לאלה של מעקות סונגה בני אותה תקופה מבהרהוט (אנ') (150 לפנה"ס) ובסאנצ'י (115 לפנה"ס), אם כי התבליטים בסאנצ'י סטופה מספר 2 נחשבים לעיתים כעתיקים מכולם. המעקה הורחב במהלך המאה שלאחר מכן, עד סוף תקופת ממלכת גופטה (המאה השביעית), עם גרניט גס מעוטר בקישוטי עלים משוכללים ודמויות קטנות וכן סטופות. חלקים רבים מהמעקה הראשוני פורקו וכעת הם נמצאים במוזיאונים, כמו המוזיאון ההודי בקולקטה, והוחלפו בעותקים מגבס.