stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות אשל
ביוגרפיה > קריירה (רקדנית וכוריאוגרפית)

מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 הופיעה בלהקות שונות. רקדנית ואסיסטנטית של להקת אשרה אלקיים בחיפה (1968), מייסדת ורקדנית של "להקה קאמרית למחול חיפה" (1969), רקדנית סולנית ב"בימת מחול" של שוברט ולוטמן (1971–1975). השתתפה במחזמר "טיפות הגשם" של המלחין ברט בכרך ובסרט "קזבלן", בבימויו של מנחם גולן. רקדנית בהרכב הראשון של להקת "בת-שבע 2" (1976) וכן רקדה בלהקת האם. ב-1977 הופיעה ברסיטל ראשון בסגנון "מחול אחר" לריקודים שיצרו עבורה הדה אורן, רות זיו איל, רונית לנד ורחל כפרי. ייסדה את "תיאטרון מחול רות אשל" שבין השנים 1977–1987 העלה מדי שנה תוכנית חדשה בכוריאוגרפיה של אשל ובשיתוף עם הפסלים אברהם אופק ודליה מאירי. מוזיקה מקורית לריקודים כתבו יוסף דורפמן וציפי פליישר. תוכניותיה אלה נחשבו לאוונגרדיות לזמנן. בשנים 88–1978 הייתה מהרקדניות/יוצרות הראשונות שיצרו והופיעו בתוכניות לבתי ספר במסגרת נוער מוזיקלי בישראל. במהלך המחקר על ספרה "לרקוד עם החלום" שהתפרש בין השנים 1987–1991 אספה את הארכיונים הפרטיים של מרבית חלוצי המחול בתקופת היישוב והקליטה ראיונות איתם. החומרים נמסרו לספרייה הישראלית למחול לצורך הקמת ארכיון המחול בישראל ומהווים את עיקר התיעוד מתקופת היישוב. בשנים 1991–1995 תיעדה את מחול העדה האתיופית עבור הספרייה הישראלית למחול. החל מ-2001 החלה להרצות באוניברסיטת חיפה בחוג ללימודים רב-תחומיים והעבירה את הקורסים, "מחול בישראל", "קומפוזיציה בתנועה" ו"מחול במאה העשרים". ב-1996 ייסדה באוניברסיטה את להקת "אסקסטה" עם סטודנטים ממוצא אתיופי שפעלה עד 2005. באותה שנה עזבה אשל את ההוראה באוניברסיטה, ועם קבוצת רקדנים מלהקת "אסקסטה" לשעבר, ייסדה את להקת "ביתא" הפועלת עד היום בניהולה של דגה פדר במתנ"ס נווה יוסף, בלב שכונה עם אוכלוסייה גדולה של קהילת ביתא ישראל. בהמשך הקימה את האתר "יומני מחול" המשמש אכסניה לכתבי העת "שנתון מחול בישראל", "רבעון מחול בישראל" ו"מחול עכשיו".
פרסים

ב-2013 הוענק לרות אשל פרס משרד התרבות על מפעל חיים בתחום המחול האמנותי.
ב-2017 הוענק לרות אשל פרס מפעל חיים של אמ"י - איגוד אמני ישראל.
ריקודי סולו שיצרו כוריאוגרפים לרקדנית סולנית רות אשל (1967-1986)

פסיביות (1967) מאת אשרה אלקיים-רונן
הרהור בקווים שבורים (1977) מאת הדה אורן, מוזיקה: רגה הודית
מרחב פנימי וחיצוני (1977) מאת הדה אורן, מוזיקה מקורית: משה קילון
דיוקן של דמגוג (1977) מאת רחל כפרי, עריכה מוזיקלית: יוסי מר-חיים
הדחליל (1977) מאת רות זיו-אייל, תלבושות: אבישי אייל
אנשים כמו קווים (1977) מאת רונית לנד, מוזיקה: לוצ'אנו בריו
מוטו פרופריאו (1978) מאת רונית לנד, מוזיקה מקורית: יוסף דורפמן
מיתר (1981) מאת הדה אורן, במסגרת תוכנית קול ומחול, מוזיקה מקורית: יוסף דורפמן
נעליים (1982) מאת רונית לנד, מוזיקה: טיבטית
אמזונה קומפקטית (1986) כוריאוגרפיה ועיצוב תלבושת: אלי דור כהן
ריקודים שיצרה רות אשל ל "תיאטרון מחול רות אשל" (1977–1987)

אופוס ג'אז (1975), כוריאוגרפיה: רות אשל, מחרוזת ריקודים שליוותה את סיור רביעיית גולדן גייט מארצות הברית, רקדנים:רות אשל, ליסו ברודצקי ומשה אסטרוגנו
מחרוזת ריקודים לתוכנית הטלוויזיה "עלם ועלמה" בבימוי ג'ק גורן (1975), כוריאוגרפיה: רות אשל, רקדנים: רות אשל, ורדה למברסקי ומשה אסטרוגנו
חלומות (1978), כוריאוגרפיה: רות אשל, מוזיקה: משה קילון, רקדנים: להקת בת שבע 2
מסכות (1978), כוריאוגרפיה: רות אשל בשיתוף עם נירה נאמן, רקדנית סולו: רות אשל, עיצוב המסכות: אורה שווארץ, מוזיקה מקורית: יוסף דורפמן
תוכניות לבתי ספר (1987 – 1989) - ריקוד ואביזרים, יצירתיות במחול, מחול ומוזיקה, כוריאוגרפיה וריקוד סולו: רות אשל
אנשים בתנועה (1979)- אירוע תנועתי במוזיאון חיפה לאמנות לתערוכת המון של רוני בן-צבי, קבוצת רקדניות חיפאיות
גלימה לסקילה עצמית (1980), כוריאוגרפיה: רות אשל בשיתוף אברהם אופק, יוצר הגלימה: אברהם אופק, מוזיקה: יוסף דורפמן, ריקוד סולו: רות אשל
ענפים מחותלים (1983), כוריאוגרפיה: רות אשל בשיתוף דליה מאירי, פסלים: דליה מאירי, מוזיקה מקורית: יוסף דורפמן, רקדניות יוצרות: רות אשל, מיה דונסקי, נאוה נסט ועמליה רובינשטיין
תוכנית בובות (1984), כוריאוגרפיה: רות אשל, רקדניות יוצרות: רות אשל ואריאלה קימחי
מיתוס, או צמר וברזל (1986), כוריאוגרפיה וריקוד סולו: רות אשל, אביזרים: דליה מאירי, מוזיקה מקורית: ציפי פליישר
זמנים (1986), כוריאוגרפיה וריקוד סולו: רות אשל, אביזרים: אברהם אופק, מוזיקה מקורית: ציפי פליישר
האלה ענת (1994), כוריאוגרפיה: רות אשל, מוזיקה מקורית: ציפי פליישר, אביזרים: דליה מאירי, ביצוע: דורית אטיאס
טבילה, תפילה, טבילה (1994), כוריאוגרפיה: רות אשל, מוזיקה מקורית: ציפי פליישר, תלבושות: דליה מאירי, ביצוע: תלמידי מגמת המחול בתיכון ויצו חיפה
משפט שלמה (1996), כוריאוגרפיה: רות אשל, מוזיקה: אופרה לילדים של המלחינה ציפי פליישר, ביצוע: מקהלת "קנטביל"
ריקודים שיצרה רות אשל ללהקות המחול האתיופיות "אסקסטה" ו"ביתא" (1996–2009)

ליתורגיה (1966) – העמדה תנועתית למקבץ נבחר של תפילות ביתא-ישראל
זכרונות מהכפר (1996), תלבושות: טלי יצחקי, מוזיקה: מסורתית
חיזורים (1996), תלבושות: טלי יצחקי ובהמשך נוגה וייס, מוזיקה: תיפוף מסורתי
מהארו או כיסופים (1998), תלבושות: טלי יצחקי, קולאג' מוזיקלי
ריקודי שבטים אתיופיים (2000), בשיתוף אבדו נגאש, תלבושות: נוגה וייס, מוזיקה: מסורתית
אופוס כתפיים (2001), מוזיקה מקורית: דגנית אליקים, תלבושות: נוגה וייס
אופוס ראשים (2002), תלבושות: נוגה וייס, מוזיקה: אסתר אווקה
נפאס (2003), תלבושות: נוגה וייס, מוזיקה מקורית: עודד זהבי
מה שהכתפיים זוכרות (2006), תלבושות: נוגה וייס, מוזיקה מקורית: עודד זהבי
חידה (2007) – תיפוף מסורתי
חגיגה (2007), תלבושות: נוגה וייס
תזי-תזה (2008), תלבושות: נוגה וייס, מוזיקה מקורית: משה אפרתי
בלהט הגורגה (2009), תלבושות: נוגה וייס, מוזיקה אתיופית
רות אשל חוזרת לבמה בגיל 75 (2017)

דיוקן 2, כוריאוגרפיה אורי לנקינסקי בעקבות הסולו דיוקן של דמגוג שיצרה רחל כפרי לרות אשל בשנת 1977. רוקדות: אורי לנקינסקי, וידאו של אשל משנת 1977 ובהשתתפות אשל. בכורה באינטימדאנס 2017
גלימת האבן 2017, כוריאוגרפיה וביצוע: רות אשל. עיצוב הגלימה: אברהם אופק, עיצוב השמלה: עדי גולדשטיין. הועלה בבכורה בפסטיבל בין שמיים לארץ, נובמבר 2017
לא דף לבן - מפגש בין-דורי ובין תרבותי בין רות אשל ודגה פדר, בכורה בתיאטרון תמונע, פברואר 2018
זמנים וגלימות - מפגש עם רות אשל המופיעה ומספרת על עבודות שיצרה עם הצייר אברהם אופק, מאי 2018, בכורה: מוזאון תל אביב במסגרת התערוכה על הצייר אברהם אופק: "גוף, עבודה", אוצרת: גליה בר-אור
קריירה (סרטים)

רות אשל היא תחקירנית ומנחה של עשרה סרטים תיעודיים על מחול בישראל (56 דקות) בהפקת ערוץ הסרטים האקדמי – אוניברסיטת חיפה
אביזרים במחול בישראל (1999) בהשתתפות רנה שינפלד, עידו תדמור ורות זיו-איל.
מגדר במחול בישראל (1999), בהשתתפות נאווה צוקרמן, אשרה אלקיים-רונן ונועה דר.
מחול בתנ"ך בהשתתפות ירדנה כהן וגילה טולדנו.
להקת ורטיגו 1999 בהשתתפות נועה ורטהיים ועדי שעל.
תפילות ביתא-ישראל (2000), בהשתתפות מרגרט אוחיון ורון אתר.
משה אפרתי – להקת קולדממה (2000), בהשתתפות משה אפרתי.
הכוראוגרפית מירל'ה שרון (2001), בהשתתפות מירל'ה שרון.
הרקדן והכוריאגורף עידו תדמור (2002) בהשתתפות עידו תדמור.
הרקדנית טליה פז (2002), בהשתתפות טליה פז.
הכוראוגרפית יסמין גודר (2002) בהשתתפות יסמין גודר.
במאית הסרט כתפיים רוקדות (2010/11) - סרט תיעודי באורך 52 דקות על מפעל חיים במחול עם בני העדה האתיופית בלהקות "אסקסטה" ו"ביתא". הסרט נבחר באתיופיה לפתוח את פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי באדיס אבבה.
כתיבה

מבקרת המחול של עיתון הארץ (החל מינואר 1991 ועד ספטמבר 2017).
מייסדת ועורכת שותפה עם גיורא מנור של הרבעון מחול בישראל (1993 עד 1997).
עורכת מייסדת של כתב העת מחול עכשיו החל מ-2001 ואילך (גיליונות 14–18 בשיתוף עם הניה רוטנברג).
כתיבה > ספרים

לרקוד עם החלום – ראשית המחול האמנותי בארץ ישראל 1920- 1964, הוצאת ספרית פועלים והספרייה למחול בישראל, 1991.
מחול פורש כנפיים: יצירה ישראלית לבמה 1920-2000, רות אשל, הוצאת יומני מחול, 2016. www.israeldance-diaries.com
כתיבה > מאמרים לספרים

האנציקלופדיה העברית, הערך "מחול בישראל".
"צעד קדימה, שנתיים אחורה" מתוך חיפה – 100 שנות עשייה בחיפה רבתי 1906 – 2006, תרבות בחיפה, 2006, עמ' 100 – 103.
הקדמה לספר אחוזת מחול - יהודית ארנון ולהקת המחול הקיבוצית -פרקי חיים. אבשלום קווה, 2005.
" המחול", מתוך הספר אתיופיה - קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים (עורכת: הגדר סלמון), הוצאת מהון בן-צבי, תשס"ח, עמ' 11–118.
"תשעים שנות מחול לבימה בישראל (1920-2008)", רב-קוליות ושיח במחול בישראל (עורכות: הניה רוטנברג ודינה רוגינסקי), רסלינג, 2009, עמ' 61–94.
"שרה לוי-תנאי: הרחבת לקסיקון תנועה 'מתוכה ומגופה'", עורכות: הניה רוטנברג ודינה רוגינסקי, הוצאת רסלינג, 2015, עמ' 28–306 .
כתיבה > מאמרים לספרים > פרסומים בחו"ל

אנציקלופדיות: יודיאיקה Judaica'
Jewish Learning
כתבי עת אקדמיים:
Dance of Ethiopian Jews", Proceedings of the conference, In For the People, CORD, 1993.
"Concert Dance in Israel", Dance Research Journal, 35/1, Summer 2003, pp.61 – 81.
"Creative Process in Ethiopian-Israeli Dance: Eskesta Dance Theater and Beta Dance Troupe", Dance Chronicle, vol. 34, no. 3, 2011, pp. 352 -387.
"Dance in Israel - Dance as a Discourse about change", Israel Affairs, 2017
כתיבה > מאמרים (חלקי)

"כתפיים רוקדות [מחול אתיופי]", מחול בישראל מס' 2, 1993, עמ' 52–56.
"הוראת המחול המודרני בסוף המאה ה-20", מחול בישראל מס' 3, 1994, 6-10.
"על אמנות הביצוע", מחול בישראל מס' 5, 1997, עמ' 6–13 .
"ייחודיות בתוך אוניברסליות [ על משה אפרתי]", מחול בישראל מס' 6, 1995, עמ' 81–84.
"בין תוכן לצורה", מחול בישראל מס' 8, 1996, עמ' 20–25.
"הפרה- היסטוריה של להקת המחול הקיבוצית", מחול בישראל מס' 9, 1998, עמ' 77–85.
"לרקוד את רוח הזמן [מחול פוליטי בישראל]", מחול בישראל מס' 10, 1997, 6-13.
"עיצוב תלבושות מחול בישראל ", מחול בישראל מס' 11, 1997, עמ' 35–38.
"החפץ ביקרם [חפצים במחול בישראל]", מחול בישראל מס' 13, 1998, עמ' 8–15.
"מעכסים על מדרכות עין השופט- על מסכת החג", מחול עכשיו, מס' 1, 2000, עמ' 44–48.
"הבלט הקלאסי – בן חורג במחול הישראלי", מחול עכשיו מס' 2, 2002, עמ' 2–7.
"מגדר במחול הישראלי", מחול עכשיו מס' 4, 2001, עמ' 38–42.
"מהו תיאטרון התנועה? הגדרת המושג תיאטרון-תנועה", מחול עכשיו מס' 5, 2001, עמ' .27-33
"התמסדות וצנטרליזציה: מחול בישראל 1977-1964", מחול עכשיו מס' 6, 2001, עמ' 4–13.
"תיאטרון ומחול - נקודת מפגש", מחול עכשיו מס' 8, 2002, עמ'.4-9
"השפעת מחול ההבעה על תיאטרון- התנועה בישראל", מחול עכשיו מס' 10, 2003, עמ' 10–17.
"להקת בת שבע - העשור הגרהאמי", מחול עכשיו מס' 11, 2004, עמ' . 7-23
"תמ"ר רמלה [תיאטרון מחול רמלה], מחול עכשיו מס' 13, 2005, עמ' .62-69
"פריחת המחול העכשווי בישראל כיום", מחול עכשיו מס' 14, 2008, עמ' 3–8.
"צמתים של חיבור ופירוד בין המחול לבמה לבין המחול האתני בישראל", מחול עכשיו מס' 15, 2009.
"תהליכי יצירה לבניית מחול אתיופי עכשווי", מחול עכשיו מס' 15, 2009, עמ' 18–24.
"עשרים שנה להרמת מסך (1989 – 2009)", מחול עכשיו מס' 17, 2010, עמ' 3- 8.
"נזיריות, נהנתנות ווירוס: מפתחות להבנת יצירתו של אוהד נהרין", מחול עכשיו מס' 18, 2010, עמ' 3–10.
"יצירה בצומת שבין האותנטי למתחדש: סיפור אישי", מחול עכשיו מס' 19, 2011, עמ' 6 – 9.
"השפעתם של מרס קנינגהאם והמחול הניסיוני האמריקני על מחול 'המחול האחר' בישראל", מחול עכשיו מס' 20, 2011, עמ' 27- 35.
לקריאה נוספת

הערך "רות אשל" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 50–51, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'פרס מפעל חיים לרקדנית וחוקרת המחול רות אשל, באתר ynet, 28 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260813905171  BnF: cb17789377k (data)  GND: 1253622795  ISNI: 0000 0000 7901 4763  LCCN: nr91044743  VIAF: 108122050   WorldCat (עם VIAF): 108122050 
"ענפים מחותלים", כוריאוגרפיה וריקוד - רות אשל, 1983
ריקודי כתפיים, להקת ביתא, כוריאוגרפיה - רות אשל, 2008
נפאס, כוריאוגרפיה - רות אשל, רקדנית - מינאלו דגיה
צמר וברזל (מיתוס), כוריאוגרפיה וריקוד- רות אשל, 1968
רות אשל באמזונה קומפקטית - בימוי ורתמה - אלי דור כהן, 1986
קבר ראובן

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 נקבר:  ראובן בן יעקב
 תקופה:  המאה ה-15 לפנה"ס
 תאריך גילוי:  המאה ה-2 לפנה"ס (חברון) המאה ה-12 (ארבל) המאה ה-14 (חורבת רומא) המאה ה-15 (מצרים) המאה ה-20 (פלמחים)
 
מקום קברו של ראובן בן יעקב הוא נושא שנוי במחלוקת. מקום קבורתו של ראובן וכן של שאר אחיו השבטים (מלבד יוסף) אינו מתואר בתנ"ך, וקיימות מספר מסורות לגביו: בחברון (זיהוי מהמאה ה-2 לפנה"ס), ארץ ישראל (זיהוי מהמאה ה-2), ארבל (זיהוי מהמאה ה-12), חורבת רומא (זיהוי מהמאה ה-14), מצרים (זיהוי מהמאה ה-15) ופלמחים (זיהוי מהמאה ה-20).
רקע

על פי הסיפור המקראי לא ברור אם בני יעקב הובאו לקבורה ממצרים אל ארץ ישראל. על אף שהכתוב מציין את עליית עצמות יוסף בלבד, החלו להיווצר מסורות קבורה שונות לשאר אחיו השבטים.
החל מסוף תקופת הכנסת הגדולה (תקופת בית שני, סביב המאה ה-2 לפנה"ס), ועד סוף תקופת הזוגות (המאה ה-1 לספירה), נראה כי הייתה מסורת עברית על קבורת השבטים במערת המכפלה שבחברון. אמנם, החל מתקופת התנאים (המאה ה-2 לספירה), לא השתמרה מסורת זו ונראה כי חז"ל לא צידדו בה. חז"ל סברו כי בני ישראל העלו, מלבד את עצמות יוסף, את כל בני יעקב לארץ ישראל. בכל הגרסאות הרבות למאמר זה לא מופיעה התייחסות למקום קבורתם הספציפי, מלבד של יהודה בן יעקב. נושא קבורת יהודה במערת המכפלה אף הוא נמצא במחלוקת בין שניים מגדולי התנאים בדור הרביעי: רבי יהודה ורבי מאיר. לדעת רבי יהודה נקבר יהודה עם אבותיו במערת המכפלה, ואילו דעת רבי מאיר שלא.
בימי הביניים (סביב המאה ה-11) אנו עדים לתופעה רחבה בכתבי עולי הרגל, של תיעוד קברי השבטים, בפרט באזור הגליל. בתקופה הממלוכית בארץ ישראל (סביב המאה ה-13), המוסלמים החלו לקדש קברים רבים ברחבי הארץ ובכללותם את קברי השבטים.
המקורות > חברון (המאה ה-2 לפנה"ס)

ספר צוואות השבטים (המאה ה-2 לפנה"ס - המאה ה-1 לפנה"ס):
וימת ראובן אחר אשר צווה לבניו את הדברים האלה. וישימוהו בארון עד העלותם אותו ממצרים, ויקברוהו בחברון, במערת המכפלה, במקום קבורת אביו.
ספר היובלים (המאה ה-2 לפנה"ס - המאה ה-1 לפנה"ס):
ויוציאו בני ישראל את עצמות בני יעקב לבד מעצמות יוסף, ויקברו אותם על השדה במערת המכפלה על ההר
יוסף בן מתתיהו (המאה ה-1 לספירה):
וגם אחיו מתו לאחר שחיו חיי טובה במצרים, כעבר זמן נשאו (בניהם) ונכדיהם את גוויותיהם וקברו אותן בחברון. ואילו את עצמות יוסף נשאו לארץ כנען בזמן מאוחר יותר, כשיצאו העברים ממצרים, משום שכך השביע אותם יוסף.
המקורות > ארץ ישראל (המאה ה-2)

על פי חז"ל העלו בני ישראל את כל בני יעקב לארץ ישראל להיקבר שם:
מה תלמוד לומר "גם עלה"? אמר: אותך אני מעלה ושאר כל השבטים אני מעלה; מלמד שכל שבט ושבט העלה עצמות ראש שבטו עמו.
דעה זו מופיעה בנוסחים שונים במכילתא דרבי ישמעאל, ספרי, מכילתא דרשב"י, בראשית רבה, מדרש תנאים לדברים, ילקוט שמעוני, מדרש אגדה ומדרש הגדול
המקורות > ארבל (המאה ה-12)

מסורת קבר ראובן ביישוב ארבל הסמוכה לטבריה, מצויה בכתבי עולי הרגל החל מהמאה ה-12. אמנם, מסורת על קברי השבטים בארבל מצויה בכתבי עולי רגל מהמאה ה-11 המציינים את "קבורת ג' שבטים ודינה אחותם", ללא ציון מי מהם.
רבי יעקב בן נתנאל הכהן, סביב שנת 1187 לספירה:
ארבל... קברות ראובן שמעון לוי ודינה, וקברם מכוסה כל כך עד שאין אדם יכול להכניס ידו שם
רבי יצחק בן אלפרא, בספר "קבלת צדיקי ארץ ישראל, איגרת ר' יצחק בן אלפרא לר' שלמה בן ר' שמעון דוראן", סביב שנת 1441 לספירה:
ומשם עד ראובן בן יעקב ושמעון ולוי ויהודה ודינה ובנימין, ובין כל אחד ואחד מהלך יום או יומיים
רבי אשר אנשיל גרינוואלד, בספרו "טוב ירושלים", סביב שנת 1934 לספירה:
ארבל, קרוב לטבריא חצי שעה, שם קבר ראובן שמעון לוי ודינה
בשנת 2007 ביצעו הארכאולוג יוסי סטפנסקי, ישראל הרצברג וישראל מאיר גבאי מחקר בו גילו על פי כתבי יד עולי הרגל, מפות ותמונות - את תיאור עולי הרגל כקברם של ראובן, שמעון, לוי, דינה ושת בן אדם הראשון בארבל.
המקורות > חורבת רומא (המאה ה-14)

מסורת קבר ראובן ב"רומיא" שבעבר הירדן מוזכרת לראשונה בספר הישר:
ויקברו את ארונות מטות אבותיהם אשר העלו ממצרים איש בנחלת בניו. את שנים עשר בני יעקב קברו בני ישראל, איש באחוזת בניו. ואלה שמות הערים אשר קברו בהם את שנים עשר בני יעקב אשר העלו בני ישראל ממצרים. ויקברו את ראובן ואת גד בעבר הירדן ברומיא אשר נתן להם משה לבניהם
ספר "ציוני קברים בארץ ישראל", סביב שנת 1440 לספירה:
רומי, שם קבורת ראובן בן יעקב אבינו עליו השלום, בארון של חרש מונח על גבי הקרקע, במערה אשר היה בתוכה, הוא הנקרא מגארת אלכיזראן. ודלת אבן שלמה, סוגרת ופותחת כמלוא כף
ספר "איגרת יחוס האבות", לפני שנת 1537 לספירה:
רומי, שם קבורת ראובן בן יעקב אבינו עליו השלום במערה, בארון של חרס מונח על הקרקע
רבי יצחק בר מוסא בספרו "שבח לארץ ישראל", סביב שנת 1541 לספירה:
ותלך עוד מעט ותמצא קבר ראובן בן יעקב עליו השלום בהר, וממנו יוצא הירדן
ספר "אגרת מספרת יחסותא דצדיקייא דארעא דישראל, שליחי ציון", סביב שנת 1626 לספירה:
רומי, במערה לפני מערה... וראובן בן יעקב אבינו עליו השלום
רבי יעקב ברוך בספרו "חיבת ירושלים", סביב שנת 1785 לספירה:
ראובן... מנוחתו ברומיא בעבר הירדן
רבי משה טננבוים בספרו "מסעות משה", סביב שנת 1924 לספירה:
ראובן... מקום קבורתו בראמה, סמוך ליער יבוק
המקורות > מצרים (המאה ה-15)

רבי יצחק אברבנאל (סוף המאה ה-15) מסייג את דברי חז"ל ולטענתו הם בגדר "דרש" בלבד וכי השבטים נשארו להיקבר במצרים:
אמנם שאר השבטים נשארו במצרים כי נדונו בגלות בחייהם ובמותם לא נפרדו ממנו וכמו שכתבו חז"ל שאף עצמות של כל השבטים העלו עמהם, דרש הוא. כי הכתוב מעיד (שמות י"ג) "וייקח משה את עצמות יוסף עמו" וגו'. ובסוף ספר יהושע (כד) "ואת עצמות יוסף אשר העלו בני ישראל ממצרים קברו בשכם", ואם עצמות שאר השבטים העלו גם כן איך לא נזכרו לא בעליה ולא בקבורה
המקורות > פלמחים (המאה ה-20)

מסורת ערבית רואה במבנה קבר המצוי בלב חולות פלמחים, את מקום קבורתו של ראובן וכינו את המקום נבי רובין על שמו. המקום היווה מקום עלייה לרגל במאות הקודמות.
מקום הקבר לא נזכר כלל בספרות היהודית ובכתבי עולי הרגל והמסעות. נכון ל-2014 המקום מוזנח, אך מצבת הקבר עצמה זוכה למבקרים יהודים הבאים להתפלל במקום.
ההיסטוריונית רבקה גונן טוענת כי הקבר בנבי רובין שייך כנראה לשייח' ערבי. ההיסטוריון וליד ח'אלדי כתב כי הקבר נבנה כנראה על מקדש כנעני ומקור ההילולות באזור הם בטקסים של עבודה זרה.
לקריאה נוספת

ישראל מאיר גבאי מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל, ועד אהלי צדיקים, מהדורות: 2007, 2011. כרך א'
הצדיקים חיים: מראה מקומות לקברי הצדיקים ואתרים קדושים
מדריך כרטא: קברי צדיקים בארץ ישראל
Rivka Gonen, 2000. ‏Biblical Holy Places: An Illustrated באתר גוגל ספרים מסת"ב 9780809139743.
הערות שוליים

↑  של יוסף
↑  שמות, פרשת בשלח פרק יג, פסוק יט
↑  דברים, וזאת הברכה, פרק לג פסוק ז (פיסקה שמח)
↑  שמות, פרשת בשלח פרק יג, פסוק יט
↑  ויחי ק, יא
↑  דברים, וזאת הברכה, פרק לג פסוק ז
↑  דברים, וזאת הברכה, תתקנד
↑  שמות, בא-בשלח פרק יג
↑  דברים, וזאת הברכה, פרק לג פסוק ז
↑  יחוס הצדיקים, רשימת אילן ג' (המאה ה-11 - המאה ה-12)
↑  כתב-יד מוסקבה
↑  או "איגרת יחוס האבות והנביאים"
↑  או "איגרת רבי יצחק בר מוסא"
↑  מציפורי, הקרובה לחורבת רומא
↑  "לא ברורה כוונתו" ("מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל" כרך א', עמוד 433), אך נראה כי כוונתו להמוזכר ב"ספר הישר" שראובן נקבר ברומא שבעבר הירדן
↑  Rivka Gonen, 2000. עמוד 209.
מערת המכפלה, חברון
חורבת רומא
הקבר בנבי רובין
תסמונת דאון

| --- | --- |

ילד, הלוקה בתסמונת דאון, מרכיב ארון ספרים
 תחום:  גנטיקה רפואית 
 גורם:  טריזומיה, טריזומיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  943216 
 MeSH:  D004314
 סיווגים
 ICD-11:  LD40.0 
 
תסמונת דאון היא תסמונת הנובעת מטריזומיה של כרומוזום מספר 21 - כלומר מצב בו מצויים שלושה עותקים של כרומוזום מספר 21, בכל תא בגוף במקום שני עותקים בלבד (במקרים נדירים רק חלק מתאי הגוף מכילים את הכרומוזום המיותר, או שבמקום כרומוזום מיותר שלם, יש רק מקטע ממנו). כתוצאה מכך, כ-300 עותקים מיותרים של גנים, מצויים בכל תא בגוף, והגוף מייצר עודף של 50% מכ-300 חלבונים. דבר זה משבש את המבנה והפעילות של רקמות רבות בגוף.
התסמונת מתארת הפרעה, שבה בכל תא מתאי הגוף מצויים 47 כרומוזומים במקום 46 שיש באופן נורמלי. כלומר תסמונת דאון היא תסמונת גנטית מולדת שמקורה בליקוי כרומוזומי.
הלוקים בתסמונת סובלים מקשיים רבים כגון: עיכוב התפתחותי, מאפייני מראה ייחודיים, קשיים בדיבור והפרעות בריאותיות שונות. זהו מצב, שבו קיים עודף מטען גנטי, שגורם למגוון תופעות גופניות ושכליות אופייניות, המשפיעות על התפתחות הילד ועל מצבו הרפואי מרגע לידתו.
התסמונת קרויה על שם ג'ון לנגדון דאון שתיאר אותה בשנת 1866.
תסמינים > תסמינים קוגניטיביים

על פי רוב ללוקים בתסמונת מנת משכל נמוכה, בין 40 לבין 75 IQ
ילדותיות - הלוקים בתסמונת נוטים לתפוס עצמם כילדים במשך כל חייהם, ולעיתים קרובות יש להם שאיפה נמוכה לעצמאות והם נדרשים לתלות בבני משפחתם ובסביבתם במשך כל חייהם.
איחור שפתי קל. כמעט כל הלוקים בתסמונת לומדים לדבר וניתן גם ללמדם כתוב וקרוא, אולם הדבר לוקח להם זמן רב יותר מהממוצע. להורים הדוברים שפת סימנים, גם אם לא כשפת אם, מומלץ ללמד ילד הלוקה בתסמונת דאון גם שפה זאת והוא צפוי לשלוט בה מהר יותר מבשפות מדוברות. אולם, יש חילוקי דעות לגבי הוראת שפות קוליות שונות ללוקים בתסמונת, במיוחד בגיל צעיר.
מסיבות אלה מקובל לראות את הלוקים בתסמונת דאון כבעלי מגבלה שכלית התפתחותית - כלומר התפתחותם הקוגניטיבית איטית מהמקובל ואינה מגיעה לשלמות המקובלת.
ישנם מקרים יוצאים מן הכלל בהם הלוקים אינם סובלים מכל המאפיינים הללו.
תסמינים > תסמינים חזותיים

בדרך כלל, עיניהם של הלוקים בתסמונת דאון מלוכסנות, אוזניהם קטנות, אפם כפתורי וסולד, פניהם שטוחות, מצחם רחב, אצבעותיהם קצרות, (לשונם אינה גדולה במיוחד כפי שנהוג לחשוב, אלא השריר בלשונם רפוי וזה מקשה עליהם להחזיק את הלשון, דבר שמסתדר עם השנים), צפיפות עצם ירודה, חך גבוה, שכיחות גבוהה של דלקת מיסב השן, שיערם חלק בדרך כלל, צווארם קצר והם נמוכים מהממוצע.
תסמינים > תסמינים אחרים

תוחלת החיים של הלוקים בתסמונת היא כ-60 שנה ותוחלת זו עלתה באופן דרמטי בעשורים האחרונים. היא למעשה יותר מהכפילה את עצמה (מ-25 בשנת 1980), הרבה בזכות השיפור בהתמודדות הרפואה עם פגמי לב בפעוטות, האופייניים לנולדים עם התסמונת. בקרב הלוקים בתסמונת ישנה סכנה למוות בגיל צעיר, בעיקר בילדות המוקדמת, כי ללוקים בתסמונת יש חור במחיצת הלב המקשר את שני חדרי הלב ומוריד מיעילות עבודת הלב.
הסיכון למחלת אלצהיימר בשנות השלושים והארבעים לחייהם גבוה יחסית. חדות ראייתם של הלוקים בתסמונת נמוכה מהממוצע והם נוטים להזדקן מהר מהכלל ולפתח מוקדם מהרגיל מחלות זקנה שונות כגון קטרקט. ללוקים בתסמונת סיכון גבוה לפתח סוכרת אוטואימונית מסוג I, שבה נהרסים התאים מפרישי האינסולין בלבלב. בנוסף, קיים עיכוב בהתפתחות מוטורית, טונוס (מתח) שרירים נמוך, בעיות ביציבה ושיווי משקל, סיכון גבוה ללוקמיה ומאפייני הפה של ילדים אלה הם חיך קצר וגבוה, לשון רחבה ומחורצת, נפוץ ששיניהם הטוחנות דומות לאוכלי עשב וגם חוסר בשיניים.
למעלה מתשעים ותשעה אחוז מהגברים בעלי תסמונת דאון הם עקרים, ואחוזי העקרות בין נשים בעלות תסמונת זאת הם גבוהים מאוד. מעבר לכך, כאשר אדם עם תסמונת דאון מביא ילד לעולם, לילד זה יש סיכוי של חמישים אחוזים להיות בעצמו בעל תסמונת דאון.
מלבד תסמינים אלו ניתן למצוא סממני אופי ייחודים הבאים לידי ביטוי במזג נעים, לב רחב ואינטליגנציה רגשית גבוהה.
ביטוי תסמונת דאון בגילאים שונים > לאחר הלידה

מיד לאחר הלידה ניתן לזהות את התינוקות עם תסמונת דאון על פי תווי פניהם האופייניים, העיניים המלוכסנות והלשון הבולטת. מבנה כפות הידיים והזרת שונה ואופייני וחלקם סובלים משבר (הרניה) באזור הטבור. כמחצית מהלוקים בתסמונת סובלים ממומי לב הגורמים להם לכיחלון. מומים נוספים פוגעים במערכות העיכול, העיניים והשלד.
ביטוי תסמונת דאון בגילאים שונים > ילדות

בהמשך ההתפתחות בא לידי ביטוי הפיגור השכלי. ממוצע האיי קיו (IQׂׂ) של ילדים אלה הוא בסביבות ה-50. ילדים עם תסמונת דאון נוטים יותר לחלות במחלות זיהומיות. מומי הלב גורמים לשיעור תמותה גבוה בילדים (50%) והם פי 20 בסיכון לחלות בלוקמיה. תוחלת חייהם הממוצעת היא כ-50 שנה.
ביטוי תסמונת דאון בגילאים שונים > בגרות

על אף שבסיס ההפרעה בכל הילדים זהה הרי שההתבטאות הקלינית יכולה להיות שונה מאוד מפיגור שכלי קשה ומומים קשים ועד לפיגור יחסית קל המאפשר תפקוד בסביבה לא מוגנת וללא מומים גופניים כלל. את חומרת הפגיעה לא ניתן לחזות מראש.
ביטוי תסמונת דאון בגילאים שונים > מנגנון פתולוגי

בשל קיומם של שלושה כרומוזומי 21 במקום שניים, חלק נכבד מהגנים שבכרומוזום זה מתבטאים בעודף. עודף הביטוי של גנים אלה משפיע לרעה על התפתחות העובר כמו גם אחרי לידתו ומשפיע לרעה גם על התפקוד היום-יומי של מערכות שונות בגוף במשך כל החיים. ביטוי עודף של הגן לאנזים סופראוקסיד דיסמוטאז - אנזים זה נמצא על כרומוזום 21, ולו תפקיד במערכת ההגנה של הגוף מפני נזקי החימצון. עקב תוספת של כרומוזום קיים ביטוי יתר של האנזים ובכך מופר שווי המשקל בתוך המערכת.
התוצאה היא עליה בכמות המחמצן הידרוקסיל רדיקל.
היסטוריה

אזכורים של אנשים בעלי תסמונת דאון קיימים באמנות, בספרות ובמדע, זה מאות שנים. בשנת 1866 הצליח רופא אנגלי בשם ג'ון לנגדון דאון (John Langdon Down), שהיה ממונה על בית המחסה לשוטים בארלסווד, לתאר במדויק את תכונותיהם הגופניות של אנשים הלוקים בתסמונת זו.
בשנת 1959 גילו שני רופאים צרפתים - מארת גוטייה וז'רום לז'ן (Jérôme Lejeune), שמקור התסמונת בהיווצרות 47 כרומוזומים בתאים של בני אדם במקום 46 כרומוזומים באופן רגיל. מאוחר יותר נתגלה המנגנון התורשתי הגורם לתסמונת.
לעיתים מכונים הלוקים בתסמונת דאון בשם מונגולואידים, כיוון שקפל עור בפתח ארובת העין גורם לעיניהם להיות מלוכסנות - דבר המזכיר את תווי הפנים של ילידי מזרח אסיה שנקראו בעבר הגזע המונגולאידי. שם זה אינו מקובל היום ונחשב לא מדעי ופוגעני.
שכיחות התסמונת

תסמונת דאון היא השכיחה ביותר מכל התסמונות הקריוטיפיות (דהיינו הנובעות ממספר כרומוזומים שאינו תקין) ושכיחותה דומה מאוד בקרב כל הגזעים ובשני המינים. השיעור הצפוי בלידה הוא אחד לכל 800–1000 לידות חיות. השכיחות ללדת תינוק עם תסמונת דאון עולה משמעותית בהתאם לגיל האם, ובעיקר לאחר גיל 40.
שכיחות וגיל:
אישה בת 25 השיעור הוא 1:1400 לידות.
אישה בת 30 השיעור הוא 1:900 לידות.
אישה בת 35 השיעור הוא 1:400 לידות.
אישה בת 40 השיעור הוא 1:90 לידות.