stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שודדי-הים: יומן המסע של קפיטן ויליאם לאבר
עלילה

כחלק מיצירת סיפור הרקע הדמיוני של הספר, כתב הסופר, כי ב-16 באפריל 2006, פורסם בטיימס כי צוללנים גילו תיבה עתיקה, ליד חופי גרנד בנקס בניו פאונדלנד. בתיבה נמצאו יומן מסע, מכתב מסמיואל שוט (Samuel Shute), מושל מסצ'וסטס (שהיה אמיתי ולא בדוי), לקפיטן לאבר, שקית קטנה עם אבקת זהב, דגל שודדי ים שחור, רישום של שודדת-ים ומתחתיו הכיתוב "ארבלה דראמונד, אימת הימים", ספר ניווט ספרדי ופיסה של מפת אוצר שחלק ממנה נתלש.
ב-13 בספטמבר 1723 הפליג קפיטן לאבר בספינה "חתול הים" למרדף נועז אחר שודדת הים הפראית ארבלה דראמונד. הוא כתב יומן, בו תיאר את המסע שעבר עם ספינתו בחיפוש אחר השודדת, יחד עם מידע אודות שודדי-ים ויורדי-ים, על ספינות מארצות שונות, ניווט וכדומה. מטרתו העיקרית, מלבד לכידת השודדת דראמונד והעלאתה לגרדום, הייתה מציאת האוצר ששמע כי טמנה, על מנת לפצות את הרבים שנפלו קורבן לאכזריותה.
ב-1 ביוני 1726 התחולל קרב בין ספינתה של דראמונד "הרפתקה נועזת" לבין קפיטן לאבר. בעודו כלוא בספינתו לאחר שנלכד בידי השודדת, כתב צוואה ובה ביקש ממי שימצא את תיבתו להשתמש בפרטים שיש בכתב היד שטמן בתוכה, על מנת להביא את דראמונד למשפט, וכן לנסות לאתר את המטמון על פי שני קטעי המפה שהותיר.
ביקורת על מתכונת הספר

הצורה בה נכתב ונארז הספר עוררה ביקורת, הטוענת כי מתכונת זו מגישה לילד מוצר "ארוז ומוכן לבליעה" שאינו מעודד אותו לפעילות.
לקריאה נוספת

דוגלד א סטיר, שודדי-הים : יומן המסע של קפיטן ויליאם לאבר צייד שודדי-ים. בוסטון. מסציוסטס, תל אביב, שוקן
הערות שוליים

↑  דוגלד א סטיר, שודדי-הים: יומן המסע של קפיטן ויליאם לאבר, צייד שודדי-ים, בוסטון, מסצ'וסטס: המרדף אחר שודדת-הים הנועזת, תל אביב: שוקן, 2006-01-01, מסת"ב 9789651907234
↑  שודדי-הים: יומן המסע של קפיטן ויליאם לאבר צייד שודדי-ים
↑  הידיעה על הפרסום היא חלק מן העלילה וכמובן לא הייתה ולא נבראה.
↑  קובי ניב, ‏לא לזוז, זה שוד!, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2007
תומאס ג'ונס פרי

תומאס ג'ונס פרי (באנגלית: Thomas Johns Perry‏; 17 בפברואר 1807 – 27 ביוני 1871) היה פוליטיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

פרי נולד ב-17 בפברואר 1807 בקמברלנד, מרילנד, השלים לימודי הכנה וגם למד משפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1828 והתחיל לעסוק בכך בקמברלנד זמן קצר לאחר מכן. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד בין השנים 1834 עד 1836 ונבחר כדמוקרטי לקונגרס העשרים ותשעה כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1845 עד 3 במרץ 1847. הוא לא הועמד למינוי מחדש ב-1846.
לאחר כהונתו בקונגרס, שימש פרי כשופט מחוזי במחוז השיפוט השישי של מרילנד מ-1851 עד 1861 ושוב מ-1864 עד 1871. הוא גם היה ציר לוועידה החוקתית של המדינה ב-1867. הוא מת בקמברלנד, מרילנד ב-27 ביוני 1871 בגיל 64, ונקבר בבית הקברות של רוז היל.
שוקולדניצה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 חברות בנות:  בית הקפה
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 משרד ראשי:  מוסקבה מוסקבה
 בעלות:  מקסים דאדיש (60%)  Acmero Capital‏ (40%)
 ענפי תעשייה:  מזון
 מוצרים עיקריים:  שוקולד חם, קקאו, קפה
  
 http://www.shoko.ru
 
שוקולדניצה (ברוסית: Шоколадница) היא חברת מזון רוסית, הנחשבת לרשת הקפאין הגדולה ביותר בפדרציה הרוסית.
היסטוריה

החברה יונקת את שורשיה משנת 1964 כשהוקם בית הקפה "שוקולדניצה", בסמוך לתחנת הרכבת התחתית "אוקטיאברסקאיה" במוסקבה שמכר שוקולד חם ומאפים. בשנת 2000 הוקם הסניף הראשון של חברת שוקולדניצה, במקום שבו נפתח בית הקפה הישן ב-1964. משנת 2006 החברה מתחילה להתרחב ופתחה סניפים בסנקט פטרבורג, נובוסיבירסק, קאזאן, קלינינגרד, יקטרינבורג, רוסטוב על הדון וערים רבות אחרות ברחבי רוסיה.
באוקטובר 2014 החברה רכשה את רשת "קוֹפֶה חָאוּז", שהייתה המתחרה העיקרית שלה. בדצמבר 2014 חברת Acmero Capital מהונג קונג הודיעה כי רכשה 40% ממניות שוקולדניצה.
בשנת 2018 איש העסקים מקסים דאדיש רכש 60% ממניות החברה והחל לפתח רשת בתי קפה אזורית תחת המותג "שוקולדניצה ליד הבית", באותה שנה החברה ניהלה 8 סניפים באוקראינה.
ראו גם

Traveler's Coffee
סינבון
הערות שוליים

↑  Кофе без сливок. Почему Кофе Хауз сокращает сеть ЛІГАБізнесІнформ, 19.01.2018
שלושת הכתרים

.
סמל שוודיה המוקטן המציג את מטען שלושת הכתרים
סמל שוודיה המלא. הרבעים הראשון והרביעי מציגים את מטען שלושת הכתרים
שלושת הכתרים (שוודית: Tre Kronor; טְרֵה קְרוֹנוֹר) הוא סמל לאומי שוודי המוטען על שלט האצולה המלכותי השוודי ומורכב משלושה נזרים זהובים בסידור של שניים עליונים ואחד תחתון על רקע כחול.
מקורותיו של סמל שלושת הכתרים עלומים, ולאורך ההיסטוריה הושמעו טענות שונות לגבי מקורותיו. העובדה כי מדובר בשלושה כתרים הובילה לכמה תאוריות אפשריות לגבי פירושם ומקורותיהם: שלושת האלים המלכים של אופסלה טרם הגעת הנצרות לשוודיה, שלושת מחוזות אופסלה אשר להם הייתה הזכות להשתתף ולהצביע על בחירתו של המלך, ושלושת חכמי הקדם מן המסורת הנוצרית.
קיימת סברה נוספת כי הסמל היה סמלו של אריק הקדוש, מלך שוודיה המיתולוגי, בין השנים 1155-1160 אולם אין כל תיעוד היסטורי לכך. הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במוטיב בחותם מלכותי הייתה בשנת 1364, עת עלה אלברכט הרצוג מקלנבורג לשלטון כמלך שוודיה, ובתוך זמן קצר הפך המוטיב מסמלה של השושלת המלכותית לסמלה של הממלכה. אולם, קיימות עדויות לשימוש מוקדם אף יותר בסמל לציונה של שוודיה. בעיר אביניון מופיע המוטיב בתוך פרסקו המציג את המדינות שהשתתפו במפגש קרדינלים אשר התקיים בשנת 1336 כייצוגה של שוודיה, שהייתה תחת שלטונו של מגנוס הרביעי. מגנוס הרביעי ירש את כתר נורווגיה מסבו, האקון החמישי, את הכתר השוודי מדודו, ואת סקונה רכש מדנמרק בשנת 1330, כך שהיה למלכם של שלוש הממלכות.
סמל שלושת הכתרים מופיע על מטבע 10 קרונות שוודיות ומטבע 50 ארה, כמו גם על מטוסי חיל האוויר השוודי. בנוסף, ה"טרה קרונור" משמש כשמה הלא רשמי של נבחרת שוודיה בהוקי קרח והסמל מופיע על חולצת המשחק הרשמית.
שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "סנאי זועף" מאת פטר לפניסוטיס
 בימוי:  קאל ברונקר 
 הופק בידי:  הארי לינדן בוב בארלן
 תסריט:  סקוט בינדלי, קאל ברונקר, בוב ברלן 
 עריכה:  פול האנטר
 שחקנים ראשיים:  ויל ארנט ג'קי צ'אן גבריאל איגלסיאס ליאם ניסן קתרין הייגל
 מדבבים:  ויל ארנט קתרין הייגל בובי קנאבלי בובי מויניהן מאיה רודולף גבריאל איגלסיאס איזבלה מרסד סבסטיאן מאניסקאלקו ג'קי צ'אן ג'ף דנהאם פיטר סטורמר 
 מוזיקה:  פול אינסטון
 מדינה:  קנדה קנדה קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 חברת הפקה:  Toonbox Entertainment Red Rover International Gulfstream Pictures
 חברה מפיצה:  The Weinstein Company
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  לוס אנג'לס 11 באוגוסט 2017 ישראל 10 באוגוסט 2017
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 תקציב:  $42,800,000
 הכנסות:  $58,537,624
 הכנסות באתר מוג'ו:   nutjob2
 סרט קודם:  שודדי הפיצוחים (2014)
 thenutjob.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע (באנגלית: The Nut Job 2: Nutty by Nature; בתרגום חופשי לעברית: שוד האגוזים 2: משוגע על הטבע) הוא סרט קומי אמריקאי-דרום קוריאני בהנפשה ממוחשבת. זהו סרט המשך ל"שודדי הפיצוחים". הסרט בוים על ידי קאל בראנקר, התסריט נכתב על ידי סקוט בינדלי, קאל בראנקר ובוב בארלן והופק על ידי הארי לינדן ובוב בארלן. הסרט הוקרן לראשונה ב-11 באוגוסט 2017. הכנסות הסרט עומדות על כ-58.5 מיליון דולר.
רוב המדבבים מהסרט הקודם חזרו. את סולי מדבב ויל ארנט ולצידו מדבבים ג'קי צ'אן, גבריאל איגלסיאס, ליאם ניסן וקתרין הייגל.
עלילה

סולי, שהפך לגיבור בסוף הסרט הקודם, ושאר חיות הפארק עושים חיים במרתף חנות הפיצוחים, בניגוד לרוחה של אנדי אשר ממשיכה לחפש מזון בטבע. אולם כאשר חנות הפיצוחים התפוצצה, סולי וחבריו נאלצו לחזור לאסוף מזון בפארק, וסולי ובארי ניסו למצוא תחליפים ללא הצלחה. ראש העיר המרושע והמושחת, פרסיבל ג'יי מאלדון, מנסה להרוס את פארק ליברטי ולבנות במקומו פארק שעשועים, ובנוסף הוא שכר את גונתר פקח החיות על מנת להרגן, הפארק נהרס על ידי פועלי ההריסה ופרשס נחטפה על ידי בתו של ראש העיר שם חיית המחמד שלה פרנקי מתאהב בה, אנדי נסתה לחפש מקור לגור בו ונתקלה במגרש גולף וסולי יצא להציל את פרשס ונכנס לצ'יינה-טאון ונתקל בחבורה של עכברי נינג'ה ובמנהיגם מר פנג והצליחו לצאת משם בנס, לאחר מכן סולי ובארי הגיעו לביתו של ראש העיר והצליחו להציל את פרשס אולם נתפסו על ידי הת'ר, בתו המפונקת של ראש העיר, כאשר סולי נתקע, חברו בארי ניסה להצילו ונפגע בנפילה. סולי היה עצוב שחשב שבארי מת אולם הוא גילה שהליקוק של פרשס ריפא אותו.
לאחר מכן, בפתיחת פארק השעשועים של ראש העיר, התקיפו החיות את המבקרים והרסו את המתקנים של הפארק, לרוע המזל, פקחי החיות הגיעו וחטפו את כל החיות והרדימו את אנדי, סולי הבין שהוא זקוק לעזרה וביקש עזרה ממר פנג ומחבורת העכברים בצ'יינה-טאון, ובעזרת העכברים כל החיות שוחררו ופרשס התאחדה מחדש עם פרנקי, ובנוסף פארק השעשועים נהרס וראש העיר, הת'ר וגונתר נעצרו.
כעבור כמה חודשים פארק ליברטי נבנה מחדש, פרנקי ופרשס הולידו גורים וסולי ואנדי טיילו יחד עם פרשס אל עגלת האגוזים בפארק.
דמויות ומדבבים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יש צורך להוסיף על המדבבים בעברית.
| מדבב/ת בשפת המקור | דמות | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- |
| ויל ארנט | סרלי | סנאי סגול, הפך לגיבור בסרט הקודם |
|  | בארי | עכברוש, חברו הטוב ביותר של סרלי |
| קתרין הייגל | אנדי | סנאית כתומה, חכמה |
| ג'קי צ'אן | מר פנג | עכבר קטן ולבן, מנהיג חבורת עכברי נינג'ה, שונא שקוראים לו חמוד |
| ג'ף דנהאם | חולד | חפרפרת, משרתו של דביבון |
| גבריאל איגלסיאס | ג'ימי | מרמיטה, מנהיג הבריונים |
| מאיה רודולף | פרשס | פאג, עוזרת לסרלי |
| בובי מויניהן | ראש העיר פרסיבל ג'יי מאלדון | ראש עיר מושחת ומרושע, זומם להרוס את פארק ליברטי ולהפוך אותו לפארק שעשועים |
| בובי קנאבלי | פרנקי | בולדוג צרפתי, חיית המחמד של ראש העיר, מאוהב בפרשס |
| איזבלה מרסד | הת'ר מאלדון | בתו המפונקת של ראש העיר |
| פיטר סטורמר | גאנתר | פקח חיות מרושע |
קבלה > ביקורות

כמו הסרט הקודם, הסרט זכה לביקורות שליליות. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 9% המבוסס על 54 חוות דעת עם ציון ממוצע של 3.8/10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 37 מתוך 100 המבוסס על 18 חוות דעת. בסקירת קהל שנעשתה לאתר CinemaScore קיבל הסרט ציון B.
קבלה > הכנסות

הסרט גרף $28,370,522 בארצות הברית, $30,167,102 מחוץ לארצות הברית ו-$58,537,624 ברחבי העולם כולו. בסוף השבוע הראשון להקרנותיו גרף הסרט $8,342,311 ודורג שלישי בקופות וירד למקום החמישי בדירוג זה בשבוע שלאחריו.
הערות שוליים

↑  PSY to Cameo in New Animation Movie "The Nut Job"‎, באתר Soompi, ‏19 בדצמבר 2013
1 2 3  שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע, באתר Box Office Mojo
↑  "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע", באתר Rotten Tomatoes
↑  "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע", באתר Metacritic
↑  Todd Cunningham, ‏‘Ride Along’ In High Gear, ‘Hustle’ Tops Oscar Contenders at Friday Box Office, באתר TheWrap, ‏18 בינואר 2014
↑  Weekend Box Office Results for August 11-13, 2017, באתר Box Office Mojo
↑  Weekend Box Office Results for August 18-20, 2017, באתר Box Office Mojo
שיגאו שינגו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1909 סאגה, האימפריה היפנית
 פטירה:  1990 (בגיל 81 בערך) טוקיו, יפן
 מדינה:  יפן
 מקום קבורה:  סאגה, יפן
 ידוע בשל:  המצאת עקרון הפוקה-יוקה המצאת ה-SMED
 השכלה:  התיכון הטכנולוגי של סאגה (אנ')
 תקופת הפעילות:  1945–1988 (כ־43 שנים)
 מקצוע:  יועץ ניהולי מהנדס טכנאי
 תואר:  דוקטור
 פרסים והוקרה:  פרס שינגו
 
שיגאו שינגו (ביפנית: 新郷 重夫;‏ 1909 – 1990) היה מהנדס, יועץ ניהולי וטכנאי יפני, שידוע בזכות המצאת הפוקה יוקה.
ביוגרפיה

שינגו נולד בשנת 1909 בעיר סאגה שבמחוז סאגה, ביפן. הוא למד בבית הספר הטכנולוגי התיכון של סאגה, ולאחר מכן בקולג' הטכנולוגי של יאמאנאשי.
קריירה

לאחר שעבד כטכנאי רכבות ומסילות בטאיפיי שבטאיוואן, בסוף מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, החל לעבוד באיגוד הניהול של יפן "JMA) "日本 能 率 協会) בטוקיו, בתפקיד יועץ המתמקד בשיפור ניהול המפעל. עד מהרה התקדם לתפקיד בכיר ונתן עצות ניהוליות לחברת מאזדה ולסניפי חברת מיצובישי שקרסו בהתקפה על הירושימה עד שנת 1950, ומ-1969 היה שינגו מעורב בניהול חברת תאגיד טויוטה מוטור (כיום טויוטה). אחד הדברים שעשה שינגו בטויוטה הוא תכנון מחדש של המכוניות שייצרו כך שפתר באג שהיה ביכולות ההאצה של המכונית. השיטה המתפשטת תחת הכינוי האנגלי "Single Minute Exchange of Die", מקוצר ל-SMED.
שינגו עשוי להיות אף מוכר יותר במערב מאשר ביפן, כתוצאה מפגישתו עם נורמן בודק (אנ'), יזם אמריקאי ומייסד חברת "Productivity Inc". בשנת 1981 נסע בודק ליפן כדי ללמוד על מערכת הייצור של טויוטה, כשנתקל בספרים של שינגו, שכיועץ חיצוני לימד קורסים בהנדסת תעשייה בטויוטה מאז שנת 1955. מאז 1947, שינגו היה מעורב בהכשרה של אלפי אנשים שהצטרפו לקורסיו בנושא טכניקות היסוד של ניתוח ושיפור הפעילות המבצעית במפעלים.
שינגו כתב מאמר על מערכת ההפקה של טויוטה ביפנית, וזה תורגם לאנגלית בשנת 1980. בודק לקח כמה שיותר עותקים של ספר זה לארצות הברית ותרגם את הספרים האחרים של שינגו לאנגלית, ובסופו של דבר קיבל את המחקר המקורי שלו, אותו תרגם מחדש. בודק גם הביא את שינגו להרצות בארצות הברית ויחד הם פיתחו שיטת ייעוץ חדשה.
הרלוונטיות של תרומתו מוטלת בספק לפעמים, אך היא מאושרת באופן מהותי על פי דעותיהם של בני דורו, כאשר רבים ראו בו אפילו כתורם למושגי היסוד של TPS. בשנות ה-80 שרר ברחבי ארצות הברית מיתוס שאומר כי שינגו הוא זה שהמציא את מערכת הייצור של טויוטה. מיתוס זה שגוי, אך יש בו מן האמת - שינגו אכן תיעד את המערכת ועזר לתפעל אותה. שינגו תרם לפורמליזציה של כמה היבטים בפילוסופיית הניהול המכונה מערכת הייצור של טויוטה (TPS), שפותחה ויושמה ביפן מאז שנות ה-50 והושמה בהמשך במספר עצום של חברות בעולם.
בשנת 1988, בית הספר לעסקים על שם ג'ון האנטסמן באוניברסיטת יוטה הכיר בד"ר שינגו כמי שאכן השיג את כל מה שנטען כי היו הישגיו במהלך חייו ואף יזם את "פרס שינגו למצוינות תפעולית" המוענק לארגונים ברמה בינלאומית על מצוינות מבצעית כארגונים מוכרים.
המצאות

בין ההמצאות שהומצאו על ידי שינגו, עקרונות הפוקה יוקה, עקרונות ייעוץ ניהוליות התורמות למניעת טעויות אנוש, מושגי ה-SMED (שיטה לתפעול מערכות של מכוניות הנקראת באנגלית "Single Minute Exchange of Die"), עקרון "אפס בקרת איכות", המאפשר ביטול הצורך בבדיקת תוצאות ועוד. מלבד זאת, הוא כתב מאמרים רבים העוסקים בייעוץ ניהולי, כמו "בקרת איכות אפסית", "בדיקת מקור ומערכת עול פוקה", "אסטרטגיות מפתח לשיפור צמחים", "מערכת שינגו לשיפור מתמיד" ועוד, כאשר כמעט כולם פורסמו כספרים.
ספריו ומאמריו

Shigeo Shingo: A Revolution in Manufacturing: The Smed System, Productivity Press, 1985 (באנגלית), ISBN 0-915299-03-8
Shigeo Shingo: A Study of the Toyota Production System, Productivity Press, 1981 (in Japanese), 1989 (באנגלית), ISBN 0-915299-17-8.
Shigeo Shingo: Modern Approaches to Manufacturing Improvement: The Shingo System, Productivity Press, 1990 (באנגלית), ISBN 0-915299-64-X
Shigeo Shingo: Quick Changeover for Operators: The SMED System, Productivity Press, 1996 (באנגלית), ISBN 1-56327-125-7
Shigeo Shingo: The Sayings of Shigeo Shingo: Key Strategies for Plant Improvement, Productivity Press, 1987 (באנגלית), ISBN 0-915299-15-1
Shigeo Shingo: Zero Quality Control: Source Inspection and the Poka-Yoke System, Productivity Press, 1986 (באנגלית), ISBN 0-915299-07-0
Shigeo Shingo: Non-Stock Production: The Shingo System for Continuous Improvement, Productivity Press, 1988 (באנגלית), ISBN 0-915299-30-5
Shigeo Shingo: Mistake-Proofing for Operators: The ZQC System, Productivity Press, 1997 (באנגלית), ISBN 1-56327-127-3
Shigeo Shingo: The Shingo Production Management System: Improving Process Functions (Manufacturing & Production), Productivity Press, 1992 (באנגלית), ISBN 0-915299-52-6
Shigeo Shingo: Enfoques Modernos Para la Mejora En la Fabricacion: El Sistema Shingo, Productivity Press, 1992 (באנגלית), ISBN 84-87022-77-4
Shigeo Shingo: Produccion Sin Stocks: El Sistema Shingo Para la Mejora Continua, Productivity Press, 1991 (באנגלית), ISBN 84-87022-74-X
Shigeo Shingo: Das Erfolgsgeheimnis der Toyota-Produktion, Verlag moderne industrie, 1992 (בגרמנית), ISBN 3-478-91062-5
Shigeo Shingo: Kaizen and The Art of Creative Thinking, Enna Product Corporation and PCS Inc, 2007 (באנגלית), ISBN 1897363591
Shigeo Shingo: Fundamental Principles of Lean Manufacturing, Enna Product Corporation and PCS Inc, 2009 (באנגלית), ISBN 9781926537078
תומאס מולקייר

תומאס מולקייר, 2012
תוֹמאס מוּלְקֵייר (באנגלית: Thomas Mulcair; נולד ב-24 באוקטובר 1954 באוטווה) הוא פוליטיקאי קנדי, חבר מועצת המלוכה של קנדה ובית הנבחרים של קנדה. משנת 2012 ועד ל-2017 הוא היה מנהיג את המפלגה הדמוקרטית החדשה (NPD) שהיא השלישית בגודלה בקנדה. עורך דין במקצועו.
תולדות חייו

נולד בשנת 1954 בעיר הבירה אוטווה לאם מורה ואב שעסק בביטוח, כשני מתוך עשרה ילדים. עוד מילדות ידע גם צרפתית וגם אנגלית. החל ללמוד משפטים בגיל 18 באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, וסיים בשנת 1977 תואר ראשון במשפט אזרחי ומשפט מקובל. בשנת 1976 החל להיות פעיל באגודת הסטודנטים המקומית. באותה השנה התחתן עם יהודייה. בנוסף על אזרחותו הקנדית, הוא בעל אזרחות צרפתית.
בשנת 1994 התמודד במסגרת המפלגה הליברלית לאספה הלאומית של קוויבק ונבחר פעמיים נוספות בשנים 1998 ו-2003. בפברואר 2007 הכריז כי לא יתמודד לאספה עוד פעם במסגרת מפלגה זו.
לאחר עזיבתו את הפוליטיקה המחוזית, הוא התלבט באיזו מפלגה כדאי לו להיכנס לפוליטיקה הארצית. הוא ניהל מגעים עם שתי המפלגות הגדולות האחרות בקנדה - המפלגה השמרנית והמפלגה הדמוקרטית החדשה. לבסוף, הוא בחר להתמודד עם זו השנייה, לאחר שהמגעים עם המפלגה השמרנית כשלו סביב הסוגיה של פרוטוקול קיוטו. מספר חודשים לאחר מכן הפך לסגן מנהיג המפלגה. בשנת 2011 הפכה המפלגה בפעם הראשונה בהיסטוריה למובילת האופוזיציה, ומולקייר הפך לאחר כמספר חודשים לראש האופוזיציה.
בבחירות הפדרליות שנערכו בשנת 2015 המפלגה איבדה מכוחה וקיבלה כ-44 מושבים, ובכך חזרה להיות השלישית בגודלה בקנדה. לאחר הכישלון בבחירות, נמתחה על מולקייר ביקורת רבה והתקבלה החלטת אי אמון במולקייר ועל קיום בחירות על ראשות המפלגה עד שנת 2018.
שלמה מנזלי

מארי שלמה בן סעדיה מנזלי (ה'ש"ע – ה'ת"ן, 1610 – 1690) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-17, ראב"ד בבית הדין הגדול בצנעא, וראש הישיבה הגדולה.
ביוגרפיה

מארי שלמה נולד בשנת ה'ש"ע (1610) בערך, בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן.
שימש כדיין בבית הדין של הקהילה, והיה ראש הישיבה הגדולה שהתקיימה בכניסת אלעלמא.
בשנת ה'תל"ט (1679) יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, ולאחר שחזרו והשתכנו בקאע אל-יהוד התמנה כראב"ד, וכך היה הראב"ד הראשון בבתי הדין הקבועים בקאע אל-יהוד.
מהרי"ץ והרב עמרם קורח ציינו שטרות שראו עם חתימתו, ודברי תורה מפיו.
נפטר בשנת ה'ת"ן (1690).
חיבוריו

פירוש קצר להפטרות על דרך הדרש (ה'תל"ז, 1677).
סידור – לא הגיע לידינו.
אגרת הבשורות – תקנות שתיקנו חכמי צנעא לאחר החזרה מגלות מוזע (פורסמו חלקים על ידי הרב יוסף צוברי).
לקריאה נוספת

ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 331–332
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  הרב עמרם קורח, סערת תימן, ירושלים, ה'תשי"ד (1954), עמודים י"ד, קע"ג
1 2 3  ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 331–332
| חכמי בית דין צנעא |
| --- | --- | --- |
| הרכב 1 | הראב"ד מארי שלמה בן סעדיה מנזלי • מארי יחיא בן אברהם אלשייך הלוי • מארי זכריה בן יוסף הכהן |  |
| הרכב 2 | הראב"ד מארי זכריה בן יוסף הכהן • מארי משה בן סעדיה קטיעי • מארי שלום בן חיים צבטאני |  |
| הרכב 3 | הראב"ד מארי שלום בן עמרם חמדי הלוי • מארי יוסף בן סעדיה בשארי • מארי סעדיה בן שלום עמר הלוי |  |
| הרכב 4 | הראב"ד מארי דוד בן יחיא חותר • מארי צאלח בן יחיא צאלח • מארי יוסף בן סעדיה בשארי |  |
| הרכב 5 | הראב"ד מארי סעדיה בן משה קטיעי • מארי פנחס בן שלמה עראקי • מארי שלום בן יוסף בשארי |  |
| הרכב 6 | הראב"ד מארי  יחיא בן יוסף צאלח (מהרי"ץ) • מארי שלמה בן ישועה אלג'מאל • מארי שלום בן סעדיה הכהן |  |
| הרכב 7 | הראב"ד מארי אברהם בן יחיא צאלח • מארי יחיא בן יהודה צעדי • מארי יחיא בן דוד משרקי |  |
| הרכב זמני | הראב"ד מארי יוסף בן סאלם נקאש • מארי יוסף בן שלום קארה • מארי אברהם בן אהרן מנזלי |  |
| הרכב 8 | הראב"ד מארי יוסף בן שלום קארה • מארי יחיא בן שלמה אביץ' • מארי דוד בן אברהם צאלח |  |
| הרכב 9 | הראב"ד מארי סלימאן בן יוסף קארה • מארי יחיא בן שלום הכהן • מארי יחיא בן יעקב צאלח |  |
| הרכב 10 | הראב"ד מארי סלימאן בן סאלם צאלח • מארי אברהם בן צאלח צאלח • מארי יוסף בן דוד מנזלי |  |
| הרכב 11 | הראב"ד מארי יחיא יצחק הלוי • מארי יחיא קאפח • מארי אהרן הכהן • מארי יחיא אביץ' |  |
| הרכב 12 | הראב"ד מארי יחיא אביץ' • מארי עמרם קורח |  |
שלושת המוסקטרים (בית המשפט העליון)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

שלושת המוסקטרים, מימין לשמאל: לואי ברנדייס, בנג'מין קרדוזו והרלן סטון.
שלושת המוסקטרים (באנגלית: Three Musketeers) היה כינוי שניתן לשלושה משופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית שכיהנו בשנים 1932–1937, ליברלים בהשקפתם, שבאופן כללי תמכו במדיניות הניו דיל של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. השלושה היו: לואי ברנדייס, בנג'מין קרדוזו והרלן סטון. מולם ניצבה קבוצת ארבעת הפרשים - השופטים פירס באטלר, ג'יימס קלארק מק'ריינולדס, ג'ורג' סאת'רלנד וויליס ואן דוונטר. נשיא בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז והשופט אוון רוברטס היו בתקופה זו לשון המאזניים. בסיועו של רוברטס, שלטו ארבעת הפרשים על רוב ההחלטות של בית המשפט, שבאמצעותן הם פסלו רבים מחוקי הניו דיל כלא תואמים לחוקת ארצות הברית. אף על פי ששלושת המוסקטרים היו מגוונים מבחינה מפלגתית (סטון היה רפובליקני), השקפותיהם היו זהות בנוגע לחקיקת הניו דיל, וכך הם התלכדו יחדיו.
במהלך מושב בית המשפט של 1935, נהגו ארבעת הפרשים להגיע לעבודתם ולשוב לבתיהם בנסיעה משותפת במכונית אחת כדי לתאם את עמדותיהם ואת טיעוניהם. כדי להתייצב מולם, נהגו שלושת המוסקטרים להיפגש בביתו של ברנדייס בימי שישי אחר הצהריים. עם זאת, ארבעת הפרשים הצליחו לשלוט בהחלטות בית המשפט, ומגמה זו הובילה את הנשיא רוזוולט להגיש הצעת חוק לרפורמה בבית המשפט העליון, הצעה שנויה במחלוקת שפורסמה בפברואר 1937, למנות לבית המשפט העליון שופטים נוספים כדי לשנות את הרכבו. צעד זה הפך לבלתי נחוץ כאשר רוברטס, שבשנים 1935–1936 תמך בכמה מפסקי הדין של ארבעת הפרשים, צידד בשלושת המוסקטרים בפסק הדין שהיווה ציון דרך וניתן במרץ אותה שנה, "מלון החוף המערבי נגד פאריש" (West Coast Hotel Co. v. Parrish), ושנודע בכינוי "השינוי בזמן שהציל תשעה" (The switch in time that saved nine). פסק דין זה, בנוסף לפרישתו ביוני 1937 של ואן דוונטר והחלפתו בהוגו בלאק והחלפתו של סאת'רלנד בסטנלי ריד בינואר 1938, שניהם תומכים נלהבים של הניו דיל, שמו קץ לשליטתם של ארבעת הפרשים בבית המשפט. ב-1941 ברנדייס, קרדוזו, באטלר ויוז כבר לא כיהנו בבית המשפט. מכל הרכב השופטים שכיהן בתקופה זו נותרו רק סטון ורוברטס, כשסטון קודם לתפקיד נשיא בית המשפט העליון.
שלושת המוסקטרים הצליחו לכפות את השקפתם בפסקי דין רבים. לעיתים קרובות עלה בידם לשכנע את המתנדנדנים יוז ורוברטס, להצטרף אליהם. השלושה הצליחו לאשר את תאימותם לחוקה של רבים מחוקי הניו דיל, כמו חוק החרמת הזהב (Gold Confiscation Act ) של 1934, חוק תקני העבודה ההוגנים של 1938 (Fair Labor Standards Act of 1938), חוק רשות עמק טנסי וחוק הביטוח הלאומי (Social Security Act). לעיתים עלה בידם לשכנע את חלק מחבורת ארבעת הפרשים להצביע בעד חוקי הניו דיל.
הערות שוליים

1 2 3  The Four Horsemen vs. The Three Musketeers: When the Supreme Court Had Awesome Names for Their Factions, APRIL 11, 2018, FASCINATINGPOLITICS
↑  William E. Leuchtenburg, When Franklin Roosevelt Clashed With the Supreme Court—and Lost, SMITHSONIAN MAGAZINE, MAY 2005.
↑  Ball, Howard (2006). Hugo L. Black: Cold Steel Warrior. New York: Oxford University Press, p. 90.
שודדי הים הקאריביים

"רוג'ר העליז" - דגלו של שודד הים קליקו ג'ק, בן המאה ה-18.
שודדי הים הקאריביים  (באנגלית: Buccaneers, במקור משפת אראוואק) הם שודדי ים שפעלו במאה ה-17 ובמאה ה-18 בים הקריבי, במרכז אמריקה, בקרבת איי הבהאמה והאיטי.
שודדים אלו נודעו באכזריותם הרבה. פיראטים אלה שדדו אלפי ספינות, פשטו על עשרות ערים וקיפחו חיי רבבות.
עלילות שודדי ים אלו הציתו את דמיונם של סופרים ותסריטאים. החל מאי המטמון, קפטן בלאד, פיטר פן, ועד לשחור הזקן וסדרת סרטי שודדי הקאריביים.
רקע היסטורי

ספרד שלטה באזור הקריבי בתקופה זו, וזאת מתוקף הצו האפיפיורי של אלכסנדר השישי וחוזה טורדסיאס.
חלקים נרחבים מצפון אמריקה ודרומה היו שייכים גם הם לספרד, ושליטה זו הקנתה לה עושר אדיר בזהב, כסף וסחורות אחרות, שנשדדו ברובן מהאינדיאנים המקומיים.
המסע מאמריקה לספרד ארך בין שישה לשמונה שבועות, ועצירה באיים הקריביים הייתה הכרחית לשם התארגנות, הצטיידות, ו/או אחסון סחורות בערי אוצר עד להמשך שינוען.
ביבשה, שחררו אנשי השיירות בקר וצאן, על מנת להקל את המשך מסעם, ואלו שגשגו והתרבו באיים. עד מהרה הפכו האיים למוקד משיכה להרפתקנים קשוחים מאנגליה, צרפת והולנד, חלקם משולי החברה ובהם גם אסירים לשעבר. אלו התרכזו בעיקר באי היספניולה, עליו שוכנת הרפובליקה הדומיניקנית כיום.
עיסוקם היה חיתוך הבשר, ביתורו לרצועות, וייבושו בטכניקה אינדיאנית. את הרצועות המעושנות מכרו לשיירות המצטיידות לקראת מסען, לכן זכו לשם "בוקאנירים", כלומר מייבשי בשר. מילה זו משמשת היום בשפות אירופאיות אחדות כשמם של שודדי ים. לעיתים, השתלטו על ספינות ושדדו את תכולתן.
הספרדים, שהוטרדו מריבוי האנגלים והצרפתים בשטחי שליטתם החלו לחסל את הבקר והצאן, אך, באופן אירוני, יצרו בכך בעיית תעסוקה לבוקאנירים, אשר נדחקו כתוצאה מכך לעיסוק בשוד ימי.
האנגלים נהנו מהאפשרות להטריד את הספרדים מבלי להיחשב אחראים. עם הזמן, החלו גם הם להתעניין באזור הקריבי, ובשנת 1654 נערך צי גדול של 18 ספינות קרב, 20 תובלתיות ו-3,000 חיילים בנמל פורטסמות' לקראת יציאה להתקפה על האי היספניולה.
בין היוצאים לקרב היה הנרי מורגן, לימים אחד מגדולי שודדי הים, שזכה לכינוי "חרבה של אנגליה". מורגן היה מקורב מאוד לחצר המלוכה ואחיין הגנרל תומאס מורגן והאדמירל המלכותי אדוארד מורגן.
הכוח הגיע לקריבים, אך בשל סערה נאלץ לנחות בסנטו דומינגו, 40 קילומטר מהיספניולה, שם נחשף והוכה על ידי הספרדים שציפו לבואו.
אנשי הכוח לא רצו לחזור בבושת פנים לאנגליה, ועל כן כבשו את ג'מייקה חסרת הערך עבור הספרדים.