stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דטרויט רד וינגס
היסטוריה > 1994 - 2004: ימי סקוטי באומן ו"החמישייה הרוסית"

בעקבות הכשלונות במחצית הראשונה של שנות ה-90 פוטר המאמן ז'אק דמר, ובמקומו הגיע סקוטי באומן, מאמן מצליח שזכה בחמישה גביעי סטנלי עם מונטריאול בשנות ה-70 ובעוד אחד עם פיטסבורג פינגווינס ב-1992. ב-1995 הוביל באומן את הרד וינגס לסדרת גמר גביע סטנלי, לראשונה מזה 29 שנים. הרד וינגס נוצחו על ידי ניו ג'רזי דווילס.
בעונת 1995/96 קיבל הסגל המצוין שבנתה הקבוצה עוד חיזוק משמעותי. שני הכוכבים הרוסים הוותיקים שכיכבו בנבחרת ברית המועצות בשנות ה-80, החלוץ איגור לריונוב והמגן ויאצ'סלב פטיסוב, הגיעו לקבוצה. יחד עם פיודורוב, קונסטנטינוב וקוזלוב השלימו השניים את מה שכונה "החמישייה הרוסית" (The Russian Five). איתם הגיע גם השוער מייק ורנון שזכה בגביע סטנלי ב-1989 כששיחק בקלגרי פליימס. דטרויט דהרה למאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה עם שיא NHL של 62 ניצחונות (שיא שמחזיק מעמד עד היום והושווה רק ב-2018/19), אך נוצחה בגמר החטיבה המערבית על ידי קולורדו אוולאנש.
בעונת 1996/97 הסגל עטור הכוכבים קצר את הפירות. אחרי ניצחונות בפלייאוף על סנט לואיס בלוז, מייטי דאקס אוף אנהיים וקולורדו אוולאנש, הגיעו הרד וינגס לסדרת הגמר על גביע סטנלי בפעם השנייה בשלוש עונות. היריבה בגמר, פילדלפיה פליירס, הובסה בארבעה משחקים, והרד וינגס זכו בגביע סטנלי לראשונה מזה 42 שנה וסיימו את הבצורת הפעילה הארוכה ביותר ב-NHL באותו זמן. סקוטי באומן הפך למאמן הראשון בארבע הליגות המקצועניות העיקריות בצפון אמריקה, והיחידי נכון ל-2016, שזכה באליפות עם שלוש קבוצות שונות.
שישה ימים אחרי הזכייה נפצע קשה המגן ולדימיר קונסטנטינוב, אחד מ"החמישייה הרוסית", בתאונת דרכים. קונסטנטינוב ספג פגיעה במוחו ונותר נכה. הרד וינגס הגנו על תוארם וזכו שוב בגביע ב-1998, כשקונסטנטינוב מורד אל הקרח בכסא גלגלים כדי להשתתף בטקס. השינוי העיקרי באותה עונה הייתה החלפתו של השוער הוותיק מייק ורנון, שהיה ה-MVP של הפלייאוף בזכייה בעונה הקודמת, בשוער המחליף הצעיר כריס אוזגוד. אוזגוד הגן על שער הרד וינגס בחלק המסיים של העונה הרגילה ובכל הפלייאוף. הקפטן, סטיב אייזרמן, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
דטרויט הגיעה לעונת 1998/99 כמועמדת ברורה לזכות בגביע שלישי ברציפות אחרי ששימרה כמעט את כל הסגל עטור הכוכבים שלה, וצירפה במהלך העונה את המגן המצטיין כריס צ'ליוס, אולם הופתעה בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי קולורדו אוולאנש.
הרד וינגס המשיכו להרשים בפתיחת המאה ה-21, כאשר לפני עונת 2001/02 הגיע לקבוצה השוער הטוב ב-NHL באותו זמן ואחד השוערים הגדולים בכל הזמנים, דומיניק האשק. האשק זכה במספר גביעי וזינה כשוער הטוב של העונה לאורך מספר עונות בבאפלו סייברס, ובחר להגיע לדטרויט במטרה לזכות לראשונה בגביע סטנלי. איתו הגיעו לקבוצה שלושה חלוצים מצטיינים - לוק רוביטאי, ברט האל ופאבל דציוק. הרכש הצליח, ודטרויט זכתה שוב בגביע סטנלי עם ניצחון בסדרת הגמר על קרוליינה הוריקנס. בתום העונה הודיע דומיניק האשק על פרישתו. גם המאמן סקוטי באומן הודיע על פרישה כאשר במאזנו תשעה גביעי סטנלי עם שלוש קבוצות שונות, וכמות הניצחונות הגדולה ביותר כמאמן בהיסטוריה של ה-NHL (שיא בו הוא מחזיק עד היום).
הרד וינגס המשיכו להצליח בעונה הרגילה גם בשנים הבאות, כאשר עוזר המאמן דייב לואיס קודם לעמדת המאמן עם פרישתו של באומן, והשוער הוותיק קרטיס ג'וזף הוחתם על חוזה עתק כדי למלא את מקומו של דומיניק האשק. גם הכישרון השוודי המבטיח, הנריק זטרברג, הוחתם. לעומת ההצלחות בעונה הרגילה, נוצחו הרד וינגס בסיבובים הראשונים בפלייאוף. האשק אמנם חזר במפתיע מפרישתו לקראת עונת 2003/04, אולם נפצע בשלב מוקדם וסיים את דרכו ברד וינגס.
היסטוריה > 2005 - 2012: סוף עידן ניקלאס לידסטרם

עונת 2004/05 בוטלה כולה בשל סכסוך עבודה בליגה. לקראת עונת 2005/06 הגיע לעמדת המאמן מייק בבקוק, שאימן קודם לכן את אנהיים. במהלך העונה אירע מקרה טראגי נוסף בקבוצה, כאשר המגן ייז'י פישר סבל מדום לב בעודו יושב על הספסל תוך כדי משחק. פישר ניצל ממוות, אולם נאלץ לפרוש ממשחק. הקבוצה סיימה את העונה במאזן בטוב בליגה, אולם שוב נכשלה בסיבוב השני של הפלייאוף.
לקראת עונת 2006/07 שב דומיניק האשק לשער הקבוצה, ולעומת זאת הקפטן הוותיק סטיב אייזרמן הודיע על פרישה ממשחק בגיל 41 לאחר 23 עונות, כולן ברד וינגס. ניקלאס לידסטרם, שכבר ביסס את עצמו כאחד המגינים הטובים בליגה, נבחר לקפטן במקומו. הקבוצה המשיכה להצליח בעונה הרגילה, הגיעה לפלייאוף כמדורגת ראשונה במערב, אולם נוצחה בגמר החטיבה המערבית על ידי אנהיים דאקס.
בעונת 2007/08 הגיעה שוב הקבוצה בקלות לפלייאוף. לאור יכולת חלשה של דומיניק האשק, נקרא שוב אל השער כריס אוזגוד, שעזב את הקבוצה בתחילת העשור וחזר אליה ב-2005. כמו ב-1998, קם אוזגוד מהספסל, השתלט על עמדת השוער הראשון, והוביל את הרד וינגס לזכייה בגביע סטנלי עם ניצחון בגמר על פיטסבורג פינגווינס. ניקלאס לידסטרם הפך לקפטן האירופי הראשון שמניף את גביע סטנלי.
הרד וינגס נראו כמועמדים לשמור על התואר ב-2008/09 כשעלו לגמר גביע סטנלי עם יתרון ביתיות, שוב מול פיטסבורג פינגווינס וכוכבה הצעיר סידני קרוסבי, אולם הפינגווינס ניצחו בדטרויט במשחק השביעי והמכריע וזכו בגביע.
הרד וינגס עלו לפלייאוף גם בעונות שלאחר מכן. הם הודחו בסיבובים הראשונים, אך שמרו על הרצף המרשים של עונות רצופות בפלייאוף.
עם סיום עונת 2011/12 תם עידן בקבוצה, כאשר ניקלאס לידסטרם הודיע על פרישתו ממשחק פעיל. הנריק זטרברג מונה לקפטן במקומו.
היסטוריה > 2012 - 2016

בעונת 2012/13 הצליחה הקבוצה בקושי רב להמשיך את רצף העליות לפלייאוף ולהעמידו על 22 שנות פלייאוף רצופות. בפלייאוף עצמו הודחה הקבוצה בסיבוב השני בסדרה ארוכה מול שיקגו בלאקהוקס, שהוכרעה בהארכה במשחק השביעי והמכריע.
עם סיום העונה, לאחר ניסיונות רבים לעבור לחטיבה המזרחית בשל מיקומה הגאוגרפי של הקבוצה, הועברה הקבוצה לחטיבה המזרחית אל הבית האטלנטי בתצורתו החדשה במסגרת ארגון מחדש של בתי הליגה.
גם בעונת 2013/14 התקשתה הקבוצה, אך לבסוף הצליחה להעפיל פלייאוף ולהעלות בעוד שנה את רצף ההגעות לפלייאוף. בפלייאוף לא היוו הרד וינגס יריבה לבוסטון ברואינס העדיפה, והודחו בחמישה משחקים. רצף העליות לפלייאוף נמשך גם ב-2014/15 ו-2015/16, אך לוו שוב בהפסדים בסיבוב הראשון.
היסטוריה > 2016 - ההווה: פרידה מ"ג'ו לואיס ארנה" וסיום רצף העליות לפלייאוף

עונת 2016/17 הייתה החלשה ביותר של הרד וינגס מזה שנים רבות. לפני תחילת העונה נפרדה הקבוצה מכוכבה הרוסי הוותיק, פאבל דציוק, שעבר לסק"א סנקט פטרבורג מליגת ה-KHL. עם 33 ניצחונות ו-79 נקודות בלבד, סיימו הרד וינגס הרחק מהמקומות המובילים לפלייאוף, ורצף העליות לפלייאוף נפסק לאחר 25 עונות. מאז ועד היום לא חזרה הקבוצה לפלייאוף.
מכה נוספת ספגה הקבוצה בפברואר 2017, עם מותו של בעליה, מייק איליץ'.
בסיום אותה עונה נפרדו הרד וינגס מאולמם הביתי, "ג'ו לואיס ארנה", שהיה ביתם מאז 1979. בעונת 2017/18 חנכו הרד וינגס את אולמם החדש, "ליטל סיזרס ארנה", השייך גם הוא לחברת "איליץ' אחזקות", בעלי הקבוצה - אך גם בשבע העונות הראשונות באולם החדש נכשלה הקבוצה ולא התחרתה על מקום בפלייאוף. בתווך, בקיץ 2018, הודיע במפתיע קפטן הקבוצה, הנריק זטרברג, על פרישה ממשחק לאחר שלא התגבר על פציעה בגבו.
מסורת אוהדים

בקרב אוהדי הרד וינגס קיימת מסורת לפיה לפני משחקי פלייאוף ביתיים מושלכים תמנונים אל זירת הקרח.
המסורת החלה ב-1952, כאשר בעל חנות דגים מקומי השליך תמנון אל זירת הקרח בדטרויט אולימפיה. שמונה הזרועות של התמנון אמורות היו לסמל את מספר הניצחונות שנדרשו בפלייאוף באותה תקופה כדי לזכות בגביע סטנלי. הרד וינגס אכן זכו בגביע כשהם מנצחים את שמונת המשחקים הדרושים בשתי הסדרות, ולא מפסידים ולו משחק אחד.
מאז ניסתה ה-NHL להפסיק את המנהג בהזדמנויות שונות, ללא הועיל.
יריבויות

כאחת משש הקבוצות הוותיקות בליגה, המכונות "שש המקוריות", יש לדטרויט יריבות מסורתית עם חמש "המקוריות" האחרות. בשנים הרבות בהן היו הרד וינגס שייכים לחטיבה המערבית, היחידה מבין החמש שנמצאה יחד איתם בחטיבה המערבית הייתה שיקגו בלאקהוקס. כתוצאה מכך דטרויט נפגשה עם שיקגו יותר פעמים בשנה מאשר עם ארבע האחרות במהלך השנים, וגם פגשה אותה לעיתים תכופות יותר בפלייאוף. לכן היריבות עם שיקגו הפכה למשמעותית ביותר מבין היריבויות המסורתיות.
בשנות ה-90 פיתחה דטרויט יריבות עזה עם קולורדו אוולאנש. השתיים נפגשו מספר פעמים בפלייאוף מאז שהאוולאנש עברו לדנוור מקוויבק. ב-1996 ניצחה קולורדו את דטרויט בגמר המערב בדרך לזכייה בגביע סטנלי. שנה לאחר מכן גמלה לה דטרויט באותו מטבע בדרך לזכייה בגביע סטנלי משלה, כאשר במשחק בין שתי הקבוצות באותה עונה אירע אירוע נדיר של קטטה בין שני השוערים - מייק ורנון מזה ופטריק רואה, שוער קולורדו, מזה. דטרויט ניצחה את קולורדו בפלייאוף גם ב-1998, ב-2002 וב-2008, ואילו קולורדו ניצחה בסדרה ב-2001.
סגל שחקנים

נכון ל-25 באוקטובר 2024
דטרויט אולימפיה בדטרויט ששירת את הרד וינגס 51 שנה
דטרויט קוגרס בעונת 1926/27, עונתם הראשונה ב-NHL
גורדי האו, עונת 1946/47
דטרויט רד וינגס, 1951/52
סטיב אייזרמן, משמאל, עם ניקלאס לידסטרם
דטרויט רד וינגס זוכה בגביע סטנלי 2008
ניקלאס לידסטרם, קפטן הרד וינגס מעונת 2006/07 עד עונת 2011/12
ג'ו לואיס ארנה שימש כאולם הביתי של הרד וינגס בין 1979 ל-2017
דילן לרקין, קפטן הרד וינגס
רוחמה חזנוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 באוגוסט 1912 ביירות, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  30 באוקטובר 1994 (בגיל 82) עין חרוד איחוד, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עין חרוד איחוד 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  דוד מלץ 
 
רוחמה חזנוב (14 באוגוסט 1912, ביירות, האימפריה העות'מאנית – 30 באוקטובר 1994, עין חרוד איחוד, ישראל) הייתה סופרת ומחנכת ישראלית. חברת קיבוץ עין חרוד איחוד.
ביוגרפיה

חזנוב נולדה ב-14 באוגוסט 1912 בביירות תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. הוריה, רבקה ושאול חזנוב, ציונים שעלו מרוסיה, התיישבו בגדרה, ובשל המצב הכלכלי הקשה, יצאו זמנית לביירות למצוא את פרנסתם. מביירות עברו לחלב שבסוריה. אביה ניהל סניף של "כרמל מזרחי" במקום, והקפיד לתת לילדיו חינוך עברי ואהבת הארץ, על ידי סיפוריו על גדרה ושירים ארץ ישראליים שלימדם.
ב-1922, כשהייתה בגיל עשר, נפטר האב מטיפוס, והאם והילדים שבו ארצה והתיישבו בגדרה אצל אחיו של אביה, יעקב שלמה חזנוב, (נמנה עם חברי ביל"ו מייסדי גדרה). חודש לאחר מכן נפטר גם הדוד ונותרו שתי האלמנות וילדיהן להתפרנס מעבודת המשק.
חזנוב בוגרת בית הספר העממי בגדרה וסמינר למורות 'מזרחי' בירושלים שם קיבלה תעודת הוראה. הצטרפה לתנועת הנוער המחנות העולים, ומאוחר יותר יצאה להכשרה. ב-1932 נשלחה לקיבוץ עין חרוד שם עסקה בטיפול בילדים כ-15 שנה.
חזנוב השלימה לימודי תואר ראשון בספרות עברית ובהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים ומאוחר יותר סיימה גם תואר שני. עבודת הגמר שלה לתואר שני עסקה בקוטביות בתיאור הווית העיירה ביצירת ברדיצ'בסקי.
ב-1945 החלה לעבוד עם ילדים עולים מסוריה, וב-1948 עם ילדים עולים מעיראק. היא לימדה בבית הספר היסודי בעין חרוד, ובהמשך בבית ספר תיכון – לימודי ספרות והיסטוריה.
כתביה

בצעירותה פרסמה חזנוב סיפורים קצרים בעלוני קיבוץ עין חרוד, במוספי הספרות ובכתבי העת: "מאזניים", "מבפנים", "צרור מכתבים", "הדור" ועוד. בנוסף פרסמה מאמרים בנושאי חינוך.
ב-1945 החלה בכתיבת ספרה "גדרות", שראה אור ב-1950 בהוצאת עם עובד. הספר עוסק בעלייתם של הביל"ויים לארץ ישראל והקמתם והתיישבותם במושבה גדרה, דרך סיפור חייה של משפחתה שלה. קטעים מהרומן כונסו באנתולוגיה שערכה יפה ברלוביץ "שאני אדמה ואדם" (2003). ספרה השני, "אמא, מה הויה בנו", פורסם ב-1977, ואף הוא מתאר את חיי ההתיישבות בארץ ישראל לפני קום המדינה. בנוסף, פרסמה עם בעלה, הסופר דוד מלץ את קובץ הסיפורים "שני סיפורים ואחד".
חיים אישיים

בעין חרוד פגשה את הסופר דוד מלץ (1899–1981) לאחר פרידתו מהסופרת יהודית מנש, ונישאה לו ב-1933. מנישואים אלו נולדו להם שתי בנות: רינה ונגה.
חזנוב נפטרה ב-30 באוקטובר 1994, בביתה בקיבוץ עין-חרוד איחוד.
ספריה

1950 – גדרות – הוצאת עם עובד, מהדורה שנייה, 1981
1977 – אמא מה הויה בנו – הוצאת עקד
1981 – שני סיפורים ואחד – הוצאת הקיבוץ המאוחד – הסיפור "המאמין אתה?"
1989 – שבתי אלייך גדרה – לזכרו של ד"ר משה מינץ, מייסד בית העם בגדרה
לקריאה נוספת

על המחברת ויצירתה:
דור, משה. הכתיבה היא עניין פרטי בעיני רוחמה חזנוב מעין חרוד. מעריב, על ספרות ואמנות, ח' בכסלו תשל"ב, 26 בנובמבר 1971, עמ' 33, 35 <המשך>
שה-לבן, יוסף. דמויות ראשונים בספרות הארצישראלית (העליות הראשונה והשניה). קטיף, כרך ג' (תשכ"ה), עמ' 127–137.
ברלוביץ, יפה. "בחיפוש אחר דיוקן ה'ארץ-ישראלית' בספרות הנשים בתקופת היישוב". "ביקורת ופרשנות" 34. 2000. 113-91;
כצנלסון-שזר, רחל. "רשימות". "דבר הפועלת" ט"ז (6). 1950. 156-155.
על "גדרות"
אבישי, מרדכי [מ. אבי שלמה]. "גדרות". על המשמר, ספרות, ט' בניסן תשמ"ב, 2 באפריל 1982, עמ' 7.
בן-שאול, משה. "גדרות". מעריב, ספרות, ג' באדר תשמ"ב, 26 בפברואר 1982, עמ' 30.
ברלוביץ, יפה. בחיפוש אחר דיוקן ה"ארץ-ישראלית" בספרות הנשים בתקופת היישוב. בקורת ופרשנות: כתב-עת למחקר ספרות עם-ישראל, חוב' 34. 2000. עמ' 91–113 <דנה, בין היתר, ברוחמה חזנוב וספרה "גדרות">
כצנלסון-שזר, רחל. רשימות. דבר הפועלת, שנה ט"ז, גל' 6 (תמוז תש"י), עמ' 155–156.
מרגלית, נעמי. דור ראשון. מעריב, ספרות, י"ג בסיון תשמ"ב, 4 ביוני 1982, עמ' 35.
סלע, אורי. בגדרה בשנות העשרים. ידיעות אחרונות, ספרות, כ"ט בכסלו תשמ"ב, 25 בדצמבר 1981, עמ' 5.
שה-לבן, יוסף. לספרותנו נוסף. במעלה, כרך כ', גל' 5 (כ"ח באדר תש"י, 17 במארס 1950), עמ' 83.
שה-לבן, יוסף. רוחמה חזנוב: גדרות (סיפור). דבר, 10 בפברואר 1950, עמ' 4.
תמרי, מ. רוחמה חזנוב: גדרות. דבר, 16 ביוני 1950, עמ' 4.
על "אמא, מה הויה בנו"
מאיר, עפרה. בין המציאות להגות. עלי שיח, כרך 7–8 (1979), עמ' 332–335.
סלע, אורי. משפחה בכפר. ידיעות אחרונות, ספרות, ה' באלול תשל"ז, 19 באוגוסט 1977, עמ' 2.
פרידלנדר, יוסף. סיפורה של אשה. מאזנים, כרך מ"ו, גל' 1 (כסלו תשל"ח, דצמבר 1977), עמ' 64–65.
על "שני סיפורים ואחד" לדוד מלץ ורוחמה חזנוב
בן-מרדכי, יצחק. שניים שאינם אחד. מאזנים, כרך נ"ד, גל' 6 (אייר תשמ"ב, מאי 1982), עמ' 50.
בן-שאול, משה [מש"ב]. שניים שלו, אחד שלה. מעריב, ספרות, כ"ב בכסלו תשמ"ב, 18 בדצמבר 1981, עמ' 46.
טנא, אבי. שכול ואהבה. דבר, משא, כ"ג בחשון תשמ"ב, 20 בנובמבר 1981, עמ' 19.
הערות שוליים

1 2  דף הנצחה למלץ-חזנוב רוחמה ז"ל, באתר עין־חרוד איחוד
1 2  משה דור, מעריב, ⁨הכתיבה היא ענין פרטי בעיני רוחמה חזנוב מעין חרוד⁩, באתר אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, ‏26 בנובמבר 1971
↑  רוחמה חזנוב, באתר אוצר הספרות העברית
↑  רוחמה חזנוב, באתר library.osu.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310860405171  BnF: cb179339115 (data)  ISNI: 0000 0000 2489 5794  LCCN: n80119565  VIAF: 40679854   WorldCat (עם VIAF): 40679854
האנלים של סנט אמנד

האנלים של סנט אמנד, בלטינית Annales sancti Amandi (maiores), הם סדרה של אנלים פרנקיים אימפריאליים שחוברו בלטינית במאות ה-8 וה-9 במנזר הבנדיקטיני של סן-אמנד-לז-או (אנ'). הם חולקים טקסט עם האנלים הקשורים אליהם Annales Tiliani (אנ'), Annales Laubacenses ו- Annales Petaviani (אנ'), שמקור כולם במנזרים של אזור בלגיקה ויש להם רישומים קצרים, מעט ספוראדיים. האנלים של סנט אמנד נשמרו בכתב יד שאבד כעת, והכיל גם את De ratione temporum (אנ') של בדה ונרביליס. כתב היד הזה הועתק בשנת 1638 על ידי אנדרה דושן (אנ'), והעותק שלו הוא זה שעליו מבוססות כל המהדורות הבאות.
האנלים של סנט אמנד הם כנראה האנלים הפרנקיים הקדומים ביותר. נראה כי הם תוצר של שלושה מחברים קרולינגים שונים: חיבורו של הראשון מכסה את השנים 687–770, חיבורו של השני את השנים 771–791 וחיבורו של השלישי את השנים 782–810. הרישום הראשון של שנת 687 נוגע לקרב טרטרי (אנ'), שבו הביס אחד מאבות השושלת הקרולינגית פפין מהרסטל (האמצעי) את יריביו הנויסטרים. הרישום האחרון של שנת 810 מציין את קרל הגדול לוקח צבא סקסוניה ומקיים אספה ציבורית (פלקיטום (אנ')) במקום שנקרא "פרדה" (Fereda), לשם הגיעו הוונדים ונכנעו לו. תחת שנת 789 מספק החיבור דוגמה מוקדמת למובן הגאוגרפי המוגבל של המונח "נויסטריה": באותו הזמן הוא התייחס רק לארץ שבין הלואר לסן. האנלים של סנט אמנד עוסקים בעולם החילוני והודעות על אירועים הקשורים לכנסיות או מנזרים מוצגות באופן לא שיטתי ולכאורה באקראי. לא יכול להיות שהחיבור נועד ליצור היסטוריה עבור הקהילה הנזירית; הדאגה העיקרית שלו היא מסערה וקונפליקט בתחום החילוני.
אין לבלבל את האנלים של סנט אמנד עם "האנלים הקצרים של סנט אמנד" (Annales sancti Amandi breves) ו"האנלים הקצרים מאוד של סנט אמנד" (Annales sancti Amandi brevissimi), קבוצות של אנלים קצרים יותר שנאספו כהערות שוליים בכתבי יד אחרים מאותו מנזר. הרישום הראשון של "הקצרים מאוד", עבור שנת 760, הוא רק "ליקוי חמה". הרישום האחרון שלו, עבור שנת 796, הוא "האפיפיור אדריאנוס מת", למרות שהוא מת למעשה ב-25 בדצמבר 795. אנלים אלה נכתבו בין שורותיו של לוח פסחא (אנ') (לוח שנועד להדריך את הכומר בקביעת היום שבו חל חג הפסחא, שלא חל במועד קבוע בלוח הרומי) לשנים 760–797. "האנלים הקצרים" מורכבים מסדרה של הערות לשנים 742 עד 855 לצד לוח פסחא המכסה את השנים 741 עד 941. הרישום הראשון שלו מציין ש"קרל נולד", והאחרון ש"המלך לותאר מת".
הערות שוליים

↑  יצחק חן, "כתיבת ההיסטוריה", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ג, יחידה 7, פרק ה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ' 181.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "האנלים של סנט אמנד".
הייליה

הַיאָלִאָה או הייליה (באנגלית: Hialeah) היא עיר במחוז מיאמי-דייד, פלורידה, ארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2020, מתגוררים בעיר כ-223,109 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השישית בגודלה בפלורידה. היאלאה משמשת עיר מרכזית במטרופולין של מיאמי אשר ממוקמת כצפונית-מזרחית להיאלאה. המכללה הלאומית של פלורידה נמצאת בעיר, ומסלול מרוצי הסוסים פארק הייליה (נפתח בשנת 1925) התפרסם בזכות הגינון וציפורי הפלמינגו שבו. הפארק הלאומי אוורגליידס נמצא כ-25 ק"מ דרומית-מערבית לעיר.
בהיאלאה יש אחוז הקובנים הגבוה ביותר בכל ערי ארצות הברית - 75.3%. אחוז דוברי הספרדית בהיאלאה הוא אחד מהגבוהים בכל ארצות הברית - 96.3%.
היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20, והיאלאה הוכרזה כעיר בשנת 1925. עוד בשנותיה הראשונות, הפכה היאלאה למרכז תרבות, בידור וספורט אזורי. העיר נפגעה קשה במהלך הוריקן בשנת 1926. היא צמחה באטיות עד שמלחמת העולם השנייה הביאה לאזור פיתוח תעשייתי. בשנת 1937 הייתה היאלאה העיר האמריקאית האחרונה שבה עברה הטייסת האמריקאית הידועה אמיליה ארהארט במסעה האחרון. בתקופה זו חלה בעיר צמיחה דמוגרפית גדולה ביותר. אחרי המהפכה הקובנית בשנת 1959 הגיעו מהגרים קובנים רבים לעיר.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר 224,669 תושבים ב-74,067 משקי בית. בשנת 2000 ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 29,492 דולר. העיר מחזיקה בשיא ארצי של תושבים ממוצא דומיניקני והונדורסי.
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1930: 2600
1940: 3958
1950: 19676
1960: 66972
1970: 102452
1980: 145254
1990: 188004
2000: 226419
2010: 224669
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Hialeah, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| דגל פלורידה פלורידה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | טאלאהאסי |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור מפרץ טמפה • ביג בנד • דרום פלורידה • דרום מערב פלורידה • החוף הנשכח • החוף הראשון • הידית של פלורידה • הקיז • חוף האוצר • חוף האיזמרגד • חוף הזהב • חוף החלל • חוף הטבע • חוף השמש • מרכז פלורידה  • צפון מרכז פלורידה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ג'קסונוויל • מיאמי • טמפה • סנט פיטרסבורג • אורלנדו • הייליה • טאלאהאסי • פורט לודרדייל • פורט סנט לוסי • פמברוק פיינס • קייפ קורל • הוליווד • גיינסוויל • מיראמר • קורל ספרינגס • קלירווטר • מיאמי גארדנס • פאלם ביי • וסט פאלם ביץ' • פומפנו ביץ' |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות פלורידה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555017005171  GND: 7600248-2  LCCN: n81108250  MusicBrainz: 8635974f-c61f-4c6d-a5ba-46e53a87b2e6  VIAF: 268790987   WorldCat (עם VIAF): 268790987 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ירוסלב איבשקייביץ'

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1894 Kal'nyk, אוקראינה 
 פטירה:  2 במרץ 1980 (בגיל 86) ורשה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 שם עט:  Eleuter 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייב 
 שפות היצירה:  פולנית 
 סוגה:  רומן, שירה, דרמה 
 בן או בת זוג:  אנה איבשקייביץ'   קרול שימנובסקי 
 צאצאים:  מריה איבשקייביץ' 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (22 בינואר 1988)  מסדר הבונים של הרפובליקה העממית הפולנית (1954)  For services to the city of Gdańsk (1960)  פרס לנין לשלום (1970)  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה  צלב ההצטיינות המוזהב  מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  זרי דפנה אקדמיים מוזהבים  הצלב הגדול של מסדר פולוניה רסטיטוטה  עיטור הידידות בין העמים 
 
ירוסלב איבשקייביץ' (בפולנית: Jarosław Leon Iwaszkiewicz, שם העט: Eleuter;‏ 20 בפברואר 1894, גוברניית קייב – 2 במרץ 1980, ורשה) היה סופר, מחזאי, משורר ומתרגם פולני וחסיד אומות העולם, בעלה של הסופרת אנה איבשקייביץ'.
ביוגרפיה

ירוסלב איבשקייביץ' נולד בכפר בסביבת קייב, אז חלק של האימפריה הרוסית. לאחר שאביו נפטר המשפחה התגוררה בוורשה בשנים 1902–1904 ואז חזרה לקייב. הוא סיים את בית הספר בשנת 1912 והחל ללמוד משפטים באוניברסיטת קייב. בשנת 1914 הוא נסעה לסיציליה ולצפון אפריקה ביחד עם חברו קרול שימנובסקי. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע איבשקייביץ' לוורשה. הוא החל לכתוב שירה והתקרב למשוררים הצעירים של העיר, כמו יוליאן טובים. הוא פרסם מספר יצירות בעיתונות הפולנית. בשנת 1927 החל איבשקייביץ' לעבוד במשרד החוץ ונשלח לקופנהגן ולבריסל. עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא חזר לפולין. בשנת 1936 הוא קיבל פרס ספרותי מטעם האקדמיה הפולנית.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה איבשקייביץ' פעיל במסגרת מדינת המחתרת הפולנית. הוא ואשתו הסתירו בווילה שהייתה בבעלותם פולנים ויהודים שנרדפו בידי השלטונות הנאצים.
לאחר סיום המלחמה והקמת הרפובליקה העממית הפולנית העצמאית שימש איבשקייביץ' כיושב ראש איגוד הסופרים הפולנים במהלך שלוש תקופות – 1945–1946, 1947-1949 ו-1959–1980. בנוסף לכך הוא היה המנהל הספרותי של תיאטרון פולני בוורשה והעורך הראשי של הירחון הספרותי "Twórczość".
החל משנת 1951 ועד מותו היה חבר הפרלמנט הפולני. בהיותו מקורב לשלטון, זכה ב"עיטור בוני הרפובליקה" מטעם ממשלת פולין בשנת 1954, ובשנת 1970 בפרס לנין לשלום מטעם ברית המועצות. בשנת 1974 הוענק לו "עיטור הפולין המחודשת".
במהלך הקריירה הספרותית פרסם איבשקייביץ' ספרי פרוזה, מחזות ושירה. בשנים 1954–1962 כתב את ספרו "Sława i chwała" בשלושה כרכים. במרכזו של הספר חיי האינטליגנציה הפולנית במחצית הראשונה של המאה ה-20. שתיים מיצירותיו המפורסמות יותר, "חורשת לבנים" ו"העלמות מוילקו" (1970) הפכו לסרטי קולנוע בידי הבמאי הפולני אנדז'יי ויידה, תורגמו לעברית בידי יורם ברונובסקי וראו אור בהוצאת עם עובד.
יצירותיו היו חלק מתוכנית הלימודים של בתי הספר בפולין, אך הוצאו ממנה לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במדינה. מאז שנת 2000 שב וזוכה להכרה ולמעמד. חלק מיצירותיו עובדו לסרטים.
מתוק כשמרלי

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אליעד נחום
 מתוך האלבום סימן
 יצא לאור:  2015
 סוגה:  רגאיי
 שפה:  עברית
 אורך:  3:15
 כתיבה:  אליעד נחום
 לחן:  אליעד נחום
 הפקה:  נועם עקרבי
מתוק כשמרלי הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע אליעד נחום. השיר נבחר כשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשע"ה (2015) של גלגלצ.
רקע

השיר יצא כסינגל בשנת 2015 ונכלל באלבום הבכורה "סימן" של אליעד נחום.
נחום התייחס לכתיבת השיר ואמר:
הוא אלתור של הרגע האחרון. הייתי צריך שיר אחרון לאלבום, היה לי מין ביט רגאיי כזה ופשוט כתבתי עליו את המילים.
השיר נבחר כשיר השנה של גלגלצ בשנת 2015 והגיע למקום ה-12 במצעד העברי השנתי של רשת ג'.
נכון לאוקטובר 2024, השיר הגיע ל-34 מיליון צפיות ביוטיוב.
תוכן השיר

בשיר פונה הדובר לנמענת. השיר הוא שיר הומוריסטי וכולל בתוכו חריזה רבה ומשחקי מילים המובילים לידוענים המובלעים בשורות שבשיר. בשיר מוזכרים שמותיהם של להקת הדג נחש (בשיר נאמר: "שנינו הפכים, אני דג ואת נחש"), להקת כוורת ("דבש והכוורת אל העוקץ אל הטוב"), אייל גולן ("כמו אייל אל הגולן"), אברהם טל, דודו טסה, גידי גוב, עידן יניב, אביב גפן, סמדר שיר, אריק סיני ובוב מארלי, שחלק משמו נכלל בשם השיר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
הערות שוליים

↑  "מתוק כשמרלי" הוא שיר השנה של גלגלצ: תוצאות המצעד הישראלי השנתי, באתר וואלה, 10 בספטמבר 2015
↑  עכבר העיר,
 איך נולד "מתוק כשמרלי"? לגמרי בטעות, באתר Mako‏, 22 ביולי 2015
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏10-16 במאי 2015
| אליעד נחום |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | סימן • אור • תמיד חלמתי • מסע • בין עולמות |  |
| ערכים קשורים | NMC • שמש |  |
| אליעד נחום - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| סימן | "סימן" • "מקלט" • "חופשי" • "אחרון הימים" • "מתוק כשמרלי" |  |
| אור | "אור" • "רוחות" • "אם ניגע" • "מיאמי" • "נוסע" |  |
| תמיד חלמתי | "לנשום" • "תמיד חלמתי" • "זמן" • "סוף השבוע" • "שמיים" • "מקום אחר" |  |
| מסע | "מסע" • "איפה את" • "מורידים את הירח" • "יום הולדת" • "השקט שלך" • "בת 28" • "אל תגלי" • "Never Fall" • "אין מאושר ממני" |  |
| סינגלים אחרים | "רוץ קדימה ילד" • "Cure the Corona" |  |
מוחמד חוסיין הייכל

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1888 אל-מנצורה, מצרים 
 פטירה:  8 בדצמבר 1956 (בגיל 68) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 לאום:  מצרי
 עיסוק:  משפטן, סופר, עיתונאי, פוליטיקאי, הוגה דעות
 מקום לימודים:  סורבון 
 שפות היצירה:  ערבית, צרפתית 
 יצירות בולטות:  "זינב", "חיי מוחמד" ("חיאת מחמד")
 הושפע מ:  אחמד לוטפי א-סייד, קאסם אמין, מוחמד עבדו, אוגוסט קונט, היפוליט טיין
 השפיע על:  טה חוסיין, תאופיק אל-חכים, נגיב מחפוז
 צאצאים:  פאיזה הייכל 
 
מוחמד חוסיין הייכל (בערבית: محمد حسين هيكل; 20 באוגוסט 1888 – 8 בדצמבר 1956) היה אחד מגדולי האינטלקטואלים של מצרים בעת החדשה ושל העולם הערבי בכלל.