stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוזות נגורנו קרבאך
מחוזות נגורנו קרבאך (1992–2020)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2007 | שטח | הערות |
| 1 | מחוז מארטקרט | מארטקרט | Մարտակերտ | 19,100 | 1,795 | בעקבות אירועי 2020 הוחזר בחלקו לשליטת אזרבייג'ן |
| 2 | מחוז אסקראן | אסקראן | Ասկերան | 17,400 | 1,222 | בעקבות אירועי 2020 הוחזר בחלקו לשליטת אזרבייג'ן |
| 3 | סטפנקרט |  | Ստեփանակերտ | 51,000 | 25.66 |  |
| 4 | מחוז מרטוני | מרטוני | Մարտունի | 23,200 | 951 | בעקבות אירועי 2020 הוחזר בחלקו לשליטת אזרבייג’ן |
| 5 | מחוז שושה | שושה | Շուշի | 4,600 | 383 | בעקבות אירועי 2020 הוחזר בחלקו לשליטת אזרבייג'ן |
| 6 | מחוז הדרוט | הדרוט | Հադրութ | 12,200 | 1,877 | בעקבות אירועי 2020 נמצא בשליטת אזרבייג'ן |
| 7 | מחוז שאומיאן | שאומיאן | Շահումյան | 2,800 | 1,830 | בעקבות אירועי 2020 נמצא בשליטת אזרבייג'ן |
| 8 | מחוז קבשטאג | ברדזור | Քաշաթաղ | 8,500 | 3,377 | בעקבות אירועי 2020 הוחזר לשליטת אזרבייג'ן |
מפת מחוזות נגורנו קרבאך; השטחים המפוספסים הם השטחים בשליטת אזרבייג'ן עליהם טוענת נגורנו קרבאך ריבונות.
מפת מחוזות נגורנו קרבאך עד לשנת 2020; השטחים בפסים אנכיים הם השטחים שנמסרו חזרה לשליטת אזרבייג'ן בעקבות הסכם הפסקת האש. השטחים בפסים אופקיים הם השטחים בשליטת אזרבייג'ן עליהם טוענת נגורנו קרבאך ריבונות עוד בטרם הפסקת האש.
וולטק קרדיו

וולטק קרדיו בע"מ (אנגלית: Valtech Cardio) היא חברה ישראלית שפיתחה הליך רפואי שמסוגל להחליף ניתוחי לב פתוח במקרה של בעיות מסתמים. בספטמבר 2015 פורסם על מכירת החברה לחברה האמריקאית Heartware תמורת כמיליארד דולר.
החברה הוקמה ב-2006 והושקעו בה 70 מיליון דולר בלבד. בתחילת הדרך היא נתמכה על ידי החממה הטכנולוגית אינסנטיב של קרן פרגרין ורשות החדשנות.  המכשור הרפואי שפיתחה מאפשר תיקון והחלפה של המסתם הן באמצעות ניתוח לב פתוח והן באמצעות צנתור בלבד. החל משנת 2017 חברה מהווה חלק של תאגיד Edwards Lifesciences
הערות שוליים

↑  מאיר אורבך, וולטק קרדיו תימכר ל-Heartware בכמיליארד דולר, באתר כלכליסט, 2 בספטמבר 2015
↑  https://www.dicardiology.com/content/edwards-lifesciences-completes-acquisition-valtech-cardio
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לימו

הלִימוּ (לימום בתקופת אשור הקדומה) הוא האפונים[דרושה הבהרה] האשורי. בתחילת שלטונו של מלך אשורי, ה"לימו" שהיה פקיד מלכותי ממונה, ניצח על פסטיבל השנה החדשה בעיר הבירה (הכוונה לשנה הראשונה למניין שנות מלוכת המלך). בכל שנה נבחר "לימו" חדש. למרות שנבחר על ידי ההמונים, סביר שהייתה רק קבוצה מצומצמת של בני משפחה של המשפחות הבולטות או אולי חברי אספת העיר שיכלו לבחור בו בפועל. האשורים השתמשו בשם ה"לימו" לאותה שנה לציון השנה על מסמכים רשמיים. מתקופת אשור הקדומה נמצאו רשימות של הלימום באשור ובכנש (לימום שבועי). כמו כן נמצאו רשימות מפורטות של ה"לימו" לכל שנה בין 892 לפנה"ס ו-648 לפנה"ס.
בתקופה האשורית העתיקה, המלך בעצמו מעולם לא היה לימום ("limmum"). בתקופות במאוחרות יותר כתקופה האשורית התיכונה והמאוחרת, המלך לקח על עצמו גם את תפקיד זה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלפלון בכות

| פלפלון בכות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: פלפלון
מין:: פלפלון בכות
שם מדעי
 Schinus molle ‏לינאוס, 1753

פלפלון בכות (שם מדעי: Schinus molle) הוא מין של עץ ירוק-עד בעל שרף, אריך חיים ומהיר צמיחה שגדל עד גובה של 15 מטרים. מין זה משתייך לסוג פלפלון במשפחת האלתיים ומונה שני תת-מינים. מוצאו בשני אזורים נפרדים באמריקה הדרומית, האחד בהרי האנדים בפרו ובצפון צ'ילי והשני מצפון ברזיל ועד צפון מזרח ארגנטינה. הפירות הוורודים הבוהקים של פלפלון בכות נמכרים לעיתים קרובות כ"גרגירי פלפל ורוד" אף על פי שפלפלון בכות אינו קשור לפלפל אמיתי (Piper nigrum). הסיומת molle בשם המדעי באה מ-mulli, המילה בקצ'ואה, שפת הילידים המקומית לעץ. העץ הוא פונדק לעש עץ הפלפל, Bombycomorpha bifascia (אנ').
תיאור

פלפלון בכות הוא עץ ירוק-עד בעל מוהל, שגדל במהירות עד לגובה ולרוחב של 15 מטרים. זהו הגדול ביותר מבין כל מיני הפלפלון וייתכן שגם המין בעל אורך החיים הגדול ביותר. הקליפה, העלים ופירות העץ ארומטיים בעת כתישה. פלפלון דמוי-אלה הוא שיח או עץ דו-ביתי או פוליגמי. מין זה נושא פרחים זכריים או נקביים שמופיעים על צמחים נפרדים (צמח דו-ביתי) או נושא פרחים דו-מיניים וחד-מיניים גם יחד (צמח פוליגמי).
הענפים העליונים של העץ נטויים כלפי מטה כמו גם העלים תלויים, ועל כן מראה העץ מזכיר ערבה בוכייה (ומכאן שמו). הענפים רבים, דקים, חומים, מכוסים בדלילות בשערות דקיקות בהתחלה אך מקריחים.
הפטוטרת קצרה 2 עד 3 ס"מ קירחת, לא מכונפת ובסיסה ללא לוואים.
העלים מסורגים, מורכבים-מנוצים אי-זוגיים ל-19 עד 41 עלעלים, אורכם 8 עד 25 ס"מ ואף יותר מזה ורוחבם 4–9.
העלעלים מסורגים או כמעט מסורגים, יושבים, דמויי-סרגל או דמויי-אזמל, ארוכים ודקים ומתחדדים, לעיתים רחוקות חדים, החוד על פי רוב עקום (מתעקל). בסיס העלעל קהה או דמוי יתד.
קירחים או פלומתיים בדלילות, שפת העלעל תמימה עם מעט שיניים או משוננת לעיתים קרובות, אורכם 3 עד 6 ס"מ ורוחבם אינו עולה בממוצע על 8 מ"מ.
התפרחות הן משני סוגים: 1. תפרחות אמיריות (בקצה הענף) מסוג Thyrse, דהיינו הציר הראשי שלה גדל כתפרחת בלתי מסוימת (מבלי להוציא פרח מסיים בקצה הציר הראשי) ואלו סעיפי המשנה גדלים כתפרחת מסוימת (הציר המשני מסתיים בפרח). 2. תפרחות חיקיות, מסוימות מסוג מכבד מסועף.
הפרחים קטנים, לבנים ונישאים בשפע במכבדים מסועפים מאוד בקצוות ענפים משתלשלים. הפרחים הזכריים והנקביים דומים מאוד.
הגביע קצר בעל 5 אונות.
עלי הכותרת 5 (בשונה מהמינים של הסוג אלה שפרחיהם ללא עלי כותרת).
אבקנים 10 (בשונה מאוד מאוג שמספר אבקניו חמש) בולטים מבין עלי הכותרת.
השחלה בעלת מגורה אחת ועמוד שחלה אחד.
הפרי הוא בית גלעין ורוד-אדום, כדורי בקוטר 5 עד 7 מ"מ מכיל זרע מעוצה. צבע הפרי הופך מירוק לאדום, ורוד או סגול. הקליפה האפרפרה המחוספסת מעוותת ומטפטפת מוהל. הפירות נישאים באשכולות צפופים של מאות דמויי-ענבה שיכולים להתפתח במשך כל השנה. הפירות הבשלים משתלשלים בדומה לעלים.
תפוצה

מקורו של פלפלון הבכות באזור הצחיח של צפון אמריקה הדרומית ומדבריות האנדים של פרו, המשתרעים עד למרכז ארגנטינה ומרכז צ'ילה. עם זאת, הוא הופץ באופן נרחב ברחבי העולם. הוא ידוע בעץ החזק שלו המשמש לאוכפים, והיה אחד ממקורות האספקה של המושבות הספרדיות לאוכפים. הוא שימש גם לייצור תבלינים, אך נטוע בעיקר כעץ נוי. פלפלון בכות הוא מין ירוק-עד עמיד לבצורת, בעל אורך חיים גדול וחסון, שהפך למין פולש רציני בעולם. לדוגמה, בדרום אפריקה פלש פלפלון הבכות לסוואנה ואדמות עשב וגדל לאורך קווי ניקוז ושולי דרכים באזורים צחיחים למחצה. הוא גם מין פולש בכל חלקי אוסטרליה במגוון בתי גידול, החל משטחי עשב ועד אזורי יער פתוחים וחוף יבשים, כמו גם בשולי סוללות מסילות רכבת וחוות נטושות.
בישראל הוא גדל בצדי דרכים, אך טרם יצר אוכלוסיות גדולות והוא עדיין נחשב כפליט תרבות נדיר בשומרון ובהרי יהודה. מין זה מוגדר בישראל כ"מאוזרח". מכיוון שבדרום אפריקה עבר זמן רב (כ-150 שנה) מאז שהוכנס המין ועד שהפך לפולש, משערים שנדרשת לו תקופת הסתגלות ארוכה עד שהוא הופך למין פולש. הוא נכלל ברשימת המינים שאינם מומלצים לגינון שפרסמו המשרד להגנת הסביבה, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, רשות הטבע והגנים והגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים.
טקסונומיה ושמות

פלפלון בכות מונה שני תת-מינים:
תת-מין Schinus molle var. molle - מוצאו בעיקר באזורים הסוב-טרופיים של אמריקה הדרומית. מוצאו בשני אזורים נפרדים באמריקה הדרומית, האחד בהרי האנדים בפרו ובצפון צ'ילי והשני מצפון ברזיל ועד צפון מזרח ארגנטינה. תת-מין זה הופץ אל מחוץ לארצות מולדתו ונטע בצורה מסודרת.
תת- מין Schinus molle var. rusbyi F.A.Barkley - מוצאו הרי האנדים של דרום פרו וצפון צ'לי והוא גדל בעיקר במדבריות ואזורים מכוסים בשיחים (בתות). תת-מין זה לא הופץ מחוץ לאזור מוצאו.
השם העברי "פלפלון" ניתן לסוג schinus במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 819, וגם את השם פלפלון בכות בסעיף 820 שלאחריו. השם פלפלון דמוי-אלה ניתן במילון "צמחי ארץ ישראל" משנת 2003.
פלפון בכות היה מוכר גם בשם פלפלון רך. שמו שלפלפון בכות בקצ’ואה, שפתם של צאצאי האינקה, הוא molle. כאשר שמו של צמח זה נידון בוועדה לשמות צמחים בעברית, סברו המשתתפים כי מקור השם molle הוא בלטינית ”רך”, ולא בקצ’ואה, שלא רבים דוברים אותה בישראל.
שמות עממיים באנגלית: American Pepper, California Pepper Tree
שימושים > מזון

אף על פי שאינם קשורים לפלפל מסחרי (Piper nigrum) נמכרים הגרגרים הוורודים/אדומים כגרגרי פלפל ורוד ולעיתים קרובות מעורבבים עם פלפל מסחרי. עם זאת, הפרי והעלים עלולים להיות רעילים לעופות, חזירים ואולי לעגלים. יש גם תיעוד של ילדים צעירים שחוו הקאות ושלשולים לאחר אכילת הפרי. אין לפלפלון הבכות מעמד מוכר כבטוח (באנגלית generally recognized as safe ובראשי תיבות GRAS) במנהל המזון והתרופות האמריקאי.
תמציות של פלפלון בכות שימשו כתוספי טעם במשקאות ובסירופים.
שימושים > ברפואה

ברפואה העממית שימש פלפלון בכות לטיפול במגוון פצעים וזיהומים בשל תכונותיו האנטי-בקטריאליות והמחטאות. הוא שימש גם כנוגד דיכאון ומשתן, ולכאבי שיניים, שיגרון והפרעות במחזור החודשי, כאשר מחקרים עדכניים בעכברים מספקים תמיכה אפשרית להשפעותיו נוגדות הדיכאון. הועלתה גם השערה שתכונות קוטל החרקים של פלפלון בכות הופכות אותו למועמד טוב לשימוש כחלופה לכימיקלים סינתטיים בהדברת מזיקים.
עלים ירוקים טריים בצרורות משמשים באופן שמאני בטקסים מסורתיים מסו-אמריקאים לטיהורים וברכות.
שימושים > שימושים אחרים

העלים משמשים גם לצביעה טבעית של טקסטיל באזור האנדים. נוהג זה מתוארך לתקופות הפרה-קולומביאניות. בני האינקה השתמשו בשמן מעליו בשיטות חניטה מוקדמות כדי לשמר ולחנוט את מתיהם.
שימושים > שימושים היסטוריים

האינקה השתמש בחלק החיצוני המתוק של פירות בשלים להכנת משקה. הפירות שופשפו בזהירות כדי למנוע ערבוב עם החלקים הפנימיים המרים, התערובת סוננה ולאחר מכן הושארה לכמה ימים כדי לייצר משקה. נהוג גם להרתיח לסירופ או לערבב עם תירס להכנת דייסה מזינה.
ישנן גם עדויות ארכאולוגיות משמעותיות לכך שפירותיו של פלפלון הבכות שימשו באופן נרחב באזורי האנדים המרכזיים בסביבות 550–1000 לספירה להפקת צ'יצ'ה, משקה אלכוהולי מותסס.
בסוף המאה ה-19, נשתל פלפלון הבכות בשפע בקליפורניה ונודע כ"עץ הפלפל של קליפורניה" לרבים. לעץ היו אסוציאציות רומנטיות עם המיסיונים הספרדיים של המדינה - בשנות ה-70 של המאה ה-19 "עץ הפלפל הפך לדימוי חזותי מוכר כמו הסנדלים והמטות של הכמרים." הם זכו להערכה גם בשל הצל שלהם ועמידותם לתנאים של צחיחות למחצה, וכך הם נשתלו לאורך שדרות חדשות בערים של דרום קליפורניה. בשנת 1911 הלל מאמר מערכת בלוס אנג'לס טיימס את עץ הפלפל:
אחד המאפיינים הראשונים שתופסים את תשומת ליבו של התייר מהמזרח בעת ביקור באתר הנופש החורפי המועדף הזה הוא העלווה הנוצתית הנפלאה וגרגרי היער הארגמן המדהימים של עץ המצל הזה שאין דומה לו, המעניקים אווירה נעימה של חג ושפע של צבעים טרופיים לנוף הקליפורני...אכן, עץ הפלפל הפך לחלק בלתי נפרד מהחיים באזור הדרום שטוף השמש.
עם זאת בתחילת המאה העשרים ירד פלפלון הבכות מגדולתו כעץ רחוב, בין השאר משום שהוא פונדקאי לכנימת מגן מהמין כנימת הזית הרכה (אנ') שאיימה על מטעי ההדרים של דרום קליפורניה. העצים גם נוטים להרים מדרכות עם שורשיהם, לייצר שריגים מהגזע ולפגוע בחוטי טלפון וצינורות ביוב קבורים. רבים מהעצים העתיקים ביותר נעקרו ונטיעות רחוב חדשות נאסרו ביישובים שגידלו הדרים (לוס אנג'לס אסרה על נטיעות רחוב חדשות ב-1930).
גידול

העץ מתרבה באמצעות זרעים, שריגים וייחורים. לזרעים יש קליפה קשה במיוחד ושיעורי הנביטה משתפרים מאוד לאחר שעברו במעיים של ציפורים או חיות אחרות. זרעים נובטים באביב, כאשר שתילים גדלים באיטיות עד שהם מתבססים. הזרעים נובטים בקלות מתחת לעץ בערימת העלים הקיימת של עץ האם, במאות בבת אחת וניתן לשתול אותם בקלות.
אזוב תרבותי

| אזוב תרבותי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: אזובית
מין:: אזוב תרבותי
שם מדעי
 Origanum majorana ‏לינאוס, 1753
תבלין האזוב התרבותי
אֵזוֹב תַּרְבּוּתִי (שם מדעי: Origanum majorana, נקרא גם אֲזוֹבִית תַּרְבּוּתִית ומָיוֹרָם מָתוֹק) הוא שיח רב-שנתי בסוג אזובית ממשפחת השפתניים. עלי האזוב משמשים לתיבול ונפוצים מאוד במטבח הים-תיכוני בכלל והאיטלקי בפרט.
מקור והיסטוריה

האזוב התרבותי מוצאו מדרום אסיה הקטנה וקפריסין והוא התאזרח באגן הים התיכון (מלבד ישראל ומזרח התיכון), באיים האזוריים, באנגליה, המדינות הבלטיות, אוקראינה, שווייץ, הודו ונצואלה. האזוב הוא תבלין נפוץ ואהוב ומגודל כגידול חקלאי חוץ מאגן הים התיכון גם במרכז ומזרח אירופה. באזורים אלה האזוב הוא לרוב גידול חד-שנתי, בגלל החורף הקר.
בעבר השתייכו שניהם לסוג (Majorana) ושמו היה Majorana Hortensis, אולם משנת 1980 נכללו בסוג אזובית (Origanum). לסוג זה משתייכת גם האזובית הפשוטה (אורגנו) הדומה מאוד לאזוב בצורתה ובריחה וגם היא ממלאת תפקיד חשוב כתבלין. כיום סבורים שהשם התנכ"י אזוב מתייחס לאזוב המצוי בעוד התרגום הלטיני Ysop מתייחס בטעות לצמח בן האזוב (Hyssopus officinalis) שגם הוא ממשפחת השפתניים אך אינו נפוץ בארץ. בעלי האזוב משתמשים לתיבול נקניקים מאז תקופת הרומאים. אפרודיטה, אלת האהבה והיופי, תיארה את האזוב כסמל האושר. ביוון העתיקה נהוג היה לשזור מקלעת מענפי האזוב ולהניח סביב צווארם של בני זוג בעת נישואיהם.
תיאור ומאפיינים

האזוב צומח לגובה של 40 עד 50 ס"מ, בקרקעות עשירות (רצוי גיריות), מנוקזות היטב ובתנאי שמש מלאה עד חצי-צל.
האזוב אינו צומח בר בארץ ישראל[דרוש מקור].
מין אחר הדורש פחות מים וגדל בר בארץ הוא האזוב המצוי (זעתר). גבעוליו זקופים ומתעגלים, העלים נגדיים, פשוטים, תמימים בעלי פטוטרת, שעירים משני צידיהם, צורתם דמוית ביצה וצבעם ירוק בהיר. לעלים טעם מתוק-מריר וריחם עדין ומכילים בלוטות שמן אתרי.
לתפרחת שיבולת קצרה ופרחים קטנים, דו-מיניים, בעלי כותרת דו-שפתנית בצבע ורוד. לכל פרח ארבעה אבקנים מפושקים לצדדים ועמוד עלי אחד. עונת הפריחה בישראל היא מאפריל עד ספטמבר.
את האזוב ניתן להרבות על ידי זרעים, ייחורים או חלוקת שורשים. קיטום האזוב מעל הסתעפות העלים השנייה תביא לקבלת יבול טוב יותר. גידול סרפדים בקרבתו יביא לכמות שמן גבוהה יותר בו.
האזוב הוא צמח בעל תכולה גבוהה של שמנים אתריים ולכן ארומטי מאוד. המרכיבים העיקריים בשמו האתרי הם אלכוהול חד-טרפאלי דו-מחזורי, ציאנול אלפא-טרפינים וטרפינאול. חוץ משמנים אתריים הוא מכיל פלבונואידים, חומרי ברסוק (tannic acid), גליקוזידים, חומרים מרים וחומצה אסקורבית. תכולת השמן האתרי משתנה התאם לסוג הקרקע, האקלים, עונת הגידול ונעה בין 0.7% ל-%3.5. תכולת השמן הגבוהה ביותר היא בין תחילת הפריחה לשיאה.
הפנול האופייני לאזובית הפשוטה לא מצוי כלל באזוב.
שימושים כתבלין

בעלים (טריים או מיובשים) משתמשים לתיבול מאכלי בשר ודגים, לסלטים, למרקים, לרטבים, למאכלי ביצים ותפוחי אדמה, לגבינות ולמילוי תרנגול הודו. הוא משמש גם כתבלין לפיצה וניתן להוסיפו לבצק הלחם ולשמן, לקבלת ארומה עדינה. האזוב המיובש הנמכר כתבלין מכיל גם ענפים דקים ותפרחות. האזוב הוא מרכיב בתערובת התבלינים הצרפתית הרב דה פרובאנס.
שימושים פארה-רפואיים

על פי הרפואה העממית לאזוב תכונות אנטיספטיות, וממשככות כאבים ולחליטת עלי האזוב שימושים רבים:
לאזוב תכונות אנטיספטיות לכן הוא יעיל מאוד במניעת הצטננות, נגד זיהומים בפה ובגרון ונגד שיעול
התה מרגיע עצבנות, מפחית מתח נפשי
מקל כאבי שיניים וכאבי ראש
מפחית כאבי מחזור
מסדיר הפרעות קלות בעיכול, מפיג גזים ומחזק את פעילות הקיבה והכבד
יעיל נגד מחלת ים. יש לשתות לפני ההפלגה
על פי הרפואה העממית מוסיפים את העלים גם כמרכיב בתערובות תה מרפא, למשל בתה המשמש להגברת יצור החלב בנשים מניקות.
על פי הרפואה העממית השמן האתרי המופק מן האזוב יעיל נגד כאבי פרקים ושרירים, שיגרון ולריפוי פצעים וחבורות. על פי הרפואה העממית השמן גם משמש לטיפול בפסוריאזיס על רקע נפשי.
שימושים אחרים

השמן האתרי משמש בתעשיית הבשמים והקוסמטיקה. ניתן להכניס עלי מיורן לתוך הכרית לשינה טובה ורגועה יותר. במיץ האזוב ניתן להשתמש להברקת רהיטים.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)
אנאפורה

אָנָאפוֹרָה (ביוונית: ἀναφορά; ביטוי חוזר) היא אמצעי ספרותי המאופיין בחזרה על מילה או ביטוי בתחילת שורה, פסקה או בתים רצופים. לדוגמה יש לי חלום בנאום מרטין לותר קינג, או הביטוי עוד זה מדבר וזה בא בספר איוב ובעקבותיו בשיר ברית דמים. מטרת השימוש באנאפורה היא להבליט ולהדגיש מסר כלשהו. בנוסף, האנאפורה היא אמצעי אסתטי וצורני, כלומר מעין קישוט של הטקסט. המילה היא הלחם בסיסים מיוונית של אָנָא:אחורה, פֵרֵיִין:לשאת.
בבלשנות, כינוי אנאפורי או אֶנְדוֹפוֹרִי (ובעברית כינוי מוסב) הוא רכיב במשפט המתייחס לרכיב אחר שקדם לו. למשל: נורית זרקה את הפרח, כי הוא היה נבול. כינוי הגוף האנאפורי הוא מתייחס אחורה לשם העצם "פרח". בניסוח אחר, קודמנו של הכינוי "הוא" זה "פרח".
צורת הטכניקה ומקורותיה

האנאפורה משמשת כבר בתנ"ך ובמידה מסוימת גם במשנה. האנאפורה משמשת בקטעים שיריים, בנאומים, בסיסמאות ובקטעי פרוזה. לרוב, החזרה מתרחשת בשורות קצרות מאוד וההפרש בין שתי חזרות על המילה היא באורך של לא יותר מ 5–12 מילים. אולם, ישנם המזהים אנאפורה בקטעים ארוכים. כך, למשל פותחים פרקים ב', ד', ה' וו' במסכת שבת במילה "במה": "במה מדליקין" (ב') "במה טומנין" (ד') "במה בהמה יוצאה" (ה') "במה אישה יוצאה" (ו'), ויש הרואים בחזרה זאת אנאפורה.
דוגמאות לאנאפורה > דוגמאות מהתנ"ך

בעשרת הדיברות: לא תרצח. לא תנאף. לא תגנוב. לא תענה ברעך עד שקר. לא
בספר איוב: ...וָאִמָּלְטָה רַק אֲנִי לְבַדִּי לְהַגִּיד לָךְ. עוֹד זֶה מְדַבֵּר וְזֶה בָּא, וַיֹּאמַר: אֵשׁ אֱלֹהִים נָפְלָה... עוֹד זֶה מְדַבֵּר וְזֶה בָּא, וַיֹּאמַר: כַּשְׂדִּים שָׂמוּ שְׁלֹשָׁה רָאשִׁים, וַיִּפְשְׁטוּ עַל הַגְּמַלִּים... וָאִמָּלְטָה רַק אֲנִי לְבַדִּי לְהַגִּיד לָךְ. עוֹד זֶה מְדַבֵּר וְזֶה בָּא, וַיֹּאמַר: ...וַיִּפֹּל עַל הַנְּעָרִים וַיָּמוּתוּ, וָאִמָּלְטָה רַק אֲנִי לְבַדִּי לְהַגִּיד לָךְ.
אנאפורה זו שבספר איוב שימשה גם בפזמון השיר הטראגי בן ימינו ברית דמים על שני בנים בעלי שם זהה שנפלו במלחמת לבנון ומשפחותיהם נקשרו זה בזה בשכול.
הנביא ישעיהו מדגיש את מילוי הארץ בדברים שליליים על ידי אנאפורה של הביטוי "ותמלא ארצו":
המקונן במגילת איכה מדגיש את המסך שה' שם בינו לבין עם ישראל, על ידי אנאפורה של המילה "סכותה":
דוגמאות לאנאפורה > דוגמאות בשירה העברית

הדוברת בשיר אורן של לאה גולדברג משתמשת באנאפורה על מנת להמחיש את הפער בין ארץ מולדתה לארץ ישראל:
בהמשך השיר ישנה אנאפורה נוספת שתפקידה להשלים ולתקן את האנאפורה הראשונה הדוברת מתגברת על הפער בין שתי הארצות באמצעות הזדהותה ותחושת השותפות שלה עם האורנים:
בשיר אחר, חמסין של ניסן, כתבה גולדברג:
בשירה של זלדה שני יסודות, האנאפורה נועדה לבטא את השממון והקבעון בהם לוקה הברוש בעיני הלהבה:
בשירליל חניה, שירו שלנתן אלתרמן, חוזר מוטיב הלילה שבע פעמים:
שלומי זמיר משתמש באנאפורה בשיר להיות יחד. האנאפוריה משמשת להדגיש את המילה "יחד" שחוזרת 9 פעמים בשיר, הוא רצה להדגיש את החשיבות והיופי שבזוגיות.
דוגמאות לאנאפורה > דוגמאות בנאומים

האנאפורה משמשת בנאומים מפורסמים רבים.
וינסטון צ'רצ'יל השתמש באנאפורה "אנחנו" (we shall) בנאום "נילחם בחופים" בימי מלחמת העולם השנייה.
מרטין לותר קינג השתמש באנאפורה "יש לי חלום" בנאומו המפורסם על שוויון בין-גזעי:
ראו גם

אפיפורה
חואן קאמילו סונייגה

חואן קאמילו סונייגה מוסקרה (בספרדית: Juan Camilo Zúñiga Mosquera; נולד ב-14 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק כמגן שמאלי. ערך 61 הופעות בנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים

סונייגה התחיל את הקריירה שלו באתלטיקו נסיונל. במדי נסיונל הוא זכה בשתי אליפויות. בסך הכל, הוא שיחק 129 הופעות ליגה וכבש 9 שערים. בקיץ 2008 חתם סונייגה בסיינה תמורת 3 מיליון אירו. בסיינה סונייגה השתלב עד מהרה ומשך את תשומת לבם של מספר מועדונים באיטליה. ב-9 ביולי 2009 חתם בנאפולי ל-5 שנים תמורת 8.5 מיליון אירו. בהתחלה השתלב סונייגה עד מהרה גם בנאפולי, אך לאחר הגעתו של אנדראה דוסנה בינואר 2010 ירד לספסל. ב-20 בפברואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי נאפולי. בסוף אוגוסט 2013 נפצע, ובעקבות זאת נאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו מרוב משחקי עונת 2013/2014. באפריל 2014 החלים מהפציעה וחזר להתאמן. ב-13 בינואר 2016 הושאל לבולוניה 1909 עד לסוף העונה. ב-16 ביולי 2016 הושאל לווטפורד.
קריירה בינלאומית

סונייגה השתתף עם נבחרת הנוער באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2005. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת. בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014 השתתף סונייגה כמעט בכל המשחקים למעט המשחק נגד ונצואלה בגלל הולדת בנו ונגד פרו עקב פציעה. סונייגה היה אחד משחקני המפתח של הנבחרת בקמפיין ועזר לה לעלות למונדיאל 2014 לראשונה אחרי 16 שנה.
תארים

אתלטיקו נסיונל
אליפות (2):2005, 2007
נאפולי
קופה איטליה (2):2011/2012, 2013/2014
רייניס

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1865 (יוליאני) Dunava, לטביה 
 פטירה:  12 בספטמבר 1929 (בגיל 64) יורמלה, לטביה 
 שם לידה:  Jānis Pliekšāns 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, לטביה 
 מקום קבורה:  Rainis Cemetery 
 שם עט:  Rainis 
 מקום לימודים:  Riga State Gymnasium No.1, האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג, אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  גרמנית, לטבית, רוסית 
 זרם ספרותי:  הזרם החדש 
 יצירות בולטות:  Ave sol! 
 בן או בת זוג:  אספזיה 
 פרסים והוקרה:  מסדר שלושת הכוכבים, דרגה ראשונה 
 
יאניס פלייקשאנס (בלטבית: Jānis Pliekšāns) הידוע יותר בשם העט רייניס (Rainis; 30 באוגוסט 1865 (יוליאני) –  12 בספטמבר 1929) היה משורר, מחזאי, מתרגם, ופוליטיקאי לטבי. יצירותיו כוללות את המחזות הקלאסיים Uguns un nakts ("אש ולילה", 1905) ו-Indulis un Ārija ("אינדוליס וארייה", 1911), ותרגום מוערך מאוד של פאוסט של יוהאן וולפגנג פון גתה. ליצירותיו הייתה השפעה עמוקה על השפה הלטבית הספרותית, והסמלים האתניים ביצירותיו העיקריות היו מהותיים בחיזוק הלאומיות הלטבית.
ראשית חייו

רייניס נולד בחוות "ורסלבאני", ליד דונבה (לטב') בתקופת האימפריה הרוסית. אביו, קרישיאניס פלייקשאנס (Krišjānis Pliekšāns) (בערך 1828–1891), היה חקלאי אריס. אימו הייתה דארטה, לבית גריקובסקה (בערך 1828–1899), והיו לו שתי אחיות, ליזה (1854–1897) ודורה (1870–1950). במהלך לימודיו בגימנסיה העירונית בריגה (אנ') הוא הכיר והתיידד עם פטריס סטוצ'קה (אנ'), בעלה לעתיד של דורה פלייקשאנה, שלימים הפך לקומוניסט לטבי בולט.
תחילת הקריירה

רייניס למד משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם חלק חדר עם פטריס סטוצ'קה. בעודו סטודנט, רייניס כבר אסף שירי עם, כתב שירה סאטירית ולירית ותרגם ספרות. יחד עם סטוצ'קה הוא ערך אוסף של מכתמים וסאטירה בשם Mazie dunduri ("הנודניקים הקטנים") ופרסם את Apdziedāšanas dziesmas ("שירים מלגלגים") על פסטיבל הזמר הכל-לטבי השלישי. בסופו של דבר שניהם נפרדו מאוחר יותר בגלל ההבדלים בין אידאולוגיות סוציאליסטיות לקומוניסטיות.
לאחר שסיים את לימודיו, הוא עבד באולמות בית המשפט האזוריים של וילנה ואצל אנדרייס סטרסטס בילגבה. רייניס כתב עבור "דיינאס לאפה" (Dienas Lapa – "הדף היומי"), Tēvija (מולדת) ומילון השיחות הלטבי.
בשנים 1891–1895 היה רייניס העורך הראשי של "דיינאס לאפה". סצנת "דיינאס לאפה" הייתה בעיקר קבוצה של אינטלקטואלים ליברלים וסוציאליסטים לטביים צעירים שזכו לכינוי "הזרם החדש (אנ')". לאחר שהשתתף בקונגרס של האינטרנציונל השני ב-1893, החל רייניס להדגיש את האידאולוגיה הסוציאליסטית ואת החדשות על אירועים סוציאליסטיים ב"דיינאס לאפה". הוא מוכר כאבי הסוציאליזם הלטבי. בתקופה זו הוא הכיר את אספזיה (אנ') (שם עט של אלזה פלייקשאנה, שם נעורים רוזנברגה), משוררת ומחזאית לטבית נוספת שהייתה פעילה בזרם החדש. לפי אנציקלופדיה בריטניקה, בזמן עריכת העיתון פיתח רייניס "פילוסופיה משלו שלא הראתה שום זכר למטריאליזם מרקסיסטי – הוא ראה בחיים סדרה בלתי פוסקת של מוטציות של אנרגיה".
בשל הביקורת החברתית שלהם וקריאותיהם לרפורמות שונות, נתפס "הזרם החדש" כתנועה מעוררת מרדנות והיה מושא לדיכוי של רוסיה הצארית. בשנת 1897 נעצר רייניס וגורש תחילה לפסקוב, ואחר כך לפלך ויאטקה (כיום מחוז קירוב). בתקופה זו של גלות פנימית תרגם רייניס את "פאוסט" ויצירות אחרות מהספרות הקלאסית. כאן הוא גם הפיק את אוסף השירים הראשון שלו, Tālas noskaņas zilā vakarā ("מצבי רוח רחוקים בערב כחול", 1903). בנוסף ל"פאוסט", רייניס גם תרגם את יצירותיהם של ויליאם שייקספיר, פרידריך שילר, היינריך היינה ואלכסנדר פושקין ללטבית. תרגומים אלה עזרו להרחיב את שפת האם שלו על ידי הוספת מילים חדשות לאוצר המילים שלה.
גלות

רייניס היה גם פעיל חברתי ובולט מבחינה פוליטית, בהיותו אחד המנהיגים הלאומיים של מהפכת 1905 בלטביה והזרם החדש שבישרו אותה. עם כישלון המהפכה, הוא היגר לשווייץ יחד עם אשתו אספזיה, והתיישב בקסטניולה (אנ'), פרוור של לוגאנו. בתור מהגר, רייניס כתב:
מחזות – Zelta Zirgs ("סוס הזהב"), Jāzeps un viņa brāļi ("יוסף ואחיו"), Spēlēju, dancoju ("שיחקתי, רקדתי"), Daugava ("הדאוגבה", 1916) ו-Ģirts Vilks ("זאב שיכור");
שירה – Klusā grāmata ("הספר השקט"), Vēja nesta lapas ("עלים ברוח"), Tie, kas neaizmirst ("אלה, שלא שוכחים"), Gals un sākums ("הסוף וההתחלה"), Ave sol, ו-Sveika, brīvā Latvija ("שלום, לטביה החופשית").
הבלדה המומחזת שלו "הדאוגבה" הכילה את הדרישה המפורשת הראשונה לריבונות לטבית:
שורות אלה הוסרו על ידי הצנזורה כאשר היצירה פורסמה לראשונה במוסקבה. לאחר תבוסת כוחותיו של פאבל ברמונט-אבלוב בריגה בנובמבר 1919, הוצגה הבלדה בתיאטרון הלאומי לציון יום השנה הראשון להכרזת העצמאות של לטביה.
במהלך גלותו פרסם רייניס עוד כמה יצירות, כגון Gals un sākums ("סוף והתחלה", שיצא לאור ב-1912). יצירות אלו השתמשו בסמליות פוליטית ומהפכנית וגם שאלו רעיונות מהפילוסופיה ההגליאנית. הוא גם כתב מחזות שקישרו בין הפולקלור הלטבי למאבקים המודרניים והפוליטיים של המדינה.
חזרה ללטביה

רייניס ואספזיה חזרו ללטביה ב-4 באפריל 1920 וקיבלו קבלת פנים של גיבורים. הם שימשו כמנהיגים הרוחניים במאבק לעצמאות לטביה. רייניס, כחבר בוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הלטבית (אנ'), חידש את פעילותו הפוליטית והיה חבר באספה המכוננת של לטביה (Satversmes sapulce) והסאימה (הפרלמנט) ובמחלקת האמנויות במשרד החינוך, מייסד ומנהל תיאטרון דיילס, ומנהל התיאטרון הלאומי של לטביה (אנ') בשנים 1921 עד 1925, שר החינוך מדצמבר 1926 עד ינואר 1928, וחבר בקרן התרבות ובמסדר לצ'פלסיס (אנ') (הצבאי). בתקופה זו כתב:
מחזות – Iļja Muromietis ("איליה מורומץ"), Mīla stiprāka par nāvi ("אהבה חזקה ממוות"), Rīgas ragana ("המכשפה מריגה");
שירה – Treji loki ("שלושה עיגולים"), Sudrabota gaisma ("אור כסוף"), Mēness meitiņa ("נערת ירח"), Zelta sietiņš ("מסננת הזהב") ואחרים;
זיכרונות – Kastaņjola ("קסטניולה").
לרייניס הייתה שאיפה להיות נשיא לטביה והפך בולט פחות בפוליטיקה כששאיפה זו לא התגשמה.
רייניס אכן הפך לאחד המקבלים הראשונים בצלב המפקד הגדול של מסדר שלושת הכוכבים (אנ') של לטביה - האות המכובד ביותר של האומה - ב-28 בפברואר 1925.
הוא נפטר ביורמלה ב-1929.