stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנאורגנץ'

ערך זה עוסק בעיר העתיקה קנאורגנץ' בצפון טורקמניסטן. אם התכוונתם לעיר אורגנץ' במערב אוזבקיסטן, ראו .
המוזוליאום של סולטאן טקש
קנאורגנץ' בתקופת ממלכת ח'ווארזם (תחילת המאה ה-13)
קנאורגנץ' (בטורקמנית: Köneürgenç; מפרסית: کهنه‌گرگانج, תעתיק מדויק: כהנה גרגאנג'; ברוסית: Кёнеургенч - קְיוֹנֶאוּרְגֶנְץ') היא עיר במחוז דשוגוז שבצפון-מערב טורקמניסטן ואתר מורשת עולמית מאז שנת 2005. העיר הייתה בירתה של ממלכת ח'ווארזם וחרבה מספר פעמים אך שוקמה, עד שנינטשה באופן סופי, כאשר נהר אמו דאריה שעבר סמוך לה שינה את מסלולו. במאה ה-19 נבנתה תעלת מים בסמוך מצפון לחורבות קנאורגנץ' ובמקום קמה עיירה חדשה שבה התגוררו 37,176 בני אדם במפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022.
היסטוריה

קנאורגנץ' ישבה על אחד מנתיביה הצפוניים של דרך המשי, במקום בו זו פגשה את נהר אמו דאריה. מועד ייסודה המדויק אינו ידוע אך יש הטוענים כי מצודת קרקמולה בעיר נבנתה בתקופת הממלכה האחמנית במאה ה-6 לפנה"ס או במאה ה-5 לפנה"ס.
בשנת 712 פלשו הערבים לעיר וקראו את שמה גורגנג'. העיר החלה לשגשג החל במאה ה-10, והמאה ה-12 סימנה את תחילת תקופת הזוהר שלה כשהייתה לבירת ממלכת ח'ווארזם, ונחשבה לעיר השנייה בחשיבותה במרכז אסיה לאחר בוכרה. בשנת 1221 נהרסה קנאורגנץ' לחלוטין על ידי צבאותיו של ג'ינגיס חאן אשר טבח בתושביה. העיר שוקמה אך נחרבה שוב על ידי טימור לנג ב-1388, אם כי היא המשיכה להתקיים עד המאה ה-16. באותה עת שינה נהר האמו דאריה את מסלולו והעיר נינטשה לחלוטין.
החל ב-1831 החלו טורקמנים להתיישב בסביבותיה של העיר העתיקה ועשו בה שימוש בתור בית קברות. חפירות ועבודות מחקר התבצעו באתר לראשונה החל בשנת 1929.
האתר

האזור המוכרז בעיר משתרע בשלושה מוקדים בשטח כולל של 353.27 הקטאר (כ-3.5 קמ"ר) שרובם המכריע בדרומה של העיר העתיקה.
האתר > האזור הדרומי

האזור הדרומי (1 במפה) הוא הגדול מבין השלושה, והוא מוקף בשרידי חומה מהמאה ה-14 ממזרח, דרום וממערב. בדרום-מזרחו של האזור שוכנים שרידיהן של "המצודה" העתיקה (אלקאלה) ושל מצודת "חורזם-באג" מהמאה ה-19, ובמרכזה שוכנות הריסות "מצודת האבן" (טשקאלה).
רוב המונומנטים באזור נמצאים מצפון למצודת האבן, ובין אלה מצודת קרקמולה והמינרט של קוטלוג טימור. זה נבנה בתחילת המאה ה-11 או בתחילת המאה ה-12 והוא נישא לגובה של 60 מטר. קוטרו בבסיסו עומד על 12 מטר ובקצהו העליון על 2 מטר בלבד. עד לבנייתו של המינרט בג'אם ב-1194 היה זה המינרט עשוי לבנים הגבוה בעולם, והוא האתר הידוע ביותר בקנאורגנץ'. המינרט היה צמוד אל המסגד הגדול של העיר אך זה לא שרד. הכניסה אל המינרט הייתה באמצעות גשר קטן שהוביל מהמסגד אל פתח בקירו החיצוני, כ-7 מטר מעל פני הקרקע. מאז שהמסגד חרב ניתן להגיע אל הפתח רק בעזרת סולם, ו-144 מדרגות מובילות אל ראש הצריח.
במקום ארבעה מוזוליאומים. המאוזוליאום של אילארסלאן משנת 1150 לערך קטן למדי ובנוי בצורת מרובע שלראשו גג כיפה בצורת חרוט. על הגג דוגמאות גאומטריות בלבנים ושער הכניסה הקדמי נושא כיתוב בטרקוטה. זהו המבנה העתיק ביותר ששרד בכל האתר.
המאוזוליאום השני, של סולטאן טקש, בנו של אילארסלאן, מתוארך לשנת 1195 והסולטאן ששלט בח'ווארזם עד שנת 1200 בנה אותו עבור עצמו. הוא דומה במבנהו לזה של אילארסלאן אך הוא גדול יותר, וחלק מהלבנים הצבועות בטורקיז עדיין ניצבות על גגו שצורתו כשל חרוט (ראו תמונה). ייתכן כי טקש היה קבור במאוזוליאום בעבר, אך שרידי גופתו לא נמצאו במקום.
המאוזוליאום השלישי הוא של סייט אחמט ונבנה מחדש לאחר שהמבנה הקודם התמוטט בשנת 1993.
המאוזוליאום הגדול באתר הוא של טוראבק-הנם ונבנה ככל הנראה מאוחר מהאחרים, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-14). לא ברור מי קבור במבנה ויש הטוענים כי הוא שימש כאולם כס ולא כמאוזוליאום. צורתו כשל מתומן ובצידם החיצוני של קירותיו קבועות נישות. הגג בצורת חרוט קרס זה לא מכבר, אך הכיפה הפנימית שרדה ומצוירות עליה דוגמאות גאומטריות בצבעי כחול ולבן, המחולקות ל-365 חלקים, כמספר ימי השנה בשנת השמש. מתחת לכיפה ניצבות 24 קשתות המסמלות את שעות היממה ומתחתן 12 קשתות גדולות יותר כנגד 12 חודשי השנה. 4 חלונות מסמלים את עונות השנה.
האתר > האזור הצפוני

אזור זה (2 במפה) משתרע על שטח של 14.2 הקטאר בלבד ובמרכזו בית קברות מוסלמי וארבעה מבנים. המאוזוליאום של נאג'ם אדין אלקוברה מהמאה ה-14 שייסד את האסקולה הסופית הקובראווית והיה משורר, מדען ושחקן שח מצטיין. זהו המבנה הקדוש ביותר באתר כולו ולפי המסורת יש לו סגולות מרפא. בתוך המבנה שני קברים - האחד לגופו של אלקוברה והאחר לראשו, ואלה הופרדו בידי המונגולים אשר רצחו אותו.
מולו ניצב המאוזוליאום של סולטאן עלי ששלט במקום במאה ה-16, וסמוך לו המאוזוליאום של פיריאר ולי מהמאה ה-13 או ה-14. המבנה הרביעי הוא מסגד דאש שנבנה בתחילת המאה ה-20 ומשמש כיום כמוזיאון האתר.
האתר > האזור המערבי

באזור זה (3 במפה) ששטחו 5.17 הקטאר בלבד מתחם שנבנה לכבודו של אבן חאג'יב, תלמידו של נאג'ם אדין אלקוברה, במספר שלבים בין המאה ה-14 והמאה ה-19.
הערות שוליים

↑  Urban Places (Turkmenistan): Cities and Urban Settlements in Regions - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007136705  NKC: ge1001135  SUDOC: 166804207  VIAF: 141100703   WorldCat (עם VIAF): 141100703
אלי מורנו

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1968 (בן 56) חולון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון בליך, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אלי מורֶנו (נולד ב-9 במאי 1968) הוא מורה, סופר ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה

מורנו נולד בתל אביב, גדל בחולון בילדותו ולאחר מכן בנעוריו עבר לרמת גן. למד בתיכון בליך בעיר, והוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב,(1996), ומוסמך בלימודי תרבות (M.A) של האוניברסיטה הפתוחה(2018), ובעל תעודת הוראה בהיסטוריה גם היא מטעם האוניברסיטה הפתוחה. לאלי שתי בנות.
יצירתו

את ספר הביכורים שלו, קובץ סיפורים קצרים בשם "מלחמת הוופלות", פרסם בגיל 29 בשנת 1997.
בשנת 2003 פרסם את ספרו השני בהוצאת גוונים, "חצי ירח וכמה כוכבים לידו"' – אסופה של ארבעה סיפורים: "שמיכת הטלאים של קלואי", "חבר שלי מישל", "מופע הקסמים של ברנרדו", וסיפור הנושא את שם הספר.
בשנת 2006 פרסם את ספרו השלישי – אסופה נוספת של סיפורים תחת השם "אישה מונית", גם כן בהוצאת גוונים.
במקביל לפרסום ספריו החל להשתלב בכתיבה פובליציסטית ברשת באתרי בלוגים וכמו כן בכתיבה פזמונאית.
בין השירים שכתב: "אם תבוא" בביצוע נינט טייב אשר ראה אור באלבומה הראשון "יחפה". מה שלא הספקתי לומר" עבור רן דנקר מתוך האלבום "שווים", ו"סוף העונה", עבור ריטה מתוך האלבום "רמזים" – כולם ללחנים של עילי בוטנר.
כמו כן כתב גם ללחן של שרון חזיז את השיר, "תראי עכשיו" ושיר נוסף עבור מאיה בוסקילה בשם "ולמרות הכול".
ב-2015 פרסם אלי מורנו את ספר הילדים הראשון שלו, "הירח של עמליה".
בשנת 2023 חידש את פעילות הספרותית והוציא לאור את קובץ הסיפורים "קיץ 86".
כיום עובד כמורה לקולנוע, היסטוריה וכמחנך בבית הספר התיכון מקיף יהוד.
דונמה

ציור המתאר את חסידיו של שבתאי צבי
דוֹנְמֶה (או דֶנְמֶה. בטורקית dönme. בתרגום לעברית: "מהופך" או "מומר") היא כת שבתאית בעלת מאפיינים מוסלמיים ויהודיים שחבריה מתגוררים ומנהלים את אורח חייהם הדואליסטי בעיקר באיסטנבול ובאנקרה שבטורקיה. ראשוני הכת היו יהודים שהתאסלמו בעקבות התאסלמותו של שבתי צבי. מאז המאה ה-20 רבים מהם התבוללו ונישאו עם בני עמים אחרים וכך נטמעו בחברה הטורקית.
"דונמה" הוא כינויים בפי הטורקים, אך הם עצמם מתנגדים לכינוי זה וקוראים לעצמם "מאמינים" (בטורקית: "Mamina". ובלאדינו: "לוס מאמינימס") או "חברים" ("Haberim"). היהודים כינו אותם "מינים" או "יהודים ישנים" (ישנים במובן "לשעבר") ובאדריאנופול נודעו בכינוי "דגים קטנים" ("Sazanicos").
דמוגרפיה

מקורם של בני הדונמה הוא בכמה מאות משפחות מחסידי שבתי צבי מהעיר סלוניקי שביוון שהתאסלמו בשנת 1683 בעקבות התאסלמות משיחם. יריביהם טענו שהתאסלמותם נועדה למנוע את האשמתם בעבירות מוסר. במשך 250 שנה ישבו בני הקהילה בסלוניקי בשתי שכונות ייחודיות ותפסו עמדות חשובות בבנקאות ובמסחר.
הדונמה אסרה על בניה את הנישואים הן עם המוסלמים והן עם היהודים. כשקמו בתוכה פלגים אידאולוגיים שונים נמנעו חבריהם אף מנישואין עם בני הדונמה שאינם נמנים עם הפלג שלהם עצמם. כתוצאה מכך, רבו בדונמה נישואי קרובים. אך עובדה זו לא השפיעה על הריבוי הטבעי הגבוה שלהם. באמצע המאה ה-18 כבר מנתה הכת כ-600 משפחות (שלושת אלפים נפש) ולאחר שנאלצה לעזוב את סלוניקי, מנתה הכת 13-15 אלף נפש. מספרם כיום אינו ידוע במדויק, והוא מוערך ב-15—20 אלף נפש.
החל מסוף המאה ה-19 חרגו משכילי הדונמה מתחומה של הכת. חלקם פנו לפעילות ציבורית. כמה פרשנים הציעו שכמה מחברי הטורקים הצעירים, תנועה אנטי אבסולוטיסטית של מהפכנים מונרכיסטים חוקתיים, שבשנת 1908 אילצו את הסולטאן להעניק חוקה, היו דונמה. אחד ממנהיגי מזימת הרצח נגד הנשיא מוסטפא כמאל אטאטורק באיזמיר לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית היה מהמט ג'וויד ביי שהיה מהדונמה, החבר המייסד של ועדת האיחוד והקידמה ושר האוצר לשעבר של האימפריה העות'מאנית. לאחר חקירה ממשלתית נרחבת, ג'וויד ביי הורשע ולאחר מכן הוצא להורג בתלייה ב-26 באוגוסט 1926 באנקרה. לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית ב-1923, המדיניות הלאומנית הטורקית של אטאטורק, אשר הותירה את המיעוטים האתניים והדתיים, לוותה בתעמולה אנטישמית של מפרסמים לאומנים בשנות ה-30 וה-40. לאחר הגירוש מיוון התיישבו מרבית בני הדונמה באיסטנבול, באיזמיר, באנקרה, בבורסה ובקוניה. חלק מעניי הכת התפזרו בערים קטנות יותר. הפיזור הרחב הביא לידי משבר. חלק מהמאמינים - בעיקר מפלג היעקוביים - התבוללו והתחתנו עם שכניהם. גם העיתונות הטורקית תקפה אותם בשל המסתורין האופף את אמונתם.
ניסיון של חלק מהם לחזור ליהדות נדחה על ידי הרבנים בגלל חשש לממזרות ובגלל שנחשבו למומרים-להכעיס ולא לאנוסים.
אידאולוגיה

כלפי חוץ נראו בני הדונמה כל השנים כמוסלמים לכל דבר. בינם לבין עצמם האמינו באדיקות בשבתי צבי המשיח וקיימו בסתר מנהגים ותפילות משל עצמם. הם מחזיקים ב-18 עיקרי אמונה, חלקם מצוות ומנהגים הנטולים מהיהדות (כמו מילת הבנים ביום השמיני ואמירת תהילים מדי יום). לרבים מהם היה שם כפול - טורקי ויהודי, קיימו בתי קברות נפרדים, הקפידו על גידול זקנים וגילוח ראש.
לאחר עזיבת סלוניקי, כשהחלו חלק מסודות הכת לדלוף, נודע כי הם חוגגים את "חג הכבש" בכ"ב באדר. עיקרו של חג זה הוא סעודת ערב חגיגית של שני זוגות או יותר, שבסיומה כיבוי אורות וקיום חילופי זוגות. הנולדים מיחסי מין אלה נחשבים בדונמה למקודשים. (יש לציין שאנשי הדונמה מכחישים את הטענות הללו, אך יהודים נמנעו מלקבלם חזרה ליהדות מחשש ממזרות).
כמו כן ידוע על נוסחים שונים של תפילות בדונמה, בהן משתקפים ניגודים גדולים בין שתי תפיסות באשר למעמדו של שבתי צבי, כשחלק מהדונמה מתפללים אליו כאל אלוהות וחלק רואים בו משיח בשר ודם בלבד.
בעבר היו פילוגים בדונמה, בעיקר על רקע מחלוקות בשאלה מי הם יורשיו ונושאי משיחיותו של שבתי צבי ועל רקע זה התפצלו לשלוש כיתות.
יעקוביים. נקראו על שם מייסדה, יעקב קרידו (בטורקית שמו עבדאללה יעקוב), אחיה של יוכבד אשתו החמישית במספר של שבתי צבי ומי שלדעתם היה יורשו הרוחני. לפי מסורתם, מת קרידו בדרכו למכה כדי לקיים בה את מצוות החג'. זהו הפלג הוותיק ביותר בכת. חבריו נהגו לגדל זקנים אך לגלח לחלוטין את שיער ראשם. הם נחשבים כקרובים מאוד לטורקים וחלקם משמשים כיום כפקידי ממשלה. עיסוקם המסורתי היה מכירת טבק וחברי פלג זה נחשבו לאמידים במיוחד.
קאראקאשלאר (בעלי הגבות השחורות) או ה"חוניוזוס". חבריה מאמינים בעותמאן באבא, גלגולו של שבתי צבי, ובברוך קוניו (הקרוי גם ברוכיה רוסו), נביא האמת של המשיח. הפילוג התרחש ב-1690, בעקבות הופעתו של הנביא ברוכיה. גם בני פלג זה מגדלים זקן, אך הם אינם מגלחים את שיער ראשם. בתפילותיהם הם מזכירים בנשימה אחת את שבתי צבי ואת ברוכיה, שזכרו נתערבב במשך השנים עם זכר עותמאן באבא. רוב בני ה"קאראקשאלאר" נחשבים אמידים, ובהם עורכי דין, בנקאים, סוחרים ובעלי מקצועות חופשיים נוספים. אחד ממנהיגי הכת, דרויש אפנדי, פעל בתקופתו של יעקב פרנק והוא שאחראי להנהגת שיתוף הנשים לכל בני הפלג, מנהג שאותו נימק בטקסטים מעורפלים מספר הזוהר ומספרות אחרת מתחום הקבלה. באמצע המאה ה-19 עמד בראש הפלג הזה אמברג'י, אדם פיסח ועיוור, שניהל את עדתו ביד קשה וכונה "טימור לנג" (על שם המנהיג המונגולי ההיסטורי).
קאקפאנג'ילאר (בעלי המאזניים). נולדה מתוך פירוד ב"קארקאקאשלאר" אחרי מותו של עותמאן באבא בשנות ה-20 של המאה ה-18. כת זו רואה את עצמה כשיבה לשבתאות הצרופה, והיא דוחה את משיחיותם של קרידו ושל עותמאן באבא כאחד. חברי פלג זה של הדונמה הם מגולחי זקן ואינם מגלחים את שיער ראשם. כיום הם מהווים חוג של משכילים, ועמם נמנים מורים, רופאים, וטרינרים, מהנדסים ובעלי מקצועות חופשיים.
שימוש בדונמה כתירוץ לאנטישמיות בטורקיה

האשמת יחידים או משפחות בהיותם דונמה היא חלק בלתי נפרד מהאנטישמיות הטורקית.
האנטישמיות הטורקית וחדשות הכזב כנגד היהודים מתבססות ומתמקדות רבות בדמות הדונמה החשאית.
לפי ההיסטוריון מארק דייוויד באר, לתופעה יש שורשים עמוקים בהיסטוריה העות'מאנית המאוחרת. המורשת של האשמות קונספירציה נמשכה לאורך ההיסטוריה של הרפובליקה של טורקיה ונשמרת שם בחיים היום. האנטישמיות המודרנית מייצרת באופן גזעני את היהודי כיחידה הומוגנית בכל מקום הפועלת במסווה של קבוצות גלובליות שונות, הרודפת ללא הפוגה שליטה פוליטית וכלכלית גלובלית בערוצים חשאיים. ככת שבתאית חשאית, הדונמה תמיד היו מטרה קלה להאשמות בשליטה פוליטית סמויה, ולהשפעה חברתית קלוקלת, בין אם הואשמו בהתקוממות פוליטית נגד הסטטוס קוו או בתמיכה במשטר מדכא.
לדברי באר, ההיסטוריה של הדונמה של הסודיות התאולוגית והפולחנית השבתאית, המבוססת על המסורת היהודית, בשילוב עם הפרקטיקה הפומבית של האסלאם, הופכת האשמות של שליטה יהודית סמויה להגיוניות לכאורה.
ה"יהודי הנסתר", הוא מישהו שהוא גם יהודי בסתר וגם פועל בחשאי להפעלת שליטה. בהיותו יהודי, הדבר מקבל משמעות כפולה; מעל לכל, זהותם הדתית הסודית, במיוחד כאשר אין להבחין ביניהם ממוסלמים טורקים רגילים שחיים בכל מקום, וכפי שבאר טוען, האנטישמי המודרני רואה ביהודי בהכרח "בכל מקום" עבור ממציאי תיאוריות קונספירציה בשל "השפעתם הנסתרת".
מצד אחד המעורבות לכאורה של חברים בכת דונמה בהפיכת הטורקים הצעירים נגד הסולטאן עבדול חמיד השני, פירוק הממסד הדתי העות'מאני והקמת רפובליקה חילונית.
תומכי הסולטן, ומוסלמים אדוקים מתארים את האירועים האלה כקונספירציה עולמית יהודית שבוצעה על ידי "יהודים נסתרים" בטורקיה. מאחר שהם לא היו מרוצים מהרפורמות שלו, האיסלאמיסטים טענו שאתאטורק הוא דונמה כדי להכפיש אותו והפיקו עליו תיאוריות קונספירציה רבות אחרות.
מן הצד השני, קונספירצית ה"יהודים הנסתרים" ששימשה בדרך כלל לאורך ההיסטוריה הטורקית המודרנית אנשי ימין ואיסלאמיסטים כדי לערער את הלגיטימיות של המנהיגות הפוליטית מכהנת, באה לידי שימוש כיום דווקא על ידי שמאלנים וחילונים המבקשים לערער את מעמדו של ארדואן.
בעקבות המשבר ביחסי טורקיה–ישראל בתקופת רג'פ טאיפ ארדואן, הורגשה עלייה בתיאוריות הקונספירציה האנטישמיות.
העיתונאי בני ציפר הציג את שורשי האנטישמיות בטורקיה, כפי שתיאר באוזניו דניס אוז'לוו, חבר הקהילה היהודית:
בהמשך מאמרו מביא ציפר תאוריית קונספירציה נוספת המזינה את האנטישמיות בטורקיה:
טענות אלה, כמו קביעות אחרות בדבר שאיפות יהודיות לשליטה עולמית, המתגלמות בחלקן בהישגי הציונות, מצטרפות לשורה ארוכה של טענות שווא כנגד יהודים בטורקיה, בדומה לתיאוריות קונספירציה פוליטיות אחרות, המופצות לעיתים קרובות בו-זמנית על ידי גורמים פוליטיים שונים בתכלית.
לקריאה נוספת

מאיר עוזיאל, "דונמה פה ודונמה שם", מקור ראשון, 26 בספטמבר 2008, עמ' 36–32
אליהו בירנבוים, ‏עדת המאמינים במשיח השקר, מתוך המדור יהודי עולמי במקור ראשון, באתר "דעת"
בנימין שלמה המבורגר, "משיחי השקר ומתנגדיהם"[דרושה הבהרה]
ביאורים

↑  כינוי הנובע מהמונח מינות, הנפוץ בהיסטוריה היהודית
הערות שוליים

↑  בעקבות הסכם לוזאן מ-1923, חילוף האוכלוסין, הנוצרים עברו ליוון והמוסלמים לטורקיה
↑  Adam Kirsch (15 בפברואר 2010). "The Other Secret Jews". The New Republic. אורכב מ-המקור ב-5 בדצמבר 2010. נבדק ב-5 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andrew Mango, Atatürk, John Murray, 1999, pp. 448-453
↑  Ilgaz Zorlu, Evet, Ben Selânikliyim: Türkiye Sabetaycılığı, Belge Yayınları, 1999, p. 223.
↑  Yusuf Besalel, Osmanlı ve Türk Yahudileri, Gözlem Kitabevi, 1999, p. 210.
↑  Rıfat N. Bali, Musa'nın Evlatları, Cumhuriyet'in Yurttaşları, İletişim Yayınları, 2001, p. 54.
↑  "Javid (Cavid) Bey, Mehmed". אורכב מ-המקור ב-16 ביוני 2021. נבדק ב-2022-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The journal İnkılâp and the appeal of antisemitism in interwar Turkey" by Alexandros Lamprou, Middle Eastern Studies, Volume 58, 2022, pp. 32-47
↑  היסטוריה גדולה, בקטנה, פוסט, באתר www.facebook.com
1 2  כת הדונמה השבתאית בתורכיה - המנהיג שבתי צבי ומשיחיותו, באתר All About Jerusalem
↑  אליהו בירנבוים,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏עדת המאמינים במשיח השקר, מתוך המדור יהודי עולמי במקור ראשון, באתר "דעת"
↑  Dönme. In: Klaus Kreiser: Kleines Türkei-Lexikon. Beck, München 1992.
↑  תבנית:Akademik dergi kaynağı
1 2  תבנית:מקור המגזין האקדמי
↑  איריס ז'ורלט,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'‏״יהודי זה אומר שקרן”: היהודים בטורקיה חוששים מהאנטישמיות המתגברת, באתר מעריב אונליין, 3 ביולי 2018
↑  בני ציפר,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'מגעים עם החמאם, באתר הארץ, 5 בפברואר 2009
קובי עובדיה

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1982 (בן 42) דימונה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  מנשר לאמנות 
 
קובי עובדיה (נולד ב-14 במאי 1982) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה

קובי עובדיה נולד בדימונה, הילד הרביעי במשפחה, ולו ארבע אחיות. בגיל 6 עבר עם משפחתו לפתח תקווה, מעבר שהשפיע עליו ועל יצירתו רבות. הוריו, ילידי מרוקו, הם יוסי עובדיה ואשת העסקים ירדנה עובדיה. הוא שירת בצה"ל בהנדסה קרבית בתור חובש בין השנים 2000 ל-2003.
למד קולנוע והתמחה בתסריטאות במכללה התל אביבית לאמנויות ״מנשר״. בשנה האחרונה ללימודיו התגלה על ידי ד"ר אורית מיטל בשיעורי כתיבה יוצרת. הוא עזב את תחום הקולנוע, והחליט לכתוב את ספר הביכורים שלו, ״העונה האחרונה של מוטי ביטון״. הספר ראה אור בינואר 2013 בהוצאת ״כתר״, בעריכתה של יערה שחורי, ביוזמה הממשלתית של ״קסת״, עריכת ספרי ביכורים.
קובי עובדיה נבחר על ידי המוסף "7 לילות" של העיתון "ידיעות אחרונות" לאחד משמונת הסופרים הצעירים המבטיחים.
"העונה האחרונה של מוטי ביטון" נבחר לאחד מעשרת הספרים הטובים של 2013 על ידי "טיים אאוט", "נענע10" והמוסף "7 לילות".
בסוף 2014 נסע עובדיה לסן פרנסיסקו, שם כתב את ספרו השני, "2007", בפרק זמן של 60 יום, שבמהלכם, לדבריו, היה שרוי בהארה רוחנית שגרמה לו לכתוב את הספר. הספר ראה אור בדצמבר 2015 בהוצאת כנרת זמורה ביתן, בעריכתה של תמר ביאליק.
בדצמבר 2015 יצא מהארון בכתבה נרחבת בעיתון "ידיעות אחרונות", שם סיפר שהיה חמש שנים בן זוגו של הבמאי ומייסד ליין המסיבות המזרחיות הגאות "אריסה", עומר טובי.
ספריו

העונה האחרונה של מוטי ביטון. בעריכת יערה שחורי, כתר, 2012.
עלילת הספר: מוטי ביטון בן ה-14 מתגורר בירוחם, סובל מעודף משקל ותחושות קיפוח ומנוצל על ידי אמו. על מנת לברוח מהמציאות העגומה בה הוא חי, הוא כותב אופרת סבון בהשראת סדרת הטלוויזיה "שושלת", בה משחקים רק אשכנזים, למשל השחקנית גילה אלמגור שמגלמת את עצמה. ככל שחייו האישיים של ביטון הולכים ומסתבכים, כך מסתבכת עלילת אופרת הסבון.
2007, בעריכת תמר ביאליק, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2015.
עלילת הספר: שרון יאנג הוא הומוסקסואל בן 38, העובד בתור מאסטר סאדו באינטרנט; על ידי מתן פקודות מיניות, הוא שולט על עבדים. כשהנורא מכל מתרחש, הוא מבין שעליו להשתנות ולשנות את נטיותיו המיניות, הוא מגיע לאישה בצפון הארץ, שהופכת הומוסקסואלים לסטרייטים.
לקריאה נוספת

על "2007":
יוני ליבנה, אדון עולם, באתר "ידיעות אחרונות", 8 בפברואר 2016
גיא ארליך, 2007: ספר הומופובי, פורנו הומואי או יצירה מסעירה?, באתר הארץ, 4 בפברואר 2016
גל אוחובסקי, ‏"אני אבוא בתור דיווה. חייב לבוא בגדול", באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2015
גבי בר־חיים, "כתבתי את הספר הכי אייקוני מאז 'התפסן בשדה השיפון'", באתר "ידיעות אחרונות", 1 בדצמבר 2015
רן בן נון, "עולם חסר מנוח", ביקורת במדור הספרייה, במוסף 24 שעות של ידיעות אחרונות, 21 בדצמבר 2015, עמ' 10.
הערות שוליים

↑  חן מענית,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'‏"העוני זה הגיהנום". ירדנה עובדיה: כך חילצתי עצמי מהדלות, באתר גלובס, 26 באפריל 2016
↑  הארץ,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'ספרים חדשים, באתר הארץ, 16 בינואר 2013
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'הארץ,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'ספרים חדשים, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498412005171  BnF: cb16739090s (data)  GND: 1037467655  ISNI: 0000 0004 0185 8818  LCCN: no2013041491  VIAF: 297185497   WorldCat (עם VIAF): 297185497
טורקמנאבאט

| --- | --- |
סמל טורקמנאבאטסמל טורקמנאבאט

שדרת "טורקמניסטן הנייטרלית" בעיר
 מדינה:  טורקמניסטן טורקמניסטן
 מחוז:  לבאפ
 ראש העיר:  גובאנץ' בזארוב
 תאריך ייסוד:  1511
 שטח:  158.5 קמ"ר
 גובה:  187 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  230,861 (2022)
  ‑ צפיפות:  1,457 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  39°06′00″N 63°34′00″E﻿ / ﻿39.1°N 63.566666666667°E﻿ / 39.1; 63.566666666667 
 אזור זמן:  UTC +5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקמניסטן מוגדלת) אשגבאט מרי דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי טורקמנאבאט(למפת טורקמניסטן רגילה) אשגבאט מרי דשוגוז טג'ן טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי טורקמנאבאט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טורקמנאבאט (בטורקמנית: Түркменабат/Türkmenabat; ברוסית: Туркменабад - טורקמנאבאד; בעבר נקראה צ'רג'ואו (בטורקמנית: Çärjew; ברוסית: Чарджоу - צ'רדז'ואו)) היא עיר במזרח טורקמניסטן ובירת מחוז לבאפ. העיר שוכנת במרכז המחוז על גדות נהר האמו דריה כ-470 ק"מ צפון-מזרחית לבירה אשגבאט ובסמוך לגבול עם אוזבקיסטן.
ההיסטוריה המקומית מתוארכת ליותר מ-2,000 שנים. העיר המודרנית נוסדה בשנת 1886, כאשר קוזאקים רוסים התיישבו במה שכיום הוא מזרחה של טורקמנאבאט. בשנים שלאחר מכן עברה בסביבת העיר המסילה הטרנס-כספית. היותה של טורקמנאבאט צומת רכבות ומקום עם פריון גבוה, הפכו את העיר למרכז הסחר המרכזי למוצרים חקלאיים באזור הצפון-מזרחי של המדינה. בעיר יש תעשיית עיבוד מזון, טקסטיל (עיבוד כותנה ומשי) ומפעלים רבים. העיר הייתה מרכז תעשייתי חשוב בזמן השלטון הסובייטי, אך רבים מהמפעלים עברו לאשגבאט מאז עצמאותה של טורקמניסטן.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, התגוררו בעיר 230,861 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בטורקמניסטן. טורקמנאבאט ייחודית משאר המדינה בקיומו של ניב מקומי מיוחד של הטורקמנית. ניב זה הוא הכלאה של השפה הטורקמנית והאוזבקית, אשר השפיעו רבות על התרבות והמנהגים של האזור. ניב זה מדובר בעיקר בטורקמנאבאט ובנפות הצפוניות של מחוז לבאפ.
בעיר הייתה קהילה יהודית עם בית כנסת ו-2 בתי עלמין. בבית העלמין הוותיק קבור רבי שמואל שניאורסון (ניקולייב).
גלריית תמונות

נמל התעופה הבינלאומי טורקמנאבאט (אנ')
מבנים חדשים לאורך שדרת "טורקמניסטן הנייטרלית" בעיר
תחנת הרכבת בעיר
משרד MTC בעיר
הארמון הרוחני של מחוז לבאפ
ערים תאומות

טורקיה איזמיר, טורקיה (מ־1994)
הרפובליקה העממית של סין ז'יג'או (אנ'), שאנדונג, הרפובליקה העממית של סין (מ־2014)
הערות שוליים

↑  Космонавт Олег Кононенко побывал на малой родине » Новости Центральной Азии, centralasia.news
↑  Turkmenistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  İzmir Büyükşehir Belediyesi, izmir.bel.tr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567327705171  BnF: cb17116107n (data)  LCCN: n88187438  SUDOC: 121998185  VIAF: 138484952   WorldCat (עם VIAF): 138484952 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טורקמניסטן ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרוסיה באהבה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "מרוסיה באהבה" מאת איאן פלמינג
 בימוי:  טרנס יאנג
 הופק בידי:  אלברט ברוקולי   הארי זלצמן
 תסריט:  ריצ'רד מייבאום   ג'והנה הארווד
 עריכה:  פיטר האנט
 שחקנים ראשיים:  שון קונרי   פדרו ארמנדריז   לוטה לניה   רוברט שו   ברנארד לי   דניאלה ביאנקי
 מדבבים:  ברברה ג'פורד (טטיאנה רומאנובה) ניקי ואן דר זיל (Sylvia Trench) 
 מוזיקה:  ג'ון בארי
 צילום:  טד מור
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  הפקות Eon 
 חברה מפיצה:  MGM
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באוקטובר 1963 (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת)   27 במאי 1964 (ארצות הברית ארצות הברית)
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט ריגול, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  לונדון, זאגרב, ונציה, בלגרד, איסטנבול, יוגוסלביה 
 תקציב:  2,000,000‏$
 הכנסות:  78,900,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   fromrussiawithlove
 סרט קודם:  ד"ר נו
 סרט הבא:  גולדפינגר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרוסיה באהבה (באנגלית: From Russia With Love) הוא סרט ריגול, השני בסדרת ג'יימס בונד, אשר יצא לאקרנים בשנת 1963 בבימויו של טרנס יאנג. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו השם מאת איאן פלמינג, אשר יצא לאור בשנת 1957.
בסרט נשלח ג'יימס בונד לסייע בעריקתה של פקידת הקונסוליה הסובייטית טטיאנה רומנובה בטורקיה, שם מתכנן הארגון ספקטר לנקום את מותו של ד"ר נו.
בעקבות הצלחתו של הסרט הקודם, "ד"ר נו", יונייטד ארטיסטס הודיעה כי יופק סרט המשך והכפילה את תקציבו. בנוסף לצילומי הסרט בטורקיה, סצנות האקשן צולמו באולפני פיינווד ובסקוטלנד. ההפקה חרגה מהתקציב ומלוח הזמנים והיא הסתיימה עד לתאריך היציאה המתוכנן, אוקטובר 1963.
הסרט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית. הוא הכניס יותר מ-78 מיליון דולר ובכך הפך לשובר קופות במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. הסרט נחשב לאחד הסרטים הטובים בסדרה. בשנת 2004 הציב המגזין "טוטאל פילם" את הסרט במקום התשיעי ברשימת הסרטים הבריטיים הטובים ביותר בכל הזמנים; זה היה הסרט היחיד מסדרת ג'יימס בונד שהופיע ברשימה. הסרט גם היה הראשון בסדרה שזכה בפרס באפט"א לצילום הטוב ביותר.