stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יפעת זנדני צפריר
קריירה מקצועית > משחק

החורשה - מחזה לנוער על הסכנות, השעמום ותרבות הפנאי, בבימויה של לביאה קסטרו (תיאטרונוער)
ציפור הנפש - מחזה מאת חמוטל בן זאב על פי ספרה של מיכל סנונית
מסע הערב של יתיר - מחזה מאת א' ב' יהושע בבימויו של זכריה טובי (פסטיבל עכו, 1994)
מור/נוגה - סרט סטודנטים של יסמין (מקס) ששון ובבימויו של מרט פרחומובסקי, במסגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, 2004
דמעות של אריה - הצגת ילדים מאת גליה בארי ובבימויה (תיאטרון מופע, 2007)
רימון הזהב - סרט קולנוע בבימויו של דן תורג'מן, בתפקיד מרים (2010)
קריירה מקצועית > דיבוב

מוכרת בעיקר בזכות דיבוב דמותה של בורמה בסדרת דרגון בול ודמותה של אפריל אוניל בסרט צבי הנינג'ה מ-2007. דיבבה גם בגרסאות העבריות לסרטים רבים נוספים:
2003 - לוני טונס חוזרים לאקשן, אל סיד
2004 - גארפילד, תפוס ת'כריש, יוריקה מצאתי
2005 - קנגורו ג'ק - בוקר טוב, אמריקה!, אי הממותות, קוני העגלה, האחים קואלה, לאסי, מדגסקר
2006 - מובי דיק, גארפילד 2, טרוליות, אטומיק בטי, חוות הקסמים, עידן הקרח 2: נמסים מצחוק, מעבר ליער
2007 - טום, מגלים עם דורה
2008 - מרטין על הבוקר
2011 - סיפורו של דולפין
2013 - פרנקלין וחברים
2014 - סיפורו של דולפין 2
2015 - סבא מתכווץ
קריירה מקצועית > כתיבה ובימוי

מעפילים - כתיבה משותפת עם ינון צפריר ובבימויו (פסטיבל עכו, 1997)
Meta-Rabin - מופע רחוב מקורי ללא מילים בבימויו של ינון צפריר, זוכה פרס ראשון בפסטיבל עכו 1999. המופע השתתף גם בפסטיבל שאלון-סור-סון בצרפת.
להיות או לא? - שותפה בכתיבה למופע בבימוי ינון צפריר ואבי גיבסון בר-אל (פסטיבל עכו 2002)
אבנים - כתיבה משותפת עם ינון צפריר ודרמטורגיה. מסע פיוטי, קומי-טראגי בהשראת האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה של נתן רפפורט. ההצגה הועלתה מעל 500 פעם בפסטיבלים ברחבי העולם וזכתה בפרס המופע הטוב ביותר בפסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב ובפרס קיפוד הזהב לתפאורה הטובה ביותר (בית ליסין, 2006)
צו הלב - כתיבה ובימוי בשיתוף עם שלומית ארנון, בהשראת הספר "חביבה" המגולל את סיפור חייה, שליחותה ונפילתה של הצנחנית חביבה רייק מאת תהילה עופר וזאב עופר. זוכת פרס התאורה הטובה ביותר אסיטז' 2007.
המצחיקה עם העגילים - כתיבה ובימוי משותפים עם שלומית ארנון על פי ספרה של יעל רוזמן. ההצגה זכתה בפרס הבימוי לשנת 2010.
חלומות של פח - כתיבה משותפת עם שגית אמת בבימויה של זנדני צפריר ובהשראת "פחונים וחלומות" מאת סמי מיכאל (2010)
ליפול ברשת - כתיבה משותפת עם שלומית ארנון בבימויה של זנדני צפריר. דרמה פנטסטית על העולם החברתי המודרני של הילדים (2011)
שעת מבחן - כתיבה משותפת עם שלומית ארנון בבימויה של זנדני צפריר (2013)
אי שפיות - כתיבה משותפת עם ציפי גלעד ובבימויה. ספוקן וורד על החברה הישראלית בחתירתה לחיים נורמאליים. זוכת פרס התאורה הטובה ביותר קיפוד הזהב 2016. ההצגה הועלתה בשנים 2014–2019 בתיאטרון אורתו-דה, תיאטרון תמונע ומחסן 2 בנמל תל אביב.
אפקט הפרפר - כתיבה משותפת עם רועי שגב ובבימויו. הצגה אקטואלית לילדים ולנוער (תיאטרון אורנה פורת, 2015)
סברסים - כתיבה משותפת עם שגית אמת בבימויה של זנדני צפיר (מדיטק, 2017)
טרמינל 1 - כתיבה משותפת עם ינון צפריר בבימויו יחד עם דניאל זעפרני. (בית ציוני אמריקה, 2018)
שתי חברות וסוס אחד - כתיבה משותפת עם אילנית לנסקי ובבימויה. זוכה פרס ההצגה הטובה ביותר ופרס השחקנית הטובה ביותר בתחרות היוצרים באמנויות הבמה 2021.
תפקיד חייה - מחזה בבימויו של אלירן כספי על חייה של גילדה רדנר, הכוכבת הראשונה של סאטרדיי נייט לייב (תיאטרון הסטודיו, 2021)
מרק עוף - כתיבה משותפת עם דניאל זעפרני ובבימויו במסגרת פסטיבל קיפוד הזהב (תיאטרון הסימטה, 2022)
חיים אישיים

נשואה מאז 1999 לשותפה ליצירה ינון צפריר.
הערות שוליים

↑  הבוגרים שלנו, באתר www.beit-zvi.com
↑  1675, FlippingBook
↑  תיאטרון - ציפור הנפש, באתר www.habama.co.il
↑  פסטיבל עכו, באתר www.accofestival.co.il
↑  Shot/Reverse Shot ---- מור/נוגה, נבדק ב-2023-01-07
↑  הצגה, ילדים, לגדול, אירועים והפעלות • Ligdol, באתר www.ligdol.co.il
↑  Yifat Zandani-Tzafrir, Dragon Ball Wiki (באנגלית)
1 2  “קצת אחרת” – תיאטרון באווירה בינלאומית בסוכות בתל אביב | התרשמות של איטו אבירם, ‏2018-08-24
↑  THE META RABIN PERFORMANCE, נבדק ב-2023-01-07
↑  פסטיבל עכו, באתר www.accofestival.co.il
↑  אבנים - קצת אחרת, באתר תיאטרון בית ליסין
↑  צו הלב, באתר www.mofa.co.il
↑  המצחיקה עם עגילים « (באנגלית אמריקאית)
↑  חלומות של פח, באתר אמאבא - פינה חמה להורים (באנגלית)
↑  ליפול ברשת, באתר אמאבא - פינה חמה להורים (באנגלית)
↑  שעת מבחן | פורטל תוכן מקצועי להורים וילדים, באתר www.etze.co.il
↑  אי שפיות, באתר www.tmu-na.org.il
↑  אפקט הפרפר - הצגה לנוער, באתר תיאטרון אורנה פורת - הצגות ילדים
↑  תיאטרון - מדיטק חולון מעלה את "סברסים", באתר www.habama.co.il
↑  אורתו-דה – תיאטרון שונה, נועז ופורץ דרך שזכה לפרסים בינלאומיים רבים!, באתר www.israelhayom.co.il
↑  תפקיד חייה - הסטודיו - בית יוצר לתיאטרון מקורי ובית ספר למשחק, באתר www.hastudio-tr.co.il
↑  קיפוד הזהב, קיפוד הזהב - פסטיבל קיפוד הזהב 2022 - מרק עוף (רחוב), באתר קיפוד הזהב
ישראל גור אריה (אמן)

| --- | --- |

ישראל גור אריה 1927
 לידה:  5 בפברואר 1900 ו' באדר ה'תר"ס בוברויסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1962 (בגיל 61 בערך) ירושלים.
 שם לידה:  ישראל הורודצקי
 מקום קבורה:  הר המנוחות, ירושלים.
 תאריך עלייה:  1913
 מקום לימודים:  בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות.
 תחום יצירה:  פיסול, ריקוע, גילוף, חריטה וציור.
 
ישראל גור אריה (הורודצקי) (5 בפברואר 1900 – 1962) היה אמן ופסל ישראלי, עבד יחד עם אחיו האמן מאיר גור אריה ועם האמן זאב רבן.
קורות חיים

ישראל גור אריה (הורודצקי) נולד בבוברויסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), ב-5 בפברואר 1900 ליעקב קופל הורודצקי (פחח-מסגר ממשפחת למדנים חסידי חב"ד) ולאימו לאה (בת למשפחה מיוחסת מקרמנצ'וג, אוקראינה שעבדה כתופרת עבור המעמד הגבוה ברוסיה הלבנה).
אימו הגיעה ממשפחה שנקראה במשך דורות בשם המשפחה העברי "גור אריה", ובשם זה בחרה משפחת הורודצקי לאחר עלייתה לארץ ישראל, שנים לאחר מכן.
גור אריה קיבל חינוך בבית ספר עממי רוסי ובשנת 1913 עלה לארץ עם הוריו, והתקבל מיד עם הגעתו, כתלמיד בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בו למדו בשנים שונות גם אחיו, מאיר גור אריה, ואחותו שושנה גור אריה.
החל משנת 1917 ולאחר שסיים את "בצלאל" בהצטיינות, המשיך ועבד במוסד בפיתוח עץ, נחושת, אבן, שנהב וטכניקות נוספות, תחת הנהלת פרופ' בוריס שץ. הכין ויצר כלי קודש שהוזמנו עבור בתי כנסיות בארץ ובארצות הברית. בנוסף, עבד כפסל וריכז עבודות פיסול אמנותי עבור זאב רבן ומאיר גור-אריה, אחיו.
במהלך השנים יצר עבודות רבות אשר קיימות וממוקמות עד היום ברחבי העיר ירושלים ובהן: סיתות פסלי האריות וריקוע נחושת של 4 מפות שושנת הרוחות שממוקמים במגדל ימק"א בירושלים, סיתות תבליטי אבן של אדם וחווה בגן עדן, ושל קין והבל. הפסלים ממוקמים בכניסה לבית האומנים שברחוב שמואל הנגיד שבירושלים, ריקוע נחושת על דלתות בית-החולים "ביקור חולים" בירושלים, בהן נראים סמלי 12 השבטים. העבודה נעשתה יחד עם האומן חביב ששון. הריקוע נעשה על פי עיצובו של זאב רבן.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, היה בין הראשונים שהתגייסו לגדוד העברי.
בשנת 1920 בקירוב, הפך למנהל עבודה בבית החרושת "זלצמן", מייסודו של אלפרד זלצמן. מבנה המפעל היה בין הבתים היהודיים הראשונים בשכונת בקעה שבירושלים. במפעל ייצרו בין השאר כלי מטבח, קופסאות לתרופות עבור הצבא הבריטי, קופסאות התרמה וחלקי חילוף לנשק עבור ההגנה.
גור אריה עסק בין היתר, בתהליך עבודה של הלבנה. על עבודה זו, נרשם על שמו פטנט בימי מלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן התקבל לעבודה ברשות הדואר בסניף המרכזי בירושלים, ועסק בעיקר בפיתוח חותמות ועבודות מכניות. ובהמשך הפך לפקיד הדואר הראשי בירושלים לעבודות טכניות.
בשנת 1929 בהיותו חבר בהגנה, היה בין המגינים על שכונת תלפיות בירושלים, בשנת 1936 היה בין המגינים על העיר העתיקה, ולפני מלחמת השחרור, הגן על ירושלים החדשה.
לאחר כיבוש הר-ציון, תיקן עבודות אמנותיות שונות שנפגעו כתוצאה מהמלחמה. הוא נשלח לכך מטעם משרד הדתות. בין היתר עסק בתיקון פסל בנדיקט הקדוש בכנסיית הדורמיציון, כשהוא נעזר באישור מיוחד וליווי לשם כך.
נפטר באופן פתאומי בשנת 1962, ונקבר בהר המנוחות גבעת שאול שבירושלים.
חיים אישיים

בשנת 1927 נשא לאשה את שפרה בת זאב מולדבסקי (מחנכת, ילידת יפו), בניו הם זאב גור אריה, ודן גור אריה.
גלריה

מסיכת המוות של יוסף שפרינצק, 1959.
ישראל ושפרה גור אריה בשנת נישואיהם, 1927.
ישראל גור אריה מסתת את כותרות העמודים לבניין ימק"א, שנות העשרים.
ספר תנ"ך עם ריקוע שיצר ישראל גור אריה בבצלאל, שנות העשרים.
הערות שוליים

↑  מרכז המידע לאמנות ישראלית, מאיר גור אריה, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
↑  נורית שילה כהן, בצלאל של שץ 1906-1929, ירושלים: מוזיאון ישראל, 1983, עמ' 346
↑  בית האמנים, מבצלאל לבית האמנים, באתר בית האמנים
↑  סקר אמנות הקיר בישראל, מספר יצירה: #0322, באתר סקר אמנות הקיר בישראל
ישראל גור אריה מסתת כותרות לעמודים בבניין ימק"א, שנות העשרים.
ישראל גור אריה מתקן נזקי כדורי צלפים בכנסיית הדורמיציון בירושלים, 1950.
החיים על פי ינון

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  נדב נוה
 איורים:  נעמה להב
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2018
 תאריך הופעה ראשונה:  2018
 מספר עמודים:  127 (ספר ראשון)  143 (ספר שני)  157 (ספר שלישי)  162 (ספר רביעי)
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  4
 
החיים על פי ינון היא סדרת ספרים מאת נדב נוה. הסדרה מספרת על ילד ממשפחה דתית בשם ינון, שיש לו בעיות מצחיקות בבית, בבית ספר ועוד. הספרים כתובים מנקודת המבט של הילד, וצורת הכתיבה והעריכה בהן דומה בסגנון לסדרת הספרים יומנו של חנון.
הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 2018, בשם "החיים על פי ינון". הספר נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך לשנת תשפ"ג ונכנס לרשימת הספרים האהובים של משרד החינוך של אותה שנה. הספר השני יצא ב-2019, בשם "החיים על פי ינון: הכוכב הבא". הספר השלישי יצא בשנת 2021, בשם "החיים על פי ינון: החופש הגדול". הספר הרביעי יצא בשנת 2024, בשם "החיים על פי ינון: עושים כסף".
הספרים מתבססים על מדור קבוע בשם זה שהחל להתפרסם משנת 2015 בעיתון אותיות וילדים. המדור עוסק באותו תוכן והדמויות בו הן אותן דמויות כמו בספרים. ההבדל העיקרי בין המדור בעיתון לבין הספרים הוא שבכל אחד מהספרים מדובר בעלילה אחת ארוכה ואילו בעיתון כל מדור מכיל סיפור קצר שאינו חלק מעלילה מתמשכת.
החל משנת 2024 נוה התחיל להפיק סרטוני אנימציה המבוססים על הדמויות מתוך סדרת הספרים.
עלילה > החיים על פי ינון

לינון היו יכולים להיות חיים פשוטים בסך הכול, אבל כשאחותו לא מפסיקה לשגע אותו, וכשהחבר שלו דובי כל הזמן מסבך אותו בצרות, וכשהשרת של בית הספר מתעמת איתו פעם אחר פעם – החיים שלו לא ממש פשוטים. שלא לומר אפילו די מסובכים.
עלילה > הכוכב הבא

אהלן, אני ינון, זוכרים אותי? - יש לי אחות בשם שירה, צמד אחים תאומים וחבר טוב אחד שקוראים לו דובי והוא מאוד... ובכן... יש לו ראש מיוחד. כבר שנה שאני כותב יומן והחלטתי להרשות לכם להציץ בו ולקרוא כמה חוויות שעברו עלי. על ההכנות למסיבת הסיום הגדולה ועל האימונים בנבחרת הכדורגל וגם על כמה ג'וקים חשובים. אני יודע, אתם קוראים שוב את המילים האחרונות: ג'וקים חשובים. אבל כן, כדי לגלות מה עוללו הג'וקים תצטרכו לקרוא את הספר. יש גם כמה לקחים ומוסר השכל אחד או שניים, לא התכוונתי, אבל כמו שאמא שלי תמיד אומרת: "ינון, מה למדת מזה?", אז כנראה למדתי במחצית הזאת כמה דברים שאין עליהם ציון בתעודה.
עלילה > החופש הגדול

ינון מספיק גדול ללכת למחנה קיץ, פעילות סודית וקרב על במבה, אבל בדרך יש תקלות משחת שניים, אבא ואמא וכמובן דובי החבר הכי טוב שלו.
עלילה > עושים כסף

אהלן! זה אני, ינון! מה שלומכם? זוכרים אותי ואת היומן שלי?
חצי מהחופש הגדול מאחורינו, ונשאר בערך חודש עד תחילת הלימודים. הבעיה היא שהחצי שנשאר הוא החצי המשעמם. אין קייטנות, אין מחנה, אין כלום.
החבר הכי טוב שלי דובי ואני שכבנו על הרצפה בחדר שלי משועממים עד שפתאום הבנו שזה בדיוק הזמן הנכון בשבילנו להרוויח כסף. מה שלא לקחנו בחשבון זה שלעבוד קשה זאת ממש לא קייטנה.
דמויות > המשפחה של ינון

ינון יעקב תבור - הדמות הראשית. כותב את היומן. חברו הטוב ביותר של דובי. אח של שירה ושני אחיו התאומים. מהספר השני חבר גם של פיני וחגי.
שירה תבור - אחותו של ינון. מפחדת מג'וקים.
איתמר סעדיה תבור - אח תינוק של ינון ושירה, ואח תאום של לירון. (ינון קורא לו וללירון בקיצור אסל"ה)
לירון הודיה תבור - אחות תינוקת של ינון ושירה, ואחות תאומה של איתמר. (ינון קורא לה ולאיתמר בקיצור אסל"ה)
ההורים של ינון - הוריהם של ינון, שירה וצמד התאומים.
סבא אברהם - סבא של ינון
סבתא רוחמה - סבתא של ינון מצד אבא, נפטרה.
סבתא ציפורה - סבתא של ינון מצד אמא, נפטרה.
טוהר בן דודו של ינון, מהספר הרביעי מאורס לחגית אחותו הגדולה של דובי.
דמויות > תלמידי בית הספר של ינון

דובי - חברו הטוב ביותר של ינון. אוהב להכניס אותו לצרות.
פיני - משתתף בספר השני. ילד חנון שאוסף ג'וקים.
חגי - משתתף בספר השני. נוהג לקריין כמו שופט באימונים של נבחרת הכדורגל. רוצה לשחק את תפקידו של יוסף בהצגת הסיום של כיתה ה', ומצליח, חבר של ינון מסוף הספר השני.
יוגב - תלמיד בכיתה של ינון, מרבה לקרוא לאנשים "סבא'לה".
יוחנן - תלמיד בכיתה של ינון, מרבה לעשות מעשים טובים.
מושיקו - תלמיד בכיתה של ינון, מרבה לאכול דברים מוזרים.
דמויות > צוות בית הספר של ינון

דפנה - המורה למשחק.
שרה - המחנכת של ינון
עופר - מאמן נבחרת הכדורגל.
מנחם - שרת בית הספר, היה לו דג שהוא מאוד אוהב בשם איגור עד שדובי בטעות הרג אותו והחזיר דג אחר במקומו, ומנחם עדיין חשב שזה איגור.
דמויות > דמויות נוספות

חגית - אחותו הגדולה של דובי, בספר הרביעי מתארסת עם טוהר בן דודו של ינון.
שוקי הרכז - רכז המסע בחופש הגדול, מופיע בספר השלישי.
אלירן - המדריך של ינון בתנועת הנוער.
דקל - חבר של אבא של ינון מהמילואים. היה שחקן כדורגל בעבר, אוהב ספורט וטיולים.
ההורים של דובי - מופיעים מספר פעמים לאורך הספרים.
ספרי הסדרה

| מספר | שם | שנת הוצאה |
| --- | --- | --- |
| 1 | החיים על פי ינון | 2018 |
| 2 | החיים על פי ינון: הכוכב הבא | 2019 |
| 3 | החיים על פי ינון: החופש הגדול | 2021 |
| 4 | החיים על פי ינון: עושים כסף | 2024 |
הערות שוליים

↑  מצעד הספרים של משרד החינוך - התשפ"ג
יקטרינה סקולקינה

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1976 (בת 48) יושקר-אולה, ברה"מ 
 סוגה מועדפת:  ק.ו.ן, תיאטרון, הומור 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לרפואה של קאזאן (2002) 
 http://www.skulkina.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יקטרינה אנטולייבנה סקולקינה (ברוסית: Екатери́на Анато́льевна Ску́лкина; נולדה ב-3 ביוני 1976, יושקר-אולה) היא שחקנית קולנוע רוסייה, קומיקאית, שמשתתפת מאז 2006 בתוכנית הקומית הנשית קומדי וומן.
שנים מוקדמות

אביה הוא איש צבא, אמה היא פילולוגית, מורה לשפה וספרות רוסית. בילדותה הייתה ילדה מאוד פעילה, השתתפה בחוגים רבים ושונים וארגנה הופעות משלה לקרובי משפחה ולחברים.
בשנים 1983—1993 למדה במוסד החינוך הציבורי "ליציום מס' 11", בכיתת מדעי הרוח. במהלך לימודיה עסקה באופן פעיל בעבודה ציבורית, השתתפה בארגון ובניהול קונצרטים ובחגים בבתי ספר.
בשנת 1993, לאחר סיום הלימודים, נכנסה לבית הספר לרפואה של יושקר-אולה, במחלקה ל"טיפול רפואי נמרץ", לאחר מכן, בשנת 1996, היא קיבלה משרה כאחות ניתוחית. בשנת 1997 עברה לעיר קאזאן, שם נכנסה ללמוד באוניברסיטה הרפואית של קאזאן בפקולטה לרפואת שיניים, אותה סיימה בשנת 2002. בתום לימודיה, בשנים 2002–2003 למדה בהתמחות במחלקה לרפואת שיניים טיפולית. השנתיים הראשונות ואחריהן (2003–2005) שיפרו את כישוריה בהתמחות בתחום "רפואת שיניים אורתופדית".
בשנת 1999, בשנה השנייה ללימודיה בקאזאן, התחילה לשחק בליגה הרפובליקנית של משחק ה-KVN בקבוצת האוניברסיטה שלה.
קריירה

בשנת 2003 היא הפכה למשתתפת ואחת מחברות נבחרת "ארבעה טטארים" במשחק הק.ו.ן. באותה שנה הנבחרת זכתה באליפות הליגה הראשונה של KVN, שהתקיימה בקאזאן. הנבחרת השתתפה בליגת העל של KVN והישג השיא שלה הוא מקום שני במשחק הגמר.
מאז 2006, סקולקינה היא משתתפת קבועה במועדון "Made in Woman", מאז 2008 משודר בערוץ TNT ומאוחר יותר שינה את שמו לקומדי וומן. בשנת 2011, סקולקינה שיחקה בעבור "נבחרת המאה ה-XX".
בפברואר 2020 החלה להנחות את תוכנית הריאליטי "מודל XL" בערוץ יו.
תיאטרון

בשנת 2010, יקטרינה סקולקינה התחילה את הקריירה שלה על במת התיאטרון. הופעת הבכורה שלה הייתה במחזה "המספר המאושר" בסתיו 2010. סקולקינה גילמה את ולנטינה זכררובנה - אמו של הדמות הראשית איגור. בהצגה הופיעו גם נטליה מדבדבה, אולג ורשצ'אגין, מרינה פדונקיב וכריסטינה אסמוס. בשנת 2011 שמה של ההפקה שונה ל"אני מחפש אישה. לא יקרה!".
פילמוגרפיה > קולנוע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

ק.ו.ן (2003 – 2011)
קומדי וומן (2006 – הווה)
"תודה לאל שבאת!" (2007)
דו-קרב קולינרי (2013)
"קומדי באטל" (2013)
"הבעל הטוב ביותר" (2013)
"אני יכול!" (2014)
"ידידות העמים" (2014)
הערות שוליים

↑  "Голосящий КиВиН 2011.Итоги". אורכב מ-המקור ב-2014-03-04. נבדק ב-2012-01-14.
↑  Made in Woman. Женское юмористическое шоу
↑  "Спецпроект «50 лет КВН»". אורכב מ-המקור ב-2014-03-04. נבדק ב-2012-01-14.
↑  Екатерина Скулкина из Comedy woman: «Знаю, как провести стоматологическую операцию!» // Радио «קומסומולסקאיה פראבדה»
↑  Comedy Woman в сентябре открывает новый сезон, 11:41 17.08.12
↑  Екатерину Скулкину превратили в мумию // קומסומולסקאיה פראבדה, 24 Апреля 2012, 20:16
↑  Кулинарный поединок — Екатерина Скулкина против Ренцо де Сарио
↑  Премьера сезона. «Самый лучший муж»
טרה דונובן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בת 56 בערך) פלאשינג, ניו יורק, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאית
 מקום לימודים:  1991 בוגר באמנות BFA מטעם מכללת Corcoran, וושינגטון,  1999 תואר מוסמך באמנות MFA בית הספר לאמנויות המסונף לאוניברסיטת וירג'יניה (VCU)
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  סדרת המייצבים שנקראה site-responsive
 פרסים והוקרה:  2008, עמית מקארתור,  2005, קרן קלדר
 
טארה דונובן (באנגלית:Tara Donovan; נולדה ב-1969 בפלאשינג, קווינס (אנ'), בעיר ניו יורק, ארצות הברית) היא פסלת אמריקאית המתגוררת ופועלת בברוקלין, ניו יורק. המיצבים, הפסלים, הרישומים וההדפסים שלה מבוצעים במידות גדולות. היא ידועה בשל מחויבותה ליצירה. היא זכתה להערכה על יכולתה לנצל את אובייקטים שלה על מנת להפוך אותם ליצירות היוצרות תופעות ייחודיות. עבודתה נקשרה רעיונית לאמנות הכוללת אמני פוסט-מינימליזם ותהליכים כמו של אווה הסה, ג'קי ווינסור, ריצ'רד סרה ורוברט מוריס, יחד עם אמני אור וחלל כמו מרי קורס, הלן פשגיאן, רוברט ארווין וג'יימס טורל .
לימודים

בין השנים 1987–1988, דונובן החלה את לימודי האמנות הפורמליים שלה בבית הספר לאמנויות חזותיות (אנ') (ניו יורק).  בשנת 1991 הוענק לדונובן התואר בוגר BFA מטעם מכללת Corcoran לאמנות ועיצוב הנמצאת בוושינגטון די. סי. (Washington DC) ותואר שני (MFA) מאוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'. לאחר שסיימה את לימודיה לתואר, היא הקימה סטודיו בבולטימור והחלה להשתתף בתערוכות קבוצתיות בגלריות ובחללי אמנות ללא מטרות רווח.
קריירה > תערוכות מוקדמות

התערוכה הגדולה הראשונה שלה הייתה במסגרת התערוכה ArtSites 96 שהתקיימה Maryland Art Place בבולטימור, שם הציגה לראשונה את המיצב קוביות הקיסמים שלה. היא השתתפה גם באירוע האמנות Options 1997 שהתקיים במסגרת המיזם שלא למטרות רווח שנקרא - Washington Project for the Arts, שם הציגה את הפרויקט הראשון שלה תוך שימוש בפיסות נייר זפת קרועים. במסגרת הפרויקט היא הציגה בתערוכות קבוצתיות בגלריות באומגרטנר ובגלריה נומרק בוושינגטון הבירה. בשנת 1998 ערכה דונובן את תערוכת היחיד הראשונה שלה שהיא קראה לה, Resonances, בגלריית Hemphill Fine Arts, בוושינגטון הבירה. באותה שנה הציגה פסל חדש בגלריה ריינולדס בריצ'מונד, וירג'יניה.
דונובן חזרה ללימודיה וקיבלה את התואר מוסמך באמנות MFA (אנ') במכללת - VCUarts (אנ'), המסונפת לאוניברסיטת וירג'יניה (VCU) בשנת 1999. עם סיום לימודיה, היא הציגה את תערוכת היחיד המוזיאונית הגדולה הראשונה שלה בגלריית Corcoran of Art בוושינגטון הבירה. שם הציגה את המיצב Whorl. המיצב עשוי מכ-8,000 פאונד של סיבי ניילון שנפרשו על הרצפה בתבנית ספירלה מתרחבת. זמן קצר לאחר מכן היא עברה לניו יורק והוזמנה להשתתף בתערוכת הביאנלה של שנת 2000 במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, שם הציגה את המיצב (Ripple, 1998) העשוי מכבל חשמלי חתוך.
קריירה > תערוכות

תערוכות הגלריה המסחריות הגדולות הראשונות של דונובן הוצגו בגלריה אייס (אנ') בניו יורק ובלוס אנג'לס. עבודתה נכללה בביאנלה של וויטני 2000. מוקדם יותר, מ-1999 עד 2000, הציגה דונובן את Whorl בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון. בהצגת המיצב הספציפי הזה, דונובן מצוטטת כאומרת "צרחתי והתרוצצתי במעגלים. . . מה את חושבת?" בסקירה של אותה תערוכה, מבקרת האמנות ג'סיקה דוסון ציינה כי " עבודותיה של האמנית כמו Whorl, הפכו כמויות גדולות של חומרים יומיומיים כגון - קיסמים, לבד קירוי, גלילי נייר - לתצורות טבעיות, יצורים חיים לכאורה, מפות טופוגרפיות וכדומה". בעקבות Whorl, דונובן הוזמנה לסדרת תערוכות בגלריה אייס בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2003, היא הציגה בכל חלל הלריה של גלריית אייס ברחוב הדסון 274 בניו יורק, סידרה של מייצבים שנקראה 'site-responsive'. סדרת המייצבים כללה את המיצב Haze (2003), המורכב כולו מקשיות שתייה שקופות מפלסטיק המוערמות על קיר, מיצב הרצפה שנקרא Nebulous (2002) העשוי כולו מסרטי סקוטש טייפ שזורים. המיצב Transplanted (2001) העשוי מפיסות נייר זפת קרועים כדי ליצור לוח מונומנטלי של חומר הלוכד טביעות רגלים על שטח הגדול יותר מ-25 רגל מרובעים (2.3226 מטר מרובע). המיצב Strata (2000) הוא עוד מיצב רצפה רחב ידיים העשוי מחתיכות של דבק אלמר מיובש המעורמות בשכבות. המיצב Moiré (1999) מורכבת מגלילי נייר גדולים שעוברים מניפולציות בהתאם למיקומו של הצופה. המיצב Colony (2000) מורכב מחתיכות של עפרונות סטנדרטיים באורכים שונים, המפוזרים על הרצפה. התערוכה זכתה לשבחי ביקורת נרחבים, בניו יורק טיימס, Village Voice, Artforum, Art in America, Flash Art International ו-W Magazine, בין היתר.
בהמשך דונובן הקימה סדרה של פרויקטים מוזיאוניים בגלריות כמו, הגלריה לאמנות של אוניברסיטת רייס ביוסטון, המוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו, מוזיאון Hammer באוניברסיטת UCLA, מוזיאון לאמנות ברקלי, מוזיאון לאמנות עכשווית קליבלנד, והמוזיאון לאמנות סנט לואיס.
דונובן אומרת על עבודתה, "זה לא שאני מנסה לחקות את הטבע. עבודתי היא, חיקוי של דרכו של הטבע, הדרך שבה הדברים צומחים בפועל." האמן העמית של דונובן צ'אק קלוז (אנ') אמר, "אני חושב שהעבודה של טרה מייצגת מהלך אמיץ."
קריירה > גלריית פייס

בשנת 2005, דונובן הצטרפה ללגלריית פייס (אנ') הבינלאומית, בה עבודתה נכללת הן בתערוכות הקיץ הקבוצתיות שאצר מארק גלימצ'ר. תערוכת היחיד הגדולה הראשונה של דונובן בפייס ב-2006, נקראה טרה דונובן: "עבודה חדשה", (כוסות פלסטיק), מיצב של ערימות של כוסות פלסטיק שהוערמו כנוף טופוגרפי. מאוחר יותר באותה שנה, היא הציגה את Tara Donovan: Rubber Band Drawings. מאז היא המשיכה להציג את רוב הפרויקטים החדשים שלה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריית Pace בכל הגלריות שלה בעולם, בלונדון, בייג'ינג, הונג קונג, סיאול, מנלו פארק ופאלו אלטו, הכוללות את העבודות הבאות:
אור, זמן ותלת־ממדים, גלריית פייס, ניו יורק, 28 ביוני – 24 באוגוסט 2007
טרה דונובן: רישומים חדשים, גלריית פייס, ניו יורק, 10 באפריל – 2 במאי 2009
On the Square, Pace Gallery', ניו יורק, 8 בינואר – 13 בפברואר 2010
50 שנה בפייס, גלריית פייס, ניו יורק, 17 בספטמבר-16 באוקטובר 2010
טרה דונובן: רישומים (סיכות), 12 בפברואר 2011 – 19 במרץ 2011 כלל יותר משנים-עשר רישומים המורכבים מאלפי פיני פלדה בעלי ראשי ניקל.
ללא כותרת (מיילאר), 4 במאי – 9 באפריל 2011
Leaving Realism Behind בייג'ינג, סין, 9 בנובמבר 2011 – 12 בפברואר 2012
מקורקע, 17 בינואר – 22 בפברואר 2014
טרה דונובן, גלריית פייס, ניו יורק, 22 במאי – 23 באוגוסט 2014
טרה דונובן, גלריית פייס, ניו יורק, 9 במאי – 8 ביולי 2015
מדברים על נייר, פייס בבייג'ינג, 17 באפריל – 18 ביוני 2016
טרה דונובן, פייס בפאלו אלטו, 26 בינואר – 26 במרץ 2017
מסטיק II, פייס בהונג קונג, 10 בפברואר – 11 במרץ 2017
טרה דונובן, גלריית פייס, ניו יורק, 17 בפברואר – 18 במרץ 2017
טארה דונובן, פייס בסיאול, 6 בספטמבר – 22 באוקטובר 2017
טרה דונובן: קומפוזיציות, פייס בלונדון, 24 בינואר – 9 במרץ 2018
בנוסף לפייס, יצירתה של דונובן נכללה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות אחרות כולל גלריית קרקוב ויטקין בבוסטון, גלריית ריינולדס בריצ'מונד, גלרי פרוטין בפריז, גלריית סטפן פרידמן בלונדון, וגלריה קווינט בלה ג'ולה.