stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המופע של אד סאליבן
הופעות מפורסמות בתוכנית > החבובות

החבובות הוצגו לראשונה במופע של אד סאליבן, ב-18 בספטמבר 1966 על ידי ג'ים הנסון. בין השנים 1966 ל-1971, חלק מהדמויות הופיעו במהלך התוכנית 25 פעמים.
הופעות מפורסמות בתוכנית > ברודוויי

התוכנית בלטה בכך שהציגה לראווה הופעות של מספר מחזות זמר קלאסיים של תיאטרון ברודוואי מאותה תקופה, אשר לעיתים הציגו את אותם הופעות הצוות המקורי של המחזמר, דוגמת:
"סיפור הפרברים" - קרול לורנס ולארי קרט אשר שרו את השיר "Tonight", "כנופיית הג'טס" ביצעו את השיר "Cool".
"גבירתי הנאווה" - ג'ולי אנדרוז שרה "I Could Have Danced All Night" ואת "Wouldn't It Be Loverly", רקס הריסון ביצע את השיר "Why Can't the English?‎", סטנלי הולווי שר את "With a Little Bit of Luck", ג'ון מיכאל קינג שר את "On the Street Where You Live".
"קמלוט" - ריצ'רד ברטון וג'ולי אנדרוז ביצעו קטע נרחב הכולל את שיר הנושא ואת השיר "What Do the Simple Folk Do?‎", רוברט גולט שר את "If Ever I Would Leave You", ואת "C'est Moi".
"ספינת השעשועים" - 1961, פתיחת מרכז ניו יורק - אנדרו פריסון שר את "Old Man River", קרול ברוס שרה את "ביל".
"קרנבל!" - אנה מריה אלברגטי שרה "Love Makes the World Go 'Round".
"ביי ביי בירדי" - דיק ואן דייק שר את "Put On A Happy Face", צ'יטה ריברה שרה את "Spanish Rose", פול לינד שר את "Hymn for a Sunday Evening" ואת "Kids".
"אוליבר!" - ג'ורג'יה בראון שרה את "As Long as He Needs Me", דייבי ג'ונס שר את "Consider Yourself".
"אוקלהומה!" - ג'ון רייט, סלסט הולם, פלורנס הנדרסון, ברברה קוק שרו את שיר הנושא "אוקלהומה".
"צ'ריטי המתוקה" - גוון ורדון שרה את "I'm A Brass Band" ואת "If My Friends Could See Me Now".
"פלורה האימה האדומה" - לייזה מינלי שרה את "All I Need Is One Good Break" ואת "Sing Happy".
"שיר פרח התוף" - פט סוזוקי ביצעה את "I Enjoy Being a Girl".
"גברים מעדיפים בלונדיניות" - קרול צ'אנינג שרה את "Diamonds Are a Girl's Best Friend".
"שיער" - שחקני המחזה אשר ביניהם מלבה מור, ג'רום ראגני, ג'יימס ראדו ביצעו את השיר "Aquarius/Let the Sunshine In".
"הלו, דולי!" - פרל ביילי ביצעה את "Before the Parade Passes By".
"I Do! I Do!" - גורדון מקריי, וקרול לורנס שרו את שיר הנושא מהמחזמר, את השיר "I Love My Wife" ואת "My Cup Runneth Over".
"נשקי אותי, קייט" - אלפרד דרייק, פטרישיה מוריסון, ליסה קירק, הרולד לאנג שרו את "Another Op'nin' Another Show",‏ "We Open In Venice" ו-"Wunderbar".
"האיש מלה מאנצ'ה" - ריצ'רד קיילי שר את "The Impossible Dream", ג'ואן דיינר שרה את "What Does He Want of Me?‎".
"Purlie" - מלבה מור שרה את "I Got Love" ואת "Purlie".
"אתה אדם טוב, צ'רלי בראון" - גארי סוגרוף, בוב בלדן, סקיפ הינאנט, קרן ג'ונסון וביל הינאנט שרו את שיר הנושא של המחזמר.
"ג'יג'י" - מוריס שבלייה והרמינוי גינגולד ביצעו מתוך הסרט את הדואט "I Remember It Well".
רובם של השחקנים והזמרים הופיעו עם האיפור והתלבושות אותם הם לבשו במחזות זמר עצמם, לעיתים הופעותיהם היוו ההקלטות היחידות של המחזות עם צוות השחקנים המקורי. מאחר שלא היו שידורים של פרס טוני עד לשנת 1967, הייתה מסורת בברודוויי שאין הופעות בימי ראשון בערב, כדי לאפשר לשחקנים להופיע בתוכניות הערב בלא פגיעה בהצגות. הופעות רבות מהתוכנית נערכו והופצו ב־DVD "מיטב מחזות הזמר של ברודוויי" בביצוע הליהוק המקורי מהמופע של אד סאליבן.
מחלוקות בתוכנית > בו דידלי

ב-20 בנובמבר 1955, הזמר וגיטריסט הרוק אנד רול האפרו אמריקאי בו דידלי הופיע בתוכנית, רק כדי לשיר שני שירים ולעצבן את סאליבן, "שרתי שני שירים והוא השתגע". דידלי התבקש לשיר את הלהיט של טנסי ארני פורד "Sixteen Tons", אולם כאשר הופיע דידלי על הבמה, הוא שר את שירו שלו "בו דידלי". מאוחר יותר טען דידלי שאד סאליבן אמר לו את המילים הבאות "אתה השחור הראשון שאי פעם דפק אותי!", "הייתי מוכן לריב איתו, מאחר שהייתי פרחח רחוב קטן משיקגו, שהוא יקרא לי 'שחור', באותם ימים זה היה נחשב כאילו הוא קרא לי כושי. המנהל שלי אמר "זה אדון סאליבן", ואני עניתי "מעניין לי את התחת מי זה אדון סאליבן, הוא לא ידבר אלי ככה", ואז הוא אמר לי "אתה לא תעבוד יותר ב"שואו ביזנס" יותר, בחיים שלך לא תופיע יותר בתוכנית טלוויזיה!"", ואכן בו דידלי, מעולם לא הופיע שוב בתוכנית.
מחלוקות בתוכנית > באדי הולי והקריקטס

ב-26 בינואר 1958, בהופעתם השנייה בתוכנית, תוכנן שבאדי הולי והקריקטס יבצעו שני שירים. סאליבן רצה שבאדי הולי והלהקה יבצעו שיר אחר במקום להיטם "Oh, Boy!", אשר אותו החשיב סאליבן כקולני מדי, הולי אמר לסאליבן שהוא כבר אמר לחברים שלו בטקסס שהוא ישיר את השיר "Oh, Boy!‎" בשבילם. במהלך אחר הצהריים זומנו בהתראה קצרה באדי הולי והקריקטס, אולם רק באדי הולי היה בחדר הלבשה. כאשר נשאל הולי היכן שאר הלהקה, ענה הולי "לא יודע, אי אפשר לדעת איפה הם". בתגובה ענה לו סאליבן "אני מבין שהקריקט לא כל כך מתרגשים מלהופיע במופע של אד סאליבן", והולי החזיר לו בתגובה "אני מקווה שהם מתרגשים מזה יותר ממני".
סאליבן, אשר עוד קודם לכן כעס בעניין בחירת השירים של הלהקה, נעשה כועס אף עוד יותר. הוא חתך את המופע של הקריקט משני שירים לשיר אחד, וכאשר הציג אותם הוא שיבש את שמו של הולי בכך שאמר את "Hollered" (צעקה באנגלית, בנוסף הוא הגה גם את שמם של הקריקטס כך שישמעו כמו "הפיקטס". בנוסף סאליבן גם דאג שהמיקרופון לגיטרה חשמלית של באדי הולי יהיה מכובה. הולי ניסה לפצות על כך בכך ששר חזק ככל שיכל, ושוב ושוב ניסה להגביה את הווליום של הגיטרה.
הערות שוליים

↑  Fats Domino and the Lost Dawn of Rock 'n' Roll (2007), p. 138
אלביס פרסלי מבצע את השיר "Ready Teddy"
הביטלס בהופעה בתוכנית, 1965
קצה חוט (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  תיעודי, פשע אמיתי
 יוצרים:  תמנע גולדשטיין חטב הדר קליינמן צדוק
 בימוי:  תמנע גולדשטיין חטב הדר קליינמן צדוק
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  3
 הפקה
 מפיק:  דנה כהן
 חברת הפקה:  דנה כהן הפקות
 עורכים:  שרון אלוביק רפאל לוין
 צלמים:  אורי אקרמן יוני זלובין
 מוזיקה:  אלון פרץ
 אורך פרק:  46-72 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  8 ביוני 2020 – 15 ביולי 2020 (38 ימים)
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
 
קצה חוט היא סדרת פשע אמיתי תיעודית ישראלית בת 3 פרקים, שיצרו וביימו תמנע גולדשטיין חטב והדר קליינמן צדוק. הסדרה שודרה החל מ-8 ביוני עד 15 ביולי 2020 בכאן 11.
תוכן

כל פרק בסדרה עוסק באחד ממקרי הרצח הידועים בישראל שפיענוחם היה מוטל בספק, ומשחזרת את אירועי החקירה עד לפיענוח הרצח ומציאת האשם. בסדרה מוצגות עדויות של אנשי המשטרה שעסקו בחקירת האירוע ואנשי המעבדה לזיהוי פלילי. כן מוצגים צילומים מזירות האירוע, עדויות של עדי ראייה ובני משפחה, וצילומים מחדר החקירות.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 3 | 3 | 8 ביוני 2020 | 15 ביולי 2020 |
סקירת הסדרה > פרקים

| מספר פרק | שם הפרק | נושא הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה> אחוזי צפייה | נתוני צפייה> מספר צופים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קץ התמימות | רצח אורון ירדן | 8 ביוני 2020 | 2.3% | 58,000 |  |
| 2 | הצופן הגנטי | רצח רינת רואס | 15 ביוני 2020 | 3.8% | 92,000 |  |
| 3 | הסודות שבואדי | רצח דנה בנט | 15 ביולי 2020 |  |  |  |
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
הערות שוליים

↑  אילן שניג, רייטינג: המתחזים של קשת על הגל – הגיעה לשיא עונתי, באתר אייס, 9 ביוני 2020
↑  אילן שניג, רייטינג: בלי 'חתונה' קשת לא מצליחה לתת פייט למתחרה, באתר אייס, 16 ביוני 2020
רבין, היום האחרון

| --- | --- |
 בימוי:  עמוס גיתאי 
 עריכה:  יובל אור תהלה סופר איזבל אינגולד
 שחקנים ראשיים:  יעל אבקסיס 
 צילום:  אריק גוטייה
 מדינה:  ישראל צרפת
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2015 
 משך הקרנה:  153 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה 
 תקציב:  4.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   rabinthelastday
 דף הסרט ב־IMDb
 
רבין, היום האחרון הוא סרט מתח פוליטי דוקודרמה ישראלי-צרפתי משנת 2015 בבימויו של עמוס גיתאי. הסרט נבחר להתחרות על פרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-72 (אנ')‏.
עלילה

הסרט מתאר את האירועים שהובילו לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ב-4 בנובמבר 1995. הוא עוקב ומציג את סיפוריהן של דמויות שונות ביומו האחרון של רבין, משעות הבוקר המוקדמות ועד לרגע מותו: סוכני הביטחון, היועצים הפוליטיים, הקיצונים הדתיים, המתנקש וקורבנו. הסרט משלב קטעי ארכיון, הקלטות חובבים, קטעי חדשות וסצנות מומחזות.
ליהוק

יצחק חזקיה כיו"ר
פיני מיטלמן כחבר הוועדה
מיכאל ורשביאק כחבר הוועדה
עינת ויצמן כעורכת דין נציבות
יוגב יפת כרוצח רבין
תומר סיסלי כנהגו של רבין
רותם קינן כעורך דין נציבות
תומר רוסו כמנהל בית החולים
אורי גוטליב כיועץ המשפטי לממשלה
רותי אסרסאי כדוברת המשטרה
דליה שימקו כפסיכיאטרית
גדליה בסר כשוטר
אודליה עוד כמורה
אלדד פריוס כשומר הראש של רבין
שלום שמואלוב כקצין מודיעין
מלי לוי כעיתונאית
סטיבן ד' רוט כעיתונאי
לירון לבו כחיילת
יונה רוזנקיר כנהג ראלי
יעל אבקסיס כמראיינת
שמעון פרס בתור עצמו
התקבלות

לסרט רבין, היום האחרון יש ציון של 61% ב־Metacritic. רשימת ההשמעה העניקה לסרט ציון B+, והוא תואר "עמוק ואינטליגנטי". ה"הוליווד ריפורטר" כתב כי הסרט מציג עבודה טכנית משובחת לכל אורכו, מהצילום המפוכח של אריק גוטייה ועד לנושא מוזיקלי מלא נשמה מאת עמית פוזננסקי. ג'ונתן רומני מ־Screendaily החשיב את הסרט כאחת היצירות השאפתניות והמושכות ביותר של גיתאי עד כה, וציין כי "הגישה האיטית והמכוונת של הסרט גורמת לאווירה מנותקת המאפשרת לגיתאי להראות אירועים בבהירות ברורה".
הערות שוליים

↑  "חברות צרפתיות תומכות בדרמה החדשה של עמוס גיתאי". Variety. 8 נובמבר 2014.
↑  "Venice entry 'Rabin, The Last Day' probes an Israeli trauma".
1 2  "'Rabin, The Last Day': Venice Review". The Hollywood Reporter. 7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Venice Film Festival Unveils Star-Studded Lineup for 72nd Edition". The Hollywood Reporter. 29 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rabin, the Last Day". Metacritic.
↑  "Venice Review: Amos Gitai's Powerful, Political, Provocative 'Rabin: The Last Day'". The Playlist. 9 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Rabin, The Last Day': Review". Screendaily.
טביעת האונייה מסדה

| --- | --- |

האונייה "מסדה" עם שרגא בורובסקי, 1949. תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  מטען כללי
 צי:  צי הסוחר הישראלי
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  אופיר (קואופרטיב ספנות)
 אוניות בסדרה:  שמות קודמים: Mecur ex Falkenstein ex Diana
 חלק מסדרה:  צי הסוחר הישראלי 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Maats. Fyenoord, Roterdam
 הושקה:  1901
 תקופת הפעילות:  27 בנובמבר 1949 – 28 במרץ 1950 (122 ימים)
 אחריתה:  נרשמה בקונסוליה הישראלית בקופנהגן ב-27 בנובמבר 1949. טבעה בים הטירני,  ב-28 במרץ 1950
 מיקום:  39°07′0″N 15°57′0″E﻿ / ﻿39.11667°N 15.95000°E﻿ / 39.11667; 15.95000
 מידות
 תפוסה:  844 טון
 מעמס:  1,959 טון
 אורך:  64.22 מטר
 רוחב:  9.20 מטר
 שוקע:  4.72 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  9 קשר
 גודל הצוות:  18 איש
 הנעה:  מנוע קיטור 3 צילינדרים בהספק 585 כ"ס.
 צורת הנעה:  מדחף יחיד
 
אזור טביעת האנייה מסדה 28 במרץ 1950
אסון טביעת האונייה הישראלית "מסדה" אירע ב-28 במרץ 1950, הספינה שהייתה שייכת לחברת אופיר (קואופרטיב ספנות) טבעה במהלך הפלגתה בים הטירני עם מטען עצים, בדרכה מוויבו ולנטיה לסלרנו. הצוות חילץ את עצמו מן הספינה הטובעת באמצעות סירות הצלה ואולם רק 14 אנשי צוות שהיו בסירה אחת הגיעו לחוף האיטלקי. שישה אנשי צוות שהיו בסירה אחרת טבעו.
היה זה האסון הימי הראשון של צי הסוחר הישראלי. בשל תוצאותיו חוקק חוק הספנות והוקם מנגנון פיקוח על ביצוע תקנות הבטיחות.
פירוט

"מסדה" הייתה האונייה הראשונה של אופיר (קואופרטיב ספנות). היא נרכשה בדנמרק בנובמבר 1949. ב-28 במרץ 1950, כ-10 מייל ימי מהחוף המערבי איטליה, בשל הטענה לא תקינה של מטען העצים אותו נשאה האנייה, היא נטתה על צידה הימני נכנסו מים לחדר המכונות מהפתח בסיפון, והאנייה החלה לטבוע. את סירת ההצלה השמאלית לא ניתן היה להוריד. גם סירת ההצלה הימנית לא הורדה אלא שתי סירות עבודה מהירכתיים.
סירת העבודה ובה ארבעה-עשר ניצולים הגיעה בחתירה לחוף ליד העיירה אמנטיאה (Amantea). ששת הימאים בסירת העבודה השנייה טבעו בים מסיבה בלתי ברורה. בחיפושים שעכו ספינות ומטוסים איטלקיים נמצאה הסירה הפוכה בלא האנשים. כעבור זמן מה נפלטה גופתו של שלום קליין לחוף האיטלקי.
בירור נסיבות המקרה

רב החובל זאב הים נשלח על ידי שר התחבורה דוד רמז לברר את המקרה. הוא הגיע לרומא ביקר בסאלרנו, ויבו לנסיה ונאפולי, נפגש עם האדמירל האיטלקי הממונה על האזור, למד על החיפושים וראה כי נעשה הכל אך ששת הימאים בסירה לא נמצאו.
ועדת חקירה בראשות רב חובל משה אברמסקי מצאה כי טעינת מטען העצים על האנייה נעשתה בצורה גרועה. רב החובל הדני, א. ברגנזון, דרש להפסיק את הטעינה אך חלק מאנשי הצוות, שהיו בעלי הקואופרטיב, הרשו לעצמם להפר את הוראת רב החובל. נעשו שינויי ציוות: החובל הראשון, י. הרנה, גם הוא דני, מונה לקברניט. אנוש שטמפר מינה עצמו לחובל ראשון. לפני הפלגת האנייה פוטר החובל השני שהיה גם הוא דני ולא מונה אחר במקומו. גם קצין האלחוט פוטר מטעמי חיסכון.
מסדה הפליגה לסאלרנו וטענה כ-600 טון עצים לפורטוגל. משם יצאה לויבו ולאלנסיה שם הייתה צריכה לסיים את ההטענה. בשעת תמרוני היציאה מסאלרנו פגע מדחף האנייה במכשול תת-ימי אך לא נבדק הנזק. בויבו ולנסיה עגנה האונייה ליד רציף בעומק רדוד ונגעה בתחתית. לאחר שהשתחררה נטתה ב-20 מעלות לצדה השמאלי. רב החובל הורה לאזן את האנייה במילוי מי ים במכל התחתית הימני. לאחר שיט של שעתיים וחצי נטתה האונייה ימינה באופן פתאומי עד כ-40 מעלות ומים החלו לחדור לחדר מכונות.
בגלל הנטייה החזקה היה קושי להוריד את סירות ההצלה והורדו שתי סירות העבודה. הצוות נטש את האונייה בלי לקבל על כך פקודה מרב החובל.
דיונים משפטיים

בפסק הדין, שניתן בבית המשפט המחוזי בחיפה ב-23 ביוני 1954, קבעה השופטת אוגניה וינוגרדוב כי מותם של ששת אנשי הצוות היה תוצאה של רשלנות ומחדל מצידו של אנוש שטמפפר, הממונה מטעם הקואופרטיב, שמינה עצמו כחובל ראשון. הוא נדון למאסר של שש שנים, שנת מאסר אחת על כל אחד מהנספים, אך נקבע כי ירצה את העונש באופן חופף.
עורכי דינו של שטמפר, יצחק טוניק (לימים מבקר המדינה) ואהרן חטר-ישי, ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון. השופטים, שניאור זלמן חשין, דוד גויטיין ואלפרד ויתקון, קיבלו את הערעור ושטמפפר זוכה. השופטים קיבלו את הטענה כי לא הוכח כי פעולתו של שטממפר גרמה למות ששת הימאים; אמנם בסירה לא היו משוטים ולא היו בה כלים לשאיבת מים מתוכה, אך הסירה נמצאה למחרת שטה "בלתי הפוכה", כהגדרת בית המשפט, ולא ניתן להוכיח קשר ישיר למותם של הימאים. אף כי היה ברור שנעשתה הזנחה בטעינת העצים שגרמה להתהפכות, הנושא לא נידון. למרות ששטמפפר קיבל הוראה להוריד את סירת ההצלה, הוא לא ביצע אותה; כאמור, סירות העבודה הורדו והצוות ירד בהן בלא הוראת רב החובל, למרות שסירות העבודה הקטנות לא היו ערוכות להצלה, נותר ספק באשר לקשר בין פעולותיו של שטמפפר לבין מותם של הימאים, שנותר בגדר תעלומה. בשל ספק זה החליטו השופטים לזכות את שטמפפר.
הנצחה

בטביעת האונייה מסדה נספו 3 אנשי צוות ישראלים: יוסף פלדשטיין, שרגא ברובסקי ושלום קליין. ושלושה זרים: פצ'יו רוזריו ממלטה, קרל הנסן מדנמרק ובלטו מאיטליה.
קואופרטיב הספנות "אופיר" רכש, בדצמבר 1950, אונייה אחרת. האונייה החדשה נקרא "השלושה", על שם שלושת הנעדרים הישראלים בטביעת "מסדה". לאחר שאונייה זו נמכרה נרכשה אונייה נוספת, שנקראה גם היא בשם "השלושה". אונייה זו טבעה ב-24 בינואר 1967, על כל אנשיה.
הנספים באסון "מסדה" מונצחים באתר ההנצחה לחללי צי הסוחר, בפינת הרחובות ווינגיט ושדרות קיש בחיפה.
שרגא בורובסקי, בוגר מחזור ב' של בית הספר הימי בחיפה, מונצח גם בבית הספר לקציני ים עכו. שמו חקוק על המציבה במגרש המסדרים ותמונתו מוצגת בספריית בית הספר.
מקורות וקריאה נוספת

זאב הים (רב חובל), נתיבי ים, הוצאת מלוא בע"מ בשיתוף חבל ימי לישראל, 1972, עמ' 131–136.
ר/ח הלל ירקוני, מסדה, בספר  75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2005, עמ' 96.
ר/ח הלל ירקוני, הים האנייה ועם ישראל, פרדס הוצאה לאור, 2009, עמ' 17.
ביאורים

↑  תאריך הטביעה באתר ההנצחה נחקק בטעות 23 במרץ.
הערות שוליים

↑  זאב הים (רב חובל), נתיבי ים, עמ' 133.
↑  זאב הים (רב חובל), נתיבי ים, עמ' 135.
↑  אלפרד ויתקון, פסק הדין בערעור אנוש שטמפפר, ב-6 בינואר 1956.
קטע מאתר ההנצחה לחללי צי הסוחר.
צימוק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פרי מיובש, רכיב קולינרי 
 מוצא:  הרפובליקה העממית של סין, איראן 
 מרכיבים עיקריים:  ענב 
 
צימוקים
ייבוש ענבים בשמש להפיכתם לצימוקים, בכרתים
צימוק הוא ענב המשומר על ידי יבושו. מאכל הקיים זה אלפי שנים ומיוצר במדינות בהן שכיח גידול גפן.
צימוקים מתוקים עקב תכולת הסוכר הגבוהה שבהם. אפשר לאכול אותם כפי שהם או לבשל ולאפות איתם. בצימוקים שחלפו מספר חודשים מתהליך הכנתם מתגבש הסוכר ומרקמם הופך גרגרי אך עדיין ניתן לצרוך אותם. ניתן להחזיר לצימוקים ממרקמם על ידי השרייתם בנוזל, או נוזל חם, הליך שכיח בבישול ובאפייה, המפחית מדביקותם.
הצימוק מופיע מספר פעמים בתנ"ך כמאכל הניתן כמתנה או כצידה לדרך בשל שימורו. בארץ ישראל הקדומה מוזכר הצימוק ביחד או בסמוך לדבלה, התאנה המיובשת. תאנים כמו הגפן הם פירות נפוצים בארץ ישראל ופשוטים לייבוש. כמו כן עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל והתפשטות האסלאם האוסר צריכת אלכוהול שכך ייצור היין הנרחב שהיה בפלשתינה הביזנטית, וגידולי הגפן הרבים הוסבו בעיקר לשימורי צימוקים, דיבס ו"מלבן"- "לדר ענבים".
חומר הגלם ותהליך עיבוד הצימוק

הזנים השכיחים ביותר בייצור צימוקים בהירים הם זני סולטנינה, בעיקר "תומפסון" וכן "פרלט", ועבור צימוקים כהים הזנים "סופריור", "125", "פלם" ועוד. ככל שתכולת הסוכר גבוהה יותר כך הצימוק ישמר עסיסי ובשרני יותר.
הצימוק ניתן להכנה מכל סוגי הענבים. בתהליך הייבוש המסורתי מיד לאחר הבציר פורסים הענבים על יריעות בכרם תחת השמש, מוגבהים מן הקרקע ומכוסים ברשת על מנת למנוע פגיעה של מזיקים. לאחר מספר ימים הצימוקים מוכנים. בתהליכים מתועשים ניתן לייבש הענבים במהירות בתנורים עם קונבקציה - אוויר חם. לקבלת צימוקים בהירים משרים הפרי בגופרית דו-חמצנית ומייבשים בחום. בתום תהליך הייבוש, הצימוקים מחוברים עדיין לשדרות ולגבעולים. מכניסים התוצרת למכל צנטריפוגה, שבדפנותיו הפנימיים בליטות זקורות. במהלך הסיבוב התוצרת נזרקת על הדפנות ולבסוף נופלת לתחתית, משב חזק של אוויר נוסף כדי להסיר מפגעים קלים כאבק וחרקים. בהמשך, התוצרת עוברת על מסוע לשטיפה ומיון ידני, עד שלב האריזה.
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  299 קק"ל
 
 חלבונים:  3.07 ג'
 פחמימות:  79.18 ג'
 שומן:  0.46 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B1:  0.106 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.125 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.766 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.174 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  2.3 מ"ג
 
 ברזל:  1.88 מ"ג
 סידן:  50 מ"ג
 אשלגן:  749 מ"ג
 נתרן:  11 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  3.7 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
הערות שוליים

↑  s:שמואל א ל יב
↑  מוכרים גם כ"צימוקי סולטנה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563131505171  GND: 4178470-4  LCCN: sh85111232  NKC: ph386348 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היגיינה

נשים במקלחת – ציור של אלברכט דירר מסביבות 1496 באוסף מוזיאון קנסטלה ברמן (גר') בעיר המדינה הגרמנית ברמן
משרתת יוצקת מים לרחצה על ידי גבירתה, ציור של חרארד טר בורך (אנ') מאמצע המאה ה-17
פרסומת למוצרי היגיינה אישית (וטיפוח) מתחילת המאה ה-20 במוזיאון הנורדי (אנ') באי יורגודן
היגיינה (בעברית: גֵּהוּת) היא שמירה על הניקיון בהבטים שונים, במטרה לשמור על הבריאות.
עצות להיגיינה של ארגון הדסה
מקור המילה הוא בשמה של אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית, היגיאה (מקבילתה במיתולוגיה הרומית נקראת סאלוס).
שמירה על היגיינה הכרחית למניעת מחלות רבות. המודעות לחשיבות ההיגיינה התחזקה בצורה משמעותית בסוף המאה ה-19, עת זיהו חוקרים (בהם לואי פסטר וג'וזף ליסטר) את הקשר שבין מיקרואורגניזמים ומחלות.
השמירה על ההיגיינה מתבצעת בשתי רמות:
הסרה והרחקה של מיקרואורגניזמים מהגוף או מחפצים הבאים במגע עם הגוף.
מניעת זיהום הגוף על ידי מיקרואורגניזמים.
הדרך הנפוצה ביותר להסרה והרחקה של מיקרואורגניזמים, היא באמצעות שטיפה במים: רחצת הגוף, שטיפת פירות וירקות לפני אכילתם, שטיפת כלי מטבח ועוד. כדי להגביר את יעילות השטיפה במים, משתמשים בסבונים ובדטרגנטים. לאלו פעולה כפולה: ראשית, הם פוגעים בתנאי הסביבה הדרושים למיקרואורגניזמים (בסיסיות גבוהה, למשל), ולעיתים (כשמדובר בסבון אנטיספטי) הם גורמים ישירות לתמותת החיידקים. שנית, הם ממיסים שומנים ולכלוכים אחרים ומביאים להסרתם. שומנים אינם מזיקים לבריאות, אך הם מהווים כר נוח להתרבות חיידקים.
לצד השטיפה במים קיימות טכניקות רבות להרחקת מיקרואורגניזמים, בהן חיטוי ועיקור. ישנן גם פעולות עקיפות יותר לצורך היגיינה, למשל סימון תאריך התפוגה על-גבי מצרכי מזון. כך מונעים צריכה של מזון בו התפתחו מיקרואורניזמים גורמי מחלות.
תחומי היגיינה > היגיינה רפואית ותולדותיה

באמצע המאה ה-19 הייתה קדחת הלידה נפוצה מאוד בבתי חולים, והתמותה ממנה נעה מ-10% ועד ליותר משליש מהיולדות. הרופא ההונגרי איגנץ זמלווייס היה אחראי על אחת ממחלקות היולדות בבית החולים הכללי בווינה, ששיעור תמותת היולדות בה היה יותר מ-13% (לפי גרסה אחרת - 18%), לעומת 2% בלבד במחלקת היולדות השנייה בבית החולים. למחלקתו היו מוניטין בהתאם, ונשים רבות העדיפו ללדת ברחוב מאשר במחלקה זו. ב-1847 מת רופא אחר מבית החולים, מזיהום בחתך שנגרם לאצבעו במהלך נתיחה שלאחר המוות שביצע. הנתיחה שבוצעה בגופתו של הקולגה הראתה פתולוגיה דומה לתופעות בנשים שמתו מקדחת הלידה.
זמלווייס טען כי יש קשר בין זיהום בגופות שנותחו ובין תמותת היולדות. הוא ערך השוואה בין התמותה בשתי מחלקות היולדות והסיק כי התמותה באחת מהן גבוהה יותר בגלל "חלקיקים" שנשאו הסטודנטים על ידיהם - במחלקה השנייה היו מיילדות ולא רופאים שהדריכו סטודנטים בנתיחת גופות. היה זה לפני גילוי החיידקים כגורמי מחלות, וזמלווייס קבע כי קדחת הלידה נגרמה מזיהום על ידי חומר מסוים. הוא הנהיג נטילת ידיים בחומר מחטא שמכיל סידן תת-כלורי (חומר בעל מבנה מולקולרי הדומה לנתרן תת-כלורי, המרכיב החשוב באקונומיקה) בין נתיחת גופות לבדיקת חולים, ושיעור התמותה ירד ל-2.38% - דומה לתמותה במחלקת היולדות השנייה.
השערתו של זמלווייס לא הייתה פופולרית, שכן לא נתמכה על ידי התאוריות המדעיות, ורמזה לקשר בין קדחת הלידה ובין גופות, רעיון שנתפס כדתי וכאמונה טפלה. בעקבות כך אף כונה בשם "הטיפש מפשט". ב-1848 הרחיב זמלווייס את הדרישות להיגיינה - הוא דרש לחטא את כל המכשירים שהסתייעו בהם בלידה, ובכך העלים לגמרי את קדחת הלידה ממחלקתו. למרות ההצלחה הדרמטית סירב זמלווייס לפרסם את שיטתו בכתובים, ופרדיננד פון אברה פרסם בשמו שני מאמרים, שלא זכו לתמיכה רבה למרות התרשמותם של הרופאים הבכירים בווינה. זמלווייס, שהיה ליברל פעיל, פוטר ממשרתו ב-1849 בעקבות הריאקציה האוסטרית לאירועי 1848. ב-1851 עבר לפשט שבהונגריה, כנראה בגלל קשיים כלכליים. הוא היה האחראי על מחלקת היולדות בבית חולים בעיר מ-1851 ועד 1857. נוהלי החיטוי שהנהיג במחלקה הקטינו את התמותה בה מקדחת הלידה ל-0.85%, והדבר הביא לקבלה של שיטתו בכל רחבי הונגריה. בווינה עדיין דחו את רעיונותיו-באותה המחלקה שבה הצליח להיפטר מאלח הדם לגמרי, המריאה תמותת היולדות ל-35% ב-1860.
ב-1861 פרסם זמלווייס את תגליתו בספרו "Die Ätiologie, der Begriff und die Prophylaxis des Kindbettfiebers" ("קדחת הלידה - אטיולוגיה, עקרונות וטיפול מונע"), ושלח עותקים ממנו לרופאים בגרמניה, בצרפת ובאנגליה. מספר ביקורות צוננות גרמו לו לפרסם מכתבים בעיתונות, שלא סייעו לרעיונותיו להתקבל. רעיונותיו של זמלווייס התקבלו באיחור של שנים רבות.
בתקופה המודרנית מקפידים על חיטוי ועיקור קפדני של כל סביבת בתי החולים בדגש על חדרי ניתוח וחדרי לידה. כלי ניתוח עוברים עיקור, אנשי צוות והמטופלים עוברים רחצה מיוחדת ומשתמשים בחלוקים מיוחדים, סדינים סטריליים ובכפפות סטריליות כדי למנוע העברה או חדירה של חיידקים ווירוסים לגופו של החולה. למרות מאמצים רבים אחת הבעיות הרציניות בבתי חולים במאה ה-21 היא העברתם של חיידקים בין מטופלים והדבקות במחלות זיהומיות. זיהום נוזוקומי - זיהום הנרכש עקב אשפוז בבית חולים, הורג אלפי ישראלים בכל שנה.
תחומי היגיינה > היגיינה אישית

היגיינה אישית היא הפעולות שנוקט האדם על-מנת לדאוג לבריאות גופו באמצעות ניקיון. ההקפדה על היגיינה אישית מפחיתה את הסיכון להידבקות במחלות, מזרזת ריפוי מחלות, מביאה ל שיפור הבריאות הכללית ומונעת התפשטות מחלות. היגיינה אישית היא בעלת היבטים שונים בתרבויות שונות, ויכולה להשתנות עם הזמן. לדוגמה, בתרבויות מסוימות הסרת שיער גוף נחשבת פעילות של היגיינה נאותה. פעולות הנחשבות להיגיינה אישית כוללות רחצה בפרקי זמן מקובלים, רחצת ידיים באופן קבוע ובמיוחד לפני הטיפול במזון, ניקיון ורחצת שיער הקרקפת, לבישת בגדים נקיים, צחצוח שיניים, קיצוץ ציפורניים, ועוד. בתרבויות מסוימות מקובל להימנעמנשיקות או לחיצות יד כדי להפחית העברה של חיידקים על ידי מגע.
תחום הטיפוח האישי משיק להיגיינה אישית ומטרתו שמירה על ההופעה האישית, דבר התורם גם בהיבטים ההיגיינים. לדוגמה, שימוש בדאודורנטים או בושם, גילוח, או תסרוקת ועוד.
היגיינה אישית כוללת גם הגיינה נשימתית. זו מתייחסת לכיסוי עצמי של הפה בעת שיעול או התעטשות וסילוק מהיר של הממחטה (רצוי חד פעמית). כך ניתן למזער את התפשטות ההצטננות והשפעת. פעולה זו התבררה כחשובה מאוד בזמן מגפת הקורונה. הווירוס האחראי למחלה התפשט באמנעות רסיסי רוק אשר התפזרו באוויר בזמן נשימה, עיטוש ואפילו דיבור. בזמן המגפה הוכנסו לשימוש מסיכות פנים, אשר נועדו לחסום את טיפות הרוק המתפזרות.
היגיינת הבית

מטרתה של היגיינה בבית היא למנוע או למזער מחלות ואת ההתפשטותן. היגיינת הבית כוללת פעולות מגוונות מעבר למה שהוזכר לעיל- כגון היגיינת מזון ומים, היגיינה כללית בבית, שמירת היגיינה בזמן טיפול בבעלי חיים.
היגיינת הבית > הגיינה כללית של הבית

שמירת ההגיינה בחדרי השירותים כוללת ניקוי קבוע של חדרי השירותים. במסגרת זו יש להתייחס למושבי האסלות, ידיות ההדחה, ברזים וידיות של דלתות. עדיף שניקוי זה יתבצע בעזרת חומר מחטא או אנטי- בקטריאלי. התייחסות נוספת בחדר האמבטיה היא למניעת לחות, המעודדת התפתחות עובש, וכן כביסה תכופה של המגבות.
גם אזור המטבח מחייב התייחסות מיוחדת. משטחי ההכנה והרצפה צריכים לעבור ניקוי יסודי בתום הכנת המזון. שאריות מזון מהוות קרקע נוחה להתפתחות פטוגנים.