הקרנף של דירר
חיתוך העץ של דירר

בעת שהותו בליסבון נבחן הקרנף ונבדק על ידי מלומדים וסקרנים, ומכתבים שתיארו את היצור המוזר נשלחו בידי שליחים ברחבי אירופה. התרשים הראשון הידוע של החיה נוצר על ידי צייר בלתי ידוע, על-פי שיר שכתב הרופא הפלורנטיני ג'ובאני ג'אקומו פני (Giovanni Giacomo Penni), ופורסם ב-13 ביולי 1515, פחות משמונה שבועות מבואו של הקרנף לליסבון. ציורים נוספים של קרנף הופיעו בציורי אותה תקופה ברומא בידי הציירים ג'ובאני מאודינה ורפאל, ייתכן שעל פי הפוחלץ, אם אכן הגיע לרומא, או על פי מקורות אחרים.
ולנטים פרננדס (אנ'), סוחר ומדפיס ממוראביה, ראה את הקרנף בליסבון זמן קצר לאחר שהגיע אליה, ותיאר אותו במכתב ששלח לחבר בנירנברג ביוני 1515. המכתב המקורי לא שרד, אך העתק של המכתב באיטלקית שמור בבית הספרים הלאומי שבפירנצה. מכתב שני מכותב בלתי ידוע נשלח מליסבון לנירנברג בערך באותו זמן, וצורפה אליו סקיצה שגם ציירה אינו ידוע. אלברכט דירר ראה את המכתב השני בנירנברג, ואף שלא ראה קרנף מימיו, צייר שני רישומי דיו, ועל-פי הרישום השני יצר את חיתוך העץ של הקרנף.
בהקדשה שרשם דירר בגרמנית על חיתוך העץ, ומבוססת, ככל הנראה, באופן נרחב על התיאור של פליניוס, נכתב:
באחד במאי 1513 לספירת הנוצרים, מלך פורטוגל הגדול מנואל מליסבון, הביא מהודו חיה הנקראת קרנף. זוהי הצגה מדויקת שלה. צבעה הוא כשל צב מנומר, והיא מכוסה כמעט כולה בקשקשים עבים. גודלה הוא כגודל פיל, אך רגליה קצרות יותר, והיא כמעט בלתי ניתנת לפגיעה. יש לה קרן חזקה בקצה אפה, שאותה היא משחיזה באמצעות אבנים. היא אויבת מושבעת של הפיל. הפיל פוחד מהקרנף, מכיוון שכשהם נפגשים, הקרנף מסתער עליו כשראשו בין שתי רגליו הקדמיות, והוא קורע את בטנו של הפיל, התקפה שהפיל אינו יכול להתגונן בפניה. הקרנף משוריין באופן כל-כך טוב, שהפיל אינו מסוגל לפגוע בו בחזרה. ידוע גם שהקרנף מהיר מאוד, פזיז וערמומי.
חיתוך העץ של דירר אינו מציג את הקרנף באופן מדויק. הוא מציג חיה עטויה בלוחות גרמיים בדומה ללוחות השריון של אביר, עם צווארון משוריין באזור הצוואר, כשהם ממוסמרים לאורך חיבורם לגוף. הוא גם הוסיף קרן נוספת על גב הקרנף, כיסה את רגליו בקשקשים, הוסיף מרקם קשקשי על פני גוף החיה, וצייר חלק משולי לוחות השריון כדמויי מסור. אף לא אחד מהמאפיינים הללו נמצאים בקרנף הודי אמיתי. לאור העובדה שדירר היה ידוע בקפדנותו הרבה בציוריו בכלל ובציורי הטבע שלו בפרט, הועלו השערות שונות כדי להסביר את אי-הדיוקים שביצירתו זו. על פי חלק מההשערות, ייתכן שלוחות השריון שבהם עטוי הקרנף שבציור אכן הורכבו עליו לקראת הקרב בינו לבין הפיל בפורטוגל, והקשקשים שעל גופו הם פגמי עור שבהם לקה הקרנף במהלך מסעו בן ארבעת החודשים בים, כשהתחכך ונפגע מסורגי הכלוב הצר שבו נכלא בספינה. אך מרבית ההסברים מייחסים את אי-הדיוקים לכך שדירר לא ראה את הקרנף והוסיף לו תוספות "יצירתיות" הנובעות מדמיונו האמנותי. נראה שדירר התכוון להדגיש בטקסטורה הקשקשית ובלוחות השריון שבהם כיסה את החיה את אופיו המחוספס של הקרנף, וכן את עורו הקירח, שעל-פי השערתו היה מכוסה בבליטות דמויות יבלות במעלה רגליו, בגבו ובכתפיו.
חיתוך עץ נוסף של קרנף נוצר על ידי הנס בורגקמאיר (אנ') באאוגסבורג בערך באותו זמן שדירר יצר את חיתוך העץ שלו בנירנברג. בורגקמאיר התכתב עם סוחרים מליסבון ומנירנברג, אך אין זה ברור אם הייתה לו גישה למכתב או לסקיצה כפי שהיו לדירר, וייתכן אף שראה במו עיניו את הקרנף בליסבון. דמות הקרנף שצייר נאמנה יותר לקרנף חי, ואינה כוללת את התוספות המיוחדות שהוסיף דירר לקרנף בציורו. בורגקמאיר גם הוסיף את השלשלאות שבהן היה כפות הקרנף.
למרות זאת, חיתוך העץ של דירר הותיר רושם עז יותר, והאפיל בפופולריות שלו על יצירתו של בורגקמאיר. רק עותק אחד של ציורו של בורגקמאייר שרד, בעוד שמבלוק העץ שיצר דירר נוצרו הדפסים רבים. ההדפס הראשון של חיתוך העץ של דירר הודפס ב-1515, וכלל גם שתי שורות של טקסט, ולאחר מותו של דירר ב-1528, הופקו ממנו הדפסים רבים נוספים במהלך המאה ה-16.‏ בהדפסים מאוחרים שהופקו מיצירתו של דירר, נוספו שש שורות של טקסט המתארות את החיה. בבלוק העץ המקורי של דירר המשיכו להשתמש להפקת הדפסים, אף על פי שההדפסים המאוחרים נפגמו כתוצאה מחורים ומסדקים שיצרו בו תולעי עץ, בעיקר באזור רגליו של הקרנף.
למרות הטעויות שבדמות הקרנף שיצר דירר, נותר הדפס העץ שלו פופולרי מאוד, ונחשב לתיאור נאמן של קרנף חי עד המאה ה-18. דירר העדיף ליצור חיתוך עץ (ולא, לדוגמה, תחריט נחושת), מכיוון שחיתוך העץ מאפשר עידון ופירוט נוסף של הפרטים בדמות, וזאת כדי להבטיח שיצירתו תשוכפל ותודפס בעותקים רבים.