stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט סטיוארט, הוויקונט קאסלריי
שר החוץ בממשלת ליברפול > סוף המלחמה

במשך שלוש השנים שלאחר הדו-קרב מול קנינג, גם הלה וגם קאסלריי נותרו מחוץ לקבינט. ב-1812, לאחר רצח ראש הממשלה ספנסר פרסיבל, ירש אותו רוברט ג'נקינסון, הלורד ליברפול, שהציע לקאסלריי את משרת מזכיר המדינה לענייני חוץ. קאסלריי נענה להצעה ושב לעמדת סמכות והשפעה. את תפקיד שר החוץ מילא בעשר השנים הבאות, עד מותו, וכן היה מנהיג בית הנבחרים במקביל. קאסלריי מונה לתפקיד כאשר הגלגל של המלחמה התהפך לטובתה של בריטניה: באותה השנה פלשה צרפת בהנהגת נפוליאון לתוך רוסיה. הצבא הצרפתי הושמד כליל לנוכח האקלים הקיצוני ואסטרטגיית האדמה החרוכה של הצבא הרוסי. בעקבות כך נסוג נפוליאון מרוסיה כאשר הרוסים אחר זנבו והוא כמעט נלכד בידיהם. נסיגתו ומפלתו הצבאית הובילה להתמוטטות דוכסות ורשה (מדינת חסות צרפתית), להתגייסות פרוסיה חזרה אל המלחמה נגד צרפת בדמות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ולהתערערות התמיכה בנפוליאון מבית (היה עליו לשוב מהמערכה לפריז לנוכח ניסיון הפיכה כושל נגדו).
במקביל, במלחמת חצי האי שב ארתור ולסלי לפיקוד על חיל המשלוח הבריטי והוביל עוד לאותה השנה לסדרת ניצחונות שהביאו לשחרור מדריד מידי הצרפתים ולנסיגת הצבא הצרפתי לצפון-מזרח ספרד. לקאסלריי היה חלק מרכזי בהקמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, שבסופו של דבר כללה את רוסיה, פרוסיה, בריטניה, ממלכת שוודיה ובשלב מאוחר יותר גם אוסטריה, ממלכת סרדיניה וממלכת סיציליה. לאחר הניצחון המכריע של הקואליציה על נפוליאון בקרב לייפציג הצטרפו לקואליציה מספר נסיכויות גרמניות וצבאות הקואליציה החלו לסגור על צרפת עצמה בחציית נהר הריין ובתחילת המערכה על צרפת בתחילת 1814. קאסלריי פעל לשימור הקואליציה בשלמותה. על כן הוא הוביל לחתימה על הסכם שומון (Chaumont), בין אוסטריה, רוסיה, פרוסיה והממלכה המאוחדת, לפיו כל הארצות החתומות יחתרו להסדר שלום כולל עם צרפת ולא סדרת הסכמים נפרדים לנוכח הצעותיו של נפוליאון. ההסכם בהמשך היווה את הבסיס עבור הברית הקדושה.
קאסלריי תרם ליחסי שלום בין בריטניה לרפובליקה האמריקנית החדשה של ארצות הברית. בשנת 1812 הוא הסיר, במטרה למנוע מלחמה, את גורמי המחלוקת העיקריים בין שתי המדינות, אלא שבגלל קשיי תקשורת, הידיעה על כך הגיע במאוחר לאמריקה, ומלחמת 1812 כבר פרצה. במהלך המלחמה קידם ניסיונות להביא להסדר מדיני. ב-3 בינואר 1814, נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון נענה להזמנה של קאסלריי למשא ומתן ישיר לשלום. לאחר המלחמה הוא פעל שוב, הפעם במועד ובהצלחה, לשיפור היחסים בין מדינות אלה, ולריכוך מחלוקות שונות.
שר החוץ בממשלת ליברפול > המאבק בעבדות

קאסלריי היה אחד מהמתנגדים הנחרצים ביותר לעבדות בכלל ולסחר העבדים האטלנטי בפרט. חוק סחר העבדים 1807 שהונהג בידי ויליאם וילברפורס הביא לאיסור על מסחר בעבדים בתוך שטחי האימפריה הבריטית. באותה העת בריטניה גם אסרה על קיום עבדות בשטחה ופחות משלושים שנה לאחר מכן, חוק ביטול העבדות 1833 ביטל את העבדות בכל רחבי האימפריה הבריטית. דעת הקהל הבריטית התנגדה נחרצות למוסד העבדות, וממשלות בריטיות שונות פעלו להביא גם לביטול העבדות ברחבי העולם. מתוך כך, על קאסלריי הורעפה הערכה ותמיכה נרחבת מבית על בסיס הצלחתו בהבאת המעצמות להבטיח בקונגרס וינה כי יגבילו את סחר העבדים.
קאסלריי וידא כי לואי השמונה עשר ישמור על האיסור הצרפתי על סחר העבדות כפי שהוסדר בימיו של נפוליאון. על אף ירידת התמיכה הציבורית בו ולקותו בסדרת מחלות לאחר סיום המלחמה, קאסלריי המשיך לפעול כדי להביא להסדר דיפלומטי בשאלת סחר העבדים. עבור ביטול סחר העבדים בידי ספרד ופורטוגל (מלבד אפשור קיום מינורי שלו באזורים מסוימים בלבד), קאסלריי העביר לכל אחת מהן 700,000 פאונד, סכום עתק באותם הימים. בהמשך נקבע הסדר עם צרפת שאפשר לצי המלכותי הבריטי לעצור לפי דרישתו כל ספינה צרפתית ולחפש עבדים על סיפונה. ארצות השפלה נענו לקריאה של קאסלריי לבטל את סחר העבדים והסכימו ללא כל תנאים.
שר החוץ בממשלת ליברפול > משברים מבית

לאחר המלחמה מצא עצמו קאסלריי מעורב ממושכות בנושאי מדיניות פנים דרך תפקידו כמנהיג בית הנבחרים. האהדה הציבורית כלפי הממשלה בכלל וכלפי קאסלריי בפרט התהפכה עם השפל הכלכלי שפרץ לאחר סיומן של המלחמות הנפוליאוניות. הצגת ניסיון חקיקת מס הכנסה הביאה לתסיסה אזרחית וחקיקת חוקי הדגן הותירו את מחירי הדגנים גבוהים באופן מלאכותי. התמיכה בקאסלריי צנחה לאחר שב-1817 נעשה ניסיון התנקשות בחייו של ג'ורג', נסיך ויילס ויורש העצר, שבעקבותיה הושעו כל צווי ההביאס קורפוס ונעשה דיכוי ממשלתי מטעם לורד ליברפול על כל תנועות הרפורמה הפנימיות שאיימו על הסדר המדיני-חברתי-ופוליטי הקיים בבריטניה. יתרה מזאת, שאלת האמנציפציה לקתולים צפה מחדש מעל פני השטח, במיוחד לנוכח מחלתו של המלך ג'ורג' השלישי, שנפטר בסופו של דבר ב-1820.
ב-1819 הגיע הדיכוי הממשלתי לשיאו כאשר בוצע טבח פיטרלו, שבו דוכאה באלימות קשה הפגנה במנצ'סטר נגד מדיניותה הכלכלית של הממשלה ובעד ייצוג הוגן בבחירות לפרלמנט. דעת הקהל זועזעה מהטבח, זעזוע שמצא את ביטויו בפרסומים רבים בעיתונות, על אף שהייתה נתונה לצנזורה מחמירה. כל המאמצים הללו של ממשלת ליברפול נבעו ממאמץ לבלום את התפשטות האידיאלים המהפכניים של המהפכה הצרפתית והרפובליקניזם שהביאה עימה וגרמו להפיכה חלקית של בריטניה למדינת משטרה. הממשלה לעומת זאת שיבחה את דיכויהּ האלים של ההפגנה, וחוקקה שורת חוקים ("ששת החוקים" – six acts) במטרה להגביל את חופש הדיבור, ההתארגנות וההתאספות. כן נעצרו מרבית הדוברים הפוליטיים הרדיקלים באספה, וחלקם, ובהם האנט, הורשעו בהסתה ונידונו לעונשי מאסר. קאסלריי תמך בחקיקות אלו, דבר שרק החמיר את הוקעתו במעגלים חברתיים שונים בציבור.
כאשר פרצה מלחמת העצמאות היוונית בדמות מרד נגד השלטון העות'מאני, דעת הקהל בבריטניה תמכה ביוונים. לצד זאת, קאסלריי התנגד להתערבות צבאית נגד העות'מאנים, אפילו לנוכח מעשי הטבח שביצעו באוכלוסייה היוונית. הוא התנגד להתערבות במשבר פנימי של האימפריה העות'מאנית. קאסלריי טען שאם יתערבו האירופאים בעד היוונים על רקע מוסרי והומניטרי, או אפילו לשם הגנת הקהילה הנוצרית באימפריה המוסלמית, "הרי קבלת עיקרון זה יפתח את הצוהר לאינספור פלישות עתידיות לטורקיה".
לנוכח הריחוק בין המלך החדש ג'ורג' הרביעי לרעייתו קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל ניסה קאסלריי להיענות ב-1820 לדרישת המלך החדש ולהביא לביטול חוקי של הנישואים, מהלך שדעת הציבור התנגדה לו בחריפות. מספר פעמים קם המון זועם על ביתו של קאסלריי, יידה אבנים וניפץ את חלונות הבית. מותה של אשת המלך ב-1821 הובילה לסגירת הפרשה מעצמה, אך הפרשה הותירה כתם נוסף בדעת הציבור על קאסלריי. אף על פי כן, נדמה היה כי גם המלך החדש וגם הלורד ליברפול ראו אותו כיורש הנחוץ לראשות הממשלה. מספר פעמים הרהר ליברפול לפרוש ולהעביר את התפקיד לקאסלריי. בסופו של דבר, ליברפול האריך ימים יותר מאשר קאסלריי ונותר בראשות הממשלה עד לפרישתו באופן סופי ב-9 באפריל 1827, כאשר הוא סבל מדימום מוחי וביקש מהמלך לאתר לו מחליף. ביולי הוא סבל מאירוע מוחי נוסף וב-4 בדצמבר 1828 הוא מת. הלחץ הציבורי לרפורמה, שטבח פיטרלו היה אחת מביטויו המובהקים, הוביל כעבור כ-13 שנים מאירוע הטבח לחקיקת חוק הרפורמה של 1832, שביטל את מרבית העיוותים בייצוג הבוחרים בבחירות לפרלמנט, ובהמשך לתיקונים נוספים במשטר.
הידרדרות בריאותו ואחרית

לנוכח המשברים הרבים שעמד נגדם, קאסלריי לקה בדיכאון, הוא שתה שתייה חריפה באופן כבד, סבל מעודף משקל ולקה בגאוט. נוהג העבודה שלו תואר ככזה שיכול להביא גם ל"התמוטטות בריאותו אפילו של הרקולס". לצד התערערות בריאותו הגופנית, הביקורת וההוקעה הציבורית שלו, כמו גם הרגלי העבודה שלו ותשישותו, הובילו לכך שבריאותו הנפשית נפגעה גם כן. בשנת 1821 הפך קאסלריי, בעקבות מות אביו, למרקיז השני מלונדונדרי. מצבו הגופני החמיר, וב-1822 הוא החל לסבול מבעיות נפשיות, כמו פרנויה והתמוטטות עצבים. אלה החמירו עם הזמן. ב-9 באוגוסט נפגש עם המלך ג'ורג' הרביעי והביע בפניו את הפרנויה שלו כי שוטרים מחפשים אחריו מתוך חשדות שהוא הומוסקסואל וביצע מעשה סדום, דבר שהיה אסור בחוק באותה העת. אין אף הוכחות לחשדות ולהאשמות אלו ובמשך כל חייו נותר קאסלריי נאמן לאשתו אמיליה.
המלך הורה לו לעצור מעיסוקו הבלתי פוסק בעבודה, להירגע ולנוח. מאוחר יותר באותו היום, חברו הקרוב הדוכס מוולינגטון פגש אותו וקאסלריי שאל את הלה האם ידוע לו על איזשהן עלילות קונספירציה על מנת להדיחו. ולינגטון השיב בשלילה ואמר לו כי עליו לפגוש רופא בדחיפות. קאסלריי החל לחשוד באנשים הקרובים אליו, ואז התוודה בפניהם "אני מטורף". אשתו, שהייתה מודעת למצבו הנפשי הקפידה להרחיק מהישג ידו חפצים חדים, כמו תערים לגילוח. בכל זאת, ב-12 באוגוסט, כאשר בבוקר היום הגיע רופא לביתו, הוא התאבד כשחתך את גרונו שלו בסכין לפתיחת מכתבים, עליו הצליח להניח את ידו.
התגובות למותו

האומה הוכתה בהלם בעקבות התאבדותו של קאסלריי. אפילו יריבו הפרלמנטרי המר מן המפלגה הוויגית, הנרי ברוגהאם (אנ'), התאבל על מותו: "(אם) תשים את כל האנשים האחרים שלהם (הטורים) יחד בצד אחד (של המאזניים), ואת קאסלריי המסכן בצד השני – הוא גדול מהם בבירור". גורמים רפורמים ורדיקליים ברחבי הממלכה חגגו את מותו. ארון קבורתו נישא בפרלמנט והוא נקבר במנזר וסטמינסטר.
בהלווייתו נכחו ראש הממשלה לשעבר הנרי אדינגטון, ראש הממשלה המכהן הלורד ליברפול, ושני ראשי ממשלה עתידיים: פרדריק רובינסון וארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון. לורד ביירון נתבקש להכין כתובת על קברו של קאסלריי. בסופו של דבר, יריבו מר הנפש ג'ורג' קנינג ירש אותו בהנהגת בית הנבחרים ובתפקיד שר החוץ, ומאוחר יותר, בעקבות פרישתו של הלורד ליברפול, גם עלה לראשות הממשלה. במותו של רוברט סטיוארט ירש אחיו צ'ארלס את התואר של 'הלורד קאסלריי'.
לקריאה נוספת

Sir A. Alison, Lives of Lord Castlereagh and Sir Charles Stewart, 3 vols., London: Blackwood, 1861.
John Bew, Castlereagh: Enlightenment, War and Tyranny, Quercus Publishing, Oxford University Press. 2011.
Henry Lord Brougham, Lord Castlereagh, Historical Sketches of Statesmen in the Time of George III, London: Charles Knight & Co. (1845), Vol I, pp. 149–61.
B. de Graaf, I. de Haan, B. Vick, Securing Europe after Napoleon: 1815 and the New European Security Culture, Cambridge University Press, 2019.
Mark Jeffrey Jarrett, Castlereagh, Ireland and the French Restorations of 1814-1815, Stanford University, 2006.
David King, Vienna 1814; How the Conquerors of Napoleon Made Love, War, and Peace at the Congress of Vienna, Random House, Inc. (2008) ISBN 978-0-307-33716-0
Henry Kissinger, A World Restored: Metternich, Castlereagh, and the Problems of Peace, 1812–22, Houghton Mifflin (1973) ISBN 978-0-395-17229-2
Rory Muir, Britain and the defeat of Napoleon, 1807–1815, New Haven: Yale University Press (1966) ISBN 978-0-300-06443-8
Bradford Perkins, Castlereagh and Adams: England and the United States, 1812–1823, Berkeley: University of California Press, 1964.
Charles Webster, The Foreign Policy of Castlereagh, in 2 volumes, 1812–1815 (1931) and 1815–1822, (1934).
Memoirs and Correspondence of Viscount Castlereagh, 2nd Marquess of Londonderry, edited by Charles William (Stewart), London (1848–53), 12 volumes.
ביאורים

↑  מאז ניתוקה של אנגליה מהכנסייה הקתולית וכיבוש אירלנד בידייה החל מאבק דתי ממושך על האי בין המעמד הפרוטסטנטי השלט והמקורב לשלטון הבריטי שעיקרו היה בנוי ממתיישבים באלסטר (שהיווה מיעוט), ומעמד התושבים האירים הקתולים (שהיוו רוב באי) וחיו בעוני ביחס למקביליהם הפרוטסטנטים וללא שוויון זכויות עם מגבלות חוקיות שמנעו התקדמות חברתית.
↑  קאסלריי מעולם לא היה נואם ורטוריקן מוצלח ולעיתים רבות הושמץ עקב חיסרון זה. בתחום יכולתו הרטורית היה ההיפוך המוחלט ליריבו, ג'ורג' קנינג, שנחשב לרטוריקן מחונן.
↑  צבא האימפריה הרוסית היה לצבא היבשה הגדול ביותר של הקואליציה שעמד מול הצרפתים. גם לאחר מפלתם של הפרוסים המשיכו הרוסים להילחם בצרפתים. מערכה צבאית ממושכת בפרוסיה המזרחית הסתכמה בניצחון צרפתי בקרב פרידלנד שאחריו הגיעו הצדדים היריבים להסדר. רוסיה לא איבדה טריטוריות במערכה אך נדרש ממנה לנות נגד בריטניה וצרפת השיגה דריסת רגל בפולין, שהיוותה איום על רוסיה.
↑  הברית של אוסטריה (בהנהגת הנסיך קלמנס ונצל פון מטרניך) עם צרפת הסתיימה בפברואר 1813, ואוסטריה עברה לעמדת נייטרליות מזוינת. היא לא הכריזה מלחמה על צרפת עד חצי שנה לאחר מכן, באוגוסט 1813.
↑  חקיקה נפרדת לביטול ולאיסור עבדות בשטחים שבשליטת חברת הודו המזרחית הבריטית עבר ב-1847 והביא לביטול העבדות גם בהודו הבריטית, שהייתה המושבה היחידה שנבדלה מחקיקת 1833 מעצם היותה של הודו מושבה בשליטת חברת סחר ולא מושבת כתר באותה העת.
יוהנס פרוטיגר

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1836 בזל, שווייץ 
 פטירה:  21 במאי 1899 (בגיל 62) בזל, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 
בית מחניים (השני), ביתו של פרוטיגר ברחוב הנביאים
יוהנס יעקב פרוטיגר (גרמנית: Johannes Frutiger‏; 1836–1899) היה בנקאי שווייצרי. בעל בנק פרוטיגר ונציגו של בנק עותומאן בירושלים, אחד הבנקים החשובים ביותר בארץ ישראל בין השנים 1872–1896. יזם מסילת הרכבת יפו–ירושלים, יחד עם יוסף נבון.
חייו בירושלים

פרוטיגר היה בנקאי פרוטסטנטי שנשלח לירושלים מבזל ב-1862 על ידי "מיסיון עולי הרגל של בזל" על מנת להיות סגן מנהל הבנק של המיסיון. משנקלע לסכסוך עם מנהל הבנק, כריסטיאן פרידריך שפיטלר, הוחלט ב-1872 על פיצול הבנק ועל פתיחת מוסד פיננסי למתן הלוואות ומימון עסקאות בירושלים, אותו ניהל פרוטיגר. הבנק מימן בין היתר מסעות ארכאולוגיים (בהם מסעותיו של מוזס וילהלם שפירא) ורכישת קרקעות, בהן קרקעות נחלת שבעה, שערי צדק וחלקים ממאה שערים. פרוטיגר קיים יחסים טובים עם מוסלמים ויהודים כאחד. בין ידידיו ושותפיו העסקיים ניתן למנות את יוסף נבון ושלום קונסטרום עמם הקים, בין היתר, את שכונות מחנה יהודה, סוכת שלום ובית יוסף.
משום שהיה אזרח שווייצרי, ולא נתין של אף אחת מהמעצמות הגדולות באותה תקופה (רוסיה, אנגליה, צרפת, גרמניה ואוסטרו-הונגריה), שימש כמתווך ואיש פשרה מוסכם במשאים ומתנים של המעצמות הן עם השלטון העות'מאני והן בינן לבין עצמן.
בשנת 1895 לערך חלה במחלה "מוזרה", לדבריו, שהשפיעה על שיקול דעתו ועל הזיכרון שלו. מחלה זו אובחנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי בית הספר לרפואה שליד אוניברסיטת בזל, על סמך יומנו האישי, כמחלת אלצהיימר. עקב המחלה והניסיונות הנואשים להסתירה, וכן עקב שינוי התקנות העות'מאניות, הגיע הבנק בשנת 1896 לפשיטת רגל.
בנו הרמן שב לארץ ישראל על מנת להתמנות כמנהל דויטשה פלשתינה בנק בחיפה, אך לאחר מות בניו בגיל צעיר שב גם הוא לאירופה.
בתים אותם בנה ובהם התגורר

פרוטיגר בנה שני בתי פאר בהם התגורר ברחוב הנביאים:
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה II - ירושלים החדשה בראשיתה, יד בן צבי, תשל"ט עמודים 522-523.
גרונוולד, הבנקאות בירושלים בתקופה העות'מאנית, הרבעון לכלכלה, גיליון כ"ד, אפריל 1977
הערות שוליים

↑  אלכס כרמל, כאן בארץ ששמיה כחולים תמיד, פרשת חייו של צייר המזרח גוסטב באוארנפיינד, אוניברסיטת חיפה, 1999, עמוד 79
↑  הבנקאות בחיפה - בנקים עם אוריינטציה גרמנית ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437165405171  BnF: cb16171370v (data)  GND: 136654053  HDS: 041666  ISNI: 0000 0000 8160 0673  LCCN: n2009045788  VIAF: 80962076   WorldCat (עם VIAF): 80962076
מאחז הבלאדים

| --- | --- |
 טריטוריה:  יהודה ושומרון
 מחוז:  מחוז יהודה ושומרון
 חבל ארץ:  מדבר שומרון
 העיר הגדולה:  ירושלים
 עיר אם:  כוכב השחר
 תאריך ייסוד:  2012~
 דת:  יהדות אורתודוקסית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במאחז:  20 משפחות
 קואורדינטות:  31°56′52″N 35°22′04″E﻿ / ﻿31.947811111111°N 35.367866666667°E﻿ / 31.947811111111; 35.367866666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום השומרון מוגדלת) מאחז הבלאדים(למפת דרום השומרון רגילה) מאחז הבלאדים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מאחז הבלאדים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מאחז הבלאדים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"גבעת הבלאדים" או "משכנות הרועים" או "אעירה שחר" הוא מאחז אשר נמצא סמוך להתנחלות כוכב השחר. המאחז היה מאוכלס בנוער גבעות. תושביו עוסקים בגידול צאן ובעלי חיים נוספים.
על פי המחלקה היהודית בשב"כ יצאו מהמאחז מספר פעולות "תג מחיר"[דרוש מקור] וחלק מחבריו קיבלו צווי הגבלה מנהליים. המאחז נהרס מספר פעמים בידי המנהל האזרחי, ותושביו מתלוננים על התנכלויות תכופות ואלימות מצד השב"כ והמשטרה.
היסטוריה

המאחז הוקם בשנת 2012 בערך על ידי קבוצת צעירים מהיישוב כוכב השחר הסמוך. במקום הוקם אוהל גדול ודיר לצאן.
במהלך השנים פונה המקום פעמים רבות על ידי כוחות הביטחון. על פי רוב נהגו תושבי המקום לעזוב את השטח עם הינתן "צו תיחום" (צו אלוף האוסר על כניסה ולעבור לנקודה אחרת באזור). במהלך השנים עבר המאחז בין קרוב ל-10 נקודות, ולחלקן חזר שוב.
"המחלקה היהודית" בשב"כ מייחסת לאנשי המאחז מספר מקרים של פעולות "תג מחיר" כנגד פלסטינים.
באלול תשע"ה (אוגוסט-ספטמבר 2015) נשרף אוהל ששימש כמחסן במאהל בדואי בסמוך לכפר מאליכ, מספר קילומטרים מהמאחז. לאחר חקירת המשטרה הוגש כתב אישום כנגד שני צעירים מהמאחז ומהיישוב הסמוך.
היסטוריה > חדירות וגנבות

במספר מקרים הותקפו תושבי המאחז בידי בדואים ממאהלים באזור, שאף הצליחו פעמיים לחדור למאחז ולגנוב את העדר השייך לתושבי הגבעה. תושבי המאחז והיישוב הסמוך הצליחו לאתר את העדר בקרבת מקום.
היסטוריה > הפעולה המשטרתית

בכ"ז בניסן תשע"ה (16 באפריל 2015) בשעות הבוקר התקרבו לגבעה שני רועי צאן לבושים כבדואים תושבי האזור. תושבי הגבעה הזעיקו את תושבי מעלה שלמה הסמוכה, והחלו להתקרב על מנת להניס את רועי הצאן. על פי טענת המשטרה התושבים החזיקו בידיהם אלות ותקפו את הרועים באבנים. כאשר התקרבו, הוציא אחד ה"רועים" תעודת שוטר ומבין הסלעים יצאו שוטרים נוספים ממחלק הבילוש של מחוז ש"י ושוטרי יס"מ רבים. חמישה מתושבי המאחז והיישוב הסמוך נעצרו והוגש נגדם כתב אישום.
התפרקותו של המאחז

במהלך שנת תשע"ז (2017) פורסמו מספר תקריות אלימות שבהן היו מעורבים לכאורה תושבי המאחז. באחת מהן הותקפו באלות ובאבנים פעילי שמאל מארגון "תעאיוש" שליוו רועי צאן באזור עוג'ה א-תחתא ונפצעו חמישה אנשים, ובניסן (אפריל) יודו אבנים לעבר כוח של חיילי צה"ל ושוטרי מג"ב, וכתוצאה מכך נפצע קצין בידו. שר הביטחון אביגדור ליברמן הגיב כי "זו תופעה חמורה שאסור לנו להיות סלחניים לגביה". בתוך מספר ימים הורחקו כל 11 תושבי הגבעה בצווים מנהליים מכל אזור יהודה ושומרון והוטלו עליהם הגבלות מנהליות נוספות.
באוגוסט 2017 נעשה ניסיון לשוב למאחז, אך לאחר שבוע-שבועיים הניסיון נכשל. מאז המאחז נהרס והוקם מחדש שוב ושוב.
במרץ 2021 נהרסו מבנים באתר.
באוגוסט 2023 נהרסו שני בתים שהוקמו במקום.
נכון לאוקטובר 2024 מתגוררות במאחז כעשרים משפחות.
הערות שוליים

1 2  העקשנות שניצחה את הכל, באתר ערוץ 7, 2 באוקטובר 2024
↑  מסע הרס חריג בבנימין: בתיהן של 8 משפחות ובתי כנסת מוחרבים • צפו, באתר JDN‏
↑  תיעוד: אבנים לעבר צה"ל ליד כוכב השחר, באתר ערוץ 7, 15 באפריל 2017
↑  קרני אלדד, ‏גבעת הבלדים אינה עונה: כל גירוש רק מראה למפונים כמה הם חשובים, באתר מעריב אונליין, 6 בנובמבר 2015
↑  שבתי בנדט‏, ביקור אצל הבלאדים: נוודים קיצוניים שמתכננים את פעולת "תג מחיר" הבאה, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2015.
↑  השוטרים מציקים לנו כדי להצדיק את קיומם, באתר הקול היהודי
↑  קטין הותקף קשות בידי שוטר ששבר את ידו, באתר הקול היהודי, ‏02/03/2017
↑  תביעה: איש שב"כ תקף צעיר יהודי, באתר הקול היהודי, ‏14/02/2017
↑  עוזי ברוך, פעילי ימין קיצוני מואשמים בהצתת אוהל בדואי, באתר ערוץ 7, ספטמבר 2015
↑  אישום: הציתו אוהל של ערבים • הקול היהודי, באתר • הקול היהודי
↑  בדואים תקפו רועה צאן יהודי בבנימין, באתר הקול היהודי, ‏24/07/2017
↑  בתוך שבועיים המשטרה סגרה את תיק גנבת העדר, באתר הקול היהודי, ‏15/06/2017
↑  אורלי הררי, חוננו: פרובוקציה משטרתית בבנימין, באתר ערוץ 7
↑  אבי חיים, הקלה בתנאי השחרור של הנאשמים מכוכב השחר, באתר ערוץ 7, 10 ביוני 2015
↑  חדשות 2, ‏תיעוד: מתנחלים תקפו ופצעו פעילי שמאל, באתר ‏מאקו‏, 21 באפריל 2017.
↑  יואב זיתון ומורן אזולאי, ליברמן נגד תוקפי החיילים: "למצות את הדין עם אותם בריונים", באתר ynet, 23 באפריל 2017.
↑   "בממשלה הכריזו על מלחמה בהתיישבות": הכוחות הרסו בתים בגבעות בנימין, בעיתון מקור ראשון, 21 במרץ 2024
↑  אמיר אטינגר, בסביבת סמוטריץ' לא הכחישו שאישר את פינוי המאחז: "לא היה ניתן להסדירו", באתר ישראל היום, 14 באוגוסט 2023
יעל גרוסמן

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  המכללה לביטחון לאומי 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקדת ממר"ם  מפקדת יחידת לוטם 
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע עלות השחר  מבצע מגן וחץ  מלחמת חרבות ברזל
 
יעל גרוסמן היא קצינה בצה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקדת יחידת לוטם.
ביוגרפיה

יעל גרוסמן התגייסה לעתודה האקדמית, ובמסגרתה למדה לתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2003–2005 שירתה כראש מדור חד-פס וקרקע-אוויר במחלקת פרויקטים בלוטם. בשנים 2005–2007 שירתה כראש מדור תקשורת ארוכת טווח במחלקת מערכות ופרויקטים בלוטם. בשנים 2007–2009 עמדה בראש מדור מערכות לוויין במחלקת אמל"ח של אגף התקשוב. בשנים 2009–2011 הייתה ראש לשכתו של ראש אגף התקשוב, האלוף עמי שפרן. בשנים 2011–2016 הייתה ראש ענף בלוטם ובאגף התקשוב וההגנה בסייבר.
היא בעלת תואר שני במנהל עסקים בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 2016–2017 למדה במכללה לביטחון לאומי, וקיבלה תואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
מונתה לראש מחלקת עתיד באגף התקשוב וההגנה בסייבר בדרגת אלוף-משנה, וביוני 2020 מונתה למפקדת ממר"ם. ביולי 2022 הוחלט למנותה למפקדת לוטם באגף התקשוב וההגנה בסב"ר, ובמאי 2023 החלה לשרת כמפקדת לוטם בדרגת תת-אלוף.
גרוסמן פועלת למען שילוב נשים במסגרות טכנולוגיות בצה"ל ובעולם האזרחי. במסגרת פעילות זו נמנתה עם מובילות She shark - תוכנית מצוינות של צה"ל למנהיגות טכנולוגית נשית, והובילה את כנס Cybergirlz - כנס של יחידה 8200 ואגף התקשוב לחשיפה ולהכרה של מסלולים ותפקידים טכנולוגיים, שמעודד מלש"ביות להתגייס לתפקידים טכנולוגיים בצה"ל.
הערות שוליים

1 2   דף מפקדת יחידת לוטם, תא"ל יעל גרוסמן, באתר צה"ל, 4 במאי 2023
↑  יוסי הטוני, ‏אישה שנייה בתפקיד: אל"מ יעל גרוסמן תמונה למפקדת לוטם, באתר "אנשים ומחשבים", 12 ביולי 2022
↑   דור העתיד של נשים טכנולוגיות, באתר צה"ל, 26 בדצמבר 2019
ג'ון הילי

ג'ון הילי (באנגלית: John Healey;‏ נולד ב-13 בפברואר 1960) הוא פוליטיקאי בריטי המכהן כמזכיר ההגנה של הממלכה המאוחדת החל מ-5 ביולי 2024. בעבר כיהן בקבינט של ראש הממשלה טוני בלייר כתת-מזכיר המדינה הפרלמנטרי למיומנויות מבוגרים (אנ') מ-1997 עד 2001, כמזכיר כלכלי של האוצר (אנ') מ-2002 עד 2005, שר הכספים באוצר (אנ') מ-2005 עד 2007, ותחת גורדון בראון כשר המדינה לשלטון מקומי (אנ') מ-2007 עד 2009 וכשר המדינה לשיכון ולתכנון (אנ') מ-2009 עד 2010. הילי, חבר מפלגת הלייבור, מכהן כחבר בית הנבחרים הבריטי משנת 1997.
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 2010 נבחר לקבינט הצללים ומונה למזכיר המדינה לבריאות על ידי אד מיליבנד. הוא התפטר מהתפקיד באוקטובר 2011. הוא גם שימש כמזכיר המדינה לשיכון בקבינט הצללים מ-2016 עד 2020 תחת ג'רמי קורבין.
הילי נשוי ואב לבן.
הערות שוליים

↑  Ministerial Appointments: July 2024, GOV.UK
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2007019516  NLK: KAC199611903  UKPARL: 9VjJ9Mfg  VIAF: 24127092   WorldCat (עם VIAF): 24127092
טריאתלון במשחקים האולימפיים

הטריאתלטית האוסטרלית אמה סנואוסיל חוצה את קו הגמר באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
הטריאתלט הבריטי אליסטר בראונלי, עם מדליית הזהב בה זכה באולימפיאדת לונדון (2012)
הטריאתלט הגרמני יאן פרודנו, האלוף האולימפי בבייג'ינג
המנצחות באולימפיאדת בייג'ינג (2008) על הפודיום
תחרויות טריאתלון נערכות במהלך המשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סידני (2000). האלופים האולימפיים הראשונים היו השווייצרית בריגיטה מקמאהון והקנדי סיימון ויטפילד. התחרות כוללת שחייה למרחק קילומטר וחצי, מרוץ אופניים למרחק 40 ק"מ וריצה למרחק 10 ק"מ. בתחרות בסידני השתתפו 48 נשים ו-52 גברים, באולימפיאדת אתונה (2004) השתתפו 50 נשים ו-50 גברים, ומאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) משתתפים 55 נשים ו-55 גברים. כל מדינה יכולה לשלוח למשחקים עד שלושה טריאתלטים.
בתוצאה הטובה ביותר לגברים מחזיק הבריטי אליסטר בראונלי, שקבע את התוצאה 1:45.01 שעות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בתוצאה הטובה ביותר לנשים מחזיקה האמריקאית גוון ג'ורגנסן, שקבעה את התוצאה 1:56:16 שעות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
מדליות

בשבע האולימפיאדות בהן נערכו תחרויות טריאתלון, לא ניכרה דומיננטיות של מדינה מסוימת. 45 המדליות התחלקו בין 16 מדינות שונות, ו-15 מדליות הזהב התחלקו בין 11 מדינות שונות. האחים הבריטים אליסטר וג'ונתן בראונלי זכו ב-4 מדליות, שתי מדליות זהב לאליסטר ומדליות כסף וארד לג'ונתן.
| מקום | ישות | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 3 | 2 | 5 | 10 |
| 2 | שווייץ שווייץ | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 3 | גרמניה גרמניה | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 4 | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 4 | ניו זילנד ניו זילנד | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 6 | ארצות הברית ארצות הברית | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 7 | קנדה קנדה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 8 | צרפת צרפת | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 9 | אוסטריה אוסטריה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | נורווגיה נורווגיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | ברמודה ברמודה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 12 | ספרד ספרד | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | פורטוגל פורטוגל | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | שוודיה שוודיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | דרום אפריקה דרום אפריקה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | צ'כיה צ'כיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
הזוכים > נשים

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת סידני (2000) | בריגיטה מקמאהון   שווייץ שווייץ | מישל ג'ונס   אוסטרליה אוסטרליה | מגלי מסמר   שווייץ שווייץ |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | קייט אלן   אוסטריה אוסטריה | לורטה הארופ   אוסטרליה אוסטרליה | סוזאן ויליאמס   ארצות הברית ארצות הברית |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | אמה סנואוסיל   אוסטרליה אוסטרליה | ונסה פרננדס   פורטוגל פורטוגל | אמה מופאט   אוסטרליה אוסטרליה |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | ניקולה שפיריג   שווייץ שווייץ | ליסה נורדן   שוודיה שוודיה | ארין דנשאם   אוסטרליה אוסטרליה |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | גוון ג'ורגנסן   ארצות הברית ארצות הברית | ניקולה שפיריג   שווייץ שווייץ | ויקי הולנד   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | פלורה דאפי   ברמודה ברמודה | קייטי זאפירס   ארצות הברית ארצות הברית |  ג'ורג'יה טיילור בראון   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| אולימפיאדת פריז (2024) | קסנדר בוגראן   צרפת צרפת | ג'ולי דרון   שווייץ שווייץ | בת' פוטר   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |