stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיבולת-שועל (סוג)
מיני שיבולת שועל > מיני שיבולת שועל נוספים

Avena Abyssinica
Avena Agadiriana
Avena Atlantica
Avena Brevis
Avena Canriensis
Avena Clauda
Avena Damascena
Avena Eriantha
Avena Fatua
Avena Glabrata
Avena Haussknechtii
Avena Hirtula
Avena Hispanica
Avena Hybrida
Avena Insularis
Avena Longiglumis
Avena Lusitanica
Avena Macrostachya
Avena Maroccana
Avena Matritensis
Avena Murphyi
Avena Nuda
Avena Occidentalis
Avena Sativa
Avena Strigosa
Avena Trichophylla
Avena Vaviloviana
Avena Ventricosa
שיכרון (צמח)

| שיכרון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: שיכרון
שם מדעי
 Hyoscyamus ‏לינאוס, 1753
שִיכָּרוֹן (שם מדעי:.Hyoscyamus Tourn. ex L) הוא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים, דו-שנתיים או רב-שנתיים, בעלי ריח חריף, רעילים לבני אדם ורובם שעירים ודביקים ממשפחת הסולניים. פרחיהם של מיני השיכרון נישאים בתפרחת אשכול או שיבולת. עלי הכותרת הם דמויי משפך או פעמון, לא סימטריים ובעלי צבעים משתנים: לבן (קרם), צהוב בהיר, צהוב או ארגמן. הסוג מונה בין 17 עד 31 מינים (קיימת מחלוקת בין החוקרים) שרובם פזורים באזורים הממוזגים, מרכז יבשת אסיה, האזור הים-תיכוני ויבשת אירופה ממקרונזיה לסהרה ולצפון מזרח אפריקה הטרופית ולאזורים הממוזגים של אירו-אסיה.
המינים השונים מכילים אלקלואידים בכמויות משתנות, ולפיכך השיכרון הוא צמח רעיל לבני אדם. בכמויות מזעריות ניתן להפיק ממיני השיכרון השונים משככי כאבים. עוד בתקופות קדומות היה הצמח ידוע. תכונותיו הרפואיות תוארו על ידי פליניוס הזקן. בנוסף, הבדואים נהגו לעשן את עלי הצמח להקלה בכאבי שיניים. כיום ידוע כי ניתן להפיק מצמח השיכרון גם אטרופין.
מורפולוגיה

עשבים רב-שנתיים, דו-שנתיים או חד-שנתיים, בעלי ריח חריף, רעילים לבני אדם ורובם שעירים ודביקים.
הלוואים נעדרים. הפטוטרות קיימות.
העלים מסורגים, פשוטים ומשוננים.
התפרחות הן אשכול או שיבולת חד-צדדיות. כלומר, הפרחים מרוכזים על פי רוב בצד אחד של גבעול התפרחת כאלו נעמדו בטור.
הפרחים חיקיים, יושבים (ללא עוקץ), דו-מיניים, ובלתי נכונים, בעלי שחלה עילית, בעלי עטיף כפול. צבע הפרחים הוא קרם, צהוב, צהוב בהיר או ארגמן.
הגביע מאוחה בעל צינור דמוי צינור-פעמון, מסתיים בחמש שיניים והוא משתייר בפרי וגדל עמו. בפרי הוא נוקשה ועם עורקים מוגבהים ובולטים.
אוגן הכותרת בלתי נכון, בעל 5 אונות, לעיתים קרובות סדוק בין האונות הקדמיות. האונות בלתי שוות פחות או יותר ומעוגלות בראשן.
הכותרת מאוחת עלים דמוית משפך עד פעמון; אוגן הכותרת בלתי נכון, בעל 5 אונות, ולעיתים קרובות סדוק בין האונות הקדמיות. האונות בלתי שוות פחות או יותר, וקהות (מעוגלות בראשן).
האבקנים 5, כמספר אונות הכותרת, אינם שווים באורכם זה לזה, על פי רוב וקבועים בבסיס צינור הכותרת ובולטים כרגיל מתוכה. הזירים דקיקים וארוכים מהמאבקים.
השחלה עילית, עמוד שחלה ארוך בולט מחוץ לכותרת, הצלקת דמוית גולה.
הפרי הלקט בלתי קוצני, מרובה זרעים, בן 2 מגורות, כלוא בתוך גביע מתפרה שגדל עם הפרי והתקשה, ולאורכו עורקים מוגבהים ובולטים. ההלקט נפתח על ידי מכסה. הפתיחה היא היקפית על ידי סדק רוחב ברקמת הניתוק שהתפתחה סביב, באופן שנוצר מכסה.
הזרעים מגובששים או מגוממים.
מינים

בישראל וסביבתה גדלים בר שבעה מינים של שיכרון: חמישה בישראל ושניים נוספים בסיני (שיכרון סיני ושיכרון קהה).
שיכרון זהוב (Hyoscyamus aureus) - ראו ערך מורחב.
שיכרון פעוט (Hyoscyamus pusillus) - צמח עשבוני מדברי, חד-שנתי אוהב חום, נדיר, עדין, קטן ונמוך, גובהו 5 עד 30 ס"מ, אינו עולה כרגיל על 20 ס"מ. טיפוס תפוצתו אירנו-טורני. תפוצתו משתרעת מדרום רוסיה האירופית ועד מונגוליה ועד ערב הסעודית. בישראל הוא גדל בערבות, במדבריות ובערבות על תשתית לס בוואדיות ובקרקע מעובד. הוא מצוי באדום; נדיר בהר הנגב ובערבה ונדיר מאוד בצפון הנגב ובדרומה. אונות הגביע דוקרניות. הכותרת ארוכה במקצת מהגביע וכל צינור הכותרת בתוך הגביע, רוחבו של אוגן הכותרת הוא כס"מ אחד או פחות, אורך הכותרת כ-8 עד 14 מ"מ, צבעה צהוב חיוור; בסיס לוע הכותרת בצבע ארגמן כהה. הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת מאי.
שיכרון לבן (Hyoscyamus albus) - צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי נדיר מאוד. טיפוס תפוצתו ים-תיכוני וחרמון. תפוצתו משתרעת במקרונזיה ומאגן הים התיכון עד צפון עיראק ועד ערב הסעודית. בישראל הוא גדל על חומות או סלעים ובצדי דרכים, הוא נדיר בגליל העליון, ונדיר מאוד בחרמון, בכרמל, ובחוף הגליל. כל הצמח מכוסה שערות קצרות לבנות ומפושקות שאינן בלוטיות. רוחב העלים של הגבעול דמויי ביצה רחבה, רוחבם שווה כמעט לאורכם, אונות העלים קצרות ורוחבן גדול מאורכן. במילים אחרות, כל העלים בעלי אונות משולשות גדולות, תמימות, קהות פחות או יותר ואינן משוננות. אורך הגביע לעת ההבשלה כ-3 ס"מ או יותר. הכותרת ארוכה בהרבה מהגביע, אורכה 15 עד 30 מ"מ וצבעה לבן או צהוב חיוור (קרם), צבע לוע הכותרת עם כתם ארגמן כהה. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת יולי.
שִׁכָּרוֹן מִדְבָּרִי (Hyoscyamus desertorum) - ראו ערך מורחב.
שיכרון מרושת (Hyoscyamus reticulatus) - ראו ערך מורחב.
שיכרון סיני (Hyoscyamus boveanus) - בן-שיח מדברי חצי בשרני, שטיפוס תפוצתו אירנו-טורני - סהרו-ערבי ותפוצתו מצומצמת למצרים ולסיני. אונות העלים אינן משוננות. רוב העלים של הגבעול דמויי מעוין ומחודדים בשני קצותיהם. רוחבם קטן כמעט פי 2 מאורכם. במילים אחרו, אונות העלים ארוכות ומחודדות מאוד. הכותרת ארוכה בהרבה מהגביע, פי 2 מהגביע, וצבעה לבן עם לוע כהה, אונות הגביע בעת הפריחה ארוכות מרוחבן.
שִׁכָּרוֹן קֵהֶה (Hyoscyamus muticus subsp. muticus) - צמח חולות של מדבר קיצוני אוהב חום, בן-שיח או רב-שנתי שטיפוס תפוצתו סהרו-ערבי ותפוצתו משתרעת ממדבר סהרה ועד המזרח התיכון (סוריה בצפון) ועד הודו. אונות העלים אינן משוננות. הכותרת בולטת רק במעט מהגביע, צבעה לבן והלוע ארגמני. הכותרת הצעירה כהה, מבהירה עם התבגרות הפרח. אונות הגביע בעת הפריחה רחבות מאורכן. צמח נדיר הגדל בסיני וחודר לפעמים לנגב (אקראי). הפריחה מסוף אפריל עד תחילת יוני.
הערות שוליים

↑  [POWO plants of the World Online. Published on the Internet Hyoscyamus Tourn. ex L], POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Hyoscyamus Tourn. ex L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-07-2023
↑  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, צמחים בעלי פרחים, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 84-85
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 589-590
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 397-401
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536186905171  GND: 4145526-5  LCCN: sh85063657 
שיכרון מרושת
פרחים של שיכרון מרושת בקרבת תל ערד
שיכרון פעוט מנחל שיזף בערבה
שיכרון מרושת באבו מכתוב בירדן
שיכרון מדברי
שכווי הצווארון

| שכווי הצווארון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: שכווי הצווארון
מין:: שכווי הצווארון
שם מדעי
 Bonasa umbellus ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


זכר בתצוגה
נקבת השכווי
שכווי הצווארון (שם מדעי: Bonasa umbellus) הוא מין של שכווי יחידי בסוגו. מין זה קבוע במקום חיותו ואינו נודד והוא נפוץ ברחבי אמריקה בהרי האפלאצ'ים מקנדה עד לאלסקה. הוא הציפור הלאומית של מדינת פנסילבניה.
התת-מינים של השכווי הם:
B. u. yukonensis
B. u. umbelloides
B. u. labradorensis
B. u. castanea
B. u. affinis
B. u. obscura
B. u. sabini
B. u. brunnescens
B. u. togata
B. u. mediana
B. u. phaios
B. u. incana
B. u. monticola
B. u. umbellus
השכווי שוקל בממוצע כ-450-750 גרם ואורכו 40-50 ס"מ. מוטת כנפיו 50-64 ס"מ. השכווי חום-אפור ומנוקד בנקודות כחולות, עם זנב מניפתי לבן שלאורכו עובר פס שחור גדול. הוא גם יכול לנפח את צווארו המקושט לגודל מרשים ומכאן שמו. חזהו יותר בהיר משאר הגוף ורגליו. הנקבות מוסוות וצבעם חום-בהיר ולבן עם כתמים. לשני המינים יש ציצה מאחורי ראשם, אך אצל הזכר היא גדולה בהרבה וזקורה.
כמו רוב התרנגולאים הוא אוכל-כול הניזון מגרגירים, זרעים, פירות שונים וחסרי חוליות קטנים. מזונו המגוון מאפשר לו להסתגל למגוון בתי גידול מערבות עשב ויערות, לטונדרות ומורדות הרים.
בעונת הרבייה הם מתנהלים יותר שקט ממינים אחרים של שכווים ואינם קוראים אלא מתופפים לנקבות.
טורפיהם הנפוצים הם שועלים, דובים, שונרים, סמורים, ראקונים ועופות דורסים. כשהם מותקפים הם מסתתרים בצמחייה ורק כמוצא אחרון יעופו לעבר ענפי עצים.
ראו גם

שכווי הלענה
הערות שוליים

↑  שכווי הצווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548542505171  NARA: 10676250
שכווי שחור

| שכווי שחור |
| --- | --- |
  הקלטה של שכווי שחור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: שכווי
מין:: שכווי שחור
שם מדעי
 Tetrao tetrix ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


שכווי שחור או שֶׂכְוִי הָעֹגֶן (שם מדעי: Tetrao tetrix) הוא מין עוף קרקע מקבוצת השכווים שבמשפחת הפסיוניים. הוא קרוב רחוק של התרנגול, החוגלה ותרנגול ההודו. הוא חי בטבע בערבות עשב ושדות בור וכן ביערות הטייגה, בצפון אירופה ואסיה.
מאפיינים

השכווי הוא עוף בינוני, ואורך הזכרים מגיע עד 53 ס"מ ולמשקל של 1,000-1,450 גרם. הנקבות קטנות יותר: אורכן כ-40 ס"מ ומשקלן 750-1,100 גרם. נוצות השכווי הזכר שחורות ברוב גופו כשגבותיו אדומות, המקור והזנב לבנים והכנפיים בצבע חום כהה. הזנב מכיל נוצות מזדקרות דמויות נבל שנפרשות במצגי חיזור. שירו של הזכר מזכיר מעט שירת יונה ומטרתו למשוך את הנקבות הקטנות והמוסוות לשטחי הלק שלו ולא של שכווים אחרים, אשר אם ייפגשו עלולים להילחם ולפצוע קשה אחד את השני, עקב דורבנות רגליהם החדים.
הערות שוליים

↑  שכווי שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ע"פ החלטות האקדמיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283122005171  BnF: cb12014572v (data)  GND: 4145682-8  LCCN: sh85014561  NKC: ph538452
שבלול רומי

| שבלול רומי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: שבלולים
סדרה:: שבלולי יבשה
תת־סדרה:: Helicina
משפחה:: קדמומיים
סוג:: Helix
מין:: שבלול רומי
שם מדעי
 Helix pomatia ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 אירופה

שבלול רומי (או החילזון הרומי; שם מדעי: Helix pomatia) הוא חילזון ממשפחת הקדמומיים וסדרת שבלולי יבשה בעל ריאות החי ביבשה. השבלול הרומי נפוץ ברחבי אירופה ומשמש גם בתור מאכל אסקרגו.
תיאור

לשבלול הרומי קונכייה גדולה יחסית, גובהה נע בין 30 ל-45 מ"מ וקוטרה 30–35 מ"מ, כך שצורתה די כדורית. יש בה כ-5–6 פיתולים. צבעה חום בהיר עד צבעי קרם.
מראהו דומה באופן כללי לשבלול הגינה. צבע הגוף של השבלול הרומי הוא חום-צהבהב-אפור. הרגל רחבה בעלת שוליים בולטים. בראשו של השבלול הרומי זוג משושים ארוכים ועליהם העיניים, שעיקר תפקודן הוא להבחין בין אור לחושך. המשושים הקדמיים קצרים יותר ונקראים "בחנינים" ובהם איברים הרגישים לריח, מישוש וטעם. שני זוגות המשושים אלה מהווים את איברי החושים של השבלול. פה השבלול נפתח בלסתות שבאמצעותן הוא אוסף את המזון, בפיו ישנה מגרדת או משננת (radula), איבר בעל מספר רב של שיניים קטנות, שבאמצעותה הוא טוחן וחותך את המזון לפני העברתו למערכת העיכול.
אורח חיים ואקולוגיה

בניגוד למרבית החלזונות בארץ ישראל, שפעילים בחורף, השבלול הרומי פעיל באביב ובקיץ. בחורף הוא נכנס לתרדמת חורף, מתכנס לקונכייתו ואוטם אותה בחתם גירני (epiphragma).
השבלול הרומי ניזון בעיקר מחומרים צמחיים מתים, בעיקר צמחים ירודים, רקב צמחי, פטריות, עובש וחומרים אורגניים על האדמה, אך גם מצמחים ירוקים כגון עלים או נבטים.
השבלול הרומי מתקדם באמצעות כיווץ והרפיה של שרירי הרגל, כאשר הוא מחליק על גבי ריר אותו הוא מפריש מהסולייה. הריר נועד להגן על רגל השבלול מחפצים חדים, להקל עליו את ה"החלקה" בעת תנועתו ואף להידבק למשטחים חלקים או אנכיים.
אורח חיים ואקולוגיה > בית גידול

השבלול הרומי נפוץ כמעט בכל רחבי אירופה. בדרום-מזרח אירופה הוא חי ביערות, שטחים פתוחים, גינות, וכרמים, במיוחד ליד נהרות. בגלל הצורך בסלע גיר לייצור הקונכייה הגדולה שלו, מוגבל השבלול הרומי לבתי גידול גירניים בהם יש סלעי גיר. במרכז אירופה הוא חי ביערות פתוחים ובאזורים גירניים עם שיחים. הוא מעדיף אזורים לחים וקרים, וצריך קרקע חופשית בה אפשר לחפור ולהתחפר (לצורך תרדמת והטלת בצים). הוא יכול לחיות עד גובה של 2,100 מטר מעל פני הים, אך בדרך כלל לא נמצא בגבהים שמעל 2000 מטר. בדרום אנגליה הוא נמצא בעיקר באזורי עשבייה ובתה, ולא בגינות. קצב הריבוי שלו נמוך ויכולת תפוצתו מוגבלת.
אף על פי שמצב השימור של השבלול הרומי לפי ה-IUCN הוא "ללא חשש" (LC), הוא מאוים על ידי אובדן בית גידול.
השבלול הרומי שימש למאכל עוד מתקופת רומא העתיקה ואף הורבה בשבי לשם כך. הרומאים הפיצו אותו בכל רחבי אירופה בשטחים שכבשו. מכיוון שמין שבלול זה זוהה עם הרומאים, במספר שפות שמו העממי הוא "השבלול הרומי", כולל בעברית.
אורח חיים ואקולוגיה > רבייה

השבלול הרומי הוא הרמאפרודיט, כלומר: בעל מערכת רבייה הן של זכר והן של נקבה, כך שבסיום ההזדווגות שני השבלולים מופרים ומטילים ביצים. ההזדווגות מתחילה בדרך בסוף חודש מאי ואת הבצים הוא מטיל ביוני ויולי בצברים של 40–65 בצים. גודל כל ביצה הוא 5.5-6.5 מ"מ. הצעירים בוקעים מהביצה כעבור 3–4 שבועות. לעיתים הם אוכלים את אחיהם הקטנים בעיתות רעב ומחסור (קניבליזם). הם מגיעים לבגרות כעבור 2–5 שנים, וחיים בדרך הכלל כ-20 שנה, כאשר תוחלת החיים המקסימלית שנצפתה היא 35 שנים.
שבלולים רומיים מזדווגים
איור של השבלול הרומי מטיל בצים
מערכת הרבייה של השבלול הרומי
גלריה

שבלול רומי
הקונכייה של השבלול הרומי
שבלול רומי
איור של שבלול רומי בזמן תרדמת חורף
קונכייה עם חתם
שבלול זוחל
לקריאה נוספת

יוסף הלר, שבלולי ארץ ישראל - אורחות חיים ומגדיר, הוצאת משרד הביטחון, 1993
הערות שוליים

↑  שבלול רומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5  "Species summary for Helix pomatia". AnimalBase, last modified 5 March 2009, accessed 6 September 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555539405171  GND: 4189455-8  NKC: ph503006
שכווי האשוח

| שכווי האשוח |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: שכווים
סוג:: שכווי אורנים
מין:: שכווי האשוח
שם מדעי
 Falcipennis canadensis
תחום תפוצה


שכווי האשוח (שם מדעי: Falcipennis canadensis) או שכווי קנדי הוא מין של שכווי בינוני מהסוג Falcipennis החי ביערות הצפוניים והמחטניים של אמריקה הצפונית.
מאפיינים

שכווי זה מותאם לחיי עצים, זהיר ודרוך לכל סכנה וברגע שיש כזו (בעיקר מחתולים, שועלים או עופות דורסים) הוא יסתתר ורק ברגע האחרון יעוף. אורכם של השכווים 38–43 ס"מ ומשקלם 550–650 גרם. הנקבות קטנות יותר ושוקלות 450–550 גרם. לזכר נוצות אפורות וחזה שחור גדול אותו הוא מנפח כדי למשוך נקבות. מתחת לחזה נוצות לבנים מהצדדים וראשם אפור עם כתם אדום מעל העיניים. הזנב שחור ומפוספס בלבן ומזדקר לכל הצדדים. הוא ניזון מהחי ומהצומח ואוהב במיוחד פירות יער, פטריות וכן עלים של עצי מחט הנפוצים ביערות בהם הוא חי.
תפוצתו נרחבת ולא נשקפת לו סכנה כלשהי.
ראו גם

שכווי ענק
שכווי השלג
שכווי הלענה
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיכרון מרושת

| שיכרון מרושת |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: שיכרון
מין:: שיכרון מרושת
שם מדעי
 Hyoscyamus reticulatus ‏לינאוס, 1762
שִׁכָּרוֹן מְרֻשָּׁת (שם מדעי: .Hyoscyamus reticulatus L) - צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, שעיר, דביק, מסועף וגובהו 40 עד 50 ס"מ ממשפחת הסולניים. כותרתו דמוית משפך המורחב מאוד בפתחו. צבע הרקע של הכותרת הוא ארגמן-קרם והיא מרושתת במאות פסים ארגמניים. לאחר האבקה הגביע המשתייר בפרי מתקשה ושיניו מסתיימות בחוד דוקרני.
בית גדול ותפוצה

טיפוס תפוצתו מערב אירנו-טורני ותפוצתו משתרעת ממזרח התיכון ועד מרכז אסיה ואיראן. בישראל הוא גדל כעשב רע בשטחים מעובדים ובאפיקים, בעיקר על במישורים ובבקעות המכוסים לס בחבלים ים-תיכוניים, בבתות ספר ובערבות בעיקר בבקעת באר שבע ובמערב הנגב. הוא נפוץ בצפון הנגב; מצוי בהרי יהודה; נדיר בשפלה, במערב הנגב, בהר הנגב ובאדום; נדיר מאוד בגולן, במישור החוף הדרומי, במדבר יהודה, בעמון ובסיני.
מורפולוגיה

שיכרון מרושת מכוסה בשערות בלוטיות עד מקריח.
הגבעול חזק, פשוט או מסועף לרוב מהבסיס ונושא עלים ופרחים יחד.
הלוואים נעדרים והפטוטרות קיימות.
העלים מסורגים, פשוטים, מאורכים עד אזמליים, בעלי אונות עמוקות פחות או יותר, אורכן ארוך מרוחבן. העלים התחתונים בעלי פטוטרת. עלי הגבעול יושבים או קצרי פטוטרת. עלי הפרחים יושבים, שלמים או כמעט כך, חדים עד מתחדדים, לרוב בולטים החוצה מן הפרחים.
הפרחים סגלים או ארגמן, גדולים, חיקיים, יושבים (ללא עוקץ) ובלתי נכונים, דו-מיניים, ובעלי שחלה עילית ועטיף כפול, עלי הכותרת והגביע מאוחים, האבקנים ועמוד השחלה בולטים מלוע הכותרת.
הגביע מאוחה, בעל צינור דמוי צינור-פעמון, מסתיים בחמש שיניים בלתי שוות פחות או יותר, וקהות (מעוגלות בראשן). הגביע משתייר בפרי וגדל עמו (מתפרה). ובפרי הוא נוקשה ועם עורקים מוגבהים ובולטים.
הכותרת מאוחת 5 עלים, אורכה 20 עד 25 מ"מ, ארוכה בהרבה מהגביע, דמוית משפך עד פעמון והיא בעלת רשת צפופה של עורקים שצבעם ארגמן על רקע צהבהב עד סגול חיוור. אוגן הכותרת בלתי נכון, דמוית פעמון רחב, בקוטר של 2 עד 3 ס"מ, עם 5 אונות מפושקות מאוד, כמעט שוות ומעוגלות בקציהן (קהות).
האבקנים 5, כמספר אונות הכותרת, אינם שווים באורכם זה לזה, וקבועים בבסיס צינור הכותרת ובולטים כרגיל מתוך הלוע. הזירים דקיקים וארוכים מהמאבקים.
השחלה עילית, עמוד שחלה ארוך ובולט מחוץ ללוע. הצלקת דמוית גולה.
הפרי הלקט לא קוצני, מרובה זרעים, בן 2 מגורות, כלוא בתוך גביע מתפרה שגדל עם הפרי ושיניו מסתיימות בחוד דוקרני. ההלקט הקטן נפתח על ידי מכסה. הפתיחה היא היקפית היא נוצרת על ידי סדק רוחב ברקמת הניתוק שהתפתחה סביב, באופן שנוצר מכסה. גביע הפרי 2 עד 3 ס"מ, דמוי צינור-פעמון, נוקשה, בעל עורקים בולטים ומוגבהים; רוחב הצינור כ-1 ס"מ, לא מכווץ מעל האמצע; השיניים מתפשטות-מעוקלות, דוקרניות, אורכו כאורך צינור הגביע.
הזרעים מגובששים או מגוממים.
הפריחה מסוף ינואר עד תחילת מאי.
הערות שוליים

1 2  Hyoscyamus reticulatus, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  שיכרון מרושת, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3 4  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 397-401
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 587-590
שיכרון מרושת בקרבת תל ערד
שן-ארי

| שן-ארי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: שן-ארי
שם מדעי
 Leontodon ‏לינאוס, 1753
שֶׁן-אֲרִי (שם מדעי: Leontodon) הוא סוג של צמחים ממשפחת המורכבים הנפוץ במדינות הים התיכון.
בישראל שלושה מינים בסוג שן-ארי:
שן-ארי שעירה Leontodon laciniatus
כתמה עבת-שורשים Leontodon tuberosus
שן-ארי מחוספסת Leontodon asperrimus
שמו של הסוג נקרא כך, ככל הנראה, בגלל שעליהם של מינים בסוג זה משוננים, ובגלל שהם נאחזים בחזקה בקרקע באמצעות שורש מרכזי מעובה וארוך, המדומה לנעיצת שן של אריה
Leontodon saxatilis
קנרית אמריקאית

| קנרית אמריקאית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
תת־משפחה:: חוחיות
סוג:: ספינוס
מין:: קנרית אמריקאית
שם מדעי
 Spinus tristis ‏ליניאוס
תחום תפוצה


הקנרית האמריקאית (שם מדעי: Spinus tristis; באנגלית: American goldfinch; ייתכן ונקרא בעברית חוחית אמריקאית) היא ציפור צפון אמריקאית קטנה ממשפחת הפרושיים. היא נודדת מאמצע אלברטה לקרוליינה הצפונית במהלך עונת הרבייה, ומדרום לגבול קנדה וארצות הברית עד מקסיקו במהלך החורף.
במין זה מופיעה דו-צורתיות זוויגית: צבע הזכר צהוב בקיץ, שמשתנה לצבע זית בחורף, בעוד שהנקבה בגוון צהוב-חום עמום המתבהר רק מעט במשך הקיץ. הזכר מציג נוצות בצבע בהיר במהלך עונת הרבייה כדי למשוך בת זוג.
זוהי החוחית היחידה בתת-המשפחה (חוחיות) העוברת נשירת נוצות מוחלטת פעמיים בשנה, באביב ובסתיו.
הקנרית האמריקאית היא אוכלת זרעים בנוסף היא הסתגלה לצריכת ראשי זרעים, עם מקור חרוטי להסרת הזרעים וכפות רגליים קלות תנועה לאחיזה בגבעולים של ראשי זרעים בזמן האכילה. חוחית זו ידועה גם כאוכלת צמחיית גינה והיא אוהבת במיוחד עלי סלק אדום. זוהי ציפור חברתית המתאספת בלהקות גדולות בזמן האכילה והנדידה. היא עשויה להתנהג בצורה טריטוריאלית במהלך בניית הקן, אך תוקפנות זו קצרת מועד. עונת הרבייה שלה קשורה לשיא אספקת המזון שלה, החל מסוף יולי, שהיא יחסית מאוחרת עבור חוחית. מין זה הוא בדרך כלל מונוגמי. ישנה תטולה אחת כל שנה.
הפעילות האנושית היטיבה באופן כללי עם הקנרית האמריקאית. היא נמצאת לעיתים קרובות באזורי מגורים, נמשכת למתקני האכלת ציפורים אשר מעלים את שיעור ההישרדות שלה באזורים אלה. תהליך בירוא היערות יוצר גם שטחי אחו פתוחים, שהם בית הגידול המועדף עליה.
תיאור

הקנרית האמריקאית היא פרוש קטן. אורכה 11–14 ס"מ, מוטת כנפייה 19–22 ס"מ ומשקלה 11-20 גרם. אורך כנף יחידה הוא 6.5–7.8 ס"מ ואורך הזנב 4.2–5.1 ס"מ.. המקור קטן וחרוטי. צבעו ורוד במהלך השנה והופך לכתום בוהק עם נשירת הנוצות באביב, בשני המינים.. צורתו וגודלו של המקור מסייעים בהוצאת זרעים מראשי הפרחים של קוצים, חמניות, וצמחים אחרים.
הקנרית האמריקאית עוברת נשירת נוצות באביב ובסתיו. היא המין היחיד בתת-המשפחה פרושיים שעובר נשירת נוצות פעמיים בשנה. במהלך נשירת החורף היא משירה את כל נוצותיה. באביב היא משירה את כל נוצותיה חוץ מנוצות הכנף והזנב, והן בצבע חום כהה אצל הנקבה, ובצבע שחור אצל הזכר. על נוצותיו ישנם קווים על הכנפיים ולבן מתחת לקצוות זנבו. תופעת דו-הצורתיות הזיווגית הנמצאת במין זה נראית בצבע נוצות בולט במיוחד לאחר נשירת האביב, כאשר יש צורך בצבע הבוהק של נוצות הזכר בקיץ כדי למשוך בת זוג.
עם תום נשירת הקיץ צבע גופו של הזכר הוא צהוב לימון מבריק, צבע המיוצר על ידי הפיגמנט קרוטנואיד המופק מצמחים מהם הוא ניזון, וכנפיו שחורות עם קווים לבנים. הנקבה ברובה חומה, למטה היא בהירה יותר ויש לה מעין סינר צהוב. לאחר נשירת הסתיו פלומת הקיץ הבהירה מוחלפת בפלומה עמומה יותר, צהוב-חום למטה וחום-זית למעלה. הפרצוף בצבע צהוב בהיר ויש מעין סינר באותו הצבע. פלומת הסתיו כמעט זהה אצל הזכר והנקבה, אך לזכר יש כתמים צהובים על הכתף. בכמה חלקים בחורף, הקנרית האמריקאית מאבדת את שאריות הצבע הצהוב שלה, והופכת להיות בצבע אפור חום עם גוון זית הניכר רק בצפייה מקרוב.
לגוזל הציפור יש גב בצבע חום עמום וחלק תחתון בצבע צהוב בהיר. צבע הכתפיים והזנב שחור עמום עם סימנים חומים צהבהבים. צבעים אלו קיימים אצל גם אצל הזכר וגם אצל הנקבה.
קריאת הקנרית האמריקאית היא סדרה של סלסולים מוזיקליים וציוצים, לרוב עם צליל ארוך. בקרב לרוב מושמעת קריאת tsee-tsi-tsi-tsit; אפשר גם לתאר אותו כ-per-chic-o-ree. בזמן שהנקבה דוגרת על הביצים, היא קוראת לבן זוגה בצליל tee-tee-tee-tee-tee. הצעירים מתחילים להשתמש בקריאות של chick-kee או chick-wee זמן מועט לפני שלב הפרחון, בה הם משתמשים עד שהם יוצאים לגמרי מהקן. ישנן שתי קריאות הגנה שנעשות על ידי המבוגרים במהלך הקינון; קריאת sweet המשמש למשיכת קנריות אחרות לקן וכדי לבלבל טורפים, וקריאת bearbee המשמש כדי להשתיק את הגוזלים ולגרום להם להשתופף בתוך הקן כדי שיהיו פחות בולטים.
תפוצה ובתי גידול

הקנרית האמריקאי מעדיפה שטח פתוח שבו עשבים שוטים משגשגים, כגון שדות, כרי דשא, מישורי הצפה, כמו גם צידי דרכים, פרדסים וגנים. הוא עשוי להימצא גם ביערות נשירים וגדות נהר פתוחות ובאזורי גידול משני (מקומות שגדלו מחדש לאחר שנחטבו). בתי גידול אלו בשימוש במהלך נדידות האביב והסתיו.
תפוצתה הקיצית משתרעת על פני צפון אמריקה מחוף לחוף. הוא תחום בצפון ססקצ'ואן ונמתח דרומה על פני צפון אמריקה עד קרוליינה הצפונית בחוף המזרחי, וצפון קליפורניה בחוף המערבי. הקנרית האמריקאית מהגרת למרחקים קצרים, היא זזה דרומה בתגובה למזג אוויר קר והפחתת אספקת המזון. הנדידה מתבצעת בלהקות צפופות, שעפות בדפוס טיסה לא יציב, מעין דפוס גלי.
תפוצת החורף שלה כולל את דרום קנדה ומשתרע דרומה דרך ארצות הברית עד לחלקים ממקסיקו. בחורף, בחלק הצפוני של הטווח שלה, הקנרית עשויה להתקרב למתקני האכלה אם הם זמינים. בטווחים הדרומים, במהלך החורף, היא נשארת באזורים כמו שדות ומישורי הצפה בהם הם חיים במהלך חודשי הקיץ.
נעשו ניסיונות להכניס את הקנרית האמריקאית לברמודה במאה ה-19 וטהיטי בשנת 1938, אך המין לא הצליח להתבסס באף אחד ממקומות אלו.
התנהגות

הקנרית האמריקאית עפה בתבנית ייחודית ויוצרת שביל בצורת גל. תבנית זו מורכבת בדרך כלל מסדרה של פעימות כנף לצורך התתרוממות, ואז קיפול הכנפיים ודאיה בקשת וחוזר חלילה. הציפורים מרבות להשמיע קולות במהלך שלב הנפנוף בתבנית ואחר משתתקות במהלך שלב הדאיה. הקריאה המושמעת היא "per-twee-twee-twee", או "ti-di-di-di", באמצען יש הפסקות שקטות. הקנרית האמריקאית מתקשרת באמצעות מספר קולות מובחנים, כולל אחד שנשמע כמו "po-ta-to-chip"

הקנרית האמריקאית לא פועלת באגרסיביות כלפי טורפים בשטחה; תגובתה היחידה היא קריאת אזהרה. בין הטורפים נכללים נחשים, סמורים, סנאיים והעורבני הכחול, שעלולים לשבור ביצים או להרוג צעירים, בנוסף נצים וחתולים, המהווים איום על צעירים ומבוגרים כאחד. הפרט המבוגר ביותר שידוע עליו היה בגיל 10 שנים ו-5 חודשים.