stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיס שרלוק
הערות שוליים

↑  Livingstone, Josephene (31 באוגוסט 2018). "The Irreverent Joys of a Japanese Sherlock Holmes". The New Republic. נבדק ב-26 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Manente, Kristina (28 בספטמבר 2018). "Why you should watch Japan's answer to Sherlock Holmes, now on HBO". Polygon. נבדק ב-26 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Charity, Justin (31 באוגוסט 2018). "Rehabbing the World's Greatest Detective: The Brilliant Reinvention of 'Miss Sherlock'". The Ringer. נבדק ב-26 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steiner, Chelsea (31 באוגוסט 2018). "HBO Asia is Bringing Us a Japanese Female Sherlock Holmes in Miss Sherlock and We're Not Mad About It". The Mary Sue. נבדק ב-6 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hyo-won, Lee (23 באפריל 2018). "Stars Preview HBO Asia's Female Sherlock Holmes Series". The Hollywood Reporter. נבדק ב-6 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Burt, Kaytl (4 בספטמבר 2018). "Miss Sherlock Review (Spoiler Free)". Den of Geek. נבדק ב-26 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith, Alyssa. "Yuko Takeuchi steps into an iconic role on 'Miss Sherlock' with elementary ease". The Japan Times. נבדק ב-26 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| סדרת שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חקירה בשני • חותם הארבעה • כלבם של בני בסקרוויל • עמק הפחד |  |
| אוספי סיפורים קצרים | הרפתקאותיו של שרלוק הולמס • זיכרונותיו של שרלוק הולמס • שובו של שרלוק הולמס • הקידה האחרונה • ספר הפרשיות של שרלוק הולמס |  |
| דמויות | שרלוק הולמס • מייקרופט הולמס • דוקטור ווטסון • המפקח לסטרייד • פרופסור מוריארטי |  |
| דמויות משנה | איירין אדלר • סבסטיאן מורן • מרי מורסטן • דמויות נוספות |  |
| שונות | רחוב בייקר 221 ב' • מוזיאון שרלוק הולמס |  |
| עיבודים נבחרים | סרטים: שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי • שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר • טום וג'רי פוגשים את שרלוק הולמס • מר הולמס • הולמס & ווטסון • אנולה הולמס • אנולה הולמס 2 • אנולה הולמס 3   סדרות: זיכרונות על שרלוק הולמס • שרלוק • אלמנטרי • שרלוק הולמס (2013) • מיס שרלוק • שרלוק ברוסיה • הפרחחים • הולמס וסילי ליוואנוב: הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: המאה העשרים מתחילה • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: כלבם של בני בסקרוויל • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: אוצר אגרא)   רוברט דאוני ג'וניור: שרלוק הולמס (סרט, 2009) • שרלוק הולמס: משחק הצללים • שרלוק הולמס 3   משחקי וידאו: שרלוק הולמס: התעוררות • שרלוק הולמס נגד ארסן לופין • שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש |  |
טינטין

| --- | --- |

 סוג:  דמות קומיקס
 הוצאה לאור:  הרז'ה
 שם ספר:  הרפתקאותיו של טינטין
 הופעה ראשונה:  1929
 הופעה אחרונה:  1983
 מספר הופעות:  23 ספרים
 יוצרים:  הרז׳ה
 גילום הדמות:  ג'יימי בל, ז׳ן-פייר טלבוט 
 מידע
 גיל:  15–19
 תאריך לידה:  10 בינואר 1929 
 מין:  זכר
 מקצוע:  עיתונאי
 דת:  אתאיסט
 אזרחות:  בלגיה
 מקום מגורים:  בריסל, בלגיה
 דמויות קשורות
 חברים:  שלגי (כלב) קפטן האדוק פרופסור קלקולוס תומסון ותומפסון
 אויבים:  רסטאפופולוס
 
טינטין (בצרפתית: Tintin; בחלק מהתרגומים לעברית נקרא טין טין) הוא הגיבור הראשי של סדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" מאת הקריקטוריסט הבלגי הרז׳ה. הדמות נוצרה בשנת 1929, והופיעה לראשונה במוסף השבועי לנוער "Le Petit Vingtième (אנ')".
טינטין הוא כתב צעיר, נועז, חכם, ישר, הגון, רחום וחביב. בסדרת הספרים הוא מטייל ברחבי העולם, ופותר תעלומות שונות. אל מסעותיו מתלווה תמיד כלב הפוקס טרייר הלבן שלו, "שלגי".
פיתוח הדמות

הביוגרף של הרז'ה, פייר אסולין, אמר ש"לטינטין יש פרהיסטוריה", משום שהיה מושפע ממגוון גדול של מקורות השראה בהם נתקל הרז'ה. הרז'ה ציין כי במהלך לימודיו בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, כאשר צבאות גרמניה כבשו את בלגיה, הוא צייר בשולי מחברותיו בבית הספר דמות צעיר אלמוני הנלחם בגרמנים. מאוחר יותר הוא סיפר כי רישומים אלה תיארו דמות אמיצה והרפתקנית שעושה שימוש באינטליגנציה ובכושר ההמצאה שלה כנגד יריבים. אך אף אחד מהציורים הללו לא שרד.
הרז'ה הושפע גם מדמותו של אחיו הצעיר פול, שהיה בעל פנים עגולות ובלורית. בהמשך הצהיר הרז'ה שבצעירותו "התבוננתי בו הרבה, הוא ריתק אותי... הגיוני שטינטין קיבל את דמותו, מחוותיו, תנוחותיו".
לדבריו של מומחה הקומיקס מתיו סקריץ', ייתכן שהרז'ה שאב השראה מגיבור הספר "באין משפחה" מאת הקטור מלו, רמי, שכמו טינטין נדד בעולם, מלווה בכלב הלבן הנאמן שלו.
לפני שצייר את טינטין פרסם הרז'ה את הקומיקס "Les Aventures de Totor" העוסק בצופה בשם טוטור, שמסייר ברחבי העולם ומתקן עוולות. דמותו של טינטין כנראה התבססה גם על דמות זו. הארי תומפסון ציין כי טוטור היה "מטמורפוזה של טינטין", והרז'ה עצמו אמר כי טינטין הוא "האח הקטן של טוטור... הוא הפך לעיתונאי, אבל שמר על רוחו של הצופה".
טינטין הופיע לראשונה ב-4 בינואר 1929 במוסף הילדים של העיתון "Le Vingtième Siècle", במודעה על הקומיקס החדש, ורצועת הקומיקס הראשונה התפרסמה ב-10 בינואר.
הבלורית של טינטין לא הופיעה מיד: רק בעמוד 8 של "טינטין בארץ הסובייטים" הוא נוסע במהירות ברכב והרוח מסיטה את בלוריתו אחורה. תסרוקת זו נשארה על כנה בכל הספרים הבאים, והפכה לסמל המזהה של טינטין.
הרז'ה נשאל פעם איך התפתחה דמותו של טינטין. הוא ענה: "הוא כמעט לא התפתח. מבחינה גרפית הוא נשאר סקיצה". גילו של טינטין מעולם לא נקבע באופן ברור. בשנת 1970 אמר הרז'ה: "מבחינתי טינטין לא הזדקן. איזה גיל אני נותן לו?... אני לא יודע... 17? אני חושב שהוא היה בן 14 או 15 כשיצרתי אותו. נניח שהוא התבגר בשלוש או ארבע שנים במשך 40 שנה... טוב, בממוצע, 15 ועוד 4 שווים 19".
על הדמות > תיאור חיצוני

טינטין הוא נער נמוך קומה, בעל פני ילד, ושיער אדמוני-בלונדיני (הצבע משתנה בין הספרים, בהתאם לאפשרויות ההדפסה שעמדו לרשותו של הרז'ה) שמסורק לבלורית יוצאת דופן. בדרך כלל טינטין לובש מכנסי גולף (אנ') חומות וחולצה לבנה עם סוודר כחול.
על הדמות > מיומנויות ויכולות

טינטין יודע לנהוג בכל כלי רכב שהוא זקוק לו, כולל מכונית, טנק, אופנוע, סירה ומטוס. הוא גם מפעיל רדיו מיומן ויודע להפעיל קוד מורס. הוא ספורטאי מצוין, בעל ידע בהיאבקות ומסוגל לרוץ ולשחות היטב. כמו כן, הוא מעולם לא החטיא ירייה. אך יותר מכל דבר אחר, טינטין הוא בלש מצוין בעל יכולת הסקת מסקנות מרשימה, ודיפלומט היודע להשיג כל מידע על ידי נימוס ואדיבות. לדבריו של מייקל פאר, מומחה ליצירותיו של הרז'ה, "הוא כל יכול, טוב כמעט בכל דבר, כמו שהרז'ה עצמו היה רוצה להיות". הרז'ה עצמו אמר "טינטין הוא אני כפי שהייתי שואף להיות; הירואי, מושלם".
טינטין מקפיד על התעמלות בוקר קבועה כדי לשמור על כושר.
על הדמות > אופי

טינטין אמיץ, סקרן, מוסרי מאוד, נחוש, הגון, רחום, חביב ובעל כשרון מופלא של שימת לב לפרטים והסקת מסקנות. הוא משתדל לעזור לחלשים ולהגן עליהם, ונלחם ברוע. טינטין מייצג את הטוב המוחלט, והוא נטול כל ספיקות מוסריים. "הפגם העיקרי של טינטין הוא ללא ספק שהוא מוסרי מדי: אני, יותר מכל אחד אחר, התעצבנתי לפעמים על סירובו העיקש לסטות מדרך הישר", אמר הרז'ה.
אישיותו של טינטין שקטה, חיוורת ולא מורכבת יחסית לסובבים אותו. אישיות נייטרלית זו מאפשרת השתקפות מאוזנת של הרוע או הטיפשות הסובבים אותו ומאפשרת לכל קורא להזדהות איתו. הייצוג האייקוני של טינטין תומך בהיבט הזה; כפי שציין מומחה הקומיקס סקוט מקלאוד, השילוב בין אישיותו האייקונית והנייטרלית של טינטין לבין הסגנון המציאותי במיוחד של הרז'ה (המכונה "הקו הנקי") מאפשר לקורא להסוות את עצמו בדמות ולהיכנס בבטחה לעולם שמציג הקומיקס.
בספר "טינטין והפיקורוס" טינטין חובש קסדה שעליה סמל התנועה לפירוק נשק גרעיני. בריאיון בו נשאל הרז'ה על הכללת סמל השלום בסיפור, הוא ענה: "זה נורמלי, טינטין הוא פציפיסט, הוא תמיד היה נגד מלחמות."
על הדמות > עיסוק

טינטין הוא עיתונאי, ועיסוקו ניכר בעיקר בספרים הראשונים בהם העלילה נסמכת על כך (למשל, ב"טינטין בארץ הסובייטים" הוא נשלח לברית המועצות כדי לכתוב כתבה). עיסוקו של טינטין מקל על הרז'ה בשילובו של טינטין באירועים אקטואליים שונים. אך ככל שהסדרה מתקדמת טינטין מוצג פחות ופחות כעיתונאי ויותר כבלש. לעיתים מדמים אותו חבריו לשרלוק הולמס, עקב יכולת הסקת המסקנות שלו. גם מאבקו נגד הפושע רסטאפופולוס דומה למאבקו של הולמס נגד מוריארטי.
ניכר שטינטין אינו מודאג ממצבו הכלכלי, ועבודתו לא תופסת מקום מרכזי בחייו, במיוחד בספרים המאוחרים יותר, בהם הוא מתגורר באחוזתו של קפטן האדוק.
הערות שוליים

↑  ההיגוי הנכון בצרפתית הוא "טַנְטַן".
↑  מייקל פאר, The adventures of Herge, creator of Tintin, 2007, עמ' 11
↑  Matthow Screech, 
CHAPTER ONE
Constructing the Franco-Belgian Hero:
Hergé’s Aventures de Tintin, Masters of the Ninth Art: Bandes dessinees & Franco-Belgian Identity, ליברפול: Liverpool University Press, 2005, עמ' 17. (באנגלית)
1 2  Michael Farr, Tintin & Co, 2007, עמ' 21
↑  Jean Grogan, One clear line: Hergé beyond Tintin
↑  טינטין בארץ הסובייטים, עמ' 7
1 2  Michael farr, Tintin & Co, 2007, עמ' 15
↑  מתיו סקריץ', CHAPTER ONE: Constructing the Franco-Belgian Hero: Hergé’s Aventures de Tintin, Masters of the Ninth Art: Bandes dessinees & Franco-Belgian Identity, 2005, עמ' 18. (באנגלית)
↑  פייר אסולין, Hergé: the Man Who Created Tintin, ניו יורק: אוניברסיטת אוקספורד, 2009, עמ' 186, ISBN 978-0-19-539759-8. (באנגלית)
↑  דניס ויטצ'בסקי,‏, טינטין: האם העיתונאי המצויר הוא בכלל אנטישמי?, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2011
↑  Oliver Dunnett, Identity and geopolitics in Herge´’s Adventures
of Tintin, School of Geography, University of Nottingham, עמ' 4
↑  סקוט מקלאוד, להבין קומיקס, עמ' 42-43
↑  ראו לדוגמה בספר "תעלומת ה"חד-קרן", עמ' 12, תיבה 2
↑  GREY TOBIAS, Tintin for Beginners, Town & Country
| הרפתקאותיו של טינטין |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | ארז'ה • בוב דה מור • אדגר פ. ז'אקובס |  |
| דמויות | טינטין • קפטן האדוק • פרופסור קלקולוס • תומסון ותומפסון • ביאנקה קסטאפיורה • דמויות נוספות |  |
| אוגדנים | טינטין בארץ הסובייטים • טינטין בקונגו • טינטין באמריקה • הסיגרים של פרעה • הלוטוס הכחול • האוזן השבורה • האי השחור • שרביטו של אוטוקר • הסרטן בעל צבתות הזהב • הכוכב המסתורי • תעלומת ה"חד-קרן" • אוצרו של רקהם האדום • שבעת כדורי הבדולח • אסירי השמש • ארץ הזהב השחור • הטיסה לירח • החוקרים על הירח • פרשת קלקולוס • כרישי הים האדום • טינטין בטיבט • תעלומת תכשיטי הזמרת • טיסה 714 לסידני • טינטין והפיקורוס • טינטין ואלף ארט |  |
| סרטים | הסרטן בעל צבתות הזהב (1947) • טינטין וגיזת הזהב (1961) • טינטין והתפוזים הכחולים (1964) • טינטין ומקדש השמש (1969) • טינטין ואגם הכרישים (1972) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של טינטין מאת ארז'ה (1958–1962) • הרפתקאותיו של טינטין (1991–1992) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402207005171  PLWABN: 9810537417705606  BnF: cb122860586 (data)  GND: 119451425  ISNI: 0000 0004 7241 1001  LCCN: nb2017008072  NKC: pna20241226954  SELIBR: 264409  SUDOC: 031693784  VIAF: 63149233533676511795   WorldCat (עם VIAF): 63149233533676511795
מאטי הילי

| --- | --- |
הילי, 2019
הילי, 2019
 לידה:  8 באפריל 1989 (בן 35) הנדון, לונדון, אנגליה אנגליה
 שם לידה:  Matthew Timothy Healy 
 שם במה:  Truman Black 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה עכשווית (אנ')
 עיסוק:  זמר-יוצר, מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, במאי
 סוגה:  ארט פופ • פופ רוק • פולק • אלקטרופופ • אינדי פופ • רוק אלטרנטיבי • מוזיקה אקספרימנטלית
 שפה מועדפת:  אנגלית, אנגלית בריטית 
 כלי נגינה:  קול, גיטרה, קלידים, פסנתר, תופים, בנג'ו
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  The 1975
 בת זוג:  גבריאט (אנ') (מ-2023)
 פרסים והוקרה:  פרסי איבור נובלו  פרסי המוזיקה הבריטית 
 truman-black.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מת'יו טימותי הילי (באנגלית: Matthew Timothy Healy; נולד ב-8 באפריל 1989) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אנגלי, סולן להקת הפופ רוק דה 1975. ידוע בליריות, באקלקטיות המוזיקלית ובפרסונה הבימתית הפרובוקטיבית שלו, וכן בהשפעתו על סוגת האינדי פופ.
בשנת 2002, הילי הקים את דה 1975 יחד עם חבריו ללימודים. אחרי שהוחתמו בחברת התקליטים העצמאית Dirty Hit (אנ'), הלהקה הוציאה ארבעה מיני-אלבומים בשנים 2012–2013. לאחר מכן, בשנת 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של הלהקה, The 1975 (אנ'). אחריו יצאו לאור האלבומים I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful yet So Unaware of It (אנ') ב-2016, A Brief Inquiry into Online Relationships (אנ') ב-2018, Notes on a Conditional Form (אנ') ב-2020 ו-Being Funny in a Foreign Language (אנ') ב-2022. כלל אלבומי האולפן של הלהקה זכו לשבחי הביקורת, והגיעו לראש מצעד האלבומים הבריטי ולמצעד בילבורד 200.
ראשית חייו

הילי נולד בשכונת הנדון הממוקמת בצפון לונדון. הוריו הם השחקנים טים הילי ודניס וולש, שניהם ממוצא אירי; הם התגרשו בשנת 2012. סבו מצד אמו עסק בדראג, ואחיו הצעיר לואיס הוא שחקן. מגיל שנתיים עד ארבע התגורר במלבורן, אך את מרבית ילדותו העביר בחוות בקר בכפר הדלי און דה היל (אנ'), נורת'מברלנד. כשהיה בן 9 עבר עם משפחתו לכפר אלדרלי אדג' (אנ') שבמחוז צ'שייר.
במהלך שנות ילדותו והתבגרותו, הוריו של הילי עבדו כשחקנים בתיאטרון ובטלוויזיה, כאשר בשנות העשרה שלו אמו נעשתה מפורסמת. הוא עצמו לא התעניין כלל במשחק, אך בכל זאת הופיע כניצב בסדרות טלוויזיה שבהן הופיעו הוריו, בהן "Coronation Street", "בייקר גרוב" (אנ') ו"דרך ווטרלו" (אנ'). כמו כן, הוריו היו חובבי מוזיקה, והכירו לו את סוגת הסול ובתוך כך את חברת התקליטים מוטאון. אביו היה נוהג להתרועע עם מוזיקאים רבים כמו בריאן ג'ונסון מ-AC/DC (שלימים שימש סנדקו של הילי), ריק ויקמן מיס, מארק נופלר מדייר סטרייטס, וג'ף לין מ-Electric Light Orchestra. פיטר הוק (אנ'), חבר בלהקת ג'וי דיוויז'ן וניו אורדר, היה שכנם. הסנדק של אמו, התסריטאי איאן לה פרנס (אנ'), הכיר לו את רינגו סטאר. הגיטרה הראשונה שהילי ניגן בה בחייו שימשה את דייר סטרייטס במהלך הקלטת השיר "Romeo and Juliet". לימים סיפר הילי על קרבה זו למוזיקאים כבר בשלב מוקדם בחייו, ואמר: "להיות כוכב רוק היה חלק מהמציאות שלי".
הילי החל לנגן בתופים כשהיה בן חמש. כמו כן החל ללמוד קראטה כשהיה בן שבע והגיע לדרגת חגורה שחורה בשנות העשרה שלו. עד גיל 12 הוא היה הילד היחיד במשפחתו, וסיפר שבצל זאת "היו הרבה משחקי וידאו, הרבה סרטונים של מייקל ג'קסון, הרבה שירה וריקוד לבדי והתעסקות בעצמי". בניגוד לאחיו הצעיר, הילי "גדל בבית של מסיבות" ונזכר כיצד היה ישן "בבר" במועדון בלונדון בהזדמנויות שונות. בראיונות סיפר כי הוא זוכר את ההיבט הזה של ילדותו כ"מרגש" ולא כ"מעיק". הוריו התמודדו עם בעיות של אלכוהול ואמו בפרט הייתה משתמשת בקוקאין כטיפול עצמי בתקופות שחוותה דיכאון חמור ובפרט לאחר לידה.
הילי למד בבתי הספר הפרטיים ליידי בארן האוס (אנ') וקינגס מקלספילד (אנ'), כאשר סולק מהאחרון לאחר שפתח בו "מועדון קרב". בגיל 12 זכה בתחרות כישרונות של בית הספר קינגס, שם ביצע שירים של The La's (אנ') ואואזיס. בהמשך עבר לבית הספר המקיף וילמסלו (אנ') שבאזור מגוריו, שם הכיר את חבריו ללהקה לעתיד. לאחר שסיים שם את לימודיו, התחיל ללמוד בקולג' למוזיקה, ממנו נשר באמצע הלימודים. באתר האקדמיה למוזיקה עכשווית (אנ') הילי מוצג כבוגר מחזור 2007–2008, עם דיפלומה בשירה (Vocals). שנים מאוחר יותר, הילי כינה את בית הספר "כפייה מייגעת, שהפריעה לי בדרכי להיות כוכב פופ".
קריירה > 2002–2011: תחילת דרכו והקמת דה 1975

בשנת 2002, בגיל 13, הילי הוזמן על ידי אדם האן להצטרף כמתופף ללהקה שהקים עם רוס מקדונלד בתיכון וילמסלו. לאחר שהסולן שלהם פרש מהלהקה לאחר חזרה, הילי הפך גם לסולן הראשי. בהמשך הצטרף ללהקה גם ג'ורג' דניאל (אנ'), כמתופף. דניאל סיפר על הילי כי הוא היה בעיניו "האדם הכי מלא תשוקה בבית הספר – חביב ומפחיד". לפני שהחלה יצירת מוזיקה מקורית, הלהקה יצרה גרסאות כיסוי לשירי פאנק ואימו באולם המוזיקה של בית הספר ובביתו של הילי. ההופעה הראשונה שלהם, בפני 200 איש, הייתה במסגרת תוכנית להקות הנוער העירוניות של מקלספילד (אנ').
לאחר סיום לימודיו בבית הספר, הילי שכנע את חבריו ללהקה ללמוד באוניברסיטאות במנצ'סטר כדי לשמור על הלהקה ביחד. בעת שלמד לתקופה קצרה בבית ספר למוזיקה, היו לו עבודות קצרות-מועד בחנות הבגדים FatFace (אנ'), כבריסטה בבית קפה וכשליח במסעדה סינית. אמו של הילי דאגה לעתידו, אך אביו "האמין [בו] ללא עוררין".
קריירה > 2012–2014: עלייה לתהילה ואלבום הבכורה

לפני שבשנת 2012 החליטו חברי הלהקה על שמה, דה 1975, הם הופיעו תחת שמות שונים – Talkhouse,‏ The Slowdown,‏ Bigsleep ו-Drive Like I Do – ברחבי מנצ'סטר רבתי. הילי סיפר כי השם הסופי הגיע משרבוטים שמצא על עותק שהיה ברשותו של הרומן "בדרכים" מאת ג'ק קרואק, עם התאריך "1 ביוני 1975".
דה 1975 נדחו על ידי כל חברת תקליטים גדולה, ובכירים בהן היו מבולבלים מהגישה של הלהקה לדלג בין סוגות מוזיקליות שונות. מאוחר יותר אמר על כך הילי: "אנחנו יוצרים בדרך שבה אנחנו צורכים. אנחנו מהדור הזה, ואנחנו לא רוצים להיות מזמן אחר".
במשך שנים מנהל הלהקה היה ג'יימי אובורן, עד שהקים לייבל עצמאי משלו, Dirty Hit (אנ'), והחתים את הלהקה תמורת 20 ליש"ט. בין השנים 2012–2013 הוציאה הלהקה ארבעה מיני-אלבומים – Facedown,‏ Sex,‏ Music for Cars, ו-IV.
בסוף 2012 החלה הלהקה לצבור תאוצה. שדרן הרדיו זאין לואו, שעבד באותה תקופה ב-BBC, היה משמיע את המיני-אלבום Facedown, וכן שיריה "Sex" ו-"Chocolate" זכו להצלחה ברדיו. בשנת 2013 יצא לאור אלבום הבכורה של הלהקה, The 1975 (אנ'). הילי אמר כי האלבום נוצר בהשראת ג'ון יוז ונועד להיות "כמעט פסקול של שנות העשרה שלנו". בביקורת שהעניק על האלבום, מייקל האן מהגרדיאן כתב: "המיטב שבכתיבה כאן – וזה עובד טוב יותר כשמגיעים לפרטי פרטים – הוא נפלא". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. בעקבות יציאת האלבום, הלהקה ערכה הופעות בשלושה לילות שונים באולם ההופעות "בריקסטון אקדמי" (אנ') שבלונדון, ומכרה את כל הכרטיסים אליהן. כמו כן, היא חיממה את הרולינג סטונז בהייד פארק וניגנה על בימת הפירמידה בפסטיבל גלסטונברי.
קריירה > 2015–2017: פריצת דרך

ב-26 בפברואר 2016 יצא לאור אלבום האולפן השני של הלהקה, I Like It When You Sleep, for You Are So Beautiful yet So Unaware of It (אנ'). האלבום נכנס היישר למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי וכן העפיל לראש מצעד בילבורד 200, עם 108,000 מכירות, והיה לאלבום עם השם הארוך ביותר אי פעם שהגיע לראש מצעד זה.
ב-8 באוקטובר 2015 הלהקה ביצעה בבכורה ב-BBC Radio 1 את הסינגל המוביל מהאלבום, "Love Me" (אנ'), ובמקביל הכריזה על סיבוב הופעות לקידום האלבום באירופה, בצפון אמריקה ובאסיה. ב-10 בדצמבר יצא לאור הסינגל השני, "Ugh!" (אנ') בבכורה ברדיו Beats 1 של אפל מיוזיק. ב-14 בינואר 2016 הושמע בבכורה ב-Radio 1 הסינגל השלישי של האלבום, "The Sound" (אנ'). ב-15 בפברואר יצא לאור הסינגל הרביעי, "Somebody Else" (אנ'), גם הוא ברדיו Beats 1. ב-22 בפברואר הושמע בבכורה ב-Radio 1 הסינגל החמישי מתוך האלבום, "A Change of Heart" (אנ'), והאחרון שיצא לאור טרם יציאת האלבום לאור. ההופעה שלהם בפסטיבל גלסטונברי בשנת 2016 זכתה לשבחים רבים, ומגזין המוזיקה NME הכתיר את הילי בתואר "כוכב הפופ החדש הגדול של בריטניה".
אלכסיס פטרידיס מהגרדיאן שיבח את "המודעות העצמית השנונה והזלזול" של הילי, והרחיב כי "יש לו חוש לפירוט פרוזאי שמערער את אווירת החשיבות העצמית הסואנת". האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים בבריטניה ובארצות הברית, היה מועמד לפרס גראמי ולפרס בריט, וכן היה ברשימת המועמדים לפרס מרקורי.
בשנת 2017 הילי ביים את הקליפ של הסינגל "Television Romance" (אנ') של להקת הרוק Pale Waves (אנ'), וכן היה שותף בהפקתו.
קריירה > 2018–2021: A Brief Inquiry into Online Relationships

באוגוסט 2018 יצא לאור המיני-אלבום השלישי של המוזיקאי הפיליפיני-בריטי No Rome (אנ'),‏ RIP Indo Hisashi, שבהפקתו היו מעורבים הילי וג'ורג' דניאל (אנ'), שותפו לדה 1975.
ב-30 בנובמבר 2018 יצא לאור אלבום האלפון השלישי של דה 1975, A Brief Inquiry into Online Relationships (אנ'), והיה מועמד לפרס מרקיורי. האלבום הגיע לראש מצעד האלבומים הבריטי. בשנת 2019, הילי היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית שיר הרוק הטוב ביותר, עבור "Give Yourself A Try", הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלהם, A Brief Inquiry into Online Relationships. האלבום זכה גם בפרס אלבום השנה הבריטי בטקס פרסי הבריטס.
ב-22 במאי 2020 יצא לאור אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Notes on a Conditional Form (אנ'). האלבום הגיע לראש מצעד האלבומים הבריטי. באותה שנה זכתה הלהקה במספר קטגוריות בטקס פרסי ה-NME (אנ'): להקת העשור, הלהקה הבריטית הטובה ביותר ופרס החדשנות.
במרץ 2021 יצא לאור המיני-אלבום החמישי של המוזיקאית הפיליפינית-בריטית ביבדובי, Our Extended Play, שבהפקתו היו מעורבים הילי וג'ורג' דניאל (אנ'), שותפו לדה 1975. באוקטובר באותה שנה, הילי התארח בהופעה של עמיתתו פיבי ברידג'רס בתיאטרון היווני (אנ') בלוס אנג'לס, שנערכה כחלק מסיבוב ההופעות שלה Reunion Tour (אנ'). במהלך ההופעה השניים ביצעו לראשונה בשידור חי את השיר "Jesus Christ 2005 God Bless America" (אנ') של דה 1975, שהוא דואט של השניים.
קריירה > 2022–הווה: הצלחה נוספת

ב-14 באוקטובר 2022 יצא לאור אלבום האולפן החמישי של דה 1975, Being Funny in a Foreign Language (אנ'). בהמשך לכל שאר האלבומים, גם אלבום זה הגיע לראש מצעד האלבומים הבריטי. כמו כן, האלבום הגיע לראש מצעדי האלבומים בסקוטלנד, באירלנד ובאוסטרליה, הגיע למקום השביעי במצעד בילבורד 200 האמריקאי, ובין 10 המובילים בניו זילנד, ביפן, בקנדה ובהולנד. עבור האלבום, הילי היה מועמד לפרס אלבום השנה וזכה בפרס בטקס פרסי הבריטס לשנת 2023 ולפרס כותב השירים של השנה בטקס פרסי אייבור נובלו, וכן זכה בפרס מבצע או הרכב הרוק/אלטרנטיב הבריטי הטוב ביותר בטקס.
באפריל 2022 יצא לאור הסינגל "Sleep Tight" של הולי האמברסטון (אנ'), שהילי ורוב מילטון השתתפו בכתיבתו ובהלחנתו. ביולי באותה שנה יצא לאור אלבום האולפן השני של ביבדובי, Beatopia (אנ'), הכולל שני שירים שנכתבו על ידי הילי, "Pictures of Us" ו-"You're Here That's the Thing". בנוסף, הילי עבד עם טיילור סוויפט על כמה חומרים לאלבומה מ-2022, Midnights, וכתב יחד עם לואיס קפלדי שיר שלא יצא לאור, עבור אלבומו של קפלדי Broken by Desire to Be Heavenly Sent, מ-2023. בשנת 2023, הילי השתתף בסינגלים של המוזיקאית האנגלייה The Japanese House (אנ'),‏ "Sunshine Baby" (קולות רקע) ו-"Boyhood" (תופים).
באפריל 2023, הלהקה הוציאה את אלבום ההופעה Live with the BBC Philharmonic Orchestra, שהגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי. בעקבות יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות לקידומו, בשם At Their Very Best (אנ'). כל הופעה נערכה על רקע תפאורה של בית בגודל טבעי, וכללה שני חלקים שביניהם קטע ביניים: הראשון היה מופע בימתי עלילתי, והשני ההופעה עצמה. חלק המופע העלילתי, שהילי השתתף בכתיבתו ובבימויו, זכה פה אחד לשבחי המבקרים, בין היתר על ידי רולינג סטון, NME, האובזרבר, דיילי טלגרף, איבנינג סטנדרד, ומטרו (אנ'). בביקורת על סיבוב ההופעות, נכתב ברולינג סטון: "הילי ושותפיו הציבו רף גבוה במיוחד להופעות אחרות השנה. חלק של מיצג וחלק של מופע רוק, שכולם מקבלים חיזוק על ידי כמה משירי הפופ הטובים ביותר שהגיחו בעשור האחרון. זה צריך להיחשב לתוכנית מתאר לאיך לעשות מופעים בארנה".
באוגוסט 2023, דה 1975 היו מופע מרכזי בפסטיבל רידינג ולידס, בפעם השלישית שלהם (אחרי 2019 ו-2022). באותה שנה, שבה ציינו 10 שנים לאלבום הבכורה שלהם, The 1975 (אנ'), שיצא לאור ב-2013. לאחר הופעה זו יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות Still... At Their Very Best (אנ'), שנערך באירופה ובצפון אמריקה החל מספטמבר 2023 עד מרץ 2024.
אמנותיות > השפעות

ההופעה הראשונה שהילי צפה בה הייתה במהלך סיבוב ההופעות העולמי HIStory World Tour (אנ') של מייקל ג'קסון, בוומבלי ארנה, בשנת 1996. הוא תיאר אותה במילים "אחת החוויות הבלתי נשכחות והחשובות ביותר שלדעתי היו לי אי פעם". הוא ציין כי ההרכב הבריטי דה סטריטס (אנ') היה זה שגרם לו לדעת שהוא "עומד להקים להקה". השיר "All My Friends" (אנ') הוא ה"שיר הנצחי" שלו, והוא ניסה לחקות אותו "טכנית" ו"רגשית" לאורך הקריירה שלו.
מאז ומתמיד הילי נמשך למוזיקה משנות ה-80, תקופה שבה לדבריו "כוכבי פופ לא היו כל כך משועבדים למודעות עצמית. אני יודע שלזמן הזה היה את הדקדנס שלו, אבל יש חופש אמיתי בתקליטים האלה". בעת שהקליטו את אלבום הבכורה שלהם, חברי דה 1975 ניסו להעביר את הלך הרוח שבסרט של ג'ון יוז - "התחושה האפוקליפטית של להיות נער".
בשנת 2013, במהלך ריאיון לאתר מוזיקה בריטי, הילי דירג את עשרת האלבומים האהובים עליו מכל הזמנים. לצד אזכורים של דה סטריס ושל מייקל ג'קסון, הילי ציין ברשימה אלבומים מאת גלאסג'ו (אנ'), מיי בלאדי ולנטיין, אלכסנדר או'ניל (אנ'), דה ג'יזס אנד דה מארי צ'יין, Hundred Reasons (אנ'), קרול קינג, פיטר גבריאל וג'יימס טיילור.
הוא אמר כי "מוזיקת גראז' אפלה" של אמנים כמו ווקי (אנ'), ליין, MJ Cole (אנ') ו-Four Tet, "כל כך משפיעה עליי", ותיאר את גביע העולם ואת סגנונות הגראז' והדאבסטפ בתור "הדברים היחידים שגורמים לי להיות גאה בהיותי אנגלי".
בשנת 2020 הקליט הילי פודקאסט שבו ראיין את גיבוריו המוזיקליים; בפרקיו השונים הוא שוחח עם סטיבי ניקס, בריאן אינו, סטיב רייך, קים גורדון (אנ'), מייק קינסלה (אנ'), קונור אוברסט ובובי גילספי (אנ'). כמו כן, הילי אמר כי הבלו נייל (אנ') היא "הלהקה האהובה עליו מכל הזמנים", ומנה את Talking Heads ואת סיגור רוס כהשפעות מוזיקליות עליו.
הילי סיפר כי הושפע גם מדמויות בספרות, בהן ג'ואן דידיון, ג'ק קרואק, שיימוס היני וארתור רמבו, ולמשל על האחרון שבהם אמר כי יצירותיו "דחוסות ומהפכניות". עוד היה מספר כי לסטנד-אפ ההשפעה הגדולה ביותר עליו בכתיבת שירים.
אמנותיות > קול

הילי ניחן בקול בעל מנעד של טנור, אך מעט מחוספס בגלל היותו מעשן סיגריות. באתר פיצ'פורק נכתב עליו כי הוא "ללא ספק אחד הפרפורמרים הווקאליים הטובים והגמישים ביותר בדורו". האקדמיה להקלטות (אנ') תיארה אותו כבעל "קול זריז". במגזין הניו יורקר הוא תואר כבעל "קול מְשנֶּה-צורה" שבאמצעותו "הוא מזמזם ומיילל וצורח וממלמל, ובכך מֵצֵל את ההגשה שלו במגוון פרסונות". עוד תואר קולו כ"גמיש", כ"מלודי בצורה ערבה לאוזן", וכ"תמיד גולמי, עם רגש".