stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן וילהלם קורנליוס פון קניגסלב
קורות חייו

בילדותו בהמבורג למד קניגסלב נגינה בפסנתר ופיתוח קול אצל אביו, יוהאן כריסטוף בורכארד פון קניגסלב. בשנת 1758 הביא אותו אדולף קארל קונצן, נגן העוגב של מריינקירכה, כדי שילמד ויופיע כנער סופרן ("דיסקנטיסט" לפי המושגים של אז) בכנסייה, לרבות ב"ערביות המוזיקליות" (Abendmusiken). קניגסלב היה תלמידו של קונצן להלחנה, נגינה בעוגב ובכינור.
בשנת 1772 לקה קונצן באירוע מוחי ובהמשך לכך התמנה קניגסלב לסגנו ומחליפו. אחרי פטירת מורו בשנת 1781 ירש קניגסלב, באישור מועצת העיר ליבק, את תפקידו כנגן עוגב ומנהל המוזיקה ("ורקמייסטר") של הכנסייה.
קניגסלב ארגן לראשונה בליבק קונצרטים על טהרת המוזיקה לעוגב. כמו כן המשיך בניהול הקונצרטים השנתיים, הקרויים "ערביות מוזיקליות" (Abendmusiken) שהתקיימו בימי א' בסביבות חג השילוש הקדוש ולפני חג הפסחא במריינקירכה. קונצרטים אלה היו מבוססים על אורטוריות כנסייתיות, שכותבי הלברית להן היו, בין היתר, אחדים מנכבדי העיר. ערביות מוזיקליות התנהלו כסדרן עד לכיבוש הצרפתי בליבק בשנת 1810. בעשור הראשון של המאה ה-19 לא כלל הרפרטואר של קונצרטים אלה קטעי מוזיקה מקוריים חדשים, אלא יצירות ישנות או זרות בלבד. בימי שישי קדמו להם חזרות כלליות בנוכחות קהל. אחרי פרישת הקנטור יוהאן הרמן שנובל לגמלאות בשנת 1801 התמנה קניגסלב גם למנהל מוזיקלי של העיר.
מעבר להתחייבויות אלה, קיבל עליו קניגסלב לארגן סדרת קונצרטים לחובבי המוזיקה וקונצרטים לימי החורף. בנוסף למוזיקאים מקצועיים, שקיבלו את שכרם מעיריית ליבק, נעזר קניגסלב גם במוזיקאים חובבים. לצורך השתלמות בביצוע אורטוריות של מלחינים ידועים כמו הנדל, היידן ואחרים ומוזיקה קולית אחרת, הקים קניגסלב מכון לפיתוח קול. תחת ניצוחו בוצעו בליבק "משיח" מאת הנדל בשנת 1791, האורטוריה "בריאת העולם" מאת היידן ב-1802 ובשנת 1804 האורטוריה "העונות" של אותו המלחין.
יצירות

"הכתרתו של דוד" Davids Thronbesteigung ‏(1785, ליבק). ביצועה ב"ערבית מוזיקלית" כלל ציטוט קטעי המקהלה "הללויה" ו"אמן" מהאורטוריה "המשיח" מאת הנדל.
"יוסף" (1784, סנט פטרבורג)
"Der gebor'ne Weltheiland" - אורטוריה לחג המולד,‏ (1788) (פרסומי הספרייה של העיר ליבק 2003 ) כלל גם ציטוט קטעי המקהלה Uns ist ein Kind geborn ו-Ehre sei Gott מ"המשיח" של הנדל.
Die Rettung des Kindes Mose ("הצלת הילד משה")
"קינת דוד על החרמון" (Davids Klage am Hermon;‏ 1793) (פרסומי הספרייה של העיר ליבק 2006)
מבוא ופוגה ברה ומבוא ופוגה בדו לשני עוגבים - ב"ספר העוגב של ליבק" (Lübecker Orgelbuch; פורסם ב-2000)
מבוא ופוגה בדו מז'ור ומבוא ופוגה בפה מז'ור (פורסם ב-2003)
יוהאן וילהלם שירמר

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1807 ייליך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 בספטמבר 1863 (בגיל 56) קרלסרוהה, הדוכסות הגדולה של באדן 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 הושפע על ידי:  וילהלם פרידריך שדו, Heinrich Christoph Kolbe 
 
יוהאן וילהלם שירמר (בגרמנית: Johann Wilhelm Schirmer;‏ 7 בספטמבר 1807 – 11 בספטמבר 1863) היה צייר נוף גרפי וגרפיקאי מבית הספר דיסלדורף.
ביוגרפיה והתפתחות אמנותית

שירמר היה בנם הבכור השני של כורך הספרים יוליך יוהאן גוטלוב שירמר (1763–1826) ואשתו וילהלמין יוהנה כריסטינה שירמר, לבית פון בריטשבארט (1768–1841). אחיו הצעיר היה צייר הנוף והצלם פחות ידוע פיליפ שירמר. בילדותו חווה שירמר את המצור על ייליך (1814), אותו תיאר מאוחר יותר בזיכרונותיו.
בין השנים 1821 ו- 1824 השלים שירמר חניכה לכריכת ספרים בבית המלאכה של אביו. בנוסף, החל בלימודי ציור ולמד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף משנת 1826. שם הוא הפך לתלמיד של וילהלם פון שאדו והיינריך קולבה. בהשפעתו של קרל פרידריך לסינג התאמן שירמר כצייר נוף.
מאז 1834 נעשה עוזר הוראה ומשנת 1839 כפרופסור באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, שירמר יחד עם לסינג, הם המייסדים החשובים ביותר של בית הספר לציור נוף בדיסלדורף. גוסטב יאקוב קנטון היה בין תלמידיו. בשנת 1836 נסע להולנד, וביצע בהזמנתו של קמיל סגליו בשנת 1836, נסיעה לנורמנדי. נסיעה זו גרמה לו לזנוח את הכיוון שהלך בו - מיותר דגש על הרישום, להעצמת הדגש על אפקט הצבע והגוון. ביטויים לשינוי סגנון זה, נראה משנת 1838בתמונות כמו "נוף סתיו", "וטרהורן" או "יונגפראו בשווייץ".
נסיעתו לאיטליה בשנת 1840 הביאה אותו לכיוון המסוגנן והאידיאליסטי יותר של ציור הנוף, לעיתים קרובות עם מוטיבים מקראיים.
בשנת 1841 הוא התחתן עם אמילי פון ברדלבן.
בשנת 1854 הוא מונה למנהל הראשון של בית הספר לאמנות בקרלסרוהה שהוקם באותה העת, על ידי יורש העצר הנסיך, ומאוחר יותר הדוכס הגדול, פרידריך הראשון. הוא עבר מדיסלדורף לקרלסרוהה. כאן עבד שירמר בין היתר כמורה של הנס תומא, רודולף אפ ואנטון פון ורנר.
נושאים דתיים שולטים בעבודתו המאוחרת, בעוד שתמונותיו האחרונות כבר אינן שייכות לשום כיוון מסוים. הם ביטוי כללי למצבי רוח או מחשבות ונושאים בסגנון אימפרסיוניסטי.
עבודתו הגרפית של שירמר, כ -30 גיליונות, אינה ידועה. בצעירותו עד שנות ה-1840 הייתה חשובה לאמן. הוא העדיף תחריט, ועסק גם בליטוגרפיה. התחריט הראשון שלו, "הנזירה המתפללת", נוצר בדיסלדורף בשנת 1829. בשנת 1847 פורסם תיק העבודות שלו שכלל שמונה תחריטי נוף מקוריים, המורכבים מגיליונות מתקופות שונות.
יחד עם אוגוסט וובר, הוא נחשב לאחד משני ה"אידיאליסטים "בבית הספר בדיסלדורף.
לזכרו שמו נחרט באקדמיה לאמנות בדיסלדורף בסוף שנות ה-1890.
תערוכות חדשות שוב הדגישו את חשיבותו של שירמר לפיתוח ציור הנוף הגרמני במאה ה -19.
הערות שוליים

↑  Johann Wilhelm Schirmer, www.rheinische-geschichte.lvr.de (בגרמנית)
↑  Historische Zeitungen / 1854 [698 / Suche Pfannenschoppenstraße 32 [698-797], digital.ub.uni-duesseldorf.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA17048238  GND: 118755161  ISNI: 0000 0000 6676 4928  KulturNav: 56479033-0be6-4e34-8830-f58b493137a1  LCCN: nr00025280  MusicBrainz: d868a922-30a0-4d64-af74-ea3180d01a92  NKC: xx0147189  NTA: 071190163  RKD: 70578  SNAC: w6wh32nj  SUDOC: 068699271  ULAN: 500006558  VIAF: 35252178   WorldCat (עם VIAF): 35252178
יואב ויס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בן 56 בערך) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב רוד איילנד  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 www.yoav-weiss.com
 
יואב ויס (נולד בירושלים ב-1968) הוא אמן ישראלי. יצירותיו עוסקות לרוב בנושאים חברתיים ומתפרשות על מגוון מדיה: ציור, פיסול, מיצג ואמנות ברשת.
"ללא כותרת (חייל בעיגול 2)" (2007) שמן על משטח קולג'.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"ללא כותרת (ערימה 2)" (2010), עיפרון על נייר, 100X116 סמ', אוסף הכנסת.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ביוגרפיה

יואב ויס גדל בישראל ובארצות הברית. את התואר הראשון באמנות קיבל מבית הספר לעיצוב ברוד איילנד (Rhode Island School of Design), ואת התואר השני מהאקדמיה לאמנות בצלאל.
כשחזר לישראל יזם את "פסלו של יום," פרויקט שבמסגרתו ייצר והציג בבית האמנים בירושלים פסל חדש כל יום במשך 70 יום. בפרויקט הגמר שלו בבצלאל הקים את "עשר אצבעות" חברה שהציעה שירותי אמנות וייצרה יצירות אמנות ע"פ הזמנה ובהתאם לתקציב המזמין.
בשנת 2000, בזמן שהיה בשהות אמן ב-Cittadellarte[דרושה הבהרה] יזם פרויקט בו הוא וכמה שותפים הסתובבו בעיר עם כל המרכיבים לארוחת ערב מפוארת ועברו מדלת לדלת בניסיון לשכנע אנשים לאפשר להם לבשל עבורם בביתם את הארוחה.
פרויקט נוסף של ויס הוא www.buythewall.com בו הוא מציע למכירה חלקים מגדר ההפרדה שבין ישראל לשטחים. הפרויקט הוצג ב-Essl Museum בקלויסטרנויבורג, אוסטריה.
בשנת 2010 הציג ויס סדרת ציורים של חיילי צעצוע בגלריה נלי אמן בתל אביב.
פרסים

ב-2004 וב-2005 זכה ויס בפרס אמן בקהילה מטעם משרד התרבות.
תערוכות יחיד

2010 – מורעלים, גלריה נלי אמן, תל אביב.
1999 – עשר אצבעות בקיבוץ, גלריה נחשון, קיבוץ נחשון
1992 – פסלו של יום, בית האמנים בירושלים
תערוכות קבוצתיות

2010 – רשמים IV, גלריה אגריפס 12, ירושלים
2008 – Overlapping Voices, Essl Museum, Klosterneuburg, אוסטריה
2006 – מיני ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים
2003 – Tafeldienst Galerie – Glaube, ברלין
2001 – Art Comm, מוזיאון המדע בירושלים
2000 – 2000 UNIDEE, Biella, איטליה
1997 – HOME, גלריה אנאדיל, ירושלים
אוספים

יצירותיו נמצאות באוסף KREAB שוודיה, אוסף מוזיאון המדע בירושלים, אוסף הכנסת, אוסף בנו כלב ובאוספים פרטיים בגרמניה, ארצות הברית, אוסטריה, בריטניה, הונג קונג וישראל.
טריטוריית אורגון

| --- | --- |
חותם טריטוריית אורגון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מושל:  ג'וזף ליין (אנ') - בשנים 1848–1850; 1853  קינציג פרישט (אנ') - בשנת 1850  ג'ון גיינס (אנ') - בשנים 1850–1853  ג'ון דייוויס (אנ') - בשנים 1853–1854  ג'ורג' קרי (אנ') - בשנים 1854–1859
 רשות מחוקקת:  בית הנבחרים הטריטוריאלי של אורגון (אנ')
 בירת הטריטוריה:  אורגון סיטי (1848–1851)  סיילם (1851–1855)  קורווליס (1855)  סיילם (1855–1859)
 תאריך ייסוד:  1848, עם העברת "החוק להקמת הממשלה הטריטוריאלית של אורגון" בקונגרס
 תאריך נטישה:  1859 
 סוג יישוב יורש:  אורגון אורגון    טריטוריית וושינגטון
 קואורדינטות:  45°30′N 117°00′W﻿ / ﻿45.5°N 117°W﻿ / 45.5; -117
 he
 
טריטוריית אורגון (באנגלית: Territory of Oregon) הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית, שהתקיימה מ-14 באוגוסט 1848 עד 14 בפברואר 1859, אז הוכנס החלק הדרום-מערבי של השטח לאיחוד כמדינת אורגון. השטח, שמספר מדינות תבעו את השליטה עליו, חולק בין בריטניה לארצות הברית בשנת 1846. כאשר הוקמה הטריטוריה, היא הקיפה אזור שכלל את מדינות אורגון, וושינגטון ואיידהו בנות-ימינו, כמו גם חלקים מוויומינג וממונטנה. בירת הטריטוריה הייתה תחילה אורגון סיטי, לאחר מכן סיילם, ולזמן קצר קורווליס (אנ'). לבסוף חזרה הבירה לסיילם, שהפכה לבירת המדינה עם קבלת אורגון לאיחוד ארצות הברית של אמריקה.
רקע

האזור שהפך לטריטוריה של אורגון היה מאוכלס במקור בידי אמריקאים ילידים. האזור נחקר על ידי האירופאים, תחילה בדרך הים. המסע המתועד הראשון שבמסגרתו נחקר המקום נערך בשנת 1543 על ידי הספרדים, וכלי שיט בריטיים ביקרו באזור זמן לא רב לאחר מכן. בהמשך הגיעו גם אמריקאים. בעקבותיהם החל מחקר יבשתי בידי משלחת לואיס וקלארק ודייוויד תומפסון, והחל להתפתח סחר בפרוות באזור. הסחר הוביל למתח בין בריטניה לארצות הברית, שתבעו שתיהן את השליטה על השטח.
האינטרסים המתחרים של הממלכה המאוחדת ושל ארצות הברית טופלו בהסכם 1818, שבה הוסכם על "כיבוש משותף" של "ארץ אורגון", ששטחה כלל את מדינות אורגון, וושינגטון ואיידהו של ימינו, חלקים ממונטנה ומוויומינג, וחלק מקולומביה הבריטית שבקנדה של ימינו, מדרום לקו הרוחב 54°40′ צפון.
היווצרות

במהלך תקופת הכיבוש המשותף הייתה מרבית הפעילות באזור, מלבד הפעילות הילידית, קשורה בסחר הפרוות שבו שלטה חברת מפרץ הדסון הבריטית. עם הזמן החלו ציידים להתיישב באזור ולעבד את האדמה. מיסיונרים הגיעו לאזור החל בשנות ה-30 של המאה ה-19. חלק מהמתיישבים החלו להגיע בסוף שנות השלושים של המאה העשרים, ועגלות מכוסות (אנ') חצו את שביל אורגון החל משנת 1841. באותה תקופה לא הייתה שליטה ממשלתית בארץ אורגון, מכיוון שאף מדינה לא החזיקה בשטח.
קבוצה של מתיישבים אמריקאים וצרפתים-קנדים החלה להיפגש בעמק וילמיט (Willamette) בשנת 1841 כדי לדון בארגון ממשלה לאזור. הדיונים המתועדים המוקדמים הללו, בעיקר בנושא הקמת ממשלה, נערכו באזור שמפו שבאורגון, ולכן זכו לשם "פגישות שמפו" (אנ'). הפגישות הראשונות הללו הובילו בסופו של דבר לדיונים נוספים, ובשנת 1843 להקמת הממשלה הזמנית של אורגון (אנ'). בשנת 1846 יושבה מחלוקת בין ארצות הברית לבריטניה על גבולות אורגון (אנ') עם חתימת אמנת אורגון, שקיבעה גבולות שהוסכמו על ידי שתי המדינות. בשונה מההסכמים הקודמים, שבעקבותיהם נקבע "כיבוש משותף" של האזור, בעקבות הסכם זה נקבעו הבריטים כשליטיו היחידים של השטח שמצפון לקו הרוחב 49 ושל האי ונקובר כולו, וארצות הברית קיבלה את השטח שמדרום לאותו קו.
הממשל הפדרלי של ארצות הברית השאיר את חלקו באזור לא-מאורגן במשך שנתיים עד שהגיעו ידיעות על טבח ויטמן (אנ'), שבמסגרתו טבחו ילידים במיסיונרים, לקונגרס של ארצות הברית. הידיעות העלו את גורל המתיישבים בטריטוריה למודעות האמריקאית, ולכן העביר הקונגרס ב-14 באוגוסט 1848 את החוק להקמת הממשלה הטריטוריאלית של אורגון (Act to Establish the Territorial Government of Oregon). טריטוריית אורגון הקיפה במקור את מדינות איידהו, וושינגטון ואורגון, וכן החלקים של מונטנה ושל ויומינג שממערב לקו פרשת המים. גבולה הדרומי היה קו הרוחב 42 צפון (הגבול שנקבע בהסכם אדמס-אוניס משנת 1819), והוא נמשך צפונה עד לקו הרוחב 49. אורגון סיטי שבאורגון הוגדרה כעיר הבירה הראשונה של הטריטוריה.
ממשל

הממשלה הטריטוריאלית כללה מושל, מרשל, מזכיר מדינה, תובע כללי ובית משפט עליון של שלושה שופטים, שנבחרו כולם בידי נשיא ארצות הברית. בית הנבחרים הטריטוריאלי, שהיה מורכב משני בתים (אנ'), היה אחראי לחקיקת חוקים, והנציגים לשני בתיו נבחרו בבחירות מקומיות שהתקיימו מדי שנה.
המיסוי התחלק למס רכוש שנתי של 0.25%, ששימש למטרות טריטוריאליות, ומס מחוזי נוסף, שהסכום שגבה לא עלה על האחוז של המס הטריטוריאלי.
מטריטוריה למדינה

אורגון סיטי שימשה כמקום מושבה של הממשלה בין 1848 ל-1851, ואחריה סיילם בין השנים 1851 ו-1855. קורווליס שימשה לתקופה קצרה בשנת 1855 כבירה, ואחריה חזר הממשל לסיילם בהמשך אותה שנה. בשנת 1853 הועבר חלק מהשטח שמצפון לנהר קולומביה התחתון ומצפון לקו הרוחב 46 שממזרח לנהר, לשטח טריטוריית וושינגטון. בשנת 1857 נערכה הוועידה החוקתית באורגון על מנת לנסח חוקה לקראת הפיכת הטריטוריה למדינה. נציגי הוועידה אישרו את המסמך בספטמבר, והוא אושר בידי האוכלוסייה הכללית בנובמבר.
ב-14 בפברואר 1859 נכנסה הטריטוריה לאיחוד כמדינת אורגון האמריקאית בגבולותיה הנוכחיים. החלק המזרחי הנותר של השטח (כיום חלקים מדרום איידהו וממערב ויומינג) התווסף לטריטוריית וושינגטון.
הערות שוליים

↑  Horner, John B. (1919). Oregon: Her History, Her Great Men, Her Literature. The J.K. Gill Co.: Portland. pp. 20–29.
↑  Horner, pp. 53–59.
↑  Corning, p. 129.
1 2  Horner, pp. 60–64.
↑  Corning, p. 186.
1 2  The Organic Act in Grover, Lafayette. The Oregon Archives. Salem: A. Bush. 1853, pp. 26-35
↑  Evans, Elwood. History of the Pacific Northwest: Oregon and Washington. Volume 1. North Pacific History Company, 1889, pp. 157-8
↑  Writers' Program of the Work Projects Administration in the State of Oregon (1940). Oregon: End of the Trail. American Guide Series. Portland, Oregon: Binfords & Mort. p. 191. OCLC 4874569.
↑  Hubert Howe Bancroft, The Works of Hubert Howe Bancroft: Volume 29: History of Oregon: Volume 1, 1834-1848. San Francisco, CA: The History Company, 1886; pg. 540.
↑  Horner, p. 162.
↑  Horner, p. 153.
1 2  Horner, p. 166.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349293305171  LCCN: no2008087840  VIAF: 148136491   WorldCat (עם VIAF): 148136491 
טריטוריית אורגון, בשנת 1848.
טריטוריית אורגון (בכחול) וטריטוריית וושינגטון (בירוק) בשנת 1853.
מדינת אורגון (בכחול) וטריטוריית וושינגטון (בירוק) בשנת 1859.
יומנו של מכשף

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פאולו קואלו 
 שפת המקור:  פורטוגזית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  דרך סנטיאגו 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1987 
 סדרה
 ספר קודם:  השטן והעלמה פרים 
 הספר הבא:  האלכימאי 
 
הספר יומנו של מכשף (בפורטוגזית: O Diário de Um Mago) הוא ספרו של פאולו קואלו משנת 1987 המתאר את מסעו של המחבר בעלייתו לרגל לסנטיאגו דה קומפוסטלה ב-1986 בצפון ספרד.
בספר מתואר הנוף והחוויה הרוחנית אותה עובר המחבר וכן מוסברים בו תרגילים לשיפור חיי הקורא המשלבים מדיטציה ודמיון מודרך.
עלילת הספר

המכשף פאולו קואלו, טמן את חרבו הקודמת באדמה בציפייה לקבל עתה חרב חדשה, איתה ציפה להשיג עוצמה רבה יותר משהייתה לו עם החרב הקודמת. אך לרוע מזלו הוא התגאה במקצת על שהוא לא אדם פשוט אלא מכשף ובהתאם לכך החליט המאסטר שלו - שנתן לו את החרב המיוחלת - שלא מגיע לו לקבל אותה. נאמר לו כי אם הוא ייצא למסע רגלי ב"דרך סנטיאגו" (דרך שנוצרים רואים כמצווה בללכת בה ברגל), שהיא נקראת "דרך האנשים הרגילים", ובה ילמד אותו המדריך שלו להרגיש כאדם רגיל ולא כאדם החשוב יותר מאחרים - הוא ימצא את חרבו לאחר חיפוש. לאחר זמן רב של מחשבה, הוא אכן יוצא למסע בעזרת מדריך שהגיע אליו מטעם המאסטר שלו.
הספר, כתוב כיומן מסע המספר על מקרים רבים שקרו לו במהלך המסע, אף כי לרובם (מלבד הסיפורים על הכלב) אין כל קשר האחד לשני. לגבי כל דבר שקרה לו לימד אותו המדריך שלו דבר, כגון: האם הוא התנהג כשורה כשקרה לו מקרה פלוני? מה עליו לעשות עכשיו? וכדומה. לגבי השאלה "מה עליו לעשות עכשיו?" יש סדר מסוים מדוע כל דבר כתוב דווקא אחר הדבר שלפניו אם כי ניתן היה בקלות לכתוב זאת בסדר שונה ואף מסודר בהרבה.
סוף הסיפור הוא: שהוא מסיים את מסעו ונפרד מהמאסטר שלו, ולאחר מכן משתתף בטקס פרידה מהמדריכים שהתבצע עבור עוד כמה אנשים שנפרדו אף הם ממדריכיהם באותו הטקס. את החרב המיוחלת הוא מוצא לאחר חיפושים רק אחר שהוא כבר נפרד ממדריכו. בתחילת הספר הוא כותב הקדשה למדריך שלו.
יאקות אל-מסתעצמי

| --- | --- |

טקסט בעיצובו של יאקות אל-מסתעצמי
 לידה:  המאה ה־13 אמסיה, טורקיה 
 פטירה:  1298 בגדאד, בית עבאס 
 תחום יצירה:  קליגרפיה מוסלמית 
 
יָאקוּת אל-מֻסְתַעְצִמִי (בערבית: ياقوت المستعصمي) היה קליגרף מפורסם שפיתח את שיטת "ששת הקולמוסים" (אל-אקְלאם א-סִתַּה) בקליגרפיה האסלאמית.
הוא נולד במאה ה-13 בעיר אמסיה שבאנטוליה, וכנראה, כבר בילדותו הובא לבגדאד, שם שירת את הח'ליף העבאסי אל-מסתעצם באללה (מכאן כינויו "אל-מסתעצמי"). בשנת 1258 כבשו המונגולים את בגדאד, אך יאקות נשאר בעיר והמשיך את עבודתו גם תחת שלטונם. הוא מת בין השנים 1297–1299 ונקבר בבגדאד, סמוך לקברו של אחמד אבן חנבל.
ליאקות היו שישה תלמידים שהמשיכו את עבודתו והפיצו את הסגנון הקליגרפי שפיתח, וקליגרפים אחרים הגיעו במיוחד לבגדאד כדי ללמוד ממנו ולעבוד אתו.
לאחר מותו, המוניטין שלו בעולם האסלאם הלכו וגדלו, וסופרים ואומנים חיקו את הסגנון שלו כדבר שבשגרה.
הערות שוליים

↑  Sheila Blair, "Yaqut and his followers",  Manuscripta Orientalia 9/3 SEPTEMBER  2003, 39-40.
↑  Doris Behrens-Abouseif, "The Chain of Mamluk Calligraphers", in: The Book in Mamluk Egypt and Syria (1250-1517), Brill 2018, 126–143.
↑  Blair, "Yaqut and his followers", 40-42.
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312757205171  BnF: cb15524641b (data)  GND: 108973980X  ISNI: 0000 0000 7888 4361  LCCN: nr91024827  NTA: 075007622  SELIBR: 224216  SUDOC: 24081259X  TDVİA: yakut-el-mustasimi  ULAN: 500328378  VcBA: 495/372523  VIAF: 743145857098422922122   WorldCat (עם VIAF): 743145857098422922122
טריטוריה פדרלית

טריטוריה פדרלית היא ישות טריטוריאלית של פדרציה שאינה שייכת לאף אחד ממחוזותיה והיא כפופה ישירות לשלטון הפדרלי.
הטריטוריות הפדרליות של רוסיה

האפשרות ליצור טריטוריות פדרליות בפדרציה הרוסית הופיעה לאחר אימוץ חבילת תיקונים לחוקת רוסיה בשנת 2020. סעיף 67, סעיף 1 לחוקת הפדרציה הרוסית, קבע:
סעיף 67 1. שטחי הפדרציה הרוסית כוללים את שטחי הגופים המרכיבים אותה, המים הפנימיים והים הטריטוריאלי, המרחב האווירי מעליהם. בשטח הפדרציה הרוסית, בהתאם לחוק הפדרלי, ניתן ליצור טריטוריות פדרליות. ארגון הכוח הציבורי בטריטוריות הפדרליות נקבע על פי החוק הפדרלי האמור.
הרעיון הוצג על ידי יו"ר הדומה המחוזית של טולה, סרגיי חריטונוב, שציין כי: "אלה כוללים, למשל, יחידות מנהליות-טריטוריאליות סגורות, אזורי טבע מוגנים במיוחד, האזור הארקטי. זאת בשל דרישות מוגברות להבטחת בטיחות, הגנה והגנה על הסביבה (למשל, אגם בייקל, המים המינרליים הקווקזיים) או יצירת תנאים להגברת האטרקטיביות להשקעה, שניהולם "דורש רגולציה מיוחדת"." ב-9 בנובמבר 2020 הוגשה לדומה הממלכתית הצעת חוק על הקמת הטריטוריה הפדרלית סיריוס. ב-18 בנובמבר החוק אומץ בקריאה ראשונה, ב-8 בדצמבר, אושר בקריאה שנייה.
טריטוריות פדרליות של מדינות אחרות > כיום

שלוש טריטוריות פדרליות קיימות במלזיה: פוטרג'איה, קואלה לומפור (הבירה) ולבואן.
בניגריה עיר הבירה מהווה טריטוריה פדרלית המכונה "טריטוריית הבירה הפדרלית".
לטריטוריית הבירה האוסטרלית, שכונתה עד שנת 1938 "טריטוריית הבירה הפדרלית", יש מעמד דומה לטריטוריה הפדרלית בארצות הברית.
בארצות הברית מחוז קולומביה הוא בעל מעמד דומה.
טריטוריות פדרליות של מדינות אחרות > תוכניות

עד 2019 פקיסטן ניהלה אזורים שבטיים פדרליים.
ונצואלה מתכננת להעניק מעמד של טריטוריה פדרלית פדרלי לנכסיה הפדרליים.
ראו גם

הערים הפדרליות של רוסיה
עיר פדרלית
לקריאה נוספת

Авакьян С. А. Федеральная территория // Конституционное право. Энциклопедический словарь. / Отв. ред. и рук. авт. колл. д-р юр. наук, проф. С. А. Авакьян. — М.: Норма, 2001. — 688 с.
הערות שוליים

↑  В Конституции может появиться понятие «федеральные территории» // Коммерсантъ, 06.02.2020
↑  Конституция Российской Федерации. Полный текст со всеми поправками // Ведомости, 10.03.2020
↑  В Конституции может появиться понятие «федеральные территории» // Коммерсантъ, 06.02.2020
↑  О федеральной территории «Сириус»
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אלטאי • בשקורטוסטן • בוריאטיה • צ'צ'ניה • צ'ובשיה • דאגסטן • אינגושטיה • קברדינו-בלקריה • קרליה • חקסיה • קומי • קלמיקיה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • מארי אל • מורדוביה • צפון אוסטיה - אלניה • סאחה-יקוטיה • טטרסטן • טובה • אודמורטיה • קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טמבוב • טומסק • טולה • טבר • טיומן • ולדימיר • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • ניז'ני נובגורוד • נובגורוד • נובוסיבירסק • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • סחלין • סמרה • סראטוב • סמולנסק • סברדלובסק • צ'ליאבינסק • קלינינגרד • קלוגה • קמרובו • קירוב • קוסטרומה • קורגן • קורסק • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | צ'וקוטקה • חנטי ומנסי • ננץ • ימאלו-ננץ |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
טד ג'נסן

| --- | --- |
ג'נסן בשנת 2013
ג'נסן בשנת 2013
 לידה:  19 בספטמבר 1954 (בן 70) ניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
טד ג'נסן (באנגלית: Ted Jensen; נולד ב-19 בספטמבר 1954) הוא מהנדס מאסטרינג אמריקאי, הידוע בזכות עבודתו על יצירות מוזיקליות רבות, כולל Hotel California של האיגלס, American Idiot של גרין דיי, Ray of Light של מדונה ו-Come Away with Me של נורה ג'ונס.
ביוגרפיה

טד ג'נסן נולד לקארל ומרגרט (אנינג) ג'נסן, שניהם היו מוזיקאים. קארל למד באוניברסיטת ייל. מרגרט למדה באוברלין קולג' בקונסרבטוריון ובמכללת סקידמור והייתה גם טייסת. קרל ומרגרט נפגשו ברכבת בזמן שהלכו לסדנת מקהלה. לטד יש אח אחד, ריק, ושתי בנות, קריסטן וקים. בזמן שלמד בתיכון, ג'נסן בנה ציוד סטריאו וציוד הקלטה משלו והחל להקליט להקות מקומיות הן באולפן והן באירועים חיים. במהלך תקופה זו, הוא הקליט מספר הופעות עבור התזמורת הסימפונית של ייל בוולסי הול בניו הייבן וכן פגש את מארק לוינסון, שהקים חברת ציוד שמע.
ג'נסן הצטרף ללוינסון וסייע בתכנון וייצור של כמה מהמוצרים המוקדמים של מארק לוינסון מערכות אודיו (אנ'). בשנת 1975, ג'נסן עזב לאחר שש שנים עם לוינסון כדי להתחיל את קריירת המאסטרינג שלו בניו יורק עם סטרלינג סאונד. האולפנים מוקמו בעבר בניו יורק, בקומה העליונה של שוק צ'לסי ברובע המיטפקינג.
קריירה

מאז 1976, ג'נסן זכה ב-16 זוכי פרסי גראמי בקטגוריות "הקלטת השנה", "אלבום השנה" וגם "האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר".
בשנת 2002, מהדנסי מאסטרינג היו זכאים לקבל את הפרס גם כן. ג'נסן עבד על אלבומים שזכו להצלחה בין-לאומית כדוגמת Come Away with Me של נורה ג'ונס, Fallen של אוונסנס, American Idiot ו-21st Century Breakdown של גרין דיי, The Devil Put Dinosaurs Here של אליס אין צ'יינס ו-Ray of Light של מדונה.
הערות שוליים

1 2  Ted Jensen | MASTERING ENGINEER, STERLING SOUND (באנגלית אמריקאית)
1 2  Margaret Jensen Obituary (2013) - Hamden, CT - New Haven Register, Legacy.com
↑  Yale University, Catalogue of the officers and graduates of Yale University .., [New London?]; [New Haven]
↑  Ted Jensen | MASTERING ENGINEER, STERLING SOUND (באנגלית אמריקאית)
↑  "Interview with Mark Levinson"
↑  Home, Atlantic Records (באנגלית)
↑  The World’s Top 13 Mastering Studios, LANDR Blog, ‏2014-07-18 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Ted Jensen | Artist | GRAMMY.com, www.grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2bf1575f-88f7-4df0-8f9d-28be403f1891  NKC: xx0157015  VIAF: 264775314   WorldCat (עם VIAF): 264775314