stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון שרונה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  דרך מנחם בגין, תל אביב-יפו, ישראל
 דירוג:  108
 סוג המלון:  מלון עסקים ונופש
 גובה:  163
 חדרים:  880
 קומות:  58
 בעלות:  נצבא
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  לא ידוע
 קואורדינטות:  32°04′17″N 34°47′19″E﻿ / ﻿32.071331760399°N 34.788600899221°E﻿ / 32.071331760399; 34.788600899221
 he
 
מלון שרונה הוא בית מלון עתידי הנבנה ליד מגדל עזריאלי שרונה באזור דרך מנחם בגין ומתחם שרונה בתל אביב-יפו, בניית המלון החלה ב-2014 אך נעצרה למספר שנים עד חידושה בסוף 2019, המלון עתיד להיות בעל מספר החדרים הגדול בישראל עם 977 חדרים, ויהיה גם הגבוה בישראל עם 58 קומות וגובה של 163 מטרים, ויאפיל בגובהו על מלון לאונרדו סיטי טאוור ברמת גן שמחזיק בתואר נכון ל-2025.
חמש הקומות הראשונות ישמשו לאזורים ציבוריים, קומות 6 עד 42 ישמשו כמלון, וקומות 43 עד 58 ישמשו למגורים של 108 יחידות דיור.
הנוף מהמגדל צפוי להשקיף על העיר תל אביב וחלקים נרחבים מגוש דן. צורתו הגאומטרית הוא משולש מעוגל המתפרש על שטח של שישה דונם. במלון יהיו סוויטות וחדרי יוקרה שישורתו בידי לובי גבוה בקומה ה-38, מרכז כנסים, ספא בעל שתי בריכות, מסעדות וחנויות המשלימות את קומפלקס המלון.
הבניין נמצא בבעלות חברת נצבא. בדצמבר 2020 נקנסה החברה ב-14 מיליון שקל בעקבות עיכוב בהקמת המלון. שנתיים לאחר מכן, בדצמבר 2022, פורסם כי עבודות הבנייה הופסקו עקב מחלוקות בין הבעלים לקבלן המבצע (חברת אלקטרה).
ראו גם

שרונה מרקט
הערות שוליים

↑  מלון שרונה, באתר אלקטרה בנייה
↑  אמיתי גזית, נצבא שילמה 14 מיליון שקל קנס על עיכוב בהקמת מלון בשרונה - וזה לא מזיז לה, באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2020
↑  דותן לוי, נצבא שוב תקועה: בניית מלון שרונה בת"א הופסקה, באתר כלכליסט, 20 בדצמבר 2022
אור דסה

אור דסה (נולד ב-20 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בהפועל אום אל-פאחם.
קריירת מועדונים

דסה נולד בנס ציונה, למשפחה יוצאת אתיופיה. אחיו הגדול, אלי דסה הוא כדורגלן דינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית וקפטן נבחרת ישראל הבוגרת.
החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סקציה נס ציונה, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 2015/2016 השתתף עם קבוצת הנוער של מכבי תל אביב בליגת האלופות לנוער.
ב-28 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, כשנכנס כמחליף בהפסד 1–3 לבני יהודה בגביע הטוטו של ליגת העל.
ב-29 באוקטובר 2017 ערך דסה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל עם מכבי תל אביב, בניצחון 5–2 על הפועל עכו. ב-5 בנובמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–0 על הפועל רעננה. שיחק בסה"כ 2 עונות במכבי תל אביב.
ב-31 בינואר 2018 הושאל להפועל רעננה מליגת העל, עד לסיום העונה, וב-3 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל עכו. כעבור ארבעה ימים כבש את שערו הראשון במדי הפועל רעננה, במשחק מול מ.ס. אשדוד בגביע המדינה. בליגה כבש שער אחד בעשר הופעות עד תום עונת 2017/2018, ובסופה הוארכה השאלתו בעונה נוספת.
בעונת 2018/2019 כבש דסה שלושה שערים ב-24 הופעות בליגת העל, ובסופה חתם על חוזה חדש לארבע שנים נוספות בהפועל רעננה.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם לעונה אחת בהפועל כפר סבא מליגת העל, עם אופציה לעונה נוספת.
ב-24 ביולי 2021 חתם במועדון ארוקה מליגת העל הפורטוגלית, לזכותו 4 הופעות במדיה בליגה ובנוסף גם הופעה אחת בגביע הליגה הפורטוגלית.
ב-28 בספטמבר 2022 חזר לישראל, וחתם בהפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית.
ב-27 בספטמבר 2023 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית, בא כבש שער אחד בניצחון 1:4 על מכבי יפו.
ב-4 בספטמבר 2024 חתם על חוזה לשנה בהפועל אום אל-פאחם.[דרוש מקור]
נבחרות ישראל

ב-2015 שיחק בנבחרת נוער ב' עד גיל 18 ולזכותו שלוש הופעות במדיה. בשנים 2017–2019 היה שחקן נבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, במדיה רשם 15 הופעות, בהן כבש שער אחד.
חיים אישיים

טבעוני משנת 2019.[דרוש מקור]
תארים

מכבי תל אביב
גביע הטוטו (ליגת העל): 2017/2018
הערות שוליים

↑  מכביפדיה, הפרופיל של אור דסה, באתר מכביפדיה
↑  חיים נתנאל, אור דסה הושאל לרעננה עד הקיץ, גם זיקרי חתם, באתר אייספורט, 31 בינואר 2018
↑  תום נחום, ‏רשמית: אור דסה חתם לארבע שנים בהפועל רעננה, באתר ONE‏, 11 ביולי 2019
↑  אופיר סער‏, הפועל כפר סבא: אור דסה חתם לעונה עם אופציה לעונה נוספת, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2020
↑  ליגיונר נוסף במשפחה: אור דסה חתם בארוקה, באתר ONE‏, 24 ביולי 2021
↑  כתבי ONE, ‏עושים סדר: כל ההחתמות מהיום האחרון של החלון, באתר ONE‏, 28 בספטמבר 2022
↑  מערכת ONE, ‏נשאר בליגה הלאומית: אור דסה חתם בהפועל עכו, באתר ONE‏, 27 בספטמבר 2023
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il
כנרת בראשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1974 (בת 50) י"ט בניסן תשל"ד ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המכללה האקדמית נתניה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
כנרת בראשי (נולדה ב-11 באפריל 1974) היא עורכת דין ומנחת טלוויזיה ישראלית. התפרסמה לראשונה כפרקליטתה של "א' מבית הנשיא", המתלוננת הראשונה על עבירות מין מצד הנשיא משה קצב.
ביוגרפיה

בראשי נולדה לרחל (למשפחת מזרחי) וליצחק בראשי, שנהרג בקרבות ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, בטרם נולדה. בראשי גדלה בשכונת בית וגן בירושלים. למדה בבית הספר התיכון על שם זיו ומרקס.
למדה לתואר ראשון במשפטים במכללת נתניה. בסיום הלימודים התמחתה בבית משפט השלום בתל אביב אצל השופט ציון קאפח. כעורכת דין התמחתה בתחום הפלילי. לאחר כשנתיים במקצוע החלה לייצג את אורלי רביבו (א' מבית הנשיא), המתלוננת הראשית במשפט נגד הנשיא קצב, עימה בראשי הייתה מיודדת עוד בטרם החל המשפט. בתקופה זו החלה בראשי לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית, אך לא סיימה אותם. היא משמשת כיועצת חיצונית למשרד עורכי הדין ישראלי-שגב-וקנין ושות'.
הופיעה כעשר שנים כמגישה בתוכנית "שישי בחמש" של הערוץ הראשון, לצידו של אורי לוי. היא הייתה שותפה להקמת התוכנית "סירנות" בערוץ הראשון, העוסקת במשפט ופלילים. היא פרשה מהגשת התוכנית בתחילת הדרך בשל חילוקי דעות עם העורך והמגישה הנוספת, עדי מאירי. חברת פאנל קבועה בתוכנית "שיחת היום" של הזכיינית "רשת", ובתוכניות אקטואליה שונות כפרשנית לענייני משפט וייצוג קורבנות בפרט. בראשי ביקרה את פרקליטות המדינה ואת פרקליט המדינה שי ניצן, עליו אמרה: "הוא האיש שביזה, השפיל, שיקר ורמס את זכויות האדם הבסיסיות של קורבנות קצב". ביקורת זו נמשכה גם במהלך התייחסותה לתיק 4000. את הופעותיה כמגישה ופרשנית בטלוויזיה החלה בטרם הסתיים משפטו של קצב.
מבחינה פוליטית עברה בראשי שינוי וממצביעה למפלגות מרצ והעבודה הפכה למצביעת הליכוד. בשנת 2019 מתחה ביקורת חריפה על ראש הממשלה בנימין נתניהו, אך בהמשך הפכה לתומכת שלו. במאמרי דעה בעיתון "ישראל היום" היא מבקרת את התנהלות המשטרה והפרקליטות במשפט נתניהו.
במהלך משפט נתניהו שידרה בראשי מדי מושב של בית המשפט מידע על הנאמר בבית המשפט ופרשנות לכך. כיוון שאין היתר לשידור ישיר מאולם המשפט, הכתב אלי ציפורי ישב באולם המשפט, הקליד את הנאמר ושלח את המלל אל בראשי, שהייתה משדרת אותו. ציפורי פרש מהאולפן הפתוח ב-22 בדצמבר 2022.
ביוגרפיה > חיים אישיים

כנרת בראשי היא אם לבת. מתגוררת בתל אביב-יפו.
תביעות משפטיות

ב-4 בספטמבר 2020 צייצה בראשי ציוץ המשמיץ את עורך הדין גונן בן יצחק. לאחר שנשלח אליה מכתב אזהרה לפני תביעה, מחקה את הציוץ ופרסמה ציוץ התנצלות.
בראשי עתרה לבית המשפט העליון כנגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, בתביעה שמנדלבליט לא יהיה מעורב במינוי פרקליט המדינה הבא. ב-17 בספטמבר 2020 עתירתה נדחתה.
ב-13 במרץ 2023 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי בראשי תפצה את נדב גלאון, דובר "קריים מיניסטר" ובנה של זהבה גלאון, בתביעת לשון הרע שהגיש, על שקבעה שהוא "נהנה ממשכורת על חשבון משלם המיסים באמצעות אמא שלו". נפסק כי עליה לשלם לגלאון, שיוצג על ידי גונן בן יצחק, פיצוי בסך 30,000 ש"ח, בתוספת 7,000 ש"ח הוצאות משפט. בעקבות ערעור שהוגש, שני הצדדים פרסמו התנצלות וגלאון חויב להחזיר את כספי הפיצויים לבראשי.
ב-23 ביוני 2024 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי בראשי תשלם 100 אלף ש"ח לעו"ד יריב צרי מפרקליטות המדינה לאחר שטענה שליבו גס בקורבן לעבירות מין והחשידה אותו בפדופיליה, כל זאת כשהיא נסמכת על מקור בלתי בדוק וללא שביקשה קודם לכן תגובה מצרי, וזאת בכוונה לפגוע בקידומו המקצועי. השופט גם הורה לבראשי להסיר את הפרסומים הנוגעים לתובע בפייסבוק ובטוויטר תוך 60 יום ממתן פסק הדין.
הערות שוליים

↑  סרטון וידאו: עו"ד כנרת בראשי אביה נפל במלחמת יום הכיפורים והיא מעולם לא פגשה אותו, געגועי הילדה לאבא
1 2  רוני זינגר-חרותי, כנרת בראשי, עורכת הדין הכי מפורסמת במדינה: "יש לי אוברדוז; אני אקיא מעצמי אם אהיה עוד פעם אחת על המסך", באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2007
↑  ציוץ של כנרת בראשי בטוויטר, 1 ביוני 2020
↑  צוות המשרד, באתר של משרד ישראלי-שגב-וקנין ושות'
↑  אלכסנדר כץ, כנרת בראשי פרשה מ'סירנות' בערוץ 1: עדי מאירי תמשיך להגיש בפורמט יחיד, באתר אייס
↑  פייסבוק: המחאות הפמיניסטיות שהצליחו, באתר onlife,‏ 26 בפברואר 2014
↑  כנרת בראשי, שיטות החקירה של חפץ צריכות להטריד את כולנו, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2021
↑  ענת קם‏, הכובעים של כנרת בראשי, באתר וואלה, 28 בפברואר 2008
1 2  הפנים החדשות בליכוד מכוונות גבוה, באתר ליכודניק (גרסה מאורכב בארכיון האינטרנט)
↑  ציטוט ציוץ של כנרת בראשי מ-18 ביולי 2019
↑  כנרת בראשי, שיטות החקירה של חפץ צריכות להטריד את כולנו, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2021;
כנרת בראשי, עדות חפץ: הפרקליטות איבדה את הבלמים, באתר ישראל היום, 16 בדצמבר 2021;
כנרת בראשי, מבוא לשיבוש הליכי משפט והינדוס תודעה, באתר ישראל היום, 21 בדצמבר 2021;
כנרת בראשי, עדות חפץ הוכיחה - הפרקליטות ברדיפה פוליטית, באתר ישראל היום, 30 בדצמבר 2021
↑  אלי ציפורי, האולפן הפתוח עם כנרת בראשי – איך עובד השידור הישיר של משפט נתניהו?, 14 בינואר 2022
↑  גונן בן יצחק, ציוץ של גונן בן יצחק, באתר טוויטר
↑  אבנר הופשטיין, כנרת סוערת, באתר זמן ישראל, 7 באוקטובר 2020
↑  ערוץ 7, נדחתה עתירת עו"ד כנרת בראשי נגד היועמ"ש, באתר ערוץ 7, ‏17 בספטמבר 2020
↑  אורן פרסיקו, כנרת בראשי תשלם 37 אלף שקל לנדב גלאון בשל ציוץ מכפיש, באתר העין השביעית, 13 במרץ 2023
↑  אורן פרסיקו, על חשבון משלם המסים: הגננת, באתר העין השביעית, 4 בנובמבר 2023
↑  אורן פרסיקו, כנרת בראשי תשלם 100 אלף שקלים לעו"ד מהפרקליטות שהחשידה ב"פדופיליה" ללא בדיקה, באתר העין השביעית, 26 ביוני 2024
חמזה שיבלי

חמזה שיבלי (בערבית: حمزة شبلي, בתעתיק מדויק: חמזה שבלי; נולד ב-19 באוגוסט 2004) הוא כדורגלן בדואי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי בני ריינה מליגת העל הישראלית בהשאלה ממכבי חיפה  ובנבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 20.
קריירת מועדונים > מכבי חיפה

שיבלי נולד בשבלי - אום אל-גנם, למשפחה בדואית-מוסלמית. ב-2014 החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי חיפה. גם אחיו הצעיר ג'אד שיבלי הוא שחקן נוער של מכבי חיפה. ב-30 בנובמבר 2022 חתם על חוזה לשנתיים במועדון. את עונת 2022/23 סיים חמזה עם 8 שערי ליגה והיה שותף לזכייה של מכבי חיפה באליפות ליגת העל לנוער. ב-3 בספטמבר 2023 ערך הופעת בכורה בליגת העל בניצחון 1-2 על הפועל ירושלים.
ב-28 בינואר 2024, עבר בהשאלה להפועל פתח תקווה. יומיים לאחר מכן כבש את שער הבכורה במועדון.
ב-22 ביולי 2024 האריך את חוזהו במכבי חיפה לשלוש עונות.
ב-20 באוגוסט 2024 עבר בהשאלה לעירוני קריית שמונה. וב-5 בפברואר 2025 עבר בהשאלה למכבי בני ריינה.
קריירה בינלאומית

שיבלי החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 19 בשנת 2023.
נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023. במסגרת שלב רבע הגמר, בתאריך ה-3 ביוני 2023, הבקיע את שער השוויון השני במשחק מול נבחרת ברזיל, שבסיומו ניצחה נבחרת ישראל בתוצאה 2-3. שיבלי הוסיף בישול אחד נוסף בניצחון הנבחרת 3-1, במשחק על המקום השלישי מול נבחרת קוריאה הדרומית.
תארים

מכבי חיפה
אלוף האלופים: 2023
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, סיפור סינדרלה מכפר שיבלי: הדרך של חמזה שיבלי למונדיאליטו, באתר וואלה, 5 ביוני 2023
↑  חמזה שיבלי חתם על חוזה לשנתיים במכבי חיפה, באתר ONE‏, 30 בנובמבר 2022
↑  מוטי פשכצקי, ‏שיבלי עבר להפועל פ"ת. נחשף: הסעיף בחוזהו, באתר ערוץ הספורט, 28 בינואר 2024
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, חמזה עליכם: שיבלי כבש בבכורה, 2:2 דרמטי בין בית"ר להפועל פתח תקוה, באתר וואלה, 30 בינואר 2024
↑  אוסקר גלוך בחוץ: סגל ישראל למונדיאליטו, באתר ערוץ הספורט, 7 במאי 2023
↑  Israel - Brazil, FIFA U-20 World Cup Argentina 2023, FIFA.com
מרדכי אנילביץ'

| --- | --- |

מרדכי אנילביץ'
 לידה:  1919 וישקוב, רפובליקת פולין 
 נהרג:  8 במאי 1943 (בגיל 24 בערך) גטו ורשה, גנרלגוברנמן 
 מקום קבורה:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 בן או בת זוג:  מירה פוכרר 
 דרגה:  קומנדר 
 פעולות ומבצעים
 מרד גטו ורשה 
 עיטורים
 מסדר צלב גרונוולד, דרגה 3  צלב הגבורה 
 
אנדרטה לזכרו של מרדכי אנילביץ' בעיירת הולדתו וישקוב
מרדכי אנילביץ' וחברתו מירה פוכרר על רקע גטו ורשה ההרוס. התמונה צוירה על ידי שמעון גרמיזה ונתרמה על ידי מאיה וזאב מלמד לקיבוץ יד מרדכי. הכתובת ביידיש מצטטת את שורת הפתיחה של שיר הפרטיזנים היהודים: "אל נא תאמר: הנה דרכי האחרונה"
לוחית זיכרון למרדכי אנילביץ' בתל אביב
שלט ברחוב אנילביץ' בתל אביב
מרדכי אנילֵביץ (בפולנית: Mordechaj Anielewicz;‏ 1919 – 8 במאי 1943, ג' באייר ה'תש"ג) היה מפקד הארגון היהודי הלוחם במרד גטו ורשה. נהרג בקרב מול הנאצים בגטו. בחייו ניחן בכושר מנהיגות בולט, ולאחר מותו נחרטה אישיותו כסמל לאומץ ולהקרבה. עד היום מייצגת דמותו את ההתנגדות היהודית בשואה.
ביוגרפיה > ילדותו

מרדכי אנילביץ' נולד בעיירה וישקוב שבפולין לאברהם ולצירל. הוריו, שהיו בעלי חנות מכולת קטנה, התקיימו בדוחק, ולאחר לידתו של מרדכי עברה המשפחה לוורשה הבירה בתקווה לשפר את מצבה הכלכלי. בוורשה התרחבה המשפחה, ולמרדכי נולדו אח ושתי אחיות: פנחס, חווה ופרידה. ילדותו עברה עליו בשכונת פובישלה הסמוכה לנהר ויסלה, שהייתה ידועה כשכונת עוני מוכת פשע. הרחוב היחיד בשכונה שבו גרו יהודים היה סולאץ, הרחוב הראשי, ושם השתכנה גם משפחת אנילביץ'. גם בוורשה עסקו אברהם וצירל בחנוונות.
משפחתו של אנילביץ' סבלה מעוני מַתמיד, ולא פעם הגיע המצב בבית עד כדי רעב. בנוסף, נאלצו ילדי המשפחה להתמודד באופן תמידי עם גילויי אנטישמיות. כבר אז התבלט מרדכי כמנהיג, כאשר, יחד עם אחיו הצעיר פנחס, הנהיג חבורת ילדים שלא פחדה להגן על עצמה מפני הילדים הפולנים. מרדכי הגה תכסיס – הוא היה מנצל את כושרו הגופני כדי לחמוק מהבריונים הפולנים, ולאחר שתש כוחם היה מכה אותם שוק על ירך. בעקבות כך, הצליח להשיג "הפסקת אש", ומנהיג החבורה האנטישמית היריבה הצהיר: "אתם בכלל לא יהודים. יהודים לא נלחמים, אתם משלנו."
בניגוד למקובל בקרב היהודים באותה תקופה, הִרבה אנילביץ' לעסוק בספורט. הוא השקיע זמן רב באימוני היאבקות ואגרוף, ובנוסף, נהג לשוט בקיץ במי הנהר ויסלה, ולהחליק בחורף על מימיו הקפואים.
ביוגרפיה > נעוריו

עם סיום בית־הספר העממי קיווה אברהם לקבל עזרה מבנו בניהול החנות, אולם אמו החליטה לחפש עבורו גימנסיה. מרדכי לא התקבל לגימנסיות פרטיות בעיר, וצירל נאלצה לרשום אותו למוסד פחות יוקרתי, בית הספר לנערים "לאור" ברחוב נָאלֶבקי, מרכז החיים היהודיים בעיר. בלימודיו הצטיין אנילביץ' בעיקר במקצועות ההומניים, והתבלט בכושר הדיבור ויכולת ההבעה. במשך תקופה ארוכה שימש בתפקיד ראש ועד הכיתה והדובר שלה. הוא היה ידוע כעקשן, חסר סבלנות וכמנהיג טבעי שסוחף אחריו אחרים.
בגיל 15 הצטרף מרדכי לתנועת הנוער הציונית בית"ר. לאחר שנה הוא החליט לעבור לתנועת השומר הצעיר, וצורף מיד לקורס מדריכים, למרות גילו הצעיר. בתור מדריך בשומר הצעיר הקים גדוד חדש ונתן לו את השם "למרד". הוא הרבה לעסוק עם חניכיו בטיפוח המשמעת, במסעות מפרכים ובדיונים אידאולוגיים. בניגוד למקובל בקנים אחרים, לא עסק אנילביץ' בפעילות אינטלקטואלית. הייתה זו התקופה בה עלו הנאצים לשלטון בגרמניה, ומרדכי היה טוען בהקשר זה: "הבעיה איננה בטולסטוי, אלא במערב, בגרמניה."
אנילביץ', שהתעקש על השפה העברית ועסק ללא הפסק בחינוך ציוני, היה ידוע גם ביחס קר וענייני כלפי חניכיו בכלל וכלפי בנות בפרט. הוא טען כי "זה לא הזמן להתיידד עם בנות", ואף על פי כן הוא הכיר בתקופה זו את חברתו מירה פוכרר, הצעירה ממנו בשנה. בתקופה זו רצה אנילביץ' להקדיש את כל זמנו לפעילות בשומר הצעיר, ואת לימודיו הוא סיים בהצלחה רק משום שנענה להפצרות אמו ומוריו לא לעזוב את בית־הספר.
בגיל 18 יצא מרדכי למחנה אימונים פולני טרום־צבאי. כבר בתחילת האימונים, קבוצת חניכים פולנים גנבה את כלי נשקם של החניכים היהודים, על מנת להוכיח שיהודים לא יכולים להיות חיילים טובים. אנילביץ' ארגן את חבריו היהודים כדי להחזיר את הרובים ולהכות את הגנבים. בסיום הפרשה סולק ממחנה האימונים, למרות העובדה שמפקד המחנה הודה כי היהודים נהגו כהלכה.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה > בפרוץ המלחמה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח אנילביץ' עם קומץ חברי השומר הצעיר לעיר קוֹבֶל שבמזרח פולין. משם ניסה יחד עם חבריו להגיע לגבול הרומני על־מנת לפתוח נתיב עלייה לארץ ישראל דרך הים השחור, ואילו מירה פוכרר הגיעה לווילנה כדי לנסות ולקבל שם אשרת עלייה. אנילביץ' נתפס בדרכו לגבול הרומני על ידי הצבא האדום. הוא נכלא למספר ימים, וחזר לוורשה אחרי שחרורו. ורשה באותה עת כבר נכבשה על ידי הצבא הגרמני, ואנילביץ', מזועזע מהמראות, פגש שם בפעם האחרונה את אביו, שהועסק בעבודות כפייה.
אנילביץ' ארגן חבורת צעירים, שהגיעה לווילנה כדי לעזור ולנסות לפתוח משם נתיב עלייה לארץ ישראל. בווילנה הוא חבר למירה פוכרר ולשאר ידידיו מהתנועה. הוא ומירה החליטו לחזור מיד לוורשה כדי לשקם את פעילות השומר הצעיר, שנאסרה על פי צו של השלטונות הנאציים. בדרכם עצרו אותם הן החיילים הרוסים והן החיילים הגרמנים, שלא ידעו על יהדותם. עם חזרתו לוורשה התבשר מרדכי על מות אביו.
יחד עם חבריו להנהגת השומר הצעיר בוורשה החל אנילביץ' לארגן את הפעילות המחתרתית של התנועה, שהתרכזה באותו זמן בפעולות חינוך וארגון תאי מחתרת, אנילביץ' הוציא עיתון ושמו "נגד הזרם" ודאג לפרסומים מחתרתיים אחרים. הוא הוביל קו של התנגדות ליודנרט, ואסר על חבריו לקבל משרות במועצת גטו ורשה. מפורסם המקרה בו הכה שוטרים יהודים שבאו לעצור אותו לצורך משלוח לעבודות כפייה. המשטרה היהודית העלימה עין ולא הטרידה אותו שוב. עם פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 החל אנילביץ' לארגן את ניצני ההגנה היהודית בגטו. תחילה, עם הקמת "הגוש האנטי־פשיסטי", היה אנילביץ' סגנו של מפקד הארגון הצבאי בגוש, פנחס קארטין, שהיה מוכר באותה עת כאנדז'יי שמידט.
ההיסטוריון ד"ר עמנואל רינגלבלום תיאר כך את מרדכי אנילביץ' ברשימותיו:
בחור צעיר, כבן 25, בעל קומה בינונית, פנים חיוורות מוארכות ומחודדות, שיער ארוך, מראה נעים. לראשונה התוודענו זה לזה בתחילת המלחמה, כשבא אלי לבוש בגדי ספורט וביקש שאשאיל לו ספר. מאז היה בא אלי באופן תדיר לשאול ספרים בתחום תולדות ישראל, ובמיוחד בענייני כלכלה, שהחבר מרדכי התעניין בהם מאוד. מי יכול היה לנבא, שבחור שקט, צנוע וחביב זה ייעשה לאדם, שמקץ שנים מעטות יהיה האיש החשוב ביותר בגטו, ואשר את שמו יזכירו אנשים, אלה ביראת־כבוד ואלה בפחד... נאמנותו של החבר מרדכי לחבריו הייתה יוצאת מן הכלל, ורק לעתים רחוקות מוצאים כמותה בחברה או במפלגה. למען חברו מוכן היה לעבור באש.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה > מרד גטו ורשה

ב־1942, עם התגברות גירושי היהודים והמשלוחים מהגטו למחנות ההשמדה, נסע אנילביץ' לצ'נסטוחובה כדי לארגן את תנועת המרד. הוא חזר לוורשה לאחר הידיעות על האקציה הגדולה, שבמהלכה גורשו רוב יהודי הגטו, והיה בין מייסדי הארגון היהודי הלוחם (אי"ל) בגטו ורשה באוקטובר 1942. הוא נבחר לעמוד בראש הארגון, למרות חוסר הניסיון הצבאי שלו. כינויו המחתרתי היה "מלאכי" – תרגום מפולנית של הכינוי "אלניוק", שדבק בו מאז החל את דרכו הציונית.
ב־18 בינואר 1943 הנהיג אנילביץ' את הקרב הראשון שלו נגד הגרמנים, כאשר אלו נכנסו לגטו לבצע גירוש נוסף. אנילביץ' יחד עם קומץ לוחמים הצטרפו לשיירת המגורשים, וברגע בו הגיעה השיירה לפינת הרחובות זמנהוף־ניסקה, תקפו הלוחמים היהודים את הגרמנים, על־פי סימן של אנילביץ', והטילו לעברם רימון. בקרב העז שהתלקח אזלה תחמושתו של אנילביץ' והוא התנפל באגרופיו על ז'נדרם גרמני, הוציא ממנו את הרובה והמשיך לירות, מרבית הלוחמים נהרגו בקרב פנים אל פנים שהתפתח ברחוב, ואנילביץ' עצמו ניצל בזכות מעשי הקרבה של פקודיו. פעולת הגירוש הופסקה לאחר ארבעה ימים, ובשלושת החודשים הבאים עסק אנילביץ' בהתארגנות לקראת הקרב הגדול הממשמש ובא.
הארגון היהודי הלוחם מנה באותה תקופה מספר מאות לוחמים ומאות לוחמים נוספים השתייכו לאצ"י (ארגון צבאי יהודי). בטרם החל המרד הגדול התקיימו ניסיונות איחוד בין שני הארגונים, אך אלו לא צלחו. שני הארגונים פעלו במקביל תוך כדי תיאום מוגבל. התחמושת של ארגון אי"ל הייתה מועטה ואנילביץ' החליט לנסות לחפות על כך בניידות של הכוחות. הוא חילק את חייליו לחוליות קטנות שתפקידן היה לצלוף בגרמנים מבתים אשר התרוקנו זה לא כבר מיושביהם. מקומות המחבוא של הלוחמים היהודים היו בבונקרים שהוכנו וצוידו מראש. נתיב נסיגה למקרה של מפלה לא הוכן.
המרד הגדול החל בערב פסח, 19 באפריל 1943, עת חזרו הגרמנים בכוחות גדולים לגטו. ידוע מכתבו ליצחק (אנטק) צוקרמן שנכתב בזמן המרד, ובסופו כותב אנילביץ': ”חלום חיי קם והיה – זכיתי לראות הגנה יהודית בגטו” (23 באפריל 1943).
בעקבות אירועי הקרב הראשון בינואר החליט אנילביץ' להימנע מלחימה ברחוב, שם יש יתרון לגרמנים, ולהעביר את הקרבות לבתים ולבונקרים. השליטה שלו בכוחות הייתה טובה בימים הראשונים של המרד, ותוכניתו לנהל מלחמת התשה באמצעות לוחמת גרילה נחלה הצלחות מקומיות. כעבור מספר ימים, הגרמנים הבינו כי היהודים נמנעים מלחימה ברחוב והחלו להצית את בתי הגטו ולאחר מכן להזרים גז לבונקרים. פעולות אלו החלישו את השליטה של אנילביץ' בכוחותיו, ומשלב זה ואילך חלק מכוחותיו המשיכו לפעול בכוחות עצמם על פי תוכניות מוכנות מראש.
מרדכי אנילביץ', חברתו מירה פוכרַר וחלק גדול מאנשיו נהרגו ב־8 במאי 1943, בעת נפילת הבונקר המרכזי ברחוב מילא 18. בונקר זה שימש כמפקדת הארגון היהודי הלוחם בגטו ורשה, והוא נכבש על ידי הנאצים באחד הקרבות האחרונים של המרד. חלק מהלוחמים התאבדו על מנת שלא ליפול בשבי הנאצים.
ביולי 2022 נחשף הבונקר בחפירה ארכאולוגית, ונמצאו בו חפצים אישיים, תפילין, דפי תלמוד קרועים, כלי אוכל, פמוטי שבת ועוד.. המלמדים על אורח החיים בבונקר המפקדה היהודית בגטו.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה > זיכרון השואה

יום הזיכרון לשואה ולגבורה של מדינת ישראל נקבע לכ"ז בניסן, סמוך ליום פרוץ מרד גטו ורשה. על מנת להימנע מקביעת יום הזיכרון בתאריך פרוץ המרד עצמו, ערב חג הפסח שאינו מתאים לשמש כיום אבל, הוא מצוין כשבוע לאחר סיום חג הפסח.
מכתבו האחרון של מרדכי אנילביץ'

להלן נוסחו העברי של מכתבו האחרון של אנליביץ', אשר תורגם מיידיש ויועד לסגנו יצחק צוקרמן:
23 באפריל 1943. שלום יצחק. אינני יודע על מה לכתוב לך. ותר נא הפעם על פרטים אישיים. אין בפי אלא ביטוי אחד לציין את הרגשתי והרגשת חברי. נפל דבר שהוא למעלה מחלומותינו הנועזים ביותר: הגרמנים ברחו מן הגיטו. פלוגה אחת שלנו החזיקה מעמד 40 דקה והשנייה - למעלה משש שעות. המוקש שהוטמן בשטח המברשתנים (בתי החרושת למברשות) התפוצץ. מצדנו לא נפל עד עתה אלא קרבן אחד בלבד: יחיאל, נפל כחייל־גיבור על יד מכונת היריה.
משהגיעונו אתמול ידיעות, שחברי פ.פ.ר. (ארמייה לודובה) התקיפו את הגרמנים, וכי תחנת השידור "שוויט" ['השחר'] שידרה ידיעה נפלאה על ההגנה העצמית שלנו – הייתה לי הרגשת שלמות. עוד רבה אמנם לפנינו העבודה, אך כל מה שנעשה עד עתה נעשה בשלמות.
המצב הכללי: כל הסדנאות בגיטו ומחוצה לו נסגרו, פרט ל"ווערטארפאסונג", "טראנסאוויא" ו"דרינג". על המצב אצל שולץ וטאבאנס (שני בתי מלאכה גרמניים) אין בידי ידיעות. הקשר נותק. סדנת המברשתנים אחוזה להבות מזה שלושה ימים. אין לי קשר עם הפלוגות. שריפות רבות בגיטו. אתמול בער בית החולים. גושי־בניינים אחוזים להבות.
המשטרה פורקה, פרט ל"וורטארפאסונג". שמרלינג צף ועלה שנית. ליכטנבוים שוחרר מן האומשלאג. מן הגיטו לא הוצא מספר רב של אנשים. מה שאין כן בשופים. פרטים אין בידי. ביום יושבים במחבואים. מהערב אנו עוברים לשיטת פעולה פרטיזנית. בלילה יוצאות 3 פלוגות שלנו, שני תפקידים לפניהן: סיור מזוין והשגת נשק.
ודע, האקדח – אין לו כל ערך, כמעט שלא השתמשנו בו. נחוצים לנו: רימונים, רובים, מכונות־יריה וחומר־נפץ.
לא אוכל לתאר לפניך את התנאים בהם חיים היהודים. רק יחידי סגולה יחזיקו מעמד. כל השאר ייספו, במוקדם או במאוחר. הגורל נחרץ. בכל הבונקרים בהם מסתתרים חברינו אי אפשר להדליק נר בלילה מפאת חוסר־אוויר... מכל הפלוגות שבגיטו נעדר איש אחד: יחיאל. אף זה ניצחון הוא.
איני יודע מה אוסיף ואכתוב לך. מתאר אני לעצמי, ששאלה רודפת שאלה, אולם הפעם הסתפק נא בכך. היה שלום, יקירי. אולי עוד נתראה. העיקר: חלום חיי קם והיה. זכיתי לראות הגנה יהודית בכל גדולתה ותפארתה. מרדכי.
הנצחה והוקרה

לאחר שחרור פולין העניקה ממשלת פולין החדשה אות הצטיינות צבאי גבוה למרדכי אנילביץ'.
קיבוץ יד מרדכי בנגב קרוי על שמו של מרדכי אנילביץ'. באביב תשי"א (1951) הוקמה בקיבוץ אנדרטה לזכרו, מעשה ידיו של הפסל נתן רפופורט (שהחל את עבודתו עליה בתל אביב וסיים בפריז), אשר נחנכה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה אותה שנה. למרגלותיה נערכת מדי שנה עצרת הנעילה המרכזית של יום השואה. אנילביץ' מתואר באנדרטה, כמו גם באתרים נוספים בהם הונצח, כ"מפקד מרד גטו ורשה", תוך התעלמות מאצ"י שלא היה כפוף לאנילביץ'.
מוסד חינוכי ארכיוני לחקר השואה והוראתה – מורשת בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ' בגבעת חביבה.
רחוב מרדכי אנילביץ' (Ulica Mordechaja Anielewicza) בוורשה, שנקרא במקומו של רחוב גנשה (Gęsia) שהיה אחד הרחובות המרכזיים בגטו היהודי, והיום הוא אחד הרחובות הראשיים בבירה הפולנית.
רחובות בערים רבות נקראו על שמו. ביניהם בערים ירושלים, ראשון לציון, נס ציונה, תל אביב, פתח תקווה, צפת, לוד, אשדוד, חיפה, בני ברק, נתניה, חולון, יהוד, בת ים ועוד.
בית ספר יסודי ממלכתי בעיר בת ים.
בשנת 2001 יצא לאור סרט הטלוויזיה "התקוממות" אודות מרד גטו ורשה בו מגלם השחקן האנק עזריה את דמותו של אנילביץ' בתפקיד הראשי. דמותו מופיעה גם במיני סדרה האמריקאית "שואה: סיפורה של משפחת וייס".
ראו גם

הארגון היהודי הלוחם
ארגון צבאי יהודי
פאוול פרנקל
מארק אדלמן
שמחה רותם
יום הזיכרון לשואה ולגבורה
יירגן שטרופ
כצאן לטבח
לקריאה נוספת

ישראל גוטמן, מרד הנצורים: מרדכי אנילביץ’ ומלחמת גיטו וארשה, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ג. (הוצאה ג' מתוקנת:  מרד הנצורים: מרדכי אנילביץ’ ולחימת גיטו ורשה, תל אביב: מורשת, 1993.)