stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגה שלישית (ארצות הברית)
מפלגות שלישיות בולטות > מפלגות עם למעלה מ-100,000 מצביעים רשומים

המפלגה הליברטריאנית – מפלגה הדוגלת בליברטריאניזם, כלכלת לסה פר, וזכויות אזרחיות.
מפלגת הירוקים של ארצות הברית – מפלגה ירוקה הדוגלת באיכות הסביבה, זכויות להט"ב ופמיניזם
מפלגת החוקה – מפלגה פלאו-שמרנית.
מפלגות שלישיות בולטות > מפלגות קטנות יותר > מפלגות ימין

המפלגה העצמאית האמריקאית – מפלגה שהוקמה לקראת הבחירות לנשיאות ב-1968 וגרפה 9,906,473 מהקולות (13.5%). זהו היה הישג השיא שלה ומאז לא הגיעה להישגים משמעותיים.
התנועה הנאציונל-סוציאליסטית
מפלגות שלישיות בולטות > מפלגות קטנות יותר > מפלגות מרכז

מפלגת האיסור – מפלגה שהוקמה ב-1869 ותומכת בהטלת איסור על שתייה והפצה של משקאות אלכוהוליים.
המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית
מפלגות שלישיות בולטות > מפלגות קטנות יותר > מפלגות שמאל

המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית – מפלגה הדוגלת בקומוניזם אשר הוקמה ב-1919.
בחירות בולטות

לאור השנים מועמדים שלישיים הגיעו להשגים מסוימים בפוליטיקה המקומית.
הירוקים, הליברטריאנים ומפלגות נוספות הצליחו לשלוח מטעמן נציגים לרשויות המחוקקות ולפקידות במדינות. המפלגה הסוציאליסטית איישה מאות פקידים מקומיים ב-169 ערים ב-33 מדינות עד 1912 (ובהן מילווקי, ניו הייבן, וסקנקטדי). לאורך המאה ה-20 כיהנו כמספר מושלים מהמפלגות השלישיות. אך לאור חוק דוברז'ה מערכת השלטון בארצות הברית היא דו-מפלגתית ברובה.
לאורך ההיסטוריה כיהנו כשלושה נשיאים שלא השתייכו למפלגה פוליטית גדולה – ג'ורג' וושינגטון, ג'ון טיילר ואנדרו ג'ונסון. רק וושינגטון כיהן בכל שנותיו כנשיא כעצמאי. שני האחרים היו סגני נשיא שמונו לתפקיד עם מותו של הנשיא הקודם, ושניהם הפכו לעצמאיים בגלל קשר רעוע עם מפלגותיהם.
ביל ווקר מאלסקה היה המושל העצמאי האחרון בארצות הברית (והראשון בתולדות אלסקה) בכהונתו בשנים 2014–2018. בשנת 1998, המתאבק ג'סי ונטורה נבחר לתפקיד מושל מינסוטה מטעם המפלגה הרפורמיסטית.
נכון לשנת 2021, הסנאטורים האמריקנים העצמאיים היחידים הם ברני סנדרס מורמונט ואנגוס קינג ממיין. שני הסנאטורים מצביעים יחד עם המפלגה הדמוקרטית. אף אחד מחברי בית הנבחרים הנוכחי אינו חבר במפלגה שלישית. הנציג לשעבר ג'סטין עמאש ממישיגן נבחר במקור כרפובליקני, והצטרף למפלגה הליברטריאנית באפריל 2020. הוא לא התמודד שוב לתפקיד בשנה זו ובכך היה החבר האחרון בבית שהיה משויך למפלגה שלישית כלשהי.
ראו גם

חבר האלקטורים
פוליטיקאי עצמאי
מפלגה
מפלגות פוליטיות בארצות הברית
בחירות בשיטה היחסית
הערות שוליים

↑  Arthur Meier Schlesinger, ed. History of US political parties (5 vol. Chelsea House Pub, 2002).
↑  Nichols, John (2011). The "S" Word: A Short History of an American Tradition. Verso. p. 104. ISBN 9781844676798.
↑  Kettle, Martin (2000-02-12). "Ventura quits Perot's Reform party". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2018-12-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534010705171  LCCN: sh85134900
מינקת

לואי הארבעה עשר, מלך צרפת כתינוק עם המינקת שלו, לונג דה לה ג'ירודיאר
מֵינקת היא אישה שמֵיניקה ולפעמים גם מטפלת בילד של אישה אחרת. מיניקות מועסקות לרוב כשהאם מתה, או אם היא אינה מסוגלת או בוחרת שלא להֵיניק את הילד בעצמה. בתרבויות מסוימות תינוקות יונקים מאותה אשה נמצאים ביחסים מיוחדים של קרבת חלב, הם נקראים "אחים לחלב". מינקת הייתה בשימוש בתרבויות ברחבי העולם עד להמצאת תרכובת מזון לתינוקות במאה ה-20.
סיבה

מֵינקת יכולה לעזור כאשר אמא אינה מסוגלת או לא רוצה להֵיניק את תינוקה. לפני פיתוח תרכובת מזון לתינוקות במאה ה-20, הנקה יכלה להציל את חיי התינוק.
קיימות מספר סיבות לאי יכולת ייצור כמות מספקת של חלב אם על ידי האם הביולוגית. מחלה עלולה לגרום לאי יכולת הנקה של האמא הביולוגית. לדוגמה, היא עלולה לחלות במחלה כרונית או חריפה, או שהמחלה עצמה, או הטיפול בה, מפחית או מפסיק כליל את החלב שלה. היעדר הנקה זה עשוי להיות זמני או קבוע.
צורך גדול במֵיניקות נוצר כאשר שיעורי נטישת התינוקות(אנ') ומוות האם(אנ') במהלך הלידה ובסמוך לה, היו גבוהים. תינוקות שינקו ממינקת מתו באחוז דומה לשאר האוכלוסייה.
יש נשים שבחרו שלא להֵיניק מסיבות חברתיות. עבור נשים מהמעמד הגבוה ההנקה נחשבה ללא אופנתית, לא רק שהדבר מנע מהן אפשרות ללבוש את הבגדים האופנתיים של זמנם, אלא גם נחשב כהרס דמויותיהן. נשים עובדות התמודדו עם לחצים אחרים לנטוש את ההנקה, כולל מצד בעליהן. העסקת מינקת הייתה פחות יקרה מהצורך להעסיק מישהו אחר שיעזור בניהול העסק המשפחתי ויטפל במטלות הבית במקומם. יש נשים שבחרו להעסיק מיניקות אך ורק כדי להימלט ממלאכת ההנקה המגבילה וגוזלת זמן. מיניקות שימשו גם כאשר האמא לא יכולה לייצר מספיק חלב אם, כלומר האם מרגישה שאינה מסוגלת להֵיניק את ילדה כראוי, במיוחד לאחר לידות מרובות יחד.
שחרור חלב

אישה יכולה לשמש כמינקת רק אם היא מייצרת חלב. פעם האמינו כי מינקת צריכה לעבור לידה לאחרונה אך הדבר אינו הכרחי, שכן גירוי חזה קבוע יכול לעורר הנקה באמצעות רפלקס עצבי של ייצור והפרשת פרולקטין. כמה מיניקות הצליחו להניק באמצעות משאבת חלב כדי שתוכלנה להאכיל.
גבריאל פאלמר, מחברת הספר "הפוליטיקה של הנקה" קבעה כי אין סיבה רפואית לכך שנשים לא צריכות להֵיניק ללא הגבלת זמן או להאכיל יותר מילד אחד בו זמנית. יש נשים שתאורטיות יכולות להאכיל עד חמישה תינוקות.
המינקת ביהדות > בתנ"ך

המקרא מתייחס לדבורה, מינקת רבקה, אשתו של יצחק ואם יעקב ועשו. במקרא כתוב כי דבורה חיה כבת בית אצל רבקה כל ימיה. (ספר בראשית, פרק ל"ה, פסוק ח')
לפי המדרש נסיכת מצרים העתיקה בתיה בת פרעה חיפשה מינקת למשה לאחר שמשתה אותו מן התיבה, אך הוא הסכים לקחת חלב אך ורק מאמו הביולוגית שהגיעה להֵיניקו.
המינקת ביהדות > בתלמוד

רבי מאיר אסר על יהודייה להעסיק כמֵינקת אשה נוכרית, מחשש שמא תהרגנו. חכמים התירו איסור זה כשהישראלית עומדת ומשגיחה. איסור נוסף הוטל על ישראליות שלא להיניק תינוקות של גויים כדי לא לגדל בן לעבודה זרה. סייג לזה קיים בדברי הגהות מיימוניות שהתיר ליהודייה להֵיניק בשכר וכשיש לה חלב יתר.
המינקת ביהדות > בפרשני היהדות המסורתיים

רבי מנחם בן זרח הביא את תכונות המינקת האולטמטיבית. שתהיה בין גיל 20 ל-30, טובת מראה, ללא מום, מזג ממוצע, בינונית במידותיה, בעלת מידות טובות, לא כעסנית ולא רגזנית.
רבי משה איסרליש בחיבורו המפה טען בשם הרא"ש כי למֵינקת אסור לאכול מאכלים אסורים בתקופת ההנקה.
היסטוריה ותרבות

הנקה היא מנהג עתיק, המשותף לתרבויות רבות. ההנקה נקשרה למעמד חברתי ואצולתי. נשים הֵיניקו את ילדיהם לטובת בריאות הילד ולפעמים בתקווה להיכנס שוב להריון. הנקה בלעדית מעכבת את הביוץ אצל חלק מהנשים. נשים שסבלו מסטיגמה של לידת ילד מזנות, נאלצו לפעמים למסור את תינוקן באופן זמני למינקת או לאימוץ. מהתקופה הרומית ועד ימינו, פילוסופים והוגים טענו כי הקשר הרגשי החשוב בין ילד לאמו נפגע מנוכחותה של מינקת.
היסטוריה ותרבות > במיתולוגיה היוונית

במיתולוגיה יוונית יוריקליה היא המינקת של אודיסאוס. במיתולוגיה הרומית, קייטה הייתה המינקת של איניאס. במיתולוגיה ההוואית, נואקאה היא אל מֵיניקה מיטיבה. שמה הפך לסמל למֵינקת מלכותית.
היסטוריה ותרבות > רומא העתיקה

ברומא העתיקה, אנשים אמידים היו מעסקים מיניקות מקרב שפחותיהם, אמנם היו גם כמה נשים רומיות חופשיות ששימשו כמיניקת במקצוען, וההמשפט הרומי אפילו מתייחס לסכסוך שכר עם מבצעות שירותי הנקה. היה מקום בשם "עמוד חלב" ששימש כמקום בו ניתן היה לשכור מיניקות. נשים המֵיניקות את ילדיהן היו נחשבות למושא הערצה ברומא העתיקה, אך יוצאות דופן ומיושנות בעידן הקיסרי. אפילו נשים ממעמד הפועלים או העבדים לא הֵיניקו את תינוקותיהן, הגינקולוג סורנוס מאפסוס הציע עצות מפורטות כיצד לבחור מינקת. אחיות יווניות היו מועדפות ברומא, והרומאים האמינו כי תינוק שיש לו מינקת יוונית יכול ללמוד את השפה ולדבר יוונית שוטפת כמו גם לטינית.
היסטוריה ותרבות > הודו

במאה ה-15, היה מקובל בהודו אצל נשים עשירות להשתמש במינקת. הילד לא הוצא מהבית, אלא המינקת הייתה מגיעה לבית התינוק. המיניקות הקלאסיות של האימפריה המוגולית זכו להצטיינות במסורת הטורקית-מונגולית.
היסטוריה ותרבות > הממלכה המאוחדת

מינקת הייתה בעבר מחזה נפוץ בבריטניה. נשים ממעמד הפועלים סיפקו וגם קיבלו שירותי הנקה.
הטיפול בתינוקות היה עבודה בתשלום מכובד, והעבודה הייתה פופולרית עבור נשים רבות ממעמד הפועלים. במאה ה-18 אישה הייתה מרוויחה יותר כסף כמינקת מהסכום שבעלה היה יכול להרוויח בעבודתו. עד למאה ה-19 רוב התינוקות היונקים נשלחו הרחק ממשפחותיהם לגור אצל המטפלת החדשה עד השנה השלישית לחייהם. כמעט 80% מהתינוקות היונקים אצל מינקת מתו בגיל ינקות.
מיניקות עבדו גם בבתי חולים ובמוסדות לילדים נטושים.
הפופולריות של מיניקות ירד באמצע המאה ה-19, כשעיתונאים רפואיים כתבו על הסכנות שבדבר. עיתונאי העוסק ברפואה מנה בסוף שנות ה-50 של המאה העשרים את הבעיות במיניקות, כמו נטישת ילדי המיניקות, תמותת תינוקות גבוהה יותר וסיכון פיזי ומוסרי מוגבר לילד שיונק אצל מינקת. אף שטענה זו לא הוכחה, הטיעונים הרגשיים של חוקרים רפואיים, יחד עם מחאותיהם של מבקרים אחרים, הגבירו אט אט את הידע הציבורי על הסכנה, וההנקה הוחלפה להנקה מצד האם ומבקבוקים.
היסטוריה ותרבות > צרפת

בצרפת דווח על הנקה בתקופתו של לואי הארבעה עשר, אמצע המאה ה-17. עד המאה ה-18 כ-90% מהתינוקות היו מטופלים על ידי מיניקות, ואף נשלחו לגור אצלם. בפריז רק 1000 מתוך 21,000 התינוקות שנולדו בשנת 1780 טופלו על ידי אמם. הביקוש הרב למיניקות חפף את השכר הנמוך ואת מחירי השכירות הגבוהים של תקופה זו, מה שאילץ נשים רבות לעבור לעבוד זמן קצר לאחר הלידה. משמעות הדבר הייתה כי אמהות רבות נאלצו לשלוח את תינוקותיהן ליניקה וטיפול אצל מיניקות גרועות.
בשנת 1769 הוקמה בפריז "הלשכה למיניקות". בשנת 1874 הנהיגה ממשלת צרפת חוק על שמו של ד"ר תיאופיל רוסל (Théophile Roussel), אשר קבע כי "כל תינוק המוצב אצל אפוטרופוס בתשלום מחוץ לבית ההורים יירשם במדינה, כך שממשלת צרפת תוכל לפקח על מספר הילדים בטיפול אצל מיניקות וכמה ילדים יונקים מתו".
מיניקות נשכרו לעבוד בבתי חולים כדי להֵיניק תינוקות פגים, חולים או נטושים. במהלך המאות ה-18 וה-19, עגבת מוּלדת הייתה גורם שכיח לתמותת תינוקות. בית החולים ווגירארד (Hôpital Vaugirard) בפריז החל להשתמש בכספית כטיפול. עם זאת, לא ניתן היה לתת אותה בבטחה לתינוקות. בשנת 1780 היא החלה בתהליך מתן כספית למיניקות אשר יכלו לאחר מכן להעביר את הטיפול בחלבם לתינוקות הנגועים.
על פי הצלב האדום האמריקאי הנוהג של מיניקות עדיין היה נפוץ במהלך מלחמת העולם הראשונה. נשים ממעמד הפועלים היו משאירות את תינוקותיהן בידי מיניקות כדי שיוכלו לקבל משרות במפעלים.
היסטוריה ותרבות > ארצות הברית

בדרום ארצות הברית היה נהוג לפני מלחמת האזרחים האמריקנית כי נשים שחורות משועבדות נאלצו להיות מינקות לילדי הנשים הלבנות. במקרים מסוימים, הילד המשועבד והילד הלבן גדלו יחד בשנותיהם הראשונות (לעיתים היו שני התינוקות ולדים של ידי אותו האיש, בעל העבדים).
יחסים

לפעמים הושם התינוק בבית המינקת במשך כמה חודשים, כמו שהיה אצל ג'יין אוסטן ואחיה.
בתרבויות מסוימות המינקת פשוט נשכרה ככל עובד אחר. אולם אצל אחרים, היה לה מערכת יחסים מיוחדת עם המשפחה, שעשויה להיות זכויות קרבה. במבנה המשפחה וייטנאמית, למשל, מינקת מכונה "מאו" כלומר "אמא". באסלאם קיימת מערכת מקודדת מאוד של קרבת חלב המכונה "ראדה". לג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת הייתה מינקת אותה העריך מאוד, ומינה את ביתה ככובסת לבית המלוכה.
אמהות המניקות תינוקות זו של זו עוסקות במעשה הדדי המכונה "הנקה צולבת" או "הנקה משותפת".
עבור חלק מהאמריקאים נושא המיניקות הופך ליותר ויותר פתוח לדיון. במהלך סיבוב רצון טוב של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים בסיירה לאון בשנת 2008, השחקנית האמריקאית-מקסיקנית סלמה הייק החליטה להֵיניק תינוק מקומי מול צוות הסרט המלווה. התינוקת החולה בת השבוע נולדה באותו יום אך שנה מאוחר יותר מבתה, שטרם נגמלה. בהמשך דנה האייק במצלמה באנקדוטה של סבתא רבתא המקסיקנית שלה אשר הֵיניקה באופן ספונטני תינוק רעב בכפר.
כיום

מיניקות עדיין נפוצות במדינות מתפתחות רבות, אם כי הנוהג מהווה סיכון לזיהומים כגון HIV. בסין, באינדונזיה ובפיליפינים, ניתן להעסיק מינקת בנוסף לאומנת כסימן של אצולה, עושר ומעמד גבוה. בעקבות שערוריית החלב הסינית ב-2008(אנ'), שבה פורמולה מזוהמת לתינוקות הרעילה אלפי תינוקות, שכר המיניקות שם עלה באופן דרמטי. השימוש במינקת נתפס כסמל סטטוס לעושר בחלקים מסוימים של סין המודרנית.
מיניקות בולטות

במצרים העתיקה, מאיה הייתה המינקת של המלך תות ענח' אמון. היא הייתה המינקת גם של חתשפסות, אמנם המינקת לא הייתה חברה במשפחת המלוכה, אך קיבלה את הכבוד של קבורה בבית המלוכה הנקרופוליס של עמק המלכים. בארון הקבורה שלה היה כתוב wr šdt nfrw nswt In, כלומר "מינקת גדולה".
באסיה, ליידי קסוגה הייתה המינקת של השלישי בשוגונות טוקוגאווה. לו לינגקסואן שימשה כמינקת לקיסר גאו וויי. היא הפכה לחזקה ביותר בתקופת שלטונו, ולעיתים קרובות ספגה ביקורת מצד היסטוריונים על שחיתותה ובגידותה. קיסרי סין כיבדו את הנישואין של המיניקות הקיסרית. דאי אנגא הייתה המינקת של הקיסר המוֹגוּלי, שאה ג'האן. שין מיו מיאט הייתה אמו של המלך ביינאונג משושלת טונגו מיאנמר, והמינקת של המלך טבינשווהטי. הקיסר האחרון של סין, פּוּיִי, תיאר את המינקת וואנג צ'יאו כמי שהייתה היחידה שהצליחה לשלוט בו: "מילדותי ועד שגדלתי, רק המינקת שלי, בגלל השפה הפשוטה שלה, הצליחה לגרום לי לקלוט את הרעיון שאני כמו אנשים אחרים."
באירופה, הודינה מסנט אלבנס הייתה המינקת של אלכסנדר נקאם ושל ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה. פאק הייתה מינקת של הנסיך ויליאם, דוכס גלוסטר (1689–1700). ז'נבייב פואטרין הייתה מינקת של הדופין של צרפת, לואי ז'וזף, בנו של לואי השישה עשר, מלך צרפת והמלכה מארי אנטואנט. פואטרין הואשמה בהעברת שחפת לדופין, וגרמה למותו כשהיה בן שבע, גם אם מעט מאוד ילדים טרום גיל ההתבגרות מתו משחפת, ייתכן שהאשמה זו הייתה תוצאה של איבחון שגוי.
ראו גם

חסד רומי
לקריאה נוספת

שמחה עמנואל, המינקת הנוצרייה בימי הביניים הלכה והיסטוריה, ציון, עג, תשס"ח, 21-40.
הערות שוליים

↑  מֵינֶקֶת, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  "Situations Vacant". The Age. Victoria, Australia. 15 ביוני 1897. p. 8. נבדק ב-18 במאי 2020 – via Trove. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ספר שמות, פרק ב', פסוק ט'
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף כ"ו, עמוד א'
↑  הגהות מימוניות, הלכות עבודת כוכבים, פרק ט, הלכה טז, הערה ח
↑  הנקה: נשים מינקות ביהדות ובהיסטוריה, בננות
↑  המפה על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן פ"א, סעיף ז'
↑  "Destitute Commission". The Evening Journal (Adelaide). South Australia. 26 באפריל 1884. p. 7. נבדק ב-25 במרץ 2020 – via Trove. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  DĀYASORANĀGAS OF IMPERIAL MUGHAL. Balkrishan Shivram. Proceedings of the Indian History Congress Vol. 74 (2013), pp. 258-268. Published by: Indian History Congress. https://www.jstor.org/stable/44158824
↑  "Mother's virtue gives her children great blessing". www.baolavansu.com. נבדק ב-2020-07-22.
↑  George the Third, his Court, and family, Volume 1. 1820. p. 73. נבדק ב-17 בינואר 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  
 
 ראו גם – הנקה ו-HIV
↑  "Got Milk? Chinese Crisis Creates A Market for Human Alternatives". WSJ. 24 בספטמבר 2008. נבדק ב-21 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "My Wet Nurse - The Last Manchu: The Autobiography of Henry Pu Yi, Last Emperor of China". erenow.net (באנגלית). נבדק ב-26 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שיעור התמותה משחפת, לפי גיל, עולם, 1990 עד 2017 המספר השנתי של מקרי מוות משחפת לכל 100,000 איש, בית הספר אוקספורד מרטין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556036405171  BnF: cb11938614r (data)  GND: 4269947-2  LCCN: sh85146322  NKC: ph121699 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ציור מהמאה ה-16 מגולף בכנסייה בלגית, מראה אשה מַזִּילה את חלבה לקערה.
מֵינקת רוסית, ג. 1913
קתרין וילובי, דוכסית סאפוק, ובעלה המאוחר יותר ריצ'רד ברטי, נאלצים לִגְלוֹת ולוקחים את תינוקם ואת המינקת שלו.
לשכת המיניקות בפריס
שפחה שחורה מינקת
"ביקור אצל המינקת" מאת ויקטור אדם
תינוק עם מינקת שנלקח על ידי אמו הטבעית. מאת אטיין אוברי
מירקו ווצ'יניץ'

מירקו ווצ'יניץ' (במונטנגרית: Мирко Вучинић; נולד ב-1 באוקטובר 1983 בניקשיץ') הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

ווצ'יניץ' החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של סוטייסקה ניקשיץ', וכבר לאחר תשעה משחקים בקבוצה הבוגרת הוחתם על ידי המועדון האיטלקי לצ'ה. עונתו השלישית (2004/2005) בלצ'ה הייתה הטובה ביותר, ובמהלכה הוא הבקיע 19 שערים ב-29 משחקים. אולם, בעונה שלאחר מכן הוא נפצע והצליח להבקיע רק 9 שערים ב-31 משחקים.
ב-30 באוגוסט 2006 הוא הושאל לרומא למשך עונה אחת תמורת 3.5 מיליון לירות שטרלינג, כאשר לרומא ניתנה האופציה לרכוש בתום העונה את כל כרטיס השחקן שלו תמורת 7.5 מיליון לירות שטרלינג נוספות.
בעונתו הראשונה הוא לא הרבה לשחק כתוצאה משני ניתוחים שעבר בברכו השמאלית. גם יכולתו של פרנצ'סקו טוטי צמצמה את ההזדמנויות של ווצ'יניץ' לשחק. למרות זאת הוא הצליח להבקיע שלושה שערים, אחד מתוכם בניצחון 1:2 על מנצ'סטר יונייטד בליגת האלופות ב-4 באפריל 2007.
הנהלת רומא החליטה לממש את האופציה עליו בתחילת עונת 2007/2008. ווצ'יניץ קיבל את חולצה מספר תשע, שהייתה שייכת לווינצ'נזו מונטלה בשמונה העונות שלפני כן, והצהיר כי ברצונו לתרום לרומא באותה מידה כמו מונטלה. ווצ'יניץ' הוצב בעמדת הקיצוני השמאלי כיוון שטוטי שיחק בעמדת חלוץ החוד, והבקיע את שערו הראשון באותה עונה בניצחון 1:2 על ספורטינג ליסבון בשלב הבתים של ליגת האלופות. במשחק מול מילאן בסן סירו הוא פתח בעמדת חלוץ החוד במקום טוטי שנפצע מול ספורטינג, והצליח להבקיע שער ניצחון בנגיחה, לאחר מסירה של סיסיניו. בניצחון 2:3 על לאציו בדרבי של רומא הוא הבקיע שער ובישל אחד לסימונה פרוטה. הוא הבקיע שני שערים נוספים בליגת האלופות במשחקים מול ריאל מדריד וצ'לסי, שסייעו לרומא לנצח בשניהם. ב-11 במרץ 2009 הוא החמיץ אחד מהפנדלים בדו-קרב מול ארסנל בשלב שמינית הגמר, שבסיומו הודחה רומא מהטורניר.
בקיץ 2011 מאמנה החדש של רומא, לואיס הנריקה, שהגיע מברצלונה ב' הסתכסך עם וצ'יניץ' וכוכב אחר של הקבוצה, ג'רמי מנז. ווצ'יניץ' החליט לעזוב ונרכש תמורת 15 מיליון יורו על ידי יובנטוס.
אחרי שזכה עם המועדון ב-3 אליפויות, עבר בקיץ 2014 לאל-ג'זירה.
קריירה בינלאומית

ווצ'יניץ' היה אחד משני המונטנגרים ששיחקו במדי נבחרת סרביה ומונטנגרו במונדיאל 2006 (השני היה דרגוסלאב יבריץ'); לפני המונדיאל הוא הספיק להשתתף בשלושה משחקים, אך ב-23 במאי 2006 הוא נפצע ולא היה יכול להשתתף בטורניר.
לאחר שמונטנגרו הכריזה על עצמאותה הוקמה נבחרת מונטנגרו בכדורגל, והוא בחר להצטרף אליה. הנבחרת שיחקה את משחקה הראשון אי פעם מול נבחרת הונגריה ב-24 במרץ 2007, והשער הראשון במשחק הובקע על ידי ווצ'יניץ'. ווצ'יניץ' הוא מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים עם 15 שערים הוא מכהן בתפקיד הקפטן של הנבחרת.
הערות שוליים

↑  כתבה בגזטה דלו ספורט
↑  ווצ'יניץ' הבקיע שער בכל אחד מארבעת המשחקים הראשונים של הנבחרת
מסדר הודו הבריטית

| --- | --- |

  דרגה ראשונה  דרגה שנייה
 פרטים
 מדינה:  בריטניה האימפריה הבריטית
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  המונרך הבריטי
 למען:  ”שירות ארוך, נאמן ומכובד”
 זכאות:  חברי צבא הודו הבריטית.
 סטטוס:  לא פעיל
 נוסד:  1837
 היררכיה
 עיטור נמוך יותר:  קאיזר אי הינד
מסדר הודו הבריטית (באנגלית: Order of British India, מוכר גם בר"ת: OBI) הוא מסדר הצטיינות ועיטור צבאי אשר היה ניתן למשרתים בצבא הודו הבריטית. העיטור ניתן עבור שירות ארוך, נאמן ומכובד של משרתים מתת-היבשת ההודית בשירות האימפריה הבריטית. העיטור היה פעיל משנת 1837 עד שנת 1947, אז קיבלה הודו את עצמאותה מידי הבריטים.
לרוב ניתן העיטור עבור השתתפות ראויה לציון במהלך מערכה או מלחמה, לעיתים נדירות ניתן העיטור לקצינים עבור שירות ארוך של בין 20 ל-30 שנים. העיטור ניתן בשתי דרגות; דרגה שנייה שהעניקה למעוטר את התואר 'בהאדור' (גיבור), ודרגה ראשונה שהעניקה למעוטר את התואר 'סרדר בהאדור' (מפקד גיבור). תוארו המלא לדוגמה של מייג'ור סינג אטוואל מצבא הודו הבריטית שקיבל את העיטור עבור לחימתו במלחמת העולם השנייה היה: מייג'ור סרדר בהאדור סינג אטוואל, OBI (דרגה ראשונה).
ההיסטוריה של המסדר

מסדר הודו הבריטית התחיל בתור עיטור אשר הוענק על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בתקופה הראשונה של השלטון הבריטי בהודו, הייתה הפרדה ברורה בין יחידות בריטיות לבין יחידות הודיות אשר שירתו את האימפריה הבריטית כחלק מצבא הודו הבריטית. החיילים הבריטים נכללו בשיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך לפחות במהלך המאה ה-18 וה-19, לחיילים ההודים בשירות האימפריה הוענקו עיטורים ותארים שונים (בעלי חשיבות מופחתת מעט).
מסדרי האבירות הבריטיים שהוענקו לחיילים וקצינים בריטים לא הוענקו, אם כן, לחיילים ההודים, גם כאשר אלו הפגינו גבורה ונאמנות שוות ערך לבריטים. לכן, עיטור מסדר הודו הבריטית היה חלק מהעיטורים שהגיעו לחיילים ההודים בשירות האימפריה.
המסדר נוסד אם כן בשנת 1837, בתקופה של התייצבות שלטון חברת הודו המזרחית הבריטית וביסוס מקומה בתור הישות השלטונית העיקרית והחזקה בתת-היבשת ההודית. 20 שנים לאחר מכן פרץ המרד ההודי הגדול, בו התקוממו החיילים ההודים כנגד מפקדיהם והשלטון הבריטי. בין היתר סימן המרד את קיצו של שלטון חברת הודו המזרחית ומעבר השליטה בהודו לידי הפרלמנט הבריטי, כמו גם מעבר צבא הודו לידי צבא האימפריה הבריטית. לכן, משנת 1859 עבר המסדר יחד עם כל העיטורים ההודים להיות חלק משיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך תנאי זכאותו של העיטור לא השתנו והוא נותר עיטור לחיילים הודים בלבד.
בשנת 1947 כאמור, בוטל העיטור והמסדר כאשר הודו ופקיסטן קיבלו את עצמאותם ושלטון הראג' הבריטי הסתיים.
סרט העיטור 1837–1838
סרט העיטור 1838–1939
דרגה שנייה (1939–1947)
דרגה ראשונה (1939–1947)
מפרץ גיברלטר

| --- | --- |
חלקו הצפוני של המפרץ מצוק גיברלטר
חלקו הצפוני של המפרץ מצוק גיברלטר
 מידע כללי
 מיקום:  גיברלטר, ספרד
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  75 קמ"ר
 אורך מרבי:  10 ק"מ
 רוחב מרבי:  8 ק"מ
 רוחב ממוצע:  8 ק"מ 
 עומק מרבי:  400 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  גיברלטר גיברלטר ספרד ספרד
 ערים:  גיברלטר, אלחסירס
 קואורדינטות:  36°7′51.91″N 5°23′45.63″W﻿ / ﻿36.1310861°N 5.3960083°W﻿ / 36.1310861; -5.3960083
  (למפת אנדלוסיה מוגדלת) סביליה מאלגה קורדובה גרנדה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.מפרץ גיברלטר(למפת אנדלוסיה רגילה) סביליה מאלגה קורדובה גרנדה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.מפרץ גיברלטר 
 
מפרץ גיברלטר (באנגלית: Bay of Gibraltar; בספרדית: Bahía de Algeciras), הוא מפרץ השוכן בקצהו המערבי של הים התיכון בדרומו של חצי האי האיברי.
גאוגרפיה

צידו המזרחי של המפרץ תחום על ידי חצי האי של הטריטוריה הבריטית גיברלטר ואילו מצפון וממערב על ידי ספרד. אורכו של המפרץ הוא כ-10 ק"מ ורוחבו כ-8 ק"מ, והוא מכסה שטח של כ-75 קמ"ר. צורתו כשל פרסה, והוא נפתח בצידו הדרומי אל קצהו המזרחי של מצר גיברלטר. עומקם המרבי של מימי המפרץ הוא כ-400 מטר.
היסטוריה

קיימות ראיות להתיישבות של האדם הניאנדרטלי בגיברלטר. השימוש במפרץ לצורכי ספנות החל לפני כ-3,000 שנים אך הוא יושב אלפי שנים קודם לכן. הפיניקים הקימו יישוב במקום במאה ה-10 לפנה"ס, ויישוב רומאי בשם "פורטוס אלבוס" (Portus Albus - "השער הלבן") ניצב על חופו המערבי של המפרץ לאחר מכן. מאוחר יותר יושב האזור על ידי המורים והספרדים, והבריטים תפסו את גיברלטר בשנת 1704.
מיקומו האסטרטגי של המפרץ, סמוך למצר גיברלטר המשמש ככניסה אל הים התיכון וכגוף מים צר המפריד בין יבשות אירופה ואפריקה, הפכו אותו למוקד של מאבקים צבאיים ופוליטיים לאורך השנים. במקום נערכו קרב גיברלטר ב-1607, בין הרפובליקה ההולנדית לספרד וקרב מפרץ אלחסירס ב-1801 בין בריטניה לספרד וצרפת. במלחמת העולם השנייה היה המפרץ זירת לוחמה ימית ואיטליה הפאשיסטית שגרה כוחות טורפדו מאויש מאלחסירס, אשר חצו את גוף המים אל גיברלטר בניסיון להטביע ספינות בריטיות. האזור היה גם לזירת לוחמה אווירית.
באמצע המאה ה-20 התעורר סכסוך מתמשך בין בריטניה לבין ספרד על השליטה בגיברלטר, וכפועל יוצא מכך גם על מימי המפרץ. הספרדים טוענים כי השליטה הבריטית במימי המפרץ מוגבלת לשטח קטן סביב נמל גיברלטר, בעוד שהבריטים מצידם טוענים לרצועת מים טריטוריאליים ברוחב של 3 מיל ימי המגיעה עד למרכזו של המפרץ.
יישוב וכלכלה

חופיו של המפרץ מיושבים בצפיפות על ידי היישובים הספרדים אלחסירס (Algeciras), לוס בריוס (Los Barrios), סאן רוקה (San Roque) ולה לינאה דה לה קונספסיון (La Línea de la Concepción), וכן על ידי המושבה גיברלטר. שני מגדלורים ניצבים משני צידי הכניסה למפרץ - האחד בכף אירופה שבגיברלטר, והאחר בפונטה קרנרו (Punta Carnero) ליד אלחסירס.
באלחסירס ובגיברלטר פועלים שני נמלים גדולים, ובראשון נערכות פעולות רחבות היקף של ייבוש מים והפיכתם ליבשה (Isla Verde, איסלה ורדה - "האי הירוק"). גם מסלול הטיסה של נמל התעופה גיברלטר משתרע בחלקו על קרקע שיובשה ממימי המפרץ. עוד פועלים לאורך חופיו של המפרץ מספר מעגנים קטנים יותר.
בחלקו הספרדי של החוף התפתח מרכז לתעשייה כבדה שכולל, בין היתר, תעשייה פטרוכימית ובתי זיקוק ותעשיית פלדה. בשל מיקומו של המפרץ על קו הספנות שמוביל מהים התיכון אל האוקיינוס האטלנטי, הפכו הן נמל גיברלטר והן נמל אלחסירס למרכזי תדלוק חשובים לאוניות. מכלול הסיבות האלה הביא לכך שבמימי המפרץ יש תנועה ערה של ספינות משא ושל מכליות נפט, ולכך שמימיו מזוהמים. למרות זאת המפרץ היה ונותר אזור רבייה חשוב של מספר מינים של דולפינים, ומספר מיני לווייתנאים פוקדים אותו.
מראה מן האוויר של המפרץ במרכז התמונה ושל הים התיכון בקדמתה. גיברלטר ונמלה בצידו הקרוב של המפרץ, ואלחסירס ונמלה בצד הרחוק. מימין לצוק גיברלטר נראה מסלול הטיסה של נמל התעופה גיברלטר ומימין לו היישוב הספרדי לה לינאה דה לה קונספסיון
צוק גיברלטר והמפרץ מכיוון נמל אלחסירס
הצוק והמפרץ מהחוף הצפוני. בקדמת התמונה מעגן ריו פלמונס (Desembocadura del rio Palmones)
מסמך האסירים

מסמך האסירים הוא השם שנודע בו בתקשורת הישראלית - "המסמך הלאומי" או "מסמך ההסכמה הלאומית" שנחתם ב־10 במאי 2006 בכלא הדרים.
על המסמך חתומים חמישה מבכירי האסירים הפלסטינים בישראל:
מרוואן ברגותי - מזכ"ל פת"ח בגדה המערבית.
מוסטפא בדראנה מהחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
עבד אל ח'אלק אל נטשה מחמאס, חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית.
בסאם אל סעדי מהג'יהאד האיסלאמי.
עבד אל רוחמן מלווח מהחזית העממית לשחרור פלסטין.
המסמך כולל 18 סעיפים המתייחסים הן למטרות הפלסטיניות הלאומית והוא קובע בין השאר כי זכותו של העם הפלסטיני להגדרה עצמית תמומש בהקמת מדינה פלסטינית בגבולות הקו הירוק אשר בירתה ירושלים ומימוש זכות השיבה.
בזירה הפנים פלסטינית הוא קובע, בין השאר, כי חמאס והג'יהאד האיסלאמי יצטרפו למסגרת אש"ף וכי אש"ף הוא המסגרת הפלסטינית הלגיטימית.
חשיבות המסמך בזירה הפנים פלסטינית נובעת מהמעמד החזק לו זוכים האסירים בתודעה הציבורית הפלסטינית. כתוצאה מכך הפך המסמך ל"שובר שוויון" בתיקו הפוליטי הפנימי וגרר שרשרת מאורעות פוליטיים ובהם אולטימטום של נשיא הרשות אבו מאזן לחמאס לקבלת המסמך או שיכריז על משאל עם. לקראת סוף יוני 2006 הגיעו כנראה אנשי חמאס ופת"ח להסכמה על חתימה משותפת על המסמך. אולם חטיפתו של גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 קטעה את השיחות.
ב-14 ביוני 2007 השתלט חמאס על רצועת עזה תוך עימות אלים מול פת"ח, מה שסגר את חלון ההזדמנויות להסכמה בין המפלגות.