stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל מזמושץ'
ביוגרפיה

ישראל בן משה הלוי נולד בעיירה בוברקה שבגליציה המזרחית (כיום באוקראינה) והתחנך בזמושץ' (Zamość). קיבל בילדותו חינוך מקובל ולמד תורה ותלמוד, אולם התעניין גם בפילוסופיה, במתמטיקה ובאסטרונומיה, ורכש ידע בתחומים אלה מחיבורים יהודיים של ימי הביניים. נדד בין מקומות שונים בגרמניה כדי ללמוד מקצועות אלה, והתפרנס מהוראה. בשנות הארבעים של המאה השמונה עשרה התיישב בברלין ושם נתמך בידי עשירי הקהילה היהודית דניאל איציג ופייטל היינה אפרים. בין תלמידיו בברלין היה משה מנדלסון הצעיר, והוא לימד אותו פילוסופיה יהודית ומתמטיקה. לאחר מספר שנים חזר לפולין ובשנים שלפני מותו גר בברודי. עמד בקשר מכתבים עם רבנים אחרים בדורו, ובהם רבי יעקב עמדן (שו"ת שאילת יעבץ חלק ב סימנים יט-כא) ורבי שלמה חלמא.
ישראל מזמושץ' הוא מן החשובים שבמשכילים המוקדמים, ודמותו מייצגת את ההתעוררות לרציונליזם ולמדעים שהתרחשה אצל יחידים ביהדות מרכז אירופה במהלך המאה ה-18. הוא התנגד לבערות ולבורות בחכמות כלליות שאפיינו את היהודים בסביבתו ובזמנו. לפי כמה עדויות גם נרדף על רקע עמדותיו אלה. היה מראשוני המתנגדים לתנועת החסידות. התנגד גם לפלפול המוגזם שאפיין את הלמדנים והעדיף למדנות בדרך הפשט. הוא הדפיס ביסניץ את החיבור הפילוסופי "רוח חן", כחלק ממגמה של החייאת העיסוק בפילוסופיה הרציונליסטית היהודית של ימי הביניים, שבמסגרתה הודפס גם "מורה נבוכים" באותו בית דפוס.
חיבוריו

נצח ישראל (פרנקפורט על נהר אודר, תק"א 1741), על סוגיות אסטרונומיות וגאומטריות בשני התלמודים, ועל השימוש בידיעות מדעיות לפתרון קושיות בתלמוד
אבן ישראל, שו"ת
ארובות השמים, אסטרונומיה
טוב הלבנון, פירוש לספר חובות הלבבות
נזד הדמע (דיהרנפורט, תקל"ג 1773), מאמר בפרוזה מחורזת ובו ביקורת על הבערות וחוסר המוסריות בחברה היהודית, לרבות אצל הלמדנים
פירוש ל"רוח חן", מילון פילוסופי המיוחס ליהודה אבן תיבון שיועד לסייע בהבנת מורה נבוכים (יסניץ, 1744)
פירוש 'אוצר נחמד' לספר הכוזרי, וינה תקנ"ו (1796).
לקריאה נוספת

משה מנדלסון, פני תבל, אמסטרדם, תרל"ב, באתר היברובוקס
יהודה פרידלנדר, "ר' ישראל בן משה הלוי מזאמושץ", בתוך: במסתרי הסאטירה, כרך ב' תשמ"ט, עמ' 11–110.
יצחק גורביץ

אין תמונה חופשית
יצחק גוּרביץ (נולד ב-1947 בפולין) כיהן בתפקיד מנכ"ל הקריה למחקר גרעיני (קמ"ג) בשנים 2001–2008.
ביוגרפיה

גורביץ נולד בשנת 1947 בפולין הקומוניסטית לזוג יהודים מסורתיים: נחום, יליד רובנו, ולרחל לבית ליפסקה, ילידת לודז'. במלחמת העולם השנייה ברחו הוריו לתוככי רוסיה כשכל בני משפחתם שנותרו מאחור נספו בשואה. בשנת 1957 עלתה המשפחה לישראל במסגרת עליית גומולקה, והתגוררה בשכונה ד' בבאר שבע. שם גדל יצחק כשאביו מוצא פרנסתו כחלבן. ב-2001 מונה למנהל הקריה בהחלטת ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון.
במשך שבע שנותיו כמנהל קמ"ג הוביל גורביץ שינוי ארגוני והתייעלות משמעותית בכל אגפי החברה. אחרי יותר מ-30 שנות עבודה בכור הודיע על כוונתו לפרוש. גורביץ המליץ למנות לתפקיד את פרופ' אלי אברמוב, מומחה בתחום הנדסת הגרעין, אך בסופו של דבר מונה לתפקיד זה בנובמבר 2008 האלוף במיל' אודי אדם.
בריאיון ל"ידיעות אחרונות" בחודש אפריל 2009 השווה גורביץ את אחמדינז'אד להיטלר ואת נאומיו נגד ישראל ל"מיין קמפף". הזהיר מפני תוכנית הגרעין האיראנית, ודיבר בהתרגשות על ביקורו במחנה ההשמדה אושוויץ, כראש משלחת של הוועדה הישראלית לאנרגיה אטומית. "חשתי באושוויץ גאווה גדולה", מספר גורביץ, "עזבתי את פולין כילד מפוחד והנה אני חוזר כראש הקמ"ג בישראל, בראש מורם. חזרנו ממחנה ההשמדה מחוזקים, מבינים טוב יותר את תפקיד המדינה ואת תפקידנו הצנוע כעובדי הקמ"ג בשימור ביטחונה".
הערות שוליים

↑  אורי בינדר, אודי אדם מועמד לניהול הכור, באתר nrg‏, 9 באפריל 2008
↑  שוש מולא ועופר פטרסבורג, סדק בחומת השתיקה, באתר ynet, 23 באפריל 2009.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – ספרד

| יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – ספרד |
| --- | --- |
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: ספרד


הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
2,344,858: 505,370
אוכלוסייה
110,161,917: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
66,383: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
603: 32,996
משטר
ממשלת מעבר: מונרכיה חוקתית

יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וספרד.
יחסים דיפלומטיים

היחסים בין ספרד והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היו טובים באופן מסורתי ובשנים האחרונות, כמה תחומים חדשים הולכים ומעמיקים, בהתאם להתקדמות הייצוב והפיוס של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והגידול בנוכחות החברות הספרדיות ביבשת אפריקה.
יחסים כלכליים

ב-9 בנובמבר 2011 נחתמו שני הסכמי משא ומתן דו-צדדי לגבי חובות עם ICO ו-CESCE, כתוצאה מההסכם שהושג בפברואר 2010 במועדון פריז. מניית החוב המחודשת מסתכמת ב-14.72 מיליון דולר, מתוכם 7.57 מיליון דולר תואמים לזיכויי FAD של ה-ICO ו-7.15 דולר ל-CESCE.
בסוף 2014 החלו הליכי הפיכת חוב זה לפרויקטים של שיתוף פעולה. הנוכחות של חברות ספרדיות בקונגו גברה כתוצאה מהרחבת הייצוא הספרדי ומחיפוש אחר הזדמנויות חדשות. למעט אלקנור, שאר החברות הספרדיות בקונגו הן עדיין קטנות או בינוניות, אך הן מצליחות מאוד בכך שהן משתתפות בתחרויות בינלאומיות ובמקרים לאומיים בלבד (הקצאת שדה תעופה קיסאנגני או הכנת מטבע לבנק הלאומי של קונגו). סכום החוזים שזכו בתחרויות בקונגו היה קרוב למאתיים מיליון אירו בשנת 2014, והדגיש את החוזים שהשיגו ELECNOR ו-AEE, שניהם בתחום שיפוץ תשתיות חשמל.
לגבי יבוא ויצוא, הנתונים הנוכחיים מצביעים על עלייה ברורה בייצוא שגדל מ-20 מיליון בשנת 2011 ו-2012 ל-32 מיליון בשנת 2013 ו-29 מיליון בשלושת הרבעונים הראשונים של 2014.
המוצרים המיובאים העיקריים הם דלקים, שמני מינרלים ונחושת; שאר הייבוא הספרדי של קונגו נשמר במוצרים כמו עץ, קקאו, זרעי שמן וכו'
הייצוא הספרדי עבר שינויים מסוימים לא רק בכמות אלא גם בתוכו. עיקר היצוא כולל ברזל ופלדה ומוצרי מזון, דלקים, מכשירי חשמל וציוד חשמלי, בשמים, בשר או דגים משומרים, מוצרי קרמיקה וכו'
שיתוף פעולה

שיתוף הפעולה הספרדי, המתקיים מאז תחילת שנות האלפיים ועם המשרד לשיתוף פעולה טכני שנפתח בשנת 2010, התחיל בתהליך יציאה בשנת 2012 עקב הגדרה מחודשת של הנוכחות החיצונית של שיתוף הפעולה הספרדי, אולם בוטל באפריל 2013, כתוצאה מתוכנית מתאר חדשה לשיתוף פעולה, בה קונגו איבדה את מעמדה כמדינה מועדפת.
עד שנת 2012, היקף ה-ODA בקונגו מיקם את ספרד בין עשרת התורמים הראשונים. עם זאת, ספרד ממשיכה לשמור על נוכחות חשובה בתחום ההומניטרי, תחום אליו מקצה AECID כ-5 מיליון אירו באמצעות התרומה לקרן ההומניטרית המשותפת, לפעולות תיאום הומניטריות שבוצעו על ידי OCHA ופרויקטים שונים לסיוע לקורבנות של סכסוכים מזוינים ומגפות באמצעות יוניצ"ף, רופאים ללא גבולות וקריטאס.
שיתוף פעולה מבוזר עקב אחר התפתחות הדומה בחלקה לזו של AECID, והפחית את היקף המשאבים הכספיים. אנדלוסיה (חינוך) וחבל הבסקים ונווארה (בריאות וחינוך) שומרים על נוכחות מסוימת. הדבר לא קורה בתחום שיתוף הפעולה התרבותי, כאשר לאורך כל שנת 2014 ואף על פי שיש לו תקציב קטן, בוצעו בסך הכל ארבעים פעילויות תרבות, כולל אלה שהוקדשו לפרס נסיך אסטוריאס עבור לה קונקורדיה, קאדי אדזובה, הצלמת איזבל מוניוז, הוועידה למוזיקה ספרדית או תיאטרון ועוד ועוד.
נציגויות דיפלומטיות

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו שגרירות בקינשאסה.
יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך

יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (בגרמנית: Johann Friedrich von Brandenburg-Ansbach, ‏18 באוקטובר 1654 - 22 במרץ 1686), היה אביה של קרוליין, מלכת בריטניה.
ביוגרפיה

יוהאן פרידריך נולד ב-18 באוקטובר 1654 באנסבך, לאלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ולסופיה מגדלנה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של יואכים ארנסט, רוזן אטינגן-אטינגן ואנה זיבילה, רוזנת זולמס-זוננוואלדה.
בשנת 1667 מת אביו אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ויוהאן פרידריך ירש את נחלותיו ותאריו, אולם מכיוון שהיה קטין מונה קרובו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג לעוצר במקומו. יוהאן פרידריך למד באוניברסיטת שטרסבורג ובאוניברסיטת ז'נבה, ולאחר מכן ערך את הטיול הגדול וביקר בצרפת. בשנת 1672 החל יוהאן פרידריך לשלוט בעצמו בשטחי הנסיכות. יוהאן פרידריך נחשב לנסיך סובלני וחביב, אך לא היה מאוד שאפתני, והוא היה תלוי בהחלטות המועצה. הוא המשיך במדיניות הידידותית עם בית הבסבורג שהחל בה אביו, ויישב מהגרים צרפתים באנסבך ובשוואבך, שהובילו לתחייה כלכלית של המדינה. נטייתו המוזיקלית, ובמיוחד הימשכותו לאופרה ובלט, כמו גם אהבתו לפאר והדר, גרמו למחסור כלכלי בנסיכות.
ב-22 במרץ 1686 מת יוהאן פרידריך, ובנו כריסטיאן אלברכט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

ב-5 בפברואר 1672 התחתן יוהאן פרידריך עם יוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך, בתם של פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך וכריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
לאופולד פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1674–1676)
כריסטיאן אלברכט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1675–1692)
דורותיאה פרדריקה מברנדנבורג-אנסבך (1676–1731), התחתנה עם יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג
גאורג פרידריך השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1678–1703)
שרלוטה סופיה מברנדנבורג-אנסבך (1679–1680)
ב-4 בנובמבר 1681 התחתן יוהאן פרידריך עם אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך, בתם של יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך ויוהאנטה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
קרולינה מברנדנבורג-אנסבך (1683–1737), התחתנה עם ג'ורג' השני, מלך בריטניה
פרידריך אוגוסט, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1685)
וילהלם פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1686–1723), התחתן עם כריסטיאנה שרלוטה מווירטמברג-ויננטל
יוזף צ'אפק

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1887 הרונוב, צ'כיה 
 פטירה:  אפריל 1945 (בגיל 58) ברגן-בלזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות וישהראד 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג  אקדמיית קולארוסי 
 תחום יצירה:  ציור, ספרות, גרפיקה, עיתונאות 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם, קוביזם 
 יצירות ידועות:  The Fateful Game of Love, Pictures from the Insects' Life, Stín kapradiny, Krakonošova zahrada, Zářivé hlubiny, Adam the Creator 
 פרסים והוקרה:  מסדר טומאש מסריק, דרגה 1 (28 באוקטובר 1991) 
 בן או בת זוג:  Jarmila Čapková 
 צאצאים:  Alena Dostálová 
 
יוזף צ'אפק (בצ'כית: Josef Čapek;‏ 23 במרץ 1887 – אפריל 1945) היה אמן צ'כי שהיה ידוע בעיקר כצייר, אך נודע גם כסופר ומשורר. הוא המציא את המילה "רובוט", שהוכנסה לספרות על ידי אחיו, קארל צ'אפק.
ביוגרפיה

צ'אפק נולד בהרונוב, בוהמיה (אוסטריה-הונגריה, לימים צ'כוסלובקיה, כעת צ'כיה) בשנת 1887.
תחילה צייר בסגנון האסכולה הקוביסטית, מאוחר יותר פיתח סגנון מינימליסטי משלו. הוא שיתף פעולה עם אחיו קארל במספר מחזות וסיפורים קצרים; בכוחות עצמו כתב את המחזה האוטופי "ארץ שמות רבים" וכמה רומנים, וכן חיבורים ביקורתיים שבהם טען לאמנות הלא מודע, של ילדים ושל 'פראים'.
אחיו טען שיוזף היה הממציא האמיתי של המונח רובוט. כקריקטוריסט, הוא עבד עבור Lidové Noviny, עיתון שבסיסו בפראג. בשל יחסו הביקורתי לנציונל-סוציאליזם ולאדולף היטלר, הוא נעצר לאחר הפלישה הגרמנית לצ'כוסלובקיה ב-1939 ביחד עם אמיל פילה. הוא כתב שירים במחנה ריכוז ברגן-בלזן, שם מת ב-1945.
לאחר סיום המלחמה, ביוני 1945 רודולף מרגוליוס, מלווה באשתו של צ'אפק - ירמילה צ'אפקובה, נסעו לברגן בלזן לחפש אותו.
שרידיו מעולם לא נמצאו.
בשנת 1948 בית המשפט קבע רשמית את תאריך מותו ל-30 באפריל 1947.
הערות שוליים

↑  Věra Menclová; Václav Vaněk, eds. (2005). Slovník českých spisovatelů (in Czech). Prague: Libri. pp. 111–113.
↑  Karel Capek – Who did actually invent the word "robot" and what does it mean? at capek.misto.cz
↑  Robotics and automation handbook
↑  Jarmila Čapková, Vzpomínky, Torst, Praha 1998, s. 331.
↑  "Pejsek a kočička mají ještě autorská práva chráněna, Mein Kampf je volný"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259299105171  PLWABN: 9810542630705606  BIBSYS: 90139527  BNE: XX1010839  BnF: cb11895068c (data)  CANTIC: a1067438x  CiNii: DA08458691  GND: 118518941  ICCU: SBLV075705  ISNI: 0000 0001 0882 9954  LCCN: n50032568  LNB: 000144897  NDL: 00435229  NKC: jk01021020  NLA: 35772057  NLK: KAC201759682  NSK: 000049378  NTA: 06983072X  PIC: 12092  RERO: 02-A004022608  RKD: 15189  SNAC: w6d2312p  SUDOC: 026765748  Trove: 1080110  ULAN: 500115342  VIAF: 29531402   WorldCat (עם VIAF): 29531402
ישכר בער רוזנבוים

רבי ישכר בער רוזנבוים (כ"ב באלול תרס"ד, 1904 – כ"ח בטבת תשמ"א, 4 בינואר 1981) היה האדמו"ר מסטרוז'ניץ באירופה ובארצות הברית.
תולדותיו

נולד בצ'רנוביץ', רומניה (כיום אוקראינה), בן שני לרבי איתמר רוזנבוים, האדמו"ר מנדבורנה, ונקרא על שם סבו רבי ישכר בער לייפר. נישא לחיה אסתר, בתו של דודו זקנו רבי ישכר בער מסאטמר. בשנת תרפ"ה (1924) עבר לסטרוז'ניץ (אז ברומניה, כיום באוקראינה) והחל לכהן באדמו"רות.
בשנת ת"ש (1940) כבשו הרוסים את סטרוז'ניץ, וסגרו את בתי המדרש ותלמודי התורה, אך רבי ישכר בער המשיך ללמד תורה בסתר ואף ארגן אפיית מצות בערב פסח ת"ש. בב' בתמוז תש"א החלו הגרמנים במתקפה על העיר ומספר ימים לאחר מכן היא נפלה לידיהם. עוד לפני נפילת העיר הבין רבי ישכר בער את הסכנה ושלח את ילדיו אל מחוץ לעיר, ואכן בח' בתמוז התפרעו תושבי העיר והרגו כארבע מאות יהודים. הפורעים נכנסו לביתו ופצעו אותו במצחו.
בשבת, י' בתמוז רוכזו כל יהודי העיר להוצאה להורג, אולם ברגע האחרון הגיעה טלגרמה שהורתה להשאירם בחיים. היהודים הושארו בכיכר העיר במשך יומיים עד שהועברו למבנה צבאי שננטש על ידי הרוסים ושהו שם במשך שלשה ימים נוספים. שנים עשר יום לאחר כיבוש העיר הוקם בה גטו שממנו נשלחו מדי יום קבוצות קטנות של יהודים לטרנסניסטריה. רבי ישכר בער ובני משפחתו הצליחו להצטרף לטרנספר לצ'רנוביץ שם הרדיפות היו פחות קשות, אולם עקב מחלתו של בנו חיים מאיר התפצלו בני המשפחה ורבי ישכר בער והילדים נסעו לצ'רנוביץ בעוד אשתו ובנו חיים מאיר התמהמהו מלצאת מסטרוז'ניץ ורק לאחר מאמצים ובסיוע חסידי אומות העולם הוברחו לצ'רנוביץ בניידת משטרה.
עם הגיעו לצ'רנוביץ חלה רבי ישכר בער ואובחנה אצלו דלקת במעי העיוור, הוא נותח ואושפז בבית חולים. באותו זמן שהו בני משפחתו בבית מסתור בצ'רנוביץ, אולם לאחר שבעה שבועות נתפסו והועברו לגטו, שם חיו עד סיום המלחמה.
לאחר המלחמה התאחד רבי ישכר בער עם הוריו ואחיו ובמשך שנה התגורר בבית אביו. בכ"ד בניסן יצאו בני המשפחה מתחום השליטה של הצבא האדום ועברו לראדוביץ שבבוקובינה ומשם לבוקרשט שם פתח בית מדרש והנהיג עדה קטנה של פליטים. באותו זמן שלח את בנו הבכור, אשר מרדכי ללמוד בישיבתו של רבי יוסף צבי דושינסקי בארץ ישראל והוא עלה ארצה באוניית מעפילים.
לאחר שנתיים וחצי בבוקרשט עבר לפראג ושהה גם בקרלסבאד ובליבריץ, ולאחר תקופת המתנה ארוכה קיבל ויזה לארצות הברית, אליה הפליג באניה מנאפולי., בהגיעו לארצות הברית התגורר תחילה אצל גיסו, רבי שלום לייפר האדמו"ר מנדבורנה ברייטן בברונקס, ולאחר מכן עבר לוויליאמסבורג שם פתח בית מדרש, תלמוד תורה וישיבה.
בשנים תשי"ט - תש"כ (1958-1959) התיישבו בוויליאמסבורג אפרו-אמריקאים רבים ורבי ישכר בער עבר לבורו פארק שם בנה בית מדרש.
בתחילת שנת תשמ"א (1980) חלה, ובליל כ"ח בטבת נפטר. בהלווייתו שנערכה בארצות הברית הספידוהו רבי משה טייטלבוים ובנו בכורו. ארונו הוטס לארץ במטוס פרטי והלווייתו יצאה מכיכר השבת להר הזיתים.
בניו ונכדיו של הרב ישכר בער רוזנבוים הוציאו לאור כמה ספרים המכילים את דברי תורתו: 'דברי ישכר' (1999), 'דברי ישכר אמרות טהורות' (2001), ו'דברי ימי ישכר'.
בנו רבי יצחק ייסד על שמו את בית המדרש 'דברי ישכר' בביתר עלית.
צאצאיו

בניו של רבי ישכר בער כיהנו כאדמו"רים בחייו.
בנו הבכור, רבי אשר מרדכי מקליבלנד-סטרוז'ניץ, נישא לבתו של דודו, רבי מאיר לייפר מקליבלנד (בנו של רבי ישכר בער מסאטמר). ירש את חמיו שנפטר בשנת תש"א (1940) ונקרא אדמו"ר מקליבלנד. כיהן כאדמו"ר בויליאמסבורג. נפטר בח' בתשרי תשנ"א (1990).
בנו רבי חיים מאיר ממושולו (אנ') שבברונקס (ניו יורק). חתן רבי נפתלי טייטלבוים מעטשד. נפטר בכ"ח באדר תש"ס (2000).
בנו רבי יצחק אייזיק מקליוולנד שכיהן כאדמו"ר בקליבלנד וברעננה, חתן רבי מאיר איזקסון מרומאן. נפטר בל' בשבט תש"פ (2020).
בנו רבי יוסף מקאליש, חתן רבי שלום מיכלוביץ' מבראד-ראדוויל. נפטר בכ"ג באב תשע"ט (2019).
חתנו רבי שמואל שמעלקע רובין מסוליצא.
לקריאה נוספת

יעקב וייס, דברי ימי ישכר, רעננה, תשס"ט.
הערות שוליים

↑  רבי אשר מרדכי עלה יחד עם בן דודו רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים.
↑  בנו רבי חיים מאיר שהיה אז בן יותר משמונה עשרה לא נכלל בויזה ונשאר ללמוד בישיבת שארית הפליטה ברומא, הוא עלה מאוחר יותר עם ויזה מזויפת
| שושלת נדבורנה |
| --- | --- | --- |
| אדמו"רי שושלת נדבורנה בעבר | רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן • רבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן • רבי מאיר מפרמישלאן • רבי יצחק מקאליש • רבי שלמה מפרמישלאן • רבי ישכר בער לייפר (נדבורנה) • רבי אהרן אריה לייב לייפר (נדבורנה) • רבי מרדכי לייפר  • רבי ישכר בער לייפר (סאטמר) • רבי מאיר רוזנבוים (קרעטשניף) • רבי איתמר רוזנבוים • רבי אליעזר זאב רוזנבוים (קרעטשניף) • רבי שלמה איזקסון • רבי מאיר לייפר • רבי יוסף לייפר (פיטסבורג) • רבי חיים מרדכי רוזנבוים • רבי אברהם אבא לייפר • רבי אהרן יחיאל לייפר • רבי דוד משה רוזנבוים (רחובות) • רבי אליעזר זאב רוזנבוים (ראחוב) • רבי ישכר בער רוזנבוים • רבי יצחק אייזיק רוזנבוים • רבי מאיר איזקסון • רבי צבי הירש רוזנבוים • רבי ישראל רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (חדרה) • רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים • רבי נתן דוד רוזנבוים • רבי ישראל ניסן רוזנבוים • רבי יצחק אייזיק רוזנבוים (קליבלנד) • רבי מרדכי ישכר בער לייפר • רבי מאיר רוזנבוים (קראקאס) • רבי שמואל שמעלקא לייפר |  |
| אדמו"רי שושלת נדבורנה כיום | רבי אליעזר זאב רוזנבוים (נדבורנה) • רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים • רבי מאיר רוזנבוים (פרמישלאן) • רבי דוד משה רוזנבוים (קריית גת) • רבי יחזקאל שרגא רוזנבוים (טערבישאן) • רבי שלום אליעזר זאב רוזנבוים • רבי חיים מרדכי רוזנבוים (טשרנוביץ) • רבי ניסן חיים רוזנבוים • רבי זיידא אליעזר זאב רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (זוטשקא) • רבי מאיר יצחק אייזיק רוזנבוים • רבי אשר ישעיה רוזנבוים (ביתר עילית) • רבי יוסף נפתלי רוזנבוים • רבי ישכר בער לייפר • רבי משה מאיר לייפר • רבי משולם אליעזר לייפר • רבי אורי לייב הכהן רוזנבוים • רבי יחיאל מאיר רוזנבוים • רבי חיים לייפר • רבי ברוך פנחס לייפר • רבי דוד צבי רוזנבוים • רבי משה רוזנבוים • רבי זונדל ישכר דב רוזנבוים • רבי יהודה רוזנבוים • רבי גדליה משה רוזנבוים • רבי שלמה רוזנבוים • רבי מרדכי רוזנבוים (ירושלים) • רבי מאיר לייפר (דינוב) |  |
| ענפים בשושלת | חסידות נדבורנה באניא • חסידות ביטשקוב • חסידות בישטינא • חסידות זוטשקא • חסידות חוסט • חסידות טמשוואר • חסידות טערבישאן • חסידות טשערנוביץ' • חסידות לינסק • חסידות מז'יבוז' • חסידות מיאלען • חסידות נדבורנה • חסידות סטניסלב • חסידות סטרוז'ניץ • חסידות פיטסבורג • חסידות פרמישלאן • חסידות קאליש • חסידות קליבלנד • חסידות קרעטשניף • חסידות ראחוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300112405171  VIAF: 5158066486108431513   WorldCat (עם VIAF): 5158066486108431513
ישראל מיכל רבינוביץ

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1818 הורודץ, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 במאי 1893 (בגיל 74) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורוצלב  סורבון 
 
ישראל מיכל רבינוביץ (ימ"ר; ב' בסיוון ה'תקע"ח, 6 ביוני 1818 - שבת י"ב בסיוון ה'תרנ"ג, 27 במאי 1893) היה מלומד יהודי ליטאי-צרפתי, מראשוני חובבי ציון, ומתרגם התלמוד הבבלי לצרפתית.
ביוגרפיה

נולד בהורודץ, במחוז קוברין שבפלך גרודנו, לרב משה צבי (נפטר 1862) שהיה דור שני לרבני הורודץ ובמקביל גם רבה של אנטופול. בילדותו נחשב לילד פלא והשתמר רישום שלו כחבר מן המניין באחת מקבוצות הלימוד של בית הכנסת, בכינוי "ילד שעשועים". הוא למד בבריסק דליטא ואחר כך בהורדנה והחל להעביר בעצמו שיעורים בתלמוד באחד מבתי הכנסת. תקופה מסוימת חזר לבית אביו באנטופול ושימש כממלא מקומו בדרשות בבית הכנסת בתקופות היעדרות של האב. בתקופה זו נישא לאשה מבריסק ועבר לגור בעיר, אך הנישואין לא צלחו והזוג נפרד. קיימת סברה לפיה נולד לזוג ילד אותו הותיר ימ"ר בחזקת גרושתו, השמועה הסבירה את הגירושין בכך שימ"ר נתפס להשכלה ומגבלות הנישואין והפרנסה הפריעו את התקדמותו במחקריו ובאורח חייו החדש.
ימ"ר נסע לברודי והצטרף לקבוצת המשכילים בעיר כמו יצחק ארטר וחבריו. במשך שנה וחצי התרועע עם משכילי ברודי כדי לרכוש את השפה הגרמנית, ואז נסע לברסלאו ללמוד לטינית ויוונית מפי פרופ' דניאל חבולסון. באוניברסיטת ברסלאו למד בלשנות אך לא השלים את לימודיו אלו, אף על פי שהוציא בתקופה זו ספר דקדוק עברי, ועבר ללמוד רפואה. עם השלמת לימודיו לאחר שמונה שנים, היגר לצרפת והתמנה ב-1854 כסטאז'ר בבית חולים פריזאי. הוא הגיש תרגום משלו לצרפתית של אחד מכתביו הרפואיים של הרמב"ם, "סמי המוות והרפואות כנגדם", כדיסרטציה שלו.
בשלב זה נטש את עיסוקיו הרבים והתמקד במפעלו הגדול, תרגום התלמוד הבבלי לצרפתית, שנתפסה אז כשפה הבין-לאומית הבולטת, מתוך מטרה להראות את חכמת עם ישראל לאומות העולם. תרגומו, שנדפס על מסכת מכות, סנהדרין, בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא, אינו רק תרגום מילולי שורה-מול-שורה כמקובל, אלא סיכום שיטתי של כל סוגיה. במקביל פרסם שני ספרים על דיני הנפשות בתלמוד ודיני נזיקין שבתלמוד. כל הספרים הללו נדפסו בשנות ה-70 של המאה ה-19, שלפי עקיבא בן-עזרא (קוסטרומצקי) היו העשור הפורה בחיי רבינוביץ בשדה חכמת ישראל.
רבינוביץ היה פעיל ציוני בפריז, תמך באגודת היהודי הנצחי שקראה להתחדשות יהודית בארץ ישראל, ועמד בראש אגודת "בני ציון" ואחריה "נושאי נס ציונה", שתיהן בפריז. הוא שימש ציר בני ציון לוועידת קטוביץ ונבחר בה לחבר הוועד המרכזי.
במאי 1890 ביקר בעיר הולדתו הורודץ שבה כיהן אז אחיו הרב יהושע יעקב רבינוביץ כרב, על מקומו של אביהם. הוא נשא נאום בגרמנית בשבח התלמוד, והזכיר את דרשתו - חמישים שנה קודם לכן - באותו מקום. בהיותו בוורשה ניסה לארגן הדפסת ספריו בתרגום לרוסית אך הדבר לא יצא אל הפועל.
ימ"ר נפטר לאחר תקופת מחלה, בלונדון שבה גר בשלוש שנותיו האחרונות, ביום שבת י"ב בסיוון ה'תרנ"ג, 27 במאי 1893. הוא נקבר בעיר ביום שני.
לקריאה נוספת

עקיבא בן-עזרא (קוסטרומצקי), ד"ר ישראל מיכל רבינוביץ, בתוך: דמויות: [אישים ידועים ובלתי ידועים], תל אביב תשל"ח, עמ' 108–114
ר' ישראל מיכל ראבינאוויץ, נקרולוג, בתוך: לוח אחיאסף לשנת תרנ"ד, עמ' 302–303
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה לפי הנקרולוג ב'לוח אחיאסף' (להלן 'לקריאה נוספת'), מאמרו של שוואב (להלן 'קישורים חיצוניים') ומקורות נוספים.
↑  י. י. הירשביין, חוץ לארצנו: לונדון, סיון, תרנ"ג. החכם הנודע ד"ר ישראל מיכל ראבינאוויץ השיב רוחו..., המליץ, 7 ביוני 1893.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313255005171  PLWABN: 9810626418205606  BnF: cb106339648 (data)  GND: 1048690946  ISNI: 0000 0001 1777 0106  LCCN: n86081489  NKC: zmp20221144730  NLG: 245873  NTA: 131920154  SUDOC: 091027519  VIAF: 98135471   WorldCat (עם VIAF): 98135471 
משתתפי ועידת קטוביץ. רבינוביץ יושב שני מימין בשורה הראשונה
כבודה

מזוודה טיפוסית המשמשת לנסיעות
כבודה או מטלטלין הוא מטען הכולל מזוודות, תיקים, מארזים ומכולות המכילים את חפציו האישיים של נוסע בזמן שהוא נע ממקום למקום. לרוב המטייל המודרני נושא עימו חבילות המכילות ביגוד, מוצרי טיפוח, חפצים קטנים, צורכי טיול. בנסיעה חזרה, מטיילים עשויים לשאת מזכרות ומתנות. הכבודה לרוב כוללת תיק או מזוודה שבנוסף ליכולת להכיל את החפצים לעיתים משתמשים גם להגנתם במהלך הנסיעה, בעזרת מעטפת קשיחה או חומר רך ועמיד. לעיתים קרובות יש לכבודה חלוקות פנימיות או מחיצות כדי לסייע באבטחת חפצים. ידיות מותקנות בדרך כלל כדי להקל על הנשיאה, ולחלק מהמזוודות עשויות להיות גלגלים ו/או ידיות או רצועות טלסקופיות כדי להקל על הזזתם.
אטימולוגיה

המילה המילה מופיעה פעם אחת בלבד במקרא ”וַיִּפְנוּ וַיֵּלֵכוּ וַיָּשִׂימוּ אֶת-הַטַּף וְאֶת-הַמִּקְנֶה וְאֶת-הַכְּבוּדָּה לִפְנֵיהֶם.” (ספר שופטים, פרק י"ח, פסוק כ"א) ופעמיים נוספות כצורת נקבה של התואר כָּבֹד. זאת משום שבעבר רכוש רב העיד על אדם עשיר ממעמד חברתי גבוה שיש לכבדו.
יוהאן פרדריק אקרסברג

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1822 דראמן, נורווגיה 
 פטירה:  13 ביולי 1870 (בגיל 48) בארום, נורווגיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית הנורווגית לתעשיית המלאכה והאמנות 
 יצירות ידועות:  Bridal Escort on the Hardanger Fiord, Landscape from Romsdalen 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר אולף הקדוש  מסדר ואסה 
 צאצאים:  Johan Fredrik Eckersberg 
 
יוהאן פרדריק אקרסברג (בנורווגית: Johan Fredrik Eckersberg‏; 16 ביוני 1822 – 13 ביולי 1870) היה צייר נורווגי שנודע בעיקר בזכות נופיו. אקרסברג היה דמות בולטת במעבר מהרומנטיקה לריאליזם באמנות הנורווגית של המאה ה-19, גם כצייר אמנותי וגם כמורה בבית הספר לאמנות שלו באוסלו.
ראשית חייו

יוהאן פרדריק אקרסברג נולד בדרמן שבמחוז בוסקרוד, נורווגיה. הוא החל לעבוד במשרד למסחר באוסלו (אז כריסטיאניה) בגיל שמונה-עשרה. אך בעבר היה בהולנד מספר שנים וביקר באמסטרדם, שם הושפע מהאמנות. לכן אחרי שנתיים, נגד רצונו של אביו, הוא ויתר על משרתו ונכנס לבית הספר לציור טכני בכריסטיאניה. לאחר שפיתח במהירות את כישרון הציור שלו, התאמן אקרסברג באקדמיה הלאומית הנורווגית לתעשיית אומנות (טגנסקולן) בהנהלת יוהנס פלינטו (1843–1846). הוא השיג את אחת ממלגות הממשלה (מלגת סטטנס) לאמנים צעירים ונסע לדיסלדורף, שם למד ציור נוף אצל יוהאן וילהלם שירמר (1846–1848) באוניברסיטת דיסלדורף.
קריירה

במהלך קיץ 1846 אקרסברג הצטרף להנס גודה ואוגוסט קפלן בטיול לימודי בגודברנדסדלן. הוא חזר לכריסטיאניה בשנת 1848, שם עבודותיו נמכרו בצורה טובה מאוד. אקרסברג נפגע מדלקת ריאות והיה זקוק לשהייה באקלים חם. בשנת 1852 הוא נאלץ לנסוע אל מדיירה לחיזוק בריאותו. שם, לאחר שהקדיש לראשונה את זמנו לציור פורטרטים כדי להגדיל את הכנסתו הדלה, הוא סייר באי והכין רישומים, מהם צייר אחר כך את סדרת התמונות המרהיבה שלו מדיירה.
בשנת 1850 הוא התקבל כחבר באקדמיה הלאומית לאמנויות בנורווגיה, אשר שימשה כסמכות האמנותית הגבוהה במדינה. הוא ישב גם בוועדת בית הספר הלאומי לציור (1851–1869) ובוועד החברה האמנותית כריסטיאניה משנת 1864.
בשנת 1859 הקים בית ספר לאמנות בליל גרנסן שבכריסטיאניה. מספר ציירים מפורסמים מאוחרים יותר היו תלמידים בבית הספר לאמנות שלו, כולל גרהרד מונטה וכריסטיאן סקרדוויג, הרייט באקר, כריסטיאן קרוהג, איליף פטרסון. לאחר מותו המשיך בית הספר לפעול ונוהל על ידי מורטן מולר וקנוד ברגסליאן.
בכל קיץ מיום חזרתו לנורווגיה ביקר במקומות יפים והציוריים ביותר במולדתו והכין רישומים שמהם יצר אחר כך את תמונותיו. התמונות החשובות ביותר שלו מתוארכות לשנות ה-60 של המאה ה-19 הסצנה הפנורמית הגדולה שלו ממישור נורווגי הוצגה בתערוכת 1867 בפריז.
הוא היה ריאליסט מכדי שיצייר מהדמיון. עם זאת, הוא עשה שימוש בצבעים בהירים וקרירים, עם נוף מרהיב של המישורים וההרים הרחוקים. המוזיאון הלאומי לאמנות, אדריכלות ועיצוב באוסלו מחזיק בשתיים מיצירותיו הגדולות, מלבד עשרה נופים קטנים יותר.