stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברכת רופא חולים
מקור הברכה

ברכה זו נזכרה בתלמוד במסכת ברכות:
כי קאי [נפיק] מאי אומר? אמר רב אחא: ברוך רופא חנם [חולים]
על אף שדברי התלמוד מסובים על הקזת דם, נכתב באחרונים שאף על פעילויות רפואיות אחרות יש לברך ברכה זו. יש שדייקו מלשון הרב דוד אבודרהם שיש לברך דווקא ברפואה שיש בה סכנה כהקזת הדם.
שם ומלכות

בתלמוד לא נזכר שיש לומר ברכה זו בשם ומלכות. הרב יוסף קארו כתב בספרו בית יוסף שמלשון הסמ"ג משתמע שנוסח הברכה הוא בשם, והוסיף שמסתבר שאף ב'מלכות', וגם הרבה מהראשונים הביאו ברכה זו בשם. במשנה ברורה דחה "החפץ חיים" את דבריו וכתב שנראה שברכה זו אינה כשאר ברכות, ואין לחתום בה במלכות.
שם ומלכות > להלכה

בשולחן ערוך סתם כלשון הגמרא 'ולאחר שהקיז אומר "ברוך רופא חולים"'. במשנה ברורה הביא את דעת הט"ז שיש לאומרה בשם ומלכות. ובפמ"ג כתב 'לא ראיתי נוהגין כן' ,כלומר שהמנהג הוא שלא לברך ברכה זו.
בימינו

הרב קוק פסק שלאחר טיפול שקיימת בו סכנת חיים מברכים את הברכה בשם ומלכות, ולאחר טיפול ללא סכנת אומרים "ברוך רופא חולים" ללא שם ומלכות.
בנוסף, כיום, כפי הנראה בעקבות מנהג ברכה זו, נשתרש מנהג לומר לאדם לאחר שנתרפא 'ברוך רופא חולים'. מנהג זה כבר נזכר בספר מקור חיים שכתב שאם המנהג נכון, יש לומר ברכה זה בשעה שרואים את המתרפא, גם אם זה אינו שומע את הברכה.
תפילה קודם הרפואה

תפילה נוספת המובאת בתלמוד היא תפילה שיש לאומרה קודם פעולה רפואית, והיא בקשה מהקב"ה להצלחתה:
יְהִי רָצוֹן מִלְּפָנֶיךָ ה' אֱלֹהֵינוּ וֵאֱלֹהֵי אֲבוֹתֵינוּ, שֶׁיִּהְיֶה לִי עֵסֶק זֶה לִרְפוּאָה, כִּי רוֹפֵא חִנָּם אַתָּה
במקרה שמברך ברכה ראשונה על אותו מאכל או שתייה, כתבו באחרונים שיאמר תפילה זו קודם הברכה מחשש להפסק.
המשנה ברורה כתב שאף לדעת החולקים אין לומר את ברכת 'רופא חולים', אלא אם כן מדובר ברפואה של סכנה. מכל מקום לעניין אמירת יהי רצון אין להחמיר.
הערות שוליים

↑  גירסת הגאון, וכן הוא בשולחן ערוך.
↑  רבי דוד אבודרהם, אבודרהם (וכן כתב במגן אברהם אורח חיים סימן רל ד, וכן פסק במשנה ברורה - אך דבריהם מסובים לעניין התפילה הנאמרת קודם הרפואה, עיין להלן בהמשך הערך).
↑  באר היטב סימן רל ה במוסגר.
↑  כן הוא בסידור רס"ג, בספר האורה לרש"י, סמ"ג, סמ"ק, ועוד רבים.
↑  שער הציון, סימן רל ט'
↑  אורח חיים סימן רכה א.
↑  שער הציון ח.
| ברכות |
| --- | --- | --- |
| ברכות הנהנין | המוציא לחם מן הארץ • בורא מיני מזונות • בורא פרי הגפן • בורא פרי העץ • בורא פרי האדמה • שהכל נהיה בדברו  • ברכות הריח |  |
| ברכות השבח | אשר יצר • אלוהי נשמה • ברכות השחר • ברכת החמה • ברכת הלבנה • משנה הבריות • ברכת האילנות • ברכת הגומל • הטוב והמיטיב • ברכת הנסים • שהחיינו |  |
| ברכות הראייה | ברכת המלכים • ברכת הים הגדול • חכם הרזים • שחלק מחכמתו ליראיו • שנתן מחכמתו לבשר ודם • שככה לו בעולמו  • עושה מעשה בראשית • שכוחו וגבורתו מלא עולם • זוכר הברית • ברכת מחיה המתים •  אשר יצר אתכם בדין • מציב גבול אלמנה |  |
| ברכות המצוות | ברכות התורה • ברכת השחיטה • ברכת אירוסין • ברכת לשמור חוקיו • ברכת לישב בסוכה |  |
| ברכה אחרונה | ברכת המזון • מעין שלוש • בורא נפשות |  |
| ברכות שונות | ברכת בתולים • ברכת חתנים  • ברכת מעין שבע • ברוך דיין האמת • ברכת הגשמים • ברוך שפטרני מעונשו של זה • בורא מאורי האש • ברכת השיר • ברכת ברוך ה' לעולם • ברכת אבלים • ברכת רופא חולים |  |
| דינים כלליים | מאה ברכות • ברכה שאינה צריכה • ברכה לבטלה • הפסק • תוך כדי דיבור • שם ומלכות • שומע כעונה • ספק ברכות להקל • תדיר ושאינו  תדיר • עובר לעשייתן • ברכה הסמוכה לחברתה • עניית אמן • ברוך הוא וברוך שמו • סדר קדימה בברכות |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
גאונות הניצחון (מיכלאנג'לו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  מיכלאנג'לו
 תאריך יצירה:  בין השנים 1532–1534
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 גובה:  261
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס האיטלקי 
 מיקום:  פאלאצו וקיו פירנצה שבאיטליה
 
גאונות הניצחון (באיטלקית: Genio della Vittoria) הוא פסל שיש לא גמור של הפסל מיכלאנג'לו, שפוסל בין השנים 1532–1534 ומוצג בפאלאצו וקיו בפירנצה.
היסטוריה

תאריך ביצוע העבודה אינו ברור, אבל ההערכה היא שהוא הוזמן, יחד עם "פסלי העבדים" (ארבעה פסלים בלתי גמורים שנמצאים באקדמיה לאמנות של פירנצה), על ידי יורשי האפיפיור יוליוס השני עבור מצבה מפוארת שאמורה הייתה להיות מוקמת עבורו בבזיליקת פטרוס הקדוש. המצבה לא הוקמה מעולם ובמקומה הוקמה מצבה צנועה יותר (סן פייטרו אין וינקולי) שהפסל לא נכלל בה. תיארוך הפסל מבוסס על מספר מאפיינים סגנוניים אשר קושרים אותו אל "פסלי העבדים": פיתול הגוף והאנטומיה מלאת החיים, כמו גם הפרופורציות הדומות. בנוסף, בראש האיש הצעיר נראה כתר עם עלי אלון המזכירים את סמל שושלת דלה רוברה, משפחתו של ג'וליאנו דלה רוברה, הוא האפיפיור יוליוס השני.
הפסל הושאר במצב לא גמור בסדנתו של מיכלאנג'לו לאחר שעזב את פירנצה ועבר לרומא בשנת 1534. הוא נותר בחזקת אחיינו, לאונרדו בונארוטי, אשר ניסה למכור אותו בשנת 1544 ללא אישור מדודו. לאחר מותו של מיכלאנג'לו בשנת 1564, ניסה האחיין להציב אותו על קברו בבזיליקת סנטה קרוצ'ה אך נתקל בהתנגדות מצידו של ג'ורג'ו וזארי שעיצב את מצבת הקבר. וזארי הציע למסור את הפסל לדוכס קוזימו דה מדיצ'י, כפי שאכן קרה באותה שנה.
בעוד "פסלי העבדים" הועברו לגני בובולי, "גאונות הניצחון" הועבר ל"אולם החמש מאות" של פאלאצו וקיו בפירנצה. בשנת 1868, שלוש שנים לאחר פתיחת המוזיאון הלאומי ברג'לו, נכלל הפסל באוסף הפסלים הפלורנטינים של המוזיאון. הוא הוחזר ל"אולם החמש מאות" של פאלאצו וקיו בשנת 1921.
תיאור היצירה

הפסל אינו מתאר את רגע הלחימה אלא משמש כאלגוריה לניצחון. הוא מראה לוחם צעיר, קלע משתלשל מעבר לכתפו, שמייצג את המנצח אשר שולט במנוצח השבוי במיומנות רבה. האיש הצעיר עומד כאשר אחת מרגליו חוסמת את גופו של השבוי האזוק. הלוחם הצעיר הוא הגאון היפה והאלגנטי, בעוד שהשבוי זקן ומזוקן, גופו רופס ופניו מבטאות השלמה עם מר גורלו. טיפול פני השטח של הפסל מתאר את ההבדל בין שתי הדמויות: הצעיר מלוטש בצורה מושלמת וחצוב מכל הכיוונים, הזקן מחוספס ולא גמור, משמר חלקים מהסלע הכבד ממנו נחצב.
הערות שוליים

↑  
"Palazzo Vecchio". The Florence Art Guide. (באנגלית)
↑  
"The Genius of Victory". Florence Inferno. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb150672548 (data)
בטונייר

בדיקת מוליכות חום של בטונייר במעבדה.
בטונייר (הלחם הבסיסים "בטון" + "נייר", באנגלית: Papercrete, דהיינו Paper + Concrete) הוא חומר בנייה הדומה לבטון, רק שבמקום חצץ יש בו סיבי נייר (לרוב נייר ממוחזר). דהיינו צמנט, מים, חול ונייר.
עיקר יתרונו של הבטונייר על הבטון הרגיל הוא שהוא קל בהרבה מהבטון הרגיל. משקל קל הופך את הקונסטרוקציה כולה לזולה יותר והופך גם את הובלת החומרים אל אתר הבנייה לזולה יותר.
אחד מחסרונותיו של הבטונייר, נכון לשנת 2015, הוא שאין תקינה לתכנון מבנים מבטונייר והניסיון בבנייה בו מועט. אולם, קיים ניסיון כזה.
הבטונייר נרשם לראשונה כפטנט בשנת 1928 בארצות הברית על ידי ממציאיו, אריק פטרסון (Eric Patterson) ומייק מקיין (Mike McCain), אולם הרעיון נזנח מאז ו"הומצא מחדש" בשנות השמונים של המאה ה-20.
תכונות הבטונייר בהשוואה לבטון הרגיל

בטונייר קל עד פי 7 מבטון רגיל ובלוקי בטונייר קלים עד פי 3 מבלוקי בטון רגיל.
בטונייר הוא מבודד תרמית טוב בהשוואה לבטון הרגיל, המהווה גשר קור בבנייה קונבנציונלית.
חוזק הלחיצה הוא 0.1 - 1.2 מגה פסקל בבטונייר, לעומת 30 - 50 מגה פסקל בבטון הרגיל.
חוזק המתיחה הוא זניח בבטונייר, כך שניתן להגדיר כי לא עומד במתיחה. זאת בדומה לבטון הרגיל, שחוזק המתיחה שלו הוא רק כ-3 מגה פסקל.
מבנים מבטונייר בישראל

מבנה אחד בחווה האקולוגית, "חווה ואדם", במודיעין.
ספסל ישיבה בבית פרטי במצפה עדי.
ספסלי ישיבה במכללת סמינר הקיבוצים
ספסלי ישיבה בבית הספר שילה-פרדס חנה.
ספסלי ישיבה במכללת אמונה בעפולה.
ראו גם

עיסת נייר
פייקריט
ברנרדו בואונטלנטי

| --- | --- |
המערה המלאכותית (גרוטו) שיצר בואונטלנטי בגני בובולי
המערה המלאכותית (גרוטו) שיצר בואונטלנטי בגני בובולי
 לידה:  15 בדצמבר 1531 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  6 ביוני 1608 (בגיל 76) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 תקופת הפעילות:  1545–1608 (כ־63 שנים) 
 הושפע על ידי:  פרנצ'סקו דה רוסי, ג'ורג'ו וזארי 
 יצירות ידועות:  גלריית אופיצי, גני בובולי, וילה די פראטולינו, וילה לה מאג'יה ווילה די ארטימינו
 
ציור של הווילה די פראטולינו ב-1599
ברנרדו בואונטלנטי (באיטלקית: Bernardo Buontalenti;‏ סביב 1531 – יוני 1608), כינויו של ברנרדו דלה ג'ירנדולה (Bernardo Delle Girandole), היה אדריכל, מעצב במות, מהנדס צבאי ואמן איטלקי שפעל במאה ה-16 בטוסקנה עבור בית מדיצ'י.
ביוגרפיה

בואונטלנטי נולד בפירנצה. הוא איבד את קרוביו בשיטפון בשנת 1547, כך שקוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה דאג לו.
הוא החל לשרת את השליטים מבית מדיצ'י עוד כנער ונשאר איתם כל ימי חייו. אומרים שהוא קיבל הדרכה בציור מסלוויאטי (אנ') ואניולו ברונזינו, בפיסול ממיכלאנג'לו, באדריכלות מג'ורג'ו וזארי ולמד ציור מיניאטורי אצל ג'וליו קלוביו (אנ'). הוא הכין כמה מיניאטורות עבור פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, בנו של קוזימו הראשון. יותר מצייר הוא ידוע כאדריכל; בתפקיד זה הוא הועסק רבות בעיצוב ביצורים, וילות וגנים ונחשב לאחד האדריכלים החשובים ביותר של התקופה המנייריסטית. הוא גם היה מכונאי גדול, ומתמטיקאי מעולה. בשנת 1562 הוא ליווה את פרנצ'סקו במסעו לספרד.
עבודתו הראשונה הידועה היא משנת 1568, פאלאצו ביאנקה קאפלו (אנ') בפירנצה. הישגיו העיקריים כוללים את הפרויקט לעיר החדשה ליבורנו, עיטור פאלאצו פיטי וגני בובולי עם המערה המלאכותית המפורסמת, כמו גם וילה די פראטולינו שמעט מאוד נותר ממנה כיום, למעט פסל ענק מאת ג'אמבולוניה, המייצג את הקולוסוס של האפנינים. וילה די פראטולינו, הייתה אחת מהווילות שבואונטלנטי תכנן עבור משפחת מדיצ'י, חלק מאתר המורשת עולמית הווילות והגנים של משפחת מדיצ'י בטוסקנה. הווילות האחרות הן: וילה לה מאג'יה ווילה די ארטימינו, ומייחסים לו גם את תכנון וילה לה פטראיה, וילה די צ'רטו גווידי ווילה מדיצ'י די סראווצה. מיומנויותיו של בואונטלנטי כמהנדס צבאי מוצגות על ידי ביצורי נמל ליבורנו, מצודת בלוודרה בפירנצה, חומות העיר של פיסטויה, גרוסטו, פראטו, פורטופראיו (אנ') (האי אלבה) ונאפולי. הוא גם שכלל עיצובים לתותחים, והמציא סוג חדש של רימון תבערה.
בארמון אופיצי של פירנצה הוא בנה במת חצר נהדרת, שבה במהלך חורף 1585–1586 הוצגו חגיגות נהדרות תחת ניהולו. הוא עיצב תלבושות עבור המופעים הספקטקולריים שנערכו עבור בית מדיצ'י. הוא היה גם ממציא בתחום שימור קרח ולזכותו נזקפה ההמצאה שקדמה לגלידה המודרנית של פירנצה.
למרות הצלחותיו, פזרנותו הובילה את בואונטלנטי להרס כלכלי. הוא שרד בחייו המאוחרים בזכות קצבה שניתנה לו על ידי הדוכס הגדול של טוסקנה.
תיאטראות

אחד התיאטראות שבנה בואונטלנטי היה תיאטרון בלדראצ'ה (Baldracca). זה היה אחד התיאטראות העתיקים ביותר בפירנצה. הוא היה פתוח מאז 1576. באותה תקופה היה בואונטלנטי אדריכל החצר של משפחת מדיצ'י. אולם התיאטרון אינו כמו כל תיאטרון מודרני אחר. בתיאטרון בלדראצ'ה הבמה הייתה מוגבהת רק במעט, והקהל היה צריך לעמוד או לשבת על ספסלים ארוכים כדי לצפות בהופעה החיה. בואונטלנטי כלל גם תא ביציע עם סורגים, שבו ישבו הצופים מהמשפחות האצילות. הסורגים אפשרו לצופים לראות אך לא להיראות. עם זאת, התיאטרון לא היה פופולרי במיוחד והפך לספרייה של גלריית אופיצי.
תיאטרון אחר שבנה בואונטלנטי היה תיאטרון מדיצ'י שהוא בנה עבור פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. הוא עבד על התיאטרון בין השנים 1576 - 1586. בשנת 1589 נאלץ בואונטלנטי לשנות את הקישוטים כדי לייצג את סמכותו של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. מבנה האולם נוצר בהשראת תיאטראות עתיקים קלאסיים. בואונטלנטי כלל גם רצפה משופעת שאפשרה לקהל לראות טוב יותר. עם זאת, כאשר חצר השלטון עברה לאדם אחר האולם הושאר מאחור.
בואונטלנטי היה מעורב בתכנון תיאטראות בארוקיים אחרים. הוא עזר בעיצוב מנגנונים מכניים לתפעול הבמות להופעות ספציפיות. הוא גם עיצב תלבושות אלגוריות רבות לתיאטרון מדיצ'י. כמו כן הוא סידר תצוגות זיקוקים להופעות מרהיבות.
לקריאה נוספת

Bryan, Michael (1886).  Robert Edmund Graves (ed.). Dictionary of Painters and Engravers, Biographical and Critical (Volume I: A-K). York St. #4, Covent Garden, London; Original from Fogg Library, Digitized May 18, 2007: George Bell and Sons.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
Bernardo Buontalenti and the Grotta Grande of Boboli, Florence: Maschietto Editore, 2012. ISBN 978-88-6394-041-1
הערות שוליים

↑  David, Elizabeth (2011-01-20). Harvest of the Cold Months: The Social History of Ice and Ices (באנגלית). Faber & Faber. ISBN 9780571275328.
↑  "Bernardo Buontalenti - Italian stage designer". Encyclopedia Britannica.
↑  "Performances at the Uffizi: the history of the Medici Theatre". Virtual Uffizi Gallery.
↑  "The theater of Baldracca, now Uffizi Gallery Library". Virtual Uffizi Gallery.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605500005171  BNE: XX830907  BnF: cb11975123f (data)  GND: 118668021  ISNI: 0000 0000 8023 5571  KulturNav: db756d62-909e-4a54-b742-364eaec23b38  LCCN: n80040770  NKC: js20051017077  NTA: 070359385  RKD: 14080  SELIBR: 207277  SNAC: w65t4c4h  SUDOC: 027782964  ULAN: 500025452  VcBA: 495/143355  VIAF: 87634879   WorldCat (עם VIAF): 87634879
גאוס (אונייה)

| --- | --- |

אוניית משמר החופים הקנדי "ארקטיק" (מקודם "גאוס"), 1923
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מחקר הקטבים
 צי:   1901–1903, הקיסרות הגרמנית 1904–1925, משמר החופים הקנדי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Howaldtswerke-Deutsche Werft, קיל
 הושקה:  2 באפריל 1901
 אחריתה:  ננטשה, 1925
 מידות
 תפוסה:  762 טון ברוטו
 אורך:  46 מ'
 רוחב:  11 מ'
 שוקע:  4.8 מ'
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  30 איש
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה ברקנטינה
 שטח המפרשים:  1000 מ"ר
 הנעה:  מפרשים; מנוע קיטור לעזר, תלת-דרגתי, 325 כוחות סוס
 צורת הנעה:  מדחף
גָאוּס (Gauss) הייתה אונייה, שנבנתה בגרמניה במיוחד בשביל משלחת אל הקוטב הדרומי, ונקראה על שם המתמטיקאי והפיזיקאי קרל פרידריך גאוס. בהמשך, כשקנדה רכשה אותה בשנת 1904, נקראה האוניה "ארקטיק CGS".
בניית האונייה

האונייה נבנתה במספנת Howaldtswerke-Deutsche Werft בקיל בעלות של 500,000 מרק גרמני. האונייה עוצבה על פי המודל של פראם, אונייתו של פריטיוף ננסן, והושקה ב-2 באפריל 1901, מצוידת כבָּרְקֶנְטינה תלת-תורנית, עם מפרש קדמי מרובע. 
אורך האונייה היה 46 מ', רוחבה 11 מ' בקורה האמצעית, והשוקע שלה בן 4.8 מ'. עם מנוע הקיטור לתמוך בכוח המפרשים, יכלה להגיע למהירות של 7 קמ"ש. היא נועדה לשאת 700 טון במחסניה, די הצורך לספק את צורכיהם של 30 אנשי צוות למשך שלוש שנים, ללא סיוע מבחוץ. השדרית הייתה חזקה במידה יוצאת דופן, וההגה והמדחף תוכננו להעלאה אל הסיפון לצורך בדיקות או תיקונים.
תולדות האונייה

בין 1901 ל-1903 סיירה "גאוס" באנטארקטיקה עם משלחת גאוס, בהנהגת אריך פון דריגאלסקי.
בראשית 1904 קנתה את האונייה ממשלת קנדה ושינתה את שמה ל"ארקטיק". בפיקודו של ז'וזף-אלעזר ברנייה סיירה "ארקטיק" בארכיפלג הארקטי הקנדי. ב-1 ביולי 1909 תבע ברנייה, ללא הסכמת הממשלה, חזקה על כל האזור שבין גבולותיה של קנדה ממזרח וממערב, עד לקוטב הצפוני.בשנת 1925 ננטשה האונייה והושארה להתפורר במעגן.
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  http://www.ccg-gcc.gc.ca/eng/CCG/USQUE_Wooden_Shipbuilding התקופה האחרונה של בניית ספינות מעץ
↑  http://www.coolantarctica.com/Antarctica%20fact%20file/History/antarctic_whos_who_gauss.htm "גאוס" ב"מי ומי בהיסטוריה של אנטארקטיקה", משלחת גאוס 1903-1901
↑  http://todayinsci.com/V/VonDrygalski_Erich/VonDrygalski-SiegeOfTheSouthPole.htm  אריך פון דריגלסקי, "המצור על הקוטב הדרומי", פרק XX, משלחות לקוטב הדרומי בראשית המאה העשרים, יו רוברט מיל, נייר עבודה, "המצור על הקוטב הדרומי: סיפורו של חקר אנטארקטיקה", 1905
↑  http://history.uwo.ca/faculty/maceachern/Erudit,%20MacEachern,%20JE%20Bernier%27s%20Claims%20to%20Fame.pdf כתב עת להיסטוריה של המדע, הטכנולוגיה והרפואה, כרך 33, גיליון 2, עמ' 43–73, אוטאווה, בהוצאת האגודה הקנדית ההיסטורית למדע וטכנולוגיה
מראה מן האוויר של ה"גאוס" בקרח במהלך משלחת גאוס. התמונה צולמה בעזרת בלון שנקשר לאונייה
בטוניה

בטוניה (בהונגרית: Battonya) היא עיר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבטוניה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 7,385 תושבים ובשנת 2021 רק 5,494 תושבים.
האזור מיושב מסביבות תקופת האבן, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1340. היישוב הפך לעיר רשמית בשנת 1989.
יהודי בטוניה

הקהילה היהודית בבטוניה התפתחה במחצית השנייה של המאה ה-19 ורוב היהודים ביישוב היו סוחרים ותעשיינים.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה כאשר הקהילות היהודיות בהונגריה התפלגו לזרמים שונים אחרי קונגרס יהודי הונגריה משנת1868 ו-1869, הקהילה השתייכה לזרם קהילות ה"סטטוס קוו", קהילות שלא הצטרפו לזרם הנאולוגי ולא לזרם האורתודוקסי.
בית הכנסת נבנה בשנת 1896 ובמקום פעלו חברה קדישא ובית ספר. בשנות ה-30 פעלה בקהילה תנועת "הכשרה" מטעם תנועת "מזרחי".
בתקופת הטרור הלבן הוכו יהודים ברחובות העיר וחנויותיהם נשדדו.
בשנת 1942 נשלחו צעירים יהודים רבים מהעיר לעבודות כפייה והועסקו בהכשרת שדות מטווחים.
בשנת 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, נעצרו מיד ראש הקהל וכמה מנכבדי הקהילה, וב-13 במאי, רוכזו כל יהודי המקום במחסן תבואות ריק בעיר. כעבור שבועיים הועברו למשק סמוך, שם רוכזו יחד עם יהודים נוספים תושבי הכפרים הסמוכים. לאחר שלושה שבועות, הועברו לבקשצ'בה. יושבי המחנה חולקו לשתי קבוצות: האחת, ובה כמאה מיהודי בטוניה, נשלחה לשטראסהוף (STRASSHOF) שבאוסטריה, והשניה הובלה למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה, חזרו שלושה ניצולים מאושוויץ, שישה מעבודות הכפייה ושמונים מאוסטריה. הקהילה התארגנה מחדש, אך רבים התפזרו תוך זמן מה. בשנות השבעים ישבו במקום רק יהודים מעטים.
בדף הקהילה של בטוניה נכתב כי בשנת 1944 יש בקהילה 129 חברים ורב הקהילה הוא ד"ר פינקאס.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 18 |  |
| 1880 | 176 | 9,195 |
| 1910 | 230 |  |
| 1920 | 201 |  |
| 1930 | 152 |  |
| 1941 | 141 | 13,297 |
לקריאה נוספת

בטוניה בפנקס הקהילות הונגריה
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי בטוניה שנרצחו בשואה
↑  דף קהילת בטוניה במפקד קהילות הונגריה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז בקש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | בקשצ'בה  |  |
| ערים |  בטוניה •  בקש •  • צ'ורוואש •  דוואוואניה •  אלק •  פיזשדיארמט •  גיומנדרד •  גיולה •  קונדורוש •  קרשלדאן •  מדגיישג'האזה •  מזברן •  מזהגייש •  מזקובאצ'האזה •  אורושהאזה •  שרקד •  סרווש •  סגהאלום •  טוטקומלוש •  אויקיגיוש •  וסטה |  |
| כפרים | בקשסנטאנדראש • צ'בסבדי • דובוז • גרנדאש • קטשופרון • סבדקיגיוש • טלקגרנדאש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה • צ'אדסאלאש • אצ'גפלבה • הוניה • בלמגייר • קמוט • קרשטרצ'ה • טרהוש • מורון • קרשויפלו • קרטססיגט • בוצ'ה • קטגיהאזה • לוקשהאזה • אורמניקוט • קרדוש • צ'בצ'וד • בקשאמשון • צ'נאדאפאצה • גאדורוש • קרדושקוט • נג'סנאש • פוסטפלדוואר • ביהראוגרה • גסט • קרשנג'הרשאן • קטגיאן • מהקרק • מזגיאן • שרקדקרסטור • אויסלונטה • ז'דאן |  |
| יישובים בנפת מזקובאצ'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מזקובאצ'האזה • בטוניה • מדגיישג'האזה • מזהגייש • דומבג'האז • קוורמש • אלמאשקמראש • דומבירטוש • קספר • קישדומבג'האז • קונאגוטה • מגיארבאנהגייש • מגיארדומבג'האז • מדגיישבודזאש • נג'באנהגייש • נג'קמראש • פוסטאוטלקה • וגג'האזה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491815305171  LCCN: n2005057034  NKC: ge1099905  VIAF: 125697882   WorldCat (עם VIAF): 125697882
בלומפונטיין סלטיק

בלומפונטיין סלטיק (אנגלית: Bloemfontein Celtic F.C) היא קבוצת כדורגל מהעיר בלומפונטיין שבדרום אפריקה. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת PSL (ליגת העל בכדורגל של דרום אפריקה).
המועדון הוקם בשנת 1969 בשם "מועדון הכדורגל המאוחד של מנגאונג" (Mangaung United Football Club). בשנת 1984 רכש איש העסקים פטרוס מולמלה את המועדון, ושינה את שמו לסלטיק.
גאיוס אטיליוס רגולוס

| --- | --- |
 לידה:  רומא העתיקה
 פטירה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 צאצאים:  Gaius Atilius Serranus 
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הפונית הראשונה 
 
גאיוס אטיליוס רגולוס סראנוס (לטינית: Gaius Atilius Regulus Serranus) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית הראשונה (241 - 264 לפנה"ס).
ביוגרפיה

גאיוס אטיליוס נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-257 לפנה"ס, בשנה השמינית למלחמה. עמיתו למשרה היה גנאיוס קורנליוס בלאסיו (Gnaeus Cornelius Blasio). אטיליוס, שפיקד על הצי המלחמתי, ניצח את הצי של קרתגו בקרב טינדאריס, כבש את ליפארה (ליפארי) ואת מליטה (מלטה) ונתכבד בשובו לרומא בטריומף ימי.
ב-251 לפנה"ס החליטו הרומאים להקים שוב צי מלחמה ולנסות, זו הפעם השלישית, להעביר את המלחמה מסיקיליה (סיציליה) אל אפריקה, ולהכריעה על אדמת קרתגו. לשם כך בחרו לקונסולים של שנת 250/249 את גאיוס אטיליוס ואת לוקיוס מאנליוס וולסו (Lucius Manlius Vulso), שהיו בעלי ניסיון בקרבות ימיים – אטיליוס בקרב טינדאריס ולוקיוס מנליוס בקרב אקנומוס. מכל מאחזי הקרתגים באי נותרו בידיהם באותו זמן רק ערי הנמל דרפאנה (טרפאני) וליליבאיום (מרסלה). הרומאים הכירו בחשיבותה האסטרטגית של ליליבאיום להצלחת הפלישה, ועל כן נצטוו הקונסולים לכובשה קודם שיצאו אל אפריקה. אטיליוס ומנליוס הטילו מצור על העיר, אך כל מאמציהם להכריעה עלו בתוהו בשל התנגדותם העיקשת של הקרתגים הנצורים. סופו של דבר, לאחר שרבים מצוותי האוניות הרומיות שהשתתפו במלאכת המצור נהרגו, חדלו הקונסולים מן הניסיון לבקע את חומות העיר. הם הידקו את ההסגר סביבה, ונערכו להכריעה על ידי הרעבתה. שנת הקונסולאט של אטיליוס ועמיתו הסתיימה אפוא ללא הניצחון המקווה.
בתי קברות יהודיים בפאפה

| --- | --- |
 בית הקברות היהודי הישן 
 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות אזרחי
 פעיל
 דת:  יהדות
 רשות מנהלת:  הקהילה היהודית פאפה
 תאריך הקמה:  בערך בשנת 1898
 מיקום:  הונגריה פאפה, הונגריה
 קואורדינטות:  47°19′10″N 17°28′57″E﻿ / ﻿47.3195°N 17.4824°E﻿ / 47.3195; 17.4824
  (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פאפה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פאפה
 
בתי הקברות היהודיים בפאפה (בהונגרית: Pápai zsidó temetők) הם בין הערכים התרבותיים וההיסטוריים הידועים יחסית של העיר פאפה. שני בתי הקברות היהודיים בעיר ממוקמים באזור מבודד למדי ומקומיים רבים לא מודעים לקיומם. בית הקברות הישן מוסתר בבתים ובגנים, החדש ממוקם ליד בית הקברות הנוצרי המרכזי בעיר התחתית, על מגרש מוקף חומה ומוסתר מעוברי אורח. הקהילה היהודית המקומית הגדולה בעבר הושמדה כמעט לחלוטין במהלך השואה, רצח העם היהודי של המאה העשרים, ולאחר מכן שארית הפליטה היגרה מהעיר, אולם מבקר שמגיע מוצא על פי רוב קברים נאים ומטופחים, במיוחד בבית הקברות החדש.
בית הקברות הישן

מספר גדול של יהודים חיו בפאפה מאמצע המאה ה-18. בהתחלה נקברו מתיהם בחלקה נפרדת של בית הקברות הכללי דאז "קאלוואריה". לאחר מכן, כאשר הקהילה גדלה, היא קנתה חלקת אדמה בגבולה הדרומי של העיר למטרות קבורה. אלה שנקברו בקאלוואריה נחפרו קבריהם שוב ועצמותיהם הובאו ונקברו שוב במקום החדש. זה מסביר מדוע מוצאים שם קברים ישנים יותר מגיל בית הקברות.
אל בית הקברות היהודי הישן ניתן להיכנס דרך חצר הבית בדרך וֵספְּרֵמִי 38 (Veszprémi út 38). ליד השער עמד פעם בית לוויות שקירותיו היו מעוטרים בעבודות של הצייר דוד הרץ. הציורים תיארו את עלייתו לשמיים של אליהו הנביא במרכבות אש ואת חזונו של הנביא יחזקאל, חזון העצמות היבשות, לתחיית המתים. בית הלוויות, על הציורים שהיו בו, נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה.
בית הקברות היה במצב מוזנח במשך תקופה ארוכה. כל שטחו היה מכוסה בעשבים שוטים ורבים מהמצבות, האובליסקות והאותיות העבריות נפלו. בית הקברות הוכרז כל ידי המדינה כאנדרטה וכמבנה לשימור בשנת 1993. בשנת 1994, בתמיכתם הכספית של הקהילה המקומית, העירייה וצאצאי היהודים מפאפה שחיו בניו יורק, בוערה הצמחייה, תוקנו הקברים וחומת האבן שנפלה, והוצב לוח זיכרון בהונגרית ובעברית ליד השער.
בית הקברות החדש

בסוף המאה ה-19 בית הקברות הישן היה כבר מלא, ולכן הקהילה רכשה חלקה נוספת באזור ליד בית הקברות הנוצרי של העיר התחתית. ניתן להגיע לבית הקברות דרך גינת הבית בכתובת דרך וספרמי 27 (27 Veszprémi út). בחלק העליון של בית הקברות ניצב בית הלוויות עם הכיתוב העברי בחזית: "זכרו: הם יעזבו את קבריהם בבוא אליהו", תרנ"ט כלומר שנת הקמת בית הקברות הייתה: 5659 (בית הקברות נפתח אם כן בין ספטמבר 1898 לספטמבר 1899 על פי הלוח הגריגוריאני). על החומה הוצב לוח זיכרון בשנת 1974 ל-2,800 הקורבנות היהודים של פאפה בשואה ובסמוך לבניין הוקמה אנדרטת שואה בשנת 1990.
בית הקברות מלבני מוארך בצורתו הנוכחית. במקור הוא היה ברוחב כפול, אך קבורות נערכו תחילה במחצית אחת בלבד ואחרי מלחמת העולם השנייה הקהילה היהודית מכרה את החלק הריק של החלקה לעירייה, כיוון שהפך למיותר. כעת בנויים עליה בתים. גם בבית קברות זה (כמו בישן) יש מצבות רבות עם כתובות בעברית בלבד, אך - כאות לשאיפות ההטמעה התרבותית (התבוללות) של היהודים המקומיים ושל הונגריה בכלל - רוב המציבות דו לשוניות או רשומות רק בהונגרית (עם זאת, מועד הפטירה מצוין לעיתים קרובות על פי לוח השנה העברי). יש גם קברים חדשים; בני הקהילה היהודית המקומית הנוכחית (שהולכים ומתמעטים) קבורים שם עד היום.
בבית הקברות החדש נמצאים קברי כמה סוחרים ובעלי מפעלים שמילאו פעם תפקיד חשוב בחיי העיר. בין הקבורים הידועים יותר: הרבנים משה אריה רוט ושמואל גוטליב ראשי הישיבות המפורסמים לשעבר של פאפה. אחד מראשי הקהילה אדולף לוינשטיין, אשר הקים קרן בצוואתו, כדי לארח מתוך רבית הקרן, כל שנה, עשרה אזרחים קתולים, עשרה פרוטסטנטים ועשרה יהודים עניים ואת הסוחר היהודי בעל תואר האבירות מיקלוש לאסלו, גיבור מלחמת העולם הראשונה. לאסלו נרצח לבסוף בפאתי העיר בשנת 1944 יחד עם בנו בן הארבע עשרה על ידי אנשי מפלגת צלב החץ. (היום נקרא רחוב על שמו בפאפה). בקצה התחתון של בית הקברות נקברו ספרי התורה שחוללו במהלך מלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת

אישטוואן הרמן (הצעיר): ההיסטוריה של בתי הקברות של פאפה . 1995 ( ISBN 963-04-5013-5 )
אנדרטה לזכר קורבנות השואה
לוח זיכרון לקורבנות