stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזבלי פונטאנה
הערות שוליים

1 2  הדיוקן של פונטנה בניו יורק מגזין
1 2 3 4  הדיוקן של פונטנה ב-Fashion Model Directory
↑  איזבלי פונטנה ב-models.com
↑  הדוגמניות המרוויחות את השכר הגבוה ביותר בעולם
אלכסנדר דז'יקיץ'

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1971 (בן 53) בלגרד שביוגוסלביה
 קבוצות כמאמן
 1991–1994   1994–1997   1997–1999   1999–2005   2005   2005–2007   2008   2009–2011   2011–2012   2013–2015   2014–2015   2016–2017   2017–2018   2019–2020   2021–2022   2022–2024   2024–:  פרטיזן בלגרד (נוער)   ק.ק. ביובוקל (עוזר מאמן)   ק.ק. ביובוק   פרטיזן בלגרד (עוזר מאמן)   ק.ק. אטלס   מינסוטה טימברוולבס (עוזר מאמן)   אולימפיה ליובליאנה   קרקה   ריטאס וילנה   קרקה   נבחרת מקדוניה הצפונית   פרטיזן בלגרד   בודוצ'נוסט פודגוריצה   אסטודיאנטס מדריד   בודוצ'נוסט פודגוריצה   הפועל ירושלים   נבחרת גאורגיה
 הישגים כמאמן
 אליפות יורוצ׳לנג׳ (2011)   אליפות ליגה האדריאטית (2018)   אליפות מונטנגרו (2022)   אליפות סלובניה (2008,2010,2011,2014)   הגביע הסלובני (2008,2014,2015)   הגביע המונטנגרי (2018,2022)   גביע המדינה בכדורסל (2023)   מאמן העונה בליגת העל בכדורסל (2023)
 
אלכסנדר דז'יקיץ' (בסרבית: Александар Џикић; נולד ב-23 במרץ 1971) הוא מאמן כדורסל סרבי המאמן את נבחרת גאורגיה.
הערות שוליים

↑  A.Džikić ponovo medju Spursima - Vesti, B92.net (ב־)
↑  A.Džikić:"Insajder" u organizaciji Spursa, B92.net (בסרבית)
↑  Poznati treneri za usavršavanje u SAD, B92.net (בסרבית)
↑  B92:Aleksandar Džikić trener Atlasa, B92.net (בסרבית)
↑  Džikić pomoćnik Kejsija u Minesoti! - Vesti, B92.net (ב־)
↑  Džikić napustio Krku, Mondo Portal (בסרבית)
↑  Božić otišao, DŽikić novi trener Partizana, NOVOSTI (בסרבית)
↑  Džile, hvala i srećno!, kkpartizan.rs (באנגלית)
↑  ABA liga j.t.d, Budućnost appoint Džikić as new head coach and sign Nikolić : ABA League, ABA Liga (באנגלית)
↑  Kup Crne Gore: Budućnost dobila triler protiv Mornara, Sportklub, ‏2018-02-17 (ב־)
↑  Budućnost osvojila ABA ligu - Sport - Dnevni list Danas, ‏2018-04-14 (ב־)
↑  Ringier, PODGORIČANI NE MENJAJU TRENERA Džikić na klupi Budućnosti još dve godine, Sportal (ב־)
↑  "Estudiantes, Aleksandar Dzikic part ways". Sportando (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-06-19.
↑  "Aleksandar Dzikic returns to Buducnost". Sportando (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-06-19.
↑  Budućnost potvrdila: Aleksandar Džikić drugi put napustio Podgoricu | MozzartSport, mozzartsport.com (באנגלית)
↑  אפרת עמורבן, אלכסנדר דז'יקיץ' עזב את הפועל ירושלים, באתר ynet, 4 בינואר 2024
אליעזר ילין

| --- | --- |

אליעזר ותלמה ילין, 1920, לפני נישואיהם
 לידה:  אוקטובר 1888 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  17 ביוני 1945 (בגיל 56) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 
אליעזר יֶלין (כ"ב בחשוון תרמ"ט אוקטובר 1888, ירושלים – ו' בתמוז תש"ה, 17 ביוני 1945, שם) היה מהנדס ואדריכל ואיש ציבור, מראשי וראשוני בוניה של ירושלים העברית; בנו של דוד ילין ובעלה של תלמה ילין.
מודעה בעיתון דואר היום העוסקת בנישואי אליעזר ותלמה ילין
קורות חיים

אליעזר ילין נולד בירושלים, בשכונת מזכרת משה, בשנת 1888, בן לחוקר והמורה דוד ילין, ואיטה, בתו של יחיאל מיכל פינס. הוא למד בילדותו ב"כותאב", 'חדר' ספרדי, והמשיך בבית הספר למל. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר "אליאנס" הידוע של חברת "כל ישראל חברים". הוא החל בלימודי ההוראה בסמינר למורים הירושלמי "עזרה", אבל פרש מהם לאחר שנה, והתמסר ללימודי האדריכלות.
יצא בשנת 1907 ללמוד אדריכלות בגרמניה, בבית הספר הטכני הגבוה של העיר דרמשטאדט, ועשה שם ארבע שנים עד שהוסמך כמהנדס ואדריכל. בגרמניה פגש והתיידד עם האדריכל היהודי וילהלם הקר, ידידות שנמשכה עד סוף חייהם. הוא היה מראשוני בני הארץ שיצאו לחו"ל כדי לרכוש השכלה טכנית גבוהה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לחיל ההנדסה העות'מאני, ושרת בו כקצין הנדסה בכיר יחד עם ידידו ושותפו לעתיד, וילהלם הקר, שבא כקצין יהודי מהצבא הגרמני, לתמוך בגייסות העות'מאניים בסיני. הם בנו במסגרת שירותם דרכים וכבישים, גשרים ומסילות ברזל, בעיקר בחצי האי סיני ובנגב, אך גם בטורקיה, סוריה ולבנון.
בשנת 1920 ייסדו אליעזר ילין ווילהלם הקר את משרד האדריכלות המשותף שלהם, שעסק בתכנון אדריכלי, ביצוע הנדסי ושמאות בניין. במסגרת משרדם זה, הפכו לימים לראשי וראשוני הבונים של שכונת רחביה בירושלים, של ירושלים העברית, ושל מבנים במקומות נוספים ביישוב היהודי בארץ ישראל כגון: בית גד פרומקין, בית המדרש למורים העברי בירושלים (מכללת דוד ילין), בית הכנסת המרכזי אהל יצחק בקריית משה ושני מבנים ברחוב יהודה הלוי (הבית במספר 6 והתאום לו במספר 8).
בשנת 1921 נישא ילין לתלמה לבית בנטוויץ', מוזיקאית דגולה וצ'לנית בעלת שם עולמי. על שמה של תלמה ילין קרוי היום בית הספר לאמנויות בגבעתיים. בשנת 1924 בנה את ביתו בירושלים ברחוב רמב"ן 14 בפינת רחוב אלחריזי בסגנון הבינלאומי עם אפיונים מקומיים כמו קשתות באכסדרת העמודים בכניסה וכן כותרות עמודים בסגנון אשורי, והיה ראשון המתיישבים שבנה את ביתו בשכונת רחביה.
הוא מילא שורה של תפקידים ציבוריים במסגרות של היישוב בטרם מדינה: היה חבר בוועד שכונת קרן מונטיפיורי שבנתה את שכונת קריית משה, היה חבר שנים רבות בוועד המרכזי של אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בארץ ישראל, ומשנת 1943 עד מותו כיהן כיושב ראש האגודה בירושלים. היה חבר בוועד המנהל של האגודה למען ירושלים, וחבר בוועד המנהל של בית ההארחה למוזיקאים "בית דניאל", בזכרון יעקב, שמשרדו אף בנה אותו. היה חבר בוועד השכונה של שכונת רחביה, וכן פעל בחוג לקירוב לבבות בין יהודים לערבים בירושלים.
אליעזר ילין נפטר בירושלים בשנת 1945, בן חמישים ושבע בלבד היה במותו. הותיר את אשתו וארבע בנות.
נקבר באחוזת הקבר של משפחת ילין בגוש הישן בבית הקברות בהר הזיתים.
בשנים האחרונות מתרבה העניין הציבורי והאדריכלי במפעל הבנייה שלו ושל שותפו וילהלם הקר, ויש ניסיונות לשמר ולהנציח את מפעלם בירושלים.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, אדריכלות המדינה שבדרך, בראי יצירתם של הקר-ילין, כתר, ירושלים, 2006
מרדכי נאור, מסיפורי ארץ אהבתי, ארץ ישראל בשנים 1850 עד 1950, תל אביב, 1979
הערות שוליים

1 2  נילי פורטוגלי, הבניינים המופלאים האלה שאנו חולפים על פניהם בלי לשים לב, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2006
↑  גיא ליברמן, דירה בבניין לשימור ביהודה הלוי נמכרה ב-1.3 מיליון דולר, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2007
↑  גיא ליברמן, דירת גן בבניין לשימור בתל אביב נמכרה ב-6.8 מיליון שקל, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
↑   ניר חסון, לאחר 94 שנה: עיריית ירושלים מתכננת להרוס את הבית הראשון של רחביה, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462989205171  GND: 132965240  LCCN: no2006119626  SUDOC: 143005359  VIAF: 47938279   WorldCat (עם VIAF): 47938279 
גן ע"ש אליעזר ילין בשכונת רחביה על יד ביתו
אנדרניק אסקנדריאן

אנדרניק אסקנדריאן (בארמנית: Անդրանիկ Իսքանտարեան; נולד ב-31 בדצמבר 1951) הוא כדורגלן איראני-אמריקאי ממוצא ארמני.
קריירה

אסקנדריאן שיחק במונדיאל 1978 במדי נבחרת איראן. זמן קצר לאחר מכן, בתחילת עונת 1979, עבר לשחק בקבוצה המובילה בארצות הברית באותה תקופה, ניו יורק קוסמוס. בשנת 1984, עבר אסקנדריאן לניו יורק אקספרס מליגת ה-MISL, שבה שיחק במשך כמה שנים.
אסקנדריאן קיבל אזרחות אמריקאית ב-1984. בנו, אלקו, היה כדורגלן מקצועני אף הוא.
אלדר חסנוביץ'

אלדר חסנוביץ' (בבוסנית: Eldar Hasanović; נולד ב-12 בינואר 1990, סרייבו, יוגוסלביה) הוא כדורגלן בוסני המשחק בקבוצת סיתרה בעמדת הקשר.
קריירה

חסנוביץ' נולד בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה (דאז תחת שלטון יוגוסלביה) למשפחה ממוצא מוסלמי. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ז'לייזניצ'אר סרייבו. לאחר שסיים את גיל הנוער, חתם במ.ש.ק. ז'ילינה עימה זכה באליפות, אך ערך רק הופעה אחת ומשום כך עזב את המועדון בתום העונה וחזר לבוסניה וחתם בוולז' מוסטאר. חסנוביץ' התחיל את העונה בצורה מרשימה כאשר כבר ב-7 המשחקים הראשונים של העונה הוא כבש 4 שערים ובמהלך העונה עבר לצ'ליק זניצה, במדיה רשם 11 הופעות וכבש שער אחד ובסיום העונה חזר לולז'. בקיץ 2012 חזר לז'לייזניצ'אר סרייבו עימה זכה באליפות המדינה כבר בעונתו הראשונה במועדון. ב-2 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-1 בדרבי נגד פ.ק. סרייבו. ב-1 ביולי 2015 חתם לעונה בבני סכנין מליגת העל.
בספטמבר 2016 חתם בסלובודה טוזלה. בינואר 2017 חזר לישראל וחתם במכבי שעריים מהליגה הלאומית.
ביוני 2017 חתם בקבוצת דאילאן טרנסנדנס מהליגה הסינית השנייה. ב-14 בינואר 2020 חתם בפרסיב טנגרנג האינדונזית.
ב-23 בפברואר 2021, חסנוביץ' חתם באולימפיק סרייבו.
ב-31 באוגוסט 2021 חסנוביץ' חתם בסלובודה טוזלה.
תארים

אליפות סלובקיה: 2009/2010
אליפות בוסניה: 2012/2013
הערות שוליים

↑  אלדר חסנוביץ', באתר footballdatabase.eu, אוחזר ב-4 ביולי 2015 (באנגלית).
↑  דורון בן דור, ‏חיזוק לסכנין: אלדר חסנוביץ' חתם לעונה אחת, באתר ONE‏, 30 ביוני 2016
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, לאומית: אלדר חסנוביץ', אקס בני סכנין, חתם במכבי שעריים, באתר וואלה, 25 בינואר 2017
↑  מוראטה עזב את ירח הדבש כדי לעבור ליונייטד, באתר ONE‏, 28 ביוני 2017
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלדר חסנוביץ'".
אליאנץ ריביירה

| --- | --- |

 על שם:  אליאנץ 
 כתובת:  Bd. des Jardiniers, F-06200 Nice 
 מיקום:  ניס, צרפת
 קואורדינטות:  43°42′18″N 7°11′33″E﻿ / ﻿43.70513°N 7.19262°E﻿ / 43.70513; 7.19262
 אבן יסוד:  יולי 2011
 תקופת הפעילות:  22 בספטמבר 2013 – הווה (11 שנים)
 עלות הבנייה:  245 מיליון אירו
 בעלים:  העיר ניס
 מפעיל:  Vinci Concessions, City of Nice 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ז'אן מישל וילמוט
 קבוצות:  מועדון כדורגל ניס קבוצת הרוגבי טולון
 מושבים:  35,624
 www.allianz-riviera.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניס מוגדלת) אליאנץ ריביירה(למפת ניס רגילה) אליאנץ ריביירה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האליאנץ ריביירה הוא אצטדיון שממוקם בעיר ניס צרפת ומשמש בעיקר לאירוח משחקי הבית של מועדון כדורגל ניס וכן לאירוח משחקי הבית של מועדון הרוגבי טולון, והופעות.
האצטדיון בעל תכולה של 35,624 איש ועם סיום בנייתו החליף את אצטדיונה הקודם של העיר, סטאד דה ריי. בנייתו החלה בשנת 2011 והושלמה כעבור כשנתיים, עת שנחנך ב-22 בספטמבר 2013 במשחק בין מועדון כדורגל ניס מול ואלנסיין בו ניצחה ניס בתוצאה 4-0.
במקור, תוכנן האצטדיון להיחנך בשנת 2007, אך הפרויקט התעכב עקב העדר מימון. הפרויקט יצא לבסוף לפועל כחלק מאירוח טורניר יורו 2016 בצרפת.
בשנת 2012 רכש תאגיד הביטוח אליאנץ את הזכות לשם האצטדיון למשך 9 שנים, תמורת 2.2 מיליון דולר אמריקני מדי שנה. אולם בשל תקנוני חסות האצטדיון קרוי בשם 'סטאד דה ניס' באירועיה הרשמיים של אופ"א ובכללם יורו 2016.
משחקי יורו 2016

האצטדיון נבחר להיות אחד ממתקני יורו 2016 והוא אירח את המשחקים הבאים:
| תאריך | שעה | נבחרת #1 | התוצאה | נבחרת #2 | סיבוב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 יוני 2016 | 18:00 |  פולין | 0-1 |  צפון אירלנד | בית ג |
| 17 יוני 2016 | 21:00 |  ספרד | 0-3 |  טורקיה | בית ד |
| 22 ביוני 2016 | 21:00 |  שוודיה | 1-0 |  בלגיה | בית ה |
| 27 יוני 2016 | 21:00 |  אנגליה | 2-1 |  איסלנד | שמינית גמר |
הערות שוליים

↑  אתר eurosport
↑  אתר אופ"א
↑  Allianz Buys Stadium Naming Rights To Ligue 1 Club Nice's New Facility
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: e1717e0a-33c1-4d77-99d7-656e03448827
אנדריס פוגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביוני 1980 (בן 44) ריגה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  לטביה 
 מקום לימודים:  אקדמית יאזפס ויטולס הלטבית למוזיקה, האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 עיסוק:  מנצח
 כלי נגינה:  חצוצרה
 https://www.andrispoga.com/
 
אנדריס פוגה (בלטבית: Andris Poga; נולד ב-29 ביוני 1980, בריגה) הוא מנצח לטבי.
קריירה

פוגה הוא בוגר אקדמית יאזפס ויטולס הלטבית למוזיקה, שם למד נגינה בחצוצרה וניצוח. הוא המשיך ללמוד ניצוח באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה ובמקביל למד פילוסופיה באוניברסיטת לטביה.
בין השנים 2007 - 2010, היה המנהל האמנותי והמנצח הראשי של תזמורת כלי הנשיפה הסימפונית המקצועית של ריגה. אנדריס פוגה קיבל את פרס המוזיקה הגדול בשנת 2007 בקטגוריית הבכורה של השנה על הקונצרט שלו עם התזמורת הסימפונית הלאומית של לטביה.
בשנת 2010 זכה פוגה בפרס הראשון בתחרות הניצוח השנייה ע"ש יבגני סבטלנוב במונפלייה, צרפת. מ-2011 עד 2014, פוגה היה עוזר המנצח של פאבו ירווי בתזמורת פריז. מ-2012 עד 2014, הוא היה עוזר המנצח של התזמורת הסימפונית של בוסטון.
אנדריס פוגה הפך למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית הלאומית של לטביה החל מעונת 2013–2014. הוא סיים את תפקידו בתזמורת בתום עונת 2021–2022. ביוני 2019, הודיעה התזמורת הסימפונית של סטוונגר על מינויו של פוגה למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2021–2022, עם חוזה ראשוני של 3 עונות.
אנדריס פוגה ביצע הקלטות מסחריות עבור חברות כמו Odradek Records, Skani ו-Myrios Classics.
בישראל ניצח על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, שם ניצח על יצירתו של שמעון כהן "אביב חיי - סימפונייטה".
אלדן קמפבל

| --- | --- |

קמפבל בשנת 2008
 לידה:  23 ביולי 1968 (בן 56) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.11 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת קלמסון
 דראפט:  בחירה מספר 27, 1990 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 1990–1999 1999–2003 2003 2003–2005 2005 2005:  לוס אנג'לס לייקרס שארלוט/ניו אורלינס הורנטס סיאטל סופרסוניקס דטרויט פיסטונס ניו ג'רזי נטס דטרויט פיסטונס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2004)
אלדן ג'רום קמפבל (באנגלית: Elden Jerome Campbell; נולד ב-23 ביולי 1968) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2005. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.3 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 1.1 אסיסטים ו-1.5 חסימות למשחק.
קריירת מכללות

קמפבל נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובין השנים 1986–1990 למד באוניברסיטת קלמסון אשר בקרוליינה הדרומית. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 15.3 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק. בעונת 1989/1990 הוביל את קלמסון, יחד עם דייל דייוויס, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בתולדותיה. במשחק שמינית הגמר מול אוניברסיטת קונטיקט, בה שיחק נדב הנפלד, הובילה קלמסון בתוצאה 70–69 כשנשארה שנייה אחת לסיום המשחק, אך בסופו של דבר הפסידה לאחר סל שדה של טייט ג'ורג' עם שריקת הסיום.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1990 נלקח קמפבל בבחירה ה-27, על ידי לוס אנג'לס לייקרס. בעונת הרוקי שלו מיעט לשחק, אך העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA בהובלת מג'יק ג'ונסון וג'יימס וורת'י. בסדרת הגמר עצמה הפסידו הלייקרס מול שיקגו בולס בתוצאה 1–4. עם עזיבתו של איי. סי. גרין בעונת 1993/1994 תפס קמפבל את מקומו בחמישייה הפותחת, וקלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1996/1997 קלע שיא קריירה של 14.9 נקודות למשחק, כולל משחק של 40 נקודות מול ניו יורק ניקס ב-23 בפברואר 1997.
במרץ 1999, לאחר 8 עונות וחצי עם הלייקרס, הועבר יחד עם אדי ג'ונס בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לגלן רייס, בי. ג'יי. ארמסטרונג וג'יי. אר. ריד. בתקופתו בשארלוט רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק, והיה שותף לשלוש העפלות רצופות לפלייאוף ה-NBA. בפברואר 2003 נשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק ב-15 משחקים בלבד עד לסיום העונה.
לקראת עונת 2003/2004 חתם קמפבל על חוזה בדטרויט פיסטונס. לאורך העונה קלע 5.6 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של בן וולאס וראשיד וולאס, וסייע לפיסטונס לסיים את העונה במקום השני באזור המזרחי. בפלייאוף 2004 גברה דטרויט על מילווקי באקס, ניו ג'רזי נטס, אינדיאנה פייסרס ולוס אנג'לס לייקרס, בדרך לזכייה השלישית בתולדותיה באליפות ה-NBA. בסדרת הגמר הפציע קמפבל כשחקן הספסל הבולט של הפיסטונס, הודות לכישוריו ההגנתיים אשר הקשו באופן יחסי על סנטר הלייקרס, שאקיל אוניל.
ב-19 בנובמבר 2004 היה שותף בקטטת פייסרס-פיסטונס, והושעה על ידי הליגה למשחק אחד בגין חלקו בקטטה. בינואר 2005 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז, ממנה שוחרר כעבור 5 ימים, וחתם על חוזה בניו ג'רזי נטס. לאחר 10 משחקים בניו ג'רזי שוחרר גם ממנה וחתם בדטרויט על חוזה עד לסיום העונה. בפלייאוף 2005 העפיל עם הפיסטונס בשנית לגמר ה-NBA, אך הפעם הפסידה הקבוצה מול סן אנטוניו ספרס בתוצאה 3–4. בסיום אותה עונה פרש קמפבל ממשחק, בגיל 36.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של קמפבל, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של קמפבל, באתר sports-reference.com
↑  קונטיקט מנצחת את קלמסון הודות לסל בשנייה האחרונה, באתר dailypress.com,‏ 23 במרץ 1990
↑  סטטיסטיקות המשחק בין קלמסון לקונטיקט, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1990, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הלייקרס לניקס, באתר basketball-reference.com
↑  הלייקרס וההורנטס משלימים את הטרייד, באתר deseret.com,‏ 11 במרץ 1999
↑  קמפלב נשלח בטרייד לסיאטל, באתר apnews.com,‏ 21 בפברואר 2003
↑  The Most Iconic Detroit Pistons Bench Players, באתר pistonpowered.com,‏ 22 ביולי 2017
↑  Suspensions without pay, won't be staggered, באתר ESPN,‏ 22 בנובמבר 2004
אמרה

ערך זה עוסק בהתבטאות קצרה של פתגם או ביטוי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אמרה היא ביטוי מילולי קצר, מוכר וידוע בציבור. השימוש באמרות מסייע לדובר להרשים את שומעיו ולשכנעם בצדקת דבריו. חוקר הפולקלור הרוסי, גרגורי פרמיאקוב, מבחין בין אמרה לבין פתגם בהגדירו את האמרה כביטוי מילולי לא־שלם שאפשר לשלבו במשפטים אחרים ולהתאימו להטיות דקדוקיות שונות. הפתגם, לעומת זאת, הוא ביטוי מילולי המעלה מחשבה שלמה מנוסחת במשפט עצמאי. ראו לדוגמה את האמרות הבאות, אשר שינוי המתאם הדקדוקי בהן מאפשר את שילובן באופן בלתי אמצעי בשיח: "הוא לא עשוי מסוכר", "הלך על חבל דק", "אבא שלך לא זגג", "אכלו לי שתו לי" ועוד. עם זאת, יש לציין, שההבחנה בין אמרות לבין פתגמים איננה חד משמעית ויימצאו, לא פעם, ביטויים מילוליים, אשר אפשר לשייכם לשתי הסוגות.
ישנן אמרות הלקוחות מטקסטים קנונים. הדבר מעצים את משמעותן ומעניק להן משנה תוקף. כך למשל, האמרה: "והגדת לבנך", המציינת את החובה להעביר לדור הבא מורשת, ערכי מוסר ואמונה. האמרה ידועה מהגדת פסח ומקורה בפסוק: ”וְהִגַּדְתָּ לְבִנְךָ בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמֹר: בַּעֲבוּר זֶה עָשָׂה ה' לִי בְּצֵאתִי מִמִּצְרָיִם” (שמות יג ח). דוגמה נוספת היא האמרה: "לא על הלחם לבדו", אשר משמעותה היא שאדם זקוק למזון רוחני על מנת להיות מאושר ואין די במילוי צרכיו הגשמיים. מקורה של אמרה זו הוא הפסוק: ”ויְעַנְּךָ וַיַּרְעִבֶךָ וַיַּאֲכִלְךָ אֶת הַמָּן אֲשֶׁר לֹא יָדַעְתָּ וְלֹא יָדְעוּן אֲבֹתֶיךָ לְמַעַן הוֹדִיעֲךָ כִּי לֹא עַל הַלֶּחֶם לְבַדּוֹ יִחְיֶה הָאָדָם כִּי עַל כָּל מוֹצָא פִי ה' יִחְיֶה הָאָדָם” (דברים ח ג).
בנוסף, יש שפע של אמרות הלקוחות מטקסטים ואירועים תרבותיים והיסטוריים, המופיעות במשלבי שפה שונים, למשל: "להיות או לא להיות?" אמרה הלקוחה מן המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר; "גפן במובן גָאפן", אמרה הלקוחה מן המערכון "חידון התנ"ך" של להקת לול, אשר מבטאת עיסוק דקדקני בשאלות סרק; או האמרה: "הצ'ופצ'יק של הקומקום", המציינת עניין חסר ערך המעסיק את הציבור, הלקוחה מהמערכון "הכה את המומחה" מאת דן אלמגור בביצוע הגשש החיוור– "איך קוראים בעברית לצ'ופצ'יק של הקומקום". אמרות רבות הן בסלנג למשל: "שבר את הראש", "לא ראה אותו ממטר", "חבל על הזמן", "גילה את אמריקה" ועוד. הדינאמיות המתקיימת בשפה מאפשרת יצירה מתמדת של אמרות חדשות ושילובן בשיח.
ראו גם

ניב (ביטוי)
פתגם
אמרת כנף
הערות שוליים

↑  Григорий Пермяков, www.livelib.ru
↑  "Permi︠a︡kov, G. L. (Grigoriĭ Lʹvovich)" : Catalog Search (10) - UW-Madison Libraries, search.library.wisc.edu
↑  Г.Л. Пермяков, От поговорки до сказки, Москва: Наука, 1970, עמ' 8-10
↑  יעל (הרצוק) מהל, לב ללב ראי, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשפ"א, עמ' 47
↑  רוביק רוזנטל, מילון הצירופים, ירושלים: כתר, 2005, עמ' 168
↑  רוביק רוזנטל, מילון הצירופים, עמ' 280
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000256548  NKC: ph124944
אליעזר ירושלמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 הרדזישצ'ה, בלארוס 
 פטירה:  10 בדצמבר 1962 (בגיל 62 בערך) חיפה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 
אליעזר ירושלמי (יֶרוּסַלִימְסקי) (יולי 1900 – 10 בדצמבר 1962) היה מורה, סופר ופעיל ציבור בליטא ובחיפה.
קורות חיים

אליעזר ירוסלימסקי נולד בהורודישטט, במחוז ברנוביץ' (כיום בלארוס), בנם של יוסף ולאה, במשפחה ציונית. אביו הוסמך לרבנות ושימש כשופט.
קיבל חינוך מסורתי, וסיים בית ספר על-יסודי ב-1915. בזמן מלחמת העולם הראשונה השתתף בקורסים להוראה שאורגנו על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים ונשלח למחנה ריכוז בבלווז'סקאיה. לאחר המלחמה החל ללמד, ואחרי שירות קצר כמתנדב בצבא האדום השתקע ב-1926 בליטא. ירושלמי סיים ב-1929 תואר מוסמך בפילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטה בקובנה ודוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת קניגסברג (נושא הדיסרטציה שלו היה "היחסים בין זיגמונד הראשון ובין המסדר הטווטוני והדוכסות הפרוסית בשנים 1510–1525").
לאחר סיום לימודיו החל לעסוק בהוראת היסטוריה גאוגרפיה ומקצועות נוספים בבתי ספר תיכוניים בווירבלן ובשאוולי (בגימנסיה על שם ביאליק). בד בבד עם עבודתו החינוכית החל להיות פעיל בצעירי ציון ובמפלגה הציונית-סוציאליסטית. הוא נשא את שרה קליין, והיה אב למרדכי ויוסף. הוא האמין בתחיית הלשון העברית ושמר עליה במשפחתו, גם בתקופת השלטון הסובייטי ובגטו.
ב-1941 נשלח לגטו שאוולי והתמנה כמנהל בית הספר שהתנהל בחשאי במרפסת ששימשה גם כמקום בית הכנסת. בגטו עבד בבוקר כסנדלר, אחר כך עסק בחינוך ולעת לילה בכתיבת יומן ובאיסוף מסמכים היסטוריים. ארכיון זה תפח לכדי אלפי מסמכים שהוחרמו, בעקבות הלשנה, לידי השלטונות הסובייטים לאחר מלחמת העולם השנייה וממנו ניצל רק "פנקס שאבלי", שפרסם לימים בשנת תשי"ח.
ב-1944 נמלט מן הגטו, הצטרף לפרטיזנים. לאחר שחרור האזור על ידי הצבא האדום – התגייס לשורותיו, בו שירת זמן מה ולאחר-מכן הגיע לווילנה. בווילנה הקים בית ספר יהודי שכלל גם פנימייה עבור ילדים יהודים שנותרו אחרי המלחמה בחוסר כול. ב-1945 עבר ללודז', ועם תנועת הבריחה עבר לאיטליה. ברומא ניהל את המחלקה לתרבות וחינוך של מרכז ארגון הפליטים, לימד ספרות עברית בבית המדרש לרבנים וכמנהל המחלקה לחינוך היה בין מקימי רשת בתי ספר עבריים, בתי הבראה לילדים וארגון קורסים להשתלמות מורים והדרכתם. היה חבר מערכת הירחון הספרותי "אין גאנג", עורך הקובץ העברי "ניר", השתתף בעיתון "בדרך", וכתב ליומון היידי הניו-יורקי "פאָרווערטס" ולעיתונים יידיים נוספים.
ב-1948 השתתף כציר בכנס היסוד של הקונגרס היהודי העולמי לתרבות שנערך בניו יורק.
בפברואר 1949, לאחר קום המדינה, הגשים את שאיפתו הציונית, עלה לישראל והשתקע בחיפה. בחיפה הקים את "בית חינוך תיכון לילדי עובדים", שנוהל בידי קואופרטיב מורים והשתייך לזרם העובדים, וסמינר למורים של זרם העובדים (לימים מכללת גורדון), וניהל אותם שנים אחדות. לאחר מכן המשיך את עבודתו בהוראה בבית חינוך תיכון כמורה להיסטוריה, גאוגרפיה וסוציולוגיה. כן המשיך בחיפה את פעילותו הציבורית והיה חבר הוועד המקומי של הסתדרות המורים ומרכז ועדת התרבות. אחר-כך היה ממייסדי ארגון המורים של בתי הספר התיכוניים, חבר מרכז ההנהלה ועורך העיתון של ארגון "מעלות".
כניצול שואה עזר רבות לארכוב המידע ביד ושם על התקופה בליטא, ובעזרת ניסיונו בהוראה היה חבר ועדה שתפקידה היה להכין תוכנית של הוראת השואה בבתי הספר.
בשנת 1957 זכה בפרס הקונגרס היהודי על ספרו "מיערות הצפון עד חורשות הכרמל", עוד בטרם הופעתו.
בנו מרדכי נהרג ב-1954 במסגרת שירותו בצה"ל. אחיו אהרון ירושלמי ואחיינו ליאון יוריס היו גם הם סופרים.
על שמו רחוב בחיפה.
ספריו

א קיצור פון יידישער געשיכטע, 2 כרכים, רומא: מחלקת התרבות ביים מרכז ארגון הפליטים אין איטאליע, 1947. ('קיצור ההיסטוריה היהודית') (ביידיש)
פּראָפעסאָר שוסטער: דראמע אין 4 אקטן מיט א פּראָלאָג, רומא: [חמו"ל], 1947. ('פרופסור שוסטר': דרמה ב-4 מערכות עם פרולוג) (ביידיש)
ח"נ ביאליק: זיַין לעבן און שאפן, רומא: מרכז ארגון הפליטים אין איטאליע-קולטור אפטיילונג, תש"ז. ('ח"נ ביאליק: חייו ויצירתו') (ביידיש)
ח' נ' ביאליק: חייו ויצירתו, רומא: מחלקת התרבות על יד מרכז ארגון הפליטים באיטליה, תש"ז.
פנקס שאבלי: יומן מגיטו ליטאי (1941–1944), ירושלים: מוסד ביאליק ויד ושם, תשי"ח
ילדי השואה, חיפה: ממעמקים, תשכ"א
מיערות הצפון עד חורשות הכרמל, תל אביב: הוצאת י. ל. פרץ, 1962. (אוטוביוגרפי)
כתבים : (לאחר מותו)
כרך א: ילדי השואה; עם דברי מבוא מאת א' טרטקובר, חיפה: יובל, תשכ"ג.
כרך ב: מחזיונות הגיטו: סיפורים ומחזות, אישים; עם דברי פתיחה, מאת ש' שלום, חיפה: ממעמקים, תשכ"ד.
באהלי ספרות; הכתבים הובאו לדפוס על ידי שרה ירושלמי, רעית המחבר, ונערכו על ידי ש' שלום, תל אביב: ממעמקים; מחברות לספרות, תשכ"ו. (אוסף מאמרים בענייני ספרות)
Elieser Jeruschalmi, Das jüdische Märtyrerkind: nach Tagebuchaufzeichnungen aus dem Ghetto von Schaulen, 1941-44` Übersetzung aus dem Hebräischen von Mirjam Singer; Zeichnungen von Abram Ameraut, Darmstadt-Eberstadt: Ökumenische Marienschwesternschaft, 1960. (בגרמנית)
Elieser Jerusjalmi, Een ster voor Moisjele: van hel tot hel in nazi-tijd; vertaling, C. de Dood, Amsterdam: Wereldbibiotheek, 1961. (בהולנדית)
Elieser Jeruschalmi, Das jüdische Märtyrerkind, Wuppertal-Barmen: Kiefel (Die Brücke: kleine Geschenkbuchreihe) 1962. (בגרמנית)
Es ist späte Zeit für dich geworden-Israel, Wuppertal-Barmen: J. Kiefel, 1963. (בגרמנית)
ספריו > בעריכתו

15 מחזות; ליקטו וערכו ז’קו ירון ואליעזר ירושלמי, תל אביב: מחלקת החינוך של הקיבוץ הארצי – מדור חברות הילדים הצעירות, תשט"ז 1956. (לכיתות ד–ו)
אליעזר ירושלמי... [ועוד] (רעדאָקטאָרן), פנקס נובוגרודק, תל אביב: הוצא לאור על ידי רליף-קאמיטט ע"ש אלכסנדר הרכבי בארצות הברית וע"י ארגון יוצאי נאוואהרדק בישראל (דפוס אחדות), 1963. (ספר יזכור לקהילות נובוגרודק)
הערות שוליים

↑  שמו המקובל היה "בית חינוך תיכון", אך כינויו בפי כל היה "תיכון חדש", כשם בית הספר שפעל בו בשעות הערב. למרות שמו הרשמי, ובשל רמתו הגבוהה, למדו בו בעיקר תלמידים משכבות סוציו-אקונומיות ממוצעות ומעלה.
↑  פרס הקונגרס היהודי לששה סופרים בארץ, דבר, 6 בפברואר 1957.
↑  ראו: אפרים שמואלי, פנקס שבלי, יומן מגיטו ליטאי, דבר, 18 באפריל 1958; ש. שחורי, פנקס גיטו בליטא, דבר, 18 באפריל 1958.
↑  ביקורות: מ. אסף, "ילדי השואה", דבר, 9 באוגוסט 1961; משה גולדשטיין, "ילדי השואה", דבר, 29 במאי 1962.
↑  ברכה חבס, עזבונו של ד"ר אליעזר ירושלמי, דבר, 29 באפריל 1965.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311802605171  PLWABN: 9810571590505606  GND: 140745963  ISNI: 0000 0001 0869 9520  LCCN: no93021898  SUDOC: 244382794  VIAF: 11879037   WorldCat (עם VIAF): 11879037