stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גברת
שימוש מסורתי

במקור, התואר גברת שימש עם שמה הפרטי של האישה ושם משפחתה לאחר הנישואין. לדוגמה, אביגייל אדמס נודעה כגברת אביגייל אדמס. במאה ה-19 היה נהוג להשתמש בשם הפרטי של הבעל במקום שם האישה.בבתחילת המאה ה-20, השימוש הזה היה סטנדרטי, והצורות גברת ג'יין סמית', גברת מילר (אשתו של ג'ון סמית'), או גברת מילר-סמית' נחשבו לא נכונות על ידי כותבי נימוסים רבים.
פמיניסטיות רבות כמו אליזבת קאדי סטנטון, לוסי סטון ושרלוט פרקינס גילמן התנגדו, אך הן לא היו תמימות דעים בשאלה האם הבעיה היא התואר Mrs או שם הבעל או שם המשפחה של הבעל.
שימוש מודרני

כיום, נדיר שאישה תיקרא בשם הפרטי של בעלה; עם זאת, זה עדיין קורה לעיתים כאשר פונים לזוג במשותף, כמו מר וגברת ג'ון סמית'. נשים נשואות רבות עדיין משתמשות בתואר עם שם משפחתו של בן זוגן אך שומרות על שמן הפרטי (למשל, גברת ג'יין סמית'). נשים נשואות אחרות בוחרות לא לאמץ את שם המשפחה של בן זוגן כלל.
בפנייה ישירה, ניתן לפנות לאישה בתואר גברת בצירוף שם המשפחה שלה, או במאדם, אם כי השימוש במאדם בדרך כלל לכל מופנה לאישה בוגרת, ללא קשר למעמדה המשפחתי, בשיחה מודרנית. נחשב נכון לפנות לאישה בתואר גברת בצירוף שם המשפחה שלה, ללא קשר למעמדה המשפחתי.
ראו גם

שם
הערות שוליים

↑  Definition of "Mrs.", Merriam-Webster
↑  "Abbreviations: Capital Letters and Abbreviations". University of Sussex. נבדק ב-26 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Letter from John Adams to Abigail Adams (אורכב 26.03.2023 בארכיון Wayback Machine), 9 July 1774, digitized by the Massachusetts Historical Society (אורכב 11.03.2023 בארכיון Wayback Machine)
↑  Post, Emily. Etiquette. 1922.
↑  "A Wife by Any Other Naming Convention". Her Half of History. 9 במרץ 2023. ארכיון מ-11 במרץ 2023. נבדק ב-11 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
דורון רבינא

| --- | --- |

דורון רבינא, 2017
 לידה:  12 באוקטובר 1971 (בן 52) ישראל
 מקום לימודים:  תלמה ילין  המכללה האקדמית בית ברל 
 תחום יצירה:  אוצר ואמן
 
דורון רבינא (נולד ב-12 באוקטובר 1971) הוא אמן, אוצר וכותב. בין השנים 2017–2020 שימש כאוצר הראשי של מוזיאון תל אביב לאמנות.
ביוגרפיה

דורון הוא בוגר תיכון תלמה ילין והמדרשה לאמנות במכללת בית ברל.
כאמן, בשנת 2004 ייצג את ישראל בביאנלה ה-26 בסאו פאולו. זכה בפרס קיפר לאמן צעיר ובפרס שרת התרבות בתחום האמנויות לשנת 2008.
בין השנים 2009-2001 שימש כאוצר ראשי של גלריית המדרשה לאמנות בתל אביב ואצר בה עשרות תערוכות.
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת, ספרים וקטלוגים של אמנים ישראלים ובינלאומיים. בשנת 2013 הקים את "הירקון 19", מרכז לאמנות, תרבות וחינוך בתל אביב. בין השנים 2014-2009 עמד בראש המדרשה לאמנות בבית ברל.
בשנת 2017 נבחר לתפקיד אוצר ראשי של מוזיאון תל אביב לאמנות ובאותה שנה אצר את תערוכתו הראשונה במסגרת תפקידו - "בעיות השעה". בהמשך אצר את התערוכות "תוכנית הבראה: join or die" ו"ג'ף קונס: ערך מוחלט / מאוסף מרי וחוזה מוגרבי". בדצמבר 2020 הודיע על החלטתו לפרוש מתפקידו.
תערוכות חשובות שאצר

ציידי יגון ב-ICA פילדלפיה.
בסוף נמות אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל במוזיאון הרצליה.
כח במסגרת אמנות הארץ 4.
בעיות השעה, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, 2017
הערות שוליים

1 2  פרופ' דורון רבינא, פורטל סטודנטים וסגל, בוגרות ובוגרים, אתר מכללת בית ברל
↑  נעמה ריבה, האוצר הראשי דורון רבינא פורש במפתיע ממוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277462  NLI: 987007266709005171  ISNI: 0000 0000 8274 9824  LCCN: nr2004007100  SUDOC: 184973929  ULAN: 500480264  VIAF: 83090634   WorldCat (עם VIAF): 83090634 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דורון קרפ

דורון קרפ (נולד בשנת 1949) הוא פעיל ציבורי וראש המועצה המקומית (שבתקופת כהונתו הפכה לעיר) הרביעי של קריית אונו, בין השנים 1989–1993.
ביוגרפיה

קרפ נולד בישראל לזוג סוכני ביטוח ועבר עם משפחתו לקריית אונו בגיל 5. אביו, אליהו קרפ, היה חבר המועצה וסגן ראש המועצה מטעם המערך (הראשון והשני) בין השנים 1965–1969 ו-1973–1978. קרפ עורך דין בהשכלתו וחבר לשכת עורכי הדין, והיה גם חבר בוועדת הכספים בלשכה.
פעילות פוליטית

בשנת 1989 נבחר בפריימריז של המערך בקריית אונו להובלת רשימת המערך למועצה ולראשות המועצה, בנוסף גם סניפי מפ"ם ורצ בעיר תמכו בהתמודדותו לראשות העיר, אך רצ העדיפה לרוץ ברשימה עצמאית. קרפ התמודד מול יהושע באום מ"הקריה שלנו" (הרשימה של ראש המועצה לשעבר, אביגדור ורשה שפרש) ומול שאול שוחט מהליכוד. קרפ זכה ב-45.6% מקולות הבוחרים ונבחר. רשימתו זכתה ב-6 מנדטים. בתקופת כהונתו עסק בעיקר בתחומי התברואה, החינוך והצעירים. בשנת 1992 הפכה קריית אונו לעיר ותפקידו השתנה מראש המועצה המקומית לראש העיר. בשנת 1993 הפסיד בפריימריז של מפלגת העבודה לדרור בירנבאום ובעקבות זה, הקים רשימה עצמאית בשם "קריית אונו אחת" והתמודד מטעמה לראשות העיר. קרפ זכה ל-40% מקולות הבוחרים אך יריבו, דרור בירנבאום זכה ל-60% מקולות הבוחרים ונבחר. בכהונה הזאת שימש כיו"ר האופוזיציה. בשנת 1998 הכריז על התמודדותו אך לפני הגשת הרשימות פרש ותמך במועמדותו של שלמה בן-עמרה.
בשנת 2003 חזר לפעילות וציבורית והתמודד בבחירות המיוחדות באפריל 2003. קרפ זכה ל-11% מקולות הבוחרים ולא עלה לסיבוב השני. רשימתו, "קריית אונו שלנו", זכתה במנדט אחד. בכהונה הזאת קרפ היה חבר אופוזיציה ויצא רבות נגד ראש העיר, יוסי נשרי. בשנת 2008 חבר לרשימתו של ישראל גל, יו"ר האופוזיציה העירונית, והוצב במקום השני ברשימתו של גל, "קריית אונו ירוקה" (שזכתה לתמיכת מפלגת העבודה). הרשימה זכתה בשלושה מנדטים ונשארה באופוזיציה לאחר שגל הפסיד לנשרי. גם בכהונה הזאת יצא רבות נגד ראש העיר והקואליציה. בבחירות בשנת 2013 לא התמודד ומאז לא חזר לפעילות ציבורית ופוליטית.
כיום משמש כיו"ר הוועדה לקשרי חוץ של קריית אונו.
הערות שוליים

↑  לשכת עורכי הדין, באתר www.israelbar.org.il
↑  ילקוט הפרסומים 3644, באתר נבו, ‏30 במרץ 1989
↑  ילקו7ט הפרסומים 4169, באתר נבו, ‏23 בנובמבר 1993
↑  ילקוט הפרסומים 5178, באתר נבו, ‏8 במאי 2003
↑  ילקוט הפרסומים 5884, באתר נבו, ‏17 בדצמבר 2008
↑  אושרה ברית ערים תאומות בין קריית אונו לעיר יואנינה ביוון, באתר גל גפן בקעת אונו, ‏1 באוגוסט 2018
דוב אינגרסוס

| דוב אינגרסוס> תקופה |
| --- | --- |
סוף פליסטוקן, כ-410–30 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: דוב
מין:: דוב אינגרסוס
שם מדעי
 Ursus ingressus

דוב אינגרסוס (שם מדעי: Ursus ingressus) הוא מין נכחד של דוב פרהיסטורי, שחי בתקופת הפליסטוקן במרכז אירופה. המאובנים שלו התגלו באוסטריה במערת גמזולזן (Gamssulzen Cave), ממנה קיבל את שמו העממי: "דוב מערת גמזולזן". הדוב הוגדר למדע ב-2004 וממצאיו דמו לשרידי דוב חום. ממצאיו התגלו באזורים גבוהים באירופה ובעיקר בהרי האלפים, הרי אורל וברכס ההררי שוויבישה אלב בגרמניה. עם זאת הוא כנראה הותאם גם לאקלימים יבשים יחסית.
דוב זה התקיים בסוף הפליסטוקן שהיה בעל מבנה רגליים חזקות ושריריות ובצורתו דמה לדוב המערות. הוא הגיע למשקל של 150 עד 500 ק"ג, כך שהיה מעט קטן יותר מהדוב שעלה לעיתים על 1 טון אך לרוב שקל 350 עד 600 ק"ג. המדענים חלוקים האם דוב זה היה צמחוני שהתבסס על עשבים כמו דוב המערות או שהיה אוכל-כול כמו הדוב החום. מרבית המדענים סוברים שדוב זה ניזון בדומה לדוב המערות אך כאשר התנאים השתנו הוא גיוון בתפריטו. עם זאת הוא היה היפוקרניבור שמיעט באכילת בשר.
דוב זה חי במערות שמנעו ממנו לקפוא בתקופת הקרח ובהם הוא התחמם. עם זאת ממצאים מגרמניה של שבר בגולגולת שנגרם מנשיכת טורף אחר - כנראה אריה מערות או צבוע מערות מראים שלעיתים היו נוצרים מלחמות על אתרי המחסה שלעיתים הדוב הפסיד בהם לטורפים אחרים.
דוב זה התפתח מהמין דוב דנינגרי לצד דוב המערות בטווח שנים מוערך של לפני 173,000 עד 414,000 שנה כשחלק מהחוקרים חושבים שהתפתחו לפני 600,000 שנים. ישנם חוקרים הרואים בשני הדובים תת-מינים של דוב דנינגרי. הוא חי עד שהמאובנים האחרונים תוארכו ללפני 30,000 שנה, ממש לפני סיום תקופת הקרח. הדוב נכחד אולי כתוצאה משינויי אקלים גדולים או שניצוד או נדחק בידי שבטים אנושיים עד להכחדתו.
הערות שוליים

↑  Baca, Mateusz, Stankovic, Anna, Stefaniak, Krzysztof, Marciszak, Adrian, Hofreiter, Michael, Nadachowski, Adam, Węgleński, Piotr, and Mackiewicz, Paweł. 2012. Genetic analysis of cave bear specimens from Niedźwiedzia Cave, Sudetes, Poland. Palaeontologia Electronica Vol. 15, Issue 2;21A,16p
↑  
Palaeoclimatic information from isotopic signatures of Late Pleistocene Ursus ingressus bone and teeth apatite (Loutra Arideas Cave, Macedonia, Greece)
דגלי המושלים של מדינות אוסטרליה

דגלי המושלים מדינות אוסטרליה הם הדגלים האישיים אשר בשימושם הרשמי של מושלי המדינות המרכיבות את אוסטרליה המייצגים, כל אחד בנפרד, את ראש המדינה (צ'ארלס השלישי, מלך אוסטרליה). למעט דגל מושל קווינסלנד, מקורם של הדגלים בשינויים החוקתיים אשר חלו בשנות השבעים ושנות ה-80 של המאה ה-20 במדינות אוסטרליה.
היסטוריה

בעבר, מושלי המושבות הבריטיות הניפו כדגלם האישי, את דגל הממלכה המאוחדת מושחת במרכזו בסמל המושבה, על מנת לציין את מעמדו כמשנה למלך ונציגו של הכתר במושבה. במושבות האוסטרליות של אז, דגלי המושלים היום מושחתים בסמל המושבה מוקף בזר עלי דפנה. גם לאחר איחוד אוסטרליה, כאשר המושבות לשעבר הפכו למדינות בחבר העמים,  המשיכו מושלי המדינות להניף את דגלם הישן.
במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, המדינות (למעט מדינת קווינסלנד) הפנו עורף למודל הקולוניאלי הבריטי, לצד השינויים החוקתיים של אותה תקופה אשר הגיעו לפסגתם עם חוק אוסטרליה, 1986 אשר סיים את מעמדן של המדינות כמושבות עצמאיות של הממלכה המאוחדת. מאז אישורו של החוק, מערכת היחסים בין מושלי המדינות לבין ממשלת הממלכה המאוחדת פסקה והמושלים הפכו לנציגיה של המלכה, כל אחד במדינתו הוא.
הדגלים הנוכחיים

דגלי המושלים של רוב המדינות הם למעשה דגלי המדינות בתוספת כתר אדוארד הקדוש מעל סמל המדינה. כיוון ובדגלי ויקטוריה וקווינסלנד כבר משובץ הכתר, אימצו המדינות הללו גרסאות שונות: דגל מושל ויקטוריה הוא דגל המדינה אשר שדהו זהוב (במקום כחול) וכוכבי צלב הדרום מופיעים באדום, בעוד שמושל קווינסלנד עודנו מניף את היוניון ג'ק המושחת הישן.
ראו גם

גלריית דגלי אוסטרליה
דגל אוסטרליה
דגל המושל הכללי של אוסטרליה
דדו איוואן

| --- | --- |

עמוד השער של הגיליון השלישי
 תאריכי הופעה:  15 ביולי 1941 – 15 בספטמבר 1941 (63 ימים) 
 שפה:  ניב קומאנובו, מקדונית 
 
דדו איוואן (במקדונית: Дедо Иван) היה עיתון מקדוני לא חוקי, שהיה שייך למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה בקומאנובו. העיתון פורסם בין 15 באוגוסט ל-15 בספטמבר 1941 ונכתב בניב קומאנובו (אנ')‏. בסך הכל, העיתון פרסם 3 גיליונות. העורך הראשי של העיתון היה אפוסטול זורדומיק-טולי, וחברי מערכת המערכת היו בויאן זפירובסקי (מק'), פנצ'ה פשב (מק'), קוצ'ו פופוב (בול') ולזר סוקולוב (מק')‏. המהדורה הראשונה הודפסה בביתו של יורדן צ'קוב-דיין (מק').
כפי שנכתב בעיתון עצמו, מטרת העיתון הייתה:
עיתון זה יהווה עמוד תווך כאשר כל מי שהוא ישר יתאסף, כל מי שרוצה להילחם למען שחרור מקדוניה מכובשים זרים...
בקשר לשם העיתון, במאמר "הציבור הכל ישר" (במקדונית: На сета чесна јавност), בגיליון הראשון של ה-"דדו איוואן", שיצא ב-15 באוגוסט 1941, נכתב כי: ”בתודה לברית המועצות – דדו איוואן – הכריזה לראשונה בפומבי בפני כל העולם כי לעם המקדוני יש את הזכות לחופש ולשוויון עם כל העמים האחרים וכי היא מציעה עזרה לצבא האדום, ששובר כעת את הלוע הפשיסטי הגרמני הרוצח עם אגרוף ברזל. מאותה תודה, אנו מעניקים לעיתון זה את שמו העממי של מגן ברית המועצות שלנו – דדו איוואן.”
הערות שוליים

↑  Документи за Народноослободителната војна и Народната револуција во Куманово и Кумановско 1941-1942, (второ дополнето издание), Куманово, мај 1980, 83–181.
↑  Д-р Боро Мокров, Развојот на македонскиот печат и новинарство (од првите почетоци до 1945 година), Скопје, 1980, 403–406
↑  Јордан Цеков - Дане, „Бојан Зафировски - Бојчо“, Скопје, 2006, 23 стр.
↑  Зборник трудови од историјата на македонскиот печат, Скопје, 1987, 271–281
↑  ДАРМ – Скопје, инв. бр. 240
↑  Јордан Цеков - Дане, „Бојан Зафировски - Бојчо“, Скопје, 2006, 24 стр.
דבקון

| דִּבְקוֹן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: סנטלניים
דבקון
הדבקון (בעל העלים הירוקים) צמוד לצמח שעליו נשרו בחורף
דִּבְקוֹן (שם מדעי: Viscum; באנגלית: Mistletoe) הוא צמח טפיל הגדל על ענפיהם של עצים ושיחים גדולים. הדבקון מנצל את העץ הפונדקאי כדי להשיג מים וחומרי הזנה, וגם כדי להעניק לעצמו בסיס לצמיחה, אולם הוא מקיים בעליו שלו פוטוסינתזה עצמאית ולכן נחשב "טפיל למחצה". קיימים מספר מיני דבקון. בישראל, בעיקר בצפון, נפוץ דבקון הזית, החוסה בעיקר תחת עץ הזית, הדרים, שקד ואשחר. עם גדילתו, הדבקון יוצר סבך צפוף הנקרא מטאטא מכשפה.
השם דבקון התייחס לראשונה למין הדבקון הלבן (Viscum album), שהיה נפוץ באירופה ובריטניה. כיום ידוע כי ישנן מספר משפחות דבקונים. למשפחה הגדולה ביותר, Loranthaceae, כ-73 סוגים וכ-900 מינים. כמו כן ישנם את ההרנוגיים ואת הסנטליים.
לדבקון שני מחזורי פריחה בשנה, אחד מהם בחורף, וזאת ללא קשר למחזורי הפריחה ולמקצב החיים של הצמח הפונדקאי שלו. הדבר בולט במיוחד בסתיו ובחורף, כאשר הצמח הפונדקאי עומד בשלכת או ערום מעלים, ואילו את עליו הירוקים של צמח הדבקון ניתן לראות במלוא חיותם.
הדבקון האירופאי (הלבן) היה נוכח במיתולוגיה היוונית באופן בולט. למשל ורגיליוס מדמה את זמורת הזהב של איניאס, האבא המיתולוגי של הרומאים, לדבקון. בלדר, אל היופי במיתולוגיה נורדית, נהרג באמצעות דבקון.
צמח הדבקון הוא בין הפריטים הנפוצים בשימוש קישוטי חג המולד, ייתכן שבשל היותו ירוק ופורח בתקופת הסתיו והחורף, בה רוב צמחי הבר אינם פורחים. ידוע כי ענפי הצמח, עליו ופרחיו, שימשו כפריטים דקורטיביים כבר מאתיים שנים לפני הספירה, על ידי הדרואידים, כדי לקשט את בתיהם בתקופת החורף ולחגוג את חגיגות החורף. הדרואידים האמינו כי לעליו הירוקים של הדבקון, המופיעים בתקופה המתה והקרה של החורף, יש יכולת להביא מזל טוב ולהדוף רוחות רעות. בנוסף, האמונה העממית ראתה בעליו הירוקים של הדבקון יכולת ריפוי גבוהה, החל מריפוי פצעים ועד להגברת פוריות. המסורת מחשיבה עד היום את הדבקון הלבן (האירופאי) כצמח מרפא, בין השאר כנגד מחלת הסרטן, וקיימים מחקרים מדעיים התומכים בכך.
עמי סקנדינביה ראו בדבקון סמל לשלום והרמוניה, והוא מקושר עם פריג, אלת האהבה במיתולוגיה הנורדית, אשתו של אודין ואימו של בלדר. כנקמה על מותו של בנה בלדר, סירבה פריג לאפשר לחורף להסתיים, וכדי לשכנע אותה להסיר את רוע החלטתה ולהביא את האביב, הובא צמח הדבקון על מנת להחזיר אותו לחיים. לפי המסורת, עד היום מסרב החורף להשתחרר מתפקידו ולפנות את מקומו לאביב, והוא מתרצה רק לאחר שזוג אוהבים מתנשק מתחת לדבקון.
דבקון הזית

דבקון הזית הוא שיח ירוק עד דוביתי, שפונדקאיו הם ענפי הזית, או ענפי עצים אחרים, עליו הם נגדיים ומוארכים ופרחיו הם ירוקים ובעלי עטיף פשוט בן שלושה - ארבעה עלים. פריו הוא ענבה מדומה בעלת ציפה דביקה, המכילה עד שלושה זרעים. וכאשר ציפור האוכלת את הפרי מנקה את מקורה מן הציפה הדביקה בענף של עץ, נדבק אחד הזרעים אל קליפת הענף. הזרע נובט בקליפה והנבט שולח שורשים החודרים עד לצינורות העצה. ובעוד ששורשים אלה מספקים לדבקון מים ותמיסות מלחים וזה הולך ומתפתח לשיח, הפונדקאי הולך ומדלדל, פרחיו ופירותיו מתמעטים ולבסוף הוא מתייבש ומת בגלל חוסר מים ומזון.
הערות שוליים

↑  ד"ר רחלי עינב, דבקון הזית, טבע הדברים, גיליון 182
↑  שרה ג'ייסון, מאיפה מגיעות מסורות חג המולד, נשים וחגים
↑   גיל בר-סלע, מחקרים חדשים על הצמח שמסייע לחולי סרטן, באתר הארץ, 6 במאי 2018
↑  Angiosperm Phylogeny Website, www.mobot.org
דוב אטלסי

| דוב אטלסי |
| --- | --- |

מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: דוב
מין:: דוב חום
תת־מין:: דוב אטלסי
שם מדעי
 Ursus arctos crowtheri ‏שינץ, 1844

דוב אטלסי (שם מדעי: Ursus arctos crowtheri) הוא  תת-מין נכחד במין דוב חום, המסווג לעיתים כמין בפני עצמו. דוב זה היה הנציג היחידי מסוג דוב בטבע ביבשת אפריקה, והוא שרד עד לעת החדשה.
תיאור ותפוצה

הדוב היה נפוץ בהרי האטלס מאזור מרוקו עד ללוב. גודלו היה קטן יחסית לגודל שאר הדובים. החיה כיום נחשבת לחיה שנכחדה. פרוותו של דוב זה הייתה כהה, כמעט שחורה, והוא היה ללא כתם לבן על החוטם. הפרווה באזורים הפנימיים הייתה בצבע אדמדם-כתום. עובי הפרווה היה כ-130-100 מילימטרים. החוטם והטפרים שלו היו קצרים מזה של הדוב השחור, אך הפרווה שלו הייתה עבה יותר. הוא ניזון ככל הנראה משורשים, אגוזים ובלוטים.
הכחדה

דוב זה, כמו תת-מינים אחרים של דובים, נרדף ללא רחמים בכל אזורי מחייתו, עד שאחרון הדובים ניצוד בשנות ה-70 של המאה ה-19. בעבר השתמשו הרומאים בדובים אלו בשביל קרבות הגלדיאטורים שלהם. דוב זה ניצוד למטרות שעשוע ולשם הספורט, בעוד, בשל גודלו הקטן יחסית, לא היווה סכנה ממשית לאדם ולעדריו. הדיווח האחרון על דוב זה היה בהרי תטואן שבמרוקו בידי צייד בסביבות שנת 1870, למרות שקיימים עדיין דיווחים קלים מדי פעם. ישנן השערות על כך שנשארו מספר פרטים באזור המזרחי של הרי האטלס.
גמביט (שחמט)

גמביט אבנס
גמביט (לקוח מהשפה האיטלקית: gambetto, בעברית: "לטייל") הוא מושג בשחמט, המתאר הקרבת חומר (כלומר כלים) בפתיחת המשחק (לרוב על ידי הלבן), במטרה להשיג יתרון עמדתי על לוח המשחק, בדרך כלל על ידי עיכוב פיתוח הכלים של היריב או שליטה חזקה במרכז.
בגלל השפעתו הרבה של הגמביט על פתיחת המשחק, חלק מהפתיחות הקלאסיות כוללות בשמן את המילה גמביט.
אסטרטגיה

הגמביט מתבצע על ידי הצבת הקורבן (בדרך כלל רגלי) בעמדה ממנה היריב יכול לקחת אותו מבלי להיות מוכה בחזרה. אם היריב החליט לקחת את החומר המוצע, זה יהיה גמביט נרצה ואם ימנע מכך, זה יהיה גמביט נדחה.
בשחמט המודרני, כאשר שחקן בוחר אם לקבל את הגמביט או לא, עומדים בפניו שיקולים רבים, שבמרכזם – אלו יתרונות ירוויח הצד השני אם הגמביט יתקבל. במשחקים רבים יחליט השחקן שקיבל את הגמביט להחזיר את החומר (להקריב בחזרה רגלי) כדי לאזן את המשחק חזרה (קבלת יתרונות עמדתיים במקום חומריים), ובכך יחזור המשחק למצב של שוויון חומרי. לעומת זאת, אם הצד שהציע את הגמביט לא משכיל לנצל את היתרונות העמדתיים שטומן בחובו הגמביט - אז היתרון לאחר פישוט המשחק (החלפת כלים ומעבר לשלב הסיום) יהיה לצד בעל היתרון החומרי.
יתרונות הגמביט

לרוב הגמביט נותן חלק משלושת היתרונות הבאים לשחקן שמציע אותו:
יתרונות הגמביט > הרווחת זמן

השחקן שמקבל את הגמביט מבזבז טמפו (זמן בשחמט, כלומר מסעים) על קבלת הגמביט ולאחר מכן על פיתוח כליו. בזמן זה, יכול מציע הגמביט להעמיד את כליו במצב טוב יותר על לוח השחמט. פיתוח כלים הוא חלק חשוב ממרכיבי הפתיחה בשחמט, מפני שעל ידי פיתוח כלים מהיר יכול השחקן להיערך להתקפה מהירה על מלכו (או כליו) של היריב, או לחלופין להשתלט על מרכז הלוח (אשר ממנו ניתן לנווט התקפות ואת הכלים אל כל הלוח. אחת ממטרות הפתיחה היא שליטה על מרכז הלוח).
גמביט אוונס הוא דוגמה טובה לבזבוז הזמן של קבלת הגמביט. העמדה שלהלן מתקבלת לאחר המסעים: 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ב4 ר:ב4 5. ג3
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
8: 
7: 
6: 
5: 
4: 
3: 
2: 
1: 
|  | א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח |
כעת, על הרץ השחור יהיה לסגת אחורה (המסעים הפופולריים ביותר הם 5. ... רה7 או 5. ... רא5. המסע 5. ... רג5 משוחק פחות בפרקטיקה התחרותית ונחשב פחות מדויק). בכך יוכל הלבן לשלוט על המרכז לאחר המסע ד4. הלבן אומנם עם רגלי פחות, אך השליטה העתידית במרכז תהווה פיצוי מתאים לרגלי.
גמביט סמית'-מורה הוא דוגמה לגמביט בו משיג הלבן פיתוח כלים מהיר. הגמביט מתקבל לאחר המסעים הבאים: 1. ה4 ג5 2. ד4 ג:ד4 3. ג3 ד:ג3 (יש גם מסע המחזיר את הרגלי- 4. ... ד3 ומסעים חריפים נוספים כגון 4. ... פו6).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
8: 
7: 
6: 
5: 
4: 
3: 
2: 
1: 
|  | א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח |
המסע הראשי בעמדה זו הוא 4. פ:ג3 (מסע נוסף הוא 4. רג4). כאמור, לבן הקריב רגלי- אך בתמורה לכך הוא קיבל פרש מפותח המוצב בערוגה ג3 ורגלי בערוגה ה4, אשר ביחד מונעים את שליטת השחור במרכז. בנוסף, למלכה יש טור חצי פתוח, ממנו היא תוכל לתמרן בצורה טובה יותר.
עם זאת, גמביט סמית'-מורה לא משוחק הרבה ברמות הגבוהות, אך לחובבי שחמט הוא יכול להוות כלי מצוין לפתיחת המשחק.
יתרונות הגמביט > אקטיביות של כלים

כלים אקטיביים בשחמט הם כלים בעלי מרחב תמרון הלוחצים על כליו של היריב, או לחלופין מונעים ממנו נקודות מפתח. בעזרת ההקרבה, יכול הצד המקריב לקבל כלים אקטיביים, לדוגמה- הצבת צריח מול טור פתוח או רץ אל מול אלכסון פתוח.
אלוף העולם לשעבר ואחד משחקני ההתקפה המוכשרים ביותר במאה ה-20, מיכאל טל סיכם יתרון זה באומרו שהוא "הקריב רגלי רק בגלל שהוא היה בדרכו" (של כלי אחר).
לרוב בשלב הפתיחה יתרון זה לא בא לידי ביטוי אלא רק בשלב אמצע המשחק.
דוגמה לאקטיביות של כלים כבר בשלב הפתיחה (מהמועטות שבהם) באה לידי ביטוי בגמביט בנקו, המתקבל מהגנת בינוני לאחר המסעים: 1. ד4 פו6 2. ג4 ג5 3. ד5 ב5 4. ג:ב5 א6 5. ב:א6 ר:א6
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
8: 
7: 
6: 
5: 
4: 
3: 
2: 
1: 
|  | א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח |
הרץ השחור הנמצא בערוגה א6 שולט באלכסון א6-ו1 ומונע מהלבן לבצע הצרחה באופן כמעט מוחלט. גם לפרש הנמצא בערוגה ו6 יש מרחב תמרון. כמו כן, בעמדות אלו נוהג השחור לשחק ז6 עם רז7 ובכך להשתלט על האלכסון ז7-ב-2.
יתרונות הגמביט > פירוק מבנה רגלים של היריב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על ידי לקיחת הגמביט, הצד המקבל בוחר להחליש את מבנה הרגלים שלו וליצור לעצמו רגלים חלשים (כפולים, מבודדים או 'תלויים') אשר יהוו מטרה נוחה לכליו של הצד השני.
חסרונות הגמביט

החיסרון העיקרי של הגמביט הוא כמובן העובדה שהשחקן מתחיל בגרעון חומרי (רגלי אחד פחות מאשר ליריבו, שניים ולפעמים אפילו כלי שאינו רגלי)- לפעמים רגלי אחד הוא מה שמבדיל עמדה שוויונית מעמדה עדיפה לאחד הצדדים.
לכן, על השחקן שהקריב את החומר להיות זהיר במיוחד ולנצל הזדמנויות. אותו שחקן יקבל לרוב עדיפות עמדתית ולכן הוא צריך לדעת לנצל אותה בצורה מיטבית.
בחלק מהגמביטים יתקבלו עמדות "חריפות" במיוחד (בעמדות "חריפות" המצב על הלוח מסובך למדי, לרוב אחרי הקרבת חומר מסוים ושישנו סיכוי לשני הצדדים- מצד אחד לזה שהקריב שקיבל יתרון מההקרבה, ומצד שני לזה שבעדיפות חומרית - ולכן עליו להיות זהיר. בדרך כלל זה שהקריב יהיה בעל התקפה מזהרת, ועל הצד העדיף בחומר להתגונן ולעמוד בהתקפתו) ולכן על שני הצדדים לשחק בזהירות מתמדת כאשר כל טעות יכולה לגרום להפסד.
חיסרון נוסף המתקיים בחלק מהגמביטים בלבד הוא החלשת מבנה הרגלים של הצד המקריב. לדוגמה, בגמביט המלך הלבן מחליש את מבנה הרגלים שלו באגף המלך ובכך יוצר לשחור סיכויי נגד להתקפה באגף המלך.
גמביטים ראשיים ומפורסמים

גמביט המלכה - 1. ד4 ד5 2. ג4
גמביט אוונס - 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ב4
הגמביט הסקוטי - 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. ד4 ה:ד4 4. רג4
גמביט המלך - 1. ה4 ה5 2. ו4
גמביט בודפשט - 1. ד4 פו6 2. ג4 ה5
גמביט סמית'-מורה - 1. ה4 ג5 2. ד4 ג:ד4 3. ג3 ד:ג3 4. פ:ג3
הגמביט הלטבי - 1. ה4 ה5 2. פו3 ו5
גמביט בנקו - 1. ד4 פו6 2. ג4 ג5 3. ד5 ב5
גמביט פרום - 1. ו4 ה5
גמביט רוסו - 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 ו5
גמביט אלבין - 1. ד4 ד5 2. ג4 ה5 3. ד:ה5 ד4
ישנם גמביטי נגד (כגון גמביט אלבין) וגמביטים המהווים נוסחים שלמים בתוך הגמביט עצמו (כגון גמביט מוציו (1. ה4 ה5 2. ו4 ה:ו4 3. פו3 ז5 4. רג4 ז4 5. 0-0 ז:ו3 6. מה:ו3)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561233305171  GND: 4122156-4  LCCN: sh98001391
דוהרת

| --- | --- |

כרזה רשמית
 בימוי:  ג'ף באנה
 הופק בידי:  מל אסלין   אלנה כריתרס   ג'ף באנה   אליסון ברי
 תסריט:  ג'ף באנה   אליסון ברי
 עריכה:  ראיין בראון
 שחקנים ראשיים:  אליסון ברי   דבי ראיין   ג'ון ריינולדס   מולי שאנון   ג'ון אורטיז   פול רייזר   מתיו גריי גובלר
 מוזיקה:  ג'וסאיה שטיינבריק   ג'רמי צוקרמן
 צילום:  שון מקאלווי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים דופלאס הפקות
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בינואר 2020
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פסיכולוגי 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוהרת (באנגלית: Horse Girl) הוא סרט דרמה פסיכולוגי אמריקאי משנת 2020 שבוים על ידי ג'ף באנה. התסריט נכתב על ידי באנה עצמו עם אליסון ברי. מככבים בו ברי, דבי ראיין, ג'ון ריינולדס, מולי שאנון, ג'ון אורטיז ופול רייזר.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-27 בינואר 2020. הסרט שוחרר לצפייה ב-7 בפברואר 2020 בשירות הסטרימינג נטפליקס.