stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרים דרוק
הערות שוליים

↑  אני גאה לקחת חלק בפרוייקט ״מדברות״, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2020
↑  לראשונה: אישה בראש איגוד התעשייה הקיבוצית, באתר כלכליסט, 26 בנובמבר 2018
↑  שירי דובר, ‏מרים דרוק מונתה למנכ"לית איגוד התעשייה הקיבוצית, באתר גלובס, 26 בנובמבר 2018
1 2  אני גאה לקחת חלק בפרוייקט ״מדברות״, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2020
↑  קובי ליברמן, להפריח את הכלכלה: המודל השיתופי שמוביל להצלחה כלכלית, באתר ynet, 2 בינואר 2019
1 2  שיא של כל הזמנים דווקא בקורונה: 47 מיליארד שקלים לתעשייה הקיבוצית, באתר mynetkibbutz, ‏2021-02-18
↑  כפיר אדר, למרות הקורונה: התעשייה הקיבוצית רשמה שיא מכירות של 47 מיליארד שקל, באתר אייס, 18 בפברואר 2021
↑  מבזק עסקים יומי: שיא למפעלי התעשייה הקיבוצית, באתר וואלה, 18 בפברואר 2021
↑  "לא באנו רק לדבר, באנו לבנות, לשנות - לעשות את ההבדל", באתר התנועה הקיבוצית
↑  המנכ"לית הראשונה של איגוד התעשייה הקיבוצית, ‏2020-11-25
↑  האיחוד החקלאי, מרים דרוק נבחרה למנכ"לית איגוד התעשייה הקיבוצית, באתר www.ihaklai.org.il
↑  מרים דרוק – מנכ”ל חברת הנדל”ן JTLV » ceopro, ‏2021-03-03
סנט (מטבע אמריקני)

מטבע סנט אמריקני
צד הנושא
צד הערך
המטבע סנט (באנגלית: cent), הידוע גם בשם פני (penny), הוא מטבע אמריקני שערכו מאית הדולר. זהו המטבע בעל העריך הנמוך ביותר המוטבע בארצות הברית. המטבע עשוי אבץ ומצופה נחושת, כאשר בצד הנושא שלו מופיע, החל משנת 1909, דיוקנו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ובצד הערך שלו מופיע, החל משנת 2010, מגן האיחוד. קוטרו של המטבע 19.05 מ"מ ועוביו 1.55 מ"מ. נכון לשנת 2013, עלות ייצור המטבע – 1.83 סנט – גבוהה מערכו הנקוב. סימונו של המטבע הוא ¢ - האות הלטינית c בתוספת קו אנכי שחוצה אותה.
שם המטבע

השם הרשמי הניתן למטבע מטעם מטבעת ארצות הברית הוא סנט, בעוד השם הרשמי הניתן לו מטעם מחלקת האוצר של ארצות הברית הוא מטבע אחד סנט (one cent piece). השם הנפוץ, אך הלא רשמי, פני, נגזר מהמטבע הבריטי בעל אותו השם. צורת הרבים של penny באנגלית אמריקנית היא pennies, ואילו הצורות pence ו-pee המשמשות באנגלית בריטית אינן בשימוש.
היסטוריה > סנט גדול

סנט היה המטבע הראשון שהוטבע בארצות הברית. הטבעתו החלה בשנת 1793, והוא יוצר מנחושת. קוטרו נע בין 27 ל-29 מ"מ. העיצוב הראשון של המטבע האמריקני היה בדמות החירות על צד הנושא והמילה LIBERTY (חירות) מעליה ושנת ההנפקה בצדה התחתון. בצד של ערך המטבע הופיעה שרשרת בת 15 חוליות, אשר ייצגה את 15 המדינות שמנה האיחוד באותה העת. בתוך השרשרת הוצג עריך המטבע במילים ובמספר  {\frac {1}{100}}. לאורך שולי המטבע נכתב שם המדינה – UNITED STATES OF AMERICA (ארצות הברית של אמריקה) – אם כי בגרסה הראשונה החרט לא השאיר מספיק מקום לכל הכתובת ושתי האותיות האחרונות נשמטו. השרשרת שבעיצוב, וכן דיוקנה של החירות, היו נתונים לביקורת ציבורית, שכן השרשרת הזכירה לציבור דווקא עבדות, ולכן עוד באותה שנה הוחלף העיצוב של צד הערך בזר המקיף את ערך המטבע, ובצד הנושא הוכנסו שינויים בדיוקן החירות ונוסף ענף בן שלושה עלים. העיצוב הוחלף בשנית באותה שנה כך ששיערה של החירות היה פרוע פחות ובצד הערך היה הזר לזר דפנה.
בשנת 1796 שונה דיוקנה של החירות כמעט בכל המטבעות האמריקניים. בדיוקן זה נראה בקו הצוואר בגד שאותו עוטה החירות ובשיערה השופע הופיע סרט. מעל החירות נוסף הכיתוב LIBERTY, ובצד הערך הפך הזר לזר עלי זית. ב-1808 עיצב ג'ון רייך את דיוקן החירות כעטורת סרט ראש ומסביבה, כפי שהיה במטבעות אחרים עוד קודם לכן תחת העיצוב הקודם, 13 כוכבים כמניין 13 המושבות המייסדות. הצורה המספרית של עריך המטבע הוסרה מצד הערך ונותר רק ערכו במילים. ב-1816, בתגובה לביקורת ציבורית, שונה שוב עיצוב הסנט. בעיצוב זה הוגדל דיוקנה של החירות והיא נראתה בוגרת יותר, דבר אשר העניק למטבע את הכינוי "ראש הגבירה" (Matron head). דיוקנה של החירות הוקף ב-13 כוכבית כמו בעיצוב הקודם. ב-1839, גם בשל ביקורת ציבורית, עיצב החרט הראשי, כריסטיאן גוברכט, עיצוב ששיווה לחירות מראה צעיר יותר ורזה יותר עם שיער קלוע לצמות. שינויים קטנים נוספים הוכנסו ב-1843.
היסטוריה > סנט קטן

ב-1856 הוקטן הגודל של מטבע הסנט ל-19 מ"מ. צד הנושא של המטבע נשא עיט במעופו, כשמעליו שם המדינה ומתחתיו השנה, ואילו צד הערך נשא את עריך המטבע במילים וסביבו זר. שלוש שנים אחר כך הוחלף צד הנושא בדיוקן דמות החירות כשלראשה עיטור נוצות אינדיאני הנושא את המילה LIBERTY. עיצוב זה העניק למטבע זה את הכינוי "סנט ראש אינדיאני". מסביב לחירות הופיע שם המדינה והשנה. שינויים קלים הוכנסו בצד הנושא ב-1864, עם שינוי הרכב המתכות של המטבע, וב-1886 בדיוקנה של החירות. צד הערך כלל את עריך המטבע וסביבו זר דפנה ולאחר מכן, מ-1860, הוחלף זר הדפנה בזר אלון וזית ומעל נוסף סרט עם מגן פדרלי. ב-1870 הוכנס שינוי קל לצד הערך.
באשר להרכב המתכות, ב-1857 הוחלפה הנחושת הטהורה בסגסוגת הדומה לאלפקה, סגסוגת שהורכבה מ-88% נחושת ו-12% ניקל והעניקה להם צבע בהיר יותר. ב-1864 החלו להשתמש בסגסוגת ארד מ-95% נחושת ו-5% בדיל ואבץ, וזאת לאחר השימוש באסימונים מאותה סגסוגת, אשר שימשו במדינות הצפון לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית בשל המחסור במטבעות סנט. שינוי זה הפחית את משקלו של המטבע ל-3.11 גרם.
היסטוריה > סנט לינקולן > עיצוב

בשנת 1909, יובל המאה להולדתו של הנשיא אברהם לינקולן, אומץ עיצוב הנושא את דיוקנו. בהנחייתו של הנשיא תאודור רוזוולט, אשר ראה בלינקולן את המושיע של ארצות הברית, ובו עצמו את היורש שלו, אומצה עבור צד הנושא של המטבע גרסה של תבליט שיצר החרט ומעצב המדליות, ויקטור דייוויד ברנר, בדמות דיוקן של לינקולן. עיצוב זה היה פורץ דרך בהיסטוריה של המטבעות של ארצות הברית, שכן עד אז היה נהוג שצד הנושא של המטבע יישא צורות מיתיות של החירות. העיצוב אושר על ידי מזכיר האוצר של ארצות הברית, פרנקלין מקוויי, ב-14 ביולי 1909, ויצא למחזור שלושה שבועות לאחר מכן.
תבליטו של ברנר התבסס על תצלום מאת הצלם מת'יו בריידי, ובו דיוקן מן הצד של לינקולן אשר פונה לימין המטבע. נוסף על דיוקנו של לינקולן, הוטבעו על צד הנושא המילה LIBERTY והשנה, כפי שמוטבע בכל מטבע אמריקני, וכן נוסף המוטו "IN GOD WE TRUST" שהיה קיים עד אז על גבי מטבעות אחרים. על צד הנושא גם הוטבעו ראשי התיבות של ברנר, VDB, אולם אלה נדחקו בשנת 1918 לשולי מקטורנו של לינקולן בכתב מוקטן. ב-1969 שונה מעט העיצוב של הדיוקן על מנת שידמה יותר לתבליט המקורי של ברנר.
מתוך שלוש דוגמאות אפשריות לצד הערך נבחרה עבור הסנט שעיצב ברנר דוגמה פשוטה שבה במרכז המטבע נכתב עריך המטבע במילים ומתחתיו שם המדינה ובשוליו שתי שיבולים, אחת מכל צד, העוטפות את הכיתוב. מעל, מתעקל עם שולי המטבע, הופיע המוטו "E PLURIBUS UNUM". גם כאן הופיע שמו של המעצב, אולם הוא נדחק לשולי המטבע, ולאחר מכן גם הוסר ממנו.
ב-12 בפברואר 1959, לקראת יובל ה-150 להולדתו של לינקולן, הוחלט לקבל את עיצובו של עוזר החרט, פרנק גספארו, ממטבעת פילדלפיה כעיצוב חדש עבור צד הערך. העיצוב נבחר מבין 23 הצעות שהוצעו על ידי אנשי המטבעה ונשא את מבנה אנדרטת לינקולן. מתחת לאנדרטה הופיע לאורך השוליים עריך המטבע, ומעליה הופיע שם המדינה לאורך השוליים, כשמתחתיו המוטו "E PLURIBUS UNUM". מבעד לעמודים המרכזיים של האנדרטה נראה גם פסלו של לינקולן היישוב על כיסא. בשולי האנדרטה, לצד הצמחייה, נחרטו ראשי התיבות של המעצב – FG.
אחד מסעיפי החוק למטבע נשיאותי של 1$ משנת 2005 דרש כי צד הערך של הסנט יוחלף בשנת 2009, לכבוד יובל ה-200 להולדתו של לינקולן, בתמונות המסמלות תקופות בחייו. בטקס שנערך באנדרטת לינקולן ב-22 בספטמבר 2008 הוצגו לראשונה ארבעת העיצובים שסימלו ארבע תמונות מחייו:
לידתו וילדותו המוקדמת בקנטקי (פני בקתת העץ) – בעיצוב זה מאת ריצ'רד מאסטרס ובחריטת ג'ים ליקרץ מופיעה בקתת עץ ומתחתיה המוטו "E PLURIBUS UNUM" ושנת הלידה של לינקולן, 1809.
בחרותו באינדיאנה (פני אינדיאנה) – בעיצוב זה מאת צ'ארלס ויקרס מופיע לינקולן הצעיר ביושבו לקרוא ספר בהפסקה מעבודתו כחוטב עצים למסילות רכבת.
חייו המקצועיים באילינוי (פני אילינוי) – בעיצוב זה מאת ג'ואל איסקוביץ ובחריטת דון אוורהארט מופיע לינקולן כאשר הוא עומד לפני בניין הקפיטול של אילינוי.
נשיאותו בוושינגטון די. סי. – בעיצוב זה מאת סוזן גמבל ובחריטת ג'וזף מנה מופיעה כיפת הקפיטול הבנויה למחצה.
צד הערך של פני אינדיאנה
עוד דרש החוק מ-2005 כי החל משנת 2010 יוחלף העיצוב הקבוע על צד הערך של המטבע לכזה הנושא תמונת סמלית המייצגת את שמירתו של לינקולן על ארצות הברית כאומה אחת מאוחדת. מתוך 18 הצעות שהוצגו נבחר לבסוף, לאחר מספר שינויים, עיצוב הנושא מגן עם 13 פסים אנכיים והמוטו "E PLURIBUS UNUM", שעל גביו מתנוססת כרזה עם עריך המטבע. עיצוב זה תוכנן על ידי לינדול בס ונחרט על ידי ג'וזף מנה. במטבע זה שונה מעט עיצוב הדיוקן בצד הנושא כדי שידמה עוד יותר לתבליט של ברנר.
היסטוריה > סנט לינקולן > הרכב

בתחילה הייתה סגסוגת הארד שממנה היה עשוי סנט לינקולן זהה לזו של מטבע הראש האינדיאני שקדם לו – 95% נחושת ו-5% בדיל ואבץ. ב-1943, על מנת להפנות נחושת לטובת המאמץ המלחמתי במלחמת העולם השנייה, נחקק חוק שקבע כי המטבעות החדשים ייוצרו מפלדה, שתצופה באבץ על מנת למנוע הופעת חלודה. הציפוי הותקן על הפלדה לפני ההטבעה, כך ששולי המטבעות היו מועדים לחלודה. גודלו של המטבע נשמר אך משקלו ירד ב-0.3 גרם. אולם, צבעו האפור של המטבע גרר תלונות רבות, בין היתר בשל הבלבול עם הדיים. ב-1 בינואר 1944 שונתה הסגסוגת שממנה היו עשויים המטבעות לכזו שהופקה מעטיפות פגזים, שכאשר הותכו יצרו הרכב הדומה למקורי, אם כי עם פחות בדיל. כן חזר משקלו המקורי של המטבע – 3.1 גרם. בשנת 1946 הושבה סגסוגת הארד המקורית לאחר שעטיפות פגזים כבר לא היו בשימוש.
בשנת 1962 שונה שוב הרכב המתכות של המטבע לפליז – הבדיל הוסר מהסגסוגת בעקבות הסברה בקרב אנשי המטבעה כי להסרתו לא תהיה השפעה שלילית על שחיקת המטבע. שינוי זה נקבע בחוק. ב-1974 נערך ניסיון ליצור מטבעות סנט מאלומיניום ומפלדה מצופה ארד בשל מחירי הנחושת שהאמירו והגיעו לכדי מחיר של סנט עבור על מטבע. כמיליון וחצי מטבעות חמרן נטבעו, אולם ניסיון זה נדחה, בין היתר משום שלא ניתן היה לגלות חמרן בצילום רנטגן היה והמטבע נבלע. כיום, אין זה חוקי להחזיק מטבעות סנט מחמרן. ב-1982 שונה הרכב המטבע לאבץ מצופה נחושת, ביחס של 97.5% אבץ ו-2.5% נחושת. מטבע זה הוא בגודל זהה לקודמו אך קל יותר ממנו ושוקל 2.5 גרם. שינוי זה חסך לממשל האמריקני 25 מיליון דולר מדי שנה. אולם, מטבעות אלה מועדים יותר לשיתוך ולגימום מאשר מטבעות הפליז והארד, משום שנחושת ואבץ יוצרות תא גלווני בנוכחות אלקטרוליטים. הרכב זה משמש במטבעות הסנט עד היום.
בנוסף, אבץ היא מתכת רעילה בריכוזים גבוהים, ולכן בליעה של מטבע סנט, המכיל 97.5% אבץ, יכולה לגרום לפגיעה בשכבה המצפה של הקיבה בשל המסיסות הגבוהה של אבץ בחומצת הקיבה. מטבעות הם הגוף הזר הנבלע ביותר בילדים, אולם אם אין תסמינים מיוחדים של הרעלה, לרוב מאפשרים למטבעות לצאת באופן טבעי. בכלבים רעילות האבץ יכולה לגרום לאנמיה המוליטית ואף למוות. בתוכים אבץ גם כן מאוד רעיל.
חוקים ותקנות

בשל ערכה הגבוה של המתכת המרכיבה את המטבע לעומת ערכו, הסנט משמש לעיתים יעד להתכה לצורך הפקת רווח מן המתכת. על מנת למנוע תופעה זו תוקנו תקנות האוסרות התכה של מטבעות סנט וניקל והמגבילות את הייצוא של מטבעות. העוברים על תקנות אלה צפויים לקנס של עד 10,000 דולר או מאסר של עד חמש שנים. בנוסף, בקרב פקידי הממשל ובציבור מתנהל דיון אם לבטל את המטבע ולעגל את העסקאות במזומן לכפולה הקרובה ביותר של חמישה סנטים, וזאת מפאת היעדר שימוש תדיר במטבע זה ועלות הייצור הגבוהה יחסית לערכו. למשל, אנשים רבים מקבלים מטבעות סנט כעודף בחנויות, אך לא משתמשים בהם לקנייה אלא ממירים אותם למטבעות בעלי ערך גבוה יותר. כמו כן, מכונות לממכר מזון ומשקאות אף אינן מקבלות מטבעות סנט. במסגרת זו עולות הצעות חוק מדי מספר שנים לבטל את המטבע, אולם אלה לא הבשילו לכדי חוק.
ראו גם

אגורה – המטבע בעל הערך הקטן ביותר במערכת המטבעות בישראל
צד הנושא (שמאל) וצד הערך של מטבע משנת 1937.
אנדרטת לינקולן בצד הערך
בעל פרצים

בַּעַל פְּרָצִים היה מקום ליד עמק רפאים וירושלים. מסופר ששם הכה דוד את הפלשתים, כנאמר בספר שמואל ב', פרק ה', פסוק כ', ובשינויים קלים בספר דברי הימים א', פרק י"ד, פסוק י"א: "וַיַּעֲלוּ בְּבַעַל פְּרָצִים וַיַּכֵּם שָׁם דָּוִיד וַיֹּאמֶר דָּוִיד פָּרַץ הָאֱלֹהִים אֶת אוֹיְבַי בְּיָדִי כְּפֶרֶץ מָיִם עַל כֵּן קָרְאוּ שֵׁם הַמָּקוֹם הַהוּא בַּעַל פְּרָצִים." מהכתובים נראה שמדובר במקום גבוה, ששימש כנראה לפולחן, לאור שמו הכולל את המילה "בעל". ייתכן כי אזכור "הַר פְּרָצִים" בספר ישעיהו, פרק כ"ח, פסוק כ"א רומז לאותו מקום ולמלחמה הנדונה: "כִּי כְהַר פְּרָצִים יָקוּם יְהוָה כְּעֵמֶק בְּגִבְעוֹן יִרְגָּז לַעֲשׂוֹת מַעֲשֵׂהוּ זָר מַעֲשֵׂהוּ וְלַעֲבֹד עֲבֹדָתוֹ נָכְרִיָּה עֲבֹדָתוֹ."
הזיהוי

מבחינת מיקום טופוגרפי, יש לבקש את בעל-פרצים בגבעה מעל עמק רפאים ('אל בקעה'), סמוך לאתרה של ירושלים בימי דוד. מההצעות שהועלו במחקר, נראית ביותר הצעתו של קלאי לאזור דיר אבו תור, רכס מעל עמק רפאים הנשקף אל עיר דוד. מאותם שיקולים ייתכן גם זיהוי על גבעת הכנסייה הסקוטית, בסמוך לאותו רכס (אך ללא תצפית לעיר דוד). במחקר הוצעו גם רכס שרפת, ורכס מר-אליאס. מהכתובים כולם לא עולה כי מדובר בהכרח במקום יישוב. עם זאת עמיחי מזר הציע לזהות את בעל-פרצים באתר אותו חפר בשכונת גילה, בסמוך לאיתור ברכס שרפת שהציעו אלט וכוכבי.
האתר בגילה

באתר בשכונת גילה נחשפו יישוב ו'מגדל'(?) מתקופת הברזל 1, ומגדל שמירה מתקופת הברזל 2ג-ד. מבנהו של האתר, מיקומו ומבנה האבן (ה'מגדל') שנתקיים בו בתקופת הברזל 1 מעלים כמה תמיהות. קיימת אפשרות כי למיקום האתר ולמבנהו היה גם היבט פולחני. האתר מתאים אפוא לשיקוליו הטופוגרפיים של אלט ואולי גם לאספקט הפולחני הנרמז בשם 'בעל-פרצים'. אולם כאמור, נראה שיש להעדיף מיקום הסמוך יותר לעיר דוד ולעמק רפאים, כדעת קלאי. לפיכך יש להטיל ספק בזיהוי בעל פרצים עם האתר בגילה, אולם לא ניתן לשלול זיהוי זה לחלוטין.
הערות שוליים

1 2  אנציקלופדיה מקראית ב: 291-290
1 2  אלברכט אלט 1927: 16 = Alt, A. 1927. Das Institut im Jahre 1926. PJb 23: 5-51,

ובעקבותיו משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 28, מס' 1.
↑  פרוקש 70:1909
↑  אתר סקר ישראל מס' 1/76/105{16-12}
1 2  עמיחי מזר 32-31:1981 = Mazar, A. 1981. Giloh : An Early Isralite Settlement Site Near Jerusalem. IEJ 31: 1-36.

עמיחי מזר 1990: 101 = Mazar, A. 1990. Iron Age I and II Towers at Giloh and the Israelite Settlement. IEJ 40: 77-101.
קהילת יהודי בנגאזי

לימוד בבית הכנסת בבנגאזי, לפני מלחמת העולם השנייה
הקהילה היהודית בבנגאזי (בערבית: بنغازي, תעתיק מדויק: בנע'אזי) היא אחת מהקהילות היהודיות העתיקות בעולם והעתיקה ביותר מבין קהילות צפון אפריקה. היא ישבה בעיר עוד במאה הרביעית לפני הספירה והמשיכה להתקיים שם עד לסוף שנות השישים של המאה העשרים.
מיקומה של בנגאזי כצומת מסחר ימי ויבשתי, העניק לקהילה היהודית לאורך הדורות השפעה בתחומי הכלכלה והשלטון בקשרים עם המעצמות השונות. הקהילה היהודית ביססה את מעמדה הרוחני בעיקר לאחר גירוש ספרד, כאשר היגרו אליה חכמים כדוגמת: ר' אברהם חביב, ר' שמעון לביא, ר' יששכר חכמון ובנו משה חכמון.
תולדות הקהילה > ראשיתה של הקהילה היהודית

התיישבות יהודית החלה בבנגאזי כבר בתקופה ההלניסטית, בעיר קירני – שם החלה להתגבש הקהילה היהודית העתיקה ביותר בלוב. שמה של בנגאזי בתקופת מצרים התלמיית היה "ברניקי". היהודים קיימו בה קהילה אוטונומית ותרבותם ככלל הייתה הלניסטית.
ממקורות אפיגרפיים ידוע כי ליהודים היה אמפיתיאטרון משלהם, שככל הנראה שימש לצורכי הקהילה.
בשנים 115–117 השתתפו יהודי ברניקי במרד התפוצות נגד הרומאים ובתקופת האימפריה הביזנטית סבלו מרדיפות. בשנת 660 נכבש חבל קירנאיקה בידי המוסלמים והקהילה התפזרה[דרושה הבהרה]. במאה ה-14 החלה העיר להיקרא בשם הערבי בנגאזי.
בשנת 1640, אחרי הכיבוש הטורקי, התיישבו בבנגאזי יהודים נוספים[דרושה הבהרה] מטריפולי, והקהילה גדלה והתגבשה. ב-1745 הידלדלה הקהילה במגפה קשה וב-1750 חזרו כמה משפחות וארגנו מחדש את הקהילה. הקהילה התחדשה בתחילת המאה ה-18 כאשר החלה הגירת יהודים מאיטליה וממלטה.
תולדות הקהילה > אישים בולטים בקהילה

בקהילת בנגאזי פעלו חכמים רבים במשך הדורות, ותרמו ליצירת המורשת העתיקה והמפוארת של יהדות לוב. בתקופה לא ידועה ר‘ אברהם חביב שמש כדיין בבית הדין בבנגאזי במשך כחמש שנים. בשנת התרמ"ו (1886) לאחר מותו של ר‘ חי מימון, התמנה ר‘ אברהם חביב כדיין בבית הדין בטריפולי ושרת בקודש יחד עם ראשי אב בית הדין, חיים הכהן, ולאחריו ר‘ כמוס אג‘רבי, ועם הדיינים רבי יוסף רחום, רבי יוסף ג‘יעאן, ר‘ רחמים חביב, ר‘ שלום תשובה ור‘ חיים רבה.
תולדות הקהילה > אישים בולטים בקהילה > רנאטו תשובה – נשיא הקהילה היהודית

רנאטו תשובה נולד ב-25 בדצמבר 1894. הוא גדל למשפחה יהודית ציונית והיה אדם מסורתי, דתי. כשהיה בן 25 יסד את האגודה הציונית "הרצל", האגודה פעלה למען לימודי השפה העברית והתנ"ך, קיימו כנסים, שמרו על יהודים בפני פגיעות ואספו צדקה לקהילה. בתקופת השלטון הפשיסטי נדרש ממנו למסור רשימות של יהודי הקהילה אשר יישלחו למחנות. רנאטו סירב לדרישת השלטון האיטלקי. הוא טען כי הכנת הרשימות הללו הוא עניין דמוגרפי מסובך ועלול לקחת זמן רב. לאחר המלחמה רנאטו חזר לכהן על יהודי בנגאזי שנשארו חיים. הוא החל בתהליכי שיקום והתחדשות של הקהילה ואף חידש את בית הספר העברי בבנגאזי, שהמשיך ללמד את השפה העברית ואת לימודי התורה. לאחר שנים רבות קיבל אות הערכה ממלך לוב והוצע לו תפקיד שר האוצר, בקשה שנדחתה על ידי תשובה.
תולדות הקהילה > אישים בולטים בקהילה > ר' שמעון לביא – ממנהיגיה הרוחניים של קהילת בנגאזי

באחת התקופות הנוראות ביותר ליהדות לוב, הגיע ללוב החכם, הדיין והמקובל ר' שמעון לביא. בתקופה זו נכבשה לוב על ידי הספרדים הנוצרים ולאחר מכן על ידי העותמאנים. היהודים נרדפו עד חורמה ודוכאו עד עפר על ידי הנוצרים, ואף על ידי העותמאנים, ונמכרו לעבדים ושפחות.
לאחר תקופה נוראה העוברת על יהודי לוב, מצליח ר' שמעון לביא במאמצים אדירים לשקם את חיי הרוח של יהודי לוב, ולהשיב עטרה ליושנה. יש לשים לב כי חרף פועלו האדיר הוא מוציא, בהיותו בלוב, מתחת ידיו יצירות קבליות רוחניות גדולות ועצומות ששמן הולך מקצה אחד של העולם לקצהו השני. בוודאי שאי אפשר לכך אלא אם כן מצוי בלוב עולם רוחני פעיל ותוסס. ר' שמעון לביא לא מסתפק בכך ומנחיל מורשתו זאת גם לצאצאיו הבאים אחריו, שמושכים בגאון את נטל המשא הרוחני ליהדות לוב, ומשמשים כדיינים ורבנים, כדוגמת הבן ר' יוסף לביא, הנכד ר' שמעון לביא, והצאצאים בדורות מאוחרים יותר, כדוגמת ר' יהודה לביא וכדוגמת הקונסול בלוב שאול לביא המביא לידי סיום טוב את עלילת הדם אשר בבנגאזי.
תולדות הקהילה > אישים בולטים בקהילה > שאול בדוסה – הצלם מבנגאזי

שאול בדוסה נולד ליד העיר בנגאזי בשנת 1923 להורים מרים ויצחק בדוסה. עוד כנער החל לעבוד בסטודיו לצילום בבנגאזי. גם אהבתו הרבה של שאול בדוסה לסרטי קולנוע ולהקרנת סרטים החלה בעיר בנגאזי, שם עבד כמסריט. הוא היה בין האנשים היחידים שצילמו בתוך מחנה הריכוז ג'אדו בתקופה שבה שהתה שם המשפחה. שאול ידע לכתוב באיטלקית וניחן בכישרון גרפי ושרטוטי רב. הוא כתב את השלטים במחנה, וגם היה זה שכתב את האותיות באנגלית על גבי הביתנים במחנה ג'אדו. לימים, כאשר הקימו במוזאון יהדות לוב את הדגם של מחנה ג'אדו, ביקש שאול לכתוב את האותיות על גבי הביתנים, וכך כשדמעות בעיניו שוב שרטט וכתב על גבי הביתנים של הדגם את האותיות בלועזית. מכיוון שהיה מאוד מקצועי בכל מה שעשה, התחבב מאוד על איטלקים. זה הקנה לו את הזכות להסתובב במחנה עם המצלמה שלו, מה שהיה בניגוד לחוקים הנוקשים של האיטלקים והגרמנים שהקפידו על תיעוד המחנה רק באמצעות צלמים שלהם. לא הרבה הונצח מאז, מאחר שתמונות רבות ופילמים נרטבו ונהרסו בימים סוערים של גשמים באוהל שבמעברה באור-יהודה לשם הגיעה משפחתו בשנת 1949 מבנגאזי. בזכות השפות הרבות סייע בקליטת העלייה ממזרח אירופה. שאול בדוסה היה אדם מיוחד, איש אשכולות, מוכשר מאוד בתחומו.
|  | הרב הראשי | שנות פעילות | אירועים מרכזיים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | כמוס פלאח | עד 1941 | השלטון האיטלקי על לוב |
| 2 | יוסף ג'יעאן | 1949-1941 | שואת יהודי לוב, העברת יהודי בנגאזי למחנה ג'אדו |
| 3 | רחמים מהדר | 1967-1949 | העלייה למדינת ישראל |
גורל יהודי הקהילה בשואה

שואת יהודי לוב החלה בשנת 1938 עם פרסום חוקי הגזע ונסתיימה בדצמבר 1942, כשבריטניה כבשה את לוב מידי איטליה הפשיסטית.
בלוב התקיימו שתי קהילות יהודיות גדולות, האחת במחוז טריפוליטניה המערבי הגובל בתוניסיה, ובעיקר בבירתו טריפולי. והשנייה במחוז קירינאיקה המזרחי הגובל במצרים ובעיקר בבירתו בנגאזי.
במהלך השואה נספו יהודים רבים, החמרה במעמד היהודים עת הגעת חוקי הגזע ופרוץ המלחמה מדיניותה האגרסיבית של איטליה הביאו אותה למצב מבודד באירופה, ותחושת המלחמה המתקרבת הביאה אותה לכרות ברית עם גרמניה הנאצית בשנת 1936.
הציר "רומי-ברלין" חייב את המדינות לפעול על-פי עקרונות משותפים, וכך חוקי הגזע הגרמניים חלו גם על איטליה ומושבותיה. ב"מנשר הגזע" שפורסם ביולי 1938 באיטליה הופיעו חוקים גזעניים ואנטישמיים שייצגו את עמדת המפלגה הפשיסטית. עיקרי החוקים היו:
על יהודים בעלי נתינות זרה לעזוב את שטח הממלכה. תלמידים יהודיים יורחקו ממוסדות השכלה תיכונית ומעלה. כל יהודי המחזיק במשרה ממשלתית יפוטר. הורדת של דרגותיהם של החיילים היהודים בצבא איטליה ואיסור על יהודים להשתתף במכרזי הממשלה.
מושל לוב, איטלו באלבו, ניסה להשפיע על מוסוליני לדחות או להקל את הגזרות בתואנה כי הם ימוטטו את כלכלת לוב. בניטו מוסוליני אישר לבלבו לקיים את חוקי הגזע כראות עיניו בלוב. למרות ההגנה היחסית שהייתה בתקופתו ליהודים, פוטרו עובדי ממשלה יהודים, ילדים הוצאו מבתי ספר ממלכתיים, מעבר בין ערים חויב ברישיון ועוד.
מהמחצית השנייה של 1940, בשל מות באלבו ובשל הצטרפותה של איטליה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה, הורע מצבם של היהודים. העיר טריפולי כולה שררה באנדרלמוסיה בשל פגיעות המלחמה. רובע היהודי בטריפולי נפגע קשות מהפצצות צרפת ובריטניה, יהודים רבים נהרגו ונזקים כבדים נגרמו לרכוש. חלקם, כמו גם אוכלוסייה מוסלמית, ברחו לפנים הארץ. הקהילה היהודית בטריפולי שכרה בתי מגורים לנזקקים, הקימה מקלט תת-קרקעי ואף דאגה לחינוך חלופי לילדים שסולקו מבתי הספר.
ככל שחלף הזמן הלכו והוחמרו חוקי הגזע; יהודי מחוז קירינאיקה נשלחו למחנה ריכוז במחוז טריפוליטניה, מירב כוח העבודה של הקהילה בטריפולי נשלח למחנות עבודה בכפייה, יהודים בעלי נתינות של מדינות אויב הוגלו, וכל יתר הקהילה סבלה מחוקים גזעניים אשר פגעו קשה במעמדם הכלכלי והחברתי.
באמצע שנת 1942 החל מושל לוב להוציא צווים המחמירים את החקיקה הגזענית. ליהודים נאסר לבצע עסקאות נדל"ן מחוץ לקהילה, נאסר סחר חוץ, נאסר לפרסם חומר שאינו בתחום הדתי ועוד.
גורל יהודי הקהילה בשואה > עדויות

מקור המשפחה בחכם אליהו לביא, שהיה בין מגורשי ספרד ובנדודיו הגיע לבנגאזי ושם התיישב.
נולדתי בשנת 1928 בבנגאזי, לוב. הייתי הבן הרביעי במשפחה של תשעה ילדים, ארבע בנות וחמישה בנים. למשפחתי הייתה אזרחות בריטית. אבי היה סוחר עשיר ובבעלותו היו חנויות, 300 ראש בקר ורכוש רב, אמי הייתה עקרת בית. ביתנו היה בית גדול ומרווח, ואני למדתי בבית הספר "האיטלקי" שבעיר עד כיתה ג', ואחר הצהריים למדתי אצל הרב בבית הכנסת.
ב-9 בדצמבר 1940 פתחו הבריטים במתקפה על האיטלקים ששלטו בלוב וכעבור חודשיים כבשו את אזור קירינאיקה. הגרמנים שלחו עזרה, ובאפריל–מאי 1941 האיטלקים שבו ללוב. האיטלקים האשימו את היהודים בשיתוף פעולה עם הבריטים. עם תחילת הכיבוש הגרמני, אבי ואחי הבכור ציון, ברחו למצרים ואחר כך נסע להודו. אמי נשארה עם סבי ועם שאר הילדים בבנגאזי והייתה בתחילת הריונה העשירי. אני ואחיי, וכן סבא וסבתא נלקחנו עם קבוצה של כ-55 איש לבולוניה שבאיטליה. שוכנו במבנה בית ספר.
לאחר כשנה, בראש השנה של שנת 1942, באה משאית של גרמנים, העלו אותנו עליה בדרך לתחנת הרכבת. משם במשך שלושה ימים, ללא אוכל ושתייה המשכנו עד מחנה אינסברוק שבאוסטריה. שם שהוא שבעה חודשים. קיבלו אותנו למחנה, ציוו עלינו להתפשט והכניסו אותנו לתאי גזים, לא יודע מה הייתה הסיבה שהוציאו אותנו מהתאים. אני זוכר את הרעב ואת 25 ההצלפות שחטפנו כעונש על כל דבר פעוט שעשינו. בתום התקופה החתימו אותנו הגרמנים על מסמך שלא קרה לנו דבר.
במסגרת חילופי השבויים הגענו לצרפת, אמא שלי כבר ילדה את תינוקה העשירי – רחמים. הגענו למחנה "ויטל", מחנה גדול בשליטת הגרמנים. משם הועברנו למרסיי, למחנה פליטים, שם שהוא במשך שנה. בתום השנה,שאלו אותנו אם אנו רוצים לחזור ללוב או לעלות לישראל, חזרנו ללוב.
כל הנדודים האלה נמשכו כארבע שנים וחצי.
אחרי המלחמה חזרנו לבנגאזי, לבית שלנו, אבי ואחי ציון שבו מהודו והמשפחה התאחדה.
אני עזבתי את הבית והלכתי לעבוד עם האנגלים וגרתי בדירה משלי. בשלב מסוים התעמתי עם ערבי אחד ופחדתי מתגובת השלטונות.
בשנת 1948, בגיל 20 עליתי לישראל. שנה אחר כך, שאר משפחתי עלתה לישראל, למעברה בכפר סבא הערבית, שם היכרתי את אשתי דורינה שעלתה מרומניה, גם היא ניצולת שואה.
הקמנו משפחה במושב אלישמע ולנו 4 ילדים, 11 נכדים ונינה אחת.
נולדתי בשנת 1934 בבנגאזי, לוב. אבי היה מוהל ומלמד בתלמוד תורה. היו לי עוד שישה אחים ואחיות [...] לאחר כשנה וחצי באיטליה נלקחנו למחנה ברגן-בלזן, הייתי בת 7 וחצי בלבד, חיטאו אותנו בדי-די-טי, גילחו את שערנו והכניסו אותנו למקלחות. מידי בוקר היו מעמידים אותנו מסדר בוקר לספירה, ברוח, בגשם ובשלג. מי שלא שרד היו יורים בו במקום. בביתן שבו שוכנו היו דרגשים בני שתי קומות, על כל דרגש שכבו שלושה בני משפחה. בבוקר קיבלנו קפה, שהיו למעשה מים שחורים, ופרוסת לחם. בצהריים קיבלנו מרק ובו תולעים. התנאים במחנה היו קשים מנשוא. מי שניסה לגנוב אוכל תוך כדי עבודה במטבח, נורה במקום. אני זוכרת כי יום אחד חיפשתי לחם, גרמני הכה אותי בראשי ואיבדתי את ההכרה. בברגן בלזן היינו כשנה...
גורל יהודי הקהילה בשואה > יהודי מחוז קירינאיקה בזמן חילופי השלטון

שימוש מואץ בחוקי הגזע הביא את היהודים לאבד את אמונם בשלטון האיטלקי ולתמוך בכיבוש הבריטי. כאשר בריטניה כבשה לראשונה את מחוז קירינאיקה ב-9 בדצמבר 1940, שוחררו היהודים מעול חוקי הגזע. היהודים לא הסתירו את אהדתם לצבא המשחרר, במיוחד בשל המפגש עם חיילים יהודים מארץ ישראל, מהיחידה הארצישראלית הבריטית. החיילים הרבו להיפגש עם הקהילה בבנגאזי, חידשו את הפעילות הציונית וסייעו בפעילות החינוכית.
ב-3 באפריל 1941 כוחות איטלקים-גרמנים הדפו את הצבא הבריטי מבנגאזי, ואיתם נסוגו גם 250 יהודים. האזרחים האיטלקים ששהו בעיר בזמן השליטה הבריטית שמרו טינה ליהודים וביצעו בהם פרעות שבמהלכן נרצחו שני יהודים ורכוש רב נבזז ונהרס. כאשר חזר הסדר, השלטון האיטלקי עצר יהודים רבים בחשד לסיוע לאויב והאווירה האנטישמית הייתה בשיאה. בנובמבר אותה שנה בריטניה כבשה שוב את קירינאיקה והחיילים הארצישראליים ניסו לסייע לקהילה. אך בפברואר 1942 שב הצבא האיטלקי-גרמני לקירינאיקה. רק מספר פליטים יהודים קטן הצליח להימלט עם נסיגת הצבא הבריטי. איטליה החליטה להגלות את כל היהודים למחוז טריפוליטניה והטילה עונשים כבדים על אחדים מהם לרבות הטלת עונש מוות על שלושה יהודים. בעת הכיבוש האחרון של קירינאיקה בנובמבר 1942, נותר 360 יהודים מפוחדים אשר נזהרו מלבוא במגע עם הצבא הבריטי מחשש להיפוך שלטוני נוסף. לחיילים הארצישראליים היה חלק נכבד בשיקום שרידי הקהילה.
הפגיעה ביהודי קירינאיקה הייתה החמורה ביותר מכל קהילה אחרת בלוב. למעלה מ-500 יהודים נהרגו מתוך קהילה שמנתה 4,000 נפשות. חייהם של אלו ששרדו נותרו בסכנה. קרוב ל-2,600 יהודים נשלחו למחנה הריכוז ג'אדו ועוד כמה משפחות למחנה גריאן ולמחנה יפרן, כ-200 בעלי נתינות אנגלית הועברו לאיטליה וכ-250 בעלי נתינות צרפתית הועברו לתוניסיה.