stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר נסמית'

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1758 אדינבורו, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  10 באפריל 1840 (בגיל 81) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  התיכון המלכותי של אדינבורו  קולג' אדינבורו לאמנות 
 תקופת הפעילות:  1778–1840 (כ־62 שנים) 
 הושפע על ידי:  אלן רמזי 
 צאצאים:  פטריק נסמית', מרגרט נסמית', Elizabeth Nasmyth, אן נסמית', ברברה נסמית', James Nasmyth, ג'יין נסמית', שרלוט נסמית' 
 
אלכסנדר נסמית' (באנגלית: Alexander Nasmyth‏; 9 בספטמבר 1758 – 10 באפריל 1840) היה צייר דיוקנאות ונוף סקוטי ועסק באדריכלות כמקצוע משני.
ביוגרפיה

נסמית' נולד באדינבורו ב-9 בספטמבר 1758. הוא למד בבית הספר התיכון המלכותי ובאקדמיה באדינבורו, והיה חניך אצל אצל בונה כרכרות. בגיל שש עשרה, נסע ללונדון עם צייר הדיוקנאות אלן רמזי וביצע חלק מיצירותיו של רמזי. נסמית' חזר לאדינבורו ב-1778, שם עבד כצייר פורטרטים. בעזרת הלוואה מפטריק מילר מדלסוינטון, עזב נסמית' ב-1782 ונסע לאיטליה, שם נשאר שנתיים כדי לקדם את לימודיו. באיטליה הקדיש את עיקר תשומת לבו לציור נוף, והעתיק יצירה של קלוד לוריין.
נסמית' חזר לסקוטלנד, שם המשיך בשנים הבאות את הקריירה שלו כדיוקנאי. הוא צייר את דיוקנו של רוברט ברנס, שהפך לחבר קרוב שלו. בסופו של דבר, דעותיו הפוליטיות הליברליות החזקות של נסמית' פגעו ברבים מפטרוני האצולה שלו באדינבורו מה שהוביל לירידה בהזמנת דיוקנאות, ובשנת 1792 הוא נטש לחלוטין את הז'אנר, ופנה במקום זאת לציור נוף. הוא גם החל לצייר תפאורה לתיאטראות, פעילות שהמשיך בשלושים השנים הבאות, ובשנת 1796 צייר פנורמה.
הנופים שלו הם כולם של מקומות ממשיים, והאדריכלות היא בדרך כלל מרכיב חשוב בציור. כמה יצירות צוירו כדי להמחיש את ההשפעות שיהיו לבניינים חדשים על אזור, כגון Inverary from the Sea, שצויר עבור הדוכס מארגייל כדי להראות את הנוף של מגדלור מוצע.
לנסמית' היה עניין רב בהנדסה, והציע כמה רעיונות שנעשו בהם שימוש מאוחר יותר, אף שמעולם לא רשם פטנט על אף אחד מהם. באוקטובר 1788, כאשר פטריק מילר הפליג בספינת הקיטור הראשונה בעולם, שתוכננה על ידי ויליאם סימינגטון, על לוך דאלסוינטון, נסמית' היה אחד מהצוות.
הוא הועסק על ידי חברי האצולה הסקוטית בהשבחה של אחוזותיהם. הוא תכנן את המקדש העגול המכסה את באר סנט ברנרד ליד ליית' (1789), וכן גשרים באלמונדל, מערב לות'יאן וטונגלנד, קירקודברייטשייר. ב-1815 הוא היה אחד מאלה שהוזמנו להגיש הצעות להרחבת העיר החדשה של אדינבורו.
נסמית' הקים בית ספר לציור תלמידיו כללו את דייוויד וילקי, ג'ון כריסטיאן שצקי, דייוויד רוברטס, קלרקסון פרידריך סטנפילד וג'ון תומסון מדדינגסטון; וכנראה ממנו למד ג'ון ג'יימס ראסקין (אביו של ג'ון ראסקין) לצייר כתלמיד בית ספר באדינבורו בשנות ה-90 המאוחרות. תלמיד מצליח נוסף היה הצייר, המורה, סוחר האמנות אנדרו וילסון, שעבר הכשרה ראשונה לאמנות אצל נאסמית'.
נסמית' מת בביתו, באדינבורו. הוא נקבר בחצר סנט קאת'ברט בקצה המערבי של רחוב פרינסס.
ביוגרפיה > משפחה

הוא נישא לברברה פוליס, בתו של סר ג'יימס פוליס, הברון החמישי של קולינטון, ב-3 בינואר 1786.
שש בנותיו הבכורות של נסמית' הפכו כולן לאמניות בולטות. בנותיו היו ג'יין נסמית', ברברה נסמית', מרגרט נסמית', אליזבת נסמית', אן נסמית' ושרלוט נסמית'. בנו הבכור, פטריק נסמית', למד אצל אביו, ולאחר מכן נסע ללונדון ומשך תשומת לב בתור חוקר נוף. בן אחר, ג'יימס נסמית', המציא את פטיש הקיטור. היו לו שלושה ילדים נוספים, אלכסנדר, ג'ורג' ומרי.
הערות שוליים

1 2  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Nasmyth, Alexander" . Encyclopædia Britannica. Vol. 19 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 248–249. Endnote: For an account of the Nasmyth family see James Nasmyth’s Autobiography (1883)
↑  Macmillan, Duncan (1986). Painting in Scotland: The Golden Age: [Talbot Rice Art Centre, University of Edinburgh, 8-31 August 1986: Tate Gallery, London, 15 October 1986-4 January 1987]
↑  Macmillan, Duncan (1986). Painting in Scotland: The Golden Age: [Talbot Rice Art Centre, University of Edinburgh, 8-31 August 1986: Tate Gallery, London, 15 October 1986-4 January 1987] P. 142
↑  Macmillan, Duncan (1986). Painting in Scotland: The Golden Age: [Talbot Rice Art Centre, University of Edinburgh, 8-31 August 1986: Tate Gallery, London, 15 October 1986-4 January 1987] P.144
↑  Historic Environment Scotland. "St Bernard's Well, off St Bernard's Bridge, including Stair, Walls, Railings and Plaque (Category A Listed Building) (LB27905)
↑  Warrell, Ian (2000). Hewison, Robert; et al. (eds.). Ruskin, Turner and the Pre-Raphaelites. Tate Gallery Publishing. p. 13.
↑  Nasmyth, James (1885). James Nasmyth, Engineer: An Autobiography. London: John Murray, Albemarle Street. p. 32.
↑  Cooksey, J. C. B. "Nasmyth family (per. 1788–1884)". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/75558
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371190905171  DSI: 9826  GND: 119095335  ICCU: CFIV344052  ISNI: 0000 0000 6635 032X  LCCN: n87113260  NGV: 3721  NTA: 192634909  RKD: 58881  SNAC: w6gb2223  ULAN: 500024566  VcBA: 495/53950  VIAF: 64809910   WorldCat (עם VIAF): 64809910 
אלכסנדר נסמית', נוף העיר אדינבורו, 1822
אמנת ברן להגנת יצירות ספרותיות ואמנותיות

המדינות החתומות על אמנת ברן (בכחול)
אמנת ברן להגנת יצירות ספרותיות ואמנותיות, הידועה גם בקיצור כאמנת ברן, היא אמנה בינלאומית המגינה על זכויות יוצרים. האמנה נחתמה לראשונה בעיר ברן שבשווייץ ב-1886 ותוקנה מאז מספר פעמים. נכון לאוקטובר 2007, חתומות עליה 163 מדינות.
קודם לאמנת ברן היו קיימים חוקים במספר ארצות, למשל בצרפת ובממלכה המאוחדת, שהגנו מקומית על יוצרים בני הארץ. אולם שום דבר לא מנע מהוצאה לאור בצרפת להעתיק בלא רשות יצירה של מחבר בריטי - ולהפך. חשיבותה הגדולה של האמנה הייתה בהעלאת ההגנה על זכויות יוצרים מרמת המדינה הבודדת לרמה הבינלאומית.
תוכן האמנה

כל מדינה החתומה על אמנת ברן מחויבת להעניק למחברי יצירות ממדינות אחרות שחתומות על האמנה את אותה הגנה שהדין שלה מספק למחברים מקומיים. בנוסף לכלל זה, מחייבת האמנה להעניק לאותם מחברים מספר זכויות מינימליות הקבועות באמנה, בלי תלות בחקיקה המקומית ובכללן:
איסור על העתקה או תרגום של היצירה בלי רשות מחברה;
איסור על העתקתה בלי רשותו, בפכוף לחריגים אחדים;
איסור על שידור, הקרנה או הקראה פומבית של היצירה בלי מתן רשות;
בנוסף לאיסורים לעיל, מקנה האמנה למחבר שתי זכויות "מוסריות": הזכות לייחוס ראוי ליצירה, כלומר מתן קרדיט, וזכות לשלמות היצירה, כלומר שלא יפגעו בה באופן שפוגע בכבוד היוצר או בשמו הטוב.
האמנה כוללת בתוכה הקלות מסוימות למדינות מתפתחות, כמו גם אמצעי-נגד למאבק במדינות שאינן חתומות עליה: מחברים בני אומות אלה מאבדים את זכותם להגנה כלשהי במדינות האמנה, אם מדינתן הפרה זכות של מחבר אחד בן אומה חתומה.
ההגנה המוענקת למחברים תחת אמנת ברן עומדת לרשותם בלי לדרוש מהם כל רישום מוקדם ופורמלי של יצירותיהם. האמנה, בנוסח ברלין 1908, אוסרת על קביעת תנאים כאלה.
תוקפה של ההגנה על זכויות המחבר קבוע באמנה לחול לפחות חמישים שנה לאחר מותו. יוצאים מן הכלל הם צילומים, שלהם נקבעה הגנה של לפחות 25 שנה מיצירתם, וסרטים, שמוגנים לפחות 50 שנה מיום הקרנתם הראשונה (או 50 שנה מיצירתם, אם נגנזו ולא הוקרנו מעולם).
מדינות חברות יכולות בחוקיהן להגדיל את התקופה לעיל אך לא לגרוע ממנה. בכל מקרה לא יזכה מחבר, ממדינה החתומה על האמנה, להגנה ארוכה יותר בחו"ל מאשר בארצו, אלא לקצרה מבין השתיים ("כלל התקופה הקצרה", באנגלית: rule of the shorter term).
היסטוריה

יוזם האמנה היה הסופר הצרפתי ויקטור הוגו. היא התפתחה ושונתה פעמים רבות: בפריז ב-1896, בברלין ב-1908, בברן ב-1914 (אז הושלמה), ברומא ב-1928, בבריסל ב-1948, בסטוקהולם ב-1967, בפריז ב-1971 ולאחרונה ב-1979.
המנדט הבריטי צורף לאמנה לפי הדין האימפריאלי הבריטי, והצטרפות זו המשיכה לאחר קום המדינה. כדי להסיר ספק, הוצא בשנת 1950 צו זכות-יוצרים (אמנת ברן), התשי"ג-1953, שמבהיר את המעמד הזה.
ארצות הברית נמנעה מלהצטרף לאמנה במשך שנים רבות והמשיכה להנהיג דרישה לרישום פורמלי של יצירות כתנאי להגנה על זכויות יוצרים. רק בשנת 1988 אימצה לבסוף את האמנה.
על מנת לפקח על יישום האמנה ולנהלה, הוקם ארגון מיוחד שישב בברן ועבר ב-1960 לז'נבה. ב-1967 הפך ארגון זה לארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO), שהסתנף ב-1974 לאומות המאוחדות.
לקריאה נוספת

אמנת ברן להגנת יצירות ספרותיות ואמנותיות (נוסח עברי)
אמנת ברן - גיליון עובדות
הערות שוליים

↑  Contracting Parties > Berne Convention (Total Contracting Parties : 165), באתר WIPO
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn20221155596
אליפות ישראל בשחמט 1986

אליפות ישראל בשחמט 1986 הייתה האליפות ה-18 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
נתן בירנבוים, שצבר 11 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות בפעם השנייה בקריירה.
טבלת סיכום

| מס' | משתתפים | מד כושר | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |  | נקודות | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | א"ב נתן בירנבוים | 2430 | X | 0 | 1 | 0 | 1 | ½ | ½ | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 0 | 1 | 1 |  | 11 | 1 |
| 2 | יצחק ויינגר | 2410 | 1 | X | 0 | ½ | 1 | 1 | ½ | ½ | ½ | 0 | 1 | 1 | ½ | 1 | 1 | 1 |  | ½10 | 2 |
| 3 | ר"א יהודה גרינפלד | 2535 | 0 | 1 | X | 1 | ½ | 0 | 1 | ½ | 1 | ½ | 0 | ½ | 1 | 1 | 1 | 1 |  | 10 | 3—4 |
| 4 | א"ב גד רכליס | 2415 | 1 | ½ | 0 | X | 0 | 0 | 1 | ½ | 1 | ½ | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | ½ |  | 10 | 3—4 |
| 5 | א"ב אלון גרינפלד | 2505 | 0 | 0 | ½ | 1 | X | 1 | 0 | ½ | 1 | 1 | 1 | 1 | ½ | ½ | ½ | 1 |  | ½9 | 5 |
| 6 | אליהו שווידלר | 2435 | ½ | 0 | 1 | 1 | 0 | X | 0 | ½ | 1 | ½ | 1 | ½ | 1 | 1 | 0 | 1 |  | 9 | 6 |
| 7 | ר"א יאיר קריידמן | 2445 | ½ | ½ | 0 | 0 | 1 | 1 | X | ½ | 1 | 0 | 0 | 1 | ½ | 0 | 1 | 1 |  | 8 | 7 |
| 8 | עופר ברוק | 2285 | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | X | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | 1 | 0 | ½ |  | ½7 | 8 |
| 9 | א"ב שמעון כגן | 2415 | 0 | ½ | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | ½ | X | 1 | 1 | 0 | 1 | 1 | 1 | 1 |  | 7 | 9 |
| 10 | ניר גרינברג | 2415 | 0 | 1 | ½ | ½ | 0 | ½ | 1 | 0 | 0 | X | 1 | 0 | 0 | ½ | 1 | ½ |  | ½6 | 10 |
| 11 | ולדימיר אלתרמן | 2370 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | ½ | 0 | 0 | X | 1 | ½ | ½ | 1 | ½ |  | 6 | 11—12 |
| 12 | א"ב אילן מנור | 2425 | 0 | 0 | ½ | 0 | 0 | ½ | 0 | ½ | 1 | 1 | 0 | X | 0 | ½ | 1 | 1 |  | 6 | 11—12 |
| 13 | יונה קוסשווילי |  | 0 | ½ | 0 | 0 | ½ | 0 | ½ | ½ | 0 | 1 | ½ | 1 | X | ½ | 0 | ½ |  | ½5 | 13 |
| 14 | מארק קוטליאר | 2305 | 1 | 0 | 0 | 0 | ½ | 0 | 1 | 0 | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | X | 0 | ½ |  | 5 | 14—15 |
| 15 | יוחנן אפק | 2285 | 0 | 0 | 0 | 0 | ½ | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | X | ½ |  | 5 | 14—15 |
| 16 | שאול דודקוב |  | 0 | 0 | 0 | ½ | 0 | 0 | 0 | ½ | 0 | ½ | ½ | 0 | ½ | ½ | ½ | X |  | ½3 | 16 |
אליפות גרמניה בכדורגל 1943

| --- | --- |
פרס "ויקטוריה המוענק למנצח
 תקופת התחרות:  11 באפריל 1943 – 27 ביוני 1943 (78 ימים)
 מספר משתתפות:  29
 הזוכה:  דרזדנר
 מספר משחקים:  31
 מספר שערים:  139 (4.48 בממוצע למשחק)
 → 19421944 ←
אליפות גרמניה בכדורגל 1943 הייתה העונה ה-36 של התחרות.
תחרויות אזוריות נערכו ב-29 גאוליגות אזוריות. מנצחי תחרויות אלו השתתפו באליפות המדינה. תחילה תחילה התקיימו סיבובים מוקדמים בהם נקבעו עולות לרבע הגמר. כל משחקים נערכו בשיטת מפגש יחיד. בנוסף למשחק הגמר נערך גם המשחק על המקום השלישי.
למשחק הגמר הגיעו דרזדנר ופ.צ. זארבריקן. דרזדנר ניצחה במשחק הגמר 0:3. זו הייתה האליפות הראשונה בתולדות המועדון.
מהלך התחרות

לאחר שני סיבובים מוקדמים הקבוצות החלו במשחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | 30 במאי, דנציג | 30 במאי, דנציג |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | 30 במאי, דנציג | 30 במאי, דנציג |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  פ.צ. ניופרוואסר |  0 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  פ.צ. ניופרוואסר |  0 |   |   | 13 ביוני, הנובר | 13 ביוני, הנובר |   |   |  |  |
|  |  דרזדנר |  4 |   |   | 13 ביוני, הנובר | 13 ביוני, הנובר |   |   |  |  |
|  |  דרזדנר |  4 |   |   |  דרזדנר |  3 |   |   |  |  |
|  | 30 במאי, קיל | 30 במאי, קיל |   |   |  דרזדנר |  3 |   |   |  |  |
|  | 30 במאי, קיל | 30 במאי, קיל |   |   |  הולשטיין קיל |  1 |   |   |  |  |
|  |  הולשטיין קיל |  4 |   |   |  הולשטיין קיל |  1 |   |   |  |  |
|  |  הולשטיין קיל |  4 |   |   |  |  |   |   | 27 ביוני, ברלין | 27 ביוני, ברלין |
|  |  שאלקה 04 |  1 |   |   |  |  |   |   | 27 ביוני, ברלין | 27 ביוני, ברלין |
|  |  שאלקה 04 |  1 |   |   |  |  |   |   |  דרזדנר |  3 |
|  | 30 במאי, זארבריקן | 30 במאי, זארבריקן |   |   |  |  |   |   |  דרזדנר |  3 |
|  | 30 במאי, זארבריקן | 30 במאי, זארבריקן |   |   |  |  |   |   |  פ.צ. זארבריקן |  0 |
|  |  פ.צ. זארבריקן |  3 |   |   |  |  |   |   |  פ.צ. זארבריקן |  0 |
|  |  פ.צ. זארבריקן |  3 |   |   | 13 ביוני, שטוטגרט | 13 ביוני, שטוטגרט |   |   |  |  |
|  |  פ.צ. מנהיים |  2 |   |   | 13 ביוני, שטוטגרט | 13 ביוני, שטוטגרט |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |  פ.צ. מנהיים |  2 |   |   |  פ.צ. זארבריקן |  2 |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  | 30 במאי, וינה | 30 במאי, וינה |   |   |  פ.צ. זארבריקן |  2 |   |   |  26 ביוני, ברלין |  26 ביוני, ברלין |
|  | 30 במאי, וינה | 30 במאי, וינה |   |   |   פירסט וינה |  1 |   |   |  26 ביוני, ברלין |  26 ביוני, ברלין |
|  |   פירסט וינה  |  2 |   |   |   פירסט וינה |  1 |   |   |   הולשטיין קיל |  4 |
|  |   פירסט וינה  |  2 |   |   |  |  |   |   |   הולשטיין קיל |  4 |
|  |  מינכן 1860 |  0 |   |   |  |  |   |   |  פירסט וינה |  1 |
|  |  מינכן 1860 |  0 |   |   |  |  |   |   |  פירסט וינה |  1 |
משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 ביוני 1943 | דרזדנר | 3 - 0 | פ.צ. זארבריקן | האצטדיון האולימפי של ברלין צופים: 80,000 שיפוט: רספל |
| 27 ביוני 1943 | פרנץ ארדל  55'   הלמוט שוברט  62'  היינר קוגלר  84' | (סיקור) |  | האצטדיון האולימפי של ברלין צופים: 80,000 שיפוט: רספל |
כדורגלנים מצטיינים

ארנסט קלוויצקי משאלקה 04  והרברט בינקר מ"פ.צ. זארבריקן" כבשו 5 שערים ובכך זכו בתואר מלך השערים. לארנסט קלוויצקי זו הייתה הזכייה השלישית בתואר.
אלכסנדר נבסקי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  סרגיי אייזנשטיין, דמיטרי ואסילייב 
 תסריט:  סרגיי אייזנשטיין, פיוטר פבלנקו 
 עריכה:  Esfir Veniaminovna Tobak, סרגיי אייזנשטיין 
 שחקנים ראשיים:  ניקולאי צ'רקסוב, ניקולאי אוחלופקוב
 מוזיקה:  סרגיי פרוקופייב
 צילום:  אדוארד טיסה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  מוספילם
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בדצמבר 1938 ברית המועצות   23 בספטמבר 1939 המנדט הבריטי
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט אפי, סרט ביוגרפי, סרט תקופתי (ימי הביניים) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלכסנדר נבסקי (ברוסית: Александр Невский) הוא סרט היסטורי סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם ובוים על ידי סרגיי אייזנשטיין. הסרט מבוסס על אירועי הקרב על הקרח שהתרחש בשנת 1242 ונחשב לאחד מעבודותיו הגדולות של הבמאי. הסרט זכה להצלחה רבה ולבמאי הוענק פרס סטלין. כמו כן הוא קיבל תואר דוקטור לאמנות ללא הכנת עבודת מחקר נפרדת. לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הקרנת הסרט הופסקה. בשנת 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, הסרט זכה להקרנות מחודשות רבות ולפופולריות רבה.
עלילת הסרט

הסרט מבוסס באופן כללי על אירועים היסטוריים של המאה ה-13 כאשר התנהל מאבק בין רפובליקת נובגורוד לבין המסדר הטבטוני. האבירים של המסדר החלו במתקפה על השטחים הרוסים וכבשו את פסקוב. אנשי נובגורוד החליטו להציב בראש הכוח את הנסיך אלכסנדר נבסקי שהיה בעל ניסיון קרבי ומוניטין.
במקביל מתנהל "משולש רומנטי" של שני קצינים מצטיינים ותושבת נובגורוד שמבטיחה להתחתן עם המצטיין בקרב. לאחר ניצחון מוחץ על הקרח של אגם פייפסי ראשי האבירים נופלים בשבי. לאחר הניצחון אנשי נובגורוד ופסקוב מתחילים בחגיגות הניצחון. גם הקצינים מתארגנים ומתחתנים.
בסיום הסרט, הנסיך אלכסנדר נבסקי אומר לשבויים המשוחררים "כל אשר יישא חרב אלינו, בחרב יאבד. על כך עומדת ותעמוד המדינה הרוסית" (Но если кто с мечом к нам войдёт, от меча и погибнет! На том стоит и стоять будет Русская Земля!); זהו ניסוח מחודש של דברי ישו בבשורה על-פי מתי כ"ו נ"ב: "השב את-חרבך אל-תערה כי כל-אחזי חרב בחרב יאבדו".
מידע נוסף

אייזנשטיין התחיל לעבוד על הסרט לאחר קטיעת הפקת שדה בז'ין במרץ 1937, לאחר שהבמאי הואשם בבזבוז. בסיס לתסריט, תחת הכותר הזמני "רוס", יצא בדצמבר 1937. הצילומים החלו ב-5 ביוני 1938 ונערכו בפרסלאבל-זאלסקי, 140 ק"מ מצפון-מזרח למוסקבה, ובאולפני מוספילם. הם הסתיימו ב-4 בנובמבר, זמן קצר לפני תאריך היעד שקבע אייזנשטיין - 7 בנובמבר, יום השנה למהפכת אוקטובר. על השלמת העבודה טרם הזמן קיבל הצוות את עיטור הדגל האדום של העמל. ב-23 בנובמבר נערכה בכורה חגיגית בנוכחות יוסיף סטלין בתיאטרון בולשוי; סטלין חיבק את אייזנשטיין וכינה אותו "בולשביק טוב." 'אלכסנדר נבסקי' יצא לאקרנים ב-1 בדצמבר; במזכר מ-15 באפריל 1939, דיווח יו"ר הוועדה הממשלתית לקולנוע כי צפו בו כבר 23 מיליון איש, נתונים שעשו אותו למצליח ביותר מבין כל סרטי התקופה. הבכורה בניו יורק התקיימה ב-22 במרץ.
הסרט יצא בארץ ישראל ב-23 בספטמבר 1939, בקולנוע מגדלור בתל אביב. יהושע שור כתב ב"דבר" כי הוא מבטא את מגמתו של סטלין לפנות שוב להיסטוריה הרוסית לצורך תמות של אהבת המולד, והעיר כי אף שנאסר באותה עת לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, "אולי יבוא שוב יום קרבות בין שבטי הגרמנים והסלאוים ושוב יעלה על הבד הסוואטי 'אלכסנדר ניבסקי'?"
בשנת 1986 בוצע חידוש לסרט. במהלך החידוש שונו הכתוביות (ללא שינוי התוכן) והמוזיקה הוקלטה מחדש. לשנת 2013 תוכננה הוצאה של גרסה צבעונית לסרט. לאחר הקרנת הסרט פרוקופייב איחד את כל קטעי המוזיקה שנכתבו עבור הסרט ליצירה מוזיקלית רציפה.
לקריאה נוספת

Richard Taylor, Film propaganda: Soviet Russia and Nazi Germany, I.B. Tauris, 1999. עמ' 85-98.
הערות שוליים

↑  מודעת פרסומת, אלכסנדר ניבסקי, דבר, 22 בספטמבר 1939
↑  א. שור, סרטים: אלכסנדר ניבסקי, דבר, 29 בספטמבר 1939
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162594239 (data)  GND: 4406867-0  VIAF: 219190123   WorldCat (עם VIAF): 219190123
אליהו זוהר (ליכטנשטיין)

אלי זוהר (ליכטנשטיין), מנהל המכון הגאולוגי
אליהו זוהר (ליכטנשטיין) (26 בינואר 1927 (כ"ד בשבט תרפ"ז), טרנסילבניה - 6 במאי 2015, ירושלים) היה מפקד פלוגת יהונתן במלחמת העצמאות ומנהל המכון הגאולוגי.
קורות חיים > נעורים

זוהר עלה בהיותו תינוק עם משפחתו המורחבת, ובהם הוריו רחל ויהושע ליכטנשטיין, למושב כפר גדעון, שבו שימש סבו, פנחס ליכטנשטיין, כרב היישוב. בשנת 1935 עקרה המשפחה כולה לירושלים והתגוררה בשכונת גבעת שאול, שבה מונה לימים הסב לרב השכונה. הוריו פתחו רפת גדולה בגבול גבעת שאול, שממנה התפרנסו. בשנת 1943 הצטרף זוהר להגנה. בשנת 1944 עבר קורס מ"כים של הגדנ"ע בשייח' אבריק. בשנת 1946 עבר קורס מ"כים של החי"ש בגוש עציון.
קורות חיים > במלחמת העצמאות

זוהר השתתף בקורס הקצינים הראשון של צה"ל, באביב 1948, ומונה לסגן מפקד פלוגת יהונתן. בתפקיד זה פיקד על מחלקה מהפלוגה בקרב נוטרדאם בירושלים במאי 1948. בקרבות אלה, בהם נפצע זוהר, השתתפה מחלקתו בעצירת הלגיון הירדני. באותו חודש נשלחה מחלקתו תחת פיקודו להגן על רמת רחל לאחר קרב רמת רחל. בקרבות עשרת הימים נשלחה הפלוגה לקרב על חרבת אל חמאמה (אזור יד ושם של היום). מפקד הפלוגה, עודד חי, נפל עם תחילת הקרב. זוהר לקח את הפיקוד אף על פי שנפצע בשנית, והפלוגה המשיכה במשימה וכבשה את היעד, במחיר 6 הרוגים וכ-25 פצועים. לאחר מכן השתתפה הפלוגה תחת פיקודו של זוהר בכיבוש מלחה וכבשה את עין כרם. באוגוסט השתתפו שרידי הפלוגה תחת פיקודו של זוהר בקרב רב הקורבנות על ארמון הנציב, ושם נפצע זוהר שוב. לאחר הקרבות המליץ מפקד הגדנ"ע בירושלים, יהושע אריאלי, על הענקת עיטור הגבורה לזוהר על תפקודו בקרב על חרבת אל חמאמה.
קורות חיים > בצה"ל

בשנת 1950 השתחרר זוהר מצה"ל. הוא היה מג"ד במילואים בחטיבת ירושלים ומפקד אזורי ביישובי פרוזדור ירושלים - אורה, עין כרם, גבעת שאול (דיר יאסין). הוא שרת במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים, ובין השנים 1967–1973 היה שופט צבאי בבית הדין הצבאי של פיקוד מרכז. בין השנים 1974–1992 היה זוהר קצין היסטוריה אוגדתי בענף היסטוריה. בין יתר תחומי פעילותו, תיעד את מלחמת לבנון הראשונה בעת הלחימה. בשנת 1992 שוחרר משרות מילואים, בגיל 65 ובדרגת סגן-אלוף.
קורות חיים > גאולוגיה

זוהר סיים לימודים לתואר שני בגאולוגיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1955 היה ראש צוות גאולוגי בחברת מחצבי ישראל. עיקר עבודתו הייתה בשדות הפוספטים באורון ובשדות נחל הערבה. הוא היה מעורב במחקרי ברזל בהר רמים (מנרה), מחקר פצלי שמן בעין בוקק ומחצבי נחושת בתמנע. בשנת 1959 השתלם במחקר פוספטים בסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
בין השנים 1962–1965 היה זוהר מלגאי של ממשלת הממלכה המאוחדת. הוא השתלם במחקר גיאוכימי של זהב ונחושת באימפריאל קולג'.
במסגרת מחקריו הגאולוגיים היה באיי שלמה, בגוודלקנל בשליחות ממשלת אוסטרליה ועשה מחקרים על מחצבים ביערותיהם של איי האוקיינוס השקט. לשם עיבוד הנתונים ממחקריו, וכחלק מתנאי המלגה, שהה עם משפחתו בלונדון.
זוהר היה מתאם התכנון והפיתוח במשרד הפיתוח. בתפקיד זה ריכז את נושאי המחקר והתקצוב שיועדו למימון מחקרים יישומיים בנושאי גאולוגיה בישראל.
בין השנים 1966–1979 היה זוהר מנהל המכון הגיאולוגי לישראל וכיהן בתפקיד במשך מעל עשור. לאחר מכן עבד במשרד האנרגיה והתשתיות. בין השנים 1981–1988 השתלב בצוות הגאולוגים של ספ"א (פקר פוספטים ארצי) והיה מחושפי שדה זוהר בבקעת ערד. הוא תאם פרויקטים בתחום הגאולוגיה בוועדת המנכ"לים לפיתוח הנגב שליד משרד הביטחון. בשנת 1991 פרש לגמלאות.
מורשת

בין השנים 2000–2015 העביר זוהר, מדי שנה, סיורי מורשת קרב באתרי הקרבות של פלוגת יהונתן בירושלים, בהם מנזר נוטרדאם וחרבת חמאמה. זוהר היה מעורכי הספר גדנ"ע ירושלים בתש"ח שיצא בשנת 2003 בהוצאה לאור של משרד הביטחון
לקריאה נוספת

גדנ"ע ירושלים בתש"ח, ההוצאה לאור של משרד הביטחון, 2003, תחקיר וכתיבה - אהוד אמיר. עורך ראשי - יהושע אריאלי.
הערות שוליים

↑  יהושע בן אריה, "ירושלים היהודית החדשה בתקופת המנדט", כרך ראשון, ירושלים 2011, עמ' 216–317
↑  קידוח נסיוני לגילוי מרבצי פחם ליד דימונה, דבר, 3 במאי 1977
↑  קרבות אזור עין כרם במלחמת העצמאות – סיור מודרך
↑  פלייליסט ביוטיוב של הדרכותיו של אליהו זוהר באתרי הקרבות באזור הר הרצל ומצפה כרם
↑  גדנ"ע ירושלים בתש"ח, תחקיר וכתיבה - אהוד אמיר. עורך ראשי - יהושע אריאלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348942005171  VIAF: 13149841922302841118   WorldCat (עם VIAF): 13149841922302841118
אמנת האברו

נהר האברו
אֲמָנַת הָאֶבְּרוֹ הייתה אמנה שנחתמה בין הרפובליקה הרומית לבין קרתגו בשנת 226 לפנה"ס, לפיה השטח שמדרום לנהר האברו בחצי האי האיברי ניתן לקרתגו, בעוד האזור הצפוני ניתן לרומא ונאסר על הקרתגים לפעול בו. רומא הפרה את האמנה בשנת 230 לפנה"ס כאשר כרתה ברית עם סגונטום ששכנה מדרום לנהר, ולאחר מכן הופרה האמנה בידי המצביא הקרתגי חניבעל בשנת 218 לפנה"ס.
רקע

לאחר מלחמת שכירי החרב הייתה קרתגו מרוששת, ונאלצה גם לשלם פיצויים לרומא על המלחמה הפונית הראשונה. צבא קרתגו גם כן התדלדל מאוד. קרתגו חיפשה דרך לפתור את שתי הבעיות גם יחד, הפתרון לכך נמצא בדמות חצי האי האיברי (היספניה בפי הקרתגים), העשיר במרבצי כסף והמלא בילידים שאפשר לגייס כשכירי חרב. המצביא הקרתגי חמלקרת ברקה כבש חלק גדול מחצי האי, אולם נהרג בקרב בשנת 228 לפנה"ס, ואת מקומו ירש חתנו עזרובעל. אותו זמן הרומאים הבחינו בהתעצמותם של הקרתגים וחששו מכך, נציגים רומאיים הגיעו אל קרטחנה מקום מושבו של עזרובעל על מנת להציע הסכם שנחתם לבסוף בשנת 226 לפנה"ס.
תנאי ההסכם

ההסכם חילק למעשה את חצי האי האיברי בין רומא ובין קרתגו. הנקודה שהפרידה בין שטח ההשפעה הקרתגי לבין זה הרומאי הייתה נהר האברו, על פי ההסכם:
לקרתגו מותר לעשות כרצונה בחלק הדרומי של חצי האי עד נהר האברו.
לחיילים קרתגיים ייאסר לחצות את נהר האברו "ונשק בידיהם".
לאף אחד משני הצדדים אסור לתקוף את בעלי בריתו של האחר.
הסופרים העתיקים שמתעדים את המאורע מזכירים שעל פי ההסכם נאסר על הקרתגים לחצות את נהר האברו "ונשק בידיהם". אולם לא מזכירים האם הגבלות דומות הוטלו גם על רומא, לדעת רוב החוקרים המודרניים אותם הגבלות הוטלו גם על רומא, אולם הסופרים העתיקים שחיפשו להפיל את אשמת המלחמה על כתפיה של קרתגו לא ציינו זאת.
פוליביוס טוען שעזרובעל חתם על ההסכם בלא ידיעת קרתגו, אולם ככל הנראה סמכותו של עזרובעל כמצביא התירה לו לעשות זאת.
סוף דבר

רומא הפרה למעשה את ההסכם כאשר בשנת 230 לפנה"ס כרתה רומא ברית עם סגונטום, מושבה יוונית ששכנה 170 קילומטרים מדרום לאברו בתוך שטח ההשפעה הקרתגי. גיסו של עזרובעל חניבעל תקף את סגונטום בשנת 218 לפנה"ס, וכך הופר ההסכם סופית והחלה המלחמה הפונית השנייה.
ראו גם

פרשת סגונטום
קרב נהר הטאחו
הסכמים בין רומא לקרתגו (אנ')
הערות שוליים

1 2  שצמן עמ' 131
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 21.
↑  ישנן תאוריות קשר רבות בשאלה מדוע כרתה רומא ברית עם סגונטום. ראו Dexter Hoyos, Companion to the Punic Wars (2011) pp 195–196
אנה סאבולצ'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביולי 1953 (בת 71) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1976) 
 מעסיק:  אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 בן או בת זוג:  László Sántha 
 מספר צאצאים:  1 
 אתר רשמי
 
אנה סאבולצ'י (בהונגרית: Szabolcsi Anna; בודפשט, 24 ביולי 1953) בלשנית אמריקאית ממוצא יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטת ניו יורק, חברה באקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייה

הורים היו: לאסלו סבולצ'י וגרטרוד אנה פישר. בין 1972 לבין 1976 הייתה סטודנטית בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE-BTK). בין 1976 ל-1990 עבדה במכון לבלשנות של האקדמיה ההונגרית למדעים. היא הייתה ראש המחלקה לבלשנות כללית ושותף מדעי בכיר. בין 1990 ל-1998 הייתה פרופסורית ב-UCLA (אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס). מאז 1998 היא פרופסורית באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 2019 נבחרה לחברת כבוד של אקדמיה ההונגרית למדעים.
תחום המחקר שלה הוא תחביר הונגרי וסמנטיקה פורמלית.