stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התזמורת הפילהרמונית של ליאז'
הערות שוליים

↑  הפילהרמונית של ליאז': הארכת חוזה למנהל המוזיקלי כריסטיאן ארמינג 30 בספטמבר 2016
↑  to conclude his tenure as OPRL music director at the close of the 2018-2019 season.  In February 2018, the OPRL announced the appointment of Gergely Madaras as its next music זdirector, effective 1 September 2019, with an initial contract of 3 years ארמינג יסיים את כהונתו כמנהל המוזיקלי של תזמורת ליאז' בסיום עונת 2018–2019. בפברואר 2018 הודיעה הנהלת התזמורת על מינוי גרגלי מדאראש למנהלה המוזיקלי הבא החל ב-2019, בחוזה התחלתי לשלוש שנים 21 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX234564  BnF: cb13905479q (data)  CiNii: DA1972218X  GND: 1046977415  ISNI: 0000 0001 2315 3542  LCCN: no2008056943  MusicBrainz: a33e4200-c388-488d-b35f-476716b55065  SUDOC: 077442113  VIAF: 136170272   WorldCat (עם VIAF): 136170272
הר גיורא

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  725 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ליד בר גיורא ונחל שורק
 רכס הרים:  הרי ירושלים
 קואורדינטות:  31°44′39″N 35°04′54″E﻿ / ﻿31.7441667°N 35.0816667°E﻿ / 31.7441667; 35.0816667
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) הר גיורא(למפת הרי ירושלים רגילה) הר גיורא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר גיורא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר גיוראhe
 
הר גיורא הוא פסגה ממערב לירושלים, מעל נחל שורק. פסגת ההר היא בגובה 725 מטרים מעל פני הים.
ההר שוכן 2 ק"מ צפונה למושב בר גיורא. שטח השמורה הוא כ-1.2 קמ"ר.
מקור השם

מקור שם ההר שנוי במחלוקת. ישנם החושבים שמקור שם ההר בשם המושב בר גיורא, מושב השוכן כ-2 ק"מ מדרומה להר, וישנם החושבים כי הוא נקרא על שם שמעון בר- גיורא, ממפקדי המרד נגד רומא.
גאוגרפיה

ההר נישא לגובה של כ-722 מטרים, וממוקם בתחום שמורת הר גיורא, ששטחה 1.2 קמ"ר . הר גיורא מוקף ואדיות מצפונה לו, ממערב וממזרחה לו- נחל שורק, נחל קטלב ונחל יואל. בדרומו הוא מתחבר באוכף מתון אל שלוחת מטע באזור מבוא ביתר- צור הדסה. הר גיורא מובדל מסביבתו על ידי ערוצים העמוקים של נחל שורק, נחל קטלב ונחל יואל. בלב ההר, על פסגתו, ממוקם קבר השייח' מרזוק, ממנו ניתן לתצפת אל כל מרכז הרי ירושלים. מורדותיו הצפוניים של ההר מצוקיים. השמורה גובלת במערב בכביש 386 ובצפון במסילת הרכבת לירושלים.
הכרזת השמורה

השמורה הוכרזה בשטח 1140 דונם. תוכנית מי\200, שאושרה בשנת 1979, ייעדה לשמורה עד 224 דונם שלא הוכרזו כלל,במובלעת מצפון לשמורה המוכרזת – בין כביש 386, מסילת הרכבת והשמורה. השטח מיועד לשמורת טבע גם בתוכניות קק"ל לפארק בגין (מי\879) שאושרה בשנת 2002 . שטח זה הוכרז ביוני 2017. דרך מסומנת אדום 9330 יוצאת מאזור מבוא ביתר וגובלת בשמורה, מדרך זו (9330) מסתעף שביל רגלי (9433) המגיע ישר לקבר מרזוק, הממוקם בפסגת ההר.
צמחייה

על פסגת ההר ומורדותיו הצפוניים, חורש ים תיכוני מפותח וסבוך ובין עציו, בולט מספרת ההר של עצי הקטלב, האלה ארץ ישראלית והאלון המצוי- שמהווים חלק רב מהצמחייה בהר.
מדרום לפסגת ההר נמצא אשור חורש פתוח של אלון מצוי, אלת המסטיק ואורן ירושלים.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה מפה – כל היישובים והאתרים בישראל כרך 2 (ג, ד, ה ,ו)
עורך: יובל אלעזרי מפה- מיפוי והוצאה לאור, עמ' 46
"כל מקום ואתר מדריך שלם ומקיף" עמוד 90 (157128) עורך: זאב ענר מהדורה 11 1995 משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא
לקסיקון מפה ארץ ישראל עמוד 109 עורך יובל אלעזרי מפה ומיפוי הוצאה לאור
מבואות אתרים מסלולים- "הרי יהודה " כרך 11 עמוד 118 עורך: ספי בן יוסף כתר הוצאה לאור ומשרד הביטחון הוצאה לאור
מדריך ישראל החדש – מבואות אתרים מסלולים, "ירושלים" עמוד 11 כרך 12: ספי בן יוסף ואלונה ורדי כתר הוצאה לאור ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור
הערות שוליים

↑  ספי בן יוסף, הר גיורא - שייח מרזוק, באתר www.seffibenjoseph.co.il
↑  שמורת הר גיורא – iNature, באתר www.inature.info
↑  גיליון 118 לשנת 2006הר גיורא (מזרח), באתר hadashot-esi.org.il
↑  ספי בן יוסף, קבר שייח מרזוק בהר גיורא, באתר ynet, 14 בנובמבר 2002
קבר השייח' מרזוק בראש הר גיורא
פיתולי נחל רפאים ומסילת הרכבת יפו–ירושלים למרגלות הר גיורא
התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1937 
 מייסד:  אז'ן ביגו 
 מדינה:  צרפת צרפת
 אולם קונצרטים:  בית הרדיו והמוזיקה של רדיו צרפת
 מנצח:  מיקו פרנק
 אתר רשמי
 
התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת (בצרפתית: Orchestre Philharmonique de Radio France) היא תזמורת רדיו צרפתית המספקת מוזיקה לרדיו צרפת. התזמורת, שנוסדה בשנת 1937, מתמחה במוזיקה בת ימינו.
שמותיה השונים של התזמורת

התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת (1989 - כיום) Orchestre Philharmonique de Radio France
התזמורת הפילהרמונית החדשה של רדיו צרפת (1974 - 1989) Nouvelle Orchestre Philharmonique de Radio France
התזמורת הפילהרמונית דה ל'אורט (1964 - 1975) Orchestre Philharmonique de l'ORTF
התזמורת הפילהרמונית של הרדיודיפוזיון פרנסז (1960 - 1964) Orchestre Philharmonique de la Radiodiffusion Française
תזמורת הרדיו הסימפונית (1937 - 1964) Orchestre Radio-Symphonique
מנהלים מוזיקליים

מיקו פרנק (2015 - ממשיך)
מיונג-וון צ'ונג (2000 - 2015)
מארק ינובסקי (1984 - 2000)
גילברט אמי (אנ')  (1976 - 1981)
שארל בריק (1965 - 1970)
אז'ן ביגו (אנ')  (1949 - 1965)
הרווארד ביזנס רוויו

| --- | --- |
 תדירות:  ירחון 
 מו"ל:  Harvard Business Publishing 
 תאריכי הופעה:  1922–הווה (כ־102 שנים) 
 שפה:  אנגלית, ערבית 
 מערכת:  בוסטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0017-8012
 www.hbrchina.org
 
הרווארד ביזנס רוויו (באנגלית: Harvard Business Review, בראשי תיבות: HBR) הוא מגזין ניהול כללי היוצא לאור מאז שנת 1922 על ידי הוצאת הרווארד, חברה בת של אוניברסיטת הרווארד. המגזין מוציא 6 גליונות בשנה. משרדי ההנהלה ממוקמים בבוסטון.
המגזין מכסה תחום נרחב של נושאים הנוגעים למבחר תעשיות, תפקידי ניהול ואזורים גאוגרפיים. אלו כוללים מנהיגות, משא ומתן, אסטרטגיה, תפעול, שיווק וכספים. במהלך השנים נטבעו או זכו לתפוצה נרחבת כתוצאה מפרסומם במגזין מספר לא מבוטל של מונחים ותפיסות ניהוליות.
חוקרים אקדמיים מפרסמים מאמרים בעיתון אך הוא אינו כתב עת מדעי. עם החוקרים שמאמריהם פורסמו בכתב העת נמנים קלייטון כריסטנסן, פיטר דרוקר, מייקל פורטר, רוזאבת' מוס קאנטר ופרדריק הרצברג.
בשפה האנגלית המגזין מופץ ברחבי העולם לכ-250,000 קוראים. בנוסף מתורגם ברישיון תוכן מהמגזין לעוד 13 שפות. בעברית יוצא לאור כתב העת "אקזקיוטיב", המכיל מאמרים מתורגמים לעברית מתוך "הרווארד ביזנס רוויו".
מאז שנת 1959 מוענק מדי שנה פרס מקינזי לשני המאמרים המשמעותיים ביותר שנבחרים על ידי חבר שופטים עצמאי.
הערות שוליים

↑   אתר האינטרנט הרשמי של אקזקיוטיב
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפועל תל אביב (אתלטיקה)

| --- | --- |

 פעילות:  מועדון אתלטיקה
 התאגדות:  מועדון ספורט ללא מטרות רווח
 תחום:  ספורט הישגי, ספורט חובבני ומרכזי למידה
 שפה רשמית:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:  אורים 30, תל אביב
 מייסדים:  הפועל תל אביב, רצי הסמטה: שירית כשר, דן טוקטלי
 יושב ראש:  רמי כהן, עוז מזמר
 מנכ"ל:  רותם גנוסר
 אנשי מפתח:  מאמנים: יובל כרמי, מני פלד, מליק יוסף
 תקופת הפעילות:  הפועל תל אביב: 1923 רצי הסמטה: 2012 – 2023 איחוד: 2023 – הווה
 מוטו:  ״כל בני האדם נולדו חופשיים ושווים. הם התברכו בענווה, בהגיון, ובמצפון נקי המנחים אותם להתנהג אחד אל השני ברוח של שוויון, אחווה ואהבת אדם באשר הוא אדם״
 https://www.hasimta.org
 
הפועל תל אביב אתלטיקה  הוא מועדון אתלטיקה שמרכזו בדרום תל אביב, המנוהל על ידי עמותת האוהדים הפועל אוסישקין תל אביב ושייך לאגודת הפועל תל אביב. בשנת 2023, אוחד המועדון עם מועדון רצי הסמטה (בשמו המלא: אגודת האתלטיקה רצי הסמטה על שם רס"ן יהורז כשר ז"ל), אשר הוקם על ידי עמותת "יהורז" (בניהול שירית ואסא כשר). המועדון נתמך על ידי משרד הספורט, עיריית תל אביב-יפו ותרומות פרטיות.
חברי המועדון זכו להצלחות בזירה הבינלאומית, והמועדון מתחרה בקביעות בגביע אירופה למועדונים.
המועדון פועל בדרום תל אביב ויפו ומקבל אוכלוסיות מכל הארץ.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה ההיסטוריה של מועדון האתלטיקה.
היסטוריה > רצי הסמטה

המועדון הוקם בשנת 2012 כפרויקט חברתי על ידי שירית כשר, רותם גנוסר (מנהל מועדון הסמטה משנת 2012), יובל כרמי (המאמן הראשי של מועדון רצי הסמטה) ודן טוקטלי תחת השם "רצי הסמטה".
המועדון נוהל על ידי "יהורז - עמותה להנצחת רב-סרן יהורז כשר, זכרונו לברכה (ע"ר)", המנציחה את יהורז כשר.
בשנת 2012, לנוכח מספר מועט של אתלטיות בתחרויות האתלטיקה בישראל, שירית כשר ודן טוקטלי הגו את הרעיון להקים פרויקט ייעודי לנערות מהקהילה האתיופית באתלטיקה-קלה. בניסיונות לאיתור נערות ראשונות לפרויקט, כשר מצאה את קבוצת הכדורסל של בית ספר רוגוזין שבדרום תל אביב, שנוהלה על ידי רותם גנוסר. הם הציעו לנערות להתאמן גם באתלטיקה, במקביל לאימוני הכדורסל. ההיענות הייתה משמעותית, ולאחר מספר אימונים, הצטרפו גם בנים והשתלבו באימונים. עוד בשנה הראשונה הועמדה נבחרת בת 30 אתלטים. במספר תחרויות בארץ, רצי הסמטה הגיעו למקומות הראשונים.
בשנת 2017 העמיד המועדון שתי קבוצות רצים למרחקים ארוכים - בוגרים ונערים, שעל בסיס הישגיהם נשלחו לייצג את ישראל בטורניר גביע אירופה למועדונים אלופים במרוצי שדה, באלבופיירה (Albufeira) שבדרום פורטוגל.
בשנת 2019 רצי המועדון הגיעו למקומות הראשונים בארבע תחרויות בישראל ובאירופה. בנוסף, אשטו וורקו, רץ מהמועדון, זכה במקום שלישי בגביע אירופה למרוצי שדה למועדונים. מועדון רצי הסמטה דורג במקום השביעי במועדוני הריצה באירופה. ב-26 ביולי 2019, הרץ הצעיר אדיסו גואדיה בן ה-16.5, ממועדון רצי הסמטה, זכה במדליית זהב בריצת 3,000 מטר במשחקים האולימפיים האירופים לנוער בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
ביולי 2021 השתתף ג'מאל עבדל מג'יד, חבר מועדון רצי הסמטה באולימפיאדת טוקיו 2020 במסגרת נבחרת הפליטים של הוועד האולימפי העולמי. הישגיו, באפריל 2019 בשעה שייצג את נבחרת הפליטים של איגוד האתלטיקה העולמית, באליפות העולם ה-43 במרוצי השדה שהתקיימה באורהוס, דנמרק ובסוף ספטמבר 2019 בנבחרת הפליטים באליפות העולם בדוחה, קטר, הבטיחו את מקומו הסופי בסגל של נבחרת הפליטים באולימפיאדת טוקיו 2020.
בינואר 2022 אישר משרד הפנים את בקשת האזרחות הישראלית של עמנואל אוסן ודרלין אסנטה ממועדון האתלטיקה "רצי הסמטה". השניים הם אתלטים צעירים שנולדו וגדלו בישראל להורים מהגרי עבודה. לפי החוק בישראל, ספורטאים בני מהגרי עבודה אינם זכאים לקבל אזרחות, ולכן אינם יכולים לייצג את ישראל בתחרויות הספורט השונות. במועדון "רצי הסמטה" פועלים לקבלת אזרחויות על בסיס הצטיינות בספורט. כאשר המדינה מאשרת את הבקשה, מתאפשר לאתלטים לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות, כדוגמת אליפות אירופה U18.
יובל כרמי, המאמן הראשי, משמש מאמן ריצות בינוניות וארוכות מאז הקמת המועדון, בעבר שימשו כמאמנים במועדון אנטולי (טולי) שפרן ויוחאי הלוי. משנת 2018, לצד כרמי, המאמן הראשי של תחום הספרינט והקפיצות הוא מני פלד. הוא מגדל דור אתלטיות צעירות שכבר משתלבות בנבחרות ישראל.
היסטוריה > תקופת האיחוד

בדצמבר 2023, עמותת "הפועל אוסישקין תל אביב" (המנהלת את מועדון הכדורסל של הפועל תל אביב) ומועדון "רצי הסמטה" יצאו בהודעה משותפת על מיזוג המועדונים, ועל שינוי שמו של המועדון החדש ל"הפועל תל אביב אתלטיקה", בצעד המסמל את הקמתה מחדש של מחלקת האתלטיקה של האגודה. בינואר 2023 הודיע המועדון על הקמת קבוצות ריצה חובבניות, לצד הקבוצות ההישגיות.
שיאנים והישגים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה היסטוריית ההישגים של האתלטים שהיו במועדון האתלטיקה הישן.
ראו גם

משלחת הפליטים באולימפיאדת טוקיו (2020)
התאבדותו של ג'יידן בל

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1997 ארצות הברית לה גרנדה, אורגון, ארצות הברית
 התאבד:  3 בפברואר 2013 (בגיל 15) בית החולים OHSU (אנ') פורטלנד, אורגון, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'יידן רוברט ג'וזף בל Jadin Robert Joseph Bell
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  אורגון 
 מקום מגורים:  אורגון 
 
ג'יידן רוברט ג'וזף בל (באנגלית: Jadin Robert Joseph Bell‏; 4 ביוני 1997 – 3 בפברואר 2013) היה נער אמריקאי, שהתאבד לאחר שחווה בריונות הומופובית.
בל, צעיר הומוסקסואל בן 15, היה קורבן לבריונות אינטנסיבית הן פנים אל פנים והן באינטרנט מפני שהיה הומו. הוא היה חבר בנבחרת העידוד של תיכון לה גרנדה שבאורגון, בו היה תלמיד כיתה י'. ב-19 בינואר 2013, בל הלך לבית ספר יסודי שהיה באזור ותלה את עצמו על מתקן משחקים. הוא לא מת מיד מחנק והובהל לחדר מיון, שם היה מחובר למכשירי החייאה.
סוכנות הידיעות AP דיווחה כי דובר בית החולים OHSU (אנ') שבפורטלנד הודיע כי לאחר שנותק ממכשירי ההחייאה, בל נפטר ב-3 בפברואר 2013.
מותו של בל סוקר באופן נרחב בתקשורת, שהחלה לדון על בריונות, השפעתה על בני נוער, ובריונות נגד להט"ב. דיילי מייל, הפינגטון פוסט, סלון, השידור הציבורי באורגון, The Raw Story,‏ GLAAD,‏ PQ Monthly,‏ PinkNews ועוד כלי תקשורת רבים דיווחו על מותו של בל. התקשורת דיווחה כי התאבדותו נבעה מכך שהיה קורבן לבריונות בשל היותו הומו, ועל כך אביו אמר: "כאב לו כל כך. רק בגלל הבריונות בבית הספר. כן, היו עניינים אחרים, אבל בסופו של דבר הכל נבע מהבריונות, על כך שלא קיבלו אותו על שהיה הומו."
אלכס הורסי, פעיל להט"ב מאורגון, אמר על מותו: "לפעמים יכול להיות קל להיות מנותקים לגבי כל כך הרבה סיפורים כמו זה של ג'יידן בתקשורת [...] לכל סיפור (כולל אלה שלא מקבלים סיקור תקשורתי) יש חשיבות שווה [...] זה קורע לב שסיפורו של ג'יידן הפך לתזכורת להשלכות המחרידות של בריונות, ולא לסיפור של צעיר שהתגבר על מצוקה וקהילה ששינתה את דרכיה."
מורשת

לאחר מותו של בל תכנן אביו ג'ו בל מחווה ברחבי המדינה לזכר בנו. הוא תכנן לחצות בהליכה את כל ארצות הברית היבשתית תוך שנתיים, ולפעול להעלאת מודעות לגבי בריונות והשפעותיה האפשריות. בל התפטר מתפקידו בחברת בויס קסקייד וסייע בהקמת Faces for Change, קרן ללא כוונת רווח למניעת בריונות, כדי לנאום בבתי ספר תיכוניים ברחבי ארצות הברית. הוא קבע: "לא לעשות שום דבר זה לא מתקבל על הדעת. [מי שצופה מהצד בלי לעשות דבר] אשם באותה מידה. בכך הם אומרים שזה מקובל."
ג'ו בל החל את ההליכה באפריל 2013 ונהרג באמצע מסעו לאחר שנפגע על ידי משאית סמי-טריילר בקולורדו ב-6 באוקטובר 2013. מותו נקבע במקום על שפת כביש 40 כשהגיעו כוחות ההצלה. נהג המשאית, קנת' רייבן, הואשם בנהיגה רשלנית וייתכן שנרדם על ההגה במהלך הנסיעה.
קרן Faces for Change מפעילה תוכנית מלגות לזכרו של ג'יידן בל "להענקת פרסים למוסדות לימודיים בשם אנשים שהפגינו מחויבות לגיוון ופיתוח סובלנות קהילתית בתחום השירות שלנו."
הסרט "ג'ו בל" משנת 2020 מבוסס על סיפורו של ג'ו אותו מגלם מארק וולברג. את בנו ג'יידן מגלם ריד מילר.
ראו גם

התאבדויות בני נוער להט"בים
הערות שוליים

↑  "Jadin Bell Obituary". Loveland Funeral Chapel. נבדק ב-26 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Toutonghi, Pauls. ""They ripped him apart": Searching for answers in the suicide of bullied teen Jadin Bell". Salon. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jadin Bell, Gay Oregon Teen, Taken Off Life Support After Hanging Himself". The Huffington Post. 29 בינואר 2014. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Associated Press (4 בפברואר 2013). "Jadin Bell Dead: Gay Oregon Teen Who Hanged Himself Dies After Being Taken Off Life Support". Huffington Post. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daily, Oregon teen hangs himself in schoolyard 'because he was bullied for being gay', Mail Online, ‏2013-01-29
↑  "Joe Bell, Father Of Gay Teen Jadin, Discusses Cross-Country Anti-Bullying Walk". The Huffington Post. 3 במאי 2013. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "La Grande Grapples With Bullying After Gay Teen's Death". OPB. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ferguson, David. "Bullied gay teen taken off life support after hanging self in schoolyard". Raw Story. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hefferman, Dani. "Jadin Bell". GLAAD. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Rook, Erin (29 בינואר 2013). "Project Believe in Me Founder Speaks Out on Bullying and Suicide". PQ Monthly. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McCormick, Joseph Patrick (30 בינואר 2013). "US: Gay teen taken off life support after hanging himself because of homophobic bullying". Pink News. נבדק ב-19 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tierney, John (10 באוקטובר 2013). "Father killed on walk to honor bullied son who committed suicide". KATU. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Joe Bell, Father Of Gay Teen Jadin, To Walk Cross-Country With Anti-Bullying Message". Huffington Post. 22 באפריל 2013. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sandell, Clayton (10 באוקטובר 2013). "Man Killed on Walk to Highlight Dead Son's Struggle With Bullying". ABC News. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nicholson, Kieran (10 באוקטובר 2013). "Oregon man walking to honor his son hit, killed by truck in Colorado". Denver Post. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nichols, James (10 באוקטובר 2013). "Jadin Bell's Father, Joe Bell, Killed While Walking Cross Country For Tribute To Dead Gay Teen". Huffington Post. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Scholarship Program". Faces For Change. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Family announces foundation to combat bullying in wake of Jadin Bell's death". LGBTQ Nation. 7 פבר' 2013. נבדק ב-15 מרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kevin Slane, "Mark Wahlberg got ‘as thin as possible’ for new movie".
הצורה המקובלת (אופרה)

הצורה המקובלת (באיטלקית: Solita forma) הוא מונח שמשמש חוקרי מוזיקה בדברם על העיצוב הצורני של סצנות באופרה האיטלקית של המאה ה-19, החל בתקופת הבל קנטו של וינצ'נצו בליני וג'ואקינו רוסיני וכלה באופרות המאוחרות של ג'וזפה ורדי. אפשר לכנות צורה זו בשם "דואט גדול" והיא מהווה מסגרת כללית של טיפוסי סצנות מלודרמטיות, בעיקר דואטים.
הסצנה מתקדמת בהדרגה מרגע פתיחה לירי סטטי אל פינאלה דרך כמה טמפי מוזיקליים סטנדרטיים וקטעים קבועים, תוך הוספה הדרגתית של דמויות וסיבוך או פתרון של מורכבות בעלילה. הואיל ומלחינים כתבו אופרות תוך פרקי זמן קצרים, הצורה המתוקננת של סצנות הבטיחה משך זמן בדוק למבנה הדרמטי והמוזיקלי. מקור המונח "סוליטה פורמה" – "צורה מקובלת" – במחקר ביקורתי מאת אברמו באזווי.
דפוסים

הצורה נאמנה לדפוס הבסיסי:
מבוא מוזיקלי, בדרך כלל אינסטרומנטלי.
רצ'יטטיב או דיאלוג בקצב התחלתי או בסיסי.
"אדג'ו/קאוואטינה/"קטע קונצרטנטי (Pezzo concertato)
טמפו די מצו (פרק ביניים, אינטרלוד, נשמע לעיתים קרובות כ"מפריע, קוטע"
קאבאלטה וכן (במקרה של סצנת סיום של מערכה) פינאלה סטרטה
אריות גדולות בתוך הסצנה מותאמות לדפוס הבסיסי הזה. אריות כאלה נקראות לעיתים אריות קאוָאטינָה/קאבָּלֶטָה.
קנטבּילֶה
טמפו די מצו
קאבאלטה
דוגמה לצורה מקובלת מורחבת אפשר למצוא במערכה השלישית של לה טרוויאטה מאת ורדי:
מבוא/פרלוד
רצ'יטאטיב: "Annina? Comandante
אדג'ו: "Tenesta la promessa"
טמפו די מצו: מקהלה מאחורי הקלעים "Largo a quadrupede"
קאבאלטה:"Signora...che t'accade"
ועתה מתחילה הצורה מחדש:
קנטבילה: " Parigi, o cara"
טמפו די מצו: "Ah, non più....Ah, Violetta! Voi? Signor"
פינאלה
הערות שוליים

↑  הרולד ס. פאוארס, "לה סוליטה פורמה" ו"שימושי המוסכמה", אקטה מוזיקולוגיה, כרך 59, עמ' 65–90)
↑  א. באזווי, "מחקר באופרות של ג'וזפה ורדי" (באיטלקית), פירנצה 1859, עמ' 191
↑  "קסם האופרות של ורדי", יהואש הירשברג, הוצאת כרמל 2014, מסת"ב 978-965-540-407-4, עמ' 443
הכנסת הראשונה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 גוף פרלמנטרי:  הכנסת
 ממשלות:  הממשלה הראשונה הממשלה השנייה
 תקופת כהונה:  14 בפברואר 1949 – 20 באוגוסט 1951  (שנתיים)
 מערכת בחירות:  25 בינואר 1949
 הנהגה
 יו"ר הכנסת:  יוסף שפרינצק
 סגני יו"ר הכנסת:  יוסף בורג נחום ניר
 ראש הממשלה:  דוד בן-גוריון
 ראש האופוזיציה:  יצחק טבנקין
 הרכב הכנסת
 
 סיעות הקואליציה:  מספר חברי הקואליציה - 73   מפא"י (46)   חזית דתית מאוחדת (16)   המפלגה הפרוגרסיבית (5)   ספרדים ועדות מזרח (4)   הרשימה הדמוקרטית של נצרת (2)
 מספר חברי הקואליציה:  73 / 120
 סיעות האופוזיציה:  מספר חברי האופוזיציה - 47   מפ"ם (20)   חרות (14)   הציונים הכלליים (7)   מק"י  (3)   מפלגת הלוחמים (1)   ויצו (1)   התאחדות התימנים בישראל (1)
 מספר חברי האופוזיציה:  47 / 120
 מפלגת השלטון:  מפא"י
 אתר אינטרנט
 הכנסת הראשונה
 → מועצת המדינה הזמנית הכנסת השנייה ← 
הכנסת הראשונה (נקראה בתחילה האספה המכוננת) הייתה הגוף הנבחר הראשון במדינת ישראל, שתפקידה היה לכונן את חוקת מדינת ישראל. הרכבה נקבע בבחירות לאספה המכוננת ב-25 בינואר 1949. במגילת העצמאות נקבע כי האספה המכוננת תקבע חוקה למדינה עד 1 באוקטובר 1948, שעל פיה יוקמו "השלטונות הנבחרים והסדירים של המדינה". האספה התכנסה לראשונה בט"ו בשבט ה'תש"ט (14 בפברואר 1949). בישיבתה הרביעית, ב-16 בפברואר 1949, החליטה האספה לשנות את שמה מהאספה המכוננת לכנסת הראשונה.
ישיבת הפתיחה של האספה המכוננת התקיימה בבית המוסדות הלאומיים בירושלים. לאחר מכן עברה האספה לבניין קולנוע קסם בתל אביב, ואולם בדצמבר 1949 עלתה שוב לירושלים וישיבותיה התקיימו בבניין המוסדות הלאומיים. במרץ 1950 השתכנה הכנסת בבית פרומין.
היסטוריה > טרם הבחירות

ב-29 בנובמבר 1947 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטה 181 (תוכנית החלוקה), שקבעה כי ארץ ישראל תחולק לשתי מדינות: מדינה יהודית ומדינה ערבית. בהחלטה נקבע כי בכל מדינה תוקם מועצת ממשלה זמנית שתיקח לידיה את הסמכויות השלטוניות עם הסתלקות המעצמה המנדטורית (בריטניה), תקים מיליציה חמושה ותקיים בתוך חודשיים לכל היותר בחירות לאספה מכוננת שתפקידה לכונן חוקה.
התנועה הציונית קיבלה (אם כי לא בהתלהבות יתרה) את התוכנית, והחלה בהקמת המוסדות הזמניים ובתכנון המערך החוקתי של המדינה שבדרך. הוקמה "ועדת המצב", שהחלה בהכנת הקמתו של מנגנון המדינה העתידה לקום. במסגרת ועדת המצב קמו מועצות ובהן מועצה משפטית, שתפקידה היה לתכנן את המערכת המשפטית והחוקתית.
באפריל 1948 הקימה ההנהלה הציונית את מועצת העם ובה 37 חברים, כמו גם את מנהלת העם בה כיהנו 13 מחברי מועצת העם. מועצת העם היוותה את הרשות מחוקקת ומנהלת העם את הרשות המבצעת, והן ניהלו את ההכנות לקראת כינונה של המדינה.
ב-14 במאי 1948 התכנסה בפעם האחרונה מועצת העם לישיבה, שבה הכריז יושב ראש מנהלת העם דוד בן-גוריון על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, היא מדינת ישראל. מועצת העם הפכה למועצת המדינה הזמנית ומנהלת העם הפכה לממשלה הזמנית. המועצה החלה בהכנות לבחירות לאספה המכוננת ובין היתר חוקקה חוקי בחירות ומינתה ועדת בחירות מרכזית.
ב-13 בינואר 1949 חוקקה מועצת המדינה הזמנית את "פקודת המעבר לאספה המכוננת" שקבעה שעם כינוסה של האספה המכוננת, תחדל מועצת המדינה הזמנית להתקיים וכל הסמכויות שהעניק לה החוק יעברו לאספה המכוננת.
היסטוריה > הבחירות לאספה המכוננת

הבחירות לא נערכו במועד שנקבע בתוכנית החלוקה או במגילת העצמאות עקב קיומה של מלחמת העצמאות. בסופו של דבר, התקיימו הבחירות לאספה המכוננת ב-25 בינואר 1949. בבחירות השתתפו כ-440,000 בוחרים מתוך כ-500,000. אחוז ההצבעה עמד על כ-87%.
בבחירות זכתה מפלגת מפא"י במספר המושבים הגדול ביותר - 46 מתוך 120. מפלגת מפ"ם זכתה ב-19 מושבים, החזית הדתית המאוחדת ב-16, תנועת החרות ב-14, הציונים הכלליים ב-7, המפלגה הפרוגרסיבית ב-5, ספרדים ועדות מזרח ומק"י ב-4 כל אחת, הרשימה הדמוקרטית של נצרת ב-2, ורשימת הלוחמים, ויצו והתאחדות התימנים בישראל ב-1 כל אחת.
היסטוריה > הישיבה הראשונה

האספה המכוננת התכנסה לראשונה ביום ט"ו בשבט ה'תש"ט - 14 בפברואר 1949, בשעה 16:00, בבית המוסדות הלאומיים בירושלים. הישיבה נפתחה בשירת "התקווה", ולאחריה נאם נשיא מועצת המדינה הזמנית חיים ויצמן נאום נרגש שהחל במילים: ”ברגש של יראת כבוד והדרת קודש אני קם לפתוח את האסיפה המכוננת של מדינת ­ישראל, את כנסת ­ישראל הראשונה בימינו, בעיר הנצחית­ ירושלים”. כן הוסיף ויצמן ואמר: ”מדע ומחקר הם יסודות היצירה האנושית כולה. את כל החיל שעשינו במדע ובמחקר בקרב אומות העולם עלינו לגייס עכשיו לבניין מולדתנו. אך עם כל החשיבות של המכרעת של המדע, לא בו בלבד נישווע. עלינו לבנות גשר חדש בין המדע לבין רוח האדם. מעל למדע יש ערכים נשגבים אשר רק בהם קיים מרפא לנגעי האנושות - ערכי צדק ויושר, שלום ואחווה.” לאחר הנאום התקיימה הצהרת נבחרי האספה: מזכיר הממשלה הקריא את נוסח ההצהרה: ”אני מתחייב להיות אזרח נאמן למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי באסיפה המכוננת” וכל אחד מחברי האספה קם ואמר: ”אני מתחייב”. אחרי הצהרת האמונים ניגשו חברי האספה לבחור את יושב הראש, ובחרו ברוב קולות את יוסף שפרינצק מסיעת מפא"י. לאחר בחירת היושב ראש התקיים דיון בעניין מינוי סגנים ליושב ראש, ובשעה 18:00, לאחר שירת "התקווה", ננעלה הישיבה.
ישיבת הפתיחה של האספה המכוננת
דוד בן-גוריון מגיע לישיבת הפתיחה של האספה המכוננת.
נאום חיים ויצמן בישיבה הראשונה
ההצבעה הראשונה במושב הפתיחה של האספה המכוננת, משה מרלין לוין, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
היסטוריה > קביעת יעודה של האספה המכוננת

ב-16 בפברואר 1949, חוקקה האספה המכוננת את חוק המעבר. מק"י וחרות דרשו שחוק המעבר יכלול קביעה מפורשת, שתפקידה הראשי של האספה המכוננת הוא לקבוע את חוקת היסוד של המדינה, וכן לקבוע מראש הגבלה על זמן כהונתה של האספה המכוננת, הצעתן לא זכתה לרוב. בפועל, הכנסת הראשונה לא חוקקה חוקה בגלל התנגדותם של דוד בן-גוריון והסיעות הדתיות. בן-גוריון נימק את התנגדותו בכך ש"חוקה חדשה תכבול את ידי המחוקק". כאמצעי לכינון חוקה נתקבלה בכ"ח בסיוון ה'תש"י (13 ביוני 1950) החלטת הררי, כדלהלן:
הכנסת הראשונה מטילה על ועדת החוקה, חוק ומשפט להכין הצעת חוקה למדינה. החוקה תהיה בנויה פרקים-פרקים, באופן שכל אחד מהם יהווה חוק יסודי בפני עצמו. הפרקים יובאו בפני הכנסת, במידה שהוועדה תסיים את עבודתה, וכל הפרקים יחד יתאגדו לחוקת המדינה.