stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין בורוכוב
הכרעת בית הדין הארצי

חברת תרכובות ברום ערערה לבית הדין הארצי לעבודה על פסק דינו של בית הדין האזורי. בית הדין הארצי, פה אחד, קבע את ההלכות הבאות.
אימוץ "קביעתו העקרונית של בית הדין האזורי בדבר משמעויותיה של חובת הייצוג ההולם מכוח סעיף 9 לחוק בהקשר של פיטורי צמצום".
יש "לפרש בגמישות ובהרחבה את ההגדרה של 'אדם עם מוגבלות'... בהתאם, אין צורך במוגבלות "חמורה"; אין רלוונטיות לקביעה או אי קביעה של אחוזי נכות מכוח חוק הביטוח הלאומי; אין צורך לעמוד בתנאים הנוקשים שנקבעו בחוק ובצו ההרחבה לצורך מכסות הייצוג ההולם; אין דרישה הכרחית להצגת אישור רפואי של רופא תעסוקתי או אחר הקובע במפורש כי מדובר ב'אדם עם מוגבלות'.. ודי בהשפעת הלקות על תחום חיים עיקרי אחד, שאינו חייב להיות תעסוקה."
מכוח סעיף 9 חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, חובה על המעסיק להביא בחשבון בעת פיטורי צמצום את החובה למתן ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלויות ובהתאם לכך למנוע במידת הצורך את פיטורי "אדם עם מוגבלויות" ולהעדיף במקום זאת לפטר עובד עם כישורים דומים שאינו "אדם עם מוגבלויות".
'אדם בעל מוגבלויות' לעניין ההגנה שהחוק מעניק בכל הקשור לעבודה, הוא אדם שאלמלא הגנת החוק מוגבלויותיו יגרמו לו לקושי מיוחד בהשגת עבודה ההולמת את כישוריו. "בהתאם לכך נדרשת 'מסה קריטית' כלשהי (גם אם אין להציב לה רף גבוה במיוחד) של קושי תפקודי פיזי, חושי, נפשי, קוגניטיבי, שכלי או חברתי, לרבות כתוצאה מסטיגמות ודעות קדומות, על מנת להגיע למסקנה כי תפקודו של האדם אכן מוגבל... באופן מהותי בתחום אחד או יותר מתחומי החיים העיקריים". לצורך כך יפורש 'אופן מהותי' כאופן ניכר, שאינו מצומצם או שולי".
לגבי ההגדרה בסעיף 5 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, של "מוגבל תפקודו באופן מהותי בתחום אחד או יותר מתחומי החיים העיקריים" - נדרש להצביע באופן מנומק על תחום חיים אחר בו התפקוד מוגבל באופן מהותי (דוגמת איבר גוף או מערכת גופנית כלשהי שלא תפקדה באופן מלא, או תחום דוגמת ניידות/משפחה/קהילה/לימודים).
עובד המבקש להחיל עליו את ההגנות שקיימות כלפי "אדם עם מוגבלויות", צריך ליידע את המעסיק שהוא עונה להגדרה זו. ככל והעובד לא עשה זאת, לא קמה "חזקת הידיעה הקונסטרוקטיבית" כלפי המעסיק, והעובד לא יהיה זכאי להגנה של "אדם עם מוגבלויות". עם זאת, הושארה ב"צריך עיון" השאלה אם הודעה של עובד על היותו "אדם עם מוגבלויות" לאחר שהתקבלה החלטה סופית על פיטוריו, תקנה לו את ההגנה ותחייב את המעסיק לשקול מחדש את הפיטורין בהתאם לחובת ההעדפה.
בהתאם להלכות אלו, בית הדין הארצי קבע כי בורוכוב לא הצליחה להוכיח כי היא עומדת בדרישות להכרה כ"אדם עם מוגבלויות". כפועל יוצא, בית הדין הארצי ביטל את פסק הדין האזורי שחייב את החברה להחזיר את בורוכוב לעבודה, לשלם לאת שכר העבודה מאז פיטוריה, לשלם לה פיצויים משמעותיים בגין עוגמת נפש והוצאות משפט.
לאחר פסק הדין

לאחר פסק הדין החלו בתי הדין לעבודה (הן בתי הדין האזוריים והן בית הדין הארצי) לראות כ"אדם עם מוגבלויות" גם עובד עם מגבלה שאינה בולטת ושאינה פוגמת בעבודתו הספציפית.
במקביל, הנחיית היועץ המשפטי לממשלה בנושא "ייצוג הולם למגזרים מסוימים" התבססה, בין היתר, על הקביעה בפסק דין בורוכוב שבפיטורי צמצום חובה על המעסיק להביא בחשבון את היותו של העובד 'אדם מוגבליות' כסיבה להימנע מפיטוריו.
לקריאה נוספת

חיים ברנזון עובד ומעביד, עמוד 24–25.
דורון דורפמן, "בין חשדנות לרחמים: תפיסות לגבי זכויות אנשים עם מוגבלויות כזכויות יתר ולגבי שימוש לרעה בחוק", עמוד 427 משפט, חברה ותרבות (2020).
הערות שוליים

↑  סעיף 5 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ״ח–1998 מגדיר מיהו ”אדם עם מוגבלות“, וקובע כי עונה על הגדרה זו כל מי שהוא "אדם עם לקות פיזית, נפשית או שכלית לרבות קוגניטיבית, קבועה או זמנית, אשר בשלה מוגבל תפקודו באופן מהותי בתחום אחד או יותר מתחומי החיים העיקריים"
↑  סעיף 8 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אוסר על הפליית אדם עם מוגבלויות בעת פיטורין, וקובע כי: "לא יפלה מעסיק בין עובדיו או בין דורשי עבודה, מחמת מוגבלותם, ובלבד שהם כשירים לתפקיד או למשרה הנדונים, בכל אחד מאלה... (5) פיטורין או פיצויי פיטורין"
↑  סעיף 9 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מטיל על המעסיק חובה אקטיבית לפעול לקידום ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות: "ראה מעסיק כי בקרב עובדיו אין ביטוי הולם, בנסיבות העניין, לייצוגם של אנשים עם מוגבלות (להלן – ייצוג הולם), יפעל לקידום הייצוג ההולם, לרבות ביצוע התאמות."
↑  הניסוח הזה הועתק מהערך על הבג"ץ
↑  ראו: סע"ש (באר שבע) 34294-12-18 פלוני - ריבוק ישראל בע"מ,  סע"ש (תל אביב-יפו) 17503-03-17 זהבה גרמאי - קופת חולים מאוחדת, סע"ש (תל אביב-יפו) 3112-02-17 פלוני - בנפיט קד"מ מערכות שיווק בע"מ, סע"ש (באר שבע) 61342-10-17 אופיר פרץ - טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ, סע"ש (תל אביב-יפו) 50537-05-17 פלורה שרה מוראדי - כל בו חצי חינם בע"מ, סע"ש (באר שבע) 5010-08-17 לאדה סבטליצ'יני - טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ, ע"ע (ארצי) 48726-11-18 שלום (שולי) רוזנברג - גיוון אימג'ינג בע"מ, סע"ש (תל אביב-יפו) 62474-11-16 פנחס גבאי - עיריית מודיעין מכבים רעות, ס"ע (ירושלים) 36870-01-12 אברהם ציון ביטון - הסתדרות מדיצינית הדסה, סע"ש (נצרת) 52309-07-17 טטיאנה פשקוב - החברה לפיתוח נצרת עילית בע"מ, סע"ש (תל אביב-יפו) 46409-05-19 איתן נש - אלפא -ביו טכ. בע"מ, סע"ש (חיפה) 31606-03-16 הדס פישמן - חברת מוסדות חינוך ותרבות בנשר מיסודה של הסוה"י לא"י, בר"ע (ארצי) 10681-03-19 ליאנה עדני - עיריית תל אביב יפו, סע"ש (חיפה) 46050-09-16 ברוך סלמנדר - השתתפויות בנכסים בישראל בע"מ, ע"ע (ארצי) 61235-02-17 קופולק (1949) בע״מ - מיכאל חננשוילי וע"ע (ארצי) 61235-02-17 קופולק (1949) בע"מ - מיכאל חננשוילי)
↑  מס' הנחיה: 1503.1, עדכון: מאי 2020
פסק דין בראון נגד מועצת החינוך

| --- | --- |


 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  8 בדצמבר 1952 טיעונים נוספים נשמעו ב-7 בדצמבר 1953
 תאריך החלטה:  17 במאי 1954
 מראה מקום:  ‎347 U.S. 483; 74 S.Ct. 686; 98 L.Ed. 873
 ערכאות נמוכות:  פסק דין לטובת הנתבעים - בקשה לצו מניעה נדחתה, (‎98 F. Supp. 797 (D. Kan. 1951
 החלטה
 הפרדה בין גזעים בחינוך הציבורי סותרת את פסקת השוויון של התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. מתקנים נפרדים הם אי שוויוניים מטבעם.
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  ארל וורן
 חברי המותב:  טום קלארק, רוברט ה. ג'קסון, הרולד בארטון, שרמן מינטון, פליקס פרנקפורטר, הוגו ל. בלק, סטנלי ריד, ויליאם א. דאגלס
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  וורן.
 דעות נוספות:  מצטרפים לדעת הרוב: קלארק, ג'קסון, ברטון, מינטון, פרנקפורטר, בלק, ריד, דאגלס (פסק הדין ניתן פה אחד)
 תקדימים שעליהם הסתמכה ההחלטה
 פסק הדין מתבסס על התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית
 
פסק דין בראון נגד מועצת החינוך של טופיקה (באנגלית: Brown v. Board of Education of Topeka) הוא פסק דין תקדימי של בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1954 אשר קבע דה יורה כי הפרדה על רקע גזעי בחינוך הציבורי בארצות הברית היא בלתי חוקתית. פסק דין זה ביטל את דוקטרינת "נפרד אבל שווה" (separate but equal) שהייתה קיימת בארצות הברית למעלה מ־80 שנה, וקבע כי בתי ספר נפרדים אינם שווים מאחר שבתי ספר לשחורים בלבד מפלים מעצם טבעם את השחורים לרעה.
מושא התביעה, הילדה לינדה בראון, נפטרה ב-25 במרץ 2018, בגיל 75.
רקע

מאז תום מלחמת האזרחים האמריקנית וחקיקת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית האוסר על אפליה על רקע גזעי, בוצעה למעשה הפרדה בין גזעים באזורים שונים של ארצות הברית, בטענה כי ניתן לבני הגזע השחור יחס שווה, גם אם נפרד. משמעות יחס זה הייתה הפרדה מוחלטת במערכות החינוך, התחבורה, השירותים והרפואה בין השחורים ללבנים במדינות הדרום והפרדה פחות קפדנית במדינות הסמוכות לדרום. מדיניות זאת אושרה על ידי בית-המשפט העליון של ארצות הברית בשלהי המאה ה-19 במסגרת פסק דין פלסי נגד פרגוסון. מחקרים פסיכולוגים בנושא נערכו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20. בין העבודות הראשונות בתחום היו עבודות של אינז בוורלי פרוסר לרבות הדוקטורט שלה משנת 1932.
בפסק דין בראון הוא הידוע בסדרה של פסקי דין (כמפורט מטה) שבהם בתי המשפט אסרו על הפרדה זו באמצעות אקטיביזם שיפוטי.
ההליכים המשפטיים

ב־1951 הוגשה תובענה ייצוגית נגד מועצת החינוך של העיר טופיקה בקנזס, בבית המשפט המחוזי הפדרלי של מחוז קנזס. התובעים היו 13 הורים לתלמידים שחורים מטופיקה. ההורים פנו לבית המשפט בדרישה שיורה על ביטולה של מדיניות ההפרדה הגזעית של מחוז טופיקה. במחוז טופיקה היו בתי ספר נפרדים לשחורים ולבנים בהתאם לחוק מדינת קנזס משנת 1879 אשר אפשר למועצת החינוך לקיים מערכת חינוך נפרדת (אך לא חייב את מועצת החינוך לעשות כן).
ההורים שוכנעו על ידי הנהגת ה־NAACP של טופיקה להגיש את התביעה. בראון שוכנע להגיש את התביעה בשם בתו, לינדה בראון, הלומדת בכיתה ג', ואשר נדרשה ללכת מרחק רב ביותר על מנת לעלות על אוטובוס אשר ייקח אותה לבית הספר היסודי מונרו - בעוד שבאותו מרחק הליכה היה בית ספר יסודי (בית הספר סמנר) אשר למדו בו רק לבנים.
שלושה עשר התובעים היו: אוליבר בראון, דארלין בראון, לנה קרפר, סיידי אמנואל מאקוריטה אמרסון, שירלי פלמינג, זלמה הנדרסון, שירלי הודיסון, מוד לוטון, אמה לויאיס, איונה ריצ'רדסון ולוסינדה טוד.
בית המשפט המחוזי פסק כי מועצת החינוך פעלה כדין, בהסתמכו על פסק דין פלסי נגד פרגוסון ((1896) ‎163 U.S. 537) אשר קבע כי דוקטרינת "נפרד אבל שווה" היא חוקתית. שלושת השופטים אכן מצאו כממצא עובדתי כי חינוך השחורים בנפרד אכן פוגע בהם, אולם קבעו כי בתי הספר שווים מבחינת בניינים, תוכנית לימודים, והדרישות מן המורים.
ההליכים המשפטיים > החלטת בית המשפט העליון לנהל דיון בנושא

בית המשפט העליון איחד את הדיון בארבעה מקרים: "בראון נגד מועצת החינוך, תביעת בריגס נגד אליוט, שהוגשה בדרום קרוליינה, תביעת דייוויס נגד מועצת החינוך של מחוז הנסיך אדוארד, שהוגשה בווירג'יניה, ותביעת גבהרט נגד בלטון שהוגשה בדלאוור.
כל המקרים הללו מומנו על ידי ה־NAACP - העמותה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים.
התביעה מקנזס הייתה ייחודית בכך שלא נטען בה שהייתה למעשה נחיתות בבית הספר המופרד מבחינה חיצונית (מבני הלימוד), מבחינת תוכנית הלימודים ומבחינת רמת המורים, אלא נטען כי עצם ההפרדה היא המפלה לרעה. ייחודה של התביעה מדלאוור היה בכך שמדובר בערעור על פסק דין מחוזי בו נקבע כי ההפרדה עצמה מפלה (בניגוד לשאר פסקי הדין המחוזיים בהם נקבע כי ההפרדה אינה מפלה).
עורך הדין מטעם ה־NAACP היה ת'ורגוד מרשל, שמאוחר יותר בשנת 1967 מונה לתפקיד שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא טען בפני בית המשפט העליון בשם התובעים, ופול וילסון טען בשם מועצת החינוך.
החלטת השופטים

בית-המשפט עמד לדחות את התביעות השונות ולאשר את מדיניות ה"נפרד אבל שווה" ברוב של 5 נגד 4. ואולם, במהלך הדיונים הלך לעולמו נשיא בית המשפט העליון דאז, ובמקומו מונה ארל וורן. וורן לא רק שאכזב את הפלג השמרני ובפרט את הנשיא אייזנהאואר שמינה אותו, באמצו גישה ליברלית והטותו את הכף לטובת קבלת התביעה, אלא שהוא הצליח לשכנע בכך גם את ארבעת חבריו השופטים, וכך הגיע בית-המשפט להחלטה פה אחד. ב־17 במאי 1954 קרא ארל וורן את החלטת השופטים והכריז כי "חינוך נפרד הוא מפלה מטבעו". מבחינה משפטית פסק הדין הקצר נדרש, באופן מהפכני, לתאוריות מתחום מדעי החברה והפסיכולוגיה כדי לקבוע כי עצם ההפרדה יוצרת נזק ממשי בתדמיתו של התלמיד השחור, ולכן היא ממהותה בלתי שוויונית, ומפירה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. בהחלטה זו הפך בית המשפט העליון את פסק דין קמינג נגד מועצת החינוך מחוז ריצ'מונד משנת 1899 אשר קבע כי הפרדה היא חוקתית.
פסק דין בראון לא הביא מיידית לביטול ההפרדה בבתי הספר, ואף לא באתרים ציבורים אחרים כגון מסעדים ושירותים, באשר אלה הוחזקו על ידי אנשים פרטיים ולא היוו מוסדות ציבוריים. מניעת אפליה במוסדות פרטיים אירעה רק לאחר חקיקת חוק זכויות האזרח של 1964.
פסק הדין מכונה "בראון א'" משום ששנה מאוחר יותר ניתן על ידי בית המשפט העליון פסק דין שני, המכונה "בראון ב'", שבו נקבע כי המדינות השונות חייבות לציית להחלטת פסק דין בראון "במהירות האפשרית". על אף החלטה זו לא בוטלה ההפרדה עד שנת 1970 בחלק ממדינות הדרום, ואף בשנת 1971 (פסק דין סוואן נגד מועצת החינוך שארלוט מקלנבורג - (1971) ‎402 U.S. 1) ובשנת 1974 (פסק דין מיליקן נגד ברדלי - (1974) ‎418 U.S. 717) נאלץ בית המשפט העליון להתערב במקרים של הפרדה גזעית והסעת תלמידים אל מחוץ למחוזות חינוך באוטובוסים על מנת לבצע הפרדה על בסיס גזע.
פסקי דין נוספים שניתנו בשנים הבאות ביטלו את ההפרדה כאי-שוויונית בשורה ארוכה של תחומים נוספים, כמו תחבורה ציבורית, מבני ציבור ואפילו מגרשי גולף. למעשה, מאז פסק-דין זה, בכל המקרים בהם הוחלט על הפרדה על בסיס גזעי, מלבד במקרים של אפליה מתקנת, הפרדה זאת נקבעה כבלתי חוקתית.
השפעות פסק הדין

לא כל המדינות קיבלו את החלטת בית המשפט העליון במקרה בראון. בווירג'יניה, הסנטור הארי פ. בירד האב ארגן התנגדות להחלטה ואף סגר את בתי הספר על מנת למנוע את הדה סגרגציה. בארקנסו סירב המושל לאפשר את ביטול ההפרדה עד שהנשיא, דווייט אייזנהאואר, אף שהתנגד לפסיקה, החליט לשלוח חיילים של הצבא הפדרלי כדי לאכוף, בכוח, את ביטול ההפרדה (ראו משבר ליטל רוק).
בטופיקה עצמה האקלים הפוליטי השתנה מיד לאחר ההחלטה של בית המשפט, ומועצת החינוך החליטה כבר באוגוסט 1953 על דה סגרגציה בכל בתי הספר. בניין מנהל מערכת החינוך בטופיקה קרוי היום על שם מקילנלי בראנט, נשיא ה-NAACP בטופיקה אשר יזם את התביעה הייצוגית ובית הספר היסודי מונרו הוכרז ב־26 באוקטובר 1992 כאתר היסטורי לאומי המנוהל על ידי רשות הפארקים של ארצות הברית.
פרופ' אהרן ברק העיר על פסק דין זה: "הפסיקה החשובה ביותר של בית המשפט העליון האמריקאי במאה ה-20 היא בראון נגד מנהלת החינוך, 1954. הפסיקה הזאת סיימה את האפליה נגד שחורים בארצות הברית."
מנגד, פרופסור רוזנברג (Gerald N. Rosenberg), ובעקבותיו חוקרי משפט וחברה נוספים מראים שפסק הדין דווקא המריץ חקיקה בעד הפרדה מתוך כוונה לסכל את פסק הדין. לטענתם הסקירה ההיסטורית מראה כי השינויים במדינות הדרומיות החלו רק לאחר חקיקה החוק לזכויות האזרח (1964), עשור לאחר מכך.
פסק דין בראון ג'

ב־1978, שכנעו עורכי הדין ריצ'רד ג'ונסון, צ'ארלס סקוט הבן (בנו של עורך הדין במקרה בראון א') וג'וזף ג'ונסון את לינדה בראון (הילדה שבעבורה ניתן פסק דין בראון המקורי - ועתה אם לילדים) להגיש בשם ילדיה תביעה נגד מועצת החינוך של טופיקה ומדיניות ההרשמה שלה מחשש שמדובר במדיניות אשר תוביל להפרדה גזעית מחודשת.
מועצת החינוך אפשרה להורים לבחור באיזה בית ספר ילמדו ילדיהם, והתובעים חששו כי הורים לילדים לבנים יעדיפו לשלוח את ילדיהם לשכונות בהם יש מיעוט של שחורים וכך ליצור הפרדה בפועל.
בשנת 1989 קיבל בית המשפט המחוזי את התביעה, והערעור לבית המשפט העליון נדחה. בית המשפט העליון הורה להשיב את התיק לבית המשפט המחוזי על מנת שיפקח על מדיניות אשר אוסרת אפליה.
מקרים קשורים

פסק דין פוול נגד אלבמה, (1932) ‎287 U.S. 45 - זכות גישה לבית המשפט בעניין זה.
פסק דין גיינס נגד קנדה, (1938) ‎305 U.S. 337 - כאשר המדינה מספקת מסגרת לימודית ללבנים היא מחויבת לספק מסגרת דומה לשחורים. היא יכולה לעשות זאת במסגרת נפרדת או על ידי כך שתאפשר לשחורים ולבנים ללמוד ביחד.
פסק דין סמית' נגד אלווריט, (1944) ‎321 U.S. 649 - מותר ללא לבנים להצביע בבחירות מוקדמות.
פסק דין מנדז נגד מחוז חינוך וסטמינסטר, (1946) ‎64 F.Supp. 544 - איסור אפליה של ילדים ממוצא מקסיקני בקליפורניה.
פסק דין שלי נגד קיימר, (1948) ‎334 U.S. 1 - איסור הגבלות על בסיס גזע.
פסק דין סוויט נגד פיינטר, (1950) ‎339 U.S. 629 - אפליה בבתי ספר למשפטים בטקסס
מקלורן נגד אוצרי מדינת אוקלהומה, (1950) ‎339 U.S. 637 - איסור על אפליה על רקע גזעי במוסדות השכלה גבוהה.
פסק דין הרננדז נגד טקסס, (1954) ‎347 U.S. 475 - התיקון ה־14 לחוקה בא להגן על כל הגזעים ולא רק על שחורים ולבנים.
פסק דין בולינג נגד שארפ, (1954) ‎347 U.S. 497 אחד המקרים שאוחדו עם ערעור בראון #4 - וושינגטון, בירת ארצות הברית.
פסק דין בריגס נגד אליוט, ‎347 U.S. 483 אחד המקרים שאוחדו עם מקרה בראון #1 - סמרטון, קרולינה הדרומית.
פסק דין דייוויס נגד מועצת החינוך של מחוז הנסיך אדוורד, Civ. A. No. 1333 אחד המקרים שאוחדו עם ערעור בראון #2 - מחוז הנסיך אדוארד, וירג'יניה.
פסק דין גבהרט נגד בלטון, 33 Del. Ch. 144 - אחד המקרים שאוחדו עם מקרה בראון #3 - קליימונט, דלאוור.
פסק דין NAACP נגד אלבמה, (1958) ‎357 U.S. 449 - הגנה על פרטיות חברי ה־NAACP.
פסק דין בויינטון נגד וירג'יניה, (1960) ‎364 U.S. 454 - איסור אפליה על רקע של גזע בתחבורה הציבורית.
פסק דין מלון הארט אוף אטלנטה נגד ארצות הברית, (1964) ‎379 U.S. 241 - איסור אפליה על רקע גזעי במוסדות ציבוריים ואף במקומות בכאלה המצויים על שטח פרטי.
פסק דין סוואן נגד מועצת החינוך שארלוט מקלנבורג, (1971) ‎402 U.S. 1 - מורה על הסעת תלמידים על מנת למנוע הפרדה גזעית.
פסק דין מיליקן נגד ברדלי, (1974) ‎418 U.S. 717 - איסור הסעת תלמידים בשל גזעים אל מחוץ למחוז מועצת החינוך.
הערות שוליים

↑  Linda Brown, woman at center of Brown v. Board case, dies, באתר CNN
↑  BROWN et al. v BOARD OF EDUCATION OF TOPEKA, SHAWNEE COUNTY, KANSAS et al
↑  ארי שביט, אהרן ברק, אזרח מודאג, באתר הארץ, 11 באפריל 2008
↑  גד ברזילי., "המלך אינו עירום- מדוע המשפט פוליטי", דין ודברים ד, תשס"ח, עמ' 55
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547148505171  LCCN: sh2005002458 
מדיניות "נפרד אבל שווה" בארצות הברית לפי מדינה
פרד דבורגרייב

פרדריק "פרד" אדואר רובר דבורגרייב (בצרפתית: Frédérik ("Fred") Edouard Robert Deburghgraeve  נולד ב-1 ביוני 1973) הוא שחיין עבר בלגי. האלוף האולימפי הראשון של בלגיה בשחייה, שיאן עולם ואלוף עולם שהתמחה בסגנון החזה.
ביוגרפיה

פרד דבורגרייב נולד בפולקאפלה, מערב ולאנדרן, בלגיה. הוא גדל ברוזלרה, שם החל להתאמן בגיל 8 בקבוצת השחייה המקומית. אביו אימן אותו במשך 8 שנים. לאחר מכן שחה תחת הדרכתו של המאמן ההולנדי רונלד גאסטרה, בתנאים מאוד לא אידיאליים עבור שחיין על. מאמנו גר כ-100 ק"מ ממנו ולכן הוא נפגש איתו פעם בשבוע ויתר האימונים הועברו דרך הטלפון, כשהאב מעבירם בפועל. דבורגרייב היה השחיין הבוגר היחידי בקבוצה ובמרבית האימונים אף התאמן לבדו, מה שמעצים את הישגיו.
דבורגרייב השתתף לראשונה באליפות אירופה לנוער בשחייה בשנת 1990 וזכה בשתי מדליות ארד במשחים ל-100 מטר ול-200 מטר חזה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1991 סיים דבורגרייב במקום השמיני ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.34 דקות, ראשון היה נורברט רוז'ה מהונגריה שקבע תוצאה של 1:01.49 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) השתתף דבורגרייב בשלושה משחים. במשחה ל-100 מטר חזה הוא סיים במקום ה-34 בתוצאה של 1:05.10 דקות. במשחה ל-200 מטר חזה הוא סיים במקום ה-19 בתוצאה של 2:16.93 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא וחבריו סיימו במקום ה-16 בתוצאה של 3:47.64 דקות, הזמן שקבע ב-100 מטר חזה ב"זינוק שליחים" היה 1:02.89 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 סיים דבורגרייב במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.54 דקות, ראשון סיים קארוי גיוטלר מהונגריה שקבע תוצאה של 1:01.04 דקות, בשלב המוקדמות גיוטלר קבע שיא עולם חדש בתוצאה של 1:00.95 דקות והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה שיורד מתחת ל-61 שניות. במשחה ל-200 מטר חזה הוא סיים במקום השמיני בתוצאה של 2:16.72 דקות, ראשון סיים ניק גילינגהם מבריטניה (2:12.49 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה 1994, זכה דבורגרייב במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.79 דקות, המנצחים במשחה היו השחיינים מהונגריה, רוז'ה (1:01.24 דקות), ושיאן העולם גיוטלר (1:01.44 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכה דבורגרייב בשתי מדליות, זהב וארד. הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.12 דקות, לפני שיאן העולם גויטלר (1:01.38 דקות) ואנדריי קורנייב מרוסיה (1:01.78 דקות). במשחה ל-200 מטר חזה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 2:14.01 דקות, אחרי המנצחים קורנייב (2:12.62 דקות) וגיוטלר (2:12.95 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום החמישי יחד עם חבריו במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:44.14 דקות, ראשונה סיימה הרביעייה מרוסיה (3:38.11 דקות).
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית ושיא עולם

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה דבורגרייב במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.65 דקות, לפני ג'רמי לין מארצות הברית (1:00.77 דקות) ומארק ורנקה מגרמניה (1:01.33 דקות). בשלב המוקדמות קבע דבורגרייב שיא עולם חדש בתוצאה של 1:00.60 דקות. גם התוצאה שקבע בגמר הייתה טובה יותר משיא העולם שלפני תחילת התחרות. במשחה ל-200 מטר חזה, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:16.10 דקות בלבד, שהציבה אותו במקום ה-15 ולא הצליח להתברג לשלב הגמר, לכן נימחק מגמר ב' ודורג לבסוף במקום ה-17.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' 1998 זכה דבורגרייב במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.34 דקות, לפני זנג קוואליאנג מסין (1:01.76 דקות) וקרוט גרוט מארצות הברית (1:01.93 דקות).
באליפות ארצות הברית הפתוחה לבריכות קצרות שנערכה בסוף שנת 1998 קבע דבורגרייב שיא עולם חדש בתוצאה של 58.79 שניות.
דבורגרייב פרש משחייה תחרותית לאחר שלא הצליח להעפיל לאולימפיאדת סידני (2000). מאז הוא עובד למחייתו במכירת נעליים ופעיל במועצה המקומית של לנגמארק-פולקאפלה.
תארים והישגים

דבורגרייב שיפר את השיא העולמי במשחה ל-100 מטר חזה 3 פעמים.
דבורגרייב זכה בתואר ספורטאי השנה בבלגיה בשנים 1995, 1996 ו-1998.
בשנת 2008 זכה דבורגרייב להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
הערות שוליים

↑  Honorees/Awards - Fred Deburghgraeve (BEL) - 2008 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
פרידריך וילהלם, דוכס קורלנד

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1692 ילגבה, לטביה 
 פטירה:  21 בינואר 1711 (בגיל 18) Kipen, רוסיה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Jelgava Palace 
 בן או בת זוג:  אנה, קיסרית רוסיה (22 בנובמבר 1710, 11 בנובמבר 1710–21 בינואר 1711) 
 פרסים והוקרה
 מסדר העיט השחור 
 
פרידריך וילהלם, דוכס קורלנד (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Kettler‏; 19 ביולי 1692 - 21 בינואר 1711) היה דוכס קורלנד וסימגליה מ-1698 עד 1711. בתקופת שלטונו נכבשה הדוכסות על ידי שוודים ואחר כך על ידי חיילים רוסים.
ביוגרפיה

פרידריך וילהלם קטלר נולד ב-19 ביולי 1692 במיטאו, והיה בנם של פרידריך קזימיר, דוכס קורלנד ואשתו השנייה אליזבת סופיה, נסיכת ברנדנבורג. בגיל שבע, לאחר מות אביו, ב-22 בינואר 1698 הוא מונה לדוכס קורלנד וסימגליה, עם זאת, עד לבגרותו המדינה נשלטה על ידי אמו ודודו פרדיננד קטלר, שהתגורר בדנציג.
כאשר ב-1701 נכבשה סימגליה על ידי השוודים, פרידריך וילהלם ואמו הלכו לדודו פרידריך, שלימים הוכתר למלך הראשון בפרוסיה. הוא שהה בפרוסיה עד 1709, כאשר, לאחר ניצחונות רוסים נגד שוודיה, בגיל 17 הוא התארס לאנה, בתו של הצאר איוואן החמישי, שבעצמו היה אחיו למחצה של פיוטר הגדול. מועצת הדוכסות בשנת 1709 הכירה בפרידריך וילהלם כמבוגר והדוכס הצעיר הגיע לליבאו בשנת 1710.
הוא התחתן עם אנה מרוסיה ב-11 בנובמבר 1710 (31 באוקטובר, על פי הלוח הישן) בחתונה מפוארת שנערכה בבירה הרוסית החדשה סנקט פטרבורג, שהציגה את כוחה של האימפריה הרוסית המתהווה ואת זוהר החצר שלה. אולם בדרך חזרה מסנקט פטרבורג מת פרידריך וילהלם ב-21 בינואר 1711 בתחנת הדואר, ואלמנתו אנה, יחד עם גופת הדוכס, הגיעו למיטאו רק ב-4 במרץ.
לאחר מותו, אנה קיבלה על עצמה את העוצרות של הדוכסות. בשנת 1730 היא הפכה לקיסרית רוסיה והדוכסות עברה לדודו של פרידריך וילהלם פרדיננד קטלר, אך נשלטה בפועל על ידי רוסיה. היא הפכה לעצמאית מחדש בשנת 1737, כאשר היא עברה למאהב של הצארינה אנה, ארנסט יוהאן פון בירון.
במקביל בדוכסות החלה המגפה הגדולה, שהרגה חלק גדול מהאוכלוסייה.
פרד ארמיסן

| --- | --- |

ארמיסן, 2014
 לידה:  4 בדצמבר 1966 (בן 57) האטיסבורג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  Valley Stream Central High School 
 בן או בת זוג:  אליזבת מוס (2009–2011) 
 http://fredarmisen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פריידון רוברט "פרד" ארמיסן (באנגלית: Fereydun Robert "Fred" Armisen; נולד ב-4 בדצמבר 1966) הוא שחקן, קומיקאי, סופר, מפיק ומוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד במיסיסיפי שבארצות הברית, להורים מרקע נוצרי בעיקר, ילידי גרמניה (אביו) וונצואלה (אמו). סבו מצד אביו נולד בקוריאה. סבתו מצד אביו נולדה בגרמניה.
קריירה

ארמיסן ידוע בעיקר כאחד מחברי הצוות הקבועים בתוכנית המערכונים הסאטירית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC בין השנים 2002 עד 2013.
ארמיסן שיחק דמויות קומיות שונות גם במספר סרטי קומדיה, כולל "יורוטריפ" ב-2004 כן ב-"והרי החדשות", וב"קופ אאוט" ב-2010.
יחד עם קרי בראונשטיין ארמיסן יצר וכיכב בתתוכנית המערכונים הקומית "פורטלנדיה".
ארמיסן הוא גם מתופף בלהקה "The 8G Band", אשר מופיעה בתוכנית האירוח של עמיתו ל-SNL, סת' מאיירס.
בשנת 2012 דיבב בסדרת האנימציה "ללא פיקוח" ששודרה ברשת FX Networks. בשנת 2013 דיבב בסדרת האנימציה "אי שם" את טרי, בן זוגה של ג'ואני. באותה שנה דיבב את בר-מוח בסרט "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי".
בשנת 2017 שיחק בסרט "בית המחר", בתפקיד קולו של מדריך טיולים במחשב. שיחק גם בסרט "פלסטר", לצד קולין הנקס.
בשנים 2017-2018 שיחק בסדרת הדרמה הקומית הפוסט-אפוקליפטית "האיש האחרון בעולם", בעונה הרביעית, בתור קארל.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי לצד עמיתתו ל-SNL מאיה רודולף בסדרת הטלוויזיה "פוראבר" מבית פריים וידאו, בדמותו של אוסקר הופמן, רופא שיניים שמת בתאונת סקי.
בשנת 2019 החל לככב בסדרה הקומית "לוס אספוקיז" ב-HBO, בתפקיד טיקו. באותה שנה החל לדבב בתפקיד ראשי בסדרה "חלל אינסופי".
בשנת 2020 גילם מספר דמויות בסדרת אנימציה "סנטרל פארק" ברשת אפל TV פלוס, ושיחק בסרט "ועכשיו כולם ביחד". מאוחר יותר באותה שנה התארח בעונתה השנייה של הסדרה הקומית "עובדי אלוהים" של רשת TBS. עוד בשנת 2020 כיכב בתפקיד הראשי ואף יצר וכתב יחד עם ג'ון סי. ריילי וטים היידקר את הסדרה הקומית בת ה-6 פרקים "Moonbase 8" עבור רשת שואוטיים.
מאז 2021 משחק בסדרה הקומית המוזיקלית מבית "שמיגדון!" מבית אפל TV פלוס. באותה שנה דיבב את הדמות של ספלנדיב בסדרה המונפשת "עולם הקנטאורים" מבית נטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בדמותו של ג'ראלדו בסדרה הקומית התקופתית "לו הייתי פיראט" של רשת HBO Max. בהמשך השנה שיחקה בקומדיה השחורה "סיבוב בפירנצה" בתור ריקי.
בשנת 2023, יצא לאקרנים סרט ההנפשה הממוחשבת "האחים סופר מריו - הסרט", המבוסס על זיכיון המשחקים "מריו" של חברת נינטנדו, בו דיבב את הדמות של קרנקי קונג. באותה שנה שיחק בסיטקום "אבא בהפרעה" של נטפליקס, ודיבב את צ'ארלס מנסון בסדרת האנימציה "מרגל ושמו אלביס" (אנ') גם היא של נטפליקס.
קריירה > פרסים והוקרה

היה מועמד לפרס אמי על עבודתו ב"פורטלנדיה" בקטגוריית הכתיבה בשנים 2012, 2013 ו-2014, וכשחקן משנה בסדרה קומית בשנת 2014.
הוא זכה בשני פרסי פיבודי - הראשון ב-2008 כחלק מסאטירה פוליטית של "סאטרדיי נייט לייב", והשני ב-2011 עבור "פורטלנדיה".
חיים אישיים

בשנים 1998-2004 היה נשוי לזמרת האנגלייה סאלי טימס(אנ').
בשנים 2009-2011 היה נשוי בשנית לשחקנית האמריקאית אליזבת מוס.
מאז שנת 2014 היה בזוגיות עם השחקנית האמריקאית-ישראלית נטשה ליון. הם נפרדו באפריל 2022.