stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתיאס ומקסים
הפקה והוצאה לאקרנים

בינואר 2018, הוכרז שדולן יכתוב, יביים, יפיק ויככב בסרט, לצד אן דורבל. באוגוסט 2018, פורסם כי פייר-לוק פונק ומישלין ברנרד הצטרפו לצוות השחקנים. בספטמבר 2018 הצטרפו לצוות השחקנים גבריאל ד'אלמיידה פרייטס, אנטואן פילון, סמואל גוטייה, אדיב אלחלידיי, קתרין ברונט ומרילין קסטונגוואי. בנובמבר 2018, מגזין "Another Man" חשף כי האריס דיקינסון בדיוק סיים לצלם תפקיד בסרט של דולן.
שלב הצילומים החל ב-15 באוגוסט 2018 בקוויבק .
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל קאן ב-22 במאי 2019. במאי 2020, מובי רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית, בריטניה, אירלנד, אוסטרליה, אמריקה הלטינית והודו. הוא הופץ בפלטפורמה של מובי ב-28 באוגוסט 2020.
מוזיקה

הפסקול המקורי הולחן על ידי ז'אן מישל בלייז, פסנתרן ומלחין המתגורר במונטריאול. יצירת הפסנתר שלו בשם "בדידות" נוצרה בהשראת יצירתו של פרנץ שוברט "תֶּמות ווריאציות". בלייז זכה ב-25 במאי 2019 בפרס הפסקול בפסטיבל קאן על עבודתו בסרט.
השירים הבולטים שבהם נעשה שימוש כוללים את " Work B**ch מאת בריטני ספירס ", " J'ai cherché " מאת עמיר חדד, " Always on My Mind " מאת פט שופ בויז, "Stranger's Kiss" מאת אלכס קמרון ואנחל אולסן והשיר "song for zula" של הלהקה Phosphorescent .
ביקורות

באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג אהדה של 64% על סמך 77 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.5/10. על פי קונצנזוס המבקרים של האתר:
"מתיאס ומקסים שובה לב כמעט באותה מידה שהוא מתסכל, אם כי מעריצי קסבייה דולן עשויים להעריך את הצפייה בעבדתו המאופקת יותר של הכותב-במאי.
המקור באנגלית
"Matthias and Maxime enchants almost as much as it frustrates, although Xavier Dolan fans may appreciate seeing the writer-director working at a more restrained pitch."
אתר הביקורות Metacritic העניק לסרט ציון ממוצע משוקלל של 60 מתוך 100, בהתבסס על 18 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בדצמבר 2019, הסרט נבחר לרשימת עשרת הגדולים של קנדה לסוף השנה של TIFF. הסרט היה מועמד לשבעה פרסים בטקס פרסי הקולנוע ה-22 של קוויבק, כולל שחקן המשנה הטוב ביותר לפונק והעריכה הטובה ביותר עבור דולן. הוא זכה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר עבור עבודתה של ברנרד, המוזיקה הטובה ביותר עבור עבודתו של ז'אן מישל בלייז והסרט המצליח ביותר מחוץ לקוויבק .
הסרט נבחר לרשימה הקצרה של Prix collégial du cinéma québécois בשנת 2020.
הערות שוליים

↑  "Cannes festival 2019: full list of films". The Guardian. נבדק ב-18 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  van Hoeji, Boyd (30 בינואר 2018). "Xavier Dolan Reveals His Eighth Feature, 'Matt & Max' (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-15 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pier-Luc Funk jouera dans le prochain film de Xavier Dolan". Radio Canada. 14 באוגוסט 2018. נבדק ב-15 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lovely Etinne, Anne; LaPointe, Bruno (17 באוגוסט 2018). "Micheline Bernard in Xavier Dolan's film". Journal De Montreal. נבדק ב-21 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barfield, Charles (4 בספטמבר 2018). "First Look: Xavier Dolan Begins Production on 'Matthias & Maxime' As We Get A Look At The Cast". The Playlist. נבדק ב-5 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moss, Jack (8 בנובמבר 2018). "Actor Harris Dickinson Discusses Playing Gay Characters as a Straight Man". Another Man. נבדק ב-12 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "XAVIER DOLAN SHOOTING IN MID-AUGUST!". evendette.ca. 20 ביולי 2018. נבדק ב-15 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Xavier Dolan en tournage à partir du 15 août". lapresse.ca. 20 ביולי 2018. נבדק ב-15 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tartaglione, Nancy; Wiseman, Andreas (18 באפריל 2019). "Cannes Film Festival 2019 Lineup: Malick, Almodovar, Dardennes; Four Women Directors In Competition – Full List". Deadline Hollywood. נבדק ב-18 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wiseman, Andreas (29 במאי 2020). "MUBI Acquires Major Territory Rights To Xavier Dolan's Cannes Drama 'Matthias & Maxime'". Deadline Hollywood. נבדק ב-29 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barfield, Charles (15 ביולי 2020). "MUBI To Release Xavier Dolan's 'Matthias & Maxime' In August On Its Streaming Platform". The Playlist. נבדק ב-15 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Socan W&M: Jean-Michel Blais wins Cannes Soundtrack Award
↑  Spotify: Matthias & Maxime - Soundtrack
↑  "Matthias & Maxime Reviews". Metacritic. CBS Interactive. נבדק ב-9 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wilner, Norman (11 בדצמבר 2019). "TIFF announces Canada's top 10 films of 2019". Now. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Finalistes et laureats" (בצרפתית). Prix Iris. נבדק ב-3 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Le film Antigone, grand gagnant du Gala Québec Cinéma avec six prix" (בצרפתית). Radio-Canada. 10 ביוני 2020. נבדק ב-11 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Antigone remporte le Prix collégial du cinéma québécois".
היסטוריה של רמת גן

ההיסטוריה של רמת גן כוללת את סיפור הקמתה של העיר רמת גן וכן עדויות וממצאים על התיישבות אנושית באזור בתקופות קדומות. בשטח העיר נמצאו שרידים ארכאולוגיים מתקופת הנחושת והברונזה, אך בהמשך, בזמן השלטון הערבי בארץ ישראל הדלדלה אוכלוסיית האזור לתקופה ארוכה. בתחילת המאה ה-18 עובתה אוכלוסיית האזור שבין נחל הירקון לנחל אלכסנדר על ידי בני שבט אבו כישכ שהגיעו מסיני, ולאחר 1830 על ידי פלאחים מצרים וסודאנים שהביאו לארץ אבראהים פאשא ומוחמד עלי.
על אף הגידול באוכלוסייה, המקום שימש מקום מסתור לשודדי דרכים ונותר מסוכן עד לסוף המאה ה-18. ההצעה היהודית הראשונה ליישוב העיר נעשתה בסוף המאה ה-19, במכתבו של יהושע שטמפפר ליואל משה סלומון, לאחר הכישלון הראשון של ההתיישבות בפתח תקווה.
רעיון יסודה כעיר יהודית עלה בשנת 1914, כאשר קבוצה מתושבי אחוזת בית בהנהגתו של ד"ר יהודה לייב מטמון-כהן, מייסדה של הגימנסיה הרצליה, החליטו להקים עיר כפרית בשם "עיר גנים" המבוססת על גישת עיר גנים ועבודה עברית אך קרם עור וגידים רק שנה לאחר כינונו של ממשל אזרחי בריטי בארץ ישראל באביב 1921. במהלך מלחמת העולם הראשונה, מנובמבר 1917 ועד ספטמבר 1918, הייתה עיר גנים חלק מקו החזית בין הכוחות העות'מאנים והבריטים - קצהו המערבי של קו שתי העוג'ות.
שמו של היישוב שונה מ"עיר גנים" ל"רמת גן". במרץ 1926 הוכר היישוב כמועצה מקומית על ידי הבריטים, ולאחר קום המדינה, בשנת 1950, הוכרה כעיר בישראל.
בעת העתיקה

נמצאו מעט שרידים ארכאולוגיים בתחומי העיר, אך ייתכן שהדבר מבטא "הזנחה מדעית" יותר מאשר דלילות יישוב. בגבול רמת גן־בני ברק, בשולי רחוב בן-גוריון, באזור המרוחק כקילומטר מתוואי הירקון של היום, אותר בשנות הארבעים של המאה העשרים בית קברות מן התקופה הכלכוליתית. נמצאו 12 כוכי קבורה וגלוסקמאות חרס בצורת בתים וסירות.
כלי חרס מתקופת הברונזה שנמצאו מרמזים לרצף יישובי באזור זה גם לאחר התקופה הכלכוליתית. הבנייה הצפופה באזור, אשר ברובה נעשתה לפני שהיה פיקוח ארכאולוגי סדיר, מקשה על איסוף ממצאים מהאזור אך מעת לעת נערכות בו חפירות הצלה.
בשולי רמת גן, בצדו המזרחי של הירקון בסמוך לרחוב רוקח, מצוי "תל ג'רישה" המכונה גם "תל נפוליאון". תל זה נחפר מספר פעמים החל מ-1927 על ידי פרופ' סוקניק וממשיכיו. במקום אותרו שרידי יישוב קטן ששכן במקום באלף השלישי לפנה"ס, התרחב באלף השנים שאחר כך והגיע לשיאו במאות ה-17-18 לפנה"ס. ב-1950 מצא ד"ר קפלן בית קבורה ובו 18 חדרי קבורה עם כוכים בקירותיהם. נמצאו גם קדרות, צלחות, כדים, גרזן קרב, חרב ועוד. יש המזהים תל זה כעיר הלויים "גת רימון" ממכתבי אל-עמארנה, ומכאן כי תחום רמת גן של היום שכן בנחלת שבט דן בעת ההתנחלות (לפי יהושע, י"ט, מ"ה: "ויהד ובני ברק וגת רימון"). השטח נעזב בשל לחץ הפלשתים וע"פ מסע סנחריב בהמשך עולה כי ב-701 לפנה"ס כבר לא היה בשטח ממלכת יהודה.
רמת גן שוכנת בקרבת תל בני ברק, כך שייתכן שחלק מיושביו חיו במה שכיום הוא שטחה המוניציפלי.
רמת גן במלחמת העצמאות

עם ההתארגנות לקראת פלישת צבאות ערב והקמת צה"ל היה צורך דחוף למצוא מקום למטה הכללי ששכן עד אז בבית האדום ברחוב הירקון בתל אביב. אברהם קריניצי נענה לבקשתו של דוד בן-גוריון ופינה בצו חרום את בית ההבראה "החלמה" ועוד שמונה בתים על הגבעה ברחוב הקשת (היום - רחוב משה שרת). ממקום זה נוהל צה"ל במלחמת העצמאות. בן-גוריון קבע את לשכתו כשר הביטחון בבנין ברחוב ז"ר מס' 5. כיום עומד בנין זה שהוא בבעלות פרטית, לפני הריסה ומתנהל מאבק לשימורו.
המצרים ידעו על מיקומו של המטכ"ל ברמת גן וב-3 ביוני 1948 הם שלחו מטוסים להפציצו. בהפצצה זו נגרמו אבדות בהרוגים ופצועים. עד היום ניכרים סימני ההפצצה על הבית ברחוב הפרסה מס' 1. באותו יום הפציצו מטוסים מצרים את ראשון לציון וגרמו שם ל-25 הרוגים. הם המשיכו באותו יום בניסיון להפציץ את תל אביב אך הטייס מודי אלון הצליח להפיל במטוס המסרשמיט שלו שתי דקוטות מצריות.
בגינת בית ההבראה "החלמה" הושבעו ב - 27 ביוני 1948 אלופי צה"ל וצולמה התמונה המפורסמת שלהם שבמרכזה דוד ופולה בן-גוריון.
ב-1949 הועברו משרדי השלישות הראשית של צה"ל למחנה השלישות בו הם נמצאים עד היום. המטכ"ל פונה לקריה בתל אביב ב-1955 והבתים הוחזרו לבעליהם. בית ההבראה "החלמה" הפך לבית הספר "שילה" (כיום - בן-גוריון) ובכניסה לבית הספר הותקן שלט מתכת המזכיר כי במקום זה שכן המטה הכללי הראשון.
לקריאה נוספת

ספר ראשוני רמת גן, הוצאת עיריית רמת גן, 1965
ישראל אלדד (עורך), ספר רמת גן, 1955
ספר היובל לרמת גן, בהוצאת המועצה המקומית רמת גן, 1946
א. קריניצי, בכח המעשה, בהוצאת מסדה, 1965
טוביה מילנר, זיכרונותי מרמת גן, הוצאת "עמותת בית האזרח", 2008
הנדיסייז

אוניית הצובר Hunter במעמס 20,000 טון, בקטגוריית הנדיסייז.
הנדיסייז (באנגלית: Handysize) היא קטגוריית גודל לאוניות משא, במיוחד אוניות צובר. אף שלא קיימת הגדרה רשמית המקובלת על הכל לקטגוריה זו היא מתייחסת בדרך כלל לאונייה במעמס של 15,000 עד 35,000 טון. מעל למשקל זה מצויה קטגוריית הנדימקס ואילו אוניות מתחת למשקל זה אינן נופלות לקטגוריית גודל ברורה ומקובלת.
מן הבחינה המספרית רובן של אוניות הצובר הן בקטגוריית הנדיסייז, כמעט 2,000 אוניות מפליגות בימים בקטגוריה זו, במעמס כולל של כ-43 מיליון טון. הודות לגודלן, אוניות בקטגוריית הנדיסייז מאפשרות גמישות תפעולית רבה כיוון שהן יכולות לעגון בנמלים קטנים יחסית וברוב המקרים הן מצוידות בציוד פריקה, דהיינו עגורנים המאפשרים פריקה עצמאית של מטענן בנמלים חסרי ציוד מתאים. בהשוואה לאוניות צובר גדולות יותר, אוניות בקטגוריה זו נושאות בדרך כלל מגוון גדול יותר של מטענים. בין המטענים שניתן למצוא באוניות בגודל הנדיסייז נמצאים: מתכות, גרעיני דגנים, עפרות מתכות, זרחה, מלט, בולי עץ, שבבי עץ, ועוד.
רוב אוניות הצובר בגודל הנדיסייז הנמצאות בתחילת המאה ה-21 בשירות פעיל, נבנו במספנות במזרח אסיה: יפן, קוריאה הדרומית, סין, וייטנאם, הפיליפינים והודו, אף שקיימות מספנות במדינות נוספות בעלות יכולות לבנות אוניות צובר בגודל זה. המפרט המקובל ביותר בתחום התובלה הימית לאונייה בגודל הנדיסייז הוא אונייה במעמס של כ-32,000 טון, עם שוקע של כ-10 מטר (בקיץ), חמישה תאי מטען עם דלתות הידראוליות על הסיפון העליון, חמישה עגורנים בעלי הספק כולל של 30 טון לפריקת מטען. חלק מן האוניות מצוידות בעמודים המאפשרים העמסת בולי עץ על הסיפון העליון.
אף שאוניות חדשות בקטגוריה זו נבנות כל העת, מבין קטגוריות הגודל של אוניות צובר, גילן הממוצע של אוניות הנדיסייז הוא הגבוה ביותר.
אברהם חי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בן 81 בערך) בגדאד, ממלכת עיראק 
 
אברהם חי (נולד ב-21 באפריל 1944, בגדאד) הוא צלם ישראלי המתמחה בצילומי ארכאולוגיה, יצירות אמנות, אמנים ותערוכות אמנות. החל משלהי שנות ה-70 צילם חי למעלה מ-600 קטלוגים של אמנות וארכאולוגיה למגוון רחב של גלריות ומוזיאונים בישראל וביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, המשכן לאמנות בעין חרוד, המוזיאון הפתוח תפן, מוזיאון הנגב ועוד. תצלומיו הופיעו לאורך השנים בקטלוגים נוספים ובפרסומים רבים (כתבי עת, מגזינים, עיתונות). ארכיון תצלומיו מקיף תיעוד של כארבעים שנות אמנות ישראלית. כצלם-אמן הציג חי מבחר תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות.
קורות חיים

אברהם חי נולד בבגדאד, בן שביעי מתוך שמונה לחנה ומנחם חי. משפחתו הגיעה לישראל בהיותו בן חצי שנה. הוא גדל בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה. בצבא שירת בנח"ל מוצנח ולאחר מכן כצלם צבאי בבמחנה נח"ל (1963-5). בשנים 1965-6 שימש כצלם עיתונות בשירות יונייטד פרס בישראל. בשנת 1966 נסע ללמוד צילום בבית הספר הפוליטכני בלונדון בעזרתו של אחיו הבכור יעקב חי. בשנים 1969 - 1972 למד ארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובמהלך לימודיו התמנה למנהל מעבדת הצילום של המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב (עד 1986). בשנת 1972 נסע להתמחות בצילום יצירות אמנות וארכאולוגיה בלונדון קולג' אוף פרינטינג.
החל משנת 1986 חי עובד כצלם עצמאי.
תערוכת היחיד הראשונה שלו "אברהם חי: צילומים" הוצגה בגלריה האוניברסיטאית תל אביב בשנת 1976. בהמשך הציג את סדרת התצלומים "מפגשים עם אמנים" (מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, 1987; תיאטרון ירושלים, 1989), וכן את התערוכות "לאור השמש" (גלריה נגא, הרצליה, 1989), "סדרת השחת" (גלריה בינט, תל אביב 1989) ו"זריצקי בצובה" (בית האמנים, תל אביב, 1989). הידועה שבתערוכות היחיד שלו היא "אברהם חי: פנים מול פנים" אשר הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות (2005) ולאחר מכן בגלריה וייל בניו יורק (2007) ובמרכז מייזל לאמנות ותרבות בדנוור, קולורדו (2008). בתערוכה הוצגו תצלומי דיוקן של מבחר אמנים ישראלים - ביניהם יוסף זריצקי, אביבה אורי ומשה קופפרמן - שחלקם הפכו לתצלומים איקוניים שלהם.
בשנת 2014 הציג חי את התערוכה "המרחק הנכון" (גלריה גורדון 2, תל אביב) שליוותה את צאתו לאור של ספר בשם זה.
בין התערוכות הקבוצתיות שבהן השתתף חי ניתן לציין את "הנעדר הנוכח: הכיסא הריק באמנות הישראלית" (הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב, 1991), "תשעים שנה לתל אביב" (מוזיאון תל אביב לאמנות, 1999) ו"מסגרת זמן: מאה שנות צילום בארץ ישראל" (מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000).
כצלם אמנות וארכאולוגיה השתתף חי החל מראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 בפרויקטים רבים וצילם מאות קטלוגים וספרים, בהם:
קורות חיים > ארכאולוגיה

1973 ,Beer-Sheba, Tel Aviv University, Tel Aviv
The Conquest of Lachis by Sennacherib, Tel Aviv University, Tel Aviv, 1982
Arad, Karl Wachholz Verlag, Neumünster, 1992
קיטמית: מקדש אדומי בנגב, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1987
יום בקומראן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1997
כלי יין ובירה עתיקים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1999
ערש הנצרות, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000
אורות בהרי האטלס, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2002
לחם: בקרב דתות ועדות בארץ, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2006
קורות חיים > אמנות

דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1986
זריצקי, מסדה, תל אביב, 1987
לחיות עם החלום, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1989
הנעדר הנוכח: הכיסא הריק באמנות הישראלית, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, תל אביב, 1991
סטימצקי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1993
מיכאל גרוס, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, בשיתוף עם מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1993
רודי להמן, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1994
דנציגר, מוזיאון תל אביב לאמנות והמוזיאון הפתוח, גן התעשייה, תפן, 1996
90 שנות אמנות ישראלית: מבחר מאוסף יוסף חכמי, הפניקס הישראלי ומוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998
עזרא אוריון: פיסול בין גלקטי, הוצאה עצמית, 2001
אריה ארוך, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2003
הרמן שטרוק, המוזיאון הפתוח, גן התעשייה, תפן, 2007
גרשוני, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2010
מיכה אולמן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2011
הערות שוליים

↑  מרדכי עומר, עורך ואוצר, מפגשים עם אמנים, הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב, 1987
↑  מרדכי עומר, עורך ואוצר, אברהם חי: פנים מול פנים, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005
↑  אברהם חי, המרחק הנכון, הוצאה עצמית, 2014
↑  מרדכי עומר, עורך ואוצר, הנעדר הנוכח: הכיסא הריק באמנות הישראלית, הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב, 1991
↑  ניסן פרץ, מסגרת זמן: מאה שנות צילום בארץ-ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279159  NLI: 987007262248705171  BnF: cb16580340k (data)  GND: 13052011X  ISNI: 0000 0000 7872 8967  LCCN: nr90011912  NSK: 000458796  SUDOC: 236100785  VIAF: 12156538   WorldCat (עם VIAF): 12156538 
כריכת הספר "המרחק הנכון"
מתוך הספר "המרחק הנכון"
אברהם חי -  קטלוגים
חדקוניתיים

| חדקוניתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
על־סדרה:: בעלי גלגול מלא
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
על־משפחה:: חדקוניתיים
משפחה:: חדקוניתיים
שם מדעי
 Curculionoidea ‏לטריי, 1802

חִדְקוֹנִיתיים (שם מדעי: Curculionidae, שם עממי באנגלית: weevils) היא משפחת חיפושיות המתאפיינת לרוב בקדמת ראש מאורכת הדומה לחדק, עם גפי הפה בקצה שלה. זו משפחה עשירה מאוד במינים, לפי אנציקלופדיית החי והצומח - למעלה מ-60,000 מינים.
תיאור

רוב החדקוניתיים אוכלי צמחים, לרוב יש למין טווח צר של צמחים פונדקאים, עליהם הוא מתמחה. הנבירה על ידי ה"חדק" משמשת הן לאכילה והן לכריית מנהרה שבה מוטלות הביצים, לכן אורך וצורת ה"חדק" מותאמים לנבירה בזרעים (לדוגמה חדקונית הבלוטים על עצי אלון בארץ בעלת חדק ארוך כגופה). הזחלים חסרי רגליים. כמה מיני חדקוניות מזיקים לצמחים, למשל באורז, בדקלים, בסלק וכו'. יש חדקוניות עם חדק ארוך בהרבה מגופן, אחת הידועות היא Trachelophorus Giraffa.
גלריה

חיפושית האמברוזיה
Chrysolopus spectabilis
Rhinotia hemistictus
Rhinotia haemoptera
Lixus Scrobicollis
Lixus angustatus
Lixus iridis
Lixus junci
Diaprepes abbreviatus
Phyllobius calcaratus
Gonipterus scutellatus
Aades Cultratus
Cyphocleonus achates
Liparus glabiostris
Rhynchites bicolor
Apion (Rhopalapion) longirostre
Apion frumentarium
Hypera zoilus
Sitona macularius
Sitona gressorius
Curculio glandium
Curculio nucum
Curculio elephas
Polydrusus mollis
Phyllobius glaucus
Apoderus coryli
Orychodes indus
Platystomos albinus
Meganthribus pupa
Sitophilus oryzae
Anthonomus rubi
Gonipterus gibberus
Larinus planus
Hylobius abietis
Rhynchophorus cruentatus
Cyrtepistomus castaneus
Cionus hortulanus
Hylobius (Callirus) pinastri
Vanapa oberthuri
Trachelophorus giraffa
Rhigus nigrosparsus
Phyllerythrurus sanguinolentus
Rhinostomus barbirostris
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח - כרך חרקים (עמ' 204)
ג'וס אקלנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בפברואר 1928 קנזינגטון, לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בנובמבר 2023 (בגיל 95) קלובלי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Sidney Edmond Jocelyn Ackland 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1945–2014 (כ־69 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  בית הספר ע"ש דיים אליס אוון 
 בן או בת זוג:  Rosemary Jean Kirkcaldy (1951–25 ביולי 2002) 
 צאצאים:  Kirsty A. Ackland 
 מספר צאצאים:  7 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (2001) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סידני אדמונד ג'וסלין אקלנד, CBE (באנגלית: Sidney Edmond Jocelyn Ackland; נודע בשם ג'וס אקלנד, באנגלית: Joss Ackland;‏ 29 בפברואר 1928 – 19 בנובמבר 2023) היה שחקן אנגלי שהופיע ביותר מ-130 תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה. אקלנד היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדמות ג'וק דלבס ברוטון בסרט "תשוקות באפריקה" מ-1987.
ביוגרפיה

אקלנד נולד בצפון קנזינגטון שבלונדון, בנם של רות וסידני נורמן אקלנד. הוא למד בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama". אקלנד התחתן עם רוזמרי קירקלדי ב-18 באוגוסט 1951. היא גם הייתה שחקנית והוא חיזר אחריה כשהופיעו יחד על הבמה בפיטלוכרי (אנ') שבסקוטלנד. בתחילה בני הזוג חוו קשיים כי קריירת המשחק שלו הייתה עדיין בחיתוליה. לכן עברו השניים לגור בקניה, שם ניהל אקלנד מטעים של תה במשך שישה חודשים. אך הם החליטו שזה מסוכן מדי עבורם ועברו שוב לקייפטאון בדרום אפריקה. על אף שלשניהם הייתה עבודה קבועה במשחק בדרום אפריקה, אחרי שנתיים, ב-1957, חזרו לאנגליה.
ביוגרפיה > קריירה

אקלנד הצטרף לתיאטרון האולד ויק והופיע לצדם של שחקנים ידועים כמו מגי סמית', ג'ודי דנץ' וטום קורטני. בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים הופיע אקלנד בתוכניות טלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים. ב-1979 שיחק לצדו של אלק גינס במיני-סדרה "החפרפרת" בתפקיד ג'רי וסטרבי, עיתונאי ספורט וסוכן ביון בריטי. בשנות השמונים של המאה העשרים השתתף בסרטי קולנוע כמו "התפוח" של מנחם גולן, "הסיציליאני", "חסינות דיפלומטית", "המרדף אחר אוקטובר האדום" ו"תשוקות באפריקה". עוד שיחק אקלנד בסרט "בין חלום למציאות" בכיכובה של דמי מור, ובמיני-סדרה בת שני חלקים "Hogfather" המבוססת על ספרי עולם הדיסק מאת טרי פראצ'ט. הוא גילם את דמותו של ק.ס. לואיס בגרסה הטלוויזיונית של "ארץ הצללים" לפני שעובד למחזה בכיכובו של נייג'ל הות'ורן ולסרט קולנוע עם אנתוני הופקינס באותו תפקיד.
בתיאטרון הופיע אקלנד בתפקיד חואן פרון בהפקה המקורית בווסט אנד של המחזמר "אוויטה" מאת טים רייס ואנדרו לויד ובר לצדה של איליין פייג'. הוא כיכב בהפקה של המחזמר "מוזיקת לילה זעירה" מאת סטיבן סונדהיים ויו וילר יחד עם ג'ין סימונס והרמיוני גינגולד, וגם השתתף בהקלטת האלבום המקורי בהפקת RCA Victor.
ב-1987 הופיע אקלנד בסרט המוזיקלי "It Couldn't Happen Here" של הפט שופ בויז, וכן בווידאו קליפ של שירם "Always on My Mind" שנלקח מהסרט. בראיון ב"רדיו טיימס" טען מאוחר יותר שהוא הופיע עם הלהקה רק משום שהנכדים שלו אהבו את המוזיקה שלהם.
בריאיון ל-BBC ב-2001 אמר אקלנד שהוא נאלץ לעשות "סרטים נוראים" בגלל היותו מכור לעבודה. עוד אמר שהוא מתחרט על הופעתו בסרט "מסע הכזבים של ביל וטד" ובווידאו קליפ של הפט שופ בויס.
ב-2007 היה אקלנד הקריין בסרטו הביוגרפי דוקומנטרי של רוברט גרופאלו אודות המיסטיקן אליסטר קראולי בשם "Search of the Great Beast 666" שיצא על גבי DVD.
עוד ב-2007 הופיע אקלנד בסרט "How About You" לצדה של ונסה רדגרייב, בו הוא גילם דמות של אלכוהוליסט בגמילה שאשתו נפטרה ממחלת הסרטן.
ב-2008 חזר להופיע על המסך הקטן בדמות סר פרדי באטלר, ברונט שהתחתן פעמים רבות, בפרק בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "רציחות במידסומר". בפרק שנקרא "Vixens Run" כיכבה לצדו השחקנית שאן פיליפס.
בספטמבר 2013 ביים סר ג'ונתן מילר הופעת גאלה של המחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון האולד ויק בלונדון ובכיכובו של אקלנד בדמות ליר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אקלנד ואשתו נישאו ב-1951, ונולדו להם שבעה ילדים. ב-1963 ביתם שבבארנס עלה באש. רוזמרי אקלנד הצליחה להציל את חמשת ילדיהם אבל שברה את הגב כשקפצה מחלון חדר השינה. נאמר לה שהיא תאבד את התינוק שנשאה ברחמה ושלא תוכל ללכת על רגליה. אבל היא ילדה את התינוק ואחרי שנתיים ששהתה בבית חולים הייתה יכולה ללכת.
ב-1982 מת בנם הבכור, פול, ממנת יתר של הרואין. הוא היה בן 29 במותו. בשנת 2000 אובחנה רוזמרי כחולה ב-ALS. היא נפטרה ב-25 ביולי 2002.
בשנים שאחרי מותה של אשתו ערך אקלנד את היומנים שכתבה. ב-2009 הוציא אותם לאור בספר בשם "My Better Half and Me: A love affair that lasted fifty years".
נפטר ב-19 בנובמבר 2023.
לקריאה נוספת

Ackland, Joss (17 June 2010). My Better Half and Me. Ebury Press. ISBN 978-0-09-193347-0
-- (1989). I Must Be In There Somewhere (autobiography). Hodder and Stoughton. ISBN 9780340493960
הערות שוליים

↑  תמר גלבץ, קולנוע - שמפאניה ואוכמניות "תשוקות באפריקה' (בריטניה, 1987), במאי: מייקל רדפורד, שחקנים: גרטה סקאצ'י, צ'ארלס דאנס, ג'ים אקלנד, שרה מיילס, ג'ון הארט, ג'ראלדין צ'אפלין, ריי מקאנלי, טרבור האווארד, סוזאן פליטווד, כל העיר, 9 בספטמבר 1988
↑  Joss Ackland Biography (1928–). FilmReference.com
↑  "Joss Ackland admits 'awful' films." BBC.com
↑  KING LEAR, THE OLD VIC
↑   Rosemary Ackland (Obituary), The Telegraph, 14 August 2002
↑  Worldcat
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422298005171  PLWABN: 9810695055505606  BNE: XX1427573  BnF: cb13942415k (data)  GND: 120037998  ISNI: 0000 0001 1439 1856  LCCN: nr89017926  LNB: 000252343  MusicBrainz: afbdbda4-57f5-4a1c-8ce2-5fee050273be  NKC: pna2004259280  NLA: 35545577  NLK: KAC2020L4262  NTA: 074641433  SNAC: w61q114z  SUDOC: 074769278  Trove: 991013  VIAF: 19870879   WorldCat (עם VIAF): 19870879
קורמורן סטרייק

| --- | --- |
 תוכנית טלוויזיה:  סטרייק
 יוצרים:  רוברט גלבריית (ג'יי. קיי. רולינג)
 גילום הדמות:  טום ברק
 מידע
 תאריך לידה:  23 בנובמבר 1974 
 מקום לידה:  St Mawes 
 מין:  זכר
 מקצוע:  בלש
 שיוך:  המשטרה הצבאית המלכותית
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  לונדון, אנגליה
 
קורמורן סטרייק (באנגלית: Cormoran Blue Strike) הוא דמות ספרותית, גיבור סדרת ספרי פשע שנכתבו על ידי הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג, שפורסמה תחת השם הבדוי רוברט גלבריית'.
הסדרה מתאר את קורות בהם הבלש הפרטי הבריטי הבדיוני קורמורן סטרייק ושותפתו רובין אלאקוט. עד כה פורסמו שישה רומנים בסדרה, חמישה מהם תורגמו לעברית.
רולינג הצהירה לאחר פרסום הספר השלישי שיש לה תוכניות לעשרה ספרים נוספים לפחות. הרומן השישי, לב שחור כמו דיו, יצא לאור ב-30 באוגוסט 2022 בהוצאת Mulholland Books. ב-12 בינואר 2023, רולינג הכריזה כי שמו של הספר השביעי הוא The Running Grave.
כל ה - 6 הרומנים הראשונים עובדו עבור רשת BBC One לסדרת טלוויזיה שמשודרת החל מקיץ 2017.
ספרי הסדרה

| # | כותר | שם בשפת המקור | תאריך הוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | קריאת הקוקייה | The Cuckoo's Calling | 4 באפריל 2013 |
| 2 | תולעת משי | The Silkworm | 19 ביוני 2014 |
| 3 | דרך הרשע | Career of Evil | 20 באוקטובר 2015 |
| 4 | לבן קטלני | Lethal White | 18 בספטמבר 2018 |
| 5 | דם חם | Troubled Blood | 15 בספטמבר 2020 |
| 6 | לב שחור כמו דיו | The Ink Black Heart | 30 באוגוסט 2022 |
| 7 | יפורסם בהמשך | The Running Grave | 26 בספטמבר 2023 |
עיבוד טלוויזיוני

| --- | --- |
 :  ראו גם – סטרייק (סדרת טלוויזיה)
הספרים עובדו לסדרת טלוויזיה ששודרה ברשת BBC מאוגוסט 2017, בכיכובו של טום ברק.
קפרן תוראם

קפרן תוראם-אוליאן (בצרפתית: Khéphren Thuram-Ulien; נולד ב-26 במרץ 2001 ברג'ו אמיליה שבאיטליה) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת יובנטוס מהסרייה א׳ ובנבחרת צרפת.
חיים אישיים

תוראם הוא בנו של כדורגלן נבחרת צרפת לשעבר ליליאן תוראם, ואחיו הצעיר של הכדורגלן מרקוס תוראם. הוא קרוי על שמו של פרעה מצרים חעפרע.
קריירת מועדונים > מונקו

תוראם הגיע אל מחלקת הנוער של מונקו מליגת העל הצרפתית בשנת 2016. ב-28 בנובמבר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את אלכסנדר גולובין בהפסד 1–2 לאתלטיקו מדריד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך תוראם שתי הופעות בליגת האלופות במדי המועדון, והוסיף הופעה במסגרת גביע הליגה הצרפתית.