stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלעזר שטרן
ביוגרפיה

אלעזר שטרן נולד ביד אליהו שבתל אביב בשנת 1956, בנם של לוי ליפו ושרה (לבית אייזנר), ניצולי השואה ששרדו את מחנה ריכוז מאוטהאוזן ומחנה השמדה אושוויץ-בירקנאו. שטרן למד בבית ספר יסודי ממלכתי-דתי "עציון" והישיבה התיכונית נתיב מאיר (ב"כיתת האלופים" - כינוי לכיתה שממנה יצאו 3 אלופים בצה"ל: אלעזר שטרן, יאיר נוה וישי בר, וכן הרב הצבאי הראשי תא"ל רפי פרץ), והדריך בסניף בני עקיבא ביד אליהו. בעוד רבים מחבריו הצטרפו לגוש אמונים התנגד שטרן לדרך זו וראה בה הפרת חוק ומרידה בשלטון.
בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל וכלכלה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במינהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני בניהול משאבים אסטרטגיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי שבוושינגטון, ארצות הברית.
שירות צבאי

בשנת 1974 התגייס שטרן לצה"ל והתנדב לצנחנים לגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר אותו סיים בהצטיינות. שימש מפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. משנת 1976 שירת כקצין בתפקידי פיקוד בחטיבה, מתפקיד מפקד מחלקה בגדוד 890 עד למפקד גדוד 202. בהיותו סגן מפקד פלוגה בגדוד 890 השתתף במבצע מנורה תחת פיקודו של המ"פ אריה נייגר ופיקד על כוח משנה שהשמיד יעד מחבלים שבו היו תותחים ומרגמות. בקרב נהרגו שבעה מחבלים ומחבל אחד נשבה. לכוח עליו פיקד שטרן לא היו נפגעים. לאחר מכן שימש מדריך בבה"ד 1.
בשנת 1979, עת שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890, ערך סיור בגזרת הר דב למשפחת מנס ששכלה את בנה, אילן מנס, שהיה קשרו האישי של שטרן כששימש כמ"מ, בתאונת אימונים במהלך תרגיל מסכם בקורס מ"כים. לאחר מותו התגייסה אחותו של אילן, דורית, והייתה לפקידה הפלוגתית של שטרן, ולימים אשתו. בעוד הסיור מתקיים התקבל דיווח על חוליה בת שלושה מחבלים מארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין שנעה בין כפר שובא לכפר חמאם (אנ') שבדרום לבנון. אף כי נאסר עליו להשתתף במרדף אחר החוליה, הקפיץ שטרן את כוח הכוננות הפלוגתי ועם עוד כשישה לוחמים נע לעבר המחבלים, נתקל בהם מטווח קצר והרגם. אביגדור בן-גל, אלוף פיקוד צפון, העניק לשטרן תעודת הערכה על הדרך בה פיקד על הקרב.
במבצע שלום הגליל פיקד תחילה על החפ"ק של מפקד עוצבת האש, תא"ל עמוס ירון, ומספר ימים לאחר הטבח בסברה ושתילה מונה לסגן מפקד גדוד 202 של הצנחנים. בשנת 1984 מונה למפקד בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים ולאחר שנתיים בתפקיד זה מונה למפקד גדוד 202.
בשנת 1987 השתחרר מצה"ל, ועבד בהוראה בבית ספר תיכון בנצרת. בתקופה זו שירת במילואים כמפקד גדוד צנחנים בעוצבת שועלי מרום. בשנת 1989 חזר לצה"ל, ובשנים 1989–1990 שירת כסגן מפקד חטיבה אזורית בגבול הצפון, בשנת 1991 מונה למפקד חטיבה 226 חטיבת צנחנים במילואים, ובמקביל לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. בתפקידיו אלו שימש עד שנת 1993.
בשנים 1993–1996 שירת כמפקד בית הספר לקצינים (בה"ד 1). שטרן התפרסם כאשר כמפקד בית הספר לקצינים, הדיח שלושה צוערים שלא פינו מקום ישיבה לנוסעת זקנה באוטובוס. במהלך תפקידו יזם והוציא לפועל את פרויקט עדים במדים, שליחת משלחות של חיילי צה"ל במדים לפולין ולארצות נוספות, בעקבות אירועי השואה. בשנת 1996 נשלח ללימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי (NDU), שבוושינגטון הבירה, ארצות הברית. לאחר מכן שימש סגן מפקד עוצבת געש בשנים 1998–1999. בשנת 1999 מונה למפקד עוצבת להב, אוגדה משוריינת במילואים, אך לאחר מספר חודשים האוגדה נסגרה, עקב החלטה על סגירת מספר יחידות בצה"ל.
שירות צבאי > קצין חינוך ראשי

בהמשך אותה שנה מונה לקצין החינוך הראשי (קח"ר). במהלך תפקידו כקח"ר עבר החיל תהליך של שינוי אסטרטגי ובמסגרתו טבע שטרן את מהות תפקידו של צה"ל: "עם בונה צבא בונה עם". אחדים מהנושאים בהם עסק בתפקידו זה עוררו מחלוקת, ובהם הצעתו לבטל את תקן יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים; בקשתו "לבצע עבודת מטה בעניין הפרדה בין דמם של חללים שנפלו בקרב ולחללים אחרים"; איגרת בה כתב בקשר להתנהגות חיילי צה"ל בשטחים בזמן האינתיפאדה השנייה: "גם הישר בבני האדם, כמעט מצווה ללבוש מידה מסוימת של אכזריות וחימה בצאתו למלחמה"; סגירת השבועון "במחנה" למשך כמה שבועות, לאחר פרסום כתבת שער על קצין במילואים בדרגת אלוף-משנה שיצא מהארון, והתרת פעילתו מחדש רק בליווי ועדה מייעצת. לטענתו של שטרן, נסגר העיתון בשל רצף של תקלות.
אחת הפעולות המרכזיות של שטרן כקח"ר הייתה הובלה של ועדה מיוחדת שניסחה מחדש את "רוח צה"ל", הקוד האתי של צה"ל. השינויים מהקוד האתי, שנוסח לראשונה על ידי ועדה בראשות פרופ' אסא כשר, עוררו ויכוחים קשים בצה"ל ומחוצה לו, אולם בסופו של התהליך אושרו השינויים ונקבע נוסח חדש לקוד.
שירות צבאי > ראש אגף משאבי אנוש

ביולי 2004 מונה לראש אגף כוח אדם, שאת שמו שינה ב-2005 ל"אגף משאבי אנוש" (שינוי שאירע קודם לכן בארגונים רבים). ב-17 ביולי 2008 הוחלף בתפקיד בידי אלוף אבי זמיר, שהחזיר את שם האגף ל"אגף כוח אדם". בתפקידו כראש אכ"א הוביל את צה"ל לעיסוק מוגבר בתחומי חינוך יהודי ודמוקרטי: יזם והקים את פרויקט הגיור "נתיב" שבמסגרתו התגיירו למעלה מ-8,000 מתגיירים יוצאי חבר העמים, קידם וטיפח את קליטת העלייה בצה"ל, חיזק את הקשר של צה"ל עם יהדות התפוצות והקים את תוכנית מחצ"בים המקנה מנהיגות חינוכית יהודית ודמוקרטית לקצונה הבכירה בצה"ל ובשירותי הביטחון השונים.
בנוסף לכך, הוריד את רף הרישום הפלילי הפוסל מועמד לשירות ביטחון מלשרת בצה"ל, ובכך התיר למשתמשים בסמים ובעלי רישום פלילי נרחב יותר להתגייס. החלטה זו נבעה מהגישה שצה"ל הוא צבא העם, ובשל כך יש לאפשר לכל מי שמעוניין ומסוגל להצטרף לשורותיו. שטרן התבלט בהתבטאויותיו ובפעולותיו נגד ריבוי המקבלים פטור משירות צבאי, כגון זמרים מפורסמים. הוא התבטא גם נגד האחוז הנמוך של תושבי תל אביב המתגייסים לשירות קרבי.
שטרן נהג להורות לפקודיו להקפיד להשתמש גם בתאריכים עבריים. הוא נודע כקפדן בעניינים משמעתיים והתפרסם במקרה שבו רדף אחרי חייל בעל הופעה מרושלת בטרמפיאדה הסמוכה למחנה צריפין. החלטתו להדיח את חננאל דיין, חייל שזכה באות מצטיין הנשיא וסירב ללחוץ את ידו של הרמטכ"ל דן חלוץ עקב חלקו ביישום תוכנית ההתנתקות, עוררה הדים. שטרן מסר לעיתונאי יאיר לפיד מסמכים צבאיים הנוגעים לדיין, בהם פרטים אישיים שלו. דיין הגיש נגדו תביעה על פגיעה בפרטיותו על שהדליף ליאיר לפיד. בהסכם פשרה בין שטרן לדיין הוסכם כי צה"ל, ולא שטרן, ישלם לדיין פיצויים בסך 31,500 ש"ח. בעקבות הדברים ננזף שטרן על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ.
בסוף מרץ 2007 הצהיר שטרן על כוונתו לשנות את מתכונת גיוס חיילי הנח"ל, ובכך להביא לפירוק המסגרת המחזיקה את הגרעינים הבוגרים של תנועות הנוער. שטרן הצהיר פעמים רבות שבכוונתו לצמצם את היקף פעילותן של ישיבות ההסדר. במסגרת זו, ביטל את רוב המחלקות ההומוגניות של בני הישיבות שהיו נהוגות עד כניסתו לתפקיד, והפך אותן למחלקות משולבות של בני ישיבות וחילונים. כן ביטל את מחלקות בני הישיבות בחטיבות הצנחנים וגולני, אך בתחילת 2008 חזר בו וביטל את החלטתו הקודמת.
אף על פי ששטרן הוא חניך מוסדות הציונות הדתית, הוא ספג ביקורת בקרב הציבור הדתי ובקרב המתנחלים בשל שירותו כקצין בכיר בצה"ל בעת תוכנית ההתנתקות ובשל צעדיו כראש אגף משאבי אנוש נגד ישיבות ההסדר. באחת הפעמים אף הותקף על ידי חרדים ודתיים-לאומיים בעת שבא להתפלל בכותל המערבי (אחד מתוקפיו, הרב ישראל אריאל, הורשע ונידון לקנס ולמאסר על תנאי).
שטרן השתחרר מצה"ל ביולי 2008. יום לפני שחרורו מצה"ל, הודיע רשמית למשפחת גולדווסר על זיהוי גופת בנם, אהוד גולדווסר, שנחטף בידי חזבאללה ב-2006. משם נסע למשפחת רגב, שרק כחצי שעה קודם, קיבלו הודעה דומה על בנם אלדד רגב.
פעילות ציבורית

בשנת 2009 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "משא כומתה – ניווטים בגובה העיניים". ביוני 2012 יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר בשם "משא כומתה – צה"ל והחברה הישראלית נלחמים על זהותם" הכוללת קטעים חדשים ובהם התוכנית להסדרת הפטור משירות צבאי לחרדים (בעקבות ביטול חוק טל בבג"ץ), ומכתב גלוי לגלעד שליט ומשפחתו, עם שחרורו והשתלבותו מחדש בחיי החברה בישראל. באוקטובר 2012 יצאה לאור המהדורה של הספר בתרגום לאנגלית בשם "Struggling Over Israel's Soul: An IDF General Speaks of His Controversial Moral Decisions". על עטיפת הספר מופיעות המלצותיהם של הנשיא שמעון פרס והסופר ניצול השואה אלי ויזל.
החל מחודש אוגוסט 2010 ועד לשנת 2012 כיהן שטרן בהתנדבות כיו"ר הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל. בשנים 2011 עד 2012 גם כיו"ר הפרויקט הלאומי האתיופי (ENP).
פעילות ציבורית > התנועה

בסוף שנת 2012 הצטרף למפלגת "התנועה" בראשות ציפי לבני ושובץ במקום הרביעי ברשימתה לכנסת, ובשל כך השעה עצמו מתפקידו כיו"ר הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל. עם זכייתה של המפלגה ב-6 מנדטים בבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר שטרן לכנסת.
כחלק מחברותו בכנסת, היה שטרן חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הכספים ובוועדת החוקה, חוק ומשפט. ביוני 2013 הקים, יחד עם חבר הכנסת יצחק הרצוג, שדולה בשם "עם, דת ומדינה", ששמה לה למטרה ליישם את אמנת גביזון-מדן.
בנובמבר 2014 עברה החלטת ממשלה לביצוע רפורמה במערך הגיור בישראל שעיקרה להקל את מערך הגיור על ידי הקמת הרכבים בני שלושה דיינים בראשות רבני ערים. החלטה זו עברה בעיקר בעקבות יוזמה של שטרן שפעל להעברת חוק בנושא.
פעילות ציבורית > יש עתיד

לאחר הקדמת הבחירות לכנסת העשרים בדצמבר 2014, הודיע שטרן על פרישתו ממפלגת "התנועה", ולאחר כחודש הודיע על הצטרפותו ל"יש עתיד", והוצב במקום ה-12 ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות זכתה המפלגה ב-11 מושבים בלבד, ושטרן נשאר בתחילה מחוץ לכנסת, אולם עם פרישתו של שי פירון חזר לכהן כחבר הכנסת. בכנסת ה-20 כיהן שטרן כחבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת חוקה, חוק ומשפט ובוועדת הכנסת.
ב-20 ביולי 2017 חייבה ועדת האתיקה של הכנסת את שטרן להתנצל בפני ארגון חותם בעקבות אמירות בוטות ופוגעניות כלפי יו"ר הארגון, הרב עמיטל בראלי, שכללו רמיזות מיניות.
ביולי 2018 אישרה הכנסת חוק שיזמו שטרן ואבי דיכטר, המקזז מהכספים שישראל מעבירה לרשות הפלסטינית את המשכורות שהיא משלמת למחבלים.
בנובמבר 2018, במהלך נאום של שטרן מעל דוכן הכנסת הוא החליף האשמות עם שרת התרבות מירי רגב בעניין שירותם הצבאי, ובין היתר אמר לה "את יודעת שאני יודע איך התקדמת, לא כדאי". פוליטיקאים מימין ומשמאל הציגו את הדברים כרמיזה סקסיסטית וגינו אותה. שטרן הכחיש הקשר סקסיסטי וטען שהתכוון לכך שרגב קודמה בגלל התנהלות מתחנפת לבכירים ממנה. יאיר לפיד, ראש מפלגתו של שטרן, כתב שהוא מאמין לשטרן וגיבה אותו. רגב ואחרים קבלו על האמירה לוועדת האתיקה של הכנסת, שמסרה לשטרן כי מן הראוי שיתנצל. שטרן אכן כתב שהוא מצטער על כך שרגב ורבים אחרים הבינו את דבריו בהקשר מיני.
בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום ה-8 ברשימת יש עתיד לכנסת ולאחר שזו התאחדה עם המפלגות חוסן לישראל ותל"ם, הוצב במקום ה-21 ברשימת כחול לבן לכנסת ונכנס שוב לכנסת. בעקבות המשבר הפוליטי בישראל ובחירות הבזק, שובץ באותו מקום גם בבחירות לכנסת ה-22 וה-23.
בבחירות לכנסת ה-24, שובץ במקום ה-7 ברשימת יש עתיד לכנסת ונבחר לכהונה נוספת לכנסת. ביוני 2021 ועם השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש מונה שטרן לתפקיד שר המודיעין. ב-22 ביולי 2021 הוחלט כי שטרן ישמש כמועמד הממשלה לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית ובמקומו יכנס אלי אבידר לתפקיד שר המודיעין.
באוקטובר 2021 סיפר בריאיון כי כראש אכ"א נהג לגרוס תלונות שהגיעו אליו באנונימיות, כולל תלונות מחיילות על הטרדות מיניות. דבריו גררו גינוי גם מחברותיו לקואליציה, ובהמשך לכך פורסמה עדות של חיילת שטענה שבעת שהתלוננה בגלוי על הטרדה מינית איים עליה שטרן שלא תוציא את הדברים החוצה. יו"ר מפלגת "יש עתיד", יאיר לפיד, גיבה את שטרן. בהמשך פורסמה עדות נוספת על מקרה בו שטרן התעלם מתלונה על הטרדה מינית. יומיים לאחר התלונות הודיע שטרן כי הוא פורש מהתמודדות לראשות הסוכנות היהודית, וטען כי נערך לו "ציד מכשפות". בעקבות הפרסומים הגיש שטרן תביעת לשון הרע נגד "רשת מדיה", "חדשות 13", גיא לרר ואדם שפיר, ונפסק לו פיצוי כולל של 410 אלף ש"ח.
בבחירות לכנסת ה-25, שובץ בשנית במקום ה-7 ברשימת יש עתיד לכנסת.
חיים אישיים

נישא במאי 1980 לדורית מנס, אחותו של חברו ללימודים וקשרו בצבא, שנהרג בתאונת אימונים, אשר שירתה תחת שטרן כפקידה פלוגתית. דורית עובדת כמרצה ב"מרכז שורשים" הפועל תחת ארגון צהר, לזוג חמישה ילדים. שטרן נמנה עם מייסדי היישוב הדתי הושעיה בגליל, שם הוא גר.
לקריאה נוספת

אלעזר שטרן, משא כומתה - ניווטים בגובה העיניים, הוצאת ידיעות ספרים, 2009. מהדורה נוספת ומעודכנת של הספר תחת הכותרת משא כומתה - צה"ל והחברה הישראלית נלחמים על זהותם יצאה בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2012.
עמוס הראל, "תדע כל אם עברייה", כנרת זמורה-ביתן דביר, 2013
Elazar Stern, "Struggling Over Israels Soul: An IDF General Speaks of His Controversial Moral Decisions", Gefen Publishing House, 2012
שד (מיתולוגיה)

הקדוש המצרי אנטוני הגדול מוטרד בידי שדים. ציור של מרטין שונגאוור (1487–88)
תצריב מהמאה ה-19 המתאר את נפוליאון כבנו של השטן
שֵׁד הוא יצור מיתולוגי על-טבעי, הנפוץ בפולקלור ובאמונות של עמים רבים. נהוג לדמות את השדים לדמויות רבות-כוח, לרוב שליליות. לעיתים דימויים גשמי ולעיתים רוחני.
נמנים שני סוגים עיקריים של שדים: השד כשליחו של השטן, והשד כישות עצמאית. כשליחו של השטן - השד בא להזיק לבני האדם ולחבל בנפשם (השד פוגע בנפש ולא בגוף). כישות עצמאית, יכול השד להזיק לבני אדם - אך גם לעזור להם, בתמורה לדבר מה.
השד במסורות העולם

במסורת הערבית של טרום האסלאם התבססה האמונה על פחד מרוחות ושדים, הקרויים בערבית ג'ינים. באגדות הערביות המסורתיות, כמו "סינבאד" ו"אלאדין" מסיפורי אלף לילה ולילה, מופיעים ג'ינים.
גם במסורת היפנית העתיקה מופיעים שדים, אשר בניגוד לשדים העצמאיים אצל הערבים - מייצגים את הגיהנום ואת השטן.
במסורת הרומנית מפורסם הסיפור על הרוזן "דרקולה", שנולד במחוז טרנסילבניה, שהיה ערפד שניזון מדמם של בני אדם.
ערפדים הופיעו כדמויות על טבעית גם בסיפורי אגדות במסורות ותרבויות רבות אחרות, ויש הרואים[דרוש מקור] בהם סוג של שדים.
בדתות > בנצרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בדתות > ביהדות > קיומם של השדים בארץ ישראל

בספרות הקבלה ובמחברים רבים נזכרה הטענה שהשדים אינם קיימים בארץ ישראל, מאחר שהיא נמצאת תחת שליטת הקדושה ואין בה אחיזה לכוחות הטומאה.
בדתות > באסלאם

על פי האמונה, מתקיים במקביל לעולם הגשמי עולם נוסף שהוא ממלכת השדים (אלג'ין), אבי הג'ין הוא איבליס שגרם לאדם וחוה להתפתות ולאכול מהעץ האסור.
כמו אצל בני האדם גם לשדים יש מלכים, נסיכים, עדות ודתות. בקוראן הם מוזכרים במקומות רבים. הם מופיעים כמתנה שאלוהים נותן לשלמה המלך בצורת שליטה על ממלכת השדים.
ע'ול זהו שם כללי לשדים ומפלצות בתרבות הערבית, והשורש של המילה ghoul באנגלית.
אדם ולילית

על פי אלפא ביתא דבן סירא, חיבור מסתורי ושנוי במחלוקת שהפך למקור של סיפורים עממיים, לילית הייתה האישה הראשונה שברא אלוהים עבור אדם הראשון. האגדות התלמודיות מספרות (2, 3), בעקבות פרק ב' בבראשית, שאלוהים הביא בפני אדם את כל בעלי החיים כדי שיקרא להם בשמות. כשעברו לפניו התקנא אדם באהבה שהייתה קיימת ביניהם, וניסה להזדווג עם כל נקבה ונקבה מאותם בעלי-חיים, אבל לא מצא בכך סיפוק. בצר לו התפלל לאלוהים וביקש לזכות גם אותו בבת זוג ראויה לו. שמע אלוהים לתפילתו וברא את לילית, בדרך שברא את אדם, אבל לא מעפר טהור, אלא מזוהמה ופסולת (בדרך דומה ברא אלוהים גם את חברתה של לילית - את נעמה). מהזדווגותו של אדם עם שתיהן נולדו שדים רבים. אלא שאדם ולילית לא נהנו זמן רב יחדיו. לילית לא הסכימה לאדנותו הגברית של אדם, ולא הסכימה לקיים עמו יחסי-מין בתנוחה השמרנית (פרקדן) אלא ביקשה "להיות למעלה", ובשל כך נתחייבה מיתה. אף על פי כן, לילית הצליחה להגיע ל"הסכם" עם מלאכי האלוהים, שבמקום להמיתה ניאותו, וגם היא הסכימה, שמאה מילדיה ימותו במקומה.
ראו גם

גירוש שדים
לקריאה נוספת

חגי דגן, שדים יהודים: קטלוג מוער, הוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2019
הערות שוליים

↑  ראו ראב"ע, רמב"ן, ריקאנטי שם, ועוד.
↑  בכך ניתן להבין את הקשר בין העברת הבנים והבנות באש, לסוגים השונים של חיזוי העתידות המובאים בפסוקים: "לֹא יִמָּצֵא בְךָ מַעֲבִיר בְּנוֹ וּבִתּוֹ בָּאֵשׁ קֹסֵם קְסָמִים מְעוֹנֵן וּמְנַחֵשׁ וּמְכַשֵּׁף. וְחֹבֵר חָבֶר וְשֹׁאֵל אוֹב וְיִדְּעֹנִי וְדֹרֵשׁ אֶל הַמֵּתִים" (דברים פרק יח, פסוקים י-יא). שכן גם זביחת הילדים באש לשדים הייתה דרך נוספת לחיזוי העתיד.
↑  בספר ויקרא, פרק יז, פסוק ז'
↑  במקורות יש אזכורים שונים שלת : דם, מהזרעים שנוטע האדם ואו שמלחכים מן המים
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'מסכת פסחים,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'דף ק"י, עמוד א'
↑  מורה הנבוכים חלק ג', ל"ז. וראו משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק י"א, הלכה ט"ז
↑  תפארת ישראל על המשנה, קידושין פרק ד משנה א', בועז ויכין שם.
↑  רמב"ן דברים יח, יד
↑  מעוז כהנא, "מגרש השדים מפרשבורג: פרק בחשיבה המדעית של ר' משה סופר". עמ' א, הערת שוליים 5 (למטה).
↑  ארטן, ישראל יעקב בן מרדכי,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'אמת ואמונה, ירושלים:'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'אוצר הספרים של ישיבת אמשינוב - שם עולם, תשס"ה, עמ' תסב
↑  מבוא התלמוד פרק לא; דברי ספר עמ' 13.
↑  זהר אחרי מת עב, ב; תרומה קמ, ב; תקומה קל, א; בראשית עה, ב.

רמ"ק אור יקר, חלק ט עמ' פז;

רבי חיים ויטאל אבן השהם הלכות כתובות עה אות ו;

טוב הארץ (הרב נתן שפירא. עמ' ג) רבי אברהם אזולאי, חסד לאברהם ג, ב; ג, ג; ז, טו.

חת"ס גיטין נה, ב;

הראי"ה קוק, עזרת כהן ו-ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4010872-7  NKC: ph119688 
רקדן יפני לבוש כמו אוני (מעין שד מהמיתולוגיה היפנית).
רוני בוסאני

| --- | --- |

רוני בוסאני באליפות אירופה, ספט' 2017
 לידה:  25 בנובמבר 1956 (בן 68) תל אביב
 גובה:  181 ס"מ
 קבוצות כשחקן
 15 שנה:  מכבי תל אביב, מכבי רמת גן, הפועל רמת-גן, מכבי ראשון לציון
 הישגים כשחקן
 הקלע הטוב בליגת העל בעונת 1990/91
 קבוצות כמאמן
 22 שנה:  מכבי ראשון לציון, אליצור גבעת שמואל, הפועל תל אביב, א.ס. רמת השרון, עירוני אשקלון, עירוני נהריה
 הישגים כמאמן
 זכייה בגביע ווינר כמאמן עירוני אשקלון
רוני בוסאני (נולד ב-25 בנובמבר 1956) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי, ששיחק ואימן בקבוצות בכירות בליגת העל הישראלית ובנבחרות ישראל. משמש פרשן כדורסל בתקשורת. כיום מאמן את קבוצת הנוער לאומית של מכבי מכבים רעות.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לזוג עולים מתימן, למד בבית ספר "בלפור". שירת בצה"ל בגדוד קשר אמ"ן.
כשהיה בן 17 שיחק בסרט "עיניים גדולות" בבימויו ובכיכובו של אורי זוהר, לצד אריק איינשטיין.
במקביל להיותו שחקן כדורסל ומאמן, הוא עובד בבנק דיסקונט בתחום שוק ההון. היה אחד מנציגיו של הבנק כמבצע במסחר הפומבי בבורסה לניירות ערך.
נכון לשנת 2018 הוא מנהל מדור ניהול תיקים בבנק.
מתגורר בראשון לציון עם בת זוגו.
ביוגרפיה > כדורסל - קריירת המשחק

בגיל 11 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, ושיחק שם בכל קבוצות שלבי המעבר: ילדים, נערים, נוער, מכבי דרום ובוגרים. בעונת 1978/79 שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב תחת המאמן רלף קליין, לצד השחקנים מיקי ברקוביץ', מוטי ארואסטי, אולסי פרי ועוד. בוסאני זכה עמה באליפות הליגה ובגביע המדינה.

ממכבי תל אביב עבר לשחק בקבוצות נוספות כגון מכבי רמת גן לצדו של דורון ג'מצ'י, הפועל רמת גן ביחד עם סטיב קפלן, אביגדור מוסקוביץ' ועוד, ובמכבי ראשון לציון ביחד עם מיקי ברקוביץ' וחיים זלוטיקמן.
בעונת 1990–1991 היה הקלע הטוב בליגה, עם 55.3 אחוזי קליעה משלוש נקודות, 90 אחוזי קליעה מהעונשין ו-69 אחוזי קליעה משתי נקודות.
ביוגרפיה > קריירת האימון בליגת העל

עם פרישתו כשחקן פעיל בסיום עונת 1992/3 שימש עוזר מאמן של משה ויינקרץ בקבוצת מכבי ראשון לציון, ובעונה לאחר מכן היה עוזרו של פיני גרשון, ואז שוב אימן תחת ויינקרנץ.
בעונת 1995/96 מונה למאמן ראשי במכבי ראשון לציון; בעונת 1997/98 שימש מאמן ראשי באליצור גבעת שמואל; בעונת 1998/99 היה מאמן ראשי בהפועל תל אביב; בעונת 2000/01 היה מאמן ראשי במכבי ראשון לציון; בעונות 2004 עד 2006 שימש מאמן ראשי בא"ס רמת השרון; בעונת 2006/07 היה מאמן ראשי בעירוני אשקלון, והיה המאמן הראשון בארץ שזכה בגביע ווינר; בעונת 2007/08 היה מאמן ראשי בעירוני נהריה, והגיע עם הקבוצה לפיינל פור; בעונת 2012/13 חזר לאמן את מכבי ראשון לציון. בשנת 2013, טרם פתיחת העונה, הודיע על התפטרותו רצונו להפסיק לאמן.
ביוגרפיה > קריירת האימון בנבחרות ישראל

בשנים 1999–2005 שימש בוסאני מאמן ראשי של נבחרת ישראל עד גיל 16 (קדטים), ולקח חלק בארבע אליפויות אירוע לנוער. בשנים אלו היה שותף בגידול שחקנים, כגון עומרי כספי, גל מקל, יוגב אוחיון, אבי בן שימול, שון דניאל ועוד. 

בשנים 2007–2009 היה עוזר מאמן של צביקה שרף בנבחרת הלאומית של ישראל, במהלכן שותף בשתי אליפויות אירופה.

בשנים 2009–2011 היה מאמן ראשי של הנבחרת האולימפית של ישראל. השתתף עם הנבחרת באוניברסיאדה שנערכה בסין בשנת 2011.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'עירד צפריר,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'"היה לי אפרו. זה היה לגיטימי אז", באתר הארץ, 6 באוקטובר 2013
↑  מנהלת ליגת העל בכדורסל - שיאים, באתר מנהלת הליגה, ‏נלקח ב-7 באוקטובר 2018
↑  שי לוי, ‏רוני בוסאני חתם בעירוני נהריה עד לתום העונה, באתר ONE‏, 7 באפריל 2008
↑  יצחק ויסהוף,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'רוני בוסאני מונה למאמן מכבי ראשל"צ, באתר nrg
↑  רוני בוסאני הודיע במפתיע על התפטרותו ממכבי ראשל"צ, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2013
↑  הנבחרת האולימפית ניצחה את הונגריה באוניברסיאדה, באתר וואלה, 13 באוגוסט 2011
שוסאקו אנדו

| --- | --- |

שוסאקו אנדו
 לידה:  27 במרץ 1923 Nishisugamo, יפן 
 פטירה:  29 בספטמבר 1996 (בגיל 73) בטוקיו, יפן
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 מקום קבורה:  Saint Ignatius Church 
 עיסוק:  סופר, מחזאי, עורך ותאורטיקן של ספרות, היה מרצה באוניברסיטאות ביפן.
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיו, Nada Junior and Senior High School 
 שפות היצירה:  יפנית
 סוגה:  רומנים, מחזה, סיפורים קצרים וכתיבה עיונית
 נושאי כתיבה:  דת, ניכור
 יצירות בולטות:  "שתיקה" (1966; לא תורגם לעברית)
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 בן או בת זוג:  Junko Endō 
 צאצאים:  Ryūnosuke Endō 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אקוטגאווה (1955)  Japan Art Academy Prize (1979)  Noma Literary Prize (1980)  פרס ההצטיינות בתרבות (1988)  Mainichi art award (1994)  פרס יומיורי (1979)  פרס טניזאקי (1966)  מסדר סילבסטר הקדוש (1971)  Mainichi Publication Culture Award (1958)  פרס שינצ'ושה לספרות (1958)  מסדר התרבות (1995) 
 
שוסאקו אנדו (ביפנית: 遠藤 周作;‏ 27 במרץ 1923 - 29 בספטמבר 1996) היה סופר, מחזאי, עורך ותאורטיקן ספרותי יפני. נמנה עם "הדור השלישי" של היוצרים הספרותיים שפעלו ביפן לאחר מלחמת העולם השנייה. אנדו זכה בפרס אקוּטַגאווה ובעיטור מסדר התרבות, והיה מועמד לפרס נובל לספרות בשנת 1994. כתיבתו הושפעה רבות מהיותו בן למיעוט הקתולי ביפן.
ביוגרפיה

אנדו נולד בטוקיו, בן שני לאביו טסונהישה אנדו ולאמו איקו. במלאת לו שלוש שנים עברה משפחתו לדאליין בחבל מנצ'וריה הכבושה. בשנת 1933, לאחר הפירוד בין הוריו, הוא שב עם אמו ואחיו ליפן. הם התגוררו בעיר קובה עם דודתו, שהייתה קתולית. הדודה שכנעה את האם להמיר את דתה, ובגיל 11 הוטבל גם שוסאקו אנדו לנצרות.
אנדו שאף בתחילה להיות רופא, אך העדיף קריירה ספרותית. ב-1943, בגיל 20, התקבל לאוניברסיטת קיו. לימודיו נקטעו עקב מלחמת העולם השנייה, והוא גויס לעבודה במפעל תחמושת בקוואסאקי. עם תום המלחמה ב-1945, שב אל לימודיו באוניברסיטה. שנתיים לאחר מכן ראתה אור מסתו הראשונה, "האלים ואלוהים", על הבעיות הניצבות בפניו כסופר קתולי במדינה שבה הנצרות נתפשה כהשפעה זרה. נושא זה השפיע רבות על עולמו. הוא סיים את לימודיו לתואר ב-1948. עניינו ביצירה קתולית הוביל אותו לאוניברסיטת ליון בצרפת, ובין 1950 ל-1953 למד שם ספרות קתולית מודרנית. הוא קטע את הדוקטורט שלו בליון עקב סיבות בריאותיות ושב ליפן.
ב-1954, שנה לאחר סיום לימודיו בצרפת, הוא זכה בפרס אקוטגאווה על ספרו "גברים לבנים". כעבור שנה נשא לאשה את אוקאדה ג'ונקו, וב-1956 נולד בנם ריוֹנוֹסוּקֶה. באותה שנה נעשה מרצה לספרות באוניברסיטה הקתולית סופיה שבטוקיו. ב-1966 יצא ספרו "שתיקה", עליו זכה בפרס טניזאקי היוקרתי. ב-1967 התקבל כמרצה לתיאוריה ספרותית באוניברסיטת סייג'ו. ב-1968 מונה לעורך כתב-העת הספרותי הנחשב "מיטא בּוּנגאקוּ".
ב-1964 התפרסם ספרו "הנערה שנטשתי מאחור" (לא תורגם לעברית) ב-1966 פרסם את ספרו החשוב "שתיקה" (לא תורגם לעברית) שזכה לגרסה קולנועית כעבור חמישים שנה בבימויו של מרטין סקורסזה (הבמאי העיד על עצמו שקרא את הספר אינספור פעמים). באותה שנה ראה אור גם ספרו "ארץ הזהב" ב-1967 התמנה למרצה לתאוריה של הרומן באוניברסיטת סייג'ו. ב-1969 ראה אור ספרו "אמהות" וב-1973 פרסם ספר עיון אודות חיי ישו ואת הספר "לחוף ים המוות" ב-1978 זכה בפרס בינלאומי ע"ש דאג המרשלד ב-1980 פרסם את ספרו "סמוראי" (תורגם לעברית על ידי רות דורון בהוצאת זורה ביתן) שזיכה אותו בפרס "נומה" לספרות. ב-1985 נבחר לנשיא P.E.N ביפן והוענק לו דוקטור כבוד מאוניברסיטת סנטה קלרה, אוניברסיטה ישועית. באותה שנה יצאו לאור שניים מספריו "הרומן שאהבתי" ו"בחיפוש אחר העצמי האמיתי"
ב-1956 בגיל 33 קיבל משרת מנחה באוניברסיטת סופיא ביפן. ספרו הבא "הים ורעל" ראה אור בשנה שלאחר מכן, עליו זכה בפרס מאיניצי ב-1958.באותה שנה קיבל גם את פרס שינצ'וסה. ב-1959 פרסם את ספרו "השוטה הנפלא" (שתורגם לעברית) ב-1960 שב לצרפת לצורך איסוף חומר למחקרו על המרקיז דה סאד, אך דלקת קרום הריאה מתפרצת מחדש והוא נאלץ לשוב ליפן שבה אושפז למשך שלוש שנים. בתום תקופה זו פרסם את ספרו "הר געש" שתורגם לעברית על ידי הסופר והמתרגם יעקב רז בהוצאת זמורה ביתן.
ב-1986 הופיע ספרו "סקנדל" (שתורגם לעברית).
ב-1987 הוענק לו תואר דוקטור כבוד על ידי אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-1988 נבחר ל"אדם בעל סגולות תרבותיות" ביפן.
ב-1991 הוענק לו דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ג'ון קרול ומאוניברסיטת פוג'ן בטאיפיי, טאיוואן.
ב-1993 התפרסם הרומן שלו "נהר עמוק" ועל ספר זה זכה בפרס האמנות והתרבות "מיינצ'י"
ב-1994 היה מועמד לפרס נובל לספרות. יחד עמו מתמודד על הפרס, בן ארצו, קנזאבורו אואה שזכה בפרס. אנדו אמנם מפסיד בהתמודדות על הנובל אך ב-1995 זכה באות המסדר לבעלי סגולות תרבות. לאחר זמן קצר נפטר מסיבוכי דלקת הכבד בבית החולים האוניברסיטאי קאיו בטוקיו ב-29 בספטמבר 1996.
כתיבתו

אנדו כתב בסוגות שונות, אך בכולן מורגשת זיקתו העמוקה לנצרות, ובמיוחד זו הקתולית. אף שיחסו אל הדת היה דו-ערכי כיוון שהמרת הדת נכפתה עליו בנעוריו אך בהמשך הפכה לחלק בלתי נפרד מזהותו, ומכיוון שהנוצרים ביפן היו מיעוט שלפעמים אף נרדף יצא בכתביו להגנתה ולהגנת ערכיה הזרים לתרבות היפנית.
ספריו משקפים רבות מחוויות ילדותו, כולל העמדה של היות זר ושונה. בכתיבתו תיאר את חייו של מטופל בבית חולים, ואת המאבק עם השחפת. עם זאת, המהות המוסרית של החיים היא ציר מרכזי בכתיבתו. מרבית הדמויות בספריו מתמודדות עם דילמות מוסריות מורכבות והכרעותיהם מובילות לעיתים קרובות לתוצאות טראגיות.
עבודתו מושווית לעיתים קרובות לזו של גרהם גרין. למעשה, גרין עצמו הגדיר את אנדו כאחד ממיטב הכותבים החיים בימיו.