stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמין ואמברי
הערות שוליים

↑  הרצל/ עמוס איילון. הוצאת עם עובד/ ספרית אופקים 1976. עמ' 361 (להלן:"הרצל")
↑  הרצל, עמ' 364 - 371
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269436305171  PLWABN: 9810688272605606  BIBSYS: 90268036  BnF: cb11927534n (data)  CiNii: DA03676800  GND: 119017385  ICCU: SBLV135018  ISNI: 0000 0003 6864 2598  LCCN: n50014292  NDL: 00526935  NKC: ola2002146574  NLA: 35575550  NLG: 223252  NSK: 000192177  NTA: 071389059  RERO: 02-A000174063  SELIBR: 270353  SNAC: w6qz2p2x  SUDOC: 027175375  TDVİA: vambery-arminius  Trove: 1001199  VcBA: 495/253645  VIAF: 59090121   WorldCat (עם VIAF): 59090121 
ואמברי בלבוש דארוויש
לוח זיכרון בבית מגוריו על שפת הדנובה בבודפשט
מרטין אנדזי

מרטין אטמנגה אנדזי (בצרפתית: Martin Atemengue Ndzie; נולד ב-16 בינואר 2003 בקמרון) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מועדון ספורט אשדוד מליגת העל ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים

אנדזי גדל במחלקת הנוער של רנסאנס FC דה נגומו. ב-19 באוגוסט 2021 הושאל למועדון ספורט אשדוד מליגת העל הישראלית, והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון. ב-23 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על בני סכנין במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2021/2022. הוא ערך ארבע הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, וב-22 במאי חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-14 בספטמבר 2022 הושאל להפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית למשך עונת 2022/2023. ב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 למכבי פתח תקווה במסגרת המחזור החמישי בליגה. ב-12 במאי 2023 הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 2-2 נגד הפועל ניר רמת השרון במסגרת הליגה. בסך הכל ערך 28 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
לקראת עונת 2023/2024 חזר למועדון ספורט אשדוד.
קריירה בינלאומית

ב-2 באוקטובר 2024 זומן אנדזי לראשונה לסגל נבחרת קמרון לקראת משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025 נגד נבחרת קניה. ב-11 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–4 על נבחרת קניה.
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, מ.ס. אשדוד רכשה את מרטין אטמנגה, יעקב בריהון חתם לשנתיים נוספות, באתר וואלה, 22 במאי 2022
↑  איציק כלפי, ‏מרטין אנדזי הושאל ממ.ס. אשדוד להפועל רמת גן, באתר ONE‏, 14 בספטמבר 2022
↑  מרטין אנדזי קיבל זימון יוקרתי לסגל נבחרת קמרון, באתר ONE‏, 2 באוקטובר 2024
פיקוס דה אירופה

| --- | --- |
פיקו אוריאייו
פיקו אוריאייו
 מידע כללי
 גובה:  2,650 מטר טורה דה סרדו
 שטח:  646 קמ"ר 
 מדינה:  ספרד 
 מיקום:  ספרד
 רכס הרים:  ההרים הקנטבריים
 אורך הרכס:  20 קילומטר
 קואורדינטות:  43°11′59″N 4°48′02″W﻿ / ﻿43.199672222222°N 4.8004972222222°W﻿ / 43.199672222222; -4.8004972222222
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהפיקוס דה אירופה(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהפיקוס דה אירופה(למפת אסטוריאס רגילה) אוביידו חיחון אבילס מפרץ ביסקאיה קנטבר. קסטיליה ולאון גליסיהפיקוס דה אירופה(למפת אסטוריאס מוגדלת) אוביידו חיחון אבילס מפרץ ביסקאיה קנטבר. קסטיליה ולאון גליסיהפיקוס דה אירופה
 
פיקוס דה אירופה (בספרדית: Picos de Europa, מילולית: "פסגות אירופה") הוא רכס הרים הנמצא בתחומן של שלוש קהילות אוטונומיות של ספרד: אסטוריאס, קנטבריה וקסטיליה ולאון. הרכס הוא חלק מהרכס הגדול יותר של ההרים הקנטבריים. זהו אזור רב גוני: פסגות מרהיבות מול גאיות תהומיים, מפלי מים, אגמים קטנים חבויים בצל הרים, מגוון של בעלי חיים וכפרים קטנים שהמאות האחרונות פסחו עליהם.
גאוגרפיה

לרכס שלושה גושים מרכזיים: אנדרה (Ándara) במזרח, אוריאלס (Urrieles) במרכז ופיקוס דה קורניון (Picos de Cornión), הנקרא גם קובדונגה, במערב. ייחודי לרכס הוא המספר הרב (כ-200) של פסגות גבוהות מ-2,000 מטר המרוכזות בשטח קטן יחסית. הפסגה הגבוהה ביותר היא של טורה דה סרדו (Torre de Cerredo) וגובהה 2,648 מטר. בין הגוש המערבי למרכזי מפריד קניון קרס (Garganta del Cares) שעומקו 1,500 מטר. בערוץ זורם נחל שחלק ממימיו מוטה בתעלה המובילה לתחנת כוח הידרואלקטרית בקמרמניה (Camarmeña).
גאולוגיה

הרכס עשוי כמעט כולו מאבן גיר, שכתוצאה מלחץ קרחוני נוצרו בו נופים קרסטיים.
ברכס נמצאות רבות מהמערות העמוקות ביותר בעולם. העמוקה ביותר, 1,589 מטר, היא מערת טורקה דל סרו (Torca del Cerro).
הפארק הלאומי

הפארק הלאומי "פיקוס דה אירופה", חופף בעיקרו את הרכס ונמצא גם הוא בתחומן של שלוש הקהילות האוטונומיות אסטוריאס, קנטבריה וקסטיליה ולאון. הפארק הוכרז ב-1918, והוא הפארק הלאומי הראשון של ספרד. שטחו כ-650 קמ"ר (נכון לשנת 1995). ב-2003 הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית.
גלריה

העיירה פוטס
העמק של נהר קָרֱס
הנוף ממצפור קרניה (Carreña) במרכז פסגת Naranjo de Bulnes.
הרכבל של פואנטה דה Fuente Dé.
סן ויסנטה דה לה בארקרה עם שחר עם הפסגות המושלגות של הרי פיקוס דה אירופה ברקע
מפלגת האזרחים (ספרד)

| --- | --- |

 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  4 במרץ 2006 – הווה (18 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם, Spanish unionism, חילוניות, פרו־ארופאיות 
 מטה:  ברצלונה, מדריד 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה 
 צבעים רשמיים:  כתום 
 
 www.ciudadanos-cs.org
 
מפלגת האזרחים או מפלגת סיודאדנוס היא מפלגה ליברלית בספרד.
היסטוריה

המפלגה נוסדה בקטלוניה ב-2006. בבחירות האזוריות בקטלוניה בדצמבר 2017, קיבלה המפלגה 25.4% מהקולות, שהעניקו לה 36 צירים, מה שהפך אותה למפלגה היחידה הגדולה בפרלמנט של קטלוניה.
אף על פי כן, היא מעולם לא הייתה בשלטון ולכן עמדתה הפוליטית הממשית נותרה מקור לוויכוח בין תומכים ויריבים, מעבר להתנגדות עזה ללאומיות הקטלונית ולתנועת העצמאות הקטלונית. המפלגה השתמשה במשפט "קטלוניה היא המולדת שלי, ספרד היא המדינה שלי ואירופה היא העתיד שלנו" כדי לשרטט את האידאולוגיה שהמפלגה מתארת בעצמה כפוסט לאומית. למרות זאת, היא נחשבה על ידי מגוון מקורות כמצהירה על אידאולוגיה לאומנית ספרדית פופוליסטית. המפלגה תוארה גם כפופוליסטית, שמרנית-ליברלית ותומכת באינטגרציה עם האיחוד האירופי.
היא נהגה להציג את עצמה כמפלגת שמאל-מרכז שהציעה במצעה שילוב של עמדות סוציאל-דמוקרטיות ופרוגרסיביות - סוציאל-ליברליות, אך היא ביטלה כל אזכור של סוציאל-דמוקרטיה מעקרונותיה בפברואר 2017. עד שנת 2018 נחשבה כמפלגה שחוותה תנודה נוספת ימינה, כשהיא החלה להתחרות במפלגה העממית, ומאוחר יותר גם ב-Vox, כדי להפוך למפלגת הימין-מרכז המובילה במדינה.
הפופולריות המפלגתית שלה קרסה לאחר ביצועים גרועים בבחירות הכלליות בספרד בנובמבר 2019, ועוד לאחר ניסיון כושל במורסיה להפיל את הממשלה האזורית באמצעות הצבעת אי אמון בלתי צפויה, ואיבדה את כל המושבים שלה באספת מדריד ו-30 מתוך 36 המושבים שלה בפרלמנט של קטלוניה.
בריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל

| --- | --- |

 על שם:  Peter Bent Brigham 
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1980 
 שירותים
 מיטות:  793 
 www.brighamandwomens.org
 גאוגרפיה
 מיקום:  מסצ'וסטס, ארצות הברית
 קואורדינטות:  42°20′10″N 71°06′25″W﻿ / ﻿42.336152777778°N 71.106833333333°W﻿ / 42.336152777778; -71.106833333333
  (למפת בוסטון מוגדלת) בריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל(למפת בוסטון רגילה) בריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל
 
בריגהאם אנד וימנ'ס
בריגהאם אנד וימנ'ס (באנגלית: Brigham and Women's Hospital; בראשי תיבות: BWH) הוא בית חולים ומוסד מחקר רפואי ומדעי גדול בעיר בוסטון בארצות הברית. בית החולים נקרא בפי המקומיים "בריגהאמס" והוא מהווה מרכז רפואי שלישוני שאליו מופנים חולים מכל ארצות הברית ומרחבי העולם. בית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס ייסד עם בית החולים הכללי מסצ'וסטס את מערכת הבריאות המשולבת "מאס ג'נרל בריגהאם (לשעבר קבוצת פרטנרס)" הכוללת שנים עשר בתי חולים. שני בתי החולים מסונפים לבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
נכון ל-2010, בית החולים נמצא זו השנה ה-17 בין עשרת בתי החולים המובילים בארצות הברית על פי רשימת בתי החולים הטובים של העיתון U.S. News & World Report.‏
מנהל בית החולים מדצמבר 2021 הוא ד"ר רוברט סמואל דקוסטה היגינס, מנתח אמריקאי שעובד עם השתלות לב-ריאה. הוא החליף את ד"ר אליזבת' נייבל, פרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד, קרדיולוגית וחוקרת ביו-רפואית שכיהנה בתפקיד במשך אחת עשרה שנים.
היסטוריה

בית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס הוקם על ידי איחוד שני בתי חולים שהקימו שני האחים פיטר בנט בריגהאם ורוברט ברק בריגהאם. ב-1980 אוחד גם בית החולים לנשים בבוסטון (Boston Hospital for Women) ומכאן שמו הנוכחי של בית החולים.
הערות שוליים

↑  בתי החולים הטובים ביותר באתר usnews.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330003205171  GND: 108716253X  ISNI: 0000 0004 0378 8294  LCCN: n82117246  NKC: xx0113805  VIAF: 133204948   WorldCat (עם VIAF): 133204948 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבי פזנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביוני 1937 (בן 87) גדנסק, העיר החופשית דנציג 
 מדינה:  פולין, ישראל 
 תפקיד:  שגריר ישראל בצרפת (1995–1998)  שגריר ישראל באיטליה (1991–1995) 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
אביעזר (אבי) פזנר (נולד ב-9 ביוני 1937) הוא איש ציבור, דיפלומט ודובר ישראלי, לשעבר שגריר ישראל באיטליה ובצרפת. שימש יועץ התקשורת של ראש הממשלה יצחק שמיר, ובמשך 12 שנים כיהן כיו"ר עולמי של קרן היסוד.
קורות חיים

נולד בדנציג, פולין, לחיים פזנר (פוזנר) ולרגינה לבית ארלנגר. סבו, הרב יצחק פוזנר, היה תלמידו של רבי יחיאל מאיר מגוסטינין. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בשווייץ. בשנת 1953 עלה לישראל עם משפחתו. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1962 התחתן עם מרטה קמפר בבואנוס איירס ולזוג שלושה ילדים ושמונה נכדים.
פזנר דובר שש שפות: עברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית. בשנת 1965 החל את פעילותו הדיפלומטית במשרד החוץ ועד שנת 1971 שירת באפריקה, תחילה ברפובליקה המרכז אפריקאית ואחר כך בקניה. עם שובו לארץ התמנה לסגן דובר משרד החוץ. לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה לדובר המשלחת הישראלית לוועידת השלום בז'נבה. בין השנים 1974–1981 שימש כיועץ בשגרירות ישראל בוושינגטון, ועבד שם במהלך ועידת קמפ דייוויד. בשנים 1982–1983 שירת כדובר המשלחת הישראלית בשיחות השלום עם לבנון.
עמד בראש אגף העיתונות של משרד החוץ ושימש כדובר המשרד בין השנים 1981–1986. עם בחירתו של יצחק שמיר לראש ממשלה, עבר לשרת כיועץ התקשורת של ראש הממשלה. פזנר שימש בתפקיד זה במהלך מלחמת המפרץ וסייע בהכנת ועידת השלום במדריד.
בשנת 1991 מונה לשגריר ישראל באיטליה ובה בעת שימש כשגריר לא-תושב במלטה, לאחר מכן מונה לשגרירה הלא-תושב הראשון של ישראל באלבניה. בתקופת שירותו באיטליה, היה אדריכל כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לוותיקן, ובמסגרת המשא ומתן נפגש חמש פעמים עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני. בשנת 1995 מונה לשגריר ישראל בצרפת ושירת שם עד ספטמבר 1998, אז קיבל מהנשיא ז'אק שיראק את אות מפקד אבירי לגיון הכבוד הצרפתי.
בספטמבר 1998 נבחר כיו"ר העולמי של קרן היסוד. בתחילת האינתיפאדה השנייה, באוקטובר 2000, במקביל לתפקידו זה, נבחר לשמש כאחד הדוברים הרשמיים של ממשלת ישראל. בתקופת כהונתו כיו"ר קרן היסוד גייס הארגון למעלה מ-2 מיליארד דולר למדינת ישראל ומימן פרויקטים רבים, ובכלל זה חלק ניכר מפעילות הסוכנות היהודית.
באוקטובר 2010 סיים את תפקידו כיו"ר קרן היסוד. לאחר פרישתו, נותר חבר דירקטוריון בקרן והקים חברה לייעוץ בינלאומי. פזנר היה לנציגה של חברת ענק האנרגיה הצרפתית AREVA בישראל בשש השנים הבאות. מאז 2013 הוא משמש כפרשן מדיני בתחנת הטלוויזיה i24NEWS שמשדרת מאולפנה ביפו באנגלית, צרפתית וערבית.
בין 2006 ל-2016 שימש כנציג הציבור בוועדת המינויים העליונה במשרד החוץ. פזנר משמש חבר בדירקטוריונים רבים ובכללם- האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון, מוזיאון תל אביב לאמנות, אנו - מוזיאון העם היהודי בתל אביב.
מאז פרישתו מקרן היסוד, הוא חבר בוועדת הביקורת של הארגון.
היה בין המשתתפים בספר האלבומי "ישראל 2000" ובספר "עם לבדד - מולדת ופזורה" שערך הרב ד"ר בני לאו.
פרסם שני ספרים:
- סודותיו של דיפלומט (Les Secrets d'un Diplomate ,צרפתית, 2005 Editions du Rocher)
- הייתי בפריז וגם ברומא (תל אביב: ContentoNow, 2017)
נשוי למרטי לבית קמפר, ילידת ארגנטינה, המשמשת כנציגת מוזיאון תל אביב לאמנות באירופה. הוא אב לשלושה, סב לשמונה ומתגורר בתל אביב.
לקריאה נוספת

אבי פזנר, הייתי בפריז וגם ברומא, תל אביב: ContentoNow, 2017
ביאורים

↑  מימין לשמאל: תא"ל יצחק שני - הצנזור הראשי, איתן הבר - יועץ התקשורת של שר הביטחון יצחק רבין, תא"ל אפרים לפיד - דובר צה"ל, אבי פזנר - יועץ התקשורת לראש הממשלה יצחק שמיר, וישראל פלג - מנהל לשכת העיתונות הממשלתית. צילום: דובר צה"ל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306068905171  BnF: cb139734848 (data)  GND: 132215470  ISNI: 0000 0000 7839 2455  LCCN: n2005049137  RERO: 02-A011436993  SUDOC: 075739151  VIAF: 35610340   WorldCat (עם VIAF): 35610340 
מפגש בכירי התקשורת הממלכתית ינואר 1987.
אמילו האריס

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1947 (בת 77) ברמינגהאם, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  Gar-Field Senior High School 
 סוגה:  קאנטרי, קאנטרי אלטרנטיבי, גוספל, בלוגראס, מוזיקת אמריקנה, מוזיקת פולק, מוזיקת עולם 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, Gibson Country Western, Gibson J-200 
 חברת תקליטים:  ג'ובילי רקורדס, ריינו אנטרטיינמנט, וורנר מיוזיק גרופ, Nonesuch Records, אסיילום רקורדס, רפרייז רקורדס, אלקטרה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Brian Ahern (9 בינואר 1977–1984) Paul Kennerley (1985–1993) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס פולר למוזיקה (2015)  פרס אמריקנה לצמד/להקת השנה (2016)  פרס אמריקנה לצמד/להקת השנה (2013)  Americana Lifetime Achievement Award for Performance (2002)  Country Music Association Award for Female Vocalist of the Year (1980)  פרס גראמי  פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי  פרס המוזיקה של בילבורד 
 emmylouharris.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אמילו האריס (באנגלית: Emmylou Harris‏; נולדה ב-2 באפריל 1947) היא זמרת-יוצרת ופזמונאית אמריקאית. במהלך הקריירה שלה היא הוציאה אלבומים וסינגלים מצליחים רבים, ונכון לשנת 2015 היא זכתה ב-13 פרסי גראמי, בנוסף לפרסים רבים אחרים.
לאורך הקריירה המוזיקלית שלה הרבתה האריס לשתף פעולה עם אמנים מובילים רבים, בהם בוב דילן, ברייט אייז, ג'ון דנוור, גאי קלארק, גראם פארסונס, גרהאם פירסון, דולי פרטון, דזשון דנבר, הבנד, וילי נלסון, טשאט אטקינס, לינדה רונסטאדט, מארק נופלר, ניל יאנג, סטיב ארלי, רודני קרואוול ורוי אורביסון.
במהלך הקריירה הייתה האריס כלת פרס גראמי תריסר פעמים - לראשונה ב-1976, והאחרון ב-2005. כמו כן, הייתה כלת פרס איגוד מוזיקת הקאנטרי שלוש פעמים, וזכתה בפרסים נוספים.
קורות חיים > ילדותה וראשית דרכה

האריס נולדה בשנת 1947, בעיירה ברמינגהאם שבאלבאמה, לוולטר ויוג'יניה האריס. אביה, קצין בחיל הים האמריקאי, נפל בשבי בקוריאה ב-1952 ודווח כנעדר בפעולה, העביר עשרה חודשים כשבוי מלחמה.
האריס גדלה בצפון קרולינה ובוולברידג' שבוירג'יניה, שם סיימה את בית הספר התיכון בהצטיינות. היא זכתה במלגת דרמה לאוניברסיטת צפון קרולינה בגרינסבורו, ובמקביל החלה ללמוד שם מוזיקה. היא עזבה את ספסל הלימודים על מנת להגשים את שאיפותיה המוזיקליות ועברה לניו יורק, שם עבדה למחייתה כמלצרית כדי להרוויח כסף בעודה מופיעה במופעי שירי עם בבתי קפה בגריניץ' וילג' בתקופת הפריחה של מוזיקת הפולק בארצות הברית.
ב-1969 היא נישאה לפזמונאי טום סלוקום והקליטה את אלבומה הראשון, "Gliding Bird" ("ציפור דואה"). האריס וסלוקום התגרשו זמן קצר לאחר הולדת בתם היילי, והאריס עברה עמה לבית הוריה בפרבר של וושינגטון הבירה, במרילנד.
קורות חיים > המשך קריירה מוזיקלית > עם גראם פארסונס

האריס חזרה להופיע בוושינגטון הבירה כחלק משלישייה עם ג'רי מיול וטום גוידרה. ב-1971 פגשה בחברי הלהקה Flying Burrito Brothers שהציגו לה את מנהיג הלהקה הקודם שלהם, גראם פארסונס. פארסונס בדיוק התחיל את קריירת הסולו שלו, ונזקק לקול נשי לאלבום הסולו הראשון שלו, GP. האריס הצטרפה לסיבוב ההופעות של פארסונס, והשניים אף הקליטו יחד אלבום בשם Grievous Angel. פארסונס מת ב-1973 ממנת יתר, והאלבום יצא ב-1974, לאחר מותו.
פארסונס חנך את האריס במוזיקת הקאנטרי, הכיר לה אמנים חשובים וסיפק לה זהות מוזיקלית. ההרמוניות של האריס והדואטים עמה, לעומת זאת, זכו לשבחים רבים מאלה ששמעו אותם, והעשירו את הופעותיות של פארסונס. בסופו של דבר היא המשיכה בדרכה עם גרסה משלה לחזונו של פארסונס, ועזרה למשוך תשומת לב להישגיו.
קורות חיים > המשך קריירה מוזיקלית > The Hot Band

האריס חתמה אצל האחים וורנר, וב-1975 הוציאה את אלבומה Pieces of The Sky. האלבום היה אחד אלבומי הקאנטרי היקרים ביותר שהופקו באותה תקופה, והוא כלל כישרונות כגון ג'יימס ברטון, גלן הארדין וביל פיין. שני סינגלים שוחררו מהאלבום: Too Far Gone, ולהיטה הגדול הראשון של האריס, If I Could Only Win Your Love, דואט עם הרב פדרסן, שהעפיל למקום הרביעי במצעדים.
המנהלים בחברת האחים וורנר אמרו להאריס שהם יסכימו להקליט אותה אם היא תשיג "להקה חמה" (a hot band). האריס עשתה זאת, וגייסה את הגיטריסט ג'יימס ברטון והפסנתרן גלן הארדין, שניגנו גם עם אלביס פרסלי ועם גראם פארסונס. חברים נוספים ב-Hot Band היו המתופף ג'ון ווייר, הגיטריסט האנק דה ויטו והבסיסט אמורי ג'ורדי ג'וניור. הזמר-יוצר רודני קרוול גויס כגיטריסט וכשותף לדואטים. סיבוב ההופעות הראשון של האריס השתלב בעיקר עם זה של פרסלי, עקב מחויבותם של ברטון והארדין ללהקתו של פרסלי. הלהקה החמה הצדיקה את שמה, כשרוב חבריה הוחלפו בכישרונות חדשים, בעוד שאלו הראשונים המשיכו לקריירות סולו משלהם.
ב-1975 יצא האלבום Elite Hotel והעפיל למקום הראשון במצעדי הקאנטרי, והצליח להתחבב גם על קהל חובבי הרוק. ב-1976 האלבום זכה בפרס גראמי עבור הופעת הקאנטרי הנשית הטובה ביותר.
האריס המשיכה לצבור מוניטין כזמרת אורחת. מלבד השתתפות באלבומים של לינדה רונסטאדט, גאי קלארק וניל יאנג, האריס נבחרה על ידי בוב דילן להופיע באלבומו Desire.
אמילו האריס, 2005
הרכבת התחתית של סופיה

| --- | --- |


תחנת ארמון התרבות הלאומי II בקו M3
 מידע כללי
 מדינה:  בולגריה
 עיר:  סופיה
 מפעיל:  מטרופוליטן-סופיה JSC
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  28 בינואר 1998
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  52 קילומטר
 רוחב המסילה:  1,435 מילימטר
 מספר כלים:  72
 מספר נוסעים ביום:  350,000
 מספר נוסעים בשנה:  89,700,000 (נכון ל־2016) 
 מספר הקווים:  4
 מספר התחנות:  47
 www.metropolitan.bg
 תרשים המערכת
 
 
הרכבת התחתית של סופיה (בבולגרית: Софийско метро) היא מערכת הסעת המונים הפועלת בבירה הבולגרית מאז שנת 1998. רכבת תחתית זו כוללת 47 תחנות בארבעה קווים המתפרסים על אורך של 52 קילומטרים. נכון לשנת 2020, זוהי מערכת הרכבת התחתית ה-19 הכי יקרה באירופה.
היסטוריה

הרכבת התחתית תוכננה עוד בשנות ה-70, שבה היא תוכננה בצורת משולש עם הסתעפויות בסוף הקווים, וקווים שהיו אמורים להיבנות סביב השדרות המעגליות של סופיה, וכשהיא תושלם - הרכבת הקלה (הטראמווי) תוכננה להיסגר לאלתר. תחילת העבודות על בניית הרכבת התחתית הייתה בשנת 1979, והחלק הראשון שלה נפתח כעבור עשרים שנה. בשנת 2000 נפתחה תחנת "סרדיקה", שבה ניתן לראות שרידים תראקים ורומיים. ב-2005 החלו העבודות על הרחבת הקו לכיוון מלאדוסט (אנ'). פתיחת ההרחבה עוכבה למאי 2009, ופעלה כקו נפרד עד ספטמבר באותה שנה. הבנייה של הקו השני החלה בשנת 2008, וניצלה שתי תחנות שנבנו בעידן הקומוניזם. בשני לאפריל 2015 הוכנס לשירות קו לכיוון נמל התעופה, ובשמיני למאי באותה שנה, הוכנסה לשירות הסתעפות לכיוון דרום סופיה. באוגוסט 2020 נפתח הקו השלישי- M3, קו M2 קוצר והוא לא משרת יותר את נמל התעופה סופיה ואת מזרח העיר, כיום קו M4 משרת את אותם אזורים ומגיע עד לתחנת אובלייה שבמערב העיר. קו M2 משרת כיום את צפון ודרום העיר והוא נוסע מתחנת אובלייה עד לתחנת ויטושה. בנוסף נמצא בתכנון קו חמישי- M5.
רשת הקווים

|  | שם | שנת פתיחה | אורך (הק"מ) | מספר תחנות | אורך מתוכנן (בק"מ) | מספר תחנות מתוכנן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | M1 | 1998 | 14.8 | 16 | 17.7 | 19 |
|  | M2 | 2012 | 11.4 | 13 | 18 | 18 |
|  | M3 | 2020 | 7.8 | 12 | 17.8 | 18 |
|  | M4 | 2015 | 26.1 | 20 | אין | אין |
ח'רמיה

החֻ'רמיה (מפרסית: خرمدينة; כלומר "[הדת] השמחה") או ח'ראמדין היא תנועה או מספר תנועות דתיות שקמו בעקבות ההתנקשות בחייו של המצביא אבו מסלם איש ח'ראסאן בשנת 755 לספירה על ידי הח'ליפה העבאסי אל-מנסור. תנועות הח'ראמיה התבססו על סגידה כמעט אלילית לאבו מסלם, מתוך אמונה שהוא לא מת אלא ניצל בדרך נס ונמלט אל משכן נסתר בהרי איראן, שם הוא שוכן עם דמויות אחרות כמו הנביא  מחמד וזורואסטר ועתיד לחזור כדי לנקום את הבגידה בו ואף לגאול את האנושות.
רקע

אבו מסלם, מתאסלם מדור ראשון ממוצא איראני, היה האישיות הצבאית שהקימה את ה'מהפכה' (דַוְּלה) העבאסית. הוא היה מצביא מוכשר ומנהיג כריזמטי בקרב תושבי ח'ראסאן, מחוז חשוב בשולי האימפריה המסלמית דאז בגוש האיראני (כיום חלק מאפגניסטן) ומקור תמיכתם הפוליטית של העבאסים. נראה כי אחרי אבו מסלם נהו בעיקר אנשים ממוצא פרסי, בין אם מתאסלמים שזכו למעמד נחות ( מֵוֵאלי ) ביחס למסלמים ערבים ובין אם אנשים בעלי זהות דתית לא ברורה ואף עם נטייה לכיוון הדת הזורואסטרית שטרם נעלמה מאיראן.
אבו מסלם זכה למעמד חשוב בזמנו של הח'ליף העבאסי הראשון אל-צפאח ובתקופתו של הח'ליף אל-מנסור אף סגדו לו ולח'ליף תנועה שנקראה רואנדיה, שהאמינה שהח'ליף העבאסי הוא גלגול של רוח אלוהים ואבו מסלם הוא הנביא שלו. הם התקבצו כדי לסגוד לח'ליף מול ארמונו, והח'ליף נאלץ להרוג אותם. לאחר מכן, הוזמן אבו מסלם לחצר הח'ליף ונרצח בשנת 755 מחשש שהפופולריות שלו תאיים על שלטונו של אלמנצור.
תחילת המרד

הח'רמיה היו תנועה ששילבה אמונות אליליות זורואסטריות עם יסודות אסלאמיים (בעיקר שיעיים) ועם דמותו ההיסטורית של אבו מסלם. במרידות, שהתרחשו בח'ראסאן ובאזרבייג'ן, השתתפו גם קציניו של אבו מסלם, כמו האשם בן אלחכים המכונה אלמֻקַנַע (רעול הפנים). המרד התחיל על ידי לבלר איראני בשם סנפאד' (סנבאד האמגוש) אשר, בטרם תצא שנה מאז מותו של אבו מסלם, קרא לצעוד על מכה ולהשמיד את הכעבה! סנפאד' טען כי אבו מסלם לא נרצח אלא הפך ליונה ועף אל הרי זגרוס שם הוא חי עם המהדי ומזדק.
שיא המרד וסיומו

שיא המרד הגיע עם יציאתו לפומבי של אלמקנע ב-759, לשעבר קצין בצבאו של אבו מסלם שהציג את עצמו כנביא של אבו מסלם אשר היה, לטענתו, גלגול של אלוהים ומכריז על אלהותו של אבו מסלם. הוא נכלא עקב דעותיו, אבל השתחרר והתחיל מרד ב-770 בערך למשך כעשר שנים. ב-775, בחלוף עשרים שנים ליום הירצחו של אבו מסלם, פרץ מרד נוסף בשמו של אצחאק אלטורקי, שטען שאבו מסלם נמצא עם זורואסטר ושניהם יחזרו לגאול את האנושות. גם מרד זה סוכל ב-780 כאשר הצבא העבאסי הגיע לח'ראסאן הרחוקה, ואז אצחאק התאבד עם כל נשותיו.
אבל המרד המשמעותי והארוך ביותר מבחינת השפעתו ואורכו היה המרד של באבכ ח'ראמדין שפרץ ב-817 ונמשך עד 837. זאת הודות למקום ביצורו הטוב בהרי טבריסטאן במצודת באז ואף למספר ניצחונות צבאיים של באבכ ותומכיו. ייתכן כי באבכ היה זורואסטרי מלידה וביקש להחזיר את דת מזדק ואת מלכות ח'וסראו הסאסאנית שקדמה לאסלאם. נפילתו של באבכ נגרמה הודות לבגידתו של סהל אבן סונבט, נסיך ארמני שאירח אותו . הח'ליף אל-מעתצם הורה לכרות את גפיו בפומבי ואז לתלות את גופתו למשך מספר ימיו בבגדאד. אחר כך, הופשט עורו ונמתח על גבי עורו של שור.
הערות שוליים

↑  Abdolhossein Zarrinkoob, Two Centuries of Silence (1999), pp. 146-152, ISBN 964-5983-33-6.
↑  אתר "הנביא הרעול של ח'ראסאן" -- מקור בעל הטיה אך עם הפניות למקורות בני התקופה.
↑  Arthur Goldschmidt, Lawrence Davidson, A concise history of the Middle East (Westview Press; Eighth Edition edition: July 21, 2005) P. 81
| הדת הזורואסטרית |
| --- | --- | --- |
| ישויות שמיימיות | אהורא מזדא • אמשא ספנדאן • אהרימן • דיווים | סמל הדת הזורואסטרית |
| דמויות מרכזיות | זרתוסטרה • מזדק | סמל הדת הזורואסטרית |
| כתבים זורואסטריים | אווסטה • גאת'ות • ספר אלף החוקים • ארדא ויראז נאמאג • דינכרד • יסנה • ונדידאד | סמל הדת הזורואסטרית |
| היסטוריה ופלגים | זורוואניזם • מזדקיזם • ח'רמיה | סמל הדת הזורואסטרית |
| חגים זורואסטרים | נורוז • סדה • מהרגאן • ליל הילדא • הלוח הזורואסטרי | סמל הדת הזורואסטרית |
| סמלים ותרבות | פרוהר • מגדלי שתיקה • מקדש אש • צ'ינוואט | סמל הדת הזורואסטרית |
פורטל איראן • פורטל דת
קונקס

ערך זה עוסק במשחק הרכבה. אם התכוונתם לחברת תחבורה שנקראה בעבר "קונקס", ראו .
הלוגו של החברה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
גשר מחלקי קונקס
"קונקס" (באנגלית: K'Nex, בתרגום חופשי לעברית: "קנקס") הוא שם המותג של משחק הרכבה שהומצא על ידי ג'ואל גליקמן ומיוצר על ידי "תעשיות קונקס", בהאטפילד שבפנסילבניה, ארצות הברית. מקורו של שם המוצר הוא ככל הנראה מהמילה Connects, המבוטאת באנגלית באופן דומה למילה "קונקס".[דרוש מקור]
קונקס הוא משחק הרכבה הכולל בעיקר מוטות ומחברים העשויים מפלסטיק. הוא דומה למשחקי הרכבה נוספים כמו לגו, מגה בלוקס, לייזי ועוד. חלקי הקונקס מחולקים לפי צבעים. לכל אחד מסוגי החלקים – צבע משלו (זאת לעומת חלקי לגו המגיעים בכל צבע).
היסטוריה > השנים הראשונות

את הרעיון הגה במקור ג'ואל גליקמן בזמן שהתארח בחתונה. בזמן שהוא ישב עם חבריו סביב שולחן האוכל ושיחק עם קשי השתייה, הוא דמיין מה ניתן לבנות לו יכול היה לחבר את הקשים זה לזה וליצור מבנים שונים. יואל שיתוף ברעיונו את אחיו בוב גליקמן (Bob Glickman) וכך הם ייסדו את חברת "קונקס".
עם הזמן, נכללו עוד ועוד חלקים מכניים כמו גלגלים וגלגלות שאפשרו גמישות רבה יותר בבניית מנגנונים. ערכת הקונקס הראשונה נמכרה בארצות הברית ב-1993 וכללה מנואלה שבעזרתה ניתן היה להניע את הערכה. עד מהרה נוספו לערכות גלגלי שיניים ומנועים שאפשרו לדגמים לנוע בכוחות עצמם.
תחילה ניסתה קונקס להציע עצמה לחברות צעצועים גדולות כמו Hasbro אך הן דחו את הרעיון שלה, והפנו אותה לחברת הענק לגו, אך גם היא סירבה לה.
כיום קונקס מופץ באירופה על ידי חברת טומי (TOMY).
היסטוריה > היום

עד שנת 2001 קונקס לא שיווקה ערכות שכללו מותגים (לעומת לגו ששיווקה סדרת ערכות של הארי פוטר, מלחמת הכוכבים וכדומה) אלא נצמדה לקטגוריות פופולריות כמו מכונות מלחמה רובוטיות ומכוניות על שלט.
בשנת 2001 הפסיקה החברה לנקוט בגישה זו והחלה לשווק ערכות שהתבססו על מותגים כמו רחוב סומסום, מריו ו-OCC.
שימושים

מגוון החלקים בערכות מאפשר להרכיב מבנים רבים, החל מדמויות קטנות וכלי תחבורה, ועד לדגמים של מבנים, מתקני שעשועים ורכבות הרים. החברה הציגה גם סדרת ערכות המיועדות למוסדות חינוכיים, בעזרתן ניתן ללמוד אודות עקרונות המכניקה וחוקי הפיזיקה.
חברת מהנדסים צעירים משתמשת במוצרים של קונקס לצרכים חינוכיים בתחום הנדסה ומדע.