stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוון הקלאסית
התרבות בתקופה הקלאסית > אמנות בתקופה הקלאסית > ציור > שיטות ציור נוספות

מלבד עיטור הכדים היה גם הציור על קירות ועל לוחות עץ נפוץ מאוד. ציורי הקיר היו בעיקר מסוג פרסקו - הצבע הונח על הטיח הלח והתייבש איתו. לוחות עץ שויפו בעדינות כדי להציג חזית חלקה ככל האפשר. הצבעים היו מבוססים על חלמון ביצה ועל צבעי שמן. הציור בתקופה הארכאית התאפיין בשימוש בארבעה צבעים בלבד: (לבן, אדום, אוכרה ושחור). ושאבו השראה מארבעת יסודות הטבע - אוויר, מים, אדמה ואש. הציור בארבעה צבעים נותר אחד הסגנונות הנפוצים ביוון העתיקה, אך בתקופה הקלאסית נוספו צבעים נוספים.
הדמויות בציור התקופה הארכאית היו דו-ממדיות וקפואות במידת מה, אך הצייר אפלודורוס, שפעל ברבע האחרון של המאה ה-5 לפנה"ס, הצליח להעביר דמות תלת־ממדית על לוח דו־ממדי באמצעות שימוש בהצללה וגוונים שונים של צבע אפור.
הפסיפס הופיע רק לקראת סוף המאה ה-5 לפנה"ס באמנות היוונית. הפסיפסים הראשונים היו עשויים מאבנים קטנות והצבעים היו מוגבלים לארבעת צבעי הבסיס. ההופעה של הפסיפס מיוחסת לשינוי בסגנון האירוח היווני - כינוסים בבתים פרטיים נהיו תכופים יותר וכך גדל הצורך לעטר את חדר האירוח בצורה אקסקלוסיבית יותר. הפסיפסים השתכללו במהלך המאה ה-4 והפכו גדולים יותר, אך חומרי הגלם הבסיסיים נותרו עד התקופה ההלניסטית, בה נעשה שימוש בטכניקות ריצוף מתקדמות שאפשרו הצגת תמונות מורכבות יותר בפסיפס.
כלכלה ביוון הקלאסית > חקלאות

החקלאות הייתה הענף הכלכלי העיקרי ביוון העתיקה בכלל ובתקופה הקלאסית בפרט. הקרקעות היו מחולקות בדרך כלל לחלקות משפחתיות קטנות שאפשרו את פרנסת המשפחה הגרעינית, כאשר תנובת מזון על חלקה של עשרה דונמים הספיק לתזונתו של אדם אחד.
החקלאות התבססה על משקעים טבעיים והשקיה מלאכותית הייתה מועטה. באדמות החקלאיות הפוריות גידלו את "השלישייה הים תיכונית": ענבים, דגנים (בעיקר חיטה ושעורה) וזיתים. מזונות אלה סיפקו כ-70-75% מהצריכה הקלורית. גידול הדגן ביוון לא הספיק לצורכי האוכלוסייה והיוונים נאלצו לייבא כמויות דגן גדולות בעיקר מהחופים הצפוניים של הים השחור, אפריקה וסיציליה. ענבים וזיתים לעומת זאת היו בעודף והיו מוצר יצוא. גידולים חשובים נוספים היו קטניות שונות שהשלימו את התזונה וסייעו להחזרת החנקן לקרקע. עצי פרי השלימו את הגידול החקלאי.
למעלה ממחצית מהאדמות ביוון לא התאימו לגידול דגנים. אדמה זו נוצלה לרעיית צאן. בנוסף, גדלו בשטח זה אגוזים, עשבי תבלין ונבנו בה כוורתות. בנוסף, אדמות אלה סיפקו חרסית לתעשיית הקדרות, עצים ואבנים לבנייה, מתכות מהמכרות וכיוצא באלה.
כלכלה ביוון הקלאסית > כוח עבודה והון

כוח העבודה במשק היווני בעידן הקלאסי התבסס על שני מרכיבים עיקריים: אנשים חופשיים ועבדים. צורכי המשק האגררי דרשו נפח עבודה גבוה, ומשום כך עבדה מרבית האוכלוסייה בעבודות קשות מבחינה פיזית, ורק שכבה קטנה התפרנסה מעמלם של אחרים. מרבית האזרחים עיבדו את חלקותיהם הפרטיות ועבודה בשכר של אזרח אצל אחרים לא הייתה מקובלת, מלבד כשכיר חרב בצבא או חותר באוניות משוטים. בדרך כלל מי שביקש לעבוד כשכיר בתחום אחר, היגר לפוליס אחרת והיה למטויקוס. אפשרות תעסוקה אחרת הייתה בעבודות ציבוריות בפוליס עצמה.
עבדות ביוון העתיקה הייתה עניין מקובל. לעיתים אוכלוסיות שלמות דוגמת ההלוטים שועבדו לפוליס. העבדים עסקו בכל קשת העבודות החל מעבודות בית קלות עד לעבודות קשות ומסוכנות במכרות.
מטבעות הונהגו ביוון עוד בתקופה הארכאית במאה ה-6 לפנה"ס, אך ריכוז ממון נזיל ניכר בידיים פרטיות לא היה נפוץ עד המאה ה-4 לפנה"ס. מרבית ההון הנזיל רוכז בידי המדינה שניצלה אותו לעבודות ציבוריות שונות והקמת חיל שכירים. מאידך, מערכת מיסוי מסודרת טרם הוקמה, ולא נוהל תקציב מדינה במובן המודרני של המילה. לרוב הוטלו מיסים עקיפים בשיעור נמוך, ובנוסף לכך תרמו האזרחים העשירים כסף לפרויקטים ציבוריים או למלחמה.
מרבית המטבעות היו עשויים כסף והמקור העיקרי להן היה מכרות כסף בסיפנוס שליד לאוריון באטיקה, רכס פנגואיה ליד אמפיפוליס בחוף הצפוני של הים האגאי וליד תסוס שבאפולוניה. מקורות הון משניים היו מקורות זרים, דוגמת הפרסים, ששכרו את שירותי היוונים בצבאם. כל פוליס טבעה את מטבעותיה אך השימוש הכללי בכסף איפשר את המסחר בין הפולייס השונים. ספרטה הייתה יוצאת דופן וטבעה מטבעות ברזל שלא היה להן שימוש מחוץ לשטחה.
כלכלה ביוון הקלאסית > מסחר ושינוע סחורות

אמצעי השינוע הפשוטים של העת העתיקה הקשו מאוד על שינוע סחורות למרחקים גדולים בדרכים יבשתיות. בנוסף לכך, חופיה המפורצים של יוון היו אידיאליים לשינוע דרך הים, שהיה יעיל בהרבה. וכך, פולייס רבות הקימו נמלים לקליטת סחורה. הים האגאי סוער בחורף, ומרבית השינוע הימי התקיים בחודשים נוחים יותר לשיט.
הסוחרים ניהלו חוזי מסחר מסודרים וייתכן שאף קיימו רישום חשבונאי פשוט. המסחר הקמעונאי התנהל בדרך כלל באגורה. מחירי הסחורות לא היו קבועים ונקבעו על פי תנאי השוק, אם כי מחירי דגן גבוהים הובילו לעיתים לניסיונות המדינה להתערב באופן מלאכותי במחירים כדי להבטיח אספקת דגן לאוכלוסייה. אף על פי שהמדינה לא נטתה להתערב במחירים, המסחר באגורה היה מפוקח על ידה. תפקיד המפקחים היה לדאוג לתקינות סחורה ולהבטחת איכותה.
לוחמה בתקופה הקלאסית > לוחמה ביבשה

התקופה הקלאסית הייתה לא רק עת פריחת הפילוסופיה, האמנות והחיים האזרחיים. גם הלוחמה התפתחה מאוד בתקופה זו. מקורם של מרבית המבנים הטקטיים והחידושים הטכנולוגיים שאומצו בתקופה הקלאסית, הגיע מהתקופה הארכאית. בתקופה הקלאסית זכו החידושים הללו לתנופת פיתוח שהגיעה לשיאה בשלהי התקופה, עם פלישתו של אלכסנדר הגדול בראש צבא יווני-מוקדוני לפרס.
המבנה הטקטי הבסיסי בשדות הקרב נותר כשהיה הפלנקס. שורות צפופות של הופליטים נלחמו אלה באלה להשגת הכרעה. עם זאת חלו שינויים טקטיים חשובים בצבא ובשדה הקרב. בתקופה הארכאית כמעט שלא היה נהוג להשתמש בפרשים או בכוחות רגלים קלים. ניצחונו של איפיקרטס בקרב לכאיון בשנת 391 לפנה"ס בראש כוחות קלים על מורה (יחידה צבאית גדולה) שלמה (כ-600 הופליטים) סימן את סוף שליטת ההופליטים בשדות הקרב. הפולייס שלא החזיקו כוחות פרשים בתקופה הארכאית החלו להקים יחידות כאלה בתקופה הקלאסית. אתונה הצליחה להקים חיל בן 1,200 פרשים. אפילו הספרטנים שמעולם לא היו מיומנים בתחום זה, הקימו חיל פרשים קטן. שיתוף הפעולה בין החילות השונים היה עדיין בחיתוליו, אך לעיתים כמו בקרב דליום (424 לפנה"ס) היה מכריע.
החידושים היו לא רק בתוספת חילות חדשים, אלא גם חידושים טקטיים חשובים. המצביא התבני אפמינונדס שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-4 לפנה"ס ושבר סופית את ההגמוניה הספרטנית נודע בחידושיו הטקטיים, כגון החלוקה הלא שוויונית של אגפי הפלנקס כדי ליצור יתרון מקומי בנקודת הכובד. חידושיו קיבלו תנופה גדולה בדורות הבאים בשכנתה הצפונית של יוון - מוקדון. פיליפוס שהעלה את מוקדון לגדולה ובמיוחד אלכסנדר ניצלו היטב את הגמישות הטקטית שהקנה להם צבאם כדי להשיג הכרעה בקרב.
חידושים גדולים היו גם בתחום החימוש האישי: ההופליטים ויתרו על שריון גוף כבד והסתפקו לרב בשריון בד - לינותורקס. זהו שריון העשוי משכבות פשתן דבוקות זו לזו. ראשיתו של השריון הזה עוד בתקופה הארכאית. שריון זה היה קל בהרבה משריון הארד הנהוג בתקופה הארכאית והיה חזק די הצורך כדי לעמוד בתנאי שדה הקרב. בשלהי התקופה הקלאסית ויתרו מרבית ההופליטים על שריון גוף כלל והסתפקו בהגנה שסיפק להם המגן הגדול. גם הקסדה עברה שינוי: מקסדה קורינתית שכיסתה את כל הראש עברו להשתמש מרבית הצבאית בקסדה מסוג פילוס שנראית כמו חרוט ולא מסתירה את אוזני הלוחם ומשאירה פתח רב יותר בפנים כדי לאפשר מבט טוב יותר על שדה הקרב. חנית הדורי היוונית שאורכה כ-2 מטר התפתחה במוקדון לרומח בשם סריסה באורך שהגיע עד 5 או 6 מטרים בשלהי התקופה הקלאסית.
השימוש בשכירי החרב החל עוד בתקופה הארכאית, אך התרחב מאוד בתקופה הקלאסית וביתר שאת במאה ה-4 לפנה"ס. אפילו פולייס כמו ספרטה התחילו לגייס שכירי חרב ופולייס אחדות כמו פוקיס ביססו את רוב כוחן על השכירים. שכירי החרב היו בדרך כלל מאומנים טוב יותר מהמיליציה העירונית, אך היו אמינים פחות.
חידושים רבים נוספו בשיטות המצור: השיטה העיקרית בתקופה הארכאית לכיבוש עיר הייתה הקפתה בכוחות צבא שמנעו הספקה והרעבת האוכלוסייה. שיטות אלה השתכללו במאה ה-5 לפנה"ס והגיעו לשיאן במאה ה-4 לפנה"ס. במאה ה-4 לפנה"ס הומצאו כלי מצור מתקדמים מאוד כגון קטפולטה ובליסטרה שאפשר את פריצת החומות ולא רק המתנה לכניעת העיר.
לוחמה בתקופה הקלאסית > לוחמה ימית

גם תחום הלוחמה הימית השתנה: אוניית הקרב העיקרית של התקופה הקלאסית היא התלת-חתרית, שמקורה עוד בתקופה הארכאית. תלת חתרית היא ספינת משוטים מהירה המסוגלת להכריע את האויב בניגוח. פולייס רבים החזיקו ציים גדולים של תלת חתריות ואחדות מהן, דוגמת אתונה, החזיקו ציים שהגיעו ל-100 אוניות ויותר. אוניות אלה אפשרו את ביסוס השליטה על הימים ומסעות הרחק מבסיס האם.
כמו ביבשה, לא נעצרו החידושים רק בחידוש סוג אוניית הקרב, אלא גם בטקטיקה: תמרונים טקטיים מורכבים שהיו מעורבות בהן אוניות רבות היו נפוצים מאוד בתקופה הקלאסית. האוניות ניסו להתקרב לצד האחורי והלא מוגן של היריב (פריפלוס) או לשבור את משוטיו (דייקפלוס) היו שיטות תקיפה נפוצות. להגנה נהגו להסתדר בשורה או מול כוח עדיף במעגל כך שאיילי הניגוח בולטים החוצה (קיקלוסיס).
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

היסטוריונים עתיקים רבים עסקו בתיאור התקופה הנדונה. יצירות רבות אבדו, אך חלק גדול מהן שרד עד ימינו. להלן רשימה של היצירות העיקריות ששרדו מהעת העתיקה שעניינן התקופה הקלאסית בתולדות יוון.
כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה-תרצ"ו. 2 כרכים. עותק דיגיטלי בתוך: אתר דעת.
הרודוטוס, היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. תל אביב, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
תוקידידס, תולדות מלחמת פילופוניס. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט.
קסנופון, הלניקה (לא תורגם לעברית)
פלוטארכוס חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א. (הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי.) (קיימים תרגומים נוספים)
דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה (לא תורגם לעברית)
לקריאה נוספת > מקורות מודרניים

איתן בורשטיין, לקסיקון לעולם הקלאסי, תל אביב: הוצאה לאור pertinax, 2015
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, ירושלים: מאגנס, 1984, מסת"ב 965223513X
בנימין שימרון, התרבות הקלאסית - שער להכרת תרבות יוון ורומא, תל אביב: פפירוס, 1993, מסת"ב 9653060406
ג'.ב. ברי, דברי ימי יוון, כרך שני, תל אביב: ש. פרידמן, 1975
P. J. Rhodes, A history of the Classical Greek world: 478–323 B.C., Blackwell, 2010
טורי איימוס

| --- | --- |

איימוס, 2007
 לידה:  22 באוגוסט 1963 (בת 61) ניוטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  מיירה אלן איימוס
 שם במה:  Tori Amos 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 מקום לימודים:  קולג' מונטגומרי, מכון פיבודי, תיכון ריצ'רד מונטגומרי 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, ארט רוק, בארוק פופ, מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, אפיק רקורדס, דויטשה גרמופון, איילנד רקורדס 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו קלאסיק - קלאסיקה ללא גבולות (2012) 
 http://www.toriamos.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
טורי איימוס (באנגלית: Tori Amos; נולדה ב-22 באוגוסט 1963) היא אמנית, זמרת ופסנתרנית אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה בשם מיירה אלן איימוס (Myra Ellen Amos) בצפון קרוליינה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי, בזמן שמשפחתה הייתה בטיול (הם גרו בוושינגטון). כאשר הייתה איימוס בת שנתיים וחצי עברה המשפחה לבולטימור, מרילנד, שם היא התחילה לנגן בפסנתר כבר בגיל שנתיים וחצי, כאשר אחותה הגדולה למדה לנגן בפסנתר, וטורי ניגשה אל הפסנתר בתום השיעור וחזרה על מה שאחותה ניגנה. כשהייתה בת 5 החלה לחבר יצירות בפסנתר, ובגיל 9 הוסיפה מילים ליצירות שלה. ב-1968, כאשר הייתה בת 5, זכתה במלגה לאקדמיה למוזיקה. היא הייתה הכי צעירה באקדמיה. כשהייתה בת 11, תוקף המלגה נגמר והיא התבקשה לעזוב, בעיקר בשל העדפתה לנגן שירים של הביטלס על פני יצירות קלאסיות. שנתיים מאוחר יותר היא הלכה ללמוד במכללת "Montgomery", והתחילה לנגן על פסנתרים בברים, מלווה באביה, אשר שלח שירים שהיא כתבה לחברות תקליטים.
ב-1977, זכתה איימוס בתחרות כישרונות צעירים של המחוז. בגיל 21, עברה ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירת מוזיקה. ב-1985, איימוס הקימה את להקת "Y Kant Tori Read", וביולי 1988, יצא אלבום הבכורה של הלהקה הנושא את שמה. הביקורות לא היללו את האלבום, וטורי החליטה לשנות כיוון ולחזור לפסנתר. תחילה חברות התקליטים שונות דחו אותה, והיא נתבקשה להחליף את הפסנתר בגיטרות, אך לא הסכימה, וכך יצא לו בשנת 1992 אלבום הסולו הראשון שלה- Little Earthquakes.
ב-22 בפברואר 1998 נישאה למארק הולי, טכנאי סאונד אנגלי איתו היא ילדה בת בשם נטאשיה ("טאש") לוריאן הולי ב-5 בספטמבר 2000. מקור השם לוריאן הוא הולאר ירמו שכונה גם בשם לוריאן ובשם זה נעשה שימוש נוסף בספרי ג'.ר.ר. טולקין לדוגמה כשמו של היפה ביערות הארץ התיכונה.
ב-2003, הופיעה איימוס בסרט חיוך של מונה ליזה. ב-2005, היא הוציאה ספר אוטוביוגרפי בשם "Piece by Piece".
איימוס היא אחת היוצרות הבולטות ביותר בשנות התשעים. היא השיבה את הפסנתר למעמדו ככלי מרכזי במוזיקת הפופ/רוק. השירים שלה אישים ולא תמיד ברורים. היא נוגעת בהם בנושאים רבים וביניהם מיניות, דת, פטריארכיה וגם טרגדיות אישיות כגון אונס שעברה על ידי מעריץ בתחילת הקריירה שלה, ושלוש הפלות שעברה.
לאיימוס הייתה הצלחה מצומצמת במצעדים בארצות הברית ובבריטניה, אך יש לה גרעין מעריצים. כך מכרה מעל 15 מיליון עותקים מהאלבומים שלה ברחבי העולם במהלך קריירת הסולו שלה.
איימוס ידועה גם בהערות שנויות במחלוקת ולעיתים גסות במהלך ראיונות והופעות.
ב-21 ביולי 2007 הופיעה איימוס באמפי-פארק רעננה. זה היה הביקור השני שלה בישראל לאחר שהופיעה בתל אביב ב-28 ביוני 1992. הופעתה אז הייתה מצומצמת מאוד ומיועדת למוזמנים בלבד.
נכון לשנת 2017 הוציאה איימוס 15 אלבומי אולפן, מהם נמכרו מיליוני עותקים ברחבי העולם.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Little Earthquakes ‏ (1992)
Under the Pink ‏ (1994)
Boys for Pele ‏ (1996)
From the Choirgirl Hotel ‏ (1998)
To Venus and Back ‏ (1999)
Strange Little Girls ‏ (2001)
Scarlet's Walk ‏ (2002)
The Beekeeper ‏ (2005)
American Doll Posse ‏ (2007)
Abnormally Attracted to Sin ‏ (2009)
Midwinter Graces ‏ (2009)
Night of Hunters ‏ (2011)
Unrepentant Geraldines ‏ (2014)
Native Invader ‏ (2017)
Ocean to Ocean ‏ (2021)
The Music of Tori and the Muses ‏ (2025)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה חיה

Venus Live: Still Orbiting ‏ (1999)
Live at Montreux 1991/1992 ‏ (2008)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

More Pink: The B-Sides ‏ (1994)
Tales of a Librarian ‏ (2003)
A Piano: The Collection ‏ (2008)
Gold Dust ‏ (2012)
דיסקוגרפיה > סינגלים נבחרים

China ‏ (1992)
Crucify ‏ (1992)
Silent All These Years ‏ (1992)
Cornflake Girl ‏ (1994)
God ‏ (1994)
Caught a Lite Sneeze ‏ (1996)
Professional Widow ‏ (1996)
Spark ‏ (1998)
Jackie's Strength ‏ (1998)
Bliss ‏ (1999)
Strange Little Girl ‏ (2001)
Taxi Ride ‏ (2003)
Sleeps with Butterflies ‏ (2005)
Big Wheel ‏ (2007)
Welcome To England ‏ (2009)
דיסקוגרפיה > וידאו ו-DVD

‏Little Earthquakes ‏ (1992)
Live from New York ‏ (1998)
Complete Videos 1991–1998 ‏ (1998)
Welcome to Sunny Florida ‏ (2004)
Fade to Red ‏ (2006)
Live at Montreux 1991/1992 ‏ (2008)
הערות שוליים

↑  אור ברנע,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'עקפה בטורי, באתר ynet, 22 ביולי 2007
↑  Summary of Tori's Concert Tours - 1992 Little Earthquakes Tour, באתר A Dent In The Tori Amos Net Universe
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007382728905171  PLWABN: 9810566163905606  BIBSYS: 1005704  BNE: XX977013  BnF: cb13963324x (data)  GND: 119338645  ICCU: RAVV225220  ISNI: 0000 0001 0863 4575  LCCN: n93066844  MusicBrainz: c0b2500e-0cef-4130-869d-732b23ed9df5  NKC: js20020122093  NLA: 36020416  NLK: KAC200508210  NTA: 106560530  RERO: 02-A005662597  SNAC: w637890x  SUDOC: 084291176  Trove: 1188934  VIAF: 2663685   WorldCat (עם VIAF): 2663685 
טורי איימוס בהופעה ב-2005
עטיפת האלבום "Abnormally Attracted to Sin" מ-2009
רועי ויינברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1990 (בן 34) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 בת זוג:  שלי בינשטוק ויינברג
 צאצאים:  דילן ויינברג
 פרופיל ב-IMDb
 
רועי וינברג (נולד ב-28 במאי 1990) הוא שחקן ומדבב ישראלי, שידוע בעיקר בשל משחקו בסדרת הנוער "ראש גדול", בה גילם את איתי לאופר במשך כל שש העונות של הסדרה.
ביוגרפיה

ויינברג נולד וגדל בתל אביב, ולמד בתיכון לאומנויות "תלמה ילין" במגמת התיאטרון. הוא התפרסם בעיקר בזכות השתתפותו בסדרת הנוער של ערוץ הילדים - "ראש גדול", שם גילם במשך שש עונות את דמותו של איתי לאופר, לצד שחקנים כמו אדם הירש, אלמה בן זאב וספיר דרמון.
כשהיה בן תשע, השתתף בפסטיגלים בשנים 1999–2000. לאחר מכן השתתף במספר פרסומות טלוויזיה ובסרט אמנויות הלחימה של אורי פסטר, "אג'ימה".
בשנת 2001 הופיע בסרט הילדים "ורק אני לא" המבוסס על שירי יהודה אטלס לצד כוכבי ערוץ הילדים, בתפקיד חברו לכיתה של דודי.
בשנת 2003 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי בהצגה "אישה, בעל, בית" (מאת שמואל הספרי), ובשנת 2004 הופיע בדרמה "טיול שנתי", לצידו של טל מוסרי, ובטלנובלה הקומית "אסתי המכוערת" ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2004–2009 גילם את דמותו של איתי בסדרה "ראש גדול", ששודרה בערוץ הילדים של YES, והיה בין השחקנים היחידים שנשארו בסדרה לאורך כל עונותיה. בשנת 2004 דיבב גם את נוח בסדרה "קובי קובי".
בשנת 2005 גילם את גל בסדרה "ההפסקה הגדולה" של הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2008 התגייס ויינברג לצה"ל ושירת ככתב תרבות בגלי צה"ל. הוא הפיק בין היתר את תוכניות הרדיו "ציפורי לילה משוחחות", "ישראקלאסי" ו"בילוי היום" המשודרות בתחנה.
בשנת 2012 הצטרף לצוות מגישי חדשות ynet ברדיו ושידר את מהדורות החדשות בתחנות הרדיו האזוריות. בנוסף הוא תפקד גם כמגיש רדיו זמני באקו 99 FM.
ויינברג למד בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין. במסגרת הלימודים זכה במספר רב של תחרויות מונולוגים ובנוסף, הוא זוכה מלגה בתחום המשחק (תיאטרון) מקרן התרבות אמריקה ישראל (America-Israel Cultural Foundation) לשנת 2014–2015.
לאחר סיום לימודיו בשנת 2015, החל לשחק בתיאטרון בית ליסין בהצגות: "טרטיף" ו"לצאת מהארון" בבימויו של אלון אופיר ולצידם של יניב ביטון, דב נבון ומיכל שטמלר. בחודש דצמבר 2016 החל לשחק את דמותו של מלך במחזה "קוראים לו מלך", מאת סביון ליברכט ולצידם של אבי גרייניק, נתי קלוגר ודני גבע.
שיחק בתיאטרון המדיטק בהצגה המוזיקלית "ילדי בית העץ" ובתיאטרון השעה בהצגות "הכוכבים של סבא", "מייד אין יזראל" ו"האחים רייט".
בשנת 2017, חזר לגלם את דמותו של איתי, בעונת הקאמבק של "ראש גדול" ("ראש גדול - ראש חדש"), שמונה שנים לאחר סיום העונה האחרונה. הוא הדמות היחידה, יחד עם אלחנן ברדוגו, אותו שיחק השחקן איציק כהן, ששיחק בכל שש העונות של הסדרה. בעונה השישית משמש איתי כשותף בחברת פרסום יחד עם דניאל ודיתי. יחד הם מנסים להפיל את תאגיד המזון "מוסקט" באמצעות מחתרת סודית, שמורכבת מילדי בית הספר "אביבים", עידו, תכלת ומוריה.
הופיע כשחקן אורח בסדרה "מתים לרגע", בסיטקום "לה פמיליה".
בשנת 2018 גילם את דמותו של רוסטר האניגן, הנוכל במחזמר אנני בבימויו של צדי צרפתי ובהפקתו של מאור מימון.
בשנת 2019 לוהק לתפקיד ג׳ימי במחזמר "פלאשדנס". באותה שנה גילם בסדרה "בת אל הבתולה" את אביב, מפיק מוזיקלי.
בשנת 2020 לוהק להצגה "גרטה" בבימויו של עידו רוזנברג בתיאטרון הארצי. בשנת 2021 לוהק למחזמר "סלאח שבתי" בבימוי של צדי צרפתי, בתפקיד גולדשטיין. בשנת 2022 לוהק למחזמר "כנר על הגג" בתפקיד פרצ'יק, הסטודנט מקייב.
בשנת 2023 שיחק במחזמר סוף העולם שמאלה, המבוסס על סרטו של אבי נשר בבימויו של אודי גוטשלק והצטרף לקאסט המחזמר מרי לו (מחזמר) בתפקיד הסוכן ריקרדו.
גילם את דמותו של יוסי גרייזמן בסרט הקולנוע ״בית״ בבימויו של בני פרדמן שיצא לאקרנים בחודש מרץ 2024.
חיים אישיים

בשנת 2022 התחתן עם בת זוגו שלי ובמאי 2023 נולד בנו הבכור דילן.
יצחק תשובה

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1948 (בן 76) טריפולי, לוב 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  נתניה
 ידוע בשל:  בעל השליטה בקבוצת דלק
 מקצוע:  איש עסקים
 בת זוג:  חיה תשובה
 
יצחק תשובה (שרון) (נולד ב-7 ביולי 1948) הוא איש עסקים, יזם, משקיע ונדבן ישראלי. העוסק בתחומי הנדל"ן, התשתיות והאנרגיה, באמצעות החברות בקבוצת דלק ו"אלעד השקעות" שבשליטתו. ביוני 2023 העריך העיתון הכלכלי "TheMarker" את הונו בכ-1.7 מיליארד דולר, ברשימת 500 עשירי ישראל שפרסם. לעומת זאת העריך המגזין הכלכלי פורבס את הונו של תשובה בכ-4.2 מיליארד דולר, נכון לספטמבר 2024.
תשובה נולד בלוב וגדל בנתניה. החל את דרכו העסקית כקבלן בנייה, תחילה בישראל ובהמשך בארצות הברית. ב-1998 השתלט על קבוצת דלק, והרחיב את עסקיו גם לתחום האנרגיה ותחומים נוספים. במשבר הכלכלי של 2008 ובשנים שאחריו נקלעו עסקי הנדל"ן של הקבוצה לקשיים וזרוע הנדל"ן שלה אף הגיעה להסדר חוב עם נושיה ב-2012, אך הודות להצלחות בחיפושי הגז הטבעי מול חופי ישראל התאוששו עסקיו של תשובה במהירות והוא חיזק את מעמדו כאחד מאנשי העסקים רבי העוצמה במשק הישראלי. בהמשך העשור התמקד תשובה בענף האנרגיה, והשקיע בחיפושי נפט וגז ברחבי העולם.
ביוגרפיה

יצחק תשובה נולד בטריפולי, בירת לוב בשנת 1948. כשהיה בן חצי שנה עלו הוריו, רחמים וג'וליה, יחד עם שמונת ילדיהם לישראל והתגוררו במעברת שבות עם ליד פרדסיה. אחר כך עברו לצפון נתניה. אביו של תשובה, היה סיטונאי מזון ובעל מכולת. סבו מצד אביו, הרב יוסף (סוסו) תשובה, נרצח בסמוך לעלייתם ארצה במהלך פרעות שביצעו הלובים ביהודים. כילד קטן התגורר זמן מה עם אחיו אברהם אצל סבתו. למד בבית הספר היסודי "יבנה" ובגיל 12 החל לעבוד כדי לסייע בפרנסת המשפחה, בין השאר עבד בחקלאות, במשקים במושבים כפר מונש וכפר חיים. שירת בצה"ל ביחידת בינוי של חיל ההנדסה, שם עשה חיל ומפקדיו ביקשו להחתימו לקבע, אך תשובה דחה אותם. לאחר שחרורו מצה"ל ב-1968 הציע את עצמו למפקדיו כקבלן משנה והוא הועסק על ידי מחלקת הבינוי וההנדסה של משרד הביטחון, לעבודות שיפוצים במחנות צה״ל וכן בביצורים בתעלה בתקופת הקמת קו בר לב.
פעילות עסקית והשקעות > תחילת הדרך

את ההון הראשוני שצבר בעבודות עבור משרד הביטחון השקיע תשובה ברכישת מגרשים בצפון נתניה, עליהם בנה קוטג'ים כקבלן בניין עצמאי. במקביל החל ללמוד מזרחנות באוניברסיטת תל אביב אך פרש לאחר שנה להתמקד בעסקים. במהלך שנות השבעים עסקיו החלו להתפתח במהירות, הוא קנה מגרשים ובניינים בכל אזור נתניה, עסק בבניית מאות יחידות דיור, וטיפח מוניטין של קבלן שבונה באיכות טובה. באותן השנים הקים עם חברו ושותפו, דוד לוזון, את חברת תשלוז (חיבור של השמות תשובה ולוזון), באמצעותה הקים רבים מהפרויקטים שלו. ב-1984 רכש את חלקו של לוזון בחברה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-1978 הקים יחד עם המזרחן יצחק בן־גד, שגם הוא יליד לוב, רשימה א־פוליטית בשם "מנוף", ראשי תיבות של "למען נתניה ופיתוחה", אשר זכתה לארבעה מושבים במועצת העיר נתניה. בכהונתו כחבר מועצת העיר היה אחראי בין השאר על תחום הבינוי והשיכון ושיקום השכונות. הוא פרש ממועצת העיר נתניה במהלך הקדנציה השנייה שלו. בתחילת שנות השמונים החל לשמש גזבר של קבוצת הכדורגל מכבי נתניה.
בשנת 1987 רכש, יחד עם איש העסקים הנרי רוט, את הבנק למשכנתאות "יעסור", אך רישיון הבנק שלו בוטל על ידי בנק ישראל זמן קצר אחר כך. "יעסור" הפכה לחברת מימון לבנייה. לאחר פחות משנה וחצי מכרו תשובה ורוט את הבנק לאיש העסקים דן רייך, במחיר כפול ממחיר הרכישה.
בשנת 1988 עבר להתגורר עם משפחתו בארצות הברית למשך מספר שנים, שבמהלכן היה מעורב במיזמי בנייה בניו ג'רזי ובמנהטן. עם עזיבתו החלו שמועות שעזב בגלל קשיים כספיים, אך הוא חזר מיד לישראל לְהָזֵם אותם והתראיין לתקשורת. את עסקיו בישראל באותה עת ניהל חתנו רוני אלרואי.
עם שובו לישראל בשנת 1990 השתלב בתנופת הבנייה שליוותה את גל העלייה הגדול מברית המועצות. בתוך כך בנה אלפי יחידות דיור בחדרה, בדימונה, באשקלון ובערים נוספות. את הפעילות הזאת ניהל עבורו האלוף יוסי פלד, לאחר שפרש מצה"ל. בשנת 1991 הקים את חברת תחנות הדלק "שוהם".
בשנת 1992 הנפיק בבורסה לניירות ערך בתל אביב את חברת "תשלוז השקעות", חברה שעסקה בהשקעות בנדל"ן, ושנה אחר כך הפך אותה לחברת החזקות, שתחתיה הקים חברות בת ("תשלוז נכסים", "אלעד מלונות" ו"גל-שוהם") שגם הונפקו בבורסת תל אביב וייצרו פירמידת שליטה.
בשנות התשעים היה תשובה בעליה של קבוצת הכדורגל מכבי נתניה במשך שלוש שנים, אחר כך העניק חסות כלכלית לקבוצה באמצעות קבוצת דלק.
ביולי 2001 רכש תמורת כ-16 מיליון דולר את השליטה בחברת התקשורת דלתא שלוש, חברה אמריקאית-ישראלית שעסקה באספקת שירותי טלפוניית IP הונפקה בתוקפת שיא בועת הדוט-קום, אך שווי המניה שלה קרס אחר כך. בעקבות ההתאוששות בעסקי החברה, מחיר המנייה עלה ותשובה הצליח לממש את השקעתו במניות החברה ברווח ניכר, של כ-80 מיליון שקל.
פעילות עסקית והשקעות > אלעד החזקות

בשנת 1992 ייסד את קבוצת "אלעד החזקות" (ידועה גם בשם "אלעד גרופ"), הקרויה על שם בנו, שבמסגרתה מתנהלים מאז מרבית עסקיו בתחומי הנדל"ן בצפון אמריקה. באמצע שנות התשעים רכש באמצעות "אלעד גרופ" אלפי נכסים למגורים ולמסחר בניו יורק ובפלורידה שבארצות הברית. באותה תקופה בוצעו הנפקות ציבוריות בהיקף של מאות מיליוני שקלים של מספר חברות בבעלותו (בהן אלעד מלונות, תשלו"ז נכסים וגרין הון סיכון).
בשנת 2004 רכש באמצעות אלעד גרופ את מלון פלאזה בניו יורק תמורת 675 מיליון דולר מידי המשקיע הסעודי אל-וליד בן טלאל. בדצמבר 2012, כשמונה וחצי שנים לאחר הרכישה, מכרה אלעד גרופ את החזקותיה במלון על השטחים המסחריים שבו בכ-2.2 מיליארד ש"ח. הרווח הכולל שהניב המלון ודירות היוקרה שבו לתשובה נאמד בכמיליארד דולר.
באותה תקופה השלימה אלעד גרופ רכישת מספר גדול של נכסים בטורונטו ובמונטריאול שבקנדה, בשווי כולל של כ-700 מיליון דולר. כמו כן רכשה הקבוצה אלפי יחידות דיור להשכרה בחוף המזרחי של ארצות הברית.
פעילות עסקית והשקעות > קבוצת דלק

בשנת 1998 השיג את השליטה בחברת "דלק", בעזרת חבריו אליעזר פישמן ותד אריסון. תחילה רכש תשובה מחצית מהמניות פישמן, בנק הפועלים ומשקיעים מוסדיים. כמה חודשים אחר כך רכש 37.5% מקבוצת השקעות דיסקונט, שהייתה עד אז בבעלות משפחת רקנאטי. בתחילת 1999 חילקה החברה דיבידנד ומיד אחר כך יצא תשובה בהצעת רכש לרכישת מניות הציבור, והחברה הפכה פרטית בשליטתו המלאה. כמה חודשים אחר כך נחקר תשובה בידי רשות שוק ההון על חשד לאי סדרים במימון העסקה, אך החקירה נסגרה לא כתב אישום. העסקה הייתה בלתי צפויה, כיוון שהציבור הישראלי לא היה מודע באותה העת להיקף הכנסותיו של תשובה מעסקיו בארצות הברית. על בסיסה של חברת "דלק" הקים את קבוצת דלק, שצמחה לממדי ענק. מחברה המתמקדת בעיקר בתחום הדלק, התרחבה לעסוק גם בנדל"ן בגז טבעי, בביטוח, בביוכימיה, בכלי רכב משוריינים, בתקשורת ועוד. נכון למרץ 2014, שווי השוק של הקבוצה הוא כ-16 מיליארד ש"ח והיא אחת החברות הגדולות בשוק ההון הישראלי.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008, חלה ירידה חדה בערכן של מניות חברת דלק, והונו של תשובה, שהוערך ערב המשבר בכ-4.5 מיליארד דולר, נאמד בעקבות המשבר בכ-1.3 מיליארד דולר. חברת דלק נדל"ן שבשליטתו הפסידה בשנים 2008–2011 יותר מ-4 מיליארד ש"ח. בעקבות הפסדים אלה צנח שווי השוק של החברה מ-4.6 מיליארד ש"ח בחודש מרץ 2007 ל-75 מיליון ש"ח בנובמבר 2011.