stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Planet Zero
רצועות

כל השירים נכתבו על ידי ברנט סמית ואריק בס אלא אם צוין אחרת, וכל קטעי המעבר נכתבו על ידי אריק בס.
| Planet Zero> מס' | Planet Zero> שם | Planet Zero> כותב(ים) | Planet Zero> משך | Planet Zero>  | Planet Zero>  | Planet Zero>  | Planet Zero>  | Planet Zero>  | Planet Zero>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 2184 (קטע מעבר)   |   | 0:22 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | No Sleep Tonight  | ברנט סמית, דייב באסט, אריק בס | 2:31 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Planet Zero  |   | 3:42 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Welcome (קטע מעבר)   |   | 0:35 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Dysfunctional You  |   | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Dead Don't Die  | בלייר דיילי, ברנט סמית, אריק בס, זק מאלוי, זק מאיירס | 3:15 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Standardized Experiences (קטע מעבר)   |   | 0:43 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | America Burning  |   | 3:43 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Do Not Panic (קטע מעבר)   |   | 0:33 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | A Symptom of Being Human  |   | 4:08 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Hope  | ברנט סמית, דייב באסט, אריק בס, זק מאיירס | 3:39 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | A More Utopian Future (קטע מעבר)   |   | 0:34 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Clueless and Dramatic  | ברנט סמית, דייב באסט, אריק בס, זק מאיירס | 3:06 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Sure Is Fun  | ברנט סמית, אריק בס, זק מאיירס | 3:00 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Daylight  | ברנט סמית, דייב באסט, אריק בס, זק מאיירס | 4:01 |  |  |  |  |  |  |
| 16. | This Is a Warning (קטע מעבר)   |   | 0:50 |  |  |  |  |  |  |
| 17. | The Saints of Violence and Innuendo  |   | 3:41 |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Army of the Underappreciated  | ברנט סמית, דייב באסט, אריק בס, זק מאיירס | 3:14 |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Delete (קטע מעבר)   |   | 0:36 |  |  |  |  |  |  |
| 20. | What You Wanted  |   | 3:03 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 48:54 |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

ברנט סמית - שירה
זק מאיירס - גיטרה וקולות רקע
אריק בס - גיטרה בס וקולות רקע
ברי קרץ' - תופים
ביצועים במצעדים

|   ‏‏‏  Planet Zero> מדינה |   ‏‏‏  Planet Zero> מצעד |   ‏‏‏  Planet Zero> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 21 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | - |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים הדיגיטליים | 5 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים הפיזיים | 48 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 5 |
|  ארצות הברית | Billboard Top Album Sales | 1 |
|  ארצות הברית | Billboard Alternative Albums Sales | 1 |
|  ארצות הברית | Billboard Current Albums Sales | 1 |
|  ארצות הברית | Billboard Hard Rock Albums | 1 |
|  ארצות הברית | Billboard Top Rock & Alternative Albums | 1 |
|  ארצות הברית | Billboard Top Rock Albums | 1 |
|  ארצות הברית | Billboard Vinyl Albums | 3 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 15 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 4 |
|  יפן | אוריקון | - |
|  יפן | Japanese Hot Albums (Billboard Japan) | 99 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 2 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 113 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 46 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 10 |
בילי יוז

ויליאם מוריס "בילי" יוז (באנגלית: William Morris "Billy" Hughes;‏ 25 בספטמבר 1862 – 28 באוקטובר 1952) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השביעי בין השנים 1915 –1923.
במשך הקריירה שלו בת ה-51 שנים כחבר הפרלמנט האוסטרלי, בנוסף ל-7 שנים כחבר הפרלמנט של המושבה ניו סאות' ויילס, עבר יוז ממפלגה למפלגה חמש פעמים: ממפלגת הלייבור (1916-1901), למפלגת הלייבור הלאומית (1917-1916), למפלגה הלאומנית (1930-1917), למפלגה האוסטרלית (1931-1930), למפלגת אוסטרליה המאוחדת (1944-1931) למפלגה הליברלית (1952-1944). הוא הורחק משלוש מפלגות וייצג ארבעה מחוזות בחירה שונים בשתי מדינות של אוסטרליה.
יוז החל את כהונתו כראש ממשלה כמנהיג מפלגת הלייבור ובמהלך כהונתו הוא העביר את תמיכתו, יחד עם עוד 24 חברי פרלמנט, למפלגת הלייבור הלאומית, על רקע הוויכוח על סוגיית גיוס החובה. מפלגת הלייבור הלאומית התמזגה עם המפלגה הליברלית כדי ליצור את המפלגה הלאומנית. כהונתו כראש ממשלה הסתיימה כאשר המפלגה הלאומנית נאלצה להיכנס לקואליציה עם מפלגת הכפר, שסירבה להיות שותפה בממשלה בראשותו. עד לנקודת זמן זו היה יוז ראש הממשלה שתקופת כהונתו הייתה הארוכה ביותר. מאוחר יותר הוא הוביל את מפלגת אוסטרליה המאוחדת בבחירות של 1943, אף על פי שארתור פאדן הנהיג את הקואליציה.
יוז מת ב-1952 בגיל 90 בעודו מכהן כחבר הפרלמנט. הוא חבר הפרלמנט האוסטרלי שתקופת כהונתו היא הארוכה ביותר בכל הזמנים ואחת הדמויות הצבעוניות והשנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית.
ראשית חייו

ויליאם מוריס יוז נולד ברובע פימליקו שבלונדון, אנגליה, להורים ממוצא ולשי. אביו, ויליאם יוז, היה דובר השפה הולשית ועל פי מפקד האוכלוסין של 1881, הוא נולד בעיירה הוליהד שבאי אנגלסי שבצפון ויילס בערך בשנת 1825. הוא היה כומר זוטר בכנסייה הבפטיסטית ובמקצועו הוא היה נגר שעבד בבית הלורדים. אמו של יוז הייתה בתו של חוואי ממחוז מונטגומרישייר שבויילס שעבדה כמשרתת בלונדון. ג'יין מוריס הייתה בת 37 כאשר היא נישאה ויליאם מוריס יוז היה ילדה היחיד.
כשהיה בילי יוז בן שבע מתה אמו והוא עבר לגור עם אחותו של אביו בלדודנו שבויילס וכן בילה את זמנו עם קרוביה של אמו באזור הכפרי של מונטגומרישייר, שם דיבר ולשית. כאשר הוא היה בן 14 שב ללונדון ועבד כמורה בבית ספר. הוא חי עם אביו ועם דודתו.
באוקטובר 1884, בהיותו בן 22, היגר יוז לאוסטרליה, שם עבד כפועל, כחקלאי וכטבח. ב-1886 הוא הגיע לסידני, התגורר כדייר משנה במור פארק וחי עם אליזבת קטס, בתה של בעלת הבית שלו כידועה בציבור. ב-1890 עבר הזוג לבלמיין, שם עבד יוז בתחילה בבית מרקחת ולאחר מכן פתח עסק משל עצמו, שם הוא מכר עלונים פוליטיים, ביצע עבודות שונות ותיקן מטריות. הוא הצטרף לליגה הסוציאליסטית ב-1892 ושימש כנואם רחוב עבור הליגה למען מיסוי אחיד וכאיש ארגון של איגוד העובדים האוסטרלי. בשלב זה הוא הצטרף למפלגת הלייבור האוסטרלית שנוסדה אז.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1894 בילה יוז שמונה חודשים במרכז ניו סאות' ויילס כאיש ארגון באיגוד עובדים ובאותה שנה נבחר לאספת הנבחרים של ניו סאות' ויילס ביתרון של 105 קולות. בהיותו חבר האספה, הוא מונה להיות מזכיר איגוד עובדי הרציפים. ב-1900 הוא ייסד את איגוד הסוורים והיה נשיאו הראשון. בתקופה זו הוא למד משפטים והוסמך כעורך דין ב-1903. שלא כמו רבים מחברי מפלגת הלייבור, היה יוז תומך נלהב באיחוד אוסטרליה.
ב-1901 הוא נבחר לפרלמנט הפדרלי הראשון כחבר הלייבור מטעם מחוז הבחירה של מערב סידני. הוא התנגד להצעות של ממשלתו של אדמונד ברטון להקים צבא מקצועי קטן ותחת זאת דגל בהנהגתם של אימוני חובה כלליים. ב-1903 הוא הוסמך סופית כעורך דין לאחר כמה שנים כמתלמד. ב-1909 הוא מונה כפרקליט הכתר (King's Counsel).
ב-1906 מתה הידועה בציבור שלו ובתו בת ה-17 גידלה את חמשת אחיה הקטנים בסידני. ב-1911 נישא יוז למרי קמפבל.
יוז היה שר החוץ בממשלת הלייבור הראשונה בראשותו של כריס ווטסון. בשלוש הממשלות בראשותו של אנדרו פישר הוא כיהן כתובע הכללי. בממשלות אלו הוא היה המוח שמאחורי המהלכים הפוליטיים של הממשלות והיה ברור שהוא שואף להיות מנהיג מפלגת הלייבור, אך אופיו הגס, שנבע ככל הנראה מהפרעות העיכול שלו, הרתיעו את עמיתיו מלבחור בו כמנהיג. האיבה ארוכת הימים שלו עם קינג או'מיילי, שהיה גם הוא שר מטעם הלייבור, הייתה דוגמה בולטת למזגו התקיף.
ב-1908 נוסדה ליגת הרוגבי באוסטרליה ויוז היה עסקן פעיל בספורט זה. כמנהיג פועלים הוא פעל למען שחקני רוגבי חובבנים שמעסיקיהם סירבו לשלם על היעדרותם מהעבודה עקב פציעותיהם במשחקים.
ראש ממשלה > ראש ממשלת הלייבור

לאחר הבחירות של 1914 לא עמד ראש הממשלה מטעם הלייבור, אנדרו פישר בלחצים של ההנהגה במהלך מלחמת העולם הראשונה. יוז השאפתני שאף לכך שאוסטרליה תוכר ככוח משמעותי על הבמה העולמית. ב-1915 התרופפה בריאותו של פישר ובאוקטובר הוא התפטר והוחלף על ידי יוז. במסגרת מדיניותו החברתית, הנהיג יוז רפורמה בתשלומי הקצבאות לעניים ולנכים.
יוז היה תומך נלהב בהשתתפותה של אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה ולאחר שביולי ובאוגוסט 1916 נמנו 28,000 הרוגים, פצועים ונעדרים, שכנעו הגנרלים בירדווד וווייט מהכוח האימפריאלי האוסטרלי את יוז, שגיוס חובה חיוני מאוד לאוסטרליה כדי שתוכל להמשיך לתרום למאמץ המלחמתי. אף על פי כן, כשני שלישים של חברי המפלגה, כולל קתולים, נציגי איגודים מקצועיים וסוציאליסטים, התנגדו לכך בתקיפות. אלה שהובילו את ההתנגדות לגיוס החובה היו בעיקר אוסטרלים ממוצא אירי שסלדו מתגובתה של בריטניה למרידת חג הפסחא באירלנד.
באוקטובר 1916 קיים יוז משאל עם על שאלת גיוס החובה, אך המשאל נכשל בהפרש מזערי. הארכיבישוף הקתולי של מלבורן, דניאל מניקס, היה המתנגד הראשי לגיוס החובה. תוצאת המשאל הייתה חוק השירות הצבאי שלא היה גיוס חובה. ההפרש הזעום בין המתנגדים לתומכים, לא הרתיע את יוז, שהמשיך לטעון בתוקף לטובת גיוס החובה. ויכוח זה חשף את הפילוג העמוק בתוך החברה האוסטרלית שהיה קיים עוד לפני האיחוד וכן את הפילוג בתוך מפלגת הלייבור.
גיוס החובה היה בתוקף עוד מאז שנחקק חוק ההגנה של 1910, אך הוא הוגדר רק לטובת פעולות להגנתה הישירה של אוסטרליה. יוז שאף לשנות זאת באמצעות משאל עם כדי שיוגדר גם שגיוס החובה יהיה בתוקף גם לפעולות מלחמתיות מעבר לים. על פי החוק לא היה נחוץ משאל עם, אך יוז חש שלאור חומרת המצב, הצבעת "כן" מצדו של העם, תיתן לו מנדט לעקוף את ההתנגדות של הסנאט. בנוסף, בעוד שממשלת בריטניה בראשותו של לויד ג'ורג', שחיבבה את יוז, עלתה לשלטון רק כמה חודשים לאחר משאל העם הראשון על גיוס החובה באוסטרליה, הממשלה שקדמה לה, ממשלתו של אסקווית', סלדה מיוז.
ב-15 בספטמבר 1916 הורחק יוז, יחד עם 24 חברי פרלמנט אחרים, ממפלגת הלייבור. על קבוצה זו נמנו כל חברי הפרלמנט הכישרוניים של המפלגה ובכך הסתיים הפרק הראשון בהיסטוריה שלה. שנים לאחר מכן אמר יוז: "לא עזבתי את מפלגת הלייבור, המפלגה עזבה אותי". משמעות העיתוי של הרחקתו של יוז מהמפלגה היה שהוא למעשה היה מנהיג המפלגה הראשון של הלייבור שאף פעם לא הנהיג אותה במערכת בחירות.
ראש ממשלה > ראש ממשלת מפלגת הלייבור הלאומית

יוז וחסידיו, שביניהם היו רבים ממנהיגי הלייבור בראשית דרכה, קראו לעצמם מפלגת הלייבור הלאומית (National Labor Party) והחלו להניח את היסודות ליצירת מפלגה שהם חשו שהיא צריכה להיות באופן מוצהר גם לאומית וגם רדיקלית מבחינה חברתית. יוז נאלץ לחתום על הסכם קואליציוני עם יריבתו לשעבר מהאופוזיציה, המפלגה הליברלית, כדי להישאר בתפקידו.
כמה חודשים לאחר מכן, החליטו יוז ומנהיג המפלגה הליברלית, ג'וזף קוק (בעצמו איש לייבור לשעבר) להפוך את השותפות שלהם בזמן המלחמה למפלגה מאוחדת חדשה, המפלגה הלאומנית (Nationalist Party of Australia). אף על פי שהליברלים היו הרוב במפלגה החדשה, יוז עלה כמנהיג שלה, כשקוק נהיה לסגנו. נוכחותו של איש מעמד הפועלים כמו יוז המוביל מפלגה שהיא בבסיסה מפלגה של אנשי המעמד העליון ומעמד הביניים, אפשרה לאנשי המפלגה להציג תדמית של מפלגה לאומית במלוא מובן המילה. במקביל הוא הוקע מאותה עת במשך שנים כבוגד בעיניהם של אנשי הלייבור.
בבחירות הכלליות של 1917 זכתה המפלגה בראשותו של יוז בניצחון סוחף. בבחירות אלו ויתר יוז על האפשרות לרוץ מטעם מחוז הבחירה של סידני, שהיה בעל זיקה פועלית, ונבחר מטעם מחוז הבחירה של בנדיגו, ויקטוריה ובכך היה ראשון מבין רבים מחברי הפרלמנט האוסטרלי שנבחרו בהזדמנויות שונות מטעם מחוזות בחירה של יותר ממדינה אחת. יוז הכריז שאם משאל עם נוסף על גיוס החובה לא יעבור, הוא יתפטר. משאל עם כזה נערך בדצמבר 1917, אך נכשל שוב, הפעם בהפרש גדול יותר. יוז, לאחר שהמפלגה הצביעה הצבעת אי אמון בו, התפטר מתפקידו כראש ממשלה, אך מאחר שלא היה מועמד חלופי לתפקיד, מינה אותו המושל הכללי, סר רונדל מונרו פרגוסון, מחדש.
ראש ממשלה > ראש ממשלת מפלגת הלייבור הלאומית > ועידת השלום בפריז

ב-1919 נסעו יוז וראש הממשלה לשעבר, ג'וזף קוק לפריז כדי להשתתף בועידת השלום בורסאי. יוז נשאר שם 16 חודשים וחתם על חוזה ורסאי בשמה של אוסטרליה, החוזה הבינלאומי הראשון עליו חתמה אוסטרליה. "אני מדבר בשמם של 60,000 אוסטרלים הרוגים" אמר יוז בנאומו בוועידה, "בשם כמה הרוגים אתה מדבר"? שאל את נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, כאשר זה כשל בהשגת דרישותיו. יוז, שלא כמו וילסון או כמו ראש ממשלת דרום אפריקה, יאן סמאטס, דרש תשלום פיצויים כבד מגרמניה בדברו על סכום עצום של 24 מיליארד ליש"ט שממנו תדרוש אוסטרליה מיליונים רבים כדי לכסות את הוצאות המלחמה שלה. יוז התעמת לעיתים קרובות עם הנשיא וילסון, שכינה אותו "מזיק נושא מחלות".
יוז תבע שאוסטרליה תקבל ייצוג עצמאי בחבר הלאומים החדש. אף על פי שהצעת החוק שלו לגיוס חובה נכשלה, יוז שמר על האהדה הציבורית כלפיו ובדצמבר 1919 נבחרה ממשלתו מחדש במערכת בחירות קלה. בדיונים בורסאי היה יוז המתנגד הראשי לדרישתה של יפן לשוויון על רקע גזעי, הצעה שכתוצאה מדרישתו ומדרישתם של אחרים לא נכנסה לנוסח הסופי של ההסכם. עמדתו בנושא זה שיקפה את המחשבה על "סיווג גזעי" שהייתה מקובלת באותה תקופה. יפן נפגעה באופן בולט מעמדתו זו של יוז.
כמו יאן סמאטס היה יוז מודאג מעליית כוחה של יפן. תוך חודשים מפרוץ המלחמה באירופה ב-1914, השתלטו יפן, אוסטרליה וניו זילנד על כל הנכסים הגרמנים באוקיינוס השקט. אף על פי שיפן השתלטה על שטחים אלה בברכתה של בריטניה, יוז היה מוטרד ממדיניות זו. בוועידת השלום דרשו מנהיגי הדומיניונים, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה שהשטחים שהם כבשו מגרמניה, כמו סמואה הגרמנית, דרום מערב אפריקה הגרמנית וגינאה החדשה הגרמנית, יישארו בשליטתם ושטחים אלה קיבלו מעמד של מנדט מסוג C. במסגרת אותו הסכם קיבלה יפן שליטה על כל השטחים הגרמניים לשעבר שמצפון לקו המשווה.
שקיעה פוליטית

לאחר 1920 שקע מעמדו הפוליטי של יוז. רבים מהגורמים השמרנים של מפלגתו לא בטחו בו מעולם בשל העובדה שהם סברו שעמוק בליבו הוא עדיין נותר סוציאליסט, כשהם מצטטים את התבטאויותיו בנוגע להעברת הבעלות על קווי הספנות וחברת האלחוט לרשות הממשלה. עם זאת, הם המשיכו לתמוך בו לזמן מה לאחר המלחמה, רק כדי להרחיק את הלייבור מהשלטון.
מפלגה חדשה, "מפלגת הכפר", הוקמה, כשהיא מייצגת את החוואים שהיו מנותקים מהמדיניות הכפרית של המפלגה הלאומנית, במיוחד גישתו של יוז בנוגע לפיקוח על המחירים. בבחירות של 1922 ויתר יוז על מחוז הבחירה של בנדיגו ורץ מטעם מחוז הבחירה של צפון סידני, שבוחריו נמנו על המעמד העליון, ובכך ניתק עצמו סופית משורשיו כאיש מעמד העובדים. עם זאת, איבדה המפלגה הלאומנית את הרוב המוחלט שלה. מפלגת הכפר, למרות התנגדותה למדיניותו החקלאית של יוז, הייתה השותפה הקואליציונית היחידה האפשרית עבורו. אף על פי כן, מנהיג המפלגה, ארל פייג', הודיע שהוא ומפלגתו לא יכהנו בממשלה בראשותו של יוז. עקב לחץ מאנשי האגף הימני של מפלגתו, התפטר יוז בפברואר 1923 והוחלף על ידי שר האוצר שלו סטנלי ברוס. תקופת כהונתו כראש ממשלה הייתה הארוכה ביותר עד אותו זמן. שיא זה נשבר על ידי רוברט מנזייס ועד ל-1983, כאשר סיים את תפקידו מלקולם פרייזר, הייתה תקופת כהונתו של יוז השנייה באורכה.
יוז זעם על בגידתה של מפלגתו בו ועד ל-1929 בילה את זמנו על הספסלים האחוריים של הפרלמנט, אז הוביל קבוצה של מורדים יושבי הספסלים האחוריים שחצו את הקווים כדי להפיל את ממשלתו של ברוס. יוז הורחק מהמפלגה הלאומנית והקים מפלגה משל עצמו, "המפלגה האוסטרלית" (Australian Party). לאחר שהמפלגה הלאומנית נחלה מפלה בבחירות של 1929, תמך בתחילה יוז בממשלת הלייבור בראשותו של ג'יימס סקאלין, אף על פי שהיו לו חילוקי דעות עם סקאלין בסוגיות כלכליות. ב-1931 התפייס יוז עם עמיתיו לשעבר והצטרף לאנשי המפלגה הלאומנית ולכמה מאנשי האגף הימני של הלייבור בהנהגתו של ג'וזף ליונס כדי להקים את מפלגת אוסטרליה המאוחדת (United Australia Party). יחד עם כל חברי מפלגה זו הוא הצביע בעת הפלת ממשלתו של סקאלין.
מותו

בילי יוז מת ב-28 באוקטובר 1952 בגיל 90 בביתו שבלינדפילד, סידני. ההלוויה הממלכתית שלו נערכה בקתדרלת סנט אנדרו שבסידני והייתה אחת הגדולות בתולדות אוסטרליה. כ-450,000 צופים עמדו לאורך הרחובות. מאוחר יותר הוא נקבר בבית הקברות האנגליקני של צפון סידני.
הוא הניח אחריו את ששת ילדיו מבת זוגו הראשונה ואת אשתו מרי. בתם הלן מתה בעת לידה בלונדון ב-1937 בהיותה בת 21 כתוצאה מאלח דם. נכדם חי כיום בסידני תחת שם אחר. עובדה זו לא הייתה ידועה עד 2004 כאשר הקרינה רשת הטלוויזיה ABC תוכנית דוקומנטרית על האירועים הללו. את התוכנית הנחה השחקן מרטין וון, שגילם את יוז בסרט משנת 1975 והעניין המתמשך שלו בדמותו של יוז הובילה אותו לחשוף את גורלה של הלן.
מרי יוז מתה ב-1958.
מורשתו

לבילי יוז, שהיה איש קטן ממדים אך שרירי, עם קול צרוד ופנים שנעשו בהדרגה מצומקים, לא היה את המראה האופייני למנהיג לאומי, אך במהלך תקופת כהונתו כראש ממשלה הוא רכש לעצמו מוניטין כמנהיג בזמן מלחמה. החיילים האוסטרלים כינו אותו "החופר הקטן" (Little Digger), כינוי שליווה אותו עד סוף חייו. הוא ייזכר על מיומנויותיו הפוליטיות והדיפלומטיות היוצאות מגדר הרגיל, על אמירותיו השנונות הרבות ועל האופטימיות והפטריוטיות הבלתי נלאות שלו.
בארוחה החגיגית שנערכה לרגל יובל החמישים לכינונו של הפרלמנט האוסטרלי, ציין אחד הנואמים את יוז כאיש "שישב בכל ישיבות הפרלמנט מאז האיחוד והיה חבר בכל המפלגות". כאן התערב ארתור פאדן ואמר: "לא במפלגת הכפר"! "לא" אמר יוז, שעדיין היה מסוגל לשמוע כאשר רצה בכך, "עלי לשים את הגבול במקום כל שהוא".
אותות כבוד והנצחה

ב-1941 קיבל יוז את אות מסדר עמיתי הכבוד על שירותו כראש ממשלה. על שמו נקראים מחוז בחירה המשתרע על פרבריה הדרומיים של סידני ופרבר של קנברה. ב-1972 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
לבילי ומרי יוז לא היה זמן לצאת לירח דבש. לאחר טקס הנישואין שלהם ב-1911 הם נסעו ברכבם שהתרסק בתאונת דרכים בהצטלבות בין כביש סידני-סידני מלבורן עם מסילת הברזל סידני-מלבורן, מצפון לאולבורי. צומת זה, ומאוחר יותר הגשר שנבנה במקום, נקראו על שמו של יוז.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Fitzhardinge, L.F. "Hughes, William Morris (Billy) (1862–1952)". Australian Dictionary of Biography. Australian National University. Retrieved 18 July 2014
1 2  "William Morris Hughes – Australia's Prime Ministers". National Archives of Australia. Retrieved 10 February 2010.
↑  "Mr William Morris Hughes (1862–1952)". Members of Parliament. Parliament of New South Wales. Retrieved 10 February 2010.
↑  "William Morris Hughes, Before office". Australia's Prime Ministers. National Archives of Australia.
↑  "Pandora Archive". Pandora.nla.gov.au. 23 August 2006. Retrieved 22 April 2013.
↑  "Plebiscite results, 28 October 1916". Parliamentary Handbook. Parliament of Australia. Retrieved 16 February 2010.
↑  "In office – Joseph Lyons – Australia's PMs – Australia's Prime Ministers". Primeministers.naa.gov.au. Retrieved 4 November 2011.
↑  "In office – Arthur Fadden". Primeministers.naa.gov.au. Retrieved 4 November 2011.
↑  O'Brien, Amanda (6 May 2009). "Tuckey refuses to stand aside for younger candidate". The Australian. Retrieved 24 June 2010. Billy Hughes who, at 90, was the country's oldest serving MP before he died in 1952
↑  "The lonely death of Billy Hughes' daughter – National". www.theage.com.au. 7 August 2004. Retrieved 4 November 2011.
↑  "Rewind: ABC TV". Abc.net.au. Retrieved 16 April 2010.
↑  It's an Honour
↑  "Australian postage stamp". Australian Stamp and Coin Company. Retrieved 10 February 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273024505171  ADB: hughes-william-morris-billy-6761  BnF: cb150767987 (data)  CiNii: DA14331822  GND: 118775235  ISNI: 0000 0001 1456 9378  LCCN: n81147380  NLA: 35212295  NTA: 070569894  RERO: 02-A003388862  SNAC: w6dr447f  SUDOC: 080849229  Trove: 867467  VcBA: 495/164395  VIAF: 143277568   WorldCat (עם VIAF): 143277568 
יוז נישא על כתפיהם של חיילים אוסטרלים עם שובו מוועידת השלום בפריז - 1919
פט וייט

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1963 (בן 61) 
 כינוי:  Pat 
 השכלה:  קולג' קלרמונט מק'קנה  אוניברסיטת מרכז מישיגן  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1986–2022 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה  מפקד הקורפוס השלישי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות המצוין   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (4)   כוכב הארד (4, כולל אות V)
 
רוברט "פט" וייט (באנגלית: Robert "Pat" White) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל. בתפקידו האחרון שירת כמפקד הקורפוס השלישי של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה

וייט סיים ב-1986 תואר ראשון בהיסטוריה בקולג' קלרמונט מק'קנה והתגייס לצבא כקצין שריון. במהלך שירותו הוצב במזרח התיכון, באירופה ובדרום אסיה. הוא השתתף במלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן ובמבצע נחישות טבועה.
בתחילת שירותו הצבאי שימש מפקד מחלקה ברגימנט המשורין ה-77 וברגימנט המשורין ה-33 בפורט לואיס. הוא סיים קורס מתקדם של קציני שריון וארטילריה וב-1991 מונה למפקד פלוגה ברגימנט ה-32 של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה ולאחר מכן עוזר למפקד הדיוויזיה. ב-1993 מונה למפקד פלוגה ברגימנט החי"ר הרביעי המוצב בגרמניה. ב-1998 מונה לקצין מבצעים בגדוד השני של הרגימנט המשורין ה-70 ובתפקידו הבא שימש קצין מטה בפיקוד הכוחות המשותף.
במלחמת עיראק פיקד על הגדוד השני ברגימנט המשורין ה-37 ושימש קצין מטה בדיוויזיה המשוריינת הראשונה. ביוני 2007 מונה למפקד החטיבה השנייה בדיוויזיה שתחת פיקודו הוצבה בעיראק. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית. ביוני 2011 מונה לסגן מפקד מרכז הלוחמה המשולב בפורט לוונוורת'. ביוני 2012 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה השלישית, בתקופת שירותו הוצבה הדיוויזיה באפגניסטן והוא שימש סגן מפקד אזור דרום של כוח נאט"ו. באוגוסט 2013 מונה לראש תא התיאום לפקיסטן ואפגניסטן באגף התכנון של המטות המשולבים.
בספטמבר 2015 מונה לסגן לענייני מבצעים, תכנון ואימונים בפיקוד כוחות צבא ארצות הברית. ב-2016 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, תחת פיקודו הוצבה הדיוויזיה בעיראק והוא שימש כמפקד הכוח המשותף היבשתי בלחימה נגד דאעש. בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם של פיקוד אירופה. ביוני 2019 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס השלישי, בספטמבר 2019 מונה למפקד כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה. כיהן בתפקיד עד פרישתו באוקטובר 2022.
וייט בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא. נשוי לאמה ואב לשלושה.
אליפות וימבלדון 1927

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  20 ביוני 1927 – 4 ביולי 1927 (15 ימים) 
 מספר תחרות:  47 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:אנרי קושה (צרפת) נשים:הלן וילס (ארצות הברית) זוגות גברים:פרנק הנטר/ביל טילדן (ארצות הברית) זוגות נשים:אליזבת ריין/הלן וילס (ארצות הברית) זוגות מעורבים: פרנק הנטר/אליזבת ריין (ארצות הברית)
 
 → אליפות וימבלדון 1926 אליפות וימבלדון 1928 ← 
 
אליפות וימבלדון 1927 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
השנה לראשונה בוצע דירוג השחקנים לפי הישגיהם במשחקים קודמים. בתחרות היחידים דורגו 8 משתתפים בכל תחרות ובתחרות הזוגות דורגו 4 זוגות בכל תחרות.
באליפות זו בלטו טניסאים מארצות הברית שזכו בכל התארים למעט גברים יחידים: הלן וילס זכתה בתחרות נשים וזוגות נשים, אליזבת ריין זכתה בתחרות זוגות נשים וזוגות המעורבים ופרנק הנטר זכה בתחרות זוגות גברים וזוגות המעורבים.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
רנה לקוסט (צרפת צרפת), מנצח תחרות 1925, הודח בחצי גמר
ביל טילדן (ארצות הברית ארצות הברית),מנצח תחרויות 1920-1921 הודח בחצי גמר
ז'אן בורוטרה (צרפת צרפת), מנצח תחרויות 1924 ו-1926, הפסיד בגמר
אנרי קושה (צרפת צרפת), ניצח בתחרות
טקייצ'י הרדה (יפן יפן), הודח בסבב הראשון
לואיס ריימונד (דרום אפריקה (1910–1928) דרום אפריקה), הודח בסבב השני
ז'אק בריניון (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר
יאן קוז'לוח (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודח ברבע גמר
בגמר התחרות נפגשו אלוף שנת 1926 ז'אן בורוטרה (צרפת צרפת) ואנרי קושה (צרפת צרפת). אנרי קושה ניצח ב-5 מערכות ובכך זכה באליפות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 84 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, 8 טניסאיות זכו לדירוג:
הלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה בתחרות
קיטי גודפרי (בריטניה בריטניה), מנצחת שנת 1926, הודחה ברבע-גמר
קיאה באומן (הולנד הולנד), הודחה בסיבוב הרביעי
לילי דה אלברס (ספרד ספרד), הפסידה בגמר
אליזבת ריין (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בחצי גמר
מולה מלורי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בסיבוב השלישי
בובי הייני (דרום אפריקה (1910–1928) דרום אפריקה), הודחה בסיבוב השלישי
איירין פיקוק, (דרום אפריקה (1910–1928) דרום אפריקה), הודחה ברבע גמר
במשחק הגמר הלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית) ניצחה את לילי דה אלברס (ספרד ספרד) בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. בהתאם לכללים החדשים, 4 זוגות קיבלו דירוג:
ז'אק בריניון ואנרי קושה (צרפת צרפת), מנצחי שנת 1926, הפסידו בגמר
רנה לקוסט וז'אן בורוטרה (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
ג'אק קונדון ולואיס ריימונד (דרום אפריקה (1910–1928) דרום אפריקה), הודחו בחצי גמר
פרנק הנטר וביל טילדן (ארצות הברית ארצות הברית), זכו באליפות
במשחק הגמר נפגשו פרנק הנטר וביל טילדן (ארצות הברית ארצות הברית) נגד אנרי קושה וז'אק ברוניון (צרפת צרפת). האמריקאים ניצחו ב-4 מערכות וזכו בתואר.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 42 זוגות. בהתאם לכללים החדשים, 4 זוגות קיבלו דירוג:
בובי הייני ואיירין פיקוק (דרום אפריקה (1910–1928) דרום אפריקה), הודחו בחצי גמר
אליזבת ריין והלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית), זכו בתחרות
קיטי גודפרי ובטי נוטל (בריטניה בריטניה), הפסידו בגמר
ארמינטרוד הארבי (בריטניה בריטניה) ומרי מקלקוהם (הולנד הולנד), הודחו בחצי גמר
במשחק הגמר שיחקו אליזבת ריין והלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית) נגד קיטי גודפרי ובטי נוטל (בריטניה בריטניה). האמריקאיות זכו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. בהתאם לכללים החדשים, 4 זוגות קיבלו דירוג:
לסלי וקיטי גודפרי (בריטניה בריטניה), מנצחי תחרות 1926, הפסידו בגמר
ז'אן בורוטרה ומרגריט ברוקדי (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השני
פרנק הנטר ואליזבת ריין (ארצות הברית ארצות הברית), זכו בתחרות
ביל טילדן ומולה מלורי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
במשחק הגמר שיחקו פרנק הנטר ואליזבת ריין (ארצות הברית ארצות הברית) נגד לסלי וקיטי גודפרי (בריטניה בריטניה) וניצחו אותם בשתי מערכות.
אנרי קושה, מנצח תחרות הגברים
הלן וילס, מנצחת תחרות הנשים