stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דזמונד לואלין

| --- | --- |

צילום סטילס מתוך אוקטופוסי
 לידה:  12 בספטמבר 1914 ניופורט, ויילס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בדצמבר 1999 (בגיל 85) מזרח סאסקס, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1937)  מכללת רדלי 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
דזמונד וילקינסון לואלין (באנגלית: Desmond Wilkinson Llewelyn; ‏ 12 בספטמבר 1914 - 19 בדצמבר 1999) היה שחקן ולשי, שהתפרסם בשל גילום דמותו הבדיונית של 'Q' בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

דזמונד לואלין נולד בניופורט, ויילס, בנם של מיה ואיבור לואלין,

שהיה מהנדס מכרות. בתחילה הוא רצה להיות כומר, אולם במהלך לימודיו ברדלי קולג' (Radley), עבד כעוזר במה בהפקות בית הספר ולעיתים שיחק בתפקידים משניים.
הוא גדל בבית בלאן-אי-פאנט (Blan-y-Pant), ששוכן בסמטת בטיוס בבטיוס (Bettws). הבית משמש היום כבית אבות.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

מלחמת העולם השנייה שהחלה בספטמבר 1939, עצרה את קריירת המשחק של לואלין והוא גויס כסגן משנה לצבא הבריטי. לואלין, ששירת בחיל הרובאים הוויילסים המלכותי (Royal Welch Fusiliers), נפל בשבי הצבא הגרמני בצרפת ב-1940 והוחזק כשבוי במשך חמש שנים.
ביוגרפיה > ג'יימס בונד

בד"ר נו, הסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד, שיחק את 'Q' פיטר ברטון. בשל מחויבויות אחרות שמנעו מברטון לחזור לתפקיד, נבחר לואלין לגלם את דמותו של 'Q' בסרט הבא מרוסיה באהבה. לואלין נבחר מכיוון שעבד עם הבמאי טרנס יאנג בסרט המלחמה They Were Not Divided משנת 1950, שבו הוא שיחק תותחן טנק. לואלין נכנס לנעליו של 'Q', מומחה לחבלה ופעלולים במעבדות SIS (שגם נודע כאגף Q), והופיע בכל סרט מסרטי בונד עד למותו, פרט לחיה ותן למות משנת 1973.
הופעתו האחרונה כ'Q' הייתה לפני מותו בסרט העולם אינו מספיק משנת 1999. בזמן שהוא תדרך את 007 בסרט, 'Q' מציג בפניו את דמותו של ג'ון קליז, 'אר' (R), כיורשו המיועד והסרט רומז ש'Q' עומד לצאת לגמלאות - בעוד בונד, אחרי שהוא רואה את 'אר', מבטא את תקוותו שהדבר לא יקרה בזמן הקרוב. תגובתו של 'Q' היא לנזוף בבונד על כך ש"תמיד יש לו תוכנית מילוט", ואז הוא יורד בפתח המצוי ברצפת המעבדה. לואלין אמר זמן קצר לפני מותו שהוא אינו מתכוון לפרוש ושהוא ימשיך לגלם את דמותו של 'Q' "כל זמן שהמפיקים ירצו בי ושהכל יכול לא ירצה בי."
בסרט למות ביום אחר, משנת 2002, ג'ון קליז נכנס לנעליו של לואלין, כשהוא מגלם את דמותו של ראש אגף 'Q'. לואלין הופיע בסך הכול בשבעה עשר סרטי בונד, יותר מכל שחקן אחר בסדרה ועבד ביחד עם חמשת שחקני ג'יימס בונד הראשונים. הוא גם גילם את דמותו של 'Q' בהפקת הטלוויזיה "Welcome to Japan, Mr. Bond" של חברת EON משנת 1967, שנכללה במהדורת ה-DVD המיוחדת של שנת 2006 של הסרט אתה חי רק פעמיים.
ביוגרפיה > עבודות נוספות

למרות שהיה אחת מהדמויות הידועות ביותר בקולנוע הבריטי ומרכיב חשוב ומאריך ימים בסדרת ג'יימס בונד, 'Q' לא הפך את דזמונד לואלין לעשיר - השחקן בקושי קיבל משכורת יומית עבור השעות המעטות שעבד על הסט ולא הרוויח אחוזים מהסרטים. אף על פי כן, מכיוון שלואלין נחשב אחד מהמרכיבים החשובים ביותר בסדרה ומכיוון שהיה פופולרי מאוד בקרב מעריצי בונד, כיכב במספר פרסומות,
שהאחרונות שבהן היו לקידום משחקי הווידאו GoldenEye 007 ו-Tomorrow Never Dies.
לואלין גם הופיע בסרטים אחרים כמו של הקומדיה של אולפני אילינג The Lavender Hill Mob ‏ (1951) והפקת PBS המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד והוא הופיע בתפקיד משני במיוזיקל צ'יטי צ'יטי בנג בנג (1968) שהתבסס על ספר ילדים שנכתב בידי לא אחר מאשר מחבר ספרי בונד איאן פלמינג. הוא גם שיחק על הבמה בצוותא עם לורנס אוליבייה וויוויאן לי (הופיע כניצב בסרטו של אוליביה המלט משנת 1948) ושיחק כג'פרי מדוקס ("הקולונל") בסדרת הטלוויזיה הבריטית Follyfoot בשנים 1971–1973. סרט בונד חיה ותן למות צולם במהלך העונה השלישית של סדרת Follyfoot ולואלין נעדר מהסדרה לשלושה פרקים כדי להופיע בסרט. אולם, המפיקים של בונד החליטו שדמותו תוצא מהסרט בכל זאת, למורת רוחו של לואלין.
ביוגרפיה > חייו האישיים

בניגוד לדמות של מומחה לפעלולים שגילם בסרטי בונד, לואלין טען תמיד שהוא חש אבוד לחלוטין בעולם הטכנולוגיה, תכונה שאפיינה גם את יורשו, ג'ון קליז.
מותו

ב-19 בדצמבר 1999, בהיותו בן 85, נפגע לואלין בתאונת דרכים, כשהוא שב לביתו מאירוע חתימה על ספרו. הוא נהג לבדו במכונית הרנו מגאן שלו, שהתנגשה חזיתית בפיאט בראבו בה נהג גבר בן 35 ליד הכפר ברוויק (Berwick), במזרח סאסקס. לואלין נפטר זמן קצר לאחר מכן. הנהג השני נפצע קשות.

ביום שני שאחרי כן, היה לואלין אמור לחתום על עותקים של הספר "Q: הביוגרפיה של דזמונד לואלין" (Q: The Biography of Desmond Llewelyn), בחנות Forbidden Planet ברחוב ניו אוקספורד, במרכז לונדון. רוג'ר מור, שכיכב בשישה סרטים ביחד עם לואלין, נשא דברים בהלווייתו.
אלמנתו, פאמלה מארי לואלין, הלכה לעולמה במזרח סאסקס, בשנת 2001, בהיותה בת 88.
הערות שוליים

↑  GRO Register of Births: DEC 1914 11a 490 NEWPORT M. - Desmond W. Llewelyn, mmn = Wilkinson
↑  GRO Register of Deaths: JUN 2000 A70E 247 EASTBOURNE - Desmond Wilkinson Llewelyn, DoB = 12 Sep 1914, aged 85
↑  Short Biography
↑  Desmond Llewelyn Biography James Bond 007 :: MI6 - The Home Of James Bond, 31st January 2009
↑  מתוך ה-DVD של העולם אינו מספיק
↑  Desmond Llewelyn: The Final Interview April 1999
↑  Bond actor killed in crash,
BBC News, 19 December, 1999
↑  Search Births, Marriages and Deaths 1538 - 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364284005171  GND: 135744555  ICCU: DDSV211906  ISNI: 0000 0000 2241 5291  LCCN: no00050906  MusicBrainz: 76ac9634-5ad8-48a5-ab19-d0857699f7ad  VIAF: 15995551   WorldCat (עם VIAF): 15995551 
לואלין ב-1992
ציון הלא תשאלי

צִיּוֹן, הֲלֹא תִשְׁאֲלִי הוא שיר כיסופים לארץ ישראל מאת רבי יהודה הלוי.
בעקבות השיר נוצר אוסף של פיוטים שנכתבו במבנה של "ציון הלא תשאלי", שהוכנסו לסדר קינות לתשעה באב בנוסח אשכנז וכוללים פניות לציון, פיוטים אלו מכונים קבוצת ה"ציונים".
נעימות אחדות חוברו לשיר במרוצת הדורות, בין השאר, חלק קטן מהשיר הולחן על ידי המלחינה נורית הירש במאה ה־20, והושר בין השאר, על ידי הזמרות: אופירה גלוסקא, שושנה דמארי ורוחמה רז.
אתרי ארץ ישראל המוזכרים בשיר

ציון היא כינוי לארץ ישראל וגם לירושלים. בשיר זה הוא משמש ככינוי לארץ ישראל, כפי שניתן ללמוד ממקומות רבים ברחבי ארץ ישראל המוזכרים בתנ"ך ונמנים בשיר:
”לִבִּי לְבֵית־אֵל וְלִפְנִיאֵל מְאֹד יֶהֱמֶה וּלְמַחֲנַיִם וְכֹל פִּגְעֵי טְהוֹרָיִךְ” – שלושה מקומות המוזכרים במסעו של יעקב מארם לארץ ישראל: מחניים בבראשית, ל"ב, ג', פניאל בבראשית, ל"ב, ל"א ובית אל בבראשית, ל"ה, א'.
”אַף כִּי בְעָמְדִי עֲלֵי קִבְרוֹת אֲבֹתַי וְאֶשְׁתּוֹמֵם בְּחֶבְרוֹן עֲלֵי מִבְחַר קְבָרָיִךְ!” – חברון היא עיר קברי האבות, הטמונים במערת המכפלה.
”אֶעְבֹר בְּיַעְרֵךְ וְכַרְמִלֵּךְ וְאֶעְמֹד בְּגִלְעָדֵךְ וְאֶשְׁתּוֹמֲמָה אֶל הַר עֲבָרָיִךְ, הַר הָעֲבָרִים וְהֹר הָהָר, אֲשֶׁר שָׁם שְׁנֵי אוֹרִים גְּדוֹלִים מְאִירַיִךְ וּמוֹרָיִךְ” – הַר הָעֲבָרִים וְהֹר הָהָר מוזכרים בתיאור נדודי בני ישראל במדבר בספר במדבר. הור ההר הוא מקום קבורתו של אהרן הכהן, והר העברים הוא כינוי להר נבו ממנו צפה משה רבנו על ארץ ישראל. הכרמל והגלעד מוזכרים באחדים מספרי התנ"ך (כגון בנחום, א', ד', בדברי הימים ב', כ"ו, י' ובמיכה, ז', ד').
”עֵת אֶזְכְּרָה אָהֳלָה – אֶשְׁתֶּה חֲמָתֵךְ, וְאֶזכֹּר אָהֳלִיבָה – וְאֶמְצֶה אֶת־שְׁמָרָיִךְ!” – אָהֳלָה ואָהֳלִיבָה מופיעות בנבואת יחזקאל, בפסוק ”וּשְׁמוֹתָן: אָהֳלָה הַגְּדוֹלָה וְאָהֳלִיבָה אֲחוֹתָהּ וַתִּהְיֶינָה לִי וַתֵּלַדְנָה בָּנִים וּבָנוֹת, וּשְׁמוֹתָן: שֹׁמְרוֹן־אָהֳלָה וִירוּשָׁלִַם־אָהֳלִיבָה.” (כ"ג, ד'). אלה הן שתי נשים המסמלות את ממלכת ישראל וממלכת יהודה.
הקשרים מקראיים נוספים בשיר

מלבד אתרים מקראיים יש בשיר מגוון של התייחסויות למובאות מקראיות נוספות.
”אָנִיד לְבִתְרֵי לְבָבִי בֵּין בְּתָרָיִךְ!” – ברית בין הבתרים (בראשית, ט"ו).
”אֶפֹּל לְאַפַּי עֲלֵי אַרְצֵךְ וְאֶרְצֶה אֲבָנַיִךְ מְאֹד וַאֲחֹנֵן אֶת־עֲפָרָיִךְ” – רמז ישיר לתהלים, ק"ב, י"ד–ט"ו: ”אַתָּה תָקוּם תְּרַחֵם צִיּוֹן כִּי עֵת לְחֶנְנָהּ כִּי בָא מוֹעֵד. כִּי רָצוּ עֲבָדֶיךָ אֶת אֲבָנֶיהָ וְאֶת עֲפָרָהּ יְחֹנֵנוּ.”
”יִנְעַם לְנַפְשִׁי הֲלֹךְ עָרֹם וְיָחֵף עֲלֵי חָרְבוֹת שְׁמָמָה אֲשֶׁר הָיוּ דְבִירָיִךְ” – ישעיהו הנביא הלך כך, כמתואר בישעיה, כ', א'–ב': ”בִּשְׁנַת בֹּא תַרְתָּן אַשְׁדּוֹדָה בִּשְׁלֹחַ אֹתוֹ סַרְגוֹן מֶלֶךְ אַשּׁוּר, וַיִּלָּחֶם בְּאַשְׁדּוֹד וַיִּלְכְּדָהּ. בָּעֵת הַהִיא דִּבֶּר ה' בְּיַד יְשַׁעְיָהוּ בֶן אָמוֹץ לֵאמֹר: לֵךְ וּפִתַּחְתָּ הַשַּׂק מֵעַל מָתְנֶיךָ וְנַעַלְךָ תַחֲלֹץ מֵעַל רַגְלֶךָ, וַיַּעַשׂ כֵּן, הָלֹךְ עָרוֹם וְיָחֵף.”
”אָגֹז וְאַשְׁלִיךְ פְּאֵר נִזְרִי” – ירמיהו בנבואת המקדש בירמיה, ז', כ"ט: ”גָּזִּי נִזְרֵךְ וְהַשְׁלִיכִי וּשְׂאִי עַל שְׁפָיִם קִינָה, כִּי מָאַס ה' וַיִּטֹּשׁ אֶת דּוֹר עֶבְרָתוֹ.”
”וְאֶקֹּב זְמָן חִלֵּל בְּאֶרֶץ טְמֵאָה אֶת נְזִירָיִךְ” - איוב נוקב (מקלל) את הזמן (בו נולד): איוב, ג', א'–ה': ”אַחֲרֵי כֵן פָּתַח אִיּוֹב אֶת פִּיהוּ וַיְקַלֵּל אֶת יוֹמוֹ. וַיַּעַן אִיּוֹב וַיֹּאמַר. יֹאבַד יוֹם אִוָּלֶד בּוֹ וְהַלַּיְלָה אָמַר הֹרָה גָבֶר..יִקְּבֻהוּ אֹרְרֵי יוֹם הָעֲתִידִים עֹרֵר לִוְיָתָן.”
”אוֹ אֵיךְ מְאוֹר יוֹם יְהִי מָתוֹק לְעֵינַי בְּעוֹד אֶרְאֶה בְּפִי עֹרְבִים פִּגְרֵי נְשָׁרָיִךְ?” – בקהלת, י"א, ז': ”וּמָתוֹק הָאוֹר, וְטוֹב לַעֵינַיִם לִרְאוֹת אֶת הַשָּׁמֶשׁ.”
”שִׁנְעָר וּפַתְרוֹס הֲיַעַרְכוּךְ בְּגָדְלָם, וְאִם הֶבְלָם יְדַמּוּ לְתֻמַּיִךְ וְאוּרָיִךְ?” – שנער ופתרוס הן ארצות מרוחקות מארץ ישראל, בקצות העולם דאז. הן נזכרות בכמה מקראות. למשל בישעיה, י"א, י"א: ”וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא יוֹסִיף אֲדֹנָי שֵׁנִית יָדוֹ לִקְנוֹת אֶת שְׁאָר עַמּוֹ, אֲשֶׁר יִשָּׁאֵר מֵאַשּׁוּר וּמִמִּצְרַיִם וּמִפַּתְרוֹס וּמִכּוּשׁ וּמֵעֵילָם וּמִשִּׁנְעָר וּמֵחֲמָת וּמֵאִיֵּי הַיָּם.”
”חָסְנֵךְ לְעוֹלָם, לְדוֹר וָדוֹר נְזָרָיִךְ” – מנוסח ניגוד לביטוי המקראי לא לעולם חוסן. הביטוי מופיע במשלי, כ"ז, כ"ד: ”כִּי לֹא לְעוֹלָם חֹסֶן, וְאִם נֵזֶר – לְדוֹר וָדוֹר?” בניגוד לחוסן האנושי הכלה, חוסנה של ציון וקדושתה הם נצחיים.
”אִוָּךְ לְמוֹשָׁב אֱלֹהַיִךְ, וְאַשְׁרֵי אֱנוֹשׁ” – נזכר במזמור תהלים, קל"ב הדן בבחירת ירושלים בפסוק י"ג: ”כִּי בָחַר ה' בְּצִיּוֹן, אִוָּהּ לְמוֹשָׁב לוֹ.”
”אַשְׁרֵי מְחַכֶּה וְיַגִּיעַ וְיִרְאֶה עֲלוֹת אוֹרֵךְ” - מבוסס על הפסוק בדניאל, י"ב, י"ב ”אַשְׁרֵי הַמְחַכֶּה וְיַגִּיעַ לְיָמִים אֶלֶף שְׁלֹשׁ מֵאוֹת שְׁלֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה”, העוסק באחרית הימים.
”אוֹרֵךְ וְיִבָּקְעוּ עָלָיו שְׁחָרָיִךְ” – דימוי הנזכר בישעיה, נ"ח, ח': ”אָז יִבָּקַע כַּשַּׁחַר אוֹרֶךָ וַאֲרֻכָתְךָ מְהֵרָה תִצְמָח, וְהָלַךְ לְפָנֶיךָ צִדְקֶךָ, כְּבוֹד ה' יַאַסְפֶךָ.”
רעיונות השיר בספר הכוזרי

רבי יהודה הלוי כתב באריכות בספר הכוזרי כמה רעיונות שביטא בשיר זה:
”חַיֵּי נְשָׁמוֹת – אֲוִיר אַרְצֵךְ, וּמִמָּר דְרוֹר אַבְקַת עֲפָרֵךְ, וְנֹפֶת צוּף – נְהָרָיִךְ!” – הכיסופים לציון ואהבתה שמבוטאים בשיר נמצאים בכמה מקומות בספר. אחד המקומות הוא בחתימת הספר ”ובהערת בני אדם והתעוררותם אל אהבת המקום ההוא הקדוש ינחץ הענין המיוחל, שכר גדול וגמול רב, כמו שנאמר: "אתה תקום תרחם ציון כי עת לחננה כי בא מועד, כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחוננו" – רוצה לומר כי ירושלים אמנם תבנה כשיכספו בני ישראל לה תכלית הכוסף עד שיחוננו אבניה ועפרה.”
אמצעים ספרותיים

השיר כתוב במשקל "המתפשט" וכל שורותיו מסתיימות ב"רַַיִךְ".
שאלה רטורית: השיר פותח בשאלה רטורית המופנית אל ציון – ”צִיּוֹן, הֲלֹא תִשְׁאֲלִי לִשְׁלוֹם אֲסִירַיִךְ, דּוֹרְשֵׁי שְׁלוֹמֵךְ וְהֵם יֶתֶר עֲדָרָיִךְ?” – וכולל שאלות רטוריות נוספות – ”אַתְּ בֵּית מְלוּכָה וְאַתְּ כִּסֵּא אֲדֹנָי, וְאֵיךְ יָשְׁבוּ עֲבָדִים עֲלֵי כִסְאוֹת גְּבִירָיִךְ? ”, וכן ”אֵיךְ יֶעֱרַב לִי אֲכֹל וּשְׁתוֹת בְּעֵת אֶחֱזֶה, כִּי יִּסְחֲבוּ הַכְּלָבִים אֶת־כְּפִירָיִךְ? אוֹ אֵיךְ מְאוֹר יוֹם יְהִי מָתוֹק לְעֵינַי בְּעוֹד אֶרְאֶה בְּפִי עֹרְבִים פִּגְרֵי נְשָׁרָיִךְ?” שאלה רטורית אין מטרתה לקבל תשובה, ובשיר זה באות השאלות הרטוריות להציג את מצוקתו של המשורר.
דימוי: בשיר דימויים רבים, כגון ”לִבְכּוֹת עֱנוּתֵךְ אֲנִי תַנִּים” והמשך המשפט: ”וְעֵת אֶחֱלֹם שִׁיבַת שְׁבוּתֵך – אֲנִי כִנּוֹר לְשִׁירָיִךְ”.
הֶרְמֵז: המילים ”לַעְלוֹת וְלֶאְחֹז בְּסַנְסִנֵּי תְּמָרָיִךְ” הן הרמז לשיר אהבה אחר, שבו נאמר ”אָמַרְתִּי אֶעֱלֶה בְתָמָר, אֹחֲזָה בְּסַנְסִנָּיו” (מגילת שיר השירים, פרק ז', פסוק ט'), וכוונתם שכל המצוות נעשות בחו"ל כזיכרון לארץ ישראל, על דרך ”שִׂמִי לָךְ תַּמְרוּרִים” (ספר ירמיה, פרק ל"א, פסוק כ') שהכוונה שם להעמיד עצי תמר גבוהים כדי שלא תישכח הדרך.
פנייה אישית: השיר כולו הוא פנייה אישית של המשורר אל ציון אהובתו, מעין מכתב גלוי שהוא מפנה אליה, ומשתף את הקורא בתוכנו.
מעמדו של השיר

חוקר הספרות עזרא פליישר כתב:
"להערצה מופלגת – ומוצדקת – זכה מצד פייטני מרכז־אירופה שירו הנפלא של יהודה הלוי "ציון הלא תשאלי לשלום אסיריך". שיר זה איננו פיוט ולא נכתב לשמש בתפקידים ליטורגיים; אבל מוקדם מאוד נתקבל בין הקינות לתשעה באב, ועד מהרה החלו פייטנים מחקים בקינות משלהם את משקלו, את פתיחתו, את חרוזו ואת ענייניו."
השיר בתרבות הישראלית

השפעות השיר ניכרות בתרבות העברית, ובכלל זה בספרות העברית, ונעשה במילותיו שימוש בתנועות פוליטיות.
בשירה של נעמי שמר "ירושלים של זהב", השורה "לכל שירייך אני כינור" היא בעקבות "אֲנִי כִנּוֹר לְשִׁירָיִךְ" בשיר.
בשירו של יוסי גמזו "בשערייך ירושלים" מופיעה השורה "ציון, הלא תשאלי לשלום בחורייך".
בעקבות אירועי ביריה בשנת 1946 כתב הרב משה צבי נריה שיר המתחיל במילים "ביריה הלא תשאלי לשלום אסיריך".
בספר "בואי הרוח" של הרב חיים סבתו מתאר המספר שכששמע את המעשה שאירע עם אביו של פרקש במלחמת העולם הראשונה, עמדה מול עיניו שורה אחת של רבי יהודה הלוי - "כוס היגונים לאט, הרפי מעט".
המושג "אסיר ציון", לתיאור יהודי שנמנעה ממנו האפשרות לעלות לארץ ישראל, מקורו במשפט הפתיחה של השיר.
בשכונת צהלון ביפו נמצא רחוב ציהתל"י, ראשי תיבות של "ציון הלא תשאלי".
משנות ה־70, השורה הראשונה בשיר הפכה להמנון חרדי־קנאי, בהפגנות לשחרור עצורים. השורה הולחנה על ידי הרב לייב מינצברג לאחר מעצרו של אחד מתלמידיו. בשנות ה־2000 דעך השימוש בשיר, אך לעיתים משתמשים בשורה זו בכרוזים ופשקווילים.
לקריאה נוספת

ח' מרחביה (עורך), קולות קוראים לציון, ירושלים: הוצאת מרכז שזר, תשמ"א 1981, עמ' 43.
אביבה דורון, "'ציון הלא תשאלי' – ההתקבלות וסגולת השיר", בתוך: הנ"ל (עורכת), יהודה הלוי – מבחר מאמרי ביקורת על שירתו, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988.
רינה צדקה, רְאה שמש – ספר־לימוד לשירה העברית בימי־הביניים, רכס הוצאה לאור, 1988, עמ' 127–135.
פירושי פרנץ רוזנצווייג לתשעים וחמישה משירי רבי יהודה הלוי, תרגום: מיכאל שורץ, הוצאת מאגנס, 2011, הפרק "ציון הלא תשאלי לשלום אסיריך", עמ' 372–380
הערות שוליים

↑  אהלה ואהליבה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת".
↑  ראו יששכר יעקבסון, נתיב בינה, חלק שלישי, הוצאת סיני, תל אביב תשל"ג, עמ' 524, באתר היברובוקס.
↑  מילות השיר באתר שירונט
↑  חיים סבתו, בואי הרוח, תל אביב 2008, עמ' 66.
↑  מדריך הרחובות באתר עיריית תל אביב-יפו
רחוב ציהתלי ביפו
T-34 (סרט)

ערך זה עוסק בסרט קולנוע רוסי. אם התכוונתם לטנק סובייטי נודע, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אלכסיי סידורוב
 הופק בידי:  רובן דישדישיאן לאונרד בלווטניק נלי יראלובה אנטון זלאטופולסקי
 תסריט:  אלכסיי סידורוב
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר פטרוב   אירינה סטרשנבאום   סמיון טרסקונוב   וינצנץ קיפר   ארטיום ביסטרוב יורי בוריסוב
 מוזיקה:  איוואן בורליאייב 
 צילום:  מיכאיל מילאשין
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  Mars Media Amedia Productions Algus Studio
 חברה מפיצה:  רוסיה-1 סנטרל פרטנרשיפ China Film Giant Screen (CGS) CINITY
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  רוסיה 1 בינואר 2019   ישראל 14 בפברואר 2019   ארצות הברית 19 בפברואר 2019 הרפובליקה העממית של סין11 בדצמבר 2020
 משך הקרנה:  139 דקות (גרסה קולנועית) 180 דקות (גרסה מורחבת)
 שפת הסרט:  רוסית   גרמנית
 סוגה:  דרמת מלחמה
 מקום התרחשות:  ברית המועצות 
 תקציב:  600 מיליון רובלים
 הכנסות:  2.3 מיליארד רובלים
 פרסים:  פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה
 marsme.ru/ru/project-t-34
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכרזה הסינית.
"T-34" הוא שמו של סרט מלחמה רוסי, משנת 2019 בבימויו של אלכסיי סידורוב. הסרט שזכה לשבחים רבים ולביקורות חיוביות כשהמבקרים שיבחו את איכות ההפקה והאפקטים והוענק לו פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בקטגוריית הסרט העלילתי באורך מלא הטוב ביותר לשנת 2019. הסרט היה מועמד ב-13 קטגוריות שונות בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18 והיה לסרט הרוסי הרווחי ביותר מאז שנת 2000 במזרח אסיה ואחד הרווחים בתולדות הקולנוע הרוסי כשהכניס למעלה מ-2 מיליארד רובל לעומת תקציב של 600 מיליון רובל בלבד.
בסרט מככבים אלכסנדר פטרוב ואירינה סטרשנבאום. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-27 בדצמבר 2018 ב-IMAX, אך נדחה לאחר מכן בכמה ימים ויצא ב-1 בינואר 2019.
הסרט זכה גם להצלחה מסחרית רבה משהכניס 2.3 מיליארד רובלים (כ-33 מיליון דולר), לעומת תקציב הפקה של 600 מיליון בלבד, אחרי שבוע של הקרנות. הוא ממוקם במקום השלישי ברשימת שוברי הקופות הגדולים ברוסיה עם למעלה מ-8.8 מיליון צופים ו-2 מיליארד רובלים, כשלפניו רק הסרטים "צ'בורשקה" (3.22 מיליארד), "מעושר לאושר" (3.44 מיליארד) ו"מתקדמים למעלה" (3.43 מיליארד), כשהוא מקדים את "הבוגאטיר האחרון" (1.7 מיליארד), "השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה" (1.7 מיליארד), "סטלינגרד" (1.6 מיליארד), "הוויקינג" (1.4 מיליארד), "הטיסה" (1.5 מיליארד), "עצי אשוח 3" (1.2 מיליארד), "האירוניה של הגורל 2" (1.2 מיליארד), "ויי" (1.2 מיליארד), "משיכה" (1.1 מיליארד) ו"השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה 2" (1 מיליארד).
הסרט זכה גם להערכה והכרה מהאקדמיה הרוסית לקולנוע, כאשר בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריות הבימוי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והאפקטים הוויזואלים הטובים ביותר.
גרסה מורחבת באורך 3 שעות שודרה בערוץ רוסיה-1, ב-9 במאי 2020 והייתה אמורה להיות מוקרנת בבתי הקולנוע ביפן ב-31 ביולי 2020, על ידי Chiho Maeta אך ההקרנה בוטלה בשל סגרים שהוטלו כתוצאה מהתפרצות מגפת הקורונה ביפן.
עלילה

בשנת 1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, במהלך הקרב על וולוקולמסק הסמוכה למוסקבה, מגיע סגן ניקולאי איוושקין, שאך זה סיים את קורס הקצונה, לחזית סמוך לכפר נפיודובקה. הוא ניצל בקושי מירי של טנק גרמני לעברו ומגיע לנקודת הפיקוד של היחידה הסובייטית שאליה נשלח. ביחידה שולחים אותו לפקד על הטנק היחיד שבשירות היחידה, טנק T-34 החדש. אל הכפר מגיע טור טנקים נאצי של יחידה שריון גרמנית בפיקודו של האופטמן קלאוס יגר מחטיבת השריון ה-11 של הורמאכט ובקרב נגדם איוושוקין וצוותו מצליחים להפציץ ולהשמיד את טור הטנקים הנאצי, שסופג פגיעה קשה. אבל קלאוס יגר, עם הטנק היחיד שברשותו, מצליח לבלום את הטנק הסובייטי ולהרוג את כל אנשי הצוות, למעט שני חיילי השריון איוושקין ונהג הטנק ואסיליונוק שנופלים בשבי.
באביב 1944 איוושוקין וחיילים סובייטים אחרים שנפלו בשבי מובלים אל תורינגיה ומחנה הריכוז SIII. איוושקין ברח מהמחנות כבר שבע פעמים, מוחזק בבידוד ונחקר ללא הרף על ידי הגסטאפו. יגר, שמקודם לדרגת שטנדרטנפיהרר אס-אס, נפגש עם רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר ומציע את האסטרטגיה החדשה שלו להדרכת לוחמים כיצד להיאבק בטנקי האויב באמצעות השבויים הסובייטיים. הוא נשלח לפקד על דיוויזיית הטנקים "היטלריוגנד" ולאמנה במחנה אורדרוף ולהפוך אותו למרכז אימונים עילי של כוחות השריון. הוא מאלץ את איוושוקין לשמש כמפקד טנק ללא חימוש, על מנת לשמש כ"בשר תותחים" בתרגיל שאמור להוכיח את עליונותו של טנק הפנתר הנאצי. איוושוקין מפקד על שבויי מלחמה והם מקבלים טנק T-34 דגם 85, שאנשי צוותו מתו בתוך הטנק וגופותיהם נותרו בו. בעודם קוברים את גופות החיילים בקבר אחים מחביאים אנשי הצוות גם שישה פגזים ומתכננים בריחה.
למחנה מגיעים בכירים מהמטה הכללי הנאצי. איוושקין משתמש בתרגיל כהזדמנות לבריחה ותודות לגבורת חבריו והבלבול במחנה, מצליח להוציא משימוש טנק פנתר ויורה על מגדל הפיקוח בו ניצבים אנשי הפיקוד הצבאי הנאצי ומנצל את ההמולה כדי לברוח. עם הטנק הם נמלטים לגבול עם הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, כ-350 ק"מ משם, כאשר אחריהם דולק יגר, ועמו תריסר "פנתרים".
שחקנים ודמויות

אלכסנדר פטרוב – ניקולאי איוושקין
וינצנץ קיפר – שטנדרטנפיהרר ניקולאוס "קלאוס" ייגר
ויקטור דוברונראבוב – סטפן ואסיליונוק
אירינה סטרשנבאום – אנה יארצבה, מתורגמנית
יורי בוריסוב – סראפים איאונוב
אנטון בוגדאנוב – דמיאן וולוצ'וק
פיוטר סקבורצוב – ליקוב
וולפגנג צ'רני – רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר
ג'ושוע גרוטה – טיליקה
ארטיום ביסטרוב – קפטן קורין
מייק דייוויס – גנרל חיל השריון היינץ גודריאן
סמיון טרסקונוב – קפטן טטר
הפקה > מימון ותמיכה

ב-10 ספטמבר 2015, הודיעה חברת הפקות הסרטים "Mars Media" על מעורבותה בהפקת סרט המלחמה "T-34". מאוחר יותר הצטרף לפרויקט המפיק לאונרד בלווטניק, משקיע, הבעלים של אולפני "AMEDIA" ווורנר מיוזיק גרופ, שבחר את הסרט הזה מתוך מספר רב של הצעות, בשל מניעים אישיים (ניצחון המלחמה הוא חלק מההיסטוריה משפחתית, סבו של המפיק — לחם בחזית) וסיבות אחרות, כגון: ליהוק שחקנים צעירים מהשורה הראשונה וצוות הפקה רב ניסיון ומעורבותו של המפיק רובן דישדישיאן.
הבמאי והתסריטאי אלכסיי סידורוב הגדיר לעצמו את המשימה "לספר את הסיפור של המלחמה שיהווה השראה לצעירים ולא יגרום למחלוקת עבור מי שעדיין חי את המלחמה בזיכרון".
הפקה > קדם הפקה

בסרט השתתפו מספר טנקים, כולל טנקים מדגם T-34 אמיתיים שנהרסו במהלך המלחמה וחודשו ושופצו לקראת הצילומים. בנוסף, ובאמצעות גרפיקה ממוחשבת הוצגו בסרט כמה כלי רכב סובייטים ונאציים כדוגמת Sd.Kfz. 251, וטנק הפנתר.
מעצב ההפקה של הסרט קונסטנטין פחוטין במשך חודש, בנה כפר שלם בשדה ליד הכפר סטרלקובקה, במחוז קלוגה. אף על פי שהבתים נהרסו כבר בתחילת הסרט עוצב כל אחד בסגנון מיוחד משלו, כולל קישוטים ואביזרים שנבחרו בקפידה.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-23 בפברואר 2017 ונמשכו 61 יום. הצילומים התרחשו במוסקבה ובמחוז קלוגה שברוסיה, בפראג וערים נוספות בצ'כיה ובאזור "המבצר הקטן" בטרזיינשטט. הסרט זכה לתמיכת קרן הקולנוע הרוסי וחתום על חוזה הפצה עם רשת הטלוויזיה רוסיה-1.
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | מועמדים ומקבלי הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה | הסרט העלילתי באורך מלא הטוב ביותר | אלכסיי סידורוב | זכייה |
| ‏Jackie Chan International Action Film Week | עבודת העריכה הטובה ביותר | דמיטרי קוראבלניקוב | זכייה |
| ‏Jackie Chan International Action Film Week | הסרט הטוב ביותר | אלכסיי סידורוב | זכייה |
ראו גם

קולנוע רוסי#שוברי קופות
סטלינגרד (סרט, 2013)
זרעית (סרט, 1964)
רז'ב (סרט)
הערות שוליים

↑  Приключенческий экшн "Т-34" выйдет в прокат 27 декабря
↑  "T-34" באתר הוט סינמה
↑  הסרט באתר רשת בתי הקולנוע רגאל
↑  נתוני הכנסות מאתר kinobusiness.com
↑  נתוני הכנסות באתר קרן הקולנוע הרוסי
↑  קדימון הסרט באתר יוטיוב
↑  הקדימון הרשמי השני באתר יוטיוב
↑  הכנסות באתר Box Office Mojo
↑  Экшен «Т-34» собрал миллиард рублей
↑  «Т-34» вырвался на второе место в топе самых кассовых российских фильмов
↑  Экшен-блокбастер «Т-34» покорил рубеж в 1,5 млрд рублей
↑  «Т-34» собрал два миллиарда рублей
↑  Полную версию «Т-34» покажут на телеканале «Россия»
↑  Телеканал "Россия 1" покажет полную версию фильма "Т-34", Vesti.ru
↑  Cannes: Roskino Unveils New Russian Epic ‘Furious,’ War Film ‘T-34’
↑  "Премьера первого тизера к фильму "Т-34"". Вести.ru.
↑  "Программа «Индустрия кино»". Вести.ru.
↑  Alexey Sidorov started filming "T-34"
↑  Director Alexey Sidorov finished filming "T-34"
שאנדור ואריאש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1885 דומבובאר, הונגריה 
 פטירה:  27 באוקטובר 1939 (בגיל 54) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מעסיק:  אוניברסיטת אטווש לוראנד, אוניברסיטת מוסקבה, מכון הפרופסורים האדומים 
 
שאנדור ואריאש (במקור וייס עד 1903, בהונגרית: Varjas Sándor; דומבובאר, 19 בינואר 1885 – מוסקבה, 27 באוקטובר 1939) היה פילוסוף יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, אחיו של אלמר ואריאש.
ביוגרפיה > בהונגריה

שאנדור וייס נולד במשפחה יהודית, אביו היה איגנץ וייס, חייט, ואמו הייתה קרולין פריד. הוא למד בתיכון בקאפושוואר ובשנת 1903 נרשם לאוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא הצטרף בגיל 20 למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) הוא הופיע בקביעות בפני פועלים ובאותה תקופה הכיר את ארווין סבו. ב-1908 קיבל דוקטורט במדעי הרוח והחל לעבוד כמורה בגימנסיה בעיר יאסברן. הוא לימד שם במשך 3 שנים ובמהלכן השתלב בפעילות ההוראה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ביאסברן. הוא פוטר בשנת 1911 באשמת חינוך תלמידים ב"רוח לא פטריוטית" ואז חזר לבירת הונגריה, שם ברובע 6 המשיך לעבוד כמורה בבית הספר המחוזי למסחר. ב-15 ביולי 1913 נשא לאישה את אירמה קמני (מקודם: קראוס), סטודנטית באוניברסיטה שהייתה צעירה ממנה בשש שנים, בתם של אלברט קמני ושל רוז'ה בטלהיים. הוא השתייך לאופוזיציה השמאלנית של ה-MSZDP במלחמת העולם הראשונה, ב-1917 היה ממארגני המורים, ובשנה שלאחר מכן היה חבר בהנהגת האיגוד המקצועי שלהם. הוא היה חבר והשתתף במפגשים של חוג יום ראשון וגם רכש השכלה יוצאת דופן. עד 1919 כבר דיבר 9 שפות (גרמנית, צרפתית, אנגלית, איטלקית, רוסית, לטינית, יוונית, ספרדית) ולהונגרית. הוא הפך לפרופסור באוניברסיטה במהלך מהפכת החרציות והיה חבר בוועדה הלאומית להפצה תחת ממשלת קארואי. הוא הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) בתחילת 1919. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד בקומיסריון העם (מיניסטריון) לחינוך ציבורי; הוא עמד בראש מחלקת התעמולה המדעית והיה גם המארגן והמורה של בית הספר לתועמלנים ומשכנעים. לאחר נפילת הרפובליקה נעצר לראשונה ב-7 באוגוסט 1919, אז שוחרר, אך נעצר מחדש ב-14 באוגוסט. על פי החלטה מס' 8956/919 של בית הדין הפלילי של בודפשט מיום 22 באוקטובר 1920 נגזרו עליו 12 (שתים עשרה) שנות מאסר באשמת הסתה למרד. הוא גם נידון ל-10 שנים השעיה מכל תפקידיו ולהשעיית זכויותיו הפוליטיות והאזרחיות.
ביוגרפיה > בהגירה

הוא לא היה צריך לרצות את עונשו לאורך כל הדרך. בשנת 1922, כחלק מחילופי השבויים ההונגרי-סובייטי, עבר לברית המועצות.שם הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ומשנת 1923 עבד כמרצה בפרופסורה האדומה במשך שלוש שנים. בשנת 1926 הפך לחבר במכללה החקלאית טימיריאזב ומאוחר יותר עבד כמרצה בפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה (מלמד את ההיסטוריה של מכניקה ומתמטיקה). הוא עסק גם בהיסטוריה של הפילוסופיה של המאות האחרונות (המאה ה-17 והמאה ה-18) ובהיגיון של המטריאליזם דיאלקטי והלוגיקה הדיאלקטית.