stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרופה ללא מרשם
הערות שוליים

↑  תרופות מרשם ללא מרשם, חדשות, 29 בינואר 1990
תחפות להיט באירופה, מעריב, 2 באוגוסט 1989
↑  רוני לינדר, תרופות ללא מרשם? אפשר גם למות מזה, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2007
↑  אריאלה איילון, קלות האנטיביוטיקה בישראל: לוקחים גם בלי מרשם, באתר ynet, 1 במאי 2005
↑  הניו יורק טיימס, אנטיביוטיקה ללא מרשם מאיצה התפתחות חיידקים עמידים בקניה, באתר הארץ, 10 באפריל 2019
↑  תעשיית התרופות במאבק, הארץ, 13 בנובמבר 1946
↑  מהפך בשוק התכשירים ללא מרשם רופא, חדשות, 30 באוקטובר 1989
↑  טבליות לכאבי גרון, חדשות, 25 בנובמבר 1991
חברת התרופות מעבדות רפא נכנסת לשוק התרופות ללא מרשם, מעריב, 31 באוקטובר 1991
↑  נורית שר, מעט באיחור: בעקבות השפעות החורף - קמפיין חדש לקלגרון, באתר TheMarker‏, 31 בדצמבר 2000
↑  איילה צורף, "תחום הפרסום של תרופות ללא מרשם עומד בפני מהפך", באתר הארץ, 31 בינואר 2005
↑  אתי אפללו, ללא מרשם, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2006
↑  שרה פרידמן, תרופות ללא מרשם - חסכון של מיליוני דולר ויעול מערכת הבריאות, מעריב, 28 באוגוסט 1990
↑  מיכל הולצמן, כאב ראש, מעריב, 21 באוגוסט 1990
↑  רינה גרוס, על התרופה, החולה והרוקח, חדשות, 29 באוקטובר 1990
דליה מזורי, הסתדרות הרוקחים מזהירה: ניצור מחסור בתרופות, מעריב, 26 בנובמבר 1991
↑  חיים שדמי, היום יוחזר הפיקוח על תרופות ללא מרשם רופא, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2001
↑  ברוריה אתר, שני יוגורט, חצי קילו תפוחים וחפיסת אספירין, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2002
↑  חיים שדמי, האוצר רוצה למכור תרופות בסופרמרקט, החברות והרוקחים מסתייגים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2001
↑  רן רזניק, אושרה רשימת התרופות שיימכרו במכולת, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2002
↑  צבי זרחיה, תרופות ללא מרשם יימכרו גם בחנויות תקליטים, באתר הארץ, 9 ביוני 2004
↑  עמירם כהן, פז תמכור תרופות ללא מרשם בתחנות הדלק, באתר הארץ, 10 בפברואר 2002
↑  סיון קלינגבייל, סופר-פארם חונכת סדרת תרופות ללא מרשם רופא במותג LIFE, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2003
↑  צבי זרחיה, שוק התרופות נפתח לתחרות: רכישה בלא מרשם תתאפשר החל מפברואר, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2004
↑  רוני לינדר, המהפכה הצרכנית הבאה: איגוד יצרני ומשווקי תרופות ללא מרשם בישראל נערך להוצאתן מסל הבריאות, באתר TheMarker‏, 10 במאי 2005
↑  סיון קלינגבייל, משרד הבריאות לא התחיל בתהליך אישור נקודות המכירה החדשות לתרופות ללא מרשם, באתר TheMarker‏, 14 בפברואר 2005
↑  רוני לינדר, מחירי תרופות ללא מרשם על המדף גבוהים בעשרות אחוזים ממחירן בבתי המרקחת, באתר TheMarker‏, 4 במאי 2006
↑  רוני לינדר, תרופות ללא מרשם ברשתות השיווק, באתר הארץ, 16 בינואר 2006
↑  רוני לינדר, שופרסל תפסיק למכור תרופות ללא מרשם ב-2009, באתר TheMarker‏, 16 בדצמבר 2008
אילנית חיות , ‏שופרסל תפסיק בתוך 4 חודשים את מכירת התרופות ללא מרשם ברשת, באתר גלובס, 15 בדצמבר 2008
↑  רוני לינדר, כך נכשלה מהפכת התרופות ללא מרשם, באתר הארץ, 7 בינואר 2009
↑  דן אבן, משרד הבריאות: נכשלה הרפורמה למכירת תרופות ללא מרשם ישירות מהדלפק, באתר הארץ, 28 בינואר 2011
↑  עדי דברת, קונים ב-3 שקלים, מוכרים ב-15: הרווח העצום של סופר-פארם וקופות החולים מתרופות ללא מרשם, באתר TheMarker‏, 15 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00560481 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סימון של תרופה ללא מרשם הדורשת שיווק על ידי רוקח
סימון על אריזה של תרופה ללא מרשם
שילוט בנוגע לתרופות ללא מרשם בסניף סופר פארם באור יהודה
פטריק לוסי

פטריק ג'וזף לוסי (באנגלית: Patrick Joseph Lucey;‏ 21 במרץ 1918 –  10 במאי 2014) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויסקונסין ה-38 בשנים 1971–1977.
לוסי נולד בלה קרוס, ולאחר סיום לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון שירת בתפקידים ממשלתיים ברמה המקומית וברמה המדינתית. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בגיס האפסנאות של צבא ארצות הברית. בשנים 1965–1967 הוא כיהן כסגן מושל ויסקונסין, ובבחירות של 1966 הוא ניסה להתמודד בבחירות על משרת המושל מול המושל המכהן וורן נולס.
בבחירות של 1970 ניצח לוסי, וכיהן כמושל עד 1977, כאשר קיבל את מינויו של הנשיא ג'ימי קרטר לתפקיד שגריר ארצות הברית במקסיקו. כמושל, ניהל לוסי את מיזוג מערכת אוניברסיטאות המדינה של ויסקונסין עם מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין.
בבחירות לנשיאות של 1980 הוא היה שותפו למירוץ של המועמד העצמאי לנשיאות, חבר בית הנבחרים הרפובליקני לשעבר ג'ון אנדרסון. אנדרסון ולוסי גרפו 6.6 אחוזים ממניין הקולות הכללי, תוצאה שהייתה אחת הגורמים להפסדו של קרטר למועמד הרפובליקני רונלד רייגן.
ראשית חייו

פטריק לוסי נולד בלה קרוס, ויסקונסין, כבנם של אלה (לבית מקנמרה) וגרגורי לוסי. הוא גדל בכפר פייריוויל, וסיים ב-1935 את לימודי התיכון בבית הספר קמפיון שבעיירה פררי דו שין הסמוכה. בהמשך הוא למד בסנט תומאס קולג' שבסיינט פול, מינסוטה. במלחמת העולם השנייה התגייס לוסי לגיס האפסנאות של צבא ארצות הברית, ושירת בקריביים עד לשחרורו בדרגת קפטן ב-1945. לאחר המלחמה השלים לוסי את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסוןף שם קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בפילוסופיה ב-1946.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1946 שימש לוסי כשופט שלום בפייריוויל. באותה שנה הוא היה חבר המועצה של בית הספר דה סוטו ושימש כגזבר המועצה. בשנים 1949–1951 הוא כיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסין. בשנים 1957–1963 הוא שימש כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית בוויסקונסין. בבחירות לנשיאות של 1960, היה לוסי עוזרו של ג'ון פיצג'רלד קנדי במסע הבחירות שלו בוויסקונסין.
סגן מושל ויסקונסין

ב-1964 נבחר לוסי כסגן מושל ויסקונסין, וכיהן תקופת כהונה אחת בתפקיד בשנים 1965–1967. באותה תקופה נבחרו המושל וסגן המושל בוויסקונסין בפתקי הצבעה נפרדים, וציבור הבוחרים בחר בלוסי, דמוקרט, כסגנו של המושל הרפובליקני וורן נולס. תיקון לחוקת ויסקונסין שהתקבל ב-1967 איחד את בחירת המושל וסגנו לפתק הצבעה אחד.
ב-1966 התמודד לוסי כמועמד הדמוקרטים למשרת המושל, אך לא עלה בידו להיבחר במקום המושל המכהן נולס. בבחירות לנשיאות של 1968 הוא תמך בתחילה בסנאטור רוברט קנדי, אך לאחר רצח רוברט קנדי הוא החל לעבוד במסע הבחירות של הסנאטור יוג'ין מקארתי. בוועידה הארצית של הדמוקרטים של אותה שנה הוא היה המנהל בפועל של הקמפיין של מקארתי.
מושל ויסקונסין

ב-1970 התמודד לוסי פעם נוספת על משרת מושל ויסקונסין, וניצח לאחר שגרף 54 אחוזים מהקולות. הוא היה מושל המדינה הראשון שנבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים לאחר התיקון בחוקת ויסקונסין של 1967 שהאריך את משך תקופת הכהונה של המושל משנתיים לארבע שנים. ב-4 בינואר 1971 הוא הושבע כמושל, וב-1974 התמודד בהצלחה לתקופת כהונה שנייה. ב-6 ביולי 1977 הוא התפטר כדי לקבל על עצמו מינוי כשגריר ארצות הברית במקסיקו.
מושל ויסקונסין > מיזוג מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין

אחת היוזמות הביצועיות של לוסי כמושל היה החייאת הרעיון למיזוג שתי מערכות האוניברסיטאות של ויסקונסין, מערכת אוניברסיטאות המדינה של ויסקונסין, ומערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין, שעליהם נכללו הקמפוסים במדיסון, מילווקי, גרין ביי וקמפוס אוניברסיטת ויסקונסין-פארקסייד ברסין ובקנושה, וכן שלוחת אוניברסיטת ויסקונסין. הרעיון הוצע לראשונה בשנות ה-40 וה-50 על ידי המושלים אוסקר רנבום ווולטר ג'. קולר הבן.
ב-1971 העלה לוסי את הרעיון שוב, באומרו שמיזוג ירסן את העלייה בהוצאות שתי המערכות, יסדיר את הדרישות ההולכות וגוברות של מערכת החינוך הגבוה מהמדינה, ישלוט בתוכניות מקבילות, וידאג לאיחוד התקציבים. אנשי הסגל האקדמי והסגל המנהלי של קמפוס מדיסון התנגדו ברובם למיזוג, מתוך חשש שצעד זה יקטין את המוסד שלהם שהיה הגדול במדינה. רוב אנשי הסגל האקדמי של אוניברסיטאות המדינה תמך במיזוג, בהאמינם שהמהלך יוסיף יוקרה למוסדותיהם ויוביל לאיזון במימון המדינה.
החקיקה בנוגע למיזוג עברה בקלות באספת המדינה שנשלטה על ידי הדמוקרטים. לאחר תמרונים וצעדי שדלנות רבים, היא גם עברה בהפרש של קול אחד בסנאט המדינתי שהיה בשליטת הרפובליקנים. עד 1974 הושלם יישום המיזוג. "היה עלי לנהוג ביד קשה - ללא מיזוג, אין תקציב", אמר לוסי בראיון שנתן לאחר תום כהונתו כמושל.
מושל ויסקונסין > הישגים נוספים כמושל

לוסי גם המליץ על מימון נוסף של המדינה לתיירות, שדרבנה את הפיתוח ברחבי ויסקונסין. שתי דוגמאות לכך היו הרחבת מערכת הפארקים של מחלקת משאבי הטבע של ויסקונסין, ופתיחת אתר הר טלמרק בעיירה קייבל. מאז 1974 אירחו העיירה וההר את אירוע הסקי השנתי, שהיה מרוץ הסקי הגדול באמריקה הצפונית. לוסי מינה מספר צוותי משימה כדי לדאוג לצורכי המיעוטים, כולל ועדת החקירה של המושל לבעיות הקהילות דוברות הספרדית בוויסקונסין, שזיהתה חוסר בתוכניות שידאגו לגישה לחינוך, בריאות, דיור ותעסוקה של אמריקאים-מקסיקנים ושל מהגרים מפוארטו ריקו במדינה. באותה תקופה היו יותר מ-30,000 אמריקאים-מקסיקנים שהתגוררו בוויסקונסין, כשמחצית מהם התגוררו במילווקי, ופחות מעשרה מהם למדו באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי.
לאחר כהונתו

במרוץ שלהם לנשיאות ב-1980 זכו אנדרסון ולוסי ל-5,719,439 קולות (כ-6.6 אחוזים), זאת על אף תחזיות של 25 אחוזים בסקרים המוקדמים ועימות בחירות נמרץ של אנדרסון מול רונלד רייגן.
בספטמבר 2009 הוצב על ידי האגודה ההיסטורית של ויסקונסין ציון דרך היסטורי לכבודו של לוסי בפייריוויל.
ב-2011, לוסי, על אף היותו דמוקרט, שימש כיושב ראש שותף במסע הבחירות של דייוויד פרוסר למשרת נשיא בית המשפט העליון של ויסקונסין. ב-31 במרץ הוא התפטר מתפקידו במטה הבחירות של פרוסר, ועבר לתמוך בג'ואן קלופנבורג, ביחסו את החלטתו ל"חולשה מטרידה וחוסר נימוס" של פורסר, ובמקביל הוא שיבח את קלופנברג על "[הקפדה] לאורך כל מסע הבחירות על שוויון נפש ואי-מפלגתיות ו[הפגנת] מזג שיפוטי מבטיח ורב חסד, אפילו בלהט של מסע הבחירות הסוער".
באוקטובר 2013 נקרא קטע הדרך בין פייריוויל ופררי דו שין של כביש 35 "כביש המושל פטריק לוסי" לכבודו.
פטריק לוסי נפטר במילווקי ב-10 במאי 2014, בגיל 96. הוא נטמן בבית הקברות הולי קרוס שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1760-1761
Dennis L. Dresang, Patrick J. Lucey - A Lasting Legacy, Wisconsin Historical Society Press, 2020.
הערות שוליים

↑  Herman, Jennifer (January 2008). Wisconsin Encyclopedia, p. 234.
↑  "Campion Graduate Notables". campion-knights.org.
↑  "United States Ambassador to Mexico - Nomination of Patrick J. Lucey". The American Presidency Project.
↑  "Wisconsin Ideas Fall 2001 - Reaching a Milestone". Archived from the original on August 29, 2009
↑  THE HISTORICAL MARKER DATABASE - Patrick Joseph Lucey
↑  "Former Gov. Lucey Leaves Prosser's Campaign, Endorses Kloppenburg – Madison News Story – WISC Madison". Channel3000.com. Archived from the original on April 4, 2011.
↑  DAVE ZWEIFE, Dave Zweifel's Madison: Highway named for former Gov. Pat Lucey, The Capital Times, Oct 3, 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1191484017  ISNI: 0000 0000 2499 3634  LCCN: n79117309  NARA: 10581357  VIAF: 45585094   WorldCat (עם VIAF): 45585094
אלי בלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 69 בערך) ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 תקופת הפעילות:  1992–2005 (כ־13 שנים)
 הישגים
 שיאים אישיים:  3 צמידי אליפות העולם בפוקר
 
אלי בלס (נולד בשנת 1956) הוא שחקן פוקר ישראלי. בלס זכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר.
קריירה

בלס הופיע לראשונה בסצנת הפוקר באפריל 1992 כחובבן, כאשר סיים במקום העשירי בטורניר שבעה קלפים-סטאד וזכה בסך של 3,975 דולר. מאוחר יותר באותה שנה, רשם בלס את ההישג המשמעותי הראשון כאשר זכה בטורניר מס' 17 של אליפות העולם בפוקר לשנת 1992, וקיבל סך של 122,400 דולר ואת צמיד אליפות העולם הראשון שלו. בלס היה לישראלי הראשון שזכה בצמיד של אליפות העולם בפוקר.
בדצמבר 1994 סיים רביעי בטורניר בשם "היכל התהילה" מסוג פוקר שבעה קלפים-סטאד וזכה ב-10,500 דולר.
בשנת 1995 רשם בלס שורה של הישגים באליפות העולם בפוקר - סיים שני בטורניר מס' 1, סיים שמיני בטורניר מס' 3 ותשיעי בטורניר מס' 7 - בגין הישגים אלה זכה 169,425 דולר.
בשנת 1999 הרוויח בלס את צמיד אליפות העולם השני שלו, כאשר זכה בטורניר אליפות העולם מס' 30 (הולדם) וגרף לגיסו 220,000 דולר. באותה שנה סיים במקום שני בטורניר מסוג סטאד וזכה בסך של 99,500 דולר.
מספר שנים מאוחר יותר, בחודש מאי 2004 זכה בלס בצמיד אליפות העולם השלישי שלו, ובפרס של 174,440 דולר. בכך היה לישראלי הראשון שזכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר.
בשנת 2005 סיים במקום השני בטורניר טקסס הולדם בסס אליפות העולם בפוקר וזכה בסך של 120,835 דולר.
סטטיסטיקות > אליפות העולם בפוקר - WSOP

פירוט הזכיות:
| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 1992 | $1,500 Omaha 8 or better | $122,400 |
| 1999 | $5,000 Limit Hold'em | $220,000 |
| 2004 | $2,500 Limit Hold'em | $174,440 |
במהלך הקריירה זכה בלס ב-1,148,014 דולר בטורנירים של אליפות העולם.
זכה ב-3 צמידים וסיים 5 פעמים במקום השני.
הגיע 13 פעמים לשולחן הסופי וסיים 24 פעמים במיקומים שמקנים זכיות כספיות.
סטטיסטיקות > סבב הפוקר העולמי - WPT

זכה בסך של 50,279 דולר בסבב הפוקר העולמי.
הגיע פעמיים לשולחן הגמר, ופעמיים סיים במיקומים שמקנים זכיות כספיו.
חיים אישיים

מתגורר כיום בלאס וגאס, נבדה.
הערות שוליים

↑  Eli Balas's Phone Number, Email, Address, Public Records - Spokeo, Spokeo (באנגלית)
הדקה ה-91

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 מנחים:  יורם ארבל, מודי בר און, אריה מליניאק, עינב גלילי, אורלי יניב
 משתתפים:  מוטי איווניר, ספי ריבלין, רמי וייץ, קמי ברץ, גיורא צור, רון ברבש
 מספר עונות:  4
 הפקה
 מפיק:  יורם ארבל
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2
 תקופת שידור מקורית:  1995–1999
הדקה ה-91 הייתה תוכנית סיכום המחזור בליגה הלאומית בכדורגל, אז הליגה הבכירה, ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1995 -1999. תוכנית זו החליפה את תוכנית סיכום משחקי הליגה "משחק השבת", ששודרה בערוץ הראשון. התוכנית שודרה במוצאי שבת, לאחר המשחק המרכזי ששודר אף הוא בערוץ 2, והציגה את תקצירי המשחקים ששוחקו בסוף השבוע. התוכנית זכתה לפופולריות בשל היותה המקור היחידי לצפייה במשחקי כדורגל ישראלי באותה תקופה, טרם המעבר לכבלים וריבוי השידורים הישירים. התוכנית הייתה משותפת לשלוש הזכייניות של הערוץ, קשת, רשת וטלעד, שהאחריות על השידור בשבת עברה ביניהן מדי כמה חודשים.
התוכנית הופקה באמצעות חברת הפקות עצמאית של יורם ארבל שגם הגיש את התוכנית. חברת ההפקה גם הפיקה את שידור המשחק שקדם לתוכנית.
ארבל היה ממקימי אתר האינטרנט ONE, שנקרא בתחילת דרכו "הדקה ה-91", והוקם על ידי אודי מילנר וגיל מנקין עבור התוכנית בחינם, על ידי חברת האינטרנט שלהם "סיטינט". ארבל נכנס אחר כך לשותפות עם השנים, והשקיע בהקמת האתר תחת השם "ONE", לאחר ירידת התוכנית מהמרקע.
החל משנת 2000 משחקי סיכום השבת הועברו לזכויות השידור של ערוץ הספורט עם התוכנית "שער חמש", בהנחייתו של מודי בר-און.
ב-2011 החל ערוץ הספורט במסגרת שידורי ערוץ "5 GOLD" לשדר שידורים חוזרים של התוכנית תחת השם "קיצור תולדות הליגה".
משתתפי התוכנית:
יורם ארבל – מגיש התוכנית, מפיק ושדר המשחק המרכזי. ליווה את התוכנית בכל שנותיה.
מוטי איווניר – פרשן התוכנית, ליווה את התוכנית בכל שנותיה.
מודי בר און – הגיש את התוכנית לצד ארבל כאשר שודרה בטלעד.
אריה מליניאק – הגיש את התוכנית לצד ארבל כאשר שודרה בקשת.
עינב גלילי – הגישה את התוכנית לצד ארבל כאשר שודרה ברשת.
ספי ריבלין – השתתף בפאנל התוכנית כקומיקאי כאשר שודרה ברשת.
אורלי יניב – הגישה את התוכנית לצד ארבל בעונת 1994/1995.
רמי וייץ – שדר משחקים בין השנים 1997–1999.
גיורא צור – שדר משחקים.
קמי ברץ – שדר משחקים.
רון ברבש – שדר משחקים.
יעל חן – הייתה אמורה להגיש את התוכנית לצידו של ארבל בעונת 1996/97 אך במהלך צילומי התוכנית הראשונה נפטרה מדום לב.
הערות שוליים

↑  גלעד רייך, ‏איינשטיין מעביר לווייץ, ארבל מבקיע, באתר גלובס, 13 ביולי 2006
↑  אביבה קרול, ‏ארבל ספורט תפיק את כל שידורי הליגה הלאומית בכדורגל עבור טלעד, באתר גלובס, 20 באוגוסט 1998
↑  איילה צורף, עולים ליגה, באתר הארץ, 11 ביולי 2007
↑  עידו אלון, נשארה לבד במגרש, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2003
↑  קולנוע וטלוויזיה, אתר לזכרה של יעל חן
כימיה תרופתית

כימיה תרופתית היא תחום מדעי העוסק בגילוי ופיתוח תרכובות פעילות מבחינה ביולוגית, ובאפיון ופיענוח אופן פעולתן ברמה המולקולרית. הדגש מושם על תרופות, אך הכימיה התרופתית עוסקת גם בחקר, זיהוי וסינתזה של תוצרים מטבוליים של התרופות והתרכובות הקשורות. (IUPAC Specialized Commission)
מטרת הכימיה התרופתית היא לתכנן ולייצר תרכובות בהן ניתן להשתמש ברפואה לצורך מניעת, טיפול וריפוי מחלות בבני אדם או בבעלי חיים. בנוסף לכך, הכימיה התרופתית עוסקת גם בחקר התכונות הפרמקולוגיות והקשר מבנה-פעילות של תרופות קיימות.
חומרים המשמשים כתרופות יכולים להיות תרכובות אורגניות, תכשירים ביולוגיים מבוססי חלבונים או תרכובות אי-אורגניות ואורגנו-מתכתיות.
מכיוון שכך, כימיה תרופתית משלבת בין כימיה אורגנית, כימיה אי-אורגנית, ביוכימיה, כימיה חישובית, פרמקולוגיה, ביולוגיה מולקולרית, סטטיסטיקה וכימיה פיזיקלית.
ציוני דרך בהתפתחות הכימיה התרופתית

השימוש בחומרים מן הטבע ובתכשירים שהוכנו מחומרים אלה לצורך ריפוי מחלות ידוע ומתועד היטב משחר ההיסטוריה. שימוש זה התבסס על ידע עממי שנבנה מתוך ניסוי וטעיה ועירב אמונות בכוחות מגיים של אחדים מהחומרים ואף של המרפאים.
בשונה מכך, הכימיה התרופתית כמדע מבססת את פיתוח התרופות על היכולת לבודד ולאפיין את החומר הפעיל ברמה מולקולרית ולהגדיר את הקשר בין מבנה המולקולה לבין יעילות החומר כתרופה.
להלן מספר אירועים מכוננים בדרך שעברה הכימיה התרופתית מבידוד ואפיון חומרים פעילים מן הטבע, דרך פיתוח שיטות מדעיות לקביעת הקשר בין מבנה המולקולה לבין פעילותה הביולוגית וחיזוי מבנה מולקולרי העשוי להיות פעיל מבחינה ביולוגית, ועד לסינתזה של חומרים פעילים ידועים וחדשים במעבדה.
ציוני דרך בהתפתחות הכימיה התרופתית > בידוד חומרים פעילים מן הטבע

בשנת 1804, הרוקח הגרמני פרדריך סרטירנר ( (Friedrich Serturner) בודד את המורפין מגבעולים, עלים ותרמילי זרעים יבשים של צמח הפרג. מקובל לחשוב שמורפין היה האלקלואיד הראשון לשימוש רפואי שבודד ממקור צמחי.
בשנת 1819 בודד לראשונה קפאין מפולי קפה על ידי הכימאי הגרמני פרידליב פרדיננד רונגה (Friedlieb Ferdinand Runge). הנוסחה האמפירית של הקפאין (C8H10N4O2) נקבעה בשנת 1832 על ידי יוסטוס פון ליביג וצוותו. המבנה המולקולרי נקבע בשנת 1882 על ידי חתן פרס נובל בכימיה הרמן אמיל פישר, אשר הצליח לסנתז אותו בשנת 1895. חקר הפעילות הביולוגית של הקפאין תרם רבות להבנת האופן בו מולקולות בעלות מבנה מסוים משפעיות על גוף האדם.
בשנת 1820, הרוקחים הצרפתים ז'וסף קבנטו (Joseph Caventou) ופייר פלטייה (Pierre Pelletier) השתמשו באותה שיטת הפרדה כימית לצורך בידוד הכינין מתוך קליפת צמח הצִינְכּוֹנָה.
בשנת 1831, הצליח הרוקח הגרמני הנריך מיין (Heinrich F.G. Mein) להפיק את החומר הפעיל מצמח הבלדונה (Atropa belladonna) בצורת גבישים נקיים וכינה אותו אטרופין.
בשנת 1875, הכימאי הגרמני אוסוואלד שמיברג ( Oswald Schmieeberg) הצליח לבודד דוגמה של דיגיטוקסין מהצמח אצבעונית ארגמנית. השימוש בצמח זה לטיפול רפואי היה ידוע כבר מאמצע המאה ה-19. המבנה הכימי הראשוני של המולקולה הפעילה פורסם בשנת 1925 על ידי אדולף אוטו ריינהולד וינדאוס, אך התיאור המדויק של מבנה המולקולה הושג רק בשנת 1962.
בשנת 1928, ד"ר אלכסנדר פלמינג הבחין בכך שעובש שהתפתח בצלחת פטרי בה חיידקי סטפילוקוקוס עיכב את התפתחות החיידק. הוא הפסיק את המחקר בנושא בגלל חוסר אמצעים טכניים ומימון.
החומר האנטיבקטריאלי טטרציקלין התגלה לראשונה כחומר טבעי המיוצר על ידי חיידקי קרקע ודווח בספרות הרפואית בשנת 1948.
ציוני דרך בהתפתחות הכימיה התרופתית > סינתזה של חומרים פעילים ידועים

האטרופין סונתז לראשונה במעבדה בשנת 1901 על ידי הכימאי הגרמני ריכרד מרטין וילשטֶטר.
בשנת 1909, הכימאי הגרמני פול ארליך הצליח לסנתז במעבדתו את החומר הפעיל ארספנאמין (®Salvarsan) התרופה הסינתטית הראשונה נגד מחלת העגבת, ובכך הוכיח באופן מעשי שתרופות יכולות לפעול באופן בררני.
ב-1936 סונתז במעבדות באייר בגרמניה הסולפונאמיד הראשון בעל פעילות אנטי-בקטריאלית.
המחקר על פניצילין חודש בשנת 1937 במעבדתם של הווארד פלורי וארנסט צ'יין (Howard Florey and Ernst Chain ). בשנת 1942 הוחל בייצור תעשייתי של הפניצילין.
הייצור המסחרי של טטראציקלין התחיל בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20.
כלוראמפניקול בודד לראשונה בסוף שנות ה-40 של המאה העשרים מתוך חיידקי קרקע,  על ידי חוקרים במעבדת החברה פארק-דייוויס (דטרויט). בשנת 1949 הקבוצה פרסמה את המבנה המולקולארי של החומר יחד עם שיטה להכנתו במעבדה. זאת הייתה האנטיביוטיקה הסינתטית הראשונה.
ציוני דרך בהתפתחות הכימיה התרופתית > חקר הקשר בין מבנה לפעילות

באמצע המאה ה-19 התחילו להתגבש התאוריות הראשונות בנושא הקשר בין המבנה המולקולרי לפעילות הביולוגית של תרכובות.
ב-1867, הכימאי הסקוטי אלכסנדר קרום-בראון (Alexander Crum-Brown)  חקר יחד עם הרוקח והרופא הבריטי סר תומאס ריצ'רד פרייזר (Sir Thomas Richard Fraser)  את הקשר בין המבנה הכימי של חומרים לבין פעילותם הפיזיולוגית. הם הגיעו למסקנה שתאים בגוף האדם יכולים להגיב לאותות הנמסרים על ידי מולקולות מסוימות.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 התאפשר כבר לבטא את הפעילות הביולוגית של תרכובת במונחים של תכונות מולקולריות הניתנות לכימות. על ידי ביצוע שינוי הדרגתי בקטעים שונים של המולקולות וניתוח השפעת השינוי על הפעילות הביולוגית, המדענים יכולים לקבוע את מאפייני המבנה המשפיעים על פעילותה הביולוגית של המולקולה. חקר הקשר בין המבנה לפעילות הפך לטכניקה המקובלת ביותר בתהליך הפיתוח של תרופות סינתטיות.
במסגרת המאמצים שהושקעו בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 למציאת שיטות לקביעת תאורטית של פעילותן הביולוגית של מולקולות, ללא צורך בהכנתן ובדיקתן במעבדה, ניסח בשנת 1964 קורבין הרמן האנש (Corwin Herman Hansch ), פרופסור לכימיה בקליפורניה  את המתודולוגיה לחקר היחסים הכמותיים בין הפעילות הביולוגית של תרכובות לבין המבנה המולקולרי שלהן (QSAR ). מתודולוגיה חישובית זאת היא הבסיס לפיתוח השיטתי של תרופות ולתהליך קבלת ההחלטות בתכנון פרוטוקולי מחקר.
ציוני דרך בהתפתחות הכימיה התרופתית > סינתזה של חומרים פעילים חדשים

עם התפתחות השיטות האנליטיות המשמשות להגדרה מדויקת של המבנה המולקולרי, דוגמת ספקטרוסקופיה באמצעות תהודה מגנטית גרעינית, ספקטרוסקופיית IR (אנ'), מס ספקטרומטריה (אנ'), כרומטוגרפיה בפאזה גזית (GC ) (אנ') ועוד, והאפשרות להגדיר את הפעילות הביולוגית של קבוצות פונקציונליות במולקולות החומרים הפעילים, הוחל בתכנון מולקולות חדשות של חומרים פעילים.
בשנת 1974 פותח במעבדות איליי לילי (Eli Lili ) אחד מנוגדי הדיכאון הראשונים מקבוצת המעכבים הסלקטיביים של ספיגה חוזרת של סרוטונין (SSRI) הפרוזאק (פלואוקסטין כלוריד).
בשנת 1985, ברוס רוט ממעבדות ורנר-למברט פיתח את האטורבסטטין (Atorvastatin), סטטין סינתטי המשמש להורדת רמות הכולסטרול בדם ולמניעת מחלות לב וכלי הדם. חומר פעיל סינתטי זה פותח על בסיס המבנה המולקולרי של סטטינים ידועים שמקורם בפטריות.
קבוצת המחקר של ד"ר אנדרו מיירס מאוניברסיטת הרווארד יחד עם ד"ר יורי פוליקנוב מאוניברסיטת אילינוי פרסמו ב-16 בפברואר 2024 את תוצאות הפיתוח של תרכובת סינתטית שכונתה קרסומיצ'ין (cresomycin) המבוססת על המבנה המולקולרי של קבוצת חומרים אנטיביוטיים סינתטיים למחצה – לינקוזאמידים, שהכנתם מבוססת על מולקולות הקיימות בטבע. על בסיס הבנת המבנה המולקולרי של קבוצת אנטיביוטיקה זאת ואופן ההתקשרות שלה לריבוזומים של החיידקים, הם הרכיבו מולקולה חדשה לחלוטין המסוגלת להתקשר באופן הדוק לריבוזומים של חיידקים מסוג גרם חיוביים וגרם שליליים כאחד בניסויים שנוהלו על עכברים.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
מרואה

ערך זה עוסק בעיר עתיקה בסודאן המודרנית. אם התכוונתם לעיר בקמרון, ראו .
מרואה (יוונית עתיקה: Μερόη, מרואיטית: Medewi או Bedewi, ערבית: مرواه, مروى) היא עיר עתיקה השוכנת על הגדה המזרחית של הנילוס במרחק 200 קילומטרים צפונית-מזרחית לח'רטום, בירת סודאן.
העיר שימשה בירתה של ממלכת כוש במשך מאות שנים. היא שכנה בקצה אזור בוטאנה, בו היו שתי ערים מרואיטיות נוספות: מוסאוואראט אס-סופרא ונאקה. אתר העיר מרואה ידוע בשל למעלה מ-200 פירמידות המקובצות בשלוש קבוצות, שחלק ניכר מהן ספגו נזקים רבים לאורך השנים. הן זוהו כפירמידות נוביות לאור גודלן ויחסי הגודל בין חלקיהן השונים.
בשנת 2011 הוכרזה מרואה כאתר מורשת עולמית בשם "האתרים הארכאולוגיים של האי מרואה". בהכרזה של אונסק"ו נכללו האתרים הבאים: אתר העיר (מרואה 1) - משתרע על פני כ-6.12 קמ"ר, בית הקברות הנמצא מזרחית לכביש המהיר (מרואה 2) - משתרע על פני 6749 דונם, אזור חיץ המקיף את שני האתרים - 17.18 קמ"ר, מוסאוואראט אס-סופרא (8.36 קמ"ר) ואזור החיץ שלה (26.53 קמ"ר), ונאקה (2.31 קמ"ר) ואזור החיץ שלה (95.09 קמ"ר).
מרואה > היסטוריה

הרודוטוס מזכיר תושבי אזור זה בספרו השלישי מן הסדרה "היסטוריות",וכנראה מופיעים הם במקרא בצורה שנשתבשה בידי מעתיק מקרא קדמוני שרשם: ” אַנְשֵׁי מִדָּה” (ישעיהו מה יד), במקום להעתיק כיאות את שמם המקורי: "אַנְשֵׁי מֶרֹהַ".(𐤀)
מוקד הפעילות השלטונית של ממלכת כוש עבר לאי מרואה במאה ה-4 לפנה"ס, ובמאה ה-3 לפנה"ס כבר נבנו במקום ראשוני הקברים המלכותיים. קודם לתחילת השימוש במרואה נקברו שליטי הממלכה באל-קורו, שהוא אתר קבורה השוכן במרחק קילומטרים אחדים במורד הזרם מג'בל ברקל, ולאחר מכן בנורי ובאתרי קבורה נוספים. מומחים שונים לתולדות ממלכת כוש משערים כי המעבר למרואה היה תגובה לפלישתו של הפרעה פסמתיך השני (השושלת ה-26) לנפאטה בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס.
בערך באמצע המאה ה-4 לספירת הנוצרים קרסה כוש כתוצאה מפלישת צבא קיסרות אקסום ופלישות של שבטים זרים נוספים. הנצרות הפכה לדת השלטת באזור במאה ה-6, ובאזור הוקמו שלוש ממלכות נוצריות. בית הקברות המערבי במרואה פעל בערך בתחילת התקופה הנוצרית, אך לא נמצאו עדויות לכך שהאזור היה מיושב ונראה כי העיר המלכותית ננטשה בתקופה זו והתגלתה מחדש על ידי ג'יימס ברוס רק ב-1772. ב-1814 ביקר באתר המזרחן השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט והבחין בהריסות, שתוארו גם בכתבים מאוחרים יותר. עשרים שנים לאחר ביקורו של בורקהרדט ביקר באתר ההרפתקן האיטלקי ג'וזפה פרליני, שבניסיונו לחפש אוצרות פגע בחלק מהפירמידות באתר.
בין 1842 ל-1844 נערך במרואה המחקר האקדמי הראשון, על ידי אקדמאים פרוסים בראשותו של האגיפטולוג קארל ריכרד לפסיוס. בין 1910 ל-1914 נחפר האתר על ידי הארכאולוג הבריטי ג'ון גרסטנג, שתמך בטענתו של ברוס כי מדובר במרואה. גרסטנג הצליח במהלך חפירותיו לחשוף חלקים ניכרים מהעיר המלכותית, וכן חלקים מבית הקברות המערבי. עשר שנים לאחר מכן המשיך ג'ורג' רייזנר את עבודתו, וגילה שלושה שדות פירמידות נוספים באתר. בשנים שלאחר מכן ביקרו באתר ארכאולוגים ונוסעים נוספים, שהצליחו לחשוף את מוסאוואראט אס-סופרא ואת נאקה.
לאחר החפירות הארכאולוגיות בתחילת המאה ה-20 צמחו באתר עצי ושיחי שיטה רבים. באתר העתיקות לא נערכו חפירות עד לאלו של האוניברסיטאות של קלגרי ושל ח'רטום בשנות ה-60, ופעם נוספת עד לראשית שנות ה-90 כאשר אוניברסיטת הומבולדט בברלין שלחה למקום משלחת. חול נודד המוזז על ידי הרוח גורם לנזקים הדרגתיים לפירמידות מזה עשרות שנים. עד 1999 שוקמו 14 קפלות, וכוסו בחומרים מקוריים או בתחליפים זהים.