stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיקורסקי CH-53 סי סטליון
שירות מבצעי > ארצות הברית

כאמור המסוק הופעל לראשונה בשירות מבצעי במהלך מלחמת וייטנאם, במשימות חילוץ ותובלה וכן חילוץ כלי טיס. בחלקה האחרון של המלחמה שירתו בווייטנאם שתי גרסאות של המסוק, CH-53A ו-CH-53D ומסוקים משתי הגרסאות היו פעילים מאוד במבצע שסיים את המלחמה, מבצע רוח תדירה (Operation Frequent Wind). חיל האוויר של ארצות הברית הפעיל בדרום-מזרח אסיה מסוקים מגרסה HH-53, שכונו "ג'ולי גרין ג'יאנט" (Jolly Green Giant, "ענק ירוק צוהל") למשימות חיפוש והצלה. מסוקים אלו היו המסוקים העיקריים אותם הפעיל החיל למשימה זו בין השנים 1967–1975. בין השאר הטיסו מסוקים מגרסה זו את הכוחות הפושטים במבצע חוף השנהב (Operation Ivory Coast) שנועד לחילוץ שבויים ממחנה בצפון וייטנאם, וכן נטלו חלק במבצע לחילוצה של האונייה מאיאגואז במהלך תקרית מאיאגואז, במהלכה התעמתו נחתים עם חיילים של החמר רוז' מקמבודיה במאי 1975.
מסוקי סי סטליון של חיל הנחתים נטלו חלק במבצע טופר העיט (Operation Eagle Claw) באיראן שמטרתו הייתה לחלץ את בני הערובה האמריקניים מטהראן באפריל 1980, מבצע שהסתיים בכישלון צורב. במהלך מבצע זעם דחוף (Operation Urgent Fury), פלישת ארצות הברית לגרנדה באוקטובר 1983, הטיסו מסוקי סי-סטליון את רגימנט הנחתים ה-8 אל היעד, ולאחר מכן סייעו בפינוי 233 סטודנטים אמריקניים ששהו באוניברסיטת סנט ג'ורג' שבאי. מסוקי CH-53 הופעלו על ידי חיל האוויר, הצי וחיל הנחתים במהלך מלחמת עיראק, החל מ-2003 וכן במלחמת אפגניסטן, החל מ-2001.
החל מספטמבר 2017 החל חיל הנחתים בהכנסתם לשירות של כלי טיס מטיפוס מטה רוטור מדגם בל-בואינג V-22. כלי טיס אלה אמורים להחליף את מסוקי החיל מדגמי CH-46E ו-CH-53D. דגמי CH-53E ימשיכו בשירות, ובנוסף אמורים להיכנס לשירות החיל מסוקים משופרים מדגם CH-53K.
שירות מבצעי > איראן

הצי המלכותי האיראני קיבל שישה מסוקים מגרסה RH-53D בשנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 המשיכו מסוקים אלה לשרת במסגרת חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית, ואליהם נוספו עוד חמישה מסוקים של צי ארצות הברית שננטשו במהלך מבצע טופר העיט ב-1980.
שירות מבצעי > גרמניה

הבונדסוור, הכוחות המזוינים של גרמניה המערבית, בחן ב-1966 חלופה למסוקי הפיאסצקי H-21 והסיקורסקי S-58 שהיו אז ברשותם. הגרמנים בחנו שתי חלופות: מסוקי CH-53 או CH-47 צ'ינוק, והדרישה הראשונית הייתה ל-133 מסוקים. הוחלט על רכישת מסוקי CH-53 וב-1968 אושרה רכישת 110 מסוקים בלבד, משיקולי תקציב. שני מסוקים מייצור קדם-סדרתי נמסרו ב-1969, והמסוקים הבאים יוצרו ברישיון על ידי חברת VFW-פוקר, מיזם משותף של חברות פוקר ו-VFW, בשפייר. המסוק הראשון מתוצרת גרמנית המריא ב-11 באוקטובר 1971 והועבר למרכז ניסויי הטיסה של הבונדסוור (Wehrtechnische Dienststelle für Luftfahrzeuge - Musterprüfwesen für Luftfahrtgerät der Bundeswehr, היחידה הטכנית למטוסים צבאיים - בדיקת איכות טכנית לכלי טיס של הצבא הגרמני). מסוקים ראשונים סופקו במרץ 1973, ובסך הכל קיבל הגיס האווירי של צבא גרמניה 110 מסוקים מגרסה CH-53G.
במהלך השנים בוצעו מספר שינויים והתאמות שנועדו להאריך את חיי המסוק ולשפר את יכולותיו המבצעיות. בין השיפורים שבוצעו היו התקנת מערכת להתרעה מפני טילים ולהגנה עצמית, הוספת מכלי דלק חיצוניים המאפשרים את הארכת טווח הטיסה של המסוק ל-1,800 קילומטרים (כאשר המסוק נושא 36 לוחמים על ציודם או מטען של 5,500 ק"ג) והתקנת מערכת לראיית לילה. התקנת השינויים הושלמה עד תחילת 2001, ובוצעה על ידי חברת יורוקופטר.
יחידות הגיס האווירי של צבא גרמניה ביצעו מגוון רחב של משימות בינלאומיות כחלק מפעילות נאט"ו והאו"ם. משימות אלה כללו תובלת יחידות של חברי הוועדה המיוחדת של האומות המאוחדות ((UNSCOM‏, United Nations Special Commission) שפעלה ב-1991, לאחר מלחמת המפרץ, בפיקוח על עמידתה של עיראק בהתחייבותה להשמדת הנשק להשמדה המונית שברשותה; משימות כוח האכיפה לאכיפת השלום בבוסניה והרצגובינה ב-1996; השתתפות במשימות של כוח קוסובו שפעל בחבל החל מסוף המאה ה-20; ומשימות במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן, החל מ-2001.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החל צבא גרמניה להצטייד במסוקי תובלה מדגם NH-90 מתוצרת תאגיד NHI תעשיות. למסוקים אלה יכולת תובלת מטען נמוכה מזו של מסוקי ה-CH-53, ולפיכך מתוכננות תוכניות להארכת חיי המסוק עד 2030.
ב-1 בינואר 2013 הועברו כל המסוקים שהיו ברשות הגיס האווירי של הצבא ללופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, ושולבו בכנף המסוקים 64.
שירות מבצעי > ישראל > רכישת המסוקים

עם התחממות היחסים בין ישראל לארצות הברית לאחר מלחמת ששת הימים נפתחה בפני חיל האוויר הישראלי האפשרות לרכוש כלי טיס מתוצרת ארצות הברית. חיל האוויר הגדיר צורך במסוק תובלה כבד, ולאור הגדרה זו נבחנו שני סוגי מסוקים: בואינג ורטול CH-47 צ'ינוק וסיקורסקי CH-53 סי סטליון. בתחילה הייתה הנטייה בחיל לרכוש את הצ'ינוק, כיוון שהמסוקים מדגם זה כבר צברו עשרות אלפי שעות טיסה במהלך מלחמת וייטנאם ואילו מסוקי הסי סטליון היו רק בתחילת כניסתם לשירות. בנוסף, מסוקי הצ'ינוק יכלו לשאת מטען במשקל 6,100 ק"ג, לעומת 3,630 ק"ג בלבד בדגם A של הסי-סטליון. בשל עובדות אלה המליץ מטה חיל האוויר ביוני 1968 לרכוש 4 מסוקי צ'ינוק. אולם בהמשך השנה השתנתה ההחלטה, וזאת בשל החשש ממורכבותו המכנית של הצ'ינוק, שלו שני רוטורים לעומת מסוק הסי-סטליון הפשוט יותר. הופעתו של דגם C של הסי-סטליון, שביצועיו היו קרובים מאוד לאלה של הצ'ינוק, הביאו לשינוי ההחלטה ולהזמנת מסוקי סי-סטליון בסוף 1968. המסוקים שהוזמנו היו מן הדגם האזרחי שסומל S-65C-3, שהיה דומה לדגם הצבאי HH-53C.
מסוק ראשון הגיע לישראל ב-26 באוקטובר 1969, ובעקבותיו הגיעו שישה נוספים עד ינואר 1970. המסוקים הוצבו תחילה בגף בטייסת 114, שהפעילה באותה עת מסוקי סופר פרלון, ולפיכך כונתה אז "טייסת הסופר פרלון" (מאוחר יותר הוחלף שמה לטייסת "מובילי הלילה"). הגף הפך לטייסת עצמאית ב-6 באוגוסט 1970, טייסת 118 ("דורסי הלילה"). בחודשים יולי-אוגוסט 1971 נקלטה בחיל האוויר קבוצה שנייה של מסוקים, שכונתה "סדרה ב'" וכללה חמישה מסוקים. קבוצה שלישית של מסוקים כונתה "סדרה ג'", וכללה שישה מסוקים: חמישה מהם סופקו בין נובמבר 1972 לפברואר 1973 ומסוק אחרון הגיע לחיל האוויר לאחר מלחמת יום הכיפורים, בדצמבר 1973. במהלך המלחמה, כחלק מהרכבת האווירית שבה העבירה ארצות הברית לישראל ציוד צבאי, סופקו שמונה מסוקים מעודפי צי ארצות הברית, מדגם CH-53A. קבוצה זו כונתה "סדרה ד'". חלק מן המסוקים עברו בישראל התאמות שונות, ובהן התקנת צינור לתדלוק אווירי, הוספת מכלי דלק נתיקים והוספת לוחות שריון למיגון המסוקים.
במהלך השנים הראשונות לקליטתם אבדו שישה מסוקים (ראו להלן) ולפיכך החליט חיל האוויר על רכישת מסוקים נוספים. בין מאי לאוקטובר 1975 נקלטו בחיל האוויר 17 מסוקים חדשים, וקבוצה זו כונתה "סדרה ה'". מסוקים אלה היו מדגם S-65C-3 בעלי להבי רוטור עשויים מטיטניום ולוח מכשירים דיגיטלי. עם הגעתם הוקם גף מסוקי יסעור בטייסת הסופר פרלונים, שהפכה לאיטה לטיסת מסוקי יסעור עם יציאתם של מסוקי הסופר פרלון משירות. שני מסוקים נוספים נרכשו מאוסטריה ב-1981, וכונו "סדרה ו'". 10 מסוקים נוספים מדגם CH-53A שכונו "סדרה ח'" והיו מעודפי חיל הנחתים של ארצות הברית סופקו לישראל לאחר מלחמת המפרץ בין החודשים אפריל עד ספטמבר 1991. שמונה מסוקים נוספים מדגם A סופקו לחיל האוויר באוגוסט 1993, אך אלו שימשו כמקור לחלקי חילוף ולא נכנסו לשירות מבצעי. בסך הכל שירתו בחיל האוויר לפחות 53 מסוקי CH-53.
שירות מבצעי > ישראל > מבצעים

מסוקי היסעור הראשונים סופקו לחיל האוויר הישראלי במהלך מלחמת ההתשה, והופעלו במבצעים שונים במהלכה. חודשיים בלבד לאחר הגעת המסוקים לישראל, ב-26 בדצמבר 1969, יצאו המסוקים לפעילות המבצעית הראשונה, מבצע תרנגול 53. במהלך המבצע הוטסו חיילי גדוד 50 של הצנחנים (נח״ל מוצנח) לעומק מצרים והשתלטו על מתקן מכ"ם. מסוקי היסעור נשאו את קרונות המכ"ם לשטח ישראל, אף על פי שהיו במשקל העולה על מגבלות המטען המרבי של היסעור.
במהלך מלחמת יום הכיפורים במסגרת מבצע קינוח לכיבוש החרמון ב-22 באוקטובר 1973, הונחתו באמצעות 15 יסעורים מטייסת 118 (כמעט כל הטייסת) 2 גדודי צנחני מילואים מחטיבה 317 (כיום חטיבה 226), שכללו 625 לוחמים. הכוח הונחת בקרבת המוצב הסורי שעל החרמון וכבש אותו ללא קרב.
אף שהמסוק משמש להובלת חיילים, הוסבה בסוף 2001 מערכת ישראלית ראשונה מסוגה בעולם של טיל נ"ט מונחה לייזר ו-GPS "נמרוד", לצורך הגנה על המסוק מאיומים קרקעיים ואוויריים. המסוק יכול לשאת שמונה טילים כאלו, שהטווח שלהם הוא 20 ק"מ, במקום מכלי הדלק הנתיקים. לא ידוע על הכנסת המערכת לשימוש במסוקים מעבר לבדיקת ההיתכנות.
מסוקי היסעור של חיל האוויר הישראלי, שעברו השבחה טכנולוגית, מכונים "יסעור 2000". עקב אי מציאת תחליף הולם למסוקי היסעור, בוצעה בחיל האוויר תוכנית השבחת מערך היסעור כך שיוכלו להמשיך לשרת עד שנת 2025. התוכנית נקראה "יסעור 2025".
שירות מבצעי > ישראל > כיבוי שרפות

במהלך השרפה בכרמל בשנת 1989 נערך ניסיון לכיבוי האש על ידי יעפים של מסוקי יסעור שנשאו יערית, התקן מאולתר לנשיאת 5 קוב מים לכיבוי השרפה. הניסיון הוכתר בהצלחה, ומאז שימשו מסוקי היסעור לכבאות אווירית בישראל, ואף נשלחו פעם אחת לכיבוי שרפה בטורקיה. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 התברר שמאמצי הנשיאה של היערית פגעו בשלדת המסוק, ועל כן ביקש חיל האוויר לשחררו ממחויבות זו. החלטת ממשלה אישרה את בקשת חיל האוויר.
שירות מבצעי > ישראל > הפלות

ב-12 באוקטובר 1973, יומה השביעי של מלחמת יום הכיפורים, הופל מסוק שנשא צוות לוחמים מיחידת עורבי השחקים.
ב-24 באוקטובר 1973, יומה האחרון של מלחמת יום הכיפורים, הופל מסוק יסעור מטייסת דורסי הלילה שפינה פצועים מקרב העיר סואץ. בהתרסקות נהרגו כל 8 החיילים שהיו על סיפונו.
ב-12 באוגוסט 2006 במהלך מבצע הנחתה גדול במלחמת לבנון השנייה, הופל מסוק יסעור על ידי חזבאללה באמצעות טיל כתף נגד טנקים. המסוק הספיק להוריד את הלוחמים, המריא מהמקום ואז נפגע מהטיל. חמשת אנשי הצוות של המסוק נהרגו.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך טבח שבעה באוקטובר, פגעו מחבלי חמאס באמצעות טיל נ"ט במסוק עמוס בכ-50 לוחמים, שהיה בשטח עוטף עזה. הטייס נפצע אך הצליח להנחית את הלוחמים בשלום תחת אש. לאחר שהלוחמים והצוות יצאו מן המסוק החל כלי הטיס לבעור והושמד על הקרקע.
דגמים

YCH-53A
CH-53A
RH-53A
TH-53A
CH-53D
RH-53D
VH-53D
VH-53F
CH-53G
CH-53GS
CH-53GE
CH-53GA
שדרוג נוסף לגרסה GS עם תא טייס חדש, מערכת בקרת טיסה חדשה, טייס אוטומטי, מערכות קשר וניווט, מערכות FLIR, מערכות לוחמה אלקטרונית ואמצעים לשיבוש טילים, ומכלי דלק פנימיים נוספים. טיסת הבכורה של המסוק המשודרג הייתה ב-2010 והשדרוג הושלם עד 2013.
CH-53K
דגם חדש של המסוק שמפותח למען חיל הנחתים האמריקאי. המסוק כולל מנועים חדשים, להבי רוטור מחומרים מרוכבים, מערכת ראש רוטור אלסטומרי, מערכת בקרת טיסה מסוג טוס-על-חוט, יכולת נשיאת מטען משופרת ותא מטען מוגדל.
מפעילות

קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
מפעילות בהווה      מפעילות בעבר
איראן איראן
חיל הים של הרפובליקה האסלאמית של איראן
גרמניה גרמניה
לופטוואפה (בונדסוור)
ישראל ישראל
חיל האוויר הישראלי
מקסיקו מקסיקו
חיל האוויר המקסיקני
מפעילות > מפעילות בעבר

אוסטריה אוסטריה
חיל האוויר האוסטרי
ארצות הברית ארצות הברית
חיל האוויר של ארצות הברית
חיל הנחתים של ארצות הברית
צי ארצות הברית
גרמניה גרמניה המערבית
הגיס האווירי של צבא גרמניה
מאפיינים

נתונים עבור דגם CH-53D
מאפיינים > נתונים כלליים

צוות: 2 טייסים, מכונאי מוטס אחד או שניים
קיבולת: עד 55 חיילים או 24 אלונקות או מטען במשקל 3,630 ק"ג
אורך: 26.97 מטרים
גובה: 7.6 מטרים
רוחב: 8.64 מטרים (כולל כנפיים) 4.7 מטרים (גוף בלבד)
משקל ריק: 10,740 ק"ג
משקל המראה מקסימלי: 19,100 ק"ג
מנועים: שני מנועי טורבו ציר ג'נרל אלקטריק T64-GE-413 בעלי הספק של 3,925 כוח סוס כל אחד
קוטר הרוטור הראשי: 22.01 מטרים
שטח דיסקת הרוטור: 380.48 מ"ר
מאפיינים > ביצועים

מהירות מקסימלית: 196 קשר (315 קמ"ש)
מהירות שיוט: 173 קשר (278 קמ"ש)
טווח: 1,000 ק"מ
סייג רום: 16,750 רגל (5,106 מטרים)
ביאורים

↑  הפיירי רוטודיין היה כלי טיס ייחודי מסוג ג'ירודיין, ששילב רוטור ראשי להמראות ונחיתות ומנועי טורבו-פרופ מורכבים על כנפיים קצרות לטיסה רגילה.
↑  הכינוי "סדרה ז'" ניתן למסוקים שסופקו ברכבת האווירית במלחמת יום הכיפורים ושודרגו בישראל.
גשר בראוני

גשר בראוני הוא תהליך וינר  W(t) על קטע  [0,1] בהינתן  W(1)=0.
גשר בראוני הוא תהליך סטוכסטי רציף  B(t) על קטע  [0,1] כך שלכל לכל  t בקטע יש לו התפלגות של תהליך וינר סטנדרטי  W(t) המותנית בכך ש-  W(1)=0. כתוצאה מכך  B(1)=0 ומתקיים גם ש- B(0)=0 כמעט בוודאות.
נסמן באופן שקול:
התוחלת של הגשר בכל  t במרווח  [0,1] היא אפס והשונות היא  t(1-t). לכן, השונות הכי גדולה היא באמצע הקטע ושווה לאפס בקצוות. השונות המשותפת של  B(s) ו-  B(t) היא  \min(s,t)-st. בניגוד לתהליך וינר, התהליך אינו קבוע בזמן ותוספות זרות בגשר בראוני אינן בלתי תלויות.
גשר בראוני הוא תוצאה של משפט דונסקר בתחום התהליכים האמפיריים (אנ'). הוא משמש גם במבחן קולמוגורוב-סמירנוב (אנ') בתחום ההסקה הסטטיסטית.
ייצוגים נוספים של גשר בראוני

אם  W(t) הוא תהליך וינר סטנדרטי אז התהליך:
הוא גשר בראוני ומתקיימת אי-תלות בין  B(t) ו-  W(t).
באופן שקול, אם  B(t) הוא גשר בראוני ו-  Z הוא משתנה מקרי נורמלי סטנדרטי בלתי תלוי ב-  B, אז התהליך
הוא תהליך וינר.
ניתן לייצג גשר בראוני כטור פורייה עם מקדמים סטוכסטיים:
כאשר  Z_{1},Z_{2},\ldots  הם משתנים מקריים נורמליים סטנדרטיים בלתי תלויים ושווי התפלגות (ראו משפט קוסמבי-קרהונן-לואב (אנ')).
הערות שוליים

↑  18.3: The Brownian Bridge, Statistics LibreTexts, ‏2020-05-05 (באנגלית)
↑  Aspects of Brownian motion, Springer, 2008, R. Mansuy, M. Yor page 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553852905171  LCCN: sh92001913
אוסטריה לוסטנאו

אוסטריה לוסטנאו (SC Austria Lustenau) הוא מועדון כדורגל אוסטרי מלוסטנאו, המשחק בליגה האוסטרית השנייה. הוא נוסד בשנת 1914 ומארח את משחקי הבית באצטדיון רייכסהוף המכיל 8,800 מושבים.
הישג השיא הוא מקום 9 בבונדסליגה האוסטרית בעונות 1998, 1999.
תארים

גמר: 2011, 2020
זכייה: 1996/97
משפחת מודיאנו

משפחת מודיאנו (באיטלקית: Modiano, ביוונית: Μοδιάνο) היא משפחה יהודית-איטלקית, שהצמיחה מתוכה בנקאים, רופאים, אדריכלים, סוחרים ואישי ציבור. אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.
סמל משפחת מודיאנו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אחוזת מודיאנו, סלוניקי
אטימולוגיה

שם המשפחה הוא טופונימי ונגזר משמה של העיירה מודיליאנה הנמצאת במחוז אמיליה-רומאניה, שבצפון איטליה. הרובע היהודי של העיירה מודיליאנה מתועד כבר במאה ה-13.
היסטוריה

העיר שעל שמה קרויה משפחת מודיאנו
מוצא המשפחה מצפון איטליה מהערים מודיליאנה, פרארה, ואימולה שבמחוז אמיליה-רומאניה. השם מודיאנו מתועד בכתב זכויות משנת 1465 בפרארה שבאיטליה.
בסוף המאה ה-16 מהגרים חלק מבני המשפחה אל סלוניקי שביוון ונמנים שם על הפראנקוס, העלית החברתית והכלכלית של העיר. שכבת העלית של הקהילה היהודית בסלוניקי כללה מספר משפחות יהודיות אריסטוקרטיות ממוצא איטלקי שבלטו בעושרן, ברמת החינוך הגבוהה שהעניקו לבניהם ובקשריהן הכלכליים. בני משפחת מודיאנו השתלבו בפיתוח התעשייה ותרמו לפיתוחה של העיר בהקמת תשתית תאורה, ביצור ובהפצת גז טבעי, בפיתוח אמצעי תחבורה, טחנות מים שסייעו ליצור הטקסטיל, יסדו בתי חרושת, בתי חולים ובתי ספר, תקעו יתד בתעשיית הטבק ובקידום התיעוש והמודרניזציה של העיר.
בסלוניקי השתייכו בני המשפחה ל'קהל קדוש איטליה ישן'.
ב-1833 נרשמו כל בני מודיאנו בסלוניקי (כ-40 בתי אב), כאזרחים של טוסקנה על ידי הקונסול של ליבורנו בתעודת האזרחות (Matricola) שהקנתה לבני מודיאנו אזרחות איטלקית.
ב-1857 הקימו בני המשפחה טחנת קמח מודרנית ביחד עם משפחת אלטיני, סחרו בדגנים, הקימו בית חרושת ללבנים ובסוף המאה ה-19 ייסדו את 'בנק מודיאנו' והקימו את מזקקת 'אולימפוס' ביחד עם משפחת פרננדס-דיאס.
בתחילת המאה ה-20 השתלבו בני המשפחה בסחר ימי  בעיקר לאיטליה וצרפת אך גם לליברפול שבאנגליה. לאחת מהספינות בבעלות המשפחה קראו 'יהודית מודיאנו' על שם אשת הגביר אליאטו מודיאנו.
בשנת 1911 גורשו רבים מבני המשפחה שהיו נתינים איטלקים על-ידי הממשל העות'מאני בזמן המלחמה האיטלקית–עות'מאנית ובעקבות גירוש זה פונים חלק מבני המשפחה לבודפשט שבהונגריה והליופוליס שבקהיר, מצרים. בסיום המלחמה בסוף שנת 1912 שבו מרבית בני המשפחה לסלוניקי.
ב-1917 התחוללה בסלוניקי שריפת ענק ובעקבותיה מהגרים חלק מבני המשפחה לארצות שונות בבלקן, לצרפת, איטליה ומצרים.
בני משפחת מודיאנו היו ברובם נתינים איטלקים ונהנו מחסות הקונסול האיטלקי. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטו חלק מבני המשפחה לאזורי השליטה של הכוחות האיטלקים ולאיטליה עצמה.
לקריאה נוספת

זיכרון שלוניקי: גדולתה וחורבנה של ירושלים דבלקן, דוד א רקנטי, הוועד להוצאת ספר קהילת שלוניקי, 1972, כרך ב' עמ' 193-207 משפחות אלאטיני ומודיאנו.
ביאורים

↑  שם טופונימי - שם הנגזר משם של מקום כגון עיירה, עיר, מחוז או ארץ.
↑  ק"ק - קהל קדוש: כינוי לקהילות יהודיות, ק"ק 'איטליה ישן', ק"ק 'ארגון', ק"ק 'סיציליה' וכו'
הערות שוליים

↑  'פנקס הקהילות יוון', ריבוד חברתי ע. 220
↑  יהודית דישון, סלוניקי היהודית בעיני נוסע יהודי-גרמני בראשית המאה העשרים: העיר סלוניקי הערה מס. 21, ההגמוניה על המסחר הייתה בידי שתי משפחות יהודיות אצילות: אלאטיני ומודיאנו
↑  מקור השם מודיאנו, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  כתב זכויות המתיר התיישבות של בני המשפחה היהודית בפרארה ועיסוק במתן הלוואות, מחקר גנאלוגי של בני משפחת מודיאנו, עמ' 13.
↑  שיחות על יהודי שאלוניקי 1430–1943, חלק ט"ו: בואם של הפראנקוס, מינה רוזן
↑  החברה היהודית באימפריה העות'מאנית בפתח העידן המודרני
↑  הרב עזיאל ובני זמנו, פרקי עיון בהגותם של חכמי המזרח במאה העשרים.
↑  יצחק שמואל עמנואל, מצבות שאלוניקי, ע.264
↑  מחקר גנאלוגי של בני משפחת מודיאנו, עמ' 5.
↑  יהדות ספרד בבלקן, עידן ההתמערבות.
↑  ג'רמי הלפרין, תחיית הימאות העברית, 1960, עמ' 36
↑  גרוש הנתינים האיטלקים מטורקיה, עיתון העולם 10 ביולי 1912
↑  (The Great Fire of Thessaloniki (1917
↑  C: Descendants of Dayan Jacob Modiano
↑  E7: Descendants of Isaac Vita Modiano
↑  שואת יהודי יוון בראי מסמכי משרד החוץ הגרמני
↑  כמה מבני המשפחה שנמלטו לאיטליה, נרצחו על-ידי קציני גסטפו במלון מיינה ליד אגם מג'יורה בצפון איטליה ב-1943.
ח'ירבת סלם

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 שטח:  3.79 קמ"ר
 גובה:  630 מטרים
 קואורדינטות:  33°13′45″N 35°25′00″E﻿ / ﻿33.229166666667°N 35.416666666667°E﻿ / 33.229166666667; 35.416666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןח'ירבת סלם(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןח'ירבת סלם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'ירבת סִלְם (בערבית: خربة سلم, בהגייה ספרותית: חִ֫'רְבַּת סִלְם, בהגייה מדוברת לבנונית, בקירוב: חֶ֫'רְבֶּת סֶ֫לֶם) הוא כפר לבנוני שיעי בנפת בינת ג'בייל, במחוז נבטיה, כ-27 ק"מ דרומית לנבטיה, כ-10 ק"מ מערבית לגבול ישראל (מושב מרגליות), בגובה ממוצע של 630 מטר מעל פני הים. היישובים השכנים הם: ממזרח – מג'דל סלם, ממערב – כפר דונין ומצפון – בורג' קלאוויה.
אטימולוגיה

המילה הראשונה שבשם מלמדת על כך שהוא יושב במקום שהיה בו יישוב קודם שחרב. אשר למילה השנייה בשם, יש כמה הסברים אפשריים:
השורש ש.ל.מ. (س.ل.م.) בערבית היות דבר שלם, ללא מום, או דופי.
שלם (س.ل.م.) בסורית פירושו "בלתי חדיר".
האל הכנעני שָׁלֶם, המוזכר בכתובות שנמצאו באוגרית.
היסטוריה

בשנת 1875 ביקר במקום ויקטור גרן וכתב: "הגעתי לתחתיתו של ערוץ עמוק ורחב שנקרא ואדי אל-חַגִ'יר (Oued el-Hadjir). בדיוק באמצעו של הערוץ, מתנשא מעין אי סלעי שמטפס בהדרגה מדרום לצפון. מוארך וצר, בנוי עליו כפר בשם ח'רבת סלם, עם אוכלוסייה של 130 מתואלים." גרן מצא במקום שרידי כנסייה עתיקה, אבנים מסותתות, אגן טבילה עגול, צלבים יווניים חרוטים על משקופי דלתות, בורות מים ואבני ריחיים. הוא העריך שכמה בתים שעדיין עומדים, הם עתיקים ונבנו לפני הגעת האסלאם לאזור.
בשנת 1881, הקרן לחקר ארץ ישראל ביקרו ביישוב וכתבו שגרים בו 200 איש וכי "מדרום לכפר יש משטח סלעי שבאמצעו עומד עמוד אחד, עמוד נוסף ושניים או שלושה בסיסי עמודים מהווים חלק מחומה במערב. אין אבני כותרת. זו, כנראה, הייתה כנסייה נוצרית".
אדמה וחקלאות

הכפר משתרע על פני שטח של 3,790 דונם.
אישים מח'ירבת סלם

שייח' מוחמד ח'ליל דָבּוּק (ער') היה מחשובי אנשי הדת בכל האזור, במאה ה-19. נולד בכפר ונפטר בכפר בשנת 1899. היה ידוע כבקי בהלכה, איש חכם, מלומד, מחולל נסים, בעל מידות טובות ועם זאת סגפן וצנוע. את השכלתו הדתית רכש מאנשי דת באזור וכן נסע פעמיים ללמוד בנג'ף שבעיראק. קברו ועליו כיפה לבנה נמצא בפאתי הכפר.
קשר למג'דל סלם

כארבעה קילומטרים ממזרח לכפר שוכנת עיירה בשם מג'דל סלם. גם בכפר זה נמצאו שרידים עתיקים המצביעים על כך שבעבר ישבו בו נוצרים. מקור המלה סלם דומה למקור המלה בכפר שבו עוסק ערך זה, ואילו המלה הראשונה – שונה. כיום, לא ידוע על קשר מיוחד בין שני היישובים.
הערות שוליים

↑   حلُّ الناعمة في خِربة سِلم-ألين حلاق (מטמנת א-נאעמה בחִ'רבת סִלם – אַלין חלאק), סרטון בערוץ "AL Jadeed News", באתר יוטיוב, מכוון לנקודה שבה ניתן לשמוע את שם המקום בהגייה מדוברת
↑  שנער, איילון, מילון ערבי עברי, מגנס, 1972, עמ' 162
↑  بلدة مجدل سلم, www.itihadjabalamel.com
↑  van der Toorn, Karel; Becking, Bob; van der Horst, Pieter Willem, Dictionary of Deities and Demons in the Bible DDD (2nd, revised ed.)., Wm. B. Eerdmans Publishing, 1999, עמ' 756-755
1 2  Guérin, 1880, p. 266 ; translated by Conder, C.R.; Kitchener, H.H., The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1. :, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 88, 121
↑  بعض من سيرة الشيخ محمد خليل دبوق, janoubia.com
ליבורנו (כדורגל)

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא הלוגו והתלבושת בתבנית לא מעודכנים.
א. ס. ליבורנו קאלצ'ו (איטלקית: A.S. Livorno Calcio) היא קבוצת כדורגל איטלקית נטולת תארים מהעיר ליבורנו. ליבורנו משחקת באצטדיון ארמנדו פיקי, שהוקם בשנת 1933. האצטדיון העירוני קרוי על שמו של שחקן עבר במועדון ובנבחרת איטליה באמצע המאה ה-20, אשר נהרג בגיל 37.
היסטוריה

ליבורנו נוסדה בשנת 1915. בסוף עונת 1948/1949 נשרה לליגה השנייה, ובסוף עונת 2003/2004, לאחר 54 שנים בליגה השנייה שבה הקבוצה לליגה הראשונה. הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה 4 עונות, מעונת 2004/2005 ועד סוף עונת 2007/2008 שבסיומה נשרה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2006/2007, עקב פרשת השחיתות בליגה האיטלקית שגררה שינויים בזהות הקבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים השונים, זכתה הקבוצה להשתתף בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה. לאחר ניצחון בסיבוב הראשון על קבוצת פאשינג מאוסטריה הקבוצה הגיעה לשלב הבתים של גביע אופ"א, בו שיחקה גם קבוצת הכדורגל הישראלית, מכבי חיפה. המשחק ביניהן הסתיים בתוצאה 1:1. ליבורנו סיימה שלישית בבית אחרי קבוצות גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד ומכבי חיפה והעפילה לשלב הבא, שלב 32 האחרונות, בו הפסידה לקבוצת אספניול מספרד והודחה מהטורניר.
בעונת 2008/2009 הקבוצה שיחקה בליגה השנייה ובסוף העונה עלתה לליגה הראשונה. בעונת 2009/2010 הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה ובסוף העונה נשרה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה 3 עונות, מעונת 2010/2011 ועד סוף עונת 2012/2013 שבסיומה עלתה שוב לליגה הראשונה. עונה אחת בלבד לאחר עלייתה לליגה הראשונה חזרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה.
במהלך השנים, המועדון הדרדר לקשיים ובסיום עונת 2020/2021 המועדון ירד לסרייה ד'. באותו קיץ, המועדון פורק והוקם מחדש בליגה החמישית. בסיום העונה הוא הגיע למשחקי הפלייאוף, על עלייה לליגה הרביעית, הפסיד אך עלה בכל זאת בגלל התפרקות קבוצה אחרת. בעונת 2023/4 הוא המשיך לשחק בליגה הרביעית.
אליסון פליקס

אליסון מישל פליקס (באנגלית: Allyson Michelle Felix נולדה ב-18 בנובמבר 1985) היא אתלטית אמריקאית. היא האתלטית האישה המעוטרת ביותר בכל הזמנים וחמישית בכלל, במשחקים האולימפיים, עם 11 מדליות, מהן 7 זהב, 3 כסף ו-1 ארד וכן האתלטית המעוטרת ביותר בכל הזמנים באליפויות העולם, עם 20 מדליות, מהן 14 זהב, 3 כסף ו-3 ארד, ושיאנית העולם בריצת שליחות 4x100 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר משולב.
פליקס הייתה לאתלטית המצטיינת והמעוטרת ביותר בתחרויות האתלטיקה שנערכו באולימפיאדת לונדון (2012) עם 3 מדליות זהב והייתה שותפה לקביעת שיא עולם חדש בריצת שליחות 4x100 מטר. היא זכתה 3 פעמים ברציפות באליפות העולם בריצת 200 מטר (הלסינקי 2005, אוסקה 2007 וברלין 2009) ו-4 פעמים בריצת שליחות 4x400 מטר.
בשנת 2020 הופיעה ברשימת 100 האנשים המשפיעים השנתית של המגזין "טיים", "טיים 100".
ב-2024 נבחרה לוועד האולימפי הבין-לאומי.
ביוגרפיה

אליסון פליקס נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
קריירה > 2004

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש לנוער של 22.18 שניות, אחרי ורוניקה קמפבל-בראון מג'מייקה (22.05 שניות) ולפני דבי פרגוסון מאיי בהאמה (22.30 שניות).
קריירה > 2005 > אלופת העולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 2005 בהלסינקי, פינלנד זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.16 שניות, לפני בת ארצה ראשל בון-סמית' (22.31 שניות) וכריסטין ארון מצרפת (22.31 שניות).
קריירה > 2007

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה ב-3 מדליות זהב. בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.81 שניות, הזמן המהיר ביותר שניקבע מאז 1999 על ידי אינגר מילר מארצות הברית, לפני קמפבל (22.34 שניות) וסוזנתיקה ג'איאנסינגה מסרי לנקה (22.63 שניות), בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם לוריין ויליאמס, מיקלה ברבר וטורי אדוארדס בתוצאה של 41.98 שניות (תוצאת השנה בעולם), לפני ג'מייקה (42.01 שניות) ובלגיה (42.75 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם דידי טרוטר, מרי ויינברג וסניה ריצ'רדס בתוצאה של 3:18.55 דקות (תוצאת השנה בעולם) לפני, ג'מייקה (3:19.73 דקות) ובריטניה (3:20.04 דקות).
קריירה > 2008 > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה בשתי מדליות. מדליית זהב במסגרת ריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:18.54 דקות ביחד עם ויינברג, מוניק הנדרסון וריצ'רדס, לפני רוסיה (3:18.82 דקות) וג'מייקה (3:20.40 דקות) ומדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.93 שניות, אחרי קמפבל-בראון (21.74 שניות) ולפני קרון סטיוארט אף היא מג'מייקה (22.00 שניות).
קריירה > 2009

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה פליקס בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 22.02 שניות, לפני קמפבל-בראון (22.35 שניות) ופרגוסון-מקנזי (22.41 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בפעם השנייה ברציפות ביחד עם דבי דאן, לשינדה דמוס וריצ'רדס בתוצאה של 3:17.83 דקות, לפני ג'מייקה (3:21.15 דקות) ורוסיה (3:21.64 דקות).
קריירה > 2010

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 זכתה פליקס במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.34 דקות.