stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת שווייץ
בנקאות

עם גידול התעשייה והמסחר בשווייץ, בשלהי המאה ה-19 פרחה גם מערכת הבנקאות בארץ.
כיום, בשווייץ למעלה מ-500 בנקים ולהם בסך הכול כ-4,000 משרדים ופחות או יותר – סניף אחד לכל 1,400 נפש. בנקים אלה כוללים את הבנק הלאומי השווייצרי, חמישה בנקים מסחריים גדולים, 28 בנקים קאנטונאליים בבעלות ממלכתית, וכ-57 בנקים פרטיים בבעלות משפחתית. מספר חשבונות החיסכון לבדו עולה על מספר תושביה של שווייץ. העובדה שאלה הם הבנקים הבטוחים ביותר העולם הודגמה באורח דרמטי בשנת 1962 כאשר הסדירו הבנק הלאומי השווייצרי והבנק לסילוקים בינלאומיים המרת פרנקים בסך 200 מיליון דולר עם הבנק הפדרלי של ניו יורק לחיזוק הדולר האמריקני. במשך אותה השנה ניתנו מיליוני פרנקים בהלוואה לממשלת דנמרק ולבנקים וחברות בארצות הברית, אנגליה וגרמניה.
קסמם וסוד הצלחתם של הבנקים בשווייץ היה ביטחונו וסודיותו של המפקיד. אדם המפקיד בבנק שווייצרי יכול להתנות תנאי שיהיה החשבון שלו לפי מספר ושהמספר יהיה ידוע רק לו ולקומץ פקידי בנק בכירים. בגלל סודיות הבנקים בשווייץ אין איש יודע בדיוק את שווים של הדיבידנדים והריבית שמכניסים הבנקים השווייצרים מחו"ל לשווייץ בכל שנה, אבל הסכום מגיע למיליוני ליש"ט. חשוב פחות מן הבנקאות בין סעיפי הייצוא הסמוי, ואף על פי כן מכניס רווחים ביותר, הוא התחום המקורב של הביטוח, המכניס מדי שנה
למעלה מ-260,000,000 בפרמיות חוץ ומניב רווחים נטו, לאחר כיסויי ההפסדים, בסך קרוב ל-.9,000,000
הביטוח הוא מומחיות שווייצרית גרמנית. על הביטוח השווייצרי, המבוסס על חישוב פרגמטי של הסתברויות, אפשר לומר שנולד מן המתמטיקה השווייצרית. הואיל והשווייצרים מרבים לחשוב על ביטוח, אין השווייצרי מסתפק בפוליסה אחת של ביטוח חיים, והוא משלם בממוצע כחמישים פרמיות שנתיות של ביטוח חיים.
חקלאות

שווייץ מגינה בצורה חזקה על החקלאות, וזאת באמצעות מכסים גבוהים וסובסידיות גבוהות לתוצר המקומי, אשר מספק כ-65% מהמזון שנצרך במדינה. על פי נתוני ה-OECD שווייץ מסבסדת יותר מ-70% מהתוצרת החקלאית ביחס לסבסוד של כ-35% ביתר מדינות השוק האירופי. בשנת 2007 גובה הסובסידיות בשווייץ היה למעלה מ-14 מיליארד פר"ש.
מטרת הסובסידיות היא לעודד את התוצר המקומי, אך לא להקטין את עלות הייצור, ואין ערובה שהייצור המוגבר אכן נצרך בשווייץ; חלקו מיוצא ואת הרווחים גורפים החקלאים. קרוב ל-100% מתפוחי האדמה, בשר חזיר, עגלים ובקר ומרבית מוצרי החלב מיוצרים בשווייץ. מחירי המוצרים לא מופחתים משום שהמכסים מעלים את מחירי המזון המיובא ועל היצרנים המקומיים להיות יותר זולים מהמחירים המוגבהים הללו, התושבים משלמים יותר מאשר בארצות הסמוכות וידועה התופעה של שווייצרים שגרים באזורי הגבול עם צרפת, איטליה או גרמניה אשר נוסעים לחנויות בארצות אלו לצורך הצטיידות במזון זול יותר.
מדיניות הגנה זו על החקלאות מביאה גם לעליית מחירי הדירות ושכירות הדירות, משום ששטח רב שהיה עשוי להיות מנוצל לצורכי בנייה נשאר בידי החוות אשר ממשיכות בייצור החקלאי.
חלקן של החקלאות ושל היערנות בכלל ההכנסה הלאומית של שווייץ, הוא 6% בקירוב. 28% בלבד מכלל שטחה של שווייץ טובים לניצול חקלאי ויערני אינטנסיבי.
משק המרעה שבאלפים הולך ומתמחה בגידול מקנה צעיר. משזה גדל, מוכרים
אותו אל הארץ התיכונה ואל מרחב הדום האלפים לצורך ייצור החלב. את השילוב
של גידול מקנה עם הפלחה מוצאים בעיקר בארץ התיכונה. המיתון שחל בעיבוד
הפלחה תוך העדפת משק העשבים הפשוט יותר, הואט למן שנות ה-60. ענבים ופירות
מגדלים בעיקר בנופי העמקים הדרומיים, ואילו ירקות – באזורי מבואות הערים.
מ-4,500 הקמ"ר של שטח חקלאי מפיקים בשווייץ חיטה, שיפון, שעורה, שיבולת
שועל ותפוחי אדמה, אולם היבול אינו מספיק לצורכי הארץ. חלק גדול של שטחי
העיבוד הוקצה לגידול חציר ומספוא להזנת בהמות הבית. 1,650,000 ראשי בקר,
מהם 900,000 פרות חולבות, מהווים אחת מאבני הפינה של כלכלת שווייץ. גידול
הבקר נועד בארץ זו בעיקר לייצור חלב. את החלב מעבדים בתהליכי תעשייה שונים,
ולמוצרי החלב של שווייץ יצאו מוניטין בכל העולם.
יערותיה של שווייץ מספקים רק במקצת את תצרוכת העצים שלה. שכן השלטונות מקפידים שלא יכרתו יותר עצים ממספר העצים השבים וצומחים.
תחבורה

קו הרכבת המהיר בין ציריך למילאנו ומנהרת סן-גוטרד החדשה
הערות שוליים

↑  שנה רביעית ברציפות: שוויץ היא המדינה הכי חדשנית בעולם, באתר כלכליסט, 21 ביולי 2014
↑   תל אביב נפלה 20 מקומות בדירוג הערים שהכי טוב לחיות בהן, באתר הארץ, 27 ביוני 2024
↑  Tamara Hardingham-Gill, The world’s most liveable cities for 2024, CNN, ‏2024-06-27 (באנגלית)
↑  דיויד נאג'י, תל אביב יורדת בשמונה מקומות בדירוג הערים היקרות בעולם – ויוצאת מהעשירייה הראשונה, באתר https://www.themarker.com, ‏17 ביוני 2024
| כלכלת מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין • המדינה האסלאמית  • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה   • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
ירי-חור

| --- | --- |

השם "ירי חור" על קברו
 לידה:  המאה ה־32 לפנה״ס מצרים העליונה, מצרים 
 מדינה:  מצרים העתיקה 
 מקום קבורה:  אום אל-געאב 
 
ירי-חור היה פרעה במצרים העליונה במאה ה-32 לפנה"ס. הוא השליט המוקדם ביותר של מצרים שידוע בשמו ואולי אף הדמות ההיסטורית המוקדמת ביותר שידועה בשמה. קיומו של ירי-חור היה שנוי במחלוקת, אולם חפירות ארכאולוגיות בשנות ה-80 וה-90 של המאה העשרים חיזקו את ההשערה שמדובר בדמות היסטורית אמיתית. בשנת 2012 התגלתה כתובת בסיני המאמתת אף היא את קיומו.
ההשערה של אגיפטולוגים היא שירי-חור היה השליט שקדם לכא (אנ'). הוא שלט מאבידוס ונקבר בנקרופוליס באום אל-געב ליד כא, נערמר ומלכי השושלת הראשונה. העדויות שמאמתות את קיומו נדירות למדי, ורובן התגלו במקום קבורתו.
שמו

שמו של ירי-חור נכתב באמצעות סימן הבז של הורוס (G5 ברשימת גרדינר) מעל הסימן לפה (D21 ברשימת גרדינר).
שמו > ההיסטוריה של קריאת השם

אופיו העתיק של השם הקשה על פיענוח הקריאה הנכונה שלו. בניגוד לקריאה "ירי-חור" המקובלת כיום, פלינדרס פיטרי, כשמצא את קברו במאה ה19, קרא את השם "רו", כפי שהיה מקובל אז לקרוא את סימן הפה באותה תקופה. קריאה זו מקורה בסימנים על חותמות חרס מהתקופה שלפני השושלת השנייה, בהן סימן בז הורוס המחזיק פה מופיע לצד פה נוסף. מאחר ששמו של המלך כא, ששלט לאחר ירי-חור, היה הראשון שהופיע בתוך סרך, ולעיתים גם הופיע לצד בז הורוס נושא סרך ריק, זיהו חוקרים אחרים את סימן הבז נושא הפה כגרסה קדומה יותר של הבז הנושא סרך, ואת הפה הנוסף בתור השם עצמו.[דרוש מקור] קורט זתה התנגד לזיהוי הסימנים כשם, וטען כי מדובר בחותמות שמעידות על מקור תכולת הכדים אותם הם חותמים.[דרוש מקור]
ב-1963 טענו האגיפטולוגים יורגן פון בקרת ופטר קפלוני שהתחריטים שנמצאו עם סימני הבז והפה מתייחסים לשם פרטי אשר יש לקרוא אותו "וור-רע" (מילולית: "פה גדול"), ובכך טוענים שהסימן הראשון הוא סימן השלו (G36 ברשימת גרדינר) ולא הבז של הורוס. הם הציעו לשם את התרגום "דובר" או "מנהיג". ב-1982 תרגמו ורנר קייזר וגונתר דרייר את שמו של ירי-חור כ"מלווה הורוס".. ב-1993 תרגם טובי ווילקינסון את הסימנים כ"למלך" ולא כשם, בין אם מדובר בציון הכלי כרכוש המלך ובין אם מדובר בציון עבד של המלך, וטען שאתר הקבר הוא למעשה מחסן. בשנת 2004 הציע לודוויג ד. מורנץ בלית ברירה שהקריאה תהיה תיאור הסימנים: "פה הורוס", והעלה חשד שסימן הפה היה פשוט השלמה פונטית לקריאת סימן הבז "חור".
ב-2012 נמצאו באבידוס שבסיני מאובנים עליהם חרוט השם ירי-חור. בעקבות ,תגלית זו דחו רוב האגיפטולוגים את הקריאה "למלך", והתקבלה הקריאה "ירי-חור" כשמו של מלך טרום שושלתי.
המחלוקת לגבי זהותו

עד שנת 2012 לא נמצא שמו של ירי-חור בתוך סרך, ולפיכך זיהויו כמלך עוררה מחלוקת בקרב אגיפטולוגים.
קורט היינריך זתה, טובי וילקינסון ולודוויג ד' מורנץ התנגדו לזיהוי הסימנים כשם של מלך, וראו בהם בעיקר ציון שייכות מלכותי. וילקינסון אף חיזק את דבריו בטענה כי שמותיהם של כא ונערמר הופיעו על ממצאים נוספים גם באזורים צפוניים יותר כגון אזור כנען, בעוד השם ירי-חור אינו מוכר ממצאים שכאלו, מלבד ממצא יחיד מזאוית אל עריאן.[דרוש מקור] מולם, אגיפטולוגים כגון פלינדרס פיטרי, לורל בסטוק, יוכם קוהל ואחרים האמינו שאכן היה שליט, מאחר שראו בבז נושא הפה גרסה קדומה לסרך.
המשך החפירות בקבר ירי-חור באבידוס בידי גונתר דרייר הראה כבר ב-1999 שהקבר דומה בגודלו ובמבנהו לאלו של המלכים כא ונערמר, וכפי הנראה אכן היה שייך למלך.. האגיפטולוג דארל בייקר גם ציין כי מיקומו של הקבר מחבר את מתחם הקבורה בצורת U הטרום שושלתי עם אזור הקברים של השושלת הראשונה, וכי נמצא גם קנקן גדול עם סימן הבז המלכותי הנושא את שמו של ירי-חור, בדומה לקברי מלכים אחרים מאותה תקופה.
ממצאים

שמו של ירי חור נתגלה על קנקני חימר בקברו באבידוס, ועל חותם חימר בקברו של נערמר, שם מופיעים סימני הבז והפה, וייתכן שהם מתייחסים לירי-חור. בסך הכל נמצאו באבידוס לא פחות מ22 כדי חרס עם חריטת שמו של ירי-חור, חמישה חרסים עם כיתוב שמו בדיו, וחותם גלילי אחד עם שמו. חותם גלילי דומה נמצא גם במרחק רב צפונה משם, בקבר Z401 בזאוויית אל עריאן בבית הקברות של מוף. ייתכן שגם תחריט על פיקה של פלך שנמצאה בנחן בחפירות של ג'יימס א. קוויבל ופיטרי ב-1900 מתייחסת לירי-חור. הממצא הצפוני ביותר שכולל את שמו הוא כתובת סלע שלו שנמצאה בשנת 2012 בסיני בידי האגיפטולוגים תלה ולינה, ובה מופיע שמו של ירי-חור על ספינה, ולצידה המילה "ינב ח'ג'" שמשמעה "קירות לבנים" והוא שמה הקדום של מוף.
שלטונו

ירי-חור היה כפי הנראה אב קדמון ישיר של המלך כא, ושלט במאה ה32 לפנה"ס. נראה שממלכתו השתרעה מנחן עד אבידוס ובסביבת תיניס, ולפחות עד צפונית למוף, על פי תחריט הסלע בסיני. האגיפטולוגים פייר תלה ודמיאן לינה סברו כי שלט אף על הדלתא של הנילוס.[דרוש מקור]
קברו של ירי-חור

בתחילת המאה ה־20 גילה הארכאולוג פלינדרס פיטרי את קברו של ירי-חור. זהו הקבר העתיק ביותר בבית הקברות באום אל-געב קרוב לקברם של נערמר, כא ומלכי השושלת הראשונה. הקבר כולל שני חדרים תת-קרקעיים נפרדים המכונים B1 (6 על 3.5 מטרים) ו-B2 (4.3 על 2.45 מטרים), שנחפרו על ידי פיטרי ב-1899 ומאוחר יותר גם על ידי ורנר קייזר. גודל התאים דומה לזה של הקברים של כא ונערמר. בקבר נמצאו כלי חרס שונים המכילים הירוגליפים עתיקים מאוד, אשר בחלקם היה אזכור לירי-חור. בחדר B1 נמצאו החרסים עם כיתוב שמו, בחדר B2 נמצאו רסיסי צנצנות, החותמת וכתובות הדיו הרבות, ולמרבה ההפתעה גם שברים הנושאים את שמותיהם של כא ונערמר. כמו כן מצאו במקום גם שברי מיטה.
במהלך חפירות בקברו של ירי חור בשנות ה-90 של המאה ה-20 נחשף חדר נוסף שנחשף זכה לכינוי B0. לקבר אין מבנה מעל פני הקרקע, ואם היה, הרי לא שרד לימינו.
ראו גם

היסטוריה של מצרים העתיקה
פרעוני מצרים
הערות שוליים

1 2  P. Tallet, D. Laisnay: Iry-Hor et Narmer au Sud-Sinaï (Ouadi 'Ameyra), un complément à la chronologie des expéditios minière égyptiene, in: BIFAO 112 (2012), 381-395, גרסה אלקטרונית
↑  W. M. F. Petrie: Abydos I, pp. 4–6.
1 2  Bestock, Laurel (2009). The Development of Royal Funerary Cult at Abydos. pp. 16, 17, 21 & 28. ISBN 9783447058384.
↑  Kaplony, Peter. Inschriften der Ägyptischen Frühzeit. Vol. 1. p. 468.
1 2 3  Kaiser, Werner; Dreyer, Günter (1982). "Umm el-Qaab. Nachuntersuchungen im frühzeitlichen Königsfriedhof: 2. Vorbericht". Mitteilungen des Deutschen Archäologischen Instituts Kairo (MDAIK) (בגרמנית). Berlin: German Archaeological Institute, Orient-Abteilung, de Gruyter. 38: 211–246. ISSN 0342-1279.
↑  Wilkinson, Toby (1993). "The identification of Tomb B1 at Abydos: refuting the existence of a king 'Ro/Iry-Hor'". Journal of Egyptian Archaeology. London: Egypt Exploration Society. 79: 91–93. ISSN 0307-5133.
↑  Ludwig D. Morenz: Bildbuchstaben und symbolische Zeichen, p. 88
↑  van den Brink, Edwin C. M (2001). "The incised serekh signs of Dynasties 0–1. Part II: Fragments and Additional Complete Vessels" (PDF). Archeo-Nil (באנגלית). Societe pour l'etude des cultures prepharaoniques de la vallee du Nil. 11: 23–100. נבדק ב-2021-04-23.
↑  Jochem Kahl: Das System der ägyptischen Hieroglyphenschrift in der 0.-3. Dynastie, pp.96–101.
↑  Jürgen von Beckerath: Handbuch der ägyptischen Königsnamen, Münchner ägyptologische Studien, Heft 49, Mainz : P. von Zabern, 1999, ISBN 3-8053-2591-6, p. 36-37.
1 2 3  Darrell D. Baker: The Encyclopedia of the Pharaohs: Volume I - Predynastic to the Twentieth Dynasty 3300–1069 BC, Stacey International, ISBN 978-1-905299-37-9, 2008, p. 156
↑  James E. Quibell, Flinders Petrie, Hierakonpolis. Part תבנית:I. Plates of discoveries in 1898 by J. E. Quibell, with notes by W. M. F. P[etrie], London 1900, available online
↑  Winfried Barta, « Zur Namensform und zeitlichen Einordnung des Königs Ro », in: GM 53, 1982, תבנית:P..
↑  Owen Jarus, Live Science, Early Egyptian Queen Revealed in 5,000-Year-Old Hieroglyphs,
↑  Pierre Tallet, Damien Laisney
1 2  Raffaele, Francesco (2003). "Dynasty 0" (PDF). Aegyptiaca Helvetica. Basel, Switzerland: Schwabe: 99-141. ISSN 1017-5474.
↑  Flinders Petrie, The Royal tombs of the earliest dynasties, 1900, תבנית:P., available online.
↑  Kaiser, Werner (1964). "Einige Bemerkungen zur ägyptischen Frühzeit". Zeitschrift für Ägyptische Sprache und Altertumskunde. 91 (2): 86–124. doi:10.1524/zaes.1964.91.2.86. S2CID 201840428.
שמו של ירי-חור כפי שנמצא בחרסים מאבידוס
הקבר של ירי-חור באום אל-געב מורכב משני חדרים נפרדים B1 ו-B2, המופיעים בקטע. הקבר של ירי-הור ממוקם בסמוך לקבר של כא (B7, B8, B9) ולקבר של נערמר (B17, B18).
כיכר עיריית יפו

| --- | --- |
בניין עיריית יפו מ-1935 עד 1948 משקיף על רחבת המיזרקה ושלט הזיכרון לזכר חסיד אומות העולם - דימיטר פשב
בניין עיריית יפו מ-1935 עד 1948 משקיף על רחבת המיזרקה ושלט הזיכרון לזכר חסיד אומות העולם - דימיטר פשב
 מידע כללי
 על שם:  דימיטר פשב
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  7
 רחובות מסתעפים:  שדרות ירושלים, דרך בן צבי, רחוב התקומה, רחוב עולי ציון, רחוב 3335.
 אתרים:  בניין עיריית יפו, משכנות רות דניאל, מרכז תרבות ע"ש מנדל, מגדל דחף (בניין "מגדלות יפו" לשעבר), בית הכנסת המרכזי של יפו.
 קואורדינטות:  32°03′03″N 34°45′32″E﻿ / ﻿32.05095°N 34.75900833°E﻿ / 32.05095; 34.75900833
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כיכר עיריית יפו(למפת גוש דן רגילה) כיכר עיריית יפו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר עיריית יפו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר עיריית יפו  he כיכר עיריית יפוhe כיכר עיריית יפומפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר עיריית יפו או בשמה כיום: כיכר דימיטר פשב, על שם חסיד אומות העולם הבולגרי, היא כיכר מרכזית ביפו. הכיכר נמצאת במפגש הרחובות: שדרות ירושלים, דרך בן צבי, רחוב התקומה, רחוב עולי ציון, רחוב 3335. בחזית הכיכר נמצא בניין משכנות רות דניאל, וסביבו נמצאים "מרכז תרבות על שם מנדל", "מגדל דחף (בניין "מגדלות יפו" לשעבר)" ו-"בית הכנסת המרכזי של יפו".
היסטוריה

בראשית תקופת המנדט הבריטי הוחלט על תכנון מחודש של שדרות ירושלים ועל הקמתן של כיכרות בכל הצמתים של השדרה כדי לשוות לה מראה אירופאי במטרה למחוק את הזהות המזרחית של העיר ולהשליט בה את המראה המערבי.
בשנת 1934 הוכרזה תל אביב כעיר עצמאית לצד העיר יפו והוחלט על הקמתו של בניין עירייה מודרני בסגנון באוהאוס מערבי שיחליף את בית הסראייה (יפו) ולצידו כיכר עם מזרקה בסגנון מערבי. המגרש שנבחר היה על הצומת של שדרות ירושלים (שאז נקראה: שדרות המלך ג'ורג') - דרך בן צבי (שאז נקראה: דרך ירושלים) על הכביש הראשי שהוביל אז אל ירושלים. הכיכר כונתה על ידי התושבים המקומיים כיכר העירייה או כיכר המינהלה.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

לאחר הקמת המדינה יפו ותל אביב חוברו להן תחת רשות מוניציפלית אחת - עיריית תל אביב-יפו שהכינה תוכנית מתאר מקומית חדשה עבור שדרות ירושלים במסגרתה נהרסו הכיכרות במרכז השדרה. עד לשנות ה-60 עמדה המזרקה על אי-תנועה במרכז השדרה ולאחר מכן הוזזה לצדה המזרחי במטרה להרחיב את הכביש ומסביבה הוצבו חמישה עמודי תאורה. עד לשנת 1970 עמד בחזית הכיכר לונה פארק - יפו שעבר לאחר מכן אל מתחם גני התערוכה ובמקומו הוקמו גן ומקלט ציבורי.
במהלך שנות ה-90 הוקם בחזית הכיכר הפונה אל השדרה בניין משכנות רות דניאל ונהרס הגן הציבורי לטובת רחבה שבסופה נשארה עומדת המזרקה ההיסטורית. בשנת 2008 במהלך שיפוץ השדרה נהרסה המזרקה והוקמה מחדש ללא עמודי התאורה, וכן שופצה הרחבה. משום שבעבר הייתה בעיר קהילה גדולה של עולי בולגריה הוחלט לקרוא לכיכר, הסמוכה ל'גן יהודי בולגריה', על שם דימיטר פשב שהציל יהודים בבולגריה.[דרוש מקור]
גלריה

המזרקה בכיכר
שלט הנצחה לזכר דימיטר פשב
משכנות רות דניאל
בית הכנסת המרכזי - יפו
כיכר עיריית יפו בשנות ה-30. ברקע: בניין עיריית יפו, קולנוע פארוק (נהרס), קולנוע אלהמברה, בצד ימין ניצב: מגדל המים באסה (נהרס)
לבנון במשחקים הפאראלימפיים

לבנון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000) ומאז השתתפה באופן בלתי קבוע ונעדרה פעמיים (2004, 2016). במשחקי החורף לא נטלה לבנון חלק מעולם.
היסטוריה

המשלחת הראשונה אותה שלחה לבנון למשחקי הקיץ הפאראלימפיים הייתה משלחת של שני ספורטאים, גברים שניהם, שנשלחו אל המשחקים שנערכו בסידני בשנת 2000, אך חזרו בידיים ריקות לאחר שלא הצליחו להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים.
לאחר היעדרות מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה לבנון להשתתף במשחקים שנערכו בבייג'ינג בשנת 2008 כששלחת משלחת של ספורטאי בודד, רוכב אופני היד אדוארד מעלוף שהיה ללבנוני הראשון שקוטף מדליה פאראלימפיות, כשזכה בשתי מדליות ארד.
ראו גם

לבנון במשחקים האולימפיים
לבנון במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  המשתתפים באולימפיאדת הנכים סידני 2000
↑  המשתתפים בבייג'ינג 2008
ליאנדרו מרקוני

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1834 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באוקטובר 1919 (בגיל 85) מונטרה, שווייץ 
 מקום קבורה:  Protestant Reformed Cemetery in Warsaw 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות אקלקטית, נאו-קלאסיציזם 
 יצירות ידועות:  בית הכנסת טלומצקה 
 
ליאנדרו מרקוני (Leandro Marconi ;‏23 באפריל 1834 בוורשה – 8 באוקטובר ב-1919 במונטרה) היה אדריכל פולני.
מרקוני היה מהאדריכלים החשובים ביותר בתקופת הנאו קלאסיציזם בוורשה. הסגנון האדריכלי של ליאנדרו מרקוני הושפע במיוחד מעקרונות אמנות אקלקטית, כמו גם מהאדריכלות הפלדיאנית. מרקוני התפרסם בעיקר הודות לתכנון בתי הכנסת בוורשה ובכלל זה בית הכנסת טלומצקה בסגנון האקלקטי. מרקוני תכנן מספר מבנים נוספים בוורשה.
מהמבנים החשובים של ליאנדרו מרקוני

בית הכנסת טלומצקה (בפולנית:  Tlomacka Synagoga  ) בוורשה (1878)
ארמון ראו (בפולנית:  Pałacyk Raua  ) בוורשה (1866/1868)
ארמון סובנסקי (בפולנית:  Pałac Sobańskich ) בוורשה (1876)
ארמון זמויסקי (בפולנית:  Pałac Zamoyskiego ) בוורשה (1873 )
ארמון ברניסקי (בפולנית:  Pałac Branickich ) בוורשה (1873/1878)
ארמון ברניסקי בוורשה
ארמון זמויסקי בוורשה
ארמון סובנסקי בוורשה
ארמון ראו בוורשה
בית הכנסת טלומצקה בוורשה
יצירת הרמוניות גבוהות

ספקטרום הרמוניות גבוהות בגז ניאון
יצירת הרמוניות גבוהות (High Harmonic Generation; HHG) היא תהליך יסודי באופטיקה לא ליניארית והבסיס למדעי האטו-שנייה.
בתהליך זה, מדיות לא ליניאריות (גבישים מסוימים, גזים, פלזמה ואף נוזלים) מוקרנות בשדה לייזר חזק בעל תדירות כלשהי  \omega , ונפלטת קרינה, דהיינו אוסף פוטונים, המתאפיינים בתדירויות המהוות כפולה שלמה (הרמוניה) של אותה תדירות יסודית  \omega .
לרוב, על מנת לייצר הרמוניות גבוהות, יש לעשות שימוש בלייזר תת-אדום רב-עוצמה, שהספקו  10^{16}-10^{14} ואט לסנטימטר רבוע. הפוטונים הנפלטים יכולים אף להיות בעלי תדירות בתחום הרנטגן הקיצוני (Extreme Ultra-Violet; XUV).
היסטוריה

תופעת ההרמוניות הגבוהות במוצקים התגלתה לראשונה ב-1961 על ידי הפיזיקאי פיטר פרנקן ושותפיו מאוניברסיטת אן ארבור במישיגן. הם הצליחו לייצר הרמוניה שנייה, כאשר המדיה הלא ליניארית באותו ניסוי הייתה גביש קוורץ, והוא הוקרן בלייזר אודם. ב-1967 הפיזיקאי ג'ף ניו מאוניברסיטת אוקספורד ושותפיו, הצליחו לייצר לראשונה הרמוניה שלישית בגז. ב-1999 צ'אנג ושותפיו הצליחו לייצר הרמוניה מסדר 221.
ברבות השנים נמצאו מספר גבישים לא ליניאריים המתאימים ליצירת הרמוניה שנייה של לייזר טיטניום-ספיר. הנפוץ שבהם הוא בטא-בריום-בוראט, או בקיצור BBO (אנ').
המודל ההפרעתי

מודל זה מניח כי ניתן לפתח את וקטור הפולריזציה במדיה הלא ליניארית, כטור טיילור של השדה החשמלי המוקרן. כוחו של מודל זה יפה לתיאור הרמוניות מסדרים נמוכים יחסית, שכן ככל שהחזקות של השדה הולכות וגדלות, כך התגובה המתפתחת במדיה הלא ליניארית, הולכת ונחלשת.
מודל שלושת השלבים

מודל זה הוצע לראשונה על ידי פול קורקם, אן ל'ווילייה ונוספים ב-1994, והוא מתאר נאמנה את יצירת ההרמוניות הגבוהות בגזים. הוא המודל הנוהג עד היום לאור פשטותו ואימותו האמפירי באינספור ניסויים וסימולציות. המודל מניח אטום דמוי מימן ובו אלקטרון ערכיות יחיד, וכן שדה לייזר אינפרה-אדום חזק.
לפי מודל זה, יצירתה של קרינה הרמונית סדורה בשלושה שלבים עוקבים:
מודל שלושת השלבים > שלב ראשון – יינון

בשלב זה, פרקציה אלקטרונית נעקרת מתוך הפוטנציאל האטומי באמצעות שדה הלייזר החזק. שלב היינון נעשה באמצעות מנהור קוונטי – הוספת האינטראקציה בין השדה לבין הדיפול, לפוטנציאל האטומי, מעוותת ומנדנדת אותו בצורה אדיאבטית המאפשרת קיומה של אמפליטודת מנהור מסוימת המוכתבת לפי תאוריית אמוסוב-דילון-קראינוב (ADK). מרבית צפיפות ההסתברות נותרת במצב קשור (לצורך העניין, במצב היסוד של הפוטנציאל האטומי).
מודל שלושת השלבים > שלב שני – פרופגציה

בשלב זה, הפרקציה האלקטרונית החופשית נעה ברצף בצורה קלאסית לחלוטין (ועל כן, הדינמיקה שלה ניתנת לתיאור מהימן באמצעות החוק השני של ניוטון). פונקציית הגל המתארת את הפרקציה החופשית הזו, היא של גל מישורי חופשי מהצורה  e^{i{\vec {k}}\cdot {\vec {r}}}.
מודל שלושת השלבים > שלב שלישי – רקומבינציה

בשלב האחרון, הפרקציה האלקטרונית החופשית מתנגשת בפרקציה הקשורה בהשפעת השדה החיצוני. כתלות במהירות ההתנגשות הקלאסית, נפלטת קרינה (פוטון) בעלת תדירות  \Omega  המוכתבת ע"פ הנוסחה הפוטואלקטרית:
\hbar \Omega ={\frac {p^{2}}{2m}}+I_{p}
כאשר  I_{p} מסמן את אנרגיית היינון של האטום או המולקולה, ובהכללה, האנרגיה העצמית של המצב הקוונטי ממנו התיינן האלקטרון.
שלב זה מתרחש בשדה בעל קיטוב ליניארי, שכן התנועה חד-ממדית. ברמה הקוונטית, כל ההרמוניות הנפלטות תהיינה מקוטבות ליניארית אף הן מטעמי שימור ספין.
כאשר השדה המוקרן הוא בעל קיטוב מעגלי, לא נפלטות כלל הרמוניות, מאחר שכל המסלולים הקלאסיים האפשריים של האלקטרון, אינם מסלולים מתנגשים. בפרט, הדבר אסור מטעמי שימור ספין: פוטון מקוטב מעגלית הוא בעל ספין 1 וכל בליעה של יותר מפוטון אחד, אמורה להסתיים בפליטה של פוטון בעל ספין הגדול מ-1, דבר שאינו אפשרי.
מודל שלושת השלבים > יצירת הרמוניות גבוהות כאינטרפרומטריה

קורקם מציע להתבונן על המערכת האטומית המצומדת ללייזר כעל אינטרפרומטר מייקלסון. באנלוגיה מלאה: הפוטנציאל האטומי המעוקם הוא מפצל קרניים; זרוע אחת היא הפרקציה האלקטרונית הקשורה; זרוע שנייה היא הפרקציה האלקטרונית החופשית. התנועה ברצף הקלאסי היא קו העיכוב (delay line) ושלב הרקומבינציה מתווה את איחוד הקרניים.