stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המנון לאוס

| --- | --- |

 מדינה:  לאוס לאוס
 שפה:  לאית
 מילים:  סיסאנה סיסאן
 לחן:  ת'ונגדי סואונת'ונוויצ'יט
 תאריך מעמד רשמי:  1945
 ‏האזנהקובץ:National Anthem of Laos.ogg‏Ⓘ‏
 
פנג סאט לאו (בלאית: ເພງຊາດລາວ, בתרגום לעברית: המנון אנשי לאו, באנגלית: Pheng Sat Lāo) הוא ההמנון הלאומי של לאוס.
השיר הולחן ונכתב בידי ד"ר ת'ונגדי סואונת'ונוויצ'יט בשנת 1941, ואומץ כהמנונה הרשמי של ממלכת לאוס ב-1945. מילות השיר שוכתבו לאחר ניצחונו של פאת'ט לאו במלחמת האזרחים הלאית וקבלת עצמאותה של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס ב-1975. מילות השיר החדשות, נכתבו על ידי סיסאנה סיסאן.
מילות השיר

| לאית | תעתיק לטיני | תרגום חופשי |
| --- | --- | --- |
|  ຊາດລາວຕັ້ງແຕ່ໃດມາ  ລາວທຸກທົ່ວຫນ້າເຊີດຊູສຸດໃຈ  ຮ່ວມແຮງຮ່ວມຈິດຮ່ວມໃຈ  ສາມັກຄີກັນເປັນກຳລັງດຽວ  ເດັດດ່ຽວພ້ອມກັນກ້າວຫນ້າ  ບູຊາຊູກຽດຂອງລາວ  ສົ່ງເສີມໃຊ້ສິດເປັນເຈົ້າ  ລາວທຸກຊົນເຜົ່າສະເໝີພາບກັນ  ບໍ່ໃຫ້ພວກຈັກກະພັດ  ແລະພວກຂາຍຊາດເຂົ້າມາລົບກວນ  ລາວທັງມວນຊູເອກະລາດ  ອິດສະຫລະພາບຂອງຊາດລາວໄວ້  ຕັດສິນໃຈສູ້ຊີງເອົາໄຊ  ພາຊາດກ້າວໄປສູ່ຄວາມວັດທະນາ |  Sāt Lāo tangtǣ daimā  Lāo thuk thūan nā sœ̄t sū sutchai,  Hūam hǣng hūam chit hūam chai  samakkhi kan pen kamlang dīao.  Det dīao phǭmkan kāonā  būsā sū kīat khǭng Lāo,  Songsœ̄m sai sit pen chao  Lāo thuk son phao samœ̄; phāp kan.  Bǭ hai phūak chakkaphat  læ phūak khaj sāt khao mā lopkhūan,  Lāo thang mūan sū ēkalāt  itsalaphāp khǭng sāt Lāo wai  Tatsinchai sū sing ao sai  phā sāt kāo pai sū khūam watthanā. |  זה מכבר, אנשי לאו  פיארו את אדמת אבותיהם,  מאוחדים בלב,  ברוח ובמרץ, כולנו כאחד.  צועדים קדימה,  מכבדים ומהללים את רוממות אנשי לאו  ומצהירים על זכותנו להיות אדונים על עצמינו,  אנשי לאו שווים הם מכל מוצא  ולעולם לא ניתן לאימפריאליסטים ולבוגדים להזיק להם.  נגן על עצמאותינו וננטור את חירותינו.  נחושים להיאבק למען הביטחון,  להוביל את בני עמינו לשגשוג ופריחה. |
ראו גם

דגל לאוס
סמל לאוס
הבהלה לזהב (קליפורניה)

מודעת פרסומת לשירות ספינות לקליפורניה בתקופת הבהלה לזהב
הבהלה לזהב בקליפורניה (1848–1855) הייתה בהלה לזהב שהחלה ב-24 בינואר 1848, כאשר נמצא זהב על ידי ג'יימס ו' מרשל בסאטרס מיל בקולומה, כ-60 קילומטר מצפון מזרח לסקרמנטו. הראשונים ששמעו את המידע על מציאת הזהב היו תושבי אורגון, הוואי ואמריקה הלטינית, והם היו הראשונים שהחלו לזרום למדינה בסוף 1848. בסך הכל, השמועות על הזהב הביאו כ-300,000 איש לקליפורניה מרחבי ארצות הברית ומחוצה לה. כמחציתם הגיעו דרך הים, והשאר הגיעו דרך היבשה, דרך נתיב קליפורניה ונתיב נהר חילה.
בשנות הבהלה הראשונות, המחפשים מצאו זהב בפלגים ובגדות הנהרות באמצעות שיטות פשוטות של סינון העפר על ידי כלים רחבים. שיטות מתוחכמות יותר להפקת הזהב פותחו אחר כך במקום וברחבי העולם. בשיאה, ההתפתחות הטכנולוגית הגיעה לשלב בו היא הצריכה השקעות כספיות ניכרות, וחיפושי הזהב נערכו יותר ויותר על ידי חברות גדולות ופחות על ידי יחידים. הזהב שנמצא היה בשווה ערך כיום למיליארדי דולרים, ואף על פי שעושר מופלג השיגו רק מעטים, רבים הפיקו רווחים נאים מהזהב.
השפעות הבהלה לזהב היו משמעותיות. סן פרנסיסקו גדלה מיישוב קטן של 200 תושבים ב-1846 לעיר מתפתחת במהירות בעלת 36,000 תושבים בשנת 1852. כבישים נסללו, כנסיות ובתי ספר נבנו, וערים רבות נוסדו ברחבי קליפורניה. בשנת 1849 נכתבה חוקה למדינה, נבחרו מושל ובית מחוקקים, וקליפורניה הצטרפה בשנת 1850 כמדינה לארצות הברית כחלק מפשרת 1850.
שיטות תחבורה חדשות פותחו כאשר ספינות קיטור החלו בשירות סדיר. בשנת 1869 פסי רכבת הונחו לאורך ארצות הברית, מקליפורניה למזרח ארצות הברית. החקלאות והחוואות התפשטו ברחבי המדינה כדי לספק את צורכי המתיישבים החדשים.
לבהלה לזהב היו גם השפעות שליליות: אינדיאנים הותקפו וסולקו משטחי המחיה שלהם, ופעולות הכרייה הלא מפוקחות גרמו לנזק סביבתי. מעריכים כי 100,000 אינדיאנים מתו בין 1848 ל-1868 כתוצאה מההגירה לקליפורניה, מתוכם, מוערך שנהרגו במסגרת מה שקרוי רצח העם בקליפורניה בין 9,000 ל-16,000 אינדיאנים.
הבהלה לזהב של קליפורניה הסתיימה ב-1858 כאשר נמצא זהב בקולורדו והחלה בהלת הזהב של קולורדו.
זכויות חוקיות

כאשר החלה הבהלה לזהב, קליפורניה הייתה למעשה מקום ללא חוק. כאשר התגלה הזהב בסאטרס מיל, קליפורניה הייתה משפטית חלק ממקסיקו ולמעשה תחת משטר צבאי של צבא ארצות הברית כתוצאה ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו. כאשר נחתם החוזה שסיים את המלחמה, ב-2 בפברואר 1848, קליפורניה נעשתה רכוש של ארצות הברית, אך עדיין לא נחשבה כטריטוריה שלה, והיא קיבלה מעמד של מדינה רק בשנת 1850. בזמן השלטון הצבאי לא הייתה חקיקה אזרחית במקום, ולא היו שם רשות מבצעת או רשות מחוקקת. תושבי המקום צייתו לתערובת של חוקים מקסיקנים, עקרונות אמריקנים ומנהגים אישיים.
חוזה סיום המלחמה חייב את ארצות הברית לכבד את הבעלויות על הקרקעות בשטחים שהועברו ממקסיקו, אך שדות הזהב לא שכנו באזורים אלו, אלא באזורים שהוגדרו "קרקע ציבורית" והיו שייכים לממשלת ארצות הברית. עם זאת, לא היו חוקים הנוגעים לשטחים אלו, ולא היה מנגנון אכיפה ישים.
מחפשי הזהב נהנו מהערפול ששרר בנוגע לחוקי הקרקע, והזהב היה למעשה חופשי לכל המוצא. שדות הזהב בתחילה לא היו רכוש פרטי, ולכריית הזהב לא נלוו עמלות רישוי או מיסים. הכורים אימצו לעצמם את חוקי הכרייה המקסיקנים: למשל, החוק ניסה לאזן בין זכויות הכורה שהגיע לקרקע ראשון ובין הכורים שהגיעו אחריו. הכורה הראשון היה קובע תביעה על הקרקע, תביעה שהייתה תקפה רק כל עוד הכורה עבד בפועל בקרקע הנתבעת. העיקרון גרם לכך שכורים שמרו על תביעת הקרקע שלהם רק לפרק הזמן שארך להם כדי לקבוע האם הכרייה במקום כדאית, משום שהם לא היו יכולים לתבוע קרקע נוספת כל עוד הם עבדו על הקרקע הנוכחית. הדבר איפשר לכורים שהגיעו מאוחר יותר לקפוץ על הקרקע הננטשת ולנסות בה את מזלם. הדבר גרם לעיתים קרובות למחלוקות בדבר השאלה האם הקרקע אכן ננטשה על ידי הכורה הראשון, מחלוקות שהגיעו לפעמים לכדי אלימות, ולעיתים כורים שימשו כבוררים בסכסוכים אלו. היו מקומות שבהם ריבוי המחפשים גרם להקטנת גודל הקרקע שהייתה יכולה להיות נתבעת.
התפתחויות טכנולוגיות בהפקת זהב

מצע החצץ של קליפורניה היה עשיר בזהב, ולכן מחפשי הזהב הראשונים לא היו צריכים לפתח אמצעים מיוחדים להפקת הזהב, אלא פשוט סיננו את הזהב מן העפר על ידי כלים פשוטים דמויי מחבת במי הנהרות והמעיינות של קליפורניה. עם זאת, הפקת הזהב בשיטה זו לא יכולה הייתה לשמש להפקת כמויות זהב גדולות, וכורים מקצועיים החלו להשתמש בכלים גדולים יותר ומתוחכמים יותר להפקת זהב. במקרים מסוימים היו מסיטים את זרימת הנהר לתעלה צדדית וחופרים בחיפוש אחר זהב בקרקעית הנהר היבשה. מעריכים כי 370 טון זהב נכרו בחמש השנים הראשונות של הבהלה לזהב, שווה ערך כיום לכ-16 מיליארד דולר.
בערך בשנת 1853 עברו הכורים לשלב הבא בהתפתחות הטכנולוגית: כרייה הידראולית. בשיטה זו מזרימים סילון מים בעוצמה רבה אל עבר המדרונות והצוקים שתוחמים את מי הנהרות, המים סוחפים איתם את העפר המתפורר אל עבר תעלות שנחפרו, שם שוקע הזהב בקרקעית התעלה ונאסף אחר כך ביד. מעריכים כי בשיטה זו נאספו 340 טון זהב, בשווי של כ-15 מיליארד דולר כיום. שיטת כרייה זו פותחה אז לראשונה, והיא התפשטה משם למכרות נוספים ברחבי העולם.
שיטה אחרת כונתה "קויוטינג", על שם הקויוט. הכורה היה חופר בור בגדת הנהר בעומק של כעשרה מטרים, ובמקרה שהיה מוצא שם מעט זהב היה ממשיך לחפור תעלות לכל הכיוונים בתקווה למצוא עורק זהב.
תוצר לוואי של שיטות כרייה חדשות אלו היה שכמויות גדולות של חצץ, טין, מתכות כבדות וחומרים מזהמים אחרים נכנסו אל מי הנהרות והמעיינות. באזורים רבים עדיין ניתן לראות את תוצאות הכרייה ההידראולית, והחומרים שחדרו אל האדמה לא מאפשרים לצמחים לשוב ולצמוח באזורים שנחשפו כתוצאה מהכרייה.
גם לאחר שהסתיימה הבהלה לזהב המשיכו העבודות למציאת הזהב. השלב האחרון במציאת זהב חשוף שאינו דורש כרייה היה חיפוש במורד הנהרות אחר זהב שנסחף בזמן הבהלה לזהב. בשנות התשעים המאוחרות של המאה ה-19 השימוש באוניות מחפר נעשה כדאי כלכלית, ומעריכים שכ-620 טון זהב הועלה מקרקעיות הנהרות בשיטה זו, בשווה ערך כיום לכ-28 מיליארד דולר.
גם בימי הבהלה לזהב וגם בזמנים שאחריה, היו כורים שחיפשו זהב על ידי כרייה אל תוך הסלע, בדרך כלל קוורץ, שמכיל את הזהב. הדבר נעשה באמצעות חפירה או פיצוץ של הסלע וחיפוש אחר זהב שנמצא בתוכו, על ידי ריסוק השברים וסינונם מהזהב על ידי שימוש במים זורמים או על ידי שימוש בתגובות הכימיות שהזהב יוצר עם חומרים כמו ארסן או כספית (מה שהוסיף לנזק הסביבתי). בסופו של דבר שיטה זו הייתה השיטה הנפוצה ביותר להפקת זהב.
רווחים

מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מראים כי סוחרים הרוויחו בתקופת הבהלה לזהב הרבה יותר ממה שהרוויחו מחפשי הזהב עצמם. האדם העשיר ביותר בקליפורניה בשנים הראשונות לבהלה לזהב היה איש העסקים והמוציא לאור סמואל בראנן. בראנן היה הראשון שפתח חנויות כלבו בסקרמנטו ובאזורי כריית הזהב. מיד כשהחלה הבהלה לזהב הוא קנה את כל ציוד חיפוש הזהב שהיה בסביבות סן פרנסיסקו ומכר אותו למחפשים ברווח נאה. עם זאת, כמה מחפשי זהב גם כן הצליחו לצאת עם שלל נאה. למשל, קבוצה אחת של כורים הרוויחה בשנת 1848 סכום שווה ערך כיום לשלושה מיליון דולרים.
כמחצית מהכורים הצליחו לעשות רווח צנוע, גם אחרי שלוקחים בחשבון את ההוצאות. שאר הכורים, בעיקר אלו שהגיעו מאוחר יותר, הרוויחו מעט מאוד או אף הפסידו כסף. גם מבין הסוחרים היו מפסידים גדולים, כאלו שהשקיעו בהקמת עסקים במקומות שנעזבו זמן קצר אחר כך, או שעסקיהם עלו באש באחת מהשרפות הרבות שהשתוללו בעיירות. איש עסקים שהצליח לעשות חיל היה לוי שטראוס, שהחל למכור בסן פרנסיסקו בשנת 1853 בגדי עבודה מדנים וייסד את מותג הג'ינס שלו. אנשי עסקים אחרים ראו הצלחה בעסקי הקמעונאות, הספנות, הבידור, הלינה והתחבורה. אכסניות, מסעדות, מתפרות ומכבסות היו בתי עסק מבוקשים מאוד שנוהלו לעיתים קרובות על ידי נשים שהבינו שגברים מוכנים לשלם היטב על עבודות שלא יכלו לבצע כיאות בעצמם. גם בתי בושת הצליחו למדי, בייחוד כאשר היו משולבים עם מסבאה ובית הימורים.
בשנת 1855 השתנה האקלים הכלכלי באופן דרמטי. הזהב נעשה נדיר יותר וניתן להפקה רק באמצעות קבוצות גדולות למדי של פועלים, ובעלי חברות הכרייה הם אלו שעשו את הרווחים העיקריים. בנוסף, אוכלוסיית קליפורניה הייתה כבר גדולה ומגוונת מספיק, והיה ניתן בקלות להפיק רווח מעסקים קונבנציונליים.
רווחים > נתיב הזהב

הזהב שהופק עבר דרכים שונות. הרבה מן הזהב שימש את הכורים לקניית מזון, אספקה ולינה, וכן לצורכי בידור כמו הצגות תיאטרון, משקאות חריפים, הימורים וזנות, והעסקאות נעשו כאשר הזהב נשקל בקפידה לצורך הערכת ערכו. הסוחרים והספקים שקיבלו את הזהב הזה השתמשו בו בתורם לקניית האספקה מספינות שהגיעו לקליפורניה או משיירות אספקה שהגיעו לקליפורניה בדרך היבשה. חלק מן הזהב יצא מקליפורניה על ידי מחפשי הזהב עצמם שחזרו למקומות מגוריהם לאחר התקופה שהקציבו לעצמם לחיפושים, או ששלחו אותם למשפחותיהם תוך שהם ממשיכים לחפש זהב. למשל, מעריכים כי זהב בשווי 80 מיליון דולרים עשה את דרכו לצרפת לאחר שהופק על ידי כורים צרפתיים שהגיעו לקליפורניה. בנקים בקליפורניה החלו להוציא שטרות בנקאיים אותם נתנו לכורים בתמורה לזהב, שטרות שכובדו באזור כאילו היה שטרות כסף רגילים, ומטבעות מקומיות יצרו מטבעות זהב משלהן. כאשר נבנתה המטבעה של סן פרנסיסקו בשנת 1854, ייצרו בה מטבעות רשמיים של ארצות הברית מזהב שהיה שמור עד אז כמטילים. חלק מהזהב נשלח אל הבנק הלאומי של ארצות הברית בתמורה לשטרות כסף, לשימוש בכלכלה הקליפורנית המשגשגת.
השפעות קצרות טווח

להגעתם של מאות אלפי תושבים חדשים בתוך כמה שנים, בהשוואה לכ-15,000 שהיו בקליפורניה עד לאותה עת, היו השפעות דרמטיות.
השפעות קצרות טווח > התפתחות הממשל והמסחר

הבהלה לזהב העירה את כלכלתה המנומנמת והנחשלת של קליפורניה, והיא נהפכה למרכז של הגירה עולמית וליעדם של מאות אלפי אנשים. המהגרים הראו לעיתים קרובות כושר המצאה יוצא דופן ומחויבות חברתית. למשל, בעיצומה של הבהלה לזהב, הוקמו ערים ועיירות רבות, התאספה ועידת חוקה שניסחה את חוקת קליפורניה, נערכו בחירות, ונציגים נשלחו לוושינגטון כדי לדון באפשרות לצרף את קליפורניה כמדינה לארצות הברית.
באותו זמן החלה החקלאות בקליפורניה לצבור תאוצה, במה שמכונה "הבהלה לזהב השנייה של קליפורניה". כבישים נסללו, בתי ספר וכנסיות נבנו וארגונים נוסדו. רוב המהגרים לקליפורניה היו אמריקנים, ודעת הקהל לחצה לטובת קשר אמיץ יותר עם ארצות הברית. ואכן, קליפורניה הצטרפה כמדינה ה-31 של ארצות הברית ב-9 בספטמבר 1850 במסגרת פשרת 1850.
בין השנים 1847 ו-1870 אוכלוסיית סן פרנסיסקו גדלה מכ-500 לכ-150,000. הרווחה שהביאה הבהלה לזהב הביאה לשיפור התחבורה בין קליפורניה לבין החוף המזרחי. מסילת הרכבת של פנמה, החוצה את מצר היבשה של פנמה במקום בו נמתחת כיום תעלת פנמה, הושלמה בשנת 1855, וכעת היה קל יותר לעשות את הדרך הימית בין החוף המזרחי לקליפורניה, ונוסד קו ימי קבוע שהעביר נוסעים, סחורות ודואר בדרך המהירה שנוצרה. אחת הספינות שעשתה את הדרך מפנמה לחוף המזרחי, הסנטרל אמריקה, טבעה מול חופי הקרוליינות ואיתה 400 מנוסעיה וכעשרה טון זהב. גם בתוך קליפורניה התפתחה הספנות, וקו ספינות עשה את מאתיים הקילומטרים מהחוף אל סקרמנטו במעלה נהר הסקרמנטו.
השפעות קצרות טווח > השפעות שליליות

המחיר האנושי והסביבתי ששולם כתוצאה מהבהלה לזהב היה גדול. אינדיאנים שהיו תלויים בשיטות הציד והאיסוף המסורתיות שלהם גוועו ברעב לאחר שרעלים הרסו את שטחי המחיה של הדגים בנהרות. העלייה הגדולה באוכלוסייה גרמה להברחת בעלי החיים שהיו נוהגים להתאסף במקומות בהם היו כעת יישובים ומכרות. עם הגידול באוכלוסייה הוקמו חוות חקלאיות שצמצמו עוד יותר את שטחי המחיה של האינדיאנים. המצב גרם לכך שאינדיאנים רבים נאלצו לגנוב או לשדוד אמצעי מחיה מהכורים, ולכן להגברת לעוינות כלפיהם.
אינדיאנים רבים חלו במחלות שהביאו איתם המתיישבים, כמו אבעבועות שחורות, שפעת וחצבת. מעריכים כי 80 עד 90 אחוזים של האינדיאנים שנדבקו באבעבועות שחורות מתו כתוצאה מהמחלה.
החוק בנוגע לממשל ולהגנה על האינדיאנים, שעבר בבית המחוקקים של קליפורניה ב-1850, התיר למתיישבים להמשיך את המסורת המקסיקנית של שביית אינדיאנים וכפייתם לעבוד במקום. חוק זה ביסס את השעבוד והסחר בבני אדם כנגד האינדיאנים, במיוחד הנשים והילדים. פשיטות על כפרים אינדיאנים לצורך הספקת עובדים היו עניין שבשגרה, ונשים וילדים נלקחו בכוח לצורך מכירתם כעבדים, והגברים לעיתים קרובות נרצחו בדם קר, במה שהיה למעשה ג'נוסייד. לפי נתוני הממשל של קליפורניה, כ-4,500 אינדיאנים נרצחו בין השנים 1849 ו-1870.
השליטה באינדיאנים שחיו בקרבת המכרים הוצאה לפועל על ידי משטר טרור. אף על פי שהאינדיאנים ניסו להתנגד למתרחש, האוכלוסייה האינדיאנית בקליפורניה ירדה בחדות מכ-150,000 בשנת 1845 לפחות מ-30,000 בשנת 1870. עוד קודם לבהלה לזהב, האוכלוסייה האינדיאנית, שלפני בוא האירופאיים עמדה על 310,000 איש, צנחה במספרה בעיקר כתוצאה מהמחלות שהביאו איתם האירופאים.
לאחר שהסתיימה הבהלה לזהב, החלו פעולות להצרת צעדי הזרים, בעיקר סינים ומהגרים מאמריקה הלטינית, הן פעולות רשמיות כגון העברת חוקים להגבלת הזרים והטלת מיסים מיוחדים עליהם, והן התקפות גזעניות על ידי אנשים פרטיים.
גם המהגרים מחלקיה האחרים של ארצות הברית סבלו ממחיר אנושי: אחד מכל שנים עשר פורטי-ניינרס מת, כתוצאה משיעורי הפשיעה הגוברים והמנהג המקומי של לקיחת החוק לידיים.
השפעות קצרות טווח > המרצת הכלכלה העולמית

הבהלה לזהב עוררה גם כלכלות מסביב לעולם. לחוואים בצ'ילה, אוסטרליה והוואי נוסף שוק חשוב לשיווק תוצרי המזון שלהם, לטובין ממפעלים בבריטניה היה ביקוש רב, וביגוד ואף בתים טרומיים הגיעו מסין. הזהב שהגיע בתמורה לסחורות אלו גרם לעליית מחיריהן והמריץ השקעות ויצירת מקומות עבודה ברחבי העולם.
השפעה עקיפה יותר על כלכלתה של אוסטרליה נגרמה כאשר מחפש זהב אוסטרלי, אדוארד הרגריבס, שב מקליפורניה, וכאשר הבחין כי יש דמיון בין המאפיינים הגאוגרפיים של קליפורניה לאלו של אזור מגוריו, העלה את הסברה כי ייתכן וזהב יימצא גם באוסטרליה. ואכן, הרגריבס חיפש ומצא זהב, והצית את הבהלות לזהב של אוסטרליה.
כמה שנים אחרי הבהלה לזהב, בשנת 1863, נערך בסקרמנטו טקס הנחת אבן הפינה למסילת הברזל הטרנס-יבשתית הראשונה. השלמת הקו, לאחר שש שנים, מומנה בחלקה על ידי זהב שנמצא בקליפורניה, והיא איחדה בין קליפורניה ובין שאר חלקי ארצות הברית. מעתה, נסיעה שארכה שבועות ואפילו חודשים, הושלמה בתוך כמה ימים.
השפעות ארוכות טווח

שמה של קליפורניה עדיין נקשר לבהלה לזהב, והחלום על הצלחה מהירה בעולם החדש נודע בשם "החלום הקליפורני". קליפורניה נתפסה בעיני האנשים כמקום של התחלות חדשות, בו ניתן להגיע לעושר על ידי עבודה קשה ומזל טוב. ההיסטוריון ה"ו ברנדס מעיר כי בשנים שאחרי הבהלה לזהב החלום הקליפורני נעשה נחלתה של האומה כולה:
החלום האמריקני הישן... היה החלום הפוריטני, של "ריצ'רד העני" של בנג'מין פרנקלין... של גברים ונשים המסופקים ברכוש אותו צברו אט אט, שנה אחר שנה אחר שנה. החלום החדש היה חלום של עושר מהיר שנוצר כהרף עין על ידי עוז רוח ומזל טוב. החלום המוזהב הזה... נעשה חלק עיקרי מהנפש האמריקנית רק אחרי סאטרס מיל.
בין לילה קיבלה קליפורניה מוניטין עולמי של "מדינת הזהב". דורות של מהגרים נמשכו אל החלום הקליפורני. לבעלי מקצועות רבים בקליפורניה היו עשורים של צמיחה פתאומית, כזו שהתאימה לחלום הקליפורני. חוואים, קודחי בארות נפט, יוצרי סרטים, בוני מטוסים ויזמי היי-טק - כולם חוו זמנים של שגשוג מהיר.
הבהלה לזהב מוצאת את ביטויה במוטו של המדינה, "אאורקה" (ביוונית: "מצאתי"), במראות הבהלה לזהב שהונצחו בסמל המדינה, בכינוייה של המדינה, "המדינה המוזהבת" ("The Golden State"), וכן בשמות של מקומות רבים ברחבי המדינה, כמו זה של מחוז פלייסר. קבוצת הפוטבול של סן פרנסיסקו, סן פרנסיסקו 49', קיבלה את כינוייה מהשנה שבה החלו להגיע לקליפורניה מחפשי זהב מכל העולם, וקבוצות ספורט מקומיות שונות קיבלו את שמן ממחפשי זהב מפורסמים.
כיום, הכביש הנושא את המספר ההולם 49 נמתח למרגלות הסיירה נבדה, ומחבר את העיירות השונות שנוסדו בתקופת הבהלה לזהב.
גאולוגיה

כוחות שפעלו במשך מיליוני שנים גרמו ליצירת ריכוז של זהב בקליפורניה. ריכוז הזהב הוא זה שהפך את הפקת הזהב לכדאית כלכלית.
לפני 400 מיליון שנים קליפורניה הייתה קרקעית של ים קדום. הרי געש תת-ימיים פלטו לבה ומינרלים, כולל זהב, אל קרקעית הים. לפני כמאתיים מיליון שנים החל לחץ טקטוני שהופעל מהלוח הצפון-אמריקאי ללחוץ כלפי מטה את קרקעית הים. הקרקעית שהותכה ונהפכה למאגמה, עשתה את דרכה מעלה לעבר מה שהיום קליפורניה, התמצקה וכך נוצרו עורקים של קוורץ שבתוכם זהב. עם הזמן עלו המינרלים והסלעים אל פני הקרקע ונסחפו על ידי מי הנהרות אל מצע החצץ שבגדות הנהרות.
ראו גם

הבהלה לזהב (אוסטרליה)
הערות שוליים

↑  "ריצ'רד העני" (Poor Richard) היה שם העט בו כתב בנג'מין פרנקלין אלמנך שנתי, שביטא בין השאר את הערכים הפוריטניים הללו.
↑  "כריית פלייסר" (Placer Mining) היא שיטת הכרייה בה מסננים את הזהב מתוך העפר שעל גדות הנהר, השיטה העיקרית למציאת זהב בימים הראשונים של הבהלה לזהב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293786005171  LCCN: sh85018877 
הפרסום הראשון בעיתון בסן פרנסיסקו על גילוי הזהב, 15 במרץ 1848
ספינות סוחר ממלאות את נמל סן פרנסיסקו, בסביבות שנת 1851
מפה מתוך עיתון מאותה התקופה המתארת את הדרכים להגיע מהחוף המזרחי של ארצות הברית אל שדות הזהב של קליפורניה
שדות הזהב בסיירה נבדה ובצפון קליפורניה
סינון עפר בחיפוש אחר זהב. צילום משנת 1850.
קרקעית נהר שהוסט לתעלה צדדית נחפרת בחיפוש אחר זהב
כרייה הידראולית. תמונה שצולמה בין השנים 1857 ו-1870
מכונה לריסוק סלעי הקוורץ וסינון הזהב מתוכם
אינדיאנים תוקפים יישוב של כורים.
סמל מדינת קליפורניה. בצד שמאל נראה כורה זהב.
מאגמה המכילה זהב, שנוצרה מדחיקת קרקעית הים מטה, עולה על פני השטח ומתמצקת.
החברה המלכותית

| --- | --- |
שלט הרלדי של החברה המלכותית

הכניסה לבניין החברה המלכותית בלונדון
 אקדמיה למדעים
 מוטו:  Nullius in verba 
 תקופת הפעילות:  1660–הווה (כ־364 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  אדריאן סמית' 
 סגל:  200 (נכון ל־פברואר 2019) 
 מיקום
 מיקום:  לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°30′22″N 0°07′56″W﻿ / ﻿51.506111111111°N 0.13222222222222°W﻿ / 51.506111111111; -0.13222222222222
 royalsociety.org
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהחברה המלכותית(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהחברה המלכותית(למפת וסטמינסטר רגילה) החברה המלכותית(למפת וסטמינסטר מוגדלת) החברה המלכותית he
 
משכנה של החברה המלכותית בלונדון
החברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע (באנגלית: The Royal Society of London for the Improvement of Natural Knowledge), הידועה בקיצור בשם: החברה המלכותית (The Royal Society), היא אגודה מדעית הפעילה ברציפות מאז שנת 1660, ומשמשת כאקדמיה למדעים של בריטניה. היא מהווה את אחת האגודות המדעיות הוותיקות והמשפיעות ביותר בעולם.
היסטוריה

מייסדי החברה המלכותית היו קבוצות חוקרים בשם Invisible College שעסקה מאז 1646 בקידום דעותיו של פרנסיס בייקון. בין מייסדיה ראוי להזכיר את כריסטופר רן, רוברט בויל ורוברט מוריי. האגודה נהנתה מתמיכתו הרשמית של בית-המלוכה האנגלי ששוקם באותה שנה, ומטרתה הרשמית הייתה לקדם את הלימוד הניסיוני במדעי הטבע.
לורד בראונקר היה נשיאה הראשון של החברה המלכותית, ורוברט הוק מונה להיות אחראי על הניסויים המדעיים. המוטו של החברה המלכותית, "Nulius in Verba" ("במילותיו של אף אחד" בלטינית), רומז על התחייבות החברה לבסס את האמת המדעית באמצעות ניסויים ולא על סמך דעות קדומות. גישה פילוסופית זו, שפותחה על ידי פרנסיס בייקון עצמו, עמדה בניגוד לגישה הסכולסטית ששלטה באירופה בימי הביניים. חזונה של החברה המלכותית היה, ועודנו, קידום המדע והפצתו תוך כדי גישור על הבדלי שפה.
בשנת 1999 פרנסס אשקרופט נבחרה להיות החבר ה-8000 של הארגון. כיום יש כ-1700 חברים פעילים.
פעילות

האגודה עוסקת במימון מחקר מדעי, בהוצאה לאור, במתן ייעוץ מדעי ובחינוך. היא מפוקחת על ידי חבר נאמנים ובראשה עומד נשיא. חבריה פועלים באופן התנדבותי, ועליהם להיות תושבי בריטניה, אירלנד או אחת ממדינות חבר העמים הבריטי. במקרים חריגים ייבחר גם חבר ממדינה אחרת והוא ייקרא "חבר זר". לעיתים החברה המלכותית מחליטה לצרף לשורותיה "חבר כבוד" או "חבר מלכותי", שהוא אדם ממשפחת המלוכה. חבר בחברה המלכותית זכאי להוסיף את האותיות FRS אחרי שמו.
התקציב השנתי שמעניקה ממשלת בריטניה לחברה המלכותית עומד כיום על 30 מיליון לירות שטרלינג.
פעילות > רשימה נבחרת של נשיאי החברה המלכותית

כריסטופר רן (1680–1682)
אייזק ניוטון (1703–1727)
ג'וזף בנקס (1778–1820)
האמפרי דייווי (1820–1827)
תומאס הנרי האקסלי (1883–1885)
ג'ורג' גבריאל סטוקס (1885–1890)
הלורד קלווין (1890–1895)
הלורד ריילי (1905–1908)
ג'וזף ג'ון תומסון (1915–1920)
ארנסט רתרפורד (1925–1930)
פרדריק גואולנד הופקינס (1930–1935)
ויליאם הנרי בראג (1935–1940)
סר הנרי דייל (1940–1945)
מדליות ופרסים

החברה המלכותית מעניקה עשרים ותשעה אותות הכרה, מדליות ופרסים במגוון תחומים. להלן מספר פרסים חשובים:
מדליית דייווי - פרס שמעניקה החברה המלכותית מדי שנה על תגליות בולטות בתחום הכימיה, על שם הכימאי האמפרי דייווי.
מדליית רמפורד - היא מדליה שמעניקה החברה המלכותית לחוקרים אירופיים בתחומי התרמודינמיקה והאופטיקה, על שמו של בנג'מין תומפסון, הידוע בשם הרוזן רמפורד.
המדליה המלכותית - מדי שנה מוענקות שתי מדליות על התרומות החשובות ביותר לקידום "ידע טבעי" במדעי הפיזיקה והביולוגיה בהתאמה. מדליה שלישית מוענקת על תרומות מכובדות במדעים יישומיים. שלוש המדליות המלכותיות, ידועות גם בשם "מדליות המלכה".
מדליית קופלי - פרס שמעניקה החברה המלכותית מדי שנה על תגליות בולטות בתחום מדעי הטבע ומדעי החיים.
מדליית יוז - פרס שמעניקה החברה המלכותית על גילויים בתחום הפיזיקה.
ראו גם

רכס החברה המלכותית
הערות שוליים

↑  The Royal Society, Grants, Schemes & Awards,  Awards.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267476205171  PLWABN: 9810576273405606  BIBSYS: 12067291  BNE: XX102063  BnF: cb121307601 (data)  CANTIC: a11381140  CiNii: DA01352466  GND: 39272-8  ISNI: 0000 0001 2248 733X  LCCN: n79127772  NKC: ko2003162204  NLA: 36101708  NLG: 242892  NSK: 000645070  RERO: 02-A000139955  SELIBR: 251043  SUDOC: 122560485  TePapa: 6999  ULAN: 500301966  VcBA: 494/45072  VIAF: 157503209   WorldCat (עם VIAF): 157503209 
השרביט של החברה המלכותית, שהוענק על ידי המלך צ'ארלס השני
הלשכה הציבורית של רוסיה

הלשכה הציבורית (ברוסית - "Общественная палата, ОП РФ") היא גוף בפדרציה הרוסית בו 168 חברים, שנוצר ב-1 ביולי 2005 ביוזמת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על מנת לבחון ולנטר את חקיקת הפרלמנט, הממשלה ושאר גופים ציבוריים בכל הסובייקטים הפדרליים של הפדרציה הרוסית.
באופן רשמי תפקידה הוא כשל ועדת ביקורת אך לה כוחות מייעצים בלבד. משך כהונתה של מושב הלשכה הוא שלוש שנים (עד 2012 זה היה שנתיים).
היסטוריה

את רעיון הלשכה הציע ולדימיר פוטין ב-13 בספטמבר 2004 בעקבות משבר בני הערובה בבסלאן, במטרה להגביר את פיקוח הממשל המרכזי על הסובייקטים הפדרליים השונים, ובכך, בין היתר, לסייע במלחמה בטרור.
ב-16 במרץ 2005 אישרה הדומה, הפרלמנט הכל רוסי, את החוק הפדרלי שיצר את הלשכה הציבורית, וב-23 במרץ אושר החוק על ידי מועצת הפדרציה של רוסיה. ב-23 במרץ חתם פוטין על החוק בתפקידו כנשיא רוסיה, והחוק נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2005.
על פי החוק, מינה הנשיא ב-30 בספטמבר 2005, 42 חברים בלשכה וזאת בשל היותם בעלי תכונות מצוינות בכל הנוגע למדינה ולחברה. אותם 42 חברים בחרו 42 סגנים מאגודות ציבוריות לאומיות ברוסיה, וב-23 בדצמבר בחרו 84 חברים אלו 42 נציגים נוספים מאגודות ציבוריות אזוריות.
הוגו בקר (שחקן)

| --- | --- |

בקר בפסטיבל קאן, 2018
 לידה:  13 במאי 1987  (בן 37) מץ, צרפת
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 עיסוק:  שחקן, במאי
 מקום לימודים:  קור פלורן  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה  הקונסרבטוריון העירוני של ליל 
 פרופיל ב-IMDb
 
הוגו בקר (בצרפתית: Hugo Becker; נולד ב-13 במאי 1987) הוא שחקן ובמאי צרפתי. בקר ידוע בעיקר בתור לואי גרימלדי בסדרה "אחת שיודעת".
קריירה

הוגו בקר למד בקונסרבטוריון אמנות הדרמה שבצרפת, בחצר פלורנט, ומאוחר יותר גם באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
בקר היה אחד מהכישרונות הצעירים בפסטיבל קאן בשנת 2010, שבה גם הופיע לראשונה בטלוויזיה במגוון תפקידים. הוא שיחק דמות של פוליטיקאי צעיר ב"התקיפה" שביים. כמו כן, בשנת 2010 עשה בקר את הופעת הבכורה שלו בהוליווד, כשגילם את לואי גרימלדי בסדרה אחת שיודעת, ששודרה בערוץ The CW.
בשנת 2011 שיחק בקר את חוויאר בסרט האמריקאי עלמות במצוקה. הסרט חתם את פסטיבל הסרטים של ונציה ובהמשך ניצח בפסטיבל טורונטו.
בשנת 2012 כיכב בדמות אנטואן לווסיאר בסרט המוקומנטרי מסתורין העניין. בשנת 2013 גילם את איזק דרייפוס, כוכב פוטבול שמעורב בפרשת טרור, בשני פרקים בסדרה ששודרה בערוץ BBC3.
בשנת 2014 שיחק הוגו בקר בדמות רומן ב-6 פרקים של הסדרה שפים, ואשר על משחקו זה זכה בפרס אדמי בקטגוריית השחקן המבטיח הטוב ביותר. ב-2015 שיחק בסדרה שירות חשאי מאוד בדמות הראשית של אנדרה מרלו, צעיר המגויס לשירות החשאי של צרפת, ומשרת בו במהלך שנות ה-60.
ב-2016 החל לגלם את תפקידו של סיריל בלסן בדרמה הפוליטית ברון נואר. כמו כן, באותה שנה הוא כיכב בתפקיד הראשי בסדרת הפשע הספרדית חשדנות, שם הוא ביצע דמות של שוטר שמסתנן לבית חולים כדי למצוא נעדר.
ב-2019 שיחק בקר בסדרה אוסמוסיס המשודרת בנטפליקס.
מאז שנת 2014 הוגו בקר הוא אחד המפיקים ב"נובל דון הפקות".