stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לינקולן סדרה K

| --- | --- |

Lincoln K series דגם "KB"
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Lincoln Model K
 יצרן:  לינקולן ("Lincoln Motor Company" (אנ'))
 שנות ייצור:  1931–1940
 יחידות שיוצרו:  15,637
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  לינקולן סדרה L
 מודל אחריו:  לינקולן סדרה H
 חברת אם:  פורד
 בסיס גלגלים:  3,454-3,683 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  8V צילינדרים,  6.3 ליטר המפיק 120 כ"ס (יוצר בין השנים 1931-1932)  8V צילינדרים,  6.3 ליטר (6,309 סמ"ק) המפיק 125 כ"ס (יוצר משנת 1932)  12V צילינדרים,  6.3 ליטר, (6,255 סמ"ק המפיק 150 כ"ס מנוע "לינקולן" מסוג "Lincoln L-head V12 engine" (אנ') (יוצר משנת 1933)  12V צילינדרים,  6.8 ליטר (6,784 סמ"ק המפיק 150 כ"ס), מנוע "לינקולן" מסוג "Lincoln L-head V12 engine" (אנ') (יוצר בין השנים 1934-1939)  12V צילינדרים,  7.3 ליטר (7,341 סמ"ק המפיק 150 כ"ס), מנוע "לינקולן" מסוג "Lincoln L-head V12 engine" (אנ') (יוצר בין השנים 1932-1933)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מעצב:  "Eugene Turenne Gregorie" (אנ')  "Edsel Ford" (אנ')
לינקולן סדרה K (באנגלית: Lincoln K series, נקרא גם: Lincoln Model K) הם מכוניות סלון במספר תצורות מתוצרת חטיבת היוקרה "לינקולן" ("Lincoln Motor Company" (אנ')) מבית יצרנית הרכב האמריקאית פורד אשר יוצרו בין השנים 1931–1940.
דגמי  "לינקולן סדרה K" הופיעו בסדרות טלוויזיה וסרטים אמריקאים.
יוצרו 15,367 יחידות.
תצורות "לינקולן סדרה K"

מכונית שרד מ"סדרה K" שהייתה קרויה "Sunshine Special (automobile)" (אנ') ששירתה את נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. 4 דלתות, קבריולה.
לימוזינות - 7 נוסעים (יוצרו משנת 1936)
סדאן, 4 דלתות.
קבריולה - 2 מושבים.
קבריולה - 5 מושבים
קופה, 2 דלתות
דגמים "לינקולן סדרה K"

Serie 201 - שנת 1931.
Modell KA (Serie 501) - שנת 1932.
Modell KB (Serie 231) - שנת 1932.
Modell KA (Serie 511) - שנת 1933.
Modell KB (Serie 251) - שנת 1933.
Modell KA (Serie 521) - שנת 1934.
Modell KB (Serie 271) - שנת 1934.
Serie 301 - שנת 1935.
Serie 541 - שנת 1935.
Serie 300 - שנת 1936.
גלריה

"לינקולן סדרה K" דגם 507KA שנת 1932
"לינקולן סדרה K" דגם "KB" קופה, שנת 1934
"לינקולן סדרה K" דגם "KB" סדאן, שנת 1932
"לינקולן סדרה K", שנת 1937 - מבט לתא הנהג
"לינקולן סדרה K", שנת 1931
"לינקולן סדרה K", שנת 1937 - קבריולט, 2 מושבים
"לינקולן סדרה K", שנת 1937 - קבריולט, 5 מושבים
"לינקולן סדרה K", שנת 1938 - קבריולט, 5 מושבים
"לינקולן סדרה K", שנת 1931 - לוגו היצרן
"לינקולן סדרה K", שנת 1937 - מבט למושבים האחוריים
"לינקולן סדרה K" - המכונית הנשיאותית של פרנקלין דלאנו רוזוולט
"לינקולן סדרה K" - המכונית הנשיאותית של פרנקלין דלאנו רוזוולט
"לינקולן סדרה K" - המכונית הנשיאותית של פרנקלין דלאנו רוזוולט
ראו גם

לינקולן סדרה EL
לינקולן סדרה H
לינקולן סדרה L
הערות שוליים

↑  Beverly Kimes, Henry Clark, Standard Catalog of American Cars 1805-1942, Iola, Krause Publications Inc, 1996, ISBN 978-08-73414-28-9
↑  "לינקולן סדרה K" conceptcarz.com/vehicle/z9268/lincoln-model-k-series-300
↑  "לינקולן סדרה K" בסדרות טלוויזיה וסרטים אמריקאים imcdb.org/vehicles_make-Lincoln_model-Model+K
↑  "לינקולן סדרה K" complexmania.com/lincoln-k-series
↑  "לינקולן סדרה K" joesherlock.com/37-Lincoln-K
↑  Siuru, William D. and Stewart, Andrea. Presidential Cars and Transportation. Krause Publications, 1995, p. 36.
לינקולן SS–100–X

| --- | --- |

SS-100-X, ביום הרצח בדאלאס, הנשיא קנדי והגברת הראשונה, ג'קלין, לצד מושל טקסס ג'ון קונלי ואשתו, בלימוזינה הנשיאותית מסוג "לינקולן SS–100–X" רגעים ספורים לפני ההתנקשות
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Lincoln Continental SS-100-X"  "Presidential state car (United States)" (אנ')
 יצרן:  לינקולן ("Lincoln Motor Company" (אנ'))
 שנות ייצור:  1961
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  פורד
 אורך:  6,470 מ"מ
 גובה:  1,753 מ"מ
 משקל:  3,540 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,960 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 7,000 סמ"ק, המפיק 350 כ"ס (מנוע פורד מסוג "Ford MEL engine")
לינקולן SS–100–X (באנגלית: SS–100–X, קרויה גם: Lincoln Continental SS-100-X, קרויה גם Presidential state car (United States) (אנ')) הייתה המכונית הנשיאותית ששירתה את נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי מ-15 ביוני 1961.
דגם ה-"לינקולן SS–100–X" יוצר על ידי חטיבת מכוניות היוקרה "לינקולן" ("Lincoln Motor Company" (אנ')), בבעלות קונצרן הרכב ה-אמריקאי פורד.
במכונית זו נסעו הנשיא קנדי ורעייתו ג'קלין קנדי-אונאסיס ב-22 בנובמבר 1963 בעת ההתנקשות בחייו, בדאלאס, טקסס.
המכונית שירתה את הנשיא לינדון ג'ונסון עד שנת 1967, והמשיכה לשרת בממשל הפדרלי עד שנת 1978.
שם הקוד "SS–100–X" ניתן על ידי השירות החשאי של ארצות הברית.
"לינקולן SS–100–X"

,
4 דלתות
מושבים ב-3 שורות
הותקן מושב אחורי מורם הידראולית (2 המושבים בשורה האמצעית)
רדיוס סיבוב - 18.9 מטר
את גג הדגם אפשר היה לפרק ולהרכיב במספר קונפיגורציות (גם חלקית)
עלות הייצור ל-פורד - 200,000 דולר
מחיר שימוש עבור השירות החשאי של ארצות הברית לשנה - 500 דולר
חברת "Centigon (company)" (אנ') התאימה את הרכב לצרכיו המיוחדים של השירות החשאי
גלריה "לינקולן SS–100–X"

"לינקולן SS–100–X"
"לינקולן SS–100–X"
"לינקולן SS–100–X", הנשיא קנדי עם נשיא הודו הד"ר סרוופלי רדהקרישנן, צולם ב-4 ביוני 1963
"לינקולן SS–100–X", הנשיא קנדי עם היילה סלאסי קיסר אתיופיה, צולם ב-1 באוקטובר 1963 (קנדי במושב האחורי, סלאסי עומד במרכז)
"לינקולן SS–100–X", צולם ביום ההתנקשות בחייו של קנדי, בתמונה: הנשיא קנדי ורעייתו ג'קלין קנדי-אונאסיס ב-22 בנובמבר, 1963 בדאלאס, טקסס
"לינקולן SS–100–X" ביום הרצח, במושב האמצעי: מושל טקסס ג'ון קונלי ואשתו, מאחור הזוג קנדי
"לינקולן SS–100–X", איש השירות החשאי של ארצות הברית "Clint Hill (Secret Service)" (אנ') מזנק לעבר הנשיא קנדי, מיד לאחר ההתנקשות
"לינקולן SS–100–X"  - מבט לסידור הפנימי של המושבים
הנשיא קנדי והגברת הראשונה, ג'קלין, לצד מושל טקסס ג'ון קונלי ואשתו, בלימוזינה הנשיאותית מסוג "לינקולן SS–100–X" , ביום הרצח, בדאלאס
ראו גם

סאנשיין ספיישל
לינקולן קוסמופוליטן
המכונית הנשיאותית (ארצות הברית)
רצח קנדי
לקריאה נוספת

"לינקולן SS–100–X" - תמונות
קינן כהן‏, גלגלים ופסים  המכוניות של נשיאי ארצות הברית, באתר וואלה, 23 בינואר 2017
הערות שוליים

↑  "לינקולן SS–100–X" mindspring.com/~pamelajfk/jfk
↑  "לינקולן SS–100–X" - המכונית הנשיאותית thehenryford.org/collections-and-research/digital-resources/popular-topics/kennedy-limo
↑  "לינקולן SS–100–X" המכונית שנהייתה חלק מהטרגדיה ההיסטורית oldcarsweekly.com/news/editors-picks/ss-100-x-lincoln-became-part-history-jfk-tragedy
↑  "לינקולן SS–100–X" joesherlock.com/SS-100X
↑  "לינקולן SS–100–X" sgtalcastro.blogspot.com/2012/08/the-ss-100-x-lincoln-continental
↑  "לינקולן SS–100–X" thehenryford.org/collections-and-research/digital-resources/popular-topics/kennedy-limo
לב פישלזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בפברואר 1923 חלמנו, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  20 בנובמבר 2013 (בגיל 90) אחוזת בית, ישראל 
 ענף מדעי:  זואולוגיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
לב פישלזון (Lev Fishelson;‏ 23 בפברואר 1923 – 20 בנובמבר 2013) היה זואולוג ישראלי, חוקר ביולוגיה ואקולוגיה, ימיות ואיכות הסביבה, פרופסור במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

לב (לייב) פישלזון נולד בשנת 1923 בחלמנו שבפולין. כשפלשה גרמניה לפולין ב-1939 נמלט לברית המועצות, ושם השלים את לימודיו לתואר בוגר במדעים. לאחר המלחמה ניסה לעלות לארץ ישראל, נעצר על ידי הבריטים ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, שם הכיר את לובה, ונישא לה ב-1947. ב-1949 עלו בני הזוג לישראל. תחילה התגוררו בלוד ואחר-כך עברו לתל אביב. בשנת 1951 הקים תחנת מחקר במפרץ אילת, שעסקה בחקר האלמוגים והפאונה שבסביבתם. בשנים 1952–1967 כיהן כמרצה לביולוגיה בסמינר הקיבוצים.
פישלזון נמנה עם מייסדי אוניברסיטת תל אביב והחברה להגנת הטבע. בשנת 1959 קיבל תואר שני מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "Acridoidea of Israel, taxonomy and biogeography". בשנת 1966 קיבל תואר דוקטור על העבודה "התפתחות משווה של מינים שונים של דגים מהסוג Tilapia‏ (Cichlidae)", שכתב בהנחיית היינץ שטייניץ מהאוניברסיטה העברית בירושלים והאנס מ' פטרס מאוניברסיטת טיבינגן בגרמניה.
בשנת 1967 מונה למרצה בכיר במחלקה לזואולוגיה אוניברסיטת תל אביב, בשנת 1971 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1975 מונה לפרופסור מן המניין.
כיהן כמנהל המכון לשמירת הטבע באוניברסיטה. פרש כפרופסור אמריטוס.
היה ממייסדי האגודה הישראלית לאקולוגיה ובין השנים 1975–1976 כיהן כיושב הראש שלה.
בשנת 1997 הוענק ללב פישלזון מגן השר לאיכות הסביבה על פועלו לשמירת הטבע והסביבה בישראל. בשנת 2011 הוענק לפישלזון פרס על מפעל חיים מטעם העמותה הישראלית למדעי הימים על תרומתו המיוחדת למחקרים ולחברה בתחומי מדעי הימים והסביבה.
בנוסף למאמריו המדעיים הִרבה פישלזון בכתיבת מאמרים פופולריים, בכתבי העת "טבע וארץ", "אדם וסביבתו" ו"השדה", וכן נתן הרצאות בסדרת "אוניברסיטה משודרת" של גלי צה"ל.
פישלזון היה אב לבן ובת. נפטר ב-2013, בגיל 90. הותיר את אשתו, לובה, ילדיו, נכדים ונינים.
 בנו, צבי פישלזון, הוא אימונולוג, פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה תאית והתפתחותית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו

גילוי שבהזדווגות של דגי אמנון ממינים שונים נולדים רק דגים זכרים.
גילוי שבלהקה של דגי פזית ים סוף לנקבה יש יכולת לשנות את מינה לזכר כאשר הלהקה נותרת ללא זכרים. לאחר מכן התגלתה תכונה זו בדגים נוספים.
פישלזון העניק שמות מדעיים בעברית ל–800 מינים. לאות הוקרה נקראו 13 מינים על שמו. אחד מהם, Epulopiscium fishelsoni (אנ'), שאותו גילה בשנת 1985, היה עד לשנת 1999 החיידק הגדול ביותר המוכר למדע.
ספריו

מדריך לטיולי טבע ולטיפוח פינת החי בכיתות היסוד, מרחביה: מחלקת החינוך של הקבוץ הארצי, 1964.
החי בסביבת ים המלח, תל אביב: ספרית השדה, תשכ"ז.
יהושע מרגולין, זואולוגיה : ספר לימוד לבתי מדרש למורים, ספר עזר למורה ומתלמד; מהדורה חדשה מעובדת ומורחבת ע"י לב פישלזון, 2 כרכים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ח–תשכ"ט.
לב פישלזון, זואולוגיה; על פי יהושע מרגולין; ערך והביא לדפוס: יצחק כפכפי, מהדורה מחודשת, 3 כרכים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ט–תשמ"ג. (מהדורה מתוקנת: תשמ"ד 1984)
פינת חי: מדריך לאיסוף, אחזקה והסתכלות למורים ולחובבי טבע, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ז.
הים שסביבנו: אקולוגיה וביולוגיה של הים; מביא לדפוס: יהודה עופר, ישראל: מטכ"ל - קצין חינוך ראשי - גלי צה"ל; משרד הביטחון – ההוצאה לאור ('אוניברסיטה משודרת'), תשל"ח. (הופיע במהדורות נוספות)
מגדיר דגי שוניות אילת, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ב 1981.
מסתרי ים סוף; צילם: דוד פילוסוף; כתב: לב פישלזון, גבעתיים: מסדה, 1981. (הופיע בתרגום לאנגלית ב-1984)
לב פישלזון (עורך), החיים במים, כרך 4 של החי והצומח של ארץ ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת; עורך: עזריה אלון, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1982–1990.
Orthoptera: acridoidea, Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities (Fauna palaestina: Insecta, 3), 1985.
ספריו > בעריכתו

יואב ויזל, לב פישלזון (עורכים), אקולוגיה: אדם וסביבתו: קובץ מאמרים, פתח תקווה: המדור לאקולוגיה, תשל"ז.
לקריאה נוספת

'Fishelson, Lev,' in: Who's who in Israel and in the work for Israel abroad, 1973, p. 128.
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966.
↑  פרופ' צבי פישלזון; צבי פישלזון.
↑  צבי אלגת, לב פישלזון אוהב ... דגים, מעריב, 1 בדצמבר 1963; אברהם רותם, האמנון ה"כחול" הוצלב ב"אדום" והעלה את תפוקת הבריכות ..., מעריב, 14 ביוני 1965.
↑  צבי אילן, ספר חדש | אדם וסביבתו, דבר, טור 2, 24 ביולי 1977.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261147905171  ISNI: 0000 0000 7903 9282  LCCN: n85827242  NTA: 070295638  SUDOC: 09158115X  VIAF: 97815366   WorldCat (עם VIAF): 97815366
לוקאס מאצראט

לוקאס יואכים מאצראט (בגרמנית: Lucas Joachim Matzerath; נולד ב-3 במאי 2000) הוא שחיין גרמני, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2022) במשחה ל-50 מטר חזה.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה לנוער שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.16 דקות, ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:52.34 דקות.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.65 שניות, ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.13 שניות. בנוסף, סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.27 שניות.
באולימפיאדתת טוקיו שנערכה ביולי סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.31 שניות. בנוסף, סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.08 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.57 שניות ובמקום 14 במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 26.50 דקות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, ביוני סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.50 שניות, במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.10 שניות, ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.63 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.11 שניות, אחרי ניקולו מרטיננגי (26.33 שניות) וסימונה צ'ראסואולו (26.95 שניות), שניהם מאיטליה. במשחה ל-100 מטר חזה סיים במקום שישי בתוצאה של 59.64 שניות. במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב סיים במקום שביעי בתוצאה של 3:35.65 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב סיים במקום חמישי בתוצאה של 3:46.54 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.12 שניות, ובמקום 19 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.67 שניות. במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב סיים במקום שישי בתוצאה של 1:31.79 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב סיים במקום חמישי בתוצאה של 3:23.04 דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה, יפן סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.88 שניות, ובמקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.94 שניות. בנוסף, סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.91 דקות, ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:45.62 דקות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.37 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 26.89 שניות (2023)
100 מטר חזה: 58.74 שניות (2023)
200 מטר חזה: 2:10.33 דקות (2023)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 26.50 שניות (2021)
100 מטר חזה: 57.04 שניות (2022)
200 מטר חזה: 2:07.43 דקות (2023)
לב סרגייביץ' טרמן

| --- | --- |

צילום משנת 1927 בעת נגינה בטרמווקס
 לידה:  27 באוגוסט 1896 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בנובמבר 1993 (בגיל 97) מוסקבה, רוסיה 
 מקום מגורים:  ארצות הברית, מוסקבה, סנקט פטרבורג, מחוז מגדן 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 מקום לימודים:  Nikolay engineering school (1916)  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג (1916)  האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג (1926)  The First Saint-Petersburg Gymnasium  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  הקונסרבטוריון של מוסקבה (1964–1967)  מכון יופה (1919)  אוניברסיטת מוסקבה (1967)  TsKB-29 NKVD (1940–1948)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1947) 
 בן או בת זוג:  לוויניה ויליאמס (?–15 בספטמבר 1938) 
 מספר צאצאים:  2 
 
לב סרגייביץ' טֶרְמֶן או לאון טֶרְמֶן (ברוסית: Лев Сергеевич Термен, בצרפתית: Léon Theremin;‏ 27 באוגוסט 1896 – 3 בנובמבר 1993), היה מהנדס וממציא רוסי שהמציא את הטרמין, כלי הנגינה הראשון למוזיקה אלקטרונית. טרמן המציא גם ציוד ריגול והאזנות סתר.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לב טרמן נולד בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית, הבכור מבין שני ילדיה של משפחת אצילים רוסית ששורשיה מצד האב  צרפתים-הוגנוטים וגרמנים. האב, סרגיי אמילייביץ טרמן היה משפטן ידוע. שם אחותו היה הלנה ושם אימו יבגניה אנטונובנה. משפחתו הייתה עמידה, אך נמנעה מבזבזנות. עם הוריו של טרמן השתדלו לטפח את כישוריו ולהרחיב את אופקיו: אפשרו לו שיעורי צ'לו, הקימו בדירה מעבדה לפיזיקה ולאחר מכן אף מצפה כוכבים ביתי. טרמן נשלח ללמוד בגימנסיה הקלאסית מס. 1  לבנים בעירו שנחשבה זולה יחסית.
בכיתה י"א בפני קהל תלמידים והורים ערך טרמן ניסויים באפקטים אופטיים שונים בעזרת חשמל.. הוא סיים את לימודי התיכון עם מדליית כסף. ב-1914 החל ללמוד בקונסרבטוריון ובמקביל במחלקה לפיזיקה ומתמטיקה של האוניברסיטה.  לימודיו נקטעו בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-1916 גויס לצבא ונשלח להכשרה מזורזת בבית הספר לקציני חיל הנדסה. בהמשך עבר הכשרה לקציני חיל קשר . הוא שירת כקצין זוטר בגדוד קשר. הגדוד היה אחראי (בין היתר) על תפעול תחנת משדר צבאית בצארסקויה סלו שליד פטרוגרד. לאחר מהפכת אוקטובר, עזב את הצבא והחל לעבוד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה תחת הנחייתו של המדען היהודי הידוע אברם יופה. שם יצר טרמן מכשיר לחקר תכונות הגזים. הוא סבר שניתן למדוד שינויים בפרמטרים של גז אם זה נמצא בתוך קבל חשמלי. כפי שהתברר, המכשיר שיצר תרמין רשם לא רק שינויים במצב הגז, אלא גם הגיב להתקרבות ידו של החוקר אל הקבל. במקום לחבר למערכת מכשיר מצביע, הוא חיבר מתמר עם מיקרופון למיתקן שלו, והתקרבות ידו אל הקבל החלה להשפיע על הטון של הצליל המופק. כך הופיעה מערכת האבטחה האלקטרונית הראשונה בעולם.
ביוגרפיה > פעילותו המוזיקלית

בשנים 1917–1919 המציא טרמן את כלי הנגינה האלקטרוני הראשון. תחילה הוא קרא לו "אתרופון" ולאחר מכן נקרא כשם משפחתו - טרמין. הנגינה בכלי הינה ללא מגע ומתבססת על תנועות ידיים בתוך שדה אלקטרומגנטי שנוצר על ידי שתי אנטנות. בשנת 1922 ניגן טרמן בכלי זה בפני לנין והלהיב את חוגי המשכילים המקומיים. ב-1927 הופיע עם ה"אתרופון" ברסיטלים ברחבי אירופה וצפון אמריקה. טרמן היגר לניו יורק וזכה בה לכבוד רב. ב-28 בפברואר 1928 רשם בארצות הברית פטנט על המצאתו בשמו העדכני לאון טרמן. בהמשך חתם על חוזה עם החברות "ג'נרל אלקטריק וRCA לשיווק הכלי בשם "טרמינווקס" (thereminvox) שקוצר בהמשך ל"טרמין". (theremine). מבחינה עסקית נחל טרמן כישלון אבל המשיך להעביר שיעורי נגינה על הכלי, להופיע ברסיטלים ולנסות לשכללו. בהמשך המציא  כלי נוסף "טרפסיטון", פיתוח של רעיון הטרמין, ששילב נגינה עם ריקוד. לטרפסיטון הייתה צורת במה מצוידת באנטנות ורקדנים שהופיעו עליה יצרו מוזיקה דרך תנועותיהם בתוך השדה האלקטרומגנטי.
לטרמן היה חסר ידע תאורטי מוזיקלי בסיסי ולכן פנה להיוועץ עם קלרה רוקמור, כנרת וירטואוזית שעבדה איתו עוד מהימים הראשונים של שיווק הטרמין בארצות הברית. היא עזרה לו לשפר את המכשיר ולייצר גרסאות יותר משוכללות שלו. טרמן ביקש את ידה מספר פעמים אך לשווא.
ביוגרפיה > שובו לברית המועצות. אסיר פוליטי וממציא בשרות מערכת הביטחון הסובייטית

ב-1938 נעלם הממציא באופן מסתורי ואף נמסר באופן רשמי על מותו. אשתו לוויניה וידידיו חיפשו אותו אך לשווא. היו שסברו שהתגעגע למולדת והיו שחשבו שנחטף על ידי סוכני נ.ק.ו.ד. כעבור שנים אחדות נודע שחזר לרוסיה. העילה לכך הייתה הסתבכויות כספיות שהיו לו בארצות הברית או הרגשתו כי תפרוץ מלחמה בקרוב. [דרוש מקור].
טרמן חזר לברית המועצות בעיצומו של הטרור הגדול הסטליניסטי. זמן קצר אחרי שובו ללנינגרד הוא נעצר ונכלא בבית הכלא בוטירקה במוסקבה. לאחר מכן נשלח לגולאג, ליתר דיוק, למכרות הזהב בקולימה. נטען שיחד עם קבוצת אסטרונומים היה מעורב בניסיון רצח של סרגיי קירוב באמצעות אותות רדיו, בעת ביקור במצפה פולקובו. (קירוב נרצח למעשה, ככל הנראה, במזימה של סטלין בשנת 1934)
אף על פי שנידון כנראה לשמונה שנות מחנה והיו שמועות על הוצאתו להורג, נשאר בסופו של דבר בקולימה רק שנה ובחורף 1940 הועבר לאומסק על מנת לעבוד ב"שאראשקה" - מעבדה מסווגת ביטחונית בתוך מערכת ה"גולאג" ובה שיתף פעולה עם מדענים ומהנדסים כמו
אנדריי טופולב, סרגיי קורוליוב ואחרים. טרמן נדרש לעסוק במחקרים בתחום הריגול האלקטרוני ובתחום הפרעת אמצעי התקשורת והקשר.הוא המציא מערכת ציתות בשם "בוראן" Bourane, אחד ממבשרי המיקרו-ריגול באמצעות לייזר כשהשתמש ממרחק באלומת של
קרינה תת-אדומה בעוצמה חלשה על מנת לגלות תנודות קוליות בשמשת חלון. ראש הנ.ק.ו.ד. לברנטי בריה הנהיג את השימוש במכשירי "בוראן" בריגול נגד השגרירויות האירופיות והאמריקנית במוסקבה.
לפי עדויות אחדות המצאתו זו זכתה בפרס סטלין בשנת 1947, אולם שמו של טרמן שהיה באותה תקופה אסיר פוליטי אינו מוזכר בין חתני הפרס.
טרמן המציא מכשיר ציתות נוסף שכונה "הדבר" (The Thing) על בסיס חלל מהדהד בתדר גבוה שחובר למכשיר לאקטרוני פסיבי שנקרא "כריסוסטום" ("פה הזהב") ללא ספק כוח. ה"דבר" שימש לציתות במושב שגריר ארצות הברית במוסקבה. ב־4 באוגוסט 1945 משלחת פיונירים, מארגון הילדים הקומוניסטי היחיד והרשמי בברית המועצות, העניקה כמתנה לשגריר עותק מעץ של סמל ארצות הברית כמחוות ידידות של ברית המועצות כלפי בת בריתה במלחמה שעמדה להסתיים. השגריר תלה אותו במשרדו. מאוחר יותר, בשנת 1952 חובב רדיו בריטי גילה במקרה את הציתות כששמע בערוץ רדיו סובייטי שיחות שניהלו האמריקאים ממשרד השגריר. השגריר האמריקאי החדש, ג'ורג' קנאן ערך בדיקות שגילו במשרד מיקרופון ומהדהד שיכלו להיות מופעלים על ידי אותות רדיו. כיוון שהמכשיר היה פסיבי והופעל על ידי אנרגיה אלקטרומגנטית ממקור חיצוני, הוא נחשב למבשר של טכנולוגיות RFID.

בשנת 1956 שמו של טרמן טוהר על ידי השלטון הסובייטי. נקבע שהוא חף מפשע והתאפשר לו להמשיך לעבוד במחקרים מסווגים של מערכת המודיעין הסובייטית ולפתח מערכות ציתות עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1964.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות ומורשתו

אחרי מלחמת העולם השנייה ידע הטרמין עדנה בעולם הסאונד בהוליווד. בביצוע שירם " התנודות הטובות" ("Good Vibrations") השתמשה להקת ביץ' בויס ב"אלקטרו-טרמין" או ה"טאנרין" -נגזרת של הטרמין שהומצאה על ידי פול טאנר.
רוברט מוג קיבל השראה מעבודתו של טרמן בהמצאת הסינתיסייזר.
בשנות ה-1980 הפיק הקולנוען סטיבן מרטין סרט תיעודי על הטרמין. הוא פגש את קלרה רוקמור ובביקור בברית המועצות ראיין את טרמן לראשונה מאז שעזב את ארצות הברית. בשנת 1990 אורגן מסע של טרמן לארצות הברית והוא הוזמן לראות רסיטל של טרמין באוניברסיטת סטנפורד.
טרמן נפטר ב-1993 במוסקבה בגיל 97.
לקריאה נוספת

Bulat M.Galeyev.; translated by Vladimir Chudnovsky . "Light and Shadows of a Great Life: In Commemoration of the One-Hundredth Anniversary of the Birth of Leon Theremin, Pioneer of Electronic Art". Leonardo Music Journal (LMJ). 6.1996
Albert Glinsky Theremin: Ether Music and Espionage. University of Illinois Press, 2000 p. 10. ISBN 9780252025822
1970 L.S.Theremin -Erstes Treffen mit A. F. Joffe
הערות שוליים

↑  תאריך הלידה הובא כאן לפי לוח השנה בגרגוריאני המקובל בימינו. לפי לוח השנה היוליאני בזמנו התאריך היה 15 באוגוסט
↑  A.Glinsky 2000 עמ' 10
↑  Bulat M.Galeyev 1996
↑  https://www.kommersant.ru/doc/312181 יבגני ז'ירנוב בעיתון "קומרסנט" 26.2.2002]
↑  [1970 L.S. Theremin
↑  Красный Терменатор, www.kommersant.ru, ‏2002-02-26 (ברוסית)
↑  על קלרה רוקמור באתר BFM TV ב-9 במרץ 2016
↑  השם החדש של פטרסבורג ופטרוגרד תחת השלטון הסובייטי
↑  סבטלנה באז'נוב - המצאות וממציאים של רוסיה - לב סרגייביץ' טרמן 2018]
↑  Kevin D. Murray
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442429305171  PLWABN: 9810643737205606  BnF: cb14492261h (data)  GND: 117302759  ISNI: 0000 0000 6308 3545  LCCN: n97856992  MusicBrainz: 9b182733-e7ac-4ce6-86b1-eae2a54bed5f  NDL: 00862935  NKC: js20070323009  NTA: 216393167  SELIBR: 96551  SNAC: w6457pz8  SUDOC: 111920493  VIAF: 786739   WorldCat (עם VIAF): 786739 
טרמן עם קלרה רוקמור בחגיגת יום הולדת בשנת 1929
ליבנים

| --- | --- |
ליבנים מלפנים וחוקוק מאחור
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎-53 מטר
תאריך ייסוד: 1982
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 486 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) ליבנים(למפת הגליל העליון רגילה) ליבנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ליבנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ליבנים32°51′50″N 35°29′41″E﻿ / ﻿32.8637996134657°N 35.4946206966984°E﻿ / 32.8637996134657; 35.4946206966984  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל (in English: Merom HaGalil Regional Council) באדום - ליבנים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

ליבנים (לִבְנִים) הוא מושב חקלאי וקהילתי בגליל העליון, צפונית-מערבית לכנרת במערב בקעת גנוסר השייך למועצה אזורית מרום הגליל.
המושב תוכנן כחלק מהגוש המזרחי של תוכנית המצפים בגליל.
המושב הוקם בשנת 1982 על ידי 10 אנשים מהמושבים בסביבה כמושב עובדים.
בשנת 1989 המושב החקלאי פתח את זרועותיו לתושבים נוספים.
שמו של המושב הוא כשם עצי הליבנה הגדלים באזור.
מושב ליבנים מונה כמאה משפחות.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  צבי אילן, מכמני נופים חדשים, דבר, 1 באוגוסט 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588266205171