stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס גנדלף
מקבלי הפרס

1974 - ג'ון רונלד רעואל טולקין
1975 - פריץ לייבר
1976 - ל. ספראג דה קמפ
1977 - אנדרה נורטון
1978 - פול אנדרסון
1979 - אורסולה לה גווין
1980 - ריי ברדבורי
1981 - קטרין לוסיל מור
בשנים 1978 ו-1979 ניתן הפרס גם עבור הספרים:
1978 - הסילמריליון, ג'ון רונלד רעואל טולקין, ערוך על ידי כריסטופר טולקין
1979 - הדרקון הלבן, אן מק'קפרי
| פרסי מדע בדיוני |
| --- | --- | --- |
| בעולם | פרס בחירת הקהל • פרס גנדלף • פרס פיליפ ק. דיק • פרס הוגו • פרס טיפטרי  • פרס לוקוס • פרס נבולה • פרס דיימון נייט • פרס סאטורן • פרס סטרג'ן • פרס סיידווייז להיסטוריה חלופית • פרס אדוארד סמית • פרס פרומתאוס • פרס קלארק • פרס קמפבל • פרס ריזלינג |  |
| בישראל | פרס גפן • פרס עינת |  |
פמיניזם תרבותי

פמיניזם תרבותי הוא זרם מחשבתי לפיו יש "טבע נשי" או "מהות נשית", ואשר עוסק בהבדלים בין גברים ונשים, בעיקר על בסיס הבדלים ביולוגיים ביכולת הרבייה. על פי התאוריה, הבדלים אלו יוצרים תכונות מובחנות אצל נשים. מנקודת מבט זו, מה שמשותף לנשים מהווה בסיס לאחווה נשית, אחדות וסולידריות, וכן זהות משותפת. לפיכך, הפמיניזם התרבותי מעודד יצירת תרבות נשים שיתופית. השוני בין גברים ונשים, טוענות הפמיניסטיות התרבותיות, אינו מהווה בסיס מוצדק לאפליה אלא להפך – יש להכיר בו ולעצב על פיו גישות חינוכיות ומשפטיות. כל עוד הבדלים בין נשים לגברים לא יתורגמו למערכות החברתיות השונות, פתיחת מוסדות החברה בפני נשים לא תשנה את המציאות על פיהן נשים חלשות מגברים בתחומים רבים, שכן אותם מוסדות יישארו במתכונת מפלה.
הפמיניזם התרבותי אינו מהווה תנועה, ואין בו ארגונים. הוא מייצג אופן מחשבה, תאוריות, ופילוסופיות מגדריות. עם זאת, פמיניסטיות רבות מזרם מחשבתי זה הן פעילות חברתיות ופוליטיות במגוון מסגרות פמיניסטיות ואחרות.
היסטוריה

הפמיניזם התרבותי צמח מתוך הפמיניזם הרדיקלי של שנות ה-1970. לאחר ניסיונות לפתח  בדלניות, חלק מהפמיניסטיות הרדיקליות הגיעו למסקנה ששינוי חברתי אינו אפשרי, ופנו לגישה אחרת למרכז נשים בתרבות. הזרם מקושר להתפתחות מודעות לזהות הלסבית, ואף שאב מהפמיניזם הלסבי מרעיונותיו המרכזיים, כמו חיבור בין נשים, מערכות יחסים שנשים במרכזן, ותרבות ממורכזת נשים. בה בעת, הפמיניסטיות התרבותיות גם שאלו מגישות הגל הראשון של הפמיניזם, בו פעילות השקיעו בסוגיות חברתיות-כלכליות מתוך אמונה שנשים הן במהות יותר חומלות, שוחרות שלום, מטפחות, ובלתי אלימות – סוגיות כמו זכויות ילדים, זכויות בעלי חיים, יתומים, עוני, זכויות עובדים, עבודה סוציאלית, וכן הלאה – ומתוך הפמיניזם התרבותי נולדו מרכזי סיוע לנפגעות אלימות מינית, תוכניות לימודי נשים וגישות ייחודיות לספרות נשים ואמנות נשים, וכן הלאה.
המונח "פמיניזם תרבותי" מוכר לפחות מאז 1975, אז השתמשה בו הפמיניסטית הרדיקלית ברוק ויליאמס מארגון הרדסטוקינגס, בכוונה להוקיע את הרעיון ולהבחין בין זרם זה לפמיניזם רדיקלי. פמיניסטיות רדיקליות אחרות הוקיעו את הזרם כבוגד בעקרונות מרכזיים של הפמיניזם, ביניהן אליס אקולס, שתיארה אותו כ"דה-פוליטיזציה" של הפמיניזם הרדיקלי.
בין הפמיניסטיות הרדיקליות שמזוהות עם המעבר לפמיניזם תרבותי היא מרי דיילי, במיוחד בספרה משנת 1979, Gyn/Ecology. בספר, היא מבקרת את הפמיניזם הליברלי שדוגל ב"שוויון זכויות", כשהיא טוענת שמסגרת זו מסיחה את דעתן של נשים מהמטרה של מיגור הפטריארכיה, בכך שהיא מרשה לעצמה להיות מנוכסת לתוך הממסד הזה. היא כותבת שכל עוד מסתפקות ברפורמות בתוך המוסד שנותר על כנו, מדובר בהישגים מוגבלים שאפשר לבטל בנקל, ושגישה זו מוציאה נשים ממרכז החשיבה הפמיניסטית, ושמה בו את הגברים ומוסדותיהם. היא דוגלת בספרה ביצירת שפה נשית, כתיבה נשית, אלוהות נשיות, ומיתולוגיה נשית.
אחריה, הפסיכולוגית הקלינית קרול גיליגן פרסמה את מחקרה על התפתחות מוסרית, שהראה כי נשים וגברים חושבים באופן שונה בכל הנוגע לצדק. כנגד טענה שהייתה קיימת בזמנו והושפעה מהגישה שהציג לורנס קולברג, כי נשים הן פחות מוסריות מגברים, גיליגן הראתה שנשים אינן פחות מוסריות אלא מחזיקות בחשיבה אחרת לגבי צדק ומוסר.
בגל השלישי של הפמיניזם גם התעוררה ביקורת חריפה כלפי הפמיניזם התרבותי, לפיה הניסיון לייצר מוסר או חשיבה שהיא ייחודית לנשים באשר הן, בעצם מתעלמת מההבדלים בגישה למשאבים ולמוקדי כוח בין קבוצות, במיוחד על בסיס גזעי/אתני וגאוגרפי, ושככזה, הפמיניזם הזה, שהשתרש באופן מיוחד בארגוני סיוע בינלאומיים, הוא לבן/מערבי, קפיטליסטי ואימפריאליסטי תרבותית, ותומך בנאו-ליברליזם אשר בהרבה מקרים אחראי מלכתחילה לפערים שנשים לא-לבנות ולא-מערביות חוות מבחינה כלכלית ופוליטית.
עקרונות הפמיניזם התרבותי

פמיניסטיות תרבותיות טוענות שמה שהן מתארות כהתנהגויות מסורתיות של גברים, כמו אגרסיביות, תחרותיות, ושליטה, גורמות נזק לחברה, ולתחומים ספציפיים שבתוכה, כמו פוליטיקה ועולם העסקים. על פי הפמיניזם התרבותי, אכפתיות, שיתוף פעולה ושוויונות הן המאפיינים הרצויים כדי לייצר עולם טוב יותר. בין הפמיניסטיות התרבותיות יש הסבורות שהבדלים בין המגדרים הם מולדים ומהותיים, ויש הטוענות שהם נלמדים ומחוברתים על ידי הסביבה. אך גם אלה סבורות שהגורמים לחיברות זה הם כה מוטמעים בחברה, שהם מאפיינים עיקשים ולא ניתנים לשינוי. הגישה לפיה נשים יותר חומלות, נדיבות, ובלתי אלימות מובילה לדרישה של הפמיניזם התרבותי להכללה גדולה יותר של נשים במוקדי קבלת החלטות, כדי שהשפעתן תוכל לגבור על האנוכיות, חוסר שליטה עצמית בהתנהלותם המינית, ואלימות של הגברים.. מאידך, הפמיניסטיות התרבותיות מכירות גם באיכויות גבריות, ולשיטתן הנשים אינן מתחרות בהן, אלא מציגות איכויות משלהן. לכל מגדר איכויות משלו שיש למצות אותן בנפרד וביחד, על מנת להגיע לחברה בריאה יותר.
פמיניסטיות תרבותיות מקדמות:
הכרה שווה לעיסוקים "נשיים", כולל אמהוּת.
הכרה וכיבוד של טיפול בילדים בבית.
שכר שמאפשר לנשים להישאר בבית ולטפל בילדים, מתוך הכרה בערך האִמהוּת.
כיבוד המאפיינים הנשיים כמו טוב לב, רגישות, טיפוח, ועדינות, וקידום תרבות מאוזנת יותר, שתחליף תרבות שבה מאפיינים גבריים כמו תחרותיות וכוחניות, מוערכים יתר על המידה.
קידום תרבות שווה
הקמת מקלטים ומרכזי סיוע לנפגעות אלימות במשפחה ואלימות מינית
השמת דגש על הערכים המשותפים לנשים מכל מעמד, גזע, או תרבות, במקום על ההבדלים שביניהן
מיניות נשית המבוססת על שוויון ביחסי הכוחות, למרות השונות המינית, והדדיות במקום על שליטה, ללא היררכיות מיניות.
דוגמאות לכשלים הנובעים מאי הכרה בהבדלים בין גברים לנשים, על פי ביקורת הפמיניזם התרבותי (ביקורות אלו נשמעו גם מפי הזרם הרדיקלי):
שוק העבודה בנוי בצורה שמתאימה לגברים: אין הכרה בזכותה של אישה להיכנס להריון ולגדל ילדים מבלי שהדבר יפגע בזכותה לעבוד, ותרומה למקום העבודה נמדדת בשעות עבודה ארוכות ולא בהכרח באיכות או בשעות גמישות יותר. מקומות העבודה גם לא מאפשרים מעונות יום לילדים או אפשרויות אחרות לטפל בילדיהן מבלי לפגוע בעבודתן. במקום לאפשר חופשת לידה גם לגברים, יש להכיר באִמהוּת כערך נשי, ולאפשר שעות עבודה נוחות יותר לנשים.
תרבות האופנה המוכתבת על ידי גברים: תחרויות יופי נשי, אופנות הלבשה המחפיצות נשים, על ידי הדגשת המיניות והגוף הנשי.
הפרדה באירועים ובספורט: הכרה באיכויות השונות של נשים הן פיזית והן נפשית, ויצירת קטגוריות מתאימות לנשים שאינן מקבילות לקטגוריות הגבריות (שחיה אומנותית למשל). פעילויות תרבות הפונות לאיכויות הנשיות בחברה.
הגדרת ההגנה העצמית דורשת שאקט ההגנה יהיה תגובה מיידית לתקיפה. אבל זוהי חשיבה על סיטואציות בהן המתגונן הוא גבר, ולא אישה. אישה מוכה, למשל, עשויה לתקוף את התוקף שלה רק לאחר המעשה המאיים.
הערות שוליים

1 2  Cultural Feminism: What Is the Essence of Being a Woman?, Jone Johnson Lewis, ThoughtCo, March 14, 2018
↑  Cultural Feminism, Kristina Wolff. Blackwell Encyclopedia of Sociology. DOI: 10.1111/b.9781405124331.2007.x
↑  GYN/ECOLOGY THE METAETHICS OF RADICAL FEMINISM MARY DALY Beacon Press : Boston : 1978
↑  מודלינגר, אילנה, הדרת נשים בתיאוריות התפתחות, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים, ‏ה-19 באוגוסט 2017
↑  Feminism-by-Design: Emerging Capitalisms, Cultural Feminism, and Women’s Nongovernmental Organizations in Postsocialist Eastern Europe, Kristen Ghodsee. S I G N S Spring 2004
פרוטיאוסיים

| פרוטיאוסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: בעלי זנב
תת־סדרה:: סלמנדרות
משפחה:: פרוטיאוסיים
סוגים
 Necturus  Proteus
שם מדעי
 Proteidae ‏גריי, 1825

פרוטיאוסיים (שם מדעי: Proteidae) היא משפחה של בעלי זנב הכוללת 2 סוגים: נקטורוס ופרוטיאוס.
דו-חיים מוזרים אלה חיים אך ורק במספר נהרות בחצי האי הבלקני ובצפון אמריקה. מינים אלה כמעט עיוורים לגמרי ובעלי ראש משוטח, לסתות חסרות שיניים, זימים מגודלים אדומים וריאות מנוונות. הם מגיעים עד לאורך 40 ס"מ, אצל הפרוטיאוס. הפרוטיאוסיים מגיעים לבגרות מינית לאחר 4-6 שנים ויכולים לחיות כ-20 שנה.
יצורים אלה אולי כמעט עיוורים אך יש להם חיישנים מורכבים על עורם, החשים תנודות במים וכן חוש ריח וטעם חדים. הם מחפשים יצורים קטנים כמו רכיכות, דגיגים וסרטנים במים וכשהטרף נמצא לידם הם שואבים אותו ובולעים אותו מיד.
מיון

משפחת פרוטיאוסיים (Proteidae)
סוג ומין יחיד פרוטיאוס מצוי (Proteus anguinus)
סוג נקטורוס (Necturus)
מין נקטורוס מצוי (Necturus maculosus)
מין Necturus louisianensis
מין Necturus alabamensis
מין Necturus beyeri
מין Necturus lewisi
מין Necturus punctatus
פלגת הארמייה A (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל המטה הכללי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בספטמבר 1914 – 11 בנובמבר 1918 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
פלגת הארמייה A הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית.
היסטוריה

ב-18 בספטמבר 1914 הוקמה פלגת הארמייה A על בסיס קורפוס התחלופה, בפיקודו של גנרל לודוויג פון פלקנהאוזן. פלגת הארמייה הגנה באזור לורן, במקום הארמייה השישית שהועברה צפונה. ב-17 באפריל 1916 מונה גנרל פון פלקנהאוזן למפקד מפקדת הגנת החופים, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל קרל לודוויג ד'אלזה. ב-4 בינואר 1917 פרש גנרל ד'אלזה מהצבא, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל ברונו פון מודרה. במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של אלברכט, דוכס וירטמברג. ב-9 ביוני 1918 מונה גנרל פון מודרה למפקד הארמייה הראשונה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה ב-6 באוגוסט 1918 גנרל יוהנס פון אבן שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
ב-11 בנובמבר 1918 עם שביתת הנשק, פורקה פלגת הארמייה.
סדר הכוחות > 10 בדצמבר 1914

ב-10 בדצמבר 1914, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| פלגת הארמייה A | קורפוס התחלופה | דיוויזיית התחלופה ה-10 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס התחלופה | דיוויזיית התחלופה של המשמר |
| פלגת הארמייה A | קורפוס התחלופה | דיוויזיית התחלופה ה-8 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס התחלופה | חטיבת התחלופה ה-61 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס התחלופה | דיוויזיית התחלופה הבווארית ה-1 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס התחלופה | דיוויזיית התחלופה ה-19 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס המילואים ה-15 | דיוויזיית המילואים ה-30 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס המילואים ה-15 | דיוויזיית המילואים ה-39 |
| פלגת הארמייה A | עתודת הארמייה | חטיבת הלנדווהר ה-2 |
סדר הכוחות > 30 באוקטובר 1918

בסוף המלחמה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| פלגת הארמייה A | הקורפוס ה-59 | הדיוויזיה ה-96 |
| פלגת הארמייה A | הקורפוס ה-59 | דיוויזיית הלנדווהר ה-21 |
| פלגת הארמייה A | הקורפוס ה-59 | דיוויזיית המילואים ה-75 |
| פלגת הארמייה A | הקורפוס ה-7 | חטיבת המילואים ה-82 |
| פלגת הארמייה A | הקורפוס ה-7 | הדיוויזיה ה-301 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס המילואים הבווארי ה-15 | דיוויזיית המילואים ה-39 |
| פלגת הארמייה A | קורפוס המילואים הבווארי ה-15 | חטיבת הלנדווהר ה-61 |
| פלגת הארמייה A | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-9 | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-37 |
| פלגת הארמייה A | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-9 | דיוויזיית הלנדווהר ה-4 |
מפקדים

לודוויג פון פלקנהאוזן (17 בספטמבר 1914 - 17 באפריל 1916)
קרל לודוויג ד'אלזה (17 באפריל 1916 - 4 בינואר 1917)
ברונו פון מודרה (4 בינואר 1917 - 9 ביוני 1918)
יוהנס פון אבן (6 באוגוסט 1918 - 11 בנובמבר 1918)
ראו גם

החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
פרוטוקיון

| פרוטוקיון> תקופה |
| --- | --- |
סוף פליסטוקן כ-781–12 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלביים
סוג:: פרוטוקיון
מינים
 P. orcesi  P. tarijensis  P. troglodytes
שם מדעי
 Protocyon ‏גיבל, 1855

פרוטוקיון (שם מדעי: Protocyon; מילולית: "כלב קדום") הוא סוג של כלב פרהיסטורי, שהתקיים לפני 781 עד 11 אלף שנה מזמננו בדרום אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. סוג זה תואר לראשונה ב-1855 בידי החוקר כריסטופר גיבל (אנ').
הפרוטוקיון היה טורף בגובה 70 סנטימטרים בכתפיים ובמשקל מוערך של 25 עד 40 קילוגרם וממבנה השיניים ניכר שהיה היפרקרניבור (בניגוד לרוב הכלביים שהם מסוקרניבורים וניזונים גם מצמחים רכים). ייתכן שצד בלהקות בדומה לרוב הכלביים. מאובן שן טוחנת שהתגלתה בריו גראנדה דו סול שבברזיל שהשתייכה לפרוטוקיון מעיד שהיה בעל עוצמת נשיכה חזקה יחסית. ממצא שהראה סימנים לטריפה במאובן גלוסותריום מעיד שנטרף, ככל הנראה, בידי להקת כלבים אלה.
הפרוטוקיון לא השתייך לסוג כלב ולמעשה נחשב לבן לקבוצה הדרום-אמריקאית "Cerdocyonina", בה מיני כלביים קטנים יחסית. המין הקרוב אליו ביותר הוא זאב היער או זאב הרעמה.
הפרוטוקיון נמצא במספר אתרי חפירות באמריקה הדרומית, לרבות בברזיל, ונצואלה, בוליביה, אקוודור, אורוגוואי ובבואנוס איירס שבארגנטינה. מאובנים נמצאו גם בקינטנה רו שבמקסיקו (לאחר שזוהו בטעות כמאובני קויוט), עדות לכך שהתקיים גם בדרום אמריקה הצפונית.
הערות שוליים

↑  Hermínio Ismael de Araújo-Júnior, Fernando Henrique de Souza Barbosab, Lucas Henrique Medeiros da Silva, "Overlapping paleoichnology, paleoecology and taphonomy: Analysis of tooth traces in a Late Pleistocene-early Holocene megafaunal assemblage of Brazil and description of a new ichnotaxon in hard substrate". Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology, Volume 468, 15 February 2017, Pages 122-128
פרוטוקלפסידרופס

| פרוטוקלפסידרופס> תקופה |
| --- | --- |
קרבון פנסילבני 318–315 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
סדרה:: פליקוזאוריה
סוג:: פרוטוקלפסידרופס
מינים
 Protoclepsydrops haplous
שם מדעי
 Protoclepsydrops ‏קרול, 1964

פרוטוקלפסידרופס (שם מדעי: Protoclepsydrops) הוא סוג של סינאפסיד קדום, אשר חי באמריקה הצפונית במשך הקרבון הפנסילבני שלפני 315–318 מיליון שנה מזמננו.
הסוג כולל מין יחיד - Protoclepsydrops haplous, והוא התגלה בממצאי צוקי מאובני ג'וגינס שבנובה סקוטיה בקנדה ותואר בידי החוקר רוברט ל. קרול (אנ'), כשמשמעות שמו היא: "לפני קלפסידרופס (אנ')". זאת עקב דמיונו לסוג זה וחיותו במשך הקרבון, אז הסינאפסידים היו נדירים יחסית.
יצור זה ידוע משרידים מאובנים שבורים, אשר כוללים רק מספר חוליות, עצם ירך ועצם זרוע חלקיים לצד שרידים של חוליות צוואר, גולגולת ולסת שבורים וכפות רגליים. לפי ההערכות אורכו הגיע ל-4 מטרים וייתכן שהיה טורף בעל לסתות חזקות, בהם נגס בטרפו בדומה לדימטרודון.
החוקרים כיום לא בטוחים אך ייתכן שהיה זה ראשון הסינאפסידים, אשר היה מראשוני בני הקבוצה בעלי שפיר עוברי שהיה קרוב יותר ליונקים מאשר לארכוזאורים, לאחר שאולי התפתח מדמויי-זוחלים. חוקרים אחרים לא מצאו הוכחות לכך שהיה סינאפסיד אמיתי, כך שהארכאותיריס מסוף הקרבון נחשב להערכתם לראשון שבהם, מלפני 306 מיליון שנה מזמננו.
הערות שוליים

↑  Reisz, R., 1972. Pelycosaurian reptiles from the middle Pennsylvanian of North America. Harvard University.
↑  Benton M.J. and Donoghue P.C.J. 2006. Palaeontological evidence to date the tree of life. Molecular biology and evolution. 24(1): 26–53
צ'או פראיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  372 ק"מ
 אגן ניקוז:  160,400 קמ"ר
 גובה מוצא הנהר:  25 מטרים
 יובלים:  Pa Sak River, Khlong Wat Sai, Khlong Sathon, Khlong Bang Sai Kai, Khlong Bang Khen, Khlong Bang Yi Khan, Khlong Ton Sai, Khlong Chong Nonsi, Khlong Bang Pa Kaeo, Khlong Phra Udom, Khlong Bang Na, Khlong Chakrai Yai, Khlong Wat Arun, Khlong Phraya Banlue, Khlong Bang Sue, Khlong Mon, נאן, Khlong Bangkok Yai, פינג, Sakae Krang River, Khlong Rop Krung, Noi River, Khlong Phadung Krung Kasem, Khlong Samrong, Khlong Bangkok Noi, Khlong Phra Khanong, Khlong Khu Mueang Doem, Khlong San 
 שפך:  מפרץ תאילנד 
 מדינות באגן הניקוז:  תאילנד תאילנד
 
 
צ'או פראיה (בתאית: แม่น้ำเจ้าพระยา) הוא הנהר המרכזי בתאילנד ואורכו 372 קילומטרים. הוא זורם דרך בנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד.
גאוגרפיה

הצ'או פראיה נוצר משילובם של הנהרות נאן ופינג, סמוך לעיר נאקון סאוואן. הנהר זורם מהמישורים במרכז תאילנד לבנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד. במחוז שאי נט מתפצל הנהר לנהר מקביל לנהר צ'או פראיה, ששמו טה צ'ין, שנשפך גם הוא במפרץ תאילנד.
הנהר זורם במספר ערים בתאילנד ובהן הבירה בנגקוק והערים נונתאבורי ונאקון סאוואן. במהלך תקופת איוטהאיה, תושבי העיר איוטהאיה חפרו תעלות כדי לעקוף את פיתולי הנהר ולקצר את דרכו לים.
נהר הצ'או פראיה חוצה את בנגקוק וכדי להגיע מגדה אחת לגדה שנייה של עיר זו יש לחצות את הנהר באמצעות אחד הגשרים על הנהר, מעבורת או סירה.
נהר צ'או פראיה נותר כיום נתיב המים החשוב ביותר עבור תושבי מרכז תאילנד. הנהר מהווה קישור תחבורה חשוב למשלוח טיק ואורז לבנגקוק. תושבים מקומיים הפכו את גדות הנהר לביתם עוד מימי קדם ויצרו את פרנסתם מסביבתם. כיום מקומיים המתגוררים לאורך גדות נהר צ'או פראיה שומרים על אורח חיים אותנטי. הנהר ממלא תפקיד חשוב גם בפסטיבלים התוססים של תאילנד כמו Loy Krathong, המתקיימים מדי חודש נובמבר כאשר תודה מובאת לאל המים, ו-Songkran – חגיגות השנה החדשה של תאילנד.
הערות שוליים

↑  River History, BANGKOK RIVER
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284937605171  BnF: cb15354660w (data)  LCCN: sh85022557  NARA: 10038665  NLA: 35650490  SUDOC: 034069690  VIAF: 315128312   WorldCat (עם VIAF): 315128312 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פלגת הארמייה C (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל המטה הכללי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בספטמבר 1914 – 11 בנובמבר 1918 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
פלגת הארמייה C הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
היסטוריה

ב-18 בספטמבר 1915 הוקמה פלגת הארמייה C, בפיקודו של גנרל הרמן פון שטרנץ. פלגת הארמייה הגנה באזור לורן, משמאל לארמייה החמישית. ב-4 בפברואר 1917 פרש פון שטרנץ מתפקידו, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מקס פון בהן. ב-5 במרץ 1917 מונה פון בהן למפקד הארמייה השביעית, ובמקומו מונה גנרל גאורג פוקס. ב-9 בנובמבר 1918 פרש גנרל פוקס מתפקידו, ובמקומו מונה גנרל אדוארד פון בלו שפיקד על פלגת הארמייה עד לסיום המלחמה.
ב-11 בנובמבר 1918 עם שביתת הנשק, פורקה פלגת הארמייה.
סדר הכוחות > 18 בספטמבר 1914

בעת הקמתה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-5 | הדיוויזיה ה-9 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-5 | הדיוויזיה ה-10 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס הבווארי ה-3 | הדיוויזיה הבווארית ה-5 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס הבווארי ה-3 | הדיוויזיה הבווארית ה-6 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס הבווארי ה-3 | הדיוויזיה ה-31 |
| פלגת הארמייה C | עתודת הארמייה | דיוויזיית המילואים ה-30 |
| פלגת הארמייה C | עתודת הארמייה | דיוויזיית הפרשים הבווארית |
סדר הכוחות > 30 באוקטובר 1918

בסוף המלחמה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-13 | דיוויזיית המשמר ה-5 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-13 | הדיוויזיה הבווארית ה-3 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-13 | הדיוויזיה ה-241 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-5 | דיוויזיית הלנדווהר ה-13 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-5 | דיוויזיית המילואים הבווארית ה-94 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-5 | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-35 |
| פלגת הארמייה C | קורפוס המילואים ה-12 | דיוויזיית הלנדווהר ה-5 |
| פלגת הארמייה C | קורפוס המילואים ה-12 | הדיוויזיה ה-224 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-57 | דיוויזיית הלנדווהר ה-8 |
| פלגת הארמייה C | הקורפוס ה-57 | הדיוויזיה ה-255 |
| פלגת הארמייה C | קבוצת מץ | חטיבת הלנדווהר ה-31 |
| פלגת הארמייה C | קבוצת מץ | הדיוויזיה ה-10 |
| פלגת הארמייה C | קבוצת מץ | דיוויזיית הלנדווהר ה-18 |
| פלגת הארמייה C | קבוצת מץ | דיוויזיית הלנדווהר ה-2 |
מפקדים

הרמן פון שטרנץ (18 בספטמבר 1914 - 4 בפברואר 1917)
מקס פון בהן (4 בפברואר 1917 - 5 במרץ 1917)
גאורג פוקס (5 במרץ 1917 - 9 בנובמבר 1918)
אדוארד פון בלו (9 בנובמבר 1918 - 11 בנובמבר 1918)
ראו גם

החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
פרידריך אנטון אולריך, נסיך ולדק ופירמונט

פרידריך אנטון אולריך, נסיך ולדק ופירמונט (בגרמנית: Friedrich Anton Ulrich Fürst zu Waldeck und Pyrmont; 27 בנובמבר 1676 - 1 בינואר 1728), היה רוזן ולדק בין השנים 1706–1712, ונסיך ולדק ופירמונט בין השנים 1712–1728.
ביוגרפיה

פרידריך אנטון אולריך נולד ב-27 בנובמבר 1676 בולדק לכריסטיאן לודוויג, רוזן ולדק ולאנה אליזבת, רוזנת ראפולשטיין, בתם של גאורג פרידריך, רוזן ראפולשטיין ואליזבת שרלוטה, רוזנת זולמס-זוננוואלדה.
בשנת 1706 מת אביו כריסטיאן לודוויג, רוזן ולדק, ופרידריך אנטון אולריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1712 נתן קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפרידריך אנטון אולריך מעמד של נסיך, והוא נקרא מעתה בתואר "נסיך ולדק ופיקמונט". פרידריך אנטון אולריך בנה ושיפץ כמה ארמונות בנסיכות, מה שהכניס את הנסיכות לחובות גדולים. ב-1 בינואר 1728 מת פרידריך אנטון אולריך, ובנו קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-22 באוקטובר 1700 התחתן פרידריך אנטון אולריך עם לואיזה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, בתם של כריסטיאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד וקתרינה אגתה, רוזנת ראפולשטיין, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
כריסטיאן, נסיך ולדק ופירמונט (1701–1728)
פרדריקה, נסיכת ולדק ופירמונט (1702–1713)
הנרייטה, נסיכת ולדק ופירמונט (1703–1785)
קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט (1704–1763)
ארנסטינה, נסיכת ולדק ופירמונט (1705–1782), התחתנה עם פרידריך ברנהרד, רוזן פפאלץ-גלנהאוזן
לודוויג, נסיך ולדק ופירמונט, (1707–1739)
יוהאן, נסיך ולדק ופירמונט (1708–1713)
סופיה, נסיכת ולדק ופירמונט (1711–1775), התחתנה עם פרידריך אוגוסט ווגלזאנג
פרנציסקה, נסיכת ולדק ופירמונט (1712–1782)
לואיזה, נסיכת ולדק ופירמונט (1714–1794)
יוזף, נסיך ולדק ופירמונט (1715–1719)
צפריר אורפז

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד חטיבת ברק  מפקד חטיבה 27  נספח צה"ל ברוסיה
 
צפריר אורפז הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שימש כנספח הצבאי הישראלי ברוסיה. שירת כמפקד חטיבה 27 וסגן מפקד חטיבת ברק.
אורפז גדל בקיבוץ דפנה והתחנך בבית הספר הר וגיא. הוא עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. בשנת 2003 פיקד על גדוד "רעם", גדוד הטירונים של חטיבה 7 וחטיבת ברק. בשנים 2007–2008 שימש כסגן מפקד חטיבת ברק. בשנת 2009 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לפקד על חטיבה 27, חטיבת שריון במילואים, במקביל פיקד על מגמת מפקדי פלוגות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. אורפז המשיך בתפקידים אלו עד שנת 2012. משנת 2014 כיהן אורפז בתפקיד הנספח הצבאי הישראלי ברוסיה.
הערות שוליים

↑  מינויים חדשים, שריון 29, ספטמבר 2008, עמ' 27, באתר "יד לשריון"
↑  אל"ם כהנא לגיס הצפוני, ישראל דיפנס 17 בפברואר 2014
צהרון מצוי

| צהרון מצוי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אירוסיים
סוג:: צהרון (סוג)
מין:: צהרון מצוי
שם מדעי
 Moraea sisyrinchium ‏גאולר, 1805
צהרון מצוי (שם מדעי: Moraea sisyrinchium, בעבר נקרא גם  אירוס מצוי, אחיאירוס מצוי, או אירוס אחר הצוהריים) הוא גאופיט בעל פקעת עטופה בבצל ממשפחת האירוסיים. שמו, צהרון מצוי, ניתן לו מכיוון שכל פרחיו סגורים עד שעות הבוקר המאוחרות ונפתחים בבת אחת בצוהרים. לצמח יש לרוב עד שלושה עלים ירוקים, מרזביים, צרים וארוכים. הפרחים פורחים כל יום פעם אחת ולקראת ערב נסגרים. הצהרון המצוי הוא הנפוץ ביותר בישראל ממשפחת האירוסיים.
בארץ ישראל פורח הצהרון המצוי בחודשים פברואר, מרץ ואפריל.
גלריית תמונות

צהרון מצוי ביער יתיר
צהרון מצוי במיורקה
צהרון מצוי במיורקה
ריכוז צהרונים מצויים בנפת חארם בסוריה
פריחה בסרדיניה
צהרון מצוי בנחל תות
צהרונים מצויים באדנה, טורקיה
צהרונים מצויים בפורטוגל
צהרונים מצויים בחורבת זנוח
צפרות הולנדית

| --- | --- |
 תדירות:  עיתון דו-חודשי
 סוגה:  אורניתולוגיה
 מו"ל:  איגוד הצפרות ההולנדי
 עורך ראשי:  ארנוד ואן דן ברג
 תאריכי הופעה:  1979–הווה (כ־45 שנים)
 שפה:  הולנדית, אנגלית
 מדינה:  הולנד הולנד
 ISSN:  0167-2878
 https://www.dutchbirding.nl/journal
 
צפרות הולנדית (באנגלית: Dutch Birding), במקור נקרא Journal of the Dutch Birding Association, וכיום נקרא International journal on Palaearctic birds, הוא מגזין אורניתולוגיה וצפרות היוצא לאור על ידי איגוד הצפרות ההולנדי שבסיסו באמסטרדם. הוא הוקם ב-1979 והעורך הראשי שלו הוא ארנוד ואן דן ברג.
למגזין יש מהדורות בשפה האנגלית וההולנדית והוא עוסק במורפולוגיה, סיסטמטיקה, תצפיות ותפוצה של ציפורים בבנלוקס, אירופה ובמקומות אחרים באזור הפלארקטי.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Dutch Birding jaargang 1 nummer 1, 1979" [Dutch Birding volume 1 issue 1, 1979]. www.DutchBirding.nl. [Amsterdam: Dutch Birding Association. ביוני 1979. נבדק ב-14 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Callahan, David (14 באוגוסט 2014). A History of Birdwatching in 100 Objects. Camden Town: Bloomsbury Publishing. p. 241. ISBN 978-1-4081-8666-4. נבדק ב-26 באפריל 2017. {{cite book}}:  (עזרה)