stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתיאש הראשון, מלך הונגריה
ביוגרפיה

מתיאש נולד ב-23 בפברואר 1443 בעיר קולוז'וואר ליאנוש הוניאדי ולארז'בט סילאגי, בתם של הרוזן לסלו סילאגי וקתרין בלייני. יאנוש הוניאדי היה שליטהּ בפועל של הונגריה, אשר עיקר עיסוקו היה המלחמה כנגד האימפריה העות'מאנית. בשנות שלטונו האחרונות שימש יאנוש הוניאדי כעוצֵר עבור המלך לסלו החמישי. בשנת 1456 מת יאנוש הוניאדי ממגפת דבר, בעת שהסיר את המצור הטורקי על בלגרד.
לאחר מותו של יאנוש הוניאדי, נאבקו אצילים שונים על המלוכה. המתחרים העיקריים היו לסלו החמישי, שהוכתר למלך עוד בימי יאנוש הוניאדי, ובנו הבכור של הוניאדי, אף הוא שמו לסלו. בנו של הוניאדי נתפס בידי המלך לסלו וראשו נערף בשנת 1457, אך המלך עצמו לא האריך ימים, ובנובמבר של אותה שנה מת כתוצאה מהרעלה. לאחר מות המלך הסכימו כל הצדדים הניצים על מינויו של בנו הצעיר של הוניאדי, מתיאש הוניאדי למלך. ב־20 בינואר 1458 הוכתר מתיאש בן ה־15 למלך הונגריה. הכינוי "מתיאש קורבינוס" בא מסמל משפחת הוניאדי, הוא העורב, בלטינית Corvus.
תקופה מסוימת הוא היה תלמיד של יאנוש ויטז. בהמשך מתיאש קיבל את חינוכו באיטליה של ימי הרנסאנס והושפע מאוד מן ההישגים שראה במדינה זו. עם עלותו לשלטון פעל לבינוין ופיתוחן של ערים רבות, ובהן בודה, ולהקמת מערכות בריאות וחינוך. הוא עודד את האמנויות בנוסח שראה אצל נסיכי הרנסאנס באיטליה, והזמין לחצרו ציירים איטלקיים. הוא ייסד את הספרייה המלכותית (ביבליוטקה קורבינה) בעיר בודה, וב־1486 הוציא ספר חוקים חדש.
את כוחו שאב מן הפיצול במעמד האצולה. הוא נשען על האצולה הנמוכה הנאמנה לו ככוח אל מול המגנאטים, ובסיועם גייס צבא שכירים, שאותו מימן מכספי המיסים. כנגד הטורקים המשיך בניצחונותיו של אביו, והדף את כל ניסיונותיהם לשוב לאזור, וזאת בסיוע הנסיך הרומני ולאד צֶפֶּש (שהיה מכונה המשפד או דרקוליה והיווה את ההשראה לדמות הספרותית "דרקולה"). חזונו היה להקים אימפריה שתוכל לא רק להדוף את האימפריה העות'מאנית, כי אם להביסה. לשם כך נראה לו הכרחי לכבוש חלקים גדולים מן האימפריה הרומית הקדושה על מנת להבטיח את עורפה של ממלכתו. הוא פתח במסע כיבושים במוראביה שלזיה ואוסטריה ובשנת 1485 הקים את חצרו בווינה. עם זאת, שאיפתו הגדולה להיות מוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה לא צלחה.
מלכותו של מתיאש התפוררה לאחר מותו: פרט לילד בלתי־חוקי בשם יאנוש, אשר האצילים סירבו לקבל כמלכם, לא היו לו צאצאים. את מתיאש ירשו מלכים חלשים מהשושלת היגלונית הפולנית. 36 שנים לאחר מותו נכבשה הונגריה בידי הטורקים.
מתיאש הוניאדי הטיל מיסים כבדים על מנת לממן את מפעליו וכיבושיו וצבא השכירים שגייס, ולכן ניתן להסיק כי לא היה פופולרי בימי חייו; אך לאחר מותו, בתקופת השקיעה של היאגלונים, ולאחריה בתקופת הכיבוש הטורקי, התגעגע העם ההונגרי למלך החזק והגדול ששלט בו. עד היום נחשב מתיאש הוניאדי לגדול מלכי הונגריה מאז ומעולם. שירים ומחזות נכתבו על צדקתו, חוכמתו ויושרו, והוא הפך לאחת מן הדמויות האהובות בפולקלור של כל עמי האזור.
נלי מלבה

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1861 מלבורן, אוסטרליה 
 פטירה:  23 בפברואר 1931 (בגיל 69) סידני, אוסטרליה 
 שם לידה:  Helen Porter Mitchell 
 שם במה:  Nellie Melba 
 מוקד פעילות:  אוסטרליה אוסטרליה
 מקום לימודים:  Presbyterian Ladies' College, Westonbirt School 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  קול חזק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Charles Nesbitt Frederick Armstrong (22 בדצמבר 1882–1900) 
 צאצאים:  George Nesbitt Armstrong 
 פרסים והוקרה:  גבירת הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית  Victorian Honour Roll of Women 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
דיים נלי מֶלבָּה (באנגלית: Nellie Melba‏; 19 במאי 1861 - 23 בפברואר 1931). הייתה זמרת סופרן אוסטרלית, האוסטרלית הראשונה שהשיגה הכרה בינלאומית בתחום זה.
הנצחה

שמה נקשר בשני מאכלים, מנת קינוח (אפרסק מלבה) וטוסט מלבה, שאת שניהם יצר השף הצרפתי אוגוסט אסקופייה. עוד זוכרים אותה בביטוי האוסטרלי "יותר קמבקים מנלי מלבה", השם ללעג את הסדרה האינסופית, לכאורה, של מסעות "פרישה" שערכה בשנות ה-20'. אולם המוזיקה באוניברסיטה של מלבורן ידוע בשם "אולם מלבה". דיוקנה מעטר את שטר הכסף האוסטרלי בסך 100 דולר.
חצי האי מלבה בארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה נקרא על שמה של נלי מלבה, שהייתה פטרונית משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של דאגלס מוסון.
הערות שוליים

↑  חצי האי מלבה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265385705171  PLWABN: 9810633806205606  ADB: melba-dame-nellie-7551  AWR: IMP0003b  BIBSYS: 8023033  BNE: XX1028077  BnF: cb120471247 (data)  CiNii: DA11178820  GND: 11873282X  ISNI: 0000 0000 8367 8538  LCCN: n50013634  LNB: 000319623  MusicBrainz: 5fa44ade-11f6-4c97-b6ff-e4881412a3f2  NLA: 35345746  NTA: 068320779  RERO: 02-A003581756  SELIBR: 307307  SNAC: w60001jd  SUDOC: 02868642X  Trove: 505278  VIAF: 29552506   WorldCat (עם VIAF): 29552506
גאבור בתלן

גאבור "איקטארי" בתלן (1580–1629) היה נסיך טרנסילבניה, ומנהיג הקלוויניסטים המקומיים כנגד בית הבסבורג הקתולי במהלך מלחמת שלושים השנים.
הווארד וולטר פלורי

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1898 אדלייד, האימפריה הבריטית 
 פטירה:  21 בפברואר 1968 (בגיל 69) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  מודלין קולג'  אוניברסיטת אדלייד 
 מוסדות:  אוניברסיטת שפילד 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות (15 ביולי 1965)  מדלית ג'ון סקוט (1965)  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1961)  הרצאת קרוניאן (1954)  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו  מדליית הזהב של לומונוסוב (1964)  מדליית וילהלם אקסנר (1960)  מדליית קופלי (1957)  המדליה המלכותית (1951)  Knight Bachelor  מדליית ליסטר (1945)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1945)  מלגת רודס (1921) 
 בן או בת זוג:  Mary Ethel Hayter Florey (19 באוקטובר 1926–?)  Margaret Jennings (6 ביוני 1967–?) 
 צאצאים:  Paquita Mary Joanna Florey, Charles du Vé Florey 
 
הווארד וולטר פלורי (באנגלית: Howard Walter Florey;‏ 24 בספטמבר 1898 – 21 בפברואר 1968) היה מדען חוקר אוסטרלי בתחומי פיזיולוגיה, פתולוגיה וחקר חומרים אנטי בקטריאליים. בשנת 1945 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודתו בפיתוח הפניצילין ביחד עם אלכסנדר פלמינג וארנסט צ'יין.
ביוגרפיה

פלורי נולד באדלייד שבאוסטרליה, לג'וזף וברטה מארי פלורי. למד בבית הספר הקולגיאלי של סנט. פטר ולאחר מכן באוניברסיטת אדלייד, שאותה סיים כ-M.B. וכ S.B.; בשנת 1921 זכה למלגת רודס ללימודים באוניברסיטת אוקספורד וסיים בה לימודים לתוארי B.A., B.Sc. ו-M.A., בבית הספר לפיזיולוגיה הכיר את צ'ארלס שרינגטון, שהפך מדריך רב השפעה בעבורו, וחבר קרוב. בשנת 1924 עבר פלורי ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' (Ph.D., M.A.), לאחר מכן נסע ל-10 חודשים לארצות הברית, וחזר לעבוד בלונדון.
עוד כשהיה סטודנט באדלייד, פלורי פגש את מרי אתל הייטר, ולאחר התכתבות ממושכת היא הצטרפה אליו בלונדון, שם נישאו ב-19 באוקטובר 1926.
החל מ-1927 הרצה פלורי במחלקה לפתולוגיה בקיימברידג' שם עבד על הדוקטורט שלו בנושא זרימת הדם והלימפה. בשנת 1931 התמנה לפרופסור לפתולוגיה באוניברסיטת שפילד. ארבע שנים מאוחר יותר עבר לתפקיד דומה בבית הספר סר ויליאם לפתולוגיה באוקספורד, ושם הוא נשאר עד 1962, אז התפטר לטובת משרת מנהל קווין קולג'.
מתוך הכרה בצורך במומחיות ביוכימית על מנת לטהר את האנזימים, פלורי גייס את ארנסט צ'יין לצוות המחקר שלו. בשנים 1938–1939 פלורי וצ'יין יזמו חקירה שיטתית של המאפיינים הביולוגיים והביוכימיים של חומרים אנטי בקטריאליים, ובסופו של דבר החליטו לחקור את הפניצילין, שהתגלה על ידי אלכסנדר פלמינג בשנת 1928.
על תרומתו לפיתוח הפניצילין לתרופה קיימת, זכה פלורי לפרסים רבים. בשנת 1944 קיבל תואר אבירות, בשנת 1945 זכה ביחד עם פלמינג וצ'יין בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה. כמו כן זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי ב-1946.
פיתוח הפניצילין

הפניצילין הוא התרופה האנטיביוטית הראשונה. הפניצילין פועל על דופן התא של החיידק, הוא מתקשר לאנזימים היוצרים את דפנות התאים, ומעכב את גידולו ואת ההתרבות של החיידק בדרך החלוקה. יתר על כן, הוא מעורר לפעולה אנזימים אחרים, שמפוררים את דופן התא. משום כך, הוא יעיל רק נגד אותם חיידקים שיש להם דפנות תא.
הוא התגלה על ידי פלמינג 1928 כתוצאה מתצפיות על תבנית שהתפתחה בכמה צלחות פטרי, אך הוא לא הצליח לבודד את החומר הפעיל, ולכן הנושא ננטש. בשנת 1939, פלורי וצ'יין עמדו בראש צוות של מדענים בריטיים, אשר הצליחו לבודד את התרופה, אך לא לייצר ממנה כמות מספיקה. לאחר שהצליחו לשכנע את הממשל הבריטית בחשיבותה של התרופה להציל חיי אנוש, והממשלה העבירה משאבים לטובת פיתוח התרופה, הם הצליחו לפתח תרופה בכמויות מספיקות, והצילו חיי אדם רבים ממלחמת העולם השנייה ואילך.
משה זונדר

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1965 (בן 59)
 מדינה:  ישראל ישראל
משה זונדר (נולד ב-16 בנובמבר 1965) הוא כתב צבאי, סופר ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

זונדר נולד בשנת 1965 לאב שעבד כרואה חשבון ולאם עקרת בית, ניצולת שואה. גדל בחולון.
כעיתונאי עבד בחדשות, בעיתון תל אביב ובמעריב. בשנת 1993 כתב עם אמיר בן-דוד את התסריט לסרט "זהר", על פי סיפור חייו של זהר ארגוב, הסרט היה לאחד הסרטים הישראלים המצליחים בשנות התשעים. זונדר ובן-דוד כתבו יחדיו גם את התסריט לסרט "צומת וולקן". בהמשך היה מכותבי התסריט לסדרה "האלופה". כן כתב את התסריט לסרט האח של דריקס, על פי סיפור קצר מאת אמנון דנקנר, וביחד עם רנן שור, גיא מאירסון וניר ברגמן כתב את התסריט לסרט הבודדים. ב-2001 כתב את התסריט לסרט הטלוויזיה "שרמן בחורף" המבוסס על ספר של אמנון דנקנר.
בשנת 2000 פרסם ספר עיון על סיירת מטכ"ל, ובו פירוט על מבצעים שערכה, ובהם מבצע יונתן, חטיפת מטוס סבנה ומבצע אביב נעורים, וכן ביוגרפיות של מפקדיה. הספר זכה בשנת 2001 בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. כמו כן כתב בשנת 2011 רומן בשם "חי צומח דומם". בשנת 2012 יצר, יחד עם התסריטאי עמי אמיר, את סדרת המשטרה "המיוחדת" בכיכובו של ששון גבאי.
זונדר היה התסריטאי הראשי של העונה הראשונה של הסדרה פאודה שעלתה לשידור בפברואר 2015 ונמכרה לנטפליקס כהפקת מקור. זונדר הוא יוצר ותסריטאי הסדרה "טהרן", שעלתה לשידור בתאגיד השידור כאן ב-11 ביוני 2020. הסדרה נמכרה טרם שידורה לחברת אפל טי.וי., בעסקה שמחירה מוערך ב־30 מיליון דולר. "טהרן" זכתה בפרס אמי הבין־לאומי לשנת 2021 בטקס שנערך בניו יורק. במאי 2022 שודרה עונתה השנייה. ב-4 בפברואר 2021 שודר בערוץ 12 סרט הדוקודרמה "סוכנת בלב ביירות", שזונדר יצר וכתב את תסריטו.
לקריאה נוספת

משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000.
הערות שוליים

↑  מלגות ופרסים
↑  קרן בר לב,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'"המיוחדת": יחידת המשטרה לענייני דרמה מצויינת, באתר הארץ, 27 בינואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298192105171  BnF: cb165675574 (data)  GND: 144030209  ISNI: 0000 0001 2027 4189  LCCN: n00049136  RERO: 02-A027678250  VIAF: 65238138   WorldCat (עם VIAF): 65238138 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אישטוואן הראשון, מלך הונגריה

פסלו של אישטוואן הראשון במצודת הדייגים בבודפשט. בידו הצלב האפוסטולי, לראשו הכתר שקיבל מן האפיפיור, ומסביב לראשו הילת הקדושה
אישטוואן הראשון (הקדוש) (בהונגרית: I. István;‏ סביבות 975 – 15 באוגוסט 1038) היה מלכה הראשון של הונגריה.
ביוגרפיה

אביו של אישטוואן היה המנהיג המדיארי גזה הראשון, אשר היה נינו של ארפאד, הוא המנהיג המדיארי אשר הוביל את השבטים המדיארים מערבות אוקראינה למישורי הונגריה. כשנולד קיבל את השם ואייק, שפירושו "גיבור". ואייק נולד עובד אלילים, אך הוטבל בגיל עשר, כחלק מברית שערך אביו עם המדינות הנוצריות השכנות. כשהוטבל ניתן לו השם אישטוואן (הגרסה ההונגרית של השם היווני איסטפנוס, על שם סטפנוס הקדוש). אמו של אישטוואן הראשון הייתה שארלוט,  אחותו של גיולה פרוקוי.
בשנת 995 נישא אישטוואן לגיזלה, בתו של היינריך השני, דוכס בוואריה. לאישטוואן ולגיזלה נולדו שלושה ילדים - הבנים אימרה ואוטו, ובת בשם הדוויג. כל ילדיו מתו לפניו.
עם הולדתו של אישטוואן היה המנהג השבטי כי את המנהיג השבטי של המדיארים יורש הזכר המבוגר ביותר במשפחת המלוכה. אביו של אישטוואן, גזה, אשר ניסה להפוך את הונגריה למדינה בנוסח ארצות המערב, הכריז עליו כיורשו עוד בחייו, וכך סטה מן המנהג השבטי העתיק. לאחר שאישטוואן קיבל את המלוכה נאלץ להאבק באצילים עובדי אלילים, בהם דודו, אשר התנגדו לו. אישטוואן הצליח לאחד את כל שבטי המדיארים בשנת 997, הודות לסיוע שקיבל מאצילים נוצריים מסלובקיה.
על פי המסורת ההונגרית ביקש אישטוואן מן האפיפיור סילבסטר השני כי יכיר בו כמלך נוצרי (ובמשתמע כי יאפשר לו למנות בישופים). סילבסטר סירב בתחילה, אך לאחר שהופיע בחלומו המלאך גבריאל וציווה עליו להסכים לבקשה, נעתר. אירוע זה מונצח בפסל של המלאך גבריאל המוצב על עמוד ב"כיכר הגיבורים" בבודפשט. האפיפיור שלח לאישטוואן כתר מזהב אשר הפך לסימלה של הונגריה, וזאת ביחד עם צלב אפוסטולי, ומכתב ברכה המכיר בו כמלך נוצרי.
אישטוואן חילק את הונגריה לחמישים מחוזות ועשר דוכסויות, והורה לכל עשרה כפרים להציב כנסייה ולמנות כומר. הוא ייסד את הקתדרלות בסקשפהרוואר (עיר שייסד; פירוש שמה: "כס המלוכה הלבן"), ובאסטרגום, כמו גם כנסיות ומנזרים ברחבי הונגריה. בכנסיות ובמנזרים קמו בתי ספר, שהפכו למרכזי חינוך ותרבות חשובים. אישטוואן דיכא את המנהגים הפגאניים, וחיזק את הנצרות באמצעות חוקים שונים, לרבות איסור על השימוש בכתב המדיארי, והפיכת האלפבית הלטיני והשפה הלטינית לשפה הרשמית של ארמון המלוכה.
אישטוואן נהג לבקר בכנסיות ובערים, לעיתים מוסווה כאיכר נודד, ותרם כספים רבים לאנשים שפגש. על פי האגדה, באחד ממסעות אלו נשדד על ידי חבורת קבצנים, אך משנחשף כי הוא המלך, חס על חייהם.
בערוב ימיו התכוון לפרוש לחיים של קדושה ולהעביר את מוסרות השלטון לבנו אימרה, אך בשנת 1031 מת אימרה בתאונת ציד. ללא יורש טבעי, מכיוון שכל ילדיו מתו לפניו, מת בעיר סקשפהרוואר, ונקבר שם. נאמר כי נתיניו התאבלו על מותו במשך שלוש שנים. תחתיו מלך בן-אחותו, פטר אורסאולו.
לאחר מותו החלו סיפורים על ניסים המתרחשים ליד קברו. אישטוואן הוכרז כקדוש של הכנסייה הקתולית בשנת 1083. הוא הקדוש הפטרון של: הונגריה, מלכים, מותם של ילדים, בנאים, סתתים, ומניחי לבנים. יומו הוא 2 בספטמבר, אך חגו נחגג בהונגריה ב-16 באוגוסט, היום בו הועברו שרידיו הקדושים לעיר בודה (אחת משלוש הערים המרכיבות את העיר בודפשט). בימינו מוצג כתרו בבניין הפרלמנט ההונגרי (במוזיאון הלאומי בבודפשט מוצגת רפליקה).
הכתר, החרב והשרביט של אישטוואן הראשון, מלך הונגריה, מוצגים בבניין הפרלמנט ההונגרי.
אבנעזר אורמסבי

אבנעזר ג'ולס אורמסבי (באנגלית: Ebenezer Jolls Ormsbee;‏ 8 ביוני 1834 –  3 באפריל 1924) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1872 -1874, כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1878–1880, כסגן מושל ורמונט ה-35 בשנים 1884–1886, ולאחר מכן ועד 1888 כמושל ורמונט ה-41.
ראשית חייו

אבנעזר אורמסבי נולד בעיירה שורהאם שבוורמונט, כבנם של ג'ון מייסון ופולי (לבית וילסון) אורמסבי. הוא עבד בחווה המשפחתית והתחנך בבתי הספר המקומיים, ולאחר מכן למד בבתי ספר תיכוניים בעיירות ברנדון וסאות' וודסטוק. לאחר מכן לימד אורמסבי בבית ספר ובמקביל למד משפטים במשרד עורכי הדין של אנסון א. ניקולסון ואבנעזר נ. בריגס בברנדון. ב-1861 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מחוז ראטלנד.
שירות צבאי

באפריל 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, התגייס אורמסבי לפלוגה שנקראה "האפורים של אלן" (Allen Grays). יחידה זו צורפה בסופו של דבר לצבא האיחוד כפלוגה G של רגימנט הרגלים הראשון של ורמונט. ב-25 באפריל נבחר אורמסבי כלוטננט המשנה של הפלוגה, ושירת איתה בווירג'יניה במהלך תקופת השירות שלה שארכה שלושה חודשים. בספטמבר הוא הצטרף לפלוגה G של רגימנט הרגלים ה-12 של ורמונט, וקיבל את הפיקוד עליה בדרגת קפטן. הרגימנט גויס לתקופה של תשעה חודשים, ואורמסבי נשאר עמו במשך כל התקופה, כולל בקרב גטיסברג. הרגימנט ה-12 שב לוורמונט ביולי 1863 ושוחרר.
קריירה פוליטית

לאחר שחרורו, עסק אורמסבי בעריכת דין בברנדון כשותפו של ניקולסון, בהמשך כשותפו של אבנעזר בריגס, ולבסוף כשותפו של בנו של בריגס, ג'ורג'. כאיש המפלגה הרפובליקנית, הוא היה חבר בוועדה המדינתית של המפלגה, ובשנים 1868–1872 שימש כמעריך של שירות הכנסות הפנים. בשנים 1871–1873 הוא שירת כתובע המדינתי למחוז ראטלנד. בשנים 1872 - 1874 הוא ייצג את ברנדון בבית הנבחרים של ורמונט, ובשנים 1878–1880 ייצג את מחוז ראטלנד בסנאט של ורמונט. במהלך תקופת כהונתו בבית הנבחרים היה אורמסבי חבר בוועדת המשפט. במהלך תקופת כהונתו בסנאט, הוא היה יושב ראש הוועדה לבית החולים המדינתי לחולי נפש, וחבר הוועדה ליחסי המדינה עם הממשל הפדרלי. בשנים 1880 - 1884 שירת אורמסבי כחבר בחבר הנאמנים של בית הספר הרפורמי של ורמונט.
ב-1884 נבחר אורמסבי כמועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגן מושל ורמונט. בשל השליטה המוחלטת של הרפובליקנים בוורמונט בשנים שלאחר מלחמת האזרחים, הוא ניצח בקלות בבחירות הכלליות. בשני התפקידים הוא כיהן תקופת כהונה אחת של שנתיים, זאת על פי המקובל על פי כלל ההרים של המפלגה הרפובליקנית בוורמונט. במהלך תקופת ממשלו מונתה ועדה להצעת תיקונים בחוקי החינוך של ורמונט, ולפיקוח על תחילת עבודתה של הוועדה החדשה של ורמונט למערכת הרכבות ולמועצת הבריאות.
ב-1887 הציע הנשיא גרובר קליבלנד את השבתם של דגלי הקרב לשעבר של הקונפדרציה שנשבו על ידי כוחות צבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים. הצבא הגדול של הרפובליקה (אנ') הוביל את ההתנגדות לתוכניתו של קליבלנד, המחלקה של הצבא בוורמונט העבירה החלטות שגינו את הצעתו של הנשיא. אורמסבי העביר את ההחלטות לקליבלנד, והכריז שהם זכו ל"אישורי המוחלט והחם ביותר", ו"אתה יכול להיות סמוך ובטוח שהן מכילות את רגשותיה של ורמונט בנושא זה". קליבלנד ביטל את הצו הנשיאותי שלו, אך ב-1905 שינויים בתחושות הובילו להעברה ללא התנגדות של חוק פדרלי להשבתם של הדגלים.
שנותיו האחרונות

בסוף 1891 מונה אורמסבי על ידי הנשיא בנג'מין הריסון לשמש כחבר בוועדה לטיפול באינדיאנים של שבט הפאיאוט (אנ') בשמורת האינדיאנים פירמיד לייק בנבדה כדי לגרום לשבט לוותר על תביעת אדמות בחלק משטח השמורה. מאוחר יותר באותה שנה הוא מונה כנציב הקרקעות של ארצות הברית בסמואה, שם הוא ניהל משא ומתן עם חברי הוועדה הבריטים והגרמנים כדי לתאם את התביעות של מיליוני אקרים של קרקעות בסמואה. במאי 1893 הוא השלים את משימתו, שב לארצות הברית, וחידש את עיסוקו בעריכת דין בברנדון.
בספטמבר 1896 הצטרף אורמסבי למספר אישים במסע הרכבת של הנשיא ויליאם מקינלי לעירו, קנטון, אוהיו, כדי להפגין את תמיכתם בו בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה. בספטמבר 1901 הוא היה נשיא אגודת מפגש הרעים של קציני ורמונט (אנ'), ועמד בראש הנשף השנתי של האגודה, שבו סגן הנשיא תאודור רוזוולט היה הנואם הראשי. שבוע לאחר מכן, בעקבות רצח ויליאם מקינלי, היה רוזוולט לנשיא, ובסוף אוגוסט ובתחילת ספטמבר 1902 הוא שב לוורמונט ובילה כמה ימים בניהול מסע הבחירות עבור המועמדים הרפובליקנים בבחירות של אותה שנה. אורמסבי ישב בראש טקסי קבלת הפנים במהלך עצירתו של רוזוולט בברנדון ב-1 בספטמבר. הוא גם היה יושב ראש טקס הקדשת האנדרטה לסטיבן דאגלס, יליד ברנדון, ביולי 1913.
אורמסבי היה חבר בבונים החופשיים, וחבר במשך שנים הבות בצבא הגדול של הרפובליקה בסניף שנקרא על שם אחיו, צ'ארלס ג'יימס אורמסבי, שנפל בקרב הישימון (אנ') במאי 1864. כמה אוניברסיטאות העניקו לאורמסבי תוארי כבוד, כולל מידלברי קולג' ב-1874, דארטמות' קולג' ב-1884, ואוניברסיטת נורויץ' ב-1893. הוא היה נשיא הספרייה הציבורית החופשית של ברנדון, נשיא אגודת בית הקברות של ברנדון, וחבר בוועדות מקומיות נוספות. הוא היה מעורב בפעילות הבנק הלאומי של ברנדון, ובמשך שנים שימש כנשיאו. אורמסבי עסק בעריכת דין עד גיל 80, כאשר שבץ מוחי גרם לו לפרוש, אם כי הוא המשיך לכהן כנשיא הבנק.
חיים אישיים

ב-1862 נשא אורמסבי לאישה את ג'ני ל. בריגס, בתו של שותפו למשרד עורכי הדין, אבנעזר נ. בריגס. ג'ני נפטרה ב-1866, ושנה לאחר מכן נשא אורמסבי את פרנסס דוונפורט.
אבנעזר אורמסבי נפטר בברנדון ב-3 באפריל 1924. הוא נטמן בבית הקברות פיין היל שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1591
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Carleton, Hiram (1903). Genealogical and Family History of the State of Vermont. New York, NY: Lewis Publishing Company. p. 82
↑  "Standing Committees". Vermont Journal. Montpelier, VT. October 19, 1872. p. 3.
↑  "Legislature of Vermont: Senate". The Burlington Free Press. Burlington, VT. October 4, 1878. p. 3.
↑  Capace, Nancy (2000). Encyclopedia of Vermont. Santa Barbara, CA: Somerset Publishers. p. 82.
1 2 3  Taylor, John M. (1987). "Grover Cleveland and the Confederate Flags". The Old Farmer's Almanac. Dublin, NH: Yankee Publishing, Inc.
1 2  "Vermont's Protest". Bennington Banner. Bennington, VT. June 23, 1887. p. 1
↑  "Vermont to Ohio". St. Albans Messenger. St. Albans, VT. September 9, 1896. p. 2
↑  Vermont Men As Hosts". St. Albans Messenger. St. Albans, VT. September 7, 1901.
↑  "Third Day In Vermont". St. Albans Messenger. St. Albans, VT. September 1, 1902. p. 1.
↑  "Douglas Day!". The Brandon Union. Brandon, VT. July 4, 1913. p. 1.
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • הווארד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0717 3324  LCCN: n2010074559  SNAC: w66q2cp6  VIAF: 159938591   WorldCat (עם VIAF): 159938591
כמעט מלאכים – דמויות
מבוגרים

| שם הדמות> סיילו מחיקו / אנחלס אינצ'אוסטי | שחקן> אמיליה אטיאס | עונות> 1–2 | תפקיד אורח> 3–4 | סטטוס> בחיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אנחלס אינצ'אוסטי, מוכרת יותר כסיילו מחיקו, היא הבת של קרלוס מריה ואלבה אינצ'אוטי ואחותה של לוס. מייסדת הבית הקסום ולוליינית לשעבר בקרקס הקסום. בת זוגו של ניקולס באוור בסוף העונה השנייה, יש להם בת ששמה פס.
| ניקולס באוור | ניקולס ואסקס | 1–2 | 3-4 | בחיים |
ניקולס באוור הוא בנם של ברטה ולואיס באוור. אחיו למחצה של מרקוס. דוקטור צעיר לארכאולוגיה שהגיע לאחוזת אינצ'אוסטי לאחר אירוסיו למלווינה בדוז'ה אגוורו, אך פוגש בסיילו ומתאהב בה. שניהם נולדו באותו היום.
| פס באוור | אמיליה אטיאס | 3 | 4 | בחיים |
פס באוור היא היפראקטיבית, מרדנית עם רוח אימהית, ליברלית ומגוננת. אחותה למחצה של הופי ובתם של סיילו וניקו.
| קמילו אסטרז'ה | מריאנו טורה | 3 | - | בחיים |
קמילו "מילו" אסטרז'ה הוא צנוע, פשוט ואדיב. מספר סיפורים דגול ובשלן מקצועי.
| ברטולומה בדוז'ה אגוורו | אלחו גרסיה פינטוס | 1 | 2–4 | מת |
ברטולומה בדוז'ה אגוורו היה בנה של טטיטה. אחיהם של מלווינה וחואן קרוז.
| חוסטינה גרסיה | חוליה קלאבו | 1–3 | 4 | בחיים |
שמה המלא הוא חוסטינה מררדה גרסיה.
| מלווינה בדוז'ה אגוורו | חימנה אקרדי | 1–2 | 4 | בחיים |
מלווינה בדוז'ה אגוורו היא היורשת המותנית של אחוזת אינצ'אוסטי.
| סלוודור קירוגה הרמס | ניקולס פאולס | 2 | - | מת |
סלוודור קווירוגה הרמס (1976–2008) היה חבר ילדות של ניקולס באוור.
| טיק טק / ברונו בדוז'ה אגוורו | פטו מנחם | - | 2–4 | בחיים |
ברונו בדוז'ה אגוורו (פטו מנחם), ידוע יותר בכינויו טיק טק.
| אספרנסה באוור | אנחלה רגנו סופיה פרלגרקו חימנה ברון | 3–4 | 1–2 | בחיים |
אספרנסה באוור (2008–2082) היא היפראקטיבית ושובבה. בעלת חוש הומור ואנרגיה שופעת. בתם של ניקו ומלווינה אחותה למחצה של פס.
| חואן קרוס | מריאנו טורה | 2–3 | - | מת |
חואן הוא בנם של הילדה פרננדז ובולסלאב ארטמיו בדוז'ה אגוורו, אחיהם הממזר של מלווינה וברטולומה. הקים את תאגיד ס"ס יחד עם פרנקה.
| פרנקה מאיירהולד | מנואלה פאל | 2 | 3–4 | מתה |
פרנקה מאיירהולד (מנואלה פל) בת 26 (1982–2008). גדלה במשפחה גרמנית, וכשהייתה צעירה עברה עם הוריה לארגנטינה.
| תאו גורקי | בנחמין אמדאו | 3–4 | - | בחיים |
תאו הוא בחור אינטליגנטי, רגיש ואוהב שירה. הוא אוהב סרטים ורוגבי.
| סול אגירה | אגוסטינה קורדובה | 3 | - | בחיים |

| מוגלי | ג'רארד צ'נדו | 1 | 2, 4 | בחיים |
מוגלי הוא יליד שבט זהורי.
| אריאל | רומינה ז'אן | 3 | - | מתה |
אמה של קיקה וגרושתו הוא של נראו.
| מרקוס איברלוסיה/ג'יימס ג'ונס | לוקאס פרארו | 1 | - | מת |
מרקוס אנדרס איברלוסיה הוא בנם של לואיס באוור וחואנה איברלוסיה.
| ויקטור וורג/חואן דלמסיו | לוקאס קרספי | 3 | - | בחיים |
בנם של חוסטינה גרסיה ואלסינה.
| אלסינה | מקסימיליאנו גיונה | - | 3 | מת |
היה עוזר של חואן קרוס.
| ברטה סוליגה | גראסיאלה פאל | 1 | 2 | בחיים |
אמו של ניקולס באוור.
| הפרופסור | חורחה סוארז | 4 | - | בחיים |
הפרופסור הוא גבר מסתורי.
| אלכס | פדריקו אמדור | 1 | - | בחיים |

אלכס הוא צעיר אמנזי, שהכיר את סיילו במרפאה בה נפגשו על מנת לקבל טיפול לבעיה שלהם.
| אדולפו פרס אלסמנדי | - | - | 1-4 | בחיים |
פרס אלסמנדי הוא אבא של נצ'ו.: 
| חימנז ברמחו | - | - | 1–4 | בחיים |