פרח קצונה (צי מלחמתי)
היסטוריה > שוליות קצינים > הצי המלכותי הבריטי (1662-1836) > תפקידם באונייה ואופן קידומם

המידשיפמנים באונייה נדרשו ללמוד נווטות וימאות בנוסף לעבודתם. הם אמורים היו לדעת כבר, כמלחים כשירים או כשוחרים, כיצד לטפל בחיבל ובמפרשים, להחזיק משמרת, להעביר פקודות מסיפון אחד לשני, לפקח על סוללת תותחים, לפקד על סירת שירות של האונייה ועל תת-מחלקה של צוות האונייה בפיקוחו של אחד הלפטננטים. באוניות קטנות רכשו המידשיפמנים את ידיעותיהם העיוניות מפיו של חוֹבֵל ותיק, שהיה לעיתים קרובות מידשיפמן שעבר את בחינת ההסמכה לקצונה (אנ'), והוא לימד אותם מתמטיקה, נווטות ומסורת ימית. באוניות גדולות כלל הצוות מורה (Schoolmaster), על פי רוב אזרח, כמו הכומר של האונייה. המידשיפמנים נדרשו לנהל יומן ניווט מפורט, אותו הציגו למפקד האונייה כדי שיראה את התקדמותם.
לפני שקודם לדרגת לפטננט נדרש מועמד לקצין-פיקוד בצי המלכותי לעבור בחינה פורמלית. רשמית, לפטננט לעתיד צריך היה להיות בן 19 לפחות, ונדרש להציג הוכחות לשירותו הקודם, כמו אישורי הסמכה שקיבל ממפקדיו הקודמים ויומנים שניהל בהיותו מידשיפמן. עם זאת, רוב המידשיפמנים שאפו לגשת לבחינה ללפטננט בגיל 17 או 18, וגיל המידשיפמנים היה בין 15 ל-22. המועמד התייצב בפני ועדה של שלושה קפטנים ונבחן בעל-פה בימאות, נווטות ומשמעת בים. חברי הוועדה היו שואלים אותו שאלות כגון: "אויב נראה באופק; מסור פקודות לתפיסת עמדות קרב, וערוך את כל ההכנות הדרושות ללחימה.
הוועדה עצמה התכנסה אַד הוֹק לשם הבחינה, וגם שאלות הבחינה לא היו אחידות וכל אחד מהקפטנים הציג שאלות כרצונו. בימאות נדרש המועמד להוכיח כי הוא יודע לעשות קליעות בחבל, לצמצם מפרש, להשיט אוניית מפרשים ולחשב את שינויי הגאות והשפל. בנווטות הוא נדרש להראות כי הוא יודע לחשב את מיקום האונייה בשיטת הניווט המקורב, להשתמש במפות מרקטור, לבצע תצפיות שמש וכוכבים כדי למצוא את מיקום האונייה בשיטת הניווט האסטרונומי, ולהבין את שגיאות המצפן. כמו כן נדרש להיות בקי ומוסמך בתפקידיהם של מלח כשיר ומידשיפמן.
אם נכשל, יכול היה לגשת לבחינה חוזרת רק לאחר שישה חודשי שירות בים. היו מידשיפמנים שמעולם לא עברו את הבחינה. מידשיפמן שעמד בהצלחה במבחן נעשה "מידשיפמן מוסמך" (Passed midshipman). מהמאה ה-18 עד המחצית השנייה של המאה ה-19, מידשיפמן בצי המלכותי שעבר את הבחינה ללפטננט לא קיבל פיקוד באופן אוטומטי. מידשיפמנים בעלי קשרים פוליטיים קודמו ראשונים, והאחרים צריכים היו להמתין בסבלנות לתורם. בעיתות מלחמה, אז האבידות באוניות ובאנשים היו רבות, קודמו רוב המידשיפמנים המוסמכים בתוך שנה-שנתיים, אך בימות השלום ההמתנה יכלה להימשך זמן רב, ולא אחת קרה שהמידשיפמן כבר היה מבוגר מדי ואבדו סיכוייו לקבל פיקוד.
מידשיפמנים מוסמכים שהמתינו לקידומם מונו לעיתים קרובות על ידי הקפטן לתפקיד עוזר רב-חובלים (חובל), תת-קצין בכיר שסייע לרב החובלים, היה סגנו של הלפטננט במהלך המשמרת ופיקד על אחת מסירות השירות הקטנות של האונייה. שכרו של מידשיפמן שמונה לעוזר רב-חובלים גדל מ-2 ליש"ט ו-5 שילינג ל-3 ליש"ט ו-16 שילינג לחודש, אך סיכוייו לקבל פיקוד לא היו גבוהים בתחילה, כי עוזרי רב-החובלים ורבי-החובלים היו מרקע חברתי נמוך של מעמד הפועלים. לימים נקבע מילוי תפקיד עוזר רב-חובלים כשלב רגיל בדרך לקבלת פיקוד; הדבר גרם לבלבול מסוים בשלהי המאה ה-18, משום ששני בעלי-תפקידים באונייה – עוזרי רב-החובלים, שרצו להתקדם לדרגת רב-חובלים, והמידשיפמנים לשעבר ששאפו לקבל פיקוד על אונייה – החזיקו באותו שם-דרגה ותחומי אחריותם היו זהים.
בתחילת המאה ה-19 שימש שם הדרגה mate, ללא התחילית master's, לציון מידשיפמן מוסמך, על מנת להבדיל בינו לבין עוזרי רב החובלים שלא שירתו קודם לכן כמידשיפמנים. ב-1824 הוחלף שם הדרגה Master's mate ב-Master's assistant, ושם-הדרגה Mate הוסיף להתייחס באופן לא רשמי למידשיפמנים מוסמכים. שינויים אלה סייעו לסילוק הבלבול שנוצר. ועדה מלכותית (אנ') שהתכנסה ב-1838 בראשותו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המליצה לקבוע את הדרגה Mate כשלב רשמי בין מידשיפמן ולפטננט. ב-1861 בטלה דרגת ה-Mate ובמקומה הונהגה דרגת תת-לפטננט (סגן משנה).