stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפניה דרורי

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1937 (בן 87) א' בניסן תרצ"ז שדה יעקב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת כרם ביבנה  ישיבת מרכז הרב 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תורה, עם ישראל, ארץ ישראל, פוליטיקה, כשרות, הלכה, חינוך
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב משה צבי נריה, הרב דוד כהן (הנזיר), הרב יעקב כלאב, הרב חיים יעקב גולדוויכט
 תלמידיו:  הרב מאיר כהנא, הרב אריאל ברקאי, הרב ליאור אנגלמן, ח"כ אורי אורבך הרב אריה קסלר
 חיבוריו:  הגיון לבי לפניך – ביאור אורות התורה
 בת זוג:  הרבנית שרי דרורי
 צאצאים:  הרב יהונדב דרורי פרופ' אלישיב דרורי
 
 פרסים והוקרה:  פרס עמינח (2015)  פרס ירושלים (2022) 
 
הרב צפניה דרורי (נולד בא' בניסן תרצ"ז, 13 במרץ 1937) הוא רבה לשעבר של העיר קריית שמונה, תפקיד אותו מילא במשך 55 שנים, משנת 1968 ועד 2023. בעבר שימש כראש ישיבת ההסדר קריית שמונה שאותה ייסד, משנת 1977, וכיום הוא נשיאה. הרב היה ממייסדי האגודה להתנדבות שהוא עומד כיום בנשיאותה, לאחר מעל יובל שנים ששימש כיו"ר שלה. כמו כן הוא אב בתי הדין לגיור באזור הצפון.
האגודה להתנדבות והשירות הלאומי בישראל

הרב דרורי קשור למפעל השירות הלאומי בישראל כבר למעלה מ-50 שנה. הוא נמנה עם רשימת המייסדים של האגודה להתנדבות לעם, שהוקמה ב-1971, כשהייתה המסגרת הראשונה של שירות לאומי. בעשורים הראשונים שימש כרב האגודה והיועץ הרוחני שלה. ביתו של הרב, בקרית שמונה, שימש בסיס לפעילות המתנדבות בעיר משנות ה-70, ואשתו הרבנית שרי הייתה מרכזת הגרעין המקומי וליוותה אלפי בנות מתנדבות, במשך שנים רבות.
ב-1994, לאחר התפטרותו של דב פרומן, ובעקבות משבר שהתחולל באגודה, התבקש הרב דרורי להנהיג אותה. מאז ועד 2022, הוא כיהן כיו"ר האגודה וכמתווה דרכה.
בתקופתו, כיו"ר הוועד המנהל, פתחה האגודה את שעריה למתנדבים ומתנדבות מכלל מגזרי האוכלוסייה, לא רק בנות דתיות. פתיחת השערים בארגון שנחשב מעוז של הציונות הדתית, עוררה מחלוקות קשות בקרב ההנהלה והעובדים. הרב דרורי הכריע בעד פתיחת ערוצי שירות למתנדבים ומתנדבות חילונים, למוגבלים ובעלי צרכים מיוחדים, ולבני מיעוטים. על ההחלטה שלו לשלב ערבים בשירות לאומי אמר לחבריו: "המטרה שלנו היא לעשות טוב לכל אשר בציון" כשנשאל: "האם אתה מתכוון לחברה הציונית ?" השיב בשלילה, הצביע על בתי כפר ערבי הנשקפים מהחלון, ואמר: "זאת מהכפר שם, היא שכנה שלי. אם היא הולכת לעשות טוב פה במדינת ישראל, זה טוב. אנחנו צריכים לאפשר לה לעשות את זה הכי טוב. כי הייעוד שלנו הוא להפיק את הטוב".
בשנת היובל של האגודה, תשפ"ב/2022, החליט הוועד המנהל של האגודה להתנדבות למנות את הרב דרורי כנשיא האגודה.
משפחתו

נשוי לרבנית שרי דרורי ואב ל-9 ילדים, בהם הרב יהונדב דרורי, רב היישוב שילה וד"ר אלישיב דרורי, מרצה וחוקר באוניברסיטת אריאל. גר בקריית שמונה.
מתחומי פעילותו

גיור: עמד בראש מיזם הגיור ובראש בתי הדין בצפון כ-30 שנה.
האגודה להתנדבות: ממייסדי האגודה להתנדבות בשנות ה-70 ומכהן כיו"ר עד עצם היום הזה.
חתונות: עורך חתונות בכל רחבי ישראל
פעיל ומייסד של אגודת פורום תקנה.
תעודות הוקרה

נבחר להדליק משואה בטקס השאת המשואות ביום העצמאות תשמ"א
פרס ירושלים על מפעל חיים בשנת תשפ"ב
מארגון המורים הדתיים – על עמידתו בראש הפעילות של הישיבה במלחמת של"ג.
יקיר החינוך הדתי.
תעודת אות כתר, תעודה מתנועת המזרחי.
פרס עמינח.
מחיבוריו

לעמלים בתורה – תוכנית לימודים מאת הרב ר' משולם ראטה (זצ"ל), בעריכת הרב דרורי, תשכ"ז
הגיון לבי לפניך – ביאורים לספר אורות התורה.
לקריאה נוספת

שלומי רוזנפלד, האגודה להתנדבות: חמישים שנות שירות לאומי. לוד: האגודה להתנדבות (ע"ר), תשפ"ב 2022.
הערות שוליים

↑  טקס חלוקת פרסים לבני הישיבות נערך אתמול על ידי משרד הדתות, שערים, 16 בפברואר 1953, עמ' 4
↑  ארגון בני עקיבא בישראל, הצופה, 4 ביולי 1955
↑  ראו: שמחה רז והילה ולוורשטיין, משמיע ישועה, מרכז שפירא תש"ע, עמ' 94, 181
↑  סמנריון למדריכי נוער עולה במוסד "עליה" בפתח-תקוה, הצופה, 18 באוגוסט 1960, עמ' 2
↑  אלפי אנשים מלווים בשירה ובריקודים את 104 נידוני המיסיון שבחרו במאסר, הצופה, 10 באפריל 1964, עמ' 1–2 (חלק 1, חלק 2); וראו עדותו: שמחה רז והילה ולוורשטיין, משמיע ישועה, מרכז שפירא תש"ע, עמ' 232–233
↑  י. אד, ישיבה לצעירים: לפי תוכנית של הרב קוק, הצופה, 18 בנובמבר 1966, עמ' 7
↑  שמחה רז והילה ולוורשטיין, משמיע ישועה, מרכז שפירא תש"ע, עמ' 480–481
↑  מנחם רוטנברג, רב יצא לכבוש "שממה רוחנית", הצופה, 22 בנובמבר 1968, עמ' 4 (חלק 1, חלק 2)
↑  הרב צפניה דרורי נבחר לרבה של קריית שמונה, הצופה, 18 במרץ 1968, עמ' 4
↑  "כולל" אברכים יוקם בקריית-שמונה, דבר, 17 באפריל 1974, עמ' 2
↑  לוי יצחק הירושלמי, בראש העיר בהתנדבות, מעריב, 23 באפריל 1976, עמ' 8
↑  לרב צפניה דרורי ולרבנית שרי דרורי, באתר קריית שמונה
↑  בגיל 84: פרס ירושלים על מפעל חיים יוענק לרב צפניה דרורי, באתר ערוץ 7, 19 בינואר 2022.
↑  'האגודה להתנדבות - חמישים שנות שירות לאומי' מאת שלומי רוזנפלד (2022) עמ' 187
↑  מדליקי המשואות בערב יום העצמאות, דבר, 5 במאי 1981, עמ' 12
↑  יצא לאור, הצופה, 10 במרץ 1967, עמ' 5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301449205171  ISNI: 0000 0000 6946 8251  LCCN: no2015076473  VIAF: 97427645   WorldCat (עם VIAF): 97427645
טארה וסטאובר

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1986 (בת 38) Clifton, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', אוניברסיטת בריגהם יאנג, אוניברסיטת קיימברידג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספר זיכרונות
 יצירות בולטות:  Educated 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2023) 
 tarawestover.com
 
טארה וסטאובר (באנגלית: Tara Westover; נולדה ב-27–29 בספטמבר 1986) היא סופרת אמריקאית בסוגת ספרי הזיכרונות, מסאית והיסטוריונית. ספר הזכרונות שלה "Educated", ("משכילה"; יצא לאור בשנת 2018, ראה אור בישראל בשנת 2020 בהוצאת שוקן) הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס והיה בין המועמדים הסופיים למספר פרסים לאומיים, כולל פרס לוס אנג'לס טיימס, פרס ז'אן סטיין (אנ') של PEN אמריקה (אנ') ושני פרסים מטעם חוג מבקרי הספרים הלאומי. הניו יורק טיימס כינה את "משכילה" "אחד מעשרת הספרים הטובים ביותר לשנת 2018", ובקטע שכתב ביל גייטס, נבחרה וסטאובר על ידי המגזין טיים לאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר ב-2019.
ראשית חייה וחינוכה

וסטאובר הייתה הצעירה מבין שבעה ילדים שנולדו בקליפטון, איידהו (עיירה בת 259 תושבים) להוריה ג'ין ופיי וסטאובר (שמותיהם, כפי שמופיעים ב"משכילה", הם שמות בדויים), מורמונים בדתם. הוריה נהגו באורח חיים הישרדותי וחשדו ברופאים, בתי חולים, בתי ספר ציבוריים והממשל הפדרלי. כתוצאה מכך, וסטאובר נולדה בבית על ידי מיילדת, מעולם לא ביקרה אצל רופא או אחות ולא קיבלה תעודת לידה עד גיל תשע. האידאולוגיה של אביה אסרה על כל התערבות רפואית או תרופתית. וסטאובר ואחיה לא נלקחו לרופא גם כשנפגעו פגיעות קשות בתאונות דרכים ובעבודה בחצר הגרוטאות של אביהן. הילדים טופלו בבית על ידי אמם שחקרה צמחי מרפא ושיטות אחרות של רפואה אלטרנטיבית.
כמו אחיה, וסטאובר חונכה בחינוך ביתי. לפי ספר הזיכרונות שלה, השכלתה הייתה אקראית. אח מבוגר לימד אותה לקרוא והיא למדה את כתבי הקודש של המורמונים, הכנסייה אליה השתייכה משפחתה. עם זאת, היא מעולם לא נכחה בהרצאה, כתבה חיבור או נכחה בבחינה, ובביתה היו רק מעט ספרי לימוד, ובעזרתם לימדה את עצמה.
כנערה, וסטאובר רכשה ספרי לימוד ולמדה באופן עצמאי כדי לעבור את בחינת הקולג'ים (אנ'). היא הצליחה להתקבל לאוניברסיטת בריגהאם יאנג. לאחר שנה ראשונה קשה, בה נאבקה על מנת להסתגל לאקדמיה ולחברת המיינסטרים, השתפרו הישגיה של וסטאובר. היא המשיכה וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 2008. לאחר מכן השלימה תואר שני בטריניטי קולג' (קיימברידג') באוניברסיטת קיימברידג' בזכות מלגת גייטס והייתה עמיתה אורחת באוניברסיטת הרווארד בשנת 2010. היא חזרה לטריניטי קולג' בקיימברידג' ושם השלימה דוקטורט בהיסטוריה אינטלקטואלית בשנת 2014.
בשנת 2009, כסטודנטית לתואר שני בקיימברידג', אמרה וסטאובר להוריה שבמשך שנים רבות (מגיל 15) עברה התעללות פיזית ונפשית בידי אח גדול. הוריה הגיבו בהכחשת האלימות וטענו כי וסטאובר הייתה תחת השפעת השטן. הניכור ממשפחתה ודרכה הלא שגרתית להשכלה אקדמית הם נושאי ספר הזיכרונות שלה משנת 2018, "משכילה" (Educated).
קריירה > משכילה: זכרונות

בשנת 2018 פרסמה הוצאת פינגווין רנדום האוס את "משכילה" (Educated) של וסטאובר, סיפור מאבקה ליישב את רצונה בחינוך ובאוטונומיה עם האידאולוגיה המורמונית הנוקשה של משפחתה וחייה המבודדים. סיפור ההתבגרות זינק עם פרסומו למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס וסוקר באופן חיובי על ידי העיתון של ניו יורק טיימס, The Atlantic, USA Today, ווג והאקונומיסט, בין היתר.
באוגוסט 2018 כלל נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה את "משכילה" ברשימת קריאת הקיץ השנתית שלו, וכינה אותה "ראויה לציון". בדצמבר ציינה אמזון את "משכילה" בתור "הספר הטוב ביותר לשנת 2018", וביל גייטס כלל ספר זה ברשימת ספרי השנה האהובים עליו.
נכון לפברואר 2019, "משכילה" שהה למעלה משנה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס והתקבל לתרגום בהוצאות ספרים שונות בלמעלה מ-30 שפות. ספר זה היה פופולרי בספריות יוטה - המדינה בה נמצא ציבור המורמונים הגדול ביותר בארצות הברית - והיה בעל רשימת ההמתנה הארוכה ביותר בספריה הציבורית בסולט לייק סיטי בפברואר 2019.
פרסים והכרה

ספר השנה של איגוד מוכרי הספרים האמריקני (אנ')
בין המועמדים הסופיים לפרס ג'ון לאונרד מחוג מבקרי הספרים הלאומי (אנ')
בין המועמדים הסופיים לפרס האוטוביוגרפיה ממעגל מבקרי הספרים הלאומי
בין המועמדים הסופיים לפרס לוס אנג'לס טיימס בקטגוריית הביוגרפיה
בין המועמדים הסופיים לפרס ז'אן שטיין של PEN / אמריקה (אנ')
בין המועמדים הסופיים לפרס האודיו לשנת הספרים האמריקאית של מוכרי ספרים
בין המועמדים הסופיים לפרס תגלית הסופרים של בארנס אנד נובל
אחד מעשרת הספרים הטובים של ניו יורק טיימס לשנת 2018
בין המועמדים הסופיים למדליית המצוינות של קרנגי
זוכה פרס Goodreads Choice for בקטגוריית האוטוביוגרפיה
זוכה פרס אודי (אנ') בתחום הספרות / זיכרונות אוטוביוגרפיים
פרס אלכס של איגוד הספריות האמריקני
זכה לתואר "Amazing Audiobook for Young Adults" (ספר מומלץ למתבגרים) מאת איגוד הספריות האמריקני
הבחירה של עורכי אמזון לספר הטוב ביותר של 2018
נבחר על ידי אפל כספר הזכרונות הטוב ביותר לשנת 2018.
וסטאובר נבחרה על ידי מגזין Time כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר ב-2019.
אחד הספרים הטובים של השנה - בחירת הוושינגטון פוסט, מגזין אופרה, טיים, NPR, בוקר טוב אמריקה, סן פרנסיסקו כרוניקל, הגרדיאן, האקונומיסט, פייננשל טיימס, ניו יורק פוסט, "סקים", בלומברג וספריית העיר ניו יורק.
וסטאובר נבחרה כדוברת מובילה בתוכנית האמנויות וההרצאות של סיאטל, 2019.
אלעזר פלקלס

| --- | --- |

 לידה:  1754 כ"ח באב ה'תקי"ד האימפריה הרומית הקדושה פראג, ממלכת בוהמיה
 פטירה:  1826  (בגיל 72 בערך) כ' בניסן ה'תקפ"ו האימפריה האוסטרית פראג, ממלכת בוהמיה
 מדינה:  ממלכת בוהמיה 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 באפריל 1826 
 השתייכות:  פוסק
 תחומי עיסוק:  הלכה, אגדה, שבתאות, התנגדות לקבלה ולזוהר, מדרשים
 רבותיו:  ר' יחזקאל לנדא, ר' מאיר פישלס
 חיבוריו:  שו"ת תשובה מאהבה
 
רבי אלעזר פלקלס
רבי אלעזר פלקלס (בכתיב מיושן: פלעקלש; כ"ח באב ה'תקי"ד, 1754 - כ' בניסן ה'תקפ"ו 1826) היה רב וראש ישיבה אשכנזי. תלמידו המובהק של רבי יחזקאל לנדא ה"נודע ביהודה", וראש בית הדין של פראג בתקופתו. התפרסם גם כדרשן, ותשובותיו בהלכה נדפסו בספרו תשובה מאהבה.
ביוגרפיה

נולד בפראג לדוד, מצאצאי המהר"ל מפראג ורבי השיל מקראקא ובעל הכלי יקר. בצעירותו למד שנתיים אצל רבי מאיר פישלס (מחבר ספר "הסברות מהר"ם בומסלא") ועשר שנים אצל רבי יחזקאל לנדא. נישא בגיל שבע עשרה לאסתר בונדי, בת למשפחה מיוחסת ועשירה. בספריו הרבה להדגיש את מסירותה הרבה לתורתו ולנידודיו. הוריו והורי אשתו שהיו עשירים סייעו בידו כלכלית וכך יכול היה להקדיש את זמנו ללימוד תורה. הצליח בלימודיו והתפרסם כחריף ובקי בכל מקצועות התורה, כדרשן משונן וכלוחם בעד התורה.
בשנת ה'תקל"ט (1778), התקבל לאב בית דין בעיר גוטיין במוראביה שם הוערץ על ידי קהילתו. לאחר כארבע שנים השתוקק להקים ישיבה ולהיות במקום בו ישנם רבנים וגדולי תורה עימם יוכל לפלפל בדברי תורה, לאחר התייעצות עם רבו, הרב יחזקאל לנדא, הוצע לו לכהן כדיין בבית דינו. ובשנת ה'תקמ"ג (1783) החל לשמש כדיין בפראג - עיר מולדתו. בשנת תקס"א עם פטירת רבי מיכאל בכרך - ראש הדיינים, קיבל הוא את ראשות בית הדין בו כיהן יחד עם בן רבו הרב שמואל לנדא. כמה מבתי המדרש בפראג הכתירו אותו כרבם, ובמשך השנים חוג השפעתו גדל והגיע גם אל מחוץ לגבולות עירו. מנהיגותו התערערה בעקבות סכסוך קשה עם מנהיגי הקהילה בגלל הנהגתו התקיפה בכלל ובפרט התנגדותו העיקשת לשבתאים אותם הוא מכנה "כת הארורה, טמאי נפש מצורעי' וזבים, מאמיני פגר מובס שבתי צבי ראש כלב שבכלבים". בסתיו 1800 החליטו פרנסי פראג להפסיק להתעלם מהתמיכה שהעניקו רבים מעשירי עירם לחוה בת יעקב פרנק ולנדות אותם. נפתח עימות קשה, במהלכו אירעו התפרעויות והצדדים פרסמו מנשרים רבים זה נגד זה. בשיאו הושלך הרב פלקלס, שנשא סדרת דרשות חריפות נגד הסיעה, אל בית האסורים. כאשר נשאל אם מותר להתחתן עם בת של משפחת שבתאים, ענה שאם ברור הדבר שהם מכת זו, יש איסור מוחלט להתחבר למשפחה כזאת שהם "רשעים גמורים" - כלשונו, גם אם הבת צעירה לא בחרה לילך בדרכי אביה.
על אף שסבל רבות מיריביו, העיד על עצמו כי לא הפסיק ללמוד יומם ולילה. במשך שנים המשיך להחליף מכתבי חידושי תורה עם רבו הנודע ביהודה בהכנעה והערצה רבה.
נפטר לאחר מחלה בכ' בניסן תקפ"ו ונקבר בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב. בצוואתו ציווה לבניו: "גדלו בניכם על הגמרא והפוסקים, ומנעו בניכם מן המקרא, והזהרו מאד שלא תלמדו את בניכם ספרים המלקטים [מ]ספרי תנ״ך".
מתשובותיו

הרב פלקלס מתאמץ להוכיח כי רבי אלעזר הקליר הפייטן המפורסם הוא התנא רבי אלעזר בנו של רבי שמעון בר יוחאי.
התנגד לאמירת יהי רצון שאומרים לפני ברכת ארבעת המינים, ומביא שרבו - הרב יחזקאל לנדא סירב לתת את אתרוגו לברכה למי שרצה להגיד קודם לכן את ה"יהי רצון".
מתשובותיו > ביקורתו על ספר הזוהר וייחוסו לרשב"י

הרב פלקלס תקף את ייחוס ספר הזוהר לרשב"י, ואף תמך בגזירה המלכותית שאסרה ייבוא ספרי קבלה:
אבל אני אומר הריני נשבע בתורת ה' שבספר הזוהר נמצאו כמה זיופים וקלקולים אשר הוסיפו ועלה אחת מתלמוד בבלי הויות דאביי ורבא קדוש יותר מכל ספר הזוהר הנה ... כי כל הדורות מראש לא זכרו מספר הזוהר מאומה לא בהקיץ ולא בחלום, כי הנה אם אמת הדבר שהחבור הזה הוא מהתנא רבי שמעון בר יוחאי אשר ר' יהודה הנשיא קבל גם ממנו ... איך לא זכר את הספר הזה בחבורו ש"ס משניות או בשום מקום ... עד שזה קרו' לשלש מאות שנים ענו ואמרו שמצאוהו ואיזהו כנסייה אשר קבלוהו בכנופיה, כמו תלמוד בבלי וירושל' ... ואין אני חלילה מטיל דופי ופגם בכבוד התנא אלדי ר' שמעון בר יוחאי כי הוא היה מחסידי עליון אלא אני אומר לאו גושפנקא דרשב"י ועזקתיה חתום עליה ומי שיש לו חצי דעת יגיד כן שהרי נזכרו בספר הזוהר כמה תנאים ואמוראי' שהיו אחר רשב"י שנים רבות במספר... כמבואר בספר מטפחת ספרים להגאון היעב"ץ שגזר אומר שתלו בו ידיים מזויפים וחשד את החכם רבי משה די לאון...
.
בתשובתו הוא גם מאשים את הפצת הקבלה כזו שהביאה לשבתאות ולפרנקיזם.
כך גם בהקדמת ספרו עולת חודש (הרביעי), הביא אגרת מרבי נפתלי הרץ וייזל ש'דבריו ראוים להביאם בדפוס ולחלקם בישראל' באגרת, מובא משמו של רבי יהונתן אייבשיץ שחכמת הקבלה, אינה מעיקרי האמונה ואין חיוב להאמין בה.
מתשובותיו > אמירת "קדיש" על ידי נשים

הרב פלקלס דן בנושא אמירת קדיש על ידי אישה, לאחר שהוא מביא את דברי החוות יאיר וכנסת יחזקאל שהתנגדו לאמירת קדיש על ידי אשה, מתלבט הוא בעניין; מצד אחד אמר המהר"ם מינץ שאמירת קדיש היא חלק ממצוות כיבוד אב ואם וגם בנות מצוות במצוה זו. מצד שני אמר רב שנשים זוכות בשכר בעד שלושה דברים: שמביאות את בניהן ללמוד מקרא בבית הכנסת, שמביאות את בעליהן ללמוד משנה בבית המדרש, ושממתינות לבעליהן לחזור מבית המדרש בעיר מרוחקת. ואם כן, אולי יכולות הן להסתפק בפעולות אלו. לבסוף מסיק שמותר לבנות לומר קדיש בחצר בית הכנסת אחרי אמירת ספר תהילים, וציין שכך היה המנהג בפראג. עם זאת התנגד לאמירת קדיש על ידי נשים בבית הכנסת עצמו.
כך התנגד לאלו שמביאים את בנותיהם הקטנות לעזרת הגברים בבית הכנסת, אך סבר שכאן טוב ומצווה שלא לומר דבר שאינו נשמע.
הסברו לשם ספר השו"ת שלו

ר' אלעזר הסביר למה הוא קרא לספר תשובותיו ההלכתיות תשובה מאהבה:
התשובות לא חוברו מחמת חמדת ממון אלא מאהבת התשובה.
היא תשובה למי שיקראנה מאהבה ולא בשנאה ואיבה.
יש בו רמז לשמו. שוב = אלעזר (בגימטריא). תשובה מאהבה = אלעזר בהר"ר דוד ז"ל.
תפילה שהספר יהיה אהוב לפני המקום (-ה')
ספריו

שו"ת תשובה מאהבה חלק א' חלק ב' חלק ג', באתר hebrewbooks
קונטרס מעשה בר' אלעזר (פירוש על ההגדה של פסח), באתר hebrewbooks
חזון למועד, באתר hebrewbooks
עולת חודש חלק א', חלק ב', חלק ג'. באתר hebrewbooks
קונטרס אהבת דוד. באתר hebrewbooks, הספר מוקדש למלחמתו ב"שבתאים" ובייחוסו השגוי של ספר הזוהר ועוד.
נפש דוד ונפש חיה, באתר hebrewbooks
מילי דאבות
מלאכת הקודש על השמות הקדושים במקרא איזה מהם קודש ואיזה חול. באתר hebrewbooksHebrewBooks.org Sefer Detail: מלאכת הקדש -- פלקלס, אלעזר בן דוד, 1754-1826, באתר www.hebrewbooks.org.
עולת עני
קונטרס קול קורא אומר
דרוש הספד על חיים פון פופר יקר החיים, ‏תקנ"ה
הערות שוליים

↑  בספריו מתאר את ייחוסה: אסתרל תחי' בת חותני המנוח התורני המופלא ירא את האלוהים מרבים מוה' (מורנו ורבנו הרב) יום טוב, בהרב המאור-הגדול החסיד המפורסם מוה' אברהם, בעהמ"ס (בעל מחבר ספר) "זרע אברהם" ו"עין משפט", בן הגאון הגדול החסיד המפורסם מוה' יום טוב באנדי זצוקללה"ה.
↑  למשל בית מדרשו של חיים פון פופר.
↑  Hillel J. Kieval, Languages of Community: The Jewish Experience in the Czech Lands, University of California Press, 2000. עמ' 243.
↑  שו"ת תשובה מאהבה, סימן ח'.
↑  לדוגמה: שו"ת תשובה מאהבה, סימן ב שם מתחילה התשובה: שלום לרבינו הגדול המשום יהיה בעזרו שלום עליך רבי ומורי קירי קירי ישעי ואורי הדרא ארעא והדרא פרי עץ הדר בקודש נאדר יקר האדר דקימא לדרי דרי ה"נ רבן של כל ישראל גאון הגאונים ומופת הדור כבוד שמו תהלתו בקהל חסידים מרנא ורבנא יחזקאל' נשיא הלוים נשיא בית אב לחכמים החיים והשלום יחדו יהיו תמים עד אחרית הימים אוכי"ר..
↑  שו"ת תשובה מאהבה, סימן א
↑  שו"ת תשובה מאהבה חלק א' סימן כו
↑  שו"ת תשובה מאהבה חלק ב', אורח חיים, סימן רכ"ט, סעיף י'
↑  שו"ת כנסת יחזקאל (דף נ"ג ע"ב).
↑  מציין לגמרא במסכת קידושין ל"ד ע"א
↑  ברכות י"ז ע"א
↑  שו"ת תשובה מאהבה, בסוף ההקדמה השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261253005171  GND: 136491766  ISNI: 0000 0000 6685 5379  LCCN: nr92002209  NKC: jx20050921013  NTA: 152750215  SELIBR: 268669  VIAF: 7250667   WorldCat (עם VIAF): 7250667
לאימה ואיקולה

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1954 (בת 70) צסיס, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Laima Vaikule 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, לטביה 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 סוגה:  מוזיקת פופ, אסטרדה 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  לטבית, רוסית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  מלודיה, Soyuz, Extraphone, Microphone Records, MCA רקורדס, GRP רקורדס, Universal Music Russia 
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה) (2011)  פרס גרמופון הזהב (2019)  People's Artist of Latvia (1995)  Meritorious Artist of the Latvian SSR (1990)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 laima.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לאימה ואיקולה בשנת 2011
לאימה ואיקולה (ברוסית: Лайма Вайкуле בלטבית: Laima Vaikule;‏ נולדה ב-31 במרץ 1954) היא זמרת אסטרדה סובייטית ממוצא לטבי. גם לאחר התפרקות ברית המועצות היא המשיכה לשיר ברוסית וממשיכה להיות פופולרית ברוסיה.
קורות חיים

לאימה ואיקולה נולדה בעיר צסיס שבלטביה למשפחת פועלים. סבתה שרה במקהלה של הכנסייה. כאשר הייתה בת שלוש עברה משפחתה לריגה. בגיל 12 השתתפה ואיקולה בתחרות כישרונות צעירים ולאחר זכייה החלה לשיר בביג בנד. לאחר סיום בית הספר החלה ללמוד בבית ספר לאחיות. במקביל, היא החלה לשיר בלהקה בראשותו של ריימונד פאולס. בשנת 1979 החלה להשתתף בהופעות קברט, תחילה כרקדנית ואחר כך כזמרת.
בשנת 1984 החלה ללמוד במוסקבה באוניברסיטה לאמנויות הבמה בפקולטה לבמאים.
בשנת 1986 היא ביצעה מספר שירים עם מילים של איליה רזניק ומוזיקה של ריימונד פאולס שהעניקו לה פופולריות רחבה בברית המועצות באותה תקופה היא ביצעה דואט עם ולרי לאונטייב. במאי 1987 הזמרת בפרס ראשון בתחרות זמר בברטיסלאבה. באותה שנה היא השתתפה בקונצרט חגיגי של ריימונד פאולס שהוקרן בטלוויזיה סובייטית וזה ביסס אותה באופן סופי כאחת הזמרות המובילות של המדינה.
מאז היא ממשיכה בקריירה מוצלחת של זמרת בלטביה ורוסיה. בתחילת שנות ה-90 היא התגוררה מספר שנים בארצות הברית והוציאה מספר תקליטים עם שירים באנגלית. ואיקולה מופיעה רבות ברחבי ברית המועצות, אירופה, ארצות הברית וגם בישראל. על פי רוב היא מבצעת שירים על מוזיקה של ריימונד פאולס ואיגור קרוטוי.
ב-1993 זכתה בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר" בטקס פרסי המוזיקה העולמית. ואיקולה היא אורחת קבועה בתחרות בינלאומית "הגל החדש" המתרחשת כל שנה ביורמלה.
במהלך הקריירה שלה הצטלמה במספר סרטים מוזיקליים שהוקרנו בטלוויזיה הרוסית. בשנת 2013, לאחר הפסקה של מספר שנים ואיקולה הוציאה דיסק חדש עם שירים שהיא מבצעת בשפה הלטבית.
רוברט מ. ט. האנטר

רוברט מרסר טליאפרו האנטר (באנגלית: Robert Mercer Taliaferro Hunter;‏ 21 באפריל 1809 – 18 ביולי 1887) היה פוליטיקאי, עורך דין ובעל מטעים אמריקאי מווירג'יניה. בין השנים 1837 – 1843 ובין השנים 1845 – 1847 הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, מתוכם בין השנים 1839 – 1841 הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של הבית ובין השנים 1847 – 1861 הוא היה חבר הסנאט של ארצות הברית. בין השנים 1861 –1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, כיהן האנטר כמזכיר המדינה של הקונפדרציה ולאחר מכן, בין השנים 1862 – 1865, הוא היה חבר הסנאט של הקונפדרציה. הוא היה אחד המבקרים התקיפים של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. לאחר המלחמה לא עלה בידו של האנטר להיבחר מחדש לסנאט, אך הוא שימש כשר האוצר של וירג'יניה בין השנים 1874 – 1880 ולאחר מכן פרש לחוותו. לאחר שעמיתו הדמוקרט גרובר קליבלנד נבחר כנשיא ארצות הברית ב-1884, מונה האנטר כגובה המכס של נמל טאפאהאנוק (אנ'), תפקיד אותו הוא מילא עד מותו.
ראשית חייו

רוברט האנטר נולד באחוזת "מאונט פלזנט" שליד לורטו, מחוז אסקס, וירג'יניה, לג'יימס האנטר (1826-1774) ולרעייתו מריה (גארנט) האנטר (1811-1777). המשפחה הייתה נצר למשפחות הראשונות של וירג'יניה. אבי אמו, הנרי גארנט היה אחד מבעלי הקרקעות הגדולים בארצות הברית, אחיה, ג'יימס מ. גארנט ורוברט ס. גארנט היו חברי הקונגרס של ארצות הברית. מריה האנטר מתה בעת שילדה את ויליאם גארנט האנטר כאשר רוברט האנטר היה בן שנתיים, וזמן קצר לאחר מכן מת אחד מאחיו הבוגרים, ויליאם האנטר שהיה בן חמש. בתחילה הוא חונך על ידי מורים פרטיים. בגיל 17 נכנס רוברט האנטר לאוניברסיטת וירג'יניה, זמן קצר לאחר מות אביו והוא היה אחד מבוגריה הראשונים. בתקופת לימודיו היה האנטר חבר בחברה לספרות ולדיבייט על שם ג'פרסון ולאחר מכן הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים וינצ'סטר.
קריירה פוליטית

ב-1830 התקבל האנטר ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה. ב-1834 הוא נבחר לייצג את מחוז אסקס בבית הנבחרים של המדינה וירש את ריצ'רד ביילור. ב-1835 וב-1836 הוא נבחר מחדש אך בשנה לאחר מכן התפטר לאחר שניצח בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית והיה לאדם הצעיר ביותר שכיהן מעולם בבית. ב-1841 הוא נבחר מחדש. ב-1843 הוא הובס בבחירות אך שב לבית הנבחרים ב-1844. האנטר תמך בסיפוחה של טקסס ובפשרה בסוגיית אורגון והוביל את המאמצים להחזיר את אלכסנדריה בחזרה לתחומי וירג'יניה (הוצאתה מתחומי מחוז קולומביה). לאחר ההפסד בבחירות 1842 עבר האנטר מפלגה והיה לחבר במפלגה הדמוקרטית. ב-1845 הוא הושבע מחדש כחבר בית הנבחרים ותמך בחוקי המיסוי של 1846.
ב-1846 בחרה האספה הכללית של וירג'יניה בהאנטר לייצג אותה בסנאט ארצות הברית. הוא נכנס לתפקידו ב-1847 ונבחר מחדש ב-1852 וב-1858. האנטר המשיך לתמוך בעבדות ובהרחבתה. הוא תמך בהרחבת קו פשרת מיזורי עד לחוף האוקיינוס השקט, התנגד לביטול סחר העבדים במחוז קולומביה וכן לכל התערבות בניהולו בכל מדינה או טריטוריה ותמך בחוק העבד הנמלט של 1850. ב-1852 נשא האנטר נאום בריצ'מונד בו תמך בזכויות המדינות ובמושב הקונגרס של 1857 – 1858 הוא תמך בכניסתה של קנזס לאיחוד על בסיס חוקת לקומפטון שתמכה בעבדות.
בסנאט נבחר האנטר ב-1850 ליושב ראש ועדת הכספים. יוחסה לו ההחלטה על הפחתת כמות הכסף במטבעות כסף בעריכים נמוכים, וכך הוא סייע לקדם את הצעת החוק מספר 271 של הסנאט שבסופו של דבר הפכה לחוק המטבע של 1853. האנטר גם ניסח וקידם את חוק המיסוי של 1857, שבמסגרתו הופחתו מיסים ואת יצירת מערכת מחסני הערובה, אף על פי שכך הופחתו הכנסות הממשל הפדרלי. הוא גם דחף ליישום רפורמה בשירות הציבורי. ב-1853 דחה האנטר את הצעתו של הנשיא מילרד פילמור להתמנות כמזכיר המדינה.
בינואר 1860 נשא האנטר נאום לטובת העבדות ולטובת זכותם של בעלי העבדים לקחת איתם את עבדיהם אל הטריטוריות של ארצות הברית. בישיבה הראשונה של הוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה ב-1860 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, היה האנטר מתמודד למינוי לנשיאות, אך הוא זכה לתמיכה מועטה מהמשלחת מווירג'יניה. בשבעה מתוך שמונה סבבי ההצבעה הראשונים, הוא היה שני בהפרש גדול ממנהיג המפלגה, סטיבן דאגלס, וב-42 סבבי ההצבעה הבאים הוא דורג במקום השלישי. כאשר התכנסה הוועידה מחדש בבולטימור, פרשו רוב הדרומיים מהמרוץ, כולל האנטר, ודאגלס זכה במועמדות המפלגה לנשיאות.
האנטר לא ראה בבחירתו של אברהם לינקולן כשלעצמה כסיבה מספקת לפרישה. ב-11 בינואר 1861 הוא הציע תוכנית מפורטת אך לא מעשית כדי לגשר על הפערים בין הצפון לבין הדרום. כאשר מאמץ זה ומאמצים נוספים דומים כשלו, דחק האנטר בחשאי במדינתו להעביר את החלטת הפרישה באפריל 1861. הוא הורחק מהסנאט על תמיכה בפרישה. אחת ההצעות הייתה שהוא יבחר כנשיא הקונפדרציה החדשה, כשעמיתו לחברות בסנאט, ג'פרסון דייוויס יתמנה כמפקד צבא הקונפדרציה. מצביעים בחלקים בווירג'יניה שלא פרשו בחרו בתומך האיחוד ג'ון ס קרלייל כדי למלא את מקומו של האנטר עד תום תקופת הכהונה.