stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לובסטר
מאפיינים

הלובסטר משתייך לחסרי חוליות ובעלי שלד חיצוני קשה המשמש להגנה. כמו רוב פרוקי הרגליים, הלובסטר חייב להשיל את המעטפת שלו כדי לגדול והוא פגיע מאוד במהלך ההשלה. מקום מחייתו המקובל בדרך כלל הוא בחול סלעי, שם הוא חי, לרוב לחוד, בנקיקים או במאורות מתחת לסלעים. והשתלבותו בסביבה עוזרת לו להסתתר מפני טורפים פוטנציאליים. הלובסטר אוכל בדרך כלל מזון חי המורכב משלל דגים, רכיכות, סרטנים אחרים, תולעים וגם צמחים.
סוגים

Acanthacaris
Eunephrops
סוג ומין יחיד Homarinus capensis
Homarus - בו המין לובסטר אמריקני
סוג ומין יחיד Nephropides caribaeus
Nephropides
Nephrops
Nephropsis
Thaumastocheles
סוג ומין יחיד Thaumastochelopsis
Thymopides
סוג ומין יחיד Thymops birsteini
סוג ומין יחיד Thymopsis nilenta
אריכות ימים

הלובסטר גדל במשך כל חייו ובניגוד לרוב החיות הוא מזדקן לאט מאוד. תכונות שונות שלו אף עשויות להשתפר עם הגיל. לדוגמה, ככל שלובסטר מתבגר יותר הוא גם נעשה פורה יותר. לובסטר גם מסוגל לייצר מחדש גפיים שלמות, בתהליך רגנרציה, אפילו בגיל מבוגר. בשל כך, ישנם מדענים הטוענים שבאופן תאורטי, הלובסטר מסוגל לחיות לנצח, אם לא יחלה, ייפצע או ייטרף.
על פי חלק מהחוקרים, חיי הנצח האפשריים הללו של הלובסטר נובעים מהעובדה שכל תאיו מסוגלים לייצר טלומראז, בעוד שבכל ממלכת החי כמעט, רק תאי גזע, תאי מין ותאי סרטן עושים זאת (וראו גם יסעורון אטלנטי והמדוזה בת האלמוות). על פי אותם חוקרים, כתוצאה מקיומו של הטלומראז בתאי הלובסטר, הטלומרים שבקצה כל כרומוזום בתאים שלו, אינם מתקצרים, והתאים אינם מזדקנים ואינם מגיעים לגבול הייפליק, וכתוצאה מכך, הלובסטר יכול לחיות לכאורה עד אינסוף. למרות זאת, לא נמצאה הוכחה ליכולתם לחיות לנצח, והם עדיין מזדקנים, גם אם בקצב איטי ביחס ליצורים אחרים.
כמו כן, נראה כי למרות יכולות השחזור המרשימות שלהם, חלק מהלובסטרים מתים מנסיבות טבעיות הקשורות בזקנה - תשישות. לאורך חייו הלובסטר גדל, תחילה במהירות ובהמשך באיטיות, אך הוא ממשיך לגדול. בהתאם לכך, כמו פרוקי רגליים נוספים, עליו להשיל את המעטפת הקשיחה שלו וליצור אחת חדשה, מתאימה למידותיו. בצעירותו מדובר בתהליך שחוזר על עצמו מספר פעמים בשנה, אבל ככל שהלובסטר מתבגר וקצב גדילתו קטן, כך הוא מחליף את השלד החיצוני לעיתים רחוקות יותר. למרות זאת, עם כל החלפת שלד חיצוני מוצלחת נדרשת ממנו יותר אנרגיה על מנת ליצור את המעטפת הבאה, עד שלבסוף הדרישה גדולה מדי, והלובסטר עלול למות מתשישות.
לובסטר כמזון

הלובסטר הוא בעל חשיבות מבחינה כלכלית, משום שהוא אחד ממאכלי הים.
מנות לובסטר מפורסמות הן לובסטר ניוברג ולובסטר תרמידור. יש מסעדות בהן מכניסים לובסטר בעודו חי, לסיר של מים רותחים. טענות הנוגעות לסבל הכרוך בשיטת המתה זו גרמו להוצאתה מהחוק במספר מדינות.
תגלית חדשה ב-2021

לובסטר מיוחד בצבעו, הנקרא על ידי החוקרים "צמר גפן מתוק" ונחשב תגלית נדירה של 1 ל-100 מיליון, נתפס בפורטלנד שבמדינת מיין בארצות הברית והועבר לאקווריום מיוחד, לשימור.
ראו גם

מעשירי רגליים
סרטנים
סרטן אוקיינוס אדום
סרטני נהרות
הערות שוליים

1 2  משי אייד, ניר כהן, סיכוי של 1 ל-100 מיליון: הלובסטר הנדיר, באתר ynet, 11 בנובמבר 2021
1 2  דברת כהן, האם לובסטרים חיים לנצח? שלומי, באתר מכון דוידסון, ‏28.12.2013
↑  Jacob Silverman, Is there a 400 pound lobster out there?, HowStuffWorks, ‏5.7.2007
↑  Emily Osterloff, Are lobsters immortal?, Natural History Museum
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541543205171  NKC: ph928217
הליבה

מדרגות להר הבית
גשר המוגרבים
הליב"ה (המיזם לחופש יהודי בהר הבית) הוא ארגון ישראלי הפועל "להחזיר ליהודים את זכויות האזרח הבסיסיות של גישה חופשית, פולחן חופשי וקהילה חופשית בהר הבית". את הקבוצה מובילים המייסד יהודה גליק ולינדה אולמרט.
בהצהרה שפרסם בג'רוזלם פוסט, תוארה הליבה כ"קבוצה מגוונת של ישראלים יהודים - חילונים, חרדים, מסורתיים, דתיים לאומיים, גברים ונשים – המאוחדים בדאגתם לחוסר יכולתם של יהודים לעלות להר להתפלל, להרהר או להודות".
היסטוריה ופעילויות

הליבה הוקמה בשנת 2007 על ידי קרן העצמאות לישראל ועל ידי הקרן למורשת הר הבית. במהלך ביקורים בהר, תיעד וצילם מנהל ליבה יהודה גליק ונדליזם ופעילות בנייה בלתי חוקית, כולל צוותים מוסלמים קודחים במכונות כבדות באתר המוגן על פי חוק.
הערות שוליים

↑  דרור פויר, ‏התפילות בהר הבית: הרוחות סוערות והח"כים מלבים את האש, באתר גלובס, 10 בנובמבר 2013
↑  Olmert, Linda (30 באוקטובר 2014). "Rabbi Yehudah Glick attempted murder: J'accuse!". Times of Israel. נבדק ב-30 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Eisenbud, Daniel (18 במרץ 2014). "Rabbi claims he was detained on Temple Mount for videotaping Muslims". Jerusalem Post. נבדק ב-30 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  SHARON, JEREMY (12 באפריל 2013). "Court awards Temple Mount activist NIS 30,000 for two wrongful arrests". The Jerusalem post. {{cite news}}:  (עזרה):"funded by the Temple Mount Heritage Foundation and the Israel Independence Fund"
↑  Sahm, Ulrich W. (18 בנובמבר 2014). "Kein Zugang für Nicht-Moslems. Israel sperrt Tempelberg ab". n-tv. נבדק ב-12 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  JPnewsroom (19 באוקטובר 2014). "Police Investigating Swastikas Painted On The Temple Mount Steps". Jewish Political. JP. אורכב מ-המקור ב-31 באוקטובר 2014. נבדק ב-31 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
מבצע דוד

האונייה איגריס בנמל ביירות - 1948
מבצע דוד היה מבצע פשיטה של צה"ל ב-1948 להטבעת האונייה "איגריס" בנמל ביירות, מתוך חשש שהיא תחומש ותשמש את חיל הים המצרי. הספינה שימשה בתקופת מלחמת העולם השנייה את חיל הים הגרמני, ובסיום המלחמה פורקה מהציוד הצבאי ונמכרה לגורם פרטי ששלח אותה למזרח התיכון.
ההיסטוריה של ה"איגריס" / "גריליה"

האוניה "איגריס" (Igris או Egris) היא אוניית משא צבאית מדגם Aviso (אנ'). נבנתה במספנות Blohm & Voß בנמל המבורג ב-1934, הושקה ב-15 בדצמבר אותה שנה ונמסרה לחיל הים הגרמני ב-20 במאי 1935. עם השקתה נקראה "גרילה" (Grille) על שם אונייתו של מלך פרוסיה שהושקה ב-1889 וטבעה ב-1920. אורך האונייה היה כ-125 מטר, משקלה כ-3,240 טון ומהירותה כ-26 קשר. לצורך התאמתה לשירות צבאי הותקנו בה 4 תותחי נ"מ 37 מ"מ, 2 תותחי נ"מ 20 מ"מ ו-2 מקלעים כפולים 12.7 מ"מ וכן התקן לאחסון 280 מוקשים ימיים.
עד פתיחת מלחמת העולם השנייה שימשה האונייה את ראשי ההנהגה הנאצית, כולל אדולף היטלר וורנר פון בלומברג, ולכן כונתה "היאכטה של היטלר". בין השאר השתמשו בה בכירים בצבא הגרמני להפלגות לאיסלנד ולטקס הכתרתו, בלונדון, של המלך ג'ורג' השישי ב-12 במאי 1937.
עם תחילת המלחמה חוזקה האונייה בציוד צבאי נוסף ונשלחה להניח מוקשים בים הצפוני ולאורך חופי אירופה. ב-1940 היא סופחה לכוח הפלישה לאי האנגלי עד שהמבצע בוטל. ב-1942 נשלחה לנורווגיה כספינת פיקוד כוח הספינות והצוללות (U-Boats) של אזור נורווגיה, שם שהתה עד תבוסת גרמניה.
ב-1945 נשבתה האונייה על ידי חיל הים הבריטי ונלקחה לאנגליה, שם פורקה מכל הנשק. ב-1946 היא נמכרה לאיש עסקים בריטי תמורת 125,000 פאונד, ולאחר שנתיים (ב-1948) היא נמכרה לתעשיין הטקסטיל הלבנוני ג'ורג' ערידה תמורת 375,000 פאונד, כשבפועל מאחורי הקנייה עמד פארוק הראשון מלך מצרים. לאחר הרכישה הועברה האונייה לנמל ביירות. ההערכה היא שלאחר שנרכשה שונה שמה מ"גריליה" ל"איגריס".
תיאור "מבצע דוד" > ההכנות

בחודש ספטמבר 1948 נודע למפקדי חיל הים הישראלי על עגינת האונייה בנמל ביירות, וסוכני מודיעין מיחידת "השחר" (המחלקה הערבית) שישבו בביירות התבקשו להביא יותר פרטים על מטרת עבודות השיפוץ שבוצעו באונייה. מעטה הסודיות שאפף את פעילות השיפוץ של הספינה העלה חשש שהעבודות נועדו להפוך את האונייה לספינת קרב שתימסר לחיל הים המצרי ותחזק מאוד את כוחו, ולכן החל תכנון פעולת מנע במטרה לפגוע בספינה בעודה שוהה בנמל.
הסוכנים אספו מידע והגישו תוכנית פעולה, וזו עובדה על ידי מפקדי חיל הים ובהם אליעזר טל (קליין), פרץ גורדון, יוסף דרור (מפקד הצוללנים) ושלמה אראל. כמפקד המבצע מונה שלמה אראל, ויוסף דרור החל לאמן קבוצה של צוללנים ולבסוף בחר באליהו ריקה לביצוע המשימה.
תיאור "מבצע דוד" > המיקוש המתוכנן

לצורך ביצוע החבלה תכנן חיל הים לצייד את ריקה בשני מוקשי עלוקה מגנטיים (לימפד). כל מוקש כזה צויד בשני נפצים: נפץ השהיה רגיל ונפץ "מניעת הורדה" שמיועד לפוצץ את המוקש בזמן ניתוק המוקש מהאונייה. תכולת כל מוקש הייתה כ-5 ק"ג של ט.נ.ט
תיאור "מבצע דוד" > היציאה למבצע

ב-29 בנובמבר 1948, אחר הצהריים, הפליגה אח"י פלמ"ח (מ-19), בפיקודו של שלמה אראל, עם הלוחמים, מנמל חיפה והגיעה לקרבת חוף ביירות בערב. את הדרך מ"פלמ"ח" לחוף עשו על גבי סירת גומי. על החוף חיכו להם הסוכנים יצחק שושן, יעקובה כהן ושאול כרמלי. משם נסעו במכונית לנקודת הירידה למים, שם פגשו את ג'מיל גמליאלי שחיכה להם. בנקודה זו הכין ריקה את שני המוקשים לירידה למים, ואז גילה שאחד מנפצי ההשהיה חסר. על אף זאת לקח ריקה את המוקש הפגום ושחה לספינה, שהייתה מרוחקת כ-500 מטר מהחוף, שם הצמיד את שני מוקשים לדופן האונייה, הפעיל את נפץ ההשהיה במוקש התקין וקיווה שמנגנון "מניעת הורדה" יפעיל את המוקש הפגום. לאחר מכן שחה חזרה לחוף ומשם הסוכנים החזירו אותו ל"פלמ"ח". בדיעבד התברר שנפץ ההשהיה לא פעל, ורק ב-17 בדצמבר התפוצצו המוקשים ופערו פרצה בגודל 1.5 על 2.5 מטר בדופן הספינה. ורק פעולה מהירה של אנשי הספינה מנעה את טביעתה.
תיאור "מבצע דוד" > תוצאות המבצע

לאחר החבלה בנמל ביירות הפכה האונייה ללא כשירה, ולכן איבד המלך פארוק עניין בה. ערידה השיט אותה לשיפוץ בניו יורק במטרה להופכה לספינת טיולים והימורים, אולם עלות העגינה ועלות השיפוץ גרמו לבעלים לוותר על תוכנית זו. ב-1951 היא נמכרה לגרוטאות, והועברה לרציף בניו ג'רזי שם פורקה.
לקריאה נוספת

אליהו ריקה, פרפר השחר, הוצאת יוריקאל, 1987
הערות שוליים

↑  הספינה Grille באתר חיל הים הגרמני
↑  נפץ ההשהיה מורכב משני תאים כשלתא אחד מכניסים תערובת של אשלג וסוכר ולתא השני נמזגת חומצה מהאמפולה לאחר הצמדת המוקש. החומצה מעכלת את המחיצה בין שני התאים וכשהיא באה במגע עם האשלג והסוכר התערובת ניצתת ומפעיה את המוקש
↑  גם מנגנון זה מוגן על ידי ניצרה שנשלפת לאחר הצמדת המוקש
↑  כשהספינה "הגנה" בהיכון למקרה שיהיה צורך בסיוע
↑  בגלל העיכוב בפיצוץ הספינה יצאה לדרך פשיטה שנייה על האיגריס אך היא בוטלה מתוך חשש שבזמן הצמדת המוקשים החדשים יופעלו הישנים
האונייה גרילה בתקופת השירות בחיל הים הגרמני (1935 -1939)
אי הלורד האו

אי הלורד האו (באנגלית: Lord Howe Island, מבוטא haʊ) הוא אי באוקיינוס השקט, הנמצא כ-600 קילומטרים ממזרח לאוסטרליה. האי מנוהל על ידי מנהלת אי הלורד האו, אחת מ-175 הרשויות המקומיות במדינת ניו סאות' ויילס, האחראית גם לפירמידת בול, אי קטן בלתי מיושב השוכן דרומית מזרחית לאי הלורד האו. האי לא נחשב לאזור של ממשל מקומי באוסטרליה. ב-1982 הוכרזו אי הלורד האו ופירמידת בול אתר מורשת עולמית בשם "קבוצת איים הלורד האו" (Lord Howe Island Group), נימוקי הוועדה מטעם אונסק"ו התבססו על היופי והמגוון הביולוגי של האיים. "הפארק הימי אי הלורד האו" ו"הפארק הימי אי הלורד האו (המים הטריטוריאליים של חבר העמים הבריטי)" נועדו לשמור על הטבע במים המקיפים את קבוצת האיים.
אזור הזמן התקני של האי הוא UTC+10:30. בזמן שעון קיץ השעה מוזזת קדימה בחצי שעה לפי כך היא UTC+11.
היסטוריה

האי התגלה ב-17 בפברואר 1788 על ידי אוניית צי בריטית בפיקודו של הנרי לידג'ברד בול, שהיה בדרכו ממפרץ בוטאני לאי נורפוק עם אסירים כדי להקים במקום מושבת עונשין. במסעו חזרה ב-13 במרץ 1788 הוא שלח משלחת שהגיעה לחופי האי. האי לא היה מיושב ולפי מצבו, נראה היה שהוא לא היה מוכר לעמים הפולינזיים מהאוקיינוס הדרומי. הר לידג'ברד על האי ופירמידת בול הסמוכה נקראים על שמו של המגלה. האי עצמו נקרא על שם ריצ'רד האו, הרוזן האו הראשון שהיה הלורד הבכיר של האדמירליות.
האי היה בעבר תחנת עצירה עבור ספינות רבות שהפליגו מניו סאות' ויילס לאי נורפוק, ועגנו בו גם ספינות סחר וציד לווייתנים. מספר ספינות השאירו עזים וחזירים על האי כדי שישמשו מאכל למבקרים עתידיים, אולם ההתיישבות הקבועה הראשונה הוקמה רק ב-1834 באזור הידוע כיום בשם "ההתיישבות הישנה".
עד 1974 לא היה באי מסלול המראה תקני והדרך היחידה להגיע אליו באוויר הייתה באמצעות רחפת ממפרץ רוז, שהייתה נוחתת בלגונה המקיפה את שונית האלמוגים. בשנת 2002 עלתה המשחתת הבריטית אה"מ נוטינגהאם על סלע הזאב וכמעט טבעה.
גאולוגיה

צורתו של אי הלורד האו היא חרמשית בקירוב, אורכו 10 קילומטרים ורוחבו 2 קילומטרים. האי הוא שריד ארוזי של הר געש עתיק בן 7 מיליון שנים. צורת החרמש של האי מגנה על שונית האלמוגים והלגונה. רכס ההרים התת-ימיים לורד האו, המוגדר על ידי הרים ימיים (guyot) המכוסים באלמוגים, מגיע עד למרחק 1000 קילומטר בכיוון צפון, וככל הנראה מדובר בתוצאה של תנועת הלוח האינדו-אוסטרלי בכיוון צפון מעל נקודה חמה נייחת. רכס זה הוא אחד מבין המאפיינים המצויים על הרמה התת-ימית הידועה בשם עליית לורד האו, שהיא חלק מהיבשת השקועה זילנדיה.
הר לידג'בירג (777 מטרים) והר גוור (875 מטרים) הם תצורות הנוף הבולטות ביותר בדרום האי. שני ההרים הללו עשויים מסלע בזלתי, שריד מזרמי לבה שבעבר מילאו קלדרה געשית גדולה. זרמי הלבה הללו התקיימו לפני כ-6.5 מיליון שנים, האירוע הגעשי האחרון על האי שבהדרגה הלך ולבש את צורתו הנוכחית.
שונית האלמוגים, בקו רוחב 31° דרום, היא השונית הדרומית ביותר בכדור הארץ.
פירמידת בול היא אי קטן הנמצא במרחק 16 קילומרים מדרום לאי הלורד האו וגם היא שריד ארוזי של הר געש. פירמידת בול היא הגדולה ביותר מבין הערימות הגעשיות היוצרות איים קטנים באזור זה.
פלורה ופאונה

אי הלורד האו הוא אזור אקולוגי יבשתי מובחן, הידוע בשם "היערות הסובטרופיים של אי הלורד האו". האי הוא חלק מהאזור האקולוגי אוסטרליה, והוא בעל מאפיינים ביוטיים דומים לאלו של אוסטרליה, גינאה החדשה וקלדוניה החדשה. אי הלורד האו לא היה מעולם חלק מיבשת כלשהי ומקור הפלורה והפאונה שלו הוא מעבר לים. כמחצית מאוכלוסיית מיני הצמחים באי היא אנדמית. אחד מהצמחים הידועים הוא הוֹוִיאָת בֶּלְמוֹר, שהוא מין אנדמי במשפחת הדקליים. בכל שנה מיוצאים כמה מיליוני עצים וזהו ענף התעשייה הראשי באי, מלבד תיירות.
מאפיין ייחודי נוסף של האי הוא הפטריות הזוהרות, אותן ניתן לראות לאחר גשם כבד. הפטריות מצויות ביערות הדקלים וממשיכות לזהור במשך כמה ימים גם לאחר שקוטפים אותן. הזוהר הוא כה בהיר עד שניתן להשתמש בהן על מנת לקרוא בחושך.
באי חיים 14 מינים של עופות ים ו-18 מינים של עופות יבשה, ביניהם המין האנדמי ווקה הלורד האו (Gallirallus sylvestris) ושלושה תת-מינים אנדמיים.
מאז הגעת האדם לאי נכחדו ממנו כמה מינים ותת-מינים אנדמיים של עופות. תרנגול הביצה (Porphyiro albus), היונה לבנת הגרון (Columba vitiensis godmanae), תוכי אדום ארוך זנב (Cyanoramphus novaezelandiae subflavescens) וה-Sula tasmani הוכחדו על ידי מתיישבים שהגיעו במהלך המאה ה-19. בעקבות תאונה של הספינה מאקאמבו ב-1918, הובאו לאי חולדות מצויות שגרמו לגל הכחדה נוסף של בעלי חיים, כגון קיכלי אי הלורד האו.
על האי נותר רק מין אחד של יונק, עטלף היער הגדול (Eptesicus sagittula). מקורן של הידיעות על עטלף אנדמי זה הוא מגולגולות שנמצאו, ונראה שגם יונק זה נכחד. הסיבה המשוערת להכחדתו של העטלף היא הבאתו של הינשוף Tyto novaehollandiae במטרה להילחם בחולדות.
שני מיני זוחלים הם אנדמיים לאי: חומט מהמין Leiolopisma lichenigera ושממית מהמין Phyllodactylus guentheri. שני המינים נמצאים בכמות קטנה באי הראשי, ובכמות גדולה יותר על האיים הקטנים יותר. החומט והאילנית הפועה הובאו לאי מאוסטרליה על דרך המקרה במהלך השנים האחרונות.
מין החרק Dryococelus australis נעלם מהאי הראשי זמן קצר לאחר הגעתן של החולדות המצויות, אולם בשנת 2001 התגלתה אוכלוסייה קטנה שלו מתחת לשיח יחיד על המדרון של פירמידת בול. חסר חוליות אנדמי נוסף, חילזון הפשתן לורד האו, הושפע גם כן מהחולדות המצויות. בעבר החילזון היה נפוץ מאוד, אך כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה וישנה תוכנית רשמית לגידולו בתנאי שבי כדי להצילו. במים הנמצאים מסביב לאי התגלו 400 מינים של דגים, מהם תשעה אנדמיים לאזור. בשוניות המקיפות את האי יש 80 מינים של אלמוגים.
כעשירית מיערות אי הלורד האו נעקרו על מנת לפנות מקום לחקלאות, וכ-20% נוספים מושפעים מבקר מבוית, מכבשים, מעזים ומחזירי בר. למרות מספר לא קטן של מינים שפוגעים בפאונה ובפלורה הטבעיות של האי, אוכלוסיית העזים של האי חוסלה לאחרונה, אוכלוסיית חזירי הבר הצטמקה, וישנם מאמצים מתמשכים למגר את אוכלוסיות החולדות, העכברים והצמחים שמגיעים לאי. תוכנית שימור מיוחדת הצליחה להעלות את מספר ציפורי הווקה מ-20 בשנת 1970 עד לכ-200, נכון ל-2007.
סכנות אקולוגיות לאי

לפי ניתוח של הזואולוג האוסטרלי טים פלנרי (אנ'), המערכת האקולוגית של האי מאוימת על ידי שינויי אקלים וההתחממות העולמית: השוניות נמצאות בסכנה כתוצאה מעליית טמפרטורת המים; שונית המחסום הגדולה מזוהה במיוחד כנתונה לסיכונים מהשפעות ההתחממות העולמית על אוסטרליה; אותו מחקר מתייחס גם לשוניות של האי. פאונה ופלורה התלויות באקלים קריר מצויות בסיכון כתוצאה מעליית הטמפרטורה, ואלו המתקיימות על, או ליד, פסגת הר גוור לא יכולות להגר לאזור גבוה יותר על מנת לחיות בטווח הטמפרטורה המועדף עליהן.
הערות שוליים

↑  שני הפארקים הללו מהווים אזורים מנהליים שונים
↑   גני החיות במלבורן ובסן דייגו החזירו לעולם חרקים שנחשבו נכחדים, באתר הארץ, 29 במאי 2024
↑  שונית בולטת מעל פני הים באזור האי הנקרא על שם ספינה דו תרנית לציד לווייתנים שכמעט וטבעה בגללה
↑  Battle to save stricken warship, 2002-07-07, BBC News
↑  Jones, R.N. (2004) Managing Climate Change Risks, in Agrawala, S. and Corfee-Morlot, J. (eds.), The Benefits of Climate Change Policies: Analytical and Framework Issues, OECD, Paris, 249–298, cited in the CSIRO's Climate Change Impacts on Australia and the Benefits of Early Action to Reduce Global Greenhouse Gas Emissions"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541420805171  GND: 4321260-8  LCCN: sh86001121  SUDOC: 178162752 
הדגל הלא רשמי של האי
חורש דקלים באי
ווקה הלורד האו
הדבי

הדבי (גרמנית: Haithabu, הייטהבו; בדנית: Haddeby, נורדית עתיקה: Heiðabýr) הייתה נקודת מסחר חשובה של הוויקינגים, ששכנה בדרום חצי האי יוטלנד (באזור השייך היום לגרמניה) ואשר שגשגה בין המאות 8 ל-11, עת נחרבה בשנת 1066, שנה אשר נחשבת לתום עידן הוויקינגים באירופה.
האתר בו עמדה העיר הדבי.
היישוב התפתח כנקודת מסחר בחלקה העליון של לשון ים צרה, אך ניתנת לניווט, הידועה בשם שליי (Schlei), אשר מתחברת אל הים הבלטי במזרח. כמו כן, פחות מ-15 ק"מ מהישוב זורם הנהר טְרֶאֶנֶה (Treene), המתחבר עם הנהר אֵיידר (Eider), הנשפך אל הים הצפוני.
ב-2018 הדבי הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ביחד עם מערכת הביצורים דנוויגה הנמצאת בקרבתה.
היסטוריה

הדבי הייתה העיר הנורדית הגדולה ביותר בעידן הוויקינגי, ובמשך שנים הייתה היישוב העתיק ביותר בדנמרק, עד אשר עברה לשליטת גרמניה. כיום העיר ריבֶּה (גרמנית: Ripen) בדנמרק, אשר נוסדה במאה ה-9, היא היישוב העתיק ביותר בממלכה זו.
העיר הגרמנית שלֶזְוויג נוסדה אחרי הדבי, בצידו השני של השליי. עיר זו היא שנתנה את שמה לדוכסות על שמה נקרא המחוז המודרני. על פי הרישומים העתיקים, בין הדבי ושלזויג חיברו שני גשרים. עם חורבנה של הדבי בשנת 1066, תושביה נטשו את המקום.
הדבי מוזכרת לראשונה על ידי איינהרד מזכירו האישי של קרל הגדול, בכרוניקה משנת 804. עם זאת, ההנחה היא כי העיר נוסדה כשלושה עשורים קודם לכן. בשנת 808, הרס המלך הדני גודפרד (דנית: Godfred) מרכז של סחר בעבדים בשם רריק (Reric), על חוף הים הבלטי (במזרח), ועל פי הכרוניקות הפרנקיות, הוא העביר את הסוחרים מרריק להדבי.
העיר עצמה הוקפה בביצורים בשלושת צדדיה הפונים אל היבשה (צפון, דרום ומערב). לקראת סוף המאה ה-9, החלקים הדרומיים והצפוניים של העיר נעזבו, ותושביה עבור לגור קרוב יותר למרכז. במקביל, חוזקה החומה המערבית של העיר.
הסיבות העיקריות להצלחתה של הדבי כמרכז מסחרי היו גם קרבתה לנהרות אשר חיברו בין הים הצפוני לבין הים הבלטי, וסייעו לסחר בין הסקנדינבים לבין עצמם, אך גם בשל היותה מרכז המקשר בין סוחרי הממלכה הפרנקית לבין הסקנדינבים. שיא פריחתה הכלכלית של העיר הגיעה לקראת סוף האלף הראשון לספירת הנוצרים, אז הצליחו הוויקינגים להביא את מושבותיהם עד לקצה המזרחי של אמריקה הצפונית (ל'אנס או מדוז, היום בקנדה).
למרות פריחתה הכלכלית, תוחלת החיים בהדבי הייתה נמוכה למדי. ברוב המקרים, תושבי העיר לא זכו להגיע לגיל 30, ובמקרה הטוב – 40, ושנות חייהם האחרונות לוו בסבל רב עקב נכויות שונות. רחובות העיר היו צרים למדי, וגם הבתים היו קטנים וצפופים. עם זאת, נקודת אור אחת כן הייתה בהדבי: נשים זכו בה ליותר זכויות מהמקובל בתקופה זו.
תיאור העיר בימי הביניים

הנוסע היהודי האנדלוסי, אברהם בן יעקב, סיפק במהלך המאה ה-10 עדות מעניינת על הדבי. בתור איש קורדובה, עיר חשובה ועשירה בהרבה מהדבי, הוא תיאר את העיר כך:
"[...] הדבי היא עיר גדולה מאד, בקצהו של העולם, קרוב לאוקיאנוס. רוב תושביה סוגדים לסיריוס, למעט מיעוט נוצרים, להם יש כנסייה במקום. [...] העיר חסרה בטובין ובעושר. האנשים מתקיימים בעיקר מדגים, המצויים בשפע. תינוקות מושלכים לים מסיבות כלכליות. זכות הגירושין שמורה לנשים. [...] בנוסף, מעולם לא שמעתי שירה כה דוחה כמו אצל האנשים האלה, שהיא יותר כמו רעש הנובע מהגרון, הדומה לנביחת כלב, רק שהיא (השירה) יותר חייתית. [...]"
העיר נבזזה על ידי המלך הנורווגי הראלד הרדרדה בשנת 1050, בעקבות סכסוך שלו עם מלך דנמרק. הוא העלה את העיר באש על ידי שליחת אוניות בוערות אל עבר הנמל. שרידים של אוניות אלו נמצאו בחפירות ארכאולוגיות באזור. סנורי סטורלוסון, המשורר האיסלנדי, תיאר את ביזת העיר כך:
"בוערת מזעם הייתה הדבי, מקצה לקצה
גבוה מעלה עלו הלהבות מהבתים כאשר, בטרם שחר, עמדתי על
מעוז חמוש"
שש עשרה שנים לאחר מכן, העיר שוב נבזזה, הפעם על ידי סלאבים מהמזרח. בעקבות הביזה, העיר ננטשה אט-אט, כאשר תושביה עוברים את הגשרים מעל השליי אל עבר שלזויג.
הערות שוליים

↑  מכלול הגבול הארכאולוגי של הדבי והדנוויגה באתר אונסק"ו.
↑  הכוונה היא ככל הנראה לאל הנורדי לוקי. סיריוס, כוכב הצפון, נקרא בנורדית לוקברנה (Lokabrenna) על שם לוקי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529966005171  GND: 4072228-4  LCCN: sh88000490  NKC: ge192247  VIAF: 237709829   WorldCat (עם VIAF): 237709829 
מפה המראה את מיקומה של העיר הדבי בממלכה הדנית. מסומנת באדום. צמודה אליה - שלזוויג.
מבנים משוחזרים באתר ההיסטורי.
משחק דפדפן

משחק דפדפן הוא משחק מחשב אינטרנטי אליו ניגשים באמצעות דפדפן. משחקי דפדפן ממומשים בטכנולוגיות אינטרנט סטנדרטיות או בתוספות לדפדפן, כגון אדובי פלאש או Java. משחקים אלו כוללים בדרך כלל ממשק משתמש בטכנולוגיות צד לקוח הנתמכות בדפדפן, כגון HTML, ובטכנולוגיות צד-שרת על מנת לממש לוגיקה ותיאום בין מספר שחקנים. משחקי דפדפן הם ניידים וניתן לשחקם דרך מגוון מכשירים שונים, דפדפנים ומערכות הפעלה.
מאפיינים

משחקי דפדפן הם לעיתים קרובות חינמיים ואינם דורשים התקנת תוכנות על מחשב השחקן, מלבד הדפדפן וחיבור לאינטרנט. חלק ממשחקי הדפדפן הם מרובי משתתפים ובהם אינטראקציה בין מספר שחקנים. לרוב משחקי הדפדפן אינם מצריכים מחשב בעל יכולת עיבוד גרפית גבוהה.
לאחר 2010, משחקי דפדפן שנכתבו בפורמטים אחרים מלבד Flash נותרים פופולריים, כגון HTML5, WebGL ו-WebAssembly.
בשנת 2014 בגוגל כרום שולב משחק "משחק הדינוזאור".
וב - 12.1.2021 הוסר הפלאש מכלל הדפדפנים באינטרנט (מלבד דפדפנים בודדים שמלכתחילה נועדו בשביל משחקי פלאש וכדומה) הפלאש נמחק היות שגרם לפריצות רחבות בקרב משתמשים ואתרים אשר השתמשו בו, מה שגרם לכ-90% ממשחקי הדפדפן הפופולריים לחדול מלתפעל. כתוצאה מכך אתרים דוגמת Friv שהתבססו על משחקי דפדפן מופעלים על ידי Flash נסגרו. בהמשך חלקם נפתחו מחדש תוך שימוש בטכנולוגיות אחרות.
האקרופוליס באתונה

תיאטרון דיוניסוס למרגלות האקרופוליס באתונה
האקרופוליס באתונה (ביוונית Ακρόπολη Αθηνών) היא האקרופוליס הידועה ביותר מתקופת יוון העתיקה, הנמצאת במרכזה ההיסטורי של אתונה העתיקה.
באקרופוליס באתונה נותרו מבנים ושרידים ארכאולוגיים רבים מתקופת הזוהר של אתונה ובראשם הפרתנון. האקרופוליס מתנשאת לגובה של 150 מטרים מעל גובה פני הים ולעיתים כונתה קקרופיה על שם איש הנחש האגדי קקרופס, שהיה גם מלכה הראשון של אתונה. האקרופוליס כולה מוכרת כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

ההתיישבות בגבעת האקרופוליס החלה עוד בתקופה הנאוליתית, באלף השישי לפנה"ס בערך. ייתכן שבתקופה המיקנית, עמד במקום מגרון שאף אליו התייחס כנראה הומרוס בכתביו. ממצאים מעידים כי בתקופת הפלישה הדורית, שעמה החלה תקופת המעבר ביוון, לא נפגעו המבנים שהתקיימו בגבעה וזאת גם בהתאם לאגדה אתונאית בדבר עמידתו של המקום המבוצר נגד התקפות הדורים, בתקופה זו.
בתקופה הארכאית, החלה הבנייה האתונאית באקרופוליס אשר הגיעה לשיאה במאה ה-5 לפנה"ס, (התקופה הקלאסית) בה הנהיג פריקלס, גדול המנהיגים האתונאיים, את תנופת הבנייה המאסיבית שבמסגרתה נבנו רוב המבנים המפוארים של האקרופוליס, לרבות הפרתנון.
האקרופוליס המשיכה לתפקד גם בתקופת הכיבוש הרומי של יוון ומבניה נותרו שלמים ברובם גם במהלך ימי הביניים. דווקא בעת החדשה החל האתר להתפורר ולהיבזז. ב-1687 נפגע קשות הפרתנון יחד עם עוד כמה מבנים, במהלך הפגזות של הצבא הוונציאני, זאת לאחר שהאקרופוליס בוצרה על ידי העות'מאנים כנגדם.
בתחילת המאה ה-19 נלקחו אוצרות רבים, בעיקר יצירות פיסול יווני חשובות, מהאתר על ידי תומאס ברוס, הרוזן מאלג'ין והשגריר הבריטי בקונסטנטינופול. אוצרות אלה הועברו לבריטניה ונמצאים שם עד היום.
רק במחצית השנייה של המאה ה-20, התפתחה המודעות לשימור האקרופוליס ומאמצים לשימור ושחזור נעשים עד היום.
תכנון ובניית האקרופוליס

המבנים שהוקמו באקרופוליס בתקופת שיאה של האימפריה האתונאית, מייצגים היטב את אדריכלות יוון העתיקה בשיאה. המבנים כללו שלושה מקדשים, שני תיאטראות, מוזיאון ומספר מבנים נוספים ששירתו את באי המקום. התיאטראות נבנו למרגלות הגבעה תוך ניצול הטופוגרפיה הטבעית ליצירת יציעי תיאטרון נוחים.
הדרך הפאנאתנאית אשר הובילה לאתונה ועברה גם באגורה של אתונה, עברה למרגלות האקרופוליס וממנה עלה שביל אל הגבעה. שביל זה, נסלל במכוון באופן כזה אשר העצים את יופייה ופארה של האקרופוליס מנקודות מבט משתנות לאורך מסלול העלייה. מסלול זה הגיע עד פתחו של פרופילאה, שער הכניסה המפואר אל פסגת האקרופוליס, אשר הכווין את מבטו של העולה אל הפרתנון בזווית המרשימה ביותר. מן העיר הנמצאת למרגלות האקרופוליס, נראו הגבעה והמקדשים שבראשה, כמקום נשגב וקרוב יותר אל האלים.
ראו גם

אתונה העתיקה
אדריכלות יוון העתיקה
פרתנון
פיסול יווני
שיש אלגין
מוזיאון האקרופוליס
מפת האקרופוליס:
1 פרתנון;
2 מקדש אתנה;
3 ארכתאון;
4 פסל אתנה פרומאכוס;
5 הפרופילאה;
6 מקדש אתנה ניקה;
7 אלאוסיניון (ביוונית מודרנית אלפסיניאון);
8 מקדש ארטמיס בראורוניה, או הבראורוניאון;
9 כלקותקה;
10 פנדרוסיאון;
11 ארפוריאון;
12 מזבח אתנה;
13 מקדש זאוס פוליאוס;
14 מקדש פאנדיון;
15 האודאון של הרודס אטיקוס;
16 הסטואה של אאומנס;
17 מקדש אסקלפיוס, או האסקלפיאון;
18 תיאטרון דיוניסוס;
19 האודאון של פריקלס;
20 הטמנוס של תיאטרון דיוניסוס;
21 האגלאוריאון
אתונה העתיקה והאקרופוליס. ציור משנת 1846 מעשה ידי ליאו פון קרלנזה
הכניסה לאקרופוליס באתונה
האקרופוליס בשעת ערב.
מהדי עביד

מהדי עביד (בערבית: مهدي عبيد; נולד ב-6 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי, המשחק בעמדת הקשר בא-ראיד.