stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלטון
הערות שוליים

↑  Gouveia, Ricardo (17 בינואר 2003). "U. Leiria: Vasco da Gama exige uma indemnização por Hélton" [U. Leiria: Vasco da Gama demand compensation for Hélton] (בפורטוגזית). Mais Futebol. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sinato, Alexandre (19 בפברואר 2007). "Em Portugal, Helton revive boa fase e sonha com Copa" [In Portugal, Helton relives good moment and dreams of Cup] (בפורטוגזית). Universo Online. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Taça de Portugal: Leiria elimina Académica" [Portuguese Cup: Leiria oust Académica]. Correio da Manhã (בפורטוגזית). 9 במרץ 2003. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lógica favorece regresso de Helton à titularidade" [Logic favours return of Helton to starting XI]. Diário de Notícias (בפורטוגזית). 20 באוקטובר 2008. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Figueiredo, João Tiago; Pires, Sérgio (19 באוקטובר 2017). "José Sá por Casillas e mais cinco surpresas na baliza do FC Porto" [José Sá for Casillas and another five surprises in goal of FC Porto] (בפורטוגזית). TVI 24. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Helton em baía segura" [Helton on a safe bay]. Record (בפורטוגזית). 20 בפברואר 2006. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Baía e 10 mais" [Baía and 10 more]. Record (בפורטוגזית). 5 במאי 2006. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Adriaanse definiu prioridades: "Helton é o número um, Baía o dois"" [Adriaanse got priorities straight: "Helton is the number one, Baía the two"] (בפורטוגזית). Mais Futebol. 27 ביולי 2006. נבדק ב-3 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Helton: a braçadeira como prémio em troca da baliza inviolada" [Helton: armband the award as prize for no goals allowed] (בפורטוגזית). Mais Futebol. 24 באוגוסט 2010. נבדק ב-17 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Atkin, John (18 במאי 2011). "Falcao heads Porto to Europa League glory". UEFA. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Geraldo, Inês (12 באוקטובר 2016). "Helton rescinde contrato com o FC Porto" [Helton terminates contract with FC Porto] (בפורטוגזית). Rádio e Televisão de Portugal. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Malacó, Pedro (12 בנובמבר 2017). "Helton virou avançado" [Helton turned forward]. Record (בפורטוגזית). נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Maia, Vítor (12 בינואר 2018). "Helton é o novo treinador do Freamunde" [Helton is the new manager of Freamunde] (בפורטוגזית). Mais Futebol. נבדק ב-12 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Goleiro Helton volta aos gramados em Portugal aos 42 anos" [Goalkeeper Helton returns to pitches in Portugal at the age of 42] (בפורטוגזית). One Football. 18 באוקטובר 2020. נבדק ב-18 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון

גבעת אסף, ביהודה ושומרון
הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון הוקמה על ידי ממשלת ישראל בראשית 2012, על מנת לבחון דרכי התמודדות עם בנייה שנעשתה על אדמות בבעלות פלסטינית פרטית ביהודה ושומרון, בעקבות
התחייבות ממשלתית בפני בג"ץ להסיר כל בנייה כזו, וכן בחינת התמודדות עם בנייה שנעשתה ללא היתר על אדמות מדינה, לעיתים בתמיכת מוסדות ממשלתיים.
בראשות  הוועדה עמד שופט בית המשפט העליון בדימוס אדמונד לוי ולצידו שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב בדימוס, תחיה שפירא, והיועץ המשפטי לשעבר של משרד החוץ ושגריר ישראל בקנדה, ד"ר אלן בייקר.
ממצאיה של הוועדה פורסמו באמצע 2012 במסמך שכותרתו: דו"ח על מעמד הבנייה באזור יהודה ושומרון, המוכר בשם דו"ח לוי.
הוועדה קבעה שההתנחלויות ביהודה ושומרון חוקיות גם על פי המשפט הבין-לאומי. הדו"ח מנוגד לדו"ח קודם, דו"ח טליה ששון, שיצא בעניין.
הקמת הוועדה

ב־2005 הוגש דו"ח ששון בנושא בנייה במאחזים בלתי חוקיים ביהודה ושומרון, שמסקנותיו היו כי מרבית הבנייה במאחזים ביהודה ושומרון היא בלתי חוקית, עקב בנייה ללא היתרי בנייה ובנייה שנעשתה בחלקה על אדמות פרטיות. על רקע טענות אנשי ימין כי דו"ח זה מוטה פוליטית, ועל רקע עימותים בין ממשלת ישראל למתנחלים סביב פינוי והריסת מבנים במאחזים שונים (לדוגמה בעמונה, מגרון, גבעת אסף ושכונת האולפנה), עימותים שגררו לחץ פוליטי מצד הימין כלפי הממשלה, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו בראשית 2012 על הקמת צוות חדש שיבחן את ההתמודדות עם הסוגיה.
כתב המינוי של הוועדה, שנמסר לה בפברואר 2012, כלל בקשה להמלצות בנושא פעולות שיש לנקוט לצורך הסדרת או הסרת בנייה שנעשתה על אדמות פלסטינים פרטיות ביהודה ושומרון, ובקשת המלצות להבטחת הליך נאות לבירור סוגיות מקרקעין ביהודה ושומרון. כמו כן ניתנה סמכות להצגת המלצות בכל עניין המתקשר לשני נושאים אלו.
הקמת הוועדה הייתה במתכונת דרג מייעץ, והמלצותיה כפופות לאישור היועץ המשפטי לממשלה.
דיוני הוועדה

הוועדה קבעה לעצמה כלל לפיו תעסוק בנושא אך ורק מהצד המשפטי, ולא מהצדדים המדיניים של הנושא. הוועדה פרסמה קול קורא לציבור ואף פנתה בעצמה לבעלי עניין שונים, לצורך הצגת עמדותיהם על הנושאים שנידונו בפני הוועדה. בין הגופים שהופיעו ושלחו חומר לוועדה היו הארגונים: "שלום עכשיו", "בצלם", ו"עדאלה", נציגי תנועת "רגבים" ונציגי מועצה אזורית מטה בנימין.
טרם פרסום הדו"ח, העבירה אותו הוועדה לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר המשפטים יעקב נאמן,
וב-3 ביולי 2012 הדו"ח נמסר ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין.
דו"ח הוועדה > מעמד שטחי יהודה ושומרון על פי המשפט הבין-לאומי

הדו"ח הציג את שתי הגישות המשפטיות האפשריות למעמד שטחי יהודה ושומרון על פי המשפט הבין-לאומי. הגישה הראשונה שיוצגה על ידי ארגוני הימין אינה רואה בשליטה הישראלית ביהודה ושומרון כיבוש, היות שהשטח מעולם לא היה חלק ממדינה כלשהי, ועל כן אין חלות על השטח האמנות החלות על שטח צבאי כבוש. הגישה השנייה, שהוצגה על ידי נציגי ארגוני שמאל וחלקים מהקהילה הבין-לאומית, רואה בשליטה הישראלית ביהודה ושומרון כיבוש צבאי, ועל כן את כלל ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון כפעולה בלתי חוקית המנוגדת למשפט הבין-לאומי, מכוח אמנות האג ואמנת ז'נבה הרביעית.
הוועדה הכריעה כגישה המשפטית לפיה אין מעמד יהודה ושומרון כמעמד שטח צבאי כבוש. הוועדה סברה כי שטח יהודה ושומרון הוכר כשטח המיועד למדינה יהודית במסגרת הצהרת בלפור ב-1917, ועידת סן רמו ב-1920, כתב המנדט אותו אשר חבר הלאומים ב-1922 ובסעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות, הקובע את "העיקרון של ההכרה בהמשך תוקפן של זכויות קיימות של מדינות ועמים שנרכשו מכוח המנדטים למיניהם, כולל אותן זכויות של היהודים מכוח המסמכים המפורטים לעיל (הצהרת בלפור וכתב המנדט) להתיישב בשטחי ארץ ישראל" וכי תוכנית החלוקה מ־1947, שבה הובטח שטח זה למדינה ערבית, לא הגיעה לידי מימוש, ועל כן פקעה ולא קנתה אחיזה במשפט הבין-לאומי. באופן דומה טענה הוועדה שהסיפוח הירדני של יהודה ושומרון ב־1950 לא הוכר על ידי מדינות העולם (אף על פי שסיפוח זה קיבל הכרה רשמית מבריטניה וכן הכרה דה פקטו על ידי ארצות הברית ומדינות רבות נוספות), ועל כן פקע גם הוא (ביחוד על רקע הכרזתה של ירדן מ־1988 כי היא מסתלקת מתביעת בעלות על שטחי יהודה ושומרון), ועל כן עדיין עומדת בתוקפה הצהרת בלפור מ־1917 שיעדה את שטחי יהודה ושומרון למדינה יהודית.
על פי הוועדה עומדת לישראלים זכות להתיישב בכל יהודה ושומרון, ולכל הפחות בשטחים הנתונים לשליטתה של ישראל מכוח הסכמים עם הרשות הפלסטינית ועל כן ההקמה של היישובים בפני עצמה אינה לוקה באי חוקיות.
עם זאת, הוועדה נמנעה מלציין מהו המעמד בפועל של שטחי יהודה ושומרון, והסתפקה בשלילת הגישה הרואה בשטחים אלו שטחים שבכיבוש צבאי.
דו"ח הוועדה > דיני תכנון ובנייה ביהודה ושומרון

הוועדה התייחסה בדו"ח שהוציאה באופן מפורט למוסדות התכנון והבנייה ביהודה ושומרון. על פי הדו"ח, מיד לאחר מלחמת ששת הימים הוצא מנשר צבאי ובו הקביעה כי סדרי החוק והמשפט שעמדו בתוקפם תחת השלטון הירדני וקודם לו, ימשיכו לעמוד בתוקפם. בשל כך ביהודה ושומרון חל חוק התכנון והבנייה הירדני מ־1966 יחד עם חקיקה מנדטורית ועות'מאנית שקדמה לו, בכפוף לשינויים שונים שתוקנו בצו צבאי מ־1971 (צו 418) ובצווים שונים שהתפרסמו במהלך השנים. על פי שילוב החוקים והצווים השונים, ביהודה ושומרון פועלת מועצת תכנון עליונה (מת"ע) במסגרת המנהל האזרחי, כאשר תחתיה פועלות ועדות בנייה מקומיות הסמוכות לרשויות המקומיות הישראליות ביהודה ושומרון, ופועלות לאחר שמת"ע אישרה את המרחב הגאוגרפי הנתון לסמכותה. אחד התפקידים העיקריים של הוועדות המקומיות הוא הוצאת היתרי בנייה לפעולות הדורשות היתר זה (לדוגמה הקמת מבנה או ביצוע שינויים בו, עבודות עפר ועוד), פעולות שאסורות בביצוע ללא היתר. בסמכות ועדות אלו נמצאת גם הוצאת תעודת גמר לבנייה, שבלעדיה לא ניתן לחבר מבנה חדש לתשתיות ציבוריות (חשמל, מים ותקשורת).
למת"ע ישנה יכולת עקרונית להתערב בפעולותיה של הוועדות המקומיות, אך היא מפעילה את סמכותה זו רק במקרי קיצון. תחת מת"ע פועלות גם ועדות משנה, להם ניתנו סמכויות לעסוק בנושאים פרטניים שונים (לדוגמה, פיקוח, התנגדויות, דרכים ועוד).
על פי החוק הירדני, במקרה של בנייה ללא היתר ניתן להוציא צו הריסה הדורש את הפסקת העבודות האסורות והחזרת המצב לקדמותו, וכן ניתן לבצע הריסה מנהלית ללא צורך בצו מבית משפט. עצם הבנייה ללא היתר אינה עבירה פלילית על פי החוק הירדני, אך פעולה המבוצעת בניגוד לצו היא עבירה פלילית. בתיקון שנעשה בצו צבאי מ־2007 נקבע כי גם עצם הבנייה ללא היתר (או בנייה תוך חריגה מרישיון) היא עבירה פלילית (ולא רק ביצוע פעולות מנוגדות לצווים שהוצאו), וכי גם לבית משפט ניתנה סמכות להורות על הריסת בנייה ללא היתר או תוך סטייה מהרישיון.
דו"ח הוועדה > אכיפת שלטון החוק ביהודה ושומרון

בהמלצות נמתחה ביקורת על חריגה מגבולות החוק בהתיישבות ביו"ש: "נתגלתה לעניינו תופעה בנושא ההתיישבות הישראלית ביו"ש שאינה הולמת מדינה הדוגלת בשלטון החוק. מכאן ואילך, לחסידי ההתיישבות וגם לדרג המדיני, צריך להיות ברור כי הם מצווים לפעול במסגרת החוק בלבד, ועל מוסדות המדינה מוטלת החובה לפעול בעתיד בנחישות לאכיפת החוק".
לאחר פרסום הדו"ח

השופט לוי העביר את ממצאי הוועדה לראש הממשלה במרץ 2012, ואת הדו"ח המלא ליועץ המשפטי לממשלה ב-3 ביולי 2012. במאי 2014 החלה הממשלה לקדם חלק מההמלצות שבדו"ח: שר הביטחון משה יעלון הורה להיערך לביצוע אחת ההמלצות המרכזיות – הקמת בית דין ייעודי לענייני מקרקעין ביהודה ושומרון. על פי ההצעה, פלסטיני שטוען שמתנחלים פלשו לאדמתו יצטרך להוכיח בבית המשפט שטענתו נכונה. כמו כן צומצם השימוש ב"צו מפריע" – שמכונה בדו"ח "צו דרקוני", שמכוחו המנהל האזרחי סילק מתנחלים שפלשו לכאורה לאדמה פרטית, אף על פי שלא הוגשה תלונה של בעל הקרקע.
תגובות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. שלל תגובות מצויות בערך האנגלי.
ראש משלחת הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום לישראל ולשטחים הכבושים, חואן פדרו שרר, דחה את מסקנות הדו"ח, וטען כי מנקודת מבט של המשפט הבין-לאומי, הגדה המערבית נתונה תחת כיבוש ישראלי, ואין כל רלוונטיות לשאלה מי היה הריבון החוקי בשטחים לפני המלחמה.
הערות שוליים

↑  חיים לוינסון, הממשלה פועלת להלבין את הבנייה במאחזים, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2011
↑  טל שלו ויהושע בריינר‏, בצוות המאחזים: שגריר לשעבר התומך בהכשרת מגרון, באתר וואלה, 31 בינואר 2012
↑  דו"ח לוי: יו"ש אינו כבוש, לישראל זכות חוקית להתיישב בשטח, באתר nrg‏, 9 ביולי 2012
↑  דו"ח לוי קבע: "ההתנחלויות אינן שטחים כבושים", באתר ישראל היום, 9 ביולי 2012.
↑  דו"ח הוועדה, עמ' 1
↑  חיים לוינסון, ועדת המאחזים: ישראל אינה כוח כובש בגדה, יש להכשיר את הבנייה, באתר הארץ, 9 ביולי 2012.
↑  דו"ח הוועדה, עמ' 2
↑  דו"ח הוועדה, עמ' 2–3. ארגון 'יש דין' בחר להחרים את הוועדה, אף כי בדו"ח הוועדה ישנה התייחסות לפרסומיו
↑  דו"ח הוועדה, עמ' 5
↑  האו"ם נכנס לנעליו של חבר הלאומים ב-1945 וקבל מחויבויותיו
↑  דו"ח הוועדה עמ' 11
↑  דו"ח הוועדה, עמ' 6–12
↑  סמכות זו נוספה החל מ־2008
↑   חיים לוינסון, המדינה תקשה על פלסטינים לסלק מתנחלים מאדמתם, באתר הארץ, 27 במאי 2014
↑  חואן פדרו-שרר, החוק קובע: ישראל כוח כובש, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392825505171
עבדולפאתח סולטאני

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1953 (בן 71)
 מדינה:  איראן 
 ידוע בשל:  מאבקיו הרבים למען זכויות אדם באיראן
 מקצוע:  עורך דין
 השקפה דתית:  אסלאם, התריסריים 
 בן זוג:  מאסומה דאגהן
 מספר צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  פרס זכויות האדם של נירנברג (2009) פרס זכויות האדם של לשכת עורכי הדין האירופית (2019)
 
עבדולפאתח סולטאני (בפרסית: عبدالفتاح سلطانی, נולד ב-2 בנובמבר 1953) הוא עורך דין זכויות אדם איראני ואחד המייסדים של ארגון זכויות האדם האיראני ״מרכז מגיני זכויות האדם״, בו גם שימש כדובר. סולטאני נודע בעקבות מעצריו הרבים, שבוצעו בגלל מעורבותו במשפטים ומאבקים רבים באיראן.
ביוגרפיה > מרכז מגיני זכויות האדם

בשנת 2001 חבר סולטאני לכלת פרס נובל שירין עבאדי, ויחד עם שלושה פעילי זכויות אדם נוספים, הקימו את ארגון זכויות האדם ״מרכז מגיני זכויות האדם״' שהיה מארגוני החברה האזרחית הראשונים באיראן. המרכז הוקם במהלך תקופת נשיאותו של מוחמד ח'אתמי, שהיה ממובילי המחנה הרפורמיסטי, והוביל מדיניות של פתיחות יחסית לארגוני חברה אזרחית. למרות זאת, גם בתקופת שלטונו של ח'אתמי הפעילות של המרכז לוותה בהתנכלויות, שכן סמכויותיו של הנשיא האיראני מצומצמות בנושאים רבים, ביניהם מערכת המשפט. כך למשל, בשנת 2004 נעצר סולטאני לארבעה חודשים, לאחר שטען שכמה מלקוחותיו, שהיו מנהיגי אופוזיציה כלואים, טענו שעונו בכלא.
המרכז עסק בדיווח על הפרות של זכויות אדם, ייצוג משפטי פרו בונו לאסירים פוליטיים ומתן תמיכה למשפחותיהם. בדצמבר 2008, לאחר שהוחלף שלטונו הרפורמיסטי של הנשיא ח'אתמי בשלטונו השמרני של הנשיא אחמדינז'אד, פשטו כוחות הביטחון ללא צו למשרדי המרכז, וסגרו אותו.
ביוגרפיה > המעצר ב-2005

במהלך שנת 2005 ייצג סולטאני קבוצה של מואשמים בריגול על תוכנית הגרעין האיראנית בהוראת ישראל וארה״ב. ב-31 ביולי 2005 הוא נעצר, לאחר שלטענת משרד המשפטים האיראני, אחד המיוצגים שלו חשף מידע חשאי. באותו הזמן הוא גם עסק בשני תיקים בעלי פרופיל תקשורתי גבוה: בתיק הראשון, הוא ייצג את משפחתה של הצלמת האיראנית-קנדית זהרה קזמי, שהוכתה למוות במהלך מאסרה בכלא אווין. בתיק השני, הוא ייצג את העיתונאי אכבר גנג'י, שחשף את מעורבותם של אנשי ממשל בפרשת רצח של עיתונאים בשנות ה-90. ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל טען כי המעצר שלו בוצע בעקבות המעורבות שלו בתיקים הללו, מתוך כוונה למנוע ממנו לעסוק במקרים כאלו, ולהרתיע פעילי זכויות אדם נוספים לפעול בנושאים דומים.
סולטאני נאסר לשבעה חודשים, חמישה מתוכם בבידוד. את מאסרו הוא ריצה בכלא אווין, שמכיל בתוכו אסירים פוליטיים רבים, וידוע לשמצה בשל תנאיו הקשים. הוא הורשה להיפגש עם אשתו ואמו פעמים בודדות, אבל לא עם ילדיו. לאחר חמישה חודשים של מעצר, הורשה בפעם הראשונה להיוועץ עם עורך דין, לאחר שנחקר מספר פעמים ללא ייעוץ משפטי. השופט המקורי בתיקו הוחלף, ככל הנראה בגלל שהוא שקל לשחרר את סולטאני בערבות. השופט החדש גזר עליו שלושה חודשי מאסר נוספים, שלאחריהם הוא שוחרר בערבות של כ-100,000 אירו.
במהלך שנת 2006 הורשע סולטאני בהעברת מידע סודי, בעקבות מעורבותו במשפטם של קבוצת המואשמים בריגול. הוא נידון לחמש שנות מאסר, אך הוא ערער על ההרשעה וזוכה מכל האישומים.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות איראן והמעצר ב-2009

לאחר הבחירות לנשיאות באיראן ב-2009, בהן נבחר בשנית הנשיא מחמוד אחמדינז'אד, פרצו מחאות רבות ברחבי איראן, בעקבות טענות לזיוף הבחירות. סולטאני נעצר בעקבות מעורבותו במחאות, זאת ללא משפט אלא בעקבות צו מעצר זמני שהנפיק שופט, שהאשים אותו ב"ספקנות לגבי תוצאות הבחירות״. סולטאני נכלא בשנית בכלא אווין, ורק ביום ה-28 למעצרו הורשה לקבל ביקור משפחתי. במהלך הביקור גילה כי אחותו מתה בתאונת דרכים. סולטאני סירב להשתתף בהלווייתה, לאחר שהרשויות התנו את שחרורו בהתחייבות מצדו שלא לדבר על מעצרו בפני התקשורת. סולטאני אמר כי ״אני לא עשיתי משהו לא בסדר... להסכים לתנאים שלהם היה נותן חותמת גומי לאישור הפשעים שלא ביצעתי.״ לטענת סולטאני, במהלך חקירותיו חוקריו הציעו לו להפסיק את פעילותו הציבורית בתמורה לשחרורו, אך הוא סירב. בסופו של דבר סולטאני ריצה מאסר של 72 ימים, 17 מתוכם בבידוד, כשהסיבות למעצרו לא פורסמו, והוא לא ידע במה הוא מואשם.
ביוגרפיה > המעצר וההרשעה ב-2011

בספטמבר 2011 עבד סולטאני על ייצוגם של חברי המיעוט הדתי הבהאי, שנעצרו בשל עבודתם במכון הבהאי להשכלה גבוהה. באותה התקופה נעצר סולטאני, לאחר שכוחות הביטחון נכנסו למשרד עורכי הדין שלו ללא צו משפטי, תוך שהם מחרימים מחשבים ותיקיות. מאוחר יותר הורשע בהפצת תעמולה אנטי ממשלתית, סיכון הביטחון הלאומי וקבלת פרס לא חוקי, רמז לפרס נירנברג לזכויות אדם שקיבל. נגזרו עליו 20 שנות מאסר ובנוסף נאסר עליו לעסוק בעריכת דין למשך 20 שנה. סולטאני ערער על ההחלטה, ובית המשפט לערעורים צמצם את תקופת מאסרו ל-13 שנה, וביטל את האיסור לעיסוק בעריכת דין. את מאסרו ריצה סולטאני בכלא בעירייה הנידחת בוראז׳אן, שממוקמת במרחק של 1200 קילומטר ממשפחתו, וזאת על מנת להקשות על משפחתו לבקרו.
בנובמבר 2018 דווח כי סולטאני שוחרר מהכלא על תנאי, לאחר שריצה בפועל למעלה מחצי מעונשו. שחרורו בוצע רק לאחר ערעורו השני.
חיים אישיים

סולטאני נשוי למאסומה דאגהן ואב ל-4 בנות. ביתו הומה מתה בגיל 27 כתוצאה מהתקף לב.
פרסים

בשנת 2009 זכה סולטאני בפרס נירנברג לזכויות אדם. דקות ספורות לפני עלי עלייתו למטוס נלקח דרכונו על ידי השלטונות, ונאסר עליו לצאת מאיראן. אשתו, שקיבלה במקומו את הפרס, נשפטה מאוחר יותר, ונידונה לשנת מאסר על תנאי, בנוסף לאיסור יציאה מאיראן למשך חמש שנים.
בשנת 2019 זכה בפרס זכויות האדם של לשכת עורכי הדין האירופית, ביחד עם שלושה עורכי דין איראנים נוספים. בעקבות מצבם באיראן, קיבלה בשמם את הפרס כלת פרס נובל שירין עבאדי.
לקריאה נוספת

Liela Alikarami, Human Rights and Agents of Change in Iran, palgrave, 2018
הערות שוליים

↑  Abdolfattah Soltani - Human Rights Office of the City of Nuremberg, www.nuernberg.de
↑  Press, Associated (2012-03-04). "Iranian human rights lawyer jailed for 18 years". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-11-26.
1 2  Liela Alikarami, Human Rights and Agents of Change in Iran, 2018, עמ' 65-80
1 2  ביוגרפיה קצרה של סולטאני, באתר עמותת ״freedom now"
↑  Abdolfattah Soltani | Freedom Now, www.freedom-now.org
1 2  ביוגרפיה קצרה של סולטאני, באתר העיר נירנברג
↑  קנדה מחזירה השגריר מטהרן, באתר וואלה, 23 ביולי 2003
↑  Iran: Human Rights Defender at Risk Appeal Case: Abdolfattah Soltani, Amnesty International (באנגלית)
↑  ניו יורק טיימס, מיר חוסיין מוסאווי: אין מנוס מביטול מוחלט של תוצאות הבחירות לנשיאות, באתר הארץ, 27 ביוני 2009
↑  IRAN: Lawyer spent 10 weeks in prison 'for nothing', Los Angeles Times, ‏2009-09-01 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Iran: Lawyer Abdolfattah Soltani Released from Prison, freedom now
1 2  United Nations High Commissioner for Refugees, Iran: Arbitrary conviction of Abdolfattah Soltani's spouse in an attempt to silence human rights defenders and their families, Refworld (באנגלית)
1 2  AFP (2018-11-21). "Iranian human rights lawyer Abdolfattah Soltani released from jail". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-11-26.
↑  Human Rights Award - CCBE, www.ccbe.eu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1195720599  LCCN: no2006080002  VIAF: 14528686   WorldCat (עם VIAF): 14528686
הפרלמנט של קנדה

בניין הפרלמנט באוטווה.
הפרלמנט של קנדה (באנגלית: Parliament of Canada, בצרפתית: Parlement du Canada) הוא הרשות המחוקקת של קנדה. הפרלמנט ממוקם בבירה הפדרלית של המדינה, באוטווה שבפרובינציית אונטריו.
בהתאם לסעיף 17 של חוק החוקה, 1867, לפרלמנט שלושה חלקים: המלוכה הקנדית, הבית העליון (הסנאט) ובית הנבחרים.
מאחר שמלך קנדה, הוא מלך בריטניה, לרוב אינו נמצא בקנדה, מייצג אותו המושל הכללי של קנדה.
105 חברי הבית העליון נבחרים על ידי המלך בעצת ראש ממשלת קנדה. 308 חברי הבית התחתון נבחרים בבחירות ישירות, כאשר כל אחד מהחברים מייצג את אחד ממחוזות הבחירה של קנדה.
הרכב

הפרלמנט הקנדי מורכב משלושה גופים: המונרך (בית המלוכה), הסנאט, והבית התחתון (בית הנבחרים).
הרכב > המלוכה הקנדית

כיום המונרך העומד בראש בית המלוכה הקנדי הוא המלך צ'ארלס השלישי. המונרך הוא אחד משלושת הגופים המרכיבים את הפרלמנט, ובדומה לחקיקה בפרלמנט הבריטי הסכמתו של המונרך נדרשת על מנת להפוך דבר חקיקה המוצע על ידי הפרלמנט לחוק (בדומה לזכות הווטו של נשיא ארצות הברית על דבר חקיקה בארצות הברית, אך בהיעדר היכולת לעקוף זכות זו, הקיימת בארצות הברית). בהיעדרו של המונרך, ממלא את מקומו המושל הכללי של קנדה, הממונה על ידי המונרך בעצתו של ראש ממשלת קנדה (כיום, מכהנת בתפקיד מרי סיימון). בפועל, ועל פי מוסכמה חוקתית, המושל הכללי מאשר את דברי החקיקה שקיבלו את הסכמת הפרלמנט. בסמכותו של המונרך (ובהיעדרו – המושל הכללי), בין היתר, לכנס את הפרלמנט או לפזרו, וכן לפתוח את מושב הפרלמנט.
הרכב > הבית העליון (הסנאט)

כל חברי הסנאט הקנדי ממונים על ידי המושל הכללי של קנדה, על פי עצתו של ראש ממשלת קנדה. על מנת להתמנות כסנאטור, מועמד צריך להיות למעלה מגיל 30, ולהיות הבעלים של רכוש בשווי של לפחות 4,000 דולרים קנדיים. הסנאטור חייב להיות בעל אדמה, או להתגורר בפרובינציה שאותה הוא מייצג. בעבר תקופת הכהונה של הסנאטור הייתה ללא הגבלת זמן, והסנאטורים כיהנו לכל ימי חייהם. בשנת 1965 שונה החוק, והסנאטורים פורשים בגיל 75. הסנאטורים מאבדים את מושבם אם לא נכחו בשני מושבים רצופים של הסנאט.
בסנאט 105 חברים. על פי החוקה, קנדה מחולקת לארבעה אזורים, כאשר לכל אחד מהם מספר קבוע של חברים בסנאט (24 חברים):
אזור אונטריו
אזור קוויבק
אזור הפרובינציות הימיות (10 סנאטורים מנובה סקוטיה, 10 מניו ברנזוויק וארבעה מאי הנסיך אדוארד)
אזור הפרובינציות המערביות (6 סנאטורים ממניטובה, 6 מקולומביה הבריטית, 6 מססקצ'ואן ו-6 מאלברטה).
כמו כן לפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור, שאינה שייכת לאף אזור, 6 סנאטורים.
כל טריטוריה מבין טריטוריות קנדה (הטריטוריות הצפון מערביות, יוקון ונונווט) שולחת סנאטור אחד לסנאט.
המושל הכללי של קנדה יכול, בהסכמת המונרך, להגדיל את מספר החברים בסנאט באופן זמני, ובלבד שמספר החברים בכל אחד מארבעת האזורים יהיה קבוע (ולכן מספר החברים המינימלי שיכול להתווסף הוא ארבעה חברים, והמקסימלי הוא שמונה חברים).
מספר החברים בסנאט הוגדל רק פעם אחת, בשנת 1990 לבקשתו של ראש ממשלת קנדה, בריין מולרוני, על מנת להבטיח העברת חוק המטיל מס חדש על שירותים.
הרכב > הבית התחתון

חברי הבית התחתון של קנדה נבחרים בבחירות כלליות. כל חבר מייצג אזור בחירה אחד בו הוא נבחר בבחירות בשיטה הרובנית. חברי הבית התחתון חייבים להיות אזרחי קנדה, בני למעלה מ-18. חברי הבית התחתון מכהנים בתפקידם מבחירתם ועד התפטרותם או עד פיזורו של הפרלמנט. אין מניעה על בחירה חוזרת לכהונה.
חוקת קנדה אינה קובעת את מספר חברי בית הנבחרים, והמספר נקבע מדי 10 שנים בעקבות מפקד אוכלוסין שנערך. בבית התחתון לפחות 282 חברים, כאשר לפחות שלושה נציגים מייצגים את הטריטוריות השונות. יתרת 279 הכיסאות מחולקות לפרובינציות לפי מספר תושביהם, אולם לכל פרובינציה יהיו לפחות מספר מושבים בבית הנבחרים, כמספר המושבים שיש לפרובינציה בסנאט. כמו כן, החוקה קובעת כי מספר המושבים של כל פרובינציה לא יפחת ממספר המושבים שהיו לפרובינציה בשנת 1976 או שנת 1985 (מסיבה זו קבוע מספר חברי מינימלי של 282). כיום בבית הנבחרים 308 חברים.
חברי הבית התחתון נקראים "חברי פרלמנט" (Members of Parliament) ובקיצור "MP".
נהלים וסדרים

בראש כל אחד מבתי הנבחרים עומד יושב ראש (הנושא בתואר "Speaker" – "דובר"). יושב ראש הסנאט הוא סנאטור שממונה על ידי המושל הכללי של קנדה בעצתו של ראש ממשלת קנדה. יושב ראש בית הנבחרים לעומתו, נבחר על ידי חברי בית הנבחרים (הבית התחתון).
בדומה לפרלמנט הבריטי ליושב ראש הבית התחתון סמכויות נרחבות יותר מהסמכויות של יושב ראש הסנאט. בעוד שחברי הסנאט יכולים לדבר ביוזמתם הם (בדומה לחברי בית הלורדים בממלכה המאוחדת), בבית התחתון זכות הדיבור נקבעת על ידי היושב ראש. בשנת 1991 הורחבו סמכויות יושב ראש הסנאט, והוא יכול עתה למנוע מחברי הסנאט מלדבר.
החוקה הקנדית קובעת שנדרש קוורום (מספר חברים מינימלי) לכינוס בית הנבחרים: 15 סנאטורים נדרשים על מנת לכנס את הסנאט, ו-20 חברי הבית התחתון נדרשים על מנת לכנס את הבית התחתון. בכל אחד מהבתים, היושב ראש נחשב לאחד מהחברים הנדרשים לקוורום.
ההצבעה הנערכת בבתים היא הצבעה קולית – כאשר מוצגת שאלה בפני כל אחד מהבתים חברי הבתים צועקים יחד "אכן" ("Yea") או "לאו" ("Nay"), ויושב ראש מכריז את תוצאות ההצבעה. החלטת היושב ראש היא סופית, אלא אם שניים מחברי הסנאט או חמישה מחברי הבית התחתון מבקשים הצבעה בספירה – במקרה זה נעמדים חברי הבית התומכים בהצבעה, והם נספרים.
בסנאט רשאי היושב ראש להצביע בעצמו, אולם לרוב הוא אינו מצביע על מנת לשמור על נייטרליותו הפוליטית. הצבעה שלה אין רוב – נדחית (כלומר, במקרה של שוויון, אם היושב ראש בוחר שלא להצביע, ההצבעה נדחית). בבית התחתון, היושב ראש אינו רשאי להצביע, אלא במקרה בו יש שוויון, בו הוא רשאי להצביע כשובר שוויון. על פי המוסכמה החוקתית, היושב ראש מצביע על מנת לשמר סטטוס קוו קיים, ונגד כל שינוי בסטטוס קוו.
מטרת שיטה זו נועדה למנוע מהצבעות לעבור על חודו של קול – ובמקרה של שוויון נערך דיון מחודש בחוק על מנת להביא למציאת הסכמה רחבה יותר בין חברי הבתים.