לוצ'אנו פבארוטי
קריירה > שנות ה-60 וה-70

פבארוטי החל את הקריירה שלו כטנור בבתי אופרה אזוריים וקטנים באיטליה, ופריצת הדרך שלו הייתה באפריל 1961, כאשר גילם את תפקיד רודולפו באופרה "לה בוהם" בתיאטרון העירוני שברג'ו אמיליה.
בשלב מוקדם מאוד בקריירה שלו, ב-23 בפברואר 1963, הוא הופיע באופרה של וינה באותו תפקיד. במרץ ואפריל 1963 הוא הופיע בווינה פעם נוספת בתפקיד רודולפו, אך גם בתפקיד הדוכס ממאנטובה ב"ריגולטו". באותה שנה הוא הופיע בקובנט גארדן, כאשר שיחק בתפקיד רודולפו במקום ג'וזפה די סטפנו שחלה.
למרות ההצלחה היחסית, התפקידים שמילא בתחילת דרכו לא הזניקו אותו מיד לתהילה. אחד הצעדים החשובים שנקט בשנים אלו היה מסע ההופעות שערך עם ג'ואן סאתרלנד (ובעלה המנצח ריצ'רד בונינג), שב-1963 חיפשה טנור צעיר וגבוה שיופיע לצדה במהלך מסע ההופעות שלה באוסטרליה. כיוון שגובהו היה למעלה מ-1.80 מטר והופעתו נראתה לה סמכותית, פבארוטי היה מועמד מתאים ביותר. השניים הופיעו ביחד ביותר מ-40 הופעות בתוך כחודשיים, ומאוחר יותר ציין פבארוטי שבזכות סאתרלנד הוא למד את שיטת הנשימה שאפשרה לו להחזיק מעמד בכל הקריירה שלו.
הופעת הבכורה של פבארוטי באמריקה הייתה כאשר הופיע במיאמי באופרה הגדולה של פלורידה בפברואר 1965, שם שר לצדה של סאתרלנד באופרה "לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי. הטנור שהיה אמור להופיע באותו לילה היה חולה ולא היה לו מחליף, וכיוון ששניהם נסעו ביחד היא המליצה על פבארוטי, שהכיר היטב את התפקיד.
זמן קצר לאחר מכן, ב-28 באפריל, הופיע פבארוטי בפעם הראשונה בבית האופרה לה סקאלה, כאשר שיחק בהפקה מחודשת של "לה בוהם" בבימויו של פרנקו זפירלי, לצד חברת הילדות שלו מירלה פרני, ששיחקה בתפקיד מימי, בניצוחו של הרברט פון קאראיין. לאחר מסע הופעות ארוך באוסטרליה, הוא חזר ללה סקאלה וגילם את תפקיד תבאלדו באופרה "בני קפולט ובני מונטגיו" ב-26 במרץ 1966, ביחד עם ג'אקומו אראגאל כרומאו. הופעתו הראשונה כטוניו באופרה "בת הגדוד" של דוניצטי הייתה בקובנט גרדן ב-2 ביוני באותה שנה. הופעה זו הקנתה לו את המוניטין של "מלך הדו הגבוה".
הישג חשוב נוסף היה ב-20 בנובמבר 1969 ברומא, כאשר הוא שר באופרה "הלומברדים" לצדה של רנאטה סקוטו. הופעה זו הוקלטה והופצה בצורה נרחבת, כמו גם כמה הקלטות של "בני קפולט ובני מונטגיו", על פי רוב עם אראגאל. בין ההקלטות המסחריות הראשונות היה רסיטל של אריות מאת דוניצטי וג'וזפה ורדי (אחת הבולטות בהן היא האריה מתוך דון סבסטיאנו), כמו גם הקלטה מלאה של האופרה "שיקוי האהבה" עם סאתרלנד.
פריצת הדרך של פבארוטי בארצות הברית הייתה ב-17 בפברואר 1972, כאשר הופיע במטרופוליטן אופרה של ניו יורק ב"בת הגדוד", והלהיב את הקהל כאשר הצליח לבצע תשע פעמים דו גבוה באריה הראשית של הדמות; המסך עלה וירד 17 פעמים לאחר ההצגה. פבארוטי החל להופיע באופן סדיר בטלוויזיה. בהופעתו הראשונה הוא שב וגילם את רודולפו (לה בוהם) בשידור הראשון של Live From The Met במרץ 1977, ואחוז הצופים בתוכנית היה אחד מהגבוהים ביותר בהיסטוריה עבור שידור טלוויזיוני של אופרה. הוא זכה בפרסי גראמי רבים ובתקליטי פלטינה וזהב עבור הופעותיו. הופעות נוספות הראויות לציון הן "לה פאבוריטה" עם פיורנצה קוסוטו ו"הפוריטנים" (1975) עם סאתרלנד.
ב-31 ביולי 1976 הופיע פבארוטי לראשונה בפסטיבל זלצבורג כזמר סולו ברסיטל ביחד עם הפסנתרן לאונה מאג'רה. פבארוטי הופיע בפסטיבל במספר הזדמנויות נוספות: ב-1978 ברסיטל וכזמר האיטלקי באופרה "אביר הוורד", ב-1983 ב"אידומנאו", וב-1985 ו-1988 כזמר סולו ברסיטלים.
ב-1977 נכתבה עליו כתבת פרופיל ב"טיים מגזין". באותה שנה חזר פבארוטי לבית האופרה של וינה לאחר היעדרות של 14 שנים, כאשר שר בתפקיד מאנריקו ב"איל טרובטורה" בניצוחו של פון קאראייאן. ב-1978 הוא הופיע כזמר יחיד ברסיטל בתוכנית Live from Lincoln Center.
פבארוטי ערך את רסיטל הבכורה הבינלאומי שלו בקולג' ויליאם ג'ואל ב-1973, כחלק מתוכנית ההצטיינות באמנויות של הקולג'. כיוון שהיה נרגש והזיע לפני הופעות, הוא נשא עמו מטפחת במהלך כל ההופעה. מטפחת זו הפכה לאחד הדברים שאפיינו את הופעות היחיד שלו.
ב-1978 פבארוטי קיבל תואר חבר של כבוד באחוות פאי מיו אלפא סינפוניה של אוניברסיטת מיאמי, שהיא קבוצת סטודנטים המתמקדת בקידום המוזיקה באמריקה.