stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניתוח רכיבים עיקריים
מאפיינים

זו השיטה הליניארית להורדת ממד שעבורה השגיאה הריבועית הכוללת של שחזור הנתונים היא מינימלית.
מיקסום השונות למעשה ממקסם את המידע שיש בנתונים, מתוך הנחה שמה שמעניין במדגם הוא ההבדלים בין הדגימות ולא הממוצע שלהן.
על אף שמקובל לזנוח את רוב הרכיבים העיקריים מלבד הגדולים ביותר, ייתכן כי דווקא הרכיבים הקטנים יותר מכילים מידע מעניין.
ישנה הרחבה לשיטה המאפשרות לבצע התמרה לא ליניארית. דוגמה פשוטה למקרה שבו זה שימושי היא מדגם אחיד של נקודות ממעגל היחידה. שימוש ב-PCA בצורתו הרגילה לא יועיל במקרה כזה משום שהשונות זהה בכל כיוון. אולם, המרת הדגימות לקואורדינטות קוטביות תאפשר לנו לזנוח את הרכיב העיקרי השני (שהוא הרדיוס הקבוע עם אפס שונות), ולשמר את הרכיב העיקרי הראשון, זווית הדגימות.
ראו גם

T-SNE
מיפוי סאמון
ClustVis
גניה איילברג (גנובפה רודניצקה)

גניה איילברג (גנובפה רודניצקה) (בלועזית: Genowefa Eilberg-Rodnicka; ‏3 בינואר 1914 – 11 במאי 2001) הייתה חסידת אומות העולם פולניה שהצילה יהודים בשואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

גניה נולדה בעיר בוריסלב שבפולין (כיום אוקראינה) בשנת 1914 ובגיל צעיר התייתמה מאביה. משפחת רודניצקה גרה בשכנות למשפחת איילברג היהודיה וגניה הייתה חברה קרובה של מרקוס איילברג, אשר התייתם כמוה מאביו בצעירותו.
בשנת 1941 נכבשה העיר בוריסלב על ידי הנאצים ובוצע בה פוגרום אלים ואכזרי ביהודי העיר. גניה עבדה אז במספרה שרוב עובדיה היו יהודים, היא יצאה לרחוב בזמן הפרעות כדי לסגור את תריסי החנות ובכך הגנה על עצמה ועל עובדי המספרה. מאוחר יותר, היא קיבלה אישור ממריה פיחלר-שאלר, בעלת מסעדה באזור, אשר הייתה נשואה ליהודי בעצמה, לחפור בונקר בחצר הנחלה. הבונקר נחפר לאורך מספר חודשים על ידי מרקוס והנריק איילברג, אך הבונקר לעולם לא הוכנס לשימוש.
הנריק איילברג ואמו נתפסו על ידי הנאצים, הנריק נלקח למחנה ינובסקה בלבוב ואמו נרצחה בבית מטבחיים עירוני. בשנת 1943 גניה ארגנה מבצע מורכב כדי להבריח את הנריק מינובסקה. היא יצרה קשר עם חבר ילדות שעבד כנהג משאית והסיע כביסה מלוכלכת מהמחנה ותיאמה איתו את תוכניתה. הנריק התחבא בשק כביסה והועבר במשאית מחוץ למחנה. כשחזר לבוריסלב הוא התחבא בבונקר ביער יחד עם חברתו אדלה זלצברג, אך ב-1944 הם נתפסו ונשלחו למחנה העבודה לימנובה, שם פגשו גם את מרקוס איילברג. שני האחים, הנריק ומרקוס, עבדו כשרברבים. גניה השיגה עבורם אישורי יציאה כדי לעבוד בבתי זיקוק מחוץ למחנה. לאורך שהייתם במחנה העבודה, גניה סיפקה להם אוכל ובגדים ודאגה לכל צורכיהם. גניה סייעה גם לרוזקה ולשושנה טוכפלד, קרובות משפחה של אדלה זלצברג שהיו גם הן אסירות במחנה.
עם התקרבות הצבא האדום ביוני 1944, המחנה פורק ואסיריו הועברו ברכבות לאושוויץ. מרקוס איילברג הצליח לברוח ולהסתתר אצל מריה פיחלר-שאלר עד שבוריסלב שוחררה על ידי הרוסים. הנריק איילברג, רוזקה טוכפלד, ואדלה זלצברג נשלחו לאושוויץ אך ניצלו בדרך נס.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, גניה התגיירה והתחתנה עם מרקוס איילברג. הם עברו לעיר ולבז'יך בה נולדו להם שתי בנות. בשנת 1957 הם עלו לישראל והתגוררו בהרצליה. גניה הייתה צנועה ולא שיתפה את סיפורה. ב-11 במאי 2001 בגיל 87 גניה נפטרה ונקברה בבית העלמין בשפיים.
הכרה והנצחה

ב-3 במאי 1989 הוכרה גניה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם ונטעה עץ על שמה בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברה של גניה בשפיים.
הערות שוליים

1 2 3  בריחה מהמחנה בתוך שק כביסה, באתר הארץ, 31 במאי 2001
1 2  גרשון פינצ'בסקי, חסד אחרון - סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 82
↑  ארכיון יד ושם תיק M.31.2/4130, עדותו של מרקוס איילברג ליד ושם
1 2  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
↑  גניה איילברג, באתר יד ושם (באנגלית)
עץ שניטע על ידי גניה איילברג בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
עבד אל-עזיז עודה

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1950 (בן 74) ג'באליה, מדינה פלסטינית 
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר 
 מפלגה:  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני 
 
עבד אל-עזיז עודה או שייח עודה (בערבית: عبد العزيز عودة; נולד ב-1946 או ב-20 בדצמבר 1950[דרושה הבהרה]), הוא איש דת פלסטיני שהקים, יחד עם פתחי שקאקי, את הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והזרוע הצבאית שלו, פלוגות אל-קודס.
עודה ושקאקי, שניהם ילידי רצועת עזה, נפגשו כסטודנטים במצרים. הם הקימו את הג'האד האסלאמי הפלסטיני בין סוף שנות ה-70 לתחילת שנות ה-80, תוך התנגדות לאופי החילוני של רוב הארגונים הלאומיים הפלסטינים, כמו הארגון לשחרור פלסטין. עם שובו לעזה ב-1981, הפך עודה לאימאם במסגד, שם קידם אידאולוגיית ג'יהאד, מה שהוביל למעצרו בגין הסתה ב-1984 ולגירושו ב-1987, לפני האינתיפאדה הראשונה.
עודה, שעבר לביירות שבלבנון לאחר גירושו, המשיך לפעול בג'האד האסלאמי הפלסטיני לצד שאקאקי, שגורש ב-1988, ונסע לחו"ל כדי לגייס תמיכה לארגון בהנחייתו של סמי אל-אריאן (אנ'), חבר נוסף בג'האד האסלאמי הפלסטיני. עם זאת, יחסיו של עודה עם שאקאי הידרדרו בשנות ה-90, ולאחר חיסולו של שאקאי ב-1995, יורשו, רמדאן שלח, גירש את עודה מהארגון. הוא הורשה לחזור לעזה בהסכמת הרשות הפלסטינית ב-1999 ובהסכמת ישראל ב-2000.
עודה הוכרז כטרוריסט על ידי מחלקת האוצר של ארצות הברית ב-23 בינואר 1995. קצת יותר משמונה שנים מאוחר יותר, ב-20 בפברואר 2003, עודה ושבעה חברים בכירים נוספים בג'האד האסלאמי הפלסטיני הואשמו על ידי חבר מושבעים גדול בטמפה במעשי סחיטה, קשירת קשר לביצוע רצח ומתן תמיכה חומרית לטרוריסטים. עודה היה בין הקבוצה השנייה של הנמלטים שנוספה לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI ב-24 בפברואר 2006, יחד עם רמדאן שלח. בנוסף, נטען כי היו לו קשרים עם קיצונים איסלאמיים אחרים, כגון המחבלים בהפצצת מרכז הסחר העולמי ב-1993 ומזימת הפצצה של ניו יורק (אנ') לאחר מכן.
ביוגרפיה

לפי ה-FBI עודה נולד ב-20 בדצמבר 1950 בג'בליה. עם זאת, לפי המשרד לבקרה על נכסים זרים עודה נולד בשנת 1946. משפחתו של עודה הייתה במקור ממחוז באר שבע שבדרום ארץ ישראל המנדטורית, והגיעה למחנה הפליטים ג'בליה ב-1948.
עודה מחזיק בתואר ראשון בלימודים ערבים ואיסלאמיים מאוניברסיטת קהיר במצרים, ותואר שני בדיני שריעה מאוניברסיטת זקאזיק (אנ') בזקאזיק, עיר מצפון לקהיר, שם פגש את פתחי שאקי. זמנם של אודה ושקאקי בזקאזיק, מקום בו שגשג האיסלאמיזם הרדיקלי, במיוחד קוטביזם (אנ'), השפיע על אמונותיהם. השניים נמנו על קבוצת סטודנטים פלסטינים במצרים שהתנגדו למצב התנועה הלאומית הפלסטינית ומצב הארגון לשחרור פלסטין שהיה לא מספיק דתי ולאומני מדי לטעמם, והאחים המוסלמים שהיו פסיביים מדי ולא פעלון למען פלסטין. חוסר שביעות רצון זה הוביל את הקבוצה להתנתק מהאחים המוסלמים, שהם היו חברים בה במהלך שנות ה-70. למהפכה האיראנית הייתה השפעה מרכזית על השקפתו הפוליטית של עודה ועל האידאולוגיה של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ושימשה הוכחה לכך שמרד אלים הוא המפתח לגירוש ההשפעה המערבית ולהקמת מדינה אסלאמית.
עודה חזר לעזה ב-1981. בעזה עבד עודה כפרופסור לשריעה באוניברסיטה האסלאמית בעזה וכאימאם במסגד אל-קסאם הממוקם במחנה נוסייראת.
פעילות הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני

עודה ושקאקי הקימו את הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בין סוף שנות ה-70 לתחילת שנות ה-80. עודה הפך למנהיג הרוחני של הארגון עם הקמתו. במסגד אל-קסאם, עודה קידם בדרשות יום השישי את אידאולוגיית הג'יהאד, האסלאם כיסוד אידאולוגי וג'יהאד כאמצעי לשחרור פלסטין. עם זאת, חילוקי הדעות של הג'האד האסלאמי הפלסטיני עם הסניף הפלסטיני של האחים המוסלמים הובילו להתנכלויות ולהתקפות על עודה ומנהיגים אחרים של הג'האד האסלאמי הפלסטיני, כולל תקיפה פיזית ב-1983 שבעקבותיה אושפז עודה בבית חולים. קשיים אלו אילצו את הנהגת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, כולל עודה, להיפגש בבתים של מעריצים.
באוגוסט 1983, חברי הג'האד האסלאמי הפלסטיני ביצעו את רצח אשר אהרן גרוס. כתוצאה מכך ישראל ביצעה מעצרים המוניים ואסרה על עודה להיכנס לקמפוס האוניברסיטה האסלאמית בעזה. ממשלת ישראל החלה לעקוב אחר עודה והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. ב-1984 הוא נעצר וריצה אחד-עשר חודשי מאסר בגין הסתה. אף על פי שעודה נמנע מלשייך את עצמו ישירות להתקפות הג'האד האסלאמי הפלסטיני, הוא המשיך לקדם את מטרת הארגון והתכנס עם שלושה מחבריו לפני המתקפה באוקטובר 1986. לאחר סדרה של עימותים בין צבא הגנה לישראל לשישה חברי הג'האד האסלאמי הפלסטיני, החל בבריחתם מהכלא ב-18 במאי 1987 והסתיימו במותם בשג'אעייה ב-6 באוקטובר, עודה שיבח אותם וקרא לפלסטינים למות כשהידים. עם עליית האלימות והמתח בין הפלסטינים לממשלת ישראל, הפכה יכולתה של עודה להניע ולגייס מפגינים למדאיגה. ב-17 בנובמבר 1987, הורה יצחק מרדכי על גירושו מעזה, מה שעורר הפגנות באוניברסיטה האסלאמית בעזה ובמסגד אל-קסאם. עודה מחה על ההחלטה וטען שהוא מקדם את הג'יהאד כהגנה עצמית ולא כאלימות. שאקאקי גורש גם כן ב-1 באוגוסט 1988.
לאחר גירושם של עודה ושקאקי, העבירו השניים את מפקדת הג'האד האסלאמי הפלסטיני לביירות בסיוע שגרירות איראן ואנשי חזבאללה. המהלך סימן את תחילת העמקת הקשרים בין הג'האד האסלאמי הפלסטיני לאיראן. עודה ושאקי הביעו בפומבי תמיכה במהפכה האיראנית, ועודה הגן על המשך מלחמת איראן-עיראק. עודה נסע לעיתים קרובות כדי לגייס תמיכה, לאיראן, איחוד האמירויות הערביות ושיקגו.
למרות פעילותו של עודה לתמיכה בג'האד האסלאמי הפלסטיני, הוא היה מתוסכל מהמנהיגות של שאקאקי בשנות ה-90. ב-26 באוקטובר 1995, שקאקי נרצח במלטה על ידי סוכני המוסד, והוחלף על ידי רמדאן שלח. לטענת אבו סמיר, מערכת היחסים של עודה עם שלח, תומך שקאקי, הייתה גרועה, והמזכ"ל החדש סילק את עודה לחלוטין מהארגון כמעט מיד עם כניסתו לתפקיד. לעומתו, האף-בי-אייקבע כי עודה עדיין מעורב בארגון הג'האד האסלאמי הפלסטיני. עודה הורשה לחזור לעזה על ידי הרשות הפלסטינית באפריל 1999, כאשר ישראל הסכימה להחלטה במרץ 2000. לאחר שובו, חזר עודה לתפקידו כאימאם במסגד אל-קסאם.
אישומים פלילים

כתב האישום נגד עומאר עבד א-רחמאן ואחד-עשר אחרים התייחס לעודה כשותף לפיגוע במגדלי התאומים (1993) ובמזימת הפצצה של העיר ניו יורק (אנ').
ב-23 בינואר 1995 עודה הוגדר כמחבל ייעודי מיוחד (אנ') על ידי המשרד לבקרה על נכסים זרים.
ב-20 בפברואר 2003, עודה היה אחד משמונה אנשים שהואשמו על פי RICO על תפקידיהם בג'האד האסלאמי הפלסטיני. כתב האישום האשים את השמונה בתיאום ובעיסוק בפעילויות סחטנות שונות, כמו הפצצות, סחיטה והלבנת הון, החל משנת 1984. בנוסף לאשמת סחיטה אחת, עודה הואשם בסעיף אחד של קשירת קשר לרצח מחוץ לארצות הברית, סעיף אחד של קשירת קשר לספק תמיכה חומרית לטרוריסטים, ו-40 אישומים של הפרת חוק הנסיעות (אנ'). עודה ושלח נוספו לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר של ה-FBI ב-24 בפברואר 2006.
ראו גם

סכסוך ישראל–רצועת עזה
אסלאם בישראל
טרור פלסטיני
הערות שוליים

1 2  "Abd Al Aziz Awda". Federal Bureau of Investigation. 27 ביולי 2010. ארכיון מ-15 במרץ 2023. נבדק ב-9 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fletcher, Holly (10 באפריל 2008). "Palestinian Islamic Jihad". Council on Foreign Relations. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Members of the Palestinian Islamic Jihad Arrested, Charged With Racketeering and Conspiracy to Provide Support to Terrorists". Justice.gov. 20 בפברואר 2003. נבדק ב-29 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Executive Order Amending Counter Terrorism Sanctions Authorities; Counter Terrorism Designations and Designations Updates; Iran-related Designation; Syria Designations Updates". Treasury.gov. 10 בספטמבר 2019. נבדק ב-29 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Robinson, Glenn E. (2004). "Hamas as Social Movement".  In Wiktorowicz, Quintan (ed.). Islamic Activism: A Social Movement Theory Approach. Indiana University Press. p. 122. ISBN 978-0-253-21621-2. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bronner, Ethan (17 במרץ 2002). "Suspect Thy Neighbor". The New York Times. נבדק ב-31 במרץ 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bergman, Ronen (2007). The Secret War with Iran: The 30-Year Clandestine Struggle Against the World's Most Dangerous Terrorist Power. Free Press. p. 216. ISBN 978-1416558392.
↑  "List of Specially Designated Terrorists Who Threaten To Disrupt the Middle East Peace Process" (PDF). Federal Register. 60 (16): 5085. 25 בינואר 1995. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Martin, John; Brackett, Ron (21 במרץ 2003). "Building a case: ties to terror". Tampa Bay Times. נבדק ב-29 במרץ 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "FBI Updates Most Wanted Terrorists and Seeking Information – War on Terrorism Lists". FBI.gov. FBI National Press Office. 24 בפברואר 2006. ארכיון מ-12 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
תמונה של עודה בכרזת המבוקש
קמרון ואן דר בורג

קמרון ואן דר בורג (באנגלית: Cameron van der Burgh; נולד ב-25 במאי 1988) הוא שחיין דרום אפריקאי. הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה ל-100 מטר חזה, פעמיים אלוף העולם (רומא 2009 וברצלונה 2013) במשחה ל-50 מטר חזה ושיאן עולם בעבר במשחים ל-50 מטר חזה ול-100 מטר חזה. במשחה ל-50 מטר חזה בבריכת 25 מטר החזיק בשיא העולם במשך כ-12 שנים (2009–2021).
ביוגרפיה

ואן דר בורג נולד בפרטוריה. הוא מתאמן תחת הדרכתו של דירק לנג. הוא לומד לתואר ראשון במסחר ובמשפטים באוניברסיטת פרטוריה.
ביוגרפיה > 2007

באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכה ואן דר בורג במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.88 שניות, אחרי אולג ליסוגור מאוקראינה (27.66 שניות) וברנדן הנסן מארצות הברית (27.69 שניות).
ביוגרפיה > 2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים ואן דר בורג במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.57 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה החמישית בטיבה, 59.96 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:33.70 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:29.34 דקות.
ביוגרפיה > 2009 > אלוף ושיאן עולם

אליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא עולם חדש של 26.67 שניות, לפני פליפה אלבז פרנקה דה סילבה מברזיל (26.76 שניות) ומארק גאנגלוף מארצות הברית (26.86 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.95 שניות, אחרי ברנטון ריקארד מאוסטרליה שקבע שיא עולם חדש של 58.58 שניות והוג דובוסק מצרפת (58.64 שניות).
ביוגרפיה > 2011

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.19 שניות, אחרי פרנקה דה סילבה (27.01 שניות) ופביו סקוזולי מאיטליה (27.17) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.49 שניות, אחרי אלכסנדר דאלה אואן מנורווגיה (58.71 שניות) וסקוזולי (59.42 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.47 דקות.
ביוגרפיה > 2012 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ואן דר בורג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 58.46 שניות, לפני כריסטיאן ספרנגר מאוסטרליה (58.93 שניות) וברנדן הנסן מארצות הברית	 (59.49 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 58.83 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.23 דקות.
בכתבה לעיתון The Sydney Morning Herald הודה ואן דר בורג שרימה לאחר הפניה במשחה ל-100 מטר חזה, שבו קבע שיא עולם שזיכה אותו במדליית זהב, לאחר שבעט ברגליו פעמיים בניגוד לחוקה המתירה בעיטה אחת בלבד ולמזלו השופטים לא הבחינו בכך.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכת בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.77 שניות, מאית השנייה בלבד לפני כריסטיאן ספרנגר שקבע שיא אוקיאניה חדש של 26.78 שניות ובן ארצו ג'וליו זורזי (27.04 שניות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.97 שניות, אחרי ספרנגר (58.79 שניות) ולפני פליפה לימה מברזיל (59.65 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.22 דקות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכת בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.66 שניות, אחרי אדם פיטי מבריטניה (26.51 שניות) ולפני קווין קורדס מארצות הברית (26.86 שניות). בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 26.62 שניות שהחזיק מעמד מספר שעות ונשבר על ידי אדם פיטי (26.42 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.59 שניות, אחרי אדם פיטי (58.52 שניות) ולפני רוס מורדוך מבריטניה (59.09 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 58.49 שניות שהחזיק כ-5 דקות ונשבר על ידי אדם פיטי (58.18 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 21 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.37 דקות.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה ואן דר בורג במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.69 שניות, אחרי אדם פיטי שקבע שיא עולם חדש של 57.13 שניות ולפני קודי מילר מארצות הברית (58.87 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 26 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.67 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.50 דקות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכה ואן דר בורג במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.60 שניות, אחרי אדם פיטי (25.99 שניות) וז'ואאו גומז ג'וניור מברזיל שקבע שיא אמריקה חדש של 26.52 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אפריקה חדש של 26.54 שניות.
תארים והישגים

ואן דר בורג זכה 3 פעמים בתואר שחיין השנה באפריקה בשנים 2009–2011.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר חזה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
הערות שוליים

↑  Gold-medal swimmer admits to cheating in 100 breaststroke ,Chris Chase‏, 7 באוגוסט 2012 (באנגלית)
איליה שימנוביץ'

איליה סיארהייביץ' שימנוביץ' (בבלארוסית: Ілья Сяргеевіч Шымановіч; נולד ב-2 באוגוסט 1994) הוא שחיין בלארוסי, אלוף העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021), סגן אלוף העולם בבריכת 25 מטר (האנגג'ואו 2018), אלוף האוניברסיאדה (טאיפיי 2017) ושיאן עולם הנוכחי (2022) במשחה ל-100 מטר חזה (בריכת 25 מטר). סגן אלוף העולם בבריכת 25 מטר (האנגג'ואו 2018), אלוף האוניברסיאדה (טאיפיי 2017) ושיאן עולם בעבר במשחה ל-50 מטר חזה (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 הוא סיים במקום 37 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.02 דקות ובמקום 15 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.23 דקות, כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:02.24 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט נתניה בתחילת דצמבר אותה שנה זכה שימנוביץ' בשתי מדליות ארד, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב ביחד עם פוול סנקוביץ', יוהאן צורקין ואנטון לטקין בתוצאה של 1:33.21 דקות, אחרי איטליה שקבעה שיא אליפות חדש של 1:31.71 דקות ורוסיה (1:32.17 דקות) ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב ביחד עם פוול סנקוביץ', סבטלנה חוחלובה ואלכסנדרה גרסימניה בתוצאה של 1:39.03 דקות, אחרי איטליה שקבעה שיא אליפות חדש של 1:38.33 דקות ורוסיה (1:38.36 דקות).
ביוגרפיה > 2016

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בדיח עם פוול סנקוביץ', יוהאן צורקין ואנטון לטקין בתוצאה של 1:32.49 דקות, אחרי רוסיה (1:31.52 דקות) וארצות הברית (1:31.97 דקות), כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 25.82 שניות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2017 הוא סיים פעמיים במקום שמיני, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.27 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 27.01 שניות, אותו שיפר בשלב חצי הגמר ל-26.90 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:33.63 דקות, כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.94 שניות, במקום 16 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.01 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.84 שניות ובמקום 24 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.46 דקות.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוואן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.39 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה ביחד עם אנדרו וילסון מארצות הברית בתוצאה של 1:00.15 דקות, לפני דמיטרי בלנדין מקזחסטן (1:00.17 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.30 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקופנהגן, דנמרק בדצמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:37.74 דקות, אחרי הולנד (1:37.71 דקות) ולפני צרפת (1:37.75 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב ביחד עם פוול סנקוביץ', יוהאן צורקין ואנטון לטקין בתוצאה של 1:32.06 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא עולם חדש של 1:30.44 דקות ואיטליה (1:31.91 דקות). כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 25.48 שניות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו 2018 זכה שימנוביץ' בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 25.77 שניות, אחרי קמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (25.41 שניות) ולפני פליפה לימה מברזיל (25.80 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 56.10 שניות, אחרי קמרון ואן דר בורג (56.01 שניות) ולפני יסוהירו קוסקי מיפן (56.13 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום שישי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:32.45 דקות, כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 25.20 שניות ו-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:24.41 דקות, כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 55.60 שניות, במקום עשירי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב  בתוצאה של 1:39.47 דקות, כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 25.68 שניות ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:04.85 דקות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.85 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 26.77 שניות, במקום 12 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.38 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 58.87 שניות ועלה מהמקום השני לשלב חצי הגמר, פעמיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתתוצאה של 3:34.56 דקות, כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.30 שניות ו-4x100 מטר מעורב משולב בשיא לאומי חדש של 3:45.88 דקות, כשחיין חזה הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 58.20 שניות ובמקום 27 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.19 דקות.
ביוגרפיה > 2020 > שיאן עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות בלארוס (בריכת 25 מטר) שנערכה בברסט ב-19 בדצמבר 2020 קבע שימנוביץ' במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 55.34 שניות.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.36 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.36 שניות ובשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 59.08 שניות.
ביוגרפיה > 2021 > אלוף עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 55.70 שניות, לפני ניקולו מרטיננגי מאיטליה (55.80 שניות) וניק פינק מארצות הברית (55.87 שניות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 26.28 שניות (2023)
100 מטר חזה: 58.29 שניות (2019)
200 מטר חזה: 2:10.97 דקות (2019)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 25.25 שניות (2021), שיא עולם בעבר
100 מטר חזה: 55.28 שניות (2021), שיא עולם
200 מטר חזה: 2:02.77 דקות (2020)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר חזה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
הערות שוליים

↑  שתי שחייניות ושני שחיינים
צ'רלי מגירה

| --- | --- |

צ'רלי מגירה
 לידה:  10 באוקטובר 1972 ישראל בית שאן, ישראל
 התאבד:  5 בנובמבר 2016 (בגיל 44) גרמניה ברלין, גרמניה
 שם לידה:  גבריאל אבודרהם
 שם במה:  Charlie Megira 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
גבריאל (גבי) אבודרהם (10 באוקטובר 1972 – נובמבר 2016), הידוע בשם הבמה צ'רלי (או צ'ארלי) מגירה, היה אמן, יוצר ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

גבי אבודרהם נולד בבית שאן למרים מגירה (Meguira), יוצאת קזבלנקה, ולמשה אבודרהם, יוצא מרקש. אבודרהם גדל בעפולה ומאוחר יותר עבר לגדעונה. בגיל 14 החל ללמוד בפנימייה בכפר סבא.
ב־1994 הקים אבודרהם עם נתן גרופר את ההרכב The Shnek. ההרכב פעל עד 1997.
אלבום הבכורה של מגירה, "דה אבטומטיק מיסטרזינגר ממבו שיק", הוקלט בביתו בחורף 2000. את השיר השני באלבום, "אתמול היום ומחר", הפיקו והקליטו יותר משנה קודם לכן "נערי ההפקר" (מגירה ובועז גולדברג) בהקלטת השיר ניגן בפסנתר, הזמר והמוזיקאי שי נובלמן. באותה תקופה החל לאמץ את שם הבמה צ'רלי מגירה (Charlie Megira), שהפך להיות מזוהה עימו עד היום.
את הופעת הבכורה בשם הבמה ערך מגירה במועדון הפטיפון שבתל אביב ב־29 בנובמבר 2001. הזמר שי נובלמן, שהופיע במועדון באותו הערב, הזמין אותו להעלות את המופע הפותח.
באותה שנה הכיר אבודרהם את מיכל קהן. השניים היו לבני זוג ושיתפו פעולה על הבמה ובהקלטות שונות.
ב־2004 שיחק בסרט הקולנוע "ריקי ריקי", שבו השתתפה גם קהן. אחותה, השחקנית דלית קהן, שיחקה בתפקיד הראשי.
בנובמבר 2011 נשא אבודרהם לאישה את סרה סמסון אחרי כמה חודשים של היכרות. כעבור שנה עבר הזוג לברלין. לשניים נולד בן, אדריאן. לאחר לידתו של אדריאן בילה מגירה את זמנו בין הופעות בברלין, בישראל ובצפון קרוליינה. ב־2011 שיתף פעולה עם הבמאי ארי פולמן ועם מלחין הפסקולים מקס ריכטר בפסקול הסרט "כנס העתידנים".
ב־8 בנובמבר 2016 נמצא אבודרהם מת בדירתו בברלין, לאחר ששם קץ לחייו. הוא נטמן בבית העלמין של מושב גדעונה שם גדל ובו התגוררה משפחתו.
ב־2019 יצא הסרט "מחר כבר עבר", שבו תיעד המוזיקאי והמבקר בועז גולדברג את חייו של מגירה ואת גוף היצירה שלו לאורך השנים. מאוחר יותר באותה שנה יצא בלייבל Numero Group האוסף Tomorrow's Gone, המכיל 24 שירים מכל שנות הקריירה של מגירה.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2001 – צ'רלי מגירה, "דה אבטומטיק מיסטרזינגר ממבו שיק"
2003 – צ'רלי מגירה, "פרגמנטים רוקנרוליים"
2006 – צ'רלי מגירה ונערת ההפקר, "Charlie Megira und Hefker Girl"
2009 – צ'רלי מגירה והמודרן דאנס קלאב, "Love Police"
2014 – צ'רלי מגירה והבית שאן וואלי הילביליז, "The End of Teenage"
2015 – צ'רלי מגירה והבית שאן וואלי הילביליז, "Boom Chaka Boom Boom"
לאחר מותו – מהדורות ויניל של הלייבל Numero Group
2019 – צ'רלי מגירה, "Tomorrow's Gone" (אוסף)
הוצאות מחודשות
2022 – צ'רלי מגירה, "דה אבטומטיק מיסטרזינגר ממבו שיק"
2023 – צ'רלי מגירה ונערת ההפקר, "Charlie Megira und Hefker Girl"