אושן ויגור
הפלגת מעפילי האקסודוס על האושן ויגור

ביום שישי 18 ביולי 1947 סביב השעה 16:00 נכנסה אוניית המעפילים אקסודוס לנמל חיפה מלווה במשחתות הבריטיות לאחר הקרב שהתחולל כ-20 מייל מערבית לעזה ונקשרה לרציף הדמעות כשמעברו השני של הרציף כבר המתינה אוניית הגירוש אושן ויגור. חלוקת המעפילים ל-3 אוניות הגירוש הייתה מקרית לחלוטין. האושן ויגור הייתה האונייה הראשונה שהועמסה במעפילים. עלו עליה סה"כ 1,494 מעפילים, ביניהם הרבה ילדים מקיבוצי הילדים שנצמדו למדריכיהם, נשים, משפחות והרבה חולים. על האושן ויגור לא עלה מלווה ארץ ישראלי מטעם ההגנה בנמל חיפה. רק לאחר שהאונייה עגנה בנמל פורט דה בוק התגנב אליה איש ההגנה מאיר שוורץ.
האושן ויגור הייתה במצב טכני הטוב ביותר מבין אוניות הגירוש כמו גם הציוד, הפחם והמזון הספיקו להפלגה עד פורט דה בוק. על האונייה שוכנו המעפילים ב-2 מחסנים בלבד אחד גדול והשני קטן. דפנותיהם עשויות פלדה ותקרתם הייתה מכוסה רשת פלדה. יתר המחסנים יועדו למגורי יחידות האבטחה הבריטיות והצוות. על כן, המעפילים שעלו לאושן ויגור זכו לתנאים טובים יותר מאשר יתר המעפילים שעלו לשתי אוניות הגירוש האחרות. חלק מהמעפילים זכו לערסלי שינה והיתר ישנו על רצפת הברזל של מחסני האונייה ללא תנאים מתאימים להפלגה ארוכה. המעפילים כינו את האונייה "בית סוהר צבאי או מחנה ריכוז צף".
בקרב מעפילי האושן ויגור השתררו חשש ומבוכה. חלוקת האוכל הראשונה התנהלה במהומה רבתי. על המהומה ניסו להתגבר סם שולמן איש צוות מתנדב אמריקאי שהפליג על האקסודוס שבפקודת המבצע שלו לקראת הקרב עם הבריטים נכתב שעליו לחבור למעפילים אם האונייה תיתפס על ידי הבריטים וללוות אותם בהמשך הדרך מנמל חיפה. הוא עצמו היה פליט שואה. הוא ידע יידיש, אנגלית וצרפתית. בנוסף לסם שולמן גם מדריכי הקבוצות המאורגנות ביניהן יצחק גנוז עזרו להשתלט על המהומה ששררה על האונייה. לאחר שלושה ימי מסע הקימו המעפילים מזכירות והתארגנו לקיום חיי שיגרה על האונייה. תוך חלוקת תפקידים של שמירה על הניקיון, חלוקת מזון ומים, לימודי עברית וקודש וכדומה. מעפילי האושן ויגור לא ידעו לאן הם מפליגים. רק יומיים לפני שהגיעו לנמל פורט דה בוק הבריטים הודיעו להם, שהם מוחזרים לאירופה. מיד נאספה המזכירות והחליטה שהמעפילים לא יורדים בשום מקום רק בארץ ישראל ועל כך הסכימו כל המעפילים.
כשהגיעה האונייה לנמל פורט דה בוק בצרפת, אנשי ההגנה והמוסד לעליה ב', חששו שלאור התנאים הקשים על אוניית הגירוש וללא מלווה ארץ ישראלי מטעם ההגנה, המעפילים ירדו ממנה בצרפת. על כן, שאול מאירוב/אביגור ראש המוסד לעליה ב' באירופה הזעיק את מאיר שוורץ שיעלה על האונייה על מנת שיחזק את רוחם של המעפילים ויארגן אותם כך שלא ירדו ממנה בצרפת או בכל מקום אחר חוץ מארץ ישראל. מאיר שוורץ הצליח להתגנב לאונייה עם משלוחי המזון רק ב-8 באוגוסט 1947. עד להגעתו לאונייה טפטוף היורדים ממנה הלך והתגבר אך ברגע שנודע למעפילים שאיש ההגנה עלה לאונייה זרם היורדים פסק. מתוך כ-130 מעפילים שירדו בסך הכל בפורט דה בוק משלוש אוניות הגירוש, מהאושן ויגור ירדו 80 מעפילים, המספר הגדול ביותר מבין שלוש האוניות. באותה הזדמנות שאול אביגור קרא לסם שולמן המתנדב האמריקאי, שירד מהאונייה על מנת לחזור לביתו באמריקה או להמשיך ולהפליג על אוניות המעפילים. סם החליט להמשיך להפליג, על כן נשלח לבולגריה כדי ללוות את מעפילי "האחיות" (ה"פנים" - פאן יורק ופאן קרסנט, שההגנה שנתה את שמן לאוניית המעפילים עצמאות ואוניית המעפילים קיבוץ גלויות).
בערב 22 באוגוסט 1947 בשעה 18:00 בתום האולטימטום הבריטי, עזבו 3 אוניות הגירוש את נמל פורט דה בוק לכוון נמל המבורג דרך ג'יברלטר.
ב-5 באוגוסט 1947 נולדה על האונייה תינוקת והיה חשש לחייה ולחיי האם. מאיר שוורץ ניסה לשכנע את המשפחה לרדת בנמל ג'יברלטר אך ההורים סרבו.
ב-1 בספטמבר 1947 כשאוניות הגירוש והמשחתות המלוות היו במפרץ ביסקאיה הסוער מצפון לספרד, נולד תינוק נוסף. כעבור מספר שעות הוא הלך לעולמו. על האונייה התקיים טקס אשכבה על פי כל כללי ההלכה היהודית ובסופו הילוד קבל את השם אברהם, בנם של טובה ומרדכי פלוצקר, שנפטר, הוטמן בתיבת פח ואִיתָּה אל בין הגלים. במקביל גם כל 3 אוניות הגירוש והמשחתות המלוות נעצרו, דוממו מנועים, החיילים הבריטים על האוניות נערכו במסדר אשכבה צבאי כמקובל בצי הבריטי כשלוחם נופל בקרב ימי, כולל הורדת הדגל לחצי התורן. על התינוק הזה שהלך לעולמו כתב נתן אלתרמן בעיתון "דבר", בתאריך 5 בספטמבר 1947, בטור השבועי שלו את השיר "העם ושליחו" -
בין שליחי האומה התרים בדרכים
ייזכר נא גם זה האחד
לבושו חיתוליו. בקופסה של פחים
הוא במים נטמן, מול ספרד...
בתאריך 6 בספטמבר 1947 הגיעו אוניות הגירוש לשפך נהר אלבה בגרמניה ונערכו להפליג לאורך הנהר עד לנמל המבורג. בגלל הערפל הכבר והצרכים המבצעיים הבריטים, האוניות עלו לאורך הנהר בכל יום אונייה אחת. האושן ויגור הייתה הראשונה שהגיעה לנמל המבורג בתאריך 7 בספטמבר. ב-8 בספטמבר לאחר מאבק אלים כנגד עשרות שוטרים בריטים הורדו המעפילים בכח מהאונייה. הם הועמסו על רכבות משא ונשלחו למחנה המעצר פפנדורף שהיה במחוז ליבק שמצפון מזרח להמבורג.