stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הגדי
שם המושב

שמו נקבע על פי היישוב הקדום "בית הגידאה" (Bethagidea) המופיע במפת מידבא בנחלת שבט שמעון. השם השתמר כנראה בשמו של הכפר הערבי הסמוך ח'רבת אַל-גֻ'נְדִי (מילולית: חורבת החייל, הלא היא חרבת קצין  צפונית מזרחית ליישוב). החורבות, עליהן הוקם אזור תעשייה, כללו חורבות כנסייה ביזנטית.
היסטוריה

המושב נוסד ב-29 בנובמבר בשנת 1949 על ידי קבוצת צעירים בוגרי הסקטור הדתי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ברובם חברי תנועת בני עקיבא. צעירים אלו, שעלו ארצה מרומניה והונגריה במסגרת עליית הנוער עוד טרם הקמת המדינה, התארגנו במסגרת איגוד מושבי הפועל המזרחי. הם עלו לקרקע כ-4 ק"מ מזרחית לכביש עזה - באר שבע, והמושב קיבל את השם "נתיב המולדת".
בתחילת הדרך התנהל היישוב כמשק שיתופי, אך איגוד מושבי "הפועל המזרחי" התקשה לגייס מתיישבים נוספים בהתאם לאופי היישוב השיתופי והמתיישבים, ועל כן המושב ננטש. בשנת 1951 הובאה למקום קבוצה של עולים מן האי ג'רבה שבתוניסיה, אשר שכנו במעברה שהייתה בקרבת מקום. בשנה זאת הוקמה ליד המושב תחנת טרקטורים ששירתה את מושבי כביש השבלים, (בשנת 1954 הוקמה מול מושב פדויים תחנת טרקטורים נוספת), שונה שם המושב ל"בית הגדי", והפך ממושב שיתופי למושב עובדים.
בשנת 1955 סבל המושב מגנבות של בעלי חיים על ידי מסתננים מרצועת עזה ומירדן.
בשנות השמונים והתשעים התקיימה במקום ישיבה בשם 'אורות הנגב' ובראשה עמדו במהלך השנים הרב שמחה שטטנר והרב יהודה הלוי עמיחי.
בראשית המאה ה-21, הוקמה במושב שכונה חדשה במסגרת הרחבה קהילתית.
גלריית תמונות

בית הכנסת החדש
בית הכנסת הישן
רחוב במושב
הכניסה לבית הגדי
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מאיר כהן, בין הבשור לשיקמה: תפרוסת היישוב בתקופות נבחרות, 1993, עמ' 138
↑  ד"ר מרדכי נאור, יישוב הנגב 1900-1960, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ה'תשמ"ו
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך א', עמוד 100
↑  מדריך ישראל החדש - הנגב הצפוני, כרך 16 - ידיעות ספרים
↑  מפת האזור, 1952 עם סימון היישוב בשמו "בנתיב המולדת", באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  כביש בית קמה - נתיבות, מכונה כביש השבלים
↑  הורחבה פעולת תחנות טרקטורים בנגב לקראת הקציר, דבר, 16 בפברואר 1954
↑  מסתננים גנבו ממושב בנגב, דבר, 14 בדצמבר 1955
↑  חמישה כבשים, דבר, 22 בפברואר 1955 ומפה ומשם, דבר, 16 במאי 1955
↑  עז ומלבושים, דבר, 22 באוגוסט 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588165505171
ביטחון סוציאלי

ערך זה עוסק בקיום בכבוד גם למי שאיבד את היכולת להתפרנס. אם התכוונתם לכתב עת ישראלי, ראו .
ביטחון סוציאלי הוא הידיעה של הפרט שיוכל להתקיים בכבוד גם אם יאבד את היכולת לפרנס את עצמו ואת משפחתו. ביטחון סוציאלי הוא מרכיב מרכזי של מדינת רווחה. מרכיבי הביטחון הסוציאלי ורמתם משתנים ממדינה למדינה, ואף באותה מדינה במהלך השנים. חלק מהם הם בגדר חובה החלה על כל תושבי המדינה וחלק אחר נובע מהסכמים בין ארגוני עובדים לארגוני מעסיקים, ומיוזמה אישית של הפרט.
הזכות לביטחון סוציאלי נכללת בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם: "כל אדם, כחבר החברה, זכאי לביטחון סוציאלי וזכאי לתבוע שהזכויות הכלליות הסוציאליות והתרבותיות, שהן חיוניות לכבודו כאדם ולהתפתחות החופשית של אישיותו, יובטחו במאמץ לאומי ובשיתוף פעולה בינלאומי בהתאם לארגונה ולאוצרותיה של המדינה."
להבטחת ביטחון סוציאלי משמשים אמצעים אחדים:
ברמת המדינה: ביטוח לאומי, המבטיח סיוע במקרים של נכות, פגיעה בעבודה, זקנה ועוד. ביטוח בריאות, המבטיח שירותי בריאות בסיסיים לכל תושב. מימון אמצעים אלה נעשה באמצעות מיסים ייעודיים (בישראל: דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות).
ברמת ארגוני העובדים: הסכמים לביטוח פנסיוני לעובדים, המבטיחים לעובד ולמשפחתו פרנסה במקרים של נכות, מוות וזקנה.
ברמת הפרט: רכישת ביטוחים אישיים להרחבת הכיסוי הניתן בשני הרבדים הקודמים בתחומי ביטוח פנסיוני וביטוח בריאות.
בחלק מהמקרים גמלאות הביטחון הסוציאלי הן בהתאם להכנסה המבוטחת, ובמקרים אחרים הגמלאות הן בסכום אחיד, או בסכום הנגזר מצורכי המבוטח.
גופי הביטחון הסוציאלי בישראל

בישראל פועלים גופים אחדים, ציבוריים ופרטיים, להבטחת ביטחון סוציאלי:
המוסד לביטוח לאומי: זהו הגוף הממלכתי העיקרי להבטחת ביטחון סוציאלי, בקשת רחבה של ענפים, לתושבי המדינה ובמידה מצומצמת גם לעובדים זרים בישראל, בהתאם לחוק הביטוח הלאומי וחוק הבטחת הכנסה. כמו כן עוסק המוסד בישום חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה ובגביית דמי ביטוח בריאות ובחלוקתם לקופות החולים.
קופות החולים, המספקות שירותי בריאות לתושבי המדינה.
גופי הביטוח הפנסיוני (קרן פנסיה, פנסיה תקציבית, ביטוח מנהלים ועוד) משלימים את המוסד לביטוח לאומי בהבטחת פרנסה לעת נכות, זקנה או מוות של המפרנס.
משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים אחראי למתן שירותי רווחה. התחומים שבהם עוסק משרד הרווחה כוללים בין היתר ילדים ונוער במצבי סיכון, אלימות במשפחה, נכויות ופיגור שכלי, נפגעי סמים ואלכוהול, זקנים במצבי מצוקה ועוד. שירותי המשרד ניתנים בשני אופנים:
באמצעות המחלקות לשירותים חברתיים (לשכות הרווחה) הנמצאות ברשויות המקומיות.
באמצעות יחידות משנה של המשרד, כגון האגף לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית, השירות למען הילד (אימוץ), שירות המבחן לנוער ושירות המבחן למבוגרים.
בביטחון הסוציאלי של המשרתים בצה"ל (שירות סדיר ובשירות מילואים עוסקים חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), שמבטיח תגמולים למשפחתו של חייל שנפטר, וחוק הנכים (תגמולים ושיקום), שמבטיח תגמולים למי שהפך לנכה בעת שירותו ועקב שירות זה. במימוש חוקים אלה עוסק אגף השיקום של משרד הביטחון.
לקריאה נוספת

מנחם גולדברג ורות הורן, עוקדן הביטחון הסוציאלי, הוצאת סדן
הערות שוליים

↑  סעיף כ"ב להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, באתר האו"ם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4055905-1  HDS: 016607  NDL: 00571854  NKC: ph116209
בישול שדה

חניכים בתנועת הצופים בנורווגיה מבשלים בטבע
בישול שדה הוא יישום של שיטות בישול שונות בחיק הטבע, ללא היעזרות במבנים. הבישול בשדה נבדל מהבישול בבית בכך שהוא לא מתבסס על מטבח ולא עושה שימוש בשטח בישול ייעודי. מכיוון שאנשים רבים במגוון סיטואציות נמצאים מחוץ לבית, במידה והם רוצים לבשל מזון ולא רק להסתפק במזונות שנאכלים כמות שהם, הם עושים שימוש בשיטות בישול המותאמות לשטח בו הם נמצאים. בתרבויות עתיקות היכולת להבעיר אש בתוך מבנים בלי שיגרם נזק הייתה מוגבלת ולכן רוב הבישול היה נעשה בחוץ. עם התפתחות כלים כגון תנור ביתי, כירה, פתילייה, קמין וכדומה נעשה נוח ויעיל יותר לבשל בתוך הבית. עם זאת מעולם לא חדל האדם לבשל גם בחוץ במגוון הזדמנויות. כיום בישול שדה נעשה בעיקר כפעילות חברתית (כגון קומזיץ) או במהלך שהות ממושכת בטבע כגון בטיולים, מסעות ופעילות צבאית.
סוגי המזונות

סוגי המזונות המבושלים בחוץ שונים במידה מסוימת ממזונות שרגילים לבשל בבית, אך גם לסוג הפעילות שבמהלכה מתבצע הבישול יש תפקיד מפתח בקביעת סוגי המזונות.
אנשים המבשלים בחוץ כפעילות עצמאית ולא כחלק משהות ממושכת יותר בחיק הטבע יכולים לעשות שימוש במגוון רחב של מוצרים, שכן כל המצרכים זמינים להם בבית או בחנות סמוכה ואין צורך לדאוג לשימור המזון באופן מיוחד.
לעומתם מטיילים או חיילים השוהים ממושכות בטבע מוגבלים למזונות שאינם מתקלקלים ללא קירור ושנוחים לנשיאה בתרמיל. בפרט, מזונות בעלי תכולת נוזלים גבוהה, כגון ירקות, מזון מהחי וכדומה יכבידו על משאם ולכן יעדיפו מוצרי מזון יבשים או מזון מיובש. אנשים המתמצאים בענייני סיירות וכישורי הישרדות יעשו לעיתים שימוש במזון מן הטבע כגון צמחי בר אכילים, דגים וכדומה.
לאנשים השוהים בטבע לזמן ממושך תהיה העדפה למזונות עתירי אנרגיה שיספקו די אנרגיה לפעילות.
מזונות קלים לבישול, ובפרט אלו הדורשים רק מים לשם בישולם, זוכים לפופולריות בבישול בחוץ. בקבוצה זאת ניתן למנות אורז, פסטה למיניה, נקניקיות וסוגים שונים של ארוחות טלוויזיה.
שיטות בישול

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שיטות בישול > חום ישיר

הדרך המסורתית לבישול בחוץ (ולמעשה דרך הבישול העתיקה ביותר הידועה לאנושות) היא בישול במדורה. הבישול נעשה באמצעות הנחת המזון בתוך המדורה, כגון תפוחי אדמה, או בישול באש המדורה כאשר המזון מוחזק באמצעות שיפוד. שימוש במדורה נפוץ גם עבור שיטות בישול נוספות. היתרון המרכזי של שימוש במדורה הוא ניצול משאבי הטבע ליצירת החום. למדורות יש גם חסרונות, סכנת שרפה, חוסר בחומר בעירה מתאים במקום הבישול ובאזורים רבים חל איסור חוקי על הבערת מדורות.
שיטות בישול > בישול בסיר

בפרט בתרמילאות, בישול בסיר היא שיטת בישול רווחת בחוץ, והיא משמשת לחימום מזון ועיבודו, להכנת משקאות חמים או הרתחת המים לבדם לשם עיקורם. בישול בסיר יכול להיעשות על גבי מדורה או על גבי גזייה. סירים ייעודיים לבישול בחוץ יהיו עשויים מחומרים קלים על מנת להקל את נשיאתם, בפרט רווח השימוש בסירי אלומיניום.
שיטות בישול > צלייה

צלייה היא כנראה הדרך הפשוטה ביותר לבישול במדורה והיא נעשית לרוב באמצעות החזקת המזון מעל האש באמצעות שיפודים. בפרט יש לציין צליית נקניקיות ומרשמלו בדרך זו.
קצת פחות פשוט, אך יותר נפוץ, היא צלייה באמצעות מנגל, צליית המזון על גבי רשת ברזל שמתחתיה גחלים לוחשות.
שיטות בישול > טיגון

אמנם הטיגון אינו דרך פופולרית במיוחד לבישול בחוץ אך יש העושים שימוש גם בטיגון. בפרט משתמשים בשיטת בישול זו עבור מאכלי ים שונים הניצודים בטבע. כמו כן יש המכינים חביתיות וחביתות.
מחבתות לשימוש בטיולים עשויות להיות ללא ידית לשם חיסכון במקום בתרמיל. שימוש במחבתות מסוג זה נעשה בעזרת כלי דמוי צבת המשמש להזזת המחבת.
יישום עקרונות החינוך הבלתי פורמלי > ראשית חינוך השדה בישראל

כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20 פעל נגה הראובני במסגרת שרות ההגנה ל"חינוך שדה", שעיקרו הכרת טבע הארץ לצורך שימושים מעשיים בשטח, ובכלל זה בישול שדה. עם הקמת צה"ל היה לראש מדור חינוך שדה בחיל החינוך לאחר שחרורו הקים את נאות קדומים המקיימת הדרכות בחינוך שדה לתלמידים ולציבור הרחב.
כיום בישולי שדה מהווים אמצעי חינוכי במסגרת החינוך הבלתי פורמלי הנהוג בעיקר בתנועות נוער, ואכן ניתן באמצעותם להשיג רבים ממאפייני החינוך הבלתי פורמלי.
מעורבות חברתית פעילה למען הכלל הבאה לידי ביטוי בעשייה למען הקבוצה כולה ולעיתים גם לקבוצה רחבה יותר.
אקטיביות של החניכים בתהליכי החינוך על ידי שיתופם בהחלטות, תוך לקיחת אחריות על מלאכות הבישול, והנהגה פנימית של חניכים את עצמם, בין אם באופן לא מאורגן ובין אם באמצעות הטלת אחריות פיקוח.
וולונטריות: יכולת בחירה גבוהה של החניכים באופן מעורבותם ובמידתה.
פעילות רב-ממדית: החניך צריך להפגין יכולות רבות ומגוונות בעת בישול עם חבריו הכוללות מיומנויות טכניות, שימוש בידע, כישורים בין אישיים ועוד.
פיקוח חברי: ההנעה להכנת האוכל נוצרת באמצעות הסברה ושכנוע מתוך מטרה משותפת למלא את הצרכים הבסיסיים של כל חניך וחניך ללא צורך באיסורים וסנקציות.
יישום עקרונות חינוכיים נוספים

עקרונות חינוכיים נוספים באים לידי ביטוי בשימוש בבישולי שדה:
הערכת הסביבה הטבעית: הכנת הארוחות בסביבה הטבעית והשימוש בצמחים הגדלים בה מקרבים את החניך אל הטבע. הדבר מגדיל את ידיעות החניך על הצמחייה, ומפיג חששות שיש לחניכים לגבי החוץ והטבע.
התנסות קבוצתית: העבודה עם מדורות, כיריים, סאג'ים, כלים ושיטות עבודה אלטרנטיביות (אחרות מאלו שבמחנה הנייח) מחייבת את החניכים לשיתוף פעולה. החניך מרגיש חלק הכרחי מהקבוצה כיוון שכל אחד מקבל עליו תפקיד המשמעותי ליצירת הארוחה. הדבר יוצר גיבוש קבוצתי.
יצירתיות: המצב יוצא הדופן בו עומדים החניכים ובו הם נדרשים לעמוד במשימה ייחודית בתנאים לא שגרתיים מחייבת אותם למצוא פתרונות יצירתיים כדי להתגבר על בעיות שונות. למשל, יש למצוא פתרון להיעדרם של כלי מטבח שאינם בנמצא או מחסור במרכיב זה או אחר. מצבים אלו מלמדים את החניך להיות יצירתי ולפתח כושר אלתור. בנוסף, הדבר מביא את החניכים לשתף זה את זה בבעיותהם מתוך כורח והבנה כי שיתוף פעולה הוא תנאי לפתרון בעיות עמוקות ומקיפות.
עשיה: בניגוד לבישול כל ארוחת חוץ אחרת, בבישולי השדה החניך מרגיש כי הוא מכין את הדברים מאפס. בניגוד להכנת תירס מוכן או שניצל קפוא, החניך לש את הבצק, שוטף את העלים של החסה, מדליק את האש תוך שיתוף פעולה וגילוי אחריות.
ראו גם

גזייה
מנגל
לקריאה נוספת

בדרך להיות מדריך, אוגדן הדרכה בהוצאת חטיבת בני המושבים, סמינר מד"צים 2006.
"בישולי שדה"?, כתבה על בישולי שדה באתר המרכז הארצי לצופיות.
| טכניקות בישול |
| --- | --- | --- |
| יבש | אפייה • צלייה • קלייה • עישון |  |
| מבוסס מים | בישול לבן • הרתחה • חליטה • שליקה • אידוי • נזיד |  |
| מבוסס שמן | טיגון עמוק • הקפצה |  |
| מבוסס אלכוהול | פלמבה (שילהוב) |  |
| מבוסס חומץ או מלח | כבישה • החמצה |  |
| בעזרת כלים | אמבט מרים • סיר לבישול איטי • בישול במיקרוגל • סיר לחץ • מנגל • הקצפה |  |
| גסטרונומיה מולקולרית | ספריפיקציה • סו-וויד |  |
ברברה טוכמן

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1912 ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית 
 פטירה:  6 בפברואר 1989 (בגיל 77) גריניץ', קונטיקט, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Temple Israel Cemetery 
 מקום לימודים:  מכללת רדקליף, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Stilwell and the American Experience in China, 1911-45, אוגוסט 1914 
 צאצאים:  Jessica Mathews 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1980)  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (1972)  הרצאת ג'פרסון (1980)  הפרס הספרותי של סיינט לואיס (1971)  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (1963)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
ברברה ורטהיים טוכמן (באנגלית: Barbara Wertheim Tuchman; ‏30 בינואר 1912 – 6 בפברואר 1989) הייתה היסטוריונית, סופרת ועיתונאית יהודיה-אמריקאית, זוכת פרס פוליצר פעמיים וזוכת אות "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1980. התמקדה בעיקר בכתיבת ספרי היסטוריה פופולרית; ספריה עסקו בקשת רחבה של נושאים וזכו לפרסום עולמי, הידוע שבהם - "מצעד האיוולת".
קורות חיים

טוכמן נולדה בניו יורק, נכדתו של הנרי מורגנטאו (האב), שגריר ארצות הברית לטורקיה בעת מלחמת העולם הראשונה, ובתו של מוריס ורטהיים, בנקאי שרכש את כתב העת The Nation. בשנת 1933 קיבלה תואר ראשון במכללת רדקליף, ולאחר מכן הועסקה כשנה כעוזרת מחקר. עבדה כעיתונאית בזמן מלחמת האזרחים בספרד ובמלחמת העולם השנייה, בכתבי העת The Nation ו-New Statesman. טוכמן הרצתה במוסדות אקדמיים שונים, ובהם אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קליפורניה.
ספרה הראשון יצא לאור בשנת 1938, ולאחר מלחמת העולם השנייה התמקדה בכתיבת ספרים. ספריה מאופיינים בכתיבה מרתקת, גדושה בפרטים רבים מאוד, ועוסקים במגוון רחב של תקופות ואישים בהיסטוריה, החל במאה ה-14 ("ראי רחוק") עבור בסיום המאה ה-19 ("המגדל הגאה") ותחילת מלחמת העולם הראשונה ("אוגוסט 1914", "מברק צימרמן"), וכלה במלחמת וייטנאם ("מצעד האיוולת").
על כתיבתה ההיסטורית זכתה טוכמן בשני פרסי פוליצר: בשנת 1963 עבור "אוגוסט 1914", ובשנת 1972, עבור "סטילוול - אמריקאי בסין".
חוק טוכמן

ברברה טוכמן ניסחה בספר "ראי רחוק - מבט למאה ה-14" את ראיית העולם ההיסטורית שלה ואת החשיבות שיש לייחס למאורעות ההיסטוריים ב"חוק טוכמן":
אסונות אינם מצויים לרוב כפי שמצטייר מדיווחים מסוימים. העובדה שמאורע מתואר בכרוניקות גורמת לו להיראות מרוכז ושכיח, ואילו המאורעות בפועל נוטים להיות בלתי סדירים הן בזמן והן במקום. בנוסף, ההתמדה של המציאות הנורמלית חזקה יותר מאשר השפעתה של ההפרעה, כפי שניתן להתרשם מתקופתנו. לדוגמה, לאחר שמיעת החדשות היום, עלול המאזין לחשוב שהעולם כולו מלא שביתות, פשעים, הפסקות חשמל, פריצת סכרים, תקלות רכבת, השבתת מערכת החינוך, שודדים, נרקומנים, ניאו נאצים ואנסים. העובדה היא כי יכול אדם, ביום טוב, לשוב הביתה בערב מבלי להיתקל בדיווחים כאלו יותר מפעם אחת או שתיים. עובדה זו הובילה אותי לנסח חוק של טוכמן, והוא: "העובדה שאירוע מצער מדווח, מכפילה את המשמעות המיוחסת לו פי חמישה עד עשרה (או כל מספר אחר שהקורא מעוניין לספק)".
ביקורת

בסקירה משנת 1985 הגדיר המגזין האמריקאי "סאטרדיי רוויו" (אנ') את טוכמן כ"אחד האנשים הכי מוערכים יתר על המידה בתחום האמנות והספרות האמריקאית", וציין כי "במשך השנים [היא ביצעה] מעבר אומלל מכתיבת היסטוריה כלקח מוסרי לכתיבת לקחים מוסריים כהיסטוריה". על ספרה "מצעד האיוולת" נטען כי הסבריה הם בגדר חוכמה שבדיעבד, ונגועים בכשל הנחת המבוקש.
ספריה שתורגמו לעברית

התנ"ך והחרב: אנגליה וארץ ישראל (1956), (על הקשר בין התנ"ך לבין המחשבה המדינית הבריטית ומדיניות אנגליה במזרח התיכון), תרגם אהרן אמיר, הוצאת זמורה ביתן, 1987.
מברק צימרמן (1958), (על מברק צימרמן שתרם להצטרפות של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה), תרגמה שולמית הראבן, הוצאת מערכות, 1966 / הוצאת דביר, 2003.
אוגוסט 1914 (1962), (על פרוץ מלחמת העולם הראשונה), תרגמה שולמית הראבן, הוצאת מערכות, 1964 / הוצאת דביר, מהדורה מתוקנת ומורחבת 1999.
המגדל הגאה (1966), (על סוף המאה ה-19 והמאורעות שקדמו למלחמת העולם הראשונה), תרגם עמי שמיר, הוצאת דביר, 1998.
סטילוול - אמריקאי בסין (1971), (על המעורבות האמריקאית בסין 1911–1945) תרגם מרדכי ברקאי, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005.
ראי רחוק (1978), (על אירועי המאה ה-14), תרגמה כרמית גיא, הוצאת דביר, 1995.
מצעד האיוולת (1984), (דוגמאות היסטוריות למדינאות אווילית), תרגם יוסף אשכול, ספריית מעריב, 1986.
מטח ההצדעה הראשון (1988), (על פרוץ המהפכה האמריקנית), תרגמה עדי הירש גינזבורג, הוצאת דביר, 2007.
לקריאה נוספת

משה יגר, "דיוקנה של היסטוריונית מיוחדת במינה: איך הפכה ברברה טוכמן מחקר היסטורי לחומר קריאה מרתק, כולל זיקתה לישראל בחייה ובמחקריה", בתוך: כיוונים חדשים 12 (תשס"ה), עמ' 180–207
הערות שוליים

↑  "The 42 Most Underrated/Overrated People in American Arts and Letters". The Saturday Review. April 1985
↑  Balaban, Oded. Politics & Ideology: a Philosophical Approach. Avebury, Hampshire, England, 1995. ISBN 185972020X
| זוכי הרצאת ג'פרסון |
| --- | --- | --- |
| 1972–1980 | ליונל טרילינג • אריק אריקסון • רוברט פן וורן • פול א. פרוינד • ג'ון הופ פרנקלין • סול בלו • סי. ון וודוורד • אדוארד שילס • ברברה טוכמן |  |
| 1981–1990 | ג'רלד הולטון • אמילי ורמול • ירוסלב פליקן • סידני הוק • קליאנת' ברוקס • לשק קולקובסקי • פורסט מקדונלד • רוברט ניסבט • ווקר פרסי • ברנרד לואיס |  |
| 1991–2000 | גרטרוד הימלפרב • ברנרד נוקס • רוברט קונקווסט • גוונדולין ברוקס • וינסנט סקלי • טוני מוריסון • סטיבן טולמין • ברנרד ביילין • קרוליין ביינום • ג'יימס מק'פרסון |  |
| 2001–2010 | ארתור מילר • הנרי לואיס גייטס (הבן) • דייוויד מק'קלו • הלן ונדלר • דונלד קגן • טום וולף • הארווי מנספילד •  ג'ון אפדייק • לאון קס • ג'ונתן ספנס |  |
| 2011 ואילך | דרו גילפין פאוסט • וונדל ברי • מרטין סקורסזה • וולטר אייזקסון • אנה דיאוור סמית • קן ברנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269008605171  PLWABN: 9810557607205606  BIBSYS: 90108201  BNC: 000038742  BNE: XX842520  BnF: cb11927218k (data)  CANTIC: a10165915  CiNii: DA0077894X  GND: 115594728  ICCU: RAVV000644  ISNI: 0000 0001 0908 5416  LCCN: n79148942  LNB: 000018891  MusicBrainz: de72ef0b-ca49-4c11-a499-bd10a4faab34  NARA: 10580623  NDL: 00459191  NKC: jn20020909032  NLA: 36176816  NLK: KAC200611764  NSK: 000187957  NTA: 068776446  RERO: 02-A003914103  SELIBR: 236477  SNAC: w6c930h6  SUDOC: 027170985  Trove: 1224538  VIAF: 64012591   WorldCat (עם VIAF): 64012591
בוריס אלטשולר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1955 (בן 69) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת פרינסטון  מכון לפיזיקה גרעינית של סנקט פטרבורג  NEC Laboratories America 
 תלמידי דוקטורט:  Anton Andreev 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבר באקלי (2003)  פרס היינץ פייגלס לזכויות אדם של מדענים (1998)  מדליית דיראק (2017)  פרס לארס אונסאגר (2022)  EPS Europhysics Prize  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
בוריס אלטשולר (ברוסית: Борис Леонидович Альтшулер‏; נולד ב-27 בינואר 1955, לנינגרד) הוא פיזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי-סובייטי. הוא מתמחה בפיזיקה של חומר מעובה.
קורות חיים

אלטשולר נולד בשנת 1955 בלנינגרד למשפחה יהודית. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג אותה סיים בשנת 1976. הוא המשיך ללימודים לתואר שלישי שהוענקה לו בשנת 1979.
במשך עשור אלטשולר עבר במכון לפיזיקה גרעינית בלנינגרד. באותה תקופה הוא שיתף פעולה עם ארקדי ארונוב והם פיתחו תאוריה של "תיקון ארונוב-אלטשולר". בשנת 1989 הוא עזב את ברית המועצות והתקבל לעבודה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. על עבודה בתקופה פעילותו ב-MIT הוא קיבל Agilent Physics Prize.
בשנת 1996 אלטשולר עזב לאוניברסיטת פרינסטון בה קיבל תואר פרופסור. באותה תקופה הוא הצטרף לעבודות בהובלת NEC Laboratories America. בשנת 1996 הוא התקבל לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובשנת 2002 לאקדמיה הלאומית למדעים. על פעילותו בתחום המחקרי הוא קיבל מספר פרסים מדעיים.
כיום אלטשולר מכהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה.
אלטשולר ביצע מחקרים בתחומים שונים בפיזיקה ובמיוחד בתחום פיזיקה של חומר מעובה. הוא תרם רבות לתנודות במוליכות אוניברסלית.
בית הסביל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה היסטורי 
 מיקום:  מועצה אזורית שפיר 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°41′22″N 34°40′16″E﻿ / ﻿31.689411111111°N 34.671091666667°E﻿ / 31.689411111111; 34.671091666667
  (למפת השפלה מוגדלת) בית הסביל(למפת השפלה רגילה) בית הסביל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסביל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסביל
 
בית הסביל (מוכר גם כבית הפרדס) הוא מבנה ואתר היסטורי הנמצא סמוך למחנה ג'וליס. בית הסביל ממוקם במועצה אזורית שפיר וממוקם במסלול דרך היסטורית סמוך לכביש 3. בית הסביל כולל את בית הבאר ו-2 מבנים נוספים הגדורים תחת חומת אבן כורכר. במרכז המבנה יש סביל, ועל כך שם המבנה.
היסטוריה

המבנה הוקם בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ושימש בעבר כתחנה על הדרך לאשקלון.
כיום

כיום האתר משמש כמרכז אזורי למורשת, לימוד, תרבות ואומנות, והפך למוקד מוכר של המועצה האזורית. המועצה מפתחת את המקום מפעם לפעם על מנת שיהיה מוקד משיכה באזור. נכון ליולי 2021, המבנה מצויד בתמיכות והבאר העמוק מכוסה ברשתות ברזל. במבנה הפנימי חדר משאבות וסביל עמוק מאוד החיים בו עטלפים ויונים להשקיית הפרדסים שהיו באזור. בחצר גם עץ תות ענק.
הערות שוליים

↑  בית הסביל, באתר מועצה אזורית שפיר
↑  בית הסביל, באתר עמוד ענן
בוריס אייפמן

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1946 (בן 78) רובצובסק, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של מולדובה (אוקטובר 2017)  עיטור אות הכבוד הארמני  אמן העם של הפדרציה הרוסית  מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  Honoured Worker of Kazakhstan  פרס הפדרציה הרוסית  אזרח כבוד של סנקט פטרבורג  Government Prize in Culture  אביר מסדר האמנויות והספרות  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה  מפקד מסדר האמנויות והספרות  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  פרס ממשל רוסיה הפדרלית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  מסכת הזהב 
 http://eifmanballet.ru/en
 
בוריס אייפמן (ברוסית: Борис Яковлевич Эйфман‏; נולד ב-22 ביולי 1946) הוא מנהל בלט סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. אייפמן הוא מנהל אמנותי של "תיאטרון בלט בוריס אייפמן" ונשיא "אקדמית ריקוד בוריס אייפמן". הוא קיבל עיטור ההצטיינות למען המולדת בכל ארבע הדרגות.
קורות חיים

בוריס אייפמן נולד למשפחה יהודית בשנת 1946 בעיר רובצובסק שבמחוז אלטאי. אביו היה מהנדס שנשלח מחרקוב לאזור במטרה להקים מפעל לייצור טנקים. אמו הייתה רופאה. בשנת 1951 המשפחה חזרה לקישינב.
בקישינב למד אייפמן בלט, ובשנת 1964 סיים בית ספר למוזיקה. הוא ניסה להתחיל לימודי הנדסה אך לא התקבל למכון הפוליטכני. במשך שנה הוא היה רקדן בלט בתיאטרון בקישינב. בשנת 1966 הוא נסע ללנינגרד והחל ללמוד בימוי בלט בקונסרבטוריון של לנינגרד. הוא סיים את הלימודים בשנת 1972.
עוד בהיותו סטודנט אייפמן החל לביים בלט. משנת 1971 ועד ל-1977 הוא היה מנהל בלט באקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי וביים הצגות בבלט מריאינסקי. בלט לפי מוזיקה של איגור סטרווינסקי הוצג גם במוסקבה ומחוץ לגבולות ברית המעוצות וזכה להצלחה גדולה.
בשנת 1977 קיבל אייפמן אישור להקים בלט נפרד שכיום ידוע בשם "תיאטרון הבלט של בוריס אייפמן". בסוף שנות ה-90 הבלט ערך סבב הופעות מוצלח בארצות הברית.
בשנת 2013 הקים אייפמן את "אקדמיה לבלט בוריס איימן". בשנת 2021 תלמידים ראשונים סיימו את לימודים בה.
על פעילותו בתחום הבלט, קיבל אייפמן מספר עיטורים, לרבות עיטור ההצטיינות למען המולדת בכל ארבע דרגות. בשנת 1996 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית, ובשנים 1998 ו-2018 הוא קיבל את פרס הפדרציה הרוסית. הוא זכה גם בפרס מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה.
ג'ורדן פליגל

| --- | --- |

 לידה:  קיימברידג'
 
ג'ורדן פליגל (אנגלית:  Jordan Fliegel; נולד ב-20 ביולי 1986 בקיימברידג', מסצ'וסטס) הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד וסנטר ומתנשא לגובה של 1.98 מטר. הוא נכד של כדורסלן עבר אמריקאי ברני פליגל.
פליגל הצטרף אל קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת בוודואין והחל לשחק במדיה בליגת הדיוויז'ן השלישי של ליגת המכללות. פליגל נכנס ל-30 הקלעים הגדולים במכללה הקטנה בכל הזמנים, בעונתו השלישית. פליגל רשם ממוצעים גבוהים באותה עונה: 13.6 נקודות, 5.5 כדורים חוזרים ו-2.2 חסימות בכ-23 דקות משחק בממוצע.
בסיום עונתו השלישית, עזב את המכללה וחתם במועדון הכדורסל הישראלי הפועל ירושלים, ולא הרבה לשחק במדיו.
מספר ימים לאחר נחיתתו בישראל, קיבל אזרחות ישראלית מתוקף היותו יהודי.
בעונת 2009/2010 חתם פליגל במדי הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, שבה שיחק כשנתיים, ולאחריהן פרש מכדורסל.
לאחר סיום הקריירה, ג'ורדן פליגל סיים תואר שני באוניברסיטת תל אביב ופתח חברה פרטית שעוסקת בייעוץ בתחום הספורט וממוקמת בבוסטון.