stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניל גילמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1933 קוויבק סיטי, קנדה 
 פטירה:  24 בנובמבר 2017 (בגיל 84) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בנובמבר 2017 
 השתייכות:  יהדות קונסרבטיבית 
 תחומי עיסוק:  תאולוגיה
 מעסיק:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 רבותיו:  מרדכי קפלן, אברהם יהושע השל
 
הרב ניל גילמן (אנגלית: Neil Gillman; ‏ 11 בספטמבר 1933 - 24 בנובמבר 2017) היה תאולוג והוגה יהודי-אמריקאי, מראשי האגף המודרניסטי ביהדות הקונסרבטיבית.
גילמן נולד בקוויבק. במהלך לימודיו לתואר ראשון בצרפתית ופילוסופיה באוניברסיטת מקגיל, אותו סיים ב-1954, החליט לפנות לקריירה רבנית לאחר שנכח בהרצאה של ויל הרברג. הוא נפגש עם לואיס פינקלשטיין לפני שפנה ללמוד בבית המדרש לרבנים באמריקה הקונסרבטיבי, והלה המליץ לו להיוותר במוסד כמרצה ולא לצאת לכהונה כרב בית-כנסת. גילמן קיבל סמיכה לרבנות ב-1960, במקביל להשלמת תואר שני בספרות עברית. במהלך לימודיו נכח בהרצאות של מרדכי קפלן – שלדבריו, השפיע עליו רבות עם קביעתו ש"היהדות היא מה שהיהודים אומרים שהיא" – ואברהם יהושע השל. ב-1959 החל ללמד בסמינר כמדריך; ב-1970 קודם לדיקאן לענייני סטודנטים. ב-1975 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת קולומביה, על דיסרטציה שעסקה בפילוסוף האקזיסטנציאליסטי-נוצרי גבריאל מרסל ובמשנתו הדתית. באותה שנה קודם לדיקאן הסמינר לעניינים אקדמיים, וב-1980 לראש מכון ההכשרה לרבנים, תפקיד בו כיהן שנה. בין 1990 ל-1997 ושוב מ-2003 עד 2007 עמד בראש המחלקה למחשבת ישראל בסמינר. ב-2009 פרש למעמד של פרופסור אמריטוס.
גילמן אמר כי כיוון את מאמציו ליישב בין מה שלמד במוסד על ביקורת המקרא ועל כך ש"מעמד הר סיני לא התרחש מעולם" מחד ועל הצורך לשמור את ההלכה בקפדנות מאידך. משלב מוקדם נחשף לרעיונות הנטורליזם והאקזיסטנציאליזם הדתי שהובעו בספריו של פאול טיליך ותאולוגים נוצרים אחרים, והשתכנע כי הפתרון מצוי בגישה זו שמסיטה את הדגש מאופיו העל-טבעי של הבורא.
בראשית שנות ה-80 הסתמן כמנהיג באגף המודרניסטי של הקונסרבטיבים, המטיף לגמישות רבה יותר: ב-1983 קרא לראשי הסמינר לחדול מה"עמימות המזיקה" שאפיינה את התנועה מאז ומתמיד בכל הקשור לתאולוגיה ולהצהיר בבירור במה הם מאמינים. ב-1985 – שנה לאחר פרישת הארכי-שמרנים בראשות דוד הלבני עקב ההסכמה להכשיר נשים לרבנות – הצליח לשכנע אותם להכניס קורס אקדמי בנושא, לראשונה בתולדות בית המדרש. ב-1990 פרסם את עיקרי תפישתו בספרו "שרידים מקודשים" (Sacred Fragments), שבו עמד על דעתו שהאל לא הכתיב מעולם את רצונו באופן מפורש וכי הדת היוותה עיבוד חוויה קולקטיבית של העם היהודי בהבנתו המשתפרת את העולם. המדע והרציונליזם של העידן המודרני שברו את התודעה האחידה הזאת והפכו אותה לרסיסים של מצוות ומנהגים, אך אלה ראויים שישמרו עליהם. גילמן הוסיף ופיתח את ראייתו את הדת כ"מיתוס", מושג שהוא מגדיר כאופן שבו בני-אדם רוקמים ביחד אמיתות שונות כדי ליצור חויה רוחנית משמעותית. ב-1993 פרש את רעיונותיו שוב ב"יהדות קונסרבטיבית: המאה החדשה", בו סקר את תולדות הזרם מבעד להשקפתו. הספר ספג ביקורת מגורמים שמרניים בתנועה, בין היתר על כך שהציג את אברהם יהושע השל ותפישתו על התורה בתור מדרש כקרובים לעמדותיו. גילמן היה גם שותף לניסיון הראשון להגדיר את המצע הקונסרבטיבי באופן ברור; הוא היה אחד מחברי הוועדה שניסחו את הצהרת "אמת ואמונה" הכוללנית ב-1988. בדצמבר 2005 קרא לתנועה להפסיק להגדיר את עצמה כהלכתית, לאחר שלדבריו נסוגה בעשורים הקודמים משורה של עמדות שהיו מחויבות מראייה כזאת.
ספרים

Doing Jewish Theology: God, Torah and Israel in Modern Judaism, Jewish Lights, 2008.
Traces of God: Seeing God in Torah, History and Everyday Life, Jewish Lights, 2006.
The Jewish Approach to God: A Brief Introduction for Christians, Jewish Lights, 2003.
The Way into Encountering God in Judaism, Jewish Lights, 2000.
The Death of Death: Resurrection and Immortality in Jewish Thought, Jewish Lights, 1997.
Conservative Judaism: The New Century, Behrman House, 1993.
Sacred Fragments: Recovering Theology for the Modern Jew, Jewish Publication Society, 1992.
Gabriel Marcel on Religious Knowledge, Rowman & Littlefield Publishers, 1980.
הערות שוליים

↑  Rabbi Neil Gillman, a premier theologian of Conservative Judaism, is dead at 84, באתר jta.org,‏ 24 בנובמבר 2017
↑  Alan Silverstein, Modernists vs. Traditionalists: Competition for Legitimacy within American Conservative Judaism, התפרסם בתוך: Studies in Contemporary Jewry : Volume XVII, Oxford University Press, 2001. עמ' 41-42.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261883905171  BIBSYS: 2096996  BnF: cb129629455 (data)  ISNI: 0000 0000 8164 1598  LCCN: n80009144  NKC: mzk2007401010  NTA: 13123739X  SUDOC: 085721581  VIAF: 91571924   WorldCat (עם VIAF): 91571924
מתאנתיול

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Methanethiol
 שמות נוספים:  thiomethyl alcohol mercaptomethane methyl mercaptan
 כתיב כימי:  CH₄S 
 מסה מולרית:  48.11 גרם/מול
 מראה:  גז שקוף
 מספר CAS:  74-93-1
 צפיפות:  0.9±0.01 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  גז
 מסיסות:  20 גרם בליטר
 ממסים:  מסיס באלכוהול ובאתר
 טמפרטורת היתוך:  -123 °C   150.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  5.95 °C   279.1 K
 
תמונה מתלת־ממדית של מולקולת מתאנתיול
מתאנתיול (או מתיל מרקפטאן) הוא גז ללא צבע שריחו כריח כרוב רקוב.
המתאנתיול הוא חומר טבעי שנמצא בגוף האדם בדם, מוח וברקמות אחרות וגם בחיות.
המתאנתיול משתחרר אצל חיות מהגוף בצואה.
המתאנתיול נמצא גם במזון כגון, באגוזים ובגבינה.
המתאנתיול גם נחשב לכימיקל העיקרי שגורם לריח רע מהפה וגם כגורם הריח בנפיחות.
מתאנתיול הוא גז חסר צבע דליק, עם ריח חזק מאוד ודוחה.
בריכוזים גבוהים מאוד המתאנתיול הוא חומר רעיל מאוד ותוקף את מערכת העצבים המרכזית, אך ריחו החזק מוסר מידע לגבי ריכוזו של החומר ומונע סכנה.
הנוסחה הכימית של המתאנתיול היא CH4S או בכתב מורחב CH3SH והחומר מוגדר כתיול.
המתאנתיול נמצא במעורר ריח בתערובת הגז הטבעי ביחד עם התיול אתאנתיול.
בפני הים, המתאנתיול הוא תוצר הלוואי העיקרי של תגובת שבירה של החומר דימתילסולפוניופרופיונט (DMSP) ובעלי חיים בים משתמשים במתאנתיול כמקור לגופרית למרות שהמתאנתיול נמצא הריכוזים יותר נמוכים מאשר ריכוז הגופרית.
חיידקים בסביבות שונות יכולים להפוך את המתאנתיול לדו מתיל סולפיד CH3SCH3.
מתאנתיול הוא חומצה חלשה בעלת pKa של ~10.4.
האופי החומצי של המתאנתיול גורמות לו להגיב עם מתכות מומסות בתמיסות.
שימושים

המתאנתיול משמש בעיקר כריחן כדי להזהיר לגבי דליפות של גזים דליקים ללא ריח כאשר הם טהורים. המתאנתיול חזק דיו כך שגם כמויות קטנות מאוד ממנו מספיקות להפיק ריח חזק.
המתאנתיול מוסף התערובת הפרופאן בהיותו במצב נוזלי בקלות.
הכנה

מתאנתיול מיוצר בתגובה בין מתנול למימן גופרתי
CH_{3}OH+H_{2}S\Rightarrow CH_{3}HS+H_{2}O
הפיגוע בסנקט פטרבורג

ב־26 בדצמבר 2005 עשרות אנשים בסנקט פטרבורג, רוסיה נפגעו, כנראה, משחרור של מתאנתיול בחנות. שחרור המתאנתיול נגרם כתוצאה ממעשה פלילי, ובשלוש חנויות נוספות נמצאו ארגזים עם מכלי זכוכית ומדי זמן מתקתקים לפיצוץ ושחרור המתאנתיול.
ראו גם

תיול
אתאנתיול
משחק חלוקת עלות

בתורת המשחקים, משחק חלוקת עלות הוא משחק שיתופי הדומה למשחק הוצאות קלאסי שבו יש לחלק את עלותו של שירות מסוים בין המשתמשים השונים בשירות, אבל כאן כל משתמש זקוק לכמות שונה של שירות.
ישנו גם משחק הרווח ההופכי: משחק חלוקת רווח.
הגדרה פורמלית

משחק  \ (N,C) על קבוצת השחקנים  \mathbb {N} =\left\{1...n\right\} ייקרא משחק חלוקת עלות אם יש לו קריטריון לחלוקה בין המשתתפים (שמוסכם על ידי כל השחקנים) ולכל קואליציה  S\subseteq N קיימת  \ c(S) עלות השירות לקבוצה  \ S
לפי קריטריון זה.
דוגמה

דוגמה למקרה כזה שהוצגה ב-1973 על ידי S. C. Littlechild and G. Owen היא בניית מסלול למטוסים בשדה תעופה. רשות שדות התעופה מתכוונת לבנות מסלול נחיתה חדש ועליה להחליט כמה כסף לגבות מכל מטוס הנוחת במסלול (עלות תחזוקת המסלול). גביית סכום תחזוקה זהה מכל מטוס (להמראות או נחיתות) אינה נראית צודקת: מדוע מטוסים הזקוקים למסלול קצר ישלמו כמו אלו הזקוקים למסלול ארוך?
את המקרה הזה ניתן להציג כמשחק בצורה קואליציונית. 
במשחק זה קבוצת השחקנים  \ N היא קבוצת כל המטוסים שעומדים להשתמש במסלול, וחלוקת עלות הוגנת היא למשל שכל חברת תעופה תשלם על תחזוקת החלק היחסי של המסלול שבו היא משתמשת.
ניתן להביא דוגמה מספרית של שדה שבו נוחתים כל יום שמונה מטוסים. המסלול הוא באורך 5,100 מטרים והוא מחולק לארבעה קטעים באורכים 2,000, 1,200, 900, ו-1,000 מטרים.
מרחק הנחיתה הדרוש עבור המטוסים
| מטוס | מרחק נדרש |
| --- | --- |
A: 2,000 מ'
B: 2,000 מ'
C: 3,200 מ'
D: 3,200 מ'
E: 3,200 מ'
F: 4,100 מ'
G: 5,100 מ'
H: 5,100 מ'
לכן המטוס F יזדקק לשלושת הקטעים הראשונים של המסלול, בעוד מטוס D יזדקק רק לשניים הראשונים.
כדי לחשב את החלק היחסי (במטרים) שכל שחקן יצטרך לשלם נשתמש בפתרון הנקודתי של ערך שפלי, שמחלק את כל קטע מסלול בין הטיסות המשתמשות בו. כך עבור הקטע הראשון ישלמו שמונת המטוסים, עבור הקטע השני שישה מטוסים (C, D, E, F, G, H), עבור הקטע השלישי שלושה (F, G, H) ועבור הקטע הרביעי רק שני מטוסים (G, H).
חישוב העלות לפי ערך שפלי יהיה:
\ A=B=2000/8=250

 \ C=D=E=250+1200/6=450

 \ F=250+200+900/3=750

 \ G=H=250+2000+300+1000/2=1250
כבדיקה שהערכים נכונים נחשב שסכומם עלויות התחזוקה אכן שווה לאורך המסלול:  \ 250*2+450*3+750+1250*2=5100
מתבודדי הרמן

| --- | --- |

 מקום הקמה:  מנצ'סטר 
 מוקד פעילות:  מנצ'סטר, אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 סוגה:  רוק, מוזיקת ביט 
 חברת תקליטים:  EMI-Columbia MGM Records
 www.hermanshermits.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 פיטר נון   קייט הופווד  קארל גרין   אלן ווריגלי   סטיב טיטירינגטון   דרק לקינבי  ברי בין ויטוואם
 
מתבודדי הרמן (באנגלית: Herman's Hermits) הייתה להקת רוק בריטית מהעיר מנצ'סטר משנות ה-60.
הלהקה נקראה במקור "פעימות הלב" (Heartbeats), עד שבשנת 1963 צורף אליה הזמר פיטר נון (Peter Noone, נולד ב-5 בנובמבר 1947), שגדל כילד פלא בטלוויזיה. הסולן החדש כונה הרמן והלהקה שינתה את שמה ל-מתבודדי הרמן. הלהקה הוחתמה על ידי האמרגן מיקי מוסט, וקיבלה חוזה בחברת EMI-Columbia. הלהיט הראשון שהקליטה הלהקה, I’m into something good של ארל-ג'ין, כבש את פסגת המצעד הבריטי בספטמבר 1964, ובעקבותיו הקליטה הלהקה שרשרת של להיטים מצליחים. בשנת 1965 זכתה הלהקה להצלחה עצומה גם בארצות הברית עם חוזה הקלטה בחברת MGM, בייחוד עם הלהיט Mrs. Brown you’ve got a lovely daughter והחידוש לשיר משנת 1911- I’m Henry VIII, I am שהגיעו לפסגת המצעד האמריקאי. עד שנת 1969 המשיכו מתבודדי הרמן להקליט להיטים בשרשרת. בשנת 1970 הם עברו להקליט בחברת RAK, ושני להיטים שהקליטו זכו להצלחה בינונית בבריטניה. בשנת 1971 עזב פיטר נון את ההרמיטס והתחיל קריירת סולו שהביאה את הלהיט של דייוויד בואי Oh you pretty thing אל המקום ה-12 בבריטניה, אבל בהמשך הוא לא הצליח לשחזר את ההצלחה. ההרמיטס הקליטו עוד שלושה סינגלים שלא נכנסו למצעד.
להיטי הלהקה

I’m into something good #1UK #13US 09/64
Show me girl #19UK 12/64
Silhouettes #3UK 03/65
Can’t you hear my heartbeat #2US 03/65
Mrs. Brown you’ve got a lovely daughter #1US 05/65
Wonderful world #7UK #4US 05/65
I’m Henry VIII, I am #1US 08/65
Just a little bit better #15UK #7US 09/65
A must to avoid #6UK #8US 01/66
You won’t be leaving #20UK 04/66
Listen people #3US 03/66
Leaning on a lamp post #9US 05/66
This door swing both ways #18UK #12US 07/66
No milk today #7UK #35US 11/66
Dandy #5US 11/66
East west #37UK #27US 12/66
There’s a kind of hush (all over the world) #7UK #7US 03/67
Don’t go out into the rain (you’re going to melt) #18US 07/67
Museum #39US 09/67
I can take or leave your loving #11UK #22US 02/68
Sleepy Joe #12UK #61US 05/68
Sunshine girl #8UK 08/68
Something’s happening #6UK 01/69
My sentimental friend #2UK 04/69
Here comes the star #33UK 11/69
Years may come, years may go #7UK 03/70
Bet yer life I do #22UK 06/70
Lady Barbara #13UK 01/71
תקליטי EP של הלהקה

Hermania #19UK 1965
Mrs. Brown you’ve got a lovely daughter #3UK 1965
Herman’s hermits hits #10UK 1965
A must to avoid 1966
Music from the soundtrack "Hold on" #4UK 1966
Dandy 1967
אלבומי הלהקה

Introducing Herman’s Hermits #2US 05/65
Herman’s Hermits #16UK #2US 09/65
Both sides of Herman’s Hermits #48US 07/66
There’s a kind of hush all over the world #13US 05/67
Blaze #75US 10/67
ראו גם

הפלישה הבריטית
נורברטו הפלינג

נורברטו הפלינג (בלועזית: Norberto Höfling‏; 20 ביוני 1924 - 18 באפריל 2005) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי רומני.
הפלינג נולד בצ'רנוביץ שברומניה והתחיל את הקריירה שלו בכדורגל הרומני בקבוצה דינמו צ'רנוביץ, ממנה עבר (צ'רנוביץ צורפה לברית המועצות) לכרמן בוקרשט ולאחר פירוקה לצ'יוקנול בוקרשט בעונה 1947/1948, שם הבקיע 24 שערים במהלך 33 משחקים. בשנים 1945 - 1947 שיחק גם בנבחרת רומניה בכדורגל. הוא עזב את רומניה, כדי לשחק בהונגריה ולאחר מכן עבר לשחק באיטליה עד 1956.
ב-1957 התחיל קריירה של מאמן כדורגל בקבוצה הבלגית קלאב ברוז', שם עבד עד 1963, כשעבר לשנה אחת לאימון של הקבוצה ההולנדית פיינורד. לאחר פיינורד שב הפלינג לבלגיה, כדי לאמן את קבוצת R. White Daring Molenbeek. ב-1967 חזר לשנה אחת לאמן את קלאב ברוז' ובשנה שלאחר מכן אימן את אנדרלכט. אחרי אנדרלכט אימן שלוש שנים נוספות ב-R. Daring Club Molenbeek, ארבע שנים ב-A.S.V. Oostende K.M., שנה אחת בגנט וסיים באיטליה, באימון של Aurora Pro Patria 1919 בעונת 1980 - 1981.
נתן בר-נתן

| --- | --- |

נתן בר-נתן
 לידה:  21 באוגוסט 1944 (בן 80) מגדיאל, ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פואטייה, הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 התמחות:  כירורגיה   השתלת איברים
 תפקידים:  רופא 
 מחלקות ובתי חולים:  בית חולים הלל יפה   המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר   מרכז רפואי העמק   המרכז הרפואי אסף הרופא   בית החולים בילינסון   מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל   Groote Schuur Hospital
 
נתן (נתי) בר-נתן (‏נולד ב־21 באוגוסט 1944), הוא רופא ישראלי, ומחלוצי השתלות האיברים בילדים בישראל. שימש כרופא בכיר במחלקת ההשתלות בבית חולים ביילינסון וכמנהל המערך להשתלות איברים בילדים במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
ביוגרפיה

נתן (נתי) בר-נתן נולד וגדל במושבה מגדיאל, בן לשושנה - גננת, ולשמואל בר-נתן - רופא המושבה. את שירותו הצבאי התחיל וסיים בחיל האוויר, ולאחר מכן החל במסלול לימודי רפואה אשר בסיומו שירת במילואים כרופא.
מתגורר באורנית, נשוי ליהודית, אב לארבעה וסב לארבעה.
התמחות רפואית

את לימודי הרפואה החל בפואטייה שבצרפת וסיים בטכניון בשנת 1972. הוא החל את עבודתו כרופא במחלקה הכירורגית בבית החולים הלל יפה בחדרה. בשנת 1975 עבר לעבוד בבית חולים תל השומר במחלקה הכירורגית בהנחייתו של פרופ' ארווין יעקב. במסגרת עבודתו שם השתלב בצוות השתלות כליה. ב-1980 סיים את ההתמחות בכירורגיה כללית.
בשנת 1985 החל התמחות שנייה בכירורגיית ילדים כשהשתלב בצוות מחלקת כירורגית ילדים בבית החולים העמק בעפולה. בשנים 1987-1986 יצא להשתלמות ועבודה בבית החולים Groote Schuur בקייפטאון. בשנת 1988 הצטרף לסגל מחלקת כירורגיית ילדים בבית החולים אסף הרופא. בשנת 1989 סיים את התמחותו בכירורגיית ילדים.
בשנת 1995 עבד בבית חולים באנטוורפן בבלגיה במסגרת השתלמות נוספת בהשתלות כבד וכליות בילדים. בשנים 1989–2008 עבד כמנתח בכיר בבית החולים בילינסון ובמרכז שניידר במחלקת השתלות איברים – כליות וכבד, כמו כן הקים וניהל במקום את המערך להשתלות איברים בילדים.
ב-2008, בעקבות מחלה, פרש לגמלאות, אך ממשיך לייעץ למרכז הרפואי רבין ולביה"ח שניידר בתחום השתלות כליות וכבד.
ב-2010 קיבל תעודת הוקרה על מפעל חיים מהחברה הישראלית להשתלות[דרושה הבהרה] על תרומתו לפיתוח ההשתלות בישראל.
ב-2022 קיבל פרס פרס מפעל חיים מאיגוד ההשתלות הישראלי.
הערות שוליים

↑  פרופ' מרים דוידוביץ וד"ר נתן בר-נתן מהמרכז הרפואי שניידר קיבלו פרס מפעל חיים, פארמליין - מגזין מקצועי לרוקחים, 30.11.2022.
משפחת סיקורל

סיקורל הייתה משפחה יהודית ספרדית בולטת במצרים לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-20, שנודעה בעיקר בזכות רשת בתי הכלבו העילית הנושאת את שם משפחתם. מורנו ציקורל, הפטריארך המשפחתי, היגר מאסיה הקטנה במחצית השנייה של המאה ה-19. בני משפחה אחרים נשארו בסמירנה עד תחילת המאה העשרים ואז נדדו לסן פרנסיסקו בארצות הברית ולצרפת. מורנו סיקורל הקים בתחילת המאה את Les Grands Magasins Cicurel. שלושת בניו עזרו להרחיב את העסק לאחר מותו.
במצרים עצמה תחילה הצליחו סיקורלים לשרוד את האנטישמיות הגוברת במצרים בעקבות הקמת ישראל, אך בסופו של דבר הממשלה המצרית סגרה את העסק שלהם ואילצה את מכירתו. המשפחה עזבה את מצרים והתפזרה ברחבי אירופה ובדרום אמריקה. כיום החנויות נשארו במצרים רק כקליפה, נטולות הפאר הקודם שלהן.
הגעה למצרים

מורנו ציקורל עצמו נולד בשנת 1864 בסמירנה. בגיל העשרים שלו היגר למצרים עם אשתו ובנו הצעיר סלומון. החל את עסקיו כעוזר חייט ברובע מוסקי של קהיר, מורנו מצא עבודה במהירות בחנויות הכלבו האנקס, שם הפך למנהל מחלקה. בשנת 1887 יצא לדרך עצמאית ברכישת ממעסיקו חנות קטנה, "או פטי בזאר". בנו השני, יוסף, נולד באותה השנה. בנו השלישי, סלבטור, נולד כעבור שבע שנים בשנת 1894.
הקמת Les Grands Magasins Cicurel

זמן קצר לאחר תחילת המאה העשרים פתח מורנו סיקורל במרכז העיר קהיר ליד כיכר האופרה, אזור יוקרתי של מלונות וקונסוליות אופנתיים חנות כלבו גדולה חדשה בשם Les Grands Magasins Cicurel. בהמשך נפתחו שני סניפים נוספים באלכסנדריה ובאיסמעיליה, וגם כן רשת חנויות יד שנייה בשם אורקו.
החנות בקהיר "הקיפה שני בניינים, שכל אחד מהם תופס רובע עירוני וגובהו ארבע קומות... כשהם בפנים יכלו הקונים לצפות במגוון של סחורות במחלקות שסיפקו את מלך מצרים, כמו גם משפחות אחרות ממעמד גבוה וגם מעמד בינוני יותר."
הדור השני

לאחר מותו של מורנו ב-1919, המשיכו בניו סלומון, יוסף וסלבטור לנהל את האימפריה העסקית המשפחתית וכל אחד מהם זכה לבלוט בזכות עצמו.
הדור השני > סלומון (1881–1927)

לאחר מותו של מורנו, בנו הבכור סלומון נכנס לתפקיד השותף הבכיר ב- Les Grands Magasins Cicurel. בשנת 1927, סלומון אז בן 46, צבר עושר אישי משמעותי והתגורר בווילה עם שטח ענק על הנילוס בקטע הבלעדי של גיזה (כיום חלק מאוניברסיטת קהיר) עד להירצחו האכזרי. מותו עלה לכותרות.
זמן קצר אחרי חצות 4 במרץ, הוא נדקר למוות שמונה פעמים בעוד שאשתו, אלבירה טוריאל, דווחה כמורדמת בכלורופורם במיטה לצידו. שניים מילדי הזוג, רוזי, בת 10 וריימונד, בן 6, ישנו עם המשרתת שלהם באזור המשרתים, ונשארו בטוחים. (בתם השלישית לילי הייתה בצרפת). נגנבו תכשיטים. בגלל מעמדם הגבוה של הסיקורלים בחברה המצרית, פיענוח התיק נעמד בראש סדר העדיפויות ובראשו עמד המנכ"ל לביטחון פנים מחמוד פחמי קייסי פאשה, שלימים יהפוך לשר הפנים של מצרים, אישית. עקב עמדתם של הסיקורלים והעובדה כי תכשיטים נגנבו, פרצה היסטריה בקרב עשירי קהיר, שחששו מגל רציחות שוד.
תוך יממה נעצרו ארבעה גברים בגין הפשע. שני גברים היו איטלקים: נהג המשפחה לשעבר, שנשבע לנקום את פיטוריו מהתפקיד וחברו. השלישי היה יווני, נהג למשפחה קהירית אחרת. הרביעי היה יהודי מקומי. באותה התקופה, מצרים עדיין תפקדה תחת שיטת הקפיטולציות, לפיה נשפטו אזרחים זרים על פי חוקי מדינותיהם. ומכיוון שבאיטליה וביוון בוטלו עונשי מוות, רק היהודי המצרי הועמד לקבל עונש מוות על הפשע, שאותו תכנן לפי ההאשמות. האבסורד המשפטי הזה וקשירתו הישירה לשאלת הריבונות הפכו במהרה לדיון פוליטי סוער הן בעיתונות המצרית והן בפרלמנט החדש במדינה.
מסע ההלוויה של סלומון חסם את התנועה ברחובות קהיר כשהוא התקרב לעבר בית העלמין היהודי בסאטין העתיק. עסקים רבים ובתי מסחר, שהיו ברובם בבעלות יהודית, נסגרו מתוך כבוד. לאחר הרצח עברה משפחתו של סלומון לצרפת וכבר לא הייתה מעורבת בניהול חנויות Cicurel.
אלמנתו של סלומון עזבה עם ילדיהם לצרפת ולא חזרה להתגורר במצרים. בתו, לילי, התחתנה עם פייר מנדס פראנס, שלימים הפך לראש ממשלת צרפת. בנו, ריימונד, היה מוזיקאי ופילוסוף עד מותו בשנת 2008.
הדור השני > יוסף (ביי) סיקורל (1887–1939)

מלבד ניהול עסק המשפחה לאחר מותו של סלומון, יוסף, בנו השני של מורנו ומאמין חזק בלאומיות מצרית, כיהן בוועד הפועל של לשכת המסחר המצרית ובוועדה למסחר ותעשייה. "שני המוסדות הללו קידמו את הפיתוח הכלכלי והתעשייתי של מצרים ושימשו חממה הדוקטרינה של לאומיות כלכלית הפכו לפופולריים הודות לטלעת חרב פאשה".
בשנת 1920 יוסף איחד כוחות עם טלעת חרב ועם איש העסקים היהודי הבולט יוסף אסלן קטאווי כדי ליצור את הבנק הלאומי הראשון של מצרים, בנק מיסר. הוא היה אחד מעשרת הדירקטורים המייסדים שכוונו באומץ לשבור את החנק החיצוני על כלכלת מצרים, כלומר זו של הבריטים, הצרפתים והבלגים, שהיו בעלי מניות בבנקים ובמוסדות הפיננסים של מצרים. בנק מיסר זכה לשבחים רבים כהתגלמות הלאומיות הכלכלית המצרית.
יוסף סיקורל השתתף באופן אישי בכמה ממיזמיו של בנק מיסר במהלך שנות העשרים והרחיב את השתתפות המשפחה לענפי כלכלה נוספים. הוא התיישב את משפחתו בפריס, שם ייצג את בנק מיסר והמשיך לטפל בספקים אירופיים עבור חנויות Cicurel. נפטר בנוטינגהאם בשנת 1939 במהלך משימת קנייה עבור העסק המשפחתי. משפחתו חזרה למצרים בתחילת מלחמת העולם השנייה.
ליוסף נולדו ארבעה ילדים: קלמנט (נולד ב־1912), רנה (נולד ב־1916), גיא (נולד ב־1917) וסילבן (נולד ב־1927). שלושת הגדולים השתתפו בעסק המשפחתי כשהתבגרו. רנה התמודד גם בשתי ראלי, וזכה הן בראלי סולום והן בראלי קהיר-טריפולי-קהיר בתחילת שנות החמישים.
הדור השני > סלוואטור ביי סיקורל (1894–1976)

לאחר מותם של סלומון ויוסף ניהל סלבטור סיקורל את העסק לבד טרם הצטרפו אליו שלושת בניו הגדולים של יוסף. לאחר מכן הוא הוביל את ניהול מפעל Cicurel עד לסגירתו.
סלבטור היה האלוף הארצי בסייף במצרים. כקפטן, הוא הוביל את צוות הסייף המצרי לזכייה במדליית כסף במשחקי הקיץ האולימפיים ב -1928 באמסטרדם הוא היה גם יו"ר מועדון הספורט מכבי.
נוסף על קשריו הרבים בתחום הספורט והמסחר המצרי, היה סלבטור חבר מייסד של ידידי האוניברסיטה העברית בירושלים וכיהן במועצת הקהילה היהודית הספרדית בקהיר במשך יותר מ -20 שנה. בשנת 1946, סלבטור ירש את רנה קטאווי כנשיא המועצה, תפקיד בו מילא עד שעזב את מצרים בשנת 1956 למילאנו. בשנה שלאחר מכן עבר ללוזאן שבשוויץ ונשאר שם עד מותו בשנת 1976.
סגירתו של Les Grands Magasins Cicurel

Les Grands Magasins Cicurel נותר בולט בתרבות המצרית במשך למעלה מ -40 שנה. במהלך מלחמת העצמאות ב-1948, החנות לא הוכנסה לניהול על ידי הממשל המצרי, מכיוון שהייתה יעד קניות מועדף של משפחת המלוכה. זה לא היה המקרה של עסקים רבים אחרים בבעלות יהודית. אף על פי כן, בעוד עסקיה נהנו מקשרי המשפחה בחברה הגבוהה, החנות לא הצליחה לחמוק מהמתחים העולים שצפו בנוף הפוליטי.
זמן קצר לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, חנות סיקורל במרכז העיר קהיר נפגעה בהפצצות קהיר ב -1948 שבוצעו, ככל הנראה, על ידי האחים המוסלמים. בתזכיר שהוגש למשרד המסחר בשנת 1948 תוארה חברת סיקורל כ"אחד מעמודי התווך של עצמאותנו הכלכלית". הנזק תוקן והחנויות נפתחו מחדש.
כשהם מזניחים את סימני הזמנים המשתנים, סיקורלים נותרו במצרים כאשר המתח נגד היהודים המשיך לעלות. ב-26 בינואר 1952, במהלך השריפה בקהיר, נאסף אספסוף זועם ובזז חלקים גדולים של קהיר המודרנית ללא הרף. בחירת חנות סיקורל כיעד הבזיזה נהיה בגלל האופי האירופאי הנתפס של החנות והצוות היהודי שלה ברובו. לאחר שנשרף נבנתה החנות מחדש.
מצבם של סיקורלים, כמו גם מצבם של מרבית יהודי מצרים, הידרדר בשנת 1956 במהלך משבר סואץ והמלחמה שבאה בעקבותיו. הפעם Les Grands Magasins Cicurel הוצב תחת שליטה ממשלתית, יחד עם כל שאר העסקים היהודיים. המשפחה נאלצה למכור את אחזקות הרוב שלה לקבוצה חדשה בראשות מצרים מוסלמים תמורת סכום זעום. החנות הולאמה בשנת 1961. כיום, בתי הכלבו הישנים הממשיכים לפעול נושאים את שמם המקורי, אך מעט דברים נוספים דומים לחנויות המקוריות. החללים "מפורקים ומושכרים לפי מטר לסיטונאים כדי להציג סחורה במחירים נמוכים ומכשירים חשמליים."
עוזבים את מצרים

בסוף שנת 1956, כאשר Les Grands Magasins Cicurel הועבר לשליטה ממשלתית, עזבה רוב המשפחה את מצרים. רק רנה, בנו השני של יוסף, נותר בקהיר בניסיון חסר תועלת לשחרר כמה נכסים משפחתיים. עם זאת, הוא ויתר על משימה בלתי אפשרית זו בשנת 1959 ועזב תחילה לשווייץ, ואז בשנת 1962 לפריז בירת צרפת.
שאר המשפחה שנולדה במצרים התפזרה ברחבי אירופה ודרום אמריקה:
קלמנט (1918–1978) עבר לאיטליה, שם עבד עם חנויות הכלבו La Rinascente ו- מרקס אנד ספנסר. ילדי קלמנט, ז'וזף אלן (1945–2011) ומריאן (1940-) התיישבו בפריס (צרפת). רנה (1916–2005) התיישב גם כן בצרפת ובנו פול ג'וזף (1945-) עבר לקנדה ולאחר מכן לארצות הברית, שם בנה קריירה מצליחה במימון. גיא (1917–1980), עבר לסאן פאולו שבברזיל, שם שכר בנייני משרדים ונשאר עד סוף חייו. בנותיו של גיא קלוד ומונה נותרות בברזיל. סילבן (1920–1991), עבר ללוזאן, שווייץ, שם התגורר בשארית חייו.
בנו של סלבטור, רונלד מורנו, נשאר בשווייץ לאחר מות אביו. בתו ז'אנין (חאנין) היגרה לארגנטינה שם הפכה לאלופת ארגנטינה בדרסאז' ב-1989 וב-1990 וגם ייצגה את ארגנטינה במשחקי הפאן אמריקה ב-1991.
ראו גם

יהדות ספרד
יהדות מצרים