שיירת הדסה
ההתקפה

בד' בניסן ה'תש"ח, 13 באפריל 1948 יצאה לדרך שיירה. סדר התנועה: משוריין ליווי ובו לוחמים, אמבולנס גדול ובו מנהל "הדסה" ד"ר חיים יסקי ושנים עשר נוסעים, שני אוטובוסים משוריינים של חברת "המקשר" ובהם כ-60 נוסעים, אמבולנס קטן, שלוש משאיות עמוסות מזון ואספקה רפואית, ומשוריין לווי נוסף כמאסף. בשיירה היו 105 נוסעים ומלווים: אנשי ההגנה ממגיני ההר, רופאים, סטודנטים לרפואה, אחיות, חולים, מבקרים ואנשי סגל האוניברסיטה העברית. השיירה יצאה לדרך בשעה 09:00 בבוקר מרחוב הסולל (רחוב החבצלת) שבמרכז ירושלים. בשכונת שיח' ג'ראח, בשעה 9:45 עלה הרכב המוביל על מוקש והשיירה הותקפה על ידי כנופיות ערביות. חמישה כלי רכב הצליחו להימלט ובהם אמבולנס גדול וכלי הרכב שבמאסף כולל משוריין. במקום נותרו המשוריין המוביל, אמבולנס קטן שנתקע בעקבות איבוד עשתונות הנהג ושני האוטובוסים המשוריינים ובהם כ-80 נוסעים. אלה ספגו מטח כבד של אש מקלעים, אך למעט המשוריין אנשיהם לא נפגעו.
בשעה 9:50 הגיע למטה "ההגנה" דיווחו הראשוני של מפקד שירות הידיעות בתחום הערבי יצחק נבון על ההתקפה ועל שיירת מכוניות של הלגיון. באותה שעה הגיעה שיירת נחשון מן השפלה לירושלים ודוד שאלתיאל טיפל בה. שני משוריינים בריטים עמדו בקרבת מקום ואבטחו את מעברו של הגנרל מקמייקל לשדה התעופה עטרות. מפקד המשוריין הראשון חשד שהבריטים יורים בו, ופתח באש על הבריטים. אלו השיבו אש בשעה שהגנרל היה במקום, ומיד הסתלקו מהמקום. קצין בריטי אוהד יהודים הגיע למקום בשריונית קטנה ודיווח שראה דגל לבן מונף מן המשוריין העברי אך האש רק גברה. בעקבות זאת נורתה אש מרגמות בריטית לעבר התוקפים בניסיון למנוע הגעת המון ערבי, ואלו נפגעו ונסוגו. היהודים ירו מהסביבה באש לא מדויקת, והבריטים הודיעו שמשום כך אינם יכולים להתערב.
בשעה 10:30 דיווח הש"י שהנצורים בשיירה הודיעו שהמצב הורע ובקשו סיוע שוב. באותה שעה הגיע למקום הקצין הבריטי ג'ק צ'רצ'יל עם שריונית ומשאית, נעמד ליד האוטובוס והציע ליושביו לעבור למשאית ולהיחלץ. היושבים באוטובוס סברו שזו סכנה גדולה יותר, וביקשו להמתין להגעת "ההגנה".
כוח תגבורת של "ההגנה", שהתארגן לתקוף עם שני משוריינים וכן בתקיפה רגלית המתין לפקודה, אך נאמר להם שהבריטים מונעים את התערבותם. תוך דין ודברים בין שאלתיאל לשארית אנשי שיירת נחשון שנותרו עם המשוריינים, נשלח צבי סיני, אחד ממפקדי "ההגנה" בירושלים, להוביל משוריין גדול משיירה זו לשייך ג'ראח. בשעה 10:50, בעוד המשוריין של שיירת נחשון עושה את דרכו, נכנסו שני המשוריינים של התגבורת למקום הקרב תוך שאנשיהם נפגעים. המשוריין הראשון המשיך להר הצופים והשני חזר לירושלים. המשוריין השלישי הגיע מעט אחר כך. צבי סיני נפגע בראשו וחדל לתפקד, ומשוריין זה נתקע בין המשוריין המוביל של השיירה המקורית לאמבולנס התקוע.
כוחות "ההגנה" עמדו הכן אך לא הופעלו. לדעת דוד שאלתיאל לא הייתה אפשרות לחלץ את אנשי השיירה במתקפת חי"ר ולא היו משוריינים עבריים שאפשר לשלוח. הבריטים סירבו לסייע ובשעה 13:00 קרבו פורעים אל האוטובוסים תוך צעקות ובהן, לפי עדות נתן סנדובסקי אחד משני הניצולים מן האוטובוסים, המילים "דיר יאסין". בנזין החל דולף והפורעים הדליקו אותו. הוא קפץ מן האוטובוס, רץ אל המשוריין התקוע של שיירת נחשון דפק על הדלת וצעק להם, וכשפתחו ראה חייל אוחז רימון ונצרתו פתוחה מוכן לקראת התאבדות הצוות. סנדובסקי השליך את הרימון לעבר התוקפים ולאחר מכן עצר והרחיק אותם בצרורות ממכונת ירייה שהייתה במשוריין.
בשעה 14:20 התקבל דיווח שאחד האוטובוסים בוער. בשעה 14:25 דווח ששני האוטובוסים בוערים ומהם קופצים אנשים. הבורחים מן האוטובוסים נורו ומי שנותרו בהם נשרפו חיים. בשעה 14:30 כדור חדר לאמבולנס והרג את ד"ר חיים יסקי, מנהל בית החולים הדסה.
בשעה 14:40 החלו הבריטים במשא ומתן מול קצין עיראקי מפקד חזית ירושלים הערבי שניהל את המתקפה על השיירה. הבריטים תקפו תוך כדי כך בנשק כבד, ופגעו בעיקר בכוחות העיראקיים שבאזור. בשעה 16:45 הושג הסכם להפסקת אש.
לפי דוד שאלתיאל, במשך כ-6 שעות סירבו הכוחות הבריטים להתערב ולחלץ את השיירה. הבריטים אף מנעו מ"ההגנה" לארגן מבצע חילוץ. הם אפילו סירבו להביא את ז'אק דה רנייה, נציג הצלב האדום בירושלים, לנהל משא ומתן על הפסקת אש. הקצין הבריטי ג'ק צ'רצ'יל ניסה על דעת עצמו לחלץ את הנצורים, אך הדבר לא עלה בידו, אם בשל נסיבות האירוע, ואם בשל רצונם של הנצורים להגיע למטרתם, ולהמתין לחילוץ על ידי אנשי "ההגנה" מירושלים בשעה הראשונה של המתקפה. קצין זה העיד אחר כך שבכל יום שתוכנן בו מעבר שיירה, הוא היה אחראי להכין לקראתה משוריינים ונשק כבד, אך לגבי השיירה הזו לא קיבל הודעה מוקדמת. ניסיונות חילוץ שביצע הפלמ"ח היו בגדר מעט מדי ומאוחר מדי ולא עלה בידם לחלץ את המותקפים. ההתקפה נמשכה כ־6 שעות והסתיימה רק ב־15:30 כאשר הורה הפיקוד הבריטי לאנשיו לשים קץ לטבח.