גור וידאל
קריירת כתיבה

בגיל 21 פרסם וידאל את הספר הראשון שלו "וויליוואו", המבוסס על חוויותיו הצבאיות משירותו ביחידת החוף האלסקי. מספר שנים אחר-כך, ספרו "העיר ועמוד התווך", שעסק באופן גלוי בנושאים הומוסקסואלים גרם לסערה עד כדי כך, שהעיתון "הניו יורק טיימס" סירב לכתוב ביקורת על ספרים מאוחרים יותר של וידאל. כתוצאה מכך, חלה ירידה במכירות הספרים שלו, ווידאל כתב תסריטים למחזות, לסרטים ולסדרות טלוויזיה. שניים ממחזותיו, "האיש הטוב מכולם" ו-"ביקור בכוכב קטן", היו ללהיטים בבימות ברודוויי ואף הפכו לסרטים מצליחים.
בתחילת שנות החמישים כתב שלושה ספרי מסתורין תחת שם העט אדגר בוקס. הדמות הראשית בספרים אלו הייתה בלש בשם פיטר סרג'נט (במשמעות כפולה, היות ש"סרג'נט" משמש גם כדרגה במשטרה). וידאל נשכר כתסריטאי בחברת הסרטים MGM בשנת 1956. בשנת 1959, הבמאי ויליאם ויילר נזקק לתיקונים בתסריט של "בן חור", שנכתב על ידי קארל טונברג. וידאל הסכים לעבוד עם המחזאי כריסטופר פריי על שיפוץ התסריט, בתנאי ש-MGM ישחררו אותו שנתיים קודם לסיום חוזהו עימם. מותו של המפיק, סאם זימבליסט, לא אפשר מתן הקרדיט לווידאל על התסריט. אגודת התסריטאים החליטה שטונברג יקבל את הקרדיט המלא על התסריט, ללא מתן קרדיט לווידאל ולפריי.
בשנות ה-60 כתב וידאל 3 רומנים מצליחים ביותר. לכתיבת הספר "ג'וליאן" (1964), שעסק בקיסר הרומי הכופר יוליאנוס (361-363 לספירה), ערך וידאל תחקיר יסודי ומעמיק. הספר "וושינגטון די.סי" (1967) התמקד במשפחה פוליטית בתקופת נשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933-1945). הרומן השלישי שלו, "מיירה ברקינגרידג'", היה סאטירי באופן מפתיע (1968).
לאחר שני מחזות כושלים ("סופשבוע" (1968) ו-"ערב עם ריצ'רד ניקסון" (1972) והרומן החצי-אוטוביוגרפי "שתי אחיות" (1970), התמקד וידאל בעיקר במסות ושני סוגי הרומאנים שלו: רומאנים היסטוריים העוסקים בהיסטוריה האמריקנית כמו "באר" (ארון בר, פוליטיקאי אמריקאי מהמאה ה-18) משנת 1976, "1876" (נכתב ב-1976), "לינקולן" (1984), "אימפריה" (1987), "הוליווד" (1989), "תור הזהב" (2000) וגיחה נוספת לעידן העתיק בספר "בריאה" (1981); וכן רומנים סאטיריים מצחיקים ולעיתים חסרי רחמים כמו "מיירון" (משנת 1975, המשך ל-"מיירה ברקינגרידג'", "קאלקי" (1978), "דולות'" (1983), "בשידור חי מגולגות'ה" (1992) וכן "מוסד הסמית'סוניאן".
וידאל חזר לכתוב מדי פעם עבור הקולנוע והטלוויזיה, כמו סרט הטלוויזיה "בילי הנער", בכיכובו של ואל קילמר וה-מיני סדרה "לינקולן". כמו כן, הוא כתב את התסריט המקורי לסרט השנוי במחלוקת "קאליגולה", אך לאחר מכן הוסר שמו מרשימת הכותבים לאחר שהבמאי טינטו בראס והשחקן הראשי מלקולם מקדואל שכתבו את התסריט מחדש, ובכך שינו לגמרי את התסריט המקורי. בשנת 1989 ביחד עם פרנצ'סקו רוזי הוא עיבד לקולנוע את ספרה של אדמונד שרל-רו.
אולי בניגוד לשאיפותיו-שלו, וידאל מוערך יותר כמסאי מאשר ככותב רומנים. הוא כותב בעיקר על נושאים פוליטיים, היסטוריים וסיפרותיים. הוא זכה בפרס הלאומי ב-1993 עבור "ארצות הברית" (1952-1992). אוסף נוסף שיצא בשנת 2000 הוא "האימפריה האחרונה". מאז פרסם "עלונים" אשר ביקרו בחריפות את המדיניות של הנשיא ג'ורג' בוש הבן. כמו כן פרסם גם את המאמר על האבות המייסדים של ארצות הברית, "להמציא אומה". כמו כן, הוציא לאור את האוטוביוגרפיה "קלף" בשנת 1995, ועל פי דיווחים מן העת האחרונה, הוא שקד בימים אלו על ספר המשך.
בשנת 1987 כתב סדרת מאמרים בשם "ארמגדון", שחקרה את העוצמה המורכבת של אמריקה העכשווית והוקיעה את נשיאותו של רונלד רייגן. לבד מסבו הפוליטיקאי, היו לווידאל קשרים נוספים אל המפלגה הדמוקרטית: אמו נינה נישאה ליו אוכינקלוס הבן, שהיה מאוחר יותר לאביה החורג של ג'קלין קנדי (אלמנת הנשיא ג'ון קנדי). וידאל הוא בן דודו מדרגה חמישית של ג'ימי קרטר (נשיא ארצות הברית בשנים 1977-1981). כמו כן, הוא היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לקונגרס בשנת 1960, אך הפסיד את מקומו במחוז הרפובליקני "נהר הדסון". גם בניסיונו השני בשנת 1982 הוא נכשל בבחירות, למרות גיבוי של ידוענים כמו פול ניומן וג'ואן וודוורד (אשתו של פול ניומן).
וידאל השתתף בסרט "בוב רוברטס", לצדו של טים רובינס, בשנת 1992, וכמו כן בסרטים נוספים, בהם "מה קרה בגטקה?", "בהצטיינות" ו"איגבי נופל".
דמותו של וידאל מופיעה גם בסרט "ידוע לשמצה" (2006).