stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואלרי צ'קאלוב
טיסות לטווח ארוך

בסתיו 1935 גאורגי באידוקוב שהיה חברו של צ'קאלוב, הציע לו לבצע טיסה מברית המועצות לארצות הברית דרך אזור הקוטב הצפוני. הייתה זו טיסה חסרת תקדים באורכה ובקשייה לתקופה המדוברת. ההצעה באה על רקע טיסה קודמת של צוות אחר באותו המסלול, שנכשלה. צ'קאלוב היה טייס קרב ובתחילה לא הביע עניין לבצע טיסה במטוס כבד. עם זאת, מאפייני הטיסה עניינו אותו בשל חושו ההרפתקני והוא הסכים. פניית הטייסים ליוסיף סטלין לא זכתה למענה חיובי מחשש לאי-הצלחה נוספת אך סטלין אישר טיסה במסלול ממוסקבה לפטרופבלובסק-קמצ'טסקי. הטיסה המריאה ב-20 ביולי 1936 והסתיימה לאחר 56 שעות בנחיתה על האי בים אוחוצק במרחק של 9,375 ק"מ ממקום ההמראה. במהלך הטיסה עבר המטוס את עיר היעד בה תכננו לנחות אך מכיוון שבמטוס נותר עוד דלק, החליטו הטייסים להמשיך לכיוון הים. על המטוס נכתב "המסלול של סטלין" ולאחר הנחיתה שלחו לו הטייסים מברק. על טיסה זו הוענק לצוות המטוס תואר גיבור ברית המועצות (הענקה מס' 9,10,11) ועם חזרתם למוסקבה נערכה להם קבלת פנים חגיגית. לאחר טיסה זו הפך צ'קאלוב מטייס ניסוי אלמוני לאחד הטייסים המפורסמים במדינה.
צ'קאלוב וצוותו המשיכו בהכנות לטיסה לארצות הברית דרך הקוטב הצפוני ובתחילת שנת 1937 קיבלו אישור לכך. הטיסה המריאה ב-18 ביוני 1937 והסתיימה ב-20 ביוני בעיר ונקובר שבמדינת וושינגטון, ארצות הברית. במהלך הטיסה היו מספר תקלות במערכות המטוס. כתוצאה מטמפרטורות נמוכות המטוס החל להתכסות בקרח והטייסים נאלצו לעלות לגובה של מעל 4,000 מ'. כתוצאה מכך הצוות נאלץ להשתמש במסכות חמצן מספר שעות מעבר לתכנון. כתוצאה מקשיי הטיסה צריכת הדלק חרגה מהמתוכן והיה ברור שהמטוס לא יגיע לסן פרנסיסקו שהייתה, למעשה, עיר היעד. הטיסה ארכה 63 שעות ובמהלכה עברו 8,500 ק"מ. על טיסה זו קיבל צוות המטוס את עיטור הדגל האדום. הטייסים זכו לכבוד רב בארצות הברית ואף התקבלו על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
שתי הטיסות בוצעו במטוס מדגם ANT-25 (אנ') מתכנונם של אנדריי טופולב ופאבל סוחוי. מטוס זה תוכנן במיוחד לביצוע טיסות לטווח ארוך.
מותו

ב-15 בדצמבר 1938 ביצע צ'קאלוב טיסת ניסוי על מטוס חדש מתכנון פוליקרפוב. המפעל היה בלחץ עקב הצורך להציג את המטוס לקראת סוף שנה. הטיסה תוכננה ל-7 בנובמבר אך נדחתה עקב ליקויים. מתכנן המטוס, ניקולאי פוליקרפוב, התנגד לביצוע הטיסה הראשונה ולכן הועבר מתפקידו. ב-10 בדצמבר ו-12 בדצמבר נמשכו בשדה התעופה בדיקות הקרקע של המטוס כאשר בכל פעם התגלו ליקויים שנדרש לתקן. לבסוף סוכם לבצע את הטיסה הראשונה ב-15 בדצמבר. לאחר טיסה של כ-10 דקות החל צ'קאלוב בהכנות לנחיתה ובשלב זה כבה מנוע המטוס. במהלך נחיתת החירום פגע המטוס בעמוד חשמל. צ'קאלוב נפגע בראשו ומת בבית החולים כעבור כשעה. לאחר התאונה ראשי המפעל הואשמו ברשלנות ונשפטו. צ'קאלוב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
קיימת גרסה לפיה לברנטי בריה היה מעורב ב"ארגון" התאונה.
צ'קאלוב בתרבות הסובייטית

בשנות ה-30 פיתוח יכולות חיל האוויר היה בראש סדר העדיפויות של הממשל הסובייטי. הישגים בתחום התעופה וטייסים סובייטיים היו פופולריים מאוד בציבור. בתמיכת הממשל, כל 10 הענקות תואר גיבור ברית המועצות הראשונות היו לטייסים. מכל הטייסים הסובייטים המפורסמים צ'קאלוב היה האהוד ביותר בציבור הרחב. הוא היה הדמות המתאימה ביותר לסובייטי החדש – צעיר לנצח (נפטר בגיל 34), בעל יכולת להתגבר על תופעות טבע קשות (טיסה דרך הקוטב הצפוני) ומת תוך הקרבה עצמית במהלך טיסת ניסוי של מטוס קרב חדש.
בשנת 1938 שם העיר אורנבורג הוחלף ל"צ'קאלוב". על שמו נקראו רחובות במספר ערים, מפעלים, בית ספר וכו'.
בשנת 1941 יצא סרט אודות חייו. בסרט היו הופעות רבות של יוסיף סטלין, הודגשו שם דאגות של צ'קאלוב מפני "אויבי העם" וכו'. בשנת 1962 עבר הסרט שינויים משמעותיים – כל האזכורים של סטלין הורדו מהסרט והוא קוצר ל-83 דקות. זו הגרסה שמוקרנת עד היום ברוסיה וקיימת גם בקלטות.
אחד מהאפיזודות הראשונות של הסרט מתארת את טיסתו מתחת לאחד הגשרים של לנינגרד לעיני אשתו לעתיד. לאחרונה הובעו ספקות לגבי קיום אירוע זה. טיסה מסוג זה ניתן היה לבצע רק באור יום והייתה צריכה להתרחש במרכז העיר. למרות זאת לא ידוע על אף עד ראייה לאירוע או אזכורו בעיתונות המקומית. לעומת זאת ישנם אזכורים רבים של טיסה דומה שבוצעה במהלך הסרטת הסרט. כמו כן, לפי בדיקת קורות החיים של צ'קאלוב בתקופה האמורה הוא לא היה כלל בלנינגרד.
עטלף ננסי פישר

| עטלף ננסי פישר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: Haplonycteris
מין:: עטלף ננסי פישר
שם מדעי
 Haplonycteris fischeri ‏שוויל, 1939
תחום תפוצה


עטלף ננסי פישר או עטלף פירות ננסי (שם מדעי: Haplonycteris fischeri) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאיי הפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1939 על ידי הזואולוגית האמריקנית ברברה לורנס. האוכלוסייה של המין ברחבי האיים מפגינה שונות גנטית משמעותית (בפרט באי סיבויאן), כך שייתכן שהעטלף הננסי יהפוך בעתיד לסוג בעל 2 מינים או אפילו 5 מינים.
תיאור

עטלף פישר מתאפיין בגוף כדורי וקומפקטי, ראש גדול ועגלגל עם לוע קצר מחודד. הנחיריים ארוכים במיוחד ודמויי צינור. האוזניים קצרות ועגולות והעיניים בנוניות בגודלן. האגודל ארוך במיוחד. מספר השיניים של המין קטן יחסית (24), אך הן גדולות יותר מאצל מינים אחרים. החותכות העליונות ארוכות בצורה יוצאת דופן. עטלף ננסי פישר הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך ראשו וגופו 65–80 מ״מ, אורך הזרוע 46–53 מ״מ ואורך האוזן 11–16 מ״מ; משקלו נע בין 16 ל-21 גרם. הזנב חסר וכנף הזנב מצומצמת.
לעטלף הננסי פרווה ארוכה וצפופה, והיא משתרעת אף לעבר קרומי הכנף וכפות הרגל. צבעה הכללי נע בין חום קינמון לחום אדמדם או ערמוני כשהגחון והחזה נוטים להיות אפרפרים ושזורים בשיער כסוף. לזכרים יש בצדדי הצוואר בלוטות שמפרישות חומר שמנוני בצבע כתום שצובע את הכתפיים והצוואר. הכנפיים והאוזניים שחומות, אדמדמות או ערמוניות. השוקיים, הזרועות והאף בצבע בורדו או ורדרד.
תפוצה וביולוגיה

העטלף הננסי אנדמי לפיליפינים ומצוי ברוב האיים שלה: לוזון, לייטה, סבו, נגרוס, מינדנאו, בוהול, ביליריאן, קטנדואנס, מרינדוק, פאנאי, דינאגאט, מינדורו, סאמאר ופאלאווי; הוא בולט בהיעדרותו מפאלאוון, ארכיפלג סולו, האי קמיג׳ואין ואיי בטנס. בית הגידול של העטלף הננסי מורכב מיער גשם טרופי שפלתי ולח, יער עננים ויער טחב ברום 2,250-1,500 מטר מעל פני הים. בגבהים הללו, העטלף הננסי הוא מין העטלף הנפוץ ביותר בפיליפינים.
העטלף הננסי פעיל בשעות הלילה ולן ביום על צמרות העצים. התזונה שלו מורכבת בעיקר מפירות (בפרט פיקוס ופלפל), ואולי גם מפרחים. הוא נחשב למפיץ זרעים בולט באיי הפיליפינים. עונת הרבייה נופלת בין מאי לספטמבר ולאחר מכן מתרחשת דיאפאוזה של 8 חודשים בהתפתחות העובר, שמובילה בסופו של דבר למשך ההיריון הארוך ביותר בקרב העטלפים - 11 חודשים. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד שנגמל בגיל 10 חודשים ומגיע לבגרות סביבות 3–5 חודשים לנקבה ו-11 חודשים לזכר. תוחלת החיים של העטלף הננסי 4–10 שנים.
מצב

העטלף הננסי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה בבתי גידול גבוהים ובלתי נגישים שבהם האיומים האנושיים מינימליים, כמו גם סובלנותו להפרעות אנושיות בבתי גידול נמוכים. מגמת האוכלוסייה שלו יציבה ולא צפויה ירידה במספריו בטווח הקרוב. האוכלוסיות בשפלה מאוימות מצד אובדן בית גידול באמצעות כריתת עצים, שרפה והמרה לחקלאות. העטלף הננסי מצוי במספר אזורים מוגנים הפזורים ברחבי האיים.
הערות שוליים

↑  עטלף ננסי פישר באתר הרשימה האדומה של IUCN
מטוס צר-גוף

מטוס צר גוף (סוחוי סופרג'ט 100) ורחב גוף (איליושין Il-96)
מטוס צר גוף (בואינג 737) ורחב גוף (איירבוס A380)
מטוס צר גוף ידוע גם כמטוס עם מעבר יחיד (narrow-body aircraft) הוא מטוס נוסעים אשר רוחב גוף המטוס הוא לרוב בין 3-4 מטרים, וסידור מושבים הוא בין 2 ל-6 בשורה, לאורך מעבר יחיד. מטוסים צרי גוף שטווח הטיסה שלהם לא מאפשר טיסות טראנסאטלנטיות או בין יבשתיות, ידועים כמטוסים אזוריים.
לעומת זאת, מטוס רחב גוף הוא מטוס גדול יותר, המכיל לרוב מספר מחלקות טיסה, אשר רוחב המטוס הוא בין 5 ל-7 מטרים, סידור המושבים לרוב הוא 7 עד 10 בשורה, לאורך מעבר כפול. לשם השוואה, מטוס רחב גוף טיפוסי מכיל בין 200 ל-600 נוסעים, ואילו למטוס צר הגוף הגדול ביותר (בואינג 757-300), כושר נשיאה מרבי של 289 נוסעים.
סוגי מטוסים צרי גוף > שבעה מושבים

הוקר סידלי HS121 - יכול לשאת עד 180 נוסעים.
סוגי מטוסים צרי גוף > שישה מושבים

משפחת איירבוס A320 - מטוס הסילון השני הנמכר ביותר בעולם. רוחבו החיצוני 3.95 מטרים, כושר נשיאה מרבי: 220 נוסעים.
בואינג 707 - רוחבו החיצוני 3.76 מטרים, בעל כושר נשיאה מרבי של 219 נוסעים.
בואינג 720 - דגם משופר ל-707. רוחבו 3.8 מטרים, והוא יכול לשאת עד 189 נוסעים.
בואינג 727 - רוחבו 3.76 מטרים, והוא יכול לשאת עד 189 נוסעים.
בואינג 737 - מטוס הסילון הנמכר ביותר בעולם. רוחבו 3.76 מטרים, והוא נושא עד 215 נוסעים.
בואינג 757 - המטוס צר גוף הגדול ביותר. רוחבו 3.76 מטרים, והוא יכול לשאת עד 289 נוסעים.
בריסטול בריטניה - מטוס מדחף, יכול לשאת עד 139 נוסעים.
דאגלס DC-8 - רוחבו החיצוני 3.73 מטרים, והוא יכול לשאת עד 269 נוסעים.
ויקרס VC10 - יכול לשאת עד 151 נוסעים.
טופלוב Tu-114 - מטוס מדחף. רוחבו 4.2 מטרים, והוא יכול לשאת עד 220 נוסעים.
טופולב Tu-154 - יכול לשאת עד 180 נוסעים.
טופולב Tu-204 - רוחבו 3.8 מטרים, והוא מסוגל לשאת עד 210 נוסעים.
טופולב Tu-334 - יוצרו שני אבות טיפוס בלבד. תוכנן לשאת עד 102 נוסעים.
לוקהיד אלקטרה - מטוס מדחף, יכול לשאת עד 98 נוסעים.
סוגי מטוסים צרי גוף > חמישה מושבים

BAC One-Eleven - רוחבו 3.20 מטרים, והוא יכול לשאת עד 119 נוסעים.
בריטיש אירוספייס 146 - יכול לשאת עד 112 נוסעים.
איירבוס A220 -רוחבו 3.28 מטרים, והוא יכול לשאת עד 145 נוסעים.
קומק ARJ21 - רוחבו 3.14 מטרים, והוא יכול לשאת עד 105 נוסעים.
קומק C-919 - בפיתוח. רוחבו מתוכנן ל-3.9 מטרים, והוא יוכל לשאת עד 174 נוסעים.
קונבאייר 880 - יכול לשאת עד 110 נוסעים.
קונבאייר 990 - יכול לשאת עד 149 נוסעים.
דה הבילנד קומט - מטוס הנוסעים הסילוני הראשון. יכול להכיל עד 109 נוסעים.
פוקר F28 - רוחבו 3.3 מטרים, והוא יכול לשאת עד 85 נוסעים.
פוקר 70 - רוחבו 3.30 מטרים, והוא יכול לשאת עד 85 נוסעים.
פוקר 100 - רוחבו 3.3 מטרים, והוא יכול לשאת עד 122 נוסעים.
דאגלס DC-9 - רוחבו 3.4 מטרים, והוא יכול לשאת עד 135 נוסעים.
מקדונל דאגלס MD-80/‏MD-90 - גרסה מתקדמת ל-DC-9. רוחבו 3.35 מטרים והוא יכול לשאת עד 172 נוסעים.
בואינג 717 - רוחבו 3.4 מטרים, יכול לשאת עד 117 נוסעים.
סוחוי סופרג'ט 100 - רוחבו 3.23 מטרים, והוא יכול לשאת עד 103 נוסעים
אנטונוב An-148 - רוחבו 3.15 מטרים, והוא יכול לשאת עד 99 נוסעים.
קרוול - רוחבו 2.97 מטרים, והוא יכול לשאת עד 140 נוסעים.
בואינג 377 סטרטוקרוזר - מטוס מדחף, יכול לשאת עד 114 נוסעים.
דאגלס DC-4 - מטוס מדחף. יכול לשאת עד 86 נוסעים.
דאגלס DC-6 - מטוס מדחף. יכול לשאת עד 56 נוסעים.
דאגלס DC-7 - מטוס מדחף. יכול לשאת עד 105 נוסעים.
לוקהיד קונסטליישן - מטוס מדחף. יכול לשאת עד 109 נוסעים.
ויקרס ויסקונט - מטוס מדחף. יכול לשאת עד 75 נוסעים.
סוגי מטוסים צרי גוף > ארבעה מושבים

ATR 42 - מטוס מדחף. רוחבו 2.57 מטרים, והוא יכול לשאת עד 50 נוסעים.
ATR 72 - מטוס מדחף. רוחבו 2.57 מטרים, והוא יכול לשאת עד 74 נוסעים.
בומברדיה דאש 8 - מטוס מדחף. רוחבו 2.51 מטרים, והוא יכול לשאת עד 78 נוסעים.
בומברדיה CRJ200 - רוחבו 2.69 מטרים, והוא יכול לשאת עד 50 נוסעים.
בומברדיה CRJ700 - רוחבו 2.57 מטרים, והוא יכול לשאת עד 104 נוסעים.
קונקורד - מטוס על קולי, יכול לשאת עד 120 נוסעים.
קונבאייר CV-240 - מטוס מדחף, יכול לשאת עד 40 נוסעים.
דאגלס DC-3 - מטוס מדחף, יכול לשאת עד 32 נוסעים.
אמבראר E-Jets - רוחבו 2.74 מטרים, והוא יכול לשאת עד 122 נוסעים.
אמבראר E-Jets E2 - רוחבו 2.74 מטרים, והוא יכול לשאת עד 146 נוסעים.
טופולב Tu-144 - מטוס על קולי, יכול לשאת עד 140 נוסעים.
סוגי מטוסים צרי גוף > שלושה מושבים

אמבראר ERJ 145 - יכול לשאת עד 50 נוסעים.
סאאב 340 - מטוס מדחף. יכול לשאת עד 37 נוסעים.
סאאב 2000 - מטוס מדחף. יכול לשאת עד 58 נוסעים.
ראו גם

מטוס רחב גוף
שישה מושבים ב-A319 של איזיג'ט
תא הנוסעים ב-737-800 של נורוויג'ן אייר שאטל
חמישה מושבים בסופרג'ט של ארמאוויה
תא הנוסעים בקונקורד של בריטיש איירווייז
אמנת סבאלברד

המדינות החתומות על אמנת סבלבארד
אמנת סבאלברד נחתמה ב-9 בפברואר 1920 בפריז, בין נורווגיה, ארצות הברית, דנמרק, צרפת, איטליה, יפן, הולנד, בריטניה ואירלנד. האמנה העניקה לארכיפלג סבאלברד מעמד משפטי בינלאומי, שכן עד אז הוא נחשב לשטח הפקר.
על פי האמנה, סבאלברד נמצאת תחת ריבונות נורווגית. אולם ריבונות זו מוגבלת במספר התניות. העיקרית בהן היא הזכות להתיישב במקום ולקיים פעילות כלכלית (בפועל בעיקר כריית פחם) הניתנת לאזרחי כל המדינות החתומות על האמנה. כמו כן סבאלברד הוכרה כאזור מפורז ונורווגיה מחויבת שלא להקים בה בסיסים ימיים וביצורים ולא להשתמש בה למטרות צבאיות.
ב-1925 נפתחה האמנה לכלל המדינות החברות בחבר הלאומים. כשהוקם האו"ם הועברה האמנה לפיקוחו ועד היום כל מדינה חברה באו"ם רשאית לחתום על האמנה.
| מדינה | שנת חתימה |
| --- | --- |
אפגניסטןאפגניסטן: 1925
אלבניהאלבניה: 1930
ארגנטינהארגנטינה: 1927
אוסטרליהאוסטרליה: 1923
אוסטריהאוסטריה: 1930
בלגיהבלגיה: 1925
בולגריהבולגריה: 1925
קנדהקנדה: 1923
צ'ילהצ'ילה: 1928
צ'כיהצ'כיה: 2006
דנמרקדנמרק: 1924
הרפובליקה הדומיניקניתהרפובליקה הדומיניקנית: 1927
מצריםמצרים: 1925
אסטוניהאסטוניה: 1930
פינלנדפינלנד: 1925
צרפתצרפת: 1924
גרמניהגרמניה: 1925
יווןיוון: 1925
הונגריההונגריה: 1927
איסלנדאיסלנד: 1994
הודוהודו: 1923
איטליהאיטליה: 1924
יפןיפן: 1925
ערב הסעודיתערב הסעודית: 1925
ליטאליטא: 2013
מונקומונקו: 1925
הולנדהולנד: 1920
ניו זילנדניו זילנד: 1923
נורווגיהנורווגיה: 1924
פוליןפולין: 1931
פורטוגלפורטוגל: 1927
הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין: 1925
רומניהרומניה: 1925
דרום אפריקהדרום אפריקה: 1923
רוסיה רוסיה(נחתם על ידי ברית המועצות): 1935
ספרדספרד: 1925
שוודיהשוודיה: 1924
שווייץשווייץ: 1925
אוקראינהאוקראינה (נחתם על ידי ברית המועצות): 1935
בריטניהבריטניה: 1923
ארצות הבריתארצות הברית: 1924
ונצואלהונצואלה: 1928
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים

הקונגרס הבינלאומי, ציריך 1932
הקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים (באנגלית: The International Congress of Mathematicians, בראשי תיבות: ICM) הוא הכנס הגדול ביותר של קהילת המתמטיקאים. הכנס נערך לראשונה בציריך בשנת 1897, ומאז 1900 הוא נערך מדי ארבע שנים (מלבד ימי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה), בחסות האיגוד המתמטי הבין-לאומי.
בטקס הפתיחה של הקונגרס מוענקים מדליית פילדס, פרס נבנלינה, פרס קרל פרידריך גאוס  ומדליית צ'רן, שהם מאותות ההוקרה החשובים ביותר בתחום המתמטיקה.
בין ה-9 ל-11 באוגוסט 1893 התקיים, במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו (1893), קונגרס המתמטיקאים הבינלאומי הראשון. במסגרת זו נשא נשיא הקונגרס, פליקס קליין, קריאה ליצירת קונגרס מתמטיקאים קבוע. גוף זה, הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים התכנס לראשונה כעבור ארבע שנים בציריך וממשיך להתכנס מאז באופן קבוע.
בכנס שנערך בשנת 1900 בפריז הציג דויד הילברט רשימה של 23 בעיות פתוחות במתמטיקה, שנודעה מאז בשם 23 הבעיות של הילברט. בכנס שנערך בשנת 1912 בקיימברידג' הציג אדמונד לנדאו רשימה של 4 בעיות בתורת המספרים, הידועות בשם בעיות לנדאו.
בכנס שנערך בשנת 2006 במדריד השתתפו יותר מ-4,500 מתמטיקאים.
רשימת הכנסים

| שנה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- |
| 2022 | - | כנס מקוון |
| 2018 | ריו דה ז'ניירו | ברזיל ברזיל |
| 2014 | סיאול | קוריאה קוריאה |
| 2010 | היידראבאד | הודו הודו |
| 2006 | מדריד | ספרד ספרד |
| 2002 | בייג'ינג | הרפובליקה העממית של סין סין |
| 1998 | ברלין | גרמניה גרמניה |
| 1994 | ציריך | שווייץ שווייץ |
| 1990 | קיוטו | יפן יפן |
| 1986 | ברקלי, קליפורניה | ארצות הברית ארצות הברית |
| 1982 (התקיים ב-1983) | ורשה | פולין פולין |
| 1978 | הלסינקי | פינלנד פינלנד |
| 1974 | ונקובר | קנדה קנדה |
| 1970 | ניס | צרפת צרפת |
| 1966 | מוסקבה | ברית המועצות ברית המועצות |
| 1962 | סטוקהולם | שוודיה שוודיה |
| 1958 | אדינבורו | בריטניה בריטניה |
| 1954 | אמסטרדם | הולנד הולנד |
| 1950 | קיימברידג', מסצ'וסטס | ארצות הברית ארצות הברית |
| 1936 | אוסלו | נורווגיה נורווגיה |
| 1932 | ציריך | שווייץ שווייץ |
| 1928 | בולוניה | איטליה איטליה |
| 1924 | טורונטו | קנדה קנדה |
| 1920 | שטרסבורג | צרפת צרפת |
| 1912 | קיימברידג' | בריטניה בריטניה |
| 1908 | רומא | איטליה איטליה |
| 1904 | היידלברג | הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית |
| 1900 | פריז | צרפת צרפת |
| 1897 | ציריך | שווייץ שווייץ |
הערות שוליים

↑  A. Jonh Coleman. "Mathematics without borders": a book review. CMS Notes, vol 31, no. 3, April 1999, pp. 3-5
↑  הכנס היה אמור להיות בעיר פטרבורג ברוסיה, אולם בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, שהנהלת הקונגרס גינתה בחריפות, החליטה הנהלת הקונגרס שהכנס יהיה מקוון. ראו: 

https://www.mathunion.org/fileadmin/IMU/ICM2022/ICM_2022_statement.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008713267905171  CiNii: DA05891123  LCCN: n79033538  NLP: a0000002581898  SUDOC: 069079668  VIAF: 266980812   WorldCat (עם VIAF): 266980812
מנטליסט

כרזת פרסומת לקריאת מחשבות
מנטליסט הוא אדם העושה שימוש בקריאת שפת גוף, קריאת ושידור מחשבות, טלקינזיס, חיזוי עתיד ואיתור חפצים מוסתרים.
בתחום הפאראפסיכולוגיה מנטליסט מוגדר כמי שמסוגל לקרוא מחשבות של אדם על-סמך חיצוניותו, שפת גופו ואלמנטים טבעיים אחרים, כמו כן להטמין סוגסטיות במוחו של אדם באמצעים כגון היפנוזה.
בעוד מדיומים טוענים שהם מתקשרים באמצעים על-טבעיים (לדוגמה: עם עולם הרוחות), מנטליסטים דווקא בוחרים להגדיר את תחומם כיכולת להשפיע על המציאות של קהלם.
מפורסמים

מספר מנטליסטים מפורסמים מופיעים בתוכניות אירוח במופעים של קריאת מחשבות.  ביניהם: אורי גלר, ליאור סושרד, חזי דין, נבו אבוטבולהישראלים, ודרן בראון הבריטי.
ראו גם

המנטליסט - סדרה אמריקאית
פאראפסיכולוגיה
הערות שוליים

↑  סושרד הבא? רק בן 17 וכבר בדרך לכבוש את ארצות הברית, מאקו, 15.11.21
↑  לבראון תוכנית משלו בה הוא מבצע פעלולים של קריאות ושידור מחשבה בינו לבין אחרים
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טלו

חרס עליו רשום Deo Telo
טלו (Telo) היה האל של אזור טולון (בדורדונים, בצרפת) על פי המיתולוגיה הקלטית.
על פי האמונה הקלטית המקומית, טלו היה אל המעיין שסביבו צמח היישוב בטולון. בטולון התגלו מספר כתובות המוקדשות לו, ובפריגור הסמוכה התגלו שלוש כתובות המוקדשות לטלו, יחד עם האלה סטאנה.
בעוד שבכתבים רבים בני ימינו מתייחסים כיום לטלו כאל אלה, מהכתובות שהתגלו מפריגור, בה הוא נקרא "deo Teloni" ("האל טלוני") ברור כיום שמדובר באל.
לקריאה נוספת

Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art,Routledge, 1992
Miranda Green, Dictionary of Celtic Myth and Legend, Thames and Hudson Ltd. London. 1997
גופיף בר

גופיף בר מסומן בחץ
גופיף בר (באנגלית: Barr body, על שם המגלה מורי בר) או כרומטין-X הוא גרסה לא פעילה של כרומוזום X בתא בעל יותר מכרומוזום X אחד אשר הפך ללא פעיל בתהליך הנקרא ליוניזציה (באנגלית: Lyonization) במינים עם קביעת מין XY (כולל בני אדם). השערת ליון קובעת כי בתאים עם כרומוזומי X מרובים, כולם פרט לאחד אינם פעילים. תהליך האינאקטיבציה הוא אקראי וקורה מוקדם בהתפתחות העוברית ביונקים, מלבד בחיות כיס ובכמה רקמות חוץ-עובריות של כמה יונקי שליה שבהם כרומוזום X שמקורו בזרע תמיד מושבת.
בבני אדם אאפלואידים, לנקבה גנוטיפית (קריוטיפ 46, XX), יש גוף בר אחד לכל גרעין תא סומטי, בעוד שלזכר גנוטיפי (46, XY) אין כזה. ניתן לראות את גופיף הבר בגרעין בשלב ה- interphase כמסה קטנה בצורת כתם כהה הבא במגע עם קרום הגרעין. ניתן לראות גופיפי בר בנויטרופילים בשולי הגרעין.
בבני אדם עם יותר מכרומוזום X אחד, מספר גופיפי בר הנראים ב-interphase הוא תמיד אחד פחות מהמספר הכולל של כרומוזומי ה-X. לדוגמה, לאנשים עם תסמונת קלינפלטר (47, XXY) יש גופיף בר יחיד ולאנשים עם קריוטיפ 47, XXX יש שני גופיפי בר.
מנגנון

למישהו עם שני כרומוזומי X (כמו רוב הנקבות האנושיות) יש רק גופיף בר אחד לכל תא סומטי, בעוד שלמישהו עם כרומוזום X אחד (כמו רוב הזכרים האנושיים) אין כזה.
השבתת כרומוזום X של יונקים מתחילה ממרכז האינאקטיבציה של X או Xic שנמצא בדרך כלל ליד הצנטרומר. המרכז מכיל שנים-עשר גנים, שבעה מהם מקודדים לחלבונים, חמישה ל- RNA לא מתורגם, מתוכם ידוע כי רק שניים ממלאים תפקיד פעיל בתהליך האינאקטיבציה של Xist :X ו- Tsix. נראה כי המרכז חשוב גם בשמירת כמות הכרומוזומים, הוא מבטיח כי השבתה אקראית מתרחשת רק כאשר קיימים שני כרומוזומי X או יותר. מתן Xic מלאכותי נוסף בשלב עוברי מוקדם יכול לגרום לאינאקטיבציה של ה-X היחיד שנמצא בתאים זכריים.
נראה שהתפקידים של Xist ו- Tsix הם אנטגוניסטיים. אובדן ביטוי Tsix בכרומוזום X הלא פעיל העתידי, מביא לעלייה ברמות ה- Xist סביב ה-Xic. בזמן זה, נשמרות רמות ה- Tsix של ה-X שיישאר אקטיבי ולכן הרמות של Xist נשארות נמוכות. שינוי זה מאפשר ל- Xist להתחיל לצפות את הכרומוזום הלא פעיל העתידי ולהתנתק מה- Xic.
יצירת גופיף בר כרוכה בשינויים רבים הכוללים שינויים בהיסטונים כגון מתילציה של היסטון H3 (כלומר H3K27me3 על ידי PRC2 אשר מגויס על ידי Xist) יובקיוטינזציה של היסטון H2A וכן שינוי ישיר של ה-DNA עצמו באמצעות מתילציה של אתרי CpG. שינויים אלו עוזרים לבטל את ביטוי הגנים בכרומוזום ה-X הלא פעיל ולהביא לדחיסה שלו ליצירת גופיף בר.
הפעלה מחדש של גופיף הבר אפשרית גם היא ונראתה בחולות סרטן שד. מחקר אחד הראה כי התדירות של גופיפי בר בקרצינומה של השד הייתה נמוכה משמעותית בהשוואה לביקורות בריאות, מה שמעיד על הפעלה מחדש של כרומוזומי X שפעם הושבתו.
הערות שוליים

↑  Barr, M. L.; Bertram, E. G. (1949). "A Morphological Distinction between Neurones of the Male and Female, and the Behaviour of the Nucleolar Satellite during Accelerated Nucleoprotein Synthesis". Nature. 163 (4148): 676–677
↑  Lyon, M. F. (2003). "The Lyon and the LINE hypothesis". Seminars in Cell & Developmental Biology
↑  Lyon, M. F. (1961). "Gene Action in the X-chromosome of the Mouse (Mus musculus L.)". Nature. 190 (4773): 372–373
↑  Brown, C.J., Robinson, W.P., (1997), XIST Expression and X-Chromosome Inactivation in Human Preimplantation Embryos Am. J. Hum. Genet. 61, 5–8
↑  Lee, J. T. (2003). "X-chromosome inactivation: a multi-disciplinary approach". J.semcdb. 14 (6): 311–312
↑  Rougeulle, C.; Avner, P. (2003). "Controlling X-inactivation in mammals: what does the centre hold?". Seminars in Cell & Developmental Biology. 14 (6): 331–340
↑  Lee, J. T.; Davidow, L. S.; Warshawsky, D. (1999). "Tisx, a gene antisense to Xist at the X-inactivation centre". Nat. Genet. 21 (4): 400–404
↑  Heard, E.; Rougeulle, C.; Arnaud, D.; Avner, P.; Allis, C. D. (2001)
↑  de Napoles, M.; Mermoud, J.E.; Wakao, R.; Tang, Y.A.; Endoh, M.; Appanah, R.; Nesterova, T.B.; Silva, J.; Otte, A.P.; Vidal, M.; Koseki, H.; Brockdorff, N. (2004)
↑  Chadwick, B.P.; Willard, H.F. (2003). "Barring gene expression after XIST: maintaining faculative heterochromatin on the inactive X.". Seminars in Cell & Developmental Biology. 14 (6): 359–367
↑  Natekar, Prashant E.; DeSouza, Fatima M. (2008)
סוזי אופנהיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1934 (בת 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' קונטיקט  בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה  Calhoun School 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 
סוזי (סוזאן) אופנהיימר (באנגלית: Suzi Oppenheimer; נולדה ב-13 בדצמבר 1934) היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית מניו יורק, ששירתה בין השנים 1985–2012 כחברת הסנאט של מדינת ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית.
קודם לכן (1977–1984) הייתה ראש עיריית ממרנק (אנ') במחוז וסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012033775  VIAF: 232704023   WorldCat (עם VIAF): 232704023 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כיכר מריה תרזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית, קניין תרבותי 
 על שם:  מריה תרזה 
 כתובת:  Museumsplatz 
 מיקום:  אינרה שטאדט 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1888
 תאריך פתיחה רשמי:  1888 
 קואורדינטות:  48°12′17″N 16°21′38″E﻿ / ﻿48.2046°N 16.3605°E﻿ / 48.2046; 16.3605
  (למפת וינה מוגדלת) כיכר מריה תרזה(למפת וינה רגילה) כיכר מריה תרזה
 
כיכר מריה תרזה (Maria-Theresien-Platz) היא האנדרטה החשובה ביותר של למלוכה ההבסבורגית בווינה, אוסטריה. היא מנציחה את מריה תרזה הראשונה מאוסטריה, ארכידוכסית אוסטריה. הכיכר נמצאת במיקום מרכזי בעיר ומחברת את הרינגשטראסה לרובע המוזיאונים.
משני צידי הכיכר ניצבים שני מוזיאונים במבנים כמעט זהים, המוזיאון להיסטוריה של הטבע והמוזיאון לתולדות האמנות, אשר נבנו ב-1889. ההבדל היחיד בין המבנים הוא הפסל על חזיתותיהם. בחזית המוזיאון להיסטוריה של הטבע יש פסלים המתארים האנשה של היבשות אפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה. בחזית המוזיאון לתולדות האמנות מופיעים אמנים אירופאים מפורסמים, כמו פיטר ברויגל ההולנדי. במרכז הכיכר ניצב מונומט רב ממדים של הקיסרית מריה תרזה, אשר על שמה נקראה הכיכר, והוא מקושט מצידיו בפרחים צבעוניים.
המוזיאון לאמנות מודרנית ניצב במקום בו ניצבו בעבר האורוות המלכותיות, והוא מציג יצירות עכשוויות. שלושת המוזיאונים הם יעדים פופולריים לתיירים.
המוזיאון לתולדות האמנות מכיל יצירות מפורסמות רבות של המאסטרים מצפון אירופה, כמו מגדל בבל של ברויגל, וכן אוסף נרחב של אמנות עולמית עתיקה. האוסף המצרי מכיל דמויות חנוטות, גילופי אבן, וקברו של נסיך מצרי שהועבר לווינה והורכב מחדש עבור הקיסר פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה. על גג חדר המדרגות יש ציורי קיר של האמן האוסטרי גוסטב קלימט.
מוזיאון ההיסטוריה של הטבע מכיל תצוגות של פרפרים וחרקים אחרים, ואוסף חיות משומר ומפוחלץ נרחב, כולל סוס פרז'וואלסקי, גור של קרנף ג'אווה, ושרידי דודו. במוזיאון פועל מיקרו־תיאטרון המציג שקופיות של אורגניזמים מיקרוסקופיים, שני סרטני העכביש שנשלחו לקיסר פרנץ יוזף על ידי הקיסר היפני במתנה, והתיאור האנושי הראשון אי פעם של סצנה תת-ימית, אשר נעשתה בהתבוננות במארג החיים ובאמצעות פעמון צלילה שנבנה לשם כך. חדר המדרגות מכיל ציורים של הקיסר פרנץ יוזף, הקיסרית מריה תרזה והכלב המפוחלץ שלה, כלב ציד מיניאטורי.
האנדרטה למריה תרזה

ב-1874 הגישו שלושת הפסלים יוהנס בנק, קרל קונדמן וקספר פון זומבוש עיצובים לפסל המתוכנן. הקיסר פרנץ יוזף הראשון בחר בזומבוש, שעבד עם תלמידו אנטון ברנק במשך 13 שנים על פסלי הברונזה, שהגיעו למשקל כולל של 44 טון. קרל פון הסנהאואר תכנן את הארכיטקטורה של האנדרטה. עם הבסיס, האנדרטה משתרעת על שטח של 632 מ"ר וגובהה 19.36 מטר, ומלמעלה יושבת דמותה של הקיסרית בגובה של 6 מטרים.
גלריה

המונומט של מריה תרזה
הערות שוליים

1 2 3 4  Brook 2012, p. 126–27.
↑  לאחד מהם יש רגליים אורות במיוחד המתנשאות לאורך של 2 מטרים