stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מין במינו אינו בטל
שחוטה ונבילה

נחלקו חכמי התלמוד, כאשר הדבר המבטל עתיד להיות כאותו מין של הדבר הנתבטל, או ההפך, או חלים על התערובת דין מין במינו. לפי שיטת רב חסדא כאשר נבילה התערבה בחתיכות של בהמה שחוטה, בטילה הנבילה בחלקים השחוטים, שכן השחוטה לעולם לא תהיה אסורה כמו הנבילה. לעומת זאת, אם התערבה חתיכת בהמה שחוטה בחתיכות רבות של בשר בהמה שאינה שחוטה אלא נתנבלה, נחשבים שתי התערובות למין במינו, מכיוון שעתידה הנבילה להיות מותרת כמו החתיכות השחוטות המותרות, וזאת כאשר הנבילה תרקיב ולא תהיה ראויה למאכל, ולכן אין בשני המינים להיות כמין ואינו מינו באופן גמור. קיצורו של דבר, אחרי הדבר המבטל אנו בוחנים את התערובת, אם זו עתידה להיות כאינה מינה.
לעומת זאת סבור רבי חנינא שההפך הוא הנכון; אם התערבה שחוטה בחתיכות נבילה היא לא תתבטל ויש להחשיבה כמין במינו, אך אם תתערב נבילה בהרבה שחוטות היא תתבטל, קיצורו של דבר, אחרי הדבר הבטל אנו בוחנים את התערובת, אם זו עתידה להיות כאינה מינה.
שחוטה ונבילה > הסברו של הרשב"א

הרשב"א בחידושיו מסביר את המחלוקת באריכות. הוא מקדים, שברור שכאשר אחד משני הדברים המעורבים, עתיד להעשות כמו המין השני, אין לנו לומר שמעכשיו נחשיב את שני החלקים המעורבים כמין במינו, שכן דווקא לגבי כוח הדבר שעתיד להעשות כמין חבירו עלינו לומר שהוא נחשב ל"מינו", אבל הדבר השני, שאינו עתיד להעשות כמו המין השני, אדרבה, וודאי שיש להחשיבו כ"אינו מינו".
לפי זה, הוא מסביר, נמצא שהחלק שנחשב ל"מינו" והחלק שנחשב ל"אינו מינו" נלחמים זה בזה, לא רק לעניין האיסור וההיתר, אלא גם לעניין אם להחשיב את התערובת כמין במינו או כמין באינו מינו, ולכן, כמו בכל דבר, יש לנו להגביר את כוח הרוב, ולהחשיב את התערובת כמינו או כאינו מינו - כמו שהוא מי הרוב. ולכן לפי דברי רב חסדא, כדי לקבוע אם התערובת נחשבת למין במינו או לא, יש ללכת אחר הדבר המבטל שהוא הרוב, שמכיוון שהרוב תמיד מבטל ומכריע את המיעוט, הרי גם בנושא זה עלינו להכריע ככוח הרוב שהוא עתיד להיות כמו המיעוט והוא יהיה מין במינו, ובמקרה הפוך - יהיה הדין ההפך.
לעומת זאת סבור רבי חנינא, שעלינו להכריע תמיד כמו המיעוט הנתבטל, שכן כאשר המיעוט נחשב ל"מינו" אין בכוח הרוב לבטלו, שכן הוא מתגבר כנגד הרוב ואינו מניח לבטלו, ולכן תמיד עלינו לקבוע מה מהשנים בטל - לפי הדבר הנתבטל, שהרי בו תלוי הדבר, אם להתבטל או לא. ובמילים אחרות: למרות שתמיד הרוב הוא בעל הבית והוא הקובע, הרי שככל שמדובר בעניין ביטול, הרי זה שמתבטל הוא שקובע אם יתבטל או לא.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף כ"ג, עמוד א'.
↑  רש"י, מסכת יבמות, דף פ"א, עמוד ב', ד"ה ר' יהודה אומר לא תעלה
↑  תוספות, מסכת יבמות, דף פ"א, עמוד ב', ד"ה רבי
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ע"ג, עמוד ב'
↑  רש"י, מסכת חולין, דף ק"ט, עמוד א', ד"ה ותו לא מידי
↑  תוספות, מסכת חולין, דף צ"ז, עמוד א', ד"ה אמר
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן צ"ח, סעיף א'
↑  במסכת נדרים, בסוגיא של גידולי היתר וגידולי איסור שנתערבו זה בזה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ג', עמוד ב'.
↑  פרשת שופטים
↑  על פי הסברו של החידושי הרי"ם.
↑  לפי פרשנות אחת של הרבינו תם בתוספות בתלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף כ"ב, עמוד ב'.
קוקוזין

הציור שעל פני פחית הקוקוזין
קוקוזין (Kokosin) הוא ממרח דמוי מרגרינה או חמאה, בצבע לבן, העשוי מחלב ומשמן קוקוס.
יתרונו של ממרח הקוקוזין על חמאה או מרגרינה הוא העובדה שהוא נשמר ללא צורך בקירור.
הממרח, שיוצר במפעלי חברת "שמן" שווק בקופסאות פח, בנפח של ליטר (משקל כ-850 גרם), שהיו צבועות בפסים בצבעי כחול לבן ועליהן הופיעו ציורי עצים ממשפחת הדקליים, שם המוצר והמשפט: "pure refined Coconut oil".
קוקוזין שימש בתקופת הצנע בישראל כתחליף לחמאה.
הקוקזין יוצר אף בצרפת ויובא לישראל.
עם סיום הצנע, כאשר היה ניתן לרכוש מוצרים ללא תלושים, ועקב מחירו הזול (בפיקוח) של הקוקוזין, נוצר לו ביקוש לשם ייצור סבון ביתי. בספרם של אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, "איפה היינו ומה עשינו? - אוצר שנות החמישים והשישים", מתואר הקוקוזין כבעל ”טעם של סבון וטקסטורה של קרם לחות”.
הערות שוליים

↑  דיוויד סלע, קוקוזין, באתר ישראל היום, ‏2.12.2022
↑  השבוע לפני 70 שנה: שביתה כללית בחינוך | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המתנה בין בשר לחלב

בהלכות כשרות, המתנה בין בשר לחלב היא תקנת חכמים המחייבת המתנה בין אכילת מאכלי בשר למאכלי חלב (במקרה הפוך שטיפת הפה והידיים, ואכילת דבר מה ביניהם, תספיק). יסודו של דין זה הוא דרבנן, ובמהלך הדורות נוספו לו חלקים נוספים, חלקם מתוקף מנהג.
רקע

מדין התורה, נאסרה רק אכילת בשר וחלב שהתבשלו יחדיו, בעוד אכילת בשר וחלב שלא התבשלו יחדיו (ואינם חמים עד כדי כך שיחשבו כמבשלים זה את זה כעת) או אכילתם זה אחר זה - מותרת. חז"ל אסרו אכילת בשר וחלב יחדיו גם כאשר לא התבשלו יחדיו.
סוגיות הגמרא

בגמרא מובאות שתי סוגיות העוסקות באכילת מאכלי חלב לאחר אכילת מאכלי בשר, ולהפך.
הסוגיה הראשונה עוסקת בפעולות הנדרשות על מנת לאכול מאכלי חלב לאחר מאכלי בשר (ולהפך), ובה מובא כי אדם יכול לאכול בזה אחר זה (אך לא בבת אחת) בשר עוף ומאכלי חלב ללא צורך בניקוי ידיים ופה מהמאכל הקודם. לעומת זאת, הרוצה לאכול בשר בהמה ומאכלי חלב בזה אחר זה, עליו לנקות את פיו ואת ידיו ('קינוח והדחה') משיירי המאכל הקודם. סיבת ההחמרה בבשר בהמה נעוצה בכך שבשר בהמה אסור מהתורה להיאכל מבושל עם חלב, בניגוד לבשר עוף האסור רק מדרבנן (ולדעת ר"ת, סיבת ההחמרה בבשר בהמה היא, מפני שהוא שומני יותר וסיבי יותר, וממילא קשה יותר להסירו מהידיים והשיניים. משום כך לדעתו החומרה שייכת גם בבשר של חיה שאיסורו מדרבנן). דין זה מובא כדעת בית שמאי ובית הלל. ניקוי הפה יכול להיעשות על ידי אכילת כל מאכל, למעט מאכלים רכים ודביקים כדוגמת קמח, תמרים, וירקות.
הסוגיה השנייה דנה בהמתנה בין אכילת מאכלי בשר למאכלי חלב, ובה מובאת דעת רב חסדא כי יש להמתין פרק זמן מסוים בין אכילת בשר בהמה לגבינה, בעוד אין צורך בהמתנה במקרה ההפוך של אכילת גבינה ואחריה בשר בהמה. בהמשך הגמרא מובאים דברי מר עוקבא האומר כי הוא ממתין בין אכילת בשר לאכילת מאכלי חלב מרחק של סעודה, בעוד אביו המתין כיממה בין אכילת בשר למאכלי חלב. בסוגיא מובא גם כי חתיכות בשר שנתקעו בין השיניים נחשבות לבשר.
יישוב שתי הסוגיות

בין שתי הסוגיות ישנה סתירה לכאורה, שכן בעוד לפי הסוגיה הראשונה יש צורך בניקוי הפה והידיים על מנת לאכול מאכלי חלב לאחר מאכלי בשר בהמה, ומנגד אין צורך בהמתנה, לפי הסוגיה השנייה יש צורך בהמתנה, ומנגד אין צורך בניקוי הפה והידים.
התוספות (שעוסק בשאלה אחרת, אך תשובותיו עונות גם על סתירה זו) מביא שני הסברים לסתירה:
על פי ההסבר הראשון, הסוגיה הראשונה בה מובא שדי בניקוי הפה והידים, עוסקת באכילת מאכלי חלב ולאחריהם מאכלי בשר, בעוד הסוגיה הדורשת המתנה, עוסקת באכילת מאכלי בשר ולאחריהם מאכלי חלב. על פי הסבר זה אין מחלוקת בין הסוגיות, מאחר שכל אחת עוסקת במקרה אחר.
על פי ההסבר השני (מובא בשם רבינו תם ובעל הלכות גדולות), הסוגיה השנייה הדורשת המתנה היא במקרה שלא נעשה ניקוי הפה והידיים. על פי הסבר זה, כדי לאפשר אכילת מאכלי בשר ולאחריהם מאכלי חלב יש צורך בניקוי הפה והידיים או בהמתנה, אך במקרה ההפוך מותר לאכול מאכלי חלב ולאחריהם בשר ללא כל הגבלה. על פי הסבר זה הסוגיות אינן חולקות זו על זו על אף שהן עוסקות באותו מקרה, היות שאינן שוללות אחת את השנייה אלא מוסיפות אחת על השנייה.
הרמב"ם מקבל את החילוק העקרוני המובא בתירוץ הראשון בתוספות, לפיו בין אכילת בשר למאכלי חלב יש צורך בהמתנה, בעוד במקרה ההפוך יש צורך בניקוי הפה והידיים.
סיבת הצורך בהמתנה

ישנה מחלוקת ראשונים לגבי סיבת הצורך בהמתנה בין אכילת בשר למאכלי חלב. לפי רש"י הסיבה היא השומן הנמצא בבשר, הנדבק בפה ומחזיק את טעם הבשר בו. לפי הרמב"ם, הסיבה היא חתיכות בשר הנשארות בין השיניים ואינן מוסרות באמצעות ניקוי הפה.
דעות הפוסקים בהמתנה בין בשר לחלב

מרבית הפוסקים קבעו את דעתו של מר עוקבא להלכה, לפיה יש צורך בהמתנה בין אכילת בשר בהמה למאכלי חלב "מסעודה לסעודה" (ראו בהמשך לגבי המשמעות המעשית של ביטוי זה), כאשר ישנה מחלוקת האם ניקוי הפה והידיים יכול לשמש כתחליף להמתנה, הנובעת מהמחלוקת בין שני ההסברים לגבי הסתירה בין סוגיות הגמרא. דעת הרמב"ם, הטור והשו"ע היא כי יש צורך דווקא בהמתנה, בעוד דעת הרמ"א היא כי די בניקוי הפה והידיים משיירי המאכל יחד עם ברכת המזון (המציין את סיום הסעודה), על מנת להתיר מיידית אכילת מאכלי חלב לאחר אכילת בשר (אך הרמ"א מציין גם כי המנהג בתקופתו הוא להמתין שעה בין בשר לחלב).
דעות הפוסקים בהמתנה בין בשר לחלב > שיעור זמן ההמתנה

ישנה מחלוקת לגבי שיעור זמן ההמתנה הנדרש בין אכילת בשר בהמה למאכלי חלב, המאוזכרת בסוגיית הגמרא כ־'מסעודה לסעודה'. דעת הרמב"ם, הרשב"א, הרא"ש והטור היא כי מדובר בשיעור זמן אחיד של 6 שעות (הפרש הזמן הקבוע בין סעודה לסעודה באופן רגיל), בעוד דעת התוספות, המרדכי (בשם ראבי"ה), הגהות מימוניות והגהות אשר"י היא כי כוונת הביטוי היא לאסור אכילת מאכלי חלב בהמשך לסעודה בה נאכלו מאכלי בשר, אכילה שתהיה מותרת רק בסעודה חדשה, ולא לקבוע זמן המתנה קצוב. על כן, זמן ההמתנה יסתיים כאשר האדם ישב לאכול סעודה חדשה, אפילו כעבור זמן קצר מסיום הסעודה הראשונה. מסיבות זהות לרמב"ם, עיכול הבשר שבין השיניים והזמן שבין סעודה לסעודה, פוסק רבנו ירוחם שיש להמתין 3 שעות. המאירי בספרו מגן אבות מציין את המנהג להמתין 5 או 6 שעות, כאשר 5 שעות הוא הזמן שקבע שהבשר שבין השיניים התעכל ואינו נחשב בשר.
מחלוקת זו מצאה את ביטויה במחלוקת ההלכתית בין השו"ע הסובר כי יש להמתין 6 שעות, והרמ"א, המביא בדבריו 3 דעות "ויש אומרים דאין צריכין להמתין שש שעות רק מיד אם סלק ובירך ברכת המזון מותר על ידי קנוח והדחה והמנהג הפשוט במדינות אלו להמתין אחר אכילת הבשר שעה אחת ואוכלין אחר כך גבינה מיהו צריכים לברך גם כן ברכת המזון אחר הבשר דאז הוי כסעודה אחרת דמותר לאכול לדברי המקילין אבל בלא ברכת המזון לא מהני המתנת שעה ... ויש מדקדקים להמתין שש שעות אחר אכילת בשר לגבינה וכן נכון לעשות". מחד, מעיד הרמ"א שהמנהג הרווח להמתין רק שעה (נחלקו הש"ך והט"ז אם צריך קנוח והדחה) אולם כותב שנכון להחמיר לשש שעות.
ישנן דעות שונות בשאלה האם 6 השעות הן שעות קבועות או זמניות, ויש סוברים ששש השעות לא צריכים להיות שלמות, אלא מתירים בתחילת שעה הששית.
ישנה מחלוקת האם ניתן לחשב זמן 6 השעות מסוף אכילת הבשר בתוך הסעודה, או דווקא מסוף הסעודה שבה נאכל הבשר. למחלוקת זו אין משמעות לגבי הדעות המצריכות המתנה של שעה, בהן הזמן נמדד בכל מקרה מסוף אכילת בשר.
דעות הפוסקים בהמתנה בין בשר לחלב > שיעור זמן ההמתנה > המתנה לאחר שינה

בפוסקים דנו האם ניתן להקל לאכול חלב לאחר אכילת בשר כשישן באמצע. בספר ויעש אברהם הביא מי שכתב שאם ישן לאחר אכילת בשר, יכול לאחר מיד בקומו חלב. וכן הובא בשם הרב אלישיב להקל חלב לאחר אכילת בשר עוף אם ישן שלוש שעות. בספר דעת זקנים לרבי אברהם דוד מבוטשאטש כתב שאולי אפשר להקל לחכות פחות שעה או שעתיים, אם ישן.
באחרונים הביאו מעשה עם החת"ם סופר, שרצה להתיר אכילת חלב לאחר בשר אם ישן, מאחר שהשינה ממהרת את העיכול, אמנם בעת שבא לעשות מעשה בעצמו, ולאחר שאכל בשר הלך לישון, ובקומו בעת הכנתו כוס קפה עם חלב, נשברה הכוס וכל תכולת הכוס נשפכה. לאחר מעשה זה התבטא שנראה שמן השמים אין מסכימים להקל בכך, וכנראה לא פלוג רבנן בגזירתם.
להלכה הובא בשם רבי שמואל וואזנר שהמנהג להמתין שש שעות גם לאחר שינה.
דעות הפוסקים בהמתנה בין בשר לחלב > מנהגים

המנהג שהיה נפוץ במדינות אשכנז בימי הביניים, היה להמתין שעה אחת. רבי ישראל איסרלן (בעל תרומת הדשן) סבור שאין לזה מקור הלכתי, וזוהי פשרה בין הדעות שאנשים עושים מדעתם. אולם בספר הזוהר מופיע עונשו של מי שאוכל בשר וחלב בשעה אחת או בסעודה אחת וכנראה זה מקור המנהג. כתב על זה המהרש"ל: "כל מי שיש בו ריח תורה ראוי לו להחמיר להמתין שש שעות".
המנהג הנפוץ ביותר כיום הוא להמתין שש שעות. במוסדות רבים (ביניהם ישיבות) פער הזמן בין סוף ארוחת הצהריים לתחילת ארוחת הערב קטן משש שעות, והנוהג בהם הוא המתנה של חמש שעות ומשהו (או חמש שעות וחצי), בין השאר בהתבסס על הכלל ההלכתי "מקצתו ככולו".
מנהגים נוספים הממשיכים להתקיים באופן מצומצם הם המתנה של ארבע שעות, שלוש שעות (יוצאי יהדות גרמניה, רומניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה), שעתיים ושעה אחת (יוצאי יהדות הולנד).
דעות הפוסקים בהמתנה בין בשר לחלב > המתנה לאחר אכילת בשר עוף

על פי סוגיות הגמרא המתירות אכילת מאכלי חלב לאחר בשר עוף ללא המתנה או ניקוי, הרמב"ן והרא"ה מתירים לאכול גבינה אחרי בשר חיה ועוף בלא נטילת ידיים וניקוי הפה.
דעת הרמב"ם היא שיש צורך בהמתנה בין בשר עוף למאכלי חלב כמו בין בשר בהמה לחלב, וכן דעות הטור, השו"ע והרמ"א, כאשר זמן ההמתנה לאחר אכילת בשר עוף הוא בהתאם לדעותיהם במחלוקת לגבי זמן ההמתנה לאחר אכילת בשר בהמה (המתנה 6 שעות או המתנה של זמן קצר / שעה). עם זאת, גם במקומות בהם נקבע כי אין צורך בהמתנה לאחר אכילת בשר עוף (בהתאם לדעה המתירה), מוזכר כי מנהג העם הוא להחמיר ולהשוות אכילת בשר עוף לבשר בהמה. בקרב יהדות תוניסיה נהוג לחלק בין בשר עוף לבשר בהמה, כאשר לבשר עוף ממתינים 3 שעות ולבשר בהמה ממתינים 6 שעות. מקור המנהג הוא הכלל "אין עושים תקנה לתקנה", מאחר שאיסור אכילת בשר עוף וחלב הוא תקנה, והרחקה של 6 שעות היא תקנה, הרי שאיננו יכולים להחיל את התקנה על התקנה.[דרוש מקור]
דעות הפוסקים בהמתנה בין בשר לחלב > המתנה לאחר אכילת תבשיל בשר ללא הבשר

ישנה שאלה הנידונה בפוסקים לגבי אדם שאכל מאכל שנתבשל עם חתיכות בשר, אך לא אכל את חתיכות הבשר, אם נחשב כאוכל בשר או לא לעניין המתנה שלאחר האכילה עד לאכילת מאכל חלבי.
דעת השולחן ערוך היא שאין צורך בהמתנה במקרה זה (ורק דן שם אם צריך נטילת ידיים או לא), בעוד דעת הרמ"א היא כי יש להמתין במקרה זה כמו אחרי אכילת בשר, וכן דעת הרב עובדיה יוסף בילקוט יוסף (סימן פט' סעיף לג').
המתנה בין מאכלי חלב לבשר

על פי שני ההסברים ביישוב סוגיות הגמרא, המקרה של אכילת מאכלי חלב ולאחריהם מאכלי בשר הוא קל יותר מהמקרה ההפוך של אכילת מאכלי בשר ולאחריהם מאכלי חלב. על פי ההסבר הראשון (שבעקבותיו הלכו הרמב"ם, הטור והשו"ע), די בניקוי הפה והידיים ('קינוח והדחה', ניקוי הידיים נדרש כאשר אכל בידיו וללא סכו"ם) משאריות מאכל החלב, על מנת להתיר לאכול בשר לאחריו. על פי ההסבר השני, כלל אין צורך בניקוי.
הרמב"ם, ההולך לפי הסבר הראשון ביישוב הסוגיות ודורש ניקוי פה וידיים בין מאכלי חלב לבשר, פסק גם כי דין זה תקף לגבי בשר בהמה, אך אין צורך בניקוי קודם לאכילת בשר עוף, וכך גם דעת השו"ע. מנגד, הרא"ש כתב כי המנהג הוא להשוות בין אכילת בשר בהמה לבשר עוף, ועל כן יש צורך בניקוי והדחה גם בין מאכלי חלב לבשר עוף.
המתנה בין מאכלי חלב לבשר > פינוי שאריות אוכל והחלפת מפה

בנוסף יש צורך לפנות את כל המאכלים שאכלו ביחד עם הגבינה, וכן להחליף את המפה וכלי האוכל.
המתנה בין מאכלי חלב לבשר > קינוח והדחה

ניקוי הפה משאריות המאכל הקודם נעשה באמצעות אכילה ('קינוח') של מזון כל שהוא (כדוגמת פרוסת לחם), שעל ידו יתנקה הפה מהשאריות, ושתיית משקה כל שהוא ('הדחה') בנוסף לאכילה. ה'קינוח' יכול להיעשות על ידי כל מאכל, למעט מאכלים רכים ודביקים.
המתנה בין מאכלי חלב לבשר > אכילת בשר לאחר גבינה קשה

ברמ"א מובאת דעה המחמירה באכילת מאכלי בשר לאחר גבינה קשה, ומחילה עליה את גדרי ההמתנה של אכילת מאכלי חלב לאחר בשר (הדעה החולקת מסתפקת בניקוי הידיים והפה). הרמ"א ממליץ להחמיר כדעה הראשונה.
המתנה בין מאכלי חלב לבשר > תבשיל חלבי

מותר לאכול בשר לאחר אכילת תבשיל חלבי (מאכל שהתבשל יחד עם חלב, אך אינו מכיל אותו כעת), גם לפי הדעה המחמירה במקרה ההפוך של תבשיל בשרי.
חזקת בשרי וחזקת חלבי

מאכל שבושל ללא בשר בכלי ששימש קודם לכן לבישול בשר (מאכל כעין זה מכונה "בחזקת בשרי"), אינו נחשב כבשר לעניין המתנה, ומותר לאכול אחריו מאכלי חלב ללא הגבלה. דין זה נכון גם במקרה ההפוך, אכילת בשר לאחר אכילת מאכל "בחזקת חלבי".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ד, עמוד ב',תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ה, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ד, עמוד ב', תוספות ד"ה 'עוף וגבינה'
↑  רמב"ם, משנה תורה, הלכות מאכלות אסורות פרק ט' הלכות כה - כז
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ה, עמוד א' ד"ה 'אסור לאכול גבינה
↑  משנה תורה, הלכות מאכלות אסורות פרק ט' הלכה כח
↑  איסור והיתר לרבנו ירוחם, סימן ל"ט
↑  מגן אבות למאירי, העניין התשיעי.
↑  הדעה האוסרת הובאה בהרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, יורה דעה, סימן פ"ט, סעיף ד', הדעה המתירה הובאה ב-קיצור שולחן ערוך ילקוט יוסף
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, יורה דעה, סימן פ"ט, סעיף ז'
↑  סימן לא.
↑  אשרי האיש חלק יורה דעה חלק א' פרק ה סעיף כה.
↑  ווארמאן, אברהם דוד ב"ר אשר (אב"ד בוטשאטש), דעת קדושים (מקדש מעט, גדולי הקדש) מליחה, בשר בחלב, הלכות קטנות, באתר היברובוקס
↑  ספר זיכרון למשה עמ' סה. וראו בעניין זה בספר תשובות והנהגות, חלק א סימן תלא.
↑  קובץ מבית לוי, ניסן תשנ"ו, עמוד כג.
↑  רמ"א יורה דעה פט, א
↑  הגהות שערי דורא סימן עו, ב
↑  משפטים קכה, א
↑  וכך נהגו תלמידי הרמב"ן כפי שהובא בספר מגן אבות למאירי פרק ט
↑  מוזכר כבר בתוספות - תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ד, עמוד ב', תוספות ד"ה 'עוף וגבינה'
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ה', עמוד ב'.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן פ"ט, סעיף ג'
↑  מובא בטור יורה דעה סימן פ"ט
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן פ"ט, סעיף ד'
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מזון חלל

ארוחה של צוות אסטרונאוטים בחלל
צריכה של מזון טרי בחלל
מזון חלל הוא מוצר מזון, שנוצר ומעובד כך שיתאים לאריזה ואחסון בטיסות לחלל, יוכל לשמש לצריכה של אסטרונאוטים בחלל החיצון ויספק את צורכי התזונה שלהם.
מזון החלל מאוחסן בשקיות ואקום מיוחדות. הוא קיים בצורה מוצקה המוכנה לאכילה, או בצורה נוזלית שניתנת לשתייה ישירות מהאריזה. עם זאת, חלק מהמזון מיובש לפני המשלוח ועל כן מצריך הוספת מים לפני הצריכה. בנוסף למנות אלו, מקבלים האסטרונאוטים גם מזון טרי שמגיע בחלליות אספקה מכדור הארץ.
בשנים האחרונות, נעשה שימוש במזון חלל על ידי מדינות שונות העוסקות בתוכניות חלל, כדרך להציג ולחלוק את הזהות התרבותית שלהן, מתוך מטרה להקל על תקשורת בין-תרבותית. אף על פי שהאסטרונאוטים צורכים מגוון רחב של מאכלים ומשקאות בחלל, הוחלט ב"ועדת האדם בחלל" של מועצת מדעי החלל ב-1963 לספק לאסטרונאוטים נוסחה דיאטטית שתספק את כל הויטמינים והרכיבים התזונתיים הדרושים.
היסטוריה ופיתוח מזון החלל

חוקרים ומטיילים לאורך ההיסטוריה נאלצו לפתח שיטות לשימור מזון ולנשיאת מזון לנסיעותיהם. בעיה זו הייתה קשה במיוחד בתקופה שבה אנשים הפליגו לזמן ארוך על ספינות מפרש. חוקרים גדולים כמו קולומבוס, מגלן וג'יימס קוק נשאו מזונות יבשים ומזונות שנשמרו במלח ובתמלחות. מאוחר יותר נוספו פתרונות של קירור המזון ושימורים. אולם, טיסות לחלל דורשות שיטות חדשות לשמירה על מזון: מזון שנלקח לחלל חייב להיות קל, קומפקטי, טעים ומזין. הוא חייב גם להישמר לתקופות ארוכות ללא קירור.
הטיסה הראשונה לחלל נמשכה רק כמה דקות ולכן לא היה צורך לשאת מזון על החללית. בתחילת שנות השישים, ג'ון גלן והאסטרונאוטים של פרויקט מרקורי שהו בחלל למשך זמן רב יותר והיו צריכים לאכול. באותו זמן לא היה ידוע אם בליעה וקליטה של חומרים מזינים היו אפשריים במצב של אפס כבידה. טבליות גלוקוז עם מים, הוכיח כי אנשים יכולים לאכול, לבלוע, ולעכל מזון בסביבה חסרת משקל. אוכל החלל של מרקורי בתחילת שנות השישים התבסס על מנות הישרדות של הצבא, והורכב מאוכל "טהור" שנארז לתוך צינורות אלומיניום ונמצץ דרך קש.
באוגוסט 1961, הקוסמונאוט הסובייטי גרמן טיטוב הפך לאדם הראשון שחווה מחלת חלל על ווסטוק 2. הוא היה האדם הראשון אשר הקיא בחלל. לדברי ליין, האירוע הזה "בישר את הצורך בתזונת חלל."
אחת המטלות הרבות של ג'ון גלן, כאמריקאי הראשון שהקיף את כדור הארץ בשנת 1962, הייתה להתנסות באכילה בתנאים נטולי משקל. היו מומחים שחששו שחוסר המשקל יפגע בבליעה. גלן לא חווה קשיים כאלה, ונקבע כי מיקרוסקרבציה אינה משפיעה על תהליך הבליעה הטבעי, המאופשר על ידי הפריסטלים של הוושט.
אסטרונאוטים במשימות מרקורי מאוחרות יותר (1959–1963) לא אהבו את המזון שסופק. הם אכלו קוביות בגודל ביס, אבקות מיובשות והקפאה. האסטרונאוטים תארו את המזון כלא מעורר תיאבון, חוו קשיים בהתייבשות של מזון מיובש בהקפאה, ולא אהבו לסחוט צינורות או לאסוף פירורים. לפני השליחות, האסטרונאוטים זכו גם לארוחות בוקר דלות סיבים לפני השיגור, כדי להקטין את הסיכויים שהם יעשו את צורכיהם בעת הטיסה.
כאשר יצאה לפועל תוכנית ג'מיני בשנת 1965, המזון היה משופר באופן משמעותי, לאסטרונאוטים ניתנה אפשרות בחירה מתוך מגוון מזונות, כגון שרימפס, נגיסות הודו ומרק עוף. המזון היה מיובש בהקפאה, תהליך המשמר את המזון למשך הטיסה מבלי להתפשר על הטעם. כדי לרענן את המזון, האסטרונאוטים פשוט הזריקו מים לתוך החבילה עם אקדח מים. לארוחת צהריים בתוכנית ווסטוק (1961) יורי גגארין אכל משלוש שפופרות במשקל 160 גרם כל אחת. שתיים מהן הכילו מנות של בשר, ואחת הכילה רוטב שוקולד.
היסטוריה ופיתוח מזון החלל > פרויקט ג'מיני (1965–1966)

כמה מנושאי המזון ממשימות מרקורי הועברו למשימות ג'מיני המאוחרות יותר (1965–1966). ציפוי של ג'לטין עזר למנוע קוביות בגודל של פירור. שיטות רדיאציה פשוטה יותר פותחו. התפריטים התרחבו גם כדי לכלול פריטים מגוונים יותר כגון קוקטייל שרימפס, עוף וירקות, ריבות, טוסטים, ואפילו מיץ תפוחים.
הצוות של ג'מיני השלישי הגניב סנדוויץ' למעבורת המשימה. מפקד המשלחת גאס גריסום אהב כריכי בקר מבושלים, כך שהטייס ג'ון יאנג הביא אחד מהם, לאחר שעודד אותו האסטרונאוט וולטר שיירה. עם זאת, יאנג היה אמור לאכול רק מזון מאושר. קערות לחם צפות עודדו את גרייסום להעלות את הכריך למעבורת. האסטרונאוטים ננזפו על ידי נאס"א בגלל המעשה. נקרא שימוע בקונגרס, ואילץ את הסגן של נאס"א, ג'ורג' מילן לפרוש מתפקידו. לאחר המקרה, נאס"א טיפלה והקפידה במה שהביאו אסטרונאוטים למשימות עתידיות.
מזון שלרוב נבחר לאכילה בחלל

מזון האסטרונאוטים השתנה רבות במהלך השנים מאז החלו טיסות החלל.
בחלל מערכת הבליעה והעיכול עובדות בצורה נורמלית, ולכן המזון הנבחר לשימוש בחלל הוא לרוב מזון רגיל ולא מעובד לצורות נוזליות או מוצקות שונות כפי שהיה בעבר. טייסי החלל לרוב ניזונים ממזון רגיל במהלך השהות בחלל, שהוכן בצורת מנות קטנות לצורך אכילה נוחה. לצורך התזונה בחלל נלקחים בעיקר מוצרי מזון שונים, חלקם מזון מעובד, שלרוב אינו עובר התאמה מיוחדת כלשהי.
מוצרי המזון האלו צריכים לעמוד בשלושה תנאים:
מזונות שאינם מכילים לחות (מוצרי מזון יבשים)
מזונות שניתן לאחסן ולצרוך בטמפרטורת החדר
מוצרי מזון שלא נוטים להתפורר או להשפריץ נוזלים
לרוב למשל תהיה העדפה לטורטיות במקום לחם, שנוטה יותר להתפורר.
מזונות נוספים שלרוב נלקחים לחלל: ממרחים שונים, מעדני חלב, נקניקים, פירות יבשים, דגנים, שוקולד, וכמו כן מנות מבושלות המכילות כמות תבלינים גבוהה הנשמרות בשקיות ואקום מיוחדות.
תנאי חוסר הכבידה והצטברות הנוזלים בחללי הפנים בחלל משפיעים על חוש הטעם, ולכן כמות התבלינים הגבוהה שמשתמשים בה במנות המוכנות מראש.
בתחנת החלל הבינלאומית יש תנור חשמלי שמגיע ל-180 מעלות ומחמם אוכל, ויש גם מקרר שמכיל ציוד רפואי ולעיתים מאוכסנת בו גם גלידה.
לפני הטיסה בוחרים האסטרונאוטים לעצמם תפריט מתוך מגוון רחב של פריטי מזון. ניתנות דיאטות כדי לספק לכל אסטרונאוט כמות המינרלים והוויטמינים הדרושים להם להתמודד במהלך השהות בחלל. המזונות הנבחרים להילקח בטיסות מאוישות נחקרים ומעובדים במעבדת מערכות מזון חלל אשר במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון. מעבדה זו מאוישת במדעני מזון, דיאטנים, ומהנדסים. במעבדה עוברים מוצרי המזון אנליזות תזונתיות, נערכים מחקרים לגבי השהות באחסנה, נעשות הערכות לגבי עטיפה ואריזה אופטימאלית של דברי המזון ועוד.
ראו גם

רפואה בחלל
חללית
מעבורת חלל
הערות שוליים

↑  ארוחות בחלל, באתר הידען, ‏2005-12-16
↑  50 Years After Apollo 11, Here's What (And How) Astronauts Are Eating, NPR.org (באנגלית)
↑  מה אוכלים בחלל, באתר ynet, 19 בדצמבר 2005
אסטרונאוטים מכינים ואוכלים המבורגרים על סיפון ה-ISS באוגוסט 2007.
שימוש במזון כמו אלה שהוצבו על גבי ה-ISS
אזור חופשי

| --- | --- |

 בימוי:  עמוס גיתאי
 הופק בידי:  ניקולה בלאן   מיכאל תפוח   לורן טרושו
 תסריט:  עמוס גיתאי   מארי-חוזה סאנסלמה
 עריכה:  יאן דדה 
 שחקנים ראשיים:  חנה לסלאו   נטלי פורטמן   היאם עבאס
 מוזיקה:  חוה אלברשטיין   ירוסלב יעקובוביץ
 צילום:  לורן ברונה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  Bac Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 ביוני 2005 (ישראל)
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, עברית, ערבית, ספרדית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ירדן, ישראל 
 תקציב:  ₪8,730,000
 הכנסות:  כ-₪793,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   freezone
 פרסים:  השחקנית הטובה ביותר (חנה לסלאו) בפסטיבל קאן   מועמדות לפרס דקל הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
אזור חופשי (באנגלית: Free Zone) הוא סרט משנת 2005 בבימויו של עמוס גיתאי. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-בלגית-צרפתית-ספרדית, שצולם בישראל ובירדן. מככבת בו השחקנית הישראלית חנה לסלאו, שעל משחקה בסרט זכתה בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל קאן 2005. עוד משחקות בתפקידים הראשיים השחקנית הישראלית-אמריקאית נטלי פורטמן והשחקנית הערבייה-ישראלית-צרפתייה היאם עבאס. הסרט היה מועמד גם לפרס הסרט הטוב ביותר (Palme d'Or) בפסטיבל קאן.
עלילה

רבקה, אמריקאית צעירה המבקרת בירושלים זמן קצר לאחר שביטלה את אירוסיה, עולה על מונית שבה נוהגת חנה, יהודייה דתייה. חנה נמצאת בדרכה לאזור הסחר החופשי בירדן על מנת לפדות חוב השייך לבעלה, שנפצע זמן קצר קודם לכן בפיגוע טרור. באזור החופשי הן פוגשות בליילה, פלסטינית ששימשה כאשת קשר של בעלה של חנה עם השוק השחור המקומי. שלוש הנשים יוצאות למסע רווי מתח בעקבות כספה של חנה.
הסרט נפתח בסצנה בלתי שגרתית שבה רבקה בוכה בתוך המונית הנוסעת כשברקע מתנגן בשלמותו שירה של חוה אלברשטיין, "חד גדיא". השיר נחשב לשיר מחאה פוליטי נגד שליטתה של ישראל בשטחים.
השיר "אין אני" של שוטי הנבואה מתנגן במונית בסוף הסרט.
דמויות

רבקה (נטלי פורטמן) – אמריקאית-ישראלית ללא משפחה בישראל.
חנה בן משה (חנה לסלאו) – לאחר שהיא ובעלה פונו מסיני, היא התיישבה עם בעלה בנגב.
ליילה (היאם עבאס) – פלסטינית. נדחתה בידי בנה בשל מנהגיה המודרניים.
גב' ברייטברג (כרמן מאורה) – אמו של ג'וליו. לאחר העריכה הסופית של הסרט מאורה הופיעה רק בפלאשבק.
סמיר (מכרם ח'ורי) – אמריקאי. יתום פלסטיני שהיה פליט בטקסס. עובד כסוחר מכוניות ב"נווה מדבר" של אזור סחר חופשי.
ג'וליו (אקי אבני) – ארוסה לשעבר של רבקה ממוצא מזרחי.
קצין (לירון לבו) – קצין צבאי בגבול עם ירדן.
קצין (תומר רוסו) – קצין צבאי בגבול עם ירדן.
פרסים

בפסטיבל קאן 2005 זכתה לסלאו בפרס השחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב. נשיא חבר השופטים אמר לאחר מכן שהוא התלבט אם לכבד את כל שלוש השחקניות הראשיות של "אזור חופשי" בפרס ההרכב הטוב ביותר.
הפקה

במהלך הצילומים בכותל המערבי, המשטרה ביקשה מהשחקנים וצוות הסרט לעזוב את המקום לאחר שיהודים אורתודוקסים מחו על כך שבמקום צולמה סצנה הכוללת נשיקה בין נטלי פורטמן לאקי אבני. בסופו של דבר הסצנה לא נכללה בסרט.
לקריאה נוספת

ז'אן מישל פרודון, תרגום: דפנה רז (מצרפתית), גיתאי X‏2‏X‏3, תל אביב: רסלינג, 2007