stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיאמוטו מוסאשי
חייו > התמסדות

בשנים 1614–1615 נלחם מיאמוטו שוב במלחמה של טוקוגאווה מול טויוטומי, שהתרכזה הפעם סביב טירת אוסקה, ככל הנראה בצדו של טויוטומי הידיורי. עם זאת, אחרי המלחמה נראה שמיאמוטו היה ביחסים טובים עם טוקוגאווה, וקיבל תמיכה מהמשפחות המצדדות בטוקוגאווה. בעוד שמקורות מסוימים טוענים שמיאמוטו נלחם דווקא בצידו של טוקוגאווה, כתבים מסוימים מרחיקים לכת וטוענים כי מיאמוטו היה בצידו של טויוטומי, ובזמן אחד מהקרבות נלחם נגד טוקוגאווה איאיאסו בדו-קרב אישי. כשטוקוגאווה הרגיש כי יפסיד בדו-קרב, הוא הציע למיאמוטו לעבור לצידו.
בתחילת "ספר חמש הטבעות" כותב מיאמוטו "בגיל 30 הסתכלתי אחורה. הניצחונות הקודמים בגלל שליטתי באסטרטגיה... למדתי יומם וליל ובגיל חמישים הבנתי את דרך האסטרטגיה". כ-20 שנה אחרי המלחמה, הוא שירת אצל אדונים שונים, בעיקר ממשפחת אוגסווארה, וגם נדד לא מעט. בתקופה הזאת הוא כתב את המגילה של עקרונות השיטה אנמיי-ריו (אנ, 円 - מעגל, שלמות; מיי, 明 - אור; ריו, 流 - אסכולה, שיטה), שיטה שפיתח בגיל 22.
הוא אימץ שני בנים - מיאמוטו מיקינוסקה בסוף שנות ה-1610, ומיאמוטו יאורי סביב שנת 1624. מיאמוטו מיקינוסקה סיים את חייו בשנת 1626, כאשר ביצע ספוקו בעקבות מות האדון שלו. מיאמוטו יאורי נדד ביחד עם מיאמוטו מוסאשי במשך כ-10 שנים, ועל-פי חלק מהכתבים, שניהם השתתפו בדיכוי מרד שימבארה בשנת 1634. בעוד שיאורי הצטיין בלחימה והתקדם בדרגות לתפקיד בדרגת שר, מיאמוטו נפגע מאבן ולא זכה להישגים.
לקראת תחילת שנות ה-1640 מיאמוטו השתכן בטירת קוממוטו, בה הוא התאמן, לימד תלמידים וצייר. בשנת 1642 הוא סבל לראשונה מהתקפים של כאבי עצב, המרמזים על מחלתו וסופו הקרב. בשנת 1643 הוא הסתגר במערת רייגנדו כדי לכתוב את ספר חמש הטבעות, וסיים אותו בשנת 1645. כעבור שלושה חודשים הוא נפטר מכל הרכוש החומרי שלו, והוריש את ספר חמש הטבעות לתלמידו הקרוב. הוא מת מסרטן הריאה ב-13 ביוני (לפי לוח יפני, ב-19 במאה) 1645, אחרי שסיים את "דוקודו" אוסף של 21 כללים שעל הלוחם לחיות לפיהם.
השקפותיו והשפעתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השקפותיו והשפעתו > שיטת הלחימה שלו

מיאמוטו פיתח סגנון של קנג'וטסו המכונה ניטֵן-איצ'י (קאנג'י: 二天一, רומאג'י: niten'ichi, מילולית: שני גני עדן כאחד) או ניטוֹ-איצ'י (קאנג'י: 二刀一, רומאג'י: nitōichi, מילולית: שתי חרבות כאחת), שם המתכתב עם סוטרות בודהיסטיות בדבר שני גני עדן. בשיטה זו מתאמנים בשימוש בשתי חרבות במקביל, הקטאנה הארוכה והחרב הקצרה הנלוות ואקיזאשי, המכונות ביחד "דאישו", ולפי המסורת על כל סמוראי לחגור אותן בציבור. בנוסף ידוע שהיה מומחה להטלת שוריקן ונשקי הטלה אחרים.
השקפותיו והשפעתו > מיתוסים ואגדות שנקשרו בשמו

לפי אחד הסיפורים עליו נלחם מיאמוטו בו-זמנית בשישים תלמידי בית ספר ללחימה בחרב יפנית והביס את כולם.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272321605171  PLWABN: 9810614036305606  BIBSYS: 90171938  BNE: XX1137078  BnF: cb11916327c (data)  CANTIC: a10672291  CiNii: DA00591155  GND: 118820907  ISNI: 0000 0001 0927 6589  LCCN: n81015349  LNB: 000222517  NDL: 00270885  NKC: jn19981001873  NLG: 277046  NLK: KAC199631201  NTA: 068765347  RERO: 02-A003599856  SELIBR: 195342  SUDOC: 027032388  Trove: 923930  ULAN: 500121067  VIAF: 96574356   WorldCat (עם VIAF): 96574356 
מיאמוטו מוסאשי, חמוש בשני בוקנים.
מיאמוטו מוסאשי, דיוקן עצמי, בסביבות 1640.
מימיקאט

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1984  (בת 39) קוימברה, פורטוגל 
 שם לידה:  מאריסה איזבל לופז מאנה
 שם במה:  Mimicat 
 מוקד פעילות:  פורטוגל פורטוגל
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ • נשמה
 שפה מועדפת:  פורטוגזית, ספרדית 
 www.mimicat.net
 פרופיל ב-IMDb
 
מאריזה איזבל לופש מנה (בפורטוגזית: Marisa Isabel Lopes Mena; נולדה ב-25 באוקטובר 1984) הידועה בשם הבמה שלה מימיקאט (בפורטוגזית: Mimicat) היא זמרת ומלחינה מוזיקת פופ ונשמה. היא ייצגה את פורטוגל באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "Ai coração".
קריירה

מימיקאט השתתפה בפסטיבל דה קנסאו 2001 עם השיר "Mundo Colorido" תחת שם הבמה Izamena, אך לא עלתה מעבר לחצי הגמר. היא השתתפה שוב במהדורה ה-57 של פסטיבל דה קנסאו בשנת 2023, הבחירה הלאומית של פורטוגל לאירוויזיון 2023 עם השיר Ai coração. היא ביצעה אותו בחצי הגמר הראשון והעפילה לגמר. בגמר התחרות היא סיימה במקום הראשון. ב-11 במאי 2023 ביצעה מימיקאט את "Ai coração" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. פורטוגל הופיעה שנייה, לפני שווייץ ואחרי אוסטריה. בגמר האירוויזיון מימיקאט הגיעה למקום 23 עם 59 נקודות (כאשר 16 נקודות היו מהקהל ו-43 נקודות היו מחבר השופטים).
הערות שוליים

↑  Eurovision 2023 Semi-final 1 Results
↑  Eurovision 2023: Running order in the Grand Final
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1283154099  MusicBrainz: d10b6863-bce5-4825-95d6-3b825deaa492  VIAF: 3078167931732729520008   WorldCat (עם VIAF): 3078167931732729520008
מימן יודי

| --- | --- |
מולקולת מימן יודי
מולקולת מימן יודי
 
 שם סיסטמטי:  Hydrogen Iodide
 שמות נוספים:  חומצה הידרו-יודית
 כתיב כימי:  HI 
 מסה מולרית:  127.904 גרם/מול
 מראה:  גז שקוף
 מספר CAS:  10034-85-2
 מצב צבירה:  גז
 מסיסות:  245 גרם ל-100 מ"ל (טמפ' החדר)
 טמפרטורת היתוך:  -50.8 °C   222.35 K
 טמפרטורת רתיחה:  -35.36 °C   237.79 K
 מקדם שבירה:  1.466
 חומציות:  −11
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  26.6 קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  206.6±0.05 ג'ול למול־קלווין
 NFPA 704:       0 COR 3 1 
 
מימן יודי (HI) הוא תרכובת של מימן ויוד. מימן יודי הוא גז שקוף המגיב עם חמצן לקבלת יוד ומים.
4HI+O_{2}\longrightarrow 2H_{2}O+2I_{2}
היוד המתקבל מגיב עם HI ומתקבל HI3 המקנה צבע חום לתמיסה. מימן יודי הוא חומצה חזקה והתמיסה המיימית שלו נקראת "חומצת מימן יודי" התגובה עם מים  HI_{(g)}+H_{2}O_{(l)}\longrightarrow H_{3}O_{(aq)}^{+}+I_{(aq)}^{-}\qquad K_{a}\approx 10^{10}. החומר מסיס מאוד במים: ניתן להמיס 245 גרם HI ב-100 מ"ל מים כך שליטר מים יכול להמיס 425 ליטר של HI גזי ובתמיסה הרוויה יש ארבע מולקולות מים בלבד לכל מולקולת מימן יודי.
תמיסות מסחריות של חומצה הידרו-יודית מרוכזת מכילות 48-57% משקלי HI, התמיסה המיימית יוצרת אזיאוטרופ של 57% HI ו43% מים, טמפרטורת הרתיחה של האזיאוטרופ 127°C.
כיוון שהיוד הוא אניון גדול והמטען השלילי מפוזר על נפח גדול הקשר מימן-יוד חלש מקשרי המימן עם הלוגנים אחרים וקבוע הדיסוציאציה של מימן יודי גדול משל חומצה הידרוכלורית או מימן ברומי.
הכנה

מפיקים מימן יודי בדרגת ניקיון גבוהה בתגובה של מימן ויוד בקטליזה של פלטינה
H_{2}+I_{2}\longrightarrow 2HI
דרך אחרת היא תגובה של יוד עם הידרזין
N_{2}H_{4}+2I_{2}\longrightarrow 4HI+N_{2}
שיטה נוספת היא בבעבוע של מימן גופרי דרך תמיסה מיימית של יוד כך שמתקבלת חומצת מימן יודי אותה מזקקים וגופרית מוצקה שניתן לסנן.
I_{2}+H_{2}S\longrightarrow 2HI+S
שימושים

מימן יודי מגיב עם אלקנים בתגובת סיפוח למשל
H_{2}C=CH_{2}+HI\rightarrow H_{3}C-CH_{2}I
תגובה עם כוהל ראשוני יוצרת אלקילהליד במנגנון של התמרה נוקלאופילית
מימן יודי יכול לשבור אתר לקבלת אלכוהול ואלקיל-יודיד
שימושים > הגבלות שיווק

שיווק מימן יודי (כתמיסה מיימית) מבוקר משום שהחומר משמש כמחזר בתהליך הייצור של מתאמפטמין.
תגובה של מימן יודי עם 1-פרופנול לקבלת יודופרופן
תגובת HI עם אתר
מייקל רוהאן

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1941 Grenfell, אוסטרליה 
 פטירה:  20 במרץ 2013 (בגיל 71) סידני, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 ידוע בשל:  הצתת מסגד אל-אקצא
 השקפה דתית:  נוצרי 
 
דיון פתיחת משפטו, 1969
מייקל דניס רוהאן (באנגלית: Michael Dennis Rohan; ‏1 ביולי 1941 – 20 במרץ 2013) היה אזרח אוסטרלי נוצרי שהצית את מסגד אל-אקצא ב-21 באוגוסט 1969, בעת ביקורו בירושלים, לאחר שניסיון הצתה קודם, כעשרה ימים קודם לכן, נכשל.
רוהאן, שלקה בסינדרום ירושלים (מחשבות שווא בעלות תוכן דתי-מיסטי ומחשבות גדלוּת), טען שעשה את המעשה בעקבות צו אלוהי ובהתאם לכתוב בספר זכריה. הוא חשב שהמעשה יסייע ליהודים לבנות מחדש את בית המקדש ובכך יאפשר לישו לשוב כמשיח ולשלוט בעולם במשך אלף שנה.
בשנת 2009 העניק ראיון לתחנת רדיו אוסטרלית, בשנת 2019 אמר מראיינו שהוא נפטר "מספר שנים לאחר מכן".
ביוגרפיה

רוהאן תואר על ידי אביו כילד עצמאי מאוד. בגיל 18 עזב את הבית, נדד ברחבי אוסטרליה ועבד בחקלאות בעיקר בטיפול בצאן. הוא היה ידוע כעובד שקדן ומסור, אך שתקן. הוא התחתן עם אשה קתולית ונולדו לו שני ילדים אולם הוא נטש את משפחתו, ניסה להתאבד ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי.
באפריל 1969 הגיע רוהאן לישראל ועבד בקיבוץ משמר השרון. בתחילת אוגוסט 1969 הוא ניסה להצית את מסגד אל-אקצא, אך ללא הצלחה וסימני ההצתה שנמצאו על ידי שומרי הוואקף לא דווחו למשטרה. ב-21 באוגוסט הוא ביצע את הצתת מסגד אל-אקצא. רוהאן נעצר במשמר השרון יומיים אחרי ההצתה, נחקר, הודה ונחבש תחת שמירה מיוחדת בבית המעצר של משטרת ירושלים. השמירה המוגברת נועדה להכשיל פגיעות בו מצד מוסלמים זועמים או התאבדות, מחשש שמותו בנסיבות כאלה עלול להוביל לתאוריית קשר שתכתים את שמה של ישראל. ב-1 בספטמבר 1969 הוגש נגדו כתב אישום.
הוא הועמד לדין בבנייני האומה, ישוב בתא זכוכית, בפני הרכב של שלושה שופטים של בית המשפט המחוזי בירושלים, כדי לאפשר סיקור מקסימלי של המשפט שיגיע לעולם המוסלמי. בין השאר, הורחבו שידורי החדשות בערבית בימי המשפט. את התביעה ניהל היועץ המשפטי לממשלה, מאיר שמגר. על פי הוראות סנגורו, יצחק טוניק, בפתיחת המשפט כפר רוהאן באישומים נגדו, אולם למחרת שינה את טעמו והודה בעיקרי העובדות אך טען לאי שפיות. לאחר שבוע, עם סיום פרשת התביעה, הופסק המשפט ורוהאן נשלח להסתכלות פסיכיאטרית. בעדותו במשפט אמר רוהאן ששרף את המסגד כדי לבנות את בית המקדש. כן טען שהוא מלך שנשלח על ידי אלוהים לבנות את בית המקדש. חמישה רופאים, בהם פסיכיאטר מלונדון ורופא מבית החולים באר יעקב העידו שרוהאן חולה נפש. בפסק הדין, שפורסם ב-30 בדצמבר 1969 קבלו השופט צבי עלי בקר, ושני שותפיו להרכב השופטים יהודה כהן ומשה גולן, את טענת ההגנה שרוהאן לא היה אחראי למעשיו ודחו את דרישת התביעה להענישו.
רוהאן אושפז לזמן מה בבית החולים טלביה, ובפברואר 1970 הועבר לבאר יעקב. משרד הבריאות ביקש להשיבו לאוסטרליה בגלל העלויות הכבדות של אשפוזו, אך הבקשה נדחתה על ידי היועץ המשפטי לממשלה. בראשית ספטמבר 1970 ברח רוהאן מבית החולים ואותר על ידי המשטרה כעבור כיממה בקיבוץ משמר השרון. בעקבות זאת, הועבר רוהאן למוסד אחר. באפריל 1974 הוא גורש מישראל בחזרה לאוסטרליה, שם המשיך באשפוז פסיכיאטרי עד יום מותו.
הערות שוליים

↑  City of Mount Gambier, באתר בית הקברות של מאונט גמבייר (באנגלית).
↑  יוסף צוריאל, השומר התיר לרוהאן להיכנס למסגד בשעות האסורות לביקור כדי שיצלם, מעריב, 2 בספטמבר 1969
↑  "Rohan and the road to the apocalypse". 23 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Apocalypse Now: The political legacy of Denis Michael Rohan". 21 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  א. שירון, אביו של רוהאן: דניס הוא לא יציב, מעריב, 24 באוגוסט 1969
↑  רוהאן אושפז בבית־תולים לחולי נפש באוסטרליה לאחר שניסה להתאבד, מעריב, 8 בספטמבר 1969
1 2  החשוד בהצתת אל אקצה עשה נסיון קודם, מעריב, 24 באוגוסט 1969
↑  פעולה מזהירה של המשטרה; תוך יממה נעצר החשוד, מעריב, 24 באוגוסט 1969
↑  נקבע הרכב השופטים, מעריב, 5 בספטמבר 1969
↑  החל משפטו של מייקל רוהאן החשוד בהצתת 'אל אקצה' - הנאשם כפר באשמה, דבר, 7 באוקטובר 1969
↑  מהלך משפט רוהאן ישודר גם בערבית, על המשמר, 29 בספטמבר 1969
↑  דני רובינשטיין, ההגנה גילתה את קלפיה, דבר, 8 באוקטובר 1969
↑  משפט רוהאן נדחה ל־17 יום להשלמת בדיקות פסיכיטריות והבאת עדי סניגוריה, דבר, 14 באוקטובר 1969
↑  רוהאן: שרפתי - כדי לבנות בית המקדש, מעריב, 30 באוקטובר 1969
↑  מייקר רוהאן: הגעתי להכרה שאני מלך העתיד לבנות את בית המקוש מחדש, הצופה, 4 בנובמבר 1969
↑  צבי לביא, הנאשם ידע בשעת הפשע מה הוא עושה אך לא יכול להמנע מביצועו, מעריב, 5 בנובמבר 1969
↑  פולמוס בבית־המשפט על מחלתו של רוהאן, על המשמר, 9 בנובמבר 1969
↑  רוהן, מצית מסגד אל-אקצא, נידון לאשפוז בבית חולי נפש, מעריב, 31 בדצמבר 1969
↑  רוהאן הועבר מירושלים לבי"ח אחר לחולי־נפש אי שם בארץ, מעריב, 17 בפברואר 1970
↑  נדחתה פנייה של משרד הבריאות להחזיר את רוהאן לאוסטרליה, מעריב, 4 בספטמבר 1970
↑  יצחק יעקבי, הרפתקת 20 השעות של דניס רוהאן, דבר, 3 בספטמבר 1970
↑  שאול הון, מצית מסגד,אל אקצה' יגורש לאוסטרליה, מעריב, 16 באפריל 1974
↑  יהודית היבנר, החיים כסיפור, הוצאת ששר, 2001, עמ' 165
↑  Holy Spirits. The Sydney Morning Herald, 6 Oct 1995
מכתב שרשרת

מכתב שרשרת מסוג תרמית פירמידה
מכתב שרשרת הוא מכתב הכולל הודעה הקוראת לנמען ליצור מספר העתקים של המכתב ולהעבירם הלאה לנמענים נוספים. שיטות נפוצות המשמשות במכתבי שרשרת כוללות מניפולציות רגשיות באמצעות סיפורים קורעי לב, תרמיות פירמידה להתעשרות מהירה וניצול של אמונות טפלות כדי לאיים על הנמען במזל רע, אלימות או אף מוות אם יעז "לשבור את השרשרת" ולא לשלוח הלאה את המכתב.
מכתבי שרשרת משמשים לעיתים גם להשגת מטרה חיובית הדורשת תפוצה נרחבת, לדוגמה: השבת אבידה, החתמה על עצומה, או גיוס תרומה. שימוש במחקר במכתבי שרשרת נעשה בחקר תופעת העולם הקטן.
בעבר נכתבו מכתבי שרשרת על נייר והוטמנו בתיבות מכתבים. כיום מועברים מרבית מכתבי השרשרת באמצעות דואר אלקטרוני. כמו כן, מכתבי שרשרת בפורמטים דיגיטליים שונים (טקסט ו/או תמונה) מופצים באמצעות אתרי רשתות חברתיות ותוכנות מסרים מיידיים.
ראו גם

סאמיזדאט
דואר זבל
מנואל קסטלס

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1942 (בן 82) איין, ספרד 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה עירונית 
 מקום מגורים:  ספרד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברצלונה 
 מנחה לדוקטורט:  Alain Touraine 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' (2011–2011)  אוניברסיטת סנטה קלרה (2008–2010)  Ministerio de Economía y Hacienda (1986–1987)  אוניברסיטת פריז מערב נאנטר לה דפאנס (1967–1969)  אוניברסיטת מונטריאול (1969–1970)  אוניברסיטת אוקספורד (2008–2010)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1979–2003)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (2004–2009)  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (1970–1979)  האוניברסיטה האוטונומית של מדריד (1988–1993)  אוניברסיטת דרום קליפורניה  האוניברסיטה הפתוחה של קטלוניה  Ministry of Universities 
 תלמידי דוקטורט:  Monique Dagnaud 
 פרסים והוקרה:  עיטור האריה של פינלנד (2002)  Narcís Monturiol Medal (2002)  קצין גבוה במסדר החרב של יעקב הקדוש (2006)  פרס הולברג (2012)  פרס בלצן (2013)  אביר מסדר האמנויות והספרות (2002)  מדליית ארסמוס מרוטרדם (2011)  מסדר גבריאלה מיסטרל (2005)  צלב סנט ז'ורדי (2006)  מלגת גוגנהיים (1982)  הצלב הגדול של מסדר קרלוס השלישי (29 בדצמבר 2021)  עמית האקדמיה הבריטית  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.manuelcastells.info
 
מנואל קסטלס (בספרדית: Manuel Castells Oliván; נולד ב-9 בפברואר 1942) הוא סוציולוג ספרדי-אמריקאי המזוהה בעיקר עם מחקר חברת המידע והתקשורת.
בסקר של אינדקס הציטוטים במדעי החברה דורג קסטלס במקום החמישי בעולם במדעי החברה ובמקום הראשון בעולם בשדה התקשורת, כל זאת מבין המלומדים החיים בשנים 2009-2000. הוא חבר הקולגיום הבינלאומי לאתיקה, מדע ופוליטיקה, ארגון המנסה לבדוק כיצד ניתן להתגבר על בעיות ולחיות בעולם של שלום, צדק חברתי וקיימות כלכלית.
חייו

נולד כמנואל קסטלס אוליוואן בעיירה איין (Hellín) במחוז אלבסטה בקסטיליה לה מנצ'ה שבספרד וגדל בעיקר בברצלונה. למרות שמשפחתו שמרנית, קסטלס היה פעיל פוליטית כסטודנט בתנועה האנטי-פרנקיסטית, ובשל כך ברח מספרד לצרפת. בפריז, בהיותו בן עשרים, השלים את לימודיו והמשיך ללמוד באוניברסיטת פריז, שם קיבל דוקטורט בסוציולוגיה. בגיל 24 הפך קסטלס למדריך באוניברסיטת פריז, תפקיד בו עבד בשנים 1979-1967; בתחילה באוניברסיטת פריז 10 ננטר, שפיטרה אותו כיוון שהשתתף במהומות הסטודנטים במאי 1968, ואז בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, בשנים 1970–1979. ב-1979 התמנה לפרופסור לסוציולוגיה ולפרופסור לתכנון עירוני  באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-2001, הוא היה פרופסור מחקר באוניברסיטה הפתוחה בקטלוניה, ברצלונה. ב-2003, הוא הצטרף בית ספר לתקשורת על שם אננברג באוניברסיטת דרום קליפורניה, כפרופסור לתקשורת ומופקד הקתדרה על שם וולטר אננברג לתקשורת וטכנולוגיה. קסטלס הוא מייסדו של מרכז אוניברסיטת דרום קליפורניה בדיפלומטיה ציבורית, וחבר בכיר במועצה המייעצת למרכז לדיפלומטיה, והוא חבר מרכז מחקר אננברג לרשתות תקשורת בינלאומית.
קסטלס מחלק את זמנו בין ספרד לארצות הברית; הוא נשוי לאמה קיסליובה. מאז 2008 הוא חבר הוועד המנהל של המכון האירופי לחדשנות וטכנולוגיה.
עבודתו המחקרים ופרסומים מרכזיים

עבודתו הסוציולוגית של מנואל קסטלס מסנתזת ספרות מחקר אמפירי עם סוציולוגיה עירונית, חקר ארגונים, אינטרנט, תנועות חברתיות, סוציולוגיה של התרבות, וכלכלה פוליטית. על מקורותיה של החברה הרשתית, הוא מניח ששינויים במבנה הארגון הפועל כרשת קדמו בדרך כלל לטכנולוגיות אינטרנט אלקטרוניות הקשורות לארגון הרשתי.
קסטלס טבע את המונח "העולם הרביעי", המציין קבוצות אשר הודרו חברתית מן החברה העולמית, כמו נוודים ומחוסרי דיור.
קסטלס טוען כי עידן המידע יכול "לשחרר את כוחו של המוח", אשר יגדיל באופן דרמטי את הפרודוקטיביות של אנשים ויוביל לפנאי גדול יותר, המאפשר לאנשים להשיג "עומק רוחני גדול יותר מודעות סביבתית". שינוי כזה יהיה חיובי, הוא טוען, בכך שהוא יגרום לצריכת המשאבים לרדת. עידן המידע, עידן הצריכה וחברת הרשת הם נקודות מבט המנסות לתאר את החיים המודרניים בהווה ולהציג את עתיד החברה. לטענתו, ניתן לתאר את החברה בת זמננו כ"מחליפה של מטאפורת המכונה המיושבת במטפורת הרשת".
בשנות השבעים, בעקבות דרכו של אבין האינטלקטואלי אלן טורין, היה קסטלס חוקר מרכזי בחקר הסוציולוגיה המרקסיסטית העירונית, המדגישה את תפקידן של התנועות החברתיות בהפיכה הסובטיבית של העיר לחברה תעשייתית. הוא הציג את המושג "הצריכה הקולקטיבית", המתייחסת לצריכה מוצרים הניתנים על ידי המדינה כמו דיור ציבורי או תחבורה ציבורית, כתוצר של מגוון מאבקים חברתיים - שנפרדו מן השכבה הכלכלית לשכבה הפוליטית באמצעות התערבות המדינה.
במרוצת שנות השמונים של המאה העשרים, הוא התרכז בתפקידן של טכנולוגיות חדשות בבנייה מחדש של כלכלה. ב -1989 הוא הציג את המושג "מרחב הזרימה", המרכיבים המהותיים והבלתי-מהותיים של רשתות המידע הגלובליות המשמשות לתיאום בזמן אמת של המשק.
בשנות התשעים הוא שילב את שני תחומי המחקר שלו בעידן המידע: כלכלה, חברה ותרבות, שפורסם כטרילוגיה, "עלייתה של הרשת החברתית" (1996), "כוחה של הזהות" (1997) ו"סוף המילניום" (1998). הטרילוגיה עידן המידע: כלכלה, חברה ותרבות, מציג שלושה ממדים סוציולוגיים - ייצור, כוח וניסיון. הוא הדגיש כי ארגון הכלכלה, המדינה ומוסדותיה, והדרכים שאנשים יוצרים משמעות בחייהם באמצעות פעולה קולקטיבית, הם מקורות בלתי ניתנים לחיזוי של הדינמיקה חברתית. יש להבין אותם גם כגופים נפרדים וגם כקשורים זה לזה.
הערות שוליים

↑  דרוג יחסי של מלומדים מובילים במדעי החברה לפי מספר הציטוטים שלהם בשנים 2009-2000
↑  אתר מרכז מחקר אננברג לרשתות תקשורת בינלאומית
↑  ביוגרפיה של Emma Kiselyova
1 2  Strangelove, Michael (2005). The Empire of Mind: Digital Piracy and the anti-capitalist movement. Toronto, On, Canada: University of Toronto Press. p. 8.
↑  Castells and Ince 2003, pp. 11–12
↑  Castells and Ince 2003, p. 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386052305171  PLWABN: 9810687570705606  BIBSYS: 90063566  BNE: XX881285  BnF: cb118955066 (data)  CANTIC: a10061046  CiNii: DA00046023  GND: 123406587  ISNI: 0000 0001 2117 805X  LCCN: n79117108  LNB: 000028473  NDL: 00435501  NKC: vse2006316115  NLA: 35026525  NLG: 96097  NLK: KAC199604611  NSK: 000260972  NTA: 06933305X  RERO: 02-A003083038  SELIBR: 180573  SNAC: w6m740p9  SUDOC: 026771683  Trove: 800128  ULAN: 500020697  VIAF: 2467774   WorldCat (עם VIAF): 2467774
מייטלנד וורד

| --- | --- |
מייטלנד וורד, מאי 2014
מייטלנד וורד, מאי 2014
 לידה:  3 בפברואר 1977 (בת 47) קליפורניה לונג ביץ', לוס אנג'לס
 שם במה:  מייטלנד וורד
 שם לידה:  אשלי מייטלנד וולקוס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1994 – 2007 (מיינסטרים) 2019 – הווה (פורנוגרפיה)
 עיסוק:  שחקנית טלוויזיה, שחקנית פורנוגרפיה ודוגמנית
 פרופיל ב-IMDb
אשלי מייטלנד וולקוס (באנגלית: Ashley Maitland Welkos; נולדה ב-3 בפברואר 1977), המוכרת בשם הבמה "מייטלנד וורד" ("Maitland Ward"), היא שחקנית טלוויזיה, שחקנית פורנוגרפיה ודוגמנית אמריקאית.
בין 1994 ל-2007, וורד הופיעה בסדרות טלוויזיה במיינסטרים. ב-2019, היא עברה אל תעשיית הפורנוגרפיה.
ביוגרפיה

אשלי מייטלנד וולקוס נולדה ב-3 בפברואר 1977 בעיר לונג ביץ' שבמחוז לוס אנג'לס במדינת קליפורינה. בין 1994 ל-1996, כשהייתה בת 16 ועוד למדה בכיתה י' בתיכון, וולקוס הופיעה בסדרת אופרת הסבון "היפים והאמיצים" בדמותה של ג'סיקה פורסטר. לאחר מכן, היא זכתה לתפקידי אורח בקומדיות המצבים "USA High" ו"שפץ ביתך" וכן הופיעה בסרט הטלוויזיה "להרוג את מר גריפין".
ב-1998, וולקוס הצטרפה כשחקנית ראשית לסדרת ההתבגרות "ילד פוגש עולם" בעונתה השישית. וולקוס גילמה את רייצ'ל מקוויגר, חברתו לספסל הלימודים של קורי במעלליו בקולג', והמשיכה בתפקיד זה עד לתום הסדרה ב-2000. וולקוס לא הצליחה למנף את הופעתה להצלחה בשנים שחלפו, ועד ל-2007 היא הופיעה, פרט להופעות אורח בסדרות קטנות שונות, בסרטים "Dish Dogs" מ-2000 ו"לבנבנות" מ-2004.
לאחר פרישתה ממשחק, וולקוס החלה לעסוק בקוספליי והופיעה בכנסי קומיקס. התחפושת הראשונה שלה הייתה של הנסיכה ליאה בביקיני כמחווה להופעתה של קארי פישר בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי", ולאחר מכן היא הופיעה גם בדמות ג'סיקה 6 מהרומן "Logan's Run" ורד סונג'ה. הופעות אלו הפכו אותה לסמל מין, והיא זכתה לפופולריות רבה. ב-2013, וולקוס החלה לפרסם תמונות עירום וטופלס שלה ברשתות החברתיות "Instagram" ו-"Snapchat" וקיבלה עוקבים רבים.
ב-2019, וולקוס הודיעה כי תחל להופיע כשחקנית בתעשיית הפורנוגרפיה תחת שם הבמה "מייטלנד וורד". את המעבר היא החליטה לעשות בעקבות פנייה משחקנית ובמאית הפורנוגרפיה קיידן קרוס. הצגת הבכורה שלה הייתה בסרט "Drive" של האתר Deeper, ולאחריו היא המשיכה להופעות נוספות באתרים שונים באמצעות הסוכנות "Society 15". התקשורת כינתה את מהלכה "שינוי קריירה דרסטי", אך וורד ציינה כי מבחינתה מדובר במהלך עסקי נבון שיחשוף אותה לקהל חדש של מעריצים. ב-2022, וורד הוציאה את הספר האוטוביוגרפי "Rated X: How Porn Liberated Me from Hollywood". בקריירה החדשה, וורד זכתה לפופולריות רבה וגרפה פרסים רבים על הופעותיה.
פילמוגרפיה > מיינסטרים

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994–1996 | "היפים והאמיצים" | ג'סיקה פורסטר | דמות חוזרת (12 פרקים) |
| 1997 | "להרוג את מר גריפין" | קנדיס לי | סרט טלוויזיה ("NBC") |
| 1998 | "USA High" | טינה | פרק: "Buddies" |
| 1998 | "שפץ ביתך" | קריסטי | פרק: "The Old College Try" |
| 1998–2000 | "ילד פוגש עולם" | רייצ'ל מקוויגר | שחקנית משנה (45 פרקים) |
| 1999 | "A Bold Affair" | אלינור |  |
| 2000 | "A Bold Affair" | מולי | סרט באורך מלא ביציאה היישר לווידאו |
| 2002 | "Boston Public" | רייצ'ל ניומן | פרק: "Chapter 43" |
| 2004 | "לבנבנות" | בריטני וילסון | סרט קולנוע |
| 2005 | "Out of Practice" | סטייסי | פרק: "פיילוט" |
| 2007 | "חוקי המשחק" | דני | פרק: "Young and the Restless" |
פילמוגרפיה > פורנוגרפיה

| שנה | שם | אולפן | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏2019 | Cosplay Queen | VR Bangers |  |
| ‏2019 | Unprofessional | Blacked |  |
| ‏2019 | Wet And Wild | Brazzers |  |
| ‏2019 | Order of Termination | VR Bangers |  |
| ‏2019 | Drive | Deeper | סדרה |
| ‏2019 | Black and Red | Blacked | סדרה |
| ‏2019 | When Superstars Collide | Lesbian X |  |
| ‏2019 | Raw 38 | Jules Jordan | סדרה |
| ‏2019 | Lesbian Superstars | Lesbian X | סדרה |
| ‏2019 | We All Do It, Too | Blacked |  |
| 2019–2020 | Mistress Maitland | Deeper | סדרה |
| ‏2020 | Poolside Affairs | Brazzers | סדרה |
| ‏2020 | Being Shared | Deeper |  |
| ‏2020 | Showgirl | VR Bangers |  |
| ‏2020 | Intimates: Maitland Ward | Intimates |  |
| ‏2020 | At Last | Deeper |  |
| ‏2020 | Muse | Deeper | סדרה |
| ‏2020 | Fertile | Blacked |  |
| ‏2021 | Stars 2 | Blacked | סדרה |
| ‏2021 | Mistress Maitland 2 | Deeper | סדרה |
| ‏2021 | Muse 2 | Deeper | סדרה |
| ‏2022 | Sex Without Love | Deeper |  |
| ‏2022 | Poetics for Tramps | Deeper | סדרה |
| ‏2022 | Drift | Deeper | סדרה |
| ‏2022 | Stars 4 | Blacked | סדרה |
הערות שוליים

↑  Maitland Ward Videos and Movies on DVD & VOD, ‏Adult Film Data Base
↑  We're Having A LIVE Boy Meets World Cast Reunion!‎, ‏OK Magazine, ‏23 באוקטובר 2013
↑  An Interview with 'Boy Meets World' Star, Maitland Ward, ‏How to be a Redhead, ‏29 ביולי 2013
↑  Sam Wha'anda, ‏5 pics from White Chick star's porn-style 'High-Voltage' photoshoot, ‏Pulse, ‏4 במרץ 2016
↑  Maitland Ward Is Snapchat's Resident Sex Symbol, ‏MEL Magazine, ‏5 באוקטובר 2016
↑  Ed Gross, ‏15 Questions With (And Sexy Photos Of) Maitland Ward (Exclusive)‎, ‏FHM, ‏4 באוגוסט 2017
↑  Maitland Ward Bares All On Instagram, ‏Ego All-Stars, ‏17 בינואר 2018
1 2  Ben Cost, ‏‘Boy Meets World’ star Maitland Ward is doing porn now, ‏New York Times, ‏3 באוקטובר 2019
1 2  Jaclyn Roth, ‏From ‘Boy Meets World’ to Adult Films: Inside Maitland Ward’s ‘Authentic Journey’ Into Porn, ‏In Touch Weekly, ‏20 בספטמבר 2019
↑  JC Adams, ‏[Mainstream Actress Maitland Ward Signshttps://www.xbiz.com/news/245406/mainstream-actress-maitland-ward-signs-with-society-15 With Society 15], ‏XBIZ, ‏12 ביולי 2019
↑  Sasha Savitsky, ‏'Boy Meets World' star Maitland Ward says porn brings new opportunities, promises 'more taboo stuff to come'‎, ‏Fox News, ‏6 באוקטובר 2019
↑  'Boy Meets World' Maitland Ward Doing Porn Won't Ruin My Career!!!‎, ‏TMZ, ‏6 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7009 8990  LCCN: no2012070519  VIAF: 249531992   WorldCat (עם VIAF): 249531992 
מייטלנד וורד בקוספליי, 2015.
מנחם ינקוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1932 שטפנשט, רומניה 
 נהרג:  6 ביוני 1967 (בגיל 35)
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   סמל
 עיטורים
 עיטור המופת 
 
מנחם ינקוביץ (23 באפריל 1932 - 6 ביוני 1967), היה חייל צבא הגנה לישראל, מקבל עיטור המופת.
נולד למשה ואיטה ביום י"ז בניסן ה'תרצ"ב (23 באפריל 1932) בעיר שטפנשטה ברומניה. המשפחה עלתה לארץ בשנת 1948. לאחר שעבר את מחנות המעצר בקפריסין הגיע לארץ אז התחיל ללמוד במשק הפועלות בחדרה. מנחם היה במסגרת עליית הנוער ועבד כמחסנאי בבית האריזה של "תנובה אכספורט" בחדרה.