stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארמייה השנייה (בולגריה)
מלחמת העולם הראשונה

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נכללו במסגרת הארמייה 5 אוגדות רגלים (האוגדות: ה-2 "תראקיה", ה-3 "בלקן", ה-7 "רילה", ה-11 "סבילנגראד) ואוגדת הפרשים ה-1. מספר החיילים באוגדות הרגלים הבולגריות הגיע ל-24,000 ובהיקף כוח האדם דמו לגייסות בצבאות אירופיים. כל אוגדה מנתה 2 חטיבות. כל חטיבה מנתה 2 רגימנטי רגלים בני 4,583 חיילים כל אחד ובכל רגימנט 2 גדודים בני 4 פלוגות. בנוסף מנתה כל חטיבה פלוגת מקלענים בת 80 חיילים, פלוגת חיל עזר בת 180 חיילים, שני אסקדרוני פרשים ורגימנט ארטילריה בן 1,959 חיילים שאורגן ב-3 פלוגות תותחנים. עוד נמנו בכל חטיבה פלוגת ז'נדרמריה, פלוגת הנדסה, פלוגת אספקה ופלוגת רפואה. כל אוגדת פרשים מנתה 2 חטיבות ובכל חטיבה 2 רגימנטים. כל רגימנט פרשים מנה 657 חיילים ואורגן ב-4 אסקדרונים. בנוסף מנתה כל חטיבה רגימנט ארטילריה רכוב, גדוד אספקה וגדוד רפואה.
עם הצטרפות בולגריה למעגל הלחימה במסגרת מעצמות המרכז, השתתפו חיילי הארמייה השנייה במערכה על סרביה. תחת פיקודו של גאורגי טודורוב תקפו חיילי הארמייה את הסרבים בגזרת מישור אובצ'ה פולה וכבשו את וראניה, קומאנובו, וסקופיה. לאחר הכרעת סרביה, הוצבה הארמייה השנייה בחזית המקדונית וביחד עם הארמייה הראשונה, היוו את עיקר הכוח הלוחם. בהתאם לדרישתו של מפקד הצבא הבולגרי הגנרל ניקולה ז'קוב פעלה הארמייה השנייה באופן עצמאי ותחת פיקוד בולגרי, והוצבה בגזרת הנהר סטרומה. מלחמת ההתשה המתמשכת בחזית הובילה לשחיקת כוחם של הבולגרים ולירידה במוטיבציה.
בין פברואר לאוגוסט 1918 ערקו כ-2,200 מחיילי הארמייה השנייה והם סיפקו מידע מודיעיני יקר ערך למפקדי החזית של מדינות ההסכמה.
במהלך המלחמה שונה הרכב הארמייה מספר פעמים בשל חלוקת הכוחות למספר חזיתות ושחיקתם ההדרגתית. בספטמבר 1918 מנתה הארמייה שתי אוגדות רגלים (ה-7 "רילה", ה-8 "טונג'ה" ועוד חלק מה-11 "סבילנגראד").
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה לאורך עמק הווארדאר. בקרב דוברו פולה הובסו כוחות בולגריים שסופחו לארמייה הגרמנית ה-11, ונפרצו קווי החזית. פריצת הקווים ואי השקט בממלכה אילצו את הבולגרים לבקש הפסקת אש וב-29 בספטמבר נחתמה שביתת הנשק של סלוניקי. ב-16 באוקטובר פורקה הארמייה מנשקה וחייליה שוחררו.
מלחמת העולם השנייה

ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי וחברה רשמית למדינות הציר במלחמת העולם השנייה. עם זאת סירב המלך בוריס השלישי לצרף את חייליו לקרבות החזית המזרחית. לאחר כיבוש ממלכת יוון בידי גרמניה הנאצית ומסירת אזור מזרח מקדוניה ותראקיה לחזקת הבולגרים הועברה לאזור הארמייה השנייה ומפקדתה הוקמה בקסנתי.
בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הצטרפה בולגריה לבעלות הברית והכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית. הוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945, הוצא הגנרל ניקולה סטויצ'ב להורג בידי כיתת יורים בשטח בית העלמין בסופיה ביחד עם 180 פוליטיקאים ואנשי צבא נוספים חברי מנגנון המשטר הקודם. ב-15 במרץ 1945 הוצא הגנרל קונסטנטין לוקאש להורג.
חיילי הארמייה אשר מנו כ-78,000 חיילים בפיקודו של הגנרל קיריל סטאנצ'ב, הצטרפו לצבא האדום במערכה ביוגוסלביה ושחררו את העיר ניש מידי הוורמאכט. בהמשך, השתתפה הארמייה בקרבות לשחרור קוסובו.
הערות שוליים

↑  Philip S. Jowett, ‏‏ Armies of the Balkan Wars 1912-1913 באתר גוגל ספרים (באנגלית).
1 2 3  Nigel Thomas ,Dušan Babac, Darko Pavlović, "Armies in the Balkans 1914-18, Osprey publishing, Great Britain ,2001, page 21-23", באתר גוגל ספרים (באנגלית)
↑  מארי רוברטס פריסיליה, מלחמת העולם הראשונה-חזית סלוניקי, הוצאת ABC-CLIO, קליפורניה, ארצות הברית, 2006, עמודים 282–284, 716, 833-835, 1620-1624 (באנגלית).
↑  ריצ'רד הול, קרב דוברו פולה 1918 - פריצת הדרך במערכה על הבלקן, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, 2010, עמוד 115, באתר גוגל ספרים, (באנגלית).
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, 1969, עמוד 254.
היהודי הנצחי (מחזה)

קטע מתוך ההצגה "היהודי הנצחי" בגטו וילנה
היהודי הנצחי (ביידי: דער אייביגער איד) הוא מחזה יידי שפרסם דוד פינסקי ב-1906. המחזה הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1906 וכן במוסקבה תורגם לעברית והועלה בשנת 1919, לפני עליית התיאטרון לארץ ישראל.
עלילה

המחזה הוא טרגדיה משיחית המתחוללת בתקופת חורבן בית המקדש השני. העלילה מתקיימת ב"בירת ארבע" עיר הנמצאת במרחק מספר ימי הליכה מירושלים. תקופת המחזה היא מעט אחרי המצור הרומאי על ירושלים במהלך המרד הגדול. בתקופת השמועות שירושלים נכבשה על ידי השלטון הרומי, מגיע זר לעיר ומספר סיפור מוזר על מסעו למצוא ילד שנולד באותה השעה בה בית המקדש חרב, מכיוון שהוא נועד להיות המשיח. זקני העיר מסרבים להאמין לסיפורו: למעשה, הם אינם מוכנים להאמין שירושלים באמת נכבשה. הזר כמעט נסקל למוות על ידי תושבי העיר, אך הוא מצליח לברוח. בנקודה זו, מגיעה אישה צעירה ומספרת כי היא ברחה מההרס והטבח שמתחוללים בירושלים. שליחים אחרים מגיעים עם דיווחים שגם אחרים נמלטו מהרומאים. האישה מקוננת על כך שתינוקה מקולל מכיוון שהוא נולד באותה השעה שבית המקדש נחרב. זקני העיירה כעת משוכנעים בסיפורו של הזר ומסעו למצוא את הילד. באופן טרגי, ברגע זה, משרת זועק כי הילד נעלם בסופה. ובזמן שתושבי העיר עסוקים בלהביע את תדהמתם לנוכח אירועים אלה, הזר יוצא כדי להמשיך בחיפושיו אחר המשיח.
בתקופת השואה

חברי אגודת "הברית העברית" בגטו וילנה ביקשו להעלות את המחזה בגטו. בין חברי האגודה היו רבים מאנשי המחתרת, ביניהם מרדכי טננבוים-תמרוף, אבא קובנר ומארק דבורז'צקי. מכיוון שהטקסט השלם לא נמצא, הועלה שחזור של המחזה בימיו האחרונים של הגטו, ביוני 1943. את ההצגה ליוותה תזמורת ומקהלה, והתלבושות נתפרו מציציות וטליתות, כך שהעניקו לשחקנים מראה המזכיר יהודים בתקופת בית שני.
בהתאם לעקרונות "הברית העברית", לפיהם "עד ליומו האחרון של הגטו צריכה להישמע בו המלה העברית", הועלה המחזה בשפה העברית. השחקנים במחזה היו חברי תנועות הנוער שבתום יום עבודה עשו חזרות. בין השחקנים הייתה מרים גניאנסקי שנהרגה מאוחר יותר כפרטיזנית. כותבי יומנים מגטו וילנה מזכירים את המחזה ברשימותיהם, ביניהם זליג קלמנוביץ' והרמן קרוק.
מעדותו של מארק דבורז'צקי במשפט אייכמן:
הצגנו את 'היהודי הנצחי' מתוך רצון דרך הבמה לקרוא לנוער למרי. היהודי הנצחי יוצא לגלות, לחיי עולם עד שיחזור למולדת שלו. הכנסנו בו מלים שלא היו בטקסט של 'הבימה'. יהודי זה נהפך לקורא למרי ברומאים. אנו ידענו שהרומאים של הגטו הם הגרמנים.
הלאסי

| --- | --- |
סמל הלאסיסמל הלאסי

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  גיור-מושון-שופרון גיור-מושון-שופרון
 נפה:  נפת מושונמגירובאר
 שטח:  36.45 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,290 (2019)
 קואורדינטות:  47°53′23″N 17°19′30″E﻿ / ﻿47.88975°N 17.324980555556°E﻿ / 47.88975; 17.324980555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.halaszi.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הלאסי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הלאסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הלאסי (בהונגרית: Halászi) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי הלאסי

בהלאסי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 4 |  |
| 1880 | 9 | 1,967 |
| 1910 | 14 |  |
| 1920 | 5 |  |
| 1930 | 5 |  |
| 1941 | 4 | 2,456 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת מושונמגירובאר |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מושונמגיארובאר • אשבאנירארו • בזניה • דרנוז'לי • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • יאנושומוריה • קארויהאזה • קימלה • קישבודק • לבן • לבל • ליפוט • מאריאקאלנוק • מצ'ר • מושונסולנוק • מושונאודוואר • פישקי • ראיקה  • אוירונפה • וארבלוג |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפארק הלאומי אמאס

הפארק הלאומי אמאס (בפורטוגזית: Parque Nacional das Emas; מילולית: "הפארק הלאומי ננדואים") משתרע על פני כ-1,320 קמ"ר, רובם בדרום-מערב מדינת גויאס שבברזיל, ומקצתם במאטו גרוסו דו סול. הפארק הוכרז ב-11 בינואר 1961 בידי נשיא ברזיל, ז'וסלינו קוביצ'ק, במטרה להגן על החי והצומח האופייניים לאזור הסראדו. בשנת 2001 הוכרז הפארק בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס שבצפון-מזרח גויאס.
שטחו של הפארק אינו רציף, והוא נקטע במספר עיירות כורים, הגדולות שבהן קוסטה ריקה ושפדאו דו סאו.
כפארק המצוי באזור הסראדו, הוא מאופיין בסוואנה טרופית. כ-70% משטחו הם שדות פתוחים, ורק 1.2% מיוערים. עיקר הצמחייה כוללת מיני דגנים. עולם החי בפארק כולל, בין היתר, יגוארים, פומות, ארמדילים ענקיים, טאיאסואים לבני שפתיים, זאבי רעמה, טפירים, איילי פאמפאס, איילי ביצות, מזאמות אדומות, מזאמות אפורות, אוצלוטים, זאבי יער וננדואים, שעל שמם קרוי הפארק.
אייל פמפס בפארק
המועצה הלאומית לשלום הילד

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 מייסדים:  יצחק קדמן 
 עובדים:  13 (נכון ל־2020) 
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 www.children.org.il
 
יצחק קדמן (מימין) עם ראובן ונחמה ריבלין בטקס הגשת השנתון הסטטיסטי של המועצה לשלום הילד לשנת 2014
נשיא המדינה, ראובן ריבלין, מקבל לידיו את השנתון הסטטיסטי של המועצה לשלום הילד לשנת 2017 מידי מנכ"לית המועצה, ורד וינדמן, דצמבר 2017
המועצה הלאומית לשלום הילד היא עמותה הפועלת להגנה על מגוון זכויותיהם של כלל ילדי ישראל. העמותה הוקמה במקור בשנת 1980 כ"עצרת בית הנשיא לשלום הילד" בראשותה של רעיית הנשיא אופירה נבון, ביוזמת קבוצת אנשי ציבור ואנשי מקצוע בהנהגת זינה הרמן, ד"ר ברוך לוי, אהרן לנגרמן, שרה מלצר וד"ר אביבה רון. בשנת 1983 הוחלט על הפרדת העצרת מבית הנשיא וכינונה כמועצה הלאומית לשלום הילד. קבוצת המייסדים הזמינה בשנת 1986 את ד"ר יצחק קדמן לכהן בה כמנהלה הכללי, אשר גם עיצב את מתכונתה הנוכחית כ"ארגון הסינגור המוביל בישראל להבטחה ולשמירה על זכויות הילד וקידום שלומו ורווחתו".
העמותה פועלת למען ילדי ישראל באמצעות מרכז משפטי, מרכז מחקר, מרכז הדרכה ונציבות פניות ציבור הפועלים לסיוע בתחומי חינוך, בריאות, התעללות, חקיקה, תקשורת וצרכנות.
בראש העמותה עומדת עו"ד ורד וינדמן[דרושה הבהרה], מי שכיהנה כיועצת משפטית של המועצה וכמשנה למנכ"ל. העמותה מעסיקה 16 עובדים ומפעילה כ-50 מתנדבים, סטודנטים ובנות שירות לאומי. העמותה מתקיימת מתרומות בלבד ולא מתוקצבת על ידי אף גורם ממשלתי. את עבודתה מלווה ועד מנהל הכולל 20 מתנדבים, ואנשי מקצוע מתחומים שונים.
הרקע להקמת המועצה

”קטן הוא אדם, הוא בן אדם, הוא איש, גם אם איש קטן בממדיו. ואיש, גם איש קטן, זכאי בכל זכויותיו של איש גדול” (מישאל חשין, בע"א 6106/92)
בשנת 1989 נחתמה באו"ם אמנת זכויות הילד. האמנה, שעליה חתומות כמעט כל מדינות העולם (פרט לארצות הברית), מעגנת את זכויות הילדים במסמך בעל תוקף משפטי בינלאומי מחייב ומכירה בילדים כישויות עצמאיות, ומציעה להכיר בזכאותם לזכויות אדם וזכויות אזרח, וגם לזכויות מיוחדות הנובעות מתהליך מתמיד של התפתחות, בו נמצאים.
כמי שחתומה על אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, מחויבת מדינת ישראל להבטיח זכויותיהם של כלל ילדיה, בין השאר באמצעות הקמת מנגנון עצמאי שיפקח על מימוש זכויותיהם, יקדם מעמדם ויסייע לילדים אשר זכויותיהם נפגעו. הניסיון הישראלי מצביע על כך שגופים סטטוטוריים האמונים על קידום זכויות של קבוצות אינם נוחלים הצלחה רבה. המועצה הלאומית לשלום הילד, כגוף עצמאי וולונטרי שאינו סטטוטורי, פועלת לשינוי מדיניות והעלאת מודעות לזכויותיהם של ילדים והצורך להתחשב בהן תוך קביעת מדיניות.
מחלקות המועצה ופעילותן > מרכז מחקר ופיתוח

מרכז המחקר והפיתוח של העמותה החל לפעול בשנת 1991. המרכז מפרסם את השנתון הסטטיסטי "ילדים בישראל", שהפך לכלי עזר נפוץ ומקובל בקרב קובעי המדיניות השונים, כמו גם אנשי האקדמיה ואנשי מקצוע שונים[דרוש מקור]. בשנים האחרונות מוגש השנתון לנשיא המדינה בטקס ייעודי לנושא.
השנתון הסטטיסטי כולל נתונים דמוגרפיים, נתונים על תנאי גדילה של ילדים; ילדים החיים מחוץ למשפחתם; ילדים וחינוך; ילדים ופנאי; ילדים עם צרכים מיוחדים; ילדים ובריאות; ילדים בעולם המשפט; ילדים עוברי חוק; ילדים נפגעי עבירה; ילדים במצבי מצוקה.
מחלקות המועצה ופעילותן > מרכז הדרכה

מרכז ההדרכה החל לפעול בשנת 2002. המרכז מעניק ידע וכלים לילדים, הורים, אנשי מקצוע ומתנדבים, בנושא שלום הילד וזכויותיו. המרכז בונה תוכניות הדרכה, עורך ומפיק כנסים וימי עיון וכן מקיים הרצאות, השתלמויות, סדנאות וימי עיון.
פעילויות מרכז ההדרכה:
ייעוץ ותכנון – הדרכה וסיוע בתכנון והבנייה של תוכניות הדרכה העוסקות בשלום הילד, זכויותיו ורווחתו.
כנס הנגב לשלום הילד – מתקיים מדי שנה באוניברסיטת בן-גוריון. הכנס דן בסוגיות שונות בהן חינוך תחת אש – התמודדות בתי ספר וכפרי נוער במצבי מלחמה וחירום, רצח ילדים על ידי הוריהם – האם אפשר למנוע?, בעיות ייחודיות בקליטת ילדי תושבים חוזרים, ילדים מוזנחים – למה קשה למנוע הזנחה?, רשת ללא ביטחון – פגיעות בילדים בעולם המקוון, זנות קטינים – תופעה או הגזמה? ועוד.
השתלמויות והרצאות – העמותה עורכת הרצאות, השתלמויות, סדנאות וימי עיון לקהלים שונים להם נגיעה ישירה לילדים ובני נוער: מורים, גננות, שוטרים, אחיות בריאות הציבור, רופאים, עובדים סוציאליים ועוד. נושאי ההרצאות מגוונים וכוללים איתור וזיהוי ילדים בסיכון; התעללות בילדים בישראל; ילדים נפגעי עבירה; מקיימת העמותה השתלמויות לצוותי חינוך בגיל הרך בנושא איתור וזיהוי ילדים בסיכון.
"ניידת זכויות הילד" – ניידת זכויות הילד פוגשת תלמידי בית ספר יסודי וחטיבות ביניים במסגרות החינוכיות במטרה להגביר מודעותם לזכויותיהם ולאחריותם כלפי הזולת. צוות הניידת מעביר פעילות בכיתות באמצעות משחקים ופעילויות מגוונות המקנות לתלמידים הבנה של זכויותיהם. מתוקף היותם גורם חיצוני, לעיתים מקבל צוות הניידת פניות פרטניות לסיוע מצד ילדים שהסבירו כי לא מצאו כתובת אחרת.
פרויקט "טלטולא" למניעת טלטול תינוקות – במסגרת הפרויקט פועלת העמותה לקידום מדיניות וחקיקה בתחום וכן להעלאת המודעות לתופעה, זאת על ידי הפצת חומר הסברתי והרצאות לקהל הרחב במטרה להוביל לצמצום היקף התופעה המביאה לפגיעות קשות בתינוקות ואף למוות הניתנים למניעה.
מחלקות המועצה ופעילותן > נציבות קבילות ילדים ונוער (אומבודסמן)

הנציבות החלה לפעול בעמותה בשנת 1990. הנציבות פועלת להגנה וקידום זכויותיהם של ילדים ובני נוער עד גיל 18, מכל קבוצות האוכלוסייה ברחבי ישראל, במטרה להבטיח את שלומם ורווחתם של מי שקיים חשש כי זכויותיו נפגעו.
פניות לנציבות מגיעות מגורמים שונים: ילדים ובני נוער, הורים המתקשים להגן על ילדיהם, אנשי מקצוע, שנדרשים לעניינם של קטינים מתוקף תפקידם ומאזרחים הדואגים לשלומו של קטין על אף שאינו באחריותם. הפניות מטופלות על ידי צוות מקצועי הכולל עורכי-דין, עובדים סוציאליים, אנשי חינוך ופסיכולוגים. השירות ניתן בשפות שונות ללא תשלום.
מחלקות המועצה ופעילותן > מרכז הילד והמשפט

המרכז מהווה את הזרוע המשפטית של המועצה הלאומית לשלום הילד. המרכז עוסק במכלול ההיבטים המשפטיים הנוגעים להבטחת שלומם, רווחתם וזכויותיהם של ילדים ובני נוער. התחומים בהם עוסק המרכז הם ייזום וקידום חקיקה בעניינים אלו, גיבוש ניירות עמדה, ייצוג העמותה בדיונים משפטיים ובוועדות הכנסת, עריכת פעולות הסברה לאנשי מקצוע ולקהל הרחב, הפעלת תוכנית ליווי ילדים ובני נוער נפגעי עבירה.
למרכז הילד והמשפט חלק מרכזי ביזום וקידום שינויים בחקיקה הישראלית. המרכז קידם חקיקה של חוקים רבים בהם חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף החשוד), 1996; חוק למניעת אלימות במשפחה, 1991; חוק חינוך מיוחד, 1988; חובת דיווח במסגרת תיקון חוק העונשין 1989; חוק בית המשפט לענייני משפחה, 1995 ועוד.
מחלקות המועצה ופעילותן > תוכנית ליווי ילדים נפגעי עבירה בהליך הפלילי

התוכנית פועלת משנת 1999. במהלך 2015 לוו במסגרתה למעלה מ-350 ילדים,[דרוש מקור] שנפלו קורבן לעבירות פליליות, בעיקר לעבירות מין ואלימות. המלווים בתוכנית הם סטודנטים למשפטים ועורכי דין, שעוברים הכשרה מיוחדת ומלווים באופן אישי את הילדים ובני משפחתם התומכים, לכל אורך ההליך הפלילי, בהתנדבות. במסגרת הסיוע מעדכן המלווה באופן שוטף את הילד ומשפחתו באשר למצב התיק בעניינם, מסביר להם את זכויותיהם ומסייע להם ביצירת קשר עם הרשויות.
מחלקות המועצה ופעילותן > ייצוג נפרד של ילדים ונוער בסיכון ובמצוקה בבית משפט

העמותה מסייעת בייצוג ילדים במצבי סיכון ומצוקה, שנדרשים לבוא במגע עם החוק ובתי המשפט. כך למשל, ילדים אשר הוריהם נמצאים בהליכי גירושין קשים, ילדים שהוריהם לא מספקים את הדרוש להם, ולעיתים אף מתעללים בהם והמדינה מבקשת את הוצאתם מרשות הוריהם. העמותה מעניקה לקטין ייצוג משפטי, ועורך הדין המלווה את הקטין מסייע לו להביע את רצונו ומסייע לבית המשפט להגיע להחלטה הטובה ביותר עבור הקטין. פרויקט הייצוג משמש כמודל ראוי להענקת שירותים משפטיים לקטינים.
אותות הוקרה > אות אביר איכות השלטון

בשנת 2004 זכתה המועצה הלאומית לשלום הילד באות אביר איכות השלטון, אות המוענק לאישים בולטים ולארגונים שפעילותם היוותה מופת לקידום טוהר המידות ושלטון החוק בישראל, מטעם התנועה לאיכות השלטון. העמותה זכתה באות המופת בקטגוריית החברה, בהוקרה על תרומה ייחודית לקידום זכויות הילד בישראל, לגיבוש מדיניות וחקיקה כוללת לרווחת הילד, בהעלאת המודעות הציבורית לצורכי הילדים, במניעת פגיעה בהם וניצולם לרעה ובהסברה וחינוך הציבור הרחב בכל הנושאים האלה, שבהם היא משמשת אות ומופת של איכות לחברה ובית חם ומגן לילדי ישראל.
אותות הוקרה > אות המופת

בשנת 2005 קיבלה המועצה הלאומית לשלום הילד את אות המופת על תרומתה לביטחון החברתי של ילדי ישראל. מדובר באות מופת על פעילות ענפה ורחבת היקף למען כלל הילדים ובני הנוער בישראל, תוך הענקת עזרה יוצאת דופן וסיוע לילדים במצוקה והגנה על זכויותיהם ורווחתם האישית.
ראו גם

ועדת רוטלוי
הערות שוליים

↑  אמנת זכויות הילדים – או"ם 1989
↑  אתר המועצה: מרכז מחקר ופיתוח
↑  השנתון
↑  אתר המועצה: מרכז ההדרכה
↑  אתר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל: אות המופת למועצה הלאומית לשלום הילד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257060305171  GND: 3028901-4  LCCN: nr97019716  VIAF: 136920047   WorldCat (עם VIAF): 136920047
הלאמת הרכוש החקלאי של יהודי רומניה (1940)

בסוף שנות השלושים של המאה העשרים ובשנים הראשונות של שנות הארבעים חוקקו ברומניה חוקים אנטישמיים רבים, שנועדו לגזול את רכוש היהודים, להדיר אותם מהחברה הרומנית, לגזול את מקומות עבודתם ולבסוף לגרשם מרומניה.
בצו-חוק 2,650, מיום 8 באוגוסט 1940, שהוציא קרול השני, מלך רומניה ונחתם גם על ידי ראש ממשלת רומניה באותה תקופה, המהנדס יון ג'יגורטו ושר המשפטים דאז, פרופסור יון גרויה, נקבע המעמד המשפטי החדש של תושבי רומניה היהודים ובין היתר נקבע, בסעיף k, שהיהודים, מכל הסוגים, אינם רשאים להחזיק רכוש חקלאי. החוק קבע שהיהודים חייבים להעביר כל רכוש חקלאי לידי רומנים אתניים ואם יגיע לידיהם רכוש כזה על ידי ירושה, גם אז חובה עליהם להעבירו לידיים רומניות אתניות תוך חצי שנה לכל היותר. במכירת הרכוש החקלאי של היהודים לרומנים אתניים ניתנה זכות קדימה למשרד החקלאות הרומני.
המלך וממשלתו הודחו ובמקומם קמה ממשלתו של יון אנטונסקו, שכרת ברית עם התנועה הלגיונרית, אך חילופי השלטון לא עזרו ליהודי רומניה, להפך, הממשל החדש החמיר את הוראות החוק.
ב-5 באוקטובר 1940 פורסם צו-חוק מספר 3294 המעביר את כל הרכוש החקלאי שהיה בבעלות יהודים לבעלות המדינה. הצו-חוק התייחס לכל סוגי היהודים המפורטים בחוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944. הצו-חוק קבע שיהודים לא יכולים להיות בעלים או מחזיקים בשום דרך ובשום צורה, גם לא שותפים או מנהלים של רכוש חקלאי. רכוש חקלאי כלל אדמות מתאימות לעיבוד, אדמות מרעה, אדמות לא מעובדות, ביצות, בריכות דגים, בתי כפר של מכובדים, פארקים, בוסתנים, מקשי אבטיחים, בתי גידול לבהמות ולעופות, מכוורות, גני פרחים, ללא הבדל אם הם נמצאים בתחום חקלאי או בתחום עירוני.
הרכוש החקלאי עבר לבעלות המדינה כולל כל המצאי שבו, חי או דומם, מלאי של דגנים או חציר. בזה התבטלו כל ההתקשרויות עם בעלים, חוכר, שותף או מנהל יהודי. צו-חוק זה החמיר מאוד את החקיקה מאוגוסט 1940, שעל פיה נאסר אומנם על היהודים להחזיק רכוש חקלאי, אך ניתנה להם האפשרות למכור אותו לרומנים אתניים..
ראו גם

רומניזציה
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
לקריאה נוספת

מתתיאס קרפ, "הספר השחור" כרך א' (ברומנית)
הערות שוליים

↑  140 de ani de legislaţie minoritară în Europa Centrală şi de Est עמוד 224  (ברומנית)
היהודי זיס (רומן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ליון פויכטוונגר 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1925 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001834894, 002401568, 001834896, 001834897
 
היהודי זיס (בגרמנית: Jud Süß) הוא רומן מאת הסופר היהודי גרמני ליון פויכטוונגר מ-1925. הרומן עוסק בסיפור חייו של יוזף זיסקינד אופנהיימר, בנקאי יהודי שהיה יועץ כספי לדוכס קרל אלכסנדר מווירטמברג והוצא להורג לאחר מותו של פטרונו. חלק מן הדמויות בספר הן דמויות היסטוריות, חלקן בדיוניות. העלילה עוקבת אחר הביוגרפיה של אופנהיימר באופן חופשי למדי.
מבנה

הרומן של פויכטוונגר בנוי מחמישה חלקים: "האצילים", "העם", "היהודים", "הנסיך", "האחר". בנוסף לדמויות אמיתיות שהיו קיימות בהיסטוריה, הכניס פויכטוונגר לסיפור דמויות שהמציא, כמו הרב גבריאל (המייצג את ה"תודעה היהודית" של זיס) ובתו נעמי, שהיא גם הדמות היחידה המוצגת באופן חיובי ברומן. הדמות הוכנסה לרומן על מנת להפוך את ההתרחשויות לדרמטיות ו"סיפוריות" וחלק מן הפרשנים טוענים שהיא מייצגת את "החכמה והנשמה הטהורה של עם ישראל".
כמו ברומנים אחרים של פויכטוונגר, הוא מנצל את העלילה ההיסטורית על מנת להעביר מסרים רחבים יותר, פרשנות פילוסופית על תפקיד האדם ועל המציאות בזמן כתיבת הספר. הרומן עוסק בין היתר בשאלה מה למעשה על היחיד לעשות אל מול המציאות - האם לפעול או לצפות בה באופן פאסיבי, שאלה שמתייחסת לשאלת הרצון החופשי בפילוסופיה של שופנהאואר. בנוסף, דמותו של זיס היא למעשה, במידה מסוימת, התייחסות למציאות ברפובליקת ויימאר. פויכטוונגר רצה לכתוב רומן על חייו ומותו של הפוליטיקאי הגרמני-יהודי ולטר רתנאו אך החליט לבסוף לכתוב רומן היסטורי שבמרכזו דמות יהודי אשר הצליח לעלות לגדולה, אך נרצח על רקע אנטישמי - מכיוון ש"לעיתים קל יותר לזהות הרים ממרחק, ולא כאשר עומדים עליהם", כפי שכתב בפרשנות לספרו שיצאה בשנת 1929. עבור פויכטוונגר, דמותו של זיס וההתרחשויות ברומן מייצגות גם פריצת דרך בגישור בין המזרח למערב, פריצת דרך חיונית להתפתחות המודרנה.
נטען כי למרות שהרומן נקי מאנטישמיות, דמותו של זיס מוצגת בו בכל זאת כאדם מחושב, אופורטוניסטי ורודף כוח. יהודים אחרים מתוארים ברומן כ"אקזוטיים" ומסתוריים, אך תוך ניסיון לאפיין את החוויה היהודית, ולא להשמיץ אותה.
סגנונו של פויכטוונגר עמוס בפרטים, בדומה לסגנונם של תומאס מאן ושל לב טולסטוי. גם הדמויות הקטנות ביותר מאופיינות ומקבלות ביוגרפיה מלאה וברור יחסן לדמויות אחרות בעלילה וליקום העלילתי בכלל.
עיבודים

הרומן תורגם לעברית ועובד למחזה על ידי מ' אבי שאול. הוא הופק ב'הבימה' בשנת 1933.
סיפור חייו של זיס היווה השראה לשני סרטים, האחד סרט מחאה נגד הנאצים (1934) והשני סרט תעמולה נאצי (1940), אשר באופן אירוני הפך למזוהה ביותר עם סיפורו של זיס.
בשנת 2020 יצא לאור ספרו של יאיר מינצקר פרופסור להיסטוריה של העת החדשה באוניברסיטת פרינסטון בשם "היהודי זיס-רשומון".
הערות שוליים

↑  Frank Dietschreit: Lion Feuchtwanger. Metzler, Stuttgart 1988 עמוד 99
↑  אתר הבימה, ארכיון ההצגות
↑  אריאל בולשטיין, "היהודי זיס"- החידה הנצחית , באתר ישראל היום, 10 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4099179-9  VIAF: 181811560   WorldCat (עם VIAF): 181811560
הארמייה השמינית (האימפריה העות'מאנית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 שיוך:   צבא האימפריה העות'מאנית
 סוג:  ארמייה
 בסיס האם:  טולכרם 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917–1918
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 
הארמייה השמינית של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: Sekizinci Ordu) הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני. היא הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.