stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכם ובסטר-אשברטון
נושאים אחרים

סעיף 10 להסכם ובסטר-אשברטון זיהה שבעה סוגי פשעים שעשויים להביא להסגרת חשודים: "רצח, או תקיפה בכוונה לבצע רצח או הצתה, או שוד, זיוף, או ביטוי של כסף מזויף." ההסגרה לא כלל מרד עבדים. בנוסף, ארצות הברית לא לחצה על השבתם או הסגרתם של כ־12,000 עבדים נמלטים שהגיעו לקנדה.
בחוזה ובסטר ואשברטון הסכימו לקרוא להפסקת סחר העבדים האטלנטי. אבל בנובמבר 1841, היה מרד עבדים על ספינה אמריקנית, כחלק מסחר העבדים לכיוון החוף. המרד הכריח את הספינה לעגון בנסאו. הפקידים באיי בהאמה שחררו בסופו של דבר את כל 128 העבדים שבחרו להישאר בנסאו, שכן בריטניה ביטלה את העבדות במושבותיה, בשנת 1834. ארצות הברית דרשה את החזרתם של העבדים, או קבלת פיצוי עבורם. הסדר הושג בשנת 1855 כחלק מחוזה תביעות גדול בהרבה משנת 1853, וכיסוי טענות של שתי המדינות עוד משנת 1814.
תוצאות

כתוצאה מההסכם, ארצות הברית ויתרה 13,000 קמ"ר של השטח שבמחלוקת לאורך הגבול במיין, כולל כביש הליפקס-קוויבק, אך שמרה על 18,000 קמ"ר שהיו במחלוקת באזורי שממה. בנוסף, בארצות הברית קבלה 17,000 קמ"ר של שטח לאורך גבול מינסוטה-קנדה, אשר כלל את רכס מסאבי. זמן קצר לאחר אשרור ההסכם נחתם הסדר עם האינדיאנים של שבטי האוג'יבווה (אנ') מדרום לאגם סופריור, שסיפח אדמות לארצות הברית בהסכם לה-פוינט.
חלק משטחי האינדיאנים בגרנד פורטג' הושמטו בטעות מאמנת אוג'יבווה. בנוסף, השטח בגרנד פורטג' הוגדר לא נכון באמנת פריז - הם האמינו שהגבול עובר במרכז אגם סופריור עד נהר סנט לואיס, וסימן את האי רויאל וגם את השטח האינדיאני כשטח בריטי. עם זאת, הסכם פריז מציין במפורש את האי רויאל כשייך לשטח ארצות הברית. כתוצאה מכך, נחתם הסכם האי רויאל ב-1844 כתוספת לחוזה לה-פוינט, כאשר שבטים אחרים של האוג'יבווה אישרו את האמנה מחדש.
לקריאה נוספת

Carroll, Francis M. (March 1997). "The Passionate Canadians: The Historical Debate about the Eastern Canadian–American Boundary". New England Quarterly. 70 (1): 83–101. JSTOR 366528.
——— (2001). A Good and Wise Measure: The Search for the Canadian–American Boundary, 1783–1842. University of Toronto Press. (the standard scholarly history)
——— (2003). "Drawing the Line". Beaver. 83 (4): 19–25.
Corey, Albert B. (1941). The Crisis of 1830–1842 in Canadian-American Relations.
Jones, Howard (March 1975). "The Peculiar Institution and National Honor: The Case of the Creole Slave Revolt". Civil War History. 21 (1): 28–50. doi:10.1353/cwh.1975.0036.
——— (December 1975). "Anglophobia and the Aroostook War". New England Quarterly. 48 (4): 519–539. JSTOR 364636.
——— (1977). To the Webster–Ashburton Treaty: A Study in Anglo-American Relations, 1783–1843.
Jones, Wilbur Devereux (February 1956). "The Influence of Slavery on the Webster–Ashburton Negotiations". Journal of Southern History. 22 (1): 48–58. JSTOR 2955259.
Kennedy, David M.; Bailey, Thomas Andrew & Cohen, Lizabeth (2006). The American Pageant (13th ed.). Boston: Houghton Mifflin. ISBN 0618479279. OCLC 846067545.
Lass, William E. (1980). Minnesota's Boundary with Canada. St. Paul, MN: Minnesota Historical Society. ISBN 0-87351-153-0.
LeDuc, Thomas (December 1964). "The Webster–Ashburton Treaty and the Minnesota Iron Ranges". Journal of American History. 51 (3): 476–481. JSTOR 1894897. (shows the value of the iron range was not known when the treaty was drawn)
Merk, Frederick (December 1956). "The Oregon Question in the Webster–Ashburton Negotiations". Mississippi Valley Historical Review. 43 (3): 379–404. JSTOR 1893529.
Remini, Robert (1997). Daniel Webster. pp. 535–64.
Vogel, Robert C. & Stanley, David G. (1992). "Portage Trails in Minnesota, 1630s–1870s" (PDF) (Multiple Property Documentation Form). National Park Service. Retrieved May 13, 2008.
The Maine Council (1904). Historical Sketch Roster of Commissioned Officers and Enlisted Men Called Into Service for the Protection of the Northeastern Frontier of Maine from February to May 1839. Augusta, ME: Kennebec Journal Print. pp. 4–5. Retrieved October 15, 2007 – via Google Books.
Wiltse, Charles M. "Daniel Webster and the British Experience." Proceedings of the Massachusetts Historical Society Vol. 85. (1973) pp 58-77. online.
הערות שוליים

↑  Charles M. Wiltse, "Daniel Webster and the British Experience." Proceedings of the Massachusetts Historical Society Vol. 85. (1973) pp 58-77.
1 2 3  Carroll (2001).
↑  "Decision of the Arbiter, January 1831". Retrieved June 26, 2017.
↑  Lass (1980), pp. 1, 11, 37
↑  Lass (1980), pp. 37–39, 49.
↑  Vogel & Stanley (1992), pp. E-12, E-13.
↑  Lass (1980), pp. 37–39, 44.
↑  Lass (1980), p. 37.
1 2  Jones (1975a), pp. 28–50
↑  Kennedy, Bailey & Cohen (2006), pp. 374, 375.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009957538205171  LCCN: n92044358  VIAF: 177886073   WorldCat (עם VIAF): 177886073 
מפת הסכם במזרח: השטח במחלוקת בתבע אפור, קו ההסכם בירוק
מפת מחלוקת הגבולות באזור מיין, שהוביל לחתימת הסכם ובסטר-אשברטון
המכון לחקר המלחמה

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  קימברלי קגן 
 יושב ראש:  ג'ק קין 
 תקופת הפעילות:  מאי 2007 – הווה (כ־17 שנים) 
 www.understandingwar.org
 
המכון לחקר המלחמה (באנגלית: Institute for the Study of War (ISW)) הוא ארגון המהווה קבוצת מחקר וצוות חשיבה נאו-קונסרבטיבי המספק מחקרים וניתוחים בנושאי ביטחון ומדיניות חוץ. הוא נוסד בשנת 2007 על ידי הסופרת, העיתונאית וההיסטוריונית הצבאית קימברלי קגן, ובסיסו בוושינגטון די. סי.. במועצת המנהלים של המכון יושבים, בין היתר, ג'ק קין, קלי קרפט, ויליאם קריסטול, ג'ו ליברמן ודייוויד פטראוס.
המכון הפיק ומפיק דו"חות על מלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק, מלחמת אוקראינה–רוסיה, ההפגנות באיראן ומלחמת חרבות ברזל. לדברי המכון הם "מתמקדים בפעולות צבאיות, איומי אויב ומגמות פוליטיות באזורי סכסוך מגוונים. המכון שואף לספק בלתי תלוי בזמן אמת של פעולות צבאיות מתמשכות והתקפות מורדים". פרסומיו של המכון מהודהדים בכלי התקשורת השונים.
עמדה והשפעה פוליטית

המכון מתח ביקורת הן על מדיניות ממשל אובמה והן על ממשל טראמפ בנוגע לסכסוך הסורי, ודגל בגישה ניצית יותר. ב-2013, קראה קגן לספק נשק וציוד למורדים "מתונים", בתקווה שמדינה ידידותית לארצות הברית תקום אחרי נפילת בשאר אל-אסד. בשנת 2017 שיבח המכון את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על התקיפה האמריקאית בסוריה, אך קרא להתקפות נוספות וקבע כי "הרתעה היא מצב מתמשך, לא חבילת תקיפה של שעה אחת". בשנת 2018 פרסם מאמר הקורא להשתמש בכוח צבאי התקפי נגד ממשל אסד. בנוסף, דחף המכון לביצוע מבצע הנחשול בעיראק, שהגדיל את המעורבות האמריקאית במלחמת עיראק.
הערות שוליים

↑  institute for the study of war, Militarist Monitor
↑  TRISTEN TAYLOR: Neoconservatism and the Institute for the Study of War, BusinessLIVE
↑  Stephen M. Walt, Being a Neocon Means Never Having to Say You're Sorry, Foreign Policy, ‏2014-06-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Fang, Lee (2014-09-16). "Who's Paying the Pro-War Pundits?" (באנגלית אמריקאית). ISSN 0027-8378. נבדק ב-2023-08-28.
1 2  Institute for the Study of War, Institute for the Study of War (באנגלית)
↑  "Maps: Tracking the Russian invasion of Ukraine". Reuters (באנגלית). 2022-05-31. נבדק ב-2023-08-28.
↑  Jones, Cleve; Sadid, Neggeen (2023-08-25). "Ukraine's counteroffensive against Russia in maps — latest updates". Financial Times. נבדק ב-2023-08-28.
↑  "Ukraine in maps: Tracking the war with Russia". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-02-24. נבדק ב-2023-08-28.
↑  Livingstone, Helen; Ho, Vivian (2022-03-27). "Institute for Study of War says Russians unable to secure Kyiv attack positions – as it happened". the Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-08-28.
↑  Levenson, Michael; Santora, Marc; Hopkins, Valerie (2022-03-19). "Russia-Ukraine War: What Happened on Day 24 of Russia's Invasion of Ukraine". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-08-28.
↑  Russia tells Mariupol to surrender, but Ukrainian official is defiant, Washington Post, ‏2022-03-20 (באנגלית)
↑  Kyiv vows to ‘hit back harder’ if Putin attacks Kakhovka dam - LIVE, The Independent, ‏2022-10-21 (באנגלית)
↑  The Smart and Right Thing in Syria, Hoover Institution (באנגלית)
↑  Jennifer Cafarella, US passivity in the face of Syrian atrocities is hurting our global interests, Fox News, ‏2018-02-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Civilian analysts gained Petraeus’s ear while he was commander in Afghanistan - The Washington Post, www.washingtonpost.com
↑  THE SURGE: THE UNTOLD STORY, Institute for the Study of War (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1149161124  LCCN: no2010002934  VIAF: 127078368   WorldCat (עם VIAF): 127078368
הענקים של מונטה פראמה

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  תרבות נוראגית 
 עשוי מ:  אבן חול 
 נבנה:  המאה ה־10 לפנה״ס 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1974 
 מיקום
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  39°57′57″N 8°26′54″E﻿ / ﻿39.965778°N 8.448278°E﻿ / 39.965778; 8.448278
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןהענקים של מונטה פראמה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןהענקים של מונטה פראמה(למפת סרדיניה רגילה) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון הענקים של מונטה פראמה(למפת סרדיניה מוגדלת) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון הענקים של מונטה פראמה
 
הענקים של מונטה פראמה (באיטלקית: Giganti di Mont'e Prama) הם פסלי אבן עתיקים בסרדיניה, איטליה, שנוצרו בתקופת התרבות הנוראגית. פסלים אלו נמצאו במרץ 1974, על קרקע חקלאית ליד מונטה פראמה. גובה הפסלים נע בין 2 ל-2.5 מטרים.
לאחר ארבעה חפירות ארכאולוגיות, שבוצעו ב-1975–1979, נמצאו כ-5,000 חלקים של הפסלים, כולל 15 פסלי ראש, ו-22 פסלי פלג הגוף העליון. לאחר מציאתם, כל החלקים אוכסנו למשך 30 שנה במאגרים של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי, אם כי חלק מאותם חלקים הוצגו במוזיאון עצמו. לצד הפסלים, נמצאו עוד מספר מבני נוראגה ומספר אבני קודש.
על הפסלים מבוצע שיקום ארכאולוגי מאז 2005, בתקציבו של המשרד לפעילויות ומורשת תרבותית ואזור סרדיניה. הפסלים נגישים לציבור מאז נובמבר 2011.
על פי הערכות, שברי הפסלים הגיעו מ-44 פסלי ענקים, כאשר 25 מהם כבר שוחזרו, בנוסף ל-13 מבני נוראגה ששוחזרו. כמו כן, לא בוצע שחזור על 3 פסלים ו-3 מבני נוראגה.
הערות שוליים

↑  Keys, David (17 בפברואר 2012). "Prehistoric cybermen? Sardinia's lost warriors rise from the dust". The Independent. London. ארכיון מ-2020-01-02. נבדק ב-22 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nardi, Roberto (2008). "Monte Prama, Sardinia, Italy". Conservation for Presentation: A key for protecting monuments. Studies in Conservation. Vol. 53. Centro di Conservazione Archeologica (CCA-Roma.org). pp. 3–4. doi:10.1179/sic.2008.53.Supplement-1.22. S2CID 162297653.
↑  Nardi, Roberto (2011). "The Statues". Documentation Conservation. Restoration and Museum Display (באנגלית). תורגם ע"י Rockwell, Cynthia (English translation). Rome: Centro di Conservazione Archeologica (CCA). ארכיון מ-2012-05-09. נבדק ב-6 בנובמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Meloni, Antonio (2011). "Giganti di Mont'e Prama verso Cabras e Cagliari". La Nuova Sardegna (באיטלקית). Sassari. אורכב מ-המקור ב-8 בדצמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
הדיוויזיה ה-169 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  29 בנובמבר 1939 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-169 (בגרמנית: 169. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-29 בנובמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד פיליפ מילר-גבהרד, אשר הוחלף ב-1 בדצמבר בהיינריך קירכהיים. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-46 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן נשארה הדיוויזיה ככוח כיבוש בצרפת. ביוני 1941 נשלחה הדיוויזיה לפינלנד, שם פעלה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מארמיית נורווגיה, ובשנים הבאות פעלה כחלק מהארמייה ההררית ה-20. בינואר 1945 נהדפה הדיוויזיה לנורווגיה במהלך מלחמת לפלנד, ובאפריל אותה שנה נשלחה הדיוויזיה לגרמניה, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-11 במסגרת הארמייה התשיעית עד סוף המלחמה.
מפקדים

פיליפ מילר-גבהרד (29 בנובמבר 1939 - 1 בדצמבר 1939)
היינריך קירכהיים (1 בדצמבר 1939 - 1 בפברואר 1941)
קורט דיטמאר (1 בפברואר 1941 - 29 בספטמבר 1941)
הרמן טיטל (29 בספטמבר 1941 - 22 ביוני 1943)
גאורג רדזי (22 ביוני 1943 - 8 במאי 1945)
העסקה הטובה

העסקה הטובה (בגרמנית: Der gute Handel) היא מעשייה אנטישמית שלוקטה על ידי האחים גרים, והיא מספר 7 במעשיות האחים גרים. הסיפור הוא אחד מארבעת הסיפורים שליקטו האחים גרים, שבו קיימת אנטישמיות ברורה כלפי היהודים .
עלילה

איכר מכר את פרתו בשוק תמורת 8 מטבעות. בדרכו חזרה הוא עובר ליד בריכה והצפרדעים שבה מכריזות לעברו "שבע שבע שבע". הוא מנסה להסביר להן שיש כאן שמונה ולא שבע, אולם הצפרדעים אינן מקשיבות לו. ברוב זעמו הוא משליך על הצפרדעים את המטבעות ומצפה מהן להחזיר אותן בחזרה, אולם הצפרדעים כמובן אינן עושות זאת. כעבור תקופה שוב הוא קונה פרה והפעם שוחט אותה ומתכנן למכור את בשרה לקצב. בשוק נובח לעברו כלב "הב הב". הוא סבור שהכלב מתכוון לשאת עבורו את הבשר לקצב, ועל כן משליך את הבשר לעבר הכלב תמורת הבטחה שתוך שלושה ימים יקבל את כספו. כעבור שלושה ימים הוא כמובן לא מקבל את הכסף. הוא פונה אל הקצב ושואל אותו האם הכלב הביא את הבשר. הקצב סבור שמדובר במתיחה ומגרש אותו עם מטאטא.
האיכר משוכנע שנעשה לו עוול, פונה אל המלך ומספר לו את סיפורו המשעשע. להפתעתו בת המלך ששומעת את הסיפור מתחילה לצחוק. המלך מכריז שהוא האדם הראשון שהצליח להצחיק אותה, והוא הבטיח את בתו למי שיצליח להצחיק אותה. אולם האיכר דוחה את הצעת החתונה בגסות, ומבקש שכר אחר. המלך זועם ומכריז שבעוד שלושה ימים יחזור ויקבל "את מלא החמש מאות". כאשר יוצא האיכר מהארמון משכנע אותו השומר לתת לו מאתיים. יהודי ערמומי אחד ששומע את כל הסיפור ניגש אל האיכר ומציע לו לתת לו את השלוש מאות הנותרים, בתמורה לכך שהיהודי ישלם כעת את אותו הסכום במטבעות קטנים יותר. האיכר הפתי מאמין והיהודי הרמאי מביא לו מטבעות גרועים ששווים פחות.
כעבור שלושה ימים מגיע האיכר אל המלך לתבוע את החמש מאות. אולם אז מתברר שהמדובר בחמש מאות מלקות. האיכר מכריז שהן כבר אינן שלו, אז נכנסים השומר והיהודי לתבוע את המגיע להם והמלך מצווה להלקותם. השומר סובל בשקט, אולם היהודי בוכה ומכריז "אוי ואבוי איזה מטבעות כבדים". המלך נהנה מהמחזה ומציע לאיכר לקחת מחדר האוצרות ככל שירצה. האיכר שמח וטוב לב ממלא את כיסיו כסף וזהב והולך לבית המרזח לספור את כספו. היהודי מתגנב אחריו ושומע את האיכר התמים מכריז שהמלך סידר אותו, כיוון שאם היה נותן לו בעצמו היה יודע אם קיבל כפי שמגיע לו. אבל כעת כאשר הוא לקח הוא אינו יודע האם קיבל מספיק. היהודי ששומע כל זאת ניגש במהירות אל המלך ומספר לו שהאיכר דיבר בו סרה. המלך זועם מצווה להביא את האיכר לפניו, היהודי נשלח לעשות זאת. אולם האיכר מכריז שאדם עשיר כמוהו אינו יכול לבוא אל המלך בבגדים פשוטים. היהודי שרוצה להזדרז משאיל את מעילו היקר לאיכר.
האיכר ניצב בפני המלך שמוכיח אותו על הדברים שאמר. האיכר מכריז: "מה שאומר יהודי זה תמיד שקר, אף מילת אמת לא יוצאת לו מהפה. הברנש הזה מסוגל אפילו לומר שאני לובש את המעיל שלו." היהודי נזעק ומכריז שזה אכן המעיל שלו. המלך מכריז שהיהודי בוודאי רימה אותם, ומצווה להלקות אותו. והאיכר חוזר הביתה שמח וטוב לב עם המעיל והאוצרות.
ראו גם

היהודי בקוצים
הסחבה הטובה
השמש תוציא הכל לאור היום
הלב והמעיין

הלב והמעיין הוא הרכב מוזיקלי ישראלי, המבצע מוזיקת פולקלור יהודית עממית ואתנית בדגש על ניגונים חסידיים ומוזיקת כליזמרים. הלהקה הוקמה בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, במסגרת סדרת הופעות בבית אבי חי שבירושלים. לאורך השנים קיימה הלהקה שיתופי פעולה עם מגוון יוצרים והרכבים, בהם ברי סחרוף, אביתר בנאי, יונתן רזאל, ישי ריבו, שלמה גרוניך וסימפונט רעננה. הלהקה מנגנת בהופעות, ולעיתים מלווה אמנים נוספים.
שמו של ההרכב בא בעקבות משל הלב והמעיין המובא ב"מעשה משבעה קבצנים", אחד מסיפורי המעשיות משנים קדמוניות של רבי נחמן מברסלב.
חברי הלהקה

נאור כרמי - כלי פריטה, קונטרבס, הפקה ועיבוד מוזיקלי.
חיליק פרנק - קלרינט, סולו, לעיתים שירה.
אורן צור - כינור, לעיתים עיבוד מוזיקלי.
אוריאל אלייב - בן למשפחת אלייב, אקורדיון וכלי הקשה.
בכל אחד מהאלבומים הצטרפו נגנים או זמרים נוספים להרכב, ביניהם עקיבא תורג'מן, נדב בכר, דניאל זמיר ואחרים, אך גרעין ההרכב נותר קבוע.
דיסקוגרפיה

הלב והמעיין - ה'תשס"ט.
שירה חדשה - זמר אורח: אביתר בנאי, ה'תשע"א.
מנגנים ויז'ניץ - אלבום הופעה, ניגוני ויז'ניץ, ה'תשע"א. אמנים אורחים: אמיל קרויטור, סניה קרויטר.
יוצאין בשיר - ניגוני חב"ד, ה'תשע"ג. זמר אורח: יונתן רזאל.
לך אמר ליבי - ניגוני הרב יצחק גינזבורג, ה'תשע"ג. זמרים אורחים: אריאל זילבר, שלמה כץ, אילן דמרי.
אחכה לו - שירים שעלו מאפר השואה, ה'תשע"ד. אמנים אורחים: אהוד בנאי, אביתר בנאי, ירמי קפלן, שי גבסו, אודי דוידי, ישי ריבו, הרב תמיר גרנות.
הערות שוליים

↑  "עד השיר הנקי: 'הלב והמעיין' מארחים את אביתר בנאי (והרהורים  על ר' נחמן ומושג ה'מנגן כשר')". עמיחי חסון | תת-מודע זמני. 2010-06-26. נבדק ב-2018-06-26.
↑  "'הלב והמעיין' ושלמה גרוניך משלבים חיבורים - כיכר השבת". כיכר השבת. נבדק ב-2018-06-26.
↑  הלב והמעיין (2012-07-25), מחרוזת ניגוני קרלין, נבדק ב-2018-06-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526271105171  MusicBrainz: 1fedb29c-20eb-4148-9839-ed20bf501018 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדרך הברוכה

הדרך הברוכה הוא אלבומו השמיני של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור באפריל 1987.
הפקה

האלבום הורכב חציו ממחרוזות של שירים מוכרים, וחציו משירים מקוריים שהולחנו כולם בידי משה נגר. זהו אלבומו השני של ארגוב בסגנון זמר עברי לאחר שהתקליטון הראשון היה אף הוא באותו סגנון.
אלבום זה הוא אלבומו האחרון של ארגוב ובו ניכרת ירידה דרסטית באיכות קולו כתוצאה משימוש בסמים.
ארגוב ניסה למנוע מהמפיק ניסים בן חיים את הוצאת האלבום על ידי צו בית משפט אך ללא הצלחה.
מספר המעבד אריה ברקוביץ’. “הקלטנו את זוהר על הקונסולה בחדר הבקרה, בתור ‘גייד’ (הקלטת ביניים), במחשבה שבשלב יותר מאוחר נקליט אותו מול המיקרופון בתוך האולפן. לזה לא הגענו. זוהר מת”.
זהו אלבומו היחיד של ארגוב אשר לא יצא על גבי תקליט ויניל.
את השיר אל נבקש חיברה תמי לוי.
רשימת שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | כמו שיכור  | רותי בן יהודה | משה נגר | 3:26 |
| 2. | מחרוזת בן בלי בית ( 1."בן בלי בית" 2."אין מדינה לאהבה" 3."אמא שלי")   | 1.אבי קורן 2.יהונתן גפן 3.פנחס לנדר | 1.ויקטור יאנג 2.צביקה פיק 3.גידי קורן | 8:44 |
| 3. | נגן לי שיר  | רותי בן יהודה | משה נגר | 3:38 |
| 4. | ילדה של סתיו אחד  | רותי בן יהודה | משה נגר | 3:48 |
| 5. | הדרך הברוכה  | רותי בן יהודה | משה נגר | 3:49 |
| 6. | מחרוזת עת יעלה ירח ( 1."עת יעלה ירח" 2."שחרחורת")   | 1.אוריאל אופק 2.משה גיורא אלימלך | 1.עממי פרסי 2.רומנסה ספרדית | 4:51 |
| 7. | מחרוזת מה אומרות עינייך ( 1."מה אומרות עינייך" 2."שני שושנים")   | 1.יצחק שנהר 2.יעקב אורלנד | 1.מרדכי זעירא 2.מרדכי זעירא | 4:31 |
| 8. | סיבה לכל דבר (אל נבקש, יש דברים נסתרים)  | תמי לוי | משה נגר | 4:40 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 37:27 |
משתתפים באלבום

מעבדים: חיים חדד, אריה ברקוביץ'.
הוקלט באולפני "קיסר" ו"גל קול", תל אביב.
טכנאי הקלטה: מעיין, יהודה קיסר, ישי בן צור, יורם לב.
משתתפים באלבום > נגנים

גיטרה בס: יוסי מנחם, אריה ברקוביץ'.
תופים: איקי לוי, רוני בוני.
כלי הקשה: יורם לב.
גיטרות ובוזוקי: חיים רומנו.
גיטרה מזרחית: יהודה קיסר.
קלידים: חיים חדד, אריה ברקוביץ'.
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏"התכוונו להקליט את 'יש דברים נסתרים' שוב, אבל אז זוהר מת", באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2018
↑  יעקב בר-און, ‏"התכוונו להקליט את 'יש דברים נסתרים' שוב, אבל אז זוהר מת", באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2018
האראלד אדלסטם

גוסטב האראלד אדלסטם (בשוודית: Gustav Harald Edelstam;‏ 17 במרץ 1913 – 16 באפריל 1989) היה דיפלומט שוודי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא זכה לכינוי "Svarta nejlikan" ("הפימפרנל השחור", הרמז לסקרלט פימפרנל) על כך שסייע למאות יהודים נורווגים, כמו גם לסוכני SOE וחבלנים לברוח מהגרמנים.
בראשית שנות השבעים הוא הוצב בסנטיאגו דה צ'ילה, ונודע כ"ראול וולנברג של שנות השבעים" כשסייע ליותר מ-1,200 צ'ילאנים, מאות דיפלומטים קובניים ואזרחים ו-67 פליטים אורוגוואים ובוליביים שנמלטו מרדיפות על ידי הדיקטטור אוגוסטו פינושה.
ראשית חייו

אדלסטם נולד בסטוקהולם שבשוודיה, בנם של פביאן אדלסטם והילמה דיקינסון. אחיו הצעיר היה השגריר אקסל אדלסטם ונכדו של חבר הפרלמנט ארנסט אדלסטם. בשנת 1933 קיבל תואר במשפטים בסטוקהולם.
בשנת 1939 הועסק כנספח במשרד החוץ בסטוקהולם ולאחר מכן שירת כדיפלומט ברומא, במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1940 ובברלין בשנת 1941.
הצלת יהודים ואחרים בנורווגיה

בשנת 1942 מונה אדלסטם לסגן הקונסול השני של שוודיה באוסלו בירת נורווגיה. הוא שירת שם עד שנת 1944. כדיפלומט בנורווגיה הכבושה על ידי הנאצים, אדלסטם הציל את חייהם של מאות יהודים נורווגים כמו גם אחרים, מלוחמי המחתרת נגד קוויזלינג.
המשך הקריירה

ב-1944 הוחזר אדלסטם לסטוקהולם ומונה למזכיר שני במשרד החוץ. היה מזכיר שני במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1946, שימש כמזכיר הראשון ב-1948 ומזכיר ראשון בהאג בשנת 1949 ובוורשה בשנת 1952. הוא היה אז המזכיר הראשון במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1953 וממלא מקום השגריר בשנת 1956. בשנת 1958 נשלח לווינה כיועץ השגרירות, ובשנת 1962 נשלח לאיסטנבול כקונסול כללי. הוא שהה באיסטנבול עד 1965 ולאחר מכן היה שגריר בג'קרטה ובמנילה בשנים 1966 עד 1968. אדלסטם נשלח אז למרכז אמריקה, שם היה שגריר בגואטמלה סיטי, במנגואה, בסן חוסה, בסן סלבדור ובטגוסיגלפה בשנים 1969 עד 1972.
הצלת קובנים ואחרים בצ'ילה

בשנת 1972 נשלח אדלסטם לסנטיאגו דה צ'ילה כשגריר. לאחר ההפיכה הצבאית ב-1973 נגד נשיא צ'ילה סלבדור איינדה, שגרירות קובה הייתה תחת אש של טנקים, והקובנים החזירו אש מהחלונות; אדלסטם אחז בידו דגל שוודי והלך לפני הטנקים כשהכדורים חולפים על פניו. הוא הוציא את הקובנים מהשגרירות ולקח אותם לשגרירות שוודיה, ואז הבריח אותם מצ'ילה למקום מבטחים. לאחר המקרה, שגרירות קובה בסנטיאגו דה צ'ילה נותרה תחת חסות שוודית במשך 18 שנה עד 1991. ראש הממשלה אולוף פלמה העניק לו את כל תמיכתו.
אדלסטם גם עזר לקובנים רבים אחרים לברוח מצ'ילה ופידל קסטרו כינה אותו גיבור. בשל אומץ ליבו והיושר המוסרי שלו, אדלסטם נחשב נחשב כגיבור מודרני אמיתי בקרב מיליונים ברחבי אמריקה הלטינית ובמיוחד בקרב מאות אלפי הצ'יליאנים שנאלצו לצאת לגלות על ידי המשטר הדיקטטורי.
המשטר הצבאי הצ'יליאני התנגד לאדלסטם והכריז עליו כאישיות בלתי רצויה בדצמבר 1973. אדלשטם חזר לסטוקהולם ובמהלך 1974 נשלח כשגריר באלג'יר בעצתו של אויבו הגדול ביותר של אדלשטם, הדיפלומט וילהלם וכטמייסטר. הוא עזב את התפקיד ופרש בשנת 1979.
חיים אישיים

הוא היה נשוי בשנים 1939–1958 לרוזנת לואיז פון רוזן (ילידת 1918), בתם של הרוזן הנס פון רוזן ודגמר (וויקסטרום, טרם נישואיה) ובשנים 1959–1963 לנטשה מיכייב. אדלשטם התחתן בפעם השלישית בשנת 1981 עם כריסטין קולמיין. מנישואיו עם פון רוזן נולדו לו שלושה בנים: קרל (נולד ב-1941), הנס (נולד ב-1943) ואריק (נולד ב-1946). אדלסטם נפטר מסרטן בשנת 1989.
בתרבות פופולרית

סרט על מעשיו של אדלשטם בצ'ילה, בשם הפימפרנל השחור, יצא בספטמבר 2007. השחקן מיכאל ניקוויסט מגלם את דמותו.
בשנת 2019 גילם אותו מייקל פרסברנדט בסדרת הטלוויזיה הפינית-צ'יליאנית "גיבורים בלתי נראים". הסדרה מתארת את מאמציו של הממונה על היחסים בשגרירות הפינית להציל פליטים מצ'ילה במהלך ההפיכה הצבאית בשנת 1973.
ראו גם

רוברטו קוזאק
ראול ולנברג
הצלת יהודים במהלך השואה
לקריאה נוספת

Edelstam, Erik H. (2013). Janusansiktet: berättelsen om diplomaten Harald Edelstams liv och tid [The Janus Face: the story of diplomat Harald Edelstam's life and time] (בשוודית). Stockholm: Carlsson. ISBN 9789173315968. תבנית:LIBRIS.
Fors, Mats (2009). Svarta nejlikan: Harald Edelstam - en berättelse om mod, humanitet och passion [The Black Pimpernel: Harald Edelstam - a story of courage, humanity and passion] (בשוודית). Stockholm: Prisma. ISBN 978-91-518-5261-4. תבנית:LIBRIS.
Perotti, Germán; Sandquist, Jan (2013). Harald Edelstam: héroe del humanismo, defensor de la vida [Harald Edelstam: humanism hero, defender of life] (בספרדית) (1st ed.). Santiago: LOM. ISBN 9789560004116. תבנית:LIBRIS.
Perotti, Germán; Sandquist, Jan (2011). Harald Edelstam: la vida por sobre todo : ensayo biográfico [Harald Edelstam: life above all : biographical essay] (בספרדית). Stockholm: Ediciones Taller Estocolmo. ISBN 978-91-979451-1-0. תבנית:LIBRIS.