דנטה אליגיירי
ביאורים

↑  שידוכים כאלה בין משפחות היו מקובלים באותה תקופה.
↑  דנטה מאזכר את ברונטי מאוחר יותר ביצירתו "הקומדיה האלוהית" (גיהנום, שיר 15, 82) בהוקרה, כמעין דמות אב (ברונטי קורא לו שם "בני").
↑  חיפוש אחר מבע מעודן ואצילי של מחשבה, תוך חגיגת המעלות הרוחניות של האהובה.
↑  כשהיה בן תשע והיא בת שמונה, על פי עדותו בספרו "החיים החדשים".
↑  תפיסה חדשה של אהבה חצרנית כנשגבת מתוך רגישות דתית אינטינסיבית, ללא המרכיבים החושניים של הספרות הפרובנסאלית.
↑  אהבתו, יותר דמיונית מאשר לבבית, ציירה אותה כחלום של אידיאל שמיימי (דה סנקטיס).
↑  התופת במידה רבה השתקפות החברה האנושית בזמנו של דנטה, ונמצאים בו כמרים, בישופים, וקרדינלים; כמו גם פוליטיקאים כופרים; הניצלים באש חטאיהם.
↑  ב"קומדיה" מוגשת תמציתו האצילה והנאצלת של רוח ימי הביניים, ולקוראיה יש הזדמנות לעמוד על רבגוניותו של עולם מופלא זה, ולהשכיל ולהבחין בחוסר ההצדקה של תיאורו כעולם חשוך וחסוך אור-הדעת (פ. נוה).
↑  ברומא העתיקה לשון לטינית גבוהה מלאכותית שימשה לכתיבה, ושפה לטינית עממית (וולגרית) לדיבור, וכך היה במהלך ימי הביניים. דנטה סבר, להבדיל מהמקובל קודם לכן באירופה, שהשפה המדוברת אצילה יותר מהלשון הספרותית, בהיותה טבעית ולא מלאכותית, ומשום שכל האנושות שוחחה בה לראשונה, ולפיכך אוניברסלית (כוונתו ללשונו של האדם הראשון).
↑  למשל חיבוריים מזרחיים (ערבים, פרסיים, ספרדים) שהכיר באמצעות תרגומים יהודיים או באמצעות שיחותיו עם יהודי זמנו.
↑  טעמיו של דנטה לא היו בהכרח חדשים או מקוריים, אלא סיכמו את מיטב הכוונות של אנשי-דת וחכמים ומלומדים ומשוררים וסופרים שקדמו לו בדורות שלפניו, והוא צירפן לחיבור יצירה אחת.
↑  לדעת דנטה, לכל אדם יש הבנה אינטואיטיבית אוניברסלית מולדת בשפת אמו. ג'וזפה סאראגאט, נשיא איטליה, אמר: "תנו את דנטה לקהל במהדורות עממיות! אל תדאגו לעם - הוא ידע לקרוא בדנטה בלי פירושים".
↑  ביאטריצ'ה ב-"חיים החדשים" השירי סימלה נפש קדושה, וב"משתה" הסכולסטי את הפילוסופיה.
↑  לדיון כללי על שירת אהבה אלגורית בימי הביניים, עיין ספרו של ק"ס לואיס "האלגוריה של אהבה".
↑  ב"קומדיה" אין שום סנטימנטליות, אלא שמחה וצער והעוז לחיות, מוגבלים על ידי יראת מוסר, מקויימים על ידי תקווה נעלה המפיחה בהם רוח חיים (בנדטו קרוצ'ה).
↑  אמנם דנטה העריך את אריסטו והשתמש ברעיונותיו, כמקובל בימי הביניים, ולא הכיר את הפילוסופיה האפלטונית אלא באופן עקיף. אלא שההשקפה של דנטה לא הייתה מצומצמת לשיטה הפילוסופית האריסטוטלית, ולנדינו סבר שורגיליוס היה אפלטוני, ובעקבותיו דנטה, מה עוד שבפירנצה של תקופת הרנסאנס היה מקובל להיות אפלטוני או נאו-אפלטוני, כך שהפירוש של לנדינו התאים לתקופתו.
↑  כלומר, העריך את כישרונו של דנטה, אך שירתו לא הייתה לטעמו (בדומה להערכת וורדסוורת' את שייקספיר).
↑  אפוס אלגורי שחיבר אדמונד ספנסר.
↑  כוונתו שהאלגוריה, ששימשה באופן נפוץ לביטוי שירי במהלך ימי הביניים, נהייתה כבר מייגעת ביצירה של דנטה, כל שכן אצל ספנסר.
↑  טניסון כתב בשירו "לדנטה": מלך, מזה שש-מאות שנה / ההולך ומשגשג, ולעד ישגשג / הן פירנצה הנאה מוקירה את הולדתך, / פירנצה שלך - עתה כתרה של איטליה / ביקשה מנחת-שיר ממני, / אני,עטור רק בזר פרחי היום, / משליך לרגליך פרח אחד מתפוגג.
↑  שכונה בזמנו "דנטה העברי"
↑  ספר דידקטי העוסק בחכמות עיוניות וחובר במלאכת מחשבת של חריזה בעקבות תבנית הקומדיה של דנטה.
↑  לבקשת "הוועדה לפרסומים" בפירנצה, שפנתה אליו שיחבר שיר בעברית לכבוד המעמד החגיגי, למען לא תיעדר הלשון העברית בין השפות האירופאיות. לפיכך, שד"ל התחיל את שירו בשורות: לָשׁוֹן שׂוֹנֵא כָזָב, גָּאוֹן וָעָוֶל; / שָׁפָה, קוֹלָהּ קָדוֹשׁ, חֶסֶד וָיֹשֶׁר; / בִּכְרוֹעַ כָּל לָשׁוֹן לִפְנֵי הֶהָבֶל, / חֶמְדָּה עֶדְנָה, כָּבוֹד, שִׁלְטוֹן וָעֹשֶׁר, / אַתְּ לֵא-לֹהִים וּלְמֵישָׁרִים נֶאֱמַנְתְּ: /הַכְתִּירִי נָא צַדִּיק, זַמֵּרִי דַנְטֵי!
↑  אם-כי מאוחר יותר העדיף שירה רומנטית.
↑  לאה גולדברג אמרה: "את דאנטה אני יכולה לקרוא ולשוב ולקרוא פעמים אין מספר ותמיד לגלות משהו חדש, תמיד לראות עד כמה עדיין אינני יודעת אותו. בדאנטה הצד השירי הוא העיקר, שאינו בא לידי גילוי בתרגומים".
↑  נחום סוקולוב כתב שהזמירות הכי יפות של גדולי משוררי העולם חוברו ממלים רגילות, צנועות, כביכול וענוותניות, אבל הם ידעו איך כיצד להכניס את המלים הללו בשכנות, זו לצד זו, באופן קולע כל כך, עד שהן מופיעות כמו מחדשות נעורים, וכאילו זה עתה יצאו בפעם הראשונה מפי מניחי הלשון.
↑  בפירוש "אוטימו" הקדום לקומדיה נכתב: "שמעתי את דנטה אומר שאף חרוז לא גרם לו לומר דבר אחרת מכוונתו, אלא שלעיתים תכופות השתמש בשירתו במילים במשמעויות אחרות מאלו הנפוצות אצל דוברים אחרים".
↑  דנטה כתב ב"המשתה": "וידע כל אחד כי אי אפשר לתרגם דבר המחובר הרמונית משפה אחת לחברתה בלי לפגום במתק יופיה ההרמוני".
↑  אולסבנגר שמר על המלעיליות שבסיום כל שורה.