stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סתיו שפיר
פעילות למען שקיפות תקציב המדינה וחופש המידע

שפיר פעלה לחשיפת המנגנון במסגרתו נעשות העברות תקציביות גדולות ללא פיקוח, לאחר שתקציב המדינה עבר. כמו כן פעלה לחשוף את הפרקטיקה במסגרתה העברות תקציביות נעשות לחלק מהגופים רק לקראת סוף השנה, באופן שגופים אלו אינם מספיקים להשתמש בתקציב, והוא חוזר לקופת המדינה. בדצמבר 2013 הגישה עתירה לבג"ץ בדרישה לבטל את נוהל ההעברות התקציביות בוועדת הכספים שאינן כלולות בחוק התקציב. העתירה נדחתה, אך הנשיאה מרים נאור כתבה בפסק הדין שבעקבות העתירה גיבשה ועדת הכספים נוהל לטיפול בבקשות להעברות תקציביות וכן שהממשלה נקטה במספר צעדים במטרה לצמצם את הצורך בהעברות תקציביות במהלך השנה. במרץ 2018 פרסם מבקר המדינה יוסף שפירא דוח שהסתמך על מידע שהעבירה אליו שפיר. הדוח ביקר בחריפות את התנהלות אנשי אגף התקציבים במשרד האוצר, במסגרתה מוסתרים מיליארדי שקלים מפיקוח ציבורי באמצעות סעיפי רזרבה גלויים וסמויים, ובהם תקציבים שאינם מנוצלים כלל, החוזרים לקופת המדינה. הדוח התייחס גם לעתירתה של שפיר נגד שיטת ההעברות התקציביות והתריע כי האוצר לא פעל לתיקון ליקויים שהתחייב לתקנם בנושא זה.
ב-2016 הובילה שפיר מהלך להפלת סעיף בהצעת חוק של הקואליציה, שנועד לבטל את הפיקוח של ועדת הכספים על שינויים בתקציב. האופוזיציה הובילה פיליבסטר של 13 שעות בוועדת הכספים, במסגרתו נאמה שפיר במשך כ-4 שעות והגישה כ-6,800 הסתייגויות בכתב ובהן דרישה לחייב את הממשלה להנפיק דוחות המפרטים את השקעות התקציב בפריפריה ובמלחמה בעוני. שפיר צילמה את הוועדה בלייב לרשת הפייסבוק ופנתה לצופים בבקשה שיעלו הסתייגויות. בעקבות המהלך בוטל הסעיף בהצעת החוק.
שפיר התנגדה לפעילות הלוביזם בכנסת ודרשה כי הלוביסטים יחשפו בשם אלו גורמים פרטיים הם מפעילים לחץ על חברי הכנסת. ב-2013 במהלך ישיבה של ועדת הכספים שעסקה בחוק הריכוזיות היא הקריאה בקול את שמות הלוביסטים שנכנסו לוועדות וחלקם יצאו בעקבות זאת מהדיון.
במסגרת ועדת השקיפות בראשותה נחשף בין השאר כי הממשלה לא נשענה על מידע ונתונים בקבלת החלטות על שוק הדיור וכי תוכנית "מחיר למשתכן" שירתה את העשירונים העליונים והותירה זוכים רבים ללא וודאות. כמו כן נחשף כי המשרד לנושאים אסטרטגיים הסתיר מהציבור מה נעשה ב-300 מיליון ש"ח שקיבל בשנה וכי מירי רגב, כשרת התרבות, העלימה מהציבור מידע על השימוש בכספי חגיגות ה-70 למדינה (בעלויות של 108 מיליון שקלים). ב-2018 חשפה שפיר כי 400 ממשפחות מפוני גוש קטיף נותרו ללא דיור נאות וכי מיליארדים מכספי המפונים לא הגיעו אליהם. בעקבות החשיפה פתח מבקר המדינה בחקירת הנושא.
ב-2017 הגישו שפיר, פרופ' ירון זליכה וח"כ ולדימיר בליאק עתירה לבג"ץ, בבקשה לאפשר לחברי הכנסת גישה למערכת ניהול התקציב הממשלתית "מרכב"ה". ב-2019 קבע בית המשפט כי שפיר, משרד האוצר ומרכז המחקר והמידע של הכנסת יקיימו הידברות ביניהם "על מנת לבחון האפשרות להגיע להסכמות, נוהל או מזכר הבנות, לצורך שיפור הפיקוח הפרלמנטרי. זאת על מנת להגביר את שקיפות נתוני התקציב, הן ברמת התכנון והן ברמת הביצוע, בפני ועדת הכספים או ועדה אחרת של הכנסת". ההידברות לא צלחה, וב-2024 דחה בג"ץ בדעת רוב את העתירה של שפיר, אך ציין שעתירה זו ועתירתה הראשונה של שפיר "הגבירו את השקיפות ושיפרו את הפיקוח של חברי ועדת הכספים על
התקציב", ולכן חייב את שר האוצר והממונה על התקציבים לשלם לעותרים הוצאות משפט בסך 15,000 ש"ח.
פעילות למען אנשים עם צרכים מיוחדים

ב-2017 חשפה שפיר שאחותה הקטנה נולדה עם אוטיזם ומוגבלות שכלית התפתחותית, אשר בעקבותיה למדה שפיר על הכשלים בשירותי הרווחה והחינוך, ובפתרונות דיור וטיפול באנשים עם צרכים מיוחדים.
כחברת כנסת השתמשה בחסינות הפרלמנטרית שלה כדי להיכנס מדי שבוע להוסטלים ומוסדות טיפוליים, ללא הודעה מראש, ולבדוק את התנאים והטיפול הניתן בהם. בתוך כך חשפה כי בחלק מהמוסדות קיימים תת-טיפול ואף התעללות בחוסים. ב-2018 ארגנה מבצע ביקורי פתע במסגרתו חברי כנסת ממפלגות שונות יצאו לבקר במוסדות הטיפוליים במטרה להביא לתודעה הציבורית את הנעשה בהם, ולשפר את השירות לחוסים.
שפיר קיימה ישיבות בנושא עם מנכ"ל משרד הרווחה, אליהן הזמינה משפחות לאנשים עם צרכים מיוחדים, אנשי טיפול ורווחה. בישיבות אלו נחשף בין היתר שעובדים בהוסטלים נותנים סמים למטופלים כדי להרגיעם, בשל חוסר בכוח אדם, עד כדי פגיעה פיזית ונפשית.
פעילות למען אנשים עם צרכים מיוחדים > הקמת מרכז שיר"ה לצעירים עם צרכים מיוחדים

ב-2021 הקימה שפיר, ביחד עם בני משפחתה, את מרכז שיר"ה - "שירותי התפתחות לאנשים עם צרכים מיוחדים", במטרה לאפשר לבוגרים צעירים עם אוטיזם או מוגבלות שכלית התפתחותית מקום שבו יוכלו ללמוד ולעבוד, בלב מכללה אקדמית ולצד צעירים בני גילם, אך בתוך מסגרת טיפולית.
שפיר גייסה תרומות מלמעלה מ-3,000 ישראלים לשם הקמת המרכז הראשון, שנפתח בשטח המרכז האקדמי רופין ב-2022. שפיר מנהלת בהתנדבות את העמותה.
עתירות נגד התמודדות מפלגת עוצמה יהודית בבחירות

בפברואר 2019 עתרה שפיר לוועדת הבחירות המרכזית, בדרישה למנוע את התמודדותה של מפלגת עוצמה יהודית בבחירות, על בסיס סעיף 7א לחוק יסוד: הכנסת, המאפשר לפסול רשימה מהתמודדות בבחירות אם היא שוללת את אופייה של ישראל כמדינה יהודית או דמוקרטית. הוועדה דחתה עתירה זו ועתירה נוספת שהגישה מפלגת מרצ, אך בית המשפט העליון החליט במסגרת הערעור שלא לאפשר ליו"ר המפלגה, מיכאל בן ארי, להתמודד. בעקבות העימותים ביניהם תבע בן גביר את שפיר על סך חצי מיליון ש"ח. בהמשך לכך פרסמו פעילי ימין את פרטיה של שפיר בקבוצות שונות, דבר שגרר עשרות איומים על חייה, עד שהוחלט על ידי הכנסת לאבטח אותה.
עתירות נוספות

בנובמבר 2020 הובילה שפיר עתירה לבג"ץ כנגד "פשרת האוזר", שאפשרה להאריך את כהונת ממשלת ישראל ה-35 מבלי להעביר תקציב מדינה, ומנעה את פיזור הכנסת. בית המשפט קבע כי פשרה זו מהווה מקרה מובהק של שימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת, והוציא "התראת בטלות" לפיה ככל שבעתיד ייערך תיקון במתכונת דומה - הוא צפוי להתבטל.
הליכים משפטיים כנגד יאיר נתניהו

במרץ 2021 הגישה סתיו שפיר תביעת לשון הרע כנגד יאיר נתניהו, בנו של ראש הממשלה בנימין נתניהו. שפיר טענה כי נתניהו הטריד אותה מינית בתגובה בפייסבוק וכי תגובה זו עלתה כדי עוולה אזרחית של לשון הרע, ותבעה ממנו 260 אלף שקלים בשל כך. בתגובה תבע נתניהו את שפיר ודרש ממנה פיצוי בסך 300 אלף שקלים בגין ארבעה פרסומים שלה ברשתות החברתיות, שהתייחסו אליו ואל אביו, כינו אותו "חלאה" וכן "שקרן, רשע, גזען, מטרידן", והאשימו את אביו בכך שהוא מנסה להכשיל את ילדי ישראל וגורם הרס בחברה הישראלית.
ב-30 במרץ 2023 פסק בית משפט השלום כי על יאיר נתניהו לפצות את שפיר ב-40,000 ש"ח בגין הפרסומים, וב-20,000 ש"ח נוספים הוצאות משפט. כמו כן, דחה בית המשפט את התביעה הנגדית של נתניהו וקבע שלשפיר עומדת הגנת "אמת דיברתי" על הכינויים בהם כינתה את נתניהו "גזען", "מטרידן" ו"מתבטל מכספנו" וחייבו ב-10,000 ש"ח הוצאות משפט. נתניהו ערער על הפסיקה, אך משך חזרה את ערעורו בעצת בית המשפט ונדרש בתשלום 7,500 ש"ח הוצאות משפט.
עמדותיה הציבוריות > פעילות למען זכויות להט"ב

במאי 2013 יזמה שפיר חקיקה שתאפשר לזוגות חד מיניים לקבל הכרה ממשלתית באיגודים אזרחיים. למרות תמיכה רחבה במפלגת העבודה ובין חברי כנסת בודדים מהליכוד, חסמה יש עתיד את הצעת החוק לטובת הצעת חוק ההתאגדות האזרחית שלהם. לאחר שסקר של "הארץ" הראה תמיכה של 70% מהישראלים בזכויות מלאות ושוויוניות לקהילה הגאה, שפיר, בסיוע עורכי דין ופעילים קהילתיים, ערכה רשימה של 12 דרכים להועיל לקהילת הלהט"ב באמצעות פעולה רגולטורית של השרים, תוך עקיפה של הצורך לחקיקה. אלה כוללים תקנות המקלות על זוגות חד מיניים לאמץ ולהיכנס להסדרי פונדקאות.
עמדותיה הציבוריות > שוויון זכויות לנשים

כאשר דווח במהלך מבצע צוק איתן ב-2014 כי מקלטים בעיר אשדוד מדירים נשים ממקלטים המכונים "גברים בלבד", הגישה שפיר תלונה דחופה למשרד הדתות בדרישה לעצור לאלתר את ההפרדה וזו הסתיימה.
עמדותיה הציבוריות > שקיפות ומאבק בשחיתות

במהלך כל פעילותה בכנסת חרתה שפיר על דגלה את המאבק למען השקיפות ונגד שחיתות בכנסת, היא יזמה ועמדה בראש "הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור". ב-2017 נבחרה לעמוד בראש ועדת השקיפות של ארגון ה־OECD. בנוסף התנגדה לפעילות הלוביסטים בכנסת.
עמדותיה הציבוריות > הפרדת דת ממדינה

במרץ 2013 שפיר, ביחד עם תמר זנדברג ומיכל רוזין לבשה טלית והצטרפה לנשות הכותל בתפילה בכותל המערבי בירושלים. בתחילה אסרה המשטרה על שפיר ושאר חברות הכנסת להגיע לתפילה, בטענה שנשים שעטופות בטלית הן "הפרעה לסדר הציבורי". לאחר מכן צייצה שפיר בחשבון הטוויטר שלה: "אני מצטרפת לנשות הכותל, לתמוך בהן כשהן מתפללות בטליתות אל מול ההתנגדות החרדית בצד השני של הגדר ואיומי המשטרה".
שפיר תומכת בנישואים אזרחיים, הכרה בנישואים קונסרבטיביים, רפורמיים וזוגות חד-מיניים ואף עורכת בעצמה טקסי חופה.
עמדותיה הציבוריות > משבר האקלים

שפיר תומכת במאבק במשבר האקלים, צמצום השימוש בתחבורה פרטית וקידום השימוש בתחבורה ציבורית. ב-2019 הגישה הצעת חוק שלפיה על המדינה להציב יעדים לצמצום פליטות גזי החממה לפי המלצות הפאנל הבין ממשלתי לשינוי האקלים. באותה שנה הובילו שפיר ויעל כהן פראן הצגת תוכנית "ניו דיל" ישראלית של "כלכלה ירוקה לישראל", מטעם המחנה הדמוקרטי.
עמדותיה הציבוריות > המחאה נגד הרפורמה המשפטית

שפיר תומכת במחאה נגד הרפורמה המשפטית. היא מרבה לפרסם סרטוני הסברה כנגד פעולות ממשלת ישראל השלושים ושבע והייתה שותפה לעתירה נגד ביטול עילת הסבירות.
הוקרה

ב-2017 נבחרה על ידי הפורום הכלכלי העולמי כ-Young Global Leader.
ב-2018 נבחרה בין 100 המשפיעים של מגזין TheMarker.
ב-2018, העיתון הלונדוני א-פוליטיקל, כלל את שפיר ברשימת מאה המנהיגים העתידיים - הצעירים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2018.
יצירה מוזיקלית

שפיר שרה ומנגנת בפסנתר וגיטרה, ומלחינה. בעבר סיפרה שמוזיקה הפכה לחלק משמעותי מהקשר בינה לבין אחותה הקטנה, המתמודדת עם אוטיזם ומוזיקה מאפשרת לה לתקשר עם העולם.
ב-2021 הופיעה בתחפושת החיפושית בעונה השנייה של "הזמר במסכה״.
בנובמבר 2023, בעקבות טבח ה-7 באוקטובר, הלחינה שפיר שיר באנגלית למען החזרת החטופים. בקליפ שהתלווה לשיר השתתפו 100 אמהות חילוניות ודתיות, יהודיות וערביות, שיצאו בקריאה לאמהות בעולם להצטרף לדרישת ישראל להחזיר את כל החטופים הביתה מיידית.
חיים אישיים

ביולי 2022 נישאה לעמית סטיבה, איש עסקים וטייס קרב לשעבר, בנו של איש העסקים ותייר החלל הישראלי הראשון איתן סטיבה, וכשנה לאחר מכן נולדה להם בת. בספטמבר 2024 נולדה בתם השנייה.
ההתנגדות לתוכנית הגרעין האיראנית

תוכנית הגרעין האיראנית מעוררת דאגה רבה בישראל, בערב הסעודית, בשאר מדינות המפרץ ובמדינות רבות נוספות, עקב החשש שאיראן חותרת לייצר נשק גרעיני, שיהווה איום קיומי על יריבותיה. הפעילות נגד תוכנית הגרעין האיראנית נועדה לסכל תוכנית זו, או לפחות לעכבה. במשך שנים הופעלו נגד איראן לחץ דיפלומטי וסנקציות, לשם ריסון שאיפותיה בתחום זה, ודווח על פעולות חשאיות שונות, בהן חיסול מדעני גרעין ושיבוש פעולתם של מתקנים. בנוסף, אמצעי התקשורת עסקו בהרחבה באפשרות של תקיפת מתקני הגרעין באיראן על ידי ישראל, ארצות הברית ומדינות נוספות.
פעילות חשאית נגד תוכנית הגרעין האיראנית

על פי דיווחים באמצעי התקשורת, עיקר המאמץ של ישראל נגד תוכנית הגרעין האיראנית הוטל על "המוסד". סר ג'ון סוירס, ראש סוכנות הביון הבריטית MI6 אמר שגם סוכנים בריטיים פגעו בחתירתה של איראן לנשק גרעיני.
על פי הערכות, התקיימה במהלך השנים פעילות חשאית נגד תוכנית הגרעין האיראנית, שכללה:
מכירת מוצרים ומתקנים (כגון צנטריפוגות) פגומים למתקני הגרעין האיראני, ושיבוש פעולתם של מתקני גרעין, למשל באמצעות תולעת המחשב "סטקסנט", שהופעלה נגד הצנטריפוגות בנתנז.
עידוד עריקה של מדענים איראנים למערב.
האפשרות הצבאית נגד איראן

כלי תקשורת במערב מרבים להעלות ספקולציות שישראל תנחית מכה מונעת נגד מתקני גרעין באיראן. גם בישראל יש הצופים התרחשות כזו (למשל רונן ברגמן, העריך בשנת 2012 שהתקיפה תתבצע עוד במהלך אותה שנה, דבר שלא יצא לפועל). לעומת זאת, יש הסבורים שתסריט זה אינו סביר מכמה טעמים. ראשית, איראן הפיקה לקחים מהפצצת הכור העיראקי ב־1981 – אין באיראן כור גרעיני אחד שבו מרוכזים המאמצים הגרעיניים כולם, ומתקניה הגרעיניים הוטמנו בחלקם מתחת לקרקע. שנית, איראן רחוקה מישראל יותר מעיראק. שלישית, יכולת התגמול האיראנית עולה בהרבה על יכולת התגובה שהייתה לעיראק ב-1981.
קיימת גם אפשרות שארצות הברית, שהיא בעלת כוח צבאי ואווירי העולה במידה רבה על כוחה של ישראל, תתקוף את איראן. אף שממשלו של ברק אובמה נחשב לזהיר יותר מזה של קודמו ג'ורג' בוש הבן, אובמה הצהיר שהוא לא ישלים עם איראן גרעינית. דונלד טראמפ, הנשיא האמריקאי שכיהן לאחר מכן, הוביל קו תקיף יותר כלפי המשטר בטהראן בהשוואה לקודמו.
האפשרות הצבאית נגד איראן > תגובה אפשרית של איראן

סיכון בולט הכרוך בתקיפה צבאית של מתקני הגרעין באיראן הוא תגובתה של איראן. במהלך השנים הבטיחו דוברים איראנים פעמים רבות תגובה חמורה לתקיפת ארצם.
ההערכה היא שבתגובתם ייעשה שימוש בטילים ארוכי טווח. לאיראנים, לפי ההערכה המקובלת, יש כ-100 טילי שיהאב 3, בעלי טווח המגיע לישראל. מערכת הביטחון הישראלית הצהירה בעבר שהטיל נגד טילים "חץ 2" מסוגל ליירט את השיהאב, אך ההערכה המקובלת היא שלא תהיה 100 אחוז הגנה, ויהיו טילים שיפגעו בישראל, אם היא תותקף בטילי שיהאב. בנוסף, הערכות גורסות שסביר להניח שהאיראנים יפעילו נגד ישראל ירי רקטות על ידי ארגונים כגון חזבאללה מלבנון וחמאס מרצועת עזה, כתגובה לתקיפה ישראלית.
שר הביטחון לשעבר, אהוד ברק, שלל בתוקף את התחזיות שתקיפה באיראן תביא למספר גדול מאוד של הרוגים בישראל.
האפשרות הצבאית נגד איראן > התייחסות עולמית לאפשרות של תקיפה ישראלית

החשש מפני תקיפה ישראלית של מתקני הגרעין באיראן הביא להתייחסות של מדינות רבות ששללו תקיפה כזו. דוגמאות אחדות:
גורם בכיר בכוחות המזוינים של ארצות הברית אמר בתחילת נובמבר 2011 לרשת הטלוויזיה CNN, כי המודיעין האמריקני וצבא ארצות הברית האיצו את "דריכותם" מול איראן וישראל לאור אפשרות לתקיפה ישראלית ללא התראה מוקדמת, ובתשובה לשאלה האם הפנטגון מודאג מתקיפה אפשרית שכזו, ענה אותו גורם "לחלוטין".
בנובמבר 2011 הזהיר שר החוץ הצרפתי, אלן ז'ופה, שתקיפת מתקני הגרעין באיראן עלולה לערער את האזור כולו.
בפברואר 2012 טען מיכאיל אוליאנוב, איש משרד החוץ הרוסי, שאמירותיה של ישראל בעניין הגרעין האיראני "מגבירות את המתיחות ועלולות להוביל למהלכים צבאיים, שיהיו בעלות תוצאות הרות אסון".
בעת ביקור של שר הביטחון, אהוד ברק, ביפן, הזהיר אותו ראש ממשלת יפן, יושיהיקו נודה, מפני תקיפת מתקני הגרעין באיראן.
בריאיון לרשת CNN בפברואר 2012 אמר יושב ראש המטות המשולבים, מרטין דמפסי, שתקיפה ישראלית באיראן "לא תשיג את המטרות ארוכות הטווח ותערער את היציבות".
ארצות הברית וצרפת בראשות סרקוזי הודיעו שתעמודנה לצד ישראל אם איראן תאיים עליה, אך היו בכירים שאמרו כי ארצות הברית לא תפעל נגד איראן אם לא תהיה פגיעה איראנית בארצות הברית עצמה.
ראו גם

דוקטרינת בגין
ציר הרשע
מה שחייב להיאמר
תוכנית הגרעין האיראנית
התקיפה הישראלית באיראן (אפריל 2024)
האמנה לפיקוח על סחר בנשק
התנועה לפירוק נשק גרעיני
האגודה הבין-לאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית
לקריאה נוספת

אילן כפיר, " "סופה" בדרך לאיראן ", הוצאת ידיעות ספרים, 2019.
יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012.
יועז הנדל ויעקב כץ, "ישראל נגד איראן, מלחמת הצללים", כנרת זמורה-ביתן, 2011.
ריצ'רד ערמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1933 (בן 91) בוקרשט, רומניה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
ריצ’רד ערמון (קסטנבאום) (נולד ב-12 בדצמבר 1933) הוא בנקאי ומנהל ישראלי. היה מנכ"ל ויו"ר הסנה חברה לביטוח, יו"ר גמול חברה להשקעות, יו"ר קרן ברל כצנלסון ועוד.
ביוגרפיה

ערמון נולד, גדל והתחנך בבוקרשט, רומניה, שם התגורר גם בזמן מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה נרצחו אחדים מבני משפחתו בטרנסניסטריה ובאושוויץ. בהיותו נער עבד כפועל תעשייה במשך ארבע שנים, עד סמוך לעלייתו ארצה.
למד טכנאות חשמל בבוקרשט, ומשפטים באוניברסיטת "פרחון" בבוקרשט. לאחר עלייתו למד מדעי המדינה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר עלייתו עבד בקיבוץ גבעת ברנר שם למד באולפן במשך תשעה חודשים. עבד כפועל במפעלי אמקור במשך ארבע שנים. בשנת 1962 היה לפעיל קליטת עלייה במעברות ג'סי כהן ומפדה בחולון. לחם במלחמות ששת הימים ויום כיפור כחייל בחיל רגלים, והשתתף ונפצע בקרב אום כתף.
בשנת 1964 פגש את יעקב לוינסון אשר מונה כמנהל המחלקה הכלכלית של חברת העובדים. לוינסון המליץ עליו וערמון התקבל כאחראי על האשראי בגמול חברה להשקעות – החברה המרכזית של קופות הגמל וקרנות הפנסיה. תוך כדי עבודתו למד את מקצוע הבנקאות. כאשר פעילות גמול התמזגה עם בנק הפועלים מונה כאחראי על האשראי בקבוצת בנק הפועלים. שימש בתפקידו זה עד יולי 1988.
באוגוסט 1988, אחרי לחצים בלתי פוסקים מטעם מזכיר ההסתדרות ישראל קיסר, נבחר כמנכ"ל ולאחר מכן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת הביטוח הסנה שהייתה במצב קריטי. ערמון פעל לשיקום ובנייה מחדש, וצמצום היקף הפעילות של הסנה. כעבור ארבע שנים, עם תום תהליך השיקום, עזב את הסנה.
באותה תקופה שימש גם יועץ חיצוני של מספר חברות.
באוקטובר 1989 התבקש להחליף את אבא אבן כיו"ר מועצת המנהלים של קרן ברל כצנלסון. הוא שימש בתפקיד זה 13 שנים. כשהגיע לקרן היא הייתה במצב של קריסה, עם חובות אדירים. לאחר שיקום הקרן הקים את המרכז הרעיוני, שבו עסק במחקר עם מומחים ובקיום דיון ציבורי לשם גיבוש של הבסיס הרעיוני לתנועת העבודה. ערמון גרם לשחרור מכללת בית ברל מהתלות במפלגה והפכהּ למוסד עצמאי.
בשנת 1992 נבחר כיו"ר מועצת המנהלים של גמול חברה להשקעות. הוא שימש בתפקיד זה תשע שנים, שבמהלכן שחרר את החברה מתלותה בבנק הפועלים וחברת העובדים. באישור שר האוצר דן מרידור ומנכ"ל משרד האוצר דוד ברודט בנה את החברה כחברה ציבורית והנפיק אותה בבורסה לניירות ערך. לאחר גמר התהליך עזב ערמון את גמול.
לאחר המהפכה ברומניה בסוף שנת 1989 החל ערמון בפעילות עסקית שם. בשנת 1991 ביקר אצל נשיא רומניה בראש קבוצה של ישראלים וביניהם המשקיע יונה גולדרייך וקבוצה של אנשי עסקים רומנים. ריצ’רד ערמון הקים שם את הבנק המסחרי הראשון (לאחר המהפכה) בשותפות של הון זר ורומני. לאחר ארבע שנים, אף על פי שהוצע לו לקבל 10% ממניות הבנק על מנת להמשיך בניהולו, סירב בשל סכסוך שהתגלה בקבוצה הישראלית.
הקים את לשכת המסחר ישראל-רומניה, במסגרתה ארגן מפגשים רבים של אנשי עסקים ישראלים ורומנים בהשתתפות ראשי ממשלה ונשיאים רומנים.
ערמון מונה כקונסול הכבוד הראשון של רומניה הפוסט-קומוניסטית במדינת ישראל. ב-2002 קיבל אות כבוד מנשיא רומניה בדרגת קומנדור.
היה חבר במועצות המנהלים כלל (ישראל), כלל (תעשיות), כלל (סחר), מפעלי נייר חדרה, אלקטרה, אלקנית, א. דורי, הרשות לעסקים קטנים, חברות בנות של חברת העובדים, קבוצת בנק הפועלים, אמות השקעות-ליסינג מקרקעין, בנקים שונים בארץ ובחול ועוד.
שימש כמ"מ יו"ר דירקטוריון הבנק לפיתוח התעשייה ויו"ר ועדת האשראי של הבנק.
בשנת 1961 התחתן עם רינה רירי (שנפטרה בשנת 2013). נולדו להם שני ילדים. ערמון מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  ערמון ריצ'רד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בדצמבר 2001
↑  בן-ציון ציטרין, בית ברל מתחדש, באתר הארץ, 9 ביולי 2001
↑  מכון היצוא יוזם מפגש "לעשות עסקים עם רומניה", באתר port2port.co.il
↑  דותן לוי, רומניה קפואה? הישראלים מפשירים, באתר כלכליסט, 8 במרץ 2012
↑  סמי פרץ, ריצ'רד ערמון: הנהלת הבנק לפיתוח התעשיה חרגה מהחלטות ועדת האשראי, באתר TheMarker‏, 29 באוגוסט 2002
רון רובין

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1951 (בן 73) י"ז בניסן ה'תשי"א תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מעסיק:  אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת חיפה 
 
רון תיאודור רובין (נולד ב-י"ז בניסן ה'תשי"א, 23 באפריל 1951) הוא הנשיא ה-11 של אוניברסיטת חיפה ושימש ראש ועד ראשי האוניברסיטאות. רובין הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה החוקר את היסטוריה אמריקנית מודרנית, ומתמקד בחקר הממשק שבין תרבות ומדיניות החוץ של ארצות הברית.
ביוגרפיה

רובין נולד בשנת 1951 בתל אביב לשני (רוזין) ילידת ירושלים, נצר למשפחת שאלתיאל, ואיליי, אזרח דרום אפריקאי שהגיע כמתנדב במלחמת העצמאות. רובין גדל בדרום אפריקה וחזר עם משפחתו לישראל כשהוא בן 13. בשנת 1969 התגייס לצה"ל, שירת בקהילת המודיעין והשתחרר בדרגת רב-סרן.
בשנת 1975, החל ללמוד לתואר ראשון בשפות רומאניות והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. את תאריו השני והשלישי בהיסטוריה של אמריקה המודרנית, השלים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1986 קיבל את תואר הדוקטור על עבודתו בנושא: "ארכיטקטורה של מהגרים לארצות הברית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20".
בשנת 1986, עם סיום הדוקטורט, שב רובין לישראל ונקלט כחבר סגל באוניברסיטת חיפה. רובין הגיע לדרגה של פרופסור מן המניין בחוג לתקשורת ובחוג להיסטוריה כללית ובשנת 2000 התמנה לדיקן הסטודנטים, תפקיד אותו מילא במשך 5 שנים.
בשנת 2006 עבר רובין לאוניברסיטת NYU שבניו יורק, ארצות הברית. שם, התמנה לחבר סגל מן המניין בחוג לתקשורת ובשנת 2007, התמנה לתפקיד משנה לדיקן בבית הספר לתקשורת על שם שטיינהרדט (Steinhardt).
בשנת 2008 מונה רובין למשנה בכיר לפרובוסט (Senior Vice Provost) וכאחראי על הקמת שני הקמפוסים הבינלאומיים של NYU- באבו דאבי ובשאנגחאי. תפקידו המרכזי של רובין היה גיוס סגל אקדמי לקמפוסים החדשים ופיתוחם.
בשנת 2016, נבחר רובין לנשיא ה-11 של אוניברסיטת חיפה ובאוקטובר 2016, תחילת שנת הלימודים תשע"ז, החל בפועל את תפקידו. עם כניסתו לתפקיד, הגה רובין את תוכנית הפיכת אוניברסיטת חיפה לאוניברסיטה מרובת קמפוסים ותחנות מחקר, שבה בנוסף לקמפוס המרכזי בהר הכרמל, יתמחה כל קמפוס בנושא ספציפי, תוך שיתוף פעולה מולטי-דיסציפלינארי עם הקמפוסים האחרים. כדי להוציא את התוכנית אל הפועל, מוביל רובין דיונים לאיחוד והטמעת אורט בראודה שבכרמיאל עם האוניברסיטה והפיכתה לפקולטה להנדסה של האוניברסיטה, ומהלך של איחוד והטמעה עם המרכז האקדמי ויצו, שבחיפה, והפיכתו לפקולטה לארכיטקטורה ועיצוב של האוניברסיטה. בנוסף, נחתם הסכם עם הקריה הרפואית רמב"ם על הקמה משותפת של "מגדל התגליות", בניין בן 20 קומות ובעלות של 400 מיליון ₪ שיוקם ברמב"ם וישלב את הפעילות המחקרית והרפואית של רופאי רמב"ם יחד עם חוקרי האוניברסיטה בתחומי מדעי הטבע, רווחה ובריאות, פסיכולוגיה ועוד.
במהלך שנת 2017 התלווה רובין לנסיעתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו לסין, שם חתם מטעם האוניברסיטה על הסכם להקמת מרכז מחקר בתחום הבינה המלאכותית עם המכון לאוטומציה CASIA.
בשנת 2020 הודיע על התפטרותו מראשות ועד ראשי האוניברסיטאות במחאה על החלטת השר להשכלה גבוהה זאב אלקין להזיז מתפקידה את ממלאת מקום מנכ"לית המועצה להשכלה גבוהה, מיכל נוימן.
רובין נשוי ללביאה (ליבי) וולף ולשניים ארבעה ילדים.
תחומי מחקריו

בניגוד לזרם המרכזי של היסטוריונים של ארצות הברית בתקופה המודרנית, המפרידים בין היסטוריה תרבותית והיסטוריה דיפלומטית, רובין נמנה עם ראשוני החוקרים המשלבים בין שני הזרמים ואשר טוענים כי לא ניתן להבין את יחסי החוץ של ארצות הברית מבלי להבין את השינויים התרבותיים שחלו בתוכה.
בספריו ובמחקריו, מתאר רובין את מדיניות החוץ של ארצות הברית במאה ה-21 ככזו ה"שבוייה בעבר", כלומר, פועלת מתוך ראייה, שגויה רוב הזמן, שארצות הברית נמצאת תחת אותם איומים כמו במאה ה-20. בכתיבתו הוא מתאר את מלחמת המפרץ השנייה ב-2003 ככזו הנובעת מהתפיסה של בכירים אמריקאים ש"יש למנוע פרל הארבור נוסף", אף על פי שהמקרה של עיראק ושל פרל הארבור אינם דומים כלל ועיקר.
בספרו האחרון "The Cold World They Made", שיצא בהוצאת אוניברסיטת הרווארד, כותב רובין כי מדיניות החוץ של ארצות הברית במאה ה-21 היא שעתוק של מדיניות החוץ הבין-גושית של שנות ה-50 וה-60 תחת איום פצצת האטום הסובייטית. מדיניות זאת, הוא טוען, נמשכה ללא הבדל בין נשיאים, מפלגות או נטיות פוליטיות והיא תקפה גם בימינו.
מספריו

Signs of Change; Urban Iconographies in San Francisco, 1880- 1915 (Garland Publishing, New York, 1990) 166 Pages.
Enclaves of America; The Rhetoric of American Political Architecture Abroad; 1900-1965 (Princeton University Press, Princeton, N.J., 1992) 208 Pages.
The Barbed Wire College: Reeducating German Prisoners of War in the United States During World War II (Princeton University Press, 1995) 217 Pages.
The Making of the Cold War Enemy: Culture and Politics in the Military-Intellectual Complex (Princeton University Press, 2001) 287 Pages.
Scandals and Scoundrels: Seven Cases That Shook the Academy (University of California Press, 2004) 266 Pages.
The Cold World They Made: The Strategic Legacy of Roberta and Albert Wohlstetter (Harvard University Press, 2016) 376 Pages.
הערות שוליים

↑  נשיא האוניברסיטה, באתר אוניברסיטת חיפה
↑  ועד ראשי האוניברסיטאות - הרכב ור"ה כיום.
↑   ליאור דטל, נשיא חדש לאוניברסיטת חיפה: פרופ' רון רובין, באתר TheMarker‏, 7 ביוני 2016
↑  יעל בן ישראל, ‏התוכנית של מולי אדן ופרופ' רון רובין: כך ניתן להציל את האקדמיה, באתר גלובס, 17 ביוני 2017
↑  אוניברסיטת חיפה: פרופ’ רון רובין יומלץ לנשיא האוניברסיטה, באתר גפן מגזין המושבות
↑  Professor of Media, Culture and Communication/Professor of History, באתר NYU Steinhardt
↑  פרופ' רון רובין, באתר ועד ראשי האוניברסיטאות
↑  Prof. Ron Robin, Director, באתר Carmel Ltd
↑  פרופ' רון רובין נכנס לתפקידו כנשיא האוניברסיטה, באתר אוניברסיטת חיפה
↑  יפעת גדות, פקולטה חדשה לחקלאות תוקם בחיפה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בספטמבר 2017
↑  HAIFA UNIVERSITY PRESIDENT AIMS TO MAKE IT THE NORTH’S ‘MULTI-CAMPUS INSTITUTION’, באתר Jerusalem Post
↑  מגדל התגליות הרפואיות ברמב״ם יוצא לדרך, באתר הקריה הרפואית רמב"ם
↑  אוניברסיטת חיפה ומכון סיני יקימו מכון משותף, באתר וואלה, 21 במרץ 2017
↑  דנה ירקצי‏, יו"ר ועד ראשי האוניברסיטאות התפטר ותקף את אלקין: "טורקיה זה כאן", באתר וואלה, 14 ביולי 2020
↑  Ron Robin books on Amazon, באתר אמזון
↑  The Cold World They Made, באתר Harvard University Press
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267163305171  BIBSYS: 1512647521033  BnF: cb129491546 (data)  CiNii: DA05142851  GND: 1053301871  ISNI: 0000 0000 8378 5990  LCCN: n89670716  NTA: 239810740  SUDOC: 056990049  VIAF: 45027705   WorldCat (עם VIAF): 45027705
שלי גוטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 106   מפקד טייסת 101  ראש מחלקת מבצעים במטה חיל האוויר   מפקד בסיס חצרים
 תפקידים אזרחיים
 מנהל פעילות לוקהיד מרטין בישראל
 
שלי גוטמן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים של חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה

גוטמן סיים את קורס טיס מספר 100 במגמת קרב. שירת כטייס סקייהוק וטייס פנטום. ב-1995 מונה למפקד טייסת 106, טייסת F-15, ובשנים 1997 עד 1999 פיקד על טייסת 101, טייסת מטוסי "ברק" F-16C. שימש ראש מחלקת מבצעים בחיל האוויר, ב-2004 מונה למפקד בסיס חצרים ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה ועד 2007. המשיך לשרת בחיל האוויר במילואים בין השאר במהלך מבצע עמוד ענן.
לאחר שחרורו כיהן כמשנה למנכ"ל וממונה על פיתוח עסקי בחברת "ערבה פאוור". ב-2014 מונה למנהל הפעילות בישראל של לוקהיד מרטין מערכות מידע. לאחר מכירת חטיבת מערכות המידע לחברת ליידוס (Leidos) מונה גוטמן למנכ"ל ליידוס ישראל.
ביולי 2023 הודיע למפקד חיל האוויר על הפסקת שירותו במטה חיל האוויר בעקבות הרפורמה המשפטית.