stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנונה
קריטריונים לחיוב בארנונה > בעלות המדינה

עד שנת 1954 הייתה המדינה פטורה מתשלום ארנונה עבור נכסיה, מתוקף פקודת העיריות. בשנה זו שונתה הפקודה, כך שהמדינה החלה לשלם ארנונה עבור נכסיה, אך רק בירושלים וברשויות שהוגדרו כ'ערי עולים' (הגדרה שכללה גם מועצות מקומיות ומועצות אזוריות), בעוד ברשויות אחרות הייתה המדינה פטורה מתשלום ארנונה (למעט אגרת 'פינוי אשפה' בחלק מהרשויות). ב־1998 שונתה הפקודה, והמדינה החלה לשלם ארנונה בשיעור מופחת (30%-55%, בתלות בסוג השימוש) לכלל הרשויות, למעט הרשויות שהוגדרו כ'ערי עולים' להם משולם ארנונה בשיעור מלא.
הרשויות שהוגדרו כערי עולים נקבעו על ידי שר הפנים, בהתייעצות עם שר האוצר. רוב ערי העולם הוכרזו בשנים 1955–1956, מיעוטם עד שנת 1967, ובשנת 1991 נוספו 2 רשויות נוספות לרשימה, שהגיעה ל־61 רשויות, רבע מכלל הרשויות המקומיות במדינה. ברבות השנים חלו שינויים דמוגרפים ניכרים ברשויות, ובדיקה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת הראתה כי נכון ל־2013 כמעט מחצית מהרשויות המוגדרות כ'ערי עולים' (26 רשויות, 43%) נמצאות מתחת לממוצע הארצי בשיעור העולים החדשים המתגוררים בתחומם, ומתוכם 11 רשויות מוגדרות כרשויות חזקות ומבוססות (כדוגמת הוד השרון, נשר, כפר יונה, קדימה-צורן וראש פינה). מנגד, רשויות אחרות בהם שיעור העולים עולה על הממוצע הארצי נכון ל־2013 (כדוגמת אריאל, קצרין, בת-ים ומעלות-תרשיחא, בהם שיעור העולים עולה על 32%) לא הוגדרו מעולם כ'ערי עולים'. דו"ח מבקר המדינה משנת 2005 העיר על עיוותים אלו, אך עד 2013 לא חלו שינויים בתחום זה, אף שמדינת ישראל ומשרד הביטחון יכול היה לחסוך כסף רב עקב הפחתת תשלומי הארנונה לרשויות החזקות ומעוטות העולים. ועדה שהוקמה ב־2006 המליצה על ביטול מלא של הגדרת 'ערי עולים' מאחר שישנם דרכים טובות יותר לסיוע לערים קולטות עליה, ובהינתן שלא בכל 'ערי העולים' ישנם שטחים נרחבים של מוסדות ממשלתיים ובסיסי צבא בשנת 2011 הגישו ידידי מרכז רפואי אסף הרופא עתירה לבג"ץ בדרישה לבטל את הגדרת באר יעקב כ"עיר עולים" ובכך לחסוך לבית החולים את הוצאות הארנונה המוגברת. בעקבות העתירה, ועתירה נוספת של עיריית נתניה שבקשה להרשם כ"עיר עולים" ביטלה הכנסת את ההגדרה של עיר עולים ואת החיוב לשלם לרשויות אלו ארנונה מלאה.
בשנת 2014, שלמה מדינת ישראל ארנונה בסך של קרוב למיליארד ש"ח לרשויות מקומיות שבשטחם (או בסמוך להם) יושבים מוסדות ממשלתיים שונים. קרוב למחצית מסכום זה (כ־485 מיליוני ש"ח, נכון ל־2013) משולמים על ידי משרד הביטחון בעבור בסיסי צבא. גביית ארנונה מבסיסי צבא נחשבת לרווחית מאוד לרשויות המקומיות, מאחר שבסיסים אלו כמעט ואינם צורכים שירותים עירוניים, למעט פינוי אשפה. עם זאת, קביעת הרשות המקומית אליה יועברו תשלומי הארנונה של בסיסי צה"ל היושבים בין רשויות שונות נקבעת על בסיס הסדרים היסטוריים, באופן היוצר עיוותים בין רשויות שונות.
צו הארנונה של הרשות המקומית

לכל רשות מקומית יש צו ארנונה המובא לאישור מועצת העיר מדי שנה. צו זה קובע את הסיווגים ואת התעריפים לפיהם יחויבו הנכסים בתחום העיר או המועצה. כמספר הרשויות המקומיות בישראל כך מספר הצווים השונים זה מזה. צווי הארנונה מפורסמים בכל רשות ורשות באופן שונה. הדין מחייב את הרשות המקומית לפרסם את הצווים בלוח המודעות במשרדי הרשות ותו-לא. יש רשויות השולחות לנישומים חוברת פרסומית ובה מקצת הסיווגים והתעריפים (בדרך כלל עבור נכסים המשמשים למגורים בלבד).
תקיפת החיוב בארנונה

ישנן מספר סיבות שבעטיין ניתן לערער על חיוב בארנונה. סיבות הערעור קובעות מהו הליך הערעור שיש לבצע.
תקיפת החיוב בארנונה > השגות על שומת ארנונה

חוק הרשויות המקומיות (ערר על קביעת ארנונה כללית) מפרט את המקרים שבהם נתונה לנישום הזכות לערער על סכום הארנונה שחויב בתשלומו: מי שחויב בתשלום ארנונה כללית רשאי תוך תשעים ימים מיום קבלת הודעת התשלום להשיג עליה לפני מנהל הארנונה על יסוד טענה מטענות אלה:
הנכס שבשלו נדרש התשלום אינו מצוי באזור כפי שנקבע בהודעת התשלום. לדוגמה: הנכס איננו נמצא בשטח הרשות המוניציפלית שחייבה את הנישום בארנונה או שהנכס נמצא באזור אחר בתוך שטח השיפוט של רשות מוניציפלית – מה שיכול להשפיע על תעריף החיוב.
נפלה בהודעת התשלום שמשיגים עליה טעות בציון סוג הנכס, גדלו או השימוש בו; ההבחנה בחוק בין "סוג נכס" ו"השימוש בו" איננה תמיד ברורה שכן, לדוגמה, "סיווג נכס" מוגדר בתקנות הסדרים במשק המדינה (ארנונה כללית ברשויות המקומיות) כ"קביעת סוג הנכס בהתאם לשימוש בו." ההבחנה הזו רלוונטית במיוחד כאשר נעשה שימוש בנכס שאינו תואם את סיווג הנכס, מה שפותח פתח לדיונים משפטיים בדבר החיוב המתאים – לפי השימוש או לפי הסיווג.
הוא אינו מחזיק בנכס
היה הנכס (...) שהוא אינו בעל שליטה או שחוב הארנונה הכללית בשל אותו הנכס נפרע בידי המחזיק בנכס. כאשר מוגש ערעור עקב הסיבות הללו החוק קובע שהוא יוגש בפני מנהל הארנונה – פקיד שמונה על ידי הרשות המוניציפלית לקבל את הערעורים על הארנונה ולדון בהם. הפקיד יכול להיות הממונה על הארנונה ברשות או כל מי שמונה על ידי הרשות לכהן בתפקיד זה. על מנהל הארנונה להשיב על הבקשה תוך שישים יום מרגע קבלתה והוא יכול לבקש ארכה של שלושים יום נוספים. אם לא השיב, יראה הדבר כאילו הערעור התקבל.
את ההשגה יש להגיש עד 31 במרץ בכל שנה על השומה שהתקבלה לאותה שנה. גם אם עדיין מתקיים דיון לגבי שומה של שנה קודמת, יש להגיש השגה לגבי כל שנה בנפרד.
על החלטת המנהל ניתן לערער תוך שלושים יום מרגע קבלתה. הערעור ידון בפני ועדת ערר בת שלושה חברים. על החלטת ועדת הערר ניתן לערער בפני בית המשפט לעניינים מנהליים.
את הערעור לוועדת הערר יש להגיש בארבעה עותקים, עותק אחד למשיב (שהוא מנהל הארנונה) ושלושה עותקים לחברי הוועדה. ניתן להגיש את הערעור במסירה אישית במשרדי הוועדה או באמצעות דואר רשום.
תקיפת החיוב בארנונה > השגות על חוקיות הארנונה

בסעיף ב' לחוק הרשויות נאמר: ”אין באמור בחוק זה כדי להסמיך את מנהל הארנונה או את ועדת הערר לדון או להחליט בטענה שמעשה המועצה של הרשות המקומית בהטלת הארנונה או בקביעת סכומיה היה נגוע באי-חוקיות שאיננה נובעת מארבעת הסעיפים שצוינו לעיל.” כך וידא המחוקק שתהיה פתוחה האפשרות בפני אזרחים לערער על עצם תעריף הארנונה שקובעת רשות מוניציפלית. ניתן לערער על חוקיות צו הארנונה, על סבירות התעריפים, על ארנונה רטרואקטיבית ועוד.
ערעור על חוקיות צו הארנונה של רשות מוניציפלית או על התעריפים שנקבעו על ידה מוגשת כעתירה לבית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים. את העתירה יש להגיש תוך 45 יום מקבלת השומה.
את חיוב הארנונה ניתן לתקוף, במקרים מסוימים, גם במסגרת הגנה מפני תביעה אזרחית שמגישה הרשות המקומית נגד הנישום, בהתנגדות להליכי גבייה מנהליים, בעתירה למתן צו הצהרתי, בתובענה להשבת ארנונה שנגבתה ביתר, ובתובענה ייצוגית.
סבסוד שירותים עירוניים לתושבים באמצעות ארנונה לעסקים

בתי עסק צורכים שירותים עירוניים מצומצמים, העיקרי שבהם הוא פינוי אשפה. לעומתם, שטחי מגורים צורכים בנוסף לפינוי אשפה גם שירותי חינוך, רווחה, תרבות ותמיכות שונות, וזכאים לעיתים להנחות בארנונה על בסיס מצב כלכלי ומספר נפשות במשפחה. למרות זאת, שיעור הארנונה הממוצע המוטל על עסקים גבוה בהרבה מהשיעור המוטל על מגורים, לדוגמה: פי 5.3 בתל אביב, פי 4.5 בירושלים, ופי 4 בגבעתיים ובבני ברק (נתוני 2011). התוצאה היא שהארנונה שמשלמים עסקים מסבסדת את השירותים העירוניים שמקבלים התושבים.
על פי הערכות משרד האוצר, כדי שרשות מקומית תגיע לאיזון תקציבי, היחס בין שטח בנוי למגורים לשטח מסחר/תעשייה צריך לעמוד על לפחות 55:45. בדיקה שנערכה ב־2016 הראתה כי למעט יישובים בודדים באשכול סוציו-אקונומי גבוה, בנייה למגורים מובילה לגרעונות במאזני הרשויות (מאחר ששיעור הארנונה בפועל אינו מכסה את ההוצאות העירוניות פר-תושב), בשיעור העולה ככל שהמדד הסוציו-אקונומי של הרשות נמוך יותר, בעוד בנייה למסחר ועסקים מובילה לשיפור במאזנים. מאפיין זה מוביל ברשויות שונות להתנגדויות לתוכניות בנייה גדולות למגורים.
שיעור הארנונה המוטל על עסקים משתנה בין רשויות שונות, ונתון למיקוח מול ראשי הרשות, ולפיכך מהווה שיקול משמעותי בהחלטה של חברות גדולות היכן למקם את משרדיהן. על רקע זה נוצר מאבק בין רשויות עירוניות (להן אוכלוסייה רבה) לרשויות אזוריות (בהן אוכלוסייה מצומצמת) שהקימו אזורי תעשייה ומסחר בשטחן, וניסו למשוך חברות באמצעות שיעור ארנונה מופחת (שיעור שהיה די בו, בשל כמות תושבים נמוכה ברשות), כדוגמת מתחם איירפורט סיטי שמשך חברות מערי גוש דן.
התיישנות

בית המשפט העליון פסק שהתיישנות חלה על חובות ארנונה וכי אדם יכול לפנות לבית המשפט כדי להכריח רשות מקומית שלא לגבות ארנונה שהתיישנה, אף כאשר דובר בגבייה המכונה "גבייה פאסיבית", דהיינו, הימנעות מלספק אישור כי לחייב אין חובות כלפי העירייה.
ביקורת על גובה המס

ביקורת כלכלית על גובה הארנונה אינה שכיחה בשיח הציבורי. עם זאת, הן ארגון ה-OECD והן גורמי המקצוע במשרד האוצר גורסים זמן רב כי יש להעלות את הארנונה למגורים ולהפחית את הארנונה לעסקים. לפי עמדת ה-OECD, הרי שהארנונה למגורים צריכה להיגזר משווי הדירה. הצעתו הנוכחית של משרד האוצר היא העלאה של כ-15% בארנונה למגורים על-פני עשור, וכן הורדה בבת אחת של 10% בגובה הארנונה לעסקים. בדברי ההסבר לטיוטת חוק ההסדרים, נכתב על-ידי גורמי האוצר כי:
לרשויות המקומיות יש תמריץ שלילי חזק לקליטת תושבים חדשים, ותמרוץ יתר למשיכת וקליטת עסקים. עיוות תמריצים זה בא לידי ביטוי בתכנון יתר של שטחי תעסוקה הנותרים ריקים, תכנון שטחי תעסוקה לצד כל רשות מקומית המביא לחוסר יעילות בתכנון של תחבורה ציבורית, תת־תכנון של שטחי מגורים המביא, לצד סיבות נוספות, להיצע נמוך של דיור, בפרט באזורי הביקוש, ולעלייה במחירי הדיור, ולחוסר איזון תקציבי בקרב רשויות מקומיות.
נכון להיום, הארנונה למגורים מוצמדת ב-50% למדד השכר הציבורי וב-50% למדד המחירים לצרכן, איך אין הלימה בינה לבין שווי הנכס, ולעיריות יש יחסית יד חופשית בקביעת שיעורי הארנונה, להוציא שיעורי מינימום ומקסימום הנקבעים בתקנות ההסדרים במשק המדינה. כלכלנים רבים טענו בשנים האחרונות כי גובה הארנונה הנמוך למגורים יוצר תמריץ שלילי לרשויות מקומיות לבנות דירות למגורים ולעמוד בביקוש הגובר לדירות. ד"ר טל מופקדי ורועי שלם טענו כי המצב הנוכחי ובו העיריות קובעות את הארנונה, מביא לעיוות של מחירי הדיור ואף של השירותים הניתנים לאזרחים. כך, דווקא בערים בהם שווי הנדל"ן והשירותים גבוהים, התושבים משלמים ארנונה נמוכה, נוכח שפע ההכנסות מעסקים.
מבקר המדינה כתב בדו"ח העוסק בביקורת השלטון המקומי לשנת 2021 כי:
משרד מבקר המדינה ניתח את חיוב הארנונה הממוצע למ"ר מגורים לפי הדירוג החברתי-הכלכלי הספציפי של כל אחת מהרשויות המקומיות . ניתוח כזה מראה כי אין קשר בין המצב הכלכלי של תושבי הרשות המקומית לגובה חיוב הארנונה הממוצע למ"ר למגורים, וכי ישנן רשויות המדורגות נמוך בדירוג החברתי-כלכלי שהתעריף הממוצע למ"ר ארנונה למגורים יקר בהשוואה לרשויות בדירוג חברתי-כלכלי גבוה יותר. מצב דברים זה נגרם משיטת גביית הארנונה הנהוגה בישראל.
קרן הארנונה

ביוני 2022 הציג שר האוצר אביגדור ליברמן את תוכנית "קרן הארנונה", לפיה כל רשות מקומית בישראל תעביר לקרן ייעודית סך מסוים מההכנסות השנתיות של הארנונה העסקית שנגבו בה, והכסף שייאסף יחולק בין הרשויות בישראל לעידוד בנייה למגורים ברשויות בעלות מעמד סוציואקונומי נמוך בהתאם לפרמטרים של היקפי בנייה למגורים. זאת במטרה לעודד בנייה למגורים על חשבון בנייה עבור עסקים, ובכך לחזק את ערי הפריפריה ובה בעת לנסות לפתור את בעיית משבר הדיור בישראל. התוכנית התבססה על מתווה ישן שנתקל בקשיים בעבר, ואכן לא הצליחה לקבל אישור בתקופה זו עקב מצב פוליטי רגיש וקואליציה מגוונת עם דעות שונות על הצורך בו. 
הקמת הקרן הייתה סעיף מרפורמה רחבה יותר, ונשמטה מחוק ההסדרים כדי לאפשר הסכמה על נושאים אחרים.
את הרפורמה המשיך לקדם בצורה חלקית מחליפו בתפקיד ח"כ בצלאל סמוטריץ', ובמאי 2023 הביא את התוכנית לכדי הצעת חוק כחלק מחוק ההסדרים. התכנית עברה בוועדת הכספים של הכנסת ב-15 במאי 2023 בהליך מזורז, למרות התנגדות קשה של חברי אופוזיציה וראשי ערים מכל המגוון הפוליטי. הטענה העיקרית נגד הקרן הייתה התערבות של השלטון המרכזי בתקציב הרשויות המקומיות, דבר שייאלץ אותן לקצץ בשירותים שנותנות לתושבים, בלי מתן תמורה הולמת להשקעה בבניית מגורים.
בתרבות

בסרט הקומדיה הישראלי "זוהי סדום", מלך העיר נועץ בשריו כיצד לממן את הוצאות הרהב והבזבוז. תחילה נבחנת האפשרות לצבוע את המדרכות באדום לבן, כדי שמי שמחנה את הגמל שלו יקבל קנס, שישלח לכתובת שגויה כדי שיהיה כפל קנס. ליועץ המלך ששמו ארנון יש רעיון אחר והוא שואל את השאלה הבאה: "למה שלא נחליט שכל מי שגר בעיר הזאת צריך לשלם לנו כל חודש בלי סיבה?" מלך סדום משיב לו: "מצוין ארנון, נקרא לזה ארנונה, על שמך".
לקריאה נוספת

הנריק רוסטוביץ, ארנונה עירונית, הוצאת אוריאן והמכון לחקר המיסוי המוניציפלי, מהדורה חמישית, חלק ראשון 2001, חלק שני 2007. (הספר בקטלוג ULI)
משה אלפסי, הקודקס המקיף של דיני המיסוי המוניציפלי בישראל, הוצאת אוצר המשפט, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
ראו גם

מיסוי מקרקעין
מקרקעין בישראל
הערות שוליים

↑  נכון לשנת 2021, לנכה צה"ל יש להנחה של 67% על 90 המטרים המרובעים הראשונים של דירת המגורים, לנכה ביטוח לאומי בשיעור נכות של יותר מ-50% יש הנחה של 33% על 100 המטרים המרובעים הראשונים של דירת המגורים, לנכה נפש יש 80% הנכה על כל הנכס.
↑  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, עמ' 272.
↑  ועד הקהלה העברית בירושלים, דואר היום, 4 באפריל 1935
↑  ספיר פרץ, ‏פורז: לא יהיה שום מבצע הנחות לגביית חובות ארנונה, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2004
↑  בג"ץ 7053/96 אמקור בע"מ נ' שר הפנים, ניתן ב־18 בינואר 1999, סעיף 2
↑  פטור מארנונה בשל נכס שאינו ראוי לשימוש, ‏12 בספטמבר 2019
↑  עע"ם 9401/06 ארגנטינה באוניברסיטה בע"מ נ' מנהל הארנונה בעיריית תל אביב, ניתן ב־6 ביולי 2009
↑  בר"ם 1676/15 ברודקאסט וידאו ש.ב בע"מ נ' מנהל הארנונה בתל אביב יפו, ניתן ב־9 ביוני 2016
↑  עע"ם 11137/04 עוזי יעקובוביץ נ' מועצה מקומית אעבלין, ניתן ב־1 בדצמבר 2005, סעיף 5
↑  ע"א 2064/02 תשלובת ח. אלוני בע"מ נ' עריית נשר, ניתן ב־19 באוגוסט 2004
↑  רע"א 8053/15 ערך - מיסוי עירוני וניהול נדל"ן בע"מ נ' הרים מדיקל בע"מ, ניתן ב־13 במרץ 2016
↑  איתי פידלמן, ‏הגדרת רשויות מקומיות כערי עולים או כרשויות קולטות עליה, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 16 ביוני 2013
↑  בג"ץ 1580/11 חוג הידידים של המרכז הרפואי אסף הרופא נ' שר הפנים, ניתן ב־19 בינואר 2017
↑   כך מעבירים צה"ל והממשלה מיליארדים בדמי ארנונה ליישובים מבוססים, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2015
↑  למשל בר"ם 1676/15 ברודקאסט וידאו ש.ב בע"מ נ' מנהל הארנונה בתל אביב יפו, ניתן ב־9 ביוני 2016, בר"ם 5045/02 מלק סלומון נ' מנהל הארנונה שליד עיריית חדרה, ניתן ב־14 ביולי 2003.
↑   נמרוד בוסו, ירושלים היא העיר בעלת הארנונה היקרה ביותר למגורים ולעסקים, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2013
↑   נמרוד בוסו, רשימת קריאה, באתר TheMarker‏, 18 במרץ 2016
↑  אמיתי גזית, הרשויות משלמות את מחיר תנופת הבנייה, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2016
↑  שלומית צור, ‏עושק הארנונה: כך חולבות העיריות את העסקים, באתר גלובס, 26 באוגוסט 2013
↑  רע"א 187/05 נסייר נ' עיריית נצרת עילית, ניתן ב־20 ביוני 2010
↑   הדר חורש, דו"ח OECD: העיריות מעדיפות עשירים - והמדינה שולחת את העניים לרשויות החלשות, באתר TheMarker‏, 23 בספטמבר 2020
↑  סוניה גורודיסקי‏, ראשי הערים נגד התייקרות הארנונה, באתר וואלה, 14 ביולי 2021
↑   מירב ארלוזורוב, יקר לכם מדי לקנות דירה? תתחילו לשלם יותר ארנונה למגורים, באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2021
↑  האם העלאת ארנונה למגורים תוריד את מחירי הדיור?, באתר מגדילים התחדשות עירונית, ‏2021-06-29
↑  שנקל-פודקאסט כלכלי בהנחיית עידן ארץ ורועי שוורץ תיכון, שנקל - פודקאסט כלכלי בהנחיית עידן ארץ ורועי שוורץ תיכון - למה הדירות כל כך יקרות פה? - חוק ההסדרים חלק ח' - פרק 10, באתר Google Podcasts (באנגלית)
↑  דרור מרמור, אם רוצים דירות, הארנונה זקוקה לניעור משמעותי, באתר כלכליסט, 14 ביולי 2021
↑  רפורמה במימון הרשויות המקומיות, באתר www.idc.ac.il
↑  שולחן עגול - האם דרושה רפורמה במימון הרשויות המקומיות?, באתר www.idc.ac.il
↑  אורן דורי גלובס, באוצר מתכננים להיפטר ממס הבלו ולהילחם ביבואנים הבלעדיים, באתר גלובס, ‏24 במאי 2022
המלחמה העות'מאנית–רוסית (1787–1792)

המלחמה העות'מאנית-רוסית שהתחוללה בין השנים 1787–1792 הייתה המשך ישיר למלחמה הקודמת בין הצדדים (המלחמה השישית), שנסתיימה ב-1774. עיקר המלחמה המאוחרת היה ניסיונה הכושל של האימפריה העות'מאנית להחזרת שטחים שנכבשו על ידי רוסיה בעבר. זו הייתה המלחמה השביעית בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.
רקע

במהלך שנת 1783 יקטרינה הגדולה, צארינת רוסיה, פקדה על כוחותיה להיכנס לחצי האי קרים. היא עשתה זאת בתמיכה של בעל בריתה, יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בדצמבר אותה שנה, העות'מאנים נאלצו להכיר בכך שקרים, קובן ואזורים נוספים מצפון לים השחור סופחו לאימפריה רוסית. הרוסים החלו בפיתוח מואץ של האזור, שכלל את הקמת העיר סבסטופול שעתידה להיות הבסיס הימי המרכזי בים השחור.
באוגוסט 1783 נחתם חוזה גאורגייבסק שהפך את הממלכה המזרח גאורגית, כארתלי-קאחתי למדינת חסות של האימפריה הרוסית, והגדיר את הזכויות וההתחייבויות ההדדיות של שתי המדינות. חתימת החוזה החליש מאוד את עמדת העות'מאנים באזור.
בשנת 1786 יקטרינה הגדולה ביחד עם נציגי מדינות שונות כולל יוזף השני ביקרה בחצי האי קרים. לביקור זה היו הדים בחצר הסולטאן. דעת הקהל באיסטנבול דרשה לבטל את הסכם קוצ'וק קאינרג'ה שסיים את המלחמה הקודמת ובנוסף לכל, שגריר בריטניה תמך במהלך המלחמתי.
בשנת 1786 דרשה יקטרינה הגדולה מהעות'מאנים, באמצעות שגרירה באסטנבול, את קיומם המדוקדק של כל ההסכמים הקודמים ביניהם. כתשובה, דרשו העות'מאנים מהרוסים לסגת מגאורגיה, לאפשר לה לפתוח קונסוליות במספר ערים ובמיוחד בקרים, להקטין את המיסים שמשלמים סוחרים עות'מאנים ועוד. העות'מאנים דרשו לקבל תשובה תוך פרק זמן קצוב. בהיעדר תשובה, פנו העות'מאנים עם דרישות נוספות כולל דרישה להחזיר את חצי האי קרים לחזקתם. השגריר הרוסי סירב לקבל את כתב הדרישות ונעצר. מעשה זה היה שקול להכרזת מלחמה, דבר אשר היה ברור לשני הצדדים.
תחילת המלחמה

המלחמה הוכרזה ב-13 באוגוסט 1787, אך הכנותיה של האימפריה העות'מאנית למלחמה היו בלתי-מספקות. גם העיתוי היה רע, שכן באותו הזמן כוננה ברית בין אוסטריה לרוסיה, עובדה שנודעה לעות'מאנים רק בערב הקרב.
בהמשך שנת 1787 המערכה המרכזית הייתה סביב העיר קינבורן בצפון הים השחור. בקרב קינבורן אלכסנדר סובורוב הצליח להכניע את העות'מאנים בקרבת העיר.
בשנת 1788 הרוסים ריכזו את הכוח הראשי שכלל כ־80 אלף חיילים בפיקוד של גריגורי פוטיומקין בקרבת חצי האי קרים. כוח נוסף בפיקוד פיוטר רומיאנצב התרכז באזור הבוג והיה אמור להילחם במולדובה ולתמוך בכוח האוסטרי.
המערכה של שנת 1789

לפי התוכנית, היה על פיוטר רומיאנצב להתקדם באזור דנובה, גריגורי פוטיומקין הוצב להילחם במולדובה וכוח אוסטרי היה מיועד לפלוש לסרביה. ריכוז הכוחות לא התקדם כמתוכנן ולכן הפעולות ההתקפיות התעכבו.
העות'מאנים דחקו את האוסטרים ממאחזיהם וכבשו את הבאנאט ב-1789, אך בנסיכות מולדובה הגנרל-פילדמרשל פיוטר רומיאנצב כבש את הערים יאשי וחוטין.
כוח רוסי בפיקוד אלכסנדר סובורוב התאחד עם הכוח האוסטרי וב-21 ביולי 1789 ניצח את העות'מאנים בקרב פוקשני. בהמשך, אותו כוח ניצח את ארמייה עות'מאנית בהיקף של 100 אלף חיילים בקרב רימניק.
לאחר מצור ממושך נפלה העיר אוצ'קוב לידי הנסיך פוטיומקין ורוב יושביה נטבחו. הידיעה על מות התושבים זעזעה קשות את הסולטאן העות'מאני ויש הטוענים שאף החישה את מותו.
מפלת העות'מאנים נמשכה, והמשלחות שנועדו להקלת מצבן של העיירות בנדר ואקרמן כשלו. בלגרד נכבשה על ידי אוסטריה.
המערכה של 1790

בפברואר 1790 מת יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויורשו לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה מעוניין בסיום המלחמה. הרוסים מצידם לא שלחו נציגות לשיחות שהתקיימו ברייכבך, שכן היו מעוניינים בהמשך הלחימה.
בכל אותה העת פרוסיה, שכרתה ברית עם האימפריה העות'מאנית ב-31 בינואר 1790, לא התערבה בנעשה בעוד שהעות'מאנים נזקקו לסיוע במהלך המלחמה.
העות'מאנים ניסו לנצל את יציאת האוסטרים מהמלחמה והחלו להתקדם לכיוון קרים. ניסיון זה נכשל והעות'מאנים ספגו מספר מפלות בלחימה בים. המבצר המרכזי איזמאיל נתפס על ידי המפקד סובורוב. העיר נמל החשובה אנאפה נכבשה אף היא, במהלך שהשלים את תבוסת העות'מאנים. הסולטאן העות'מאני סלים השלישי היה להוט להחזיר לארצו את יוקרתה על ידי ניצחון טרם החתימה על הסכם שלום, אך מצב צבאו הפך את חלומו ללא מציאותי.
השלב האחרון של המלחמה

בשנת 1791 עזב גריגורי פוטיומקין את החזית והפיקוד העליון עבר לניקולאי רפנין. הוא עבר את הדנובה, החל בהתקדמות מהירה דרומה וב-28 ביוני ניצח את העות'מאנים בקרב מצ'ין.
העות'מאנים החלו בשיחות שלום אך ניהלו אותן בקשיחות יתרה. הפסד צורב נוסף בים, בקרב כף קאליאקרה גרם לשינוי הטקטיקה שלהם ולהאצה בשיחות.
על פי הסכם השלום עם האימפריה הרוסית שנחתם בעיר יאש ב-9 בינואר 1792, העות'מאנים הסיגו את כוחותיהם מחצי האי קרים ומאזור אוצ'קוב, נהר הדניסטר הפך לגבול האירופי בין האימפריות והגבולות האסייתים בצפון הקווקז נותרו כשהיו.
מפת הקרבות
אזרחים ישראלים שנעלמו ברצועת עזה

ישראלים נעדרים שנכנסו לרצועת עזה היו מספר אזרחי ישראל שנכנסו מרצונם לרצועת עזה, האחרונים שבהם שוחררו ב-22 בפברואר 2025.
הנעדרים > אברה מנגיסטו

ב-7 בספטמבר 2014, אברה מנגיסטו, תושב אשקלון בן 28 בעל לקות נפשית, חצה עצמאית את גדר המערכת סביב רצועת עזה. למנגיסטו יש רקע של היעדרויות מביתו. בעבר דיווחה משפחתו על שלושה מקרים שבהם יצא מהבית ולא שב. לטענת אמו, היא ביקשה מספר פעמים מהרשויות שיעזרו לה להתמודד עם מצבו הנפשי של בנה, אך ללא הועיל. באותו יום צעד מנגיסטו מביתו באשקלון עד למתקן תחנת הכוח רוטנברג. בקרבת חוף זיקים קפץ מעל לגדר ועבר לרצועת עזה. לאחר מכן התיישב בנינוחות בקרב דייגים עזתיים. כוח צה"ל הגיע למקום רק לאחר כ־40 דקות, מכיוון שסבר שלא מדובר באזרח ישראל.
השב"כ, גורמי ביטחון נוספים וכן משרד החוץ פעלו להשיבו. תחילה הוחלט שלא לפרסם את הפרשה כדי שלא לפגוע במאמצי ההשבה, ובהמשך הותר עניינו לפרסום ב־9 ביולי 2015. גורם פלסטיני ברצועת עזה טען כי מנגיסטו הוחזק בידי מנגנוני הביטחון של חמאס, אך לטענתו, הוא שוחרר ועזב את הרצועה דרך המנהרות ברפיח, לכיוון מצרים. רשויות צה"ל מסרו למשפחת מנגיסטו סרטון המתעד אותו חוצה את הגבול לכיוון רצועת עזה.
ב-16 בינואר 2023 ארגון הטרור חמאס פרסם תיעוד של אברה מנגיסטו בו הוא אמר: "אני האסיר אברה מנגיסטו, עד מתי אני נמצא פה בשבי אני וחבריי, אחרי שנים ארוכות איפה המדינה ועם ישראל מגורלנו". הסרטון פורסם ביום שבו הרצי הלוי נכנס לתפקיד הרמטכ"ל ה-23 של מדינת ישראל. חמאס אמרו שהם "מדגישים את כישלונו של הרמטכ"ל היוצא אביב כוכבי" וש"עכשיו הרמטכ"ל הנכנס הרצי הלוי יצטרך להתמודד בנטל של הכישלון הזה".
ב-22 בפברואר 2025 מנגיסטו שוחרר משבי ארגון הטרור הפלסטיני חמאס, כחלק מהסכם חמאס–ישראל.
הנעדרים > הישאם שעבאן א־סייד

ב-21 באפריל 2015, הישאם שעבאן א־סייד, צעיר בדואי תושב חורה החולה בסכיזופרניה, חצה עצמאית את הגבול עם רצועת עזה דרך המטעים של קיבוץ ארז. בעבר הוא חצה פעמיים את הגבול לרצועת עזה, והוחזר.
א־סייד שירת בצה"ל כמה חודשים ושוחרר משירותו. בשל כך, לדברי אביו, אנשי הרשימה המשותפת וההנהגה הבדואית בנגב לא נרתמו לעזור לו. אביו של א-סייד התנגד לשחרור מחבלים תמורת בנו וטען כי "רק אם המדינה תפסיק את שחרור המחבלים, חמאס יישבר ויסכים לשחרר את השבויים בתנאים הגיוניים".
ב-28 ביוני 2022 חמאס פרסם סרטון בו א־סייד נראה שוכב על מיטה, ער ומביט לכיוונים שונים תוך שהוא עם מסיכת חמצן. הסרטון הופץ לאחר שחמאס הודיעו על הידרדרותו הבריאותית של אחד השבויים.
ב-22 בפברואר 2025 א-סייד שוחרר משבי ארגון הטרור הפלסטיני חמאס, כחלק מהסכם חמאס–ישראל.
הנעדרים > אלמוני בן 20

ב-30 ביוני 2017, צעיר בן 20, שנולד בישראל לאב מעזה ואם ישראלית, חצה עצמאית את הגבול מישראל לרצועת עזה, ונאסף על ידי אדם המזוהה עם חמאס. בניגוד לאברה והישאם, הוא אינו מוכר על ידי מדינת ישראל כשבוי. נכון למרץ 2025, זהותו וגורלו אינם ידועים.
מקרים דומים בעבר

בסוף שנת 2009, יקיר בן מלך, תושב המרכז בן 34, נורה למוות על ידי מאבטחי משרד הביטחון כשניסה לחצות את גדר המערכת במעבר ארז. קרוביו טענו כי לקה בנפשו ושב ואמר כי ברצונו לשחרר את החייל החטוף גלעד שליט.
ב-12 ביולי 2016, ג'ומעה אבראהים אבו ע'נימה, תושב ח'שם זנה (כפר בלתי מוכר בנגב ליד נבטים) בן 19 ובעל לקות נפשית, חצה עצמאית את הגבול עם רצועת עזה. משפחתו סיפרה כי בשנים שלפני כן הוא סבל ממצב נפשי קשה ולא רצה ללמוד או לעבוד. בניגוד למנגיסטו וא-סייד, ישראל לא הכירה באבו ע'נימה כשבוי וזאת מאחר שבמערכת הביטחון הישראלית הועלה חשד כי הצטרף לחמאס. בדצמבר 2023 אבו ע'נימה נעצר כאשר ניסה לחזור לשטח ישראל, ובינואר 2024 הוגש נגדו כתב אישום בחשד למסירת מידע רגיש לאויב לאחר מעברו לעזה ולשותפות בארגון טרור, לאחר שהתברר כי אבו ע'נימה הפך לפעיל חמאס במהלך שהותו ברצועה. ב-16 במרץ 2024 אבו ע'נימה מת בכלא לאחר שנמצא מחוסר הכרה.
ב-23 באוקטובר 2023, אביהוא מורי, לוחם לשעבר תושב ניר עקיבא ומתמודד נפש מאז שירותו הצבאי, חצה עצמאית את הגדר לעזה. כאשר ניסה לחזור לישראל, התקרב לגדר כדי לחצותה באזור נחל עוז. על רקע מתיחות טבח שבעה באוקטובר הוא זוהה על ידי צה"ל כמחבל, ונהרג מפגיעת כטב"ם.
ניסיונות החזרה

לאחר שנודע על כך שמנגיסטו חצה את הגבול לרצועת עזה, פנתה ישראל לחמאס בבקשה להשיבו לישראל מסיבות הומניטריות. חמאס נענה לבקשה והודיע כי בכוונתו להחזיר את "האתיופי" (כפי שכינו את מנגיסטו). בחלוף שבועות אחדים תואם מפגש למסירת מנגיסטו לחיילי צה"ל שימתינו לו בגדר הגבול. לאחר המסירה התברר שחמאס הונה את חיילי צה"ל ומסר לידיהם מסתנן אריתראי ששהה ברצועת עזה. המתחזה הוחזר לרצועת עזה. בהמשך טען חמאס כי אברה הועבר למצרים. עו"ד צבי ריש, שייצג את משפחת מנגיסטו, סיפר כי "הגיע אלינו מידע שראו את אברה בבית חולים בסיני".
בהמשך העביר חמאס מסרים לפיהם הוא פועל על פי דת האסלאם בנוגע לאסירים שהוא מחזיק, אך לא מסר מידע ממשי לגבי אברה מנגיסטו. כמו כן, בחמאס טענו כי אברה הוא חייל, למרות שלא שירת כלל בצה"ל. הגדרתו כחייל נועדה להגדיל את התמורה שחמאס ביקש מישראל, נוכח התנהלותה של ממשלת ישראל ומדיניותה בנוגע לחיילים חטופים.
משפחת מנגיסטו פנתה לארגוני זכויות אדם ולגורמים נוספים והציגה מסמכים רפואיים המוכיחים כי אברה מנגיסטו היה מאושפז מספר פעמים במוסדות לנפגעי נפש ונזקק לטיפול תרופתי בדרך קבע. המסמכים נמסרו לאותם ארגונים במטרה שיעבירו אותם לחמאס. חמאס סירב לאפשר לארגונים הומניטריים לתת סיוע או לבקר את מנגיסטו, ובכך הפר אמנות בינלאומיות וזכויות אדם בסיסיות הקשורות להחזקת שבויים בכלל ולהחזקת אזרח פגוע נפש בפרט. ארגון Human Rights Watch גינה התנהגות זו: "על חמאס לחשוף, באופן רשמי וללא תנאים, האם הם מחזיקים בגברים הללו [מנגיסטו ושעבאן א־סייד], ועל חמאס לשחרר אותם, אלא אם כן ביכולתם לספק הוכחות לפשעים שביצעו. כל עוד הם בשבי, על חמאס להתייחס אליהם באנושיות ולאפשר להם ליצור קשר עם משפחותיהם".
בשנת 2017 שר הביטחון דאז אביגדור ליברמן הצהיר כי ישראל תסייע לעזה כלכלית אם חמאס יבצע מספר צעדים, בהם השבת גופותיהם של החיילים אורון שאול והדר גולדין, והשבת שלושת האזרחים הנעדרים (מנגיסטו, שעבאן א־סייד ואבו ענימה).
קריאות להגברת המאמצים לשחרורו של אברה מנגיסטו נשמעו תדיר בהפגנות יוצאי אתיופיה, ושמו הוזכר לעיתים קרובות בקרב פעילי מחאת האתיופים, ומפעם לפעם נערכו הפגנות הקוראות לשחרורו.
ב-22 בפברואר 2025 שוחררו מנגיסטו והישאם אל-סייד משבי החמאס, לאחר כ-10 שנים בשבי, בסוף שלב א של הסכם חמאס–ישראל 2025.