stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי בוגדאן
תקופת השואה > תחילת השינוי - רותניה

עד ספטמבר 1938 היו היחסים בין היהודים לבין הרותנים והסיצים המקומיים יחסי שכנות תקינים. ב-8 באוקטובר 1938 הוכרזה קרפטורוס כשטח אוטונומי רותני עדיין תחת ריבונות צ'כית. עם השלטון הקצר של הרותנים בין אוקטובר 1938 למרץ 1939 התערער מצה הביטחון של יהודי בוגדאן. כדי לקדם את האיומים, התארגנה בבוגדאן הגנה עצמית אנטי סיצ׳ית. היוזם והמארגן היה אהרון רודני ששיתף בהגנה העצמית גם את ההונגרים והרותנים בני המקום שהתנגדו לפעולות הסיצ'ים והציפסרים, אך הפעילים המרכזיים בה היו יהודים. חברי קבוצת ההגנה מנו כ-200 איש שברשותם היו כלי נשק ואף מכונת ירייה, הם השתלטו על תחנת הז'נדרמריה המקומית ותפסו עמדות בכל הכפר וכך הצליחו להגן על התושבים.
באמצע מרץ 1939 באה לקיצה האוטונומיה הרותנית כאשר האזור נכבש על ידי הונגריה שהשלימה את ההשתלטות על כלל חבל הקרפטים ובנוסף גם על חלקיה הצפוניים של רומניה-טרנסילבניה.
תקופת השואה > השלטון ההונגרי

על פי ההסכמות של בוררות וינה הראשונה מ-2 בנובמבר 1938, השתלטה הונגריה על האזור כולל בוגדאן ואז התפרקה ההגנה האזרחית ונשקה נמסר להונגרים. ההונגרים הטילו גזרות כלכליות על היהודים, ניטלו מהם רישיונות המסחר והמלאכה ורבים מהם נותרו ללא אמצעי פרנסה.
בשנת 1941 מנתה הקהילה היהודית בבוגדאן 329 תושבים ולרובם הייתה אזרחות הונגרית, מי שלא יכול היה להוכיח את אזרחותו ההונגרית בשניים או שלושת הדורות הקודמים, היה צפוי לגרוש על ידי הממשל ההונגרי אל ארץ מוצאו. בסוף 1941 הובאו לכפר שתי משאיות מלאות יהודים מן הכפר פליאן קבלצקי, אליהם צרפו את משפחת הסנדלר אליהו מאליק ואת הנערה אלה שטרייטר מבוגדאן ושלחו אותם לקמניץ-פודולסקי בפולין, שם נמסרו לכוחות האיינזצגרופן ונרצחו ביריות ונקברו בקברי אחים. תחילה היה מספרם של תושבי בוגדאן בקבוצה שהייתה מיועדת לגרוש גדול יותר אך התערבות והשתדלות פעילי הקהילה הצליחו להפחית את מספר המגורשים, כמצוין.
תקופת השואה > ועד הצלה

בשנת 1940 הוקם בבוגדאן ועד הצלה מקומי שעם חבריו של נמנו צבי שטיינמץ, משה מנשפריינד, ישראל האבר, הירש שכטר, לייב קמינר, ואהרון רוזנטל. אנשי ועד ההצלה פעלו במחתרת וסייעו לפליטים יהודים שהגיעו אליהם מפולין לאחר שההשמדה כבר החלה שם. הם הסתירו את היהודים הפולנים, ציידו אותם בתעודות, במידע על דרכי מילוט ובצידה לדרך ושלחו אותם לבודפשט אל אנשי המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה, שחלקם היו ילידי בוגדאן והסביבה.
תקופת השואה > עבודות כפייה

בשנת 1940 הוקם בבוגדאן מחנה לעבודות כפייה שאליו נשלחו יהודים מגיל 18 עד גיל 45 מכל אזור הכיבוש ההונגרי, שלא גויסו לצבא בגלל יהדותם. הם הועסקו על ידי ההונגרים בעבודות ביצורים וסלילת דרכים בהרים הגבוהים סביב וביערות העד שבאזור אך הבסיס שלהם היה בבוגדאן שם התקבלו בזרועות פתוחות על ידי יהודי הכפר.
לאחר מרץ 1942 נשלחו חלק מצעירי הכפר לפלוגות עבודה בחזית המזרחית של אוקראינה ככוחות תומכים בשורות הארמייה ההונגרית השנייה. הם הועבדו בהובלת ציוד צבאי ותחמושת ובפינוי שדות מוקשים וסבלו יחס משפיל, התעללויות ורציחות מכוונות. בינואר 1943 לאחר קרב סטלינגרד, הוכרעה הארמייה השנייה ואלפי היהודים ששירתו בפלוגות העבודה, נמלטו או נפלו בשבי הצבא האדום ונשלחו למחנות שבויים בהרי אורל ברוסיה. בשבי הרוסי הם סבלו מטיפוס, מרעב ומקור בתנאים בלתי אנושיים. לאחר ההכרה של ממשלת רוסיה בממשלה הגולה של צ'כוסלובקיה,זו הסכימה להקמת יחידות צבאיות צ'כוסלובקיות בתחומה. בעקבות כך הוקמה בריגדה צ'כוסלובקית בפיקודו של לודביק סבובודה אליה הצטרפו מספר מבני בוגדאן ששוחררו מהשבי הרוסי לצורך כך.
תקופת השואה > לוחמים נגד הנאצים

כבר בשנת 1939 שלושה מבני בוגדאן, דוד בן יצחק הלמן, והאחים זלמן וישראל שטוייבר בני שמואל, ברחו לרוסיה והצטרפו לצבא האדום שם נפלו בקרב על סטלינגרד.
בשנת 1943 כמה מבני בוגדאן הצטרפו ללגיון הצ'כוסלובקי שהקים הגנרל לודביק סבובודה ולחמו לצד הצבא האדום. הם לחמו בקרבות המרים לשחרור קייב ודרך מעברי ההוברלה, בקרבות שחרור מעברי הדוקלה Dukla שנערכו באוקטובר 1944 בצפון מזרח הקרפטים בגבול פולין, חלקם אף זכו להשתתף במצעד הניצחון על גרמניה בפראג.
תקופת השואה > הקמת הגטו

באסרו חג של פסח תש"ד, 16 באפריל 1944, רוכזו כל יהודי בוגדאן בבית הספר המקומי שם עונו והושפלו עד שגילו היכן הסתירו את רכושם. למחרת הועברו לגטו מאטסלקה בתנאי צפיפות קשים.
תקופת השואה > השמדת הקהילה

ב-20 במאי 1944 גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ כל הנשים הילדים והזקנים שנותרו בכפר, לאחר שהצעירים שולחו לפלוגות עבודה במחנות הכפייה. כל היהודים שנשלחו להשמדה כולל הרב והשוחט, ניספו בשואה.
בני בוגדאן שנותרו בחיים היו אלה שהצטרפו ללגיון הצ'כי או אלה שהיו בשליחות המחתרת החלוצית בהונגריה או אלה שהצליחו לעלות לארץ ישראל לפני ההשמדה.
לאחר השואה

לאחר שחרור האזור ב-1944 בידי הסובייטים, חזר הכפר להיות לחלק מצ'כוסלובקיה אך הוענק לברית המועצות בידי ממשלתו של קלמנט גוטוולד כחלק מהרפובליקה הסובייטית האוקראינית ביוני 1945.
היום מונה אוכלוסיית הכפר 3,155 תושבים. לא נותר אף יהודי בבוגדאן מאז השואה.
הנצחת הקהילה

בבית מרמרוש בתל אביב יש הנצחה גם לנספי קהילת בוגדאן. עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 התקיימו בו אזכרות שנתיות ליהודי הקהילה וקהילות שכנות.
בבקעת הקהילות באתר יד ושם יש הנצחה לנספי בוגדאן.
אזכרה שנתית מתקיימת לכל קהילות קרפטורוסיה באתר הקהילה ביער בן שמן על ידי הארגון העולמי של יהודים יוצאי זאקרפטיה - טרנסקרפטיה.
בשנת 2023 נחנכה בשכונת כרמי גת בקריית גת כיכר להנצחת יהדות זאקרפטיה.
אישים יוצאי הקהילה

דר' מארק רודני - בשנות השישים נשיא בית המשפט העליון בפראג, צ'כיה.
נשקה גולדפרב
אביגדור טל
אברהם הלמן - המושל לעניינים אזרחיים בבאר שבע וממקימי העיר.
הערות שוליים

↑  מארמארוש - גרוס, שלמה יעקב (page 605 of 674), באתר www.hebrewbooks.org
↑  Bohdan, Ukraine, JewishGen Kehilalinks
↑  ש.י גרוס/י.יוסף כהן, ספר מארמארוש, תל אביב: בית מארמארוש, תשמ"ג, עמ' 369
↑  Bohdan, International Jewish Cemetery Project
International Association of Jewish Genealogical Societies
↑  [https://kehilalinks.jewishgen.org/Bohdan/ Sub-Carpathia SIG
Focusing on Jewish genealogical research in the Sub-Carpathia area of today's], JuishGen - Kehilalinks
↑  ש"י גרוס/י' יוסף כהן, ספר מארמארוש, תל אביב: בית מארמארוש, תשמג, עמ' 370-371
1 2  Shmuel Rosenthal, Geni
1 2  אהרון אנטונין רודני, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השניה
↑  Aharon Antonin Rodny (Rosenthal)
↑  Kamenets Podolsk, יד ושם באנגלית
↑  ש"י גרוס/י' יוסף כהן, ספר מארמארוש, תל אביב: בית מארמארוש, תשמ"ג, עמ' 372
↑  רוברט רוזט, צבא עבדים, ירושלים: יד ושם, 2019
1 2  אריך קולקה, היהודים בצבא סוובודה, תל אביב: מורשת-יד ושם-המכון ליהדות בת זמננו, תשל"ז
↑  Michal Gelbic, The Czechoslovak military units in the USSR (19421-1945), MachinInternet Archiv-Wayback
↑  מרמורש - בית כנסת, באתר EASY
↑  Marek Rodny, Geni
↑  חנינא פורת, פרלמט ותיקי באר-שבע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 ביוני 2018
צעירות וצעירי מזרחי בבוגדן
יאיר וינשטוק

ערך זה עוסק בסופר ועיתונאי. אם התכוונתם לדודו, מקובל ורב, ראו .
| --- | --- |

הסופר יאיר וינשטוק
 לידה:  30 ביולי 1959 (בן 65) כ"ב באייר ה'תשי"ט 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  מ. ארבל
 שפות היצירה:  עברית 
 
יאיר וינשטוק (נולד בכ"ב באייר ה'תשי"ט, 30 ביולי 1959) הוא עיתונאי עורך וסופר חרדי, הכותב ספרי מתח וספרי סיפורת יהודית למגזר החרדי, בעברית וביידיש. את ספרי המתח הוא מפרסם בשם העט מ. ארבל.
ביוגרפיה

נולד בירושלים למשפחה ותיקה מחסידות לעלוב, נצר לאדמו"רי לעלוב (אביו, הרב שלמה מנחם וינשטוק, היה נכדו של רבי דוד צבי בידרמן מלעלוב). אמו היא המשוררת שפרה וינשטוק אשכול. כמה מדודיו, אחי אביו, היו מחברי ספרים תורניים, חלקם על דרך הקבלה. דודו, הרב משה יאיר וינשטוק, חיבר למעלה משמונים ספרים. בן דודו היה הסופר והעיתונאי ישראל שפיגל.
בשנות ה-80 עיבד לנוער אגדות חז"ל מתוך מסכת ברכות ושבת.
בשנות ה-90 החל לפרסם ספרי מתח תחת שם עט מ. ארבל, ונמנע מלהיחשף בשמו האמיתי. ב-1995 יצא לאור ספרו הראשון, "קשר גורדי". עלילת הספר עוסקת בסיפורו של צעיר ניצול שואה בתקופת קום המדינה, המתמודד עם הפחד האישי שלו מאדם ששנא אותו מאז ילדותו, המאיים לחשוף כי סייע בשעתו לנאצים. העלילה נפרשת על פני עשרות שנים, החל מלובלין שלפני השואה, דרך מחנות ההשמדה ועד שלהי המאה העשרים.
ב-1997 יצא לאור ספרו "בלתי הפיך", מותחן המספר על ניסיון של אנשי השב"כ להפיל את הקהילה החרדית בארץ.
וינשטוק כתב גם את "עין בעין", המספר על עלילה של מספר הודים וניסיון לגרום למלחמה בין היהדות לבין האסלאם, "סיכון מחושב" (1999) שנושא קווי דמיון רבים לספרה של אגתה כריסטי "המרגלת היפה", "נאמנות כפולה" ו"זמן שאול", פורסמו בהמשכים בשבועון החרדי "משפחה". ספרו "שם נרדף" יצא ללא פרסום בהמשכים.
ב-2010 הוציא וינשטוק את הספר "הצתה מאוחרת", שאף הוא פורסם ב"משפחה". עלילת הספר עוסקת בנושא שליטת הוואקף בהר הבית, וחיפוש אחר ארון הברית, ובימי סוף בית שני.
ב-2015 יצא לאור ספרו "יום ושש שעות", שפורסם בהמשכים במגזין "זמן" – סיפור מתח בסגנון זמן אמת, הדומה במובנים רבים לסדרת הטלוויזיה הפופולרית "24".
מיולי 2013 עד אוגוסט 2017 שימש כעורך המגזין "זמן", בו גם כתב את הטור הסאטירי "סוללה חלשה" המתאר את העולם החרדי מזווית הומוריסטית. הטורים קובצו  לבסוף לכדי ספר שלם בשם 'סוללה חזקה'. החל מחודש אלול תשע"ח (ספטמבר 2018) החל להוציא לאור ירחון חודשי בשם "כדור".
מחודש שבט תשע"ח (ינואר 2018) מפרסם וינשטוק טור שבועי בשבועון החרדי בקהילה לצד כתבות מגזין מעמיקות וראיונות אישיים, אותם הוא מפרסם מעת לעת.
בנוסף לספרי מתח הוא מרבה לכתוב סיפורי צדיקים, שקובצו יחד בסדרת הספרים "סיפור לשבת" (תשעה כרכים), וכן סיפורים קצרים מעולמו של הציבור החרדי בסדרת "סיפור לחג" (ארבעה כרכים). כן חיבר מספר ביוגרפיות על רבנים ואדמו"רים ובהם החתם סופר, האדמו"ר מלעלוב רבי משה מרדכי בידרמן, רבי אשר פריינד ורבי יצחק מתתיהו סנדברג.
ספריו תורגמו למספר שפות ובהן אנגלית, צרפתית ויידיש.
וינשטוק נשוי לזהבה לבית קלירס (נכדתו של רבי אשר פריינד), הם מתגוררים בשכונת מעלות דפנה בירושלים, ולהם שישה ילדים. בנו הבכור, אברהם מרדכי וינשטוק, הוא מעורכי השבועון החרדי "בקהילה".
ספריו

סיפור לשבת - מפי מספרים ואנשי מעשה (9 כרכים)
סיפור לחג - מיטב סיפורי חג ומועד: סיפורים מן החיים (4 כרכים)
סיפור מבית אבא - אוסף סיפורים מקוריים ארוכים וגם קצרים מצדיקי הדורות ומיהודים פשוטים
עשר דקות של לימוד - סיפורי מופת ואודות התמדתם של גדולי ישראל ואהבת התורה שלהם מינקות ועד שיבה
איש האלוקים - מסכת חייו של הרב משה סופר, ה"חתם סופר"
סיפור לישועה - על דמותו של הצדיק רבי ישעיה'לה מקרעסטיר
משה עבד ה' - רשפים ונגוהות מדמותו של רבי משה מרדכי בידרמן
הראה לעניו - הליכות חיים והנהגות מתולדות חייו ופעלו של רבי חיים משה מנדל
שלשלת הזהב - פרקי הוד וסיפורי מופת על חייהם ופעלם של אדמו"רי ויעליפאלי שבגליציה
ר' אשר מפי תלמידיו - פרקי חייו של רבי אשר פריינד, סיפורים ואמרות.
טובה ראייתו - פרקי חיים ותולדות לדמותו של רבי יצחק מתתיהו סנדברג, ממנהיגי היישוב החסידי בטבריה
הרבי הקדוש מלעלוב -ביוגרפיה וסיפורים על האדמו"ר רבי שמעון נתן נטע בידרמן
שבעה רועים - תולדות אדמור"י חב"ד (2 כרכים) יחד עם הסופר בנימין ליפקין, בהוצאת ספרים מעיינותך, תשפ"ב (2021)
המאורות הגדולים- תולדות חייהם של הבעל שם טוב והמגיד ממזריטש יחד עם הסופר בנימין ליפקין, בהוצאת ספרים מעיינותך, תשפ"ג (2022)
ספריו > בשם העט מ. ארבל

קשר גורדי
בלתי הפיך
עין בעין
סיכון מחושב
שם נרדף
נאמנות כפולה
זמן שאול
הצתה מאוחרת
יום ושש שעות
סוללה חזקה
השעיר השלישי
אחים בדם
בין שברי עולמות
מטרות רווח
ניצוצות בברזל
Sweet Dreams (שיר של ביונסה)

Sweet Dreams (בעברית: חלומות מתוקים) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה השלישי I Am... Sasha Fierce. השיר יצא כסינגל השישי מן האלבום ב-2 ביוני 2009. השיר נכתב והופק על ידי ביונסה נואלס, ג'ים ג'ונסין, ריקו לואבס וווין ווילקינס. שמו המקורי "Beautiful nightmare" הודלף באינטרנט במרץ 2008, ובעקבות זאת הוחלף שמו ל-"Sweet Dreams". זהו שיר מסוג סינת'פופ, ומכשורה כולל סינתסייזרים, מקלדת, וללכוד תופים. השיר מתאר מערכת יחסיים רומנטיים המצויים בחלום.
"Sweet Dreams" זכה בביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, ששיבחו את סוג השיר ואת הקצב שלו. כמו כן, השיר זכה לפופולריות כשיר מסוג אלקטרו, בניגוד לז'אנר ה-R&B שהזמרת שרה בדרך כלל. "Sweet Dreams" הגיע למקום ה-1 בניו זילנד, ולמקום ה-10 במצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית. השיר הגיע לטופ 5 באוסטרליה, צ'כיה, אירלנד, סלובקיה ובריטניה. בין השאר, "Sweet Dreams" הגיע למעמד פלטינה באוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית. נוסף על כך, השיר הגיע למקום ה-3 בהשמעות הרדיו בישראל על פי מדיה פורסט.
לשיר יצא וידאו קליפ הנוהל על ידי האדרים פטי, וצולם בברוקלין שניו יורק. הקליפ בנוי בעיקר מאפקטים ממוחשבים, והוא צולם במסך ירוק. בקליפ נראית ביונסה לבושת חליפת רובוט בצבע זהב שעוצבה על ידי מעצב אופנה הצרפתי טיירי מוגלר. הווידאו זכה לביקורות חיוביות ממבקרים, שתיארו את ביונסה כאיקונית אופנה בשל התלבושות שלבשה בקליפ, ואף ציינו כי ביונסה חזרה על חלק מהתנועות מקליפ העבר שלה Single Ladies. ביונסה קידמה את השיר על ידי ביצועו בטקס MTV אירופה לשנת 2009, ואף ביצעה אותו מדי פעם בסיבוב ההופעות העולמי שלה I Am... World Tour‏. Sweet Dreams הוכר כאחד השירים הכי ממושמעים בשנת 2009 על ידי האגודה האמריקנית של מלחינים, מחברים ומו"לים (ASCAP).
מיקומי שיא ותארים

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 17 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 2 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 7 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 4 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 10 |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 2 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 8 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 16 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 26 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 7 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 5 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 30 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 3 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 6 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 5 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 7 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 5 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 17 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 14 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 16 |  |
רחל הרפז

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 באוקטובר 1932 ירושלים, ישראל
 פטירה:  2 בינואר 2021 (בגיל 88) ירושלים 
 שם לידה:  Rachel Avissar = רחל אבישר 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  סופרת   משוררת
 מקום לימודים:  התיכון ליד האוניברסיטה, המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית
 בן או בת זוג:  ניסן הרפז 
 צאצאים:  רפאל הרפז 
 מספר צאצאים:  2
 
רחל הרפז (10 באוקטובר 1932 - 2 בינואר 2021) הייתה סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

רחל הרפז למדה בתיכון שליד האוניברסיטה העברית, ולאחר מכן למדה הוראה במכללה ע"ש דוד ילין. למדה באקדמיה למוזיקה פסנתר. ולימדה נגינה בפסנתר.
חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.
חיים אישיים

רחל הרפז ילידת בית הכרם ירושלים. הייתה נשואה לניסן הרפז, אמא לשני ילדים וסבתא לחמישה נכדים.
רחל הרפז הקימה קרן לפרס ספרותי לשירה עברית להנצחת בעלה המנוח.
ספריה

ענדי לך שרשרת ברזל (תל אביב: גוונים, 2007)
האניות עגנו במלטה (תל אביב: גוונים, 2009)
לגלות את הבדולח: שירים (תל אביב: עקד, 2012)
גידי ודידי (ירושלים: צור אות, 2013)
פינת החי של יעלי (ירושלים: צור אות, 2013)
המסע לקומה השביעית (תל אביב: גוונים, 2015)
ספרים שערכה

ללכת: שירים / אביחי קמחי (ירושלים: צור אות, 2012)
תולדות גדוד 51 מחטיבת גבעתי: במלחמת הקוממיות בתש"ח (תל אביב, 2008. עבודה משותפת עם דוד בן-דוד ודוד הרפז)
הערות שוליים

↑  הסופרת רחל הרפז, באתר סימניה
↑  רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העבריים
↑  משרד החוץ, רחל הרפז ז"ל | ידיעות אחרונות, ישראל היום, מנוחה, משרד החוץ | 03.01.21, באתר מודעות אבל, ‏2021-01-03
↑  מיה סלע, פרס ניסן הרפז לשירה הוענק לשלמה אביו, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511664905171  ISNI: 0000 0000 6696 1905  LCCN: n2007057215  VIAF: 33910599   WorldCat (עם VIAF): 33910599
רזאן זיתונה

| --- | --- |

רזאן זיתונה בשידור הווידאו האחרון שלה בדצמבר 2013, לפני שנחטפה
 לידה:  29 באפריל 1977 (בת 47) סוריה 
 מדינה:  סוריה סוריה
 עיסוק:  עיתונאית ועורכת דין העוסקת בנושא זכויות אדם
 תחקירים בולטים:  פעילה בנושא זכויות האדם בסוריה
 בן או בת זוג:  ואאל חמאדה 
 פרסים והוקרה:  פרס סחרוב לחופש המחשבה (2011)  פרס אבן רושד לחופש המחשבה (2012)  פרס אנה פוליטקובסקיה (2011)  אות האומץ הנשי הבין-לאומי (2013)  פרס פטרה קלי (2014) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  razanz
 http://vdc-sy.net/en
 
רזאן זיתונה (בערבית: رزان زيتونة; נולדה ב-29 באפריל 1977), עורכת דין ועיתונאית סורית פעילת זכויות האדם. היא נעצרה על ידי קבוצה חמושה בלתי ידועה, ייתכן שמדובר בכוח של צבא האסלאם הסורי שהתנגד לפעילותה, ולא ידוע מה עלה בגורלה. נכון לאוגוסט 2018 גורלה נותר לא ידוע, על פי החשד, היא נהרגה.
קורות חייה

רזאן נולדה בטריפולי, לוב, שם עבד אביה כסוחר. בהיותה בת שנתיים עברה משפחתה לערב הסעודית, וכשהייתה בגיל 12, חזרה משפחתה למולדתה בסוריה, שם הקים האב עסק והאם עבדה כמורה. ב-1999 סיימה זיתונה לימודי משפטים באוניברסיטת דמשק. ב-2001 התחילה לעבוד כעורכת דין סטז'רית.
מאז 2011 עבדה זיתונה בתחום זכויות האדם ולפני תחילת המחאות העממיות נגד השלטון הסורי ב-2011 דיווחה על עבירות נגד זכויות האדם בסוריה והחישה עזרה כעורכת דין למשפחות האסירים הביטחוניים.
ב-12 במאי 2011 נכנסו אנשי ביטחון של הממשל הסורי לביתה, ערכו בו חיפוש וביקשו לעצור אותה. משלא הצליחו למצוא אותה, הם עצרו את בעלה, שהוחזק בבידוד במקום בלתי ידוע כמעט שלושה חודשים, לאחר שעונה. הוא שוחרר ב-31 ביולי 2011.
לאחר שנתיים בהן גרה רזאן בחשאי בדמשק, היא עברה ב-25 באפריל 2013 לדומא (עיר במחוז דמשק). שם, בין אזרחי העיר שהייתה שרויה במצור וברעב, היא שכרה דירה והתחילה לעבוד יחד עם בעלה ואאל חמאדה ושני עורכי דין אחרים (סמירה ח'ליל ונאזם חמאדי).
זיתונה פיתחה פרויקטים להעצמת נשים, ותיעדה באופן יומיומי את פשעי השלטון נגד האזרחים. היא כתבה ושידרה סרטונים בשפה אנגלית, והפיצה אותם לאמצעי מדיה חיצוניים. בנוסף היא הצליחה לבנות ולהוביל ובזמן קצר ועדה שהצטרפו אליה מאות פעילים צעירים משכילים, ובה דנו בכל ענייני המהפכה הסורית ובעתידה של סוריה כמדינה דמוקרטית לאחר נסיגת השלטון הנוכחי.
פעילויותיה

ב-2001 הייתה זיתונה חברה באגודת עורכי דין הפועלים למען חירות האסירים הביטחוניים ואסירי חופש הביטוי בסוריה. היא הייתה אחד מהמייסדים של האגודה למען זכויות האדם בסוריה (Human Rights Association in Syria - (HRAS שהוקמה ב-2001 והמשיכה לעבוד באגודה עד 2004. ב-2005 היא הקימה את SHRIL ‏(Syrian Human Rights Information Link), דרך ארגון זה היא המשיכה לדווח על הפרות של זכויות אדם בסוריה. מ-2005 היא החלה להיות פעילה גם בוועדה לתמיכה במשפחות של אסירים פוליטיים בסוריה (Committee to Support Families of Political Prisoners in Syria).
ביוני 2011 הקימה זיתונה את ארגון VDC, ששימש כמרכז מידע שתיעד את עבירות השלטון הסורי נגד האזרחיים, בנוסף לפעילויותיה בוועדת תמיכה במשפחות האסירים הביטחוניים בסוריה, האתר שלה הוא: VDO - Violations Documentation Center in Syria. המרכז הוקם, על פי מייסדיו, כדי לתעד בצורה זהירה ועצמאית הפרות של זכויות האדם בסוריה, בעבר בהווה ובעתיד, כדי להוות מוקד ידע ומקור לא רק לתקשורת אלא גם למען הצדק העתידי הנדרש בסוריה.
זיתונה הייתה חברה בוועדות התיאום המקומיות (בערבית: لجان التنسيق المحلية في سوريا) שהוקמו באפריל 2011. מאז 2004 כתבה עשרות כתבות ודו"חות בעיתונים, בנושא זכויות האדם בסוריה וחופש הביטוי.
גורלה

בספטמבר 2013 דיווחה זיתונה לעיתון המקוון הלבנוני "NOW Lebanon" (אנ') שהיא מקבלת כל הזמן איומים מגורמים אסלאמיים כדי שתפסיק לכתוב את דוחותיה. האיומים היו מקבוצות אנונימיות חמושות בעיר הסורית דומא. ב-9 בדצמבר 2013, בשעות הערב המאוחרות, הותקף מרכז תיעוד העבירות שניהלה, על ידי קבוצה אנונימית וחמושה. הם חטפו את זיתונה ואת עמיתיה למרכז התיעוד (בעלה ואאל חמאדה, סמירה ח'ליל, ונאזם חמאדי). דובר ארגון VDC מסר שמעריכים כי החטיפה בוצעה על ידי צבא האסלאם (סוריה), ארגון מורדים ערבי ג'יהאדיסטי הפועל בסוריה ופעיל באזור.
באפריל 2014 הבהירה משפחתה בהצהרה שפרסמה כי היא מאשימה את הקבוצות החמושות הנמצאות בדומא בחטיפת זיתונה ועמיתיה.
חמישים ושבעה ארגונים העוסקים בזכויות האדם יצאו בהצהרה הדורשת לשחרר את רזאן זיתונה וחבריה שנחטפו ב-2013, בהם הארגונים: "H.R.W" ,"Freedom House"
ו-"Syrian Observatory for Human Rights".
"רזאן היא אישה חזקה ומקריבה את עצמה למען עזרה לאחרים, היא שקדנית ועקשנית, היא אישה עם פוטנציאל, כתבה הרבה סיפורים קצרים גם בילדותה וכל חייה שאפה להשיג צדק וכבוד למען בני עמה." כך ספרה אחותה רים זיתונה לתקשורת.
פרסי הוקרה

ב-6 באוקטובר 2011 זכתה רזאן ב"פרס אנה פוליטקובסקיה" על שמה של העיתונאית אנה פוליטקובסקיה, מטעם האגודה הבריטית "RAW in War" בשל שליחת דוחות מתועדים על פשעי השלטון הסורי בקרב האזרחים.
ב-27 אוקטובר 2011 נבחרה על ידי הפרלמנט האירופי בנוסף לארבעה אזרחים ערביים לזכות ב"פרס סחרוב לחופש המחשבה", היא לא הגיעה לקבל את הפרס, משום שהסתתרה בסוריה.
ב-2013 קיבלה את אות האומץ הנשי הבינלאומי
ב-2014 זכתה רזאן בהוקרה מטעם הפורום הכלכלי העולמי שמקום מושבו בשווייץ, היא נבחרה עם 190 נשים אחרות כאחת הדמויות המשפיעות ופועלת למען החברה, ותרומתן בחברה ממשיכה.
ב-27 בנובמבר 2014 קיבלה יחד עם שלושת חבריה שנחטפו יחד איתה, את פרס פטרה קלי (צר'), הפרס מוענק אחת לשנתיים על ידי קרן היינריך בל הגרמנית, ליחידים או לארגונים שהצטיינו בפעילותם בתחומים שונים ביניהם זכויות אדם.
עמיתיה החטופים

שלושת העמיתים שנחטפו עם זיתונה, שהיו אף הם פעילים במרכז שהקימה, הם:
סמירה ח'ליל (سميرة خليل) (אנ') הייתה פעילה פוליטית במשך תקופה ארוכה בסוריה. היא נכלאה בין השנים 1987–1991 על רקע פעילויותיה, ושהתה ארבע שנים בכלא הנשים בדומא. סמירה גם עבדה באחד העיתונים, ועבדה עם משפחות האסירים והחטופים שהשתתפו במלחמת האזרחים בסוריה שפרצה במרץ 2011. היא אף תמכה ועזרה לנשים חד-הוריות מדומא להתפרנס ולשרוד בצל המלחמה.
ואאל חמאדה (وائل حماده), בעלה של רזאן – מן המייסדים והפעילים בוועדות התיאום המקומיות בסוריה. היה פעיל לפני המהפכה הסורית. וכשפרצה המהפכה ב-2011 עצרה אותו הממשלה הסורית, ואחר מספר חודשים, שוחרר. ואאל תרם רבות למען תמיכת וסיוע לאזרחי מחוז דמשק שסובלים ממצור כוחות השלטון הסורי, חמאדה ניסה לברוח אך כוחות השלטון עצרו וכלאו אותו ב-30 באפריל 2013 וב-12 ביולי הועבר לבית סוהר המרכזי -דמשק ושוחרר בקנס וב-9 דצמבר באותה שנה נחטף עם אשתו רזאן ועוד שני פעילים.
נאזם חמאדי (ناظم حمادي), משורר ועורך-דין, הוא אחד התורמים לשחרור את האסירים בבתי סוהר השלטון הסורי על רקע חופש הביטוי, ייצג אותם בבית משפט, הוא גם ממייסדי ועדת התיאום המקומית בסוריה, ואף היה מן המסייעים והתומכים באזרחי מחוז דמשק השוהים באזורי המצור.
הערות שוליים

1 2  Razan Zaitouneh (Syria) 2011: Winner of the Anna Politkovskaya Award
↑  من يخشى رزان زيتونة؟,كرم نشار,ترجمة: هلال شومان,ספטמבר-2014
1 2  Violations Documentation Center in Syria - OUR STORY
↑  VDC - Violations Documentation Center in Syria
↑  www.ibn-rushd.org/typo3/cms/ar/awards/.../cv-razan-zaitouneh-سيرة حياة رزان زيتونة
↑  https://now.mmedia.me
↑  The Syrian Opposition Is Disappearing From Facebook, MICHAEL PIZZI, The Atlantic, ‏ 4 בפברואר 2014
↑  بيان من عائلة المحامية والناشطة رزان زيتونة - مركز توثيق www.vdc-sy.info/index.php/ar/reports/1396960046
↑  http://www.gc4hr.org/news/view/841
↑  Sakharov Prize for Freedom of Thought 2011
↑  Written message transmitted to European Parliament by Ms Razan Zaitouneh, Sakharov laureate from Syria,‏ 14 בדצמבר 2011. באתר .globalprogressiveforum
↑  Petra-Kelly-Preis 2014 an vier entführte Menschenrechtsaktivist/innen in Syrien
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17711938z (data)  GND: 1143653726  ISNI: 0000 0004 6447 3261  LCCN: n2018003071  NKC: jo20201063817  SUDOC: 221776842  VIAF: 5338151051870233530009   WorldCat (עם VIAF): 5338151051870233530009 
מקבלות אות האומץ הנשי הבינלאומי ב-2013. נעדרת בתמונה רזאן זיתונה
חסידות הוסיאטין

בית הרבה בהוסיאטין
חסידות הוסיאטין היא חצר חסידית שמקורה בחסידות רוז'ין, ובעיר הוסיאטין שבאוקראינה.
החצר פעלה מאמצע המאה ה-19 בגליציה, עברה לווינה שבאוסטריה בראשית מלחמת העולם הראשונה, והחל משנת 1937 פעלה בתל אביב בראשות האדמו"ר השני, רבי ישראל. בעקבות פטירת האדמו"ר הרביעי רבי יצחק ללא צאצאים ב-1968 ט' באלול תשכ"ח פסקה החסידות להתקיים.
בית הכנסת אשר הקים רבי ישראל מהוסיאטין המשיך לפעול, עד שנסגר ב-2013 בשל מכירת השטח.
שארית החסידים מציינים את ימי הזיכרון של אדמור"י החסידות באירועים קהילתיים, בין השנים 1968–1983 ישב בראש כינוסים אלו נכדו של ר' יעקב, ר' מרדכי שרגא בוימניגר, ולאחר פטירתו ישבו בראש השולחן ראשי החסידים והרב ישראל פרידמן בן שלום. חלק מהחסידים הסתפחו לחסידויות קרובות מבית רוז'ין.
אדמו"רי החסידות > שושלת האדמו"רים

רבי מרדכי שרגא-פייבוש פרידמן מהוסיאטין
ישראל פרידמן מהוסיאטין
רבי מנחם נחום פרידמן מהוסיאטין-למברג
יעקב פרידמן מהוסיאטין
יצחק פרידמן מהוסיאטין
אדמו"רי החסידות > האדמו"ר הראשון

רבי מרדכי שרגא פייבוש פרידמן מהוסיאטין, בנו הצעיר של הרוז'ינר. היה בן 16 בפטירת אביו, ובשנת תרכ"ה (1865) בגיל 30, עבר להוסיאטין ושם הקים חצר חסידית.
לפני שהגיע האדמו"ר מרדכי שרגא להוסיאטין הייתה בה קהילה קטנה וישנה של מעט יהודים, אך עם הגעתו החלה תנופת פריחה בקהילה היהודית, נבנו מבנים רבים כגון בתי כנסת, מקוואות, בתי ספר ואף משכן לרב בטירה ששופצה.