ישראל פריצקר
ביוגרפיה

ישראל פריצקר נולד בבילה צרקווה (שדה לבן) שבאוקראינה. בשנת 1922 עלה ארצה עם משפחתו שהתיישבה בחיפה. הוא הצטרף להגנה אך עם הפילוג פרש לאצ"ל. הוא מונה לראש קן בית"ר בחיפה. במרץ 1935 הוא נבחר למזכיר ברית הציונים הרוויזיוניסטים בחיפה. במרץ 1937 הוא נשא לאישה את קלמונטין (ימינה) בן נאים. ובשנת 1939 מונה למפקד מחלקת שירות ידיעות (מש"י) של האצ"ל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החליטו מנהיגי ההגנה ואצ"ל לעזור לבריטים במלחמתם בנאצים. זאת, בניגוד לעמדת לח"י, שצידדה בעזרה לגרמניה, במחשבה שזו תסלק את היהודים החיים בארצה לפלשתינה והישוב היהודי יגדל, כך שהבריטים יתעשתו ויחליטו לסגת ממדיניות הספר הלבן. על כן ראו הם בבריטניה אויב עיקרי שיש להילחם בו בכל עת ובכל מחיר, וחתרו להסכם עם איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית. עמדתה של ההגנה הייתה שונה. דוד בן-גוריון ניסח זאת כך: "עלינו לעזור לאנגלים במלחמה כאילו לא היה הספר הלבן ועלינו להלחם באנגלים כאילו לא היה היטלר". כך הורה גם זאב ז'בוטינסקי בספטמבר 1939 ,"לחדול מהמאבק המזוין בספר הלבן ולנקוט במקומו שיתוף-פעולה עם ממשלת בריטניה במלחמתה בהיטלר". בהתאם לכך, החליט דוד רזיאל (מפקד האצ"ל בשנים הללו) לשתף פעולה עם הבריטים ואף דאג לכך שפריצקר, שהיה ראש מש"י, יקבל תעודה של סוכן ה-C.I.D.
לאור מדיניות זו התבקש פריצקר לספק פרטים על קבוצות גייס חמישי שהפריעו לבריטים במלחמתם בנאצים. פריצקר סיפק להם ידיעות על לח"י וקבוצות קומוניסטיות.
בנובמבר 1940 נעצרו עשרות אנשי לח"י ונכלאו במעצר מנהלי. בלח"י חשדו שהם הוסגרו על ידי פריצקר. שטרן החליט להוציא נגדו גזר דין מוות אבל נמנע מביצועו, לאחר שרזיאל התריע שאברהם שטרן יפגע אם יפגעו בפריצקר. היו שמועות כי פריצקר מסר לבריטים גם ידיעות על ההגנה, אך לא נמצאו לכך הוכחות כלשהן.
לאחר מותו של דוד רזיאל, שנפל ב-20 במאי 1941 על מזבח שיתוף הפעולה כחייל אלמוני בשירות המודיעין הבריטי, בפיצוץ מכלי הנפט בעיראק, חל מאבק בין ד"ר אריה אלטמן, שנתמנה על ידי ז'בוטינסקי לראש הצ"ח בארץ לבין יעקב מרידור, באשר למינוי כמפקד אצ"ל. מרידור מיאן להכיר באלטמן כיורשו של ז'בוטינסקי בתור סמכות עליונה ויחידה, וזכה בתפקיד מפקד אצ"ל. מאחר שפריצקר, יחד עם איש האצ"ל יצחק ברמן, היו "אנשי אלטמן ", דאג מרידור להרחיק את פריצקר מן הארגון והוא פוטר מתפקידו באצ"ל ומהבולשת הבריטית, אך נשאר מעורב בארגון הצ"ח. אנשי לח"י לא סלחו לו, פנו למרידור והודיעוהו, כי בכוונתם לחסל את פריצקר. הוא ענה להם כי "אין לנו דבר נגדו, אבל אם ללח"י יש עניין להעמידו לדין ולהאשימו - זה עניינם. לא נתערב בהחלטות לח"י". בכך נחרץ גורלו של פריצקר, מבלי שאשמתו הוכחה או נבדקה מעולם, הגם שכל החקירות והבירורים שלאחר קום המדינה, שהתבצעו על ידי מכון ז'בוטינסקי והיסטוריונים שעסקו בתקופת המחתרות, העלו בבירור, כי פריצקר היה נאמן למדיניות אצ"ל ועבד במסירות לפי ההוראות שהתקבלו בהנהלת הארגון. היטיב לסכם זאת שבתי טבת בספרו "השנים הנעלמות והחור השחור": "מדוע נורה השליח ולא שולחיו ?"(עמ' 326).
בליל שבת, 3 בספטמבר 1943 ארבו שני אנשים ליד ביתו של פריצקר ברחוב צבי פרץ חיות פינת רחוב חשמונאים בתל אביב. השנים, דוד בלאו ואברהם שטיינברג  חברי הלח"י. פריצקר, לא היה מודע למארב, נטל את ידה של בתו דליה בת ה-5 וירד עמה אל ביתה של חברתה שגרה בבניין שמעבר לכביש. שני המתנקשים נמנעו מירי בנוכחות בתו. כשחזר האב לבדו לכיוון ביתו, פנה אליו דוד בלאו ושאל: "איפה זה מלון אשל?" פריצקר המופתע ענה: "מה? מלון אשל?" ובכך הסתיים הזיהוי, ומיד לאחר מכן נורה ישראל פריצקר אל מותו.לשמען נזעקו דיירי הרחוב לחלונותיהם, וראשונה בהם הייתה ימינה, אשתו ההרה (שישה חודשים לאחר מכן ילדה את ישראלה, שנקראה על שם אביה ז"ל). הוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.