stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון קושניר
לקריאה נוספת

אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל; תל אביב: הוצאת מסדה, 1947, חלק שני. פרק קה: "מחיי חייל בגדוד העברי הארץ־ישראלי", מיומנו של שמעון קושניר, תרע"ח–תר"פ (1918–1920), עמ' 1121–1130; פרק קיד: "כפר־יחזקאל מושב־עובדים בעמק־יזרעאל המזרחי", מזכרונות שמעון קושניר, תרפ"ב (1921–1922), עמ' 1204–1211
אורון, מיכל. ההיסטוריה של העלייה שנייה - על אמות מידה מוסריות ואקדמיות. קתדרה: לתולדות ארץ-ישראל וישובה, חוב' 89 (תשנ"ט 1998), עמ' 177–191
אלונים, ש. שומרי העונה המתה. עתון 77: לספרות ולתרבות, גל' 74–75 (1986), עמ' 4 <על שמעון קושניר שהלך לעולמו>
באר, חיים. איש ונבו לו. דבר, ג' באייר תשמ"ה, 24 באפריל 1985, עמ' 17
באר, חיים. מותו של השומר מן העונה המתה. דבר, כ"ג בשבט תשמ"ו, 2 בפברואר 1986, עמ' 7, 8
בן עזר, אהוד. פגישות על אם הדרך: מיפגשים ראשונים עם ערבים בעיני סופרים מראשית המאה. עת־מול: עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל, שנה ו', גל' 4 (1981), עמ' 11–13 <על משה סמילנסקי, י"ח ברנר, שמעון קושניר ונחום גוטמן>
בן-עזר, אהוד. חקלאי וסופר : עם מותו של שמעון קושניר, סופר העלייה השנייה. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, י"ט באדר א' תשמ"ו, 28 בפברואר 1986, עמ' 23
קושניר, אורי. חלוץ את וחרוץ עט. דבר, י"ח באב תשנ"א, 29 ביולי 1991, עמ' 12
שבא, שלמה. אחרון לכנרת. דבר, דבר השבוע, כ"ח בשבט תשמ"ו, 7 בפברואר 1986, עמ' 16–17
שבא, שלמה. מספרם של ראשונים : שלושים למותו של שמעון קושניר. מעריב, י"ט באדר א' תשמ"ו, 28 בפברואר 1986, עמ' 25
תדמור, יעל. לכנרת אני הולך בלי מזוודה. דבר, דבר השבוע, ג' באדר ב' תשמ"ו, 14 במרץ 1986, עמ' 26–27
צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 249–276
לקריאה נוספת > על "אנשי נבו"

בן-גריון, עמנואל. "אנשי נבו". מאזנים: ירחון לספרות, כרך כ"ז, גל' 3–4 (1968), עמ' 276
מאור, יצחק. "אנשי נבו". שדמות, גל' ל"ג (אביב תשכ"ט), עמ' 143–145
לקריאה נוספת > על "אדם בערבה"

פינברג, ענת. אדם בערבה. מאזנים: ירחון לספרות, כרך ל"ח, גל' 5–6 (1974), עמ' 393
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "משה חלוץ (נודלמן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1972.
↑  מאסר-בית לעסקני תוצרת-הארץ, דבר, 13 ביוני 1938; תם "עוונם", דבר, 4 בספטמבר 1938
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307151705171  GND: 1163060542  ISNI: 0000 0000 6695 8335  LCCN: n91024782  VIAF: 16401736   WorldCat (עם VIAF): 16401736
תקוה דרוויש-לקר

פרופ' תקוה דרוויש-לקר, 1999
תקוה דרוויש-לקר (18 באוגוסט 1945 - 10 באוקטובר 2002) הייתה פרופסורית ישראלית, ילידת עיראק. הייתה כלכלנית, שימשה כיועצת הנשיא לתפקידים מיוחדים וכסגנית ראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

דרוויש-לקר נולדה בבגדאד למאיר, מנהל בתי קולנוע, ולמרסל, עובדת בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות. עלתה לישראל בגיל ארבע וגדלה ברמת גן. בוגרת תיכון אוהל-שם ברמת גן (מחזור כב, 1963).
לימדה 30 שנה ומונתה לפרופסור חבר בשנת 1999 במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן ושימשה שם במגוון תפקידים ניהוליים. הייתה יועצת ומילאה תפקידים ציבוריים שהוטלו עליה על ידי שרים בממשלות ישראל. בני דודיה הם ניצב בדימוס יאיר יצחקי והמלחין והמנצח פרופ' גיל שוחט.
דרוויש-לקר השלימה את חוק לימודיה בכלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן. עבודת התזה שלה (1970) עסקה ברפורמה אגררית ותפקידה בצמיחה כלכלית. עבודת הדוקטורט שלה שהושלמה בשנת 1982 עסקה בכלכלת מיעוטים דרך ניתוח המקרה של המיעוט היהודי בעיראק ערב עלייתו לישראל. על ספרה שהתבסס על עבודת הדוקטורט זכתה בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה בשנת 1987.
בין השנים 1990–1998 הייתה מרצה בכירה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 מונתה לפרופסור חבר במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
דרוויש-לקר הייתה מומחית לכלכלת מיעוטים והגירה, והתמקדה בתחום היישומים של תאוריה מיקרו-כלכלית.
היא שימשה כיועצת הנשיא לתפקידים מיוחדים, וכסגנית ראש המחלקה לכלכלה. בין היתר עמדה בראש המכון לכלכלה יהודית וכיהנה כנציבת תלונות להטרדה מינית באוניברסיטה.
פעילות חברתית וציבורית

דרוויש-לקר הייתה חברת בית-הדין להגבלים עסקיים, חברה בוועדה המייעצת לביטוח וכן חברה במספר דירקטוריונים ממשלתיים.
בנוסף עבדה כיועצת הכלכלית של הרשות להגנת הצרכן. במסגרת התפקיד שימשה כנציגת ישראל וכמשקיפה בוועדה לפיתוח בר-קיימא באו"ם. לדרוויש-לקר הייתה תרומה נכבדת לפעילות השלוחות והמכללות האזוריות. הייתה פעילה וחברת הנהלה בארגונים שונים של קהילת יוצאי עיראק בישראל.
פרסומים נבחרים

1987. יהודי עיראק בכלכלה: טרם עלייתם ארצה ואחריה. רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן.
1991. (עם יהודה דון וארנסט קראוס). יהודי עיראק בישראל: בחברה ובכלכלה. המכון לחקר יהדות בבל, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן.
2002. יוצאי אסיה ואפריקה בישראל: ציוני דרך של תוכן המחקר ועיקר ממצאיו. רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן.
אותות ופרסים

1987. פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה
שרי (יין מחוזק)

| --- | --- |

 סוג:  אזור ייצור יין 
 מועד הכנה ראשוני:  1933 
 
סולרה של חביות שרי
שרי (בספרדית: Jerez; באנגלית: Sherry) הוא סוג של יין מחוזק המיוצר, במקורו, בסביבות העיר חרס דה לה פרונטרה (Jerez de la Frontera) במערב אנדלוסיה שבספרד, בקרבת מצר גיברלטר. השרי מיוצר משלושה סוגי ענבים: העינב העיקרי הוא פאלומינו הגדל בקרקע נקבובית ולבנה (המשמש גם כעינב מאכל איכותי), אליו חוברים פדרו חימנס (Pedro Ximénez) ומוסקט (Muscat, או Moscatel). יינות בסגנון השרי המיוצרים מאזורים אחרים עושים שימוש, לרוב, בזני ענבים אחרים.
היין מתחיל את דרכו כיינות אחרים ועובר תסיסה עזה ביותר במשך ארבעה עד שבעה ימים וממשיך לתסוס בנחת כחודשיים ולאחר מכן הוא מובל לבודגה (מרתפי היין) של הסוחרים. בשלב הזה השרי הוא יין יבש לחלוטין שעבר תסיסה מלאה, כך שהסוכר בתירוש המקורי מומר על ידי השמרים לאלכוהול.
השרי נבדל מיינות אחרים הודות לטיפול בו לאחר תהליך התסיסה. ראשית הוא מחוזק בברנדי, ולאחר מכן, אם הוא נועד להיות מסוג הפינו (בספרדית: עדין; סוג שרי יבש וחיוור במיוחד) יינתן לשמרים מסוג פלור (בספרדית: פרח; שמרים ייחודיים הגדלים באנדלוסיה בלבד) לגדול ולכסות את פני הנוזל, כך שהוא יתפתח ללא מגע עם חמצן. סוג האולורוסו (בספרדית: מבוסם; סוג שרי כהה, עשיר ומיושן) מחוזק עד למידה בה הפלור אינו יכול לגדול.
שמו של היין נגזר משמה המודרני של העיר (חרס), שמקורו בערבית شريش (שריש). היות שהאנגלים התקשו לאיית שם זה הם כינו את המשקה Sherry שרי. השם הוא שם רשום בידי יצרני השרי הספרדיים ועל פי חוק מקורו (D.O. - Denominacion de Origen) צריך להיות השטח המשולש במחוז קדיס התחום בין הערים חרס דה לה פרונטרה, סנלוקר דה ברמדה (Sanlúcar de Barrameda) ואל פווארטו דה סנטה מריה (El Puerto de Santa María) וכולל גם חלקת אדמה דרומית לאל פווארטו וצפונית לסנלוקר.
באזור זה נמצא השילוב הייחודי של קרקע לבנה, שבהחזירה את אור השמש היא תורמת לאחוזי סוכר גבוהים למדי בענבים, הגדלים בסמוך לקרקע, וזאת מבלי להביא להתחממותם, בשל הרוח הקרירה הנושבת מהים הקרוב. ספרד הצטרפה ב-1986 לשוק האירופי המשותף, והחל מה-1 בינואר 1996 השיג אזור חרס זכויות קניין רוחני על השם שרי בגבולות האיחוד האירופי, לאחר ששנים רבות היה שם גנרי שנמצא בשימוש גם במדינות אחרות, בעיקר בריטניה ואירלנד. הישג זה צלח בידי הספרדים על אף ניסיונות בריטניה ואירלנד למנוע זאת. אף על פי כן משמש השם שרי כשם גנרי למחצה בארצות הברית, אך עליו להיות מסומן במקום מוצאו, דוגמת "שרי קליפורניה", על מנת שלא לבלבל בינו ובין המקור הספרדי.
תהליך היישון

מיד לאחר תהליך התסיסה, נדגם היין ומבוצע הסיווג הראשוני. החביות מסומנות בהתאם לפוטנציאל של היין: קו אחד (/) מסמן יין בעל טעם וארומה מובחרים ביותר, הראוי לפינו, מנסאנייה או אמונטייאדו, היינות המשובחים ביותר. יינות אלו מחוזקים עד לרמה של 15% אלכוהול, על מנת לאפשר את גדילת הפלור; קו ולצידו נקודה (./) מסמנים יין כבד יותר, בעל גוף מלא יותר. יינות אלו מחוזקים עד לרמה של 17.5% אלכוהול על מנת למנוע את גדילת הפלור, והם מיושנים על ידי חימצון על מנת להפוך לסוג האולורוסו; שני קווים (//) מציינים כי על היין להתפתח זמן ממושך יותר בטרם יקבע אם יעשה בו שימוש לאמונטייאדו או אולורוסו. יינות אלו מחוזקים עד לדרגה של 15% אלכוהול; שלושה קווים (///) מסמנים יין שהתפתח בצורה גרועה
והוא יזוקק.
היין ממולא אל תוך חביות יין מאלון אמריקאי או קנדי, שהן נקבוביות יותר מאלון ספרדי או צרפתי. החביות ממולאות רק עד לכדי חמש שישיות מנפחן, באופן המשאיר מרווח של "שני אגרופים" בחלקן העליון על מנת שהפלור יתפתח מעל ליין.
את היין מיישנים בשיטת הסולרה (solera), (בספרדית - על הארץ), בה יין חדש מוסף לחביות יין בתחילת סידרה של 3 עד 9 חביות, המסודרות זו על גבי זו בצורת פירמידה (בנות 110 גאלון או 500 ליטר). כל שורת חביות קרויה criadera. מזמן לזמן מועברת מנה קצובה מהיין לשורת החביות הבאה בתור, באמצעות כלי הקנואה (canoa, סירה) והמזלף (ociador). כלים אלו משמשים להעברת היין בצורה עדינה, מבלי לפגוע בשכבת הפלור בכל חבית. בשכבה התחתונה רק חלק מהיין מבוקבק ונמכר. המנה המועברת בכל פרק זמן יכולה לנוע בין 5 עד לכדי 30 אחוזים מכל חבית, מותנה בסוג היין. תהליך זה מכונה "טיפוס בסולם", משום שכל חבית בסדרה קרויה "סולם". לפני הביקבוק השרי השונים עוברים שישה עד שבעה שלבים והמורכבים שבהם עוברים שנים עשר עד ארבעה עשר שלבים בשיטת הסולרה.
בימינו, מתוך סיבות מעשיות שוב אין החביות השונות בשיטת הסולרה מונחות זו מעל זו, כי אם בנפרד ולעיתים אף במרתפים שונים.
כתוצאה משיטת יישון זו היין הצעיר ביותר המגיע, בסופו של דבר, לבקבוק, נקבע לפי מספר החביות בסדרה, וכל בקבוק מכיל מידה מסוימת של יין ישן יותר. מכיוון שכך, ליינות שרי, כמו ליינות אחרים המיוצרים בשיטת הסולרה, אין שנת בציר מוגדרת. התאריכים על גבי חביות היין הגדולות בבודגה מתייחסים לשנה שבה החבית הראשונה הונחה לפי שיטת הסולרה.
בסרט יהלומים לנצח משנת 1971, אומר ג'יימס בונד (שון קונרי) למפקדו M (ברנארד לי), לאחר שהוגשה לו כוסית שרי: "סולרה מובחר במיוחד, 51 אני מאמין" ו-M עונה לו "אין שנה לשרי, 007", בונד עונה לו: "התכוונתי לבציר המקורי ממנו נעשה השרי, שנת 1851, לא ניתן לטעות בכך" וסיר דונלד המארח משיב "בדיוק".
על דפנות חביות השרי בבודגה כתובים שמותיהן של מזקקות ויסקי, החביות מובאות לאנגליה עם השרי בתוכן ולאחר ריקונן לבקבוקים הן נשלחות לסקוטלנד לשימוש בתי הויסקי.
למרות שייצור השרי מבוקר בקפדנות, כל יצרן עושה שרי בהתאם לסטנדרטים שלו ולטעמם של הלקוחות.
היסטוריה של השרי

בשנת 1100 לפני הספירה ייסדו הפיניקים את גדיר (Gadir), היא קדיס דהיום. במהרה הם נטשו את האזור עקב החום היוקד והרוח העזה, וייסדו עיר מרוחקת יותר מן הים שנקראה בשם Xera, שהיסטוריונים אחדים מזהים אותה עם חרס דה לה פרונטרה של ימינו. ככל הנראה היו אלו הפיניקים שהביאו את הגפנים הראשונות מחופי הים התיכון ואת אומנות עשיית היין לאזור, אך ייתכן כי אלו היו היוונים, שהביאו עימם bepsema מבשרו של arropes (משקה העשוי מענבים בשלים בהרתחה ומשמש כיום להמתקת השרי ו-vinos de color שהוסיף מתיקות, גוף וצבע לשרי המתוק ולשרי הקרם של ימינו.
בימי הביניים הציגו המורים המוסלמים את האלמביק alembic, מזקקה פשוטה שבה אנשי חרס יכלו להפוך את תוצרת היין העודפת שלהם לכוהל, אותו הם הוסיפו ביחד עם ה-arrope וה-vino de color, למה שנהפכו להיות יינות השרי הראשונים.
שמם של יינות אלו נפוץ ברחבי העולם המערבי בעיקר הודות לסוחרים אנגליים שיסדו תחנות סחר באנדלוסיה בסוף המאה ה-13. לאחר שהנרי השמיני פרש מן הכנסייה הקתולית, היו הסוחרים האנגליים באיום מתמיד מפני האינקוויזיציה. ברם, הסוחרים האנגליים גילו כושר הישרדות רב, שעמד להם גם כשפרנסיס דרייק הבעיר את הצי הספרדי במפרץ קדיס ב-1587 וכששב לאנגליה הוא לקח עמו כשלל 2,900 חביות של שרי, ששווין מוערך בכ-150,000 ארגזים או 1,800,000 בקבוקים, משלוח היין הגדול ביותר בהיסטוריה. מאז אותו זמן אנגליה הייתה השוק העיקרי של שרי בעולם, בתחילה היה משקה האצולה ומאוחר יותר עבר לנחלת העם.
ב-1688 לאחר המהפכה הבריטית שהעלתה את ויליאם השלישי לכס המלכות, הוחלט להפסיק כליל את יבוא היינות והברנדי מצרפת ולעבור ליבוא ממדינות החסות ספרד ופורטוגל.
שיטת הסולרה ראשיתה במחצית השנייה של המאה ה-19, כשהיבואנים האנגלים של השרי דרשו מיצרני חרז לספק יין בעל טעם אחיד. עד אז השרי התיישן לפי שנת בציר ששמה anada, כיום שנת הבציר היא נדירה.
ב-1901 בריטניה הייתה נתונה בקשיים פיננסיים ואדוארד השביעי החליט להוציא למכירה פומבית שישים אלף בקבוקי שרי ופורטו. אחד מהידועים שבסופרי התקופה שאל בחימה לו לא היה עדיף למכור את עדר הפילים הלבנים שקיבלה המלכה ויקטוריה ממלך סיאם (תאילנד דהיום).
שמה של העיר - פרונטרה, גבול - כשמן של ערים רבות באנדלוסיה, מקורו בכינוי שהוצמד לערים נוצריות שהיו על סף הספר בין בספרד נוצרית לזו המוסלמית, גבול שהלך ונסוג דרומה במרוצת הרקונקיסטה עד לכיבוש גרנדה בשנת 1492.
שרי מוזכר ומהולל בכתבי שייקספיר: "לו היו לי אלף בנים, הכלל האנושי הראשון אותו הייתי מלמדם היה ללגום מעות קטנות ולהקדיש עצמם לשרי" (הנרי הרביעי, חלק שני) ופלסטף מאוד אהבו ונהג להוריקו אל חיכו.
סוגי שרי

פינו - (בספרדית: fino; עדין) הוא סוג השרי היבש, הקל והחיוור ביותר מכלל סוגי השרי המסורתיים, המעורבב במידה מועטה.
מנסאנייה - (בספרדית: Manzanilla; חליטת פרחי בבונג) הוא סוג של שרי המיוצר בסביבות נמלה של סנלוקר דה ברמדה על החוף, ורוח הים העזה מעודדת את התפתחות שכבת הפלור העבה. זהו סוג השרי העדין מכל. בהיר, חיוור ומלא ניחוח, קליל וחביב על הספרדים.
הן פינו והן מנסאנייה מהנים יותר בעודם צעירים, פריכים ורעננים ומצוינים כמתאבנים (אפריטיפים).
אמונטייאדו - (בספרדית: Amontillado) הוא סוג של שרי שיושן תחילה תחת מעטה שמרי פלור, ולאחר מכן נחשף לחמצן, וכתוצאה הוא כהה יותר מפינו, אך בהיר מאולורוסו. הוא מגיע ל-18%-20% אלכוהול.
אולורוסו - (בספרדית: Oloroso; מבושם) הוא סוג של שרי המיושן על ידי חימצון לפרק זמן ארוך יותר מהפינו או האמונטייאדו, תהליך היוצר יין זהוב-כהה, מתקתק ועשיר יותר, עם ניחוח שקדים ואגוזים ושמרים. אהוב מאוד על בני חרז. בדרך כלל שיעורו הוא 18% עד 20% אלכוהול ולעיתים הוא מגיע ל-22% אלכוהול.
פאלו קורטאדו - (בספרדית: Palo Cortado; עץ חתוך) הוא סוג נדיר של שרי יבש, עדין ומורכב. המחוזק ומיושן עם פלור כמו האולורוסו, אך מפתח מאפיינים דומים לאמונטייאדו, וממזג בתוכו את עושרו של האולורוסו עם פריכות האמונטייאדו. תהליך התבגרותו אורך לפחות עשרים שנה.
שרי מתוק - (בספרדית: Jerez Dulce) הוא סוג שרי הנוצר מהמתקת אחד מסוגי השרי היבשים הקודמים על יין מענבי פדרו חימנס או מוסקט. זן נפוץ של השרי המתוק הוא שרי מוקרם, הכולל בתוכו "שרי מוקרם חיוור", "שרי בינוני" (המכונה גם "יבש למחצה"), "אמורוסו" (amoroso) ו"שרי מזרח הודי" (East India sherry). זן זה של שרי אינו שכיחו בספרד והוא נועד עבור השווקים הצפוניים, בעלי האקלימים החמים יותר וחובבי המתיקות. סוג זה של שרי נעשה לראשונה בבריסטול אנגליה, מחביות חרז שהובאו מספרד והומתקו על ידי הסוחרים הבריטיים.
את השרי יש לשתות צונן או קר, בכוס מיוחדת לשם כך, דמוית צבעוני מוארכת ואין למלאה עד גדותיה, על מנת שהבוקה יוערך כיאות. שרי יבש שותים כמתאבן לפני הארוחה (על אף שבמקומות חמים נהוג לשתותו במהלך כל הארוחה) ושרי מתוק גם כמתאבן וגם כקינוח בסיום הסעודה.
את שרי הפינו העדין והקליל יש לקרר קלות והוא יחדל להיות במיטבו תוך יום יומיים מפתיחת הבקבוק. את היינות המתוקים יותר יש לשתות תוך שבעה עד עשרה ימים על מנת שיהיו במיטבם.
בשאריות הבקבוקים ניתן להשתמש לבישול.
יקבים משובחים > חרס דה לה פרונטרה

A.R. Valdespino
Croft (יקב זה נקנה בידי יקב גונסלס בייאס. אף על פי כן הוא עדיין מותג עצמאי)
Gonzalez Biass
Garvey
Emilio Lustao and Emilio Lustau Almacenista
Pedro Domecq
Sanchez Romate
Sandeman
Lustau
יקבים משובחים > סנלוקר דה ברמדה

Antonio Barbodilo
Herederos de Arguesco
Hijos de Rainera Perez Marin
Vinicola Hidalgo
יקבים משובחים > אל פווארטו דה סנטה מריה

Osborne
לקריאה נוספת

Manuel María González Gordon, Sherry: The Noble Wine, Quiller Press (London:1990)
Jan Read, Sherry and the Sherry Bodegas, Sotheby's Publications, 1988
כוס שרי מנסאנייה
כוס שרי אמונטייאדו
The Fear

"The Fear" הוא שיר של הזמרת הבריטית לילי אלן. השיר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2008 כסינגל הראשון מאלבום האולפן השני של אלן, It's Not Me, It's You. תחילה אמור היה השיר "Everyone's at It", הרצועה הפותחת את האלבום, לצאת לאור כסינגל הראשון מהאלבום, אך לבסוף הוחלט להוציא את השיר "The Fear" במקומו. דמו של השיר בשם "I Don't Know" דלף לאינטרנט באפריל 2008. מילות השיר מדברות על אורח החיים של הידוענים, וקיימים בו אזכורים עקיפים למשבר הכלכלי הגדול של שנות ה-30 של המאה ה-20.
השיר זכה להצלחה במצעדים. השיר הגיע לפסגת מצעד הסינגלים הבריטי, שם נשאר במשך ארבעה שבועות והגיע לתואר זהב. במצעד הסינגלים של ארצות הברית "בילבורד הוט 100" הגיע הסינגל למקום ה-80, והיה לשיר השני של אלן שנכנס למצעד זה. בישראל הגיע השיר למקום הראשון במצעד מדיה פורסט. בשנת 2009 זכה השיר בפרס "Q" לשיר הטוב ביותר. שנה לאחר מכן זיכה השיר את אלן בשני פרסי "Ivor Novello".
הקליפ לשיר צולם בבדפורדשייר שבבריטניה, ובו מופיעה אלן, תחילה בקרוואן ואחר כך בארמון צבעוני, כאשר ברקע בלונים ואריזות מתנה ענקיות. על פי דיווחים, עלויות הקליפ הגיעו לכ-50,000 לירה שטרלינג. הקליפ אמור היה להתפרסם לראשונה ב-4 בדצמבר בערוץ 4 הבריטי, אך דלף קודם לכן, ולכן הועלה שעתיים לפני השידור ליוטיוב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 20 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 3 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 80 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 5 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 9 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 1 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 33 |  |
הערות שוליים

↑  Lily, Lady Gaga and Muse Celebrate Q Awards
↑  מידע על The Fear, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון
| לילי אלן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Alright, Still • It's Not Me, It's You • Sheezus • No Shame |  |
| מיני-אלבומים | F.U.E.P. • Paris Live Session |  |
| סיבובי הופעות | It's Not Me, It's You World Tour • Sheezus Tour • No Shame Tour |  |
| ערכים קשורים | Keith Allen • Alfie Allen |  |
| לילי אלן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| Alright, Still | "Smile" • "LDN" • "Littlest Things" • "Shame for You" • "Alfie" |  |
| It's Not Me, It's You | "The Fear" • "Not Fair" • "22" • "Back to the Start" • "Fuck You" • "Who'd Have Known" |  |
| Sheezus | "Sheezus" • "Air Balloon" • "Our Time" • "As Long as I Got You" • "URL Badman" • "Hard out Here" • "Somewhere Only We Know" |  |
| No Shame | "Trigger Bang" • "Lost My Mind" • "What You Waiting For" |  |
| סינגלים אחרים | "Family Man / Mad World" |  |
| סינגלים שיווקים | "Back to the Start" • "Sheezus" • "Higher" • "Three" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Who Invented Fish & Chips?" •  "Oh My God" •  "Drivin' Me Wild" •  "Beds Are Burning" •  "Just Be Good to Green" •  "5 O'Clock" •   "True Love" • "Cigarettes & Cush" • "Heaven's Gate" • "Roll the Dice" • "1%" • "Sweet Like Chocolate" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 3cb566a6-085d-3991-81a2-85397f6308b2
Popular Song

Popular Song (בעברית: שיר פופולרי) הוא הסינגל החמישי והאחרון של הזמר הבריטי-לבנוני מיקה מהאלבום השלישי שלו "The Origin of Love", בשיר הוא מארח את הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, והשיר אף מופיע באלבום הבכורה שלה - Yours truly.
רקע ויציאה

לשיר יצאו שתי גרסאות, הגרסה המקורית נמצאת באלבום השלישי של מיקה כאשר היא יותר מחוספסת ובוגרת, כאשר מיקה שחרר את השיר כסינגל הוא רצה שהוא יהיה יותר להיטי ועשה אותו בסגנון של השיר "Grace kelly" שיצא בשנת 2008.
השיר יצא ב-29 באפריל 2013 והגיע למקום ה־87 בבילבורד האמריקאי.
לשיר גם יצא קליפ אשר מתאר ילדים לא פופולרים שעברו התעללות בידי בריונים כאשר הם מחזירים לילדים שהתעללו בהם, מיקה תיאר את הקליפ "אפל בסגנון משפחת אדמס". הקליפ של השיר צבר יותר מ-200 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 71 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 87 |  |
|  בולגריה | BAMP | 69 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 92 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 100 |  |
תאוריית ההוגנות

תאוריית ההוגנות היא תאוריה העוסקת בתהליך של הנעה לעבודה. פותחה על ידי הפסיכולוג ג'ון סטייסי אדמס ב-1963. תאוריה זו מבוססת על הרעיונות של דיסוננס קוגניטיבי ותאוריית החליפין החברתי.
עקרונות התאוריה

התאוריה מניחה כי האדם הוא רציונלי, ושופט את מעשיו על-פי מדידה אנוכית של יחסי שוק. כלומר, האדם מבדיל בין תשומות (השקעות, עלות), שהן כל מה שהאדם משקיע בעבודתו (זמן, מאמץ, השכלה, ניסיון, כישורים וכו'), לבין תפוקות (תגמול, תועלת), שהן כל מה שהאדם מקבל בתמורה (שכר, קידום, הערכה וכו').
הפרדה מוחלטת זו של הקיום האנושי לשני תחומים נפרדים היא נגזרת של הצורך האנושי לתפקד בעולם בו מתקיימת מערכת תחרותית, ועל כן ערכן של התפוקות והתשומות נקבע על פי הערכים הניתנים להן בחברה הנגישה לאדם.
הוגנות, על פי תאוריה זו, הוגנות היא המצב בו היחס בין תפוקות האדם לתשומותיו שווה לזה של אדם אחר, כמתואר בנוסחה:
תפוקות האדם תפוקות האחר
----------- = -----------
תשומות האדם תשומות האחר
עת ביצוע ההשוואה האדם יוצר שתי משוואות סובייקטיביות של עלות-תועלת, האחת עבורו והשנייה עבור אדם אחר כלשהו. למרות הסובייקטיביות הרבה בהשוואות מסוג זה, הן מהוות את המציאות עבור האדם.
כעת האדם מבצע הערכה האם היחס שלו הוא זהה או קרוב ליחס שהתקבל עבור האדם השני. אם היחסים דומים אזי המצב מבחינתו אינו דורש תיקון. אולם, אם המצב אינו כך - עלולה להיווצר תחושה של חוסר הוגנות.
עד שתוחזר הרגשת ההוגנות האדם סובל ממתח נפשי, וככל שהמתח גדול יותר עולה המוטיבציה לפתור מתח זה. הפתרון הוא בפעולה שעשויה להחזיר את ההוגנות לסיטואציה.
רקע

תאוריית ההוגנות היא תאוריה שנולדה בשנות ה-60. התאוריה בנויה על בסיס שלוש תאוריות:
תאוריית ההשוואה החברתית - פותחה על ידי לאון פסטינגר בתחילת שנות ה-50. הומנס טען כי אנו נוטים להשוות את עצמנו לסובבים אותנו. אנו מרגישים את מצבנו לפי מה שקורה עם אחרים. המוטיבציה שלנו והאנרגיה שלנו מושפעת גם ובעיקר ממה שקורה לאחרים.
תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי – פותחה על ידי Festinger בשנת 1957. התאוריה של פסטינגר גרמה למהפכה תפיסתית בפרמטרים רבים. פסטינגר דיבר על הלימה, על קשר חיובי. הוא דיבר על התאמה בין הרגש, ההתנהגות והחשיבה. בין החלק האמוציונאלי, ההתנהגותי והקוגניטיבי. במחקר נבדקו שתי קבוצות של סטודנטים: כל אחת מהן קיבלה את אותה מטלה, שהייתה משעממת ביותר. בתום המטלה, קיבלה קבוצה אחת 20 דולר והשנייה דולר אחד בלבד. באופן מובהק, בכל אחד מהמחקרים שנעשו הקבוצה שקיבלה דולר אחד בלבד עבור המטלה שביצעה, הגיבה באופן הרבה יותר חיובי למטלה. הסיבה לכך היא הבדלי תפיסה, אצל סטודנט שקיבל דולר אחד הדיסוננס היה גדול יותר מאצל סטודנט של 20 דולר ולכן בתפיסתו המשימה תיראה מעניינת יותר.
תאוריית החליפין החברתי - הגורסת כי האדם שואל את עצמו האם יש תמורה להשקעה, התפיסה של תמורה והשקעה היא אישית ולא בהכרח אובייקטיבית.
סוגי השוואות

השוואה של עצמי לאחר בארגון שלי
השוואה של עצמי לאחר בארגון אחר
השוואה של עצמי ביחס למצבי בתפקידים קודמים
השוואה של עצמי למישהו הנמצא במצבי במקום אחר
ותק - עובדים ותיקים נוטים להשוות את עצמם לוותיקים אחרים בארגון, ועובדים חדשים נוטים להשוות את עצמם לעצמם בתפקידים קודמים בארגון או מחוצה לו.
דרגה - בכירים נוהגים להשוות את עצמם לבכירים בארגונים שונים
חוסר

במצב בו האדם מרגיש חוסר הוגנות בשל מצבו, נוצר פער בין מה שאני עושה (מידת ההשקעה) לבין התוצאות (התגמול), הוא יבקש לצמצם את הפער. אדמס מונה שש אפשרויות בסיסיות בהן יכול האדם לבחור:
שינוי התשומות, על מנת שיתאימו לתפוקות.
ניסיון לשנות את התפוקות, על מנת שיתאימו לתשומות. תהליך זה הוא מורכב יותר שכן התפוקות אינן תלויות בו באופן ישיר.
שינוי התפיסה של העצמי - שינוי ההערכה הכמותית של התפוקות או התשומות של האדם עצמו.
שינוי תפיסת האחר המשווה - שינוי ההערכה הכמותית של התפוקות או התשומות של האדם האחר.
החלפת ה"אחר" הלא מתאים ב"אחר" מתאים.
עזיבת הסיטואציה.
בחירת אחת או יותר משש אפשרויות פעולה אלה תחזיר את הרגשת ההוגנות ותפוגג את המתח. כל עוד אין הוגנות, קיים מצב של תשלום חסר, בו יחס העלות-תועלת נוטה לרעת האדם, או מצב של תשלום יתר, בו הוא נוטה לטובת האדם. בעוד מחקרים רבים תומכים בתוקפה של התאוריה עבור תשלום חסר, תוצאותיהם אינן ברורות בנוגע לתשלום יתר.
עודף

במצב שבו עובד מרגיש שהוא מתוגמל יותר מעובדים אחרים, בטווח הקצר הוא יגיב ברצון "לפצות" את הארגון על ידי הגדלת התפוקות שלו. אך בטווח הארוך, התאוריה גורסת שהעובד יראה בתגמול הגבוה כתגמול לגיטימי עבורו וישנה את התפיסה שלו בהתאם. במקרים מסוימים, עודף התגמול יגרור תסכול ותחושת עליונות ואמונה שהוא ראוי לתגמול אפילו יותר גבוה.
ביקורת על התאוריה

על פי אדמס, יש ליצור "מערכות הוגנות", אך הוא אינו מפרט ביחס למה ולמי עליהן להיות הוגנות. עשוי להיווצר קושי ביישום התאוריה, משום שתמיד יש מי שמרוויח יותר או פחות ומי שעובד יותר או פחות.
ביקורת נוספת היא כי התאוריה מתקשה לנבא האם העובדים יפעלו כדי להקטין את הדיסוננס הקוגניטיבי שלהם, באופן אקטיבי או פסיבי.
בנוסף, נטען שאדמס לא התייחס להוגנות תהליכית (הדרך בה נקבעים התגמולים לעובדים), אלא רק להוגנות הקצאתית (תוצאות תהליך קביעת התגמולים).
לקריאה נוספת

Adams, J.S. (1963) Towards An Understanding of Inequality. Journal of Abnormal and Normal Social Psychology. (67), pp. 422-436.
Adams, J.S. (1965) Inequality in Social Exchange in Advances in Experimental Psychology, L. Berkowitz (ed.), Academic Press, New York, NY. pp. 267-299.
Turn Back Time

Turn Back Time הוא שיר מאת להקת הדאנס-פופ הסקנדינבית "אקווה". השיר יצא ב-1998 כסינגל השביעי של הלהקה, והשישי מתוך אלבום הבכורה שלהם, "אקווריום". השיר הפך לאחד מלהיטי הלהקה ברחבי העולם. הוא הוכלל במסגרת פסקול הסרט המצליח "דלתות מסתובבות".
בניגוד לסגנון הבאבלגאם דאנס, שאפיין את הסינגלים הקודמים של הלהקה, התאפיין Turn Back Time כשיר מיינסטרים מלודי ואיטי, והתקבל בהערכה בקרב מבקרי המוזיקה. בשיר מתבטא הטווח הקולי הרחב של הסולנית לינה ניסטרום. הסינגל מושפע ודוגם צלילים מתוך השיר "Heart" של פט שופ בויז (1988).
השיר זכה להשמעות רבות ברדיו והצליח במצעדים ברחבי העולם. זהו הסינגל השלישי של הלהקה שהגיע ישירות למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. בנוסף הגיע הסינגל למקום ה-18 במצעד "בילבורד טופ 40" בארצות הברית.
הקליפ שליווה את יציאת הסינגל כלל קטעים מתוך הסרט "דלתות מסתובבות", ובכך היה שונה מהקליפים הקודמים של הלהקה, שסגנונם היה קומי. רבים מהקטעים מהסרט שמופיעים בקליפ צולמו ברציף 5 הנטוש בתחנת הטיוב של השכונה הלונדונית הולבורן.