stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדולפו ולנסיה

אדולפו חוסה ולנסיה מוסקרה (בספרדית: Adolfo José Valencia Mosquera, נולד ב-6 בפברואר 1968 בבואנוונטורה שבקולומביה) הוא כדורגלן עבר קולומביאני, ששיחק בעמדת החלוץ.
ולנסיה כונה "הרכבת" עקב עוצמתו הפיזית, שיחק בשבע מדינות שונות, וייצג את קולומביה במונדיאל 1994 ובמונדיאל 1998.
קריירת מועדונים

בשנת 1988 החל ולנסיה את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מבוגוטה, בירת קולומביה, שם שיחק חמש עונות, כבש 56 שערים ב-159 משחקים, והביא להתעניינות מקבוצות באירופה בשירותיו. בקיץ 1993 חתם בבאיירן מינכן, וסייע לה לזכות באליפות בעונה היחידה בה שיחק שם, כאשר הוא מסיים כמלך השערים עם 11 כיבושים, בצוותא עם מהמט שול. בתחילת עונת 1994/95 עבר ולנסיה לאתלטיקו מדריד, שם חווה תקרית גזענית, בה סינן כלפיו נשיא המועדון דאז חסוס חיל ש"צריך לחתוך לבחור השחור את הגרון", ובתום עונה אחת, בה כבש שישה שערים, עזב את המועדון.
בקיץ 1995 חזר ולנסיה לאינדפנדיינטה סנטה פה, ובהמשך הקריירה שיחק בקבוצות קולומביאניות נוספות כאמריקה קאלי ואינדפנדיינטה מדיין, בפאוק סלוניקי היוונית, רג'אנה האיטלקית, מטרוסטארס האמריקאית, אוניון מרקאיבו הונצואלית, וז'ג'יאנג לוצ'נג הסינית, בה שיחק שתי קדנציות, וסיים את קריירת המשחק הפעיל בשנת 2004.
קריירה בינלאומית

ולנסיה החל לשחק בנבחרת קולומביה בכדורגל בשנת 1992, והטורניר הגדול הראשון בו השתתף היה הקופה אמריקה 1993. במוקדמות מונדיאל 1994, כבש בניצחון המפורסם של קולומביה 5-0 על נבחרת ארגנטינה באצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס, שהיה צעד משמעותי לעלייה למונדיאל 1994. קולומביה נחשבה לנבחרת חזקה מאוד, וצופה שתעפיל לשלבים המתקדמים של הטורניר, עם שלל כוכבים כוולנסיה, קרלוס ולדרמה, פרדי רינקון, אנדראס אסקובר ופאוסטינו אספרייה, אך אכזבה והודחה בשלב הבתים. ולנסיה שיחק גם במונדיאל 1998, שגם בו הודחה קולומביה בשלב הבתים. אחריו פרש מהנבחרת, כשלכותו 37 הופעות, בהן כבש 14 שערים.
אלן סנדרלנד

אלן סנדרלנד (אנגלית: Alan Sunderland; נולד ב-1 ביולי 1953) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
חייו

סנדרלנד, יליד קוניסברו, יורקשייר, החל את הקריירה שלו כשחקן מתלמד בוולבס ב-1971; בתחילת דרכו שיחק כקשר, אך לבסוף עבר לשחק בעמדת החלוץ המרכזי. במדי וולבס הוא השתתף ביותר מ-200 משחקים, וזכה עם המועדון בגביע הליגה ב-1974 ובאליפות הליגה השנייה ב-1977. סנדרלנד הצטרף לארסנל בנובמבר 1977 תמורת 220,000£, ומייד הפך לשחקן הרכב קבוע.
אחד מהמשחקים הידועים של סנדרלנד במדי ארסנל היה בגמר גביע ה-FA של 1979; תוצאת המשחק הייתה 2 - 0 לטובת ארסנל על פני מנצ'סטר יונייטד משערים של בריאן טלבוט ופרנק סטייפלטון, והמועדון היה על סף ניצחון בדקה ה-85. אולם, שחקני היונייטד הצליחו להבקיע צמד בתוך שלוש דקות, והמשחק נכנס להארכה. בדקה האחרונה של המשחק יצאו שחקני ארסנל להתקפת נגד נמרצת; ליאם בריידי מסר לגרהאם ריקס שהיה בצד השמאלי של המגרש, וסנדרלנד הצליח להבקיע שער ניצחון מהפינה הרחוקה משוער היונייטד לאחר מסירה של ריקס.
סנדרלנד שיחק בארסנל במשך חמש שנים נוספות, מתוכן שנתיים כשותפו להתקפה של פרנק סטייפלטון; הוא היה מלך השערים של ארסנל בעונת 1979/1980 ובעונת 1981/1982, והיה בהרכב השחקנים שהפסיד ב-1980 במשחקי הגמר של גביע ה-FA וגביע המחזיקות.
הופעתו היחידה של סנדרלנד במדי נבחרת אנגליה הייתה בניצחון 2 - 1 במשחק הידידות נגד נבחרת אוסטרליה, שנערך בסידני ב-31 במאי 1980. קודם לכן סנדרלנד שיחק בנבחרת אנגליה ב', בנבחרת עד גיל 23 ובנבחרת עד גיל 21.
סנדרלנד מצא את עצמו מחוץ להרכב של ארסנל לאחר מספר פציעות והגעתו של צ'ארלי ניקולאס. הוא הצטרף לאיפסוויץ' טאון בהשאלה בפברואר 1984, ובקיץ הצטרף למועדון באופן קבוע. הוא שיחק באיפסוויץ' עד 1986, עבר לשחק במשך תקופה קצרה בדרי סיטי מאירלנד, ולבסוף פרש מכדורגל.
לאחר פרישתו הוא פתח פאב באיפסוויץ', לפני שהיגר למלטה. לאחר שעבר למלטה הוא אימן את בירקירקארה במשך תקופה קצרה.
אדולפו בסט מאוגארד

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1891 מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 פטירה:  25 באוגוסט 1964 (בגיל 73) אתונה, ממלכת יוון 
 תקופת הפעילות:  מ-1910 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אדולפו בסט מאוגארד, באנגלית: Adolfo Best Maugard הידוע גם בשם פיטו בסט (11 ביוני 1891 – 25 באוגוסט 1964),  היה צייר, במאי קולנוע ותסריטאי מקסיקני.
ביוגרפיה

במהלך הקריירה המוקדמת שלו, בסט יצר כמה איורים מפורטים של ממצאי חפירות פרה-היספניות בעמק מקסיקו עבור פרנץ בואז.  את לימודי האמנות השלים באירופה; שם פגש את דייגו ריברה בפעם הראשונה. ב-1913 צייר ריברה את דיוקנו של בסט.
בסט חזר למקסיקו ב-1914, שם לימד בבתי הספר לציור. הוא התמודד עם אמנות עממית מקסיקנית והוסיף אלמנטים סגנוניים מודרניים ורציונליים לציוריו, שכללו לעיתים קרובות קריקטורות פיגורטיביות. באמצע 1919 הוא נסע להמשיך את לימודיו בארצות הברית, וחזר למקסיקו ב-1920. במזכירות לחינוך ציבורי הוא היה מנהל המחלקה לחינוך לאמנות בין השנים 1921 ו-1924. שיטות הרישום שלו מצאו את דרכן לחינוך לאמנות בבתי ספר מקסיקניים בשנת 1922, ויותר מ-200,000 תלמידים הושפעו ממדריך הציור שלו. הוא גם כתב כמה ספרים על תולדות האמנות בשנים אלו. בשנת 1926, מדריך הציור שלו באנגלית A Method For Creative Design פורסם על ידי Alfred A. Knopf. ספר זה השפיע מאוחר יותר על הצייר האמריקאי ולטר אינגליס אנדרסון, שקרא אותו בתחילת שנות ה-40.
בשנת 1931, הוא הוזמן על ידי ממשלת מקסיקו לסייע לבמאי סרגיי אייזנשטיין בצילומי הסרט ¡Que viva México!. בשנה שלאחר מכן הפך בסט לחבר ב"מועצה לאמנויות יפות" וכן "במועצה לענייני תרבות" במקסיקו סיטי. הוא גם היה חבר ב"אגודה לגאוגרפיה וסטטיסטיקה" ובאיגוד הבמאים של מקסיקו. בשנת 1933 היה נציג המחלקה לאמנויות יפות של המועצה לחינוך יסודי ב-1933 הוא ביים את הצילומים של הומנידאד ("אנושיות") וב-1937, לה מנצ'ה דה סנגרה ("כתם הדם") על פי תסריט משלו, שהוקרן לראשונה ביוני 1943.
בסט מוגארד היה צייר וסופר מודרניסטי מקסיקני תחת משטרו של פורפיריו דיאס. הוא ייסד את שיטת האוניברסליזם ברישום. ספרו "שיטת ציור: מסורת, התחדשות והתפתחות של אמנות מקסיקנית" מסביר את שבעת האלמנטים ברישום. שיטת מוגרד הטובה ביותר הייתה בסיסית לאסתטיקה המודרניסטית במקסיקו. סגנונו ושיטתו היו הצעה להגדרת ״מקסיקניות״. גישתו להסבר האוניברסליזם ברישום מבוססת על עקרונות ההפשטה והחיבור הפורמליים; מה שיוצר אלטרנטיבה לאמנות הרטורית, הדידקטית והפיגורטיבית שנודעה מאוחר יותר כ'בית הספר המקסיקני'. השיטה שלו הציגה אוצר מילים ודקדוק חזותי ליסוד האמנות המקסיקנית על ידי הסתמכות על אלמנטים שהופקו מאמנות פרה-היספנית, שלטענתו קבעו את המאפיינים של האמנות הפופולרית המקסיקנית בשילוב עם אלמנטים מאירופה ואסיה.
בספרו, הוא ממחיש את שבעת המרכיבים העיקריים באמנות הפרימיטיבית: הספירלה, קו הזיג-זג והקו הישר – אשר משתנים בהתאם לתרבות, החברה והסביבה. שיטתו עוסקת אך ורק באסתטיקה ובאיכויותיה הצורניות, ולא בתוכנן הסמלי.
החתירה של בסט מאוגארד לחשוף חוקים אוניברסליים של התפתחות אמנותית היא השתקפות של המדעיות של מקסיקו. הוא יישם את הפוזיטיביזם ברישום על ידי שימוש במדעי הטבע כמודל. הוא ביקש לחשוף חוקים מדעיים הרלוונטיים לכל התופעות החברתיות ולהבין את התפתחות החברה האנושית כהתקדמות מתגברת מהמדינה הפראית או הפרימיטיבית לציוויליזציה המודרנית.
הוא הגה את התיאוריה שלו על שבעת היסודות הבסיסיים של האמנות המקסיקנית בתקופתו כעוזר לארכאולוג גאמיו. גאמיו הכיר לו את פרנץ בואז, פרופסור באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. המחקר של בואז על הפרכת המושג דטרמיניזם גזעי השפיע רבות על שיטת הציור של בסט מוגרד. בתקופתו כעוזר לגאמיו, הוא קיטלג וצייר יותר מאלפיים חפצי קרמיקה שנבחרו על ידי פרנץ בואז.
הערות שוליים

↑  Historia de una mancha
↑  From a Mexican Perspective - The Vision of Adolfo Best Maugard
↑  NGA: The Cubist Paintings of Dieo Rivera: Memory, Politics, Place - Retrato de Adolfo Best Maugard (Portrait of Adolfo Best Maugard), 1913, web.archive.org, ‏2009-01-15
↑  Cordero Reiman, Karen (2010). "The Best Maugard drawing method: a common ground for modern Mexicanist aesthetics". The Journal of Decorative and Propaganda Arts (26): 44–79
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377035805171  GND: 1012088871  ISNI: 0000 0001 1998 7659  LCCN: n90639113  NTA: 177048220  SUDOC: 112078400  ULAN: 500043460  VIAF: 95965756   WorldCat (עם VIAF): 95965756
אליהו חאקו (הראשון)

| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1746 אייר ה'תק"ו
 מקום פעילות:  אזמיר
 תלמידיו:  רבי יעקב שאול
 חיבוריו:  רוח אליהו, בית המדרש
 אב:  רבי יהודה
 צאצאים:  רבי שמואל
 חתנים:  רבי ברזילי יעבץ
 
רבי אליהו חאקו (? - אייר ה'תק"ו (1746) היה רב באזמיר בראשית המאה ה-18, מחבר ספר רוח אליהו.
ביוגרפיה

נולד לרבי יהודה חאקו. היה ר"מ ומרביץ תורה באזמיר, מתלמידיו ניתן למנות את רבי יעקב שאול, מחבר ספר קול יעקב. היה חברו של רבי אברהם אבן עזרא, שמביאו בספרו בתי כנסיות. רבני אזמיר כתבו עליו:
אליהו רבה החכם השלם זה סיני הרב ועצום כמהר"ר אליהו חאקו ז"ל, שנה ופירש הלכות מרובות מרובין מחכמתו, המעתיק הרים הגבורים וכל מידי דצייר וחתים מבין מדעתו כל מקום שאתה מוצא הר גבוה שאין לו עק'ר אליהו סופתו, אל עמק שוה לעמקה של הלכה הן אליהו ביה נחית לעמקה אמת לאמתו כל הדברים האלה ונוסף עוד עליהם אישתכחת ביה אשר נמצא אתו....
נפטר באייר שנת ה'תק"ו ונקבר באזמיר. הספידו רבי יצחק נוניס בילמונטי, בהספד שנדפס בספרו של האחרון, דרך השער. יש להבחין בינו לבין מחבר ספר מצא חן (אזמיר תרי"א) על הרמב"ם של רבי אליהו בן יהודה חאקו (רבי אליהו חאקו השני) .
ביוגרפיה > צאצאיו

בנו היה רבי שמואל חאקו ובתו נישאה לרבי ברזילי יעבץ.
ספריו

רוח אליהו -חידושים ופלפולים, חידושי הלכות הש"ס וביאור קצת לשונות הרמב"ם. לספר הסכימו רבני אזמיר, רבי חיים אבואלעפייה ורבי יעקב אלבעלי.
בית המדרש (שאלוניקי תקל"ב) - ביאורים על התורה.
לקריאה נוספת

ש' וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, ערך אליהו חאקו הראשון
הערות שוליים

↑  אזמיר תק"ך
↑  דרוש ט'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308038205171  VIAF: 14298468   WorldCat (עם VIAF): 14298468 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוח אליהו
אלן סקירטון

אלן פרדריק גרהאם סקירטון (אנגלית: Alan Frederick Graham Skirton;‏ 23 בינואר 1939 - מאי 2019) היה כדורגלן אנגלי.
סקירטון נולד בבאת' שבסאמרסט. הוא החל את הקריירה במועדון הנוער וסט טוורטון מעיר הולדתו, והצטרף לבריסטול סיטי על תקן של שחקן חובב. אולם, הוא לא הצליח להשתלב בבריסטול ולבסוף חתם בבאת' סיטי מהליגה הדרומית. במהלך משחקיו שם הוא זכה לתשומת לבם של מועדונים אחרים. ארסנל היה המועדון שהצליח להחתימו, ועשה זאת בינואר 1959 תמורת סכום של 5,000 לירות שטרלינג. אולם, זמן קצר לאחר החתימה הוא לקה בדלקת האדר ובדלקת ריאות, והושבת ממשחק פעיל למשך 18 חודשים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק מול ברנלי ב-20 באוגוסט 1960. באותה עונה הוא השתתף ב-16 משחקים, וחלק את עמדת הקשר הימני עם דני קלפטון ובאגף השמאלי עם ג'ו האוורטיי. בעונה שלאחר מכן הוא תפס את מקומו של קלפטון, והבקיע 19 שערים ב-40 משחקים, שזיכו אותו בתואר מלך השערים של ארסנל לאותה עונה.
סקירטון עבר לעמדת הקשר השמאלי בעקבות החתמתו של ג'וני מקלאוד בקיץ 1962, ושיחק בה לסירוגין במשך ארבע העונות בגלל שיטת המשחק של המאמן בילי רייט. זמן המשחק שלו הצטמצם עוד יותר בעקבות עליית קרנו של ג'ורג' ארמסטרונג הצעיר, וסקירטון נאלץ לחלוק עמו את עמדת הקשר השמאלי בשתי עונותיו האחרונות בארסנל.
למרות כל זאת המשיך סקירטון להשתתף בכ-20 משחקים לעונה, והיה לשחקן הראשון בארסנל שהבקיע שער בטורניר אירופי, לאחר שכבש במשחק מול המועדון הדני קופנהגן XI ב-22 באוקטובר 1963. אולם, ברטי מי שהחליף את רייט שאף לשלב שחקנים צעירים יותר בהרכב הבכיר של ארסנל. לאחר שני המחזורים הראשונים של עונת 1966/1967 עבר סקירטון לבלקפול תמורת 65,000 לירות שטרלינג. הוא השתתף ב-154 משחקים במדי ארסנל, שבהם הבקיע 54 שערים.
סקירטון הבקיע במשחקו הראשון בבלקפול, שנערך באצטדיון הייבורי חמישה ימים לאחר הגעתו והסתיים בתיקו 1 - 1 מול ארסנל. לאחר מכן הוא החמיץ שלושה משחקים כיוון שהיה פצוע, אך חזר לשחק והבקיע שער בניצחון 3 - 1 על טוטנהאם הוטספר ושניים נוספים בניצחון החוץ 3 - 1 על צ'לסי. במשחקו הראשון בבלומפילד רואד (אצטדיון הבית של בלקפול) הוא הבקיע שני שערים והוביל את השחקנים לניצחון 6 - 0 על ניוקאסל יונייטד. בשאר העונה הוא לא הצליח להבקיע שערים רבים, וסיים אותה עם עשרה שערים ב-28 משחקי ליגה וגביע. בסיום אותה עונה ירד המועדון לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן הבקיע סקירטון 17 שערים, שלא הספיקו עבור בלקפול לצורך חזרה לליגה הראשונה.
סטן מורטנסן מאמן בלקפול, איפשר לסקירטון לעזוב את המועדון לאחר 17 המחזורים הראשונים של עונת 1968/1969, כיוון שהבחין ביכולתו הטובה של רוני בראון. סקירטון חזר למערב אנגליה, וב-20 בנובמבר 1968 הצטרף לבריסטול סיטי תמורת 15,000 לירות שטרלינג. לאחר מכן הוא שיחק עבור טורקי יונייטד והמועדון הדרום אפריקני דרבן סיטי. הוא סיים את הקריירה במועדון ויימות', לו סייע לזכות בגביע הליגה הדרומית בעונת 1972/1973.
זמן קצר לפני פרישתו הוא התמנה לתפקיד עוזר המנהל המסחרי בוויימות', אך ביולי 1974 חזר לבאת' סיטי בתפקיד המנהל המסחרי. ב-14 בספטמבר 1981 הוא הצטרף לייאוביל טאון (Yeovil Town) באותו תפקיד, ומילא אותו עד לפרישתו הסופית ב-2002.
נפטר במאי 2019.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 264 - 265), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
אוקטביה היל

| --- | --- |

אוקטביה היל על ידי ג'ון סינגר סרג'נט., 1898
 לידה:  3 בדצמבר 1838 אלי, קמברידשייר
 פטירה:  13 באוגוסט 1912 (בגיל 73) מרילבון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  קרוקהאם היל 
 פעילות בולטת:  דיור בר השגה שימור שטחים פתוחים
 
אוקטביה היל (באנגלית: Octavia Hill;‏ 3 בדצמבר 1838 – 13 באוגוסט 1912) הייתה מנהיגה ורפורמטורית חברתית בריטית, שעיקר דאגתה הייתה לרווחתם של תושבי הערים, במיוחד לונדון, במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. היא נולדה למשפחה עם מחויבות חזקה להקלת העוני, בעוד היא עצמה גדלה בנסיבות קשות בשל כישלון כלכלי של אביה. כבר מגיל 14, ללא השכלה פורמלית, עבדה למען רווחתם של פועלים מן המעמד הנמוך.
היל הייתה הכוח המניע מאחורי פיתוח הדיור הציבורי. קשר ידידותי עם ג'ון ראסקין איפשר לה ליישם את רעיונותיה לכדי פעולה בעזרת השקעה ראשונית שהעמיד לרשותה. היא האמינה כי שינוי מגיע מתוך הסתמכות על עצמך והעמידה זאת כעיקרון מפתח במערכת הדיור שפיתחה. היא ועוזריה הכירו את הדיירים באופן אישי ועודדו אותם להאמין בעצמם ולפעול כדי לשפר את חייהם. היא התנגדה לאספקת דיור ציבורי מטעם העירייה בהאמינה כי צעדים בירוקרטיים ללא מגע אישי ועידוד לא יעזרו.
דאגה נוספת של ויקטוריה היל היה הזמינות של שטחים פתוחים עבור אנשים עניים. היא מחתה נגד פיתוח פרברים בשטחי יערות פתוחים, ובין היתר עזרה להציל את שטחי המפסטד הית' ושדות פרלמנט היל מבנייה עליהם. היא הייתה אחד משלושת המייסדים של "הקרן הלאומית" שהוקמה כדי לשמר אתרים בעלי עניין היסטורי או נופי להנאת הציבור הבריטי. היא הייתה חברה מייסדת של חברת ארגון צדקה (Charity Organization Society) (כיום ידוע בשם Family Action) אשר ארגן מענקי צדקה והיה חלוץ בשירות ביקורי בית ששימש בסיס לעבודה הסוציאלית המודרנית. היל הייתה חברה בוועדת חקירה ממלכתית בנוגע לחוקי העניים ב-1905, והייתה האישה הראשונה לשאת בתפקיד מסוג זה.
מורשתה של היל כוללת את החזקות גדולות של הקרן הלאומית המודרנית, מספר פרויקטים של דיור המנוהלים עדיין ברוחה, מסורת של הכשרת מנהלי דיור, ומוזיאון אוקטביה היל במקום הולדתה.
ביוגרפיה > השנים המוקדמות

אוקטביה היל הייתה בתו של ג'יימס היל, סוחר תירס, בנקאי, וחסיד של Owenism, תורת הדוגלת בחברה אוטופית סוציאליסטית. הוא היה אלמן פעמיים, היו לו שישה ילדים (חמש בנות ובן) מנישואים קודמים אימה, קרוליין סאות'ווד סמית', הייתה אשתו השלישית של אביה והייתה ביתו של ד"ר תומאס סאות'ווד סמית', חלוץ הרפורמה הסניטרית. ג'יימס היל התרשם מכתיבתה בנושאי חינוך והעסיק אותה כאומנת לילדיו בשנת 1832. ב-1835 נישא לה, ולאחר שלוש שנים נולדה אוקטביה כבתו השמינית וצאצאיתו התשיעית. את חיי המשפחה הנוחים שיבשו בעיות כלכליות, וקריסה נפשית של האב בעקבותיה. בשנת 1840 הוא הוכרז פושט רגל. הסב תמך כלכלית במשפחה וסייע בגידול הילדים. ד"ר סאות'ווד סמית' היה רפורמטור בתחומי בריאות ורווחה והיה פעיל במגוון בעיות חברתיות, כולל עבודת ילדים במכרות ודיור. גם ביתו החזיקה בדעות דומות בנוגע לרפורמה חברתית, והיה לה עניין בחינוך מודרני. היא הכירה את משנתו של יוהאן היינריך פסטלוצי, ממייסדי הפדגוגיה המודרנית בשווייץ, אשר היה מפורסם במוטו החינוכי של "ללמד דרך הראש הידיים והלב", כלומר דגל בהקניית משמעת לילדים באמצעות עבודה, כבוד ומעל הכל אהבה ואמון. היא גם עבדה יום יום בבית החולים של לונדון באזור המזרחי ושימשה לאוקטביה, ביתה, השראה לדאגה לשכבת העניים ביותר בתחילת לונדון הוויקטוריאנית. אוקטביה לא רכשה כל השכלה פורמלית, למדה עם אימה בחינוך ביתי. המשפחה גרה בבית קטן בפינצ'לי, שהיה אז כפר קטן והיום פרבר בצפון לונדון.
אוקטביה היל התרשמה והושפעה מספרו של הנרי מייהיו, London Labour and the London Poor, שהציג את חיי היומיום של תושבי הפרוורים העניים של לונדון. היא הושפעה גם מפ. ד. מוריס שהיה תאולוג, כומר אנגליקני ורפורמטור חברתי, ידיד המשפחה. החלה את עבודתה למען עניי לונדון בעזרה בהכנת צעצועים לילדים שלמדו Ragged school, שהייתה רשת חינוך עבור ילידי המעמד הפועלים. כמו כן, שימשה גם כמזכירה ללימודי נשים במכללת בלומסברי לפועלים במרכז לונדון.
היל התקבלה בגיל 13 להתמחות בציור זכוכית באיגוד קואופרטיבי שסיפק תעסוקה ל"נשים במצוקה". כאשר העבודה של האיגוד הורחבה לתחום של בניית צעצועים עבור Ragged school, הוזמנה, בגיל 14, לשמש כאחראית על המחלקה הזו. שנה לאחר מכן החלה לעבוד, בזמנה הפנוי, בהעתקות עבור האמן ג'ון ראסקין. היא הייתה מודעת מאוד לתנאי החיים הנוראים של הילדים שעבדו תחתיה באיגוד ורצתה לפעול בסיוע להם. היל סברה כי הדרך הנכונה לכך היא בעידוד פיתוח כוחות אישיים והתמודדות עצמאית יותר מאשר במתן סיוע חומרי. הצטרפה לארגון צדקה (COS), שתואר על ידי ג'יליאן דארלי, הביוגרף של אוקביה היל כ"גוף שנוי במחלוקת שיצא כנגד התלות שפילנתרופיה המונעת מכוונות טובות מעודדת...ודגל בתמיכה לעניים שתהיה ממוקדת בקפידה ומפוקחת ביעילות. זה היה קו שמאוחר יותר בחייה, סברה היל כי הוא נוקשה יתר על המידה"
היל הייתה נמוכת קומה, כמו כל המשפחה שלה, ואדישה לאופנה. חברתה הנרייטה ברנט, רפורמיסטית ואשת חינוך, כתבה עליה: "היא הייתה קטנת ממדים, עם גוף ארוך ורגליים קצרות. התלבשה לעיתים קרובות באופן שלא הלם אותה. שיערה היה רך ושופע, אך היופי של פניה היה בעיניים חומות ומאירות שהרימה אל בני שיחה באופן מודע, בשיחות בעניינים בעלי חשיבות עבורה". ☃☃ ברנט גם דיברה על כך שאוקטביה היל הייתה לעיתים חסרת רחמים. גרטרוד בל כינתה אותה "רודנית". בהמשך חייה של היל, כתב עליה הבישוף של לונדון, פרדריק טמפל, שפגש אותה בכינוס של נציגי הכנסייה: "היא דיברה חצי שעה... מעולם בחיי לא הכו אותי כך."
ביוגרפיה > דיור לעניים

הפרלמנט וסוכני שינוי רבים עמלו לשפר את הדיור של מעמד הפועלים מאז תחילת שנות 1830. כאשר היל החלה בעבודתה, התנועה לשיפור הדיור כבר פעלה במשך עשרים שנה, ועדות נבחרות ישבו על מנת לבחון את הסוגיות של איכות החיים העירונית, והועברו חוקים ראשונים לשיפור דיור מעמד הפועלים. מנקודת מבטה של היל כל הפעולות הללו אכזבו את בני מעמד הפועלים העניים ביותר, שהיו הפועלים הבלתי מקצועיים. היא מצאה כי בעלי הבתים התעלמו ממחויבויותיהם כלפי הדיירים שלהם באופן קבוע והדיירים היו בורים ומדוכאים מכדי להיות מסוגלים לדאוג לעצמם ולהיטיב את תנאי חייהם. היא ניסתה למצוא בתים חדשים עבורם, אבל היה מחסור חמור בדיור זמין. היל החליטה כי הפתרון היחיד הוא להפוך לבעלת בית בעצמה. ג'ון ראסקין, הכיר את היל מעבודתה האמנותית אצלו כמעתיקה והתרשם ממנה. כהומניטר ואסתטיקן חש דחייה מהכיעור הברוטלי של הסלאמס ולכן ב-1865, לאחר שירש סכום כסף נכבד מאביו, חכר ב-£750 שלושה קוטג'ים של שישה חדרים כל אחד במרילבון.
רסקין הפקיד את ניהול הבתים, שהיו "במצב נורא של לכלוך והזנחה", לניהולה של אוקטביה היל. הוא אמר לה כי משקיעים יימשכו לתוכנית מעין זו אם תובטח להם תשואה שנתית של חמישה אחוזים. ב-1866 רכש רסקין את זכות חכירה של חמישה בתים נוספים לניהולה במרילבורן. בעיתון הטיימס נכתב: "הבתים פנו לאזור קצת שומם, שהיה מכוסה שרידי רפתות וערמות זבל פרות. בוצעו התיקונים הנחוצים, האזור נוקה והשממה הפכה מגרש משחקים בו נטע מר רסקין עצים."
לאחר פיתוח האתר הושכרו הדירות לבעלי הכנסה נמוכה. מדמי השכירות הושגה תשואה של חמישה אחוזים על ההון לרסקין וכל סכום מעבר לכך הושקע בנכסים לטובת התושבים. חל איסור על פיגור בתשלומים וחובות. כדברי היל: " עמידה בזמנים, הקפדה בגביית שכר דירה והתעקשות על מוסר תשלומים גבוה איפשרו את הפרויקט". כתוצאה מניהולה הנבון הצליחה היל למשוך תומכים נוספים לפרויקט וב-1874 היו בו 15 בניינים ובהם כ-3000 דיירים.}
שיטתה של היל התבססה על פיקוח קרוב לא רק על הבניינים אלא גם על הדיירים. היא התעקשה כי "אינך יכול להתנהל עם האנשים ועם הבניינים בנפרד אלו מאלו". היא שמרה על קשר אישי קרוב עם כל הדיירים, והתנגדה בחריפות להתערבות הממשלה ושל ארגונים ביורוקרטיים שאינם נותנים יחס אישי בתחום דיור. לדעתה, "סוציאליזם מוניציפלי ודיור מסובסד" הובילו להריסת בתים לא מובחנת ותוכניות השמה בדיור חלופי שהובילו להרס של קהילות
ביוגרפיה > ניהול דיור

במרכז שיטת העבודה של אוקטביה עמד הביקור השבועי לגביית שכר דירה. מלכתחילה, הגתה זאת היל כתפקיד לנשים בלבד. היא ועוזרותיה, כולל אמה, שילבו בביקור בדיקה של כל פרט באתר ופיתחו היכרות אישית עם הדיירים, ובכך בנו את ראשיתה של התפיסה של עבודה סוציאלית. בתחילה חשבה היל כי "התנדבות עובדים היא הכרח. הם טובים יותר מעובדים בתשלום וניתן לגייסם במספרים מספיקים". מאוחר יותר מצאה כי יעיל יותר לנהל זאת כמקום עבודה בשכר. השיטה שלה דרשה צוות גדול. שכר הדירה נאסף בימי שני, שלישי ורביעי בבוקר. חשבונות שכר הדירה נערכו בשעות אחר-הצהריים, וכך גם ההסדרים שנעשו עם קבלנים לצורך תיקונים. בימי חמישי ושישי היו בירורים עם אנשים שפיגרו בתשלומים, שולמו חשבונות לקבלנים ונערכו חוזים לדיירים חדשים ולדיירים עוזבים.
בזמנם הפנוי, בין אם במהלך שעות העבודה או בהתנדבות לאחריהן, העובדות קידמו מפגשי דיירים ופעילויות חברתיות וחינוכיות לילדים. ב-1859, היל הקימה בסאות'פארק יחידה קדם צבאית, עצמאית (Army Cadet Force), ראשונה מסוגה, אשר איפשרה לצעירים מקומיים הכשרה בסגנון צבאי. היל סברה כי ארגון מסוג זה ידמה יותר "לדבר האמיתי" מאשר תנועות נוער כנסייתיות, למשל, ולכן יהיה אטרקטיבי יותר עבור אלו אשר עברו את גיל ה"כאילו". היא הזמינה קצין מגדוד דרבישייר להקים את היחידה, אשר זכתה לפופולריות רבה ומנתה כ-160 חניכים.
היל סיכמה את עקרונותיה במאמר בשנת 1869: "היכן שאנשים מסרבים בהתמדה לפעול למען עצמם, יש בעזרה חיצונית נזק יותר מתועלת". היא הייתה בוטה בביקורת שלה בנוגע לתפיסה המקובלת בבריטניה שנקראה "הקלה לעניים" והתייחסה לפעילות של הממשלה והכנסייה לסיוע לעניים. גישה זו הייתה נהוגה מאז "חוק העניים האליזבתני" משנת 1601 וכללה עזרה חומרית של כסף, בגדים ומזון ללא חיוב העניים להיכנס לבתי מחסה (פתרון שגם היום היה קיים). היל ביקרה גם את מערכת Speenhamland שכללה טבלאות שונות לזכאות לסיוע וטענה כי מערכות אלה אינן מעודדות את העניים לעבוד, ומהוות "שימוש מופקר בכספי ציבור ". ארגונה עודד לקיחת אחריות אישית. היא התעקשה על טיפול מיידי במאחרים בתשלום ; מינתה מטפלים אחראיים, עקבה אחר המלצות על שוכרים פוטנציאליים, וכן ביקרה אותם בבתיהם. היא הקדישה תשומת לב קפדנית למיקום וטיב ההשמה של דיירים בהתאם לגודל המשפחה וגודל הדירה הנדרש להם ולא חוקקה חוקים שלא ניתן היה לאכוף.
מעריץ אמריקאי תיאר אותה בתור "שולטת בממלכה קטנה של 3000 נתינים אוהבים, עם שרביט ברזל שזור שושנים". אף על פי שהיל דרשה רבות משותפיה, היא דרשה מעצמה עוד יותר. בשנת 1877 התמוטטה ונדרשה לה חופשה של מספר חודשים מעבודתה. דארלי מייחס זאת למספר גורמים: "עבודה רבה מדי לאורך זמן, קושי בהאצלת סמכויות, פטירת חברתה הקרובה Jane Senior ואירוסין קצרים שכשלו", כדי לסייע לה, מצאה משפחתה עבורה בת לוויה, הרייט יורק, (1843-1930). יורק לקחה על עצמה חלק גדול מעול עבודתה של היל ונשארה לצידה עד פטירתה.
ביוגרפיה > שטחים פתוחים

היל האמינה כי לדייריה, ולכל העובדים העירוניים צריכה להיות גישה לשטחים פתוחים, כפי שכתבה ב-1883: " יש כוח מחייה לאדמה, אוויר נקי ושמיים כחולים".
היא עתרה כנגד בניית פרוורים באזורים מיוערים ועזרה להציל את המפסטד הית' ושדות הפרלמנט היל מפיתוח. (Hampstead heath and Parliament Hill Fields). היא הייתה הראשונה להשתמש במונח "חגורה ירוקה" בתיאור האזורים הכפריים המקיפים את לונדון. שלוש הגבעות של קנט (Toys Hill, Mariners Hill Ide Hill) הן חלק מן החגורה הירוקה סביב לונדון שסייעה לשמר.
ב-1876 מונתה אוקטביה היל לאוצרת של חברת Kyrle, שנוסדה באותה שנה על ידי אחותה הבכורה, מירנדה, כ"החברה להפצת יופי". תחת הססמה "להביא את היופי הביתה לעניים". מטרת החברה הייתה להנגיש אמנות, ספרות, מוזיקה ושטחים פתוחים עבור העניים העירוניים. לתקופה קצרה החברה שגשגה והתרחבה, ואך שאיבדה מכוחה לאחר מספר שנים. אולם, היא היוותה את המודל לבניית "הקרן הלאומית עבור מקומות בעלי חשיבות היסטורית או אתרי טבע" (National Trust for Places of Historic Interest or Natural Beauty) עשרים שנה מאוחר יותר.
עוד לפני כן, כבר בשנת 1883, הייתה היל מעורבת בניסיון ציבורי לעצירת בניית מסילות ברזל מן המחצבות באזור פלס המשקיף על באטרמרי, באזור האגמים, כדי למנוע פגיעה בנוף. הקמפיין הובל על ידי Canon Hardwicke Hansley ונתמך על ידי ג'ון רסקין, אוקטביה היל וסר רוברט האנטר אשר היה יועץ משפטי של החברה הבריטית לשימור.
מ-1875 ואילך, האנטר היה היועץ המשפטי של היל לגבי על הגנה על השטחים הפתוחים בלונדון. גם הוא וגם Rawnsley, שפעלו על סמך רעיון שהוצע על ידי רסקין, יצרו קרן נאמנות שתקנה ותשמר שטחי טבע יפים ואתרים בעלי ערך היסטורי לאומה.
ב-16 בנובמבר 1893, היל, הנטר וראונסלי נפגשו במשרדי החברה לשימור והסכימו להוציא אל הפועל את רעיון הקרן לשימור אתרים. בשם הקרן הנאמנות לאומית. הקרן נחנכה בשמה המלא "הקרן הלאומית עבור מקומות בעלי חשיבות היסטורית או אתרי טבע" כשנה לאחר מכן, ועסקה בעיקר בעיקר בהגנה על שטחים פתוחים ומבנים היסטוריים בסכנת הריסה.