stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינדרום ירושלים (מחזה)

| --- | --- |

רפי אדיר ומיכה מורים, תצלום מאת מורל דרפלר תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 בימוי:  גדליה בסר
 הפקה:  תיאטרון חיפה
 כתיבה:  יהושע סובול 
 מוזיקה:  יוני רכטר
 הצגת בכורה:  8 בינואר 1988 
 שפה:  עברית 
 
סינדרום ירושלים הוא מחזה שכתב יהושע סובול ועלה בתיאטרון העירוני חיפה במסגרת "חג המחזה המקורי" לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל. המחזה גרם לסערה ציבורית שהביאה להתפטרות סובול וגדליה בסר מהנהלת תיאטרון חיפה.
עלילה

המחזה עוסק בקבוצה של נפגעי נפש המעלים מחזה, אותו כתב פרופסור מטורף, שבו משוחזרת תקופת סוף ימי בית שני בירושלים, שבה השתלטו הקנאים על העיר, הביאו למלחמת אחים, וחורבן הבית השני. שמות הדמויות במחזה לקוחות מתוך ספרו ההיסטורי של יוספוס פלביוס, "מלחמות היהודים". במקביל מתרחש קו עלילה נוסף בו מתרחש במציאות חורבן הבית השלישי. צבא בלתי נראה מטיל מצור על העיר ומפציץ אותה. חייל מבולבל, שמחפש את הפרה הגדודית שאבדה, מאיים על איכר החשוד בגניבה. לפתע נפתחת מתקפה והסמל המבוהל יורה לכל עבר. החייל פוגש בקבוצה והם מנסים לשלב אותו במחזה שהם מעלים.
המחזה הוא מעין מטפורה למצב הנפשי סינדרום ירושלים, אשר גורם לאדם הנמצא בירושלים להאמין שיש לו כוחות אלוהיים ומשיחיים. שכן לדמויות במחזה יש תסמונת של הרס עצמי מתוך שאיפה לגאולה, אמיתית או מדומה.
עלילת המחזה שואבת השראה מהמחזה "מארה סאד" מאת פטר וייס, שגם הוא בנוי כ"מחזה בתוך מחזה".
צוות

בימוי: גדליה בסר, תפאורה: אדריאן ווקס, תלבושות: עדנה סובול, תאורה: יחיאל אורגל, מוזיקה: יוני רכטר, כוריאוגרפיה: ליאת דרור וניר בן גל.
השחקנים:
להקת השחקנים של הפרופסור
הפרופסור - דורון תבורי
המבשר - דרור קרן
האב - מכרם ח'ורי
המורד - שאול מזרחי
הכרות - מוחמד בכרי
המלך - סלים דאו
המנהיג - גדעון שירין
הטרוריסט - מיקי בן-הרוש
הרוצח - רפי אדיר
האם - דינה בליי
המקוננת - תמי אלון
הצעירה - קרן מור
הנימפומאנית - אלן מישלין
אנשי צבא
סמל - מיכאל מורים
חייל (פסנתרן) דני רייכנטל
קצין - גיורא שמאי
רב"ט - גורי סגל
אזרחים
אלמוני - יוסף באשי
אלמונית - סלווה נקארה
ספר המחזה יצא לאור בהוצאת "אור עם".
הסערה הציבורית

בדצמבר 1986 יזם יעקב אגמון, שמונה למנהל חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, דיון עם מנכ״לי התיאטראות הרפרטואריים בישראל, בו הוחלט על הפקת פסטיבל תיאטרון ישראלי, שיציין 40 שנות מחזאות מקורית במסגרת החגיגות. תיאטרון חיפה בחר במחזאי יהושע סובול לכתוב מחזה לכבוד אירוע זה.
הצגת הרצה של המחזה, טרום בכורה, נערכה במוצאי שבת 26 בדצמבר 1987, באולם תיאטרון חיפה. אנשי ציבור שנכחו בהצגה, בהם חבר הכנסת מהליכוד מאיר כהן-אבידב, ראש עיריית חיפה אריה גוראל ויושב ראש הנהלת התיאטרון יונה יהב, התלוננו על דמותו של החייל היורה באזרחים, שאותה פרשו כחייל צה"ל, וראו במחזה כמבזה אותו (למרות שבמחזה אינו מוצג כחייל צה"ל). חבר הכנסת כהן-אבידב פתח במאבק ציבורי, ביקש לבטל את השתתפותו ב"חג המחזה המקורי" במסגרת חגיגות שנת ה-40, ואף העלה את הנושא לדיון בכנסת, דבר שעורר סערה תקשורתית. ב-29 בדצמבר נערך דיון במטה חגיגות שנת ה-40, בכדי להחליט אם יש להוציא את המחזה מאירועי "חג המחזה המקורי", שתוכננו לשבוע אחר כך. בתגובה אמרו מנהלי התיאטרונים האחרים בישראל שגם הם לא ישתתפו אם המחזה לא יוצג. יום אחר כך נערך גם דיון סוער בכנסת. ב-4 בינואר 1988 הודיע סובול על שינוי התלבושת של השחקנים, כך שיהיה ברור יותר לקהל שמדובר בצבא היפותטי דמיוני. ראש עיריית חיפה גוראל, דחה את הקריאות לביטול המחזה, אף שהודה כי "התוכן בהחלט לא לטעמי ולא תואם את האמת". על דרישתו של כהן-אבידוב אמר: "לח"כ כהן-אבידוב יש השקפת עולם משלו. הוא לא זקוק כלל לתיאטרון. הוא היה רוצה שכל הזמן ישירו רק שירי מולדת ואני בהחלט לא בדעתו".
הצגת הבכורה נערכה כמתוכנן ב-8 בינואר 1988, באולם תיאטרון "הבימה" בתל אביב. בערב הצגת הבכורה ערכו אנשי ימין הפגנה גדולה מחוץ לאולם, וחבר הכנסת מהליכוד מיכאל איתן הפיץ עלונים שעליהם הודפס "ס.ס. סובול סינדרום", במבואת האולם. עם החשכת האולם ותחילת ההצגה, אנשי תנועת כך שקנו כרטיסים להצגה החלו להפריע וההצגה נעצרה שש פעמים, עד ש-75 מהם פונו בכוח על ידי המשטרה.
ב-11 בינואר נערך דיון תיאטרון חיפה על המחזה שבסופו הודיעו סובול ובסר על התפטרותם. בהודעתם כתבו: ”נוכח ההתערבות הבלתי פוסקת של פוליטיקאים בענייני התיאטרון, נוכח הסתה פרועה ננד התיאטרון, התיישרותם של אנשי תקשורת מסוימים עם התעמולה הארסית והשקרית נגד התיאטרון; למרות שהעלינו בהצגותינו את התיאטרון הישראלי על הבמות המכובדות ביותר בעולם, וזכינו בהערכה והכרה בינלאומיות; נוכח מקהלת ההסכמה הלאומית כנגד 'סינדרום ירושלים' - שאנו רואים בה את אחד מהישגינו האמנותיים החשובים ביותר - החלטנו להתפטר”. יומיים אחר כך הודיעה הנהלת התיאטרון כי המחזה בכל זאת יוצג, כמתוכנן בלוח המופעים למנויים.
המחזה עלה גם במסגרת "חג המחזה המקורי" בתיאטרון ירושלים, ב-1 בפברואר 1988, שבחוץ הפגינו בעד ונגד הצגת המחזה.
הפקת 2010

בשנת 2010 העלה סובול גרסה עדכנית של המחזה בשם "חוזרים על סינדרום ירושלים", אותה גם ביים, עם תלמידי בית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים, בתיאטרון תמונע.
מוזיקה: שחר אבן צור, עיצוב תפאורה ותלבושות: הדס מוצרי ולוסיאנה פילמר, תנועה: מרינה בלטוב, עיצוב תאורה: חני ורדי,
עוזר במאי וניהול הצגה: ענבל גנצר/ שרון כהן.
שחקנים: ענת אייזיק, אדוה שרון אילן, מיכל בנאי, נעמה בסון, צליל-חן זקס, ליאור חסון, אהוד כהן-הרמתי, יהונתן מגון, אורטל מור, יולי סקר, מיטל פרץ, ערן פרץ, אייל צ'יובן, יסמין רז, תמר רצאבי.
לקריאה נוספת

ד"ר מרים יחיל וקס, סינדרום ירושלים 1988: שיאו וסופו של התיאטרון הפוליטי בישראל, אתר התיאטרון הישראלי, החוג לאמנות התיאטרון - הפקולטה לאמנויות - אוניברסיטת תל אביב
הערות שוליים

↑  יורם בר, מכת בכורות - מטה חגיגות הארבעים גייס את תיאטראות ישראל לחגיגה, כל העיר, 4 בדצמבר 1987
1 2  ראובן בן-צבי, יהושע סובול וגדליה בסר התפטרו מתפקידיהם בתיאטרון חיפה, מעריב, 12 בינואר 1988
↑  נורית וורגפט, ירושלים, עיר משגעת, באתר הארץ, 2 בפברואר 2014
↑  אירית נחמני, של מי החג הזה, חדשות, 29 בדצמבר 1987
↑  יגאל קוצר, אירית נחמני, הסינדרום החיפאי, חדשות, 29 בדצמבר 1987
↑  חיים נגיד, התיאטרונים: לא נשתתף בחגיגות ה־40 אם תיאטרון חיפה לא ישותף, מעריב, 29 בדצמבר 1987
↑  יוסף צוריאל, בכנסת - "בחירת סינדרום ירושלים -מזוכיזם לשמו", מעריב, 31 בדצמבר 1987
↑  יגאל קוצר, מבוקש: צבע ניטרלי הוויכוח על "סינדרום ירושלים" נמשך: מאיר כהן־אבידוב בא בראש משלחת מחאה לאריה גוראל; יהושע סובול מודיע על שינוי תלבושות השחקנים, כדי למנוע פגיעה בצה״ל, חדשות, 4 בינואר 1988
↑  ליטל לוין, 11.01.1988 /מנהלי תיאטרון חיפה מתפטרים "בגלל הסתה", באתר הארץ, 11 בינואר 2011
↑  זאב אופירי, פצצות סירחון בתיאטרון הלאומי, חדשות, 10 בינואר 1988
שוש אביגל, סינדרום ישראל, חדשות, 10 בינואר 1988
↑  'סינדרום ירושלים' יוצג למנויים ־ ואתר־כך יירד, כותרת ראשית, 13 בינואר 1988
↑  שבח פרידלר, עם תרגום בצד הסרט "סינדרום ירושלים" מאת יהושע סובול, בהפקת תיאטרון חיפה, במאי גדליה בסר, כל העיר, 5 בפברואר 1988
↑  ביקורות:
מיכאל הנדלזלץ, "חוזרים על סינדרום ירושלים": קשה מנשוא, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2010
רון שוורץ, ‏הסינדרום של סובול, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2010
אברהם יצחק קאהן

רבי אברהם יצחק הכהן קאהן (ו' בטבת ה'תרע"ד, 4 בינואר 1914 - כ"ז בכסלו ה'תשנ"ז, 8 בדצמבר 1996) היה מייסד חסידות תולדות אהרן, חתנו של רבי אהרן ראטה. על שמו קרויה חסידות תולדות אברהם יצחק.
ביוגרפיה

נולד בצפת לרב אהרן דוד ושיינדל ברכה. אמו הייתה נכדת ר' אברהם יצחק הלר, בנו של הרב שמואל הלר ועל שמו נקרא. בילדותו עבר עם משפחתו להוניאד שבטרנסילבניה. למד אצל רבי ישראל פריינד מהוניאד (בנו של רבי אברהם יהושע פריינד) ואצל רבי יהודה סגל רוזנר בסקלהיד. כמו כן היה תלמידו וחסידו של רבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר.
בשנת תרצ"ט נישא ליענטא, בת רבי אהרן ראטה שעמד בראש חבורה בשם "שומרי אמונים", אליו התקרב בשנות בחרותו. לאחר מכן עלו יחדיו לארץ ישראל.
לאחר פטירתו של רבי אהרן ראטה בשנת 1947 קיבלו עליהם רוב החסידים את מנהיגותו של רבי אברהם יצחק שהיה לאדמו"ר מ"תולדות אהרן". מיעוטם של החסידים בחרו בגיסו, רבי אברהם חיים ראטה, שבהמשך הקים את חסידות שומרי אמונים. בתקופת מנהיגותו נוסדו מוסדות של החסידות בישראל ובארצות הברית.
נפטר בחנוכה תשנ"ז (דצמבר 1996) לאחר כ-50 שנות כהונה. עוד טרם פטירתו התפלגו החסידים לשני מחנות. רוב החסידים תמכו בבנו רבי דוד קאהן, שירש את מקומו כאדמו"ר מתולדות אהרן. השאר הפכו לחסידי אחיו הבכור רבי שמואל יעקב קאהן, שהקים חצר חדשה בשם חסידות תולדות אברהם יצחק.
בין תלמידיו בלט הרב מאיר ברנדסדורפר.
מחיבוריו

קונטרס אהבת הבורא, נדפס בסוף שומר אמונים של חותנו, וכן הוספות וביאורים שלו לספר זה
דברי אמונה, בענייני אמונה וביטחון, תורה, תפילה ומידות, דפוס ראשון תשכ"ז
אסיפת מכתבים, דפוס ראשון תש"מ
קונטרס כוונת התפילה, תשמ"א
קונטרס דברי אמת ואמונה, ירושלים תשנ"ח
אוסף מכתבים, בענייני אמונה וביטחון ועבודת ה', תשס"א
ילדיו

הרב שמואל יעקב קאהן - האדמו"ר מתולדות אברהם יצחק, חתנו של הרב ישעיה שנייבאלג.
הרב דוד קאהן - האדמו"ר הנוכחי מתולדות אהרן, חתנו של רבי נפתלי צבי לאבין מזידיטשוב.
הרב משה קאהן - ראש ישיבת תולדות אהרן, חתנו של רבי יחיאל לייפער מטעמשוואר.
הרב אהרן קאהן - אב"ד "דברי אמונה" מונסי. חתנו של רבי שמואל חיים ראובן וואגשאהל מלאנצהוט. נפטר בשנת תש"ף מנגיף הקורונה.
הרב ישראל חיים קאהן - מכהן כאדמו"ר מנחלת אהרן בבית שמש, וכרב חסידי תולדות אהרן בעיר. חתנו של הרב אברהם צבי בעק ממלבורן.
הרב יוסף יואל קאהן - משפיע חסידי, מכונה "האדמו"ר ממבקשי אמונה", חתן רבי מנחם מונדרר מקוסוב-ירושלים.
דינה - אשת רבי דוד צבי שלמה נפתלי בידרמן מלעלוב בורו פארק.
רייזל - אשת הרב נפתלי צבי רוטנברג, בנו של הרב משולם פייש מקוסון. הקימה ומנהלת את ארגון הסיוע ליתומים ואלמנות "זה לזה". הרב נפתלי צבי הוא רב בית המדרש קאסאן בבית שמש.
שפרה לאה - אשת הרב שלמה זלמן כ"ץ, בן רבי יהושע כץ אב"ד סמבטהעלי. כיהן כרב חסידי תולדות אהרן בוויליאמסבורג. נפטר בשנת תשע"ח.
לקריאה נוספת

צבי משי זהב, אספקלריה המאירה, תולדות חייו, ירושלים ה'תשנ"ח
תורת היחסות

מהירות האור תימדד באופן שווה אצל שני הצופים. גם זה שעומד וגם זה שמתקדם לעבר האור, השוני בין מדידותיהם יתבטא בצבע אותו יראה כל צופה.
תורת היחסות הוא שמן המשותף של שתי תאוריות מדעיות פיזיקליות – תורת היחסות הפרטית ותורת היחסות הכללית – שפותחו על ידי אלברט איינשטיין בראשית המאה ה־20 ושינו את תפיסת העולם האנושית בכל הנוגע למושגי היסוד של הפיזיקה – זמן, מרחב, מסה ואנרגיה. בעקבות המהפכה שחוללו תאוריות אלה, הרגיש איינשטיין צורך "להתנצל" בפני סר אייזק ניוטון על כך שתיקן את כללי המכניקה הקלאסית שלו.[דרוש מקור]
תורת היחסות הפרטית יחד עם תורת השדות הקוונטית מהווה את הבסיס התאורטי של המודל הסטנדרטי של פיזיקת חלקיקים. מודל זה, יחד עם תורת היחסות הכללית, נחשב כבסיס התאורטי לכלל הפיזיקה כיום.
תורת היחסות הפרטית

התיאוריה הראשונה, "תורת היחסות הפרטית", שפרסם אלברט איינשטיין בשנת 1905, באה לענות על סתירות לכאורה שהתעוררו בין המכניקה הקלאסית העוסקת בהתנהגות גופים לתאוריה האלקטרומגנטית הקלאסית, העוסקת בחשמל ומגנטיות. סתירות אלה באו לידי ביטוי בקשיים בהבנת התנהגות האור. תוצאות ניסוי מייקלסון-מורלי, אשר פיצל אלומת אור למספר כיוונים והוחזר, היו בלתי מובנות על בסיס ההנחה שגם ביחס למהירות האור, כמו ביחס לכל מהירות אחרת, מתקיים הכלל של חיבור מהירויות.
בבסיס ההסבר שנתנה תורת היחסות הפרטית לתופעה זו עומדות שתי הנחות (פוסטולטים):
מהירות האור קבועה לכל הצופים ללא תלות במהירותם היחסית. נהוג לסמנה באות C (מהירות האור בריק וערכה הוא 299,792,458 מטרים בשנייה).
חוקי הטבע זהים בכל המערכות האינרציאליות, דהיינו אלה שנשמעות לחוקי התנועה הראשון והשני של ניוטון. אלה הן מערכות הנעות במהירות קבועה זו ביחס לזו.
מהנחות אלה עולה כי צופה במנוחה יגלה שלוש תופעות במערכת הנמצאת בתנועה יחסית אליו:
התארכות הזמן – לדוגמה, אם מישהו נע ביחס אלי במהירות השווה למחצית מהירות האור, אגלה כי השעון שלו מתקתק בקצב איטי של כשנייה אחת על כל 1.15 שניות החולפות בשעון שלי. אם הוא יצפה בשעון שלי, הוא יגלה את אותו הדבר – שהשעון שלי מתקתק בקצב איטי יחסית לשלו, מהסיבה הפשוטה שמבחינתו אני נע במהירות השווה למחצית מהירות האור.
התקצרות האורך – לדוגמה, אם חללית נעה ביחס אלי במהירות השווה למחצית מהירות האור, אגלה שאורכה קצר בכ־13% לעומת האורך שלה במנוחה. נוסע הנמצא בחללית לא יבחין בשינוי כי הוא נמצא במנוחה יחסית אליה.
עליית המסה – לדוגמה, אם חללית נעה ביחס אלי במהירות השווה למחצית מהירות האור, אגלה כי מסתה גבוהה בכ־15% מהמסה שלה במנוחה, אבל מי שבחללית לא יוכל לזהות שינוי כלשהו במסתה.
תופעה נוספת בה טיפל איינשטיין בתורת היחסות היא:
יחסיות הבו זמניות – לא ניתן לקבוע סימולטניות של שני אירועים רחוקים זה מזה במרחב. ייתכן כי שני אירועים יראו סימולטניים לצופה א', בעוד צופה ב' יראה אותם מתרחשים בזמנים שונים.
עוד גילתה התיאוריה את שקילות המסה והאנרגיה, על פיה לכל גוף יש אנרגיה שאיננה קינטית או פוטנציאלית, השקולה למכפלת מסת המנוחה שלו בריבוע מהירות האור, על פי הנוסחה המפורסמת E=mc2. מכאן שכל גוף יכול להיות מומר באנרגיה שוות ערך למסתו, גילוי זה סלל את הדרך לפיתוח פצצת האטום ולשימוש באנרגיה גרעינית. דוגמה לביטויה של שקילות זו במלואה ניתן לראות כאשר חלקיק חומר מתנגש בחלקיק אנטי-חומר והם מתאיינים תוך שחרור מלוא האנרגיה המסתית שלהם, ללא השארת שארית ממהותם המקורית.
תורת היחסות הכללית

בשנת 1915 חולל איינשטיין מהפכה גדולה עוד יותר כשפרסם את תורת היחסות הכללית, העוסקת בגופים בתאוצה ומנסה להסביר את תופעת הכבידה – המשיכה הקיימת בין כל שני גופים בעלי מסה. ההסבר אומר שכל מסה מעקמת את המרחב-זמן סביבה ויוצרת מעין "שקע" אשר קובע את תנועת החומר ואף האנרגיה – כפי שמתבטא בתופעה המכונה "עידוש כבידתי", שבה אור משנה מסלולו בקרבת מסה גדולה. עיקום המרחב-זמן מתבטא באופן שמשנה את ההגדרה של קווים ישרים, כך שתנועה בקו ישר לידה אינה נראית כך מרחוק. לפיכך, המסה תגרום לגופים הנעים לידה, לנוע באופן שייראה כסטייה ממסלול ישר.
תאוריה זו נבדקה במספר רב של ניסויים, ורובם הגדול אימת את תחזיותיה בדייקנות גבוהה. תורה זו חוזה את קיומם של חורים שחורים ובעלת השלכות משמעותיות על הקוסמולוגיה וצורת התפתחות היקום. אולם, היא לא מתיישבת עם מכניקת הקוונטים המתארת את העולם הפיזיקלי בקנה מידה זערורי ושתחזיותיה אומתו אף הן בדייקנות רבה. כדי להבין לעומק מה קרה בראשית היקום ומה מתחולל בחורים שחורים, מנסים לבנות תורה פיזיקלית הממזגת את שתי התורות הללו. התחום העוסק בניסיון לאיחוד כזה קרוי תורת כבידה קוונטית.
ראו גם

אלברט איינשטיין
חור שחור
ניסוי מייקלסון-מורלי
E=mc²
לקריאה נוספת

פרופ' יורם קירש, מיכל בן-יעקב, ‏יסודות הפיזיקה ב (כרך 7), האוניברסיטה הפתוחה, 1998; (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
אלברט איינשטיין, על תורת היחסות הפרטית והכללית, תרגום: יעקב גרינברג, הוצאת דביר, תרפ"ט 1928; יכין אונא, הוצאת מאגנס, 2015
יהודה שדמי, תורת היחסות הפרטית, המכון לאמצעי הוראה, תש"ל
Albert Einstein, The Meaning of Relativity, Princton University Press, New Jersey, 1922
Albert Einstein,  Relativity - the Special and General Relativity ,Crown, New York (מהדורה להפצה בארצות הברית בלבד, תרגום מהמקור בגרמנית, ללא ציון שנה)
שרטוט המתאר את עיקום המרחב-זמן שנוצר על ידי מסה בחלל.
פנחס מונדשיין

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1967 (בן 57) ב' באייר ה'תשכ"ז ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  ירושלים, נתניה
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב שאול ישראלי, הרב יהודה גרשוני, הרב מרדכי אליהו, הרב זלמן נחמיה גולדברג
 חיבוריו:  סדרת הספרים שערי עיון
 בת זוג:  רחל מונדשיין
 אב:  אהרן מונדשיין 
 
 תפקידים נוספים:  ר"מ בישיבת מרכז הרב
 
הרב פנחס מונדשיין (נולד בב' באייר ה'תשכ"ז, 12 במאי 1967) הוא דיין בבית הדין הרבני האזורי נתניה, ומחבר סדרת הספרים 'שערי עיון', בעבר שימש כר"מ בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב פרופ' אהרן מונדשיין, שהיה אז אברך בישיבת מרכז הרב ותלמידם של הרב הנזיר ושל הרב בצלאל ז'ולטי (לימים הוציא לאור שיעורים של שניהם). דודו היה ההיסטוריון וחוקר החסידות הרב יהושע מונדשיין.
למד בישיבה התיכונית שעלבים, והחל משנת ה'תשמ"ד בישיבת מרכז הרב, שאותה לא עזב מאז. התקרב לראשיה הרב אברהם אלקנה שפירא והרב שאול ישראלי (לאחר פטירתו השתתף הרב מונדשיין בעריכת ספרו על מסכת בבא-קמא). היה מקורב גם לרב יהודה גרשוני, שאתו למד מספר שנים בחברותא בביתו ואף הוסמך על ידו להוראה. למד גם אצל הרב זלמן נחמיה גולדברג וגם על ידו הוסמך להוראה. בשנת תשנ"ב הוסמך על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו. קודם נישואיו גר בבני-ברק בשכנות לרב אברהם גניחובסקי, ראש ישיבת טשיבין, שאיתו למד בשבתות. היה הולך בקביעות לשיעוריו של הרב ישראל זאב גוסטמן.
סגנון לימודו הושפע בעיקר משיטת העיון של הרב נחום פרצוביץ, ובשיעוריו הוא מרבה להביא מדבריו.
בשנת תשנ"ד החל לשמש כראש הכולל של הגרעין התורני ביבנה, מן הגרעינים הראשונים. במקביל היה 'נושא ונותן' בישיבת מרכז הרב. בשנת תשנ"ז התמנה על ידי ראש הישיבה הרב אברהם אלקנה שפירא, לר"מ בישיבה. הוא מסר בה גם שיעורי אמונה. ועמד בראש מסלול לאברכים ללימוד גמרא ושו"ע בעיון עד שנת ה'תשע"ט עת נבחר לכהן כדיין.
בשנת תשס"ג הוסמך לדיינות ושימש מספר שנים בהתנדבות כדיין בביה"ד לדיני ממונות בראשות הרב דב ליאור.
מאלול תשע"ה ועד אלול תשע"ח מסר שיעור כללי בגמרא ובאמונה בישיבת ההסדר ראשון לציון.
באלול תשע"ח נבחר לדיין בבית הדין הרבני האזורי נתניה.
חיים אישיים

מתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים, נשוי לרחל ולהם שבעה ילדים.
הרב מאיר שמחה - עורך ספרי אביו, ראש כולל של ישיבת מרכז הרב ביישוב רבבה וחוקר במכון נזר דוד.
שלמה הוא מחבר הספרים 'תענה אמונים', 'אור עולם' ועוד. חתן חידון התנ"ך הארצי למבוגרים לשנת ה'תשפ"ג, סגן חתן חידון התנ"ך העולמי למבוגרים לשנת ה'תשפ"ה.
יונתן - חתנו של הרב אלישיב ברלין, ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים (בנו של מוסא ברלין).
עץ משפחתי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין |   |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין | מרדכי שמואל מונדשיין |   |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|   |   |   |   | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון |   |   | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון |   |   | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין |   |   | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין |
|   |   |   |   | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון | יעקב משה סלומון |   |   | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון | תמימה סולומון |   |   | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין | אהרן מונדשיין |   |   | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין | יהושע מונדשיין |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא |   |   | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא |   |   |   |   |   |   | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין |  |  |  |  |  |  |  |  |
| שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא | שלמה שפירא |   |   | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא | דבורה שפירא |   |   |   |   |   |   | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין | פנחס מונדשיין |  |  |  |  |  |  |  |  |
שיעוריו וספריו

בשנת תשע"ב התחיל להוציא את שיעוריו לאור בסדרת ספרים הנושאת את השם 'שערי עיון'. הסדרה מונה שבעה ספרים, על מסכתות פסחים, קידושין, יבמות, גיטין, בבא קמא ובבא מציעא (שני כרכים). בספריו, כמו בשיעוריו, הוא מדקדק בדברי הגמרא והראשונים ובהגדרת המושגים. לספר מצורפות הסכמותיהם של הרב יהודה גרשוני, הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב יעקב שפירא והרב זלמן נחמיה גולדברג.
גם בשיעורי האמונה הוא מדגיש כי יש להקפיד על דיוק בהגדרות ובמונחים; ומאידך להבחין בזוויות השונות שבהם עוסקים הדברים, מתוך שאיפה להכלילם למשנה אחת ולא למהר לראותם כמחלוקת.
מתלמידיו

הרב רפאל שנור - רבה של שכונת מעלה הזיתים.
הרב יוני לביא - מנהל מוקד חברים מקשיבים ומרצה בענייני יהדות וחינוך.
הרב יוני דון יחיא - רב המושב הזורעים ור"מ בישיבת נתיב טפחות.
הרב יצחק זעפרני רב קהילה ור"מ בישיבת ההסדר ראשון לציון
הערות שוליים

↑  נבחרו 24 דיינים חדשים, באתר ערוץ 7
↑  שני מנצחים בחידון התנ"ך הארצי למבוגרים: שלמה מונדשיין ושמשון ג'יקוב, באתר ערוץ 7, ‏כו בכסלו ה'תשפ"ג
↑  צפו: שמשון ג'יקוב זכה בחידון התנ"ך העולמי למבוגרים, באתר ערוץ 7, ‏א בטבת ה'תשפ"ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491631105171  LCCN: n2017047321  VIAF: 297422253   WorldCat (עם VIAF): 297422253
ג'ורג' נאש

ג'ורג' קילבון נאש (באנגלית: George Kilbon Nash;‏ 14 באוגוסט 1842 –  28 באוקטובר 1904) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-41 בשנים 1900–1904.
ביוגרפיה

ג'ורג' נאש נולד בעיירה יורק טאונשיפ שבמחוז מדינה, אוהיו, כבנם של אסא נאש ואלקטרה ברנץ' נאש, שהיו חוואים במחוז מדינה ובמקור הגיעו ממסצ'וסטס. הם היו הוריהם של שלושה בנים שתי בנות. נאש למד באקדמיית וסטרן ריזרב. בגיל 20 הוא החל ללמוד ב-אוברלין קולג' ועזב את לימודיו שם לאר השנייה השנייה, כאשר התגייס לרגימנט הרגלים ה-150 של משמר הלאומי של אוהיו במסגרת צבא האיחוד במלחמת האזרחים. לאחר המלחמה הוא למד משפטים במשרדו של רוברט ב. וורדן, שהיה שופט בבית המשפט העליון של אוהיו. ב-1867 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בקולומבוס. ב-1870 נבחר נאש כתובע של מחוז פרנקלין, ונבחר לכהונה נוספת ב-1872. לאחר מכן הוא שב למגזר הפרטי, וב-1876 הוא ניסה ללא הצלחה להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1877 הוא ניסה, גם הפעם ללא הצלחה, להיבחר כתובע הכללי של אוהיו, ובאוקטובר 1879 עלה בידו להיבחר לתפקיד זה. ב-1881 הוא נבחר לכהונה נוספת כתובע הכללי, וב-1883 הוא מונה כחבר בוועדת הביקורת של בית המשפט העליון של אוהיו למשך שנתיים. לאחר מכן הוא הקדיש את זמנו לפעילות משפטית פרטית מכניסה, כולל ייצוג של חברות רכבת ומפלגות פוליטיות.
מושל אוהיו

ב-1899 נבחר נאש כמושל אוהיו. הוא כיהן בתפקיד מינואר 1900, נבחר לכהונה שנייה ב-1901 וכיהן עד ינואר 1904.
בתקופות כהונתו של נאש כמושל נדון דיק פרייס למאסר עולם על מקרים חוזרים ונשנים של פריצת כספות, תחום שהוא היה מומחה בו. באחד הימים היה צורך לפתוח כספת של חברה בשל אובדן מפתחותיה. נאש הבטיח להעניק חנינה לפרייס אם הוא יצליח לפתוח את הכספת. לאחר פתיחת הכספת לא קיים נשא את הבטחתו ולא חנן את פרייס, שנפטר בכלא זמן קצר לאחר מכן. סיפור זה שימש בסיס לסיפורו של או. הנרי, החזרה למוטב. על פי מקורות אחרים, שמו של פורץ הכספות היה ג'ימי קונורס.
חיים אישיים

ב-1882 נשא נאש לאישה את אדלין איירס, אלמנתו של ויליאם ק. דשלר. אדלין נפטרה ב-1886. לזוג נולדה בת אחת, מרי נאש, שנפטרה ב-1897. האם ובתה נטמנו בבית הקברות גרין לון שבקולומבוס, ונאש פקד את קבריהן והניח עליהם פרחים לפני כל אחד משני טקסי ההשבעה שלו כמושל.
ג'ורג' נאש נפטר בקולומבוס ב-28 באוקטובר 1904, כמעט 11 חודשים לאחר סיום כהונתו כמושל. גם הוא נטמן בבית הקברות גרין לון.
לקריאה נוספת

Mercer, James K.; Rife, Edward K. (1903). Representative men of Ohio, 1900-1903. Columbus: James K. Mercer. pp. 7-10.
הערות שוליים

↑  A Retrieved Reformation - Story of the Week
↑  Nextext Archived 2007-03-11 at the Wayback Machine at www.nextext.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1178084809  ISNI: 0000 0000 3421 4542  LCCN: n97004952  SNAC: w67m0p1x  VIAF: 68207345   WorldCat (עם VIAF): 68207345
הבחירות הכלליות בגרמניה 2021

הבחירות הכלליות בגרמניה הן הבחירות לבונדסטאג שנערכו ב-26 בספטמבר 2021. באותו יום התקיימו גם בחירות במדינות הפדרליות הבאות: ברלין ומקלנבורג-מערב פומרניה, בהן בחרו את הלנדטאגים שלהם.
הקנצלרית המכהנת אנגלה מרקל הכריזה כי תפרוש מהחיים הפוליטיים לאחר הבחירות.
שיטת הבחירות

בבונדסטאג לפחות 598 חברים הנבחרים לתקופת כהונה בת ארבע שנים. 299 חברים נבחרים אישית לפי מחוזות. ולפחות עוד 299 על פי רשימות המפלגה הארציות בתפוצה יחסית. בכך הבוחר מצביע פעם אחת עבור המועמד ופעם שנייה עבור המפלגה.
ראשית נכנסים לפרלמנט הנבחרים שנבחרו אישית. אחר כך נוספים נבחרים לרשימה הארצית, כך שמספר הנבחרים הכולל למפלגה יתאים לאחוז הבוחרים שבחרו בה (ברשימות האזוריות והארציות יחד). במקרה שהאחוז הכולל שקבלה מפלגה נמוך מהאחוז שמייצג מספר הנבחרים האישיים - לא מתבטלת בחירתם האישית והם נשארים בפרלמנט (בהתאם לרצון הבוחר). ובשל כך מספר הנבחרים בפרלמנט גדל מעבר ל-598. בנוסף לכך, מספר החברים בפרלמנט גדל עוד יותר, על ידי הוספת נבחרים לרשימות הארציות של המפלגות האחרות במטרה לאזן ולהחזיר את הייצוג היחסי של כל מפלגה לאחוז הבוחרים שבחר בה (שוב כדי לממש את רצון הבוחר).
מפלגה שלא תזכה לפחות ל-5% מקולות הבוחרים לא תיכנס לבונדסטאג, אלא אם זכתה לפחות בשלושה נציגים בבחירות האישיות או הוכרה כמפלגת מיעוט.