stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילדנאפיל
דרך הפעולה של ויאגרה

ויאגרה פותחה במקור על ידי חברת פייזר (Pfizer) כתרופה לטיפול ביתר לחץ דם ובתעוקת חזה (Angina pectoris; סוג של מחלת לב וכלי דם), והתגלתה כיעילה ביותר לטיפול בגברים הסובלים מבעיות של הפרעה בזקפה ומקושי להגיע לזקפה. התרופה ניתנת דרך הפה באמצעות גלולות. 
סילדנאפיל פועלת על מנגנון המבוקר על ידי חנקן חד-חמצני (NO) בפין. 
חנקן חד-חמצני נקשר לקולטנים באנזים גואנילאט ציקלאז (guanylate cyclase) ומשפעל אותו. האנזים מייצר
cGMP שגורם להרפיית השרירים החלקים ב-intimal cusions של העורקים ההליציניים בפין. ההרפיה גורמת לעלייה בכמות הדם הזורם בעורקים ולכן לזקפה.
המבנה המולקולרי של סילדנאפיל דומה לזה של cGMP ולכן היא פועלת כמעכב תחרותי של אנזים cGMP פוספודיאסטראז ספציפי סוג 5 (cGMP specific phosphodiesterase type 5) PDE5 האחראי לפירוק של cGMP. נוכחות התרופה גורמת לשמירה על רמות cGMP גבוהות ולכן לזקפה. 
ללא גירוי מיני, כלומר ללא הפעלת המערכת על ידי חנקן חד-חמצני ו-cGMP, סילדנאפיל לא אמורה לגרום לזקפה. בדרך כלל התרופה משפיעה בתוך 30–40 דקות, ומשך השפעתה עד 4 שעות.
סילדנאפיל עוברת מטאבוליזם על ידי האנזימים בכבד ומסולקת מהגוף באמצעות הכבד והכליות. אם לוקחים אותה בצירוף ארוחה עתירת שומן יעילות הספיגה יורדת ומשך הזמן הנדרש להגיע לריכוז מקסימלי בדם מתארך בכשעה, והריכוז עצמו יורד בכמעט שליש.
תרופות אחרות הפועלות באופן דומה הן טדלפיל (שם מסחרי: סיאליס, באנגלית:tadalafil) וורדנפיל (שם מסחרי: לויטרה, באנגלית:vardenafil).
היסטוריה

חברת פייזר רשמה פטנט על ויאגרה בשנת 1996. בשנת 1998 קיבלה החברה את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), והייתה לתרופה המסחרית הראשונה לטיפול בבעיות זקפה אשר אושרה לשימוש. הוויאגרה פותחה מתוך מחשבה שיהיה לה שימוש שונה מזה המקובל בה היום. במהלך שלבי המחקר והפיתוח, במסגרת ניסוי קליני לבחינת יעילות החומר הפעיל עבור טיפול ביתר לחץ דם ובתעוקת חזה, נוסתה התרופה על קבוצת מטופלים בוויילס, בריטניה. כמה מטופלים מקבוצת הניסוי שיתפו את החוקרים בתופעת לוואי בלתי צפויה בה נתקלו: הם חוו זקפה בימים בהם נטלו את התרופה. לאור זאת, הוחלט על ידי החברה לבחון "תופעת לוואי" זו, אשר לימים הפכה להתוויה המרכזית של התרופה. תהליך הרישום והשיווק של ויאגרה על ידי פייזר כלל שיטות אסורות כמו 'החזרים לרופאים' ושימוש בחומרי שיווק לא מאומתים ומטעים לקידום.
אזהרות והתוויות נגד

מקובל לחשוב על ויאגרה כתרופה בטוחה יחסית, ושתופעות הלוואי שלה נחשבות קלות וחולפות מהר. אך עקב הסיכון לתת לחץ דם, ויאגרה אסורה לשימוש לאנשים שמשתמשים בתרופות מרחיבות כלי דם ממשפחת הניטרטים, כגון איזוסורביד דיניטרט (למשל קורדיל) ואיזוסורביד מונוניטראט (למשל מונוקורד ומונוניט). התרופה אסורה לשימוש גם לאנשים הסובלים ממחלות כבד או לב חמורות, או מלחץ דם נמוך, מרטיניטיס פיגמנטוזה ולמי שעבר שבץ מוחי או התקף לב לאחרונה.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי בדק קשר אפשרי בין נטילת התרופה וגרימת עיוורון – זאת בעקבות דיווחים על מקרים של עיוורון לאחר שימוש בתרופות ממשפחת מעכבי האנזים פוספודיאסטראז PDE5, שנמסרו למנהל על ידי פייזר באיחור. ה-FDA נמנע מלהגביל את השימוש בתרופה, אך קבע כי על החברות שמייצרות תרופות ממשפחה זו להוסיף אזהרה מפני סכנת עיוורון בעלון לצרכן המצורף לתרופות.
בפועל הסיכוי לעיוורון על ידי משתמשי התרופה קלוש מאוד, ואף אין אישור רשמי לכך שהכדור יכול לגרום לעיוורון או לבעיות ראייה אחרות.
ייצור ושיווק לא חוקי

התרופה מוצעת למכירה באמצעות האינטרנט, לרוב על ידי דואר זבל. המכירה דרך אתרי אינטרנט מסוכנת ואינה חוקית, שכן תרופה זו מחייבת מרשם רופא, בקרת רופא על התוויות נגד ועל אינטראקציות עם תרופות אחרות, וביקורת רוקח על איכות התרופה. נראה כי מרבית האתרים מוכרים זיוף של התרופה. סוג הזיוף נע בין זיופים המכילים כמות מופחתת של החומר הפעיל במקרה הטוב – ועד רעלים במקרה הרע. בניסיון להילחם בזיופים מדפיסה החברה הולוגרמה של סמל החברה על גבי אריזת התרופה.
סוגי מעכבי האנזים פוספודיאסטראז PDE5

סילדנאפיל; שם מסחרי: ויאגרה (Viagra)
ורדנפיל; שם מסחרי: לויטרה (Levitra)
טאדאלאפיל; שם מסחרי: סיאליס (Cialis)
שימושי ויאגרה פרט להפרעות בזקפה

יתר לחץ דם ריאתי (Pulmonary hypertension) – הסילדנפיל יעיל בהורדת לחץ הדם הריאתי. במצבים בהם יש לחץ דם ריאתי גבוה יש עומס על חדר ימין של הלב – עד כדי אי ספיקת לב ימין. הסילדנפיל עובד על ידי קישור לקולטנים מסוג PDE-5 המצפים את חלל העורקים בפין ובעורקי הריאות. לכן הפעילות הסלקטיבית של הסילדנפיל באזורים אלו ויצירת הרחבת כלי דם באזורים אלו – ואזו-דילטציה.
מיוני 2005 ניתן אישור לשימוש בסילדנפיל בטיפול ביתר לחץ דם ריאתי בארצות הברית על יד מנהל המזון והתרופות האמריקאי. התרופה בארצות הברית היא במינון אחר מזו הניתנת להפרעות בזקפה ויש לה שם אחר – REVATIO – אך למעשה מדובר באותו חומר פעיל.
מחלת רנו Raynaud's phenomenon - תופעה זו קשורה לשינויים זמניים בזרימת הדם לקצות האצבעות של ידיים והרגליים. התופעה יכולה ללוות מחלות שונות ביניהם "טרשת רקמת חיבור" (סקלרודרמה, Scleroderma) או מחלת רנו. בשנת 2005 שמו לב לכך שהסילדנפיל מפחית את שכיחותה של התופעה ואת משכה.
תופעות לוואי אפשריות

כאבי ראש (שכיחים מאד) או גודש באף
הסמקה  או אדמומיות בפנים
סחרחורת או טשטוש ראייה, ראיית צבעים או הפרעות בראייה, גלי חום (תחושה פתאומית של חום בחלק הגוף העליון)
הפרעות במערכת העיכול, בחילה
לא שכיחות (בין אחד לאלף לאחד למאה): תגובה אלרגית חריפה או כאב חזה (יש לפנות מיד לרופא), הקאות, פריחה, גירוי או כאב בעיניים, עיניים אדומות, רגישות לאור, הבזקי אור, בהירות ראייה, עיניים דומעות, דפיקות לב מהירות או חזקות, יתר לחץ דם, לחץ דם נמוך, כאב שרירים, ישנוניות, ירידה בתחושת מגע, סחרור (ורטיגו), צלצולים באוזניים, יובש בפה, סינוסים גדושים או חסומים, כאב בטן עליונה, ריפלוקס קיבה-וושט (תסמינים כוללים צרבת), עייפות, נוכחות דם בשתן, כאב בגפיים, דימום מהאף.
נדירות (עד אחד-לאלף לכל תופעה): זקפה ממושכת מעל 4 שעות או ירידה פתאומית בראייה או איבוד ראייה או פרכוסים (יש לפנות מיד לרופא), עילפון, שבץ, התקף לב, הפרעות בקצב הלב, ירידה פתאומית בשמיעה או איבוד שמיעה, ירידה זמנית בזרימת דם לחלקים במוח (TIA), הרגשת היצרות בגרון, חוסר תחושה בפה, דימום מהצד האחורי של העין, ראיה כפולה, ירידה בחדות הראייה, תחושה לא רגילה בעין, נפיחות בעין או בעפעף, ראיית חלקיקים קטנים או נקודות, ראיית הילה סביב אורות, הרחבת אישונים, שינוי צבע בלובן העין, דימום מהפין, נוכחות דם בנוזל הזרע, יובש באף, נפיחות בתוך האף, עצבנות.
שלשול (נדיר).
מינון

ישנם כדורים במינונים של 25, 50, ו-100 מיליגרם.
בספרות

קולמן סילק, גיבור ספרו של פיליפ רות "הכתם האנושי", מתאר את השפעת הוויאגרה על חייו:
בספרו של חיים באר, "חלומותיהם החדשים" מספרת דפנה לאלמה על סטוץ משגע שהיה לה עם צייר ומאייר בן שבעים ושתיים: "תשמעי, מתוקה שלי, היום יש ויאגרה, וּויאגרה, לידיעתך, עושה נפלאות גדולות כי לעולם חסדה, כמו שאומרים בהגדה".
הערות שוליים

↑  John Tozzy & Jared S. Hopkins, The Little Blue Pill: An Oral History of Viagra, www.bloomberg.com, בכתבה זו מתואר המקרה שמובא כאן על ידי מר דיוויד בראון, מדען בחברת פייזר, אשר היה חלק מקבוצת המחקר והפיתוח של הויאגרה. (באנגלית)
↑  Robert G. Evans, Tough on Crime? Pfizer and the CIHR, Healthcare Policy 5, 2010-05, עמ' 16
↑  פייזר פי אף אי פרמצבטיקה ישראל בע"מ, עלון לצרכן - ויאגרה
↑  2010 - Pfizer, Inc. 5/26/10, wayback.archive-it.org (באנגלית)
↑  ויאגרה - מדריך התרופות | שירותי בריאות כללית, באתר www.clalit.co.il
↑  פיליפ רות, הכתם האנושי, תרגום: דוני ענבר, זמורה ביתן, 2002, עמ' 40
↑  חיים באר, חלומותיהם החדשים, עם עובד, 2014, עמ' 123
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559087005171  GND: 4508843-3  LCCN: sh98000937 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דגל האיטי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני וצבאי, דגל הצי המדיני והצבאי
 יחס אורך/גובה:  3:5
 הונף לראשונה:  1803
 קבלת מעמד רשמי:  25 בפברואר 1986
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור אדום-כחול, מושחת בסמל האיטי
 גרסאות נוספות:      דגל אזרחי
דגל האיטי (בצרפתית: Drapeau d'Haïti; בקריאולית האיטית: Drapo Ayiti) הוא דגלה המדיני והצבאי של האיטי ביבשה ובים, הוא אומץ בגרסתו המוקדמת בשנת 1803 והגרסה החדשה שלו הכוללת גם את סמל האיטי אומצה ב-25 בפברואר 1986.
הדגל הוא ביקולור המורכב משני פסים אופקיים: כחול ואדום ובמרכזו נמצא מרובע לבן עליו נמצא סמלה של האיטי, הגרסה האזרחית שלו חסרה את הסמל.
העיצוב הנוכחי שימש לראשונה את הרפובליקה של האיטי תחת הנשיא אלכסנדר פטיון בשנת 1806.
דגל האיטי הוא אחד משמונה דגלים לאומיים המשלבים בתוכם את סמלה של המדינה. הדגל הוא אחד מארבעה דגלים לאומיים של מדינות החברות באו"ם המציגים רובה (האחרים הם מוזמביק, בוליביה וגואטמלה).
היסטוריה

הדגל הראשון של האיטי נוצר לראשונה ב-18 במאי 1803 במהלך מרד העבדים בהאיטי. המורדים הסירו את הפס הלבן מהטריקולור הצרפתי, והשתמשו ביתר כדגלם. על פי גרסאות אחרות, הייתה זו החייטת קתרין פלון שהסירה את הפס הלבן מהטריקולור הצרפתי.
בעקבות הכרזתו של ז'אן-ז'אק דסאלין בהיותו קיסר האיטי, נכתבה חוקה חדשה ב-20 במאי 1805, בה שונו צבעי הדגל לשחור ואדום. בשנת 1806, כשאלכסנדר פטיון עלה לשלטון, צבעיו של הדגל חזרו להיות כחול ואדום. לאחר מכן שמו אותם לרוחב והוסיפו את סמל האיטי על מרובע לבן במרכז הדגל.
בין השנים 1964–1986 צבעיו של הדגל חזרו להיות אדום ושחור. הדגל אז כלל את הסמל, אך צבעי הדגלים בו שונו לשחור.
באולימפיאדת ברלין ב-1936 הופתעו המשלחות של האיטי ושל ליכטנשטיין לגלות שדגלן זהה. ליכטנשטיין מיהרו להטעין את דגלם בכתר המייצג את בית המלוכה, בעוד שהאיטי התמהמהה ורק ב-1986 הוטען הדגל בסמל המדינה.
גלריה

הדגל לפני מרד העבדים
הדגל בין השנים 1803–1804
הדגל בין השנים 1804–1806
הדגל בין השנים 1811–1814
הדגל בחלקה הצפוני של האיטי בין השנים 1814–1820
הדגל בחלקה הדרומי של האיטי בין השנים 1806–1820, ושל כל האיטי בין השנים 1820–1849
הדגל בין השנים 1849–1859
הדגל בין השנים 1859–1964
הדגל בין השנים 1964–1986
הדגל משנת 1986
ראו גם

קתרין פלון
יום הדגל של האיטי
סמל האיטי
המנון האיטי
דגל ליכטנשטיין (בעבר הדגל של האיטי ודגל זה היו זהים)
הערות שוליים

↑  CIA - The World Factbook --Liechtenstein, web.archive.org, ‏2012-09-16
| דגלי מדינות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ובאיים הקריביים |
| --- | --- | --- |
| מדינות | איי בהאמה • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מונטסראט • מרטיניק • סן ברתלמי • סן מרטן • סנט מארטן • סנט פייר ומיקלון • נבאסה • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
גנובתן אירופי

| גנובתן אירופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: גנובתניים
סוג:: גנובתן
מין:: גנובתן אירופי
שם מדעי
 Aegithalos caudatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גְּנוּבְתָן אֵירוֹפִּי או יַרְגָּזִי זְנַבְתָּן (שם מדעי: Aegithalos caudatus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הגנובתניים. הוא תואר לראשונה כמין בסוג ירגזי. הגנובתן האירופי מצוי באירופה ובצפון אסיה ביערות, חורשים, שטחים חקלאיים, גנים ופארקים. הזנב של מין זה ארוך יותר מהגוף, ומגיע לאורך של עד 10 ס"מ.
טקסונומיה

הגנובתן האירופי תואר לראשונה על ידי קארולוס לינאוס בשנת 1758 בשם Parus caudatus. משמעות השם בלטינית היא "ירגזי זנבתן". עם זאת, השם היה בשימוש גם לפני לינאוס, על ידי קונרד גסנר ב–1555, אוליסה אלדרובנדי ב–1599, ופרנסיס וילובי ב–1676. מאז הגנובתן האירופי סווג מחדש למשפחת הגנובתניים. תוארו 17 תת-מינים שונים של גנובתן אירופי:
A. c. caudatus – לינאוס, 1758, מצוי בצפון אירואסיה
A. c. rosaceus – מת'יוס, 1938, מצוי באיים הבריטיים
A. c. europaeus – הרמן, 1804, מצוי בדרום ובמערב אירופה
A. c. aremoricus – ויסטלר, 1929, מצוי במערב צרפת ואיי התעלה
A. c. taiti – אינגראם, 1913, מצוי בדרום צרפת וחצי האי האיברי
A. c. irbii – שארפ ודרסר, 1871, מצוי בחצי האי האיברי וקורסיקה
A. c. italiae – ג'ורדיין, 1910, מצוי באיטליה ובסלובניה
A. c. siculus – ויטאקר, 1901, מצוי בסיציליה
A. c. macedonicus – סלבדורי ודרסר, 1892, מצוי בבלקן
A. c. tephronotus – גונתר, 1865, מצוי באסיה הקטנה
A. c. tauricus – מנזביר, 1903, מצוי בחצי האי קרים
A. c. major – רדה, 1884, מצוי בקווקז
A. c. alpinus – גבליץ, 1783, מצוי מדרום אזרבייג'ן לדרום טורקמניסטן
A. c. passekii – זרודני, 1904, מצוי בהרי זגרוס
A. c. trivirgatus – טמינק ושלגל, 1848, מצוי ביפן
A. c. kiusiuensis – קורודה, 1923, מצוי בדרום יפן
A. c. magnus – קלארק, 1907, מצוי בדרום קוריאה וצושימה
לתת המין הצפוני A. c. caudatus ראש לבן לחלוטין, ולשאר יש גבות שחורות. המין (Aegithalos glaucogularis) ממזרח סין נחשב בעבר לחלק ממין זה, אבל הופרד בשל הבדלים מורפולוגיים וגנטיים.
מאפיינים חיצוניים

גנובתן אירופי הוא עוף קטן, אורכו 13–16 ס"מ, מוטת כנפיו 16–19 ס"מ והזנב, שאורכו 6–10 ס"מ, ארוך יותר מגוף. מסת הגנובתן היא 7–10 גרם. הרגל חומה, והמקור קצר, דק, ושחור. הבטן ורדרדה, החזה לבן, הגב שחור, והכתף ורודה. לגנובתן 10 אברות יד אפורות (הארוכה ביותר היא האמצעית, באורך 59–49 מ"מ והקצרה ביותר היא הקיצונית, באורך 21–20 מ"מ), 9 אברות אמה אפורות (הארוכה ביותר היא הקיצונית, באורך 43–49 מ"מ, והקצרה ביותר היא הפנימית, באורך 15–20 מ"מ) ו-12 אברות זנב שחורות עם שוליים לבנים (הזנב בצורת מניפה סימטרית, כך שהאברות הארוכות ביותר הן השלישיות מהמרכז, באורך 86–97 מ"מ, והקצרות ביותר הן הקיצוניות, באורך 44–54 מ"מ. הפנימיות באורך 83–87 מ"מ). בצפון אירופה, לבוגרים ראש לבן לחלוטין ובטן בהירה יותר. אצל צעירים, הלחיים חומות. הגנובתן הוא עוף ווקאלי עם מספר קריאות אופייניות: קריאה שנשמעת כ-"טְריי" נמוך, אשר לרוב הגנובתן משמיע בסדרות, קריאה שנשמעת כ-"טט-טט" שמושמעת בין הסדרות, וקריאה שנשמעת כ-"סי-סי-סי" בקול דק וגבוה. אין שיר טריטוריאלי חזק אלא קריאות דקות ומסולסלות החוזרות על עצמן.
התנהגות

הגנובתנים לרוב נצפים בקבוצות של כ–20 פרטים בחורף. הוא ניזון מחרקים, וזרעים בסתיו ובחורף. תוחלת החיים הממוצעת עומדת על כשנתיים, אם כי תועד פרט שהיה בן 10 שנים ו–9 חודשים. בלילות חורף קרים, הגנובתנים שומרים על חום באמצעות לינה בקבוצות. עם סוף החורף, הקבוצות מתפרקות לזוגות, שמחפשים טריטוריית קינון. הגנובתן האירופי הוא עוף מונוגמי. בניית הקן חלה מסוף פברואר עד תחילת מרץ, ועונת הקינון חלה ממרץ עד יוני. הקן עגול ומקורה, ובנוי מטחב על שיחים ועצים. הקן מוסווה באמצעות חזזית וקורי עכביש, ומרופד עם כ–1,500 נוצות. הנקבה מטילה 8–12 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות. הדגירה אורכת 13–16 ימים, והגוזלים פורחים בגיל 14–18 ימים. הקנים סובלים מטריפה עם אחוזי הצלחה של 17%. לעיתים זוגות שהקן שלהם נשדד מתפצלים כדי לעזור לזוגות אחרים, לרוב בעלי קשר דם. לא נמצא קשר בין הזוויג לסיכוי להפוך לעוזר. לצעירים זכרים סיכוי הישרדות גבוה יותר, אם כי אצל הבוגרים הסיכויים דומים, וצעירים שגדלו בקן עם עוזרים הם בעלי סיכוי הישרדות גבוה יותר.
תפוצה ובית גידול

הגנובתן האירופי מצוי באירופה ובצפון אסיה ביערות, חורשים, שטחים חקלאיים, גנים ופארקים. הוא מעדיף יערות נשירים ומעורבים, במיוחד של עצי ערבה. הגנובתן נוהג להימנע מיערות מחטניים באופן מוחלט, אבל נצפה ביערות פתוחים של אשוחית, אשוח, ארזית ואורן. הערכות גודל האוכלוסייה (40,000-79,999,999 פרטים בוגרים) ושטח התפוצה (44,600,000 קמ"ר) גבוהות מאוד, ולכן הוא אינו עומד בקריטריונים אלו של סכנת הכחדה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ולכן הוא אינו עומד על סף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. עקב כך, גנובתן אירופי הוא מין ללא חשש. המין מאוים בשוודיה ופינלנד על ידי כריתת עצים והרס בתי גידול, ורגיש לחורפים קשים. קיני גנובתן נבזזים לעיתים על ידי עורביים, סמורים, ונחשים. נצים הם טורפים נפוצים של הגנובתן האירופי, והם סובלים לעיתים מפרעושים. לפי הערכות, בבריטניה מקננים כ–340,000 זוגות, ובשוויץ קיימים 20,000–35,000 זוגות.
גלריית תמונות

גנובתנים אירופיים מתת־המין Aegithalos caudatus trivirgatus בריטו, יפן
ביצה של גנובתן אירופי, במוזיאון ויסבאדן
גנובתן אירופי מתת־המין Aegithalos caudatus caudatus
פרט צעיר משיר נוצות באוקספורדשייר
קן של גנובתן אירופי
Aegithalos caudatus
טלי ירון-אלדר

טלי ירון-אלדר (נולדה ב-15 באוקטובר 1963) היא עורכת דין, שכיהנה בתפקיד נציבת מס הכנסה בין השנים 2002–2004.
ביוגרפיה

טלי ירון-אלדר נולדה בתל אביב לאם מיקרוביולוגית ולאב רופא, שהיה מנהל מחלקה בבית החולים איכילוב. אביה עשה חלק מהתמחותו בארצות הברית, ובעקבות זאת עשתה המשפחה שלוש שנים באן ארבור שבמישיגן. מאז כיתה ג' ועד היום מתגוררת בתל אביב. למדה בבית הספר התיכון גימנסיה הרצליה ובנעוריה הייתה שחקנית כדורעף בליגה הלאומית. בצה"ל סיימה קורס קצינות קשר ונשארה להדריך בו.
למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב. התמחתה במיסים אצל עו"ד משה דרוקר ועו"ד גיורא עמיר. ב-1987, מיד לאחר סיום ההתמחות, החלה לעבוד באגף מס הכנסה במשרד האוצר. בין השנים 1995-1990 למדה לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1995-1992 הייתה למנהלת מחלקת חקיקה באגף מס הכנסה. ב-1995 התמנתה לסגנית היועץ המשפטי של אגף מס הכנסה. ב-1998 מונתה ליועצת המשפטית של אגף המכס ומע"מ.
באפריל 2002 מינה אותה שר האוצר סילבן שלום לנציבת מס הכנסה, במקומו של יוני קפלן. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד וגם המינוי הצעיר ביותר לו. בתפקידה זה הייתה חברה ב"ועדת רבינוביץ'" לרפורמה במס הכנסה, שבעקבות המלצותיה נחקק תיקון מס' 132 לפקודת מס הכנסה, שירון-אלדר עסקה בהטמעתו. מרכיביה העיקריים של הרפורמה:
תחילתו של תהליך להורדת שיעורי המס (סעיף 121 לפקודת מס הכנסה).
חיוב במס הכנסה של רווחים ריאליים מהכנסות מריבית ומשוק ההון.
מעבר ממיסוי טריטוריאלי למיסוי פרסונלי, שהביא להרחבה מהותית בחיוב במס הכנסה של הכנסותיהם של ישראלים מחוץ לישראל.
רפורמה במיסוי הקצאת מניות לעובדים (סעיף 102 לפקודת מס הכנסה).
כשעזבה את מס הכנסה מונתה ב-2004 למנכ"לית חברת הנדל"ן "ארזים" במשרה חלקית והצטרפה למשרד עורכי הדין דורון כהן, כעבור זמן עזבה אותו והפכה שותפה במשרדו של עורך הדין דוד תדמור, לשעבר הממונה על ההגבלים העסקיים, וניהלה את מחלקת המיסוי במשרד. בתחילת 2008 סיימה את תפקידה ב"ארזים". ביולי 2009 מונתה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לחברה בוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה. כיום היא שותפה במשרד ירון אלדר פלר ושות.
משמשת כיו"ר דירקטוריון חברת "איטריידר", העוסקת במסחר מקוון באופציות דיגיטליות.
מעורבות בפלילים

בשנת 2010 נערכה חקירה בעניינה, בחשד שלא קיימה את תקופת הצינון לה נדרשה עם סיום תפקידה בשירות המדינה, בכך שייצגה מול פקיד השומה את רו"ח אביגדור יצחקי ולקוחותיו. בהסדר טיעון הודתה ירון בעבירה שיוחסה לה, ובמאי 2012 גזר עליה בית משפט השלום בתל אביב 180 שעות של עבודות לתועלת הציבור, ללא הרשעתה.
חיים אישיים

נשואה בשנית לעו"ד רועי פלר ולהם שני ילדים משותפים. בנוסף אם לשלושה ילדים מנישואיה הראשונים.
הערות שוליים

↑  הודעת לשכת ראש הממשלה
↑  אלה לוי-וינריב, ‏טלי ירון-אלדר תבצע עבודות לתועלת הציבור; לא הורשעה בפלילים, באתר גלובס, 24 במאי 2012
| ראשי רשות המיסים |
| --- | --- | --- |
| נציבי מס הכנסה | ג"ד פייטון • אהרון (ארתור) ברגמן • בן-ציון ארגוב • תיאודור ברוש • אברהם גבעוני • עוזיאל שטיינברג • יעקב תמיר • משה נוידרפר • יצחק מן • אליעזר שילוני • דב נייגר • יאיר רבינוביץ • משה גביש • דורון לוי • יוני קפלן • טלי ירון-אלדר |  |
| מנהלי רשות המיסים | איתן רוב • ג'קי מצא • יוסי בכר (מ"מ) • יהודה נסרדישי • דורון ארבלי • משה אשר • ערן יעקב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310578805171  VIAF: 299270924   WorldCat (עם VIAF): 299270924
תיאטרון גשר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  להקת תיאטרון 
 כתובת:  9 Yerushalaim Blvd., Tel Aviv, שדרות ירושלים 9, תל אביב-יפו 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1991
 תאריך פתיחה רשמי:  1991 
 
 קואורדינטות:  32°03′22″N 34°45′36″E﻿ / ﻿32.0561444°N 34.7601306°E﻿ / 32.0561444; 34.7601306
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ההצגה "כפר", 1996
ההצגה "שלוש אחיות", 1997
ההצגה "שלוש אחיות", 1997
תיאטרון גשר (ברוסית: театр Гешер) הוא תיאטרון דו-לשוני, עברי-רוסי, הפועל בישראל. תיאטרון גשר שוכן במבנה אולם נגה, בו שכן לפניו "קולנוע נגה", בשדרות ירושלים ביפו.התיאטרון נחשב לרביעי בגודלו ובחשיבתו בישראל אחרי הבימה הקאמרי ובית ליסין.
"גשר" נוסד בשנת 1991, בתמיכתם של משרד החינוך והתרבות, הסוכנות היהודית, עיריית תל אביב-יפו, קרן תל אביב לפיתוח והפורום הציוני. התיאטרון, אשר מורכב ברובו מילידי הארץ ומעולים חדשים מברית המועצות לשעבר, הוקם על ידי יבגני אריה, שהיה לפני כן במאי תיאטרון מצליח ובעל מוניטין במוסקבה ושימש כמנהל האמנותי של התיאטרון עד מותו ב-2022. המנכ"ל המייסד של התיאטרון היה סלבה מלצב.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', מנכ"לית ורפרטואר חדשים לתיאטרון גשר, באתר ynet, 25 ביולי 2007
מייפלאואר

| --- | --- |
"מייפלאואר" בנמל פלימות, ציור מאת ויליאם הולסול, 1882
"מייפלאואר" בנמל פלימות, ציור מאת ויליאם הולסול, 1882
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מפרשים מסחרית מסוג פְלוֹיְט
 חברת ספנות:  בעלים: כריסטופר ג'ונס, רב החובל (¼ מהאונייה)
 ציוני דרך עיקריים
 תקופת הפעילות:  לפני 1609 – 1622–1624
 אחריתה:  ככל הנראה נגרטה בסביבות 1624
 מידות
 תפוסה:  180 טון ויותר
 אורך:  אורך כללי 100-110 רגל (30-33.5 מ') אורך בגובה הסיפון 80-90 רגל (24-27.5 מ')
מייפלאואר (באנגלית: Mayflower) הייתה אוניית סוחר אנגלית מסוג פלויט (Fluyt), אשר נשאה את "האבות העולים" מפלימות', אנגליה אל "העולם החדש" בשנת 1620. באונייה היו 102 נוסעים, ביניהם 19 נשים ו-33 ילדים. מסעם הפך לסיפור אייקוני באנלים מוקדמים של היסטוריה אמריקאית על מוות והישרדות בתנאים החורפיים הקשים של ניו אינגלנד.
לפני ההפלגה, הבדלנים ביקשו אישור מחברת ווירג'יניה להקים מושבה חדשה והוקצו חלקת אדמה דרומית לקו רוחב 41-צפון, קרוב לנהר ההדסון. בגלל רוחות חלשות ומקרה של כמעט-טביעה על שרטונים ליד קייפ קוד, הם נאלצו לעגון בנקודה צפונית בהרבה מיעדם המתוכנן והיה חשש שנוסעים שהיו פחות מחויבים להסכם, יעזבו את הקבוצה.
ב-11 בנובמבר, 41 מהנוסעים הגברים על הספינה חתמו על אמנה ליצור מערכת של ממשל-עצמי. מסמך זה הנקרא אמנת המייפלאואר, מהווה דוגמה מתמשכת לשלטון-עצמי ושימשה השראה לחוקת ארצות הברית ולחוקות מדינותיה השונות.
הספינה והמסע

המייפלאואר הייתה ספינת מסע שהעבירה סחורות בין אנגליה, צרפת ומדינות אירופאיות נוספות. משערים שאורכה היה בין 27 ל-33 מטרים, רוחבה כ-7.5 מטרים, וקיבולתה למטען הייתה של 180 טון.
ב-6 בספטמבר 1620 יצאה המייפלאואר למסעה מנמל פלימות' שבאנגליה לעבר חופי אמריקה, לאזור נהר הדסון. ברם, הספינה סטתה ממסלולה, וכעבור 65 ימים, ב-11 בנובמבר עגנה ליד קייפ קוד שבמסצ'וסטס. לאחר שנוסעי הספינה חתמו על "אמנת המייפלאואר", הם ירדו לחוף וייסדו את מושבת פלימות', שהייתה למושבה הקבועה הראשונה באזור ניו אינגלנד. בגלל מעמדה הסמלי הזה, בארצות הברית דהיום מנסים אנשים רבים למצוא את אבותיהם ביניהם.[דרוש מקור]
אחרית המייפלאואר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-5 באפריל 1621 יצאה הספינה לדרכה חזרה, ובשנת 1623 היא פורקה. יש הטוענים[דרוש מקור] כי "אסם המייפלאואר" שבבקינגהאמשיר בנוי מעצי הספינה.
| --- | --- |
 :  ראו גם – מייפלאואר II
המייפלאואר הפכה לשם דבר בתרבות האמריקאית ולסמל של חלוציות ונכונות לעזוב הכול למען התחלה חדשה. מקומות ומוסדות[דרושה הבהרה] רבים בארצות הברית נקראים על שמה של המייפלאואר.
בשנת 1956 הורדה לים ספינת-העתק של המייפלאואר, "מייפלאואר II", אשר חזרה על המסע ההיסטורי מאנגליה לארצות הברית. הספינה היא העתק מדויק של המייפלאואר המקורית, אם כי היא הייתה מצוידת בטכנולוגיה מודרנית, לדוגמה, תאורה חשמלית. כיום, המייפלאואר II מוצגת לקהל הרחב בפלימות', מסצ'וסטס.
לקריאה נוספת

נתניאל פילבריק, מייפלאואר: הסיפור האמיתי שמאחורי המיתוס, הוצאת אריה ניר, 2007.
משה גביש

ערך זה עוסק במנהל ישראלי, נציב מס הכנסה לשעבר. אם התכוונתם לפרופסור לפרמקולוגיה בטכניון, ראו .
משה גביש (נולד ב-22 ביוני 1948) הוא מנהל ישראלי, לשעבר נציב מס הכנסה (1989–1993), מנכ"ל בנק מרכנתיל דיסקונט (1996–2000), יו"ר הוועד המנהל של רשות השידור (2007–2009) ויו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת חיפה.