stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945)
אוניות פשיטה

בנוסף לאוניות השטח ה"קונבנציונליות", עשו הגרמנים שימוש באוניות פשיטה. אוניות אלה היו אוניות סוחר רגילות שהוסבו לשאת תותחים, מבלי לשנות את מראיהן. בשל חזותן התמימה הן היו יכולות להתקרב לאוניות של בעלות הברית ולהטביע או ללכוד אותן.
גרמניה הפעילה עשר אוניות מעין אלו. היו אלה אוניות בתפוסה שנעה בין 3,860 ל-9,400 טון; הן היו חמושות בתותחי 150 מ"מ, צינורות טורפדו וחימוש אחר, ונשאו גם מטוס ימי לסיור. כל אלה היו מוסווים, כך שמרחוק נראו אוניות אלה כאוניות תמימות. האוניות תדלקו וקיבלו אספקה מאוניות גרמניות שפעלו ברחבי האוקיינוס, ולעיתים גם מבסיסים יפניים; הן פעלו בעיקר בדרום האוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי. ההסוואה של אוניות אלו הייתה טובה מאוד, ורק במהלך 1943 הנהיגה האדמירליות הבריטית שיטה יעילה לזיהוי ששללה מהגרמנים את יכולתם להסתוות לאוניות תמימות.
מטרתן העיקרית של אוניות אלה הייתה ליצור בלבול ומבוכה בכל שיטת השיירות, ולהכריח את הצי הבריטי להקצות כוחות גדולים לחיפוש אחריהן, וכך לפזר את כוחותיו. בסך הכל, הטביעו אוניות אלה 133 אוניות סוחר בתפוסה כוללת של כמעט 830,000 טון.
הערות שוליים

↑  The Oxford Companion to the Second World war, p. 473
↑  שמה המקורי של האונייה היה דויטשלנד, אך היטלר חשש מהנזק המוראלי במקרה של הטבעת האונייה, ולכן הורה על שינוי שמה.
↑  The Oxford Companion to the Second World War, p. 93.
↑  http://www.iwm.org.uk/upload/package/8/atlantic/surface.htm.
אוניית המערכה זוטא גרף פון שפי עולה באש וטובעת
אוניית המערכה זוטא אדמירל שר בגיברלטר, 1936
הסיירת פרינץ אויגן
המסע אל האושר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של הורטון פוט
 בימוי:  פיטיר מסטרסון 
 הופק בידי:  הורטון פוט, סטרלינג ון וגנן
 תסריט:  הורטון פוט 
 עריכה:  ג'יי פרונד
 שחקנים ראשיים:  ג'רלדין פייג' רבקה דה מורניי
 מוזיקה:  ג'ותן רדפורד
 צילום:  פרד מרפי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  איילנד רקורדס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בדצמבר 1985
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  7,491,903 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   triptobountiful
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ג'רלדין פייג')  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המסע אל האושר (באנגלית:  The Trip to Bountiful) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1985 בבימויו של פיטר מסטרסון, עם ג'רלדין פייג' ורבקה דה מורניי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי הורטון פוט (אנ') והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בברודוויי ב-1953 בכיכובה של ליליאן גיש.
ג'רלדין פייג' זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
הורטון פוט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
העלילה היא על קשישה המתגוררת עם בנה הרכרוכי ועם כלתה השתלטנית, ומשתוקקת לבקר בעיירת הולדתה.
תקציר העלילה

קארי ווטס (ג'רלדין פייג') היא אלמנה בת 62 המתגוררת זה 15 שנים בדירה קטנה ביוסטון ביחד עם בנה לודי (ג'ון הרד) וכלתה ג'סי מיי (קרלין גלין). כלתה מציקה לה כל הזמן ובנה חסר האופי לא מגן עליה. קארי רוצה לבקר בעיירה באונטיפול הנמצאת בין יוסטון וקורפוס כריסטי שם נולדה והקימה משפחה אך בנה וכלתה לא מאפשרים לה זאת ביודעם שהמקום נטוש. קארי הסובלת מבעיות לב, רוצה לראות את המקום פעם אחת לפני שתמות.
יום אחד מקבלת קארי המחאה מהביטוח הלאומי, מנצלת את העובדה שאין איש בבית וממהרת לתחנת הרכבת כדי לרכוש כרטיס לבאונטיפול. הקופאי אומר לה שהרכבת אינה מגיעה לבאונטיפול. קארי מתיישבת ליד בחורה צעירה, תלמה (רבקה דה מורניי) ומתחילה איתה בשיחה אך מתחמקת מהמקום כשהיא מבחינה בלודי ואשתו מחפשים אחריה.
מחוסר ברירה הוא קונה כרטיס לאוטובוס המגיע לעיירה סמוכה לבאונטיפול אליה נוסעת גם תלמה. הן משוחחות כל הנסיעה על חייהן - תלמה מספרת שהיא נשואה טרייה שבעלה עדיין לא חזר מהצבא והיא נוסעת להוריה. קארי מספרת לה על חייה בבאונטיפול ועל זה שאביה התנגד לנישואיה עם גבר שאהבה ולבסוף נישאה לגבר שלא אהבה.
הן מגיעות לעיירה הסמוכה לבאונטיפול ושם הן נפרדות. הקופאי אומר שהתושבת האחרונה בבאונטיפול מתה לאחרונה וכעת אין שם איש. בינתיים מגיע למקום השריף (ריצ'רד בדפורד) ורוצה להסיע אותה לתחנת המשטרה. היא מתנגדת ומתעלפת ורופא מוזעק לבדוק אותה. היא מתחננת לשריף שיסיע אותה לבאונטיפול המרוחקת רק 12 ק"מ והוא מרחם עליה ומסיע אותה לשם.
קארי מתבוננת בבית העזוב בו נולדה וגדלה ונכנסת לתוכו. בינתיים מגיעים למקום לודי וג'סי מיי. קארי מתבוננת בפעם האחרונה בבית והשלושה מסכימים להמשיך בחייהם המשותפים בצורה שלווה יותר, ומתחילים בנסיעתם בחזרה ליוסטון.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'רלדין פייג' | קארי ווטס |  |
| רבקה דה מורניי | תלמה |  |
| ג'ון הרד | לודי ווטס |  |
| קרלין גלין | ג'סי מיי ווטס |  |
| ריצ'רד ברדפורד | שריף |  |
האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

הבניין הראשי של האוניברסיטה בגלסהאוגן
 אוניברסיטה
 מוטו:  Kunnskap for en bedre verden   "ידע לעולם טוב יותר"
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  אן בורג
 סטודנטים
 :  42,031 (נכון ל־2018) 
 מיקום
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 ntnu.no
 he
 
האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה (בנורווגית: Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet; בראשי תיבות: NTNU) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר טרונדהיים שבנורווגיה. עם כ-42,000 סטודנטים, מהווה מאז 2016 האוניברסיטה הגדולה מבין שש האוניברסיטאות שבמדינה, כשבמקום השני אוניברסיטת אוסלו. כשם שמעיד עליה שמה, מתמקדת האוניברסיטה בטכנולוגיה ומדעי הטבע, אך מציעה מסלולים של שלושה תארים גם בהנדסה, סוציולוגיה, מדעי הרוח, אומנות ורפואה.
האוניברסיטה מפוזרת במספר בניינים ברחבי העיר, כשאחד הבניינים הראשיים מצוי על גבעת גלסהאוגן (Gløshaugen), והשני בקמפוס הנקרא דראגוול (Dragvoll). האוניברסיטה הוקמה בשנת 1996, רקטור האוניברסיטה היא אן בורג (Anne Borg) והצוות מונה כ-9,000 עובדים. האוניברסיטה חברה בברית N5T וחברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.
החל משנת 2016 לאוניברסיטה קמפוס בעיר יוביק.
ארגון אקדמי

כתוצאה ממיזוג האוניברסיטאות בינואר 2016, גדל מספר הפקולטות של NTNU משבע לתשע - כולל מוזיאון האוניברסיטה. תשע הפקולטות של NTNU מאורגנות ב-55 מחלקות:
ארגון אקדמי > הפקולטה להנדסה

המחלקה להנדסה אזרחית וסביבתית
המחלקה להנדסת אנרגיה ותהליכים
המחלקה למדע גאוגרפי ולנפט
המחלקה לטכנולוגיה ימית
המחלקה להנדסת מכונות ותעשייה
המחלקה להנדסת מבנים
המחלקה לייצור והנדסה אזרחית (ביוביק)
המחלקה לתפעול אוקיינוס והנדסה אזרחית (באולסון)
ארגון אקדמי > הפקולטה לטכנולוגיות מידע והנדסת חשמל

המחלקה למדעי המחשב
המחלקה להנדסת חשמל
המחלקה למערכות אלקטרוניות
המחלקה לקיברנטיקה הנדסית
המחלקה למדע כללי
המחלקה לאבטחת מידע וטכנולוגיית תקשורת
המחלקה למדעי המתמטיקה
המחלקה לתקשוב ומדעי הטבע (באולסון)
המחלקה להנדסת תוכנה לתואר שני
המחלקה לעיצוב גרפי
ארגון אקדמי > הפקולטה למדעי הטבע

המחלקה לביולוגיה
המחלקה למדעי המעבדה הביו-רפואית
המחלקה לביוטכנולוגיה ומדעי המזון
המחלקה להנדסה כימית
המחלקה לכימיה
המחלקה למדע והנדסת חומרים
המחלקה לפיזיקה
המחלקה למדעי הביולוגיה באולסון
ארגון אקדמי > הפקולטה לאדריכלות ועיצוב

המחלקה לאדריכלות ותכנון
המחלקה לאדריכלות וטכנולוגיה
המחלקה לעיצוב
האקדמיה לאמנות בטרונדהיים
ארגון אקדמי > הפקולטה לכלכלה וניהול

המחלקה לכלכלה
המחלקה לכלכלה תעשייתית וניהול טכנולוגיה
המחלקה לעסקים בין-לאומיים
בית הספר למנהל עסקים של NTNU
ארגון אקדמי > הפקולטה לרפואה ומדעי הבריאות

המחלקה לרפואה קלינית ומולקולרית
המחלקה למחזור והדמיה רפואית
המחלקה לבריאות הנפש
המחלקה לנוירו-רפואה ומדעי התנועה
המחלקה לבריאות הציבור וסיעוד
מכון קוולי למדעי המוח המערכות
המחלקה למדעי הבריאות ביוביק
המחלקה למדעי הבריאות באולסון
ארגון אקדמי > הפקולטה למדעי החברה והחינוך

המחלקה לחינוך ולמידה לאורך החיים
המחלקה לגאוגרפיה
המחלקה לפסיכולוגיה
המחלקה לאנתרופולוגיה חברתית
המחלקה לעבודה סוציאלית
המחלקה לסוציולוגיה ומדע המדינה
המחלקה להכשרת מורים
ארגון אקדמי > הפקולטה למדעי הרוח

המחלקה ללימודי אמנות ומדיה
המחלקה ללימודים היסטוריים
המחלקה ללימודי תרבות בין-תחומיים
המחלקה ללשון וספרות
המחלקה למוזיקה
המחלקה לפילוסופיה ולימודי דת
ארגון אקדמי > מוזיאון האוניברסיטה

המחלקה לארכאולוגיה ותולדות התרבות
המחלקה להיסטוריה של הטבע
המערכה באיי שלמה

המערכה באיי שלמה היא חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המערכה החלה עם כיבושם של מספר אזורים באיי שלמה ובאי בוגנוויל הסמוכים לגינאה החדשה על ידי היפנים, במהלך המחצית הראשונה של שנת 1942. לאחר כיבושם, החלו היפנים לבנות בסיסי אוויר ומעגנים באיים, כשמטרותיהם העיקריות היו להגן על אגפה של המתקפה היפנית שהתנהלה באותה עת בגינאה החדשה, ליצור פרוזדור הגנה לבסיסים היפניים ברבאול ובבריטניה החדשה ולהקים בסיסים מהם יוכלו ליירט שיירות אספקה של בעלות הברית מארצות הברית לאוסטרליה ולניו זילנד.
על מנת להגן על נתיבי האספקה וקווי התקשורת שלהם בדרום האוקיינוס השקט, פתחו בעלות הברית במתקפה כנגד היפנים בגינאה החדשה, בודדו את הבסיס הימי ברבאול ותקפו את היפנים באיי שלמה תוך כדי נחיתות בגוודלקנל ובאיים סמוכים ב-8 באוגוסט 1942. נחיתות אלה הציתו סדרת קרבות בין הצדדים, שראשיתה בגוודלקנל והמשכה במרכז ובצפון איי שלמה, באי ניו ג'ורג'יה ובבוגנוויל.
מערכה זו הייתה למלחמת התשה שהתחוללה ביבשה, באוויר ובים, ובסופה הכריעו בעלות הברית את היפנים, בהסבם נזק בלתי הפיך לכוחות הצבא והצי היפנים. בעלות הברית כבשו בחזרה מספר איים מאיי שלמה ואחרים בודדו ועקפו. לאחר מכן השתלבה המערכה באיי שלמה עם המערכה בגינאה החדשה.
רקע > רקע אסטרטגי

המטרה האסטרטגית העיקרית של האימפריה היפנית הייתה הקמת קו הגנה היקפי מסביב לשטחי האימפריה. קו ההגנה נמתח מהודו במערב, דרך איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה) בדרום ועד האיים שבדרום ובמרכז האוקיינוס השקט. על מנת לבסס את שליטתם בנקודות הדרומיות של קו הגנה זה הקימו היפנים בסיסים צבאיים ומעגנים בבריטניה החדשה וברבאול, אותם כבשו בינואר 1942. במרץ ובאפריל החלו כוחות יפנים בהקמת בסיסי אווירי בבוּקה שבצפון בוגנוויל, ובסיס אווירי נוסף ובסיס ימי בדרום האי.
רקע > ההתקדמות היפנית אל איי שלמה

באפריל 1942 פתחו היפנים ב"מבצע מוֹ" תוכנית לכיבוש העיר פורט מורסבי שבגינאה החדשה, ששילבה בין הצי ובין הצבא. המטרה העיקרית הייתה הרחבת קו ההגנה הדרומי והקמת בסיסים שיסייעו להתקדמות האפשרית העתידית אל נאורו, קלדוניה החדשה, פיג'י, האי אושן וסמואה, ועל ידי כך לחסום את נתיבי האספקה בין ארצות הברית לאוסטרליה, דבר שיוביל להסרת האיום מצד אוסטרליה על המוצבים היפנים בדרום האוקיינוס השקט.
כוחות הצי הקיסרי היפני הצליחו לכבוש את טולאגי, אך בשל קרב ים האלמוגים נכשלה הפלישה לפורט מורסבי. זמן קצר לאחר מכן הציבו היפנים חילות מצב במספר איים בצפון ובמרכז איי שלמה. כחודש לאחר מכן איבד הצי היפני המשולב ארבע מנושאות המטוסים שלו במהלך קרב מידווי.
בתגובה לאיום היפני על אוסטרליה החלו בעלות הברית לשלוח חיילים ומטוסים רבים לאזור, מתוך כוונה ליישם את התוכנית לכיבוש מחדש של הפיליפינים. לאחר ניצחון בעלות הברית בקרב מידווי הציע גנרל דאגלס מקארתור, שקיבל את הפיקוד על זירת דרום מערב האוקיינוס השקט, תוכנית להתקפת-בזק על רבאול, אותה ביצרו היפנים והשתמשו בה כבסיס לפעילותם באזור. הצי האמריקאי צידד בגישה הדרגתית יותר לכיוון גינאה החדשה ואיי שלמה. מחלוקת זו יישבו אדמירל ארנסט קינג, המפקד העליון של הצי האמריקאי, וגנרל ג'ורג' מרשל, ראש מטה צבא ארצות הברית, בהחליטם על תוכנית בעלת שלושה שלבים. השלב הראשון היה כיבוש האי טולאגי שבאיי שלמה, השלב השני היה התקדמות לאורך חופי גינאה החדשה והשלב השלישי היה כיבוש רבאול. השלב הראשון, שקיבל את שם הקוד "מבצע מגדל שמירה" (Operation Watchtower), הפך למערכה על איי שלמה.
מהלך המערכה

בעלות הברית הקימו יחידה אווירית משולבת, שנקראה "כוח אוויר קקטוס", ובאמצעותה ביססו עליונות אווירית במהלך שעות היום. בשל כך נאלצו היפנים לבצע מבצעי אספקה בחסות החשיכה, להם קראו "תובלת עכברושים" (בעלות הברית כינו זאת "טוקיו אקספרס") דרך מעבר ניו ג'ורג'יה. קרבות רבים נערכו בחשיכת הלילה בין הצדדים בעוד בעלות הברית מנסות למנוע מהיפנים אפשרות להוביל אספקה וחיילים נוספים לאזור. שני הצדדים איבדו כלי שיט כה רבים במהלך הקרב הימי על גוודלקנל עד שהאזור הימי שמצפון לאי גוודלקנל זכה לכינוי Ironbottom Sound ("אגן מצולות המתכת").
הצלחת בעלות הברית במערכה באיי שלמה מנעה מהיפנים לנתק את אוסטרליה ואת ניו זילנד מארצות הברית. מבצע גלגלון (Operation Cartwheel) – התוכנית האסטרטגית הכללית של בעלות הברית למערכות באיי שלמה ובגינאה החדשה – החל ב-30 ביוני 1943, ובסיומו הצליחו בעלות הברית לבודד ולנטרל את בסיס הצי היפני ברבאול ומוטטו את העליונות האווירית והימית היפנית באזור. מצב זה איפשר לבעלות הברית להתקדם, לכבוש מחדש את הפיליפינים ולנתק את יפן ממקורות המשאבים שלהם באיי הודו המזרחית.
המערכה באיי שלמה הגיעה לשיאה במערכה בבוגנוויל, בו התנהלו קרבות עזים עד סיום המלחמה.
ראו גם

קרב גוודלקנל
המערכה באיי גילברט ומרשל
לקריאה נוספת

Gailey, Harry A. Bougainville, 1943-1945: The Forgotten Campaign, University Press of Kentucky, 2003. ISBN 9780813190471.
Morison, Samuel Eliot. The Struggle for Guadalcanal, August 1942 – February 1943, vol. 5 of History of United States Naval Operations in World War II, Little, Brown and Company, 1949. ISBN 9780316583053.
Morison, Samuel Eliot. Breaking the Bismarcks Barrier, vol. 6 of History of United States Naval Operations in World War II, Castle Books, 2001. ISBN 9780785813071.
המסע אל ממלכת אורידור

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מיכל אהרוני רגב
 איורים:  וולף בולבה
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  אריה ניר
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  239
 
המסע אל ממלכת אורידור הוא ספר פנטזיה לבני הנעורים מאת הסופרת מיכל אהרוני רגב, שיצא לאור בשנת 2009. זהו ספר הביכורים של אהרוני רגב, אשר נכתב בהשראת חוויותיה כילדה בטורקיה וברמת גן. הספר שעלילתו מתרחשת בישראל, היה מועמד לפרס גפן והוא חלק מסל תרבות ומצעד הספרים.
לדברי יהודה אטלס והסופרת יהודית רותם הספר מייצר מיתולוגיה חדשה. רותם מציינת כי "הצלחתה של רגב להעמיד בעברית עולם משכנע המבוסס על מיתולוגיה בדיונית היא הישג מרשים. היא רוקחת עלילה קולחת המשלבת מפגש עם יצורים פלאיים, כוחות קסם ומאבק בין כוחות האופל לכוחות הטוהר, וממציאה לא שפה דמיונית אחת, אלא שתיים".
עלילת הספר

עלילת הספר נפתחת בתיאור משפחה ישראלית ששלושת ילדיה שירה, עומר ודניאל נזרקים משגרת יומם בבית ובבית הספר ומתוודעים לממלכה בלתי נודעת בשם אורידור, המתקיימת מזה אלפי שנים מתחת לפני האדמה. המפגש עם הממלכה הסודית מתרחש תחילה, כאשר הילדים מטילים יחדיו ב"הר הרוחות", המצוי בקרבת ביתם ורעידת אדמה במקום מובילה אותם לתוך מערה, בה הם פוגשים יצור בשם אשגדון, המוביל אותם לטירה המצויה בממלכה הנסתרת. בהמשך הסיפור, אשגדון מופיע באישון ליל בבית הילדים, ומבקש את עזרתם בחילוץ ממלכת אורידור מהסכנה לה היא נתונה מיד ממלכת דמלוצפר, השוכנת מעבר לנהר הסימבט. הילדים עוברים יחדיו הרפתקאות שונות המעמידות אותם במבחן מול פחדיהם הכמוסים, תוך בחינת מידת יכולתם לשמור על הקשר ביניהם ועל הזיקה שלהם לטוב, מול הפיתוי שמציגים הכוחות האפלים המגולמים באויבי ממלכת אורידור.
הספר מבנה שני עולמות ומייצר שתי שפות, הכוללות עשרות מילים וביטויים: בני ממלכת אורידור מדברים בשפה האורידורית ובני ממלכת דמלוצפר השוכנים מעבר לנהר הסימבט מדברים בשפה הדמלוצפרית.
הערות שוליים

↑  ציטוט מגב הספר
↑  "גלריה", הארץ, 12.07.09
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "המסע אל ממלכת אורידור".
המופארם ורשאץ

"היכל המילניום" מבחוץ
הלוגו הקודם
קוסרקסקי קלאב ורשאץ (בסרבית: Kошаркашки Kлуб Вршац) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר ורשאץ, המתמודדת בליגת העל הסרבית.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1946 ושיחקה בליגה היוגוסלבית. בשנת 1992 הפכה חברת התרופות "Hemofarm" לספונסר העיקרי שלה, וסלל את הדרך עבור המועדון להעפלה לליגה הסרבית הבכירה בסיום עונת 1997/98.
בשנת 2001 חנכה הקבוצה את אולמה הביתי החדש, "היכל מילניום", המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
הקבוצה עשתה את זה כל הדרך עד לגמר גביע קוראץ' בעונת 2000/01 והפסידה בגמר נגד אוניקאחה מאלגה. ההצלחה המקומית נמשכה עם הופעות בחצי הגמר הפלייאוף בשנים 2001 ו-2002.
הקבוצה הגיעה לשיא הראשון שלה בעונת 2002/03 כשהגיעה לגמר הגביע הסרבי, אך הפסידה לז'לזניק בלגרד.
בעונת 2004/05 הקבוצה זכתה בתואר הראשון בתולדותיה, כשניצחה את פרטיזן בלגרד בגמר אליפות הליגה האדריאטית. בראשות טופיץ' מילנקו, נבוסה בוגבץ' ופטר פופוביץ', המועדון הגיע לחצי הגמר גביע יול"ב באותה העונה, אך ניצחון של 23 נקודות במשחק הראשון לא הספיק, והיריבה היוונית מקדוניקוס הצליחה להתגבר בגומלין על ההפרש הגבוה ולהגיע לגמר.
בעונת 2005/06 חזרה הקבוצה לחצי הגמר גביע יול"ב, אך הודחה עם זריקה בשנייה האחרונה נגד אריס סלוניקי. הקבוצה הגיעה באותה עונה גם לחצי הגמר של הליגה האדריאטית ולגמר גביע הסרבי.
בשנת 2006/07, הפסידה הקבוצה לאוניקס קאזאן בשמינית גמר גביע יול"ב, אך הגיעה לחצי הגמר של האדריאטית וחצי גמר הגביע הסרבי.
בעונת 2007/08 – הפסידה בגמר האדריאטית לפרטיזן. בגמר פלייאוף האליפות ובגמר הגביע – הפסידה גם נגד פרטיזן. בגביע יול"ב הפסידה לאקאסביו ז'ירונה בשמינית גמר.
בעונת 2008/09 הגיעה עד לחצי גמר האדריאטית והפסידה לפרטיזן. ולחצי גמר היורוקאפ והפסידה לריטאס וילנה 73-68.
בעונות 2009/10 ו-2010/11 לא עברה את שלב הבתים ביורוקאפ. ובאדריאטית סיימה במקום השישי.
בחודש ספטמבר 2010 הוגרלה מול הפועל גלבוע גליל במסגרת מוקדמות היורוליג, והדיחה אותה בשני מפגשים.
בתחילת עונת 2012/13, עזב הספונסר של הקבוצה (ענק התרופות "המופארם") את המועדון ושמה של הקבוצה חזר לשם המקורי "קוסרקסקי קלאב ורשאץ".
תארים והישגים

הליגה הסרבית :
מקום שני: 2004, 2005, 2008, 2010, 2011
חצי גמר: 2001, 2002, 2007, 2009
הגביע הסרבי :
גמר: 2003, 2006, 2008
חצי גמר: 2002, 2007, 2009, 2012
הליגה האדריאטית :
אליפות (1): 2005
גמר: 2008
גביע קוראץ':
גמר: 2001
יורוקאפ:
חצי גמר: 2005, 2006, 2009
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

סרביה מילאן מצ'באן
סרביה דארקו מיליצ'יץ'
ארצות הברית וונטיגו קאמינגס
מונטנגרו איבן מראש
מונטנגרו מילוס בוריסוב
סלובניה גוראן יאגודניק
המכון הישראלי לעיתונות

| --- | --- |

לוגו המכון
 תחום:  עיתונאות 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 יושב ראש:  דליה דורנר 
 מנכ"ל:  גולן יוכפז, תמי ליטני 
 תקופת הפעילות:  פברואר 2021 – הווה (כ־3 שנים) 
 www.ispi.org.il
 
המכון הישראלי לעיתונות ולתקשורת היא עמותה ישראלית שנוסדה ב-2021 ועוסקת בעיתונות ובחופש העיתונות בישראל.
היסטוריה

המכון הוקם ביוזמתה של שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר ובהשתתפותם של המנכ"ל הראשון גולן יוכפז, הדובר זמיר דחב"ש, עיתונאים, בעלי מקצועות חופשיים ומתנדבים. ב-7 בפברואר 2021 בירושלים, נחנך המכון במעמד נשיא המדינה, ראובן (רובי) ריבלין. עם תחילת פעילותו הוקם במכון צוות חשיבה פדגוגי לקידום מטרותיו.
מטרות

המכון פועל לחיזוק חופש העיתונות וחשיבותו, ולחינוך צעירים לצריכת תקשורת ביקורתית.
דרכי פעולה

המכון משתף פעולה עם גורמים באקדמיה, במחקר ובארגונים מקצועיים וחברתיים.
הפעלת חדר בריחה וירטואלי בתחום האוריינות התקשורתית והאתיקה העיתונאית.
שידור פודקאסט באתר המכון ובאתר וואלה מדי חודש בעברית, עם עיתונאים ואנשי תקשורת בישראל. בהנחיית העיתונאי דוד ורטהיים.
הענקת פרס המכון הישראלי לעיתונות למצוינות עיתונאית בשווי של 50,000 ש"ח, מדי שנה.
צוות המכון

דליה דורנר - נשיאת המכון - שופטת ביהמ"ש העליון בדימוס
תמי ליטני - מנכ"לית המכון לשעבר - עיתונאית עורכת בדימוס
גולן יוכפז - המנכ״ל הראשון וממקימי המכון
אריק בכר - כתב, עורך ומנכ"ל מועצת העיתונות
אתי ליבר יודקובסקי - אשת הנהלה בעיתונות
טלי ניר - יזמית חברתית, עורכת דין ועיתונאית
פרופ' יחיאל (חיליק) לימור - חוקר תקשורת
ד״ר ענת פלג - מרצה וחוקרת יחסי התקשורת והמשפט
פרופ' מוחמד ותד - פרופסור חבר ודיקאן בית-הספר למשפטים במכללה האקדמית צפת
רחל לוין - עו"ד ומייסדת משרד עוה"ד בתחום הביטוח
מוטי רוזנבלום 1946-2021 - ממקימי המכון
הערות שוליים

↑  הוענק פרס המכון הישראלי לעיתונות ע"ש יחזקאל צבי קלצל לשנת 2021 למצוינות עיתונאית - המכון הישראלי לעיתונות, באתר המכון הישראלי לעיתונות, ‏9 במאי 2022
↑  וואלה ברנז'ה‏, המכון הישראלי לעיתונות יעניק פרס בגובה 50,000 שקל לעיתונאי.ת מצטיינים, באתר וואלה, 4 ביולי 2021
המרכז האולימפי על שם האחים זנאמנסקי

| --- | --- |

 כתובת:  Stromynka Street, 4 
 מיקום:  רחוב סטרומינקה 4, רובע סוקולניקי, מוסקבה
  (למפת מוסקבה מוגדלת) המרכז האולימפי על שם האחים זנאמנסקי(למפת מוסקבה רגילה) המרכז האולימפי על שם האחים זנאמנסקי
 
המרכז האולימפי על שם האחים זנאמנסקי (Олимпийский центр имени братьев Знаменских) הוא מתחם ספורט במוסקבה הממוקם ברובע סוקולניקי ברחוב סטרומינקה 4. מאז 1996 נושא את שמו של הספורטאים הסובייטים המפורסמים בשנות ה-30, האחים סראפים וגאורגי זנאמנסקי.
במתחם פועל בית הספר לספורט האולימפי "נוער מוסקבה" על שם האחים זנאמנסקי (שמו המקורי של בית הספר הוא בית הספר המרכזי לאתלטיקה קלה על שם האחים זנאמנסקי), שנוסד בשנת 1961.
מבנה

מתחם הספורט כולל זירת אתלטיקה מקורה עם ארבעה מסלולים באורך 200 מטר, וכן אצטדיון אתלטיקה עם שישה מסלולי ריצה במעגל שאורכו 400 מטר.
היסטוריה

המתחם נבנה במקור בראשית המאה העשרים עבור מועדון הספורט סוקולניקי, שנוסד בשנת 1905 והפך לאצטדיון הראשון במוסקבה. בזירה היו: מגרש דשא עם גדר וספסלים ושימש את נבחרת רוסיה המתגבשת. בשנת 1908 נוסף ביתן, שנרכש בתערוכה הימית ושימש כחדר הלבשה. תחילה שטח המגרש באצטדיון היה שטח של 1,000 מגרשים מרובעים (4,552 מ"ר), אם כי על פי התקנים הבינלאומיים, השטח היה צריך להיות 1,450 מגרשים מרובעים (6,600 מ"ר). כדי להגדיל את שטח המגרש בשנת 1909, שופץ האצטדיון. רוברט פולדה הוביל את השיפוץ תוך כדי שימוש בתוכניות זרות, ותצלומי יציעים. בהמשך, האצטדיון קיבל את השם הפופולרי "משטח הסוס". האצטדיון שימש לא רק למשחק כדורגל, אלא גם הוקי, טניס ואתלטיקה.
שני משחקים נערכו בשנת 1910, בין נבחרות סנקט פטרבורג ומוסקבה. ב-12 בספטמבר פטרבורג ניצחה 2:0. ב-14 בספטמבר, מוסקבה נקמה בה כשניצחה בתוצאה 3-0.
בשנת 1911 מוסקבה שיחקה עם נבחרת ברלין (המשחק הסתיים בתוצאה של 2:0 לטובת האורחים).
ביולי 1912 מוסקבה אירחה את הונגריה שניצחה 9:0.
בשנת 1913 נערכו שני משחקים בין הנבחרת הרוסית לנבחרת השוודית, שני המשחקים הסתיימו בתוצאה 1:4, לטובת השוודים.
ב-6 בספטמבר 1915 קיימה ליגת הכדורגל במוסקבה משחק צדקה בין קבוצת KSO לנבחרת מוסקבה. הסתיים בתוצאה 1: 1.
לאחר הארגון מחדש של מועדוני הכדורגל במוסקבה בתקופה הסובייטית, לפני תחילת המלחמה הפטריוטית הגדולה, נקרא המתחם בשם אצטדיון סוקולניקי האדום של עובדי המגזר הרפואי.
בשנת 1970 הוקם על שטח האצטדיון זירת אתלטיקה, המכונה גם אצטדיון החורף של ספרטק, בו נערכו מספר פעמים אליפויות ברית המועצות באתלטיקה במסלול ואליפות רוסיה הסובייטית באתלטיקה.
מאז התפרקות ברית המועצות משמש כבית ספר לספורט.
הערות שוליים

1 2 3  "Первый московский стадион". kuzminov.ru. Ярослав Кузьминов. 2018-06-06. אורכב מ-המקור ב-2018-04-14. נבדק ב-2018-04-13.
↑  "Спортивная школа олимпийского резерва "Юность Москвы" по лёгкой атлетике имени братьев Знаменских". ynmos.ru. ГБУ «ФСО «Юность Москвы» Москомспорта. נבדק ב-2018-04-13.
↑  "О комплексе". olimp-znamen.ru. Олимпийский центр имени братьев Знаменских. נבדק ב-2018-04-13.
1 2  "«Морозовцы» (страницы истории отечественного футбола)" (ברוסית). www.bogorodsk-noginsk.ru - Богородск-Ногинск. Богородское краеведение. 1992. אורכב מ-המקור ב-2012-03-14. נבדק ב-8 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Первый московский стадион". kuzminov.ru. Ярослав Кузьминов. 2018-06-06. אורכב מ-המקור ב-2018-04-14. נבדק ב-2018-04-13.
האצטדיון בשנת 1909.
המשחק באצטדיון SKS בשנת 1913.
הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל

הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל (באנגלית: Fundamental Agreement between the Holy See and the State of Israel) היא אמנה בין הכס הקדוש ומדינת ישראל אשר נחתמה ב-30 בדצמבר 1993 ומהווה ציון דרך היסטורי ב-2000 שנות פולמוס יהודי-נוצרי וביחסי ישראל-הוותיקן. ההסכם כונן יחסים דיפלומטיים בין ישראל לוותיקן ובמסגרתו הכיר הוותיקן בזכות קיומו של העם היהודי בארצו לאחר שהוסר החסם התאולוגי "של התנגדות לשאיפות הציוניות בשל הכחשתם היהודים את אלוהותו של ישוע". כמו כן הכיר ההסכם בחשיבות חופש דת והצליינות וכן שמירת הסטטוס קוו במקומות הקדושים לנצרות במדינת ישראל. ההסכם אף עוסק ביחסים הכלכליים שבין המדינות, ובאופן מיוחד בזכויות הקניין של הכנסייה הקתולית במדינת ישראל.
רקע היסטורי וכינון יחסים דיפלומטיים

ההסכם כונן יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, אשר לא כוננו עד לשנת 1993 מסיבות היסטוריות ועל רקע מחלוקות שנבעו, בין היתר, מתפיסת רכוש הכנסייה הקתולית במזרח ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים, ומהכרזת ירושלים כבירת ישראל, תחת תוכנית הוותיקן לייסד בירושלים עיר בינלאומית בהשפעת הכנסייה הקתולית.
בסעיף 14 להסכם קבעו הצדדים לו כי המדינות תכוננה יחסים דיפלומטיים מלאים, ותחלפנה משלחות דיפלומטיות, תוך הקמת שגרירויות. בראש המשלחת הדיפלומטית של הוותיקן יעמוד נונציו, ובראש המשלחת הדיפלומטית של ישראל יעמוד שגריר.