stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שומרת הערים האבודות
עלילה > הספר התשיעי: סטלארלון

הספר מתחיל כאשר סופי מגלה שקיף סנסן ברח לערים האסורות, ובעקבות כך היא מתחילה לחפש אותו. במקביל היא מגלה עוד פרטים על סטלארלון (ה"מורשת" של קיף) ואליסיאן, ומגלה שליידי ג'יזלה היא מממשת. בהמשך הספר סופי מוצאת את קיף, וזמן מה לאחר מכן היא לוקחת אותו למקום רומנטי, מתוודה בפניו על אהבתה והם מתנשקים. הם מנסים לגלות עוד פרטים על סטלארלון.
הם מבינים שבכדי להשלים את תוכניתה "סטלארלון", ליידי ג'יזלה זקוקה לאבנים שנמצאות באליסיאן וספגו את אורו של הכוכב השישי הלא ממופה (ששמו לא ידוע), אשר מופיע רק כאשר כל חמשת הכוכבים הלא ממופים מסתדרים בשורה אחת (תופעה זאת נקראת "רדת הלילה"). במקביל, הם כורתים ברית עם וספרה נגד ליידי ג'יזלה. לקראת סיום הספר סופי וקבוצה גדולה מחבריה מתעמתים בשדות אליסיאן עם ליידי ג'יזלה, שהורגת את וספרה ומחזיקה את סנדור כבן ערובה, בעזרתם של טרולים מוטנטיים ונשק מאיים במיוחד הנקרא "רסיס", העשוי משאריות של אבני הכוח. הספר נגמר בקליף האנגר כאשר בעיצומו של העימות היכולות של כולם כבות במפתיע, ואז דמות בגלימה אפורה מופיעה ואומרת: ”שמי אליסיאן, ואני מקור הכוח שכולכם מחפשים”.
עלילה > ספר 9.5: פענוח

עוסק בעלילותיו של קיף בערים האסורות במהלך ספר 9.
הערות שוליים

↑  Children’s Series Books - Best Sellers - Books, הניו יורק טיימס, Dec. 6 2020
↑  שומרת הערים האבודות, באתר כנפיים, ספרי ילדים ונוער.
↑  שאנון מסנג'ר, תרגום: שרה קרן, הנסתרים, בן שמן: כנפיים הוצאה לאור, 2021, שומרת הערים האבודות, עמ' 229
↑  שאנון מסנג'ר, תרגום: שרה קרן, הנסתרים, בן שמן: כנפיים הוצאה לאור, 2021, שומרת הערים האבודות, עמ' 227-228
↑  Book 9.5: Unraveled, Keeper of the Lost Cities Wiki (באנגלית)
קירן היינדס

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1953 (בן 72) בלפסט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1975)  St Malachy's College  אוניברסיטת המלכה בבלפסט 
 צאצאים:  Aoife Hinds 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1999) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קירֵן הַייְנדס (אירית:  Ciarán Hinds נולד ב-9 בפברואר 1953) הוא שחקן קולנוע טלוויזיה ותיאטרון צפון אירי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "מינכן", ורוניקה גארין", "טומב ריידר 2: סוד החיים" ו"זה ייגמר בדם".
ביוגרפיה

היינדס נולד בבלפסט למורה ולדוקטור, גדל כקתולי לצד חמישה אחים ואחיות. בצעירותו השתתף בלהקת מחול מסורתי ולמד משפטים ב"אוניברסיטת קווינס בלפסט". הוא עזב את הלימודים כדי לקדם את קריירת המשחק ונרשם ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
היינדס מתגורר עם שותפתו לחיים, השחקנית הווייטנאמית-צרפתייה הלן פטארו, אותה פגש ב-1989 במהלך צילומי הסרט "מהאבהארטה". לזוג בת אחת, אִיפַה, ילידת 1991.
קריירת משחק

היינדס החל את דרכו בתיאטרון והתגלה בהפקות בלונדון ובאירלנד והיה חבר בלהקה השייקספירית המלכותית.
התפרסם בפעם הראשונה ב-1989 בדרמת הפשע של פיטר גרינוויי "הטבח, הגנב אשתו והמאהב" בתפקיד הסרסור קורי.
ב-1995 שיחק היינדס בתפקיד הימאי קפטן פרדריק וונטוורת בעיבוד הטלוויזיוני לספר "הטיית לב".
ב-1997 הופיע בדרמה "אוסקר ולוסינדה" בתור דניס האסט חברה של יורשת העצר האוסטרלית הצעירה לוסינדה לפלסטרייר (קייט בלאנשט).
ב-2002 שיחק היינדס במותחן הפוליטי "כל הפחדים כולם" בתפקיד נשיא רוסיה אלכסנדר נימרוב והשתתף במותחן הפשע "הדרך לפרדישן".
היינדס זכה לפרסום רב ב-2003 בזכות הופעתו בסרט הפעולה "טומב ריידר 2: סוד החיים" בתור המדען הטרוריסטי ג'ונתן רייס.
זכה בנוסף להערכה גדולה בבריטניה ובפרט באירלנד על תפקידו בתור בוס המאפיה האירי ג'ון טריינור בהפקתם הפוליטית של ג'ואל שומאכר וג'רי ברוקהיימר "ורוניקה גארין".
ב-2005 הופיע היינדס בדרמה ההיסטורית של סטיבן ספילברג "מינכן" בתפקיד קארל המנקה את זירות הרציחות של המוסד במהלך "מבצע זעם האל".
ב-2006 שיחק בסרט הפשע "מיאמי וייס" בתור סוכן האף. בי. איי ג'ון פוג'ימה ובדרמה התקופתית "רוחות של חופש" בתור הפוליטיקאי בנסטר טראלטון.
ב-2007 שיחק היינדס בדרמה המופתית של פול תומאס אנדרסון "זה ייגמר בדם" בתפקיד פלטצ'ר יד ימינו של איל הנפט דניאל פליינוויו (דניאל דיי-לואיס).
ב-2009 זכה היינדס בפרס השחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט האימה "צל חולף" בתור המורה האלמן מייקל פאר.
זכה לחשיפה גדולה בזכות הופעתו במותחן הבדיוני "המירוץ להר המכשפות" בתור הנרי בורק מפקד כוחות הממשל הרודפים אחר שני החייזרים.
השתתף בשני החלקים של הסרט המצליח מסדרת הארי פוטר "הארי פוטר ואוצרות המוות" בתפקיד אברפורת' דמבלדור אחיו של פרופסור דמבלדור.
ב-2011 שיחק בעיבוד האמריקאי לדרמה הישראלית המצליחה "החוב" בתפקיד סוכן המוסד בדימוס דייוויד פרץ, במותחן הריגול "החפרפרת" בתור סוכן הביון של ה-SIS רוי בלאנד ובסרט האימה "הפולחן".
היינדס כיכב בסדרת הטלוויזיה "רומא" וגילם את דמותו של יוליוס קיסר.
ב-2015 גילם את דמותו של קלאודיוס בהפקת "המלט" של התיאטרון המלכותי הלאומי, לצד בנדיקט קמברבאץ'.
בשנת 2016 שיחק בדרמת האיגרוף "להילחם על זה" לצידם של מיילס טלר וארון אקהרט ובאותה שנה לוהק גם לגלם את הנבל הראשי בסרט "ליגת הצדק". בנוסף, שיחק בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן.
במרץ 2023 פורסם כי קירן היינדס לוהק לעונה השנייה של הסדרה שר הטבעות: טבעות הכוח בתפקיד חוזר.
פילמוגרפיה

אקסקליבר (1981)
הטבח, הגנב אשתו והמאהב (1989)
כלה של חורף (1991)
אהבה כמוסה (1995)
מעגל של חברים (1995)
מרי ריילי (1996)
בזכות האם (1996)
אוסקר ולוסינדה (1997)
ג'יין אייר (1997)
עיירת טיטאניק (1998)
The Lost Son‏ (1999)
כל הפחדים כולם (2002)
הדרך לפרדישן (2002)
ורוניקה גארין (2003)
טומב ריידר 2: סוד החיים (2003)
נערות לוח השנה (2003)
ההצהרה (2003)
ראש העיר קסטרברידג' (2003)
פנטום האופרה (2004)
מייקיבו ואני (2004)
מינכן (2005)
רומא (2005)
מיאמי וייס (2006)
רוחות של חופש (2006) Amazing Grace
זנב הנמר (2006)
לידת ישו (2006)
מרגו בחתונה (2007)
סיפורו של האלאם פו (2007)
זה ייגמר בדם (2007)
מיס פטיגרו (2008)
הארכת שירות (2008)
קאש (2008)
המסע של דספרו (2008)
המירוץ להר המכשפות (2009)
צל חולף (2009)
חיים בזמן המלחמה (2009)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2010)
החוב (2011)
הפולחן (2011)
החפרפרת (2011)
מי שמאמין (2011)
גוסט ריידר: רוח הנקמה (2012)
ג'ון קרטר (2012)
האישה בשחור (2012)
מק'ניק (2013)
מעגל סגור (2013)
לשבור את הקרח (2013) - דיבוב
היעלמותה של אלינור ריגבי (2014)
האזור הבלתי-נסחף (2015)
להילחם על זה (2016)
שתיקה (2016)
ליגת הצדק (2017)
אישה צועדת קדימה (2017)
Axis (2017) - דיבוב
דרור אדום (2018)
האדם הראשון (2018)
אליזבת הרווסט (2018)
לשבור את הקרח 2 (2019) - דיבוב
בלפסט (2021)
מעורר השאול (2022)
הפלא (2022)
The Family Plan‏ (2023)
ארץ החטאים (2024)
Words of War‏ (2025)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

Cold Lazarus‏(1996) - מיני-סדרה
חיות פוליטיות (2012)
משחקי הכס (2013–2015)
האימה (2018)
אם אב ובן (2019)
בן ממשיך (2021-הווה)
האנגלייה (אנ') (2022)
הפרת אמונים (2022)
The Dry‏ (2022–הווה)
שר הטבעות: טבעות הכוח (2024)
הערות שוליים

↑  J. Kim Murphy, ‘The Lord of the Rings: The Rings of Power’ Season 2 Adds Ciarán Hinds, Rory Kinnear and Tanya Moodie, Variety, ‏20 במרץ 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412482705171  PLWABN: 9810647053905606  BIBSYS: 1072835  BNE: XX1266104  BnF: cb14187157g (data)  CANTIC: a10252988  GND: 173669786  ISNI: 0000 0001 1439 837X  LCCN: no97029122  LNB: 000341941  MusicBrainz: 786eddeb-9799-4260-a1ba-3f2927009c99  NKC: xx0048612  NLA: 35588837  NTA: 216020964  SUDOC: 111018161  Trove: 1005754  VIAF: 24811623   WorldCat (עם VIAF): 24811623
אדולפו צ'לי

| --- | --- |

צ'לי ב-1972
 לידה:  27 ביולי 1922 ממלכת איטליה מסינה, ממלכת איטליה
 פטירה:  19 בפברואר 1986 (בגיל 63) איטליה סיינה, טוסקנה, איטליה
 מדינה:  איטליה איטליה
 תקופת הפעילות:  1946–1986 (כ־40 שנה)
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לאמנויות הבמה על שם סילביו ד'אמיקו 
 בן או בת זוג:  טוניה קררו (1951–1962)  ורוניקה לאזאר (?–1986) 
 צאצאים:  אלסנדרה צ'לי, לאונרדו צ'לי 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדולפו צ'לי (באיטלקית: Adolfo Celi;‏ 27 ביולי 1922 – 19 בפברואר 1986) היה שחקן ובמאי קולנוע איטלקי. הופיע בכמעט 100 סרטי קולנוע וידוע בעיקר בזכות תפקידו בסרט "כדור הרעם" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. כמו כן כיכב בכמה קומדיות איטלקיות.
ביוגרפיה

צ'לי נולד במסינה והחל את דרכו בעולם הקולנוע לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1946. מאוחר יותר עבר לברזיל, הקים שם תיאטרון והיה לשחקן תיאטרון מצליח בברזיל ובארגנטינה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ביים שלושה סרטים באמריקה הדרומית.
בנוסף כיכב, בין היתר, בסרטים "פון ראיין אקספרס", "סלאלום", "הפרס הגדול", "רוח החופש". אולם הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסרט "כדור הרעם" מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בו גילם את הנבל הראשי, אמילו לרגו (אנ').
צ'לי התחתן שלוש פעמים. הוא מת בסיינה בגיל 63 כתוצאה מהתקף לב. בתו אלסנדרה צ'לי (אנ') היא שחקנית.
הערות שוליים

↑  Bosley Crowther, Screen: 007's Underwater Adventures:Connery Plays Bond in 'Thunderball', The New York Times, ‏22 בדצמבר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444773105171  PLWABN: 9810593580205606  BIBSYS: 11013137  BNE: XX1277989  BnF: cb13892304h (data)  GND: 173252168  ICCU: TO0V390967  ISNI: 0000 0001 2128 360X  LCCN: no2002050658  NKC: xx0152457  NLA: 35216347  NLK: KAC2020S0409  SUDOC: 078715768  Trove: 1454266  VIAF: 37101254   WorldCat (עם VIAF): 37101254
אמיליה אטיאס

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1987 (בת 37) ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  שחקנית, מנחה, דוגמנית, זמרת ודי ג'יי
 בן זוג:  נעים סיברה (2009 - הווה)
 צאצאים:  ג'ינה סיברה (נולדה ב-2016)
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה אמיליה אטיאס (בספרדית: María Emilia Attías; נולדה ב-20 במרץ 1987; בואנוס איירס, ארגנטינה) היא שחקנית, זמרת, רקדנית, די ג'יי ודוגמנית ארגנטינאית ממוצא יהודי. אטיאס ידועה בעיקר בזכות השתתפותה בטלנובלה "כמעט מלאכים", בתפקיד סיילו מחיקו (אנחלס אינצ׳אוסטי), פס באוור.
ביוגרפיה

אטיאס נולדה בשכונת בלגרנו שבעיר בואנוס איירס, ארגנטינה. אטיאס החלה את דרכה כדוגמנית, והופיעה על שעריהם של מספר מגזינים ארגנטינאים נחשבים כמו "חנטה", "מקסים" ו"גבו". בשנת 2006 לקחה חלק בתחרות הארגנטינאית "רוקדים למען החלום", כחלק מהתוכנית "שואו מאטצ'". היא זכתה בתחרות במקום השני, וכך החלה לפתח קריירה בריקוד.
ב-2004, הופיעה אטיאס בתוכנית "No hay 2 sin 3". באותה שנה שיחקה במספר פרקים בסדרה "Los Roldán".
ב-2006 שיחקה בטלנובלה "Gladiadores de Pompeya" בתפקיד ראשי. באותה שנה השתתפה אטיאס בעונה השנייה של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" וזכתה במקום השני. בהמשך השנה, הופיעה אטיאס בקליפ של ריקרדו ארחונה לשיר "Pingüinos en la cama". באותה שנה, החלו הליהוקים לסדרה חדשה של כריס מורנה, "כמעט מלאכים", שהחלה את שידוריה ב-2007. מורנה זכרה את אטיאס מהופעתה ב"מורדים" וליהקה אותה לתפקיד הראשי של סיילו מחיקו לצד ניקולס ואסקס.
משחקה בסדרה הביא לה פרסום רב. אטיאס השתתפה במופע התיאטרון המלווה את הסדרה והמשיכה לשחק בסדרה עד לסוף העונה השלישית. אטיאס המשיכה לשחק בסדרה במספר פרקים נוספים בעונה הרביעית (2010), לבקשתה של מורנה. בנוסף למשחקה בעונה השלישית של "כמעט מלאכים" היא שיחקה גם בסרט "Matar a Videla" שיצא בינואר 2010.
אטיאס זכתה בפרס מרטין פיירו בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" לשנת 2007, על השתתפותה בסדרה. בנוסף, באותה תקופה דגמנה אמיליה לחברות הלבשה ארגנטינאיות מצליחות, כגון "Caras" ו-"47 Street".
בסוכות 2009 הגיעה אטיאס, יחד עם כוכבי "כמעט מלאכים", לסיבוב הופעות בישראל. בנובמבר של אותה השנה נבחרה להחליף את עדי הימלבלוי כמייצגת חברת בגדי הים הישראלית "פלפל", והגיעה לישראל לשם צילום הקטלוג.
בשנת 2010 השתתפה בעונה השישית של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" והיה למודחת התשע עשרה. בדצמבר 2010 השתתפה כרקדנית אורחת בגרסה הישראלית של "רוקדים עם כוכבים" ובטקס נבחרי הילדים בישראל.
במהלך שנת 2011 שיחקה אמיליה בשני סרטים, הראשון "EL secreto de lucia" והשני "Todo lo que necesitas es amor".
ב-2012 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "Los únicos" בתפקיד ראשי. בנוסף שיחקה בסרט "Días de vinilo" בתפקיד קטן.
ב-2013 הצטרפה בתור לופה לסדרה "שכנים במלחמה". באותה שנה שיחקה בסדרה "Mis amigos de siempre" לצד אגוסטינה צ'רי וגונסלו הרדיה.
ב-2014 שודרה בארגנטינה תוכנית ראיונות בהשתתפותה ובהשתתפות חברי "כמעט מלאכים".
ב-2015 שיחקה בסרט "Contrasangre" בתפקיד אנליה, ובאותה שנה שיחקה גם בסדרה "Cromo".
ב-2016 שיחקה תפקיד ראשי בסרט "Dolores" ותפקיד משני בסרט "El Muerto Cuenta su Historia".
חיים אישיים

אמה של אטיאס "הבה הדה רוזה (פומפיי)" היא אשת עסקים אשר עוסקת בנדל"ן, ואביה קרלוס אטיאס הוא מאמן רוגבי ומפקד לשעבר בצבא ארגנטינה. לאביה יש שורשים יהודיים מצד אביו (סבא של אמיליה יצחק אטיאס).[דרוש מקור] הוריה התגרשו כשהייתה בת שש. ב-3 בדצמבר 2009 נישאה אטיאס לשחקן ולמוזיקאי נעים סיברה, לאחר שלוש שנות זוגיות. בשנת 2014 פתחה יחד עם בעלה בר בשם Poe ובשנת 2016 פתחה מסעדה בשם Neron. ב-2017 פתחה בר חדש ביחד עם בעלה. לזוג בת אחת. היא ובעלה נפרדו ב-2024.
סידני ייטס

סידני ריצ'רד ייטס (באנגלית: Sidney Richard Yates‏; 27 באוגוסט 1909 – 5 באוקטובר 2000) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי ממדינת אילינוי. יליד שיקגו, הוא סיים את בית הספר התיכון לייק ויו ב-1928. הוא קיבל תואר ראשון (1931) ותואר במשפטים (1933) מאוניברסיטת שיקגו, התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק בעריכת דין בשיקגו. בנוסף לעבודה כעורך דין, ייטס שיחק גם כדורסל חצי מקצועי בשנות ה-30. הוא רכש את ניסיונו הראשוני בממשלה כעורך דין של כונס הנכסים של בנק המדינה (1935–1937), וכעוזר התובע הכללי של המדינה המתמחה במסילות ברזל עבור ועדת המסחר של אילינוי (1937–1940). במהלך מלחמת העולם השנייה שירת ייטס בצי ארצות הברית במשך שנתיים (1944–1946) כעורך דין שבסיסו בוושינגטון הבירה.
ב-1948, ייטס נבחר לקונגרס, וכיהן בין השנים 1949 ל-1963. לאחר התמודדות לא מוצלחת נגד אוורט דירקסן לסנאט של ארצות הברית ב-1962, ב-1964 נבחר ייטס שוב לבית הנבחרים. הוא כיהן בין 1965 ל-1999, ולא התמודד לבחירה מחדש ב-1998. הוא היה חבר ותיק בוועדת ההקצאות של בית הנבחרים, שם נודע בזכות תמיכה אמריקאית נחרצת בישראל ובמימון פדרלי לפארקים, שימור היסטורי ואמנויות. ייטס גם תמך בכמה מטרות ליברליות, כולל התנגדות לאפליה על רקע גיל. בזמן שסיים את כהונתו, הוא היה האדם השלישי הכי מבוגר שכיהן אי פעם בבית הנבחרים (בן 89) לאחר צ'ארלס מנלי סטדמן ואייזק ר. שרווד, ואחד החברים הוותיקים ביותר בהיסטוריה של הקונגרס (כהונה במשך 48 שנים).
ייטס מת בוושינגטון בשנת 2000. הוא נקבר בבית הקברות ממוריאל פארק בסקוקי, אילינוי.
קורות חיים > ראשית חייו

ייטס נולד ב-27 באוגוסט 1909 בשיקגו, אילינוי, והיה הצעיר מבין שישה ילדים של המהגרים היהודים הליטאים לואי ואידה ייטס. הוא גדל בשיקגו והיה נער משרד במשרד וראייטי בשיקגו במהלך שנות ה-20. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת שיקגו ב-1931 עם תואר ראשון בפילוסופיה וקיבל תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו ב-1933. בזמן לימודיו בקולג', ייטס הצטרף לאחווה Pi Lambda Phi. הוא גם שיחק כדורסל, ונבחר לוועידת עשרת הגדולים. באמצע שנות ה-30 שיחק כדורסל חצי מקצועני ועסק בעריכת דין. ייטס היה עורך דין של כונס הנכסים של מדינת אילינוי מ-1935 עד 1937. משנת 1937 עד 1940 הוא היה עוזר התובע הכללי של המדינה שהוצמד לוועדת המסחר של אילינוי כעורך דין צמוד. הוא שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, הוצב כעורך דין של לשכת הספינות בוושינגטון הבירה.
קורות חיים > קריירה בקונגרס

מ-1949 עד 1963 ומ-1965 עד 1999, ייטס כיהן בבית הנבחרים כדמוקרטי. למרות שגבולות המחוז שלו השתנו במהלך השנים, הוא תמיד היה מעוגן בשפת האגם של שיקגו. משנות ה-70 ואילך, הירידה באוכלוסיית שיקגו הביאה לכך שהמחוז גלש לפרברים הצפוניים. עד שפרש, המחוז שלו כלל גם את אוונסטון, דה פליינס, גלנוויו, רוזמונט וסקוקי.
ייטס היה אחד מחברי הקונגרס הראשונים שהתבטאו נגד אפליה על רקע גיל, וטען ב-1951 כי פרישת חובה של עובדים היא שגויה ומונעת מאנשים מבוגרים את "זכותם לנהל חיים גאים, יצרניים ועצמאיים".
במהלך שנות ה-50 המאוחרות, לאחר שסדרה של כתבות מגזינים מפחידות וסרטים הוליוודיים עזרו לסנסציונליות של כנופיות נוער ואלימות, קרא ייטס לחקיקה לאסור על סכינים הנפתחים אוטומטית או אולר קפיצי, והכריז בצורה מלודרמטית כי "פנטזיות מרושעות של אומניפוטנציה, עבודת אלילים... ברברית וזוועות סדיסטיות, והפרות מפלצתיות של ערכים מקובלים נובעות מפולחן הנשק, וסכין ה־Switchblade נכללת בזה ותחושת הכוח המעוותת שהם מולידים - כוח מטורף, פזיז ומגרד לבטא. עצמו באלימות - מהמתבגרים העבריינים שלנו ייפטרו מאחד מאמצעי ההסתה החזקים ביותר שלהם לפשע". האיסור על סכיני Switchblade נחקק בסופו של דבר לחוק כחוק Switchblade Knife משנת 1958. ייטס וחברי קונגרס אחרים שתמכו בחוק סכין ה-Switchblade האמינו שבאמצעות הפסקת היבוא והמכירות הבין-מדינתיות של סכינים הנפתחים אוטומטית (הפסקה למעשה של מכירות סכינים חדשות), החוק יצמצם את האלימות של כנופיות נוער על ידי חסימת גישה למה שהפך לנשק סמלי. עם זאת, בעוד שיבוא סוויצ'בלייד, הייצור המקומי והמכירות לבעלים חוקיים הסתיים במהרה, מחקר חקיקתי מאוחר יותר הראה ששיעורי האלימות של כנופיות נוער עלו למעשה במהירות, כאשר חברי כנופיות החלו להשתמש בנשק חם במקום בסכינים.
ייטס נכשל בניסיונו להיבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1962 נגד הרפובליקני המכהן ומנהיג המיעוט בסנאט אוורט דירקסן. הוא שירת לזמן קצר באו"ם לפני שחזר לבית הנבחרים לאחר הבחירות ב-1964. עמיתו הדמוקרט אדוארד פינגן זכה במושב הישן של ייטס לאחר שהמחוז הקודם שלו מוזג עם ה-9, אבל ראשי המפלגה של שיקגו שכנעו אותו לקבל מעמד של שופט מחוזי בתמורה לאפשר לייטס להחזיר את המושב הישן שלו. ייטס כיהן בוועדת ההקצאות לאורך הקריירה שלו וכיהן כיו"ר ועדת המשנה הפנימית מ-1975 עד 1995. בוועדה זו הוא תמך בתוכניות סביבתיות ובקרן הלאומית לאמנויות.
ייטס נשאר ביחסים טובים הן עם הרפורמים הליברלים והן עם פוליטיקאים בשיקגו לאורך הקריירה שלו. הוא גם שירת בוועדת המשנה למבצעי חוץ והיה תומך נמרץ בתמיכה האמריקאית בישראל. הוא עבד יד ביד עם ראש הסגל שלו, מרי ביין, כדי לשמור על מימון פדרלי לאמנויות ולתוכניות לשימור מורשת טבעית, ולהקים את המוזיאון לזכר השואה בארצות הברית.
בשנת 1993 הוענק לו מדליית האזרחים הנשיאותיים על ידי הנשיא קלינטון ובשנת 1997 הוא קיבל את פרס ארבע החירויות לחופש הביטוי. בשנת 1999, שונה שמו של בניין המבקרים בוושינגטון הבירה לבניין סידני ייטס לכבודו.
הוא החבר בעל הכהונה הארוכה ביותר אי פעם בבית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת אילינוי. הוא מחזיק בשיא כחבר ה-10 בעל הכהונה הכי ארוכה בתולדות הקונגרס האמריקני, וגם בעל הכהונה הארוכה ביותר מבין כל החברים שתקופתם בקונגרס כללה הפסקה בכהונה.
קורות חיים > מוות וקבורה

ייטס מת בוושינגטון הבירה ב-5 באוקטובר 2000. הוא נקבר בבית הקברות ממוריאל פארק בסקוקי, אילינוי.
משפחתו

ייטס היה נשוי לאדלין הולב (1914–2002) במשך 65 שנים. הם היו הוריו של סטיבן ר. ייטס (1940–2000), ששימש כשופט בבית המשפט המחוזי באילינוי.
אחיו צ'ארלס היה סוכן כישרונות של בוב הופ, בינג קרוסבי ומרתה ריי.
הערות שוליים

↑  
"United States Census, 1930", FamilySearch, נבדק ב-24 במרץ 2018 {{citation}}:  (עזרה)
↑  The International Teamster. Vol. 46. Washington, DC: International Brotherhood of Teamsters. 1948. p. 97 – via Google Books.
↑  Stout, David (8 באוקטובר 2000). "Sidney R. Yates Dies at 91; Congressman Supported Arts". The New York Times. New York, NY. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Pearson, Richard (7 באוקטובר 2000). "Longtime Congressman Sidney Yates Dies". Washington Post. Washington, DC. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Levine, Bernard R., The Switchblade Menace, OKCA Newsletter (1993)
↑  "Four Freedoms Awards | Roosevelt Institute". אורכב מ-המקור ב-2015-03-25. נבדק ב-2015-05-13.
↑  Histories of the USDA Headquarters Complex Buildings (אורכב 21.07.2011 בארכיון Wayback Machine), U.S. Department of Agriculture Departmental Management website, accessed July 28, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557480705606  LCCN: n99053756  NARA: 10574585  SNAC: w64n9w9t  US Congress: Y000013  VIAF: 68262595   WorldCat (עם VIAF): 68262595
גיורא רם-פורמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1935 המנדט הבריטי מעברות, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  5 במרץ 2025 (בגיל 90)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1983 (כ־30 שנה)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 טייס קרב  מפקד טייסת 113  מפקד בסיס רמת דוד  ראש להק אוויר  סגן מפקד חיל האוויר  עוזר ראש אג"ם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל מעברות, מזכ"ל הקיבוץ הארצי
 
גיורא רם-פורמן (14 בינואר 1935 – 5 במרץ 2025) היה איש צבא ומנהל ישראלי. היה טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, סגן מפקד החיל בתפקידו האחרון בחיל האוויר. לאחר שחרורו כיהן כיושב ראש דירקטוריון חברת מוצרי מעברות וכמזכ"ל הקיבוץ הארצי.
קריירה צבאית

פורמן, יליד קיבוץ מעברות, שירת כטייס בחיל האוויר וכמדריך בבית הספר לטיסה. הוא השתחרר מצה"ל ב-1957 וחזר לקיבוצו כדי להקים את ענף המטעים. במקביל שיחק כדורעף בנבחרת של קיבוצו.
בשנת 1960 חזר לשירות הקבע. הוא היה שותף בהקמת אחת מטייסות המיראז' 3 הראשונות בחיל האוויר. ב-1965 מונה למפקד טייסת 113, טייסת מטוסי אוראגן. ב-1967 היה אמור להחליף את עמוס לפידות בפיקוד על טייסת 101, טייסת מטוסי מיראז' 3, אך בשל הכוננות בתקופת ההמתנה לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, בוטלה ההחלפה. במלחמה השתתף פורמן במבצע מוקד כמוביל בכיר במסגרת טייסת 113, ובמקביל ערך גיחות במסגרת טייסת 101. ביום השני של המלחמה הפיל מטוס מיג 21 מצרי.
הוא שירת כמפקד טייסת תעופה בבסיס חצור, וכמפקד בית הספר לטיסה. במלחמת ההתשה הפיל שני מטוסים נוספים במהלך קרב אוויר שהתרחש ב-8 ביולי 1969, בו הופלו שבעה מטוסי מיג 21 סורים באזור רמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים, היה ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר. במהלך המלחמה נקרא לפקד על כנף 1 (בסיס רמת דוד) לאחר נפילתו של ארלוזור (זוריק) לב ומונה לתפקיד ב-23 באוקטובר 1973.
בשל בעיות ראייה הושבת מטיסה. ב-1977 היה שותף בצוות ההקמה מחדש של המכללה לביטחון לאומי. לאחר שרן פקר נאלץ לוותר על מינויו כראש להק אוויר וסגן מפקד חיל האוויר, מונה פורמן לתפקיד ב-1979.
בתחילת 1981 השתחרר משירות הקבע. הוא חזר לשירות בינואר 1982 ומונה לעוזר ראש אג"ם. במהלך מלחמת לבנון הראשונה המליץ לשר הביטחון, יחד עם עוזר ראש אמ"ן, אביעזר יערי, להימנע מכניסה לביירות. הוא השתחרר בינואר 1983 בדרגת תת-אלוף.
קריירה אזרחית

פורמן הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שחרורו השלים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור.
הוא היה חבר מפ"ם ובשנת 1976 בוועידה ה-7 של המפלגה נבחר למועצת המפלגה. במהלך שנות ה-80 כתב סדרת מאמרים בעל המשמר נגד מלחמת לבנון הראשונה. בין השאר קרא להקמת ועדת חקירה בנושא. הוא היה ממקימי המועצה לשלום ולביטחון ב-1988.
פורמן היה מנכ"ל חברת מוצרי מעברות בסוף שנות ה-80. בזמן משבר הקיבוצים כיהן כמזכ"ל הקיבוץ הארצי עד שהוחלף ב-1996 על ידי אבשלום וילן. היה חבר דירקטוריון בחברת רמות של אוניברסיטת תל אביב, וכיהן כמנכ"ל חברת התרופות "תרימה" מקיבוץ מעברות. בפברואר 2003 התמנה ליו"ר דירקטוריון חברת מוצרי מעברות וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2014. בתקופתו רכשה החברה את השליטה בחברת "אדמה" מתחום המזון האורגני ואת חברות אנליט, טבע טעם, ואלטמן, מתחום תוספי התזונה. ב-2009 מכרה מעברות 51% מהבעלות בחברת "מטרנה" לאסם ונסטלה תמורת 268.5 מיליון ש"ח.
בבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015, הוצב במקום ה-96 ברשימת מרצ.
חיים אישיים

נכדתו היא העיתונאית ליאור קינן.
ב-5 במרץ 2025 הלך לעולמו בגיל 90.
ספרו

א"א - היה או לא היה, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר - ספר המערב אמת ודמיון ובו שזורים סיפורים מהשירות שלו בחיל האוויר
הערות שוליים

↑  סימה קדמון, נחיתת אונס, מעריב, 28 באוגוסט 1987
↑  שלושה נצחונות, על המשמר, 23 באוגוסט 1960
↑  דני שלום, כרעם ביום בהיר : מבצע מוקד - כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, באוויר - פרסומי תעופה, 2002, עמ' 112
↑  שרה ליבוביץ-דר, טסתי לידו תא מול תא ופתחתי באש, באתר הארץ, 28 בינואר 2003
↑  505 חברי מועצת מפ"ם שנבחרו בוועידה ה-7, על המשמר, 14 ביוני 1976
↑  רשימת המועמדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266811105171
קאראקלפאקסטן

קאראקלפאקסטן (באוזבקית: Qoraqalpogʻiston/Қорақалпоғистон; בקאראקלפאקית: Qaraqalpaqstan; ברוסית: Каракалпакстан) היא רפובליקה אוטונומית באוזבקיסטן. הרפובליקה מחולקת ל-16 נפות ועיר אחת שהיא הבירה, נוקוס.
משמעות שמה בשפה הקאראקלפאקית הוא ארץ חובשי הכובעים השחורים. היא בעלת מעמד אוטונומי מיוחד, המאפשר לה להתנתק מאוזבקיסטן באמצעות משאל עם.
היסטוריה

מסביבות שנת 500 לפנה"ס לערך עד שנת 500 לספירה, השטח שכיום מכונה קאראקלפאקסטן היה אזור חקלאי משגשג שנתמך על ידי השקיה נרחבת. הטריטוריה הייתה חשובה מבחינה אסטרטגית, ולכן רבים נאבקו על השליטה בה, כפי שמעידים יותר מ-50 מבצרי ח'ווארזם שנבנו באזור. העם הקאראקלפאקי, שהיו בעיקר רועים נוודים ודייגים, תועדו לראשונה על ידי זרים במאה ה-16.[דרוש מקור] קאראקלפאקסטן נמסרה לאימפריה הרוסית מידי ח'אנות חיווה בהסכם שלום בשנת 1873.
תחת השלטון הסובייטי, היה זה אזור אוטונומי בתוך הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית עד שנת 1936, אז צורף לאוזבקיסטן כרפובליקה אוטונומית בשם הרפובליקה הסובייטית האוטונומית הסוציאליסטית הקאראקלפאקית. קאראקלפאקסטן הייתה ככל הנראה בשיא שגשוגה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20,[דרוש מקור] כשהורחבה ההשקיה מנהר האמו דריה, אולם כיום, ניקוזה של ימת אראל הפך את האזור לאחד מהעניים ביותר באוזבקיסטן. באזור ישנה בצורת רבת שנים, בין היתר בשל דפוסי מזג האוויר, אך בעיקר היות שנהר אמו דריה מנוצל בחלקה המזרחי של המדינה, כך שספיקת הנהרות בקאראקלפאקסטן נפגעת. גידולים חקלאיים שנכשלו שללו מאלפי אנשים את מקור ההכנסה העיקרי שלהם ומחסור במי שתייה יצר גל של מחלות זיהומיות.
גאוגרפיה

הרפובליקה משתרעת על פני 166,594 קמ"ר ומהווה את החלק הצפון-מערבי של אוזבקיסטן. היא גובלת ממזרח במחוזות בוכרה, נבוי וחורזם, בטורקמניסטן מדרום ובקזחסטן מצפון וממערב. האזור ההיסטורי ח'ווארזם ומחציתה הדרומית של ימת אראל נמצאים בשטחה של הרפובליקה. רוב שטחה של הרפובליקה מדברי והיא מוקפת במדבר קיזילקום ממזרח ומדבר קאראקום מדרום. רמה סלעית משתרעת מערבה עד לים הכספי.