stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להשתיק את אר. קלי
הערות שוליים

↑  https://twitter.com/offmuterkelly, Twitter
1 2 3  https://www.pulse.ng/gist/profile-meet-oronike-odeleye-the-co-founder-of-the-muterkelly-campaign/pj2shcj
↑  It’s Finally Time For an R. Kelly Reckoning, Dame Magazine, ‏2018-05-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Streitfeld, David (2008-06-14). "R. Kelly Is Acquitted in Child Pornography Case". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-12.
↑  R. Kelly Protesters And Fans Faced Off Outside His Chicago Studio, BuzzFeed News (באנגלית)
↑  Elias Leight, Elias Leight, Protestors Demand RCA Drop R. Kelly at New York Rally, Rolling Stone, ‏2019-01-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  "R Kelly gives defiant performance amid protests in North Carolina". BBC News (באנגלית בריטית). 2018-05-12. נבדק ב-2021-04-12.
↑  The #MuteRKelly Movement Takes Its Protest To The Steps Of His Record Label, NPR.org (באנגלית)
↑  Coscarelli, Joe (2018-05-01). "R. Kelly Faces a #MeToo Reckoning as Time's Up Backs a Protest". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-12.
↑  VIBE,  VIBE, Tarana Burke Praises Ava DuVernay For Speaking Out Against R. Kelly, VIBE.com, ‏2019-06-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  William Lee, R. Kelly's fall comes as Chicago, black women finally turn their back on star, chicagotribune.com
עמירם אליאסף

| --- | --- |

סא"ל עמירם אליאסף, מפקד טייסת אפ-15, תל נוף 1985
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 69   מפקד טייסת 133   מפקד בסיס רמון   מפקד בסיס חצרים
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
עמירם אליאסף הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים ומפקד בסיס רמון בחיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה

עמירם אליאסף התגייס לקורס טיס מס' 61 אותו סיים בהצטיינות במגמת קרב. במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס קרב בטייסת הפנטומים 201. ערך 38 גיחות בחזית מצרים וסוריה. בין השאר השתתף בקרב אל-מנצורה.
שימש מדריך בקורס טיס, מפקד מגמה בבית הספר וחבר בצוות האירוורבטי של חיל האוויר.
ב-1981 מונה למפקד טייסת 69, טייסת מטוסי פנטום. בפתיחת מלחמת לבנון הראשונה השתתפה הטייסת במבצע ערצב 19, במבצע תקיפת סוללות טילי הקרקע אוויר של הסורים השמידה הטייסת בפיקודו 11 מתוך 19 סוללות הטילים שהושמדו במלחמה, (כולל השמדת סוללת SA-8 בפעם הראשונה בעולם). בהמשך המלחמה הוביל מבנה לתקיפת סוללת טילי נ"מ SA-6 בסוריה. את התקיפה ביצע ביעף צליפה בתותחים לאחר תקלה שמנעה ממנו יכולת להשתמש בפצצות, והשמיד את הסוללה. על פעולתו זו קיבל את צל"ש מפקד חיל האוויר.
בשנים 1983–1985 פיקד על טייסת 133, טייסת מטוסי F-15.
עמירם אליאסף פיקד על בסיס רמון, בתקופת כהונתו קיבל את פרס הבסיס המצטיין הצה"לי מידי הרמטכ"ל אהוד ברק, בעיקר על הקליטה המוצלחת של מסוקי האפאצ'י בבסיס.
פיקד על בסיס חצרים. בעקבות תאונת אימונים באפריל 1993, במהלכה נפגעו קל חיילים מירי מטוסים, החליט מפקד חיל האוויר הרצל בודינגר להפסיק את תפקידו של אליאסף ובעקבות כך פרש משירות הקבע, עמירם אליאסף החליט להשתחרר למרות הצעות שקיבל ממפקד חיל האוויר לתפקידים בכירים אחרים בחיל האוויר.
לאחר שחרורו כיהן כחבר מועצת כפר שמריהו וכדירקטור בחברת תאת טכנולוגיות. כמו כן עבד בחטיבת המל"טים של התעשייה האווירית לישראל.
עמירם אליאסף בעל תואר ראשון בהיסטוריה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד וכן בוגר תוכנית העמיתים של קרן וקסנר.
רעייתו היא הציירת סמדר אליאסף.
הערות שוליים

↑  פוסט בפייסבוק
↑  עמרי אסנהיים, ידידותי למשתבש, באתר nrg‏, 13 בינואר 2006
אבי מאור

ערך זה עוסק בקצין צה"ל. אם התכוונתם לכדורסלן, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 69 בערך) עין ורד, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 119   מפקד טייסת 133   מפקד בסיס רמון  נספח חיל האוויר בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון
 
אבי מאור (נולד ב-1956) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס רמון.
ביוגרפיה

מאור נולד במושב עין ורד, בן להורים ניצולי השואה שהצליחו להמלט מפולין לסיביר ולטשקנט ועלו לארץ בסוף המלחמה. שירת כטייס קרב בחיל האוויר, במהלך מלחמת לבנון הראשונה שירת כטייס F-15 והפיל שני מטוסי מיג 21 של חיל האוויר הסורי.
בהמשך שירותו פיקד על טייסת 119 ("העטלף"), אז טייסת מטוסי F-4 פנטום ("קורנס"). בתקופת פיקודו השתתפה הטייסת בצילומי אוויר לצורכי מודיעין, ומאור רשם את שיא הגובה בטיסות של חיל האוויר כשחצה גובה של 75,000 רגל. לאחר מכן פיקד על טייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול"), טייסת מטוסי F-15, בתקופת מלחמת המפרץ. פיקד על בסיס רמון וכיהן כנספח חיל האוויר בארצות הברית. ב-2003 השתתף במטס חיל האוויר מעל אושוויץ, שם ב-1942 נרצחו סבא שלו, אברהם אורמכר, שאבי קרוי על שמו, סבתו בתיה, דודים ובני דודים.
לאחר שחרורו מילא תפקידי ניהול בתעשייה האווירית.
מאור נשוי לאורית, בתו של רן פקר. השניים הורים לשלושה. בנם הצעיר משרת כטייס קרב בחיל האוויר.
הערות שוליים

↑  אסף ולדן, ‏מעבר לשיא, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  טלי בן-יוסף והילה פולקה, ‏שומרי הסף, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  דן סלע, ‏רן פקר - לא מה שחשבתם, באתר חיל האוויר הישראלי
31 (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  רוב זומבי 
 הופק בידי:  רוב זומבי  מייק אליוט  אנדי גולד  מייקל שרמן  מתיו פרניצ'רו  אדי וייסמן  קרייג וולנדזיאק
 תסריט:  רוב זומבי
 עריכה:  גלן גרלנד
 שחקנים ראשיים:  שרי מון זומבי  ג'ף דניאל פיליפס  לורנס הילטון-ג'ייקובס  מג פוסטר  ריצ'רד ברייק  ג'יין קאר  ג'ן קאר  א.ג. דיילי  מלקולם מקדואל  קווין ג'קסון
 מוזיקה:  רוב זומבי  ג'ון 5  זאוס  בוב מרלייט
 צילום:  דיוויד דניאל 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Bow + Arrow Entertainment  Spookshow International Films  Protagonist Pictures 2  Windy Hill Pictures  PalmStar Entertainment  Spectacle Entertainment Group
 חברה מפיצה:  Saban Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בינואר 2016 (סאנדנס) 16 בספטמבר 2016 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה
 תקופת התרחשות:  ליל כל הקדושים 
 תקציב:  1 מיליון דולר
 הכנסות:  850,419 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   31
 robzombie.com/tag/31/
 דף הסרט ב־IMDb
 
31 הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2016, שנכתב, הופק ובוים על ידי רוב זומבי ובכיכובם של השחקנים, שרי מון זומבי, ג'ף דניאל פיליפס, לורנס הילטון-ג'ייקובס, מג פוסטר, ריצ'רד בלם, ג'יין קאר, ג'ודי ג'יזון, א.ג. דיילי ומלקולם מקדואל. הסרט כולל אינסמבל של שחקנים ללא דמות ראשית ספציפית.
תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צוות השחקנים

שרי מון זומבי – בתפקיד צ'רלי
ג'ף דניאל פיליפס – בתפקיד רוסקו פייפר
לורנס הילטון-ג'ייקובס – בתפקיד פנדה ת'ומאס
מג פוסטר – בתפקיד ונוס וירגו
ריצ'רד ברייק – בתפקיד דום הם
מלקולם מקדואל – בתפקיד האב נפוליאון-הורציו-סילאס
ג'ודי ג'יזון – בתפקיד האחות סרפנט
ג'ן קאר – בתפקיד האחות דרגון
פנצ'ו מולר – בתפקיד ראש חולה
לו טמפל – בתפקיד ראש פסיכי
דייוויד אורי – בתפקיד ראש סכיזופרני
אי. ג'י. דיילי – בתפקיד ראש מין
טורסטן וורגס – בתפקיד ראש מת
ג'ינג'ר ליין – בתפקיד צ'רי בומב
טרסיי וולטר – בתפקיד לאקי ליאו
דניאל רואיבאק – בתפקיד פסטור ויקטור
דוין סידל – בתפקיד ג'ורג'ינה ויקטור
קווין ג'קסון – בתפקיד ליבון וואלי
מייקל "רד בון" אלקוט – בתפקיד רנדי בומפגוסי השמן
אספרנסה איברה – בתפקיד סנופי
אנדראה דורה – בתפקיד טריקסי
גבריאל פימנטל – בתפקיד ברומייר
ג'רמיין הולמן – בתפקיד גון
הפצה

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2016 ב-23 בינואר 2016. במרץ 2016 הודיעו סרטי סבן כי רכשו זכויות הפצה עבור 31 וכי הם יתנו לו מהדורה תיאטרלית מוגבלת ב-16 בספטמבר 2016.
ב-1 בספטמבר הקרינה פאתום אירועים בכורה מיוחדת של 31 בבתי הקולנוע ברחבי ארצות הברית במסגרת אירוע מיוחד. האירוע כלל בכורות עולמיות לקליפ "Gore Whore", שאלות ותשובות אחד על אחד עם יוצר הסרט, ומבט מאחורי הקלעים.
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לארבעה פרסים בטקס פרסי האימה הבריטי "BloodGuts" בקטגוריות: "השחקן הטוב ביותר" (ריצ'רד ברייק), "שחקן המשנה הטוב ביותר" (מלקולם מקדואל), "שחקנית המשנה הטובה ביותר" (מג פוסטר) "והפסקול/הניקוד הטוב ביותר" (ג'ון 5). בנוסף ריצ'רד ברייק היה מועמד לפרס "שחקן המשנה הטוב ביותר" בטקס פרסי Fangoria" "Chainsaw ולאותה קטגוריה בטקס פרסי "Fright Meter" וזכה באחרונה. בנוסף בטקס "Fright Meter" היו מועמדים גם הגיטריסט ג'ון 5 ויוצר הסרט לקטגוריית "הניקוד הטוב ביותר" ו-וויין טות' היה מועמד בקטגוריית האיפור הטוב ביותר.
ביקורות

הסרט קיבל ניקוד של 47% מאתר "Rotten Tomatoes" על סמך 45 ביקורות וציון ממוצע של 5.43 בדירוג הגולשים. באתר "Metacritic" הסרט קיבל ציון של 35 בהתבסס על 13 ביקורות.
הערות שוליים

↑  31, 2016-09-15, נבדק ב-2020-10-20
ג'ינג'ר סנאפס

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון פוסט
 הופק בידי:  קרן לי הול וסטיב הובאן
 תסריט:  קרן לי הול וג'ון פוסט
 עריכה:  ברט סאליבן
 שחקנים ראשיים:  אמילי פרקינס  קתרין איזבל  קריס למקה  מימי רוג'רס  ג'סי מוס  דניאל המפטון
 מוזיקה:  מייק שילדס
 צילום:  ת'ום בסט
 מדינה:  קנדה
 חברת הפקה:  Copperheart Entertainment
 חברה מפיצה:  Motion International
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוגוסט 2000
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה
 מקום התרחשות:  קנדה 
 תקופת התרחשות:  ליל כל הקדושים 
 תקציב:  4.5 מיליון דולר
 הכנסות:  572,781 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   gingersnaps
 סרט הבא:  Ginger Snaps 2: Unleashed 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"ג'ינג'ר סנאפס" (באנגלית: Ginger Snaps) הוא סרט אימה קנדי משנת 2000, בבימויו של ג'ון פוסט (אנ') ובכיכובן של אמילי פרקינס וקתרין איזבל. הסרט מתמקד בשתי אחיות בגיל העשרה שמגלות עניין בנושא המוות. זהו הסרט הראשון בסדרת סרטי "ג'ינג'ר סנאפס". בשנת 2004 יצאו שני סרטי המשך שצולמו והופקו במקביל: "Ginger Snaps 2: Unleashed" (אנ') והפריקוול "Ginger Snaps Back: The Beginning" (אנ'). הסרט זכה לשבחים רבים.
דמויות בסרט

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שחקן/נית | דמות | תיאור |
| אמילי פרקינס (אנ') | בריג'יט פיצג'רלד | אחותה הקטנה של ג'ינג'ר, נערה מתבודדת ושקטה. |
| קתרין איזבל (אנ') | ג'ינג'ר פיצג'רלד | נערה מתבגרת סקרנית, צינית וסרקסטית המגלה עניין בנושא המוות, והדומיננטית מבין האחיות. |
| קריס למקה (אנ') | סאם מילר | סוחר סמים פופולרי אשר מסייע לבריג'יט. |
| מימי רוג'רס (אנ') | פמלה פיצג'רלד | אמם של בריג'יט וג'ינג'ר, אישה מודאגת ולחוצה. |
| ג'סי מוס (אנ') | ג'ייסון מקארדי | נער שטוף הורמונים שחושק בג'ינג'ר. |
| דניאל המפטון (אנ') | טרינה סינקלייר | בריונית בית הספר, יריבה של בריג'יט וג'ינג'ר. חושקת בסם. |
עיבוד טלוויזיוני

ב-27 באוקטובר 2020 נמסר שטרילוגיית סרטי "ג'ינג'ר סנאפס" תעובד לסדרת טלוויזיה. הסדרה תופק במשותף על ידי החברות "Copperheart Entertainment" מפיקת הטרילוגיה, ו"Sid Gentle Films", מפיקת הסדרה "להרוג את איב". ג'ון פוסט יהיה המפיק הראשי. את התסריט תכתוב אנה סמויאלה.
הערות שוליים

↑  Ginger Snaps, 2000-12-11, נבדק ב-2020-10-23
↑  Squires, John (October 27, 2020). “Ginger Snaps” Franchise Finds New Life as a Television Series!. Bloody Disgusting. Retrueved oxtober 28, 2020
↑  Andreeva, Nellie (October 27, 2020). ‘Ginger Snaps’ TV Series Based On Horror Films In Works From ‘Killing Eve’ Producer Sid Gentle Films With John Fawcett As EP. Deadline Hollywood. Retrieved October 28, 2020
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1936

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1936 היו מערכת הבחירות הנשיאותיות השלושים-ושמונה בתולדות ארצות הברית, ונערכו ב-3 בנובמבר 1936. אלו היו הבחירות החד-צדדיות ביותר בהפרש קולות האלקטורים. ההפרש בין המועמדים במניין הקולות הכולל היה השני בגודלו במערכות הבחירות אחרי 1820, בהן לא היה יותר ממועמד אחד.
הבחירות נערכו כשהשפל הגדול נכנס לשנתו השמינית. הנשיא המכהן והמועמד הדמוקרט, פרנקלין דלאנו רוזוולט, עדיין ניסה להעביר את חוקי הניו דיל בקונגרס ובבית המשפט. אך החוקים שהוא כבר העביר (ביטוח לאומי ודמי אבטלה) היו פופולריים מאוד בקרב הציבור האמריקני. יריבו הרפובליקני של רוזוולט היה המושל אלף לנדון מקנזס, מועמד מתון.
אף על פי שפרשנים חזו קרב צמוד, רוזוולט ניצח את הניצחון האלקטורלי הגדול ביותר מאז שהמפלגה הרפובליקנית קמה בעשור השישי של המאה ה-19, וניצח בכל מדינה פרט למיין וורמונט. בכך שזכה ב-523 אלקטורים, רוזוולט קיבל 98.49% מהאלקטורים, האחוז הכי גבוה מאז 1820. זה גם היה שיא במספר האלקטורים שמועמד לנשיאות זכה בהם, ושיא זה נשבר רק בידי רונלד רייגן ב-1984, כשניתן היה לזכות בעוד 7 אלקטורים. רוזוולט גם זכה ב-60.8% מהקולות, אחוז הקולות השני הגבוה ביותר שמועמד לנשיאות זכה בו מאז 1820 (באחוז הגבוה ביותר זכה לינדון ג'ונסון ב-1964).
מועמדים > מועמדים דמוקרטים

הנשיא רוזוולט פגש בבחירות המקדימות רק יריב אחד שלא היה מועמד מקומי: הנרי ברקינרידג', עורך דין מניו יורק שהתנגד לניו דיל, וניסה לרוץ מול רוזוולט בארבע מערכות בחירות מקדימות. ברקינרידג' הפסיד הפסדים גדולים וכך הוכח שהניו דיל הוא פופולרי בקרב הדמוקרטים. בניו ג'רזי, רוזוולט לא נרשם והפסיד לברקינרידג', אף על פי ש-19% מהתושבים רשמו את שמו על הפתק. מועמדיו של רוזוולט לתפקידי הצירים ניצחו בקלות בניו ג'רזי ובכל מקום אחר. מספר הקולות הגבוה ביותר שקיבל ברקינרידג' היה 15% במרילנד. רוזוולט השיג 93% מהקולות בבחירות, בהשוואה ל-2% בלבד לברקינרידג'.
1,100 הצירים של המפלגה הדמוקרטית התכנסו בפילדלפיה בין 23 ו-27 ביולי ותמכו פה אחד ברוזוולט ובג'ון גארנר. לבקשתו של רוזוולט, חוק שני השלישים, שנתן לדרום זכות וטו, בוטל.
מועמדים > מועמדים רפובליקניים

הוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1936 התכנסה בקליבלנד, אוהיו, בין 9 ו-12 ביוני. אף על פי שהרבה מועמדים רצו את המועמדות הרפובליקנית, רק שניים, המושל אלף לנדון והסנאטור ויליאם בורה, נחשבו למועמדים רציניים. עורך הדין ארל וורן מקליפורניה, מושל דרום דקוטה ויליאם גרין וסטפן דיי מאוהיו זכו בפריימריז במדינות שלהם. בורה בן השבעים, שהיה פרוגרסיבי ידוע, ניצח בוויסקונסין, נברסקה, פנסילבניה, מערב וירג'יניה ואורגון וגם קיבל כמות מכובדת של קולות באילינוי שהייתה שייכת לפרנק נוקס, ובדרום דקוטה, שהייתה שייכת לגרין. אך מנהיגי המפלגה תמכו כמעט פה אחד בלנדון, איש עסקים עשיר שהיה איש מרכז. לנדון זכה במסצ'וסטס ובניו ג'רזי ושלט באסיפות הבחירה.
לאחר שפרנק נוקס פרש כדי להיות המועמד לסגן הנשיא של לנדון, ולאחר שפרשו גם וורן, גרין ודיי, התוצאה הייתה:
אלפרד לנדון 984
ויליאם בורה 19
מועמדים > מועמדים נוספים

רבים, וגם בכירים במפלגה הדמוקרטית, ציפו שיואי לונג, הסנאטור הדמוקרט הצבעוני מלואיזיאנה, ירוץ במפלגה שלישית עם תוכנית "חלוקת העושר" שלו כמצע. הסקרים בין 1934 ו-1935 טענו שלונג יכול היה לזכות לתמיכתם של בין שישה או שבעה מיליון אזרחים, בערך 15% מהקולות שהצביעו בבחירות הללו.
אולם לונג נרצח בספטמבר 1935. היסטוריונים טענו שלונג לא התכוון לרוץ בבחירות הללו. במקום, הוא תכנן יחד עם האב צ'ארלס קוגלין, כומר קתולי ומנחה תוכנית רדיו, להריץ אדם אחר בתור נציג מפלגה שלישית. הרעיון היה לפלג את הקולות השמאליים, וכך לאפשר לרפובליקנים לנצח. באמצעות הוכחת כוחו, יחכה לונג עוד ארבע שנים וירוץ מטעם הדמוקרטים ב-1940.
לפני מותו של לונג, המועמדים המובילים לתפקיד היו הסנאטור ויליאם בורה, ברטון וילר (שהיה סגנו של רוברט לה פולט ב-1924) והמושל פלויד אולסון ממינסוטה. לאחר ההתנקשות בלונג, שני הסנאטורים איבדו את רצונם להתחרות, ואולסון סבל ממחלת הסרטן שמנעה ממנו להתמודד.
האב קוגלין, יחד עם הדוקטור פרנסיס טאונסנד, שהיה פעיל פוליטי מהשמאל שדרש את יצירת מערכת הפנסיה, והכומר ג'רלד סמית', נאלצו לבחור בויליאם למקה, חבר קונגרס רפובליקני מדרום דקוטה, כמועמדה של "מפלגת האיחוד". ללמקה לא הייתה כריזמה ומעמד לאומי, והוא לא הצליח בבחירות, והשיג רק שני אחוזים מהקולות. המפלגה התפרקה כעבור שנה.
ויליאם דאדלי פאלאי, מנהיג הלגיון הכסוף של אמריקה, ניסה להתמודד במסגרת המפלגה הנוצרית בוושינגטון, אולם השיג מעט פחות מ-2,000 קולות.
סקרי בחירות

הבחירות זכורות בעיקר בגלל תחזית העיתון The Literary Digest. הסקר התבסס על עשרה מיליון שאלונים שנשלחו לקוראים פוטנציאליים, מהם חזרו כ-2.3 מיליון. העיתון, שחזה בהצלחה את מנצח הבחירות מאז 1916, הכריז ב-31 באוקטובר שלנדון יזכה בבחירות עם 370 אלקטורים: זאת בגלל שרוב מינוייו היו רפובליקנים. כל סקר אחר טען שרוזוולט ינצח, אף על פי שרובם טענו שישיג רק 360 אלקטורים. בנוסף, הדגימה של The Literary Digest לא הייתה אקראית, אלא הכילה בעיקר מתנדבים, כלומר, מיעוט שהתנגד לרוזוולט. הטעות בחיזוי פגעה באמינות המגזין והוא נסגר לאחר כמה חודשים.
באותה השנה, ג'ורג' גאלופ, מומחה פרסום שהחל בעריכת סקר מדעי, חזה שרוזוולט ינצח בבחירות בהתבסס על דגימה של 50,000 אנשים. התחזיות שלו הפכו את הסקרים לנושא מרכזי בבחירות שלאחר מכן, והסקר שלו נשאר אחד מהכלים החשובים במהלך מערכות הבחירות.
מסע הבחירות

לנדון נתפס כמועמד לא אטרקטיבי, שהמעיט בעריכת מסעות בחירות ברחבי המדינה. הוא התמקד בתקיפת הניו דיל ומדיניותו הכלכלית של רוזוולט, וכן ביקר את אופן ניהול ממשלו. רוב ההתקפות לא באו ממנו אלא ממנהלי מסע הבחירות. בחודשיים לאחר היבחרו של לנדון, הוא לא הופיע בציבור.
לנדון כיבד והעריץ את רוזוולט, ואף קיבל את רוב העקרונות של תוכנית הניו דיל. הוא טען שהתוכנית עוינת לעסקים ושהיא מקדמת בזבוז וחוסר יעילות. לקראת סוף מסע הבחירות, האשים את רוזוולט בשחיתות- בהשגת כוח רב מדי כנגד החוקה, ובפגיעה בחירות הכלכלית.
תוצאות

רוזוולט ניצח בקלות, וזכה ב-46 מדינות מתוך 48, כשהדמוקרטים משיגים הישגים נאים בבחירות לקונגרס. לאחר שלינדון ג'ונסון זכה ב-61% מהקולות ב-1964, 60 האחוזים מהקולות שרוזוולט השיג הם האחוז השני בגובהו של קולות שהשיג מועמד אי פעם, מאז היבחרו של ג'יימס מונרו ללא מתחרים ב-1820. הוא השיג 98.5% מהאלקטורים, האחוז הגבוה ביותר במהלך העידן הדו-מפלגתי. רוזוולט זכה במספר האלקטורים הגדול ביותר עד אז, ורק רונלד רייגן עקף אותו ב-1984, כשניתן היה לזכות בעוד שבעה אלקטורים. גארנר זכה באחוז האלקטורים הגבוה ביותר לכל סגן נשיא. לנדון היה המועמד השני מהמפלגות הגדולות שזכה בפחות מעשרה אלקטורים, יחד עם ויליאם הווארד טאפט שהשיג שמונה בלבד ב-1912. אף מועמד מהמפלגות הגדולות לא השיג מספר אלקטורים נמוך כל כך מאז. המועמד שהגיע הכי קרוב לכך היה וולטר מונדייל, יריבו של רייגן ב-1984, שהשיג שלושה עשר אלקטורים בלבד.
רוזוולט ניצח ב-2,634 מחוזות מתוך 3,095, ולנדון ניצח ב-461.
כמה פרשנים פוליטיים חזו שהרפובליקנים יהפכו למוקצים בגלל הזיהוי שלהם עם השפל הגדול, ויכחדו במהרה. אך הרפובליקנים השיגו הישגים בבחירות לקונגרס ב-1938, אף על פי שבנשיאות הם לא זכו עד ל-1952.
לנדון זכה רק במדינות מיין ובוורמונט. מ-1856 עד 1960, תמיד הצביעה ורמונט לרפובליקנים, שיא בהיסטוריה האמריקנית שנשבר ב-1964. באותה תקופה, מיין הצביעה לרפובליקנים בכל מערכת בחירות חוץ מאחת, ב-1912. לאחר הבחירות, נתלה שלט בגבול בין ורמונט וניו המפשייר, בו היה כתוב "אתם עוזבים את ארצות הברית". חלק מיועציו של רוזוולט אף התבדחו וטענו שמכירת ורמונט מיין לקנדה תכסה את חובותיה של ארצות הברית. נכון ל-2017, אפילו לאחר רבע מאה כמדינה דמוקרטית מסורתית, ורמונט תמכה ביותר מועמדים רפובליקנים לנשיאות מכל מדינה אחרת. מיין תמכה ברפובליקנים בין 1856 ל-1960, פרט ל-1912 בה תמכה בוודרו וילסון (וגם אז, ברוב פשוט ולא מוחלט). בפנסילבניה, שהייתה מדינה רפובליקנית עד 1936, רוזוולט ניצח. הוא היה המועמד הדמוקרטי הראשון שזכה בה מאז ג'יימס ביוקנן המקומי.
רוזוולט זכה בבחירות הללו לתמיכת 85% מהמצביעים היהודים. שיעור ההצבעה עבורו בקרב היהודים אף עלה במערכות הבחירות הבאות.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנקלין דלאנו רוזוולט | דמוקרטית | ניו יורק | 523 | ג'ון גרנר | טקסס | 523 |
| אלף לנדון | רפובליקנית | קנזס | 8 | פרנק נוקס | אילנוי | 8 |
| ויליאם למקה | האיחוד | צפון דקוטה | 0 | תומאס או'בריאן | מסצ'וסטס | 0 |
| נורמן תומאס | הסוציאליסטית | ניו יורק | 0 | ג'ורג' נלסון | ויסקונסין | 0 |
| ארל בראודר | הקומוניסטית | קנזס | 0 | ג'יימס פורד | ניו יורק | 0 |
| דייוויד קולווין | האיסור | ניו יורק | 0 | קלוד ווטסון | קליפורניה | 0 |
| JW איקן | העבודה הסוציאליסטית | קונטיקט | 0 | אמיל טייכרט | ניו יורק | 0 |
הערות שוליים

↑  גולי נאמן ערד, אמריקה, היהודים ועליית הנאציזם, עמ' 287, הערה 2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb165074192 (data)  LCCN: sh2010108072  NARA: 10642521 
תוצאות הפריימריז הרפובליקניים
כרזת בחירות בניו המפשייר.
המלאך הגואל

הפסוק, מתוך סידור מאויר מהעיר פירט, 1738
המלאך הגואל הוא פסוק בפרשת ויחי, חלק מפסוקי ברכת יעקב לבני יוסף, אפרים ומנשה. במפרשים ישנם כמה פרשניות לפסוק זה, כמו כן נתלו בפסוק סגולות שונות.
נהוג לאמר פסוק זה בהזדמנויות שונות, בקריאת שמע שעל המיטה ובעת עליית כל הנערים ועוד.
הברכה

כאמור פסוק זה עומד בבסיסה של הברכה שבירך יעקב את בני יוסף קודם מותו.
המלאך הגואל אותי – לדעת רש"י יעקב מברכם, שיזכו שהמלאך שהיה רגיל לבוא לעזרתו
מכל רע – בעת צרה,
יברך את הנערים – הוא זה שאף יעזרם ויברך אותם, את אפרים ומנשה
ויקרא בהם שמי ושם אבותי, אברהם ויצחק – שברכת אביהם תחול עליהם
וידגו לרוב בקרב הארץ – ירבו ויפרו כדגים הללו שפרים ורבים ואין עין הרע שולטת בהם. יש שכתבו טעם אחר והוא כי הדגים משריצים הרבה בפעם אחת.
היגדים

פסוק זה נהוג לאומרו בזמנים שונים:
קריאת שמע שעל המיטה - הוא מופיע כחלק מהנוסח שתיקנו לאמר קודם השינה, הנוסח מופיע כבר בראשונים, בספר הרוקח ובתשב"ץ.
כל הנערים – בשמחת תורה, כחלק מעליית כל הנערים נהוג לאמור את הפסוק יחד עם הנערים לאחר קריאת התורה.
ברכת הבנים – רבים נוהגים לברך את בניהם בליל שבת, בברכה המתחילה במילים "ישימך אלוהים כאפרים וכמנשה" הכתובות בסמוך לפסוק המלאך הגואל.
בחז"ל

בתלמוד בבלי אמרו בשם רבי יוחנן שפרנסתו של אדם קשה יותר מהגאולה:
ואמר רבי יוחנן קשין מזונותיו של אדם יותר מן הגאולה דאילו בגאולה כתיב המלאך הגואל אותי מכל רע מלאך בעלמא ואילו במזונות כתיב האלהים הרועה אתי
סגולות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
כאמור, סגולות רבות יוחסו לאמירת פסוק זה.
בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מילות הפסוק 'המלאך הגואל', זכו ללחנים רבים, חלקם הפכו לנכסי צאן ברזל.
הערות שוליים

↑  תנ"ך - מקראות גדולות הכתר - בראשית פרק מח עם פירוש ר' יוסף בכור שור, באתר www.mgketer.org
↑  פירוש שד"ל
↑  ספר הרוקח, סימן שמ"ה
↑  תשב"ץ קטן, סימן ר"ס
| קריאת שמע |
| --- | --- | --- |
| פרשיות קריאת שמע | שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • והיה אם שמוע • פרשת ציצית |  |
| ברכות קריאת שמע | ברכות קריאת שמע • ברכת יוצר • ברכת מעריב • ברכת אהבה • ברכת הגאולה • ברכת השכיבנו |  |
| זמני קריאת שמע | תפילת שחרית • תפילת ערבית • תחילת זמן קריאת שמע • סוף זמן קריאת שמע • קריאת שמע על המיטה |  |
| שונות | אל מלך נאמן • ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד • ברכת ברוך ה' לעולם • המלאך הגואל • תפילת ותיקין • משיכיר • שעות זמניות |  |
וַיִּשְׁלַח יִשְׂרָאֵל אֶת-יְמִינוֹ וַיָּשֶׁת עַל-רֹאשׁ אֶפְרַיִם, וְהוּא הַצָּעִיר, וְאֶת-שְׂמֹאלוֹ, עַל-רֹאשׁ מְנַשֶּׁה:  שִׂכֵּל, אֶת-יָדָיו, כִּי מְנַשֶּׁה

— בראשית מ"ח
ציור מעשה ידי יאן ויקטורס
אברהם דבלמש

| --- | --- |
 לידה:  1440 לצ'ה, ממלכת נאפולי
 פטירה:  1523 (בגיל 83 בערך) פדובה, הרפובליקה של ונציה
 מדינה:  ממלכת נאפולי, הרפובליקה של ונציה
 השכלה:  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני 
 מקום מגורים:  לצ'ה, ונציה, נאפולי, פדובה 
 תקופת הפעילות:  ?–1523 
 תחומי עיסוק:  רפואה, תרגום דברי מדע
 מעסיק:  Domenico Grimani, אוניברסיטת פדובה 
 
 תפקידים נוספים:  רב, מדקדק, מורה באוניברסיטת פדובה
 
שלט רחוב בלצ'ה, פוליה, על שמו של אברהם דבלמש, יליד העיר
רבי אברהם בן מאיר דה-בלמש (באיטלקית: Abramo di Balmes;‏ 1440, לצ'ה, ממלכת נאפולי – 1523, פדובה, הרפובליקה של ונציה), מכונה לעיתים הבלמשי, היה רופא, סופר מתרגם ומדקדק עברית יהודי-איטלקי יליד ממלכת נאפולי בן המאה ה-16. חיבר את הספר "מקנה אברם" וכן תרגומים רבים. מובא בכתביו של המלבי"ם. גם מובא בספר הקבלה "תפארת אדם" של יעקב צמח, תלמיד מהרח"ו, ופעמים רבות בספר "מנחת שי".
דבלמש זכה להכרה בעולם הנוצרי עקב תרגום מעברית ללטינית של ספרים של גדולי הרוח המוסלמים של ימי הביניים שתורגמו לפני כן מערבית לעברית על ידי יעקב בן מכיר אבן תיבון. בכך תרם דבלמש לתהליך הגישור בין תור הזהב המוסלמי של ימי הביניים לבין תקופת הרנסאנס הנוצרית. בין התרגומים החשובים ביותר של דבלמש ללטינית נכלל ספרו של אבן אל-היית'ם על אסטרונומיה וכן אחד מחיבורי הפילוסופיה החשובים של אבן באג'ה.
דבלמש היה רופאו האישי של הקרדינל דומניקו גרימני (אנ').
דבלמש נפטר ב-1523 בעיר פדובה, שבאוניברסיטה שלה לימד.
לקריאה נוספת

דרור בן-אריה, מקנה אברם לאברהם דבלמש : דקדוק שיטתי ומקיף של השפה העברית ברוח הדקדוק הספקולטיבי. רמת גן : הוצאת אונברסיטת בר-אילן, תשפ"ב 2022.
הערות שוליים

↑  ראו התורה והמצוה פר' ויקרא (סימן שט) וגם התורה והמצוה צו (סימן א)
↑  הציטוט מספר תפארת אדם
↑  Dror Ben-Arie, Abraham de Balme's Miqneh Abram: An adaptation of Modistic Conceptos by a Hebrew Grammarian of the Renaissance, The Jews in Italy, Academic Studies Press, 2019, עמ' 90-106
↑  בתקופתו הייתה כפופה לוונציה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258007305171  PLWABN: 9810678905705606  BNE: XX5645510  GND: 119065398  ICCU: RMLV019264  ISNI: 0000 0000 8088 3202  LCCN: no99032561  NKC: ola2008452248  NTA: 097724564  RERO: 02-A024081680  SUDOC: 123709784  VcBA: 495/37879  VIAF: 9477225   WorldCat (עם VIAF): 9477225 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיורא גורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 (בן 81 בערך) קיבוץ מסילות
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1962–1991 (כ־29 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
   מפקד טייסת 144   מפקד בית הספר לטיסה   מפקד בסיס חצור  ראש להק המודיעין  נספח חיל האוויר בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל בית התפוצות מנהל ההקמה של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל חבר מועצת מכבים-רעות
 
גיורא גורן (נולד ב-1944) הוא טייס קרב ישראלי בדימוס שכיהן כראש להק המודיעין ונספח חיל האוויר בוושינגטון. השתחרר בדרגת תת-אלוף.