stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאלו או 120 ימי סדום
סקירה כללית

גיבורי הסרט הם ארבעה גברים עשירים, מושחתים ופאשיסטיים בתקופת איטליה הפשיסטית של בניטו מוסוליני, שנת 1944. דמויותיהם מבוססות על ארבעת הליברטנים המושחתים של סאד מצרפת של המאה ה-18. בסרט חוטפים הארבעה 18 נערים ונערות (9 מכל מין) ובמשך ארבעה חודשים (120 ימים, ומכאן שם הסרט ושם הספר עליו "סאלו" מבוסס), ארבעת הגברים מתעללים בהם נפשית ומינית באלימות סאדיסטית קיצונית לשם עינוגם הפרטי, עד שלבסוף מוציאים אותם להורג בזה אחר זה, בשלל דרכים גרוטסקיות וברוטאליות. מקובל לחשוב כי הסרט בוחן שחיתות פוליטית, ניצול כוח, סאדיזם ומאזוכיזם, סטיות מיניות למיניהן ופאשיזם.
אף על פי שהסרט נותר שנוי במחלוקת עד היום, עדיין ישנם מבקרים והיסטוריונים של קולנוע הרואים בו יצירה איכותית, ועל אף שאינו מוגדר כסרט אימה, בשנת 2006 נכנס "סאלו" למקום ה-65 ברשימת הסרטים המפחידים ביותר, שנערכה על ידי אגודת מבקרי הקולנוע של שיקגו.
עלילה

הסרט מתרחש בשנת 1944 ברפובליקת סאלו, על שם העיירה סאלו לחופי אגם גארדה בצפון איטליה, שנשלט על ידי הכוחות הפאשיסטים והגרמנים לאחר כיבוש דרום איטליה בידי בעלות הברית, בווילה מפוארת בה נוצר עולם סגור המאורגן הנשלט באמצעות חוקים נוקשים. העלילה מחולקת לארבעה חלקים: הקדמה (אנטאינפרנו), ואחריה שלושה "מעגלים": "מעגל הטירוף" (Girone delle Manie), "מעגל החרא" (Girone della Merda), ו"מעגל הדם" (Girone del Sangue). בכך, ביקש פאזוליני להקביל את מבנה הסרט למבנה יצירתו המרכזית של דאנטה, "התופת".
ארבעת הגברים הרודנים מייצגים את מוסדות הכוח הראשיים של המדינה: הדוכס (הדוכס מבלאנגיס), הבישוף, השר (קורבאל), והנשיא (כפי הנראה דורקט). כצעד הראשון בריטואל מושחת, אלו הסכימו לשאת כל אחד את בתו של השני. בסיועם של כמה משתפי פעולה צעירים, נחטפים 18 נערים ונערות (9 מכל מין), ונלקחים לארמון ליד מארזאבוטו. ארבע זונות מבוגרות המשתפות פעולה עם הרודנים, מלוות את הקבוצה. תפקידן לספר סיפורים מעוררים מינית לאותם גברים כוחניים, ובהשראתם יתעללו הגברים בקרבנותיהם לשם עינוגם הפרטי. הסיפור מתאר כיצד במהלך השהות בארמון מתכננים ארבעת הגברים עינויים שהולכים ונהיים משפילים ומתועבים יותר ויותר - וזאת לשם הנאתם המינית. אחת מן הסצנות הידועות ביותר לשמצה מציגה אישה צעירה אשר נכפה עליה לאכול את צואתו של הדוכס; בשלב מאוחר יותר הקופרופגיה נכפית גם על יתר הקרבנות. בסופו של הסרט, הקרבנות שלא שיתפו פעולה עם מעניהם, מוצאים להורג בשלל דרכים מזוויעות ובהן - קרקוף הראש בסכין חדה, צריבה בברזל מלובן, עקירת לשון ועקירת עין.
הפקה

"סאלו" מעתיק את "120 הימים של סדום", ספרו של המרקיז דה סאד מצרפת של המאה ה-18, לימי שלטונו האחרונים של בניטו מוסוליני ברפובליקת סאלו. בספר ישנה גם התייחסות לניצול מיני ופיזי של ילדים, נושא אשר הסרט לא מתייחס אליו בהדגשה והרחבה. כמו כן, הספר אמנם משמש כבסיס המרכזי לסרט, אולם האירועים המתוארים בו שאולים הן מספרו של סאד והן מחייו האישיים של פאזוליני. בתחילת שנות העשרים של חייו, חי פאזוליני ברפובליקת סאלו, והיה עד לאכזריותם של הפשיסטים משתפי הפעולה מקרב הכוחות המקומיים ברפובליקה. מגיל צעיר היו חייו של פאזוליני רצופים ניסיונות מיניים ומאבקים אישיים.
בגיל 7, החל פאזוליני לכתוב בהשפעת המשורר הצרפתי ארתור רמבו, ומהר מאוד שילב בכתיבתו היבטים שונים מחייו הפרטיים, שלרוב עסקו במאבקים משפחתיים ומעברים מעיר ולעיר. במהלך לימודיו בתיכון הוא נחשף לענקי הספרות ועם סיומו את בית הספר נרשם לאוניברסיטת בולוניה. רבים מזיכרונותיו מתקופה זו תרמו לגיבוש היצירה "סאלו או 120 ימי סדום".
פאזוליני טען כי הסרט הוא סמלי ומטאפורי; סצנות הקופרופגיה, לדוגמה, היוו כתב אישום כנגד התופעה של ייצור המוני של מזון, אשר לדבריו היה 'אשפה מיותרת', כך שהכמות הרבה של צואה בה מפוטמים הקורבנות סימלה באופן מטאפורי מזון המיוצר בהגזמה.
על אף הקריירה הענפה שלו, שזכתה להכרה גם בקולנוע וגם בספרות, נאלץ פאזוליני להתמודד עם מכשולים רבים בעבודתו. הנובלה הראשונה שהוציא לאור בשנה 1955 עסקה בתככים ושערוריות בעולם של זנות וסרסרות. בעקבות הנובלה, הוגש נגד פאזוליני כתב תביעה בגין פריצות.
אחד מסרטיו החשובים הראשונים, אקטונה (1961), עסק בנושאים דומים, ונדחה על ידי קהל לא אוהד שקרא להידוק חוקי הצנזורה.
קשה יהיה לסכם בקצרה את היקף העבודה העצום שיצר במהלך חייו, אולם ניתן בנקל לראות כי מרבית העבודה עוסקת בחיבור האישי מאוד של פאזוליני לנושאים מסוימים, כמו גם בנושאים מיניים מוחצנים ונושאים מבחילים למדי.
לאורך השנים נחשף שבמהלך צילומי סצנות אכילת הצואה, נעשה שימוש בתערובת שהייתה עשויה בעיקר משוקולד ומרמלדת תפוזים ודרגת המתיקות שלה הייתה גבוהה למדי. כמו כן, התברר שתגובת הגועל של הדמויות בסרט לתערובת לא הייתה מבוימת אלא אמיתית, ושבפועל השחקנים נרתעו מכך.
עיסוק במיניות

נושא שעוסקים בו לכל אורך הסרט הוא שינוי וביזוי הגוף האנושי. הגוף האנושי מוצג בסרט כאובייקט בעל ערך נמוך מזה של אדם. לדוגמה, מגע מיני לעולם לא מתרחש בפרטיות ואינו הדדי (למעט מקרה של יחסי מין בהסכמה בין הבישוף לבין שבוי צעיר). יש שמתייחסים אל "סאלו" כאל סרט המציג את "מות אקט האהבה", "שיר קינה" לארוטיקה, בעיצומה של תקופה בה עובר המין תהליך מסחור. על אף שהגברים והנשים עירומים באופן מלא לכל אורך הסרט, יחסי המין מוצגים לרוב כפעילות בזויה, משפילה ואינה הדדית; אחד ההוללים הגברים קיים יחסים עם שומר ולאחר מכן הלך לבדוק את השבויים הצעירים. לאחר שתפס שתיים מן הנשים מקיימות יחסי מין אף על פי שנאסר עליהן, הן מלשינות על שומר אחר ששכב עם אחת המשרתות. ההוללים הגברים אז רודפים אחרי אותו שומר, והורגים אותו ואת המשרתת איתה שכב.
יחסי מין מוצגים בסרט באופן שונה מן האופן בו הם מוצגים בסרטים ארוטיים ופורנוגרפיים - הסרט מתייחס למשגל כאל פעילות כאובה וארורה ובאופן מכוון נמנע מתסריט של משחק מקדים, כך שהאקט המיני מרוקן מכל תוכן רומנטי ותוכן של קשר אישי בין חברים.
האופן בו התקבל הסרט > מחלוקת

בשל התיאורים הגרפיים של אונס, עינויים ורצח של קורבנות אשר רובם צעירים מגיל 18, נאסר הסרט להקרנה במספר ארצות. הרקע, האווירה והדגש על צריכה מופרזת, חיברו בין אכזריות הפאשיזם לבין מה שפאזוליני ראה כהשפעה הברוטאלית של שינוי תפיסת המיניות, תחת הקפיטליזם המאוחר.
בינואר 1976 נדחה "סאלו" על ידי ועד הצנזורה של הקולנוע הבריטי. ב-1977, ללא אישור מטעם הצנזורה, הוקרנה בלונדון לראשונה גרסה לא מצונזרת של הסרט, במסגרת "מועדון צפייה". כמה ימים לאחר מכן, פשטה המשטרה על המקום ואסרה על הצגת הסרט במתכונת זו. גרסה מצונזרת באישור מזכיר ועד הצנזורה הוקרנה בתנאי "מועדון צפייה" במהלך מספר שנים לאחר מכן. ב-2000, אושרה לבסוף גרסה לא מצונזרת להפצה בווידאו ובבתי הקולנוע בבריטניה. הסרט נאסר להקרנה באוסטרליה ב-1976, שם בוטלה הצנזורה ב-1993. עם זאת, הצנזורה נכנסה מחדש לתוקף ב-1998.
ב-1994, שוטר סמוי בסינסינטי, אוהיו, שאל גרסה של הסרט מחנות ספרים מקומית ולאחר מכן עצר את הבעלים בגין "שידול לפעילות בלתי חוקית", אף על פי שכוונת הבעלים בפועל לא הייתה לעודד ביצוע של התוכן המוצג בסרט. קבוצה גדולה של אנשי רוח ואמנים, ביניהם מרטין סקורסזה ואלק בולדווין, חתמו על ערעור הטוען לאיכויותיו של הסרט; בית המשפט ביטל את התיק משום שהמשטרה הפרה את התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית (המגן על אדם מפני חיפושים בביתו ועיקולים, אלא במידה מוגבלת ומסיבה משפטית הולמת), מבלי להתייחס כלל למחלוקת הנוגעת לסרט.
במשך תקופה מסוימת, בשל המחלוקת והסערה שהתחוללו סביב "סאלו", לא ניתן היה להשיג את הסרט בארצות רבות. גרסה בלתי מצונזרת של הסרט על גבי DVD ניתן להשיג כיום באוסטריה, בלגיה, קנדה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, הולנד, ניו זילנד, פורטוגל, ספרד, שוודיה, בריטניה וארצות הברית.
בשוודיה הסרט מעולם לא צונזר או נאסר. ב-2008, הועמד הסרט בשנית לדירוג מחדש באוסטרליה, אולם נדחה שוב. למרות זאת, עותק שיצא ב-DVD הכיל גרסה שעברה שינויים, וגרם למהומה תקשורתית סביב נושאים הקשורים בצנזורה וחופש הדיבור.
האופן בו התקבל הסרט > סרטים דוקומנטריים בעקבות הסרט

ב-2005, הועלתה ברומא תערוכה מעוררת מחלוקת של פביאן קוואלוס, שהציגה צילומים מתוך סצנות שנערכו החוצה מן הסרט. ב-2006, יצא לאקרנים סרט דוקומנטרי של הקולנוען האיטלקי ג'וזפה ברטולוצ'י שנקרא "פאזוליני פרוסימו נוסטרו". הסרט התבסס על ראיון שנערך עם פאזולינו ב-1975 על הסט של "סאלו", וכלל גם תמונות שצולמו על הסט. סרט דוקומנטרי נוסף שעוסק ב"סאלו" נכתב ובוים על ידי מארק קרמוד ויצא ב-2001.
האופן בו התקבל הסרט > הכרה

מספר יוצרים רואים בסרט זה יצירת מופת. הבמאי המוערך מיכאל הנקה כלל את סאלו ברשימת עשרת הסרטים האהובים עליו ביותר בשאלון Sight & Sound משנת 2002. הבמאית קתרין בריילאט ומבקר הקולנוע ג'ואל דייוויד הצביעו גם הם עבור הסרט. בשנת 2000 ערך ה-'Village Voice' סקר בין מבקרי קולנוע, שהציב את הסרט במקום ה-89 ברשימת הסרטים הגדולים ביותר של המאה ה-20.
האופן בו התקבל הסרט > גרסאות

קיימות מספר גרסאות של הסרט שהופצו. אורכו של הסרט המקורי הוא 145 דקות, אולם פאזוליני עצמו הוריד 25 דקות לטובת שמירה על נרטיב. הגרסה הארוכה ביותר הקיימת, היא גרסת ה-DVD שהוציא מכון הסרטים הבריטי (ה-BFI), המכילה סצנה קצרה שאינה מופיעה ברב הגרסאות האחרות. סצנה זו מתארת את החתונה הראשונה, במהלכה אחד מארבעת הגברים מצטט פואמה של גוטפריד בן. גרסה זו של הסרט מופיעה ב-DVD המקורי מ-2001 וגם בגרסה המחודשת שלו שיצאה בשנית ב-2008. מכיוון שהגרסה המחודשת מבוססת על הנגטיב המקורי שאינו מכיל את קטע השירה, נלקח הקטע מהדפסת 35 מ"מ של הסרט, ששמורה בארכיוני ה-BFI. ה-DVD מכיל הודעה קצרה המסבירה כי כתוצאה מהחיבור של ההדפסה, איכות התמונה תהיה שונה במקצת. למעט מהתאמות ה-High Definition, שתי גרסאות ה-BFI זהות. קיימים שינויים במשך זמן הסרט שנגרמו מאופני ההדפסה השונים, המותאמים למדיות השונות – קולנוע ו-DVD.
בארצות הברית, סבל הסרט לסירוגין מבעיות חקיקה שונות. גרסאות DVD ודיסקים של הסרט הופצו בצפון אמריקה, אולם נאספו מיד בחזרה עקב בעיות רישוי לקניינו של פאזוליני. כתוצאה מכך, ה-DVD שיצא ב-1998 על ידי חברת קריטריון, עורר עניין רב בקרב אספנים. על אף כי הרבה כותרים של חברת קריטריון נחשבים כפריטי אספנים, DVD זה קוטלג כ"סרט הנדיר ביותר בעולם" ומחירו נע בין 250$ ל-1,000$. יתרה מכך, מכיוון שהיה סרט נדיר ביותר, רבים מן העותקים שנמכרו ככביכול מקוריים, היו למעשה עותקים בלתי חוקיים. ואולם, איכות ה-DVD המקורי נחותה בהרבה על פי קנה המידה העכשווי; במיוחד ניתן להבחין בגוון הירקרק של הדמויות. חברת קריטריון הוציאה מחדש את הסרט בגרסה מחודשת על שני דיסקים, אולם שמרה על מספר ההדפסה המקורי (17).
מלבד גרסת ה-BFI המכילה בכמה מן העותקים את סצנת ציטוט השיר, קיימת גרסת DVD צרפתית משוחזרת, בעלת סקאלת צבעים מתוקנת ובאיכות צפייה משופרת (HD) אשר הופצה על ידי Gaumont Columbia Tristar Home Video. גרסה זו איכותית מן הגרסאות המקוריות של חברת קריטריון וה-BFI, אולם מכיוון שזהו מוצר צרפתי המיועד לחובבי קולנוע צרפתיים, הגרסה אינה מכילה כתוביות באנגלית או בשפות אחרות.
ב-2007, הוציאה חברת הסרטים ההוואית HK Flix את הסרט בגרסת NTSC דרך חברה להפצת סרטים בשם Euro Cult. מדובר בגרסה הלא מצונזרת של חברת קריטריון, אולם באיכות טובה יותר. ואולם, על אף כי זוהי גרסת NTSC ל"סאלו" של ה-BFI, כולל אותה הפרעה שנובעת מפגם ביצור הסרט שמופיעה בזמן 01:47:19, הרי שסרט זה עדיין חסר סצנה ואיכותו נופלת מאיכות ה-DVD של Gamount. על עטיפת ה-DVD מופיע איור של פאזוליני חבוש משקפי שמש ושמו של השחקן פאולו בונאצ'לי מודפס לידו, ולמרות האשמות על זיוף, חברת Euro Cult טענה כי יש לה את הזכות החוקית להפצת הסרט בארצות הברית.
בנובמבר 2006, טענה חברת קריטריון בבלוג On Five שרכשה מחדש את זכויות ההפצה לסרט. ב-2008 הוציאה קריטריון את העיצוב לעטיפת הסרט שיצא מחדש באוגוסט 2008, שהכיל שני דיסקים:
הסרט המקורי עם אפשרות בחירה לכתוביות באנגלית.
שלושה סרטים דוקומנטריים וראיונות חדשים.
באוגוסט 2008, הודיע ה-BFI על הפצה מחודשת של הסרט גם ב-High Definition Blu-Ray וגם באיכות צפייה רגילה של DVD. על פי ה-BFI, מדובר גרסה המלאה והבלתי מצונזרת וכי "הסרט נערך מחדש מהנגטיבים האיטלקיים המקוריים המשוחזרים", וילווה בדיסק שני שיכיל תוספות רבות. גרסה זו אכן מכילה את סצנת הקראת השיר שאורכת 25 שניות. בנוסף, איכות הגרסה עולה על זה של חברת קריטריון, משום שהצבעים מעודנים יותר ואינם קונטרסטיים.
לקריאה נוספת

גארי אינדיאנה, תרגום: גיא אלגת, סאדו-פשיזם: עיון בסרטו של פזוליני 'סאלו או 120 הימים של סדום', תל אביב: רסלינג, 2004
הערות שוליים

↑  "C I N E B E A T S :: Pupi Avati". Cinebeats.blogsome.com. אורכב מ-המקור ב-2009-02-24. נבדק ב-24 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "DVD Savant Review: The House with Laughing Windows". Dvdtalk.com. נבדק ב-24 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chicago Film Critics Association (באוקטובר 2006). "Top 100 Scariest Movies". Filmspotting. אורכב מ-המקור ב-2008-01-17. נבדק ב-21 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Musatti 1982, 131; Chaper 1975-6, 116.
↑  This paragraph draws heavily on the article "Case Study: Salo on the Students' British Board of Film Classification website.
↑  Lane, Terry (1 במרץ 1998). "Salo is re-banned (in Australia)". The Sunday Age. Libertus.net. אורכב מ-המקור ב-2006-05-28. נבדק ב-21 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Salo - 120 Days of Sodom | Refused-Classification.com
↑  "ACLU Arts Censorship Project Newsletter". Theroc.org. אורכב מ-המקור ב-2009-02-09. נבדק ב-24 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289136305171  GND: 4572988-8  LCCN: no2001020780  SUDOC: 059558652  VIAF: 204615198   WorldCat (עם VIAF): 204615198
מפנה המאה העשרים

מפנה המאה העשרים או Fin de siècle (מצרפתית: "סוף המאה" או "קץ המאה", נהגה פָן-דְ-סִייֵקְלְ ‏האזנהקובץ:Findesiecle.ogg‏Ⓘ‏) הוא מונח המציין, בקירוב, את התקופה שבין 1890 ל-1914, עת פרצה מלחמת העולם הראשונה, ורומז לדקדנס (שקיעה) שנתפס כתוצאה ההכרחית של תקופה משגשגת ופורייה (במקרה זה, ה"בל אפוק", Belle Époque).
שמה של התקופה אומץ ממחזה באותו השם מאת פרנסיס דה ז'ובנו וה' מיקאר אשר הוצג ב-17 באפריל 1888 בתיאטרון Château-d'Eau בפריז.
מבחינה ספרותית, את ספרות הפן דה סייקל (קץ המאה) החליף האקספרסיוניזם, בערך בשנת 1910.
אף שהמושג  Fin de siècle נטבע בצרפת ומתייחס בעיקר לתחושות שרווחו במיוחד בה, הוא משמש גם לתיאור המצב הכללי של הסצנה התרבותית בארצות נוספות באירופה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
את התקופה מאפיין שינוי תדיר של מצב הרוח בין אווירה של פריצת גבולות, אופוריה באשר לעתיד, חשש בלתי מוגדר מפני העתיד, רגרסיה, חישוב קיצין, מיאוס מהחיים, ולטשמרץ, קסמו של המוות, נהנתנות ודקדנס.
בווינה נודעה לתקופת ה-Fin de siècle חשיבות מיוחדת, וההתרחשות התרבותית בכל תחומי התרבות בה בתקופה זו הייתה עשירה במיוחד.
יוצרים שיצירתם מתאפיינת, ולו בחלקה, ברוח ה-Fin de siècle:
פרידריך ניטשה
הוגו פון הופמנסתאל
ריינר מריה רילקה
שטפן גאורגה
הנריק איבסן
אנטון צ'כוב
תומאס מאן
אוסקר ויילד
ברטה פון זוטנר
לו אנדריאס-סלומה
זיגמונד פרויד
גוסטב קלימט
גוסטב מאהלר
ז'אן סיבליוס
ריכרד וגנר
ז'וריס-קרל הויסמנס
ארנולד שנברג
פרנץ להאר
ריכרד שטראוס
שטפן צווייג
ארתור שניצלר
מרטין אנדרסן נקסה
ראו גם

מודרניזם
הערות שוליים

↑  Carl E. Schorske, Fin-De-Siècle Vienna: Politics and Culture, New York: Vintage Books, 1981 (באנגלית)
↑  האופרה "רוזנקוואליר" נחשבת לפרודיה על התקופה. על יצירתו המוזיקלית ועל אישיותו כמגלמת טיפוסית של רוח 'קץ המאה' ראו פרק בספרה של ברברה טוכמן, המגדל הגאה - חיבור המוקדש לאפיונה התרבותי של התקופה כולה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558085405171  BnF: cb12065826s (data)  GND: 4154404-3  LCCN: sh85045640
אחמט ארנה

| --- | --- |

 על שם:  אחמד קדירוב 
 מיקום:  רוסיה גרוזני, רוסיה
 קואורדינטות:  43°19′23″N 45°44′43″E﻿ / ﻿43.32317778°N 45.74525278°E﻿ / 43.32317778; 45.74525278
 תקופת הפעילות:  11 במאי 2011 – הווה (13 שנים) 
 בעלים:  אחמט גרוזני 
 מושבים:  30,597 
 ahmat-arena.ru
 he
 
אצטדיון אחמט ארנה, הנושא רשמית את השם מתחם הספורט על שם אחמד קדירוב, הוא מגרש הבית של מועדון הכדורגל "אחמט" ובדומה לו נקרא עם שם נשיא צצ'ניה לשעבר, אחמט קדירוב.
האצטדיון ממוקם בעיר גרוזני ברחוב עמר סדאייב ובעל תכולה של 30,597 צופים. נבנה בשנים 2006—2011.
היסטוריה > רעיון ועיצוב

ב-2004, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, הקצה מימון לבניית אצטדיון מרכזי על שם אחמט קדירוב. פיתוח רעיון הבנייה החל בשנת 2005.
היסטוריה > בנייה

הבנייה החלה בשנת 2006 ונמשכה כחמש שנים ונערכה על פי תוכנית ייעוד פדרלית. באביב 2011 המרכיב העיקרי של מתחם הספורט נמסר לשימוש וכבר כלל אצטדיון עם 30 אלף מקומות. קומפלקס הספורט הפך לאחד המודרניים ביותר במונחים של פתרון אדריכלי ועיצוב בדרום רוסיה. העבודה נערכה על פי סטנדרטים של אופ"א ופיפ"א.
היסטוריה > פתיחה

האצטדיון נפתח ב-11 במאי 2011 בטקס גדול שכלל מופיע לייזר שנטלו בו חלק אמנים רבים, נשיא צ'צ'ניה רמזן קדירוב וספורטאים שהוזמנו לאירוע כמו דייגו מראדונה, לואיש פיגו, פביאן ברטז, רובי פאולר ואחרים.
משחק הבכורה באצטדיון נערך ב-20 במאי 2011 במסגרת ליגת העל הרוסית בכדורגל כשטרק גרוזני אירחה את אנז'י מחצ'קלה וגברה עליה בתוצאה 1-0.
ב-7 באוגוסט 2011 במשחק שנערך בין טרק לספרטק מוסקבה, התאורה באצטדיון נכבתה לפתע בדקה ה-79. המשחק נעצר וחודש רק לאחר 50 דקות עם חידוש התאורה.
ב-1 ביוני 2013 המשחק אירח את משחק הגמר של הגביע הרוסי בכדורגל שבו צסק"א מוסקבה גברה על אנז'י מחצ'קלה בדו-קרב פנדלים.
האצטדיון הפך למתקן הספורט החשוב בצ'צ'ניה והוא כולל יציע מערבי A ובו 9,000 מושבים ויציע מזרחי B ובו 21,000 מושבים. האצטדיון גם מכיל אזור ישיבה לנכים והותקנה מערכת וידאו מקיפה הכוללת 432 מצלמות, תשעה מהן נשלטות מרחוק.
אירוח משחקי המפעלים האירופיים

בשנת 2013 אופ"א הטילה איסור על קיום משחקים באחמט ארנה ובצפון הקווקז, לאור המצב הביטחוני. איסור זה הוסר רשמית ביוני 2020.
הערות שוליים

↑  И. о. Президента ЧР С. Абрамов придает большое значение развитию спорта в республике
↑  Газета. Ru | В Грозном будет построен стадион европейского уровня
↑  Репортаж об открытии стадиона
↑  «Спартак» одержал волевую победу в Грозном — Спорт-Экспресс, 7 августа 2011, 22:06
לאבוצ'קין La-5

לאבוצ'קין La-5 (ברוסית: Лавочкин Ла-5) היה מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. המטוס פותח על ידי המשרד לתכנון ניסויי של סמיון לאבוצ'קין.
שירות פעיל

המטוס נכנס לשירות פעיל ב-1942 ושירת עד לסוף מלחמת העולם השנייה. ה-La-5 פותח כתחליף למטוס הקרב LAGG-3, אשר ביצועיו וחימושו לא היו מספקים בהתמודדות מול המטוסים הגרמניים מדגם Bf.109F. המטוס תוכנן בפרק זמן קצר מאוד - כחודשיים, וכבר בסוף מרץ 1942 בוצעה טיסת הבכורה של אב-הטיפוס הראשון שלו, כאשר הייצור הסדרתי החל ביולי 1942.
ה-La-5 היה מטוס חד מנועי, הבנוי כולו מעץ והונע באמצעות מנוע מקורר אוויר בעל הספק של 1330 כ"ס. מנוע זה אפשר ל-La-5 להגיע למהירות טיסה הגבוהה בכ-40 קמ"ש לעומת קודמו, ה-LAGG-3, ובנוסף הושג שיפור גם בקצב הנסיקה שלו שהיה גדול משמעותית מקודמו. החימוש העיקרי של המטוס כלל 2 תותחים בקוטר של 20 מ"מ, אשר הותקנו בגוף המטוס והיו מסוגלים לירות דרך המדחף, וזאת לעומת ה-LAGG-3 אשר היה חמוש בזוג מקלעים בקוטר 12.7 מ"מ ובתותח אחד בלבד.
המטוס נכנס לשירות בחיל האוויר הסובייטי באוגוסט 1942. המטוסים הראשונים השתתפו בקרב סטלינגרד והיוו "הפתעה לא נעימה" לטייסי הלופטוואפה. רבים מאלופי ההפלות בחיל האוויר הסובייטי טסו במטוסי La-5: איוואן קוז'דוב, אלוף ההפלות המוצלח ביותר של חיל האוויר הסובייטי, השיג את מרבית ניצחונותיו (46 מתוך 62) כאשר הטיס מטוסי La-5.
ייצור ה-La-5 הופסק בשנת 1944 והוחלף במטוס מתקדם יותר – ה-La-7. בסך הכל נבנו 9,920 מטוסי La-5 בשנים 1942 – 1944.
דגמים סדרתיים

La-5 - הדגם המבצעי הראשון. כ-1,440 מטוסים מדגם זה יוצרו בשנת 1942.
La-5F – בדגם זה הותקן מנוע בעל הספק של 1700 כ"ס (לעומת 1330 כ"ס בדגם הראשון).
La-5FN – בדגם זה הותקן מנוע בעל הספק של 1850 כ"ס.
La-5UTI - מטוס אימון דו מושבי. ייצור של הדגם הזה נמשך עד לסוף המלחמה, גם כאשר ייצור הדגמים הקרביים הופסק. דגם זה היה בשירת עד לסוף 1946.
שירות במדינות נוספות

פרט לחיל האוויר הסובייטי סופק המטוס לטייסות צ'כוסלובקיות שלחמו במסגרת הצבא האדום. המטוסים ששרדו את המלחמה המשיכו לשרת בצבא צ'כוסלובקיה עד לסוף 1947.
הערות שוליים

↑  צ'כוסלובקיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599869505171  LCCN: sh2011004832  NKC: ph341334 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי טיס צבאיים ובנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולה סלנס

אולה כריסטיאן סלנס (בנורווגית: Ole Kristian Selnæs; נולד ב-7 ביולי 1994) הוא כדורגלן נורווגי שמשחק בקבוצת הכדורגל שנג'ן מליגת העל הסינית בתפקיד קשר הגנתי. הוא בנו של שוער רוזנבורג לשעבר, איוואר סלנס.
קריירת מועדונים > קריירה מוקדמת

הוא נולד בטרונדהיים, אבל חי בלילסטרום כאשר אביו איוואר מונה למאמן הראשי של מועדון סקייטן והיה משחק במחלקת הנוער של אותו מועדון. משפחתו מאוחר יותר חזרה לטרונדהיים והוא הצטרף קבוצת סוורסבורג.
קריירת מועדונים > רוזנבורג

כאשר הצטרף לרוזנבורג ב-2009, הוא בלט בבעיטות רגל שמאל המדויקות שלו, מה שאיפשר לו להתפתח בתור קשר הגנתי.
ב-2011, הוא היה מעורב בזכייה של רוזנבורג באליפות הלאומית לנוער למרות שעדיין בקושי היה ידוע מחוץ למועדון, הוא כבר היה מוכר בתוך הקבוצה כחלק אינטגרלי ממנה בתחילת עונת 2012. הוא תוגמל על פתיחת העונה המרשימה שלו כאשר ב-25 במרץ, הוא חתם על חוזה מקצועי עם המועדון.
הוא התחיל את העונה כגיבוי לצמד הקשרים מוחמד אוול עיסא ומרקוס הנריקסן, אבל עד מהרה הפך לבחירה הראשונה ליד הנריקסן. הופעת הבכורה המקצועית שלו בקבוצה הבוגרת היה נגד לילסטרום ב-1 אפריל 2012, כאשר עלה להחליף את עיסא. בשבוע שלאחר מכן, הוא עלה לראשונה בהרכב הפותח במשחק הבית נגד סוגנדל.
אחרי ארבעה משחקי ליגה הוא אוזכר בתור הכישרון הגדול ביותר בסקנדינביה על ידי אתר האינטרנט scan-scout.com, מה שלא הפתיע את מאמן רוזנבורג יאן יונסון שאמר ש"הוא התפתח מהר מאוד, אבל אני לא מופתע."
סלנס הפך לשחקן הרכב קבוע ברוזנבורג במהלך המחצית הראשונה של עונת 2012, אבל לאחר מכן איבד את מקומו עקב פציעה. לאחר התאוששותו, רוזנבורג רכשה את טארק אל-יונסי, כריסטיאן גמבואה וג'יימי אלאס וסיכויו של סלנס לבלוט שוב הוגבלו. אבל הוא הצהיר בריאיון לרשת NRK בספטמבר 2012 כי "אני רק בן 19 ויש לי שפע של זמן, נעבוד קשה כדי לקבל יותר הזדמנויות עבור הקבוצה הבוגרת".
קריירת מועדונים > סנט אטיין

סלנס חתם בסנט אטיין לשנתיים ב-31 בינואר 2016. הוא שיחק במועדון הצרפתי שלוש עונות.
קריירה בנבחרת

סלנס ייצג את המדינה בנבחרת עד גיל 16 ובנבחרת נורווגיה עד גיל 21.
נכון למאי 2020, הוא עשה 32 הופעות במדי הנבחרת הבוגרת.
משפחתו

אביו איוואר סלנס היה שוער כדורגל ברוזנבורג. אחיו, אריק כריסטופר סלנס הוא מאמן באחת מקבוצות הליגה השלישית בנורווגיה.
הערות שוליים

↑  – Drømmen er A-kontrakt fvn.no (בנורווגית)
↑  Ole Selnæs profilen, rbk.no (בנורווגית)
↑  Selnæs mister to kamper rbkweb.no (בנורווגית)
↑  Stegavik avgjorde for Rosenborg fotball.no (בנורווגית)
↑  About Rosenborg nextgenseries.com
↑  – Jeg er ikke redd for noe, aftenposten.no (בנורווגית)
↑  Selnæs fikk stipend, rbk.no (בנורווגית)
↑  A-lagskontrakt for Selnæs, rbk.no (בנורווגית)
↑  Selnæs blir forfremmet rbkweb.no (בנורווגית)
↑  Altomfotball profilen altomfotball.no (בנורווגית)
↑  17-åring hjemmedebuterer for Rosenborg tv2.no (בנורווגית)
↑  Bør Selnæs starte mot FFK? aftenposten.no (בנורווגית)
↑  Sagbakken, Ole Kristian (24 באפריל 2012). "Nå rankes han som Nordens største talent". adressa.no (בנורווגית). Adresseavisen. אורכב מ-המקור ב-2012-04-28. נבדק ב-25 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johansen, Øyvind Chr. (24 באפריל 2012). "Top 3 – Youth recommendations in Scandinavia". scan-scout.com. נבדק ב-25 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sagbakken, Ole Kristian (25 באפריל 2012). "Jönsson: – Jeg er ikke overrasket". adressa.no (בנורווגית). Adresseavisen. אורכב מ-המקור ב-27 באפריל 2012. נבדק ב-25 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wolden, Odd Rune; Øfsti, Anders (14 בספטמבר 2012). "Han var hetest på Rosenborg i vår – ute i kulden i høst" (בנורווגית). NRK. נבדק ב-15 בספטמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "St Etienne complete signing of Ole Selnaes from Rosenborg". Sky Sports. 1 בפברואר 2016. נבדק ב-30 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ole Kristian Selnæs - Profil - Norges Fotballforbund". fotball.no (בנורווגית). Football Association of Norway. נבדק ב-30 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
דני אולמו

דניאל "דני" אולמו קרבחאל (בקטלאנית: Daniel "Dani" Olmo i Carvajal, בספרדית: Daniel Olmo Carvajal; נולד ב-7 במאי 1998) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני בברצלונה מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים

אולמו נולד בטראסה שבקטלוניה, ועל-כן גדל בקבוצות הנוער של אספניול ושל ברצלונה.
קריירת מועדונים > דינמו זאגרב

אולמו עזב את קבוצת הנוער של ברצלונה והצטרף בגיל 16 לקבוצת הנוער של דינמו זאגרב הקרואטית - ב-31 ביולי 2014. את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת, ערך ב-7 בפברואר 2015 נגד לוקומוטיבה זאגרב. ב-22 באוגוסט 2016 חתם על חוזה חדש לארבע שנים בקבוצה.
ב-17 בדצמבר 2018 נבחר לשחקן הטוב ביותר של ליגת העל הקרואטית לשנת 2018. באותו החודש פרסם עיתון הספורט האיטלקי, "טוטוספורט", את הדירוג שלו לפרס "נער הזהב", ובו אולמו סיים במקום האחד עשר, כשאחריו ברשימה נמצאו שחקנים כמו קיליאן אמבפה ויוסיפ ברקאלו. ב-3 ביוני 2019, הוא קטף פרס נוסף כאשר הוא הוכתר לשחקן הטוב ביותר ולשחקן הצעיר הטוב ביותר לעונת 19–2018 בליגה הקרואטית.
ב-18 בספטמבר 2019 רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון הבית 0–4 על אטאלנטה. הוא כבש את שערו הראשון בתחרות ב-22 באוקטובר בתיקו החוץ 2–2 מול שחטאר דונצק. הוא כבש את השער היחיד של דינמו בהפסד הבית 1–4 למנצ'סטר סיטי, כשאת אותה העונה זאגרב סיימה במקום הרביעי והאחרון בשלב הבתים.
קריירת מועדונים > ר.ב. לייפציג

ב-25 בינואר 2020 הצטרף לר.ב. לייפציג מהבונדסליגה הגרמנית, בחוזה לארבע שנים.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי לייפציג בתיקו 2–2 מול בורוסיה מנשנגלדבך כאשר נכנס כמחליף של טיילר אדמס. שלושה ימים לאחר מכן, הוא כבש את השער היחיד של הקבוצה בהפסד 3–1 לאיינטרכט פרנקפורט במסגרת הגביע הגרמני, כשהפעם נכנס כמחליף של אמאדו היידארה בדקה ה-46. אולמו זכה לעלות בהרכב הפותח ב-9 בפברואר במשחק החוץ נגד באיירן מינכן, שהסתיים בתוצאות תיקו מאופס, ובו הוא ירד אל ספסל המחליפים בדקה ה-69, כשבמקומו עלה לשחק פטריק שיק. ב-12 ביוני, הוא כבש את צמד השערים של קבוצתו בניצחון 0–2 על הופנהיים. ב-13 באוגוסט, הוא כבש את השער הפותח בניצחון 1–2 על אתלטיקו מדריד באצטדיון ז'וזה אלבלדה, שער שעזר ללייפציג להתקדם לשלב חצי הגמר של ליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון.
ב-12 באוגוסט 2023 כבש שלושער בניצחון 0–3 על באיירן מינכן במסגרת משחק הסופר-קאפ הגרמני, ועזר לקבוצה לזכות בתואר בפעם הראשונה בהיסטוריה.