stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת האבו
לקריאה נוספת

Harold H. Nelson, The Naval Battle Pictured at Medinet Habu, Journal of Near Eastern Studies, Vol. 2, No. 1 (Jan., 1943), pp. 40-55
The Epigraphic Survey, Medinet Habu I, Earlier Historical Records of Ramses III (OIP 8; Chicago, 1930)
The Epigraphic Survey, Medinet Habu II, Later Historical Records of Ramses III (OIP 9; Chicago, 1932)
The Epigraphic Survey, Medinet Habu III, The Calendar, the 'Slaughter House,' and Minor Records of Ramses III (OIP 23; Chicago, 1934)
The Epigraphic Survey, Medinet Habu IV, Festival Scenes of Ramses III (OIP 51; Chicago, 1940)
The Epigraphic Survey, Medinet Habu V, The Temple Proper, part 1 (OIP 83; Chicago, 1957)
The Epigraphic Survey, Medinet Habu VI, The Temple Proper, part 2 (OIP 84; Chicago, 1963)
The Epigraphic Survey, Medinet Habu VII, The Temple Proper, part 3 (OIP 93; Chicago, 1964)
The Epigraphic Survey, Medinet Habu VIII, The Eastern High Gate (OIP 94; Chicago, 1970)
W. F. Edgerton, Medinet Habu Graffiti Facsimiles (OIP 36; Chicago, 1937)
Uvo Hölscher, Medinet Habu 1924-1928. II The Architectural Survey of the Great Temple and Palace of Medinet Habu (season 1927-28). OIC, No. 5. Chicago: University of Chicago Press, 1929.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה מקראית, כרך ו, מ' 487
↑  מבוא לארכאולוגיה של ארץ ישראל בתקופת המקרא, האוניברסיטה הפתוחה, כרך 8 עמ' 19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286370305171  LCCN: sh2006001193  VIAF: 1648150325521110090002   WorldCat (עם VIAF): 1648150325521110090002 
מקדש רעמסס השלישי, משמאל לימין: הפילון הראשון, החצר הראשונה, הפילון השני, החצר השנייה, הפילון השלישי, אולם העמודים הגדול. הקיר החיצוני התחתון בתמונה, הוא צידו הצפוני של המקדש, הקיר העליון, צידו הדרומי
קטע מתבליט שיירת חיילי גויי הים השבויים
שרטוט תבליט הקרב הימי בין רעמסס השלישי לגויי הים על קיר המקדש
שרטוט תבליט קטע מקרב היבשה עם גויי הים
מדינת האבו בציורו משנת 1838 של הצייר דייוויד רוברטס
מונספל

| --- | --- |

 מקום הקמה:  פורטוגל פורטוגל
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 זרם:  מטאל
 סוגה:  מטאל גותי, בלאק מטאל
 חברת תקליטים:  נאפלם רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Prémio Autores 
 www.moonspell.com
 חברים
 Fernando Ribeiro Ricardo Amorim Pedro Paixão Aires Pereira 
 
סולן הלהקה פרננדו ריביירו בהופעת הלהקה, 2007
מונספל (Moonspell) היא להקת מטאל גותי פורטוגזית שהוקמה בשנת 1989 תחת השם Morbid God. בשנת 1992 הוחלף השם למונספל. הלהקה הוציאה מיני-אלבום (EP) ראשון ב-1994, ושנה לאחר מכן את אלבומה הראשון, Wolfheart, שזכה להצלחה רבה בפורטוגל ובגרמניה. הלהקה הוציאה 9 אלבומי אולפן, אלבום אוסף אחד, DVD מהופעות ומספר וידאו-קליפים. במספר אלבומים של הלהקה, כמו Wolfheart מ-1995 ו-Under Satanæ מ-2007, היא מוסיפה אלמנטים של בלאק מטאל לצד המטאל הגותי הידוע שהיא מנגנת.
חברי הלהקה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
פרננדו ריביירו (שירה)
מיגל גספר (תופים)
ריקרדו אמורים (גיטרה)
פדרו פאיקסו (קלידים וגיטרה)
איירס פריירה (גיטרה בס)
דיסקוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדינת דזרט

| --- | --- |

אבן דזרט בשימוש בבניית אנדרטת וושינגטון. האבן נתרמה על ידי הטריטוריה ב-1853 כמייצגת את המדינה הזמנית
אבן דזרט בשימוש בבניית אנדרטת וושינגטון. האבן נתרמה על ידי הטריטוריה ב-1853 כמייצגת את המדינה הזמנית
 
 ממשל
 ראש הרשות המבצעת:  מושל
 מושל:  בריגהם יאנג
 שפה נפוצה:  אנגלית
 עיר בירה:  סולט לייק סיטי
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הצפונית (האגן הגדול)
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  1849
 פירוק:   
 פשרת 1850:  4 באפריל 1851
 ישות קודמת:  מקסיקו
 ישות יורשת:  טריטוריית יוטה
 דמוגרפיה
 דת:  מורמונים
 
מדינת דֶזֶרֶט (באנגלית: State of Deseret ‏האזנהקובץ:En-us-Deseret.ogg‏Ⓘ‏) הייתה מדינה זמנית של ארצות הברית, שהוצעה ב-1849 על ידי מתיישבים מורמונים בסולט לייק סיטי. המדינה הזמנית התקיימה במשך קצת למעלה משנתיים ולא הוכרה מעולם על ידי ממשלת ארצות הברית. מקור שם המדינה במילה דזרט הלקוחה מספר מורמון ופירושה דבורת הדבש.
היסטוריה > כינונה של ההצעה

כאשר חברים בכנסייה המורמונית (החלוצים המורמונים) התיישבו בסולט לייק סיטי בסמוך לימת המלח הגדולה, הם רצו להקים ממשלה שתוכר על ידי ארצות הברית.
בתחילה התכוון בריגהם יאנג, נשיא הכנסייה, להגיש בקשה לקבלת מעמד של טריטוריה, ושלח את ג'ון מילטון ברנהיסל (John Milton Bernhisel‏; 1881-1799) מזרחה לבירה וושינגטון די. סי. להגיש עצומה לקבלת מעמד זה. לאחר שנוכח שגם קליפורניה וניו מקסיקו מבקשות לקבל מעמד של מדינה שינה יאנג את דעתו והחליט לדרוש מעמד של מדינה.
במרץ 1849, לאחר שנוכחו כי לא נותר להם די זמן ליישם את הצעדים המקובלים לקבל מעמד של מדינה, ניסחו יאנג וקבוצה מזקני העדה חוקת מדינה המבוססת על זו של איווה, שבה המורמונים התיישבו זמנית, ושלחו אליה את מסמכי החקיקה והחוקה לשם הדפסה, כיוון שטרם היה באגן הגדול בתקופה זו מכבש דפוס. הם שלחו שליח נוסף אל ברנהיסל בוושינגטון עם העתק של המסמכים המודפסים ועצומה לקבל מעמד של מדינה ולא טריטוריה.
היסטוריה > הטריטוריה של דזרט

המדינה הזמנית הייתה הצעה נועזת, וכללה את מרבית השטח שנכבש ממקסיקו שנה קודם לכן במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
הטריטוריה של דזרט הקיפה בקווים כלליים את כל האדמות שבין הרי סיירה נבדה והרי הרוקי, ובין הגבול עם מקסיקו צפונה כולל חלקים מטריטוריית אורגון, כמו גם את החוף של קליפורניה דרומית להרי סנטה מוניקה (כולל היישובים הקיימים לוס אנג'לס וסן דייגו). היא כללה את כל אגן הניקוז של הנהר קולורדו (למעט השטחים דרומית לגבול עם מקסיקו), כמו כל האזור של האגן הגדול.
ההצעה כללה את כל שטחן של המדינות יוטה ונבדה של ימינו, חלקים גדולים מקליפורניה וניו מקסיקו, ויומינג, איידהו ואורגון.
ההצעה נוסחה במיוחד כך שלא יהיו מחלוקות הנובעות מהכללתן של יישובים קיימים. בזמן הכנת ההצעה הייתה האוכלוסייה באזור, כולל דרום קליפורניה דלילה. כיוון שמרבית ההתיישבות בקליפורניה הייתה באזורים הצפוניים שבה הייתה הבהלה לזהב הם לא נכללו בהצעת המדינה הזמנית. ובדומה, הגבול עם ניו מקסיקו לא הגיע עד לריו גראנדה במטרה להימנע ממעורבות במחלוקות של אותה תקופה על הגבול המערבי של מדינת טקסס.
יתר על כן, ההצעה הקיפה אדמות שהיה ידוע כי אינן מתאימות לחקלאות, ובכך נמנע עימות סביב הסוגיה של הרחבת העבדות.
היו שחשבו שההצעה להקמת מדינה שאפתנית מדי מכדי להצליח לעבור בקונגרס, אפילו בהתעלם מהמחלוקת סביב מנהג הפוליגמיה של המורמונים. עם זאת, ב-1849 שלח נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור, להוט למנוע מחלוקות ככל האפשר, את הסוכן ג'ון וילסון (John Wilson) מערבה עם הצעה לחבר את קליפורניה ודזרט למדינה אחת, שמטרתה להקטין את מספר מדינות החירות המצטרפות לאיחוד מדינות ארצות הברית, ובכך לשמר את מאזן הכוחות בסנאט.
הדיונים בכנס החוקתי של קליפורניה מ-1849 מזכירים את המורמונים או את ימת המלח כמה פעמים, יחד עם העימות צפון-דרום בנוגע להמשך העבדות. התומכים בגבולות מצומצמים (כדוגמת קו האורך 116° מערב או קו הפסגות של הרי הסיירה נבדה) טענו שהמורמונים לא היו מיוצגים בכנס, שונים תרבותית, ופועלים להקמת ממשלת טריטוריה משלהם. הם גם טענו שימת המלח רחוקה מדי מכדי שממשלה אחת תוכל להיות אפקטיבית ושהקונגרס לא יסכים למדינה ענקית כל-כך. אלו שתמכו בשימור הגבולות של הטריטוריה המקסיקנית לשעבר של אלטה קליפורניה, כדוגמת הסנטור לעתיד ויליאם גווין (William McKendree Gwin‏; 1805–1885) שתמך בעבדות, טענו שאלו אינם מכשולים אמיתיים או שייפתרו אחר-כך.
היסטוריה > כינון טריטוריית יוטה

כחלק מפשרת 1850 נוסדה בספטמבר 1850 טריטוריית יוטה באמצעות חוק של הקונגרס, והיא כללה חלק מהקטע הצפוני של דזרט.
ב-3 בפברואר 1851 הושבע בריגהם יאנג כמושל הראשון של טריטוריית יוטה. ב-4 באפריל 1851 העבירה האספה הכללית של דזרט החלטה לפרק את המדינה. ב-4 באוקטובר 1851 הצביע בית המחוקקים של טריטוריית יוטה ליישם מחדש את החוקים והתקנות של מדינת דזרט.
גם לאחר כינונה של טריטוריית יוטה לא ויתרו המורמונים על רעיון "מדינת דזרט". מ-1862 עד 1870 התכנסו זקני העדה בהנהגתו של בריגהם יאנג כממשלת צללים לאחר כל מושב של בית המחוקקים הטריטוריאלי על מנת לאשר את החוקים החדשים מתוקף מדינת דזרט. נעשו ניסיונות ב-1856, 1862 ו-1872 לכתוב את חוקת המדינה החדשה תחת השם דזרט תוך התבססות על גבולות טריטוריית יוטה.
הרעיון של הקמת מדינה המבוססת על דת המורמונים החל להתפוגג לאחר שהגיעה הרכבת לאזור, והיא פתחה את הטריטוריה להתיישבות של אנשים שאינם מורמונים, בייחוד בחלק המערבי של הטריטוריה. יאנג והכנסייה המורמונית תמכו ברכבת, ואפילו העבירו חברים בכנסייה שעבדו על בניית מקדש סולט לייק לעבודה על מסילת הברזל. נעיצת היתד המוזהב, רק 106 קילומטרים מסולט לייק סיטי השלימה את מסילת הברזל הטרנס קונטיננטלית הראשונה בפרומונטרי ביוטה ב-1869. נציגים מטעם טריטוריית יוטה ומנהיגי הכנסייה המורמונית לא היו שותפים לחגיגות של אותו יום.
ממשל

קודם לכינונה של טריטוריית יוטה, בהיעדר כל סמכות אחרת, הפכה הממשלה הזמנית של דזרט לממשלה דה פקטו של האגן הגדול. התקיימו שלושה מושבים של האספה הכללית, רשות מחוקקת בת שני בתי מחוקקים. ב-1850 מינתה הרשות המחוקקת שופטים וחוקי עונשין. הוטלו מיסים על רכוש ועל אלכוהול, ונאסרו הימורים. הוכר מוסד הכנסייה המורמונית והוקמה מיליציה המבוססת על לגיון נאוו.
הרשות המחוקקת הקימה בתחילה רק שישה מחוזות, שכיסו רק את העמקים המיושבים. "מחוזות עמקים" אלו הקיפו בתחילה רק חלק קטן מהאזור המיועד למדינת דזרט והתרחבו ככל שיושבו שטחים נוספים.
דגל

על פי רוב התיאורים היה דגל דזרט דומה לדגל יוטה של ימינו, אבל כיוון שלא היה דגל תקני נעשה שימוש בתחליפים דתיים וחילוניים רבים אחרים.
לקריאה נוספת

James B. Allen and Glen M. Leonard The Story of the Latter-day Saints Deseret Book Co., Salt Lake City, UT, 1976. ISBN 0-87747-594-6.
Leonard, Glen M. (1992), "The Mormon Boundary Question in the 1849–50 Statehood Debates", Journal of Mormon History, 18 (1): 114–136, אורכב מ-המקור ב-2012-04-14, נבדק ב-2020-06-08.
ביאורים

↑  היתד האחרון שחיבר בין מסילות הברזל שהגיעו ממזרח וממערב שצופה בזהב וננעץ בצורה סמלית על ידי לילנד סטנפורד ב-10 במאי 1869
↑  באנגלית Nauvoo Legion, מיליציה מורמונית. מקור שמה בתעתיק אנגלי למילה נָאווּ מהפסוק בישעיהו נ"ב "מה נאוו על ההרים רגלי מבשר משמיע שלום"
הערות שוליים

↑  LDS.org: "Book of Mormon Pronunciation Guide"
↑  "chapters about Mormons". Report of the Debates in the Convention of California on the Formation of ... - California. Constitutional Convention, John Ross Browne - Google Books. Books.google.com.
↑  Territory of Utah, Historical and Political Data, Political History of Nevada, Department of Cultural Affairs, Nevada State Library and Archives
מיקטקקיוואדל

מִיקְטֶקָקִיווָאדְל או מִיקְטֶקָסִיווָאדְל או מיקטקקיוואטל הייתה אלת המוות או אלת השאול (המיקטלן) במיתולוגיה האצטקית. מיקטקטיוואדל שלטה בשאול לצד בעלה, האל האצטקי מיקטלנטקוטלי.
האלה שמרה על עצמות המתים, ושלטה בחגי המתים שנחגגו בדת האצטקית, במסגרתם נהגו להקריב לאלה קורבנות אדם. על פי האמונה האצטקית, בני האדם נבראו מעצמות באדמה, ולכן, לאחר מותם של בני האדם, עצמותיהן ישמשו לבריאת החיים הבאים אחראים (ועל כן נדרשת שמירה על העצמות).
לימים, עם כיבוש מקסיקו על ידי הקונקיסטאדורים הספרדים והמרת דת האוכלוסייה לנצרות, נשמרו חלק מן המסורות של חגה של האלה והן מהוות את מסורות יום המתים.
במסורת האצטקית תוארה האלה כאישה שלה פני גולגולת והיא עונדת שרשרת עשויה גולגולת לצווארה. שמלתה עשויה נחשים ושדיה נפולים.
מד כושר לנבחרות כדורגל

מד-כושר לנבחרות כדורגל הוא שיטת דירוג לנבחרות כדורגל לאומיות (גברים). השיטה מבוססת על מד הכושר הנהוג בשחמט אך לוקחת בחשבון משתנים נוספים הייחודיים לכדורגל. אין לבלבל את מד-הכושר עם הדירוג העולמי של פיפ"א המוכר יותר. מד-הכושר לוקח בחשבון את כל תוצאות משחקי הנבחרות הבוגרות שניתן היה למצוא. דירוג זה מתיימר להציג את כוחה האמיתי של נבחרת ביחס לנבחרות אחרות, לאחר "מדגם" של 30 משחקים. דירוג עבור נבחרות ששיחקו פחות מ-30 משחקים נחשב כלא מדויק.
היסטוריה

השיטה שפותחה על ידי המתמטיקאי ההונגרי-אמריקאי דוקטור ארפאד אלו אומצה על ידי פיד"ה, ארגון השחמט העולמי, לדירוג שחקני שחמט. בשנת 1997 התאים בוב רוניאן את השיטה לכדורגל בינלאומי. הוא גם היה הראשון שתחזק את אתר מד הכושר העולמי לכדורגל, המתוחזק היום על ידי קיריל בוליגין.
התאמת המדד לכדורגל

שיטת מד-הכושר הותאמה לכדורגל על ידי הוספת שקלול לפי סוג המשחק (ידידות, מוקדמות אליפות יבשתית או גביע העולם, גמר אליפות יבשתית או גביע העולם) וכן התאמות לייצוג יתרון ביתיות ולהפרש שערים בתוצאת המשחק.
המרכיבים הנלקחים בחשבון בחישוב הציון של נבחרת לאחר משחק הם:
דירוג הנבחרת לפני המשחק
חשיבות המסגרת בה נערך המשחק
הפרש השערים במשחק
תוצאת המשחק
התוצאה הצפויה במשחק
עקרונות החישוב

נוסחת חישוב הציון של נבחרת לאחר משחק היא:
כאשר
R_{n}= ציון הנבחרת לאחר המשחק
R_{o}= ציון הנבחרת לפני המשחק
K= מקדם חשיבות המשחק
G= מקדם הפרש השערים
W= תוצאת המשחק
W_{e}= התוצאה הצפויה של המשחק
עקרונות החישוב > מקדם חשיבות המשחק

| סוג המשחק | מקדם חשיבות (K) |
| --- | --- |
משחקי הגביע העולמי (מונדיאל): 60
אליפות היבשת או טורנירים בין-יבשתיים: 50
מוקדמות אליפות העולם, אליפות היבשת וטורנירים חשובים: 40
טורנירים אחרים: 30
משחקי ידידות: 20
עקרונות החישוב > הפרש השערים

כאשר המשחק מסתיים בתיקו או בהפרש של שער
כאשר המשחק מסתיים בהפרש שני שערים
כאשר המשחק מסתיים בהפרש של שלושה שערים ומעלה
N הוא הפרש השערים
עקרונות החישוב > תוצאת המשחק

W שווה 1 לניצחון, 0.5 לתיקו או 0 להפסד
עקרונות החישוב > התוצאה הצפויה של המשחק

We היא התוצאה הצפויה למשחק (הסתברות לניצחון כאשר 0.5 מייצג תיקו) מהנוסחא הבאה:
dr הוא ההפרש בדירוג בין שתי הקבוצות + 100 נקודות לקבוצה המארחת.
הפרש של 0 (קבוצות שוות בכוחן במגרש נייטרלי) יתן תוצאה צפויה של 0.5
הפרש של 100 (קבוצות שוות בכוחן עם יתרון ביתיות לאחת מהן) יתן תוצאה צפויה של 0.64 לבעלת הדירוג הגבוה ו- 0.36 לבעלת הדירוג הנמוך
הפרש של 800 יתן תוצאה צפויה של 0.99 לבעלת הדירוג הגבוה ו- 0.01 לבעלת הדירוג הנמוך
הערות שוליים

↑  http://www.eloratings.net/system.html
מונסטרישץ'

מונסטרישץ' (באוקראינית: Монастириська, בפולנית: Monasterzyska, ביידיש: מאנאסטריטש) היא עיירה ויחידה מנהלית במחוז טרנופול, אוקראינה. כיום אוכלוסיית העיירה מונה 5,380 איש ורוב תושביה אוקראינים. קדם מלחמת העולם השנייה, עת הייתה העיירה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, חלק נרחב מאוכלוסייתה הייתה יהודית. במהלך מבצע ברברוסה העיירה הושמדה ונבנתה מאוחר יותר בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
היסטוריה

ההתיישבות המקומית הוכרה בתור עיירה עצמאית בשנת 1454 כאשר הוזכרה לראשונה על כתב בזכויות מגדבורג. הכרה זאת בהתיישבות של מונסטרישץ' התרחשה בתקופת ממלכת פולין, מאוחר יותר האיחוד הפולני-ליטאי. העיירה הייתה מעורבת בסדרת קרבות במהלך מרד חמלניצקי; מרד של קוזאקים נגד שלטון האיחוד הפולני-ליטאי. העיר הייתה אחד ממושביה הרשמיים של משפחת פוטוצקי; משפחת אצולה פולנית. לאחר חלוקת פולין סופחה העיירה לתוך גליציה בתוך האימפריה האוסטרית, מאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית. העיירה עברה ידיים מספר פעמים במהלך מלחמת העולם הראשונה ואף נכללה בתוך הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, מדינה קצרת ימים.
עם סיום המלחמה הפולנית-סובייטית היא סופחה רשמית לתוך הרפובליקה הפולנית השנייה. ערב פלישת גרמניה הנאצית לפולין הייתה אוכלוסיית העיירה מחולקת בין 1,310 יהודים, 1,741 נוצרים-קתולים ממוצא פולני ו-408 קתולים מזרחיים ממוצא אוקראיני. כמו כן היה גם מיעוט של גרמנים והונגרים. עם פלישת ברית המועצות לפולין סופחה העיירה לתוך ברית המועצות. במהלך מבצע ברברוסה והכיבוש הגרמני שנמשך עד 1944, העיירה הפכה לתל חורבות. רוב תושביה היהודים של העיירה נספו במהלך שואת יהודי פולין. בשנת 1943 עברו כוחות פרטיזנים תחת סידור קובפק בקירוב לחורבות העיירה. בשנת 1944 הצבא האדום כבש מחדש את אזור העיירה ולאחר המלחמה שב האזור לשלטון הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. במהלך מבצע ויסלה בשנת 1947 בוצעה העברת אוכלוסין בכפיית המשטר הסובייטי לעבר חבל גליציה ומתיישבים חדשים החלו בבנייה המחודשת של העיירה. עם התפרקות ברית המועצות העיירה עברה לידי שליטת אוקראינה הריבונית.
היום

בעיירה ממוקם בית העלמין הקתולי הגדול ביותר בחבל פודוליה, חלקו מוקדש לזכר הנופלים במהלך מרד ינואר; מרד פולני מזוין וכושל שהתרחש נגד שלטון האימפריה הרוסית בשנת 1863. העיירה משתרעת על 14.7 קילומטרים רבועים. בשנת 1884 הוקמה מסילת הרכבת איוונו-פרנקיבסק - ירמולינצי (אנ') אשר עברה דרך העיירה ותרמה לפיתוח המשק התעשייתי בתוכה. מסילת הרכבת פועלת עד היום ומקשרת בין הערים ובין מונסטרישץ'. העיירה מהווה את מרכז השטח הקהילתי של מונסטרישץ', יחידה מנהלית בתוך פלג צ'ורטביק במחוז טרנופול במערב אוקראינה. הורצי ספרין, איש ספרות וקומיקאי יהודי-פולני, נולד וגדל במונסטרישץ'. יהודים תושבי העיר שעלו ארצה לארץ ישראל חיברו בשנת 1974 לכתיבת ספר אודות העיירה ותולדותיה.
לקריאה נוספת

ספר מונסטרישץ' (נכתב בידי עולים ממונסטרישץ'), 1974
מדי וסמלי האס אס

גרופנפיהרר הנס הינריך למרס במדי אס אס כללי שחורים משנת 1938. ניתן להבחין בתג הנשר ובטוטנקופף (סמל הגולגולת והעצמות המוצלבות) על הכובע, בדרגתו בתגי הצווארון, באות הכבוד על שרוול ימין ובתג כתף על הכתף הימני
מדי וסמלי האֶס אֶס שימשו את חברי ארגון ההגנה והמודיעין של המפלגה הנאצית, השׁוּצְשְׁטָאפֶל (הידוע בקיצור "אס אס"), בין השנים 1925–1945 כדי לבדלם מהוורמאכט, מהמדינה הגרמנית ומהמפלגה הנאצית.
צבע המדים ושימושם

אף על פי שהוכנו כמה מערכות מדים עבור האס אס לאורך השנים, המערכת השחורה שנכנסה לשימוש בשנת 1932 היא הידועה ביותר. סכימת הצבעים שחור-לבן-אדום אפיינה את האימפריה הגרמנית, ואומצה מאוחר יותר על ידי המפלגה הנאצית. הצבע השחור היה מקובל בתנועות פשיסטיות כמו החולצות השחורות באיטליה עוד לפני ייסוד האס אס. צבע זה נבחר גם מסיבות היסטוריות, בדומה לצבע השחור של המדים של משמר המלכים והקיסרים הפרוסיים, אשר עוטרו בתגים עם סמל גולגולת ועצמות. מדי האס אס עוצבו כדי לשקף סמכות ולזרוע אימה. במהלך מלחמת העולם השנייה, עובדי כפייה במפעלי הוגו בוס ייצרו מדים אלו ורבים אחרים. מאות מפעלים הורשו לייצר את המדים, וחלקם השתמשו בעובדי כפייה מקרב אסירי המלחמה או כלואים במחנות הריכוז, שם גם יוצרו המדים.
במהלך שנות המלחמה השימוש במדים השחורים הצטמצם. היחידות הקרביות של הפלוגות המערכתיות של האס אס (SS-Verfügungstruppe) ומאוחר יותר הואפן אס אס לבשו מדים בגווני אפור-ירוק שונים עם סמלי אס אס. רוב אנשי האס אס לבשו סוגים שונים של מדי הוואפן אס אס או טוניקת שירות בצבעי ירוק-אפור. ענפי אס אס שלבשו לרוב בגדים אזרחיים בשטחי הרייך (כמו הגסטאפו והקריפו) השתמשו במדים אפורים-ירוקים בשטחים הכבושים, כדי להיבדל מהאזרחים.
מדי האס אס עוטרו בשלל סמלים. לרוב נעשה שימוש בתגי צווארון שהעידו על דרגה ותפקיד, יחד עם חפתים ותג שרוול שהעידו על חברות בענף מסוים.
עיצוב וסגנון המדים > מדי האס אס בין השנים 1925–1928

האס אס ראה בעצמו המשך של פרייקור וקבוצת נאציות שונות כולל בריגדת ארהארדט, קסדת הפלדה ובמיוחד האס אה, אשר האס אס הייתה כפופה לה בתחילה. מדי וסמלי האס אה הראשונים היו צבאיים למחצה ועוצבו על ידי הנאצים באמצעות שילוב מדים ממלחמת העולם הראשונה ומאפיינים שונים של קבוצות פרייקור, כמו מגפיים גבוהים, פגיונות וכובע מצחייה צבאי (kepi). שמונת שומרי הראש של אדולף היטלר, מדיוויזיית האס אס הראשונה (שכונו מאוחר יותר כוחות הלם, Stosstrupp), אימצו במאי 1923 סמל גולגולת ועלה של עץ אלון, סמלים מקובלים בהיסטוריה הצבאית האירופית.
בשנת 1924, כאשר המפלגה הנאצית הוחרמה בעקבות הפוטש במרתף הבירה, איתר גרהרד רוסבך (Gerhard Roßbach) עודפי חולצות ג'ינס חומות במחסן באוסטריה, שייעודו לשמש כמדים טרופיים במלחמת העולם הראשונה. כאשר האס אה הוקם מחדש בשנת 1925 (והאס אס היוותה יחידה בתוכו), חולצות אלו שימשו כמדים רשמיים.
בשנת 1925 היטלר הורה להקים יחידת משמר חדשה, מפקדת ההגנה (Schutzkommando), ובראשה עמד יוליוס שרק. שרק הביא ליחידה כמה חברים מכוחות ההלם, כולל אמיל מוריס וארהרד היידן. הסמל היחיד בשימוש היה תג כתף של צלב הקרס, לרוב כזה שהכין כל אחד באופן עצמאי, למעט החברים במפקדת ההגנה, שענדו סמל גולגולת שהוצמד לכובע או לצווארון. באותה השנה מפקדת ההגנה פתחה את שורותיה, ושמה שונה לפלוגות סער (Sturmstaffel), וב-9 בנובמבר שונה שוב לפלוגות המגן (Schutzstaffel), שכונה בקיצור אס אס. בשנה הבאה אימצה האס אס את מערכת סמלי הדרגות המוכרת הראשונה שלה, כשהדרגות נענדו בדומה למקובל באס אה על חולצות חומות או ביגוד צבאי למחצה.
מערכת הדרגות של שנת 1926 כללה סרט שרוול עם צלב קרס על רקע פסים צהובים ("זהב") או לבנים ("כסף"), כאשר מספר הפסים (בין 0 לשלושה) מעיד על דרגה. דרגות האס אס נגזרו מיחידת האם, האס אה. בשנת 1927 האס אה גדלה משמעותית מבחינה מספרית, והפכה את החולצות החומות למדים הרשמיים, הכוללים עניבה, מכנסיים, מגפיים וכובע, כולם בצבע חום. בשלב זה האס אס היוו יחידה קטנה בתוך האס אה, שהשתמשה באותם המדים אך עם שינויים קלים: עניבה וכובע בצבע שחור, שעוטר גם בגולגולת כדי לבדלם מאחרים. באותה העת האס אה החל להוסיף למדיו סיכות צווארון, בהשראה מקסדת הפלדה. החברים הפשוטים לא ענדו דרגות, והחברים הבכירים יותר השתמשו בסמלי הדרגות של האס אה, עלי אלון שנענדו על שני צידי צווארון חולצת האס אה החומה, כאשר מספר העלים מעיד על הדרגה. בשנת 1928 האס אה המשיכה לגדול, והוטמעה מערכת מקיפה של סמלים ודרגות. לפי מערכת זאת, על הצווארון השמאלי נענד סמל המייצג דרגה (לדוגמה, מספר שונה של תבליטי פרח מרובעים או שלושה עלי אלון לגרופנפיהרר) ועל הצווארון הימני נענדו שני מספרים שייצגו את הגדוד והפלוגה של העונד. במדי האס אס נעשה שימוש רק במספר אחד בגלל מיעוט האנשים ששירתו בה באותה העת. צבע תגי הצווארון באס אה הראה על השיוך היחידתי, כאשר הצבע השחור ייצג את האס אס.
סמל הגולגולת הפרוסי שהיה בשימוש האס אס בין השנים 1923–1934
נשר המפלגה הנאצית שהיה בשימוש האס אס בין השנים 1927–1936
עיצוב וסגנון המדים > אס אס חולצות חומות (1929–1932)

בשנת 1929, תחת הנהגתו של היינריך הימלר, האס אס קבע את מדיו הרשמיים: הצבע השחור הורחב למכנסיים, מגפיים, קצוות סרט הזרוע, חגורת המתניים וחגורת הכתף. קצה הצווארון הוקף בחוט שזור בצבעי שחור-לבן, למעט של בכירים שהמירו את הלבן בכסף. היכולת לייצר מערכות מדים אחידות הגיעה הן בעקבות ריכוז הפעילות הכלכלית תחת הגזבר פרנץ שוורץ, והן בעקבות הצמיחה במספר החברים - מ-280 בשנת 1929 ל-52,000 בשנת 1932). בעלי דרגות נמוכות ענדו דרגות צווארון כמו באס אה, כאשר צד אחד מייצג את הדרגה והשני את השיוך הגדודי. לעומתם, הבכירים ענדו בשני צידי הצווארון את דרגותיהם. האס אס הנפיק גם חפת בצבע שחור לשרוול השמאלי, אשר הוטבע בו מספר המחלקה. יחד עם תגי הצווארון ניתן היה לדעת את השיוך המחלקתי, הפלוגתי והגדודי של העונד. חפת זה לא היה בשימוש אצל מפקדים בכירים.
בעקבות מרד סטן בשנת 1930, שבמהלכו חברי אס אה התקיפו בניין מפלגתי עליו הגנו האס אס, היטלר שלח מכתב פתוח למנהיג האס אס בברלין, קורט דליגה, ובו כתב: "איש אס אס, כבודך נקרא נאמנות" (SS Mann, deine Ehre heißt Treue!), ובעקבות כך האס אס השתמש במוטו: "נאמנות היא כבודי" (Meine Ehre heißt Treue). תוצאה נוספת של המרד היה גיוסו של ארנסט רהם, שנקרא לעשות סדר באס אה. הוא הוסיף מספר דרגות (ראו תמונה). בשנה זו נוספה למדים תג כתף דק, שנלבש בצד ימין. עד שנת 1933, החברים הפשוטים לבשו תג בצבעי שחור-לבן, והמפקדים הבכירים יותר לבשו תגים שונים, לפי הסדר, מנמוך לגבוה: מיתרי כסף מקבילים, תבנית כסף שזורה, צמת כסף.
דרגות שנוספו בשנת 1930
סרט זרוע של האס אס שהיה בשימוש בין השנים 1925–1945
הטבעות של האס אס על גבי קסדות שונות (היה גם בשימוש הוואפן אס אס)
עיצוב וסגנון המדים > מדי אס אס שחורים (1932–1934)

בשנת 1932 החלו להשתמש באס אס במדים הידועים ביותר שלהם, המדים השחורים, שעוצבו על ידי קרל דיביטש והמעצב הגרפי חבר האס אס וולטר הק. צבע החולצה נותר חום כמחווה לאס אה, לה עדיין השתייכה האס אס. כל יתר הלבוש, מהמגפיים ועד לכובע הצבאי הייחודי היה בצבע שחור, מלבד סרט הזרוע האדום. חברי האס אס קיבלו גם שינלים שחורים, שעוטרו בצורה דומה למדים - סרט זרוע, כותפות ודרגות צווארון. בתקופה זו עוצב אבזם חגורה שהחליף את אבזם האס אה, ונכתב עליו מוטו האס אס - "נאמנות היא כבודי".
בשנת 1933, עם עליית היטלר לשלטון והתרחבות השורות נוספו דרגות נוספות, והחלו להבדיל בין קצינים לבין חברים פשוטים יותר. בשנה זו החל להיעשות שימוש בסמל של שני רונות "זיג" (אנ') צמודות (), שלימים יהיה סמל האס אס. בתחילה שימש סמל זה רק את יחידת שומרי הראש של היטלר, שהפך מיחידה חצי צבאית החמושה באלות ובאקדחים, ליחידה צבאית החמושה ברובים, בכידונים ובקסדות פלדה. סמלי יחידה זו הייתה בעיקר יצירתו של ספ דיטריך, שב-4 בנובמבר 1933 הכריז על עצמאות היחידה, ועל אף שעדיין היוותה חלק מהאס אס נכפפה ישירות להיטלר ולא לשדרת הפיקוד הרגילה. דיטריך אסר על כניסת הימלר למבני היחידה בברלין, ולמשך חודשים ספורים הורה לא לענוד את סרט הזרוע כדי להיבדל מיחידות האס אס הכלליות. בעוד דיטריך אימץ את סמל הברקים לתג הצווארון של יחידתו, מפקדת האס אס הסירו את המספרי הגדוד והפלוגה מצווארונם, כדי להיבדל מיחידות האס אס השונות. לכן, בסוף שנת 1933 היו שלושה סוגים של תגי צווארון: תג ברקים כפולים ליחידת שומרי הראש של היטלר, תג ללא עיטור למפקדת האס אס, תג ממוספר ליתר החיילים.
בשנת 1934 החלו להתפתח הפלוגות המערכתיות של האס אס והשימוש בסמל הברקים התרחב לזרוע הצבאית של האס אס (לימים הואפן אס אס). כדי לבדל בינם לבין יחידת שומרי הראש של היטלר, המשרתים בפלוגות המערכתיות נשאו בנוסף לברקים מספר קטן שייצג את הגדוד לו השתייכו. המספר יכול להיות 1 לגדוד דויטשלנד, 2 לגדוד גרמניה, 3 לגדוד הפיהרר. סמלים אלו היו בשימוש לאורך מלחמת העולם השנייה, גם כאשר גדודים אלו התרחבו לכוחות צבאיים גדולים יותר. מעבר להרחבת תגי הצווארון, החלו להשתמש בסרטי חפת, שנענדו בקצה השרוול השמאלי של מערכת המדים השחורה. באס אס הכללי סרט החפת העיד על השיוך היחידתי, בעוד תג הצווארון העיד על השיוך הגדודי, המספר על סרט החפת העיד על השיוך המחלקתי וצבע היקף תג הצווארון על השיוך הפלוגתי. מעל הרמה הגדודית, נענד סרט חפת ריק או עם ספרה רומית שהעידה על חברות בצוות הבריגדה של האס אס. הדרגות הגבוהות ביותר, כמו הימלר ענדו סרט חפת כסף ללא שום כיתוב. ליחידות הצבאיות של האס אס, שכללו את יחידת שומרי הראש והפלוגות המערכתיות, סרטי החפת הכילו את שם הגדוד. סרט החפת הנחשק ביותר הוא זה שנשא את הכיתוב "אדולף היטלר" בכתב זיטרלין, שנענד על ידי יחידת שומרי הראש של היטלר בלבד.
כרזה גרמנית המראה את מדי וסמלי האס אס (בצד ימין) והאס אה (בצד שמאל), כפי שפורסם באנגלית בשיקגו סאנדיי טריביון בשנת 1933. כיתוב הכרזה, בתרגום מאנגלית: "הכנסת גברי גרמניה למדים המוצגים לעיל היא רק היבט אחד של האחדת העם הגרמני - תהליך שכולל עיצוב מחדש של המחשבה לדגם הנאצי, דיכוי זכויות וצנזורה על העיתונות"
מבחר סרטי חפת של האס אס