stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בזאנסון
היסטוריה

העיר יושבה לראשונה בתקופת הברונזה, 1500 לפנה"ס על ידי שבטים גאלים.
העיר נכבשה על ידי יוליוס קיסר במאה ה-1 לפנה"ס, והיא הייתה חלק מאזור גאליה, בתקופה זו העיר נקראה Vesontio.
בשנת 843 חולקה האימפריה הקארולינגית בהסכם ורדן, והעיר נפלה בחלקו של לותאר הראשון נכדו של קרל הגדול.
משנת 1034 הייתה העיר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, והקיסר פרידריך הראשון הפך אותה לעיר אוטונומית תחת שלטונו של הארכיבישוף של בזאנסון.
בסוף המאה ה-12 נלחמו הארכיבישופים המקומיים בקיסר, ובשנת 1290 קיבלה העיר את עצמאותה.
בתחילת המאה ה-15 נישאה דוכסית בורגוניה מארי למקסימיליאן הראשון והוא קיבל את דוכסות בורגונדיה ובזאנסון בתוכה בנחלתו, בשנת 1519 קיבל קרל החמישי מלך ספרד את הדוכסות.
בשנת 1678 נחתם חוזה ניימיכן שהותיר את העיר בשליטת צרפת, בזמן זה הפכה העיר למרכז מנהלי. במלחמת צרפת–פרוסיה הופצצה העיר מספר פעמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה כבשו הנאצים את העיר. בין השנים 1940 ל-1944 הם הוציאו להורג במצודה שמעל העיר כמאה מלוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית. מקס ארבה, מתושבי העיר, עזר למשפחה של פליטים יהודים לעבור את הגבול לשווייץ, תוך סיכון גדול. על פעילותו זו הוא הוכר כחסיד אומות העולם. בשנת 1959 הפכה ממשלת צרפת את המצודה למוזיאון.
אתרים

בזאנסון נחשבת לאחד המרכזים ההיסטוריים של צרפת. יש בה אתרים מתקופת ימי הביניים, הרנסאנס, ודה וובאן. האתרים הידועים הם:
שרידים מהתקופה הרומית
שרידים מהמאה ה-16
מצודת דה וובאן (מצודת בזאנסון) נבנתה בשנת 1668 על ידי מרשל צרפת דה וובאן (Sébastien Le Prestre de Vauban). לאחר מלחמת העולם השנייה רכשה העירייה את המקום, וכיום הוכרזה כאתר מורשת עולמית יחד עם שאר ביצורי וובאן.
הקתדרלה של סנט ז'אן
מספר מבנים בסגנון הרנסאנס הספרדי
בית הכנסת הגדול בזאנסון
תחבורה

העיר מקושרת באמצעות מערכת כבישים מהירים בין היתר לשטרסבורג ולנאנסי. בעיר עוצר קו של הרכבת המהירה TGV. יש בקרבתה שני שדות תעופה קטנים המשמשים לתעופה קלה. התחבורה הציבורית מסופקת על ידי חברת ג'ינקו. בספטמבר 2014 החלה לפעול בעיר רכבת קלה. אורך הקו הוא 13 ק"מ מדרום-מערב לצפון-מזרח. בעיר פרושה רשת של תחנות עגינה של אופניים ציבוריים, בדומה לקיים בפריז.
יהדות בזאנסון

הקהילה היהודית הראשונה המתועדת בבזאנסון הוקמה במאה 14. למרות גירוש היהודים מממלכת צרפת בשנת 1394, יהודי בזאנסון הורשו לגור בעיר עד שנת 1450. הקהילה היהודית הוקמה שוב רק לאחר המהפכה הצרפתית אשר העניקה ליהודים מעמד שווה לכלל אזרחי צרפת.
בסוף המאה ה-19, במהלך המהפכה התעשייתית, הקהילה היהודית בבזאנסון רשמה לזכותה הצלחות רבות. משפחת ליפמן הקימה את מותג השעונים ליפ שהפך לאחד ממנועי הכלכלה של האזור ונשאר קשור לשם העיר.
בשנת 1881, נחתם צו המאשר את הקמת קונסיסטוריה יהודית שמושבה בבזאנסון שתפקידה לנהל את פעילות הקהילה היהודית, דבר המצביע על חשיבות הקהילה.
ערב מלחמת העולם השנייה הקהילה מנתה כ־2,000 נפשות. הקהילה הושמדה בעקבות המדיניות האנטישמית של ממשלת וישי והוקמה שוב בשנות השישים של המאה ה-20 בזכות הגירתם של יהודים רבים מאזור המגרב.
ערים תאומות

גרמניה פרייבורג, גרמניה (מ־1959)
אנגליה האדרספילד, אנגליה (מ־1955)
ישראל חדרה, ישראל (מ־1964)
איטליה פאביה, איטליה (מ־1964)
שווייץ נשאטל, שווייץ (מ־1975)
בורקינה פאסו דורולה (אנ'), בורקינה פאסו (מ־1985)
פינלנד קואופיו, פינלנד (מ־1986)
חוף השנהב מאן (אנ'), חוף השנהב (מ־1991)
רוסיה טבר, רוסיה (מ־1996)
רומניה ביסטריצה, רומניה (מ־1997)
פולין ביילסקו-ביאלה, פולין (מ־2000)
ארצות הברית שרלוטסוויל, וירג'יניה, ארצות הברית (מ־2006)
הערות שוליים

↑  מקס ארבה, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  Daniela W, daniela wurdack: Passé et présent de la communauté juive de Besançon. La contribution des familles Weil et Veil-Picard, daniela wurdack, ‏2009-11-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550347305171  BNE: XX456977  BnF: cb15252282f (data)  GND: 4005972-8  HDS: 007029  LCCN: n79091187  MusicBrainz: 98383cf1-f1e4-43b2-b6d9-0a6b254d984b  NKC: ge426843  RERO: 02-A024017643  SUDOC: 026361000  VIAF: 126658519   WorldCat (עם VIAF): 126658519
בור (יסוד)

בור או בורון (באנגלית: Boron, בספרדית: Boro; בצרפתית: Bore) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי B ומספרו האטומי 5.
תכונות

בור בולע אור נראה אך הוא שקוף לאור תת-אדום.
מוליך חשמל גרוע בטמפרטורת החדר אבל מוליך מצוין בטמפרטורות גבוהות יותר.
לבור יש את כוח המתיחה הגבוה ביותר מכל היסודות, כלומר סיבים העשויים מבור מסוגלים לעמוד בלחץ ומשקל רב מבלי להישבר או להיקרע.
בור (יסוד)ספקטרום הפליטה האופייני לבור הוא בתחום האור הירוק.
כימיה

לבור שני אלקטרונים בקליפה 2s ואלקטרון אחד בקליפה 2p והוא נוטה להימצא בהיברידיזציה  sp^{2} כך שאטום הבור במרכז משולש שווה-צלעות מישורי. ההיברידיזציה הזו משאירה אורביטל p ריק – אם נניח אטום הבור ושלושת אורביטלי ה-sp2 במישור XY הרי אורביטל pz אינו משתתף בקשר ויכול לקלוט שני אלקטרונים, בהתאם תרכובות BX3 הן חומצות לואיס. בהתאם הן יגיבו עם בסיסי לואיס ויתקבלו תרכובות שבהן הבור בקואורדינציה 4 ובמבנה טטראדרי בקירוב.
אנרגיות היינון הגבוהות מבדילות את הבור מחבריו לטור (אלומיניום, גליום, אינדיום, תליום) לכן הבור אינו יוצר תרכובות יוניות אלא בעיקר קשרים קוולנטיים. הכימיה של הבור דומה למדי לזו של הצורן: B(OH)3 הוא חומצה (בדומה לחומצה סיליצית), ההלידים של בור: BF3, BCl3, BBr3 אינם יציבים ועוברים מהר ובשלמות הידרוליזה (בדומה להלידים של צורן ובשונה מהלידים של אלומיניום). תחמוצות בור נוטות ליצור זכוכית וכמעט בלתי אפשרי לקבל B2O3 גבישי על ידי קירור של נתך.
כימיה > הידרידים של בור

חיזור הלידים של בור נותן הידרידים. אי אפשר לקבל מונומר BH3 כל סינתזה נותנת דימר  B_{2}H_{6} למשל:
8BF_{3}+6NaH\Rightarrow 6NaBF_{4}+B_{2}H_{6}
קבוע שיווי המשקל לדימריזציה (יצירת  B_{2}H_{6} משני  BH_{3}) הוא גבוה מאוד (בערך  10^{5}) ואנתלפיית הפירוק של הדימר כ- 150kJmol^{-}1. הסיבה ליצירת הדימר וליציבותו לא הייתה ברורה שכן, לכאורה, ל-BH3 יש "מספיק" אלקטרונים לספק את הערכיות של הבור והמונומר אמור להיות יציב כשם שההלידים של הבור יציבים כמונומרים. ההסבר ליצירת הדימרים הכולל קישור ייחודי ניתן על ידי William N. Lipsconb שזכה על כך בפרס נובל לכימיה ב-1976. המבנה המרחבי של הדימר (diborane): כל בור נמצא במרכז טטרהדרון מעוות; שני המימנים המגשרים נמצאים במרחקי קשר גדולים יותר מהמימנים האחרים ויוצרים זווית קשר קטנה יותר (ראו תמונה).
המימנים ה"טרמינלים" (הקשורים לאטום בור אחד) יוצרים קשר σ רגיל עם אטום הבור (מחיבור אורביטל 1s של המימן ואורביטל היברידי sp3 של הבור. המימנים המגשרים תורמים אלקטרונים לקשר ייחודי של 2 אלקטרונים ושלושה גרעינים האורביטל הייחודי הזה נוצר מצירוף פונקציות הגל (אורביטלים) של שני אטומי הבור ואורביטל 1s של המימן. כך מתקבל אורביטל קושר, לא קושר ואנטי-קושר. שני האלקטרונים באטום ההידריד מאכלסים את האורביטל הקושר (הנמוך באנרגיה) ואין אלקטרונים לאכלוס האורביטלים האנטי-קושרים. מכאן מובן מדוע לא נוצרים דימרים בהלידים של בור (שכן לאניונים של ההלוגנים יש מספיק אלקטרונים לאכלס גם את האורביטל האנטי-קושר).
חומצה בורית

החומצה B(OH)3 היא אבקה לבנה מסיסה, כמינרל נקראת sassolite. חומצה בורית הוכנה לראשונה על ידי וילהלם הומברג (Wilhelm Homberg) במאה ה-18 על ידי סתירה של בוראקס בחומצה מינרלית.
B(OH)3 הוא חומצה בשל הימצאות אורביטל p ריק המסוגל לקבל זוג אלקטרונים לא קושר. במים התגובה החומצית תהיה
 B(OH)_{3}+H_{2}O\Rightarrow B(OH)_{4}^{-}+H^{+};pKa=9.24
בחימום ל-C° ‏170 נפלטת מולקולת מים ומתקבל חומצה מטא-בורית metaboric acid HBO2 שמסיסותה במים קטנה. חומצה מטא-בורית ניתכת ב-C° ‏236 וכאשר מחממים מעל C° ‏300 מתקבלת חומצה טטרה-בורית או pyroboric acid, H2B4O7
בתמיסה מיימית בריכוזים הגבוהים מ-0.025M וב-pH 10–7 נוצרים אניונים פוליבוראטיים, למשל יון הטטרה-בוראט.
4B(OH)4− + 2H+ -----> B4O72− + 9H2O
פרט לטטרה-בוראט ניתן לסנתז גם פולי-בוראטים נוספים כדיבוראט, טרי-בוראט פנטהבוראט וכדומה. מוצאים בפולי-בוראטים גם יחידות משולשות BO3 וגם טטראדרים BO4 ככל שעולה המטען השלילי יש יותר טטראדרים כך למשל ל- KB_{5}O_{8}\bullet 4H_{2}O יש טטראדר BO4 אחד וארבעה משולשי BO3 ואילו ל- Ca_{2}B_{6}O_{11}\bullet 7H_{2}O יש ארבעה טטראדרים BO4 ושני משולשי BO3.
חומצה בורית מגיבה עם כהלים וחומצה גפרתית לקבלת אסטרים B(OR)3 שהם נוזלים שקופים. מתגובה עם פולי-כהלים (אתילן גליקול למשל) נוצרים קלאטים יציבים.
חומצה בורית > פרבוראט

מבוראטים עם מי חמצן או מחומצה בורית עם נתרן פרוקסיד מתקבל  NaBO_{2}\bullet H_{2}O_{2}\bullet 3H_{2}O או פרבוראט (perborate) נמצא ממבנה הגביש כי החומר מורכב מדימרים:
 B_{2}(O_{2})_{2}(OH)_{4}^{2-} כאשר שתי קבוצות הפר-אוקסו ( O_{2}^{2-}) מגשרות בין אטומי הבור הטטראדרליים כמודגם באיור חומר זה שימושי כמלבין בתכשירי כביסה, מלבינים לשינייםוביישומים אחרים משום שכך מספקים מי חמצן לתמיסה לשם הלבנה ממקור שהוא מוצק יציב. מלבינים כאלו תוקפניים פחות לצבעי בד מאשר תכשירים מבוססי אקונומיקה (נתרן תת-כלורי NaOCl). שיווי המשקל המתקבל בתמיסה  [BO_{2}\bullet H_{2}O_{2}\bullet H_{2}O]^{-}+H_{2}O\Leftrightarrow [B(OH)_{4}]^{-}+H_{2}O_{2};K\approx 0.04
בוראקס

בוראקס (Borax) הוא מלח של חומצה בורית המצוי כמינרל טבעי במשקעים של אגמים מלוחים נוסחתו הכימית <  Na_{2}B_{4}O_{7}\bullet 10H_{2}O. ייתכנו הרכבים שבהם יש פחות מי גביש, למשל Borax pentahydrate שנוסחתו  Na_{2}B_{4}O_{7}\bullet 5H_{2}O כתיבה מדויקת יותר של הנוסחה היא  Na_{2}[B_{4}O_{5}(OH)_{4}]\bullet 8H2O משום שהבוראקס מכיל את האניון B4O5(OH)42− המורכב משני טטראדרים של BO4 ושתי יחידות של BO3 (משולשים מישוריים) כמודגם באיור.
הבוראקס מסיס במים ומופיע בדרך כלל באבקה לבנה המורכבת מגבישונים רכים חסרי צבע.
בוראקס > שימושים

דטרגנט טבעי
בופר לתמיסות מעבדה כימיות וביוכימיות, למשל לאלקטרופורזה בג'ל של DNA
כחומר גלם בייצור אמייל, זכוכית (למשל פיירקס) וקרמיקה.
חומר מעכב בעירה
מונע פטרת
סליים
שימושים

כאמור, תרכובת הבור החשובה ביותר היא Na2B4O7 · 10H2O שמשמשת בכמויות גדולות ליצירת פיברגלס. שימושים נוספים:
בזכות להבתו הירוקה, לבור אמורפי מגוון שימושים בתחום הפירוטכניקה – זיקוקין די-נור ירוקים מכילים תרכובות בור.
חומצה בורית היא תרכובת חשובה בתעשיית הטקסטיל. שימשה גם בתחום הדברת חרקים.
לתרכובות בור שימוש נרחב בסינתזה של חומרים אורגניים.
מבור מייצרים זכוכית בורוסיליקט כדוגמת פיירקס (זכוכית עמידה בחום)או BK7 (זכוכית אופטית).
תרכובות בור משמשות כחומר שימור לעץ, יש בהן יתרון בזכות רעילותן הנמוכה.
בור-10 משמש כעזר בקרה בכורים גרעיניים, כמגן נגד קרינה וכגלאי נייטרונים.
לסיבי בור כוח מתיחה גבוה, הם קלים ומשמשים לעיתים קרובות בבניית מבנים בחלל האוויר.
NaBH4 יכול לחזר קטונים ואלדהידים לכוהלים ויש לו שימוש בכימיה אורגנית.
תרכובות בור שונות נראות מבטיחות לטיפול בדלקת מפרקים (ארתריטיס).
תרכובות מימן של בור משחררות אנרגיה רבה כשהן מתחמצנות והן נחקרו בתור דלק לטילים.
בור משמש כמאלח (מזהם) מסוג מקבל (Acceptor) בתעשיית המוליכים למחצה.
איזוטופים של בור

| סמל | (p)‏Z> התרגשות אנרגטית | (n)‏N> התרגשות אנרגטית | מסה איזוטופית (u)> התרגשות אנרגטית | זמן מחצית חיים | ספין גרעיני | שכיחות האיזוטופ (כשבר מולרי מהיסוד) | טווח השינוי הטבעי (כשבר מולרי מהיסוד) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6B | ‏5 | 1 | 6.04681(75)# |  |  |  |  |
| 7B | ‏5 | 2 | 7.02992(8) | [MeV‏ (2)1.4] E-24 s‏(50)350 | (3/2-) |  |  |
| 8B | ‏5 | 3 | 8.0246072(11) | ms‏ (3)770 | 2+ |  |  |
| 9B | ‏5 | 4 | 9.0133288(11) | [KeV‏ (21)0.54] E-21 s‏(300)800 | 3/2- |  |  |
| 10B | ‏5 | 5 | 10.0129370(4) | יציב | 3+ | 0.199(7) | 0.18929–0.20386 |
| 11B | ‏5 | 6 | 11.0093054(4) | יציב | 3/2- | 0.801(7) | 0.79614–0.81071 |
| 12B | ‏5 | 7 | 12.0143521(15) | ms‏ (2)20.20 | 1+ |  |  |
| 13B | ‏5 | 8 | 13.0177802(12) | ms‏ (17)17.33 | 3/2- |  |  |
| 14B | ‏5 | 9 | 14.025404(23) | ms‏ (5)12.5 | 2- |  |  |
| 15B | ‏5 | 10 | 15.031103(24) | ms‏ (7)9.87 | 3/2- |  |  |
| 16B | ‏5 | 11 | 16.03981(6) | [MeV‏ 0.1>] 190E-12 s> | 0- |  |  |
| 17B | ‏5 | 12 | 17.04699(18) | ms‏ (5)5.08 | (3/2-) |  |  |
| 18B | ‏5 | 13 | 18.05617(86)# | ns‏ 26> | (4-)# |  |  |
| 19B | ‏5 | 14 | 19.06373(43)# | ms‏ (13)2.92 | (3/2-)# |  |  |
היסטוריה

תרכובות בור ידועות לאדם כבר אלפי שנים. במצרים העתיקה, חניטה הייתה תלויה במחצב בשם נטרון שהכיל תרכובות בור יחד עם כמה מלחים נפוצים אחרים. בסין השתמשו כבר בשנת 300 לספירה בתרכובות בור בזיגוג זכוכית, גם ברומא העתיקה בור שימש להכנת זכוכית.
בור בודד לראשונה בשנת 1808, כאשר לואי ז'וזף גה-ליסאק (Joseph Louis Gay-Lussac), האמפרי דייווי ולואי ז'אק תנאר (Louis Jacques Thénard) הצליחו להכין תמצית 50% בור. חוקרים אלו לא זיהו את הבור כיסוד בפני עצמו.
רק ב-1824 זיהה יונס יאקוב ברצליוס (Jöns Jakob Berzelius) את הבור כיסוד בפני עצמו. ב-1909 הצליח הכימאי האמריקאי וויינטראוב (W. Weintraub) להפיק בור טהור.
צורה בטבע

ארצות הברית וטורקיה הן המקור הגדול ביותר לבור בעולם. בור לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, הוא מופיע בתרכובות שונות, כמו למשל חומצה בורית.
לא קל לייצר בור טהור, השיטות הראשונות כללו תגובה בין בור חמצני למתכות כמו מגנזיום ואלומיניום, אבל התוצר הסופי היה לעיתים רחוקות נקי מזיהומים כמו תרכובות בור ומגנזיום או אלומיניום. היום מכינים בור טהור כשמערבבים בור הלוגני נדיף עם מימן בטמפרטורות גבוהות.
אמצעי זהירות

מרבית תרכובות הבור, וכן בור כשלעצמו, אינם רעילים ולכן אינם דורשים אמצעי זהירות מיוחדים. עם זאת, בוראנים, שהם תרכובות "אקזוטיות" של בור ומימן (למשל דיבוראן, B2H6 ופנטבוראן, B5H9), הם חומרים דליקים ורעילים ביותר ולכן דורשים אמצעי זהירות מיוחדים.
הערות שוליים

↑  דוגמה: פטנט על הרכב מלבין שיניים המבוסס על פרבוראט – פטנט אמריקני 6,409,993
↑  פטנט אמריקני 4,877,605, למשל, מתאר שימוש בתערובת מי חמצן-חומצה בורית לדאודורנט נגד ריח זיעה מכפות הרגליים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283095205171  BnF: cb12140810z (data)  GND: 4007709-3  LCCN: sh85015871  LNB: 000310483  NDL: 00563492  NKC: ph118964 
פליטה אטומית של בור צובעת להבה בירוק
מבנה של דיבור שני המימנים המגשרים קשורים בקשר של 2 אלקטרונים – 3 גרעינים
חומצה בורית
מבנה מולקולרי של חומצה בורית B(OH)3
מבנה הדימר של פרבוראט, קשרי הפראוקסיד מסומנים באדום
מבנה של B4O5(OH)42− אטומי בור – ורוד, אטומי חמצן – אדום, מימנים – לבן. שני אטומי בור (בקצוות) במרכז משולש מישורי ושני אטומי בור (מגשרים) במרכזי טטראדרים
בסיס סברומורסק

| --- | --- |

מעגן הבסיס
 פרטים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 סוג:  בסיס ימי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי הצפוני
 עיטורים
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבסיס סברומורסק(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבסיס סברומורסק
בסיס סברומורסק (ברוסית: Северомо́рск) הוא הבסיס העיקרי של הצי הצפוני של הצי הרוסי. הבסיס משמש כבסיס הבית של הצי הצפוני ובו בסיס צוללות גדול והוא ממוקם בסמיכות לעיר סברומורוסק, שבמחוז מורמנסק. סברומורסק מהווה בסיס הספינות של חטיבת ספינות הטילים ה-43.
ספינות מלחמה בבסיס

חטיבת ספינות הטילים ה-43
"אדמירל צי ברית המועצות קוזנצוב" הוא נושאת מטוסים מפרויקט 11435. משרתת בצי מאז 1991.
"פיוטר הגדול" הוא סיירת טילים גרעיניים כבדה מפרויקט 11442. משרתת בצי מאז 1998.
"מרשל אוסטינוב" הוא סיירת טילים מפרויקט 1164. משרתת בצי מאז 1986.
"אדמירל אושקוב" הוא משחתת מפרויקט 956. בצי מאז 1993.
"רעם" הוא ספינת משמר מפרויקט 956. בצי מאז 1991.
"אדמירל גורשקוב" הוא פריגטה מפרויקט 22350. בצי מאז 2018.
חטיבה 14 ללוחמת צוללות
"סברומורסק" היא ספינה נגד צוללות מפרויקט 1155.
"סגן האדמירל קולאקוב".
"אדמירל לבצ'נקו".
"אדמירל צ'באננקו".
"אדמירל חרלמוב".
בריגדה 81 לספינות תמיכה
"האקדמאי קובאלב" ספינה להובלת נשק רב תכליתית. בצי מאז 2015.
הערות שוליים

↑  "Ъ-Власть — Северный флот". אורכב מ-המקור ב-2008-12-05. נבדק ב-2008-10-29.
בלוטות מונטגומרי

| --- | --- |

 שיוך:  lobular organ, ישות אנטומית מסוימת 
 מיקום אנטומי:  עטרת הפטמה 
 מזהים
 לטינית (TA98):  glandulae areolares 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A16.0.02.013 
 TA2 (2019):  7107 
 FMA:  58090 
 
הבלוטות מופיעות באזור העטרה
בלוטות מונטגומרי (Glandulae Montgomery, Glandulae areolares בלטינית) הן צבר בלוטות קטנות המפוזרות בצורה אקראית על גבי הילת הפטמה. מספרן נע בין 4 ל-28 (בממוצע - 10-12). הן מגיעות להתפתחות מרבית בשלבים המאוחרים של ההריון. מפרישות חומר שומני המגן מהתייבשות הפטמה והיווצרות סדקים עליה וגם מעורר תיאבון אצל התינוק. תועדו מקרים שהפרישו חלב.
נקראות על שם ויליאם פת'רסטון מונטגומרי (William Fetherstone Montgomery), מיילד אירי שתיאר אותן לראשונה בשנת 1837 בפרי עטו "An exposition of the signs and symptoms of pregnancy".
בית החולים רויאל הובארט

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1804 
 שירותים
 מיטות:  501 
 אתר רשמי
 גאוגרפיה
 כתובת:  רחוב ליברפול, הובארט, אוסטרליה
 מיקום:  הובארט, אוסטרליה
 קואורדינטות:  42°52′48″S 147°19′48″E﻿ / ﻿42.8799°S 147.33°E﻿ / -42.8799; 147.33
 he
 
בית החולים רויאל הובארט (באנגלית: Royal Hobart Hospital) הוא בית חולים ציבורי, במרכז העיר הובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה.
בית החולים מנוהל על ידי ממשלת טסמניה, כחלק ממשרד הבריאות ושירותי האנוש והוא בית החולים הגדול ביותר בטסמניה. בית החולים מספק שירותים לכל דרום טסמניה ויש לו קיבולת של 400 חולים. שירותים רבים ברחבי המדינה כגון ניתוחי לב וחזה, נוירוכירורגיה, טראומה גדולה, מיילדות בסיכון גבוה, רפואה היפרברית וטיפול נמרץ בילודים מבוססים בבית החולים.
בשנים האחרונות, בית החולים שופץ והוקמו בו מתחמים רבים, כולל מתחם חדש לנשים וילדים, שירות סרטן, טיפול נמרץ ומתקן לניתוחי יום. הפרויקט עלה 565 מיליון דולר.
מתקני המחקר של בית החולים מכונים קרן המחקר של בית החולים רויאל הובארט.
בית החולים פועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת טסמניה.
היסטוריה

בית החולים רויאל הובארט הוא בית החולים השני הכי ותיק באוסטרליה, אחרי בית החולים סידני. בנוסף, לאור כך שהוא נפתח בשנת 1804, הוא המוסד האזרחי הוותיק ביותר בטסמניה. הוא עבר למקומו הנוכחי, ברחוב ליברפול, בשנת 1820.
היסטוריה > בית החולים הכללי בהובארט

בית החולים הכללי בהובארט היה בעבר חלק מבית החולים רויאל הובארט. הוא הועבר למערכת בתי החולים הציבוריים של טסמניה ב-1 ביולי 1992.
היסטוריה > בית החולים הפרטי בהובארט

בנובמבר 1999 הושכר אגף המלכה אלכסנדרה והפך לבית החולים הפרטי בהובארט.
הערות שוליים

↑  Royal Hobart Hospital Redevelopment, ESCO Industries (באנגלית אוסטרלית)
1 2  Royal Hobart Hospital, www.utas.edu.au
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9575 7348  LCCN: n2012185152  VIAF: 141225236   WorldCat (עם VIAF): 141225236
בלמונג

.
זיגפריד (היינריך גודהוס) מחשל מחדש את נותונג, תמונה מהאופרה זיגפריד מאת ריכרד וגנר
באפוס שירת הניבלונגים, בלמונג (Balmung) היא חרבו הקסומה  של זיגפריד, הגיבור המיתולוגי שהרג את הדרקון פאפנר. במיתולוגיה הנורדית נקראת החרב בשם גראם. ביצירתו של ואגנר, טבעת הניבלונג, נקראת החרב נותונג (Nothung).
החרב  חושלה  על ידי הנפח המיתולוגי וילנד (Wieland der Schmied).
על פי הסיפור בטבעת הניבלונג, האל ווטאן, מחופש לנווד זקן, נעץ אותה בעץ בביקורו אצל זיגלינדה, בתו, הנשואה לצייד הונדינג, אותו אינה אוהבת, והבטיח לה כי מושיעה יהיה זה שישלוף את החרב מן העץ. זיגמונד, אחיה התאום, הוא זה ששולף את החרב. לאחר שעמד לנצח בדו-קרב את הונדינג, נותצה החרב על ידי ווטאן, בניסיונו למנוע מזיגמונד ניצחון על הונדינג.
זיגמונד נהרג. לאחר מותו נולד בנו זיגפריד, אך אימו מתה בלידתו. הוא נמסר  למשמורת יחד עם שרידי החרב למימה, ניבלונג שהוא אחיו של אלבריך, ניבלונג המנסה להשתלט על טבעת קסמים. מימה מנסה לחשל לזיגפריד חרב חדשה, אך לאחר שזיגפריד מנתץ כל חרב שחישל עבורו מימה, עובר ביער האל ווטאן מחופש לנווד זקן. הוא פוגש את מימה, ושואל אותו שלוש שאלות. על שתי השאלות הראשונות מימה עונה בקלות. השאלה השלישית היא: מי  יוכל לחשל בחזרה את  החרב "בלמונג", חרבו של זיגמונד שנותצה על ידי ווטאן עצמו. מימה  אינו יודע את התשובה, שהיא: "זה אשר לא יידע פחד מהו". ווטאן נפרד ממימה ומודיע לו כי הוא עתיד לאבד את ראשו  לזה שיחשל את החרב.
מחשש פן ייהרג על ידו, מנסה מימה ללמד את זיגפריד פחד מהו ומספר לו על הדרקון פאפנר, שהוא למעשה ענק ששולט על טבעת הקסמים. זיגפריד, השש לקרב נגד הדרקון, מחשל בעצמו את "בלמונג" המנותצת.
במערת הדרקון מחכה אלבריך לרגע בו יוכל לקבל את הטבעת לידיו. ווטאן מבשר לאלבריך על בואו של הגיבור שיחסל את הדרקון. הניבלונג מזהיר את הדרקון בתקווה לקבל את הטבעת במתנה, אך לשווא.
זיגפריד מגיע למערה, ולאחר  מאבק קצר הוא נועץ את חרבו בלב הדרקון.
הערות שוליים

↑  הסיפור  בשירת הניבלונגים ובמיתולוגיה הנורדית שונה למדי, אך הפרטים העיקריים דומים
בלו אנג'ל (להקה)

| --- | --- |
 מקום הקמה:  ניו יורק 
 מוקד פעילות:  ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1979 – 1982, 1987 (כ־3 שנים)
 סוגה:  רוקבילי
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 סינדי לאופר 
 
בלו אנג'ל היא להקה שהוקמה בשנת 1979, ושבה סינדי לאופר הייתה סולנית. הלהקה הוציאה אלבום ראשון ויחיד, "בלו אנג'ל", שנכשל מסחרית וגרם ללאופר לפשוט רגל וללהקה להתפרק.
לאחר מכן פתחה לאופר בקריירת סולו מצליחה, ואפילו חידשה 2 שירים מהאלבום של הלהקה.
דיסקוגרפיה > סינגלים

1980: "I'm Gonna Be Strong"
1980: "I Had a Love"
1980: "Late"
1980: "Fade"
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1980: Blue Angel
בלוטות רוק צינוריות

| --- | --- |
 שיוך:  בלוטות רוק 
 תיאור ב:  Radiotherapy and Oncology 
 
בלוטות רוק צינוריות, הידועות גם בשם בלוטות הרוק, הן זוג בלוטות רוק המצויות בבני אדם בין חלל האף והגרון.
בלוטות הרוק הצינוריות נמצאות בדפנות הצדדיות של לוע האף העומד על הטורוס טובאריוס.
הבלוטות התגלו על ידי קבוצה של מדענים הולנדים במכון הסרטן של הולנד בספטמבר 2020 באמצעות סריקות PET/CT.
עיקר החשיבות של בלוטות הרוק הצינוריות נובעת מחשיבותן ברדיותרפיה. יש המאמינים שהימנעות ההקרנות של הבלוטות תמנע הרבה מתופעות הלוואי של הקרנות, כגון קסרוסטומיה.
הערות שוליים

1 2 3  Hunt, Katie; Rogers, Kristen (21 באוקטובר 2020). "Scientists discover possible new organ in the human throat". CNN. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Valstar, Matthijs H.; de Bakker, Bernadette S.; Steenbakkers, Roel J.H.M.; de Jong, Kees H.; Smit, Laura A.; Klein Nulent, Thomas J.W.; van Es, Robert J.J.; Hofland, Ingrid; de Keizer, Bart; Jasperse, Bas; Balm, Alfons J.M. (2020). "The tubarial salivary glands: A potential new organ at risk for radiotherapy". Radiotherapy and Oncology. 154: 292–298. doi:10.1016/j.radonc.2020.09.034. ISSN 0167-8140. PMID 32976871.
1 2  Pacha, Aswathi (22 באוקטובר 2020). "New pair of salivary glands in humans discovered". The Hindu. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Dockrill, Peter (20 באוקטובר 2020). "Scientists Just Discovered a Mysterious Organ Lurking in The Centre of The Human Head". ScienceAlert. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Netherlands Cancer Institute (16 באוקטובר 2020). "Cancer researchers discover new salivary gland". Medical Xpress. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלוטת ברטולין

| --- | --- |

בלוטת ברטולין מסומנת בעיגול
 שיוך:  מערכת הרבייה הנקבית 
 אספקה עורקית:  deep external pudendal artery 
 ניקוז לימפטי:  Superficial inguinal lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1266) 
 על שם:  קספר ברטולין הצעיר
 מזהים
 לטינית (TA98):  glandula vestibularis major 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.2.01.016 
 TA2 (2019):  3563 
 FMA:  9598 
 קוד MeSH:  A05.360.319.887.220 
 מזהה MeSH:  D001472 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0004768 
 
בלוטות ברטולין (Bartholin, נקראות גם בלוטות על שם קספר ברטולין  הצעיר ובלוטות פרוזדור הגדולות) הן זוג בלוטות בגודל 1.5 - 2 ס"מ הממוקמות ברקמת שומן של השפתיים הגדולות של נקבת האדם, בשליש התחתון שלהן, משני צדי פתח הנרתיק. פתח הבלוטות נמצא על שטח פנימי של השפתיים הקטנות.
עם לחיצה עליהן וכן בזמן עוררות מינית והזדווגות בלוטות ברטולין מפרישות נוזל אפור-שקוף צמיגי ועתיר חלבון השומר על לחות פתח הנרתיק ומשמש כחומר סיכה עבור מהלך הזדווגות שפיר.
הבלוטה ההומולוגית בגוף הזכר לבלוטת ברטולין היא בלוטת קאופר.
ראו גם

ציסטת ברטולין
בלוטת סקנה
ארכיבישופות ברמן

| --- | --- |
סמל

 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  787 
 תאריכי פירוק:  1648 
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה
 ישות יורשת:   ברמן-ורדן    עיר ההנזה החופשית ברמן    דיטמרשן
 
הנסיכות-ארכיבישופות של ברמן (בגרמנית: Fürsterzbistum Bremen) - אין להתבלבל עם הארכיבישופות המודרנית של המבורג, שנוסדה ב-1994 - הייתה נסיכות כנסייתית (787–1566/1648) של האימפריה הרומית הקדושה והכנסייה הקתולית שאחרי החילון הסופי שלה ב-1648 הפכה לדוכסות ברמן התורשתית. שלטון הנסיכות-ארכיבישופות, שהיה נתון לשלטון החילוני של הארכיבישוף, כלל כשליש משטח הארכיבישופות. העיר ברמן הייתה דה פקטו (מאז 1186) ודה יורה (מאז 1646) מחוץ לשטחי הנסיכות-ארכיבישופות. רוב שלטון הנסיכות-ארכיבישופות נמצא דווקא באזור שמצפון לעיר ברמן, בין הנהרות וזר ואלבה. אפילו יותר מבלבל, חלקים של הנסיכות-ארכיבישופות השתייכו מבחינה דתית לדיוקסיה השכנה של ורדן, המהווים 10% מהשטח הדיוקסי שלה.
היסטוריה

במאבקים ההיסטוריים השונים להרחבת טריטוריה או זכויות יתר והגנת הישות המודאגת והמועדפת מפני סיפוח וגזילה, מסמכים רבים זויפו לחלוטין או עברו עדכון, כדי לאשש את הטיעונים של הטוען. "הזיופים האלה מערפלים את ההיסטוריה לפני ההיסטוריה המוקדמת של [הארכיבישופות של] המבורג-ברמן."