stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוורין ח'לף
חייה

ח'לף נולדה בשנת 1984 בעיר אל-מאליכיה, שבצפון סוריה. היא למדה בבית הספר היסודי ובתיכון באל-מאליכיה, והמשיכה ללימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת חלב, ושם סיימה תואר ראשון בשנת 2009.
ח'לף, שהייתה פעילת זכויות נשים וזכויות מיעוטים בסוריה, בעיקר הנוצרים והכורדים, הגבירה את מעורבותה הפוליטית אחרי תחילת המלחמה בסוריה ב-2011. היא עבדה עבור מספר עמותות לזכויות אדם, והייתה לראשת המועצה הכלכלית של העיר קמישלי. בשנת 2014, עם הצהרת האוטונומה הכורדית ברוז'אבה, התמנתה ח'לף לחברת ועדת האנרגיה של האוטונומיה, ולאחר מכן ליו"ר הוועדה האחראית על אספקת אנרגיה לכל האזורים שבשליטה כורדית בסוריה.
במרץ 2018, נבחרה ח'לף לראשות מפלגת "סוריה – העתיד", אשר מקושרת לכוחות הסוריים הדמוקרטיים. מפלגה זו נטלה חלק במנהל צפון סוריה לאחר שא-רקה שוחררה משליטת המדינה האסלאמית.
על פי דיווחים בתקשורת, ח'לף, שהייתה ידועה בשל כישוריה הדיפלומטיים, השתתפה במשא ומתן מול ארצות הברית, והאמינה בפתרון לאחדות סוריה בדרך הידברות.
רציחתה

בשבת, 12 באוקטובר 2019, נקלע הרכב בו נסעה ח'לף למארב בכביש M4, דרומית לעיר תל אבייד, כשהיא הייתה בדרכה הבייתה מישיבה באל-חסכה. חיילים של כוחות מורדים המשתתפים בפלישה הטורקית לצפון סוריה ירו בה ובנהג שלה, ובנוסף בעוד לפחות שבעה אזרחים ברחבי תל אבייד באותו היום. חלק מההריגות צולמו בידי הרוצחים, אך במקרה של ח'לף פורסמו ברשתות החברתיו רק צילומים חלקיים מן האירוע. התקשורת הכורדית דיווחה שח'לף ונהגה עונו ונסקלו באבנים, ושח'לף נאנסה באכזריות לפני שהוצאה להורג בירי. עם זאת, כאשר פורסמו צילומים של הרכב מחורר מירי, עלו בתקשורת המערבית תאוריות שהשניים נהרגו בתוך המכונית, ושבכל מקרה יש ספק לגבי סיבת ותנאי המוות, עד אשר הנושא ייחקר.
בתגובה לידיעה על שרשרת ההריגות, הכחישו "צבא חירות סוריה" והממשל הטורקי כל מעורבות, אך הסרטונים והתמונות שצולמו ופורסמו על ידי החיילים עצמם ברשתות החברתיו מראים את מעשיהם של המורדים הסורים.
חמישה ימים לפני הירצחה, ב-5 באוקטובר 2019, השתתפה ח'לף בכנס בעיר קמישלי, בו העבירה ביקורת על טורקיה, באומרה שנסיונותיה של טורקיה "לכבוש את ארץ זו כדי להגן על העם הטורקי אינו עולה בקנה אחד עם המציאות", מכיוון שהכוחות הסוריים הדמוקרטיים כבר ניקו את צפון סוריה מקבוצות טרור. "אנו - כל הכוחות הפוליטיים - דוחים מכל את האיומים הללו, במיוחד מכיוון שהם מונעים מהקמפיין שלנו ליצור פתרון למשבר הסורי", אמרה והוסיפה כי בגלל זה, "הקהילה הבינלאומית צריכה לתמוך באנשים החיים על אדמות סוריה כדי לשמור על הביטחון ולא לאפשר לכוחות טורקיים לכבוש את אדמות סוריה".
על פי עיתון הוושינגטון פוסט, הרצח הוא "כמעט בוודאות פשע מלחמה תחת החוק הבינלאומי".
לעומת זאת, העיתון הטורקי יני סאפאק קרא להריגתה "מבצע מוצלח" נגד פוליטיקאית המשויכת לארגון "הטרור", האיחוד הדמוקרטי העממי, המפלגה הכורדית אשר מנהלת את צפון-מזרח סוריה. העיתון אפיין את הריגתה כ"ניטרול" והביע ביטחון שמותה מהווה נזק גדול עבור הממשל הכורדי.
משרד זכויות האדם של האומות המאוחדות הצהיר ב-15 באוקטובר 2019 שהוא חוקר את הרציחות, ושטורקיה תישא באחריות בגין כל פשע מלחמה אשר בוצע על ידי שליחיה.
הערות שוליים

↑  סמדר פרי, הם הגיעו אליה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2018
↑  חברין כאלף, פעילה פמיניסטית הוצאה להורג אמש בגבול הצפון מזרחי של סוריה בעקבות משיכת הכוחות האמריקאים מהאזור ופלישתם של כוחות טורקיים באתר פוליטיקלי קוראת 14 באוקטובר 2019
↑  Indian Express
1 2  "Who is the Kurdish political leader Hevrin Khalaf?". 7dnews.com. אורכב מ-המקור ב-2019-10-15. נבדק ב-2019-10-16.
↑  "Murder of Syrian politician highlights risk for minorities". cruxnow.com. אורכב מ-המקור ב-2019-10-15. נבדק ב-2019-10-16.
↑  "Hevrin Khalaf, Kurdish Politician Who Championed Christians, Executed in Syria". RELEVANT Magazine (באנגלית אמריקאית). 2019-10-14.
1 2  "Kurdish politician slain in Syria wanted to unite the country in peace, says friend". CBC. 15 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Female Kurdish politician ‘executed’ by pro-Turkish militants as civilian death toll rises to 38 in Syria offensive , באתר אינדפנדנט, 13 באוקטובר 2019 (באנגלית)
↑  SweeneyTuesday, Steve (15 באוקטובר 2019). "Syrian troops take control of key Kurdish city as US troops drive away". Morning Star (באנגלית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kurdish politician among nine civilians shot dead by pro-Turkey forces in Syria, Guardian, 13 באוקטובר 2019 (באנגלית)
↑    Raf Sanchez, ‏Turkish-backed rebels accused of killing unarmed Kurdish civilians, The Telegraph, 13 October 2019
↑  "Murder of Syrian politician highlights risk for minorities". cruxnow.com. אורכב מ-המקור ב-2019-10-15. נבדק ב-2019-10-16.
↑  Sly, Liz (13 באוקטובר 2019). "Turkish-led forces film themselves executing a Kurdish captive in Syria". Washington Post. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Turkish-led forces film themselves executing a Kurdish captive in Syria". Stars and Stripes.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811265887605606  GND: 1197053816  VIAF: 6157159802678791066   WorldCat (עם VIAF): 6157159802678791066
חוק חברת הודו המזרחית 1767

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 שם רשמי:  East India Company Act, 1767 (7 Geo. III, c. 57)
 גוף מחוקק:  הפרלמנט של בריטניה
 תאריך תחולה:  יוני 1767
 
חוק חברת הודו המזרחית (מספר 57, בשנת מלכותו השביעית של המלך ג'ורג' השלישי, 1767) הוא חוק בריטי שהתחיל את תהליך הרגולציה של חברת הודו המזרחית הבריטית, שסופו בהלאמתה בשנת 1858 לאור התחזקותה בעקבות התרחשויות שקרו במשך מספר שנים לפני כן.
חברת הודו המזרחית

"חברת הודו המזרחית הבריטית" הייתה חברת מניות שקיבלה צ'רטר מלכותי מאליזבת הראשונה בשנת 1600 במטרה לתת זכויות מסחר מועדפות בהודו. הצ'רטר המלכותי העניק לחברה מונופול על כל המסחר עם הודו המזרחית. בהמשך הפכה החברה, מחברת מסחר כלכלית לגוף בעל שליטה בלעדית בהודו, באמצעות קבלת תפקידים ממשלתיים וצבאיים, ובאמצעותם אף חקיקה מקומית מגבילה ופגיעה בזכויות האדם של המקומיים. בסופו של דבר פורקה החברה בשנת 1858, בעקבות תוצאות המרד ההודי הגדול.
האירועים שהובילו לחקיקה

משנת 1717 בנגל הייתה מחוז עצמאי שנשלט על ידי נוואבים(אנ'). הנוואב האחרון, סיראג' אוד-דאולה(אנ'), לא אהב את הנוכחות הבריטית בתת-היבשת בשל מעורבות של החברה בקשירת קשר נגד שלטונו. כשגילה שהחברה מחזקת את הביצורים במבצר ויליאם(אנ') שבכלכותה הוא ביקש מהם להפסיק, אך הם לא הסכימו וביוני 1756 כבש סיראג' את העיר ולקח בשבי כמה עשרות שבויים. אותם שבויים הוכנסו לצינוק, וככל הנראה בשל שרשרת טעויות הושארו שם למשך לילה שלם. התנאים בצינוק, ובעיקר חוסר בחמצן, גרמו למותם של רוב השבויים. הצינוק נקרא 'החור השחור של כלכותה' והשליחים שדיווחו עליו בבריטניה הוציאו את התקרית מפרופורציות והשתמשו בה על מנת לרתום את הכתר לעזרתה של החברה. בנוסף, כיבושה של כלכותה גרם לחברה להפסד של כשני מיליון פאונד. כך, נשלח הצבא הבריטי ובראשו לורד רוברט קלייב, ולמרות שהכוח הצבאי לא הספיק, שני אירועים בלתי צפויים סיפקו לקלייב ניצחון גורף בקרב פלסי ב-23 ביוני 1757 – האחד, סיראג' דחה את הקרב בשל מותו של חבר קרוב, והשני, ירד מונסון ביום הקרב, ותותחיו של הנוואב נרטבו, בעוד שהחברה הבריטית דאגה לכסות את שלה. במקביל, לאחר קרב פניפט השלישי(אנ') שהתרחש בשנת 1761, המרתים איבדו מכוחם, מה שתרם להתפשטות החברה.
במקביל, הייתה בריטניה מעורבת במלחמת שבע השנים, שבאה אחרי מלחמת הירושה האוסטרית ושתיהן גרמו לצורך של המדינה בכסף. הצורך הזה גרם להטלת מיסים על 13 המושבות בצפון אמריקה ועל הסחר עם המושבות, מה שגרם למלחמת העצמאות של ארצות הברית שהובילה לאבדן הכנסות. הידיעה שחברת הודו המזרחית מרוויחה כסף עוררה את הרצון של השלטון לקחת חלק ברווחים. את התהליך עוררו קריאתו של ויליאם בקפורד (אנ') (מיועציו הקרובים של פיט), כי אוצר המדינה יתמלא מהמזרח, לא מהמערב וכן מכתב שהוציא לורנס סליבן (אנ') בדבר קיצוץ בזכויות היתר של חברת הודו וקריאתו של תומאס וולפול (אנ') לחשיבה מחודשת בדבר זכויות היתר של חברת הודו המזרחית.
תהליך החקיקה

בעקבות אירועים אלו, קמה בשנת 1767 ועדת חקירה של בית הנבחרים הבריטי בעקבות התנהלותו הצבאית של קלייב בהודו. ויליאם פיט, הרוזן מצ'טהאם, החזיק בדיעה שכל הטריטוריה ההודית חייבת להיות תחת ריבונות הכתר (שהחזיק באידאולוגיה של התפשטות, והיה עוין לספרד וצרפת), אך צ'ארלס טאונסנד (שהיה חבר בלשכת הסחר ולכן היה לו אינטרס שהחברה תשגשג), שר האוצר, התחייב לרעיון שצריך להיות מיקוח בין החברה לבין הממשלה. בעקבות זאת, פרש פיט והפשרה בין הצדדים התגבשה באותה שנה תחת סעיף חמישים ושבע.
תוכן החוק

באופן זמני ולמשך שנתיים, הכיבושים ורווחי חברת הודו המזרחית הבריטית יישארו ברשותה, והחברה תשלם לתועלת הציבור (For
the benefit of the public, כלומר לאוצר הכתר) 400,000 לירות שטרלינג בכל שנה כל עוד ההסכם בתוקף (During the term of such agreement), בתשלומים חצי-שנתיים. שיטה זו דומה לשיטת גביית המיסים בפרובינקיות של האימפריה הרומית, זאת בניגוד לגביית אחוז מהרווחים. במקרה שהחברה לא תשלם (גם אם תפשוט רגל), יוכל המלך לדרוש את הסכום באמצעות חיוב החברה או באמצעים אחרים בבתי במשפט, כאשר לא יתקבל כל תירוץ להיעדרות, הגנה, זכות יתר, וכדומה. אם שולם רק חלק מן הסכום, הממשלה תחייב את החברה לשלם את ההפרש, בתוספת של חמישה עשר אחוז מהסכום השנתי והוצאות משפט. בנוסף, תוכל הממשלה לדרוש כל רכוש של החברה, אם לא תעמוד בתשלומים. אם החברה תאבד שטחים או רווחים, תשלם סכום שנתי מופחת בהתאם לשטחים שנותרו. אם החברה שילמה מראש ואיבדה שטחים, וקרה ששילמה מעבר לסכום השנתי, היא תפוצה בכספים מקרן ממשלתית. לבסוף, כל סכום שישולם לשר האוצר על פי חוק זה, ישמש באופן בלעדי לפרלמנט הבריטי.
תוקף החוק

החוק עודכן על ידי חוק חברת הודו המזרחית 1769 (Geo. III, c. 24 ‏ 9) והוחלף על ידי חוק חברת הודו המזרחית 1773 (אנ') ( Geo. III c. 63 ‏13).
לקריאה נוספת

Antony Wild, The East India Company: Trade and Conquest from 1600, HarperCollins Illustrated, 2000
Lucy S. Sutherland, The East India Company in eighteenth-century politics, Clarendon Press, 1962
A. Berriedale Keith, ed. Speeches and Documents on Indian Policy, 1750-1921. Vol. I. London: Humphrey Milford, Oxford University Press, 1922, P. 30-34.
הערות שוליים

↑  Robins, Nick. "This Imperious Company - The East India Company and the Modern Multinational - Nick Robins - Gresham College Lectures". Gresham Colelge Lectures. Gresham College. Retrieved 19 June 2015.
סמלה של חברת הודו המזרחית
מפה המפרטת את התנהלות קרב פלסי (1760)
עבד א-רזאק חמדאללה

עבד א-רזאק חמדאללה (בערבית: عبد الرزاق حمد الله, בתעתיק: עבד אלרזאק חמדאללה; נולד ב-17 בדצמבר 1990 באספי שבמרוקו) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל-איתיחאד מליגת העל הסעודית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים

חמדאללה החל את הקריירה המקצוענית שלו אולימפיק אספי מליגת העל המרוקאית. הוא ערך 55 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 30 שערים. בעונת 2012/2013 סיים כמלך השערים של ליגת העל המרוקאית עם 15 שערים.
ב-14 בפברואר 2013 חתם חמדאללה על חוזה לשלוש שנים באלסונד מליגת העל הנורווגית. ב-1 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על סאנס אולף במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2013. ב-14 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על סרפסבורג 08 במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 27 הופעות ליגה והבקיע 15 שערים, וסיים כסגן מלך השערים של ליגת העל הנורווגית.
בחודש פברואר 2014 חתם חמדאללה בגואנגג'ואו R&F מליגת העל הסינית. ב-9 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טיינג'ין טדה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2014. ב-22 במרץ הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, שלושער בניצחון 3-0 על שאנגחאי שנג'ין במסגרת המחזור השלישי בליגה. הוא ערך 22 הופעות ליגה בעונת 2014, בהן הבקיע 22 שערים, וסיים כסגן מלך השערים של ליגת העל הסינית. ב-3 ביולי 2015 פורסם כי חמדאללה יעזוב את המועדון. בסך הכל ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 25 שערים.
ב-24 ביולי 2015 חתם חמדאללה על חוזה לשנתיים באל-ג'יש מליגת העל הקטרית. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אל-אהלי במסגרת המחזור הראשון בליגה. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 23 הופעות ליגה וסיים כמלך השערים של ליגת העל הקטרית (בצוותא עם רודריגו טבאטה), עם 21 שערים. קבוצתו סיימה במקום השני בליגה, והוא זכה עמה בגביע הקטרי.
ב-20 בינואר 2017 חתם חמדאללה על חוזה לשנתיים בא-ריאן מליגת העל הקטרית. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-2 על אל-ח'ור במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2017/2018. הוא ערך 20 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 18 שערים. כמו-כן, סיים כמלך השערים של הגביע הקטרי, עם שבעה שערים בחמישה משחקים.
ב-23 באוגוסט 2018 חתם חמדאללה בא-נסר מליגת העל הסעודית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות וחצי, בהן ערך 74 הופעות ליגה והבקיע 77 שערים. בעונות 2018/2019 (34 שערים ב-26 הופעות ליגה) ו-2019/2020 (29 שערים ב-27 הופעות ליגה), בה זכה עם המועדון באליפות סעודיה, סיים כמלך השערים של ליגת העל הסעודית. בנוסף, בעונת 2020 סיים כמלך השערים של ליגת האלופות האסיאתית. הוא זכה עם המועדון פעמיים גם בסופר קאפ הסעודי.
ב-16 בדצמבר 2021 חתם חמדאללה באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית. ב-14 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על א-ראא'ד במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת 2021/2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא ערך 13 הופעות ליגה במהלך עונה זו, בהן הבקיע 12 שערים.
קריירה בינלאומית

ב-29 בפברואר 2012 ערך חמדאללה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 2-0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2013, אך לא שיחק בטורניר.
ב-8 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת טנזניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
ב-11 בנובמבר 2019 הודיע חמדאללה על פרישתו מנבחרת מרוקו. ב-13 בפברואר 2022 הודיע חמדאללה על נכונותו לחזור ולייצג את נבחרת מרוקו.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

הגביע הקטרי (1): 2016
אליפות ערב הסעודית (1): 2018/2019
הסופר קאפ הסעודי (2): 2019, 2020
הערות שוליים

↑  "Superspissen" klar for AaFK: – Klubbens dyreste spiller noensinne באתר Nrk, ‏ 14 בפברואר 2013 (בנורווגית)
↑  KEN ILSO AND ABDERRAZAK HAMDALLAH JOIN GUANGZHOU R&F, COACH CONFIRMS באתר Wild East Football, ‏ 14 במרץ 2014 (באנגלית)
↑  粤媒曝哈默德走人或成定局 新外援通晓六国语言 באתר הרשמי של ליגת העל הסינית, 3 ביולי 2015 (בסינית)
↑  الجيش يتعاقد مع المغربي عبدالرزاق حمد الله موسمين באתר הרשמי של אל-ג'יש, 24 ביולי 2015 (בערבית)
↑  الريان يتعاقد رسميا مع المغربي عبد الرزاق حمد الله באתר El Sport, ‏ 20 בינואר 2017 (בערבית)
↑  رسميا: عبد الرزاق حمد الله يوقع للنصر السعودي באתר Febrayer, ‏ 23 באוגוסט 2018 (בערבית)
↑  النصر يهزم التعاون بـ"الترجيحية" ويتوج بكأس السوبر באתר אל-ערביה, 25 בדצמבר 2021 (בערבית)
↑  Morocco's Abderrazak Hamdallah retires from internationals באתר BBC, ‏ 11 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑  حمد الله: لن أتردد في تلبية دعوة المنتخب באתר Hes Press, ‏ 13 בפברואר 2022 (בערבית)
↑  لائحة المنتخب الوطني المشاركة في نهائيات كأس العالم قطر 2022 באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (בערבית)
| נבחרת מרוקו – מונדיאל 2022 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי | מרוקו |
גבריאל בן-שמחון

| --- | --- |

בן-שמחון, 1997
 לידה:  3 במאי 1938 צפרו, מרוקו 
 פטירה:  11 ביולי 2024 (בגיל 86) זכרון יעקב, ישראל 
 מדינה:  ישראל, מרוקו 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, סורבון 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1960–2024 (כ־64 שנים)
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר חולון (1985) 
 gabrielbensimhon.com
 
גבריאל בן-שמחון (3 במאי 1938 – 11 ביולי 2024) היה סופר, משורר, עיתונאי, מחזאי, תסריטאי ופובליציסט ישראלי, פרופסור בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

גבריאל בן-שמחון נולד בעיר צפרו שבמרוקו, הסמוכה לפאס. אבי סבו, הרב רפאל יעקב בן סמחון, שימש דיין בעיר פאס. ספרו "בת רבים" שיצא לאור בג'רבא, תשט"ו. כולל תשובות בהלכה, תקנות, ענייני קבלה, ושירי אהבה לארץ ישראל. אביו, דוד ציון בן-שמחון, היה נגר במקצועו שעסק בקבלה וראה בעלייה לישראל אקט משיחי, כתב פרושים רבים לספר הזוהר מבלי שזכה להוציאם לאור. אימו, רינה בן שמחון-עולייל, בוגרת "אליאנס", כתבה ספר בישול בשם "אוכל מרוקאי".
המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1947 באונייה "יהודה הלוי", אוניית המעפילים הראשונה מצפון אפריקה. האוניה הותקפה ונתפסה על ידי רשויות המנדט הבריטי בלב הים, נגררה לחיפה ומשם הובלה לקפריסין. משם בגיל 10 נשלח בן שמחון לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, עם אחיו הצעיר עמוס. שהה במוסד הילדים "מוצא" בהרי ירושלים, עד שהוריו עלו לארץ. אביו נלחם במלחמת העצמאות ולאחריה המשפחה התיישבה בחיפה. בצה"ל שירת בן-שמחון בצנחנים בגדוד 890 תחת פיקודו של רפול כמג"ד ואריק שרון כמח"ט והשתתף במלחמת סיני.
בשנים 1956–1962 למד ספרות ומקרא באוניברסיטה העברית. בשנים אלה, פרסם את שיריו הראשונים במוספים לספרות של "דבר", "על המשמר", "מעריב" ובכתבי העת לספרות ואמנות "גזית" בעריכת גבריאל טלפיר ו"קשת" בעריכת אהרן אמיר. בשנת 1965 זכה בפרס קרן "אנה פרנק" על ספר שיריו "ימות שקט וחול" בהוצאת מחברות לספרות. עד 1964 לימד ספרות ומקרא בסמינר הקיבוצים בתל אביב ובין 1964 ל-1967 עסק בכתיבה עיתונאית כחבר מערכת "מעריב". רשמיו ממלחמת ששת הימים הופיעו ב"מעריב" ובספר "לא על החרב לבדו" בעריכת רפאל בשן. ב-1967 לאחר מלחמת ששת הימים, נסע ללימודים לפריז, שם בשנים 1967–1971 השלים באוניברסיטת הסורבון דוקטורט בתיאטרון וקולנוע ובמסגרתו סטאז' בבימוי בטלוויזיה הצרפתית (O.R.T.F). נושא הדוקטורט היה: "הטרגדיה היוונית והקולנוע" בהדרכתו של פרופסור שרל דידאיאן (Charles Dedeyan).
בשנת 1972 הוזמן על ידי דיקן הפקולטה לאמנויות, פרופסור משה לזר, ללמד תיאטרון וקולנוע והיה ממייסדי החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. התחיל ללמד כמרצה וב-1976 מונה למרצה בכיר, ב-1993 מונה לפרופסור חבר, ב-2000 לפרופסור מן המניין. בשנת 2006 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. גבריאל בן-שמחון שימש כראש החוג לקולנוע ותקשורת במכללה למורים דתיים ע"ש רא"מ ליפשיץ בירושלים. הוא לימד קולנוע גם ב"בית צבי" ובמכללה לאפנה "שנקר" ברמת גן, וכן בטכניון ובאוניברסיטת חיפה, היה מרצה אורח בחוג לקולנוע באוניברסיטאות קליפורניה בלוס אנג'לס (1984), USC‏ (2002), ניו יורק (1984, 2002, 2005) וקורנל (2004–2005).
בשנות ה-70 יחד עם התסריטאי הבריטי לואיס גריפר הקימו וניהלו במחלקה לדרמה בטלוויזיה הישראלית פרויקט ייחודי לכתיבת דרמות טלוויזיה בנוסח תיאטרון הכורסה של הבי.בי.סי, הזמינו סופרים ישראלים לכתוב לטלוויזיה, סייעו, ערכו וליוו את הכתיבה עד שלבי ההפקה והבימוי.
בן-שמחון עסק בכתיבה פובליציסטית, ובעקבות רצח רבין כתב טור שבועי בעיתון "דבר ראשון" בעריכת רוביק רוזנטל (1994–1995).
ב-1995 הוענק לו התואר "יקיר העיר חולון" מטעם עיריית חולון.
מוחמד אלמדלאווי, פרופסור מאוניברסיטת רבט במרוקו, תרגם כמה מסיפוריו של בן-שמחון לערבית וגם פרסם אותם בכתבי עת במרוקו. ב-2012 תרגם את הסיפור "עלייתה של סעדה השמימה" מתוך ספרו "הולכת עם כמון חוזרת עם זעתר- סיפורי אהבה מרוקאים". הספר "נערה בחולצה כחולה" תורגם לערבית מרוקאית ונועד להמכר במרוקו.
גבריאל בן-שמחון היה נשוי לאילנה, לבית פרייטג, מורה לספרות במקצועה (נפטרה ב-2024) ואב לבת ושני בנים. בתו, רחלי פליישון, היא סופרת ילדים.
מחקר

בן-שמחון עסק בחקר הקולנוע האיטלקי ובפרט הקולנוע של מיכלאנג'לו אנטוניוני, פדריקו פליני ופייר פאולו פאזוליני. פליני היה מרכז העיסוק והעיון של בן-שמחון, ועליו כתב את מרבית מאמריו וכן את ספרו.
עניינו של בן שמחון בפליני נבע מכך שמצא בו עירוב של יוצר מערבי ומזרחי. בן-שמחון טען כי מעבר למשקעי התרבות והאמנות האיטלקית בסרטיו ניחן פליני בתכונות של משורר ומספר מזרחי. סרטיו בתוכן ובתמונה היו מלאי פנטזיה ודמיון פרוע וחסר גבולות. מבנה סרטיו היה רופף ואפיזודיאלי ולא הרמטי וקומפקטי כדרישות הדרמה המערבית, הזכיר מאוד את אלף לילה ולילה בסטרוקטורה שלו, בפתיחות, בצבעוניות, בדמיון המזרחי ומעבר לכל בנוכחותה המסיבית של האירוטיקה ושל האישה המזרחית.
מחקר > אישה עם שלושה שדיים: הנשים בקולנוע של Fellini

זהו ספרו של בן-שמחון שראה אור בשנת 2004 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר מתבונן במכלול יצירתו הקולנועית של פדריקו פליני, דרך עיון בדמויות הנשים בסרטיו, החל מג'ולייטה מסינה דרך אניטה אקברג, קלאודיה קרדינלה, סנדרה מילו, מגאלי נואל, ארליט סוואג', אדרה גאל ("הסרחינה") מריה אנטונייטה בילוצי ("הטבקיה"), סנדי אלן ("הענקית"), ברנס סטאז'ירס ("הפמיניסטית) מאריסה טומארי ואחרות. דמויות שמעצבות עולם קסמים של נשים יצירות דמיון פרא, מלא פנטזיה מזרחית פרועה. אלה הן הנשים שפליני המציא לאורך חמישים שנות יצירה ואותן העמיד במרכז סרטיו כמו "לה סטראדה", "לה דולצ'ה ויטה", "½8", "זיכרונות", "עיר הנשים", "קזנובה", "קולו של הירח". בתחילת דרכו מככבת האישה בדמותה של ג'ולייטה מסינה, רזה ושדופה וממשית כמו איטליה העניה של אחר המלחמה וכמו הניאוריאליזם ששלט אז בקולנוע האיטלקי, מסרט לסרט הנשים נהיות גדולות יותר ויותר במקביל לאיטליה המתעשרת ובמקביל לקולנוע האיטלקי החדש ובמיוחד לזה של פליני שמפתח לשון חדשה, נכנס לאולפן ומתרחק מהרחוב וכך עד לאישה הגדולה שהיא בגודל הרמון ועד לסרטים בהם חדלה להיות אישה אחת כגיבורה מרכזית ובמקומה מופיעות המון נשים וקבוצות נשים, לעיתים קרובות ללא שם וללא זהות אישית וללא פסיכולוגיה, הרמונות של נשים, כך, למשל, ב"סטיריקון", "רומא" ו"עיר הנשים". הנשים מסרט לסרט הופכות לגדולות, פרועות יותר ויותר, ענקיות יותר ויותר והיוליות יותר ויותר.
אהבתו של פליני לאידיאה של האישה גורמת לו באחדים מסרטיו לדמות את האישה לקולנוע ואת הקולנוע לאישה, כך, למשל, ב"והאניה שטה", אך לקראת סוף דרכו ועם התחזקותו של הרעיון הפמיניסטי הוא חש מאוים מחיסולה של האישה בידי האישה. ב"עיר הנשים" הנשים חדילות להיות נשים והופכות לפמיניסטיות וטרוריסטיות. מאיימות לעקר ולסרס את הגבר. זאת היא אישה שמבשרת את חורבן הנשיות ואת סופה של האישה הגדולה. הרעיון נאמר באופן חד בסרט "עיר הנשים" בו האישה הופכת להיות כדור פורח ענק, כשהגבר – מרצ'לו מסטרויאני – מנסה להגיע אליו בסולם חבלים, אבל ברגע האחרון אישה טרוריסטית – (ופמיניסטית) יורה בה מלמטה בתת-מקלע, מנקבת אותה, והיא מתפוצצת וצונחת יחד עם הגבר מרוסקת למטה. האישה הגדולה והענקית שמרחפת בין העננים כמו כדור פורח, זאת הבלתי מושגת, שמושכת לעד כמו חלום את אהבתו ודמיונו של הגבר – האישה "המזרחית", הגדולה מהחיים, שהיא משהו בין המדונה למגדלנה, בין האלוהים לזונה – האישה הזאת הולכת ונקטלת בידי האישה הרזה, העסקנית, הגברית, הפמיניסטית. על פי פליני האישה האמיתית נכחדה מהעולם עם בואה של האישה הפמיניסטית וזהו סוף עידן הנשים. "עיר הנשים" הוא מאחרוני סרטיו וגם בסרטו האחרון "קולו של הירח" (1990), הוא מטפל בעניין הזה באותה צורה.
מחקר > בין מאמריו בקולנוע

פליני המאהב הגדול של רומא. במאמר זה מציג בן שמחון את התיזה על פיה אהבתו של פליני לרומא, בה הוא יצר כל חייו, גרמה לו לתאר את העיר הזאת בסרטיו בדמות אישה. פליני עצמו מוצג בסרטים אלה כמאהב של רומא. ב"לא סטראדה" ו"לילות כביריה" רומא מוצגת בדמותה וצורתה של ג'ולייטה מסינה – קדושה שנראית כזונה, ב"לה דולצ'ה ויטה" – רומא מוצגת כאניטה אקברג זונה שנראית כקדושה, ב"פליני רומא" האישה היא לא אינדיוידואם, אלא זונה בין זונות בבית זונות צבורי (בדומה לחברה הרומית המתעשרת והמתהוללת בשנות השבעים והשמונים), ב"סטיריקון" רומא היא עיר ללא אלוהים, מתבוססת בקיאה ודימויה הוא אונותיאה, אותה מכשפה גדולה שאוגרת את האש של כל העיר בין הרגליים וב"עיר הנשים" רומא היא הפמיניסטית שכובשת את העיר.
פליני כליצן ומנהל קרקס. במאמר זה בן שמחון מנסה לבדוק את סוד הקסם והעונג של הקולנוע של פליני ומוצא אותו בהומור המעודן שלו ובאישיותו של פליני כמוקיון, ליצן ומנהל קרקס. בן שמחון עובר על סרטי הבמאי האיטלקי אחד לאחד ומנתח את סוגי הקומי וההומור בסרטיו (קרקס, פנים, מסיכה, קריקטורה, משחק, מריוניטות, קרנוול וקומדיה דל'ארטה) ומוצא שבין כל תכונות הבמאי האיטלקי ההומור המיוחד שלו הוא התכונה הבולטת ביותר שמעצבת את הקסם המיוחד של סרטיו.
האישה המזרחית וההרמון בקולנוע של פליני. הרעיון המרכזי במאמר זה הוא הגילוי המפתיע בעובדה שנחשפת לאט לאט, סרט אחר סרט, על פיה ביצירתו של פליני, שהוא במאי נוצרי, מופיעה תמיד החל מ"לה דולצ'ה ויטה" כחתימת יד תופעה זרה ומוזרה ששייכת דווקא לעולם המוסלמי ולתרבותו וזהו ההרמון. ההרמון והאישה המזרחית הגדולה, הפוליגמיה, ריבוי הנשים ולא הנישואין הקתוליים- הם אלה שמסתתרים בשקט בשקט בתוך סרטיו של הבמאי הנוצרי. התופעה נבדקת בכל אחד מסרטיו, מנותחת וזורקת אור על עולמו הפנימי והמקצועי של פליני כצייר אורינטאליסט.
ירושלים בקולנוע. במאמר זה סוקר בן שמחון אחד לאחד את הסרטים שנעשו על ירושלים בקולנוע הישראלי והזר ומוצא שבין כ-600 סרטים שהופקו בישראל בחמישים שנות המדינה רק כתריסר נעשו בירושלים וגם בהם משמשת ירושלים יותר כרקע לסיפור מאשר גיבורת הסיפור. בן שמחון מנסה למצוא הסבר לתופעה ומגיע למסקנות שלא הקולנוע (כאמנות) מפחד מירושלים אלא יוצרי הקולנוע. רובם ככולם תל אביבים וירושלים על ממדיה ההיסטוריים, התרבותיים והמיתולוגיים מפחידה את הקולנוען התל אביבי, שההיסטוריה שלו כמו זאת של תל אביב מתחילה עם הציונות ונעה בין הרצל לשינקין.