stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בקינגהאם (עיר)
אטימולוגיה

מקור השם באנגלית עתיקה; Bucc+inga+hām Buccingahām.‏
Bucca – עז / שם של אדם.
Ing – של.
hām – בית/יישוב/כפר.
היסטוריה

העיר נוסדה בתחילת המאה ה-7 כיישוב. בתקופת ימי הביניים היא הפכה לעיר שוק משגשגת ולמרכז המנהלי של בקינגהאמשייר. העיירה קיבלה צ'רטר לשוק שבועי בשנת 1554, מסורת שנמשכת גם היום. מיקומה האסטרטגי של העיירה הפך אותה למרכז חיוני לנתיבי מסחר וממשל.
נקודות ציון

הכלא הישן של בקינגהאם (Buckingham Old Gaol): אתר היסטורי בולט בבקינגהאם, הכלא הישן שימש בעבר כבית הכלא של העיירה. כיום, ניצב בו ניצב מוזיאון, המציע תובנות על היסטוריית העונשין של העיר.
כנסיית סנט פיטר וסנט פול (St. Peter and St. Paul, Buckingham Parish Church): כנסיית אנגליקנית מפוארת המציגה אדריכלות מורכבת ומהווה עדות להיסטוריה הדתית של בקינגהאם.
אוניברסיטת בקינגהאם: הוקמה בשנות ה-70, אוניברסיטה זו מילאה תפקיד חיוני בזהות ובצמיחה המודרנית של בקינגהאם.
כלכלה ותרבות

כלכלת בקינגהאם הפכה מגוונת במהלך השנים, עם שילוב של מגזרי קמעונאות, חינוך ועסקים קטנים. כיכר השוק של העיירה נותרה מוקד הומה לסוחרים ולמבקרים. סצנת התרבות של בקינגהאם כוללת פסטיבלים מקומיים, אירועי אמנות ותחושת גאווה קהילתית.
תחבורה

העיירה נהנית מקישורי תחבורה טובים, כאשר כביש A421 מספק גישה לעיר הסמוכה מילטון קינס ולכביש המהיר M1. לבקינגהאם יש גם שירות אוטובוסים מקומי המחבר אותה לעיירות ולכפרים שכנים.
חינוך

העיר היא ביתה של אוניברסיטת בקינגהאם ומושכת אליה סטודנטים מרקעים שונים.
הערות שוליים

1 2 3  Key to English Place-names, kepn.nottingham.ac.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555050905171  GND: 4088535-5  LCCN: n81032555  MusicBrainz: 1a70463c-099a-4ef9-a86c-a62e3180184b  VIAF: 127848786   WorldCat (עם VIAF): 127848786
גבריאלה סילאנג

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1731 אילוקוס סור, הפיליפינים
 הוצאה להורג:  20 בספטמבר 1763 (בגיל 32) ויגאן סיטי, אילוקוס סור, הפיליפינים
 מדינה:  הפיליפינים
 כינויים נוספים:  ז'אן ד'ארק מאילוקאנדיה
 ידועה בשל:  הנהגת התקוממות נגד השלטון הספרדי
 תפקיד:  מנהיגה
 תקופת כהונה:  1763
 בן זוג:  דייגו סילאנג
 
מריה יוספה גבריאלה קאריניו סילאנג (19 במרץ 1731, סנטה, אילוקוס סור, הפיליפינים - 20 בספטמבר 1763, ויגאן סיטי, אילוקוס סור, הפיליפינים) הייתה מנהיגה מהפכנית בפיליפינים, ואשתו של מנהיג ההתקוממות האילוקנית, דייגו סילאנג. לאחר הירצחו בשנת 1763, הובילה את ההתקוממות במשך ארבעה חודשים, עד שנלכדה והוצאה להורג על ידי המשטר הספרדי.
ביוגרפיה

סילאנג נולדה בעיר סנטה במחוז אילוקוס בפיליפינים, לאנסלמו קאריניו, סוחר ספרדי שהעביר סחורות על הנהר אברה מויגאן לעיר אברה, שהיה צאצא של איגנאסיו קאריניו, הספרדי הראשון שהגיע לאילוקוס, בסוף המאה ה־17, ולאם ממוצא איטנג (שבט אוסטרונזי באזור אברה). סילאנג קיבלה חינוך נוצרי מן הכומר המקומי, ולמדה בבית הספר של מנזר הנשים בעיר. היא הופרדה מאמה בילדותה, וגדלה בחזקת אביה. הוא השיא אותה לאיש עסקים עשיר בשם תומאס מילאן, בשנת 1751, ומילאן מת מקץ שלוש שנים.
לאחר שהתאלמנה מבעלה הראשון, פגשה סילאנג את מנהיג המתקוממים דייגו סילאנג, ונישאה לו בשנת 1757. בשנת 1762, כחלק ממה שייקרא לימים מלחמת שבע השנים, הכריזה בריטניה הגדולה מלחמה על ספרד, מה שהביא לכיבוש הבריטי קצר-הימים של הפיליפינים. לאחר שכוחות ימיים בריטיים כבשו את מנילה באוקטובר 1762, ניסה דייגו סילאנג ליזום מאבק מזוין לסלק את הפקידים הספרדיים במחוז אילוקוס, ולהחליף אותם בנושאי משרה ילידיים. לשם כך, הוא שיתף פעולה עם הכובשים הבריטיים, אשר מינו אותו למושל מחוז אילוקוס מטעמם, והבטיחו לו סיוע צבאי נגד הספרדים. אולם הסיוע המובטח לא הוגש.
במהלך ההתקוממות, הפכה סילאנג ליועצת קרובה של דייגו סילאנג, ושלישה בפועל בעת תמרוניו מול יחידות ספרדיות. היה לה תפקיד משמעותי גם ביחסי שיתוף הפעולה של בעלה עם הבריטים.
הספרדים הגיבו בהצבת פרס על ראשו של דייגו, מה שהצליח להביא שני בני ברית שלו -- מיגל ויקוס ופדרו בקבק -- לבגוד בבריתם ולרוצחו נפש בוויגאן, ב-28 במאי 1763.
לאחר ההתנקשות בדייגו סילאנג, נמלטה גבריאלה סילאנג להרים, בחברת כמה מנאמניה, לבקש מחסה אצל דודה מצד אביה, ניקולאס קאריניו. שם מינתה כגנרלים את מיגל פלורס ואת טגבואן אינפיאל. את עצמה העמידה בראש כוחות המורדים. ב-10 בספטמבר 1763 ניסתה סילאנג לצור על ויגאן עם כוחותיה, אך הספרדים הצליחו להדוף ולפזר את כוחותיה, והיא נאלצה לברוח ולהסתתר. מקץ כמה ימים, הצליחו הספרדים לאתר וללכוד אותה, והוציאו אותה להורג ב-20 בספטמבר 1763, בככר העיר ויגאן.
מורשת

צאצאים של משפחתה של סילאנג (מצד אביה) עדיין חיים בפיליפינים, בין היתר באחוזה ההיסטורית של משפחת קאריניו. הבית עצמו הפך למוזיאון וגלריה לאמנות, ומוצג בו בין השאר החדר שבו שהתה סילאנג כשהסתתרה אצל דודה.
בפיליפינים מוענק עיטור בשם "מסדר גבריאלה סילאנג" לנשות ראשי מדינות וממשלות, בפיליפינים ובעולם. העיטור הוענק בין היתר לאימלדה מרקוס ולסופיה, מלכת ספרד.
היא מונצחת במחוז אילוקוס בשם בית החולים האזורי, באנדרטה בעיר פידיגאן, בפארק טאנגדאן, ועוד. פסל של סילאנג רכובה על סוס, שיצק חוזה מ' מנדוסה בשנת 1971, הוצב בראשית המאה ה-21 במרכז מקאטי, בלב מנילה.
ארגון־גג פיליפיני שהוקם בשנת 1984, ושמאגד ארגוני נשים ברחבי המדינה ומקדם מיזמים בעד שוויון זכויות, מלחמה בסחר בנשים, תרבות אונס, צנזורה, ועוד, נקרא GABRIELA, על שמה של סילאנג, ומשמש ראשי תיבות (באנגלית) לתיאור "אספה כללית המאגדת נשים בעד רפורמות, יושרה, שוויון, מנהיגות, ופעולה".
אסטרואיד 7026 Gabrielasilang, שהתגלה על ידי אלינור הלין נקרא על שמה. ההכרזה על השם ניתנה בנובמבר 2019.
הערות שוליים

↑  "MINOR PLANET CIRCULARS/MINOR PLANETS AND COMETS, M.P.C 117229" (PDF). 8 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1294373552  VIAF: 2177168850941067620006   WorldCat (עם VIAF): 2177168850941067620006
ג'גדיפ דהנקר

ג'גדיפ דהנקר (באנגלית: Jagdeep Dhankhar; בהינדי जगदीप धनखड़; נולד ב-18 במאי 1951) הוא פוליטיקאי ועורך דין הודי המכהן כסגן נשיא הודו מ-2022. כיהן כמושל מערב בנגל בין השנים 2019 ל-2022, כשר המדינה של האיחוד לענייני פרלמנט בממשלת צ'אנדרה שקאר בין השנים 1990 ל-1991, חבר בלוק סבהה מ-1989 עד 1991 ולאחר מכן באספה המחוקקת של רג'סטאן מ-1993 עד 1998. הוא גם היה מזוהה עם מספר מפלגות פוליטיות בהודו, כולל מפלגת העם ההודית, הקונגרס הלאומי ההודי וג'נטה דאל.
ראשית חייו

דהנקר נולד ב-18 במאי 1951, בכפר קטן בראג'סטאן למשפחה ג'אטית-הינדית. הוא בעל תואר ראשון במדעים ובמשפטים מאוניברסיטת רג'סטאן.
קריירת משפטית

דנקאר הצטרף למועצת עורכי הדין של רג'סטאן כעורך דין ב-1979. הוא הוגדר כפרקליט בכיר, בעל הזכות להופיע בפני בית המשפט הגבוה למשפטים בראג'סטאן ב-1990.
מאז 1990, דהנקר עסק בעיקר בתחום המשפט החוקתי כפרקליט בכיר בבית המשפט העליון של הודו. הוא הופיע בבתי משפט עליונים שונים בהודו. וכיהן כנשיא לשכת עורכי הדין ברג'סטאן.
קריירה פוליטית

דנהקר היה חבר במפלגות ג'נטה דאל והקונגרס הלאומי ההודי. נבחר ללוק סבהה מטעם ג'נטה דאל בבחירות ב־1989 ממחוז בחירה בראג'סטאן.
ב-1991 עבר דהנקר לקונגרס הלאומי ההודי, והתמודד מטעמה בבחירות ללוק סבהה על מושב בלוק סבהה והפסיד, ונבחר מטעמה לחבר האספה המחוקקת של ראג'סטאן.
דהנקר התמודד בשלישית ללוק סבהה בבחירות הכלליות בהודו ב-1998 והגיע למקום השלישי.
דהנקר הצטרף למפלגת העם ההודית בשנת 2003. הוא היה חבר בוועדת מערכת הבחירות של מפלגת העם ההודית ב-2008, וב-2016 עמד בראש מחלקת המשפטים והמשפטים של המפלגה.
קריירה פוליטית > מושל מערב בנגל

ב-20 ביולי 2019 מונה דהנקר על ידי נשיא הודו ראם נאת' קובינד למושל מערב בנגל. הוא הושבע למשרה ב-30 ביולי 2019.
לאחר שהפך למושל מערב בנגל, דהנקר ניהל עימותים פומביים תכופים עם ממשלת המדינה וראש השרים של המדינה ממאטה בנרג'י. בתגובה כינתה מפלגת טרינמול קונגרס השלטת במערב בנגל את דהנקר כ"מנהיג האמיתי של האופוזיציה".
דהנקר התפטר מתפקיד המושל ב-17 ביולי 2022, לאחר שהוצע כמועמד למשרת סגן נשיא הודו.
סגן נשיא הודו

ביולי 2022 הודיעה מפלגת העם ההודית כי דהנקר ישמש כמועמד מטעמה לסגן נשיא הודו בבחירות שהתקיימו ב-6 באוגוסט באותה שנה.
דהנקר הוכרז כמנצח כשהשיג 528 קולות מתוך 725 קולות שני בתי הפרלמנט ההודי חברי מפלגת השלטון במערב בנגל, טרינמול קונגרס, נמנעו בבחירות ורק שני חברים מטעמם הצביעו הצביעו.
דהנקר ניצח בבחירות 2022 עם 74.37% מהקולות ורשם את מרווח הניצחון הגבוה ביותר מאז הבחירות ב-1992.
דהנקר הושבע לתפקידו ב-11 באוגוסט 2022 כשהוא מחליף וניקאיאח נאידו.
חיים אישים

דהנקר התחתן עם ד"ר סודש דנקאר בשנת 1979, ויש להם בת אחת.
ג'ורג' פרדריק גורינג

| --- | --- |
ג'ורג' פרדריק גורינג 1917
ג'ורג' פרדריק גורינג 1917
 לידה:  10 בפברואר 1868 קינגסטון ליד הים, מערב סאסקס, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פטירה:  24 באוקטובר 1945 (בגיל 77) סורהאם ליד הים, מערב סאסקס, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  הכתום המדמם (Bloody Orange)
 השכלה:  קולג' ולינגטון  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1888–1924 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד בטליון סודאני (1898–1899) מפקד הדיוויזיה ה-12 ההודית (1914-1915) מפקד "קורפוס חידקל" (1915-1916) מפקד הדיוויזיה ה-47 (1916-1919) מפקד הדיוויזיה ה-10 "האירית" (1919-1924)
 פעולות ומבצעים
 המלחמה המהדית מלחמת הבורים מלחמת העולם הראשונה המערכה במסופוטמיה החזית המערבית
 עיטורים
  מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1900)  מסדר האמבט (1915)
 
ג'ורג' פרדריק גורינג (1917)
סר ג'ורג' פרדריק גורינג (באנגלית: Sir George Frederick Gorringe;‏ 10 בפברואר 1868 – 24 באוקטובר 1945) היה קצין בכיר בצבא בריטניה והשתתף במלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה. במהלך מלחמה זו שירת במערכה במסופוטמיה כמפקד "קורפוס החידקל" והוביל את ניסיון החילוץ הכושל של הדיוויזיה ה-6 "פונה" ומפקדה צ'ארלס טאונסנד מהמצור על כות.
השנים הראשונות

גורינג נולד ב-1868 בעיר קינגסטון ליד הים (Kingston by Sea) שבמחוז מערב סאסקס בדרום אנגליה ליו (Hugh) ולואיזה (Louisa) גורינג. היה הילד השני מבין 5 ילדים שנולדו למשפחת גורינג (4 בנים ובת). למד בבית ספק יסודי בברייטון ובקולג' וולינגטון (אנ') שבמחוז ברקשייר.
ב-1886 הצטרף גורינג לאקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' ועם סיום לימודיו ב-1888 הוצב לשירות בחיל ההנדסה המלכותי.
קריירה צבאית > השנים הראשונות

את תחילת שירותו הצבאי עשה גורינג במחנות של הצבא הבריטי באנגליה בצ'טהאם ומחנה אלדרשוט. ב-17 בפברואר 1891 קודם לדרגת לוטננט.
קריירה צבאית > השירות בצבא מצרים

ב-1892 סופח גורינג לצבא מצרים. ב-שנים 1896 עד 1899 השתתף השתתף במספר מערכות בדרום מצרים ובסודאן במהלך המלחמה המהדית. ב-1898 מונה לפקד על בטליון סודאני והשתתף במערכה שהוביל הוריישו קיצ'נר בסודאן ובניצחון בקרב אומדורמאן שהביא לכיבוש ח'רטום. בתחילת 1899 קודם לדרגת קפטן וזמן קצר לאחר מכן לדרגת מייג'ור. על אומץ לבו במערכה זו צוין לשבח ובתחילת 1900 קודם לדרגת לוטננט קולונל.
קריירה צבאית > טרום מלחמת העולם הראשונה

בסוף 1899 עבר גורינג לדרום אפריקה שם השתתף במלחמת הבורים . ב-1902 חזר לשרת בסודאן במסגרת צבא מצרים ושירת שם עד 1904. ב-1911 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
קריירה צבאית > המערכה במסופוטמיה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה גורינג למפקד הדיוויזיה ההודית ה-12 (אנ') שהייתה חלק מצבא הודו הבריטית.
בדצמבר 1915 נלכדו חיילי הדיוויזיה ה-6 "פונה" ומפקדה צ'ארלס טאונסנד בעיר כות במהלך המערכה במסופוטמיה. מפקד מערכה זו, גנרל ג'ון ניקסון, מינה את פנטון איילמאר לפקד על קורפוס חידקל שהוקם במיוחד כדי לחלץ את הכוח הנצור בכות. לאחר מספר קרבות שכשלו החליף גורינג את איילמאר כמפקד "כוח חידקל". גורינג נטה לזלזל בכוחם של הטורקים ולא אסף מספיק כוחות למערכה ולא נערך מבחינה לוגיסטית, דבר שבא לידי ביטוי בהמשך במחסור חמור באנשים וציוד (במיוחד בתחום הרפואה). ההכוח שכלל 2 דיוויזיות. בין ינואר 1916 לאפריל ערכו הכוחות הבריטים סדרה של קרבות אולם על אף המחיר הגבוה ששילמו הכוחות (כ-23,000 חיילים פצועים וחללים) לא הצליחו הבריטים לפרוץ את המצור. לאחר כניעת החיילים הנצורים בכות באפריל ערך הפיקוד הבריטי רוויזיה בפיקוד במסופוטמיה וגורינג שוחרר מתפקידו.
קריירה צבאית > המערכה בחזית המערבית

בספטמבר 1916 עבר גורינג להילחם בחזית המערבית בצרפת ומונה למפקד הדיוויזיה ה-47 של צבא בריטניה. גורינג המשיך לפקד על דיוויזיה זו עד פירוקה ב-1919.
קריירה צבאית > סיום הקריירה הצבאית

ב-1919 חזר גורינג למצרים ומונה למפקד הדיוויזיה ה-10 "האירית". ב-1921 קודם לדרגת לוטננט גנרל.
ב-1924 פרש גורינג מהצבא אך המשיך למלא תפקידי כבוד צבאיים בחיל ההנדסה המלכותי עד 1938.
חייו כאזרח

לאחר פרישתו מהצבא חזר גורינג לעיר הולדתו ועסק שם בחקלאות עד פטירתו ב-1945. נקבר בחצר כנסייה בעיירה סורהאם ליד הים (אנ') לא רחוק ממקום הולדתו. גורינג לא נישא בחייו ולא היו לו ילדים.
תארים ואותות הצטיינות

ב-1899 צוין לשבח על אומץ ליבו במערכה בסודאן.
ב-1900 הוענק לגורינג התואר "עמית" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-1915 הוענק לגורינג התואר "אביר מפקד" במסדר האמבט.
לקריאה נוספת

Keegan, John (1998). The First World War. Random House Press.
Strachan, Hew (2003). The First World War, pp 125. Viking. published by the Penguin Group .
Wilcox, Ron (2006) Battles on the Tigris. Pen and Sword Military.
הערות שוליים

↑  בתקופה שמצרים הייתה תחת שלטון בריטי
↑  היה מבעלי הדרגה הצעירים בצבא בריטניה
↑  LETTER FROM LIEUTENANT GENERAL SIR GEORGE GORRINGE TO BRIGADIER GENERAL G G CUNNINGHAM, 21 OCTOBER 1915, באתר IWM
↑  דיוויזיה זו השתייכה לקורפוס ה-20 שלחם במערכה בסיני ובארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה והועברה למצרים לאחר המלחמה
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
גדול-עין אטלנטי

| גדול-עין אטלנטי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: טרפוניים
משפחה:: גדולי עין
סוג:: גדול-עין
מין:: גדול-עין אטלנטי
שם מדעי
 Megalops atlanticus ‏ולנסיין, 1847
תחום תפוצה


גדול-עין אטלנטי (שם מדעי: Megalops atlanticus) הוא מין של דג גרם מסדרת הטרפוניים המצוי בחופי ימים, לגונות וגדות נהר סביב האוקיינוס האטלנטי ובאזור תעלת פנמה גם באוקיינוס השקט.
זהו דג גדול מאוד שיכול להגיע לאורך 2.5 מ' ולמשקל 161 ק"ג והוא טורף רעבתן היכול לצוד מגוון מינים קטנים יותר. הוא בעל שלפוחית אוויר גדולה, ראש עבה עם לסתות מודגשות בעלות שיניים חדות מאוד, סנפירים חדים בעיקר סביב הזנב וזנב גדול וישר. הקשקשים גדולים וצבעם אפור כסוף-כחול. כפי ששמו מרמז העיניים גדולות ונמצאות בקצה הראש ליד הלסתות.
דג זה נודד בקבוצות קטנות ברחבי האוקיינוס האטלנטי מנובה סקוטיה בצפון עד לחופי ארגנטינה בדרום, אך מצוי בעיקר באזורים הטרופיים. הוא מחפש להקות דגים קטנים, קיפוניים, ספרוסיים ומגוון גם בדיונונים וסרטנים. לדג זה מעט מאוד טורפים עקב גודלו ותוקפנותו.
הוא נידוג על ידי אנשים הן למאכל והן לספורט ימי.
הערות שוליים

↑  גדול-עין אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ג'ק חביב

| --- | --- |

 לידה:  1944 (בן 80 בערך) 
 
ג'ק (יעקב) חביב (באנגלית: Jack Habib; נולד ב-1944) הוא חוקר של סוגיות חברתיות ומדיניות חברתית. הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, ושימש כמנכ"ל מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, וכמנכ"ל של ג'וינט ישראל (JDC).
ביוגרפיה

נולד וגדל במיאמי ביץ', פלורידה, ארצות הברית. הוריו, רג'ין לבית מנשה (ילידת רודוס) ורלף חביב (יליד טורקיה), היו בעלי חנות למכירת ממתקים, פירות ומיצים טרופיים.
למד לתואר ראשון באוניברסיטת ברנדייס, ולתואר שני ושלישי באוניברסיטת הארוורד. הוא סיים את לימודי התואר השלישי בכלכלה בשנת 1974.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בדרכי התמודדות עם עוני ואי שוויון. הנחו אותו הפרופסורים לכלכלה ריצ'רד מוסגרייב (אנ') וצבי גריליקס (אנ') מאוניברסיטת הארוורד ופרופ' מיכאל ברונו מהאוניברסיטה העברית.
בראשית שנות השבעים הגיע לישראל, הצטרף (ביוזמתו של ד"ר ישראל כץ, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי), למחלקת המחקר של המוסד לביטוח לאומי, והיה ממובילי המחקר הראשון על היקף העוני בישראל ואופיו. בעקבות המחקר הוקמה ועדה ממשלתית שהציעה רפורמה מרחיקת לכת במדיניות החברתית על מנת להתמודד עם בעיית העוני ואי השוויון בגישה רב ממדית.
בשנת 1974 הצטרף לאוניברסיטה העברית כמרצה לכלכלה במינוי משותף במחלקה לכלכלה ובבית הספר לעבודה סוציאלית. הוא שימש כמרצה באוניברסיטה העברית עד שנת 2009 ואז פרש לגמלאות מהאוניברסיטה.
במקביל למינויו באוניברסיטה העברית הוא הצטרף לצוות ההקמה של מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל למדיניות חברתית, שהוקם כשותפות בין הממשלה והג'וינט העולמי. בשנת 1984 התמנה לתפקיד מנכ"ל המכון וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1991. בשנים 1991–1994 עבר להיות מנכ"ל ג'וינט ישראל ובשנים 1994–2017 חזר לקדנציה שנייה כמנכ"ל מכון ברוקדייל.
בשנת 2017 פרש לגמלאות מניהול המכון.
עבודתו המחקרית

חביב היה מראשוני הכלכלנים בישראל שהתמחו בסוגיות חברתיות ובמדיניות חברתית. בתחילת דרכו במכון ברוקדייל התמקד בחקר אוכלוסיית הקשישים בישראל, בבעיותיהם ובמדיניות ההתמודדות איתן. עבודתו הביאה לרפורמה מקיפה במדיניות הפנסיונית בישראל.
בהמשך התמקד בנושאים חברתיים נוספים, כמו: ילדים בסיכון, תעסוקת נכים ומצבה הכלכלי-חברתי של האוכלוסייה הערבית בישראל. בתחילת שנות ה-90, עם העלייה הגדולה ממדינות ברית המועצות לשעבר ואתיופיה, עסק במדיניות קליטת העולים ובאפקטיביות שלה.
בשנת 1989 קיבל את פרס הנשיא של האגודה הבינלאומית לגרונטולוגיה וגריאטריה (אנ') על תרומתו לחקר הזקנה.
בשנת 2017 קיבל אות הוקרה על תרומה יוצאת דופן להתפתחות המדיניות החברתית בישראל מטעם האיגוד הישראלי לרווחה חברתית.
משפחתו

נשוי לד"ר טליה חביב (לבית לוי), בת למשפחה ירושלמית ותיקה: סבה וסבתה מצד אמה הקימו את קפה פת (ירושלים), ואביה אפרים לוי, היה ממפקדי ההגנה בירושלים במלחמת העצמאות ואיש קהילת המודיעין הישראלית.
אב לשתי בנות ובן. מתגורר בשכונת בקעה בירושלים.
פרסומיו > ספרים שכתב או ערך

תמרה ברנע וג'ק חביב (עורכים), הזדקנות בישראל בשנות ה-90, ירושלים, ג'וינט, 1994.
ג'ק חביב, הבטחת הכנסה בישראל, ירושלים, מכון מוריס פאלק למחקר כלכלי בישראל, 1977.
Shimon Bergman and Jack Habib (eds.), Aging in the Jewish world, Jerusalem, Magness Press, 1992.
Jack Habib and Karen Windmiller, Aging in the Jewish World: A Survey, International Coordinating Council on Aging in the Jewish World, Jerusalem, 1992.
Jack Habib and Charlotte Nusberg (Eds.), Rethinking Worklife Options for Older Persons, JDC Brookdale and International Federation on Aging, Jerusalem,1990.
פרסומיו > מבחר מאמרים ומחקרים > בעברית

יוסי הראל-פיש, ג'ק חביב ואחרים, "נוער בישראל – בריאות, רווחה נפשית וחברתית ודפוסי התנהגויות סיכון בקרב בני נוער בישראל", מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, 2016.
ג'ק חביב, א. הנדין, "ביצוע תוכנית החומש לשיפור קליטת יוצאי אתיופיה", מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, 2014.
יעקב חביב, מאיר כהן ורוברט לרמן, "סוגיות במדידת העוני בישראל", ביטחון סוציאלי, חוב’ 16, יולי 1978.
פרסומיו > מבחר מאמרים ומחקרים > באנגלית

Almog, Y., Rosen, B., Habib, J. (2016), Accountability and shared measurement in health care: Examples from Israel, In: P. Mattei (Ed.), Public accountability and health care governance: Public management reforms between austerity and democracy (pp. 193-216), London: Palgrave Macmillan.
Brodsky, J., Habib, J., Hirschfeld, M., Siegel, B., (2002), Care of the frail elderly in developed and developing countries: experience and the challenges, Aging Clinical and Experimental Research, 14(4), 279-286.
Habib, J., Cohen, M., (1990). Strategies for addressing the needs of the very old, The Social Protection of the Frail Elderly (pp. 177-205). International Social Security Association Studies and Research, No. 28., Geneva.
הערות שוליים

↑  Jack Habib, Poverty in Israel before and after receipt of public transfers, Jerusalem: National Insurance Institute, 1974
↑  2017 – פרופ' ג'ק חביב, מנכ"ל המכון, פרש לאחר למעלה מ-40 שנות שירות במכון ברוקדייל ובג'וינט ישראל. פרופ' מייקל הרטל מונה למנכ"ל החדש של המכון, באתר מכון מאיירס ג'וינט ברוקדייל
↑  אורי דרומי, בשירותה של ירושלים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262383805171  LCCN: nr90009699  VIAF: 4779630   WorldCat (עם VIAF): 4779630
ג'זה קולצ'אר

ג'זה קולצ'אר (בהונגרית: Kulcsár Győző; בודפשט, 18 אוקטובר 1940 – בודפשט, 19 ספטמבר 2018) היה סייף ומאמן הונגרי, אלוף אולימפי בעל 6 מדליות, מהן 4 זהב (טוקיו 1964, מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) שלוש פעמים אלוף העולם (1970, 1971 ו-1978). זכה בתואר "ספורטאי האומה". דודו של קריסטיאן קולצ'אר, אלוף העולם בסיף ומדליסט כסף אולימפי.
ביוגרפיה

במהלך מלחמת העולם השנייה חי עם הוריו בגרמניה ולאחר מכן בשוודיה. המשפחה חזרה הביתה ב-1946. ג'זה התחיל לשחק בגיל 15 בקורס סיף של בית הספר שלו. מ-1957 הפך לספורטאי של אויפשט דוז'ה (Újpest Dózsa). במהלך שנותיו באוניברסיטת מישקולץ שיחק ב-EAFC מישקולץ, לאחר מכן עבר לבודפשט ולמשך תקופה קצרה חתם בוואשאש ולאחר מכן ב-OSC (מועדון הספורט של אוניברסיטת זמלווייס).
הוא התחרה הן ברומח (Foil) והן בדקר (Épée) ובין 1962 לבין 1979 התחרה בנבחרת הונגריה בשני סוגי כלי הנשק, אך השיג תוצאות יוצאות דופן בדקר. במשך כמעט שני עשורים מילא תפקיד משמעותי בהצלחת נבחרת הדקר ההונגרית, שנחשבה אז לאחת הנבחרות הטובות בעולם. הוא זכה באליפות האולימפית עם נבחרת הונגריה שלוש פעמים ברציפות משנת 1964 ועד 1972. ב-1968 זכה גם בתחרות האישית, כך שהוא אחד מסייפי הדקר המצליחים בכל הזמנים. הוא זכה בתשע מדליות באליפות העולם בסיף, לרבות שלוש מדליות זהב, כולן קבוצתיות של נבחרת הונגריה. הוא פרש מהנבחרת הלאומית לפני אולימפיאדת מוסקבה (1980), וסיים קריירת ספורט פעיל.
קריירת אימון וניהול

ב-1968 קיבל תואר בהנדסה אזרחית באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה, ב-1976 קיבל הסמכה כמאמן מקצועי בסיף ב"מכללה לחינוך גופני" וב-1985 קיבל תואר כמאמן מאסטר בסיף. לאחר סיום לימודיו בהנדסה עבד במחלקה להנדסה תרמית של המכון לחקר תעשיית החשמל. בשנים 1979–1980 היה המזכיר הכללי של איגוד הסייף ההונגרי, ואחר כך עד 1988 היה הקפטן הפדרלי של נבחרת הסיף ההונגרית.
הוא נסע לחו"ל ב-1988, השתקע באיטליה והפך למאמן הסיף של התאחדות AC Pro Vercelli בעיר ורצ'לי. בין תלמידיו היה גם מאוריציו רנדצו שזכה באליפות אולימפית ובשלוש אליפויות עולם. הוא חזר הביתה ב-2001 והפך למאמן הראשי של בודפשט הונווד – LNX. משנת 2005 הפך לחבר בוועד האולימפי ההונגרי ולאחר מכן חבר הנשיאות כציר של ספורטאי האומה. בשנת 2009 הוא נבחר מחדש כחבר הנשיאות.
בדצמבר 2005 מונה לקפטן הפדרלי של חטיבת הדקר. משרתו חודשה ב-2008. בפברואר 2012 התפטר מתפקיד הקפטן הפדרלי באגף הדקר, כיוון שלא היה מועמד כחבר הוועד האולימפי ההונגרי על ידי איגוד הסיף ההונגרי.
פרסים והוקרה

הסייף ההונגרי של השנה (1968, 1971, 1974)
טבעת זהב אולימפית של הוועד האולימפי ההונגרי (1995)
האלמותי של הספורט ההונגרי (2000)
ספורטאי האומה (2004)
מדליית ההצטיינות של הוועד האולימפי ההונגרי (2004)
הפרס הנשיאותי המיוחד של הוועד האולימפי הבינלאומי (2005)
מאמן הסיוף ההונגרי של השנה (2006)
הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2010)
הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות ההונגרי עם הכוכב (2016)
פרס MSU והוועד האולימפי ההונגרי למפעל חיים (2016)
הנצחה

לוח זיכרון לכבודו נחשף בנובמבר 2018 בעיר Vercelli, איטליה.
ראו גם

רשימת ספורטאים זוכי מדליות זהב אולימפיות מרובות
לקריאה נוספת

Ki Kicsoda 2004 – ISBN 963-86345-0-2
Lukács László – Szepesi György: 112. A magyar olimpiai aranyérmek története – Budapest, 1980 – ISBN 963-253-553-7
Havas László: A magyar sport aranykönyve – Budapest, 1982 – ISBN 963-253-572-3
Kahlich Endre – Gy. Papp László – Subert Zoltán: Olimpiai játékok 1896–1976 – Budapest, 1977 – ISBN 963-253-526-X
Keresztényi József: Kis olimpiatörténet – Budapest, 1988 – ISBN 963-282-024-X
Magyar Ki Kicsoda 1990 – ISBN 963-7840-28-1
Bocsák Miklós: Hogyan élnek olimpiai bajnokaink (166-an szerte a világban) – St. plusz kft., 1998 – (ISBN szám nélkül)
Csiffáry Gabriella. "Kulcsár Győző" (doc) (בהונגרית). csiffary.extra.hu.
"Fechten - Weltmeisterschaften (Herren - Degen)". sport-komplett.de (בגרמנית). Sport-Komplett.
Adatok
ג'זה קולצ'אר באתר האינטרנט של הוועד האולימפי ההונגרי
אנדראש קה: הפגניני של הדקר. ג'זה קולצ'אר ; Apriori International, בודפשט, 2014
ז'ולט שיטה-נאג': המשחק תמיד מנצח ; Euro Press Media, בודפשט, 2019