הכתרת אליזבת השנייה
האירוע > הטקס

לפני המלכה הגיע למנזר וסטמינסטר כתר אדוארד הקדוש, שנישא למנזר על ידי הלורד המנהל העליון של אנגליה, אנדרו קנינגהם מהינדהופ, שלצדו שני עמיתים אחרים, בעוד הארכיבישופים והבישופים העוזרים של הכנסייה האנגליקנית המתינו מחוץ לדלת המערבית הגדולה לבואה של המלכה אליזבת השנייה. כשהיא הגיעה בערך בשעה 11:00, היא גילתה שהחיכוך בין הגלימות שלה והשטיח גרם לה לקושי להתקדם, והיא אמרה לארכיבישוף מקנטרברי, ג'פרי פישר, "תתחיל!" לאחר שהלכה, התהלוכה, שכללה את הנציבים העליונים השונים של חבר העמים הנושאים כרזות הנושאות את הסמלים של מדינותיהם, עברה בתוך המנזר, במעלה המעבר המרכזי ודרך המקהלה אל הבמה, בזמן שהמקהלות שרו "שמחתי", פסוקים 1–3, 6 ו-7 של תהילים קכ"ב עם לחן מאת סר הוברט פארי. בזמן שאליזבת התפללה ולאחר מכן התיישבה על כיסא האחוזה מדרום למזבח, הבישופים נשאו את האביזרים הדתיים – הביבליה, הפאטן והגביע - והעמיתים המחזיקים בהכתרה מסרו אותם לארכיבישוף מקנטרברי, שבתורו העביר אותם לדיקן מווסטמינסטר, אלן קמפבל דון, כדי להציב אותם על המזבח.
לאחר שעברה לעמוד בפני כס אדוארד הקדוש, אליזבת פנתה, בעקבות פישר, יחד עם הלורד צ'נסלור (גאווין סימונדס), לורד צ'מברלין הגדול (ג'ורג' צ'למונדלי), לורד המשטרה הגדול (אלן ברוק) והרוזן המרשל (ברנרד פיצאלאן-הווארד, הדוכס מנורפוק), כולם בראשות האחראי על הסמלים של מסדר הבירית ג'ורג' בליו. הארכיבישוף מקנטרברי שאל את הקהל לכל כיוון של המצפן בנפרד: "אדונים, אני מציג בפניכם את המלכה אליזבת, המלכה הבלתי מפוקפקת שלכם: אי לכך שכולכם באתם היום לעשות מחווה ושירות, האם אתם מוכנים לעשות אותו הדבר?" והקהל ענה "אלוהים, נצור את המלכה אליזבת!" בכל פעם, ולאחר מכן המלכה קדה בתמורה.
לאחר שהתיישבה שוב על כיסא האחוזה, אליזבת נשבעה את שבועת ההכתרה, שנוהלה על ידי הארכיבישוף מקנטרברי. היא נשבעה למשול בכל אחת ממדינותיה על פי החוקים והמנהגים שלה, לקיים חוק וצדק ברחמים, לקיים את הפרוטסטנטיות בבריטניה, להגן על הכנסייה האנגלית ולשמר את הבישופים והכמורה שלה. היא המשיכה למזבח שם אמרה, "את הדברים שהבטחתי כאן, אקיים ואשמור. אז עזור לי אלוהים", לפני שנישקה את התנ"ך והכנסייה את מדריך הסימנים המלכותי לשבועה כשהתנ"ך הוחזר לדיקן מווסטמינסטר. לאחר מכן לקח אותו מנחה האספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד, ג'יימס פיט-ווטסון, הגיש אותו שוב לאליזבת, ואמר:
מלכתנו האדיבה: כדי לשמור על הוד מעלתך מודעת תמיד לחוק ולבשורת האל ככלל לכל חייהם וממשלתם של הנסיכים הנוצרים, אנו מציגים בפניך את הספר הזה, הדבר היקר ביותר שהעולם הזה העניק. הנה חוכמה; זהו החוק המלכותי; אלו הם האורקלים התוססים של אלוהים.
אליזבת החזירה את הספר לפיט-ווטסון, שהחזיר אותו לדיקן מווסטמינסטר.
לאחר מכן נערך טקס הקודש, הכולל תפילות הן של הכמורה והן של אליזבת, ופישר ביקש, "הו אלוהים... הענק למשרתתך זו, אליזבת, מלכתנו, את רוח החוכמה והממשל, שבהיותה מסורה לך בכל לבה, היא תוכל לשלוט בחוכמה רבה, שבזמנה תוכל הכנסייה שלך להיות בטוחה, והמסירות הנוצרית תוכל להמשיך בשלום", לפני קריאת קטעים שונים מאיגרת פטרוס הראשונה, תהילים והבשורה על-פי מתי. אליזבת נמשחה אז כשהמקהלה שרה את "צדוק הכהן"; התכשיטים של המלכה ושכמיית הארגמן הוסרו על ידי לורד אנקסטר והגבירה אשר על הגלימות, הדוכסית מדבונשייר, והיא לבשה רק שמלת פשתן לבנה פשוטה שעוצבה גם על ידי הארטנל כדי לכסות לחלוטין את שמלת ההכתרה. המלכה עברה לשבת בכס אדוארד הקדוש, שם פישר, בסיוע הדיקן מווסטמינסטר, עשה צלב על מצחה, ידיה וחזה בשמן קדוש עשוי מאותו בסיס ששימש בהכתרת אביה. לבקשתה, טקס המשיחה לא שודר בטלוויזיה.
מהמזבח העביר הדיקן ללרוד צ'מברלין הגדול את הדורבנים, שהוגשו לאליזבת ולאחר מכן הונחו בחזרה על המזבח. לאחר מכן נמסרה חרב המדינה לאליזבת, שלאחר תפילה שנאמרה על ידי פישר, הניחה אותה בעצמה על המזבח, והאציל שהחזיק בה קודם לכן לקח אותה בחזרה לאחר ששילם סכום של 100 שילינג. לאחר מכן עוטרה אליזבת בארמילים (צמידים), הצעיף המלכותי, הגלימה המלכותית וגלובוס הריבון. לאחר מכן היא ענדה את טבעת ההכתרה ושרביט אדוארד הקדוש (השרביט עם הצלב) על יד ימינה ולקחה בידה השמאלית את שרביט היושר והרחמים (השרביט עם היונה), והוכתרה על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, כשהקהל קרא "אלוהים נצור את המלכה!" שלוש פעמים ברגע המדויק שכתר אדוארד הקדוש נגע בראשה של המונרכית. הנסיכים והאצילים התאספו ואז חבשו את נזריהם ומטח כבוד של 21 תותחים נורה ממצודת לונדון.
עם הקראת הברכה, עברה אליזבת לכס המלכות והארכיבישוף מקנטרברי וכל הבישופים נשבעו לה אמונים, ולאחר מכן, בזמן שהמקהלה שרה, האצולה של הממלכה המאוחדת – בראשות בעלה של אליזבת, דודה הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר ובן דודה הנסיך אדוארד, דוכס קנט - כל אחד המשיך, לפי סדר הקדימות, לחלוק לה כבוד ונאמנות אישית. לאחר בני המשפחה המלכותית, חמשת האצילים הבכירים ביותר, אחד מכל דרגה, נשבעו אמונים בשם השכבה שלהם למלכה: דוכס נורפוק בשם הדוכסים, המרקיז האנטלי בשם המרקיזים, הרוזן שרוסברי בשם הרוזנים, ארבתנוט בשם הוויקונטים ומובריי בשם הברונים.
כשהברון האחרון סיים את שבועתו, האספה צעקה "אלוהים נצור את המלכה אליזבת. תחי המלכה אליזבת. מי יתן והמלכה תחיה לנצח!" לאחר שהסירה את כל התכשיטים המלכותיים שלה, אליזבת כרעה ברך ולקחה את ספר הקודש, כולל וידוי כללי ומחילה, ויחד עם הקהילה, קראה את תפילת האדון.
כעת, כשהיא עונדת את כתר האימפריה הממלכתי ומחזיקה את השרביט עם הצלב וגלובוס הריבון, וכשהאורחים שנאספו שרו "אלוהים נצור את המלכה", אליזבת עזבה את מנזר וסטמינסטר דרך את הדלת המערבית הגדולה.