stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור סנט קלייר
מותו

בשנותיו האחרונות התגורר סנט קלייר בבית בתו לואיזה ומשפחתה, בין ליגוניר לגרינסבורג.
הוא נפטר בעוני ב-31 באוגוסט 1818 בגיל 81, בגרינסבורג, פנסילבניה. הוא נקבר תחת אנדרטה מסונית בפארק סנט קלייר שבמרכז גרינסבורג. פיבי, אשתו, נפטרה זמן קצר לאחר מכן ונקברה לצידו.
מורשת

חלקים מביתו של סנט קלייר, "ההרמיטאז'", שהוקם בעיירת אוק גרוב בפנסילבניה, הועברו מאוחר יותר לעיירת ליגוניר, שם נשמרים כיום בבית המוזיאון של פורט ליגוניר יחד עם חפצים אישיים ומזכרות הקשורים אליו.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נקראה ספינת קיטור בשם USS St. Clair על שמו.
המשוררת לידיה סיגורני כתבה שיר לכבודו, גנרל ס. קלייר, שנכלל באוסף השירה הראשון שלה בשנת 1815.
מקום ההשבעה של סנט קלייר כמושל הטריטוריה הצפון-מערבית הפך לימים לאתר האנדרטה הלאומית "Start Westward Memorial", המנציחה את ההתיישבות בטריטוריה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  Smith, St. Clair Papers, 1:2.
↑  David Hackett Fischer, Washington's crossing, Oxford, England ; New York : Oxford University Press, 2004, ISBN 978-0-19-517034-4
↑  Founders Online: From John Adams to Arthur St. Clair, 30 May 1797, founders.archives.gov (באנגלית)
↑  Buried in Greensburg, Arthur St. Clair a forgotten Revolutionary, Pittsburgh Post-Gazette (באנגלית)
↑  Memorial to the Start Westward, Ohio Outdoor Sculpture (באנגלית אמריקאית)
ספרים
קופר, קווין פטריק. "ארתור סנט קלייר והמאבק על כוח בצפון-מערב הישן, 1763–1803" (עבודת דוקטורט, אוניברסיטת קנט סטייט, 2005) מקוון (אורכב 04.10.2018 בארכיון Wayback Machine)
סמית', ויליאם הנרי, ed. (1882). The Life and Public Services of Arthur St. Clair. Vol. 1. Robert Clarke & Company. ISBN 978-0-598-28691-8.
סמית', ויליאם הנרי, ed. (1882). The Life and Public Services of Arthur St. Clair. Vol. 2. Robert Clarke & Company. ISBN 9780598286918.
גוטי

ערך זה עוסק בכדורגלן ספרדי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חוסה מריה גוטיירס הרננדס (ספרדית: José María Gutiérrez Hernández; נולד ב-31 באוקטובר 1976), המכונה גוטי, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת קשר בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
קריירה

גוטי החל את הקריירה ב-1986 בגיל 9 בקבוצת הילדים של ריאל מדריד, ונחשב לשחקן מוכשר. הוא המשיך לשחק בכל קבוצות הגילאים של הקבוצה. ב-1996 גוטי צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של ריאל, ובעונתו הראשונה השתתף ב-16 משחקים. באותה עונה ריאל זכתה באליפות ספרד, וגוטי זכה באליפות אירופה עד גיל 21 עם נבחרת ספרד.
בעונת 2000/1999 גוטי הבקיע שישה שערי ליגה ושער אחד בליגת האלופות. באותה עונה ריאל זכתה באליפות אירופה, ולאחר משחק הגמר מול ולנסיה גוטי הפך לשחקן הרכב קבוע בריאל.
גוטי היה אחד מהשחקנים הבולטים בריאל בעידן "הגלאקטיקוס", כאשר בעונה הראשונה של העידן כבש 14 שערים ב-32 משחקי ליגה ו-4 שערים נוספים בליגת האלופות. ריאל זכתה באליפות ספרד וגוטי עצמו צורף לסגל הנבחרת הבוגרת של ספרד. לאחר הצטרפותו של זינדין זידאן בעונת 2002/2001 חלה דעיכה במעמדו של גוטי והוא מיעט לשחק. באותה עונה ריאל זכתה באליפות אירופה פעם נוספת.
לאחר הצטרפותם של רונאלדו ודייוויד בקהאם, בעונות 2002/2003 עד 2004/2005, מעמדו של גוטי הוסיף לדעוך. אולם, לאחר שבקהאם נפצע גוטי חזר להרכב הראשון של ריאל אך לא הפגין יכולת גבוהה ואיבד את מקומו. למרות זאת, בעונת 2005/2004 גוטי הפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת ספרד למרות יכולתו הלא טובה בקבוצה.
מאז עונת 2004/2005 גוטי שותף בפחות משחקים, ובגלל מיעוט דקות משחק שקל לעזוב את ריאל. לאחר הגעתו של המאמן פאביו קאפלו בעונת 2006/2007 גוטי שיחק רבות בעמדת הקישור, ולקראת סיום העונה הפגין יעילות רבה כקשר יצירתי ובישל מספר שערים חשובים, מה שסייע לקבוצתו לזכות באליפות. בעונת 2007/08, כשהמאמן היה ברנד שוסטר, גוטי שיחק מספר רב יותר של משחקים, מה שבא לידי ביטוי גם בשערים שכבש, ביניהם צמד בניצחון ריאל מדריד על ריאל ואיאדוליד.
בעונת 2009/2010 כאשר כריסטיאנו רונאלדו וקאקה הצטרפו לקבוצה, מעמדו של גוטי בהרכב דעך שוב. המאמן לשעבר מנואל פלגריני החליט לצרף אותו מספר משחקים וכאשר נכנס גוטי השאיר את חותמו בכמה מאותם משחקים, זה בא לידי ביטוי כאשר נכנס כמחליף במשחק נגד ראסינג סנטאדר ובישל שער לגונסאלו היגוואין.
בשנת 2010 בתאריך 25 ביולי גוטי כינס מסיבת עיתונאים בה הודיע על עזיבתו וחתימתו בבשיקטש הטורקית, אותה אימן ברנד שוסטר.
ב-11 ביולי 2012, הודיע גוטי על פרישה מכדורגל לאחר שלא מצא מועדון לשחק בו.
בינואר 2016 מונה למאמן קבוצת הנוער של ריאל מדריד.
ב-11 ביולי 2018 מונה לעוזר מאמן בבשיקטש.
ב-5 בנובמבר 2019 מונה למאמן אלמריה מהליגה הספרדית השנייה. הוא פוטר מאימון הקבוצה ב-26 ביוני 2020, והוחלף על ידי מריו סילבה.
חייו האישיים

גוטי נישא למנחת הטלוויזיה הספרדית ארנצ'ה דה בניטו ב-22 ביוני 1999. לזוג שני ילדים, בן ובת, ובשנת 2009 הם התגרשו.
הערות שוליים

↑  אחרי 17 שנים של כדורגל: גוטי החליט לפרוש, באתר ONE‏, 12 ביולי 2012
↑  Guti, the new coach of Almeria, MARCA in English, ‏2019-11-04 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1557936
גרינהורן

ערך זה עוסק בהר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 4,044 מטר מעל פני הים. אם התכוונתם להר באותו הרכס המתנשא לגובה של 3,913 מטר מעל פני הים, ראו .
| --- | --- |

הגרינהורן
 מידע כללי
 גובה:  4,044 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  קנטון ואלה ב שווייץ שווייץ
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 העפלה ראשונה:  7 באוגוסט 1865
 קואורדינטות:  46°31′54.8″N 08°04′39.8″E﻿ / ﻿46.531889°N 8.077722°E﻿ / 46.531889; 8.077722
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.גרינהורן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.גרינהורן(למפת ואלה רגילה) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסגרינהורן(למפת ואלה מוגדלת) סיון מרטיני מונטה בריג-גליסגרינהורן
 
גרינהורן (בגרמנית Grünhorn; נקרא גם גרוס גרינהורן - Gross Grünhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 4,044 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
גאוגרפיה

הגרינהורן הוא חלק מהרכס המפריד בין הקרחונים אלטש ופישר באזור אתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן, וממוקם בו בין ההרים פישר גבלהורן מדרום והקליין גרינהורן מצפון.
בניין ויינרייט

| --- | --- |

בניין ויינרייט (1986)
 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  רחוב ערמונים 709
 מיקום:  סנט לואיס 
 מדינה:  מיזורי, ארצות הברית
 בעלים:  אליס ויינרייט
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1890–1891
 אדריכל:  דנקמר אדלר ולואיס סאליבאן
 סגנון אדריכלי:  אסכולת שיקגו (אדריכלות) 
 
 קואורדינטות:  38°37′37″N 90°11′32″W﻿ / ﻿38.626944°N 90.192222°W﻿ / 38.626944; -90.192222
  (למפת מיזורי מוגדלת) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווהבניין ויינרייט(למפת מיזורי רגילה) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווהבניין ויינרייט
 
בניין ויינרייט (באנגלית: Wainwright Building) הוא גורד שחקים השוכן ברחוב הערמונים 709, דאון טאון סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. הבניין בן 10 קומות ומתנשא לגובה של 41 מטרים. הוא תוכנן על ידי האדריכלים דנקמר אדלר ולואיס סאליבאן ונבנה בין השנים 1890–1891. בניין ויינרייט נחשב כביטוי הראשון לפונקציונליזם בגורדי שחקים מוקדמים. הבניין נקרא על שמו של אליס ויינרייט, מבשל משקאות אלכוהוליים מקומי, קבלן בניין ומי שמימן את בנייתו.
הבניין רשום כנקודת ציון עירונית ולאומית ומתואר כ"אב טיפוס בעל השפעה רבה למבני משרדים מודרניים" על ידי המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. האדריכל פרנק לויד רייט כינה אותו "הביטוי האנושי הראשון של בניין משרדים גבוה מפלדה כאדריכלות".
הבניין היום שייך למחלקת המבנים של מדינת מיזורי.
במאי 2013, הוא הוזכר בסדרת סרטי התעודה That Changed America‏ 10 של ה-PBS כאחד מ-10 המבנים ששינו את אמריקה, שתוכנן בידי לואיס סאליבן, "אבי גורדי השחקים".
רישוי, תכנון ובנייה

בניין ויינרייט הוזמן על ידי אליס ויינרייט, מבשל משקאות אלכוהוליים מקומי, מתוך צורך לחללי משרדים עבור ניהול אגודת מבשלי סנט לואיס. היה זה המינוי השני לתכנון מבנה רב קומות בסדר גודל זה של חברת האדריכלים "אדלר וסאליבן", אשר הגיעה להכרה בינלאומית לאחר הקמתו של בניין אודיטוריום בן עשר הקומות בשיקגו, שתוכנן בשנת 1886 והושלם בשנת 1889. הקומה הראשונה של בניין וויינרייט תוכננה כקומת מסחר לחנויות נגישות לרחוב, והקומה השנייה מלאה במשרדים ציבוריים נגישים ורחבים. הקומות העליונות תוכננו עם משרדים קטנים יחסית (נקראים גם משרדי חלות דבש (honeycomb)) והקומה העליונה שימשה כחלל טכני למכונות ומאגר מים.
ראו גם

גורדי שחקים מוקדמים
הערות שוליים

↑  בניין ויינרייט באתר Structurae.
↑  "skyscraper." The Columbia Encyclopedia. New York: Columbia University Press, 2008. Credo Reference. Web. 25 March 2011.
↑  "National Register Information System" National Register of Historic Places. National Park Service. January 23, 2007.
↑  Wright, Frank Lloyd (1931). "The Tyranny of the Skyscraper". Modern Architecture. Princeton: Princeton University Press: 85.
↑  Best of Political Fix". St. Louis Post-Dispatch. February 12, 2009.
↑  Bear, Rob (10 May 2013). "Mapping PBS's 10 Buildings That Changed America" Curbed.com. Retrieved 13 May 2013.
↑  Korom, Joseph J. (2008). The American Skyscraper, 1850–1940: A Celebration of Height Branden Books. pp. 168. ISBN 0-8283-2188-4. Wainwright Building.
↑  Elstein, Rochelle Berger (Spring–Summer 2005). "Adler & Sullivan: The End of the Partnership and Its Aftermath". Journal of the Illinois State Historical Society. 98 (1/2): 51–81.
↑  van Zanten, David (March–April 2002). "Master of the Skyscraper" Humanities. 23 (2).
גודזילה (סרט, 1954)

| --- | --- |

 בימוי:  אישירו הונדה 
 הופק בידי:  טומיוקי טאנקה 
 תסריט:  אישירו הונדה, Shigeru Kayama, Takeo Murata 
 עריכה:  Kazuji Taira 
 מוזיקה:  Akira Ifukube 
 צילום:  Masao Tamai 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טוהו 
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בנובמבר 1954 
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מדע בדיוני, סרט אימה, קאייג'ו 
 מקום התרחשות:  טוקיו 
 סרט הבא:  Godzilla Raids Again 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גודזילה (ביפנית: ゴジラ ‏האזנהקובץ:Ja-Godzilla.oga‏Ⓘ‏) הוא סרט קאייג'ו משנת 1954 בבימויו של ישירו הונדה. הסרט מכיל אפקטים מיוחדים, אשר היו פורצי דרך באותה העת, מאת אייג'י טסובוראיה. הסרט הופק והופץ על ידי חברת טוהו. זה היה הסרט הראשון בזיכיון סרטי גודזילה, אשר הפך מאז לזיכיון הסרטים הוותיק ביותר בתולדות הקולנוע. בסרט מככבים אקירה טקאראדה, מומוקו קוצ'י, אקיהיקו היראטה וטקאשי שימורה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בנגויה ב-27 באוקטובר 1954. הסרט זכה להצלחה מסחרית וגרף בסך הכל 183 מיליון ין בקופות.
הסרט זכה בפרס איגוד הסרטים היפני על האפקטים המיוחדים פורצי הדרך שלו.
בשנת 1956 יצאה לאקרנים בארצות הברית המהדורה האמריקנית של הסרט אשר נקראה "Godzilla, King of the Monsters!" והייתה ערוכה היטב עם סצנות נוספת בהם כיכב השחקן האמריקני ריימונד בור. גרסה זו סייעה רבות לפרסם את גודזילה מחוץ ליפן.
הסרט נחשב כיום לאחד מסרטי המפלצות המשפיעים ביותר בתולדות הקולנוע והצלחתו סללה את הדרך להתפתחות ז'אנר הקאייג'ו.
תקציר העלילה

מפלצת פרהיסטורית ענקית, אשר מכונה בהמשך "גודזילה", מתעוררת ממעמקי האוקיינוס בעקבות ניסויי פצצות גרעיניות אמריקאים באוקיינוס השקט. המפלצת תוקפת מספר ספינות יפניות באוקיינוס השקט ובהמשך מתקיפה כפרי חוף יפן ולאחר מכן את העיר טוקיו בעודה גורמת לחורבן עצום. המפלצת מובסת לבסוף לאחר שהמדען היפני ד"ר דיסוקה סריזאווה משתמש בנשק תת-מימי ניסיוני כדי להשמיד אותה.
צוות השחקנים הראשי

אקירה טקאראדה בתפקיד הידטו אוגאטה
מומוקו קוצ'י בתפקיד אמיקו יאמאנה
אקיהיקו היראטה בתפקיד ד"ר דיסוקה סריזאווה
טקאשי שימורה בתפקיד ד"ר קיוהיי יאמאנה
הארו נקג'ימה וקאטסומי טזוקה בתפקיד גודזילה
הפקה

הסרט נוצר על ידי המפיק טומויוקי טנאקה אשר הגה את הקונספט של הסרט בעקבות ביטול הפקה קולנועית יפנית-אינדונזית מתוכננת, ובהשראת ניסויי פצצות המימן של ארצות הברית באוקיינוס השקט.
העיצוב של גודזילה נוצר על ידי הפסל טייזו טושימיטסו והאמן אקירה וואטנבה כהכלאה של טירנוזאורוס, איגואנודון וסטגוזאורוס, עם צלקות המסמלות כוויות כתוצאה מקרינה גרעינית.
השימוש החדשני של אייג'י טסובוראיה בטכניקת "Suitmation" היה פורץ דרך. במסגרת טכניקה זו נעשה שימוש בשחקן בחליפה המקיים אינטראקציות עם סביבות עירוניות מיניאטוריות עם פירוט רב.
גלריית תמונות

אייג'י טסובוראיה בסט הצילומים של הסרט
הקדימון למהדורה האמריקנית של הסרט משנת 1956
תמונה מסט הצילומים של הסרט
טייזו טושימיטסו עובד על היצירה של חליפת גודזילה עבור הסרט
הערות שוליים

↑  "Godzilla (1954)". The Criterion Collection. ארכיון מ-21 בפברואר 2020. נבדק ב-14 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb170617832 (data)  LCCN: nr95030363  NKC: unn20181018861  VIAF: 181775718   WorldCat (עם VIAF): 181775718
בניין ג'ונסון וקס

| --- | --- |

תמונה משנת 1969 של בניין ג'ונסון וקס עם מגדל המחקר
 מידע כללי
 סוג:  corporate headquarters, גורד שחקים 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  רסין, ויסקונסין
 מיקום:  רסין 
 מדינה:  ארצות הברית
 בעלים:  S. C. Johnson & Son 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1936–1939 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1939 
 אדריכל:  פרנק לויד רייט
 סגנון אדריכלי:  סטרים ליין
 
 קואורדינטות:  42°42′49″N 87°47′27″W﻿ / ﻿42.713611°N 87.790833°W﻿ / 42.713611; -87.790833
 האתר הרשמי של בניין מונדנוק
  (למפת ויסקונסין מוגדלת) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורבניין ג'ונסון וקס(למפת ויסקונסין רגילה) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורבניין ג'ונסון וקס
 
בניין ג'ונסון וקס (באנגלית: Johnson Wax Headquarters) הוא מטה המשרדים וההנהלה העולמי של חברת S. C. Johnson & Son ברסין, ויסקונסין, ארצות הברית. הבניין תוכנן ועוצב על ידי האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט עבור נשיא החברה, הרברט פ. "היב" ג'ונסון, ונבנה מ-1936 עד 1939. עמודי "חבצלות מים" הייחודיים שלו וחידושים אחרים החיו את הקריירה של רייט בעת שבה החל לאבד השפעה. הבניין ידוע גם כבניין מנהלת ג'ונסון וקס. יחד עם מגדל המחקר ג'ונסון וקס הסמוך, בן 14 הקומות (נבנה 1944–1950), סומנו כנקודת ציון היסטורית לאומית בשנת 1976 כבניין המנהלת ומגדל המחקר, S.C. Johnson and Son.
עיצוב

מיקומו של בניין מטה המשרדים של ג'ונסון וקס הוא באזור תעשייה, ורייט החליט ליצור סביבה סגורה מוארת מלמעלה, בדומה לבניין המנהלת של לרקין (אנ'). הבניין מציג את הפרשנות של רייט לסגנון הסטרים ליין המודרני והפופולרי בשנות ה-30 של המאה העשרים. הבניין תוכנן בעת בה פרנק לויד רייט החליט להפסיק עם תכנון המבנים בסגנון בתי הערבה שאפיינו אותו. הבניין כולל צורות מעוקלות רבות והצריך יותר מ-200 לבנים מעוקלות שונות "אדומות צ'ירוקי" כדי ליצור את קימורי הפנים והחוץ. המלט בין הלבנים מסורק בסגנון רייט מסורתי כדי להדגיש את האופקיות של הבניין. הגוון החם והאדמדם של הלבנים שימש גם בלוח רצפת הבטון המלוטש; עיטורי האבן הלבנה והעמודים דמוי העץ הלבנים יוצרים ניגוד עדין אך בולט. כל הרהיטים, שיוצרו על ידי Steelcase, תוכננו עבור הבניין על ידי רייט והוא הדהד במאפייני העיצוב הרבים של הבניין.
הכניסה ממוקמת בתוך המבנה, חודרת לבניין מצד אחד ומצד שני חניון מקורה. החניון נתמך על ידי גרסה מוקטנת של עמודי הבטון דמוי העץ, המחוזקים בפלדה ומופיעים בחדר העבודה הגדול. תקרת החניון הנמוכה יוצרת דחיסה של חלל המשתחררת בכניסה לבניין הראשי, שבו עמודי דמוי העץ מתנשאים לגובה של שתי קומות; לכן החלל הפנימי נראה גדול יותר ממה שהוא. דחיסה ושחרור החלל היו מושגים שרייט השתמש בהם ברבים מעיצוביו, כולל חדר המשחקים בביתו ובסטודיו שלו (אנ') ב-Oak Park, מקדש האחדות (אנ') באוק פארק, אילינוי, מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק ועוד רבים אחרים.
בכל חלל חדר העבודה הגדול, שאין בט קירות פנימיים, העמודים דמויי העץ הדקים והלבנים מתנשאים ונפתחים לראשי "חבצלות מים" עגולים היוצרים את התקרה, כאשר המרווחים בין המעגלים מורכבים מצווהרים העשויים צינורות זכוכית פיירקס (אנ'). בפינות, היכן שהקירות נפגשים בדרך כלל עם התקרה, צינורות הזכוכית ממשיכים למעלה ומתחברים לחלונות הגג, יוצרים אפקט קלריסטורי (אנ') ומכניסים אור רך. חדר העבודה הגדול הוא מרחב החלל הגדול ביותר בבניין, והוא נועד למזכירות חברת ג'ונסון ווקס, עם קומת ביניים למנהלים.
בנייה

בחדר העבודה הגדול, העמודים מתרחבים מקוטר של 23 סנטימטרים בתחתית ל"חבצלות מים" בקוטר 5.5 מטרים בחלק העליון. מפקחי בנייה סקפטיים דרשו כי ייבנה עמוד אחד לבדיקה ויועמס בכוח לחיצה של 12 טונות כמבחן. לאחר שעמוד הבדיקה הוכיח שהוא מסוגל לעמוד בעומס המבחן, רייט העלה את העומס בהדרגה. רק בעומס שישים טון הופיע סדק כלשהו.
הבניין הושלם ב-1939 עם חריגה ניכרת בתקציב. במהלך הבנייה התברר כי קשה מאוד לאטום כראוי את צינורות הזכוכית התוכמים בגג, והתרחשו נזילות. הבעיה לא נפתרה עד שהחברה החליפה את השכבות העליונות של הצינורות בחלונות גג המורכבים מיריעות זוויתיות של פיברגלס ויריעות זכוכית אקרילית יצוקות במיוחד עם קווים כהים צבועים כדי להידמות למפרקים המקוריים בטרומפ-לויל במבט מהקרקע.
רייט עיצב לא רק את הבניין אלא גם את הריהוט שבו. לעיצוב הכיסא שלו היו במקור רק שלוש רגליים, כביכול כדי לעודד יציבה טובה יותר (כי צריך לשמור את שתי הרגליים על הקרקע כל הזמן כדי לשבת בו). עם זאת, הכיסא התגלה כבלתי יציב, והתהפך בקלות רבה. לכאורה, רייט עיצב מחדש את הכיסאות לאחר שהרברט ג'ונסון ביקש ממנו לשבת באחד, והוא נפל ממנו. ג'ונסון וקס המשיכה להשתמש ברהיטים של רייט.
למרות הבעיות הללו, ג'ונסון היה מרוצה מהבניין ומאוחר יותר הזמין את מגדל המחקר ובית מגורים (המכונה Wingspread) מרייט.
מגדל המחקר

בשנת 1950 התווסף מגדל המחקר לבניין המנהלת, והוא מהווה ניגוד אנכי משלים לאופקיות שלו. זהו אחד משני הבניינים הגבוהים הקיימים של רייט. תומכות הרצפה של המגדל, עולים כצבר צינורות אנכיים ענק, פרוסים כענפי עצים, ומספקים פילוח אנכי למחלקות. פירי מעליות וגרם מדרגות עוברים בתוך ליבת הבטון המזוין, שרייט כינה "שורש". ליבה יחידה זו התבססה על רעיון שהציע ב-1929 עבור מגדל סנט מרקו, והוא השתמש בו שוב ב-1952 במגדל פרייס (אנ') בברטלסוויל, אוקלהומה. משוחרר מאלמנטים תומכים היקפיים, המגדל מתנשא מגן ומשלוש בריכות מזרקה המקיפות את בסיסו, בעוד שחצר משלושה צדדים מספקת חניה לעובדים.
מגדל המחקר הוצא משימוש ב-1980 מכיוון שהוא לא עמד עוד בתקני הבטיחות באש; יש לו רק גרם מדרגות אחד מתפתל ברוחב 73.66 סנטימטרים, ובמקור לא הייתה לו מערכת מתזי מים כי רייט חשב שהם מכוערים. SC ג'ונסון שקל הצעות להתאים את המגדל כדי לעמוד בתקנות הללו, כולל הצעה שהוגשה על ידי מתלמדים מטליסין, אך כולן נדחו בסופו של דבר מחשש שזה יפגע במראה המגדל. החברה מחויבת לשמר אותו כסמל לתולדותיה. בשנת 2013 הושלם שיקום נרחב בן 12 חודשים והמגדל הופעל מחדש ב-21 בדצמבר 2013, לציון היפוך החורף, ו-S.C. Johnson & Son הודיעו כי הוא ייפתח לסיורים ציבוריים בפעם הראשונה בתולדותיו. מעבדות המחקר המוצגות בסיור הוקמו כך שיראו כמי ש"קפאו בזמן", כולל כוסות, מאזניים, צנטריפוגות, תצלומי ארכיון ומכתבים על המבנה.
מורשת

בנייני ג'ונסון וקס מופיעים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, ובניין המנהלת ומגדל המחקר נבחרו על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים (אנ') כשניים מתוך שבעה עשר מבנים על ידי האדריכל שיישמרו כדוגמאות לתרומתו לתרבות האמריקאית. בנוסף, בשנת 1974 הוענק לבניין המנהלה פרס עשרים וחמש שנה על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים ובשנת 1976, שניהם הוגדרו כנקודות ציון היסטוריות לאומיות.
הערות שוליים

1 2 3  Mark Hertzberg (2010). Frank Lloyd Wright's SC Johnson Research Tower. Rohnert Park: Pomegranate. ISBN 978-0-7649-5609-6.
↑  "Johnson, S.C., and Son Administration Building and Research Tower". Wisconsin Historical Society. January 2012. Retrieved July 13, 2018.
1 2  "Administration and Research Tower, S.C. Johnson Company". National Historic Landmark summary listing. National Park Service. Archived from the original on April 3, 2009. Retrieved June 30, 2008.
1 2 3 4  Robert Sharoff, "A Corporate Paean to Frank Lloyd Wright", The New York Times, April 29, 2014.
↑  "Frank Lloyd Wright: St. Mark's Tower project, New York, NY (Aerial perspective) 1927–1931", MoMA.
↑  Michael Burke, "SCJ announces online reservations to begin for Research Tower tours", Racine Journal Times, March 20, 2014.
↑  Blair Kamin, "Frank Lloyd Wright's tower worthy of debate, and a trip", Chicago Tribune, April 23, 2014.
↑  Carolyn Pitts (July 1975), National Register of Historic Places Inventory-Nomination: S.C. Johnson and Son, Inc. Administration Building and Research Tower (pdf), National Park Service, with 34 photos, exterior and interior, from 1974. (32 KB)
ספרות

Lipman, Jonathon: Frank Lloyd Wright and the Johnson Wax Building. New York. Rizzoli. 1986.
Storrer, William Allin: The Frank Lloyd Wright Companion. University Of Chicago Press, 2006. ISBN 0-226-77621-2
עמודים דמויי עץ קצרים יותר בחניון.
חדר העבודה הגדול.
מגדל המחקר.
דוד שמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1952 (בן 72) ריגה, לטביה
 מוקד פעילות:  ירושלים, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
 עיסוק:  נגן צ'מבלו, מנצח, מרצה, מורה למוזיקה
 סוגה:  מוזיקת בארוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו 
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת הבארוק ירושלים
 
דוד שמר (נולד ב-11 בדצמבר 1952) הוא נגן צ'מבלו, מנצח, מרצה ומורה ישראלי. אחד המובילים בתחום של מוזיקה עתיקה בישראל.
ביוגרפיה

שמר נולד בריגה שבלטביה, משם עלה לישראל בגיל 20. הוא למד נגינה בצ'מבלו, תאוריה וניצוח באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, אצל המלחין חיים אלכסנדר ובהמשך למד גם אצל ואלרי מאיסקי ובוריס ברמן, בתל אביב. לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה הוא התמחה בלונדון בביצוע מוזיקת בארוק בהדרכתם של מורים בעלי שם כגון כריסטופר קייט, ג'יל סוורס, טרוור פינוק ופיליפ פיקט. בעל תואר דוקטור לביצוע מוזיקה מטעם אוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק.
בשנת 1989 הקים את תזמורת הבארוק ירושלים, ומאז הוא משמש כמנהלה המוזיקלי ומנצחה הקבוע. הוא מופיע רבות ומקליט בישראל, באירופה ובארצות הברית כסולן, כנגן מוזיקה קאמרית וכמנצח. התקליטור של "וריאציות גולדברג" מאת יוהאן סבסטיאן באך בביצועו זכה להצלחה רבה בקרב אוהבי המוזיקה והמבקרים.
מלמד צ'מבלו ומוזיקה עתיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הוא לימד בסדנה למוזיקה עתיקה בירושלים בכל שנות קיומה ונותן כיתות אמן רבות בישראל, באנגליה, בגרמניה, באיטליה ובארצות הברית (שם הוא משמש, בין היתר, כמרצה אורח קבוע בבית הספר למוזיקה הנודע לונג'י בבוסטון) וכן באקדמיה למוזיקה בעיר מולדתו ריגה.
בניין לייטר השני

| --- | --- |

בניין לייטר השני (2009)
 מידע כללי
 סוג:  בניין עירוני רב-קומות 
 שימוש:  משרדים
 מיקום:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1891 – 1891
 תאריך פתיחה רשמי:  1891 
 חומרי בנייה:  לבנה, פלדה, גרניט, זכוכית 
 אדריכל:  ויליאם לה ברון ג'ני
 מידות
 שטח:  553,000 רגל רבועה 
 קומות:  8 
 
 קואורדינטות:  41°52′35″N 87°37′39″W﻿ / ﻿41.8764°N 87.627378°W﻿ / 41.8764; -87.627378
  (למפת שיקגו מוגדלת) בניין לייטר השני(למפת שיקגו רגילה) בניין לייטר השני
 
בניין לייטר השני (באנגלית: Second Leiter Building), הידוע גם בשמות בניין לייטר II, בניין סירס, מרכז הקונגרסים אחד ומרכז רוברט מוריס, ממוקם בפינה הדרום-מזרחית של רחוב סאות' סטייט ו-East Ida B. Wells Drive בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. אין לבלבל את הבניין עם מגדל ויליס הנוכחי, לשעבר מגדל סירס, שנבנה ובבעלות חברת הזמנות הדואר המפורסמת Sears, Roebuck & Company (אנ'). בניין זה מוגדר כציון דרך של אסכולת שיקגו וזכה לתהילה בהיותו אחד המבנים המסחריים המוקדמים ביותר שנבנו עם קונסטרוקציית שלד של מסגרות פלדה שעוד נותרו על תילם בארצות הברית.
היסטוריה

הבניין נבנה בשנת 1891 במימון לוי לייטר (אנ'), (1834–1904), ובתכנון האדריכל ויליאם לה ברון ג'ני, שיישם את מסגרת השלד העשויה פלדה. הבניין הושכר על ידי לוי לייטר לחנות הכלבו של Siegel-Cooper Company (אנ'), שאכלסה אותו במשך כשבע שנים. לאחר סגירת Siegel-Cooper Company, אכלס הבניין דיירים שונים עד שהפך לחנות הדגל במרכז העיר של Sears, Roebuck and Company בשנת 1931. סירס שכרה אותו עד 1986 אז, החליטה לסגור את החנות והבניין הושכר לדיירים אחרים.
הבניין בעל שמונה קומות והוא תופס את כל גוש רחוב סטייט בין Ida B. Wells Drive ו-Van Buren Street. חזית רחוב סטייט מורכבת מתשעה חלקים, המופרדים על ידי פילסטרים רחבים. הפילסטרים מחופים בכותרות פשוטות וכרכוב לא מעוטר מודגש ומקיף את כל המבנה. חזיתות Ida B. Wells ו-Van Buren הן ברוחב של שלושה חלקים במידות של 120 מטרים על 44 מטרים. בתוך כל חלק ארבעה חלונות בכל קומה והם מיושרים אנכית. הבניין מחופה בגרניט ורודה. כל קומה בשטח 4,600 מטרים רבועיים עם תקרות בגובה 4.9 מטרים וניתן לחלק כל קומה כדי להשכירה למספר דיירים.
קודמו, בניין לייטר הראשון, תוכנן על ידי ג'ני ב-1879 והיה ממוקם בצומת הרחובות מונרו-וולס עד שנהרס ב-1972. בניין לייטר השני סומן כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-1976, וציון דרך של שיקגו ב-14 בינואר 1997. בשנת 1998, הבניין הפך לבית לקמפוס שיקגו של אוניברסיטת רוברט מוריס-אילינוי (אנ').
ביבליוגרפיה

Miller, Donald L., City of the Century: The Epic of Chicago and the Making of America, Simon & Schuster, 1997, ISBN 978-0684831381.
הערות שוליים

1 2 3  "Second Leiter Building". Society of Architectural Historians. 2010. Archived from the original on November 29, 2010. Retrieved July 8, 2011.
↑  "One Congress Center, Chicago EMPORIS". www.emporis.com. Emporis. Retrieved 2017-06-30.
↑  "State Street". Chicago Neighborhood and City Guide. Retrieved July 8, 2011.
↑  "Our Mission, History and Credentials". Robert Morris University. Retrieved July 8, 2011.