stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון זקס
ביוגרפיה

זקס נולד ב-9 בדצמבר 1922 בברלין בירת גרמניה בשם וַלטר זקס (Walter Sachs) להאנס זקס ולאלזה בת משפחת שטרן, בעלי בית חרושת למשי. גדל בברלין. בגיל 13 נרשם לגימנסיה על שם גתה, ולאחר שנה עבר לתיכון יהודי על שם הרצל. באירועי ליל הבדולח נאסר אביו על ידי אנשי אס אס, ועם שחרורו של האב, הוא החליט לשלוח את ולטר לארץ ישראל לבד, היות ששאר בני המשפחה לא הצליחו לקבל היתר עלייה.
בראשית 1939 החל במסעו לארץ ישראל, תחילה ברכבת לנמל טרייסט באיטליה ומשם הפליג בספינה לארץ. על הסיפון פגש אדם בשם שמעון, וכשנתבקש בארץ לעברת את שמו, בחר בשם של אדם זה.
זקס הגיע לקיבוץ עין חרוד ב-15 במרץ 1939, שם פגש את הנריטה סולד, מפגש שהשפיע על בחירתו לעסוק בתחום החינוך. לאחר שנתיים עבר לגבעת השלושה, שם נשאר שנה, ובשנת 1941 עבר לגינוסר, שם חלה בקדחת ופונה לבית החולים בצפת. עם שחרורו פנה להתאחד עם חבריו שעברו לבית הערבה בסמוך לים המלח. שם עבד בשטיפת קרקע מלוחה ובסיוע לעולים בלתי לגאליים. זקס נשלח, כמייצגה של בית הערבה, לסייע לנוער עובד בקריית חיים, בתקופה זו התגורר בהחותרים, שם פגש ונישא לשושנה גוטמן, ויחד שבו לבית הערבה.
במהלך מלחמת העצמאות שב להתגורר בקיבוץ החותרים, ונשאר בו עד לשנת 1959. זקס סייע בחינוך לילדים, וכן נשלח לשנה לסמינר בירושלים, ממנו נאלץ לשוב לאחר חמישה חודשים בלבד, אך המשיך בלימודים מהבית וקיבל את תעודת ההוראה. לאחר שעזב את הקיבוץ עבר לבן שמן, ולאחר שנה התמנה למנהל בית ספר במרכז האזורי של חבל לכיש בנהורה ועבר להתגורר בקריית גת. לאחר מספר שנים נסע לציריך כדי להשתלם בלימודי פדגוגיה כללית, פילוסופיה וספרות גרמנית. זקס חזר לארץ בשנת 1967 לאחר שסיים דוקטורט לפילוסופיה עם התמחות בחינוך מיוחד, על מנת לנהל את בית הספר.
זקס היה פרופסור לחינוך מיוחד באוניברסיטאות תל אביב וציריך. הוא ביקש ליישם בתחום החינוך המיוחד את הפילוסופיות החינוכיות המתקדמות של רודולף שטיינר ויאנוש קורצ'אק, בהגותו התייחס לאנתרופוסופיה ולצורך לאפשר לילד להתפתח לפי יכולתו ותפיסתו.
בשנת 1979 התמנה למפקח המרכז לחינוך מיוחד במשרד החינוך, ובשנת 1987 פרש לגמלאות, אך המשיך בעבודתו האקדמאית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989, בגיל 66 נפטר מסרטן העור. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. הותיר אחריו אשה, בן ובת, ונכדים.
על שמו נקראים כפר שמעון - בית ספר לחינוך מיוחד בעמק האלה, ו"בית ספר שחפים" בקריית גת.
מפרסומיו

החלום הירוק, תל אביב : תרבות וחינוך, 1964
את ואני : חוברת לתלמיד, יחד עם עדה ישי ורות לבנית, תל אביב : אוניברסיטת תל אביב - בית-הספר לחינוך, תשל"ד 1974
יאנוש קורצ'אק ידיד הילדים, יחד עם רות לבנית ומרים לוין, אביב : אוניברסיטת תל אביב - בית-ספר לחינוך - רמות-מערכות חינוך בע'מ - פרויקט יח"ס, תשל"ח 1978
קווים למחשבת החינוך המיוחד, תל אביב : רמות מערכות חינוך, תשל"ט 1979
קורצ'אק : למחנך בשנות השמונים, תל אביב : עם עובד-תרבות וחינוך, תש"מ 1980
עזובת ילדים ונער מניעה וחינוך, תל אביב : רמות מערכות חינוך, תשמ"ב 1982
חמניות : מעברים - מברלין לקרית-גת, בעריכתו של יוסף קיסטר, תל אביב : פפירוס, תשמ"ד 1984
טיפוח הגרעין התקין שבילד : לאור הרעיון האנתרופוסופי, תל אביב : פפירוס, תשמ"ד 1984
הגהות ומעשה בחינוך ובטיפול : קובץ לזכרה של אסיה צור ז"ל, תל אביב : פפירוס, תשמ"ה 1985
מבצע T4 : השמדת המוגבלים ב"רייך השלישי", תל אביב : פפירוס, תשמ"ו 1985
סטפה : האשה מאחורי קורצ'אק 1886-1942, (עם רונית פלוטניק) תל אביב : פפירוס, תשמ"ו 1986
חינוך מיני לצעירים מוגבלים : חינוך לחיי משפחה, בעריכת נורית ויסקופף, תל אביב : יבנה, תשמ"ז 1987
ילדים מתמודדים עם המוות, עטיפה, איורים והבאה לדפוס - מרדכי וגנר, תל אביב : רמות, תשמ"ח 1988
החינוך המיוחד בישראל, יחד עם עזרא מיכאל ופרידה ליברמן, ירושלים] : משרד החינוך והתרבות - המחלקה לחינוך מיוחד, תשמ"ט 1989
קורצ'אק - זכרונות והגיגים, יחד עם יהודה כהנא, תל אביב : פפירוס, תש"ן 1989
הבעיה של ילדי היא הבעיה שלי, רמת אביב, תל אביב : רמות - אוניברסיטת תל אביב, תשמ"ט 1989
Shimon Sachs, Der grüne Traum : Jugend in Israel, [München] : Juventa, [1966
Shimon Sachs, Aus Nomadenkindern werden Schüler : Erziehungsprobleme orientalischer Einwandererkinder in Israel, Bern : H. Huber, 1967
Shimon Sachs, Stefa : Stefania Wilczynskas paedagogische Alltagsarbeit im Waisenhaus Janus Korczaaks, Weinheim : Juventa, 1989
מפרסומיו > בעריכתו

יצחק שדה : איש ותקופתו; חוברת לתלמיד, יחד עם עדה ישי ורות לבנית, תל אביב : אוניברסיטת תל אביב - בית-הספר לחינוך, תשל"ה 1975
דינה שמר, בול של משחק : שחק ולמד בעזרת בולים - תדריך למורה, תל אביב : אוניברסיטת תל אביב - בית הספר לחינוך, תשל"ו 1976
תורה לילד : למתחילים, נסדרה על ידי ברוך אביבי, שמעון זקס ; איורים - ליאת בנימיני אריאל, Tel Aviv : יבנה, תשמ"ח 1988
מפרסומיו > ממאמריו

"קורצ'אק ופסטאלוצי". 145-148, בתוך: יאנוש קורצ'אק - מאה שנה להולדתו, החינוך נ, ג-ד (תשלח 1973
"אספקטים פסיכו-פדגוגיים בחינוך מוסדי-פנימייתי", החינוך נ, א/ב (תשלח) 52-56 1978
יאנוש קורצ'אק ומשנתו הסוציאל-פדגוגית, חברה ורווחה א, 4 (1978) 503-507 1978
יאנוש קורצ'אק - דיוקנו של מחנך דגול, האומה 69 (תשמב) 407-410 1982
"פילנתרופ" יהודי - פרנץ מוליטור, האומה 73 (תשמד) 373-377 1984
"החינוך המיוחד בישראל : עקרונות ושאלות יסוד", חינוך מיוחד ושיקום 1 (תשמו) 5-13 2001, הופיע גם בסחי"ש - סוגיות בחינוך מיוחד ובשיקום" 1 ,16 תשסא
הערות שוליים

↑  המצבה ומקום הקבר של שמעון זקס, באתר "פרויקט גלעד"
↑  כפר שמעון ע"ש שמעון זקס
↑  בית ספר שחפים (על-שם פרופ' שמעון זקס)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267316205171  PLWABN: 9810587798305606  BnF: cb162782515 (data)  GND: 119260646  ISNI: 0000 0001 1871 1597  LCCN: n85030083  NTA: 169161366  SUDOC: 193139596  VIAF: 5737303   WorldCat (עם VIAF): 5737303
שמעון פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  1853 טבריה
 פטירה:  23 באפריל 1920 (בגיל 67 בערך) חיפה
 תקופת הפעילות:  1889–1920 (כ־31 שנים)
 עיסוק:  תעשיין
שמעון פרידמן (1853 - 23 באפריל 1920, ה' באייר ה'תר"ף) היה מראשי הקהילה היהודית בחיפה בתחילת המאה ה-20 ומראשוני התעשיינים בעיר, בעלי יקב פרידמן בחיפה ובפתח תקווה.
ביוגרפיה

נולד בטבריה למשפחה חרדית מחסידות קרלין. לאחר נישואיו עסק במסחר. נסע לברלין ללמוד את מלאכת ייצור האלכוהול. בסוף שנת 1889 שב לארץ ישראל והתיישב בחיפה, והיה אחד מעשרת היהודים האשכנזים הראשונים שהתגוררו בעיר. עם בואו הקים בחיפה מפעל לייצור משקאות חריפים.
פרידמן היה מראשי הקהילה היהודית בחיפה וכיהן כחבר ועד העיר. הוא תרם להקמתם של מקווה טהרה ותלמוד תורה. בשנת 1903 היה הנציג היחיד מחיפה בקונגרס הציוני שנערך בירושלים במקביל לקונגרס הציוני העולמי השישי ("קונגרס אוגנדה").
בשנת 1912 רכש פרידמן את אחוזת לחמן בפתח תקווה, והקים שם יקב, אשר היה מפעל התעשייה הראשון בפתח תקווה. בפרק זמן מסוים פעלו שני היקבים של פרידמן במקביל בחיפה ובפתח תקווה.
שמעון פרידמן נפטר בחיפה באפריל 1920. על שמו רחוב בחיפה.
משפחתו

בנו, אלעזר מרדכי פרידמן, המשיך לנהל את היקב. בתו של פרידמן, דינה, נישאה לשלמה זלמן נתנזון, ונודעה בפעילות חסד בחיפה, וכונתה "אם החולים והנזקקים".
הערות שוליים

↑  שם רחוב: פרידמן, ד"ר שמעון, במדריך רחובות חיפה
↑  דינה נתנזון למנוחות, הצופה, 18 ביולי 1966
↑  אליהו מרקוביץ, בית דינה פתוח לכל נזקק, מעריב, 8 במרץ 1960
הטרוכרומטין

הטרוכרומטין הוא אזור דחוס במולקולת ה-DNA, שהשעתוק שלו מוגבל. בדרך כלל מדובר באזורים שקשורים לבקרה על שעתוק גנים אחרים.
מבנה

כרומטין נמצא בשתי צורות: אאוכרומטין - הצורה הפתוחה, והטרוכרומטין - הצורה הדחוסה. במקור, שתי הצורות הובדלו זו מזו בכמות הצביעה שלהם: אאוכרומטין נצבע חלש והטרוכרומטין נצבע חזק. ההטרוכרומטין בדרך כלל מרוכז בשולי גרעין התא.
תפקיד

מקובל לחשוב כי הטרוכרומטין משמש במגוון תפקידים, מבקרת ביטוי גנים ועד להגנה פיזית של הכרומוזומים. מגוון התפקידים קשור לדחיסות הרבה של ההטרוכרומטין. הדחיסות גורמת לו להיות פחות נגיש עבור גורמי שעתוק חלבוניים שקושרים DNA.
תפקיד > הטרוכרומטין קונסטיטוטיבי

חלקים מסוימים של ה-DNA נמצאים במצב הטרוכרומטין באופן קבוע בכל תא בגוף ובכל בני האדם. אזורים אלו נקראים הטרוכרומטין קונסטיטוטיבי (קבוע) והם כוללים את אזורי הצנטרומר והטלומרים, חלק גדול מכרומוזומים 1,9,16 ו-כרומוזום Y.
תפקיד > הטרוכרומטין פקולטטיבי

אזורי הטרוכרומטין המשתנים מאדם לאדם ומתא לתא קרויים הטרוכרומטין פקולטטיבי (בלתי קבוע). היכולת להפוך אזורים שונים להטרוכרומטין תורמת להתמיינות תאים לרקמות שונות לבקרת ביטוי גנים ולשוני בין בני אדם. דוגמה להטרוכרומטין פקולטטיבי הוא בכרומוזום X המושתק אצל נשים (גופיף בר). באופן תקין כל תא בגוף האישה מקבל תבנית השתקה שונה של אחד מכרומוזומי X בעזרת הטרוכרומטין פקולטטיבי.
חלבונים מקבוצת פוליקמוב וגן RNA בשם Xist הם ממנגוני הבקרה שהתגלו ליצירת הטרוכרומטין פקולטטיבי.
מיפוי הטרוכרומטין

אחת השיטות למיפוי הנוקלאוזומים והחלבונים היוצרים את ההטרוכרומטין על ה- DNA היא DNA footprinting.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558044105171  GND: 4159723-0  LCCN: sh85060524
שרקרק קטן

| שרקרק קטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שרקרקיים
סוג:: שרקרק
מין:: שרקרק קטן
שם מדעי
 Merops pusillus ‏מולר, 1776

שְׁרַקְרַק קטן (שם מדעי: Merops pusillus) הוא מין של שרקרק קטן החי באפריקה ומזכיר את השרקרק הירוק החי באותו אזור.
מאפיינים

השרקרקים הם עופות צבעוניים בעלי מקור ארוך ושחור והם מותאמים לציד חרקים. לשרקרק הקטן שמגיע לאורך 15–17 ס"מ יש גוף בצבע זהוב דבש ופס שחור על החזה. מעליו ראש צהוב עם עיניים אדומות מוקפות בפס שחור ומעליו "גבות" כחולות ופלג גוף עליון וכנפיים ירוקים. המקור שחור והוא עוזר לשרקרק לצוד את מזונו המהיר באוויר. טרפו כולל חרקים שונים אך בעיקר דבורים וצרעות אותם הוא הורג במכות חזקות ומשפשף את העוקץ כנגד הענף ורק אז בולע. הם אינם רועשים ביותר והם חיים בזוגות לאורך עונת הרבייה.
השרקרק חי ברחבי סוואנות וגדות הנהרות של אפריקה הטרופית וכן בשיחיות. בניגוד לשאר השרקרקים הם מקננים בבדידות ומנצלים חורים טבעיים בחול ולפעמים גם חורים של שנבוב. בתוכו הנקבה מטילה 4–6 ביצים עגולות ולבנות. הגוזלים עשויים להרוג אחד את השני עקב תחרות על המזון. שני ההורים מגדלים אותם.
גלריה

שרקרק קטן בפארק הלאומי ניירובי, קניה
תת-המין M. p. cyanostictus, הפארק הלאומי בופאלו ספרינגס, קניה
הערות שוליים

↑  שרקרק קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
שער הניצחון (פיונגיאנג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון 
 על שם:  ההתנגדות הקוריאנית לכיבוש היפני בשנים 1925 עד 1945
 מיקום:  מוראנבונג 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 15 באפריל 1982
 תאריך פתיחה רשמי:  15 באפריל 1982 
 קואורדינטות:  39°02′41″N 125°45′11″E﻿ / ﻿39.04465°N 125.7531°E﻿ / 39.04465; 125.7531
 he
 
שער הניצחון
שער הניצחון בפיונגיאנג (בקוריאנית: 개선문) הוא מונומנט במרכז בירת קוריאה הצפונית, נבנה בשנת 1982, ומנציח את ההתנגדות הקוריאנית לכיבוש היפני בחצי האי הקוריאני בשנים 1925 עד 1945.
הקמה

השער נבנה בשנת 1982 ב"כיכר השבת הניצחון" שלמרגלות גבעת מורן (모란봉) בעיר. המבנה נועד להאדיר את חלקו של הנשיא קים איל-סונג בהתנגדות ליפנים בשנים אלה. המבנה, שנחנך ביום הולדתו ה-70 של הנשיא, נבנה מ-25,550 לבני גרניט - וכל לבנה מייצגת יום אחד בחייו של סונג, עד לתקופה ההיא (ללא שנים מעוברות).
מבנה ועיטורים

המבנה הוא שער ניצחון, שנבנה במכוון בדומה לשער הניצחון בפריז, אולם גבוה ממנו ב-10 מטר, כך שהוא שער הניצחון השני בגודלו בעולם (אחרי מונומנט המהפכה במקסיקו). גובהו 60 מטר ורוחבו 50 מטר. המבנה הכללי של השער דומה לאחיו הצרפתי, אלא שהשער בפריז נבנה בסגנון קלאסיציסטי-אירופאי, ואילו השער הקוריאני בעל מאפיינים מהאדריכלות המזרח אסייתית המסורתית. בדומה לשער הפריזאי, הוא בנוי במרכזו של מעגל תנועה ומהווה נקודת ציון עירונית חשובה מאוד בעיר. בניגוד לשער הניצחון בפריז, תחת השער עובר אחד מרחובותיה הראשיים של העיר, וסמוכה אליו תחנת רכבת תחתית. מבנה השער כולל בתוכו עשרות חללים, מדרגות, מעליות ומצפים, הנגישים למבקרים כדי להשקיף על העיר. כמו כן, יש ארבעה שערים מקומרים, בגובה 27 מטר כל אחד, המעוטרים ומגולפים בפרחי אזליאה בהיקף. בנוסף, נמצאים בתחתית השער פסלי דמויות הרואיות מברונזה, המייצגים את המשטר הטוטליטארי במדינה.
גגו של השער רחב, מחולק לשלושה חלקים ומזכיר גגות של פגודות קוריאניות.
על השער חרוט הנוסח המלא של שיר הגנרל קים איל-סונג, ובכל צד שנה: "1925" - שנת תחילת ההתנגדות על פי ההיסטוריוגרפיה הצפון קוריאנית, ו-"1945" - שנת סיום מלחמת העולם השנייה וכניעתה של יפן על ידי המנהיג קים איל-סונג, על פי אותה היסטוריוגרפיה.
אירועים המתרחשים בקרבתו

ליד שער הניצחון מסתיים מרתון פיונגיאנג.
הערות שוליים

1 2  פיתחו שערים: קשתות הניצחון המיוחדות בעולם, באתר ynet, 7 בספטמבר 2021
החזית הסנדיניסטית

| --- | --- |

 מדינה:  ניקרגואה 
 מנהיגים:  דניאל אורטגה 
 תקופת הפעילות:  23 ביולי 1961 – הווה (63 שנים) 
 אידאולוגיות:  סנדיניסטיות, אנטי-אימפריאליזם, לאומיות שמאלנית, בולבריזם, מרקסיזם, נצרות סוציאליסטית, פופוליזם שמאלני 
 מטה:  מנגואה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הסוציאליסטי, ועידה קבועה של מפלגות פוליטיות של אמריקה הלטינית ודגל הקאריביים, São Paulo Forum 
 אתר רשמי
 
החזית הסנדיניסטית לשחרור לאומי (בספרדית: Frente Sandinista de Liberación Nacional או בראשי תיבות FSLN) היא מפלגת שמאל בניקרגואה. ראשיתה בתנועה פוליטית מהפכנית שהובילה את ההתנגדות למשטר סומוסה והחזיקה בשלטון בשנים 1979–1990, ושוב משנת 2006 עד היום (נכון לאוגוסט 2024) התנועה נקראת על שם המהפכן אוגוסטו ססאר סנדינו (Sandino), ממנהיגי המרד הלאומי נגד הנוכחות הצבאית האמריקנית בניקרגואה, שנרצח בידי מתנקש ב-1934.
מאבק בשלטון סומוסה

החזית הוקמה ב-1961 במטרה להילחם בשלטונה הדיקטטורי המושחת של משפחת סומוסה. בין המייסדים היו גם סוכני הק.ג.ב., אשר פעלו בשנות השישים במטרה לרתום את המאבק הלאומי של עמי אמריקה הלטינית לטובת ברית המועצות. אחרי שורה ארוכה של תבוסות ומפלות מידי המשמר הלאומי של סומוסה, התארגנו הסנדיניסטים מחדש בסיוע קובה בשנות השבעים.
ב-23 בדצמבר 1972 פקדה את ניקרגואה רעידת אדמה אשר החריבה כ-80% משטח הבירה מנגואה, הפילה כ-10,000 חללים והותירה כ-50,000 חסרי בית. חיילי המשמר הלאומי בזזו את חבילות הסיוע הבינלאומי שזרמו למדינה ואנסטסיו סומוסה דביילה, האחרון לבני סומוסה ששלט בניקרגואה, החרים עשרות מיליוני דולרים מכספי הסיוע לעצמו. רעידת האדמה ואופן טיפול המשטר בה הביאו למחאה גלויה וקריאה לסיום הדיקטטורה. על אף מחאה זו הכריז סומוסה על עצמו כמנצח בבחירות לנשיאות בשנת 1974, אולם הפעם התעוררה האופוזיציה בעוצמה שטרם נראתה כמותה בניקרגואה.
החזית הסנדיניסטית זכתה לתמיכה חסרת תקדים, אשר עודדה אותה לצאת למבצע חטיפה נועז ב-27 בדצמבר 1974. ביום זה כמה "סנדיניסטים", כפי שכונו חברי "החזית", פשטו על מסיבה פרטית במנגואה ולקחו כ-40 איש כבני ערובה, ביניהם קרובי משפחה של סומוסה וכמה מאנשי המשטר. בתמורה לשחרורם דרשו החוטפים כופר בסך מיליון דולר; שחרור של 14 מחבריהם שהיו כלואים בידי המשטר; מעבר חופשי לאסירים המשוחררים ולחטופים להוואנה שבקובה. בתיווכו של הארכי-הגמון של ניקרגואה הסכימה הממשלה לתנאי החוטפים. משבר החטופים העלה את קרנה של "החזית" וסימן את דרך הטרור כאמצעי השחרור היעיל מעול הדיקטטורה, אולם גם גררה גל דיכוי אלים מצד המשטר שחש מושפל. בשנים הבאות החל כוחו של המשטר להתערער וכוחות האופוזיציה התחזקו.
בחודש ינואר 1978 פרסם העיתונאי מתנגד המשטר פדרו חואקין צ'מורו (Chamorro) סדרת מאמרים תחת הכותרת "כרוניקות הערפד", בהן הוכיח את משטר סומוסה על שחיתותו. בתגובה למאמריו נרצח צ'מורו ב-10 בינואר בידי המשטר, ורציחתו עוררה גל הפגנות במנגואה ובשאר חלקי ניקרגואה. האליטה לא הייתה יכולה להתעלם מהרצח של אחד מבני המשפחות העתיקות והמכובדות בניקרגואה, כפי שהיו יכולים להעלים עין משנות הדיכוי את האוכלוסייה הכפרית והאינדיאנית, ורבים הבינו כי אם איש כצ'מורו אינו בטוח בפני המשטר - חייו של איש אינם מובטחים לו.
ב-22 באוגוסט 1978, הסתערו 25 סנדיניסטים על ארמון הנשיאות ולקחו כ-2,000 עובדים ממשלתיים כבני ערובה. שוב דרשו החוטפים סכומי עתק, שחרור 59 מחבריהם ומעבר בטוח, לפנמה, ודרישותיהם נענו. ב-8 בספטמבר פתחו הסנדיניסטים במתקפה מתואמת בחמש ערים שונות. סומוסה הפעיל את חיל האוויר כנגד מרכזי המרידה ובמבצע טיהור דקדקני מצד הצבא נהרגו כ-5,000 איש. ניקרגואה הייתה על סיפה של מלחמת אזרחים.
ביוני 1979 קראה החזית לשביתה כללית שהחלה ב-8 ביוני. קרבות רחוב במנגואה נמשכו כחודש ימים. סומוסה נסוג לבונקר שבארמונו והורה על מתקפה אווירית וארטילרית ללא כל התייחסות לחיי אזרחים. המתקפה האכזרית הרסה את העיר כמעט עד ליסוד. ב-16 ביולי 1979 הסכים סומוסה להתפטר ולצאת לגלות, ולמחרת היום עזב את ניקרגואה. ב-18 ביולי נכנסו הסנדיניסטים המנצחים בשערי מנגואה והקימו ממשלה זמנית.
המהפכה הסנדיניסטית והמאבק בקונטראס

זמן קצר לאחר הקמתה נטתה הממשלה הזמנית לשמאל הקיצוני, ותומכיה המתונים נטשו אותה. עד לסוף שנת 1979 הלאימה הממשלה כחמישית מכלל השטחים הראויים לעיבוד, שרובם היו בבעלות משפחת סומוסה ובעלי בריתם. לשמרנים המודאגים מבית הצטרפה ארצות הברית: הנשיא רונלד רייגן פעל נגד הסנדיניסטים, כדי למנוע מברית המועצות מלהקים ראש גשר קומוניסטי במרכז אמריקה. להגשמת מטרה זו מימנה ארצות הברית צבא שכירי חרב ותומכי סומוסה שלחמו מלחמת גרילה כנגד הממשלה הסנדיניסטית. ארגוני הגרילה מתנגדי הסנדיניסטים נקראו קונטראס, קיצור ל-contrarrevolución ("נגד המהפכה").
על אף האיום המתמיד על יציבות המשטר הצליחו הסנדיניסטים לשפר את איכות החיים במדינה, מגמה שבאה לידי ביטוי, למשל, בעליית אחוז יודעי הקרוא וכתוב במדינה, וכן עלייה בתוחלת החיים. בשנת 1984 קיימה הממשלה הזמנית בחירות חופשיות בליווי משקיפים בינלאומיים, כפי שהבטיחה, ומועמד המפלגה, דניאל אורטגה (Ortega), זכה ל-67% מקולות הבוחרים. חלק ממפלגות האופוזיציה החרימו את הבחירות. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1986, הצליחו הסנדיניסטים להדוף את צבא שכירי החרב של מתנגדי השלטון.
אולם הצלחה צבאית ופוליטית זו לא השיבה את המתונים לחיק המשטר המרקסיסטי. כלכלת המדינה הייתה בכי רע, ובשנת 1988 הגיע האינפלציה לכדי 14,000%, מה שפגע בעיקר בפועלים קשיי היום. סופת הוריקן פגעה בניקרגואה והקשתה על מאמצי ההתאוששות, וכך גם עלויות המלחמה שניהלה ניקרגואה מזה כמחצית העשור האמברגו האמריקאי הקשה גם הוא על היחלצות מהמצב. הממשלה המרקסיסטית התייחסה בנאיביות מסוימת לשאלה האתנית במדינה, בצפותה כי האינדיאנים יטמעו לתוך החברה הסוציאליסטית, כפי שקבעה הדוקטרינה האירופוצנטרית. אולם מאמצי המודרניזציה הכפויים של הממשלה כלפי בני המיסקיטו (Miskito) הביאו להגירה של כ-15,000 ביניהם להונדורס הסמוכה, ורבים מהם הצטרפו לכוחות שלחמו כנגד המשטר.
בבחירות 1990 הפסידה החזית, ומועמדת האופוזיציה, ויולטה צ'מורו (אלמנתו של פדרו חואקין צ'מורו) זכתה ב-54% מהקולות. על אף כוחם הצבאי קיבלו דניאל אורטגה והסנדיניסטים את תוצאות הבחירות. המהפכה הסנדיניסטית באה על סיומה.
לאחר אובדן השלטון

לאחר 1990 הפכה התנועה הסנדיניסטית למפלגה פוליטית שמאלית רגילה, ללא מאפיינים מהפכניים, תחת הנהגתו של דניאל אורטגה. מהלכיה הפוליטיים של המפלגה, ובהם שיתוף פעולה עם יריבים פוליטיים מושבעים מן הימין בתקופת משטרו של אנריקה בולאניוס, והשחיתות ההולכת גוברת של מנהיגיה עוררו את זעמם של רבים מן המהפכנים הוותיקים, דוגמת הרטי לוויטס, ומן המפלגה התפצלו תנועות פוליטיות קטנות, שטענו שהן ממשיכות-דרכה האידאולוגיות האמיתיות של החזית. המפלגה נותרה באופוזיציה ומועמדה לנשיאות, אורטגה, הפסיד שוב בבחירות ב-1996 ו-2001 למועמדים מן הימין והמרכז. בבחירות 2006 ניצח אורטגה והחזית חזרה לשלטון בניקרגואה, כמפלגה דמוקרטית. אורטגה שב וניצח בבחירות ב-2011 ו-2016.
בשנת 2018 לאחר פרסום תוכנית לקצץ בפנסיות יצאו אלפים לרחובות בכל ניקרגואה ובמיוחד בערים מנגואה ומסאיה והפגינו נגד המהלך. המשטרה ניסתה לפזר את ההפגנות באלימות, תוך שימוש באש חיה והריגת מפגינים רבים אך מספר ההרוגים הגבוה הצית את ההפגנות אף יותר. בשלב זה הממשלה חזרה בה מכוונתה לקצץ בפנסיות אך ההמפגינים דרשו את פיזור הממשלה הבחירות מחודשות.
לאחר מספר חודשים של הפגנות אלימות, הן מצד המשטרה והן מצד המפגינים במהלכם כלכלת ניקרגואה הייתה משותקת לחלוטין החלו ההפגנות לדעוך בהדרגה.
לקראת הבחירות שתוכננו לנובמבר 2021 החלה הממשלה לאסור התקהלויות, הפגנות והבעת דעה נגד הממשלה, סגרה את כל העיתונים שאינם תומכים בה ואף הכניסה לכלא מאות מתנגדי משטר, בתוכם כל המועמדים לנשיאות.
נכון ל - 2024 FSLN היא המפלגה היחידה החוקית בניקרגואה וכל מתנגדיה כלואים או נמצאים בגלות.
ראו גם

פרשת איראן-קונטראס
הינריך לוזה

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1896 מילנברבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  25 בפברואר 1964 (בגיל 67) מילנברבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 תפקיד:  חבר הרייכסטאג של רפובליקת ויימאר  חבר הרייכסטאג של גרמניה הנאצית  חבר הלאנדטאג של פרוסיה 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, מפלגת האיכרים הדמוקרטית של שלזוויג-הולשטיין 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב המפלגתי 
 
הינריך לוזה (בגרמנית: Hinrich Lohse‏, 2 בספטמבר 1896, מילנברבק (גר'), שלזוויג-הולשטיין, גרמניה - 25 בפברואר 1964, שם) היה סוחר, פקיד בנק ופוליטיקאי נאצי.
בין השנים 1925 ו-1945 היה לוזה הגאולייטר של שלזוויג-הולשטיין. ב-1933 מונה לוזה לתפקיד מושל שלזוויג-הולשטיין, תפקיד בו החזיק עד 1945. בין יולי 1941 ודצמבר 1944 היה לוזה גם קומיסר הרייך (Reichskommissar) בנציבות הרייך אוסטלנד, הממשל האזרחי הגרמני ששלט בשטחי אסטוניה, לטביה, ליטא ובלארוס. בתפקידו זה היה לוזה אחראי על רציחות המוניות, בעיקר רצח יהודים. הוא ישב בריגה והיה כפוף נומינלית למיניסטר הרייך לענייני השטחים הכבושים במזרח, אלפרד רוזנברג. בפועל שימש לוזה כשליט כל שטחי אוסטלנד. בשנת 1948 הועמד לדין ונדון ל-10 שנות מאסר, אולם שוחרר ב-1951.
מוצאו ונעוריו

מוצאו של לוזה היה ממשפחת איכרים. משנת 1903 עד 1912 למד בבית הספר ביישוב מוצאו, מילנברבק. לאחר מכן למד בבית הספר הגבוה למסחר, שם למד גם אחיו הצעיר ברנרד לאחר מכן (אין קשר לברנרד לוזה התאולוג (גר')). לאחר מכן עבד בפירמת המסחר בלום ווס (אנ') בהמבורג. בין השנים 1915–1916 שירת בצבא הקיסרות הגרמנית ושוחרר עקב פציעה קרבית.
מוצאו ונעוריו > רפובליקת ויימאר

בשנת 1919 הצטרף לוזה לאגודת האיכרים בשלזוויג-הולשטיין. בשנת 1920 הצטרף למפלגת האיכרים הדמוקרטית של שלזוויג-הולשטיין (אנ') ובמסגרתה רכש לעצמו שם. בתקופה זו עבד כפקיד בנק באלטונה.
בשנת 1923 הצטרף לוזה למפלגה הנאצית והיה מראשי הסניף שלה באלטונה עם אמיל בריקס (גר') ופאול מודר (גר'). ב-1924 היה שותף בארגון הגוש הימני הסוציאלי-עממי (Völkisch-sozialer Block) (גר') באלטונה. עד 1928 עבד במועצת העירייה.
בשנת 1924 הכיר את אלפרד רוזנברג. רוזנברג העריך את חיבורו Wesen, Grundsätze und Ziele der NSDAP ("על טבעה של המפלגה הנאצית, עקרונותיה ומטרותיה"). היה זה בתקופת מעצרו של היטלר ובתקופה שבה עזבו רבים את המפלגה הנאצית. בשנת 1925 ייסד לוזה את אזור המפלגה ("Gau") בשלזוויג-הולשטין ומונה לראש האזור (גאולייטר). בתפקיד זה היה עד נפילת המשטר הנאצי ב-1945.
בשנת 1926 השתתף לוזה בוועידת במברג (אנ') שביצרה את שלטונו של היטלר במפלגה הנאצית. בשנת 1928 מונה לממונה המפלגה על התרבות הגרמנית ועל עידוד הפולקיזם.
בין 1928–1929 היה לוזה הגאולייטר של המבורג, מינוי זמני. בין 1928 ו-1933 היה חבר הלאנדטאג של פרוסיה (אנ') ושם היה סגן יושב ראש הסיעה של המפלגה הנאצית. בבחירות לרייכסטאג ביולי 1932 (אנ') היה מועמד המפלגה הנאצית מטעם אזור שלזוויג-הולשטיין אך התפטר בספטמבר.
מלחמת העולם השנייה

בין 1934 ו-1943 היה גרופנפיהרר (אנ') ואוברגרופנפיהרר (אנ') של האס-אה. במקביל ליתר תפקידיו היה מ-1939 ממונה ההגנה של הרייך (גר'). תוארי כבוד שקיבל משכונת אלטונה ומהמבורג בחוק המבורג רבתי (אנ') לא בוטלו אחרי נפילת המשטר הנאצי.
בין השנים 1933–1945 היה לוזה חבר הרייכסטג בזכות מינוי שנתן לו היטלר.
בשנת 1941 מונה לוזה לקומיסר הרייך לשטחי המזרח. בתפקיד זה שימש במקביל להיותו גאולייטר של שלזוויג-הולשטיין. בתפקיד זה היה פעיל מרכזי ברצח היהודים. בסוף 1941 כתב אליו ארהרד וטצל (גר') את "מכתב תא הגזים" (גר'), בו הוזכר לראשונה רצח יהודים בגז. בתקופה זו התרבו התכתובות במחוז השליטה של לוזה בנושא רצח יהודים ושבויי מלחמה סובייטים. ממרס 1942 היה לוזה המושל האזרחי של שטחי צפון מזרח אירופה הכבושה ודחף לרצח היהודים, שלדבריו היו "עול פוליטי". ב-1943 כתב לרוזנברג על הצורך ב"טיפול מיוחד" (אנ') ביהודים.
במאי 1945 הודח לוזה מחלק מתפקידיו על ידי קרל דניץ.
אחרי המלחמה

מיד אחרי תום המלחמה נעצר לוזה על ידי הבריטים. ב-1947 הועבר לנירנברג ונחקר על ידי רוברט קמפנר.
הוא הועמד לדין בפני בית דין בבילפלד על תפקידו כקומיסר בשטחי המזרח ועל שותפותו ברצח יהודים. הוא הורשע בינואר 1948 ונידון לעשר שנות מאסר ולהחרמת רכושו, אולם כבר בפברואר 1951 שוחרר מטעמי בריאות. בהמשך תבע לוזה את הפנסיה שלו ממדינת שלזוויג-הולשטיין וזכה בחלקה.
הפנסיה שביקש לקבל על תפקודו כגאולייטר, נמנעה ממנו בעקבות התנגדות ממשלת מדינת שלזוויג-הולשטיין.
ב-1961 העיד במשפטי קובלנץ נגד איש האס-אס קרל צנר (גר'). חקירה נגד לוזה עצמו החלה רק בשנת 1967, שלוש שנים לאחר מותו של לוזה.
הינטרלנד (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 סוגה:  סדרה משטרתית
 יוצרים:  אד טלפן אד תומאס
 שחקנים:  ריצ'רד הרינגטון מאלי האריס אלכס האריס האנה דניאל אניירין יוז
 ארץ מקור:  ויילס
 שפות:  ולשית - אנגלית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 מפיק:  גת'ין סקורפילד אד טלפן
 מפיקים בפועל:  אד תומאס
 חברת הפקה:  Fiction Factory Films Tinopolis
 הפצה:  All3Media International
 אתר צילומים:  אבריסווית' 
 אורך פרק:  90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  S4C (הגרסה הוולשית) BBC One Wales (הגרסה באנגלית)
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  29 באוקטובר 2013 – 18 בדצמבר 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הינטרלנד (באנגלית: Hinterland; בוולשית: Y Gwyll) היא סדרת טלוויזיה בשפה הוולשית מסוגת סרט אפל ודרמה משטרתית, ששודרה בערוץ S4C. הדמות הראשית היא של פקד בילוש טום מתיאס בגילומו של ריצ'רד הרינגטון. ב-27 בנובמבר 2013 הוכרז על הפקת עונה שנייה של הסדרה. גרסה אנגלית של הסדרה, עם דיאלוגים קצרים בוולשית, שודרה בערוץ BBC One Wales. ב-2014 כשהסדרה שודרה ב-BBC. הייתה זו סדרת הדרמה הראשונה של ה-BBC שכללה דיאלוגים בשתי השפות. צילומי העונה השלישית של הסדרה החלו בינואר 2016, והיא עלתה לשידור בערוץ S4C ב-30 באוקטובר 2016.
הסדרה מתרחשת באבריסטווית' שבמחוז קרדיגיון בוויילס. שלוש העונות של הסדרה צולמו בעיר ובאזור הכפרי שמסביב לה.