stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתיחאד איירווייז
פעילות החברה בישראל

מאז הקמתה, נמנעה החברה מלטוס אל מדינת ישראל, או אף מלהיכנס אל שטחה האווירי, וזאת בשל אי קיום יחסים עמה מצד איחוד האמירויות. עם זאת, החברה התירה לאזרחי ישראל לטוס עמה כמו אזרחי מדינות אחרות (גם ללא דרכון זר) ואף לשהות בשטח נמל התעופה באבו דאבי - זאת בתנאי שלא יעברו ביקורת דרכונים וייכנסו לשטח איחוד האמירויות, אלא ייצאו מנמל התעופה בטיסת המשך למדינה אחרת.
באמצע שנת 2020, בשל משבר הקורונה, חרגה החברה ממנהגה ושלחה שני מטוסים אל נמל התעופה בן-גוריון, עמוסים ציוד רפואי והומניטרי המיועד לרשות הפלסטינית. המטוס הראשון נחת בשטח ישראל כשהוא צבוע בלבן, ללא סמלים המשייכים אותו לאיתיחאד איירווייז ולאיחוד האמירויות, אך המטוס השני (שנחת בישראל לאחר כשלושה שבועות) הגיע כשהוא מעוטר בסמלי החברה והמדינה, למרות הנתק הדיפלומטי בין המדינות.
עם חתימת הסכמי אברהם, ב-19 באוקטובר 2020 נחת בישראל מטוס ה-"Greenliner" של החברה, לראשונה בטיסת נוסעים. יום לאחר מכן נחת בישראל מטוס נוסף של החברה, ועליו משלחת שרים בממשלת איחוד האמירויות, זאת במסגרת טקס חתימה על שורת הסכמים בין ישראל לאיחוד האמירויות שהתרחש בנתב"ג.
בנובמבר 2020 הודיעה החברה על פתיחת קו בין נמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי לנמל התעופה בן-גוריון, הקו החל לפעול ב-6 באפריל 2021 בתדירות של שתי טיסות שבועיות, ומופעל במטוסי הבואינג 787-9 של החברה.
ב-10 באפריל הוכרז שאיתיאחד איירוויז תעבור להפעיל טיסות יומיות לישראל בשני שלבים בעקבות הביקושים הרבים לטיסותיה. בשלב הראשון, החל מ-26 באפריל, איתיאחד הפעילה 2 טיסות שבועיות בשלישי ובשישי, והחל מה-1.6, החברה מפעילה טיסה יומית לישראל וממנה. החברה מפעילה מטבח כשר באבו דאבי ומספקת מנות כשרות בהשגחת ארגון EAKC של הרב לוי דוכמן.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, החברה המשיכה להפעיל ארבע טיסות שבועיות בקו אבו דאבי-תל אביב, בניגוד לרוב חברות התעופה הזרות שהפסיקו זמנית את הטיסות לישראל וממנה.
ראו גם

אמירטס - חברת התעופה הלאומית של איחוד האמירויות הערביות
הערות שוליים

↑  https://passportnews.co.il/2018-world-travel-awards-והזוכה-בענף-התעופה-היא/
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏World Travel: איזה מלון ואיזו חברת תעופה דורגו כטובים בעולם?, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2016
↑  עמית קוטלר והסוכנויות, למרות הנתק: קטאר איירווייס זכתה בתואר "חברת התעופה הטובה בעולם", באתר ynet, 20 ביוני 2017
↑  פרטי צי המטוסים של איתיחאד איירווייז, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  אחרי שלוש שנים: אתיחד מכניסה לשירות את מטוסי ה-A350 החדשים שלה, באתר חדשות תעופה, ‏2022-03-10
↑  Tim Hepher (7 במאי 2012). "Etihad drops more A350s in setback to Airbus". Reuters. נבדק ב-7 במאי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Alex Delmar-Morgan (17 בינואר 2012). "Etihad Airways Reduces Orders For Airbus A350-1000". Flightglobal. נבדק ב-28 בינואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏לראשונה בישראל: טיסה מאבו דאבי נחתה עם ציוד סיוע לפלסטינים, באתר גלובס, 19 במאי 2020
↑  איתי בלומנטל ודניאל סלאמה, היסטוריה: מטוס "איתיחאד" מאיחוד האמירויות נחת בנתב"ג, באתר ynet, 9 ביוני 2020
↑  זיו ריינשטיין‏, בדרך לפתיחת קו חדש: חברת התעופה של אבו דאבי נחתה בישראל, באתר וואלה, 19 באוקטובר 2020
↑  המשלחת מאיחוד האמירויות המריאה לישראל, באתר ישראל היום
↑  שמעון יעיש, חברת התעופה הענקית מאבו דאבי מגיעה לישראל, באתר ישראל היום, ‏15 במרץ 2021
↑  https://passportnews.co.il/איתיחאד-איירווייס-תפעיל-טיסה-יומית-בק/
↑  היום ה-55 למלחמה: כל הטיסות לישראל וממנה בימים הקרובים, באתר פספורטניוז, ‏2023-11-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1756 0821
גליל כורש

| --- | --- |

גליל כורש
 פרטי הממצא
 סוג:  כתובת גליל
 חומרים:  חמר
 תוכן הממצא
 שפה:  אכדית
 יצירת הממצא
 תאריך יצירה:  539–538 לפנה"ס לערך
 הוזמן על ידי:  כורש
 תרבות:  הממלכה האחמנית 
 פרטי האתר והחפירה
 תאריך גילוי:  1879
 התגלה בידי:  הורמוזד רסאם
 שם אתר:  מקדש אסגילה, בבל
 פרטי הממצא כיום
 מיקום נוכחי:  המוזיאון הבריטי
 מזהה קטלוגי:  90920 
 
גליל כורש הוא מסמך מאמצע המאה ה-6 לפני הספירה, המכיל הכרזה של המלך כורש הגדול לבבלים תחת שליטתו. המסמך העניק זכויות אדם כמו ביטול  העבדות, חופש דת ושוויון אתני. המסמך נחשב מסמך זכויות האדם הראשון בהיסטוריה. המסמך, כתוב על גבי גליל חמר ונכתב באכדית, מוצג בימינו במוזיאון הבריטי.
הרעיונות במסמך התפשטו מן האימפריה הפרסית לממלכות שכנות ביניהן הודו, יוון ורומא וסייע לקדם מושגים כמו "משפט הטבע". בתקופה המודרנית תורגם המסמך לכל שש השפות הרשמיות של האו"ם, כאשר הוראות בו מקבילות לארבעת הסעיפים הראשונים של ההכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם.
תוכן

בהכרזה נאמר, בין השאר (שורות 20–35):
אנוכי כורש מלך תבל המלך הגדול, המלך העז, מלך בבל, מלך שומר ואכד, מלך ארבע כנפות הארץ,

בן כמבוזי המלך הגדול, מלך אנשן, בן בנו של כורש הגדול מלך אנשן, יוצא חלציו של שִשפִּש המלך הגדול מלך אנשן,

זרע מלכים, אשר בֵּל ונַבּוּ אוהבים את שלטונו ואשר לחדוות לבם רוצים בממשלתו. כאשר נכנסתי בידידות לבבל

וכוננתי בשמחה ובגיל את מושב המלכות בהיכל המושל, מַרְדֻךְּ האדון הגדול, הפך את תושבי בבל הרבים לאהבה אותי וביקשתי לעבוד אותו מדי יום ביומי.

צבאותי העצומים התהלכו בשלום בקרב בבל, לא התרתי לאיש להפריע את שלומם של אנשי שומר ואכד.

דאגתי לשלום בבל ובשאר ערי הקודש. בני בבל, שמח לבם בהסירי את העול המוטל עליהם שאינו הולם אותם.

את בתיהם שהתיישנו תיקנתי ושמתי קץ לסבלם. מַרְדֻךְּ האדון הגדול שמח

וביד נדיבה ברך אותי – את כורש המלך הירא, בן כמבוזי בני יוצא חלצי ואת כל צבאי,

ואנחנו בשלום לפניו הללנו היטב את אלוהותו הנעלה. כל מלכי תבל היושבים בחדרי מלכותם,

מארבע כברות ארץ, למן הים העליון ועד הים התחתון, כל מלכי ארץ אמורו (המערב, הלבנט) יושבי אהלים, כולם,

הביאו את מנחתם הגדולה לתוך שואנּה וינשקו את רגלי. משואנּה שלחתי חזרה למקומותיהם, לערים אשור ושושן,

אכד וארץ אשנונה והערים זמבן, מתורנו, דיר וכל גבול ארץ הגותים שמעבר לחדקל, אשר מקדשיהם היו חרבים מלפני כן,

החזרתי את האלים יושבים בתוכם, וכוננתי להם מקדש עולמים. כינסתי את כל תושביהם והשבתי את מקום מגוריהם,

ואת אלוהי שומר אכד, אשר נבונאיד, שנוא אדון האלים, הביא לשואנּה, בפקודת מַרְדֻךְּ האדון הגדול

השבתי בשלום למשכנם, מקדשי שמחתם. לו כל האלים שהשבתי למקדשיהם,

בכל יום לפני בֵּל ונבוּ יבקשו לי חיים ארוכים ויזכירו את מעשיי הטובים.
משמעות

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
מסתבר, כי מעשי השיקום של כורש נעשו כתגובה ליריבו – נבונאיד מלך בבל, שמלך יחד עם בנו בל-שר-אֻצֻר (בלשאצר המקראי). כהני בבל הביעו התנגדות עזה לרוח החדשה שהביא איתו נבונאיד, שכללה העדפת פולחן אל הירח סין מצפון מסופוטמיה על פני אלי בבל ובראשם מרדוך. כורש עשה יד אחת עם כהני מרדוך והצליח להפיל את נבונאיד בעזרת תמיכה מבית שהשיג בבבל.
הממצא מגלה זיקה להכרזת כורש המקראית, אך היהודים אינם נזכרים בכתובת הגליל, לא במישרין ולא ברמיזה.
גילוי

הגליל התגלה על ידי האשורולוג הבריטי יליד מוסול הורמוזד רסאם, בשנת 1879 ביסודות מקדש אסגילה לאל מרדוך בבבל.
ראו גם

רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
הכרזת כורש
הערות שוליים

1 2 3  "History of Natural Law & Basic Freedoms, Cyrus the Great". Archived from the original on 20 March 2023
↑  כפי שמופיע בוויקיטקסט האנגלי. לתרגום נוסף ראו cylinder באתר המוזיאון הבריטי. מופיע גם בערך The Cyrus Cylinder באתר World History Encyclopedia
מקומות במסופוטמיה שהוזכרו בהכרזת כורש
גליל כורש במרכז סמל חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית
"הגליל של כורש" מוצג במוזיאון הבריטי בלונדון
אי הפסחא

| --- | --- |


מראה אי הפסחא מהחלל
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  27°7′0″S 109°22′0″W﻿ / ﻿27.11667°S 109.36667°W﻿ / -27.11667; -109.36667
 סוג:  אי געשי
 שטח:  164 קמ"ר
 אורך:  24 ק"מ
 רוחב:  13 ק"מ
 גובה מרבי:  מאונגה טרוואקה: 507 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 אוכלוסייה:  7,750 (2017)
 אזור זמן:  UTC-6
 על שם:  פסחא 
 מגלה:  יאקוב רוחבן
 תאריך גילוי:  5 באפריל 1722
  (למפת האוקיינוס השקט מוגדלת) אי הפסחא(למפת האוקיינוס השקט רגילה) אי הפסחא  (למפת אי הפסחא מוגדלת) האנגה רואה מאונגה טרוואקהאי הפסחא(למפת אי הפסחא רגילה) האנגה רואה מאונגה טרוואקהאי הפסחא
 
 
אִי הַפַּסְחָא (בשפת הרפה נוי, שהיא שפת האי, הוא נקרא: רַפַּה נוּי; בספרדית: Isla de Pascua) הוא אי בדרום-מזרח האוקיינוס השקט. זהו האי המיושב המבודד ביותר בעולם. נקודת היישוב הקרובה אליו ביותר הוא האי פיטקרן במרחק של 2,072 קילומטרים, והנקודה היבשתית הקרובה ביותר שוכנת בחוף אמריקה הדרומית במרכז צ'ילה במרחק של 3,658 קילומטרים. האי נודע במאות פסלי האבן הגדולים שבו, המכונים מואי (Moai), שנחצבו בידי תושביו הפולינזים לצורכי פולחן, ככל הנראה בין המאה ה-13 למאה ה-15.
התושבים הפולינזים שהתיישבו באי הפסחא בין שנת 800 לשנת 1200 יצרו תרבות משגשגת כפי שמעידים פסלי המואי, פטרוגליפים, ממצאים ארכאולוגיים נוספים, וכתב ייחודי המכונה רונגו רונגו. כשהאירופאים הראשונים הגיעו לאי ב-1722 התגוררו באי בין 2,000 ל-3,000 תושבים. מחלות שהביאו לאי מלחים אירופאים ופשיטה של סוחרי עבדים מפרו באמצע המאה ה-19 הקטינו את אוכלוסיית האי ל-111 תושבים בלבד ב-1877.
האי הוא טריטוריה במעמד מיוחד של צ'ילה, שסיפחה את המקום ב-1888. מנהלית האי שייך למחוז ולפראיסו (Región de Valparaíso), וליתר דיוק הוא הקומונה היחידה בפרובינציה אי הפסחא (Isla de Pascua). במפקד האוכלוסין של 2017 נמנו באי כ-7,750 תושבים, כ-45% מהם ממוצא פולינזי.
ב-1935 נקבע חלק גדול משטח האי כפארק לאומי בשם הפארק הלאומי רפה נוי (Parque Nacional Rapa Nui), וב-1995 הכריז ארגון אונסק"ו על הפארק כאתר מורשת עולמית.
במשך שנים רבות, מאז שהתגלה על ידי האירופאים, עורר האי את סקרנותם של חוקרים בשל כמה סוגיות שהתקשו להסבירן: מה מקור תושביו הראשונים של האי, המרוחק אלפי קילומטרים ממקומות מיושבים אחרים? כיצד נוצרו פסלי המואי הענקיים שמשקלם עשרות טונות? כיצד הובלו הפסלים הכבדים למרחק של קילומטרים רבים מהאתר המרכזי שבו נחצבו, ואיך הוצבו על הבמות המיוחדות המכונות "אהו"? ולאחר שהוצבו, כיצד הצליחו התושבים להציב על ראשי הפסלים גוש אבן גדול נוסף שאף הוא שוקל מספר טונות? הדבר מפתיע במיוחד לאור העובדה שהטכנולוגיה שעמדה לרשות התושבים הייתה פרימיטיבית ביותר, ולא היו להם כלי עבודה ממתכת. תעלומה נוספת מהווה העובדה שאי קטן ומבודד הוא המקום היחיד בכל פולינזיה שבו נוצר כתב (שהחוקרים טרם הצליחו לפענח).
שם האי

השם "אי הפסחא" ניתן לאי על ידי האירופאי הראשון שביקר בו, מגלה הארצות ההולנדי יאקוב רוחבן, משום שהוא גילה את האי בחג הפסחא (5 באפריל 1722), שעה שחיפש את האי אותו תיאר הבוקניר אדוארד דייוויס (Edward Davis) ב-1687. רוחבן קרא לאי Paasch-Eyland, שפירושו, בהולנדית של המאה ה-18, "אי הפסחא". גם שם האי בספרדית, אחת משתי השפות הרשמיות של האי, Isla de Pascua, פירושו "אי הפסחא".
הילידים מכנים את האי "רַפַּה נוּי" (Rapa Nui), שפירושו "רַפַּה הגדול". השם "רפה נוי" הוא גם השם שבו מכנה האוכלוסייה המקומית את עצמה ואת הניב של השפה הפולינזית שאותו היא דוברת. קיימת מחלוקת על מקור שם זה. הדעה המקובלת היא ששם זה נקבע בשנות ה-60 של המאה ה-19 בעת שהתושבים שנחטפו לעבדות בפרו החלו לחזור דרך טהיטי. הצרפתים שדאגו לשחרר אותם לא ידעו מה שם האי שממנו באו. על מנת להבדיל בינם לבין ילידים נוספים שהוחזרו שהגיעו מהאי רפה בקבוצת איי באס שבארכיפלג של איי אוסטרל, הם החלו לכנות את האי רפה בשם רפה איטי (רפה הקטן) ואת אי הפסחא בשם רפה הגדול. דעה אחרת היא של האתנוגרף הנורווגי תור היירדאל שטען כי השם רפה נואי היה השם המקורי של האי, והשערה נוספת היא שמלחים פולינזים מודרניים כינו את האי בשם זה אחרי ששמו לב שלאי יש צורה של משוט גדול (בפולינזית רפה נואי).
טענה מקובלת נוספת היא שבטרם קיבל האי את כינויו הנוכחי כינו הילידים את האי בשם "טֶה פּיטוֹ אוֹ טֶה הֵנוֹאָה" (Te Pito O Te Henua), שפירושו "טבור העולם". כינוי זה הופיע בספרו של האתנוגרף הצרפתי אלפונס פינאר (Alphonse Pinart‏; 1911-1852) "מסע לאי הפסחא" (Voyage à l'Île de Pâques), שיצא לאור ב-1877, ובספרים נוספים. בספרו על אי הפסחא (Easter Island; the Rapanui speech and the peopling of southeast Polynesia), שיצא לאור ב-1912, סיפר האתנולוג האמריקני ויליאם צ'רצ'יל (William Churchill‏; 1920-1859) שילידי האי אמרו לו כי ביטוי זה מתאר את כל אחד משלושת הכפים בקצוות האי, בדומה לכף המכונה לנדס אנד ("Land's End" - "סוף האדמה") בקצה של קורנוול. הוא לא הצליח לגלות שם פולינזי לאי, והגיע למסקנה שכנראה לא היה לאי שם.
בספרו על אי הפסחא (Das achte Land: Die Entdeckung und Besiedlung der Osterinsel nach Eingeborentraditionen) מ-1974 מספר האתנולוג הגרמני תומאס ברתל (Thomas Sylvester Barthel‏; 1997-1923) כי על פי מסורת שעברה בעל פה היה האי קרוי "טה פיטו או טה קאינגה א האו מאקה" (Te pito o te kainga a Hau Maka) שפירושו "פיסת אדמה קטנה של האו מאקה". עם זאת, יש בשפת רפה נואי שתי מילים המבוטאות כ"פיטו", האחת שפירושה "סוף" והשנייה פירושה "טבור", ובכך משמעות הביטוי יכולה להיות "טבור העולם". שם פולינזי נוסף לאי הוא "מאטה קי טה ראנגי" (Mata ki te rangi) פירושו "עיניים צופות לשמיים", שיש הקושרים אותו לאגמים בלועות של הרי הגעש המשקפים את השמים, ויש הקושרים אותו לכך שחלק מעיני הפסלים מביטות לשמיים.
גאוגרפיה > מיקום

אי הפסחא מהווה את קודקוד הבסיס המזרחי של המשולש הפולינזי, כשקודקוד הבסיס המערבי הוא האיים של ניו זילנד וקודקוד הראש הוא הארכיפלג של איי הוואי. האי שוכן בדרום-מזרח האוקיינוס השקט דרומית לחוג הגדי, בנקודת המפגש בין קו הרוחב ’9 27° דרום לקו האורך '26 109° מערב. זהו אחד מהאיים המיושבים המבודדים ביותר על פני כדור הארץ. היישוב האנושי הקרוב אליו ביותר ובו פחות מ-100 תושבים שוכן על האי פיטקרן, 2,075 קילומטרים מערבית לאי הפסחא. האי הקרוב ביותר הוא סאלס אי גומס (Isla Salas y Gómez), אי בלתי מיושב הבנוי משני איונים המחוברים במצר יבשה צר בשטח של 150 דונם, כ-391 קילומטרים מזרחית לאי הפסחא. היבשת הקרובה ביותר היא אמריקה הדרומית, והנקודה היבשתית הקרובה אליו ביותר היא במרכז צ'ילה, סמוך לקונספסיון במרחק של 3,512 ק"מ מזרחית לאי. האי נמצא על הלוח הטקטוני לוח נסקה (Nazca) בנקודה חמה מבחינה געשית.
גאוגרפיה > טופוגרפיה

אי הפסחא הוא אי קטן בצורת משולש, שבשלושת קודקודיו הרי געש כבויים. אורכו המרבי 24.6 ק"מ ורוחבו המקסימלי 12.3 ק"מ. שטח האי הוא 163.6 קמ"ר. הנוף מורכב בעיקר מגבעות בעלות שיפועים מתונים, שנקטע מדי פעם על ידי חרוטים געשיים ומישורי לבה מכוסים בצפיפות בגושי סלע רופפים. הנקודה הגבוהה ביותר היא הר הגעש הכבוי מאונגה טרוואקה (Maunga Terevaka) המתנשא לגובה של 507 מטר מעל פני הים.
אין באי נהרות או נחלי איתן, לכל היותר זורמים פלגים עונתיים מפסגת הר הגעש הכבוי "מאונגה טרוואקה". אגמי מים מתוקים מצויים בלועות (אגמי לוע) של שלושה הרי געש כבויים: "ראנו רארקו" (Rano Raraku), "ראנו ארוי" (Rano Aroi), בסמוך לפסגת מאונגה טרוואקה, ו"ראנו קאו" שבלועו שוכן האגם הגדול שבהם, בקוטר של 1.5 ק"מ.
לאורך החוף מצויים אלמוגים, אך לא קיימת שונית אלמוגים רצופה שתוכל להגן על קו החוף, ולכן חתרו גלי הים בסלע ויצרו צוקים מבותרים מסביבו. קרקעית הים סביב האי צונחת במהירות לעומק של 3,000 מטרים. צוקים גבוהים יותר נוצרו בקטעי חוף הבנויים מסלעים שמורכבים מאפר געשי, ונמוכים יותר אם מקורם של הסלעים הוא בזרימת לבה. צינורות לבה ומערות געשיות הן מהמאפיינים המיוחדים לאי. החופים החוליים היחידים נמצאים בשני אתרים בצפון האי. בקצה הדרום מערבי של האי, כמו גם במזרח, בכף המזרחי שמהווה הר הגעש הכבוי פויקה, מתנשאים הצוקים לגובה של 300 מטרים מעל פני הים.
סביב האי ישנם כמה איונים קטנים בלתי מיושבים. דרומית מערבית לו שוכנים מוטו נואי (Motu Nui‏, גודלו כ-40 דונם), מוטו איטי (Motu Iti‏, גודלו כ-16 דונם) ומוטו קאו קאו (Moto Kau Kau, גודלו פחות מדונם); ממערב נמצאים מוטו קו אפוקו (Motu Ko Hepoko, גודלו פחות מדונם) ומוטו טאוטרה (Motu Tautara, גודלו פחות מדונם); וממזרח שוכן האיון מוטו מרוטירי (Motu Marotiri, גודלו פחות מדונם).
גאוגרפיה > אקלים

על פי שיטת קפן מוגדר האקלים באי הפסחא כאקלים סובטרופי גשום (Cfa) על גבול אקלים טרופי לח (Af - משקעים בכל עונות השנה). השפעת זרם הומבולדט הקר ממתנת את אקלים האי, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא C°‏ 20.6. החודש החם ביותר הוא פברואר שבו הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת מגיעה ל-C°‏ 28, שיא הקיץ בחצי הכדור הדרומי, והחודשים הקרים ביותר הם יולי ואוגוסט שבהם הטמפרטורה הממוצעת היא C°‏ 18, שיא החורף בחצי הכדור הדרומי. אקלים האי לח, וגשמים יורדים באי 140 ימים בשנה בממוצע. כמות הגשמים השנתית הממוצעת היא 1,147 מילימטרים. החודשים הגשומים ביותר הם מרץ עד יוני, כשאוגוסט עד דצמבר נחשבים כחודשים היבשים ביותר, אם כי גשם כבד יכול לרדת כל השנה (לרוב בלילה). ערפל הוא תופעה נפוצה, וגשם קל יורד לעיתים קרובות. בלילות חסרי גשם נוצר בדרך כלל טל רב.
באי נושבות רוחות דרך קבע, כשבין אוקטובר לאפריל נושבות בעיקר רוחות הסחר הדרום מערביות. מכיוון שהאי שוכן בסמוך לאזור לחץ האוויר הגבוה הקרוי באנגלית South Pacific High, ומחוץ לטווח של אזור ההתכנסות הבין-טרופי, לא מתחוללים באזור אי הפסחא ציקלונים או הוריקנים.
הטמפרטורה הממוצעת של מי הים שסביב האי היא C°‏ 18.
| אקלים באי הפסחא> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באי הפסחא> ינואר.27.19.8.72.8 | אקלים באי הפסחא> פברואר.27.3.20.2.84.8 | אקלים באי הפסחא> מרץ.26.9.19.9.95.6 | אקלים באי הפסחא> אפריל.25.4.18.9.120.7 | אקלים באי הפסחא> מאי.23.4.17.7.152.9 | אקלים באי הפסחא> יוני.22.0.16.5.106.3 | אקלים באי הפסחא> יולי.21.3.15.7.105.1 | אקלים באי הפסחא> אוגוסט.21.2.15.4.93.8 | אקלים באי הפסחא> ספטמבר.21.7.15.5.86.8 | אקלים באי הפסחא> אוקטובר.22.5.16.0.68.0 | אקלים באי הפסחא> נובמבר.23.9.17.3.74.0 | אקלים באי הפסחא> דצמבר.25.4.18.4.86.4 | אקלים באי הפסחא> שנה.24.0.17.6.1,147.2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: "Información climatológica de estaciones chilenas-Chile Norte"
גאוגרפיה > אוכלוסייה

ההערכה המקובלת היא שבתקופה שבה שגשגה תרבות אי הפסחא במאות ה-16 וה-17 התגוררו באי כ-10,000 תושבים. כתוצאה מהאסון האקולוגי שנגרם ככל הנראה כתוצאה מפעילות אנושית מוגברת, מחסור במזון ועימותים מזוינים, הצטמצם מספר זה לבין 2,000 ל-3,000 תושבים לפני שהאירופאים הגיעו לראשונה לאי. חטיפת תושבים על ידי סוחרי עבדים מפרו צמצמה את האוכלוסייה לכ-900 תושבים ב-1868, והמחלות שהביאו החטופים כשהוחזרו צמצמו את האוכלוסייה עוד יותר. ניצול האי למרעה כבשים על ידי קונצרן אירופאי והגבלת שטח המגורים של התושבים עקב כך, גרמו לקבוצה בת 168 תושבים להגר מהאי בעזרת מיסיונרים. ב-1877 דווח שבאי נותרו 111 תושבים בלבד. במשך השנים הבאות האוכלוסייה התאוששה באיטיות, וב-1888, השנה בה סופח האי לצ'ילה, התגוררו באי 178 תושבים.
בתחילת המאה ה-20 שרר רצון נרחב, בייחוד בקרב הצעירים, לעזוב את האי. עם זאת, המשטר הצבאי הצ'יליאני עצר ניסיונות אלו. רק בשנות ה-50 של המאה ה-20 השתפרו תנאי המחיה, והאוכלוסייה גדלה. ב-1960 כבר התגוררו באי כ-1,000 תושבים.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2017 התגוררו באי 7,750 תושבים, צפיפות אוכלוסייה של 47.3 תושבים לקילומטר רבוע. ב-1988 התגוררו באי 1,938 תושבים, ב-1992 התגוררו באי 2,767 תושבים, ב-2002 התגוררו באי 3,791 תושבים, וב-2012 5,806 תושבים. הגידול באוכלוסייה בין 2002 ל-2017 היה 104%, בין הגבוהים בצ'ילה. הגידול המשמעותי במשך שנים אלו נבע בעיקר עקב הגירה מצ'ילה. כתוצאה מכך ההרכב הדמוגרפי של אוכלוסיית אי הפסחא השתנה ומשקלם של הילידים הפולינזיים באוכלוסייה הפך לקטן יותר. ב-2002 תושבים ילידים אלו היוו 60% מכלל אוכלוסיית האי מול 39% תושבים ממוצא אירופאי (רבים מהם תושבים זמניים, כדוגמת פקידי ממשל, אנשי צבא, מדענים ובני משפחותיהם) ו-1% של צ'יליאנים ממוצא אינדיאני. על פי המפקד של 2017, הפכו הילידים הפולינזיים של אי הפסחא למיעוט (כ-45%) במולדתם.
המגמה בעשורים האחרונים הייתה לא רק של הגירה אל האי אלא גם הגירה ממנו. במפקד של 2002 נמצא כי בתחומי צ'ילה גופא מתגוררים 2,269 ילידים שמוצאם מאי הפסחא. באמצע המאה ה-19 היו באי שישה יישובים מרכזים: אנקנה, טונגריקי, ואיהו (Vaihu), וינאפו, מאטאוורי והאנגה רואה. כיום התושבים מרוכזים סביב היישובים האנגה רואה ומאטאוורי בדרום מערב, שגדלו עד שכיום ניתן להתייחס אליהם כאל יישוב אחד. באזורים הנותרים של האי מתקיימים מעט מקומות יישוב קטנים.
השפה הרשמית באי היא ספרדית, שפתה הרשמית של צ'ילה. עם זאת, בחיי היום יום מדברים התושבים ניבים שונים של השפה לאחר שאלמנטים מהספרדית חדרו לשפה הילידית (הקרויה שפת רפה נוי), במקביל לכך שאלמנטים משפת רפה נוי חדרו לספרדית המדוברת באי.
אקולוגיה

כיום רוב האי הוא ערבות דשא, אך בעבר, לפני שהתיישב בו האדם, היה אי הפסחא ברובו מיוער. שינוי זה מיוחס לפעילות הרסנית של המתיישבים, שכרתו את עצי היער מסיבות שונות. מעבר לאובדן המקור לעץ, גרמה פעולת הכריתה הרחבה לאובדן ההגנה שהעניקו העצים ואדמת האי נחשפה לסחיפת קרקע נרחבת.
אקולוגיה > בעלי חיים

להתערבות האנושית הייתה השפעה מכרעת על הפאונה של אי הפסחא. חפירות ארכאולוגיות לפני יישובים פולינזים איתרו 25 מינים מקוריים של עופות ים בהם: אלבטרוסים, סולות, פרגטות, יסעורים, שחפיות ופתונים ושישה מינים מקוריים של עופות יבשה: מין של אנפה, שתי רליות, שני תוכיים ותנשמת. על האי עצמו (להוציא האיונים הקטנים סביבו) מקננים שלושה מינים של עופות ים וארבעה מינים של עופות יבשה, אף אחד מהמינים אינו מקורי או אנדמי.
לא היו באי קודם לבוא האדם יונקים, אבל היו בו חרקים (מין חדש אנדמי נתגלה במערה רק ב-2010), ולפחות סוג אחד של זוחלים. כל היונקים באי כיום הם חיות מחמד וחיות משק מיובאות: סוסים, כבשים, בקר וחזירים. חלק מהסוסים הפכו לסוסי פרא ומהווים כיום מטרד. הם עוזרים להפיץ את שיח הגויאבה באמצעות אכילת פירותיו והפרשת הזרעים בגללים במקום אחר. הם גם נוהגים להתחכך בפסלים הנטושים וגורמים לבלייה מהירה יותר. החולדה הפולינזית (Rattus exulans), שקרוב לוודאי הובאה לאי בידי המתיישבים הראשונים כמקור מזון נכחדה או שנעלמה כשהגיעה לאי החולדה המצויה הגדולה והתוקפנית. אין באי הפסחא חיות מסוכנות לאדם או הנושאות מחלות מידבקות.
בין הזוחלים באי הפסחא מצוי החומט Cryptoblepharus poecilopleurus. שמו בשפת רפה נוי מוקו אורי אורי (moko uri uri). הלטאה החומה זהובה באורך כ-12 סנטימטרים זכתה ככל הנראה למעמד דתי משום שיש כמה פסלונים שלה מעץ טורומירו מגולפים בפרוטרוט כצלמיות בעלות מאפיינים אנושיים. צלמיות אלו שימשו כחפצים פולחניים וחלקם מוצגים במוזיאונים (דוגמת המוזיאונים המלכותיים לאמנות והיסטוריה - Musées d'Art et d'Histoire Royaux בבריסל).
האיונים הקטנים (מוטו) שממערב לאי משמשים אתר קינון לעופות ים כולל: פרגטה, יסעור, סולה, שחפית כהה ושחפית הפיה.
על צוקי הלבה לא נוצרו שונית אלמוגים, אבל קיימים בחופיו שישה סוגים של אלמוגים, מהם שניים אנדמיים (כלומר קיימים רק באי הפסחא). אלמוגים שובצו בפסלי המואי בתור עיניים. משום שלא נוצרה שונית אלמוגים גם לא יכולה הייתה להיווצר המערכת האקולוגית העשירה בבעלי חיים של ים האלמוגים. עם זאת נתגלו ב-1970 במימי האי שני מיני דגים אנדמיים השייכים למשפחת הפיתיונאיים (Antennariidae), חלק מסדרת החכאים: ‏Antennarius randalli ו-Antennarius moai. בקרבת אי הפסחא נמנו 164 מיני דגים, כולל 107 מינים של דגי חוף. יחסית זהו מספר נמוך מאוד. בים שסביב איי פיג'י חיים מעל ל-1,000 מיני דגים. ג'יימס קוק, שביקר באי במרץ 1774, כתב ביומנו:
הים נראה עקר מדגים משום שלא הצלחנו לדוג ולו דג אחד אף שניסנו במספר מקומות באמצעות חוט וקרס. גם בין הילידים ראינו מעט מאוד דגים.
העוני היחסי במיני הדגים יכול להיות אחד הגורמים להצטמצמות האוכלוסייה ולנסיגה בתרבות של אי הפסחא.
לעיתים נדירות ניתן לצפות מהאי בלווייתנים מהמין ראשתן גדול-ראש. כמו כן משערים שבמעמקים שוכן דיונון ענק. בים העמוק יש את הריכוז הגדול ביותר של מעשנות שחורות (סוג של נביעות הידרותרמיות), נביעות געשיות פעילות שמהם נפלטים מים לוהטים מבעבעים עשירים במינרלים שסביבם נוצרו חבורות בעלי חיים יוצאי דופן. ב-2005 נתגלה במרחק של 1,500 קילומטרים מדרום לאי הפסחא ובעומק של 2,200 מטרים מין סרטן חדש שקיבל את הכינוי סרטן היטי.
מין אנדמי של חלזון ימי ששמו המדעי Erosaria englerti על שם האב אנגלרט, שוכן רק בסמוך לאי הפסחא ולאי הבלתי מיושב סאלס אי גומס, כ-391 קילומטרים מזרחית לאי הפסחא.
אקולוגיה > גילוי התרופה רפמיצין

ב-1975 התגלה בדגימת אדמת האי, שנאספה כעשר שנים קודם לכן, חיידק בשם Streptomyces hygroscopius, המפיק את התרופה רפמיצין, הקרויה על שם אי הפסחא. התרופה נחשבה תחילה לאנטי-פטרייתית בלבד; לאחר מכן היא התגלתה גם כמסייעת למניעת דחיית שתלים בהשתלת איברים. בהמשך הסתבר שהיא פועלת גם נגד סוגי סרטן מסוימים ונגד סוכרת ועוד מחלות קשות אחרות, ולאחרונה, לפי מחקר מ-2009, הוכחה כתרופה המסוגלת להאריך את תוחלת החיים המרבית של יצור חי, באופן משמעותי ביותר.
היסטוריה > פרהיסטוריה

את ההיסטוריה הקדומה של אי הפסחא קשה לשחזר, כיוון שעדויות בכתב לא קיימות מתקופה זו. עקב כך קיימות דעות והשערות שונות לגבי מועד ההתיישבות, מקור התושבים, גודל האוכלוסייה, אשמתה בבירוא יער עצי הדקל הגדול שהיה באי בטרם בואם, והאם היה אסון אקולוגי שגרם למחסור במזון ועקב כך לרעב, מלחמות פנימיות, ואף לקניבליזם.