stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שגב פורת
ביוגרפיה > 1983

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכה פורת בשתי מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.54 דקות, אחרי אמיר גניאל (4:03.34 דקות) ודרור גד (גרינברג) (4:13.23 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:54.84 דקות, אחרי גניאל (16:08.46 דקות) ויוחאי ליפשיץ (16:21.15 דקות).
ביוגרפיה > 1984 > אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכה פורת ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.58 דקות, לפני יוחאי ליפשיץ (1:58.15 דקות) וזוהר וייס (1:59.67 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:21.56 דקות, לפני עידו שפירא (16:28.19 דקות) ויוחאי ליפשיץ (16:43.50 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.44 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:06.77 דקות) ולפני עידו שפירא (4:09.40 דקות).
ביוגרפיה > 1985

בתחרות שבע האומות שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בתחילת יולי 1985 זכה פורת בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:54.85 דקות, אחרי סקוטלנד ומדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:28.78 דקות.
ביוגרפיה > 1985 > המכביה ה-12

בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכה פורת ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי של 1:55.23 דקות, אחרי ריק ארנברג (1.54.71 דקות) ולפני פול פיש (1:55.31 דקות) שניהם מארצות הברית, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם רזיאל רימר, יוסי אפל וזוהר וייס בתוצאה של 3:34.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:32.95 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יוחאי ליפשיץ, אמיר שטרנפלד וזוהר וייס בשיא ישראלי חדש של 7:50.61 דקות, אחרי הרביעייה מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 7:43.17 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי של 4:03.37 דקות, אחרי ריק ארנברג שקבע שיא מכביה חדש של 4:00.63 דקות ודניאל יזרעאל (4:03.16 דקות) שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:20.18 דקות
ביוגרפיה > 1985 > השחיין המצטיין באליפות ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה פורת ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 53.16 שניות, מאית השנייה לפני זוהר וייס 53.17 שניות ויוחאי ליפשיץ (54.85 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.18 דקות, לפני זוהר וייס (1:56.37 דקות) ואמיר שטרנפלד (1:57.80 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.51 דקות, לפני זוהר וייס (4:07.85 דקות) ואמיר שטרנפלד (4:12.15 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:09.49 דקות, לפני ליפשיץ (16:30.96 דקות) וערן הירש.
ביוגרפיה > 1986

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה פורת ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.60 שניות, לפני זוהר וייס (52.62 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:51.87 דקות, לפני וייס (1.52.58 דקות) שאף הוא קבע תוצאה טובה מהשיא הישראלי של אמיר גניאל (1:52.62 דקות) ועמית טלמון ממכבי תל אביב (1:57.57 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 15:37.16 דקות, 12 שניות מהר משיאו בן-6 השנים של גניאל. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:58.50 דקות, אחרי וייס שקבע שיא ישראלי חדש של 3:57.62 דקות, ולפני עמית טלמון (4:08.25 דקות).
ביוגרפיה > 1986 > שיאן ישראל

בתחרות שמונה האומות שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בתחילת יולי 1986 זכה פורת במדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 15:48.72 דקות, שיפור לשיאו של גניאל (15:49.62 דקות, משנת 1980), אחרי אנטוני מוויילס (15:48.29 דקות) ובכך הבטיח את השתתפותו באליפות העולם בשחייה. שיא זה החזיק מעמד 13 שנים עד שנת 1999, כשמיקי חליקה העמידו על 15:44.00 דקות.
ביוגרפיה > 1986 > אליפות העולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד אותה שנה סיים פורת במקום ה-34 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.35 דקות, במקום ה-30 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.64 דקות ובמקום ה-28 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:24.39 דקות.
ביוגרפיה > 1987

בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 זכה פורת בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.50 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ערן הירש, שגיא שטיגמן ואייל שטיגמן בתוצאה של 7:54.21 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.02 שניות, לפני זוהר וייס (53.22 שניות) ושגיא שטיגמן (54.50 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצא השל 1:55.27 דקות, לפני זוהר וייס (1:56.91 דקות) וערן הירש (1:57.29 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.81 דקות, לפני ערן הירש (4:07.27 דקות) וברק עטר (4:11.06 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.26 דקות, לפני אמיר שטרנפלד (2:12.54 דקות) ואלון קובל (2:14.32 דקות).
ביוגרפיה > 1988

בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1988 זכה פורת בשלוש מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.54 דקות, מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ערן הירש, ערן גרומי וזוהר וייס בשיא ישראלי חדש של 7:44.32 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:29.25 דקות.
ביוגרפיה > 1989 > המכביה ה-13

בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1989 זכה פורת ב-3 מדליות, 2 מדליות כסף ומדליית ארד אחת. מדליות כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:31.05 דקות, ביחד עם יואב ברוק שקבע שיאי ישראלי חדש כשחיין ראשון (52.41 שניות), ערן גרומי וזוהר וייס, במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 7:39.99 דקות ביחד עם רז דר, ברוק, וערן הירש. מדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.97 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.26 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.21 שניות.
חייו האישיים

כיום פורת נשוי ומתגורר בדנמרק.
הערות שוליים

↑  זיו סידרר, שחייני הפועל גש"מ ומכבי ת"א סיפקו שיאים באליפות ישראל, דבר, 28 באוגוסט 1983
↑  זיו סידרר, טבלת השיאים בשחיה נותרה שלמה ביום נעילת האליפות, דבר, 30 באוגוסט 1983
↑  אלכס פרסלמן, רביעיית יזרעאל שיפרה השיא במשחה המעורב, מעריב, 22 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, "מלכת הבריכה" הגיעה לסוף הדרך, מעריב, 23 באוגוסט 1984
↑  אלכס פרסלמן, בבוקר: זוהר גלילי בערב: טל משקיף, מעריב, 21 באוגוסט 1984
↑  שחייני ישראל במקום האחרון ב"7 האומות", מעריב, 8 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, טרגדיה ישראלית בבריכה אמריקנית, מעריב, 18 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, החזה של אייל עטור זהב, מעריב, 22 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, תודה, אייל - גם לישראל יש זהב במים, מעריב, 21 ביולי 1985
↑  אלכס פרסלמן, ברון השחיינים ניצח במשחה השליחים המעורב, מעריב, 23 ביולי 1985
↑  התוצאות, מעריב, 21 באוגוסט 1985
↑  אלכס פרסלמן, שגב פורת דחק את זוהר וייס למקום השני, מעריב, 21 באוגוסט 1985
↑  עמי כברי, גלילי: שוב מציל תורן, מעריב, 23 באוגוסט 1985
↑  עמי כברי, גלילי החזיר לעצמו השיא ב-100 גב, מעריב, 22 באוגוסט 1985
↑  אלכס פרסלמן, שיא מצויין לשגב פורת ב-200 חתירה, מעריב, 21 בפברואר 1986
↑  אלכס פרסלמן, פורת מחק את גניאל מהטבלה, מעריב, 23 בפברואר 1986
↑  אלכס פרסלמן, שיא ב-400 חתירה לזוהר וייס, מעריב, 20 בפברואר 1986
↑  אלכס פרלסמן, שממון איכותי ביום הראשון באליפות השחיה, מעריב, 27 באוגוסט 1987
↑  אלכס פרלסמן, גרומי:פרפר על הגב, מעריב, 28 באוגוסט 1987
↑  אלכס פרלסמן, השחיין ערן גרומי - מגדלור במים עכורים, מעריב, 30 באוגוסט 1987
שיופוק

שִיוֹפוֹק (בהונגרית: Siófok, צירוף של שם הנהר Sió ושם הכפר הקדום Fok) היא עיר קיט במחוז שומוג', הונגריה, לחופו הדרומי של אגם בלטון. העיר היא הגדולה שבין היישובים לחופי האגם. היא מקושרת לבודפשט, הנמצאת כ-120 ק"מ מצפון-מזרח לה בכביש המהיר M7 ובמסילת רכבת.
היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה במסמך ההקמה של כנסיית טיהאן מ-1055.
ב-1552 כבשו העות'מאנים את העיר ובנו בה נמל מבוצר.
עם השלמת "מסילת הברזל הדרומית" בשנת 1861 קושרה שיופוק לבודפשט והחלה להתפתח כמרכז אזורי, בשנת 1863 הוכשר נמל בחופה החולי והשטוח של העיירה. לקראת סוף המאה ה-19 החלה העיר למשוך תיירות פנים ופותחו בה שירותי תיירות, בתי מלון, חופים מוסדרים וכדומה. עקב היותה עיירת הקיט הקרובה והנגישה ביותר לבודפשט מבין יישובי אגם בלטון, היא מושכת קהל נופשים גדול בעונות הרחצה.
ב-1950 סופחו לעיר יישובים סמוכים והיא הפכה לעיר נפה.
ליד העיר נמצא מוצא התעלה המלאכותית שיו (Sió) המנקזת את עודפי מי הבלטון לדנובה.
ילידי המקום

אמריך (אימרה) קלמן במקור קופשטיין (1882 – 1953) היה מלחין אופרטות יהודי הונגרי ודמות בולטת בהתפתחות האופרטה הווינאית במהלך המאה ה-20.
גֵזָה רֵוֵוס במקור רוטהאוזר (1878–1955) פסיכולוג בתחום המוזיקה יהודי-הונגרי ופיזיולוג שמיעה והקול.
נאנדור קורצ'מארוש (במקור רייך, 1883–1959) סופר, עיתונאי, דרמטורג, מנהל תיאטרון, במאי יהודי-הונגרי.
אילי קראצ'וני (במקור אילונה קרדוש, 1894 – 1944) שחקנית יהודייה-הונגרייה, זמרת אופרטה וזמרת אופרה.
ערים תאומות

צרפת סן לורנס דו ואר, צרפת
גרמניה ולדהיים, גרמניה
גרמניה לנדסברג על הלך, גרמניה (מ־2002)
פולין ברנה, פולין
פינלנד אואולו, פינלנד
קרואטיה פורץ', קרואטיה
אסטוניה פרנו, אסטוניה
ארצות הברית וולנט קריק, ארצות הברית
רומניה ג'ורג'הני, רומניה
ישראל נתניה, ישראל
ראו גם

בית הקברות היהודי בשיופוק (באנגלית)
הסכם ערים תאומות עם נתניה
שמואל עינב

ערך זה עוסק בפרופסור באוניברסיטת תל אביב. אם התכוונתם לאיש עסקים וסוחר קרקעות, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1942 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  פברואר 2022  (בגיל 79)
 מקום קבורה:  עינת 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  דפנה פז 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האמריקנית להנדסה מכנית (2000)  Fellow of the Biomedical Engineering Society 
 תרומות עיקריות
 מחקר בהנדסה ביו-רפואית, פרס מפעל הפיס ע"ש לנדאו 2013
 
שמואל עינב (י"ט בחשון ה'תש"ג, 30 באוקטובר 1942 – 20 בפברואר 2022) היה פרופסור להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב, חוקר של מערכת הלב וכלי הדם ומהחוקרים העיקריים של זרימת הדם ופעילות הלב. המציא מספר פטנטים בנושאים אלה. הקים את תוכניות הלימודים בהנדסה ביו-רפואית ואת המחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

שמואל עינב ואחותו דקלה, נולדו למאיר גולדשמיט ממקימי חברת מקורות, ובלה גולדשמידט לבית שקולניק מראשוני העובדות בתנובה. נקרא על שם דודו, הרב שמואל וינטרוב. עד לפטירתו היה נשוי לחסיה לבית קורן ולזוג שלוש בנות. כנגן חובב בכינור הקפיד לנגן ברביעיית מיתרים למעלה מ-40 שנה.
סיים את תיכון עירוני ד' בתל אביב. במסגרת העתודה האקדמית למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, בה רכש את התואר מוסמך למדעים. לאחר מכן השלים את לימודי התואר השני במחלקה להנדסה גרעינית בטכניון וקבל את התואר מגיסטר למדעים. את לימודי התואר דוקטור בביומכניקה סיים באוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק.
פרופ' עינב נמנה עם מייסדי האיגוד להנדסה רפואית וביולוגית וכיהן כנשיא האיגוד. במחקריו עסק בנושאים הקשורים בזרימת הדם בלב ובעורקים הכליליים. עסק במעבר הדם דרך מסתמי הלב ודרך התקנים המשמשים לסיוע בזרימה, כגון: תומכנים (סטנטים) ותותבי זרימה ומשאבות לב מלאכותיות. בנוסף חקר את פעולת גומלין שבין רקמות הדם והפרעות לזרימה שמאפיינות עורקים חסומים. מוקד אחר של מחקריו הם הכוחות המשפיעים על מחזור הדם (המודינמיקה) בעת התחלת היווצרותה של טרשת עורקים, ובדינמיקה של זרימת הדם במאמץ גזירה, והשפעתה על רקמות האנדותל. כן עסק בגישות חישוביות להערכת חומרת המחלה ויעילות הטיפול בה. בשנים האחרונות התפרסם גם במחקריו על שפעול טסיות דם תחת השפעה של מאמצי גזירה, ועל המנגנונים המכניים הגורמים לקרע של טרשות לא-יציבות, ושימוש בננוטכנולוגיות לשחזור והתחדשות כלי דם.
הוא אחד מחלוצי המכשור הרפואי בתחום שיטות אבחון בעזרת הדמיה המבוססת על תמונות משולבות שמתקבלות מהבדיקות הבאות: (MRI) דימות תהודה מגנטית, (CT) טומוגרפיה ממוחשבת ואולטרה-סאונד, שיטות אלו אינן פולשניות או שפלישתן מינימלית. הדמיה זו מאפשרת קבלת תמונה שלמה ומעקב אחר תפקוד האיברים והמתרחש בגוף המטופל, ומיעל את אופן הטיפול.
נפטר ב-20 בפברואר 2022, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת.
תפקידים

בשנים 1982–1985 היה המנהל של "רמות" - הרשות האוניברסיטאית למחקר יישומי ופיתוח תעשייתי ליד אוניברסיטת תל אביב בע"מ.
בשנת 1993 הקים את המחלקה להנדסה רפואית באוניברסיטת תל אביב וכהן כראש המחלקה הראשון. כמו כן היה המנהל והמייסד של מרכז אלה קודש להנדסה רפואית ומדעי הטבע.
בשנת 1995 ייסד את מרכז העל לחקר הלב וכלי הדם של שם שלזאק באוניברסיטת תל אביב. המרכז מאפשר לחוקרים ולתלמידים לשלב בין תחומי הקרדיולוגיה וההנדסה הביו-רפואית. בשנים 1995–2000 הוא שמש כמנהל המרכז.
בשנים 1996–2001 כיהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 הוביל מהלך שהביא לקבלת אישור של המועצה להשכלה גבוהה בישראל ללימודי תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית, במחלקות של הטכניון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת תל אביב. בשנת 2005 קיבל המחזור הראשון של תוכנית זו את הסמכתו באוניברסיטת תל אביב.
הוא המנהל המייסד של המעבדה למחשוב ועיבוד מקבילי ביו-רפואי ע"ש ידידי אוניברסיטת תל אביב בקליפורניה.
היה מופקד הקתדרה להנדסה ביו-רפואית של כלי הדם על שם הרברט ג'י ברמן.
כהערכה על תרומותיו המקצועיות, נבחר כעמית באגודות הבאות: הקולג' הבינלאומי להנדסה רפואית וביולוגית (עמית מייסד), החברה האמריקאית להנדסה ביו-רפואית (עמית מייסד), עמית החברה האמריקאית להנדסת מכונות, עמית האיגוד האמריקאי להנדסה רפואית וביולוגית, עמית החברה האירופאית להנדסה רפואית וביולוגית.
היה פרופסור אורח במעמד מיוחד במכון הטכנולוגי של קליפורניה (CALTECH).
בשנת 2012 הוענק לפרופ' עינב פרס לנדאו למדעים ולמחקר של מפעל הפיס על תרומתו למדע ולהנדסה הביו-רפואית. הממליצים עליו כתבו: "פרופ' עינב הוא בר סמכא עולמי בהנדסה ביו-רפואית של מערכת הלב וכלי הדם ומחוקרי זרימת הדם הטובים ביותר. איני יכול לציין חוקר אחר בתחומו בארץ שתרם כה רבות לקידום התחום ולקידום המחקר הביו-רפואי כפרופסור שמואל עינב".
בשנותיו האחרונות, בנוסף להיותו פרופסור אמריטוס במחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב כיהן, באופן חלקי, כפרופסור מחקר באוניברסיטת סטוני ברוק ואחראי על פיתוח טכנולוגיות רפואיות מתקדמות.
הוזמן להרצות והשתתף במאות כינוסים מדעיים, ופרסם למעלה מ-120 מאמרים מדעיים, וכן מספר פרקים בספרים חשובים.
פעילות ציבורית

פרופ' עינב היה חבר במועצה הפדגוגית של משרד החינוך. כיהן כיושב ראש התוכנית לחינוך טכנולוגי ומדעי של משרד החינוך.
הוא אחד מהחברים המייסדים של התוכנית השותפות תל אביב–לוס אנג'לס, תוכנית קהילתית אשר מקדמת במשותף מפעלים תרבותיים, חינוכיים ורפואה חברתית, בשתי הערים.
בשנת 1993 היה חבר המועצה הלאומית לדימות של משרד הבריאות.
בשנת 1996 היה חבר במועצה לניסויים בבעלי חיים.
היה חבר במועצת המנהלים של קופת חולים כללית.
בשנים 1984–1985 היה חבר ועדת הלסינקי.
ספר יובל לכבודו

Selected Works on CARDIOVASCULAR ENGINEERING Part A S. Department of Biomedical Engineering Faculty of Engineering Tel Aviv University 2002
פטנטים

Intra Aortic Pumping Apparatus, 1987.
Method and Apparatus for Magnetic Resonance Imaging of Flow, ISR. Patent Number 90756, 1989.
Ultrasonic Recanalization System, U.S. Patent Number 5209719, 1992.
Method for Determining the Degree of Occlusion and Elasticity in Blood Vessels and Other Conduit, U.S. Patent Number 6129674, 2000
הערות שוליים

↑  בית העלמין קיבוץ עינת, פרופ' שמואל עינב ז"ל
↑  דרגת החברות הגבוהה ביותר הניתנת לחלק קטן מהחברים שהגיעו להישגים מפליגים
↑  הזוכים בפרס מפעל הפיס ע"ש לנדאו
↑  Selected Works on CARDIOVASCULAR ENGINEERING Part A S. Einav P. 693-699
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515066405171  dblp: 84/1266  ISNI: 0000 0004 4283 5030  LCCN: n2015190951  MGP: 99545  VIAF: 310739804   WorldCat (עם VIAF): 310739804
תאודור מורל

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1886 Trais, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 במאי 1948 (בגיל 61) Tegernsee, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית, הקיסרות הגרמנית 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה
 אות הזהב המפלגתי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
תאודור גילברט מורל (גרמנית: Theodor Gilbert Morell;‏ 22 ביולי 1886 - 26 במאי 1948), היה רופאו האישי של אדולף היטלר.
חייו

מורל למד רפואה בגרנובל ובפריז, ובשנת 1913 הוסמך כרופא. במלחמת העולם הראשונה שירת כרופא צבאי. בשנת 1919 פתח מרפאה בברלין, ושנה לאחר מכן נישא לשחקנית עשירה. הוא מיקד עצמו בשיטות רפואיות בלתי מקובלות, ודחה הזמנות לשמש רופא אישי של השאה הפרסי ומלך רומניה.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 היה מורל בבעיה: רבים ממטופליו היו יהודים, וגם חזותו החיצונית דמתה לסטריאוטיפ הנאצי של יהודי. הוא פתר את הבעיה בכך שהצטרף למפלגה הנאצית באפריל 1933, העביר את מרפאתו למקום יוקרתי בברלין, ופרסם עצמו כמומחה לטיפול במחלות מין.
בשנת 1936 טיפל מורל בהיינריך הופמן, צלמו האישי של היטלר, שחלה בזיבה. האסיסטנטית של הופמן בסטודיו לצילום הייתה אווה בראון, והיא הציגה אותו להיטלר. היטלר התרשם מהשיטות הבלתי מקובלות של מורל ומינה אותו לרופאו האישי, תפקיד שאותו מילא כמעט עד סיום מלחמת העולם השנייה.
כשגרמניה הובסה מורל הצליח לברוח מברלין לדרום גרמניה באחת הטיסות האחרונות שיצאו משם. הוא נתפס על ידי האמריקנים, והובא לחקירות במחנה מעצר אמריקני באתר מחנה הריכוז בוכנוואלד. הוא לא הואשם בשום פשע. בריאותו התדרדרה במהירות, והוא מת משבץ מוחי ב-26 במאי 1948.
טיפולו בהיטלר

היטלר סבל מפריחה בעור הרגליים, מעוויתות בקיבה, מגזים בבטן ומירידה במשקל. מורל טיפל בו בתכשירים של ויטמינים שונים ובחיידקי קולי. היטלר הרגיש הקלה, הפריחה נעלמה ומשקלו עלה. אמונו במורל גבר ונשאר עד לימים האחרונים בפיהררבונקר בברלין ב-1945. מורל רצה לטפל גם ביתר הצמרת הנאצית, אך הם זלזלו בו והחשיבו אותו כרופא אליל. הרמן גרינג כינה אותו בלעג "אמן המזרקים של הרייך".
אלברט שפר סיפר בזיכרונותיו כי בשנת 1936 פנה אל מורל בגלל עוויתות קיבה. לאחר בדיקה שטחית רשם לו מורל טבליות של חיידקי מעיים, דקסטרוז, ויטמינים והורמונים. שפר לא לקח טיפול זה, ונועץ בפרופסור לרפואה פנימית בברלין אשר קבע כי התסמינים של שפר נובעים מעבודת יתר. לאחר שהוריד שפר מעומס העבודה אכן נעלמו התסמינים, אך כדי לא לפגוע בהיטלר הוא הודיע לו שהריפוי היה בזכותו של מורל והיטלר נהג לצטט תכופות קביעה זו.
במרץ 1939 הוזעק נשיא צ'כיה אמיל האכה לברלין, והופעל עליו לחץ פסיכולוגי מצד היטלר ועוזריו כדי שיחתום על כתב כניעה. האכה לא עמד בלחץ, והתעלף. מורל, שהיה בחדר סמוך, הוזעק והזריק לו זריקת מרץ. האכה חזר להכרה וחתם על כניעת צ'כיה.
ב-20 ביולי 1944 נפצע היטלר וניצל מהתנקשות בחייו, באירוע שנודע כ"קשר ה-20 ביולי". ד"ר מורל הוזעק וטיפל בו. היטלר סבל מכוויות ברגליו, חתכים במצחו ועור תוף קרוע באוזנו. ד"ר ארווין גיזינג, מומחה לאף אוזן גרון, נקרא לטפל בו. שמיעתו באוזן הימנית נפגעה, והפגיעות באוזן הפנימית פגעו בשיווי משקלו כך שבשעת הילוכו ניכרה בו הטיה לצד ימין.
ב-22 באפריל 1945 היה היטלר במצב של התמוטטות עצבים, לאחר שהבין שהמצב אבוד. הוא נסגר בחדרו שפוף ומדוכדך. מורל נכנס לחדרו ורצה לתת לו גלוקוז בלתי מזיק, אך היטלר הגיב בהתפרצות משולחת רסן והאשים את מורל בניסיון לסמם אותו במורפיום. הוא איים להוציא להורג את מורל הרועד מפחד, ופיטר אותו בחמת זעם. את מקומו תפס רופא האס אס ד"ר לודוויג שטומפפגר, שהמית כעבור מספר ימים את ילדיו של יוזף גבלס בכמוסות ציאניד.
לקריאה נוספת

איאן קרשו:היטלר, נמסיס הוצאת עם עובד, 2005.
תומאס לי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במרץ 1944 ברוקלין, ארצות הברית 
 התאבד:  23 בפברואר 2023 (בגיל 78) השדרה החמישית, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  Belmont Hill School 
 מעסיק:  Lee Equity Partners, Thomas H. Lee Partners 
 בן או בת זוג:  Barbara F. Lee (?–1995)  Ann Tenenbaum 
 
תומאס הסקל לי (באנגלית: Thomas Haskell Lee; ‏27 במרץ 1944 – 23 בפברואר 2023) היה איש עסקים ומשקיע אמריקאי. נחשב לאחד מחלוצי תחום קרנות ההשקעות הפרטיות, בדגש על רכישות ממונפות.
החברה שהקים ב-1974 תומאס ה. לי פרטנרס (Thomas H. Lee Partners (THL)), היא בין חברות ההשקעות הפרטיות (Private Equity, ובקיצור PE) הוותיקות והגדולות בעולם. ב-2006 עזב את החברה שהקים ויסד את חברת ההשקעות הפרטיות Lee Equity Partners, שבה כיהן כשותף מנהל. עם מותו, בפברואר 2023, נאמד שוויו הנקי לפי פורבס, ב-2 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

נולד ב-1944 בברוקלין, ניו יורק סיטי למשפחה יהודית. אביו, הרברט סי לי (בשמו המקורי: ליבוביץ) ומילדרד "מיקי" שיף לי. סבו היה רוברט שיף, מייסד ובעלי "תאגיד הנעליים של אמריקה" (Shoe Corporation of America, אין לבלבל עם "United States Shoe Corporation") ואביו עבד בתחילת דרכו בחברה. בהמשך התקדם אביו והיה ליו"ר "Shoe Corporation of Canada" ו-"Clark International Corp".
הוא למד בבית הספר בלמונט היל (אנ') בבוסטון וסיים את לימודיו בהרווארד קולג' (אנ') ב-1965, כשבמקביל עבד זמן מה כאנליטיקאי במחלקת המחקר של בנק ההשקעות ל. פ. רוטשילד (אנ') בניו יורק.
ב-1966 החל לעבוד בבנק הלאומי הראשון של בוסטון (אנ'), וכעבור שמונה שנים, ב-1973 הגיע לדרגת סגן נשיא הבנק. לפי דיווחי משפחתו, שנמסרו אחרי פטירתו, החל לי להשקיע עם כספי ירושה בסך 150,000$ בלבד.
את חברת ההשקעות הראשונה שלו, "תומאס ה. לי פרטנרס" (אנ') הקים לי ב-1974 ובאמצעותה החל לרכוש חברות בעסקאות רכש ממונפות. חלק מהחברות ששיקם הונפקו על ידו לציבור ונמכרו בתשואות נאות, וחלקן גם קרס במהירות לאחר מכן תחת הניהול החדש שהפגין ביצועים גרועים. לפי אתר חברת THL, מאז הקמתה ועד 2006 (מועד פרישתו של לי) גייסה החברה יותר מ-22 מיליארד דולר בשש קרנות פרייבט אקוויטי. החברה עמדה במרץ 2006 ערב סיום גיוס הכספים עבור הקרן השישית שלה, כאשר החליט לי להתפטר ממנה בצורה ידידותית ולהקים חברה חדשה "Lee Equity Partners" שהתמקדה בקרנות צמיחה (Growth capital), אפיק השקעות שבדרך כלל אינו ממונף ומאפשר למשקיע לחלוק עם חברה מבוססת יחסית, חלק מתשואות הצמיחה שלה, מעמדת מיעוט של מחזיקי המניות, שאינה מערערת את מבנה השליטה בחברה הוותיקה.
שינוי זה איפשר ללי לצמצם משמעותית את מעורבותו היומיומית במסחר והוא עבר להתגורר בניו יורק.
לי היה פילנתרופ רב פעלים, ותרם סכומים גדולים למוסדות אקדמיה, אמנות ורפואה נודעים בעיקר בארצות הברית.
הוא היה נשוי פעמיים ולו חמישה ילדים. לי היה אספן אמנות נלהב וחבר קרוב של בני הזוג ביל והילרי קלינטון, שלפי הדיווחים בילו בביתו כמה ימים בתקופה שלאחר הפסדה של הילרי בבחירות 2008 לנשיאות ארצות הברית.
ב-23 בפברואר דווח כי לי שם קץ לחייו במשרדו במנהטן בגיל 78.
הערות שוליים

↑  נקרולוג על אביו באתר הבוסטון גלוב, 5–6 באפריל 2012.
↑  US billionaire financier Thomas Lee found dead at 78, באתר ה-BBC, 24 באפריל 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010983750205171  GND: 1210591111  LCCN: no2020017373  SUDOC: 245345280  VIAF: 34158125020014931180   WorldCat (עם VIAF): 34158125020014931180 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תומאס לי".
תומאס לורץ

תומאס לורץ (בגרמנית: Thomas Lurz; נולד ב-28 בנובמבר 1979 בווירצבורג) הוא שחיין גרמני. הוא אלוף עולם בשחייה במים פתוחים, בעל 13 מדליות מהן 7 זהב ובעל מדליית כסף (לונדון 2012) ומדליית ארד (בייג'ינג 2008) אולימפיות.
ביוגרפיה

לורץ נולד בווירצבורג. הוא גר בגרברון ושוחה במועדון הספורט אס.וי. וירצבורג 05. באולימפיאדת אתונה (2004), לורץ ייצג את גרמניה במקצה 1500 מטר חופשי, אבל לא העפיל לגמר. באותה השנה, הוא זכה במדליית זהב באליפות העולם בשחייה במים פתוחים במקצה 10 קילומטר.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה לורץ לראשונה במדליית זהב במים פתוחים במשחה ל-5 קילומטר לפני צ'יפ פיטרסון מארצות הברית וסימון ארקוליו מאיטליה ובמדליית כסף במשחה ל-10 קילומטר אחרי פיטרסון ולפני פיטר סטויצ'ב מבולגריה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה לורץ ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:47:27.0 שעות, לפני	בריאן ריקמן מבלגיה (4:47:27.4 שעות) ויבגני דראטסב מרוסיה (4:47:28.1 שעות) ובמשחה קבוצתי (2 גברים ואישה) בתוצאה של 52:54.9 דקות, לפני יוון (54:03.3 דקות) וברזיל (54:03.5 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:14.5 שעות, אחרי ספירידון יאניוטיס מיוון (1:49:11.8 שעות) ולפני אוסמה מלולי מתוניסיה (1:49:19.2 שעות) ומדליית ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:32.2 דקות, אחרי אוסמה מלולי (53:30.4 דקות) ואריק הדלין מקנדה (53:31.6 דקות).
תארים הישגים

לורץ זכה 5 פעמים (2005, 2006, 2009, 2011 ו-2013) בתואר שחיין השנה במים פתוחים, יותר מכל שחיין אחר בהיסטוריה.
שמואל פומרנץ

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1910 ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 נהרג:  18 בדצמבר 1948 (בגיל 38) יוגוסלביה
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  צי ארצות הברית  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1939 – 18 בדצמבר 1948 (כ־9 שנים)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 טייס ומנהל מפעל תחזוקת מטוסים בצבא ארצות הברית אחראי רכש מטוסים עבור צה"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 
שמואל "סם" פומרנץ (23 בספטמבר 1910 - 18 בדצמבר 1948) היה חייל בצבא האמריקאי בתקופת מלחמת העולם השנייה. ממתנדבי חוץ לארץ בחיל האוויר. נהרג בתקופת מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה > נעוריו

שמואל סמואל פומרנץ נולד ב-1910 בעיר ניו יורק שבארצות הברית לאסתר זלדה ופיליפ פומרנץ. למד בניו יורק בבית ספר יסודי ותיכון והמשיך ללימודי הנדסה אווירונאוטית באוניברסיטת ניו יורק .
ביוגרפיה > השירות בצבא ארצות הברית

עם סיום לימודיו החל לעבוד אולם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס פומרנץ לזרוע האווירית של הצי האמריקני והוכשר כטייס ניסוי. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוצב כמנהל עבודה במפעל לייצור מטוסים. עם סיום המלחמה השתחרר אולם במרץ 1948 עלה ארצה והתנדב לשירות בחיל האוויר במסגרת מח"ל.
ביוגרפיה > הבאת מטוסי ה"אויה S199"

ב-23 באפריל 1948 נחתם הסכם עם ממשלת צ'כסלובקיה לרכישת 10 מטוסים מדגם אוויה S-199. הוחלט שהמטוסים יפורקו בארץ המוצא ויוטסו ארצה בבטנם של מטוסי קומנדו וכאן יורכבו. פומרנץ מונה לפקד על פירוק המטוסים והכנתם להטסה. ב-20 במאי נחת בארץ המטוס הראשון ובהמשך החודש נחתו עוד 7 מטוסים. מטוסים אלו שימשו לבלימת הטור המצרי שנע לכוון מרכז הארץ.