stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זריזות ידיים

קלפן המשתמש בזריזות ידיים כדי לזכות במשחק קלפים מתוך "המרמים במשחק הקלפים" של קאראווג'ו.
זריזות ידיים (מכונה באנגלית: Sleight of hand ולעיתים גם: prestidigitation, legerdemain) הן כינוי למיומנויות מוטוריות עדינות, המשמשות אמני במה בתחומים שונים כדי לבדר את הקהל ולייצר מניפולציות מסוגים שונים. מיומנות זו קשורה קשר לקסמי תקריב, קסמי קלפים, גנבה וכייסות.
בגלל השימוש האינטנסיבי במיומנות זו בקרב קוסמים, זריזות ידיים נחשבת בטעות לענף בתחום הקסמים. אך למעשה, היא ז'אנר בידור נפרד, וישנם אמני במה שונים, שאינם קוסמים העושים בה שימוש.
בין חלוצי זריזות הידיים המפורסמים: דן ודייב (אנ'), ריקי ג'יי (אנ'), דייוויד קופרפילד, יאן פריש (אנ'), נורברט פרה (אנ'), דאי ורנון (אנ'), קרדיני וטוני סלידיני.
אטימולוגיה והיסטוריה

המונח באנגלית לזריזות ידיים הוא sleight, שמשמעותו "שימוש בערמומיות או בערמומיות, במיוחד כדי להונות". מקור מונח זה הוא בנורדית העתיקה. הביטוי "sleight of hand" פירושו "אצבעות מהירות" או "אצבעות טריקסטר". מילים נרדפות נפוצות בלטינית ובצרפתית כוללות את השימוש במילים: prestidigitation ו-legerdemain בהתאמה. סנקה, פילוסוף מתקופת הכסף של הספרות הלטינית, השווה במפורש טכניקות רטוריות וטכניקות אשלייתיות.
אטימולוגיה והיסטוריה > הקשר לקסמי תקריב

זריזות ידיים משמשת בעת ביצוע קסמי תקריב, ביצוע קסמים כאשר קהל הצופים נמצא קרוב מאוד לקוסם בעת ביצוע האשליה - לרוב, במרחק של 3–4 מטרים. לרוב, המרחק הקטן שישנו בין הקוסם לבין הקהל מונע ממנו תאוריות לגבי אנשים שתולים בקהל. קסמים מסוג זה עושים שימוש בחפצים יומיומיים כמו קלפים, מטבעות, ניירות, כוסות וכדומה. ביצוע מוצלח של זריזות ידיים גורם להתרחשות להיראות טבעית ונטולת שינויים מיוחדים. בנוסף למיומנות המוטורית הנדרשת לביצוע תרגילי זריזות ידיים, בקסמי תקריב נדרשת גם מיומנות פסיכולוגית, תזמון נכון וכוריאוגרפיית גוף שתאפשר ביצוע מוצלח של הקסם.
אטימולוגיה והיסטוריה > קשר עם קסמי במה

שימוש בטכניקות זריזות ידיים במהלך מופעי קסם על במה נדירה יחסית, מכיוון שרוב אירועי הקסם והפעלולים מתבצעים עם חפצים הנראים לקהל גדול בהרבה, אך, לעיתים נדירות בכל זאת נעשה שימוש בטכניקות אלו על ידי אמני במה. קסמי הבמה הנפוצים ביותר בהם נעשה שימוש בזריזות ידיים הם קסמים המבוצעים עם חבלים או עם קלפים. לרוב נבחר משתתף אקראי מהקהל אשר מוזמן לבמה כדי לצפות בקסם מקרוב ולעיתים מוקרן בצידי האולם צילום תקריב של הקסם המצולם בזמן אמת על ידי מצלמה על הבמה.
אטימולוגיה והיסטוריה > הקשר לרמאות קלפים

על אף שזריזות ידיים משמשת בעיקר למטרות בידור, זוהי טכניקה בה נעשה שימוש לרמאות בבתי קזינו ומתקני הימורים ברחבי העולם. שיטות נפוצות לרמאות מקצועית במשחקי קלפים באמצעות זריזות ידיים כוללות: palming, switching, denching and וגנבת קלפים מהשולחן. טכניקות כאלה כוללות תנועות ידיים מטעות באופן קיצוני ודורשות שנים של תרגול. מסיבות אלה המונח "זריזות ידיים" טומן בחובו אסוציאציות שליליות של חוסר יושר ורמאות באולמות הימורים רבים, וקוסמים רבים המוכרים ברחבי העולם מורחקים בפומבי מבתי קזינו, כך למשל המנטליסט והקוסם הבריטי דרן בראון, שמורחק מכל בתי הקזינו בבריטניה.
לקריאה נוספת > מודפסים

Henry, Hay (1975). Cyclopedia of Magic. Dover Publications. ISBN 978-0-486-21808-3.
Hugard, Jean; Braué, Frederick, eds. (2012). The Royal Road to Card Magic. Courier Corporation. ISBN 978-0486156682.
Jones, Jessica (2007). The Art of Cheating: A Nasty Little Book for Tricky Little Schemers and Their Helpless Victims. Simon and Schuster. ISBN 978-1416571384.
Jay, Joshua (2008). Magic: The Complete Course. Workman Publishing. ISBN 978-0761159681.
Longe, Robert (2003). Clever Close-up Magic. Sterling Publishing Company. ISBN 978-1402700279.
Ostovich, Helen; Hopkins, Lisa, eds. (2014). Magical Transformations on the Early Modern English Stage. Ashgate Publishing. ISBN 978-1472432865.
Scarne, John (2003). Scarne's Magic Tricks. Courier Corporation. ISBN 978-0486427799.
Tarr, William (1976). Now You See It, Now You Don't! Lessons in Sleight of Hand. Vintage Books. ISBN 0-394-72202-7.
Whaley, Barton; Bell, John, eds. (1991). Cheating and Deception. Transaction Publishers. ISBN 978-1412819435.
לקריאה נוספת > מקוונים

Jones, Finn-Olaf (22 באפריל 2006). "Houdini in the Desert". Forbes. נבדק ב-26 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
Singer, Mark (5 באפריל 1993). "Ricky Jay's Magical Secrets". The New Yorker. נבדק ב-26 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
"Sleight". Oxford Dictionary. 2015. נבדק ב-26 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
Wells, Dominic (26 בינואר 2008). "The Derren Brown Factor". The Times. נבדק ב-26 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Whaley & Bell 1991, p. 314.
↑  Ostovich & Hopkins 2014, pp. 114–116.
1 2 3  Jones 2007, pp. 54–55.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119326358 (data)
קרב דורבנות הזהב

קרב דורבנות הזהב (בהולנדית: Guldensporenslag; בצרפתית: Bataille des éperons d'or) היה קרב שבו גברו הפלמים על צבא האבירים של פיליפ הרביעי, מלך צרפת ב-11 ביולי 1302 ליד העיר קורטרייק שבפלנדריה. יום זה נחשב ליום חגם הלאומי של הפלמים בבלגיה.
רקע

הרקע לקרב זה היה ניסיונה של צרפת להשתלט מחדש על רוזנות פלנדריה, שהייתה חלק של ממלכת צרפת אחרי שסופחה לנחלותיו של הכתר הצרפתי ב-1297 - צעד שנתקל בהתנגדות מצד הפלמים. ב- 1300 פיליפ הרביעי מינה את ז'אק דה שאטיון למושל פלנדריה ולקח כבן ערובה את גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה. מאורע זה גרם לתסיסה בקרב האזרחים הפלמים של ערי פלנדריה, וב- 18 במאי 1302, לאחר שגורשו מבתיהם על ידי החיילים הצרפתים, רצחו אזרחיה הפלמים של העיר ברוז' כל צרפתי שנקרה על דרכם.
מערך הכוחות

פיליפ הרביעי, מלך צרפת, שלא יכול היה לעבור בשתיקה על מאורעות אלה, שלח לפלנדריה כוחות צבא בהנהגת רובר השני, רוזן ארטואה. הכוחות הפלמים הורכבו משתי קבוצות. הקבוצה הראשונה מנתה כ-3,000 איש שהשתייכו לחיל המשמר של העיר ברוז'. קבוצה זו הונהגה על ידי נכדו של רוזן פלנדריה ועל ידי פיטר דה קוניק, שהיה ממנהיגי המורדים מברוז'. הקבוצה השנייה, שמנתה כ-2,500 איש, הורכבה מאנשי הפרברים של ברוז' ומאנשי ערי החוף של פלנדריה. קבוצה זו הונהגה על ידי גי דה נאמור, בנו של רוזן פלנדריה. שתי הקבוצות נפגשו ליד העיר קורטרייק. כ-2,500 איש נוספים הגיעו מן העיר גנט, וכ-1,000 אחרים - מן העיר איפר.
אנשי חיל המשמר הפלמי שהיו מאומנים היטב, צוידו בחניתות ארוכות, אך חיל המשלוח הצרפתי כלל כ-2,500 פרשים ובהם אנשי אצולה ואבירים רבים. פרשים אלה נתמכו על ידי 1,000 קשתים, 1,000 נושאי רומח וכ- 3,000 אנשי חיל רגלים.
מהלך הקרב

אחרי יומיים שבהם ניסו הפלמים לכבוש את קורטרייק, שני הצדדים נפגשו בשדה הפתוח שליד העיר ב-11 ביולי 1302. השטח, שהיה מלא תעלות ופלגי מים הקשה על חיל האבירים הצרפתי לתקוף את שורות הפלמים. חיל הרגלים הצרפתי פתח במתקפה וכמעט שעלה בידו לנחול ניצחון. אך המפקד הצרפתי רובר השני, רוזן ארטואה, פקד על חיל הרגלים לסגת כדי לאפשר לחיל האבירים לנחול ניצחון ולזכות בתהילה.
התוצאה הייתה שהאבירים הצרפתים, שנתקלו באנשי חיל הרגלים שלהם, הפכו לטרף קל לאנשי חיל המשמר הפלמים שהיו מצוידים בחניתות. הצרפתים, שהבינו כי הפסידו בקרב, החלו במנוסה כאשר הפלמים דולקים אחריהם. אנשי חיל המשמר הפלמים נמנעו מלקחת שבויים והרגו את כל האבירים הצרפתים שנפלו בידיהם. בקרב זה נהרגו כאלף אבירים ובהם רובר השני, רוזן ארטואה וז'אק דה שאטיון, מושל פלנדריה.
מספרם הגדול של דורבנות הזהב שנלקחו מן האבירים הצרפתים שנפלו בקרב, העניק לקרב זה את הכינוי "קרב דורבנות הזהב". דורבנות אלה, שנתלו מאוחר יותר על תקרת כנסיית נוטרדאם בקורטרייק כדי לציין ניצחון זה, נלקחו בחזרה על ידי הצרפתים שמונים שנה לאחר מכן, כאשר הפלמים חתמו על שלום טורנה עם פיליפ השני, דוכס בורגונדיה אחרי שמרדו בו ב- 1382.
תוצאות היסטוריות

קרב זה היווה ציון דרך לעצמאותם המדינית של הפלמים בפלנדריה, שבאה על ביטויה בהקמת בלגיה העצמאית ב-1830. ב-1838 הסופר הפלמי הנדריק קונסיאנס פרסם את הרומן "האריה מפלנדריה" שנכתב ברוח קרב זה.
העובדה שצבא אנשי הערים של פלנדריה היה מסוגל לנחול ניצחון על חיל האבירים של צרפת, גרמה לזעזוע עמוק בקרב מנהיגיה הצבאיים של אירופה. קרב דורבנות הזהב היה בין הגורמים שהביאו לקיצה את המחשבה בדבר עליונותו של חיל האבירים וגרם לשידוד מערכות בטקטיקה ובאסטרטגיה צבאית.
בייבל ג'ון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 תקופת הפעילות:  1968–1969 (כשנה) 
 
בייבל ג'ון הוא רוצח סדרתי שזהותו אינה ידועה. לפי ההערכות הוא רצח שלוש נשים צעירות בין השנים 1968 ל-1969 בגלאזגו, סקוטלנד. הרציחות האלה הן בין המפורסמות והמדוברות ביותר בהיסטוריה הפלילית של סקוטלנד, וזיכו את הרוצח בכינוי "בייבל ג'ון" בשל הציטוטים התנ"כיים הרבים שהשמיע בעת זמן הרצח.
כל הקורבנות של בייבל ג'ון היו נשים צעירות בעלות שיער כהה, בגילאים 25 עד 32, שנפגשו עם הרוצח באולם הריקודים והמוזיקה "ברוולנד" בעיר. זהותו של הרוצח מעולם לא נחשפה, והתיק נותר בלתי פתור, והמרדף אחר זהותו היה אחד מהחקירות הפליליות הנרחבות ביותר בסקוטלנד שלראשונה אישר פרסום קלסתרון של אדם החשוד ברצח.
קורבנות

פטרישיה דוקר: ב-23 בפברואר 1968, גופתה של פטרישיה דוקר, אחות בת 25, נמצאה בעירום חלקי במוסך סגור בגלאזגו. היא נחנקה למוות ונפצעה קשה בראש ובפנים. תיקה, שעונה ובגדיה היו חסרים מהזירה, כאשר התיק נמצא מאוחר יותר בנהר קארט והשעון בבריכה ליד זירת הרצח. חקירת הרצח העלתה כי דוקר ביקרה באולם ברוולנד בליל הרצח, אך החקירה לא הניבה תוצאות משמעותיות.
ג'מימה מקדונלד: ב-16 באוגוסט 1969, ג'מימה מקדונלד, אם לשלושה בת 32, נעלמה לאחר בילוי בברוולנד. גופתה נמצאה בבניין נטוש שלושה ימים לאחר מכן. היא נאנסה ונחנקה למוות, כשהיא הייתה לבושה לחלוטין, אך בגדיה הפנימיים היו קרועים. חקירה מדלת לדלת העלתה עדות ששמעה צעקות מאותו בניין בליל הרצח, אך העדות לא הצליחה לסייע בהתקדמות החקירה.
הלן פאטוק: ב-31 באוקטובר 1969, הלן פאטוק בת 29 נמצאה מתה מאחורי דירה בשכונת סקוטסטון בגלאזגו. היא נאנסה, הוכתה ונחנקה למוות עם גרביה שלה. בערב הקודם, פאטוק ואחותה פגשו שני גברים באולם ברוולנד, כאשר אחד מהם היה גבר אדום שיער שהצטייר כבייבל ג'ון. האחות, ג'ין לנגפורד, זיהתה אותו כאדם שמצטט לעיתים קרובות פסוקים מהתנ"ך.
חקירה וחשודים

חקירת המשטרה כללה הפצת שרטוט מורכב של החשוד, שהפך לאחת החקירות הנרחבות ביותר בהיסטוריה הפלילית של סקוטלנד. עם הזמן, הועלו מספר חשודים אפשריים. אחד מהם הוא פיטר טובין, רוצח ואנס מורשע, אך המשטרה שללה את האפשרות שהוא בייבל ג'ון. נוסף לכך, ישנן טענות כי החשוד היה קצין משטרה שפעל בסתר.
חקירות מדלת לדלת, עדויות עדים ומעקב משטרתי לא הניבו פריצת דרך משמעותית, והרציחות נותרו בלתי פתורות עד היום.
ראו גם

רוצח סדרתי
ג'ק המרטש
הערות שוליים

↑  Brown, David; O'Neill, Sean; Lister, David (14 בנובמבר 2007). "'Bible John': The Sanctimonious Dancehall Killer who Vanished". The Times (באנגלית). נבדק ב-7 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Les Hewitt, Bible John: Scotland's Unsolved Serial Killer, Historic Mysteries, ‏2016-01-14 (באנגלית אמריקאית)
חברת הודו המזרחית הצרפתית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ז'אן-בטיסט קולבר 
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1664 – 1794 (כ־129 שנים)
 מיקום המטה:  לוריאן, צרפת
 ענפי תעשייה:  מסחר בינלאומי
 
חברת הודו המזרחית הצרפתית (בצרפתית: Compagnie française pour le commerce des Indes orientales) הייתה חברת מניות שנוסדה בצרפת ב-1 בספטמבר 1664 כדי להתחרות בחברות הסחר האנגלית (לימים הבריטיות) וההולנדית באיי הודו המזרחית. החברה תוכננה על ידי ז'אן-בטיסט קולבר, וקיבלה הרשאה מהמלך לואי הארבעה עשר למטרת מסחר בחצי הכדור המזרחי. זה נבע מהתמזגות של שלוש חברות קודמות, קומפני דה צ'ין משנת 1660, קומפני ד'אוריינט וקומפני דה מדגסקר. המנהל הכללי הראשון של החברה היה פרנסואה דה לה פיי, שאליו צרפו שני דירקטורים המשתייכים לשני ארגוני המסחר המצליחים ביותר באותה תקופה: פרנסואה קארון, שעבד 30 שנה בחברת הודו המזרחית ההולנדית, כולל יותר מ־20 שנה ביפן, ו-Markara Avanchintz, סוחר ארמני מאספהאן, פרס.
גלריית מפות

יישובים צרפתיים ואירופיים בהודו.
שיא ההשפעה הצרפתית, 1741–1754.
שערוריית פירוק

אפילו כשהחברה הלכה במודע לקראת הכחדה, היא הסתבכה בשערורייה הידועה לשמצה ביותר שלה. הוועד לשלום הציבור אסר את כל חברות המניות המשותפות ב-24 באוגוסט 1793, ותפסה במיוחד את הנכסים והניירות של חברת הודו המזרחית. בזמן קביעת הליכי הפירוק שלה, שיחדו מנהלי החברה פקידי מדינה בכירים שונים כדי לאפשר לחברה לבצע פירוק משלה, במקום להיות בפיקוח הממשלה. כשנודע הדבר בשנה שלאחר מכן, השערורייה שהתקבלה הובילה להוצאה להורג של צירי מפתח מונטניארדים כמו פאברה ד'אגלנטין וז'וזף דלאוני, בין היתר. המאבק הפנימי שעורר הפרק הפיל גם את ז'ורז' דנטון וניתן לומר כי הוביל לנפילתם של המונטניארדים בכללם.
הערות שוליים

↑  Rogala 2001, p. 31. Caron lived in Japan from 1619 to 1641.
1 2 3 4 5 6 7  Shakespeare, Howard (2001). "The Compagnie des Indes". אורכב מ-המקור ב-2007-12-25. נבדק ב-2008-03-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430291405171  GND: 811937-5  ISNI: 0000 0001 2202 233X  LCCN: n83150572  NKC: ko20221140564  VIAF: 168214685   WorldCat (עם VIAF): 168214685 
תותח חברת הודו המזרחית הצרפתית ("קאנון דה 4"). ברונזה, 1755, דואי.
תומאס סרון

| --- | --- |

 השכלה:  Unidad Profesional Interdisciplinaria de Ingeniería y Ciencias Sociales y Administrativas  Universidad España y México  המכון הפוליטכני הלאומי 
 תפקיד:  דירקטור (27 באוגוסט 2014–9 בנובמבר 2016) 
 
תומאס סרון דה לוסיו (בספרדית: Tomás Zerón de Lucio) הוא מבוקש שהיה ראש סוכנות החקירות הפליליות של מקסיקו (AIC) בתקופת ממשלו של הנשיא אנריקה פניה נייטו ובכיר בממשל המקסיקני.
משנת 2019, הוא מבוקש על ידי מערכת המשפט המקסיקנית בגין האשמות שונות הכוללות עינויים וסילוף ראיות בפרשת היעלמות 43 הסטודנטים מאיוצינאפה, מעילה בעשרות מיליוני דולרים, ורכישת תוכנת פגסוס של NSO Group.
ב-2019 הוא ברח ממקסיקו לקנדה ומשם טס לישראל כדי להימנע ממעצר.
כיום מתגורר סרון במגדל נווה צדק בתל אביב, זאת למרות הבקשה המקסיקנית מישראל להסגיר אותו למקסיקו.
על פי דיווח מיולי 2021 "הניו יורק טיימס" נכון לאותו מועד ישראל לא טיפלה בבקשת ההסגרה של מקסיקו, או בבקשתו של סרון עצמו לקבלת מקלט מדיני. גורם ישראלי שצוטט בכתבה טען כי הסחבת בטיפול בנושא היא מכוונת שנועדה להתנקם במקסיקו על כך שנציגיה באו"ם תמכו בחקירת חשדות ל"פשעי מלחמה" של ישראל בשנת 2018.
הרשויות במקסיקו חוקרות גם אנשי עסקים ישראלים המקורבים לסרון, ובהם דוד אביטל, מחברת MTRX Technologies השייכת לחברת רייזון הישראלית, שלפי החשד סייע לסרון להסתתר בתל אביב.
בשנת 2022 דווח בעיתון "הארץ" שלנוכח סירוב ישראל להסגירו, מקסיקו פתחה במשא ומתן עם המבוקש עצמו.
ביוגרפיה > הכשרה אקדמית

סרון למד מינהל תעשייתי במכון הפוליטכני הלאומי. הוא סיים לימודי מדעים פליליים.
ביוגרפיה > קריירה בחברות פרטיות

בשנת 1993, סרון היה גזבר בחברת 'La Compañia de Parras, SA; ב-2002 הוא היה המנהל הפיננסי של Grupo Control de Riesgo, וב-2006 הוא שימש חודשיים כמנהל פיננסי ב-Contrusistem‏.
ביוגרפיה > מנהל ציבורי

במהלך שש השנים של פליפה קלדרון, סרון היה אחראי על השליטה הפוליטית של ארגון La Policía Federal Preventiva‏ (PFP), במזכירות לביטחון פנים, לשם הצטרף ב-2007 ופגש את ג'נרו גרסיה לונה. לסרון לא היה ניסיון קודם בשירות ציבורי או בעבודת ביטחון ציבורי לפני שהצטרף ל-Policía Federal Preventiva (משטרת מניעה פדרלית).
הערות שוליים

↑  תומר גנון, המבוקש המקסיקני מצא מסתור אצל איש העסקים מקבוצת רייזון, באתר כלכליסט, 18 במאי 2022
↑  Bergman, Ronen; Lopez, Oscar (2021-07-15). "Former Official Wanted by Mexico Takes Refuge in Israel". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-08-26.
↑  Tomás Zerón se esconde en lujoso edificio; es protegido por empresario en Israel: Calcalist, Aristegui Noticias (בספרדית)
↑   ניו יורק טיימס: ישראל מסרבת להסגיר מבוקש שחתם על חוזים עם NSO, באתר הארץ, 15 ביולי 2021
1 2  "Tomás Zerón de Lucio: una trayectoria 'sembrada' de dudas". Expansión (בספרדית). 2016-05-04. נבדק ב-2021-07-21.
↑  "Tomás Zerón de Lucio | gob.mx | Procuraduría General de la República | Gobierno". web.archive.org. 2016-05-14. אורכב מ-המקור ב-14 במאי 2016. נבדק ב-2021-07-21. {{cite web}}:  (עזרה)
ארנסט פסמן

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1881 אאוגסבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 באוקטובר 1962 (בגיל 81) פולאך, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1900–1937   1939 – 1942
 דרגה:   גנרל חיל השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-3   מפקד הדיוויזיה ה-267
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 
ארנסט פסמן (בגרמנית: Ernst Feßmann;‏ 6 בינואר 1881 – 25 באוקטובר 1962) היה גנרל גרמני ב-Heer (הצבא הגרמני) שהוביל את הדיוויזיה ה-267 בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. לפני המלחמה הוא גם פיקד על אחת מדיוויזיות הפאנצר הראשונות.
ביוגרפיה

פסמן נולד ב-6 בינואר 1881 באאוגסבורג, ובשנת 1900 התגייס לצבא בוואריה. לאחר שירותו בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הוא נותר לשרת ברייכסווהר לאחר המלחמה. לאחר תקופה של שנתיים במטה גדוד האופנוענים ה-7 הוא מונה למפקדו בשנת 1924. שנתיים לאחר מכן קיבל את הפיקוד על רגימנט הפרשים ה-17.
משנת 1931 ועד תחילת 1933, הוביל פסמן את הגדוד הממונע של רגימנט התותחנים השני, ואף שירת תקופה בברית המועצות בבית הספר הסודי פאנצרטרופנשול (Reichswehr) בקאזאן. בעקבות החלטתו של אדולף היטלר לפרק את בית הספר בסוף 1933, התמנה פסמן למפקד ה- Kraftfahrlehrkommando (פיקוד על אימון רכב) בצוסן. לאחר מכן פיקד על חטיבת פאנצר להר.
במרץ 1935, הרייכסווהר אורגן מחדש בתור הוורמאכט, והחלה הקמת חיל השריון הגרמני. פסמן מונה למפקד דיביזיית הפאנצר ה-3 בברלין ב-15 באוקטובר 1935, בדרגת גנרל-לויטננט. הדיוויזיה הייתה אחת משלוש הדיוויזיות הראשונות שהוקמו. השתיים האחרות היו דיוויזיית הפאנצר הראשונה שהוקמה בויימאר בפיקודו של מקסימיליאן פון וייכס, ודיוויזיית הפאנצר השנייה שהוקמה בווירצבורג בפיקודו של היינץ גודריאן.
דיוויזיית הפאנצר השלישית נודעה בשם "דיוויזיית הדובים", על שם סמל הדיוויזיה שלה ורגימנט הפאנצר הראשון שלה נשאב במידה רבה מהפיקוד הקודם של פסמן, ה-Kraftfahrlehrkommkommando‏. מרבית פלוגות הפאנצר שלה, שכל אחת מהן כללה שמונה טנקים בלבד, החלו להצטייד באימונים עם פאנצר סימן 1. פסמן פרש מהוורמאכט בספטמבר 1937 כגנרל חיל השריון, אבל חזר לשירות פעיל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
פסמן מונה למפקד הדיוויזיה ה-267 שהוקמה ב-26 באוגוסט 1939, ושירת עמה בחזית המערבית שם השתתף בפלישות לבלגיה וצרפת. לאחר נפילת צרפת במאי 1940, הוצבה הדיוויזיה לאורך התעלה האנגלית במשך שנה, לפני שהועברה מזרחה למבצע ברברוסה. לפני שהחלה הפלישה לברית המועצות, הוא הוחלף על ידי פרידריך-קרל פון ואכטר. הוא מונה לתפקיד מטה בפרנקפורט ושירת שם עד שפרש שוב בשנת 1942. הוא שוחרר רשמית מהוורמאכט בשנה שלאחר מכן. הוא התיישב בפולאך לאחר המלחמה, ומת ב-25 באוקטובר 1962.
עקרון פוליאנה

עקרון פוליאנה (המכונה גם פוליאניות או הטיה חיובית) הוא הנטייה של אנשים לזכור פריטים נעימים בצורה מדויקת יותר מאשר פריטים לא נעימים.
תוצאות מחקרים הראו כי ברמה התת-מודעת, הנפש נוטה להתמקד בצד החיובי והאופטימי של הדברים, בעוד שברמה המודעת הנפש נוטה להתמקד בצד השלילי של הדברים. הטיה תת-מודעת זו דומה לאפקט פורר. לפי עקרון פוליאנה לרוב האנשים יש נטייה חזקה לתאר תרחישים אישיים במילים חיוביות ולהעדיף את המילים החיוביות מאשר השליליות, מאחר שהמוח מעבד מידע חיובי בצורה מדויקת יותר ממידע שלילי. הכוונה בעיקרון היא שיש אנשים שגם כשהם מתמודדים עם דברים קשים ומכות גורל, הם יצליחו תמיד לדבוק בחשיבה חיובית ולראות את הטוב בכל דבר.
התפתחות המושג

מקור השם הוא ברומן הספרותי פוליאנה משנת 1913 מאת אלינור הודג'מן פורטר. פוליאנה גיבורת הספר נתונה בסיטואציית חיים לא פשוטה: אביה ואמה מתו והיא עוברת לחיות בבית דודתה (שאותה לא ראתה מעולם) שהסכימה לקבל אותה. פוליאנה צריכה לנסוע מרחק גדול, להתרגל למקום חדש ולהסתגל לכללים נוקשים של פולי, דודתה הרצינית וחמורת הסבר.
למרות הכל, אופייה החיובי והשמח לא משתנה, והיא אף מצליחה לכבוש את לב כולם בעיירה החדשה, גם הקודרים והפסימיים. פוליאנה מתוארת כמי שמוצאת את הצד החיובי בכל דבר שקורה בחייה ומשחקת את "משחק השמחה": למצוא בכל סיטואציה משהו לשמוח בו.
הספר זכה לעיבוד קולנועי מספר פעמים, הגרסאות שהתפרסמו ביותר היו בשנים 1920 והסרט פוליאנה משנת 1960.
במחקר

שימוש מוקדם בשם "פוליאנה" בספרות פסיכולוגית היה בשנת 1969 על ידי בוצ'ר ואוסגוד שתיארו את השערת פוליאנה כנטייה אנושית אוניברסלית להשתמש במילים חיוביות בתדירות גבוהה יותר ומגוונת מאשר מילים שליליות בתקשורת. הוכחות אמפיריות לנטייה זו סופקו על ידי ניתוחים חישוביים של תאגידים גדולים.
עקרון פוליאנה תואר על ידי מרגרט מטלין ודייוויד סטאנג בשנת 1978 תוך שימוש באבטיפוס של פוליאנה באופן ספציפי יותר כעיקרון פסיכולוגי המתאר נוסטלגיה (ההטיה החיובית שיש לאנשים כשהם חושבים על העבר).
על פי עקרון פוליאנה, המוח האנושי נוטה לעבד מידע נעים ומענג בצורה מדויקת וחדה יותר בהשוואה למידע שאינו נעים. אנו למעשה נוטים לזכור חוויות שחווינו בעבר כטובות יותר ממה שהן היו כאשר הן התרחשו בפועל. החוקרים גילו שכאנשים חושפים את עצמם לגירויים חיוביים שונים ונמנעים מגירויים שליליים, לוקח להם יותר זמן להכיר במה שלא נעים או מאיים מאשר ממה שנעים ובטוח, והם מדווחים שהם נתקלים בגירויים חיוביים בתדירות גבוהה יותר מהתדירות בפועל.
מטלין וסטאנג גם קבעו כי ככל שהזיכרון היה רחוק יותר מבחינת הזמן שבו קרתה החוויה, כך היה סיכוי גדול יותר שהזיכרון של האנשים לגבי אותה חוויה יהיה סלקטיבי: ככל שחלף זמן רב יותר בין החוויה עצמה לבין ההיזכרות בה, כך הזיכרון היה סלקטיבי יותר.
דוקטור סטיבן נובלה, נוירופיזיולוג מאוניברסיטת ייל, חקר את תחום ה"זיכרון המזויף" או "שגיאות אחסון שכיחות" אצל אנשים. ממחקרים עולה כי לאנשים המגדירים את עצמם אופטימיים יש נטייה לזכור פחות בפירוט אירועים שליליים בחייהם, ואילו איכות הזיכרון שלהם עולה והם יכולים לזכור יותר בפרטים אירועים חיוביים שהם חוו.
כמו כן, נמצא כי גם אנשים המודעים לכך שיש בחיים היבטים שליליים וחיוביים, לעיתים קרובות אנשים יבחרו להתמקד בהיבט החיובי של כל אירוע בחיים. לדוגמה, אנשים המעורבים באירוע שלילי, ישתדלו לראות את ההיבט החיובי בו ולשנות את המצב על מנת לדבוק באופטימיות.
בשנת 2014 נערך מחקר באוניברסיטת קורנל האם יש השפעה לעקרון פוליאנה בשפה בה אנחנו משתמשים. פרופסור פיטר דודס ניתח עם צוות המחקר למעלה מ 100,000 מילים בעשר שפות שונות, וביצע גם ניתוח לאינטראקציות ברשתות חברתיות. נמצא כי למילים בהם אנשים בוחרים להשתמש יש אוריינטציה רגשית חיובית מובהקת.
עקרון פוליאנה נצפה גם במחקרים אחרים שנערכו ברשתות החברתיות המקוונות. לדוגמה, משתמשי טוויטר מעדיפים לשתף יותר מידע ומושפעים יותר רגשית ממידע חיובי.
עם זאת, עקרון פוליאנה אינו חל תמיד על אנשים הסובלים מדיכאון או חרדה, הנוטים להיות בעלי ריאליזם דיכאוני יותר או הטיות שליליות.
ראו גם

כשל לוגי
הטיית אישור
חשיבה מייחלת
הטיה לטובת העצמי
לקריאה נוספת

פוליאנה, אלינור פורטר, מאנגלית: יואב לביא
הערות שוליים

↑  יעקב הורניק ורינת שאנן-סצ'י, מינוס ועוד מינוס = פלוס?, באתר www.openu.ac.il/
1 2  פוליאנה - אלינור פורטר, באתר www.e-vrit.co.il
↑  עקרון פוליאנה או היכולת להתמקד רק על חיובי / פסיכולוגיה, באתר פסיכולוגיה, פילוסופיה וחשיבה על החיים.
מרגריט, רוזנת אנז'ו

| --- | --- |

 לידה:  1273 
 פטירה:  31 בדצמבר 1299 (בגיל 26 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Couvent des Jacobins de la rue Saint-Honoré 
 בן או בת זוג:  שארל, רוזן ולואה (1290–?) 
 
מרגריט, דוכסית אנז'ו (1272 – 31 בדצמבר 1299) הייתה רוזנת אנז'ו ומיין בזכות עצמה ורוזנת ולואה, אלנסון ופרשה בנישואים. אביה של מרגריט היה קרלו השני, מלך נאפולי, ואילו בעלה היה שארל, רוזן ולואה (בנו השלישי של פיליפ השלישי, מלך צרפת), ואחיה הגדול היה לואי הקדוש מטולוז; אחיינה היה קארוי הראשון, מלך הונגריה.
ביוגרפיה

מרגריט נולדה ב-1272,  והייתה בתם של קרלו השני, מלך נאפולי ומריה מהונגריה, מלכת נאפולי, בתו של אישטוואן החמישי, מלך הונגריה. אביה מסר לבעלה, שארל, רוזן ולואה, את רוזנויות אנז'ו ומיין כנדוניה שלה,  איתו היא התחתנה בקורביל באוגוסט 1290.  מרגריט מתה ב-31 בדצמבר 1299.
משפחתה

למרגריט ושארל נולדו הילדים הבאים:
איזבל (1292–1309), אשתו של ז'אן השלישי, דוכס ברטאן
פיליפ השישי, מלך צרפת (בערך 1293–1350)
ז'אן מוואלואה
מרגרט מוואלואה (1295–1342)
שארל השני, רוזן אלנסון (1297–1346)
ראש ממשלת ברית המועצות

| --- | --- |

 דרכי מינוי:  על ידי הסובייט העליון
 תחום שיפוט:  ברית המועצות ברית המועצות
 מעון:  ארמון הסנאט, מוסקבה
 ייסוד המשרה:  6 ביולי 1923
 איוש ראשון:  ולדימיר איליץ' לנין
 איוש אחרון:  איוואן סילאייב
 תאריך ביטול המשרה:  26 בדצמבר 1991
 משרה יורשת:  רוסיה ראש ממשלת רוסיה
 
ראש ממשלת ברית המועצות (ברוסית: Глава Правительства СССР) היה ראש הרשות המבצעת (אנ') של ברית הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות (ברית המועצות). למשרה היו ארבעה שמות שונים לאורך כל קיומה: יושב ראש מועצת הקומיסרים העממיים (1923–1946), יושב ראש מועצת השרים (1946–1991), ראש הממשלה (ינואר–אוגוסט 1991) ויושב ראש הוועדה לעניין ניהול מבצעי של הכלכלה הסובייטית (אוגוסט–דצמבר 1991). הרבה לפני 1991, רוב המקורות שאינם סובייטים התייחסו לתפקיד כ"ראש הממשלה".
בתפקיד החזיקו 12 אנשים שונים. מתוכם, שניים מתו בתפקיד מסיבות טבעיות (ולדימיר איליץ' לנין ויוסיף סטלין), שלושה התפטרו – אלכסיי קוסיגין, ניקולאי טיחונוב ואיוואן סילאייב (אנ') – ושלושה היו במקביל המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית וראש הרשות המבצעת (לנין, סטלין וניקיטה חרושצ'וב). לפי החשבון הזה, סילאייב בילה את הזמן הקצר ביותר בתפקיד, 119 ימים. עם כהונה של יותר מ-16 שנים, קוסיגין כיהן בזמן הארוך ביותר בתפקיד.