stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוחית העופרת מהר עיבל
רקע – גילוי הלוחית

בין השנים 1982–1989 נערכו חפירות ארכאולוגיות בהר עיבל על ידי משלחת בניהולו של פרופ' אדם זרטל, סביב המתחם הפולחני שהוא זיהה עם מזבח יהושע. במהלך החפירות נערמו באתר מספר שפכי עפר שהוצא.
בשנת 2019 בוצע סינון רטוב לעפר מהחפירות על ידי צוות מטעם הארגון Associates for Biblical Research (אנ') בראשות סקוט סטריפלינג, ראש הסמינר התנ"כי בקייטי (אנ'), טקסס. סטריפלינג שיתף פעולה עם הארכאולוג ההולנדי פיטר חרט ואן דר פיין (גר') מהפקולטה לתאולוגיה אוונגליסטית באוניברסיטת מיינץ, ועם ההיסטוריון וחוקר המקרא הישראלי גרשון גליל מאוניברסיטת חיפה. במסיבת עיתונאים שנערכה ב-24 במרץ 2022 בסמינר התנ"כי בטקסס, פרסמו החוקרים הצהרה אודות לוחית עופרת בגודל של 2×2 ס"מ שנמצאה בעפר בדצמבר 2019. מאמר אקדמי הכולל ביקורת עמיתים על הממצא היה צפוי להתפרסם בהמשך שנת 2022 ופורסם לבסוף במאי 2023.
זיהוי התוכן שהציעו מגלי הלוחית

לוחית העופרת נמצאה מקופלת, וניסיונות לפתוח אותה נכשלו וכמעט שהביאו להתפוררותה. על פי הדיווחים, צידה הפנימי של הלוחית מכיל כתובת בת 40 אותיות, שלא ניתן להבחין בה בעין בלתי מזוינת, אך היא נחקרה באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת באקדמיה למדעים ברפובליקה הצ’כית בפראג. לדברי החוקרים, הכתובת כתובה בכתב "פרוטו-אלפביתי" (ככל הנראה הכוונה לכתב פרוטו כנעני), בשפה עברית קדומה. החוקרים לא הציגו תצלומים של הכתובת, אלא שרטוט של פיענוח חלקי, בו נראות לדבריהם האותיות הפרוטו-כנעניות "יהו", כתובות משמאל לימין.
מקורות שונים ציטטו גרסאות שונות של הטקסט שנמצא על הלוחית, אולם בתחילה לא פורסמה גרסה רשמית על ידי חוקרי הלוחית, צוטטו מספר גרסאות שונות
 ומספר חוקרים אחרים פקפקו בנכונות הפיענוח. במאמר המדעי המוכן צוטט הטקסט בשלימותו:
”אתה ארור לאל יהו ארור

תמת ארור ארור מת ת[מת]

[א]רור אתה ליהו [א]רור”
חוקרי הלוחית טוענים כי מדובר בקמע מתקופת הברונזה המאוחרת שעשוי להתאים לתקופת ההתנחלות שבה אירע על פי המקרא מעמד הר גריזים והר עיבל. לדברי גרשון גליל, הטוען לפיענוח הכתובת על הלוחית, המבנה הכיאסטי של הכתובת מעיד על יכולת ספרותית גבוהה. לדבריו, מוכיח הממצא שהעברים הקדומים ידעו כבר במאה ה-13 לפני הספירה לכתוב עברית בכתב הפרוטו-כנעני וברמה ספרותית גבוהה, בניגוד לטענות מבקרי מקרא שטענו שבאותה תקופה העברים לא ידעו קרוא וכתוב,[דרוש מקור][מפני ש...] ואיחרו בשל כך את כתיבת המקרא.
התייחסות חוקרים לפרסום > לאחר פרסום המאמר

גם לאחר פרסום המאמר ספגו החוקרים ביקורת מאנשי מקצוע. הארכאולוג והאפיגרף חגי משגב פרסם פוסט בו ביקר בחריפות את תארוך הממצא, את פענוח האותיות הבודדות ואת צירופן לכדי מילים ושורות. לסיכום כתב ”כללו של דבר, אני לא רואה בחפץ הזה שום דבר ממה שמפרסמיו רואים בו. אי אפשר לעבור סימן סימן, להתאים כל אחד בנפרד לאיזושהי מקבילה מעולם אחר (ולעתים להשלים את הסימן כדי שיתאים למקבילה), ואז להרכיב מזה טקסט שנראה כמו חידת תפזורת... זו לא הדרך לפענוח כתובות, זו לא הדרך לקריאת כתובות, ואין שום כתובת ידועה שנראית כך.” הפילולוג כריסטופר רולסטון (אנ') הגיב על המאמר במילים ”התמונות שפורסמו מראות חריצים ובליטות בעופרת, אך לא אותיות מזוהות... המאמר הזה הוא דוגמה קלאסית למבחן רורשאך, הכותבים השליכו על פיסת העופרת את הדברים שהם עצמם רצו להגיד.” גם הארכאולוג רוברט קרגיל פרסם סרטון בו תקף את המאמר מסיבות שונות - בין השאר משום שכתב העת בו הוא פורסם אינו עוסק בארכאולוגיה מקראית או בפילולוגיה, אלא בטכניקות דימות, ולכן ביקורת העמיתים עסקה בטכניקות הסריקה ולא בפענוח הכתובת. קרגיל הזכיר שאותו כתב עת מפרסם מאמרים תמורת תשלום, וטען כי אין כל כתובת על הלוחית אלא חריצים שנבעו באופן טבעי מהתפוררות של העופרת, אשר פורשו כאותיות, ולאחר מכן סודרו למילים בלי קשר לסדר שלהם על הלוחית. הוא הוסיף כי החוקרים שמצאו את הממצא אינם מומחים בפענוח כתובות, ופועלים מתוך אג׳נדה פונדמנטליסטית דתית ולא בהתאם לעקרונות מדעיים. קרגיל מסכם ”כמו בסדרה ״תיקים באפלה״, האנשים האלה ׳׳רוצים להאמין׳׳ שמשהו כתוב על הלוחית הזאת”.
בשנת 2024, פרסם גליל ספר על הלוחית בשם "הכתובת מהר עיבל".
תגובות ציבוריות

לאחר פרסום הממצא בתקשורת, ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט פרסם בדף הפייסבוק שלו ”כתובת בכתב עברי קדום מימי המקרא עם השם המפורש שהתגלתה בהר עיבל, מעוררת התרגשות רבה בקרב החוקרים. דרישת שלום מרגשת מההיסטוריה של העם היהודי, ותזכורת חשובה לנוכחות שלנו כאן בארץ ישראל במשך דורי דורות”.
ראו גם

מעמד הר גריזים והר עיבל
לקריאה נוספת

Stripling, S., Galil, G., Kumpova, I. et al. “You are Cursed by the God YHW:” an early Hebrew inscription from Mt. Ebal. Herit Sci 11, 105 (2023).
הערות שוליים

1 2 3 4   ניר חסון, מתנחלים חגגו את חשיפת "הכתובת העברית הקדומה ביותר" בשומרון. הם הקדימו לשמוח, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2023
1 2  [https://www.youtube.com/watch?v=SCGbwNNxZVc הסרטון המלא של רוברט קרגיל]
1 2  , You are Cursed by the God YHW: an early Hebrew inscription from Mt. Ebal (2023) Scott Stripling, Gershon Galil, Ivana Kumpova, Jaroslav Valach, Pieter Gert van der Veen & Daniel Vavrik, Cultural Heritage, 11, 105
↑  פרופ' גרשון גליל, הכתובת מהר עיבל רעידת אדמה בחקר המקרא, ‏6.23, 17:03–19:57
1 2  עדי זריפי, ‏"מות תמות לאלוהים": קללה או גזר דין? התגלתה הכתובת העברית העתיקה אי-פעם, באתר ‏מאקו‏, 24 במרץ 2022
1 2 3 4  יצחק טסלר ואלישע בן קימון, "זו רעידת אדמה בחקר המקרא": נחשפה "קללה" בת 3,200 מ"הר הקללה", באתר ynet, 24 במרץ 2022
1 2 3  Christopher Rollston, The Mount Ebal Lead ‘Curse’ Inscription in Late Bronze Age Hebrew: Some Methodological Caveats, Rollston Epigraphy - Ancient Inscriptions from the Levantine World, ‏2022-03-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  יואב עציון מצטט את הפוסט של גליל, בעמוד הפייסבוק של יואב עציון, 24 במרץ 2022
1 2  ממצא היסטורי: שם ה' נמצא על קמע שנחשף בהר עיבל, באתר ערוץ 7, 24 במרץ 2022
↑    שילה פריד, ‏שם ה' נמצא על קמע ממזבח יהושע בהר עיבל, בעיתון מקור ראשון, 26 במרץ 2022
1 2   פרופסור אהרן מאיר מגיב על התגלית החדשה - הקללה מהר עיבל - באים אל הפרופסורים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 10:02)
↑  סנסציה בין לאומית: שם ה' נמצא על קמע בהר עיבל,  באתר כיפה, 24 במרץ 2022
↑   ממצא ארכיאולוגי נדיר: התגלתה הכתובת העברית העתיקה אי-פעם בהר עיבל שבשומרון, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 9:19)
↑  Tom Metcalfe published, Ancient 'curse tablet' may show earliest Hebrew name of God, livescience.com, ‏2022-03-29 (באנגלית)
↑  Jim Davila, PaleoJudaica.com: Big claims for the Mount Ebal amulet, PaleoJudaica.com, ‏2022-03-28
↑  ישראל קנוהל, ‏הכתובת מהר עיבל: מסורת יציאת מצרים, תפוצת הכתיבה בישראל העתיקה וראשית הדת המקראית, 'הארץ', 6 באפריל 2022, באתר Academia.edu
↑  Yagel, O., & Ben-Yosef, E. (2022). Lead in the Levant during the Late Bronze and early Iron Ages. Journal of Archaeological Science: Reports, 46, 103649.
↑  עדי זריפי, ‏הכתובת הקדומה ביותר שנמצאה אי פעם בירושלים פוענחה – יותר מעשור אחרי שהתגלתה, באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2022
↑  נעה פישר, לפני כ-3,300 שנה: השימוש ב-ה"א הידיעה החל בירושלים, באתר ynet, 2 באוגוסט 2022
↑  נעה פישר, לראשונה: פוענחה כתובת חוץ-מקראית בה הוזכר המלך חזקיהו לציון הישגיו, באתר ynet, 27 באוקטובר 2022
↑    ארנון סגל, ‏"לא ראיתי שום דבר שישכנע אותי שזה נכון": סערה סביב תגלית הכתובות בשילוח, בעיתון מקור ראשון, 18 בדצמבר 2022
↑  גילוי דעת על פרסום ממצאים ארכאולוגים
↑  Bible scholar’s sensational Hezekiah inscription claims prompt researchers’ outcry, Amanda Borchsel-Dan, Times of Israel, 26 December 2022
↑  “Earliest Inscription Found!” Exposing Sensationalism in the Field of Ancient Inscriptions
↑  Controversy Rages Over ‘Jerusalem Curse’ Inscription
↑  הפוסט המלא של ד״ר משגב
↑  The Times of Israel - Academic article on controversial 3,200-year-old ‘curse tablet’ fails to sway experts
↑  הכתובת מהר עיבל / גרשון גליל., באתר ספריית אוניברסיטת בר אילן, ‏אוגוסט 2024
↑  הפרסום, בעמוד הפייסבוק של נפתלי בנט, 24 במרץ 2022
ליזל ווילהוז

| --- | --- |

 לידה:  לא ידוע חבל הסאר
 פטירה:  לא ידוע לא ידוע
 מדינה:  גרמניה
 מקום קבורה:  לא ידוע
 ידועה בשל:  פושעת מלחמה נאצית
 השקפה דתית:  נצרות קתולית
 בן זוג:  גוסטב ווילהוז
ליזל ריידל ווילהוז (בגרמנית: Lisel Riedel Willhaus) הייתה פושעת מלחמה נאצית במלחמת העולם השנייה והייתה אשתו של קצין האס אס גוסטב ווילהוז ומפקד מחנה הריכוז ינובסקה.
ביוגרפיה

נולדה בחבל הסאר שבדרום מערב גרמניה למשפחה  קתולית, בתו של מנהל עבודה בכיר בתעשיית הברזל שבחבל הסאר והייתה לבלרית במקצועה.
עדויות ופשעי מלחמה

לפי עדויות הייתה נוהגת לירות באסירי מחנות ריכוז לשם ספורט ממרפסת ביתה כשאלה היו מובאים לבצע עבודות בקרבת ביתה.
לאחר המלחמה

למרות ההיסטוריה שלה מימי המלחמה ואחרי המלחמה, החוקרים והתובעים הן מבעלות הברית והן ממערב גרמניה לא הצליחו להעמיד לדין את ווילהאוז. מאחר שמקומה במנגנון ההרג הנאצי לא היה רשמי, ולא היה תיעוד בזמן המלחמה לחיזוק העדויות כנגדה. אף על פי שהייתה בזירת הפשע וביצעה רצח המוני בפומבי, היא לא נשאה באחריות משפטית.
התובעים הגרמנים ציינו כי מספר גדול של אנשים העידו נגד ווילהאוז. לא כולם היו ניצולים יהודים, שזיכרונותיהם ועדויותיהם נחשבו פחות מהימנים על ידי בתי משפט גרמניים רבים; ואכן, חלק מאלה שהעידו נגדה היו הקולגות לשעבר של בעלה לאס אס. כל אלה שהעידו, כמו גם התובעים שהעלו את הסיפורים, היו המומים מהתנהגותה של רעייתו של המפקד. עם זאת, מסיבות שאינן ברורות היא שוחררה, כמו רבים שלא החזיקו בתפקיד רשמי.
בתום משפט למברג שבו הועמדו לדין בין היתר פושעי מחנה ינובסקה, קבע ראש צוות השופטים כי:
אין זה מתפקידו של בית המשפט לשלוט בעברה של גרמניה; זו הייתה המשימה של העם כולו, "שלא ניתן לשחרר את מצפונו ולנגב את כל כתמיו כאן בבית המשפט". כמה מבני אומה זו, נאשמים עם דם על הידיים, הורשו ללכת הביתה כשמצפונם נקי על ידי בני גילם
ראו גם

נשים בשורות הנאצים
ינובסקה
גטו לבוב
לקריאה נוספת

PressReader.com - Digital Newspaper & Magazine Subscriptions, www.pressreader.com
Janowska camp commandant Gustav Willhaus, encyclopedia.ushmm.org (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Janowska camp commandant Gustav Willhaus, encyclopedia.ushmm.org (באנגלית)
↑  Von Teresa Tropf, Hitlers willige Helferinnen, www.braunschweiger-zeitung.de, ‏2014-08-02 (ב־)
1 2  PressReader.com - Digital Newspaper & Magazine Subscriptions, www.pressreader.com
↑  Garner, Dwight (2013-10-08). "Nazism's Feminine Side, Brutal and Murderous". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-12-15.
אורי קציר

אורי קציר, דצמבר 2012
אורי קציר (נולד ב־22 ביולי 1968 בחיפה) הוא מורה דרך, סופר, איש תקשורת ובלוגר ישראלי.
ביוגרפיה

בצבא שירת כמש"ק חינוך ביחידות שדה. במהלך לימודיו לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולתואר שני בהיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית התפרנס מהדרכת קבוצות מטיילים. ב-1994 סיים קורס צוערים בסיסי במשרד החוץ, אך מיד לאחר מכן פרש ועבר לעיתונות. הוא הצטרף לסוכנות הידיעות עתי"ם ומונה לכתב המדיני שלה. במחצית השנייה של שנות התשעים מילא תפקידי דוברות פוליטיים, בתחילה כדוברו וראש לשכתו של אהוד ברק, שהתמודד אז על מנהיגות מפלגת העבודה, ולאחר מכן כדובר מפלגת שינוי. לאחר הבחירות שימש כדובר סיעת שינוי בכנסת, אך בשנת 2000 התפטר ועבר לשמש כדובר הרשות לניירות ערך.
את פעילותו כבלוגר החל קציר ב-2003, אז הקים את הבלוג "באופן אישי" שהתארח באתר "רשימות". חלק גדול מפרסומיו היו מאמרים שהתמקדו בפרשיות היסטוריות נשכחות או בלתי ידועות ובתחומים תרבותיים ששיקפו את נטיותיו האישיות. בשנת 2004 סגר את "באופן אישי" והקים את "אפלטון", בלוג עצמאי בעל נופך אינטלקטואלי בולט. כמה מפרסומיו ב"אפלטון" עוררו עניין ציבורי בלתי מבוטל. בעקבות התאבדותה של הבלוגרית מירב קנר, שנודעה בכינוי "רפונזל", הציע לנסח כללי אתיקה לבלוגרים ואף הציג טיוטה משלו. בעקבות פרסום שבו תיאר בקצרה את פרשת התאבדותו של החייל אורי אילן בשבי הסורים ותהה על היעלמותם של הפתקים המפורסמים שנמצאו על גופו (שבמפורסם שבהם חורר אילן את המלים "לא בגדתי"), ולאחר שידורה של תוכנית רדיו שבה ראיין (יחד עם משה טימור) דמויות הקשורות בפרשה, איתר צה"ל את הפתקים האבודים ומסרם לידי משפחת אילן. בינואר 2005 הציע את מועמדותו של הסופר אלי עמיר לנשיאות המדינה – הצעה שעוררה תשומת לב לאחר שנפתחה חקירת משטרה נגד הנשיא המכהן, משה קצב.
בשנת 2012 עזב קציר את עבודתו כדובר רשות ניירות ערך ופנה לתחום התיירות. הוא הקים מיזם תיירות בשם "סהר קציר", המתמחה בסיורי תוכן, ונכון ל-2013 הוא עומד בראשו. בנוסף, שימש גם כעורך חדשות החוץ בקואופרטיב החדשות מגפון ניוז.
בשנת 2003 פרסם קציר ספר ילדים בשם "אש לי יום הולדת".
בשנת 2016 פרסם הגדה לפסח ברוח חילונית מתונה. בהגדה זו חיבר את סיפר השחרור הלאומי, אותו הוא רואה כמרכזי בסיפור יציאת מצרים, עם אירועים כמו שיבת ציון והציונות המודרנית ובכך יצר מארג היסטורי המחבר בין פסח לבין יום העצמאות. בהגדה זו שילב גם ציטוטים מהוגים מודרניים כמו ברל כצנלסון, בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון והסופרת הבריטית ג'ורג' אליוט, פואמות של נתן אלתרמן ונפתלי הרץ אימבר ואף שירים הקשורים לעונת האביב ולכיסופים לציון.
בשנת 2021 פרסם את הרומן ההיסטורי הראשון שלו, "כִּלְאָב", העוסק בבנו השני והנשכח של דוד המלך.
בת דודתו היא הידוענית שרון איילון.
שלוש רגלים

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ"ג, י"ד; דברים, ט"ז, ט"ז
 משנה תורה:  ספר קרבנות, הלכות חגיגה, פרק ב'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה נ"ב, עשה נ"ג, עשה נ"ד  ספר החינוך, מצווה פ"ח, מצווה תפ"ח, מצווה תפ"ט
 
שָׁלשׁ רְגָלִים הן שלושה חגים מקראיים – פסח, שבועות וסוכות – שבהם מצווה מהתורה לעלות לרגל לבית המקדש בירושלים. מלבד מצוות העלייה לרגל, התורה מצווה על שתי מצוות נוספות המיוחדות לרגלים: לחגוג אותם ולשמוח בהם. חז"ל פירשו מצוות אלו כחובה על כל עולה רגל להקריב עולת ראייה, שלמי חגיגה, ושלמי שמחה. אף שבעברית המין הדקדוקי של המילה "רגל" הוא נקבה, ניתן להשתמש גם בצורה "שלושה רגלים" ולא "שלוש רגלים", מאחר שבלשון חז"ל נוצר בידול דקדוקי בין השימוש במילה רגל במשמעות הראשונית של שם איבר בגוף, לבין המילה רגל במשמעות של חג. לפי האקדמיה ללשון העברית, שתי הצורות נכונות.
מצוות ראייה

בזמן שבית המקדש היה קיים הייתה מצווה לעלות לבית המקדש שבירושלים, ולהיראות בעזרה. העלייה לרגל מוזכרת מספר פעמים בתורה כמצווה:
שָׁלוֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה יֵרָאֶה כָל זְכוּרְךָ אֶת פְּנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחָר, בְּחַג הַמַּצּוֹת וּבְחַג הַשָּׁבֻעוֹת וּבְחַג הַסֻּכּוֹת, וְלֹא יֵרָאֶה אֶת פְּנֵי ה' רֵיקָם.
חז"ל בתלמוד למדו מהמילה "זכורך", שמצוות העלייה לרגל היא חובה לגברים בוגרים בלבד, אך גם נשים וקטנים היו נוהגים בה. המצווה נקראת במקורות גם "ראייה", כי החובה היא "להראות לפני ה'".
קורבנות הרגל

חז"ל למדו מהפסוקים כי ישנו חיוב בכל אחד מהרגלים, להקריב שלושה קורבנות:
קורבנות הרגל > קרבן ראייה

כחלק מהחיוב לעלות לרגל, ישנה חובה נוספת על כל זכר להביא קרבן "עולת ראייה" שאותו היו אמורים מקריבים עולי הרגל. העולה לרגל שלא הקריב קורבן זה – מלבד שביטל מצות עשה – עבר על הלאו של ”וְלֹא יֵרָאוּ פָנַי רֵיקָם”.
קורבנות הרגל > קרבן חגיגה

מלבד קרבן ה'ראיה' ישנו חיוב להביא קרבן נוסף – קרבן חגיגה. מקור המצווה בפסוק: ”שָׁלֹשׁ רְגָלִים תָּחֹג לִי בַּשָּׁנָה” (שמות, כ"ג, י"ד). חז"ל פירשו שהכוונה היא שיש להביא קורבן חגיגה בשלוש הרגלים.
קורבנות הרגל > קרבן שלמי שמחה

בזמן שבית המקדש היה קיים, היה ניתן לקיים את מצות 'שמחת הרגלים' (ראה להלן) דווקא על ידי אכילת בשר של קורבנות, לכך היו מקריבים קורבן נוסף שנקרא 'שלמי שמחה' על מנת לקיים מצווה זו.
אך מאחר שעיקר מצוות שלמי שמחה אינה מצווה להקריב קורבן שלמים, אלא לאכול מבשר הקורבן. לפיכך ניתן לקיים את המצווה גם באמצעות אכילת בשר קורבנות אחרים, ככתוב במשנה (חגיגה א,ד): "ישראל (מי שאינם כהנים) יוצאין ידי חובתן (חובת שלמי שמחה) בנדרים ונדבות (קורבנות נדבה שהקריבו, אף שלא הוקדשו כ"שלמי שמחה") ובמעשר בהמה, והכהנים בחטאות ואשמות ובבכור ובחזה ושוק (של קורבן שלמים או תודה; כל אלו הם קורבנות או חלקי קורבנות שנאכלים על ידי הכהנים).
מצות שמחה

בכל אחד משלוש הרגלים ישנה מצוות שמחה כמזוכר בתורה: ”וְשָׂמַחְתָּ בְּחַגֶּךָ: אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתֶךָ וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ... וְהָיִיתָ אַךְ שָׂמֵחַ.” (ספר דברים, פרק ט"ז, פסוקים י"ד–ט"ו)
מצות שמחה > בזמן הזה

בזמן הזה שאי אפשר לקיים את מצוות השמחה על ידי אכילת בשר קדשים, עיקר מצות שמחה היא בשתיית יין. וכך אמרו בתלמוד:
חייב אדם לשמח בניו ובני ביתו ברגל, שנאמר (דברים, ט"ז, י"ד): "ושמחת בחגך". במה משמחם? ביין. רבי יהודה אומר: אנשים בראוי להם ונשים בראוי להן. אנשים בראוי להם – ביין, ונשים במאי? תני רב יוסף בבבל: בבגדי צבעונין.
שמות החגים ומהותם

שלוש הרגלים בספר שמות, פרק כ"ג, פסוקים ט"ו–י"ז:
שָׁלֹשׁ רְגָלִים תָּחֹג לִי בַּשָּׁנָה.

אֶת חַג הַמַּצּוֹת תִּשְׁמֹר, שִׁבְעַת יָמִים תֹּאכַל מַצּוֹת כַּאֲשֶׁר צִוִּיתִךָ לְמוֹעֵד חֹדֶשׁ הָאָבִיב כִּי בוֹ יָצָאתָ מִמִּצְרָיִם, וְלֹא יֵרָאוּ פָנַי רֵיקָם.

וְחַג הַקָּצִיר בִּכּוּרֵי מַעֲשֶׂיךָ אֲשֶׁר תִּזְרַע בַּשָּׂדֶה, וְחַג הָאָסִף בְּצֵאת הַשָּׁנָה בְּאָסְפְּךָ אֶת מַעֲשֶׂיךָ מִן הַשָּׂדֶה.

שָׁלֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה יֵרָאֶה כָּל זְכוּרְךָ אֶל פְּנֵי הָאָדֹן ה'.
שמות החגים ומהותם > חג הפסח

חג הפסח מכונה בתורה חג המצות, פסח חל בט"ו בחודש העברי ניסן. ממצוות הפסח הם אכילת קרבן הפסח בזמן שבית המקדש היה קיים, ואיסור אכילת חמץ.
שמות החגים ומהותם > חג השבועות

חג השבועות מכונה בתורה חג הקציר וכן יום הביכורים. לחג השבועות לא נכתב תאריך מפורש בתנ"ך אלא הוא מצוין כיום החמישים לספירת העומר שמתחילה במוצאי יום טוב ראשון של פסח. כיום, כשלא מקדשים את החודש על פי ראיית הירח, חג השבועות חל תמיד בו' בסיוון. לדעת הבייתוסים והקראים ספירת העומר מתחילה במוצאי שבת וחג השבועות חל ביום ראשון, בלוח השנה במגילות קומראן הוא חל ב-15 בחודש כשאר הרגלים.
שמות החגים ומהותם > חג הסוכות

חג הסוכות מכונה בתורה חג האסיף, בדומה לפסח אף הוא חל בט"ו לחודש, בחודש תשרי.
משמעות

על פי המסורת היהודית, שלוש הרגלים מציינים אבני דרך בתקומתו של עם ישראל, ובנוסף מסמלים גם ציוני דרך בשנה החקלאית ותקופות שונות בחייו של היחיד.
| חג | אירוע היסטורי | עונה חקלאית | תקופת חיים | קריאת מגילה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פסח | בני-ישראל יצאו ממצרים והפכו לעם עצמאי. | אביב התבואה, שכן אז היא מתברכת בבישולה. | לידה, תחילת השנה ואביב החיים של האדם. | שיר השירים |
| שבועות | בני ישראל קיבלו את התורה במעמד הר סיני. | קציר החיטה ותחילת תקופת הביכורים, שלאורכה מבשילים פירות הארץ. | חתונה, אמצע השנה והחיים. | מגילת רות |
| סוכות | זכר לכל 40 שנות הנדודים במדבר, בהן ישבו בני ישראל בסוכות. | אסיף התבואה אל הבית והגורן מפני הגשמים. | זקנה, סופה של השנה וסוף החיים. | מגילת קהלת |
ראו גם

ראש השנה למלכים ולרגלים
חגי ישראל ומועדיו
ספירת העומר
לקריאה נוספת

יום-טוב לוינסקי (עורך), ספר המועדים – שלוש רגלים, הוצאת דביר.
הרב יעקב משה חרל"פ, מי מרום על שלושת הרגלים, (ט"ו)
דיקטטור (רומא העתיקה)

דִיקְטָטוֹר (בלטינית: dictator – "מכתיב") הידוע לעיתים גם כמָגִיסְטֵר פּוֹפּוּלִי (magister populi - "הממונה על העם"), הוא שמה של משרה פוליטית ברומא העתיקה.
משרת הדיקטטור

משרת הדיקטטור הייתה חידוש משפטי בעולם העתיק, הייחודי למשפט הרומי. אופי המשרה היה פקידות חריגה, שתכליתה לבצע משימות יוצאות דופן –משימות שחרגו מהסמכויות החוקתיות של הפקידים הנבחרים הרגילים.
כדי למנות דיקטטור היה על הסנאט הרומי להוציא סנאטוס קונסולטום ("senatus consultum") הנותן לקונסולים את הסמכות למנות אדם לדיקטטור. הדיקטטור היה נמשח לתפקידו בטקס מיוחד שנערך בלילה לאחר חצות.
עד לשנת 361 לפנה"ס הדיקטטור היה חייב לכהן בעברו כקונסול.
הדיקטטורה הייתה מוסד ייחודי בחוקה הרומאית: זו הייתה המשרה הפוליטית היחידה שלא חלו עליה חוקי כפילות השלטון הרומאיים, שחייבו למנות שני נושאי משרה שווי כוח לכל משרה פוליטית (לדוגמה: שני קונסולים, שני טריבונים וכו'), וכן לא חלה על הנושא אותה אחריות משפטית-אישית, ולכן לא היה אפשר להעמידו לדין פלילי לאחר סיום כהונתו על פעולות שביצע מתוקף תפקידו.
הדיקטטור נהנה מיוקרה רבה, ולמעשה היה בעל המעמד הגבוה ביותר מכל שאר הפקידים, מעמד שהודגש על ידי 12 הליקטורים, נושאי סמלי הסמכות הרומאית, שהתלוו אליו לכול מקום (לאחר הרפורמה של לוקיוס קורנליוס סולה, גדל מספרם ל-24).
אחת המגבלות שהוטלו על הדיקטטור הייתה האיסור לרכוב על סוס ללא אישור הסנאט, איסור שמחקרים מודרניים מתקשים להסביר את קיומו, וחלקם אף מפקפקים בקיומו.
לאחר סיום המלחמה הפונית השנייה נמנע הסנאט ממינוי דיקטטורים במצבי חירום ובמקום זאת העדיף לתת לקונסולים סמכויות חירום מטעם הסנאט (Senatus consultam ultimum). סמכויות אלו אפשרו לקונסולים לגייס כוחות ואף נתנו להם חופש פעולה לתקוף אזרחים רומיים מבלי להתחשב בזכויותיהם.
סוגי דיקטטורים

מינוי דיקטטוריים נעשה ברפובליקה הרומית רק בעקבות פעולות או אירועים יוצאי דופן, שהצריכו תגובה שלטונית מהירה והחלטית, שבלתי ניתן לערער עליה. הדיקטטורים התחלקו לסוגים שונים לפי סוג הפעילות המיוחדת שהיה צורך בביצועה.
דיקטטור לצורכי ניהול מלחמה ("dictator rei gerendae causa")
דיקטטור ללשם עריכת אספת בחירות ("Comitiorum habendorum causa")
דיקטטור לתיקון נחוץ (clavi figendi causa)
דיקטטור לייסוד חגים (eriarum constituendarum causa)
דיקטטור לניהול משחקים ("ludorum faciendorum causa")
דיקטטור שיפוטי ("quaestionibus exercendis")
דיקטטור לצורכי השלמת הסנאט ("legendo senatui")
הדיקטטורה של סולה

בנובמבר 83 לפנה"ס, לאחר מלחמת האזרחים בין לוקיוס קורנליוס סולה ובין גאיוס מריוס, מנהיגי הסיעות האופטימאטית והפופולרית, שהסתיימה בניצחונו של סולה ובכניסתו מלווה בצבאו לרומא ב־82 לפנה"ס – יצר הסנאט (סביר להניח שבעידודו התקיף של סולה), באישור אספת העם, את משרת ה"דיקטטורה למתן חוקים ולסידור ענייני הכלל" ("Dictator Rei publicae constituendae causa").
הדיקטטורה החדשה הזו שמרה למעשה רק על הצורה החיצונית של המוסד הרפובליקאי הקדום, אולם למעשה הייתה בעלת סמכויות בלתי מוגבלות.
המשרה החדשה העניק למחזיק בה את השליטה המלאה בחייהם ובכספם של האזרחים, חופש מוחלט בהחלטות שנגעו ברכוש, בשטח ובגבולות של המדינה הרומית, אחריות בלעדית לקביעת תחומי השיפוט של העיר רומא ושל כל עיר בשליטת רומא, שליטה מוחלטת במדינית החוץ של רומא ובמדינות הכפופות אליה, החופש למנות פקידים גבוהים ראשי ממשלה (חופש שקודם לכן היה של העם בלבד), והחשוב ביותר – הזכות שנותנת לסולה, ולו בלבד, את ההחלטה מתי נגמר תוקפה של הדיקטטורה המיוחדת הזאת. למעשה בכך הפכה הדיקטטורה, לראשונה בתולדות הרפובליקה, למשרה שאינה מוגבלת בזמן.
למעשה מטרתו של סולה לא הייתה להפוך לשליט יחיד ברומא, אלא לבצע רפורמה מקיפה בחוקה הרומית, ולהביא לתפוסה מוחלטת של הסיעה הפופולרית ותיקוניה. הוכחה לזה אפשר לראות כבר ב־80 לפנה"ס כאשר סולה החזיר את החוקה הרומית לתוקפה, וכיהן בשנה זו כקונסול לכל דבר יחד עם קווינטוס מטלוס פיוס.
בשנת 79 לפני הספירה, לאחר שסיים לערוך את תקנותיו החדשות והחשובות בחוקה ולאחר שנתן לבחירות להיערך כסדרן ללא התערבותו, פרש סולה מרצונו החופשי מן הדיקטטורה ומן החיים המדיניים, והחזיר את השלטון לידי שני הקונסולים הנבחרים החדשים.
הדיקטטורה בימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית

בשנת 49 לפנה"ס התמנה יוליוס קיסר לדיקטטור בפעם הראשונה, כדי לנהל את הבחירות לקונסוליה של שנת 48, לתקופה של 11 יום. בסתיו 48 נתמנה לדיקטטור לצורכי ניהול מלחמה לתקופה של שנה אחת, בשנת 46 נתמנה לדיקטטורה לתקופה של עשר שנים. שנה לאחר מכן, חודש לפני מותו, מונה על פי הצבעת הסנאט ל"דיקטטור תמידי" (dictator perpetuus). למעשה הדיקטטורה במובנה המשפטי הקודם חדלה להתקיים עם מינויים אלה, ושימשה רק הסוואה חוקית לשלטון היחיד של קיסר. לאחר רצח קיסר, הוציא מרקוס אנטוניוס, שותפו לקונסולט, חוק (lex antonia) שביטל את הדיקטטורה ולמעשה מחק אותה מן החוקה הרומית.
בשנת 22 לפנה"ס הציע הסנאט את הדיקטטורה לבנו המאומץ, אוגוסטוס. הייתה זו ככל הנראה מחווה מבוימת שמאחוריה עמד אוגוסטוס. זאת על רקע מהומות ברומא עקב חוסר בחיטה, שגם אותן ארגן כנראה אוגוסטוס. אוגוסטוס סירב בהפגנתיות למשרה, אולם קיבל על עצמו את הדאגה לאספקת התבואה לרומא. המעמד המשפטי החדש שאוגוסטוס יצר, הפרינקפס, היה למעשה בעל אותן סמכויות של דיקטטור ושל קונסול וטריבון במשותף, אולם תחת מסווה רפובליקני חוקי. מעמד זה אפשר לו לפעול בסמכויות דיקטטוריות בלתי מוגבלות ובו בזמן להשביע את רצון הסנאט ולהימנע מלהיקרא מלך או דיקטטור.
רשימת דיקטטורים

לפי ההיסטוגרפיה הרומית נמנו 88 דיקטטוריים.
458 לפנה"ס לוקיוס קווינקטיוס קינקינטוס
439 לפנה"ס קינקינטוס כהונה שנייה.
387 לפנה"ס מרקוס פוריוס קאמילוס כהונה אחת מתוך חמש כהונות כדיקטטור.
361 לפנה"ס טיטוס קווינטוס פנוס
360 לפנה"ס קווינטוס סרוויליוס אהלה
358 לפנה"ס גאיוס סולפיקיוס פטיקוס
356 לפנה"ס גאיוס מארקניס רוטלולוס הדיקטטור הפלבאי הראשון.
324 לפנה"ס לוקיוס פאפיריוס קורסור
315 לפנה"ס קווינטוס פאביוס רוליאנוס אביו הקדום של פאביוס מאקסימוס.
292 לפנה"ס אפיוס קלאודיוס קאיקוס
285 לפנה"ס כהונה שנייה של אפיוס קלאודיוס
217 לפנה"ס פאביוס מאקסימוס
208 לפנה"ס טיטוס מאניליוס טורקואטוס
203 לפנה"ס פובליוס סולפיקיוס גלבה
82-79 לפנה"ס לוקיוס קורנליוס סולה
49-44 לפנה"ס יוליוס קיסר, ב-49 מונה לדיקטטור בראשונה, ב-48 מונה לדיקטטור בשנית (למשך תקופה של שנה), ב-46 מונה לדיקטטור בשלישית עם הזכות להיבחר למשרה בעשר השנים הבאות, ב-45 מונה לדיקטטור ברביעית וב-44 קיבל את הדיקטטורה המתמדת.
ראו גם

Senatus consultum ultimum
הטריומווירט השני
סולה על מטבע רומי
יוליוס קיסר דיקטטור משנת 49 לפנה"ס
קורט שושניג

קוּרְט אַלוֹיס יוֹזֶף יוֹהָן שׁוּשְׁנִיג (בגרמנית: Kurt Alois Josef Johann Schuschnigg;‏ 14 בדצמבר 1897 – 18 בנובמבר 1977) היה פוליטיקאי אוסטרי וקנצלר אוסטריה בשנים 1934–1938.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

שושניג נולד בעיירה ריווה דל גארדה (אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באיטליה) למשפחת קצינים ותיקה. המשפחה קיבלה תואר אצולה ב-1898. הוא התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי, הגיע לדרגת סגן (לויטננט) ונלחם בחזית האיטלקית במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נפל בשבי האיטלקי ושהה באיטליה בשנים 1919-1918. עם ירידת בית הבסבורג מהשלטון, משפחתו איבדה את תואר האצולה. ב-1924, לאחר שסיים לימודי משפטים בפרייבורג ובאינסברוק, פתח משרד לעריכת דין באינסברוק. בשנת 1926 התחתן ונולד לו בן (קורט). אשתו נהרגה בתאונת דרכים ב-1935.