stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריסטין דה פיזאן
יצירתה

קריסטין נחשבת לסופרת המקצועית היחידה בימי הביניים, אשר התפרנסה מכתיבה ונחשבה לאשת מקצוע בתחומה. היא החלה את הקריירה שלה בכתיבת שירה, בה תיארה את שנות נישואיה המעטות והמאושרות והתאבלה על מות בעלה. יצירותיה הראשונות זכו לפופולריות מסוימת, אך כנראה בעיקר משום שנכתבו על ידי אישה. בשנת 1397 כבר ביססה את מעמדה כמשוררת.
מעמדה הייחודי של קריסטין בשדה הספרות לא הותיר אותה בודדה. היא עמדה בקשר עם משוררים והוגי-דעות בתקופתה, ואף הוזמנה להיות הסופרת בחצרות הנרי ה-4 מלך אנגליה וג'ן גאלאצו ויסקונטי (Gian Galeazzo Visconti). היא סירבה להצעות אלה, אך קיבלה את בקשתו של פיליפ דוכס בוגורנדיה, לכתוב את הביוגרפיה של אחיו, המלך שרל ה-5. היא סיימה את חלקה הראשון של יצירה זו יום לאחר מותו הפתאומי של פיליפ, והמשיכה וכתבה אותה עד תומה.
סגנונה של קריסטין החל מכתיבת שירה, אך התפתח לסוגות ספרותיות מרובות, בין ספרות דידקטית ועד הרומנים ואוספי השירה שהיו חלק מתקופת השיא של כתיבתה ו"סגנונה הטבעי". היא המשיכה בכתיבת ספרי הדרכה, ספרות מוסר, ספרי היסטוריה ותורה מדינית, וכן הגיגים פילוסופיים. אמצעים ספרותיים בולטים בהם השתמשה היו חיזיון אלגורי בעל תכנים מוסריים, אמצעים דידקטיים ומשפטיים, הכנסת הסיפור במסגרת סיפורים היסטוריים קצרים ויצירת זיקה בין חיבורה ובין סמכות גבוהה אחרת. בכל אלה, שילבה היבטים אוטוביוגרפיים, מהם נלמדו מרבית הפרטים אודות חייה. סגנון זה היה נדיר מאוד, בוודאי עבור נשים, בראשית המאה ה-15.
כתב היד הראשון של קריסטין, המכיל את רוב שיריה, נוצר בשנים 1402-1393. באופן חריג לסופרים ומשוררים אחרים, היא הייתה מעורבת עמוקות בהפקת כתבי היד שלה, ומעבר להיותה המחברת שלהם, גם הייתה למוציאה לאור. היא מימנה בעצמה את חומרי הגלם והעסקת בעלי המלאכה, קבעה את העיצוב הסופי ואף העתיקה בעצמה חלקים ניכרים מכתבי היד שלה. עובדה זו הופכת את ההתייחסות לכתבי היד שהודפסו במהלך חייה, על האיורים והעיצוב הכולל, כאל יצירה שלמה שלה. קריסטין אף העסיקה מאיירת, דבר נדיר ביותר בתקופתה, אשר כפי שטענה, היטיבה לצייר יותר מכל הגברים ובהתאם, היה שכרה גבוה משכרם.
יצירתה > הגותה

קריסטין מפורסמת כאישה הראשונה אשר יצאה להגנתן של נשים בכתיבתה ובביקורת על כתיבתם של אחרים במסגרת "הספרות בעד הנשים". היא מביעה בכתיבתה את אופן הקריאה הנשי של הטקסטים, גישה מגדרית אשר ליוותה את קריירת הכתיבה שלה עד סופה. בספרה המפורסם ביותר, "עיר הגבירות", מאמצת קריסטין את סוגת החיזיון האלגורי בעל תכנים מוסריים, אליו היא שוזרת סיפורים על נשים מפורסמות מהעבר. בעבר, היה נהוג לבקר את הספר, בטענה כי הוא מבוסס באופן מלא על חיבורו של ג'ובאני בוקצ'יו "אודות הנשים המפורסמות", אך כיום מצביעים המחקרים על מקורות נוספים אשר שימשו אותה בחיבור זה, לצד דרכה המתוחכמת לשימוש בטקסט של בוקצ'יו.
במסגרת אחד הדיונים הספרותיים המפורסמים בצרפת, יצאה קריסטין כנגד הנטען בספר "רומן הוורד" אשר נכתב כ-200 שנים לפני לידתה על ידי גיום דה לוריס וז'אן דה –מן (Meun). הספר עיצב את האהבה החצרנית בקרב האריסטוקרטיה בסוף ימי הביניים, והיה מרכזי בפולמוס אודות תפיסות האהבה בהן צריך להחזיק האציל. קריסטין יצאה להגן על הכבוד הנשי אל מול ז'אן דה-מן, אשר טען כי כל שעל נשים לעשות על מנת להיחשב מכובדות הוא לנהוג בצניעות. היא מבקרת, בין היתר, את דה מן בשימושו בשפה בוטה, בתפיסתו הארוטית אשר "ספוגה-ומסופגת אנוכיות של גברים", ומסבירה כי העלבונות הניתכים בנשים, מקורם באנוכיות זו. יריביה הפגינו כלפיה זלזול, עד שהצטרף ז'אן ז'רסון (Jean Gerson) לתמוך בה, דבר אשר חיזק את מעמדה בקרב האינטלקטואלים בפריז. מאוחר יותר, בחיבורה 'האיגרת לאל האהבה' (Epistre au Dieu d`Amours), שוטחת קריסטין את תלונותיהן של נשים על כל העלבונות להם הן זוכות מצד הגברים: "כל רע לא יצמח ממעשיהן – אף לא מתעלולי הגרועות שבהן. וגם אם תמצא אחת – הן לא על-פיה ייחרץ משפט ויקבע הכלל!".
בתקופת הורותה, כתבה ספר הדרכה עבור בנה, אשר ייחודו היה באיורים הקטנים אשר התלוו לכל חלק ביצירה. ספר זה כונה במחקר "אלבום שירי", ואכן עיסוק מרכזי בו נעשה במסגרת הקשר שבין הטקסט והתמונה. ניתן להבחין בקלות כי הספר מיועד עבור קוראים צעירים יחסית, ותוספת התמונות מבקשת להשאיר את הקוראים סקרנים ולהחדיר את המסרים של הספר ברבדים נוספים. בכך, יצרה קריסטין תפיסה פדגוגית שלא הייתה קיימת טרם זמנה, עבור ספרות ההדרכה לנערים.
קריסטין עסקה גם בהגות מדינית, במסגרתה חיברה את "הגוף המדיני" (Corps de Policie) אשר דן במעמדות החברתיים השונים וחובותיהם במסגרת הגוף המדיני. על אף תחומי כתיבתה העיקריים ודעותיה, אין היא מזכירה בספר זה נשים כלל. היא עושה זאת במסגרת חיבור נפרד בשם "אוצר עיר הגבירות" (Le Tresor de la Cite des Dames), אותו היא מקדישה לדיון על אודות חובותיהן של נשים מהמעמדות השונים. בחיבור זה היא מרחיבה על אודות דרכי ההתנהגות הרצויות עבור עלמות, נשים נשואות ואלמנות. היבט נוסף של מעורבות בענייני המדינה, בא לידי ביטוי בשירי התהילה שכתבה לאנשי-החצר בצרפת, וכן קריאתה למלכה איזבלה מבוואריה לכרות ברית שלום. בנוסף, פרסמה קטעי קינה על מלחמת האזרחים בצרפת, ובערוב ימיה, לאחר פרישתה רבת השנים, כתבה שיר הלל לז'אן ד'ארק, אשר היה היחיד שחובר לכבודה עוד בימי חייה.
יצירתה > כתביה

דרך הלימוד הארוכה
ספר תהפוכות הגורל (1403)
ספר המעשים והמנהגים הטובים של המלך החכם שרל ה-5 (1404)
ספר המעשים (1404)
עיר הגבירות (1404/1407)
אוצר עיר הגבירות (שלוש המידות הטובות) (1404/1407)
ספר החיזיון (1405) / תורגם מצרפתית בידי שולמית שחר.
על רעות ומלחמות אזרחים (1410)
"ספר בודי פוליטיק" / המדיני (Corps de Policie)
הערות שוליים

↑  שולמית שחר, האישה בחברת ימי הביניים - המעמד הרביעי, הוצאת דביר, 1990, עמוד 72
↑  קריסטין דה פיזאן, ספר החיזיון, תרגמה מצרפתית, הוסיפה הערות, הקדמה ואחרית דבר: שולמית שחר, ירושלים, כרמל, 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259623805171  PLWABN: 9810614069005606  BIBSYS: 90098673  BNE: XX1647790  BnF: cb11896834h (data)  CANTIC: a11317036  GND: 118520644  ICCU: BVEV030431  ISNI: 0000 0001 2103 3731  LCCN: n50082339  MusicBrainz: 3dc3ca61-b294-4ae4-a06c-7c7ae342c22c  NDL: 01213793  NKC: xx0026142  NLA: 35424341  NLG: 100431  NLK: KAC201103950  NSK: 000214444  NTA: 069211191  RERO: 02-A000036096  SELIBR: 180307  SNAC: w61c2rfm  SUDOC: 026788950  Trove: 947825  VcBA: 495/55373  VIAF: 100188547   WorldCat (עם VIAF): 100188547
כביש 772

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  כביש דשנים, דרך דשנים
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  6.2 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  2014–2016 (כשנתיים)
 מיקום
 ערים ראשיות:  קריית אתא, מפרץ חיפה
 נקודת התחלה:  צומת דשנים
 נקודת סיום:  מחלף מוטה גור
 
 קואורדינטות:  32°45′31″N 35°04′50″E﻿ / ﻿32.758527°N 35.080636°E﻿ / 32.758527; 35.080636
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כביש 772(למפת הגליל המערבי רגילה) כביש 772(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 772(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 772  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 772 (כביש דשנים, המוכר יותר בשם "דרך דשנים"), הוא כביש אורך אזורי קצר בישראל, המחבר בין צומת דשנים בדרום לבין מחלף מוטה גור בצפון, אורכו כ־6.2 ק"מ. הכביש מסתעף מכביש 70 בצומת דשנים ונמשך עד מחלף מוטה גור.
הכביש מהווה עורק תנועה ראשי, המחבר את קריית אתא, מפרץ חיפה והקריות לאזור עמק יזרעאל.
הכביש מעביר את תנועת כלי רכב שעליהם חומרים מסוכנים מהמפעלים, מאזורי מגורים לצירי תנועה בין־עירוניים; הכביש מפחית עומסי תנועה מצירים ראשיים קיימים.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 772 מדרום לצפון
| 0 | צומת דשנים |  | נחל קישון |   כביש 70 |
| 3.2 | צומת ללא שם |  | קריית אתא | רחוב ללא שם |
| 4.8 | צומת ללא שם |  | קריית אתא | רחוב זבולון ורחוב התעשייה |
| 5.5 | צומת ללא שם |  | קריית אתא | כניסה לקניון שער הצפון |
| 6 | מחלף אתא דרום |  | קריית אתא |   כביש 22 |
| 6.1 | צומת ללא שם |  | קריית אתא | כניסה למתחם ביג קריות |
| 6.2 | מחלף מוטה גור |  | קריית אתא/חיפה |   כביש 4 |
ראו גם

כבישי ישראל
רון סילימן

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1946 (בן 78) פסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, Albany High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  Pew Fellowship in the Arts (1998) 
 
קטע הניאון של רון סילימן מ- Northern Soul (Bury Neon) מוצג במחלף בורי
רון סילימן (נולד ב-5 באוגוסט 1946) הוא משורר ובלוגר אמריקאי. הוא כתב וערך למעלה מ-30 ספרים, ושירתו וביקורתו תורגמו ל-12 שפות. לעיתים קרובות שירתו מסווגת לשירת שפה. בין השנים 1979–2004 כתב סילימן שיר בודד, האלף-בית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא התגורר באזור מפרץ סן פרנסיסקו במשך למעלה מארבעים שנה.
כמשורר שפורסם, הוא לימד בתוכנית לכתיבת בוגרים באוניברסיטת סן פרנסיסקו, באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, ב-New College בקליפורניה, ובצורות קצרות יותר, באוניברסיטת נארופה ובאוניברסיטת בראון[דרוש מקור].
סילימן עבד כמארגן פעילויות פוליטיות, לוביסט, אתנוגרף, עורך עיתונים ומנהל פיתוח. בזמן ששהה בסן פרנסיסקו, הוא שירת במועצות קהילתיות רבות, כולל ועדת הפיקוח על מפקד האוכלוסין משנת 1980, כוח המשימה של הצתות של מכבי האש בסן פרנסיסקו, וחיל המשימה של מחלקת המדינה של בריאות על מצבים בריאותיים במתקני הכליאה באזור. סילימן עבד כאנליסט שוק בתעשיית המחשבים לפני שפרש בסוף 2011. [דרוש מקור]
סילימן מסווג את שירתו כחלק ממחזור חיים, אותו הוא מכנה קטג'אק (השם מתייחס לצורה של דרמת ריקוד באלינזה המבוססת על טקסט עתיק). "קטג'אק" הוא גם שמו של השיר הראשון של עידן הצריפי'.
שירת שפה וכתיבה ביקורתית

סילימן פורסם לראשונה בברקלי בשנת 1965. בשנות השישים הוא פורסם על ידי כתבי עת הקשורים למה שהוא מכנה בית הספר לשקט, כמו שירה צפון-מערבית, TriQuarterly,Southern Review ושירה. סילימן חשב שקבלה כה מוקדמת היא פחות הכרה בכישוריו מאשר היעדר סטנדרטים או קפדנות המאפיינים אותה נטייה ספרותית; הוא החל לחפש אלטרנטיבות. חלק מאותן חלופות יזמו באמצעות פרויקטים שונים של עריכה בהן לקח חלק, מה שהעניק לו את האפשרות לעבוד עם מגוון רחב של משוררים. אחד הפרויקטים המשפיעים יותר היה הידיעון של סילמן בשם Tottels (1970–81), שהיה אחד המקומות הראשונים לשירת שפה. לדבריו, "מקום המגורים", מאמר עלילתי על תשעה משוררים שפורסמו באלצ'רינגה (1975), היה "הניסיון הראשון שלו לכתוב על שירת שפה".
בשנים 1976–1977, הוא אוצר יחד עם טום מנדל סדרת קריאה ב"פסנתר הגדול ", בית קפה. כמעט שלושה עשורים לאחר מכן, חלק מהמשוררים שהשתתפו בסדרה זו עדיין שיתפו פעולה על יצירה המבוססת על קריאות אלה.  שיתוף פעולה זה הפך לחלק ממה שכונה "ניסוי באוטוביוגרפיה קולקטיבית", שנכתב על ידי עשרה משוררי השפה הללו בסן פרנסיסקו. בסיום הפרויקט, הוא כלל 10 כרכים בסך הכל. תשעת הכותבים האחרים שכללו היו בוב פרלמן, בארט ווטן, סטיב בנסון, קרלה הארימן, טום מנדל, קיט רובינסון, לין היג'יניאן, ריי ארמנטרוט וטד פירסון . "[F] rom 1976 עד 1979 הכותבים לקחו חלק בסדרת קריאה וביצוע. פרויקט הכתיבה, שהחל בשנת 1998, נערך כשיתוף פעולה מקוון, תחילה דרך אתר אינטראקטיבי ובהמשך דרך רשימות רשימה. "
שירת שפה וכתיבה ביקורתית > ביקורת

הכתיבה הביקורתית הבוגרת של סילימן מתוארכת לתחילת או לאמצע שנות השבעים. כשהוא התבקש לדון בתפקיד ההתייחסות בשירה, הוא כתב את החיבור, "העלמת המחבר, מראה העולם", שפורסם לראשונה בכתב העת Art Con. עד מהרה ערך גיליון מיוחד של המגזין מרגינס, שהוקדש ליצירתו של המשורר קלארק קולידג ' . הוא החל לשאת שיחות ולתרום מאמרים על בסיס קבוע לאחר מכן.
הוא אמר שהושפע מ"שירה אמריקאית חדשה ", בהתייחס למשוררים שפורסמו באנתולוגיה פורצת הדרך של דונלד אלן " השירה החדשה אמריקאית "1945–1960. כיום, אותם נתונים הוכרו זה מכבר.
בשנת 1986 פורסמה האנתולוגיה של סילימן, "The Tree Tree", אוסף שירה בשפה אמריקאית, על ידי הקרן הלאומית לשירה .
הוא כותב בלוג אינטרנט המוקדש לשירה ופואטיקה עכשווית.
מורשת וכבוד

בשנת 2012, סילימן היה אחד משלושת עמיתי בית הסופרים של קלי באוניברסיטת פנסילבניה, יחד עם קארן פינלי וג'ון בארת ' . בשנת 2010 הוא קיבל את פרס לוינסון השנתי מקרן השירה.
סילימן היה עמית ספרותי בשנת 2003 של המועצה הלאומית לאמנויות ועמיתו בשנת 2002 של מועצת האמנות בפנסילבניה, וכן עמית PEW באמנויות בשנת 1998.
הוא מונצח באנתולוגיה של אדיסון, אזור מדרכה בברקלי, קליפורניה ובו לוחות המכבדים משוררים וסופרים. סילימן נבחר לתפקיד חתן המשורר בבלוגוספרה.
ביבליוגרפיה > שנות ה-1970

עורב (1971)
מוהוק (1973)
נוקס (1974)
קטג'אק (סן פרנסיסקו: העיתונות הזו, 1978)
יושב, עומד, עושה צעדים (1978)
ביבליוגרפיה > שנות ה-1980

אגדה (1980, עם ברוס אנדרוס, צ'ארלס ברנשטיין, ריי דיאפלמה, סטיב מקאפקרי)
צ'אנטינג (1981; מהדורה חדשה מהוצאת מלח, 2002)
BART (1982)
ABC (1983)
גן העדן (1985)
עידן הצריפים (1986)
בעץ האמריקני: שפה, ריאליזם, מחשבה (הקרן הלאומית לשירה, 1986; מהדורה שנייה, 2001: אנתולוגיה)
ליט (1987)
המשפט החדש (1987, ביקורת)
מה (1988)
ביבליוגרפיה > שנות ה-1990

מניפסט (1990)
לנינגרד (1991, עם מייקל דוידסון, לין הייג'יניאן, בארט ווטן)
הדגמה לדיו (1992)
טונר (1992)
ג'ונס (1993)
N / O (1994)
שינג (1996)
מולטיפלקס (1998, עם קארן מק קורמק)
® (1999)
ביבליוגרפיה > העשור הראשון של המאה ה-21

פסולת שקיעה (ספר אלקטרוני של ubu, 2002), מעידן הצריפים
2197 (ebu ebook, 2004,) מעידן הצריפים
וונדווד (2004)
תחת אלבני (הוצאת מלח, 2004), ספר זיכרונות
המחברת הסינית (2004, ספר אלקטרוני של ubu) מעידן הצריפים
(תורם, לכל אחד מעשרת הכרכים) הפסנתר הגדול: ניסוי באוטוביוגרפיה קולקטיבית (מצב A / Press זה, 2007: ISBN 9780979019838)
עידן הצריפים (compleat) (אוניברסיטת קליפורניה, 2007)
האלפבית (אוניברסיטת אלבמה, הוצאת ספרים, 2008)
ביבליוגרפיה > העשור השני של המאה ה-21

השערת רציף (שורות ספרי שורות, 2011) - ספר ראשי תיבות מתוך הנשמה הצפונית
Revelator (2013) - שיר הפתיחה של רצף 360 שירים מוקרן שכותרתו Universe
הנשמה הצפונית (ספרי שירמן, 2014) ISBN 978-1-848613-19-5  - ספר היקום השני.
נגד שירה קונספטואלית (Counter Counter, 2014; ביקורת) ISBN 978-1-933996-45-5
חיים אישיים

בשנת 1995 עבר סילימן למחוז צ'סטר שבפנסילבניה, שם הוא מתגורר עם אשתו קרישנה ושני בנים, קולין וג'סי.
לקריאה נוספת

שיחה עם רון סילימן (מראיין: יהודה ויזן), דחק, כרך יד' (2022).
רון סילימן – מתוך 'המחברת הסינית' (מאנגלית: יהודה ויזן), דחק, כרך יד' (2022).
הערות שוליים

↑  Silliman's Blog: weblog entry for Tuesday, October 31, 2006 Silliman writes that "my afterword to that selection, “Surprised by Sign: Notes on Nine,” was my first attempt to write about language poetry". Published in 1975, the editing had been done in 1973: "The nine poets included Bruce Andrews, Barbara Baracks, Clark Coolidge, visual poet Lee DeJasu, Ray Di Palma, Robert Grenier, David Melnick, Barrett Watten & your humble correspondent"
↑  The Grand Piano: An Experiment in Collective Autobiography. Detroit, Michigan Mode A, 2007. ISBN 978-0979019821
↑  "The Grand Piano", website
↑  Review: "Great Anthology: 'In the American Tree'", Academy of American Poets website
↑  Silliman's Blog
↑  "Wharf Hypothesis", Lines Chapbooks
↑  "I’d contemplated Revelator as part of a quartet – one way of approaching Universe might be to think of it as 90 such quartets – and yet I’ve begun to realize that there are other possibilities of relation that might be articulated across a 360-part structure envisioned as a single turn..." http://webdelsol.com/Double_Room/issue_six/Ron_Silliman.htm
↑  עותק בארכיון (ארכיון)
↑  עותק בארכיון (ארכיון)
↑  http://counterpathpress.org/against-conceptual-poetryron-silliman#sthash.1PJbdWFl.dpuf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007331293205171  PLWABN: 9810691718305606  BnF: cb126825527 (data)  CiNii: DA06048316  GND: 141756780  ISNI: 0000 0001 1455 271X  LCCN: n78006067  NTA: 070255970  RERO: 02-A003831842  SNAC: w67s87cs  SUDOC: 066895871  VIAF: 112184153   WorldCat (עם VIAF): 112184153 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רון סילימן".
משחק פלטפורמה

לכידת מסך מתוך משחק הפלטפורמה הדו-ממדי "הנסיך הפרסי"
לכידת מסך מתוך משחק הפלטפורמה הדו־ממדי "Trine"
משחק פלטפורמה הוא סוג של משחק וידאו אשר המרכיב המאפיין אותו הוא שהדמות הנשלטת בידי השחקן צריכה לעבור את שלבי המשחק תוך כדי קפיצה בין פלטפורמות (משטחים) מקובעות ומעל למכשולים שונים. על אף שמשחקים אלו כוללים אויבים ולחימה בהם, הצלחת השחקן תלויה יותר בתזמון וזריזות ופחות ברפלקסים ושליטה במערכת הקרב, כאשר השחקן חייב להימנע מלגרום לדמות בה הוא משחק ליפול מהפלטפורמה או לפספס קפיצה שהייתה הכרחית כדי להתקדם.
משחקי הפלטפורמה יצאו לראשונה לשווקים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. מאפיין בולט בקרב אותם משחקי הפלטפורמה הראשונים היה שכולם שוחקו מפרספקטיבת משחק גוף שלישי בהם השחקן משקיף לעולם המשחק ממבט צד. במהלך אמצע שנות ה-90 התפתח הז'אנר כאשר משחקי הפלטפורמה התלת־ממדיים שווקו לראשונה והפכו לפופולריים במיוחד. בנוסף לכך, לאורך השנים הז'אנר התפתח רבות כאשר משחקים רבים שנחשבים למשחקי פלטפורמה החלו לשלב אלמנטים ז'אנרים אחרים, כגון אלמנטים מז'אנר משחקי היריות בסדרת משחקי הפלטפורמה-יריות קונטרה ואלמנטים מז'אנר משחקי ההרפתקאות במשחק פלאשבק (אנ'), או אלמנטים מז'אנר משחקי ה-RPG במשחק Castlevania: Symphony of the Night (אנ').
בעוד שהז'אנר לרוב מזוהה עם קונסולת משחקים לאורך השנים משחקי פלטפורמה בולטים רבים שווקו רק כמשחקי ארקייד, או רק לקונסולות משחקים ניידות ולמחשבים הביתיים.
בשלב מסוים במהלך סוף המאה ה-20 משחקי הפלטפורמה היו ז'אנר משחקי הווידאו הפופולרי ביותר בעולם, כאשר בשיא הפופולריות של הז'אנר בין רבע לשליש מכל המשחקים שיצאו לקונסולת המשחקים היו משחקים מז'אנר זה. לא היה שום ז'אנר אחר לפי כן או אחרי כן שהצליח לזכות באותה מידת ההצלחה. מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הז'אנר הפך להרבה פחות דומיננטי, זאת על אף שמאז ועד היום עדיין מיוצרים עדיין בכל שנה מספר רב של משחקי פלטפורמה חדשים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 משחקי הפלטפורמה זכו להתעניינות מחודשת כאשר משחקי פלטפורמה שונים שיצאו למכשירי הסמארטפון ואשר בהם דמות השחקן צריכה לרוץ דרך עולם אינסופי מבלי להיהרג הפכו פופולריים במיוחד.
תת-סוגות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
Beat 'em Up: תת-סוגה אשר מאופיינת בשימוש מאסיבי במכות ונשק קר. כגון: Double Dragon.
Hop and bop: תת-סוגה אשר המאפיין העיקרי שלה הוא שאת כל האויבים השונים שפוגשים לאורך המשחק מחסלים על ידי קפיצה. כגון: האחים סופר מריו וסוניק הקיפוד.
Run n' Gun: תת-סוגה שמשלבת נשק חם ויריות כדי לחסל אויבים כגון: קומנדר קין, דייב המסוכן, דיוק ניוקם 1 ו-2, ג'אז הארנב ומגהמן.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > תנועה במסך אחד (Single screen movement)

משחקי הפלטפורמה יצאו לראשונה לשווקים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. בשל המגבלות הטכניות של אותה התקופה משחקי הפלטפורמה הראשונים שיצאו לשווקים הוגבלו לשטח משחק קבוע, בו השחקן צופה בדרך כלל מן הצד.
משחק הארקייד Space Panic אשר פותח על ידי חברת Universal Entertainment Corporation ויצא לראשונה לשווקים בשנת 1980 נחשב על ידי רבים בתור משחק הפלטפורמה הראשון, אם כי הבחנה זו שנויה במחלוקת — בעוד שלשחקן הייתה האפשרות לפול, לא הייתה לשחקן את היכולת לקפוץ, להתנדנד או לנתר, ובשל כך, הוא אינו עונה להגדרה העכשווית של הסוגה. עם זאת, אין מחלוקת כי למשחק זה הייתה השפעה רבה על הז'אנר - המשחק היה מרוכז בטיפוס על סולמות בין קומות שונות, אלמנט שהפך נפוץ במשחקי פלטפורמה מוקדמים רבים שבאו אחריו. משחק בולט נוסף בסוגת משחקי הפלטפורמה שיצא לשווקים באותה השנה היה המשחק Crazy Climber של חברת Nihon Bussan אשר בו השחקן היה צריך לטפס במעלה ובמורד מבנים שונים.
דונקי קונג, משחק ארקייד אשר יוצר על ידי נינטנדו ביולי של שנת 1981, היה המשחק הראשון שאפשר לשחקן לקפוץ מעבר למכשולים ולפערים בשלבים השונים.
היסטוריה > תנועה בריבוי מסכים (scrolling)

משחק הפלטפורמה הראשון שהשתמש בגרפיקת גלילה הגיע שנים לפני שהז'אנר הפך לפופולרי. ג'אמפ באג היה משחק ירי-פלטפורמה בפיתוחה של Alpha Denshi שיצא למכונות הארקייד בשנת 1981, כחמישה חודשים בלבד לאחר דונקי קונג. השחקנים שולטים במכונית קופצת שמנתרת מעל שלבי פלטפורמה כמו בניינים, עננים וגבעות. המשחק הציע הצצה לבאות כשהציג פלטפורמות תלויות ולא שוות, רמות אשר נגללות הצידה במצב אופקי (ואף אנכי בשלב מסוים אחד), ובשלבים בעלי תמה משתנה כמו עיר, תוככי פירמידה ומתחת למים.
משחק הארקייד פטרול הירח משנת 1982 משלב בין קפיצה מעל מכשולים וירייה בתוקפים. כחודש לאחר מכן, חברת טאיטו פרסמה את המשחק מלך הג'ונגל, משחק פעולה בגלילה צדדית שכלל אלמנטים של משחק פלטפורמה - קפיצה בין צמחים מטפסים וקפיצה או ריצה מתחת לסלעים זזים. אולם, המשחק שווק מחדש תחת השם "ציד הג'ונגל" בגלל הדמיון לטרזן.
המשחק מתקפת מסלולים של חברת אפל כולל שלב פלטפורמה בגלילה צדדית, שבו הדמות רצה וקופצת מעל רכבת שועטת. הדמות היא רק דמות גפרורים, אך התנועתיות היא זו שהעניקה השראה למשחקים מאוחרים כמו הנסיך הפרסי. המשחק B.C.'s Quest for Tires משנת 1983 של חברת סיירה און ליין הציגה דמות מוכרת מרצועות קומיקס אמריקניות לתוך משחקיות של גלילה צדדית וקפיצה, בדומה ל"פטרול הירח". באותה שנה, המשחק "Snokie" למחשבי קומודור 64 ואטארי 8-ביט הוסיף משטחים לא מאוזנים לפלטפורמה בגלילה צדדית.
רשימת משחקי פלטפורמה בולטים

| --- | --- |
 שנות ה-80 של המאה ה-20 Space Panic (אנ') (Universal Entertainment(אנ')‏, 1980) - משחק הפלטפורמה הראשון  דונקי קונג (נינטנדו, 1981) - נחשב למשחק הפלטפורמה הראשון בתת-הסוגה "Jump 'n' Run". המשחק הראשון בו הופיעה דמותו של מריו  האחים מריו‏ (נינטנדו,‏ 1983)  נקמתו של מונטזומה‏ (Parker Brothers,‏ 1984)  האחים סופר מריו (נינטנדו, 1985) – משחק הפלטפורמה הנמכר ביותר בכל הזמנים  מטרויד (נינטנדו, 1986)  קאסלבניה‏ (קונאמי, 1986)  Adventure Island‏ (Hudson Soft,‏ 1986)  Kid Icarus (אנ')‏ (נינטנדו,‏ 1986)  Zelda II: The Adventure of Link (אנ')‏ (נינטנדו,‏ 1987)  מגה מן‏ (קאפקום,‏ 1987)  Contra (קונאמי,‏ 1987)  הנסיך הפרסי‏ (Brøderbund,‏ 1989) שנות ה-90 של המאה ה-20 סופר מריו וורלד (נינטנדו,‏ 1990)  Commander Keen‏ (id Software,‏ 1990) - אחד ממשחקי הפלטפורמה הראשונים ששווקו תחילה למחשב האישי.  סוניק הקיפוד (סגה, 1991) – המשחק הראשון שניסה להתחרות בסדרת מריו ברצינות.  Joe & Mac‏ (Data East,‏ 1991)  עולם אחר (Delphine Software,‏ 1991)  פלאשבק: זיכרון גורלי ‏ (Delphine Software,‏ 1992)  The Lost Vikings‏ (Blizzard Entertainment,‏ 1993)  Earthworm Jim‏ (Shiny Entertainment,‏ 1994) – אחד ממשחקי הפלטפורמה המצליחים בעידן 16 הסיביות.  ג'אז הארנב‏ (Epic MegaGames,‏ 1994)  Donkey Kong Country‏(אנ') (RareWare,‏ 1994) - משחק שהגרפיקה דמוית התלת-מימד שלו עזרה ל-SNES להישאר רלוונטית באמצע שנוות ה-90.  ריימן ‏(Ubisoft,‏ 1995)  Jumping Flash! (אנ') - (סוני, 1995) אחד ממשחקי הפלטפורמה הראשונים בתלת מימד.  Yoshi's Island (אנ')‏ (נינטנדו,‏ 1995)  קראש בנדיקוט (Naughty Dog,‏ 1996)  סופר מריו 64 (נינטנדו, 1996) - משחק הפלטפורמה התלת־ממדי הראשון שבו נקודת המבט מסוגלת להשתנות.  עולם מוזר: האודיסיאה של אייב (Oddworld Inhabitants, 1997) - בהמשך התפתח לסדרה בת 5 משחקים  Castlevania: Symphony of the Night (קונאמי,‏ 1997)  ג'אז הארנב 2‏ (Epic Games,‏ 1998) ההמשך למשחק הראשון. משוחק עד היום בשל היותו משחק מרובה משתתפים מקוון, ובעל עורך שלבים מהפכני.:  העשור הראשון של המאה ה-21 Jak and Daxter: The Precursor Legacy‏ (Naughty Dog,‏ 2001)  סוניק הירוס (סגה, 2003)  סופר מריו גלקסי (נינטנדו, 2007)  Portal‏ (Valve,‏ 2007)  LittleBigPlanet‏ (Media Molecule,‏ 2008) העשור השני של המאה ה-21 Super Meat Boy‏ (Team Meat, 2010)  Limbo (אנ')‏ (Playdead,‏ 2010)  Temple Run (אולפני Imangi‏, 2011), אחד המשחקים המצליחים ביותר בשוק האפליקציות לסמארטפונים.  Subway Surfers‏ (Kiloo Games‏, 2012), גם הוא משחק לסמארטפונים.  Rayman Legends‏ (Ubisoft,‏ 2013)  Shovel Knight‏ (Yacht Club Games,‏ 2014)  Moon Studios, 2015) Ori and the Blind Forest)  קאפהד (Studio MDHR, ‏2017) - משחק המשלב גם run n' gun וגם Beat 'em Up ביחד ומעוצב כולו בסגנון אנימציה של שנות ה-30 וה-40 של המאה העשרים.  Hollow Knight‏ (Team Cherry,‏ 2017)  Celeste (אנ')‏ (Extremely OK Games,‏ 2018) שנות ה-20 של המאה ה-21 Ori and the Will of the Wisps‏ (Moon Studios, 2020)  Crash Bandicoot 4: It's About Time (Toys for Bob,‏ 2020)  Bowser's Fury‏ (נינטנדו,‏ 2021)  It Takes Two‏ (Hazelight Studios,‏ 2021)  Sonic Frontiers (Sonic Team,‏ 2022)  Kirby and the Forgotten Land (אנ')‏ (HAL Laboratory,‏ 2022)  Super Mario Bros. Wonder‏ (נינטנדו, 2023)  Pizza Tower‏ (Tour De Pizza‏, 2023)
ראו גם

ערכים על משחקי פלטפורמות ממוחשבים
משחק פעולה ממוחשב