נבטים
היסטוריה > הממלכה הנבטית

מראשית התארגנות הממלכה המידע על מלכים או שלטון מרכזי של הנבטים הוא חלקי ומועט. הוא מתבסס בעיקר על מטבעות המיוחסים להם ומורים על התארגנות שלטונית ממוסדת. ניתן לעקוב אחר המלכים מאמצע המאה ה-3 לפנה"ס באזור סוריה מתוך פפירוס בן התקופה. מקור מידע נוסף על המלכים הנבטים הן כתובות חקוקות באבן שנחשפו באזורי שליטתם וכן בעזרת מידע העולה מן הספרות הקדומה של האזור, שבה נזכרים מלכים נבטים בהקשר לאירועים אחרים.
המלך הנבטי הראשון המוכר בשמו הוא חרתת א'. העדות הראשונה עליו עולה מכתובת נבטית שנתגלתה בראשית המאה ה-20 בחלוצה שבנגב. צורת האותיות בכתובת נבטית זו היא ארכאית והטקסט מציין "זה המקום אשר עשה נתירו בימיו של חרתת מלך הנבטים". על פי הכתב תוארכה הכתובת למאה ה-2 לפנה"ס. מתקופה זו קיימת עדות היסטורית בספר מכבים על המלך הנבטי חרתת אשר אליו ברח מירושלים הכהן הגדול יאסון. לא ידוע טווח השנים שבהן מלך חרתת א' ומיוחסים לו מטבעות נבטיים אנונימיים.
המלך הבא נקרא רבאל א' והוא נזכר בכתובת שנחשפה בפטרה בשנת 1897. כתובת זו תוארכה על פי סגנון האותיות הנבטיות לשלב המאוחר לימי חרתת א', ומכאן שרבאל היה יורשו ובנו של חרתת א'. בהקשרים של תחילת המאה ה-1 לפנה"ס, נזכר בידי יוספוס פלביוס מלך נוסף בשם חרתת המצוין כחרתת ב'. אל מלך זה פנתה העיר עזה בבקשת עזרה בעת שאלכסנדר ינאי צר עליה. העזרה הגיעה מאוחר מידי והעיר נפלה לידי ינאי ובכך נחסמה גישת הנבטים אל הים. כתוצאה מכך בחרו הנבטים בדרך חלופית מצפון, דרך סוריה. לחרתת ב' מיוחסת גם כן קבוצת מטבעות אנונימיים הדומים לאלה של קודמו. אחרי חרתת ב' עלה לשלטון בנו עבדת כעולה מכתובת שנחשפה בפטרה והוקדשה לאל הנבטי דושרא.
עבדת א' מלך בין השנים 99–82 לפנה"ס והוא המלך הנבטי הראשון שנמצאו מטבעות הנושאים את שמו. יוספוס פלביוס מתאר את מלחמתו של עבדת באלכסנדר ינאי ואת תבוסתו בגולן שחלה בשנת 93 לפנה"ס. הוא מוסיף שעבדת הביס את הסלאוקים ליד כפר קנה, אירוע שחל סביב 83 לפנה"ס. ייתכן שגם עבדת מצא את מותו בעקבות מלחמה זו סביב שנת 81/82 לפנה"ס. עבדת א' היה מלך דומיננטי ובאופן ייחודי הוכרז עליו כאל כעולה מכתבי ההיסטוריון סטפנוס מביזנטיון המצטט מקור קדום המספר שבעיר עבדת נקבר המלך עבדת אשר הערבים הפכו לאל, ושם נערך פולחנו. בנוסף נתגלו כתובות המאזכרות את האל עבדת והיה לו אזור מקודש גם בפטרה. המלך חרתת ג' מלך בין השנים 82–59/8 לפנה"ס והוא כונה 'פילהלנוס' משמע אוהב היוונים. הוא התבקש בידי אנשי דמשק לשלוט בעיר לאחר מות המלך הסלאוקי אנטיוכוס ה-12 כיוון שהיתורים אימו לשלוט בעיר. ואכן עדות לשלטונו בדמשק עולה מן המטבעות שטבע בה עד שנת 72 לפנה"ס. בימי שלטונו צרו הרומאים על פטרה ושרפו את סביבתה. הם שלחו שליח אל חרתת ג' לנהל עימו משא ומתן ואכן חרתת שילם כופר והנציב הרומי סקאורוס הסיר את המצור מפטרה. לרגל הכנעת הנבטים הונפק ברומא דינר כסף המראה את חרתת מלך הנבטים כורע לצד גמל והכתובת על המטבע היא REX ARETAS, דהיינו המלך חרתת.
כעולה מכתבי יוספוס פלביוס, המלך הבא הוא מלכו א', ששלט מ־58/59 עד שנת 30 לפנה"ס. מלכו שלט בתקופת המאבק לשלטון ביהודה בין מתתיה אנטיגונוס (אחרון השליטים החשמונאים) להורדוס. האחרון פנה לבקשת עזרה ממלכו, אולם המלך הנבטי לא חש לעזרתו בטענה כי הוא חושש מן הפרתים תומכי אנטיגונוס. לפי יוספוס סירובו של מלכו נבע מן החשש שהורדוס יבקש לגבות ממנו כספי חוב אשר לא היה לו להחזיר. על אירוע זה גמל הורדוס למלכו כשצבאותיהם נפגשו בעיר דיון, קרב שבו מלכו הובס.
ממשיכו של מלכו הוא בנו עבדת ב' שמלך בין השנים 30–9 לפנה"ס. עבדת ב' תואר בידי יוספוס פלביוס כמלך פסיבי וחלש. בזמנו הגיעה משלחת רומית לממלכת הנבטים וזו הובלה בידי האיש החזק שלצד המלך ושמו שילי. אדם זה תבע לימים את השלטון על הממלכה הנבטית. יוספוס מתאר את תקופת שלטונו של עבדת ב' כאשר הוא מביא דיון שהיה בין הורדוס מלך היהודים לקיסר הרומי אוגוסטוס. שילי הנבטי שכנע את הקיסר כי הוא היורש המתאים לאחר מותו של עבדת ב', אך בסופו של דבר הוא נדחה בידי אוגוסטוס ובמלוכה על הנבטים זכה מתנגדו חרתת ד'.
מלך זה שלט בין השנים 8/9 לפנה"ס – 40 לספירה. תחת שלטונו הארוך הגיעה הממלכה לשיאה התרבותי, הכלכלי והטריטוריאלי. השלטון לא עבר לידיו בקלות ומוצאו לא היה ידוע עד לאחרונה. יוספוס מספר ששמו המקורי היה אאניאס ולאחר מותו של עבדת ב' הוא הכריז על עצמו מלך הנבטים תוך מאבק בשילי שהיה אז המועמד המועדף על הקיסר אוגוסטוס. נראה שלעבדת לא היה יורש טבעי ועל כן היה מאבק ממושך בין שני הטוענים לכתר. בעזרת עדותו של ניקולאוס הדמשקאי על אופיו הנלוז של שילי השתכנע הקיסר לבחור באאניאס אשר אימץ את השם השושלתי חרתת. אין מידע על מוצאו של חרתת ובאיזו זכות דרש את המלוכה. אין גם אף מקור המאזכר את שם אביו, אך בכתובת הקדשה מוואדי מוסא נזכרת מלכה בשם הגרו שהייתה בתו של המלך מלכו. השם הגרו מופיע גם על מטבעות עבדת ב', זאת למן שנת 20/19 לפנה"ס ונראה שבשנה זו נישא לה המלך. כיוון שהגרו נזכרת בכתובות של חרתת מסתבר שאאניאס אינו אלא בנה מבעל קודם. אאניאס אם כן נכדו של מלך ונסיך שגדל בחצר המלך ובהיעדר יורש טבעי לעבדת, ראה עצמו בדין מועמד למלוכה.
כינויו של חרתת היה "רחם עמה" ובזה הוא נבדל מהמלכים הקודמים בני אותו השם. יורשו של חרתת ד' הוא בנו הבכור מלכו ב' כעולה מכתובות רבות שהניח אחריו חרתת ד', מלכו שלט בין השנים 40–70 לספירה, הוא נזכר אצל יוספוס כמי ששלח אלף מרכבות וחמשת אלפים חיילים רגליים וקשתים כדי לעזור לצבא הרומי נגד היהודים במרד הגדול. זהו למעשה האזכור ההיסטורי היחיד של מלכו אשר קורותיו אינם מפורטים. בנו של מלכו ב', רבאל ב', שלט אחרי אביו, כעולה מכתובת מפטרה שבה כתוב כי רבאל הוא בנו של מלכו שהיה בנו של חרתת. רבאל ב' אינו נזכר במקורות ההיסטוריים אך שמו מופיע במספר כתובות. מכתובת שנמצאה בחורן עולה כי הוא מלך משך 36 שנים, משמע הוא שלט בין השנים 70–106 לספירה. במספר כתובות נוסף לו התואר 'זה שהחיה והציל את עמו', אולי בזכות זה שמנע את סיפוח נבטיאה לאימפריה הרומית (דבר שקרה לאחר מותו). במהלך שלטונו רבאל ב' העתיק את מושבו מפטרה לבוסטרה שבחורן שהפכה לבירה השנייה של הנבטים. בשנת 106 לספירה בא הקץ על הממלכה הנבטית העצמאית אשר סופחה לאימפריה הרומית כחלק מפרובינקיה ערביה.