stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדי רנרט
הערות שוליים

↑  עטיפת האלבום ריקוד ירח באתר Discogs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299403405171  GND: 1062449703  ISNI: 0000 0004 0312 2097  LCCN: no2008019268  MusicBrainz: 53c8f633-18a6-486b-9601-40bed3a1d2f2  NKC: xx0180047  SUDOC: 149319339  VIAF: 299047333   WorldCat (עם VIAF): 299047333 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר למשחק
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  יצחק שדה 32 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′54″N 34°47′15″E﻿ / ﻿32.06504643871°N 34.787410630998°E﻿ / 32.06504643871; 34.787410630998
 improvtheater.co.il
  (למפת תל אביב מוגדלת) תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה(למפת תל אביב רגילה) תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה(למפת גוש דן רגילה) תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה(למפת גוש דן מוגדלת) תיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה
 
תיאטרון האימפרוב – הבית הישראלי לאימפרוביזציה הוא בית הספר הראשון בישראל לאמנות האלתור הבימתי (אימפרוב) שנוסד ומנוהל על ידי אנה פרמינגר.
היסטוריה

בית הספר הוקם ב-2007 על ידי אנה פרמינגר לאחר שחזרה מלימודים מקיפים בניו יורק ושיקגו, שנחשבת כיום לבירת האימפרוביזציה העולמית.
עד אז נלמדו בארץ רק משחקי אימפרוביזציה בסגנון של מי השורה הזאת. תיאטרון האימפרוב הביא לארץ את אומנות האלתור בשיטת לונג פורם – בה השחקנים מאלתרים מחזה באורך מלא.
משנת 2008 התיאטרון יוצר מופעי אימפרוביזציה בהשתתפות הבוגרים:
2008 – איסתרא בלגינא שעלה בתיאטרון הסטודיו והשתתפו בו בין השאר ערן פרץ ויולי סקר בשיתוף סמינר הקיבוצים
2009 – שלושה מאלתרים בהשתתפות אנה פרמינגר, יואב ברתל ולירון גילרמן – מופע אימפרוביזציה אומנותי שבו יוצרים מחזה קומי שלם מתוך מילה שמוצעת מהקהל, שעלה ורץ עד היום בתיאטרון הסימטה.
2010 אלתורנטיבי – מופע מערכונים מאולתרים בהשראת אישיות מפורסמת. בין השאר התארחו בו אבי גרייניק, יהלי סובול, ריקי בליך, אושרי כהן תומר שרון ועוד.
בית הספר מעביר קורסים בתל אביב ובחיפה. בנוסף מעביר בית הספר סדנאות חד פעמיות וערבים נושאיים החוקרים את טיבה של אומנות האלתור הבימתי, כמו גם סדנאות למגזר העסקי.
בין בוגרי בית הספר: אורי אלון, טל בן שחר, טלי רובין, יואב ברתל, גילי סער, מעין ויסברג, נועם רובינשטיין, ירון אדלשטיין ועוד.
הערות שוליים

↑  Coleman, Janet. 1991. The Compass: The Improvisational Theatre that Revolutionized American Comedy. Chicago: University Of Chicago Press
↑  Keith Johnstone, 1981. Impro: Improvisation and the Theatre Rev. ed. London: Methuen, 2007. ISBN 0-7136-8701-0.
↑  ערבי אימפרוביזציה נושאיים בתל אביב(הקישור אינו פעיל, 23.7.2021)
תיאטרון לה מאמא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חברת תיאטרון 
 כתובת:  ניו יורק 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  אלן סטיוארט 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 תאריך פתיחה רשמי:  1961 
 קואורדינטות:  40°43′36″N 73°59′24″W﻿ / ﻿40.726613°N 73.990105°W﻿ / 40.726613; -73.990105
 lamama.org
 he
 
תיאטרון לה מאמא, 2006
תיאטרון לה מאמא (באנגלית: La MaMa Experimental Theatre Club ‏(La MaMa E.T.C)) הוא תיאטרון אוף-אוף ברודוויי (אנ'), שנוסד ב-1961 בידי אלן סטיוארט (אנ'). הוא שוכן בשכונת לואר איסט סייד ברובע מנהטן, ניו יורק. התיאטרון צמח מתוך המרתף של בוטיק עיצוב האופנה של סטיוארט. בשעות הלילה שימש מתחם הבוטיק כתיאטרון למחזאים מתחילים. תיאטרון לה מאמא הפך בלמעלה מחמישים שנותיו למוסד תרבותי בעל שם עולמי.
מוריס סנדק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 ביוני 1928 ברוקלין, ניו יורק
 פטירה:  8 במאי 2012 (בגיל 83) Danbury Hospital, ארצות הברית 
 שם לידה:  Maurice Bernard Sendak 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  בית ספר תיכון לאפאייט 
 תקופת הפעילות:  1947–2012 (כ־65 שנים) 
 תחום יצירה:  ספרות נוער 
 הושפע על ידי:  אמילי דיקנסון, אנטואן ואטו, פרנסיסקו דה גויה, הרמן מלוויל, וולפגנג אמדאוס מוצרט, וולט דיסני 
 יצירות ידועות:  ארץ יצורי הפרא, במטבח הלילה 
 פרסים והוקרה:  פרס אסטריד לינדגרן (2003)  מדליית לורה אינגלס וילדר (1983)  מדליית קולדקוט (1964)  honorary Royal Designer for Industry (1986)  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  המדליה הלאומית לאומנויות (1996)  פרס אנדרסן למאיירים (1970)  פרס הספר הלאומי (1982) 
 www.mauricesendak.com
 
מוריס ברנרד סֶנדק (באנגלית: Maurice Bernard Sendak;‏ 10 ביוני 1928 – 8 במאי 2012) היה צייר, מאייר וסופר יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

מוריס ברנרד סנדק נולד בברוקלין שבניו יורק, למשפחה של מהגרים יהודים מעיירה קטנה ליד ורשה שבפולין. אביו היה מספר סיפורים מחונן, שהעלה בסיפוריו שבעל פה גם את תולדות המשפחה וגם מציאות סיפורית מרתקת ושובת לב. אחיו הבכור של סנדק היה צייר, ומוריס סנדק סיפר לימים שמקור יצירתו השופעת היו סיפורי אביו וציורי אחיו.
מוריס סנדק החל לצייר ולפרסם איורים וציורי קומיקס בהיותו תלמיד בבית ספר תיכון. בהמשך השתתף בלימודי ערב בבית ספר לציור ועיצב לפרנסתו חלונות ראווה. פרסומו בתחום זה יצא כשעיצב את חלונות הראווה של בית מסחר גדול לצעצועים.
בשנת 1951 בהמלצתו של בעל החנות, שוורץ, אייר את ספרו הראשון, "שבת שלום לכולם", שהודפס על ידי ארגון בתי הכנסת המאוחדים בניו יורק וזכה לתפוצה רחבה. הספר השני שאייר היה ספר מתורגם של הסופר הצרפתי מרסל איימה. מאז אייר מאות ספרים שאת חלקם כתב בעצמו. בין הסופרים הידועים שאייר מספריהם אפשר למצוא את יצחק בשביס-זינגר, האחים גרים, מיינדרט דה יונג, שרלוט זולוטוב, רות קראוס, הנס כריסטיאן אנדרסן, רוברט גרייבס, רנדל ג'רל, את"א הופמן, ג'ק סנדק אחיו, אלזה הולמלונד מינריק ורבים אחרים.
מוריס סנדק נחשב אחד מגדולי המאיירים של ספרי ילדים בעולם, וכסופר ילדים גדול בזכות עצמו. הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו הספרותית, ובהם בשנת 1964 במדליית קולדקוט על ספרו ארץ יצורי הפרא, וכן זכה בשבע פעמים נוספות באות ההוקרה של קולדקוט. בשנת 1970 זכה בפרס אנדרסן, החשוב ביותר לספרות ילדים בקטגוריית המאיירים. כמו כן זכה בשנת 1983 בפרס וילדר על מכלול יצירתו, ובפרס החשוב לזכרה של אסטריד לינדגרן.
בשנת 2008 התראיין מוריס סנדק להניו יורק טיימס לאחר יום הולדתו ה-80‏. סנדק יצא מהארון וסיפר כי הוא הומוסקסואל וכי הסתיר את הדבר מהוריו במשך כל חייהם ולא סיפר להם מעולם על בן זוגו, הפסיכואנליטיקאי יוג'ין גלין (Glynn), איתו חי כ-50 שנה עד פטירתו של גלין מסרטן. סנדק אמר שהסתיר את נטיותיו המיניות מהוריו על מנת "להגן עליהם", ולכן גם הסתיר מהם התקף לב שעבר, וכי הסתיר את הדבר מהציבור כיוון שלדעתו "זה לא צריך להעסיק אף אחד", כלשונו, אך בעיקר כי שיער בצעירותו שהידיעה על נטיותיו המיניות יכולה הייתה להזיק לקריירה שלו כסופר ילדים.
סנדק נפטר ב-8 במאי 2012, בגיל 83.
ספריו

החלון של קני (1956)
רחוק מאוד מכאן (1957) – מסע דמיוני של ילד קטן.
על הדלת של רוזי (1960) – קורות ילדה ברוקלינית ברוכת-דמיון, התולה שלט על דלתה: "אם רצונך לדעת סוד, דפוק שלוש פעמים".
ספריית "קליפת אגוז" (1962) – ארבעה ספרונים מבדחים לטף:
תנינים סביב-סביב – אלף-בית.
מרק-עוף עם אורז – עונות השנה.
אחד היה ג'וני – חרוזי ספירה.
פייר
ארץ יצורי הפרא (1963. מדליית קולדקוט. תר' אוריאל אופק, 1984) – ילד פראי, שנשלח כעונש למיטתו בלי ארוחת-ערב, מפליג דרך לילה ויום אל המקום שבו חיים יצורי פרא ופוגש מפלצות גרוטסקיות, החושפות שיניים גדולות, שאינן מפחידות אותו כלל.
הקטור פרוטקטור, וכשהלכתי על פני המים (1965) – חרוזים ישנים בלבוש חדש.
היגלטי פיגלטי פופי (1967. תר' יהודה אטלס, 1998) – כלבת-שעשועים מפונקת מחפשת חוויות חדשות [מושתת על הזמר הנושן].
במטבח הלילה (1970. פרס קלדקוט) – הרפתקה לילית קסומה של ילד, שנקלע אל מטבח לילי כשוף, ממריא במטוס-בצק אל שביל החלב, מחולל נפלאות ושב מנצח אל מיטתו.
שם בחוץ (1981. פרס הורן-בוק) – מרדף אגדי של ילדה אחרי שדונים שחטפו את אחותה התינוקת.
מילי היקרה (1988) – אגדה מאת וילהלם גרים בלבוש חדש.
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "מוריס סנדק: מי הם, בעצם, יצורי הפרא", בספר ילדים גדולים (כרך 2, עמ' 200-169), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
יעל דר, "האודיסיאה של ג'ני", מוסף ספרים של הארץ, 11 בפברואר 1998, עמ' 12. (ביקורת על "היגלטי פיגלטי פופ")
סבינה שביד, "הישרדות החלש בארץ יצורי הפרא - איורים לספרי ילדים", עיונים בספרות ילדים 11 (2001), 37–52.
Selma G. Lanes, The Art of Maurice Sendak , New York: H. N. Abrams, 1980.
Companion to Lanes: The Art of Maurice Sendak: 1980 to the Present; text by Tony Kushner; editor, Linas Alsenas, New York: H. N. Abrams, 2003.
Amy Sonheim, Maurice Sendak, New York: Twayne, 1991.
John Cech, Angels and Wild Things: The Archetypal Poetics of Maurice Sendak, University Park, Pa.: Pennsylvania State University Press, 1995.
הערות שוליים

↑  Patricia Cohen, "Concerns Beyond Just Where the Wild Things Are", הניו יורק טיימס, 9/9/2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296752305171  PLWABN: 9810631749805606  BIBSYS: 90051486  BNE: XX1018280  BnF: cb11924407r (data)  CiNii: DA01728903  GND: 118764527  ICCU: CFIV079806  ISNI: 0000 0001 2103 2317  LCCN: n80015694  LNB: 000014350  MusicBrainz: bc8e1df9-22dc-402c-bcf3-bd0bfa4e7ec7  NDL: 00456098  NKC: jn20020722533  NLA: 36274388  NLK: KAC199624861  NSK: 000536949  NTA: 068919433  RERO: 02-A003821541  RKD: 266361  SELIBR: 232973  SNAC: w62r7t12  SUDOC: 027131998  Trove: 1240800  ULAN: 500075376  VIAF: 96213928   WorldCat (עם VIAF): 96213928
חמישיית העונה ב-NBA

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  ליגת ה-NBA 
 תקופת הפרס:  1947–הווה (כ־77 שנים) 
 
חמישיית העונה ב-NBA או נבחרת ה-NBA (באנגלית: All-NBA Team) הוא פרס מטעם ליגת ה-NBA, אותו מקבלים שחקנים שנבחרים כשחקנים המצטיינים של העונה הסדירה בליגה (לא בשלבי הפלייאוף). הבחירה מבוצעת על ידי פאנל של כתבי ספורט ושדרנים מארצות הברית וקנדה. החמישייה נבחרת לקראת כל סיום עונה ב-NBA, מאז עונתה הראשונה של הליגה ב-1947.‏ הנבחרת מורכבת משלוש קבוצות שחקנים - החמישייה הראשונה, החמישייה השנייה והחמישייה השלישית; בסך הכל 15 שחקנים. הנבחרת כללה במקור שתי קבוצות, אך הורחבה לשלוש בעונת 1989.
השחקנים מקבלים חמש נקודות על כל קול לחמישייה הראשונה, שלוש נקודות על כל קול לחמישייה השנייה ונקודה אחת על כל קול לחמישייה השלישית. חמשת השחקנים עם מספר הנקודות הכולל הגבוה ביותר נבחרים לחמישייה הראשונה, חמשת הבאים אחריהם נבחרים לחמישייה השנייה והחמישה שאחריהם לחמישייה השלישית. במקרה של תיקו על המקום החמישי, מספר השחקנים מורחב - החמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים, והחמישייה השנייה נשארת עם חמישה שחקנים ואפשרות להרחבה במקרה של שוויונים נוספים. תיקו כזה התרחש רק ב-1952, בין בוב דייוויז לדולף שייז. מ-1947 עד 1955 החמישיות נבחרו ללא קשר לעמדה, אך החל מ-1956 כל חמישייה כוללת שני רכזים, שני פורוורדים וסנטר אחד. המשמעות של שחקן שנבחר לחמישייה הראשונה היא, שהוא נבחר לשחקן הטוב ביותר בעונה זו בעמדתו, או לשני או לשלישי בטיבו בעמדתו בהתאם לחמישייה בה נבחר.
לברון ג'יימס מחזיק בשיא הבחירות, עם 19 בסך הכול, ואת המקום השני חולקים כרים עבדול-ג'באר, קובי בראיינט וטים דאנקן עם 15 בחירות כל אחד. קארל מלון ושאקיל אוניל מדורגים אחריהם עם 14 בחירות כל אחד. דולף שייז, בוב קוזי, ג'רי וסט, האקים אולאג'ואן ודירק נוביצקי חולקים את המקום הרביעי עם 12 בחירות לכל אחד. לברון ג'יימס נבחר לחמישייה הראשונה יותר מכל שחקן אחר עם 13 בחירות, בעוד קארל מלון וקובי בראיינט נבחרו לחמישייה הראשונה 11 פעמים. את המקום השלישי בדירוג חולקים בוב קוזי, בוב פטיט, אלג'ין ביילור, ג'רי וסט, כרים עבדול-ג'באר, מייקל ג'ורדן וטים דאנקן שנבחרו עשר פעמים.
הזוכים בתואר

| --- | --- |
^: = כדורסלן שעדיין פעיל ב-NBA
*: = חבר היכל התהילה של הכדורסל
מודגש: = זכה בפרס ה-MVP של העונה באותה עונה
הזוכים בתואר > מאז עונת 1988/1989

בין העונות 1988/1989–2022/2023, חמישיית העונה הורכבה משלוש קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר). 

השחקנים נבחרו לפי עמדתם; הרשימה מסודרת לפי העמדות בסדר הבא: שני גארדים, שני פורוורדים וסנטר.
הזוכים בתואר > מאז עונת 2023/2024

מאז עונת 2023/2024, חמישיית העונה מורכבת משלוש קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר). 

השחקנים נבחרים ללא קשר לעמדתם.
| עונה | החמישייה הראשונה> שחקן | החמישייה הראשונה> קבוצה | החמישייה השנייה> שחקן | החמישייה השנייה> קבוצה | החמישייה השלישית> שחקן | החמישייה השלישית> קבוצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | שיי גילג'ס-אלכסנדר^ (2) | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | ג'יילן ברנסון^ | ניו יורק ניקס | סטפן קרי^ (10) | גולדן סטייט ווריורס |
| 2024 | לוקה דונצ'יץ'^ (5) | דאלאס מאבריקס | אנתוני אדוארדס^ | מינסוטה טימברוולבס | טייריס הליברטון^ | אינדיאנה פייסרס |
| 2024 | ג'ייסון טייטום^ (4) | בוסטון סלטיקס | קוואי לנארד^ (6) | לוס אנג'לס קליפרס | דווין בוקר^ (2) | פיניקס סאנס |
| 2024 | יאניס אדטוקומבו^ (8) | מילווקי באקס | קווין דוראנט^ (11) | פיניקס סאנס | לברון ג'יימס^ (20) | לוס אנג'לס לייקרס |
| 2024 | ניקולה יוקיץ'^ (6) | דנוור נאגטס | אנתוני דייוויס^ (5) | לוס אנג'לס לייקרס | דומנטאס סאבוניס^ (2) | סקרמנטו קינגס |
ראו גם

MVP של העונה הסדירה ב-NBA
הערות שוליים

1 2  NBA.com, MVP Nash Highlights All-NBA First Team, 17.05.2006
1 2  basketball-reference.com, All-NBA and All-ABA Teams
1 2 3 4  basketball-reference.com, All-League Selections by Player
| פרסי ליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| גביע האליפות | גביע לארי אובריאן |  |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של סדרת הגמר • MVP של סדרות הגמרים האזוריים • שחקן ההגנה של העונה • השחקן השישי של העונה • השחקן המשתפר של העונה • רוקי השנה • MVP של משחק האולסטאר • שחקן הקלאץ' של העונה • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסים חברתיים | פרס האזרחות • פרס הספורטיביות • פרס השחקן הקבוצתי • פרס עזרה לקהילה • פרס לצדק חברתי |  |
| חמישיות העונה | חמישיית העונה • חמישיית ההגנה של העונה • חמישיית הרוקיז של העונה |  |
| הנצחות | קבוצת השנה ה-75 • קבוצת השנה ה-50 • קבוצת השנה ה-35 • קבוצת השנה ה-25 • פרס מפעל חיים |  |
בל וסבסטיאן

ערך זה עוסק בלהקת פופ. אם התכוונתם לאנימה, ראו .
| --- | --- |

חברי להקת בל וסבסטיאן
 מקום הקמה:  גלאזגו 
 מוקד פעילות:  גלאזגו, סקוטלנד
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 סוגה:  פופ, אינדי
 חברת תקליטים:  ראף טרייד 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 סטיוארט מורדוק סטיבי ג'קסון כריס גדס שרה מרטין מיק קוק בובי קילדאה ריצ'רד קולבורן
 
בל וסבסטיאן (באנגלית: Belle & Sebastian) היא להקה סקוטית שהוקמה בעיר גלאזגו בשנת 1994 בקולג'. הלהקה הוציאה 10 אלבומי אולפן. הלהקה זכתה לביקורות חיוביות רבות ולפרסים בבריטניה.
חברי ההרכב

סטיוארט מורדוק (שירה, גיטרה וקלידים)
סטיבי ג'קסון (שירה וגיטרה)
כריס גדס (קלידים)
שרה מרטין (שירה וכינור)
מיק קוק (חצוצרה ובס)
בובי קילדאה (גיטרה ובס)
ריצ'רד קולבורן (תופים)
חברים בעבר (הקימו את הלהקות The Gentle Waves ו-Looper)
איזובל קמפבל (שירה וצ'לו)
סטיוארט דייוויד (בס)
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1996 - Tigermilk
1996 - If You're Feeling Sinister
1998 - The Boy with the Arab Strap
2000 - Fold Your Hands Child, You Walk Like a Peasant
2002 - Storytelling
2003 - Dear Catastrophe Waitress
2006 - The Life Pursuit
2010 - Belle & Sebastian Write About Love
2015 - Girls in Peacetime Want to Dance
2019 - Days of the Bagnold Summer
2022 - A Bit of Previous
2023 - Late Developers
הלהקה הוציאה גם 4 אוספים ו-4 אלבומים בהופעות חיות.
דיסקוגרפיה > סינגלים ומיני אלבומים

1997 - Dog on Wheels
1997 - Lazy Line Painter Jane
1997 - Seconds of Light ‏ 9..6..3
1998 - This Is Just a Modern Rock Song
2000 - Legal Man
2001 - Jonathan David
2001 - I'm Waking Up to Us
2003 - Step Into My Office, Baby
2004 - I'm a Cuckoo
2004 - Books
2006 - Funny Little Frog
2006 - The Blues Are Still Blue
2006 - White Collar Boy
Introducing... Belle & Sebastian - 2008
Write About Love - 2010
I Want the World to Stop - 2011
דיסקוגרפיה > אוספים

2000 - Lazy Line Painter Jane - קופסה המכילה את שלושת הסינגלים\EP הראשונים.
2005 - Push Barman to Open Old Wounds - אוסף כפול של אלבומי ה-EP שיצאו תחת Jeepster.
2013 - The Third Eye Centre - בי סיידס וקטעים נדירים.
2018 - How to Solve Our Human Problems - אוסף של שלושה אי.פי
דיסקוגרפיה > די.וי.די

2003 - Fans Only
צניעות

ערך זה עוסק במושג אוניברסלי הקיים בדתות שונות ובעמים רבים ברחבי העולם. אם התכוונתם למושג הקיים ספציפית בדת היהודית, ראו .
צניעות היא הפנמתם ואי היראותם של תכונות, מעשים טובים, רכוש וכדומה, כדי שלא להתבלט בסביבה, כפי האפשר. מֵמד נוסף של הצניעות הוא נטייה להסתפק במועט ובמה שנחשב זול ו"פשוט" בחברה האנושית. הצניעות כוללת סדרה של ערכים קבועים, תרבותיים בקרב עמים ברחבי תבל, וכן בדתות ובזרמים שונים מתוכן, הקשורים להצגה והיראות בפני אחרים, בפרט של הגוף הנשי.
גדרי הצניעות

גבולות הצניעות ואופיה אינם מוחלטים, אך היא יכולה לכלול:
מתינות בפעולותיו של אדם או בהופעתו החיצונית, כאשר הוא לא רוצה למשוך תשומת לב מופרזת.
הסתפקות בצרכים מינימליים ובסיסים יותר. באכילה, בלבוש או ברכוש.
הכרת האדם בערך עצמו, ללא גאווה והתנשאות על האחר (ענווה).
צניעות שקרית או מזויפת, צורה של התרברבות דרך השמצה עצמית מוגזמת, הצטנעות.
צניעות בקשר למיניות ולהצגה של הגוף, ניתן לציין במיוחד טאבו כנגד עירום בתרבויות רבות.
למושג צניעות חשיבות רבה לאנשים רבים, והוא עורר הדים רבים במשך מאות רבות, וממשיך להעסיק אנשים רבים גם בימינו אנו.
צניעות של הגוף

צניעות של הגוף היא השאיפה שלא לחשוף יותר מדי חלקי גוף; בקשה זו מתייחסת לעור חשוף, אך גם לשיער ולהצגת תחתונים, ובמיוחד היא מתייחסת לאזורים אינטימיים. הבקשה מערבת לא רק כיסוי של חלקי גוף, אלא גם טשטוש של צורתם.
מחלוקות

צניעות של הגוף יכולה להיות שנויה במחלוקת. ניתן להשתמש בצירוף אחר במקום המילה "צניעות"; מספר מבקרים נוהגים לעשות שימוש בצירוף בושת גוף או גימנופוביה (פחד מלהיראות עירום) בשל הקונוטציה השלילית שהוא מעורר. צניעות מוגזמת נקראת התחסדות, בעוד חוסר צניעות מוגזם נקרא אקסהיביציוניזם.
תומכי הצניעות בדרך כלל רואים בה כבוד לגוף ולרגשות של עצמם ושל אחרים, וחלק מאמינים שהצניעות מפחיתה פשעים הקשורים למיניות (מבוסס על התפיסה הנפוצה שקורבנות של פשעים הקשורים למין אחראים לפחות באופן חלקי לפשע אם הם היו לבושים באופן בלתי צנוע, ובכך "פיתו" את העבריין). צניעות מותנה בתרבות, באירוע ובנוכחים; לדוגמה, גם גבר שיפשוט את בגדיו ללא היסוס בכניסה לסאונה מעורבת, קרוב לוודאי שימנע מלהסתובב עירום ברחוב. באופן דומה, אישה שתלבש ביקיני בחוף הים, לא תופיע בו לפגישה עסקית.
נורמות בחברות שונות בעולם לגבי צניעות > התרבות המערבית

בתרבות המערבית התקבע כנורמה שעל החלקים האינטימיים של הגוף להיות מכוסים במקומות ציבוריים כל הזמן. יוצאות מן הכלל הן סיטואציות כמו מלתחות ציבוריות, שאמורות להגביל את הכניסה על מין אחד בלבד, וסאונות, שיכולות להיות מעורבות.
באופן מסורתי, ישנה ציפייה שחולצה ומכנסיים או שמלה וכו', ילַבשו במקומות ציבוריים. אי לבישת חולצה ברוב המקומות הציבוריים אינה מקובלת, חוץ ממקומות שתוכננו לרחצה או לשימוש קרוב לכך (למשל בחופי ים, ועל שפת הבריכה). מכל מקום, במקומות רשמיים כמו מסעדות וכו' נוהגים להעלים עין מחוף ים או מבריכת שחייה קרובה, במקרים אלו גבול הצניעות הוא מרחבי, אך ללא הפרדה ויזואלית. לדוגמה, במסעדה חיצונית השוכנת לצד בריכה או ליד חוף, יש בדרך כלל מעקה. בצד אחד של המעקה, אנשים יחפים שאינם לובשים חולצה יכולים לשוחח עם אלו שאוכלים בצד השני, ויכולים אפילו להיות חלק מאותה קבוצה. לאחרונה, מרחבים רב שימושיים כמו חופים עירוניים מתחילים לצוץ, ומוחקים אפילו את הגבולות הנזכרים מעלה בין מקומות צנועים פחות לבין מקומות צנועים יותר. לכן מקובל כיום במקומות רבים לעשות אמבטיית שמש בבגד חוף ליד מקור מים במרכז עיר או באזור העסקים.
בבתים פרטיים, החוקים יכולים להיות קפדניים פחות. לדוגמה, אנשים מתירים לעצמם, לעיתים, עירום בקרב חברי המשפחה הקרובה אשר הם דיירים של אותו הבית, במיוחד בחדר השינה ובחדר האמבטיה; או לבישת לבנים בלבד, דבר שלא יעשה מחוץ לבית. במקום אחר בבית, במיוחד כאשר ישנם אורחים, האדם מצופה ללבוש כמה בגדים פשוטים לא רשמיים כמו חלוק רחצה שאפשר ללובשו במהירות כאשר לבוש מלא אינו נדרש, או אינו זמין בהתחשב בנוחות.
תת התרבות של עירום המצויה במערב מתייחסת לעירום מלא, דבר שמקובל בתוך קהילות נודיסטים.
בתרבות המערב שני המינים מתמודדים מול ציפיות שונות בהקשר לצניעות. בעוד שמשני המינים מצפים, בתרבות המערבית, לכסות את איברי המין כל הזמן, האישה צריכה לכסות גם את החזה ברוב המקרים (למעט בחופי רחצה מסוימים, בעיקר בדרום אירופה).
נורמות בחברות שונות בעולם לגבי צניעות > תרבויות ילידיות אינדיאניות, אבוריג'יניות ומאוריות

בשבטים של האבוריג'ינים באוסטרליה ושבטי המאורים שבניו זילנד ובתרבויות בשבטים האינדיאנים ברחבי יבשת אמריקה יש דרישה פחותה הרבה יותר לצניעות מאשר במערב, אף על פי שהשאלה כמה היא חשיפה מקובלת זוכה למענה מגוון מאוד, החל משום דבר אצל מספר נשים, עד לחשיפת כל הגוף חוץ מעטרת הפין אצל גברים בחלק מן השבטים (ראו עורלה). בתרבויות אפריקאיות אחרות, צביעת הגוף משמשת גם היא כ"כיסוי" והיא נחשבת ל"לבוש" על ידי אנשים רבים.
כמו כן, גם במספר תרבויות שבטיות ועמים אפריקאיים.
נורמות בחברות שונות בעולם לגבי צניעות > הנצרות

בדת הנצרות, ובפרט באחד מפלגיה הגדולים ביותר בעבולם - הכנסייה הקתולית - קבעה בעבר שיש לצפות מקתולים, בעיקר נשים קתוליות, להתלבש בצניעות, בהתאם לקווים המנחים שלהם. הקווים המנחים של הכנסייה קובעים שעל הנשים לכסות את הכתפיים ואת הזרועות. כמו כן, לפי הקווים המנחים, מתחת לקו הצוואר אסור לגלות שום חלק בגוף. אם הנשים לובשות מכנסיים (ונשים קתוליות מסורתיות רבות לא עושות זאת), אסור שיהיו צמודים. באופן כללי, הנשים לא אמורות ללבוש בגדים על מנת להתרברב בגופן ולהפוך אותו לפריט סקס. גברים נדרשים גם הם להתלבש בצניעות, אך הדרישות כלפיהם אינן קשוחות כמו שהן כלפי נשים. נשים קתוליות רבות, שאינן מסורתיות, מעלימות בדרך כלל עין מדרישות הכנסייה המסורתית בנושא צניעות למען האופנה. בחברות קתוליות שמרניות במיוחד, כמו באי האירי איניש בג, יש כללי צניעות מחמירים.
כמו-כן, כך גם בקרב הקהילות הנוצריות של האמישים, שנפוצות בעיקר ברחבי צפון-אמריקה.
גם הכנסייה המורמונית מצפה מחבריה לחיות על פי הקווים המנחים שלה בנוגע לצניעות.
נורמות בחברות שונות בעולם לגבי צניעות > האסלאם

מסורות דתיות ותרבותיות רבות הן בעלות הגבלות חמורות יותר בקשר לצניעות. חוקי השריעה של האסלאם, מחייבת את שני המינים ללבוש "לבוש צנוע". נשים מוסלמיות רבות לובשות כיסוי ראש מוסלמי, או רעלה, כדרך להביע צניעות.
ברוב המדינות המוסלמיות, ביטויים כאלו של צניעות נעשים בהתנדבות. באחרות, כמו אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן, נשים חויבו בגדרי צניעות אלו תחת איום בעונש מוות.
במספר תת-תרבויות מוסלמיות, הצניעות נלקחת באופן קיצוני, במיוחד בכמה מדינות מוסלמיות שבהן הנשים לובשות בורקה, לבוש מכסה-כל שאמור להסתיר כל חלק בגוף, כולל את העיניים. לבישת בורקה, או אבּאיה כמו שנוהגים לכנותה, היא מחזה שכיח למדי בארצות מוסלמיות רבות. לעומת זאת, לא כל הנשים מכסות את עיניהן. במקום, הן לובשות את האבאיה על מנת לכסות את גופן בלבד. רוב הפירושים המוסלמיים דורשים מהנשים לכסות הכול חוץ מהידיים (מפרק כף היד) ומהפנים.
נורמות בחברות שונות בעולם לגבי צניעות > היהדות

בזרם היהדות-האורתודוקסית מחייבת נשים נשואות לכסות את שיערן; דבר שנעשה עלי ידי צעיפים, כובעים או - בקהילות רבות - פאות ("שייטל"), בפרט בקרב קהילות היהדות החרדית. הצניעות ביהדות מכוונת לנשים ולגברים כאחד, והיא גם משמשת כדרך להסבת תשומת הלב אל הפנימיות והפחתת הדגש על החיצוניות, כמו גם הפחתת העיסוק במיניות ובעיקר עיסוק בין גברים ונשים.
עם זאת גדרי הצניעות אצל גברים אינה חתוכה ופסוקה, וקיימים לגביה יותר ספקות, מחלוקות וסימני שאלה. אצל נשים, בשונה מכך, יש גדרים מדויקים יותר, אך גם לגביהן יש מחלוקות.
הלכות צניעות של נשים נלמדו מהלכות קריאת שמע. בשעת קריאת שמע, אסור לגבר להביט אפילו באשתו במקומות מכוסים, או לעבור על כל שאר גדרי הצניעות. שלא בשעת קריאת שמע, האיסור חל על כל אישה שאינה אשתו או בתו בזמן שהיא קטנה.
גדרי הצניעות מתפרטים לכמה סוגים:
גילוי הגוף - זהו הגדר העיקרי מבין כולם. לפי דעת המשנה ברורה יש לכסות עד לפרקים הקרובים לגוף (מרפקים וברכיים) כולל, כלומר עד לאחריהם. לפי דעות אחרות, למשל הרב שלמה אבינר, יש לכסות עד פרק כף היד ועד פרק כף הרגל.
כמו כן, את הבטן, החזה והגב, אסור לגלות כלל לכל הדעות.
בגדים צמודים לרוב הדעות אינם נחשבים ככיסוי, אלא רק בגדים שלא מראים את צורת הגוף.
שירת נשים - הגמרא במסכת ברכות, העוסקת בהלכות צניעות אומרת "קול באישה ערווה"  כלומר, שמיעת קול (הכוונה לקול שירה) של אישה הוא אסור מחוסר צניעות. יש מחלוקות רבות לגבי קולות וחומרות באיסור. למשל: שמיעה דרך אמצעי אלקטרוני (רמקול, או רדיו וכדומה), שמיעה מהקלטה, שלא בשעת השירה עצמה, שמיעת אישה שאינך יודע כיצד היא נראית (הרב עובדיה היה שומע את שיריה של אום כולתום עד שראה פעם אחת תמונה שלה, אך רבים חולקים עליו, ומחמירים יותר ממנו), שמיעה בשעה שלא רואים את האישה ששרה, וכן שינויים נוספים, אך לכל הדעות, אסור לגברים לשמוע אישה ששרה בשעה שרואים אותה.
שיער - באותה גמרא במסכת ברכות כתוב שגם שיער אישה אסור לגלות, אך כיום נהוג שרק אישה שנישאה (אף אם נתגרשה או נתאלמנה אחר כך) חייבת בכיסוי ראש.
עם זאת כתוב גם ש"כל המסתכל באצבע קטנה של אשה כאילו מסתכל ערווה" ומסבירים המפרשים שכוונת המשפט היא ש"הסתכלות" היא עמוקה יותר מ"ראיה" ומי שמסתכל על כל חלק בגוף האישה לשם הנאה זה אסור כמו להסתכל על איבר המין. כלומר הגמרא באה לומר שאיסור צניעות, נוסף על הגדרים היבשים יש בו צד של הימנעות מהנאה מן הצדדים החיצוניים, השטחיים, והרדודים של מיניות האישה. היהדות רואה ביחסי אישות, בשונה מהנצרות, דבר קדוש ונשגב, אך צריך לבוא במקום הנכון, בזמן בנכון, ביחס המתאים, עם השותף המתאים. ולכן יש להימנע מהחפצה וזילות של המשיכה המינית.
באמנויות היצירה והבמה

באמנות, ישנן דרכים להמעטה בתיאורי עירום, והן כוללות:
עלה תאנה.
פיסת בד (או חפץ אחר) שמכסה כאילו במקריות את איברי המין.
בסרטים, תמרונים (שינוי זווית המצלמה, הסתרה על ידי חפצים, עריכה  דיגיטלית) או בצילום בזווית "מטעה" (למשל בסצנה מסוימת בה אישה הלבושה תחתונים אך נראית כמופיעה בעירום מלא/חלקי "מטעה" כשניתן לראות רק את פלג גופה העליון), הגורם בצורה כזו שלא יראו איברי המין. (מייק מאיירס לעג במודע לטכניקה הזו מספר פעמים בסרטי אוסטין פאוורס שלו, וכמה עשורים לפניו, וו. סי. פילדס עשה בדיוק את אותו הדבר באחד מסרטיו).
ראו גם

צניעות (יהדות)
אקסהיביציוניזם
נודיזם
אופנה צנועה
עירום