stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדריאן אדמונדסון
ביוגרפיה

נולד בברדפורד, יורקשייר לאב שהועסק כמורה לגאוגרפיה בכוחות המזוינים. הוא נדד עם משפחתו בין בסיסי צבא במזרח התיכון, וחזר לבריטניה בגיל אחת-עשרה. אדמונדסון היה תלמיד פרוע ומעורב במעשי ונדליזם ושכרות; הוא טען שהוכה במקל שישים ושש פעמים וספג אינספור צליפות ערדל. בגיל העשרה החל להתעניין במשחק. הוא החל בלימודי דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם פגש את חברו ושותפו לעתיד ריק מייאל. הצמד, שהתאפיין בסלפסטיק וולגרי ואלים במיוחד, היה במהרה להצלחה גדולה. הם ובדרנים צעירים אחרים פתחו ביחד את מועדון 'הרצועה הקומית' בלונדון, אחד המוקדים של הסצנה האלטרנטיבית בקומדיה הבריטית בשנות ה-80. זו ניחנה בגישה בוטה וישירה יותר (וגם פחות סקסיסטית וגזענית) ביחס למקובל עד אז. ב-1982 קיבלו החברים פינה בערוץ 4 החדש. במקביל כיכבו בתוכנית 'הצעירים' בבי.בי.סי. משדרים אלה הביאו את הסגנון ששגשג ב'רצועה הקומית' אל הקהל הרחב.
ב-11 במאי 1985 נשא אדמונדסון לאישה את ג'ניפר סונדרס, אחת משותפותיו. ב-1987 החלו הוא ומייאל לככב ב"Filthy Rich and Catflap", שנכתבה על ידי בן אלטון. ב-1989 ערך אדמונדסון הופעת אורח בפתן השחור בתפקיד הברון האדום.
ב-1991 העלו הוא ומייאל את 'תחתית' (Bottom), שהפכה לסדרת קאלט. הם גילמו שני מובטלים מוזנחים. דמותו של אדמונדסון, אדי אליזבת היטלר, ספגה לעיתים קרובות מכות קשות מריצ'י ריצ'רד בגילומו של מייאל. 'תחתית' שודרה במשך ארבע עונות וזכתה להמשכים ולעיבודים. במקביל לעבודתו עם שותפו הופיע אדמונדסון בסדרות טלוויזיה, סרטים ומחזות שונים. בין היתר היה לו תפקיד קבוע ב'הולבי סיטי'. ב-2011 הנחה תוכנית תעודה משלו על חבלי בריטניה. ב-2013 זכה בגמר סלבריטי מאסטר שף. הוא דחה שמועות על כך שמייאל והוא יתאחדו מחדש, באמרו שהוא זקן מדי. לאחר מכן היה אחד מנושאי הארון כשחברו נפטר. ב-2008 ייסד להקה קטנה משלו; הוא הופיע כמוזיקאי באופן מזדמן מ-1984.
ב-2016 שיחק בתור הרוזן רוסטוב במיני-סדרה "מלחמה ושלום", שכתב התסריטאי אנדרו דייוויס, ומבוססת על הרומן "מלחמה ושלום" מאת הסופר הרוסי לב טולסטוי.
ב-2018 שיחק במיני-סדרת הדרמה "נעלמת" של רשת Sky Atlantic בכיכובו של לני ג'יימס.
בשנת 2021 שיחק בעונה השנייה של הסדרה הקומית של ה-BBC "חוזרת לחיים" (אנ') בתור ג'ון בובאק.
מצבה

ערך זה עוסק בלוחות אבן מוצבים. אם התכוונתם למצבות המשמשות לציון קבורה בלבד, ראו .
"מילותיו האחרונות: לא עוד מלחמות עבורי" – כיתוב על מצבת קבורה בבית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים
מצבה היא לוח או עמוד, עשוי לרוב אבן ולעיתים עץ או מתכת, המוצב אנכית מהקרקע. מצבות משמות לשתי מטרות עיקריות: מצבות קבורה ומצבות זיכרון.
מצבת קבורה – לציון מקום בו נטמן נפטר. על המצבה מציינים, על-פי-רוב, את שם הנפטר, תאריך לידתו ותאריך פטירתו ולעיתים מוסיפים כמה מילים המייחדות את האדם שנפטר.
מצבת זיכרון – לאזכור והנצחה של אירוע או אדם מסוים. מצבת מעין זאת יכולה להבנות בצורות ובגדלים שונים.
על מצבות (או "אסטלות") זיכרון לעיתים רשומים, מצוירים או חרוטים שמותיהם ותואריהם של המתים או החיים שאת שמם היא מנציחה. מצבות שימשו עוד כמצייני גבול טריטוריאלי דוגמת האסטלות שהקים פרעה אחנתון באל עמרנה ואבני הכודורו המסופוטמיות, או כדי לציין ניצחונות והישגים צבאיים.
מצבות ומונומנטים ברחבי העולם מספקים מידע מקיף על התרבויות שהקימו אותן, גם אם אינם נושאים עליהם כיתוב. כך לדוגמה המגליתים שאינם נושאים עליהם כתובות ואשר הוקמו מלוב בדרום ועד סקוטלנד בצפון, הם עדות לתרבויות שהתקיימו בתקופת האבן החדשה המאוחרת ובטרם הנהגת הכתב. למצבות ואסטלות צורות שונות ומגוונות, הכוללות בין היתר אובליסקים וצלבים.
אטימולוגיה

למלה "מַצֵּבָה" מקבילות בפיניקית: "מצבת" ו"מנצבת", ובפונית שימשה גם המלה "נצב"; בארמית, "נצב", ובניבים של הנבטים והתדמורים גם "מצב". ביוונית נקראת στηλη (סְטֶלֶה), ומשם ללטינית stela ולמונח הקיים גם בעברית: "אסטלי" (בלשון חז"ל) ו"אסטלה" (בימינו).
מצבות בעת העתיקה

מצבות ידועות עוד מתקופת הברונזה במזרח הקרוב הקדום, למשל בקרב השושלת האמורית בבבל ואצל החתים, וכן אצל המיקנים ביוון. מצבות המשיכו להתקיים באזור גם בתקופת הברזל; מפורסמת מבין המצבות שנמצאו בחפירות היא מצבת מישע. במקרא הופיעו המצבות במטרה לציין מקום קבורה כמו למשל, ציון מקום קבורתה של רחל בידי יעקב, או אבשלום שהקים לעצמו מצבה עוד בחייו, וכן נהגו הפיניקים להציב לעצמם מצבות בעודם בחיים. כמו כן, מצבות הוצבו לצורך חתימת הסכם בין שני צדדים. בספר בראשית מסופר על המצבה שהקים יעקב לציון ההסכם שערך עם לבן יהושע בן נון הציב שתים עשרה אבנים בגלגל. המצבה בתרבויות המזרח הקדום ייצגה לעיתים את נוכחות האל, ובמקרים אחרים (כגון בכתובות הנדר הפיניקיות) היוותה מצבת זיכרון לכך שהאל שמע את קולו של מציב המצבה.
גם ביוון המשיכו ליצור מצבות לאחר תקופת הברונזה, לעיתים עם עיטורי צמחים בראשן. מצבה גדולה ומפורסמת במיוחד היא המאוסוליאום בהליקרנסוס. גם בתקופה הרומית המשיכו לייצר מצבות, לרוב בצורת פתח מקדש כאשר הנפטר מוצג בו.
כן הוקמו מצבות, או "אסטלות", במצרים העתיקה ואתיופיה, וכ על ידי הסינים, תרבויות בודהיסטיות שונות ועל ידי תרבויות פרה-קולומביאניות כמו המאיה והאולמקים.
מצבות קבורה

מצבת קבורה היא מצבה שנועדה לציין את מקום קבורתו של אדם. מצבות כאלה מופיעות כבר במקרא, וידועות מהעת העתיקה גם מחפירות ארכאולוגיות.
גלריה

מצבה פניקית ועליה הכיתוב "מצבת מלך בן עשתרת". מאוסף מוזיאון הכט בחיפה.
מצבות בבית קברות נוצרי
מצבה בצורת גדם עץ בפארק בית הקברות של הקהילה הדתית־חופשייה בברלין, פרנצלאואר ברג
ראו גם

מצבת קבורה
אנדרטה
מונומנט
אובליסק
הילארי
חצ'קר
טוטם
הערות שוליים

1 2 3 4  אשר עובדיה (א. ע.), "מצבה", האנציקלופדיה העברית (כרך כד), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ב, עמ' 98
1 2  מגן ברושי, ערך "מצבה", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ה' (ממוכן–סתרי), מוסד ביאליק, 1968, עמ' 221 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 119
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'בראשית,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'ל"ה,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'כ'
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'י"ח,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'י"ח
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 89
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'בראשית,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'ל"א,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'פסוקים'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מ"ה–נ"ב
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'יהושע,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'ד','"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'פסוקים'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'כ'–כ"ד
↑  מגן ברושי, ערך "מצבה", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ה' (ממוכן–סתרי), מוסד ביאליק, 1968, עמ' 221–222 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  מגן ברושי, ערך "מצבה", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ה' (ממוכן–סתרי), מוסד ביאליק, 1968, עמ' 223 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  אשר עובדיה (א. ע.), "מצבה", האנציקלופדיה העברית (כרך כד), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ב, עמ' 99
↑  מגן ברושי, ערך "מצבה", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ה' (ממוכן–סתרי), מוסד ביאליק, 1968, עמ' 222 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534033005171  BNE: XX529020  BnF: cb119386889 (data)  GND: 4183079-9  LCCN: sh85127907  NKC: ph319027 
מצבת עבדתנת, כתובות פיניקית־יוונית מאתונה שהקים אדם כדי שתהיה לו "מצבת זכר בחיים"
בית הקברות היהודי בעיר טוקאי, הונגריה
חיים אלעזר שפירא

הרב חיים אלעזר שפירא (בהונגרית: Spira Lázár, בצ'כית/סלובקית: Lazar Spira);‏ מכונה ה"מנחת אלעזר", על שם ספרו; ה' בטבת ה'תרל"ב, 17 בדצמבר 1871 – ב' בסיוון ה'תרצ"ז, 12 במאי 1937) היה רב ואב"ד מוקצ'בו (מונקאץ') והאדמו"ר השלישי של חסידות מונקאטש. אחד מחשובי הרבנים במזרח-מרכז אירופה בין שתי מלחמות העולם, שהנהיג קו שמרני ותקיף של התנגדות לציונות, לתנועת המזרחי ולאגודת ישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נולד בעיירה סטריז'וב שבגליציה האוסטרית, שהייתה בימיו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו היה רבי צבי הירש שפירא, נינו של רבי צבי אלימלך מדינוב (ה"בני יששכר"). אמו אסתר הייתה בתו של רבי חנינא הורוויץ מאולינוב, נכדו של רבי נפתלי מרופשיץ. הוא היה בנם היחיד ונקרא אלעזר על שם אבי סבו, רבי אלעזר שפירא מלאנצוט. כשחלה בגיל שלוש, נוסף לו השם "חיים", בהוראת רבי חיים הלברשטאם מצאנז, רבו של אביו.
ב-1882 מונה סבו, הרב שלמה שפירא, לאב"ד מוקצ'בו (מונקאץ'), שבהונגריה, והחל לנהוג בה כאדמו"ר. המשפחה חצתה את הרי הקרפטים והתיישבה בעיר, אך הילד אלעזר נותר קשור למנהגי היהודים במולדתו: ”איני מילדי מדינה זו רק מגאליצען (=גליציה)”, כתב לימים, ”ודעתי באמת כי אין דעתי וטבעי כ"כ כמדינת הגר (=הונגריה)”. באותה שנה, בגיל 10, החל לכתוב בפנקס דברי תורה ששמע מהוריו ורבותיו, וחידושי תורה משל עצמו.
בדצמבר 1886 (ה'תרמ"ז) נישא לחיה חאשא, בת האדמו"ר רבי שרגא יאיר רבינוביץ מביאלוברזיג, שלה היה מאורס מגיל שמונה; החתונה התקיימה בטשביניה שבפולין, שאליה עבר לגור ובה למד עם חמיו. בתקופה זו נסע לבירה ורשה ולמד את מלאכת המילה. חמש שנים לאחר הנישואים התברר לו שאשתו לא תוכל ללדת. הוא המתין חמש שנים נוספות, וכשלא נולדו להם ילדים התגרש ממנה. היא חזרה לבית אביה והתחתנה עם האדמו"ר רבי חיים הגר מאנטניא, אך לא האריכה ימים. לאחר מותה תרם והנציח את זכרה בהקמת שכונת "בתי מונקאטש" בירושלים, ובכל שנה היה מציין את יום השנה שלה.
בחשוון ה'תרס"ז (1906), נשא את רחל פרל בת רבי יעקב משה סאפרין מקאמארנא, ונולדה להם בת יחידה, חיה פרומא רבקה.
בכ"א בסיוון ה'תרנ"ג (5 ביוני 1893) נפטר סבו, שהיה רבו הראשון, ואביו נתמנה לאדמו"ר השני ממונקאטש, ולקח אותו לעזר בעבודתו הציבורית. באותה תקופה נסעו הוא ואביו האדמו"ר כל שנה אחרי החגים לשבועיים אצל האדמו"ר רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם בשיניאווה. בשנת ה'תרנ"ו העניק לו הרבי משינאווא במתנה כתב יד שהיה ברשותו מסידור "חמדת ישראל" – סידור קבלי של רבי חיים ויטאל, בכתב יד בנו רבי שמואל ויטאל, והורה לו להדפיסו. הוא ערך והדפיס את הסידור בשנת ה'תרס"ה בתוספת מבוא.
ב-1902 התמנה לאב בית הדין במונקאץ' ובטשענדיוף. הנאולוגים בעיר התנגדו למינויו, וב-27 ביוני נסעו לבודפשט וטענו בפני שר החינוך, הברון דה זולאנקמי, שהרב שפירא אינו יודע הונגרית (שליטה בשפה הייתה תנאי הכרחי לקבלת משרה ציבורית, ואביו בעצמו הודח זמנית מתפקידו בגללה). הרב סיפק תעודת סיום כראיה לכך שלמד ונבחן בהונגרית בבית-ספר בניטרה, אך היא התבררה כמזויפת, והוא נאלץ לעמוד בבחינות חוזרות וקיבל את משרתו שוב רק ב-1904.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

בי"ז באדר ה'תרצ"ג (15 במרץ 1933) נישאה בתו חיה לרבי ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ'. חתונת הענק, שעלתה 100,000 קורונה, מומנה על ידי הקהילה. אלפי אורחים מאירופה כולה וגם מארצות הברית הגיעו להשתתף בה, כמו גם יותר מ-50 אנשי תקשורת. 600 עניים הוזמנו לסעודה. החתונה כולה צולמה בידי חברת פוקס האמריקנית, ששילמה לרב שפירא סכום גדול בתמורה לזכויות. לאחר שהדבר התפרסם, תקפו אותו אויביו על כך שהתיר זאת, והוא התחרט, דרש להשמיד את התשליל ואסר לצפות בסרט. פוקס תבעה אותו בבית המשפט בדרישה לבטל את האיסור או להחזיר את הכסף.
ב-30 באפריל 1935, בעת כינוס של מנהיגי חסידויות שמרנים בנובי סונץ', הכריזו הוא, רבי בן ציון הלברשטאם מבאבוב, רבי יקותיאל יהודה מסיגט ואדמו"רים אחרים על ייסוד "אגודת החרדים", ארגון שנועד להיאבק באגודת ישראל. באותה שנה נגזרו עליו פעמיים עונשי מאסר בני חמישה-עשר יום; בפעם הראשונה היה זה בגלל החרם שהטיל על הגימנסיה העברית שפעלה בעירו ועל התומכים בה, ובפעם השנייה הורשע לאחר שכינה באספת בחירות את המועמד לפרלמנט חיים קוגל "בוגד במדינה".
בדצמבר 1936 חלה התדרדרות קשה במצבו הבריאותי, והוא החל להתלונן על כאבים עזים בכתפו השמאלית. ב-20 בחודש נסע לבודפשט לטיפול רפואי; ההגיוגרף דוד כהנא מסר מבלי לפרט כי הרופאים אבחנו "מחלה קשה" וכי הוא טופל בהקרנות ("בעשטראהלונגען"). דבר חוליו התפרסם, ונערכו תפילות המוניות לרפואתו ברחבי העולם. כ-12,000 יהודים תרמו לו יום אחד מחייהם בחודשיו האחרונים. הרב שפירא נפטר בביתו שבמוקצ'בו, ב-12 במאי 1937. הוא נטמן באוהל אדמו"רי מונקאטש בבית הקברות העירוני.
לאחר פטירתו נתמנה חתנו רבי ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ' לממשיכו ברבנות ואדמו"רות במונקאטש. בערך בשנת 1979, בעת שממשלת ברית המועצות עמדה להרוס את בית העלמין, יוצאי מונקאטש בארצות הברית יחד עם היהודים המקומיים ארגנו את העברת כמה קברים לכפר קרופיץ עילית (Верхній Коропець) הסמוך.
מספריו

כראש ישיבה ואדמו"ר הוא כתב מאמרים ולמעלה מעשרים כרכים בתחומים מגוונים: פירושים, עיונים ודרשות על התורה, תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי; פסקי הלכה (שו"ת); חקר ועיון במנהגי ישראל ונוסח התפילה, ודרושי באגדה וחסידות. הוא הרבה לעסוק במנהגים שונים ובביסוסם ההלכתי, ולא נרתע מלשנות מנהגים או נוסחאות תפילה שונות כאשר לא תאמו להבנתו ההלכתית. בדרשותיו עורר רבות על יראת שמיים, התנגדות לציונות ועל האמונה, הציפייה, התפילה והפעולה למען ביאת המשיח.
אות חיים - על הלכות תפילין.
אות שלום - על הלכות מילה. (בהוצאה מאוחרת נדפסו יחד כ"אות חיים ושלום")
דברי קודש - לקוט דרשות שנשא
סדרת ספרים דברי תורה – חידושים, רמזים, אגדות ואמרות במילי דחסידותא, תשעה כרכים.
דרכי תשובה - על הלכות מקוואות, (המשך לחיבוריו של אביו על השו"ע)
הגהות הירושלמי – פירוש על התלמוד ירושלמי .
חיים ושלום – פירוש על התורה.
מאמר אדון כל – ביאור על הפיוט "אל אדון".
חמישה מאמרות – כולל חמישה חלקים: מאמר תורת שבת - ענייני השבת בכל פרשיות השבוע, מאמר סמוכים לעד - סיומי מסכתות וביאורים בסדר המסכתות ובשייכות הפתיחה והסיום שבכל מסכת, משיב מפני הכבוד – בתגובה לספר כבוד חכמים, מאמר נוסח התפילה – עיונים, דיוקים ובירורים בנוסחי התפילה השונים, מאמר הלקוטות - ליקוטים בדברי אגדה.
מאמר מילי דהספידא, מאמר זיכרון צדיקים – מאמרי הספד על צדיקים שנפטרו בדורו.
שו"ת מנחת אלעזר - חמישה כרכים המאגדים שאלות ותשובות בכל תחומי ההלכה, (שני כרכים נוספים אבדו בימי השואה). על שם ספריו אלו כונה בשם: בעל 'המנחת אלעזר'.
משמיע ישועה – לחיזוק האמונה בביאתו הקרובה של המשיח. נכתב על ידי תלמידו הרב שלמה צוקר.
נימוקי אורח חיים – חידושים וביאורים על חלק אורח חיים בשולחן ערוך.
עולת תמיד - על מסכת תמיד בתלמוד בבלי.
שער יששכר - על המועדים. מתוך ספר זה נערכה הגדה של פסח - שער יששכר.
כמו כן יצאו לאור הספרים "דרכי חיים ושלום" - מנהגיו בצירוף פסקים שונים שלו וכן הקובץ "זעקת שפירין", משיחותיו אודות האמונה והתפילה לביאת המשיח.
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ד, בני ברק, ה'תשמ"ז, עמודים קמ"א-קס"ז.
שירה קצנלנבוגן

| --- | --- |

קדם קצנלנבוגן, 2011
 לידה:  19 ביוני 1979 (בת 45) הוד השרון, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
 
קצנלנבוגן באוקטובר 2011
שירה קדם קצנלנבוגן (נולדה ב-19 ביוני 1979) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, במאית ומורה למשחק ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בהוד השרון. בנערותה רקדה בלהקה של פולקלור ישראלי, עימה הופיעה בישראל ומחוצה לה. שירתה בצה"ל כמאבחנת ומראיינת פסיכוטכנית בתל השומר.
שירה קצנלנבוגן היא בוגרת "סטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב" מחזור 2005 וסיימה ב-2016 תואר רב תחומי באמנויות באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה בניסן נתיב השתתפה בפרסומות טלוויזיה רבות (נקה 7, סלקום, 012, פלאפון, נטורל פורמולה, קל גרון ועוד). בעקבות ריבוי הפרסומות בהן נטלה חלק בשנת 2004 בטלוויזיה, אף הופיעה על שער גיליון יום העצמאות של השבועון פנאי פלוס.
חיים אישיים

הייתה בת זוגו של אוריה קדם . יש להם שתי בנות תאומות. היא בעלת סטודיו למשחק.
תפקידים > משחק בטלוויזיה

| שנה | סדרה/תוכנית | תפקיד | ערוץ | יוצר | במאי | חברת הפקות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | הלילה הארוך ביותר | מיני סדרה | כאן 11 | נתי דינר | נדב שירמן | 2team הפקות |
| 2021 | מקיף מילאנו | אמא של מלי | כאן חינוכית | אבנר ברנהיימר, נוי כרמל, יאיר פרי | עודד לוטן |  |
| 2018 | מייקל | יועצת | yes comedy | אבי דנגור, הילה גולדנברג, מיטל רז, נטליה פאוסט, נדב הולנדר, איתי ויזר, מויש גולדברג | איתי ויזר, מויש גולדברג | מאשה הפקות |
| 2018 | ג׳ינג׳י, עונה 3 | זוהר | ערוץ הילדים של yes | רון אייזיק, חנן פלד, עדי בנימינוב | עדי בנימינוב | טלית תקשורת |
| 2017 | ג׳ינג׳י, עונה 2 | זוהר | ערוץ הילדים של yes | רון אייזיק, חנן פלד, עדי בנימינוב | עדי בנימינוב | טלית תקשורת |
| 2016 | קינגים | נועה | ערוץ 2, קשת | מוטי אדיב, יהונתן בר-אילן, יוני זיכהולץ | יהונתן בר-אילן | במבוק הפקות |
| 2015 | פרודים | נינה | ערוץ 2, קשת | דניאל לפין | דניאל לפין | בלאק שיפ הפקות |
| 2014 | משפחה שולטת | לייבוביץ | ערוץ הילדים של Yes | רובי דואניאס | רובי דואניאס | טדי הפקות |
| 2014 | שכונה | נורית | ניקלודיאון | גיורא חמיצר | אורן שקדי | ענני תקשורת |
| 2012 | תא גורדין, עונה 1 | כתבת (אורח) | Yes | רון לשם, עמית כהן, דני סירקין, גיורא יהלום | דני סירקין | טדי הפקות |
| 2012 | תנוחי | כתבת (אורח) | HOT3 | אורי גרוס, טמירה ירדני | שירלי שטרן |  |
| 2012 | אליפים, עונה 2 | טלי תכלת (אורח) | ערוץ הילדים של yes | חן קלימן, אסתר נמדר, שני מלמד | אורן שקדי | טדי הפקות |
| 2015 | הפיג'מות | מוזה (אורח) | ערוץ הילדים HOT |  | שירלי שטרן | טדי הפקות |
| 2012-2011 | סרוגים, עונה 3 | חני (משנה) | Yes | חוה דיבון, לייזי שפירא | לייזי שפירא | אבוט-ברקאי הפקות, טליסמה הפקות |
| 2011 | סברי מרנן, עונה 1 | תום (אורח) | ערוץ 2, קשת | רובי דואניאס, יניב פולישוק, ימית סול | רובי דואניאס | טדי הפקות |
| 2009 | רמזור, עונה 2 | שירי סרטים (אורח) | ערוץ 2, קשת | אדיר מילר | אוהד פרח | אלעד קופרמן, גיא לוי |
| 2009-2008 | דני הוליווד עונה 1+2 | מיה כץ (מרכזי) | Yes | אורי גרוס, טמירה ירדני, יואב צפיר | שירלי שטרן | טדי הפקות |
| 2008-2007 | אולי הפעם | רעות (משנה) | yes stars ישראלי | מיכל קופר-קרן, אריק שגב, גל פרידמן | עופר ויצמן | אולפני הרצליה, רוני הפקות |
| 2006-2007 | השמיניה עונה 2+3 | פזית (אורח) | ערוץ הילדים | גיורא חמיצר | רובי דואניאס | נגה תקשורת וטדי הפקות |
| 2006 | זומזום, עונה 2 | הילית (אורח) | ערוץ הילדים | עופר קניספל, חגית ביליה | רני סער | טדי הפקות |
| 2006 | חברות הכי טובות | ללי הצעירה (מרכזי) | HOT3 | ענת גוב, עדנה מזי"א | עדנה מזי"א | קובי גל רדאי, נועה ליפשיץ, אילון רצ'קובסקי |
| 2006 | ילדות רעות | אפרת זהבי | ערוץ 24 | יואב פז, יזהר הר-לב, אריק רוטשטיין | עדי בנימינוב. | דקלה ברקאי |
| 2005 | הצלצול הוא בשבילי | דמויות שונות, בעיקר אחות בית הספר "חגבים" | ערוץ הילדים של HOT | מוטי אבירם, חיים אידיסיס | מוטי אבירם | אבי בוחבוט |
| 2003 | משחק החיים | נירה ברגר הצעירה (אורח) | HOT3 | דרסט הפקות, סיגל אבין | יצחק שאולי | מעגלות |
תפקידים > הנחיה בטלוויזיה

| שנה | סדרה/תוכנית | ערוץ | עורך |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | תוכניות בנושא עיצוב | ערוץ בית פלוס |  |
| 2008 | אחת ממנחות השירותרום | ערוץ 1 | בני כרמלי |
| 2008 | My Music Magazine | ערוץ 24 | רונן נויפלד |
| 2008 | ד.צ. 24 | ערוץ 24 | ליה לחמי |
| 2008 | שידור חי | ערוץ 24 | רונן נויפלד |
| 2008-2005 | אולפן ערוץ הילדים | ערוץ הילדים | עידית הרשקוביץ, יניב צדוק, שרי גורביץ' |
| 2008-2005 | ששטוס |  | עידית הרשקוביץ', יניב צדוק, בני כרמלי |
תפקידים > משחק בקולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | סוגה | במאי | תסריטאי | מפיק | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | הלילה הארוך ביותר | אסתי | דרמה באורך מלא | נדב שירמן | נתי דינר, בני ברבש, עוזי וייל | 2team הפקות | תפקיד מרכזי |
| 2016 | סיביר | נורית | סרט קצר (חצי שעה) | נפתלי אלטר | נפתלי אלטר אשכול נבו | 2team הפקות |  |
| 2015 | מורדת | רבקה ורסאנו | סרט קצר (חצי שעה) | אורן זגמן | אורן זגמן | 2team הפקות |  |
| 2014 | טוביאנסקי | אהובה שושני | סרט קולנוע | ריקי שלח | מיכאל בר זוהר | משה אדרי, ליאון אדרי, עופר נעים |  |
| 2012 | בשר תותחים | מיכל | סרט קולנוע (90 דקות) מסוגת האימה | איתן גפני | איתן גפני | חוף לבן הפקות |  |
| 2011 | תפרים | נועה | סרט קצר (16 דקות) | עדיה אמרי אור | עדיה אמרי אור |  | מקום הראשון במקצה סרטים קצרים בפסטיבל טרייבקה, ניו יורק וציון לשבח על המשחק |
| 2011 | מסיבות אישיות |  | סרט גמר (22 דקות) בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה | אסף אסולין | אסף אסולין |  |  |
| ? | לתפוס את השמיים |  | סרט קולנוע חרדי באורך מלא | רמה בורשטיין |  |  | יועד למגזר החרדי, לא הופץ באופן מסחרי לקהל הרחב |
תפקידים > משחק בתיאטרון

| שנים | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי | תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | רחם עלינו | יוצרת | איילת רון | איילת רון | אנסמבל מגנטה |
| 2017 -2018 | הראיון | מראיינת | דנה יהלומי וניר שאולוף | דנה יהלומי וניר שאולוף | תנועה ציבורית. אמנות מיצג |
| 2013 | אולי פיל | יעל | ירדן בר-כוכבא ואלדד כהן | ירדן בר-כוכבא, מוזיקה: דידי שחר | תיאטרון מופע |
| 2013 | כמעט שבת |  |  | קלוד דדיה | בהפקת ברמן-הלפרט |
| 2012 | התסביכים המיניים של הורינו | אמא | לוקאס ברפוס | גד קינר | תיאטרון תמונע |
| 2011 | ילד הכרובית |  | על פי ספרו של יהונתן גפן | נועה רבן-קנולר | מעבדתרבות דימונה |
| 2008 | הגיל הנכון לאהבה |  | יאיר לפיד | רוני פינקוביץ' | תיאטרון הקאמרי |
| 2013-2007 | הכתובה | איילה | אפרים קישון | משה נאור | תיאטרון הקאמרי |
| 2007 | מאה | מאיה | יגאל זקס | אבישי מילשטיין | תיאטרון הקאמרי |
| 2006 | עקיצה טבעית |  | אנסמבל ציפורלה | אנסמבל ציפורלה | צוותא |
| 2006 | להיות מעורב |  | דנה פורר | עדינה חיימיס | צוותא |
| 2005 | מלון פלאזה | גב' ג'יין פארקר, מימזי | ניל סיימון | לזלי לוטון | תיאטרון הקאמרי |
| 2005 | נפוליון - חי או מת! | לילית | נסים אלוני | אודי בן-משה | הצגה שעלתה בסטודיו למשחק ניסן נתיב והמשיכה לצוותא |
סטלאן סקושגורד

| --- | --- |

סטלאן סקושגורד, 2017
 לידה:  13 ביוני 1951 (בן 73) Göteborgs Kristine församling, שוודיה 
 שם לידה:  Stellan John Skarsgård 
 מדינה:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 בן או בת זוג:  מיי סקושגורד (28 בפברואר 1976–2007)  Megan Everett (2009–?) 
 צאצאים:  אלכסנדר סקושגורד, Kolbjörn Skarsgård, Eija Skarsgård, Sam Skarsgård, ואלטר סקושגורד, גוסטב סקושגורד, ביל סקושגורד, Ossian Skarsgård 
 פרסים והוקרה:  פרס אמנדה לשחקן הטוב ביותר (2010)  פרס הישג בקולנוע העולמי של האקדמיה האירופית לקולנוע (1998)  דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר (1982)  פרס קאנון לשחקן הטוב ביותר (2010)  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה – סדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה (2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטלאן סְקוֹשְׁגוֹרְד (בשוודית: Stellan Skarsgård; נולד ב-13 ביוני 1951) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה שוודי, זוכה פרס גלובוס הזהב ומועמד פרס אמי ופרס באפט"א על תפקידו במיני-סדרה "צ'רנוביל" מבית היוצר של HBO; שם גילם את הפוליטיקאי הסובייטי בוריס שצ'רבינה.
ביוגרפיה

סקושגורד נולד בעיר גטבורג, שוודיה בילדותו נדד עם משפחתו ברחבי שוודיה, והתגורר בין היתר בערים אופסלה, קאלמאר וטוטבו.
חייו האישיים

באפריל 1975 נישא לפיזיקאית מיי סקושגורד (ילידת 1956), ויחד יש להם שישה בנים, אלכסנדר סקושגורד (1976), גוסטב סקושגורד (1980), סם סקושגורד (1982), ביל סקושגורד (1990), אייז'ה סקושגורד (1992) וואלטר סקושגורד (1995). ארבעה מתוך ששת הבנים שחקנים גם הם. ב-2007 סקושגורד ומיי התגרשו.
סקושגורד התחתן בשנית עם מייגן אברנט בינואר 2009, ובאותה שנה לזוג נולד בן בשם אוסיאן. ב-2012 נולד לזוג בן שני, קולביורן.
סיימון סולומון

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1840 הסיטי של לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 באוגוסט 1905 (בגיל 64) וסטמינסטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בווילסדן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 
סיימון סולומון (באנגלית: Simeon Solomon‏; 9 באוקטובר 1840 – 14 באוגוסט 1905) היה צייר יהודי-בריטי המזוהה עם האחווה הפרה-רפאליטית שנודע בתיאוריו את החיים היהודיים והתשוקה החד-מינית.  הקריירה שלו נקטעה כתוצאה משערורייה ציבורית בעקבות מעצריו והרשעותיו בניסיון מעשה סדום ב-1873 וב-1874.
ביוגרפיה

סיימון נולד למשפחה יהודית מכובדת. הוא היה הילד השמיני והצעיר שנולד לסוחר מייקל (מאייר) סולומון ולאמנית קתרין (קייט) לוי. סולומון היה אח צעיר לציירים אברהם סולומון (1824–1862) ורבקה סולומון (1832–1886).
סיימון סולומון, שנולד והתחנך בלונדון, החל לקבל שיעורים בציור מאחיו הגדול בסביבות 1850. הוא התחיל ללמוד באקדמיה לאמנות של קארי ב-1852. אחותו הגדולה הציגה לראשונה את עבודותיה באקדמיה המלכותית באותה שנה.
כתלמיד בבית הספר של האקדמיה המלכותית, סולומון הוצג דרך דנטה גבריאל רוזטי בפני חברים אחרים באחווה הפרה-רפאליטית, כמו כן הוצג למשורר אלג'רנון צ'ארלס סווינבורן והצייר אדוארד ברן-ג'ונס בשנת 1857. התערוכה הראשונה שלו הייתה באקדמיה המלכותית בשנת 1858. הוא המשיך לקיים תערוכות של יצירותיו באקדמיה המלכותית בין השנים 1858 ו-1872. בנוסף לסגנון המקובל על האסכולה הפרה-רפאליטית, נושאי הציורים שלו כללו לעיתים קרובות סצנות מהתנ"ך וציורי ז'אנר המתארים חיים וטקסים יהודיים. הקשר שלו עם סווינבורן הוביל לאייר את הרומן של סווינבורן לסביה ברנדון ב-1865.
בשנת 1873 נעצר סימון בגין שידול בשירותים ציבוריים וקיים יחסי מין עם גבר בן 60 בשם ג'ורג' רוברטס. שני הגברים הואשמו בחשיפה מגונה. שניהם נמצאו אשמים, נקנסו ב-100 פאונד ונידונו ל-18 חודשי עבודת פרך. הוא נעצר שוב ב-1874 בפריז באשמה דומה, ולאחר מכן נידון לשלושה חודשי מאסר.
לאחר העמדתו לדין הוא כבר לא הציג, אבל עבודותיו נאספו על ידי אנשים כמו אוסקר ויילד, ג'ון אדינגטון סימונדס, הרוזן אריק סטנבוק וולטר פאטר.
חייו וכישרונו נפגעו באלכוהוליזם. ב-1905, הוא מת מסיבוכים שנגרמו כתוצאה מהאלכוהוליזם. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בווילסדן.
דוגמאות לעבודותיו מוצגות באופן קבוע במוזיאון ויקטוריה ואלברט, אחוזת וייטוויק בוולברהמפטון, ובבית לייטון במערב לונדון.
רטרוספקטיבות של עבודותיו נערכו במוזיאון ובגלריה לאמנות בבירמינגהם בשנים 2005 ובלונדון בגלריה בן אורי ב-2006.
גלריה

"אם משה", הדוגמנית פאני איטון משמשת כדוגמנית ליצירה כאמו של משה