stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדי האו
חייו הפרטיים

האו נישא ב-1953 לקולין ג'ופה, אמריקאית ילידת מישיגן. קולין התגלתה כמנהלת ספורט מוכשרת ורבת פעלים, שהקימה עבור דטרויט רד וינגס קבוצת צעירים בארצות הברית, יזמה הקמת אולמות הוקי קרח, וניהלה במידה רבה את הקריירה של בעלה ושני בניה, מרק ומרטי. היא הייתה הרוח החיה מאחורי שובו של בעלה מפרישה ב-1973 כדי שהוא ושני הבנים יוכלו לשחק ביחד ב-WHA. בהתאם לכינוי הרווח של גורדי, "מר הוקי", זכתה קולין לכינוי "גברת הוקי" (Mrs. Hockey). כמנהלת מוכשרת, רשמה קולין את שני הכינויים, יחד עם שמו של בעלה, כסימנים מסחריים. קולין נפטרה ב-2009.
לגורדי וקולין האו היו שלושה בנים ובת. מבין השניים ששיחקו עם אביהם ב-WHA וב-NHL גדל מרק להיות כוכב NHL של ממש. לאחר שזכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית כסף באולימפיאדת סאפורו (1972) ושיחק עם אביו ואחיו ב-WHA וב-NHL, המשיך מרק לקריירת NHL ארוכה שהקיפה 16 עונות, שיחק בנבחרת ארצות הברית בגביע קנדה ב-1981, והפך בעצמו לחבר היכל התהילה של ההוקי קרח ב-2011.
הישגים ופרסים עיקריים

4 גביעי סטנלי (1950, 1952, 1954, 1955) - כולם עם דטרויט רד וינגס
2 גביעי אווקו - המקביל של ה-WHA לגביע סטנלי (1974, 1975) - שניהם עם יוסטון איירוס
6 זכיות בגביע ארט רוס (1951, 1952, 1953, 1954, 1957, 1960)
6 זכיות בגביע הארט (1952, 1953, 1957, 1958, 1960, 1963)
4 פעמים מבקיע השערים המצטיין של הליגה (1951, 1952, 1953, 1957) (באותם ימים עדיין לא חולק גביע מוריס "רוקט" רישאר)
ה-MVP של ה-WHA ב-1974
התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח (1972)
בין חמשת המבקיעים המובילים ב-NHL במשך 20 עונות רצופות
שיאי סטטיסטיקה

השחקן המבוגר ביותר במשחק NHL ‏(בן 52 ו-11 יום)
הכי הרבה עונות ב-NHL‏ (26, שיא משותף עם כריס צ'ליוס)
הכי הרבה עונות ב-NHL וב-WHA ביחד (32)
הכי הרבה משחקי עונה רגילה ב-NHL באותה קבוצה (1687, בדטרויט רד וינגס)
הכי הרבה משחקי עונה רגילה ב-NHL וב-WHA ביחד (2186)
הכי הרבה משחקי עונה רגילה ופלייאוף ב-NHL וב-WHA ביחד (2421)
הכי הרבה שערים בעונה הרגילה ב-NHL וב-WHA ביחד (975)
סטטיסטיקה בקריירה המקצוענית

מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
הערות שוליים

↑  באתר ה-NHL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12416305X  ISNI: 0000 0000 7868 7034  LCCN: n50029079  NKC: xx0208821  NLA: 35209135  NTA: 322379598  SNAC: w6s045qz  Trove: 866187  VIAF: 62789123   WorldCat (עם VIAF): 62789123 
גורדי האו, עונת 1946/47
גורדי האו, 2008
ראלף לורן

| --- | --- |

ראלף לורן במשחק בייסבול ב-2018
 לידה:  14 באוקטובר 1939 (בן 85) הברונקס, ארצות הברית 
 שם לידה:  ראלף ליפשיץ
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת העיר ניו יורק  האקדמיה התלמודית מרשה שטרן  אקדמיית סלנטר אקיבה ריברדייל  קולג' ברוך  תיכון דוויט קלינטון  Zicklin School of Business 
 בן או בת זוג:  ריקי לורן 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (2019)  מדליית יובל המאתיים על שם ג'יימס סמית'סון (2014)  Coty Award (1970)  מדליית החירות הנשיאותית (4 בינואר 2025) 
 www.ralphlauren.com
 
ראלף לורן KBE (באנגלית: Ralph Lauren; נולד ב-14 באוקטובר 1939) הוא מעצב אופנה יהודי-אמריקאי, העומד בראש בית האופנה שייסד, "פולו ראלף לורן".
קורות חיים

נולד בשם ראלף ליפשיץ (Ralph Lifshitz) ברובע הברונקס שבניו יורק לזוג מהגרים יהודים, פריידל ופרנק ליפשיץ, שהיגרו לארצות הברית מבלארוס. כבר בצעירותו עבד לורן אחרי שעות הלימודים כדי לרכוש חליפות.
כשהיה בן 16, שינה אחיו של ראלף, ג'רי, את שם המשפחה של כל בניה ללורן (מלבד אחיו לני ששמר על שם המשפחה ליפשיץ שנים רבות).
למד שנתיים בבית הספר התיכון של ישיבה יוניברסיטי. הוא החל ללמוד מנהל עסקים ב-Baruch College, אך נשר אחרי שנתיים. בין השנים 1962 ל-1964 שירת לורן בצבא ארצות הברית. אחרי שהשתחרר מהצבא, נישא לריקי לאו-ביר. על-אף שמעולם לא למד בבית ספר לאופנה, הוא החל לעבוד כאיש מכירות עבור חברת ההלבשה לגברים "Brooks Brothers". בשנת 1967, עם גיבוי פיננסי של נורמן הילטון, פתח לורן חנות עניבות, בה מכר גם עניבות בעיצובו, תחת המותג "פולו". מאוחר יותר הוא רכש מהילטון את הזכויות על השם. בתקופה זו הפכה אימפריית האופנה של לורן לעסק השווה מיליארדי דולרים.
בשנת 1970 זכה לורן בפרס העיר ניו יורק עבור קולקציית בגדי הגברים שיוצרה באופן בלעדי עבור שובר הלבבות אנדרו מקלין. בערך באותה התקופה הוא הוציא קולקציה של חליפות נשים, שנתפרו בסגנון גברי קלאסי, שעל כתפן הופיע לראשונה הסמל של פולו ראלף לורן. בשנת 1972 ייצר לורן חולצות עם שרוול קצר, הנושאות עליהן את הסמל של פולו, ב-24 צבעים.
בשנת 1987 אובחן לורן כסובל מגידול שפיר במוח. באפריל אותה שנה הוא עבר ניתוח להסרת הגידול, והחלים באופן מלא.
ב-11 ביוני 1997 הפכה חברת פולו ראלף לורן לחברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק, תחת הסימול RL.
ללורן יש שלושה ילדים- שני בנים ובת; אנדרו, דייוויד, העובד כמנהל בחברה של אביו, ודילן, הבעלים של חנות ממתקים ענקית ומפורסמת במנהטן. בשנת 2003 הודיע אחיינו של ראלף לורן, גרג לורן, שחקן וצייר אמריקאי, על אירוסיו לשחקנית אליזבת' ברקלי. לורן עיצב עבור הזוג את כל בגדי האירוע, לרבות השמלה של הכלה.
בשנת 2018 זכה לתואר אבירות (KBE) ממסדר האימפריה הבריטית.
לורן ידוע גם כאספן מכוניות קלאסיות. האוסף שלו הוצג לאחרונה במוזיאון לאמנות של בוסטון. לורן היה מושאן של מספר ביוגרפיות שנכתבו על אודותיו בידי ג'פרי טרכטנברג, מיכאל גרוס וקולין מקדוול. החברה שלו שמשה כמקום התרחשות סצנות רבות בסיטקום "חברים" (החל מעונה 5), והוא בעצמו הופיע בה הופעת אורח בעונה 6, פרק 8.
הוא נבחר לעצב את החליפה של מלאניה טראמפ בטקס השבעת בעלה כנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ. ב-4 בינואר 2025 הוענקה לו, לצד אישים אחרים, מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא ג'ו ביידן.
ראו גם

תאגיד פולו ראלף לורן (Ralph Lauren Corporation)
הערות שוליים

↑  הפרופיל של לורן, באתר פורבס
↑  פטימה חוסיין, Hillary Clinton, George Soros and Denzel Washington received the highest US civilian honor, באתר AP‏, 4 בינואר 2025 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403926905171  BIBSYS: 4041065  BnF: cb15605579r (data)  CiNii: DA15632176  GND: 118875116  ISNI: 0000 0001 2101 4725  LCCN: n88065195  LNB: 000273669  MusicBrainz: 2e59d801-d364-4ef6-9f8d-02d069251247  NDL: 00620978  NKC: xx0064899  NTA: 074769162  RKD: 284734  SUDOC: 115463003  ULAN: 500229300  VIAF: 54470621   WorldCat (עם VIAF): 54470621 
לוגו חברת פולו ראלף לורן
מלאניה טראמפ בחליפה בעיצוב ראלף לורן
מוריס רישאר

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1921 מונטריאול, קוויבק, קנדה
 פטירה:  27 במאי 2000 (בגיל 78) מונטריאול, קוויבק, קנדה
 מידע כללי
 מדינה:  קנדה קנדה
 משקל:  82 ק"ג 
 גובה:  1.78 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  הוקי קרח
 עמדה:  חלוץ אגף ימני
 תקופת הפעילות:  1942–1960 (כ־18 שנים)
 מועדון:  מונטריאול קנדיאנס (1942 - 1960)
 כניסה להיכל התהילה:  1961
 הישגים
 פרסים והוקרה:  גביע הארט (1947)  שדרת הכוכבים של קנדה (1999)  היכל התהילה של ההוקי קרח (1961)  פנתאון הספורט של קוויבק  גביע סטנלי  שותף במסדר קנדה  היכל התהילה של הספורט בקנדה 
 
ז'וזף אנרי מוריס רישאר האב (Joseph Henri Maurice Richard, Senior;‏ 4 באוגוסט 1921 - 27 במאי 2000) היה שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני בעמדת חלוץ אגף ימני, ששיחק בכל הקריירה המקצוענית שלו במונטריאול קנדיאנס בליגת ה-NHL. נחשב בעיני רבים לשחקן הטוב ביותר בתולדות הקנדיאנס, ולאחד החלוצים הטובים בכל הזמנים. ידוע בכינוי "רוקט" (Rocket - "רקטה").
רישאר זכה עם הקנדיאנס 8 פעמים בגביע סטנלי, ביניהם חמישה גביעים רצופים בין 1956 ל-1960, ארבעה מתוכם כקפטן הקבוצה. בעונת 1944/45 היה לשחקן הראשון שכבש 50 שערים בעונה של 50 משחקים, והיה השחקן הראשון בתולדות ה-NHL שהגיע ל-500 שערים בקריירה.
רישאר התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח ב-1961, פחות משנה לאחר פרישתו. היכל התהילה ויתר על תקופת ההמתנה המקובלת של 3 שנים לאחר הפרישה לכבודו. גביע על שמו, גביע מוריס "רוקט" רישאר, מוענק על ידי ה-NHL מדי עונה למלך השערים של העונה הרגילה.
שנים ראשונות

רישאר נולד ב-1921 כבן בכור לשבעה אחים ואחיות. בגיל 4 החל לשחק הוקי קרח בזירת קרח שבנה אבי המשפחה בחצר האחורית של ביתו. רישאר שיחק הוקי קרח בליגות מסודרות החל מגילאי הילדים, עד שהגיע ב-1938 לקבוצה-בת בוגרת של מונטריאול קנדיאנס ששיחקה באותו זמן בעיר קוויבק. כנער צעיר הצטיין גם בבייסבול ובאיגרוף.
במקביל, נשר רישאר מבית הספר כדי לעזור בפרנסת המשפחה כמכונאי, מקצוע אותו למד מאביו. בגיל 18 ניסה להתגייס לצבא קנדה כדי ללחום במלחמת העולם השנייה, אולם נדחה על ידי הצבא בנימוק ששברים מהם סבל כתוצאה מפציעות ספורט שונות בנערותו לא החלימו כראוי. גם ניסיונו להתקבל לצבא כמכונאי נדחה, כיוון שנשר מבית הספר ולא הייתה לו תעודה מקצועית רשמית.
קריירת המשחק > שנות ה-40: היווצרות של כוכב ועונה היסטורית

שורה של פציעות עיכבה את התפתחותו של רישאר בשנותיו הראשונות בקבוצה-הבת של הקנדיאנס. למרות זאת הבחין מאמן הקנדיאנס, פול היינס, ביכולת ההבקעה של רישאר, ושם לב למאפיין בולט במשחקו - יכולת ההחלקה שאפשרה לו לעקוף מגן יריב בהחלקה מהירה, להתייצב לפניו מול השער בתזמון מושלם, לקבל את הדיסקית ולהבקיע במהירות לפני שיתוקל. היינס, הגיע למסקנה שהדרך הטובה ביותר לנצל את יכולתו זו של רישאר היא להסיטו לתפקיד חלוץ אגף, משם יקל עליו להחליק במהירות אל מרכז ההתקפה ולהבקיע. הוא הסיט את רישאר לתפקיד חלוץ אגף ימני.
גם לאחר שהשלים את עונת 1941/42 בקבוצה-הבת ונבחן בסגל הקנדיאנס נפצע שוב ושוב, פציעות שכמעט והביאו להעברתו לניו יורק ריינג'רס. מאמן הקנדיאנס, דיק ארווין, התעקש להשאירו בקבוצה, וממילא המנכ"ל האגדי של הרייג'רס, לסטר פטריק, חשש להסתכן בהבאתו של רישאר המועד לפציעות וסירב לעסקה.
עונתו המלאה הראשונה של רישאר ב-NHL הייתה 1943/44. כיוון שרישאר היה שמאלי, העביר אותו המאמן דיק ארווין לאגף השמאלי. רישאר הוכיח במהירות את יכולתו כשסיים את העונה הרגילה עם 32 שערים ו-22 אסיסטים בעונה של 50 משחקים. באחד ממשחקי הפלייאוף כבש את כל חמשת השערים בניצחון של הקנדיאנס 5:1 על טורונטו מייפל ליפס. הקנדיאנס המשיכו וזכו בגביע סטנלי.
מעבר ליכולתו הטובה, יצא לרישאר שם של שחקן מהיר חימה. רוב שחקני הליגה, שידעו כי רישאר עסק באיגרוף כנער, פחדו להיקלע לקטטה איתו, ונרתעו ממבטו המאיים שעשה לו שם ברחבי הליגה.
העונה הבאה - עונתו השנייה בלבד ב-NHL - הייתה העונה שהכניסה את רישאר לדפי ההיסטוריה. רישאר סיים את העונה עם 50 שערים - השחקן הראשון בתולדות ה-NHL שמסיים עונה של 50 משחקים עם 50 שערים. עם שני חבריו לקו ההתקפה הראשון של הקנדיאנס, אלמר לק וטו בלייק, היה רישאר שותף מאותה עונה והלאה לאחד מקווי ההתקפה הטובים בתולדות ה-NHL לדעת רבים - קו שנודע בכינוי "the punch line". שלושת החברים סיימו את העונה בשלושת המקומות הראשונים ב-NHL בנקודות (שערים + אסיסטים), וכיוון ששלושתם היו שמאליים הוסט רישאר בחזרה לאגף הימני. מאז ועד סוף הקריירה שלו שיחק רישאר בתפקיד חלוץ אגף ימני. למרות הצלחת קו ההתקפה, ולאחר שסיימו את העונה הרגילה במקום הראשון בליגה, כשלו הקנדיאנס בפלייאוף ולא הצליחו להגן על תוארם.
בעונת 1945/46 הייתה ה-NHL חזקה יותר, עם שובם של שחקנים שהיו מגויסים במלחמת העולם השנייה. רישאר ירד בתפוקתו ל-27 שערים בלבד, אולם עזר להוביל את הקנדיאנס לזכייה נוספת בגביע סטנלי.
עונה טובה נוספת של רישאר - 45 שערים ו-26 אסיסטים - הובילה את הקנדיאנס לסדרת הגמר גם בעונת 1946/47, מול טורונטו מייפל ליפס. אולם במשחק השני בסדרה איבד רישאר את שלוותו וביצע מספר עבירות על שחקני הליפס בעזרת מקל ההוקי שלו, וגרם לפציעת שניים מהם. הוא נקנס על ידי ה-NHL והושעה מהמשחק השלישי, והקנדיאנס נוצחו בסדרה ואיבדו את התואר.
קריירת המשחק > 1950 - 1954: כוכב מוכח בליגה

שתי העונות של סוף שנות ה-40 היו חלשות יחסית עבור רישאר ועבור הקנדיאנס בכלל, כאשר במהלך הראשונה בהן התפרק קו ההתקפה של רישאר, לק ובלייק עם פציעה של בלייק שבעקבותיה נאלץ לפרוש מפעילות. רישאר חזר לכושרו הטוב בעונת 1949/50, כבש בה 43 שערים ומסר 22 אסיסטים, והמשיך גם בעונה הבאה עם 42 שערים ו-22 אסיסטים - שני בטבלת ההבקעה של הליגה, אחרי גורדי האו. הקנדיאנס נוצחו בסדרת הגמר, שוב על ידי היריבה המושבעת טורונטו מייפל ליפס.
בעונת 1951/52 שיחק רישאר 48 משחקים בלבד בשל פציעות, כאשר חברו הוותיק אלמר לק והצעיר והכוכב לעתיד ברני ז'פריון מובילים את הקבוצה. עם זאת כבש רישאר באותה עונה את אחד השערים המפורסמים בקריירה שלו במשחק האחרון של סדרת חצי גמר הפלייאוף מול בוסטון ברואינס. בעודו מדמם מעינו שנפגעה במשחק, החליף רישאר שחקן אחר שיצא מזירת הקרח, שעט ישירות מספסל המחליפים את שער הברואינס וכבש את השער שהכריע את הסדרה. בגמר נוצחו הקנדיאנס על ידי דטרויט רד וינגס.
רישאר סיים שלישי בטבלת המבקיעים בעונת 1952/53 אחרי כוכבי הרד וינגס, גורדי האו וטד לינדזי, אולם במהלך אותה עונה כבש את שערו ה-325 בקריירה והפך למבקיע השערים הגדול בתולדות ה-NHL עד אותה עת. הוא הצטיין בפלייאוף, עם 7 שערים ב-12 משחקים, והוביל את הקנדיאנס לזכייה נוספת בגביע סטנלי.
את העונה הבאה - בה שיתף פעולה לראשונה עם הכוכב הצעיר ז'אן בליבו - סיים רישאר עם 37 שערים ו-30 אסיסטים ב-70 משחקים (67 נקודות - שני בליגה), אולם הקנדיאנס כשלו בהגנה על התואר כאשר נוצחו בסדרת הגמר, שוב על ידי הרד וינגס.
קריירת המשחק > 1954/55: עונת "מהומות רישאר"

עונת 1954/55 הייתה סוערת במיוחד עבור רישאר והקנדיאנס. רישאר כתב מאז 1952 טור קבוע בעיתון "Samedi-Dimanche" ("שבת-יום א'") בשם "Tour du Chapeau" ("שלושער") על הנעשה בליגה. במהלך עונת 1954/55 כתב רישאר טור תגובה להשעייתו של חברו לקבוצה, ברני ז'פריון, ל-8 משחקים, שבו קבל על אפליה שקבוצתו סובלת ממנה לדעתו, והפנה אצבע מאשימה אל נשיא ה-NHL קלארנס קמפבל אותו כינה "דיקטטור". קמפבל איים על רישאר בעונש כבד, ומנהל הקנדיאנס פרנק סלקה אילץ את רישאר לכתוב טור התנצלות כדי לסגור את הפרשה.
על הקרח רישאר המשיך לגלות יכולת גבוהה, אולם מזגו הסוער גרם לשורה של תקריות, ולשיאו הגיע כשהכה קוון במשחק מול בוסטון ברואינס לקראת סיום העונה הרגילה. קלארנס קמפבל קיים לרישאר שימוע לאחר מספר ימים, שבסופו הטיל עליו קנס והשעיה לשארית העונה, כולל הפלייאוף כולו.
בעוד מחוץ למונטריאול נתפס העונש כקל עבור מעשה כה חמור, הוא התקבל בהלם במונטריאול ונתפס ככבד ביותר. המתיחות בין דוברי האנגלית ודוברי הצרפתית בקוויבק הייתה באותה תקופה בשיאה, ורבים חשו כי העונש הוא מגמתי ונועד לפגוע בסמל של דוברי הצרפתית, כמו גם נקמה של קמפבל על הביקורת שמתח עליו רישאר. קמפבל קיבל איומים על חייו, ובכל זאת בחר להגיע למשחק הבית הבא של הקנדיאנס כדי להראות שהעונה ממשיכה כרגיל. כ-6000 מפגינים חיכו לו מחוץ ל"מונטריאול פורום". במשחק עצמו נזרקו עליו ביצים ופירות מהרגע בו נכנס לאולם, ואחד האוהדים הצליח אף לעבור את השוטרים ששמרו על קמפבל ולהכותו. בסיום השליש הראשון של המשחק השליך אוהד פצצת גז מדמיע בתוך האולם. כל הנוכחים באולם פונו ממנו, והמשחק הופסק ולא חודש.
האוהדים שיצאו מהאולם הצטרפו למפגינים שעמדו מחוצה לו, וקהל רב יצא ממתחם האולם למסע של ונדליזם, ביזה והרס ברחבי העיר, במה שנודע לאחר מכן כ"מהומות רישאר". המהומות נמשכו עד השעות הקטנות של הלילה, כאשר רישאר עצמו עלה לשידור רדיו מיוחד והתחנן בפני האוהדים שיפסיקו את המהומות.
בפלייאוף, ללא רישאר, הגיעו הקנדיאנס לסדרת הגמר ונוצחו על ידי דטרויט רד וינגס.
קריירת המשחק > 1955 - 1960: שושלת שוברת שיאים והפרישה

עונת 1955/56 הייתה עונה של שינוי בקנדיאנס. דיק ארווין הוותיק עזב את הקבוצה, ובמקומו מונה למאמן טו בלייק - חברו של רישאר לקו ההתקפה המצוין בשנות ה-40. אל רישאר הצטרף בקבוצה אחיו הצעיר, אנרי, שהפך עם השנים לכוכב NHL בזכות עצמו.
רישאר וז'אן בליבו הובילו את הקנדיאנס לזכייה בגביע סטנלי באותה עונה, כאשר רישאר סיים שלישי בדירוג המבקיעים אחרי בליבו וגורדי האו. עונה אחת לאחר מכן מונה רישאר לקפטן הקבוצה והוביל אותה לגביע סטנלי שני רצוף.
פציעה בגיד האכילס שלו הגבילה את רישאר ל-28 משחקים בלבד בעונת 1957/58, אולם בפלייאוף חזר לכושר שיא וכבש 11 שערים ב-10 משחקים בדרך לזכייה נוספת בגביע סטנלי.
שתי העונות הבאות היו חלשות יותר עבור רישאר. הוא נעדר ממשחקים רבים בשל פציעות ותרומתו בפלייאוף הייתה צנועה מאוד. למרות זאת זכו הקנדיאנס בשני גביעים נוספים וסיימו את המחצית השנייה של העשור עם שיא NHL של 5 זכיות רצופות בגביע סטנלי, שיא שמחזיק מעמד עד היום.
בתום אותה עונה הודיע מוריס רישאר על פרישתו ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה

רישאר זכה לכבוד מלכים בעונה שלאחר פרישתו. מונטריאול קנדיאנס הוציאה לגמלאות את חולצתו, מספר 9, והיכל התהילה של ההוקי קרח קיבל אותו כחבר תוך שהוא מוותר על תקופת ההמתנה המקובלת של 3 שנים לאחר הפרישה.
ב-1967, עם היווסדו של מסדר קנדה, היה רישאר חבר במחזור הראשון של מקבלי תואר אצולה במסדר. הוא קיבל את התואר "קצין" (הדרגה השנייה מבין שלוש דרגות המסדר), וב-1998 קודם לדרגת companion - הדרגה הגבוהה ביותר.
ב-1972 ניסה רישאר את כוחו באימון. הוא התמנה למאמן קוויבק נורדיקס בליגת ה-WHA - הליגה שהתחרתה ב-NHL באותה תקופה. לאחר שני משחקים בלבד - ניצחון והפסד - החליט שאימון איננו ייעודו, ועזב את תפקידו.
ב-1996 נסגר אולם ה"מונטריאול פורום", האולם הביתי של הקנדיאנס בו עשה רישאר את מיטב שנותיו, והקנדיאנס עברו לאולם ביתי חדש. רישאר נכח בטקס הפרידה מהאולם יחד עם עוד כוכבים גדולים מההיסטוריה של הקבוצה, ומשהוקרא שמו זכה לתשואות רמות ובלתי פוסקות שגרמו לעיכוב הטקס בלמעלה מ-10 דקות. במרכז המסחרי שהחליף את האולם ניצב היום פסל של רישאר.
ב-1998 בחר בו המגזין הנחשב The Hockey News למקום החמישי ברשימת שחקני ה-NHL הגדולים בכל הזמנים (אחרי ויין גרצקי, בובי אור, גורדי האו ומריו למיה).
ב-1999 תרמו הקנדיאנס את גביע מוריס "רוקט" רישאר, המוענק מאז מדי עונה למלך השערים של העונה הרגילה ב-NHL (תואר שבו רישאר זכה 5 פעמים במהלך הקריירה שלו).
מותו והנצחתו

רישאר מת ב-27 במאי 2000. עם היוודע דבר מותו הפסיקה האספה הלאומית של קוויבק את ישיבותיה ודגלים ברחבי קוויבק הורדו לחצי התורן. ארונו הוצב ב"סנטר בל", האולם הביתי הנוכחי של הקנדיאנס, ולמעלה מ-100,000 אנשים עברו על פניו. בהלווייתו השתתפו בין היתר המושלת הכללית של קנדה אדריאן קלרקסון וראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין, כמו גם ראשי הממשל של קוויבק וכוכבי ה-NHL של תקופתו, ביניהם יריבו הגדול גורדי האו. שחקני קבוצת הבייסבול של העיר, מונטריאול אקספוז, לבשו על שרוולם סרט שחור עם הספרה 9 - מספר חולצתו של רישאר - למשך שארית עונת 2000.
קבוצת "לאוואל רוקט" מהעיר לאוואל, הקבוצה הבת של הקנדיאנס בליגה המשנית AHL, נקראת על שמו. גם קבוצה ב-Quebec Major Junior Hockey League, אחת מליגות הצעירים הראשיות בקנדה, נקראה על שמו - "מונטריאול רוקט". אולמה הביתי נקרא "אולם מוריס רישאר". ב-2003 עברה הקבוצה לאי הנסיך אדוארד, שם היא קיימת עד היום, ועד 2013 עדיין נקראה "רוקט" על שמו של רישאר.
פסלים של רישאר ניצבים באתרים שונים ברחבי קוויבק.
הישגים ופרסים

8 גביעי סטנלי (1944, 1946, 1953, 1956–1960), כולם עם מונטריאול קנדיאנס
גביע הארט (1947)
הראשון שהגיע ל-50 שערים בעונה (50 משחקים) (1944/45)
5 פעמים מלך השערים של העונה הרגילה
סטטיסטיקה בקריירה המקצוענית

השישיה הפותחת של מונטריאול קנדיאנס בשנות ה-40. רישאר ראשון משמאל בשורה הקדמית, לצידו חבריו לקו ההתקפה טו בלייק (מימין) ואלמר לק
קריקטורה מציגה את רישאר כתלמיד נזוף, הכותב על הלוח "יותר לא אקרא למר קמפבל דיקטטור"
חולצתו של רישאר מוצגת במרכז ונקובר ב-2010 במסגרת אירועי אולימפיאדת החורף
פסל של רישאר בגטינו שבקוויבק
Assassin's Creed: Brotherhood
משחקיות > מצב מרובה משתתפים

"Assassin's Creed: Brotherhood" הוא המשחק הראשון בסדרת המשחקים לכלול מצב מרובה משתתפים. השחקנים הם חניכים טמפלרים בשלבי אימונים במתקן של תאגיד אבסטרגו. הם משתמשים באנימי (צורת רבים לאנימוס) שנראה בתחילתו של המשחק "Assassin's Creed II" כדי לקבל גישה לזכרונותיהם של טמפלרים מזמני העבר ולרכוש את יכולותיהם באמצעות "אפקט הדימום". קיימים שמונה מצבי משחק (מבוקש, ברית, מצוד, לכידת תיבה, מבוקש מתקדם, ברית מתקדם, ליווי והתנקשות) ומפות משחק שונות, ביניהם אזורים מהמשחק השני והשלישי כמו פירנצה, כמו גם מפות חדשות לרומא, קסטל גנדולפו, סיינה ומון-סן-מישל. המשחקיות במצב מרובה משתתפים דומה למשחקיות הראשית, וזאת כשהשחקנים נדרשים להשתמש ביכולות ההתנקשות וההתגנבות שלהם. על השחקנים לצוד אחר מטרות בעוד הם ניצודים בעצמם. ניתן להרוויח נקודות בזכות משימות התנקשות, הגנה מפני רודפים, רכישת בונוסים והשלמת מטרות ספציפיות למצב משחק זה. מצב זה כולל גם מגוון דמויות חדשות, שיש צורך לפתוח את רובן.
מצב המולטיפלייר כולל גם מערכת רמות, שמאפשרת לשחקנים לפתוח פרסים באמצעות רכישת נקודות ניסיון במהלך הקרבות והשגת רמות חדשות. לאחר מכן, השחקנים יכולים לפתוח יכולות, הטבות ורצפים. היכולות הן כישורים אקטיביים שניתן להשתמש בהם רק אחרי זמן המתנה מסוים. הטבות הן כישורים פסיביים, שאותן ניתן לחמש לקראת הקרב והן פעילות כל הזמן. רצפים הם בונוסים שנרכשים לאחר הצלחה בהשגת חוזי התנקשות מושלמים/כושלים. בתערוכת E3‏ 2010 הוצגה גרסת בטא של מצב מרובה המשתתפים, שהייתה בלעדית לפלייסטיישן 3. היא החלה ב-4 באוקטובר 2010, עם גישה מוקדמת למנויי PlayStation Plus מ-27 בספטמבר, והסתיימה ב-18 באוקטובר 2010. בגרסה זו היו זמינות שלוש מפות - רומא, קסטל גנדולפו וסיינה.
חברת יוביסופט הודיעה ששרתי "Brotherhood", בנוסף לאלה של כותרים ישנים אחרים של החברה, ייסגרו ב-1 בספטמבר 2022 - תאריך שנדחה ל-1 באוקטובר 2022. הדבר גרם לכל ההישגים והפרסים שקשורים למצב מרובה המשתתפים בגרסאות הקונסולות להיות בלתי ניתנים להשגה.
משחקיות > מצב מרובה משתתפים > מצבי משחק > חופשי לכולם

במצב משחק "מבוקש", לפחות שישה שחקנים נמצאים על המפה ועליהם להתנקש אחד בשני. לכל שחקן ניתן שחקן אחר כמטרה שעליו להתנקש בה. היעד הוא למצוא ולהרוג את המטרה מבלי להתגלות או להיהרג בידי הרודף או הרודפים שנשכרו לצוד אחרי השחקן. ניתן להבדיל את השחקנים מדמויות שאינן שחקן. אם השחקן הורג דמות שאינה שחקן או שמתגלה ממקום מחבואו, הרודף יכול לזהות אותו ביתר קלות מאחרים - דבר שמוביל בדרך כלל למרדף בין השניים. השחקן עם הניקוד הגבוה ביותר בסופו של הסיבוב מנצח. שחקנים יכולים לאבד את חוזה ההתנקשות שלהם אם הם יהרגו דמות שאינה שחקן, אם יהממו אותם הנרדפים או אם הנרדפים שלהם ייהרגו בידי שחקן אחר. שחקן אינו יכול להרוג שחקן אחר שאינו המטרה שלו, אך הם מסוגלים להמם את הצייד שלהם. המצב המתקדם של "מבוקש" הוא גרסה שונה שלו, כאשר השוני מתבטא בכמות גדולה יותר של דמויות שאינן שחקן כדי להקשות על מציאת הנרדפים, וכן מצפן פחות מדויק. בדרך כלל נדרשת התגנבות רבה יותר בגרסה המתקדמת יותר.
מצב המשחק "התנקשות" דומה ל"מבוקש", אלא שבמקום חוזי התנקשות במטרות, כל השחקנים הם מטרות חופשיות. על השחקנים לזהות שחקנים אחרים ולהינעל עליהם לפני שיתנקשו בהם. עקב העובדה ששני שחקנים יכולים להרוג אחד את השני, מי שיינעל ראשון על האחר יהפוך לצייד, בעוד האחר יהפוך לניצוד. המצפן הרגיל שמופיע במצב "מבוקש" מוחלף בחצי כיוון בהתאם לקרבה, שגדלים לצורת קשתות ככל שהמטרה מתקרבת ויהפכו בסופו של דבר לעיגול שלם כשהשחקנים האחרים יהיו קרובים מאוד. כמו מצבי משחק אחרים, השחקן בעל הניקוד הגבוה ביותר ינצח בסיבוב.
משחקיות > מצב מרובה משתתפים > מצבי משחק > צוות

במצב משחק "ברית", קיימים שלושה צוותים כשכל אחד מוגבל לשני שחקנים שמשתמשים באותה אישיות. מטרת מצב המשחק הזה היא להרוויח כמה שיותר נקודות מהצוותים האחרים, אך כל צוות נרדף בידי צוות אחר והוא מורשה להרוג רק צוות אחד (שאינו זה שרודף אחריו), ולהמם את אלה שרודפים אחריו. מצב המשחק מאתגר שחקנים לעבוד בעבודת צוות, כששני השחקנים יכולים לעזור אחד לשני ולהתנקש בו זמנית במטרותיהם. המצב המתקדם של "ברית" הוא גרסה שונה שלו, כאשר המצפן במשחק כמו גם הקרב עם המטרות הופך לקשה יותר בדומה למצב המתקדם של "מבוקש".
מצב המשחק "מצוד" מכיל שני צוותים של ארבעה אנשים. צוות אחד הוא הצייד, בעוד הצוות השני הוא הניצוד. כל צוות נראה כמו דמות ספציפית, ומשתתף בתורות להיות הצייד או הניצוד. הצוות הצייד מקבל נקודות על ידי התנקשויות, בעוד הצוות הניצוד מקבל נקודות על ניסיונות בריחה, הימום הציידים והיכולת להישאר חבוי. הצוות עם הניקוד הגבוה ביותר מנצח. במצב המשחק "לכידת תיבה" ישנם שני צוותים של ארבעה כל אחד. צוות אחד הוא הצייד, בעוד צוות שני הוא הניצוד שצריך לגנוב תיבות אוצר כשהם עומדים קרוב אליהן. כל צוות נראה כמו דמות ספציפית ומשתתף בתורות להיות הצייד או הניצוד. ציידים מקבלים נקודות על ידי התנקשויות, בעוד הניצודים מקבלים נקודות על ידי ניסיונות בריחה, הימום וגניבת תיבות. הצוות עם הניקוד הגבוה ביותר מנצח. מצב המשחק "ליווי" מכיל צוות אחד של ארבעה משתתפים, שמלווה דמות שאינה שחקן בעוד הצוות השני מנסה להתנקש בהם. בכל פעם, קיימות שתי דמויות שאינן שחקן שיש צורך להגן עליהן והן עוברות דרך שורה של נקודות ציון שנראות בידי שני הצוותים. כאשר הדמות שאינה שחקן נהרגת, אחרת מסתנכרנת במקומה. למצב המשחק קיימים שני סיבובים, כשכל צוות משחק פעם אחת כמלווה ופעם אחת כמתנקש.
משחקיות > מצב מרובה משתתפים > מצבי משחק > דמויות

שחקנים יכולים לבחור באחת מתוך 21 דמויות המשחק, ביניהן קורטיזנה, ספר, כומר, אציל, אורב, מוציא להורג, רופא, נפח, קפטן, מבריח, מכונאי, בוזז, גנב, ארלקינו ושכיר חרב. שתי דמויות מיוחדות היו זמינות רק במהדורות להזמנה מוקדמת של המשחק, הארלקינו והקצין. אולם, שתי דמויות אלו צורפו מאוחר יותר לחבילת ההרחבה "היעלמות דה וינצ'י" כמו גם המיקומים המיוחדים של שוק טראיאנוס והאקוודוקט. החבילה כוללת ארבע דמויות חדשות - דמה רוזה, אביר, מרקיז ומצורע. לכל דמות יש מהלכי התנקשות שמיוחדים לה, כמו גם כלי נשק אופייני לאותה דמות. הדמויות יכולות להיות מותאמות מראש ככל שהשחקן עולה שלב, החל בצבע התלבושת וכלה בסוג כלי הנשק.
עלילה > היעלמות דה וינצ'י

בשנת 1506, בזמן שאציו רדף אחרי צ'זארה בורג'ה, הוא ביקר את חברו לאונרדו דה וינצ'י בבית המלאכה שלו ברומא כדי לבקש את עזרתו במעבר ימי לספרד. לאונרדו מציע לקחת את אציו לקפטן ספינה, אך לפני כן מבקש ממנו למצוא את השוליה שלו, ג'אן ג'קומו קפרוטי דה אורנו, הידוע בשם סאלאי. כאשר אציו וסאלאי חוזרים לבית המלאכה אחרי היתקלות עם הרמטיציסטים, חברי הכת של הרמס טריסמגיסטוס, הם מגלים שבית המלאכה נטוש ומסיקים מכך שלאונרדו נחטף בידי הרמטיציסטים, שמאלצים אותו לקחת אותם למקדש תת-קרקעי שמצא. סאלאי מוצא כיתוב על הרצפה שמרמז שעליהם לאתר חמישה ציורים של לאונרדו שהיו בעבר בחזקתו של אציו במונטריג'וני אך כעת נעלמו.
אחרי שאיתרו את הציורים, אציו מגלה דיאגרמות קטנות בתוך כל אחד מהציורים, שכאשר מחוברות יחדיו מגלות את מיקומו של המקדש. אציו עושה את דרכו לשם והורג את ההרמטיציסטים שמחזיקים בלאונרדו כבן ערובה. השניים חוקרים את המקדש ומגלים כספת נוספת שנבנתה בידי הציוויליזציה הראשונה, ובתוכה מצוי רק מעמד. אציו מניח את ידו על המעמד, וחושף מספרים מוזרים שהשניים אינם מודעים לפשרם, מאחר שמדובר בנקודות ציון. לאונרדו חושב שהם חסרי משמעות, ואציו מעיר על כך שהמספרים אינם מיועדים להם. השניים עוזבים את המקדש.
בזמנים המודרניים, שני הגברים אומרים שדזמונד נפל לתרדמת, ואחד מהם אומר "יש לנו את המיקום של המקדש. למה אתה מחכה, בוא נצא".