stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר
הערות שוליים

↑  נתונים סטיסטיים מאתר רשות הפארק הלאומי.
| הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| אנגליה | אזור הפסגות (1951) • אזור האגמים (1951) • דארטמור (1951) • צפון יורק מורס (1952) • יורקשייר דיילס (1954) • אקסמור (1954) • נורת'מברלנד (1956) • הברודס (1988) • ניו פורסט (2005) • הדאונס הדרומיים (2010) |  |
| ויילס | סנודוניה (1951) • חופי פמברוקשייר (1952) • ברקון ביקונס (1957) |  |
| סקוטלנד | לוך לומונד והטרוסכס (2002) • הקיירנגורמס (2003) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529990805171  GND: 4367943-2  LCCN: sh91003655  VIAF: 126110014   WorldCat (עם VIAF): 126110014
הצייד (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  דרקון אדום
 בימוי:  מייקל מאן 
 הופק בידי:  דינו דה לורנטיס
 תסריט:  מייקל מאן
 עריכה:  דב הניג 
 שחקנים ראשיים:  בריאן קוקס אדוארד נורטון רייף פיינס
 מוזיקה:  מיצ'ל רוביני 
 צילום:  דנטה ספינוטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  De Laurentiis Entertainment Group 
 חברה מפיצה:  De Laurentiis Entertainment Group, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באוגוסט 1986
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי
 תקציב:  15,000,000$
 הכנסות:  8,620,929$
 הכנסות באתר מוג'ו:   manhunter
 סרט הבא:  שתיקת הכבשים
 סרטים בסדרה:  שתיקת הכבשים, חניבעל, חניבעל: מקור הרוע
 תרגום לעברית:  צייד אדם
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצייד (באנגלית: Manhunter, ובעברית: צייד אדם) הוא מותחן אמריקאי משנת 1986 מאת ובבימויו של מייקל מאן, בהתבסס על הנובלה מאת תומאס האריס "דרקון אדום". במרכז הסרט ניסיונותיו של ויל גרהם (ויליאם פיטרסן), בלש משטרתי מיומן, לתפוס רוצח סדרתי (טום נונאן) שמשתמש בקניבליזם כדי להפגין את עליונותו על האחרים, וכל זאת מתוך הערצה והערכה עמוקה לד"ר חניבעל לקטר (בריאן קוקס), שבו נעזר גרהם כדי לפענח את המניעים הפסיכולוגיים של הרוצח. לסרט נעשה רימייק בשנת 2002 בשם "דרקון אדום". הרימייק בוים על ידי ברט ראטנר וצולם על ידי דנטה ספינוטי, צלם "הצייד". בסרט כיכבו אדוארד נורטון בתפקיד ויל גרהם, רייף פיינס בתפקיד פרנסיס דולרהייד ואנתוני הופקינס בתפקיד חניבעל לקטר.
הסרט הוא העיבוד השני לספר של תומאס האריס, לפניו הוסרט ספרו של האריס "יום א' השחור" בשנת 1977, ברם הסרט הוא העיבוד הראשון לספר שבו מככבת דמותו של חניבעל לקטר הקניבל. אחריו באו שתיקת הכבשים, חניבעל, דרקון אדום וחניבעל: מקור הרוע.
הפקה > ליהוק

ויליאם פיטרסן לוהק לתפקיד ויל גרהם, לאחר שלתפקיד נבחנו שחקנים כמו ריצ'רד גיר, פול ניומן ומל גיבסון. פטרסון חקר את אופן העבודה במשטרה על ידי פגישות עם שוטרים אמיתיים ומסמכים מהימנים שהוכנו על ידי המשטרה והועברו לידיו בידי צוות ההפקה באופן מסווג.
טום נונאן לוהק לתפקיד פרנסיס דולרהייד, הרוצח. לדבריו, נונאן עשה 50 שכיבות סמיכה ביום כדי להתכונן לתפקיד. בעת צילומי הסרט, נונאן למד על טבעם של רוצחים סדרתיים ושמר על מרחק מהשחקנים ששיחקו את רודפיו, כדי ליצור תחושה אותנטית כאילו הוא באמת נרדף.
דניס פארינה, שחקן שכבר עבד עם מאן בעבר, לוהק לתפקיד מפקדו של ויל גרהם, ג'ק קרופורד. פארינה קרא, בנוסף לתסריט, את הנובלה "דרקון אדום", כדי להבין את המניעים של דמותו.
קים גרייס, שלוהקה לתפקיד אשתו של גרהם, עבדה עם מאן בפרק אחד של "מיאמי מחלק מוסר". "זמן המסך" שלה ב"צייד אדם" מועט.
בריאן קוקס לוהק לתפקיד ד"ר חניבעל לקטור, על סמך ביצועיו כרוצח סדרתי בסרט אימה טלוויזיוני. בעת האודישן שלו, קוקס הוכרח להסתובב עם הגב לבוחנים, כדי שלא יראו את פניו ויסתמך רק על קולו. משראו הבוחנים כי טוב, נבחר קוקס לתפקיד.
ג'ואן אלן לוהקה כריבה מקליין, חברתו העיוורת של הרוצח דולרהייד. כהכנה לתפקידה, אלן ביקרה במכון הניו יורקי לחקירת העיוורון, והסתובבה עם מסכה שכיסתה את פניה כאשר יצאה לטייל. אלן הופיעה בעבר עם השחקן הראשי, פטרסון, בהפקות תיאטרון מסחריות.
סטיבן לאנג לוהק לתפקיד פרדי לאונדס, העיתונאי החטטן, על סמך היכרותו ארוכת השנים עם מאן, והיותם חברים טובים שמשתפים פעולה לעיתים קרובות.
הפקה > הפקה

הכותרת לתסריט הסרט הייתה במקור "דרקון אדום". דינו דה לורנטיס, שהפיק את מרבית סרטי חניבעל לקטר, שינה את השם ל"צייד אדם" עם הפצתו לבתי הקולנוע. מאן לא אהב את שמו החדש של הסרט, כי מצא אותו "נחות", אך נאלץ לעמוד בנסיבות. דה לורנטיס שינה את השם כדי שלא יחשבו שזהו המשכו של הסרט "דרקון לחימה" שאותו הפיק ועסק באמנויות לחימה. הסרט צבעוני ברוח של מאן.
הפצה

הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-15 במרץ 1986, והסכומים שגרף בתחילת השבוע שבו הוקרן היו לא רעים, אם כי המצב הידרדר בהמשך. בצרפת, "הצייד" הוקרן ב-9 בנובמבר 1987, וזכה בפרס הביקורת הצרפתית; הבכורה בבריטניה נדחתה במשך זמן רב, עד שהוקרנה לציבור הרחב ב-24 בפברואר 1989; בפולין הוא הוקרן לראשונה ב-11 בינואר 2009. בספטמבר של אותה שנה, הוקרן הסרט ב-3D. ב-19 במרץ 2011 הוקרן הסרט מחדש באיכותו המקורית לציון 25 שנה להסרטתו. הבמאי, מייקל מאן, היה נוכח באירוע.
הסרט יצא במהדורת DVD ב-10 באוקטובר 1998. ב-2000 יצאה להקרנה מוגבלת גרסת הבמאי שלו, וב-2003 היא יצאה על גבי DVD.
הסרט יצא על גבי תקליטור HD-DVD בידי חברת MGM (מחזיקת הזכויות על סרטי לקטר) שלוש פעמים, ב-2004, ב-2007 וב-2009, כחלק מערכה הכוללת את כל סרטי חניבעל לקטר ו"בונוסים" האופייניים למהדורות אלה, כגון סיפורי "מאחורי הקלעים" למיניהם.
פסקול

פסקול הסרט יצא במהדורה מוגבלת על גבי מדיות בדצמבר 1986. הפסקול יצא מחדש לחנויות על גבי תקליטור במרץ 2010.
הר שלמה

| --- | --- |

הר שלמה לרקע ים סוף והר שעיר בירדן
 מידע כללי
 גובה:  705 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  דרום הנגב
 רכס הרים:  הרי אילת
 קואורדינטות:  29°34′49″N 34°53′59″E﻿ / ﻿29.5802778°N 34.8997222°E﻿ / 29.5802778; 34.8997222
  (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןהר שלמה(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןהר שלמה
 
הר שלמה, שגובהו 705 מטר, הוא אחד ההרים העתיקים ביותר ברכס הרי אילת. גילו נאמד במאות מיליוני שנים יותר מרוב ההרים הסובבים אותו. הוא מוקדם בכ-500 מיליון שנים מהר יהורם הצמוד אליו.
ההר קרוי על שמו של שלמה המלך שהקים את המכרות במקום. הר שלמה אמור היה להיות ההר הגבוה ביותר מבין ההרים שנקראו על שם אחד ממלכי יהודה, אך המלך חזקיהו זכה שעל שמו יקרא הר גבוה משל שלמה, זאת כיוון שבימיו של חזקיהו הוחזרה השליטה של ממלכת יהודה לאזור זה, לאחר מרידה ממושכת של האדומים.
ההר עשוי מסלעים מגמטיים ומותמרים ולכן צבעו שחור.
פסגתו של ההר מחוברת בשבילים מסומנים להר יהורם, לנחל שלמה ולכביש 12, וכן לנחל נטפים. השבילים המסומנים בהר שלמה מאופיינים בתלילות חדה במיוחד, עקב מבנהו הכללי של ההר.
בשביל המסומן המחבר את נחל שלמה ואת הר יהורם לפסגת ההר הותקנו בתחילת שנות ה-2000 מעקות מתכת המקלים על העלייה והירידה. בשביל המסומן המחבר את נחל נטפים לפסגת ההר הותקנו כבר קודם לכן עזרי מתכת שונים המקלים על העלייה והירידה ב-10 מקומות שונים, ובמהלך השנים שופרו אותם עזרים באופן המקל עוד את העלייה והירידה. גם אחרי כל אותם שיפורים, מדובר במסלול תלול ומסוכן למיטיבי לכת בלבד.
מסלולי הר שלמה מתאימים לנוסעים בתחבורה ציבורית, עקב קרבתו הרבה לעיר אילת וכן למסלול קו 392 הנוסע בהרי אילת.
גלריה

הנוף מפסגת הר שלמה על מפרץ אילת, אילת ועקבה
מבט לערבה מפסגת הר שלמה ביום חורפי
הר שלמה
תצפית מהר יואש לכיוון הר שלמה
הר שלמה. ניתן לראות את הקו המבדיל בין הגרניט, סלע היסוד, לבין הגיר, סלע המשקע המרכיבים את ההר.
הצנחנית שלא שבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עודד בצר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן היסטורי
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת י' שרברק
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  173
 עורך:  אלכס זהבי
 סדרה
 סדרת ספרים:  "נועזים"
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001134428, 001255358, 001850426, 002709846, 002321878
הצנחנית שלא שבה הוא ספר לנוער מאת הסופר הישראלי עודד בצר, שיצא לאור בשנת 1969 ומתאר את חייה של חנה סנש.
עלילה

החלק הראשון של הספר מתרחש בקיסריה ונהלל, ומתמקד בזיכרונותיה וחייה האישיים של חנה סנש, יהודייה ילידת הונגריה. מובאים בו גם קטעים מיומנה. חנה בוחרת לוותר על החיים השקטים בארץ ישראל המנדטורית, ומתגייסת לחיל האוויר הבריטי כדי להילחם לצדו במלחמת העולם השנייה. במסגרת פעילותה, הופכת חנה לצנחנית ומוצנחת ביוגוסלביה שם היא משתפת פעולה עם כוחות פרטיזנים מקומיים ומגיעה להונגריה. בהונגריה היא נתפסת, נחקרת ועוברת עינויים, אולם לא מסגירה את חבריה ומסתירה את הקוד הסודי של המשדר, שבעזרתו ההונגרים יכולים לתפוס את חבריה. היא נשפטת, אולם עוד לפני שמסתיים המשפט מוצאת להורג בידי כיתת יורים. בסוף הספר מובא השיר "אשרי הגפרור".
הוצאה לאור

הספר ראה אור ב-1969 והיה השני בסדרת "נועזים" של הוצאת י' שרברק, שהוקדשה לביוגרפיות של גיבורי ראשית היישוב, כגון "לא בדרך המלך" על אורד וינגייט גם הוא מאת בצר; "גיבור חידה" על יוסף טרומפלדור מאת אוריאל אופק; "שרה, גיבורת ניל"י" על שרה אהרנסון ו"דמעות של אש" על צביה לובטקין, שניהם מאת דבורה עומר. הספר זכה בפרס יצחק למדן לספרות ילדים של עיריית רמת גן.
הערות שוליים

↑  חולקו פרסים ספרותיים מטעם עיריית רמת-גן, מעריב, 14 בדצמבר 1970
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הספרייה המלכותית של דנמרק

| --- | --- |

 מיקום:  Søren Kierkegaards Plads 1, 1221 København K 
 תאריך ייסוד:  1648 
 קואורדינטות:  55°40′26″N 12°34′56″E﻿ / ﻿55.673825°N 12.582208333333°E﻿ / 55.673825; 12.582208333333
 https://www.kb.dk
  (למפת קופנהגן מוגדלת) הספרייה המלכותית של דנמרק(למפת קופנהגן רגילה) הספרייה המלכותית של דנמרק he
 
הספרייה המלכותית (בדנית: Det Kongelige Bibliotek) בקופנהגן היא הספרייה הלאומית של דנמרק והספרייה האקדמית של אוניברסיטת קופנהגן. היא בין הספריות הגדולות בעולם והגדולה במדינות הנורדיות. בשנת 2017 הספרייה התמזגה עם ספריית המדינה האוניברסיטאית באורהוס כדי ליצור ספרייה לאומית מאוחדת.
הספרייה מכילה אוצרות היסטוריים רבים, ועותק של כל היצירות שהודפסו בדנמרק מאז המאה ה-17. הודות לתרומות נרחבות בעבר, הספרייה מחזיקה כמעט את כל היצירות המודפסות הדניות הידועות וכולל הספרים הדנים הראשונים שהודפסו ב-1482 על ידי יוהאן סנל.
היסטוריה

הספרייה המלכותית נוסדה בשנת 1648 על ידי המלך פרדריק השלישי, שתרם אוסף מקיף של יצירות אירופאיות. הספרייה נפתחה לציבור בשנת 1793.
ב-1989 הספרייה מוזגה עם ספריית אוניברסיטת קופנהגן היוקרתית (שנוסדה ב-1482). בשנת 2005 הספרייה מוזגה עם הספרייה הלאומית הדנית למדע ולרפואה (כיום ספריית הפקולטה למדעי הטבע והבריאות). השם הרשמי של הארגון נכון ל-1 בינואר 2006 הוא הספרייה המלכותית, הספרייה הלאומית של דנמרק וספריית אוניברסיטת קופנהגן . בשנת 2008, ארכיון הפולקלור הדני מוזג עם הספרייה המלכותית.
בשנות ה-70 התרחשה בספרייה גניבת הספרים הגדולה ביותר בהיסטוריה של דנמרק, והמקרה נפתר רק ב-2003. כמעט 3,200 יצירות (רובן עתיקות), נגנבו מהספרייה על ידי עובד. רוב היצירות אותרו מאז, אך כמה מאות יצירות עדיין לא נמצאו.
ב-2017 החזיקה הספרייה המלכותית כ-36,975,069 פריטים פיזיים ו-2,438,978 כותרים אלקטרוניים.
כיום הספרייה המלכותית ממוקמת בחמישה אתרים פיזיים. התפוצה השנתית היא 11,400,000 הלוואות (10,900,000 מהן הלוואות אלקטרוניות). ישנם כ-32,196 משתמשים פעילים. התקציב השנתי הוא 394 מיליון קרונה דנית (58 מיליון דולר), כולל הוצאות בנייה ותחזוקה.
הספרייה פתוחה לכל מי מעל גיל 18 וישנם כללים מיוחדים חלים על שימוש בפריטים נדירים ובעלי ערך.
הערות שוליים

↑  "Det Kongelige Bibliotek". Den Store Danske (בדנית). נבדק ב-2022-03-27.
↑  "Det nye nationalbibliotek kommer til at hedde Det Kgl. Bibliotek" (בדנית). נבדק ב-2018-03-03.
↑  "Det Kongelige Bibliotek / National Library of Denmark". The Conference of European National Librarians (CENL) (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-03-27.
↑  "Johann Snell". Den Store Danske (בדנית). נבדק ב-28 באוגוסט 2017. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  "Tidslinie for Det Kgl. Bibliotek". Det Kongelige Bibliotek (בדנית). נבדק ב-2022-03-27.
↑  Olsen, Jan (2003-12-11). "Police close to solving library thefts 25 years on". the Guardian (באנגלית). נבדק ב-2022-03-27.
↑  "Det Store Bogtyveri" (בדנית). Det Kongelige Bibliotek. 2006. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Milliontyveri fra Det Kongelige Bibliotek". TV2. 4 באפריל 2008. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Det Kgl. Bibliotek efterlyser stjålne bøger". Jyllands-Posten. 2 בפברואר 2005. נבדק ב-3 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| ספריות לאומיות של אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה (רומא ופירנצה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה (בודפשט ודברצן) • הממלכה המאוחדת (אנגליה, ויילס, סקוטלנד) • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד (קטלוניה) • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 (מוסקבה וסנקט פטרבורג) • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263889905171  BNE: XX143724  BnF: cb118703468 (data)  CANTIC: a11309210  CiNii: DA0192251X  GND: 43027-4  ISNI: 0000 0001 2308 732X  LCCN: n79003366  NKC: kn20010710520  SUDOC: 026458853  Trove: 1176267  VIAF: 138525910   WorldCat (עם VIAF): 138525910
הציירים הגדולים

ציד הצבאים של פרידריך השלישי נסיך סכסוניה מאת לוקאס קראנאך האב
הציירים הגדולים (באנגלית: Old Master) הוא מונח בלתי פורמלי המשמש לכינוי של הציירים האירופאים אשר פעלו לפני שנת 1800, ואשר מתייחס לכל סוגי עבודתם כגון: ציור, הדפס או תחריט עץ.
בדרך כלל מדובר על ציירים שהיו בעלי מקצוע מעולים ומוכרים בתקופתם, חברי הארגון המקצועי, ה"גילדה", המקומית של אומנותם, ועצמאים בעבודתם.
הכללה

במאות ה-18 וה-19 התייחסו לתקופת היצירה של הציירים הגדולים כמתחילה סביב שנת 1450–1470. הציירים בתקופות קדומות יותר כונו "פרימיטיביים". מילון אוקספורד האנגלי התייחס בתחילת המאה ה-20 לציירים הגדולים כאל כל מי שקדם לתקופה המודרנית כלומר אלה שפעלו בין המאות ה-13 ועד ה-17. בהולנד מתייחסים במונח לציירים מתקופת "תור הזהב" של הציירים ההולנדים. בדרזדן קיים מוזיאון הציירים הגדולים והוא המוזיאון היחיד המשתמש במונח באופן רשמי כחלק משמו, המחזיק עבודות של ציירים שקדמו לתקופת הבארוק.
השימוש במונח

היסטוריונים של האמנות ממעטים להשתמש במושג בטענה כי הוא מעורפל מדי. לעומת זאת המונח נמצא בשימוש נרחב אצל סוחרי האמנות, ובתי המכירות הפומביות על מנת ליצור הבחנה וחשיבות מדורגת ליצירות הנמכרות.
דוגמאות

תקופת טרום הרנסאנס - צ'ימבואה, ג'וטו, דוצ'ו, סימונה מרטיני, סטפנו די ג'ובאני, ז'אן פוקה
תקופת הרנסאנס המוקדם - פיליפו ברונלסקי, לורנצו גיברטי, דונטלו, פרה אנג'ליקו, מזאצ'ו, לאונה בטיסטה אלברטי, פיליפו ליפי, פיירו דלה פרנצ'סקה, דונטו ברמנטה, בוטיצ'לי, דומניקו גירלנדיו
הרנסאנס העילי והוונציאני - לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, רפאל, אנטוניו דה קורג'ו, ג'ובאני בליני, ג'ורג'ונה, טיציאן
הרנסאנס הצפוני - יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג, הירונימוס בוש, אלברכט דירר, אלברכט אלטדורפר, פיטר ברויגל האב
מנייריזם - ג'ורג'ו וזארי, ג'וזפה ארצ'ימבולדו, ג'אמבולוניה, אל גרקו, קאראווג'ו
תקופת הבארוק - פטר פאול רובנס, ארטמיזיה ג'נטילסקי, יאקוב יורדאנס, ניקולא פוסן, אנתוני ואן דייק, דייגו ולאסקס דה קואיאר, קלוד לורן
בני "תור הזהב" ההולנדי - פרנס הלס, רמברנדט, דוד טנירס הבן, יאקוב ואן רויסדאל, יאן ורמיר
סגנון הרוקוקו - אנטואן ואטו, פרנסואה בושה, ז'אן אונורה פרגונאר
ניאוקלסיקה ורומנטיזם - ז'אק-לואי דויד, ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, פרנסיסקו דה גויה, ויליאם בלייק, אנטואן-ז'אן גרו, תומאס גיינסבורו, ג'ון קונסטבל, ויליאם טרנר
ראו גם

מאסטרו - המונח המקביל במוזיקה
לקריאה נוספת

Lucie-Smith, Edward, The Thames & Hudson Dictionary of Art Terms, p. 152, 2003 (2nd edn), Thames & Hudson, World of Art series, ISBN 0500203652
הצמדה איזוגונלית

אופן ההגדרה של הצמודה האיזוגונלית
בגאומטריה, הצמודה האיזוגונלית של P ביחס למשולש ABC נבנית על ידי שיקוף הישרים PA, PB, PC סביב חוצי הזוויות של A, B, C. שלושת הישרים החדשים נחתכים בנקודה כתוצאה של משפט צ'בה לזוויות, והיא הצמודה האיזוגונלית ל-P, המסומנת ב-*P. הצמודה האיזוגונלית של *P היא P, מה שאומר כי הצמדה איזוגונלית היא אינוולוציה.
הצמודה האיזוגונלית למרכז המעגל החסום I היא עצמה. מרכז המעגל החוסם O ומפגש הגבהים H צמודים איזוגונלית זה לזה. הצמודה האיזוגונלית למפגש התיכונים היא נקודת למואן, נקודת מפגש התיכושקפים. הצמודה האיזוגונלית של נקודה על צלע המשולש היא הקודקוד שמול הצלע, וזה המקרה יחיד בו הצמדה איזוגונלית אינה חד-חד-ערכית.
בקואורדינטות טריליניאריות, הצמודה האיזגונלית של  x:y:z היא  {\frac {1}{x}}:{\frac {1}{y}}:{\frac {1}{z}}. בקואורדינטות בריצנטריות, הצמודה האיזוגונלית של  (x:y:z) היא  {\frac {a^{2}}{x}}:{\frac {b^{2}}{y}}:{\frac {c^{2}}{z}} כאשר  a,b,c הן אורכי צלעות המשולש.
לעיתים קרובות, ישנו צורך לחשוב על הצמדה איזוגונלית כפונקציה ולראות מה היא עושה לישרים ומעגלים. הצמדה איזוגונלית של ישר נותנת חתך חרוט שעובר דרך קודקודי המשולש; אליפסה, פרבולה או היפרבולה בהתאם לכמות הפעמים שהישר חותך את המעגל החוסם. הצמדה איזוגונלית של המעגל החוסם של המשולש היא הישר באינסוף.
הגדרות שקולות > באמצעות אליפסה

עבור משולש ABC, שתי נקודות צמודות איזוגונלית אם ורק אם יש חתך חרוט ששתי הנקודות הללו הן מוקדיה ומשיקה למשולש. 

תכונה זו נובעת ממשפט סלמון. נוכיח רק כיוון אחד עבור 2 נקודות בתוך המשולש; במקרה זה, חתך החרוט הוא אליפסה. 

יהיו ABC קודקודי המשולש, P ו-Q נקודות צמודות איזוגונלית בתוך המשולש. נעביר את האליפסה הגדולה ביותר שמוקדיה P ו-Q שנמצאת בתוך המשולש ונניח, בלי הגבלת הכלליות, שהיא משיקה ל-BC בנקודה D. נעביר משיק מ-C לאליפסה (שאינו BC), ונקרא לנקודה בה הוא משיק לאליפסה ב-E. ממשפט סלמון ומהגדרת הצמדה איזוגונלית, ידוע כי  \angle QCE=\angle PCD=\angle PCB=\angle QCA מה שאומר כי E נמצאת על CA, מה שאומר כי האליפסה משיקה לישר CA. באופן סימטרי, אפשר להוכיח כי האליפסה משיקה לישר BA ולכן האליפסה משיקה למשולש. 

אם ישנה אליפסה כזאת, מוקדיה צמודים איזוגונלית מידית ממשפט סלמון.
הגדרות שקולות > באמצעות מעגל עקבים

עבור משולש ABC, שתי נקודות צמודות איזוגונלית אם ורק אם לשתיהן יש אותו מעגל עקבים. 

נניח כי לנקודות P ו-Q אותו מעגל עקבים במשולש ABC. נסמן את עקבי הגבהים של P ל-AB,AC ב-D,E ואת עקבי הגבהים של Q ל-AB,AC ב-F,G (בהתאמה). מחזקת הנקודה של A, נובע כי  {\frac {AD}{AE}}={\frac {AG}{AF}} ומזה נובע כי  ADPE\sim AGQF שכן כל הזוויות שוות ויש יחס צלעות מתאים. מדמיון זה נובע בקלות  \angle DAP=\angle GAQ ובצורה דומה מוכיחים שוויון זוויות לשאר הקדקודים.
ראו גם

מרכז משולש
הצמדה (תורת החבורות)

בתורת החבורות, הצמדה היא סוג של פעולה של חבורה על עצמה. הצמדה של  a באמצעות  b היא הפעולה  a\mapsto bab^{-1}. הצמדה מהווה אוטומורפיזם פנימי של החבורה על עצמה. פעולת ההצמדה מסומנת גם בצורות הבאות:
איברים צמודים ומחלקת צמידות

נאמר על שני איברים  a ו- b בחבורה  G שהם איברים צמודים אם קיים  g\in G כך שמתקיים:
יחס הצמידות בין איברים הוא יחס שקילות:
רפלקסיביות - כל איבר צמוד לעצמו מכיוון שמתקיים:
סימטריות - אם  a=gbg^{-1} אז:
טרנזיטיביות - אם  a=gbg^{-1} ו- b=hch^{-1} אז:
אוסף האיברים בחבורה שצמודים לאיבר נתון  a נקראת מחלקת הצמידות של  a. מכיוון שצמידות היא יחס שקילות, כל מחלקת צמידות היא מחלקת שקילות – כל איבר בחבורה נמצא במחלקת צמידות אחת בדיוק.
דוגמאות

יחס הדמיון בין מטריצות הוא למעשה יחס הצמידות. שתי מטריצות שונות הן צמודות אם ורק אם הן מייצגות את אותה העתקה ליניארית בבסיסים שונים.
שתי תמורות הן צמודות אם יש להן אותו מבנה מחזורים. כלומר אם לכל מחזור בפירוק של תמורה אחת מתאים מחזור באותו האורך בפירוק של התמורה האחרת.
תכונות

פעולת ההצמדה מתחלפת עם פעולת הכפל: (gag^{-1})(gbg^{-1})=g(ab)g^{-1} . במילים אחרות הפונקציה x\mapsto bxb^{-1} היא אוטומורפיזם. אוטומורפיזם מהצורה הזו נקרא אוטומורפיזם פנימי (ראו חבורת האוטומורפיזמים). מתכונה זו נובע בין השאר:
אם  a,b צמודים, אז גם  a^{n},b^{n} צמודים.
לאיברים צמודים יש את אותו הסדר.
כל איבר במרכז של חבורה צמוד רק לעצמו ( gag^{-1}=gg^{-1}a=a). בפרט, איבר היחידה צמוד רק לעצמו, ובחבורה אבלית כל מחלקות הצמידות הן יחידונים.
מספר האיברים שצמודים לאיבר נתון הוא האינדקס של המְרַכֵּז של האיבר (חבורת האיברים שמתחלפים עם האיבר). שוויון זה מוביל למשוואת המחלקות בחבורה סופית:
הפיקניק הפאן-אירופי

הפיקניק הפאן-אירופי היה הפגנת-שלום על גבול הונגריה-אוסטריה, ליד העיר שופרון, ב-19 באוגוסט 1989. בהסכמת שתי המדינות נפתחה במשך שלוש שעות, באופן סמלי, הדרך הכפרית המחברת בין העיירות זנקט מרגרטן שבאוסטריה ושופרונקהידה שבהונגריה. באותו המקום נפגשו כבר קודם לכן שר החוץ דאז של אוסטריה, אלויס מוק, ועמיתו ההונגרי דיולה הורן ב-27 ביוני 1989 וחתכו ביחד את גדר הגבול כדי לסמן את תחילת פירוקם של מתקני התצפית והפיקוח בהונגריה, שהחל ב-2 במאי באותה שנה.
מעל 600 אזרחי גרמניה המזרחית ניצלו את פרק הזמן הקצר שבו נפתח מסך הברזל כדי להימלט למערב, אחרי שקודם לכן נודע להם על קיומו של הפיקניק הפאן-אירופי מעלונים שהפיצו המארגנים. חיילי הגבול ההונגרים בחרו לנהוג איפוק ולהתעלם מפקודת הירי שעדיין הייתה בתוקף לגבי כל מי שמנסה לחצות את הגבול ולהימלט.
כמו כן, אלפי אזרחי גרמניה המזרחית המתינו במרחק מה מהגבול להזדמנות לחצות אותו, כי לא האמינו שהגבול באמת ייפתח, וחששו מפני הבאות. זו גם הסיבה שמספר החוצים באותו יום היה נמוך ונשאר בתחום המאות. במהלך הימים הבאים הוחמר הפיקוח על הגבול המערבי של הונגריה בפקודת הממשלה, כך שרק מספר מועט יחסית של אנשים הצליחו לברוח, עד שב-11 בספטמבר 1989 פתחה הונגריה באופן סופי את גבולותיה בפני אזרחי גרמניה המזרחית.
הפיקניק הפאן-אירופי נחשב אבן דרך חשובה במאורעות שהובילו לפירוקה של גרמניה המזרחית ולאיחוד גרמניה. מדי שנה ב-19 באוגוסט מתקיימים טקסי זיכרון במקום שבו נפרץ הגבול. מארגני האירוע היו חברי ארגון האופוזיציה ההונגרי "הפורום הדמוקרטי" וחברי האיחוד הפאן-אירופי. נותני החסות לאירוע היו נשיא האיחוד, אוטו פון הבסבורג (באופן רשמי "נסיך אוסטריה" העומד בראש שושלת בית האבסבורג בין השנים 1922–2011, וחבר הפרלמנט האירופי) ומזכיר המדינה ההונגרי הרפורמטור אימרה פוז'גאי (Pozsgay). ביתוק גדר-התיל הסמלי היה יוזמה של המזכירה הכללית של האיחוד הפאן-אירופי, ולבורגה האבסבורג דאגלס.
מנהיג גרמניה המזרחית, אריך הונקר, מסר את התגובה הבאה לעיתון דיילי מירור בעניין הפיקניק הפאן-אירופי: "האבסבורג חילק עלונים בכל האזור עד לפולין, שבהם הוזמנו תיירים מזרח-גרמנים לפיקניק. כשהגיעו לפיקניק נתנו להם מתנות, אוכל ומארקים גרמניים, ואז שכנעו אותם לבוא למערב".
במהלך השבועות הבאים השתנו לחלוטין פניו של מה שנקרא לפנים "מסך הברזל".
אנדרטאות

במקום שבו נפרץ השער שבו עברו הנמלטים, עומד כיום פסל בדמות דלת נפתחת מאת אמן הונגרי. ב-1996 הוקם בעיירה פרטראקוש (Fertőrákos) שליד שופרון פסל בגובה עשרה מטר מפלדת אל-חלד מאת הפסלת גבריאלה פון האבסבורג. הפסל מעוצב בדמות גדר תיל, ובמבט מרחוק יש לו צורת צלב.
הר שלום (בני ברק)

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  בני ברק
 תאריך ייסוד:  1934
 קואורדינטות:  32°05′05″N 34°49′41″E﻿ / ﻿32.08481111°N 34.82813056°E﻿ / 32.08481111; 34.82813056
 שכונות נוספות בבני ברק
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) הר שלום(למפת גוש דן רגילה) הר שלום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר שלום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר שלום  he הר שלוםhe הר שלוםמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מצפה עקיבא גור במרומי שכונת הר שלום
הר שלום היא שכונה אמידה וותיקה בבני ברק.
השכונה נוסדה בסוף 1934, בידי משה רוזנפלד מלוקסמבורג, שמכר את המגרשים בה לחברי "המזרחי" ולעולים מגרמניה.
השכונה בנויה על גבעה שמתחתיה נמצאים בית עיריית בני ברק וגן עקיבא גור ברחוב ירושלים. הכניסה לשכונה היא מרחוב חברון. הכביש החד סטרי עולה לראש הגבעה, מקיף את השכונה ויורד בחזרה לכניסה. השמות הקודמים של הדרך הזאת - רחוב נווה יעקב ורחוב הארזים, הוחלפו לרחוב הרב שמידמן ורחוב האדמו"ר מרוז'ין.
בעבר שכן בשכונה בית ההבראה "נוה הלל" ע"ש הלל יפה.
הבתים ברובם צמודי קרקע ומטופחים והכביש סלול כרחוב הולנדי. בנקודה הגבוהה נמצא "מצפה עקיבא גור" וממנו תצפית על גן עקיבא גור. שביל סלול מתפתל ויורד מהמצפה לגן.
חלק מתושבי השכונה הם ממעמד סוציו אקונומי גבוה. בשכונה התגורר הרב רפאל הלפרין.
בשנת 2006 ניהלו תושבי הר שלום, מאבק משפטי נגד בניית ישיבה של חסידי גור עם כולל אברכים ופנימייה. לבסוף הגיעו תושבי השכונה להסדר עם הנהלת הישיבה והישיבה נבנתה אך עם תנאים מסוימים.
הערות שוליים

↑  תל־אביב: בשכונת "הר שלום", דואר היום, 10 בינואר 1935.
↑  אזכור של בית ההבראה של קופת חולים 'נוה הלל' על הר שלום, בעתון דבר, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏17 באוקטובר, 1949
↑  מפת תל אביב מעודכנת ל- 1958, שהודפסה בשנת 1960 ע"י מחלקת המדידות עם ציון מיקום 'בית הבראה נוה הלל'  (מס' 577 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  יואל מסטבוים, מהר־שלום עד נוה־הלל, דבר, 21 בנובמבר 1952
↑  עידו אפרתי, בני ברק: תושבים הצליחו למנוע הקמת ישיבה, באתר ynet, 7 ביוני 2006
נופשים בבית הבראה "נווה הלל" בהר שלום, 1946