stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן יקיר (מדען)
ביוגרפיה

יקיר הוא בוגר כפר הנוער כנות. למד באוניברסיטה העברית בירושלים שבה קיבל תואר ראשון (1978), תואר שני (1980) ותואר דוקטור (1987) בביוכימיה חקלאית ובחקר הפוטוסינתזה, על עבודה שכותרתה "השפעת צינה על המנגנון הפוטוסינתטי בעגבניות". יצא לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ובאוניברסיטת דיוק. ב-1991 הצטרף במלגת אלון לסגל המחלקה למדעי הסביבה (כיום המחלקה למדעי כדור הארץ וכוכבי הלכת) במכון ויצמן למדע, והתקדם לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2003–2009 כיהן כראש המחלקה וכראש מרכז זוסמן למדעי הסביבה.
הוא כיהן כחבר הוועד המנהל של המעבדה הימית הבין-אוניברסיטאית באילת (2009–2015), מכון הערבה ללימודי הסביבה (החל מ-2013), מכון דוידסון לחינוך מדעי (החל מ-2010), והאגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה (2010–2016), והוא יו"ר מועצת הפרופסורים של מכון ויצמן.
פרסים ומענקים שקיבל

2006 פרס לנדאו למדעים ולמחקר.
פרופ' יקיר הוא חתן פרס ישראל בתחום חקר מדעי כדור הארץ, גאולוגיה ומדעי האטמוספירה לשנת תשע"ט. בנימוקי ועדת הפרס נכתב:
"פרופ׳ יקיר חוקר את יחסי הגומלין בין הביוספרה והאטמוספרה, ובמיוחד את הדרכים בהן הצמחייה משפיעה על הסביבה ועל האקלים. מחקרו אפשר פיתוח שיטות חדשניות לשימוש באיזוטופים יציבים להערכת תרומת הפוטוסינתזה היבשתית לאקלים כדור הארץ וזיהוי תהליכים כימיים וביולוגים במערכת הקרקע-צמח-אטמוספרה המשפיעים עליה. פרופ׳ יקיר הקים את תחנת המחקר ביער יתיר בגבול המדבר באזור הצחיח למחצה. התחנה משולבת ברשת תחנות עולמית באזורי אקלים שונים ומספקת נתונים יחודיים על השפעת המערכת האקולוגית החצי מדברית על אקלים כדור הארץ תחת שינויי אקלים."
2022 מענק הקרן הלאומית למדע לקידום מחקר על השפעות המערכות האקולוגיות באפריקה על האקלים (מכון ויצמן למדע).
הערות שוליים

↑  מירב לוי, שמונה מדענים יקבלו פרס מפעל הפיס לקידום המדע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 במרץ 2006
↑  11 פרופסורים יקבלו מענקי "מחקרים פורצי דרך" של הקרן הלאומית למדע, באתר ynet, 11 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408132605171  ORCID: 0000-0003-3381-1398  VIAF: 24156675131133582512   WorldCat (עם VIAF): 24156675131133582512
ימימה מזרחי

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1967 (בת 57) י"ז בתמוז ה'תשכ"ז קזבלנקה, מרוקו מרוקו
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל ישראל
 השתייכות:  יהדות חרדית
 תחומי עיסוק:  תלמוד תורה לנשים
 בן זוג:  הרב חיים מזרחי
 
ימימה מזרחי (נולדה בי"ז בתמוז ה'תשכ"ז, 25 ביולי 1967) היא רבנית ודרשנית פופולרית בקרב נשים. שימשה בעבר עורכת דין וטוענת רבנית.
ביוגרפיה

נולדה בקזבלנקה לרב אלינתן ותרצה רוטשילד. אביה, אחיו של ד"ר משה רוטשילד, היה נכדו של הרב ארנסט וייל, מראשי הקהילה היהודית באלזס, וצאצא למשפחת רוטשילד השווייצרית. סבתה שרה רוטשילד לימדה אף היא תורה לנשים ובנות. סבה מצד אמה, רבי חיים רפאל שושנה, היה רב ודיין במרוקו ובבאר שבע, בנוסף שימש כבלשן, פייטן וחיבר סדרת ספרים על פיוטי יהדות מרוקו. היא נינת הרב יעקב דהאן ממרקש. כשהייתה מזרחי בת שנה, עלתה עם משפחתה לבני ברק, וממנה עברו לירושלים, לשכונת בית וגן. שמה ניתן לה על שם מלחמת ששת הימים שאירעה זמן קצר קודם ללידתה.
למדה באולפנת חורב ושירתה בשירות לאומי כמטפלת בקשישים. למדה משפטים באוניברסיטה העברית, ועבדה כעורכת דין. לאחר מכן הוסמכה כטוענת רבנית.
ביוגרפיה > כדרשנית

ב-2001, החלה הרבנית מזרחי למסור שיעורים בביתה בנושא פרשת השבוע בשם "פרשה ואישה".
נכון לשנת 2024, מעבירה מזרחי, שיעורים שבועיים בפני אלפי נשים, ולנשים בלבד. בחלקם ההשתתפות כרוכה בתשלום. קהל היעד שלה כולל דתיות לאומיות, חוזרות בתשובה, חרדיות ואף חילוניות מסורתיות. הרצאותיה עוסקות במעגל השנה, בפרשת השבוע, במעמד האישה ותפקידיה, בזוגיות בהורות, בהתמודדות עם קשיים והן כוללות גם התייחסות אקטואלית. היא משתמשת בשיעורים בהומור, מדגישה את חשיבות השמחה ומתנגדת לסגפנות. היא תומכת בטיפוח הגוף והלבוש הנשי.
שיעוריה מופצים באמצעות שתי דרכים עיקריות: שיעורי וידאו מצולמים ושיעורים כתובים, המתומללים מתוך השיעורים שניתנו בעל פה. שיעורי הווידאו מועברים ומצולמים במרכז 'אשירה' בתל אביב. שמו של המקום הוא כשמו של אתר האינטרנט שבו מפורסמים סרטי הווידאו באופן בלעדי לשיעורי הרבנית. השיעורים הכתובים נערכים על ידי תלמידתה יקרת פרידמן, ומופצים גם הם לאלפי נשים, תחת השם "פרשה ואשה", החל משנת 2002.
המרכז אחראי גם להפקת נסיעות נשים לקברי צדיקים עם הרבנית.
ביוגרפיה > דרכה הפרשנית

הרבנית מלקטת בדבריה פרשנים מהראשונים ומהאחרונים לרוב ללא חידושים אישיים. החידוש המרכזי בדבריה הוא פנייה ישירה לנשים, ולסוגיות חיים שונות מנקודת מבט נשית. היבט נוסף שמאפיין את דרשותיה וכתביה של הרבנית ימימה מזרחי הוא התייחסות לשונית רב ממדית במעיין "משחק מילים".
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

ב-2015, הקימה עם בעלה את ישיבת "אבני קודש" במושב עמינדב, המשמש בית חם לנוער נושר.
החל מאמצע 2017, החלה מזרחי בשידור תוכנית שבועית בת שעה בכאן מורשת. התוכנית מועברת בו זמנית ברשת כאן ב'. לרבנית מזרחי יש גם פינות קבועות ביום שישי בבוקר ברדיו קול ברמה וביום רביעי ברדיו קול חי, וכן בכאן מורשת.
הרבנית מזרחי נוהגת לייעץ ולברך נשים המבקשות זאת.
בשנת 2022 נבחרה הרבנית לכהן כנשיאת תוכנית רבניות אירופה, מטעם ועידת רבני אירופה. מנכ"ל הוועידה, גדי גרוניך והמזכיר, הרב בסקין, מחליטים להכשיר רבניות צעירות לקהילות, ולטפח את מוסד הרבניות, משום שיותר ויותר נשים בקהילה רואות ברבנית הקהילה כתובת לפניות שונות ומגוונות. הרבנית ימימה מובילה את תוכנית ההכשרה החדשה לרבניות של עשרות קהילות ברחבי אירופה.
באפריל 2023 הוצע למזרחי להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות, אך היא סירבה מטעמי צניעות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשואה לרב חיים מזרחי, עורך דין בהכשרתו המשמש כראש ישיבת המקובלים "לשם" בשכונת נחלאות וכראש ישיבת "אבני קודש" במושב עמינדב. מתגוררת בשכונת שערי חסד בירושלים ואם לתשעה ילדים. אחד מילדיה נפטר בצעירותו ממום לב מולד. בתה שולי נשואה למשורר עדן אביטבול.
ספרים ומאמרים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: פירוט יתר.
החל משנת תשס"ג (2003) הרבנית ימימה מזרחי מפרסמת בכל שבוע עלון כתוב לפרשת השבוע בשם "פרשה ואשה", ובו הלימוד השלם שלה לאותה פרשה, בשפה נשית עם נגיעות של אקטואליה, ענייני הזמן, חגים ומועדים. מנעד רב של מקורות מנחה אותה בלימוד: פרשנים קלאסיים, גמרא, זוהר, חסידות, ופרשנים בני זמננו. הרבנית נוהגת לשלב גם אקטואליה, שירה ופזמון בשיעוריה.
בשנת תשע"ג (2013) ראה אור ספרה הראשון, "פרשה ואשה", ובו מאמרים קצרים לפרשות השבוע לחומשים בראשית ושמות. את הספר ערכה יקרת פרידמן, בהוצאת ידיעות ספרים. "פרשה ואשה" נהיה לספר זהב.
בשנת תשע"ג (2013) ראה אור גם הספר "במה אברכך? פנקס הצמיחה שלך", שבין דפיו שזורים רעיונות של הרבנית ימימה שנבחרו על ידי קהילת הלומדות שלה. "במה אברכך" נהיה לספר זהב.
בשנת תשע"ו (2016) יצא לאור הספר "כמים, ליבך - מסע נשי בין המצרים". הספר נערך על ידי יקרת פרידמן והרב נתנאל לדרברג, בהוצאת ידיעות ספרים. הוא עוסק בימי בין המצרים דרך מדרשי ואגדות החורבן. המוטו המנחה הוא ”מִסִּפּוּרֵי דְּבָרִים שֶׁל הַנָּשִׁים, יְכוֹלִים לֵידַע מַעֲמַד הַשְּׁכִינָה, אֵיך הִיא אוֹחֶזֶת כָּעֵת" (רבי נחמן מברסלב, ליקוטי מוהר"ן, חלק א', תורה ר"ג).” הצער הנשי בדורנו מסמן הבנה של הצער הקוסמי שקיים עקב חורבן בית המקדש. "כמים, ליבך" נהיה לרב מכר.
בשנת תשע"ח (2018) יצא לאור "מחכה לתשובה – פתיחות ליום הכיפורים" בעריכת יקרת פרידמן, בהוצאת מגיד. הספר מספק זווית נשית על יום הדין והכפרה, בדגש על "סדר העבודה" שבין אדם לחברו, בניסיון לאחות שברי לוחות, בין אח לבין אחות, בין אהוב לבין אהובתו. "מחכה לתשובה" נהיה לרב מכר.
בשנת תשע"ח (2018) יצא לאור "איך היא צומחת", בעריכת יקרת פרידמן, בהוצאת מגיד. חמישים נוסחאות שפותחות שערים לצמיחה, להתחדשות, לשמחה ולברכה. "איך היא צומחת" נהיה לספר זהב.
בשנת תשעט (2019) יצא לאור "הזמנה לשמחה", בעריכת יקרת פרידמן, בהוצאת מגיד. הספר מתחקה אחר סודות השמחה, לאור סיפורי רבי נחמן מברסלב והוגים נוספים. בספר זה העידה הרבנית מזרחי כי השמחה היא מחקר חייה. "הזמנה לשמחה" נהיה לרב מכר.
מזה עשור, נכון ל-2022, מוציאה הרבנית מדי שנה את "שנה וברכותיה - ספר השנה שלך", יומן שנתי בעל תכנים וחידושים בפרשות השבוע והחגים, ועם ציטוטים של אנשים משפיעים בישראל.
משנת 2022 מתפרסם טור קבוע שלה במגזין מוצש מבית מקור ראשון.
משנת 2020 מתפרסם טור קבוע שלה בעלון עולם קטן.
ספרים נוספים (באנגלית):
“Yemima Mizrachi Speaks: Words of Torah. Words of chizuk. Words you have to hear”. Based on her popular classes, and adapted by Shiffy Friedman. Publisher: Artscroll. 2016.
“Yearning to Return: Reflections on Yom Kippur”. Edited by Yikrat Friedman, translated by Ilana Kurshan. Publisher: Maggid Books. 2020.
הערות שוליים

↑  תהילה שינובר, רבניות מספרות: זו האישה ממנה אני שואבת השראה, באתר כיפה, ‏8 במרץ 2023
↑  חגית רון רבינוביץ', ימימה מזרחי: הפרזנטורית של המגזר, באתר ישראל היום, 24 בספטמבר 2020
1 2 3  סמדר שיר, ימימה מזרחי: "אני רוצה להיות הפרזנטורית הכי מוצלחת של התורה", באתר ynet, 19 באוגוסט 2021
↑  הרבנית ימימה מזרחי, ירושלים היא אמא שלנו, התפללו גם עליה, באתר ynet, 22 במאי 2020
↑  אתר הוידאו הבלעדי של שיעורי הר' ימימה, באתר אשירה
↑  אבני קודש, באתר Avneikodesh
↑  כאן רדיו - הרבנית ימימה
↑  משיקולי צניעות: הרבנית ימימה מזרחי סירבה להשיא משואה, באתר ערוץ 7, 23 באפריל 2023
↑  ריקי שושן, מזל טוב: הרבנית ימימה מזרחי חיתנה בת • צפו, באתר בחדרי חרדים, 31 באוקטובר 2016
↑  'אין אונים נורא': הטרגדיה האישית של הרבנית ימימה מזרחי, באתר "סרוגים", 4 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300049205171  GND: 1193102618  ISNI: 0000 0004 0210 6351  LCCN: no2014011196  VIAF: 297299813   WorldCat (עם VIAF): 297299813
טונקה

טונקה (שם מדעי: Dipteryx odorata) הוא מין של עץ ממשפחת הקטניות הידוע בזרעיו העשירים. מקורו של הצמח בצפונה של אמריקה הדרומית (מחוז אורינוקו שבגיאנה). כיום המגדלות העיקריות של הצמח הן ונצואלה וניגריה.
הזרע שחור ובעל שטח פנים מקומט, ותוכו חום. ניחוחו מזכיר שילוב של וניל, שקד, קינמון וציפורן. משמש כתחליף לווניל, כמרכיב בבשמים וכתוספת לטבק. במטבח הצרפתי משמש להכנת קינוחים.
הוספתו למזון נאסרה בארצות הברית על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, מכיוון שהזרע מכיל חומר מונע קרישה בשם קומרין העלול להיות קטלני בכמויות גדולות.
הערות שוליים

↑  טונקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  התקנה הפדרלית האוסרת שימוש בטונקה במזון
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
מחלב

ערך זה עוסק בתבלין. אם התכוונתם ליישוב כנעני־ישראלי־פיניקי בלבנון, ראו .
זרעי פרי המחלב
זרעי מחלב במטחנה ידנית
מחלב (מערבית: مَحْلَب) הוא תבלין אותו מכינים מזרע עץ המחלב (Prunus mahaleb), מין של דובדבן. את הזרעים מוציאים מן הגלעינים וטוחנים לאבקה גסה לשם שימוש במאפים ובתבשילים שונים. למחלב יש ריח חזק ומרוכז, ולכן משתמשים בו בכמות קטנה.
במחלב משתמשים בעיקר באזור המזרח התיכון ובאזורים הסמוכים לו (טורקיה, סוריה, לבנון, מצרים, עיראק, כווית, ארמניה, איראן, לוב ויוון). השימוש העיקרי במחלב הוא בעיקר במאפים מלוחים, לחמים, עוגיות, וכן בעוגיות מסורתיות בשם כעכים.
אנריקו ברלינגר

אנריקו ברלינגר (באיטלקית: Enrico Berlinguer; ‏25 במאי 1922, סאסארי – 11 ביוני 1984, פדובה) היה פוליטיקאי איטלקי ומזכיר המפלגה הקומוניסטית האיטלקית מ-1972 ועד למותו.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

אנריקו ברלינגר נולד בסאסארי ב-25 במאי 1922 לדון מריו ברלינגר, עורך דין, עיתונאי, פוליטיקאי ובונה חופשי, צאצא למשפחת אצולה קטלונית שהתיישבה בסרדיניה בתקופת השלטון האראגוני באי, ולמריה לבית לוריגה.
משפחת אביו הורשתה להחזיק בתוארי האצולה באדיבות החלטתו של מלך סרדיניה, ויטוריו אמדאו השלישי, מ-1777.
אנריקו גדל באווירה תרבותית עשירה, סבו - שנקרא גם הוא בשם אנריקו ברלינגר, היה עורך דין וממייסדי העיתון הנפוץ ביותר בצפון סרדיניה - "לה נואובה סרדיניה" (בעברית: סרדיניה החדשה), והיה בעל קשרים עם ג'וזפה גריבלדי וג'וזפה מציני.
מצד אמו, היה בן דוד מדרגה שנייה של פרנצ'סקו קוסיגה, מדינאי איטלקי שכיהן כנשיא איטליה, ראש ממשלה ושר פנים בממשלת איטליה, ולאנטוניו סני מי שהיה גם כן מדינאי איטלקי שכיהן כנשיא וכראש ממשלת איטליה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו הפוליטית

ב-1943 הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית והפך במהרה למזכיר הסניף של תנועת הנוער של המפלגה בסאסארי.
בינואר 1944, לאחר כיבוש סרדיניה על ידי כוחות בעלות הברית, נעצר באשמה שהיה מהמסיתים להתקוממות בעיר, בטענה של התנגדות לרעב. בקורות חייו נכתב שנעצר בגלל פעילות אנטי פשיסטית. ברלינגר שוחרר לאחר שלושה חודשי מאסר. עם תום מאסרו, הביא אותו אביו לסלרנו, שם הכיר לו את פלמירו טוליאטי, שלמד יחד עם האב בתיכון בסאסארי, והיה באותה העת מזכיר המפלגה הקומוניסטית.
ברלינגר עשה רושם טוב על טוליאטי ובשל כך נשלח במאי 1945 למילאנו, שם עבד עם שני פוליטיקאים קומוניסטים נוספים - לואיג'י לונגו וג'יאנקרלו פאייטה.
לאחר מכן שימש למשך תקופה קצרה כסגן מזכיר המפלגה הקומוניסטית בסרדיניה. זמן קצר לאחר שהתחיל בתפקיד זה, נקרא על ידי טוליאטי לרומא.
ב-1949 מונה ברלינגר לתפקיד מזכיר ארגון הנוער של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1956, שנה לאחר סיום תפקיד זה מונה למזכיר הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי.
במסגרת תפקידו כמזכיר ארגון הנוער של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, לא ערער על התאוריות הסובייטיות והסטליניסטיות באשר למרקסיזם, בעודו בתפקיד זה נשא נאום מלא שבחים לרגל מותו של יוסיף סטלין, ביקר בברית המועצות ותמך בפלישה הסובייטית להונגריה, אך ב-1957 כאשר שימש כמזכיר הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי וכחבר בבית הספר המרכזי של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, דאג לבטל את מדיניות ביקורי החובה של אנשי המפלגה בברית המועצות, שכללו הכשרה פוליטית, ביקורים שהיו קודם לכן בגדר חובה למי שחפץ להגיע לעמדות הבכירות במפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
בספטמבר 1957 התחתן ברומא עם לטיציה לאורנטי, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
ביוגרפיה > הנהגת המפלגה

ב-1968 נבחר ברלינגר לראשונה לבית הנבחרים האיטלקי מטעם המחוז של רומא.
בשנה שלאחר מכן נבחר להיות סגן המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, כאשר את תפקיד המזכיר הכללי אייש לואיג'י לונגו, שהיה חולה.
במסגרת תפקידו הוביל ב-1969 את המשלחת האיטלקית אל "הוועידה הבינלאומית של המפלגות הקומוניסטיות" שנערכה במוסקבה, בוועידה זו חלקו חברי המשלחת האיטלקית, בראשותו של ברלינגר, על הקו הפוליטי הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות וסירבו לתמוך בדו"ח הסופי של הוועידה.
עמדה בלתי צפויה ושערורייתית זו עוררה הדים רבים. ברלינגר נשא את הנאום התקיף ביותר שנשמע אי פעם על ידי מנהיג קומוניסטי חשוב על אדמת מוסקבה. במסגרת נאומו הודיע כי על אף שלקומוניסטים האיטלקים ישנן הסתייגויות מתופעות מסוימות של הקומוניזם הסיני, הוא מוקיע את ההחלטה להחרים את הקומוניסטים הסינים (המאואיסטים), ולמנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב אמר כי הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה על ידי מדינות ברית ורשה (מה שהוא כינה בשם "הטרגדיה של פראג") הדגישה את ההבדלים בקרב התנועה הקומוניסטית בסוגיות מפתח של ריבונות לאומית, דמוקרטיה סוציאליסטית וחופש תרבותי.
ב-1970 הביע פתיחות בלתי צפויה כלפי העולם התעשייתי, כאשר הצהיר כי המפלגה הקומוניסטית האיטלקית מצפה למודל פיתוח חדש, בכך הוסיף לשיח המפלגתי חשיבה פוליטית וכלכלית שנחשבה עד אז לטאבו בקרב קומוניסטים.
ביוגרפיה > מזכיר המפלגה הקומוניסטית האיטלקית

בעודו חלק אינטגרלי מהנהגת המפלגה, נבחר ב-1972 לתפקיד מזכיר המפלגה, זאת מוקדם מן הצפוי ובעקבות פרישתו של לואיג'י לונגו מן התפקיד בשל בעיות בריאותיות.
ב-1973 אושפז ברלינגר בבית חולים לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים בזמן ביקורו בבולגריה (כיום מניחים כי היה מדובר בניסיון לחסל אותו בהוראת הנהגת המפלגה הקומוניסטית במוסקבה). בזמן שהותו בבית החולים כתב ברלינגר שלושה מאמרים אותם פרסם במגזין השבועי של המפלגה, "Rinascita" (בעברית: תחייה).
במאמרים אלו הציג את האסטרטגיה של מה שנקרא "פשרה היסטורית", הצעה לקואליציה בין המפלגה הקומוניסטית האיטלקית למפלגת הנוצרים הדמוקרטים, זאת כדי להעניק לאיטליה תקופה של יציבות פוליטית, בזמן זה של משבר כלכלי חריף כשכוחות מסוימים בחברה ניסו כביכול לבצע הפיכה.
מדיניותו של ברלינגר כמזכיר המפלגה התאפיינה בניסיון לשיתוף פעולה עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית האיטלקית ביישום רפורמות חברתיות שהיו חיוניות מבחינה כלכלית בתקופה זו, זאת מתוך הכרה בצורך לייצג דרך קומוניסטית חדשה, אחרת ועצמאית מדרכה של ברית המועצות (דרך שזכתה לשם "אירוקומוניזם").
בשנים בהן שימש כמזכיר המפלגה, זכתה המפלגה לשיא הצבעות חסר תקדים בעבורה. ביוני 1975 זכתה המפלגה ב-33.4% מהקולות וביוני 1976 זכתה המפלגה למעל 36% מקולות הבוחרים. יש שאומרים כי המפלגה זכתה לשיא זה בעיקר בזכות ברלינגר.
בשנים שלאחר מכן החלה המפלגה להחלש. בשנת 1980 זכתה המפלגה ב-31.7% מהקולות. בשנות השמונים החלה המפלגה להתדרדר בצורה איטית, אך שיטתית, זאת בהתאם לשינויים שהתרחשו בחברה כולה.
ביוגרפיה > יחסים בינלאומיים

ב-1974 נפגש בבלגרד עם נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו, זאת כהמשך לפיתוח מערכות היחסים שלו עם המפלגות הקומוניסטיות הגדולות של אירופה, אסיה ואפריקה.
ב-1976 שב למוסקבה לוועידת המפלגות הקומוניסטיות, שם לפני 5,000 הנציגים הקומוניסטים אישר את עמדתו בדבר האוטונומיה של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית אל מול המפלגה הקומוניסטית הסובייטית. הוא דיבר על "מערכת פלורליסטית" בהתייחסו לכוונת המפלגה האיטלקית לבנות דגם של "סוציאליזם שאנחנו מאמינים שהוא הכרחי ואפשרי רק באיטליה".
ברלינגר קיבל תמיכה מחבריו למפלגה והביע גינוי מטעם המפלגה הקומוניסטית האיטלקית לכל סוג של "הפרעה" ו"התערבות" של הסובייטים. בכך הושלם הקרע עם הסובייטים (למרות זאת, המפלגה עדיין קיבלה כסף ממוסקבה במשך כמה שנים).
ב-1977, בפגישה במדריד בין ברלינגר למנהיגי המפלגה הקומוניסטית הספרדית והצרפתית, הונחו קווי היסוד של ה"אירוקומוניזם", כאשר בפגישה זו דיברו שלושת המנהיגים על הצורך בחופש מן השליטה הסובייטית בתכני המפלגות, זאת לטובת נקיטת האסטרטגיה המתאימה לכל מדינה בניסיון המפלגה הקומוניסטית המקומית לייצר את הדגם הקומוניסטי המתאים לכל חברה ספציפית. חשיבה זו תויגה ככפירה מוחלטת בידי אנשי המפלגה בברית המועצות.
כמה חודשים מאוחר יותר היה ברלינגר שוב במוסקבה, שם נשא עוד נאום שהתקבל בצורה גרועה מאוד על ידי מארחיו. נאום זה פורסם בפראבדה רק בגרסה מצונזרת.
ביוגרפיה > מדיניות הפנים

לאחר הפתיחות המפתיעה שהביע כלפי השמרנים ב-1970, ולאחר פרסום עקרון "הפשרה ההיסטורית" ב-1973, פרסם ברלינגר התכתבות עם לואיג'י בטצי, הבישוף של איווריאה, היה זה מאורע מדהים, מכיוון שהקומוניסטים נודו על ידי האפיפיור פיוס השנים עשר זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, עקב כך האפשרות של כל מערכת יחסים בין קתולים לקומוניסטים נראתה בלתי סבירה בעליל.
מעשה ההתכתבות שימש את הקומוניסטים בניסיון התנערותם מן הטענה שהמפלגה הקומוניסטית האיטלקית מגינה על טרוריסטים שמאלנים ב"שנות העופרת" של איטליה, תקופה בה נעשו מעשי טרור רבים מן הצד הימני והשמאלי של המפה הפוליטית האיטלקית.
בצורה זו פתחה המפלגה הקומוניסטית האיטלקית את שעריה בפני קתולים רבים, ובתוך המפלגה החל דיון על קשרים אפשריים עם הקתולים.
בבחירות הכלליות שבאו לאחר מעשה זה, בחירות 1976 זכתה המפלגה ב-34.4% מן הקולות, שיא של כל הזמנים.
ב-16 במרץ 1978, נחטף ראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית האיטלקית - אלדו מורו, מורו נחטף על ידי הבריגדות האדומות, קבוצה מחתרתית שמאלנית רדיקלית שחטפה אותו ביום ההשבעה של הממשלה החדשה בפני הפרלמנט.
אנשי הבריגדות האדומות דרשו את שחרורם של 13 מחברי קבוצתם שעמדו לדין באותה עת, בתמורה לשחרורו של אלדו מורו.
ברלינגר דבק בעמדה שאין לנהל משא ומתן עם הטרוריסטים, וכך גם שאר אנשי השלטון - ובתום חמישים וארבעה ימי חטיפה, נמצא אלדו מורו ללא רוח חיים בתא מטען של מכונית ברומא.
על אף עמדתם הנחרצת של ברלינגר ושל המפלגה הקומוניסטית בסוגיה זו, האירוע הותיר את המפלגה מבודדת יותר.
ביוני, המפלגה הקומוניסטית האיטלקית החליטה להשתתף בצורה פעילה בקמפיין שנוהל כנגד הנשיא המכהן ג'ובאני לאון, שהואשם במעורבות בשערוריית השוחד של חברת התעופה לוקהיד מרטין. קמפיין זה הוביל להתפטרותו מן התפקיד.
במסגרת שיטת הבחירות האיטלקית, כאשר נבחר נשיא חדש למדינה, מתפזרת הממשלה ובמקומה מורכבת ממשלה חדשה. ברלינגר, שרצה בהגדלת הכוח הפוליטי של מפלגתו, תמך במועמד הסוציאליסטי לנשיאות איטליה - סנדרו פרטיני מתוך חשיבה כי זה ישתמש בהשפעתו כנשיא למען חיזוק מעמדה של המפלגה הקומוניסטית, אך תמיכה זו לא הניבה את הפרי לו ציפה ברלינגר.
פרטיני הושפע דווקא ממנהיג המפלגה הרפובליקנית ג'ובאני ספאדוליני, וממנהיג המפלגה הסוציאליסטית בטינו קרקסי, והמפלגה הקומוניסטית נותרה מחוץ לממשלה החדשה.
ביוגרפיה > ההתנתקות מברית המועצות

ב-1980 המפלגה הקומוניסטית האיטלקית ביקרה באופן פומבי את ברית המועצות על פלישתה לאפגניסטן, בתגובה לכך שלחה ברית המועצות באופן מיידי את מנהיג המפלגה הקומוניסטית הצרפתית - ז'ורז' מרשה, זאת במטרה להחזיר את ברלינגר לקו הרשמי של הקומוניסטים, אך הוא לא הצליח במשימה.
ההתנתקות של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית מברית המועצות ומשאר המפלגות הקומוניסטיות הפכה לפומבית עם אי-הגעת נציגי המפלגה הקומוניסטית האיטלקית אל ועידת המפלגות הקומוניסטיות של 1980 שנערכה בפריז. במקום להשתתף בוועידה, החליט ברלינגר לבקר בסין.  הקו שנקטה המפלגה בראשותו הציגה גישה עצמאית מול מפלגות קומוניסטיות אחרות באירופה.
בנובמבר הכריז בסלרנו כי הוא החליט לזנוח את אסטרטגיית "הפשרה ההיסטורית" ולאמץ במקומה את אסטרטגיית "האלטרנטיבה הדמוקרטית".
ב-1981 אמר ברלינגר כי לטעמו, "הכוחות המתקדמים של מהפכת אוקטובר מוצו". מפלגתו ביקרה את המדיניות של פולין הקומוניסטית, ולאחר זמן קצר הפך הניתוק מברית המועצות לרשמי ומוחלט.
ביוגרפיה > מותו

ב-7 ביוני 1984, הגיע לפדובה כדי לנאום במסגרת מפגש שהתקיים בעיר, באמצע נאומו לקה בשטף דם מוחי, אך בכל זאת המשיך את הנאום עד לסופו, זאת למרות הפצרותיהם של אנשים מן הקהל שהבינו כי אנריקו אינו חש בטוב וצעקו לעברו : "מספיק אנריקו, מספיק".
לאחר נאומו, כאשר הגיע לחדר בית המלון בו שהה ונשכב במיטתו, נפל ברלינגר לתרדמת וכעבור ארבעה ימים מצא את מותו.
גופתו הועברה לרומא, שם הובא לקבורה.
יותר ממיליון אזרחים איטלקים נכחו בלווייתו, שהייתה אחת מן הלוויות הגדולות בהיסטוריה האיטלקית.
הערות שוליים

1 2 3  עדה לוצ'אני, אסטרטגיה חדשה לקומוניזם האיטלקי, מעריב, 18 בפברואר 1969
↑  עדה לוצ'אני, הקומוניסטים האיטלקיים יתייצבו נגד בריה"מ בוועידה העולמית במוסקבה, מעריב, 2 ביוני 1969
↑  לויה רוקח, בוועידת מוסקוה: הנציג האיטלקי תקף קשה את ברז'נייב, דבר, 13 ביוני 1969
↑  דב אפל, הקומוניסטים האיטלקים מציעים "פשרה היסטורית", דבר, 6 במרץ 1975
↑  הקומוניסטים באיטליה חוגגים נצחונם, דבר, 18 ביוני 1975
↑  דב אפל, הדמו-נוצרים והקומוניסטים ניצחו - איטליה הפסידה, דבר, 23 ביוני 1976
↑  יאיר פלדמן, הדימוי הסולידי של אנשי ברלינגר, דבר, 2 ביולי 1976
↑  הקומוניסטים הפסידו מכוחם באיטליה, מעריב, 10 ביוני 1980
↑  דב אפל, ברלינגר נוסע לפקין, דבר, 2 באפריל 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280398005171  PLWABN: 9810573830905606  BIBSYS: 90560080  BNC: 000125819  BNE: XX1106105  BnF: cb124425882 (data)  CANTIC: a11664150  CiNii: DA0052360X  GND: 118658417  ICCU: CFIV004858  ISNI: 0000 0001 0796 6404  LCCN: n79065167  NDL: 00433067  NKC: jn20010525342  NLA: 35695358  NLG: 278532  NSK: 000085082  NTA: 067637094  RERO: 02-A002995457  SNAC: w6x07ktn  SUDOC: 033570701  Trove: 1046270  VIAF: 5024806   WorldCat (עם VIAF): 5024806
ועידת רבני אירופה

| --- | --- |
 סמל כשרות אירופה

נשיא  המדינה ראובן ריבלין בפגישה עם ראשי ועידת רבני אירופה במשכן הנשיא, נובמבר 2018
 מייסדים:  ישראל ברודי 
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־69 שנים) 
 www.rabbiscer.org
 
ועידת רבני אירופה הוא ארגון רבני אורתודוקסי באירופה. בארגון חברים כ-700 רבנים של קהילות ובתי כנסת ביבשת.
היסטוריה

ועידת רבני אירופה (CER-Conference of European Rabbis) נוסדה בשנת 1956 ביוזמתו של הרב הראשי לבריטניה סר ישראל ברודי, כדי להחיות את שארית הקהילות היהודיות ביבשת אירופה לאחר השואה. הרב ברודי נתמך על ידי רבה הראשי של צרפת יעקב קפלן, הרב הראשי של הולנד אהרון שוסטר (הו') והרב הספרדי הבכיר באנגליה חכם גאון. הוועידה מתכנסת אחת לשנתיים באחת ממדינות אירופה. הכנס הראשון התקיים בשנת 1957 באמסטרדם. הכנס הרביעי התקיים בשנת 1963 בבזל.
הארגון מנוהל על ידי ועדה מתמדת של 35 חברים שנפגשים פעמיים בשנה באחת מבירות אירופה. המפגש כולל מלבד הדיונים הפנימיים, ביקור בקהילה היהודית המקומית ופגישות פוליטיות עם הממשלה של המדינה המארחת. חברי הוועדה המתמדת הם הרבנים הראשיים והדיינים הבכירים של מדינות אירופה ועריה המרכזיות. הכנס הכללי של הוועידה אליו מוזמנים הרבנים הראשיים וכלל רבני הקהילות, מתקיים אחת לשנתיים.
הוועידה נועדה להגן על זכותם של יהודים באירופה לקיים אורח חיים דתי ולהשמיע את קולה של יהדות אירופה. הארגון היה מעורב בהגנה על זכויותיהם של יהודים לקיים שחיטה על פי ההלכה היהודית ולמול את בניהם על פי מסורת היהדות.
הוועידה משמשת גם כסמכות רבנית קולגיאלית ומספקת אישורי כשרות, פיקוח על הליכי גרות וגיטין, בירור מעמד ואישות והחלטות רבניות משפטיות המשפיעות על כלל הקהילה היהודית. במשך השנים תמכה הוועידה בקהילות אירופה במגוון שאלות ואתגרים ועזרה בגיוס מועמדים להנהגה הדתית המתאימה. הוועידה גם הקימה מחלקה לבניית ושיפוץ מקוואות.
ב-9 במאי 2023 קיבל נשיא מדינת בוואריה בגרמניה, ד"ר מרקוס סודר, את פרס יעקבוביץ מוועידת רבני אירופה. זאת בעקבות ההחלטה שמינכן תקים בה את המטה החדש של ועידת רבני אירופה (CER).