stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס השקת אונייה
טקסי השקה > בעת החדשה

טקסי השקה בעלי גוון דתי, מעין "הטבלה" של כלי השיט עם סיום בנייתו, המשיכו גם בעת החדשה במדינות הקתוליות באירופה. לעומתן, במדינות הפרוטסטנטיות השתנה אופי הטקסים; במאה ה-17 באנגליה, למשל, היו הטקסים בעלי אופי חילוני. טקס ההשקה של אוניית הקו פרינס רויאל ב-1610 מתואר על ידי בונה הספינה, פיניאס פט (Phineas Pett), שהיה מראשי בוני הספינות בדורו. פט מתאר, כי הטקס היה בהובלת הנסיך מוויילס, ובמהלכו עמד הנסיך על סיפון בית האחרה (poop deck) בחברת הלורד שהיה מפקד הצי (Lord High Admiral) ולורדים נכבדים נוספים. הנסיך החזיק בידו גביע מוזהב גדול, מלא ביין, וברגע שהאונייה החלה לנוע אל תוך המים שתה ממנו מעט. על פי הנוהג היה הנסיך מנסך את יתרת היין על סיפון האונייה, משליך את הגביע לים, ומעניק לאונייה את שמה ב"חגיגיות ובכובד ראש" (solemnly). פט מתאר שהנסיך עמד על הסיפון יחד עם "קבוצה נבחרת" של אורחים, בליווי תוקעים בחצוצרות, כשעל פניו הבעה של שמחה והתרגשות. לשמחתו של פט, בטקס השקה זה בחר הנסיך להעניק לו את הגביע בליווי מילות תודה והערכה, ולא להשליך את הגביע לים.
בדרך כלל, כאמור, היה הגביע מושלך לים, והיה שייך למוצא בר המזל. ואולם, ככל שתדירות השקת אוניות עלתה, הפך המנהג ליקר מדי, ולכן היה הגביע נמשה מן המים לשימוש נוסף בהשקות הבאות. בסוף המאה ה-17 כבר הוחלף בבריטניה המנהג להשתמש בגביע במנהג לנפץ בקבוק על חרטום הספינה.
טקסי השקה > טקסי השקה במדינות שונות

קנדה בקנדה משלבים בטקסי השקה נציגים של העמים הקדמונים של קנדה, אינואיטים, אינדיאנים ומייטי (Métis).
צרפת בצרפת לוו טקסי ההשקה ומתן השם לאוניות במהלך המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 בטקסים פולחניים ייחודיים, דומים לטקסי חתונה וטבילה לנצרות. סנדק של כלי השיט החדש העניק לסנדקית זר פרחים, ושניהם העניקו יחד את השם. בטקס לא הייתה שבירת בקבוק, אך כומר בירך את האונייה במים מקודשים.
הודו בהודו הושקו ספינות במהלך ההיסטוריה בטקס פוג'ה, בו הוקדש כלי השיט לאחד האלים שממנו ביקשו ברכה לספינה ולצוותה. במשך הדורות נוהל הטקס על ידי ברהמינים, אך במאה ה-20 מקובל שאשה שוברת אגוז קוקוס על חרטום האונייה, ולעיתים מתקיימת לאחר מכן פוג'ה.
יפן ביפן מזמינים בוני האוניות גרזן מיוחד, מכסף, עבור האונייה הנבנית. הגרזן אמור להביא מזל טוב ולהרחיק מזל רע. לאחר טקס ההשקה ניתן הגרזן לבעלי האונייה כמזכרת. באמצעות הגרזן חותכים את החבל שחיבר את האונייה למקום שבו נבנתה.
בריטניה טקסי השקה בבריטניה התקיימו בדרך כלל בחסות אחד מחברי משפחת המלוכה, קצינים בכירים בצי המלכותי הבריטי, או ראשי האדמירליות. במאה ה-19 החלו להזמין, במקרים בודדים, גם אישים אזרחיים, שיהיו האישיות המובילה בטקסי השקה של אוניות הצי, והיו גם טקסים ראשונים בהן נשים היוו אישיות זו. ב-1875 שב והופיע אלמנט דתי בטקסי ההשקה ומתן שם, כאשר הנסיכה אלכסנדרה (ומאוחר יותר המלכה אלכסנדרה), אשת נסיך ויילס אלברט אדוארד (ומאוחר יותר המלך אדוארד השביעי), שילבה שירת מקהלה אנגליקנית בטקס השקת אוניית המערכה אה"מ אלכסנדרה, שנקראה על שם הנסיכה. מנהג זה נמשך עד היום, כאשר המקהלה שרה את מזמור ק"ז בספר תהילים, שבו התייחסות מיוחדת לימאים: ”יוֹרְדֵי הַיָּם בָּאֳנִיּוֹת עֹשֵׂי מְלָאכָה בְּמַיִם רַבִּים: הֵמָּה רָאוּ מַעֲשֵׂי ה' וְנִפְלְאוֹתָיו בִּמְצוּלָה” (פסוקים כ"ג–כ"ד).
ארצות הברית טקסי השקה וקריאת שם לאוניות בארצות הברית דומים למדי לטקסים האירופיים. עם זאת, אין אזכור לטקסי השקה במהלך המאה ה-18, והמקורות הקיימים מספרים בעיקר על מסיבה שערכו פועלי המספנות שבנו את האונייה החדשה. גם בתחילת המאה ה-19 צוינה השקה בעיקר בחגיגה ללא ריטואל קבוע, למעט טקס של מתן שם תוך שימוש במשקה כלשהו ("christening fluid"). ב-1827 מתואר טקס השקה של סלופ מלחמתי ששמה ניתן על ידי "עלמה צעירה מפורטסמות'". זהו המקרה הידוע הראשון בו ניתן השם על ידי אשה. המסורת של מתן החסות לטקס ההשקה על ידי נשים הלכה והתרחבה, אם כי ב-1846 מתואר טקס השקה בו ניתן השם לאונייה החדשה על ידי שני מלחים צעירים. ב-1898 עדיין מתואר טקס ובו ניתן השם על ידי גבר.
הגברת המשיקה - מאז מלחמת העולם מקובל שכל טקסי ההשקה של צי ארצות הברית הם בחסות אשה. מעבר לתפקידה הרשמי בניפוץ בקבוק שמפניה על חרטום האונייה במהלך הטקס מקובל שנותנת החסות נשארת בקשר עם צוות האונייה, ונוטלת חלק באירועים מיוחדים שלה, כמו שיבה לנמל הבית לאחר סיום הפלגה ארוכה.
טקסי השקה > השקה בההעפלה וחיל הים הישראלי

הנוהל לטקס השקה בחיל הים, הדומה לטקסים האירופיים. על פי הנוהל, ההשקה מתבצעת על ידי "גברת משיקה". היא עומדת על במה ליד חרטום כלי השיט, מעניקה את השם ומברכת: "אח"י (שם כלי השיט) הנני מברכת אותך לדרך צלחה על פני שבעת הימים". לאחר מכן היא גוזרת סרט המתוח על החרטום, מנפצת בקבוק על החרטום, וחושפת את הלוט המכסה את שם כלי השיט. מפקד הספינה מצמיד לוח עץ שעליו שם כלי השיט, ולאחר מכן מושמע ההמנון. לאחר שהגברת המשיקה יורדת מן הבימה מוענק לה זר פרחים ולוח עץ עם מטבע שהונח מתחת לספינה עם תחילת בנייתה.
דלין (אוניית מעפילים) יורדת למים בברכת הבישוף של מונופולי והגב' ג'יקלה פרמדר רעייתו של רב החובל אנריקו לוי, 3 באוגוסט 1945. – באדיבות "אוצר תמונות הפלמ"ח"
השקת אח"י עציון גבר פ-51 כלי שיט צבאי ראשון שנבנה במספנות ישראל, 2 במרץ 1962.
השקת אח"י אשדוד (פ-61) במספנות ישראל, 5 ביולי 1966 מברך מימין אלוף שלמה אראל.
השקת ספינת סער ראשונה – אח"י מבטח בשרבורג, 11 אפריל 1967
ראש הממשלה גב' גולדה מאיר מברכת את אח"י רשף לקראת השקתה. מימינה מפקד חיל הים אלוף בנימין תלם ומשמאל מנהל מספנות ישראל, ישראל ליברטובסקי 17 פברואר 1973.
מקורות וקריאה נוספת

בתיה שם-אל, מינהגים ומסורת בצי, 'בין גלים' אפריל 1975, עמ' 12.
הערות שוליים

↑  על פי הגדרת האקדמיה ללשון העברית, ראו מונחי כלי שיט קטנים ומעגנות, תשרי תשע"ג, ספטמבר 2012.
↑  פטר קמפ, אוקספורד קומפניון לאוניות והים,  שנת 2000, עמ' 571.
↑  דרך הים - נוהגים, טקסים ודרך ארץ בחיל הים הישראלי. הופק על ידי מספן כוח אדם, אגף פרט, מדור נוהג, תשס"ד, 2004. עמ' 75.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538850805171  GND: 4182908-6  LCCN: sh85121619 
השקת אוניית המערכה אלבמה, 16 בפברואר 1942. האונייה מחליקה מהממשה אל המים, כשירכתיה ראשונות
אוניית הצי באמריקאי USS Billings מושקת
השקת צד במספנת גדנסק, בפולין
ננסי רייגן מנפצת בקבוק על חרטומה של נושאת המטוסים רונלד רייגן, 4 במרץ 2001
דוברת חפירה לקראת השקתה בנמל צ'נאי הודו, אפריל 2008.
השקת כלי השיט בשבירת אגוז קוקוס על שיני המחפר.
אוולין ווינרייט טורנפין, נכדתו של אדמירל משנה ריצ'רד ווינרייט מצי ארצות הברית, נותנת את חסותה להשקת המשחתת ויינרייט, 12 ביוני 1915
חרב במדבר

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ורג' שרמן 
 הופק בידי:  רוברט בקנר 
 תסריט:  רוברט בקנר 
 שחקנים ראשיים:  דיינה אנדרוז בן רייט ג'ו טרקל ג'רי פריס Paul Brinegar George Magrill Rory Mallinson אמיל ראמאו Clyde Cook ג'ק וב Peter Coe סטפן מקנלי מרטה טורן דייוויד וולפה ג'ף צ'נדלר Lowell Gilmore פיליפ פרינד Robin Hughes 
 מוזיקה:  פרנק סקינר 
 צילום:  אירווינג גלסברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  1949 
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חרב במדבר (באנגלית: Sword in the Desert) הוא סרט קולנוע משנת 1949. הוא הסרט ההוליוודי הראשון אודות המאבק לעצמאות ישראל.
אחריו הופיעו סרטים אחדים בנושא זה (בהם, לפי סדר הופעתם: "יהודית" מ-1966; "הטל צל ענק", על האלוף דוד מרכוס שנפל במלחמת העצמאות, אף הוא מ-1966; והידוע מכולם, "אקסודוס", מ-1960).
ההפקה

הסרט "חרב במדבר" הופק בהוליווד עם סיום מלחמת העצמאות ובוים על ידי הבמאי ג'ורג' שרמן, שהיה בעיקר במאי של סרטי פעולה ומערבונים. עלילת הסרט מתרחשת בארץ ישראל בתקופת המאבק שבין תום מלחמת העולם השנייה לבין הכרזת המדינה. הסרט מתאר את מאבקם של הבריטים נגד גל ההעפלה שדרכה הגיעו לחופי הארץ מעפילים ניצולי השואה.
הגם שהסרט מתרחש בארץ ישראל הוא לא צולם בארץ. מפיקי הסרט חיפשו אתר לצילומו בחופי קליפורניה, שנופו יהיה דומה לנוף רצועת החוף הדרומית בארץ, ומצאו כמתאימה לכך רצועת חוף ליד עיירה השוכנת בין סן פרנסיסקו ללוס אנג'לס. באתר הוקמו תפאורות דמויות קיבוץ ישראלי. הקטעים המתרחשים במחנה הצבא הבריטי צולמו באולפן. הבמאי והמפיק הישראלי ברוך דינר, מי שיביים לימים את הסרט הישראלי "הם היו עשרה", נשכר על ידי המפיקים להיות יועץ לעניינים ישראליים לסרט.
חרף נושאו, הסרט אינו סרט היסטורי על תקומת ישראל, אלא סרט פעולה הוליוודי. כדוגמת מערבון יש בסרט "טובים" ו"רעים". הטובים הם היהודים, אנשי "ההגנה", פעילי ההפעלה וחברי הקיבוצים. הרעים הם הבריטים שניסו למנוע את עליית המעפילים לחופי הארץ.
עלילת הסרט

ספינת מעפילים הצליחה להתחמק מהמצור של הצי הבריטי ומתקרבת לחופי הארץ. הקברניט דילון, המגולם על ידי השחקן דיינה אנדרוז, שהיה אז בשיא תהילתו לאחר ששיחק בסרט עטור פרסי האוסקר "שנות חיינו היפות ביותר", משנת 1946, הוא אמריקאי ציני ונטול אידאולוגיה, שכל מטרתו להוריד את מטענו האנושי בחופי הארץ ולקבל את התשלום המגיע לו בעבור זאת. כדי לקבל את התשלום הוא יורד אל החוף ומצטרף בניגוד לרצונו לבריחת המעפילים לקיבוץ "עין יעקב", כיוון שהורדת העולים לחוף נתגלתה על ידי משמר החופים הבריטי.
דוד, איש "ההגנה" שליווה את המעפילים בספינה בדרכם לארץ תוקף את מפקד יחידת משמר החופים. דילון, שאינו נשמע להוראות אנשי "ההגנה", מתקשר ממשדר חשאי שבקיבוץ למתן הוראות לצוות הספינה שבלב ים. הבריטים שאיתרו את המשדר נכנסים לקיבוץ ומטילים בו עוצר. המעפילים ואנשי "ההגנה" מצליחים להימלט מהקיבוץ, והיחידה הנשארת בו היא "סברה" (שם עברי למהדרין לדעת מפיקי הסרט), קריינית תחנת השידור החשאית של "ההגנה", בגילומה של השחקנית השוודית מרתה תורן. הבריטים מצליחים לזהות אותה על פי קולה המוכר להם משידוריה, אך אנשי "ההגנה" לבושים במדים בריטים מצליחים לשחררה.
בינתיים מצליחים אנשי הכלניות לגלות את מקום המחבוא של המעפילים ואנשי "ההגנה" וכולם נעצרים. בין העצורים נמצא אחד המפקדים הבכירים של "ההגנה", המגולם על ידי השחקן ג'ף צ'נדלר. הבריטים אינם יודעים מי מן העצורים הוא המפקד. הם חוקרים את הקברניט דילון ולוחצים עליו, ומבטיחים לשחררו לספינתו אם יגלה את זהות המפקד. דילון מסכים ויוצא לחצר המשק לבצע את הזיהוי. בעוברו על פני שורת החשודים מתעורר מצפונו והוא מחליט שלא לזהות את האיש. הבריטים נאלצים לשחרר את האנשים, ודוד מבטיח לסברה "אני עוד אחזור". דילון, אשר קודם לכן החליט שלא להביא יותר ספינות מעפילים לארץ, חוזר אף הוא ואומר לסברה "גם אני עוד אחזור".
הסרט בעיניים ישראליות

הסרט התקבל בארץ בתקופתו בהתלהבות רבה. הקרנות הסרט לוו במחיאות כפיים ותשואות. יחד עם זאת היו לסרט מספר מגרעות מהבחינה הישראלית: מפיקי הסרט התחשבו התחשבות יתר בבריטים והציגו את אנשי הצבא הבריטי בארץ כממלאי חובה צבאית באופן הוגן וללא אכזריות יתרה.
המפיקים הוסיפו לסרט, שלא לצורך, לוחם אירי הנלחם לצד היהודים ומספר כי בשורות היהודים בארץ לוחמים מאות אירים, עובדה בלתי נכונה.
המגרעת העיקרית של הסרט, ככל שהדבר נוגע לנושא הסרט היהודי-ישראלי, הוא שילוב יסודות וסמלים נוצריים בסרט, כגון שירת המקהלה במחנה הבריטי בחג המולד ומיקום תמונת הסיום של הסרט ליד כנסיית המולד בבית לחם.
למרות פגמים אלה חש קהל הצופים הישראלי בסרט "כמו בבית", ומבקרי הקולנוע באותה תקופה הביעו משאלה כי גם בארץ ניתן יהיה להפיק סרטים כמו "חרב במדבר".
יואל אנגל

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1868 (יוליאני) ברדיאנסק 
 פטירה:  11 בפברואר 1927 (בגיל 58) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 מוקד פעילות:  פלשתינה (א"י), האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1900 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, אוניברסיטת חרקוב 
 שפה מועדפת:  רוסית, יידיש 
 
יואל אנגל
לוחית זיכרון על הבית בו חי יואל אנגל בימיו האחרונים ברח' הרב קוק 35 בתל אביב
קברו של יואל אנגל בבית הקברות טרומפלדור
יואל (יולי) אֶנְגֶל (16 באפריל (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגריגוריאני: 28 באפריל)‏ 1868 – 11 בפברואר 1927) היה מלחין יהודי שפעל בעיקר באימפריה הרוסית, אשר הטביע חותמו על הזמר המוקדם של היישוב העברי בארץ ישראל. מכונה "אבי המוזיקה היהודית".
קורות חיים

יואל אנגל נולד בברדיאנסק שלחוף הים האזובי, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). אביו מנחם מנדל נהג לנגן נעימות עממיות, והוא עצמו למד לנגן בפסנתר, אך ללא כוונה להפוך למוזיקאי. הוא למד משפטים באוניברסיטת חרקוב, ובמקביל למד באקדמיה למוזיקה של חרקוב. בעקבות פגישה עם צ'ייקובסקי במרץ 1893 החליט ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון במוסקבה. לאחר תום לימודיו הפך למבקר מוזיקלי, ונחשב לאחד החשובים בתחומו בתקופתו. בנוסף, הקים ב-1908 את החברה למוזיקה עממית יהודית. ב-1912 ערך מסע לליקוט לחנים יהודיים עממיים (במסגרת המשלחת האתנוגרפית בראשות ש. אנ-סקי), שעליהם ביסס את לחניו למחזה "הדיבוק" של אנ-סקי. עבד כמורה למוזיקה ואמנות בבית מחסה לילדים יהודים עזובים ויתומים ליד מוסקבה. ב-1916 פרסם את הקובץ "50 אידישע פֿאָלקסלידער" (50 שירי עם יהודיים). ב-1922 הועלתה המוזיקה שהלחין להצגה "הדיבוק" על ידי תיאטרון "הבימה" במוסקבה.
ב-1922 עבר לברלין, והחל מלחין לשיריהם של חיים נחמן ביאליק ושל שאול טשרניחובסקי. בנוסף, ייסד הוצאה לאור של ספרי תווים, "יובל", ב-1923.
ב-1924 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, שם לימד בקונסרבטוריון שולמית וכתב ביקורות מוזיקה לעיתונים הארץ ודבר. הוא המשיך עם הלחנת מוזיקה לתיאטרון, והלחין גם למחזמר "נשפי פרץ" (שהועלה בתיאטרון האוהל ב-1925) ולהצגה בשם "דייגים".
בין השירים המוכרים שהלחין: "עגבנייה" (למילים של יהודה קרני), "אומרים ישנה ארץ", "נומי נומי ילדתי", ו"היורה" ("גשם, גשם משמים, קול המון טיפות המים"), השניים האחרונים למילותיו של יחיאל היילפרין. לחניו לשירי-הילדים של יחיאל הלפרין יצאו-לאור בחוברות "בקרן זווית". בנוסף לכך הוא הלחין מספר שירים על מילים של נח גורליק.
אנגל נפטר משבץ, לאחר שהיה חולה במשך מספר שבועות. הוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור בהלוויה גדולה בה שימש כחזן יעקב גוזמן.
על-שמו רחובות בתל אביב ובחיפה. כמו כן פרס אנגל, המוענק בתל אביב למלחין, לחוקר מוזיקה ולמוסדות מוזיקה, פעם בשנתיים.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית בירושלים.
לקריאה נוספת

'אנגל, יואל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 529–530. (הספר בקטלוג ULI)
מנשה רבינא, יואל אנגל: חייו ויצירתו, ירושלים: מחלקת התרבות של הוועד הלאומי לכנסת ישראל בארץ ישראל, תרצ"ז-1937.
מנשה רבינא, יואל אנגל והמוזיקה היהודית, תל אביב: המוסד למוזיקה בעם, תש"ז.
ויקטור לנזון, 'יולי ענגעל – דער קריטיקער, פאָלקלאָריסט און קאָמפּאָזיטאָר', סאָוועטיש היימלאנד 12 (1986), 134–141. (ביידיש)
מיכאיל אוסטרובסקי, 'ענגעל און דער הימן "גאָט! טו שטענדיק גוטס דעם פאָלק!"', די יידישע גאָס 3 (1995) 65–69. (ביידיש)
ריטה פלומנבוים, האסכולה הלאומית של המוזיקה היהודית-אמנותית: יואל אנגל ומיכאל גנסין, 1996.
יששכר פטר, 'יואל ענגעל – דער פאַטער פון דער מאָדערנער יידישער און ישראלדיקער מוזיק', די יידישע גאָס 2-3 (1997), 141–149. (ביידיש)
Яков Львович Сорокер, '"Говорят есть такая страна..." (Йоэль Энгель)', in: Михаил Пархомовский (Сост. и ред.), Евреи в культуре русского зарубежья; сборник статей, публикаций, мемуаров и эссе, Том 2, Иерусалим, 1993, pp. 374-391. (ברוסית)
הערות שוליים

↑  https://www.zemereshet.co.il/artist.asp?id=2409
↑  הקומפוזיטור יואל אנגל איננו, דואר היום, 13 בפברואר 1927
↑  הלוית אנגל, דואר היום, 15 בפברואר 1927
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260856105171  PLWABN: 9810695308405606  BnF: cb16348308v (data)  GND: 12213852X  ISNI: 0000 0001 0894 2383  LCCN: n81067987  MusicBrainz: 371bd874-a75d-4340-b0ac-c254dcc2f0d1  NTA: 328571229  SNAC: w6478tsr  VIAF: 302250860   WorldCat (עם VIAF): 302250860
טקס פרסי אופיר לשנת 1996

| --- | --- |
 תאריך:  8 באוקטובר 1996
 מיקום:  היכל התרבות, תל אביב-יפו, ישראלישראל
 מנחים:  יאיר לפיד
 רשת שידור:  טלעד
 המועמדים והזוכים הבולטים
 סרט עלילתי:  "קלרה הקדושה"
 הבמאי הטוב ביותר:  אורי סיון וארי פולמן
 תסריט:  יגאל בורשטיין
 →1995 1997← פרס אופיר
 
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-7 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-8 באוקטובר 1996 בהיכל התרבות שבתל אביב-יפו, ישראל. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
פרס על מפעל חיים הוענק לצלם ניסים ליאון.
את הטקס הנחה יאיר לפיד. אורנה בנאי ביצעה קטע קומי בדמות "לימור". בין מגישי הפרסים: גילה אלמגור, אלונה קמחי, חיה סמיר, שמיל בן ארי.
מועמדים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  לא נמצאו המועמדים אלא רק הזוכים.
מקור:
| הסרט הטוב ביותר | הבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- |
 "קלרה הקדושה" – אורי סבג, מרק רוזנבאום:  אורי סיון וארי פולמן – "קלרה הקדושה"
השחקן הטוב ביותר: השחקנית הטובה ביותר
 עמוס לביא – "נשים":  לוסי דובינצ'יק – "קלרה הקדושה"
שחקן המשנה הטוב ביותר: שחקנית המשנה הטובה ביותר
 יגאל נאור – "קלרה הקדושה" דב נבון - "כלבים לא נובחים בירוק"  אלון אבוטבול - "מרקו פולו: הפרק האחרון":  דנה רז – "כלבים לא נובחים בירוק" מאיה מרון – "קלרה הקדושה"  יעל אלמוג - "אושר ללא גבול"
התסריט המקורי הטוב ביותר: העריכה הטובה ביותר
 יגאל בורשטיין – "אושר ללא גבול":  דב שטויר – "קלרה הקדושה"
הסרט התיעודי הטוב ביותר: עיצוב התלבושות הטוב ביותר
 "בית שאן: סרט מלחמה" – רינו צרור ודורון צברי:  רונה דורון – "מרקו פולו: הפרק האחרון"
הפסקול הטוב ביותר: המוזיקה המקורית הטובה ביותר
 אלי ירקוני וחן הרפז – "מרקו פולו: הפרק האחרון":  ברי סחרוף – "קלרה הקדושה"
העיצוב האמנותי הטוב ביותר: הצילום הטוב ביותר
 יעקב תורג'מן – "מרקו פולו: הפרק האחרון" אריאל גלזר – "קלרה הקדושה":  אבי קרפיק – "מרקו פולו: הפרק האחרון" ולנטין בלונגוב – "קלרה הקדושה"
דרמה לטלוויזיה: 
 "מלכה לב אדום" – רן טל, אתגר קרת, חגי לוי, גלעד שניידר:
הערות שוליים

↑  גידי גוב ינחה את האוסקר, כתבה 352857, ארכיון הארץ
↑  דנה צימרמן, הערב יתקיים טקס חלוקת פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע, כתבה 231007, ארכיון הארץ, 8 באוקטובר 1996
↑  * מקבלי פרס מפעל חיים ופרס הוקרה על הישגים מקצועיים בתחום הקולנוע, באתר www.israelfilmacademy.co.il
↑  היוצרים הזוכים, באתר www.israelfilmacademy.co.il
↑   טקס פרסי אופיר לשנת 1996, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| פרס אופיר |
| --- | --- | --- |
| פרסי קולנוע | הסרט העלילתי הטוב ביותר • הסרט העלילתי הטוב ביותר מסלול פרינג' • הבימוי הטוב ביותר • התסריט הטוב ביותר • השחקן הראשי הטוב ביותר • השחקנית הראשית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר • הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • הליהוק הטוב ביותר • העיצוב האמנותי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור הטוב ביותר • המוזיקה המקורית הטובה ביותר • הפסקול הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר • הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר • פרס על מפעל חיים • פרס על הישגים מקצועיים בקולנוע • פרס על מצוינות |  |
| טקסים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| זוכים בעלי ערך | במאים • עורכים • מלהקים • מוזיקאים • מפעל חיים • סרטים • עיצוב אמנותי • עיצוב פסקול • עיצוב תלבושות • צלמי קולנוע • שחקנים בתפקיד ראשי • שחקנים בתפקיד משני • תסריטאים • הישגים מקצועיים |  |
טמבוב (כדורגל)

מועדון הכדורגל טמבוב (ברוסית: Футбольный клуб «Тамбов») הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר טמבוב, שבשיאו התמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל מעונת 2019 עד עונת 2021. הישג השיא הוא שמינית גמר בעונת 2017/2018 ובעונת 2020/2021.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2013. לצורך העפלה לליגת המשנה הרוסית, הוזמן סרגיי פרדניה ממטה האימונים של טום טומסק להתמנות למאמן הקבוצה. משחק הבכורה של הקבוצה נערך ב-22 ביולי 2013, נגד קבוצת המילואים של ספרטק מוסקבה, "ספרטק-2", אותה הקבוצה ניצחה בתוצאה 2:1, במסגרת הליגה הרוסית השנייה. הקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה בעונת 2014 כשבאמתחתה 12 ניצחונות, 7 שוויונות והפסד אחד בלבד.
בעונת 2014/2015 הקבוצה סיימה כסגנית אלופת הליגה הרוסית השנייה בהישג השיא שלה עד אותה עונה. בעונת 2015/2016 מונה ולרי יוסיפוב למאמן הקבוצה. בהדרכתו הקבוצה זכתה באליפות מחוז מערב של הליגה הרוסית השנייה והבטיחה את העפלתה לליגת המשנה הרוסית, 4 מחזורים לפני סיום העונה, בהפרש 12 נקודות מסגניתה, אנרגומאש בלגורוד.
בעונת 2016/2017 הקבוצה התמודדה בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה ומינתה את מאמן ספרטק מוסקבה לשעבר, גאורגי יארצב למנכ"ל הקבוצה. הקבוצה סיימה באותה עונה במקום החמישי בליגה.
בעונת 2017/2018 הקבוצה התמודדה בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה וסיימה באותה עונה במקום הרביעי בליגה, כשהיא מתמודדת בפלייאוף העפלה לליגת העל הרוסית, לראשונה בתולדותיה, אך התקשתה בסדרת המפגשים מול אמקאר פרם ונותרה בליגה הלאומית. היא העפילה לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל 2017/2018, במה שמהווה להישג שיא בתולדותיה. היא לא הצליחה לשחזר את ההישג בעונה שלאחר מכן והודחה כבר בשלב 32 האחרונות על ידי קריליה סובייטוב סמרה, ברם סיימה כאלופת ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה בעונת 2018/2019 ולראשונה בתולדותיה העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל. במהלך עונת הבכורה שלה בליגה היא אירחה את משחקיה במורדוביה ארנה ובאצטדיון ניז'ני נובגורוד ובכך לא אירחה אף משחק בטמבוב.
בשנת 2020 הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים ולא הצליחה לממן את שיפוץ אצטדיון ספרטק בעיר. בדצמבר 2020, הודיע המנהל הספורטיבי של הקבוצה, פאבל חודיאקוב, שהקבוצה נמצאת במצב כלכלי קשה וכי השחקנים לא קיבלו משכורות מזה מספר חודשים. זאת למרות הבטחות שלא קוימו מממשלת מחוז טמבוב על העברת כספים במהלך שנת 2020, כאשר בעונת 2019 קיבלה 92 מיליון רובל בלבד. בניסיון להציל את הקבוצה, נוהלו מגעים לעבור לסרנסק ולארח במורדוביה ארנה. במקרה כזה, הקבוצה הייתה אמורה לשנות את שמה, אך המהלך לא צלח. בפברואר 2021 מנהלת הליגה ניסתה להוביל מהלך להצלת הקבוצה, אך טמבוב הגישה בקשה לפשיטת רגל בשל חוב בגובה 322.45 מיליון רובל. עם זאת, מנהלת ליגת העל הרוסית בכדורגל העבירה 300 מיליון רובל לתקציב הקבוצה על מנת לאפשר לה להשלים את עונת 2020/2021. עם זאת, מושל מחוז טמבוב לא העניק את הערובות הכספיות הנדרשות לקבוצה וזו תחילה תכננה להודיע כי לא תשתתף בגביע הרוסי, בו העפילה עד לשלב שמינית הגמר בעונת 2020/2021. ברם לאחר שמשקיע פרטי העביר כספים לקבוצה היא הודיעה שתוכל להתמודד בגביע ובליגה עד תום עונת 2020/2021. בתום העונה הקבוצה סיימה במקום ה-16 והאחרון ומנכ"לית הקבוצה, אולגה קונובאלובה, הודיעה כי המועדון יאבד את מעמדו המקצועני לאחר העונה ולא יתמודד במסגרות המקצועניות. ב-17 במאי 2021 המועדון פורק סופית כאשר פוטר כלל סגל הקבוצה.
ב-30 בספטמבר 2021, מנכ"לית הקבוצה לשעבר אולגה קונובלובה, הייתה חשודה בשלושה אישומים לפי סעיף 159 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית בפרשת מעליה בכספי תקציב הקבוצה ונלקחה למעצר למשך חודשיים. ב-24 בנובמבר באותה שנה, נעצר המנהל הספורטיבי לשעבר של הקבוצה, פאבל חודיאקוב, שהיה מעורב במספר תיקים פליליים הקשורים לגניבת סובסידיות שהוקצו על ידי ממשלת מחוז טמבוב במשך מספר שנים.
אצטדיון הקבוצה

טמבוב אירחה את משחקיה באצטדיון ספרטק בעיר (המכיל 5,000 מושבים), עד העפלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל כשהחל שיפוץ באצטדיון לקראת עונת 2019/2020 כדי להכיל 15,000 מושבים. ברם, השיפוץ שתוכנן להסתיים באוגוסט 2019 התעכב והקבוצה עברה לארח את משחקיה בליגת העל לסירוגין באצטדיון ניז'ני נובגורוד (המכיל 44,899 מושבים) ובעיקר במורדוביה ארנה שבסרנסק (בעל תכולה של 43,958 מושבים). בעקבות השיפוצים במתקני האימונים של הקבוצה בטמבוב, היא שכרה את מתחם האימונים טראסובקה במחוז מוסקבה (המשמש בדרך כלל את מועדון ספרטק). עם זאת, השיפוץ מעולם לא הושלם ובתום עונת 2020/2021 טמבוב פורקה.
סמל הקבוצה

סמל קבוצת טמבוב בשנים 2013–2019.
סמל מועדון הכדורגל טמבוב בשנים 2018–2020.
סמל המועדון מאז אוגוסט 2020
לקראת עונת 2019/20 ביצעה טמבוב מיתוג מחדש. במקום סמל מחוז טמבוב הופיע זאב וכדור. מעליהם, הכתובת "מועדון כדורגל טמבוב" הפכה לגדולה יותר והצבעים: אדום וכחול כעת כהים יותר. לקראת עונת 2020/2021 הקבוצה עדכנה לוגו חדש ובו קווי מתאר של זאב, שהיווה לקמע של המועדון.
| --- | --- |
אדום: כחול
הישגים לפי עונה

| שנה | ליגה | # | גביע |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013/14 | הליגה השנייה אזור מערב | 12 |  |
| 2014/15 | הליגה השנייה אזור מערב | 3 |  |
| ‏2015/16 | הליגה השנייה אזור מערב |  1 | ‏16 האחרונות |
| 2016/17 | ליגתהכדורגלהלאומית | 5 | ‏16 האחרונות |
| 2017/18 | ליגתהכדורגלהלאומית | 4 | שמינית גמר |
| 2018/19 | ליגתהכדורגלהלאומית |  1 | ‏16 אחרונות |
| 2019/20 | ליגת העל | 12 | ‏16 אחרונות |
| 2020/21 | ליגת העל |  16 | שמינית גמר |
סגל הקבוצה > כדורגלנים מפורסמים בעבר ובהווה

אוזבקיסטן ואגיז גליאולין
רוסיה אלכסיי ריבין (180 משחקים)
רוסיה אולג צ'נישוב (169 משחקים)
רוסיה אנדריי צ'סובסקיך (135 משחקים)
רוסיה יבגני שליאקוב (125 משחקים)
אוקראינה סרגיי שבצ'וק (97 משחקים, 17 שערים)
אוקראינה אלכסיי מיכליוב (97 משחקים)
רוסיה מיכאיל קוסטיוקוב (43 משחקים, 7 שערים)
רוסיה ולדימיר אובוחוב (38 משחקים, 12 שערים)
רוסיה אדסויה אויבולה (38 משחקים)
סגל הקבוצה > מאמנים

| שנים | שם |
| --- | --- |
2013: רוסיה סרגיי פרבושין
2013—2015: רוסיה סרגיי פרדניה
2015—2016: רוסיה ולרי יסיפוב
2016—2019: רוסיה אנדריי טלאלאייב
2019: רוסיה אלכסנדר גריגוריאן
2020—2021: רוסיה סרגיי פרבושין
הישגים ותארים

זכייה: 2018/2019
סגנות: 2020
שמינית גמר: 2017/2018, 2020/2021
זכייה: 2014/2015
אקדמיית הכדורגל טמבוב

לאחר פירוקה של טמבוב, נותרה "אקדמיית הכדורגל" של טמבוב (ברוסית: Академия футбола Тамбов) לקבוצת הכדורגל היחידה בטמבוב המייצגת את העיר בתחרויות לאומיות. האקדמיה הוקמה לראשונה בשנת 2008 ממיזוג שתי בתי ספר מקומיים לכדורגל. מעונת 2022 היא מתמודדת בליגה השלישית ברוסיה. האקדמיה מארחת את משחקי הבית באצטדיון לוקומוטיב (המכיל 2,500 מושבים) מנוהלת על ידי ממשלת מחוז טמבוב. בשנת 2022 האקדמיה הפכה למועדון הכדורגל ספרטק טמבוב, שנוצר מחדש.
הערות שוליים

↑  «Енисей» и «Тамбов» сыграют в переходных матчах
1 2  «Тамбов» решил сняться с Бетсити Кубка России («Р-Спорт»)
↑  «Тамбов» доиграет сезон. День, когда у Сергея Прядкина остался повод для гордости
↑  Сотрудников "Тамбова" уволят в понедельник
↑  Тамбовский стадион «Спартак» после ремонта «примет»15 тысяч болельщиков
↑  העפילה לליגה הלאומית
↑  העפילה לליגת העל
1 2  Место: Тамбовская академия футбола, דיווח בפורטל vestitambov.ru מבית vesti.ru
↑  אקדמיית הכדורגל טמבוב באינסטגרם
↑  אתר רשמי
↑  אקדמיית הכדורגל בפייסבוק
↑  אקדמיית הכדורגל ברשת החברתית VK
↑  ערוץ היוטיוב הרשמי
סרגיי פרדניה, מאמן הקבוצה בשנים 2013—2015