stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלעזר רוקח
הערות שוליים

↑  ע"פ תדהר, בערכו
↑  אזיען: צפת, הצפירה, 10 בפברואר 1875.
↑  רבקה אמבון, הרב שמואל הלר (1884-1803) ומקומו בקהילה האשכנזית בצפת, עבודת דוקטור, אוניברסיטת תל אביב, 2016, עמ' 217-189, 306-284.
↑  מכתבי סופרים: צפת, הלבנון, 16 בדצמבר 1874;
צפת, המגיד, 2 בדצמבר 1874.
↑  משה מונטיפיורי וארץ הקדושה, הלבנון, 20 בינואר 1875.
↑  אליעזר רוקח, דוד וויטטעלס, דברי הימים: צפת, הצפירה, 22 באוגוסט 1877.
↑  אלעזר רוקח, מכתבים מצפת, חבצלת, 27 בדצמבר 1878.
↑  מכתב חתום על ידי 29 מתיישבי גיא אוני מיום ב' באלול תרל"ט (21.8.1879). התפרסם בידי אלעזר רוקח, לקרא לשבויים דרור, חבצלת, 7 בנובמבר 1879.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300938405171  ISNI: 0000 0000 5085 083X  LCCN: no2008059788  VIAF: 21950287   WorldCat (עם VIAF): 21950287
אלפרד דלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מאי 1912 מארגט, בריטניה
 פטירה:  16 ביולי 1979  (בגיל 67) בולוניה, איטליה 
 מקום קבורה:  קנט 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  קונטרה-טנור
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ונגארד רקורדס 
 צאצאים:  Mark Deller 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפרד ג'ורג' דלר (באנגלית: Alfred George Deller; מאי 1912 - 16 ביולי 1979) היה זמר קונטרה-טנור אנגלי. בנוסף ליכולתו הווקלית יוצאת הדופן, נחשב דלר לאמן החשוב ביותר בתקופתו בהפצת סוג זמרה זה בקרב מאזיני המוזיקה קלאסית בעולם כולו. אחת הדמויות המרכזיות שגרמו לשילוב מחדש של קול הקונטרה טנור במוזיקת הרנסאנס והבארוק במאה ה-20.
יש המכנים אותו "אבי הקונטרה טנור". סגנונו המיוחד, ששילב רובטו ואלתור קישוטים בשירים שנכתבו לקול וללאוטה, נחשב לשנוי במחלוקת בזמנו, אולם כיום הוא מקובל לחלוטין בסוג שירה זה. לדעת רבים דלר תרם תרומה חשובה ביותר להכרה בקול זה כחלק רב חשיבות במוזיקה העתיקה וגם המודרנית.
דלר נחשב דמות משפיעה על תחייתם מחדש של מוזיקת הבארוק והרנסאנס. היה מראשוני התומכים בהחזרת הכלים המקוריים לביצועי מוזיקה זו ואחד הראשונים שהפך גישה זו לפופולרית באמצעות שידורי הרדיו שלו ב-BBC. כמו כן ייסד את פסטיבל המוזיקה Stour בשנת 1962, אחד הפסטיבלים הראשונים במוזיקה עתיקה בעולם.
ביוגרפיה

דלר נולד במארגט, עיר חוף במחוז קנט. אביו, מורה לחינוך גופני בצבא, לימד אותו לשיר בילדותו. הוא נחשב כאוטודידקט מוזיקלי, שלימד את עצמו. דלר החל דרכו בגיל 11 כנער סופרן בכנסייה המקומית. לאחר שקולו החל להשתנות, עבר בטבעיות לקול אלט ומשם התפתח לזמר קונטרה טנור שהביא אותו לפרסום עולמי. דלר עזב את בית הספר בגיל 15 והחל לעבוד בתחום הרהיטים. בשנת 1932, הצטרף למקהלה המפורסמת של כרייסט צ'רץ', סנט לאונרד, והתאהב בבתו של מעסיקו, פגי לאו. על אף התנגדות אמה לגבר ששר בצלילים גבוהים ומלאכותיים (אפילו בשנות תהילתו הוא סבל מדעות קדומות וגיחוכים בסתר של חלק ממאזיניו), נישאו בני הזוג בשנת 1937. שנתיים לאחר מכן הוא הפך לפקיד שכיר בקנטרברי. כפציפיסט כל ימי חייו הוא בילה את שנות המלחמה בעבודה בחוות קווייקרים ובשירה.
דלר הצטרף למקהלת קתדרלת קנטרברי בשנים 1940 1947 והפך שם לסולן מוערך. לאחר מכן עבר לשיר כסולן במקהלת קתדרלת סנט פול בלונדון, שם שר בין השנים 1947 – 1962.
ביוגרפיה > התפתחותו כסולן

בשנות עבודתו כסולן במקהלות שתי הקתדרלות, החלה גם התפתחותו כסולן בפני עצמו. את הדחיפה הראשונית כסולן קיבל מהמלחין האנגלי מייקל טיפט ששמע אותו בקנטרברי, עמד על היופי הייחודי של קולו והציגו לציבור כקונטרה טנור ולא כגבר -זמר אלט.
פרסומו הגדול החל לאחר שידור הבכורה בהעלאת הערוץ השלישי של ה-BBC בשנת 1946 בו ביצע דלר את יצירתו המפורסמת של הנרי פרסל "בואו בני האמנות". במהלך השנים הראשונות של הקריירה שלו, הוא התמקד בביצוע מוזיקה ווקאלית מתקופת הבארוק אנגלי וכן מלחינים שקדמו לתקופה זו כגון ג'ון דאולנד והנרי פרסל. בקיאותו והמוזיקליות הרבה שלו הביאה לו הערצה בינלאומית.
ביוגרפיה > דלר קונסורט Deller Consort

בשנת 1950 הקים דלר את הדלר קונסורט, אנסמבל קולי - כלי, כאשר הוא משמש כסולן וכמנצח ברפרטואר של מוזיקה אנגלית מוקדמת. הקבוצה הקדישה עצמה לביצוע מוזיקה עתיקה תוך שימוש בטכניקת ביצוע אותנטית ובכלים עתיקים. מפעל ייחודי זה של הוביל לתחייה מחדש של מדריגלים אנגליים מתקופת הרנסאנס. מ-1955 עד 1979, סיירה הקבוצה ברחבי העולם והציגה לקהלים חדשים את המוזיקה העתיקה, תוך הצבת רמה טכנית גבוהה לביצוע אותנטי של מוזיקת הבארוק. הרפרטואר כלל יצירות של י. ס. באך, הנדל, פרסל, דאולנד ואחרים. חברי האנסמבל התחלפו במרוצת השנים ובין הזמרים היה גם מרק דלר, בנו של אלפרד דלר, שהצטרף לקבוצה ב-1964.
ביוגרפיה > שיתוף פעולה עם מוזיקאים חשובים

בשנת 1960, שר דלר את תפקידו של אוברון Oberon בביצוע הבכורה של אופרה "חלום ליל קיץ" מאת בנג'מין בריטן, שהלחין תפקיד זה במיוחד עבור דלר. כאשר הועלתה האופרה על במת הקובנט גרדן, הוחלף דלר, בניגוד לדעתו של בריטן, עקב "יכולת משחק חלשה וקול קטן", לטענת המפיקים. הוא חזר לתפקיד בהקלטת האופרה בניצוח המלחין בשנת 1967. הצגת הבכורה בשנת 1960, ששודרה על ידי ה-BBC, הוקלטה והיא זמינה כיום בתקליט מסחרי, כאשר המבקרים מהללים את שירתו של דלר. בנוסף לבריטן, המלחינים Fricker, Mellers, Ridout, ו-Rubbra כתבו יצירות במיוחד עבורו.
בשנת 1963 הקים דלר את פסטיבל המוזיקה של Stour על מנת לשלב אומנים נוספים שהתמחו במוזיקה עתיקה וביניהם פרנס בריכן וגוסטב ליאונהארדט.
דלר הופיע והקליט עם אומנים ידועים שליוו את זמרתו, תחילה עם נגן הלאוטה דסמון דופרה ונגן הצ'מבלו וולטר ברגמן ולאחר מכן גם עם נגן הלאוטה רוברט ספנסר ונגני הצ'מבלו ויליאם כריסטי והרולד לסטר.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, הקליט דלר יותר מ-136 תקליטים עם חברות ידועות ביותר ותקליטיו זכו להצלחה מסחרית גדולה.
בשנת 1970 קיבל תואר חברות במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
דלר מת במפתיע מהתקף לב בגיל 67 כאשר שהה בבולוניה במטרה לשמש כשופט בתחרות זמרים בשנת 1979.
הוא נקבר בכנסיית "כל הקדושים" ב-Boughton Aluph בקנט, ליד רעייתו קטלין, שנפטרה ב-2006.
היה נשוי ואב לשלושה. בנו הבכור, מארק דלר, הפך לזמר מוכשר בזכות עצמו ולעיתים קרובות הופיע וגם הקליט עם אביו. בן נוסף, סיימון, הוסמך כמורה למוזיקה בשנות ה-60 ולימד בבית הספר למקהלת קתדרלת גוילפורד, ולימים הפך למנהלו. דלר קיבל תואר אבירות בריטי בשנת 1970 עבור עשייתו האומנותית.
הערות שוליים

↑  Stanley Sadie, Purcell, Deller Consort, Stour Music Chorus and Orchestra, The Fairy Queen, The Musical Times 114, 1973-10, עמ' 1019 doi: 10.2307/955396
↑  אלפרד דלר: אבי כל הקונטרטנורים, באתר הארץ, 15 ביוני 2009
↑  "ALFRED DELLER, 67, COUNTERTENOR, DIES" (באנגלית). נבדק ב-2018-06-16.
1 2 3 4  Alfred Deller (Counter-tenor) - Short Biography, www.bach-cantatas.com
1 2  Richard Wigmore, Icon: Alfred Deller, www.gramophone.co.uk, ‏2017-03-27 (באנגלית)
↑  Richard Wigmore, Icon: Alfred Deller, www.gramophone.co.uk, ‏2017-03-27 (באנגלית)
↑  הלונדון גאזט, מספר 44999, עמוד 1, 1 בינואר 1970
↑  "ALFRED DELLER, 67, COUNTERTENOR, DIES" (באנגלית). נבדק ב-2018-06-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272291905171  PLWABN: 9810554885805606  BNE: XX4660244  BnF: cb138931224 (data)  CiNii: DA09761695  GND: 118671405  ISNI: 0000 0001 1586 3296  LCCN: n81139128  LNB: 000040882  MusicBrainz: 113a1384-1d7d-4e70-86e6-a5fc0da0c1b0  NKC: xx0016095  NLA: 36061933  NTA: 070193339  SNAC: w6dn5bdh  SUDOC: 032949855  Trove: 1204783  VIAF: 2655849   WorldCat (עם VIAF): 2655849 
קברו של אלפרד דלר
דיאבלו (סדרת משחקים)

| --- | --- |
עטיפת המשחק הראשון
עטיפת המשחק הראשון
 כללי
 תאריך הוצאה:  31 בדצמבר 1996
 סוגה:  משחק תפקידים ממוחשב, Hack and slash, משחק פעולה ממוחשב
 פיתוח:  NetEase, Blizzard Entertainment
 הוצאה לאור:  Sierra Entertainment, Blizzard Entertainment
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  Microsoft Windows, macOS, פלייסטיישן, פלייסטיישן 3, פלייסטיישן 4, Xbox 360, Xbox One, נינטנדו סוויץ'
דיאבלו (באנגלית: Diablo) היא סדרת משחקי מחשב מסוגת משחקי תפקידים פעולה Hack and slash המתרחשים בזמן אמת שפותחו והוצאו לאור על ידי חברת בליזארד האמריקאית. הסדרה כוללת שלושה משחקי ליבה: דיאבלו 1, דיאבלו 2, דיאבלו 3 ודיאבלו 4. לכל משחק (פרט לרביעי שיצא לא מזמן) הופצה חבילת הרחבה הממשיכה את העלילה של אותו משחק. תכנים נוספים בסדרה פורסמו בספרים ומשחקים נוספים של חברת בליזארד.
עולם הסדרה

סדרת המשחק מתרחשת ביקום בו מתקיימת מלחמה ארוכת שנים בין גן עדן לגיהנום, המיוצגים בעולם על ידי מלאכים ושדים. היקום מורכב משלושה עולמות: גן העדן, מושבם של המלאכים, הגיהנום, מושבם של השדים ועולמם של בני האדם הנקרא "סנקטוארי" (באנגלית: Sanctuary, בתרגום לעברית - מקום מקלט). סנקטוארי נוצר על ידי מלאכים ושדים מורדים שמאסו במלחמה הבלתי פוסקת בין גן עדן לגיהנום. כאשר מלאכים ושדים הזדווגו ביניהם נולדו יצורים חזקים בשם "נפילים", בני האדם, לפי עלילת המשחקים, הם צאצאים של יצורים אלו. עלילת המשחק מתמקדת באופן בו גם מלאכים וגם שדים מנסים להשפיע על בני האדם ולנצל אותם למטרותיהם. העולם נשמר בהחבא מכוחות גן העדן והגיהנום באמצעותה של "אבן העולם" (The Worldstone) שהושמדה בסופו של המשחק השני.
רבים מהמושגים והדמויות בסדרת משחקים זו, מבוססים על התנ"ך, וכן מהמיתולוגיה היהודית, הנוצרית, והזורואסטרית. למשל, שמות המלאכים: טיריאל - תירא-אל, מלאך הצדק, אוריאל, ׁמלאכית התקווה; שמות השדים: בעל, בליעל, לילית, אזמודאן > אסמודאוס > אשמדאי. כלל הקונספט של גן העדן והגיהנום, מלאכי עליון, מלאכים נופלים (Fallen Angles), שדים, נפילים, ועוד. כמו גם הקונספט של מאבק תמידי בין האור לחושך, המוטיב המרכזי בדת הזורואסטרית.
עולם הסדרה > גאוגרפיה

סנקטוארי הוא עולמם של בני האדם והזירה המרכזית של משחקי הסדרה. בסנקטוארי מספר רב של ממלכות, ישויות וכוחות מנוגדים ומגוונים. העולם מורכב משתי יבשות מרכזית - המערבית והמזרחית, ושלושה איים קטנים יותר.
היבשת המערבית היא ביתם של הממלכות המערביות - קנדורס, ווסטמארצ' ואנטסטייג. ממלכות אלו מבוססות על התרבויות המערביות והאירופאיות של העולם האמיתי, המבנים לרוב מבני אבן אפורה בתצורות של טירות גדולות. טריסטרם, העיר המרכזית של המשחק הראשון ונקודות ההתחלה של המשחק השני והשלישי, שוכנת בממלכת קונדורס באזור זה. מדבר אראנוק, שבירתו לוט גוליין היא מרכז החלק השני במשחק השני, שוכן ביבשת זו, כמו גם הדרדלנדס (Dreadlands). שני אזורים אלו הם אזורים צחיחים וללא חיים רבים.
היבשת המזרחית כוללת את קהיג'יסטן, אימפריה הכללה את הג'ונגלים בדרום היבשת עד המדברים בצפונה. לקהיג'יסטן שתי ערים מרכזיות - קוראסט, מרכזה הדתי של אמונת הזאקארום, וקלדיום, עיר המכשפים, הגדולה ביותר בערי סנקטוארי.
עולם הסדרה > כוחות ופלגים > גן העדן

גן העדן נשלט על ידי מועצת מלאכים אשר מקבלת החלטות עבור כל גן העדן. מועצה זו נקראת "המועצה האנג'ירית" (the Angiris Council) והיא מונה חמישה מלאכים שמייצגים את חמשת המרכיבים של הבריאה:
מלאך עליון טיריאל, מלאך הצדק (באנגלית: Archangel Tyrael, The Aspect of Justice), המלאך המרכזי בסדרה, אינו החזק מביניהם אך היחיד שמגיע לסנקטוארי ומתערב בעלילה במשחק.
מלאך עליון אימפיריוס, מלאך האומץ והגבורה (באנגלית: Archangel Imperius, The Aspect of Valor), מפקד צבא גן עדן.
מלאכית עליון אוריאל, מלאכית התקווה (באנגלית: Archangel Auriel, the Aspect of Hope).
מלאך עליון אית'ריאל, מלאך הגורל (באנגלית: Archangel Itherael, the Aspect of Fate).
מלת'יאל, מלאך המוות (באנגלית: Malthael, the Angel of Death), לשעבר מלאך עליון החכמה (Archangel of Wisdom), שימש כמנהיגה של המועצה האנג'ירית עד השמדתה של אבן העולם, מיד אחריה נעלם. עזיבתו את גן עדן הובילה להתפרקות המועצה. מלת'יאל חזר במהלך הרחבת המשחק השלישי, "קוצר הנשמות" (Reaper of Souls), שם מהווה הנבל הראשי והבוס בסוף חלק 5. של המשחק השני.
עולם הסדרה > כוחות ופלגים > הגיהנום

הגיהנום נשלט על ידי שבעה רשעים גדולים (שבע הוא מספר של כח בגיהנום). רשעים אלה מחולקים לארבעה רשעים נחותים (Lesser Evils), אחים השולטים על אזורים שונים בגיהנום: אנדריאל, דוריאל, בליעל ואזמודן, ולשלושה רשעים ראשיים (Prime Evils) בעלי כוח בלתי מוגבל. שלושת הרשעים הגדולים הם אחים והם מהווים הנבלים העיקריים במשחק:
מפיסטו, אדון השנאה (באנגלית: Mephisto, The Lord of Hate), האח הבכור בשלישייה אך החלש ביותר מביניהם. למרות זאת, מפיסטו הוא החכם ביותר מבין השלושה, הקיצוני ביותר ברשעותו, וככל הנראה היחיד שיש לו ילדים. מפיסטו הוא הבוס בסוף חלק 3 של המשחק השני. הבת של מפיסטו היא לילית, שיצרה את סנקטוארי ויחד עם אינאריוס יצרה את הנפילים הראשונים.
בעל, אדון ההרס (באנגלית: Ba'al, The Lord of Destruction), האח האמצעי והשני בכוחו (אף על פי שבמשחק הוא חזק מדיאבלו, בספר הוא חלש יותר). בעל הוא הנבל הראשי של ההחרבה למשחק השני, אדון ההרס.
דיאבלו, אדון האימה (באנגלית: Diablo, The Lord of Terror), האח הצעיר והחזק מכולם, הוא גם מנהיג השלישייה והנבל המרכזי והעיקרי בכלל משחקי הסדרה.
שלושת הרשעים הגדולים שלטו בגיהנום עד שגורשו ממנו על ידי הרשעים הנחותים אזמודן ובליעל. שלושת האחים הגיעו לסנקטוארי, שם שמרו על חלק קטן מכוחם הקודם בגיהנום. שלושת האחים נרדפו ונתפסו על ידי ארגון מכשפים אנושי, ה"הורדרים", בסיועו של המלאך טיריאל, ונכלאו ב"אבני נשמה" (Soulstones) שנקברו בהחבא ברחבי העולם. הרשעים שוחררו כאשר דיאבלו יצר קשר עם בני התמותה שחיו בעיר מעל המקום בו נקברה אבן הנשמה שלו, עיר בשם טריסטרם, ופתח שער לגיהנום ממנו פלשו לסנקטוארי שדים כדי לשחרר את האחים ולסייע בהשתלטות על עולם בניית האדם.
לאחר גירוש שלושת הרשעים הגדולים פרצה מלחמת אזרחים בגיהנום בין תומכיהם של שניים מהרשעים הנחותים, אזמודן ובליעל.
אנדריאל, אדונית הכאב ופילגשתו של כל הרוע (באנגלית: Andariel, the Maiden of Anguish and Mistress of All Evil), אחותם של אזמודן, בליעל ודוריאל והנקבה היחידה ברשעים. למרות השתייכותה לרשעים הנחותים שגירשו את הרשעים הגדולים, אנדריאל נשארה נאמנה לדיאבלו ועקבה אחריו לסנקטוארי. אנדריאל היא הבוס בסוף חלק 1 של המשחק השני.
דוריאל, אדון הכאב (באנגלית: Duriel, the Lord of Pain), אחיה התאום של אנדריאל. דוריאל הוא הבוס בסוף חלק 2 של המשחק השני.
בליעל, אדון השקרים (באנגלית: Belial, the Lord of Lies), הרשע הנחות שיחד עם אחיו, אזמודן, יזם את המרד נגד הרשעים הגדולים וגירש אותם מהגיהנום. בליעל מופיע במשחק כבוס במהלך חלק 2 של המשחק השלישי.
אזמודן, אדון החטא (באנגלית: Azmodan, the Lord of Sin), הגנרל הראשי של הגיהנום, יזם את המרד נגד הרשעים הגדולים. אזמודן הוא הבוס בסוף חלק 3 של המשחק השלישי.
עלילה מרכזית

תחילת הסיפור היא כאשר אינאריוס, מלאך ויועץ למועצה האנג'ירית, מאס במלחמה הנצחית בין גן העדן והגיהנום והחליט לעזוב את גן העדן כאשר המוני מלאכים הולכים אחריו. יחד איתו עזבה את הגיהנום בת-זוגו, לילית, ביתו של מפיסטו, יחד עם המוני שדים מהגיהנום. ביחד הקימו סנקטוארי. בשביל להסתיר את דבר קיומו של העולם החדש, גנב אינאריוס את "אבן העולם" (Worldstone) שהסתירה את העולם מכוחות גן העדן והגיהנום. במהלך השנים הזדווגו השדים והמלאכים ויצרו בני כלאיים, נפילים (Nephalem), חצי מלאכים וחצי שדים, אבל חזקים משניהם. בעקבות היווצרותם התפתח ויכוח בין לילית, שרצתה להשתמש בכוחם של הנפילים כדי לשלוט גם בגן העדן וגם בגיהנום, לאינאריוס שרצה להשמידם. בכעסו החליט אינאריוס לגרש את לילית, אך לפני שהספיק לעשות זאת הרגה לילית את כל המלאכים והשדים שנשארו. מעשה זה גרם לאינאריוס להשאיר את הנפילים בחיים. אך הוא הוסיף לאבן העולם תכונה נוספת שמנעה מהם את התפתחות כוחותיהם. כל דור שעבר החליש את כוחותיהם עד שהפכו לבני האדם.
עם התגלותו הבלתי נמנעת של סנקטוארי, הועלה הרעיון במועצה האנג'ירית להשמידו. המלאך שהעלה את ההצעה היה אימפיריוס, שראה את בני האדם כבני כלאיים טמאים שדם שדים זורם בעורקיהם. הצעתו נפסלה כאשר המלאכית אוריאל והמלאך טיריאל הצביעו נגדו. הם ראו את בני האדם כבני ברית עוצמתיים אפשריים. שלושת הרשעים הראשיים בגיהנום הגיעו במהירות למסקנה דומה לזו של אוריאל וטיריאל. מפיסטו, לורד השנאה, נפגש בסתר עם המועצה האנג'ירית וסוכם על הפסקת אש אשר בה יוכלו שני הצדדים לנסות לגייס את סנקטוארי לטובתם.
השינוי הקיצוני בגישה של שלושת האחים בקשר למלחמה בגן העדן עוררה את תחושתם של ארבעת הרשעים התחתונים שהאחים פוחדים להמשיך את המלחמה. אזמודן ובליאל חשו שטמונה פה הזדמנות להפיכה. בעידודם פרץ המרד כנגד האחים ושלושתם גורשו מהגיהנום אל עולם בני האדם. טיריאל, ששמע על כניסתם של שלושת האחים אל סנקטוארי, גייס קבוצה של קוסמים חזקים, שנקראה "הורדרים" (Horadrim) כדי להילחם בהם שכלאו את הרשעים באבני נשמה (Soulstones). כוחה של האבן האדומה שכלאה את דיאבלו דעך עם השנים, ואילו כוחו של דיאבלו חזר אליו - באופן מוגבל. באמצעות כוחות טלפתיים הוא הפך את הארכיבישוף של טריסטרם, לזרוס, לנאמנו. על מנת שדיאבלו יוכל לצאת מהאבן היה עליו למצוא גוף מארח. הוא ניסה להשתלט על השליט המקומי, המלך לאוריק, אבל כשל. דיאבלו נטש את הרעיון ושלח את לזרוס לחטוף את בנו של המלך, הנסיך אלברכט. לזרוס תקע את אבן הנשמה במצחו של הילד ודיאבלו החל להשתלט על גופו, אבל היה עוד רחוק מלהיות בכח מלא. החל מרגע זה החל מאבק של גיבורים אנושיים בכוחות הגיהנום והגן עדן במטרה להגן על עולמם.
משחקים בסדרה > דיאבלו 1

דיאבלו, המשחק הראשון בסדרה, פורסם ב-31 בדצמבר 1996 למחשב. סגנון המשחק הוא כמקובל במסגרת משחקי "Hack and Slash": השחקן מגלם דמות בודדת החוקרת מבוך ועוסקת בעיקר זמנה בקטל המפלצות השוכנות בו ובביזת אוצרותיו. הדגש מושם פחות על קשירת מערכות יחסים עם דמויות אחרות או פתרון חידות, והמשחק נוטה יותר לכיוון של משחק פעולה מאשר משחק הרפתקאות.
גיבור המשחק נתון לבחירת השחקן: לוחם, מכשף או נוכלת.
למשחק יצאה הרחבה, "Diablo: Hellfire" ב-24 בנובמבר 1997, שפורסמה על ידי חברת Sierra Entertainment שהוסיפה למשחק דמויות ועלילה נוספת. למרות הצלחת ההרחבה, בליזארד התעלמו לחלוטין מקו העלילה והתכנים בה, למעט דמות הברברי, שאומצה למשחקים מאוחרים יותר בסדרה.
משחקים בסדרה > דיאבלו 2

דיאבלו 2, המשחק השני בסדרה, פורסם ב-29 ביוני 2000 למחשב. במשחק ההמשך העלילה סובבת סביב גיבור הנאבק ברשעים הגדולים אחרי חזרתו של דיאבלו לעולם. המשחק היה הראשון שהוסיף את תוכן נקודות הציון המאפשרים דילוג בין השלבים השונים למשחק, ואת חלוקת המשחק לארבעה חלקים, כאשר החלק החמישי במשחק התווסף בהרחבה. פורמט זה אומץ גם בדיאבלו 3. גיבור המשחק נתון לבחירת השחקן: ברברי, קוסמת, פלאדין (אביר-קודש), נקרומנסר (בעל-אוב) ואמזונה.
למשחק יצאה הרחבה רשמית, "Diablo II :Lord of Destruction", שהוסיפה חלק חמישי למשחק ושתי דמויות חדשות, דרואיד ומתנקשת (Assassin). עלילת ההרחבה סביב הרשע הגדול האחרון שנשאר, בעל, אדון ההרס, וניסיונו לכבוש את סנקטוארי.
משחקים בסדרה > דיאבלו 3

דיאבלו 3, המשחק השלישי בסדרה, הוכרז בשנת 2008, ויצא לשוק ב-15 במאי 2012. עלילת המשחק מתחוללת 20 שנה לאחר האירועים המתוארים בהרחבת המשחק השני, אשר בסופם טיריאל, המלאך שליווה את הדמות במשחק השני, השמיד את "אבן העולם" (The worldstone) שהושחתה על ידי בעל. עלילת המשחק השלישי נוגעת למאבקו של טיריאל במלאך העליון של גן העדן, אימפריוס. טיריאל מואס באטימות של המלאכים במועצה האנג'ירית כלפי המין האנושי ומחליט להפוך לבן אדם בעצמו. טיריאל מגורש מגן העדן ונופל אל סקנטוארי בתוך מטאור. מטאור זה פוגע בקתדרלת טריסטראם.
המשחק מציג לראשונה את גזע הנפילים, אליהם שייכת דמות הגיבור, שמגיע לסביבת טריסטראם לחקור את נפילת המטאור המסתורי. בנוסף במשחק לראשונה ניתן לשחקן האפשרות לבחור את מין הדמות בה ישחק, זאת אף על פי שבעלילת המשחק לכל דמות יש מין מוגדר. גיבור המשחק נתון לבחירת השחקן: נזיר, ברברי, ציידת-שדים, מכשף-רופא, ומכשפה.
למשחק הרחבה רשמית, "Diablo III: Reaper of Souls", המוסיפה חלק חמישי למשחק, ואת דמות הקרוסיידר, לוחמת הקודש. הרחבה נוספת, החזירה את דמות הנקרומנסר (בעל אוב) גם למשחק השלישי.
משחקים בסדרה > דיאבלו 3 > Diablo Immortal

Diablo Immortal הוא הכותר הרביעי בסדרה שנמצא כרגע בפיתוח כמשחק תפקידים המוני למערכות הפעלה במכשירים ניידים (אנדרואיד ו-iOS). המשחק הוכרז במהלך בליזקון 2018 ועלילתו צפויה להתרחש באירועים בין סוף הרחבתו של דיאבלו 2 לתחילתו של דיאבלו 3.
משחקים בסדרה > דיאבלו 4

דיאבלו 4, המשחק הרביעי בסדרה, הוכרז בשנת 2019, ויצא לאור ב-5 ביוני 2023. עלילתו עוסקת בחזרתה של לילית, מקימת סנקטוארי. גיבור המשחק יהיה נתון לבחירת השחקן, מתוך חמש דמויות: ברברי, קוסם, דרואיר, נוכלת ומעלה באוב.
מדיות נוספת > ספרים

העולם של דיאבלו וההיסטוריה שלו מתוארים במספר כותרי ספרים שפורסמו מטעם חברת בליזארד. הרשימה הבאה היא לפי הסדר הכרונולוגי של עלילת הספרים, תאריך הוצאה לאור בסוגריים:
Diablo: The Sin War (יצא לאור ב-2011), בעברית: דיאבלו: מלחמת החטאים
The Sin War: Birthright (יצא לאור ב-2006), בעברית: מלחמת החטאים: זכות לידה
The Sin War: Scales of the Serpent (יצא לאור ב-2007), בעברית: מלחמת החטאים: עור הנחש
The Sin War: The Veiled Prophet (יצא לאור ב-2007), בעברית: מלחמת החטאים: הנביא החבוי
Diablo: Archive (יצא לאור ב-2008), בעברית: דיאבלו: ארכיון
Demonsbane (יצא לאור ב-2000)
The Black Road (יצא לאור ב-2002), בעברית: הדרך השחורה
Legacy of Blood (יצא לאור ב-2001), בעברית: מורשת של דם
The Kingdom of Shadow (יצא לאור ב-2002), בעברית: ממלכת הצל
Moon of the Spider (יצא לאור ב-2005), בעברית: ירח העכביש
Diablo III: The Order (יצא לאור ב-2012), בעברית: דיאבלו 3: המסדר
Diablo III: Storm of Light (יצא לאור ב-2014), בעברית: דיאבלו 3: סופת האור
Diablo III: Morbed (יצא לאור ב-2014)
מדיות נוספת > קומיקס

סיפורים מסנקטוארי (באנגלית: Tales of Sanctuary) הוא ספר קומיקס שפורסם ב-9 בנובמבר 2001 על ידי דארק הורס קומיקס. הספר נכתב על ידי פיל אמארה, דייב לנד ופרנסיסקו רואיז ולאסקו וכלל שלושה סיפורים:
זעם (באנגלית: Rage), מספר על אזגאר, דרואיד שנאבק בשדים של בעל.
ידו של נאז (באנגלית: The Hand of Naz), מספר על רניט, העוקב האפל, שכורת ברית עם הנקרומנסר קיירו כדי למצוא את ידו של נאז.
כלת השנאה (באנגלית: Hatred's Bride), מספר על היילי, פאלאדין שמציל נערה מידי שדים ופועל כדי להמשיך להגן עליה
ראו גם

סטארקראפט
וורקראפט
הערות שוליים

↑  מאט בורנס, Book of Tyrael, ה-22 באוקטובר 2013.
↑  Diablo is getting a ‘full-fledged’ mobile RPG, The Verge, Megan Farokhmanesh, 2 בנובמבר 2018
| Blizzard Entertainment |
| --- | --- | --- |
| דיאבלו | דיאבלו • דיאבלו 2 • דיאבלו 3 • Diablo Immortal • דיאבלו 4 • דיאבלו 2: קם לתחייה |  |
| הוויקינגים | הוויקינגים • הוויקינגים 2 |  |
| סטארקראפט | סטארקראפט • סטארקראפט 2 |  |
| וורקראפט | וורקראפט: אורקים ובני אדם • וורקראפט 2: גאות של אפלה • וורקראפט 3: שלטון הכאוס (Reloaded) • וורלד אוף וורקראפט • הארטסטון |  |
| משחקים נוספים | Heroes of the Storm • Overwatch |  |
| סרטים | וורקראפט: ההתחלה |  |
דיאבלו 1: צילום מסך - לוחם הנמצא בעירה טריסטראם
תצלום מסך מהרחבת המשחק השני. קרב המתנהל בין דמות השחקן לחיילי צבאו של מפיסטו, הצרים על העיר הברברית הרגות', בקרבת הר אריאט.
ג'ון קמפסטון

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1880 סאות' יארה, אוסטרליה 
 פטירה:  9 באוקטובר 1954 (בגיל 74) פורסט, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  אוניברסיטת מלבורן  קולג' וסלי 
 
ג'ון האוורד לידט קמפסטון (באנגלית: John Howard Lidgett Cumpston‏; 19 ביוני 1890 – 9 באוקטובר 1954) היה עובד ציבור אוסטרלי בכיר, ומנכ"ל משרד הבריאות האוסטרלי ושירות הסגר האוסטרלי (אנ').
ביוגרפיה וקריירה

קמפסטון נולד בסאות' יארה (אנ'), מלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה ב-19 ביוני 1880, להוריו אליזבת קמפסטון (לבית ניומן) וג'ורג' ויליאם קמפסטון. הוא למד בקולג' וסלי (אנ'), והמשיך ללמוד רפואה (בריאות הציבור ורפואה מונעת) באוניברסיטת מלבורן (1898–1902).
בדצמבר 1907, הוא מונה לקצין רפואי בלשכת הבריאות המרכזית באוסטרליה המערבית. הוא הצטרף לשירות הסגר האוסטרלי (אנ') ב-1908. מאוחר יותר, במרץ 1921, הוא מונה לנהל את שירות הסגר האוסטרלי.
ב-2 בינואר 1908, הוא התחתן עם גלדיס מאבה, בתו של ד"ר וולפול. בין שבעת ילדיהם היו אינה מרי, היסטוריונית אקדמית של האימפריאליזם הבריטי, וג'ון סטנלי, דיפלומט, סופר ומוציא לאור.
ב-1 במרץ 1921 מונה למנכ"ל הראשון של משרד הבריאות של ממשלת אוסטרליה. קמפסטון פרש מהתפקיד במאי 1945, שנכנסה לתוקף רק ב-18 ביוני באותה שנה.
במרץ 1929, מונה קמפסטון כעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש לשירותים כמנכ"ל הבריאות ושירות הסגר האוסטרלי.
ב-1949, הוא היה יועץ הבריאות של סרי לנקה.
קמפסטון נפטר בפורסט (אנ'), קנברה ב-9 באוקטובר 1954.
הערות שוליים

1 2  Roe, Michael. Cumpston, John Howard Lidgett (1880–1954). Australian Dictionary of Biography. Australian National University. אורכב מ-המקור ב-2 בפברואר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  "Dr. J. H. L. Cumpston accepts health post in Ceylon". The Canberra Times. 26 ביולי 1949. p. 2. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  CA 17: Department of Health, Central Office, National Archives of Australia, אורכב מ-המקור ב-2020-03-12, נבדק ב-3 באפריל 2015 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Officers farewell Dr. Cumpston". The Canberra Times. 4 ביוני 1945. p. 2. ארכיון מ-2021-09-01. נבדק ב-2021-09-01. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Search Australian Honours: CUMPSTON, John Howard Lidgett, The Order of St Michael and St George - Companion", itsanhonour.gov.au, Australian Government, אורכב מ-המקור ב-3 באפריל 2015 {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320040105171  ADB: cumpston-john-howard-lidgett-5846  GND: 172028957  ISNI: 0000 0001 2210 9603  LCCN: n90727828  NKC: nlk20030144966  NTA: 074737147  SUDOC: 109894456  Trove: 805274  VIAF: 50857397   WorldCat (עם VIAF): 50857397
תהילים קנ"א

מגילה 11Q5 מקומראן ובה מזמור תהילים קנ"א בעברית. ניתן להבחין בשם "יהוה" כתוב בכתב עברי קדום, בעוד שאר המגילה כתובה בכתב מרובע
תהילים קנ"א הוא מזמור המופיע בנוסחים של ספר תהילים בתרגום השבעים היווני ובתרגום הפשיטתא הסורי. ב-1956 נתגלה המזמור בגרסה עברית מורחבת יחד עם מזמורים חיצוניים נוספים במגילת התהילים הגדולה, הנמנית עם מגילות מדבר יהודה שנמצאו בקומראן. המזמור אינו כלול בנוסח המסורה העברי של התנ"ך, ועל כן שייך לספרים החיצוניים. המזמור עוסק בבחירתו של דוד למלך ובמשיחתו על ידי שמואל, כפי שמסופר בספר שמואל א', פרק ט"ז. לדעת מספר חוקרים, לשונו של המזמור וסגנונו מעידים על כך שמועד חיבורו מאוחר ביחס לרוב חלקיו של התנ"ך. הדעות חלוקות באשר לשאלת מקורו של המזמור: מומחים אחדים סבורים כי מקורו הוא עברי, וחלקים ממנו הוסרו בתרגום היווני והסורי, ואילו אחרים טוענים כי הגרסה היוונית בתרגום השבעים היא המקור, והמתרגם העברי הרחיב אותה.