stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתחתנים עם ההורים
עלילה

סטיב טוביאס (מייקל דאגלס) הוא סוכן סמוי, המתמחה באיתור רשתות להברחת נשק ואמצעי לחימה. בסצנת הפתיחה, המתרחשת לצלילי השיר "Live and Let Die" של פול מקרטני, ששימש כשיר הנושא לסרט ג'יימס בונד באותו השם, מסתבר כי טוביאס עוסק באיתור רשת המנסה לרכוש לצרכיה צוללת גרעינית. בנו של טוביאס, מרק (ראיין ריינולדס) מתארס למליסה פייזר (לינדזי סלואן), בתו של ג'רי פייזר (אלברט ברוקס), פודיאטור מהוגן, המנסה לשמור על שגרת חייו השלווים. הזוג פייזר הם זוג בורגני ומרובע, העומד בניגוד לזוג טוביאס בו האב הוא סוכן סמוי והאם, גרושתו, (קנדיס ברגן) היא היפית מזדקנת.
פייזר נרתע מאורח חייו הפרוע של טוביאס, שבמהלך הסרט כלל לא ברור כי הוא פועל עבור סוכנות ממסדית, והוא נרדף על ידי ה-FBI החושד כי הוא סוכן שסרח. טוביאס, לעומתו, עושה כל מאמץ כדי להתחבב על פייזר, אך שרשרת יוצאת דופן של צירופי מקרים מביאה לכך שהוא נאלץ לקחת אותו עמו לצרפת למפגש עם סוחר נשק המנסה לרכוש צוללת גרעינית. פייזר, שהגיע לסיטואציה בניגוד לרצונו, מוצג בפני הסוחר, תיבודו (דייוויד סושה) כסוחר נשק בינלאומי שכינויו "הקוברה הגדולה". תיבודו, המוצג כהומוסקסואל בהכחשה, חש משיכה אל פייזר, וטוביאס מנצל את משיכתו של תיבודו לפייזר כהסחה בעודו מבצע פעולות ריגול במשכנו של תיבודו.
כאשר שבים פייזר וטוביאס לארצות הברית, ממשיכים עסקיו של טוביאס לרדוף אחריהם, ומסיבת האירוסין של ילדיהם, הנערכת על גג גורד שחקים, הופכת למרדף, בסיומו הם נאלצים לצנוח מהגג, על מנת להימלט מסוכני ה-FBI. במהלך הסרט מתברר גם כי עוזרתו של טוביאס, אנג'לה (רובין טאני) היא סוכנת כפולה, שבגדה בו בעבור כסף, ולמעשה פועלת עבור ארגונו של תיבודו.
העימות הסופי בין תיבודו לטוביאס מתרחש בעת חתונת הזוג הצעיר, המתקיימת באוהל ענק על שפת אחת מהימות הגדולות, כאשר את הזוג משיאים נזיר בודהיסטי ורבנית עטויה בטלית. כל המשפחה המורחבת מתגייסת להשמיד את תיבודו המגיע עם הצוללת אל שפת האגם. הסרט מסתיים בכיליונם של הרשעים, באיחוד המשפחות, ובאווירת הרעות בין סטיב טוביאס וג'רי פייזר, שהחלו את הסרט כאויבים בנפש.
הצלחת הסרט

הסרט זכה לביקורות פושרות למדי. הדעה הכללית הייתה כי החיבור הקומי בין דאגלס וברוקס אינו מוצלח כחיבור בין ארקין לפאלק, וכי במקום בו התפרע הסרט המקורי, והגיע לאווירה של אנרכיה קומית, הסרט הנוכחי הוא קומדיה שגרתית למדי, ולא תמיד מצחיקה. המבקר רוג'ר איברט כתב כי במקום בו הסרט המקורי אילתר, והמציא את עצמו מחדש ככל שהתקדמה העלילה, הסרט הנוכחי מכיר היטב את המסלול, אך אינו מצליח להיות חסר רסן
בהקרנות ברחבי העולם הכניס הסרט כ-26 מיליון דולר, מהן כ-20 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
הערות שוליים

↑  The In-Laws אתר TCM
↑  Halliwell's Film Guide, 6th ed. 1985, pp. 514
↑  The In-Laws Roger Ebert.com
↑  The In-Laws Box Office Mojo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2003050358   WorldCat (עם LCCN): no2003-050358
נייטסברידג'

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  הסיטי של וסטמינסטר 
 קואורדינטות:  51°30′06″N 0°09′44″W﻿ / ﻿51.5017°N 0.1621°W﻿ / 51.5017; -0.1621
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסנייטסברידג'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסנייטסברידג'(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטינייטסברידג'(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטינייטסברידג'
 
שורת בתים מהתקופה הג'ורג'יאנית באחד מרחובות השכונה
נייטסברידג' (באנגלית: Knightsbrdige) הוא רחוב הנותן את שמו לשכונה מדרום להייד פארק, בסיטי של וסטמינסטר, מרכז לונדון.
גאוגרפיה

רחוב נייטסברידג' יוצא מפינת הייד פארק וממשיך לכיוון מערב כקילומטר אחד עד למפגש עם רחוב אניסמור גרדנס ושער הנסיך (פרינסס גייט) של הייד פארק. הרחוב מתחיל כחלק מכביש ה-A4 ובהמשכו הופך לחלק מכביש ה-A315, כאשר לכל אורכו הוא פחות או יותר משמש הגבול הדרומי של הייד פארק. לכיוון מזרח אחרי פינת הייד פארק הרחוב הופך לרחוב פיקדילי ולכיוון מערב לאחר 'שער הנסיך' הוא הופך לדרך קנזינגטון שממשיכה לתחום את הייד פארק מדרום.
שכונת נייטסברידג' נמצאת ברובע הסיטי של וסטמינסטר, כאשר מצפון היא גובלת עם הייד פארק, ממזרח עם רחוב סלאון ושכונת בלגרביה, מדרום עם רחוב פּונט, בוצ'נט פלייס, רחוב ברומפטון ובגדול גובלת עם שכונת צ'לסי, ממערב היא גובלת עם שכונת דרום קנזינגטון ורחוב אקסהבישן. בפינה הצפון-מזרחית של השכונה ממוקמת תחנת הרכבת התחתית נייטסברידג'.
השכונה נחשבת לאחת היקרות והיוקרתיות בעיר לונדון. נמצאים בה בתים פרטים יקרים, פארקים וחנויות יוקרה רבות. 14 מבין 200 הרחובות היקרים ביותר בממלכה המאוחדת נמצאים בשכונת נייטסברידג'.
אתרים חשובים בשכונה

מחנה נייטסברידג': בחלק הצפוני של השכונה, בינה לבין הייד פארק ממוקם מחנה צבאי המשרת את 'פרשי המשמר' (משמר החיים ורגימנט הכחולים והמלכותיים). כחלק מהמחנה נבנה מגדל בן 33 קומות בשנת 1970.
אגף משמר המלוכתה של המשטרה: אגף משמר המלוכה של פיקוד המשמר במשטרה הבריטית ממוקם גם הוא בשכונה, ברחוב וולטון.
מוזיאון ויקטוריה ואלברט: מוזיאון אומנות ועיצוב הממוקם בפינה הדרום-מזרחית, ברחוב קרומוול.
כלבו הרודס כמו גם חנויות יוקרה רבות אחרות.
נייטקור

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  יורודאנס • האפי הארדקור • מוזיקת טראנס
 מקורות תרבותיים:  נורווגיה שנות ה-2018
 מוצא:  נורווגיה 
 נגזרות:  הייפרפופ
 
נייטקור (באנגלית: Nightcore, פירוש: we are the core of the night, so you'll dance all night long) היא עריכת רמיקס המגביהה את גובה הצליל של קובץ מולטימדיה ומאיצה אותו.
היסטוריה

הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש במונח היא בשנת 2002 לעבודה לבית הספר על ידי צמד התקליטנים הנורווגיים תומאס ס. נילסן וסטפן אוג'אלה סודרהולם, הידועים בשמות הבמה DJ TNT ו-DJ SOS בהתאמה. השניים, בהשראת השירים "נסאג'ה" ו"השיר הלוגי", שירי ההרכב המוזיקלי הגרמני סקוטר בהם היה שימוש בטכנולוגיות לשינוי הקול, הוציאו גרסאות ערוכות של שירי טראנס ויורודאנס שבהן הקול היה גבוה יותר מבמקור. הצמד הוציא חמישה אלבומים וזכה להצלחה, והעבודות שלהם החלו להופיע במרוצת השנים ב-LimeWire ויוטיוב.
בעשור השני של המאה ה-21 החלו להיווצר גם עריכות של שירים שאינם שירי טראנס או יורודאנס. הראשון מסוג זה היה שיר של הלהקה אוונסנס, שגרסה ערוכה שלו התפרסמה בשנת 2011, כשעם הזמן סגנון זה זוכה לפופולריות הולכת וגוברת ושירים נוספים נערכים בדרך זו, דוגמת שירים מז'אנר הפופ וההיפ הופ. שירים נוספים מסוג זה פורסמו בהמשך גם באתר Soundcloud, וגם שירים מז'אנר הקיי-פופ ואלקטרו האוס נערכו.
במחצית העשור כבר היו כמה וכמה יוצרים בולטים בתחום. עם זאת, הסגנון זכה לעיתים לביקורת. לדוגמה, התקליטן דייוויד טרנר מMTV טען שגרסת הנייטקור לשיר "7 Years" של לוקאס גרהאם היא "השיר הרגיל" ושמדובר בגנבה ספרותית.
הערות שוליים

↑  על פירוש המונח, כפי שמצוין באתר התקליטנים הראשונים שהשתמשו בו
↑  SEVEN '7 YEARS' EDM REMIXES FOR YOUR MEMORIAL DAY WEEKEND, DAVID TURNER. מתוך אתר MTV. פורסם בתאריך 27 במאי 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריה טרסה פרארי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1887 בואנוס איירס, ארגנטינה 
 פטירה:  30 באוקטובר 1956 (בגיל 69) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 השכלה:  Facultad de Ciencias Médicas 
 תקופת הפעילות:  מ-1904 
 מעסיק:  אוניברסיטת בואנוס איירס 
 
מריה טרסה פרארי (בספרדית: María Teresa Ferrari;‏ 11 באוקטובר 1887 – 30 באוקטובר 1956) הייתה מחנכת, רופאה ופעילת זכויות נשים ארגנטינאית, האישה הראשונה שמונתה לפרופסור באוניברסיטה באמריקה הלטינית ואחת הנשים הראשונות שהורשו ללמד רפואה. היא הייתה חוקרת חלוצה בתחום בריאות הנשים, שחקרה את נושא הרדיותרפיה ובחנה את השימוש בטיפול זה לניתוחי סרטן הרחם ופיתחה ווגינוסקופ שחולל מהפכה בתחום בריאות האישה בברזיל. היא הקימה את מחלקת היולדות והשירותים הגניקולוגיים הראשונה בבית החולים הצבאי בבואנוס איירס בשנת 1925, שסיפקה את שירותי הטיפול הנמרץ בילוד הראשונים במדינה.
היא נולדה למשפחה מבוססת, אשר אבותיה היו מעורבים במאבק ארגנטינה למיגור השלטון הספרדי והשגת עצמאות. כבת לתקופתה ולמעמדה, היא לא הייתה אמורה לעבוד מחוץ לבית. עם זאת, פרארי לא זו בלבד שבחרה לפתח קריירה, היא התעקשה ללמוד את מקצוע הרפואה הנשלט על ידי גברים. תחילה היא השלימה תעודת הוראה והפכה למורה בבית ספר, ואז סיימה לימודי רפואה בשנת 1911. לאחר סיום ההתמחות היא ביקשה להתקבל להוראה באוניברסיטה, אך תחת זאת הוצע לה תפקיד הוראה בבית הספר למיילדות. זועמת, היא נלחמה במשך 13 שנה נגד הדעות הקדומות שמנעו את התקדמותה בקריירה. בשנת 1927, פרארי ניצחה במאבקה והוענק לה תואר פרופסור זוטר. לבסוף, בשנת 1939 הוענק לה תואר פרופסור מן המניין.
פרארי המשיכה להתעמק במחקר רפואי ויצאה להשתלמויות נוספות באירופה ובארצות הברית, במהלכן למדה טכניקות חלוציות שאותן הביאה לארגנטינה. היא למדה ניטור של דרכי השתן בפקולטה לרפואה של הסורבון בפריז, וקבלה את הדיפלומה הראשונה שאי פעם הוענקה לאישה בתחום. היא עיצבה ווגינוסקופ, למדה טיפולי הקרנות במכון מארי קירי בפריז (Curie Institute) וביצעה ניתוחים קיסריים באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית. היא הייתה אחראית על הבאת החידושים האלה לארגנטינה והטמעתם ביחידה ליולדות וגינקולוגיה שהקימה בבית החולים הצבאי. כפמיניסטית נלהבת, היא הקימה את הפדרציה הארגנטינאית לנשים באוניברסיטה בשנת 1936, ודחפה להכרה בזכויות אזרחיות ופוליטיות לנשים. כשממשלת ארגנטינה קיבלה תפנית שמרנית בסוף שנות השלושים, היא נדחפה מחוץ לכותלי בית החולים ובהמשך, בתחילת שנות ה-50, גם מההוראה. היא נפטרה בשנת 1956.
ראשית חייה והשכלה

מריה טרסה פרארי אלווארדו נולדה ב-11 באוקטובר 1887 בבואנוס איירס, ארגנטינה לדויד פרארי ווייט וקטלינה אלווארדו. משפחתה נמנתה עם אזרחיה המייסדים של ארגנטינה: סבא רבא שלה מצד אביה, גילרמו פיו ווייט העניק תמיכה כספית לפרובינציות המאוחדות בריו דה לה פלאטה שנועדה להביס את הספרדים וסבא רבא שלה מצד אמה רודסינדו אלווארדו שירת בצבא האנדים.
פרארי נרשמה לבית הספר הרגיל מספר 1 (Normal School Nº 1) בבואנוס איירס וקיבלה את תעודת ההוראה שלה בשנת 1903. עבור אישה מהמעמד החברתי של פרארי, עבודה בשכר לא הייתה דבר מקובל באותה תקופה. שונה היה המצב במקרה של נשים מהמעמד הנמוך, שהצורך הפיננסי הוציא אותן אל מחוץ לבית לעבוד כמורות או מניקות, עיסוקים שנחשבו לגיטימים ורבי חסד. מנשים מהמעמד הגבוה, כמו זה ממנו הגיעה פרארי, ציפו שתהיינה לא יותר מאשר רעיות ואמהות. תוך התעלמות מהמקובלויות, היא סללה את דרכה לקריירה ברפואה, אך במקביל גם החלה ללמד. פרארי לימדה בבית הספר התיכון ויליאם מוריס ובית הספר מספר 3 ברנרדינו ריבדאוויה. במקביל, היא למדה פסיכולוגיה בתחום חדשני המכונה "פסיכולוגיה ניסיונית", ויישמה אותה בשיעורים שלה, מה שגרם לרשויות המוסד לפתוח בחקירת שיטות ההוראה שלה. היא הורשתה להמשיך ללמד, שכן הטכניקות שלה להניע את התלמידים ולעודד אותם ללמוד הוכחו כיעילות.
בשנת 1904 נרשמה פרארי לבית הספר לרפואה באוניברסיטת בואנוס איירס, תוך שהמשיכה ללמד. באותה העת היו עוד חמש נשים בתולדות ארגנטינה, אשר קיבלו תארים רפואיים, ואף על פי שהצטרפותה של פרארי ללמודי הרפואה לא התקבלה בעין טובה, לא היה תקדים חוקי למנוע את קבלתה. בשנת לימודיה הראשונה, היא שובצה לעבוד כעוזרת מחקר של חואקין יאמביאס בפתולוגיה. ניסיון אשר העניק לה השראה להמשיך בתחום המחקר הרפואי. פרארי סיימה את לימודיה בשנת 1911, ובאותה שנה התחתנה עם רופא בוגר הפקולטה, ניקולאס מ. גאודינו. בשנת 1918 נולד לזוג ילדם היחיד, מאוריו ניקולאס גאודינו. פרארי נודעה לפעמים בשם מריה טרסה פרארי דה גאודינו או פשוט מריה טרסה דה גאודינו.
קריירה > מאבק למען פרופסורה אוניברסיטאית

בשנת 1914 החלה פרארי לעבוד במרפאת המיילדות בבית החולים ראמוס מחיה בבואנוס איירס. היא הגישה בקשה ללמד מיילדות באוניברסיטה אך נדחתה. במסמכי מועצת המנהלים המכובדת מ-23 ביוני 1915 נאמר: "למרות כישוריהם, מסיבות פיזיולוגיות ופסיכולוגיות אנשים מהמין הנשי אינם עומדים בתנאים הנדרשים לכהן כפרופסורים בפקולטה [לרפואה]". בשנה שלאחר מכן היא הורשתה ללמד בבית הספר למיילדות אך לא היה בכך יוקרה ומעמד של פרופסור באוניברסיטה. כאשר נפתחה משרת פרופסורה זוטרה בשנת 1919, פרארי הגישה את מועמדותה לאוניברסיטה אך נתקלה בהתנגדות. חברי מועצת המנהלים עיכבו את ההחלטה ופנו אל אנשי סגל שיגישו את מועמדותם למלא את התפקיד עד שנת 1925, תוך שינוי ראיות, התעלמות מהמלצות והתחמקות מהחלטה. בשנת 1926 היא שלחה לוועדה מתווה מפורט של הישגיה, וציינה בו כי לימדה במשך 20 שנה בבתי ספר תיכוניים והקדישה 15 שנה לתחום התמחותה הרפואי ולמדה בקורסים באוניברסיטה במשך תשע שנים. אחד היועצים, ד"ר ספרוני, לאחר שקרא את המסמך והתרשם מכישוריה, שלח הודעה לדיקן והפציר בו כי יקבלו אותה, בטענה שהיא מוסמכת, מגלה מסירות וכי בית הספר סובל ממחסור בסגל. רק בשנת 1927 נפגשו המושבעים לדון בבקשתה לקבל מעמד של פרופסור זוטר. ההחלטה אושרה ברוב של שלוש עשרה איש בעד ושני מתנגדים. החדשות על מנוי הפרופסורית הראשונה באוניברסיטה באמריקה הלטינית זכו לכותרות בכל המדינות דוברות הספרדית. עיתונים בארגנטינה ובהם "לה פרנסה", "לה נאסיון", "לה רזון" ואחרים מחוץ לבירה, "אל סנזור" בגואלגואיצ'ו, "לוס אנדס" במנדוסה, "בואנוס איירס סוד" בפלורנסיו וארלה, העיתון האטלקי "לה פטריה דגלי איטליאני" והעיתון הספרדי "אל דיאריו אספניול" כתבו והפיצו את סיפור הניצחון שלה.
בינתיים, במקום לחכות להחלטה, המשיכה פרארי בלימודים. בין 1921 ל-1923 היא ביקרה במרפאות רבות באירופה, כולל מתקנים באוסטריה, בלגיה, אנגליה, צרפת, גרמניה ואיטליה. היא סייעה בקליניקה של מארי קירי בפריז, כמו גם בבית החולים קולומביה לנשים במקלט בוושינגטון הבירה. הפקולטה לרפואה בפריז העניקה לה את הדיפלומה הראשונה שניתנה אי פעם לאישה בגין לימוד דרכי שתן. בשנת 1924, היא עיצבה ווגינוסקופ, שהיה קל יותר לבצע בו סטריליזציה והיה יכול להתאים למגוון מפשקים לעומת דגמים קודמים. המכשיר שיפר משמעותית את השירותים שהיו זמינים לנשים בברזיל, והופיע במאמרים של "כתב העת לגינקולוגיה ומיילדות של ריו דה ז'ניירו". החידוש זכה בפרס הגדול בטקס הקונגרס ההיספנו-אמריקאי למדעי הרפואה שהתקיים בשנת 1924 בסביליה, ספרד.
פרארי התעניינה במיוחד בחקירת אלטרנטיבות לניתוחים ומחקריה בנושא רדיותרפיה במכון מארי קירי הפכו בסיס לתזה משנת 1928 בנושא "טיפול בגידולי הרחם בקרינה". בשנת 1925 היא מונתה לנציגת ממשלת ארגנטינה לקונגרס הראשון לרווחת ילדים בז'נבה. אחד הנושאים המרכזיים בוועידה היה הכשרת מיילדות בתרגילי לידה והיגיינה. כאשר אושרה סוף סוף הפרופסורה שלה והיא חזרה לארגנטינה, נערכה חגיגה ב-11 באוגוסט 1927 במועדון הג'וקי בבואנוס איירס, בהשתתפות שר הפנים, חוסה טמבוריני, מנהל בית החולים הצבאי, אלברטו לבן; מנחה המחקר שלה, חואקין ימביאס; ועמיתים רבים, בני משפחה וחברים. פרארי מונתה לראש הגינקולוגיה והיולדות בבית החולים הצבאי בבואנוס איירס, תפקיד אותו מילאה עד 1939.
קריירה > התפתחות אמצע הקריירה

פרארי נסעה למקסיקו, ארצות הברית וקנדה בשנת 1929, למדה במשך שמונה חודשים והשתתפה בכנסים. בארצות הברית היא השתתפה בניתוח קיסרי באוניברסיטת קולומביה, והפכה לארגנטינאית הראשונה שעשתה ניתוח כזה בוושינגטון די. סי.. התינוק שנולד כתוצאה מהניתוח נקרא "ארגנטינה". בשנת 1930 כיהנה כנציגת ארגנטינה בקונגרס הרפואי ה-VII של אמריקה הלטינית שהתקיים במקסיקו ועמדה בראש מושב המליאה הראשון. היא הציגה שלושה מאמרים; האחד התייחס לגידולי רחם והשניים האחרים עסקו בעגבת. היא גם הייתה הנציגה לקונגרס השני של ההתאחדות הרפואית הפאן-אמריקאית בפנמה. בין השנים 1930 - 1932 היא חזרה לארצות הברית למחקרים נוספים שהתמקדו בקוליבצילוזיס, אלח דם, זיהומי לידה, וחקרה אם ניתן לפתח חיסונים למניעת התפתחות תנאים הנובעים מלידה או הפלה.
בשנת 1936 הקימה פרארי את הפדרציה הארגנטינאית של נשים באוניברסיטה (FAMU) במטרה לשפר את מעמדן החברתי והמשפטי של נשים ובעיקר כדי לפתוח עבורן דלתות חינוכיות. היא גייסה נשים מקצועיות, בהן רופאות, רופאות שיניים ועורכות דין וארגנה דיונים וסמינרים מדעיים ותרבותיים. הפדרציה (FAMU) קיימה קורסים קבועים בצרפתית, גרמנית, חינוך גופני ומתמטיקה, והציעה אותם לכמעט 100 חברות. המגבלות הפוליטיות והאזרחיות שאיימו על קריירות נשים אלו היו בבירור סיבה לדאגה וההצהרה הרשמית של הארגון תמכה בזכות הבחירה "לא כשאיפה פוליטית גרידא עבור נשים, אלא כזכות אמיתית שנרכשה על ידי סבל, עבודה וקיפוח שחוו נשים. . ." בשנת 1938 הצטרף הארגון הארגנטינאי לפדרציה הבינלאומית של נשים באוניברסיטה, ששימשה השראה עבור פרארי.
קריירה > בית החולים הצבאי והמשך הקריירה

בשנת 1925 נקראה פרארי לסייע לאשתו של איש צבא במהלך הלידה בבית החולים הצבאי המרכזי בבואנוס איירס, שלא הייתה בו יחידה גניקולוגית. לאחר שהציעה להקים שם יחידה כזו, היא הקימה את המתקן עם מיטה אחת בלבד ותרמה ציוד ואספקה. כתב העת הצבאי החל לפרסם מיוני באותה שנה כי ניתן לקבל שירותים גינקולוגיים בימי שני עד שישי בבית החולים. עם היוודע הדבר לנשות אנשי הצבא, גדלה הצמיחה בביקוש לשירותים אלו באופן אקספוננציאלי ותוך חמש שנים הרחיבה פרארי את השירות לשתי קומות שכללו יחידת יולדות עם שני חדרי לידה, מתקן עיקור משלהם, יחידת התאוששות וארבעים מיטות בחדרים פרטיים. היא גם פיתחה חדר נקי קטן עם אוויר מטוהר ואינקובטור, הראשון מסוגו בארגנטינה. פרארי הביאה לארגנטינה את הטכניקות שלמדה בחו"ל. אף על פי שהרדיולוגיה בוצעה באזורים אחרים בעולם כבר במשך עשרות שנים, הייתה התנגדות להפעיל שירות זה באמצעות אנשי מקצוע חסרי ניסיון בתחום. פרארי התעקשה שיש להטמיע את התחום ולהילחם נגד שיטות קודמות של פתרונות כירורגיים, והטיפה בדבר הצורך להשתמש בניתוחים רק כשצריך בהחלט. בטקס לציון עשור להקמת יחידת היולדות נכחו שר המלחמה, מנכ"ל משרד הבריאות, מנהל בית החולים ובכירים אחרים וכן ילדים שנולדו בעשר השנים האחרונות יחד עם משפחותיהם. ועדה מטעם נשות אנשי חיל הים שזכו להנות משירותי היחידה של פרארי הרימה תרומה משמעותית עבורה. למרות הצלחתה, האווירה בבית החולים נותרה עוינת. בעקבות ההפיכה של חוסה פליקס אוריבורו בשנת 1930 ומעבר הממשל במדינה לקו שמרני יותר במהלך העשור הידוע לשמצה, נאלצה פרארי בסופו של דבר לעזוב את בית החולים בשנת 1939.
אכזבתה של פרארי מהצורך לעזוב את בית החולים התמתנה בשנת 1939, עת הוענק לה סוף סוף מעמד של פרופסור מן המניין, והיא קיבלה את התואר "פרופסור מלא" בפקולטה למיילדות. לאורך שנות הארבעים המשיכה בהשתלמויות המקצועיות, נסעה לקובה, ניו יורק, פנסילבניה, פרו ופוארטו ריקו, ופרסמה את מחקריה במגוון כתבי עת. בשנת 1946 היא התפטרה מנשיאות הפדרציה הארגנטינאית של נשים באוניברסיטה, אך המשיכה לייצג את הארגון בכנסים, כמו הקונגרס הראשון האינטר-אמריקאי לנשים בו היא השתתפה בגואטמלה סיטי בשנת 1947.
לאחר 43 שנות לימוד והוראה בבית הספר "נורמל מספר 3", פרארי הוכרחה לפרוש לדרישת משרד החינוך מכיוון שסירבה לתמוך בקרן לתרומה פוליטית. היא גם התבקשה להתפטר מתפקידה כמורה לפסיכולוגיה בתיכון ויליאם מוריס. בשנת 1952, במקום להצטרף לתומכי חואן פרון ולבגוד באידיאלים שלה, היא בחרה בפרישה מלאה. כאשר נבחר חואן פרון לנשיאות הוא הורה על רפורמה כללית במערכת הבריאות של ארגנטינה. הוא מינה את רמון קאריליו לשר הבריאות שלו. בשלב הראשון אכן נוספו מיטות אשפוז, הוחל ביישום תוכניות חיסון, הושק קמפיין נגד מלריה ונעשו שיפורים נוספים. עם זאת, בראשית שנות החמישים כבר היה ברור שהמדיניות מיושמת באופן לא אחיד, לא שוויוני ולא תקין. השחיתות הפוליטית פעלה כנגד כל כללי הענקת שירותי בריאות לאנשים הנזקקים ביותר. שנתיים אחרי שהתפטרה פרארי, גם קאריליו התפטר ולאחר שהתפכח מממשל פרון.
פרארי הייתה חברה מלאה באיגוד הכירורגיה הארגנטינאי, באיגוד הרפואי הארגנטינאי ובאגודה הארגנטינאית למיילדות וגינקולוגיה בבואנוס איירס. היא גם הייתה חברה משקיפה באגודת ההרופאים והמנתחים של ריו דה ז'ניירו.
פרארי נפטרה ב-30 באוקטובר 1956 בבואנוס איירס.
עבודות נבחרות

עבודותיה של פרארי נכתבו כולן בצרפתית או בספרדית והציגו את מחקריה בנושאים מדעיים וגינקולוגיים שונים. הם כללו בין היתר את הנושאים הבאים:
"Contribución al estudio de la medicación hipofisiaria en Obstetricia". Facultad de Ciencias Médicas (בספרדית). Buenos Aires. 1912.
"Infecciones puerperales. Tratadas por vacunas Coli". Anales de Sociedad de Obstetricia y Ginecología (בספרדית). Buenos Aires. 1914.
"Vagido Uterino". Revista Argentina Obstetricia y Ginecología (בספרדית). Buenos Aires. 1917.
"Tumores del ovario complicando el embarazo, el parto y el puerperio". La Semana Médica (בספרדית). Buenos Aires. 1921.
"Siphilis et Mortalité". La Semana Médica (בספרדית). Buenos Aires. 1922.
"Traitement de la sténose du col de l'uterus par Tige Iribarbe". Boletín de la Société de Gynecolegie et d’Obstetrique de París (בצרפתית). Paris. 1923.
"Vaginoscopio". La Semana Médica (בספרדית). Buenos Aires. 1924.
"Tratamiento de los Fibromas Uterinos por Radio". Las Ciencias Buenos Aires (בספרדית). Buenos Aires: AG Bufarrini. 1928.
"El Radio en la Fibromatosis Uterina". La Semana Médica (בספרדית). Buenos Aires. 1932.
"El Radio frente a la cirugía en el Tratamiento de los Fibromas uterinos". Acción Médica (בספרדית). Buenos Aires. 22. 1939.
"Mme. Curie, la Radioactividad y sus proyecciones en a Física y la Terapéutica". Vox Médica (בספרדית). Buenos Aires. 10. 1941.
"570 casos de Fibromas Uterins traités avec succés par la Curieteherapie". Revue Gynecolegie et Ostetrique (בצרפתית). Paris. 1947.
"Fibromas Uterins traits avec success par la Curietherapie". Journal Suisse de Medicine (בצרפתית). Praxis. 1948.
"Tratamiento de la Fibromatosis Uterina por el Radio". Toco Ginecología Práctica (בספרדית). Madrid. 7. 1948.
הערות שוליים

1 2 3  Cagliani, Martín A. "Mujeres Argentinas". Saber Golwen (בספרדית). Buenos Aires, Argentina: Historical Society. אורכב מ-המקור ב-18 במאי 2006. נבדק ב-20 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Alvarez, Adriana; Carbonetti, Adrián (2008). Saberes y prácticas médicas en la Argentina : un recorrido por historias de vida (בספרדית) (1 ed.). Mar del Plata: H.I.S.A., Universidade Nacional de Mar del Plata. p. 137. ISBN 978-9-871-37119-8. נבדק ב-20 ביולי 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 139
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), pp 140–141
1 2 3 4 5  "Mujeres destacadas". Federación Argentina de Mujeres Universitarias (בספרדית). Buenos Aires, Argentina: Federación Argentina de Mujeres Universitarias. 3 בינואר 2011. אורכב מ-המקור ב-12 במרץ 2014. נבדק ב-20 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 142
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 143
1 2 3  Alvarez & Carbonetti (2008), p 138
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 145
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 148
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 149
1 2  Hilton, Ronald (editor) (1950). Who's Who in Latin America: Part V, Argentina, Paraguay and Uruguay. Stanford, California: Stanford University Press. p. 93. ISBN 978-0-804-70741-1. נבדק ב-20 ביולי 2015. {{cite book}}:  (עזרה); |first= has generic name (עזרה)
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), pp 155–156
1 2  Alvarez & Carbonetti (2008), p 156
1 2  Alvarez & Carbonetti (2008), p 155
↑  Shakry, Omnia El (2007). The great social laboratory: subjects of knowledge in colonial and postcolonial Egypt. Stanford, California: Stanford University Press. p. 277. ISBN 978-0-804-75567-2. נבדק ב-5 באוגוסט 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 150
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 157
↑  "Quiénes somos". Federación Argentina de Mujeres Universitarias (בספרדית). Buenos Aires, Argentina: Federación Argentina de Mujeres Universitarias. אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2014. נבדק ב-20 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Alvarez & Carbonetti (2008), p 152
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 153
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), pp 157–158
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 159
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), pp 161–162
1 2  Alvarez & Carbonetti (2008), p 151
1 2  Alvarez & Carbonetti (2008), pp 166–167
↑  Miller, Francesca (1991). Latin American women and the search for social justice. Hanover: University Press of New England. p. 125. ISBN 0-87451-557-2. נבדק ב-20 ביוני 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Carter, Eric D. (בינואר 2009). ""God Bless General Perón": DDT and the Endgame of Malaria Eradication in Argentina in the 1940s". Journal of the History of Medicine and Allied Sciences. Oxford University Press. pp. 78–122. doi:10.1093/jhmas/jrn057. נבדק ב-5 באוגוסט 2015free {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  Alvarez & Carbonetti (2008), p 154
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810666026205606  VIAF: 301658669   WorldCat (עם VIAF): 301658669 
הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בואנוס איירס
בית החולים קולומביה לנשים, שם שימשה פרארי כסייעת
בית החולים הצבאי המרכזי
רמון קרילו
משה ברקת

ערך זה עוסק בקצין משטרה. אם התכוונתם לדירקטור ישראלי, הממונה על רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון במשרד האוצר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1966 (בן 58)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1992–2021 (כ־29 שנים)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד היחידה למקומות קדושים  מפקד מרחב דוד  ראש חטיבת שיטור וקהילה  המזכיר הביטחוני של השר לביטחון פנים  מפקד מחוז ש"י  מפקד מחוז מרכז
 
משה בָּרֶקֶת (נולד ב-27 בספטמבר 1966) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת ניצב, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד מחוז מרכז במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

ברקת נולד בירושלים ולמד בתיכון בית הספר רנה קסין בשירותו הצבאי שירת ברקת באגף המודיעין. התגייס לשורות משטרת ישראל ב-1992. את שירותו התחיל ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים, ושירת במחוז בתפקידי קצונה. לאחר מכן שירת במטה הארצי כראש מדור סדר וביטחון/מחקר. ב-2006 מונה למפקד היחידה למקומות קדושים בירושלים, בהמשך שירת כראש מדור מבצעים, עוזר המפכ"ל דודי כהן ומפקד מרחב דוד במחוז ירושלים. ב-2013 מונה לראש חטיבת שיטור וקהילה. במהלך כהונתו מונה ב-2014 לראש צוות הבדיקה לנושא הכשל המשטרתי בטיפול בשיחה בין הנער החטוף גיל-עד שער למוקד חירום של מחוז ש"י.
מונה למזכיר הביטחוני של השר לביטחון פנים בתקופת כהונתו של יצחק אהרונוביץ', ופעם נוספת בתקופת כהונתו של גלעד ארדן בשנת 2014.
ב-18 בפברואר 2016 הועלה לדרגת ניצב וב-16 במאי נכנס לתפקידו כמפקד מחוז ש"י. בפברואר 2021 מונה למפקד מחוז מרכז. באוקטובר 2020 פורסם בכאן חדשות כי ברקת הפר את מגבלות הסגר השני משסעד לצד יותר מעשרה אנשים, בחדר קטן וממוזג וללא חלונות. ביולי 2021 הכריז כי בכוונתו לפרוש מהמשטרה.
השכלה וחיים אישיים

בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון והאסלאם ותואר שני בקרימינולוגיה. הוא נשוי לרינה ואב לשניים. מתגורר במודיעין.
הערות שוליים

↑  יונתן אוריך, המחדל במוקד 100: בעלי תפקידים יודחו מתפקידם, באתר nrg‏, 30 ביוני 2014
↑  אפרת פורשר, האתגר: יו"ש, באתר ישראל היום, 11 באוקטובר 2016
↑  אלון חכמון, ‏ניצב משה ברקת מונה למפקד מחוז ש"י, באתר מעריב אונליין, 18 בפברואר 2016
↑  "מאחל לך בהצלחה ומשוכנע בהצלחתך", אתר משטרת ישראל, 11 בפברואר 2021
↑  כרמל דנגור ואיתי שיקמן, גם במשטרה: שני ניצבים הפרו את מגבלות הסגר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 באוקטובר 2020
↑  אלי סניור, מפקד מחוז מרכז פורש במפתיע: "מיציתי", באתר ynet, 20 ביולי 2021