וילהלם בכנר
סיפורי הצלה נבחרים

לאחר שבת דודו של בכנר החליטה לעזוב את עבודתה בחברה, התנדב בכנר למצוא לה מחליפה, ואף שכנע את קלנר לשכור שני פקידים לניהול המשרד. בכנר קיבל לעבודה שניים ממכריו מביילסקו - אדולף שטמברגר וחתנו, יולק שוואלבה - שהיו יהודים בעלי חזות ארית, דוברי פולנית רהוטה ולא התגוררו בגטו עקב נישואיו של שטמברגר לגרמניה נוצרייה. השניים, שהיו מנהלי חשבונות, התקבלו לעבודה על ידי בכנר ואחד מתפקידיהם היה להכין כרטיסי עבודה לכל עובדי החברה. עובדה זו תסייע לבכנר בהמשך במשימת ההצלה.
באוגוסט 1941, קיבל קלנר הודעה כי הגרמנים עצרו מהנדס אוקראיני שעבר בחברה בטענה כי הוא יהודי (על אף שלא היה יהודי). קלנר זומן למטה האס-אס על מנת לזהות את המהנדס, אך חשש להתייצב שם מכיוון שלא רצה להיות מואשם בהעסקה של יהודי. על כן, ביקש קלנר מבכנר שייגש בעצמו אל מטה האס-אס וינסה לשחרר את המהנדס האוקראיני. בכנר הבין את גודל הסכנה הטמונה בהגעתו למטה הגסטאפו, אולם לא יכול היה לסרב למעסיקו. על כן, ביקש מקלנר לכתוב עבורו מכתב רשמי שמזהה אותו כמהנדס הראשי של החברה ושמציין כי הוא יכול לערוב לזהותו של האוקראיני, ועם המכתב הגיע למטה הגסטאפו בוורשה. שם התקבל על ידי קצין אס-אס, אשר לא השתכנע מהמכתב שבידו והמשיך לטעון כי האוקראיני הוא יהודי ושלא ישחררו. בכנר פנה אל הקצין ואמר: "החברה שלנו מתכוננת לצאת לאוקראינה כדי לבנות שדה תעופה עבור הלופטוואפה. עבודתו של המהנדס האוקראיני חיונית להשלמת הפרויקט בהצלחה... האם אתה באמת רוצה לשאת באחריות על הכשלת עבודתנו בשירות הלופטוואפה?". הקצין הגרמני השתכנע ושחרר את האוקראיני לידיו של בכנר, והשניים מיהרו להסתלק ממטה הגסטאפו. רק כשהיו בדרכם חזרה למשרד, גילה בכנר בכיסו את סרט הזרוע שסימן אותו כיהודי, שנהג להוריד בכל פעם שיצא מהגטו, והבין שהיה איתו כל זמן ששהה במטה הגסטאפו. בהגיעו למשרד, מיהר לשירותים, שם שרף את סרט הזרוע שלו, הוריד את האפר באסלה, ונשבע כי לעולם לא יענוד עוד סרט כזה ולא יעמיד את עצמו שוב בסכנה כזו.
באפריל 1942, באחת מנסיעותיו של בכנר מוורשה לקייב, עצרה הרכבת בלבוב ובכנר הבחין בקבוצת פועלים יהודים שפינו הריסות בסביבת התחנה. ביניהם זיהה את דודו, היינריך פבישקייביץ', שהיה קבלן מצליח בביילסקו. בכנר שאל את אחד השומרים מנין מגיעים האסירים היהודים ונענה שממחנה העבודה ינובסקה. בכנר ניגש למחנה ודרש לדבר עם הקצין האחראי כנציג רשמי של חברת קלנר. בכנר אמר לקצין כי זיהה בין העובדים שלו נגר אמן שהכיר מביילסקו, וכי הוא מבקש לקבלו לידיו בטענה כי יוכל לשרת טוב יותר את הרייך תחת פיקוחו. הקצין הגרמני סירב בכל תוקף לשחרר אסיר יהודי לידיו של מנהל עבודה פולני אלמוני, חרף התעקשותו של בכנר. הדבר אילץ את בכנר לתכנן מבצע הברחה נועז: הוא איתר שני אוקראינים שיוכלו לסייע לו בתמורה לסכום כסף נכבד, והלך עמם לתחנת הרכבת בלבוב, לעבר קבוצת האסירים היהודים שעבדה שם ודודו ביניהם. אחד האוקראינים ניגש אל השומר האוקראיני ששמר על האסירים והחל לפתח עמו שיחה, בעוד האוקראיני השני ממתין במכונית. בכנר סימן לדודו (שזיהה אותו מרחוק) להתקרב למכונית, ובעוד דעתו של השומר מוסחת, הצליח הדוד להיכנס למכונית ונשכב על רצפתה. המכונית לקחה את בכנר ואת דודו אל תחנת הרכבת בלבוב, שם עלו על הרכבת לקייב. בכנר הצליח להגניב את דודו לצוות הפועלים שלו וסידר לו רישיון עבודה בחברה כמנהל עבודה.
כאשר הוזמן בכנר לבצע עבודת שיפוץ במטה האס-אס בקייב, הוא הרכיב צוות של פועלים פולנים ואוקראיניים בלבד, על מנת שלא לחשוף את היהודים לסכנה מיותרת. העבודה התבצעה לשביעות רצונם של הגרמנים, אולם כשהגיע בכנר לאסוף את הצוות גילה כי אחד העובדים האוקראינים מוחזק בידי האס-אס לאחר שמצא באחד המשרדים בקבוק וודקה והשתכר. הגרמנים הודיעו לבכנר כי הפועל מואשם בגניבה ויישאר בידיהם, ובכנר, שהבין כי הפועל ככל הנראה יוצא להורג, דרש לראותו על מנת לנזוף בו מכיוון שהדבר מעיב על כבודה של חברת קלנר, לדבריו. הגרמנים הסכימו, וכאשר הובא בכנר אל הפועל, הוא נזף בו קשות, סטר לו וביקש בזעם רב כי העובד יימסר לידיו על מנת שיטפל בו בכל החומרה. הפגנת האחריות הזו מצאה חן בעיני הגרמנים, שהסכימו לדרישתו של בכנר ומסרו לידיו את האוקראיני. האוקראיני הבין שחייו ניצלו בזכות בכנר, ומאותו יום שם בכנר לב שעובדיו מתייחסים אליו בכבוד רב עוד יותר מקודם.