stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישמעאל
ישמעאל באסלאם > בקוראן

ישמעאל, או בשמו הערבי אִסְמַאעִיל (إِسْمَاعِيْل), הוזכר בקוראן מספר פעמים, והוא נחשב לאחד מהנביאים:
וּזְכֹר בַּסֵּפֶר אֶת יִשְׁמָעֵאל, כִּי הָיָה מֵקִים הַבְטָחָה, וַיְהִי שָׁלִיחַ וְנָבִיא. וַיְהִי מְצַוֶּה אֶת בְּנֵי בֵיתוֹ עַל הַתְּפִלָּה וְעַל הַצְּדָקָה, וַיְהִי רָצוּי לִפְנֵי אֱלֹהָיו.
המקור בערבית
وَٱذۡكُرۡ فِي ٱلۡكِتَٰبِ إِسۡمَٰعِيلَۚ إِنَّهُۥ كَانَ صَادِقَ ٱلۡوَعۡدِ وَكَانَ رَسُولٗا نَّبِيّٗا
وَكَانَ يَأۡمُرُ أَهۡلَهُۥ بِٱلصَّلَوٰةِ وَٱلزَّكَوٰةِ وَكَانَ عِندَ رَبِّهِۦ مَرۡضِيّٗا
הקוראן, בדומה לתורה, מציין שישמעאל הוא בנו של אברהם ואחיו של יצחק, וכי שניהם (ישמעאל ויצחק) נולדו לאברהם בזקנתו. הקוראן מספר כיצד ייסד ישמעאל עם אברהם אביו את בית הכעבה:
וּבְשִׁיתֵנוּ אֶת הַבַּיִת מְקוֹם מִקְלָט וּמִבְטָח לִבְנֵי-אָדָם (לֵאמֹר): “קְחוּ לָכֶם אֶת מְקוֹם אַבְרָהָם בֵּית-תְּפִלָּה”, וַנָּבוֹא בִּבְרִית אֶת אַבְרָהָם וְאֶת יִשְׁמָעֵאל (לֵאמֹר): “טַהֲרוּ אֶת בֵּיתִי לַמַּקִּיפִים אוֹתוֹ וְלַנֶּעֱצָרִים בּוֹ וְלַכּוֹרְעִים וְלַמִּשְׁתַּחֲוִים”.
וּבְיַסֵּד אַבְרָהָם וְיִשְׁמָעֵאל בְּנוֹ אֶת יְסוֹדוֹת הַבַּיִת, (וַיִּתְפַּלְּלוּ): “אֱלֹהֵינוּ, קַבֶּל נָא אוֹתוֹ מִמֶּנּוּ, כִּי אַתָּה הַשּׁוֹמֵעַ. אֱלֹהֵינוּ, שִׁיתֵנוּ נָא תְּמִימִים אִתָּךְ, וּמִזַּרְעֵנוּ אֻמָּה תְמִימָה אִתְּךָ, וְהַרְאֵנוּ אֵת סִדְרֵי עֲבוֹדָתֵנוּ (אוֹתְךָ), וְשׁוּב אֵלֵינוּ, כִּי אַתָּה הַמְקַבֵּל שָׁבִים וְהָרַחוּם. אֱלֹהֵינוּ, הָקֵם בְּתוֹכָם שָׁלִיחַ מִקִּרְבָּם: אֲשֶׁר יִקְרָא לִפְנֵיהֶם אוֹתוֹתֶיךָ, וְלִמְּדָם אֶת הַסֵּפֶר וְהַחָכְמָה, וְטִהֲרָם; כִּי אַתָּה הָעִזּוּז וְהֶחָכָם”.
המקור בערבית
وَإِذۡ جَعَلۡنَا ٱلۡبَيۡتَ مَثَابَةٗ لِّلنَّاسِ وَأَمۡنٗا وَٱتَّخِذُواْ مِن مَّقَامِ إِبۡرَٰهِـۧمَ مُصَلّٗىۖ وَعَهِدۡنَآ إِلَىٰٓ إِبۡرَٰهِـۧمَ وَإِسۡمَٰعِيلَ أَن طَهِّرَا بَيۡتِيَ لِلطَّآئِفِينَ وَٱلۡعَٰكِفِينَ وَٱلرُّكَّعِ ٱلسُّجُودِ
...
وَإِذۡ يَرۡفَعُ إِبۡرَٰهِـۧمُ ٱلۡقَوَاعِدَ مِنَ ٱلۡبَيۡتِ وَإِسۡمَٰعِيلُ رَبَّنَا تَقَبَّلۡ مِنَّآۖ إِنَّكَ أَنتَ ٱلسَّمِيعُ ٱلۡعَلِيمُ
رَبَّنَا وَٱجۡعَلۡنَا مُسۡلِمَيۡنِ لَكَ وَمِن ذُرِّيَّتِنَآ أُمَّةٗ مُّسۡلِمَةٗ لَّكَ وَأَرِنَا مَنَاسِكَنَا وَتُبۡ عَلَيۡنَآۖ إِنَّكَ أَنتَ ٱلتَّوَّابُ ٱلرَّحِيمُ
رَبَّنَا وَٱبۡعَثۡ فِيهِمۡ رَسُولٗا مِّنۡهُمۡ يَتۡلُواْ عَلَيۡهِمۡ ءَايَٰتِكَ وَيُعَلِّمُهُمُ ٱلۡكِتَٰبَ وَٱلۡحِكۡمَةَ وَيُزَكِّيهِمۡۖ إِنَّكَ أَنتَ ٱلۡعَزِيزُ ٱلۡحَكِيمُ
סיפור העקדה מוזכר אף הוא בקוראן, ובשונה מהתורה, כאן לא מוזכר שם הבן שאברהם עקד. הדעה הרווחת באסלאם היא שהיה זה ישמעאל, אך יש האומרים (בעיקר בזרם השיעי) שהיה זה יצחק (כבתורה).
ישמעאל באסלאם > בהגות האסלאמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מוחמד, מייסד האסלאם, טען כי הוא "צאצא של אברהם דרך בנו ישמעאל". הטיעון של מוחמד לייחוס מישמעאל מגיע ממסורת יהודית מתקופת בית שני שזיהתה את העמים הערבים כצאצאיו של ישמעאל;[דרוש מקור] מסורת זו קיבל מוחמד, ככל הנראה, מסיפוריהם של השבטים היהודיים שנדדו בחצי האי ערב.
הפרשנות המקובלת בסונה היא שהוא הבן הנלקח אל העקידה בקוראן. המוסלמים חוגגים את חג הקורבן, כדי לציין את נכונותו של אברהם להקריב את ישמעאל. מסופר כי בנדודיהם במדבר התיישבו ישמעאל והגר במכה, שם באר זמזם הופיעה למענם באורח ניסי.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

אוריאל סימון, בקש שלום ורדפהו: שאלות השעה באור המקרא, המקרא באור שאלות השעה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2002.
דב קמחי, אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1969, כרך א', עמ' 483–487.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק כ"א, פסוק כ"א.
↑  ספר דברי הימים א', פרק א', פסוקים כ"ט–ל"א.
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק ג'.
↑  ספר בראשית, פרק כ"ח, פסוק ט'.
↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק י"ז.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ט"ז, עמוד ב'.
↑  אביבה שוסמן, "מקורו היהודי ומגמתו של סיפור ביקורי אברהם אצל ישמעאל", תרביץ מט [ג/ד] (ניסן–אלול תש"ם), עמ' 333–334; אביגדור שנאן, בין מדרש לתרגום: על תרגום התורה המיוחס ליונתן ומדרש פרקי דרבי אליעזר, תעודה יא (תשנ"ו), עמ' 240.
↑  כדי שהקו יסמן הורות עליו לרדת למטה
↑  הקוראן, סורה 14 (סורת אבראהים), פסוק 39
↑  סורה 37 (סורת א-צאפאת), פסוקים 101–108
תבנית:מעטפת תרשים
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500846905171  BnF: cb16243248f (data)  GND: 118836897  LCCN: n90615595  NKC: jx20090716013  SUDOC: 200679724  VIAF: 64804631   WorldCat (עם VIAF): 64804631
מבצרים צלבניים במזרח התיכון

מפת מבצרי צלבנים בלבנט. המפה מציגה את מיקום המבצרים הגדולים או בעלי חשיבות לאורך 200 השנים של קיום ממלכת ירושלים הצלבנית. חלק מהמבצרים לא היו קיימים לאורך כל התקופה והמפה מציירת ריכוז מבצרים שלא היה קיים בו זמנית
איור המשחזר את מבצר קראק דה שבלייה הגדול שבסוריה, כפי שפורסם לראשונה בחיבורו מ-1871 של עמנואל גיום-ריי
המבצרים הצלבניים שימשו כעמוד השדרה של מערכת השלטון הצלבנית, וחשיבותם חרגה מעבר לתפקידם הצבאי כמגיני דרכים, גבולות וערים. המבצרים שימשו כמרכזים מנהלתיים, כלים להבטחת השליטה והשלטון של האליטה הפרנקית, שתמיד הייתה בעמדת נחיתות מספרית בקרב האוכלוסייה של אגן הים התיכון, שברובה הייתה עוינת להם.
שרידי המבצרים הצלבניים בולטים בנוף ארץ ישראל, לבנון, ירדן וסוריה - עדות לתנופת הבנייה חסרת התקדים של שליטי ממלכת ירושלים ויתר המדינות הצלבניות. מדינות אלו התקיימו בזכות ארגון צבאי ייחודי, שנשען על צבא ומערכת ביצורים גדולת ממדים שהיא, כדברי החוקר יהושע פראוור, "החלק המקורי והמרשים ביותר של היאחזות הצלבנים במזרח". הצלבניים שאבו את השראתם בבניית מבצריהם בעיקר מידע אדריכלי אירופאי, אך גם מידע ביזנטי ומוסלמי עשיר שנאסף במהלך מסעי הצלב. הצלבנים לא רק שתכננו ובנו מבצרים ומערכות ביצורים, המהווים סינתזה בין מערב למזרח, אלא גם התעלו על מוריהם ובנו מבצרים ובהם פתרונות מוצלחים, שהפכו לאבני בניין בסיסיות בהנדסה הצבאית האירופאית של ימי הביניים.
רקע

לאחר שלוש שנים של קרבות בלתי פוסקים הגיע הצבא הצלבני של מסע הצלב הראשון (1096–1099) אל שערי ארץ הקודש וייסד את הנסיכויות הצלבניות הראשונות על חוף סוריה. בשנת 1099 נכבשה ירושלים ונוסדה ממלכת ירושלים הצלבנית. קומץ הצלבנים החל לבנות את המדינה הנוצרית-חילונית החדשה שהייתה במהותה צרפת שמעבר לים (צרפתית: Outremer).
בראשית ימיה נהנתה הממלכה הצלבנית משלטון ריכוזי חזק ויעיל. למרות משאביה המוגבלים ביותר ומחסור תמידי בכוח אדם ובאמצעים חומריים הצליחה הממלכה לבסס עצמה ככוח יציב ולכפות את עובדת קיומה על עולם האסלאם. בתהליך איטי ששורשיו באמצע המאה ה-12 החלה נסיגה איטית בכוחה של המלוכה, וסמכויות רבות עברו לידי האצולה הגבוהה. תהליך זה גבר והלך עד שבמאה ה-13 היה שלטונו של המלך סמלי בלבד. במקביל שינו תהליכים רחבי היקף את פני המזרח התיכון ואירופה ודחקו את ממלכת ירושלים לעמדה משנית. לבסוף הצליחו הממלוכים להחריב את המבצרים הצלבניים זה אחר זה והכריעו את המדינה הצלבנית, שסופה בא עם כיבוש עכו בשנת 1291.
ההיסטוריונים מציינים בבירור את נקודות המפנה האסוניות בתולדות ממלכת ירושלים, אך הנקודות בהן הוכרע מאזן הכוחות קשות יותר לזיהוי. קרב קרני חיטין, בו הושמד צבא ממלכת ירושלים, הוא אחת מנקודות מפנה אלו. השפעתו של קו שבר זה הקרינה גם על מקומם ומהותם של הביצורים במחשבה הצבאית הצלבנית. לפני הקרב הייתה התפיסה האסטרטגית הצלבנית מבוססת על תוקפנות כמעט בלתי פוסקת, ובוני המבצרים הצלבניים חישבו את המשאבים ותכננו את המבצרים גם מתוך ידיעה כי צבא צלבני ייאסף ויבוא לקדם את פני האויב המוסלמי, להתעמת עמו ולהשמידו עוד בטרם ייכנע חיל המצב. המבצרים לא נועדו לעמוד במצור ארוך או כזה שבו הופעלו כלי ארטילריה באופן מאסיבי.
בשנת 1177 הובס הצבא האיובי בקרב גזר. מאז, במשך עשר שנים של קרבות בלתי פוסקים ומערכות מצור, גדלו כוחו, תעוזתו ויכולתו הלוגיסטית של הצבא המוסלמי עד התפנית בשנת 1187 והמעבר המוחלט של ההגמוניה לידיים מוסלמיות. קרב קרני חיטין כפה על הצלבנים גישה חדשה של בניית מבצרים שתוכננו לעמוד במצור ממושך. בהיעדר סיוע מבחוץ או מרכז שלטוני, קיבל צבא ממלכת ירושלים תפקיד משני במערכת ההגנה הצלבנית, והמבצרים הפכו לעמוד השדרה של הגנת ממלכת ירושלים.
בנקודה זו בהיסטוריה הופיע סוג חדש של מבצרים, הידוע גם כמבצרים קונצנטריים, שיכולתם לעמוד במצור ארוך מלווה בתקיפות ובהפגזות בלתי פוסקות מול צבא בעל עליונות מספרית ולוגיסטית. יכולת זו הוכחה במהלך הקרבות העזים, בהם נגלו יתרונות המבצר הקונצנטרי הצלבני: מניעת גישה של התוקפים אל חומות המבצר, יעילותו הקטלנית של השימוש בפישפשים מיוחדים לצורך תקיפות פתע, ועמידות המבצר כנגד חפירת מנהרות.
כתגובה לתהליכים אלו הפכה מלחמת המצור למורכבת יותר, ונשענה על שימוש אינטנסיבי בכלי ארטילריה כבדים, עד שהממלוכים הצליחו לגייס את המשאבים הדרושים להצטיידות בכלי ארטילריה בהיקף רחב. הפעלתם של כלים אלה לאורך זמן ובאופן מסיבי ורצוף נגד הביצורים הצלבניים הכריעה את הכף ואת המצורים.
סוגי המבצרים

עד היום מתדיינים החוקרים על מקורות ההשראה לאדריכלות הצלבנית בכלל והענף הצבאי בפרט. החוקר הצרפתי עמנואל גיום-ריי מציין במחקרו את ההשפעות ה"מזרחיות", שמקורן במזרח התיכון המוסלמי-ביזנטי על האדריכלות הצבאית הצלבנית. לדבריו, הצלבנים ביססו את מבצריהם על מורשתם הארכיטקטונית האירופאית ועליה הוסיפו את ההשפעות הביזנטיות ומוסלמיות האופייניות לארץ ישראל. גישה זו נתמכת בסינתזה של החוקר בן זמננו דניס פרינגל (Denys Pringle) המצביע על השפעות "מערביות", אירופאיות - השפעות ביזנטיות והשפעות רומאיות על המבצרים הצלבניים. הוא מציע סקר רחב ממדים שבסופו יוכלו החוקרים לבודד את מקורות ההשפעה השונים ומשקלם. סינתזה דומה קיימת במחקרו של יו קנדי המצביע על השפעות ביזנטיות-ארמניות.
בתוך תקופה קצרה מכניסתם לארץ ישראל עברו הצלבנים מבניית מצודות פשוטות ואף פרימיטיביות לבניית מבצרים מורכבים וחדשניים שתוכניתם מעידה על הבנה בכל היבטי האדריכלות הצבאית. הצלבנים הפגינו גמישות וסתגלנות כשהם משתמשים ומתאימים לצרכיהם דגמים קיימים. כך ניתן להבחין במבצרי המגדל, שבבסיסם חיקו את אב הטיפוס האירופאי, ובקסטרום, ששורשיו במצודות רומאיות וביזנטיות. הצלבנים לא הסתפקו בהעתקה, אלא פיתחו דגמי מצודות ייחודיים, ובראשם "הקסטרום הכפול", הידוע גם כמצודה קונצנטרית, ומצודות ההרים, הידועות בספרות המקצועית גם כמצודות דורבן.
למרות המספר המרשים של חורבות ושרידים, מרבית הביצורים הצלבניים סבלו מתהליכי הרס ובלייה אגרסיביים ורוב המבצרים בארץ ישראל נהרסו עד היסוד, ומביצורי הערים המרכזיות בהם ישבו האצילים הגדולים לא נותר שריד. החורבות שנותרו ואלו שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות מאפשרים שיחזור של הישגי האדריכלות הצבאית הצלבנית ותפקידם של המבצרים הצלבניים במערכת הקולוניאלית, שבסיכומו של דבר כשלה ונעלמה מעל במת ההיסטוריה.
למרות ההתפתחות הרעיונית והמרחק במורכבות התכנונית והביצועית בין מצודות המגדל למצודות ההרים, השתמשו הצלבנים גם בסוף המאה ה-13, על פי הצורך, בדגמי מצודות פשוטים שהיו נפוצים בתחילת המאה ה-12. מצודות הקסטרום, שנבנו במהלך המאה ה-12 לא נבנו יותר לאחר קרב קרני חיטין, ומצודות ההרים הראשונות נבנו עוד במחצית השנייה של המאה ה-12, אך שוכללו לדרגת שלמות ושימשו כעמוד השדרה של מערך הביצורים הצלבניים החל מתחילת המאה ה-13. תהליך זה מקביל להעלמות האביר-אציל בעל האדמות שנאלץ למכור את נחלתו למסדרים הצבאיים. תהליך זה, שסימניו ניכרים עוד לפני התבוסה בקרב קרני חיטין, הואץ לאחר מסע הצלב השלישי, משהוברר כי מגדלים ומבצרים קטנים אינם יכולים לעמוד בפני הצבאות של סוף המאה ה-13. פועל יוצא מכל זה הוא אי היכולת לקטלג את כל מבצרי הצלבנים בצורה מניחה את הדעת. אחד מראשוני החוקרים המודרניים של האדריכלות הצבאית הצלבנית, תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב), תיאר את המבצרים הצלבניים כ"סדרה של יוצאים מהכלל לחוק שטרם נתגלה" 
מבצרים רבים ניתן לכלול באחת הקטגוריות העיקריות, בעוד רבים אחרים אינם מתאימים באופן מובהק לקטגוריה מסוימת- חלקם מכילים מאפיינים של מבצרים מסוגים שונים, יחד עם חלקים שונים ממבצר אחר.
ניתן לחלק את המבצרים הצלבניים לשלוש קטגוריות עיקריות:
מגדלים - מיצדים שחלקם מבודדים, חלקם מוקפים בחומה פשוטה (אנגלית: Outworks) וחלקם משמשים כמגדל עוז במערכת ביצורים גדולה.
מצודות - ידועות בשם קסטרה (לטינית: Castra). בקטגוריה זו מבחינים בסוגי משנה:
מצודות עם מגדל עוז (אנגלית: Keep, צרפתית: Donjon).
מצודה קונצנטרית (מצודה כפולה).
מצודות הרים. בקטגוריה זו קיימים מספר סוגי משנה:
מצודות הרים היושבות על פסגה.
מצודות דורבן (Spur castle) היושבות על שלוחה.
מצודות אי (שחלק מהחוקרים רואים כתת-סוג של מצודות דורבן).
סוגי המבצרים > המגדל

הביצורים הראשונים שבנו הצלבנים ברוב מבצריהם לפני הגעתם לארץ הקודש ובמהלך מסע הצלב הראשון היו מסוג "מגדל" (Turris), שהיה הסוג הפשוט ביותר. מרבית המגדלים נבנו בתוך השטח שנשלט על ידי הצלבנים, ולא על גבולות הממלכה. המגדל שיכן חיל משמר מינימלי, ששימש גם ככוח שיטור, ולעיתים גם כמקום מקלט לאוכלוסייה המקומית בעת מצוקה והתקפת כוח אויב. מטבע הדברים, ביצורים מסוג זה לא היו יכולים לעמוד במצור ומיקומם הוכתב על ידי צורכי האוכלוסייה המקומית, ובוניהם השתמשו בכל יתרון גאוגרפי אפשרי. ההיסטוריון דניס פרינגל, שערך סקר ארכאולוגי מקיף של אתרים צלבניים, מונה 75 אתרים מסוג ביצורי מגדל ומציין כי מגדלים נוספים, שחלקם לא זוהו וחלקם נהרסו ללא זכר, מופיעים במקורות היסטוריים ראשוניים של ממלכת ירושלים. ביצורים דומים פזורים בכל ארץ ישראל והמזרח התיכון ושימשו מערכות צבאיות עוד קודם לתקופה הצלבנית - הבורג המוסלמי, שבתורו שאב את ההשראה לתכנונו (ומקור שמו) מהפירגוס הביזנטי שהגן על הלימס הרומאי.
באופן סכימתי היה המגדל מבנה מרובע קטן יחסית. ובגרסאות הבסיסיות של המגדל היה הביצור לא יותר ממבנה בודד, בדרך כלל בעל 2 קומות, שאיפשר לחימה מחרכי ירי הקבועים בקירותיו ומעל גג המבנה, עליו נבנו עמדות ירי הידועות בשם שיני חומה (שינות). מגדלים גדולים נבנו עם מאפייני ביצורים שנמצאו בדרך כלל במצודות גדולות יותר. ניתן למצוא בשערי מגדלים אלו מערכת שאיפשרה לתקוף מהגג את האויב העומד בשער (משיקולי) כמו במגדל שבבית שאן. גובהו של המגדל נקבע על ידי חלוקת המשקל של קמרונות האבן. המגדלים הקטנים נבנו על קמרון חבית בודד או שני קימרונות מקבילים בכל אחת משתי הקומות, בעוד שהמגדלים הגדולים יותר נבנו במתכונת של ארבעה עד תשעה קימרונות צולבים, שנשענו על ארבעה עמודים מרכזיים, כפי שניתן לראות בקלעת ג'ידין (מבצר יחיעם). האולם המרכזי יכול היה לשמש את האדון המקומי והווסלים או הפרשים שבשירותו, וקמרונות אחרים או מרתפים שימשו לאחסון סחורה חקלאית, שנאספה כחלק מתשלום המיסים של האוכלוסייה המקומית.
במגדלים הגדולים נבנו המדרגות בתוך הקירות החיצוניים או הוצמדו לחלקם הפנימי, לעומת המגדלים הקטנים בהם נבנה גרם מדרגות בצמוד לחלקו החיצוני של המגדל, לעיתים מעץ. תאורת אור יום חדרה למגדל דרך חרכי ירי ששימשו גם לצורכי הגנה והם נקבעו, בדרך כלל, בקירות הקומה הראשונה. רצפת המגדל כוסתה בעפר כבוש במקרים הבסיסיים, ובמבנים מפוארים בריצוף של לוחות אבן מסותתים. בור המים נחצב בדרך כלל מתחת לרצפת המגדל, ובמגדלים מפוארים במיוחד נבנה בית שימוש בתוך הקירות החיצוניים (מבצר יחיעם, מבצר קולוסי). בגרסאות מורחבות יותר הוקף המגדל חומה, שלעיתים נקבעו בה מגדלי שמירה פשוטים. המגדל במירבל, לדוגמה, היה מרובע עם צלעות של 13X13.9 מטרים שסביבו הייתה חומה שהקיפה חצר חיצונית. חומה זו נבנתה בצורה משתפלת בדומה לחלקלקה. המגדל הטמפלרי במעלה אדומים, ("מלדומים" בפי הצלבנים), היה קטן במידותיו (9.3X8.5 מטרים) אך הוקף בחפיר שנחצב בסלע.
שסטל בלאן (סאפיתא), מגדל שנשתמר בשלמותו בצפון סוריה.
שסטל רוז' (קלעת יחמור), מגדל צלבני בצפון סוריה.
המבצר-כנסייה צלבנית בציפורי
סוגי המבצרים > קסטרום > מבצר שסטלה

מבצר זה, שבתקופה הצלבנית נשא את השם שסטלה (לטינית: Vadum Iacob, ידוע כיום בשם העברי מצד עתרת), נחפר משנת 1994 בידי צוות ארכאולוגים בראשותם של הארכאולוגים רוני אלנבלום ואדריאן בועז. המבצר הוא אתר ייחודי, ומהווה כר פורה ללימוד האדריכלות הצבאית הצלבנית. בנייתו של המבצר החלה בשנת 1178 אך מעולם לא הושלמה סופית, מאחר שבאוגוסט 1179 עלה צבא מוסלמי על המבצר, ולאחר מצור קצר הצליחו החפרים המוסלמיים למוטט את החומה הצפונית ולפרוץ אל תוך המבצר. חיל המצב הצלבני נטבח ושבויים מוסלמים שהיו כלואים במבצר, ככל הנראה כעובדי כפייה, שהועסקו בהקמתו שוחררו. עובדות אלו מאפשרות לתעד את הממצאים באתר במידה רבה של דיוק כרונולוגי שחסר במבצרים צלבניים רבים אחרים. העובדה כי בניית המבצר לא הושלמה מעולם משמעותה כי במקום נמצאו חלקים שהיו בתהליך בנייה או אפילו בתחילתה. באופן זה ניתן ללמוד על שיטות הבנייה והטכנולוגיה ששימשה את הצלבנים, אף על פי שתוכנית המבצר איננה ברורה לחלוטין. לא השתנה האתר ובמידה רבה נותר כ"צילום" קפוא בזמן של מבצר צלבני ומלחמת מצור
באופן סכימתי, מבצר שסטלה דומה בצורתו לשלב הראשון של מבצר קרק דה שבלייה, וככל הנראה שניהם נבנו בסמיכות זמנים על ידי מסדר הטמפלרים על פי תוכנית דומה. צורתו של המבצר מלבנית ומידותיו 140 על 65 מטרים. בכל אחת מפינות החומה הוקם מגדל רבוע, ורק המגדל בדרום מערבי בולט אל מחוץ לחומות. קרק דה שבלייה של המאה ה-12 נבנה עם גלריות מקמרונות חבית לאורך חומותיו, וסביר להניח כי קמרונות דומים תוכננו להיבנות בשסטלה. סימנים של התחלת בנייתם אכן נחשפו. קמרונות אלו היו מחזקים באופן משמעותי את חומות המבצר ואת שטח האכסון והמגורים לשירות חיל המצב. בפאות הדרומית, המערבית והצפונית אף נכרה חפיר עמוק, המקשה על הגישה אל החומה. בצדו המזרחי של המצד לא היה צורך בחפיר, וזאת בשל הסמיכות לנהר הירדן. המבצר נבנה מאבני בזלת לא מסותתות, ועליהן חיפוי של אבני גיר גדולות ומסותתות. בעת ההתקפה המוסלמית היה המבצר בעיצומה של מלאכת הבנייה. החומות הושלמו רק בחלקן ובקמרונות היו עדיין פיגומים. קירות זמניים וכלי ברזל נמצאו מושלכים לכל עבר, וערמות של מלט וסיד נותרו באזורי העבודה. בסמוך לחומות ומשני צדדיהן נתגלו [מסילות ששימשו עגלות שוורים. עגלות אלו הובילו את חומרי הבניין ואבנים מהמחצבה שפעלה בסמוך וממערב למבצר. אבוסים עשויים אבן הונחו ונתגלו בסמוך לחומות. בקרבת השערים נמצאו כלי עבודה, ובהם גרזנים ואיזמלים ששימשו לעיבוד האבן, וכלי חפירה ובהם אתים ומריות (שפכטל) לעיבוד הגבס והמלט. באחד השערים נמצאה ערימת סיד ובה כלי ברזל ובסמוך מאות ראשי חץ - ראיה לפתאומיות ההתקפה האיובית.
משלושת צידי המבצר מצפון, מערב, ומזרח נתגלו שערים קטנים, שרוחבם לא עולה על מטר אחד. בחומה נחצבו חורים לצירים ומסילות לקורות רוחב עבור דלתות. מטרת שערים אלו איננה ברורה, וייתכן ומדובר בפתחים למגדלים שטרם נבנו. השערה נוספת היא כי שערים אלו היו אמורים להוביל לחצר היקפית חיצונית שטרם הוכשרה, וחומה חיצונית שלא הוקמה. אם השערה זו נכונה, היה מבצר שסטלה השלב הראשון למבצר כפול כדוגמת כוכב הירדן. בצד החיצוני של החומות נמצאה חלקלקה מעפר, שהודקה בשכבות של שברי אבנים ואדמה, שנלקחו מתוך שטח המבצר וכוסתה בשכבת סיד. עגלות השוורים העלו את אבני החומה במעלה החלקלקה אל בסיס החומה, משם הועלו האבנים במנופים שהופעלו על ידי בני אדם, והונחו על החומה. ייתכן ובוני החומה התכוונו להותיר את חלקלקת העפר כבסיס לחלקלקה קבועה מצופה אבן. שיטה זו חסכה בשימוש בעץ, שתמיד היה יקר ערך,אך מחויב המציאות ככל שהחומות צמחו לגובה ובבניית הקמרונות.
סוגי המבצרים > מבצרי הרים

מבצרים על פסגות הרים היו האחרונים, המשוכללים והגדולים במבצרים שנבנו על ידי הצלבנים בשלהי שלטונם בלבנט, כתשובה לכלי המצור ההולכים ומשתכללים בשימוש הצבא המוסלמי. המבצר הצלבני המרשים ביותר - קראק דה שבלייה שבסוריה, מהווה את הדוגמה הטובה והשלמה ביותר למבצרים אלו. ייחודם של מבצרי ההרים הצלבניים היה בניית הביצורים על קווי הגובה התלולים של ההר. בכך הועצמו מערכות ההגנה של המבצר על ידי הצמדה לנתונים הטבעיים של המדרון. הצלבנים בחרו בפסגות גדולות מספיק על מנת להכיל את כל מכלול המבנים הדרושים לקיום חיל המצב ולהגנה תוך שליטה על כל שטח ההר. טופוגרפיה מסוג זה אפשרה שימוש באלמנטים פשוטים יחסית, ובדרך כלל בחומות חיצוניות איתנות המוגנות על ידי מגדלים בולטים. אלה הפכו את המצודה לקלה להגנה וקשה לחדירה.
בנייה זו הקשתה ואף מנעה את הצבת כלי הארטילריה של האויב מול החומות ובאותה עת הקשתה על חיל הרגלים והפרשים של האויב להגיע אל שערי המבצר. שערים אלו ודרכי הגישה אליהם היו למעשה נקודות התורפה העיקריות, אם לא היחידות, של המבצר, וריכזו את מירב מאמצי הביצור של המתכננים והבונים. הדבר אפשר לחיל מצב קטן יחסית להגן על המבצר גם בפני צבא גדול. לסוג מצודות אלו שייכות גם מצודת דורבן, שהוקמו על שלוחה שנותקה מהפסגה על ידי חפיר מלאכותי, ומצודות אי, שביצוריהן עקבו אחר קו חוף שמנע התקפה ישירה על המבצר כמו במבצר עתלית.
מבנים אזרחיים במצודה

המבצרים הצלבניים שילבו מערכת צבאית, דהיינו מערכת ביצורים, עם מערכת אזרחית שכללה מבנים שונים. מבנים אלו נועדו לאפשר לחיל המצב לנהל את שגרת חיי היום-יום, ולמלא את הפונקציות האדמיניסטרטיביות שנזקקו להן. שילוב זה היה משותף לרובם המכריע של המבצרים, מן המגדל הקטן ועד למבצרי הענק.
מבנים אזרחיים במצודה > כנסיות

המבצרים הצלבניים, שבדרך כלל היו מבנים צנועים בגודלם, כללו בדרך כלל קפלות לצורכי פולחן, כלומר מבנה או אגף במסגרת מתחם במבצר. הקפלות היו מגוונות באופיין ובגודלן: לעיתים היה מדובר במבנה קטן וצנוע, ולעיתים נבנו במבצרים גדולים קפלות מפוארות. הקפלות הצלבניות במבצרים רבים היו בעלות ספינה משנית אחת, כלומר מבנה בסיסי פשוט, לעיתים בסגנון של קמרון חבית או קמרון צולב.
מעט מאוד נותר מהקפלה במבצר כוכב הירדן, שמוקמה במקור באגף המערבי בקומה העליונה של המצודה הפנימית, ונהרסה לחלוטין בעת כיבוש המצודה על ידי צלאח א-דין. שברי פסלים וקיר בנוי מאבנים מסותתות היטב הם כל שנותר מהקפלה, שייתכן ונבנתה עם מגדל פעמונים - אלמנט נדיר ביותר. שברי כותרות עמודים שנמצאו במצודה הצלבנית הגדולה של טורון דה שבלייה (לטרון) מעידים, ככל הנראה, על קפלה מסוגננת ומפוארת שנבנתה במקום. עדויות של נוסעים מהמאה ה-17 ועד המאה ה-19 מצביעים על מבנה הרוס של כנסייה, הנמצא במרכז המבצר. במבצרים אחרים שיבצו הצלבנים קפלות בתוך אחד מהמגדלים של המצודה. החוקר אדריאן בועז משער כי במבצר ארסוף שימש מגדל השער הצפוני כקפלה. קפלה צנועה נשתמרה היטב במגדל הדרום מזרחי של הקמרון הפנימי של מבצר הים בצידון. כנסייה ידועה נוספת נמצאת במבצר עתלית של מסדר הטמפלרים, ונודעה במשך השנים כאחת מהיפות שבדוגמאות האדריכלות הגותית בישראל, אולם רעש האדמה של שנת 1837 החריבה כמעט עד היסוד. מתיאורים שיש בידינו עולה כי לכנסייה היה אפסיס ראשי, אשר פנה לכיוון מזרח ומלבדו עוד שלוש אפסידות נוספות. הכנסייה נבנתה בצורה א-סימטרית ובסגנון גותי "קלאסי". שרידי קירות הכנסייה, כולל החלונות, מונחים היום במרכז המבנה.
במהלך המאה ה-12 בנו ההוספיטלרים קפלה בקמרון חבית שנבנה כנגד הקיר הצפון מזרחי של קראק דה שבלייה. חוקר המבצר פול דשאן (Deschamps) זיהה שלושה שלבים שונים בהתפתחות הקפלה. שלב הבנייה הראשון היה בין השנים 1142 ו-1170. קפלה זו נפגעה קשות ברעידת האדמה של שנת 1170 ותוקנה בשלב הבנייה השני. השלב השלישי היה במהלך הרחבת המבצר במחצית הראשונה של המאה ה-13, אז נבנתה הקפלה מחדש. גודלה של הקפלה 21.5X8.5 מטרים והיא בנויה כקמרון חבית מאסיבי שחולק ל-3 תאים נפחיים על ידי 2 קשתות אבן ואפסיס עמוק, כשהאמבולטוריום סביב האפסיס מוקף בזר גומחות הקורנות ממנו כמו עלי כותרת בתצורה הידועה כ"שווה" (צרפתית: Chevet), הקפלה הוארה על ידי חלונות מונופוריים מוארכים שנקרעו בקירות המבנה. קירותיה של הקפלה כוסו בציורי קיר (פרסקאות), מהם נותרו מקטעים בלבד. על הקיר הצפוני החיצוני של הקפלה נותר קטע מפרסקו המתאר את כניסתו של ישו אל בית המקדש ומלבד זאת נעדר המבנה כל אלמנט אדריכלי קישוטי אחר.
מבנים אזרחיים במצודה > אולמות

חדרים גדולים ששימשו להתכנסויות ולעריכת טקסים היו חלק בלתי נפרד מרובם המכריע של המבצרים הצלבניים. מצודות צנועות הכילו אולם צנוע שלעיתים שימש גם כחדר אוכל (רפקטוריום). שרידים לאולמות נתגלו במצודת צפת, בה נחשף אולם בעל קמרון גותי מחודד, הדומה לאלו שנמצאו במבצר מונפור, שהיה מתומן. תקרתו, הנתמכת על ידי צלעות, נתמכה על ידי עמוד מרכזי. האולם המפואר במבצר עתלית, שניצב בסמוך לכנסיית המבצר, היה ככל הנראה מבנה מרשים ביותר שתקרתו נתמכה על ידי עמודים בעלי ראשים מפוסלים, ובקירותיו נקבעו חלונות עם עבודת ויטראז'.
הצלבנים שיכללו את השימוש בקמרונות שהקיפו את חומות המבצר. האולמות נבנו כחלק ממערכת הביצורים, הקיפו אותה ושימשו לעיבוי החומות ומקלט למגינים כנגד הפגזות וירי בימי מלחמה, ולשימוש כמחסנים וחדרים בעיתות שלום. באופן זה צומצם שטח החצר הפנימית למינימום על מנת לספק הגנה מרבית לחיל המצב מבלי לפגוע בשגרת היום-יום.