stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירדן הראל
ביוגרפיה

ירדן הראל נולדה וגדלה בנהריה ולמדה במגמות תיאטרון ופסיכולוגיה בבית הספר התיכון "עמל" בעירה. את שירותה הצבאי עשתה במודיעין פיקוד הצפון. בשנת 2006 למדה תיאטרון, משחק ותקשורת באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2020 נרשמה ללימודי כלכלה וחשבונאות במכללת הדסה שבירושלים.
ב-2006 החלה לשמש ככתבת שטח ובהמשך כמראיינת באולפן של "נענע 10". בשנת 2007 הצטרפה לערוץ E! כמנחה בתוכנית "בדרך לחופה" עם יובל כספין, לאחר מכן שימשה ככתבת עד שנת 2009.
ב-2009 החלה לשמש כנערת HOT VOD. ב-2010 הצטרפה כמגישה בתוכנית "צינור לילה" בערוץ 10, בהנחייתו של גיא לרר.
ב-2011 שיחקה בתפקיד "טבת" בסדרת הילדים "מה בכריש", אותה כתבו גיא עמיר וחנן סביון. השתתפה גם בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" כמנהיגת הלפטופיסטים, ב"פיג'מות" בתפקיד "אגמית" ובסדרת הבת של "החיים זה לא הכל", "החיים על פי אורלי", בתפקיד עצמה.
בגיל 26 הופיעה על שער פנאי פלוס יחד עם לירן כוהנר.
הראל הייתה פרזנטורית של חברות רבות, בהן "אינטימה" ו"פלפל".
ביולי 2011 החלה לשמש ככתבת ב"חדשות הבידור" בערוץ HOT בידור ישראלי, וב-2012 עברה לתפקיד מגישת התוכנית, לצד ליאון רוזנברג.
במהלך שידור העונה השנייה של "המירוץ למיליון", החל מאוקטובר 2011, הנחתה הראל את התוכניות המקדימות ששודרו לפני הפרקים, ושימשה ככתבת הדיגיטל של התוכנית.
במאי 2012 סיימה את השתתפותה בתוכנית "צינור לילה", ובמקביל החלה להגיש את תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים", לצד גיא זו-ארץ.
בשנת 2013 השתתפה כמַנחה מיוחדת ב-The Voice ישראל. באותה שנה ירדן הראל שימשה מנחה זמנית בפרק הראשון של העונה השלישית של דייט בחשיכה במקום ירון ברובינסקי שהיה אחד המתמודדים בתוכנית.
בפברואר 2014 עזבה את התוכנית "חדשות הבידור", וחזרה להנחות את העונה השנייה של תוכנית האופנה, "סטייל", בערוץ הוט בידור ישראלי, שמשודרת בימים שני עד רביעי.
ביוני 2014 חזרה להנחות את התוכנית "חדשות הבידור", לצד ליאון רוזנברג, ומאוגוסט 2015 הנחתה את התוכנית לבדה, עד לירידת התוכנית ב-2017.
ביולי 2015 השתתפה בתוכנית "שורום זורום" של הוט אשר מבוססת על שיריו של צביקה פיק, הראל השתתפה בתוכנית בתור המורה מרי.
בפברואר 2017 השתתפה בדרמה היומית "פולמון" בהוט בידור ישראלי.
ב-2019 החלה בהגשת תוכנית הטיולים "הכי בעולם" ברשת 13.
בתחילת 2020 החליפה את עמית קוטלר בהגשת התוכנית טרמינל ברשת 13.
ב-18 בינואר 2022 החלה להנחות לסירוגין את הגרלת הלוטו של מפעל הפיס שמשודרת ברשת 13.
באותה שנה הנחתה את התוכנית "להתחיל מחדש" בערוץ 24.
הראל מנחה לצד אלעד זוהר ושיר מורנו את תוכנית המגזין היומית "פותחים יום" ברשת 13.
חיים אישיים

ב-10 בספטמבר 2009 נישאה לעומרי שלום לאחר 10 שנים של זוגיות. ב-9 בפברואר 2020 נולדו לשניים תאומים באמצעות אם פונדקאית. באוגוסט 2021 פורסם כי הזוג נפרד לאחר 12 שנות נישואין. ב-8 במאי 2022 הזוג התגרש.
מיולי 2022 עד דצמבר 2023 הייתה הראל בזוגיות עם הצלם מתן כהן.
מינואר 2024 היא בזוגיות עם יוסי יהושוע, הכתב הצבאי של ידיעות אחרונות.
מתגוררת בפארק צמרת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  פרק 4 ב"החיים על פי אורלי" בו כיכבה הראל בתפקיד עצמה
↑  ירדן הראל ולירן כוהנר תופסות צבע, באתר Xnet‏, 3 ביוני 2011
↑  ערן בר-און, ירדן הראל תנחה את "רוקדים עם כוכבים", באתר ynet, 21 במרץ 2012
↑  ערן סויסה, לא רק הגרלת הלוטו: הצעד החדש של ירדן הראל, באתר ישראל היום, 12 בספטמבר 2022
↑  ירדן הראל מתאוששת מהגירושים: זה הג'וב החדש שלה, באתר אייס, 30 ביוני 2022
↑  לילך מרקוביץ', ‏זה נגמר: ירדן הראל ובן הזוג נפרדו, באתר ‏מאקו‏, 21 בדצמבר 2023
מור סילבר

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1985 (בת 39) הרצליה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  המרכז הבינתחומי הרצליה
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
מור סילבר צ'בוטר (נולדה ב-20 ביוני 1985) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה, דוגמנית ואשת עסקים ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בהרצליה כבת יחידה ליהודית ולמנדל סילבר. היא למדה בבית הספר ״תיכון היובל״ בהרצליה. בצה״ל שירתה כראש לשכה של ראש מחלקת מערכות לחימה במספן הציוד בחיל הים.
בעלת תואר ראשון בתקשורת מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2015 נישאה לודים צ'בוטר ב-22 באוקטובר 2016 ילדה את בנה הבכור.ב-15 במאי 2019 ילדה את בנה השני, וב- 17 באוגוסט 2021 ילדה את בנה השלישי. מתגוררת בהרצליה.
קריירה

מור סילבר התפרסמה לראשונה כמשתתפת בעונה השנייה של תוכנית ה"דוקו-ריאליטי", "TLV - עושים את תל אביב", ששודרה בערוץ הבידור ב-2011 ועקבה אחרי ארבעה צעירים שעוברים לגור בדירה משותפת בתל אביב במטרה להיכנס לעולם הבידור
ב-2011 התחילה לעבוד בנענע10 וחדשות הבידור ככתבת שטח, ובהמשך גם בתוכנית "היפה והחנון".
ב־2012 הגישה פינה תלת שבועית בשם "המרעננת" בערוץ 24 בתוכנית "מנטה".
ב-2013 עבדה ככתבת דיגיטל ומגישת מאחורי הקלעים של התוכנית דה וויס ישראל, ברשת 13. בהמשך אותה שנה, הגישה לצד ירדן הראל את התוכנית "סטייל בדרכים" בערוץ הוט בידור ובהמשך עבדה גם ככתבת דיגיטל ומגישה מאחורי הקלעים של התוכנית אקס פקטור ישראל, ששודרה ברשת 13.
ב-2014 הנחתה את טקס פרסי המוזיקה של MTV ישראל. בהמשך אותה שנה הנחתה את התוכנית "איט שואו".
ב־2015 עבדה כחברת פאנל בתוכנית "עולם הזוהר" בהגשת כדורגלן העבר איציק זוהר בערוץ 24. ב-2017-2018 השתתפה בתוכנית המירוץ למיליון עונה 6 לצד מור סוויד. השתיים הגיעו למקום ה-7. ב-2017 עבדה כחברת פאנל בתוכנית "חי ברשת"
ב־2017 דובבה את הדמות של גב׳ דונאטס בסרט אימוג׳י הסרט.
ב־2018 הנחתה את התוכנית "מור DIY" בערוץ DIY ישראל . שנח אחרי זה הפכה לפאנליסטית קבועה בתוכנית דו"ח היומי ברשת 13.
ב-2019 נכנסה לעולם העסקים, בשנה זו הקימה את המותג "סילבר בל" העוסק בתחום מתנות ומוצרי טקסטיל. באותה שנה הצטרפה כשותפה ב"קפה גן סיפור" בקריית אונו.
הערות שוליים

↑  חתונת הכסף: מור סילבר התחתנה, באתר וואלה, 15 בנובמבר 2015
↑  מיקי לוין, ‏משפחה גדולה: מור סילבר הפכה לאמא לשלושה!, באתר מעריב אונליין, 18 באוגוסט 2021
↑  גימי מור: ראיון מיוחד עם מור סילבר, באתר mako, ‏2015-06-25
↑  נחום מוכיח, מור סילבר מלכת רשת, באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2013
↑  בידור - מור סילבר כמו שלא הכרתם, באתר פרוגי, ‏2014-08-30
↑  איריס אברמוביץ', אני, מור סילבר, באתר Xnet‏, 23 ביוני 2005
↑  juli1974, טקס פרסי המוזיקה של MTV ISRAEL, באתר החיים הטובים, ‏2015-10-17
↑  בידור - כוכבת השבוע: כוכבת האינסטוש מור סילבר, באתר פרוגי, ‏2015-10-31
↑  מור ומור, באתר חדשות 13, 9 באוקטובר 2017
↑  ח"י ברשת, באתר www.facebook.com
↑  אימוג'י: הסרט (2017), באתר אידיבי
↑  מור DIY | diypage - זה בידיים שלכם
↑  רכים, שיקיים ומדויקים: הכירו את המארזים של סילבר בל, באתר מחלקת עסקים, ‏2021-01-05
↑  יפעת הללי אברהם, ‏הפוך, חזק: מור ומור פותחות בית קפה, באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2017
גיום אפולינר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1880 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  9 בנובמבר 1918 (בגיל 38) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Wilhelm Albert Włodzimierz Apollinaris de Wąż-Kostrowicky 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום מגורים:  רומא, ליון, פריז, Stavelot, אקס-לה-בן, מונקו, ניס, קאן, נים 
 אירועים משמעותיים:  פגיעת ראש (17 במרץ 1916) חירור גולגולת (10 במאי 1916) נישואים (2 במאי 1918) 
 שם עט:  Fernand Laviet 
 מקום לימודים:  Colegio Niño Jesús de Praga 
 שפות היצירה:  צרפתית, איטלקית, ולונית 
 סוגה:  חרוז לבן 
 יצירות בולטות:  Alcools 
 תקופת הפעילות:  מ-1898 
 בן או בת זוג:  Jacqueline Kolb  מארי לורנסן (1908–?)  לואיז קוליני שאטיון  אני פליידן  מדליין פאג'ה 
 פרסים והוקרה:  מוות למען צרפת 
 חתימה:   
 
Apollinaire (left) and André Rouveyre, 1914
אידאוגרפיה מאת גיום אפולינר.
שיר טיפוגרפי בצורת מגדל אייפל.
קברו של אפולינר בבית הקברות פר לשז
גִיוֹם אַפּוֹלינֶר (בצרפתית: Guillaume Apollinaire;‏ 26 באוגוסט 1880 – 9 בנובמבר 1918) היה משורר, סופר, ומבקר אמנות. נחשב לאבי המונח "סוריאליזם" ולאחד המשוררים הצרפתים החשובים ביותר בתקופתו.
ביוגרפיה

אפולינר נולד ברומא, איטליה, תחת השם וילהלם אלברט ולדימיר אפולינאריס דה קוסטרוביצקי, להרפתקנית פולנייה מבית אצילים ולקצין צבא בית בורבון.
בין גיל 10 ל-15 זכה בעשרים מלגות ופרסים. על אף מוצאו האיטלקי, החליט לקשור כבר בגיל 10 את גורלו עם צרפת. הוא זכה באזרחות הצרפתית הנכספת רק לאחר שסיים לשרת בחיל הרגלים והתותחנים הצרפתי.
ביוני 1918, שישה ימים לאחר שההודעה על אזרחותו הצרפתית פורסמה ברשומות, חצה רסיס פגז את קסדתו וחדר לגולגולת. כשהוא מנסה להחלים, נפגע ממגפת השפעת הספרדית. ב-9 בנובמבר 1918, כשבפריז חגגו את הניצחון, מת.
אפולינר הכותב

יצירותיו הידועות ביותר של אפולינר הן השיר 'תחת גשר מירבו' (Sous le pont Mirabeau) והספר 'המשורר הנרצח' (Le Poète Assassiné; תורגם לעברית בידי בני ציפר). שיריו של אפולינר נכתבו בדרך-כלל במקצב חופשי.
מלבד אלה כתב אפולינר שני רומנים אירוטיים, 'אחד עשר אלף המלקות' (Les onze mille verges; תורגם לעברית על ידי בני ציפר) שהותר לפרסום בצרפת רק ב-1970 ו'עלילותיו של דון ז'ואן הצעיר', שהפך לסרט קולנוע בשנות השמונים. כמו כן כתב מחזה, שאותו הגדיר כסוריאליסטי – שם שלימים נטבע כשמה של התנועה הסוריאליסטית, שהסתייגה מחלק ניכר מהמשוררים והכותבים הידועים של התקופה, אך הבינה את גדולתו של אפולינר.
אפולינר נהג לעיתים להשתמש בטכניקה של שירה טיפוגרפית, ובה במקום שיסודרו בשורות כחיילים, האותיות מקפצות על הדף. בין השאר ספג ביקורת מבני תקופתו על כי לא השתמש בסימני פיסוק. הסופר ג'ורג' דיהמל כתב עליו ב-1913: "כדי להיות ייחודי החליט אפולינר לשלוף את כל הנקודות והפסיקים מיצירתו. מאתיים דפים של ספר שבהם אתה מייחל לנקודה". על כך ענה אפולינר: "תודה, תודה רבה על המחמאות. בקשר לפיסוק, הוצאתי אותו כי הוא לא נראה לי נחוץ. הקצב לשיר נמצא בחלוקה לשורות. זהו הפיסוק האמיתי ואין צורך בנוסף".
אפולינר גילה עניין מיוחד ביהודים, אולי בגלל שכמוהו, גם הם חשו "זרים". בפואמה "בית כנסת", הוא מתאר את מנהגי היהודים בחג הסוכות. ידידותו עם היהודי פרדיננד מולינה דה סילבה, שבאחותו לינדה אפולינר התאהב, סיפקה לו הזדמנות למלא את סקרנותו.
אפולינר ועולם האמנות

אפולינר נודע בקשריו עם חבורת הקוביסטים ובמיוחד פבלו פיקאסו. עמיתים נוספים שלו היו ז'אן קוקטו, מארק שאגאל, ג'ורג'ו דה קיריקו ומרסל דושאן, שאף קרא לציור מפורסם שלו בשם "אפולינר באמייל".
אפולינר פרסם מספר מאמרים חשובים על אמנות מודרנית, ביניהם המאמר אודות האורפיזם, ובו תיאר את עבודות האמנות של רובר דלונה ושאיפתו למופשט. האורפיזם הפך לאחת ההסתעפויות של הקוביזם.
אפולינר במדיה האמנותית

עלילת הסרט הצרפתי-צ'כי "La Chanson du mal-aimé" בבימוי קלוד וייס (1981) נסובה על חיי אפולינר.
כתבי אפולינר בעברית

אחד-עשר אלף המלקות, תרגם מצרפתית והוסיף אחרית דבר - בני ציפר, בבל, תל אביב, 2005.
מבחר שירים, מצרפתית - משה בן שאול, קשב לשירה, תל אביב, 2000.
מבחר שירים, עם מבוא ואילוסטרציות ערוך על ידי מרסל ל. מנדלסון, תל אביב, 1968.
המשורר הנרצח, תרגם מצרפתית והוסיף אחרית דבר בני ציפר, עם עובד, תל אביב, 1998.
השדיים של תרזיאס, תרגום - קורינה שואף, תל אביב.
שירים, תרגם מצרפתית וכתב מבוא יורם ברונובסקי, ספרית פועלים, תל אביב, 1980.
השירים "סתיו חולה" ו"סתיו", תרגם מצרפתית דורי מנור, בתוך "מיעוט", שירים ותרגומים מאת דורי מנור, הקיבוץ המאוחד, 2001.
הערות שוליים

↑  באתר readingmachine
↑  באוסף הפואמות שלו "אלכוהול"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257878005171  PLWABN: 9810542961105606  BIBSYS: 90075157  BNC: 000040849  BNE: XX1162673  BnF: cb11888978p (data)  CANTIC: a11606915  CiNii: DA01840095  GND: 118503634  ICCU: CFIV008670  ISNI: 0000 0001 2137 1423  LCCN: n78080654  LNB: 000022177  MusicBrainz: 45f5e60c-16e6-49d5-8918-4e1bbcc050e2  NDL: 00431617  NKC: jn19981000126  NLA: 35007484  NLG: 111310  NLK: KAC199600854  NSK: 000100406  NTA: 068335539  RERO: 02-A000008376  RKD: 2191  SELIBR: 175380  SNAC: w6hh6krt  SUDOC: 027269590  Trove: 787562  ULAN: 500010539  VcBA: 495/4692  VIAF: 66462795   WorldCat (עם VIAF): 66462795
סוסים במלחמה

הציור סקוטלנד לנצח! המתאר את הסתערות הדראגונים הסקוטים במהלך קרב ווטרלו.
סוס מלחמה הוא סוס אשר נעשה בו שימוש צבאי במהלך המלחמה למטרות מגוונת כדי להשפיע על תוצאות הקרב. השימוש הראשון של סוסים בלחימה התרחש עוד בשחר ההיסטוריה לפני יותר מ-5,000 שנים. ממצאים ארכאוזואולוגיים מראים כי האדם החל לביית את סוס הבר באלף הרביעי לפני הספירה, בערבות מרכז אסיה. הסוסים המבויתים הראשונים שימשו לבשר, לרכיבה ולחליבה. הסוס המבוית התפשט במהירות ברחבי אירואסיה באלפים השלישי והשני לפנה"ס. העדות המוקדמת ביותר של לוחמים רכובים על סוסים מגיעה מאירואסיה בין 3,000 ל-4,000 לפנה"ס. תבליטים שומרים מ-2,500 לפני הספירה מתארות סוג של עגלות הנמשכות על ידי סוסים. במהלך 1,600 לפנה"ס, המצאת הרתמה ושיפורים שהוכנסו למרכבות הפכו אותם לאחד מכלי הנשק המשפיעים ביותר ברחבי המזרח הקרוב הקדום, וחוברות הדרכה הראשונות אודות שימוש בסוסי מלחמה שנכתבו בסביבות 1,350 לפנה"ס התמקדו בעיקר בלוחמת מרכבות. ככל שעבר הזמן, טקטיקת הלוחמה באמצעות חיל פרשים תפסה בהדרגה את מקומה של המרכבה, וב-360 לפנה"ס, המצביא האתונאי קסנופון שהיה גם קצין פרשים, כתב חיבור נרחב אודות הרכיבה. האפקטיביות של סוסי המלחמה עלתה בהדרגה בעקבות הכנסת שיפורים חדשים כמו המצאת הרסן, האוכף, הארכוף ומאוחר יותר גם הקולר.
במהלך המלחמות הרבות, נעשה שימוש בעשרות סוגים של סוסים בגדולים שונים, תלוי בצורת הלחימה. הבחירה בסוס התבססה בראש ובראשונה האם הוא רכוב או נהוג בידי הלוחם, ולאחר מכן בהתאם למטרה שעבורה נצרך: סיור, הסתערות פרשית, פשיטה, אספקה ותקשורת. לאורך ההיסטוריה, הפרדות, החמורים ובמיוחד הסוסים מילאו תפקיד משמעותי במאמץ התמיכה בצבאות.
הסוסים היוו את טקטיקת הלחימה העיקרית של תרבויות נוודים מערבות מרכז אסיה, ואף תרבויות במזרח אסיה עשו שימוש נרחב בפרשים ובמרכבות. במאה השביעית ובבמאה השמינית, הלוחמים המוסלמים הסתמכו על הפרשים הקלים במהלך הכיבושים האדירים שלהם ברחבי צפון אפריקה, אסיה ואירופה. האירופאים, השתמשו במספר סוגים של סוסי מלחמה במהלך ימי הביניים, והבולט מביניהם היה הפרש הכבד שהתייחס לאבירים המוגנים בשריון כבד ובין ההיכרים הבולטים ביותר של אותה התקופה. עם פיתוח אבק שרפה וירידת המעמד של האביר החמוש בשריון, המעמד של הפרשים הקלים עלה שוב לגדולה, והם שימשו את האירופאים בכיבוש יבשת אמריקה מידי האינדיאנים שאף הם בתורם למדו את אומנות הרכיבה והפכו ללוחמים רכובים מצוינים. חיל הפרשים המאורגן התפתח בהדרגה ותפס תפקיד מרכזי בכל המלחמות הגדולות במהלך המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, והיה הגורם המכריע במהלך המלחמות הנפוליאוניות. ביבשת אמריקה, גדודים של סוסי מלחמה היו קריטיים במיוחד במלחמת האזרחים האמריקנית.
השימוש בסוסי המלחמה החל לדעוך לאחר מלחמת העולם הראשונה לטובת לוחמת השריון, אף שיחידות פרשים עדיין נראו בשדה הקרב של מלחמת העולם השנייה, במיוחד כגששים וסיירים. בתום מלחמת העולם השנייה, סוסי המלחמה נראו לעיתים רחוקות בקרב, והשימוש בהם התבטא בעיקר בהובלת חיילים ואספקה. בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, סוסי המלחמה וחיל הפרשים נעלמו לחלוטין משדה הקרב, אם כי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית השתמשו בסוסים בקרבות במהלך מלחמת אפגניסטן בשנת 2001. סוסים נושאי לוחמים חמושים נראים עדיין במדינות העולם השלישי, ומדינות מערביות רבות מחזיקות יחידות קטנות של רוכבים לצורך סיור ושיטור, וחיל פרשים צבאי בעיקר עבור מצעדים וטקסים. הסוסים משמשים גם לשחזור היסטורי של קרבות, לאכיפת החוק, וטקטיקות הרכיבה הצבאיות נמצאות בשימוש בעיקר במרוצי סוסים.
התאמת סוסים למלחמה

הגורם העיקרי הקובע את התאמת הסוס לשימוש במלחמה או לדברים אחרים, הוא קונפורמציית הסוסים שהיא בעצם בדיקה מקיפה של המבנה המורפולוגי והאנטומי של הסוס; הבדיקה מסתמכת על המבנה של הכתפיים, הצוואר, המותניים, החזה, הלסת, הרגליים ועוד כדי להעריך את תקינות מבנה העצם והשרירים של הסוס. עקרון היסוד של קונפורמציית סוסים, הוא גיבוש טופס תפקוד אשר בהתחשב בכל המעלות ומגרעות של הסוס, קובע מהו השימוש המתאים לו ביותר, לאלו משימות הוא יעיל במיוחד ולאלו משימות הוא כלל אינו מתאים. כך ניתן לדעת מהי המסה המרבית שהסוס מסוגל לסחוב על גבו או למשוך ועד איזה מרחק הוא מסוגל להחזיק עדיין מעמד, מה תהיה ההשפעה על המהירות והסיבולת, והאם הסוס מסוגל לסחוב שריון הגנה נוסף שלו או של רוכבו. מכיוון שלתרבויות שונות היו צרכים צבאיים שונים, במצבים רבים, סוג אחד של סוס הועדף על פני כל האחרים. במקומות אחרים, נדרשו מספר סוגים שונים; במלחמות מסוימות למשל, הלוחמים הרכובים היו מגיעים לשדה הקרב באמצעות סוסים מהירים וקלי סיבולת, ולאחר מכן בתחילת הקרב עברו לסוסים כבדים בעלי יכולת סחיבה של משקל רב כאשר לבשו את מגיני השריון הכבדים שלהם.
הסוס הממוצע יכול לשאת על גבו עד כ-30% ממשקל גופו. בעוד שכל הסוסים יכולים למשוך יותר ממה שהם מסוגלים לשאת על גבם, המשא המרבי אותו יכול סוס למשוך מבלי להתעייף תלוי מאוד בגודל הסוס, סוג המרכבה, תנאי הדרך, וגורמים אחרים. סוסים שרתומים לרכב גלגלי על כביש סלול יכולים למשוך משא במשקל של כ-8 פעמים יותר ממשקלם גופם, אולם לא יצליחו לעשות זאת גם בגרירת משאות או במשיכת רכב גלגלי על קרקע לא סלולה. לפיכך, בעת בחירת סוסים לצורך אספקה צבאית למשל, הלוחמים היו חייבים לאזן בין המשקל והמהירות המבוקשת. עבור מרכבת קרב קטנה הספיק סוס קל אחד או שניים, אולם עבור עגלות אספקה כבדות והובלת ארטילריה, נדרשו סוסים כבדים וגדולים או מספר גדול יותר של סוסים. השיטה בה הסוס נרתם לעגלת משא הייתה חשובה אף היא, שכן הסוס מסוגל למשוך משקל כבד יותר בהיותו רתום עם קולר, לעומת מקרים שבהם הוא רתום עם רתמת חזה או עול המשמש לרתימת שוורים.
סוגי סוסים

סוגים של סוסים פותחו במהלך ההיסטוריה על ידי התרבויות השונות בהתאם לצרכים שלהם, והדבר הואץ ככל שהוכנסו כלי נשק חדשים לזירת הקרב. את הסוסים שבהם נעשה שימוש במלחמה ניתן לחלק למספר קבוצות:
סוגי סוסים > סוסים קלים

הסוסים הראשונים שבהם נעשה שימוש מלחמתי על ידי האדם, היו הסוסים המזרחיים - אבותיהם של הגזעים שפותחו במזרח התיכון כמו סוס ערבי, הבארב ואקהל-טקי; הסוסים הללו מתאפיינים בגוף רזה ומרשים, רגליים ארוכות ואינטליגנציה גבוהה, והם שימשו במלחמה לצורך פעולות שדרשו מהירות, סיבולת וזריזות. גזעים אלו היו בעלי גובה כתפיים של 122 ס"מ, אורך ראש וגוף של 152 ס"מ ומשקל של 360–450 ק"ג. כדי למקסם את המהירות של הסוסים הללו, הרוכבים נאלצו להשתמש בנשק קל יחסית כמו קשתות שהובילו ליצירת הפרש קשת, וכן בחניתות וכידונים קלים, ובשלב מאוחר יותר רובים ואקדחים. למעשה, הסוסים הקלים היו הסוסים המקוריים שבהם השתמשו ללוחמת מרכבות בתקופה הקדומה, לפשיטות ולפרשים קלים.
הסוסים הקלים שימשו תרבויות רבות, כולל מצרים העתיקה, האימפריה המונגולית, האימפריה המוסלמית ואף את האינדיאנים. ברחבי המזרח הקרוב הקדום, יוצרו מרכבות קטנות במיוחד עבור הסוסים הללו, אשר תוכננו לשאת לא יותר משני אנשים - לוחם ונהג. בימי הביניים, סוסי מלחמה קלים כאלו נקראו "ראונסי".
סוגי סוסים > סוסים בינוניים

סוסים בעלי משקל בינוני פותחו בתקופת הברזל עם הצרכים של תרבויות שונות למשוך משאות כבדים, מרכבות הנושאות למעלה מזוג לוחמים, ובמקביל להתפתחות הפרשים הקלים לפרשים כבדים אשר היו משוריינים בכבדות. הסקיתים, היו בין התרבויות הראשונות שפיתחו סוסים כבדים כאלו. הסוסים הכבדים היו נחוצים במיוחד עבור משיכת עגלות משא של אספקה לחזית, ומאוחר יותר גם קני ארטילריה. באירופה, הסוסים נכחו במידה מוגבלת בשדה הקרב גם לצורך תמרון התותחים ממקום אחד למשנה כחלק מיחידות הארטילריה. סוסים במשקל בינוני היו גדולים מאוד: גובה הכתף שלהם היה החל מ-147 ס"מ עד 163 ס"מ, ומשקל הגוף היה בסביבות 450–540 ק"ג. למרות ממדי גופם, סוסים אלו היו די זריזים בשדה הקרב, אם כי לא היה להם את המהירות והסיבולת של הסוסים הקלים. בימי הביניים, הכינוי של הסוסים הללו היה "דסטרירס". הסוסים בעלי המשקל הבינוני, היו דומים לגזעי הוארמבלוד הכבד והבארוק המודרניים שנשאו את הפרשים האירופאים בתקופה המודרנית.
סוגי סוסים > סוסים כבדים

סוסים גדולים וכבדים במשקל של 680–910 ק"ג, אבותיהם של סוסי העבודה כיום, החלו להיות בשימוש באירופה מימי הביניים ואילך. הם משכו משאות כבדים במיוחד והיה להם אופי רגוע בשדה הקרב. יש היסטוריונים הסבורים שסוסים אלו נשאו את האבירים בעלי השריון הכבד בימי הביניים המאוחרים, אולם אחרים מפריכים טענה זאת בציינם שה"דסטרירס" ששימש כסוס האבירים העיקרי היה סוס בעל משקל בינוני. ישנה מחלוקת גם האם ה"דסטרירס" נחשבים לסוסי משא או לא שכן הם שימשו גם לרכיבה וגם למשא. הגזעים הקטנים מבין הסוסים הכבדים עשויים לכלול את אבותיהם של סוסי פרשרון שהם זריזים יחסית לגודלם הפיזי ומסוגלים לתמרן בהצלחה בקרב למרות משקלם.
סוגי סוסים > סוסי פוני

מקורם של סוסי הפוני בסוסי פרא קטנים פיזית שרעו בסביבתם הטבעית, בויתו על ידי האדם, ומאפייניהם הושבחו על ידי הרבעה מתוכננת. ביות סוסי הפוני נעשה למטרות מגוונות, במיוחד באזורי בריטניה ואירלנד בעבר. השימוש המלחמתי הראשון בסוסי פוני, נעשה בתקופה מאוחרת יחסית על ידי הדרגונים של הצבא הבריטי בשנת 1813, אז הוחזקו על ידי הרגימנטים השונים כ-340 סוסי פוני בגובה 147 ס"מ, ו-55 סוסי פוני בגובה 142 ס"מ. הצבא הבריטי גייס 200 סוסי פוני במלחמת העולם השנייה לשימוש בתור בהמת משא ובעיקר נשיאת ארטילריה ותחמושת בדרכים בלתי נגישות. ניסויי שימוש בסוסי הפוני בדארטמור על ידי הצבא הבריטי בשנת 1935, מצאו שהם מותאמים יותר לנשיאת ארטילריה מאשר הפרדות למשל.
סוגי סוסים > מינים אחרים ממשפחת הסוסיים

הסוס לא היה המין היחיד ממשפחת הסוסיים שבו נעשה שימוש במלחמה. החמור שימש כבהמת משא מימי קדם ועד היום הן למטרות אזרחיות והן למטרות מלחמתיות. הפרד היה אף הוא בשימוש נפוץ, במיוחד בתור בהמת משא ולמשיכת עגלות בשל כוחו הרב, אולם מדי פעם גם לרכיבה. מאחר שהפרדות הן לעיתים קרובות רגועות יותר מהסוסים הקשוחים, הן היו שימושיות במיוחד עבור גרירת אספקה צבאית בשטחים קשים לגישה. עם זאת, תחת אש הפרדות הפכו למבוהלות יותר מסוסים והעקשנות שלהם הקשתה לא פעם על החיילים, כך שבדרך כלל הן לא גררו את הארטילריה בתוך שדה הקרב עצמו. גודלו של הפרד והסיבולת שלו היה תלוי במידה רבה באימו הסוסה. משקל הפרדות הוא קל עד בינוני, ואפילו במקרים שהן נולדות לסוסות משא, משקלן יהיה נמוך מהמצופה.
במאה ה-20 עיקר השימוש בפרדות היה לצרכים צבאיים, ודוגמה לכך היא גדוד נהגי הפרדות שהקימו זאב ז'בוטינסקי ויוסף טרומפלדור במסגרת הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. אמצעי לוגיסטי זה מצא את ביטויו גם במלחמת העצמאות. היחידה שנקראה גדוד נהגי הפרדות (צה"ל) הוקמה בינואר 1948 ופורקה כשנה לאחר מכן. הפרדות הופעלו כפלוגת תובלה רכובה של חיל ההספקה אשר פעלה עד מבצע קדש.
החל מתחילת המאה ה-17 כשהאירופאים הגיעו לאפריקה הדרומית, נעשו ניסיונות לביית זברות לרכיבה שכן הן היו עמידות יותר למחלות האפריקניות לעומת הסוסים שהובאו מאירופה. מרבית הניסיונות נחלו כישלון חרוץ בשל האופי הלא צפוי של הזברה והנטייה שלה להיכנס לפאניקה תחת לחץ. עם זאת, היו מקרים בודדים שבהם הצליחו להשתמש בזברות לרכיבה ולסיור - בעיקר על ידי הבורים בדרום אפריקה ולוחמי השוצטרופה במזרח אפריקה הגרמנית.
הדרכה ואימון

המדריך העתיק ביותר על אימון סוסים לצורך לוחמת מרכבות שידוע לארכאולוגים, נכתב ב-1,350 לפנה"ס על ידי מאמן הסוסים החורי של ממלכת מיתני - קיקולי, עבור האימפריה החתית. המדריך, שנכתב בחתית, סיפק לארכאולוגים מידע רב אודות התפתחות השפות ההודו-אירופאיות. חיבור עתיק אחר בנושא אימון סוסים לרכיבה, הוא ה-On Horsemanship שנכתב על ידי המצביא האתונאי וקצין הפרשים קסנופון בסביבות 360 לפנה"ס. החיבור העתיק ביותר אודות לוחמת סוסים בדרום אסיה, נכתב ב-323 לפנה"ס על ידי צ'אנקיה שהיה איש צבא בכיר באימפריה המאורית.
בין אם הסוסים הוכשרו למשוך מרכבות, לשאת פרשים קלים, פרשים כבדים או אבירים משוריינים, נדרשה הכשרה רבה כדי להתגבר על האינסטינקט הטבעי של הסוס לברוח מהרעש, ריח הדם וכאוס השולט בשדה הקרב. יתר על כן, הסוסים היו חייבים להתרגל לתנועות פתאומיות בסביבתם מבלי לאבד את העשתונות, ולהיות מוכנים להגיב למקרה של לוחם אויב המסתער עליהם עם כלי נשק. סוסים אשר פעלו בשדה הקרב, תורגלו על ידי מאמניהם גם לבעוט ולנשוך ובכך להפוך לנשק קטלני המגן על הרוכב.
ברוב התרבויות, סוס המלחמה ששימש עבור רכיבה הוכשר לציית לפקודות הרוכב שהתבטאו בשימוש מוגבל במושכות או בהעברת שיווי המשקל של הרוכב כדי לפנות לצדדים או לבעוט ברגליו. הסוס גם תורגל לבצע פניות חדות לכל כיוון, ולשמור על איזון הרוכב אף כאשר יהיה עמוס בנשק ושריון. פיתוח האיזון והזריזות של הסוס היה גורם מכריע בהצלחתו בשדה הקרב. תקופת האימונים הייתה ארוכה בדרך כלל, על מנת להרגיל את הסוס לציית לפקודות הרוכב. עם זאת, בשדה הקרב הסוס לא תמיד פעל כמצופה, ובטנו של הסוס החשופה לכלי הנשק של חיילי הרגלים הייתה לרועץ עבור הפרש שדהר בין שורות חיילי אויב ומצא לא אחת את מותו בעקבות התהפכות סוסו.
הכשרה של סוסים אשר שימשו בלוחמת מרכבות לא הסתיימה בהכנה לשדה הקרב, שכן מרכבה הורכבה לרוב מצוות של שניים עד ארבעה סוסים, ועל הסוס היה מוטל ללמוד לפעול בצפיפות ולצד סוסים אחרים בצורה מתואמת. תנועות רכיבה מסוימות שנלמדות כיום בבתי ספר לרכיבה, היו במקור תמרונים ששימשו את הפרשים וסוסיהם בשדה הקרב האמיתי.
המצאות לשליטה על הסוס

הכלים המוקדמים ביותר ששימשו לשליטה על סוסים היו רתמות מסוגים שונים שהומצאו כנראה מיד עם ביות הסוס. עדות לכך נמצאה בסימנים על שיני סוסים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות של תרבות בוטאי בצפון קזחסטן המתוארכות ל-3,000 עד 3,500 שנים לפנה"ס. בטרם המצאת הרתמות, האדם השתמש כנראה במקלות כדי לכוון את הסוס בהליכתו על פי שרטוטים על סלעים וכלי חרס שבהם נראו בני אדם צועדים לצד בעל חיים דמוי סוס.
המצאות לשליטה על הסוס > במרכבות

המצאת הגלגל הייתה חידוש טכנולוגי גדול שהוליד את לוחמת המרכבות. בתחילה, זוג סוסים או פראים נרתמו לעגלות דו-גלגליות באמצעות עול של שוורים על צווארם, אולם מאחר שהעול אינו מותאם לאנטומיה של הסוס ומגביל את הניידות שלו, ההמצאה של רתמה משופרת יותר הייתה עניין של זמן. בפסיפסים מפלישת החיקסוס למצרים העתיקה בסביבות 1,600 לפנה"ס, נראים לראשונה סוסים אשר מושכים מרכבות באמצעות רתמה משופרת שאפשרה לסוס לנוע מהר יותר ולמשוך משקל כבד יותר.
גם לאחר שהמרכבה הפכה לכלי מלחמה מיושן, עדיין היה צורך בפיתוחים חדשים של רתמות עבור הסוסים, שכן הם היו נחוצים כדי למשוך משאות כבדים של אספקה ונשק לשדה הקרב. ההמצאה של הקולר בסין במהלך המאה ה-5 לספירה (ההשושלות הדרומיות והצפוניות), הקלה עוד יותר על הסוס למשוך משקל כבד יותר. הקולר הגיע לאירופה במהלך המאה ה-9, והשימוש בו היה נרחב החל מהמאה ה-12.