stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנג'ם צ'ודארי
דעות ופעילות פוליטית > פעילות פוליטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דעות ופעילות פוליטית > משפט ומאסר

ב-6 בספטמבר 2016 נשפט צ'ודארי על רקע תמיכתו הגלויה בארגון הטרור המדינה האסלאמית ונשלח לחמש וחצי שנות מאסר. הוא השתחרר כעבור שנתיים.
כיום הוא יושב בכלא הבריטי במאסר עולם.
הערות שוליים

1 2  Dominic Casciani, Anjem Choudary jailed for life, BBC, 30 July 2024
↑  "One in Seven UK Terror-related Convictions Linked to Islamist Group Now Threatening to Relaunch", Centre for Social Cohesion, ‏1 June 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810630633205606  VIAF: 315535820   WorldCat (עם VIAF): 315535820
אמיל קלפרון

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1799 פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  28 בינואר 1864 (בגיל 65) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Benoît Paul Émile 
 ענף מדעי:  תרמודינמיקה 
 מקום לימודים:  College of Juilly (1814)  אקול פוליטקניק (1818)  בית הספר הלאומי הגבוה למכרות (1820) 
 מוסדות:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד  72 השמות החרוטים על מגדל אייפל 
 
אמיל קלפרון, בסביבות 1834
בנואה פול אמיל קלפרון (בצרפתית: Benoît Paul Émile Clapeyron; ‏26 בינואר 1799 – 28 בינואר 1864) היה מהנדס ופיזיקאי צרפתי, מן האבות המייסדים של התרמודינמיקה.
שנותיו הראשונות

נולד בפריז למריה אגתה גוד וקלאוד קלפרון שהיה סוחר. הוא למד במכללת ז'ואיאי (Juilly), לפני שעבר ללמוד במוסדות הגבוהים אקול פוליטקניק ואקול דס מיינס (École des Mines).  נשא לאישה את מלני וסאר, בתו של המהנדס פייר דומיניק באזיין (Pierre-Dominique Bazaine).
עבודתו

קלפרון פיתח דרך אלגנטית להצגת ממצאים בתרמודינמיקה, ותיאר לראשונה את מעגל קרנו כעקום סגור בדיאגרמה של לחץ כפונקציה של נפח.
קלפרון פיתח את הרעיון של תהליך הפיך ואף קבע את "עקרון קרנו", המוכר כיום כחוק השני של התרמודינמיקה.
קלפרון גם גזר את קשר קלאוזיוס - קלפרון, המאפיין את מעבר הפאזה בין שתי פאזות שונות של חומר.
פרסומים

1832: Vues politiques et pratiques sur les travaux publics en France, Paris: Éverat (עם אז'ן פלאשה, סטפן מוני וגבריאל לאמה)
1834: Puissance motrice de la chaleur, Journal de l'École Royale Polytechnique, Vingt-troisième cahier, Tome XIV, 153–190
1858: Notice : Les Travaux, imprimerie Mallet-Bachelier, Paris
הנצחה

אחד מ-72 השמות החרוטים על מגדל אייפל.
רחוב קלפרון (Rue Clapeyron) שנמצא ברובע השמיני של פריז קרוי על שמו .
הערות שוליים

↑  Rochegude, F. (1910), .Promenades dans toutes les rues de Paris Vol 8 (p. 43), Paris: Hachette
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259699305171  PLWABN: 9810567992305606  BnF: cb155005274 (data)  GND: 121459268  ICCU: MILV165794  ISNI: 0000 0000 8114 0478  LCCN: n85800211  Léonore: 83119  NTA: 129822442  SNAC: w60g6p8s  SUDOC: 079169287  VIAF: 34758749   WorldCat (עם VIAF): 34758749 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטי-טריניטריזם

אנטי-טריניטריזם (בלועזית: Antitrinitarismus; "אנטי-שילוש") הוא הכינוי הכולל שניתן להשקפתם של פלגים נוצריים שונים השוללים את האמונה בשילוש הקדוש כפי שנוסחה בועידת ניקיאה ב-325 ובוועידת קונסטנטינופול הראשונה ב-381.
לקריאה נוספת

Lech Szczucki,‏ Antitrinitarianism, בתוך: The Oxford Encyclopedia of the Reformation. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1996.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295580405171  GND: 4002341-2  HDS: 011449  LCCN: sh85005781  NKC: ph139144
אמיר בינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1961 (בן 63) חיפה, ישראל
 עמדה:  פורוורד וסנטר
 גובה:  2.05 מטר
 קבוצות כשחקן
 1978–1991 1991–1993 1993–1994 1994–1995:  מכבי רמת גן הפועל גליל עליון בית"ר רמת גן הפועל ירושלים
 הישגים כשחקן
 גביע המדינה בכדורסל 1991/1992  אליפות המדינה בכדורסל 1992/1993  זכייה בגביע הליגה 1989/1990  חמישיית העונה עונת 1987/1988
 
אמיר בינו (נולד ב-8 באוגוסט 1961) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2.05 מטר ששיחק בעמדות הפורוורד והסנטר, בין היתר, במכבי רמת גן הפועל גליל עליון ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

בינו נולד בחיפה. גדל בגבעתיים, במחלקת הנוער של מכבי רמת גן, תחת המאמן מולי קצורין יחד עם שחקנים כמו דורון גמצ'י, יאיר בן עטר, ניר ריכליס, עמי נאווי. בצעירותו שיחק בנבחרת הכדורסל של תיכון שמעון בן צבי, ובשנת 1979 זכה איתה באליפות הארץ לבי"ס תיכונים, ייצג אותה באליפות העולם לבתי ספר שם הגיעו למקום השלישי.
כן שיחק בינו בנבחרות הנוער והעתודה. בשנת 1980 שיחק באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה ביוגוסלביה, וקלע בממוצע 4.2 נקודות למשחק.
בעונת 1978/1979 עלה לקבוצה הבוגרת של מכבי רמת גן, ושיחק במדיה במשך 13 עונות, בחלקן שימש גם כקפטן הקבוצה. בינו היה חלק מקבוצת שחקני בית מזוהה מאוד, שכללה את עמי נאווי, ניר ריכליס, גילי שוורצמן ויוחאי נעמן. הישגי השיא של בינו בקבוצה היו הגעה לגמר גביע המדינה 1988/1989, שבו הפסידה רמת גן בגמר למכבי תל אביב כאשר בינו קלע 15 נקודות וזכייה בגביע הליגה 1989/90 בו ניצחה רמת גן את הפועל תל אביב. בשנת 1982/1983 הגיע עם מכבי רמת גן למקום השלישי בליגה. כמו כן נבחר בשנת 1987/1988 לחמישיית העונה. היה במשך שנים מהשחקנים הגבוהים הישראלים הבולטים בליגה כשסיים מספר עונות עם ממוצע 15 נקודות ו-8 ריבאונד לעונה.   בתום עונת 1990/1991 עזב בינו את הקבוצה, לאחר שהסתכסך עם ראשיה. בין השנים 1986 עד לעזיבתו ב-1991 שימש בינו כקפטן מכבי רמת גן.
לקראת עונת 1991/1992 עבר בינו להפועל גליל עליון, והיה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע המדינה. בליגה לעומת זאת, הודחה הקבוצה בחצי הגמר על ידי מכבי תל אביב. בעונה הבאה, עונת 1992/1993 היה שותף בינו לזכיית גליל עליון באליפות היסטורית תחת המאמן פיני גרשון. בינו קלע בליגה הסדירה בממוצע 2 נקודות במשחק.
בשתי עונות הבאות שיחק בינו בבית"ר רמת גן ובהפועל ירושלים, עד שפרש בתום עונת עונת 1994/1995.
סך הכל שיחק בינו 17 עונות בליגה הבכירה, בהן רשם 291 משחקים וקלע בממוצע של 9.5 נקודות למשחק, כאשר הוא מדורג במקום הרביעי בטבלת קלעי מכבי רמת גן בכל הזמנים. בינו זכה באליפות ובגביע המדינה במדי הפועל גליל עליון.
במדי נבחרת ישראל רשם בינו 15 הופעות, והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1985. בשנים 1987 ו-1989 רשם הופעות בטורנירי האוניברסיאדה שנערכו ביוגוסלביה וגרמניה.
לאחר הפרישה עוסק בינו בתחום הביטוח. מתגורר בראש העין, נשוי ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  יעקב אלג'ס, רק בנות חוף הכרמל בגמר אליפות בתי הספר, מעריב, 8 באפריל 1979
↑  אמיר בינו, אליפות אירופה לנבחרות עתודה 1980, אתר פיב"א
↑  מכבי רמת גן, קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1985 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  |  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  | ישראל |
אליעזר זלמן (לואי)

אליעזר זלמן (לואי) ברנשטיין (כ"ט באדר ב' ה'תרפ"ז – ח' באדר ה'תשנ"ה; 1927–1995) היה רב, דוקטור, מראשי רבני תנועת המזרחי בארצות הברית, נשיא ההנהלה ויושב ראש "ועדת ארץ ישראל" של הסתדרות הרבנים דאמריקה.
ביוגרפיה

נולד בניו יורק בשנת ה'תרפ"ז (1927) לסם ואנה ברנשטיין. למד בישיבה יוניברסיטי וקיבל שם תעודת הוראה, סמיכה לרבנות ובהמשך תואר דוקטור. בין השנים 1953–1954 שירת בצבא ארצות הברית כרב צבאי. לאחר מכן לימד יהדות בבית הספר התיכון ובבית הספר למורים שהיו חלק ממוסדות ישיבה יוניברסיטי ובהמשך גם במוסד האוניברסיטה המרכזי. בשנת 1980 נתמנה לפרופסור חבר ובשנת 1987 לפרופסור מן המניין.
משנת 1956 עד פטירתו שימש כרב קהילת "ישראל הצעיר" בוינדזור פארק, קווינס. תחת הנהגתו גדלה הקהילה ממפגש מניין קטן בבית פרטי, לבית הכנסת האורתודוקסי הבולט ביותר במזרח קווינס.
היה חבר הנהלת הסתדרות הרבנים של אמריקה ואף נבחר שם שלוש פעמים לנשיא (1974–1972, 1986–1984, 1995–1994). שימש גם בתור יושב ראש "ועדת ארץ ישראל" של ההסתדרות. מתוקף תפקידו שימש יושב ראש של מוסדות בתמיכת ההסתדרות– ישיבת הדרום ברחובות וישיבת אחוזת יעקב ביבנה.
בין השנים 1945–1981 היה פעיל במחנות מסד שהיו מחנות קיץ עבריים במדינת פנסילבניה ומילא שם מגוון תפקידים: ראש המדריכים במסד א' (שכבת הגיל הקטנה), ראש החוגים במסד ב' (שכבת הגיל הגדולה), מנהל חינוכי של מסד ב' ומנהל כללי של שתי שכבות הגיל.
בשנות החמישים היה סגן יושב הראש המועצה הארצית של הפועל המזרחי. בין השנים 1975–1980 שימש בתור נשיא המזרחי והפועל המזרחי, ובשנים 1980–1984 שימש יושב ראש הוועד הפועל שלהן. היה נציג התנועה בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, שם גם שימש בתור יועץ למחלקה לתרבות תורנית. כן היה חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. נטל חלק מרכזי בשינוי חוקי מדינת ניו יורק כך שיותר ליהודים שומרי שבת לפתוח עסקים ביום ראשון. היה גם פעיל נגד הניסיון לאסור שחיטה.
כשהיה סטודנט לתואר שני ערך את עיתון "The Commentator" (הפרשן) של ישיבה יוניברסיטי, בו האיץ לתמוך במדינת ישראל ההולכת וקמה. מאז ערך כמעט כל עלון של ארגון שעמד בראשו, כמו "Rabbinical Council Record" (רשימות הרבנים) של הסתדרות הרבנים דאמריקה, "Jewish Horizon" (אופק יהודי) של תנועת המזרחי, "כולנו" של תנועת המזרחי ואף ערך את העלון של בוגרי ישיבה יוניברסיטי. היה בעל טור ב- Jewish Press.
בשנת 1973 קיבל את פרס סמואל בלקין מישיבה יוניברסיטי על מנהיגות בשירות קהילתי. בשנת 1993 העניקה לו ההסתדרות הציונית העולמית את פרס ירושלים. כמו כן, בשנת 1993, הוענק לו פרס המנהיגות הלאומית של הרבנים על ידי איגוד הקהילות היהודיות האורתודוקסיות של אמריקה (OU).
הרב ברנשטיין נפטר בניו יורק ביום ח' באדר ה'תשנ"ה (1995), והובא לקבורה בבית שמש.
לאחר פטירתו החליטו מנהיגי הסתדרות הרבנים והנהלת "ישיבת הדרום" לקרוא את בית הספר התיכון של המוסד לזכרו "חזון אליעזר".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-13 במרץ 1955 נישא לפנינה (פרל) מושל ובהמשך נולדו להם ארבעה ילדים.
הגותו

הרב ברנשטיין ראה את הרבנים באמריקה בעלי תפקיד קריטי בשמירה על היהודים מפני התבוללות ובשמירה על היהדות מפני הרפורמים והקונסרבטיביים.
התמודד גם עם נושא נישואי התערובת בארצות הברית, שבימיו גאה לשיאים חדשים. לטענתו, הדרך להתמודד היא חינוך מקטנות ואין מה לעשות לאחר שהנישואים נעשו.
ראה בשני הנושאים הללו מתפקידה העיקרי של הסתדרות הרבנים דאמריקה:
הרבנים באמריקה כמו בכל העולם המערבי נמצאים בחזית העיקרית של המאבק למען הבטחת קיומו הלאומי של העם היהודי. אחת הסכנות החמורות בפניהן עומד העם היהודי בתפוצות היא ההתבוללות והטמיעה בקרב הגויים..
הרב תמך במדינת ישראל והיה ציוני נלהב, הוא סבר שהיא הדבר המאחד את היהודים בארצות הברית.
חיבוריו

Challenge end Mission - חיבור על 25 השנים הראשונות של הסתדרות הרבנים דאמריקה (ניו יורק, 1982).
פנחס חורגין: חזון ומורשת – מבחר כתביו ודברים על חייו ומשנתו (בר-אילן. 1987. בספר יש גם מאמר מברנשטיין -"האדם וירושתו הספרותית"), ערך ביחד עם רפאל ינקלביץ.
The emergence of the English speaking Orthodox rabbinate (עבודת הדוקטורט שלו Yeshiva University, 1977).
Massad : printed in commemoration of the 25th anniversary ofthe founding of Massad camps (New York, N.Y : Massad Camps)
הערות שוליים

↑  שנה בשנה עמוד 223, באתר login.mgs.orot.ac.il
↑  שנה בשנה עמוד 322
אלמנטים

ערך זה עוסק בסדרת פסלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  יחיאל שמי
 תאריך יצירה:  1959-8
 טכניקה וחומרים:  ברזל
 ממדים בס"מ
 רוחב:  72
 גובה:  132
 עומק:  53
 נתונים על היצירה
 מיקום:  ישראל
"אלמנטים" היא סדרת פסלים שיצר הפסל הישראלי יחיאל שמי בין השנים 1958-1959. הפסלים משקפים את תקופת המעבר של שמי אל פיסול מופשט בברזל.
במחצית השנייה של שנות החמישים של המאה ה-20 נטש יחיאל שמי את הפיסול המסורתי באבן ובעץ ועבר לפסל בברזל. לאחר שהציג בשנת 1958 את "פסל לתערוכת העשור" (1958) נסע שמי לביקור באירופה, שם נחשף לפיסול בברזל של אמנים כאדוארדו צ'ילידה, דייוויד סמית, סזאר בלדסיני (César) ואחרים, ששמי עבד במנותק מהשפעתם עד אותה עת.
עם שובו לישראל יצר שמי סדרת פסלים מופשטים בגודל קטן ובינוני, שבהם אלמנטים גאומטריים עשויים ברזל היוצרים קומפוזיציה תלת־ממדית בחלל. בחלק מן הפסלים השתמש שמי במסגרת חיצונית שאליה מחוברים האלמנטים השונים, ואילו בחלק אחר מתאפיין בשימוש במעין "רגליים", בדומה ל"פסל לתערוכת העשור".
בראיון מאוחר תיאר שמי את הפסלים:
רציתי, במודע, להגיע לאובייקטיביות של הערכים הפלסטיים, תוך ניצול החומר ותכונותיו המיוחדות. עד אז, הייתי אומר, עבדתי בצורה יותר אמוציונאלית ואקספרסיבית. כשעשיתי את הפסלים האלה רציתי לתת לאוויר שבין האלמנטים לנשום, לתת לו משמעות בולטת, ברורה ודומיננטית. האוויר, הקניונים הפתוחים, קניונים של אור בתוך הפסל, הדגש על משקל הכובד בחלק העליון, כאפשרות מיוחדת אפינית לחומר; לתלות אלמנטים (הפסל במסגרת). עבדתי במודע בצורה המסתירה אמוציות.
מיכאל סגן כהן טען כי פסלים אלו מהווים חריגה של שמי אל פיסול מופשט לחלוטין בהיותה "מקדימה את זמנה ביחס לפיסול ברזל מופשט וגאומטרי בארץ, וכן מקומו של הפיסול המופשט הזה אצל שמי עצמו אשר פנה מתחילת שנות השישים לכיוון אחר, אקספרסיבי יותר".
חלק מן הפסלים הוצגו בתערוכה של שמי בגלריה בטי פרסונס בניו יורק בשנת 1960. בשנת 1976 הוצגו עבודות מן הסדרה בתערוכת יחיד בגלריה דבל. אחד מן הפסלים הוצג בשנת 2008 בתערוכה "לידת העכשיו, שנות השישים באמנות ישראל" במוזיאון אשדוד לאמנות.
הערות שוליים

↑  ראו: סגן כהן, מיכאל, יחיאל שמי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1997, עמ' 35.
↑  ראו: דבל, רות, "שיחה בין רות דבל לבין יחיאל שמי לקראת תערוכתו בגלריה דבל, באוגוסט 1976, כברי, 23 באוגוסט 1976", ארכיון גלריה דבל, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
↑  ראו: סגן כהן, מיכאל, יחיאל שמי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1997, עמ' 36.
↑  ראו: דבל, רות, "שיחה בין רות דבל לבין יחיאל שמי לקראת תערוכתו בגלריה דבל, באוגוסט 1976, כברי, 23 באוגוסט 1976", ארכיון גלריה דבל, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
אליעזר זוסמן סופר

| --- | --- |
רבה של פאקש
רבה של פאקש
 לידה:  1828 ו' באדר ה'תקפ"ח ברטיסלאבה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  1902 (בגיל 74 בערך) ט' בתשרי ה'תרס"ג פקש, הונגריה 
 מקום קבורה:  פאקש
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית
 מקום פעילות:  קישקונהלש, פאקש
 תקופת הפעילות:  ?–1902 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 רבותיו:  חת"ם סופר, ר' אברהם שמואל בנימין סופר, ר' משה שיק
 בני דורו:  הרב חיים סופר, הרב דוד לייב זילברשטיין
 חיבוריו:  ראו לקמן
 חתנים:  הרב עמרם פישר
 
הרב אליעזר זוסמן סופר (ו' באדר ה'תקפ"ח, פברואר 1828, ברטיסלבה - ט' בתשרי ה'תרס"ג, 10 באוקטובר 1902, פאקש) היה רב וראש ישיבה בקישקונהלש ובפאקש שבהונגריה, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בהונגריה בשלהי המאה ה-19.
תולדות חייו

נולד בברטיסלבה (פרסבורג) לרב מרדכי אפרים פישל סופר זוסמן, מתלמידי החת"ם סופר ובנו של ר' זוסמן סופר הראשון, וללאה בת הרב יהודה בריל.
למד בישיבת פרשבורג בשנותיו האחרונות של החת"ם סופר, ולאחר פטירתו למד כ-12 שנה אצל בנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר ה"כתב הסופר", שאימצו כבנו לאחר פטירת אביו, ואצל הרב משה שיק בירגין. נסמך לרבנות מידי הרב יחזקאל בנט מנייטרא. היה מחסידיו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז, ואף קיבל ממנו את השטריימל שלו, חרף התנגדותו הנחרצת של אביו לחסידות.
בשנת ה'תרי"ד נשא את יאכט בת הרב יואל אונגר, רבה של פאקש, ועבר להתגורר בסמיכות לחמיו, שם התמנה לדיין, מגיד וראש ישיבה. לאחר כארבע שנים נפטרה אשתו, והוא נשא את אחותה חיה שרה.
בשנת ה'תרי"ז נתמנה לרב העיר קישקונהלש (האלאש), וקיבל גם כתבי הסמכה מהקהילות הסמוכות מיישא (אנ'), פלדיהז (אנ') וסאבאד-סאלאש (אנ'), בנוסף לרבנותו בהאלאש, והוא הגיע לעיתים מזדמנות לדרוש בהן. הוא ייסד ישיבה בהאלאש, כמענה לסמינר שהוקם בעיר. לחם בנאולוגים שפעלו בעירו, בעיקר בתחום בית הכנסת. כשנבנה בית הכנסת החדש (1860), נאבק על כך שהבימה תעמוד במרכז בית הכנסת ולא בחזיתו, וכן שהמחיצות בין עזרת הגברים לעזרת הנשים תהיינה אטומות. לאחר שכמה נאולוגים דרשו להסיר את המחיצות ואיימו שאם המחיצות לא יוסרו הם יקימו בית כנסת ויפתחו את חנויותיהם בשבת, סירב להיענות לדרישותיהם. מאבקיו במשכילים ובנאולוגים הגיעו לידי החרמות והלשנות.
בשנת ה'תרל"ט, לאחר פטירת מהר"ם שיק, קיבל כתב רבנות מקהילת חוסט, אך הוא סרב. גם לכתב הרבנות שקיבל מקהילת פאפה סרב, משום שהבימה בבית הכנסת לא הייתה ממוקמת כמנהגי האורתודוקסים.
בשנת ה'תרמ"ו, לאחר פטירת חמיו, עבר למלא את מקומו ברבנות פאקש. מעברו לפאקש הגיע לאחר מאבק בין שתי הקבוצות העיקריות בקהילה, החרדים והמתחדשים.
בפאקש כיהן שנים רבות עד לפטירתו בט' בתשרי ה'תרס"ג (10 באוקטובר 1902), ונקבר בה. קהילת רבנותו הראשונה בהאלאש הנציחה אותו בלוח זיכרון גדול בכניסה לבית הכנסת.
התכתב עם רבני הונגריה בדורו, בהם הרב יהודה אסאד, הרב ירמיה לעוו, הרב ישעיה כ"ץ משארושפטק, הרב עמרם גרינוולד מצ'ורנה, הרב שמואל ארנפלד חותנו הרב יואל אונגר.
ספריו

ילקוט אליעזר - עניינים מלוקטים מהמדרשים על פי סדר הא'-ב', בתוספת ביאור. שלושה כרכים.
ילקוט סופר על ספר תהילים.
עט סופר - נושאים ("כללים") בהלכה. ארבעה כרכים.
דמשק אליעזר - על התורה. שני כרכים.
ספר המקנה - על הקניינים. שני כרכים.
מִלֵּאה קטורת - דרשות והספדים.
יד אליעזר - חידושי אגדה, נדפסו כנספח לספרו של אחיו "פלס חיים".
משפחתו ותלמידיו

אחיו:
הרב חיים סופר - רבן של מונקאטש ופשט ובעל "מחנה חיים".
הרב נפתלי סופר - רב ודרשן בטפולטשין, קדלבורג, ראזוביץ' ופטשיניידורף, בעל 'בית נפתלי', 'מטה נפתלי', 'שער נפתלי' ועוד.
ר' יעקב שלום.
בניו:
הרב ישראל מרדכי אפרים פישל סופר כיהן כרבה של שארוואר, בעל "זיכרון אפרים".
נכדו הרב מנחם סופר כיהן כרבה של טרגו מורש, בעל "מנחם משיב".
נכדו הרב יצחק צבי סופר כיהן כרבה של טמשוואר.
נכדו הרב אברהם יעקב סופר כיהן כרב בטט
בנו הרב יוסף לייב סופר כיהן כרבה של דרצ'קה (אנ') וממלא מקום אביו בפאקש, בעל "ילקוט סופר".
הרב שמעון סופר
הרב יהודה סופר
הרב שמואל בנימין סופר
חתניו:
הרב עמרם פישר
הרב יצחק יעקב בלום
תלמידיו:
הרב פנחס הכהן שטיינר - רבה של אולאק.
לקריאה נוספת

רבי שמחה בונם דוד סופר, תולדות רבי זוסמן סופר, ירושלים תשכ"ו, באתר אוצר החכמה.
שמואל הכהן וינגרטן, החתם סופר ותלמידיו, עמ' (סג-סה).
יוסף יצחק כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים עמ' .
שלמה שפיצר, קהילות הונגריה, עמ' .
הרב נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, עמ' 57 סימן 2646
הערות שוליים

↑  למרות שם המשפחה הזהה, אין לו קשר משפחתי לחת"ם סופר.
↑  אחותם של ר' נפתלי בריל רבה של ווארין ושל ר' לייב בריל רבה של שביקרק
↑  הרב זוסמן סופר התכתב עם ה"כתב סופר" בהלכה (שו"ת כתב סופר: אורח חיים כז; אורח חיים לד; אורח חיים סה; יורה דעה קג; אבן העזר ח; אבן העזר ט ובחידושיו למסכת גיטין דף ז
↑  "מלאה קטרות" דרוש יא
↑  גם עם מהר"ם שיק שמר הרב סופר על קשרים חמים והתכתב עמו בהלכה, והוא מוזכר בשו"ת מהר"ם שיק כ-40 פעם
↑  אביו כתב בצוואתו: "אין אני מסכים על החדשות שלובשים מלבושי חסידות ומתרשלים בלימוד בכלל... נא ונא שאל תפנו ימין או שמאל אפילו זיז כל שהוא מהמנהגים הישנים כי החדש אסור מן התורה בכל מקום" (יוסף צבי סופר, דברי סופרים, לונדון תשכ"ג, עמ' קג).
↑  ילקוט אליעזר, בית הכנסת
↑  ראו שו"ת מהר"ם שיק אורח חיים עז
↑  ראו מחנה חיים חלק ב חושן משפט לו, מהר"ם שיק אורח חיים סימן עב ופרי השדה חלק ג סימן נט
↑  הקהילות הסמוכות להאלאש שקיבלו את רבנותו עליהן המשיכו לקבל את רבנותו גם כשגר בפאקש הרחוקה
↑  בית הקברות בפאקש.
↑  ראו פרי השדה חלק ב סימן סו
↑  ילקוט אליעזר חלק ג
↑  הערות לספר "מוצל מאש" סימן כד
↑  ספר המקנה טו לד; יט ו; נ ד
↑  ספר המקנה ח ד
↑  חתן סופר סימן נה
↑  תשובות ריב"א חלק א סימן פב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306824305171  GND: 137631871  ISNI: 0000 0000 7737 6226  LCCN: n85074416  NTA: 294974512  SELIBR: 264283  VIAF: 100394991   WorldCat (עם VIAF): 100394991
אלמנט מטריצה

בפיזיקה, ובעיקר בתורת ההפרעות (מכניקת הקוונטים), "אלמנט המטריצה" מתייחס לאופרטור ליניארי של ההמילטוניאן בסימון דיראק. אלמנט המטריצה מתייחס להשפעה של ההמילטוניאן החדש.
אלמנט המטריצה בוחן את ההשפעה של המילטוניאן שהשתנה לאחרונה (כלומר הסופרפוזיציה הליניארית של הפוטנציאל האינטראקטיבי של המילטוניאן בתוספת אינטראקציה) על המצב הקוונטי.
ראו גם

כלל הזהב של פרמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארט רוק

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  רוק, אוונגארד, רוק ניסיוני, בארוק
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-60 המוקדמות, בריטניה וארצות הברית
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 כלים:  גיטרה - גיטרה בס - תופים - כלי מקלדת
 פופולריות מיינסטרים:  כמה להקות פופולריות בשנות ה-70; מאז הפופולריות ירדה
 תת-סוגות
 ארט פאנק
 נושאים קרובים
 רוק מתקדם, פוסט-רוק
 
ארט רוק (באנגלית: Art Rock; לעיתים מכונה בעברית רוק אמנותי) הוא סגנון מוזיקלי אשר התפתח מהרוק, עם השפעות אוונגארדיות וניסיוניות.
המונח כוון בשנות ה-70 של המאה ה-20 לתיאור מוזיקת הרוק של להקות כמו יס וג'נסיס, תחום שהיום מכונה רוק מתקדם. לפעמים עדיין נעשה שימוש במונח לתיאור רוק מתקדם, אם כי המונח קיבל תפנית והיום הוא מתאר משפחה גדולה יותר של סגנונות, שהמשותף להם הוא רוק שמולחן לשם ההישג האומנותי שבהלחנה, בניגוד לרוב מוזיקת הרוק שבה הדגשים הם על פרמטרים אחרים. יש המשתמשים במונח לתיאור מוזיקה אשר מתמקדת במרקם הקול ונוטה לתחום האוונגארד. אף על פי שהגדרות אלו אינן בעלות גבולות ברורים, ניתן לומר כי מוזיקת רוק אומנותי בדרך כלל מחושבת ונחשבת לאינטלקטואלית יותר מסגנונות הרוק האחרים.
להקות בולטות בסגנון זה כוללות את להקת רוקסי מיוזיק מאנגליה, להקת הנויז רוק הבאני בריינז מניו יורק, המשלבת בתוכה אלמנטים רבים של ארט רוק, וצמד Mecca Normal המנגן בסגנון רוק מלודי עם דגש על פרמטר האמנות.
אנג'לקורפס

אנג'לקורפס (Angelcorpse) הייתה להקת בלאקנד דת' מטאל מקנזס סיטי שבארצות הברית, שנוסדה בשנת 1995 על ידי הבסיסט לשעבר 
בלהקת אורדר פרום כאוס, פטה הלמקמפ.
היסטוריה

הלהקה נוסדה בשנת 1995 בהרכב של פטה הלמקמפ (שירה וגיטרה בס), ג'נה פלוביקי (גיטרה) וג'ון לונגסטרת' (תופים), והקליטה דמו בשם Goats to Azazel שהוביל אותם לחתימת חוזה עם חברת התקליטים Osmose Productions. אלבום הבכורה של הלהקה, Hammer of Gods, יצא לאור שנה לאחר מכן, ואחריו הצטרף ללהקה הגיטריסט ביל טיילור שהיה חלק מהאלבום הבא של הלהקה, Exterminate. לאחר מכן הצטרף המתופף טוני לאורנו אבל טיילור עזב. בשנת 2006 הלהקה התאחדה והקליטה אלבום חדש - Of Lucifer and Lightning. בשנת 2009 הלהקה הכריזה על פיצול והתפרקה.
דיסקוגרפיה

(1996) Hammer of Gods
(1998) Exterminate
(1999) The Inexorable
(2007) Of Lucifer and Lightning
חברי הלהקה > הרכב סופי

פטה הלמקמפ - שירה, גיטרה בס
ג'נה פלוביקי - גיטרה
ג'ון לונגסטרת' - תופים
חברי הלהקה > חברי עבר

טוני לאורנו - תופים
ביל טיילור - גיטרה
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של הלהקה באתר Allmusic
↑  מאמר על התפרקות הלהקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb177288048 (data)  ISNI: 0000 0004 6980 0313  MusicBrainz: 13f95a1b-00f2-4be9-9457-d24983e1bf2b  VIAF: 5676152563115215560008   WorldCat (עם VIAF): 5676152563115215560008
אמיר בנבג'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1968 (בן 56) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
אמיר בנבג'י (נולד ב-4 ביולי 1968) הוא חוקר ספרות ישראלי, מרצה בכיר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמכללה האקדמית ספיר.
ביוגרפיה

שירת בצה"ל בשנים 1986–1990. למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1993 קיבל תואר ראשון (בהצטיינות) בספרות השוואתית ובפילוסופיה. בשנים 1994–1995 למד ספרות גרמנית ופילוסופיה באוניברסיטת אלברט לודוויג בפרייבורג שבגרמניה. בשנים 1995–2003 למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וקיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "Dialectical Criticism: A Study of Adorno and Abramovich", שנעשתה בהנחייתם של רוברט אלטר ואנתוני קסקרדי. בשנים 2003–2005 עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2005 הצטרף לסגל המחלקה לספרות עברית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולסגל של המכללה האקדמית ספיר. בשנת 2011 הועלה לדרגת מרצה בכיר. תחומי מחקרו הם ספרות ההשכלה, אסתטיקה עברית מודרנית ותאוריה ספרותית. בשנים 2010–2017 היה עורך משותף של סדרת "מסה קריטית" שבהוצאת מכון "הקשרים" והוצאת דביר.
בשנת 2009 יצא לאור ספרו "מנדלי והסיפור הלאומי".
מתגורר בירושלים.
בספרו של נדב לפיד "תמשיך לרקוד" נכללת הנובלה "מי מחפש את אמיר בנבג'י". ב-1999 התבקש לפיד על ידי כתב העת "פנים" לכתוב פרופיל תרבותי-פוליטי של הדור שלו. הוא קרא כתבה דומה שהתפרסמה בכתב העת "פוליטיקה" בשנת 1989 וכל הכותבים בה, רונית מטלון, יאיר לפיד, עירית לינור ואהד פישוף, היו מוכרים לו במידה זו או אחרת. רק את אמיר בנבג'י, אחד הכותבים, שכתב את אחד הקטעים המרשימים ביותר בכתב העת ההוא, הוא לא הכיר, ולא ידע לאן התגלגל מאז. במקום לצאת ולחפש את בנבג'י, לפיד כתב סיפור בדוי שבו הוא יצא לחפש את אמיר בנבג'י. באחד הקטעים הוא פוגש את בני משפחתו הדמיונית של בנבג'י.
ספרים בעריכתו

אמיר בנבג'י, ניצה בן-דב וזיוה שמיר, מבטים מצטלבים: עיונים ביצירת א"ב יהושע הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010
אמיר בנבג'י וחנן חבר, ספרות ומעמד: לקראת היסטוריוגרפיה פוליטית של הספרות העברית החדשה, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014
הערות שוליים

↑  נדב לפיד, חקר הספרות | היהודים שיגעו את סבא, באתר הארץ, 1 ביולי 2009
↑  עודד מנדה לוי, על תמשיך לרקוד מאת נדב לפיד, באתר "מכונת קריאה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299832205171  ISNI: 0000 0000 7693 2112  LCCN: no2009120872  NTA: 326372695  SUDOC: 227622375  VIAF: 96820411   WorldCat (עם VIAF): 96820411
אנדסין

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  70%-50% של NaAlSi3O8  50%-30% של CaAl2Si2O8
 מערך קריסטלוגרפי:  טריקליני, חתך מלבני או ריבועי.  לא נפוצים גבישים מפותחים.
 צורת הגביש:  גרגרי. גבישים אנהדרליים בתוך מסת אם.
 צבע:  לבן או אפור
 ברק:  זגוגי עד עמום עקב בליה.
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  2 כיוונים כמעט ניצבים בכיוון אחיד.  מושלמת במישור אחד וטובה במישור השני.
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  6-6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.68-2.71 (בממוצע)
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  ביוטיט, הורנבלנדה, קוורץ, אורתוקלז
אַנְדֶסִין הוא מינרל סיליקטי השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה).
בדומה ללברדוריט, האנדסין מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה), המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט.
קשה למצוא בטבע גבישים מפותחים של המינרל. אנדסין מצוי בעיקר כגבישים משובצים בסלעי יסוד, כדוגמת הדיוריט או האנדזיט, ובסלע המותמר גנייס, בהם הוא מהווה חלק חשוב מהרכבם. האנדסין מצוי בסלעי האנדזיט שבהרי האנדים ומכאן שמו.