stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאשה חפץ
ביוגרפיה

יאשה חפץ נולד למשפחה יהודית בעיר וילנה שבצפון-מערב רוסיה (ליטא); ישנם חילוקי דעות באשר לשנת הולדתו – יש הקובעים אותה שנה או שנתיים מוקדם יותר (1900 או 1899). אביו, ראובן, היה מנצח התזמורת הסימפונית של וילנה, סבו ניסן היה מורה ידוע למוזיקה בוורשה. בעקבותיהם החל חפץ לנגן בכינור בגיל שלוש. בגיל חמש החל ללמוד בבית הספר למוזיקה בווילנה וחצי שנה מאוחר יותר הופיע בקונצרט הראשון שלו בווילנה. הוא היה ילד פלא, בגיל שבע, הופיע בנגינת הקונצ'רטו לכינור של פליקס מנדלסון. בשנת 1910 או מוקדם יותר (לפי "דער מאמענט") החל ללמוד בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג אצל ליאופולד אאואר. מגיל עשר הופיע בקונצרטים רבים במוסקבה, אודסה, ורשה, לודז',לונדון, פריס, ברלין, ווינה (פרטים על ילדותו והופעותיו פורסמו בעיתון "דער מאמענט" מיום 18.10.1911 עמוד 3 ). בגיל 12 ניגן בגרמניה ובסקנדינביה, ופגש לראשונה את פריץ קרייזלר בבית פרטי בברלין (אז אמר קרייזלר, אחרי שליווה את חפץ בן ה-12 בביצוע הקונצ'רטו של מנדלסון, "עכשיו כולנו יכולים לשבור את הכינורות שלנו על ברכינו"). בעקבות הצטיינותו, הספיק חפץ לבקר בחלק גדול מארצות אירופה עוד בטרם מלאו לו עשרים.
ב-27 באוקטובר 1917 ניגן חפץ לראשונה בארצות הברית; רסיטל זה בקרנגי הול היה לאגדה. הכנר מישה אלמן התלונן, "פיו, כמה חם כאן", ועל כך השיב לו ליאופולד גודובסקי, שישב לצדו, בשלוות נפש, "לא לפסנתרנים".
חפץ נשאר בארצות הברית והיה לאזרח אמריקני בשנת 1925. כשאמר להארפו מרקס (שהיה מעריץ גדול שלו), שהוא משתכר למחייתו כמוזיקאי מאז גיל שבע, ענה לו הארפו: "ולפני כן, אני מבין, היית סתם בטלן".
את ההקלטה המסחרית הראשונה שלו עשה חפץ ב-7 בנובמבר 1917 בחברת ויקטור טוקינג משין; כל משך הקריירה שלו כמבצע המשיך להקליט, תמיד לחברת RCA ויקטור.
חפץ הזמין מספר רב של יצירות, שהידועה ביניהן היא אולי הקונצ'רטו לכינור של סר ויליאם וולטון. הוא גם עיבד יצירות רבות, כמו "הורה סטאקאטו" של גריגורש דיניקו, צועני רומני, שעליו אמר חפץ, על פי השמועה, שהוא הכנר הגדול ביותר ששמע מימיו. חפץ היה גם פסנתרן מוכשר, ואפילו ניגן ג'אז לפני חיילים במחנות של בעלות הברית באירופה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הופיע חפץ בסרט "תנו להם מוזיקה" בו הוא מופיע בתור עצמו, ככנר מפורסם המונע סגירת בית ספר למוזיקה לילדי עניים. בסרט, חפץ מופיע בעיקר בפרקי נגינה. הסרט זכה להצלחה רבה.
ברשותו של חפץ היו הן סטרדיוואריוס והן גוארנרי דל ג'זו "אקס דוד" משנת 1740, שהעדיף לנגן בו והמשיך להחזיק בו עד מותו. הגוארנרי מוצג כיום במוזיאון לגיון הכבוד בסן פרנסיסקו, לפי צוואתו של חפץ. הצוואה מתירה להוציא את הכינור ולנגן בו "בהזדמנויות מיוחדות", בידי כנרים הראויים לכבוד.
בשנת 1972 הפסיק להופיע בקונצרטים ולהקליט, אם כי כישרונו כמבצע נותר כשהיה בעיני הקהל, לאחר יותר מיובל שנים. בשנים הבאות לימד באוניברסיטת דרום קליפורניה עם חברו גרגור פיאטיגורסקי. הוא נפטר בלוס אנג'לס מדום לב.
נכדו דני חפץ הוא מוזיקאי אמריקאי שהיה המתופף של להקת "מיסטר באנגל".
סגנון

לחפץ הייתה טכניקה ללא דופי וויבראטו אצבעות מהיר. הטכניקה הכמעט-מושלמת שלו והתנהגותו השמרנית על הבמה עוררו מדי פעם טענות שנגינתו מכנית מדי, אפילו קרה. אף על פי כן, רוב המבקרים תמימי דעים שהוא החדיר בנגינתו רגש ויראת כבוד לציפיות המלחין.
חפץ נהנה לנגן מוזיקה קאמרית ועשה זאת לעיתים קרובות. מבקרים שונים גורסים, שעל פי קנה המידה הביצועי של נגינתו כסולן, הצלחתו בהרכבים קאמריים הייתה מוגבלת משהו, כיוון שאישיותו האמנותית נטתה להאפיל על עמיתיו לנגינה. בין ביצועיו הקאמריים היו ההקלטות משנת 1940 של שלישיות מאת בטהובן, שוברט וברהמס עם הצ'לן עמנואל פויירמן והפסנתרן ארתור רובינשטיין, כמו גם הקלטה משותפת מאוחרת יותר עם רובינשטיין ועם הצ'לן גרגור פיאטיגורסקי, עמם הקליט שלישיות של ראוול, צ'ייקובסקי ומנדלסון.
הופעותיו בישראל

חפץ ביקר בארץ ישראל לראשונה באפריל 1926 ובביקור זה תרם כסף לבניית אולם קונצרטים שיישא את שמו. "אולם ישה חפץ" בתל אביב הפך לימים ל"קולנוע מתמיד" ולבסוף נהרס ובמקומו נבנה בנין מגורים.

ב-1933 בא לביקורו השני בארץ ישראל, והופיע בבימה מאולתרת בקיבוץ עין חרוד לפני בני הקיבוצים מכל האזור.

במאי 1950 הגיע לביקורו השלישי לכבוד מלאת שנתיים למדינה הצעירה. בביקור זה ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית את הקונצ'רטו לכינור של יוהנס ברהמס בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין. זו הייתה הפעם היחידה בה הופיעו שניהם בצוותא.
בביקורו הרביעי בישראל, בשנת 1953, כלל חפץ ברסיטלים שלו את הסונאטה לכינור מאת ריכרד שטראוס. באותו זמן ראו רבים בשטראוס מלחין נאצי, ויצירותיו היו אסורות, באופן לא רשמי, להשמעה בישראל, יחד עם אלה של ריכרד וגנר. אם כי עברו אז פחות מעשר שנים מאז השואה ועל אף פנייה של הרגע האחרון מצד שר החינוך הישראלי, חפץ טען כי "המוזיקה עומדת מעל גורמים אלה... לא אשנה את התוכנית שלי. יש לי זכות לקבוע את הרפרטואר שלי." במשך מסע הופעותיו התקבלה הסונאטה של שטראוס בדממת מוות. חפץ הותקף אחרי הרסיטל שלו בירושלים ליד מלון המלך דוד שבו שהה, על ידי אדם שחבט בזרועו הימנית במוט ברזל. כשהתוקף החל לברוח, הזעיק חפץ את מלוויו, שהיו חמושים, "תירו באיש הזה, הוא ניסה להרוג אותי". התוקף נמלט ומעולם לא נמצא. התקרית הגיעה לכותרות העיתונים וחפץ הכריז שהוא לא יפסיק לנגן את שטראוס. איומים המשיכו להגיע, מכל מקום, והוא השמיט את שטראוס מן הרסיטל הבא ללא הסבר. הקונצרט הבא שלו בוטל לאחר שזרועו הימנית החלה לכאוב. הוא עזב את ישראל ולא חזר אליה עד 1970.
במאי 1970 בא חפץ לישראל בפעם האחרונה, ביחד עם הצ'לן גרגור פיאטיגורסקי. הם הופיעו במשותף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בביצוע הקונצ'רטו הכפול של ברהמס, ללא ניצוח.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ', וירטואוזים: גדולי הכנרים מפגניני עד מידורי; עריכה: נח איתן, אור יהודה: זמורה ביתן, תשס"ד 2003
המבריח הקטן

המבריח הקטן (בפולנית: Mały szmugler) הוא שיר של המשוררת הפולנייה הנריקה לזוברט (1909–1942). הוא נכתב בגטו ורשה במהלך השואה, ומספר את סיפורו של ילד קטן התומך במשפחתו הרעבה על ידי אספקת מזון מ"הצד הארי", ובכך מאפשר את הישרדות משפחתו בעודו מסכן את חייו. הבית האחרון בשיר מבטא את פחדו של הילד ההרואי – לא ממותו שלו אלא ממה שיקרה לאמו שבמקרה של אובדן בנה תישאר ללא מזון.
האנדרטה לילדים קורבנות השואה בוורשה, ועליה הטקסט של "המבריח הקטן" בשלוש שפות
רקע היסטורי לשיר > גטו ורשה

בשנת 1941 הוקצו על ידי הנאצים מנות המזון הרשמיות היומיות שהופצו על בסיס כרטיסי הקצבה לפי מוצא: לגרמנים הוקצו 2,613 קלוריות ליום, לפולנים – 669, וליהודים – רק 184 קלוריות ביום, כמות שאינה מספקת להישרדות. כתוצאה מכך, לגטו ורשה היה צריך להבריח שמונים אחוז מכלל המזון שנצרך בפועל. רק אלה עם גישה למזון מוברח, והעשירים שיכלו להרשות לעצמם לקנות מוצרים בשוק השחור בגטו במחירים מופקעים, היו בעלי סיכוי משופר להישרדות. הילדים היו הדרך היעילה ביותר להביא אספקה מ"הצד הארי" מכיוון שהם יכלו לעבור בלא שיתגלו דרך פתחים קטנים בחומת הגטו ודרך תעלות ביוב בדרכם לגטו וממנו החוצה. ילדים אלה הצילו או האריכו את חייהם של מבוגרים רבים אבל רבים מהם נפלו בידי שוטרים גרמנים ונרצחו.
כבר בתקופת השואה זכה השיר "המבריח הקטן" לפופולריות ותורגם מפולנית ליידיש, הולחן, בוצע על ידי דיאנה בלומנפלד וזכה לשבחים. השיר – כפי שאמרה לזוברט עצמה באוגוסט 1941 – ריגש מאזינים בני התקופה עד כדי כך שעמנואל רינגלבלום דיווח שהיו בגטו שסברו שעם השחרור יש להקים אנדרטה המוקדשת למבריח האלמוני המתואר בשיר.
גטו ורשה חוסל על ידי הנאצים החל מיולי 1942 עד מאי 1943. מאות אלפי תושביו, אלה שלא מתו ברעב ומחלות, נרצחו, רובם בטרבלינקה, ואזור הגטו הושמד. מחברת השיר, הנריקה לזוברט, יחד עם אמה, בלומה לזוברט, נרצחו בטרבלינקה אף הן.
רקע היסטורי לשיר > קומפוזיציה

כפי שצוין על ידי חוקרי ספרות, דמותו של המבריח הקטן בשירה של לזוברט עברה אידיאליזציה. הנושא טופל גם בכתביו של בוגדן וויידובסקי (1930–1994).
רקע היסטורי לשיר > הנצחה

קטע בן שלושה בתים מהטקסט המקורי של השיר, יחד עם תרגומים באנגלית ובעברית, רשום על האנדרטה לזכר הילדים קורבנות השואה בוורשה, זכר ללמעלה ממיליון הילדים שנרצחו בשואה. כלשונה של ג'ני רוברטסון, אלפי אנשים מבקרים באנדרטה בכל שנה וקוראים את תמצית היצירה המפורסמת שנחקקה עליה, יצירה שכמו יצירות אחרות של לזוברט דיברו אל לב הקהל עוד במהלך קיומו של גטו ורשה.
רקע היסטורי לשיר > פרסום ראשון

השיר, שהולחן בתאריך לא ידוע, בערך ב-1941, קיבל את פרסומו הראשון באנתולוגיה של שירים על החוויה היהודית תחת הכיבוש הנאצי, אנתולוגיה שאסף המשורר הפולני מיכאי מקסימיליאן בורביץ' (1911–1987) והופיעה שנתיים לאחר המלחמה, בשנת 1947, תחת הכותרת השיר ישרוד בשלמותו (Pieśń ujdzie cało). בורביץ' היה ראש סניף קרקוב של הוועדה ההיסטורית היהודית שבחסותה פרסם את הספר. באותה שנה השתלטו הקומוניסטים על פולין והוא היגר לצרפת.
טקסט ותרגום

Przez mury, przez dziury, przez warty
Przez druty, przez gruzy, przez płot
Zgłodniały, zuchwały, uparty
Przemykam, przebiegam jak kot.
W południe, po nocy, o świcie
W zawieje, szarugę i skwar
Po stokroć narażam swe życie
Nadstawiam dziecinny swój kark.
Pod pachą zgrzebny worek
Na plecach zdarty łach
I młode zwinne nogi
A w sercu wieczny strach.
Lecz wszystko trzeba ścierpieć
I wszystko trzeba znieść
By Państwo mogli jutro
Do syta chleba mieć.
Przez mury, przez dziury, przez cegły
Po nocy, o świcie i w dzień
Zuchwały, zgłodniały, przebiegły
Przesuwam się cicho jak cień.
A jeśli dłoń losu znienacka
Dosięgnie mnie kiedyś w tej grze,
To zwykła jest życia zasadzka,
Ty, Mamo, nie czekaj już mnie.
Nie wrócę już do Ciebie
Nie dotrze z dala głos
Uliczny pył pogrzebie
Stracony dziecka los.
I tylko jedną prośbą
Na wargach grymas skrzepł
Kto tobie, moja Mamo
Przyniesie jutro chleb.
בעברית:
בין גדרות התיל ועיי החורבות,

בין חומות וסדקים וחיל המשמר,

בעקשנות באומץ ורעב מאד

חומק אני כמו עכבר
ואם יד הגורל תפתיעני,

כמו במשחק מחבואים,

תהיה זו מלכודת אשר תלכדני,

אַת אמא אל תחכי.
לעולם לא אשוב עוד אליך,

קולי מרחוק לא ישיגך

עפר הרחוב יכסני

אבוד גורלו של בנך.
ורק דאגה אחת

תקפא לי על השפתיים.

מי יביא לך, אימי, מחר

פת לחם וכוס של מים.
לקריאה נוספת

Pieśń ujdzie cało...: antologia wierszy o Żydach pod okupacją niemiecką, comp., ed., & introd. Michał Maksymilian Borwicz, Warsaw, [n.p.], 1947. (First instance of the poem's publication: pages 115–116.) (See on Google Books.)
Emanuel Ringelblum, "Children of the Warsaw Ghetto", Congress Bi-weekly, vol. 30, No. 7, 1 April 1963, New York, American Jewish Congress, 1963, pp. 13–18. (The poem is discussed on p. 16.)
Richard C. Lukas, Did the Children Cry?: Hitler's War against Jewish and Polish Children, 1939–1945, New York, Hippocrene Books, 1994. ISBN 0781802423ISBN 0781802423. (Includes a free, but very apt, translation of two stanzas of the poem, p. 31.)
Jenny Robertson, "Don't Go to Uncle's Wedding": Voices from the Warsaw Ghetto, London, Azure, 2000. ISBN 1902694112ISBN 1902694112. (Includes an English translation of the poem in blank verse, pp. 18–19.)
Diane Plotkin, "Smuggling in the Ghettos: Survivor Accounts from the Warsaw, Łódź, and Kraków Ghettos"; in: Life in the Ghettos during the Holocaust, ed. E. J. Sterling, Syracuse (New York), Syracuse University Press, 2005, pp. 84ff. ISBN 0815608039ISBN 0815608039.
Samuel D. Kassow, Who will Write Our History?: Emanuel Ringelblum, the Warsaw Ghetto, and the Oyneg Shabes Archive, Bloomington (Indiana), Indiana University Press, 2007. ISBN 9780253349088ISBN 9780253349088, ISBN 0253349087. (Includes an English translation of the first two stanzas of the poem in blank verse, p. 182.)
Barbara Engelking & Jacek Leociak, The Warsaw Ghetto: A Guide to the Perished City, tr. E. Harris, New Haven (Connecticut), Yale University Press, 2009, passim. ISBN 9780300112344ISBN 9780300112344, ISBN 0300112343. (Includes an English translation of the poem in blank verse, pp. 448–449.)
Patricia Heberer, Children during the Holocaust, introd. Nechama Tec, advisory committee Christopher R. Browning, et al., Lanham (Maryland), AltaMira Press (in association with the United States Holocaust Memorial Museum), 2011, pages 342ff. ISBN 9780759119840ISBN 9780759119840, ISBN 0759119848. (Includes a literal English translation of the poem in blank verse, p. 343.)
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of the Holocaust, ed. I. Gutman, vol. 2, New York, Macmillan Publishing Company, 1995, p. 1163, col. 1. ISBN 0028960904.
↑  Archiwum Ringelbluma: konspiracyjne Archiwum Getta Warszawy, vol. 2 (Dzieci–tajne nauczanie w getcie warszawskim), ed. R. Sakowska, Warsaw, Żydowski Instytut Historyczny IN-B [Instytut Naukowo-Badawczy], 2000, p. 26. ISBN 8385888462.
↑  Samuel D. Kassow, Who will Write Our History?: Emanuel Ringelblum, the Warsaw Ghetto, and the Oyneg Shabes Archive, Bloomington (Indiana), Indiana University Press, 2007, p. 182. ISBN 9780253349088, ISBN 0253349087.
↑  Encyclopedia of the Holocaust, ed. I. Gutman, vol. 4, New York, Macmillan Publishing Company, 1995, p. 884, col. 1. ISBN 0028960904. (See online.) Cf. The Ghetto Anthology: A Comprehensive Chronicle of the Extermination of Jewry in Nazi Death Camps and Ghettos in Poland, comp. & ed. R. Mogilanski, rev. & ed. B. Grey, Los Angeles, American Congress of Jews from Poland and Survivors of Concentration Camps, 1985, pp. 40 & 50. ISBN 978-0-9616450-0-7.
↑  Contemporary Jewish Writing in Poland: An Anthology, ed. A. Polonsky & M. Adamczyk-Garbowska, Lincoln (Nebraska), University of Nebraska Press, 2001, p. xxviii. ISBN 0803237219, ISBN 0803287674.
↑  Jenny Robertson, "Don't Go to Uncle's Wedding": Voices from the Warsaw Ghetto, London, Azure, 2000, p. 18. ISBN 1902694112.
↑  See Michał Maksymilian Borwicz.
↑  Pieśń ujdzie cało...: antologia wierszy o Żydach pod okupacją niemiecką, comp., ed., & introd. M. M. Borwicz, Warsaw, [n.p.], 1947, pp. 115–116.
↑  מתוך: ישראל גוטמן ונעמה גליל, שואה וזיכרון, עמ' 58.
בריכת שחייה

ערך זה עוסק במבנה ארכיטקטוני המשמש לפעילות ספורטיבית ופנאי. אם התכוונתם לסרט בשם זה, ראו .
בריכת שחייה חצי אולימפית, ישראל
בריכת שחייה פרטית
בריכת שחייה היא בריכה המשמשת לפעילות פנאי, לנופש ולספורט ומאפשרת למשתמשים בה לשחות במים, לקפוץ לתוכם, לצלול בהם או לשחק בהם.
ניתן לבנות בריכות בתוך הקרקע (בריכות בתוך הקרקע) או לבנות מעל פני הקרקע (כקונסטרוקציה עצמאית או כחלק מבניין או מבנה אחר גדול יותר), וניתן למצוא אותן כמאפיין על גבי ספינות אוקיינוס וספינות שייט. בריכות קרקע בנויות לרוב מחומרים כמו בטון, אבן טבעית, מתכת, פלסטיק, קומפוזיט או פיברגלס, ויכולות להיות בגודל ובצורה מותאמים אישית או לבנות בגודל סטנדרטי, הגדול שבהם הוא בגודל אולימפי. הן מלאות מים מתוקים או מי ים. לרוב מוכנסים למי הבריכה כימיקלים (כגון תרכובות כלור) המשמשים לטיהור המים ולמניעת העברת מחלות בין המתרחצים.
ישנם בריכות המיועדות לפעילות גופנית, ונפוצות בעיקר במרכזי כושר ומועדוני בריאות ומועדונים פרטיים. מתקנים חינוכיים כמו בתי ספר, תיכוניים ואוניברסיטאות יש לפעמים בריכות לשיעורי חינוך גופני, פעילויות פנאי, פנאי ואתלטיקה תחרותית כמו קבוצות שחייה. ישנם בריכות לבילוי ובריכות ציבוריות (חיצוניות או מקורות). ייתכן שלמלונות יהיו בריכות זמינות עבור האורחים שלהם לשימוש בשעות הפנאי שלהם, וכמו כן גם במתחמי דירות עשויים להיות גם בריכות לשימוש התושבים. ג'קוזי וספא הם בריכות מלאות במים שמחממים ואז משמשים להרפיה או הידרותרפיה. ישנן בריכות שחיה שנועדו בעיקר לצלילה, ספורט מים ופליזיותרפיה, כמו גם להכשרת מצילים ואסטרונאוטים.
בריכת השחייה במלון הילטון תל אביב
היסטוריה > טרום מודרני

העתיקה בבריכות השחייה שהתגלו היא "הבריכה הגדולה" שהתגלתה במואנג'ודארו שבפקיסטן. בריכה זו נחפרה בראשית האלף השלישי לפנה"ס, וממדיה 12 על 7 מטרים. הבריכה בנויה לבנים והייתה מטוייחת בזפת.
בריכות שחייה נבנו ביוון העתיקה וברומא העתיקה לצורך ספורט, לצורך משחקים ימיים (ספינות ניהלו קרבות דמה בבריכות אלה), ולצורך אימוני חיילים. לקיסרים רומיים היו בריכות שחייה פרטיות שבהן נשמרו גם דגים. בהרודיון בנה המלך הורדוס בריכת ענק שהכילה כ-10,000 מטר מעוקב של מים.
בריכת השחייה המחוממת הראשונה נבנתה על ידי גאיוס מאסנס (Gaius Maecenas) בגנים שלו על גבעת אסקילין ברומא, כנראה מתישהו בין 38 ל-8 לפני הספירה. גאיוס מאסנס היה יועץ אימפריאלי עשיר של אוגוסטוס ונחשב לאחד הפטרונים הראשונים של האמנויות.
סינהלים עתיקים בנו זוג בריכות בשם "קוטאם פוקונה" בממלכת אנורדאפורה, סרי לנקה, במאה ה-6 לספירה. הם היו מעוטרים במדרגות, פנקאלות או סירים של שפע, ובעיצוב מגילה.
היסטוריה > המאות ה-19 וה-20

בריכות שחייה הפכו פופולריות בבריטניה באמצע המאה ה-19. כבר בשנת 1837, שש בריכות מקורות עם קרשי צלילה היו קיימות בלונדון, אנגליה. "מועדון השחייה מיידסטון" במיידסטון, קנט, נחשב למועדון השחייה העתיק ביותר ששרד בבריטניה. הוא הוקם בשנת 1844, בתגובה לחששות בנוגע לסכנת טביעה בנהר מדווי, במיוחד מכיוון שמצילים עתידיים טבעו לעיתים קרובות בנהר מכיוון שהם עצמם לא יכלו לשחות למקום מבטחים. חברי המועדון נהגו לשחות בנהר מדווי, והיו מקיים מרוצים, תחרויות צלילה ומשחקי כדור מים. "העיתון הדרום מזרחי" ביולי 1844 דיווח על "מסיבת ארוחת בוקר מימית": קפה וביסקוויטים הוגשו על רפסודה צפה בנהר. הקפה חומם באש; חברי המועדון נאלצו לשתות מים וקפה בו-זמנית. השחיינים האחרונים הצליחו להפיל את הרפסודה, כל זאת שימש כבידור ושעשוע של 150 צופים.
אגודת השחייה החובבת נוסדה בשנת 1869 באנגליה, ומועדון השחייה של אוקספורד בשנת 1909. נוכחותם של מרחצאות מקורים באזור המרוצף של רחוב מרטון עשויה הייתה לשכנע את האנשים הרגילים שלא היו שחיינים מקצוענים. אז, המתרחצים הפכו בהדרגה לשחיינים, ובריכות הרחצה הפכו לבריכות שחייה. בשנת 1939, אוקספורד יצרה את הבריכה המקורה הציבורית הגדולה הראשונה שלה בטמפל קאולי.
עם תחילת המשחקים האולימפיים בשנת 1896 והפיכת השחייה לספורט אולימפי, נבנו בריכות שחייה בכל רחבי העולם. בשנת 1907 נבנתה בפילדלפיה הבריכה התחרותית הראשונה. לאחר מלחמת העולם הראשונה גדל העניין הציבורי בשחייה תחרותית, נקבעו סטנדרטים לתחרויות והמשתתפים בהן הפסיקו להיות חובבנים והחלו להתאמן באופן קבוע. לצרכים אלו נבנו בארצות רבות בריכות שחייה לצורכי תחרות ואימונים.
בריכת השחייה הראשונה שיצאה לים על ספינת אוקיינוס הותקנה על ספינת הים האדריאטי של הווייט סטאר ליין בשנת 1906. בריכת השחייה הציבורית הידועה ביותר בארצות הברית, בריכת אנדרווד, ממוקמת בבלמונט, מסצ'וסטס.
העניין בשחייה תחרותית גדל בעקבות מלחמת העולם הראשונה. הסטנדרטים השתפרו וההכשרה הפכה חיונית. בריכות שחייה ביתיות הפכו פופולריות בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה והפרסום שניתן לספורט השחייה על ידי סרטים הוליוודיים כמו "בת הים השווה מיליון דולר" של אסתר ויליאמס הפך את הבריכה ביתית לסמל סטטוס רצוי. קצת יותר מ-50 שנה מאוחר יותר, בריכת השחייה הביתית או המגורים היא מחזה נפוץ. כמה מדינות קטנות נהנות מתעשיית בריכות שחייה משגשגת (למשל, פופ ניו זילנדי 4,116,900 - מחזיק בשיא בריכות לנפש עם 65,000 בריכות שחייה ביתיות ו-125,000 בריכות ספא).
בניין בריכת שחייה מבטון לבן בן שתי קומות המורכב מנפחים מעוקבים אופקיים שנבנה בשנת 1959 במכללה הצבאית של רויאל רודס נמצא בפנקס הקנדי של מקומות היסטוריים.
היסטוריה > המאות ה-19 וה-20 > שיאי עולם

על פי שיאי גינס, בריכת השחייה הגדולה בעולם היא בריכת מי הים סן אלפונסו דל מאר באלגררובו, צ'ילה. אורכו 1,013 מטרים ושטחו 8 דונם. עומקו 3.5 מטרים. הוא הושלם בדצמבר 2006.
בריכת הגלים המקורה הגדולה בעולם נמצאת בפארק המים DreamWorks בתוך מתחם הקניות והבידור American Dream במתחם הספורט Meadowlands באיסט רתרפורד, ניו ג'רזי, ארצות הברית, והבריכה המקורה הגדולה ביותר בצפון אמריקה נמצאת במעבדת הציפה הנייטרלית במתקן האימונים של סוני קרטר ב-NASA JSC ביוסטון.
בשנת 2021, Deep Dive Dubai, הממוקמת בדובאי, איחוד האמירויות הערביות, הוסמכה על ידי ספר השיאים של גינס כבריכת השחייה העמוקה ביותר בעולם שמגיעה ל-60 מטר. בריכת השחייה Y-40 במלון Terme Millepini בפאדובה, איטליה, החזיקה בעבר בשיא, 42.15 מטרים, מ-2014 עד 2021.
בריכת Fleishhacker בסן פרנסיסקו הייתה בריכת השחייה החיצונית המחוממת הגדולה ביותר בארצות הברית. היא נפתחה ב-23 באפריל 1925, גודלה 300 על 50 מטרים והיה כה גדול עד שהמצילים נזקקו לקיאקים לסיור. הוא נסגר ב-1971 בגלל ביקוש נמוך.
באירופה, בריכת השחייה הגדולה ביותר נפתחה בשנת 1934 באלבלג (פולין), ומספקת שטח מים של 361,000 רגל רבוע.
אחת מבריכות השחייה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, נוצרה לכאורה במוסקבה לאחר שארמון הסובייטים לא הושלם. יסודות הארמון הוסבו לבריכת שחייה באוויר הפתוח של מוסקבה לאחר תהליך דה-סטליניזציה. עם זאת, לאחר נפילת הקומוניזם, קתדרלת ישו נבנתה מחדש במקום בין 1995 ל-2000; הקתדרלה הייתה ממוקמת שם במקור.
ההערכה היא כי בריכת השחייה הגבוהה ביותר נמצאת ביאנגבאג'ין (טיבט, סין). אתר נופש זה ממוקם בגובה 4,200 מטרים AMSL ויש לו שתי בריכות שחייה מקורות ובריכת שחייה חיצונית אחת, כולן מלאות במים ממעיינות חמים.
סוגי בריכות

בריכות יכולות להיות במבנה סגור או בשטח פתוח. הם יכולים להיות בכל גודל וצורה, וכן בתוך הקרקע או מעל הקרקע. רוב הבריכות הן מתקנים קבועים, בעוד שאחרות הן מבנים זמניים, מתקפלים.
סוגי בריכות > בריכות פרטיות

בריכות המצויות בבתים פרטיים מאפשרות לבעלי הבית להשתמש בבריכה לצורכי נופש ופנאי מבלי להצטרף לבריכה ציבורית. בריכות אלה לרוב קטנות במידותיהן. חלק מהבריכות מותקנות מתחת לפני הקרקע על ידי חפירת בור בגינת המבנה, ואילו אחרות נבנות מעל פני הקרקע ונכנסים אליהם באמצעות טיפוס לפני הבריכה.
סוגי בריכות > בריכות לילדים

בריכות זמניות זולות. ניתן לקנותן בחנויות ולפרק אותן לאחר הקיץ. הן משמשות בעיקר בחוץ, בחצרות, הן בדרך כלל רדודות, ולעיתים קרובות הצדדים שלהן מנופחות באוויר כדי שיישארו קשיחים ועומדים. בסיום השימוש ניתן לשחרר את המים והאוויר וניתן לקפל בריכה מסוג זה לאחסון נוח. הן נחשבות בענף בריכות השחייה כבריכות "שכשוך" המיועדות לצינון ולשעשע פעוטות וילדים, לא לשחייה, ומכאן השם החלופי של בריכות "ילדים".
סוגי בריכות > בריכות ציבוריות

בריכות שחייה ציבוריות מהוות לרוב חלק מאתר המשמש לפנאי ונופש. אתר זה כולל בדרך כלל בריכה מחוממת לעונת החורף, בריכה בלתי מקורה, ולרוב בלתי מחוממת לעונת הקיץ, בריכה רדודה עבור ילדים וכן אזור המכיל מתקני ספורט כגון: סאונה, חדר כושר וג'קוזי.
מרבית בריכות השחייה הציבוריות הן מלבניות ואורכן 25 או 50 מטרים, אולם בריכות ציבוריות יכולות להיות גם בצורות שונות, ולכלול מפלי מים, מזרקות, מגלשות מים, מכונות גלים היוצרות בברכה גלים המדמים את גלי הים, וכן איים בבריכה ועליהם מסעדות.
בקרבת מתקני הבריכה מצויים חדרי הלבשה, מקלחות ותאי אחסון לחפצי המתרחצים.
מלונות רבים מאפשרים לאורחיהם שימוש בבריכה, הן לצורכי ספורט והן לצורכי פנאי. מלונות עסקים כוללים לרוב בריכות פנימיות מחוממות כחלק ממתקני הספורט של המלון. מלונות נופש, המצויים באתרים חמים יותר יכילו בריכות חיצוניות וכן מתקנים נוספים להנאה, כגון מגלשות מים.
פארקים ציבוריים יכולים להכיל בריכות רדודות לפעוטות. בריכות אלה לרוב עגולות או אליפטיות, ואין בהם מתקני סינון ולכן יש להחליף את מימיהם מדי יום.
סוגי בריכות > בריכות אימון

בריכות אימון או מכונות בריכה הן בריכות אישיות המאפשרות לאדם אחד להתאמן בשחייה. בריכות אלה הן בדרך כלל ברוחב של 2.5 מטרים על 5 מטרים, ומאפשרות לשחיין לשחות במקום כנגד זרם מים, או כנגד מתקן המחזיק אותו במקום (מתקן קשירה).
סוגי בריכות > בריכות תחרותיות

הפדרציה הבינלאומית לשחייה (Federation Internationale de la Natation) קבעה
סטנדרטים מקובלים בכל העולם לבריכות שחייה תחרותיות - אורכן צריך להיות 25 או 50 מטרים, ועומקן לפחות 1.35 מטרים.
בריכות תחרותיות הן לרוב בבניין מקורה, ומחוממות כל השנה.
בריכת שחייה אולימפית היא בריכה המתאימה לכללי FINA לבריכות מסוג זה. אורכה 50 מטרים, רוחבה 25 מטרים והיא מחולקת לשמונה מסלולים לפחות שרוחב כל אחד מהם 2.5 מטרים, וכן שני מסלולי קצה שרוחבם 2.5 מטרים. על פי הכללים, מי הבריכה צריכים להיות בטמפרטורה קבועה של בין 25–28 מעלות צלזיוס, ורמת התאורה קבועה ברמה של 1,500 לוקס. עומק הבריכה צריך להיות 2 מטרים לפחות. כמו כן התקנות קובעות את צבע החוט המפריד בין המסלולים, את הסימונים המראים את התקדמות השוחה לאורך הבריכה (סימונים מצויים כל שני מטרים לאורך החבל המפריד בין המסלולים).
ניתן להתייחס לבריכה מהירה או איטית, בהתאם לפריסה הפיזית שלה. שיקולי תכנון מאפשרים הפחתת התנגדות השחייה כדי שתהיה מהירה יותר: כלומר, עומק בריכה מתאים, ביטול זרמים, הגדלת רוחב הנתיב, קווי נתיבי מרוץ ומרזבים סופגי אנרגיה ושימוש בהידראוליות, אקוסטיות והארה חדשניות אחרות.
סוגי בריכות > סוגי בריכות אחרים > ג'קוזי

ג'קוזי הוא מתקן המצוי לרוב כחלק ממתקני הספא הכוללים גם סאונות. הג'קוזי הוא בריכה קטנה, מחוממת לטמפרטורות שבין 30 ל-40 מעלות צלזיוס, ובה זרם אוויר יוצר בועות אוויר וזרמים במים. בריכות אלה מיועדות לשחרור והרפיית שרירים ולהנאה. מספר המשתמשים בג'קוזי משתנה לפי גודלו.
בשל גודלה הקטן של בריכה זו, לא ניתן לשחות בה, והמשתמשים לרוב יושבים על מושבים המותקנים בדפנות הבריכה.
סוגי בריכות > בריכות אוקיינוס

בתחילת המאה ה-20, במיוחד באוסטרליה, נבנו בריכות אוקיינוס בדרך כלל על ידי סגירת חלק ממדף הסלע בחופי הים, כאשר מים זרמו לתוך הבריכות על ידי הצפה ממכלי גאות או על ידי הצפה רגילה מעל דופן הבריכות בשעת הגאות. בכך נמשכה מסורת קדם-אירופית של רחצה בבריכות סלעים, כאשר רבים מהאתרים הנוכחיים הורחבו מאתרים ששימשו את האוסטרלים האבוריג'ינים או המתיישבים האירופים המוקדמים. רחצה בבריכות אלו הייתה יותר בטוחה משחייה בים סוער. לעיתים קרובות היו בריכות נפרדות לנשים ולגברים, או שהבריכה הייתה פתוחה לכלל המינים בזמנים שונים, עם הפסקה שבה המתרחצים יכלו ללכת בפרטיות ללא חשש מציצנות.
בריכות אלו היו מבשרי הבריכות ה"אולימפיות" המודרניות. מאוחר יותר התפתחו מהן בריכות לצד הים או הנמל, שהזרימו מי ים באמצעות משאבות. בריכה מסוג זה הייתה מגרש האימונים של השחיינית האולימפית דאון פרייזר האוסטרלית.
יש כ-100 מרחצאות אוקיינוס בניו סאות' ויילס, החל מבריכות קטנות באורך של כ-25 מטרים וב"גודל אולימפי" (50 מטרים) ועד לגדולות מאוד, כמו מרחצאות בגודל 50 × 100 מטרים בניוקאסל. הכניסה לרוב הבריכות היא ללא תשלום, למעט בריכות אחדות, כגון בריכת Bondi Icebergs Club בחוף בונדי. למרות הפיתוח של בריכות עם כלור ומחוממות, בריכות האוקיינוס נותרו בילוי פופולרי בניו סאות' ויילס.
בריכת אוקיינוס טבעית למחצה קיימת בחוף המרכזי של ניו סאות' ויילס. היא נקראת "חור בוגי" (Bogey Hole).