stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה שמידע
ביוגרפיה > יצירתו

תלמידיו הוציאו לאור חבורות וקונטרסים משיעוריו על מסכתות מסדר נשים וסדר נזיקין.
ביוגרפיה > משפחתו

רעייתו גיטל היא מנהלת בית יעקב באשקלון.
גיסיו הידועים הם הרב ברוך מרדכי אטינגר, ראש ישיבת כנסת יחזקאל באלעד והרב אהוד איזנטל המשמש כר"מ בישיבת גרודנא אשדוד. 
בנו הרב יעקב שמידע הוא ראש כולל לאברכים באשדוד והחל מחנוכה תשפ"ד מונה לכהן כאחד מצוות הישיבה. בנו הרב חיים זאב שמידע הוא ראש ישיבת אור אפרים באלעד, כשאחיו הרב מנחם שמידע מכהן כר"מ בישיבה זו.
הערות שוליים

↑  ישראל כהן, ‏הממשיך של ראש ישיבת גרודנא: הגאון רבי משה שמידע, באתר כיכר השבת, 11 בנובמבר 2015
↑  ישראל כהן, ‏לאחר פטירת הגר"ש: הוקמה "מועצת" של רבני 'בני תורה', באתר כיכר השבת, 25 בפברואר 2018; משה ויסברג, תיעוד וסיקור: החלטות המועצת הראשונה של בני תורה, באתר בחדרי חרדים, 5 במרץ 2018
נח"ל תרשיש

| --- | --- |

בית כנסת בשארם א-שייח', ועליו שלט "בית הכנסת מרחב שלמה"
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מרחב שלמה
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  16 בדצמבר 1956
 גובה:  1.0 מטרים
 סיבת נטישה:  נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957)
 תאריך נטישה:  מרץ 1957
 אזור זמן:  UTC +2
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףנחל-תרשיש(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףנחל-תרשיש
נח"ל תרשיש (נקראה גם נח"ל אופיר) הייתה היאחזות נח"ל שהוקמה על ידי הנח"ל ב-1956, לאחר מבצע קדש - הראשונה מתוך שתי ההיאחזויות שהוקמו במרחבי סיני ורצועת עזה. ההיאחזות הוקמה בדרום סיני, לחוף מפרץ שלמה. מיקומה של ההיאחזות היה מבודד מאד: היישוב הישראלי הכי קרוב אליה היה אילת שהייתה מרוחקת ממנה בכ-185 ק"מ בקו אווירי אך גם לשם לא היה כביש ישיר. ההיאחזות כללה יישוב צבאי של הנח"ל לצד יישוב דייגים אזרחי, כמו בשאר ההיאחזויות.
הקמת ההיאחזות

ב-14 בדצמבר 1956, קצת יותר מחודשיים אחרי סיום הלחימה ועשרה ימים אחרי שצה"ל החל לסגת מסיני לפי החלטת האו"ם, הוציא סא"ל משה גת, סגן מפקד הנח"ל, מסמך שכותרתו "פקודה בדבר הקמת היאחזות נח"ל כ"ב 'אופיר' במפרץ שלמה". המסמך, המוגדר "סודי", הופץ לאג"ם מבצעים, לאגף הנוער והנח"ל ולמפקדת מרחב שלמה. במסמך נכתב:
"במגמה להבטיח מעבר חופשי לצי ישראל במפרץ אילת, תוקם היאחזות נח"ל במפרץ שלמה (שארם א-שייח') ההיאחזות במפרץ שלמה תעסוק בענף הדיג במפרץ אילת ובים סוף. לצורך זה תקבל ספינות דיג אשר באמצעותן יוכלו חברי ההיאחזות לדוג ולפתח את הענף"
באותו יום שלח רס"ן ישראל שרגא, קצין מטה מבצעים במחלקת מבצעים, מכתב "סודי, על ידי רץ מיוחד", ללשכת הרמטכ"ל בנוגע ל"היאחזות נח"ל (דייגים) במפרץ אילת", שנועדה לעלות על הקרקע כעבור יומיים, ב-16 בדצמבר. המכתב של שרגא מפורט מאוד. פיקוד הנח"ל יקצה כ-50 איש, חיל האוויר יטיס אותם לשארם א-שייח, הסוכנות היהודית תממן את הקמת ההיאחזות, חיל הים יעביר את הציוד הנדרש באוניית "מלכת שבא", וגם "ימסור להיאחזות ביום עלותה את סירת המנוע (שלל) אשר במפרץ שלמה במצבה הנוכחי".
תאריך הקמתה הרשמי של ההיאחזות הוא 16 בדצמבר 1956. להיאחזות הטיסו מספר דייגים מנוסים מראש הנקרה שילמדו את החיילים לדוג. החיילים התפרנסו מדיג ועסקו בעיקר במלאכה זו. חלק מהדגים נאכלו במקום וחלקם נשלח צפונה בשתיים - שלוש טיסות בשבוע.
הפינוי

ב-7 בנובמבר 1956, פחות משבוע אחרי סיום הקרבות, החליטה עצרת האו"ם להורות לישראל לסגת אל הגבול הבינלאומי. בן-גוריון, בעל כורחו, הסכים. בתחילת דצמבר נסוג צה"ל למרחק 50 ק"מ מהתעלה, ב-9 בינואר החל השלב השני של הנסיגה, וב-22 בינואר השלימה ישראל את הנסיגה כמעט מכל סיני, למעט רצועה על החוף בין אילת לשארם א-שייח' ולמעט רצועת עזה. ובכל זאת, ישראל המשיכה להתנהג כאילו שארם א-שייח' תישאר בשליטת ישראל.
ב-24 בפברואר פונו חיילי הנח"ל מההיאחזות בשארם א-שייח'. הנימוק הרשמי: יקר מדי להחזיק אותם שם. מאחור נשארו עוד כ-15 דייגים, וכוח צבאי. אבל גם הם פונו בסופו של דבר.
ב־8 במרץ סיים צה"ל להתפנות בלחץ בינלאומי גם מרצועת עזה וממצרי טיראן.
ראו גם

נח"ל רפיח
אופירה
נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957)
הערות שוליים

↑  השנייה הוקמה ברפיח ונקראה נח"ל רפיח
| ישובי סיני שפונו במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים או הסכמים אחרים |
| --- | --- | --- |
| יישובי חבל ימית | אבשלום • אוגדה • דקלה • חולית • חרובית • חצר אדר • ימית • מחנה נורית • מעוז הים • נאות סיני • ניר אברהם • נתיב העשרה • פריאל • פרי גן • סופה • עצמונה • שדות • תלמי יוסף |  |
| יישובי מרחב שלמה | אופירה • די זהב • נביעות • שלהבת • זהרון |  |
| נוספים | קדש ברנע • נח"ל ים • נח"ל תרשיש |  |
נחום תא-שמע

נחום תא-שמע (נולד ב-22 ביוני 1953) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כקשר בקבוצות הפועל ירושלים, הפועל חיפה ובית"ר ירושלים, וכן בנבחרת ישראל.
קריירה

עמדתו במגרש ברוב חייו הייתה עמדת הקשר האחורי והוא הצטיין בבעיטותיו החזקות ובכושרו הרב.
רוב חייו שיחק תא-שמע בהפועל ירושלים, בה הוא נחשב עד היום לאחד מסמליה הבולטים. היה שותף לזכייתה ההיסטורית בגביע המדינה בשנת 1973, ואף כבש את אחד משני השערים במשחק.
כשחקן הפועל ירושלים רשם נחום תא-שמע שתי הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ישראל, הראשונה נגד ארצות הברית ב-1973 והשנייה נגד יוון שש שנים מאוחר יותר.
העברתו של נחום תא-שמע ליריבה העירונית בית"ר עוררה מחלוקות וריבים בין אוהדי הקבוצות ומנהליה. על אף ההדים שעוררה, העברתו לא נחשבה למוצלחת, ותא-שמע סבל מפציעות חוזרות ונשנות שהשביתו אותו מפעילות (קרע במיניסקוס).
לאחר פרישתו מכדורגל, אימן תא-שמע בין היתר את מכבי עירוני אשדוד בעונת 1986/1987. וכן קבוצות נוער וכיום הוא מתגורר בירושלים ומאמן את קבוצת הנוער של הפועל קטמון ירושלים.
נחום תא-שמע, אשר מכונה על ידי אוהדי הפועל ירושלים בשם "מספר 5 האגדי", בעט את בעיטת הפתיחה במשחק השני של קבוצת הפועל קטמון ירושלים, ומונה כחבר בהנהלת הקבוצה על תקן "שחקן עבר בהפועל ירושלים"
כיום נחום משמש כסקאוט וכיועץ לסוכנות שחקני הכדורגל TFM.
בנו בני תא-שמע הוא סוכן שחקני כדורגל.
נחל קודמני

שער השטן (Devil's Gate) בוויומינג, דוגמה לנחל מאוחר למבנה. הנהר סוויטווטר התחתר לעומק, וכשפגש ברכס הגרניט  הקבור, חצב בו קניון.
נחל קודמני הוא נחל או נהר ששמר על מסלולו ותבניתו המקוריים למרות שינויים בטופוגרפיה של המסלע שמתחתיו. דוגמה: נהר שדגם אגן הניקוז שלו סעיפי יכול לחצות אזור ההולך ומתרומם עקב פעילות טקטונית איטית. במקביל להתרוממות האזור הנהר חוצב את דרכו ברכס המתרומם תוך יצירת קניון עמוק. הנהר לכן שומר על תבנית דגם הניקוז הסעיפי אף על פי שהוא זורם בתבנית נוף שבמצב אחר הייתה מייצרת דגם ניקוז מקבילי.
נחל מאוחר למבנה הוא נחל או נהר שנוצר על גבי שכבות אופקיות השוכבות על גבי סלעים בדרגות קשיות שונות שעברו קימוטים ושבירות. הנחל חותר דרך השכבות האופקיות, ושומר על מסלולו ותבניתו למרות השינויים במסלע דרכו הוא עובר. בשכבות קשות הנהר חוצב קניונים וממשיך במסלולו כמקודם.
דוגמאות

הנהרות ברכס ההימלאיה הם דוגמאות טובות לנהרות קודמניים. נהרות אלו החלו לזרום לפני שרכס ההימלאיה החל להתרומם. מקורותיהם של הנהרות אינדוס ובראהמאפוטרה שוכנים בצד הטיבטי וכיום הם חוצים את רכסי ההרים תוך חציבת קניונים עמוקים.
הנהר קולורדו חצב את הגרנד קניון כאשר רמת קולומביה התרוממה בין לפני 5 ל-2.5 מיליון שנים.
שערי הברזל הוא קניון שחצב הדנובה במפגש הרי הקרפטים עם הרי הבלקנים, בגבול רומניה עם סרביה.
ביאורים

↑  השם המוצע על ידי פרופסור שלמה שובאל למונח antecedent stream
↑  השם המוצע על ידי פרופסור שלמה שובאל למונח superposed stream
הערות שוליים

1 2  Streams and Drainage Systems
נאמנות כפולה (אתיקה)

נאמנות כפולה היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שכרוך בה פוטנציאל לניגוד עניינים.
בתחום האתיקה מדובר על מצב בו אדם חב חובת נאמנות לשני גופים, אשר פעולה למען האחד עלולה לבוא בסתירה לחובת נאמנותו למען האחר:
רופא חייב לאזן בין חובת נאמנותו למטופל אל מול חובת הנאמנות למוסד, או למערכת, בה הוא פועל. בישראל, על פי כללי האתיקה של ההסתדרות הרפואית בישראל: ”הרופא ישים את טובתו של המטופל בראש מעייניו, קודם לכל עניין אחר”, אולם העסקתו במסגרת של קופת החולים, או כל מערכת רפואית אחרת המטילה מגבלות על היצע הטיפול הרפואי על פי סל הבריאות, עלולה להביאו לידי מצב של נאמנות כפולה. הדילמה המוסרית נובעת מהשאלה האם הנאמנות של הרופא היא למעסיקו ולחוקי המדינה או למחויבותו המוסרית למטופל. דוגמה קיצונית לדילמה זו הוא רופא שהתבקש על ידי ממשלה להעריך את כושרו של אסיר לעמוד בעינויים.
חסיון מקורות - במקרה בו הוא מגלה עבירה על החוק, האם נאמנותו של עיתונאי היא למקור המידע שלו או לחוקי המדינה.
אצל רואה חשבון, עורך דין, סוכן ביטוח, עובד סוציאלי, מטפל זוגי או פסיכולוג (ופסיכיאטר) קיימת דילמה בין הנאמנות ללקוח/מטופל או הקשר האישי שטיפח איתו, לבין הנאמנות לחוק המדינה ולמערכת בה הוא מועסק. יכולים להיות גם מצבים בהם לבעל המקצוע יש חוץ מהקשר המקצועי עם הלקוח קשר או תפקיד מקצועי נוסף הקשור בצורה ישירה או עקיפה ללקוח. העלול לערב בקשר המקצועי עם הלקוח שיקול זר לטובת או לרעת הלקוח (למשל כאשר יש לבעל המקצוע עניין אישי בעסקה שמבצע הלקוח). מקרה נוסף הוא כשיש לבעל המקצוע מחויבות כלפי לקוח אחר שעלולה לגרום שיקול זר לטובת או לרעת הלקוח. בחלק מהמקצועות נכתב קוד אתי שיסדיר מקרים כאלו.
מקרה שונה של נאמנות כפולה אתית נמצא אצל ילדים להורים גרושים, שכל אחד מהם מנסה לגייס את הילד למאבק נגד ההורה השני תוך "כריתת ברית" עם הילד כנגד ההורה השני. ילדים כאלו עלולים לחוש גם נאמנות כפולה כלפי בן הזוג החדש של הורה אחד מול ההורה הטבעי השני.
ראו גם

ביואתיקה
המתת חסד
ניסויים בבעלי חיים
סחר באיברים
הערות שוליים

↑  כללי האתיקה הרפואית של ההסתדרות הרפואית בישראל, 2009
מרמריי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תעלת רכבת, immersed tube 
 על שם:  מרמריי 
 מיקום:  פאתיח 
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 בעלים:  חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית 
 מפעיל:  TCDD Taşımacılık 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2013
 תאריך פתיחה רשמי:  29 באוקטובר 2013 
 אדריכל:  תאגיד טאיסיי 
 מידות
 אורך:  13.5 ק"מ 
 קואורדינטות:  41°01′11″N 28°59′48″E﻿ / ﻿41.019722222222°N 28.996666666667°E﻿ / 41.019722222222; 28.996666666667
 www.marmaray.com/index.asp
  (למפת איסטנבול מוגדלת) מרמריי(למפת איסטנבול רגילה) מרמריי
 
לוגו מרמריי
מפת הפרויקט
סכימת המערכת להסעת המונים באיסטנבול. המרמריי בירוק מקווקו
ממצאים ארכאולוגיים שנחשפו בעת העבודות
מרמריי (בטורקית: Marmaray) היא מנהרת רכבת תת-קרקעית מתחת לערים איסטנבול ואיסקידר, שמקשרת את הגדה האסייתית עם הגדה האירופית של הבוספורוס בטורקיה. שמו של המיזם בא מהלחם המילים הטורקיות לים השיש (ים מרמרה, Marmara) ופס רכבת (Ray). המנהרה נפתחה לתנועה ב-29 באוקטובר 2013.
היסטוריה

הרעיון לחפור מנהרה מתחת לבוספורוס הועלה כבר בשנת 1860, אך בשל עומקו של המצר הדבר לא היה אפשרי באמצעים הקיימים באותה עת, והתוכנית לבשה צורה של מעין גשר תת-ימי. ב-1902 הועלה הרעיון של הנחת מנהרה על קרקעית המצר כפי שנעשה במנהרת הרכבת במישיגן שנפתחה ב-1910. בשל התפתחותה המהירה של העיר, שוב עלה הנושא לדיון בשנות ה-80 של המאה ה-20, וב-1987 פורסמה תוכנית פרטנית. ב-1998 התקבלה ההחלטה הסופית להקים את המנהרה, ושנה לאחר מכן החל גיוס הכספים לשם הוצאתו של המיזם אל הפועל. חפירת המנהרה החלה במאי 2004 והסתיימה ב-2008. המנהרה נפתחה לתנועה ב-28 באוקטובר 2013 לאחר עיכובים רבים, שנבעו בחלקם ממציאת כ-40,000 פריטים ארכאולוגיים בעלי ערך, ובכלל זה בית קברות לכשלושים אוניות ביזנטיות. השלמת הפרויקט כולו מתוכננת לשנת 2015, ועלות הפרויקט מוערכת ב-2.5 מיליארד אירו. המממנים העיקריים של הפרויקט היו בנק יפן לשיתוף פעולה בינלאומי, אשר העביר לפרויקט סכום של 735 מיליון אירו, ובנק ההשקעות האירופי.
המיזם

המיזם כולל מנהרה תת-קרקעית באורך של 13.6 ק"מ שתחל בקזליצ'שמה (Kazlıçeşme) שבידיקולה (Yedikule) בצידה המערבי של העיר איסטנבול, תחצה את הבוספורוס ותמשיך עד לאייריליקצ'שמה (Ayrılıkçeşme) בחלקה המזרחי של העיר איסקידר (Üsküdar) באסיה; וכן מסילת רכבת שתונח על פני הקרקע באורך של 63 ק"מ. סך הכול ייסלל קו רכבת פרברי באורך של יותר מ-76 ק"מ שיאפשר תנועת רכבות רציפה מגבזה (Gebze) במזרח ועד להלקלי (Halkalı) במערב. לאורך רובו של הקו תיסלל מסילת רכבת שלישית כדי לאפשר הסעת 75,000 נוסעים בשעה בכל כיוון (במקום 10,000 כיום), וכן תוחלף מערכת האיתות כדי לאפשר מרווחים של שתי דקות בין רכבת לרכבת. המנהרה מתחת לבוספורוס תהיה באורך של 1,400 מטר, והיא תורכב מ-11 חלקים שישוקעו לעומק של 56 מטר מתחת לפני הים.
לאורך הקו יבנו או יחודשו 40 תחנות רכבת, מהן שלוש תת-קרקעיות:
ביניקפי (Yenikapı) תוקם תחנת רכבת שתקושר אל קו הרכבת הקלה (Hafif Metro) המוביל לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, ואל קו הרכבת התחתית שיוביל לצפונה של העיר. יניקפי תהפוך לתחנה העמוסה בעיר.
בסירקג'י (Sirkeci) תוקם תחנה תת-קרקעית שתחליף את תחנת הרכבת הקטנה והמיושנת המשמשת כיום כנקודת הסיום של קו הרכבת המוביל מהעיר לאירופה. בתחנה זו יתאפשר מעבר אל קו החשמלית העובר במקום כבר היום.
תחנה תת-קרקעית נוספת תוקם באיסקידר בצד האסיתי של הבוספורוס, ובה יתאפשר מעבר אל קו הרכבת הנבנה אל דודולו (Dudullu), ואל קו הרכבת הקלה איסקידר-אורמניה (בבניה).
הרציפים בכל התחנות יהיו רציפי אי שאורכם לא יפחת מ-225 מטר ואשר יוכלו לשרת רכבות בנות עשרה קרונות.
זמן הנסיעה בין שני קצות הקו יעמוד על 105 דקות במקום יותר משלוש שעות כיום (כולל זמן ההפלגה במעבורת מסירקג'י להיידרפאשה). חציית הבוספורוס עצמו תארך 4 דקות בלבד, והמהירות המרבית שתותר לאורך הקו תהיה 100 קמ"ש. ההערכה היא כי בשנת 2015 ישתמשו בקו הרכבת מיליון וחצי נוסעים מדי יום ותוך עשר שנים יעלה מספרם ל-1.7 מיליון. חלקה של תחבורת הרכבת בעיר צפוי לגדול מ-3.6% בלבד כיום ל-27.7%, ולהציב את איסטנבול במקום השלישי בעולם בתחום זה אחרי טוקיו וניו יורק.
בטיחות

איסטנבול שוכנת 20 ק"מ בלבד מצפון להעתק צפון אנטוליה, ורעידת האדמה החזקה האחרונה התחוללה לאורכו ב-1999 סמוך לעיר איזמיט, 85 ק"מ בלבד מזרחית לעיר. ניסיון העבר מגלה כי מנהרות כדוגמת מרמריי הממוקמות באזורים מועדים לרעידות אדמה (כמו מנהרת BART בסן פרנסיסקו ומנהרת קובה ביפן), הוכיחו עמידות בעת אירוע סייסמי. בשל כך מושם דגש על עמידה בתקנים אשר יבטיחו את בטיחות המיזם, והמנהרה מתחת לבוספורוס בפרט, בפני רעידות אדמה בעוצמה החזקה ביותר הצפויה באזור.
ראו גם

חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית
הערות שוליים

↑  חדש: המנהרה הראשונה שמחברת בין יבשות, באתר ynet, 28 באוקטובר 2013
מרדכי לימון

| --- | --- |

אלוף מרדכי לימון
 לידה:  3 בינואר 1924 פולין פולין
 פטירה:  16 במאי 2009 (בגיל 85) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר שמריהו 
 תאריך עלייה:  1932
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  מוקה
 צאצאים:  Nili Limon 
 השתייכות:   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד ספינות העפלה  סגן מפקד אח"י הגנה  מפקד אח"י וג'ווד  מפקד חיל הים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל משרד הביטחון, ראש משלחת משרד הביטחון בפריז, איש עסקים
 
מצבת קברו של מרדכי לימון בכפר שמריהו
מרדכי (מוקה) לימון (3 בינואר 1924 – 16 במאי 2009) היה מפקד חיל הים הישראלי השלישי מדצמבר 1950 עד יולי 1954, ולאחר מכן ראש משלחת משרד הביטחון בפריז.
ביוגרפיה > עד מלחמת העולם השנייה

לימון נולד בפולין ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1932. הוא גדל והתחנך בתל אביב, הצטרף לתנועת השומר הצעיר, אך הורחק ממנה כאשר החל לעסוק בפעילות ימית במסגרת הפלוגה הימית של "הפועל". במסגרת זו למד תחילה חתירה וביולי 1939 עבר קורס מפקדי סירות, בהדרכת שמואל טנקוס ואהרון לישבסקי.
ביוגרפיה > במהלך מלחמת העולם השנייה

בימי מלחמת העולם השנייה הצטרף לימון לפלמ"ח ועם הקמת המחלקה הימית (לימים הפלי"ם) הצטרף אליה. הדריך בשני הקורסים הראשונים של המחלקה הימית בשדות ים, אך הגיע למסקנה שאין בכך די, וכי עדיף שיפליג בצי הסוחר כדי לצבור ניסיון ימי מעשי, שיהיה נחוץ כאשר תחודש ההעפלה.
ללא אישורם של הממונים עליו יצא לנמל חיפה ולאחר זמן מה הצליח לעלות כאיש צוות פשוט על ספינת הסוחר "שיקמונה" שהפליגה בדגל בריטי. מאז צאתו מהארץ ועד סוף מלחמת העולם השנייה הפליג ברחבי העולם. בין היתר באוקיינוס השקט, במזרח הרחוק והגיע אף למורמנסק (על סיפון המכלית הנורווגית "סוֹדֶרהוֹלְם") בשיירות שהעבירו אספקה לברית המועצות דרך הים הצפוני.
עם סיום המלחמה הגיע לאלכסנדריה שבמצרים על סיפון מכלית אמריקאית, ומשם חזר לישראל.
ביוגרפיה > בתקופת ההעפלה

עם שובו לארץ ישראל פנה לימון לחבריו בפלי"ם במטרה להצטרף לפעילות ההעפלה, אך מפקדיו בחרו להענישו על שיצא להפלגות בימי מלחמת העולם השנייה ללא אישור. הוא נשלח לעבוד כסבל במפעל המלח. כעבור כמה חודשים, כאשר גבר הצורך באנשי ים מנוסים הוא צורף לעוסקים בהעפלה.
את ספינת המעפילים הראשונה היה עליו להביא ממצרים, אולם המבצע בוטל ברגע האחרון בשל פיצוץ מלון המלך דוד על ידי אנשי האצ"ל והחשש שהבריטים יגלו ערנות רבה, גם לאורך החופים, בעקבות האירוע.
בהמשך פיקד לימון על הבאתן לארץ ישראל של שלוש ספינות מעפילים:
תיאודור הרצל שהגיעה מצרפת ב-13 באפריל 1947 עם 2,641 מעפילים.
גאולה שהגיעה מבולגריה מ-2 באוקטובר 1947 עם 1,388 מעפילים.
כ"ט בנובמבר שהגיעה מצרפת ב-28 בדצמבר 1947 עם 680 מעפילים.
ביוגרפיה > במלחמת העצמאות

עם הקמת חיל הים הצטרף לימון לשורותיו והתמנה לסגן מפקד אח"י הגנה (ק-20). בהמשך השתתף במבצע שודד, שבמהלכו השתלטו ספינות חיל הים על הספינה "ארג'ירו" שהובילה משלוח נשק צ'כי לערבים. במבצע נתפסו 8,000 רובים צ'כים שהועברו לשימוש צה"ל.
באוקטובר 1948, במהלך פעילות של ספינות חיל הים בחופי דרום ישראל התנהל קרב עם אונייה של הצי המצרי ולאחריו תקפו מטוסים מצריים את הספינות הישראליות. אחד המטוסים המצריים נפגע וכתוצאה מהתפוצצותו נהרג אחד מאנשי הצוות של אח"י הגנה ואחדים נפצעו, בהם לימון. אחרי כשלושה שבועות, כשהחלים מפציעתו, חזר לימון לשרת בים וקיבל את הפיקוד על אח"י וג'ווד (ק-18).
ביוגרפיה > פיקוד על חיל הים

במשך שנתיים שירת לימון בים, וקודם להיות ראש מחלקת המבצעים בחיל הים. בסתיו 1950 הוא פיקד על הכוח הימי בתמרון כלל צה"לי שבו, בין השאר, הנחית חיל הים חטיבת חי"ר ב"חוף אויב". ב-14 בדצמבר 1950 מונה לימון למפקד חיל הים הישראלי בגיל 26, והיה לאלוף הצעיר ביותר בתולדות צה"ל.
במהלך תקופת כהונתו הִרבה חיל הים להתאמן ברחבי הים התיכון וערך ביקורים בנמלים זרים, במטרה להפגין את הדגל הישראלי בעולם.
בין האירועים המיוחדים בעת תקופת פיקודו על חיל הים יצוינו:
מבצע קולומבוס - הפלגה של שתיים מספינות חיל הים לארצות הברית ולקנדה במטרה להדק את הקשר בין ישראל לבין הקהילות היהודיות בארצות אלה, אפריל- יולי 1951.
סיוע חיל הים הישראלי לנפגעי הרעש באיי יוון - כוח של חיל הים היה בהפלגת אימונים באזור יוון בשעה שהתרחשה במקום רעידת אדמה. מפקד הכוח, סא"ל שלמה אראל, קיבל את אישורו של לימון והכוח סייע לפעולות החילוץ וההצלה באזורים שנפגעו אוגוסט 1953.
הבאת ארונותיהם של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד ורעייתו לקבורה בישראל (אפריל 1954).
בתקופת פיקודו של לימון ספג החיל גם כמה אסונות.
ספינה של חיל הים, שיצאה ב-19 במרץ 1952 להגיש עזרה לסירת דיג ישראלית במפרץ אילת, התהפכה וטבעה. קצין מצוותה נהרג.
שתי סירות של חיל הים שהיו באימונים בלב ים נקלעו ב-19 בנובמבר 1952 לסערה עזה. סירה אחת נסחפה ללבנון וצוותה הוחזר ארצה כעבור ימים אחדים. סירה שנייה לא נמצאה עד היום ושבעת החיילים שהיו על סיפונה הוכרזו חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע.
ספינה של חיל הים שעסקה בבדיקת עומק המים באזור מצרי טיראן, נקלעה לסערה, נסחפה לחוף הסעודי והתנפצה על שרטון (מבצע שנונית, 1 באפריל 1954). הצוות חולץ בשלום (ב-3 באפריל 1954) באמצעות מטוסים קלים של חיל האוויר.
ב-1 ביולי 1954 סיים לימון את תפקידו כמפקד חיל הים ומסר את הפיקוד לשמואל טנקוס.
מרדכי לימון (משמאל) יחד עם דוד בן-גוריון.
שר התחבורה דב יוסף  והרמטכ"ל יגאל ידין מבקרים בחיל הים, מלווים  על ידי מפקד החיל מרדכי לימון וסגנו שמואל טנקוס.
ביוגרפיה > במשרד הביטחון

בקיץ 1954 יצא לימון לארצות הברית ולמד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה במשך שנתיים. מאמצע 1956 עד אמצע 1957 ניהל את חברת אינקודה.
לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד הביטחון לתפקידים מיוחדים. במסגרת תפקידו זה טיפל בין השאר בקשרים עם בורמה, גאנה ונפאל. כמו כן היה הממונה על המשק לשעת חירום.
בחודש יולי 1962 מונה לראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בפריז. בתפקידו זה היה מעורב בעסקות רכש רבות של צה"ל ובזירוז אספקת אמצעי לחימה בעתות משבר בהתאם לצורכי הצבא. במהלך השנים יצר קשרים ענפים עם צמרת השלטון בצרפת ועם ראשי תעשיות הנשק במדינה זו, והצליח להשיג בעבור ישראל אמצעים מתקדמים במחירים סבירים.
לימון פעל להסיר את אמברגו הנשק שהטילה צרפת על ישראל אחרי מלחמת ששת הימים, אך ללא הצלחה. בשנת 1969, כאשר התברר שהצרפתים אינם מוכנים לשחרר את ספינות הטילים שנבנו בשביל חיל הים הישראלי בשרבור (ספינות שרבורג), הגה את רעיון חילוצן מצרפת באמצעות "מכירתן" לגורם שלישי. הרעיון יצא אל הפועל בדצמבר 1969, ולאחר שהספינות הגיעו לישראל הורתה ממשלת צרפת ללימון לעזוב את צרפת (אם כי נמנעה מלהכריז עליו כעל אישיות בלתי רצויה).
בתחילת ינואר 1970 חזר לימון לישראל ובשדה התעופה קיבלו את פניו, בצעד חריג, שר הביטחון וצמרת צה"ל. עם חזרתו לישראל עלתה האפשרות שימונה לתפקיד מנכ"ל משרד הביטחון, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לימון פנה לעסקים פרטיים, ומונה לנציגו של אדמונד דה רוטשילד (הנכד) בישראל. בתו של לימון, נילי, נישאה לצאצא אחר של משפחת רוטשילד, נתנאל.
מרדכי לימון נפטר ב-16 במאי 2009, ונטמן בבית הקברות בכפר שמריהו.
ראו גם

מתנדבי היישוב לצי המסחרי המגויס
מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
לקריאה נוספת

מירון צור, מוקה לימון, ספריית מעריב, 1988.
שמשון בובר, הימיה אסופת סיפורי הפלוגות הימיות' דפוס אפעל 2004, עמ' 63.
דניאלה רן, בין ספינה לרציף תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 198.
הערות שוליים

↑  חילופי גברא בצמרת הצבא, חרות, 15 בדצמבר 1950
↑  אלוף מרדכי לימון-להשתלמות  א/מ ש. טנקוס - מפקד תיל־הים, על המשמר, 1 ביולי 1954
↑  היחיד והציבור, חרות, 5 באוגוסט 1956
↑  ים סוף נפתח לישראל, מעריב, 27 בדצמבר 1956
↑  אינקודה מפתחת מפעליה בחבש, חרות, 17 בינואר 1957
↑  בעיתונות מופיע תואר סמנכ"ל רק מאפריל 1960. ראו: הדיפלומטים לסדר, מעריב, 11 באפריל 1960
↑  הגיעה משלחת צבא בורמה ללימוד ההתישבות בישראל, דבר, 30 בנובמבר 1958
↑  אנשי צבא בורמה באו להשתלם בתע"ש, דבר, 9 ביולי 1959
↑  שגריר בורמה ביקר במפעל הפוספטים, חרות, 28 בפברואר 1960
↑  ת. לויטה, פייפר נמסר לשגריר גאנה - מתנת ב.ג. לנקרומה, מעריב, 29 באוקטובר 1958
↑  אלוף לימון לגאנה, דבר, 10 במרץ 1959
↑  אלוף מ. לימון - ממונה על הכנת המשק לשעת חירום, דבר, 27 ביוני 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309111805171  ISNI: 0000 0000 7027 2379  LCCN: n89106658  VIAF: 97240248   WorldCat (עם VIAF): 97240248 
ראש משלחת משרד הביטחון בפריז מרדכי לימון ומפקד השייטת אל"ם הדר קמחי, עם מפקד הזירה האדמירל הצרפתי בעת השקת ספינת סער בנמל שרבור.
משה תלם

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1937 (בן 87) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תואר:  פרופסור חבר (בדימוס)
 
משה תלם (נולד ב-31 ביולי 1937) הוא פרופסור חבר (בדימוס) בבית הספר לחינוך ע"ש חיים וג'ואן קונסטנטינר באוניברסיטת תל אביב, והיה ראש המגמה למינהל החינוך בבית הספר לחינוך.
ביוגרפיה

משה תלם נולד לבלהה וזלמן במושבה מגדיאל בשנת 1937. למד לתואר ראשון, תואר שני ודוקטורט (במדעי המדינה) בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1964 הקים את התשתית הניהולית של הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, וכיהן כמזכיר הפקולטה. בשנת 1967 הקים וניהל את המרכז למירשם (כיום "אגף רישום ומינהל תלמידים"). כמו כן, בשנים 1974—1975 ניהל את יחידת עיבוד הנתונים האוטומטי (ענ"א) והיחידה לארגון ושיטות (או"ש) של האוניברסיטה. בשנת 1986 הקים את התשתית הניהולית לתוכנית ה-Overseas Program בניו יורק של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1980 הצטרף תלם לסגל האקדמי של בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. באותה תקופה, היה מעורב בתחום של המינהל הפדגוגי בבתי הספר במערכת החינוך בישראל: בשנת 1985, עמד בראש צוות שהכין את תוכנית האב למחשוב המינהל הפדגוגי הבית ספרי (מנב"ס) בבתי הספר במערכת החינוך בישראל. עד שנת 1987, במסגרת המכון לאמצעי הוראה, שימש משה תלם יועץ אקדמי ומנהל הפרויקט למיסוד והטמעת המנב"ס בבתי הספר במערכת החינוך במדינה. בשנת 1990 עבד עבור ארגון הג'וינט ישראל בפיתוח סביבת חינוך חדשה (סח"ח) אשר אומצה על ידי אגף שח"ר במשרד החינוך והתרבות בהמשך. כמו כן, בין השנים 1982—1994 ייעוץ אקדמי למגמה לטכנולוגיית מידע (טכ"מ) במשרד החינוך, אשר הטמיעה לימודי מגמת מחשבים בבתי ספר תיכוניים.
תחומי מחקר והוראה

במהלך הקריירה האקדמית שלו, התמחה תלם בתחומים של מערכות מידע ניהולי, ניתוח מערכות, ארגון ומינהל, מינהל חינוך ממוחשב, מינהל בית ספרי ממוחשב ומערכות תומכות החלטה בחינוך.
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב. נשוי לדינה ולהם שני ילדים.
ספריו

מ. תלם. (2023). מנב"ס: מינהל פדגוגי בית ספרי בעידן טכנולוגיית המידע. קדימה-צורן: רכס, פרויקטים חינוכיים בע"מ.
מ. תלם (2020). טכנולוגיית מידע ופדגוגיה בבית הספר: תיאוריה ופרקטיקה. הרצליה: הוד-עמי.
מ. תלם (2018). תלם באוניברסיטת תל אביב אתגרים והגשמתם: זיכרונות והגיגים 1980-1964. הרצליה: הוד-עמי.
מ. תלם, ג. רמון, ונ. אפשטיין (1985). מינהל פדגוגי ממוחשב למערכת החינוך בישראל - סקר צרכים והמלצות. תל אביב: המכון לאמצעי הוראה.
מ. תלם, א. אולשנסקי (1985). המשרד הממוחשב. תל אביב: גומא ספרי מדע ומחקר.
נ. בר-חוה, מ. תלם (1983). מחשבים וסיכונים: בקרה וביקורת מערכות ממוחשבות. תל אביב: גומא ספרי מדע ומחקר.
לקריאה נוספת

M. Telem (1996). Information technology use in educational management. The International Encyclopedia of Educational Technology. 2nd Ed. Elsevier Science Publications, pp. 590-593.
M. Telem (1994). Information technology use in educational management systems. The International Encyclopedia of Education. 2nd Ed. Pergamon Press, Vol. 5, pp. 2828-2831.
הערות שוליים

1 2  פרופ' משה תלם | בית הספר לחינוך ע"ש חיים וג'ואן קונסטנטינר, באתר education.tau.ac.il
↑  כשליש מהמתחילים ללמוד באוניברסיטאות נושרים מהלימודים לפני התואר הראשון, באתר הספרייה הלאומית (עיתון מעריב, עמוד 30), ‏29.9.1975
↑  מ. תלם, ג. רמון, ונ. אפשטיין, מינהל פדגוגי ממוחשב למערכת החינוך בישראל - סקר צרכים והמלצות, תל אביב: המכון לאמצעי הוראה, 1985
↑  מ. תלם, בשיתוף עם צוות פרויקט מישלב יפו. (1994). תרגילים למשרד הסימולטיבי הממוחשב, מגמת מזכירות ומינהל במשרד הממוחשב. תל אביב: משרד העבודה והרווחה, מישלב יפו וג'וינט ישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281309405171  BIBSYS: 90818791  GND: 170733092  ISNI: 0000 0000 3592 1222  LCCN: n95044380  VIAF: 46009200   WorldCat (עם VIAF): 46009200