הציבור הנאור
הערות שוליים

↑  "חכמי המשפט הצרפתי מפרשים את מונח "הסדר הציבורי" בסעיף 6 של החוק האזרחי שלהם פירוש כללי ורחב, ברוח רעיונות היסוד שעליהם מושתת המשטר המשפטי כולו. זוהי גישה שונה מיסודה מן הגישה השמרנית האנגלית, הרואה את הקטגוריות של "תיקון העולם" כסגורות, כאילו ניטל כוח היצירה מאת בתי-המשפט, ואין להוסיף עוד על מה שקבעו הקדמונים בשטח זה עד למאה הקודמת. לפי הגישה הצרפתית המרחיבה, מקורם של רעיונות אלה אינו בתחום המשפט הפוזיטיבי בלבד, אלא גם במושגי יסוד של צדק ומוסר ובצרכי המשטר החברתי והכלכלי המשתנים והולכים (ראה  Dennis Lloyd, Public Policy, p. 117 ff). אין זאת אומרת, שבית-המשפט רשאי להתערב כרצונו ביחסי חוזה, לפי השקפתו הפרטית של השופט על מה שטוב ומועיל בעיניו מבחינות עקרוניות אלו, אלא עליו להיות פרשן נאמן להשקפות המקובלות על הציבור הנאור, שבתוכו הוא יושב." ע"א 461/62 צים חברת השיט הישראלית בע"מ נ' שושנה (רוזה) מזיאר, פ"ד יז עמ' 1335, ניתן ב-26 ביוני 1963
↑  עלי זלצברגר ופניה עוז-זלצברגר, "גרמניותו הנסתרת של בית המשפט העליון בישראל", משפט והיסטוריה, דני גוטווין ומנחם מאוטנר (עורכים), תשנ"ח
↑  בג"ץ 58/68 בנימין שליט נ' שר הפנים, פ"ד כג(2), 477, 520-521
↑  "הניסיון מלמד, כי דבר ההכרעה בשאלת "חוקיותה" של ההחלטה המינהלית, עליה קובל האזרח שנפגע על-ידה, עלול להכביד (strain) על כשרו של בית-המשפט לפסוק את הדין בדרך המביאה לתוצאה צודקת, פן יהיה בפסק שכזה משום חריגה מסמכותו השיפוטית. כיצד ? המדובר הוא באותם המקרים שבהם אין ביד בית-המשפט לפסוק לפי קטגוריות משפטיות ברורות והוא נאלץ להיזקק למושג או מושגים של צדק, הנראים בעיניו, ובלבד שיש לו, לבית-המשפט, התחושה: כי הם משקפים גם את דעתם של בני הציבור הנאור." בג"ץ 287/69 מירון נגד שר העבודה ואחרים, ניתן ב-29 במרץ 1970
↑  דברים שכתב נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, בשנת 1988, בבג"ץ רסלר נגד שר הביטחון בעניין גיוס בחורי ישיבות: "יש הגורסים כי המדינה לא תיכון בלעדי דחיית הגיוס של בחורי הישיבות ויש הגורסים כי המדינה לא תיכון בלעדי גיוסם. משטר דמוקרטי מבוסס על סובלנות לדעות הזולת, גם לדעה לא סובלנית. בחברה פלורליסטית הסובלנות הינה גורם מאחד, המאפשר חיים משותפים... התחשבות בו מתבקשת מעמדתו של 'הציבור הנאור' " (בג"ץ 910/86)
↑  כפי שהסביר ברק בד"נ 20/82 בעניין אדרס חמרי בנין. בעמ' 273
↑  מאוטנר, שם
↑  "כיצד, אם כן, יכולים ביהמ"ש העליון ונשיאו ברק להמשיך לפצוח בשירי הלל אודות 'המהפכה החוקתית' בה נתברכנו לדורי דורות? ההסבר נעוץ באותם מושגי שסתום (סבירות, מידתיות, תכלית ראויה וכו'), מי ימלא את החלל הערכי שבמושגים ערטילאיים אלה? ביהמ"ש. ביהמ"ש שלנו יונק ערכיו מאלה של הציבור הנאור, מיהו ציבור זה? לא תמצאו בו שחומי עור, לא חרדים, לבטח לא ערבים, ואם יתמזל מזלנו נמצא כמה נשים: שופטות, עורכות דין ושאר 'נשות חיל'. זהו הציבור הבורגני, הלבן, האשכנזי, היהודי, השוביניסטי. כזה המעדיף את זכותה של אליס מילר לטוס ולהרוג ילדים עזתיים על פני זכותה של אם חד-הורית להתפרנס בכבוד ולחנך את ילדיה. עם 'מהפכות' כאלה, מי צריך תנועה ראקציונרית?!", הגדה השמאלית, 20 באפריל 2003.
↑  "אני גם לא חושבת שתפקיד בית המשפט להיות הסמכות המוסרית העליונה בחברה. לא לשם כך הוא מונה וגם לא ברור שיש לו המיומנות לכך. השופטים בישראל אינם נבחרים על סמך האינטגריטי שלהם או הקוד האתי שלהם או מידת המנהיגות החברתית שהם מגלים. הם נבחרים על סמך יכולתם המקצועית כמשפטנים. אין שום דבר בהכשרה שלהם שמקנה להם את הזכות, הסמכות או היכולת להיות קובעי הלכות מוסר. להיות מורי הדור". "הפרדוקס הוא שדווקא כאשר בית המשפט מתיימר להיות סמכות מוסרית עליונה הוא פוגע בלגיטימיות שלו כסמכות משפטית עליונה. ובכך, דווקא הוא, בניסיונות ההרחבה שלו, מסכן את הלגיטימיות של מערכת המשפט. כי כסמכות מוסרית עליונה לא ברור שבית המשפט טוב יותר מעובדיה יוסף. ולא ברור שהערכים העל-חוקיים של הציבור הנאור שבשמם הוא פועל, עולים על הערכים העל-חוקיים של הציבור הדתי, למשל. יש אנשים רבים במדינה שלגביהם עובדיה יוסף הוא הסמכות המוסרית העליונה וההלכה היא הערך העל-חוקי הראוי. בית המשפט לא צריך להתעלם מהם. בית המשפט לא צריך להתחרות עם הרב יוסף על לבם. בית המשפט צריך להבהיר שהוא נמצא במשבצת אחרת, של הנחלה ואכיפה של ערכי המסגרת הדמוקרטית המשותפת".", דבר ראש האופוזיציה, הארץ,12.11.1999
↑  "לגבי 'הציבור הנאור', התחיל בו השופט ויתקון, ואחר-כך השופטים לנדוי ואגרנט, ואני המשכתי אחריהם. בעיניי, ציבור נאור ואדם סביר זה אותו דבר. זהו איזון נאות בין היחיד לחברה. לא היה שום צידוק לביקורת. אם המונח עצמו הוא מה שמפריע ולא התוכן שלו, אז אני מצטער על כך.", ברק ב"עליון",  סקירה משפטית 8, 2002
↑  "על התבטאויות אחדות משלי שיש בהן רטוריקה חזקה נמתחה ביקורת... הייתה בוודאי רטוריקה שלא הובנה כראוי, ועל כן בדיעבד היה עדיף שלא להשתמש בה. כך למשל הרטוריקה של "הציבור הנאור" הובנה כמסתייגת מהציבור הדתי. זו לא הייתה הכוונה. "הציבור הנאור" אינו אלא פרסוניפיקציה של רעיון האיזון בין הערכים והעקרונות המתחרים. ההסברים לא הועילו. בנסיבות אלה היה עדיף שלא להשתמש ברטוריקה זו.", אהרן ברק, שופט בחברה דמוקרטית, עמ' 297, ישראל 2004