stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכיבוש הנורמני של אנגליה
פלישתו של ויליאם לאנגליה > הרולד נע דרומה

כאשר שמע את החדשות על הפלישה הנורמנית, המלך הסקסוני הרולד, שימים ספורים לפני כן הביס את אחיו טוסטיג ואת המלך הראלד בצפון, החל להתקדם במהירות דרומה, אוסף איתו כל צבא אפשרי בדרכו. הוא עצר בלונדון, שם שהה לפחות שבוע לפני קרב הייסטינגס. ב-13 באוקטובר חנה הרולד בגבעת 'קאלדבק', 13 קילומטרים מטירתו של ויליאם בהייסטינגס. כמה דיווחים צרפתיים בני הזמן מציינים כי הרולד שיגר משלחת דיפלומטית לוויליאם, שהעלתה חרס בידה. כוונתו של הרולד להפתיע את הצבא הנורמני כשלה הודות לגששיו של ויליאם, שדיווחו על הגעתו של הצבא האנגלי לדוכס הנורמני. דיווחים סותרים מהמקורות ההיסטוריים מותירים את האירועים שקדמו לקרב בערפל, אך כולם מסכימים כי ויליאם הוביל את צבאו מטירתו היישר לאויב האנגלי. הרולד תפס עמדות מגננה במעלה גבעה סלנית, תשעה קילומטרים מהייסטינגס על הדרך ללונדון, כאשר גבו אל יער אנדרידה ופניו אל משטח בוצי וחלקלק.
פלישתו של ויליאם לאנגליה > הכוחות האנגלים בהייסטינגס

מספר החיילים המדויק בצבאו של הרולד איננו ידוע. רשומות בנות התקופה אינן מוסרות מספר מהימן; כמה מקורות נורמנים לדוגמה, מספקים מספרים מופרכים ביותר: בעבודתו "רומן דה רו" טוען המשורר רוברט וייס כי לרשות הרולד עמדו 400,000 חיילים, ואילו במקור הלטיני Carmen de Hastingae Proelio, "שירים על קרב הייסטינגס", נטען כי היו 1,200,000 חיילים בצבא האנגלי. המקורות האנגלים מאידך, מספקים לרוב מספרים נמוכים ביותר, אפשר כדי להפחית ממידת התבוסה האנגלית. כיום, המספר שמציעים מרבית ההיסטוריונים עומד על בין 7,000 ל-8,000 חיילים בפיקודו של הרולד בהייסטינגס.
פלישתו של ויליאם לאנגליה > הייסטינגס

הקרב החל ב-14 באוקטובר בסביבות השעה תשע בבוקר, ונמשך עד שעות הערב, אך בעוד תמצית הקרב ידועה, פרטי הקרב המדויקים נתונים במחלוקת כתוצאה מהסתירה בין הדיווחים ההיסטוריים השונים אודות הקרב. גודלם של הצבאות בשני הצדדים היה כנראה זהה, אולם הרכבם שונה: בצבאו של ויליאם היו פרשים, רגלים וקשתים רבים, ומנגד צבאו של הרולד התבסס כולו על רגלים עם מעט קשתים. הרגלים האנגלים יצרו מבנה דמוי פלנקס, אשר נקרא חומת מגנים לאורכו של הרכס בו עמדו. חומת המגינים הייתה יעילה ביותר עד כי צבאו של ויליאם נהדף אחורה וסבל מאבדות קשות. כתוצאה, הברטאנים, שהחזיקו את האגף השמאלי של הנורמנים, נכנסו לפאניקה והסתובבו על רגליהם והחלו בורחים לכל עבר. מהמבנה האנגלי פרצו כמה מאות לוחמים אנגליים במרדף אחריהם. ללא חומת המגן שתשמור עליהם, האנגלים הרודפים, בתורם, נשחטו על ידי פרשים נורמנים שיצאו אחריהם. בעוד הפאניקה החלה להתפשט גם לשורות הנורמנים, הצרפתים, והפלמים, שמועה התפשטה כי ויליאם נהרג, אך ויליאם כינס את כוחותיו, וארגן שתי 'נסיגות מדומות' שפיתו את האנגלים לצאת במרדף, ואלו הוקפו על ידי הפרשים הנורמנים וחוסלו. השלב המכריע בקרב הגיע ככל הנראה עת מותו של המלך הרולד, כאשר נסיבות מותו הן נושא למחלוקת גם כיום.
פלישתו של ויליאם לאנגליה > תוצאות הקרב

ביום שלמחרת הקרב, כאשר הניצולים האנגלים הבודדים הגיעו ללונדון, שמעה גית'יה, אמו של הרולד, על מות בנה. היא שלחה הודעה לוויליאם והציעה לו זהב כמשקל גופו של הרולד אם ירשה לה לקבור את בנה כראוי. הוא סירב, מכריז כי הרולד ייקבר על חוף האדמה עליה שמר. ההיסטוריון האנגלי החשוב ויליאם מלמסברי (נולד ב-1095/96 ונפטר בערך ב-1143) כתב כי הרולד נקבר בכנסיית וולת'האם באסקס אותה הקים.
כמו כן נוצרו אגדות לפיהן ההרולד לא מת בקרב, אלא ברח והפך לנזיר בעיר צ'סטר.
ההתנגדות הראשונה לוויליאם לא איחרה לבוא. בעקבות קרב הייסטינגס, הוכר אדגר אתלינג, בנו של אדוארד הגולה כמלך החוקי של אנגליה על ידי הוויטנגמוט, בתמיכתם של הרוזנים אדווין ומורקיר, איש הדת האנגלי סטיגנד, וארכיבישופי קנטרברי ויורק. ויליאם לפיכך החל לצעוד ללונדון. הוא הביס צבא אנגלי שהתקיפו בסאות'וורק, אך קצרה ידו מלהסתער על גשר לונדון, והוא נאלץ לצעוד בדרך פתלתלה לעבר הבירה. ויליאם חצה את התמזה, משם התקדם ללונדון מכיוון צפון-מערב, ככל הנראה כדי לפגוש בתגבורת נורמנית שנחתה בפורטסמות'. הוא הביס עוד כוחות אנגלים שנשלחו מלונדון, בטרם נכנעו בפניו המנהיגים האנגלים בעיירה ברקהמסטד. ויליאם הוכתר כמלך אנגליה בחג המולד של 1066, במנזר וסטמינסטר. בעקבות כיבוש אנגליה זכה ויליאם לתואר "הכובש" והחל את שושלתו באנגליה.
התנגדות אנגלית לנורמנים > מרידות ראשונות

למרות כניעתה של האצולה האנגלית, התנגדות למלכה החדש של אנגליה נמשכה למספר שנים. ויליאם שב לנורמנדיה ב-1067 והותיר את השליטה באנגליה בידיו של אחיו למחצה אודו, ובאחד מתומכיו הקרובים ביותר, ויליאם פיטצאוסברן. באותה שנה תקפו מורדים מקנט ללא הצלחה את טירת דובר. אידריק הפראי, מגנאט מחוז שרופשייר, הוביל התקוממות במערב מורסיה בעזרתם של השליטים הוולשים של פוויס וגוויניד'. מאורעות אלו אילצו את ויליאם לשוב לאנגליה, וב-1068 הוא צר על המורדים באקסטר – ביניהם הייתה גם גית'יה, אמו של הרולד – והצליח לשאת ולתת על כניעתה של העיר. במאי הוכתרה למלכה מתילדה, אשתו של ויליאם, במנזר וסטמינסטר, סמל לביסוס כוחו העולה של ויליאם בזירה הפוליטית האירופאית. מאוחר יותר באותה שנה הובילו הרוזנים מורקיר ואדווין מרד נוסף במורסיה בסיוע ולשי, כאשר במקביל החל מרד בנורת'מבריה, אזור שטרם נכבש בידי הנורמנים, בעידודו של רוזן נורת'מבריה גוספטריק שמונה זה מכבר לתפקיד. מרידות אלו גוועו במהרה כאשר החל ויליאם לפעול כנגדם; מורקיר ואדווין נכנעו פעם נוספת, בעוד גוספטריק נמלט לסקוטלנד. בניו של הרולד, שמצאו מקלט באירלנד, פשטו מהים על סאמרסט, דבון, וקורנוול.
התנגדות אנגלית לנורמנים > המרידות של 1069

הצפון שב ועורר צרות בתחילת 1069, כאשר מורדים הרגו את רוברט דה קומינה (Robert de Comines) הנורמני, שנתמנה לרוזן נורת'מבריה, יחד עם מאות מחייליו. למורדים הצטרפו אדגר אתלינג יחד עם גוספטריק מסקוטלנד, ועד מהרה הם צרו על העיר יורק ועל הטירה הנורמנית ביורק. המלך ויליאם נחפז צפונה עם צבא, טבח במורדים והביא את המרד לסיומו. אדגר נמלט חזרה לסקוטלנד, ויליאם הקים טירה שנייה ביורק, וחיזק את כוחותיו בנורת'מבריה בטרם שב דרומה. התקוממות מקומית נוספת רוסקה על ידי חיל המצב ביורק, ופשיטה נוספת של בניו של הרולד הובסה בדבון. באוגוסט או ספטמבר 1066 שלח סווין השני מדנמרק צי בן 240 עד 300 ספינות לחופה המזרחי של אנגליה; הוא פשט ובזז מספר ערים, בהן נורפוק, איפסוויץ', ודובר. לדנים הצטרפו אדגר, גוספטריק וגולים אחרים מסקוטלנד, ויחדיו עלה בידיהם להביס את חיל המצב ביורק ולהשתלט על נורת'מבריה.
באותה העת התלקחה התנגדות נוספת במערב מורסיה, שם תקפו כוחותיו של אידריק ה'פרוע' את שרוסברי, בעזרתם של בעלי ברית ולשים ומורדים משרופשייר וצ'שייר. בדרום-מערב הצליח חיל המצב הנורמני באקסטר להדוף מורדים מדבון ומקורנוול. בינתיים תקף ויליאם את הדנים, והדף אותם לגדה הצפונית בלינקולנשייר. הוא הותיר את אחיו למחצה רוברט ממורטיין להשגיח על הדנים, וחצה את הרי פנין כדי לדכא את המורדים בסטפורד. אז חזר ויליאם להתמודד עם הדנים, כבש את יורק, ושילם להם תמורת עזיבתם את אנגליה. במהלך חורף 1069–1070 דכאו כוחותיו של ויליאם את המורדים בנורת'מבריה, תוך שהם מחריבים את האזור. ויליאם חגג את חג המולד ב-1069 ביורק כסמל לביסוס מרותו מחדש על הצפון.
לאחר שהבטיח את כניעתו של גוספטריק והניס את אדגר ותומכיו הנותרים חזרה לסקוטלנד, שב ויליאם בתחילת 1070 למורסיה כדי לרסק התנגדות שעוד נותרה באזור, בטרם שב לדרום. בחג הפסחא הוכתר ויליאם מחדש על ידי שליח של האפיפיור, פעולה סימבולית שהצהירה על זכותו על הממלכה האנגלית. הוא פעל להדיח הגמונים מהכנסייה, הבולט מביניהם הוא סטיגאנד, ארכיבישוף קנטרברי, והחליפם
באנשי אמונו. בנוסף לכך, הוא החרים חלק מהעושר של האצילים האנגלים שנאגרו במנזרים.
התנגדות אנגלית לנורמנים > 1070

ב-1070 התכחש סווין השני מדנמרק להסכם עם הנורמנים שקבע את נסיגת הדנים מאנגליה, ותפס פיקוד אישי על צי פלישה חדש. הוא נחת עם חייליו במזרח אנגליה ותכנן לשתף פעולה עם מורדים מקומיים, אולם עד מהרה הסכים בשנית לקבלת מס מויליאם תמורת עזיבתו את אנגליה. לאחר הסתלקותם של הדנים המשיכו המורדים המקומיים לעורר מהומות. הרוזנים מורקיר ואדווין פנו פעם נוספת כנגד ויליאם, אדווין נבגד במהרה ונהרג, ואילו מורקיר הגיע לעיירה אילי, שם הצטרפו אליו מורדים גולים מסקוטלנד. ויליאם הוביל צבא כנגד המורדים, ובתום מספר ניסיונות כושלים הצליח סוף סוף להביסם, ובכך סיים למעשה את ההתנגדות האנגלית לנורמנים.
התנגדות אנגלית לנורמנים > התנגדות אחרונה לוויליאם

לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה, המלך הסקוטי מלקולם השלישי פלש לא אחת לצפון אנגליה בניסיון לנצל את אי השקט ששרר בממלכה לטובתו. ב-1072, לאחר ששב לאנגליה, אסף ויליאם צבא וצי ותקף את דרום סקוטלנד. מלקולם נאלץ לחתום על הסכם שלום בו הוא הסכים לסלק את אדגר אתלינג מממלכתו, והפך בעצם לואסל של ויליאם. ב-1075, בעת היעדרו של ויליאם מאנגליה, רוזן נורפלוק ורוזן הרהפורד קשרו קשר להדחת ויליאם מהשלטון, מסיבות שאינן ברורות. מספר לורדים בריטונים הציעו את תמיכתם. הכוחות הנורמנים הצליחו לכתר את רוזן נורפלוק בנורוויץ', שנתפס והוגלה לבריטני, ולשבות את רוזן הרהפורד. באותה עת הוביל אחיו של מלך דנמרק, קאנוט הרביעי, צי דני בן 200 ספינות לאנגליה כדי לתמוך במורדים לפי בקשתם, אולם הוא איחר את המועד ושב לדנמרק.
השלטון הנורמני באנגליה

עם כיבושה של אנגליה, הנורמנים, שהיו מיעוט ביחס לאוכלוסייה הילידית האנגלית (הערכות ההיסטוריונים הן 8,000 מתיישבים נורמנים באנגליה) נתקלו בלא מעט אתגרים במשילות. תומכיו של ויליאם ציפו וכך גם קיבלו אדמות ותארים תמורת שירותם עבורו, ברם ויליאם קבע בעלות על כל האדמות באנגליה ושמר לעצמו את הזכות להעבירן כפי שמצא לנכון. כדי לתגמל את תומכיו באדמות החרים ויליאם את האחוזות של הלורדים האנגלים שלחמו ונהרגו יחד עם הרולד בהייסטינגס. מעשים אלו של ויליאם הובילו למרידות, שתוצאותן היו עוד החרמת אדמות, והדבר נמשך כחמש שנים לאחר הייסטינגס. במטרה לדכא את המרידות ולמנוע נוספות הקימו הנורמנים טירות וביצורים במספרים חסרי תקדים באנגליה.
תוצאות הכיבוש

אחת מהתוצאות הישירות של הכיבוש הנורמני היה חיסולה הכמעט מוחלט של האריסטוקרטיה האנגלית הישנה ואובדן השליטה האנגלית על הכנסיות הקתוליות באנגליה. ויליאם נישל באופן שיטתי בעלי אדמות אנגלים והעניק את רכושם לתומכיו. ספר יום הדין מתעד בקפדנות את ההשפעה האדירה שהיו להפקעות הללו, ומוסר כי ב-1086 רק 5% מהאדמות דרומית לנהר הטיז נותרו בידי אנגלים. האוכלוסייה הילידית גם סולקה מתפקידים בכנסייה ומתפקידים ממשלתיים. לאחר 1075 הוחזקו כל הרוזנות בידיהם של נורמנים, כאשר האנגלים לעיתים מתמנים לשריפים.
תוצאות הכיבוש > הגירה אנגלית

עם הכיבוש הנורמני נמלטו אנגלו-סקסונים רבים, ביניהם בני אצולה, לסקוטלנד, אירלנד ואף לסקנדינביה. חלק ממשפחתו של המלך הרולד מצאה מקלט באירלנד, משם יצאה לפלישות לא מוצלחות לאנגליה. ב-1070 יצאה קבוצה גדולה של אנגלו סקסונים את אנגליה בצי בן 235 ספינות לעבר האימפריה הביזנטית, שהפכה ליעד פופולרי לאצילים ולחיילים אנגליים מאחר שהביזנטים נזקקו לשכירי חרב.
חלק מהמהגרים האנגלים בביזנטיון התיישבו באזורי הספר שעל הים השחור, והקימו ערים עם השמות האנגלים ניו-יורק או ניו-לונדון.
תוצאות הכיבוש > המערכת הממשלתית

מערכות הממשל באנגליה הסקסונית קודם לפלישה הנורמנית היו מתוחכמות יותר מאלו שבנורמנדיה. אנגליה כולה חולקה למחוזות מנהליים שנקראו שייר, אשר נוהלו בידי שריפים וכדומה. בעוד למרבית הממשלות בימי הביניים לא היה מושב קבע, לאנגליה הסקסונית היה משרד אוצר קבוע בווינצ'סטר. אחת הסיבות לחוסנה של הממלכה האנגלית היה עושרה, שבסיסה היה מערכות המיסוי שכללה מס על אדמות. גם שיטת המטבע הסקסונית הייתה טובה ממרבית המטבעות שהיו בשימוש בצפון-מערב אירופה.
תוצאות הכיבוש > שפה

תוצאה נוספת של הכיבוש הייתה הכנסת השפה האנגלו-נורמנית כשפה של המעמדות השולטים באנגליה. השפה האנגלית ספגה לתוכה מילים צרפתיות, והשמות הצרפתיים כמו ויליאם, ריצ'רד, ורוברט החליפו את השמות האנגלו-סקסים. ההשפעה הנורמנית על שמות אתרים או מקומות לעומת זאת הייתה פחותה מאוד. אין זה ידוע באיזו מידה הנורמנים למדו את השפה המקומית; ויליאם עצמו לא שלט בשפה האנגלית ולמשך המאות הבאות האנגלית לא הייתה מובנת במידה גבוהה על ידי האצולה.
תוצאות הכיבוש > חברה

ההשפעה העיקרית של הכיבוש על החברה האנגלית הייתה חיסולה של העבדות באנגליה, שנעלמה לחלוטין באמצע המאה ה-12. אף שהעבדות לא הוצאה מחוץ לחוק, הסיבות העיקריות לירידה בתופעה היו ככל הנראה בגלל עמדת הכנסייה והעלות של החזקת העבד.
הערות שוליים

↑  David Bates, Normandy Before 1066, Essential Histories, Oxford, UK: Osprey, 1982, p. 12.
↑  Richard Huscroft, Ruling England 1042–1217, Essential Histories, London: Pearson/Longman, 2005, p. 3.
↑  Stafford, Pauline (1989). Unification and Conquest: A Political and Social History of England in the Tenth and Eleventh Centuries. London: Edward Arnold, pp.86-99
↑  Higham, Nick (2000). The Death of Anglo-Saxon England. Stroud, UK: Sutton, pp.188-190
↑  מאוחר יותר נוספו עוד מתמודדים למלוכה. הראשון מהם היה אדגר אתלינג, בנו של אדוארד הגולה ונכדו של אדמונד השני, מלך אנגליה. אדגר נולד בהונגריה, לשם נמלט אביו בעקבות כיבוש אנגליה בידי קאנוט הגדול. לאחר חזרתה של משפחתו לאנגליה ומותו של אביו ב-1057, דודו, המלך אדוארד המודה, הכריז על אדגר הצעיר כיורשו. עם זאת, אדגר היה בן 14 בלבד עם מותו של אדוארד ב-1066, והוויטנגמוט בחר בהרולד גודווינסון להיות למלך כדי שיוכל להדוף את פלישות הנורמנים. טוען נוסף לכס המלכות היה סווין השני מדנמרק, נכדו של סוון הראשון, מלך דנמרק ואחיינו של קאנוט, אך הוא טען לכס רק ב-1069.
↑  Walker, Ian (2000). Harold the Last Anglo-Saxon King. Gloucestershire, UK: Wrens Park, pp.158-165
↑  Heath, Ian. Armies of The Dark Ages 600-1066, Wargame Research Group Publication, p.36
↑  Bradbury, p. 55
↑  Bennett, Matthew (2001). Campaigns of the Norman Conquest. Essential Histories. Oxford, UK: Osprey, p.25
↑  Gravett, p. 29
↑  Gravett, p. 31
↑  Bates, David (2001). William the Conqueror. Stroud, UK, pp.79-89
↑  Gravett, pp. 22-21
↑  Ian, p. 36
↑  Lawson, M. K. (2002). The Battle of Hastings: 1066. Stroud, UK: Tempus, pp.180-182
↑  Lawson, p. 128
↑  Marren, p. 105
↑  Gravett, pp. 81-80
↑  משמעות השם האנגלו-סקסוני אתלינג היא "בן-מלך".
↑  Gravett, p. 88
↑  הרוזן מורקיר נכלא לשארית חייו.
↑  Carpenter, David (2004). The Struggle for Mastery: The Penguin History of Britain 1066–1284. New York: Penguin, pp.79-84
↑  Chibnall, Marjorie (1986). Anglo-Norman England 1066–1166. Oxford, UK, pp.11-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538414405171  GND: 4302751-9  LCCN: sh85056737  VIAF: 1068154381057830292156   WorldCat (עם VIAF): 1068154381057830292156
הר דופק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  3,150 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  Sør Rondane Mountains 
 קואורדינטות:  72°10′00″S 24°45′00″E﻿ / ﻿72.1667°S 24.75°E﻿ / -72.1667; 24.75
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דופק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דופק
 
הר דופק או הר דאפק (באנגלית: Dufek Mountain) הוא הר נישא בחוף הנסיכה ראגנהילד, בארץ המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,150 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 3.7 קילומטרים דרומית-מערבית מהר מפייל, שבהרי סור רונדיין.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה על ידי קרטוגרפים נורווגים בשנת 1957, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של אדמירל משנה ג'ורג' ג'יי. דופק (George J. Dufek), מצי ארצות הברית ששירת תחת אדמירל משנה ריצ'רד א. בירד בשירות האנטארקטי של ארצות הברית, בין השנים 1939 -1941, וכן שירת כמפקד כוח המשימה המזרחי של מבצע קפיצה לגובה של צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946-1947. דופק הוא מפקד כוח התמיכה של חיל הים האמריקני לאנטארקטיקה, בין השנים 1954– 1959, תקופה בה הוקמו תחנות המחקר האמריקאיות: תחנת מקמרדו, תחנת אמריקה הקטנה V, תחנת בירד, תחנת הקוטב הדרומי, תחנת וילקס, תחנת כף האלט ותחנת אלזוורת' . אוניות, מטוסים ואנשי צי בפיקודו של דופק סיפקו תמיכה לוגיסטית רחבה במבצעי מחקר וסקר, במשימות צילום אוויריות בכל רחבי אנטארקטיקה. ב־31 באוקטובר 1956 דופק טס במטוס דאגלס C-47 דקוטה בשם "קה סרה סרה" (שהוטס על ידי לוטננט קומנדר קונראד שין (Conrad Shinn)), עם, ממצר מקמרדו דרך קרחון בירדמור כדי לבצע את הנחתת המטוס הראשונה בקוטב הדרומי.
ראו גם

אתרים נוספים באנטארקטיקה הקרויים על שמו של אדמירל משנה ג'ורג' ג'יי. דופק:
חוף דופק
ראש דופק
מסיב דופק
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 2,873 מטרים מעל פני הים
1 2  מידע היסטורי על ג'ורג' דופק, באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  Que Sera, Sera (ביטוי באנגלית, מבוסס על ספרדית) שמשמעו: "יהיה מה שיהיה"
↑  חוף דופק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  ראש דופק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מאסיב דופק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
הפיגועים באיסטנבול (2003)

| --- | --- |

חזית בית הכנסת נווה שלום, 2009
 תאריך:  נובמבר 2003 
 מקום:  איסטנבול 
 מטרה:  בית הכנסת בית ישראל (איסטנבול), הקונסוליה הבריטית באיסטנבול, בית הכנסת נווה שלום, בנק HSBC טורקיה 
 קואורדינטות:  41°01′36″N 28°58′21″E﻿ / ﻿41.02666667°N 28.9725°E﻿ / 41.02666667; 28.9725
 סוג:  פיגוע התאבדות 
 הרוגים:  57 
 פצועים:  700 
 מבצע:  אל-קאעידה אל-קאעידה
  (למפת איסטנבול מוגדלת) הפיגועים באיסטנבול(למפת איסטנבול רגילה) הפיגועים באיסטנבול
 
הפיגועים באיסטנבול הייתה סדרת פיגועי טרור שהתרחשה ב-15 וב-20 בנובמבר 2003 בעיר איסטנבול שבטורקיה. במהלכה הותקפו על ידי פיצוץ משאיות תופת שני בתי כנסת, הקונסוליה הבריטית ובנק בריטי בעיר. בסך הכל נהרגו בפיגועים 57 (או 59) בני אדם ונפצעו כ-700.
הפיגועים

בשעה 09:30 בבוקר יום שבת, 15 בנובמבר, התפוצצו בפעולה מתואמת שתי משאיות תופת ליד בית הכנסת נווה שלום ובית הכנסת בית ישראל, בעת ששהו בהם כ-400 איש וכ-100 איש, בהתאמה. בהתפוצצויות נרצחו 23 אנשים, מהם תשעה יהודים (בבית הכנסת בית ישראל) והיתר טורקים. כ-300 איש נפצעו. חלק מהנפגעים היו מאבטחים של בתי הכנסת שניצבו לידם. שני המבנים ניזוקו קשות וכך גם האזורים הסמוכים להם, שבהם חנויות רבות. הריסות מהפיצוצים התפזרו על פני שטח של מאות מטרים.
ארגון אל-קאעידה נטל אחריות על הפיגועים. כך עשתה גם הקבוצה האסלאמית הטורקית IBDA-C, אך השלטונות הטורקיים הגיבו על כך בביטול, באומרם כי לארגון זה לא היו היכולת והאמצעים להוציא לפועל התקפות שכאלה.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-20 בנובמבר, התפוצצה משאית תופת ליד הקונסוליה הבריטית באיסטנבול ומשאית אחרת התפוצצה ליד מטה הבנק הטורקי HSBC Bank A.Ş, שלוחה של הבנק הבריטי הבינלאומי HSBC. בפיגועים אלו נרצחו 30[דרוש מקור] (או 32) בני אדם. שלושה מהם היו עובדי הקונסוליה הבריטית, כולל הקונסול הכללי רוג'ר שורט. היתר היו אזרחים טורקים. כ-400 בני אדם נפצעו. מבנה הקונסוליה נהרס כליל.
לאחר הפיגועים

בעקבות פיגועי ה-15 בנובמבר קטע ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקור בצפון קפריסין ושב לארצו.
ב-20 בנובמבר גינתה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד את סדרת הפיגועים במסגרת החלטה 1516.
השלטונות הטורקים הגישו כתבי אישום בקשר לפיגועים נגד 74 אנשים, טורקים וסורים. לפחות שניים מהם נשפטו שלא בפניהם לאחר שנמלטו מטורקיה. יוחסו להם אחריות וסיוע לפיגועים כאנשי אל-קאעידה. 26 מהנאשמים זוכו בסופו של דבר והיתר הורשעו. שבעת הנאשמים הראשיים נידונו כל אחד ל-67 מאסרי עולם מצטברים. האחרים נידונו לתקופות מאסר שונות, מתשעה חודשים ועד 18 שנים.
ראו גם

הפיגוע בבית הכנסת באיסטנבול (1986)
הערות שוליים

↑  דיאנה בחור-ניר, איסטנבול: 23 הרוגים בפיצוצים ליד שני בתי כנסת, באתר ynet, 16 בנובמבר 2003
↑  מקור: http://news.bbc.co.uk/onthisday/hi/dates/stories/november/20/newsid_3746000/3746382.stm.
וילס פורטסיו

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1963 (בן 61) Cavite City, הפיליפינים 
 שם לידה:  ויליאם פורטסיו
 מדינה:  הפיליפינים 
 לאום:  פיליפיני-אמריקאי
 עיסוק:  קומיקסאי, סופר
 מקום לימודים:  Philippine Women's University 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  קומיקס
 סוגה:  מדע בדיוני, פנטזיה, גיבורי על
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (2012) 
 whilceportacio.net
 
ויליאם "וילס" פורטסיו (באנגלית: William "Whilce" Portacio; נולד ב-8 ביולי 1963) הוא סופר וקומיקסאי פיליפיני-אמריקאי, הנודע בחוברות הקומיקס שכתב עבור הדמויות המעניש, אקס פקטור, אקס-מן, איירון מן וספון. בנוסף, פורטסיו הוא אחד משבעת מיסדיי חברת אימג' קומיקס אף שלא נכנס שותף בחברה.
ביוגרפיה > ראשית חיים

פורטסיו נולד בעיר סנגלי פוינט, שבפיליפינים. אולם משפחתו היגרה לעיר מקסיקו סיטי כשהיה צעיר מאוד, ולאחר מכן היגרה פעם נוספת והתמקמה בעיר סן דייגו שבקליפורניה, ארצות הברית.
פורטסיו נחשף למדיום הקומיקס בגיל 10, כאשר שכנו זרק את אוסף הקומיקס שהיה בבעלותו ונתן כמה חוברות לפורטסיו. בין החוברות היו סיפורי קומיקס של ג'ק קירבי וניל אדמס, שני קומיקסאים שהיו ההשפעות הגדולות על היצירה שלו.
אף שפורטסיו חלם להיות אסטרונאוט, גובהו וראייתו לא עמדו ברף הנדרש, והוא לא עבר את מבחני הקבלה. על כן, החליט פורטסיו לעבור ללימודי אמנות. בבית הספר התיכון יצר פורטסיו קומיקס בשיתוף עם סקוט ויליאמס, אמן קומיקס גם הוא בעתיד.
ביוגרפיה > קריירה אמנותית

פורטסיו הגיע לראשונה לכנס קומיק-קון, סן דייגו בשנת 1984 שם קיבל את הצעת העבודה הראשונה שלו בתחום הקומיקס: כריס וורנר, אז עורך קומיקס בחברת מארוול קומיקס, הציע לו לכתוב את סדרת הקומיקס "Alien Legion" (אנ') עד סוף אותה שנה. בשנה שלאחר מכן הוצע לו גם לאייר את סדרת הקומיקס של ארט אדמס (אנ'), "Longshot", והוא נענה בחיוב.
בשנים שאחרי כן כבר התקבל כעובד מן המניין במארוול קומיקס, בעיקר בתפקיד העפרונאי. עד מהרה התפרסם בעבודותיו עבור זיכיונות מפורסמים כמו "המעניש", "אקס פקטור" ו"אקס-מן". בין היתר יצר פורטסיו, בשיתוף עם ג'ון בירן, את הדמות "בישופ", שזכתה להצלחה עם הופעתה הראשונה בשנת 1991.
בשנת 1992, עזב פורטסיו את מארוול קומיקס, כדי להקים יחד עם שישה אמנים נוספים את חברת אימג' קומיקס. מטרת הקמת החברה הייתה שיפור זכויותיהם של הקומיקסאים ותנאי העסקתם. אולם הוא נאלץ להניח את היוזמה בצד בעקבות מחלתה של אחותו, וויתר על שותפות בחברה כדי לטפל בה. מאוחר יותר, בשנת 1994, פרסם פורטסיו את הקומיקס הראשון שלו בהוצאה שהיא לא מארוול: הכותר Wetworks בהוצאת Wildstorm שנוהלה בידיי ג'ים לי בשנת 1994. בהמשך עבד פורטסיו עבור מארוול ואייר כמה מהדמויות המפורסמות של החברה, בהן איירון מן ותור.
באוגוסט 2000 נפל פורטסיו בתרדמת כתוצאה ממצב קיצוני של סוכרת בתגובה לכשל בתפקוד הלבלב. הוא התעורר שבוע אחרי כן בבית החולים, משקלו נמוך בכ-30 קילוגרמים והוא לא מסוגל ללכת, לעמוד או אפילו לצייר. זמן השיקום ארך זמן רב במהלכו התקשה להפעיל את שרירי הידיים, ורק כעבור חצי שנה הצליח להרים עיפרון ולצייר. על פי הבלוג שלו, "במוחי ראיתי מה אני רוצה לצייר, אבל היד שלי לא הצליחה לעשות את זה".
רק בשנת 2006 שב פורטסיו לתפקיד המאייר בכותר Wetworks שנכתב הפעם על ידי מייק קארי, והיווה את גיליון מס' 2 מתוך שישה שבהם אייר פורטסיו.
ב-9 ביוני 2008 הוכרז כי פורטסיו יהיה האמן המרכזי החדש בסדרת ספון החל מאוקטובר 2008, החל מגיליון מס' 185. בהמשך גם אייר עבור סדרות כמו אקס-מן והענק הירוק.
הערות שוליים

↑  WebCite query result, www.webcitation.org
↑  Whilce Portacio Joins Uncanny X-Men - IGN (באנגלית), נבדק ב-2021-03-26
↑  Newsarama | GamesRadar+, Newsarama
↑  Image Comics | Frequently Asked Questions, web.archive.org, ‏2011-07-16
↑  Whilce Portacio, Wetworks:The Creative Process: Hey People..., Wetworks, ‏2006-12-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502885805171  PLWABN: 9811279566405606  GND: 1205821805  ISNI: 0000 0000 3606 5069  LCCN: n2004148016  NKC: xx0236586  SNAC: w6k09bsz  SUDOC: 190261234  VIAF: 51088053   WorldCat (עם VIAF): 51088053 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ואדי א-נטוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ואדי 
 מיקום
 מיקום:  ליד תל ציון, כוכב יעקב
 קואורדינטות:  31°52′17″N 35°15′25″E﻿ / ﻿31.8713°N 35.25707°E﻿ / 31.8713; 35.25707
  (למפת ירושלים מוגדלת) ואדי א-נטוף(למפת ירושלים רגילה) ואדי א-נטוף(למפת הרי ירושלים רגילה) ואדי א-נטוף(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ואדי א-נטוף
 
ואדי א-נטוף הוא עמק השוכן ליד שכונת תל ציון שביישוב כוכב יעקב. בתחתית העמק בחלקו הדרומי שוכן נחל אכזב והוא ניכר על ידי הצמחייה לאורך התוואי שלו.
תוואי הוואדי

מבנה הוואדי הוא זרוע היוצאת מנחל מכמש מצפון למתחם הקטן של מחצבות טריפי, עוברת בדרום תל ציון מצפון למתחם הגדול של המחצבות, ומתפצלת בתבנית מזלג לשלוש שלוחות: ממזרח לשכונה, בנקודת האמצע של דרום השכונה, וממערבה לה. ממערב לשלוחה המערבית שוכן הכפר עקב שבתוכו כביש 60 הישן. באמצע הוואדי יש נביעת מים הנקראת עין א-נטוף. כשיש מים בוואדי המים זורמים מזרחה אל נחל מכמש בשל הפרשי הגבהים של כ-700 מ"ר מעל פני הים במערבו וכ-500 במזרחו. אורך הקטע הדרומי בוואדי הוא כ-3 ק"מ ושתי זרועות המזרחיות-צפוניות הן כל אחת באורך של כ-0.5 ק"מ.
ראו גם

ואדי אל-עין
ויסנטה פוקס

ויסנטה פוקס קסדה (בספרדית: Vicente Fox Quesada; נולד ב-2 ביולי 1942) הוא היה נשיא מקסיקו בין השנים 2000 ל-2006 מטעם מפלגת הפעולה הלאומית (PAN). הוא נבחר לתפקיד נשיא מקסיקו ב-2 ביולי 2000 ועלה לכס הנשיאות ב-1 בדצמבר של אותה שנה, בכך חתם תקופת שלטון בת כ-70 שנה של המפלגה המהפכנית הממוסדת (PRI). בדצמבר 2006 הוחלף על ידי פליפה קלדרון.
קסדה היא נשיא קוקה קולה מקסיקו בטרם כניסתו לפוליטיקה.
ולדימיר מינקין

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1935 (בן 89) רוסטוב על הדון, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של רוסטוב 
 מנחה לדוקטורט:  יורי ז'דאנוב 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של רוסטוב 
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה)  פרס ברית המועצות 
 
ולדימיר מינקין (ברוסית: Владимир Исаакович Минкин‏; נולד ב-4 במרץ 1935) הוא כימאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.