stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכוליום הכללי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק ניוטון 
 שפת המקור:  לטינית 
 סוגה:  מסה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1713 
 
הסכוליום הכללי הוא חיבור אשר כתב אייזיק ניוטון כחלק מספרו ה"פרינקיפיה מתמטיקה" – עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע. החיבור פורסם לראשונה עם צאת המהדורה השנייה של הפרינקיפיה בשנת 1713. חיבור זה פורסם כתגובה לביקורות שהושמעו עם צאת המהדורה הראשונה משנת 1687 של הפרינקיפיה ובו הגן ניוטון על מסקנתו שבין כל שתי מסות בעולם פועל כוח משיכה מרכזי. בנוסף, הסביר שהתיאוריות האחרות ובראשן תאוריית המערבולות של דקארט וממשיכיו אינן תקפות, תיאר בקצרה את גישתו לפילוסופיית הטבע ואת הסבריו אודות כוח הכבידה האוניברסלי ואת מקומו של האל כחלק מפילוסופיה זו. החיבור כלל את אימרתו המפורסמת של ניוטון "אינני בודה השערות" כתגובה לביקורות מצד ממשיכי רנה דקארט אשר הושמעו על ניסוחיו אודות המשיכה הגראוויטציונית ככוח שניוטון עצמו לא ידע להסביר את סיבתו.
הקשר היסטורי - הסברים קרטזיאנים אודות תנועת הפלנטות והכבידה

בראשית המאה ה-17 הגישה הרווחת בפילוסופיית הטבע היית קרטזיאנית (מבוססת על גישתו של רנה דקארט). דקארט האמין כי ניתן להסביר את העולם כולו בעזרת חומר בתנועה בלבד. מבחינתו, כל גוף המצוי בתנועה בקו ישר ימשיך בתנועתו עד אשר יתנגש בגוף אחר, על כן כל שינוי בתנועה הוא תוצר של התנגשויות בין גופים. בהתייחס לתנועת הפלנטות תמך דקארט בטיעון כי חומר שהיה מצוי במצב של תנועה יסודית התגבש לכדי מערכת של מערבולות מסביב לפלנטות ובכך הכניס את הגופים השמימיים לתנועה במסלולם, עוד טען כי ההתנגשויות בין הפלנטות לאֶתֶר כתוצאה מתנועת המערבולות היא השומרת את הפלנטות סביב השמש מבלי שהן מתרחקות ממנה, כאשר במשך שנים נחשב האתר לחומר הממלא את כל המרחב ומהווה למעשה תווך להתנגשויות אלה. בכך מבחינת דקארט, התקיימה הפרדה בין הכוח המניע את הפלנטות לבין כוח הכבידה הפועל על גופים כבדים בארץ. על פי דקארט, כוח הכבידה על כדור הארץ נוצר בשל התנגשויות דומות, כאשר אם לפלנטה יש כוח צנטריפוגלי רב יותר או פחות יותר, היא תידחף למערבולות הגבוהה או הנמוכה הסמוכה, כאשר המצב השני יאפיין את תכונת ה"כבדות" של עצמים כבדים הנופלים אל קרקע הארץ.
"הכוכבים, כולל הארץ, מסתובבים סביב השמש במערבולת הסולרית שלנו. ישנם אינספור מערבולות דומות ביקום: כל כוכב אותו אנו רואים בשמיים, על פי דקארט, הוא עצמו שמש במרכזה של מערבולת משל עצמו."
מבין ממשיכיו הבולטים של דקארט, ניתן למנות את כריסטיאן הויגנס אשר הושפע גם מה בגישה המתמטית-פיזיקלית לפילוסופיית הטבע בסגנון גלילאו גלילאי וניסח גישה משלו המבוססת על ניסוחי דקארט. בהתייחסו לכבידה, שיער הויגנס כי קיימים חלקיקים תת-מיקרוסקופיים אשר מסתובבים מסביב לארץ במהירות גבוהה ובכל מישורי הסיבוב לקראת המרכז. הויגנס הבין את ההאצה הגרביטציונית אל עבר מרכז כדור הארץ כפי שזו מופיעה בגופים רגילים כנובעת מכוחות צנטריפוגליים של החלקיקים הקטנים עצמם – כאשר החלקיקים נעו החוצה, חומר רגיל בהתאמה נע פנימה בכדי לפנות מקום. הויגנס המשיך וחישב את המהירויות הנחוצות של אותם חלקיקים המצוים בתנועה סיבובית, כך שהתאוצה הגרביטציונית לקראת מרכז כדור הארץ המוצגת על ידי תנועת גופים, תתאים לממצאים האמפיריים. דרך הסברים אלו הציגו דקארט וממשיכיו גישה מכניסטית לפיה העולם הוא מכונה המורכבת מחלקים נעים אותם ניתן להבין ולהסביר, גישה זו זכתה לפופולריות רבה והיית לגישה המובילה במאה ה-17.
דחיית תאוריית המערבולות בסכוליום הכללי

בפתיחת הסכוליום הכללי, יוצא ניוטון נגד ההסבר המכניסטי של דקארט בדבר תנועת המערבולות.
על פי ניוטון, סימון רדיוס מכל פלנטה אל עבר השמש יניב בהכרח יחס פרופורציונלי לזמני המחזור של תנועות חלקי המערבולת וזמני המחזורים של חלקי המערבולת חייבים להיות ריבוע המרחק אל השמש. בכך מתבסס ניוטון על חוק התנועה השני של יוהנס קפלר המנסח כי כאשר פלנטה נעה במסלול סביב השמש, ווקטור הרדיוס יכסה שטחים שווים בזמנים שווים על היקף אליפסה. על פי ניוטון, לא קיימת התאמה בין יחסי שטח הרדיוסים סביב הפלנטות לבין זמן המחזור הצפוי לפי הנחת המערבולות, התנועות הסיבוביות של השמש והפלנטות היו צריכות להיות בהתאמה לתנועות המערבולות שלהן באופן יחסי, אך התאמה זו איננה קיימת. בנוסף טען ניוטון כי פלנטות נעות בכוחות אקסצנטריים אשר לא יכולים להתקיים כל עוד נניח כי קיימות מערבולות.
"ההיפותזה בדבר מערבולות סובלת מקשיים רבים. אם בעזרת ציור רדיוס אל עבר השמש, כל פלנטה אמורה לתאר שטח יחסי לזמן, הזמנים המחזוריים של חלקי המערבולת חייבים להתאים לריבועי המרחק מן השמש... שביטים נעים בתנועות מאוד אקסצנטריות לכל כיווני השמיים, תנועות אלה לא יכולות להתרחש אלא אם מבטלים את המערבולות."
המקור בלטינית
Hypothesis vorticum multis premitur difficultatibus. Ut planeta unusquisque radio ad solem ducto areas describat tempori proportionales, tempora periodica partium vorticis deberent esse in duplicata ratione distantiarum a sole... Feruntur cometæ motibus valde eccentricis in omnes cœlorum partes, quod fieri non potest, nisi vortices tollantur.
בכדי לחזק את טיעונו, התייחס ניוטון לשביטים וטען כי הם נעים באופן אקסצנטרי ולכל הכיוונים ובאופן מהיר וחופשי דרך מסלולי הפלנטות תוך חציית המערבולות:
"וכלל התנועות הרגילות הללו אינן נובעות מסיבות מכניות היות ששביטים נעים באופן חופשי ובמסלולים אקסצנטריים ולכל כיווני השמיים. ועם התנועות הללו השביטים חוצים באופן מהיר את מסלולי הפלנטות..."
המקור בלטינית
Et hi omnes motus regulares originem non habent ex causis mechanicis; siquidem cometæ in orbibus valde eccentricis, & in omnes cœlorum partes libere feruntur. Quo motus genere cometæ per orbes planetarum celerrime & facillime transeunt...
למעשה ניוטון מזהה כי התחזיות העולות מהתיאוריה המכניסטית של דקארט, אינן תואמות לתצפיות ומכאן הבסיס לשלילת התיאוריה של דקארט. ניוטון יכול היה להסתפק בהצעת ההסבר החלופי אותו הוא מציע בפרינקיפיה, אך בתיאוריה שלו היית בעיתיות, כפי שעלתה בביקורות עם צאת המהדורה הראשונה של הפרינקיפיה – ניוטון תיאר הסבר לא מכניסטי בו כוחות פועלים מרחוק ואת מקור הכוחות הללו – הכבידה, ניוטון לא ידע להסביר. מכיוון שלא היה יכול להסביר את כוח הכבידה ומקורו, ניוטון בחר להתמקד בבעייתיות של התיאוריה האלטרנטיבית ועל כן דחה את תאוריית המערבולות המתחרה.
הביקורות על הפרינקיפיה מתמטיקה

עם צאת המהדורה הראשונה של הפרינקיפיה מתמטיקה, ניוטון נאלץ להתמודד עם ביקורת רבה, הדמות המדעית המובילה ביבשת למשל, כריסטיאן הויגנס, פרסם ב-1690 תגובה חצויה לעבודתו של ניוטון כתוספת להדפסה מחודשת של מאמרו "דיון על הסיבה לגרביטציה" אשר הוצג לראשונה באקדמיה הצרפתית למדעים בשנת 1669. מצד אחד, היה משוכנע כי טיעונו של ניוטון בדבר היחס ההופכי לריבוע הגרביטציוני אשר משפיע על הירח הוא נכון ואף כי הוא נמצא בהתאמה לכוח הצנטריפטלי המחזיק את הפנלטות במסלולן. מצד שני טען הויגנס:
"איני מסכים לגמרי עם העיקרון שהוא (ניוטון) מניח בחישוביו, כי כל החלקיקים הקטנים אותם אנו יכולים לדמיין בשניים או יותר גופים שונים נמשכים אחד אל השני או נוטים להמשך באופן הדדי. בכך איני יכול להודות היות שאני מאמין כי אני רואה בבירור כי הגורם למשיכה שכזו אינו ניתן להסבר באמצעות עקרון מכני או בעזרת חוקי התנועה. וכן איני משוכנע כלל בנחיצותה של משיכה הדדית בין גופים שלמים, לאחר שהראיתי שאם אין כדור הארץ, גופים לא יפסיקו לנטות לעבר מרכז בגלל מה שאנו מכנים כוח המשיכה שלהם."
ביקורת נוספת על עבודתו של ניוטון פורסמה בכתב העת Journal des sçavans (אנ'):
"עבודתו של מר. ניוטון היא מכנית, המושלמת ביותר שכל אחד יכול לתאר, שכן לא ניתן לתת הדגמות מדויקות יותר מאלה שהוא מספק בשני ספריו הראשונים... אך חייבים להודות כי לא ניתן להתייחס להדגמות אלה בשום דרך אחרת פרט למכניות; ואכן הכותב מכיר בעובדה... כי הוא לא התייחס לעקרונות הללו בתור פיזיקאי, אלא רק כגאומטריקאי... בכדי להפוך את האופוס הנ"ל למושלם ככל הניתן, על ניוטון לספק לנו פיזיקה מדויקת כמו המכניקה שלו. הוא יספק הסבר זה לאחר שיחליף תנועות אמיתיות במקום אלה שכבר תיאר."
ובנוסף לביקורות אלה, כשנה וחצי לאחר פרסום המהדורה הראשונה של הפרינקיפיה, גוטפריד וילהלם לייבניץ פרסם את "חיבור אודות הסיבות לתנועות השמימיות"
בו תיאר תאוריית מערבולות מתחרה המבוססת על תנועה 'קפלריאנית' (מבוססת על עבודתו של יוהנס קפלר) שהיית למעשה תואמת למסקנה של ניוטון עצמו כי כוחות צנטריפטליים בתנועה קפלריאנית נעות ביחס שהוא ההופכי לריבוע. בין השאר, הביקורות הללו אילצו את ניוטון להתמודד עם ביקורת על עבודתו ולחדד את טיעוניו נגד ההיתכנות של תאוריית המערבולות.
תאולוגיה ומקומו של האל בפילוסופיית הטבע של ניוטון

ניוטון הסביר כי המערכת הפילוסופית אשר הוא מציע איננה יכולה להתקיים ללא הכוונה של ישות אינטליגנטית ריבונית. זהו אל ריבון יודע הכל, שולט בכל וכל יכול. הוא איננו הנצח או האינסוף, אלא נצחי ואינסופי וכן נמצא בכל זמן ובכל מקום. כל שידוע לאדם עליו הוא דרך רעיונות עליו ותכונותיו, אך אין האדם יכול להבין מה הוא חומר האלוהים. בכדי להדגים את תבוניות הישות הריבונית, מסביר ניוטון כי אם מרכזי כוכבים אחרים הם מרכזים של מערכות שונות – כלל המערכות נתונות לשליטת הריבון האלוהי, שהניח אותן במרחק רב זו מזו כדי שלא יפלו זו על זו. על פי ניוטון, יש לנו יכולת אפיסטמית לתפוס את האלוהים וללמוד עליו דרך התבוננות על התופעות בעולם, מן התופעות הללו אנו יכולים ללמוד על טבעו ורצונו של האלוהים ומכאן שעל פי ניוטון, האל הוא חלק מהפילוסופיה הטבעית.
"כל הגיוון בדברים שנוצרו, כל אחד במקומו וזמנו, יכלו לנבוע אך ורק מרעיונות ומרצון של ישות אשר קיימת בהכרח, אך על האל נאמר אלגורית כי הוא רואה, שומע, מדבר, צוחק, אוהב, שונא, חושק, נותן, מקבל, כועס, נלחם, בונה, יוצר ובונה... ולהתייחס לאל מתוך התופעות זה בהכרח חלק מפילוסופיית הטבע."
המקור בלטינית
Tota rerum conditarum pro locis ac temporibus diversitas, ab ideis & voluntate entis necessario existentis solummodo oriri potuit. Dicitur autem deus per allegoriam videre, audire, loqui, ridere, amare, odio habere, cupere, dare, accipere, gaudere, irasci, pugnare, fabricare, condere, construere... Et hæc de deo, de quo utique ex phænomenis disserere, ad philosophiam naturalem pertinet.
לקריאה נוספת

I. Bernard Cohen, Anne Whitman, The Principia: The Authoritative Translation and Guide
Mathematical Principles of Natural Philosophy, University of California Press, 1999
P. Dear, Revolutionizing the Sciences: European Knowledge in Transition, 1500–1700, 20029
הערות שוליים

↑  Stanford Encyclopedia of Philosophy, Newton’s Philosophiae Naturalis Principia Mathematica, 2007
↑  Dear P. Revolutionizing the Sciences: European Knowledge in Transition, 1500–1700 Third Edition, p.94
↑  Dear P. Revolutionizing the Sciences: European Knowledge in Transition, 1500–1700 Third Edition, p.146
↑  Dear P. Revolutionizing the Sciences: European Knowledge in Transition, 1500–1700 Third Edition, p.149
↑  Dear P. Revolutionizing the Sciences: European Knowledge in Transition, 1500–1700 Third Edition, p.153
↑  Dear P. Revolutionizing the Sciences: European Knowledge in Transition, 1500–1700 Third Edition, p.155
מערכת המערבולות על פי רנה דקארט
כיסוי שטח בעת תנועת כוכב לכת על פי יוהנס קפלר
הנס ברנד גיזביוס

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1904 ארנסברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 בפברואר 1974 (בגיל 69) מילהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, הקיסרות הגרמנית 
 מעסיק:  גסטפו, המשרד לשירותים אסטרטגיים 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, מפלגת העם הלאומית הגרמנית 
 
הנס ברנד גיזביוס (בגרמנית: Hans Bernd Gisevius; ‏14 ביולי 1904 - 23 בפברואר 1974), דיפלומט ומרגל גרמני, מאנשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר ולהפלת השלטון הנאצי בגרמניה.
חייו

גיזביוס נולד בארנסברג, גרמניה, ולמד משפטים. בשנת 1933 הצטרף לשורות הגסטפו, אך פרש בעקבות אכזבתו מהמשטר הנאצי, לאחר אירועי ליל הסכינים הארוכות, שורת מעשי טבח שביצע היטלר במסווה של דיכוי התקוממות של האס אה.
בשנת 1938 הצטרף למודיעין הצבאי הגרמני, האבווהר, שראשיו ובהם וילהלם קנריס והנס אוסטר היו מראשי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם, ועסקו בתכנון קשר לרציחתו של אדולף היטלר ולהפלת משטרו. גיזביוס נשלח על ידי האבווהר לשווייץ, בתפקיד סגן קונסול בציריך. שם ניהל את מגעי הקושרים עם איש המודיעין האמריקני אלן דאלס, שנועדו לקבל תמיכה מערבית במשטר החדש, לאחר רציחת היטלר.
ב-20 ביולי 1944 שהה גיזביוס במשרד ההגנה הגרמני בבנדלר שטראסה, לאחר כישלון הניסיון להרוג את היטלר באמצעות פצצה. הוא עמד בקשר עם מטמין הפצצה, וראש הקושרים קלאוס שנק פון שטאופנברג. לטענתו, הפציר בשטאופנברג כל אותו היום לשלוח אנשים להרוג את יוזף גבלס, שר התעמולה הנאצי, אשר עמד בראש ההתנגדות לקשר בברלין, אך לא הצליח להביא את שטאופנברג לכלל פעולה. בסופו של דבר רב עם שטאופנברג וגורש מן הבניין דקות ספורות לפני שהשתלטו עליו נאמני היטלר, אשר הוציאו להורג את כל הקושרים שהיו בבניין, ובהם שטאופנברג. יש להדגיש כי גרסה זו היא הגרסה שנתן גיזביוס לאירועים, ומכיוון ששטאופנברג הוצא להורג, לא ניתן לקבל את הצד שלו לאותו הסיפור.
לאחר כישלון הקשר ירד גיזביוס למחתרת, ובעזרת קשריו במודיעין האמריקני הצליח לקבל דרכון מזויף ונמלט לשווייץ. לאחר המלחמה העיד נגד ראשי המשטר הנאצי במשפטי נירנברג, וכתב ספר רב-מכר בשם "To the bitter end" ("עד הסוף המר"), שבו שטח את גרסתו לאירועי הקשר.
גיזביוס נפטר בשנת 1974.
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, שוקן, 1976
קונסטנטין פיצגיבון, 20 ביולי - הקשר לרציחת היטלר, מערכות, 1987
הנס ברנד גיזביוס, עד הסוף המר, סיון, 2008 (תרגום לעברית: דניאל גלרי)
הצבעה חשאית

"הבחירות" ציור של ויליאם הוגארת' (1755). לפני שהונהגה הצבעה חשאית הצבעה תחת איומים הייתה נפוצה
הצבעה חשאית היא הצבעה שבה לא ידועה בחירתו של כל אחד מהמצביעים. חשאיות ההצבעה באה להבטיח כי המצביע בוחר בדעתו האמיתית, ומונעת ניסיונות להשפיע על המצביע באיומים.
הצבעה חשאית נערכת בדרך כלל באמצעות הכנסת פתקי הצבעה לקלפי, הנספרים לאחר תום מועד ההצבעה. ישנן גם שיטות הצבעה אחרות, כגון הצבעה ממוחשבת שמשתמשת במחשבים. הצבעה חשאית קיימת עוד מתקופת יוון העתיקה, שבה נערכו הצבעות חשאיות במספר מקרים, כדוגמת אוסטרקיזם.
בבחירות ובמשאל עם

בצרפת סעיף 31 בחוקה של 1795 קבע ש"הבחירות צריכות להתקיים בהצבעה חשאית". כך גם בחוקה של 1848: המצביעים יכלו לכתוב את שם המועמד המועדף עליהם בפתק הצבעה שאותו קיפלו כדי למנוע מאחרים לדעת את הצבעתם. נפוליאון השלישי ניסה לבטל את ההצבעה החשאית במסגרת משאל עם שהתקיים ב-1851 וקבע שעל המצביעים לכתוב "בעד"/"נגד" לצד שמותיהם ברשימות ההצבעה, אולם בעקבות התנגדות עזה לכך ביטל זאת ואיפשר הצבעה חשאית.
בבריטניה הצבעה חשאית הייתה אחת משש דרישותיה של תנועת הצ'רטיזם, תנועה לרפורמה פוליטית וחברתית שפעלה בבריטניה באמצע המאה ה-19. הפרלמנט הבריטי סירב לדון בדרישות התנועה, אולם לורד מקאולי מהמפלגה הוויגית בנאומו ב-1842 אף על פי שדחה את שש הדרישות כמכלול, הודה כי הצבעה חשאית היא אחת משתי דרישות שבהן הוא תומך. ההצבעה החשאית הונהגה לבסוף ב-1872, במסגרת חקיקה (Ballot Act 1872) שיזם ראש הממשלה ויליאם גלאדסטון. כיום נהוג בבריטניה שלכל מצביע ולכל פתק הצבעה יש מספור, כך שבאופן תאורטי ההצבעה אינה חשאית, אולם רק בהחלטת בית משפט מיוחד ניתן לחשוף את המצביע.
כורי הזהב ביוריקה, ויקטוריה שבאוסטרליה הושפעו מרעיונות תנועת הצ'רטיזם וב-1854 פרצו במרד תוך שהם מאמצים את רעיון ההצבעה החשאית. הצבעה חשאית אומצה לראשונה בטסמניה ב-1856. ב-1856 הוחלט במסגרת חקיקה על הצבעה חשאית בוויקטוריה, וכך גם בדרום אוסטרליה.
בארצות הברית רוב המדינות עברו להצבעה חשאית לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1884, אולם קנטקי אימצה את ההצבעה החשאית רק ב-1891.
בישראל בהתאם לחוק יסוד: הכנסת, נהוגה הצבעה חשאית בבחירות, הבוחר אינו חייב להצהיר על הצבעתו, ולשום רשות ממלכתית אין רשות לשאול אותו על כך. ההצבעה עצמה נעשית מאחורי פרגוד, ופתק ההצבעה מושם בתוך מעטפה אטומה. פתק או מעטפה שיש עליהם סימן מזהה כלשהו נפסלים ואינם נספרים.
במליאת הכנסת

הכלל הוא שהצבעות במליאת הכנסת הן גלויות. עם זאת, במספר מקרים נקבע בחוק, או בתקנון הכנסת, כי ההצבעה היא חשאית. כך, קובע חוק יסוד: נשיא המדינה כי "בחירת נשיא המדינה תהיה בהצבעה חשאית בישיבת הכנסת שנועדה לעניין זה בלבד". בחוק יסוד: מבקר המדינה נכללת הוראה דומה לגבי בחירתו של מבקר המדינה.
בתקנון הכנסת נקבע כי בחירת נציגי הכנסת לוועדה לבחירת שופטים ולוועדות לבחירת דיינים, קאדים וקאדי מדהב יהיו חשאיות.
הערות שוליים

↑  Constitution du 5 Fructidor An III, Wikisource (בצרפתית)
↑  Constitution du 4 novembre 1848, Wikisource (בצרפתית)
↑  The six points, chartist ancestors
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph563219
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן

| --- | --- |


למעלה: לוגו המוזיאון והספרייה. למטה: הספרייה ב-16 ביוני 2007
 מידע כללי
 סוג:  ספרייה, מוזיאון 
 על שם:  הארי טרומן 
 כתובת:  500 W US Hwy 24, Independence, MO 64050 
 מיקום:  אינדפנדנס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  הארכיון הלאומי של ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1957
 תאריך פתיחה רשמי:  6 ביולי 1957 
 אדריכל:  אדוארד ניילד
 קואורדינטות:  39°06′12″N 94°25′15″W﻿ / ﻿39.103333333333°N 94.420833333333°W﻿ / 39.103333333333; -94.420833333333
 www.trumanlibrary.gov
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה ע"ש טרומן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה ע"ש טרומן(למפת מיזורי רגילה) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווההספרייה ע"ש טרומן(למפת מיזורי מוגדלת) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווההספרייה ע"ש טרומן
 
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן (באנגלית: The Harry S. Truman Presidential Library and Museum) הם הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים העוסקים בהנצחת נשיאה ה-33 של ארצות הברית, הארי טרומן (1953-1945). המקום הוא גם מקום מנוחתו של טרומן. זאת הספרייה הראשונה להבנות ולהיווצר לפי חוק הספריות הנשיאותיות בארצות הברית שנחקק בשנת 1955. הספרייה והמוזיאון נמצאים באינדפנדנס, מיזורי בארצות הברית.
היסטוריה

הספרייה והמוזיאון הוקמו ב-16 ביוני 1957 באינדפנדנס שבמיזורי. בטקס חניכת המקום נכחו הנשיאים לשעבר הרברט הובר והארי טרומן, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ארל וורן והגברת הראשונה לשעבר אלינור רוזוולט. ב-11 בדצמבר 2006, נאם במקום קופי אנאן את נאומו האחרון כמזכ"ל האומות המאוחדות.
פעילותו של טרומן בספרייה והמוזיאון

טרומן השתתף באופן פעיל בפעילויות הספרייה ונהג להיפגש עם עיתונאים ותלמידים שהגיעו למקום. הוא ביקר במקום פעמים רבות עד למותו ולעיתים קרובות היה מגיע לפני צוותי העיתונות ודאג לתת הדרכה ולענות על השאלות תוך כדי שהוא מציג את עצמו כנשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן.
בין המבקרי המוזיאון ניתן למנות את הנשיאים דווייט אייזנהאואר, הרברט הובר, לינדון ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון וג'ון קנדי. בין המבקרים הידועים שביקרו במוזיאון ניתן למנות את רוברט קנדי, דין אצ'יסון וג'ינג'ר רוג'רס.
תערוכות ותוכניות

במוזיאון שתי קומות ובהן תצוגה המתעדת את חייו של הנשיא באמצעות תצלומים, חפצים, מסמכים, מזכרות, קטעי סרטים וסרט על חייו של טרומן.
ההעתק של החדר הסגלגל בזמן כהונתו של טרומן נמצא במוזיאון והוא נתן השראה לעיצוב החדר הסגלגל במהלך כהונותם של הנשיאים ג'רלד פורד, לינדון ג'ונסון, ג'ימי קרטר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, רונלד רייגן וביל קלינטון.
ראו גם

הארי טרומן
הנשיא הארי טרומן
המזכיר הכללי של האומות המאוחדות קופי אנאן נואם את נאומו האחרון בתפקידו בספרייה הנשיאותית על שמו של טרומן, 2006
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון

| --- | --- |
 
המקום בשנת 2006
 מידע כללי
 סוג:  ספרייה נשיאותית
 על שם:  ריצ'רד ניקסון 
 כתובת:  18001 Yorba Linda Boulevard 
 מיקום:  יורבה לינדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 19 ביולי 1990
 תאריך פתיחה רשמי:  1990 
 קואורדינטות:  33°53′21″N 117°49′10″W﻿ / ﻿33.889166666667°N 117.81944444444°W﻿ / 33.889166666667; -117.81944444444
 nixon.archives.gov
  (למפת לוס אנג'לס מוגדלת) הספרייה ע"ש ניקסון(למפת לוס אנג'לס רגילה) הספרייה ע"ש ניקסון
 
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ע"ש ריצ'רד ניקסון (באנגלית: The Richard Nixon Presidential Library and Museum) הם הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שמו של נשיא ארצות הברית ה-37 ריצ'רד ניקסון וכן גם מקום קבורתו שלו ושל רעייתו, פט ניקסון. המרכז ממוקם בעיר יורבה לינדה, בקליפורניה. המקום הוא בבעלות הארכיון הלאומי של ארצות הברית וכן חלקו מנוהל על ידי קרן פרטית על שם ניקסון.
היסטוריה

לאחר פרשת ווטרגייט והתפטרותו המביכה של ריצ'רד ניקסון, העדיף ניקסון שלא לשמר את מורשתו. הוא הורה להשמיד את כל החומרים מנשיאותו בשנת 1979 או בשנת מותו, אך לבסוף החליט הקונגרס של ארצות הברית לבטל את החלטתו של ניקסון ולשמר רק חלק מתוך החומרים של הנשיא. הניירות והמזכרות של ניקסון מתקופתו בתוך הבית הלבן שמורים אצל קרן פרטית על שמו של ניקסון.
הספרייה

הספרייה המקורית נחנכה ב-19 ביולי 1990. ניקסון ורעייתו, פט ניקסון נכחו בחניכה. כמו כן גם הנשיא המכהן דאז ג'ורג' הרברט ווקר בוש ורעייתו ברברה בוש, והנשיאים לשעבר ג'רלד פורד ורונלד רייגן ורעיותיהם בטי פורד וננסי רייגן נכחו בחניכה. הקהל בעת החניכה כלל 50,000 אנשים ומוזמנים שחגגו את פתיחת המקום.
המוזיאון

המוזיאון מציג את חייו ואת הקריירה הציבורית של ניקסון כסגן נשיא ארצות הברית בתקופתו של דווייט אייזנהאואר, כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית וכנשיא ארצות הברית. המוזיאון בנוי בהשראת בית ילדותו של ניקסון, שאותו בנה אביו של ניקסון, פרנק. המתחם במוזיאון כולל השכרת חדר לאירועים וכנסים שונים למפלגה הרפובליקנית ולשאר תושבי ארצות הברית.
במוזיאון ניתן לראות צילומים, מתנות ומזכרות מקוריות של ניקסון. גם המכונית הנשיאותית בעת תקופתו של ניקסון נמצאת במוזיאון, וכן גם בגדים שלבש ניקסון כנשיא ארצות הברית. גם המסוק הנשיאותי הרשמי "מלך הים" בעת תקופתו של ניקסון נמצא במקום.
ב-2016 עבר המוזיאון שיפוץ בסכום של 15 מיליון דולר.
גלריה

הלימוזינה הנשיאותית של ניקסון במוזיאון
המסוק הנשיאותי של ניקסון בחצר המוזיאון
מקום מנוחתם של ניקסון ורעייתו. מימין המצבה של פט ניקסון, ומשמאל המצבה של ניקסון.
בית ילדותו של ניקסון
ראו גם

ריצ'רד ניקסון
הספריות הנשיאותיות בארצות הברית
השריר הגבן

| --- | --- |
       שרירים עמוקים בחלק האחורי של אמה שמאל 
 שיוך:  deep muscle of posterior compartment of forearm 
 אספקה עורקית:  עורק החישור החוזר 
 עצבוב:  deep branch of radial nerve
 פעולת שריר:  supination of the forearm 
 שריר נגדי:  השריר הכפן העגול 
 תחל שריר:  lateral epicondyle of the humerus 
 אחז שריר:  anterior border of diaphysis of radius, neck of radius 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (454) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. supinator 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.6.02.048 
 TA2 (2019):  2512 
 FMA:  38512 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224275 
 
השריר הַגַּבָּן (TA: Musculus supinator) הוא שריר עמוק במדור האחורי של האמה. השריר הכפן, יחד עם שריר הזרוע, מהווה את רצפת גומץ המרפק. בעת כיווצו הוא מסובב את ראש עצם החישור ומסובב את האמה כלפי מעלה (גורם לכף היד לפנות כלפי מעלה).
תיאור

תחילתו של השריר הגבן בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע, ברצועות המרפק (הרצועה העקיפה החישורית והרצועה הטבעיתונית) ובעצם הגומד. השריר עוטף את עצם החישור וחלקו המרוחק נאחז בשליש המקורב של פני עצם החישור.
עצבוב

השריר הגבן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5,C6) דרך הענף העמוק של עצב החישור.
הרמולודיה

הרמולודיה הוא מושג בפילוסופיה המוזיקלית של אורנט קולמן המתייחס למוזיקה כ"השימוש  בהיגיון המנטלי או הפיזי של אדם כדי להציג את האחדות החושית של המוזיקה, של אדם או של קבוצה." המושג מאפיין בעיקר את הזרמים המודרניים של הג'אז כמו ג'אז חופשי ואוונגרד.
באופן בסיסי הכוונה היא לשבור את המסורת המוזיקלית האירופית שנותנת למלודיה את החשיבות המרבית, בעוד ההרמוניה והקצב הליווי. בהרמולודיה לכל המרכיבים המוזיקליים: הרמוניה, מלודיה, קצב, זמן, מהירות ופראזות, יש חשיבות זהה. "הצורה של הג'אז בעתיד" (The Shape of Jazz to Come) אלבום של קולמן משנת 1959 נחשב להקלטה הראשונה של הרמולודיה, מוטיב שהלך עמו לאורך כל הקריירה שלו.
בשנות השבעים המאוחרות קולמן החל לכתוב ספר בנושא, אך זה מעולם לא פורסם. הפרסום היחיד של קולמן בכתב על הרמולודיה הוא מאמר בשם "זמן מושלם להרמולודיה" ("Prime Time for Harmolodics"). השם "הרמולוידה" גם שימש את קולמן בשביל חברת התקליטים שהקים, שנקנתה על ידי ברבה תקליטים (Verve Records) בשנות התשעים.
הגיטריסט ג'יימס בלד אולמר שניגן עם קולמן בשנות השבעים אימץ את הפילוסופיה והתאים אותה לתחום של נגינת גיטרת ג'אז ובלוז.