stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל אהרן זליגסון
ביוגרפיה

נולד בניו יורק להינדה רחל והרב אברהם אבא זליגסון שהיה רופאו האישי של הרב מנחם מנדל שניאורסון וגם קרוב משפחתו.
למד בישיבת אהלי תורה ותומכי תמימים במוריסטאון, בשנת תשל"ב התחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770, שם כתב יומנים ורשמים מהמתרחש במחיצת הרבי, והיה מצוות ה"חוזרים" של הרבי, שתפקידו היה לזכור את מהלך התוועדויותיו של האדמו"ר בשבתות וחגים, וכן כתב 'הנחות' פרטיות במשך שנים. בכ"ג בסיוון תשמ"א התחתן עם חנה בת הרב שמואל גליקסמן, מחשובי חסידי גור.
בסוף שנות השבעים התחיל לערוך תוכן מפתחות לספרי אדמו"רי חב"ד. בשנת תש"ן התמנה למשפיע במתיבתא אהלי תורה בשכונת קראון הייטס. בשנת תשע"ג פרסם מדור שבועי בעיתון כפר חב"ד בקשר עם שבעים שנה להדפסת הספר "היום יום". בשנת ה'תשע"ה, הקים הרב זליגסון את אתר התשורות.
הרב זליגסון נחשב למרצה מבוקש בבתי חב"ד ברחבי תבל.
לרב זליגסון בן ובת. בנו מרדכי, הוא מנהל התקשורת מדיה באתר Chabad.org.
מספריו

לוח היום יום עם הערות וציונים, הקשר של הפתגמים לתוכן הימים שלהם, וחידושים על הפתגמים (חלק גדול מהספרים עבר הגהה של הרבי מחב"ד), 3 כרכים, בהוצאת ספרים קה"ת, תשמ"א - תשמ"ח
תולדות חייו של אברהם אבא הרופא, 2 כרכים, ניו יורק, תש"נ - תשנ"ה
הלכות החג בחג, פתגמים והנהגות אדמו"רי חב"ד בימי החגים והוראות הרבי מחב"ד לכל חג, ניו יורק, תשנ"ב, תשנ"ט
חג החגים י"ט כסליו, ביאורים, סיפורים, מנהגים, פתגמים והוראות של רבותינו נשיאינו בקשר לי"ט בכסלו, ניו יורק, הוצאת ספרים קה"ת, תשנ"ט, יצא גם בצרפתית בתש"ס
לקט הלכות ומנהגי שבת קודש, ניו יורק, תשנ"ו; בשנת תשע"ז (2017) יצא בשם ספר הליכות ומנהגי שבת קדש - ושבת מברכים, של אדמו"רי חב"ד לדורותיהם, הוצאת ספרים קה"ת
השליחות החינוכים באגרות הרבי, צעירי אגודת חב"ד ארגנטינה, תשס"א
ספר המפתחות לשיחות קודש תרפ"ט-תשנ"ב, תוכן עניינים של כל הנושאים שהרבי דיבר במשך השנים, הוצאת ספרים קה"ת, 1,600 עמודים, ניו יורק, תשע"ב, תשע"ד
ספר המפתחות למאמרי אדמו"ר הרש"ב, הוצאת ספרים קה"ת, ניו יורק, תשמ"ב
מפתח לקונטרס עץ החיים, ניו יורק, תשנ"א
ספר המפתחות לרשימות הרבי, הוצאת ספרים קה"ת, ניו יורק, תשס"א
מספריו > חוברות

קונטרס לקט ענייני השתלשלות, בהוצאת ספרים קה"ת, ניו יורק, תשנ"א
לקט מתורת רבותינו נשיאינו לימי חודש כסלו, ניו יורק, תשנ"ט
מפתח עניינים לחוברות התקשרות
מפתח עניינים לתשורות
לקט ביאורי והנהגת אדמו"רי חב"ד בסדר ברכת המזון, ניו יורק, תשנ"ה
קונטרס שליחות נפשית ועיקרית, לקט שיחות ומכתבים של הרבי הריי"צ וחתנו הרבי מחב"ד אודות קירוב יהודים, בהוצאת המל"ח, ניו יורק, תשנ"ז
קונטרס שנת הקהל, לקט שיחות ומכתבים של הרבי מחב"ד שבהם נתבאר העילוי המיוחד של שנת הקהל, בהוצאת המל"ח, ניו יורק, תשנ"ט
קונטרס שנת היובל - חמישים שנה, לקט שיחות של הרבי מחב"ד שבהם נתבאר העילוי המיוחד של חמישים שנה, בהוצאת המל"ח, ניו יורק, תש"ס
קובץ מאה ואחת, לקט שיחות ומכתבים של הרבי מחב"ד על העילוי של שנת המאה ואחת, בהוצאת המל"ח, ניו יורק, תשס"ג
קונטרס המבצעים, לקט שיחות ומכתבים של הרבי מחב"ד אודות עשרת המבצעים, בהוצאת המל"ח, ניו יורק, תשס"ד
ואתם תלוקטו לאחד אחד בני ישראל, לקט שיחות ומכתבים של הרבי מחב"ד בקשר למבצע תפילין (40 שנה תשכ"ז-תשס"ז), בהוצאת המל"ח, ניו יורק, תשס"ח
הערות שוליים

↑  מה בין רופא ידיד לד"ר זליגסון באתר col, כ"ה בשבט תשע"ז.
↑  תוכן התוועדות, ונדפס בסדרת הספרים תורת מנחם
↑  כתובת אתר התשורות
↑  י"ט כסלו בפלורידה: רצף התוועדויות עם הרב מיכאל זליגסון
↑  גוט שבת כתבה על הספר בעיתון כפר חב"ד.
↑  המפתח שמקיף את כל שיחות הרבי באתר שטורעם, טבת תשע"ב; The Spoken Word of the Lubavitcher Rebbe: Decades of Diverse Output Indexed in a Single Volume באתר Chabad.org
↑  כתבה על הדפסה השנייה באנגלית
↑  קישור
↑  קישור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301268905171  LCCN: n85187340  VIAF: 297709740   WorldCat (עם VIAF): 297709740
מיכאל אוהד

| --- | --- |

מיכאל אוהד, 1946
 לידה:  22 בדצמבר 1922 מינכן, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  17 ביוני 1998 (בגיל 75) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  קול ירושלים, דבר השבוע, השידור העברי של קול אמריקה, קול ישראל, הארץ 
 
מיכאל (מיכה) אוהד (20 בדצמבר 1922 – 17 ביוני 1998) היה עיתונאי ואיש אשכולות ישראלי. עורך תוכניות רדיו, מחבר ובמאי תסכיתים וכותב פורה בנושאי תרבות, אמנות ומוזיקה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מיכאל אוהד נולד בשם מיכאל רַיְיך בעיר מינכן בגרמניה, אז רפובליקת ויימאר. משפחתו הייתה משפחה יהודית משכילה. הוריו, הנרייטה (הֶני) לבית פויכטוונגר (ילידת 1892), ויעקב רייך, סוחר (יליד 1885), נישאו ב-1916. לאוהד היו שני אחים: רפאל, שהיגר לארצות הברית ונפטר שם בגיל 25, וראובן, שהיה אגרונום ידוע, חלוץ גידולי פירות סובטרופיים בארץ. ראובן הוא אביה של חוקרת העיצוב דניאלה אוהד. דודו של מיכאל אוהד, אחי אמו, היה הסופר ליון פויכטוונגר, ובן דודו היה ההיסטוריון אדגר פויכטוונגר.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 עלה לארץ ישראל עם הוריו ושני אחיו, והמשפחה התיישבה בשכונת תלפיות בירושלים. מחמת קשיי קליטה שבה המשפחה לגרמניה כעבור שנה והתגוררה במינכן. כעבור שנה שבה המשפחה לארץ, והפעם סופית. ב-1939 התגרשו הוריו, ואביו נישא מחדש. מנישואיו השניים של אביו היה אוהד אחיה של האמנית שושנה רייך. אוהד למד בבית הספר התיכון בית הכרם ולאחר סיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטה העברית אך לא השלים את התואר. בבגרותו התגורר בתל אביב בדירה שעוצבה על ידי האדריכל יעקב רכטר באזור היכל התרבות
ביוגרפיה > ברדיו

בשנת 1943 כתב אוהד תסכית ראשון, על הסופר והמחזאי ג'ורג' ברנרד שו, לתחנת הרדיו בעברית של המנדט הבריטי, קול ירושלים. מאז ואילך המשיך במשך כארבעים שנה לעבוד ברדיו, לראשונה בקול ירושלים, והחל מיום קום המדינה בקול ישראל. אוהד כתב וביים תסכיתים וערך תוכניות רדיו.
במשך מספר שנים עבד אוהד בארצות הברית עבור השידור העברי של קול אמריקה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שודרו בקול ישראל שתי תוכניות התיאטרון של הרדיו, שזכו להאזנת שיא: "בימות ובדים", ששודרה בכל יום שבת בצהרים, ו"המסך עולה", ששודרה בכל יום ב' בערב. בהכנת שתי התוכניות היה לאוהד חלק חשוב.
"בימות ובדים", בעריכת בלה ברעם, הייתה תוכנית דוקומנטרית שבה הובא באוזני המאזינים כל המתרחש והמתחדש בתיאטרון העברי, קטעים משודרים מהצגות בכורה, ראיונות עם שחקנים ובמאים ודברי ביקורת על כל הצגה חדשה מפיהם של דב בר מלכין, שמואל רוזן, שמואל שניצר ואחרים. באותה עת לא היו בעיתונות העברית מוספים מיוחדים או מגזינים מיוחדים לכל המתחדש בעולם התרבות והבידור, והמאזינים שאבו מידע רב על כל המתהווה בעולם התיאטרון והבידור מתוכנית זו. מיכאל אוהד נטל חלק בעריכת התוכניות לצדה של בלה ברעם.

"המסך עולה" הייתה תוכנית שבה שודר מדי שבוע תסכית רדיו ארוך. התסכיתים היו בעיקר עיבודים לרדיו של סיפורים ונובלות ממיטב ספרות העולם. בעידן שבו טרם שודרו בארץ שידורי טלוויזיה היה תסכית הרדיו המקור היחיד להגשת דרמות זמינות למאזינים בין כותלי ביתם. בתוכנית השתתפו מיטב שחקני התיאטרון בישראל, ובהם נודעו בקולם בעל הייחוד הרדיופוני שחקנים כדוגמת חנה מרון (שאת עלייתה לדרגת כוכבת מייחסים בין היתר להשפעתו של אוהד), שרגא פרידמן, מישא אשרוב ואחרים.
אוהד כתב וביים ביוגרפיות של אנשי תרבות ידועים בעולם, שמונולוגים שלהם בגוף ראשון הוקראו על ידי לאה פורת.
ביוגרפיה > בעיתונות

במקביל לעבודתו בקול ישראל, החל אוהד בסוף שנות החמישים לערוך ולכתוב פינה מרכזית בת שני עמודים בשבועון "דבר השבוע" מבית "דבר". במדורו זה כתב אוהד על כל נושא אקטואלי הקשור לחיי האמנות והתרבות בארץ, על ספרים חדשים, על הצגות חדשות, על מוזיקה, על יוצרים, סופרים, מחזאים, מלחינים וכל עניין הקשור לחיי התרבות בארץ. כתיבתו התאפיינה בסגנון מאופק ורהוט.
בשנות השישים, עם ירידתו האטית של "דבר השבוע" ועלייתו של מוסף "הארץ", עבר אוהד לכתוב ב"הארץ". ב"הארץ" הוסיף אוהד לכתיבתו את המדור השבועי "מי היה האיש שהיה" (החל ב-15 באפריל 1971, בדמותו של ראספוטין), שבו, בצורת כתב חידה, ביוגרפיה קטנה ללא ציון שמות אנשים ומקומות אלא ברמז, שבה תומצתה לכדי שליש טור בעיתון דמותו של אדם נודע בהיסטוריה העתיקה והחדשה או יוצר בתחום התרבות, ועל הקוראים לזהות מי האיש; את זהות האיש גילה אוהד בטור שהתפרסם שבוע לאחר מכן. המדור היה כה פופולרי שהעיתון ממשיך בפרסומו עד היום.
אוהד הקדיש מזמנו גם לילדים והוציא תקליטים ובהם סיפורי ילדים בעריכתו ובקריינותה של חנה מרון. לאחר שנים ערך סדרה של ארבעה דיסקים על אודות מלחינים מפורסמים בדרך של סיפור מוזיקלי לילדים, בקריינותה של גליה ישי, ובאמצע שנות השמונים אף יצר עיבודים ליצירות סימפוניות ונובלות, שהיו מלוות בקריינות של השדרנית ענת דוידוב ומשחק של כמה שחקני תיאטרון. אלו עובדו לקלטות אודיו, תקליטים ותקליטורים.
הוא תרגם וכתב מספר ספרים. בין הנודעים בהם היו ספרו על התזמורת הפילהרמונית הישראלית וספר ביוגרפי על חיי שחקן "הבימה" רפאל קלצ'קין.
באחד הראיונות התוודה כי מכל ענפי התרבות אהובה עליו ביותר האופרה. אוהד היה חסיד של תרבות אירופה ויש שכינו אותו (שלא לגנאי) "שגריר אירופה בתל אביב". הוא נהג לנסוע לעיתים קרובות לגרמניה ולאוסטריה, עוד בטרם הייתה מקובלת נסיעת ישראלים למדינות אלה, כדי להאזין ולצפות באופרות.
במשך 22 שנה ולאורך כל שנות ה-60 וה-70 היה אוהד בן זוגו של דני לחמן (1941 – 2012), שהיה מבקר תרבות ומפעיליה המרכזיים של הקהילה הגאה בישראל. בשנת 1966 ייסד אוהד, לכבוד יום הולדתו של לחמן, את מסיבת ההומואים השנתית הראשונה בתולדות תל אביב, שהייתה לשם דבר.
מיכאל אוהד נפטר בשנת 1998, בגיל 75.
פרסומיו

הפילהרמונית: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ירושלים: כתר, 1986.
רפאל קלצ'קין, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ט 1989.
הערות שוליים

1 2  The Feuchtwanger Family: The Descendants of Seligmann Feuchtwanger, Tel Aviv: Edition Olympia - M. Feuchtwanger, 1952, p. 91.
↑  ר. עזריה, דמויות ליד המיקרופון | המסך עולה על מיכאל אוהד, מעריב, 4 ביוני 1954.
↑  דן לחמן, שינוי בחיים, GoGay,‏ 27 ביוני 2005.
↑  דן ינוביץ', ציוני דרך בהיסטוריה של קהילת הלהט"ב בישראל, אתר אגודת הלהט"ב, 3 בדצמבר 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280255605171  GND: 1151169390  ISNI: 0000 0000 6925 7198  LCCN: n89121012  VIAF: 97168758   WorldCat (עם VIAF): 97168758
מישל דוריס תומאס

ערך זה עוסק בשחקנית אמריקאית. אם התכוונתם למישל תומאס, בלשן ומורה לשפות, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בספטמבר 1968 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בדצמבר 1998 (בגיל 30) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  West Essex High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל דוריס תומאס (באנגלית: Michelle Doris Thomas;‏ 23 בספטמבר 1968 - 22 בדצמבר 1998) הייתה שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר עקב משחקה בקומדיית המצבים "אריזה משפחתית".
ביוגרפיה

תומאס נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס, אך גדלה בניו ג'רזי במונטקלייר. היא למדה בבית הספר לריקוד ואומנויות, ובמרכז הריקודים בברודוויי שבניו יורק.
אימה הייתה שחקנית תיאטרון, ואביה דניס תומאס היה חבר בלהקת Kool & the Gang.
קריירה

בין השנים 1988–1990 היא השתתפה בתוכנית "משפחת קוסבי" בתור חברתו של תיאו (מלקולם-ג'מאל וורנר). דמותה המוכרת ביותר הייתה בתוכנית "אריזה משפחתית", בה גילמה את מיירה, חברתו של סטיב ארקל (ג'ליל וייט). היא הצטרפה לסדרה בעונה הרביעית בשנת 1992 עד 1998 בה נאלצה לעזוב עקב מצבה הבריאותי, ממש לפני ביטול הסדרה.
תומאס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות ובסרטים, בהם "רוזאן", "Malcolm & Eddie", בסרט "להסתובב עם החברה" ועוד. תפקידה האחרון היה דמותה של קלי בתוכנית "צעירים חסרי מנוח", שזיכה אותה בפרס ה-NAACP על מעמדה כשחקנית הטובה ביותר בדרמה יומית.
בנוסף היא הופעה בסינגל המצליח "Never Make a Promise" של הלהקה Dru Hill.
פטירתה

באוגוסט 1997 תומאס אובחנה כחולה בסוג נדיר של סרטן הקיבה, שנקרא סרקומה של רקמות רכות. היא שמרה את המידע על כך שהיא חולה בסוד, וסירבה לקבל טיפולים בשל הסיכוי הגבוה שלא תוכל ללדת. כאשר הגדירו את מצבה כסופני היא החלה בטיפולים.
בן זוגה ששהה לצידה עד למותה היה השחקן מלקולם-ג'מאל וורנר.
מחולות גלנטה

זולטאן קודאי בשנת 1930
מחולות גלנטה (בהונגרית: Galántai táncok) הוא יצירה תזמורתית מאת המלחין ההונגרי זולטאן קודאי (1967-1882) משנת 1933.
היסטוריה

היצירה הוזמנה לרגל מלאת 80 שנה להקמת החברה הפילהרמונית בבודפשט. היא מבוססת על מוזיקה עממית מגלנטה, עיירה בסלובקיה, עד 1918 חלק מממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיר הזאת בילה קודאי כמה שנים מילדותו, לדבריו היפות בחייו.
באותה תקופה פעלה בגלנטה תזמורת צוענים מפורסמת של 12 נגנים בניהול הכנר ה"פרימאש" יאנוש מיהוֹק (שנפטר ב-1904).
כדברי ההסבר של קודאי עצמו "...אלו היו הקולות התזמורתיים הראשונים שהגיעו לאוזני הילד..."; "בווינה פורסמו כ-1,800 ספרי מחולות הונגריים, מהם ספר אחד שכלל מוזיקה 'מפי כמה צוענים מגלנטה'... המלחין שאל את הנושאים הראשיים מאותם התווים".
רוב הקטעים היו מחולות מסוג ורבונקוש שבוצעו במקור כמוזיקה שליווה את גיוס הגברים לצבא, אך הפכו לז'אנר חשוב במסורת העממית ההונגרית החל מתחילת המאה ה-19.
קודאי חזר לגלנטה בשנת 1905 ורשם לפחות 150 מנגינות מן האזור. אלו, יחד עם אלבום שירי העם שפורסם בווינה במאה ה-19, היוו את החומר המקורי ליצירתו "מחולות גלנטה". הוא כתב אותם אחרי הצלחה רבה שקטפה יצירה אחרת שלו המבוססת על הפולקלור, "מחולות מארושסק" (Marosszéky táncok). יצירה זו משנת 1927, שהולחנה תחילה לפסנתר ואחר כך קודאי עיבד אותה בשנת 1929 לתזמורת קיבלה השראה מריקודי עם מן האזור מארוש-סק (Marosszék או ברומנית Scaunul Mureșului) מטרנסילבניה.
"מחולות גלנטה" בוצעה בבכורה ב-23 באוקטובר 1933 תחת שרביטו של ארנסט פון דוהנאני. היא נכנסה לרפרטואר של הפילהרמונית של ברלין, תזמורת גירצניך בקלן, הפילהרמונית של מינכן, וינה, התזמורת הסימפונית של וינה והתזמורת סיפוניקה סיצ'יליאנה.
המוזיקה

מחולות גלנטה של קודאי מורכבים מחמשה חלקים ונמשכים בסך הכל 16 דקות. הם נכתבו לשני חלילים, פיקולו, שני אבובים, שני קלרינטים ב"לה", שני בסונים, ארבע קרנות יער ב-"פה", שתי חצוצרות ב"דו", טימפני, משולש, גלוקנשפיל, תוף סנר ותזמורת כלי קשת עם שני כינורות, ויולות, צ'לי וקונטרבסים. הקלרינט בולטת במיוחד, וממלאת את מקומו של הכלי המסורתי המכונה "טארוגאטו" (tárogató - סוג של כלי נשיפה בעל קנה אחד).
היצירה משחזרת את המבנה בעל שני החלקים איטי-מהיר של מוזיקת הוורבונקוש המסורתית: היא פותחת במבוא איטי (טמפו: Lassú, בהונגרית - "לאט") המוביל לקדנצה (סולו) ארוכה ווירטואוזית של הקלרינטן. מחצית היצירה היא במבנה רונדו. במחצית השנייה מופיעות מנגינות חדשות במקצב מאסטוזו, הנקרא בהונגרית friss ("רענן") ובעקבותיהם באים ארבעה חלקים ריקודיים מהירים. לחלקים המהירים מקצב סינקופי אופייני. בשלב מסוים ישנו גם קטע איטי יותר אנדאנטה והסיום הזוהר הוא מלא חיים - מתעכב קצת בעת קדנצה של הקלרינט המלווה בחלילית.
מחולות גלנטה משמשים תכופות כחומר לימודי בבתי ספר לנגינה.
המבנה

קודאי שמר על הצורה המסורתית המורכבת מקטע איטי וחופשי (lassú) ואחריו הקטע המהיר מורחב, בעל מקצב כובל. המבוא האיטי כולל שני חלקים ועולה בעוצמה עד לשיא בסיום. החלק המהיר כולל 5 ריקודים, עם שלוש חזרות של הנושא אנדאנטה מאסטוזו מן החלק האיטי.
מבוא איטי (lassú)
א. התיבות 1–49:
1.פתיחה - lento alegretto moderato
2. התיבות.92-50
צורה: נושא andante maestoso AB החוזר עם וריאציות
קלרינט סולו ומשפטי "tutti" מתגרים
ב. התיבות 150-93;
צורה:ריקוד ראשון AB AB מקצב 2/4 עם קצת רובאטו - lento-allegretto moderato
צורה:ריקוד שני AB B2 - הריקוד הקליל של הסוויטה -
grazioso בולט
גרסה יותר קצרה של נושא זה, מקצורת
צורה:ריקוד שלישי- אפיזודי, עם ABACA, ואחר כך וריאציות, לרוב סינקופתי ומעורר
החוזר בפינאלה
הריקוד הרביעי AB - כולל יסודות של הריקוד הבא
meno mosso מזכיר אתהאופי העליז של הריקוד הראשון
הריקוד החמישי ופינאלה, עם שלושה נושאים ראשיים, חוזר על הריקוד השלישי החל מהתיבה 490; המהיר ביותר, עם accelerando סוחף;
לקריאה נוספת

Zoltán Kodály: Galántai táncok = Tänze aus Galanta (Philharmonia. 275.) Philharmon. Verlag, Wien 1935, OCLC 165726321. Taschenpartitur)
Ferenc Bónis: Ungarische Tänze aus Galanta 1803. Ausgesuchte ungarische Nationaltänze von verschiedenen Zigeunern aus Galanta, für Klavier
פרנץ בוניש - מחולות הונגריים מגלנטה. מבחר ריקודי-עם כפי שבוצעו על ידי כמה צוענים מגלנטה, לפסנתר piano. Universal, Wien 2010, ISBN 978-3-7024-6905-4. Musikalische Partitur
הערות שוליים

↑  לוח ימי זיכרון באתר ספריית גלנטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578912805171  BnF: cb139147278 (data)  GND: 300083858  MusicBrainz work: 47c7841d-97db-45d9-bae3-fac80977cc5d  VIAF: 186687666   WorldCat (עם VIAF): 186687666
מיכאל אבס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בן 41 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים
 יצירות בולטות:  סדרת משחקי בילוש
 אתרם של מיכאל אבס ואביו שלמה אבס
 
מיכאל אַבַּס (נולד ב-1982) הוא סופר ילדים ישראלי.
ביוגרפיה

אבס נולד לשלמה ולאריאן אבס. למד באוניברסיטת בר-אילן מדעי המדינה ותקשורת. כתב 18 ספרים, חלקם לגיל הרך וחלקם לגילאי יסודי.
אבס גרוש ואב לחמישה. מתגורר בתל אביב.
ספריו

אולימפיאדת החידות, עגור הוצאה לאור (2010) (הספר בקטלוג ULI)
מסביב לעולם בשמונים חידות, עגור הוצאה לאור (2011) (הספר בקטלוג ULI)
יונתן והדלעת הענקית, עגור הוצאה לאור (2014) - נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך תשע"ה (הספר בקטלוג ULI)
מי דופק בדלת?, עגור הוצאה לאור (2015) (הספר בקטלוג ULI)
סופר קומיקס: היום שבו האדמה רעדה (יחד עם נעמה פז), מודן הוצאה לאור (2018)
ספריו > סדרת משחקי בילוש

תעלומת החטיפה המסתורית, עגור הוצאה לאור (2012) (הספר בקטלוג ULI)
המרדף אחר איש החידות, עגור הוצאה לאור (2013) (הספר בקטלוג ULI)
מסתרי האי הנעלם, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2014) (הספר בקטלוג ULI)
הבריחה מיערות הערפל, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2015) (הספר בקטלוג ULI)
קרקס המסתורין, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2016)(הספר בקטלוג ULI)
בעקבות האוצר האבוד, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2017) (הספר בקטלוג ULI)
יומנו הסודי של צהוב הזקן, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2018) (הספר בקטלוג ULI)
החדר האסור, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2019) (הספר בקטלוג ULI)
סודות העיר החשוכה, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2019) (הספר בקטלוג ULI)
סכנה בקצה הנהר, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2020) (הספר בקטלוג ULI)
המסע אל העבר, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2020) (הספר בקטלוג ULI)
נקמתו של איש החידות, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2021) (הספר בקטלוג ULI)
השען והמרתף הסודי, עגור הוצאה לאור, מודן הוצאה לאור (2022) (הספר בקטלוג ULI)
האור הכחול,  מודן הוצאה לאור (2023)
מורה (קמרון)

| --- | --- |

 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור הצפון הרחוק
 גובה:  455 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  53,667 (2012)
 קואורדינטות:  11°02′33″N 14°08′41″E﻿ / ﻿11.0425°N 14.14472222°E﻿ / 11.0425; 14.14472222 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה מורה(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה מורה(למפת אזור הצפון הרחוק רגילה) מרואה קאלה יגואה לוגון-בירני מקארי אזור הצפון צ'אד ניגריהמורה(למפת אזור הצפון הרחוק מוגדלת) מרואה קאלה יגואה לוגון-בירני מקארי אזור הצפון צ'אד ניגריהמורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מורה (בצרפתית: Mora) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון הרחוק.
גאוגרפיה

מורה ממוקמת כ-52 ק"מ מבירת האזור מרואה וכ-837 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-22 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-103 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (33 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 842 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (261 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
היסטוריה

דיקסון דנהאם (אנ'), חייל אנגלי, חוקר מרכז-מערב אפריקה, ובסופו של דבר גם מושל סיירה לאון, ביקר במורה ב-1822–1825 כשעשה את הנסיעה שלו לאפריקה.
המצודה הגרמנית של מורה הייתה המבצר הגרמני האחרון בקמרון להיכנעות בזמן מלחמת העולם הראשונה. לאחר זמן רב תחת מצור של כוחות בעלות הברית, נכנע קפטן ארנסט פון רבן (גר') ואנשיו לכוחות הברית ב-20 בפברואר 1916, אחרי יותר משנה לאחר ששאר הצבא הגרמני נסוג מקמרון. חיילים גרמנים רבים נמלטו למושבה הספרדית הנייטרלית ריו מוני (אנ').
ב-2015, היו במורה כ-2,500 חיילים בבסיס צבאי משותף של צ'אד, בנין, ניגריה וקמרון, אשר נלחמו נגד בוקו חראם.
תנועה ותחבורה

מורה נמצאת ליד הכבישים הלאומיים N1 ו-N14.
כלכלה

עיקר הפעילות הנהוגה במורה הם חקלאות, מסחר ומכירת בעלי חיים וציורי אומנות. הכותנה הוא היבול העיקרי במורה. מורה מארחת שוקים שבועיים ובעלי חיים המנקזים סוחרים מכל רחבי האזור ובעיקר מניגריה השכנה ובכך תרום באופן משמעותי במשאבים של העיירה. בנוסף, יש גם סניף בנק, בית מלון, מסעדה וסניף לשטיפת רכב.
חינוך

נכון ל-2018, ישנם במורה 3 בתי ספר תיכוניים ציבוריים.
הערות שוליים

↑    Afp, ‏Thousands flee Boko Haram attacks in Nigeria for Cameroon, The Telegraph, 31 August 2014
↑  weather-forecast.com, Mora
↑  worldatlas.com, Mora
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sieben Tote nach mutmasslicher Attacke von Boko Haram". Neue Zürcher Zeitung. 2015-09-13. נבדק ב-2015-11-13.
↑  PCD de Mora, 2013, op. cit., p. 35
↑  Plan communal de développement de Mora, PNDP, CAPROVI, novembre 2013, p. 24
↑  PCD de Mora, 2013, op. cit., p. 43-44
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוקדמות מונדיאל 1970

75 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1970, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. מקסיקו, המארחת, ואנגליה, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 14 מקומות לשאר הנבחרות. היה זה טורניר המוקדמות היחיד עד כה שבסיומו העפילה ישראל למונדיאל.
לראשונה בתולדות הטורניר קיבלו מנצחות הטורניר באפריקה ובאסיה ואוקיאניה מקום ישיר במונדיאל. 16 המקומות במונדיאל חולקו בין הקונפדרציות של פיפ"א כמפורט להלן:
אירופה (אופ"א): 9 מקומות, מתוכם אחד לאלופה המכהנת אנגליה ועל השאר התחרו 29 נבחרות.
דרום אמריקה (CONMEBOL)‏: 3 מקומות, עליהם התחרו 10 נבחרות.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים (CONCACAF)‏: 2 מקומות, מתוכם אחד למארחת מקסיקו ועל השני התמודדו 13 נבחרות.
אפריקה (CAF)‏: מקום אחד, עליו התמודדו 13 נבחרות. פיפ"א דחתה את בקשת ההרשמה של גינאה וזאיר, דבר שהותיר 11 נבחרות.
אסיה ואוקיאניה (AFC‏/OFC‏): מקום אחד, עליו התחרו 7 נבחרות כולל רודזיה.
68 נבחרות השתתפו במשחק אחד לכל הפחות. בסך הכל נערכו 172 משחקים, בהם הובקעו 542 שערים (ממוצע של 3.15 שערים למשחק).
דרום אמריקה

10 הנבחרות חולקו לשני בתים בני 3 נבחרות ובית אחד בן ארבע נבחרות, ובסך הכל שלושה בתים. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים

פיפ"א דחתה את בקשת ההרשמה של קובה. המשחקים התנהלו בשלושה סבבים:
סיבוב ראשון: 12 הנבחרות הנותרות חולקו לארבעה בתים בני 3 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה לחצי הגמר האזורי.
חצי גמר: 4 הנבחרות חולקו לשני משחקי נוקאאוט בשיטת בית-חוץ. המנצחת בכל צמד משחקים העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר: 2 הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. המנצחת העפילה למונדיאל.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים > חצי גמר אזורי > חצי גמר 1

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 באפריל 1969 |  האיטי | 2 - 0 |  ארצות הברית | פורט-או-פרנס, האיטי |
| 20 באפריל 1969 |  |  |  | פורט-או-פרנס, האיטי |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 במאי 1969 |  ארצות הברית | 0 - 1 |  האיטי | סן דייגו, ארצות הברית |
| 11 במאי 1969 |  |  |  | סן דייגו, ארצות הברית |
האיטי העפילה לסיבוב הגמר.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים > חצי גמר אזורי > חצי גמר 2

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 ביוני 1969 |  הונדורס | 1 - 0 |  אל סלוודור | טגוסיגלפה, הונדורס |
| 8 ביוני 1969 |  |  |  | טגוסיגלפה, הונדורס |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 ביוני 1969 |  אל סלוודור | 3 - 0 |  הונדורס | סן סלוודור, אל סלוודור |
| 15 ביוני 1969 |  |  |  | סן סלוודור, אל סלוודור |
מאחר שכל נבחרת זכתה בניצחון ולא הייתה משמעות להפרש השערים, נערך משחק מכריע במיקום נייטרלי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 ביוני 1969 |  אל סלוודור | 3 - 2‏ה |  הונדורס | מקסיקו סיטי, מקסיקו |
| 26 ביוני 1969 |  |  |  | מקסיקו סיטי, מקסיקו |
אל סלוודור העפילה לסיבוב הגמר. כתוצאה ממערכת היחסים העכורה בין אל סלוודור להונדורס, והמהומות שפרצו בזמן המשחקים, פרצה מלחמת הכדורגל קצרת הימים בין שתי המדינות.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים > גמר אזורי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 בספטמבר 1969 |  האיטי | 1 - 2 |  אל סלוודור |  |
21 בספטמבר 1969: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 בספטמבר |  אל סלוודור | 0 - 3 |  האיטי |  |
28 בספטמבר: 
מאחר שכל נבחרת זכתה בניצחון ולא הייתה משמעות להפרש השערים, נערך משחק מכריע במיקום נייטרלי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 באוקטובר 1969 |  אל סלוודור | 1 - 0‏ה |  האיטי | קינגסטון, ג'מייקה |
| 8 באוקטובר 1969 |  |  |  | קינגסטון, ג'מייקה |
אל סלוודור העפילה למונדיאל.
אסיה ואוקיאניה

קוריאה הצפונית פרשה לפני תחילת המשחקים כיוון שסירבה לשחק נגד ישראל. המשחקים התנהלו בשלושה סבבים:
סיבוב ראשון: ישראל, ניו זילנד ורודזיה העפילו אוטומטית לסיבוב השני. 3 הנבחרות האחרות, אוסטרליה, יפן וקוריאה הדרומית, שיחקו אחת נגד השנייה פעמיים במסגרת טורניר שנערך בקוריאה הדרומית. הנבחרת הראשונה בבית העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני: ארבע הנבחרות שהעפילו מהסיבוב הראשון חולקו לשני בתים בני שתי נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה לסיבוב הגמר.
2 הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. המנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה למונדיאל.