stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורן שחור
הערות שוליים

↑  תת־אלוף חדש: אורן שחור, מעריב, 30 במאי 1986
↑  יוסף ולטר, "מסיבת ההפתעה" לגנרל המצרי, מעריב, 7 בנובמבר 1986
↑  תא"ל אורן שחור מתמנה היום לקצין מודיעין ראשי, מעריב, 26 באוגוסט 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494065605171  GND: 1179119614  ISNI: 0000 0000 5256 2794  LCCN: no2001017920  VIAF: 19324042   WorldCat (עם VIAF): 19324042 
אורן שחור, 2004
פצצת ביקוע גרעיני

תמונת הפטרייה של פצצת "איש שמן" שהוטלה על נגסאקי, שצולמה ממפציץ בואינג B-29 סופרפורטרס
פִּצְצַת ביקוע גרעיני (הידועה בשם "פצצת אטום", על-אף שזהו שם מטעה מבחינה מדעית) היא סוג של נשק גרעיני, כלומר נשק המנצל את האנרגיה הרבה שאגורה בגרעיני אטומים הכבדים מברזל. אנרגיה זו משתחררת בתהליך של ביקוע גרעיני שהוא פירוק הגרעין הכבד לגרעינים קלים יותר. אין כלל הקובע מה יהיו גרעיני האטומים הנוצרים, למעט שסך הפרוטונים והנייטרונים חייב להישמר. כדוגמה, גרעין של אורניום236 אינו יציב, ומתפרק תוך זמן קצר לשני גרעינים נפרדים, שיכולים להיות – אך לא חייבים להיות – גרעין של קריפטון92 וגרעין בריום141 בתוספת 3 נייטרונים חופשיים. במהלך הפירוק נפלטות קרני גמא בעוצמה גבוהה, שמקורה בהפרש בין האנרגיה שהחזיקה את הגרעין הכבד וסכום האנרגיות שמחזיקות את הגרעינים שנוצרו. כאמור, עבור כל יסוד כבד מברזל הפרש אנרגיה זה הוא חיובי.
עוד לפני פיתוח הנשק הגרעיני היה ידוע שבתהליך הביקוע משתחררת אנרגיה רבה מאוד. לדוגמה, גרם בודד של רדיום פולט אנרגיה ששקולה לאנרגיה הנפלטת משריפת מכלית בנזין מלאה, אך לא היה ידוע כיצד לגרום לגרעינים להתפרק באופן יזום כך שיתקבל פרץ קצר ועצום של אנרגיה. עם גילוי תהליך השרשרת נפתרה שאלה זו, ונפתח הפתח לפצצות בהן קילוגרמים ספורים של חומר בקיע פולטים בשבריר שנייה את כמות האנרגיה של עשרות אלפי טונות של חומר נפץ רגיל, וכך גורמות להרס בהיקף חסר תקדים.
פיתוח וייצור נשק גרעיני היוו נקודת מפנה בהיסטוריה של המלחמות ושל היחסים הבין-לאומיים בכלל. לראשונה נוצר איום ממשי של הרג מיליונים תוך דקות, ונוצר מאזן האימה שמרתיע את המעצמות הגרעיניות ממלחמה גלויה זו בזו.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסקו ארצות הברית, גרמניה הנאצית ואף האימפריה היפנית בפיתוח נשק גרעיני. למרות הישגים משמעותיים בפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית ושל יפן, רק מאמץ הפיתוח של ארצות הברית – "פרויקט מנהטן" – הגיע לייצור פצצה גרעינית בפועל. ראש הפרויקט האמריקני, הפיזיקאי היהודי רוברט אופנהיימר, זכה לפרסום רב וכונה "אבי פצצת האטום". צוות בראשות אנריקו פרמי השיג את תגובת השרשרת הגרעינית מעשי ידי אדם הראשונה בעולם. בשנת 1942 וב־1945 נוסה הנשק הגרעיני לראשונה באתר טריניטי, סמוך לאלאמוגורדו, ניו מקסיקו. בעקבות הצלחת הניסוי יוצרו שתי פצצות ביקוע גרעיני, שהוטלו על הערים היפניות הירושימה ועל נגסאקי. מספר ימים לאחר הטלת פצצת האטום על נגסאקי, נכנעה יפן ללא תנאים, ובכך למעשה באה לסיומה מלחמת העולם השנייה. מאז לא הופעל עוד נשק גרעיני במלחמה.
66,000 איש נהרגו כתוצאה מיידית מהתפוצצות הפצצה בהירושימה. 60,000 איש נוספים מתו עד סוף 1945 כתוצאה מפגיעות שגרמה להם הפצצה, ורבבות אנשים נוספים סבלו מנזקי הקרינה הרדיואקטיבית במשך שנים רבות.
ברית המועצות פוצצה את הפצצה הגרעינית הראשונה שלה RDS-1 ב-29 באוגוסט 1949. תכנון הפצצה התבסס בעיקר על התכנון האמריקאי, שאותו קיבלה ברית המועצות מהמרגל קלאוס פוקס, אך ייתכן שהידע שלה התבסס גם על מתקנים של גרמניה הנאצית, בשטח מזרח גרמניה לשעבר.
עוצמתה של פצצת ביקוע גרעיני נמדדת בקילוטון TNT (בקצרה "קילוטון"). עוצמתה של "ילד קטן", פצצת האטום שהוטלה על הירושימה, הייתה כ-13 עד 16 קילוטון TNT.
תהליך מקביל המפיק אנרגיה רבה יותר הוא היתוך גרעיני, שבו מתחברים גרעיני אטומים קלים ליצירת אטום כבד יותר, והוא התהליך המניע את השמש וגם הבסיס לפעולתה של פצצה תרמו-גרעינית המכונה גם "פצצת מימן".
נזקים

הנזקים המיוחסים לפצצות ביקוע גרעיני ולפצצות תרמו גרעיניות הם (בסדר יורד לפי עוצמת הנזק לרקמות אורגניות):
1. גל הדף (shock wave)
מקובל להניח שבפצצת ביקוע גרעיני "רגילה" (בסדר הגודל של פצצת "ילד קטן") יהיה "הרס מוחלט" (מוגדר כ-80% מקרי מוות – מעל 1 אטמוספירה) כתוצאה מעוצמת גל ההדף ברדיוס של כ-500 מטר ו"הרס כבד" (מוגדר כ-15% מקרי מוות – מעל 0.3 אטמוספירה) ברדיוס 1 ק"מ. שטחים אלו יגדלו משמעותית אם הפיצוץ יהיה כמה מאות מטרים מעל גובה הקרקע. יחד עם זאת, מקלטים וממ"דים בישראל אמורים לשרוד את רוב ההדף שכן התקן קובע שמבנים אלו עמידים בהדף של מעל 1 אטמוספירה. כעובדה בנגסקי שרד אדם במקלט הפצצה רגיל, שהיה מרוחק 150 מטר בלבד ממוקד הפיצוץ.
2. קרינה תרמית (light emission)
כוויות קשות ואף התאיידות של אנשים החשופים וקרובים לפיצוץ, ושריפות מבנים. עוצמת ההרס תלויה בעוצמת גלי השריפות, בטיב הבניה וכדומה.
3. קרינה מייננת (ionizing radiation)
עוצמת הקרינה קטנה בכמחצית, מדי 150 מטר. הקרינה קטלנית לרקמות וגם כאן הטווח הקטלני נאמד בכמה מאות מטרים, בפצצה מהגודל של "ילד קטן".
4. נשורת/זיהום רדיו-אקטיבי (fallout / radioactive contamination)
הנשורת נוצרת רק אם הפיצוץ היה קרוב מאוד לקרקע. האבק המיונן מתחיל לנשור מהפטרייה בגובה קילומטרים רבים כחצי שעה לאחר הפיצוץ. עוצמת הנזק תלויה במשטר הרוחות ובפצצה מהגודל של "ילד קטן" יכולה להגיע לכ-20 ק"מ. הנשורת נחשבת קטלנית ב-48 השעות הראשונות לאדם ללא הגנה, ולאחר מכן עוצמתה דועכת עד ל-1% מכמות הקרינה הראשונית, אך גם אז אין להישאר יותר מכמה שעות בשטח הנגוע ללא הגנה. הגנה מנשורת פרושה הימנעות משהיה באוויר שבו יש חלקיקי נשורת, הימנעות ממגע במשטחים עליהם שקע אבק נשורת, והימנעות משתיית מים שזוהמו באבק נשורת. שהייה בחדר סגור ששרד את הפיצוץ ומכיל לכל הפחות מים נקיים ואפשרויות סניטריות בסיסיות מגנה מפני נשורת, אך מאחר שיש לאוורר את החדר על מנת להימנע ממוות בחנק או מכת חום ההגנה אינה מוחלטת. ממ"דים בישראל מצוידים במערכת טיהור אוויר שמורידה את הסיכון לאפס. שבועיים אחרי הפצצה ניתן לנוע בחוץ בבטחה כמה שעות – די והותר ליציאה משטח נגוע גם בהליכה.
5. דופק (פולס) אלקטרו-מגנטי (electromagnetic pulse)
נזק זה אינו גורם לפגיעה ישירה בחיי אדם, אך עלול לגרום לנזק כלכלי ותעשייתי חמור. מערכות מחשב רבות – בין השאר של מערכות חיוניות כגון מים וחשמל – עלולות להינזק עקב הזרם הרגעי העובר במוליכים בעוצמה גבוהה.
סוגי פצצות

קיימים שני סוגים של פצצות גרעיניות: אורניום ופלוטוניום. על מנת להרכיב ולהשמיש את חומר הגרעין יש צורך באורניום או פלוטוניום מועשר, טיל גרעיני, ראש נפץ גרעיני ומרעום.
סוגי פצצות > פצצת אורניום

על-מנת להרכיב פצצת אורניום יש צורך באורניום מועשר ברמה גבוהה. כדי להעשיר אורניום נדרשת שרשרת צנטריפוגות. הצנטריפוגה הטובה ביותר היא כזו המסתובבת במהירות גבוהה ככל הניתן, צרה וארוכה – בצנטריפוגות מסוג זה משתמשים האירופאים והאמריקאים. קיימות גם צנטריפוגות רחבות וקצרות – בצנטריפוגות מסוג זה משתמשים הרוסים. תוכנית הגרעין האיראנית משלבת בין שני סוגי צנטריפוגות אלו ואף כוללת פיתוח של סוג צנטריפוגה חדש, המכונה בשם IR-2.
כמויות האורניום שברמת העשרה גבוהה יותר מתרכזות באזור מרכז הצנטריפוגה ונשאבות על ידי משאבה לצנטריפוגה הבאה בשרשרת, שם אחוז ההעשרה וריכוז האורניום המועשר הרבה יותר גבוה, וכן הלאה לצנטריפוגות הבאות בשרשרת.
סוגי פצצות > פצצת פלוטוניום

פצצת פלוטוניום ניתן להרכיב רק בכור מים כבדים, אליו מכניסים צינורות אורניום המתגבשים במים לפלוטוניום.[דרושה הבהרה]
מבנה > מנגנון ירי

מנגנון הירי, המנגנון שבפצצה "ילד קטן" – שהוטלה על הירושימה, הוא מנגנון שמבוסס על הפרדת החומר הבקיע לשתי מסות תת-קריטיות, וירי אחת מהן אל השנייה למטרת הביקוע. החומר הבקיע במנגנון זה הוא אורניום מועשר (כלומר אורניום שרובו עשוי מהאיזוטופ הרדיו אקטיבי אורניום 235, אשר באורניום טבעי הוא מהווה אחוז קטן מהרכב החומר שרובו מורכב מאורניום-238). את המסה הקריטית של האורניום המועשר, מפרידים לשתי מסות תת-קריטיות, בצורה של "קליע" ו"מטרה". שתי המסות נמצאות בקנה ירי, וכדי ליצור את תגובת השרשרת הגרעינית, נורה ה"קליע" אל ה"מטרה", ובכך מתחבר אליה, יוצר מסה קריטית ומתחיל את הביקוע הגרעיני.
יעילות מנגנון הירי נמוכה למדי שכן רק אחוז קטן מהאורניום עובר את תהליך הביקוע הגרעיני, ולמנגנון פוטנציאל גדול לתאונות: התרסקות מטוס, שרפה או מכת ברק עלולים להפעילו וליצור תגובת שרשרת גרעינית.
מבנה > מנגנון קריסה

מנגנון הקריסה, המנגנון שבפצצה "איש שמן" – שהוטלה על נגסאקי, הוא מנגנון המבוסס על דחיסה של מסה תת-קריטית עד מצב של מסה על-קריטית. החומר המתבקע במנגנון זה הוא פלוטוניום Pu-239, או אורניום מזוקק U-235. המנגנון מבוסס על ליבת מסה תת-קריטית של פלוטוניום או אורניום, שממוקמת במרכז מסה כדורית של חומר נפץ רגיל. כדי ליצור את תהליך הביקוע, מוצת בו-זמנית חומר הנפץ שמסביב לליבה, ובכך יוצר לחץ סימטרי עצום אל תוך ליבת הפלוטוניום. ליבת הפלוטוניום נדחסת, וצפיפותה מתגברת עד כדי היווצרות מסה על-קריטית המאפשרת את הליך ביקוע הגרעין. הבעיה בדבר הזה נובעת מהקושי לוודא שתהליך הדחיסה יהיה סימטרי באופן מדויק. דחיסה לא-סימטרית תביא לפליטת מסת הפלוטוניום אל מחוץ לגוף הפצצה, ובכך לשיבוש תהליך הביקוע ולפיצוץ בלתי-יעיל. על הקושי ניתן להתגבר בעזרת מנגנון לוויסות עוצמת פיצוץ חומר הנפץ הרגיל עד להשגת גל הדף בסימטריות הרצויה.
מנגנון הקריסה יעיל ובטיחותי יותר ממנגנון הירי, שכן כדי ליצור תהליך ביקוע יש ליצור תהליך דחיסה מדויק מאוד ולא מקרי.
ראו גם

פצצת מימן – פצצה אדירה הרבה יותר, אשר משתמשת בפצצת אטום כמצת
פצצת נייטרון – פצצה גרעינית שמפיקה פיצוץ קטן יחסית, אך מקרינה כמות רבה של נייטרונים קטלניים
לקריאה נוספת

ג'ים באגוט, הפצצה – ההיסטוריה הסודית של פצצת האטום 1939–1949, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2012
הערות שוליים

↑  141+92+3=236
↑  מדובר ב-18,000 ליטר של בנזין בערך
הדגמת פעולת מנגנון ירי התותח, בפצצה "ילד קטן"
אנימציה של מנגנון הקריסה
תיאור סכמטי של פצצת ביקוע גרעיני
אתי חסיד

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה־50 של המאה ה־20 שכונת הבוכרים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  התיכון ליד האוניברסיטה 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, חדשות, הארץ, הערוץ הראשון 
 www.hassid-law.co.il
 
אתי חסיד היא עורכת דין, עיתונאית, במאית דוקומנטרית, פובליציסטית, לשעבר מנכ"ל איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בעבר עיתונאית וחברת מערכת בעיתונים "ידיעות אחרונות", "חדשות" ו"הארץ" שמשה כתבת ובמאית דוקומנטרית בערוץ 1 בערוץ 2. בין היתר שמשה כתבת יומן בערוץ 1 ובאולפן שישי בערוץ 2. כיום בעלת משרד עורכי דין בתל אביב מתמחה בלשון הרע, זכויות יוצרים, הטרדה מינית ומשפט העבודה.
ביוגרפיה

חסיד נולדה וגדלה בירושלים בשכונת הבוכרים. היא למדה בתיכון ליד האוניברסיטה, ושירתה ביחידה 8200. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים עברה להתגורר בניו יורק שם חייתה מספר שנים, ובה החלה בכתיבה עיתונאית. באמצע שנות ה-80 שבה לישראל ונקלטה על ידי אדם ברוך בידיעות אחרונות. בהמשך עברה לכתוב כחברת מערכת בעיתון חדשות ובעיתון הארץ.
במהלך שנותיה בעיתונות הכתובה פרסמה חסיד תחקירים רבים בנושאים חברתיים, פוליטיים, ותרבותיים שונים. ההתמחות העיקרית שלה התרכזה בכתבות תחקיר וראיונות עומק עם אנשי צבור, פוליטיקאים בכירים ואישים מובילים בתחומי התרבות והחברה הישראלית.
חסיד הייתה בין העיתונאיות הבולטות ביותר בז'אנר ה"עיתונות החדשה (ניו-ג'ורנליזם)" שהתפתח בישראל בשנות ה-80 וה-90. התמחתה בתחקירים פוליטיים ובכתיבת כתבות עומק אודות אישים ותופעות במרחב הציבורי הישראלי. היא פרסמה סדרת כתבות פרופיל אישיות אודות סופרים ואנשי רוח ישראלים. בין היתר כתבה על עמוס עוז, ס. יזהר, יהושע קנז, פנחס שדה, אברהם חלפי, דוד שיץ, נתן זך ודוד אבידן.
ב-1992 לאחר שהות של חצי שנה בניו יורק במהלכה למדה באוניברסיטת NYU לימודי השלמה במקצועות הטלוויזיה, החלה חסיד לעבוד ככתבת יומן ברשות השידור. במהלך שנים אלו ביימה עשרות רבות של כתבות אקטואליה, בהן סיקרה את הזירה הפוליטית, את הסכסוך הישראלי פלסטיני (בעיקר בתקופות האינתיפאדה והפיגועים) ותופעות חברתיות שונות. במיוחד זכורה סדרת כתבות תחקיר ששודרו ביומן על נכסיה האבודים של ההסתדרות הישנה, במהלכן חשפה חסיד שורה ארוכה של נכסים מוזנחים ונטושים שבבעלות ההסתדרות שעומדים כאבן שאין לה הופכין.
במקביל לעבודתה ביומן השבוע בערוץ 1 ביימה סרטים תיעודיים באופן עצמאי עבור הערוצים המסחריים וכן עבור מבט שני.
בשנים 1992, 1996 ו-2006 עבדה חסיד כבמאית בקמפיין הבחירות מטעם מפלגת העבודה הישראלית ומרצ.
בין השנים 2004–2006 שימשה חסיד מנכ"ל איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל. פעילותה התמקדה בחיזוק היצירה הישראלית, בלחץ על קובעי המדיניות, לקבוע חוקים המעדיפים יוצרים ישראלים. תוצאות הפעילות האינטנסיבית ניכרו בחוקים ובתקנות שהסדירו את ענפי הפעילות של הטלוויזיה הציבורית והמסחרית וכן בענף הקולנוע בישראל. ניתן לציין הישגים אחדים כגון עדכון חוק הקולנוע והדאגה לאכיפתו, עיגון ופיקוח על אכיפתו של עקרון השליש בחוקים המסדירים את שוק התקשורת, לפיו חויבו ערוצי השידור להקציב כשליש משידוריהם להפקות מקור ישראליות. בהנהלתה התעצמה נוכחות האיגוד בתקשורת ובציבוריות הישראלית, ואיגוד המפיקים היה לגוף משפיע, שעמדתו הושמעה והדהדה בעיתונות. האיגוד גם יצא נגד מעורבות פוליטית במינויים ברשות השידור.
בשנת 2007 הקימה חסיד משרד עורכי דין המתמחה בעיקר בדיני לשון הרע ובתביעות על הפרת הפרטיות, זכויות יוצרים, דיני תקשורת (מדיה), ומשפט העבודה. המשרד עוסק לא פעם בנושאים בעלי פרופיל תקשורתי גבוה. עוה"ד חסיד ייצגה רשימה ארוכה של אנשי ציבור וידוענים בתביעות לשון הרע ובמאבקים לטיהור שמם, בין היתר ייצגה את הדוגמנית בר רפאלי על דברי השמצה לכאורה שפורסמו נגדה בעיתון ידיעות אחרונות.
אתי חסיד מפרסמת מאמרים פובליצסטיים בעיקר בנושאים ציבוריים המשיקים לסוגיות משפטיות.
אבני דרך בעבודתה

בדצמבר 1986 כתבה בעיתון חדשות יחד עם חנן קריסטל ואילן כפיר תחקיר פוליטי שחזה בתוך 10 שנים, את עלייתם הפוליטית לעמדת הנהגה של שני אנשים צעירים שלא היו בעת ההיא בזירה הפוליטית. על פי התחזית שנפרסה בכתבה, בבחירות 1996 יתמודדו זה מול זה, מטעם העבודה מי שבאותה עת המתין לתורו להתמנות לסגן הרמטכ"ל, אלוף אהוד ברק, ומטעם הליכוד, יתמודד אחד בנימין נתניהו שבאותה עת שימש שליח צעיר באו"ם. הכתבה שיצרה הד חזק והסעירה את העולם הפוליטי, חזתה את מסלול נסיקתם של שני האישים, ואת הקפיצה הדורית שתיעשה באמצעותם בשתי המפלגות הגדולות. לימים התממש התסריט כמעט אחד לאחד.
ב-1994 שודר בערוץ 2 בתוכנית התחקירים "רשת חוקרת" סרט תעודה בבימוייה של חסיד על התגבשותה של ההתנגדות המאורגנת בקרב היהודים בשטחים. הסרט חזה אפשרות לעלייתה של מחתרת יהודית נוספת, ערך השוואה בין ההתנחלויות לבין ההתיישבות הצרפתית באלג'יר, וצפה כי לימים יעזבו המתנחלים את שטחי יהודה ושומרון כפי שעזבו הצרפתים את אלג'יריה לאחר קבלת עצמאותה ב-1962.
ב-1994 שודר בתוכנית מבט שני סרט תעודה שסקר את מדיניות ההתנחלויות בשטחים בתקופת שלטון הליכוד בין השנים 1977–1984. במהלך הסרט התבטא אריאל שרון בפעם הראשונה על אפשרות נסיגה ישראלית משטחי יהודה ושומרון.
ב-1996 השתתפה חסיד בבימוי של סרט תיעודי בן 90 דקות על הרגעים הדרמטיים של האבל הלאומי בשבוע שלאחר רצח יצחק רבין. הסרט "שבעה ימים בנובמבר 1922–1995 בהפקת חברת ההפקות בלפילמס. הסרט זכה במדליית ארד בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק בקטגוריית סרטי תעודה.
בשנת 1996 שודר בערוץ 2 סרט תעודה אישי שביימה על שכונת הבוכרים – במהלכו ערכה מסע חזרה לשכונת ילדותה, שבינתיים הפכה את פניה והפכה למעוזם של החרדים ולכור ההיתוך של החרדים הספרדים. בשכונה התגורר הרב יצחק כדורי ומן השכונה הפיץ הרב עובדיה יוסף את תורתו, שניהם מתועדים בסרט.
הערות שוליים

1 2  אביבה קרול, ‏איגוד המפיקים מקים חברת תמלוגים, באתר גלובס, 22 במרץ 2004
↑  יעל גאוני, ‏המפיקים ללבני: לעצור את מינוי אבי בניהו למנכ"ל רשות השידור, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2005
↑
נורית רוט, עו"ד אתי חסיד: אם דברי "ידיעות אחרונות" על בר רפאלי לא יוכחשו - פנינו מועדים לתביעה, באתר TheMarker‏, 11 באוקטובר 2007
יעל גאוני, ‏בר רפאלי דורשת מ"ידיעות" פיצוי של חצי מיליון שקל והתנצלות בעמוד הראשון; טוענת: דבריי הוצאו מהקשרם, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2007
ערן סויסה, "ידיעות יזם לינץ' תקשורתי בבר רפאלי", באתר nrg‏, 10 באוקטובר 2007
יניב הלר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1977 (בן 47) קריית אתא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  ספי אקוניס 
 עיסוק:  סופר ומשפטן
 מקום לימודים:  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  עברית
 נושאי כתיבה:  רומנים, ספרות ילדים ותנ"ך
 יצירות בולטות:  חידת סמירנוב 
 פרסים והוקרה:  פרס הפנקס לספר הילדים המצטיין לשנת 2016
 
יניב הלר (נולד ב-15 ביולי 1977) הוא סופר ומשפטן ישראלי. הוא משמש כשופט שלום בבית המשפט בחדרה.
קורות חייו

נולד בקרית אתא ולמד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים, ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון, במסגרתה שירת בצה"ל כלוחם וקצין חי"ר.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים ובתוכנית אמירים למצטיינים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת חיפה.
התמחה במחלקת הבג"צים של פרקליטות המדינה והוסמך כעורך דין בשנת 2006. שימש כעוזר משפטי בבית המשפט השלום בקריות ובשנת 2012 מונה לרשם רשות האכיפה והגבייה.
בשנת 2017 מונה לשופט בית משפט השלום בחדרה.
ספריו

חידת סמירנוב – רומן המתרחש בעיירות יהודיות בדיוניות ברוסיה של המאה התשע-עשרה ובבית משפט השלום (הבדיוני אף הוא) במפרץ חיפה של ימינו. יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן. נכתב תחת שם עט – ספי אקוניס.
הסיפור המעניין על שאול ומפלץ החשמל – ספר ילדים שעוסק בילד להורים גרושים ונכתב יחד עם בנו. זכה ב"פרס הפנקס" בקטגוריית ספר הילדים המצטיין לשנת 2016. יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
עוד שעה קלה שבת – ספר על פרשות השבוע ועל המועדים. לשם הבנת המקראות, הספר משתמש בתובנות לשוניות וספרותיות, פילוסופיה ואקטואליה, מוזיקה, אומנות ותרבות. יצא לאור בשנת 2020 בהוצאת ספריית חוה.
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  אלי אשד, פרסי "הפנקס" לספרות הילדים העברית ופרסים אחרים, באתר "יקום תרבות"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007569074005171  LCCN: no2022127896  VIAF: 650146461541827731209   WorldCat (עם VIAF): 650146461541827731209
אדם בעל שם

רבי אדם בעל שם הוא דמות המופיעה בחיבור ההגיוגרפי החסידי "שבחי הבעש"ט", כמקובל ובעל שם שפעל במאה ה־17, שכתביו בקבלה הגיעו לידי הבעל שם טוב. החוקרים חלוקים לגבי זיהויה של דמות זו עם דמויות מוכרות אחרות והאם התקיימה בכלל.
זיהויו ושאלת קיומו

חוקרים רבים, בראשות שמואל אבא הורודצקי, הניחו שמדובר בדמות אגדתית שלא הייתה במציאות. בין המקבלים את הסיפור, נעשו מספר ניסיונות לזיהויו של "רבי אדם". הרב ראובן מרגליות זיהה אותו עם רבי משה דוד אברהם אב"ד רוהאטין בעל ה"מרכבת המשנה" על המכילתא, שכונה בשם רבי אד"ם שזהו ראשי תיבות של שמו, שלפי מסורות מסוימות ערך הבעל שם טוב שימוש חכמים אצלו.
גרשם שלום הציע שרבי אדם הוא רבי העשיל צורף שנחשד בשבתאות, ובמטרה להסתיר את הקשר בין החכם שנחשד בשבתאות לבין הבעל שם טוב כונה בעל הכתבים רבי אדם ובכוונה הפכו את כל עניין הכתבים מעובדה היסטורית לאגדת פלאים. חוקר החסידות אברהם רובינשטיין טען שלא ניתן לקבל את התאוריה הזו "בגלל הקשיים הכרונולוגיים שהיא מעוררת" כי הסיפור על רבי אדם והבעש"ט התפרסם 15 שנה לפני שצורף נחשד בשבתאות ״ואם כן הדבר, חשיפתו של ספר הצורף כספר שבתאי, שנעשתה כ־15 שנה לאחר מכן, לא יכלה לשמש מניע להשתלתה של אגדה זו במערכת הסיפורים שבשבחי הבעש״ט, ראובן מרגליות ויהושע מונדשיין חלקו אף הם על קביעתו.
בשנת תשכ"ג (1963) גילה חנא שמרוק שבמאה ה-17 היה בעיר פראג מקובל בשם רבי אדם, שסיפורי נפלאותיו נפוצו, ופרסם קונטרס מאותה תקופה על רבי אדם זה, אך בקונטרס לא מוזכרים כל כתבים של אותו ר' אדם.
מסורת המקובלת אצל חסידי צ'רנוביל היא ש"אדם" הוא כינויו של רבי נחום שוסטק סבו של ראש השושלת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל. בגניזה החרסונית מכונה "אדם בעל שם מרופשיץ". גרסה זו אומצה על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, שהוסיף שרבי אדם היה תלמידו של המקובל רבי יואל בעל שם מזמושץ'.
יהושע מונדשיין מעיר כי הכינוי "בעל שם" מופיע רק בנוסח היידי וכי בנוסח העברי, שהוא המקורי לדעתו, הוא אינו מופיע.
הקשר בין רבי אדם לבעש"ט

ב"שבחי הבעש"ט" כתוב כי פעם אחת כשביקר רבי אדם במערה אחת מצא שם כתבים של סודות התורה, לאחר שלמד את הכתבים היה לבעל מופת גדול. לפני מותו ציווה על בנו להעביר את הכתבים לרבי ישראל בעל שם טוב שהיה אז בן ארבע עשרה בלבד, כתוצאה מלימוד בכתבים אלה הפך הנער לבעל ידע רב בקבלה ומעריץ נלהב של רבי אדם בעל שם.
בגניזה החרסונית, המוחזקת במחקר כמזויפת, קיימת התכתבות-לכאורה בין רבי אדם לבעש"ט מהשנים 1731–1753.
ראו גם

בן בלימה
הערות שוליים

↑  ספר שבחי הבעש"ט: ערוך ומסודר מחדש בצירוף מבוא והערות מאת ש"א הורודצקי, תל אביב: דביר, תש"ז 1947, עמ' קפה
1 2  ראובן מרגליות, לזהותו של "ר' אדם", במישור שנה ב, גליון ס"ד, תש"א, ניתן לצפייה בתוך: אבישי אלבוים, "המכילתא של ר' אדם". בבלוג "עם הספר", ינואר 2019
↑  גרשום שלום, הנביא השבתאי ר' העשיל צורף - ר' אדם בעל שם בתוך: דוד אסף ואסתר ליבס (עורכים), השלב האחרון - מחקרי חסידות של גרשום שלום, הוצאת מאגנס, ירושלים 2008, עמ' 41–63
↑  אברהם חיים רובינשטיין, על רבו של הבעש"ט ועל הכתבים שמהם למד הבעש״ט, תרביץ מח (תשל״ט), עמ׳ 146–158‏, JSTOR 23594334
1 2 3  יהושע מונדשיין, הקמה לשבטי הבעש"ט: זהותו של ר' אדם בעל-שם, בתוך: שבחי הבעש"ט, ירושלים, תשמ"ב, עמ' 58–67, באתר היברובוקס
↑  חנא שמרוק, הסיפורים על ר' אדם בעל שם וגילגוליהם בנוסחאות ספר ״שבחי הבעש״ט״, ציון כח, תשכ״ג, עמ' 86–105‏, JSTOR 23552161
↑  יוסף יצחק שניאורסאהן, ספר הזכרונות חלק א (בלה"ק), באתר היברובוקס
שלט בבית העלמין היהודי ברוהאטין המתמקד בהנצחתו של רבי אברהם דוד משה המכונה אד"ם
פסטה

ערך זה עוסק במאכל איטלקי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  shelf-stable food, מנה, pasta and noodles 
 מוצא:  ממלכת איטליה, הרפובליקה העממית של סין 
 מרכיבים עיקריים:  דורום, קמח חיטה 
 
פסטה המכונה פנה (penne) ברוטב עגבניות
מכונה להכנת פסטה
צורות שונות של אטריות פסטה המתאימות לרטבים מסוגים שונים
הכנת פסטה
פסטה (באיטלקית: Pasta; מילולית: בצק) הוא שם מקובל בעברית למאכל איטלקי העשוי מקמח, מים ולעיתים גם ביצים. פסטה איכותית מיוצרת לרוב מקמח סולת מחיטה קשה (דורום). הפסטה מבושלת במים מומלחים או באפיה, ומוגשת לרוב עם רוטב. הפסטה מגיעה בצורות שונות דוגמת אטריות עבות או דקות, דפי לזניה, כיסונים (לדוגמה רביולי) ועוד.
פירוש השם פסטה באיטלקית הוא בצק.
פסטה ניתן לחלק לשתי קטגוריות רחבות: פסטה יבשה (pasta secca) ופסטה טרייה (pasta fresca). נהוג שביצי עוף שולטות כמקור של הרכיב הנזיל בפסטה טרייה.
פסטה מיובשת מיוצרת בדרך כלל באופן מסחרי ועוברת תהליך ייבוש ארוך על מנת להקנות לה חיי מדף ארוכים.
פסטה טרייה נשמרת בצינון או בהקפאה כיוון שהיא אינה עוברת תהליך ייבוש, וזמן הבישול שלה קצר יותר הודות לעובדה זו. רביולי, טורטליני וכיסוני פסטה אחרים נעשים ללא יבוש כיוון שהם ממולאים במילויים (גבינות, תרד, בשר וכדומה) שלא ניתן לייבש. באופן מסורתי פסטה טרייה מיוצרת ביד, לפעמים בסיוע של מכונות פשוטות, אבל כיום סוגים רבים של פסטה טרייה מיוצרים באופן מסחרי על ידי מכונות בקנה מידה גדול ומוצרים רבים זמינים באופן נרחב בסופרמרקטים.
צורות פסטה מסוימות מוכנות באופן מסורתי מבצק ביצים (למשל פטוצ'יני) וצורות פסטה אחרות מוכנות באופן מסורתי כפסטה יבשה (למשל פנה).
מאכלים דומים התפתחו בכל רחבי העולם והוכנו בצורות שונות במטבח האיטלקי, במטבח הסיני והיפני בפרט ובמטבח האסייתי בכלל.

הפסטה הפכה פופולרית בכל העולם.
שוק הפסטה בישראל

הצריכה הממוצעת לנפש בישראל נאמדת על פי ההערכות בכ-5 ק"ג פסטה בשנה, נתון נמוך לעומת הצריכה הממוצעת לנפש באיטליה הנאמדת בכ-29 ק"ג פסטה בשנה, ו-15 ק"ג בארצות הברית. שוק הפסטה בישראל מגלגל כ-680 מיליון ש"ח בשנה. צריכת הפסטה בעולם עומדת על 6 ק"ג בשנה בממוצע לאדם.
היסטוריה

העדויות האירופאיות הראשונות לייצור פסטה מצויות בציורי קיר אטרוסקים מהמאה הרביעית לפני הספירה. איטריות ארוכות עם עובש שנוצרו בסין בשנת 2000 לפני הספירה ונשמרו בתוך כד חרס עתיק התגלו באזור ליד לאג'יה שבאזור הואנג הא שבמערב סין. הכד כוסה במהלך שיטפון בבוץ ונשמר חתום בתוך הבוץ עד שרעידת אדמה גילתה את האתר בשנים האחרונות. האטריות העתיקות הגיעו לאורך של חצי מטר והיו בקוטר של שלושה מילימטרים.
כלים לצורך ייצור פסטה התגלו בחורבות פומפי, וככל הנראה מדובר היה בכלים שהגיעו לאיטליה מסין דרך דרך המשי. האיטלקים שדרגו את האטריות ובזה חתמו את חותמם ושייכו את הפסטה באופן רשמי למטבחם. משם קהילת אמריקאים הכירה לארצות הברית את הפסטה והוקמו מסעדות ברחבי אמריקה. כך הפסטה התפשטה ברחבי העולם.
תומאס ג'פרסון הביא את המכונה הראשונה לייצור מקרוני לארצות הברית בשנת 1789 בשובו מתפקידו כשגריר ארצות הברית בצרפת. הייצור המסחרי הראשון של פסטה באמריקה היה במפעלו של אנטואן זרגה - צרפתי ממוצא איטלקי שפתח מפעל לייצור פסטה בברוקלין שבניו יורק בשנת 1848.
שימושים קולינריים

באיטליה, פסטה לרוב מוגשת עם רוטב, ומנת פסטה מתאימה בין צורות הפסטה לרוטב. תכונות הפסטה משתנות מצורה לצורה וגורמת לכך שצורות מסוימות צוותו באופן מסורתי לרטבים מסוימים לפי התאמת התכונות האלה: הבצק ממנו הפסטה מוכנה, האם הפסטה ארוכה או קצרה, האם יש בה שקעים שיוכלו להחזיק ירקות ועוד.
הדרך הטובה ביותר לאפיין את המטבח האיטלקי היא לפי המחוזות השונים שבאיטליה ולמרות זאת, באופן כללי ניתן לומר שבדרום איטליה נפוץ יותר השימוש בשמן זית, שום, עגבניות, עשבי תיבול (כמו בזיליקום ונענע), גבינת ריקוטה, דגים וירקות ובצפון איטליה נפוץ יותר השימוש בחמאה ושמנת. חומרי הגלם הנגישים בדרום איטליה שונים מאלה הנגישים בצפון איטליה בהתאם לאקלים השונה והמאפיינים הגאוגרפיים (למשל: הרים גבוהים, קרבה לים או לאגם), ואלה גרמו לשוני שבין המטבחים האלה. בנוסף לכך, פסטת ביצים טרייה (פסטה המוכנה מביצים ומקמח חיטה רך, כלומר, עם כמות גלוטן יחסי נמוכה) יותר נפוצה במטבחים שבצפון איטליה.
לרוב הפסטה מבושלת במים רותחים ומומלחים ולאחר מכן מעורבבת עם הרוטב ועם מעט ממי בישול הפסטה העשירים בעמילן מבישול הפסטה, שמעבים את הרוטב ומחברים אותו אל הפסטה, אך צורות הכנה נוספות של פסטה הן פסטה בתנור (לפני האפייה, לעיתים הפסטה מבושלת במים רותחים ומלוחים אך לעיתים מתבשלת במהלך האפייה מהרוטב), או pasta al forno באיטלקית וטיגון.