stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוזף ביהלר

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1904 באד ואלדזה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 הוצאה להורג:  22 באוגוסט 1948  (בגיל 44) קרקוב, פולין פולין
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית    אס אס
 דרגה:   בריגדפיהרר
 תפקידים בשירות
 מזכיר המדינה בגנרלגוברנמן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 תפקידים אזרחיים
 תובע בבית המשפט המחוזי במינכן
 
ד"ר יוזף ביהלר (בגרמנית: Josef Bühler‏; 16 בפברואר 1904 – 22 באוגוסט 1948) היה פוליטיקאי נאצי ששימש כמזכיר המדינה בממשל הכללי של פולין בזמן מלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו

ביהלר נולד בשנת 1904 בעיירה באד ואלדזה שבמדינת באדן-וירטמברג, למשפחה קתולית בעלת 12 ילדים. אביו היה אופה. ביהלר החל ללמוד משפטים ובגיל 26 היה בעל תואר ד"ר למשפטים. לאחר לימודיו החל ביהלר לכהן כשופט עוזר בבית המשפט המקומי של מינכן, שם פגש את הנס פרנק, ששימש כיועץ משפטי לאדולף היטלר, ועבר לעבוד במשרדו.
המפלגה הנאצית

עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, ב-1 באפריל 1933, מונה הנס פרנק לשר המשפטים של מחוז בוואריה. ביהלר נרשם כחבר במפלגה הנאצית ומונה על ידי פרנק לתובע בבית המשפט המקומי של מינכן, ובשנת 1935 קודם למשרת התובע של בית המשפט המחוזי בעיר. בשנת 1938 שימש פרנק כשר בלי תיק בממשלת היטלר וביהלר מונה למנהל משרדו.
הממשל הכללי של פולין

עם הפלישה לפולין, ב-1 בספטמבר 1939, מונה פרנק למושל הצבאי של שטחי פולין הכבושה. בתחילה שימש כמנהל משרדו של פרנק ובשנת 1941 מונה למזכיר המדינה בגנרלגוברנמן וקיבל מהיינריך הימלר את דרגת הבריגדפיהרר. עם התבססות הממשל בפולין החלו מאבקי כוח בין משרד המושל פרנק לבין הפיקוד הבכיר של הס"ס באזור בראשות פרידריך-וילהלם קריגר. פרנק רצה להיות הסמכות היחידה על יחידות הס"ס והמשטרה בתחום שלטונו, אך קריגר משך מן הצד השני וניסה להיות כפוף להימלר בלבד.
עקב מתיחות זו הוחלט להזמין את ביהלר, כממלא מקומו של פרנק, לועידת ואנזה, אף על פי שלא נכח ברשימת המוזמנים הראשונה. מארגן הוועידה, אדולף אייכמן אמר במשפטו כי היידריך ביקש להזמין את ביהלר על מנת לחזק את יציבות הפתרון הסופי תוך ודאות לקיום שיתוף פעולה בין הגופים. בכירי הס"ס ידעו כי הממשל קורס תחת פיצוץ האוכלוסין היהודי בשטחו והוא צמא לפתרון יכיל ומהיר לבעיה זו. ואכן במהלך הוועידה הייתה לביהלר רק בקשה אחת: "ששאלת היהודית באזור זה (הגנרלגוברנמן) תיפתר מהר ככל האפשר". ביהלר היה מודע להליך ההשמדה שכבר החל בחלמנו, וכן על בניית תאי גזים בבלז'ץ, והוא הפציר בוועידה שהפתרון הסופי יתחיל ביהודי הגנרלגוברנמן שכן שינועם למחנות אינו בגדר בעיה ואומד היהודים שאינם כשירים לעבודה להערכתו עמד על 2.5 מיליון יהודים. בוועידה הכיר ביהלר כי הטיפול בפתרון היהודי מוטל באחריות הס"ס והממשל נותן לו את תמיכתו המלאה.
ביהלר כיהן בתפקידו כמזכיר בממשלה עד לשחרור פולין בידי הצבא האדום בינואר 1945.
לאחר המלחמה

עם כיבוש קרקוב, בירת הגנרלגוברנמן, ברח ביהלר מהעיר עד שנתפס על ידי הצבא האדום ב-30 במאי. בעלות הברית ידעו שביהלר יכול לשמש כעד במשפט נגד פרנק ולכן הוא נאסר בתנאים מיוחדים.
באפריל 1946 הופיע במשפטי נירנברג כעד הגנה של הנס פרנק, בה טען כי פרנק לא ידע מהשמדת היהודים וכי: "מהודעתו זו (של היידריך) התרשמתי מעל לכל ספק, שהעברת היהודים תתנהל אף כי לא משום אהבת היהודים עצמם, אלא למען שמו הטוב ויוקרתו של העם הגרמני, בצורה הומנית". באותו הזמן עדיין לא נמצא פרוטוקול ועידת ואנזה, בו מוזכרת דרישתו של ביהלר, בשם פרנק, לחסל בהקדם את יהודי הגנרלגוברנמן. ביהלר ניסה לגמד את חלקו של הממשל בהשמדת היהודים ושטח פעמים רבות את הסכסוך בין הממשל לבין הס"ס על מנת להוכיח את חפותם.
טענותיו של ביהלר לא עזרו לו או לפרנק, ולאחר שפרנק הוצא להורג בסיום המשפטים, הוסגר ביהלר לפולין והועמד לדין בפני בית המשפט העליון. ביהלר הורשע בפשעי מלחמה והוצא להורג בקרקוב ב-22 באוגוסט 1948 (סגנו ארנסט בופל נשפט בנפרד והוצא להורג בשנת 1950). ביהלר היה אחד מתוך שלושה בלבד (יחד עם אדולף אייכמן ואברהרד שנגארט) שהשתתפו בוועידה והוצאו להורג לאחר המלחמה.
דמותו של ביהלר הופיעה ברומן ההיסטוריה האלטרנטיבית ארץ אבות מאת רוברט האריס.
הערות שוליים

↑  לוין א' לן ש', הנדון:השמדה-ועידת ואנזה והפתרון הסופי, עמ' 151
↑  פרוטוקול הוועידה, עמ' 15
↑  Roseman M, "The villa, The lake, The meeting", p.73
| גרמניה הנאצית |
| --- | --- | --- |
| האידאולוגיה הנאצית | מיין קאמפף • הסדר החדש • קהיליית העם • דם ואדמה • פיהרר • עקרון הפיהרר • ההתפשטות הגרמנית מזרחה |  |
| תורת הגזע | איגניקה נאצית • מישלינג • ראסנשאנדה • לבנסראום • חוקי נירנברג • לבנסבורן • המשרד הראשי לגזע והתיישבות • משרד מדיניות הגזע |  |
| השלטון הנאצי | חוק ההסמכה • האחדה • התעמולה הנאצית: דר שטירמר, היהודי הנצחי, היהודי זיס, אולימפיאדת ברלין • אריזציה • אנשלוס • גנרלגוברנמן |  |
| ארגונים נאציים | אס אס • אס אה • ואפן אס אס • גסטפו • איינזצגרופן • אס דה • משטרת גרמניה הנאצית • המשרד הראשי לביטחון הרייך • ורמאכט • הנוער ההיטלראי • משרד התעופה של הרייך • משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם • המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות • משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח |  |
| נאצים בכירים | אדולף היטלר • מרטין בורמן • יוזף גבלס • הרמן גרינג • היינריך הימלר • ריינהרד היידריך • היינריך מילר • ארנסט קלטנברונר • הנס פרנק • אדולף אייכמן • רודולף הס • באלדור פון שיראך • אלברט שפר • ארנסט רהם • לני ריפנשטאהל • יוליוס שטרייכר • יוזף מנגלה • רודולף פרנץ הס • אמון גת • יירגן שטרופ • פרנץ שטנגל • יוזף ביהלר • ריכרד ולטר דרה פושעי מלחמה נאצים נוספים |  |
| קבוצות נרדפות | יהודים • הומוסקסואלים • צוענים • נכים • קתולים • עדי יהוה • קומוניסטים • אחרים |  |
ראו גם פורטל השואה • פורטל גרמניה ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286047505171  PLWABN: 9810629934905606  GND: 124753698  ISNI: 0000 0001 1663 505X  LCCN: no2003081507  VIAF: 67407884   WorldCat (עם VIAF): 67407884
שיגנורי טוגו

שיגנורי טוגו (ביפנית: 東郷 茂徳;‏ 10 בדצמבר 1882 - 23 ביולי 1950) היה שר החוץ של האימפריה היפנית בתחילת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ובסופה. בנוסף לכך, שימש כשר לענייני המושבות במהלך שנת 1941 ובמהלך שנת 1945 לאחר ששם התפקיד שונה לשר למזרח אסיה רבתי.
הערות שוליים

↑  Australian War Memorial - AJRP Essays, ajrp.awm.gov.au
↑  Barton J. Bernstein and Allen J. Matusow, The Truman Administration: A Documentary History (New York: Harper & Row Publishers, 1966), 27-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276920105171  BnF: cb10594858c (data)  GND: 124959865  ISNI: 0000 0000 8228 5820  LCCN: n85291769  NDL: 00084445  NKC: jo20191045341  NLK: KAC200100609  NTA: 072871954  SNAC: w63f4rzd  SUDOC: 106703293  Trove: 1483721  VIAF: 50174693   WorldCat (עם VIAF): 50174693
תותח מתנייע

תותח מתנייע M-109 "דוהר" של צה"ל, בעת ירי אימון
תותח מתנייע (בראשי תיבות תומ"ת) הוא רכב קרבי משוריין המורכב מקנה ארטילרי המותקן על תובה זחלית או אופנית המאפשרת לו כושר ניידות עצמאי.
היסטוריה

הרכבת תומ"ת הפכה אפשרית אחרי מלחמת העולם הראשונה עם פיתוח הרק"מ והטנק. עם זאת, עד תחילתה של מלחמת העולם השנייה כמעט ולא נעשה ניסיון לפתח כלים שכאלה, ורק עם פיתוח דוקטרינת הבליצקריג (בעברית: מלחמת בזק) התגלה בצבא הגרמני הצורך בכוחות סיוע באש שיכולים לנוע בקצב הגייסות המסתערים. במהלך המלחמה פיתחו כל המדינות גרסאות משלהם לתומ"תים. גרמניה אף תכננה את התותח המתנייע הגדול ביותר בהיסטוריה, הלנדקרוזר P.1500 אך בנייתו לא יצאה אל הפועל. עם זאת, עד סוף המלחמה עדיין היוו התותחים הנגררים את רוב כוחה של הארטילריה בקרב שני הצדדים הלוחמים.
בחצי השני של המאה ה-20 הפכו התומ"תים לכלי חשוב בקרב היבשה, בשל חלקו המהותי בדוקטרינת הקרב המשולב ולוחמת השריון באופן כללי. תפקידם של התומ"תים בקרבות היה מכריע במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם, והן בקרבות היבשה במלחמת המפרץ הראשונה ובמלחמת המפרץ השנייה.
בשנותיו הראשונות השתמש חיל התותחנים הישראלי בארטילריה נגררת. במלחמת העצמאות השתמשו בתותח הנפוליונצ'יק, אך כבר לקראת מלחמת ששת הימים עבר חיל התותחנים לשימוש בתותחים נגררים שהורכבו על פלטפורמות של טנקים, כמו ה-M-68 שהורכב על טנק שרמן ותותחים נגררים כמו ה-M-71 חתרן, שתאמו את דוקטרינת לוחמת התמרון הצה"לית. כיום כל המערך הארטילרי של חיל התותחנים הישראלי מתנייע, ומורכב מתומ"תי M-109AL ומשגרים מתניעים MLRS ואחרים.
ב-2014 נסגר האגד האחרון של תותחים נגררים M-71 (חתרן).
דגמי תומ"תים מודרניים עיקריים > ארצות הברית

M-109 תומ"ת אמריקאי שפותח בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ושופר רבות במהלך השנים. קצב אש של 4 פגזים לדקה. 6 אנשי צוות. טווח מ-3.9 ק"מ ועד 29 ק"מ עם תחמושת לטווח ארוך.
M-109A6 "פאלאדין" הוא הדגם החדש ביותר, המהווה את עמוד השדרה של הגדודים הארטילריים האמריקאים היום. את התותח מתפעלים 4 אנשי צוות והוא מתאפיין בטעינה אוטומטית. ה"פאלאדין" הוא תותח עצמאי בשטח המסוגל לנווט, לקבל ולחשב תוכניות אש ללא עזרה תוכנית מבחוץ ולשחרר פגז ראשון תוך 60 שניות בלבד. קצב האש של ה"פאלאדין" הוא 6 פגזים לדקה וטווח הירי המרבי הוא כ-30 ק"מ. בנוסף, ה"פאלאדין" מסוגל להתחבר לנגמ"ש "אלפ"א" למילוי תחמושת.
M110A2 הוא תותח בקליבר 203 מ"מ והוא התותח הכבד ביותר בצבא ארצות הברית. דגם ה-A1 פותח בתקופת מלחמת וייטנאם והיווה כוח ארטילרי כבד במלחמה זאת. בעל בסיס ומראה דומה לתומ"ת M107 ששירת בצה"ל עד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20. הדגם מופעל על ידי 8 אנשי צוות וקצב אש שלו הוא 2 פגזים לדקה. הטווח המרבי עומד על 28.8 ק"מ.
XM2001 פרויקט אמריקאי שבוטל על ידי שר ההגנה דונלד רמספלד במאי 2002 לאחר שהושקעו בו יותר מ-11 מיליארד דולר. תומ"ת 155 מ"מ שהיה אמור להוות את "הדור הבא" בתומ"תים האמריקאים. לפי התוכנית היה אמור התומ"ת להכיל טעינה אוטומטית, מערכות מתוחכמות לשיפור שרידות אנשי הצוות, מערכת ניווט מתקדמת ומנוע חדיש.
דגמי תומ"תים מודרניים עיקריים > תומ"תים רוסים וסובייטים

התומ"תים הסובייטים ידועים לרוב לפי השם שניתן להם על ידי המערב. השם ניתן לרוב לפי השנה שבו נצפה הכלי לראשונה על ידי צבאות המערב. התומ"תים הסובייטים בעלי מספר מאפיינים ברורים: 1. הנדסת אנוש ירודה. 2. לרוב מערכת החימוש כוללת טעינה אוטומטית. 3. המנוע ממוקם באחורי הכלי ולא בקדמתו. 4. הכלי מצויד במערכות הגנה מפני אב"כ. 5. מתאפיינים בשרידות מכנית מצוינת.
M1973 "אקטסיה" הוא תומ"ת בקוטר 152 מ"מ שנכנס לשירות צבא ברית המועצות ב-1973 (2S3). התותח עצמו דומה להוביצר D-20 הנגרר והאמין. טווח מרבי של 18 ק"מ או 24 ק"מ עם תחמושת מיוחדת. הרכב עצמו מבוסס על תובת רכב טילי SA-4.
M1974 "גווזידקה". זהו תומ"ת רוסי בקוטר 122 מ"מ, המבוסס על נגמ"ש ה-MT-LB, ונכנס לשירות ב-1974 (2S1). טווח מקסימלי של 15 ק"מ או 21 ק"מ כאשר מדובר בתחמושת ייעודית לטווח ארוך. התותח שימש בסיס לרק"ם ייעודי ויוצא למדינות רבות בעולם, כולל סוריה ואיראן.
M1985 הוא תומ"ת 120 מ"מ סובייטי (2S9). בשימוש כנשק ארטילרי וכנשק נ"ט. התותח מופעל על ידי 4 אנשי צוות ומנגנון האש מבוסס טעינה ידנית. קצב האש של התומ"ת נע בין 6 עד 8 פגזים בדקה. הדגם מתאפיין בהיותו נשק אמפיבי בעל יכולת הצנחה. ישנו שיפור של התומ"ת הנקרא 2S23.
M1981 תומ"ת 153 מ"מ (2S5). טווח עד 17.3 ק"מ. 5 אנשי צוות. מהירות עד 65 קמ"ש.
2S19 Msta-S הוא תומ"ת מתקדם בקוטר 152 מ"מ שנכנס לשירות ב-1990. התותח עצמו מבוסס על תותח נגרר משנות השמונים, והרכב הורכב מרכיבים של ה-T-72 וה-T-80. טווח מרבי של 24 ק"מ או 40 ק"מ עם תחמושת מיוחדת.
Koalitsiya-CB הוא מיועד להחליף את הדגם המבצעי הנוכחי, 2S19 MSTA-S SPA. כלים מייצגים של דגם התומ"ת החדש נראו במהלך מצעד הצבאי השנתי לציון הניצחון במלחמת העולם השנייה. דגם התומ"ת החדש צפוי להיות מצויד בתותח חדיש בקוטר 152 מ"מ הכולל מערכת מודולרית. אף כי המערכת החדשה מבוססת על גוף הטנק הרוסי החדש, Armata, מבנה התומ"ת שונה ממנו מאוד. בעוד הקשת הקדמית ועמדות הצוות דומות לאלו של הטנק החדש, המרכב דומה לזה של דגמי הטנקים הקודמים, ה-T-72 וה-T-90, בכך שהוא מצויד בשישה גלגלים. משקלו של ה-2S35 Coalition-SV נאמד ב-55 טון.
דגמי תומ"תים מודרניים עיקריים > תומ"תים אחרים

גרמניה Panzerhaubitze 2000 או בקיצור PzH 2000. תומ"ת 155 מ"מ גרמני הנחשב לתומ"ת המבצעי המתקדם ביותר. הוא בעל יכולת ירי בקצב מהיר של 3 פגזים ב-9 שניות, או 10 פגזים ב-56 שניות. טווחו עומד על 30 ק"מ ועד 40 ק"מ עם תחמושת לטווח ארוך. התומ"ת מופעל על ידי 5 אנשי צוות והוא בעל מערכת טעינה אוטומטית. מלבד הצבא הגרמני משמש התומ"ת גם את צבאות יוון ואיטליה.
הממלכה המאוחדת AS-90 תומ"ת "הברייבהארט" הבריטי 155 מ"מ, הוצג לראשונה ב-1993 ומשמש עד היום כאחד התומ"תים המרכזיים בצבא בריטניה. מגיע לטווח של 24.5 ק"מ ועד ל-38 ק"מ עם תחמושת לטווח ארוך. 5 אנשי צוות. בעל מערכות ניווט וכינון מתקדמות. קיים גם גרסת AS-90D המותאמת ללחימה במדבר.
קוריאה הדרומית K9 Thunder תומ"ת דרום קוריאני 155 מ"מ, שפותח על ידי הסוכנות לפיתוחי הגנה וסמסונג עבור צבא דרום קוריאה. התומ"ת מיוצא למדינות נוספות בהם: פינלנד, אסטוניה, נורווגיה ומהווה בסיס לתומ"תים אחרים גמו ה-T-155 Firtina הטורקי וה-AHS Krab הפולני.
פולין AHS Krab תומ"ת פולני 155 מ"מ, המשלב את תובת ה-K9 הדרום קוריאני עם צריח ה-AS-90 הבריטי ותותח 52 קליבר. הצבא הפולני הזמין 120 תומ"תים מהסוג הזה.
שוודיה ארצ'ר (ARCHER Artillery system) הוא מיזם בינלאומי לפיתוח תותח מתנייע (תומ"ת) עבור שוודיה, דנמרק ונורווגיה. מערכת "ארצ'ר" כוללת תותח אוטומטי בקוטר 155 מ"מ ובאורך 52 קליבר, המותקן על גבי משאית 6x6. בנוסף, המערכת כוללת רכב נושא תחמושת, רכב לקימוש כללי (תמיכה) ויכולת ירי של פגזים מונחים מסוג "אקסקליבר". מגיע לטווח של 50 ק"מ ותשעה פגזים לדקה. 4 אנשי צוות ובמצב חירום 2.
ישראל Autonomous Truck Mounted Howitzer System) ATMOS) היא מערכת ארטילריה מודרנית מתוצרת סולתם מערכות. היא מורכבת מתותח הוביצר 155 מ"מ שנישא על משאית בעלת עבירות גבוהה (6x6). התותח משתמש בקליבר 155 מ"מ, קליבר נאט"ו הסטנדרטי ואורכו עומד על 52 קליברים. מערכת זו, תוכננה כדי לענות על דרישות הצבא המודרני במאה העשרים ואחת: קצב אש גבוה, מערכת טעינה אוטומטית, טווח מקסימלי גדול, מגוון מערכות המאפשרות להשיג דיוק גבוהה במגוון תנאים, ויכולות פרישה מהירה. בין מפעילי המערכת צבא אזרבייג'ן (מפעיל 5 מערכות), צבא קמרון (18 מערכות), צבא תאילנד (18), וצבא אוגנדה (6).
ישראל תומ"ת SIGMA 155 "רועם" הוא תותח מתנייע מודרני ישראלי המורכב מתותח הוביצר בקליבר 155 מ"מ הנישא על גבי משאית בעלת עבירות גבוהה (10x10), מערכת בקרת ירי מתקדמת, קצב אש גבוה, מערכת טעינה אוטומטית, טווח מקסימלי גדול, מגוון מערכות המאפשרות להשיג דיוק גבוה במגוון תנאים, ויכולות פריסה מהירה. מערכת זו עתידה להיות התומ"ת של חיל התותחנים של צה"ל.
גרמניה תותח AGM ראשי תיבות של Artillery Gun Module - זוהי מערכת תותח 155 מ"מ אוטומטית המתבססת על התותח של ה-Panzerhaubitze 2000 הגרמני, הניתנת להתקנה על גבי תובה של מגוון רק"מים. היא אוטומטית, קלה, זולה ודורשת פחות מפעילים מה-PZH 2000 עליה היא מתבססת. התותח הוצע לצה"ל כאופציה להצטיידות עתידית כתחליף ל-M-109.
תומ"תים בישראל

תותחים מתנייעים מהווים כיום את רובו המוחלט של המערך הארטילרי של חיל התותחנים הישראלי.
בשנותיו הראשונות השתמש החיל בארטילריה נגררת, אך כבר לקראת מלחמת ששת הימים החל החיל לעבור לשימוש בתותחים מתנייעים שתאמו את דוקטרינת לוחמת התמרון הצה"לית. החיל השתמש בעיקר בתותחים מתנייעים מתוצרת ארצות הברית, אך גם פיתח תומ"תים. רוב התומ"תים שפותחו על ידי החיל התבססו על תותח כבד (כגון 155 מ"מ או 175 מ"מ) שהותקן על תובה של טנק ללא צריח (כגון טנק השרמן).
כיום צה"ל משתמש בתומ"ת "דוהר" תומ"ת M-109 משודרג.
שולף הוא פיתוח ישראלי ייחודי של תומ"ת על בסיס של טנק מרכבה בעל טעינה אוטומטית וטווח של עד כ-40 ק"מ. הדגם מופעל על ידי 4 אנשי צוות וקצב אש שלו הוא 10 פגזים לדקה. בעל יכולת ירי ארטילרי מדויק תוך כדי תנועה עם שילוב GPS. השולף פותח בישראל באמצע שנות השמונים אך מעולם לא נכנס לשירות. בסך הכל יוצרו 2 כלים, אשר משמשים את התעשיות הביטחוניות לניסויים. בשנת 1987 הושלם התכנון, ודגמים ראשונים לאחר בדיקות מבצעיות היו אמורים להיות מוכנים בשנת 1993. עם זאת, דגם ניסיוני של השולף ביצע ירי מבצעי אחד בלבד, ממוצב סוג'וד, בכינון ישיר, בשנת 1990, במסגרת מבצע "נעים הליכות".
מסקנת דו"ח מבקר המדינה הייתה כי "אין מחלוקת במערכת הביטחון על רמתם הגבוהה של ביצועיו, אך צה"ל אינו מתכוון להצטייד בו בשל מחירו הגבוה".
ראו גם

חיל תותחנים
מרגמה
ATMOS
הערות שוליים

↑  נעם ויטמן, נפרדים מהאמל"ח המיושן: נסגר הכוח האחרון של תותחי M-71, באתר דובר צה"ל, ‏22 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4319353-5 
פרויקט אמריקאי של מיליארדי דולרים שבוטל: "הדור הבא" תומ"ת ה-Crusader
התומ"ת הגרמני Panzerhaubitze 2000
ארצ'ר
עלי סייבאו

עלי סייבאו (בצרפתית: Ali Saibou;‏ 17 ביוני 1940 – 31 באוקטובר 2011) היה הנשיא השלישי של ניז'ר, משנת 1987 עד שנת 1993. הוא המשיך את הנשיא הקודם סייני קונצ'ה, שנפטר מגידול במוח.
ביוגרפיה > ילדות וחינוך

עלי סייבאו הוא אחד מבני הזרמה (אנ'). הוא נולד בכפר דינגז'יבנדה. אף על פי שגם הנשיא הקודם, סייני קונצ'ה, נולד באותו הכפר, הם לא קרובי משפחה. הוא למד במכינה קדם צבאית בעיר סן-לואי בסנגל משנת 1950 (כשהיה בן 10).
ביוגרפיה > קריירה צבאית

מאוחר יותר, הוא הצטרף לקלעים הסנגלים. הוא נפצע בקמרון בשנת 1960 עם הגדוד החמישי של צרפת. לאחר העצמאות של ניז'ר בשנת 1960, סייבאו הצטרף אל צבא ניז'ר בתור סמל. הוא עבר קורס מפקדים, ובשנת 1969 פיקד בנז'וויגמי (אנ'). לאחר שעבר ליחידה אחרת באגדז בשנת 1973, הוא קיבל דרגת קפטן. לאחר שעזר בהפיכה ב-1974, עבר עם חייליו לעיר ניאמיי, ובתור פרס קיבל דרגת מייג'ור, מונה לשר החברה הכפרית והסביבה, ונהיה הרמטכ"ל.
עם זאת, קונצ'ה חשד בנאמנותו של סייבאו. ביוני 1975 הוא פיטר את סייבאו מהקבינט וביקש ממנו לעזוב את תפקידו כרמטכ"ל. סייבאו הגיב בכך שפרש מהצבא לגמרי, מה שכנראה הרגיע את קונצ'ה. סייבאו נשאר נאמן לקונצ'ה עד מותו, ב-10 בנובמבר 1987.
ביוגרפיה > בתור הנשיא

לאחר מותו של קונצ'ה, הבטיח סייבאו את מועמדותו לממשיך של קונצ'ה בתפקיד הנשיא, בעזרת שליחת יריביו הצבאיים למדינות אחרות עם משימות דיפלומטיות. בשנת 1989, סייבאו היה המועמד היחיד, מכיוון שהקים את המפלגה החוקית היחידה, NMSD. כך הוא זכה בכל 93 המושבים של האספה הלאומית.
בתחילת שנת 1990, לאחר עלייה במתיחות בעקבות מתקפת הטוארג בצ'ינטאברדן, התקיימה ועידה לאומית שפירקה את שלטון המפלגה האחת, והותירה את סייבאו במצב לא טוב. במרץ 1991 סייבאו הצליח לשחזר על מעמדו כמנהיג MNSD, בעזרת תמיכה מהצבא. עם זאת, בהמשך השנה אסרה הוועידה הלאומית על סייבאולהשתתף בבחירות הבאות לנשיאות, ובנובמבר 1991 הוחלף כמנהיג המפלגה על ידי טנדג'ה ממדאו (מאוחר יותר הנשיא השביעי של ניז'ר). לאחר בחירתו של מהאמנה אוסומנה לנשיא בשנת 1993, סייבאו פרש אל הכפר שבו נולד. עלי סייבאו נפטר ב-31 באוקטובר 2011.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2022)

| --- | --- |

 מיקום:  שארם א-שייח' 
 מדינה:  מצרים מצרים
 תאריכים:  6 בנובמבר 2022 – 20 בנובמבר 2022 (15 ימים) 
 יושב ראש:  סאמח שוכרי 
 משתתפים
 he
 → 2021
 
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2022 היא הוועידה ה-27 בנושא. הוועידה התקיימה בשארם א-שייח', מצרים. היא נפתחה ב-6 בנובמבר 2022 והסתיימה ב-18 בנובמבר 2022. שר החוץ של מצרים סאמח שוכרי הוא נשיא הוועידה בה השתתפו למעלה מ-90 ראשי מדינות וכ-33,500 נציגים מ-190 מדינות.
הוועידה מתקיימת פעם בשנה מאז חתימת ההסכם האקלים בפסגת כדור הארץ ב-1992. בוועידה נציגי ממשלות נפגשים על מנת להגיע להסכמים לעצירת התחממות כדור הארץ והשפעות שינוי האקלים על המדינות.
בוועידה נחתם הסכם אובדן ונזק (אנ') לפיצוי מדינות עניות שנפגעו מאסונות הקשורים למשבר האקלים.
מטרות הוועידה

לוועידה היו מספר מטרות:
המטרה המרכזית של המדינות המתפתחות הייתה להבטיח כספים להתמודדות עם אסונות טבע שמקורם בשינויי אקלים - הסכם אובדן נזק.
בוועידת האקלים ב-2021 בגלאזגו התבקשו המדינות לבחון מחדש את היעדים הלאומים להפחתת פליטות במטרה להתקדם ליעדים של הסכם פריז – להגביל את עליית הטמפרטורה העולמית ל-1.5 מעלות. בוועידה הנוכחית המדינות התבקשו לדווח על התקדמותן בנושא.
להעריך את ההתקדמות הקולקטיבית של העולם לקראת השגת מטרות הסכם פריז.
משתתפים

כ-90 ראשי מדינות ונציגים מיותר מ-190 מדינות השתתפו בוועידה. בין המשתתפים הבולטים נמצאים נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן והשליח הנשיאותי המיוחד לענייני אקלים ג'ון קרי, נשיא צרפת עמנואל מקרון, קנצלר גרמניה אולף שולץ, נשיאת הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין, ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי וראש ממשלת איטליה ג'ורג'יה מלוני. מיה מוטלי, ראש ממשלת בברדוס שהייתה לדוברת מובילה של המדינות המתפתחות.
נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן השתתף בוועידה, לאחר שלא השתתף בוועידה הקודמת. ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק הודיע בתחילה כי לא ישתתף בוועידה, אך בהמשך שינה את עמדתו והכריז על השתתפותו. גם ראש הממשלה לשעבר בוריס ג'ונסון והשרה הראשונה של סקוטלנד ניקולה סטרג'ון לקחו חלק באירוע.
שי ג'ינפינג נשיא הרפובליקה העממית של סין, ולדימיר פוטין נשיא רוסיה ואנתוני אלבניזי ראש ממשלת אוסטרליה לא השתתפו בוועידה.
פעילת איכות הסביבה, גרטה טונברי הודיעה שלא תשתתף בוועידה משום שטענה שוועידות האו"ם לשינוי אקלים הן גרינווש ומנהיגי המדינות אינם מחויבים מספיק לנושא. טונברי ביקרה גם את המקום הדל של החברה האזרחית בכינוס.
תוצאות הוועידה > הסכם אובדן ונזק

המדינות המתפתחות הצליחו להוביל להסכם אובדן ונזק המבטיח להן פיצויים בשל שינויי האקלים. ההסכם אושר פה אחד. במשך שנים ארוכות, דרשו המדינות המתפתחות מהמדינות העשירות להכיר באחריותן לשינויי האקלים שמובילים לעליית הטמפרטורות ואסונות טבע. האחרונות התעלמו מדרישה זו עד הוועידה האחרונה. בוועידה הוסכם על הקמת הקרן. ההצעה המלאה תוצג בשנה הבאה בוועידת האקלים. נראה שהשיטפונות שפקדו את פקיסטן העלו למודעות את הפגיעה האנושה שאסונות אקלים מביאים על מדינות מתפתחות. השיטפונות וגרמו למעל 1,500 מתים, פצועים ועשרות אלפים מחוסרי קורת גג. ההערכה היא שההפסדים מהשיטפונות עומדים על כ-30 מיליארד דולר.
תוצאות הוועידה > הסכם אובדן ונזק > יוזמת בריג'טאון

מוטלי הציגה תוכנית כלכלית שקיבלה את השם יוזמת בריג'טאון. היוזמה הציעה פתרון לאתגר של המדינות המתפתחות שנדרשות לממן תוכניות להפחתת פליטות גזי חממה והסתגלות לשינוי אקלים. עד כה, המדינות העשירות חילקו כ-100 מיליארד דולר בשנה במענקים והלוואות. אך צורך השנתי של המדינות המתפתחות עומד על טריליוני דולרים. השפעתן של מדינות מתפתחות על שינויי האקלים קטן בצורה משמעותית מזו של עשירות – אבל באופן לא פרופורציונלי נושאות את נטל ההשפעות של שינויי האקלים.
יוזמת בריג'טאון הציעה שחלק מהמימון על סך 650 מיליארד דולר יגיע מקרן המטבע הבין-לאומית בצורת זכויות משיכה מיוחדות למשך 20 שנה למימון המתמודדות עם משברים אקלימיים במדינות מתפתחות. מוטלי התבססה על תקדים בה הקרן נתנה, מענק אחד פעמי באותו הסכום, במטרה לתמוך בשיקום מדינות העולם ממשבר הקורונה. לצד המענק בנקים אזוריים לפיתוח יעניקו טריליון דולר בהלוואות בריבית נמוכה להוצאות אקלים במדינות מתפתחות. הצעה נוספת להגדלת המימון כללה מיסוי מיוחד על רווחים לחברות נפט. נשיא צרפת, מקרון, היה ראשון שתמך בפומבי ביוזמה ואליו הצטרפו ראשי וראשות מדינות.
תוצאות הוועידה > הגבלת ההתחממות הגלובלית

בסכם פריז החליטו מדינות העולם להגביל את ההתחממות הגלובלית לפחות מ-2 מעלות צלזיוס עד שנת 2050, בהשוואה לתקופה הטרום תעשייתית, כשהשאיפה היא להגביל את ההתחממות עד סוף המאה ה-21 לעלייה בעוד 1.5 מעלות צלזיוס בלבד. אולם, מאז מדענים הוכיחו כי התחממות בעוד שתי מעלות צלזיוס היא מסוכנת ולכן בוועידת האקלים בגלאזגו, הוחלט להתמקד בהגבלה של 1.5 מעלות צלזיוס. אולם, ההתחייבויות של המדינות לצמצום פליטת גזי חממה היו חלשות מכדי להישאר בגבולות 1.5C, הם גם הסכימו לחזור מדי שנה כדי לחזק אותן, תהליך המכונה ראצ'ט (Ratchet). בכינוס, חלק מהמדינות מסוימות ניסו להתנער מהיעד של 1.5C ולבטל את הראצ'ט. הם נכשלו, אבל החלטה לגרום לפליטות להגיע לשיא עד 2025 בוטלה, למורת רוחם של רבים.
תוצאות הוועידה > שימוש בגז ודלקים מאובנים

בוועידה בשנה שעברה, בגלאזגו, הוסכם על התחייבות להפסיק את השימוש בפחם. הודו הציע לכלול התחייבות, בסיכום הוועידה, להפסקת שימוש בדלקים מאובנים. אולם המלחמה בין אוקרינה לרוסיה, גרמה למשבר אנרגיה באירופה שהוביל לרכישה של גז ודלקים ממדינות מתפתחות. מצב זה השפיע על המשא ומתן בוועידה והיה קושי להגיע לניסוח הקורא להפסיק את השימוש בדלקים המאובנים. נוסח הסופי הציע פיתוח מואץ של מערכות אנרגיה 'נמוכות פליטה', שרבים חוששים שישמשו להצדקת פיתוח נוסף של גז טבעי.
תוצאות הוועידה > מזון וחקלאות

הוועידה התייחסה השנה גם לנושא מזון וחקלאות. הצהרה המדגישה כי "שמירה על ביטחון תזונתי וסיום הרעב" הם בראש סדר העדיפויות. אולם, ההצהרה לא לוותה בהתחייבות כספית. לעומת זאת, קרן ביל ומלינדה גייטס התחייבה לתמוך ב-1.4 מיליארד דולר לאורך ארבע שנים, במטרה לעזור לחקלאים קטנים להתמודד עם ההשפעות המיידיות וארוכות הטווח של שינויי האקלים.
חסות

חברת קוקה-קולה העניקה חסות לאירוע. ארגוני איכות הסביבה מחו נגד המהלך וכינו זאת גרינווש. כ-241,000 איש חתמו על העצומה שקראה להסיר את החסות של קוקה-קולה מהוועידה.