stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בקו 189 לעמנואל (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  16 ביולי 2002
 מקום:  עמנואל
 קואורדינטות:  32°09′36″N 35°08′49″E﻿ / ﻿32.159916666667°N 35.146916666667°E﻿ / 32.159916666667; 35.146916666667
 סוג:  פיגוע
 הרוגים:  8
 פצועים:  20
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) הפיגוע בקו 189 לעמנואל(למפת צפון השומרון רגילה) הפיגוע בקו 189 לעמנואל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בקו 189 לעמנואל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בקו 189 לעמנואל
 
הפיגוע בקו 189 הוא פיגוע משולב שהתרחש ב־16 ביולי 2002 בכניסה ליישוב עמנואל, וכלל פיגוע תופת ופיגוע ירי לעבר אוטובוס נוסעים. בפיגוע נרצחו שבעה ישראלים ונפצעו כ־20. נוסף על הנרצחים, פג שיולד לפצועה בפיגוע מת למחרת הפיגוע.
הפיגוע

ב־16 ביולי עשה אוטובוס קו 189 של חברת דן את דרכו מבני ברק לעמנואל. בסביבות השעה 14:50, הגיעה חוליה בת שלושה או ארבעה מחבלים לבושים במדי צה"ל וחמושים ברובי M16 כ־200 מטרים לפני שער הכניסה ליישוב והציבה מטען חבלה. זמן קצר לאחר מכן הגיע האוטובוס סמוך למטען, ואז הפעילו המחבלים את המטען. האוטובוס, שהיה ממוגן ירי, ספג פגיעה בחלקו האחורי, וחלק מהתקרה קרס. דלתות האוטובוס ננעלו כתוצאה מהפיצוץ, והנוסעים לא יכלו להימלט. בשלב זה המחבלים החלו לירות לעבר יושבי האוטובוס והשליכו רימוני יד. הקליעים חצו בקלות את השמשות הממוגנות שנפגעו בפיצוץ. במקביל ירו המחבלים לעבר מכוניות נוספות שהיו בכביש, וכתוצאה מהירי התהפכו מספר מכוניות ונפגעו הנוסעים בהן. כוחות הביטחון שהגיעו למקום ניהלו עם המחבלים קרב יריות, אולם לאחר מספר דקות המחבלים הצליחו לברוח דרך אחת הגבעות. לאחר הפיגוע, גורמי ביטחון העריכו כי המחבלים הם החוליה שביצעה את הפיגוע שאירע באותו מקום, כשמונה חודשים קודם לכן. חמישה ארגונים נטלו אחריות לאירוע: חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, החזית העממית לשחרור פלסטין, פת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין – ככל הנראה מחשש לפגיעה בארגון האחראי.
תגובות לפיגוע

הרשות הפלסטינית גינתה את הפיגוע באומרה "הרשות מגנה את הפגיעה באזרחים חפים מפשע, ישראלים או פלסטינים". מועצת יש"ע קראה לאחר הפיגוע לממשלה להמשיך במבצע דרך נחושה ולהרחיבו לכפרים נוספים באזור, בקריאתה אמרה כי "יש להמשיך בלחץ על רשות הטרור של ערפאת. הפיגוע הוכיח ששיטת ההתמגנות מוגבלת, והפתרון הוא התקפה רצופה ורחבה נגד תשתית הטרור".
ראו גם

הפיגוע בקו 189 לעמנואל (2001)
הערות שוליים

↑  ידיעות אחרונות, 17 ביולי 2002, עמ' 9
↑  ידיעות אחרונות, 17 ביולי 2002, עמ' 7
↑  הדר פרבר, שמונה הרוגים בפיגוע ליד עמנואל; הבוקר חילופי אש באותו המקום, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 ביולי 2002
↑  אפרת וייס ואטילה שומפלבי, הפיגוע בעמנואל: 3 בני משפחה נהרגו יחד, באתר ynet, 17 ביולי 2002
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
איראן המודרנית

ההיסטוריה של איראן המודרנית במאה ה-20 עוסקת במאמצי השאה באיראן להחזיק בשלטון מול גורמים פנימיים ומעצמות חיצוניות. משטר השאה באיראן הסתיים בשנת 1979 בעקבות המהפכה האיראנית, אשר הובילה לכינון שלטון איסלאמי במדינה.
1914-1905

ב-1905 התרחשה התקוממות לאומנית כנגד השאה. השאה לא הופל, אך ההתקוממות הביאה לכינון חוקה מוגבלת ב-1906. חוקה זו שינתה את צורת הממשל במדינה למלוכה חוקתית. מושב הפרלמנט האיראני (מג'לס) הראשון כונס ב-7 באוקטובר 1906. לאחר מות השאה מוסאפד בתחילת ינואר 1907, עלה לשלטון בנו, מחמד עלי שאה קטר, והלה פיזר בדצמבר 1907 את הפרלמנט וביטל את החוקה בטענה שהיא נוגדת את ההלכה האיסלאמית. במאי 1909 הצליחו הליברלים הלאומיים להכריח את מחמד עלי להשיב את החוקה, למנות ממשלה של ליברלים ולערוך בחירות חדשות לפרלמנט. ביולי 1909 כינסו הליברלים אספה פוליטית - הם הדיחו את מחמד עלי, המליכו תחתיו את בנו בן ה-11 ומסרו את הנהגת המדינה באופן זמני בידי העוצר, אסעד אל מולכ. מחמד עלי לא השלים עם הדחתו, וביולי 1911 חזר בראש תומכיו ובחסות רוסית, אך הוא לא הצליח לגבור על הממשלה הליברלית והכוחות העירוניים ונאלץ לברוח.
המעורבות באזור הייתה נושא לוויכוח בין בריטניה לרוסיה. ב-1907 הן חתמו על הסכם ביניהן שחילק את האזור לתחומי השפעה. בסוף 1911 פלשה רוסיה לצפון פרס כדי להגן על אזרחיה באזור.
ב-1908 התגלה נפט במדינה, דבר שהייתה לו השפעה רבה על עתידה.
מלחמות העולם

בזמן מלחמת העולם הראשונה שהו באיראן כוחות בריטים ורוסים, אך איראן עצמה תפסה עמדה נייטרלית במלחמה. בשנים 1917–1919 שרר רעב גדול באיראן (אנ') שיחד עם מחלות הביא למותם של כשני מיליון איש. ב-1919 ניסתה בריטניה לייסד ארץ חסות באיראן באמצעות ההסכם האנגלו-איראני, וכוחה גבר לאחר הנסיגה הסובייטית ב-1921. באותה שנה העלתה הפיכה צבאית לשלטון את רזא ח'אן, קצין איראני בבריגדת הקוזאקים הפרסים, בהתחלה כדיקטטור ולאחר מכן כשאה בשושלת הפהלווית החדשה (בשנת 1925). ח'אן שלט במדינה במשך כמעט 16 שנה, כשהוא מייסד את השושלת הפהלווית, מונע מהבריטים לשלוט במדינה, וגורם לפיתוח, מודרניזציה של איראן וחילון הפוליטיקה האיראנית. כתוצאה מכך, החל הממשל המרכז להפעיל את סמכותו על השבטים המתגוררים במדינה ולשלוט במחוזות איראן.
בזמן מלחמת העולם השנייה איראן הייתה חוליה חשובה בקו האספקה של בעלות הברית לכלי נשק לברית המועצות. באוגוסט 1941 אירעה הפלישה הבריטית - סובייטית לאיראן במהלכה פלשו כוחות בריטים וסובייטיים לאיראן, על מנת להבטיח את נאמנותה לבעלות הברית ולמנוע נפילתה בידי מדינות הציר, לטובתן נטה השאה רזא. בספטמבר התפטר השאה רזה לטובת בנו מוחמד רזא שאה פהלווי אשר שלט באיראן עד המהפכה האיראנית, בשנת 1979.
בוועידת טהראן ב-1943 נוסחה הצהרת טהראן שהעניקה עצמאות וגבולות ברורים לאיראן לאחר המלחמה, אך כאשר המלחמה הסתיימה כוחות סובייטיים שישבו בצפון מערב איראן סירבו לסגת, ואף תמכו במרד שהביא למשטרים פרו־סובייטיים קצרי־ימים באזורים הצפוניים של אזרבייג'ן וכורדיסטן בסוף 1945.
הכוחות הסובייטיים לא נסוגו מאיראן עצמה עד מאי 1946, לאחר שהובטחו להם ויתורים בתחום הנפט. הרפובליקות הסובייטיות בצפון נפלו לאחר זמן קצר, והסכמי הוויתורים בנושא הנפט לא בוצעו מעולם.
המהפכה האסלאמית

לאחר תקופה של תחרות פנימית על עתידה של איראן, ניצחה קואליציה שהובלה על ידי האייתולה ח'ומייני שתמך באיראן כמדינה תיאוקרטית. ב-1 בפברואר 1979, חומייני חזר מצרפת (לאחר 15 שנים בצרפת, טורקיה, ועיראק) וחולל במדינה מהפכה אשר הביא להפלת שלטון השאה ב-11 בפברואר ומינויו של ח'ומייני למנהיג העליון באיראן.
הממשלה החדשה הייתה שמרנית ביותר. היא הלאימה את התעשייה והשיבה את המסורות האסלאמיות בתרבות ובחוק. ההשפעה המערבית נאסרה, והאליטה הפרו־מערבית מיהרה להצטרף לשאה הגולה. היו מאבקים בין הפלגים הדתיים השונים, ודיכוי חריף נעשה דבר שבשגרה.
הרפובליקה האסלאמית

כשהם נתמכים בידי מוג'הדין-א-חלק, סטודנטים איראניים מיליטנטיים תפסו את השגרירות האמריקאית בטהראן ב-4 בנובמבר 1979, וכך החל משבר בני הערובה באיראן. ממשל קרטר ניתק קשרים דיפלומטיים והטיל סנקציות על איראן ב-7 באפריל 1980. מאוחר יותר באותו חודש ניסה לחלץ את אנשי השגרירות, אולם משימת קומנדו לשחרור החטופים בוטלה ב-25 באפריל לאחר שבעיות מכניות קרקעו מסוקי הצלה ושמונה חיילים אמריקאים נהרגו בהתנגשות אווירית. ב-24 במאי בית הדין הבין-לאומי קרא לשחרורם של החטופים. לבסוף, החטופים שוחררו ביום הראשון לכהונתו של רונלד רייגן, ב-20 בינואר 1981.
ב-22 בספטמבר 1980 פלשה עיראק לאיראן ופרצה מלחמת איראן–עיראק. ארצות הברית מכרה באותה תקופה נשק לאיראנים כחלק מפרשת איראן-קונטראס. באותו זמן סיפקה ארצות הברית לעיראקים נשק וטכנולוגיה על מנת להשיג שוויון במלחמה. איראן הסכימה לבסוף להחלטה 598 של האו"ם ב-1988, וסיימה את המלחמה. במהלך המלחמה נהרגו כ-1.5 מיליון איש.
ביוני 1981 המוג'הדין-א-חלק פוצץ את המשרדים הראשיים של מפלגת הרפובליקה האסלאמית ואת משרד הנשיא, והרג 70 פקידים איראניים בכירים, כולל האייתוללה מוחמד בהשתי (שופט עליון ושני לח'ומייני), מוחמד עלי רג'אי (נשיא), ומוחמד ג'באד בהונאר (ראש ממשלה).
לאחר מותו של האייתוללה חומייני ב-3 ביוני 1989, מועצת המומחים – גוף נבחר של אנשי דת – בחרו את הנשיא היוצא של הרפובליקה, עלי ח'אמנאי, ליורשו כמנהיג דתי לאומי, והמעבר נעשה באופן חלק. באוגוסט 1989, אכבר האשמי רפסנג'אני, יו"ר המג'לס (הפרלמנט האיראני), נבחר לנשיא ברוב מוחץ.
בזמן מלחמת המפרץ (1991), המדינה הייתה נייטרלית יחסית, כשהיא מגבילה את פעילותה לגינוי של ארצות הברית ואיפשרה לכלי טיס ופליטים עיראקיים להיכנס למדינה.
הנשיא ראפסנג'ני נבחר שוב ב-1993 ברוב צנוע יותר; משקיפים מערביים מסוימים חושבים, כי שיעור הבוחרים הנמוך יחסית היה תגובה למצב הכלכלי הגרוע. ראפסנג'ני הוחלף ב-1997 על ידי מוחמד חתאמי, שנחשב למתון יחסית. דבר זה הוביל את המדינה לקרע מסוכן בין הממשלה ששואפת לרפורמה וליברליזציה מתונה, לבין אנשי הדת שהם עדיין שמרניים מאוד. קרע זה הגיע לשיא ביולי 1999, כאשר מחאות מסיביות נגד הממשלה פרצו ברחובות טהראן. ההתפרעויות נמשכו מעל לשבוע, לפני שהמשטרה וכוחות פרו־ממשלתיים הצליחו לפזר את ההמונים. חתאמי נבחר שוב ביוני 2001, אך הניסיונות שלו לרפורמה נחסמו פעם אחר פעם בידי מועצת השומרים הדתית. ב-2005 נבחר לנשיאות מחמוד אחמדינז'אד, לאחר שניצח בסיבוב השני את רפסנג'אני. מאז היבחרו התבטא בקיצוניות רבה, ובין השאר קרא להשמדת ישראל והביע ספק בהתרחשות השואה.
בשנת 2006 פתחו נשים מתנועת זכויות האישה באיראן במיזם מיליון החתימות במטרה לאסוף מיליון חתימות תמיכה בשינוי חוקי האפליה המונהגים במדינתם. הפעילים המרכזיים במיזם הותקפו ונכלאו, ובעקבות כך הוארך יעד איסוף החתימות. המיזם זכה להכרה בינלאומית רחבה, והמיזם ופעיליו זכו בפרסים על ידי כתבי-עת בולטים, ארגוני זכויות אדם, וארגונים פרו-דמוקרטיים.
בשנת 2022 החלו דיווחים על הרעלות המוניות של תלמידות בית ספר באיראן. לפי השלטונות הסיבה הייתה פסיכולוגית ולא הרעלה של ממש.
ראו גם

רזא ח'אן
מוחמד רזא שאה פהלווי
משבר אבדאן
ההפיכה באיראן (1953)
המהפכה הלבנה
המהפכה האיראנית
הערות שוליים

↑  המצב בפרס, הזמן, 17 במאי 1909
↑  המהפכה בפרס, החרות, 2 באוגוסט 1909
↑  המהפכה בפרס, הצפירה, 23 ביולי 1911
↑  פרס, הצפירה, 11 בספטמבר 1911
↑  מלחמה בין פרס לרוסיה, הצבי, 23 בנובמבר 1911
↑  ברק רביד, שלמה שמיר, אכזבה בי-ם: הסנקציות על איראן ריקות מתוכן, באתר הארץ, 3 במרץ 2008
↑  נטשה מוזגוביה, אובמה חתם על סנקציות נגד בנקים שסוחרים עם איראן, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2011
↑  האיחוד האירופי הסכים על אמברגו על איראן; הריאל צנח ב-10%, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2012
↑  יצחק בן-חורין, אובמה הקפיא נכסים של ממשלת איראן בארה"ב, באתר ynet, 6 בפברואר 2012
↑  אטילה שומפלבי ויצחק בן-חורין, איראן נותקה מהמסלקה: "מחיר על הסירוב לציית", באתר ynet, 15 במרץ 2012
↑  אובמה הטיל עוד סנקציות על איראן, באתר nrg
↑  אירופה בסנקציות על איראן, וירוס חדש התגלה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2012
↑  הפתעה באיראן: חסן רוחאני המתון נבחר לנשיא, באתר ynet, 15 ביוני 2013
↑  ליאור זילברשטיין, היסטוריה בז'נבה: הסכם בין איראן למעצמות, באתר ynet, 23 בנובמבר 2013
↑  מחזה נדיר באיראן: רבבות יצאו להפגין בקריאות "מוות לרוחאני", באתר JDN
↑  טראמפ הכריע: ארה"ב פורשת מהסכם הגרעין עם איראן, באתר ynet, 8 במאי 2018
↑  איראן הוציאה להורג את "סולטן המטבעות", באתר ynet, 14 בנובמבר 2018
חיילים אירנים מקיפים את הפרלמנט האיראני בטהראן 19 באוגוסט 1953
שיר אהבה אינדיאני (Miguel)

"שיר אהבה אינדיאני (Miguel)" (מוכר כ"שיר אהבה אינדיאני (מיגל)") הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה עלמה זהר.
השיר יצא לאור בשנת 2008 ונכלל באלבום הבכורה של זהר, דברי (2008).
רקע

בשנת 2005, לאחר שזהר התגרשה, היא נסעה לפסטיבל מוזיקה באתיופיה. היא החליטה להמשיך ולטייל במדינה תקופת מה. בעת ששהתה בצפון המדינה הכירה את טמסהגן, תושב מקומי, ויצרה איתו קשר רומנטי. זהר התגוררה בבקתת הבוץ של משפחתו. בהמשך נאלצה לשוב לישראל והזוגיות ביניהם הסתיימה. לאחר ששבה לישראל הכירה בן זוג ישראלי ושמו שחר, ושמרה על קשר ידידותי עם טמסהגן. שחר התנגד לקשר.
זהר כתבה את "שיר אהבה אינדיאני" ברקע היכרותה עם טמסהגן כשיר פיוס הומוריסטי לבן זוגה הישראלי. עם זאת היא שינתה את דמותו של טמסהגן לדמות של אינדיאני. כשהקליטה את אלבום הבכורה שלה היא לא תכננה להכניס אליו את השיר, אך לבסוף הוא נכלל בו בעידודו של מפיק האלבום, אסי איילון. השיר זכה להצלחה רבה, בצד השיר אגו טריפ.
תוכן השיר

הדוברת בשיר מתארת כיצד היא מקבלת שיחת טלפון מחו"ל. בצד האחר של הקו מיגל, אדם שאיתו הייתה ניהלה קשר זוגי כששהתה מחוץ לישראל, והיא שרה את מילותיו. תחילה מיגל פונה אליה בספרדית בביטוי mi amor (אהובתי). בהמשך הוא פונה אליה באנגלית ומביע את אהבתו אליה. הדוברת מזכירה רגעים יפים מן הזוגיות שלה עם מיגל. מנגד היא מתמודדת עם תלאות היום־יום בישראל ויודעת שסוג כזה של אהבה יכול להתרחש רק בטיול בחו"ל. בבית השלישי הדוברת חושבת לרגע לתת צ'אנס לאהבתה למיגל. בהמשך השיר נשמע קול גברי. בן זוגה הנוכחי, משה, מתנגד לקשר עם מיגל ומציב לה אולטימטום: "או שאת איתו או שאת איתי".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 1 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2008)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2008)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השנתי של גלגלצ | 4 |  |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | 10 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000–2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | פסקול העשור | 73 |  |
הערות שוליים

↑  עלמה זהר - שיר אהבה אינדיאני מיגל, נבדק ב-2023-08-08
| עלמה זהר |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | דברי • שלושים ושלוש • לחם אהבה • פלא |  |
| מיני-אלבומים | חיים משוגעים |  |
| ערכים קשורים | "24 שעות" (ידיעות אחרונות) • "מקימי" • מאט זו (אח למחצה) |  |
| עלמה זהר – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| דברי | "עם הגב" • "אגו טריפ" • "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)" • "דע" |  |
| שלושים ושלוש | "התרגשתי לקראתך" • "ממצרים" • "אוניות" |  |
| לחם אהבה | "מצב הרוח" • "ניצחונות" • "אושר גדול" • "צונאמי" |  |
| פלא | "אם" • "ילד יפה" |  |
| חיים משוגעים | "כחולת עיניים" • "דגים" • "תפתח" • "חיים שלי" • "על החיים ועל המוות" • "לב כנוע" |  |
| סינגלים אחרים | "כמה טוב שבאת הביתה" • "ברוש" • "1969" • "איפכא מסתברא" |  |
גבי ניצן

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1964 (בן 61) 
 מדינה:  ישראל 
 www.gabinitzan.co.il
 
גבי ניצן (נולד ב-3 בינואר 1964) הוא סופר, עיתונאי ומנחה סדנאות כתיבה ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בקריית גת וגדל בערד ובדרום אמריקה, להורים שעלו מארגנטינה. הוא אחיה של שלומית ניצן ושל המשוררת והסופרת טל ניצן. כעיתונאי כתב ניצן בעיתונים חדשות, כותרת ראשית, ידיעות אחרונות, מעריב והארץ.
ב"כותרת ראשית" פרסם טור פמיניסטי.
ב-1987 היה ממקימי עמותת "אור אדום" נגד אלימות משטרתית.
ב-1990 זכה בפרס מטעם שדולת הנשים בישראל על 'תרומתו לקידום השוויון בין המינים'.
בשנת 2014 הופיע במופע הסטנד-אפ "בעמידה", בתיאטרון הידית בפרדס חנה. מלבד זאת הוא הגיש תוכנית בערוץ המקומי, "החיים הטובים", ומנחה סדנאות כתיבה.
משנת 2020 ניצן הוא אחד מפעילי המחאה נגד מדיניות הקורונה בישראל.
במרץ 2022 השתתף בהקמת השבועון "בראשית", בפורמט מודפס ומקוון, והוא העורך הראשי שלו.
חיים אישיים

היה נשוי לעיתונאית הישראלית אימי גינזבורג, שחיה כיום עם בנם בהודו. כיום נשוי, אב לשניים ומתגורר במושב אביאל.
ספריו

באדולינה, שהיה לרב-מכר גדול ומצליח, המספר על מלך ומלכה מממלכה קטנה הבאים לביקור ייחודי בארץ ומעלים את רמת האופטימיות של תושבי ישראל. בעקבות הצלחתו של הספר הוא תורגם גם לאנגלית.
פרא, סיפור פנטזיה. בספר מתואר תינוק שנולד בגוף של אדם בן 27 ונקלע להרפתקאות רבות, שבמהלכן בורח לאמריקה ושם פוגש בין השאר בקוסם, מלאך והוביט.
דיוטי פרי, ספר הכולל סיפורים קצרים על מסעותיו של ניצן בעולם.
באדולינה - שובה של המלכה, ספר המשך לספר באדולינה המתאר את קורותיו של גיבור הספר בחיפושיו אחר מלכת באדולינה שבה התאהב, וכן את חיפושיו אחר תשובות לשאלות אשר התעוררו בליבו מאז פגישתו האחרונה עם מלך ומלכת באדולינה.
יומולדת, הוצאת כנרת, זמורה, דביר, 2023.
הערות שוליים

↑  גבי ניצן, טוב, נו, אני כבר מזיז, באתר הארץ, 1 ביולי 2003
↑  מי צריך פמיניזם?!, באתר nrg
↑  גבי ניצן:נחוצה כתובת חוץ משטרתית לקרבנות האלימות, מעריב, 15 בינואר 1988
↑  עופר פטרסבורג, בירבורים, מעריב, 30 במרץ 1990
↑  דף הבית של סדנאות הכתיבה של גבי ניצן, ‏08.07.2021
↑   עפרי אילני, אחרי שנואשו מהתקשורת, מתנגדי החיסונים מנסים דרך חדשה, באתר הארץ, 7 באפריל 2022.
↑  דף הספר באתר של גבי ניצן
↑   אלון עידן, "יומולדת" הוא מופע של מיסיונריות, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311271305171  GND: 1105590410  ISNI: 0000 0000 4621 083X  LCCN: no99056473  VIAF: 34093070   WorldCat (עם VIAF): 34093070
קלמן טייגמן

קלמן טייגמן (24 בדצמבר 1923 - 17 ביולי 2012) היה אזרח ישראלי שנולד בוורשה שבפולין, והעיד במשפט אייכמן ב-1961 שנערך בירושלים, אך סירב להעיד נגד דמיאניוק וסבר שאיננו אשם. הוא היה מיוזמי מרד מחנה טרבלינקה ולאחר מכן הצטרף לפרטיזנים ולצבא הפולני. בתום המלחמה עלה לארץ ישראל והשתקע בבת ים.
הערות שוליים

1 2  Despite Treblinka
1 2 3 4 5 6 7  רביטל פרקר, סיפורו של השורד מטרבלינקה, שהלך לעולמו, באתר nrg
1 2  שלומי גיל, הניצולים האחרונים שבים למחנה טרבלינקה, באתר בחדרי חרדים, ‏28.04.2014
1 2  יובל גורן וניסן צור, אנחנו ניצולי מחנה טרבלינקה האחרונים, באתר nrg
ג'יי רודרמן

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1966 (בן 58) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ברנדייס  בית הספר למשפטים באוניברסיטת בוסטון 
 
ג'יי רודרמן (באנגלית: Jay Ruderman; נולד ב-16 במרץ 1966) הוא פילנתרופ ופעיל חברתי אמריקאי, המכהן כנשיא קרן משפחת רודרמן, הפועלת לשילוב אנשים עם מוגבלויות בכל תחומי החיים והחברה ולחיזוק הקשר בין ישראל לקהילה היהודית בארצות הברית. לקרן משרדים בבוסטון, ניו יורק ורחובות. נבחר על ידי הג'רוזלם פוסט לאחד מ-50 היהודים המשפיעים של השנה לשנת 2016 ולשנת 2022. בשנת 2019 זכה בפרס מטעם הארכיון היהודי בארצות הברית על פועלו לחיזוק הקשר של ישראל עם הקהילה היהודית בארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'יי רודרמן נולד ב-16 במרץ 1966 למשפחה יהודית בבוסטון. הוא הבכור מבין שלושת ילדיהם של מרשה ומורטון רודרמן. אביו היה מהמקימים של חברת מדיטק (Meditech) המספקת שירותי ניהול ידע עבור חברות בתחום הרפואי. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ברנדייס ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בוסטון. לאחר סיום בית הספר למשפטים הוא עבד כעוזר לתובע המחוזי בסיילם, מסצ’וסטס. בסתיו 2001 מונה לסמנכ”ל של הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור (איפא"ק) במדינות ניו אינגלנד. בשנת 2005 ג’יי התגייס לצבא הגנה לישראל, והיה לאיש הקשר בין צה”ל ובין יהדות התפוצות. לאחר סיום שירותו הצבאי הוא חזר לאיפא”ק, הפעם כמנהל תחום המנהיגות במשרדי הארגון בישראל.
רודרמן עוסק בפעילות מקצועית ציבורית, הן בתחומי הפוליטיקה והמשפט, והן בסנגור ובכתיבה למען קידום התחומים המזוהים עם הקרן שהוא עומד בראשה. בתחום השילוב הוא יזם את הענקת פרס מורטון א. רודרמן לקבוצות ויחידים שקידמו את תחום השילוב. בין הזוכים בפרס נמצאים גם השחיין האולימפי מייקל פלפס והשחקנית זוכת פרס האוסקר מרלי מטלין. רודרמן היה ממובילי המאבק למען ייצוג הולם של אנשים עם מוגבלויות בתעשיית הבידור בהוליווד, כולל מתן אות הוקרה לסדרות וסרטים שעושים זאת. כמו כן רודרמן גם הוביל את הקמת לינק20, רשת פעילים חברתיים עם וללא מוגבלות הפועלת ברחבי העולם לקידום השיח ושינוי התפיסה בנושא השילוב. בתחום יחסי ישראל והקהילה היהודית בארצות הברית רודרמן יזם את הקמתה של תוכנית רודרמן ללימוד יהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה. בנוסף, רודרמן הביא משלחות של חברי כנסת לסיורים לימודיים בארצות הברית, היה ממקימי השדולה ליחסי ישראל - יהדות ארצות הברית בכנסת, ויזם ימי עיון וכנסים בנושא לחברי הכנסת.
רודרמן מכהן בוועד המנהל של הסוכנות היהודית, אוניברסיטת חיפה, ושל ארגון הג'וינט העולמי והוא פעיל בקרב ארגונים שונים הפועלים לחיזוק הקשר בין יהדות ארצות הברית לבין ישראל. בנוסף, הוא בעל תואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ברנדייס ומטעם אוניברסיטת חיפה.
ג'יי נשוי לשירה רודרמן ויש להם ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  Steve Linde, JERUSALEM POST 50 MOST INFLUENTIAL JEWS: NUMBER 46 - JAY AND SHIRA RUDERMAN, Jerusalem Post, ‏29.09.2016
↑  Jay and Shira Ruderman: Jews combining philanthropy and advocacy, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Jay and Shira Ruderman receive Jacob Rader Marcus Award, Jewish Journal, ‏2019-09-19 (באנגלית)
↑  JAY RUDERMAN ’88 Commencement
↑  "Class of 1993 - School of Law", BU
↑  פלפס: "לא רציתי לחיות, לא דאגו לבריאותי הנפשית", באתר ynet, 27 במאי 2019
↑  מיכל גלנטי, ‏הלאונג' רודרמן מעניק פרס לזוכת האוסקר, באתר מעריב אונליין, 21 ביוני 2017
↑  Tim Gray, Ruderman Foundation Salutes Four TV Shows for Disability Depiction, but No Films, Variety, ‏06.05.2019
↑  לינק20, באתר פייסבוק
↑  The Ruderman Family Foundation and MIT present LEAD20@MIT, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ‏01.05.2019
↑  Sarah Kim, MIT Sloan School Of Management Partners With Ruderman Family Foundation For Leadership Program, Forbes, ‏22.04.2019
↑  איריס רימון, אנחנו צריכים אותם והם אותנו, באתר ynet, 2 באפריל 2017
↑  שמעון כהן, שדולה חדשה: יחסי ישראל-יהדות ארה"ב, באתר ערוץ 7, ‏21.01.2012
↑  צביקה קליין, לראשונה: יום הוקרה ליהדות ארצות הברית בכנסת, באתר nrg
↑  Members Of The Assembly Serving On BOG Committees, The Jewish Agency (באנגלית)
↑  Board of Governors, אוניברסיטת חיפה
↑  Officers & Board Members, JDC
↑  Jay Ruderman '93 to Receive an Honorary Degree From Brandeis University, BU, ‏17.05.2018
↑  דוקטור לשם כבוד: שירה וג'יי רודרמן, באתר אוניברסיטת חיפה, ‏02.06.2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 93f5cc6a-db61-4eca-a031-f7e0f9bd5f88
מוצרי חלב

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  products of the meat, dairy, fish, flour and cereal, feed and microbiological industries, רכיב קולינרי, מוצר מזון, vertebrate animal food product 
 מרכיבים עיקריים:  חלב 
 
מדף מוצרי חלב בסופרמרקט
מוצרי חלב הם כלל מוצרי המזון שמרכיבם העיקרי הוא חלב. חלב פרה הוא העיקרי והמוביל בתעשיית המזון של מוצרי החלב. אחריו נפוצים מוצרים מחלב עזים, חלב כבשים, חלב תאו המים (באפלו) וחלב נאקות. סוגי חלב אחרים, כגון חלב יאק הבית וחלב סוסה, נדירים לשימוש במרבית החברות האנושיות בעת החדשה.
היסטוריה

עיבוד חלב היה בין ההליכים הביוטכנולוגיים הראשונים בהם עסק האדם, לצד אפיית לחם, ייצור יין, בירה וחומץ, עיבוד עורות, סיבי פשתן ומשי. כבר בתנ"ך מוצאים אנו ביטוי לאופן הכנת גבינה:
הֲלֹא כֶחָלָב תַּתִּיכֵנִי וְכַגְּבִנָּה תַּקְפִּיאֵנִי.
מוצר חלב נוסף מופיע במקרא עוד קודם לכן, כחלק מתיאור הכנסת האורחים שערך אברהם לשלושת המלאכים שביקרו אצלו:
וַיִּקַּח חֶמְאָה וְחָלָב
המניע העיקרי לפיתוח מוצרי חלב, שהחל ככל הנראה בתקופת המהפכה הנאוליתית, היה הצורך לשמר את החלב על מנת שיחזיק מעמד למשך זמן ארוך, מאחר שהחלב הגולמי, מתקלקל מהר ללא תנאי קירור מתאימים. דוגמה קיצונית לתוחלת השימור של מוצרי חלב, היא סוגי גבינות קשות, המשתמרות במשך מספר שנים. דוגמה נוספת אך חדישה יותר, היא; חלב מעוקר, המשתמר במשך חודשים אחדים, כל זמן שהכלי בו הוא נשמר לא נפתח. גם הלבנה הערבית, שומרת על טריותה גם בחום מדברי עז, במשך שבועות אחדים, לאחר שמעבירים אותה תהליך ייבוש מיוחד.
לאחר שיפור אמצעי קירור המזון, ובפרט בעקבות המצאת המקרר והתפתחות טכנולוגיות מזון חדישות, המניע העיקרי בפיתוח מוצרי חלב חדשים, הוא אנינות טעם.
היסטוריה > מוצרי חלב בתרבות

עם התפתחות עיבוד החלב לסוגיו, הפכו מוצרי חלב שונים, למאפייני תרבות של עמים וארצות. כך למשל באזורים שונים באירופה, יש כמעט לכל כפר סוג ייחודי של גבינה קשה. יש מאכלי חלב שהפכו למאפיינים לאומיים כמו גבינת רקלט המותכת על תפוח אדמה שמזוהה עם קנטון ואלה וכמו הפונדו שהוא המאכל הלאומי השווייצרי - עירוב גבינות מותכות. מוצרי חלב שמזוהים עם אזור הבלקן הם הקפיר וצזיקי. אורח החיים הבדואי סייע בפיתוח הלבנה, גבינה נשמרת בחום עז במשך שבועות אחדים, ומשקה החלב "סחלבּ". גבינות שונות ייחודיות לאיטליה, כמו פרמזן ומוצרלה וישנם תבשילים איטלקיים מפורסמים, כמו לזניה ופיצה שמכילים דווקא גבינות איטלקיות מסוימות. גבינות צהובות עם עובש או עם טעם וריח חריף מזוהות עם המטבח הצרפתי.
היסטוריה > מוצרי חלב בתרבות היהודית

ביהדות יש איסור לאכול חלב ומוצרים המכילים חלב יחד עם בשר ומוצריו (ראו בשר בחלב), ואף יש להימנע באכילת מוצרי חלב למשך כמה שעות לאחר אכילת בשר ומוצריו. כך, המטבח היהודי מאופיין בארוחות נטולות בשר ובארוחות נטולות חלב. בישראל נתקבל שהארוחה הבשרית ביום היא ארוחת הצהריים, ושתי הארוחות הנוספות הן חלביות. מעבר להשפעתם של חוקים אלה על המטבח היהודי, הם משפיעים גם על הדרך בה פוגש שומר הכשרות מטבחים אחרים. במסעדה איטלקית כשרה, לדוגמה, יהיו על פי רוב יותר מאכלי חלב מאשר במסעדה איטלקית שאינה כשרה ויעדרו ממנה כל המאכלים המכילים בשר כגון ספגטי בולונז. במסעדה ארגנטינאית כשרה, לדוגמה, תהיה התמקדות במאכלי הבשר המפורסמים של ארגנטינה ותיעדר ממנה ריבת החלב הארגנטינית המסורתית.
מאפיין חשוב נוסף של המטבח היהודי, מלבד חוקי הכשרות הוא ארוחות החג. בחג השבועות ובחנוכה נהוג לאכול מוצרי חלב.