stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השנה של אפריקה
מקור הביטוי

או. ה. מוריס ממשרד המושבות הבריטי חזה בתחילת ינואר כי "1960 תהיה השנה של אפריקה". הביטוי "השנה של אפריקה" שימש גם את ראלף באנץ' ב-16 בפברואר 1960. באנץ' צפה כי מדינות רבות ישיגו עצמאות באותה שנה, בשל "המהירות המתפרצת שבה עמי אפריקה בכל המגזרים יוצאים מהקולוניאליזם". הרעיון של "השנה של אפריקה" משך תשומת לב תקשורתית ובינלאומית.
המיתולוגיה של השנה הושפעה גם מנאום "רוח השינוי", שנשא הרולד מקמילן ב-3 בפברואר 1960. בנאומו בקייפטאון, הודה מקמילן כי המעצמות האימפריאליות יתקשו להמשיך לשלוט במושבות שלהן. הנאום ייצג הודאה של האליטה הפוליטית של בריטניה כי האימפריה הבריטית הסתיימה ולא ניתן להמשיך לקיים אותה. נאום זה עורר תגובה מליגת הנאמנים לאימפריה (אנ') של המפלגה השמרנית. גם אפריקאים הגיבו. במילותיו של שר החוץ הגינאי, קאבה סורי:
'רוח השינוי' שאליה התייחס לאחרונה ראש הממשלה מקמילן, מאיימת להפוך בקרוב להוריקן... רובים וכידונים לא יכולים עוד לגבור מול המצפון החזק של אוכלוסיות אפריקה שנחושות לשים סוף לקולוניאליזם.
המקור באנגלית
The 'wind of change' which has been referred to recently by Prime Minister Macmillan, threatens to soon become a hurricane... Guns and bayonets can no longer prevail in the face of the strong conscience of the populations of Africa which are determined to put an end to colonialism.
עצמאות

במהלך 1960, עלה מספר המדינות העצמאיות באפריקה מתשע (בעלות אוכלוסייה כוללת של 95 מיליון איש) לעשרים ושש (בעלות אוכלוסייה כוללת של 180 מיליון איש), שקיבלו את עצמאותן מבלגיה, צרפת ובריטניה.
עצמאות > העצמאות מצרפת

בתגובה לעימות הגובר באלג'יריה – במיוחד למשבר מאי 1958 – יצרה צרפת חוקה חדשה ב-1958. חוקה זו הפכה את המדינות הקולוניאליות לחלק מ"הקהילה הצרפתית" (La Communauté) אשר הפכה את האימפריה הצרפתית למעין פדרציה. כל המדינות החברות הצטרפו להסכם מלבד גינאה, שקיבלה עצמאות ב-1958 כאשר סירבה להצטרף ל-La Communauté. החלטתה הביאה את צרפת לנתק כל תמיכה בה, אך יצרה תקדים למושבות צרפתיות אחרות. בדצמבר 1959 הסכים מנהיג צרפת שארל דה גול שהמדינות החברות יוכלו לקבל עצמאות אם יבחרו. כל המדינות בחרו זאת, בקצב מהיר הרבה יותר מזה שצפתה צרפת.
קמרון (לשעבר קמרון הצרפתית) קיבלה עצמאות ביום הראשון של 1960 (התאחדה עם קמרון הבריטית ב-1961).
טוגו (לשעבר טוגולנד הצרפתית) קיבלה עצמאות ב-27 באפריל 1960.
הפדרציה של מאלי קיבלה עצמאות ב-20 ביוני 1960, ולאחר מכן התפצלה למאלי ולסנגל ב-20 באוגוסט של אותה השנה.
מדגסקר קיבלה עצמאות ב-26 ביוני 1960.
דהומיי (ששמה ששונה לבנין ב-1975) קיבלה עצמאות ב-1 באוגוסט 1960.
ניז'ר קיבלה עצמאות ב-3 באוגוסט 1960.
וולטה עילית (ששמה שונה לבורקינה פאסו ב-1984), קיבלה עצמאות ב-5 באוגוסט 1960.
חוף השנהב קיבלה עצמאות ב-7 באוגוסט 1960.
צ'אד קיבלה עצמאות ב-11 באוגוסט 1960.
הרפובליקה המרכז-אפריקאית קיבלה עצמאות ב-13 באוגוסט 1960.
הרפובליקה של קונגו (ברזוויל) קיבלה עצמאות ב-15 באוגוסט 1960.
גבון קיבלה עצמאות ב-17 באוגוסט 1960.
מאוריטניה קיבלה עצמאות ב-28 בנובמבר 1960.
מדינות אלו נשארו בתחום ההשפעה הצרפתי, במיוחד במונחים כלכליים. צרפת גם תיווכה בהסכמים מדיניים עם הפדרציה של מאלי ומדגסקר, ובכך ויתרה על המנדט לפיו יציאה מהקהילה הצרפתית תוביל לסיום הקשרים הפוליטיים (כפי שהיה עם גינאה). חברות צרפתיות קיבלו אפוא את ההסדר, מכיוון שהן יכלו להמשיך להרוויח מעסקיהן במדינות העצמאיות החדשות – שגם המשיכו להשתמש בפרנקים CFA.
החוקות החדשות שנוצרו על ידי מדינות אלו משתמשות בכמה רעיונות מהחוקה הצרפתית, כולל ערכים של דמוקרטיה וזכויות אוניברסליות וכן מערכת פרלמנטרית בעלת רשות מבצעת חזקה. חלקן גם עושות שימוש בשפה של ההכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם של האו"ם. כל החוקות האלה מדגישות את הפאן-אפריקניות על פני הלאומיות.
עצמאות > מבריטניה

שתי מדינות השיגו עצמאות מהאימפריה הבריטית ב-1960: סומליה, באמצעות איחוד סומלילנד הבריטית וטריטוריית הנאמנות של סומליה, וניגריה.
ב-26 ביוני הפכה סומלילנד הבריטית הפכה למדינה העצמאית של סומלילנד. חמישה ימים לאחר מכן, היא התאחדה עם טריטוריית הנאמנות האיטלקית של סומליה כדי ליצור את הרפובליקה של סומליה ב-1 ביולי.
בניגריה הייתה האוכלוסייה הגדולה ביותר והכלכלה הטובה ביותר ביבשת. היא הפכה לעצמאית ב-1 באוקטובר.
כמו כן, בשנת 1960, בדומיניון של גאנה נערכה הצבעה לשינוי המשטר לרפובליקה, ובכך הסתיים שלטונה של המלכה אליזבת השנייה, שכיהנה כמלכת גאנה בשנים 1957–1960. קוואמה נקרומה, שדגל בפאן-אפריקניות וכיהן קודם כראש ממשלת גאנה, נבחר במקביל לנשיא, ב-27 באפריל 1960.
עצמאות > מבלגיה

הקונגולזים פעלו במרץ למען עצמאות, ובתחילת 1960 נכלא פטריס לומומבה בגין הסתה להתפרעות ב-1959. בהכירה בכך שקונגו עומדת להפוך לעצמאית, שחררה בלגיה את לומומבה ואפשרה לו להשתתף בוועידה בבריסל שהתרחשה בין 18 ל-27 בינואר. בוועידה נקבע 30 ביוני כיום העצמאות של הרפובליקה של קונגו. לומומבה זכה ברוב מוחלט בבחירות במאי 1960, והפך לראש ממשלת המדינה ב-30 ביוני של אותה השנה. בהשראת האירוע כתב המוזיקאי הקונגולזי Le Grand Kallé את השיר "Indépendance Cha Cha", שהפך ללהיט פאן-אפריקני.
זמן קצר לאחר קבלת העצמאות, התפתח בקונגו משבר שנבע מהתלות בבלגיה, חיכוכים אתניים וגורמים נוספים ולובה על ידי התערבות המעצמות כחלק מהמלחמה הקרה. המשבר הפך למלחמת אזרחים, ולומומבה הודח מראשות הממשלה ב-14 בספטמבר. לאחר שנתפס, הוא עונה והוצא להורג. תקופת אי-היציבות המדינית ומלחמת האזרחים, שנמשכה עד 1965, מכונה משבר קונגו.
האירועים בקונגו הובילו את עיתון הדיילי אקספרס – שהעדיף באופן עקבי את הקולוניאליזם – לגנות את "השנה של אפריקה" וקרא כי 1961 תיקרא "השנה של הריאליזם".
דרום אפריקה

טבח שארפוויל התרחש ב-21 במרץ 1960 בדרום אפריקה, ועורר התנגדות מחתרתית המונית וכן הפגנות סולידריות בינלאומיות. אירוע זה מצוטט לעיתים כתחילתו של המאבק העולמי באפרטהייד. פעילים ואקדמאים דרום אפריקאים מתארים את האירוע כנקודת מפנה בהתנגדות לאפרטהייד, המסמנת את קץ מדיניות המחאה הבלתי-אלימה של האקטיביסטים. יש האומרים שההשפעה הגדולה ביותר שלו הייתה הגברת המודעות של דרום-אפריקאים לבנים לאכזריות שבה דיכו את השחורים.
ב-5 באוקטובר 1960 הוחלט במשאל עם בדרום אפריקה לבטל את המונרכיה, מה שהוביל לעזיבת דרום אפריקה את חבר העמים בשנה שלאחר מכן בשל מדיניות הגזע שלה.
האומות המאוחדות

באוקטובר, נשיא גאנה, קוומה נקרומה, נשא נאום לאומות המאוחדות שבו דן בתפקידה של אפריקה בעולם ובתפקידו העתידי של העולם באפריקה. נקרומה הכריז על עוצמתה החדשה של אפריקה, וטען כי האפריקאים לא מעוניינים בנקמה במדינות האירופיות שהתיישבו ביבשת, אך יתעקשו על חירותם המדינית:
עובדה מרכזית אחת של זמננו היא ההשפעה המשמעותית של ההתעוררות של אפריקה על העולם המודרני. הגאות העולה של הלאומיות האפריקאית סוחפת את כל מה שלפניה ומהווה אתגר למעצמות הקולוניאליות לעשות החזר צודק על שנות העוול והפשע שבוצעו נגד היבשת שלנו. אבל אפריקה לא מחפשת נקמה. זה נוגד את טבעה לנטור טינה. למעלה משני מיליון מבני עמנו זועקים בקול אחד בעל עוצמה אדירה. ומה הם אומרים? איננו מבקשים מוות עבור מדכאינו; איננו מביעים משאלות של גורל מר לאדוני-העבדים שלנו; דרישתנו צודקת וחיובית; הקול שלנו רועם על פני האוקיינוסים וההרים, על הגבעות והעמקים, במקומות המדבריים ובמרחב העצום של תושבי האנושות, והוא קורא לחופש של אפריקה. אפריקה רוצה את החופש שלה. אפריקה חייבת להיות חופשייה. זו קריאה פשוטה, אבל היא גם אות שמדליק נורה אדומה למי שנוטה להתעלם ממנה.
נקרומה קרא להפסיק את העליונות הלבנה, במיוחד בדרום אפריקה. בהקדמה לטקסט המודפס של הנאום, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז כתב: "...אין ספק שקוומה נקרומה הוא הקול של אפריקה. כלומר, שהוא מבטא יותר מכל אדם חי אחר את המחשבה והאידיאלים של היבשת השחורה ושהיבשת הזו צועדת לקדמת הבמה בענייני העולם".
ב-14 בדצמבר 1960 אישרה העצרת הכללית של האו"ם את ההכרזה בדבר מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים. הכרזה זו מאשרת כי "לכל העמים הזכות להגדרה עצמית" וכי שלטון של כוחות חיצוניים מהווה הפרה של זכויות האדם. ההצהרה עברה ללא הצבעות נגד. ארצות הברית ושבע מעצמות קולוניאליות נוספות נמנעו; זלמה ג'ורג', אפרו-אמריקאית במשלחת האמריקנית, עמדה ומחאה כפיים כדי לסמל על תמיכתה בהצהרה.
אירועים קשורים

ועידת העמים הכל-אפריקאית השנייה, שהתקיימה בין 25 ל-31 בינואר 1960, קראה לעצמאותה המלאה של אפריקה ולהקמת בנק אפריקאי.
באולימפיאדת הקיץ בשנת 1960, האצן האתיופי אבבה ביקילה ניצח במרתון והפך לאפריקני השחור הראשון שקיבל מדליית זהב אולימפית. הישגו העצים את הגאווה האפריקאית וההתמקדות העולמית ביבשת.
השלכות ומורשת

השנה של אפריקה שינתה את מעמדם הסמלי של אפריקאים ברחבי העולם, בכך שהעולם הכיר בקיומן של מדינות אפריקה ככוח שיש להתחשב בו בזירה הבינלאומית. השנה סימנה את תחילתו של עידן חדש ואפרוצנטרי יותר בלימודי אפריקה, שסומן על ידי ייסוד ה-Cahiers d'Études africaines (אנ') ו-Journal of African History.
השנה של אפריקה נתנה דחיפה גדולה עבור האפרו-אמריקאים, שעסקו בעצמם בתנועה לזכויות האזרח בתוך ארצות הברית. מתוך אמונה ששביתות שֶׁבֶת יביסו את ההפרדה בדרום ארצות הברית, במאמר המערכת של שבועון "הבולטימור אפרו-אמריקן" נכתב: "'רוחות השינוי' ששוטפות את אפריקה, מנשבות גם באזורים השפופים של ארצות הברית". פרופסור ג'יימס ה. מריוותר, במבט לאחור על השנה של אפריקה, כותב: "אירועי 1960 חיזקו את הקשרים בין האפרו-אמריקאים ובין המאבק העולמי נגד העליונות הלבנה, על בסיס המציב את אפריקה במרכז". באופן קונקרטי יותר, ייתכן שמתנגדים להפרדה גזעית בדרום ארצות הברית החלו לקבל השראה מדרום אפריקה – ולהפך.
הביטוי "השנה של אפריקה" שימש שוב ב-2005, בעיקר בשילוב עם תשומת הלב המערבית ליבשת, עקב פסגת ה-G8 ה-31 (שבה תוכנית לבטל חובות שנצברו על ידי מדינות אפריקה מוכות עוני ואיידס עמדה בראש סדר העדיפויות).
ב-2010, מספר מדינות אפריקאיות חגגו 50 שנות עצמאות במלאת חצי מאה ל"שנה של אפריקה".
ראו גם

המרוץ לאפריקה
אימפריאליזם
לקריאה נוספת

De Lusignan G. French-Speaking Africa Since Independence. New York: Praeger, 1969. Foderaro S. Independent Africa. Toronto: Macmillan, 1976. ISBN 0-7705-1415-4.
Houser G. M. No One Can Stop the Rain: Glimpses of Africa's Liberation Struggle. New York: Pilgrim Press, 1989. ISBN 0-8298-0795-0ISBN 0-8298-0795-0.
Lodge T. Sharpeville: an apartheid massacre and its consequences. New York: Oxford University Press, 2011. ISBN 9780192801852ISBN 9780192801852.
Meriwether J. H. Proudly We Can Be Africans: Black Americans and Africa, 1935–1961. University of North Carolina Press, 2002. ISBN 9780807849972ISBN.
Phyllis T. African Freedom: How Africa Responded to Independence. Cambridge University Press, 2018.
Smith A. W. M., Jeppesen C. Britain, France and the Decolonization of Africa: Future Imperfect. UCL Press, 2017.
אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב

אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב (ברוסית:  Алексей Фёдорович Орлов) ‏(19 באוקטובר 1786 – 2 ביוני 1862) היה מדינאי רוסי, נסיך.
אלכסיי אורלוב היה בן מחוץ לנישואים של פיודור אורלוב, אחד מהאחים אורלוב שעזרו ליקטרינה הגדולה לתפוס את השלטון. בהתאם לצו קיסרי, "בני בית" של פיודור קיבלו מעמד אציל ואת שם המשפחה "אורלוב". כמו אביו, אלכסיי בחר בקריירה צבאית. הוא השתתף בכל המלחמות עם נפולאון כולל קרב אוסטרליץ וקרב בורודינו. במהלך הקריירה הצבאית הוא התקדם לדרגת אלוף. במהלך מרד הדקבריסטים הוא הוביל יחידת פרשים למתקפה נגד המורדים. כתוצאה מכך, כבר למחרת ניקולאי הראשון העניק לו תואר רוזן. בנוסף לכך, הקיסר הסכים לתת חנינה לאחיו של אלכסיי - דבר שהיה יוצא דופן במיוחד. הקיסר הסכים לתת לאח של אלכסיי עונש קל יחסית - גלות לאחוזה משפחתית.
מנת בשר "עגל אורלוב" נוצרה לראשונה על ידי בטבח שלו.
פעילות דיפלומטית

תחילת הפעילות הדיפלומטית של אלכסיי אורלוב קשורה לחתימת הסכם אדריאנופול. המשא ומתן על  החוזה התנהל בתנאים קשים. באירופה חששו שבמקום חתימת חוזה שלום, כוחות האימפריה הרוסית ימשיכו בתנועה לכיוון קונסטנטינופול והדבר עלול להביא לקריסה של האימפריה העות'מאנית. בסופו של דבר תומכי חתימת חוזה שלום בחצר הקיסר הרוסי שכנעו את הקיסר שלרוסיה אין יתרון בקריסת הטורקים ורצוי לסיים את המלחמה. אלכסיי אורלוב נשלח לאיוואן דיביץ' עם הנחיות לסכם את תנאי החוזה. לאחר משא ומתן קשה, ההסכם נחתם ב-2 בספטמבר 1823. במטרה לשפר את היחסים עם האימפריה העות'מאנית לקונסטנטינופול נשלחה משלחת נוספת בראשות אלכסיי אורלוב. במהלך השהות בעיר אורלוב הצליח להתקרב לסולטאן ולחמם את היחסים בין המדינות.
שליחות נוספת לאימפריה העות'מאנית התרחשה בשנת 1833. התוצאה של נסיעה זו הייתה חתימת הסכם נוסף. בהתאם לתנאי ההסכם הרוסים הבטיחו לעות'מאנים מתן עזרה צבאית במידת הצורך. הטורקים מצדם הבטיחו לסגור את המיצרים בזמן המלחמה. עבור התוצאות היפות של השליחות, אלכסיי אורלוב קודם לדרגת אלוף בחיל הפרשים.
בשנת 1844 הוא התמנה הן למפקד הז'נדרמריה הרוסית ולמנהל המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר, מחלקה שהייתה אחראית על ענייני ביטחון המדינה. הקריירה של אורלוב בשנות ה-40 של המאה ה-19 הייתה בשיאה. הוא היה שותף לכל הוועדות החשובות שהוקמו על ידי הממשל. במשך כל תקופת שלטונו של אלכסנדר הראשון הוא היה מאוד מקורב לקיסר.
בתחילת שלטון של אלכסנדר השני נשלח אורלוב לפריז לסכם את התנאים לסיום מלחמת קרים. בשנת 1856 הוא התמנה לתפקיד יו"ר המועצה המדינית וראש הממשלה והיה בתפקידים אלו עד לשנת 1861.
בשנת 1857 הוא מונה לוועדה לבחינת ביטול מעמד הצמית ברוסיה. דעותיו היו נגד שחרור האיכרים והוא השתתף בפעילות הוועדה ללא התלהבות.
פוקושימה 50

תמונת לווין של תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה דאיצ'י בה הוט על "פוקושימה 50" לייצב את ששת הכורים במפעל
רכבי מכבי האש הגדולים נטלו חלק בלתי נפרד מפעולות קירור הכורים.
פוקושימה 50 הוא שם כינוי הניתן לקבוצת עובדים בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה דאיצ'י, שסיכנו את חייהם כדי לנסות לייצב את הכורים בתחנה, לאחר שבעקבות רעידת האדמה בטוהוקו והצונאמי ב-11 במרץ 2011, סדרה של תאונות גרעיניות הביאה להתכה של ליבות שלושה כורים. 50 עובדים נותרו במקום לאחר שפונו 750 עובדים אחרים, כדי לעבוד על קירור ליבות הכור.
לאחר שהנהלת TEPCO, החברה המתפעלת, הציעה לפנות את כל עובדיה מהמפעל ב-14 במרץ, הובא כוח אדם נוסף. חלק מהעובדים נסעו בדרכים בשיירה מטוקיו. במקום התכנסו מאות כבאים, אנשי שירותי חירום ו-20 עובדי TEPCO, במרחק 20 קילומטרים (12 מיל) מהמפעל והתלבטו כיצד לייצב את המפעל בצורה הטובה ביותר. בליל 15 במרץ, עובדים אלה הצטרפו לאנשי פוקושימה 50 המקוריים. פוקושימה 50 נותר שם בדוי המשמש את התקשורת כדי להתייחס לקבוצת העובדים בפוקושימה, אף שבפועל עבדו במקום יותר מחמישים עובדים. בפועל, מספר העובדים המעורבים עלה ל-580 בבוקר 18 במרץ כאשר צוות מתחנת הכוח הגרעינית קאשיוואזאקי-קאריווה ועובדים שהתקינו את קו החשמל החדש הצטרפו וכאשר יותר מ-1,000 עובדים, כבאים וחיילים עמלו במקום ב-23 במרץ. העובדים במקום הגיעו מטושיבה, היטאצ'י, קאג'ימה וכבאים שהגיעו מטוקיו, אוסקה, יוקוהמה, קוואסאקי, נגויה וקיוטו, כאשר TEPCO וחברות הבת שלה כמו קנדנקו,‏‏TEP תעשייה ו-‏TEP הנדסת סביבה וחברות אחרות שהיו חתומות בחוזה עם חברת החשמל של טוקיו, שלחו עובדים למקום.
למעלה מ-20 עובדים נפצעו עד 18 במרץ, כולל אחד שנחשף לכמות גדולה של קרינה מייננת כשהעובד ניסה לפרוק אדים משסתום בניין הבלימה. שלושה עובדים נוספים נחשפו לקרינה מעל 100 mSv ושניים מהם נשלחו לבית חולים עקב כוויות קרינה ב-24 במרץ. שני עובדים נוספים, קזוהיקו קוקובו, בן 24, ויושיקי טראשימה, בן 21, נהרגו מהצונאמי בעת שביצעו תיקוני חירום מיד לאחר רעידת האדמה. גופותיהם נמצאו ב-30 במרץ.
על העובדים והמתנדבים הוטלה המשימה לייצב את הכורים. פעילויותיהם כללו הערכת נזקים ורמות קרינה שנגרמו בעקבות הפיצוצים, קירור כורים שנפגעו ומניעת סכנת שרפה. עובדים אלה נשארו במקום למרות סיכונים חמורים של הרעלה מקרינה. רמות הקרינה במקום היו גבוהות במיוחד והתפשטו למרחק של יותר מ20 קילומטרים (12 מיל) מתחנת הכוח וכלי תקשורת דיווחו כי חומרת המצב יכולה להביא להשלכות חמורות על בריאותם בעתיד, עם השלכות קטלניות על העובדים. ב-18 במרץ, לדברי ראש הממשלה נאוטו קאן, העובדים היו "מוכנים למוות".
ב-14 במרץ, ראש הממשלה דחה את הצעת הנהלת TEPCO להתפנות מהמקום, הוא דרש להמשיך בניסיונות להביא לשליטה בכורים במהלך האסון הגרעיני בפוקושימה דאיצ'י.
ראו גם

פוקושימה 50 (סרט)
ליקווידטור (צ'רנוביל) – שם שניתן לעובדים שהועסקו כדי להכיל את הנזק כתוצאה מאסון צ'רנוביל.
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 2
הערות שוליים

1 2  「英雄フクシマ５０」欧米メディア、原発の作業員ら称賛 ["Fukushima 50" western press praise workers at nuclear plant]. Asahi Shimbun (ביפנית). JP. 18 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  https://www.telegraph.co.uk/news/worldnews/asia/japan/8408863/Japan-tsunami-Fukushima-Fifty-the-first-interview.html Japan tsunami: Fukushima Fifty, the first interview
↑  https://www.nytimes.com/2011/03/31/world/asia/31workers.html?src=mv Workers Give Glimpse of Japan’s Nuclear Crisis
↑  "In praise of … the Fukushima 50". 2 בינואר 2013. נבדק ב-2013-03-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alford, Peter (24 במרץ 2011). "Nameless samurai are 'heroes of our modern world'". The Australian. AUS. נבדק ב-25 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  「特攻隊…」ヨウ素飲ませ覚悟の命令　放水支援の大阪市消防局 [Osaka Fire Department firefighter]. Sankei Shimbun (ביפנית). JP. 25 במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-23 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ６７人１０台を派遣　福島第１原発に横浜市消防局 [Dispatched 67 people 10 Fire apparatus to Fukushima I N-plant: Yokohama Fire Department]. Sankei Shimbun (ביפנית). JP. 21 במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-24 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  福島第１原発：作業員被ばく　搬送の２人は関電工社員 [Fukushima I Nuclear Plant: Workers exposed, two rushed to hospital were staff of Kandenko plant]. Mainichi Shimbun (ביפנית). JP. 25 במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2012. נבדק ב-25 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  「英雄フクシマ５０」欧米メディア、原発の作業員ら称賛 ["Fukushima 50" western press praise workers at nuclear plant]. Asahi Shimbun (ביפנית). JP. 18 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  福島第１原発：英雄でも何でもない…交代で懸命の復旧作業 [Fukushima I Nuclear Plant: "Not a hero...." rotating desperate work for recovering the plant]. Mainichi Shimbun (ביפנית). JP. 21 במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-11 בינואר 2013. נבדק ב-25 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Japan nuclear workers exposed to radioactive elements". Belfasttelegraph. 25 במרץ 2011. נבדק ב-25 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Takahara, Kanako (2011-04-04). "Two missing Tepco workers found dead". The Japan Times Online (באנגלית אמריקאית). ISSN 0447-5763. נבדק ב-2018-11-12.
↑  Branigan, Tania; McCurry, Justin (15 במרץ 2011). "Fukushima 50 battle radiation risks as Japan nuclear crisis deepens". The Guardian. UK. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BBC News - Japan hails the heroic 'Fukushima 50'". BBC News. 17 במרץ 2011. נבדק ב-17 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  More volunteers 'prepared for death' at Fukushima
↑  "TEPCO wanted to withdraw all nuclear plant workers 3 days after quake". Mainichi Daily News. Japan. 18 במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-21 במרץ 2011. נבדק ב-19 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kan berates TEPCO for tardy response". The Daily Yomiuri. Japan. 16 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Japanese PM slams nuke plant operator's handling of growing crisis, SDF switch to relief from rescue". Xinhua News Agency. China. 15 במרץ 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
פנטוגרף (העתקה)

אופן פעולת הפנטוגרף
שימוש בפנטוגרף להגדלת תמונה
שימוש בפנטוגרף בתלת מימד
חריטה על עץ. מתוך מאמרו של כריסטוף שיינר (1631)
פנטוגרף (מיוונית: παντ- 'הכל, כל', ו γραφ- 'לכתוב') הוא מתקן המשמש להעתקת צורות.
הפנטוגרף מורכב מארבעה מוטות מחוברים באמצעות צירים המאפשרים תנועה סביב נקודה קבועה תוך יצירת צורת מקבילית. הצירים ניתנים לכיוון בהתאם ליחסי הגודל הרצויים בין הצורה המקורית לצורה המועתקת. הפנטוגרף מקובע על לוח הסרטוט בנקודה קבועה. בקצה זרוע אחת מורכב מצביע הנע לאורך היקיפה של הצורה המועתקת. בקצה הזרוע השנייה מורכב כלי כתיבה, או כלי חריטה במקרה של עבודה בחומרים כגון עץ, מתכת או אבן, המייצר את הצורה החדשה.
פנטוגרפים משמשים להקטנה או לגדלה של מפות ותוכניות, ושל צורות לצורך פיסול, הטבעת מטבעות, חריטה וכרסום ועקרון פעולתם מיושם במכונות חריטה וכרסום אוטומטיות.
היסטוריה

המהנדס היווני הרון מאלכסנדריה (חי בין השנים 10 - 70 לספירה) תיאר את הפנטוגרף בעבודתו "מכניקה".
עקרון פעולתו של הפנטוגרף הוסבר בצורה מדעית על ידי המתמטיקאי קריסטוף שיינר (1575–1650) בהתבסס על חוק המקביליות שהוגדר על ידי הפילוסוף והמתמטיקאי הצרפתי רנה דקארט (1596 – 1650). הוא תיאר את אופן פעולתו של הפנטוגרף פרי המצאתו בעבודתו Pantographice seu ars delineandi (1631).
בשנת 1821, פרופסור ויליאם ולאס (1768 – 1843) שיפר את ביצועי הפנטוגרף על ידי שינוי מיקום החיבורים.
בשנת 1836, בנג'אמין שברטון שיכלל את הפנטוגרף התלת־ממדי שהומצא על ידי ג'יימס ואט ואשר שימש להעתקת פסלים בגדלים שונים. גרסה נוספת משמשת עדיין להקטנת תרשימי תבליטים לגודל הדרוש לשם הטבעתם על מטבעות.
בשנת 1860, האומן הצרפתי פרנסואה וילם הוציא פטנט על המצאת תהליך מסחרי, המבוסס על עקרון פעולת הפנטוגרף, המאפשר לתרגם תמונות ליצירות תלת-ממד. הוא כינה תהליך זה בשם photo-sculpture.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  William Wallace, Transactions of the Royal Society of Edinburgh, Account of the invention of the pantograph and the description of the ediograph, page 418, Dickson, 1836. (באנגלית)
↑  Marco Ceccarelli, Distinguished Figures in Mechanism and Machine Science: Their Contributions and Legacies, Springer Science & Business Media, 2007-08-17, ISBN 978-1-4020-6366-4. (באנגלית)
↑  The Galileo Project, galileo.rice.edu
↑  The man who brought marble sculpture down to size | WriteAntiques, web.archive.org, ‏2017-08-23
↑  Designing and minting coins, www.fleur-de-coin.com
↑  Frangois wills me, נבדק ב-2023-06-09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560640405171  GND: 4743929-4  LCCN: sh85097500
סטייק נוסח פירנצה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  סטייק בקר 
 על שם:  פירנצה 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  בשר 
 
סטייק נוסח פירנצה (באיטלקית: Bistecca alla fiorentina) הוא מנת סטייק איטלקי העשוי מעגל צעיר (vitellone) או פרה צעירה בגיל 15/16 חודשים שמעולם לא הייתה בהריון (scottona) והיא אחת המנות המפורסמות ביותר במטבח האיטלקי הטוסקני. זהו סטייק (נקרא סינטה בבריטניה, אוסטרליה ודרום אפריקה) loin בארצות הברית, נתח של סטייק בקר המורכב משריר שעושה עבודה מועטה על עצם, צלוי על גריל עד שהוא רייר (50 מעלות צלזיוס).
היסטוריה

המילה ביסטקה באיטלקית הושאלה מהביפסטייק האנגלי בתחילת המאה ה-19. מילון משנת 1863 מגדיר זאת כך:
... פרוסה גדולה של בשר, חתוכה מהגב לכיוון העכוז או מקום אחר ליד, צלוי קלות על גריל, ונאכל חצי צלוי.
הגדרה

סטייק נוסח פירנצה (Bistecca alla fiorentina) מתקבלת מחיתוך הסינטה (החלק המתאים לחוליות המותנית, חצי הגב בצד הזנב) של עגל או פרה צעירים מגזע Chianina: באמצע יש לו את העצם בצורת ה-T, כלומר סטייק T-bone, עם הפילה בצד אחד והסינטה בצד השני.
הגסטרונום האיטלקי פלגרינו ארטוסי (אנ') במדריך הבישול שלו משנת 1891 בשם "מדע במטבח ואמנות האכילה היטב" (La scienza in cucina e l'arte di mangiar bene), מגדיר את חתך הסטייק באופן הבא:
"סטייק פלורנטיני הוא מבשר בקר - סטייק, מילה באנגלית ששווה צלע של שור, ומכאן הגיע שמו של הסטייק שלנו, שהוא לא יותר מנתח עם העצם שלו, אצבע או אצבע וחצי בעובי, חתוך מסינטה של פר צעיר".
הכנה

הבשר - שהתיישן קודם לכן לפחות שבועיים בחדרי קירור - חייב להיות בטמפרטורת החדר בזמן הצלייה. החתך הוא בערך 1-1.5 ק"ג, הגובה כ-5-6 ס"מ.
לחימום הגריל משתמשים בכמות נדיבה של גחלים מפחמי עץ, רצוי אלון או זית. הפחמים חייבים להיות לוהטים היטב, בקושי מכוסים בשכבה קלה של אפר, ללא להבה. הבשר בהתחלה, חייב להיות קרוב מאוד לגחלים, כך שייווצר קרום ארומטי מהר ככל האפשר באמצעות תגובת מייאר, ולאחר מכן לאחר הדקה הראשונה יש להעלות אותו לחום נמוך יותר.
את הבשר הלא מתובל הופכים פעם אחת, וצולים אותו כ-3–5 דקות לכל צד. לבסוף, הוא צלוי במצב של "עומד על צד העצם" (הסטייק חייב להיות עבה מספיק כדי לעמוד כך לבד), במשך 5/7 דקות, עד שעקבות הנוזלים נעלמים מהעצם.
הבשר שחום היטב מבחוץ ורייר מבפנים. הוא צריך להיות אדום, רך ועסיסי מבפנים, אבל גם חם. מסיבה זו לא הופכים אותו במזלגות. נלווים מסורתיים הם שעועית קנליני מתובלים שמן זית, או סלט. על השולחן, זה משתלב עם יין אדום טוב, כמו קיאנטי קלאסיקו.
הסטייק נמכר במסעדות בפירנצה בדרך כלל לפי משקל, בטרם צלייה.
לקריאה נוספת

המטבח האיטלקי-טוסקני
רשימת מנות בקר
מפלגת הנטיסטים האיטלקית, הידועה גם בשם מסיבת הסטייק
סטייק טי בון
ביבליוגרפיה

Regione Toscana (a cura di), Viaggio in Toscana. Alla scoperta dei prodotti tipici, Firenze, Giunti, 2001, p. 127. ISBN 978-88-09-02452-6.
Paolo Petroni, Il libro della vera cucina fiorentina, Firenze, Il Centauro, 2004. ISBN 978-88-86540-01-8.
Sandro Pintus, Elogio della bistecca. La fiorentina dalla Chianina alla tavola. Storia, ricette, curiosità, 2ª edizione, StreetLib, 2016. Windows/Linux. ISBN 9786050436051 – Mac (interattivo) id1027888456.
הערות שוליים

↑  Pellegrino Artusi (2003). La scienza in cucina e l'arte di mangiar bene. Florence: Giunti. ISBN 978-88-09-03190-6.
אזור הסינטה והצלע שמהם נובע חתך הבשר.
בשר סטייקים נוסח פירנצה בתצוגה.
סטייקים על הגריל.
לני ג'יימס

| --- | --- |

לני ג'יימס בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2018
 לידה:  11 באוקטובר 1965 (בן 59) נוטינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Lennie Michael James 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה (1988)  קולג' ארנסט בווין 
 פרופיל ב-IMDb
 
לני ג'יימס (באנגלית: Lennie James; נולד ב-11 באוקטובר 1965) הוא שחקן, תסריטאי ומחזאי בריטי. הוא הופיע בסרטי קולנוע רבים בהם "עלובי החיים", "סנאץ'" ו"קולומביאנה" (2011).
בין תפקידיו הבולטים של ג'יימס הדמות של מר גלן בויל בסדרת הדרמה רפואית "Critical" של ערוץ SKY1. בטלוויזיה האמריקאית הופיע בתפקיד רוברט הוקינס המסתורי בסדרה "יריחו" של רשת CBS, ובתפקיד הבלש ג'ו גדס בסדרה "Low Winter Sun" של רשת AMC. ג'יימס זכה לשבחים על גילום הדמות מורגן בסדרה הפופולרית "המתים המהלכים" כשהוא מופיע בתחילה בתפקיד אורח בעונה הראשונה והשלישית, ואחר כך כחלק מהצוות הקבוע ואף אחת מהדמויות הראשיות החל מהעונה השישית .