stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולף קונמן
2009-2000: ציור מתוך צילומי משפחה

בשנים אלה התבססו עבודותיו של קונמן על התבוננות בצילומי משפחה מהתחנות השונות בחייו ובחיי משפחתו (גרמניה, שווייץ, קנדה, ישראל, הולנד, ארצות הברית).
ההחלטה לצייר מתוך התבוננות בצילומי המשפחה הייתה אינטואיטיבית בהתחלה, אך הסתברה בהמשך כעקרונית ביחס לאמנות שלו.
״כך הופיעו, בתחילת שנות האלפיים, הניירות הקטנים הלבנים. על כל אחד מהם צוירה בדרך כלל דמות אחת, בצבעי מים, לקוחה מאלבום הצילומים המשפחתי, מרחפת על רקע ריק, מנותקת מכל הקשר. ציור עדין, בהיר, זהיר, ספציפי מאוד – כל אחת מהדמויות זוהתה בשמה – ועם זאת מופשט, כללי ומרוחק... במשך חמש שנים ריכזו הניירות הקטנים את כל האנרגיה הציורית של אולף. בדיעבד אפשר לראות שהיו אלה שנים של צמצום ומשמעת חמורה, שנים של הגדרת טריטוריה – ממוקדת מאוד, מוגבלת. דרך חפירה וחיפוש בנקודה מוגדרת, בפעולה המזכירה קידוח עומק, נבראו השפה הציורית, והנרטיב של הציור״.
״בשלב זה נדמה שאולף כבר רכש מספיק ביטחון באשר למקומו בעולם הציור כדי להרפות מעט את משטר הציור שכפה על עצמו. מכאן ואילך התחיל לצייר בצבעי שמן על לוחות עץ גדולים, לעיתים גדולים מאוד. צילומי המשפחה נשארו נקודת המוצא, אם כי בהיפוך יוצרות מוזר ומטריד: הפעם הדמויות הן אלה שהושמטו מהציור, הרקע הפך לעיקר... מהציורים עולה בבירור שהמשפחה אינה בהכרח מושא געגועים, כלל לא מחוז התרפקות או נוסטלגיה. בכל אחד מהציורים נחשף ממד של מועקה, או אי נוחות, לא בקלות מזהים את מקורו" (הציטוטים לעיל מתוך טקסט שכתבה רותי דירקטור לקטלוג שליווה את תערוכת היחיד "עץ, משפחה" בגלריה 39 בקיץ 2008).
תערוכות מרכזיות בתקופה זו כללו את ניירות משפחה (אניהו: אוטו\ביוגרפיה), 2005, במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית; מרחבי בית, 2007, בגלריה החדר, תל אביב; הורנבי, 2007, בסדנאות האמנים, תל אביב; משנה מקום, 2007, במוזיאון בת ים לאמנות עכשווית; עורף, 2007, הביאנלה לאמנות עכשווית בהרצליה; אמנות ישראלית - עבודות מתוך האוסף, 2007, במוזיאון תל אביב לאמנות; עץ, משפחה, 2008, בגלריה 39, תל אביב; תמונות מחיי משפחה, 2009, במוזיאון ישראל בירושלים.
2013-2009: מצילומי משפחה להתבססות על דמיון

בתחילת 2009 הציג לראשונה תערוכת יחיד רחבת היקף בגרמניה תחת הכותרת Schichten (שכבות). חלק מהציורים בתערוכה הוצגו כבר בתערוכות שונות בארץ; ציורים אחרים נוצרו במיוחד.
התערוכה הוצגה בגלריה Samuelis Baumgarte (סמואליס באומגרטה) בבילפלד. לתערוכה נלווה קטלוג מקיף בגרמנית ובאנגלית.
העיסוק האינטנסיבי בצילומי משפחה עורר בקונמן בין השאר סקרנות לגבי עברו ושורשיו התרבותיים, ובשילוב עם חיפושו אחר הרחבת הגבולות האמנותיים והמקצועיים הוביל להחלטה לעבור לחיות בעיר הולדתה של אמו, ברלין.
במקביל למעבר הגאוגרפי, החל גם שינוי בעבודתו. התכנים החדשים והשפה החדשה מצאו ביטוי גם בחיפוש אינטנסיבי וניסויים שערך בסטודיו. בשנים אלה עדיין השתמש בצילומי משפחה כנקודת מוצא, אך ניסה לחפש שפה ציורית חדשה, מופשטת יותר, שאינה מבוססת על נרטיב חיצוני מוכתב מראש.
התערוכה המרכזית שמייצגת את עבודותיו בתקופה זו היא פעולות איזון, 2011, בגלריה אלון שגב, תל אביב. בביקורת על התערוכה בעיתון ״הארץ״ כתבה סמדר שפי: "תערוכת היחיד של אולף קונמן בגלריה אלון שגב בתל אביב, היא מעין תערוכה קבוצתית של איש אחד, ובה הוא מראה ריבוי פנים סגנוני… בעבודותיו של קונמן הקרבה בין הפיגורטיבי לאבסטרקטי רבה כל כך, שנדמה כי לכך הוא מתייחס בשם התערוכה ׳פעולות איזון׳, הרומז לניסיון ליצור היגד כולל, מאזן, בין צורה, דימוי ונרטיב… קונמן אינו אמן שעבר שינוי סגנוני חד. כמו הציורים שלו, שיש בהם תחושה של דבר מה אורגני, הרי כך גם, במבט על, השינוי ההדרגתי שחל בעבודותיו שבתערוכה זו מסתמן ככזה הצופן בתוכו אפשרויות חדשות של ציור, שקונמן לא תר אחריהן בעבר״.
תערוכה משמעותית נוספת בתקופה זו הוצגה בגלריה Alexander Ochs Galleries Berlin| Beijing בברלין. בתערוכה הציג קונמן שתי קבוצות עבודות: ציורים גדולים על עץ מ-2007–2008 לצד ציורי שמן על בד שבהם הצילומים מהווים רק נקודת מוצא רעיונית ומתפרקים לתוך הפשטה.
2017-2014: הפשטה ואסוציאטיביות, שמן ונייר

בתערוכה חלומות טרפנטין, שהוצגה בגלריה פינברג פרוג'קטס בתל אביב ב-2014, הציג קונמן קבוצת ציורים שהיו תוצר של חיפוש אחר שפה ציורית חדשה. בשלב זה נפרד בצורה מוחלטת מצילומים ומדימויים חיצוניים, ובאופן מודע ניסה לצייר מבלי ליצור נרטיב או דימויים שניתנים לזיהוי ולקישור. ״קונמן חותר כביכול תחת המומחיות הציורית שצבר ויוצר ציורים שנעים בין הפשטה להזיה״, כתבה אוצרת התערוכה ים המאירי, ״על גבי הקנווס, באמצעות שכבות רבות של צבע, נוצרות ג'סטות ידניות חד-פעמיות נאיביות ומשוכללות שמתערבבות זו עם זו, ומייצרות תחושת דחיפות וחום משולל נרטיב״.
אחרי תערוכה זו המשיך קונמן לפתח רעיונות סביב הפשטה ואסוציאטיביות, תוך התנסות ביצירת חדר עבודה מנייר, שבתוכו תהליכי העבודה הישירים והעקיפים קיבלו מקום להצטבר: עיתונים ששימשו לכיסוי הרצפה הפכו לעבודות, חלקי אופניים, קליפות של פירות, מוזיקת הרקע - קונמן בחר בשלב זה לצבור את תוצרי הלוואי של העבודה במקום לערוך אותם החוצה. התערוכה Heartworn Highways בגלריה סירקל1 (CIRCLE1) בברלין היוותה שלב מגשר ומפתח בתהליך זה. תערוכה זו עסקה באימפולסים וקיבצה רגעים של התלהבות ויופי. התערוכה הציגה למעשה את תהליכי העבודה החדשים של קונמן, שמאחוריהם הייתה כוונה לשחק ולהתנסות ברעיונות של שליטה מול הפתעה, לפענח ולגלות את השכבות המכוסות מאחורי הציורים ובתת מודע.
סוגיות של זהות ושייכות עדיין נותרו בליבת עבודתו, אך בשלב זה הן מתוּוכות ומטופלות בדרכים חדשות. קונמן מתעניין ביצירתיות שמתפתחת דווקא מתוך סיטואציית האין-מוצא של עבודה יומיומית בסטודיו, ומתוך האתגר להיות פרודוקטיבי ולמצוא השראה.
ב-2015 התקבל לתוכנית הרזידנסי (שהות אמן) Künstlerhaus Bethanien בברלין. במהלך השהות בתוכנית התרכז בעבודה על נייר בגודל אחיד של A4. במהלך 15 חודשי התוכנית הצטברו בסטודיו כ-1000 עבודות נייר.
סדרת העבודות הכילה הפעם מתח בין קצוות שונים: אינטואיטיביות ואקספרסיביות לצד משמעת עבודה יומיומית והתמקדות בגודל נייר אחיד; דימויים בסיסיים וכמעט ילדיים (סירה, שמש, ציפור, פרח, ים) לצד סצנות פורנוגרפיות בלתי מצונזרות.
בתערוכת הסיום של הרזידנסי הציג קונמן כ-650 מניירות אלה על קיר אחד. בנוסף, במרכז החדר, מול הקיר, הניח שולחן נמוך מעץ ועליו אובייקטים: חלקי אופניים, פרחים יבשים, קליפות אבוקדו ועוד. כל אובייקט הונח בקופסה שנבנתה עבורו. השולחן תיפקד כקיר חמישי מאוזן, כציור מרחף שהפך תלת־ממדי. האלמנטים השונים - האובייקטים שהיו ברקע התהליך ועבודות הנייר שהן התוצר שלו - מהווים ביחד עבודה אחת.
בטקסט על התערוכה שפורסם במגזין האמנות BE, נכתב על הדיאלקטיקה המובנית שנוצרה כתוצאה מתהליך העבודה החדש של קונמן: תהליך יומיומי, עקבי וסיסטמטי, שמטרתו לייצר גוף עבודות המתבסס על משחק חופשי ונקודות ציון אסוציאטיביות ללא מבנה, נרטיב או סיפור. כלומר: שימוש מודע ברוטינה דווקא כדי לנפץ את אשליית הרוטינה.
ב-2016 הוצגו חלק מהניירות בתערוכה ״מחברות פתוחות״ במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, שאצרה אורלי מיברג. המבקר עוזי צור כתב ב״הארץ״: ״המחברת של אולף קונמן רגישה ויפה במיוחד. אפשר לראות בה את המעבר האורגני מהכתמיות החומרית, הנדמית לאקראית כמעט, אל היווצרות המראה, התמונה, כאשר הרישום בעיפרון מפיח חיים במערך הכתמים, מספר סיפור זעיר שיש בו אלמנט של תנועה ושל חום. בכל עמודי המחברת אפשר להבחין בחוש הטבעי המופתי של האמן לקומפוזיציה, באופן הנחת הכתמים, במשקלים שביניהם לבין מלבן הדף, השמנוני והיבש, הקר והחם, והמגע הרישומי הקווי על פני הכתמים כמגע הבריאה".
תערוכות יחיד

2024 אנטרופיה, Material - Raum für Buchkultur - Art Space, ציריך, שווייץ (אוצר: אוליבר ריקו).
2018 מקדש אופניים, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה (אוצרת: סבטלנה ריינגולד).
2017 Upstairs Gallery, Small, Das Kleine Format, אולדנבורג, גרמניה (אוצרים: קרסטן ומוניקה מאייר-בולן).
2015 ציורים, A4 וכמה דברים, Künstlerhaus Bethanien, ברלין, גרמניה.
2015 Heartworn Highways, גלריהCIRCLE1, ברלין, גרמניה (אוצרות: ג'ורג'ינה סטמוג'יאני ודורית לויטה הרטן).
2015  BETWEEN HERE, תערוכה זוגית, Galerie Franzkowiak, ברלין, גרמניה (טקסט: כריסטוף טאנרט).
2014 חלומות טרפנטין, Feinberg Project, תל אביב (אוצרת: ים המאירי).
2012 Upstairs Gallery, Diposition, אולדנבורג, גרמניה (אוצרת: ד"ר מוניקה מאייר- בולן).
2012 Hornby ,Eva & Bernard, שיתוף פעולה בין מותג האופנה Eva & Bernard לגלריות Alexander Ochs Berlin|Beijing, במסגרת שבוע האופנה בברלין.
2011-12 פעולות איזון, גלריה אלון שגב, תל אביב.
2010 אאוטסייד-אין, Pavillon am Milchhof, ברלין, גרמניה (אוצרים: דוריס קנופל בשיתוף schir - art concepts).
2009 שכבות, Samuelis Baumgarte Galerie, בילפלד, גרמניה (אוצרים: אלכסנדר באומגרטה ופרדריקה שוורצר, קטלוג).
2009 יער MDF, תערוכת קבע במלון Art+, תל אביב (קטלוג).
2008 עץ, משפחה, גלריה 39, תל אביב (טקסט: רותי דירקטור, קטלוג).
2007 הורנבי, סדנאות האמנים, תל אביב (אוצרת: ורד גני).
2007 מרחבי בית, גלריה החדר, תל אביב (אוצרת: מילנה גיצין-אדירם).
2005 ניירות משפחה (אניהו: אוטו\ביוגרפיה), מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (אוצרים: יהושע סימון ודליה לוין).
1999 גולם, גלריה סטרט ארט, תל אביב.
1995 ציורים ורישומים, סדנת צבי לחמן, הרצליה.
פרסים ומלגות

2022 פרס The Power of the Arts (ביחד עם הצוות של לאבה ברלין).
2020 Framed Process Support Grant, ברלין, גרמניה.
2014 בחירת העורכים בספר "100 הציירים של מחר״, הוצאת Thames & Hudson.
2008 פרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמן ישראלי.
1994 מלגת לימודים, פרסונס סקול אוף דיזיין מנהטן, ניו יורק.
1992-1993 פרסי מצוינות בציור, National Arts Club מנהטן, ניו-יורק, ארצות הברית.
הוראה

2021-כיום: מייסד-שותף ומנהל אמנותי של לאבה ברלין, תוכנית מלגות מחקר אמנותית.
2003-2009 המדרשה למורים לאמנות, המכללה האקדמית בית ברל.
2007-2009 מכון אבני, תל אביב.
2005-2007 סטודיו התחנה, תל אביב.
אוספים

מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף בנק הפועלים, ORS דורון סבג, אוסף יגאל אהובי, אוסף גלריה גבעון, אוסף אנט בולג רוטשילד, אוסף יודי יובל רקנאטי, אוסף יפעת גוריון ואוספים פרטיים נוספים בישראל, גרמניה, שווייץ, ארצות-הברית וטונגה.
הערות שוליים

↑  פרסי מוזיאון תל אביב יוענקו הערב, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2008
↑  Olaf Kühnemann - 100 Painters of Tomorrow Thames & Hudson | פייסבוק, באתר www.facebook.com
↑  Team, LABA BERLIN (באנגלית אמריקאית)
↑  Gallery Ehva: Contemporary and Early Provincetown Art: Welcome, galleryehva.com (ארכיון)
↑  "Ruth Miller". Painters' Table. נבדק ב-2016-12-07.
↑  Bruce Gagnier - Artists - Lori Bookstein Fine Art, www.loribooksteinfineart.com
↑  Glenn Goldberg - Exhibitions - Betty Cuningham Gallery, www.bettycuninghamgallery.com
↑  http://www.olafkuhnemann.com/wp/wp-content/uploads/2010/03/Olaf_Catalog_web_family_tree.pdf
↑  Herzliya Museum of Contemporary Art - אולף קונמן, באתר www.herzliyamuseum.co.il (ארכיון)
↑  סמדר שפי, פעולות איזון: מעגל של אינטימיות וחום, באתר הארץ, 3 בינואר 2012
↑  "Startseite". ALEXANDER OCHS PRIVATE BERLIN [ENG]. אורכב מ-המקור ב-2016-05-14. נבדק ב-2016-12-07.
↑  איתן בוגנים, אולף קונמן: לצייר 60 ציורים בו בזמן, בסטודיו אפוף טרפנטין, באתר הארץ, 15 בינואר 2014
↑  Olaf Kühnemann – “Heartworn Highways” (27.6 – 26.7) | CIRCLE1, circle1berlin.com
↑  KB | Olaf Kühnemann, www.bethanien.de
↑  KB | BE # 22, www.bethanien.de
↑  Jens Asthoff. ""In the Flow of Images"" (PDF). BE #22.
↑   עוזי צור, "Wall Run": כמעט מקדש, כמעט קדושה, באתר הארץ, 8 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307542005171  GND: 13884982X  ISNI: 0000 0001 0803 6356  LCCN: no2009108211  VIAF: 95469106   WorldCat (עם VIAF): 95469106
ברוק אדמס

ערך זה עוסק בפוליטיקאי ומשפטן אמריקאי שייצג את מדינת וושינגטון בקונגרס של ארצות הברית, וכיהן כמזכיר התחבורה של ארצות הברית. אם התכוונתם לשחקנית אמריקאית, ראו .
ברוקמן "ברוק" אדמס (באנגלית: Brockman "Brock" Adams‏; 13 בינואר 1927 – 10 בספטמבר 2004) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי שייצג את מדינת וושינגטון בקונגרס של ארצות הברית, וכיהן כמזכיר התחבורה של ארצות הברית בשנים 1977–1979, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה

אדמס נולד באטלנטה שבג'ורג'יה, ולמד בבתי ספר ציבוריים בפורטלנד שבאורגון. בשנים 1944–1946 שירת בצי ארצות הברית ולאחר מכן הוא למד באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, וב-1948 נבחר לנשיא התאחדות הסטודנטים. הוא סיים את לימודיו ב-1949 והתקבל לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם סיים את לימודי המשפטים שלו ב-1952. אדמס לימד משפטים במכון האמריקאי לבנקאות משנת 1954 עד 1960, וכיהן כתובע פדרלי במחוז המערבי של וושינגטון משנת 1961 עד 1964.
ב-1964 נבחר אדמס לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית כנציג מחוז הקונגרס השביעי של וושינגטון. הוא התמנה ליו"ר ועדת התקציבים שזה עתה נוסדה במהלך הקונגרס ה-94, ונחשב למועמד מוביל לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. ב-22 בינואר 1977 התפטר אדמס מבית הנבחרים לשם מינויו לתפקיד מזכיר מחלקת התחבורה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. לאחר התפטרותו מהקבינט של ארצות הברית ביולי 1979, חידש אדמס את עיסוקו בחוק ומשפט, הפעם בוושינגטון הבירה, שם היה שדלן בחברת CSX ותאגידי רכבת אחרים.
ב-4 בנובמבר 1986 נבחר אדמס לסנאט של ארצות הברית, אחרי שגבר בקושי על הסנאטור הרפובליקני המכהן סלייד גורטון. אדמס שירת בסנאט תקופת כהונה אחת בלבד, ודפוס הצבעותיו הראה על היותו ליברל איתן. ב-1992 בחר שלא להעמיד את עצמו לבחירה מחדש לאחר ששמונה נשים הצהירו בפני העיתון "סיאטל טיימס" כי אדמס ביצע מעשים שונים של התנהגות מינית בלתי-הולמת, החל מהטרדה מינית וכלה באונס. למשל, אדמס הואשם על ידי קארי טופר, בתו של חברו הוותיק, על שסימם ותקף אותה ב-1987. אדמס הכחיש את ההאשמות, אך הפופולריות שלו ברחבי המדינה נחלשה במידה ניכרת ובגלל השערורייה הוא בחר לפרוש במקום להסתכן בהפסד מושבו בסנאט לחבר המפלגה הרפובליקנית.
אדמס התגורר בסטיבנסוויל שבמרילנד עד שהלך לעולמו כתוצאה מסיבוכים של מחלת פרקינסון.
הערות שוליים

↑  סוזן גילמור, אריק נדלר, אריק פריין ודייוויד בורדמן, 8 More Women Accuse Adams -- Allegations Of Two Decades Of Sexual Harassment, Abuse - And A Rape, באתר סיאטל טיימס, 1 במרץ 1992 (באנגלית)
↑  קן רינגל, THE SEDUCTION OF BROCK ADAMS, באתר וושינגטון פוסט, 22 במרץ 1992 (באנגלית)
↑  מת'יו דיילי, Former U.S. Sen. Brock Adams dies at 77, באתר סיאטל טיימס, 10 בספטמבר 2004 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140252630  ISNI: 0000 0001 1436 5906  LCCN: n82110270  NARA: 10611432  SNAC: w63n4nz7  US Congress: A000031  VIAF: 1359720   WorldCat (עם VIAF): 1359720
ג'רלדין ברוקס

| --- | --- |

ספטמבר 2022 ג'רלדין ברוקס בפסטיבל הספרים הבינלאומי
 לידה:  14 בספטמבר 1955 (בת 69) סידני
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 לאום:  אוסטרלית ואמריקאית
 מקום מגורים:  סידני 
 עיסוק:  עיתונאית  סופרת
 מעסיק:  The Sydney Morning Herald  וול סטריט ג'ורנל
 מקום לימודים:  קולג' בית לחם לבנות,  בוגר מטעם אוניברסיטת סידני,  מוסמך מטעם אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי בדיוני
 יצירות בולטות:  20022 - סוס  2015 - האקורד הסודי  2011 - מעבר קיילב  2008 - אנשי הספר  2005 - מארס  2001 - שנת הפלאות
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 בן זוג:  טוני הורוביץ
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  1996: פרס מועדון העיתונות  2006: פרס פוליצר לספרות  2008: ספר השנה מטעם איגוד המוציאים לאור האוסטרלי לסופרים  2009: פרס פגי ו' הלמריך לסופרת  2010: פרס דייטון לספרות שלום, מפעל חיים  2016: קצין מסדר אוסטרליה  2023: פרס ספרי אינדי בדיוני עבור הספר סוס  2023: פרס אניספילד-וולף לספרות
 geraldinebrooks.com
 
ג'רלדין ברוקס (באנגלית: Geraldine Brooks; בעלת עיטור מסדר אוסטרליה AO; נולדה ב-14 בספטמבר 1955), היא עיתונאית וסופרת אמריקאית ילידת אוסטרליה. בשנת 2005, בזכות הרומן שלה March היא זכתה בפרס פוליצר לספרות.
ביוגרפיה

ג'רלדין ברוקס ילידת סידני, אוסטרליה, גדלה בפרבר המערבי של העיר, שנקרא אשפילד. אביה, לורי ברוקס, היה זמר ביג בנד, אמריקאי שנתקע בעיר אדלייד, אוסטרליה, בסיבוב הופעות באוסטרליה כשהמנהל שלו נמלט עם השכר של הלהקה; כתוצאה מכך הוא החליט להישאר באוסטרליה, והפך לעורך משנה בעיתון מקומי. אמה, גלוריה, מבורובה (אנ'), אוסטרליה, הייתה מנהלת יחסי הציבור של תחנת הרדיו 2GB בסידני. ג'רלדין למדה בקולג' בית לחם, שהיה בית ספר תיכון לבנות, והשלימה תואר בוגר באוניברסיטת סידני. לאחר סיום הלימודים, היא הייתה כתבת מתחילה ב־The Sydney Morning Herald. בשנת 1983 לאחר שזכתה במלגת הזיכרון על שם גרג שקלטון, עברה לארצות הברית, והשלימה תואר מוסמך בבית הספר ללימודי עיתונות של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בשנת 1984, בכפר האומנים טורט-סור-לופ שבדרום צרפת, היא נישאה לעיתונאי האמריקאי טוני הורביץ (אנ') והתגיירה.
פרסים והוקרה

1996: פרס מועדון העיתונות לכתבי חוץ, עבור הסיקור הטוב ביותר של מלחמת המפרץ.
2006: פרס פוליצר לספרות עבור הרומן מארס.
2008: הספר של השנה מטעם איגוד המוציאים לאור האוסטרלי לסופרים.
2009: פרס פגי ו' הלמריך לסופרת.
2010: פרס דייטון ספרותי לשלום מפעל חיים.
2016: קצין מסדר אוסטרליה בתחרות יום אוסטרליה.
2023: פרס ספרי אינדי בדיוני עבור הספר סוס.
2023: פרס אניספילד-וולף לספר ספרות.
יצירות > רומנים

| שָׁנָה | כותרת | מוֹצִיא לָאוֹר | ISBN |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | סוּס | הוצאת ויקינג | ISBN 9780399562969 |
| 2015 | האקורד הסודי | Hachette אוסטרליה | ISBN 9780733632174 |
| 2011 | מעבר קיילב | HarperCollins Publishers אוסטרליה | ISBN 9780143121077 |
| 2008 | אנשי הספר | פינגווין ויקינגי | ISBN 9781460750858 |
| 2005 | מארס | הרפר קולינס | ISBN 9780143115007 |
| 2001 | שנת הפלאות | הרפר קולינס | ISBN 9781841154589 |
יצירות > ספרי עיון

Brooks, Geraldine (1994). Nine Parts of Desire: The Hidden World of Islamic Women. Anchor Books. ISBN 0-385-47576-4.
Brooks, Geraldine (1997). Foreign Correspondence: A Pen Pal's Journey from Down Under to All Over. Anchor Books/Doubleday. ISBN 0-385-48269-8.
Brooks, Geraldine (2011). Boyer Lectures 2011: The Idea of Home (or "At Home in the World"). ABC Books. ISBN 978-0-7333-3025-4.
חיים אישיים

ברוקס בעלת אזרחות אוסטרלית ואמריקאית, הפכה לאזרחית ארצות הברית בשנת 2002.
בשנת 1984 ברוקס נישאה לעיתונאי והסופר האמריקאי היהודי טוני הורביץ (אנ') והתגיירה. שבשנת 1995 טוני זכה בפרס פוליצר. לזוג נולדו שני בנים נתנאל וביזו. ב-27 במאי 2019 טוני נפטר בפתאומיות מדום לב כשטייל בוושינגטון, ארצות הברית ובאמצע כתיבת ספרו "ריגול בדרום, מסע לאורך השסע האמריקאי".
לקריאה נוספת

Cunningham, Sophie (ביוני 2011). "Caleb goes to Harvard". Australian Book Review (332): 55–56. {{cite journal}}:  (עזרה) Review of Caleb's crossing.
Steggall, Stephany (במרץ 2012). "Geraldine Brooks". Celebration. Australian Authors Past & Present. Australian Author. 44 (1): 22–25. {{cite journal}}:  (עזרה)
דב שפרלינג

דב שפרלינג
דב שפרלינג (17 בדצמבר 1937 - 5 במרץ 2014) היה אסיר ציון ופעיל למען עליית יהודי ברית המועצות.
קורות חייו > נעוריו ותחילת דרכו

דב (בוריס) שפרלינג נולד ב-1937 בריגה שבלטביה. אביו שמואל (סשה) היה חייל בצבא הלטבי ואמו פרידה הייתה עקרת בית. בשנת 1941 נמלטה אמו יחד עם דב (בוריה) מהנאצים למזרח ברית המועצות ואביו הצטרף לנלחמים נגד הנאצים בשורות הדיוויזיה הלטבית של הצבא האדום. בשנת 1945 לאחר שחרור ריגה הם חזרו אליה והתאחדו עם אב המשפחה.
אביו שעסק במסחר, אמו ודב גרו עם שלוש משפחות של קרובי משפחה בדירתם בת שני החדרים. בשנת 1950, נפטר אביו מהתקף לב.
שפרלינג לא גדל על ברכי הציונות. בשנת 1955 שמע לראשונה את צלילי "התקווה" בעת משחק כדורגל בין נבחרות ישראל וברית המועצות, ואף על פי שלא הכיר את ההמנון, שמיעתו נתנה לו תחושת הזדהות חזקה. בשנת 1956, כאשר היה סטודנט בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה בריגה, שמע על "מבצע קדש", תיאור האירועים הביאו לידיעתו את כוחה ויכולותיה של מדינת ישראל.
קורות חייו > תחילת פעילותו הציונית ומעצרו בברית המועצות

אחר ששמע על "מבצע קדש" חל בו שינוי. דב החל לפעול למען הציונות, וארץ ישראל הפכה למרכז עולמו. הוא הפיץ חומר על עם ישראל ועל ארץ ישראל בין יהודים בני גילו. כתוצאה מכך נעצר ב-1957 באשמת "תעמולה ציונית" ונשלח למאסר במחנה עבודה "דוברובלג" במורדוביה שבמרכז רוסיה. שנתיים היה כלוא במחנה, שם הכיר אסירי ציון אחרים, ביניהם יוסף שניידר, דוד חבקין, אליק (אלחנן) פלדמן, איתם שמר על הקשר כל חייו. במחנה גברה דבקותו ביהדות וברעיון הציוני והוא התחיל ללמוד את השפה העברית.
כאשר חזר לריגה ב-1959 הפך לאחת הדמויות הבולטות במחתרת הציונית בעיר זו. יחד עם "משוגעים לדבר" כמוהו, שכפל חומר ציוני, כולל ספר "אקסודוס" ופעל להפצתו בברית המועצות כולה.
קורות חייו > עלייה לארץ ישראל

לאחר מלחמת ששת הימים, ביקשו הרשויות הסובייטיות להיפטר מ"פעילים ציוניים בעיתיים" וכך הוא עלה ארצה בשנת 1968. לאחר עלייתו המשיך להילחם על זכותם של יהודי בברית המועצות לעלייה, גם כאשר הדרכים במאבק זה לא היו מקובלות על הממסד הישראלי. הוא גייס למאבק את אגודת הסטודנטים, ארגן עצרות, נפגש עם דמויות מפתח ברחבי הארץ והשתמש בתקשורת ובאמצעים אחרים כדי לממש את עלייתם של יהודי רוסיה. הוא תמך בפעולות הליגה להגנה יהודית, בראשות הרב מאיר כהנא, למען יהדות ברית המועצות. בשנת 1972 הודח מתפקידו כיו"ר הוועדה ליהודי ברית המועצות של מפלגת חרות. ההדחה נעשתה על ידי יצחק שמיר בעקבות חילוקי דעות חריפים על דרך פעילותו.
קורות חייו > פעילותו הציונית בישראל ובעולם

בסוף שנות ה-60 ותחילת ה-70 הגיע לערים שונות בעולם כדי לקיים הפגנות, לעיתים לא שגרתיות, ומסעות הסברה למען חופש העלייה לישראל. ב-1970 הוא טס לניו יורק, יחד עם פעיל העלייה יעקב קדמי, שם קיימו במשך תשעה ימים שביתת רעב מול בניין האומות המאוחדות. השביתה עוררה הדים רבים בישראל ובעולם ובמהלכה טבע קדמי את הסיסמה "שלח את עמי", שהפכה לסמל המאבק למען העלייה. עם השנים היה לפעיל בתנועת "חירות". בשנת 1979 הצטרף למחלקה לעליה מברית המועצות של הסוכנות היהודית. בין היתר, כאשר התחדש זרם העלייה בסוף שנות ה-80, קיבל בווינה את פני אסירי ציון ופעילים אחרים. לאחר מכן שימש גם כראש משלחת הסוכנות לווינה ויושב ראש מחלקת הנסיעות.
קורות חייו > משפחתו ומורשתו

ב-1973 התחתן שפרלינג עם אלה קליר ונולדו להם שלושה ילדים: שני בנים- שמואל ויאיר, ובת- רחל. לאחר יציאתו לפנסיה מהסוכנות היהודית, קיבל פרס מקרן היסוד על פעילותו הציונית למען יהודי ברית המועצות והופיע בטלוויזיה בריאיון לערוץ הכנסת ובערב הוקרה לגאולה כהן.
דב שפרלינג נפטר בשנת 2014 ממחלת הסרטן. באירוע הנצחה לכבודו שנערך במכון ז'בוטינסקי, שהנחה מנכ"ל מכון ז'בוטינסקי יוסי אחימאיר, ספדו לו סילבה זלמנסון, יעקב קדמי, גאולה כהן (שבשל מצבה הבריאותי שלחה מכתב שנקרא באירוע), חברים ובניו שמואל ויאיר.
בשנת 2019, נחנך כיכר דב שפרלינג בירושלים, במעמד ראש העיר משה ליאון,  ברחוב הצבי 10.
הערות שוליים

↑  "Some Soviet Emigres in Israel Back Harassment Tactics Here", New York Times, January 16, 1971, p. 11; הרב מאיר כהנא, חייו ומשנתו, כרך א, עמ' 280.
↑  ד' שפרלינג הודח מהוועדה ליהודי בריה"מ בחרות, דבר, 6 ביוני 1972
↑  יהודים מגרוזיה שובתים במוסקווה, דבר, 13 ביולי 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416970205171  ISNI: 0000 0004 5050 6712  LCCN: n2015038773  VIAF: 316548389   WorldCat (עם VIAF): 316548389 
דב שפרלינג אסיר ציון
דב שפרלינג נואם לפני סטודנטים בסוף שנות ה-60
דב שפרלינג עם מנחם בגין ואריאל שרון
דב שפרלינג בפגישה בלשכתו של מנחם בגין
השלט של כיכר דב שפרלינג בירושלים
כחלילית

הכחלילית במוזיאון חיל האוויר בחצרים
כחלילית או קלשון היא מערכת קרקעית שפותחה בישראל לשיגור טילי AGM-45 שרייק מתובה של טנק שרמן. המערכת נכנסה לשימוש מבצעי בחיל האוויר הישראלי זמן קצר לאחר מלחמת יום הכיפורים והיא נועדה למשימות דיכוי הגנה אווירית. המערכת הוחלפה בשנות השמונים במערכת הקרס לשיגור טילי AGM-78 סטנדרד ארם.
המערכת כללה טנק M4 שרמן שהוסר ממנו הצריח, ובמקומו הותקנה מסילת שיגור. לטיל ה־AGM-45 שרייק, שתוכנן במקור כך שישוגר מכלי טיס, חובר מאיץ על מנת להרים את הטיל לגובה רב ממנו יוכל להתביית על המכ"ם הקורן של סוללת טילי הקרקע-אוויר ולתקוף אותו. טווח הטיל בתצורה זו היה כ־60 ק"מ.
צוות הפיתוח המשותף לחיל האוויר ולתע"ש: שבתאי דובדבני, ראש מדור תחמושת בלהק ציוד ודניאל נרוור מתע"ש, זכו בפרס ביטחון ישראל לשנת 1974.
בשנת 1979, נקלטה בחיל האוויר מערכת "קרס" שהחליפה בהדרגה את הכחלילית. לפני שהמערכת יצאה משירות היא הופעלה ב"מבצע ערצב-19" להשמדת סוללות טילי הקרקע-אוויר הסוריות בבקעת הלבנון, במהלך מבצע שלום הגליל ביוני 1982. הייתה זו הפעם היחידה בה הופעלה המערכת מבצעית.
ראו גם

נשק מונחה
הערות שוליים

↑  "אם זה לא יורה תוך שבוע, חבל על העבודה", בטאון חיל האוויר אפריל 1994
פאפי ג'ילובוג'י

אל חאג'י פאפי מיסון ג'ילובוג'י (בצרפתית: El Hadji Papy Mison Djilobodji, נולד ב-1 בדצמבר 1988 בקאולק שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הבלם בפתיח קארגומרוק ובנבחרת סנגל.