stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוך ברלינר
ביוגרפיה

ברוך ברלינר נולד בתל אביב. הוא סיים את לימודי הדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת ציריך בשווייץ, שם גם עבד כאקטואר בחברה השווייצרית לביטוח משנה "סוויס רה", חברת ביטוח המשנה הגדולה בעולם, עד שנת 1990, בה חזר עם משפחתו לישראל.
משנת 1990 עד פרישתו בשנת 2007 שימש כחוקר בכיר בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב וכיושב ראש המכון המדעי לביטוח על שם ארהרד. במסגרת עבודתו ומחקריו, הוזמן להרצות באוניברסיטאות רבות ובכנסים אקטואריים. כתב שני ספרים ומעל 100 מאמרים בנושאי אקטואריה, מימון וכלכלה.
עוסק זה שנים בכתיבת שירה בעברית, בגרמנית ובאנגלית. מלבד היצירה "בריאת העולם", יצירות נוספות כ"אברהם" שהיא פואמה סימפונית לתזמורת פילהרמונית, קריין ומקהלת גברים, וכן ריקודים דרום אמריקניים ונעימות במקצב הוואלס. בשנת 2016 נערך קונצרט זיכרון בקייב שציין 75 שנה לטבח בבאבי יאר. בקונצרט אותו הנחה אלכס אנסקי, ניגנה התזמורת הסימפונית של אוקראינה את יצירותיו של ברלינר: "אברהם" ו"קין והבל", לאחר מכן בוצעו יצירותיו בפסטיבל הוברמן בפולין, בבולגריה, ארצות הברית, מולדובה, רוסיה, צרפת, סרביה, אוסטריה, אסטוניה, קזחסטן, ארמניה, אוסטריה ורומניה. כמו כן, בכורה ליצירתו "סולם יעקב". 20 קונצרטים שהיו אמורים להתקיים במהלך 2020, כולל קונצרטים בלייפציג ובהמבורג שבגרמניה, בוטלו עקב וירוס הקורונה.
בנוסף יצא בשנת 2020 ספר שיריו ההומוריסטי בגרמנית.
במהלך שנת 2021 הוצגו לראשונה קונצרטים מיצירותיו העוסקות בתורה במדינות מוסלמיות כמו טורקיה, קירגיזסטן וקזחסטן.
בשנת 2024 זכתה יצירתו, הפואמה הסימפונית, חלום סולם להיות מבוצעת בקרנגי הול בניו יורק.
בשנת 2022 יצא לחן חדש של ברלינר לתפילה היהודית "אל מלא רחמים", הלחן החדש הוא חלק מפסקול הסרט "הכתובת על הקיר". שיצא באותה השנה. עם אלכס אנסקי שמסכם את הביקור והקונצרט בקייב בשנת 2016, בסרט מתוארת גם המהירות והדרמטיות בהן השתנו חיי היהודים עם כניסת הנאצים לקייב ועד הטבח בו נרצחו כ-100,000 מיהודי קייב. כשמתוך הכאוס עולות דמויות אחדות שהזדמנו יחד למלחמה ועלילת הסרט, בהן החייל הגרמני האנס, שגויס לצבא הנאצי בעל כורחו, כשבניגוד לאכזריות הנאצית אנו עדים לרגשותיו התמימים והעדינים. הסרט הוצג בכ-20 פסטיבלים ברחבי העולם, כולל בגרמניה, איטליה, יוון, הונגריה, קפריסין, ארצות הברית ועוד. בשנת 2023 נוגנו יצירותיו של ברלינר באזור המפורז בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית.
לקריאה נוספת

Baruch berliner, Limits of insurability of risks, Prentice Hall College Div, 1982
הערות שוליים

↑  ILTV, Nachum Slutzker, Musician & Producer and Dr Baruch Berliner, Composer, Poet & Actuary, Youtube, ‏18 בינו׳ 2018
↑  Frieling-Verlag, Umgestülpter Humor, Amazon.de, ‏אוגוסט 2020
↑  אינסה גולזרובה, קסם המוסיקה מאת ברוך ברלינר ופבל כרמנוב, באתר nuz.uz, ‏10 באפריל 2021
↑  ברוך ברלינר בניו יורק.
↑  רותי קדוש, ‏לקראת בואה של השנה החדשה, עולם התרבות לא עוצר גם במלחמה, באתר מעריב אונליין, 26 בדצמבר 2023
↑  אריאל פייגלין. היסטוריה: תפילת "אל מלא רחמים" תנוגן באזור המפורז. ערוץ 7, 23 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513404105171  GND: 1032896736  ISNI: 0000 0004 0304 3321  VIAF: 299396642   WorldCat (עם VIAF): 299396642
פילובולוס

צמד רקדני פילובולוס מציגים בועידת TED בשנת 2008.
פילובולוס (Pilobolus) היא להקת מחול אמריקאית מפורסמת.
שורשי הלהקה נעוצים בכיתת המחול של דארטמות' קולג' של שנת 1971 אותה לימדה אליסון צ'ייס (Chase). מייסדי הלהקה, רובי ברנט (Barnett), לי האריס (Harris), מוזס פנדלטון (Pendleton) וג'ונתן וולקן (Wolken) הופיעו לראשונה באוקטובר 1971 ובחלוף השנים שימשו חלקם כמנהליה האמנותיים של הלהקה. הופעותיה של פילובולוס מאופיינות באינטראקציה גופנית בין הרקדנים ובפיתול ועיצוב של הגוף האנושי, ושל יצורים מואנשים נוספים, עד לכדי קרבה גדולה להתעמלות.
הלהקה זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס המבקרים של ברלין (Berlin Critic's Prize), פרס ברנדייס (Brandeis Award), פרס סקוטסמן (Scotsman Award) בפסטיבל אדינבורו, פרס ועידת התיאטרון של ניו אינגלנד (New England Theatre Conference Prize), פרס ועדת האמנויות של קונטיקט למצוינות (Connecticut Commission on the Arts Award for Excellence) ובשנת 1997 בפרס אמי להישגים בתחום תוכניות התרבות המשודרות בפריים טיים (Primetime Emmy Award for outstanding achievement in cultural programming). בשנת 2000 קיבלה פילובולוס את פרס סמואל ה. סקריפס למפעל חיים בכוריאוגרפיה מטעם פסטיבל המחול האמריקני (Samuel H. Scripps American Dance Festival Award for lifetime achievement in choreography).
כיום מפעילה הלהקה שלושה אגפים: להקת המחול (Pilobolus Dance Theatre) המופיעה ברחבי העולם ואשר מקום מושבה בעיירה וושינגטון שבקונטיקט, ארצות הברית; "מכון פילובולוס" (Pilobolus Institute) המציע תוכניות חינוכיות והוראת מחול; ו"פילובולוס שירותים יצירתיים" (Pilobolus Creative Services) המציעים את שירותה הלהקה לסרטים, פרסומות, לקוחות מסחריים ואירועים שונים.
פילובולוס הופיעה בישראל מספר פעמים, ובשנת 2008 צילמה לוח שנה בו מופיעים חברי הלהקה בשלל תנוחות על רקע נופי ארץ ישראל.
עינת שלאין

אין תמונה חופשית
עינת שלאין היא דיפלומטית ישראלית, מנהלת המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב), סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל במשרד החוץ. כיהנה כשגרירת ישראל בירדן.
ביוגרפיה

שלאין נולדה וגדלה בישראל. ב-1991 סיימה תואר ראשון בהצטיינות בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב. היא החלה לעבוד במשרד החוץ ב-1992 היא שימשה חברת סגל שגרירות ישראל בירדן, יועצת לענייני המזרח התיכון בשגרירות ישראל בוושינגטון, מנהלת מחלקת צפון אמריקה במשרד החוץ וראש החטיבה הבינלאומית במרכז למחקר מדיני.
ב-2014 מונתה לשגרירת ישראל בירדן ובספטמבר 2015 הגישה את כתב האמנתה לעבדאללה השני, מלך ירדן.
בעקבות תקרית ביולי 2017 בה ירה מאבטח של השגרירות בשני אזרחים ירדנים והרגם, פונה לישראל הסגל הדיפלומטי של השגרירות, כולל שלאין. משך חודשים ארוכים, הירדנים לא איפשרו את שובה של שלאין לשגרירות טרם העמדתו לדין של המאבטח. בינואר 2018 התנצלה ישראל בפני ירדן על התקרית והבטיחה לשלם פיצוי למשפחות ההרוגים. נקבע ששגרירות ישראל בעמאן תחזור לפעול, אולם שלאין נאלצה לסיים את תפקידה.
ב-2019 מונתה לראש אגף אפריקה במשרד החוץ. בנובמבר 2020 מונתה לראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי.
שלאין בוגרת תוכנית העמיתים של קרן וקסנר ובעלת תואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד.
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר ורועי קייס, לצד המלך: שגרירה ראשונה במדינה ערבית, באתר ynet, 8 בספטמבר 2015
↑  אסף גבור, ירדן: שגרירת ישראל תחזור רק כשהמאבטח יועמד לדין, באתר nrg‏, 27 ביולי 2017
↑  איתמר אייכנר וליעד אוסמו, תם המשבר עם ירדן שטוענת: "ישראל התנצלה ותשלם פיצוי", באתר ynet, 18 בינואר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארז אדלשטיין

| --- | --- |

ארז אדלשטיין מתראיין
 לידה:  23 באוגוסט 1961 (בן 63)
 קבוצות כמאמן
 1990–1991 1991–1993 1993–1994 1994–1995 1995–1997 1997–1999 1999–2000 2000–2001 2001–2002 2002–2004 2005–2006 2006–2008 2008–2010 2011–2014 2014–2017 2016:  הפועל גבת/יגור - עוזר מאמן   הפועל גבת/יגור מכבי קריית מוצקין מכבי חדרה הפועל ירושלים - עוזר מאמן  בני הרצליה הפועל גליל עליון מכבי רמת גן הפועל ירושלים הפועל תל אביב הפועל ירושלים אולימפיאקוס - עוזר מאמן   נבחרת ישראל - עוזר מאמן   הפועל תל אביב נבחרת ישראל בכדורסל מכבי תל אביב
אדלשטיין במשחק מול מכבי תל אביב
ארז אדלשטיין (נולד ב-23 באוגוסט 1961) הוא מאמן כדורסל לשעבר ופרשן ספורט ישראלי.
הערות שוליים

↑  "אל תחפשו שריפות כבר עכשיו, תנו לי קצת שקט", עיתון תל אביב, 21 בפברואר 2003
↑  רועי גלדסטון, ‏ארז אדלשטיין חתם. רמי הדר על סף סיכום כעוזרו, באתר ערוץ הספורט, 9 ביוני 2016
↑  ורד כהן‏, דרמה לילית: ארז אדלשטיין פוטר ממכבי תל אביב, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2016
↑  nrg ספורט, ארז אדלשטיין סיים את תפקידו בנבחרת ישראל, באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2017
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2015 (מקום עשירי) |
| --- | --- | --- |
|  1 יבזורי •  2 דאוסון •  3 מקל •  4 אליהו •  5 כספי •  6 לימונד •  7 כדיר •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 גרין • 10 פישר • 11 רות'בארט • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  |  1 יבזורי •  2 דאוסון •  3 מקל •  4 אליהו •  5 כספי •  6 לימונד •  7 כדיר •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 גרין • 10 פישר • 11 רות'בארט • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2017 (מקום 21) |
| --- | --- | --- |
|  1 האוול •  2 הלפרין •  3 כדיר •  4 אליהו •  5 כספי •  6 דאוסון •  7 מקל •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 בלייזר • 10 פניני • 11 זלמנסון • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  |  1 האוול •  2 הלפרין •  3 כדיר •  4 אליהו •  5 כספי •  6 דאוסון •  7 מקל •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 בלייזר • 10 פניני • 11 זלמנסון • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  | ישראל |
קלימנטי ציטאישווילי

קלִימֶנטִי צִיטַאִישווִילִי (בגאורגית: კლიმენტი წიტაიშვილი; נולד ב-5 בינואר 1979) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

ציטאישווילי גדל בקבוצת זוגדידי (אז דינמו זוגדידי), וכשהיה בן 18 חתם בקבוצת דינמו טביליסי. לאחר שזכה בשנת 2000 בתואר מלך השערים של ליגת העל הגאורגית הוא הגיע לישראל והוחתם במכבי תל אביב על ידי שלמה שרף, והושאל לעירוני ראשון לציון, במדיה כבש 12 שערים בעונת 2000/2001. בעונה שלאחר מכן עבר לבני יהודה תל אביב, ובמהלך העונה חתם בינואר 2002 בהפועל צפרירים חולון.
לאחר שחזר לגאורגיה לעונה אחת הגיע בשנת 2003 לקפריסין וחתם בקבוצת אנורתוסיס פמגוסטה, עמה זכה באליפות קפריסין בשנת 2005 והעפיל לשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות לאחר שהבקיע שער בניצחון 3–1 על הקבוצה הטורקית טרבזונספור. לאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בקפריסין וחזר לאנורתוסיס, עמה זכה בשנת 2008 באליפות נוספת. בשנת 2009 חתם בשורות היריבה העירונית נאה סלמיס פמגוסטה ובמדיה פרש ממשחק פעיל בשנת 2010.
בינואר 2014 חזר לשחק בקבוצת נעוריו זוגדידי עד תום העונה.
בנו, גאורגי ציטאישווילי, משחק בעמדת קשר בקבוצת דינמו קייב ובנבחרת גאורגיה בכדורגל.
תום כהן

| --- | --- |

תום כהן בספטמבר 2017
 לידה:  1983 (בן 41 בערך) באר שבע, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מוזיקאי, נגן מנדולינה, מלחין, מעבד, מנצח
 סוגה:  מוזיקת עולם 
 כלי נגינה:  מנדולינה 
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת ירושלים מזרח ומערב
 
תום כהן (נולד בשנת 1983) הוא מוזיקאי, נגן מנדולינה, מלחין, מעבד ומנצח ישראלי. מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי של תזמורת ירושלים מזרח ומערב. כהן הוא סינסתזי, מה שמשפיע על יצירותיו המוזיקליות.
ביוגרפיה

תום כהן נולד וגדל בשכונה ג' בבאר שבע, לעיתונאי והעורך אורן כהן. בגיל צעיר מאוד עבר עם משפחתו לירושלים. החל ללמוד חלילית בגיל 4. לאחר מכן חזר לבאר שבע, שם החל ללמוד מנדולינה בקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע בהדרכתו של לב חיימוביץ. בצבא הוכר כמוזיקאי מצטיין. כהן הוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, מנצחן של התזמורת האנדלוסית של מונטריאול (קנדה) וה-MED Orchestra (בלגיה).
תום כהן, הנחשב לאחד מגדולי נגני המנדולינה בעולם, הפיק אלבומים, סינגלים והופעות למיטב אמני ישראל: נינט טייב, כנסיית השכל, עידן עמדי, עומר אדם, ברי סחרוף, אהוד בנאי, דודו טסה, נטע אלקיים ועוד רבים. עבד עם אמנים בינ"ל כמו ראשיד טהה, אישתאר, ותזמורת אל גוסטו האלג'יראית בה משמש כמעבד, מנצח ונגן מנדולינה.
כהן נחשב לבעל יכולת ייחודית להעביר את המוזיקה של ארצות ערב וצפון אפריקה לנגנים בעלי השכלה קלאסית מערבית, ולאחד מנגני המנדולינה המרתקים בעולם. הוא נתן ביטוי לכישרונותיו אלו בעבודה לצד שמות גדולים כגון אנריקו מסיאס, שב ח'אלד, יסמין לוי, ריטה, דויד ברוזה, וכן עבד עם התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת האנדלוסית הישראלית.
הקים וניגן ברביעיית תום כהן, היה חבר ברביעיית קרמן, והלחין את המוזיקה לסדרה "זגורי אימפריה".
בין השנים 2011 - 2013 שימש כמנהלו האמנותי של פסטיבל מוזיקת העולם בגיברלטר.
בשנים האחרונות הפיק מספר אלבומים: הבולטים בהם הם האלבום של תזמורת ירושלים מזרח ומערב ולהקת כנסיית השכל ("הבית כה רחוק") ואלבומה של הישראלית בעלת הקריירה האירופית מור קרבסי ("La Tsadika").
אחד הפרויקטים הבולטים שלו, הקמת תזמורת עבור מלך מרוקו מוחמד השישי, החל כאשר כרים תייסיר, טייס בחברת התעופה המלכותית של מרוקו "רויאל אייר מרוק", פנה לכהן לאחר ששמע עליו דרך יוטיוב ופייסבוק. הוא ביקש להקים במרוקו תזמורת הדומה לתזמורת ירושלים מזרח ומערב ולתזמורות נוספות שהקים כהן בקפריסין, בלגיה, צרפת ומקומות נוספים. תייסיר החליט לקדם את הנושא מתוך אהבה למוזיקה ולעבודה של תום. שיתוף הפעולה התאפשר בזכות תמיכה של עמותת "הייבה", העמותה המלכותית של מלך מרוקו לשימור התרבות המרוקאית. זו החליטה לתקצב את הפרויקט ובמסגרתו הגיעו נגנים מכל העולם, ביניהם כארים גיזאד - מתופף אלג'יראי מהגדולים בעולם, ומוזיקאים נוספים, רבים מהם מרוקאים, לשבוע חזרות. בסופו, הופיעו מול אנדרה אזולאי וסרז' ברדוגו, יועציו היהודים של המלך, בכירי העמותה, והקהל הרחב. ב-2018, התזמורת במרוקו אינה מנגנת בקביעות אולם מתוכנן כי התזמורת תוסדר כתזמורת רשמית.
באוקטובר 2022 לקח כהן חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
חיים אישיים

באמצע העשור השני של המאה ה-21, מתגורר כהן בבריסל עם אשתו ובנו.
הערות שוליים

↑  מירון רפופורט, ככה למדתי לא להאמין למה שמספרים לנו הצבא והמשטרה, באתר "שיחה מקומית", 30 במרץ 2018
↑   נעם בן זאב, האיש שהפך את "זגורי אימפריה" לאופרה, באתר הארץ, 9 במרץ 2015
↑  בר זגה, דיוות: נונו, יאיר לפיד וכוכבי "קופה ראשית" בערב מחווה לדנה אינטרנשיונל, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 28 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574909405171  MusicBrainz: 7c8ef9b6-215a-43be-88a0-9df7898f1f6a  VIAF: 20145304374578570982   WorldCat (עם VIAF): 20145304374578570982
החיים כמשל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פנחס שדה
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך הוצאה:  1958
 מספר עמודים:  467
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003157395, 002286761, 002389029, 001787734, 001913601, 001913598, 002537400, 001913604
החיים כמשל הוא ספרו השני של פנחס שדה. הספר פורסם לראשונה בשנת 1958, ונחשב ליצירה פורצת דרך בספרות העברית שהשפיעה על רבים.
רקע

שדה הוציא לאור את ספרו בגיל 27, בהוצאת הספרים הקטנה "ששת", לאחר שספרו נדחה על ידי הוצאות ספרים גדולות. זהו ספר אוטוביוגרפי, ובו הגיגים והתלבטות בין הסופר לעצמו ובין עצמו לאלוהיו, ומחשבות על פילוסופיית החיים של המחבר.
יצירה זו היוותה מהפכה בספרות הישראלית של שנות החמישים, ונכתבה כהיפוך לעולם הערכים שעיצב את מדינת ישראל בשנות החמישים. את הספר מאפיינת דרך סיפור מוחצנת, העמדת המספר במרכז, אי הכרה במרכזיות הלאומיות הישראלית והיהדות, התייחסות אוהדת לגישות נוצריות וניטשאיות, ניכור כלפי ארץ ישראל העובדת וחיי הצנע של שנות החמישים, התלבטויות בנושא המוות ותיאורים מחיי המין של המספר, ועוד.
ביקורת

מאפיינים אלה, שהיו שונים מהספרות העברית שפורסמה עד שנות החמישים בישראל, הביאו אמנם לגינוי כללי ולביקורות מחמירות מצד מבקרי הספרות. מבקר התרבות של העיתון מעריב, יצחק אברהמי, כינה את הספר "אוטוביוגרפיה פסבדו-פילוסופית ושחצנית", ברוך קורצווייל כתב בהארץ הספר "מעניין ומושך את הקורא והוא מרגיז ודוחה אותו כאחד. אולם בראייה מרחוק, ספר זה היה אחת הסנוניות הראשונות שבישרו על הספרות העברית המודרנית. בשנות השישים והשבעים הפך "החיים כמשל" לספר רב השפעה בעיצוב תמונת עולמם של צעירים רבים, שימש כ"ספר פולחן", ועד היום הוא נחשב לפסגת היצירה של פנחס שדה, ולאבן דרך בספרות העברית.
העיתונאי ומבקר התרבות מיכאל אוהד כתב במדורו ב"דבר השבוע" על הספר, סמוך לפרסומו:
ספרו האוטוביוגרפי של פנחס שדה הוא אחד הספרים המרתקים ביותר שקראתי בזמן האחרון. ואין זה חשוב, במקרה זה, אם הקורא יסכים לדעת המחבר, יהלל אותו או ישמיץ אותו. לפי כל הסימנים לא כתב שדה את ספרו כדי לרכוש לו ידידים. ישנם אלמנטים מסוימים ב"חיים כמשל" שאין ספק כי יקנו לו שונאים: הנימה הדתית העוברת את הספר כחוט השני ושיש בה יותר משמץ של נצרות. או התכיפות שבה הופך החוזה שלנגד עיניו למאהב ולהפך. או המחיצה שבין המחבר לחברה שבה הוא חי - מחיצה שאינו מנסה כלל לטשטש אותה, אלא מדגיש אותה בכל פרק ופרק.
שדה הוא נונקונפורמיסט. והוא רחוק מלהיות מחבר נוח. (אם כי שפתו פשוטה ובהירה כל כך). שוב ושוב הוא פותח בסיפור, מספר על ילדותו, על בית הספר, על ידידיו ואהובותיו, על לונדון ופאריס - אך לאחר עמוד או שנים נקטע הסיפור (ודווקא משום ששדה מספר בחסד, זה מרגיז שבעתיים) והמספר מתחיל לחשוב בקול. ייתכן מאוד שהקורא היה מעדיף אוטוביוגראפיה שכולה סיפור. אך לגבי שדה החיים אינם אלא חומר בידי היוצר, הסיפור אינו אלא הדגמה, והמשמעות הרוחנית היא העיקר.
הספר ראה אור מחדש בהוצאת שוקן וידיעות ספרים, שכוללת גם קטעים מיומנו של המחבר בשנת 2010.
לקריאה נוספת

אריק גלסנר, מבקר חופשי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019, הפרק "על קריאה שנייה ב'החיים כמשל'", עמ' 150–156.
הערות שוליים

↑  יצחק אברהמי, אשרי, נביא אני!...27 שנות פנחס שדה - באוטוביוגרפיה פסבדו-פילוסופית ושחצנית, מעריב, 2 בינואר 1959
↑  ברוך קורצווייל, האוטוביוגראפיה של פנחס שדה*), הארץ, 30 בינואר 1959
↑  מיכאל אוהד, בינו לבין בוראו, דבר, 12 בדצמבר 1958
ורדה גנוסר

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1943 (בת 81) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  ורדה דוּאֶר 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון א' לאמנויות תל אביב, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2001)  פרס קוגל (1989) 
 
ורדה גנוסר (נולדה ב-22 בפברואר 1943) היא משוררת, עורכת ואוצרת ישראלית. יוזמת הקמת "משכן האמנים" בהרצליה. ממייסדות איגוד כללי של סופרים בישראל.
ילדות ובגרות

ורדה גנוסר (לבית דוּאֶר) נולדה תל אביב. ילדותה עברה עליה בתל אביב וביפו. סיימה את בית הספר היסודי "שבי ציון" ותיכון א' לאמנויות תל אביב. לאחר שירותה הצבאי, למדה באוניברסיטת תל אביב, בחוגים לספרות ופילוסופיה. במסגרת הלימודים הצטרפה לקבוצת הדרמה הראשונה שייסדו הבמאים נולה צ'לטון ופיטר פריי. ב-1985 חזרה אל עולם התיאטרון, כאשר שמשה כעוזר לבמאי שמואל בונים בהצגה "בית ספר לריקודים" מאת נתן זך, שהועלתה בתיאטרון הקאמרי. בשנת 1968 למדה בבית הספר הגבוה לציור, ובהמשך השתלמה בסדנאות האמנים בעבודות הדפס שונות.
כתיבה

שיריה הראשונים של ורדה התפרסמו בשנת 1961, בגיל 18, בכתב העת "קשת" בעריכתו של אהרן אמיר. על במה זו המשיכה לפרסם עד לסגירתו בשנת 2008. במהלך השנים פרסמה שישה ספרי שירה: "שמועות מארץ מרחק" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1971), "מגע מקום" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981), "צורת האש" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989) - על ספר זה זכתה בפרס קוגל לשירה, "נשימ-מה" (2000) ו"צל צופה" (הוצאת הקבה"מ, 2008). לרגל השקת הספר "צל הצופה", הולחנו כמה מהשירים המופיעים בו על ידי רועי ירקוני בביצוע יעל קראוס. בחודש ספטמבר 2012 הלחין ירקוני את שירה של גנוסר ,"בועז", שבוצע על ידי קרני פוסטל. בשנת 2008 ראה אור ספר נוסף, "יומן יוחנן" - מסה ושירים על דמותו ותקופתו של רבי יוחנן.
בשנת 2012 ראה אור ספר-אמן "כתיבת הארץ" בשיתוף דורית פלדמן. שנה לאחר מכן, פורסם בגרמניה "ישראל- נורמליות של מדינה", אלבום שירים וצילומים בעברית ובגרמנית עם הצלמת מיכאלה ובר (הוצאת HENTICH&HENTRICH).
שיריה של גנוסר התפרסמו במספר אנתולוגיות: "אדמה אדמתי" ("ספרית פועלים", 1985), אנתולוגיה לשירי תל אביב (הוצאת "ידיעות אחרונות"), "האבנים זוכרות" (אנתולוגיה באנגלית בעריכת המשורר משה דור), "שלום" (אנתולוגיה באנגלית בעריכת משה דור וברברה גולדברג), קובץ שירים בצרפתית בתרגום מארי לוי, אנתולוגיה לשירי אהבה (בעריכת משה דור, הוצאת "טובי", 2008). שיריה תורגמו לאנגלית, צרפתית וערבית.
השתתפה בפסטיבלים לשירה. בשנת 1986, השתתפה בפסטיבל השירה בסלובניה כנציגת פא"ן הישראלי, ב-2002 בפסטיבל השירה בליאון, ספרד. כמו כן השתתפה בפסטיבלי השירה בכפר מע'אר בגליל העליון. ב-1988 יצגה כמשוררת את ישראל במסע של נציגי תרבות, שהופיעו על במות שונות ברחבי רוסיה, לרגל חמישים שנה למדינה. יזמה וניהלה שני פסטיבלי שירה בהרצליה.
עורכת ספרי שירה ומנחה ערבי ספרות.
בשנת 2001 הוענק לה פרס ראש הממשלה ליצירה.
כתיבה > פעילות ציבורית

בין השנים 1984–1994 שימשה כמזכ"ל "אגודת הסופרים העברים", ומזכ"ל מרכז פא"ן בישראל. במסגרת התפקיד יזמה והגשימה את הפעלתן של דירות אירוח ליצירה ברחבי הארץ, אשר עמדו לרשות הסופרים בכפר תבור, ירושלים, נהריה, ערד וטבריה.
יזמה את הפעלתו מחדש של פרויקט "סופר מורה".
בשנת 1994 פרשה יחד עם עמיתים אחרים מאגודת הסופרים והשתתפה ביסודו של "ארגון הסופרים בישראל", המשתף בהנהלתו סופרים יהודים וערבים. ורדה, החברה בהנהלת האיגוד מיום הקמתו, שימשה כעורכת אורחת בכתב העת "גג" היוצא מטעמו וכיום חברת מערכת. חברה ב"דרך אברהם" – קבוצת שיח בין יהודים וערבים מחוגי הסופיות כמו כן, שימשה במשך שנים ארוכות כחברה בחבר הנאמנים למנוי שופטים בפרס ראש הממשלה לספרות.
משכן האמנים

בשנת 1995 יזמה ורדה גינוסר את הרעיון להקמתו של משכן האמנים בהרצליה וליוותה את הקמתו מן השלבים הראשונים של השיפוץ ועד הפעלתו.
גינוסר, הקימה במשכן גלריה לאמנות, ובית אירוח ליוצרים וליצירה. במסגרת זו אצרה מאות תערוכות אמנות, ופרסמה עשרות מאמרים על התערוכות שאצרה, במשכן ומחוצה לו. במשך 19 שנות ניהולה במשכן, התקיימו עשרות רבות של אירועי תרבות, ספרות, סימפוזיונים והשקות ספרים. בין הפרויקטים הרבים שיזמה ניתן למנות את: פרויקט "קובה-כאן", אמנים קובנים בארץ ישראל ובמקביל אמנים ישראלים בהוואנה, קובה, במסגרתה אצרה תערוכה משותפת לפיליפ רנצר ולאמן הקובני קאצ'ו בתל אביב. בשנת 2003 היא הייתה אוצרת של תערוכת דויד לוייתן.
משכן האמנים > ביאנלה לאמנות

גנוסר אצרה תערוכה של קבוצת אמנים ישראלים בביאנלה בהוואנה, קובה וכן תערוכה של אמנים קובנים בהרצליה.
במסגרת הביאנלה השנייה בהרצליה, אצרה תערוכה בעיר נצרת - המיצג "אררט אקספרס", של האמן בני אפרת.
בשנת 2013 אצרה תערוכה קבוצתית גדולה בפסטיבל האמנות "ארט-13" ברמת השרון. בשנה זו, אצרה תערוכה קבוצתית נוספת בגלריה "תירוש" בהרצליה.
ב-2014 אצרה תערוכה קבוצתית ב"בית האמנים" בתל אביב.
יוזמות חברתיות

בעקבות לימודיה בבית מדרש "אלול" (1992–1994), יזמה ורדה את הקמתם של שני בתי מדרש ליוצרים - חוגי עיון יצירתי במקורות היהדות שפעלו כ-16 שנה.
כמו כן, הקימה קבוצת יוצרים ללימוד בשיתוף "מכון שכטר". הקבוצה למדה בהנחיית מרצי המכון ובתום תקופת הלימודים התקיימה התערוכה הקבוצתית, "כסוי וגלוי" ומופע במשכנות שאננים.
בשנת 1995 יזמה את הקמתה של עמותת "צפונות תרבות" התומכת באמצעות תרומות מקונצרטים במוזיקאים, בה היא חברה מיום הקמתה. שנה לאחר מכן, יזמה את הקמתה של העמותה "אפשר אחרת", השמה למטרה לפעול בתחומי התרבות והחברה כגשר בין ישראלים וערבים.
בשנת 2013 הקימה את "נתיבות תרבות", מסגרת לאירועי תרבות ואמנות. במסגרת זו מתקיימת סדנא של אנשי רוח ואמנות בשיתוף מכון "אלול", ירושלים.
חברות בוועדות

ורדה גנוסר שימשה כחברה בדירקטוריון של תיאטרון אנסמבל הרצליה מיום הקמתו ועד נעילתו.
הייתה חברת דירקטוריון בתאגיד העירוני של הרצליה עד 2012 וחברה בוועדת השמות העירונית ובוועדת הנצחה 2002–2012. בשנים 2009–2012 שמשה כיו"ר ועדת פיסול עירונית בהרצליה.
ספריה

"שמועות מארץ מרחק" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1971)
"מגע מקום" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981)
"צורת האש" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989)
"נשימ-מה" (2000)
"צל צופה" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008)
"יומן יוחנן" (2008)
"כתיבת הארץ" (בשיתוף דורית פלדמן, 2012)
"ישראל- נורמליות של מדינה" (2013, HENTICH&HENTRICH)
פרסים

פרס קוגל לשירה (1989)
פרס ראש הממשלה ליצירה (2001)
צ'ארלי רוז

| --- | --- |
צ'ארלי רוז, מאי 2009
צ'ארלי רוז, מאי 2009
 לידה:  5 בינואר 1942 (בן 82) הנדרסון, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Charles Peete Rose Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת דיוק  בית הספר למשפט אוניברסיטת דיוק 
 תקופת הפעילות:  1972–2017 (כ־45 שנים) 
 עיסוק:  עיתונאי
 בן או בת זוג:  Amanda Burden (1992–2006) 
 פרסים והוקרה:  פרס אור האמת (1997)  פרס צפון קרולינה לשירות ציבורי (2007)  פרס פיבודי (2013)  פרס ג'יימס מדיסון (1993)  פרס וינסנט סקלי 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  CharlieRose
 טוויטר:  charlierose
 www.charlierose.com
 
צ'ארלס פיט "צ'ארלי" רוז, הבן (באנגלית: Charles Peete "Charlie" Rose, Jr; נולד ב-5 בינואר 1942) הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי. משנת 1991 ועד 2017 הנחה את תוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז" ברשת PBS, בתוכנית הוא ראיין שחקנים, אנשי ציבור, מעצבי דעות ורבים ממנהיגי העולם. הוא היה כתב בתוכנית 60 דקות II מאז תחילתה בשנת 1999 ועד לשנת 2005, לאחר מכן מגיש בתוכנית 60 דקות ומגיש את תוכנית הבוקר "CBS This Morning". בנובמבר 2017 פוטר מ-CBS ותוכניתו ב-PBS בוטלה, לאחר חשיפה בוושינגטון פוסט שהטריד מינית לאורך השנים 8 נשים.
ראשית חייו

רוז נולד בהנדרסון, קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. בן יחיד למרגרט פרייזר וצ'ארלס פיט רוז, בעלי חוות טבק וחנות מכולת. בתיכון היה שחקן כדורסל והתקבל לאוניברסיטת דיוק במטרה ללמוד לתואר קדם רפואה. הוא התקבל למשרת מתמחה אצל הסנטור הדמוקרטי בנג'מין אווט ג'ורדן וכך החל להתעניין בנושאים פוליטיים. הוא סיים את הלימודים בשנת 1964 עם תואר בהיסטוריה. בשנת 1968 סיים באוניברסיטת דיוק תואר במשפטים. כמו כן הוא למד בבית הספר לעסקים באוניברסיטת ניו יורק. את אשתו מרי פגש כשלמד בדויק.
קריירה

אשתו החלה לעבוד ב-BBC ורוז החל לקבל עבודות ברשת כפרילנס. בשנת 1972 הוא קיבל עבודה כמגיש במהדורה השבועית של רשת WPIX-TV.
בשנת 1974 הוא קיבל עבודה כמפיק של התוכנית של ביל מויירס ברשת PBS. הוא החל לשמש גם כמראיין בתוכנית של מויירס והוא זכה להצלחה. הוא קיבל תפקיד ברשת KXAS-TV בטקסס כמנהל תוכניות, וגם קיבל רצועה ראיונות יומית בלילה, אשר הייתה הבסיס לתוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז".
רוז עבד בין השנים 1984 ל-1990 כמגיש ברשת החדשות של CBS בתוכנית News Nightwatch, תוכנית החדשות הלילית הראשונה של הרשת. בשנת 1990 פרש מ-CBS כדי להגיש תוכנית ברשת פוקס, אולם כעבור שישה שבועות עזב את התוכנית מכוון שלא היה מרוצה מסגנונה. בשנת 1991 הוא החל להגיש בתוכנית ברשת PBS בינואר 1993 החלה להיות משודרת בסינדיקציה ארצית. בשנת 1994 עבר לרשת Bloomberg.
הערות שוליים

↑  אלי לאון והסוכנויות |, המנחה צ'רלי רוז פוטר בגלל הטרדות מיניות, באתר nrg‏, 21 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459812205171  GND: 136465234  ISNI: 0000 0004 4883 7176  LCCN: n94024435  SNAC: w6cw7bv6  VIAF: 80804169   WorldCat (עם VIAF): 80804169
ג'ו קוקס

הלן ג'ואן "ג'ו" קוקס (באנגלית: Jo Cox; שם נעורים: לידביטר (Leadbeater)‏; 22 ביוני 1974 – 16 ביוני 2016) הייתה פוליטיקאית בריטית ממפלגת הלייבור. נבחרה כנציגת מחוז באטלי וספן בבחירות 2015 לפרלמנט הבריטי וכיהנה כחברת פרלמנט במשך 13 חודשים עד להתנקשות בה ביוני 2016.
ביוגרפיה

קוקס נולדה בעיר באטלי שבמערב יורקשייר, בבריטניה. גדלה בעיר הקמונדוויק שנמצאת באותו מחוז. אמה הייתה מזכירת בית ספר ואביה פועל. הייתה מדריכה בבית ספרה. בחופשות הקיץ עבדה במפעל. בשנת 1995 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במדעי החברה והמדינה באוניברסיטת קיימברידג'. הייתה הראשונה ממשפחתה ללמוד באוניברסיטה. בהמשך למדה בבית הספר לכלכלה של לונדון.