רצח העם ברואנדה
הכנות > הכנות לרצח העם

עד היום השאלה עד כמה רצח העם ברואנדה תוכנן לפני ההתנקשות בהביארימנה, ממשיך להוות נושא ויכוח בין היסטוריונים. התובעים בבית הדין הפלילי הבין לאומי לרואנדה (ICTR) טענו, אך לא הצליחו להוכיח, כי הנאשמים תכננו את רצח העם לפני חיסולו של הביארימנה.
בשנת 1990, הצבא החל לחמש אזרחים בנשק כגון מצ'טות, והוא החל לאמן את צעירי ההוטו בלחימה, באופן רשמי כתוכנית של "הגנה אזרחית" נגד איום ה-RPF, אך כלי נשק אלו שימשו מאוחר יותר לביצוע רצח העם. מנהיגי ההוטו ארגנו כוח צבאי או מיליציות למחצה. מיליציות אלו גויסו בעיקר מהמאגר העצום של עקורים מבני ההוטו ברואנדה, שגורשו מבתיהם בצפון על ידי ה-RPF, והיוו מספר חברים כולל של כ-50,000 חברי מיליציות ערב רצח העם. רואנדה רכשה גם כמויות גדולות של רימונים ותחמושת מסוף 1990. בעסקה אחת, מזכ"ל האו"ם לעתיד, בוטרוס בוטרוס ראלי, בתפקידו כשר החוץ המצרי, אפשר מכירה גדולה של נשק ממצרים. הכוחות המזוינים של רואנדה (FAR) התרחבו במהירות בזמן זה, וגדלו מפחות מ-10,000 חיילים לכמעט 30,000 בשנה אחת.
במרץ 1993 החלו קבוצות ההוטו הקיצוניות (שכונו "כוח ההוטו"), להרכיב רשימות של "בוגדים" שאותם תכננו להרוג, וייתכן ששמו של הנשיא הביארימנה היה ברשימות אלו. מפלגת ה-CDR האשימו את הנשיא, בפומבי, בבגידה.
קבוצות הקיצוניים האמינו שתחנת הרדיו הלאומית, רדיו רואנדה, הפכה ליברלית מדי ותומכת באופוזיציה. בתגובה, הם הקימו תחנת רדיו חדשה, שכונתה ה-RTLM. ה-RTLM תוכנן לפנות למבוגרים והצעירים ברואנדה, והיה לו טווח השמעה נרחב. בניגוד לעיתונים שניתן היה למצוא רק בערים, שידורי הרדיו היו נגישים לאוכלוסיית החקלאים הכפריות ברובה של רואנדה. פורמט השידורים כלל תוכניות אירוח ברדיו בסגנון מערבי שהשמיעו מוזיקה פופולרית, אירחו ראיונות ועודדו את השתתפות הקהל. גופי השידור סיפרו בדיחות גסות והשתמשו בשפה פוגענית שעומדת בניגוד לדיווחי החדשות הרשמיים יותר של רדיו רואנדה. רק 1.52% מזמן השידור של RTLM הוקדש לחדשות, בעוד ש-66.29% מזמן השידור כללו עיתונאים שדנו בנושאים שונים. כשהתקרב תחילת רצח העם, שידורי RTLM התמקדו בתעמולה אנטי-טוטסית. הם אפיינו את הטוטסי כאויב מסוכן שרצה לתפוס את הכוח הפוליטי על חשבון בני ההוטו. ה-RTLM סימן את בני הטוטסי כמזיקים, שיש להדביר אותם. לקראת רצח העם, היו 294 מקרים שבהם ה-RTLM האשימה את ה-RPF בזוועות נגד ההוטו, יחד עם 252 שידורים שקוראים לבני הוטו לטבוח בבני הטוטסי. תפקידו של ה-RTLM ברצח העם זיכה אותו בכינוי "רדיו מצ'טה" מכיוון שהוא קשור להסתה שלהם לרצח עם.
במהלך שנת 1993, ייבאו אנשי ההוטו הקיצוניים מצ'טות בקנה מידה גדול בהרבה ממה שנדרש לחקלאות, כמו גם כלים אחרים שיכולים לשמש כנשק, כגון סכיני גילוח, מסורים ומספריים. כלים אלו הופצו ברחבי הארץ, לכאורה במסגרת מערך ההגנה האזרחית.
באוקטובר 1993, נשיא בורונדי, מלכיור נדאדיה, שנבחר ביוני לנשיא בן ההוטו הראשון במדינה אי פעם, נרצח על ידי קצינים קיצוניים בצבא הטוטסי. ההתנקשות עוררה את מלחמת האזרחים בבורונדי בין ההוטו והטוטסי של בורונדי ורצח העם בבורונדי, עם 50,000 עד 100,000 בני אדם שנהרגו בשנה הראשונה למלחמה. ההתנקשות גרמה לגלי הלם, וחיזקה את התפיסה בקרב ההוטים כי הטוטסי הם אויבים ואי אפשר לסמוך עליהם. ה-CDR והאגפים הקיצוניים של המפלגות האחרות הבינו שהם יכולים לנצל את המצב הזה לטובתם. הרעיון של רצח עם מכוון ושיטתי, שהוצע לראשונה ב-1992 אך נותר שולי, היה כעת בראש סדר היום שלהם, והם החלו לתכנן אותו באופן פעיל. מנהיגי הקיצוניים החלו לחמש את חברי מיליציות ההוטו בנשקים מתקדמים יותר כגון רובי סער, בעוד בעבר היו ברשותם רק מצ'טות.
ב-11 בינואר 1994, הגנרל רומיאו דאלר, מפקד הכוח המיוחד של האו"ם לרואנדה, שלח את "פקס רצח העם" שלו למטה האו"ם. בפקס ציין שדלר שהוא נמצא בקשר עם "בכיר ברמה הגבוהה ביותר של אחת המיליציות הקיצוניות ". המודיע, קאסים טוראצ'ינזה, שהיה נהג של אחד מהפוליטיקאים הבכירים ברואנדה, וכונה גם בשם "ז'אן-פייר"- טען כי נדרש לרשום את כל בני הטוטסי שחיו בקיגאלי. לפי התזכיר, טוראצ'ינזה חשד שמתוכנן רצח עם נגד בני הטוטסי, והוא אמר כי "בתוך 20 דקות אנשיו יכולים להרוג עד 1000 בני טוטסי". בקשתו של דאלר להגן על המודיע ומשפחתו ולפשוט על מחסני הנשק שחשף נדחתה.