stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי החוץ של האימפריה הרוסית
1815–1917 > מלחמת קרים 1852–1856

הסיבה המיידית למלחמת קרים כללה את זכויות המיעוטים הנוצרים בארץ הקודש, שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית. צרפת קידמה את זכויותיהם של הקתולים ואילו רוסיה קידמה את זכויות הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. הסיבות ארוכות הטווח כללו את שקיעתה של האימפריה העות'מאנית וחוסר נכונותן של בריטניה וצרפת לאפשר לרוסיה להשיג שטח וכוח על חשבון העות'מאנים. המלחמה התמקדה במידה רבה בחצי האי קרים וכללה מספר רב מאוד של נפגעים, במיוחד ממחלות. עליונות בריטית-צרפתית בים הוכיחה את עצמה כמכריעה והמלחמה הסתיימה כאשר בעלות הברית השמידו את סבסטופול. רוסיה נאלצה לערוך ויתורים, אך בסופו של דבר החזירה את אותם שטחים שמסרה והמשיכה לאיים על האימפריה העות'מאנית.
במשך רוב תקופת שלטונו של ניקולאי, רוסיה נתפסה כמעצמה צבאית מרכזית, עם כוח ניכר. סוף סוף מלחמת קרים בתום שלטונו הוכיחה לעולם את מה שאיש לא הבין קודם לכן: רוסיה הייתה חלשה מבחינה צבאית, נחשלת מבחינה טכנולוגית ובלתי כשירה מבחינה ניהולית. למרות שאיפותיו הגדולות לכיוון דרום וטורקיה, רוסיה לא בנתה את רשת הרכבות שלה בכיוון זה והתקשורת הייתה גרועה. הביורוקרטיה הייתה רצופה כשלים, שחיתות וחוסר יעילות פשו בה ורוסיה לא הייתה מוכנה למלחמה. חיל הים היה חלש ונחשל טכנולוגית; הצבא, אף על פי שהיה גדול מאוד, היה טוב רק למצעדים, סבל מאי מימון מספק ומורל ירוד והיה עוד יותר מחוץ לקשר עם הטכנולוגיה העדכנית ביותר שפותחה על ידי בריטניה וצרפת. בסוף המלחמה, ההנהגה הרוסית הייתה נחושה לבצע רפורמה בצבא ובחברה. כפי שמציין פולר, "רוסיה הוכתה בחצי האי קרים, והצבא חשש כי בהכרח יוכה שוב, אלא אם כן יינקטו צעדים להתגבר על חולשתה הצבאית." חוזה פריז (1856) היה אמנת שלום שניצלה את חולשתה של רוסיה בכך שהחלישה אותה בצורה משפילה יותר. זה נתן למעצמות מערב אירופה את החובה הנומינלית להגן על הנוצרים החיים באימפריה העות'מאנית, והסיר את התפקיד הזה מרוסיה, אשר הוגדרה כמגינת הנוצרים בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה מ-1774. הסעיפים הקשים ביותר דרשו פירוז מלא של הים השחור - ברוב המתקנים הימיים החשובים ביותר של רוסיה כבר לא ניתן היה להשתמש בהם כדי לאיים או להגן. רוסיה הפכה כמעט לחסרת אונים גם בים השחור וגם בים התיכון.
1815–1917 > היחסים עם בריטניה > רוסופוביה

בין השנים 1820 עד 1907 נוצר אלמנט חדש: רוסופוביה. סנטימנט האליטה הבריטי הפך עוין יותר ויותר כלפי רוסיה, עם מידה גבוהה של חרדה לשלומה של הודו, מחשש שרוסיה תדחוף דרומה דרך אפגניסטן. בנוסף עלה החשש כי רוסיה תערער את יציבותה של מזרח אירופה על ידי התקפותיה על האימפריה העות'מאנית המקרטעת. פחד זה הפך את שאלת המזרח לסדר עדיפות גבוה. רוסיה הייתה מעוניינת במיוחד להשיג נמל מים חמים שיאפשר את הצי שלה. הוצאת גישה מהים השחור לים התיכון הייתה מטרה, שפירושה גישה דרך המיצר בשליטת העות'מאנים.
רוסיה התערבה למען היוונים האורתודוקסים במלחמת העצמאות היוונית (1821–1829); אמנת השלום בלונדון העדיפה את יוון אך הגבירה את רוסופוביה בבריטניה ובצרפת. בשנת 1851 נערכה בארמון הקריסטל בלונדון התערוכה הגדולה של עבודות התעשייה של כל העמים, כולל למעלה מ-100,000 תערוכות מארבעים מדינות. זו הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה בעולם. רוסיה ניצלה את ההזדמנות כדי להפיג את רוסופוביה הגוברת על ידי הפריכה של סטריאוטיפים של רוסיה כעריצות דיכוי נחשלות, מיליטריסטית. תערוכותיה המפוארות של מוצרי יוקרה ו"אובייקטים ד'ארט "גדולים עם מעט טכנולוגיה מתקדמת, לעומת זאת, לא שינו מעט את המוניטין שלה. בריטניה ראתה את חיל הים שלה חלש מכדי לדאוג, אך ראתה בצבא הגדול שלה איום גדול.
הלחץ הרוסי על האימפריה העות'מאנית נמשך, והותיר את בריטניה וצרפת לברית עם העות'מאנים ולדחוף נגד רוסיה במלחמת קרים (1853–1856). רוסופוביה הייתה אלמנט ביצירת תמיכה פופולרית של בריטניה וצרפת במלחמה הרחוקה. דעת עלית בבריטניה, במיוחד בקרב ליברלים, תמכה בפולנים כנגד השלטון הרוסי הקשה, לאחר 1830. ממשלת בריטניה צפתה בעצבנות בזמן שרוסיה מדכאת את המרידות בשנות ה-60 של המאה ה-20 אך סירבה להתערב.
בשנת 1874, המתיחות פחתה כאשר בנה השני של המלכה ויקטוריה התחתן עם בתו היחידה של הצאר אלכסנדר השני, ואחריו ביקור ממלכתי לבבי של הצאר. הרצון הטוב השטחי נמשך לא יותר משלוש שנים, כאשר כוחות מבניים דחפו שוב את שני העמים אל סף מלחמה.
1815–1917 > היחסים עם בריטניה > המשחק הגדול וענייני אסיה

היריבות בין בריטניה לרוסיה גדלה בהתמדה מעל מרכז אסיה במשחק הגדול בסוף המאה ה-19. רוסיה רצתה נמלי מים חמים על האוקיינוס ההודי ואילו בריטניה רצתה למנוע מכוחות רוסים להגיע לפלישה פוטנציאלית להודו. בשנת 1885 סיפחה רוסיה חלק מאפגניסטן בתקרית פנחידה, שגרמה להפחדת מלחמה. עם זאת שר החוץ של רוסיה ניקולאי גירס ושגרירו בלונדון הברון דה סטאל קבעו הסכם בשנת 1887 שהקים אזור חיץ במרכז אסיה. בכך זכתה הדיפלומטיה הרוסית בקבלת בריטניה למורת רוח כלפי התפשטותה. פרס הייתה גם זירת מתח, והיא חולקה לתחומי השפעה ללא לוחמה.
רוסיה הלכה בעקבותיהם של המעצמות הגדולות בשליחת כוח כיבוש להגנה על נתינים בינלאומיים בסין במהלך מרד הבוקסר (1899–1901).
1815–1917 > מדיניות שלווה

הדיפלומט ניקולאי גירס, נצר למשפחה עשירה וחזקה ממוצא סקנדינבי, כיהן כשר החוץ, 1882–1895, בתקופת שלטונו של אלכסנדר השלישי. הוא היה אחד האדריכלים של הברית הצרפתית-רוסית משנת 1891, שהורחבה מאוחר יותר לכדי המשולש המשולש בתוספת בריטניה. הברית ההיא הוציאה את צרפת מבידוד דיפלומטי והעבירה את רוסיה מהמסלול הגרמני לקואליציה עם צרפת, שנתמכה מאוד בסיוע כספי צרפתי למודרניזציה הכלכלית של רוסיה. הצאר אלכסנדר תפס קרדיט על מדיניות שלווה, אך על פי מרגרט מקסוול, היסטוריונים העריכו את הצלחתו בדיפלומטיה שהציגה התנחלויות, חוזים ומוסכמות רבים. הסכמים אלה הגדירו את גבולות רוסיה והחזירו את שיווי המשקל למצבים בלתי יציבים בצורה מסוכנת. הוא תמך בוועדות בינלאומיות רבות ויצא למשימות רצון טוב רבות, במהלכן הדגיש שוב ושוב את כוונותיה הרוסיות של רוסיה. הצלחתו הדרמטית ביותר הגיעה בשנת 1885, והסדיר מתיחות ארוכת שנים עם בריטניה הגדולה, שחששה שההתרחבות הרוסית לדרום תהווה איום על הודו. ג'ירס הצליח בדרך כלל לרסן את נטיותיו התוקפניות של הצאר אלכסנדר השלישי, ושכנע אותו שעצם שרידותה של מערכת הצאר תלויה בהימנעות ממלחמות גדולות. עם תובנה עמוקה על הלכי הרוח והשקפותיו של הצאר, גירס עיצב בדרך כלל את ההחלטות הסופיות על ידי תמרון עיתונאים, שרים ואפילו הזרינה, כמו גם שגרירים משלו. תחת ג'יירס ואלכסנדר רוסיה לא נלחמה במלחמות גדולות.
1815–1917 > המלחמה עם יפן על קוריאה, 1904–1905

מלחמת רוסיה-יפן (1904–1905) נלחמה בגלל שאיפות יריבות במנצ'וריה ובקוריאה. רוב המשקיפים הבינלאומיים ציפו שרוסיה תנצח בקלות את יפן המתרוממת - ונדהמה כאשר יפן טבעה את הצי הרוסי הראשי וניצחה במלחמה, וסימנה את הניצחון הגדול הגדול באסיה על מעצמה אירופית מודרנית. רוסיה חיפשה נמל מים חמים על האוקיינוס השקט לצורך הצי ההולך וגדל שלה, ולהרחבת הסחר הימי. ולדיווסטוק פעל רק במהלך הקיץ, ואילו פורט ארתור, בסיס ימי במחוז ליאודונג שהושכר לרוסיה על ידי סין, פעל בכל השנה. מאז תום המלחמה הסינית-יפנית הראשונה בשנת 1895, המשא ומתן בין רוסיה ליפן לא הלך לשום מקום. יפן דאגה מהצעדה הארוכה של רוסיה מזרחה דרך סיביר ומרכז אסיה, והציעה להכיר בדומיננטיות הרוסית במנצ'וריה בתמורה להכרה בקוריאה כנמצאת בתחום ההשפעה היפני. טוקיו שמה ערך גבוה הרבה יותר לקוריאה מאשר סנט פטרסבורג, אך רוסיה דרשה מקוריאה מצפון לקבילה ה-39 להפוך לאזור חיץ נייטרלי בין רוסיה ליפן. בעוד שמקבלי ההחלטות הרוסים היו מבולבלים, יפן עבדה לבודד אותם דיפלומטית, במיוחד על ידי החתמת הברית האנגלית-יפנית בשנת 1902, (אף על פי שהיא לא חייבה את בריטניה להיכנס למלחמה. לאחר קריסת המשא ומתן בשנת 1904, חיל הים היפני פתח בלחימה על ידי תקיפת הצי המזרחי הרוסי בפורט ארתור בהתקפת פתע. רוסיה ספגה תבוסות רבות אך הצאר ניקולאי השני היה משוכנע שרוסיה תנצח בסופו של דבר ולכן סירב להתיישב. הקרב המכריע הגיע במאי 1905 בקרב צושימה, כאשר צי הקרב הרוסי הראשי, לאחר שהפליג ברחבי העולם, הגיע סוף סוף מחוץ לקוריאה והוטבע תוך מספר שעות. השלום הגיע עם חוזה פורטסמות ' בתיווכו של הנשיא האמריקני תיאודור רוזוולט . זה היה יתרון מאוד ליפן ושינה את מאזן הכוחות במזרח אסיה.
בריטניה נותרה נייטרלית למהדרין, כפי שמותר באמנה עם יפן. עם זאת, היה מבהיל מלחמה קצר באוקטובר 1905, כאשר צי הקרב הרוסי עמד להילחם ביפן העסיק בטעות מספר ספינות דיג בריטיות בים הצפוני. אי ההבנה נפתרה במהירות.
לא זו בלבד שרוסיה הושפלה על ידי תבוסתה בידי כוח מזרחי, אלא שררה תסיסה עצומה בבית, שאופיינה על ידי המהפכה של 1905 . התגובה בעניינים בינלאומיים הגיעה עם שתי אמנות בשנת 1907 עם יפן ובריטניה. ההסדר עם יפן אפשר לשמור על דרום מנצ'וריה כתחום העניין היפני, וקוריאה הייתה בשליטה יפנית לחלוטין - היא סופחה רשמית בשנת 1910. בתמורה קיבלה רוסיה את השליטה בצפון מנצ'וריה. העיר חרבין הפכה למרכז רכבות ומנהלי מרכזי. מתנחלים רוסים עברו להתגורר, הוקם סחר ונפתחו נכסי כרייה. האמנה עם יפן העניקה לרוסיה גם יד חופשית במונגוליה החיצונית, אם כי היא נותרה בבעלות סינית.
האמנה האנגלו-רוסית בשנת 1907 סיימה את היריבות ארוכת השנים במרכז אסיה, ואז אפשרה לשתי המדינות להתעלות על הגרמנים, שאיימו לחבר את ברלין בבגדאד באמצעות מסילה חדשה שתיישר ככל הנראה את האימפריה הטורקית עם בריטניה. זה סיים את הסכסוך סביב פרס, כאשר בריטניה הבטיחה להישאר מחוץ למחצית הצפונית, ואילו רוסיה הכירה בדרום פרס כחלק מתחום ההשפעה הבריטי. רוסיה גם הבטיחה להישאר מחוץ לטיבט ואפגניסטן. בתמורה לונדון האריכה הלוואות ותמיכה פוליטית מסוימת.
הגישה במלחמת העולם הראשונה > בעלות הברית, 1907–1917

הדיפלומטיה נעשתה עדינה בתחילת המאה ה-20. רוסיה הייתה מוטרדת מה- Entente Cordiale בין בריטניה לצרפת שנחתמה ב־1904. לרוסיה וצרפת כבר היה הסכם הגנה הדדי לפיו צרפת מחויבת לאיים על אנגליה במתקפה אם בריטניה תכריז מלחמה על רוסיה, ואילו רוסיה תרכז יותר מ-300,000 חיילים בגבול אפגניסטן לפלישה להודו במקרה שאנגליה תקף את צרפת. הפתרון היה הכנסת רוסיה לברית הבריטית-צרפתית. האנטו האנגלי-רוסי והוועידה האנגלו-רוסית משנת 1907 הפכו את שתי המדינות לחלק מהאנטנט המשולש .
רוסיה ויפן פיתחו יחסי ידידות לאחר סיום מלחמתם. פיתוח ברית צבאית לא רשמית התאפשר מכיוון שבריטניה, שהייתה לה ברית צבאית עם יפן, התנכרה יותר ויותר לגרמניה, והתקרבה יותר ויותר לרוסיה. בריטניה ורוסיה פתרו את קשייהם הבולטים עד 1907. בנוסף ליפן ולרוסיה היה אינטרס עז בפיתוח מסילות ברזל במנצ'וריה ובסין. כתוצאה מכך היה ליפן קל להצטרף לרוסיה, צרפת ובריטניה כבת ברית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. יפן השיגה רווחים משמעותיים במלחמה ותפסה רבות מהמושבות הגרמניות באוקיינוס השקט ובסין, ובמקביל ניסתה להפחית את סין עצמה למעמד של בובות.
גורם חדש יחסית שהשפיע על מדיניות רוסיה היה צמיחת הרוח הפאן-סלאבית שזיהתה את חובתה של רוסיה כלפי כל העמים דוברי הסלאבית, במיוחד אלה שהם אורתודוקסים בדת. הצמיחה של הדחף הזה הסיטה את תשומת הלב מהאימפריה העות'מאנית, ולעבר האיום שנשקף לעם הסלאבי מצד האימפריה האוסטרו-הונגרית. סרביה זיהתה את עצמה כאלופת האידיאל הפאן-סלאבי; אוסטריה נשבעה להשמיד את סרביה מסיבה זו בשנת 1914. היסטוריונים ממשיכים לדון באיזו אחריות חלקה רוסיה למלחמה בגלל תמיכתה האוטומטית בסרביה כשהייתה מותקפת על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית במשבר יולי. בראיית מיעוט, שון מקמיקין טוען ב"מקורות הרוסים של מלחמת העולם הראשונה" (2011) כי לרוסים הייתה האשמה הגדולה ביותר, ומטרתם הייתה התרחבות קיסרית במזרח התיכון.
ראו גם

המשחק הגדול (1813–1917), תחרות עם בריטניה על השליטה במרכז אסיה
לקריאה נוספת

Adams, Michael. Napoleon and Russia (2006).
Boeckh, Katrin. "The Rebirth of Pan-Slavism in the Russian Empire, 1912–13." in Katrin Boeckh and Sabine Rutar, eds. The Balkan Wars from Contemporary Perception to Historic Memory (2016) pp. 105–137.
Davies, Brian L. "The Development of Russian Military Power 1453–1815." in Jeremy Black, ed., European Warfare 1453–1815 (Macmillan Education UK, 1999) pp. 145–179.
Fuller, William C. Strategy and Power in Russia 1600–1914 (1998); excerpts; military strategy
Esthus, Raymond A. "Nicholas II and the Russo-Japanese War." Russian Review 40.4 (1981): 396–411. online
Gatrell, Peter. "Tsarist Russia at War: The View from Above, 1914 – February 1917." Journal of Modern History 87#3 (2015): 668–700.
Kennan, George F. The fateful alliance: France, Russia, and the coming of the First World War (1984), focus on the early 1890s Online free to borrow
Lieven, Dominic. Empire: The Russian empire and its rivals (Yale UP, 2002), comparisons with British, Habsburg & Ottoman empires.excerpt
Lieven, D.C.B. Russia and the Origins of the First World War (1983).
Lieven, Dominic. Russia Against Napoleon: The True Story of the Campaigns of War and Peace (2011).
McMeekin, Sean. The Russian Origins of the First World War (2011).
Neumann, Iver B. "Russia as a great power, 1815–2007." Journal of International Relations and Development 11#2 (2008): 128–151. online
Olson, Gust, and Aleksei I. Miller. "Between Local and Inter-Imperial: Russian Imperial History in Search of Scope and Paradigm." Kritika: Explorations in Russian and Eurasian History (2004) 5#1 pp: 7–26.
Palmer, A. W. "Lord Salisbury's Approach to Russia, 1898." Oxford Slavonic Papers 6 (1955): 102–14.
Saul, Norman E. Distant Friends: The United States and Russia, 1763-1867 (1991)
Saul, Norman E. Concord and Conflict: The United States and Russia, 1867-1914 (1996)
Saul, Norman E. War and Revolution: The United States and Russia, 1914-1921 (2001)
Stolberg, Eva-Maria. (2004) "The Siberian Frontier and Russia's Position in World History," Review: A Journal of the Fernand Braudel Center 27#3 pp 243–267
Wells, David and Sandra Wilson. The Russo-Japanese War in Cultural Perspective, 1904-05 (1999)
אדם סקוט (שחקן)

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1973 (בן 51) סנטה קרוז, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Adam Paul Scott 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  שחקן   במאי   תסריטאי   מפיק   קומיקאי
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1993) 
 בת זוג:  נעמי סקוט (מ-2005)
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם פול סקוט (באנגלית: Adam Paul Scott; נולד ב-3 באפריל 1973) הוא שחקן, קומיקאי, מפיק קולנוע וטלוויזיה ויוצר פודקאסטים אמריקאי ממוצא יהודי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידיו כבן ואייט (אנ') בסדרה "מחלקת גנים ונוף", כאד מקנזי בסדרה "שקרים קטנים גדולים" מבית HBO, וכמארק סקאוט בסדרה "ניתוק" של אפל TV פלוס.
ביוגרפיה

סקוט נולד בסנטה קרוז, קליפורניה, הצעיר משלושה ילדים של אן סקוט (לבית קווארטרורו) וסימון דאגלס סקוט; שניהם מורים בגמלאות. הוא ממוצא סיציליאני, מצד אימו. יש לו שני אחים גדולים, שאנון ודייוויד.
למד בבית הספר התיכון הארבור ולאחר מכן באקדמיה האמריקנית לאמנויות הבמה בפסדינה, קליפורניה.
קריירה

בין 2009 ו-2010 הוא הופיע בסדרה "אנשי המסיבות". תפקיד זה זיכה אותו במועמדות לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה לשנת 2009 של מגזין אנטרטיינמנט ויקלי.
בשנת 2010 הופיע בסרט "The Vicious Kind", והיה מועמד עליו לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר. עוד בשנת 2010, סקוט הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה עטורת השבחים של NBC, "מחלקת גנים ונוף", בתור בן ואייט, מבקר מדינה המגיע לעיר הבדיונית פאוני שבאינדיאנה כדי לאמוד את כספי העיר. הוא הופיע כשחקן אורח יחד עם  רוב לאו בעונה השנייה של הסדרה לפני שהפך לדמות מרכזית עד לסוף הסדרה. העונה השביעית והאחרונה של הסדרה הסתיימה בפברואר 2015.
סקוט הופיע בסדרה של Adult Swim "האירוע הגדול בהיסטוריה של הטלוויזיה", אותה גם יצר והפיק.
ב-2011 כיכב בסרט "חברים עם ילדים", שהיה להיט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-2011. לצידו כיכבה ג'ניפר וסטפלדט, וצוות השחקנין כלל את מאיה רודולף, קריסטן ויג, כריס או'דאוד, אדוארד ברנס, מייגן פוקס וג'ון האם.
בשנת 2017 החל לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי עבור רשת HBO, ומבוססת על הרומן באותו השם מאת הסופרת ליאן מוריארטי.
בשנת 2022 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה ״ניתוק״ מבית אפל TV, בבימויו של בן סטילר.
קריירה > שידורי פודקאסט

סקוט מנחה יחד עם סקוט אקרמן את הפודקאסט "U Talkin' U2 To Me?". התוכנית מוצגת בתחילת כל פרק כ"תקציר המקיף והאנציקלופדי של כל מה שקשור ל-U2", אך הדיון לרוב גולש גם לנושאים אחרים. בשנת 2015, סקוט וסקוט אירחו את חברי להקת U2 בתוכנית. סקוט השתתף גם כאורח בפודקאסטים רבים כגון "Comedy Bang! Bang!"‏, "How Did This Get Made?" ו-"Kevin Pollak's Chat Show".
חיים אישיים

ב-2005 התחתן עם נעמי סבלן. לזוג שני ילדים.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Cityscrapes: Los Angeles | ג'ו |  |
| 1996 | מעורר השאול 4: תורשה | ז'אק |  |
| 1996 | כבודו האבוד של פרנקי | חדרן |  |
| 1996 | מסע בין כוכבים: המפגש | קצין ניווט |  |
| 1997 | Dinner and Driving | לארי |  |
| 1998 | ילדה | סקוט |  |
| 1998 | The Lesser Evil | ג'ורג' בצעירותו |  |
| 1998 | Hairshirt | מעריץ |  |
| 1999 | Winding Roads | בריאן קלה'ון |  |
| 2001 | Seven and a Match | פיטר |  |
| 2002 | Ronnie | רוני שוואן |  |
| 2002 | זהות שאולה | סגן טרנס אמברי |  |
| 2003 | Two Days | סטו |  |
| 2004 | מהיר ללא גבולות | סוכן ה-FBI מקפרסון |  |
| 2004 | Off the Lip | דייוויד |  |
| 2004 | הטייס | ג'וני מאייר |  |
| 2005 | מטאדור | פיל גאריסון |  |
| 2005 | חותנת בהפרעה | רמי |  |
| 2006 | בית ספר לאומנות | מרווין באשמילר |  |
| 2006 | עד השלג הראשון | טום מוריליין |  |
| 2006 | Who Loves the Sun | דניאל בלום |  |
| 2006 | The Return | קורט |  |
| 2007 | הדייט שתקע אותי | האח סמואל |  |
| 2008 | באק האוורד הגדול | אלן ברקמן |  |
| 2008 | אוגוסט | ג'ושוע סטרלינג |  |
| 2008 | Corporate Affairs | ג'ק |  |
| 2008 | אחים חורגים | דרק האף |  |
| 2008 | יפהפייה, עדיין | מייק מאלון |  |
| 2009 | The Vicious Kind | קיילב סינקלר | מועמד – פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר |
| 2009 | Passenger Side | מייקל בראון | גם מפיק בפועל |
| 2010 | מבצע: סוף המשחק | מג'ישן |  |
| 2010 | שנה מעוברת | ג'רמי סלואן |  |
| 2010 | פיראנה 3D | נובאק ראדזינסקי |  |
| 2011 | אחינו האידיוט | ג'רמי הורן |  |
| 2011 | חברים עם ילדים | ג'ייסון פריימן |  |
| 2012 | הרווקה | קלייד גודארד |  |
| 2012 | See Girl Run | ג'ייסון |  |
| 2012 | אימא מלווה | אנדרו מרגוליס ג'וניור |  |
| 2013 | ילדים בוגרים של גירושין | קרטר | גם מפיק בפועל |
| 2013 | חייו הסודיים של וולטר מיטי | טד הנדריקס |  |
| 2014 | באים ביחד | מהנדס קול |  |
| 2015 | נשארים ללילה | אלכס | גם מפיק בפועל |
| 2015 | לשכב עם אחרים | ד"ר מתיו סובצ'יק |  |
| 2015 | בדרך לג'קוזי עוצרים בזמן | אדם ייטס ג'וניור |  |
| 2015 | חוקי הפשע | רוברט פיצפטריק |  |
| 2015 | קרמפוס | טום אנג'ל |  |
| 2016 | אנשים אחרים |   | מפיק |
| 2016 | My Blind Brother | רובי |  |
| 2017 | אמהות בהפרעה | טום | גם מפיק בפועל |
| 2017 | חי בסרט | עצמו |  |
| 2017 | האישה השנואה ביותר באמריקה | ג'ק פרגוסון |  |
| 2017 | פרח | וויל ג'ורדן |  |
| 2017 | שטן קטן | גארי בלום |  |
| 2019 | בין שני שרכים: הסרט | עצמו |  |
| 2024 | מאדאם ווב | בן פארקר (אנ') |  |
| 2025 | הקוף | קפטן פיטי שלבורן |  |
| יפורסם בהמשך | Ghostwriter | ג'יימס |  |
| יפורסם בהמשך | The Saviors |  |  |
הערות שוליים

↑  Adam Scott’s surprising link to Judaism and role in 'Severance', The Jerusalem Post | JPost.com, ‏2025-01-16 (באנגלית)
↑  Adam Scott’s hidden Jewish heritage and his star role in 'Severance', Ground News, ‏2025-02-26 (באנגלית)
↑  Adam Scott, IMDb
↑  "Adam Scott Parties Down With Quinoa, Eats a Pan of Rice Krispie Treats". bonappetit.com. נבדק ב-1 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sepinwall, Alan (2010-03-05). "'Parks and Recreation' lands 'Party Down' star Adam Scott". The Star Ledger.
↑  "U Talkin' U2 To Me?". earwolf.com. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Adam Scott". earwolf.com. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Naomi Scott, IMDb
↑  Matt Grobar, Greg Kinnear, Kate Berlant, Nazanin Boniadi, Ron Perlman & Colleen Camp Join Darkly Comedic Thriller ‘The Saviors’, Deadline, ‏2024-12-19 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5045346  BnF: cb16517483c (data)  GND: 1075649226  ISNI: 0000 0001 2023 6270  LCCN: no2004034951  MusicBrainz: 4cbdf270-d269-4029-ba3e-45f3b5919d9a  NKC: xx0205095  NTA: 329223402  SNAC: w6c404h0  SUDOC: 152635017  VIAF: 34164347   WorldCat (עם VIAF): 34164347 
אדם סקוט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, 2011
ט"ז בסיוון

ט"ז בסיוון הוא היום השישה עשר בחודש התשיעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השישה עשר בחודש השלישי 
למניין החודשים מניסן. ט"ז בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
חגים ואירועים החלים ביום זה

על פי מגילת תענית, ביום זה וביום שלפניו מציינים את יציאתם של הגוים מבית שאן ועמק יזרעאל בתקופת החשמונאים.
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'ת"ש – מלחמת העולם השנייה: צרפת נכנעת לגרמניה לאחר שישה שבועות של לחימה
נולדו

ה'תרס"ח – חיים לייב פקריס, מחלוצי המחשוב בישראל (נפטר ב-ה'תשנ"ג)
ה'תרפ"ז – יעקב חודורוב, כדורגלן ישראלי (נפטר ב-ה'תשס"ז)
ה'תרפ"ח – ד"ר רות וסטהיימר, סקסולוגית
ה'תש"ה – ענת מאור, חברת הכנסת מטעם מרצ
ה'תשי"ב – עוזי חיטמן, מוזיקאי ישראלי (נפטר ב-ה'תשס"ה)
ה'תש"ל – אורן סמדג'ה, ג'ודוקא ישראלי
ה'תשמ"ב – אניה בוקשטיין, שחקנית, זמרת, דוגמנית ומדבבת ישראלית
נפטרו

ה'תר"ו – חיים מיכל, ביבליוגרף וביבליופיל (נולד ב-ה'תקנ"ב)
ה'תרי"ג – רבי משה נחמיה הכהן רבה של דווארט (כיום ורטה (פולין)) (נולד ב-ה'תק"נ)
ה'תרכ"ח – רבי מרדכי מנחם מנדל קאליש מוורקא, נודע בכינוי האדמו"ר הצעיר מוורקא (נולד ב-ה'תקע"ט)
ה'תש"ד – רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפרט, מייסד חסידות ראצפרט, נספה בשואה (נולד ב-ה'תרכ"ב)
ה'תשכ"ג – חיים בוגר (בוגרשוב), פעיל ציוני, מייסד הגימנסיה העברית הרצליה וחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים (נולד ב-ה'תרל"ו)
ה'תשס"ד – הרב גדליה נדל, מרבני חוג חזון איש (נולד ב-ה'תרפ"ג)
ה'תשע"ח – הרב זמרוני ציק, משפיע, מנהל בית חב"ד בבת ים ועורך עלון "שיחת הגאולה"
ט"ו בסיוון – י"ז בסיוון
סיוון
האגן האדריאטי

עומק של הים האדריאטי
האגן האדריאטי הוא אגן אוקייני מתחת לים האדריאטי. העומק הממוצע בים האדריאטי הוא 252.5 מטר, והעומק המרבי שלו הוא 1,233 מטרים; עם זאת, צפון אגן הים האדריאטי כמעט ולא עובר את עומק 100 מטר.
מרחב

האגן האדריאטי הצפוני, המשתרע בין ונציה לטריאסטה לכיוון קו המחבר בין אנקונה וזאדאר, הוא בעומק של 15 מטר בלבד בקצה הצפוני-מערבי; ומעמיק בהדרגה בכיוון דרום-מזרח. זהו המדף היבשתי הים תיכוני הגדול ביותר, והוא בו-זמנית ים בין-יבשתי ואתר נביעת מים תחתית. אמצע האגן האדריאטי הוא דרומי לקו אנקונה–זאדאר, והוא כולל את בור אמצע האגן האדריאטי שעומקו 270-מטר. בהמשך בצד דרום, קרקעית הים עולה 780 מטרים ויוצרת את מפתן אוטרנטו על גבול הים היוני.
האגן האדריאטי הדרומי דומה במובנים רבים לים היוני הצפוני לו, אליו הוא מחובר.
הערות שוליים

↑  Cushman-Roisin, Gačić & Poulain 2001, p. 122.
↑  Bombace 1992, pp. 379–382.
הרולד סאקאטה

| --- | --- |

הרולד סאקאטה
 לידה:  1 ביולי 1920 הונולולו שבהוואי
 פטירה:  29 ביולי 1982 (בגיל 62) הונולולו, ארצות הברית 
 שם במה:  טוש טוגו
 משקל:  81 קילוגרם
 גובה:  1.75 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  1949 – בערך 1975
 
טושיוקי "הרולד" סאקאטה (באנגלית: Toshiyuki "Harold" Sakata; ‏ 1 ביולי 1920 – 29 ביולי 1982) היה מתאבק מקצועי אמריקאי ושחקן קולנוע שתפקידו המפורסם ביותר הוא הרשע "אודג'וב" (Oddjob) בסרט ג'יימס בונד "גולדפינגר".
קריירה

טושיוקי סאקאטה נולד בהונולולו שבהוואי, למשפחה ממוצא יפני. כשהוא עבר לארצות הברית הוא אימץ לעצמו את השם המערבי יותר "הרולד". בהיותו בן שמונה עשרה, הוא שקל 51 קילו והיה בגובה 1.73 מטר. היות שרצה "להיראות טוב כמו החבר'ה האחרים", הוא החל להרים משקולות. הוא השקיע זמן ניכר מצעירותו בהרמת משקולות וזכה במדליית כסף מטעם ארצות הברית באולימפיאדת לונדון (1948) בלונדון, בהרימו משקל כולל של 410 קילוגרמים בקטגוריית המשקל הכבד. הוא גם עסק בהיאבקות מקצוענית תחת השם טוש טוגו (Tosh Togo) החל מראשית שנות החמישים לתחילת שנות השישים, ונהיה אלוף נבחרת ההיאבקות הקנדית.
מפיקי בונד הארי זלצמן ואלברט ברוקולי הבחינו בסאקאטה בשל מבנהו המוצק – הוא היה בגובה 1.75 ושקל 129 קילוגרם – שבנוסף למבטו המפחיד, הפך אותו לבחירה המושלמת לתפקיד אודג'וב, מתאגרף עבר אחר, מילטון רייד (Milton Reid) עבר מבחן בד לתפקיד.
ב-1964 הזמין רייד את סאקאטה לתחרות היאבקות והתפקיד יינתן למנצח. אולם מאחר שרייד היה בד"ר נו ודמותו נהרגה, המפיקים החליטו לבחור בסאקאטה ותחרות ההיאבקות לא התקיימה.
כאודג'וב, הוא היה שומר ראשו של הגיבור הרשע אוריק גולדפינגר וכובע הברזל החד שלו הפך למפורסם ולסימן מסחרי של הסדרה שנהפך לפרודיה.
הוא שיחק במספר סרטים אחרים בתפקידים דומים והוסיף את "אודג'וב" כשם האמצעי הלא-פורמלי שלו (הוא השתתף בסרט The Happy Hooker Goes to Washington, וברשימת הקרדיטים הופיע שמו כהרולד "אודג'וב" סאקאטה).
בזמן שצילם את סצנת מותו של אודג'וב, ידו נכוותה קשות, אולם הוא השאיר אותה במקום עד ששמע את הבמאי גאי המילטון אומר "קאט".
במשך הזמן מיומנויות המשחק של סאקאטה השתפרו. הוא כיכב לצד ויליאם שאטנר בסרט Impulse, שבו הוא מגלם את דמותו של קרטה פיט. הוא גם הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה "האי של גיליגן" בתור הביריון של רורי קלהון (Rory Calhoun) ב-1971, סאקאטה הופיע בקביעות בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים Sarge, בה כיכב ג'ורג' קנדי.
הוא גם הופיע בפרסומות טלוויזיה לסירופ נגד שיעול פורמולה 44 של חברת Vicks בשנות השבעים. בפרסומת נראה סאקאטה הורס את ביתו ומפחיד את משפחתו ככל שהתקפי השיעול שלו הלכו והחמירו. הפרסומת הראתה שכף של פורמולה 4 תשקיט גם את השיעול החמור ביותר. בסיום הפרסומת הבית מבולגן אבל כולם קדים זה לזה באדיבות ובשלווה.
הוא הופיע גם בתוכנית Tonight Show בה עשה פרודיה על הפרסומת כשהרס את אתר ההסרטה של ג'וני קרסון.
סאקטה הלך לעולמו מסרטן בהונולולו שבהוואי.
הערות שוליים

↑  ג'וסף סוינט, "הרולד סאקאטה: מרים משקולות אולימפי ומתאבק מקצועי", ejmas.com, אפריל 2001
↑  "ד"ר נו - הצגת הרשעים בסרט ג'יימס בונד", cedmagic.com
↑  "כובעו של אודג'וב", חדשות BBC‏ 17 בספטמבר 1998
1 2  Fin Martin and Antohy Evans (August 2003). "Know their Roles". Power Slam Magazine (Lancaster, Lancashire, England: SW Publishing LTD): pp. 26&nadsh;31. 109.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1634421  LCCN: no2013068969  SUDOC: 248989391  VIAF: 304035006   WorldCat (עם VIAF): 304035006