stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שש פעמים
פרסים

בספטמבר 2012 השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, ספרד וזכה בו בפרס בקטגוריית "מבט אחר".
השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-28, אשר נערך באוקטובר 2012, וזכה בו בשלושה פרסים: לבמאי יונתן גורפינקל לסרט הביכורים העלילתי, לתסריטאית רונה סגל ולשחקנית סיון לוי.
הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק, שנפתח ב-17 באפריל 2013. ואחר כך נרכש להפצה בארצות הברית.
סיון לוי זכתה בפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הטובה של השנה על משחקה בסרט בטקס פרסי אופיר שהתקיים ב-28 בספטמבר 2013.
רונה סגל וסיון לוי זכו בפרס פורום המבקרים לשנת 2013.
סיון לוי זכתה בפרס לשחקנית הטובה ביותר ב-Tallinn Black Nights Film Festival באסטוניה.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, הסרט "שש פעמים" התקבל לפסטיבל סן סבסטיאן, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2012
↑   נירית אנדרמן, הסרט “שש פעמים” יתחרה בפסטיבל טרייבקה בניו יורק, באתר הארץ, 6 במרץ 2013
↑  נירית אנדרמן, הסרט הישראלי "שש פעמים" נרכש להפצה בארה"ב, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2013
↑  אור סיגולי, עכבר העיר, פרסי אופיר: רצף זכיות מרשים, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2013
↑  פורום המבקרים: "הזאב הרע" - סרט השנה, באתר ynet, 8 בדצמבר 2013
תורקוזאורוס

| תורקוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון – תחילת פלאוקן 70.6–61.6 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: תנינאים
סוג:: תורקוזאורוס
מינים
 Thoracosaurus neocesariensis  Thoracosaurus isorhynchus  Thoracosaurus scanicus
שם מדעי
 Thoracosaurus ‏ליידי, 1852

תורקוזאורוס (שם מדעי: Thoracosaurus) הוא סוג של זוחל נכחד שהתקיים במימי אמריקה הצפונית בין הקרטיקון לתחילת הפלאוקן לפני 70.6 עד 61.6 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1852 בידי ג'וזף ליידי ונכללים בו 3 מינים, בעוד אחרים שהוגדרו מבוטלים מספק כיום.
בעבר הגדירו את התורקוזאורוס כדמוי-תנינאי מהלך שאינו השתייך לסדרת התנינאים, אך לאחר מחקרים מורפולוגיים וגנטיים של ריצוף DNA מראים שהוא קרובם של הגוויאליים ובעיקר של המין גוויאל חקיין ומשויך לקבוצה Gavialoidea, קרוב בעיקר לקנתיסוכוס.
כיום ידועים 3 מינים של התנין, ביניהם הגדול ביותר Thoracosaurus scanicus, עם גולגולת צרה באורך 55 ס"מ, אשר הגיע לאורך של 4.4 מטרים והיה כנראה טורף-על, בעל התמחות בדגים.
שלושת הצבעים: לבן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  קשישטוף קישלובסקי
 הופק בידי:  מרין קרמיץ 
 תסריט:  קשישטוף קישלובסקי, אדוארד קלוסינסקי, אדוארד זברובסקי, אניישקה הולנד, קז'ישטוף פיסייביץ', Marcin Latałło 
 עריכה:  Urszula Lesiak 
 שחקנים ראשיים:  זביגניב זמחובסקי ז'ולי דלפי Zdzisław Rychter Jan Mayzel Jerzy Dominik Maria Robaszkiewicz Małgorzata Kaczmarska Bartłomiej Topa Aleksander Kalinowski Wojciech Paszkowski פלורנס פרנל Krystyna Bigelmajer Piotr Zelt Joanna Ładyńska Małgorzata Prażmowska Teresa Budzisz-Krzyzanowska Marzena Trybała Barbara Dziekan ז'ולייט בינוש Cezary Harasimowicz Aleksander Bardini Janusz Gajos ג'רזי שטהר Andrzej Precigs Grzegorz Warchoł Jerzy Trela Francis Coffinet Jerzy Nowak פיוטר מכאליקה Cezary Pazura Philippe Morier-Genoud גרז'ינה סאפולובסקה 
 מוזיקה:  זביגנייב פרייזנר
 צילום:  אדוארד קלוסינסקי
 מדינה:  צרפת, פולין, שווייץ 
 חברת הפקה:  France 3, Canal+ 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בינואר 1994 
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית-פולנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט אמנותי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   white
 סרט קודם:  שלושת הצבעים: כחול 
 סרט הבא:  שלושת הצבעים: אדום 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושת הצבעים: לבן (בצרפתית: Trois couleurs: Blanc) הוא סרט משנת 1994 בבימויו של קשישטוף קישלובסקי. זהו הסרט השני בטרילוגיית שלושת הצבעים (אנ'), יחד עם שלושת הצבעים: כחול ושלושת הצבעים: אדום.
קישלובסקי זכה על הסרט בפרס "דוב הכסף" לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ברלין.
עלילת הסרט

הסרט מספר את סיפורו של קרול (זביגנייב זמחובסקי), ספר נשים פולני, אשר אשתו דומיניק (ז'ולי דלפי) מתגרשת ממנו בצרפת. הוא רוצה לחזור אליה, אך היא מתנכרת אליו. הוא חוזר לפולין ומתעשר. בתחבולה מתוחכמת הוא גורם לדומיניק לשוב לפולין, ומביא למאסרה.
שיקום הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים

במהלך מלחמת ששת הימים הוכה צבא מצרים פיזית ומוראלית באופן קשה. ההנהגה המצרית שהייתה המומה מתוצאות המלחמה, חששה מעימות נוסף מול צה"ל ופנתה מיד לאחר המלחמה לברית המועצות בבקשה לסיוע דחוף ברכש אמצעי לחימה, סיוע כלכלי ובליווי הליכי השיקום. המאמץ המצרי האדיר והנכונות של הסובייטים לסייע איפשרו את החזרת הפסדי חיל האוויר המצרי כבר בדצמבר 1967, חצי שנה בלבד לאחר המלחמה ואת הפסדי כוחות היבשה במהלך שנת 1968.
רקע

צבא מצרים שאותו טיפח הנשיא גמאל עבד אל נאצר, והיה מושא לגאווה לעם המצרי, ספג אבדות כבדות והושפל במלחמת ששת הימים. כבר ביומה הראשון של המלחמה הושמד רוב חיל האוויר המצרי במבצע מוקד ושדות התעופה הצבאיים המצריים החשובים הושבתו. עד סוף המלחמה איבדו המצרים כ־85% ממטוסיהם (רובם בעודם על הקרקע). כוחות היבשה המצריים הגדולים שנפרשו בחצי האי סיני בתקופת ההמתנה הובסו בסדרה של קרבות בזק והוכו גם על ידי חיל האוויר הישראלי שנהנה משליטה אווירית מוחלטת בכל זירות הלחימה. לאחר שנשברו היחידות המצריות הקרקעיות בקרבות, החלה מנוסה המונית בלתי מאורגנת של חיילים מצריים מערבה לעבר תעלת סואץ כשהם משאירים אחריהם את ציודם. לאחר הפסקת האש הדיח נשיא מצרים את הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-חכים עאמר ועימו את הקצונה הבכירה של הצבא. במצרים הפגועה שלאחר המלחמה עלה החשש שישראל תנצל את חולשתה של מצרים ותצלח את התעלה מערבה לעומק מצרים. לפיכך קם צורך דחוף לשקם את הצבא המצרי.
שיקום הצבא המצרי

בסמוך לאחר המלחמה פנה נאצר לברית המועצות בבקשה לסיוע דחוף בשיקום הצבא. הסובייטים, ששאפו להרחיב את השפעתם במזרח התיכון ודחיקת ההשפעה של המערב, ראו בתבוסה המצרית הזדמנות והביעו נכונות רבה בשיקום הצבא והכלכלה המצרית. כשבועיים לאחר המלחמה, ב-20 ביוני 1967 הגיע למצרים הנשיא הסובייטי פודגורני בעצמו כשהוא מלווה בסגן שר ההגנה המרשל מאטוויי זכארוב וצוות של 91 יועצים.
הסובייטים קיימו סדרה של פגישות עם עמיתיהם המצרים ובקשו ללמוד את צורכיהם.
ב-22 ביוני התקיימה ישיבה בראשות המרשל זכרוב והרמטכ"ל המצרי מוחמד פאוזי.
בישיבה נדון בפירוט רב ובאריכות מצב הצבא המצרי. פאוזי טען בישיבה שהסובייטים אינם מעמידים לרשות מצרים את הנשק החדיש ביותר שברשותם וזאת בניגוד לארצות הברית שמוכרת לישראל את הנשק החדיש ביותר. טיעון זה הושמע פעמים רבות על אף שצה"ל לא הצטייד בנשק אמריקאי באותה העת זולת אמל"ח הגנתי מועט. זכרוב טען לעומת זאת כי הנשק הסובייטי איכותי וכי גם הישראלים עצמם חיוו דעתם על איכותו הטובה. לדעתו מצב הצבא הירוד נובע מרמת הכוחות המצריים ולכן דרושה השקעה בהכשרה. פאוזי העביר לעמיתו הסובייטי רשימת נשק וציוד שצבא מצרים זקוק לשיקומו ובנוסף ביקש הרחבה משמעותית של מספר היועצים הסובייטים כך שיוצבו גם בגדודים ובעיקר בחיל האוויר וביחידות ההגנה האווירית המצרית. ב-29 ביוני בישר זכארוב לפאוזי כי רשימת הדרישות של מצרים אושרה על ידי הגורמים המוסמכים בברית המועצות.
בשלב ראשון סיפקה ברית המועצות כמות עצומה של נשק חדיש בדרך הים והאוויר. בתוך חודשים אחדים הועברו 321 מטוסי ירוט החדישים מדגם מיג 21, 93 מטוסי תקיפה מדגם מיג 17. הסובייטים רתמו למאמץ גם מדינות עמיתות מהגוש הקומוניסטי. מטוסי מיג 17 נוספים נשלחו מגרמניה המזרחית, פולין ויוגוסלביה.
בנוסף הגישה ברית המועצות סיוע כלכלי והעבירה למצרים מאה אלף טון חיטה מיד לאחר המלחמה והמשיכה במשלוחי חיטה נוספים גם בשנת 1968. סין העבירה גם היא 150 אלף טון חיטה ופולין סייעה בהלוואות של מטבע חוץ בריבית נמוכה.
שלב שני של השיקום היה שלב קליטת הנשק, הכשרת יחידות מצריות והקמת קו הגנה לאורך תעלת סואץ שהייתה למעשה קו הגבול החדש בין מצרים לישראל. לצורך כך שלחו הסובייטים כ־1,200 יועצים ומדריכים שסייעו בתכנון ובהקמה של מערכי ההגנה מצידה המערבי של תעלת סואץ ומדריכים לקליטה מואצת של הציוד החדיש. עד סוף שנת 1967 סיים צבא מצרים לאייש קו הגנה בצידה המערבי של התעלה שכלל חמישה גדודי חי"ר ושני גדודים משוריינים. כמפקד החזית מונה אחמד איסמעיל עלי שהיה בין הקצינים הבכירים הבודדים שלא הודחו לאחר המלחמה.
המצרים המשיכו בהעצמת צבאם גם בשנים 1968 - 1969 והקימו יחידות חדשות, קלטו ואימנו כח אדם איכותי יותר. המסגרת הגדולה ביותר שהוקמה הייתה הארמייה השלישית שהוקמה ב-1968 והחלה את פעילותה ביולי 1969, במהלך מלחמת ההתשה.
תוצאות מאמצי השיקום

בישיבת הממשלה המצרית בפברואר 1968 סקר הגנרל פאוזי את מצב הצבא ואמר שהסיוע הסובייטי הביא להשלמת 70% מהאבדות של כוחות היבשה. מלוא האבדות חיל האוויר המצרי השלימו הסובייטים עוד בסוף שנת 1967. פאוזי גם ציין שהסיוע הרב ניתן למצרים ללא כל תמורה.
השיקום של צבא מצרים איפשר לנאצר להגביר בהדרגה את תקריות האש בחזית התעלה שהיו בחצי השנה הראשונה שלאחר המלחמה מעטות וביוזמת מפקדים מקומיים והלכו והתרבו בחלוף הזמן והפכו ליוזמות של נאצר עצמו. בעיקר ניצלה מצרים את ההצטיידות הרבה בארטילריה ויזמה הפצצות על ביצורי קו בר-לב שהלך והוקם על ידי ישראל בצידה המזרחי של התעלה.
מספר היועצים שישבו דרך קבע במצרים גדל והגיע לכ־1,500. היועצים הוצבו בדיוויזיות וליד כל אחד ממפקדי החטיבות. בהדרגה הוגדל מספר היועצים עוד יותר והגיע לרמת הגדודים.
שיקום צבא מצרים איפשר חדירה מוגברת של ברית המועצות למצרים שתאמה את האינטרס הסובייטי להרחיב את השפעתם מעבר לגוש ברית ורשה.
לקריאה נוספת

חרב אל-אסתנזאף: מלחמת ההתשה בראי המקורות המצריים/ מוסטפא כבהא. אפעל: יד טבנקין, מכון ישראל גלילי לחקר מדיניות ההתיישבות, הביטחון והחוץ; אוניברסיטת תל אביב, 1995, עמ' 52–55
הערות שוליים

↑  מישל סלומון, כוכב אדום מעל הים התיכון, תל אביב תשל"ב, עמ' 6"
עבד אל-מונעם ריאד, ממשקמי צבא מצרים לאחר תבוסתם במלחמת ששת הימים
שלושת העקרונות של העם

ערך זה עוסק במחשבה מדינית. אם התכוונתם להמנון הקרוי כך, ראו .
סון יאט-סן, מפתח הפילוסופיה
שלושת העקרונות של העם (במנדרינית: 三民主義) הוא שמה של פילוסופיה פוליטית, אשר פותחה על ידי סון יאט-סן כחלק מתוכנית להפוך את סין למדינה חזקה, חופשית, ומשגשגת.
העקרונות

עיקרון מִינדְזוּ – לאומיות. הכוונה במקור להיות המדינה חופשייה מכל עול אימפריאליסטי.
עיקרון מִינצ'וּ'אֵן ("כוחו של העם") – דמוקרטיה . בעיני סון מהות הדמוקרטיה היא הקמת משטר חוקתי-דמוקרטי מערבי. לראייתו, הדמוקרטיה מורכבת משני חלקים עיקריים:
כח הפוליטיקה: זהו כוחו של העם להביא לידי ביטוי את שאיפותיו הפוליטיות, בדומה לפרלמנט במדינות אחרות, והוא מיוצג על ידי הוועדה המכוננת של הרפובליקה.
כח המשטר: זהו הכח לארגון המדינה. בנושא זה הרחיב סון את התפיסה החוקתית המערבית של שלוש זרועות השלטון ומערכת הבלמים והאיזונים על ידי התאמת העקרונות של השיטה לשיטה בת חמש זרועות שלטון שמקורה בשיטה הארגונית העתיקה שהייתה נהוגה בסין. "הזרוע המחוקקת", "הזרוע המבצעת" ו"הזרוע השופטת" הגיעו מהשיטה המערבית, ואילו "הזרוע המבקרת" (השקולה למבקר המדינה) ו"הזרוע הבוחנת" (השקולה לוועדת שירות המדינה) הגיעו מהשיטה הסינית המסורתית.
עקרון מִינשֶנג ("רווחת העם") – עיקרון זה מתורגם לעיתים בפשטות כסוציאליזם למרות שממשלתו של צ'יאנג קאי שק השתדלה שלא לתרגמו ככזה. סון קבע את העיקרון בראותו בדמיונו מדינה מתועשת אשר אדמותיה מחולקות שווה בשווה בין החקלאים הסינים. סון, שהושפע מהוגה הדעות האמריקאי הנרי ג'ורג', חילק את רווחת האדם לארבעה תחומים עיקריים: מזון, ביגוד, דיור ותחבורה וראה בעיני רוחו משטר אידיאלי אשר ידאג לרווחת העם בכלל התחומים הללו.
שלושת העקרונות של העם הוא גם שמו הרשמי של ההמנון הלאומי של הרפובליקה הסינית.
שנים עבריות ק' - קצ"ט

שנים עבריות ק' (100) - קצ"ט (199) 
התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 3662 לפנה"ס והסתיימו בשנת 3562 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני.
נולדו (ע"פ המסורת היהודית)

ק"ל - שת, בנו של אדם הראשון.
שרה סטיוארט (כדורסלנית)

שרה סטיוארט (באנגלית: Sarah Stewart; נולדה ב-13 ביוני 1976) היא שחקנית כדורסל נכים ומדליסטית פאראלימפית אוסטרלית.
ביוגרפיה

סטיוארט מתגוררת במארוברה, סידני, אוסטרליה. בגיל 17, היא החליקה במדרגות, נפצעה בעקב ופציעה זו הובילה להתפרצות תסמונת כאב אזורי מורכב שגרמה לה להזדקק לכסא גלגלים. סטיוארט מסוגלת להזיז את רגליה מעט אולם לדבריה, אין בהן תועלת והיא מתמודדת עם כאב רב. היא השלימה תואר B.Sc בפילוסופיה ובמדעי הקוגניציה ותואר B.A בלימודי אנגלית מטעם אוניברסיטת ניו סאות' ויילס (אנ'), ונכון לשנת 2017, היא דוקטורנטית לפילוסופיה באוניברסיטת סידני.
בשנת 1995, אימצה אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר, בריאות ואיכות הסביבה. היא מלמדת פילוסופיה ומתמטיקה ומנגנת בסקסופון בלהקה.
קריירה

סטיוארט החלה לשחק כדורסל נכים בשנת 2001 ברמת סיווג מסוגלות פיזית 3.0 (אנ'). בשנת 2003, החלה לשחק בקבוצה הלאומית של אוסטרליה. בשנים 2005–2010 שיחקה בקבוצת Hills Hornets בליגת ה-WNWBL (אנ') וזכתה איתה באליפות הלאומית של אוסטרליה בכל שנה. בשנת 2010 הייתה לקלעית הטובה ביותר.
בשנת 2004, ייצגה את אוסטרליה במשחקים הפאראלימפיים באתונה עם קבוצת הכדורסל Gliders (אנ') וזכתה עם קבוצתה במדליית כסף. בשנת 2008, שיחקה במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג וזכתה עם קבוצתה במדליית ארד, ובשנת 2012, ייצגה את אוסטרליה בשלישית כששיחקה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון וזכתה עם קבוצתה במדליית כסף.
במהלך הקריירה שלה, שיחקה ביותר מ-150 משחקים בינלאומיים. היא זכתה בתוארים 'הטאלנט החדש הטוב ביותר' וה-MVP מטעם WNWBL. בשנים 2004, 2008, 2009, 2010, 2012, 2013 ו-2017, זכתה להיכלל ברשימת ה-All Star Five. שיחקה בעברה בקבוצת Wheelkings בליגת ה-NWBL (אנ'), ונכון לשנת 2017, משחקת בקבוצת Sydney Uni Flames (אנ') בליגת ה-WNWBL.
גלריה

סטיוארט במשחקים הפאראלימפיים בלונדון, 2012
סטיוארט (משמאל) במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג, 2008
סטיוארט (שנייה מימין) זוכה בפרס All Star Five,‏ 2017
סטיוארט במשחקים הפאראלימפיים בלונדון, 2012
הערות שוליים

↑  Sarah Stewart, Women’s National Wheelchair Basketball League, sportstg
↑  Sarah Stewart, Paralympic Games 29 Aug - 9 Sept, Official London 2012 website
שלושת הסוציולקטים

מנואל הלווליק
שלושת הסוציולקטים (באספרנטו: La Sociolekta Triopo) הן שלושה ניבים המבוססים על השפה המתוכננת אספרנטו, שנוצרו על ידי מנואל הלווליק (Manuel Halvelik) בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-70, לצורך סגנון תרגומים ספרותיים לאספרנטו, של קטעים המדמים ניבים או סגנונות שונים של שפות שאינם השפה המודרנית התקנית.
הסוציולקטים כוללים את האספרנטו הארכאית (Arcaicam Esperantom) המבקשת להידמות למשל לאנגלית עתיקה, גווארו (Gavaro) שהיא מעין גרסה של שפת רחוב עבריינית רוויית סלנג של השפה ופופידו (Popido - Popola Idiomo) שנועדה ליצור דימוי של דיבור משובש, מעורב בשפה זרה.
כך למשל בתרגומים מסוימים של כתביו של כתבי מארק טוויין נעשה שימוש בגווארו ובפופידו, ובתרגומים מסוימים של כתבי טולקין נעשה שימוש באספרנטו ארכאית (לאלפים למשל) בפופידו. לעיתים נעשה שימוש באספרנטו ארכאית לתרגום ציטטות לטיניות בספרות.
הסוציולקטים נבדלים מאספרנטו בחלק מאוצר המילים, בחלקים מסוימים של התחביר ואף עושות שימוש בחלקן באותיות בהן לא נעשה שימוש באספרנטו (דוגמת האותיות y ו-x).
בניגוד לשפות מתוכננות שונות דוגמת אידו שצמחו מתוך האספרנטו כחלופות לשפה, הסוציולקטים של הלווליק אינם מבקשים להתחרות בה כשפה בינלאומית או להחליפה, כי אם לאפשר תרגומים שיהיו מובנים לדוברי אספרנטו, אך ייצרו הבדל סיגנוני הנותן תחושה של ניב ייחודי בדומה לטקסטים המקוריים המתורגמים.
הרעיון ליצירת 'אספרנטו עתיקה' לצרכים ספרותיים הוצע כבר על ידי המשורר קלמן קאלוצאי שבשנת 1931 כתב תרגום של תפילת וטקס ההשכבה, טקסט הונגרי מהמאה ה-12 בתצורה של אספרנטו עתיקה היפוטטית שלכאורה מתדמה להיות שלב ביניים בין לטינית לאספרנטו.
הבדלים מאספרנטו

בעוד שהגווארו מבוסס בעיקרו על אוצר מילים חלופי (המושאל בין היתר מאנגלית, ספרדית וצרפתית, אך גם מערבית, עברית וסוואהילי) ואיננו משנה את תחביר השפה, באספרנטו ארכאית ופופאידו ישנם גם שינויים תחביריים.
בניגוד לאספרנטו שבה רק יחסת האקוזטיב (מושא ישיר) מסומן בתוספת האות ON, באספרנטו ארכאית בדומה ללטינית, סיומת המילים משתנה גם בהתאם לתפקידים אחרים במשפט בדומה ללטינית. כך למשל יחסת הנומנטיב (נושא) במשפט מסתיים באות OM, הדאטיב (מושא עקיב) מסתיים ב-OD, והגניטיב (שייכות) מסתיים ב-ES. גם כללי הכתיב שונים, כשהאותיות הייחודיות לאספרנטו (Ĉ ,Ĥ ,Ŝ ,Ĝ ,Ŭ) מבוטלות, ובמקומן נעשה שימוש באותיות לטיניות שהושמטו מהשפה (X ,Q, Y, X) ואף באות ù. בניגוד לאספרנטו שבה האוגד estas איננו משתנה בהתאם לגוף הנושא, בגרסה הארכאית נקבעו לו סיומות שונות לכל גוף, וגם שמות הגופים הוחלפו, לצד אוצר מילים ייחודי שנוסף לשפה.
האלפבית של פופאידו דומה לזה של אספרנטו, למעט האות ŭ שהוחלפה באות w, ותוספת אות ניקוד ê המייצגת שווא. שמות עצם מאבדים את סיומת ה-o המאפיינת אותם באספרנטו, והריבוי נעשה באמצעות האות s כמו באנגלית (בניגוד לאספרנטו בה הריבוי מושג באמצעות האות j). מילית היידוע La הוחלפה במילה Lo. האות S המסיימת את הטיות הפעלים הוחלפה באות t וכו' וכן שונו רבות מהמיליות, נוספו מילים לאוצר המילים ונקבע סדר קבוע למשפט (נושא, פועל, נשוא).
שאקו (כובע)

שאקו של המשמר המלכותי הצרפתי, 1830.
שאקו (בהונגרית: csákó) הוא כובע גלילי, מוגבה, קשיח ולרוב בעל מצחיה, אשר היה נפוץ ברוב צבאות אירופה וצפון אמריקה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
מקור השאקו הוא מהוסרים הונגרים שאימצו את סגנון הכובע הזה אשר היה נהוג לפני כן על ידי רועי צאן. סביב 1790 חיילי משמר הגבול ההונגרי החלו גם לאמץ את השאקו ובמהרה יחידות רבות סביב אירופה החלו לעשות בו שימוש, והוא הפך לנפוץ במיוחד בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. השאקו המשיך להיות הכובע הסטנדרטי ברוב צבאות אירופה ב-50 השנים שלאחר התקופה הנפוליאונית, בהדרגה הוא הוחלף על ידי עיצובים קלים, נוחים או אופנתיים יותר כמו הקאפי הצרפתי, הפיקלהאובה הגרמני וקסדת השעם הבריטית שהושפעה מעיצוב זה.
בתחילת המאה ה-20 מעט יחידות המשיכו לעשות שימוש בשטח בדגמי שאקו, לאחר מלחמת העולם הראשונה יחידות בודדות בלבד עשו בו שימוש ככובע ייצוגי הנלבש רק עם מדי ייצוג בהם יחידות משמר ויחידות בעלות מסורת ייחודית.
באופן כללי ניתן לחלק את סוגי השאקו לשלושה עיצובים כללים; שאקוים גליליים ישרים שאפיינו את הדגמים המוקדמים בעיקר בבריטניה ופורטוגל; שאקו פעמון הפוך, שאפיין את העיצוב הצרפתי, הרוסי והבריטי המאוחר יותר; ושאקוים נמוכים בשלל עיצובים, שאפיינו את עיצוב הגרמני (שאקו יגר) ועיצובים מאוחרים יותר הנפוצים גם כיום במדים יצוגיים (דוגמת הקאפי הצרפתי).
סוגי שאקו נפוצים

"שאקו ארובה": שאקו גלילי בעל סמל היחידה מנחושת בקדמתו, אומץ על ידי חיל הרגלים הבריטי ב-1799 עד שהוחלף ב-1812 ולאחר מכן שימש את חיל הרגלים הקל מספר שנים.
ברטינה, "שאקו ווטרלו", "כובע הקבר" או "שאקו בלגי": שאקו נמוך יותר עם דופן קדמית מוגבהת, אומץ לראשונה על ידי חיל הנחתים של פורטוגל ב-1797, שאר הצבא הפורטוגלי ב-1799 (בשם 'ברטינה') והצבא הבריטי ב-1812 שם הוחלף ב-1816, כמה חודשים אחרי קרב ווטרלו. צבא ארצות הברית אימץ שאקו בעיצוב דומה בשנת 1813, שם זכה לכינוי "כובע הקבר" משום הדופן המוגבהת.
"קיווה": שאקו ששימש את האימפריה הרוסית החל מ-1812, הוא התרחב מעט כלפי חוץ במעלה השאקו מה שהעניק לו מראה של פעמון הפוך, חלקו העליון היה קמור. עיצוב דומה שימש את חיילי לגיון דוכס בראונשווייג (שחורי בראונשווייג).
"שאקו העוצרוּת": העיצוב שאומץ על ידי הבריטים מיד לאחר קרב ווטרלו, היה מעוצב בדומה לקיווה והשאקו הצרפתי בצורת פעמון הפוך שמתרחב כלפי מעלה. עיצוב זה הוחלף גם הוא תוך שנים בודדות לטובת עיצוב עם הרחבה אף יותר גדולה בחלקו העליון.
"שאקו אלברט": עיצוב בריטי ששימש את חיילי האימפריה הבריטית בין 1844 ל-1855 בין היתר במלחמת קרים, היה נמוך יותר מקודמיו וכלל מצחיה קדמית ואחורית להגנה גם על העורף. נקרא על שם הנסיך אלברט שנחשב כמי שפיתח את העיצוב.
שאקו יגר: עיצוב שהיה נפוץ באזורים דוברי גרמנית, היה נמוך יותר ובעל חלק עליון צר. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא אומץ על ידי רוב כוחות המשטרה ברחבי גרמניה, המשיך לשמש את כוחות המשטרה של גרמניה הנאצית ואחרי המלחמה אף במשטרת גרמניה המערבית והמזרחית עד לשנות ה-70.
תמונות

שאקו של האימפריה הרוסית, 1812-1817.
שאקו בריטי (הרגימנט ה-99), 1850.
שאקו של יחידת תותחנים, האימפריה האוסטרו-הונגרית, 1910.
שאקו של משטרת גרמניה הנאצית, 1940.
חיילי משמר הקרמלין, 2019
רגימנט הגרנדירים הרכובים, ארגנטינה, 2019.
ראו גם

כומתה
קסדת שעם
תרבוש
קפי (כובע)
צ'פקה
הדגמה של חיילים בריטים ב-1815, בשורה הראשונה חיילי קו עם שאקו "בלגי" ומאחוריהם חיילי הפלוגה הקלה עם שאקו "ארובה".
שנים עבריות ג'ת' - ג'תצ"ט

שנים עבריות ג'ת' (3400) - ג'תצ"ט (3499) 
התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 362 לפנה"ס והסתיימו בשנת 262 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני.
אירועים

י"ג בניסן ג'ת"ה - המן האגגי מטיל פור להשמדת היהודים
י"ד בניסן ג'ת"ה - היהודים צמים שלושה ימים ושלושה לילות
י"ז בניסן ג'ת"ה - המן ועשרת בניו נתלים על העץ
י"ג - י"ד באדר ג'ת"ו - נס פורים, נקהלו היהודים בערי מדינות אחשוורוש והרגו את שונאיהם.
ג'ת"ט - חידוש בניית בית המקדש השני על ידי שבי הגולה, בעקבות מתן הרשות על ידי דריווש מלך פרס
ג' באדר ג'תי"ג - סיום בניית בית המקדש השני.
י"ב בניסן ג'תי"ד - עליית עזרא מבבל לירושלים
א' באב ג'תי"ד - עזרא הסופר מגיע לירושלים
א' בטבת–א' בניסן ג'תט"ו – גירוש הנשים הנוכריות
ג'תכ"ט - קרב גאוגמלה.
נפטרו

ג'תל"ח - אלכסנדר הגדול.
לוח רב שנתי

|   |   |   | ג'ת"ץ  (3490) | ג'ת"ץ  (3490) | ג'ת"ץ  (3490) | ג'ת"ץ  (3490) | ג'תצ"א  (3491) | ג'תצ"א  (3491) | ג'תצ"א  (3491) | ג'תצ"א  (3491) | ג'תצ"ב  (3492) | ג'תצ"ב  (3492) | ג'תצ"ב  (3492) | ג'תצ"ב  (3492) | ג'תצ"ג ⑦ (3493) | ג'תצ"ג ⑦ (3493) | ג'תצ"ג ⑦ (3493) | ג'תצ"ג ⑦ (3493) | ג'תצ"ד  (3494) | ג'תצ"ד  (3494) | ג'תצ"ד  (3494) | ג'תצ"ד  (3494) | ג'תצ"ה  (3495) | ג'תצ"ה  (3495) | ג'תצ"ה  (3495) | ג'תצ"ה  (3495) | ג'תצ"ו  (3496) | ג'תצ"ו  (3496) | ג'תצ"ו  (3496) | ג'תצ"ו  (3496) | ג'תצ"ז  (3497) | ג'תצ"ז  (3497) | ג'תצ"ז  (3497) | ג'תצ"ז  (3497) | ג'תצ"ח  (3498) | ג'תצ"ח  (3498) | ג'תצ"ח  (3498) | ג'תצ"ח  (3498) | ג'תצ"ט  (3499) | ג'תצ"ט  (3499) | ג'תצ"ט  (3499) | ג'תצ"ט  (3499) |  |
| 272 לפנה"ס | 272 לפנה"ס | 272 לפנה"ס | 272 לפנה"ס | 271 לפנה"ס | 271 לפנה"ס | 271 לפנה"ס | 271 לפנה"ס | 270 לפנה"ס | 270 לפנה"ס | 270 לפנה"ס | 270 לפנה"ס | 269 לפנה"ס | 269 לפנה"ס | 269 לפנה"ס | 269 לפנה"ס | 268 לפנה"ס | 268 לפנה"ס | 268 לפנה"ס | 268 לפנה"ס | 267 לפנה"ס | 267 לפנה"ס | 267 לפנה"ס | 267 לפנה"ס | 266 לפנה"ס | 266 לפנה"ס | 266 לפנה"ס | 266 לפנה"ס | 265 לפנה"ס | 265 לפנה"ס | 265 לפנה"ס | 265 לפנה"ס | 264 לפנה"ס | 264 לפנה"ס | 264 לפנה"ס | 264 לפנה"ס | 263 לפנה"ס | 263 לפנה"ס | 263 לפנה"ס | 263 לפנה"ס | 262 לפנה"ס | 262 לפנה"ס | 262 לפנה"ס | 262 לפנה"ס |

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה עברית לפני ד'קי"ט * | שנה עברית מעוברת | שנה עברית לא מעוברת | שנה יוליאנית | ☼ = תחילת מחזור 28 שנים של ברכת החמה | ⑦ = שנת שמיטה החל משנת ג'ת"ן |
* שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה.
היסטוריה של עם ישראל
תהליך זומבי

תהליך זומבי (מאנגלית: Zombie process או Defunct process) במערכות הפעלה מבוססות Unix הוא תהליך שביצועו הושלם, אך עדיין נכלל בטבלת התהליכים של מערכת ההפעלה. הרשומה שנותרה בטבלת התהליכים מאפשרת לתהליך האב שיצר את התהליך שסיים את ריצתו (ועכשיו הוא זומבי) לקרוא את ערך היציאה של הזומבי.
המונח "תהליך זומבי" נגזר מדמות הזומבי במיתולוגיה הקריבית המת-החי. בדומה, התהליך שסיים את ריצתו "מת", אך עדיין לא "נאסף אל המתים". בשל סיומו של התהליך בלאו הכי, לפקודה kill אין שום השלכה כאשר זו מופעלת על הזומבי.
כאשר תהליך מסתיים, כל הזיכרון והמשאבים ששויכו אליו משוחררים חזרה למערכת. יחד עם זאת, הרשומה של התהליך בטבלת התהליכים אינה מוסרת. תהליך האב שיצר את תהליך הבן שהסתיים יכול לקרוא את ערך היציאה של הבן באמצעות קריאת המערכת wait, ורק מרגע שזו נקראה, התהליך הזומבי מוסר מהרשימה. לאחר שהזומבי מוסר מרשימת התהליכים, מזהה התהליך שלו מתפנה לשימוש חוזר בידי תהליך חדש אחר שנוצר. יחד עם זאת, אם ההורה לא קרא ל-wait, הזומבי יישאר ברשימת התהליכים עד סיום ריצתו של תהליך האב. מרגע שתהליך האב הסתיים, עובר תהליך הבן לתהליך init, שעובר באופן מחזורי על רשימת התהליכים הזומבים ומשחרר אותם על ידי קריאה ל-wait.
ניתן לזהות תהליכים זומבים באמצעות הפלט של פקודת ps באמצעות הסימן z בעמודת הסטטוס של התהליך (STAT). תהליכים זומבים שמופיעים ברשימה יותר מתקופה קצרה בדרך כלל מעידים על באג בתהליך האב או על החלטה לא סטנדרטית בטיפול בתהליכים בנים. אם תהליך האב אינו קיים יותר ועדיין הרשומה של תהליך הבן הזומבי קיימת, הדבר מעיד בדרך כלל על באג במערכת ההפעלה עצמה. בדומה לדליפות אחרות, נוכחות זומבים מועטים אינה מהווה סיבה לדאגה, אולם הדבר יכול להעיד על בעיה שיכולה להתנפח לממדים שיאיימו על יציבותה של מערכת ההפעלה, בעיקר אם זו תגיע למצב שבו לא נותרו מזהי תהליך פנויים לתהליכים חדשים.
שלום קר

דגלי ישראל וירדן על גשר נהריים
שלום קר הוא מצב שבו בין שתי מדינות שורר שלום באופן רשמי, בעוד הממשלה או האוכלוסייה, לפחות במדינה אחת, מסתייגים מהסכם השלום ונמנעים מליישמו.
בוטרוס בוטרוס ראלי, שר החוץ של מצרים, טבע את הביטוי "שלום קר" בסוף שנת 1982. הביטוי נטבע כהיפוכה של "מלחמה קרה", שבה שתי מדינות אינן נלחמות בגלוי זו בזו, אך בחשאי כל אחת מהן מנסה לפגוע בשנייה.
שלום קר מאופיין ברמות גבוהות של חוסר אמון בין הצדדים, וגישה שלילית של הממשלות והאוכלוסיות, לפחות באחת מהמדינות, כלפי המדינה השנייה.
פרופ' בנימין מילר מאוניברסיטת חיפה פרסם מספר מאמרים בהם חקר את התהליכים שמובילים ממצב של מלחמה למצב של שלום, באזורים שונים בעולם ובתקופות שונות. במאמריו הוא מגדיר שלוש רמות של שלום: שלום "קר", שלום "נורמלי" ושלום "חם". הוא יוצר מסגרת תאורטית המשלבת את נקודות המבט האזוריות והבינלאומיות על תהליכי שלום, ומזהה זיקה בין מנגנונים שונים שיוצרים רמות שונות של שלום. מהניתוח שלו עולה כי תהליכי שלום מצליחים רק אם קיימים התנאים האזוריים המתאימים לכך. הדוגמאות המרכזיות במאמריו הן המזרח התיכון (השלום הקר ביחסי ישראל–מצרים), אמריקה הלטינית (התפתחות תנאי שלום בין המדינות במהלך המאה העשרים) ומערב אירופה (התחממות היחסים בין המדינות מאז שנות החמישים).