stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל לייטרובסקי
ביוגרפיה > 2018

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביולי 2018 זכה לייטרובסקי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.95 שניות, אחרי אורן מלכה ממכבי חיפה (25.85 שניות) ולפני דניאל קפלן מהפועל ירושלים (26.19 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.12 שניות, אחרי דוד פרידלנדר מהפועל דולפין נתניה (55.68 שניות) ולפני בוריס טברובסקי מהפועל ירושלים (56.70 שניות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 55.54 שניות ועלה ראשון למשחה הגמר.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בדצמבר אותה שנה זכה לייטרובסקי במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 53.25 שניות, אחרי יעקב טומרקין ממכבי אשדוד (51.21 שניות) ודוד גמבורג מהפועל ירושלים (52.14 שניות), במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 24.58 שניות, 6 מאיות ממדליית ארד, במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 53.68 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.41 שניות. בשלב המוקדמות ובשלב חצי הגמר הוא קבע שיא איש חדש של 24.33 שניות ועלה מהמקום החמישי.
ביוגרפיה > 2019

בתחרות גביע האיגוד שנערכה באפריל 2019 קבע לייטרובסקי במשחה ל-50 מטר גב שיא אישי חדש של 25.66 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב שיא אישי חדש נוסף של 55.43 שניות.
בתחרות שבע הגבעות שנערכה ברומא, איטליה ביוני אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא אישי חדש של 25.32 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב שיא אישי חדש של 55.26 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות המבחן האחרונה לקראת אליפות העולם שנערכה בווינגייט בסוף יוני אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא אישי חדש של 24.84 שניות, התוצאה השביעית בטיבה באירופה באותה העת, לפני יונתן קופלב ממכבי חיפה (24.88 שניות), התוצאה התשיעית בטיבה באירופה באותה העת, ושניהם קבעו את הקריטריון לאליפות העולם ובמשחה ל-100 מטר גב הוא קבע שיא אישי חדש של 54.35 שניות, אחרי יעקב טומרקין (54.24 שניות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי אותה שנה הוא סיים במקום 12 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.01 שניות.
ביוגרפיה > 2021

בשנת 2021 ייצג לייטרובסקי את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
דינאבורג (כדורגל)

מועדון הכדורגל דינאבורג הוא מועדון כדורגל מהעיר דאוגבפילס (דיאבורג) שבלטביה. המועדון הוקם בשנת 1996. אצטדיון הבית של המועדון הוא אצטדיון סלניקס ובו 3,480 מושבים.
המועדון אף פעם לא זכה באליפות לטביה אך זכה בגביע הלטבי ובמקום השני שהוא המקום הכי גבוה של המועדון.
בשנת 2009 הורד שתי ליגות בשל חשד למכירת משחקים ושוחד, באותה שנה פורק המועדון.
תארים

הגביע הלטבי (1): 1991
בוריס אקונין

| --- | --- |

בוריס אקונין, 2012
 לידה:  20 במאי 1956 (בן 68) זסטפוני, גאורגיה
 שם לידה:  גריגורי שלבוביץ' צ'חארטישווילי
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 לאום:  רוסי
 שם עט:  Борис Акунин, Анатолий Брусникин, Анна Борисова 
 עיסוק:  חוקר ספרות, מתרגם, יפנולוג
 מקום לימודים:  המכון ללימודי אסיה ואפריקה 
 שפות היצירה:  רוסית
 סוגה:  ספרות בלשית
 יצירות בולטות:  תיבת פנדורין
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 פרסים והוקרה:  פרס סמירנוף בוקר   פרס אנטי בוקר   פרס אגודת סופרי הפשע   פרס מסדר השמש העולה
 www.akunin.ru
 
בוריס אקונין (ברוסית: Борис Акунин), הוא שם העט של גריגורי שלבוביץ' צ'חארטישווילי (בגאורגית: გრიგოლ შალვას ძე ჩხარტიშვილი; נולד ב-20 במאי 1956 בזסטפוני, גאורגיה), חוקר ספרות, מתרגם, יפנולוג (חוקר יפן), וסופר גאורגי יהודי רוסי, מחברה של סדרת ספרי הבלש ההיסטוריים "הבלש החדש" (Новый детективъ; בהוצאה העברית היא נקראת "תיבת פנדורין"), שבעקבותיה התפרסם ברחבי העולם.
מאז 1998 - שנת פרסום "עזאזל", הספר הראשון בסדרה, הוא מנהל את כתיבת הפרסומים שלו בשתי הזהויות במקביל - יצירות ספרותיות בשם אקונין, ומחקרים ספרותיים ותרגומים בשמו האמיתי - צ'חארטישווילי.
ביוגרפיה (סיפור הזהות הכפולה)

גריגורי שלבוביץ' צ'חארטישווילי נולד בזסטפוני שבגאורגיה לאם יהודייה ואב גאורגי, ועבר בגיל שנתיים עם משפחתו למוסקבה. הוא סיים את אוניברסיטת מוסקבה תוך התמחות בחקר יפן.
הוא היה עורך כתב עת ספרותי, מתרגם וחוקר תרבות יפן במרכז לחקר היסטוריה ובלשנות של אסיה ואפריקה, באוניברסיטת מוסקבה. כשפרסם את הספר "עזאזל" השתמש לראשונה בשם עט.
הספר פורסם תחת שם העט ב. אקונין, שנת ההוצאה שהופיעה בו הייתה 1876, ועיצובו יצר את הרושם של ספר עתיק שהתגלה, כולל תחריט מיושן בשחור-לבן על העטיפה וכיתוב באותיות עתיקות. המוטו של הספר (ובעתיד של ממשיכיו בסדרה) הוא: "לזכר המאה התשע-עשרה, שהספרות בה הייתה גדולה, האמונה בקדמה - חסרת גבולות, והפשעים בוצעו ופוענחו בחן ובטוב-טעם". המוטו של הספר ורמזים ליצירות ספרותיות מאוחרות יותר שללו את הרושם הראשוני שהספר נכתב בתקופה עליה הוא מדבר.
שם העט אובחן כאזכור למיכאיל באקונין, פילוסוף ואנרכיסט רוסי, ששנת ההוצאה המדומה של הספר 1876 הייתה שנת מותו.
חידת זהותו של הסופר העסיקה את הקהילה הספרותית במוסקבה, מה גם שספרים בסדרה המשיכו לצאת לאור. רק לאחר כשנתיים, עם הופעתו של הספר הרביעי, שהפגין ידע רב בתרבות יפן, החידה פוענחה: צ'חארטישווילי נחשד שהוא העומד מאחורי דמותו של אקונין, והודה. עכשיו לאקונין התווסף רובד נוסף של משמעות: המילה "אקונין" ביפנית (悪人), בתרגום חופשי, היא "האיש הרע", או כפי שמוגדר בספר "מרכבת היהלום" – האיש שיוצר את חוקיו בעצמו.
אקונין כותב תחת מספר זהויות:
כבוריס אקונין הוא ממשיך לכתוב מותחנים על רקע המאה ה-19, על אראסט פנדורין וגיבורים אחרים.
כגריגורי צ'חארטישווילי, הוא עורך ראשי של ה"אנתולוגיה לספרות יפנית" ונשיא פרויקט "ספריית פושקין" של קרן סורוס, בשם זה הוא ממשיך לפרסם מאמרי בקורת ספרות, ותרגומים לרוסית מהספרות היפנית, האנגלית והאמריקאית.
כאנה בוריסובנה, פרסם רומן בשם "שם". הרומן יעובד לסדרת טלוויזיה בת 12 פרקים.
כאנטולי ברוסניקין, פרסם שלושה רומנים היסטוריים המתרחשים בתקופות שונות.
ובזהות כפולה, בביטוי אולטימטיבי לפיצול אישיות ספרותי, הוא מפרסם ספר המכיל מאמרים וסיפורים על בתי קברות בעולם, אשר על כריכתו מתנוססים שמותיהם של בוריס אקונין וגריגורי צ'חארטישווילי בהתאמה לשני סוגי הטקסטים שבספר.
ב-2009 הוענק לאקונין עיטור מסדר השמש העולה מדרגה רביעית.
בשנת 2014 עזב את רוסיה בתגובה לסיפוח חצי האי קרים. מאז מתגורר בעיקר בלונדון. בדצמבר 2023 נפתח נגדו תיק פלילי ברוסיה על רקע התבטאויותיו נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה, בעקבות פתיחת התיק הוסרו ספריו מחנויות הספרים ברוסיה ומשטרת רוסיה ערכה פשיטה על הוצאת הספרים זכרוב ואילצה אותה להפסיק את מכירת ספריו של אקונין.
ספריו שתורגמו לעברית

ספרי "תיבת פנדורין" תורגמו לעברית בידי יגאל ליברנט, והם יצאו לאור בהוצאת ספרי עליית הגג בשיתוף עם ידיעות ספרים.
עזאזל (Азазель 1998) - ‏ 2004
גמביט טורקי (Турецкий гамбит) - ‏ 2005
לוויתן (Левиафан) - ‏ 2006
מות אכילס (Смерть Ахиллеса) - ‏ 2007
משימות מיוחדות (Особые поручения) - ‏ 2009
יועץ ממלכתי (Статский советник) - ‏ 2010
הכתרה (Коронация, или Последний из Романов)‏ - 2011
אהובת המוות, יצא לאור ב-2001 (Любовница смерти) ‏ - 2011
אהוב המוות, יצא לאור ב-2001 (Любовник Смерти) ‏ - 2013
מרכבת היהלום, יצא לאור ב-2003 (Алмазная Колесница) ‏ - 2016
מחרוזת ירקן, יצא לאור ב-2006 (Нефритовые чётки) ‏ - 2018
כל העולם במה, יצא לאור בדצמבר 2009 (Весь мир театр) ‏ - 2023
הערות שוליים

↑
↑  ציטוטים מהספר הכתרה בוויקיציטוט בעברית.
| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- | --- | --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |  |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308223105171  PLWABN: 9810604840305606  BIBSYS: 1050564  BNE: XX1582111  BnF: cb13629590c (data)  CiNii: DA13021375  GND: 123240956  ICCU: UBOV404380  ISNI: 0000 0000 8001 3880  LCCN: no98091443  LNB: 000009716  MusicBrainz: 2fdd6c07-d67b-45a5-8d85-e6923580556f  NDL: 00840157  NKC: xx0002991  NLG: 203346  NLK: KAC200501807  NSK: 000341987  NTA: 227906233  RERO: 02-A006389784  SELIBR: 238858  SUDOC: 056216513  Trove: 1446713  VIAF: 69107206   WorldCat (עם VIAF): 69107206
לואי קלוד דאקן

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1694 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  15 ביוני 1772 (בגיל 77) פריז, ממלכת צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1706 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 צאצאים:  Pierre-Louis d'Aquin de Château-Lyon 
 
לואי קלוד דאקן (בצרפתית: Louis-Claude Daquin;‏ 4 ביולי 1694 – 15 ביוני 1772) היה מלחין צרפתי ממוצא יהודי, שכתב בסגנונות בארוק וגאלאנט. דאקן היה וירטואוז בנגינת עוגב וצ'מבלו.
קורות חייו

לואי קלוד דאקן נולד בפריז, למשפחה יהודית מומרת מקארפנטרה, שבאה במקור מאיטליה (שם היה שמם ד'אקואינו). אחד מאחי סבו היה פרופסור לעברית מן הקולז' דה פראנס. דאקן היה ילד פלא מוזיקלי, שהופיע בחצר המלך לואי ה-14 כבר בגיל שש. במשך זמן מה היה תלמיד של לואי מרשאן. בגיל 12 התקבל לעבודה כנגן עוגב ב"סנט שאפל" וכעבור שנה התמנה למשרה דומה בכנסיית פטי סן אנטואן.
בשנת 1727 התמנה דאקן לנגן עוגב בכנסיית סן פול בפריז, לאחר שגבר על ז'אן-פיליפ רמו בתחרות על המשרה. חמש שנים אחר כך היה לנגן עוגב, כמחליפו של לואי מרשאן, בקורדיליר. בשנת 1739 היה לנגן העוגב של המלך. בשנת 1755 החליף את אנטואן קאלווייר כנגן עוגב בשם בלבד בקתדרלת נוטרדאם בפריז.
שמו של דאקן יצא ברבים כרב-אמן מזהיר בכלי המקלדת. הוא זכה להוקרה רבה בחוגי האצולה ומיומנותו שאין לה שיעור בנגינה בעוגב משכה המונים לשמוע אותו.
בין היצירות המוזיקליות שנשארו אחריו ארבע סוויטות לצ'מבלו, מוזיקה לפסטוראלות לחג המולד (נואל), קנטטה ושיר שתייה ( air à boire). בין המפורסמות שביצירותיו "חג מולד שווייצרי" (נואל סוויס) ו"הקוקייה" (לה קוקו).
נונאטאק

נונאטאק סטאר, ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה
נוּנאטאק (משפות האינואיטים: Nunataq) הוא צורת נוף חשופה, במקרים רבים סלעית, של רכס הרים, הר או פסגה שאינם מכוסים בקרח או בשלג בתוך (או בשולי) שדה קרח או קרחון. השימוש במונח טיפוסי באזורים של תכסית קרח קבועה. נונאטאקים מספקים ציוני דרך נוחים לזיהוי ולייחוס בקרחונים או כיפות קרח ובמקרים רבים מעניקים להם שמות.
צורות חיים על נונאטאקים מבודדות לעיתים קרובות על ידי הקרח או הקרחון המקיף אותן ויוצרות בתי גידול ייחודיים. צורתם של נונאטאקים זוויתית ומשוננת בדרך כלל מחמת השפעות קפיאה-הפשרה ועומדת בניגוד בולט למתווים המעוגלים, הרכים יותר של סלעים שנשחקו על ידי קרחונים לאחר נסיגת הקרחון.
מקור המילה נונאטאק בשפה הגרינלנדית.
ראו גם

אינוקשוק
ארבאנאזי נונאטק, האי ליווינגסטון
יורל האטו

יורל האטו (בהולנדית: Jorrel Hato; נולד ב-7 במרץ 2006 ברוטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אייאקס מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

האטו גדל במחלקות הנוער של ספרטה רוטרדם ואייאקס. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל ההולנדית. בעונת 2022/2023 ערך 11 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית

ב-21 בנובמבר 2023 ערך האטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 6-0 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות יורו 2024.
אינוקשוק

אינוקשוק
דגל נונאווט
אינוקשוק, באינוקטיטוט: ᐃᓄᒃᓱᒃ (ברבים: אינוכּסואיט, ᐃᓄᒃᓱᐃᑦ) הוא סימון באמצעות אבנים מאוזנות, המסמל כיוון ומרחק. הוא משמש את המתיישבים האינואיטים באזור הארקטי של קנדה.

בטונדרה השטוחה והקפואה של האזור הארקטי, האינוקשוק בולט ביותר ומאפשר ניווט בשטח.
האינוקסוויט שונים בצורתם ובגודלם.
האינוקשוק מופיע על דגל נונאווט, סמל האבירים של נונאווט, דגל נונאציאווט, ועל הלוגו של אולימפיאדת ונקובר (2010).
ראו גם

נונאטאק
הקרנת מבחן

קהל צופה בסרט
הקרנת מבחן (באנגלית: Test screening) היא הקרנת מקדימה של סרט או תוכנית טלוויזיה לפני יציאתם לאקרנים כדי לאמוד את תגובת הקהל. קהלי הקרנות מבחן נבחרים מתוך חתך אוכלוסייה רוחבי ומתבקשים בדרך כלל למלא שאלון ולהעניק את חוות דעתם. המושג מיוחס להרולד לויד, לאחר שהשתמש בו כבר ב-1928.
דוגמאות לשינויים שבוצעו בעקבות הקרנות מבחן

שינוי פתיחת הסרט: רוג'ר איברט כתב שבילי ויילדר זנח את הסליל הראשון מסרטו "שדרות סאנסט" לאחר הקרנת מבחן. זאת, בעוד שפתיחת הסרט הפכה לאחת המפורסמות והמוערכות בכל הזמנים. הבמאי ג'ון קרפנטר צוטט ביחס לסרטו "הבריחה מניו יורק": "הרגע עשינו הקרנת מבחן, והתוצאה היא שאנחנו זורקים את הסליל הראשון, ומתחילים עם סליל שני".
שינוי סיום הסרט: קיימים מקרים שבהם הקרנות מבחן הניעו יוצרי סרטים לשנות לחלוטין את הסוף של סרט. אדגר רייט, התסריטאי והבמאי של "מת על המתים", אמר בראיון כי בהקרנות מבחן שנעשו לפני השלמת האפקטים המיוחדים של הסרט, הקהל העיר כי הסוף היה "קצת פתאומי" ו"צולע". לאחר שקיבלו תקציב נמוך ויומיים לסיום הצילומים, יוצרי הסרט הוסיפו סיום בן "15 שניות", שהקהל והעיתונות אהבו, מה שהוביל מבקר אחד לשנות את הביקורת הרעה הקודמת שלו, והעניק "כוכב נוסף" לסרט.
שינוי שם הסרט: בעקבות הקרנת מבחן שונה שם הסרט "Licence Revoked" (רישיון מבוטל) ל"רישיון להרוג", כדי לא לעורר קונוטציה של רישיון נהיגה.
שינוי או הורדת סצנות: הקרנות מבחן הראו תגובות קהל שליליות לנשיקות על המסך בין דנזל וושינגטון לבין ג'וליה רוברטס (ב"תיק שקנאי"); ובינו לבין מימי רוג'רס (ב-"The Mighty Quinn") הובילה לחיתוך הסצנות. בהקרנת מבחן למותחן הריגול של האריסון פורד, "סכנה ברורה ומיידית", הקהל התחיל למחוא כפיים במהלך סצנת המוות של הנבל הראשי, מה שהביא לצילומים מחדש. אולם לדברי הבמאי, פיליפ נויס, הקרנת גרסה מקוצרת של הסרט לקהל המבחן הובילה ל"יותר אנשים שחשבו שהוא ארוך יותר מאשר כשהיה ארוך".
שינוי קונספט: ניתן להשתמש בהקרנות מבחן לפני הופעת הבכורה של סדרת טלוויזיה, כדי לעזור לכוונן את ה"קונפסט" שלה. כך למשל הוחלט בעקבות הקרנת מבחן שהחבובות יופיעו על המסך עם דמויות אנושיות, ולא בקטעים נפרדים).
שינוי פסקול: במהלך הפוסט-פרודקשיין של העיבוד של הבמאי האיטלקי קרלו קרלי ל"רומיאו ויוליה" (אנ') משנת 2013, קהלי הקרנת מבחן לא אהבו את הסרט, וציינו את הפסקול של ג'יימס הורנר כאחת מנקודות התורפה שלו. לאחר שמפיקי הסרט התווכחו עם קרלי על החלפתו, הם הזמינו את הבל קורז'ניובסקי לכתוב מוזיקה חדשה. הסרט הוקרן שוב, כאשר גרסה אחת עם הפסקול של הורנר, והשנייה עם הניקוד החדש של קורז'ניובסקי. לאחר מכן, המפיקים בחרו לדחות את פסהקול של הורנר כי פסהקול של קורז'ניובסקי קיבל רייטינג גבוה יותר מהקהל.
ביקורות

רוג'ר איברט טען שהקרנות מבחן ביוזמת יוצרי הסרטים הן בעלות תוקף כדי לספק מושג על תגובת הקהל לראף-קאט (rough cut) ואולם לעיתים קרובות מדי, מנהלי אולפנים משתמשים בהקרנות מבחן כנשק לאכיפת דעותיהם על הבמאים, ולסרטים רבים נוסף "סוף טוב מטופש" לאחר הקרנות כאלה.
הבמאי קווין סמית' כותב שהוא "שנא" הקרנות מבחן, ו"לא מכיר אף יוצר קולנוע" שנהנה מהתהליך (אף שציין לחיוב את תגובתה של קבוצת המיקוד בהקרנת מבחן עבור סרטו "מוכרים בלבד 2"). לעומתו, הבמאי רידלי סקוט שמייחס חשיבות רבה להקרנות מבחן, התגנב להקרנת המבחן הראשונה של "אמריקן גנגסטר" והתרשם כי "אף אחד לא זז" בקהל מפני שהיו מסוקרנים לחלוטין.
ראו גם

קבוצת מיקוד
הערות שוליים

1 2  Ebert, Roger (2003). Roger Ebert's Movie Yearbook 2004. Andrews McMeel Publishing. p. 860. ISBN 978-0-7407-3834-0.
↑  https://pov.imv.au.dk/Issue_18/section_1/artc5A.html
↑  https://www.filmsite.org/greatfirstlines2.html
↑  Yewdall, David Lewis (2007). "8: Temp dubs and Test Screenings: A Critical View". Practical art of motion picture sound (3 ed.). Focal Press. p. 167. ISBN 978-0-240-80865-9.
1 2  Jones; Jolliffe. p. 634.
↑  Glen, John; Hearn, Marcus (2001). For My Eyes Only: My Life with James Bond. Brassey's Inc. p. 206. ISBN 978-1574883695.
↑  "Is It Still Taboo For Blacks And Whites To Kiss In Movies?". Jet. 93 (22): 35. 27 באפריל 1998. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Pfeiffer, Lee; Lewis, Michael (2002). The Films of Harrison Ford. Citadel Press. p. 224. ISBN 978-0-8065-2364-4.
↑  Christopher, Finch (1981). Of Muppets and Men: The Making of the Muppet Show. Knopf. ISBN 978-0-394-52085-8.
↑  "Jim Henson". Filmbug.com.
↑  "Filmtracks: Re: Rejected Scores: Which One's Rejection Pisses You off the Most? [EDITED]".
↑  Smith, Kevin (6 ביוני 2006). "The Kansas City Test Screening of Clerks II". silentbobspeaks.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Will Lawrence, ‏Ridley Scott: My scraps with Russell Crowe, The Telegraph, 2 November 2007
יהונתן רום

יהונתן רום (נולד ב-30 באפריל 2001) הוא שחיין ישראלי, פעמיים ברציפות אלוף ישראל (2022 ו-2023) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

רום נולד בחיפה וגדל בקריית ביאליק, בנם של לודמילה, אחות בבית חולים כרמל וויטלי הנדסאי מחשבים, שעלו לישראל מברית המועצות בשנות ה-90. לרום אח בכור, דניס ואחות צעירה אליס. הוא התאמן בקבוצת מכבי קריית ביאליק בהדרכתה של לודמילה זליצ'ונוב מגיל 15 ועד גיל 18 ובהמשך עבר להתאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתם של חנן שטרלינג, יהונתן קופלב וניל מזרחי. הוא למד שנתיים מדעי המחשב  בקולג' של אוניברסיטת גרנד קניון בפיניקס, אריזונה (Grand Canyon University - GCU) ומספטמבר 2024 יחל ללמוד באוניברסיטת קנטקי.
ביוגרפיה > 2021 > סגן אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2021 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:15.10 דקות, אחרי חברו לקבוצה רון פולונסקי (2:12.49 דקות) ולפני דניאל יוסיפוב מהפועל אולימפ נתניה (2:19.12 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:33.37 דקות, אחרי רון פולונסקי (4:20.65 דקות) ואיתן בן שטרית מירושלים רבתי (4:25.94 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.05 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.26 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביולי 2022 הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:13.61 דקות, לפני דניאל יוסיפוב (2:15.24 דקות) ויהונתן יצחקי ממכבי כפר המכביה (2:19.28 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 28.82 שניות, אחרי רון פולונסקי (28.08 שניות) וכריסטיאן פיצ'וגין מירושלים רבתי (28.35 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:02.69 דקות, אחרי רון פולונסקי (1:01.42 דקות) וכריסטיאן פיצ'וגין (1:02.47 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.45 דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2023 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.70 דקות, לפני רון פולונסקי (2:14.30 דקות) ויהונתן יצחקי (2:14.76 דקות) ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.22 דקות ובמקום שישי במשחה -ל50 מטר חזה בתוצאה של 28.95 שניות.
ביוגרפיה > 2024

בתחרות גביע האביב שנערכה בווינגייט במאי 2024 הוא קבע שני שיאים אישיים במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.49 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.52 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 28.49 שניות (2024)
100 מטר חזה: 1:02.52 דקות (2024)
200 מטר חזה: 2:13.61 דקות (2022)
מוזיקת דרון

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  מוזיקה מינימליסטית, מוזיקה ניסיונית, מוזיקה אוונגרדית, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה קלאסית הודית
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1960, ארצות הברית
 נגזרות:  מוזיקת אמביינט, מוזיקת אווירה גותית, פוסט-רוק
 סוגות היתוך
 דרון מטאל
 
מוזיקת דרון (באנגלית: Drone music‏ או Drone-based music‏) הוא תת-ז'אנר של מוזיקה מינימליסטית שקטה קצבית או איטית מאוד, המדגישה את השימוש בצלילים, תווים או אשכולות צלילים מתמשכים, הנקראים דרונים (אנ'). כמו כן, יצירות מוזיקה מז'אנר זה מאופיינת בדרך כלל בקומפוזיציות ארוכות הכוללות וריאציות הרמוניות קלות יחסית.
המלחין האמריקאי לה מונטה יאנג (אנ') הגדיר את מוזיקת דרון ב-2000 כ"ענף הטון המתמשך של המינימליזם".
אף על פי שניתן למצוא מוזיקה המכילה דרונים ברחבי אסיה, אוסטרליה ואירופה, יצירות מוזיקת דרון הן לרוב יצירות מוזיקה שמקורותיהן מהמסורת הקלאסית המערבית. אלמנטים של מוזיקת דרון שולבו בז'אנרים מוזיקליים אחרים, כגון מוזיקת רוק, מוזיקת אמביינט ומוזיקה אלקטרונית.
לקריאה נוספת

Boon, Marcus, "The Eternal Drone" originally published as "The eternal drone: good vibrations, ancient to future" in The Wire book: Rob Young (ed.), Undercurrents: The Hidden Wiring of Modern Music, ed. Rob Young, London: Continuum Books, 2002, ISBN 978-0-8264-6450-7 — History and analysis of drone music from medieval Europe to 1960s La Monte Young (who helped with the article) to 1990s Coil (band).
Cook, Nicholas & Pople, Anthony, The Cambridge History of Twentieth-century Music, Cambridge University Press, 2004, ISBN 978-0-521-66256-7
Cox, Christoph & Warner, Daniel (eds) & al., Audio Culture: Readings in Modern Music, Continuum International, 2004, ISBN 978-0-8264-1615-5
DRAM (Database of Recorded American Music), "Drone in American Minimalist Music" (Archive.org copy should be available in February 2009), by Nate Wooley, August 1, 2008. — Short history with six online drone pieces (available from accredited institutions or with a library login).
Levaux, Christophe, "Démesures. Une histoire du drone des 1960 à nos jours"(הקישור אינו פעיל, November 2023), Interval(le)s No 7 (2015): Réinventer le rythme / Den Rhythmus neu denken.
Potter, Keith, Four Musical Minimalists: La Monte Young, Terry Riley, Steve Reich, Philip Glass, Cambridge University Press, 2002 (rev. pbk from 2000 hbk), ISBN 978-0-521-01501-1
Textura, "Drones: Theatres of Eternal Music" (Archive.org copy of 2008), Textura No. 5, February 2005, textura.org. (Also printed as "On and On and On...: The drone & modern music" in Grooves No. 16, 2005) — Definition, history, further reading, records list, links.
Young, La Monte, "Notes on The Theatre of Eternal Music and The Tortoise, His Dreams and Journeys" (original PDF file), 2000, Mela Foundation, www.melafoundation.org — Historical account and musical essay where Young explains why he considers himself the originator of the style vs. Tony Conrad and John Cale.
Zuckerman, Gabrielle (ed.), "An Interview with La Monte Young and Marian Zazeela" (Archive.org copy of 2006), American Public Media, July 2002, musicmavericks.publicradio.org — Text transcript with audio version available.
Biron, D. 2015. The Democratic Drone. Overland, 20 October.
הערות שוליים

↑  For information on early and other uses of drones in music around the world, see for example (American Musicological Society, JAMS (Journal of the American Musicological Society), 1959, p. 255: "Remarks such as those on drone effects produced by double pipes with an unequal number of holes provoke thoughts about the mystery of drone music in antiquity and about primitive polyphony.") or (Barry S. Brook & al., Perspectives in Musicology, W. W. Norton, 1972, ISBN 0-393-02142-4, p. 85: "My third example of the force of tradition concerns another large problem, the persistence of drone music from the Middle Ages to the present day.")
↑  Early use of "drone music" as a non-ethnic, new or experimental genre can be found such as in 1974 (Michael Nyman, Experimental Music: Cage and Beyond, Studio Vista, 1974, ISBN 0-02-871200-5, p. 20: "[...] LaMonte Young's drone music [...]") or again 1974 (cf. "drone-music" in the Hitchcock 1974 quote about Riley)
↑  "Drone-based music" is used for instance in 1995 (Paul Griffiths, Modern music and after: Directions Since 1945, Oxford University Press, 1995, ISBN 0-19-816511-0, p. 209: "Young founded his own performing group, the Theatre of Eternal Music, to give performances of highly repetitive, drone-based music"), or in Cow & Warner 2004 (cf. cited quote of p. 301).
↑  Cox & Warner 2004, p. 301 (in "Thankless Attempts at a Definition of Minimalism" by Kyle Gann): "Certainly many of the most famous minimalist pieces relied on a motoric 8th-note beat, although there were also several composers like Young and Niblock interested in drones with no beat at all. [...] Perhaps “steady-beat-minimalism” is a criterion that could divide the minimalist repertoire into two mutually exclusive bodies of music, pulse-based music versus drone-based music."
↑  "Drone". britannica.com.
↑  Young 2000, p. 27
↑  Echo, Altstadt. "Drone Techno Introduction". www.dubmonitor.com. Dub Monitor. אורכב מ-המקור ב-18 בפברואר 2015. נבדק ב-18 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
ענבר דנציגר

ענבר דנציגר (נולד ב-1 בינואר 2004) הוא שחיין ישראלי. חבר נבחרת ישראל בשחייה.
ביוגרפיה

דנציגר שחיין הפועל ירושלים, ומתאמן בהדרכת ימית ליבסטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה באוגוסט סיים במקום 22 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.65 שניות, במקום 25 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.48 דקות, ובמקום 34 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.40 דקות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד שבסרביה ביוני סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.72 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 55.74 דקות, ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:02.36 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר גב: 25.32 שניות (2024)
100 מטר גב: 54.87 שניות (2024)
200 מטר גב: 1:58.62 דקות (2024)
50 מטר פרפר: 24.29 שניות (2024)
100 מטר פרפר: 53.70 שניות (2024)
200 מטר פרפר: 2:02.36 דקות (2024)
50 מטר חופשי: 25.23 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 51.79 שניות (2024)
200 מטר חופשי: 1:52.89 דקות (2024)
בינדי

אישה הינדית לובשת בינדי
בינדי (בסנסקריט: बिंदु, נקודה, טיפה, כתם קטן או חלקיק קטן) הוא נקודה צבעונית או מדבקה המוצמדת למרכז המצח, במקור על ידי הינדואים, ג'יינים ובודהיסטים מתת-היבשת ההודית.
הבינדי הוא נקודה צבעונית המוצמדת למרכז המצח קרוב לגבות או באמצע המצח, ונפוצה בתת-יבשת ההודית (במיוחד בקרב הינדואים בהודו, נפאל, בהוטן וסרי לנקה) ובדרום-מזרח אסיה בקרב באלינזים, פיליפינים, ג'אווניסים, סונדנזים, מלזים, סינגפורים, וייטנאמים ומיאנמריים הינדואים. סימון דומה נענד גם על ידי תינוקות וילדים בסין, כמו בתת-יבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה, והוא מייצג את פתיחת העין השלישית. בהינדואיזם, בודהיזם וג'ייניזם, הבינדי קשור לצ'אקרת האג'נה, והבינדו ידוע כצ'אקרת העין השלישית. הבינדו הוא הנקודה או הכתם שסביבם נוצר המנדלה, המייצגת את היקום. לבינדי יש נוכחות דתית, היסטורית ותרבותית באזור הודו ובקרב הפזורה ההודית ההינדואית ברחבי העולם.