stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגא חאן הרביעי
תארים, אותות, מסדרים והערכה

במהלך השנים, חאן אגא זכה במספר אותות הצטיינות, תוארי כבוד ופרסים.
התארים "הנסיך" ו"הנסיכה" משמשים את האגא חאנים וילדיהם מתוקף התייחסותם אל פתח עלי שאה קאג'אר. התואר הוכר רשמית על ידי ממשלת בריטניה בשנת 1938.
התואר "הוד מעלתו" הוענק לאגא חאן על ידי המלכה אליזבת השנייה ב-1957, לאחר מות סבו – אגא חאן השלישי.
קודם לכן, בשנת 1959, הוענק לו התואר "הוד מלכותו" על ידי מוחמד רזא פהלווי, השאה של איראן, אך הוא אינו משתמש בתואר זה.
תארים, אותות, מסדרים והערכה > אותות כבוד וחברות במסדרים

אגא חאן קיבל כ-30 אותו כבוד וחברות במסדרים, במדינות (לפי סדר א"ב): אוגנדה, איטליה, איראן, בחריין, בריטניה, הודו, וולטה עילית, זנזיבר, חוף השנהב, טג'יקיסטן, מאוריטניה, מאלי, מדגסקר, מרוקו, סנגל, ספרד, פורטוגל, פקיסטן, צרפת, קומורוס, קנדה, קניה.
תארים, אותות, מסדרים והערכה > תארים של כבוד מאוניברסיטאות

אגא חאן קיבל מעל 15 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות שונות, כמו: בקנדה, בפקיסטןבארצות הברית, בפורטוגל ובבריטניה
תארים, אותות, מסדרים והערכה > אותות הערכה וכבוד

אגא חאן הרביעי קיבל כ-50 אותות הערכה וכבוד, ממדינות, ערים, מסדרים ומוסדות שונים.
מדינת א-שמאל

| --- | --- |

מסגד אל-אימאם מאליק ברחוב אל ברת'ה במדינת א-שמאל
 מדינה / טריטוריה:  קטר (מדינה) קטר
 מחוז:  א-שמאל
 שטח:  4.91 קמ"ר
 דת:  אסלאם
 קואורדינטות:  26°07′00″N 51°13′00″E﻿ / ﻿26.11666667°N 51.21666667°E﻿ / 26.11666667; 51.21666667 
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קטר מוגדלת) דוחה א-רווייס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי מדינת א-שמאל(למפת קטר רגילה) דוחה א-רווייס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי מדינת א-שמאל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדינת א-שמאל (בערבית: الشمال) היא עיר בקטר, בירת מחוז א-שמאל. העיר ממוקמת מעל 100 קילומטרים צפונה מדוחה, בירת קטר, היא תוחמה בשנת 1988 והיא גובלת בעיר א-רווייס מצפון וממזרח.
אטימולוגיה

משמעות השם "מדינת א-שמאל" בשפה הערבית הוא מילולית, "עיר הצפון".
היסטוריה

במהלך רוב המאה ה-20 הכפרים אבו דחלוף וא-רווייס היו הגדולים ביותר על החוף הצפוני של המדינה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 המוקדמות, הממשלה הקטרית החלה לתכנן את התוכנית לכינון מדינת א-שמאל בין שני הכפרים הללו כדי שתשמש כמרכז אדמיניסטרטיבי לכל הצפון, כחלק מהמדיניות שלה לביזור רוב הסמכויות של דוחה הבירה. במהלך שנות השבעים, נבנתה מערכת כבישים על מנת לחבר בין שלושת הכפרים. כחלק מפרויקט דיור ציבורי, 50 בתים נבנו במדינת א-שמאל בשנת 1976. פיתוח רחב בעיר החל במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנות ה-90 של המאה ה-20.
בקרבת בניין העירייה נמצא פארק מדינת א-שמאל. אחד מהפארקים הגדולים בקטר בשטח של 56,000 מ"ר. מספר אטרקציות בתוך הפארק כוללות מסעדה, בית קפה, שירותים ואזור משחק לילדים. בפארק קיימים מינים מיוחדים של צמחייה מדברית.
גאוגרפיה

מדינת א-שמאל ממוקמת במרחק של יותר ממאה קילומטרים צפונית מדוחה, 27 קילומטרים מא-זובארה, 24 קילומטרים מפוואירית, 76 קילומטרים מאל ח'ור ו-122 קילומטרים מאל וכרה.
גלריה

מרעה של עז הבית במדינת א-שמאל
שקיעה בחוף מדינת א-שמאל
צמח האקליפה בפארק א-שמאל
הערות שוליים

↑  Year Book, הספר השנתי של קטר, 1982-83
דוחה

ערך זה עוסק בעיר הבירה של קטר. אם התכוונתם לאצטדיון כדורגל בישראל השוכן בסח'נין הקרוי על שם העיר דוחה שבקטאר, ראו .
| --- | --- |

פוטומונטז' של דוחה
 מדינה:  קטר (מדינה) קטר
 מחוז:  דוחה
 תאריך ייסוד:  1850
 שטח:  189 קמ"ר
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  872,048 (2020)
  ‑ במטרופולין:  1,186,023 (2020)
  ‑ צפיפות:  5,342 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  25°17′N 51°32′E﻿ / ﻿25.283°N 51.533°E﻿ / 25.283; 51.533
 אזור זמן:  UTC +3
 https://visitqatar.com/fr-fr/about-qatar/doha
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קטר מוגדלת) א-רווייס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי דוחה(למפת קטר רגילה) א-רווייס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי דוחה(למפת דוחה רגילה) א-דעאין א-ריאן אל-וכרהדוחה(למפת דוחה מוגדלת) א-דעאין א-ריאן אל-וכרהדוחה     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דּוֹחָה (בערבית: الدوحة, תעתיק מדויק: אלדַּוְחָה) היא בירת קטר והעיר הגדולה בה. העיר שוכנת במזרח המדינה על שפת המפרץ הפרסי ומשתרעת על פני 189 קמ"ר. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר עצמה מנתה 872,048 בני אדם, וביחד עם אזור התעשייה השייך לה מנתה כ-1.186 מיליון בני אדם. בעיר ובפרווריה מתגוררים למעלה מ-80% מאוכלוסיית המדינה. רוב תושבי דוחה הם מוסלמים (סונים).
היסטוריה

דוחה נוסדה ב-1850 ונקראה אל-בידא. בשנת 1882 נבנתה מצודת אל-וג'בה בדרום העיר[דרוש מקור], ושנה לאחר מכן הוביל שייח' ג'אסם את הצבא המקומי לניצחון על העות'מאנים. ב-1916 הפכה העיר לבירת מדינת חסות בריטית. עם קבלת עצמאותה של קטר ב-1971, הוענק לעיר שמה הנוכחי[דרוש מקור] והיא הייתה לבירת המדינה. בניין הממשלה, הנחשב לסימן ההיכר של העיר, נחנך ב-1969. בשנת 1996 הוקם ערוץ הטלוויזיה אל-ג'זירה בעיר.
בשנת 1996 מדינת ישראל פתחה לראשונה נציגות כלכלית קבועה בדוחה. זמן קצר לאחר מכן ביקר בעיר ראש הממשלה, שמעון פרס.
בנובמבר 1997 נערכה הוועידה הכלכלית למזרח התיכון וצפון אפריקה בדוחה, בהשתתפות משלחת מישראל. באותה עת גם החלו אנשי עסקים ישראלים לפעול במדינה.
בשנת 2012 בקניון וילאג'יו שבעיר התרחשה שריפה בה נהרגו 19 אנשים.
כלכלה, תיירות וספורט

עיקר פרנסת התושבים מתבססת על תעשיית הנפט, דיג ותיירות, בעיקר תיירות המופנית לעשירי העולם.
בתחילת שנות ה-2000 החלה תנופת בנייה גדולה בדוחה, וקו הרקיע של החוף השתנה לחלוטין עם הופעתם של מגדלי מגורים ומשרדים, בהם מרכזי קניות רבים.
בעיר מתקני ספורט רבים לשימוש כללי, חלקם בתשלום (טניס, גולף) וחלקם חינמיים (מגרשי כדורסל והחלקת גלגיליות). במרכז הקניות CITY CENTER נפתח מגרש החלקה על קרח בתשלום.
בדוחה המדברית נבנה מגרש גולף, אתר סקי סינתטי ועוד, המושכים אליהם את אילי הנפט מהסביבה וגם עשירי עולם אחרים כגון, בזמנו, מייקל ג'קסון.
בשנת 2005 נערכו בעיר משחקי מערב אסיה בהשתתפות מעל ל-1,000 ספורטאים.
ב-12 במאי 2006 נשבר באצטדיון האתלטיקה שבעיר שיא העולם בריצת מאה מטר גברים. ג'סטין גטלין רץ את המרחק בזמן של 9.76 שניות אך מאוחר יותר נפסלה תוצאתו לאחר שהתברר כי השתמש בסמים.
דוחה אירחה את משחקי אסיה ב-15 בדצמבר 2006, והיא נבחרה לשמש כבירת התרבות הערבית לשנת 2010.
דוחה הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי הקיץ האולימפיים במסגרת המכרזים האולימפיים ל-2016 ול-2020, אך לא הצליחה לעלות לשלבי הגמר של המכרזים. היא מתכננת להגיש מועמדות למשחקים גם ב-2032
בשנת 2019 נערכו בעיר משחקי החוף העולמיים.
השכלה ותרבות

ב-1973 הוקמה אוניברסיטת קטר וב-1975 נפתח המוזיאון הלאומי של קטר, במקום שבו במקור היה ארמון השליט ב-1912. בקרבת דוחה נמצאת עיר החינוך המיועדת כולה למחקר ולהשכלה ונמצאים בה שלוחות של אוניברסיטאות אמריקאיות כמו ג'ורג'טאון, ג'ונס הופקינס ועוד.
דמוגרפיה ודתות

רוב תושבי דוחה הם מוסלמים. הקתולים מהווים 90% מתוך מיעוט של 150,000 נוצרים. מאז 2008 הותר לבנות כנסיות בעיר, אך ללא סממנים נוצריים (כמו הצלב) מבחוץ. רוב המסגדים בדוחא הם מהזרם הסוני או המוואחידון.
האוכלוסייה בדוחא מורכבת ברובה מעובדים זרים, והאזרחים הקטרים מהווים מיעוט בעיר. חלק ניכר של האזרחים הזרים בקטר הוא ממדינות דרום אסיה, אך יש גם תושבים רבים ממזרח אסיה וכן ממדינות ערב במזרח התיכון. בעבר לא הותר לאזרחים שאינם קטרים לרכוש קרקע, אולם כיום אזרחים זרים רשאים לקנות אדמות במספר אזורים בדוחה.
תחבורה

בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי חמד שהוא שדה התעופה הבין-לאומי היחיד בקטר. שדה התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי ומושב ההנהלה של חברת התעופה הלאומית של קטר, קטר איירווייז (القطرية). הוא החליף ב-2014 את נמל התעופה הישן של העיר, אשר נסגר והיה אמור להיהרס. הוא נפתח מחדש בשנת 2022 לקראת משחקי המונדיאל.
החל משנת 2006 רשת של אוטובוסים ציבוריים ומוניות מסודרות החלו לפעול ברחבי העיר.
ערים תאומות

ברזיל ברזיליה, ברזיל
תוניסיה תוניס, תוניסיה (מ־1994)
ירדן עמאן, ירדן (מ־1995)
הרשות הפלסטינית בית סאחור, הרשות הפלסטינית (מ־2009)
ראו גם

מפרץ דוחה
הערות שוליים

↑  Qatar: Municipalities, Major Cities & Localities - Population Statistics, Charts and Map
↑  אורה קורן, קטאר, ‏קטאר ממתינה לתשובה סופית מישראל בנושא פרוייקט יבוא הגז הטבעי מהנסיכות, באתר גלובס, 11 בנובמבר 1996
↑  אבי יששכרוף, אמיר קטאר: ישראל צריכה לדבר עם חמאס, באתר הארץ, 30 בינואר 2007
↑  ביקורת על ישראל בהודעת הנעילה של ועידת קטאר: שטחים תמורת שלום, באתר גלובס, 19 בנובמבר 1997
אורה קורן, ‏למרות הכל, ועידת קטאר, באתר גלובס, 12 בנובמבר 1997
↑  אורה קורן, ‏מנסים לפרוץ דרך למפרץ, באתר גלובס, 17 ביוני 1997
↑  גרדיאן, הכלב אכל לי את הסמים, באתר הארץ, 16 ביולי 2013
אבי זורנזון, ‏לא בדרך הטבע, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2011
↑  מערכת אתר גלובס ספורט, ‏לראשונה בהיסטוריה: אליפות אסיה בשידור ישיר באירופה, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2006
↑  אסי ממן, ‏קטאר רוצה לארח את אולימפיאדת 2032, באתר ONE‏, 27 ביולי 2020
↑  "Religious demography of Qatar" (PDF). US Department of State. נבדק ב-15 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shabina Khatri (20 ביוני 2008). "Qatar opens first church, quietly". Al Jazeera. נבדק ב-15 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sonia Verma (14 במרץ 2008). "Qatar hosts its first Christian church". The Times. נבדק ב-15 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Oman Economic and Development Strategy Handbook,  International Business Publications, USA - 2009, page 40
↑  יוני מנדל, איך בשבוע שלם בדוחא פגשתי שני קטארים בלבד, באתר "שיחה מקומית", 29 באפריל 2014
↑  שירות בלומברג, ‏הקטר הקטארי כובש את העולם, באתר גלובס, 12 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531828505171  BNE: XX6076833  BnF: cb15084063c (data)  GND: 4219005-8  LCCN: n81076793  MusicBrainz: 29aae758-4c4f-4d77-899c-1dcb67196b24  NKC: ge463353  SELIBR: 143052  SUDOC: 178091219  TDVİA: devha  VIAF: 136649381   WorldCat (עם VIAF): 136649381 
קו הרקיע של רובע וסט ביי בשעות הלילה
הבית הפתוח (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט באנגלית
כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  מאט אנג'ל 
 הופק בידי:  דן אנג'ל, מאט אנג'ל 
 תסריט:  מאט אנג'ל 
 שחקנים ראשיים:  דילן מינט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  19 בינואר 2018 
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט אימה 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבית הפתוח (באנגלית: The Open House) הוא סרט אימה אמריקאי, שנכתב ובוים על ידי מאט אנג'ל וסוזן קוט. הסרט יצא לנטפליקס ב-19 בינואר 2018.
הסרט עוסק בטרגדיה של אמא ובנה בבית נופש זמני של קרובי משפחה, אשר נאלצים להתמודד עם כוחות מסתוריים ומפחידים שסובבים אותם. בסרט שיחקו דילן מינט, פירסרי דלטון, שריף אטקינס, פטרישיה בטון ואהרון אבראמס.
עלילה

אב מהפרברים נהרג בעקבות פגיעת מכונית. אשתו המובטלת נעמי ובנם לוגן עוברים לבקתה בהרים השייכת לאחותה עד שהיא תימכר. בהגיעם, השניים פוגשים את שכנתם המבוגרת מרת'ה, שמתנהגת מוזר ואת כריס, שעובד בחנות סמוך לבית.
במהלך הימים הפתוחים בבית בימי ראשון, נעמי ולוגן מצווים לעזוב את שטח הבית לאחר ארוחת הבוקר ולחזור אחר הצהריים לאחר השעה חמש בערב. אירועים משונים מתחילים לקרות וביניהם חפצים שמשנים את מיקומם או נעלמים לגמרי, הטלפון בבית מצלצל, אבל אף אחד לא נמצא בקו השני, המים החמים לא עובדים ונשמעים בבית רעשים מוזרים. באחד הלילות, לוגן מבחין במכונית שנכנסת לשביל הגישה לבית ורואה את מרת'ה מתנהגת מוזר וטוענת שבעלה חי, אף על פי שקודם טענה שהוא נפטר.
טכנאי נקרא לבית כדי לבדוק את מכל המים ומספר שבעלה של מרת'ה אכן מת ושמרת'ה סובלת מאלצהיימר ולכן היא מתנהגת מוזר. נעמי מוצאת תמונה משפחתית מקומטמת באשפה והטכנאי מוצא את הטלפון הסלולרי של לוגן ליד מתקן חימום המים, אירוע הגורם לנעמי לחשוד שלוגן מנסה לשגע אותה. השניים רבים בקולניות ולוגן מכחיש שהוא מנסה לשגע את נעמי או שהוא האחד שזרק את התמונה לאשפה. באותו הלילה נחשף שישנו מישהו נוסף בבית. באחד הימים, נעמי ולוגן מגלים שמישהו פרץ לבית וערך את השולחן לארוחת ערב עם נרות, אבל המשטרה לא מוצאת דבר. השניים לא מסוגלים לשלם על לילה במלון ונאלצים להישאר בבית.
לוגן יוצר קשר עם כריס, שמסכים להעביר את הלילה על הספה בבית. באמצע הלילה כריס נעדר ולוגן מוצא אותו במכוניתו עם גרון משוסף. אדם לא מזוהה מכה את לוגן עד לאבדן הכרה, שופך עליו מים ומשאיר אותו לקפוא בחוץ ומתחיל לחפש את נעמי. נעמי נבהלת כשהיא מגלה תמונות שלה ושל לוגן ישנים בחדריהם. לאחר מכן היא מותקפת, נקשרת ומעונה. לוגן מתעורר ומגלה שמכל הטלפונים הסלולריים הוצא כרטיס הסים ולכן אין באפשרותו להתקשר למשטרה לעזרה. הוא מנסה לעזור לאמו, אבל חושב שהיא הפורץ ומתחיל לדקור אותה. נעמי מפצירה בו לברוח לפני שהיא מתעלפת. הפורץ מכניע את לוגן בקלות ומסיר את עדשות המגע מעיניו, משאיר אותו בלי יכולת לראות כמו שצריך.
לוגן בורח אל תוך היער ומתחבא, מצליח לשרוד את מזג האוויר הקפוא עד לבוקר. לוגן כמעט ומת מהיפותרמיה, אבל הפורץ מוצא אותו, חושף את עצמו וחונק אותו למוות. לאחר מכן הפורץ ממשיך לכיוון הבית הפתוח הבא.
שחקנים

דילן מינט - לוגן.
פירסרי דלטון - נעמי.
שריף אטקינס - כריס.
פטרישיה בטון - מרת'ה.
אהרון אברהאמס - בריאן.
אדוארד אולסון - הפורץ.
קת'רין בלאקוויט - ג'ואני.
ביקורות

הסרט קיבל דירוג של 15% באתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 13 ביקורות, מה שנותן לסרט את הציון 2.9/10.
ישיבת שפע מקור חיים

ערך זה עוסק בישיבה תיכונית בירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


 מוסד חינוכי
 מוטו:  תלמד. תרגיש. תבין.
 השתייכות:  ציונות דתית, נאו-חסידות חסידות
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 מייסדים:  הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), הרב יהונתן גוטמן, יואל שפיץ, רפי בן עוליאל
 מגמות:  ביולוגיה, פיזיקה, מדעי המחשב, היסטוריה, לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, אומנות, עיבוד נתונים, עבודות גמר (בייס)
 שכבות לימוד:  ז-יב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  מנהל חט"ב- אמיר יוסט, סגן מנהל חט"ב- שלומי זינגר. מנהל תיכון- תני וולפיש (בשנת תשפ"ה בשבתון, מחליפים- הרב יועד קפלן (מנהל לימודי תיכון) והרב דוד מאלי (סגן ראש ישיבה/ מנהל לימודי קודש)
 ראש הישיבה התיכונית:  הרב יהונתן גוטמן
 באחריות:  עיריית ירושלים, מנח"י
 תלמידים
 :  כ-400
 מיקום
 מיקום:  בית וגן ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′09″N 35°10′46″E﻿ / ﻿31.769096205453°N 35.179346871264°E﻿ / 31.769096205453; 35.179346871264
 https://yeshivatshefa.org.il/
 he
 
ישיבת שפע - מקור חיים היא ישיבה תיכונית דתית לאומית נאו חסידית, מיסודו של הרב עדין אבן-ישראל (שטיינזלץ), ובראשות הרב יהונתן גוטמן.
הישיבה נוסדה על ידי מנהלת חינוך ירושלים, מרכז שטיינזלץ וישיבת מקור חיים כחלק מישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מספר שנים קיבלה מעמד עצמאי.
כיום הישיבה שוכנת בקריית היובל ולומדים בה כ-400 תלמידים.
הישיבה מתאפיינת בקו חסידי-ציוני-ארצישראלי.
הישיבה נקראת שפע, כינוי שנלקח מישיבת מקור חיים (שפע) שפעלה מספר שנים בשנות השמונים בראשות הרב שטיינזלץ, וכן מקור חיים על שם ישיבת מקור חיים שהייתה חלק מהקמתה, וגם נקראת על שם הקיווי והציפייה לה' שהוא מקור החיים ומקורו מהפסוק בספר תהלים ”כִּֽי־עִמְּךָ מְק֣וֹר חַיִּ֑ים בְּ֝אוֹרְךָ֗ נִרְאֶה־אֽוֹר ” (ספר תהלים, פרק ל"ו, פסוק י')
היסטוריה

הישיבה הוקמה ב-2009 ביוזמת הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) ותלמידו יואל שפיץ, ראש המכון הפדגוגי במרכז שטיינזלץ. הישיבה הוקמה כחטיבת ביניים בתוך ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ובראשה הועמד הרב יהונתן גוטמן, בוגר ישיבת מקור חיים.
היסטוריה > הפיצול מנתיב מאיר ופתיחת ישיבה עצמאית

לאחר מספר שנות פעילות החלו חילוקי דעות בין הנהלת נתיב מאיר להנהלת הישיבה שפעלה בתוך נתיב מאיר במעמד חצי עצמאי. הסכסוך הגיע לשיא כשהנהלת נתיב מאיר פיטרה מספר אנשים מצוות הישיבה. לקראת סוף אותה שנה[דרושה הבהרה] הוחלט במנח"י שהישיבה תסגר מכיוון שנתיב מאיר לא היו מעוניינים להמשיך בשיתוף הפעולה. קהילת הישיבה יצאו למאבק נגד הסגירה, במהלכו אף הפגינו בכיכר ספרא נגד העירייה, להפגנה הגיע גם הרב שטיינזלץ להביע תמיכה. בסופו של דבר הסכימה העירייה לתת לישיבה מעמד עצמאי והעניקה לה מבנה בנווה יעקב ב־2014.
לאחר מספר שנים הישיבה עברה לבניין ישן ברחוב נ.י אפשטיין בקריית היובל, אותו היא חולקת עם תלמוד תורה וגן ילדים. אך ברחוב מקור חיים בירושלים, ישנו שטח המיועד למבנה קבע לישיבה בן 8 קומות, והמעבר מתוכנן לשנת 2025. הבניין שבו שוכנת הישיבה כעת מיועד להריסה, ובשטח אמור להבנות מגדל בן כ־40 קומות.
היסטוריה > שפע צפון

הישיבה הקימה בשנת תשפ"ג שלוחה בפסגת זאב בשם "שפע צפון" בראשות הרב בניה קניאל (ר"מ בישיבת מקור חיים) ובניהול הרב צוריאל אלקיים (ר"מ בישיבה). הישיבה היא ישיבה חצי פנימייתית (החל מכיתה ט').
אופי הישיבה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התלמידים מגיעים משכונות ירושלים, ומיישובים סמוכים. בישיבה קיימות חטיבת ביניים וחטיבה עליונה.
הישיבה מגדירה את עצמה כישיבה בניחוח חסידי, ונערכות בה התוועדויות (כגון בחג הגאולה י"ט בכסלו, ובח"י אלול – תאריכים הנחוגים בחב"ד), ואירועים נוספים הקשורים לחסידות. רוב תלמידי הישיבה הם דתיים לאומיים. בישיבה מתקיימות חבורות בענייני עבודת ה' כמו "חבורת תפילה" העוסקת בעבודת התפילה. הישיבה מוציאה בכל שנה חוברת בשם "חידושפע", ובה חידושים בענייני גמרא ועבודת ה' מאת תלמידי ובוגרי הישיבה.
בחטיבת הביניים בישיבה לומדים כשעתיים גמרא בכל יום, ובחטיבה העליונה בישיבה לומדים גמרא במהלך שעות הבוקר, ולאחר מכן עוברים ללימודי תיכון והכנה לבגרות. במקביל למסלול הלימוד הרגיל מתקיימים מסלולים למעוניינים ללמוד מעבר לרגיל.
בהתאם להוראת הרב אבן ישראל נוסח התפילה בישיבה הוא ספרד.
בישיבה מספר מגמות - היסטוריה, ביולוגיה, פיזיקה, מדעי המחשב, אומנות, עיבוד נתונים ולימודי ארץ ישראל.בשנת התשפ"ד נפתחה מגמת אומנות לכיתות הגבוהות, ופועל בה מרכז היצירה (הכולל גם חדר מוזיקה).
הישיבה דוגלת בהתאם לחזון הרב עדין אבן ישראל באחדות עם ישראל. בשנת 2011 פתחו הרב עדין והרב מנחם פרומן את מיזם "גשר" במהלכו נפגשו והתווכחו התלמידים עם שמאלנים, חילונים, ערבים, קיבוצניקים והומוסקסואלים. הרב עדין הורה לקבל לישיבה מורים ותלמידים בעלי דעות שונות ובכך ליצור גיוון. בשנת 2023 על רקע הקרע בעם בעקבות הרפורמה המשפטית יזם הרכז החברתי, אריאל שוובר את מבצע "אנשים אחים אנחנו" במהלכו הלכו תלמידי הישיבה לחלק משלוחי מנות לתושבי תל אביב.
הישיבה נמנעת מהזדהויות פוליטיות כל שהן, לכן הישיבה לא השתתפה (למעט שנת 2022 ו-2023) במצעד הדגלים.
בהתאם להוראת הרב אבן ישראל הישיבה מגבירה גם את התעסקות באמונה ומחשבת ישראל ובפרט את היחס של החסידות עליהם (לדוגמה רבי נחמן מברסלב ואחרים).
הרב שטיינזלץ מבקר בישיבה, דצמבר 2014
התוועדות בישיבה. יושב משמאל הרב יהונתן גוטמן
הערות שוליים

↑  חינוך- ישיבה תיכונית שפע, באתר מרכז שטיינזלץ
↑  הישגיות חסידית, באתר כיפה, ‏2008-09-07
↑  הרב יהונתן גוטמן - הכנס השני של "בית הספר להורים", נבדק ב-2020-05-03
↑  הוועדה המחוזית ירושלים תדון בהפקדת תוכנית 'בורג' חליפה הירושלמי', באתר מרכז הנדל"ן, ‏15.03.22
הגשר התלוי מעל נחל הבשור

| --- | --- |
גשר המיתרים התלוי מעל נחל הבשור
גשר המיתרים התלוי מעל נחל הבשור
 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי 
 שימוש:  חציית נחל בשור אל שביל הבשור
 מיקום:  צפון מערבית לקיבוץ צאלים ירידה מכביש 222 ליד מגדל התצפית של רשות שמורות הטבע לדרך הבשור
 מדינה:  ישראל 
 מיקום ההתחלה:  גדה שמאלית של נחל הבשור
 מיקום הסוף:  גדה ימנית של נחל הבשור
 בעלים:  המועצה האזורית אשכולוהמנהלה לשיקום ופיתוח נחל בשור
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1994–1995
 תאריך פתיחה רשמי:  1994 
 חברת בנייה:  פלס קונסטרוקציות מבנים מתועשים בע"מ
 שיטת בנייה:  גשר מיתרים
 חומרי בנייה:  מיתרי פלדה ולוחות עץ
 אדריכל:  רעיון, יזום ותכנון יפתח אלוני, דודי דרורי אדריכלים קונסטרוקציה: נמרוד אייל מהנדס מפקח:- אשר רון מקק"ל
 מידות
 אורך:  כ-80 מטר
 רוחב:  כ-2 מטר
 גובה:  123 מטר מעל פני הים מטר
 עומק:  5–6 מטר מעל ערוץ הנחל
 מידע טכני
 מסלולים:  שביל הבשור
 נתיבים:  דרך נופית "דרך הבשור"
 מידע נוסף:  העלייה על הגשר מוגבלת ל-45 איש במקביל
 
 קואורדינטות:  31°13′14″N 34°31′21″E﻿ / ﻿31.220561°N 34.52259°E﻿ / 31.220561; 34.52259
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) הגשר התלוי מעל נחל הבשור(למפת מערב הנגב רגילה) הגשר התלוי מעל נחל הבשור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגשר התלוי מעל נחל הבשור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגשר התלוי מעל נחל הבשור he
 
הגשר התלוי מעל נחל הבשור הוא גשר תלוי, שנבנה בשנת תשנ"ד (1994) על ידי הקק"ל. הגשר מחבר את דרך הבשור וכביש 222 בקטע שבין צומת צאלים לקיבוץ גבולות עם "שביל הבשור", שבגדה הימנית של נחל הבשור לכיוון קיבוץ אורים, תל פרעה הדרומי (תל שרוחן) ופארק אשכול (הבשור). אורך הגשר כ-80 מטר, והוא הגשר התלוי הראשון שהוקם בארץ. יש הקוראים לגשר "גשר החבלים" מעל נחל הבשור.[דרוש מקור] מאידך, אין בגשר אפילו חבל אחד. השם "גשר החבלים" המיוחס לגשר נובע מצורתו המזכירה את גשרי החבלים המוקמים בין צמרות העצים במסגרת מחנות הנוער.
היסטוריה

רעיון הגשר התלוי מעל נחל בשור, עלה במסגרת הרעיון הרחב יותר של הדרך הנופית "דרך הבשור" שלאורך הנחל, כבר בשנת 1983, בעקבות פגישה בין שני סוקרי-השטח: אמנון ליבנה ("בּוּצי") מקיבוץ רביבים, שעסק באותם ימים בסקר-נוף מטעם רשות שמורות הטבע והמועצה האזורית אשכול, והארכאולוג דן גזית מקיבוץ גבולות, שעסק במקביל בסקר ארכאולוגי של האזור בתמיכת אגף העתיקות (רשות העתיקות). השניים חברו לעזריה אלון מרשות שמורות הטבע (רשות הטבע והגנים).
בשנת 1991 החלה הסלילה של דרך הבשור, במימון ובביצוע קק"ל, תוך בעיות בלתי צפויות. למשל, הנהלת פארק אשכול חזרה בה מהסכמתה הראשונית למעבר הדרך דרך הפארק. בנוסף התנגדות פתאומית של "אדם, טבע ודין", למגדלי התצפית, שהוסרה רק בהתערבות בית המשפט. במהלך הסלילה, תוכננו תוספות לדרך מספר אטרקציות כגון הגשר התלוי בקרבת הכניסה הדרומית הצמודה לכביש 222 שליד צומת צאלים וההנגשות לבאר רבובה, המאגרים וגשר הצינורות.
הגשר התלוי תוכנן ונבנה בשנת תשנ"ד (1994–1995) על ידי הקק"ל במסגרת תוכנית האב לשיקום ופיתוח נחל בשור. הרעיון, הייזום והתכנון של הגשר בוצע על ידי משרד האדריכלים יפתח אלוני ודודי דרורי. קונסטרוקציה: נמרוד אייל, מהנדס מפקח מטעם הקרן הקיימת היה אשר רון. החברה הקבלנית שהקימה את הגשר הייתה פלס קונסטרוקציות מבנים מתועשים בע"מ. שיטת הבנייה שנבחרה, גשר תלוי על בסיס מיתרי פלדה ולוחות עץ ברוחב 2 מטרים לאורך כ-80 מטרים.
ייעוד הגשר

דרך הבשור היא דרך נופית סלולה מכורכר ברוחב כ-5 מטר, למעבר מטיילים ברגל, כלי רכב דו גלגליים, טרקטרונים וכלי רכב פרטיים. בקטע שבין תל פרעה (שרוחן) ובאר צאלים הדרך נסללה לאורך הגדה השמאלית של נחל בשור. הדרך עוברת בין אתרים ארכאולוגיים כגון, תל שרוחן באר רבובה מאגרי המים, גשר הצינורות ועוד. מאידך בנקודה הדרומית של הדרך ליד באר צאלים הסתומה, לא התאפשר לחצות את הנחל במיוחד בחורף עקב סכנת שיטפונות, סחף של בוץ וחלוקי נחל גדולים, צמחיית קני סוף ועוד. כך שמטיילים רגליים או רוכבי אופניים שרצו לעלות על שביל הבשור (ברוחב כ-2–3 מטר) שעובר בגדה הימנית של הנחל, לא יכלו לעשות זאת ונאלצו לחזור על עקבותיהם או לעלות על כביש 222 בין קיבוץ צאלים לקיבוץ גבולות. הגשר התלוי מעל נחל הבשור, מאפשר להולכי רגל ורוכבי אופניים לחצות את הנחל בבטחה במשך כל ימות השנה ולהמשיך לטייל במסלול מעגלי בין האתרים הארכאולוגיים כגון החווה העתיקה מהתקופה הביזנטית, מזרח תל פרעה, מעיין הבשור, מסילת הרכבת העתיקה פארק אשכול ועוד.
הסביבה > דרכי הגעה

ביישום וייז - WAZE רשמו: גשר תלוי - נחל הבשור,
מבאר שבע דרומה על כביש 40 עד משאבי שדה, בצומת משאבי שדה ימינה לכביש 222 מערבה 36.6 ק"מ עד קיבוץ צאלים. עוברים את הכניסה לקיבוץ וממשיכים על כביש 222 מערבה, (יש לשים לב לא לפנות ימינה בצומת צאלים לכביש 234), עוד כ-1.5 ק"מ. מצד ימין רואים את מגדל התצפית של רשות שמורות הטבע. יורדים ימינה ועולים על דרך הבשור. בנסיעה של כחצי ק"מ מערבה על דרך הבשור מגיעים לגשר התלוי על נחל בשור.
מבאר שבע מערבה על כביש 25 מערבה מרחק 19 ק"מ לצומת גילת. בצומת גילת פונים שמאלה לכיוון אופקים לכביש 241 דרומה 12.9 ק"מ, נוסעים מערבה ועוברים את צומת אופקים עד לצומת אורים. בצומת אורים פונים שמאלה לכביש 234 וממשיכים כ-12.6 ק"מ עד צומת צאלים. בצומת צאלים פונים ימינה 1.5 ק"מ ורואים את מגדל התצפית של רשות שמורות הטבע. יורדים ימינה ועולים על דרך הבשור. בנסיעה של כחצי ק"מ מערבה על דרך הבשור מגיעים לגשר המיתרים התלוי על נחל בשור.
ממרכז הארץ על כביש 6 דרום, ירידה מכביש 6 לצומת בית קמה. בכיכר בצומת בית קמה פונים שמאלה לכביש 264 דרך שובל ורהט עד צומת אשל הנשיא. בצומת אשל הנשיא פונים ימינה לכביש 25 מערבה לכיוון צומת גילה. בצומת גילת פונים שמאלה לכיוון אופקים לכביש 241 דרומה 12.9 ק"מ, עוברים מערבה את צומת אופקים עד לצומת אורים. בצומת אורים פונים שמאלה לכביש 234 וממשיכים כ-12.6 ק"מ עד צומת צאלים. בצומת צאלים פונים ימינה 1.5 ק"מ ורואים את מגדל התצפית של רשות שמורות הטבע. יורדים ימינה ועולים על דרך הבשור. בנסיעה של כחצי ק"מ מערבה על דרך הבשור מגיעים לגשר המיתרים התלוי על נחל בשור.
ממרכז הארץ על כביש 4 דרך אשדוד ואשקלון עד צומת יד מרדכי. בצומת יד מרדכי פונים שמאלה לכביש 34. עוברים את הכניסה הצפונית של שדרות וכעבור 400 מטר בצומת שער הנגב פונים ימינה לכביש 232. עוברים את קיבוץ מפלסים, קיבוץ כפר עזה וקיבוץ סעד, בכיכר אחרי הכניסה לקיבוץ סעד פונים שמאלה כ-300 מטר ובכיכר הבאה פונים ימינה לכיוון כרם שלום ויישובי המועצה האזורית אשכול. ממשיכים ועוברים את צומת מעון עד צומת גבולות. בצומת גבולות פונים שמאלה לכביש 222 במרחק 12.7 ק"מ כשבדרך עוברים את הכניסה לקיבוץ גבולות מצד ימין, ממשיכים עם הכביש. מצד שמאל רואים את מגדל התצפית של רשות שמורות הטבע. יורדים שמאלה ועולים על דרך הבשור. בנסיעה של כחצי ק"מ מערבה על דרך הבשור מגיעים לגשר המיתרים התלוי על נחל בשור.
הסביבה > אתרים בסביבת הגשר > מצפה צאלים

בכניסה הדרומית של דרך הבשור מכביש 222, נמצא מגדל תצפית ממתכת. זהו מגדל תצפית שנוח לטפס אליו. ממנו נשקפים נופי נחל בשור והנגב המערבי. גובה המגדל 5–6 מטר (גובהו מעל פני הים 132 מטר). מתחתיו שני שולחנות אבן ללא צל, מונגש לנכים.