stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי החוץ של ג'מייקה

דגל ג'מייקה
יחסי החוץ של ג'מייקה (באנגלית: Foreign relations of Jamaica) כוללים יחסים בינלאומיים עם רוב מדינות העולם ואין לה סכסוכים בינלאומיים.
ג'מייקה חברה בארגונים בינלאומיים רבים ובין היתר באומות המאוחדות, בארגון מדינות אמריקה, בחבר העמים הבריטי ובG77. ג'מייקה כיהנה פעמיים למשך שנתיים כל פעם כחברה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות בשנים 80–1978 ו-2000–2001.
היסטורית, ג'מייקה בעלת קשרים קרובים עם השלטון הבריטי. לאחר התמורות שחלו בעולם במאה האחרונה, ג'מייקה כיום בעיקר מושפעת כלכלית ותרבותית מארצות הברית. עיקר הקשרים התרבותיים של ג'מייקה הם עם המדינות הקריביות דוברות האנגלית החברות בהקהילייה הקריבית ובארגון המדינות הקריביות (אנ').
שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טרייסי מקמילן ומייקל סיטרין
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  מטר
הספר שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר (Sherlock Holmes and the Baker Street Irregulars) נכתב על ידי טרייסי מקמילן (אנ') ומייקל סיטרין והוצא לאור בשנה 2011 על ידי מטר, ובו מסופר על תעלומה ששרלוק הולמס ועוזריו הצעירים מרחוב בייקר מנסים לפתור בעקבות מותם החשוד של שלושה הולכים על חבל. בסיפור מספרים על חייהם של הפרחחים היכן הם מתגוררים ומה הם עושים.
תקציר העלילה

שרלוק הולמס ועוזריו הצעירים הנקראים הפרחחים מרחוב בייקר מנסים לפתור תעלומה הקשורה למותם הנוראי של משפחת הולכי החבל המפורסמים, הזלינדאים. הם מצאו את מותם לאחר שחבלם נקרע בזמן הופעה. שרלוק בוחר לחקור את הנושא, כי הוא חושד שלא מתו מתאונה כמו שסופר אלא מהתנקשות. במהלך החקירה מתגלה שתעלומה זאת מתקשרת גם לעוד אחת מתעלומותיו הגדולות של הולמס שהיא גניבת ספר המלוכה האנגלי ששוויו רב. הולמס והפרחחים מבינים שאחד מיריביו המושבעים ביותר, פרופסור ג'יימס מוריארטי ארגן את שני הפשעים. הזלינדאים היו שותפיו לגניבת הספר, ומוריאטי החליט להיפטר מהם מתוך חשש שידווחו על מעורבותו. התעלומה נפתרת בעזרת מארב שהולמס והפרחחים ארגנו, הם הצליחו להשיג את הספר וכמעט לעצור את הפרופסור הרשע. בזמן המסע הפרחחים פוגשים אנשים חדשים ולומדים להכיר טוב יותר אחד את השני ואיך להיות בלשים טובים יותר.
דמויות

שרלוק הולמס: הבלש המבריק שאצלו עובדים הילדים, שרלוק הוא אחד הבלשים הטובים במדינה והוא פותר תעלומות מבריקות ומעניינות.
אוזגוד (אוזי) מנינג: החכם שבחבורה, בלש מלידה למרות שיכולותיו הפיזיות חלשות מפצה על זה ברעיונות מרשימים וכוח רצון.
פילאר: בת מגדת העתידות, מתגוררת בקרקס ועוזרת לשרלוק והילדים בפתרון התעלומה.
ויגינס: מנהיג החבורה, כריזמטי ואמיץ, יש לו חמוסה בשם שירלי.
משפחת הזלינדאים: משפחת ההולכים על חבל בקרקס שמתו בעקבות נפילה מהחבל והתעלומה סובבת סביבם.
ג'ק קרמבלי: בעליו ואדוניו של אוזי, בחור מרושע שחושב רק על ממונו ומנצל את יכולות ההעתקה של אוזי כדי להרוויח בלי לחשוב על רצונותיו או צרכיו של אוזי.
אליוט (תפר): אחד מהפרחחים יודע לתפור פצעים או בגדים כמו מומחה.
שאר הפרחחים: רוהאן, אלפי, אליסטר, ברנבי, פלטשר, סימפסון, ג'יימס, פיט ושם.
ביקורות

ביקורותיו של הספר מצוינות ורוב קוראיו משבחים את הסופר על יצירה נפלאה זו, הספר גם נבחר למצעד הספרים של מצעד החינוך. ילדים רבים ממליצים לקרוא את הספר וגם מבוגרים טוענים שזה ספר בלשות מעניין שמתאים לכל הגילאים וכולם יכולים להנות מקריאתו, אפילו אנשים שלא נוהגים לקרוא ספרים. ביקורות אלה נמצאו באתר של עברית.
הערות שוליים

↑  טרייסי מק ומייקל סיטרין, שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר, תל אביב: מטר
↑  עברית - חנות ספרים, באתר www.e-vrit.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419395705171
קונפדרציית עמי ההר של הקווקז

| --- | --- |
דגל הארגוןדגל הארגון
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־35 שנים)
 אידאולוגיה:  אסלאם סוני
 קבוצות אתניות:  אבזינים, אבחזים, אווארים, אדיג'ים, צ'צ'נים-אאוחובים, דרגווים, קברדינים, לאקים, אוסטים (מצפון אוסטיה ודרום אוסטיה), צ'רקסים, צ'צ'נים, שפסוגים.
 מנהיגים:  מוסה שאניבוב
 מטה:  סוחומי 
 אזורי פעילות:  צפון הקווקז
 קרבות:  מלחמת אבחזיה
 
קונפדרציית עמי ההר של הקווקז (ברוסית: Конфедерация горских народов Кавказа,‏ КГНК) היה ארגון פוליטי-צבאי בצפון הקווקז של הפדרציה הרוסית. פעל בתקופה שלפני התמוטטות ברית המועצות ולאחר מכן, בין השנים 1989 ו-2000. היא מילאה תפקיד חשוב במלחמה בין אבחזיה לגאורגיה בשנים 1992–1993, וגייסה חמושים מרפובליקות צפון הקווקז. כוחותיה הואשמו על ידי גאורגיה בביצוע פשעי מלחמה, כולל טיהור אתני של גאורגים. הקונפדרציה לא הייתה פעילה מאז ההתנקשות במנהיגה השני, יוסופ סוסלנבקוב (רו'), בשנת 2000.
שמו של הארגון שונה בזמן מאוחר יותר לקונפדרציית עמי הקווקז.
רקע

רעיון הקמת הקונפדרציה עלה לראשונה, ב-1 במאי 1917, בקונגרס הראשון של עמי צפון הקווקז בולדיקווקז. הקונגרס ייסד את "האיגוד של איחוד עמי ההר של הקווקז". בנובמבר של אותה השנה נוסדה "הרפובליקה ההררית" וב-11 במאי 1918, בקונגרס השני, הוכרזה הרפובליקה ההררית של צפון הקווקז, שהתקיימה עד לשנת 1920.
בתקופת שלטון ברית המועצות היה הקווקז מחולק למספר יחידות מנהליות:
רפובליקות סובייטיות סוציאליסטיות (סס"ר): ארמניה הסובייטית, גאורגיה הסובייטית ואזרבייג'ן הסובייטית.
רוסיה הסובייטית (רספס"ר).
מתוך האחרונה נכללו שבע רפובליקות אוטונומיות סובייטיות סוציאליסטיות (אסס"ר)
ארבעה אובלסטים אוטונומיים.
מתוכם, שמונה (שש אסס"ר ושני אובלסטים) כללו את הקבוצות האתניות של צפון הקווקז: אבחזיה אסס"ר ואובלסט דרום אוסטיה נכללו בתוך גאורגיה סס"ר, דאגסטן אסס"ר, צ'צ'ניה-אינגושיה אסס"ר, צפון אוסטיה אסס"ר, קברדינו-בלקריה אסס"ר, אובלסט קאראצ'י-צ'רקס ואובלסט אדיגיה היו חלק מהרספס"ר. תושבי אותם אזורים בקווקז חלקו מנהגים ותרבות דומים (מוזיקה, לבוש, מאכלים).
בנוסף לרקע האתני והתרבותי הדומה, היה האסלאם פקטור מאחד. הרוב המכריע של אנשי ההר הם מוסלמים סונים, וחלק גדול מהם סבל מרדיפה על רקע זה בזמן השלטון הסובייטי. גורם מאחד נוסף היה היסטוריה של המאבק המשותף באימפריאליזם הסובייטי (Soviet_empire).
רקע > המעורבות הרוסית

רוסיה מילאה ועדיין ממלאת תפקיד מכריע בסכסוכים בתוך ומחוץ לגבולות הפדרציה הרוסית, ואף מיוחס לה התנהגות אימפריאלית ומעורבות בסכסוכים מקומיים בדומה לאימפריה הסובייטית הישנה בלבוש חדש.
המעורבות הרוסית מתבטאת בכמה רמות:
מעורבות בסכסוכים מעבר לגבול באזרבייג'ן וגאורגיה. במקרה זה מעורבת גם פוליטיקה בינלאומית.
מעורבות רוסית בקרב הלאומים השונים של צפון הקווקז, שמטרת רבים מהם היא להשיג בסופו של דבר עצמאות מלאה. הצ'צ'נים למשל, הכריזו על עצמאותם מרוסיה ודחו כל הסכם מלבד הכרה רוסית בעצמאותם. רוסיה מצד שני אינה מעוניינת להתנתק מהקווקז (מלבד כמה קבוצות שוליות), מסיבות כלכליות ואסטרטגיות וכן גם מסיבות של כבוד לאומי. כמו-כן עומד החשש שאובדן שליטה באזור זה עלול לגרום לאפקט דומינו שישפיע גם על אינטרסים בינלאומיים אחרים שלה.
הקמת הקונפדרציה, שנוסדה באוקטובר 1991 וטענה שהיא המשכה של הרפובליקה ההררית מ-11 במאי, 1918[דרושה הבהרה]. הכוללת 15 לאומים (בסוף 1993), ובירתה סוחומי.
הקמה

ב-4 בנובמבר 1990, נוסדה קונפדרציית עמי הקווקז בנאלצ'יק, בבחירות של אספת עמי צפון הקווקז. 16 אומות הצטרפו לקונפדרציה ובראשה נבחר מוסה שאניבוב מונו תחתיו 16 סגני נשיא. בין העמים שהצטרפו היו: אבזינים, אבחזים, אווארים, אדיג'ים, צ'צ'נים-אאוחובים, דרגווים, קברדינים, לאקים, אוסטים (מצפון אוסטיה ודרום אוסטיה), צ'רקסים, צ'צ'נים, שפסוגים. האספה שנתכנסה הייתה הקונגרס השלישי של עמי צפון הקווקז ובהסכם איחוד הקונפדרציה צוין כי היא המשכה של הרפובליקה ההררית של צפון הקווקז שהתקיימה בין השנים 1918-1920.
הקמה > בעיות

עם הקמתה היו לקונפדרציה בעיות רבות, ביניהם:
לא כל עמי הקווקז הצטרפו לקונפדרציה, כמו: הקראצ'אים והבלקרים שסירבו להצטרף.
חבריה הם עמים ולא רפובליקות מה שמבליט את העובדה כי מלבד הצ'צ'נים כל התנועות הלאומיות האחרות הן קבוצות אופוזיציה ובכל אופן אף אחת מהן לא עצמאית.
העובדה כי רק הצ'צ'נים הם רפובליקה הופכת אותה חיונית לקונפדרציה אולם באותו הזמן יוצרת סכנה של עליונות צ'צ'נית בקונפדרציה וכתוצאה מכך להפיכת הקונפדרציה לכלי של המשטר הצ'צ'ני.
מריבות פנימיות, לאומיות ואישיות כמו הסכסוך האוסטי-אינגושי, והסכסוך בין אלה שהוגלו בשנות ה-40 של המאה ה-20 לבין אלה שלא.
חוסר לגיטימיות בינלאומית. חברי הקונפדרציה לא נבחרו מעולם לתפקיד זה.
היסטוריה מאוחרת

ב-4 באוקטובר 1992, התכנס קונגרס בלתי רגיל של קונפדרציית עמי ההר, והוחלט בה על שינוי השם לקונפדרציית עמי הקווקז (КНК). בהצהרה המסכמת קרא הקונגרס למנהיגי רפובליקות צפון הקווקז לגנות את ההסכם של הפדרציה הרוסית כהסכם שאינו תואם לאינטרסים הלאומיים של עמי צפון הקווקז, והמשיך והמליץ כי כל הארגונים הפוליטיים-הציבוריים והתנועות הפוליטיות יתבעו ממנהיגי הרפובליקות שלהם לשאוף לעצמאות אמיתית ולעשות הסכם לשיתוף פעולה פוליטי, כלכלי ותרבותי, והכרה בעצמאותן של צ'צ'ניה, אבחזיה ודרום אוסטיה, ויצירת כוח ביטחון אזורי על בסיס המשמר הלאומי שלהן.
קונפדרציית עמי הקווקז שמרה על פרופיל נמוך יחסית עד לקונגרס שהתקיים ב-24‏-25 באוגוסט 1996, בולדיקווקז שבצפון אוסטיה. ההחלטות שנתקבלו בסיום הקונגרס כללו: סיום מיידי ובדרכי שלום של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, גינוי לאלה שאשימו אותם בניסיון להסתה לעימות על בסיס אתני. אחדים מהדברים שהיו בולטים בקונגרס זה היו נוכחות כוללת של הקוזקים מדרום רוסיה, וברכת נשיא צפון אוסטיה לשעבר אחסרבק גלאזוב.
הנשיא אדוארד שוורדנדזה, הציג לראשונה, ב-28 בפברואר 1996, מודל נפרד משלו ל"בית הקווקזי", שכלל בין היתר גם החזרת ריבונות המדינות ושיבת הפליטים לבתיהם.
הערות שוליים

↑  ‏הסכם איחוד קונפדרציית עמי ההר של הקווקז, מתוך ספרו של יעקב רועי (1995), אירואסיה המוסלמית, עמ' 183 ISBN 0714646156, (באנגלית)
|  יחסי גאורגיה–רוסיה  |
| --- | --- | --- |
| כללי | האובלסט האוטונומי של דרום אוסטיה • המחוז הצבאי של עבר הקווקז • כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה • קונפדרציית עמי ההר של הקווקז |  |
| סכסוכים פנימיים בגאורגיה | מלחמת האזרחים הגאורגית (1991-1993) • מלחמת דרום אוסטיה (1991–1992) • מלחמת אבחזיה (1992-1993) • מלחמת אבחזיה (1998) • משבר קודורי (2001) • מהפכת הוורדים (2003) • משבר אג'ריה (2004) |  |
| משבר רוסיה-גאורגיה (2006) | החבלה בצינור הגז הצפון-אוסטי • חרם היין • משבר קודורי • מחלוקת הריגול • גירוש הגאורגים מרוסיה |  |
| טענות לחדירה למרחב האווירי | תקרית תקיפת המסוקים • תקרית הטילים • תקרית הפלת המטוס בגאורגיה |  |
| שונות | מחלוקת השגריר הרוסי (2007) • הפגנות גאורגיה (2007) • משבר רוסיה-גאורגיה (2008) • מלחמת גאורגיה-רוסיה (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594178605171
קין הורג את הבל (רובנס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פטר פאול רובנס 
 תאריך יצירה:  העשור הראשון של המאה ה־17 
 טכניקה וחומרים:  oak panel, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  94.2 ס״מ 
 גובה:  131.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  P.1978.PG.353 (Courtauld Gallery) 
 מיקום:  Courtauld Gallery
 
קין הורג את הבל הוא ציור מפרי מכחולו של האמן הפלמי פטר פאול רובנס. היצירה מתארת את הרצח הראשון המתועד בתנ"ך, כאשר קין רוצח את אחיו הבל, כמסופר בספר בראשית, פרק ד', פסוק ח'. הציור מוצג בגלריית קורטולד בלונדון.
תיאור היצירה

בציור מתוארת סצנת האלימות בין שני האחים. קין מוצג בעיצומה של התקפה על הבל, כשרגלו מקבעת את אחיו למקומו. אחת מידיו של קין לוחצת על גרונו של הבל, בעוד ידו השנייה מונפת כשהיא אוחזת בכלי הכאה. ראשו של הבל מדמם, מה שמרמז על מכות קודמות שספג. רובנס בחר לתאר את רגע ההתקפה ולא את הרגע הספציפי של ההכאה עצמה, בדומה לגישתו של טיציאן קין הורג את הבל ביצירה קודמת בנושא זהה הנמצאת בסנטה מריה דלה סאלוטה בוונציה.
עיצוב הדמויות

קין מוצג כבעל גוף שרירי ומוצק, בעל מבנה גוף חסון ומוטת כתפיים רחבה, המייצג את דמות התוקפן הראשון. לעומתו, הבל מתואר באמצעות זרועו המורמת בתנוחת התגוננות מעל ראשו, המשווה לו מראה של קורבן חסר ישע. גופם השרירי והמחושל של שני האחים מושפע מסגנונו של מיכלאנג'לו.
הבעות הפנים

רובנס יצר ניגוד חד בין הבעות הפנים של שתי הדמויות:
קין מתאפיין בפתחי פנים סגורים – עיניים זוויתיות כמעט עצומות, נחיריים ופה מוסתרים על-ידי שפם וזקן, ושיער סבוך התוחם את פניו הצרות, המדגישים את המתח הרגשי האצור בו.
הבל, לעומתו, מוצג עם קלסתר פנים רחב ופתוח – עיניים, אף ופה פעורים לרווחה, וראש מורם המבליט את חללי פניו, המעצימים את זעקתו.
חשיבות היצירה

היצירה ממחישה את יכולותיו האמנותיות המגוונות של רובנס. בעוד הטקסט המקראי מתאר את הרצח בצורה תמציתית ("וַיָּקָם קַיִן אֶל הֶבֶל אָחִיו וַיַּהַרְגֵהוּ"), רובנס הצליח להפיח חיים בסצנה באמצעות: יכולת אנטומית מרשימה בתיאור הגופים, עיצוב עומק רגשי, ניגוד בין הבעות התוקפן והמתגונן ושימוש ייחודי בצבע שהשפיע על אמנים רבים שבאו אחריו.
ראו גם

קין הורג את הבל (גוסטב דורה)
קין הורג את הבל (טיציאן)
הערות שוליים

1 2 3 4  לילך שטרן, "השתקפות ספר בראשית בראי אמנות הציור", ספרי ניב, 2024, עמוד 37.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 236714
חוק מניעת הטרדה מאיימת

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  30 באוקטובר 2001
 תאריך חקיקה עברי:  י"ג בחשוון תשס"ב
 גוף מחוקק:  הכנסת החמש עשרה
 תומכים:  17
 מתנגדים:  0
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1809, עמ' 6
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  4
 נוסח מלא:  חוק מניעת הטרדה מאיימת, התשס"ב-2001
 
חוק מניעת הטרדה מאיימת, התשס"ב-2001 נועד, בהתאם לסעיף 1 שלו, "להגן על אדם מפני פגיעה בשלוות חייו, בפרטיותו, בחירותו או בגופו, בידי אדם אחר שנקט נגדו הטרדה מאיימת או שפגע בגופו". החוק מגדיר הטרדה מאיימת: "הטרדתו של אדם בידי אחר בכל דרך שהיא או נקיטת איומים כלפיו, בנסיבות הנותנות בסיס סביר להניח כי המטריד או המאיים עלול לשוב ולפגוע בשלוות חייו, בפרטיותו או בחירותו של האדם או כי הוא עלול לפגוע בגופו".
את החוק יזמו חברות הכנסת יעל דיין, זהבה גלאון, סופה לנדבר, מרינה סולודקין וענת מאור, והוא אושר בכנסת החמש עשרה ב-16 באוקטובר 2001.
הוראות החוק

החוק מאפשר לבית המשפט להוציא צו מניעת הטרדה מאיימת, האוסר על הפוגע:
והכל בין כלפי הנפגע ובין כלפי אדם אחר הקרוב לו, בין במפורש ובין במשתמע, בין במישרין ובין בעקיפין.
תוקפו של הצו לא יעלה על שישה חודשים; בית המשפט רשאי להאריך ולחזור ולהאריך את תוקפו של הצו, ובלבד שהתקופה הכוללת לא תעלה על שנה, ואולם מנימוקים מיוחדים שיפורטו בהחלטתו, רשאי הוא להאריך ולחזור ולהאריך את תוקפו של הצו לתקופה כוללת שלא תעלה על שנתיים.
הפרת הצו מהווה עילת מעצר של המפר על ידי המשטרה, וכמו כן מהווה עבירה בפני עצמה - עבירה של "הפרת הוראה חוקית" לפי סעיף 287(ב) לחוק העונשין, התשל"ז-1977.
היסטוריה חקיקתית

הצורך בחוק המתייחס להטרדה מאיימת עלה בפסקי דין אחדים. דוגמה לכך הוא גזר דינה של השופטת סביונה רוטלוי משנת 1997 שבו נאמר:
על מנת למנוע סוג כזה של הטרדה נחקקו במדינות רבות בארה"ב מה שמכונה Stalking Rules, שלפיהם פעולה הנעשית מרצון ובמזיד, כאשר אדם עוקב ומטריד אדם אחר בצורה חוזרת באופן הגורם לנעקב לחיות בפחד מפני סכנה לחייו או לגופו, מהווה עבירה פלילית. במקרים אלה ביהמ"ש האמריקאים מפעלים מבחן של "האישה המוכה הסבירה", שלפיו מה שלא ייראה כאיום על חיי האדם הממוצע או הסביר, יאיים על אישה, שהייתה קרבן לאלימות חוזרת. הגיעה העת שהמחוקק הישראלי יעשה צעד אחד נוסף קדימה בהגנה על זכות נשים, שלא להיות מוטרדות או מאוימות על ידי בני זוגם לשעבר, שכן פעמים רבות האיום המתמיד על חייהן, כבודן וחירותן, הוא קשה ומכביד מאלימות פיסית.
את החוק יזמו חברות הכנסת יעל דיין, זהבה גלאון, סופה לנדבר, מרינה סולודקין וענת מאור.
דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים את הצורך בחוק:
המושג "הטרדה מאיימת", או במקורו בשפה האנגלית "Stalking", מתייחס לדפוסי התנהגות הכוללים הטרדות ואיומים מסוגים שונים, אשר פוגעים בשלוות חייו, בפרטיותו או בגופו של אדם, ועל פי ניסיון החיים המצטבר, מקימים גם חשש לפגיעה בגופו או בחייו של האדם המוטרד. מרבית המעשים המצטרפים יחד לכדי הטרדה מאיימת מהווים, כל אחד בפני עצמו, עבירה פלילית. העבירות האופייניות בהקשר זה הן:
פגיעה בפרטיות לפי חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981;
איומים, סחיטה באיומים והסגת גבול לפי חוק העונשין, התשל"ז-1977;
הטרדה לפי חוק הבזק, התשמ"ב-1982.
עם זאת, גם הטרדות ואיומים מרומזים, משתמעים ועקיפים, שאינם עולים כדי עבירות פליליות, עלולים ליצור, כמכלול, הטרדה מאיימת. הטרדה מאיימת גורמת לאדם שכלפיו היא מופנית למתח, לחרדה ולתחושת איום, לעיתים עד כדי אי יכולת לקיים שגרת חיים תקינה. במקרים רבים תלך ההתנהגות המטרידה ותחמיר מהטרדות פעוטות, דרך איומים ועד למעשי אלימות, אונס ורצח.
מרבית הקרבנות להטרדה מאיימת הן נשים הנרדפות על רקע מערכת יחסים שהסתיימה, מערכת יחסים קיימת, יחסים שהם על סף סיום, או על רקע מערכת יחסים מדומה שהיא רק בגדר שאיפתו של המטריד.
לשם הגנה טובה יותר על קרבנות להטרדה מאיימת, מוצע בהצעת חוק זו הסדר של צווים להגנתם, בדומה לצווים הניתנים לפי חוק למניעת אלימות במשפחה, התשנ"א-1991, אך בהרחבה המותאמת לייחודיותה של תופעת ההטרדה המאיימת וכן בלא הגבלתם של הצווים לתחום היחסים שבתוך המשפחה.
החוק אושר בכנסת החמש עשרה ב-16 באוקטובר 2001, ומאז עבר רק שלושה תיקונים טכניים, לשם התאמתו לחוקים מאוחרים יותר.
הערות שוליים

↑  תפ (ת"א) 176/96 מדינת ישראל נגד פלוני, ניתן ב-2 ביוני 1997
↑  הצעת חוק מניעת הטרדה מאיימת, התשס"א-2001, ה"ח 3028 מ-23 ביולי 2001
יחסי החוץ של מקדוניה הצפונית

מאז עצמאותה ב-1991 של מקדוניה הצפונית, יחסי החוץ של מקדוניה הצפונית התאפיינו בעיקר במאמציה של המדינה לזכות בחברות בארגונים בינלאומיים כמו נאט"ו והאיחוד האירופי ולזכות בהכרה בין-לאומית תחת שמה החוקת. למקדוניה הצפונית היה סכסוך על שם המדינה עם יוון השכנה. התנגדויות יווניות לשמה של המדינה הביאו אותה להתקבל לאו"ם ולמספר פורומים בין-לאומיים אחרים, אבל רק בשם הזמני, הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה.
הכרה בין-לאומית

מקדוניה הצפונית נהייתה למדינה חברה באו"ם ב-8 באפריל 1993, כ-18 חודשים לאחר עצמאותה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. שמה הזמני באו"ם היה "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה", בהמתנה להחלטה, למחלוקת ארוכת השנים על שמה של המדינה. באופן יוצא דופן, דגל המדינה לא הונף במטה האו"ם כאשר המדינה הצטרפה לאו"ם. רק לאחר שינוי דגל המדינה הונף במטה האו"ם. גופים בין-לאומיים אחרים, כמו האיחוד האירופי, איגוד השידור האירופי, והוועד האולימפי הבינלאומי אימצו את אותה אמנת השמות. הארגון נאט"ו השתמש בשם זה גם במסמכים רשמיים, אך הוסיף הסבר על המדינות החברות שמכירות בשם החוקתי.
כל המדינות החברות באו"ם מכירות כיום במקדוניה הצפונית כמדינה ריבונית. ארבעה מחמשת החברים הקבועים של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות (בריטניה, ארצות הברית, רוסיה, והרפובליקה העממית של סין) ומעל מ-130 המדינות החברות באו"ם אחרים הכירו במדינה בשמה החוקתי הקודם, הרפובליקה של מקדוניה, ולא לפי השם המוכר באו"ם.
יחסי החוץ של ספרד

מדינות שאיתם יש לספרד יחסים דיפלומטיים.
יחסי החוץ של ספרד ראשיתם ביחסי החוץ של הכתר ההיספני. האיחוד האישי של קסטיליה ואראגון שהתפתח עם השלטון המשותף של המלכים הקתוליים, מלווה בסיפוח ממלכת גרנדה וממלכת נווארה. הכתר גם בנה אימפריה קולוניאלית גדולה ביבשת אמריקה לאחר הגעתו של קולומבוס לעולם החדש ב-1492.
למלכות ההבסבורג הספרדית היו נחלות גדולות ברחבי יבשת אירופה שנבעו מהשליטה שעברה בירושה של המלוכה ההבסבורגית ומהנחלה האראגונית בחצי האי האיטלקי. שושלת הבסבורג נלחמה נגד הרפורמציה הפרוטסטנטית ביבשת והשיגה איחוד שושלתי של מחוזות חצי האי האיברי עם הכתרתם כמלכים פורטוגליים לאחר 1580. המושבות האמריקניות שלחו מטילי זהב וכסף, אך המשאבים הושקעו במלחמות שנוהלו נגד צרפת באיטליה ובמקומות אחרים, כמו גם בסכסוכים נגד האימפריה העות'מאנית, אנגליה או מרידות בארצות השפלה הספרדיות, פורטוגל (אבדה לאחר 1640) וקטלוניה. ספרד היבשתית הייתה הזירה המרכזית של מלחמת הירושה הספרדית (1701–1714), שלאחריה תפסה שושלת בורבון את השלטון, תוך שהיא מסרה נחלות באיטליה ובארצות השפלה. ההסכם המשפחתי של בית בורבון עמדו בבסיס הקשר ההדוק עם ממלכת צרפת לאורך המאה ה-18. במהלך מלחמות נפוליאון, ספרד היבשתית נכבשה על ידי האימפריה הצרפתית (שמינתה שליט בובה), והפכה לאחר מרד ב-1808 לזירה המרכזית של מלחמת חצי האי. כמעט כל המושבות שלה נלחמו למען עצמאות וזכו בכך בתחילת המאה ה-19. מכאן ואילך היא שמרה על קובה, פוארטו ריקו והפיליפינים, אשר אבדו בשנת 1898 לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד, ובהתאמה למאמצים מרחיקי לכת של מעצמות אירופאיות אחרות, ספרד החלה לשמור על נוכחות קולוניאלית ביבשת אפריקה, בעיקר בסהרה המערבית ובגינאה המשוונית. היא גם התערבה בווייטנאם תחת שלטון נגועים לצד צרפת והייתה מעורבת בענייניה של המושבה לשעבר סנטו דומינגו, שחזרה לזמן קצר לשליטה ספרדית. בעקבות הקמתה של מדינת חסות ספרדית בצפון מרוקו, בתחילת המאה ה-20 פרצה מלחמת הריף שבה דיכאה ספרד מרד של בני הריף נגד שלטונה באזור. ספרד דבקה במעמד של נייטרליות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מלחמת האזרחים בספרד בשנים 1936–1939 הפכה למלחמת פרוקסי בין מעצמות הציר גרמניה ואיטליה לבין ברית המועצות (שהפסידה). המלחמה החלה עם תחילתה של דיקטטורה תחת פרנסיסקו פרנקו שנמשכה עד 1975. לאחר מלחמת העולם השנייה, סדרת ההסכמים והמוסדות הרב-צדדיים המגדירים את מה שהיא ידועה כיום כמערב אירופה נעשתה בנפרד מספרד הפרנקואיסטית. ההסכמים הצבאיים עם ארצות הברית משנת 1953 הביאו את קבלתם של תנאים חסרי תקדים ביחס לתשלום צבאי (בזמן השלום) של מעצמה זרה על אדמת ספרד. ספרד הצטרפה לאו"ם ב-1955 ול-IMF ב-1958. בשלהי שלטונו של פרנקו, הדה-קולוניזציה של סהרה הספרדית התרחשה עם פלישת מרוקו לשטח ב-1975 והחלוקה לכאורה בין מרוקו ומאוריטניה, שהולידו סכסוך ממושך המציב את חזית השחרור הלאומית פוליסריו של הסהרה נגד מרוקו ומאוריטניה (בקצרה) שנמשך עד היום. ספרד הצטרפה לנאט"ו (1982) ונכנסה לקהילות האירופיות (1986).
במגוון רחב של נושאים, ספרד מעדיפה לעיתים קרובות לתאם את מאמציה עם שותפיה באיחוד האירופי באמצעות מנגנוני שיתוף הפעולה הפוליטי האירופי.
היסטוריה

בשנת 218 לפני הספירה פלשו הרומאים לחצי האי האיברי, שלימים הפך למחוז הרומאי של היספניה. השליטה הרומאית הכניסה לאזור את השפה הלטינית, ממנה התפתחו הספרדית והאיטלקית של ימינו. חצי האי האיברי נשאר תחת שלטון רומי במשך יותר מ-600 שנה, עד להתמוטטות האימפריה הרומית המערבית.
בתקופה המודרנית המוקדמת, עד המאה ה-18, איטליה הדרומית והמבודדת עברה לשליטה ספרדית, לאחר שהייתה בעבר נחלתו של כתר אראגון.
היסטוריה > קרלוס הראשון

קרלוס הראשון, מלך ספרד (1500–1558) ירש נחלות עצומות ברחבי מערב אירופה ואמריקה, והרחיב אותן במלחמות תכופות. בין שאר התארים הוא היה מלך ספרד מ-1516, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1519. כראש בית הבסבורג העולה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-16, נחלותיו באירופה השתרעו מגרמניה ועד צפון איטליה עם שלטון ישיר על ארצות התורשה האוסטריות ועל ארצות השפלה הבורגונדיות, וספרד מאוחדת עם ממלכות דרום איטליה של נאפולי, סיציליה וסרדיניה. אויבו הגדול ביבשה הייתה צרפת, בים התיכון הייתה זו האימפריה העות'מאנית, שלעיתים הייתה בעלת ברית עם צרפת. אנגליה והאפיפיור היו לפעמים חלק מהקואליציה נגדו. רוב תשומת הלב שלו התמקדה במלחמות באיטליה. בדיאט של אוגסבורג (1547) הוא השיג הכרה בכך שהולנד שייכת לתחום ההבסבורגי. אולם קרל היה קתולי מאוד וצפון הולנד הייתה פרוטסטנטית. הוא ויורשיו הספרדים נלחמו במשך מאה שנים נגד עצמאות הולנד; למרות העלות העצומה הם נכשלו.
היסטוריה > פליפה השלישי, 1598–1621

לפליפה השלישי היה מוניטין גרוע מבחינת מדיניות הפנים והחוץ כאחד. הוא ירש מאביו שני סכסוכים גדולים. הראשון שבהם, המרד ההולנדי שנמשך זמן רב, היווה אתגר רציני לכוח הספרדי מהמחוזות המאוחדים הפרוטסטנטיים בחלק מכריע של האימפריה הספרדית. השנייה, המלחמה האנגלו-ספרדית הייתה סכסוך חדש יותר ופחות קריטי עם אנגליה הפרוטסטנטית, שסומן על ידי כישלון ספרדי להביא בהצלחה את המשאבים הצבאיים העצומים שלה על הצבא האנגלי הקטן יותר.
ניתן לחלק את מדיניות החוץ של פליפה עצמו לשלושה שלבים. בתשע השנים הראשונות של שלטונו, הוא נקט במדיניות אגרסיבית ביותר, שמטרתה לספק 'ניצחון גדול'. הוראותיו ליועצו החשוב ביותר, הדוכס לרמה, לנהל מלחמת "דם וברזל" על נתיניו המורדים בהולנד משקפות זאת. לאחר 1609, כאשר התברר שספרד מותשת מבחינה כלכלית ופליפה ביקש הפסקת אש עם ההולנדים, הגיעה תקופה של התנתקות; ברקע, המתחים המשיכו לגדול, עם זאת, ועד 1618 מדיניות ה'פרוקונסולים' של פיליפ הייתה יותר ויותר מנוגדת למדיניות של דה לרמה ממדריד.
היסטוריה > מלחמת הירושה הספרדית ואחריה 1701–1759

מלחמת הירושה הספרדית (1701–1714) ראתה את ספרד בעמדה כמעט חסרת אונים כאשר מעצמות אירופיות רבות נאבקו על השליטה מי משלוש היריבות יהיה המלך. בתחילה רוב הלחימה התרחשה מחוץ לספרד. עם זאת, בשנת 1704 פלשו לספרד הגרמנים (רשמית כוחות האימפריה הרומית הקדושה כולל אוסטריה ההבסבורגית ופרוסיה, כמו גם מדינות גרמניות קטנות אחרות), בריטניה הגדולה, הרפובליקה ההולנדית, דוכסות סבויה ופורטוגל. הפולשים רצו להפוך את המועמד ההבסבורגי למלך במקום פליפה החמישי המכהן, הנכד של המלך החזק של צרפת לואי ה-14 ומועמד בית בורבון. לספרד לא היה צבא אמיתי, אבל ההגנה שלה הייתה בעדיפות גבוהה עבור לואי ה-14 ששלח את צבאותיו הצרפתיים ולאחר מלחמת אזרחים הרסנית בסופו של דבר גירש את הפולשים מספרד.
לאחר שנים של לוחמה ושינוי קואליציות, התוצאה הסופית הייתה שפליפה החמישי נשאר המלך. בפועל אשתו אליזבטה פארנזה שלטה בספרד מ-1714 עד 1746, והתעניינה באיטליה יותר מאשר בספרד. ספרד אפילו לא הוזמנה להסכמי השלום (הסכם אוטרכט); הם אסרו כל אפשרות עתידית לאחד את הכתר הצרפתי והספרדי. בריטניה הייתה המנצחת העיקרית; זה חסם את צרפת מלהפוך לחזקה מדי. בריטניה רכשה את מינורקה וגיברלטר מספרד, וכן את הזכות למכור עבדים למושבות ספרדיות. בריטניה זכתה גם בניופאונדלנד ונובה סקוטיה מצרפת. ספרד שמרה על המושבות האמריקאיות שלה אך איבדה את נחלותיה האירופיות באיטליה ובארצות השפלה הספרדיות (בלגיה המודרנית), בעיקר לאוסטריה. ספרד השיגה לזמן קצר כמה נחלות איטלקיות עד שהבריטים הטביעו את הצי שלה ב-1718. אליזבטה פארנזה הצליחה לכבוש מחדש את נאפולי וסיציליה. היא שמה את בנה על כס המלכות שם. הוא התפטר בשנת 1759 כדי לחזור למדריד כקרלוס השלישי, מלך ספרד.