stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חינליג (כפר)
דת

דתם של תושבי הכפר היא אסלאם סוני שאפעי. תושבי חינליג הם דתיים מאוד, ולפני שקיבלו על עצמם את האסלאם, היו חסידי הזורואסטריות. ישנם כמעט עשרה מסגדים בכפר. במאה ה-12 החל אבו מוסלים (רו') להטיף על האסלאם באזור, ולכן, מסגד ג'ומה שנבנה באותה תקופה נקרא על שמו. המקום הקדוש הזה, הממוקם על הגבעה במרכז הכפר, נחשב למבשר של כל המסגדים המקומיים. בשני סלעים בגובה שני מטרים, בצד ימין של הכניסה למסגד זה, יש כתובות באלפבית רוני. לוח הממוקם על הקיר של מסגד אחר בשם פירג'ומרד מציג את תאריך בנייתו - בשנת 1388 לספירה.
בחלק העתיק ביותר של הכפר עם שרידים זורואסטריים נמצא מקדש בורג', שנבנה במאה ה-7, ואליו מגיעים רק במהלך חגיגות דתיות מוסלמיות.
חינליג מוקף במערות, "פירים" ('מקום קדוש' או 'מקדש' באזרית), מקדשים ו"אטשגות" (מקומות תפילה זורואסטריים באזרית). ניתן לראות פירים בכל מקום. לכל אחד מהם יש קבר שבו קבור אדם קדוש – "יבליה". כמעט לכל פיר יש ציור על הקיר שלו, של אברהם מביא את בנו ישמעאל לקורבן. הפיר המפורסם ביותר של הכפר הזה נקרא "חיידר נאבי". כל פיר נחשב כאמצעי נגד עין הרע. לדוגמה, את ה"חיידר נאבי" מבקרים אנשים שיש להם כאבי שיניים: הוא ידוע גם בשם הפיר של כאב השיניים. אנשים אומרים שאם אתה לוקח את אחת האבנים הקטנות והעגולות שנמצאו בפיר הזה, אז כאב השיניים שלך יעלם.
פיר ידוע נוסף נקרא 40 אבבל. זה היה מקום התפילה של ארבעים דרווישים (דרוויש הוא מוסלמי קדוש נודד באזרית). הוא ממוקם במערה שנמצאת במרחק שני קילומטרים מהכפר, ושם יוצא מעיין מהאדמה. גם מעיין זה נחשב כקדוש. צינור מספק מים מהמעיין לבתי הכפר ולכיכר המרכזית. במהלך האירועים והחגיגות החשובים ביותר, כל תושבי חינליג מתאספים בכיכר זו.
במרחק של חמישה קילומטרים מחינליג, בגובה 2,600 מטרים מעל גובה פני הים קיים אתר מיוחד של אטשגה (מקום תפילה זורואסטרי) המכונה הר 'בוער'. אזור הררי זו עשיר במאגרי גז טבעי. לטענת התושבים המקומיים, יש עוד מקומות כאלה בפאתי חינליג. סלעים מלוטשים היטב שנבלעים בלהבות, כמו גם חלוקי נחל הפזורים בכל רחבי האזור, יוצרים רושם של מגדל שנפל. יש שבאים לכאן לא כדי להתפלל, אלא לעשות פיקניק, כמו לבשל קבבים ממש על אבנים אלה, ואז, להשתזף תחת קרני השמש, תוך כדי התבוננות ביופי של הרמות. טיול סוסים מחינליג לאטשגה נמשך שלושים דקות, בעוד ברגל זה יכול לקחת עד שעתיים או שלוש. האגדה על האטשגה מספרת שרועה, שהגיע לכאן ביום קפוא עם עדרו, אסף עצים רבים כדי להדליק בו מדורה. עם זאת, בזמן שהוא עשה את זה, כל האזור עלה לפתע באש: הרועה המבועת נישק את האבנים והחל להתפלל אל אלוהים. מאז, הלהבה מעולם לא כבתה, והמקום נחשב כקדוש, והפך לאחר מכן למקדש. ניתן להבין מהמקומות הללו מדוע אזרבייג'ן ידועה כ"ארץ האש".
הר טופנדאג הממוקם מול חינליג, נחשב לקדוש. ככלל, פסגתו מכוסה בערפילים, ורוחות נושבות תמיד. על פי אחת האגדות, חורבות הכפר העתיק לשעבר שנהרס לפני אלף שנים ברעידת אדמה נמצאות על ההר. תושבי כפר זה הקימו את חינליג הנוכחי. לטענת אנשי חינליג, על הר זה יש גם מקום הנקרא פירה-מייחייח, המקודש לתושבי הכפר.
טופנדאג הוא שמה של אחת משרשרות ההרים של הקווקז הקטן, הממוקמת בצפון המדינה. באזרבייג'ן שבעה הרים שגובהם עולה על 4,000 מטר, וכולם נמצאים בצפון אזור קובה וקוסאר. אחת מפסגות הר טופנדאג נמצאת בגובה 4,062.8 מטר מעל פני הים ונקראת על שמו של צ'ינגיז מוסטפאייב (אנ'), העיתונאי שנהרג במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה והפך לגיבור לאומי של אזרבייג'ן. תיירים המעוניינים לטפס על הר זה יכולים ליהנות מסיורים תיירותיים.
מקדש האש אטאשגה

אטאשגה (אטאש-קאדה), מקדש אש זורואסטרי בעל להבה טבעית, ממוקם כ-5 קילומטרים מהכפר, בגובה של כ-3,000 מטרים מעל פני הים, על שלוחת הר שהדאג (אנ'), למרגלות סלע גיזיל-גאיה. המקדש ההרוס שוחזר כתוצאה ממאמצי הארגון הזורואסטרי העולמי ומשרד התרבות והתיירות של אזרבייג'ן בשנת 2016. האתר נרשם ב"רשימת המונומנטים ההיסטוריים והתרבותיים המוגנים על ידי המדינה של הרפובליקה של אזרבייג'ן", מספר 4647.
קיומם של מבני דת זורואסטריים בחלק זה של הקווקז מוזכר שוב ושוב על ידי מחברים שונים.
הכומר הארמני מאקאר בארקהודירן תיאר בשנת 1893 את מקדש האש העתיק של חינליג:
אתר המורשת העולמית

בהחלטה של אונסקו להכריז על אתר המורשת העולמית: הנוף התרבותי של אנשי חינליג ונתיב המנדד "קץ' יולו" נכתב:
נוף תרבותי זה מורכב מהכפר חינליג שעל הר גבוה בצפון אזרבייג'ן, שדות מרעה קיציים בגובה רב וטרסות חקלאיות בהרי הקווקז הגדול, מרעה חורף במישורי השפלה במרכז אזרבייג'ן, והמעבר העונתי המחבר ביניהם באורך 200 קילומטרים. מסלול שנקרא קץ' יולו (Köç Yolu - "נתיב הגירה"). הכפר חינליג הוא ביתם של אנשי החינליג הנוודים למחצה, שתרבותם ואורח חייהם מוגדרים על ידי הנדידה העונתית בין שטחי המרעה של הקיץ והחורף, וששומרים על הדרך העתיקה של המנדד האנכי למרחקים ארוכים. הרשת שהתפתחה אורגנית הכוללת מסלולים עתיקים, שדות מרעה זמניים ואתרי מחנאות, אתרי קבורה ומסגדים ממחישה מערכת אקולוגית-חברתית בת קיימא המותאמת לתנאי סביבה קיצוניים.
הערות שוליים

1 2  Parliamentary Assembly, Working Papers: 2007 Ordinary Session, Second Part 16-20 April 2007. Council of Europe. 28 בפברואר 2008. p. 80. ISBN 978-92-871-6254-0. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Cultural Landscape of Khinalig People and “Köç Yolu” Transhumance Route
↑  Wixman, Ronald (1 בינואר 1984). The Peoples of the USSR: An Ethnographic Handbook. M.E. Sharpe. p. 104. ISBN 978-0-87332-506-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Azerbaijani President visits Guba". Today.az. 7 באוקטובר 2006. אורכב מ-המקור ב-11 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "History of Xinaliq". אורכב מ-המקור ב-2018-10-08.
↑  "Khinalug". World Monuments Fund. נבדק ב-10 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Charlotte Cullen (31 במאי 2013). "Azerbaijan: A Caucasian mosaic". euronews. נבדק ב-8 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Atashgah of Khinalig: the highest fire temple of the world. Hamazor Issue 1 2017 (1). World Zoroastrian Organisation
↑  Azərbaycan Respublikası Nazirlər Kabineti tərəfindən təsdiq edilmiş tarix və mədəniyyət abidələrinin siyahısı
פנורמה
מבט באוגוסט 2009
חינליג, אזרבייג'ן, מרץ 2023
המוזיאון בחינליג
פרט מבנייה בחינליג
חינליג, אזרבייג'ן, מרץ 2023
פנים המסגד בחינליג
הכפר חינליג
אטאש-קאדה משוחזר של חינליג
טאיף

ערך זה עוסק בעיר בערב הסעודית. אם התכוונתם להסכם שהביא לסיום מלחמת האזרחים בלבנון, ראו .
| --- | --- |

מבט על העיר מהר הדא
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 מחוז:  מכה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-6
 שטח:  321 קמ"ר
 גובה:  1,879 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  563,282 (2022)
 קואורדינטות:  21°16′00″N 40°25′00″E﻿ / ﻿21.266666666667°N 40.416666666667°E﻿ / 21.266666666667; 40.416666666667 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.taifcity.gov.sa
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ערב הסעודית מוגדלת) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כווית עיראק ירדן יש. מצרים סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף טאיף(למפת ערב הסעודית רגילה) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כ. עיראק ירדן יש. מצ. סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף טאיף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טאיף (בערבית: ٱلطَّائِف, תעתיק מדויק: אלטַּאאִ'ף) היא עיר במחוז מכה שבמערב ערב הסעודית. העיר שוכנת מעל מורדות רכס הרי סרוואת (אנ') בגובה 1,879 מטרים מעל פני הים כ-60 ק"מ דרום-מזרחית לעיר מכה. היא ידועה בשל עברה העשיר דתית ומדינית. בכל קיץ עוברת ממשלת סעודיה מריאד לטאיף בשל החום הרב השורר בראשונה. טאיף היא גם מרכז חקלאי הידוע בשל כרמיו ותפוקת הדבש שבו. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בטאיף 563,282 בני אדם, טאיף היא העיר השלישית בגודלה במחוז מכה (אחרי ג'דה ומכה) ואחת מהגדולות בממלכה כולה.
היסטוריה

העיר יושבה במאה ה-6 על ידי שבט מקומי. במקום התפתחה חקלאות רבה (גידול חיטה, גפנים ופירות) דבר שנתן לעיר את הכינוי "הגן של החג'אז". בנוסף על כך, העיר התפתחה להיות מרכז דתי אזורי. טאיף הייתה מרכז נופש, וקיימה סחר נרחב עם העיר מכה, ששוכנת 100 ק"מ מטאיף.
העיר נכבשה על ידי האימפריה המוסלמית בשנת 631 וכל מאפייניה הפגניים נהרסו כליל.
ב -17 ביולי 1517 נכנעה העיר לסולטאן העות'מאני סלים הראשון. טאיף הייתה תחת שלטון עות'מאני כ-290 שנים, עד אשר נכבשה על ידי בית סעוד בשנת 1802. העיר נכבשה שוב על ידי האימפריה העות'מאנית כ-11 שנים לאחר מכן, בשנת 1813. באותה השנה המזרחן יוהאן לודוויג בורקהרדט ביקר בעיר והשאיר אחריו רישומים רבים.
בשנת 1916 פתחה השושלת ההאשמית במרד שהתחיל במכה כנגד האימפריה. לאחר קרבות רבים, העיר נפלה ב-22 בספטמבר באותה השנה והפכה לחלק מממלכת חג'אז.
לאחר מאבקי כוח אלימים רבים, העיר נכבשה על ידי אבן סעוד בשנת 1924. בשנת 1932 איחד אבן סעוד את ממלכותיו לכדי ממלכה אחת - ערב הסעודית. בשנת 1934 נחתמה בעיר אמנה אשר הגדירה את הגבולות בין ערב הסעודית לתימן. אבן סעוד עצמו מת בעיר ב-1953, וגם המלך ח'אלד מת בעיר בשנת 1982.
החל משנות ה-40 והלאה, חל תהליך פיתוח מהיר של טאיף.
הסכם חשוב שנחתם בעיר ב-1989 וידוע כהסכם טאיף הוא הסכם לרפורמה פוליטית נרחבת בלבנון, שהביא לסיומה של מלחמת האזרחים הלבנונית.
הערות שוליים

↑  Mecca Region (Saudi Arabia): Places in Governorates - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564401805171  BnF: cb11972310x (data)  GND: 4266953-4  LCCN: n83017857  SUDOC: 200640208  VIAF: 128370089   WorldCat (עם VIAF): 128370089 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ערב הסעודית ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טקסס אינסטרומנטס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית - בורסת נאסד"ק
 בורסה:  נאסד"ק (TXN)  הבורסה לניירות ערך בטוקיו (1997) 
 מייסדים:  ססיל גרין ג'יי. אריק ג'ונסון יוג'ין מקדרמוט פטריק האגרטי
 תקופת הפעילות:  6 בדצמבר 1930 – הווה (93 שנים) 
 חברות בנות:  Burr-Brown Corporation  נשיונל סמיקונדקטור  Chipcon  Luminary Micro  טקסס אינסטרומנטס (יפן)  טקסס אינסטרומנטס (צרפת)  טקסס אינסטרומנטס (גרמניה)  טקסס אינסטרומנטס (נורווגיה)  טקסס אינסטרומנטס (אירלנד)  טקסס אינסטרומנטס (הולנד)  טקסס אינסטרומנטס (שווייץ) 
 מיקום המטה:  דאלאס 
 משרד ראשי:  דאלאס, טקסס, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה, תעשיית המוליכים למחצה, מחשבון 
 מוצרים עיקריים:  מעבדים מעגלים משולבים מחשבונים
 שווי שוק:  184.86 מיליארד דולר (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  13.966 מיליארד דולר (2010)
 רווח תפעולי:  10,140,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  3.28 מיליארד דולר (2010)
 הון עצמי:  13,333,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־31 בדצמבר 2021) 
 יו"ר:  ריץ' טמפלטון
 מנכ"ל:  ריץ' טמפלטון
 עובדים:  35,100 (2011)
  
 www.TI.com
 
מחשבון מדגם TI-30, ‏ 1976
טקסס אינסטרומנטס (באנגלית: Texas Instruments, ובקיצור TI) היא חברה אמריקאית שעוסקת בפיתוח ובייצור של מוצרי מחשוב בתעשיית המוליכים למחצה - לרבות מעגלים משולבים לטלפונים סלולריים, מעבדים ומחשבונים. החברה נחשבת לאחת מהחברות הגדולות ביותר בעולם בתחומה.
מטה החברה נמצא בדאלאס שבטקסס, ארצות הברית ויש לה גם מרכז פיתוח באזור התעשייה הצפוני של רעננה ומפעלי ייצור במדינות שונות ביניהן במדינת טאמיל נאדו בהודו.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1951, בעקבות ארגון מחדש של גאופיזיקל סרוויס - חברה שעסקה בגאופיזיקה ובפיתוח מוצרי ביטחון משנת 1930. החברה עסקה במוצרי תת-אדום מסוף שנות ה-50, ובהמשך ייצרה טרנזיסטורים, מערכות מכ"ם ומערכות הנחיה ושליטה לטילים ולפצצות. בשנת 1954 החברה פיתחה את הרדיו טרנזיסטור, ובשנת 1958 פיתחה את המעגל המשולב. בשנת 1961 החברה פיתחה את המחשב הראשון שהתבסס על מעגל משולב, ונמסר לחיל האוויר האמריקני. בשנת 1967 החברה פיתחה את המחשבון.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 החברה התמקדה בפיתוח מכשירי חשמל ביתיים - לרבות שעונים, מחשבונים, מחשבים אישיים וחיישנים. בשנת 1997 חטיבת מוצרי הביטחון נמכרה לחברת ריית'יאון. מניות החברה נסחרות בבורסת נאסד"ק, ונכללות במדד S&P 500. החברה עוסקת כיום גם בפיתוח וייצור שבבים ומוצרי ננו-טכנולוגיה.
חורבת דביה

| --- | --- |

Synagogue's mezuzahs integrated into the contemporary structure
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הרומית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  33°00′34″N 35°43′48″E﻿ / ﻿33.009457632268°N 35.730028152466°E﻿ / 33.009457632268; 35.730028152466
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) חורבת דביה(למפת אצבע הגליל רגילה) חורבת דביה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת דביה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת דביה
 
חורבת דביה ( במקור: ח'רבת דביה) היא אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד ובית כנסת עתיק. על חורבות היישוב היהודי הקדום נבנה כפר ערבי, אשר עשה שימוש משני באבני הבתים.
תיאור כללי

חורבת דביה שוכנת כשלושה קילומטרים מצפון מזרח לקצרין, ברום של כ-520 מטרים מעל פני הים. החורבה מחולקת לשניים, גוש צפוני אשר לו מדרונות תלולים יחסית ובו נתגלתה בריכת אגירה. הגוש הצפוני מופרד מהדרומי על ידי ערוץ עמוק. בגוש הדרומי נתגלו שרידי מבנים.
היסטוריה

על פי הממצאים באתר, (חרסים ומטבעות) הסיקו החוקרים שבמקום היה יישוב החל מהתקופה ההלניסטית ועד לתקופה הממלוכית. במאה העשרים, המבנה שנבנה על שרידי בית הכנסת בחורבת דביה, שימש כמבנה מגורים.
ארכאולוגיה וממצאים

בשטח חורבת דביה נתגלו שרידי בית כנסת קדום, שמידותיו כ-12.5 על כ-15 מטרים, ואשר חזיתו הדרומית בנויה מאבני גזית. באולם התפילה נמצאו בסיסים ושמונה עמודים. על יסודות בית הכנסת נבנה מבנה חדיש יותר בעל שלוש קשתות. בפתח המבנה שולבו מזוזות בית הכנסת ואבנים מעוטרות שולבו בקירות ובקשתות. בחפירת הצלה שנערכה במקום בשנת 1982 אותרו במבנה שרידי ארון קודש, פריטים ארכיטקטוניים האופייניים לבתי כנסת באזור, וכן אבנים עם חריטה של מנורת שבעת הקנים ועם כתובות הקדשה ביוונית:
"ΙΗΣΟΥ ΣΕΙΛΟΥ ΕΤΩΝΞ"
תרגום הכתובת היוונית אומר: "ישוע בן שילא בן ששים"
אבנים מעוטרות נוספות כללו אבנים עם זר ורדה, זר עם קשר הרקולס ועיטורים נוספים. בית הכנסת מתוארך למאה החמישית לספירה והיה בשימוש עד המאה השישית לספירה. בנוסף לבית הכנסת, נתגלו בחורבת דביה שרידי מבנים מהמאה הרביעית לספירה שביניהם סמטה. ברחבי האתר נמצאו מספר פינות מים, דבר שהוא אופייני לכפרים בגולן. ממצא המטבעות באתר כלל מטבעות מהמאה הרביעית לספירה ועד לאמצע המאה החמישית לספירה.
מערבית לחורבת דביה, נתגלו שרידי בית כנסת עתיק גם בחורבת אחמדיה.
לקריאה נוספת

א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 50 - רמת הגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 150.
הערות שוליים

1 2 3 4  בן אפרים יגאל, הרטל משה, גוטמן שמריה, בר-לב שמואל (סמי), מעוז אורי צבי, סקר רמת הגולן, באתר רשות העתיקות
A stone with a wreath relief and the Hercules knot is integrated into the arch
טווסון אילתי

| טווסון אילתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שפתוניים
סוג:: טווסון
מין:: טווסון אילתי
שם מדעי
 Thalassoma rueppellii ‏קלונצינגר, 1871

טַוָּסוֹן אֵילָתִי (שם מדעי: Thalassoma rueppellii) הוא מין של טווסון אנדמי לים האדום, שבו הוא חי לחופי מצרים, ישראל, ירדן וערב הסעודית. פרטים בודדים נתפסו גם בים התיכון, ככל הנראה כתוצאה מהגירה לספסית, אבל אף אוכלוסייה יציבה לא נצפתה שם, והפרטים שנראו כנראה היו חריגים.
מאפיינים

הטווסון חי קרוב לחוף, בשוניות אלמוגים, בעומקים של עד 30 מטר. הוא מעדיף לחיות על מתלולי שוניות, בהן הוא יכול להיחבא בין האלמוגים שיספקו לו הגנה. הוא יכול להגיע לאורך של עד 20 סנטימטר. הדג נודע במיוחד בצבעיו, שעשו אותו לדג פופולרי באקווריומים.
הדג הוא שוכן שוניות אלמוגים, ותפוצתו מצומצמת מאוד, ולכן אוכלוסייתו נפגעה עם הפגיעה בשוניות הים האדום.
בישראל הדג חי במפרץ אילת, ומוצג במצפה התת-ימי ובאקווריום ישראל.
הערות שוליים

↑  טווסון אילתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
טקסים

ערך זה עוסק ברעיון פילוגה של קפריסין לשתי ישויות נפרדות. אם התכוונתם לכיכר באיסטנבול, ראו .
חלוקת האי מאז 1974
טקסים (בטורקית: Taksim - "חלוקה") הוא הכינוי שניתן על ידי האוכלוסייה הטורקית בקפריסין לרעיון חלוקתה של קפריסין לשתי ישויות מדיניות נפרדות, האחת לקפריסאים-טורקים והאחרת לקפריסאים-יוונים.
שורשיו של המושג באמצע שנות החמישים של המאה ה-20 כאשר הוקם אאוקה, "ארגון הלוחמים הקפריסאים הלאומי" (EOKA, Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών), והחל בהתנגדות אלימה לשלטון הבריטי באי מתוך כוונה מוצהרת להביא לסיומו ולאיחוד האי עם יוון ("אֶנוֹסִיס", Ένωσις). הקהילה הטורקית באי קידמה את רעיון החלוקה מתוך תחושה כי רק כך תזכה בשלום ובביטחון ומבלי להפוך למיעוט במדינה בעלת אופי יווני, שלא לדבר על האפשרות האחרת של איחוד עם יוון.
ב-1960 זכתה קפריסין בעצמאותה, אך יחסי שתי הקהילות באי לא השתפרו ואף החמירו לאחר שנשיא קפריסין הארכיבישוף מקאריוס השלישי הציע ב-1963 לערוך 13 תיקונים בחוקת המדינה. תהליך הקיטוב באי הלך והעמיק והאוכלוסייה הטורקית שהיוותה כחמישית מכלל התושבים החלה מתרכזת במובלעות. צעד זה היווה למעשה את תחילת הדרך לקראת היפרדותן של שתי הקהילות באי.
ב-15 ביולי 1974 ובעידודה של החונטה הצבאית ששלטה באותה עת ביוון, תפס ארגון EOKA-B, יורשו של ארגון EOKA, את השלטון בקפריסין במסגרת הפיכה צבאית במטרה לספח את האי ליוון (Ένωσις איחוד ביוונית) . החשש מאיחודו של האי עם יוון הביא את ממשלתו של בולנט אג'וויט להורות לצבא הטורקי לפלוש אל האי. פלישת טורקיה לקפריסין ב-20 ביולי 1974 הביאה לכיבוש שליש משטחו בידי צבא טורקיה בתוך פחות מחודש.
ב-1975 הכריזו הטורקים בצפונו של האי על הקמתה של "המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין" (Kıbrıs Türk Federe Devleti). הכרזה זו הייתה אמורה להיות צעד לקראת הקמת מדינה פדרלית שתכלול את כל שטחו של האי, אך היוזמה נדחתה על ידי קפריסין, האומות המאוחדות, והקהילה הבינלאומית. לאחר שמונה שנות משא ומתן חסר תוצאות בין שתי הישויות המדיניות באי, הכריזה הישות הטורקית על עצמאותה ב-15 בנובמבר 1983 ואימצה את השם "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" (Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti, KKTC). בכך היה רעיון החלוקה לעובדה מוגמרת.
ראו גם

פלישת טורקיה לקפריסין
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין
חנוך אלבק

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1890 לוביץ', רפובליקת פולין 
 פטירה:  9 בינואר 1972 (בגיל 81) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית המדרש הגבוה למדעי היהדות 
 תלמידי דוקטורט:  אברהם גולדברג, אליעזר שמשון רוזנטל 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1969)  פרס הרב קוק לספרות תורנית 
 צאצאים:  מיכאל אלבק, שלום אלבק 
 
חנוך אלבק (17 באוגוסט 1890 – 9 בינואר 1972) היה פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, מגדולי החוקרים של המשנה והתלמוד וממייסדי השיטות המדעיות החדשות בחקר המשנה.
ביוגרפיה

אלבק נולד בי"ז באב תר"ן לר' שלום (בן יחזקאל) אלבק (אלבעק) ורחל בת אלכסנדר ברודט בעיר לוביץ' (בפולנית: Łowicz) שבפולין, אז חלק מן האימפריה הרוסית. אביו היה ידוע כ"חכם התלמודי", ההדיר כמה ספרי ראשונים כגון ראב"ן, ספר האשכול ועוד. חנוך אלבק הוסמך לרבנות ב-1907, למד בבית המדרש לרבנים בווינה, וב-1921 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת וינה. בין 1926 ל-1936 לימד בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין.
ב-1936 עלה לארץ ישראל, ומיד החל לשמש כפרופסור, ומאוחר יותר כראש המחלקה לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם הרצה במשך כמעט 25 שנה. עם מוריו נמנים דוד צבי מילר ואביגדור אפטוביצר. עם תלמידיו נמנו אברהם גולדברג, מנחם אלון ואברהם יהושע השל.
זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנים תש"ג-תש"ד.
בשנת 1957 סירב לקבל את פרס ישראל, והסביר:
"א) ריבוי הפרסים במדינה וחלוקתם לכל מיני אנשים ונשים מורידים את ערכם לפחות מכשיעור הראוי להתכבד. ב) המיסים הכבדים המוטלים על הציבור אינם מצדיקים לדעתי את השימוש בהם לצרכים מפוקפקים כאלה, וחוששני ליהנות מכסף זה."
ב-1959 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-1969 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל על ספרו "מבוא לתלמודים".
חנוך אלבק נפטר בכ"ג בטבת תשל"ב בירושלים ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
בערים ירושלים ובאר שבע נקראו רחובות על שמו.
משפחתו

אלבק נשא לאישה את הנדל לבית דוב ויס (אחות אברהם ווייס), ולשניים נולדו שלושה ילדים. בניו הם פרופסורים באוניברסיטת בר-אילן:
מיכאל אלבק, פרופסור לכימיה אורגנית
שלום אלבק, פרופסור למשפט עברי. נשא לאשה את עו"ד פליאה אלבק לבית נבנצל. בתם היא חוקרת הספרות רחל אלבק-גדרון וכלתם היא חוקרת הלשון ד"ר אורלי אלבק.
בתו לאה נישאה ליוסף אריה בכרך. בכרך נהרג במלחמת העצמאות במערכה על ירושלים, וחודש אחרי נפילתו ילדה לאה בכרך את בנם השני, שנקרא על שם אביו.
מחיבוריו

אלבק, שהיה יהודי אורתודוקסי, חיבר ספרים רבים בעברית ובגרמנית על ספרות חז"ל, בהם: "מבוא למשנה", "מחקרים בברייתא ובתוספתא" ו"מבוא לתלמודים". כמו כן פרסם מאמרים רבים בכתב העת "תרביץ". אלבק עסק גם בההדרה. הוא ההדיר את מדרש "בראשית רבתי" לר' משה הדרשן (ירושלים 1940) ואת "ספר האשכול" לראב"ד השני, עבודה שאביו התחיל לפניו. אלבק תרגם, ערך והשלים את חיבורו של יום-טוב ליפמן צונץ "הדרשות בישראל", וכן השלים את המהדורה המדעית לבראשית רבה של יהודה תיאודור.
מספריו של אלבק
בית הבחירה על מסכת יבמות לרבי מנחם המאירי, עם תיקונים והערות בשם חנוך הבית מאת חנוך אלבעק. ברלין, תרפ"ב.
הלכה חיצונה בתרגומי ארץ-ישראל ובאגדה, ירושלים, ת"ש 1940.
מבוא למשנה, מוסד ביאליק, הדפסה אחרונה בתשס"ה 2005.
מבוא לתלמודים, דביר, מהדורה אחרונה בתשמ"ז 1987.
מחקרים בברייתא ותוספתא ויחסן לתלמוד, מוסד הרב קוק, ירושלים, תש"ל 1969.
שישה סדרי משנה, מפורשים בידי חנוך אלבק ומנוקדים בידי חנוך ילון, מוסד ביאליק, הדפסה אחרונה בתשס"ח 2008.
ספר האשכול לר' אברהם ב"ר יצחק אב בית דין מנרבונא, ערוך על ידי שלום אלבעק וחנוך אלבעק, הוצאת ח. וגשל, ירושלים, תשד"ם (1984)
מחיבוריו > פירושו למשנה

לבקשת הוצאת דביר החל אלבק לכתוב פירוש למשנה במטרה להשלים את מפעלו של ביאליק להוצאה עממית של המשנה. העבודה על הכנת הפירוש ארכה שש שנים, וכל סדר יצא לאור עם השלמתו. סדר יציאת הכרכים היה: מועד (1952), נזיקין (1953), נשים (1954), קדשים (1956), זרעים וטהרות. שאלת זהות מחברו של הפירוש על סדר נזיקין הגיעה לבית המשפט, כאשר ד"ר מרדכי מרגליות טען שהוא מחבר הפירוש ואלבק רק ערך אותו. לאחר מספר חודשים הושגה פשרה על פיה תודפס בספר הודאה של אלבק למרגליות על עזרתו בכתיבת הפירוש.
הפירוש למשנה של אלבק קצר ועממי, בתוספת הערות ארוכות בסופי הכרכים. בפירוש זה אלבק מציע את הפירוש הפשוט והמתאים ביותר ללשון המשנה גם אם התלמוד נותן פירוש אחר כדי להתאים את המשנה להלכה שנהגה באותו זמן. בפירושו אלבק משתמש גם במקורות ארץ-ישראליים, כמו התוספתא, התלמוד הירושלמי ומדרשי הלכה, שנכתבו כמו המשנה בארץ ישראל. ניקוד המשנה במהדורת אלבק נערך בידי חנוך ילון.
עמדותיו

אלבק ביקר בחריפות את ספרי דורות הראשונים של יצחק אייזיק הלוי וכתב עליהם: "כי בספרו יש מן החדש ומן הטוב, אלא מה שהוא חידש אינו טוב ומה שהוא טוב אינו חידוש".
לקריאה נוספת

יעקב כץ, א"ש רוזנטל, א' גולדברג, על פרופסור חנוך אלבק, הוצאת מאגנס, 1973
אלבק, חנוך: ביבליוגרפיה, ספר היובל לרבי חנוך אלבק; מוגש על ידי תלמידיו, ידידיו ומוקיריו למלאת לו שבעים שנה. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ג 1963.
משה אונגרפלד, פרופסור חנוך אלבק ז"ל, נדפס ב"הדאר", נ"א, תשל"ב 1972.
יצחק דב גילת, אחרי מטתו של פרופ’ ח. אלבק ז"ל, נדפס ב"סיני", ע"ב, תשל"ג 1973.
אברהם גולדברג, מפרש המשנה (ר’ חנוך אלבק ז"ל, שנה לפטירתו), נדפס ב"הצופה", שבט תשל"ג 1973.
א. מ. הברמן, "חנוך אלבעק", אנשי ספר ואנשי מעשה, הוצאת ראובן מס, ירושלים: תשל"ד, עמ' 133 - 138.
הערות הגר"ש ליברמן לשישה סדרי משנה מהדורת ר"ח אלבק, (פרופ' שאול ליברמן), מאת דב זלוטניק, נדפס ב"סיני", קכ"ב, תשנ"ח 1998.
אפרים אלימלך אורבך, פירוש המשנה לחנוך אלבק, נדפס ב"מחקרים במדעי היהדות" ב', תשנ"ח 1998.
הערות שוליים

↑  יהושע גלבוע, תלמיד חכם שמחל..., מעריב, 10 במאי 1957
↑  לחכמת ישראל לפרופסור חנוך אלבק, דבר, 19 בדצמבר 1969
↑  בהוצאת דביר, דבר, 1 בדצמבר 1954
↑  סדר קדשים, דבר, 8 באפריל 1956
↑  משנה סדר טהרות, דבר, 21 באוקטובר 1958
↑  תובע צו ביניים לאסור הפצת פרוש על משניות, חרות, 28 במאי 1953
הסכם זמני בסכסוך על פירוש למשניות, דבר, 1 ביולי 1953
↑  פשרה בדבר הבעלות על פירוש לנזיקין, חרות, 29 בדצמבר 1953
↑  מלאכת הפירוש - שיחה עם פרופ' חנוך אלבק, דבר, 23 בספטמבר 1958
↑  הרב ד"ר יחיאל יעקב וויינברג, לחקר המשנה, בתוך ד״ר שמעון ברנשטיין וד״ר גרשון א. חורגין, ספר יובל לכבוד הרב שמואל קלמן מירסקי, ניו יורק תשי"ח, עמודים 234-235
| פרשני המשנה |
| --- | --- | --- |
| פרשנות ימי הביניים | המאסף • פירוש ריבמ"ץ לסדר זרעים • פירוש המשנה לרמב"ם • פירוש ר"ש • פירוש הרא"ש |  |
| פרשנות העת החדשה | פירוש רע"ב • תוספות יום טוב • עיקר תוספות יום טוב • מלאכת שלמה • תפארת ישראל • קב ונקי • כף נחת |  |
| פרשנות מודרנית | חנוך אלבק • פינחס קהתי • משנת ארץ ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257403405171  BIBSYS: 13016595  BnF: cb12807851m (data)  CiNii: DA18971291  GND: 107436442  ISNI: 0000 0001 0883 7524  LCCN: n92035657  NKC: zmp2013748684  NLA: 36023620  NTA: 071304541  SELIBR: 175704  SUDOC: 075889773  Trove: 1190656  VcBA: 495/117766  VIAF: 29660059   WorldCat (עם VIAF): 29660059 
הודעת המו"לים בפתח סדר נזיקין של מהדורת אלבק, על המחלוקת לגבי זהות מחבר הפירוש
טווס קונגו

| טווס קונגו |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: Afropavo 
מין:: טווס קונגו
שם מדעי
 Afropavo congensis ‏Chapin, 1936

טווס קונגו (שם מדעי: Afropavo congensis) הוא מין יחיד בסוגו ממשפחת הפסיוניים, המזכיר את הטווסים האסייתים. הוא חי ביערות גשם באפריקה באזור יערות קונגו, שם התגלה והוגדר כמין רק ב-1936.