stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקספט
היסטוריה > האיחוד השני (2009-היום)

בסוף מאי 2009 נפוצו שמועות שייתכן איחוד של אקספט, לאחר שהבסיסט פיטר באלטס חשף ש"משהו מדהים מתחיל להיווצר".
פגישה מקרית בין חברי הלהקה לבין הסולן מארק טורנילו הובילה להפיכתו לסולן החדש של הלהקה.
בשנת 2010 אלבום חדש בשם Blood of the Nations יצא לאור, והיווה את אלבום אקספט המקורי הראשון לאחר הפסקה של 14 שנים.
שנתיים לאחר מכן יצא האלבום Stalingrad, וב-2014 יצא האלבום Blind Rage, שזכה להצלחה מסחררת ברחבי העולם. בדצמבר של אותה השנה הגיטריסט הרמן פרנק והמתופף סטפן שוורצמן עזבו את ההרכב והוחלפו בגיטריסט איו לוליס ובמתופף כריסטופר וויליאמס.
דיסקוגרפיה

(1979) Accept
(1980) I'm a Rebel
(1981) Breaker
(1982) Restless and Wild
(1983) Balls to the Wall
(1985) Metal Heart
(1986) Russian Roulette
(1989) Eat the Heat
(1993) Objection Overruled
(1994) Death Row
(1996) Predator
(2010) Blood of the Nations
(2012) Stalingrad
(2014) Blind Rage
(2017) The Rise of Chaos
(2021) Too Mean to Die
(2024) Humanoid
חברי ההרכב > הרכב נוכחי

מארק טורנילו - שירה
וולף הופמן - גיטרה
איו לוליס - גיטרה
פיטר באלטס - גיטרה בס
כריסטופר וויליאמס - תופים
חברי ההרכב > חברי עבר

אודו דירקשניידר - שירה
דייוויד ריס - שירה
רוב ארמיטג' - שירה
מייקל וייט - שירה
ג'ורג' פישר - גיטרה
ג'רהרד ואהל - גיטרה
הרמן פרנק - גיטרה
ג'ים סטייסי - גיטרה
פרנק פרידריך - תופים
סטפן קאופמן - תופים
סטפן שוורצמן - תופים
קן מרי - תופים
מייקל קרטלונה - תופים
הערות שוליים

1 2 3 4 5  הביוגרפיה של אקספט באתר Spirit of Metal
1 2 3 4  הביוגרפיה של אקספט באתר Allmusic
↑  ריאיון עם הלהקה באתר Metallian
↑  ‏Balls to the Wall באתר Sputnikmusic
↑  ‏Balls to the Wall באתר Allmusic
↑  ‏Balls to the Wall באתר Songfacts
↑  ‏Metal Heart באתר Sputnikmusic
↑  ‏Metal Heart באתר Allmusic
↑  ריאיון עם אודו דירקשניידר באתר Blabbermouth
↑  "אין איחוד אקספט מתוכנן" אתר Blabbermouth
↑  כתבה על הסולן החדש באתר Blabbermouth
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10069222  BnF: cb13901478d (data)  GND: 10275983-2  ISNI: 0000 0001 1516 0355  LCCN: n92021335  MusicBrainz: 41f4d85a-0bd7-4602-a3e3-8c47f36efb0a  NKC: xx0012015  SUDOC: 087888017  VIAF: 132667647   WorldCat (עם VIAF): 132667647 
הגיטריסט וולף הופמן
הגיטריסט הרמן פרנק
הלהקה בסיבוב הופעות לאחר האיחוד הראשון (הסולן דירקשניידר מימין)
לוגו הלהקה
הסולן מארק טורנילו
26 ביולי

26 ביולי הוא היום ה-207 בשנה (208 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 158 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1581 – הקמת הולנד
1788 – ניו יורק מאשררת את חוקת ארצות הברית והופכת למדינה ה-11 בארצות הברית
1847 – ליבריה זוכה בעצמאות
1858 – הברון ליונל דה רוטשילד הופך ליהודי הראשון שנבחר לפרלמנט הבריטי
1887 – זמנהוף מפרסם לראשונה את השפה הבינלאומית אספרנטו בספרו Lingvo internacia
1891 – צרפת מספחת את טהיטי
1936 – מעצמות הציר מחליטות להתערב במלחמת האזרחים בספרד
1941 – מלחמת העולם השנייה: בתגובה לכיבוש היפני של הודו-סין הצרפתית מחליט נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט להחרים את כל הנכסים היפניים בארצות הברית
1945 – מתפרסמות תוצאות הבחירות הכלליות בבריטניה. מפלגת הלייבור זוכה ב-48% מהקולות וברוב בפרלמנט של 146 מושבים (הרוב הגדול ביותר מאז תום מלחמת העולם השנייה); כל זאת למרות הפופולריות של מנהיג המפלגה השמרנית, וינסטון צ'רצ'יל. קלמנט אטלי נבחר לראש ממשלת בריטניה
1946 – חברת התעופה אלוהה איירליינס מתחילה את פעילותה מנמל התעופה הונולולו
1947 – המלחמה הקרה: נשיא ארצות הברית הארי טרומן חותם על "חוק הביטחון הלאומי" ויוצר בכך את ה-CIA, משרד ההגנה, המטות המשולבים והמועצה לביטחון לאומי
1948 – נשיא ארצות הברית הארי טרומן חותם על צו שמבטל את ההפרדה הגזעית בכוחות המזוינים של ארצות הברית
1953 – פידל קסטרו מוביל התקפה כושלת על מחנה הצבא במונקדה, ובכך מתחיל במהפכה בקובה. מאז נקראת תנועת המהפכה הקובנית "תנועת ה-26 ביולי"
1955 – מפא"י בראשות דוד בן-גוריון זוכה בבחירות לכנסת השלישית
1956 – מצרים מלאימה את תעלת סואץ ואוסרת על אוניות ישראליות לעבור בה
1963 – סינקום 2, הלווין הגיאוסינכרוני הראשון, משוגר מנמל החלל קייפ קנוורל על גבי משגר תור-דלתא B
1965 – רפובליקת המלדיביים מקבלת עצמאות
1971 – תוכנית אפולו: החללית אפולו 15 משוגרת לירח
1994 – פיגוע בשגרירות ישראל בלונדון – מכונית תופת מתפוצצת מול בניין שגרירות ישראל בלונדון וגורמת לפציעת עובדי השגרירות ואזרחים
2016 – הילרי קלינטון נהיית לאישה הראשונה להימנות כמועמדת לנשיאות ארצות הברית מטעם אחת המפלגות הגדולות
2016 – פיגוע בכנסייה בנורמנדי, 2 מחבלים מארגון "המדינה האסלאמית", החזיקו בני ערובה בכנסייה בנורמנדי, ערפו את ראשו של כומר הכנסייה ופצעו אנושות את אחד מבני הערובה. שוטרים שהגיעו למקום חיסלו את שני המחבלים
2024 – נפתחה אולימפיאדת פריז 2024
נולדו

1030 – סטניסלב הקדוש (משצ'פנוב) (נפטר ב-1079)
1739 – ג'ורג' קלינטון, ממלא מקום הנשיא הרביעי של ארצות הברית (נפטר ב-1812)
1856 – ג'ורג' ברנרד שו, מחזאי אירי (נפטר ב-1950)
1874 – סרגיי קוסביצקי, מנצח יליד רוסיה (נפטר ב-1951)
1875 – קרל גוסטב יונג, ממניחי יסודות הפסיכולוגיה המודרנית (נפטר ב-1961)
1885 – אנדרה מורואה, שם עט של הסופר היהודי צרפתי אמיל הרצוג (נפטר ב-1967)
1887 – אמנון הורביץ, בכור בני הביל"ויים בגדרה; אגרונום, מומחה לחקלאות ועיתונאי (נפטר ב-1966)
1894 – אלדוס האקסלי, סופר בריטי (נפטר ב-1963)
1895 – גרייסי אלן, שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית (נפטרה ב-1964)
1897 – פול גאליקו, סופר אמריקאי (נפטר ב-1976)
1922 – בלייק אדוארדס, במאי קולנוע (נפטר ב-2010)
1925 – מיכאל גולדמן-גלעד, ניצול שואה, מקציני המשטרה שניהלו את חקירתו של אדולף אייכמן לאחר לכידתו
1927 – יעקב שרת, עיתונאי, מתרגם, מוציא לאור ופזמונאי (נפטר ב-2022)
1928 – סטנלי קובריק, במאי קולנוע (נפטר ב-1999)
1928 – נתיבה בן-יהודה, לוחמת פלמ"ח, סופרת, שדרנית רדיו ומילונאית של לשון הסלנג העברי (נפטרה ב-2011)
1931 – טקאשי אונו, מתעמל יפני
1932 – מנחם הכהן, רב, חבר הכנסת מטעם המערך בכנסות ה-8 עד ה-11, מחבר ספרים ומאמרים
1933 – אדמונד פלפס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית, חתן פרס נובל לכלכלה
1934 – יאניס ספנוס, מלחין יווני (נפטר ב-2019)
1939 – ג'ון הווארד, ראש ממשלת אוסטרליה ה-25
1940 – ז'אן-לוק ננסי, פילוסוף צרפתי (נפטר ב-2021)
1943 – מיק ג'אגר, סולן להקת הרולינג סטונז
1945 – הלן מירן, שחקנית קולנוע
1948 – ברוך צ'יש, שחיין ושחקן כדורמים ישראלי
1949 – רוג'ר טיילור, מתופף להקת קווין
1950 – ניקולס אוונס, עיתונאי, תסריטאי, מפיק טלוויזיה וקולנוע וסופר אנגלי (נפטר ב-2022)
1951 – לאה לופטין, זמרת ישראלית
1952 – חזי לסקלי, משורר, כוריאוגרף ומבקר אמנות ישראלי (נפטר ב-1994)
1956 – דורותי האמיל, מחליקה אומנותית אלופה אולימפיות ופרשנית טלוויזיה אמריקאית
1959 – קווין ספייסי, שחקן
1961 – איילת מרגלית, שחקנית ישראלית
1961 – דייוויד היימן, מפיק קולנוע בריטי ממוצא יהודי
1962 – סרגיי קיריינקו, פוליטיקאי רוסי שהיה ראש ממשלת רוסיה
1964 – סנדרה בולוק, שחקנית קולנוע אמריקאית
1967 – ג'ייסון סטיית'האם, שחקן קולנוע בריטי
1967 – שרון דרוקר, מאמן כדורסל ישראלי
1970 – ג'וסף בישארה, מלחין ומפיק סרטים אמריקאי
1973 – קייט בקינסייל, שחקנית קולנוע אמריקאית
1979 – רונה קינן, זמרת ויוצרת ישראלית
1984 – גאלה קוגן, שחקנית טלוויזיה ודוגמנית ישראלית
1993 – אליזבת גיליס, שחקנית, זמרת ורקדנית אמריקאית
1995 – טדי נגוסה, ראפר ישראלי
1996 – פיליפו גאנה, רוכב אופני כביש ומסלול איטלקי
1998 – נופר סלמאן, זמרת ושחקנית ישראלית
נפטרו

811 – ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-750)
1471 – פאולוס השני, אפיפיור (נולד ב-1417)
1533 – אטוואלפה, הסאפה אינקה האחרון (נולד ב-1502)
1834 – ג'ונתן ג'נינגס, מושל אינדיאנה הראשון (נולד ב-1784)
1863 – ג'ון קריטנדן, התובע הכללי של ארצות הברית, חבר בית הנבחרים והסנאט של ארצות הברית ומושל קנטקי (נולד ב-1787)
1863 – סם יוסטון, פוליטיקאי אמריקאי ונשיא רפובליקת טקסס (נולד ב-1793)
1902 – מרק אנטוקולסקי, פסל וצייר יהודי רוסי (נולד ב-1843)
1925 – גוטלוב פרגה, מתמטיקאי ולוגיקן גרמני (נולד ב-1848)
1926 – רוברט טוד לינקולן, מדינאי אמריקאי (נולד ב-1843)
1944 – רזא שאה פהלווי, קצין איראני בכיר ומייסד שושלת פהלווי (נולד ב-1878)
1952 – אווה פרון, אשתו של נשיא ארגנטינה (נולדה ב-1919)
1968 – אריה רגב, אלוף-משנה בצה"ל, מפקד חטיבת הבקעה (נולד ב-1933)
1971 – דיאן ארבוס, צלמת אמריקאית (נולדה ב-1923)
1977 – אוסקר מורגנשטרן, כלכלן אמריקאי ממוצא גרמני, ממייסדי תורת המשחקים (נולד ב-1902)
1980 – סיומה ברעם, צייר ישראלי (נולד ב-1919)
1984 – צבי רוזנבלט, ישראלי שהואשם ברצח ארלוזורוב וזוכה ממנו (נולד ב-1911)
2006 – רועי קליין, קצין צה"ל שזינק על רימון כדי להציל את חייליו (נולד ב-1975)
2006 – עזרא פליישר, חוקר הפיוט והתפילה, זוכה פרס ישראל (נולד ב-1928)
2007 – סנטה יוספטל, פוליטיקאית ישראלית (נולדה ב-1912)
2009 – עודד בורלא, סופר, משורר, מאייר וצייר ישראלי (נולד ב-1915)
2012 – מרים בן-פורת, שופטת בית המשפט העליון ומבקרת המדינה בשנות התשעים (נולדה ב-1918)
2013 – ג'יי ג'יי קייל, זמר-יוצר ומוזיקאי אמריקאי, זוכה פרס גראמי (נולד ב-1938)
2017 – פרי גרף, זמר אוסטרי (נולד ב-1931)
2019 – ראסי טיילור, מדבבת אמריקאית (נולדה ב-1944)
2020 – אוליביה דה הבילנד, שחקנית אמריקאית ממוצא בריטי (נולדה ב-1916)
2021 – ראובן פאונץ, פרופסור לכימיה תאורטית בטכניון (נולד ב-1920)
2021 – אלברט בנדורה, פסיכולוג קנדי (נולד ב-1925)
2021 – אלעד פלד, אלוף בצה"ל, איש חינוך ישראלי ומנכ"ל משרד החינוך והתרבות (נולד ב-1927)
2021 – אברהם וולפנזון, דוקטור למדע המדינה שהיה לוכד מרגלים ומפעיל סוכנים כפולים במסגרת שירות הביטחון הכללי (נולד ב-1934)
2021 – מייק אנזי, פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית (נולד ב-1944)
2021 – רוני דניאל, כתב ופרשן לענייני צבא וביטחון של חברת החדשות מאז הקמתה (נולד ב-1947)
2021 – ג'ואי ג'ורדיסון, מוזיקאי, כותב שירים, מפיק ורב-נגן אמריקאי (נולד ב-1975)
2023 – יצחק שוה, פיזיקאי ישראלי (נולד ב-1924)
2023 – שינייד או'קונור, זמרת אירית (נולדה ב-1966)
חגים ואירועים החלים ביום זה

קובה – יום השנה להתקפה על הבסיס הצבאי במוקדה (1953), יום המהפכה
ליבריה – יום העצמאות
האיים המלדיביים – יום העצמאות
הודו – ויג'יי דיווס (סוף מלחמת קרגיל)
25 ביולי – 27 ביולי
יולי
לוח אירועים שנתי
סטנלי קובריק
אווה פרון
המועצה הכללית של העמקים

מבנה הפרלמנט הישן. מבנה זה נבנה במאה ה-15 כבית פרטי והחל לשמש כפרלמנט מאז המאה ה-16 ועד 2011. בעשורים האחרונים לפעילותו הוא החזיק בתואר מבנה בית הנבחרים העתיק ביותר בעולם שעודנו משמש כבית נבחרים. היום הוא משמש כמוזיאון. עם זאת, במבנה עדיין נערכות מספר ישיבות סמליות של הפרלמנט וכן הגשת כתבי אמנה של שגרירים זרים
הרכב הפרלמנט של אנדורה בחלוקה מפלגתית. 

כחול (20): דמוקרטים למען אנדורה; 

אדום (6): המפלגה הסוציאל-דמוקרטית; 

ירוק (2): איחוד לורידיאנה.
המועצה הכללית של העמקים (בקטלאנית: Consell General d'Andorra) היא הגוף המחוקק של אנדורה הבנוי מבית אחד – פרלמנט המונה 28 חברים. החברים נבחרים ישירות על ידי העם, 14 מהם ממחוז הבחירה היחיד של המדינה ו-14 מייצגים כל אחד מ-7 מחוזות אנדורה – 2 מכל מחוז; הנבחרים מכהנים במשך ארבע שנים.
תפקוד וסמכויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
המפלגות באנדורה > דמוקרטים למען אנדורה

דמוקרטים למען אנדורה, היא מפלגת השלטון באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה רוב במועצה הכללית של העמקים – היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.
שורשי המפלגה נטועים באיחוד של המפלגה הליברלית, מפלגת מרכז חדש ואלמנטים שונים מהמפלגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בנוסף, המפלגה זכתה לתמיכתה של מפלגת איחוד לורידיאנה.
עד בחירות ב-2011 באנדורה, היא הייתה מפלגת האופוזיציה המרכזית במדינה. בבחירות אלו, התחרתה המפלגה בעיקר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אותה היא ניצחה וזכתה ב-20 מושבים בפרלמנט, הנתון הגבוה ביותר מאז תחילת תקפותה של חוקת אנדורה, בשנת 1993.
כיום, עומד בראש המפלגה שאווייר אספוט זמורה, המכהן גם כראש ממשלת אנדורה.
המפלגות באנדורה > המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה, היא מפלגת האופוזיציה באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה מיעוט במועצה הכללית של העמקים – היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-שמאל.
ראשית המפלגה בשנת 2000, עת הוקמה המפלגה.
בבחירות שנערכו באפריל 2005 באנדורה, זכתה המפלגה ב-38.1% מקולות בחורים וב-11 מושבים בפרלמנט (מתוך 28); בכך הפסידה המפלגה את השלטון למפלגה הליברלית. בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, באפריל 2009, זכתה המפלגה ב-45.03% מקולות בחורים וב-14 מושבים בפרלמנט; בכך ניצחה המפלגה, וזכתה בשלטון במדינה. לאחר שנתיים (אפריל 2011), נערכו בחירות בשלישית, ובהם הפסידה המפלגה את השלטון לטובת מפלגת דמוקרטים למען אנדורה; בבחירות אלו זכתה המפלגה ל-34.80% מקולות בחורים וב-6 מושבים בפרלמנט.
כיום, עומד בראש המפלגה ז'אומה ברטומאו קסאני, אשר כיהן בעבר בשנים 1010–2009 כראש ממשלת אנדורה.
הבחירות באנדורה

אחת לארבע שנים, מתקיימות בחירות כלליות למועצה הכללית של העמקים, הפרלמנט של אנדורה.
| תוצאות בחירות 24 באפריל 2005 באנדורה> שם המפלגה | תוצאות בחירות 24 באפריל 2005 באנדורה> כמות ההצבעות | תוצאות בחירות 24 באפריל 2005 באנדורה>  % | תוצאות בחירות 24 באפריל 2005 באנדורה> מושבים בפרלמנט |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הליברלית | 5,100 | 41.2 | 14 |
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 4,711 | 38.1 | 11 |
| מרכז אנדורה הדמוקרטית | 1,360 | 11.0 | 2 |
| חידוש הדמוקרטיה | 772 | 6.2 | 1 |
| הירוקים של אנדורה | 433 | 3.5 | - |
| תוצאות בחירות 26 באפריל 2009 באנדורה> שם המפלגה | תוצאות בחירות 26 באפריל 2009 באנדורה> כמות ההצבעות | תוצאות בחירות 26 באפריל 2009 באנדורה>  % | תוצאות בחירות 26 באפריל 2009 באנדורה> מושבים בפרלמנט |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 6,610 | 45.03 | 14 |
| דמוקרטים למען אנדורה | 4,747 | 32.34 | 11 |
| למען שינוי באנדורה | 2,768 | 18.86 | 3 |
| הירוקים של אנדורה | 466 | 3.17 | - |
| האיחוד הלאומי למען קדמה | 88 | 0.6 | - |
| תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה> שם המפלגה | תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה> כמות ההצבעות | תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה>  % | תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה> מושבים בפרלמנט |
| --- | --- | --- | --- |
| דמוקרטים למען אנדורה | 8,553 | 55.15 | 20 |
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 5,397 | 34.80 | 6 |
| למען שינוי באנדורה | 1,040 | 6.71 | - |
| הירוקים של אנדורה | 520 | 3.35 | - |
| איחוד לורידיאנה | - | - | 2 |
ראו גם

פוליטיקה של אנדורה
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑  "Toni Martí obté una victòria aclaparadora amb 21 escons". Diari d'Andorra. 3 באפריל 2011. אורכב מ-המקור ב-2011-04-06. נבדק ב-3 באפריל 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257727905171  GND: 16130134-4  ISNI: 0000 0001 0845 3109  LCCN: n97020387  SUDOC: 11133120X  VIAF: 125998507   WorldCat (עם VIAF): 125998507
חוק שירות עבודה בשעת חירום

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  10 ביולי 1967
 תאריך חקיקה עברי:  ב' בתמוז תשכ"ז
 גוף מחוקק:  הכנסת השישית
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 503 מ-20 ביולי 1967, עמ' 86
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד העבודה
 מספר תיקונים:  11
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
חוק שירות עבודה בשעת־חירום, תשכ"ז–1967 אושר בשנת 1967 בכנסת השישית, ובא להבטיח את כוח האדם הנחוץ להפעלתם התקינה של שירותים ומפעלים חיוניים בשעת חירום.
היסטוריה חקיקתית

הצעת החוק הוגשה לכנסת באוגוסט 1966, ובאה להחליף את תקנות ­שעת ­חירום לגיוס כוח אדם, תש"ח­-1948, לאחר שחלק מתקנות אלו בוטלו על ידי שר העבודה. החוק המוצע כלל שינויים וחידושים הנובעים, בין השאר, מהניסיון בענייני גיוס כוח אדם שנצטבר בידי המפקח הכללי על כוח האדם במשרד העבודה, ובידי הממונים על גיוס כוחות הביטחון במשרד הביטחון.
דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את מטרתו:
החוק אושר בכנסת ב-10 ביולי 1967, וכיוון שהייתה זו שעת החירום שלאחר מלחמת ששת הימים, נקבע בו שפרק ד' שלו, העוסק בקריאה לשירות עבודה, יחול במדינה כולה ביום תחילתו של החוק (שהוא יום פרסומו של החוק, 20 ביולי 1967).
כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, הוא נועד מלכתחילה להתמודדות עם מצב חירום שנוצר עקב גיוס מילואים. כחלק מלקחי מלחמת המפרץ, אושר בסוף 1997 תיקון לחוק, שבו הורחב החוק גם להתמודדות עם מצב מיוחד בעורף. בתיקון נוסף הותאם החוק גם להתמודדות עם אירוע אסון המוני, שבהמשך שונה שמו ל"אירוע חירום אזרחי".
במרץ 2020 שונו הוראות החוק באמצעות תקנות שעת חירום כך שיותאם גם לשעת חירום שנובעת מקיומה של מחלה מידבקת מסוכנת, וניתנה לשר העבודה והרווחה הסמכות להוציא, לאחר התייעצות עם שר הבריאות, צו הקובע שהוראות פרק ד' לחוק חלות גם בתקופת מגפת הקורונה. צו כזה, שתחולתו על כל שטח המדינה, הוצא ב-19 במרץ 2020.
הוראות החוק

החוק מגדיר "שירות עבודה" – עבודה במפעל חיוני או עבודה במפעל למתן שירותים קיומיים. בהתאם לחוק כל תושב קבוע בישראל, למעט חייל, שוטר, וכן אשה הרה או לפני תום שנה אחת אחרי לידתה, חייב בשירות עבודה. במסגרת משרד העבודה מונה מפקח כללי על כוח האדם, העוסק בהפעלתו של חוק זה. שר העבודה (להלן "השר") רשאי לקרוא לאדם החייב בשירות עבודה לאימון לשירות עבודה, שיכשירו לביצוע התפקיד המיועד לו בשעת חירום. מי שנקרא לאימון כזה זכאי לתגמול מהמוסד לביטוח לאומי, שכלליו זהים לאלה של תגמולי מילואים.
פרק ד' לחוק, הוא לבו של החוק, והוא עוסק בקריאה לשירות עבודה (ריתוק משקי). בהתאם לפרק זה, כאשר גויסו מילואים בצו 8, או כאשר הוכרז מצב מיוחד בעורף, או כאשר הוכרז על אירוע חירום אזרחי לפי הוראות סעיף 90ב לפקודת המשטרה, רשאי השר להכריז בצו, שפרק זה יחול במדינה כולה או בחלק ממנה, בדרך כלל או בענף משק מסוים.
סעיף 17 לחוק קובע שהשר רשאי לקרוא בצו את כל העובדים במפעל חיוני או במפעל למתן שירותים קיומיים ערב תחילתו של הצו, בין כשכירים ובין כעצמאיים, החייבים בשירות עבודה, או כל חלק מעובדים אלה, לשירות עבודה באותו מפעל. מי שנקרא לשירות עבודה כאמור קרוי "מגויס־פנים", והוא למעשה עובד שמחויב להגיע למקום עבודתו הרגיל, חוך שחלים עליו כלליו של חוק זה.
סעיף 18 לחוק קובע שהשר רשאי בצו לקרוא לשירות עבודה שלא במסגרת סעיף 17 כל אדם או כל סוג בני אדם החייבים בשירות עבודה. מי שנקרא לשירות עבודה לפי צו זה ייקרא "מגויס־חוץ", והוא אדם שמועבר ממקום עבודתו הרגיל למקום עבודה אחר.
מי שנקרא לשירות עבודה, בין כמגויס־פנים ובין כמגויס־חוץ, חייב להתייצב בזמן, במקום ולפני הרשות שנקבעו לכך בצו ולבצע כל עבודה שתוטל עליו על ידי מי שנקבע לכך בצו ולהמשיך באופן סדיר בעבודה זו כל עוד הצו בתקפו. למניעת התנגשות בין קריאה של אדם לשירות מילואים וקריאתו באותו זמן לשירות עבודה, נקבע שמגויס שנקרא להתייצב למילואים פטור באותה עת מחובת שירות עבודה. מגויס זכאי לשכר בעד עבודתו, בהתאם לנהוג במפעל שאליו גויס.
על עבודתו של מגויס לא יחולו הוראות חוקים אלה:
חוק החניכות, תשי"ג–1953;
חוק עבודת הנוער, תשי"ג–1953, אם המגויס צעיר כמשמעותו באותו חוק;
חוק עבודת נשים, תשי"ד–1954;
חוק שירות התעסוקה, תשי"ט–1959.
בנוסף מצומצמות זכויותיו של מגויס לפי חוק שעות עבודה ומנוחה ולפי חוק חופשה שנתית.
הפעלת החוק

קריאת תושבים לאימון לשירות עבודה, בהתאם להוראות פרק ג' לחוק, נעשית באופן שוטף על ידי משרד העבודה. הפעלתו של פרק ד' לחוק, העוסק בקריאה לשירות עבודה, נעשית לעיתים רחוקות. דוגמאות:
בתחילתה של מלחמת לבנון השנייה הוצאו צווים להחלת פרק ד' בצפון ישראל, בשטח שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
בתחילתו של מבצע עופרת יצוקה הוצא צו להחלת פרק ד' בשטח ברדיוס 40 ק"מ מגבול רצועת עזה, שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
בתחילתו של מבצע עמוד ענן הוצא צו להחלת פרק ד' בשטח ברדיוס 40 ק"מ מגבול רצועת עזה, שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
בתחילתו של מבצע צוק איתן הוצאו צווים להחלת פרק ד' בשטח ברדיוס 40 ק"מ מגבול רצועת עזה, שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
ב-19 במרץ 2020 הוצא צו להחלת פרק ד' על כל שטח המדינה, בהתאם לסמכות שניתנה לשר העבודה והרווחה ימים אחדים קודם לכן בתקנות שעת חירום, במסגרת המאבק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-7 באוקטובר 2023 הוצא צו כאמור בקשר למלחמת חרבות ברזל; והורכבה ועדת שירות עבודה לצורך ישומו.
לקריאה נוספת

מנחם גולדברג ונחום פינברג, דיני עבודה, הוצאת סדן, פרק 29 - חוק שירות עבודה בשעת חירום.
הערות שוליים

↑  חוק שירות עבודה בשעת-חירום, התשכ"ז-1967, ס"ח 503 מ-20 ביולי 1967
↑  חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 9), התשנ"ח-1997, ס"ח 1644 מ-31 בדצמבר 1997
↑  חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 19), התשס"ה-2005, ס"ח 2027 מ-16 באוגוסט 2005
↑  תקנות שעת חירום (שירות עבודה בשעת–חירום), התש"ף-2020, קובץ התקנות 8382, 15 במרץ 2020, עמ' 746
1 2  צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק עבודה בשעת חירום, י"פ 8760 מ-19 במרץ 2020
↑  צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 5555 מ-17 ביולי 2006
צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 5556 מ-18 ביולי 2006
צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 5560 מ-25 ביולי 2006
↑  צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 5895 מ-4 בינואר 2009
↑  צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 6498 מ-18 בנובמבר 2012
↑  צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 6833 מ-9 ביולי 2014
צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 6835 מ-14 ביולי 2014
↑  צו בדבר החלת פרק ד' לחוק לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, י"פ 11668, התשפ"ד, 7.10.2023, עמ' 306.
↑  הודעה על הרכבת ועדה, י"פ 11861, התשפ"ד, 3.12.2023, עמ' 1590.
גומבוץ (מתמטיקה)

גומבוץ חוזר למצב שיווי המשקל היציב שלו
הגומבוץ המונו-מונוסטטי בתנוחת שיווי המשקל היציב.
גומבוץ (בהונגרית: Gömböc) הוא גוף תלת-ממדי וקמור בעל צפיפות הומוגנית שכאשר מניחים אותו על משטח שטוח יש לו רק שתי נקודות שיווי משקל: אחת יציבה והשנייה רופפת. בכך לגוף כזה יש תכונה ייחודית - יכולת יציבה אבסולוטית - כלומר, במילים אחרות, ישנו מנח יחיד בו הוא יכול להימצא באמת במצב סטטי. קיומו שוער לראשונה ב-1995 על ידי המתמטיקאי הרוסי ולדימיר ארנולד, והוכח ב-2006 על ידי המדענים ההונגרים גאבור דומוקוש ופטר ורקוני, שתיארו משפחה של גופים בעלי התכונה הזאת. השם גומבוץ הוא כינוי מקטין למילה "גומב" (gömb) - "כדור" בהונגרית.
מאז שנתגלה, צורתו עזרה להסביר את מבנה הגוף של צבים יבשתיים, בהקשר של יכולתם הטבעית לחזור לתנוחת שיווי משקל לאחר שהופכים אותם מלמטה למעלה.
היסטוריה

בגאומטריה, גוף עם תנוחה יציבה יחידה נקרא מונוסטטי, בעוד המונח מונו-מונוסטטי נטבע כדי לתאר גוף אשר בנוסף לכך יש לו נקודת שיווי משקל רופף יחידה. כדור שמשקלו מפולג ככה שמרכז המסה שלו מוסט ביחס למרכז הגאומטרי שלו הוא גוף מונו-מונוסטטי. דוגמה נפוצה יותר היא זו של נחום תקום (ראו איור מימין). בשיווי משקל, מרכז המסה שלו ונקודת המגע נמצאים על ישר שניצב לקרקע. כאשר הצעצוע מוטה במקצת, גובה מרכז המסה שלו עולה ובנוסף מתרחק אופקית מהישר הזה. הדבר מפיק מומנט התיישרות אשר משיב את הצעצוע למנח היציב שלו.
הדוגמאות שהוזכרו מקודם של גופים מונו-מונוסטטיים הן בהכרח לא הומוגניות, כלומר, בדוגמאות אלו צפיפות החומר ממנו עשוי הגוף אינה אחידה. השאלה האם ניתן לבנות גוף תלת-ממדי שהוא לא רק מונו-מונוסטטי אלא גם הומוגני וקמור הועלתה על ידי המתמטיקאי הרוסי ולדימיר ארנולד ב-1995. דרישת הקמירות היא מהותית לבעיה שכן בנייה של גוף מונו-מוסטטי לא קמור היא טריוויאלית (ניתן לקחת לדוגמה כדור הומוגני עם חלל כדורי בעל מרכז שונה בתוכו; במקרה זה מרכז המסה של הגוף יוסח ממרכז הכדור למרחק מה בכיוון הפוך מכיוון מרכז החלל הכדורי). הקמירות פירושה שכל קו ישר שמחבר שתי נקודות על הגוף נמצא כולו בתוך הגוף, או, במילים אחרות, שבמשטח אין שקעים אלא רק בליטות כלפי חוץ (או שהוא לכל הפחות שטוח) בכל נקודה.
בשנה בה העלה ארנולד את השערתו כבר היה ידוע, מההכללה הטופולוגית והגאומטרית של משפט ארבעת הקודקודים הקלאסי, שלעקומה מישורית יש לפחות ארבע נקודות קיצון של העקמומיות, ובאופן ספציפי יותר, לפחות שתי נקודות מקסימום מקומי ושתי נקודות מינימום מקומי. כיוון שהתנאים ליציבות של גוף דו־ממדי עבור נקודת מגע נתונה הם שמרכז המסה יהיה בדיוק מעל נקודת המגע, ושמרכז המסה יימצא מתחת למרכז העקמומיות (שגובהו הוא רדיוס העקמומיות), נובע איפה שיציבות מקומית של הגוף נקבעת על פי מיקום מרכז המסה ביחס לאוולוט של העקומה. למעשה, נקודת שיווי משקל יציב תיתכן רק כאשר מרכז המסה יימצא מעל נקודת מינימום מקומי של העקמומיות. כיוון שחייבות להיות לפחות שתי נקודות מינימום כאלו, כל עקומה מישורית תהיה בעלת לפחות שתי תנוחות יציבה; פירוש הדבר שלא קיימים גופים קמורים מונו-מונוסטטיים בשני ממדים.
המצב בשלושה ממדים סבוך בהרבה, שכן ישנה עקמומיות נורמלית שונה (של חתכים נורמליים שונים) עבור כל כיוון הטיה של הגוף (ולפיכך גם היסט אנכי שונה של מרכז המסה), אולם בתקופתו של ארנולד מקובל היה לחשוב שגם בשלושה ממדים לגוף בהכרח יהיו לפחות ארבע נקודות קיצון. בניגוד לסברה הקיימת, ארנולד שיער שניתן להקטין את המספר הזה.
הפתרון

הבעיה נפתרה בשנת 2006 על ידי גאבור דומוקוש ופטר ורקוני. דומוקוש פגש את ארנולד ב-1995 בכנס מתמטי גדול בהמבורג, שם הציג ארנולד הרצאה במליאה שהמחישה שלרוב הבעיות הגאומטריות יש ארבעה פתרונות או נקודות קיצון. אולם כששוחחו השניים, תהה ארנולד אם  זו אכן דרישה לגופים מונוסטטיים תלת־ממדיים, ועודד את דומוקוס לחפש דוגמאות עם פחות נקודות שיווי משקל.
את ההוכחה של הפתרון ניתן למצוא בהפניה לעבודותיהם. התוצאה היא שגוף קמור (מונו-מונוסטטי) הומוגני תלת־ממדי, שיש לו נקודת שיווי-משקל אחת יציבה ונקודת שיווי משקל אחת רופפת, קיים ואינו ייחודי. צורתו של גוף כזה רגישה לשינויים קלים, ומעבר להם הוא כבר אינו מונוסטטי. לדוגמה, הפתרון הראשון של דומוקוש וורקוני דומה מאוד לכדור, עם סטיית צורה של ‎10-5‎ בלבד. הפתרון הזה לא יושם בשל הרגישות הרבה של הפתרון.  הדוגמה הראשונה שנוצרה פיזית פחות רגישה; ובכל זאת יש לה סובלנות לשינוי צורה של כ- ‎10-3‎, כלומר 0.1 מ"מ לגודל של 10 ס"מ.
דומוקוש פיתח מערכת סיווג לצורות המבוססת על נקודות שיווי המשקל שלהן על ידי אנליזה של חלוקי נחל וציון נקודות שיווי המשקל שלהם. דומוקוש ואשתו בדקו כ-2000 חלוקי נחל שנאספו בחופי האי היווני רודוס ולא מצאו ביניהם אף גוף מונוסטטי, מה שממחיש את הקושי למצוא או לבנות גוף כזה.
נקודת שיווי המשקל הרופפת של הגומבוץ מתקבלת על ידי הצבת הגומבוץ במנח היציב שלו ואז סיבוב שלו ב-180 מעלות סביב ציר אופקי. מעשית, גם אם מניחים את הגומבוץ בדיוק על נקודה זו, ההפרעה הקטנה ביותר תחזיר אותו למצב שיווי המשקל היציב. לכל הגומבוצים מאפיינים דמויי כדור. דומוקוש ופטר ורקוני מעוניינים למצוא פתרון פוליהדרלי עם משטח המורכב ממספר מינימלי של מישורים שטוחים. קיים  פרס לכל מי שמוצא את המספרים המינימליים של F, E ו-V פאות, מקצועות וקודקודים עבור פוליהדרון כזה, שמסתכם ב-$10,000 מחולק בסכום C = F + E + V - 2.