stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2 בנובמבר
לקריאה נוספת

this day trivia
הצהרת בלפור והלורד ארתור ג'יימס בלפור (1917)
יוז H-4 הרקולס (1947)
בול שיצא עם תחילת אולימפיאדת השחמט (1964)
תחנת החלל הבין-לאומית, בטרם אייש אותה צוות האסטרונאוטים הראשון (2000)
דניאל בון, ציד, סייר וחלוץ אמריקאי (22 באוקטובר 1734 לפי הלוח היוליאני, או 2 בנובמבר 1734 לפי הלוח הגרגוריאני)
מארי אנטואנט, מלכת צרפת (1755)
ג'ורג' בּוּל, מתמטיקאי ופילוסוף אנגלי, מאבות הלוגיקה המודרנית (1815)
מהמט החמישי, הסולטאן ה-35 של האימפריה העות'מאנית (1844)
אב"א אחימאיר, ממנהיגיה הרוחניים של התנועה הרוויזיוניסטית, עיתונאי, פובליציסט, היסטוריוסוף וסופר (1897)
מרגוט קלאוזנר, ממקדמי התיאטרון והקולנוע בישראל (1905)
ישראל גוריון, זמר, מוזיקאי, שחקן, במאי, פנטומימאי ומלחין ישראלי (1935)
דייוויד שווימר, שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי אמריקאי (1966)
אוליבריוס
ג'וזפה אוטולנגי, איש צבא ופוליטיקאי יהודי-איטלקי (1904)
הברון רוטשילד (1934)
ג'ורג' ברנרד שו, מחזאי אירי (1950)
מנחם סבידור, חבר הכנסת ויושב ראש הכנסת (1988)
גולגולת עשויה סוכר – ממתק הניתן כמתנה ביום המתים
חוסה

חוֹסֶה, על פי חוקי מדינת ישראל, הוא קטין שלא מלאו לו 14 שנה או מי שמפאת נכות, ליקוי בשכלו או זקנה אינו מסוגל לדאוג לצורכי חייו (סעיף 1 לחוק ההגנה על חוסים, תשכ"ו-1966).
חוק ההגנה על חוסים מכיל הוראות שמטרתן להגן על חוסים מפני ניצול וכן להגן על שלומם.
הערה: המונח חסוי, שאותו מסדיר חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, אינו זהה למונח חוסה.
התעללות בחוסים

| --- | --- |
 :  ראו גם – רגרסיה (פסיכולוגיה), חוק הגנת הפרטיות
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התעללות בחוסים מגיעה בקשת רחבה, החל מאפליה, גזענות, הזנחה, אלימות, התעללות מילולית נפשית או פיזית, ועד גניבה, ניצול כלכלי לרבות הוצאת דבר במרמה. דרי רחוב וחסרי עורף משפחתי מהווים מוקד גבוה יותר להתעללות כחוסים. היו מקרים רבים של הזנחה, ניצול כלכלי והתעללות בקשישים, לרבות מקרי התעללות והזנחה בטיפול בתינוקות; בשני המקרים על ידי מטפליהם, התעללות יכולה להגיע גם מצד רופאים, בין היתר למטרות עידוד המשך הכנסות אשפוזי מטופל בבית החולים.
רגרסיה אצל חוסה לרוב מהווה סממן מובהק להתעללות. כמו מהווה עילה ראשונית לפתיחת חקירה משטרתית / חקירה פלילית.
מעונות לחוסים

| --- | --- |
 :  ראו גם – קופת חולים, בריאות הציבור בישראל, בתי חולים פסיכיאטריים בישראל, בתי חולים בישראל, בית אבות, בתי סוהר בישראל
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

חוק הנוער (טיפול והשגחה)
חוק טיפול בחולי נפש
לקריאה נוספת

מיכאל שינדלר וישראל דורון, ניתוח היחס שבין חוק ההגנה על חוסים לחוק לטיפול בחולי נפש משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 5עמוד 55, 2013
הערות שוליים

↑  יוסי מזרחי, ‏תיעוד: מתעללים בקשישים בבית אבות, באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2017
↑  הדס יום טוב, ‏"מהתופעות החמורות ביותר": מספר התלונות על הונאת קשישים הוכפל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 13 ביוני 2024
↑  שרון עידן שרון עידן, חשד להתעללות בקשישים: שישה מטפלים נעצרו במרכז, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 בינואר 2018
↑  הדר גיל-עד, "מה הן עשו לילדים שלנו?": 830 פעוטות עברו התעללות במעונות בשנה שחלפה, באתר ynet, 10 באוגוסט 2023
↑  אריאלה שטרנבך, שרי ערמון ויהודה שוחט, תיעוד מזעזע: צרחות, השפלות ואלימות במעונות היום, באתר ynet, 6 במרץ 2017
↑  מערכת, 30 דקות של גיהנום: מסכת ההתעללות של מטפלת מעון בנוה יעקב, על העיר, 31.12.24
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
פסקול

סכמת מבנה סרט קולנוע ברוחב 35 מ"מ. הסרט מצוי בין גלגלי שיניים שהמנוע שלהם נמצא בצד המכונה "צד המקרן" והגישה של עובד הקולנוע אליהם היא מהצד המכונה "צד ההפעלה". כאשר צד ההפעלה מימין הסרט וצד המקרן משמאלו, נורת המקרן נמצאת מאחורי הסרט והעדשה ומסך הקולנוע מלפניו.
דוגמאות לשתי שיטות הטבעה של פסקול על סרט קולנוע המוקרן במקרנה (להבדיל מקלטת ווידאו או DVD). מימין פסקול מונו בשיטת העובי המשתנה ומשמאל פסקול מונו בשיטת הבהירות המשתנה.
פסקול (הלחם של המילים "פס" ו"קול". מאנגלית: Soundtrack), כנגזר משמו, הוא המרכיב הקולי במיצג אור קולי מוקלט, כגון סרט קולנוע. הטכניקות ליצירת פסקול התפתחו עם השנים על בסיס שיטת הקלטת קול מגנטית, ומאוחר יותר פוטואלקטרית ואחר כך דיגיטלית. פסי-קול יכולים להיות יצירה מוזיקלית וקולית מיוחדת עבור הסרט המסוים, ויכולים לעשות שימוש בקטעי סאונד מוכנים מראש.
רקע והתפתחות

בראשית ימי הקולנוע, בימי הסרט האילם, עדיין לא פותחה הטכניקה ליצירת פסקול ואת הקרנות הסרטים ליוו בבתי הקולנוע פסנתרנים, ולעיתים אף תזמורת חיה, שסייעו להעביר את העלילה לצד טכניקות שונות דוגמת כתוביות ופנטומימה.
הסרט הראשון שבו נעשה שימוש ברצועת פסקול מוקלטת מראש היה "זמר הג'אז" משנת 1927, ודגם של הפסקול במובן שהפך למקובל בהמשך המאה ה־20, פותח בשנת 1929.
פיתוח הפסקול נעשה בדחיפת חברת "האחים וורנר", שהתפארה בהמצאה החדשה, שאכן זכתה להצלחה מסחרית בראשיתה.
המצאת הפסקול איפשרה את יצירתן של סוגות קולנועיות חדשות, דוגמת מחזות הזמר.
ישנם קולות של דברים הנראים על המסך ונקראים "סאונד דיאגטי" (on-screen) – צלילים מהעולם הבדיוני המתרחש ביצירה, למשל, קולות השחקנים, צליליהם של חפצים וכלי נגינה המוצגים ביצירה ועוד. צלילים המגיעים מחוץ לעולם הבדיוני של היצירה נקראים "סאונד אקסטרא דיאגטי" (off-screen), וכוללים למשל הערות של קריין, מוזיקת רקע ואפקטים קוליים.
טכנולוגיה

המצאת הפסקול הולידה אתגרים טכנולוגיים חדשים, ובראשם יצירת סינכרוניזציה בין הצלילים לבין המראות. בסרט קולנוע המוזן בפילם אל מקרן קולנוע, הפסקול הוא רצועה (פס) הפרוסה לצד התמונות שנקראת על ידי פוטורזיסטור ומכאן שמו של הפסקול. בשיטות הקלטה אחרות, כגון קלטת וידאו או DVD, אין אזור דמוי פס שמכיל מידע זה.
טכנולוגיה > הקלטה

את הדיאלוג (קולות השחקנים) מקליטים בנפרד מהמוזיקה והאפקטים שמוסיפים בהמשך לרצועה.
בראשית ימי הפסקול היו מקליטים את הדיאלוג באמצעות מיקרופונים המוצמדים לבגדי השחקנים, אולם אלו יצרו לעיתים בעיות טכניות. מזה שנים החלו להשתמש בתעשיית הקולנוע במוטות "בום" ארוכים (מוט ארוך שבקצהו מחובר מקרופון) אשר יכולים להיות קרובים לשחקנים מבלי להיראות במצלמות.
במקרים רבים מתבצעות ההקלטות למעשה בנפרד מהצילומים, תוך הקפדה על תזמון מושלם של הקול לתנועות השפתיים. טכניקה זו משמשת גם עבור הפקת דיבוב לסרטים לשפות שונות, וגם כדי שניתן יהיה לשמוע את הדיבור באופן ברור גם אם הסצנה מתרחשת בסביבה עם רעשי רקע, למשל, שימוש בציוד אפקטים המייצר רעש רב.
הקלטה של אפקטים לעיתים ניתן להשיג מוכנה מראש, אולם לעיתים יש צורך לבצע הקלטה מאולתרת שתייצר את הרעש הנדרש לצורך האפקט, דוגמת עצירה חדה של מכונית או המראת מטוס קרב.
טכנולוגיה > העבודה עם רצועת הפסקול

בסרט קולנוע הקול מוקלט כרצועה צרה לאורך שוליו של הסרט. הפסקול נקרא על ידי תא פוטואלקטרי המכיל נורה משלו, בתוך מקרן הקולנוע. עם המעבר לסרטים בסטריאו הוכפל הפסקול והוא מכיל שתי רצועות. ניתן לעיתים להבחין בפסקול של סרט הקולנוע על המרקע לצד התמונות אם המקרין אינו מיומן ושוכח להחזיר אל המקרן חלק שלו שנועד להסתיר פס זה מעיני הצופים. נוהגים להוציא חלק זה מהמקרן בעת שמנקים אותו (התקלה שבה מופיעה מעין שערה שחוצה את המסך נובעת מאי ניקוי חלק זה).
הפסקול אומנם נקרא על ידי המקרן, אך החלק הקורא אותו שונה מהחלק המקרין את התמונות על המסך. ככלל, מקרן קולנוע מכיל ארבעה חלקים. גלגל עליון (או קטע ממגש, בהקרנה במגשים) שעליו אסוף חלק הסרט שטרם הוקרן, מערכת הקרנת התמונה, מערכת קריאת הקול והגלגל התחתון (או קטע ממגש, בהקרנה במגשים) שאוסף את חלק הסרט שכבר הוקרן. אי אפשר לשלב את קורא הקול במערכת הקרנת התמונה משום שהפילם עובר בפולסים על פני העדשה, אך עובר באופן רציף על פני קורא הקול.
גם בסרטי וידאו אותות הקול נקראים על ידי חלק שונה של מכשיר הווידאו מזה הקורא את אותות התמונה. אך הדבר נעשה באופן שונה מזה שבמקרן קולנוע.
השימוש בפסקול

כמעט לכל סרט יש פסקול הכולל שלושה מרכיבים: קולות השחקנים (דיאלוג, קריינות ו־Voice over), המוזיקה, והאפקטים הקוליים שמטרתם לשרת את העלילה, ליצור אווירה מתאימה, להעצים פרט מסוים ביצירה ולתת ליצירה עומק רעיוני ורגשי.
הפסקול "משתתף" בסיפור העלילה וביצירת חוויית הצפייה. הצופה, המרוכז בעלילה ובמתרחש על המסך, אינו מבחין בפסקול[דרוש מקור] ולכן עושים בו שימוש להעברת מסרים רגשיים ולא-ישירים, לדוגמה: שימוש במוזיקה קצבית ליצירת "אקשן" בסרטי פעולה; אמצעי להסביר את רגשות השחקן וליצור הזדהות; יצירת אווירה רומנטית; בניית תחושת מתח ואימה (מרכיב מרכזי בסרטיו של ה'יצקוק) – לעיתים משתמשים בפסקול כדי ליצור בקרב הצופים תחושות מתח ואימה מפני מה שנמצא מחוץ לטווח הראייה, תוך ניצול הפחד מפני דבר לא ידוע שאיננו רואים, ברגע ששומעים צלילים המעידים על קרבתו. היצ'קוק נהג ללוות קטעים שלווים יחסית בסרטיו במוזיקה מותחת כדי לסמן לצופים להיות דרוכים לקראת העתיד לבוא.
אחד המרכיבים הנפוצים של פסקול הוא יצירת צלילי רקע המתאימים לסצנה, למשל, קולות רקע של עיר סואנת, קולות של ג'ונגל גשום, קולות דיבור וכלי מטבח במסעדה, וכדומה. צלילי רקע אלו מעשירים את תחושת הריאליזם ביצירה, ולעיתים מסייעים ליוצרים לאפיין עבור הצופים את הסביבה (למשל, כפר רגוע ושלו או פאב שוקק בילויים).
לעיתים בוחרים הבמאים להדגיש צליל מסוים, למשל, תקתוק של שעון הסופר לאחור בשיא המתח, ואז צלילים אלו יושמעו בווליום גבוה יחסית כדי לתפוס את תשומת לבם של הצופים. לעיתים מתבצע בפסקול שימוש אירוני, היוצר פער מכוון בין המתרחש בעלילה לבין הפסקול, במטרה להעביר רעיון לצופים.
לעיתים ישנו שימוש דווקא בשקט, כך למשל יכול פסקול להתרוקן כמעט לחלוטין (למעט רעשים רכים מאוד, דוגמת רשרוש עלים או צלילי מכוניות רחוקות) כדי להדגיש שתיקה מביכה בשיחה בין דמויות, או רקע לפני סצנת השיא כדי להדגיש את אווירת "השקט שלפני הסערה".
למוזיקה שימוש רב ביצירת האווירה ביצירות רבות. ישנם מקרים בהם למוזיקה תפקיד מרכזי ביותר, למשל, בסרטי מחזות זמר. לעיתים משתמשים במאים במוזיקה כדי להעשיר את אפיונן של דמויות, למשל, באמצעות חשיפת הצופים לטעמן המוזיקלי. בסרטי קולנוע רבים משתמשים הבמאים בשיר פתיחה ליצירת האווירה המתאימה לתחילת הסרט.
ישנם סרטים בהם הפסקול הוא משמעותי עוד יותר – מעין "השחקן הראשי", הציר סביבו נוצר הסרט. במקרים אלה הסרט "משרת" את הפסקול ולא להפך. דוגמאות לכך הם "פנטזיה" מבית היוצר של חברת וולט דיסני ו"אלגרו נון-טרופו" מבית היוצר של חברת Bozzetto Film.
הנרי אונגר הדגים את מקומו של הפסקול בסרט: "תינוקה של רוזמרי" נפתח בנעימת נושא מתוקה ולירית, קליטה וקלה לזמזום, המושרת מפי אישה, מלודיה שנועדה לעורר זיכרונות של שירי ערש. כך בסצנות הראשונות. אבל ככל שמידרדר המצב והבטן תופחת, ופני הנערה משנים גונם לירוק של גווייה - תחבולת צבע פשוטה להמחשת מצבה הנפשי - הולכת ומשתלטת על הפסקול רביעיית המיתרים של פנדרצקי - מוזיקה הצורמת את אוזנו של הצופה. מוזיקה חסרת מרכז, נחשול דודקפוני של צלילים כאוטיים.
בעוד שבדוגמה זו נעימת הפסקול מדבר אל חושיו של הצופה, באחדים מסרטיו של פדרו אלמודובר שזורים בפסקול שירים ישנים, שמילותיהם משקפות את הרגשות של גיבורי הסרט.
פסקול כמוצר עצמאי

כשהפסקול של סרט קולנוע כולל שירים או יצירות מוזיקליות רבות, נהוג להדפיסו על-גבי תקליטורים ולמכרו בחנויות מוזיקה. אלבומי פסקול הנמכרים בחנויות מסומנים לרוב בראשי התיבות OST (באנגלית: Original soundtrack).
הערות שוליים

↑  פסקול, באתר מילון אבניאון
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19  פסקול, באתר משרד החינוך
1 2 3 4 5  שיעור מס' 4 - פסקול, באתר משרד החינוך
↑  הנרי אונגר, קולנוע ופילוסופיה, הוצאת דביר, 1991, עמ' 114.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4017129-2
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לסרטי וולט דיסני, ראו .
| --- | --- |

הרפתקאות אליס בארץ הפלאות
 מידע כללי
 מאת:  לואיס קרול
 איורים:  ג'ון טניאל
 שפת המקור:  אנגלית 
 תורגם לשפות:  30+
 סוגה:  ספרות ילדים, פנטזיה, קומדיה
 נושא:  חלום 
 מקום התרחשות:  ארץ הפלאות 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-60 של המאה ה-19 (1862–1864) 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1865 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הספריה החדשה (בגרסה העברית החדשה ביותר)
 תאריך:  1924
 תרגום:  ראו תרגומים
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה מוערת:  "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", בתרגומה של רנה ליטוין, כולל הערותיו של מרטין גרדנר והערות המתרגמת, הספריה החדשה, 1997
 פרסים
 מדליית קייט גרינוויי (הלן אוקסנברי, 1999) 
 סדרה
 הספר הבא:  מבעד למראה ומה אליס מצאה שם 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002959891
 
הרפתקָאות אליס בארץ הפלאות (במקור באנגלית: Alice's Adventures in Wonderland; בעברית ידוע גם בשמות "אליס בארץ הפלאות", "עליסה בארץ הפלאות" או "עליזה בארץ הפלאות") מאת לואיס קרול, הוא מספרי הילדים הפופולריים בכל הזמנים. הספר זכה להצלחה ניכרת גם אצל קוראים מבוגרים, ורבים מצאו בו עומק שנסתר מעיניהם של ילדים. קרול כתב גם ספר המשך: "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", ואף הוא זכה להערכה רבה.
צ'ארלס לוטווידג' דודג'סון היה מרצה למתמטיקה בקולג' "כרייסט צ'רץ'" שבאוניברסיטת אוקספורד. את יצירותיו הבדיוניות פרסם בשם העט לואיס קרול, ובו הוא נודע יותר מבשמו האמיתי. סיפורי אליס נולדו ככל הנראה מתוך המעשיות שסיפר קרול לידידתו בת העשר אליס לידל ולשתי אחיותיה, במהלך שיט בנהר התמזה. הספר ראה אור לאחר שלוש שנים, ב-4 ביולי 1865, מלווה באיוריו של ג'ון טניאל, שנקשרו עם הספר וצורפו למהדורות רבות שלו. מן המהדורה הראשונה נותרו 22 עותקים, ולהם ערך רב בעיני אספני ספרים. מהדורה מתוקנת ראתה אור בסוף 1865.
הספר מצטיין במשחקי מילים ובאיגיון (נונסנס) ועשיר בשירים מחורזים שהם למעשה פרודיה על שירי הילדים של התקופה. נכללו בו מודלים ספרותיים בתחום הפנטזיה והאיגיון שלא היו מקובלים באותה תקופה.
ב-1890, לאור חגיגות 25 שנים להוצאת הספר, כתב לואיס קרול גרסה המתאימה לצעירים: אליס לחדר הפעוטות ('The Nursery 'Alice), והוציאה לאור. לצורך גרסה זו, המאייר ג'ון טניאל בחר 20 מאיוריו לספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", שיפר אותם (בדגש בפניה ובשמלתה של אליס) וצבע אותם בעצמו.
כתיבת הספר ופרסומו

על פי עדותם של קרול ושל שאר הנוכחים במעשה, התפתח הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מסיפור שסיפר קרול לאליס לידל ולאחיותיה, לורינה הבכורה ואדית הצעירה, ב-4 ביולי 1862. לקרול היו ילדות ידידות רבות, אך הקשר שלו עם אליס לידל היה הדוק במיוחד. הסיפור היה כנראה מוצלח יותר משאר הסיפורים שנהג קרול לספר לבנות לידל, ואליס ביקשה שיועלה על הכתב. לימים סיפר קרול כי היה זה "ניסיון נואש ליצור סיפור אגדה חדש, וכך שלחתי את הגיבורה שלי במורד המחילה, בלי לדעת כלל מה יתרחש בהמשך". הסיפור, שנקרא אז "הרפתקאות אליס מתחת לאדמה" הוענק לה כמתנת חג המולד, עם איורים מקוריים של קרול.
הטיול לתמזה, שבו נולד הספר, לא היה אירוע יוצא דופן. קרול עצמו לא ייחס לסיפור חשיבות רבה כלל וכלל, וביומנו, מקור מרכזי מאוד לאירועי אותו יום, הוזכר הדבר רק כעבור 10 חודשים. יש חוקרים המטילים ספק בתיאור זה, בין השאר בשל הסתירה בין עדויותיהם של המשתתפים על כך שזה היה יום חם לבין דיווחי מזג האוויר הרשמיים באוקספורד שעל פיהם היה זה יום גשום וקר.
הנרי קינגסלי, ידידו של קרול, נתקל בספר ולחץ על קרול להוציאו לאור. לאחר שנעתר לבקשה, ערך קרול שינויים רבים בטקסט - הוא הוסיף רעיונות רבים (בהם מסיבת התה), הרחיב רעיונות קיימים, ובמקום איוריו החובבניים שולבו בספר ציורים של המאייר המקצועי ג'ון טניאל, שהתפרסם באותה תקופה בעבודתו עבור השבועון "פאנץ'". הוא גם שינה את שמו של הספר ל"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" כיוון ש"הרפתקאות אליס מתחת לאדמה" נשמע לו כמו שם של "ספר לימוד על מכרות".
ב-4 ביולי 1865, יום השנה השלישי לאותו שיט, יצאה לאור המהדורה הראשונה של אליס בארץ הפלאות, ובה 2,000 עותקים. קרול וטניאל סברו שההדפסה הייתה פגומה ולכן השמידו את העותקים האלו. קרול נאלץ לספוג את עלות התיקון. הוא קיווה שכל 2,000 העותקים החדשים יימכרו ובכך יכסו את ההשקעה (ביחד עם ההכנסה ממכירת העותקים הקודמים כנייר למיחזור), ולא יותר: "כל מכירה מעבר לזה תהיה רווח, אבל תקוותי לכך שזה יקרה היא קלושה".
קרול עשה מאמץ רב כדי לפרסם את הספר. הוא שלח שבעים עותקים של הספר לביקורת, וקיווה שאמנים ידועים יביעו עניין בספר ובכך יגבירו את מכירתו. באותה תקופה היה דווקא טניאל מוכר יותר לקהל הקוראים, בזכות איוריו ב"פאנץ'", אך כיום התהפכו היוצרות וטניאל מוכר כמעט אך ורק בזכות הספר. למרות ההערכות הפסימיות זכה הספר להצלחה מיד עם צאתו לאור, וכבר בשנתיים הראשונות לפרסומו נמכרו 13,000 עותקים שלו.
המקורות לדמויות > אליס לידל ויחסיה עם קרול

דמותה של אליס מבוססת באופן רופף על אליס לידל, ילדה שהייתה מיודדת עם קרול. לידל נולדה ב-4 במאי 1852, בת להנרי ג'ורג' לידל (שבאותה תקופה היה הדיקן בקולג' בו לימד קרול) ואשתו לורינה האנה. יחסיה עם קרול היו מורכבים ביותר וזכו לאינספור פרשנויות וניתוחים. לפי השערה רווחת היה קרול מאוהב באליס לידל; השערה זו מקובלת על רבים מהחוקרים, אך לא על כולם (יש הסבורים כי קשריו של קרול עם בנות לידל היו קשורים דווקא ברומן עם אמן, אך השערה זו מקובלת פחות). עם זאת, ברור שהקשר היה הדוק והשפיע לעומק על שניהם, וברור שניתק בצורה פתאומית וכמעט לחלוטין ביוני 1863. היה זה אחד הקשרים הבולטים מבין אלה שקשר קרול עם ילדות, והוא תיאר אותה כ"ילדה-ידידה האידיאלית".
כדי להבין את הקשר של קרול עם אליס יש לבחון את קשריו עם ילדות ידידות אחרות, ולקרול היו רבות כאלו. קשריו עם ילדים ממין זכר היו קרים בהרבה, משום שלא התאימו בעיניו לאידיאל היופי שהעריץ כל כך אצל ילדות, וכן משום שלא העריך את אופיים; את גישתו ביטא היטב כשאמר "אני מחבב ילדים, מלבד בנים" (מרטין גרדנר העריך ב"אליס המוערת" שיש קשר בין איבתו זו לבנים זכרים להפיכתו של תינוק הדוכסית לחזיר). הערצתו של קרול לאידיאל היופי הנשי של ילדות קטנות דווקא, הערצה שבאה לידי ביטוי גם בצילומי עירום של ילדות (בהן אליס), העלו טענות שייחסו לקרול פדופיליה, והמשיכה שלו לאליס נתפסה כדוגמה לכך.
קרול הכיר את אליס מאז שהייתה בת ארבע. החל מאותו זמן היה הקשר בינו לבין אחיותיה לורינה (הבכורה) ואדית (צעירה מאליס) קרוב מאוד, והוא צילם אותן פעמים רבות. הטיול שבו הומצא הסיפור היה אחד מני רבים שערך קרול עם בנות המשפחה. בין אותו טיול לבין הוצאתו לאור של הספר חלה התקררות פתאומית ביחסים בין קרול לבין בני משפחת לידל; כשאליס הייתה כבת 11, ביוני 1863, נראה שקרול כמעט ולא התראה אתם. מרבית החוקרים מאמינים שמקור הנתק הוא בכך שקרול ביקש את ידה של אליס מהוריה אך נדחה. פער של 20 שנים בין בעל לאשתו היה מקובל באותה תקופה, וגיל הנישואים המזערי לבנות היה 12 שנים (אליס הייתה בת 11, וייתכן שקרול התכוון לכך שהנישואים יתבצעו רק כשאליס תגיע לפרקה). קרול היה אדם מוזר למדי והכנסתו לא הייתה גבוהה, וייתכן שזה מה שמנע את נישואיהם. השערה אחרת גורסת שלא אליס היא שעניינה אותו, אלא אחותה הגדולה, לורינה, מה שגרם לנתק בין קרול למשפחת לידל.
השאלה העולה היא - מה היה הקשר בין דמותה של לידל לזו של אליס בספר? אמנם הדגם החיצוני של טניאל לאליס היה, אם בכלל, מרי הילטון בדקוק (ילדה-ידידה אחרת של קרול), אך אופיין של שתי האליסות היה דומה במידה זו או אחרת. שתיהן היו מעט רגזניות, בטוחות בעצמן ובעלות דמיון מפותח. אירועים רבים בספר, ורבים עוד יותר ב"מתחת לאדמה" (הגרסה המקורית שהעניק קרול ללידל), מבוססים על מקרים אמיתיים שקרו ביניהם, אולם החפיפה בין הדמויות חלקית בלבד.
המקורות לדמויות > דמויות המשנה

דמויות המשנה ב"אליס" אינן ישויות ערטילאיות פרי דמיונו של קרול, אלא מבוססות ברובן הגדול על אנשים, ביטויים או מושגים מהתקופה הוויקטוריאנית.
רבות מהדמויות בספר הן למעשה הצגה מילולית של ניבים ומונחים שונים מתקופתו של קרול. דמותו של הכובען המטורף (Hatter) נגזרת מהביטוי "מטורף כמו כובען", שמקורו הוא ההרעלה לה גרמה הכספית ששימשה לעיבוד לבד ושאחד מתסמיניה הוא שגעון. סיפורו של הארנביב (הלחם בסיסים של ארנב ואביב; במקור March Hare, ארנב מרץ) קשור גם הוא לביטוי דומה, "משוגע כמו ארנב מרץ" - על פי האמונה העממית עונת הייחום של הארנבים הזכרים היא במרץ. השותף השלישי במסיבת התה, הנמנמן, היה ישנוני במיוחד, ואכן לנמנמנים יש תרדמת חורף ארוכה במיוחד שאצל מינים מסוימים מגיעה לשבעה חודשים.
דמותו של חתול צ'שייר מבוססת גם היא על ביטוי נפוץ מאותה תקופה: "לחייך כמו חתול צ'שייר" ("to grin like a Cheshire cat"). מקורו של הביטוי לא ברור, ויש לגביו שתי סברות מקובלות: האחת קשורה לצייר שלטים מצ'שייר, עיר הולדתו של קרול, שצייר אריות מחייכים על פונדקים באזור; והשנייה לגבינות צ'שייר, שבעבר עוצבו בדמות חתול מחייך.
דמויותיהם של הארנביב ושל חתול צ'שייר מופיעות בספר ילדים פופולרי מאותה תקופה, "ילדי המים" מאת צ'ארלס קינגסלי. הספר התפרסם באנגליה בחלקים במגזין מקמילנ'ס בשנים 1862–1863, השנים שבהן עיבד קרול את ספרו. הספר היה מוכר מאוד, וסביר להניח שקרול קרא אותו. בפרק השלישי של ילדי המים נכתב על לוטרה מרושעת אחת שחייכה כמו חתול צ'שייר ("grinning like a Cheshire cat"), ובפרק החמישי מסופר על אדם שהיה משוגע כמו ארנב האביב ("as mad as a March hare").
הצב-לא-צב (Mock Turtle, "צב מזויף") מבוסס על "Mock Turtle soup", שהוא תחליף זול למרק צבים היקר. המלכה מספרת לאליס שממנו "מכינים תחליף למרק צבים". למעשה את התחליף למרק הצבים מכינים מבקר, ואכן באיוריו של טניאל לצב-לא-צב אפשר למצוא מאפיינים הדומים לאלו של בקר. הדבר מסביר מדוע הוא שר שיר טרגי לכאורה על "מרק, ירוק, עשיר, מבעבע מתוך הסיר".
הגריפון הוא סמל אוניברסיטת אוקספורד, והוא והצב־לא־צב מהווים ככל הנראה פרודיה על בוגרים רגשניים ונוסטלגיים של אוניברסיטת אוקספורד. לחיזוק סברה זו עומד תיאורו של הצב־לא־צב את לימודיו, ואמירתו, כפתיחה לסיפור, "פעם הייתי צב אמיתי". ייתכן שבכיו הבלתי פוסק של הצב־לא־צב קשור לתופעה הנראית כמו בכי אצל צבי הים, בעיקר אצל הנקבות, מכיוון שהמלח שהצבים מקבלים מסביבתם מופרש החוצה דרך בלוטות שנמצאות מאחורי העיניים, ולכן נדמה כאילו הצבים בוכים.
החיות המוזרות שהשתתפו ב"מרוץ במעגל" מייצגות בבירור את המשתתפים בטיול שבו סיפר קרול לבנות לידל את הסיפור בגרסתו המקורית. הדודו מייצג את קרול עצמו, שכן דודג'סון, שסבל מגמגום קל, הגה לעיתים את שמו כ"דו-דו-דודג'סון". התוכי (lory, תוכי אוסטרלי) מייצג את לורינה, אחותה הגדולה של אליס (התוכי אומר לאליס שהוא "מבוגר ממנה ולכן יודע יותר טוב"), ואדית, הצעירה, היא הנשרון. הברווז הוא רובינזון דאקוורת (שם משפחתו מתחיל ב–duck, ברווז באנגלית), כומר שהתלווה לטיול. קרול שלח לדאקוורת עותק של "הרפתקאות אליס מתחת לאדמה" עם ההקדשה "לברווז מהדודו".
מקובל לחשוב שהדוכסית, שתוארה כ"מכוערת מאוד", מבוססת על הדוכסית מרגרטה "מאולטש" שחייתה בנסיכות טירול במאה ה-14, והייתה ידועה לשמצה בתור "האישה המכוערת ביותר בעולם". ייתכן שהציור "הדוכסית המכוערת" של קוונטין מאסיס מהמאה ה-15, ככל הנראה דיוקן של מאולטש, שימש מודל לטניאל בבואו לצייר את הדוכסית המכוערת של אליס בארץ הפלאות.
התגובות לספר והשפעתו

רוב הביקורות על הספר עם צאתו היו אוהדות, אך לא ראו בו חדשנות מיוחדת. מספר מבקרים ציינו שהספר קוסם למבוגרים ולא רק לילדים, אך רק אחד מהמבקרים ציין את הספר כגאוני ויוצא דופן. באחת הביקורות נאמר שהוא מתאים "לשעשועם ואפילו לחינוכם של ילדים", והיו שקישרו אותו למעשיות ילדים כמו אלו של הנס כריסטיאן אנדרסן. הביקורות שהבחינו אותו מספרי הילדים של התקופה היו דווקא הביקורות השליליות, שראו אותו כמורכב מדי לילדים; באחת מהן נכתב "לדעתנו כל ילד אמיתי יהיה יותר מבולבל מאשר מוקסם מן הסיפור הנוקשה והסבוך מדי הזה".
להצלחתו של הספר תרמה גם, כנראה, התלהבותה של המלכה ויקטוריה. אגדה אורבנית ידועה מספרת כי לאחר שהמלכה כתבה לקרול שנהנתה לקרוא את "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" וביקשה לקבל את חיבורו הבא עם פרסומו, שלח לה קרול את ספרו "חיבור בסיסי על דטרמיננטים", העוסק במתמטיקה.
ב-1871, כשקרול כבר צבר מוניטין כסופר, ראה אור ספר ההמשך "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". ספר זה נחשב גם הוא לאחד מספרי הילדים הטובים ביותר בכל הזמנים. הוא עסק ברעיונות פילוסופיים מורכבים, כלל שירים ידועים כ"ג'ברווקי" ו"סוס הים והנגר", וחידד את ההיכרות הציבורית עם דמויות כמו המפטי דמפטי (שהופיע כבר ב"שירי אמא אווזה") וטווידלדם וטווידלדי.
קרול כתב גרסה נוספת לספר, 'The Nursery 'Alice ('אליס לחדר הפעוטות'), שיצאה לאור בשנת 1890. הספר יועד, על פי המחבר, לילדים עד גיל 5, ובשל כך התקצר בהרבה. הוא דידקטי ומוסרני הרבה יותר מ"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", ונשארה ממנו רק העלילה ללא המסרים האמביוולנטיים והסאטירה החברתית. (גרסה זו תורגמה לראשונה לעברית בינואר 2014 על ידי אלון טרייטמן. מהדורה שנייה של הספר יצאה דרך הוצאת אוריון). בגרסה זו ג'ון טניאל בחר 20 איורים שאייר עבור 'הרפתקאות אליס בארץ הפלאות', שיפץ וצבע אותם בעצמו. השינוי המרכזי באיורים מלבד צביעתם היה שינוי קל בפניה של אליס ואיור מחדש של שמלתה.
גם לאחר מותו של קרול הוסיף הספר להיות פופולרי מאוד. הוא ראה אור ביותר ממאה מהדורות ועד היום הוא פופולרי בקרב ילדים ומבוגרים כאחד. על אף הקשיים הכרוכים בכך, תורגם הספר ל-125 שפות, במקרים רבים יותר מפעם אחת. הספר היה נושא למגוון מחקרים ופרשנויות, זכה לעיבודים רבים לכל תחומי האמנות והשפיע על ספרות הילדים בפרט ועל התרבות בכלל. בשנת 1960 ראתה אור גרסה מוערת לעלילות אליס, פרי עטו של מרטין גרדנר; זו נמכרה ביותר ממיליון וחצי עותקים בעולם, והצלחתה מעידה על כך שספרי אליס עודם מקור עניין ושעשוע לרבים גם היום.
מעמדו של הספר בספרות הילדים

"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" נחשב אבן דרך בתולדות ספרות הפנטזיה לילדים. ז'אנר זה, שבתקופה בה נכתב הספר נועד בעיקר למטרות חינוכיות, החל בעקבות אליס להתפתח גם לכיוונים של שעשוע טהור. המרחב-זמן השונה מזה של עולמנו, הקושי להפריד בין מציאות לדמיון והאמביוולנטיות (טקסט רב-רובדי, במקרה זה פנייה לילדים ולמבוגרים כאחד), שהיו מאפיינים חדשניים באותה תקופה, היו בעקבות הספר למודלים מקובלים.
ספרי אליס השפיעו השפעה דרמטית על הספרות בכלל ועל ספרות הפנטזיה לילדים בפרט; יש אף שחילקו את תולדות ספרות הילדים לשתי תקופות: זו שלפני "אליס" וזו שלאחריה. לטענת חוקרת ספרות הילדים זהר שביט, הספר השפיע על ספרי פנטזיה קלאסיים כגון "הקוסם מארץ עוץ" (ל. פרנק באום, 1900) ו"האריה, המכשפה וארון הבגדים" (קלייב סטפלס לואיס, 1950).