stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורות'י דנר
יצירות בולטות

Still Life with Shells – 1931
1948 – folk Song
Evil – 1948
Desert – 1948
1953 – Dark Passage
הערות שוליים

1 2 3  Exhibit-E, Dorothy Dehner (1901-1994) – Artists – Michael Rosenfeld Art, www.michaelrosenfeldart.com (באנגלית)
1 2  "Dorothy Dehner, 92, Sculptor With a Lyrically Surreal Style" (באנגלית). נבדק ב-2018-11-23.
↑  Dorothy Dehner – Bio, www.phillipscollection.org (ארכיון)
↑  Dorothy Dehner – Kraushaar Galleries, Kraushaar Galleries (באנגלית)
1 2  Folk Song, Smithsonian American Art Museum (באנגלית)
↑  Evil, Smithsonian American Art Museum (באנגלית)
↑  https://www.metmuseum.org/art/collection/search/486821, www.metmuseum.org
↑  Dorothy Dehner – Dark Passage, www.phillipscollection.org (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439426205171  GND: 119323494  ICCU: BVEV091714  ISNI: 0000 0000 6675 1940  LCCN: n84227943  RKD: 119847  SNAC: w6z89z42  SUDOC: 262341697  ULAN: 500048625  VIAF: 13115479   WorldCat (עם VIAF): 13115479
דמיטרי באגה

דמיטרי אנטולביץ' באגה (בבלארוסית: Дзмітры Бага; ברוסית: Дмитрий Бага; נולד ב-4 בינואר 1990 בבוריסוב) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הקשר בדינמו ברסט.
ביוגרפיה

באגה החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של באטה בוריסוב ובשנת 2008 עלה לקבוצה הבוגרת. בשנת 2011 נמנה עם סגל נבחרתו בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 שסיימה את הטורניר במקום השלישי, שיחק בכל חמשת המשחקים וכבש את שער הבכורה של הנבחרת בטורניר. את הופעת הבכורה בנבחרת ערך ב-15 באוקטובר 2013 במשחק ידידות מול נבחרת יפן בו ניצחה בלארוס 0–1.
במדי באטה בוריסוב זכה באגה באליפות בלארוס שמונה שנים ברציפות, בכל אחת מעונותיו בקבוצה הבוגרת, ובגביע הבלארוסי בשנים 2010 ו-2015 והופיע במדיה ארבע פעמים בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בתחילת ינואר 2016, במהלך פגרת הליגה ולאחר שקבוצתו נשרה מהמפעלים האירופיים, חתם באגה בהפועל חיפה.
באגה הוא אחיו של כדורגלן העבר אלכסיי באגה.
דוד פורמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 
 פטירה:  3 במאי 2010 (בגיל 66 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב דוד פורמן (1944- 3 במאי 2010) היה רב רפורמי וממנהיגי תנועת היהדות הרפורמית, מחבר, מחנך, פובליציסט ופעיל חברתי. פורמן ייסד גם את עמותת שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם.
ביוגרפיה

פורמן נולד בבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית. הוא סיים תואר ראשון בתיאטרון ודרמה באוניברסיטת בוסטון. בשנת 1964 השתתף בקבוצת רוכבי החירות, אשר פעלה נגד חוקי ג'ים קראו נגד השחורים בארצות הברית, והיה פעיל ומעורב בארגונים למען העלאת יהודי ברית המועצות ונגד מלחמת וייטנאם.
בשנת 1972 הוסמך לרבנות על ידי ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי. באותה שנה עלה לישראל, ושימש, בין השנים 1976 ל-2003, כמנהל של המשרד הישראלי בירושלים של האיחוד ליהדות רפורמית בצפון אמריקה. במהלך התקופה הזאת עסק רבות בחינוך ובקידום הקשרים בין יהדות התפוצות לישראל.
פורמן היה מעורב בפעילות למען זכויות האדם והשלום בישראל, ופעל לקידום ערכים שונים בהם האמין מתוך מה שראה כמחויבות ליהדות ולמדינת ישראל ולערכי ההומניזם. בין השנים 1984 ל-1986 הוא היה יו"ר ארגון מתנדבים למען שלום וייסד את עמותת שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם ועמד בראשה בין השנים 1988 ל-1992, ובין השנים 2002 ל-2003. הוא קיבל את פרס השלום של הכנסת בשם הארגון בשנת 1993. בשנת 1994 היה חלק מהמשלחת הישראלית לאוסלו לקבלת פרס נובל לשלום על ידי שמעון פרס ויצחק רבין.
פורמן כתב טור קבוע בעיתון ג'רוזלם פוסט ובו עסק בנושאים חברתיים, פוליטיים ודתיים, וכן נתן הרצאות שונות בישראל ומחוצה לה.
כתב ארבעה ספרים: "על גופתי המתה – שאלות לאלוהים" (2005), "חמישים דרכים להיות יהודי" (2002), "סכיזופרניה יהודית בארץ ישראל" (2000) ו"ישראל – בברודוויי, פזורה יהודית, יהודים במילניום החדש" (1998).
פורמן שרת בצה"ל כסמג"ד בחיל השריון. הוא התגורר בשכונת קריית היובל שבירושלים. נפטר בדאלאס, טקסס בעקבות מחלה בעוד הוא מחכה להשתלת כבד. נקבר בקיבוץ מעלה החמישה.
הערות שוליים

↑  HUC-JIR mourns Rabbi David j. Forman, z"l, : Educator, activist, author, and founder of Rabbis for Human Rights, ‏6 במאי 2010 (באנגלית).
דוד פיטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 ישראל ישראל
 פטירה:  28 בדצמבר 2022 (בגיל 83 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סמח"ט חטיבת צנחנים מילואים 525  מפקד חטיבת הנגב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 
דוד פיטל (1939 – 28 בדצמבר 2022) היה אלוף-משנה בצה"ל, אשר פיקד על חטיבת הנגב.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1957, התנדב פיטל לצנחנים ושובץ בגדוד 890. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. הוא לחם במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה שימש כסמח"ט חטיבת צנחנים מילואים 525 ופיקד על חטיבת הנגב.
הערות שוליים

↑  אל"ם דוד פיטל ז"ל. באתר אבלים.
↑  רשימת מפקדי וחיילי פלוגה א' מחזור 1957, אתר הצנחנים בעשור הראשון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד פז

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1946 (בן 78) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר עיתונאי ומתרגם ישראלי
 
דוד פז (נולד ב-9 בפברואר 1946) הוא עורך, עיתונאי ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

פז החל לעבוד בכתיבה בגיל חמש-עשרה, כמתרגם של ספרי כיס בהוצאת מ. מזרחי. פז תרגם כ-22 ספרים.
ב-1965, במקביל לשירותו הצבאי בחיל האוויר, שימש כעורך-משנה של השבועון חדשות קולנוע וכעורך הספר אלי כהן, האיש שלנו בדמשק, פרי עטו של אחיו, אלי בן-חנן. הספר, שגולל את עלילותיו של המרגל הישראלי שחדר לצמרת השלטון בסוריה, נלכד ונתלה – היה רב-מכר, שתורגם לשש שפות ונמכר בעשרות אלפי עותקים בארץ ובחו"ל.
ב-1966, אחרי השחרור משירות צבאי, ובחלק מהזמן גם במהלכו, ערך ביטאונים מזדמנים ובהם רכב ותחבורה (יחד עם העיתונאי אריה אבנרי), הד חמ"ץ (ביטאון המשטרה הצבאית) ופופ (צהובון חתרני, קו-פרודוקציה עם המשורר דוד אבידן). ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, ערך מגזינים 'צבאיים' – צל"ש (סיפורי גבורה ממלחמת ששת הימים) ופייטר (סיפורי גבורה בצבאות זרים) וגם ירחון שעשועונים ותשבצים. באותה שנה חבר לאורי אלוני, ויחד וביחד ערכו את מגזין הבידור והמוזיקה הקלה פופ.
באמצע שנת 1969 שוב הצטלבו דרכיהם של פז ואלוני, וביחד הביאו לאוויר העולם את מגזין הפופ להיטון, שנהנה מפופולריות חסרת תקדים בקרב הדור הצעיר. ב-1976 אוחד להיטון עם השבועון עולם הקולנוע. פז ערך את השבועון במשך קרוב ל-13 שנים (1982-1969), שהניבו כ-650 גיליונות, ומשם התקדם למיזם הבא – עולם האשה.
באמצע 1987 פנה אליו צבי אלגת, עורך השבועון לאשה, בשליחותו של נוני מוזס, לאחר שאלגת המליץ על פז לעורך כתב העת. באפריל 1988 יצא גיליון הבכורה של ראש 1. אלגת עזב לאחר שיצאו 56 גיליונות.
המגזין הבא שאותו הקים וערך היה פנאי פלוס. פז קיבל על עצמו להקים ולערוך מגזין טלוויזיה צבעוני בסגנון TV Guide האמריקני. 30 הגיליונות הראשונים של פנאי פלוס (אוגוסט 1989-מרץ 1990) צורפו חינם לשבועון לאשה. הבאים אחריהם כבר יצאו למכירה בדוכנים.
בפברואר 1991 התמנה פז לעורך-משנה בלאשה, תפקיד אותו מילא במשך כתשע שנים. במסגרת זו ערך מוספים מיוחדים שצורפו לשבועון, דוגמת מור (מגזין בריאות), ילד שלי (מגזין הורים וילדים) ואחרים. במקביל, ובמהלך אותו עשור, ערך פז מגזינים נוספים. ביניהם, הישראלי של לונדון (ירחון לישראלים באנגליה, 1991-1990), ירוק כחול לבן (מגזין לאיכות הסביבה, 2001-1994), מעוף הציפור (ביטאון חברת הביטוח הפניקס, 61 גיליונות, 2004-1994) ושריון (ביטאון חיל השריון, 1998-19943). אקורד הסיום שלו בלאשה היה אלבום ענק (400 עמודים), אשה 2000, שהופק לציון יובל ה-50 לשבועון.
בשנת 2000, לאחר שפרש מקונצרן ידיעות, הקים פז חברה לשירותי עריכה והוצאה לאור. במסגרת זו ערך והפיק מספר פרויקטים, בהם מבט-על (מגזין לייף-סטייל לאנשי עסקים), כסף פרטי (מגזין כלכלי), VPR (מגזין תדמית עבור משרד יחסי ציבור). כתב מספר רב של ערכים לאתר האינטרנט אנשים ישראל, מיזם של הטכניון בחיפה. ב-2011 כתב וערך במשך קרוב לשנה מדור נוסטלגי שנקרא בחזרה ללהיטון, עבור אתר XNET מבית ידיעות אחרונות.
בין לבין המשיך לטפח את הקריירה הספרותית שלו כעורך, מתרגם ומפיק של ספרים במספר סוגות. נכון לאמצע 2023, סך-כל הספרים שבהם טיפל (כולל חמישה ספרים שתרגם לאנגלית וזמינים בפורמט דיגיטלי ב-Amazon), עמד על 25.
ב-2012 נכנס לתחום חדש ומאתגר: סיוע בכתיבה ובעריכה של עבודות סמינריוניות לסטודנטים, כולל עבודות דוקטורט.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏דוד פז, מייסד השבועון המיתולוגי “להיטון", מסביר את סוד ההצלחה, באתר מעריב אונליין, 5 בפברואר 2023
דוד גוטרמן

רבי דוד גוטרמן מסאווראן (נפטר בז' בחשוון ה'תרע"ג) היה אדמו"ר חסידי, הרביעי במספר בשושלת סאווראן.
ביוגרפה

נולד לרבי שמעון שלמה גוטרמן מסאווראן ונישא לבתו של רבי מנחם נחום מטשרנוביל-לויעב ובשנית לבתו של רבי שמעון שלמה מבנדר.
לאחר פטירת אחיו רבי ברוך, מילא את מקומו בסאווראן. לצד אחיו רבי משה ורבי ברוך שכיהנו בטיטשלניק ובסטנביץ.[דרוש מקור] נפטר בז' בחשון תרע"ג.
משפחתו

רבי שלמה, נפטר בחיי אביו.[דרוש מקור]
רבי משה גוטרמן מקיוב (נפטר בא' בניסן תרפ"ג), חתנו של רבי מרדכי דב מהורניסטייפול. כיהן כרב ואב"ד בקייב.
חיה בת ציון (נפטרה בכ"ב בטבת תרצ"א), אשת רבי חיים דב הלפרין מוסלוי.
פייגא יענטע, אשת רבי משה מאודסה, בנו של רבי מרדכי מרחמסטריווקה
פרידא, אשת רבי יצחק מבנדריז.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור, חלק א', 1995
יצחק אלפסי, טרקליני החסידות, חלק א', 2016
הערות שוליים

↑  ד"ר יצחק אלפסי ספר "טרקליני החסידות" חלק א', שושלת סאווראן עמוד 294 דור "ד" מס' 7
↑  ד"ר יצחק אלפסי ספר "החסידות מדור לדור" חלק א', שושלת סאווראן עמוד 154 דור "ד" מס' 7
1 2  יצחק אלפסי "טרקליני החסידות" חלק א', עמוד 294
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד פורר

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) 
 מעסיק:  בזק 
 
דוד פורר (נולד ב-1953) הוא איש עסקים ישראלי, מבעלי השליטה בחברת התקשורת בזק, חברת הנדל"ן "מבנה", וקבוצת ניאופרם.
ביוגרפיה

מצד אמו פורר הוא נצר לאחת מהמשפחות המייסדות של העיר תל אביב. משפחתו של אביו עלתה לארץ ישראל מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
בצבא שירת כפרקליט צבאי. בשנת 1980 צירף צבי שראל, אביה של מיכל אשתו, את פורר לעבוד בעסקיו, וכ-6 שנים לאחר מכן מינה אותו למנכ"ל ניאופרם.
ניאופרם הוקמה ב-1941 על ידי סבה של מיכל. בתם של בני הזוג פורר נילי משמשת כמנכ"לית ניאופרם מוצרי צריכה.
ב-2003 רכש מקבוצת אייזנברג, את יבואנית הציוד הרפואי אלדן, הנציגה הבלעדית בישראל של מוצרי ג'נרל אלקטריק.
פורר נחשב לאחד מהתורמים הגדולים של אוניברסיטת בר־אילן, ובעברו אף עמד בראש אגודת הידידים של האוניברסיטה וקיבל ממנה תואר ד"ר לשם כבוד. בנו, טל, הוא דירקטור בחברת ביראד, חברת היישום של האוניברסיטה.
בשנת 2021 ביקשה המשטרה למנוע מעובדי קבוצת אלפא (חברות הבת של בזק) להפגין מול ביתו של פורר ברמת השרון בטענה שפורר הוא 'איש ציבור'. בעקבות ביקורת חריפה שנמתחה על המשטרה בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, אפשרה המשטרה את ההפגנות מול הבית.
אשתו, מיכל שראל, היא פסלת במקצועה, ומשמשת כיו"ר אגודת הידידים של תיאטרון הקאמרי.
הערות שוליים

↑   שוקי שדה, "הוא סופר מתוחכם ואין לו רחמים": הכירו את האיש שאוסף את שברי הטייקונים שקרסו, באתר TheMarker‏, 10 ביולי 2020
↑  רענן בן צור, מיהו "איש ציבור": האיסור להפגין, ההקלטה והמחאה, באתר ynet, 20 באוגוסט 2021
↑  ניצן צבי כהן, ‏ח״כ קריב: ״בעל שליטה בחברה איננו איש ציבור, טייקון לא זקוק למעמד מיוחד״, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 12 באוקטובר 2021
↑  ניצן צבי כהן, ‏"רוח העובדים ניצחה": עובדי אלפא הורשו לראשונה להפגין מול בית בעל השליטה בבזק, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 20 באוקטובר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד פור

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1924 שיאוליאי, ליטא 
 פטירה:  4 ביולי 2012 (בגיל 87) 
 שם לידה:  דוד פורמן 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית 
 
דוד (דודיק) פור (20 באוקטובר 1924 – 4 ביולי 2012) היה ניצול השואה, מזכיר קיבוץ, מורה ומחנך, מקים בית הספר התיכון האזורי "ברנר" ומנהלו הראשון, פקיד בכיר במשרד החינוך ודיפלומט ישראלי.
קורותיו

דוד פור נולד כדוד פורמן בשאולאי שבליטא ב-20 באוקטובר 1924. הוא התחנך בגן ילדים עברי ואחר כך בגימנסיה העברית "תרבות" בעיר. מגיל צעיר היה חבר בתנועת הנוער הציונית "נצ"ח".
את תקופת השואה עבר בגטו בשאולאי, לצד אמו ואחותו, והיה פעיל בתנועת ההתנגדות. שבועיים לפני שהגיעה הדיוויזיה ה-16 של הצבא האדום, הוא נשלח על ידי הנאצים למחנה ההשמדה שטוטהוף ומשם למחנה הריכוז דכאו שבדרום גרמניה. לקראת סיום המלחמה, כשהצבא האמריקאי התקרב לשערי דכאו, הוציא הגסטפו את היהודים שעוד נשארו בחיים, ובהם פור, לצעדת מוות לכיוון דרום גרמניה. ב-2 במאי 1945, הגיע הצבא האמריקאי ושחרר אותם מידי הנאצים. פור פונה לבית חולים שהקימו האמריקאים במנזר גדול ליד לנדסברג בשם מנזר סנט אוטיליין, שם אושפז וחייו ניצלו. לאחר ששוחרר מבית החולים החל לרכז שרידי השואה במחנה העקורים פלדאפינג, היה ממקימי תנועת "נוחם" (נוער חלוצי מאוחד), וארגן את עלייתם לישראל של מאות ניצולי שואה.
ב-1947 עלה פור לארץ ישראל עם רעייתו אסתר וקבוצה של 80 ילדים יתומי שואה על סיפונה של אוניית המעפילים תיאודור הרצל. הספינה נעצרה על ידי הבריטים כשהתקרבה לחופי הארץ, ונוסעיה, בהם בני הזוג פור, נשלחו למחנה מעצר בקפריסין. בדצמבר, לאחר 10 חודשים, שוחררו והשתקעו בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן.
בינואר 1949 הצטרפו לקיבוץ בוכנוואלד, לימים קיבוץ נצר סרני, שהוקם על ידי ניצולי שואה ממחנה הריכוז בוכנוואלד. באותה שנה נבחר למזכיר הקיבוץ, והיה אחד החברים המרכזיים בקיבוץ. ובהמשך כיהן פעמיים נוספות כמזכיר הקיבוץ. בתחילת 1951 שימש מזכיר תנועת "הנוער העובד והלומד" בישראל.
שנים רבות עבד כמורה, כמחנך, וכמנהל בית הספר בקיבוץ. תוך כדי עבודתו, למד וסיים את לימודי המשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בקיץ 1957 יצא כחבר המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער במוסקבה. ב-1961 למד לתואר ראשון בחוג לספרות עברית ובחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בדצמבר 1967 מונה פור לקונסול התרבות של ישראל בפילדלפיה. במהלך שהותו בעיר, השלים לימודי תואר שני בחינוך משווה באוניברסיטת פנסילבניה. לאחר שובו לישראל, ב-1970, הקים את בית הספר התיכון האזורי "ברנר" והיה מנהלו הראשון. החל מ-1976 שימש יושב ראש הוועדה לחינוך העל-יסודי במשרד החינוך, ולאחר מכן, במשך 8 שנים כיהן כיושב ראש המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך.
לאחר יציאתו לגמלאות ב-1990, עבד מטעם ארגון הג'וינט בלדיספולי שבאיטליה, שם רוכזו יהודים רבים שהצליחו לצאת מברית המועצות, ולאחר מכן כיהן כנציג הג'וינט בברית המועצות. ביולי 1991 החל לפעול כמנהל היחידה לחינוך היהודי הציוני בברית המועצות (לשעבר) מטעם רשות החינוך של הסוכנות היהודית, והיה אחראי על החינוך היהודי ברחבי ברית המועצות לשעבר. באותה עת, סיים תואר שני ביידיש, והמשיך למסלול ישיר לדוקטורט בספרות יידיש באוניברסיטת בר-אילן.
בשנותיו האחרונות עסק בעיקר בכתיבה. דוד פור היה נשוי לסופי מנלה (לימים אסתר), ולזוג יש שני ילדים. נפטר בשנת 2012, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו נצר סירני.
ספריו

דוד כתב עשרה ספרים:
"בזכות השוויון בחינוך"
"סופה – מאמרים ורשימות על חינוך"
"העילוי מסטאניסלוו"
"כתבי אברהם לבנסארט בעברית ובאידיש"
"אל החוף הנכסף"
"מעגלי חיים"
"הקנטוניסטים בראי הספרות העברית"
"שלך תמיד"
"אני רוצה לספר לך סיפור"
"משם לכאן – הירש דוד נומברג"
את הספר האחד עשר – תרגום לעברית של הרומן בחרוזים שכתב אליהו בחור ביידיש – בבא ד'אנטונא, לא הספיק לסיים. את הספר סיימה והוציאה לאור בלהה לוז.
דייב דבושר

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1940 דטרויט שבמישיגן
 פטירה:  14 במאי 2003 (בגיל 62) ניו יורק, ארצות הברית 
 עמדה:  פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  22
 מכללה:  אוניברסיטת דטרויט
 דראפט:  בחירה טריטוריאלית, 1962 דטרויט פיסטונס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1983
 קבוצות כשחקן
 1962–1968   1968–1974:  דטרויט פיסטונס   ניו יורק ניקס
 הישגים כשחקן
 שתי זכיות באליפות ה-NBA‏ (1970, 1973) 8 הופעות במשחק האולסטאר (1966–1968, 1970–1974) בחירה לחמישיית העונה השנייה (1969) 5 בחירות לחמישיית ההגנה של העונה (1969–1974) בחירה לחמישיית הרוקיז של העונה (1963) אחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA מספר 22 הופרש על ידי ניו יורק ניקס
 קבוצות כמאמן
 1964–1967:  דטרויט פיסטונס
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1974–1975   1982–1986:  ניו יורק נטס   ניו יורק ניקס
 
דייוויד אלברט דבושר (נכתב גם: "דה-בושר"; באנגלית: David Albert DeBusschere;‏ 16 באוקטובר 1940 - 14 במאי 2003) היה שחקן ומאמן עבר ב-NBA אשר שיחק בעמדת הפורוורד. הוא חבר ב-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA ובהיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'.
קריירת ה-NBA

דבושר נבחר על ידי הדטרויט פיסטונס בשנת 1962 כבחירת דראפט טריטוריאלית. בעונת הרוקי שלו סיים דבושר עם ממוצעים של 12.7 נקודות ו -8.7 ריבאונדים למשחק, ובתום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה. עם זאת, דבושר נפצע במהלך עונתו השנייה ושיחק רק ב-15 משחקים, וכתוצאה מכך הפיסטונס סיימו עם מאזן מאכזב של 23-59.
בעונה 1964–1965, בגיל 24, הפך דבושר לשחקן-מאמן בפיסטונס, ובכך הפך למאמן הצעיר ביותר אי פעם בהיסטוריה של הליגה. עם זאת, תקופתו כמאמן לא הייתה מוצלחת, והוא התפטר מתפקידו כמאמן. בעונת 1968–1969, דבושר הועבר בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לוולט בלאמי והווארד קומיבס.
דבושר, ביחד עם שחקני היכל התהילה העתידיים ויליס ריד, ביל בראדלי ווולט פרייזר, ניצחו בגמר ה-NBA ב-1970 את הלוס אנג'לס לייקרס שהובלו בידי וילט צ'מברלין, ג'רי וסט ואלג'ין ביילור. שנתיים מאוחר יותר הלייקרס לקחו אליפות ראשונה מאז שנת 1954 לאחר שהביסו את הניקס בגמר. ביחד עם ארל מונרו בקו האחורי, הניקס לקחו אליפות נוספת בשנת 1973, לאחר שהביסו את הלייקרס 4-1 בגמר.
החיים לאחר הכדורסל

דבושר פרש בשנת 1974. חולצתו עם מספר 22 נתלתה על תקרת המדיסון סקוואר גארדן, אם כי רק שנים רבות לאחר פרישתו של דבושר. מאוחר יותר הוא הפך לקומישינר ה-ABA, כמו גם לעוזר המאמן ומנהל תפעול כדורסל של הניקס במהלך שנות ה-80, כאשר דבושר בחר את אגדת הניקס פטריק יואינג בדראפט 1985.
דבושר כתב מאוחר יותר ספר בשם האדם הפתוח, שסיפר של עונת אליפות של הניו יורק ניקס בעונת 1969-70.
מותו

במאי 2003, דייב דבושר התמוטט ברחוב מנהטן כשהוא סובל מהתקף לב קטלני. הוא היה בן 62 באותו הזמן.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות |  % מהשדה |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962/1963 | דטרויט | 80 | 29.4 | 0.430 | 0.718 | 8.7 | 2.6 | 12.7 |
| 1963/1964 | דטרויט | 15 | 20.3 | 0.391 | 0.581 | 7.0 | 1.5 | 8.6 |
| 1964/1965 | דטרויט | 79 | 35.1 | 0.425 | 0.700 | 11.1 | 3.2 | 16.7 |
| 1965/1966 | דטרויט | 79 | 34.1 | 0.408 | 0.659 | 11.6 | 2.6 | 16.4 |
| 1966/1967 | דטרויט | 78 | 37.1 | 0.415 | 0.705 | 11.8 | 2.8 | 18.2 |
| 1967/1968 | דטרויט | 80 | 39.1 | 0.442 | 0.664 | 13.5 | 2.3 | 17.9 |
| 1968/1969 | דטרויט | 29 | 37.7 | 0.447 | 0.723 | 12.2 | 2.2 | 16.3 |
| 1968/1969 | ניו יורק | 47 | 39.4 | 0.442 | 0.682 | 11.4 | 2.7 | 16.4 |
| 1969/1970 | ניו יורק | 79 | 33.3 | 0.451 | 0.688 | 10.0 | 2.5 | 14.6 |
| 1970/1971 | ניו יורק | 81 | 35.7 | 0.421 | 0.696 | 11.1 | 2.7 | 15.6 |
| 1971/1972 | ניו יורק | 80 | 38.4 | 0.427 | 0.728 | 11.3 | 3.6 | 15.4 |
| 1972/1973 | ניו יורק | 77 | 36.7 | 0.435 | 0.746 | 10.2 | 3.4 | 16.3 |
| 1973/1974 | ניו יורק | 71 | 38.0 | 0.461 | 0.756 | 10.7 | 3.6 | 18.1 |
| קריירה |  | 875 | 35.7 | 0.432 | 0.699 | 11.0 | 2.9 | 16.1 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות |  % מהשדה |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962/1963 | דטרויט | 4 | 39.8 | 0.424 | 0.682 | 15.8 | 1.5 | 20.0 |
| 1967/1968 | דטרויט | 6 | 43.8 | 0.425 | 0.578 | 16.2 | 2.2 | 19.3 |
| 1968/1969 | ניו יורק | 10 | 41.9 | 0.351 | 0.820 | 14.8 | 3.3 | 16.3 |
| 1969/1970 | ניו יורק | 19 | 36.9 | 0.421 | 0.662 | 11.6 | 2.4 | 16.1 |
| 1970/1971 | ניו יורק | 12 | 40.7 | 0.416 | 0.659 | 13.0 | 1.8 | 16.4 |
| 1971/1972 | ניו יורק | 16 | 38.5 | 0.450 | 0.750 | 12.1 | 2.3 | 16.6 |
| 1972/1973 | ניו יורק | 17 | 37.1 | 0.442 | 0.775 | 10.5 | 3.4 | 15.6 |
| 1973/1974 | ניו יורק | 12 | 33.7 | 0.380 | 0.621 | 8.3 | 3.2 | 12.0 |
| קריירה |  | 96 | 38.4 | 0.416 | 0.698 | 12.0 | 2.6 | 16.0 |
דל קרי

| --- | --- |

דל קרי, 2016
 לידה:  25 ביוני 1964 (בן 60) הריסונבורג שבוירג'יניה
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטר
 מספר:  30
 מכללה:  וירג'יניה טק‏ (1982 - 1986)
 דראפט:  בחירה מספר 15, 1986 יוטה ג'אז
 קבוצות כשחקן
 1986 - 1987   1987 - 1988   1988 - 1998   1999   1999-2002:  יוטה ג'אז   קליבלנד קאבלירס   שארלוט הורנטס   מילווקי באקס   טורונטו ראפטורס
 הישגים כשחקן
 השחקן השישי של העונה (1994)
וורדל סטפן "דל" קרי האב (באנגלית: Wardell Stephen "Dell" Curry I; נולד ב-25 ביוני 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע. מדורג במקום הראשון בתולדות קבוצת שארלוט הורנטס במספר משחקים (701), ובמקום השני במספר הנקודות (9,839), והשלשות (929) שקלע. ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 11.7 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק. אביהם של שחקני ה-NBA סת' וסטפן קרי.
תיכונים ומכללות

קרי נולד בעיר הריסונבורג שבווירג'יניה, והוביל את קבוצת התיכון בה למד לאליפות התיכונים של וירג'יניה הן בכדורסל והן בבייסבול. בעונת 1981/1982, האחרונה של קרי בתיכון, נבחר להשתתף במשחק ה"מקדונלד'ס אול-אמריקן". הודות להצטיינותו כמגיש (Pitcher) בבייסבול, נבחר על ידי קבוצת ה-MLB טקסס ריינג'רס בדראפט 1982.
בתקופת המכללות למד בווירג'יניה טק ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה במשך 4 שנים, במהלכן העמיד ממוצעים של 19.0 נקודות למשחק. בעונתו האחרונה, 1985/1986, קלע 24.1 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר השחקן המצטיין של "מחוז מטרו". בתקופתו של קרי משחקי ליגת המכללות לא כללו קשת שלוש, כך שיכולת הקליעה מרחוק בה ניחן לא באה לידי ביטוי במלואה. את קריירת המכללות שלו סיים קרי כחוטף המוביל בתולדות וירג'יניה טק עם 295 חטיפות, ובמקום השני בטבלת הקלעים עם 2,389 נקודות. בסיום לימודיו נבחר קרי בשנית בדראפט ה-MLB, הפעם על ידי קבוצת בולטימור אוריולס, אך בחר להמשיך בקריירת כדורסל.
בשנת 1986 העלתה אוניברסיטת וירג'יניה טק את גופייתו של קרי, עם המספר 30, לתקרת אולם הכדורסל של הקבוצה.
קריירה מקצועית

קרי נבחר על ידי יוטה ג'אז בבחירה ה-15 בדראפט ה-NBA לשנת 1986. בעונתו היחידה ביוטה קלע 4.9 נקודות למשחק, ובסיומה נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס, יחד עם קנט בנסון, בתמורה לדריל דוקינס. בעונת 1987/1988 שיפר את תפוקתו תחת המאמן לני וילקינס ל-10.0 נקודות למשחק, כמחליפו של הקלע רון הארפר. לפני עונת 1988/1989 נבחר על ידי שארלוט הורנטס כבחירתה הראשונה בדראפט ההרחבה של שנת 1988, ובכך היה למעשה שחקנה הראשון של הקבוצה אי פעם. קרי שיחק עבור ההורנטס ב-10 העונות הבאות, עד 1997/1998, בעיקר כשחקן ספסל המתמחה בקליעת שלשות. בתקופה זו היה אחד משחקני הספסל הבולטים בליגה, ובעונת 1993/1994 אף זכה בפרס השחקן השישי של העונה לאחר שקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק. נכון לשנת 2018, מדורג קרי במקום השני בתולדות ההורנטס בנקודות (9,839) ושלשות (929), ובמקום הראשון במשחקים (701), סלי שדה (3,951) ועבירות (1,357).
במהלך עונת 1998/1999 חתם במילווקי באקס עד סיום העונה, ובשלוש העונות הבאות שיחק עבור טורונטו ראפטורס כמחליפו של וינס קרטר. בתום עונת 2001/2002 הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 37. לאורך הקריירה עברה קבוצתו של קרי סיבוב פלייאוף פעמיים בלבד - ההורנטס בעונת 1992/1993 והראפטורס בעונת 2000/2001. בעת פרישתו היה הקלע המוביל בתולדות שארלוט הורנטס, וכן דורג במקום העשירי בטבלת קלעי השלשות ב-NBA, עם 1,245 בסך הכול.
הערות שוליים

1 2  המובילים הסטטיסטיים של שארלוט הורנטס, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות הקריירה של קרי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סגלי משחק המקדונלד'ס אול-אמריקן לאורך השנים, באתר basketball-reference.com
1 2  "חמש עובדות שצריך לדעת על דל קרי", באתר heavy.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של קרי, באתר basketball-reference.com
↑  המספרים המופרשים של קבוצות מכללת וירג'יניה טק, באתר הרשמי של המכללה
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1986, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום דראפט ההרחבה 1988, באתר הניו יורק טיימס
↑  רשימת הזוכים בפרס השחקן השישי של העונה, באתר basketball-reference.com
↑  מובילי טבלת קלעי השלשות ב-NBA נכון לסוף עונת 2001/2002, באתר basketball-reference.com
דוד גולדמן

דוד גולדמן (13 באוקטובר 1912 - 28 באוגוסט 1993) היה ראש המועצה המקומית השני של כפר תבור. נבחר לראשות המועצה בהסכמה ללא בחירות רשמיות, בשנת 1954 וכיהן בתפקידו כ-13 שנים ברציפות עד לסוף שנת 1967. בתקופתו עשתה כפר תבור צעד גדול בקליטת עולים חדשים ממגוון הגלויות ושיפור סביבת החיים שלהם. כראש מועצה הוא כיהן בהתנדבות ולא קיבל שכר.