stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנצ'סקו טולדו
קריירה קבוצתית

טולדו החל את הקריירה בקבוצת מילאן, אך מעולם לא שיחק עם הקבוצה. במקום זה, הקבוצה האיטלקית השאילה אותו לטרנטו ורוונה בין השנים 1991 עד 1993. טולדו הצטרף לקבוצת פיורנטינה, שם הפך לשוער הראשון של הקבצה במשך שמונה עונות. בזמנו עם ה"סגולים" המתיק את שהייתו עם זכייה בגביע איטליה פעמיים, והשתתפות בליגת האלופות. שנה לפני פשיטת הרגל של פיורנטינה, הוא הועבר לאינטר מילאנו ב-2001. הוא היה השוער הראשון של הקבוצה הזו למשך 4 שנים, עד קיץ 2005, כאשר השוער הברזילאי ז'וליו סזאר הצטרף וגרם להורדתו של טולדו לספסל למשך משחקי הקיץ. הוא חזר לשחק כשוער הראשון בפברואר 2006 בזמן ירידה בכושר של סזאר, לא לפני פרסום שמועות על מעברו לפאלרמו, מילאן, ובחזרה לפיורנטינה. הארכת החוזה תשאיר אותו במועדון אינטר עד 2009. במשחק עגום מאוד של הקבוצה, טולדו הוציא את הכדור מהרשת לא פחות משש פעמים בגביע איטליה 2007.
בשנת 2010 אחרי תשע שנים בקבוצת אינטר פרש טולדו בגיל 39.
קריירה בינלאומית

בסוף 2004, טולדו שיחק בנבחרת איטליה 28 פעמים. הוא היה שחקן רזרבי בטורניריה של איטליה ביורו 96, מונדיאל 1998, מונדיאל 2002, ויורו 2004, למרות היותו אחד השוערים הטובים בעולם בתקופה זו.
לעומת חוסר ההשתתפות בטורנירים רבים, הוא הצליח להראות את יכולתו כשוער ביורו 2000. על אף תחרות חזקה עם שוערים כמו ג'אנלואיג'י בופון, טולדו נבחר לפתוח ביורו 2000, מכיוון שבופון שבר את ידו במשחק ידידות נגד נורווגיה רק שמונה ימים לפני תחילת הטורניר. טולדו עזר לנבחרתו להגיע לגמר, שם הפסידו לנבחרת צרפת. בזמן חצי הגמר נגד הולנד, מארחת הטורניר, טולדו הציל פנדל בזמן המשחק ולאחר מכן שניים בקרב הפנדלים. לעומת הצלחתו בחצי הגמר, הוא נכשל בהצלת בעיטה קריטית של סילביאן ווילטורד לקראת סוף המשחק כאשר איטליה הובילו 1-0. בתוספת הזמן צרפת ניצחה הודות לגול של דויד טרזגה.
הערות שוליים

↑  אינטר מחדשת את חוזהו של טולדו
↑  סוכנויות הידיעות, גביע איטלקי: רומא הביסה את אינטר 2:6, באתר ynet, 9 במאי 2007
קאוס מדיה

| --- | --- |
   
 מיקומו של קאוס מדיה בקבוצת הכוכבים קשת
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קשת
 שמות נוספים:  δ בקשת, HD 168454, גליזה 710.1
 סוג:  ענק כתום
 בהירות נראית:  2.67
 סיווג ספקטרלי:  K2.5 III
 עלייה ישרה:  18ʰ 20ᵐ 59.64ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏41.17″ ‏49′ ‏29°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  2.47-
 מרחק:  348  שנות אור 106.7  פארסק
 רדיוס:  66 רדיוסי שמש
 מסה:  3.2 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 830 מהשמש
 טמפרטורה:  4,203 K
 גיל:  260 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  20.4- קילומטר בשנייה
 תנועה עצמית:  38 מילי-שניות קשת בשנה
 היסט:  7.8468±0.4791 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  −0.4 
 
קַאוּס מֶדְיָה (ערוב של ערבית قوس - "קאווס" - קשת) ולטינית Media - "מדיה" - אמצעי, כלומר אמצע הקשת), נקרא לפעמים גם δ בקשת, הוא כוכב בולט הנמצא במרחק של כ- 350 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים קשת עם בהירות מדרגה 2.67. יחד עם הכוכבים קאוס אוסטרליס וקאוס בוראליס הנמצאים מדרום ומצפון לו בהתאמה, הוא יוצר את צורת הקשת של הקנטאור שאותו מייצגת הקבוצה.
תכונות

קאוס מדיה הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2.5 III, עם מסה של מעט יותר מ-3 מסות שמש ורדיוס של כ-66 רדיוסי שמש - כארבע חמישיות של רדיוס המסלול של כוכב חמה סביב השמש. טמפרטורת פניו כ-4,200 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 830 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הנמוכה חלק ניכר של קרינתו היא בתחום התת-אדום ועוצמת הארתו הכוללת היא כפולה מכך. למרות מרחקו, לקאוס אוסטרליס תנועה עצמית של כ-38 אלפיות של שניית קשת בשנה ששקולה למהירות משיקה של כ-20 קילומטרים בשנייה. בשל תנועה עצמית זו, שיערו בעבר שהכוכב קרוב בהרבה למערכת השמש, כ-75 שנות אור בלבד, ומשום כך הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים תחת הציון גליזה 710.1.
הספקטרום של קאוס מדיה מציג כמות גדולה מהרגיל של פחמן וחנקן כמו גם נוכחות של בריום ושל ברזל בשכבותיו החיצוניות. בנוסף נמדדו שינויים קטנים במהירות הרדיאלית של הכוכב, אך לא ניתן היה לזהות אם מדובר בשינויים מחזוריים. הסבר אפשרי גם לשינויים במהירות הרדיאלית וגם לנוכחות של יסודות כבדים בשכבותיו החיצוניות של הכוכב, הוא קיומו של בן זוג קרוב, שכבר סיים את התפתחותו והפך לננס לבן, תוך כדי איבוד שכבותיו החיצוניות. קאוס מדיה סיפח אליו את החומר שנפלט ושכבותיו החיצוניות הועשרו בתוצרי ההיתוך של בן הזוג. חיפוש אחרי בן זוג קרוב שנערך בשנת 2002 לא העלה דבר.
כוכבים נלווים

במרחק זוויתי קטן מקאוס מדיה נמצאים שלושה כוכבים עמומים שלעיתים מסומנים כקאוס מדיה B, קאוס מדיה C וקאוס מדיה D:
קאוס מדיה B נמצא במרחק זוויתי של 20.6 שניות קשת עם בהירות מדרגה 14.5. אם הוא אכן קשור לקאוס מדיה הוא מקיף אותו במרחק של כ-2,200 יחידות אסטרונומיות.
קאוס מדיה C נמצא במרחק זוויתי של 40.1 שניות קשת עם בהירות מדרגה 15. אם הוא אכן קשור לקאוס מדיה הוא מקיף אותו במרחק של כ-4,280 יחידות אסטרונומיות.
קאוס מדיה D נמצא במרחק זוויתי של 58.1 שניות קשת עם בהירות מדרגה 13. אם הוא אכן קשור לקאוס מדיה הוא מקיף אותו במרחק של כ-6,200 יחידות אסטרונומיות.
בשל מיקומו של קאוס מדיה באזור עשיר בכוכבים של שביל החלב, קשה להבחין בין כוכבים הסמוכים אליו ובין כוכבים הנמצאים הרחק מאחוריו, כך שלא ידוע אם הכוכבים האמורים אכן קשורים אליו או נמצאים רחוק ממנו באותו הכיוון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  SIMBAD: Kaus Media
↑  A. Richichi & I. Percheron: First results from the ESO VLTI calibrators program, Astronomy & Astrophysics, Vol. 434, Iss. 3, p.1201 (2005) במקור באלפיות של שניית קשת, העברה לרדיוסי שמש על ידי המרה לרדיאנים, הכפלה במרחק וחלוקה בפעמיים רדיוס השמש
1 2 3 4  R. E. Luck: Abundances in the Local Region. I. G and K Giants, The Astronomical Journal, Vol. 150, Iss. 3, article id. 88 (2015)
↑  W. Gliese: Catalogue of Nearby Stars. Edition 1969, Veröffentlichungen des Astronomischen Rechen-Instituts Heidelberg, Nr. 22, p. 74-5
↑  P. C. Keenan & R. E. Pitts: Revised MK spectral types for G, K, and M stars, Astrophysical Journal Supplement Series, vol. 42, p. 557 (1980)
↑  K. A. Murdoch, J. B. Hearnshaw & M. Clark: A search for substellar companions to southern solar-type stars, Astrophysical Journal, Part 1, vol. 413, no. 1, p. 359 (1993)
↑  L. C. Roberts Jr. : Astrometric and photometric measurements of binary stars with adaptive optics: observations from 2002, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 413, Iss. 2, p. 9 (2011)
↑  J. Dommanget & O. Nys: Catalogue of the components of double and multiple stars (CCDM) first edition, Com. de l'Observ. Royal de Belgique, Vol. 115, p. 1 (1994)
↑  J. Dommanget & O. Nys: Catalogue of the components of double and multiple stars (CCDM) first edition, Com. de l'Observ. Royal de Belgique, Vol. 115, p. 1 (1994)
↑  J. Dommanget & O. Nys: Catalogue of the components of double and multiple stars (CCDM) first edition, Com. de l'Observ. Royal de Belgique, Vol. 115, p. 1 (1994)
↑  J. Dommanget & O. Nys: Catalogue of the components of double and multiple stars (CCDM) first edition, Com. de l'Observ. Royal de Belgique, Vol. 115, p. 1 (1994)
פרוקרבזין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 N-Isopropyl-4-[(2-methylhydrazino)methyl]benzamide
 שמות מסחריים בישראל
 נטולן
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C12H19N3O 
 מסה מולרית:  221.304 גרם/מול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 מטבוליזם:  כבד, כליות
 זמן מחצית חיים:  10 דקות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  מרשם בלבד
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D (אוסטרליה), קטגוריית סיכון D 
 דרכי מתן:  אוראלי או עירוי
 מזהים
 קוד ATC:  L01XB01 
 מספר CAS:  671-16-9
 PubChem:  CID:4915
 ChemSpider:  4746
 
פרוקרבזין (באנגלית: Procarbazine), המכונה גם נאטולן, היא תרופה כימותרפית, המשמשת לטיפול בלימפומת הודג'קין ובסרטן המוח (גליומה, אסטרוציטומה).
בעת טיפול בלימפומת הודג'קין, הפרוקרבזין ניתן יחד עם וינקריסטין, כלורמתין, ופרדניזון; בעת טיפול בסרטן המוח מסוג גליומה או אסטרוציטומה או גליובלסטומה מולטיפורמה הפרוקרבזין ניתן יחד עם לומוסטין (המכונה לעיתים קרובות CCNU) ווינקריסטין.
תופעת לוואי שכיחה כוללת ספירת תאי דם נמוכה והקאות. תופעות לוואי אחרות כוללות עייפות ודיכאון.
השימוש בתרופה בעת הריון פוגע בעובר, כמו כן אין להניק בעת שימוש בתרופה.
היסטוריה

פרוקרבזין אושר לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1969.
פרוקורבזין נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי - רשימת התרופות הבטוחות והיעילות ביותר הדרושות בכל מערכת בריאות.
שימושים רפואיים

כאשר משתמשים בתרופה לטיפול בלימפומת הודג'קין, התרופה ניתנת לצד תרופות אחרות בהתאם לפרוטוקול BEACOPP ביחד עם התרופות: אדריאמיצין, אטופוסיד, בלאומיצין, וינקריסטין, פרדניזון ופרוקרבוזין. פרוטוקול זה ניתן כטיפול קו שני, לאחר הטיפול קו הרישון שניתן לפי פרוטוקול MOPP או פרוטוקול ABVD.
כאשר התרופה משמשת לטיפול בגידולי מוח (גליומות ממאירות), התרופה ניתן בשילוב עם לומוסטין (CCNU) ווינקריסטין.
תופעות לוואי

תופעות לוואי שכיחות מאוד (יותר מ -10% מהאנשים חווים אותן) כוללות אבדן תיאבון, בחילות והקאות.
תופעות לוואי אחרות בתדירות לא ידועה כוללות ירידה בלוקוציטים (לויקופניה), ירידה בטסיות הדם (תרומבוציטופניה), הפחתה בנויטרופילים (נויטרופניה) - אלה עלולים לגרום לזיהומים מוגברים ובהם זיהומים ריאתיים, תגובות דמויות אלרגיה קשה העלולה לגרום לאנגיואדמה ותגובות עור; לתרגיה; סיבוכי כבד (כגון צהבת) ופגיעה בתפקודיות כבד; השפעות על מערכת רבייה הכוללת ירידה בספירת הזרע (אזוספרמיה) ואי ספיקת שחלות.
פגיעה במערכת העיכול יכולה לגרום ליתר לחץ דם (תופעה נדירה).
לעיתים רחוקות פרוקרבזין גורם לנוירופתיה פריפרית - היוצרת עקצוץ מתקדם ומתמשך, כאבים עזים, קהות חושים, רגישות יתר לקור וחום בגפיים.
פרוקרבזין עלולה לגרום להופעת דיכאון, חלומות רעים, נדודי שינה, עצבנות ותחושת חרדה.
תופעות לוואי > מזון ומשקאות

אכילת גבינה במהלך הטיפול בפרוקרבזין עלולה לגרום לעלייה בלחץ הדם. לכן, יש להימנע מאכילת גבינה במשך תקופת הטיפול.
כמו כן, אסור לשתות משקאות אלכוהוליים במהלך קבלת הטיפול.
פרמקולוגיה

הפרמוקולוגיה של פרוקרבוזין: התרופה היא סוכן אלקילציה שגורמת למתילציה של גואנין במצב O-6. הגואנין הוא אחד מארבעת הנוקליאוטידים המרכיבים את ה-DNA. הפורקרובזין גורם לכך שה- DNA שעבר מתילציה נוטה להישבר, וסינתזת RNA וחלבון מעוכבת. תאים סרטניים מתרבים צריכים לשכפל את ה- DNA שלהם ולעבור מוות של תאים מתוכנתים (אפופטוזה) בתגובה לשבר גדילי DNA. תאים רגילים או תאים שאינם מתרבים נוטים לתקן את הנזק ל- DNA מהר יותר מהתאים הסרטניים - אך עדיין תאים בריאים ייפגעו.
הערות שוליים

↑  נטולן באתר קופת חולים כללית
1 2 3 4 5 6 7 8 9  תיאור התרופה ותופעות לוואי נפוצות
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע על התרופה, אופן נטילתה, ותופעות לוואי
↑  פרוטוקול MOPP
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה

פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (באיטלקית: Francesco III d'Este; ‏2 ביולי 1698 - 22 בפברואר 1780), היה דוכס מודנה בין השנים 1737–1780.
ביוגרפיה

פרנצ'סקו נולד ב-2 ביולי 1698 במודנה, לרינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ולשרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן. ב-11 בפברואר 1720 התחתן פרנצ'סקו עם שארלוט אגליי ד'אורליאן, בתם של פיליפ השני, דוכס אורליאן ופרנסואז מארי דה בורבון, ממנה נולדו לו 10 ילדים.
בשנת 1737 מת אביו, ופרנצ'סקו עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו, הדוכסות הגיעה לפשיטת רגל בשל מלחמת הירושה הפולנית ומלחמת הירושה האוסטרית. כתוצאה מכך נאלץ פרנצ'סקו למכור את יצירות האמנות היקרות ביותר של גלריה אסטנזה. הוא היה מנהל זהיר, אבל רוב המדיניות הכלכלית של הדוכסות הייתה בידי הממונה האוסטרי, בלטרם כריסטיאני. בין הצעדים שהוא נקט, השיפוץ העירוני של מודנה ובנייתה של ויה ונדלי, המחברת את העיר לטוסקנה.
פרנצ'סקו היה גם המושל בדוכסות מילאנו בין השנים 1754–1771. ב-22 בפברואר 1780 מת פרנצ'סקו בווארזה, ובנו ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-11 בפברואר 1720 התחתן פרנצ'סקו עם שארלוט אגליי ד'אורליאן, בתם של פיליפ השני, דוכס אורליאן ופרנסואז מארי דה בורבון, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
אלפונסו ד'אסטה (1723–1725).
פרנצ'סקו קונסטנטינו ד'אסטה (1724–1725).
מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה (1726–1754), התחתנה עם לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר.
ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (1727–1803), התחתן עם מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה.
מטילדה ד'אסטה (1729–1803).
ביאטריס ד'אסטה (1730–1731).
ביאטריס ד'אסטה (1731–1736).
מריה פורטונטה ד'אסטה (1731–1803), התחתנה עם לואי פרנסואה ז'וזף, נסיך קונטי.
בנדטו פיליפו ד'אסטה (1736–1751).
מריה אליזבטה ארנסטינה ד'אסטה (1741–1774), התחתנה עם קרלו סלומונה, רוזן סראבאל.
קאמה (מאכל)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, קמח 
 מוצא:  פינלנד, בלארוס, אוקראינה, רוסיה, אסטוניה, ארמניה 
 
קאמה (באסטונית: Kama; בפינית: Talkkuna) היא תערובת של קמח גרוס היטב המהווה חלק מהמטבח האסטוני והפיני. אבקת הקאמה היא תערובת קלויה של שעורה, שיפון, שיבולת-שועל, וקמח אפונה. את שיבולת השועל ניתן להחליף בקמח חיטה, ולעיתים אף מוסיפים שעועית שחורה טחונה לתערובת.
מבחינה היסטורית קאמה הוא מזון שאינו מתכלה במהרה, קל משקל ושניתן להופכו בקלות לחטיף על ידי ערבולו בחמאה או בשומן. כמו כן, התערובת לא הצריכה אפייה מאחר שכל רכיביה קלויים.
בימינו תערובת הקאמה משמשת להכנת קינוחים. בתערובת נעשה שימוש בתור ארוחת בוקר שמוסיפים לה חלב, חובצה או קפיר והתוצר המתקבל הוא דמוי דייסה. לרוב ממתיקים אותה עם סוכר ואוכמניות שחורות, ולעיתים עם פירות או דבש. בקאמה נעשה גם שימוש במוצרי חלב וקינוחים חמוצים, יחד עם פירות יער שמוצאם באסטוניה ובפינלנד.
את הקאמה ניתן לרכוש בתור מזכרת באסטוניה, שכן היא מהווה את אחד המאכלים הייחודים ביותר של המטבח האסטוני.
בשפה האסטונית והפינית המדוברת פירוש המילה "קאמה" הוא דברים או חומר, אך בתור סלנג משמעותה סמים.
פעמון הזכוכית

| --- | --- |

פעמון הזכוכית
 מידע כללי
 מאת:  סילביה פלאת' 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  פמיניזם, התאבדות, הפרעה דו-קוטבית, דיכאון קליני, ניו יורק, פסיכיאטריה, ארצות הברית, אוטופיקשן 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, בוסטון 
 הוצאה
 הוצאה:  היינמאן 
 תאריך הוצאה:  14 בינואר 1963 
 מספר עמודים:  288 
 
פעמון הזכוכית (באנגלית: The Bell Jar) הוא הרומן היחיד שכתבה המשוררת והסופרת האמריקאית סילביה פלאת'. הספר יצא לאור בבריטניה בשנת 1963 ופלאת' הזדהתה תחת שם העט "ויקטוריה לוקאס". הספר נחשב לרומן מפתח, המבוסס ככל הנראה על אירועים מחייה של המחברת ועל ההתמודדות שלה עם דיכאון קליני. עלילת הרומן נפתחת בתחילת התמחותה של הגיבורה, אסתר גרינווד, ככותבת במגזין אופנה נחשב בניו יורק.
פלאת' התאבדה כחודש לאחר צאת המהדורה הראשונה של הספר בבריטניה. הספר פורסם בשמה לראשונה בשנת 1967. הספר ראה אור לראשונה בארצות הברית בשנת 1971. בהתאם לבקשתם של אמה ושל בעלה, המשורר טד יוז. הספר תורגם לשפות רבות ונחשב לאחד הספרים המשפיעים במאה העשרים.
תקציר העלילה

אסתר גרינווד, עלמה צעירה ומבטיחה מפרוורי בוסטון, זוכה להתמחות בת חודש ימים ככותבת בירחון אופנה נחשב בניו יורק. ההתמחות ניתנה לשתים עשרה נשים צעירות מכל רחבי ארצות הברית כפרס מטעם ירחון האופנה, והיא מלווה באירועים נוצצים, פגישות עם אנשים חשובים ומתנות רבות. אסתר חווה את ניו יורק ואת הפעילויות מטעם הירחון באופן שלילי. העיר נתפסת בעיניה כמקום מאיים והיא אינה מתרגשת או מתלהבת כמצופה מאישה בגילה מאורח החיים המפואר ומן המתנות שמרעיפים עליהן. בניו יורק היא פוגשת את אחת עשרה הבנות האחרות שמתמחות איתה ומוצאת מכנה משותף עם דורין, נערה בהירת שיער, פיקחית ושנונה מקולג' לבנות החברה הגבוהה בדרום. הן מבלות יחד את רוב זמנן בניו יורק. רוב הנערות האחרות נראות בעיניה משועממות להחריד והיא לא מתחברת אליהן.
אסתר מתארת בפירוט סדרת אירועים המתרחשים במהלך תקופת התמחותה בניו יורק, ביניהם תצוגות אופנה נוצצות של החברה הגבוהה. תיאורים השזורים בהתפתחויות בתהליך הוצאתם להורג של הרוזנברגים (בני הזוג יוליוס ואתל רוזנברג, שהוצאו להורג באשמת ריגול) ובהעלאת זיכרונות מבאדי וילארד, בחור צבוע מעיירת מגוריה שיצאה איתו בעבר ומחשיב עצמו כארוס דה-פקטו שלה. לקראת סיום ההתמחות היא הולכת יחד עם דורין למסיבה בה היא פוגשת גבר בשם מרקו שכמעט ואונס אותה. היא מכה בפניו באגרופה ומצליחה להימלט. למחרת היא עולה לגג המלון בו שיכנו את תריסר הבנות ומשליכה משם את כל בגדיה.
בתום חודש ההתמחות היא חוזרת לבית הוריה בבוסטון ושם מצבה הנפשי מחמיר. היא מנסה לקבל מלגת כתיבה יוקרתית אך ללא הצלחה. כשתוכניותיה משתבשות היא מנסה לכתוב רומן אך מרגישה חוסר ביטחון לאור ניסיונה הדל וכתיבתה הלא משכנעת. היא חוששת מהיום בו תצטרך לעזוב את לימודיה מכיוון שכמעט כל חייה וזהותה סבבו סביב הישגיה האקדמיים, היא תוהה אילו יכולות רכשה בחייה מלבד להשיג ציונים גבוהים ודבר זה מעורר בה פחדים. היא לא מרגישה מסופקת מאף אחת מן האפשרויות המוצעות להמשך חייה, והמגולמות בדמויות של שכנותיה (אימהות וקריירות "נשיות" המוצעות לה כגון קצרנות). הדיכאון שהיא חשה מתגבר והיא מתקשה לתפקד, לכן היא נשלחת לדוקטור גורדון, שנדמה לה שלא ממש מקשיב לה, ועסוק בעיקר בלהיות מושלם מדי. הוא מטפל בה בנזעי חשמל, שלאחריהם היא מודיעה לאמה שלא תחזור להמשך טיפול שכזה.
מצבה הנפשי של אסתר מידרדר עד לכדי ניסיונות התאבדות. לפני ניסיון רציני היא משאירה פתק בו כתבה שהיא יוצאת להליכה כשלמעשה היא זחלה אל תוך חור במרתף ובלעה שם כדורי שינה רבים. לאחר זמן רב היא נמצאת ושורדת את הניסיון הזה. היא נשלחת למספר בתי חולים לבריאות הנפש עד שהפטרונית שלה (המממנת את לימודיה בקולג') מממנת לה טיפולים בבתי חולים פרטיים טובים יותר. שם היא מטופלת על ידי ד"ר נולאן, רופאה שמטפלת בה טוב וקשובה לצרכיה. תחת טיפולה של ד"ר נולאן, הכולל בין השאר נזעי חשמל וטיפול בהלמי-אינסולין, מצבה של אסתר משתפר. בבית החולים היא פוגשת בג'ואן, חברה לשעבר נוספת של באדי וילארד, הן נעשות חברות עד שג'ואן תולה את עצמה. היא מתארת את חייה בצל הדיכאון כמי שלכודה תחת פעמון זכוכית ונושמת שוב ושוב את האוויר המעופש של עצמה. בתקופה הזו אסתר מאבדת את בתוליה והיא משתחררת מהלחץ להינשא (ובמיוחד מן הלחץ להינשא לגבר הלא נכון) ומפחדיה מן ההשלכות של קיום יחסי מין. הספר מסתיים עם כניסתה של אסתר לריאיון שיקבע אם תוכל להשתחרר מן הטיפול ולחזור לאורח חיים רגיל.
קווי דמיון לחיי המחברת

הספר מכיל אזכורים רבים לאירועים ולדמויות מחייה של פלאת'. בדומה לגיבורת הספר, סילביה פלאת' התמחתה בקיץ 1953 במערכת מגזין הנשים מדמווזל בניו יורק. מדמווזל, כמו הירחון בו מתמחה אסתר, היה מגזין אופנה בעיקרו אך פרסם גם מאמרים וסיפורים קצרים. דמותה של פילומינה גינאה מבוססת על פטרוניתה של פלאת', אוליב היגינס פראוטי (Olive Higgins Prouty), אשר מימנה את מלגת לימודיה בסמית' קולג'. דמותה של ד"ר נולאן מבוססת על הרופאה שטיפלה בפלאת', ד"ר רות בוישר (Ruth Beuscher), השתיים אף שמרו על קשר לאחר שפלאת' שוחררה מבית החולים.
בריאיון בשנת 2006 סיפרה המחברת האמריקנית ג'ואן גרינברג ששוחחה עם אחת הבנות שהתמחו עם פלאת' במערכת מדמווזל, וזו סיפרה לה כי פלאת' כתבה עליהן בפירוט ב"פעמון הזכוכית", עד כדי כך שלטענתה הן (תריסר הבנות) לא מסוגלות לראות יותר זו את זו. היא אף טענה שכתוצאה מכך גם נהרסו נישואיה וייתכן שגם יחסיהן של הבנות האחרות עם בני זוגן נפגעו.
תרגום לעברית

הספר ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1975 בהוצאת ספרית פועלים בתרגומו של יואב לויטס הלוי.
בשנת 2019 פורסמה מהדורה חדשה בהוצאת הכורסא, בתרגום מחודש מאת אורטל אריכה.
ראו גם

סילביה פלאת'
טד יוז
שנת 1963 בתרבות
לקריאה נוספת

רונית ליברמנש, סילביה פלאת': מוזה אפלה, הוצאת מפה, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
Jo Gill (ed.), The Cambridge Companion to Sylvia Plath, Cambridge University Press, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
Luke Ferretter, Sylvia Plath's Fiction: a Critical Study, Edinburgh University Press, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  The Bell Jar Analysis, www.shmoop.com
↑  Stephanie Tsank, The Bell Jar: A Psychological Case Study, Plath Profiles: An Interdisciplinary Journal for Sylvia Plath Studies 3, 2010-06-21, עמ' 166–177
↑  Sylvia Plath, Modern American Poetry
↑  ג'ואן גרינברג, "'Appearances' in a 'Rose Garden'? Author Joanne Greenberg on her writing, her life, and mental illness", ריאיון לרדיו על ידי קלאודיה קרג, ‏5 באפריל, 2006
↑   תהילה חכימי, תרגום חדש ל"פעמון הזכוכית": לאפשר לסילביה פלאת את הזכות לבדיון, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2019
↑  Peter K. Steinberg, Textual Variations in The Bell Jar Publications, Plath Profiles: An Interdisciplinary Journal for Sylvia Plath Studies 5, 2012-06-21, עמ' 104–139
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405175605171  BnF: cb123417913 (data)  GND: 4388145-2  SUDOC: 096248653  VIAF: 194759992   WorldCat (עם VIAF): 194759992
קאמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1,805 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  4,100 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  521,000 קמ"ר
 מוצא:  רפובליקת אודמורטיה
 גובה מוצא הנהר:  336 מטרים
 יובלים:  וישרה, Zyryanka, Iva, Kambarka, Yemel'yanikha, Gayva, Danilikha, Bol'shaya Motovilikha, Lasva, Medvedka, Poludenny Kondas, Syova, Lyonva, Nilkam, Mus, Nizhnyaya Mulyanka, Tuprunka, Betki, Lupya, Chegandinka, Nirim, Zuykarka, Nyarpa, Simonikha, Nechkinka, Baikal, Chelna, Bolshaya Sarapulka, South Keltma, Lysva, Tolych, Yagoshikha, Pilva, Toyma, Sholya, Urolka, Syuzva, Lyonva, Pizma, Yug, Vilva, Lyonva, Vilva, Borovaya, Kononovka, Osinka, Bannyy, Gryazny, Medvedka, Azovo, Barda, Ambarka, Chernaya, Chyornaya River, Chus, Lopya, Beryozovka, Leman, Bätke, Shilna, Yazevka, Chus, Yaromaska, Kaya, Chenog, Chenog, Beryozovka, Lupya, Leman, Lupya, Shustovka, Malaya Sarapulka, Ima, Svetlitsa, Neopol, Syoyva, Pugovka, Moshevitsa, Todya, Chastaya, Shalim, Buzima, Poz, Izhboldinka, Kondas, Volva, Pakh, Sukharevka, Sordva, Liz, Pyy, Ik, Sheshma, Zay, Belaya, Chusovaya River, Kosva, Ryta, Mulyanka, Kosa, Siva, Veslyana, נהר הויאטקה, Inva, Izh, Mişä, Pura, Nyrmych, Vok, Belyaevka, Mulyovka, Pogva, Biklyan, Bolshoy Kozyr, Kym, Punshim, Kompyzep, Kolych, Ochyor, Kuzhva, Tanayka, Pisegovka, Ves, Volosnitsa, Usolka, Pyelka, Sarday, Parkachikha, Bolshaya Uzhuikha, Sumych, Zyuzba, Volgozikha, Golovnikha, Lytka, Kedra, Chula, Cheneg, Butorikha, Tomyz, Chyolva, Porysh, Paqşın 
 שפך:  וולגה
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה
 
 אגן הניקוז של נהר קאמה בצהוב בהיר ושל הוולגה בצהוב כהה
 
קאמה (ברוסית: Ка́ма) הוא היובל הארוך ביותר הזורם אל הנהר וולגה.
הקאמה זורם לאורך 1,805 קילומטרים, בתחום רוסיה, עד למפגש עם הוולגה באזור קאזאן. במפגש הנהרות לנהר קאמה ספיקה גדולה יותר אך הוולגה ארוכה יותר ולכן קאמה נחשב ליובל של הוולגה. שטח אגן הניקוז של קאמה הוא כ-37% משטח אגן הניקוז הכולל של הוולגה.
פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

דיוקנו כילד (1551), מאת אניולו ברונזינו
פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י (באיטלקית: Francesco I de' Medici; ‏ 25 במרץ 1541 - 19 באוקטובר 1589) היה הדוכס הגדול של טוסקנה באופן רשמי ממות אביו קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ב-21 באפריל 1574 ועד מותו. בפועל כיהן כראש המדינה מאז ויתר אביו על התפקיד ב-1565. שלטונו היה המשך ישיר של ימי אביו, כאשר הדוכסות נשלטה בפועל על ידי הפקידות הבכירה שמינה אביו והייתה כנועה לרצון בית הבסבורג.
תולדות חייו

פרנצ'סקו, יליד פירנצה, היה בנם הבכור של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו לאונור דה טולדו (Eleonora di Toledo;‏ (1522 – 1562), בתו של דון פדרו אלברס, שליט נאפולי. בדצמבר 1562, כאשר היה פרנצ'סקו בן 21, נסעה לאונור אמו עם אחיו הצעירים ג'ובאני (שהיה בן 19 וכבר קרדינל) וגארציה (שהיה בן 15) לפיזה, שהייתה שרויה במגפת מלריה. השלושה נספו במגפה, דבר שהותיר את אביו, קוזימו, שבור והאיץ את החלטתו לפרוש מן השלטון ולהעביר את סמכויותיו לבנו הבכור. בפועל, עם זאת, נוהלה הדוכסות על ידי המנגנון היעיל שהקים האב. לאחר מותו של קוזימו גברה התערבותם של בתי המלוכה של ספרד ובית הבסבורג בנעשה בטוסקנה והם הפעילו אותה לטובת האינטרסים שלהם.
פרנצ'סקו לא גילה רצון לעשייה שלטונית או דיפלומטית, אך גילה תשוקה למדע ולאמנות והיה פטרון של תיאטרון ושל האקדמיה ללימודי בלשנות La Crusca, שפיתחה את השפה האיטלקית. כחובב כימיה ואלכימיה, בילה שעות בחדר ייעודי בפאלאצו וקיו (ה-Studiolo di Francesco I) שעוטר ביצירותיהם של תלמידי ג'ורג'ו וזארי ושימש כמעבדה וכבית אוסף לצמחים ומינרלים. הוא היה פטרונם של אמנים רבים, כמו טוביאס ורהאכט הפלמי.
ב-1565 נישא ליוהאנה מאוסטריה, הדוכסית הגדולה של טוסקנה, בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואחותו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הנישואים לא היו מאושרים. לשניים נולדו בן ושש בנות, מהן רק שתיים הגיעו לבגרות ואחת, אנה, שנפטרה בגיל 15. הבן, פיליפו, שסבל מפגיעה מוחית מולדת (הידרוצפלוס) מת בגיל חמש. יוהאנה מתה ב-1578, בת שלושים. לאחר מותה נישא פרנצ'סקו לפילגשו ביאנקה קאפלו. שניהם מתו ממלריה בהפרש של יום בוילה ליד פראטו, כך שפרנצ'סקו מת ללא יורש ראוי ועם מותו הועבר כתר הדוכס הגדול של טוסקנה לאחיו הצעיר, פרדיננדו, שנקרא לשוב מרומא. במסגרת מאמציו לכרות בריתות חדשות, השיא פרדיננדו את בת אחיו, מארי דה מדיצ'י לאנרי הרביעי, מלך צרפת.
בתרבות ובאמנות

דיוקנו של פרנצ'סקו כילד בן 10 הונצח בציור ידוע מאת אניולו ברונזינו, המוצג בגלריה אופיצי בפירנצה.
מזרקת נפטון ליד הפלאצו וקיו בכיכר הסיניוריה מאת ברתולומאו אמנטי (Bartolomeo Ammannati) יחד עם ג'אמבולוניה ואחרים הוקמה לכבוד חתונתו של פרנצ'סקו עם יוהאנה מאוסטריה.
עלילת המחזה Women Beware Women מאת תומאס מידלטון (1658) נסובה סביב אירועי נישואיו של פרנצ'סקו לביאנקה קאפלו ומותם של השניים.
משפחתו

לפרנצ'סקו ויוהאנה נולדו שבעה ילדים:
אלאונורה דה מדיצ'י (1567–1611), התחתנה עם וינצ'נצו הראשון גונזאגה, דוכס מנטובה
רומולה דה מדיצ'י (1568)
אנה דה מדיצ'י (1569–1584)
איזבלה דה מדיצ'י (1571–1572)
לוקרציה דה מדיצ'י (1572–1574)
מארי דה מדיצ'י (1575–1642), התחתנה עם אנרי הרביעי, מלך צרפת
פיליפו דה מדיצ'י (1577–1582), סבל מהידרוצפלוס ומת בילדותו
הערות שוליים

↑  על ה-studiolo (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277646205171  PLWABN: 9810598543405606  BNE: XX914061  BnF: cb12526447x (data)  GND: 118692941  ISNI: 0000 0001 2279 1438  LCCN: n79043909  NKC: js20070330005  NTA: 070634270  RERO: 02-A010085193  SELIBR: 208999  SNAC: w6st91p1  SUDOC: 072745789  ULAN: 500212585  VcBA: 495/56995  VIAF: 44408372   WorldCat (עם VIAF): 44408372