stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל סיד (סרט)
עלילה

גנרל בן יוסוף (הרברט לום) מהשבט הברברי "מוראביטון" זימן את האמירים מאל-אנדלוס אל צפון אפריקה וחשף את תוכניתו לשליטה בעולם האסלאמי. מאוחר יותר, בזמן שהוא בדרך אל כלתו העתידית דוניה חימנה (סופיה לורן), נקלע רודריגו דיאז דה ויוור (צ'רלטון הסטון) למלחמה נגד הצבא המורי. שניים מהאמירים, אל מוטמין מסרגוסה ואל קאדיר מולנסיה נלכדו אך רודריגו משחרר אותם בתנאי שיתחייבו לעולם לא להתקיף את אדמותיו של המלך פרדיננד הראשון. האמירים מכריזים עליו בשם אל סיד (הגייה ספרדית-קסטיליאנית למילה הערבית: "אל סידי" שפירושה 'האדון') ונשבעים אמונים לו.
על מעשה זה הוא מואשם בבגידה במלך על ידי הרוזן אורדונס (ראף ואלונה) ולאחר מכן על ידי אביה של ארוסתו דוניה חימנה, הרוזן גורמס (אנדרו קרויקשנק).
אביו הגאה של רודריגו, דון דייגו (מייקל הורדרן), תומך בבנו מול הרוזן אורדונס. גורמס מסרב לחזור בו על האשמתו, ורודריגו הורג אותו. חימנה נשבעה לנקום ברוצחו של אביה.
לאחר מכן, מתנהל דו-קרב על שליטה בעיר קלהורה, רודריגו מקבל את צעיפה של המלכה המסמל את תמיכתה בו ומנצח.
מאוחר יותר, נשלח רודריגו למשימה להטיל מס על הווסאלים המוריים של כתר קסטיליאנה, אבל חימנה בחברת הרוזן אורדונס, תכננה להרוג את רודריגו. רודריגו ואנשיו אכן נארבו אך ניצלו על ידי אל-מוטמין אשר הוא חנן בעבר.
בשובו הביתה, הגמול שלו היה להינשא לחימנה. אך הנישואים לא התגשמו וחימנה עברה להתגורר במנזר.
המלך פרדיננד מת, ובנו הבכור סנצ'ו השני (ג'רי ריימונד) הופך למלך. הבן הצעיר, אלפונסו השישי (ג'ון פרסר), רוצה גם כן את כס המלוכה ונערך ביניהם דו-קרב שבסופו מצווה סנצ'ו לשלוח את אלפונסו לצינוק, אך במהלך הדרך פוגש בם אל סיד והורג את האבירים שנשלחו לקחת את אלפונסו; דונה אורקה (ז'נבייב פייג'), אחותם של אלפונסו וסנצ'ו, מעניקה מחסה לאלפונסו הנרדף. בן יוסוף שולח שליח אל אורקה במטרה שיירצח את סנצ'ו ביוזמתה ובכך להפוך את אלפונסו למלך, ואכן כך קורה, אך אל סיד רואה מעשה זה והורג את השליח.
בהמלכתו של אלפונסו, בזמן שכולם קדים לו, אל סיד אינו קד מכיוון שהוא חושד שנטל חלק במות אחיו ואל סיד משביע אותו בספר התנ"ך שלא נטל חלק במות אחיו. לאחר שנשבע, מואשם רודריגו בהעלבה של המלך. הוא מוגלה לשארית חייו וכל רכושו מוחרם לטובת אוצר המלוכה. אהבתה של דונה חימנה לאל סיד ניצתת מחדש, היא בוחרת להישלח לגלות יחד איתו ושם הם מביאים יחד ילדים.
אל סיד נקרא על ידי לוחמים ספרדים מוגלים אחרים לשרת את המלך, כדי להגן על הממלכה הקסטיליאנית מידי הצבא הצפון אפריקאי של בן יוסוף. רודריגו אינו מצטרף למלך, וכורת ברית עם האמירים הלוחמים בולנסיה, שם רודריגו משחרר את העיר של האמיר אל קאדיר, שבגד בו. הרוזן אורדונז לוקח את חימנה וילדיה מהמקום בו כלא אותם אחרי תבוסתו על ידי המורים. ולנסיה נופלת והאמיר אל מוטמין, צבא אל סיד ואנשי ולנסיה מציעים את המלוכה לאל סיד אך הוא מסרב והוא נותן את הכתר למלך אלפונסו. אז, רודריגו בולם את הצבא הפולש של בן יוסוף אך הוא נפצע בקרב בלבו על ידי חץ רגע לפני הניצחון הסופי. אם החץ יוסר הוא יחיה אך לא יהיה מסוגל להוביל את צבאו. אל סיד מקבל הבטחה מחימנה שלא יסירו את החץ, בידיעה שזה יהרוג אותו. הוא מתכוון לרכוב גם אם מת. המלך אלפונסו מגיע למיטתו ומבקש את סליחתו.
בבוקר לאחר שאל סיד מת, גופתו נקשרת מעל סוסו בראש הצבא שלו כשהמלך אלפונסו והאמיר אל-מוטמין משני צידי סוסו. כאשר צבאו של בן יוסוף רואה את אל סיד כששתי עיניו פתוחות הוא בטוח שרוחו באה מן המתים. בביאקה, סוסו, רומס והורג את בן יוסוף, המפוחד מדי כדי להילחם. צבא צפון אפריקה הפולש, מובס לחלוטין.
שחקנים

| דמויות | שחקנים |
| --- | --- |
אל סיד: צ'רלטון הסטון
דוניה חימנה: סופיה לורן
בן יוסוף: הרברט לום
גרסיה אורדונז: ראף ואלונה
דונה אורקה: ז'נבייב פייג'
אלפונסו השישי: ג'ון פרסר
אל מוטמין: דאגלס ווילמר
אל קאדיר: פרנק ת'רינג
דון דייגו: מייקל הורדרן
פרדיננד הראשון: ראלף טרומן
הרוזן גורמס: אנדרו קרויקשנק
סנצ'ו השני: ג'רי ריימונד
פולהאם (כדורגל)

מועדון הכדורגל פולהאם (באנגלית: Fulham Football Club) הוא מועדון כדורגל אנגלי, משכונת פולהאם שבלונדון, המשחק בליגת העל האנגלית, הפרמייר ליג. מאז 1896 עורכת הקבוצה את משחקיה הביתיים באצטדיון קרייבן קוטג', השוכן ליד נהר התמזה. הקבוצה מכונה הקוטג'רס על שם אצטדיונה הביתי. ה"קוטג" המקורי היה בקתת ציד מלכותית שנבנתה על ידי הברון השישי, ויליאם קרייבן, בשנת 1780.
הישגי השיא של המועדון הם השתתפות בגמר גביע ה-FA בשנת 1975, והגעה לגמר הליגה האירופית 2010.
היסטוריה > ימי החובבנות (1879–1898)

פולהאם החלה את דרכה ב-1879 כקבוצת כדורגל תחת השם: "בית הספר הדתי של כנסיית הקדוש אנדרוס, פולהאם" (Fulham St Andrew's Church Sunday School). היא נוסדה על ידי מאמינים של כנסייה אנגליקנית במערב לונדון, אנגליה (בכנסייה, שקיימת עד היום, מוצג לוח המנציח את הקמת הקבוצה). בשנת 1887 זכתה הקבוצה בגביע מערב לונדון לחובבנים, ושנה לאחר מכן קוצר שם הקבוצה לשם פולהאם. בנוסף לגביע, סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה של מערב לונדון. בעונת 1886/1887 תלבושת הקבוצה הייתה חולצה לבנה ומכנסיים חצי אדומים-חצי לבנים. משחקה הראשון באצטדיון הקרייבן קוטג' נערך ב-1896 מול קבוצה שהייתה באותה תקופה יריבתם המרכזית, מועדון הכדורגל מינרווה.
היסטוריה > הליגה הדרומית (1898–1907)

פולהאם קיבלה מעמד של מועדון מקצועני ב-12 בדצמבר 1898, אותה שנה בה עלתה לליגת המשנה של הליגה הדרומית. במהלך עונת 1900/1901, אימצה הקבוצה תלבושת הדומה מאוד לתלבושתה הנוכחית של ארסנל. שנתיים לאחר מכן עלתה פולהאם לליגה הדרומית הראשונה. התיעוד הראשון של תלבושת לבנה לגמרי אירע ב-1903, ומאז ועד היום חולצות המועדון לבנות והמכנסיים שחורים, בתוספת דגמי גרביים שבמהלך השנים השתנו משחור לשחור-לבן ולבסוף ללבן לחלוטין. בליגה הראשונה הם זכו פעמיים באליפות, בעונות 1905/1906, ו-1906/1907.
היסטוריה > "הפוטבול ליג" (The Football League, "ליגת הכדורגל") (1907–1949)

בעקבות שתי הזכיות באליפות, קיבלה פולהאם הזמנה להשתתף בליגת המשנה של הפוטבול ליג. ב-3 בספטמבר 1907, נערך משחקה הראשון של הקבוצה בליגה, נגד האל סיטי, ונגמר בהפסד ביתי 0–1. ניצחונה הראשון של הקבוצה הגיע ארבעה ימים לאחר מכן, כשניצחה את דרבי קאונטי באותה תוצאה. בהמשך העונה הגיע המועדון להישגים מרשימים, ובסוף העונה היה רחוק שלוש נקודות מעלייה לליגה הראשונה, ומוקם במקום הרביעי בטבלה. למרות האכזבה, עונה זו התבררה כעונה המוצלחת ביותר של פולהאם בכל 21 שנות השתתפות המועדון בליגה, כשבסופן, בעונת 1927/1928, ירדה הקבוצה לליגה השלישית, לאחר שניצחה 13 משחקים בלבד כל העונה, מתוך 42 שנערכו.
נקודת השיא בעונתה הראשונה של פולהאם בליגה השלישית הייתה ניצחון חוץ בתוצאה של 3–8 על לוטון טאון בגביע האנגלי. למעשה, המועדון הגיע לחצי הגמר של הטורניר, שם הושפלו 0–6 על ידי ניוקאסל יונייטד. זוהי תוצאת שיא עד היום במשחק חצי גמר בטורניר זה. שנתיים לאחר מכן המועדון זכה בגביע אתגר לונדון.
במהלך כל התקופה, יו"ר המועדון היה איש העסקים והפוליטיקאי הנרי נוריס. הוא זה שבדיעבד גרם להקמתה של היריבה המקומית של פולהאם, צ'לסי. לאחר שסירב להצעתו של איש העסקים גאס מירס להעתיק את מגרשה הביתי של פולהאם למקום בו ניצב כיום אצטדיון סטמפורד ברידג', החליט מירס ליצור קבוצה משל עצמו שתשתמש בשטח זה, והקים את צ'לסי. ב-1910 החל נוריס לשמש גם כן כיו"ר של יריבה עירונית אחרת, ארסנל.
לאחר שלוש עונות בליגה השלישית, בהן סיימה הקבוצה במקום החמישי, השביעי והתשיעי (מתוך 22 קבוצות), הצליחה הקבוצה בעונה הרביעית, עונת 1931/1932, לסיים במקום הראשון ולחזור לליגת המשנה, כשמאזנם עומד על 24 ניצחונות מתוך 42 משחקים, 111 שערים, ומשחקם האחרון בעונה הסתיים בניצחון מוחץ 2–10. בעונה שלאחר מכן פספסה פולהאם עלייה לליגה הראשונה, כאשר סיימה במקום השלישי, כשהמקום השני היה מספיק לה לעלייה. בהמשך, הציגה הקבוצה מספר שנים של הופעות בלתי יציבות עם עליות וירידות חדות. אחד ההישגים שנרשמו במהלך תקופה זו היה הגעה נוספת למעמד חצי גמר הגביע האנגלי בעונת 1935/1936. ב-8 באוקטובר 1938, הגיע מספר שיא של 49,335 צופים לקרייבן קוטג', למשחק בין פולהאם למילוול.
ליגות וגביעי כדורגל שובשו קשות עקב מלחמת העולם השנייה ב-1939, ומשום כך הליגה הופרדה לאזורים מקומיים. הליגה החדשה נחנכה בעונת 1946/1947. בעונת 1948/1949, לאחר שלוש עונות, סיימה הקבוצה בראש הליגה השנייה, עם מאזן ניצחון-תיקו-הפסד של 9-9-24, אותו מאזן שהעלה אותה מהליגה השלישית 17 שנה לפני כן, ועלתה לליגה הראשונה.
היסטוריה > 1949–1969

מצב הקבוצה לאחר עלייתה לליגה הראשונה של הפוטבול ליג לא היה טוב, ולאחר שתי עונות בהן סיימה במקומות ה-17 וה-18, סיימה בעונה השלישית, עונת 1951/1952, במקום האחרון, עם שמונה ניצחונות בלבד מתוך 42 משחקים, וירדה שוב לליגה השנייה. ב-20 במאי 1951, שיחקה פולהאם נגד סלטיק במונטריאול מול קהל של 29,000 צופים, באחד המשחקים הראשונים של פולהאם בצפון אמריקה.
בשנים הראשונות אחרי חזרת הקבוצה לליגה השנייה היא הפגינה רמה בינונית במשחקיה, אך בשנת 1958 הגיעה בשלישית לחצי גמר גביע ה-FA, והשתמשה במומנטום שנוצר כדי לחזור לליגה הראשונה בעונה הבאה, עונת 1958/1959, שבה סיימה את הליגה במקום השני, לאחר שפילד ונסדיי. גראהם לגאט הצטרף לשורות המועדון ב-1958, וכבש לזכות הקבוצה 134 שערים ב-277 הופעות, עובדה שהופכת אותו לכובש החמישי בתולדות פולהאם. בסיום עונת 1959/1960 הגיעה פולהאם למקום העשירי בליגה הראשונה, מיקום שיא בעבורה עד לעונת 2003/2004, בה סיימה במקום התשיעי. הישג נוסף שנרשם באותה תקופה היה הגעה רביעית לחצי גמר גביע ה-FA, בשנת 1962.
בזמן זה הקבוצה שיחקה באופן קבוע מול קהל של 30,000 אוהדים במשחקי הבית, למרות מאבק הקבוצה להישארות בליגה. בעונות אלו ניצלה פולהאם מספר פעמים מירידה ברגע האחרון, כמו בעונת 1965/1966, כשבפברואר 1966 היו לפולהאם רק 15 נקודות מ-29 משחקים. מתוך 13 משחקיה האחרונים של הקבוצה היא ניצחה 9 וסיימה 2 בתוצאת תיקו, וכך ניצלה.
בעונת 1967/1968 ירדה שוב הקבוצה לליגה השנייה, לאחר שניצחה רק עשרה מתוך 42 משחקי העונה, ובעונת 1968/1969 ניצחה רק שבעה משחקים מתוך 42 וירדה לליגה השלישית.
אחת הדמויות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של פולהאם היא שחקן העבר שלה ג'וני היינס. היינס, המוכר בתור "מר פולהאם", ומאוחר יותר בכינויו "המאסטרו", חתם במועדון בשנת 1950, כשהיה תלמיד בית הספר ועשה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים ביום הקופסאות לשנת 1952 במפגש נגד סאות'המפטון בקרייבן קוטג'. הוא שיחק במדי הקבוצה 658 משחקים במהלך 18 שנים, בהם כבש מעמדת הקשר ההתקפי 158 שערים, והוא מלך ההופעות של הקבוצה, ואף היה מלך השערים שלה עד שב-1991 גורדון דייוויס שבר את שיא הכיבושים שלו. הופעתו האחרונה במועדון הייתה ב-17 בינואר 1970. מיוחס לו לעיתים קרובות תואר השחקן הטוב ביותר בהיסטוריית המועדון והעובדה שלא שיחק בשום מועדון בוגרים בבריטניה חוץ מפולהאם הוסיפה לכבוד אותו קיבל מהאוהדים. הוא רשם 56 הופעות בנבחרת אנגליה (כשב-22 מהם תפקד כקפטן) ולמרות יכולתו הגבוהה נשאר במועדון גם כאשר קבוצתו שיחקה בליגת המשנה. היינס נפצע בתאונת אופנוע ב-1962 ומאז הפסיק לשחק בנבחרת אך המשיך לשחק בפולהאם עוד כשמונה שנים.
בנובמבר 1968 שימש כמאמן זמני, במקום בובי רובסון, שפוטר.
היסטוריה > 1970–1994

הקבוצה לא נותרה בליגה השלישית למשך זמן רב, ולאחר שתי עונות, 1969/1970 ו-1970/1971, עלתה בחזרה לליגת המשנה מהמקום השני. בתקופה זו הוזמנה הקבוצה לגביע האנגלי-איטלקי, בו סיימה ארבעה משחקים ברציפות בתוצאות תיקו בין השנים 1972 ו-1974.
באמצע שנות השבעים, תחת המאמן אלק סטוק, נערך מסע רכש יקר והובאו מספר שחקני מפתח, בהם בובי מור ואלן מאלרי.
התגמול על מסע הרכש היה הגעתם היחידה בהיסטוריה לגמר גביע ה-FA, בשנת 1975. במשחק הגמר הפסידה פולהאם לוסטהאם יונייטד.
בהגעתם לגמר שברו שחקני פולהאם שיא בכך ששיחקו 11 משחקים בדרכם לגמר, הכי הרבה משחקים אי פעם במסגרת גביע ה-FA (כמות המשחקים גדלה בשל משחקים שהסתיימו בתיקו וגררו משחק חוזר). כהכנה למשחק הגמר הוציא המועדון סינגל בשם "ויוה אל פולהאם" (שבוסס על "Y viva España" של מנולו אסקובר), שעד היום מתנגן לעיתים במשחקי הקבוצה. השיר הגיע למקום ה-46 במצעדי הפופ בשנת 1975. הגעת הקבוצה לגמר השיגה לה כרטיס לטורניר אירופי לא בולט בשם הגביע האנגלו-סקוטי, בו הגיעה לגמר והפסידה למידלסברו.
לקבוצה המצליחה הצטרפו גם שחקנים כמו ג'ורג' בסט, ששיחק 47 משחקים במדי המועדון בעונת 1976/1977, ורודני מארש שגדל בפולהאם בשנות ה-60 וחזר לקבוצה בעונה זו, כשהוא משתתף ב-16 משחקים בלבד. תקופה זו הייתה אחת המוצלחות בהיסטוריה של פולהאם.
השאננות שנגרמה כתוצאה מהתקופה המדוברת גרמה לירידה חוזרת של פולהאם לליגה השלישית, כשניצחה רק 11 משחקים מתוך 42 בעונת 1979/1980. כישלון הקבוצה גרם לפיטורי המאמן בובי קמפבל, ולהחלפתו על ידי מלקולם מקדונלד. זה האחרון בנה קבוצה חדשה וצירף מספר שחקנים חשובים כגון: ריי הוגטון, טוני גייל, פול פארקר, גרי פייטון וריי לואינגטון. בשנים 84–1980, תחת הנהגתו של מקדונלד, הצליחה הקבוצה מאוד וחזרה לליגה השנייה בעונת 1981/1982. ב-1980, ייסדה פולהאם את קבוצת הראגבי של המועדון, "Harlequins Rugby League" ("מוקיוני ליגת הראגבי"), קבוצה שנועדה להוות זרם נוסף של הכנסה לקבוצת הכדורגל. בתחילה נקרא המועדון: "מועדון הראגבי של פולהאם", ושיחק בקרייבן קוטג', אך בשנת 1984 נפרד המועדון מקבוצת הכדורגל והעתיק את מגרשו הביתי.
פולהאם החמיצה עלייה לליגה הראשונה כשהפסידה 0–1 לדרבי קאונטי ביום האחרון לעונת 1982/1983, כשניצחון היה מעניק לה את העלייה. חובות כבדים שהצטברו גרמו להידרדרות הקבוצה, ובעונת 1986 היא נשרה שוב לליגה השלישית. המועדון היה קרוב לפשיטת רגל ב-1987, במקביל לניסיון איחוד כושל עם קווינס פארק ריינג'רס. רק התערבותו של שחקן העבר של המועדון, ג'ימי היל, הצילה את פולהאם. הוא שינה את שם הקבוצה ל-"מועדון הכדורגל פולהאם 1987 בע"מ". באותה שנה השתתפה הקבוצה במשחק שנערך במסגרת פרס הפוטבול ליג נגד אלדרשוט, והמשחק הוכרע רק לאחר 28 בעיטות עונשין.
ב-1992, בעקבות ייסודה של הפרמייר ליג, שונה שם הליגה שלישית בה שיחקה הקבוצה ל"ליגת המשנה". לאחר ביצועים חלשים בעונת 1993/1994 הודחה פולהאם לליגה השלישית החדשה, הרביעית והאחרונה בדירוג הליגות המקצועניות, מה שהוביל למינויו של יאן ברנפוט כמאמן.
היסטוריה > שפל המדרגה (1994–1997)

ברנפוט סיים את עונתו הראשונה בפולהאם במקום השביעי. עונת 1995/1996 הייתה השנה הגרועה ביותר בתולדות המועדון, כשהוא סיים במקום ה-17 בליגה הרביעית. בעקבות זאת פוטר ברנפוט מתפקידו כמאמן, אך מילא מספר תפקידים שונים במועדון למשך זמן קצר.
בפברואר 1996 מונה השחקן מיקי אדמס למאמן הקבוצה, ביצע מהפך בקבוצה והתחיל עידן חדש.
כשלצידו סיימון מורגן, ביצע אדמס תפנית, סיים עם הקבוצה במקום השני בליגה והעלה אותה לליגה השלישית, כשבמקום הראשון מסיימת ויגאן את'לטיק שעקפה את פולהאם רק בזכות הפרש שערים טוב יותר.
היסטוריה > נסיקה דרך הליגות (1997–2001)

בקיץ 1997 קנה איש עסקים מוחמד אל-פאיד את הקבוצה ופיטר את אדמס בשל פתיחת עונה גרועה שלו, ובמקומו מינה את ריי וילקינס וקווין קיגן למאמנים, כשהם מבטיחים לעלות את הקבוצה לפרמייר ליג בתוך חמש שנים.
לאחר ויכוח על בחירת שחקנים עזב וילקינס את פולהאם, והשאיר את ניהולה המלא לקיגן, שהעלה את הקבוצה לליגה השנייה בצורה מרשימה, כשהיא צוברת 101 נקודות מתוך 138 נקודות אפשריות. הקפטן שלה, כריס קולמן, היה השחקן היקר ביותר בליגה השלישית. קיגן עזב לאחר מכן כדי לאמן את נבחרת אנגליה והוחלף על ידי שחקן העבר פול ברסוול.
ברסוול פוטר במרץ 2000, לאחר היחלשות הקבוצה במהלך העונה. הצרפתי ז'אן טיגנה החליפו והחתים מספר שחקנים צעירים, כשהבולט בהם הוא לואיס סאהה. החלטה זו השתלמה ופולהאם סיימה את העונה עם 100 שערים ב-46 משחקים, והשלימה עליית ליגה שלישית ברציפות, כשהיא עולה לפרמייר ליג. במהלך עונה זו, קפטן הקבוצה, כריס קולמן, היה מעורב בתאונת דרכים וסיים את קריירת המשחק שלו. השחקן היחיד ששיחק עם פולהאם בארבע הליגות היה שון דייוויס.
היסטוריה > פולהאם בפרמייר ליג (2001–2013)

בעונתה הראשונה בליגה, עונת 2001/2002 סיימה הקבוצה במקום ה-13, לאחר מכן עזבה את אצטדיונה קרייבן קוטג' לטובת שיפוצים ועברה לשחק באצטדיונה של קווינס פארק ריינג'רס לופטוס רואד אך עלתה לגביע האינטרטוטו, שבו זכתה בשנה שלאחר מכן, כשגברה על בולוניה האיטלקית 3–5 בצמד משחקים. בעונת 2002/2003 סיימה במקום ה-14. בעונת 2003/2004 סיימה במקום התשיעי, מיקום שיא עד אז. בעונת 2004/2005 חזרה לשחק באצטדיונה המקורי וסיימה במקום ה-13. בעונת 2005/2006 סיימה במקום ה-12. בעונת 2006/2007 סיימה במקום ה-16, מרחק נקודה מהקו האדום. בעונת 2007/2008 סיימה במקום ה-17, עם 36 נקודות, כשבינה ובין ירידה לליגה השנייה מבדילים שלושה שערי זכות בלבד. עונת 2008/2009 הייתה עונת השיא בכל הזמנים של הקבוצה, והיא סיימה במקום ה-7, שהקנה לה זכות עליה לליגה האירופית. במפעל זה הגיעה הקבוצה עד לשלב הגמר ובו הפסידה לאתלטיקו מדריד בהארכה בתוצאה 1–2, לאחר שבתום 90 דקות התוצאה הייתה 1-1. בעונת 2009/2010 סיימה במקום ה-12. בעונת 2010/2011 סיימה במקום השמיני ועלתה שוב לליגה האירופית, אך לא זכתה להצלחה. בעונת 2011/2012 סיימה במקום התשיעי. בעונת 2012/2013 סיימה במקום ה-12.
היסטוריה > הבעלים החדשים (2013–2014)

לאחר דשדוש מתמשך במהלך 12 עונות בפרמייר ליג, בהם התמצבה הקבוצה כקבוצת אמצע-תחתית, הועבר המועדון בתחילת עונת 2013/2014 מידיו של אל-פאייד אל איש עסקים אמריקאי-פקיסטני, שאהיד חאן, שמשמש גם כבעלים של קבוצת הפוטבול האמריקאית ג'קסונוויל ג'אגוארס. אמנם, בסוף העונה סיימה הקבוצה במקום ה-19 וירדה לליגת המשנה האנגלית.
היסטוריה > 2014 והלאה

בעונת 2014/15 פולהאם הציבה מטרה לעלות לפרמייר ליג אך נכשלה וסיימה במקום ה-17. בעונת 2015/2016 פולהאם שוב אכזבה וסיימה במקום ה-20 והייתה באזור הירידה לליגה השלישית אך לבסוף ניצלה מירידת ליגה.
עונת 2017/2018 הייתה מצוינת עבור פולהאם ותחת המאמן הסרבי סלבישה יוקאנוביץ' הקבוצה סיימה במקום השלישי בעונה הסדירה - מקום שמוביל למשחקי הפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג. בחצי גמר הפלייאוף פולהאם פגשה את דרבי קאונטי. במשחק הראשון הפסידה פולהאם 0–1 לדרבי, אך בגומלין שנערך באצטדיונה הביתי הקרייבן קוטג', היא ניצחה 0–2 והעפילה לגמר פלייאוף הצ'מפיונשיפ.
ב-26 במאי 2018 ניצחה פולהאם באצטדיון ומבלי את אסטון וילה במשחק גמר פלייאוף בתוצאה 0–1, ובכך הבטיחה את עלייתה לפרמייר ליג לאחר ארבע עונות בליגת המשנה. את עונת 2018/2019 סיימה פולהאם במקום ה-19 לאחר שהשיגה 26 נקודות בלבד וספגה את כמות השערים הגדולה ביותר בליגה (81), וירדה לליגת המשנה לאחר עונה אחת בפרמייר ליג.
בתום עונת 2019/2020 חזרה שוב לפרמייר ליג לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף על ברנטפורד. בסיום עונת 2020/2021 בפרמיירליג ירדה פולהאם בחזרה לליגת המשנה הצ'מפיונשיפ, לאחר הפסד לברנלי, 3 מחזורים לפני סיום העונה.
ב-2 ביולי 2021 מונה המאמן הפורטוגלי מרקו סילבה כמאמן הקבוצה והצליח להחזיר אותה לפרמייר-ליג אחרי עונה אחת בלבד תוך שהיא זוכה באליפות ליגת המשנה (סיימה במקום הראשון בטבלה). בסך הכל בחמש שנים רשמה פולהאם 3 עליות לפריימרליג, ו-2 ירידות לצ׳מפיונשיפ. בעונה שלאחריה הצליחה להתברג ברוב העונה בחלק העליון של הטבלה וסיימה את העונה במקום ה-10.
תארים

גביע ה-FA
סגנית - 1975
הגביע האנגלו-סקוטי סגנית
סגנית - 1975
גביע האינטרטוטו
2002
הליגה האירופית :
סגנית - 2010
אליפות הצ'מפיונשיפ
1948/1949, 2000/2001, 2021/2022
שחקנים > סגל נוכחי

נכון ל-15 בפברואר 2025
שחקנים > שחקנים בולטים בעבר ובהווה

סרביה דיאן סטפנוביץ'
צפון אירלנד דייוויד היילי
רוסיה אלכסיי סמרטין
צפון אירלנד ג'ורג' בסט
פורטוגל לואיש בואה מורטה
גאנה ג'ון פנסטיל
אנגליה ווין ברידג'
אנגליה ג'ורג' כהן
אנגליה ג'וני היינס
אנגליה גורדון דייוויס
צרפת לואיס סאהה
אנגליה מלקולם מקדונלד
אנגליה ג'ימי היל
אנגליה גראהם לגאט
סרביה אלכסנדר מיטרוביץ'
ברזיל ויליאן
אנגליה אלן מאלרי
אנגליה אנדרו לוק
יפן ג'וניצ'י אינאמוטו
צרפת חוף השנהב מרטין דג'וטו
סנגל צרפת דיומאנסי קאמארה
לבנון אוסטרליה אחמד אלריך
סנגל פאפה בובה דיוף
צרפת פבריס פרננדז
אירלנד סטיב פינן
צ'כיה יאן לאסטובקה
ארצות הברית מרקוס ההנמאן
בלגיה צרפת סטיד מלברנק
ארצות הברית קלינט דמפסי
גאנה אלביס האמונד
אנגליה בובי מור
סקוטלנד טום קיירני
לטביה אנדראס שטולקרס
ויילס קיט סימונס
אנגליה בובי רובסון
גרמניה קרלהיינץ רידלה
פולין קנדה תומאש רדזינסקי
פקיסטן זש ראהמן
שוודיה ביורן ראנסטורם
גרמניה מוריץ וולץ
מרוקו עאבדסאלם אודו
קוריאה הדרומית סאול קי יון
קנדה פול פשיסולידו
ויילס מארק פמברידג'
צפון אירלנד גרמניה מייק טיילור
ארצות הברית אדי ג'ונסון
הולנד אדווין ואן דר סאר
אנגליה סקוט פארקר
ישראל מנור סולומון
הערות שוליים

↑  Why Are Fulham Called "The Cottagers"?, ‏2021-03-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  פולהאם עלתה לפרמיירליג עם 0:1 על אסטון וילה בגמר הפלייאוף, באתר וואלה, 26 במאי 2018
↑  Fulham FC - MEN, באתר הרשמי של פולהאם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8606 2026  LCCN: n2001104896  VIAF: 124527654   WorldCat (עם VIAF): 124527654 
מאמן הקבוצה לשעבר רוי הודג'סון, 2009
אוקג'ה

| --- | --- |

 בימוי:  בונג ג'ון-הו 
 הופק בידי:  דידי גראדנר, ג'רמי קליינר, בונג ג'ון-הו 
 תסריט:  בונג ג'ון-הו 
 עריכה:  Yang Jin-mo 
 שחקנים ראשיים:  Ahn Seo-hyun קלי מקדונלד שירלי הנדרסון ג'יאנקרלו אספוזיטו דבון בוסטיק Byun Hee-bong לילי קולינס פול דנו סטיבן יאון ג'ייק ג'ילנהול טילדה סווינטון צ'וי וו-שיק 
 מוזיקה:  יונג ג'ה-איל 
 צילום:  דריוש ח'ונג'י 
 מדינה:  ארצות הברית, קוריאה הדרומית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הזרמת מוזיקה 
 הקרנת בכורה:  2017 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, קוריאנית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוקג'ה (בקוריאנית: 옥자) הוא סרט פעולה ופנטזיה מדעית(אנ'), הפקה דרום-קוריאנית-אמריקאית משנת 2017, בבימויו של בונג ג'ון-הו על פי תסריט שכתבו בונג וג'ון רונסון המבוסס על סיפור מאת בונג. בסרט מככבת סאו-היון אן, ומשתתפים ביון הי-בונג, יון ג׳יי אי-מון, צ'וי וו-שיק, טילדה סווינטון, פול דנו, סטיבן יאון, לילי קולינס, שירלי הנדרסון, דניאל הנשל, דבון בוסטיק, ג'אנקרלו אספוזיטו וג'ייק ג'ילנהול. הסרט עוסק בילדה שגידלה 'חזירת על' מהונדסת גנטית, ויוצאת לחלץ אותה לאחר שהיא נלקחת לארצות הברית.
הסרט התמודד על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2017. הוא עלה בנטפליקס ב-28 בינואר 2017.
עלילה

בשנת 2007 לוסי מירנדו הופכת למנכ"לית תאגיד מירנדו, כשהיא מחליפה בכך את אחותה התאומה. היא מכריזה שהתאגיד מגדל 'חזירי על', חזירים מושבחים גנטית. עשרים וששה חזירים ניסיוניים נשלחו למקומות שונים ברחבי העולם על מנת שיגדלו שם במשך עשר שנים, בסיומן יוכתר אחד מהם כחזיר הטוב ביותר.
ב-2017 ילדה בשם מיג'יה מתגוררת בדרום קוריאה עם סבה ועם חזירת העל שלהם, אוקג'ה. למיג'יה ואוקג'ה מערכת יחסים קרובה, והם מבלים את רוב זמנם יחד. משלחת מטעם מירנדו מגיעה לבקר אותם עם סיומן של עשר השנים שהוגדרו מראש. המשלחת כוללת בין השאר את דובר מירנדו, ואת הזואולוג הראשי האקסצנטרי של החברה, ד"ר ג'וני וילקוקס. וילקוקס קובע כי אוקג'ה היא חזירת העל הטובה ביותר, ומודיע שהיא תתלווה אליהם בחזרה לניו יורק. סבה של מיג'יה מעניק לה פסל חזיר מזהב, ומסביר שהוא נותן לה אותו כפיצוי על אוקג'ה שתעזוב אותם. מיג'יה ההמומה והשבורה נוסעת לסיאול בחיפוש אחר אוקג'ה. היא מבחינה בה מועמסת על משאית ועוקבת אחר המשאית. חבורה מטעם החזית לשחרור בעלי חיים - ה-ALF עוצרת את המשאית בדרך ומשחררת את אוקג'ה מהמשאית.
אוקג'ה ומיג'יה נמלטות, והחבורה אוספת אותם. ג'יי מנהיג החבורה משוחח עם מיג'יה בעזרת קיי, חבר ALF אחר שמשמש כמתורגמן. ג'יי מציג בפני מיג'יה את תוכניתם לשתול על אוקג'ה מכשיר הסרטה, לתת לה להילכד בשנית בידי התאגיד, ולתעד כיצד הם מתעללים בבעלי חיים. הוא מבקש את הסכמתה של מיג'יה לתוכנית. מיג'יה מבקשת שיחזירו את אוקג'ה להרים, אבל קיי מתרגם במזיד את דבריה כהסכמה לתוכנית. החבורה עוזבת, ואוקג'ה נלכדת מחדש.
כדי למזער את נזקי יחסי הציבור שאירוע הבריחה גרם, לוסי מזמינה את מיג'יה לבוא לניו יורק כדי לערוך מפגש מחודש עם החזירה שלה. אוקג'ה נלקחת למעבדה, שם מגדלים אותה בכפייה עם חזיר על אחר ולוקחים ממנה בשר לטעימה. כשחברי ה-ALF צופים בצילומים קיי מודה ששיקר כשתרגם, וג'יי מכה אותו ומגרש אותו מ-ALF.
מיג'יה מגיעה לניו יורק ושם נאלצת לציית להוראותיה הגחמניות של מירנדו. ג'יי חומק לחדרה ומספר לה כי הם מתכוננים לשחרר את אוקג'ה במהלך מצעד הראווה שמירנדו מתכננת לה.
במהלך המצעד ה-ALF מקרינים את סרט ההתעללות, ובמהלך הכאוס שנוצר משחררים את אוקג'ה. לוסי המובסת מחזירה את השליטה בחברה לידיה של אחותה ננסי, ששוכרת חברת אבטחה כדי לטפל במצב. אוקג'ה נלכדת מחדש, וחברי ה-ALF נעצרים למעט מיג'יה וג'יי שניצולים בידי קיי אכול החרטה.
השלושה נוסעים למפעל עיבוד של החברה בחיפוש אחר אוקג'ה, ומוצאים אותה מובלת במעלה רמפה בדרכה לשחיטה. מיג'יה מצליחה לשכנע את העובד לעכב את השחיטה, וכשננסי מגיעה למקום היא מציעה לה את חזיר הזהב תמורת אוקג'ה. ננסי מקבלת את ההצעה. בדרך החוצה זוג חזירי על דוחפים את בנם דרך הגדר כדי שמיג'יה תסתיר אותו ותיקח אותו איתה.
מיג'יה שבה לכפר בדרום קוריאה, וחוזרת לחיות עם סבה, אוקג'ה וחזיר העל החדש.
בסצנה שאחרי הכתוביות ג'יי, קיי ויתר חברי הקבוצה חוברים לנהג לשעבר של מירנדו, ויוצאים כדי לשבש אספת בעלי מניות של מירנדו.
שחקנים

סאו-היון אן - מיג'יה, ילדה המתגוררת בחווה ומטפלת באוקג'ה
ביון הי-בונג - היי בונג, סבה של מיג'יה ומי שקיבל את אחריות הטיפול באוקג'ה
טילדה סווינטון - לוסי מירנדו , מנכ"לית תאגיד מירנדו ויוזמת תוכנית חזירי העל.
סווינטון גם מגלמת את ננסי מירנדו, אחותה התאומה של לוסי
פול דנו - ג'יי, מנהיג קבוצת פעילים למען זכויות בעלי החיים
ג'ייק ג'ילנהול - ג'וני ווילקוקס, זואולוג ואיש טלוויזיה
סטיבן יאון - קיי, פעיל נוסף למען זכויות בעלי חיים, המשמש כמתורגמן בין מיג'יה ליתר חברי הקבוצה
ג'אנקרלו אספוזיטו - פרנק דוסון, בכיר בתאגיד מירנדו
הפצה

אוקג'ה הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל קאן 2017 ב-18 במאי 2017. במהלך הדקות הראשונות להקרנתו בפסטיבל הסרט זכה לקריאות בוז פעמיים: פעם אחת כאשר הלוגו של נטפליקס הופיע על המסך, ופעם שנייה משום שהסרט הוקרן ביחס גובה-רוחב לא נכון בשבע הדקות הראשונות בשל תקלה טכנית, עליה פרסם הפסטיבל מאוחר יותר התנצלות בפני יוצרי הסרט. בסיום ההקרנה זכה הסרט לארבע דקות של מחיאות כפיים.
הסרט יצא בנטפליקס ב-28 ביוני 2017.
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes הסרט זוכה ל-86 אחוזי טריות, המבוססים על 242 ביקורות. באתר Metacritic עומד על ציון ממוצע משוקלל של 75, המבוסס על 36 מבקרים.
איי. או. סקוט מהניו יורק טיימס כתב על הסרט: "אוקג'ה היא נס של דמיון וטכניקה, ואוקג'ה מתעקשת, בשפע וכנות מוחלטת, שיש לה נשמה". בנובמבר 2019 נכלל הסרט ברשימת "עשרת הסרטים המשפיעים ביותר של העשור" של הטיימס.
ארז דבורה כתב בווינט: "לא הכול עובד באופן מושלם, אבל זו עדיין עבודה שאמירתה וניסוחה האקסצנטרי ראויים לתשומת הלב".
הערות שוליים

↑  Nancy Tartaglione,Greg Evans, Nancy Tartaglione, Greg Evans, Cannes Lineup: Todd Haynes, Sofia Coppola, Noah Baumbach, ‘Twin Peaks’, Deadline, ‏2017-04-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Brent Lang, Cannes Apologizes for ‘Okja’ Screening Technical Glitches, Variety, ‏2017-05-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  Chris Gardner, Cannes: Netflix’s ‘Okja’ Premiere Gets Four-Minute Standing Ovation After Press Screening Snafu, The Hollywood Reporter, ‏2017-05-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  ארז דבורה, ביקורת סרט: "אוקג'ה" - היצירה הקולנועית החריגה של נטפליקס, באתר ynet, 4 ביולי 2017