stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמבוטן

| רמבוטן |
| --- | --- |
 פרי של רמבוטן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: סבונניים
סוג:: Nephelium
מין:: רמבוטן
שם מדעי
 Nephelium lappaceum ‏ליניאוס
רמבוטן (שם מדעי: Nephelium lappaceum) הוא עץ פרי טרופי בינוני בגודלו, המצוי באופן טבעי בדרום-מזרח אסיה. הרמבוטן משתייך למשפחת הסבונניים, וקרוב למספר פירות-טרופיים נוספים דוגמת הליצ'י, הלונגן והגוארנה. נראה שמקורו של הרמבוטן בארכיפלג המלאי, ובשפת המלאית פירוש המילה rambut שממנה הגיעה השם "רמבוטן" הוא "שעיר" - תיאור הולם לקליפת הפרי. אף על פי כן, לא ברור בוודאות היכן היה מצוי הרמבוטן באופן טבעי, ולאן הובא על ידי האדם.
מראה

עץ הרמבוטן הוא ירוק-עד, והוא מתנשא לגובה של 10 עד 20 מטרים. העלים מנוצים, ואורכם מגיע ל-10 עד 30 סנטימטרים. ולעיתים יוצאים מהם בין 3 ל-11 עלעלים קטנים שרוחבם 3 עד 11 סנטימטרים ואורכם מגיע ל-5 עד 15 סנטימטרים. הפרחים עגולים וקטנים, אורכם נע בין 2.5 ל-5 מילימטרים, והם חסרי עלי כותרת, ובעונה המתאימה הם מוציאים אשכולות פירות שאורכם נע בין 15 ל-30 סנטימטרים. עצי הרמבוטן יכולים להיות זכריים, נקביים או דו-מיניים. העצים הזכריים מפיקים רק פרחים-אבקניים ולכן אינם מניבים פירות, העצים הנקביים מוציאים פרחים שמתפקדים כנקביים והעצים הדו-מיניים מוציאים פרחים נקביים ומעט פרחים זכריים.
פרי הרמבוטן

פרי הרמבוטן עגול או אליפטי ובעל-גרעין. הוא קטן יחסית: אורכו נע בין 3 ל-8 סנטימטרים ורוחבו בין 3 ל-4 סנטימטרים. קליפת הפרי אדומה (ולעיתים נדירות - צהובה או כתומה), ומכוסה בקוצים בשרניים וגמישים. בשר הפרי שקוף-למחצה, ולבנבן בצבעו, וטעמו מתוק ומעט חמוץ. בכל פרי גרעין יחיד שצבעו חום-מבריק, אורכו 2 עד 3.5 סנטימטרים והוא רעיל למאכל (הממדים משתנים בין הזנים ותת-המינים השונים).
השימוש ברמבוטן

הרמבוטן משמש כעץ-גינה פופולרי במזרח-אסיה והוא מגודל באופן מסחרי במטעים קטנים. הפרי זכה לפופולריות רבה במזרח אסיה ולאחר מכן גם בעולם המערבי, והוא מגודל גם באזורים אחרים בעולם בעלי אקלים טרופי, דוגמת אפריקה, קמבודיה, האיים הקאריביים, מרכז אמריקה, הודו, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים וסרי לנקה. תאילנד היא יצרנית הרמבוטן הגדולה בעולם (והפרי נקרא נגו NGO). הפירות נמכרים גם משומרים, אך בדרך כלל הם נמכרים טריים, אז ניתן לאוכלם כמו שהם או להכין מהם ריבה, ג'לי ומאכלים אחרים. הרמבוטן רגיל לאקלים חם, והוא רגיש לטמפרטורות שמתחת ל-10 מעלות. כשהוא מגודל על ידי האדם הוא מורבה על ידי הרכבה, הברכת ענפים והנצה. כיום יש למעלה מ-200 תת-מינים וזנים של רמבוטן שנוצרו במהלך ברירה מלאכותית על ידי האדם, והם שונים מעט זה מזה בתכונותיהם.
הערות שוליים

↑  רמבוטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551216605171  GND: 4401091-6  LCCN: sh89003574
ציפורן (פרח)

| ציפורן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: ציפורניים
סוג:: ציפורן
שם מדעי
 Dianthus ‏לינאוס, 1753
צִפֹּרֶן (שם מדעי: Dianthus) הוא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או על פי רוב בני שיח (בעבר הם כונו רב-שנתיים בעל בסיס מעוצה). הסוג נמנה עם משפחת הציפורניים, ובו 361 מינים מהם 8 מינים בישראל וסביבתה. הסוג ציפורן נפוץ מאירופה ועד האזורים המוזגים באסיה וההימלאיה, באפריקה, ובאזורים הסובטרופיים של אמריקה. האזור הים-תיכוני והאירנו-טורני עשירים במיניו. הסוג מוכר בישראל בזכות מינים אחדים, שמרבים לגדלם בגינות נוי, ולגדלם למטרות מסחר וייצוא יחד עם הגבסנית שהיא גם ממשפחת הציפורניים. בזנים התרבותיים מטפחים טיפוסים, שעלי כותרתם מרובים (פרחים "מלאים"). חלק מהמינים מדיפים ריח אופייני מהפרח ומההלקט.
מאפיינים מורפולוגיים עיקריים

רובם של מיני הציפורן בישראל הם בני שיח. העלים מנוגדים, צרים ודמויי עלי דגנים. הפרחים על פי רוב נישאים יחידים, והם נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית) ובעלי 5 עלי כותרת. על פי רוב אפשר להבחין בהם בין טרף לציפורן (החלק התחתון והצר של עלה כותרת ומכאן שם הסוג ושם המשפחה). כמעט תמיד הטרף עם שוליים גזורים-מצויצים או משוננים ובגווני ורוד עד סגול (מלבד ציפורן יהודה שפרחיו לבנים, צהובים או קרם (ללא מרכיב ורוד-סגול). כל פרח ופרח מלווה מבחוץ 4 או יותר חפים ירוקים דמויי קשקש הנראים כגביעון (בסוג ציפורנית אין חפים). הגביעים בעל צינור ארוך. בסוג ציפורן מספר עמודי השחלה הוא 2 (בסוג ציפורנית מספרם 3).
פנולוגיה

הפריחה לילית, ובשעות הלילה מופרש ריח. הגביעים בעל צינור ארוך, ועל כן האבקה נעשית על ידי חרקים ארוכי חדק כמו פרפרים ודבורים שאמורים להגיע אל הצופנים שעל עשרת האבקנים.
הציפורניים הם מזון למספר רב של זחלי פרפראים, כולל עש הכרוב.
ההפצה היא לאחר זעזוע ההלקט או טלטול הצמח כולו אז ההלקט הפתוח משחרר את הזרעים.
מורפולוגיה

צמחים עשבוניים חד-שנתי או על פי רוב בני שיח (על פי ההגדרה, רב-שנתיים בעלי בסיס מעוצה נחשבים בן שיח).
הגבעולים לרוב תפוחים, מעובים במפרקיהם. הלוואים חסרים.
העלים נגדיים, צרים, בעלי ערוק מקביל ודומים לעלי הדגניים.
התפרחות על פי רוב עם פרחים יחידים בראשי הגבעולים או בתפרחות סופיות, עם 2 או 3 פרחים בקבוצה. כל פרח ופרח מלווה מבחוץ 4 או יותר חפים (עלעלים) ירוקים (לא קרומיים בשונה מהסוג "חלוק"), דמויי קשקש, בעלי עורקים בולטים. החפים עוטפים את הפרחים מבחוץ בחלקם או כמעט בשלמותם וצמודים לחלקו התחתון של הגביע. למיני ציפורנית אין חפים כלל.
הפרחים דו-מיניים, גדולים יחסית, נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית) ובעלי עטיף כפול.
הגביע עשבוני, עלי הגביע מאוחים לצינור דק, לפחות עד למחצית אורכם ומסתיים בחמש שיניים, שבדרך כלל קצרות ובעל עורקים רבים.
הכותרת, שצבעה ורוד, אדום, לבן, לעיתים רחוקות צהוב, בעלת 5 עלי כותרת. על פי רוב אפשר להבחין בהם בין טרף לציפורן (החלק התחתון והצר של עלה כותרת ומכאן שם הסוג ושם המשפחה), הטרף של עלי הכותרת תמים או משונן או מצויץ והציפורן ארוכה.
האבקנים 10. הרקמה הצופנית מצויה על האבקנים. צופנים אלו הקשורים לאבקנים מכונים צופני אבקנים (staminal nectaries).
השחלה עילית בת מגורה אחת ושליה מרכזית. השחלה נישאת על עוקץ מיוחד שנקרא גינופור. הגִּינוֹפוֹר (Gynophore), שמכונה גם נושא השחלה, הוא עוקץ המצעית, אותו חלק מן המצעית, שנושא את עלי השחלה והתארך, בהמשך הוא מתפתח לנושא פרי.
מספר עמודי השחלה 2 (לעומת 3 בסוג ציפורנית).
הפרי הלקט מרובה זרעים שנישא על נושא פרי (עוקץ), צורתו גלילית או דמוית ביצה. הוא נפתח בקודקודו באמצעות 4 שיניים.
הזרעים קטנים וקלים להפצה והם בעלי אנדוספרם (רקמת אחסנה המספקת מזון לעובר הצמח) המקיף את העובר הכפוף.
על השם

שמו המדעי של הפרח נלקח מיוונית, והוגדר לראשונה על ידי הבוטניקאי היווני תאופרסטוס ב-300 לפנה"ס כהלחם של המילים Dios (אל) ו-Anthos (פרח), כלומר "הפרח האלוהי". אחד משמותיו האנגליים של הפרח, Pink, נובע לא מהצבע הוורוד אלא מהטיה של מילה גרמנית, שבאה לתאר את קצותיו המשוננים של פרחי הציפורן. ייתכן כי המילה האנגלית לצבע הוורוד קרויה למעשה על שם הציפורן.
גידול מסחרי

ציפורנים מגודלים באופן מסחרי כפרח נוי, ומספר זנים קיימים בשווקים. לא כל מיני הציפורן מושבחים למסחר, ובין המינים הבולטים בתחום זה הוא ציפורן ברבטוס, לו הושבחו הזנים דיינסטי פרפל, וויט בלאש, ניאון פרפל ורבים אחרים, והשבחות נוספות מתקיימות גם היום. מדי שנה מתפרסמים הזנים החדשים תחת שמות-מסחר שונים; בשנת 2007 למשל הוצג הזן Inferno בעל הפסים האדומים.
הציפורנים מגודלים לרוב בחממות, והם אחד ממיני הגידולים המתאימים למצע מנותק מהאדמה.
זנים שעברו השבחה גנטית (טרנסגנטיים) נמכרים בין השאר בישראל. זנים אלו הם שיפור והכלאה של זנים קיימים, ובמקרים מסוימים פיתוח של מין חדש לחלוטין.
מיני הבר שזוהו בישראל וסביבתה

בארץ ישראל נמצאו 8 מינים של ציפורן, מהם אחד נכחד (ציפורן החודים), אחד נפוץ (ציפורן נקוד) והשאר נדירים. ציפורן יהודה וציפורן סיני מאכלסים מדבריות. ציפורן קטן-עלים וציפורן הלבנון בלעדיים לחרמון. ציפורן חד-שנתי וציפורן משתלשל נדירים וחופפים במידת מה את אזורי האכלוס של ציפורן נקוד. לציפורן חד-שנתי שלוש נקודות לכל עלה כותרת לעומת ציפורן נקוד שעל עליו פזורים כתמים וקווים כהים (אדומים). עלי הכותרת של ציפורן משתלשל גזורים-מצויצים לעומת ציפורן מנוקד שעליו משוננים.
המינים ציפורן יהודה, ציפורן משתלשל, וציפורן סיני הם ערכי טבע מוגנים בישראל.
ציפורן החודים

ציפורן החודים (Dianthus cyri) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או בן שיח הגדל בבתות אירנו-טורני. מין זה נכחד בישראל ובעבר היה מצוי בבקעת חולה, בכרמל; נדיר בגליל עליון ונדיר מאוד בגולן, בגליל התחתון ובשומרון. בעת הפריחה מסתיימים כל הגבעולים בפרחים. אין עורקים ברורים על צינור הגביע אלא על השיניים בלבד והוא בעל גבשושיות קטנות וצפופות למדי. חלק מחפים דמויי קשקש שבבסיס הגביע ארוכים מהגביע. עלי הכותרת שעירים בבסיסם.
ציפורן הלבנון

ציפורן הלבנון (Dianthus libanotis) הוא בן שיח נדיר מאוד הגדל בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים, במחשופים של סלעים קשים מרום 1,6000 מ' ומעלה בחרמון ובסיני. מין זה גדל בהרי כורדיסטן וארמניה באזור המפגש בין איראן, טורקיה וטרנס קווקז. משם יש הפסקה והוא חוזר ומופיע בלבנון ובחרמון, שוב הפסקה ואז בסיני ברמת עגמה שבמרכז סיני ובהר קתרינה. חמשת עלי הכותרת גזורים-מצויצים בקודקודם לאונות רבות ודקות שאורכן עולות הרבה מרוחבן. הם מעוטרים בדגמים של רצועות מנומרות ובנקודות ארגמניות. לעיתים הפרח מנוקד בצפיפות ונראה ורוד. הגביע ארוך מאד, אורכו 4 ס"מ, ארוך פי שניים מהחפים, שיניו דמויי אזמל ומחודדים. בבסיס הגביע 4 או 6 חפים גדולים ירוקים ומחודדים, מפושקים, וחלקם שאינו מהודק לגביע יוצר קשת מעין אנקול (נטויים אחורה) בדומה לציפורן סִינַי, לציפורן סִינִי ולציפורן יהודה, אך אצל האחרון אין עלי הכותרת מצוייצים. בגביע הארוך יש הלקט ובו זרעים.
חלקיו המעוצים של ציפורן הלבנון קצרים, בעלים סרגליים קשתיים, מכחילים. מבין העלים שמשתיירים בבסיס הצמח גם בחורף עולים בסוף האביב גבעולי פריחה אחדים ומסתעפים בגובה 35 ס"מ ובקודקוד כל סעיף מסתעף פרח אחד או שניים. הפריחה מסוף יוני ועד סוף אוגוסט.
ציפורן חד-שנתי

ציפורן חד-שנתי (Dianthus tripunctatus) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני נדיר הגדל בבתות בשפלה, בהר, בקעה צפונית ועמק יזרעאל. בעת הפריחה מסתיימים כל הגבעולים בפרחים. עלי הכותרת על פי רוב בעלי 3 כתמים כהים, עם שערות עדינות ושיני כל עלה כותרת מיושרות, חפי הגביע קצרים מהגביע, כל חף מסתיים בחוד ארוך. הגביע על צינורו ושיניו מעורק בפסי אורך והוא מכוסה גבשושיות קטנות צפופות. הפריחה מסוף פברואר ועד סוף יוני.
ציפורן יהודה

ציפורן יהודה (Dianthus monadelphus subsp. judaicus) הוא בן שיח מדברי נמוך, לא מצוי הגדל בנגב ובסיני. עלי הכותרת תמימים, בהירים, לבן, צהוב, קרם (ללא מרכיב ורוד-סגול). הגביע, שאורכו 2 עד 3 ס"מ, חסר גבשושיות ובבסיסו 6 או יותר חפים. קצוות החפים מחודדים ארוכות. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת מאי.
ציפורן משתלשל

צִפֹּרֶן מִשְׁתַּלְשֵׁל (Dianthus pendulus) הוא בן שיח מזרח ים-תיכוני נדיר, מרובה גבעולים הגדל על סלעים ומשתלשל מצוקים בהרי הצפון, במדבר יהודה, בבקעה הצפונית ובחרמון. אורך העלים מגיע עד 7 ס"מ. עלי הכותרת גזורים-מצויצים בקודקודם לאונות רבות ודקות שאורכן עולות הרבה מרוחבן (שפתם שסועה עד כדי שליש או חצי של אורך הטרף). טרפי עלי הכותרת דמוי ביצה הפוכה ובעלי שיער בבסיסם, צבעם ורוד עם כתמים כהים בבסיסם. החפים מתחת הגביע הדוקים ורעופים, מספר נע בין 10 ל-14. הפריחה מתחילת אוגוסט ועד תחילת דצמבר ועיקרה בסתיו.
ציפורן נקוד

ציפורן נקוד (Dianthus strictus) הוא בן שיח ים-תיכוני נפוץ הגדל בבתות ובערבות במדבריות כמעט בכל הארץ. בעת הפריחה חלק מהענפים אינם נושאים פרחים. עלי הכותרת משוננים בקודקודם ושעירים בבסיס הטרף, צבעם ורוד או ורוד חיוור או לבן על פי רוב פזורים כתמים וקווים כהים (אדומים). הגביע מכוסה גבשושיות קטנות וצפופות, אורכו 6 עד 15 מ"מ. טרפי הגביע דמוי ביצה הפוכה או יתד, או סרגליים, שפתם משוננת, תמימים או מפורצים במקצת. עורקי הגביע ערוכים אגודות אגודות וביניהן רווחים חסרי עורקים. פריחה מסוף אפריל עד תחילת נובמבר. לפי אתר POWO ציפורן ענף (Dianthus polycladus) נכלל כיום במין ציפורן נקוד שהוא מין וריאבילי מאוד. מאידך ישנם 8 תת-מינים של ציפורן נקוד מהם שניים בישראל: האחד Dianthus strictus subsp. strictus והשני Dianthus strictus subsp. velutinus.
ציפורן סיני

ציפורן סיני (Dianthus sinaicus) הוא בן שיח מדברי נדיר, אירנו-טורני וגובהו 20 עד 40 ס"מ. מין זה דומה לציפורן משתלשל. צמח מאפיר המתפצל מבסיסו למספר רב של גבעולים. הוא גדל על מחשופי סלעים קשים ובכיסי קרקע של משטחי סלעים חלקים וצוקים. הגדל בהר הנגב, בדרום הנגב בדרום ירדן, בסיני ובצפון מערב ערב הסעודית. העלים נגדיים צרים, מאפירים וקצרים מ-7 ס"מ. החפים דמויי קשקשים הדוקים ורעופים ומספרם 10 עד 14. עלי הכותרת גזורים-מצויצים בקודקודם (כשולי טלית) לאונות רבות ודקות שאורכן עולות הרבה מרוחבן (שפתם שסועה עמוקות עד לשלשה רבעים של אורכם הכללי). הפרחים ורודים נהדרים או לבן עם כתמים בבסיסו. פריחה מאמצע מאי עד סוף נובמבר.
ציפורן קטן-עלים

ציפורן קטן-פרחים (Dianthus micranthus, שם נרדף: ציפורן החרמון) הוא בן שיח (בן חלוף) ים-תיכוני הררי נדיר הגדל בקרקעית דולינות בחרמון. טרפי עלי הכותרת תמימים או כמעט כך, בסיסם חסר שערות. הגביע שאורכו 10 עד 13 מ"מ, חסר גבשושיות ובבסיסו 4 חפים דמוי קשקשים שקצותיהם קטומים. הפרחים ורודים, בודדים או בקבוצות של 2 או 3. פריחה מסוף מאי עד תחילת ספטמבר.
הציפורן כסמל

הציפורן נחשב לסמלה של מדינת אוהיו שבארצות הברית. המין "Dianthus caryophyllus" נחשב הפרח הלאומי של ספרד, מונקו וסלובניה. מהפכת הציפורנים הוא שמה של מהפכה שנערכה בפורטוגל בשנת 1974 ובה הסתיים המשטר הפשיסטי והפיכתו למשטר דמוקרטי בהנהגתם של אנשי צבא. המהפכה לא הייתה אלימה ופרחי הציפורן האדומים היו לסמל המהפכה כאשר חיילי המהפכה נשאו פרחי ציפורן בקני הרובים, כאות לאי אלימות.
הערות שוליים

↑  .Dianthus L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Dianthus L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023
↑  ציפורן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 119-21
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 113
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 123
↑  http://www.mopdarom.org.il/reports/flower/03-04/barbatos.pdf
↑  http://www.gardening.co.uk/news/article/mps/uan/262
↑  agronet
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
↑  וולטר פרגסון, אבי שמידע, הזר ווד, מיכה לבנה, עזי פז (ע), בין שלגי חרמון, משרד הבטחון, רמת גן: ההוצאה לאור ורשות שמורות הטבע
↑  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 51-2
↑  Dianthus libanotis, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  mhpuri vkcbui, צמחיית ישראל וסביבתה
↑  ציפורן משתלשל, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Dianthus strictus Banks & Sol, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548567405171  LNB: 000082629  NKC: ph508914 
ציפורן בקיבוץ מצובה
Dianthus superbus
שבר לבן

| שבר לבן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גרנאים
משפחה:: זוגניים
סוג:: שבר
מין:: שבר לבן
שם מדעי
 Peganum harmala ‏לינאוס, 1753
Peganum harmala
שַׁבָּר לבן (שם מדעי: Peganum harmala) הוא צמח רב-שנתי ממשפחת הזוגניים, הגדל בארץ ישראל בבתי גידול מדבריים יבשים ומלוחים או במקומות העשירים בתרכובות חנקניות.
תיאור

השבר הלבן הוא צמח בעל גבעולים נושאי עלים הגזורים לאונות דקות. בחיק העלים שבראשי הענפים נישאים בראשית הקיץ פרחים לבנים. הפרי הוא הלקט שקוטרו כס"מ אחד, הנפתח בשלוש קשוות ומכיל זרעים רבים, שחומים ומזוותים. יש לו שימושים רבים ברפואה העממית. יהודי תימן השתמשו בעליו ובזרעיו לריפוי דלקות עיניים ולחיזוק הראיה, לכאבי ראש חזקים, לדלקות פרקים, לטיפול בפצעים, להגברת התיאבון, להפרשת ליחה ועוד. חלקי הצמח מכילים חומרים פעילים חריפים; הזרעים מכילים אלקלואידים ובהם מוכר במיוחד ההרמין (Harmine) המשמש ברפואה המודרנית במינון נמוך כחומר מעורר ומרפא, ובמינון גבוה לדיכוי מערכת העצבים ואף לגרימת מוות.
בתימן היה הצמח שכיח באזור צנעא, צעדה וערים אחרות, בעיקר בצידי דרכים ושדות בור. הוא נקרא "חרמל", ושימש לצרכים רפואיים ולטינון גרעיני תבואה לפני פסח, במקום השריית הגרעינים במים והסתכנות בהחמצתם, על מנת להסיר את הקליפה מהם לצורך ייצור קמח לבן.
גלריה

שבר לבן על גבי השיח
שיח שבר לבן
הערות שוליים

↑  זהר עמר, "מנהג הטינון בעשבים להכנת מצות במסורת תימן", תימא, גיליון ז' (תשס"א), עמ' 177-186.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531426405171
קקאו (עץ)

| קקאו |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: חלמיתאים
משפחה:: חלמיתיים
סוג:: קקאו
מין:: קקאו
שם מדעי
 Theobroma cacao ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

Theobroma cacao
הפרי הבשל גדל מגזע העץ
קקאו (שם מדעי: Theobroma cacao) הוא עץ קטן (גודלו בין 4.5 ל-7.5 מטרים) וירוק עד ממשפחת החלמיתיים. מוצאו מאמריקה הדרומית וממרכז אמריקה. כיום הוא מגודל בכל האזורים הטרופיים, ובעיקר במערב אפריקה שמשם מגיע כמחצית מין הגידולים החקלאיים. זרעיו של עץ הקקאו משמשים להכנת אבקת הקקאו – המרכיב העיקרי בשוקו ובשוקולד.
בשונה מרוב הצמחים, הפרחים גדלים על גבי הגזע, תופעה המכונה קאוליפלורה.
| מדינה | תפוקה (טונות) |
| --- | --- |
חוף השנהב חוף השנהב: 1,963,949
גאנה גאנה: 947,632
אינדונזיה אינדונזיה: 593,832
ניגריה ניגריה: 332,927
קמרון קמרון: 307,867
ברזיל ברזיל: 239,387
עולמי: 5,252,377
מקור: FAOSTAT of the United Nations
צמח הקקאו זקוק לתנאי אקלים של יערות גשם - טמפרטורות אחידות, לחות גבוהה, גשם בשפע ואדמה עשירה בחנקן. הקקאו יכול לגדול רק בטווח של כ־20 מעלות מצפון ומדרום לקו המשווה. שינויי אקלים המביאים לעליית הטמפרטורות, משפיעים על הלחות ועל הגשם, ומפחיתים את יכולת הקקאו לשגשג. שינויי האקלים מעודדים גם מזיקים ומחלות שבמקרים מסוימים הפחיתו את תפוקת היבולים בשיעור של עד 50%.
בעבר הייתה ברזיל המגדלת הגדולה בעולם של קקאו. מחלה פטרייתית פגעה בגדולי הקקאו בברזיל בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 וצימצמה את היקפם. משרד החקלאות של ברזיל השיק ב-2023 תוכנית לייצור 400 אלף טונות קקאו עד 2030, לעומת 290 אלף ב-2023. ממשלת אקוודור הציבה יעד של 800 אלף טונות ב-2030, לעומת 420 אלף בשנת 2023.
מחקר של הפאנל הבין־ממשלתי לשינויי אקלים הראה כי ללא הפחתת פליטות גזי חממה, מדינות כמו חוף השנהב וגאנה יתחממו עד אמצע המאה ה-21 בכ־2.1 מעלות וייתכן שהן לא יוכלו להמשיך לגדל קקאו באזורים המסורתיים.
ראו גם

קקאו
קפה (צמח)
הערות שוליים

↑  The Top Cocoa Producing Countries In The World, WorldAtlas, ‏2022-05-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Cocoa bean production in 2018, Crops/Regions/World list/Production Quantity (pick lists)". UN Food and Agriculture Organization, Corporate Statistical Database (FAOSTAT). 2019. ארכיון מ-30 באוקטובר 2018. נבדק ב-15 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  שני אשכנזי, בתנאי האקלים החדשים, הקקאו והקפה נקלעו לסכנה קיומית, באתר כלכליסט, 24 באפריל 2024
↑   הבוננזה של חקלאי הקקאו באמריקה הלטינית, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293664405171  BnF: cb11958020f (data)  GND: 4163032-4  LCCN: sh85018593  NDL: 00564710 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שועל-מעופף ענק

| שועל-מעופף ענק |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים גדולים
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: שועל-מעופף
מין:: שועל-מעופף ענק
שם מדעי
 Pteropus vampyrus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


שועל-מעופף ענק (שם מדעי: Pteropus vampyrus) הוא מין של עטלף ממשפחת עטלפי הפירות החי בדרום-מזרח אסיה והוא אחד ממיני העטלפים הגדולים בעולם.
זהו המין הגדול ביותר של עטלפים לאחר המין עטלף פירות זהוב-כיפה (Acerodon jubatus). אורך גופו מגיע ל-27–32 ס"מ, מוטת כנפיו ל-1.5 מטר ומשקלו מגיע ל-0.65–1.1 ק"ג. הוא בעל פרווה שחורה לרבות בכנפיו והבטן זהובה.
עטלף זה מצוי בין הענפים ביערות של דרום-מזרח אסיה ממלזיה עד לאי טימור ולבורנאו שבאינדונזיה ומצפין עד הפיליפינים. העטלף מחפש עצי פרי ביער ומעופף בקבוצות של עד 2,000 פרטים. העטלף נתלה הפוך על הענף, מעופף ונוחת לצד ענף המכיל פרי ובולע או לועס אותו באוויר.
הוא מחבב במיוחד עצי מנגו, בננה, פיקוס ופרי הדוריאן וכן פרחים וצוף. העטלפים מושכים אליהם טורפים כגון עיטים ועיטמים.
הערות שוליים

↑  שועל-מעופף ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
ריחן (סוג)

| ריחן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: ריחן
שם מדעי
 Ocimum ‏לינאוס, 1753
ריחן (שם מדעי: Ocimum) הוא סוג בוטני הכולל כ-60 מינים של צמחים עשבוניים שחלקם חד-שנתיים וחלקם רב-שנתיים ממשפחת השפתניים (Labiatae). מקורו של הסוג באפריקה המשוונית ובדרום אמריקה. מספר מינים מגודלים ברחבי העולם כגידולים חקלאיים. המין הנפוץ ביותר הוא הריחן (בזיליקום - Ocimum basilicum) המשמש במרכז אירופה כצמח תבלין. בשבעה מיני ריחן נעשה שימוש בבישול, ברפואה ולצורכי פולחן.
תיאור

הריחן הוא צמח עשבוני או בר-שיח מסועף ואינו גדל בר בארץ. העלים הם נגדיים לרוב בצבע ירוק כהה, לעיתים שעירים, צורתם בעיקר אליפטית והקצה מחודד, בעלי ריח ארומטי.
הריחן פורח במשך כל הקיץ והסתיו והפרחים מופיעים בחיק העלים ומסודרים בדורים. הפרחים הם בעלי עטיף כפול, הגביע ירוק או אדמדם בתלות במין.
לפרח ארבעה אבקנים ועמוד עלי אחד. הכותרת דו-שפתנית, לבנה ובעלת גוון סגול עד כחלחל, לעיתים בגוון נוטה לאדום.
הזרעים זעירים וצבעם חום עד שחור. הריבוי נעשה רוב מזרעים, אם כי ניתן גם להשריש ייחורים בקלות יחסית. זמן הזריעה הוא לרוב באפריל.
בגלל מוצאו הטרופי גדל הריחן במקום חם, בשמש מלאה עד חצי צל, דורש השקיה מרובה וקרקע מנוקזת היטב.
רוב המינים מכילים 0.3 עד 1.5 אחוז שמן. המינים ריחן אפריקאי וריחן קילימנג'רו מכילים מעל 3 אחוז שמן.
החומרים העיקריים אותם מכיל הריחן הם לינלול (Linalool), אסטרגול (Estragol) וקאמפור בתלות במין, במוצא ובעת האיסוף. העלים מכילים חוץ מפחמימות וחלבון גם ויטמין A וויטמין C . בנוסף מכילים העלים גם חומצת אולאנול (Oleanol) וחומצת אורסול (Ursol).
שימושים כתבלין

את הריחן המתוק מגדלים כגידול חקלאי בדרום אירופה, אגן הים התיכון וקליפורניה. העלים משמשים כתבלין (טריים או יבשים).
ניתן לקצור את הריחן כחודשיים מיום זריעתו עם הופעת הפרחים הראשונים. ניתן גם לחזור ולקצור כל 4 עד 6 שבועות לאחר הקציר הראשון.
העלים (טריים או יבשים) משמשים כתבלין במטבח האיטלקי, הצרפתי והתאילנדי. מן הריחן מכינים את רוטב הפסטו (Pesto alla Genovese) ורטבים נוספים, מתבלים דגים, סלטים, מאכלי גבינה (בשילוב עם מוצרלה ועגבניות, למשל) ונקניקים. מוסיפים ריחן גם לחומץ כדי לגוון את טעמו.
שמן הריחן

מזה למעלה מ-3000 שנה ידוע על הפקת שמן מזרעים של מספר מיני ריחן. השמן האתרי מופק בכבישה קרה ומהווה מרכיב חשוב בתעשיית הבשמים, הליקרים והקוסמטיקה. השמן מכיל חומצת לינול, לינולן וחומצת שמן.
בשנת 1992 הופקו בישראל 2 טונות בשנה של שמן ריחן.
שימושים אחרים

כצמח נוי או כגידול חקלאי מגדלים בעיקר את הריחן המצוי. במקומות רבים הוא משמש לבישום וטיהור האוויר ולהרחקת חרקים.
לאחרונה נמכר תה הריחן במרכז אירופה כתה מרפא.
ברפואה העממית משמש תה הריחן להקלת שיעול והסדרת פעילות המעיים והכליות.
יהודי תימן השתמשו במין של ריחן הנקרא "ריחן צנעני", שעליו היו קטנים ועגולים וריחו היה חזק יותר מן הריחן המתוק. הם השתמשו בו להרגעה, לחידוד החושים, לחיזוק הזיכרון וגם לברכת הבשמים בהבדלה. גם כיום במדינת ישראל, מגדלים יוצאי תימן רבים בגינותיהם את הריחן כבושם.
באזורים שונים בעולם יש לריחן משמעות פולחנית ודתית.
בכנסייה האורתוקסית היוונית, הסרבית, המקדונית והרומנית נהוג להשתמש בריחן להכנת מים קדושים. לעיתים קרבות נהוג לשים עציץ ריחן מתחת למזבח הכנסייה. על פי המסורת הנוצרית, צמחו שיחי ריחן סביב קברו של ישו לאחר קומו לתחייה.
היוונים והמצרים האמינו שאדם המגיע לשערי גן עדן בכוחו לפתוח אותם על ידי ניחוח הריחן. לכן, היה נהוג באירופה לשים ענף ריחן ביד המת, על מנת להבטיח לו מסע בטוח לעולם הבא.
זן מסוים של הריחן המכונה בהודו "טולסי" הוא מרכיב חשוב ברפואה ההודית המסורתית איור ודה, ומשמש לחיזוק מערכת העצבים, למניעת הזדקנות, לעיכול ועוד. זהו צמח קדוש להינדים והוא מסמל את האל וישנו, את התגשמויותיו או את אשתו לאקשמי. ההודים נהגו לשים ריחן בפי המת כדי להבטיח שיגיע לאלוהיהם.
מינים בולטים נוספים

ריחן הודי (Ocimum sanctum נקרא גם O. tenuiflorum) - זהו שיח רב-שנתי, צמח קדוש להינדים ונקרא טולסי.
ריחן אפריקאי (O. gratissimum) - שיח רב-שנתי.
ריחן אפריקאי כחול, בעל עלים מעוגלים וריח קמפור (O. kilimandscharicum).
ריחן אמריקאי (O.americanum נקרא גם O.canum) - למרות שמו, מקורו באפריקה המשוונית.
ריחן יווני ננסי (O. minimum).
בנוסף קיימים גם זנים מתורבתים רבים בריחות שונים, ביניהם:
ריחן לימוני - הכלאה בין ריחן אמריקאי לריחן מתוק (Ocimum × citriodorum).
ריחן תאילנדי - (O. basilicum var. thyrsiflora) הזן נקרא Siam Queen ונמכר גם בארץ כ"ריחן תימני".
ריחן קינמון -(Ocimum basilicum Cinnamon).
ריחן מתוק
ריחן אפריקאי
ריחן הודי
ריחן יווני
ריחן תאילנדי
ריחן סגול מזן אופל
שח צהוב-חזה

| שח צהוב-חזה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: איכטריים
סוג:: שח צהוב-חזה
מין:: שח צהוב-חזה
שם מדעי
 Icteria virens ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


שח צהוב-חזה (שם מדעי: Icteria virens) היא ציפור שיר והציפור היחידה במשפחת האיכטריים (Icteriidae). היא שויכה בעבר משפחת סבכי העולם החדש אך כמה חוקרים החליטו שהיא שייכת למשפחה עצמאית. חוקרים אחרים ממשיכים לשייך אותה למשפחת סבכיי העולם החדש.
אורכו של השח 17–19 ס"מ ומוטת כנפיו 23–27 ס"מ. הוא בעל גוף צהוב עם זנב ארוך ורגליים ארוכות מעט. הראש בולט ובעל מקור מגודל, עיניים שחורות עם סימונים לבנים סביבם ולחיים לבנות. שאר הראש אפור והזנב והכנפיים גם אפורים. הוא קולני ויודע לחקות בקולו כמה מיני ציפורים אבל שירתו אינה כל כך מדויקת.
זהו עוף ביישני המסתתר בין הסבכים והצמחייה של היערות בהם הוא חי. הוא מצוי גם באזורי אחו וגדרות חיות אך בעיקר ביער. הוא מחפש ביער את מזונו והוא אוכל-כול הניזון מפירות ופירות יער וכן מחרקים שונים ומעכבישים.
הוא מצוי ברחבי אמריקה הצפונית מדרום קנדה לצפון מקסיקו ולעיתים נודד בחורפים קשים דרומה.
הערות שוליים

↑  שח צהוב-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558818605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שח צהוב חזה מציץ מהשיחים