stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית קונדה
מגורים

אוטל דה קונדה (אנ') הפך לבסיס הפריזאי של משפחת קונדה בשנת 1610, במה שהוא כיום הרובע השישי של פריז. בשנת 1722 החלה לואיז פרנסואז דה בורבון, אשתו של לואי השלישי דה בורבון, לבנות את ארמון בורבון אשר בשנת 1764 הפך לבית המגורים הפריזאי הראשי של משפחת קונדה. הם מכרו את אוטל דה קונדה לשעבר למלך בשנת 1770, והוא נהרס בסביבות 1780 כדי להיות מוחלף בשכונה חדשה סביב התיאטרון שנודע מאוחר יותר בשם האודיאון. נכס פריזאי אחר, שעדיין ידוע בשם אוטל דה בורבון-קונדה (אנ') ( rue Monsieur‏ 12), נבנה ואוכלס בין השנים 1780 ל-1789 על ידי לואיז אדלייד דה בורבון-קונדה (אנ').
למשפחה היו כמה בתי מגורים מחוץ לפריז: טירת קונדה (אנ') בקונדה-אן-ברי (אנ'), כיום במחוז אן, שאותו הם חדלו להחזיק ב-1624; טירת ולרי (אנ'), שנבנתה מ-1548 עבור המרשל מסנט אנדרה (אנ'), שנרכשה על ידי לואי הראשון דה בורבון ב-1564 ונשמרה על ידי המשפחה עד 1747; ואת טירת שנטילי, בעבר נכס של בית מונמורנסי מ-1484 עד 1632 ואחוזת קונדה מאז. האחרונה היה ביתו של הגראנד קונדה במהלך גלותו מחצר, והטירה שבה נערכה מסיבה לכבודו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בשנת 1671. היא הוחרמה במהלך המהפכה הצרפתית ולבסוף הגיעה לרשותו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, שהעניק אותה לבנו הצעיר, אנרי, דוכס אומאל.
ביאורים

↑  צאצאים מבניו הצעירים של המלך או הפטריארך (צוערים), בניגוד לבנים בכורים שבדרך כלל יורשים את התואר
↑  הענקת אחוזה, תואר, משרה או דבר אחר בעל ערך לילד צעיר יותר של ריבון, שאחרת לא תהיה לו ירושה במסגרת שיטת העדפת הבן הבכור.
הערות שוליים

↑  Velde, François. "A list of French Princes and Principalities". Heraldica.org.
↑  Barko, Ivan (בדצמבר 2003). "'Le petit Condé: the death in Sydney in 1866 of Australia's first royal visitor". Explorations - Journal of French-Australian Connections (35): 26–32. אורכב מ-המקור ב-2013-04-24. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 288155832957733490003   WorldCat (עם VIAF): 288155832957733490003 
שלט האצולה של "נסיכי קונדה" בשנים 1546–1588
שלטי האצולה של "נסיכי קונדה" ו"דוכסי בורבון" 1588–1830
שלט האצולה של היורש של "נסיך קונדה" ו"דוכס בורבון", 1588–1830, מכונה בדרך כלל "דוכס אנייה" (duc d'Enghien)
טירת שנטילי
גאורג פון קלייסט

| --- | --- |
 לידה:  25 בספטמבר 1852 ריינפלד, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892) 
 פטירה:  29 ביולי 1923 (בגיל 70) ווסקן, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1869–1914 (כ־45 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-38   מפקד קורפוס המילואים ה-23
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 פור לה מריט
 
גאורג פרידריך פון קלייסט (בגרמנית: Georg Friedrich von Kleist;‏ 25 בספטמבר 1852 – 29 ביולי 1923) היה גנרל פרשים גרמני, ומפקד קורפוס המילואים ה-23 בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

פון קלייסט נולד ב-25 בספטמבר 1852 בריינפלד (אנ'), פרוסיה המערבית. בשנת 1869 הוא התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-52 (ברנדנבורג ה-6 - פון אלפנסלבן). במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה לחם פון קלייסט בקרב גרבלוט, ואף נפצע במהלך הקרב, ולאחר החלמתו עבר לחיל הפרשים. בשנת 1887 הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3, ובשנת 1892 מונה למפקד רגימנט האולנים ה-3 (ברנדנבורג ה-1 - אלכסנדר השני, קיסר רוסיה). בשנת 1899 הועלה קלייסט לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1901 מונה למפקד פיקוח הפרשים הראשון. בשנת 1902 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ושנה לאחר מכן הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-38 בארפורט. ב-27 בינואר 1907 מונה קלייסט למפקח הכללי של חיל הפרשים והועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. בשנת 1909 העניק לו וילהלם השני את עיטור הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם עלי אלון וכתר, ובשנת 1912 הוא פרש לביתו.
ב-25 באוגוסט 1914 מונה קלייסט למפקד קורפוס המילואים ה-23, אשר הוקם כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, וכלל את דיוויזיות המילואים ה-45 וה-46. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, וב-19 בדצמבר 1914 הוא נאלץ להתפטר מתפקידו עקב בעיות לב.
בשנים 1910–1918 הוא היה יו"ר האגודה המשפחתית של קלייסט, חבר בית האחוזה הפרוסי, ומסתיו 1918 היה יו"ר "הליגה הפרוסית", שפעלה למען השבת המלוכה. לאחר המלחמה התגורר קלייסט בווסקן (אנ'), עד מותו ב-29 ביולי 1923.
משפחתו

פון קלייסט התחתן עם אנה ברברה פון נטוסיוס, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143173138  ISNI: 0000 0001 1227 7566  VIAF: 163547285   WorldCat (עם VIAF): 163547285
גאורגי שונין

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1935 מחוז לוהנסק, ברית המועצות
 פטירה:  6 באפריל 1997 (בגיל 61) עיר הכוכבים
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  Yeysk Higher Military Aviation Institute (1957)  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1968)  בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב 
 עיסוק בעבר:  טייס קרב
 תקופת השירות:  1960–1979 (כ־19 שנים)
 דרגה:  גנרל-לויטננט
 זמן שהייה בחלל:  4 ימים, 24 שעות, 42 דקות
 משימות
 סויוז 6
 עיטורים
    
 
גאורגי סטפנוביץ' שונין (ברוסית: Георгий Степанович Шонин; 3 באוגוסט 1935 –  6 באפריל 1997) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במסגרת תוכנית סויוז.
קורות חיים

גאורגי שונין נולד בעיירה במחוז לוהנסק (אז בברית המועצות, כיום באוקראינה) למשפחת איכרים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה אביו גויס לצבא האדום ולא חזר מחזית הלחימה. תחילה הוא רצה להיות ימאי, אך כאשר נודע לו על חיפוש תלמידים לבית הספר לטייס באודסה, הוא נרשם והתקבל. בשנת 1953 הוא הועבר ללנינגרד לבית הספר לטייסי הצי. לאחר סיום הלימודים הוא הוצב ביחידת חיל האוויר הסובייטי שהייתה נותנת תמיכה לצי בלטי. בשנת 1958 גאורגי שונין הועבר לצי הצפוני. פה הוא הכיר את יורי גגארין ששירת בקרבת מקום.
בשנת 1960 גאורגי שונין הועבר ליחידת הקוסמונאוטים. לאחר סיום קורס הכנות הוא הוצב כחבר צוות של ווסטוק 4, אך לאור בעיות בריאות הועבר לעתודה וחזר לפעילות רק בשנת 1965.
בשנת 1968 גאורגי שונין סיים אקדמיה לטייס.
בשנת 1969 גאורגי שונין השתתף בטיסת חללית סויוז 6. מטרת הטיסה הייתה לתעד חיבור של חלליות סויוז 7 וסויוז 8. החיבור לא הצליח.
בשנת 1971 גאורגי שונין עבר משבר נפשי, לאחר סיומו, הוא נותר ביחידת הקוסמונאוטים אך לא היה לו סיכוי להיות מוצב בצוות טיסה. הוא היה ראש מחלקת הכנות, אך לאור בעיות בשנת 1974 הורד לתפקיד מתרגל. בשנת 1976, לאחר שיקום, הוא קודם לתפקיד מנהל מרכז ההכנות. בשנת 1977 גאורגי שונין קודם לדרגת גנרל מאיור. באותה שנה הוא פרסם ספר בנושא חקר החלל, בו לראשונה בברית המועצות תיאר מספר בעיות שהיו במהלך טיסות ותיאר חברי יחידת הקוסמונאוטים שמסיבות שונות לא השתתפו בטיסות.
בשנת 1979 שונין עזב את יחידת הקוסמונאוטים והוצב בתפקידי פיקוד שונים בחיל האוויר הסובייטי. הוא עזב את הצבא בשנת 1990 בדרגת לוטננט גנרל.
הוא נפטר בשנת 1997 מבעיות לב.
הערות שוליים

↑  הכנות של שונין לטיסה שנייה בוטלו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0167535  VIAF: 299036198   WorldCat (עם VIAF): 299036198
ביקור מומים

ביקור מומים או ביקור הוא הכנה ובדיקה של קורבן לפני הקרבתו בבית המקדש.
אופן הביקור ומטרתו

לדברי רש"י הביקור הוא בדיקה שאין בבהמה מומים, שנמשכת ארבעה ימים וחוזרת על עצמה במהלך הימים: "ביקור, שלא יהא בו מום, מבקרין אותו כל ארבעה". המהר"ל בספר גור אריה מסביר שהבדיקה החוזרת נועדה לוודא שאין מומים בבהמה, כיוון שבבדיקה אחת לא תמיד רואים את כל מומי הבהמה. לעומת זאת הרמב"ם אינו מזכיר שצריכים לבדוק את הבהמה שוב ושוב במהלך ארבעת הימים, אלא יש לבדוק את הבהמה בתחילת ימי הביקור ובסופם: "אין פוחתין משישה טלאים המבוקרין בלשכת הטלאים שבמקדש, ויהיו מוכנים קודם יום הקרבה בארבעה ימים, ואף על פי שהיו מבקרין אותו מתחילה לא היו שוחטין את התמיד עד שמבקרין אותו שנייה קודם שחיטה לאור האבוקות".
סוגי הקרבנות הטעונים ביקור

קורבן התמיד - טעון ביקור של ארבעה ימים לפני הקרבתו.
קורבן פסח - דעת רש"י והתוספות היא שפסח ראשון טעון ביקור, ואילו פסח שני פטור מביקור. הרמב"ם השמיט את נושא הביקור בקרבן פסח, והביא אותו רק לגבי קרבן התמיד. ומדברי המאירי נראה שגם פסח שני טעון ביקור, שכך כתב: "ופסח שני אף הוא כראשון לעניין בקור".
פסח מצרים - היה טעון ביקור ולקיחה מי' בניסן.
מומים בקרבנות

בהמה שיש לה מום כלשהו פסולה להקרבה. בתורה הוזכרו מספר מומים: "עַוֶּרֶת אוֹ שָׁבוּר אוֹ חָרוּץ אוֹ יַבֶּלֶת אוֹ גָרָב אוֹ יַלֶּפֶת לֹא תַקְרִיבוּ אֵלֶּה לַה'... וּמָעוּךְ וְכָתוּת וְנָתוּק וְכָרוּת לֹא תַקְרִיבוּ לַה'". לא מדובר רק על מום הנחשב בימינו כנכות, אלא גם על פגמים חיצוניים קלים שמעוררים רושם מוזר, כגון חוסר פרופורציה בין איברים שונים.
במשנה ובתלמוד נדונו מומים אלו בהרחבה במסכת בכורות פרק ששי. בסיכומו של הרמב"ם נמנו שבעים ושלושה מומים. הכרת המומים וזיהוים הייתה מקצוע שדרש הכשרה ממושכת והסמכה מיוחדת, ובית המקדש העסיק אנשים שהתמחו בכך. 
בראשית ימי הבית השני ביטא הנביא מלאכי מחאה על הקרבת בעלי מום:
...הַכֹּהֲנִים בּוֹזֵי שְׁמִי, וַאֲמַרְתֶּם: בַּמֶּה בָזִינוּ אֶת שְׁמֶךָ? מַגִּישִׁים עַל מִזְבְּחִי לֶחֶם מְגֹאָל... וְכִי תַגִּשׁוּן עִוֵּר לִזְבֹּחַ – אֵין רָע, וְכִי תַגִּישׁוּ פִּסֵּחַ וְחֹלֶה – אֵין רָע; הַקְרִיבֵהוּ נָא לְפֶחָתֶךָ, הֲיִרְצְךָ אוֹ הֲיִשָּׂא פָנֶיךָ?!
האם הביקור מעכב

נחלקו הראשונים בשאלה האם קרבן שטעון ביקור ארבעה ימים ולא ביקרו אותו, ולא היו בו מומים, כשר או פסול. מדברי התוספות נראה שאם לא ביקרו הקרבן פסול. לעומת זאת מדברי ראשונים אחרים נראה שהביקור אינו מעכב. וכך סוברים גם אחרונים רבים.
הערות שוליים

↑  רש"י לתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ו, עמוד א' דיבור המתחיל "למשמרת".
↑  גור אריה לספר שמות, פרק י"ב, פסוק ו': "...שכך שיערה התורה דבעי ד' ימים, אם אין אדם רואה ביום זה רואה ביום אחר, ולכך צריך ביקור ד' ימים.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק א', הלכה ט'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ו, משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק א', הלכה ט'.
↑  ראו רש"י לתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ו, עמוד א' דיבור המתחיל דכוותיה, ותוספות שם דיבור המתחיל למעוטי, ובדף צה עמוד א דיבור המתחיל מה בין.
↑  בית הבחירה למאירי לתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ו, עמוד א'.
↑  כפי שנאמר בספר שמות, פרק י"ב, פסוק ג': "דַּבְּרוּ אֶל כָּל עֲדַת יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר, בֶּעָשֹׂר לַחֹדֶשׁ הַזֶּה וְיִקְחוּ לָהֶם אִישׁ שֶׂה לְבֵית אָבֹת שֶׂה לַבָּיִת". וכמבואר בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ו, עמוד א', ובמשנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות קרבן פסח, פרק י', הלכה ט"ו.
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ב, פסוקים כ"ב–כ"ד
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות ביאת מקדש, פרק ז' וספר עבודה, הלכות איסורי המזבח, פרק ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ה', עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ו, עמוד א': "מבקרי מומין שבירושלים היו נוטלין שכרן מתרומת הלשכה".
↑  ראו תוספות לתלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף מ"ב, עמוד א' דיבור המתחיל שאינו מבוקר. וכן הוכיח באור זרוע (פסחים סימן רטז) מהתוספתא פסחים פרק ה בה נאמר: "שהשוחט תמיד בשבת שאינו מבוקר שחייב חטאת ויחזור ויביא תמיד אחר".
↑  ראו רש"י לתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ע"א, עמוד ב' דיבור המתחיל "שחטו ונמצא בעל מום", שכתב שאם נמצא בעל מום חייב, משום שהיה צריך לבקרו. מהדברים משמע שכשלא ביקר אין בכך פסול ורק אם לא ביקר ולבסוף נמצא מום פסול. ואם פסח טעון ביקור, מכאן שאין הביקור מעכב. גם מלשון המשנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות שגגות, פרק ב', הלכה י' שכתב: "נמצא בעל מום או שהייתה טריפה גלויה הרי זה חייב חטאת מפני שהיה לו לבדוק ואחר כך ישחוט, וכן כל כיוצא בזה", משמע שרק אם היה מום פסול, ומכאן שהיעדר הביקור כשלעצמו אינו פוסל. אמנם בדברי הרמב"ם לא מצאנו שקרבן פסח טעון ביקור, אך גם כשהזכיר בהלכות תמידין את דין הביקור של קרבן התמיד לא כתב שהוא מעכב.
↑  ראו למשל בטורי אבן למגילה כא ב וכט ב.
גאורג פון דר מרוויץ

| --- | --- |
פון דר מרוויץ בסן-קנטן בשנת 1914
פון דר מרוויץ בסן-קנטן בשנת 1914
 לידה:  7 ביולי 1856 שטולפ, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  27 באוקטובר 1929 (בגיל 73) וונדיכוב, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, הרייך הגרמני 
 צאצאים:  Hans-Georg von der Marwitz, Irma von der Marwitz 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1875–1919 (כ־44 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-3   מפקד קורפוס הפרשים ה-2   מפקד קורפוס המילואים ה-38   מפקד הקורפוס ה-6   מפקד הארמייה השנייה   מפקד הארמייה החמישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה קרב האלן  הקרב השני על האגמים המזוריים  קרב קמברה  קרב סן-מייל
 עיטורים
   מסדר הבז הלבן     פור לה מריט
 
יוהנס גאורג פון דר מרוויץ (בגרמנית: Johannes Georg von der Marwitz;‏ 7 ביולי 1856 – 27 באוקטובר 1929) היה גנרל פרשים פרוסי שפיקד על מספר ארמיות במהלך מלחמת העולם הראשונה, הן בחזית המערבית והן בחזית המזרחית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פון דר מרוויץ נולד בשטולפ בחבל פומרניה, אז בשליטת פרוסיה. הוא התגייס לצבא הפרוסי ב-1875, ומ-1883 עד 1886 למד באקדמיה הצבאית הפרוסית. עד שנת 1900 פיקד על רגימנט פרשים, ובשנה זו מונה לראש מטה הקורפוס ה-18. ב-1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-3, וב-1912 מונה למפקח הכללי של חיל הפרשים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

פון דר מרוויץ הוצב עם פרוץ המלחמה בראש קורפוס הפרשים ה-2 בחזית המערבית והשתתף בקרב האלן. לאחר קרב זה הוא הועבר לחזית המזרחית כדי לפקד על קורפוס המילואים ה-38, שאותו הוביל בקרב השני על האגמים המזוריים בתחילת חורף 1915. לאחר מכן הועבר דרומה ונלחם יחד עם האוסטרו-הונגרים נגד האימפריה הרוסית. ב-7 במרץ 1915 הוענק לו האות פור לה מריט.
לאחר שהחלים ממחלה בסתיו 1915, שירת פון דר מרוויץ בחזית המערבית כמפקד הקורפוס ה-6, בטרם חזר לחזית המזרחית עד לתום ההדיפה המוצלחת של מתקפת ברוסילוב ביוני 1916. ב-6 באוקטובר 1916 מונה לעוזרו של הקיסר וילהלם השני, תפקיד אותו עזב בדצמבר 1916 לאחר שמונה למפקד הארמייה השנייה בחזית המערבית. בנובמבר 1917 לקח חלק בהגנה בקרב קמברה, ובספטמבר 1918 מונה למפקד הארמייה החמישית עד לתום המלחמה.
בתקופת המלחמה פגש את אשתו לעתיד, ויקטוריה קולדוולינג, ולהם נולדו חמישה ילדים.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פרש פון דר מרוויץ מן החיים הציבוריים. הוא נפטר בוונדיכוב שבפומרניה בשנת 1929.
ג'פרי ביבי

| --- | --- |

ג'פרי ביבי בחפירות מצודת בחריין בשנות ה-50 של המאה ה-20.
 לידה:  14 באוקטובר 1917 Heversham, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 בפברואר 2001 (בגיל 83) אורהוס, דנמרק 
 
תומאס ג'פרי ביבי (באנגלית: Thomas Geoffrey Bibby; ‏14 באוקטובר 1917 – 6 בפברואר 2001, אורהוס) היה ארכאולוג אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילוי המדינה העתיקה של דילמון, המכונה במיתולוגיה המסופוטמית גן עדן. לעיתים קרובות הוא נחשב לחלוץ הארכאולוגיה הערבית.
ביוגרפיה

תומאס ג'פרי ביבי נולד ב-14 באוקטובר 1917 בהברשאם, וסטמורלנד, אנגליה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת את סוכנות הביון הבריטית. בשלב מסוים הוא נשלח להצטרף למחתרת הדנית.
הוא למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' לפני מלחמת העולם השנייה, אך מכיוון שלא מצא שום עבודה במקצוע זה לאחר המלחמה, התגורר בבחריין ועבד בחברת הנפט העיראקית בשנים 1947–1950. בביקור חוזר בבריטניה הוא פגש את אשתו לעתיד, לה נישא בשנת 1949. דרכה הכיר את הפרופסור הדני פיטר גלוב וכך קיבל מינוי באוניברסיטת אורהוס בדנמרק.
חפירות

בשנת 1953 הוא והפרופסור גלוב הובילו צוות ארכאולוגים דני לבחריין. הצוות מיקד את חפירותיו בעיקר מתחת למצודת בחריין, במקור תל מרובד גדול בחופי צפון המדינה. האתר משתרע על כ-500 דונם ותוארך לתקופת דילמון הקדומה, שהייתה הרבע הראשון של האלף השני לפני הספירה. הצוות מצא בתחילה כלי חרס מתקופת קדם דילמון הקדומה, המתוארכים לשנת 2400 לפני הספירה ועד לתקופה ההלניסטית של ההיסטוריה של בחריין. ארכאולוגים גילו קטע קצר של חומת העיר המוקדמת מהאלף השני ויסודות מקוטעים של שישה בתים במקום. הצוות המשיך לחפור גם בסאר, כפר בבחריין, מה שהוביל לגילוי מקדש סאר המתוארך לתקופת דילמון.
ביבי גם כתב על אירופה בתקופת האבן ובתקופת הברונזה, במיוחד על אנשי הביצה של דנמרק.
ספריו

Bibby, Geoffrey (1956). The Testimony Of The Spade. Knopf.
Bibby, Geoffrey (1961). Four Thousand Years Ago: A World Panorama of Life in the Second Millennium B. C. Literary Licensing. ISBN 9781258075057.
Bibby, Phillips, Geoffrey, Carl (1961). Looking for Dilmun. Midpoint Trade Books. ISBN 9780905743905.
הערות שוליים

1 2 3  Bibby, T. Geoffrey, 1917-2001.
1 2  The Site of Saar: Dilmun Reconsidered
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463514805171  PLWABN: 9810561885505606  BIBSYS: 90237515  BnF: cb12820110t (data)  CiNii: DA0103291X  GND: 130193801  ISNI: 0000 0001 0965 2783  LCCN: n50011163  LNB: 000223152  NDL: 00433254  NTA: 067692990  SELIBR: 391462  SUDOC: 030452961  VIAF: 266889379   WorldCat (עם VIAF): 266889379
ביבי: סיפור חיי

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של הספר "ביבי: סיפור חיי"
 מידע כללי
 מאת:  בנימין נתניהו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Threshold Editions
 תאריך הוצאה:  אוקטובר 2022
 מספר עמודים:  736
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר – שיבולת
 תאריך:  נובמבר 2022
 תרגום:  שאול לילוב
 מספר עמודים:  592
ביבי: סיפור חיי (באנגלית: Bibi: My Story) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת בנימין נתניהו שיצא לאור באוקטובר 2022. זהו ספרו הרביעי של נתניהו, והוא נכתב 25 שנים לאחר ספרו הקודם.
הוצאת הספר הוקדמה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
סקירה כללית

האוטוביוגרפיה מקיפה את חייו של נתניהו מילדותו ועד מערכת הבחירות של 2022, באופן כרונולוגי. הספר המודפס אינו כולל את הרכיבים המקובלים של הערות שוליים ומפתח העניינים, אך יש בו קוד QR המפנה לדף אינטרנט שבו מוצגות הערות והפניות.
הספר מחולק לשלושה חלקים, שכל אחד מהם מחולק לפרקים.
סקירה כללית > חלק ראשון: גבעות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עוסק בתקופה שמילדותו של נתניהו ועד לסיום כהונתו כראש האופוזיציה בשנת 1996.
סקירה כללית > חלק שני: הרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עוסק בתקופה שמכהונתו כראש הממשלה בשנת 1996 ועד לשנת 2009, בה נבחר בשנית לראשות הממשלה.
סקירה כללית > חלק שלישי: פסגות

עוסק בתקופה שמאז מינויו בשנית לראש הממשלה בשנת 2009 ועד לשנת 2022, בה הפך בשלישית לראש האופוזיציה.
בפרק "מנהרות: 2014" נתניהו מתאר בין היתר את החלטותיו בקבינט המלחמה בזמן "צוק איתן" ואת התנגדותו לפלישה קרקעית במטרה לכבוש את עזה:
יעד זה היה כרוך בהרס חלקים נרחבים של עזה וברבבות הרוגים אזרחים. אחרי שישראל תחריב את שלטון החמאס היא תיאלץ לשלוט בשני מיליון עזתים לזמן בלתי ידוע. לא היתה לי שום כוונה לעשות זאת, בפרט שתשומת ליבי היתה נתונה לנושא הגרעין האיראני, שאיים על עצם קיומנו. [...] האמנתי שהמחיר בחיי אדם ובמשאבים לא הצדיק פעולה כזו. התרשמתי שכל חברי הקבינט הסכימו איתי אף שהם לא ששו לומר זאת באופן פומבי [...] החלטתי נגד פלישה קרקעית לכיבוש עזה.
נתניהו מסיים את הפרק עם הצהרה בהתייחסות למחסום התת־קרקעי בגבול רצועת עזה כפתרון שנטרל את איום מנהרות הלחימה.
בכל הנוגע למנהרות, היה לישראל קלף מנצח נוסף. לאחר מבצע 'צוק איתן' הוריתי לקבינט לאשר בניית מחסום תת־קרקעי לאורך שבעים הקילומטרים של גבולנו עם עזה. האמנתי שמכשול זה ישמש כמגן יעיל נגד מנהרות תקיפה עתידיות. במטכ"ל התנגדו לפרויקט מטעמים תקציביים. כמו במקרה של גדר הגבול עם מצרים, עמדתי על דעתי. [...] המכשול התת־קרקעי, מצויד בחיישנים מתוחכמים, פעל באופן מושלם במבצע "שומר החומות" בעזה ב־2021. אף לא מנהרה אחת חצתה את הגבול. איום המנהרות נוטרל
הוצאה לאור

באוגוסט 2022 החל הספר להימכר במכירה מוקדמת ברשת אמזון בעברית ובאנגלית. המהדורה העברית יצאה לאור בהוצאת סלע מאיר – שיבולת באוקטובר 2022.
הספר, בן 592 עמודים בגרסתו העברית, נכתב במשך תשעה חודשים, בעת שנתניהו כיהן כראש האופוזיציה.
זמן קצר אחרי השקת הספר, עותק דיגיטלי שלו הודלף והופץ בחלקו באפליקציות וואטסאפ וטלגרם. בתגובה לכך, ב-19 באוקטובר 2022 הגישה הוצאת שיבולת תביעה כנגד המפיץ של העותק הגנוב.
לאחר שהוגשה תלונה בה טענו שנתניהו משתמש בכספי המפלגה לצורך פרסום ספרו בפלטפורמות ובתשתיות של המפלגה ברשתות החברתיות, נתניהו החזיר לקופת הליכוד כסף שלקח לפרסום ספרו והמשיך לפרסם מכיסו.
ב-20 באוקטובר הודיעה רשת הספרים סטימצקי כי הביקוש לספר הוא הגבוה ביותר מאז צאתו לאור בעברית של הספר הארי פוטר. עוד באותו השבוע קיבל נתניהו את אות "ספר זהב" על ספרו, בשל מכירת 20,000 עותקים במספר הימים הקצר ביותר אי פעם ביחס לסופר ישראלי. הטקס נערך בסניף סטימצקי בקניון עיר ימים בנתניה.
בדצמבר 2022 הוצאת הספרים "סלע מאיר" פרסמה למכירה ספרים ב"מהדורת האלף" - אלף ספרים ממוספרים באריזה מהודרת.[דרושה הבהרה]
ביקורת

ביולי 2023 פנו מאות מגמלאי השב"כ, בהם חמישה מראשיו לשעבר, בדרישה לנתניהו שיחזור בו מדברים שפרסם בספרו בעניין אבישי רביב, אותם תארו כ"שקרים בוטים" "הפוגעים בלגיטימיות שב"כ, בממלכתיותו ומעוותים את העובדות ואת ההיסטוריה שהביאה לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין זכרו לברכה".
העיתונאי רביב דרוקר טען כי: "בכל מה שקשור לעובדות, ספר הזיכרונות של בנימין נתניהו הוא אסופת שקרים, טעויות וחצאי עובדות מביכים. גרסתו לפרשת הצוללות מביכה במיוחד". זאת, בין היתר, מפני שנתניהו הציג את פרשת הצוללות כתביעת שווא, והכחיש את העובדה כי התביעה עדיין נדונה בבית המשפט המחוזי ובוועדת גרוניס, ושמואשמים בה בקבלת שוחד רבים מסביבתו הקרובה, בהם דוד שרן, לשעבר ראש הסגל שלו.
הערות שוליים

↑  עדו בן פורת, שבועיים לפני הבחירות: האוטוביוגרפיה של נתניהו צפויה לראות אור ב-14 באוקטובר, באתר ערוץ 7, 29 בספטמבר 2022
1 2  גלית הראלי, ביבי, סיפור חדש: נתניהו יחזיר לקופת הליכוד כסף שלקח לפרסום ספרו, וימשיך לממנו מכיסו, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 19 באוקטובר 2022
↑  ינון מגל פוגע בנתניהו? זה הנזק שגרם לספר החדש, באתר אייס, 18 באוקטובר 2022
↑  עמית סלונים‏, ספר על חייו של נתניהו הוא קריאת חובה לכל ישראלי. חבל שדווקא ביבי לא הבין את זה, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2022
↑  ביבי: סיפור חיי - הערות והפניות
↑  טל שלו‏, "אולי אתפטר ונתחיל לחיות את החיים?": ספרו החדש של נתניהו נחשף, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2022
↑  מוטי קסטל, הולכים לרכוש? תגידו שלום: זה הספר החדש של נתניהו, באתר עכשיו 14, 16 באוגוסט 2022
↑  יאיר טוקר, הספר של נתניהו הודלף במלואו לרשת, בהוצאה לאור מאיימים, באתר כיכר השבת, ‏18 באוקטובר 2022
↑  הוצאת 'סלע מאיר' תגיש תביעה ראשונה נגד הפצת הספר 'ביבי' בטלגרם ובוואטסאפ, באתר ערוץ 7, 19 באוקטובר 2022
↑  סטימצקי: הביקוש לספרו של נתניהו - הגבוה ביותר מאז צאתו לאור של הארי פוטר, באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2022
↑  בתוך עשרה ימים בלבד: "ביבי: סיפור חיי" הוכתר כספר זהב, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2022
↑  ביבי: סיפור חיי מהדרות האלף, באתר שיבולת
↑  בכירים לשעבר בשב"כ לנתניהו: חזור בך מהאשמותיך לגבי הכרזה של רבין, באתר ערוץ 7, 2 ביולי 2023;
טל לב רם, ‏חמישה ראשי שב"כ לשעבר חתמו על דרישת ההתנצלות מנתניהו, באתר מעריב אונליין, 2 ביולי 2023
↑   רביב דרוקר, ביידן עושה תרגיל נתניהו לביבי, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2023
גאורג פוקס

| --- | --- |

גנרל גאורג פוקס
 לידה:  25 בדצמבר 1856 דנציג, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  30 בספטמבר 1939 (בגיל 82) מינסטר, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1877–1919 (כ־42 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-16   מפקד קורפוס המילואים ה-10   מפקד קורפוס המילואים ה-14   מפקד פלגת הארמייה C
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט
 
גאורג פוקס (בגרמנית: Georg Fuchs;‏ 25 בדצמבר 1856 – 30 בספטמבר 1939) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פוקס נולד ב-25 בדצמבר 1856 בדנציג שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1877 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1911 מונה למפקד חטיבה בפוזן, ובשנת 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-16.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פוקס מפקד הדיוויזיה ה-16, וכבש עימה את לוקסמבורג. לאחר מכן לחם פוקס עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בסוף אוגוסט 1916 מונה פוקס למפקד קורפוס המילואים ה-10, ובאוקטובר מונה למפקד קורפוס המילואים ה-14. ב-5 במרץ 1917 מונה פוקס למפקד פלגת הארמייה C, ופיקד עליה עד ה-9 בנובמבר 1918. על הצלחתו בקרבות קיבל פוקס ב-22 באוגוסט 1917 את העיטור פור לה מריט.
לאחר הפסקת האש מונה פוקס לתפקיד בארמייה החמישית, ובאוקטובר 1919 פרש לביתו. ב-30 בספטמבר 1939 מת פוקס במינסטר, והוא בן 83 שנים.
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
גאורג פון זודנשטרן

| --- | --- |

גנרל גאורג פון זודנשטרן
 לידה:  15 בנובמבר 1889 קאסל, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  20 ביולי 1955 (בגיל 65) פרנקפורט, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-83   מפקד הארמייה ה-19
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל חיל הרגלים גאורג פון זודנשטרן (בגרמנית: Georg von Sodenstern;‏ 15 בנובמבר 1889 – 20 ביולי 1955) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון זודנשטרן נולד ב-15 בנובמבר 1889 בקאסל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, הצטרף לרגימנט הרובאים ה-62 (שלזיה העילית ה-3), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט (סגן), וב-18 באוגוסט 1917 הועלה לדרגת האופטמן (סרן). על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון זודנשטרן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1920 מונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-6, ובשנת 1924 מונה לתפקיד מטה בקבוצת הארמייה השנייה. בשנת 1928 הועלה לדרגת מאיור (רב-סרן), ובשנת 1932 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט  (סגן-אלוף). ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה), וב-15 בספטמבר 1935 מונה למפקד הרגימנט ה-65. באוגוסט 1937 מונה לראש מטה הקורפוס ה-6, ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בדצמבר 1938 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השנייה.