stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיה גרץ-רן
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2002 – בסימן ציור, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה, אוצרת: דניאלה טלמור.
2004 – נוף דומם – חדש ישן, רכישת עבודה לאוסף המוזיאון, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2006 – צללים וצלליות, מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצרת: עיינה פרידמן.
2008 – מלח הארץ – דיוקן ישראלי, מוזיאון ווילפריד ישראל, קיבוץ הזורע, אוצרת: שיר מלר-ימגוצי.
2010 – בטבעת זו – חתונה באמנות עכשווית, בית התפוצות, תל אביב, אוצרת: רז סמירה.
2012 – דיוקנאות קין – ייצוגים של אחרים באמנות העכשווית בישראל, הגלריה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע, אוצר: פרופ' חיים מאור.
2014 – בבואה – הערה על יחסי ציור-צילום באמנות ישראלית עכשווית, גלריה חנינא, תל אביב, אוצר: ד"ר יוחאי רוזן.
2016 – לבן על לבן – ממלביץ עד היום, מוזיאון מאנה כץ, חיפה, אוצרות: לריסה בלימן וסבטלנה ריינגולד.
2017 – מכאן ומכאן – יוסף חיים ברנר והאמנות, גלריה שכטר, תל אביב, אוצר: חגי שגב.
תערוכות > פרסומים

1997 – אל תלכי רחוק מדי – בית האמנים ירושלים, אוצר: חיים מאור, קטלוג יחיד.
1998 – אמת מידה – הגלריה בבית יד לבנים, רעננה, קטלוג יחיד.
1998 – האם את שמחה לקבל אורחים, גלריה קריית האמנים, קריית טבעון, קטלוג יחיד.
2002 – לבנות, מוזיאון אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב, קטלוג יחיד.
2007 – מסיטה, האוניברסיטה הפתוחה רעננה, אליק מישורי, קטלוג יחיד.
2010 – יער השכחה, גלריה עירונית רחובות, מרכז תרבות ע"ש סמילנסקי, אוצרת: אורה קראוס, מאמר: ד"ר קציעה עלון.
2013 – יזרעאלים, מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם, אוצרת: סול לנזיני.
2013 – על חלוצות ודבים בעפולה, הגלריה העירונית לאמנות, עפולה, אוצרת: רות קלימי, מאמר: חגי שגב.
2014 – יזרעאליות, גלריה דוויק, מרכז הכנסים ע"ש אדנאואר, משכנות שאננים, ירושלים, אוצרת וכותבת טקסט: רז סמירה.
2018 – עמק תפארת, גלריית בית חנקין, כפר יהושוע, אוצרות: אורנה אתקין רביב, אילת הרצוולף.
2020 - אשה לאחותה 2 Arts & Crafts, גלריית דיסקונט,תל אביב, אוצרות: שולמית נוס, חגית פלג רותם.
הערות שוליים

↑  מאור חיים, אל תלכי רחוק מדי, מעלות: מרכז תרבות ע"ש ברר, 1997
↑  אור, ע.(2018). חיה גרץ רן #3. Masa 8.
↑  חיים מאור, אל תלכי רחוק מדי, מעלות: מרכז האמנויות ע”ש ברר, 1997
↑  נעמי אביב, The First Cut is the Deepest, אשדות יעקב מאוחד: מוזאון אורי ורמי נחושתן, 2002
↑  רותי שדמון, אוצרת, לבנות, קיבוץ אשדות יעקב: מוזאון אורי ורמי נחושתן, 2002
↑  רז סמירה, יזרעאליות, ירושלים: משכנות שאננים, 2014
↑  הרצוולף, א' ואתקין רביב, א'. (2018). עמק תפארת, כפר יהושוע. אתר בית חנקין.
↑  זן, ק'. (2020).כוח נשי: אירועי יום האשה. הארץ.
↑  תערוכה של חיה גרץ רן בגלריית הקצה בנהריה, הפורטל הישראלי לאמנויות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272983  NLI: 987007309145005171  ISNI: 0000 0000 8960 4273  LCCN: no2010122785  VIAF: 130600464   WorldCat (עם VIAF): 130600464 
אמא בחולות, שמן על עץ, 2014
טיילור קיני

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1981 (בן 43) לנצ'סטר, פנסילבניה, ארצות הברית ארצות הברית 
 שם לידה:  Taylor Jacks Kinney 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירג'יניה המערבית  Lancaster Mennonite School 
 בן או בת זוג:  ליידי גאגא (יולי 2011–יולי 2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טיילור ג'קס הייסלר קיני (באנגלית: Taylor Jacks Heisler Kinney; נולד ב-15 ביולי 1981) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. התפרסם בזכות הופעותיו בסדרות "יומני הערפד", "שיקגו FIRE" ובסרטים "כוננות עם שחר" ו"האישה האחרת".
ראשית חייו

נולד בעיר לנצ'סטר שבפנסילבניה. למד לתואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת מערב וירג'יניה אותם סיים בשנת 2003.
קריירה

בשנת 2006 החל קיני את דרכו כשחקן בטלנובלה האמריקאית "בית האופנה" בתור לוק בנה החורג של כוכבת הסדרה מריה ג'יאני (בו דרק).
בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה הרפואית "טראומה" בתפקיד הפציינט גלן מוריסון.
לאחר מכן השתתף בתשעה פרקים בסדרת האימה המצליחה "יומני הערפד" בתפקיד מייסון, בן דודו של טיילר לוקווד.
בשנת 2012 חל לככב בסדרת הדרמה "שיקגו FIRE" בתפקיד לוטננט קלי סברייד מפקד צוות ההצלה והשתתף גם בסרט הפעולה של קתרין ביגלו "כוננות עם שחר" בתור לוחם אריות הים ג'ארד. שיחק תפקיד אורח בסדרה "קאסל".
חיים אישיים

משנת 2011 ניהל קיני מערכת יחסים מתוקשרת עם כוכבת הפופ האמריקאית ליידי גאגא. הם הכירו על סט הצילומים של קליפ הסינגל שלה, "You and I" שנמשכו כיומיים. היא סיפרה בראיון כי בזמן הצילומים הוא נישק אותה והיא סטרה לו ואז עשה זאת בפעם השנייה ומאז הם ביחד. ביום האהבה 2015, הציע קיני נישואים לגאגא. בחודש יולי 2016 שיתפה גאגא בעמוד האינסטגרם שלה תמונה שלהם בשחור לבן שמספרת על כך שהם נפרדו סופית.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | White Air | פרנק |  |
| 2007 | Furnace‏ | ביל ג'יימסון |  |
| 2010 | Scorpio Men on Prozac | מאהב של מיי |  |
| 2012 | Least Among Saints | ג'סי |  |
| 2012 | Stars in Shorts | בראד סרסי |  |
| 2012 | כוננות עם שחר | ג'ראד |  |
| 2014 | האישה האחרת | פיל האמפטון |  |
| 2015 | Consumed | אדי |  |
| 2015 | רוק בקסבה | טוראי ברנס |  |
| 2016 | היער | איידן |  |
| 2018 | Here and Now | ג'ורדן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | בית האופנה | לוק ג'יאני | תפקיד ראשי; 35 פרקים |
| 2007 | מה עובר על בריאן | ג'ראד | פרק: "What About Secret Lovers..." |
| 2008 | בונז | ג'ימי פילדס | פרק: "Player Under Pressure" |
| 2010–2009 | טראומה | גלן מוריסון | תפקיד ראשי; 18 פרקים |
| 2011–2010 | יומני הערפד | מייסון לוקווד | תפקיד חוזר (עונות 2–3); 9 פרקים |
| 2011 | A Mann's World | פרנס | סרט טלוויזיה |
| 2011 | חמש | טומי | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2011 | CSI: ניו יורק | ג'ייסון לוק | פרק: "Identity Crisis" |
| 2011 | ריזולי ואיילס | ג'סי וייד | פרק: "Don't Hate the Player" |
| 2012 | Dating Rules for My Future Self | דייב | סדרת רשת; 8 פרקים |
| 2012 | חסרי בושה | קרייג הייזנר | 2 פרקים |
| 2012 | קאסל | קארן תומאס | פרק: "Once Upon a Crime" |
| 2012 | מלכי הבריחה | פרי | פרק: "SEALd Fate" |
| 2012–הווה | שיקגו FIRE | לוטננט קלי סברייד | תפקיד ראשי (13 עונות); 267 פרקים |
| 2014–הווה | שיקגו PD | לוטננט קלי סברייד | 12 פרקים |
| 2015–הווה | שיקגו MED | לוטננט קלי סברייד | 11 פרקים |
| 2017 | שיקגו JUSTICE | לוטננט קלי סברייד | פרק: "Fake" |
הערות שוליים

↑  לאב גיים: ליידי גאגא התארסה לטיילור קיני, באתר וואלה, 17 בפברואר 2015
↑  ענבל חייט, ‏באד רומאנס: ליידי גאגא וטיילור קיני נפרדו, באתר ‏מאקו‏, 20 ביולי 2016
↑  מיטל קויפמן, הלם: ליידי גאגא וארוסה נפרדו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 19 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5657688  LCCN: no2014112092  VIAF: 310665641   WorldCat (עם VIAF): 310665641
פרס גילדת הכותבים של אמריקה

| --- | --- |

 תיאור:  פרס הניתן עבור הישגים יוצאי דופן בתחום הכתיבה
 מיקום הטקס:  ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה
 הגוף המעניק:  התאגדות התסריטאים האמריקאית - מזרח, התאגדות התסריטאים האמריקאית - מערב 
 תקופת הפרס:  1949–הווה (כ־76 שנים)
 awards.wga.org
 
פרס גילדת הכותבים של אמריקה (באנגלית: WGA Award) הוא פרס המחולק משנת 1949 עבור הישגים יוצאי דופן בקולנוע, בטלוויזיה, ברדיו, ובשנת 2008 נוספה גם קטגוריית משחקי וידאו. הקטגוריות כוללות כתיבה בדיונית ושאינה בדיונית. הפרס מחולק על ידי שתי גילדות הכותבים של אמריקה, מזרח ומערב. החל משנת 2004 חלוקת הפרסים משודרת בטלוויזיה.
זכאים להתמודד על הפרס, סרטים שהוצגו בקולנוע במהלך השנה הקלנדרית הקודמת. פרסי הטלוויזיה הם עבור סדרה שהופקה ושודרה בין ה-1 בדצמבר - 30 בנובמבר ללא קשר למספר הפרקים ששודרו במהלך תקופה זו.
בנוסף, התסריטים צריכים להיות מופקים תחת סמכות השיפוט של גילדת הכותבים של אמריקה או תחת הסכם שיתופי עם קנדה, אירלנד, ניו זילנד או בריטניה.
מדי שנה מוענקים שני פרסי מפעל חיים עבור תסריטאות וכתיבה לטלוויזיה. וכן, ניתנים פרסים במגוון קטגוריות, בהן: התסריט המקורי, התסריט המעובד, תסריט דוקומנטרי, סדרת דרמה, סדרת קומדיה, סדרה חדשה, אנימציה, סדרת דרמה יומית ועוד.
פרסים

רשימה חלקית של הפרסים הבולטים בתחרות, הכוכבית מסמלת סרטים שזכו בפרס אוסקר של אותה השנה.
פרסים > התסריט המקורי הטוב ביותר

1969: בוב וקרול וטד ואליס
2003: באולינג לקולומביין
2004: אבודים בטוקיו*
2005: שמש נצחית בראש צלול*
2006: התרסקות*
2007: מיס סנשיין הקטנה*
2008: ג'ונו *
2009: מילק*
2010: מטען הכאב*
2011: התחלה
2012: חצות בפריס*
2013: כוננות עם שחר
2014: היא*
2015: מלון גרנד בודפשט
2016: ספוטלייט*
2017: אור ירח* (זכה בפרס התסריט המעובד)
2018: תברח*
2019: כיתה ח'
2020: פרזיטים*
2021: צעירה מבטיחה
2022: אל תסתכלו למעלה
2023: הכול בכל מקום בבת אחת
2024: נשארים לחג
פרסים > התסריט המעובד הטוב ביותר

1975: צמד בכותרות
1981: עשירות ומפורסמות
2003: השעות
2004: אמריקן ספלנדור
2005: דרכים צדדיות*
2006: הר ברוקבק *
2007: השתולים *
2008: ארץ קשוחה *
2009: נער החידות ממומביי*
2010: תלוי באוויר
2011: הרשת החברתית *
2012: היורשים*
2013: ארגו*
2014: קפטן פיליפס
2015: משחק החיקוי*
2016: מכונת הכסף *
2017: המפגש
2018: קרא לי בשמך*
2019: האם אי פעם תסלחי לי?
2020: ג'וג'ו ראביט*
2021: בוראט 2
2022: CODA
2023: נשים מדברות
2024: מעשייה אמריקאית
הערות שוליים

↑  מקנרי, דייב (3 בדצמבר 2013). "איגוד גילדת הכותבים של אמריקה התעלם מ "12 שנים של עבדות"". מגזין וראייטי. נבדק ב-3 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
סטיבן דיליין

| --- | --- |

סטיבן דיליין, 2008
 לידה:  27 במרץ 1957 (בן 67) קנזינגטון, לונדון, אנגליה
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אקסטר  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק 
 צאצאים:  פרנק דיליין 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (2009)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (2000)  פרס חברת מבקרי הקולנוע של סאן דייגו להופעה הטובה ביותר על ידי להקה (2010)  פרס אמי הבינלאומי לשחקן הטוב ביותר (2014)  פרס עולם התיאטרון (2000) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן ג'. דיליין (באנגלית: Stephen J. Dillane; נולד ב-27 במרץ 1957) הוא שחקן אנגלי, זוכה פרס טוני על הופעתו במחזהו של טום סטופרד, "הדבר האמיתי".
בין השנים 2011–2015, גילם את סטאניס באראתיאון בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO.
ביוגרפיה

דיליין נולד בקנזינגטון, לונדון לברידג'ט (לבית קורוון) וג'ון דיליין (מנתח אוסטרלי). הוא למד היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת אקסטר, ולאחר מכן עבד כעיתונאי ב-Croydon Advertiser. לאחר שקרא כיצד השחקן טרבור איב עבר מאדריכלות למשחק, ומאחר ולא היה מרוצה מהקריירה שלו, החל ללמוד בבית הספר הישן לתיאטרון של בריסטול.
דיליין עובד כשחקן תיאטרון ובין הופעותיו הידועות ניתן למנות את ארצ'ר ב-The Beaux Stratagem (מחזה של ג'ורג' פארקוואר), פריור וולטר במלאכים באמריקה, המלט, קלוב במחזהו של סמואל בקט, "סוף משחק", הדוד וניה, הנרי ב"הדבר האמיתי" של טום סטופרד, שזיכה אותו בפרס טוני.
כשחקן טלוויזיה וקולנוע הופיע כהורציו בסרט המלט (1990) יחד עם מל גיבסון. הוא שיחק בסרט ברוכים הבאים לסראייבו (1997), ובסרט משחקי ריגול ‏ (2001). בשנת 2002 הופיע בסרט השעות כלנארד וולף, בטרילוגית סרטי גול! כגלן פוי. בשנת 2008 הופיע במיני-סדרה ג'ון אדמס, והיה מועמד לפרס אמי. בשנת 2009 זכה בפרס באפט"א על משחקו ב-The Shooting of Thomas Hurndall. משנת 2011 עד 2015 גילם את סטאניס באראתיאון במשחקי הכס. בשנת 2017 יופיע לצידו של גארי אולדמן בסרט "השעה האפלה ביותר".
חיים אישיים

בניו, מהשחקנית נעמי וירת'נר הם השחקנים פרנק דיליין (הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, אימת המתים המהלכים) ושיימוס דיליין. אחיו הצעיר של סטיבן, ריצ'רד דיליין, אף הוא שחקן.
פילמוגרפיה נבחרת

The Secret Garden‏, 1987
המלט, 1990
Two if by sea‏, 1996
ברוכים הבאים לסראייבו, Welcome to Sarajevo‏, 1997
Deja Vu‏, 1997
Ordinary Decent Criminal‏, 2000
אנה קארנינה, 2000
משחקי ריגול, 2001
האמת על צ'רלי, The Truth About Charlie‏, 2002
המפגש, 2002
השעות, 2002
המלך ארתור, 2004
מקלט, Haven‏, 2004
גול!, 2005
גול! 2 : להגשים את החלום, 2007
ג'ון אדמס, 2008
אלוהים על דוכן הנאשמים, 2008
חוש מושלם (2011)
משחקי הכס, 2011 – 2015
כוננות עם שחר, 2012
28 קילו, 2012
שעה אפלה, 2017
מרי שלי, 2017
מלחמתו של רוברט דה ברוס, 2018
הפרופסור והמשוגע, 2019
חיים במנוסה, 2021
בריחה (2024)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

המחילה (2016-2013)
הכתר (2016)
אלכס ריידר (2020--הווה)
חקירה במצולות (2021)
Sherwood ‏(2024)
פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1963–הווה (כ־62 שנים)
 
פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Sound Editing) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט בעל עריכת הקול ועיצוב הקול הטובים ביותר; עריכת קול היא הבחירה וההרכבה של הקלטות הקול השונות, בעוד מעצבי קול אחראים על יצירת הפסקול הסופי של הסרט. בדרך כלל מוענק הפרס לעורכי הקול הראשיים של הסרט הזוכה, ולעיתים למעצבי הקול הראשיים. בעבר נקרא "פרס לאפקטי קול" (Best Sound Effects) ו"פרס לעריכת אפקטי קול" (Best Sound Effects Editing). המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
על פי חוקי האקדמיה, בשנים בהן אין עמידה בסף הסרטים המינימלי שצריכים להיות מועמדים לפרס, מוענק פרס עריכת הסאונד לסרט הזוכה באופן לא-תחרותי בתור פרס אוסקר להישגים מיוחדים (כפי שקרה בשנים 1975, 1977, 1979, 1981, 1984 ו-1987). בשנים 1968–1974, 1976, 1978 ו-1980 כלל לא חולק פרס, בשל מיעוט במועמדים. מאז שנת 2006 מועמדים בכל שנה חמישה סרטים לפרס.
מעצב הקול ריצ'רד קינג זכה בפרס 4 פעמים (2003, 2008, 2010 ו-2017), יותר מכל זוכה אחר. עורכי הקול ריצ'רד הימס ואלן רוברט מארי היו מועמדים לפרס 9 פעמים כל אחד, ובכך הם מחזיקים במשותף בשיא המועמדויות לפרס.
ביאורים

↑  בשנת 2012 זכו בפרס שני סרטים בשל שוויון בהצבעות.
הערות שוליים

↑  ההבדל בין עריכת סאונד למיקס סאונד, באתר הניו יורק טיימס, 2 במרץ 2018
↑  עדכון חוקים לקראת טקס פרסי אוסקר ה-79, בארכיון אתר האקדמיה האמריקאית לקולנוע, 30 ביוני 2006
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
צופן דה וינצ'י (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  צופן דה וינצ'י 
 בימוי:  רון הווארד 
 הופק בידי:  בריאן גרייזר ג'ון קאלי
 תסריט:  דן בראון (סופר) עקיבא גולדסמן
 עריכה:  דניאל פ. הנלי, מייק היל 
 שחקנים ראשיים:  טום הנקס אודרי טוטו איאן מקלן ז'אן רנו אלפרד מולינה פול בטאני
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  סלווטורה טוטינו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה, Imagine Entertainment 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במאי 2006
 משך הקרנה:  149 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בלשי, סרט דרמה, סרט פשע, סרט חיפוש מטמון, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  פריז 
 תקציב:  125,000,000‏$
 הכנסות:  758,239,851‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   davincicode
 סרט הבא:  מלאכים ושדים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טום הנקס כרוברט לנגדון ואודרי טוטו כסופי נווה, ובידיהם הקריפטקס
צופן דה וינצ'י (באנגלית: The Da Vinci Code) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2006 המבוסס על רב-מכר בעל אותו שם מאת דן בראון. הקרנת הבכורה שלו התקיימה בליל הפתיחה של פסטיבל קאן ב-17 במאי 2006. למחרת, ב-18 במאי, הוקרן ברחבי העולם, כאשר הקרנת הבכורה בארצות הברית התקיימה ב-19 במאי.
זהו הסרט הראשון בסדרת סרטי רוברט לנגדון בכיכובם של טום הנקס, אודרי טוטו, סר איאן מקלן, אלפרד מולינה, יורגן פרוכנוב, ז'אן רנו ופול בטאני. בסרט, רוברט לנגדון, פרופסור לסמליות דתית באוניברסיטת הארוורד, הופך לחשוד מרכזי ברצח אוצר מוזיאון הלובר ז'אק סונייה. על הגופה המשטרה מוצאת צופן ופותחת בחקירה. לנגדון נמלט בעזרתה של הקריפטולוגית המשטרתית סופי נווה והם מתחילים במסע אחר הגביע הקדוש. היסטוריון בריטי בכיר בשם סר לי טיבינג מספר להם כי הגביע הקדוש האמיתי מוצפן בציורו של דה וינצ'י "הסעודה האחרונה". אלא שהם לא היחידים המחפשים את הגביע, אלא גם האופוס דאי מטעם הוותיקן שמעוניינים לשמור על טיבו של הגביע בסוד כדי למנוע את קריסת הנצרות.
בדומה לספר שעליו התבסס, הסרט ספג ביקורת נוקבת מהכנסייה הקתולית בשל פרשנויות שנויות במחלוקת להיסטוריה של הנצרות, כאשר מספר בישופים אף המליצו לקהילותיהם להחרים את הסרט. לרוב ההקרנות המוקדמות התלוו הפגנות מחאה מחוץ לאולמות הקולנוע והביקורות הראשוניות היו מעורבות. ברם, בשבוע הראשון לאחר תחילת ההקרנה הסרט הכניס למעלה מ-224 מיליוני דולרים בכל העולם, כאשר הסרט היחיד שעבר את צופן דה וינצ'י מבחינת הכנסות היה מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'. הסרט ממוקם במקום השני מבחינת הכנסות לשנת 2006, ועד ל-2 בנובמבר של אותה שנה יוצריו הכניסו 756,270,019 דולרים. פסקול הסרט, שהולחן על ידי הנס צימר, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור היצירה המקורית ביותר בשנת 2007.
בעקבותיו יצאו סרטי ההמשך מלאכים ושדים (2009) והתופת (2016), המבוססים על ספריו של דן בראון באותם שמות.
עלילת הסרט

לאחר שהמשטרה החשאית הצרפתית נתקלת בתעלומה קשה לאחר רציחתו של אוצר מוזיאון הלובר, ז'אק סונייר, היא מזעיקה את רוברט לנגדון, פרופסור לאיקונולוגיה. אל לנגדון מצטרפת מפענחת צפנים משטרתית בשם סופי נווה (נכדתו של סונייר) וביחד הם מתחילים לגלות שרשרת רמזים שסונייר השאיר ביצירות של דה וינצ'י.
בזו פשה, הקצין המנהל את החקירה, חושד כי לנגדון הוא הרוצח בעקבות בקשה שנכתבה בדיו סתרים על רצפת המוזיאון. נווה מזהירה את לנגדון שפשה רודף אחריו והם נמלטים מהמוזיאון ומתחילים בחיפוש אחר הרמזים שהותיר אחריו סונייר.
בינתיים, מתברר כי הרוצח האמיתי הוא לבקן בשם סילאס החבר בארגון הדתי אופוס דאי. ראש האופוס דאי, בישוף ארינגרוסה, שלח את סילאס על מנת שזה יאתר את מיקומו של הגביע הקדוש. גביע זה הוא חפץ אגדי המצוי ברשותו של מסדר ציון (שבראשו עמד בעבר דה וינצ'י) ונאמר עליו כי ביום שהוא ייחשף בפני העולם תתמוטט הכנסייה הקתולית. כיוון שהאופוס דאי היה זקוק בדחיפות לתמיכת הכנסייה, ארינגרוסה פעל בנחישות להשמדת הגביע.
לאחר גילוי רמזים נוספים (וביניהם קריפטקס המכיל מידע על מיקום הגביע) מגיעים לנגדון ונווה לביתו של ההיסטוריון סר לי טיבינג. טיבינג מציג את התאוריה שלו כי הגביע הוא בעצם מריה מגדלנה. טיבינג גם טוען שמגדלנה היא אם ילדתו של ישו, וכן שישו התכוון להפוך אותה למנהיגת הנצרות לאחר מותו. הכנסייה הסתירה את קיומה של הבת, שרה, כיוון שזה הזיק לדימויו של ישו כבן האלוהים.
בינתיים סילאס מגיע לאחוזת טיבינג אך נלכד על ידיו ועל ידי נווה. לנגדון, נווה וטיבינג טסים במטוסו הפרטי של האחרון לאנגליה ומבקרים בטמפלרים (שנטען כי הם האבות המייסדים של מסדר ציון). סילאס משוחרר על ידי "המורה" (אדם לא ידוע העומד מאחורי הרצח של סונייר ואירועי היום האחרים) ולוקח את טיבינג בשבי. זמן קצר לאחר מכן מתברר כי רמי לגלודק, משרתו של טיבינג, משתף פעולה עם "המורה" ונרצח על ידו. "המורה" דואג גם להכווין את המשטרה אל אחוזה של אופוס דאי, שם עמדו להיפגש סילאס וארינגרוסה. שניהם נורים על ידי השוטרים, סילאס מת, ארינגרוסה נפצע קשה אבל שרד. רגע לפני שפונה, פשה חוקר אותו ומגלה שהוא השתמש בו, והוא הפעיל את "המורה" ואת סילאס. פשה לוקח את הפלאפון שלו ומגלה ביומן השיחות שהמורה הוא טיבינג.
במקביל, לנגדון ונווה מגיעים לקברו של אייזק ניוטון ושם לנגדון מגיע לפתרון החידה. אולם, לפני שהוא מצליח לפתוח את הקריפטקס הם נתפסים על ידי טיבינג. לאחר עימות קצר טיבינג נעצר על ידי המשטרה הבריטית. פשה עורך עליו חיפוש ומגלה את המכשיר אליו ארינגרוסה התקשר, שזה מרשיע את טיבינג וזה נעצר. לנגדון ונווה נוסעים לכנסיית רוזלין. בכנסייה זו נווה מגלה כי היא הנצר האחרון לשושלת ישו, שסונייר לא באמת היה סבה וכי הוא היה נשיא המסדר. נווה פוגשת את סבתה ואת אחיה, שאת מותם סונייר נאלץ לביים.
צוות השחקנים

טום הנקס בתפקיד רוברט לנגדון
אודרי טוטו בתפקיד סופי נווה
איאן מקלן בתפקיד סר לי טיבינג
אלפרד מולינה בתפקיד בישוף ארינגרוסה
פול בטאני בתפקיד סילאס
ז'אן רנו בתפקיד בזו פשה, מפקד DCPJ
ג'ורגן פרוקנוב בתפקיד אנדרה ורנה
אטיאן צ'יקוט בתפקיד פקח ג'רום קולט
ג'ין-פייר מאריאל בתפקיד ז'ק סונייר
יו מיטצ'ל בתפקיד סילא הצעיר
ג'ין-יבס ברטלוט בתפקיד רמי לגלודק
סת' גייבל בתפקיד הפקיד מייקל
הבדלים לעומת ספר

בתחילת הספר נאמר שלנגדון נמצא בפריז בבית מלון, ובזמן השינה מעירים אותו מפאת ביקור של אחד מאנשי המשטרה החשאית בצרפת; בסרט מפריעים ללנגדון באמצע הרצאה על סמלים.
בספר כאשר מדובר על מות הוריה של סופי מבהירים לה שזאת לא הייתה תאונה, אלא שהוריה נרצחו בכוונת זדון, בשל קשרם למסדר ציון ולשושלת הטמפלרים; בסרט מוצג בפלשבק זיכרון של סופי מהתאונה כיצד הוריה מתו מכיוון שהסתובבו אליה ולא שמו לב לכביש.
בסרט כאשר מראה סיר לי טיבינג ללנגדון וסופי את הסימנים ב"סעודה האחרונה" שמוכיחים את הקשר של לאונרדו דה ויצ'י להערצת האלים ולמסדר ציון הוא מראה להם בעזרת תוכנת מחשב את הצורה של הגביע [V] שנוצרת בין ישו למרים המגדלית [מריה מגדלנה]; בספר אין אזכור לדבר שכזה.
מבחינה כרונולוגית, הקשר בין גנרל בזו פשה לבין בישופ אינגרוסה מתגלה בסרט הרבה לפני מאשר בספר; בסרט בזו פשה הוא חבר בשורות האופוס דאי ומראים כי הבישופ אמר לו שהוא פגש את לנגדון ושלגנדון הודה במעשה הרצח, ושהוא גם אמר שהוא ימשיך לרצוח עוד אנשים ומכאן ההנחה של בזו פשה ונחישותו שלנגדון הוא האשם.
בספר כאשר סופי לנגדון ולי מגיעים ללונדון לכנסיית ההיכל הם רוצים להיכנס אך אלו אינן שעות הביקור והסיור המותרות בכנסייה לכן מה שעומד בדרכם הוא נער צעיר המנקה את הכנסייה; בספר מתוארת כיצד הם הצליחו להיפטר ממנו (בסרט כל החלק עם הנער הושמט).
בספר לאחר שלנגדון וסופי מגיעים למוזיאון ומסתכלים על הפסל של אייזק ניוטון ולא מקבלים תשובה מיידית לפתרון הקריפטקס הם מנסים לחפש תשובה במקום אחר והולכים להיכל שקרוב למוזיאון שמתברר שהוא בכלל בשיפוצים, הם לא יודעים זאת ומובלים לתוך מלכודת, שם בתוך ההיכל הנטוש מחכה להם לי; בסרט לי מופיע ליד הפסל של אייזק ניוטון במוזיאון, מוציא אקדח מסוג מדוזה ומאיים על לנגדון וסופי ורק אז מוביל אותם להיכל הנטוש.
בספר כאשר הם מאוימים בהיכל הנטוש על ידי לי, הוא שואל את לנגדון לגבי הצופן, לנגדון טוען שהוא לא יודע ובנוסף אומר "גם אם הייתי יודע לא הייתי אומר לך", בסרט זה בדיוק הפוך. לי מאיים על סופי ואומר לה שהיא חייבת להגיד לו את הצופן או שהוא יורה בה, או בלנגדון. היא אומרת שהיא לא יודעת וגם "גם אם הייתי יודעת לא הייתי אומרת לך."
בסרט רוברט וסופי נעזרים בטלפון של נוסע באוטובוס כדי לפתור את הצופן שקשור באייזק ניוטון. בספר הם מגיעים לסיפריה ונעזרים בשירותי הספרנית.
בסרט מתואר קריפטקס יחיד שאותו הוציאו מבנק הכספות ושרוברט מצליח לפתוח לקראת סוף הסרט. בספר לעומת זאת, רוברט סופי ולי טיבינג פותחים את הקריפטקס בדרכם ללונדון ע״י פתירת חידה אחרת שהסתתרה תחת הורד, ובתוכו היה קריפטקס נוסף שנפתח בסוף.
לאחר פתיחת הקריפטקס ופגישתה של סופי עם אישה כלשהי [לא מתואר הקשר] היא מראה לה תמונה שלה עם משפחתה. היא גם מראה לה גזיר עיתון בו כתוב שכל המשפחה שלה מתה בתאונת דרכים ושם המשפחה שלה הוא "סן קלר" ולא סונייר. San kler – san glear  [סן גלר – דם קדוש]. היא מספרת לה שסונייר רצה להגן עליה כי היא הצאצא היחידי של ישו שנותר בחיים. לפי הספר שום דבר מאלו לא קרה.
לפי הסרט האח של סופי באמת מת. בספר לא; בסרט מופיעה סצנה שלא הייתה בספר שבה לנגדון חוזר לפריז, הוא נחתך בגילוח והדם שלו שנוזל על הרצפה מזכיר לו את קו הוורד. הוא הולך לפי הקו הזה עד שהוא מגיע למוזיאון הלובר.
ראו גם

מלאכים ושדים
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1947–הווה (כ־78 שנים)
 www.goldenglobes.com
 
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר (באנגלית: Golden Globe Award for Best Screenplay) הוא פרס הניתן מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד (HFPA).
זוכים ומועמדים

הערה: הזוכה מסומן בתכלת
הערה: סרט עם הסימן † זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר

הערה: סרט עם הסימן ‡ זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר 

הערה: סרט עם הסימן § זכה בפרס גלובוס הזהב ולא היה מועמד לפרס אוסקר.
מארק בול

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1973 (בן 52) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוברלין קולג'  תיכון ברונקס למדעים 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (2008)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (2008)  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק בול (באנגלית: Mark Boal; נולד ב-23 בינואר 1973) הוא עיתונאי, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולסרט הטוב ביותר (כמפיק) על עבודתו בסרט "מטען הכאב" (2009). התסריט שחיבר ל"מטען הכאב" אף זכה בשישה פרסים חשובים אחרים.
שנותיו הראשונות והשכלה

מארק בול נולד ב-1973 בניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון למדעים של הברונקס והיה חבר בקבוצת הנאום והדיבייט בבית ספרו. ב-1995 רכש תואר ראשון בפילוסופיה באוברלין קולג' (Oberlin).