stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נער הקקטוס
הפקה

סרט מצויר זה הוא הראשון שמציג את מרסלייט גארנר כקולה של מיני מאוס. בספר "לעבוד עם וולט: ראיונות עם אמני דיסני", מאת דון פרי, היא אמרה:
ברט גילט הגיע יום אחד למחלקת הדיו ורצה לדעת אם מישהו יודע לדבר ספרדית. אמרתי, "טוב, אני לא יכולה לדבר את השפה, אבל אני יכולה לקרוא אותה." מארג' רלסטון אמרה שגם היא יכולה, אז הם לקחו את שנינו לתחנת הסאונד שבאותה תקופה הייתה במלרוז. כשהגענו לשם, הם אמרו שהם מצטערים, אבל הם שכרו אישה מקסיקנית שתעשה את זה... אבל הם אמרו שהם רוצים שמיני תשיר וששנינו ננסה את קטע השירה. שנינו פחדנו פחד מוות, אבל אמרתי בטח שאעשה זאת. מארג' אמרה שהיא לא רוצה וזה כל מה שהיה. מסתבר בסוף שזה עבד והסתדר שהקול שלי התאים לדמות.
גארנר המשיכה בתפקיד עד שנת 1941, כאשר היא עזבה את האולפנים.
פיט רגל- עץ, שנראה עם שתי רגליים בסרטים משנת 1928, "ספינת הקיטור וילי" ו"הגאוצ'ו הדוהר", נראה לראשונה כאן עם רגל תותבת בסרט מצויר של מיקי מאוס. בסרט זה, הוא נושא את השם פדרו רגל-עץ. פיט מדבר בפעם הראשונה בסרט מצויר זה, בדיבובו של פינטו קולביג.
הוראס הורסקולר מופיע בסרט הקצר כשהוא חובש את כובע הבאולר האופייני לו, אבל הוא עדיין מתנהג כמו סוס, ולא הגיע לצורתו המואנשת הסופית. הוא יהפוך למואנש לחלוטין רק בסרט "החגיגה", שבא שני לאחר סרט זה.
זהו הסרט הקצר האחרון של דיסני שהונפש על ידי אב אייוורקס, לפני שעזב את אולפני דיסני. זה גם הסרט האחרון בבימויו של וולט דיסני עד לחזרתו בעל כורחו חמש שנים מאוחר יותר בסרט הקצר "מגע הזהב" מסדרת סימפוניות טיפשיות.
בנער הקקטוס, האנימטורים עבדו בפעם הראשונה להתאים את הפעולות-תנועות לפסקול שהוקלט מראש, מה שאיפשר סנכרון גדול וטוב יותר מאשר בסרטים הקודמים.
סרט זה השתמש במוזיקה מהרפסודיה לתזמורת "אספנייה" (España), מאת המלחין הצרפתי עמנואל שברייה. וסצנת המרדף הותאם לקאן-קאן של ז'אק אופנבך.
סצנת המרדף של מיקי והוראס עשתה שימוש חוזר בהנפשה מ-"Sagebrush Sadie", סרט מצויר משנת 1928 בכיכובו של אוסוולד הארנב.
ביקורת

לדברי ראיין קילפטריק מאתר הפודקאסט "The Disney Film Project", "'נער הקקטוס' הוא למעשה רק גרסה מחודשת של 'הגאוצ'ו הדוהר', אבל יש בו כמה הבדלים ברורים שהופכים את סרט זה לבלתי נשכח... בגאוצ'ו, מיקי הוא צרור של יהירות וחוצפה, שנכנס לבר דרך החלון, שותה בירה ומעשן סיגריה. דמותו מחוספסת וכשהוא תופס את מיני לרקוד, הוא אינו מבקש את רשותה. ב'נער הקקטוס', לעומת זאת, מיקי נכנס דרך הדלת, לאחר שרכב על הוראס הורסקולר. הוא נכנס באופן עדין ומכבד ומצטרף למיני בשיר, לא מצטרף בצורה הוללת עם משקה או סיגריה כמו בפעם הקודמת. הוא מנגן איתה מוזיקה, וכשהוא נהיה קצת חצוף, ומושך את האף שלה, מיני מגיבה בחזרה וזורקת צלחות לעברו. מיקי הישן היה מגיב באופן תקיף יותר, אך הגרסה הזו של מיקי במקום זאת לוקחת זוג ספלים שמיני זרקה לעברו ומשתמשת בהם כדי לרקוד ריקוד מקסיקני, תוך שימוש בספלים כקסטנייטות. זה שינוי די גדול מהעכבר שתופס את הנערה ומנשקה בכוח כמו שהוא עשה ב'שיגעון של אווירון' ו'הגאוצ'ו הדוהר'."
מגזין וראייטי ב-18 ביוני 1930, פרסם: "עבור כל בית שרוצה להוסיף חידוש, קומדיה והבטחה לקהל משועשע, יש פה גרעין קטן שגולגל לתוך שש דקות. הם לא נכנסים לפארמאונט בטעות ווולט דיסני ושותפיו שילבו קולמוס ואפקטים קוליים שגורמים להרבה צחוקים."
עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ב-22 ביוני 1930, פרסם: "עוד אחת מהקומדיות המצוירות של כיתה א' שיצאו על ידי וולט דיסני, וזה ראוי להערצה מהשורה הראשונה. אפקטים קוליים משולבים ביצירת העט והדיו בדרך כזו שבה התוצאה בטוחה לצחוקים, שלא לדבר על האופי הייחודי והחריג של ההופעה."
כתב העת "Motion Picture News" ב-23 באוגוסט 1930, פרסם: "מיקי הוא קאובוי בסרט זה והוא רוכב למסבאה כדי להתעלס עם סניוריטה מכרסמת. הנבל מגיע ויש כיף גדול. זה משתווה היטב עם סרטים אחרים בסדרה פופולרית זו, ויש לו מספר מספיק של בדיחות כדי לרצות את רוב הקהלים."
הערות שוליים

1 2 3  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. p. 60. ISBN 978-3-8365-5284-4.
1 2 3 4 5 6 7 8  Grob, Gijs (2018). "The Cactus Kid". Mickey's Movies: The Theatrical Films of Mickey Mouse. Theme Park Press. ISBN 978-1683901235.
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Peri, Don (2008). "Marcellite Garner". Working with Walt: Interviews with Disney Artists. Jackson: University Press of Mississippi. pp. 83–92. ISBN 978-1-934110-67-6.
↑  Grant, John (1998). Encyclopedia of Walt Disney's Animated Characters (2nd ed.). Hyperion. p. 16. ISBN 978-0786863365.
↑  Barrier, Michael (1971). "Carl Stalling: An interview". Funnyworld (13). נבדק ב-2 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Kilpatrick, Ryan. "The Cactus Kid". Disney Film Project. נבדק ב-2 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Talking Shorts". Variety: 37. 18 ביוני 1930. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Latest Reviews of New Short Subjects". The Film Daily: 15. 22 ביוני 1930. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Short Subjects". Motion Picture News: 57. 23 באוגוסט 1930. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
ג'ורג' ברנרד שו

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1856 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 בנובמבר 1950 (בגיל 94) איוט סנט לורנס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  George Bernard Shaw 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, אירלנד 
 מקום קבורה:  Shaw's Corner 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  סאטירה 
 יצירות בולטות:  פיגמליון, Mrs. Warren's Profession, ז'אן דארק, קיסר וקלאופטרה 
 תקופת הפעילות:  מ-1880 
 הושפע מ:  הנרי דייוויד תורו, הנריק איבסן, ויליאם מוריס, ריכרד וגנר, צ'ארלס דיקנס 
 בן או בת זוג:  שארלוט פיין-טאונסנד (1 ביוני 1898–12 בספטמבר 1943) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1925)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1939)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 חתימה:   
 
ביתו של שו, "Shaw's Corner"
ג'ורג' ברנרד שו (באנגלית: George Bernard Shaw;‏ 26 ביולי 1856 – 2 בנובמבר 1950) היה מחזאי וסופר בריטי ממוצא אירי, פילוסוף, פעיל פוליטי-חברתי, מבקר מוזיקה ותיאטרון ופובליציסט. אחד מאנשי התרבות הבולטים והמשפיעים של המאה העשרים. חתן פרס נובל לספרות לשנת 1925 וחתן פרס האוסקר לשנת 1938 (הראשון אשר זכה בשניהם).
ביוגרפיה

שו נולד בדבלין בשנת 1856 לג'ורג' קאר שו (1814–1885), סוחר תבואות כושל ועובד ציבור לעת מצוא, וללוסינדה אליזבת שו (1830-1913; שם נעוריה - גרלי), זמרת מקצועית. לשו היו שתי אחיות, לוסינדה פרנסס (1853–1920), זמרת שהשתתפה בעיקר בקומדיות מוזיקליות ואופרות קלות, ואלינור אגנס (1854–1876). כמו כן הוא היה בן הדוד מדרגה שנייה של פרדריק רולנד שו, הרופא הראשי של חברת הנפט העיראקית.
בילדותו למד בבתי ספר שונים, לרבות בית ספר מתודיסטי, בית ספר פרטי ובית ספר ציבורי. ברבות השנים הפגין שו טינה רבה כלפי בתי ספר ומורים באומרו: "Schools and schoolmasters, as we have them today, are not popular as places of education and teachers, but rather prisons and turnkeys in which children are kept to prevent them disturbing and chaperoning their parents". את גישתו לבתי ספר הביע, בין היתר, במבוא לספרו Cashel Byron's Profession, שבו מתואר ניסיונו של ביירון הצעיר במוסדות חינוך. התיאור הוא, במידה רבה, אוטוביוגרפי. עוד ביטויים ליחס זה ניתן למצוא ב-Treatise on Parents and Children, שם מפרט שו את הסיבות לסלידתו מחינוך פורמלי. לדבריו, תוכנית הלימודים הסטנדרטית היא חסרת תועלת, מקהה את החושים ומחניקה את האינטלקט. הוא אף תקף בחריפות את הענישה הגופנית, שרווחה במסגרות החינוך באותה העת.
זמן קצר לפני יום הולדתו השישה-עשר (1872) עזבה אמו את הבית והצטרפה למורה שלה לפיתוח קול, ג'ורג' וונדלור לי, בלונדון. האחיות התלוו לאם, אך שו נותר בדבלין עם אביו. זמן מה עוד המשיך ללמוד בחוסר חשק, ולאחר מכן עבד כפקיד. בשנת 1876 הצטרף לאמו בלונדון. הוא נתמך על ידי וונדלור לי, אמו ואחותו לוסי בעת שלמד על ידי קריאה בספריות ציבוריות ובמוזיאון הבריטי והחל לכתוב. בין היתר, כתב עבור וונדלור לי טור מוזיקלי שפורסם בעיתון London Hornet. הסיפורים שכתב, לעומת זאת, לא התקבלו היטב. בשנת 1885 החל שו להתפרנס מכתיבה כמבקר אמנות.
בהשפעת החומרים שקרא הפך שו לסוציאליסט מסור ונמנה עם מייסדי האגודה הפביאנית, ארגון של אנשי מעמד הביניים שהוקם ב-1884 כדי לקדם את הפצת הסוציאליזם בדרכי שלום. התנועה נקראה על שם פאביוס מאקסימוס "קונקטטור", מצביא רומי אשר ניסה להתיש את חניבעל באמצעות קרבות נסיגה.
יחד עם חבריו לאגודה הפביאנית, סידני וב, ביאטריס וב וגראהם וואלאס, הקים שו את בית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון בשנת 1895. המוסד החדש התבסס על כספי תורמים, לרבות תרומה בסך 20,000 ליש"ט של הנרי האנט האטצ'ינסון לאגודה הפביאנית.
שו נבחר לחתן פרס נובל לספרות לשנת 1925. הוא התלבט, מטעמים פוליטיים, אם לקבל את הפרס ולבסוף החליט להקדיש את הכסף לקרן מיוחדת, שתפקידה לשפר את היחסים בין אנגליה לבין שוודיה בתחום הספרות.
במסגרת פעילותו הפוליטית, פגש את שארלוט פיין-טאונסנד, אותה נשא בשנת 1898. ב-1906 עברה המשפחה לבית חדש בכפר Ayot St Lawrence שבהרטפורדשייר, בו התגוררו עד יום מותם, אף שהחזיקו גם דירה בלונדון. הבית זכה לכינוי Shaw's Corner ("פינתו של שו"). הוא מת בגיל תשעים וארבע מאי ספיקת כליות שנגרמה מפציעות שנגרמו לו בעת נפילה בזמן גיזום עץ. לאחר מותם, פוזר אפרם של בני הזוג שו בחצר הבית.
יצירתו

שו כתב קרוב לחמישים מחזות, הדנים בבעיות חברתיות ומוסריות. הודות לכתיבתו השנונה והמבריקה, תוצר של אדם שופע אינטלקט והתמצאות בתחומים רבים, הייתה למחזותיו תהודה משמעותית.
מחזהו הנודע ביותר הוא פיגמליון, שבו ביקורת נוקבת על ההתייחסות למעמדות החברתיים באנגליה. במחזה מתערב מורה לשפות, פרופ' היגינס, עם חברו שיצליח לקחת מוכרת פרחים ממעמד פשוט ולהופכה לאשה מהמעמד העליון. המחזה, שמבוסס על אגדה יוונית-רומית עתיקה על פיגמליון, פסל ששנא נשים בשר ודם והתאהב בפסל שיצר. גם במחזה, המורה בסופו של דבר מתאהב בליזה דוליטל שאת שפתה עיצב. המחזה עובד למחזמר מצליח בשם "גבירתי הנאווה".
יצירותיו של שו תורגמו לשפות רבות. להלן רשימה של יצירותיו שרובן תורגמו וראו אור בעברית:
דילמת הרופא
קיסר וקלאופטרה
בכור שטן, תרגם שאול טשרניחובסקי. הוצג בהבימה ב-1931. פורסם לראשונה[דרושה הבהרה] בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', תל אביב, 2016.
דון ז’ואן בגיהנום, תרגם אברהם שלונסקי, ספרית הפועלים, מרחביה, 1957.
חוכמת הג’נטלמן, אמרות, תרגמה סיגלית יפה, ציורים - שטיינברג, הוצאת טרקלין, תל אביב, 1977.
יוהנה הקדושה, ז'אן ד'ארק, מחזה היסטורי, תרגם יעקב אורלנד, הוצאת "טברסקי", תל אביב, 1953.
מורה דרך לאשה המשכלת, אל הסוציאליזמוס והקפיטליזמוס, תרגם פסח גינזבורג, הוצאת מצפה, תל אביב, 1933.
המיליונרית, מחזה, תרגם חיים חפר, תל אביב. בהשראתו הופק הסרט "המיליונרית" עם סופיה לורן ופיטר סלרס (1960).
נפוליון בונפרטה - המיועד, מחזה, תרגמה לילית אור, תל אביב, 1993.
הדובדבנים, מחזה, תרגם יובל כשדן, אסטרולוג, הוד השרון, 2000.
פיגמליון, מחזה. המחזה תורגם כמה פעמים לעברית - על ידי יונתן רטוש (1954), מרדכי הוכברג (1969), טובה קשת (1984) ודבורה גילולה (2016).
כיצד שיקר לבעלה - עברית: דוד אבידן, פורסם לראשונה ב'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך ט', 2018.
תפיסה פוליטית

לשו היה חזון, אותו הציג במכתב להנרי ג'יימס משנת 1909: "עלי, כסוציאליסט, החובה להטיף לשינוי הסביבה. אנו יכולים לשנות אותה; עלינו לשנות אותה, ואין שום הגיון בחיים חוץ מהמשימה של שינויה. מה התועלת בכתיבת מחזות, מה התועלת בלכתוב כל דבר, אם אין רצון שלבסוף יוצר מהכאוס גזע אלים". שו טען כי כל מעמד פעל לטובת עצמו, ושהמעמדות העליונים ניצחו במאבק הזה. הכישלון של מעמדות העובדים לקדם את האינטרסים שלהם הביא לביקורת רבה מצד שו על המערכת הדמוקרטית של ימיו. הסוציאליזם שלו היה מבוסס על דאגה מוסרית בשל העוני של מעמדות העובדים. ברקע הכתיבה של שו, לדוגמה ב"מייג'ור ברברה" וב"פיגמליון", ניצב הרעיון של מאבק המעמדות. חשוב להכיר בסוציאליזם של האיש על מנת להבין את מחזותיו.
אף שהיה סוציאל-דמוקרט, בשנות ה-30 שו תמך בדיקטטורה של סטלין וגם מיוחסות לו כמה אמירות שיכולות להתפרש כתמיכה בהיטלר. ב-1945, בהקדמה למחזה ז'נבה, שו טען כי מרבית היושבים במחנות הריכוז מתו כתוצאה מ"צפיפות יתר". הוא טען שהיטלר נעשה ל"משיח מטורף" לאחר זמן, בניגוד לברית המועצות, שם "סטלין... עשה דברים הרבה יותר מהר וטוב מאשר פרלמנט". הוא גם הצהיר הצהרות אנטישמיות רבות בתקופה זו, אם כי נראה שפעמים רבות הוא פשוט ניסה לעורר פרובוקציות. מכל מקום, ברור שהוא תמך בסטלין באופן אמיתי.
צמחונות ופעילות למען בעלי חיים

שו הפך לצמחוני מטעמי מצפון ב-1881. הוא התבטא בחריפות נגד תעשיית הבשר ונגד ציד. במסגרת ההקדמה למחזה דילמת הרופא הוא יצא נגד ניסויים בבעלי חיים.
שמו

שו שנא את שמו הפרטי, ג'ורג'. הסבר נפוץ לסלידתו של שו משמו הפרטי הוא יחסו לאביו. העובדה ששמו היה כשמו של אביו הפריעה לשו מאוד לאורך כל חייו.
לאחר מות אביו ב-1885, החל שו לקצר את השם ג'ורג' בחתימתו ל-ג' בלבד, ובהמשך נהג לחתום כ"ברנרד שו" או בראשי התיבות GBS.‏
הסבר אפשרי אחר הוא שג'ורג' היה שמו של אחד הגברים שאמו של שו הייתה עמם בקשר (אולי ג'ורג' ונדלור לי), קשר ששו הסתייג ממנו.
התבטאויות ידועות

שו היה אדם רחב אופקים, בעל הבנה בתחומים שונים, והתבטא בשנינות ובחריפות. בברכה שנשא לכבוד אלברט איינשטיין אמר: "תלמי יצר יקום שהחזיק מעמד במשך 1,400 שנה, ניוטון יצר יקום שהחזיק מעמד רק 300 שנה, והיקום שיצר איינשטיין איני יכול לשער כמה זמן יחזיק מעמד".
אנקדוטה ידועה על אודותיו, מספרת על הרקדנית הידועה איזדורה דאנקן, שפגשה בו במסיבה, והציעה לו ללדת ילד משותף. "הוא יהיה בוודאי הילד המוצלח ביותר שיכול להיות", אמרה בלהט, "תהיה לו החוכמה שלך והיופי שלי, ממש כליל השלמות!". שו הוציא את הרוח ממפרשיה כשענה לה בשאלה רטורית: "ומה אם יקרה אסון, ויהיה לו את היופי שלי ואת השכל שלך?".
לקריאה נוספת

אביבה קרינסקי, "אלן אלכסנדר מילן ומחזהו של שאו 'פיגמליון", בתוך: פו הדב והפילוסופיה של האחר, אור-עם, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
Sally Peters, Bernard Shaw: the Ascent of the Superman, Yale University Press, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
Brad Kent (ed.), George Bernard Shaw in Context, Cambridge University Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Michael Holroyd, Bernard Shaw, Random House, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
A. Gibbs, A Bernard Shaw Chronology, Palgrave Macmillan, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
Margot Peters, Bernard Shaw and the Actresses, Doubleday, 1980 (הספר בקטלוג ULI)
Frank Harris, Bernard Shaw, Simon & Schuster, 1931 (הספר בקטלוג ULI)
Kay Li, Bernard Shaw's Bridges to Chinese Culture, Palgrave Macmillan, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Christopher Wixson, George Bernard Shaw: a Very Short Introduction, Oxford University Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
Tracy C. Davis, George Bernard Shaw and the Socialist Theatre, Greenwood Press, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
גיל פייר

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1961 (בן 63) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  רפואה פנימית
 תפקידים:  סמנכ"ל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב){ש} פרופ' חבר מומחה, המחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל בשומרון
גיל פייר (נולד ב-4 ביוני 1961) הוא מומחה לרפואה פנימית, סמנכ"ל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב), מרצה בכיר במרכז האוניברסיטאי אריאל ומלמד מינהל בריאות וכלכלת בריאות באוניברסיטת תל אביב, שרת כרופא קרבי בצה"ל, וסיים את שירותו בדרגת אל"ם כמפקד הרפואה בפיקוד הצפון.
ביוגרפיה

נולד ב-1961 בתל אביב וגדל עד גיל 18 בנתניה. למד בבית ספר יסודי "בארי" בנתניה, שם שימש בשנת הלימודים האחרונה כיו"ר מועצת התלמידים, אחר כך, למד בתיכון "שרת" בנתניה במגמת מתמטיקה-פיזיקה-כימיה. בשנות לימודיו בתיכון התנדב בארגון "נוער לנוער" שסייע לנוער במצוקה.
אימו, בתיה, הייתה אחות, תחילה בבי"ח איכילוב ואחר כך רוב שנותיה בקופת חולים בשיכון ותיקים בנתניה. אביו, מרדכי, היה פועל שעבד בעבודות שונות.
חי עם בן זוגו, ענבר הרשקוביץ, עורך דין מתחום הנזיקין, מאז 1994.
השכלה

גיל פייר השלים בין השנים 1979 ל-1981 תואר ראשון במדעי הרפואה הבסיסיים (B. Med. Sc) בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים בהצטיינות. לאחר מכן, בין השנים 1982 ל-1985, למד לתואר דוקטור לרפואה (M.D) בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1997 סיים בהצטיינות את קורס הפיקוד והמטה (פו"ם) במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. בשנים 2000–2001 השלים תואר שני במנהל מערכות בריאות (M.H.A) בבית הספר למנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת תל אביב, גם כן בהצטיינות. בשנת 2003–2004 רכש תואר שני נוסף במדעי המדינה (M.A) בבית הספר למדעי המדינה, הפקולטה למדעי החברה, של אוניברסיטת חיפה, ובאותה תקופה סיים בהצטיינות את לימודיו במכללה לביטחון לאומי של צה"ל. בשנת 1997 הוכר כמומחה לרפואה פנימית, וב-2008 הוסמך כמומחה למנהל רפואי. במרץ 2008 השלים קורס (Good Clinical Practice (GCP.
היסטוריה תעסוקתית

את שירותו בצה"ל מילא בתפקידים מגוונים, בהם רופא קרבי (1987–1989), מפקד קורס קציני רפואה בחיל הרפואה (1989–1990), וקצין הרפואה של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בצאלים (1993–1995). לאחר התמחות ברפואה פנימית במחלקה פנימית ד' במרכז הרפואי סוראסקי (איכילוב) בתל אביב (1990–1993 ו-1995–1996), החל לשמש ב-1997 רופא בכיר באותה מחלקה. בין השנים 1997 ל-1999 שימש קצין הרפואה של אוגדה 162, וב-1999–2001 היה סגן מנהל (ואחד המייסדים) של מחלקה פנימית י' באיכילוב. בשנת 2001 מונה למפקד הרפואה בפיקוד הצפון, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2003. בהמשך כיהן כעוזר למנכ"ל המרכז הרפואי שיבא בתל השומר (2004–2005), ובין השנים 2005 ל-2007 שימש מפקד המרכז לשירותי רפואה וציוד רפואי בחיל הרפואה.
משנת 2007 ואילך משמש פייר כחבר בוועדת הלסינקי המוסדית של המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי (איכילוב), כחבר הוועד המנהל של קרן המחקרים שליד המרכז הרפואי וכסמנכ"ל המרכז הרפואי. במקביל, מילא תפקידים אקדמיים שונים: שימש מדריך בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב (1994–1996, 1999–2002), ובשנת 2011 החל להרצות כמרצה בכיר במרכז האוניברסיטאי אריאל. בשנת 2012 מונה למרצה בכיר במסלול הנלווה במכללה האקדמית לישראל ברמת גן, וב-2019 הוענק לו תואר פרופסור חבר מומחה במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל בשומרון.
היסטוריה תעסוקתית > חברות בארגונים מקצועיים

פייר חבר במספר ארגונים מקצועיים, בהם החברה הישראלית לרפואה פנימית (החל מ-1999), החברה הישראלית לאיכות ברפואה (החל מ-2005), איגוד מנהלי בתי החולים (מ-2008 ואילך), ו-Beta Gamma Sigma – the international honor society for collegiate schools of business (גם כן משנת 2008).
היסטוריה תעסוקתית > תפקידים ציבוריים

מאז 2010 פייר משמש חבר במדור לספרות של המועצה הישראלית לתרבות ולאמנות במשרד התרבות והספורט, ובאותה שנה הצטרף לוועדת הלסינקי של חיל הרפואה בצה"ל. משנת 2011 הוא חבר במועצת התיאטרון הקאמרי ובוועדת הביקורת של התיאטרון, ובין השנים 2011 ל-2014 כיהן כחבר מועצת מגן דוד אדום.
פרסים והצטיינות

1990 – מצטיין רמטכ"ל ביום העצמאות תש"ן.
2000-2001 – מצטיין דיקן בפקולטה לניהול, בית הספר למנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי, אוניברסיטת תל אביב.
1997 – הצטיינות בהוראה, הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב.
1997 – מצטיין קורס הפיקוד והמטה "אפק" בצה"ל.
2004 – מצטיין המכללה לביטחון לאומי של צה"ל.
2004 – מורה מצטיין בתוכנית לתואר שני במנהל בריאות במכללה האקדמית לישראל
2005 – פרס ראש אלר"ם – המרכז לשירותי רפואה וציוד רפואי תחת פיקודי זכה במקום ראשון בתחרות היחידה המצטיינת לשנת 2005.
2006 – פרס ראש אלר"ם (אגף הלוגיסטיקה, הרפואה והמרכזים) – מקום ראשון לשנת תשס"ז בתחום הניהול והארגון.
פרסומים > דוחות מדעיים

הערכת חלופות למתן שירותי רפואת מומחים בתחום האורתופדיה לחיילי צה"ל, עבודה שנתית במכללה לביטחון לאומי בהנחייתו של פרופ' עזרא סדן, צה"ל, 2004.
פרסומים > פרקים בספרים

ערכי חיל הרפואה – האם הם מתאימים לשמש קוד אתי של הרפואה הצבאית בישראל? בתוך: עיונים באתיקה 1, עורך: המרכז לאתיקה בירושלים, הוצאת מאגנס, 2009.
פרסומים > תקצירים

Criteria for early adoption of medical technologies; Tal O, Nir A, Bakshi E, Hakak N, Fire G. Health Technology Assessment International Meeting (3rd: 2006: Adelaide, S. Aust); Handbook of Health Technologies Assessment, 2006 3:218.
Attitudes and knowledge of healthcare costs towards taking costs into consideration among primary physicians; Magnezi R, Wilf-Miron R, Elzam L, Kliker Y, Kedem R, Ashkenazi I, Fire G. European Conference on Health Promotion and Education, Turin, Italy 9-13 September 2008.
Control Systems model for Managing Medical Resources in Medical Organizations; Magnezi R, Fire G. 8th International Conference on Health Economics, Management and Policy, Athens, Greece 29-30 June 2009.
הערות שוליים

↑  ד"ר גיל פייר, דף הפייסבוק של בית חולים איכילוב, ‏7 ביוני 2018
אלזי לואר פומרוי

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1882 ניו קאסל, ארצות הברית 
 פטירה:  1971 (בגיל 88 בערך) מיל ואלי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Elsie E. Lower 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  בית הספר על שם קורקורן לאומנות ועיצוב 
 בן או בת זוג:  Carl Stone Pomeroy 
 
אלזי לואר פומרוי (באנגלית:Elsie Lower Pomeroy‏: 1882 – 1971 ) הייתה אמנית המזוהה ביותר עם תנועת ציור הנופים האמריקאיים ובמיוחד אזורי קליפורניה. היא גם הייתה אחת מקבוצה קטנה של מאיירים בוטניים שעבדו עבור משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) בתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה

אלזי נולדה ב-30 בספטמבר 1882 בניו קאסל, פנסילבניה. היא הייתה בתו של סיירוס ב. לואר, יוצא צבא האיחוד האמריקני, שהשתתף במלחמת האזרחים האמריקאית וקיבל מדליית הכבוד. היא גדלה בוושינגטון הבירה וסיימה את לימודיה בבית הספר לאמנות קורקורן בתחילת המאה ה-20.
מאיירת למשרד החקלאות

עד 1908, היא עבדה כאמנית עבור משרד החקלאות, וציירה איורים בוטניים עבור פרסומי המשרד. היא הייתה אחת מהקבוצות המובחרות של מאיירים בוטניים שעבדו בארגון בתקופה זו, ביניהם הייתה גם דבורה גריסקום פאסמור, אלן אישאם שאט, רויאל צ'ארלס סטדמן ואמנדה ניוטון.
היא ציירה למעלה מ-280 צבעי מים עבור משרד החקלאות, כולל פירות נפוצים כמו הדרים, תפוחים ותותים, וגם פירות פחות נפוצים. השנתון של המשרד לשנת 1908 הכיל שתיים מהתמונות שלה, כולל אפרסק אוגברט (עמוד 479) ואפרסמון (עמוד 484). שלא כמו רוב הקולגות שלה במשרד החקלאות, היא המשיכה בקריירה של אמנית מציגה לאחר שעזבה את השירות.
בשנת 1911 נישאה לקרל סטון פומרוי, פומולוג צעיר במשרד החקלאות. עד 1913, בני הזוג עברו לריברסייד, קליפורניה, שם קרל הצטרף לתחנת ניסוי הדרים ועזר לפתח את תעשיית התפוזים/הדרים במרכז ובדרום קליפורניה.
ציירת בקליפורניה

בעת שהותה בריברסייד, החלה בלימודים וחברות מספר ציירים והייתה חברה באיגוד האמנות בריברסייד. במהלך תקופה זו, היא השלימה סדרה של ארבעה צבעי מים על תעשיית ההדרים בריברסייד. ציורים אלה הוצגו ברחבי ארצות הברית, זכו בפרסים רבים, והם נמצאים כעת באוסף הקבוע באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד. ב-1935 היא נסעה לוושינגטון הבירה, שם הועסקה כאמנית בוטנית במשך מספר חודשים על ידי שירות היערות האמריקאי.
באמצע שנות הארבעים אלסי וקרל עברו למיל וואלי שבמחוז מרין, קליפורניה. אלסי, חובבת טבע נלהבת, טיילה ברחבי המדינה וצילמה את הנופים בקליפורניה. הנושאים שלה כללו מעמק המוות ונופים חופיים ועד נופי העיר של סן פרנסיסקו. היא שמרה על קשריה ההדוקים עם ציירים אחרים בקליפורניה. גם בתחילת שנות ה-80 לחייה היא ציירה ונסעה לסן מיגל דה אלנדה, מקסיקו.
אלסי התגוררה במחוז מרין עד סוף חייה והייתה חברה באגודת האמנים של מרין.
היא מתה ב-1971 במיל ואלי, קליפורניה, כשהיא מותירה אחריה מאות צבעי מים, שמנים ורישומים.
אף שאינה ידועה כמו בני דורה הגברים, עבודתה מדגימה את תנועת ציור הסצנות בקליפורניה משנות ה-50. המדיומים העיקריים שלה היו צבעי מים ושמן, אך היא גם ציירה והשתמשה בטמפרה.
הערות שוליים

↑  Hughes, Edan Milton. Artists in California, 1786-1940: L-Z. Crocker Art Museum, 2002.
↑  Yearbook of the United States Department of Agriculture 1908, U.S. G.P.O, 1909
↑  Yearbook of the United States Department of Agriculture 1909, U.S. G.P.O, 1910
↑  "Club News". The San Bernardino County Sun, March 7, 1935, p. 17.
↑  Something to Glow on, www.nancyhaynes.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 12703
פרידריך מינצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באפריל 1868 אופולה, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  20 באוקטובר 1942  (בגיל 74) טרזיינשטט, צ'כיה 
 ענף מדעי:  היסטוריה, לימודים קלאסיים
 מקום מגורים:  שלזיה, יוון, איטליה גרמניה
 מקום קבורה:  Zentralfriedhof Münster 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינסטר  אוניברסיטת בזל 
 תרומות עיקריות
 מיוצרי ומפתחי ענף הפרוסופוגרפיה
 
פרידריך מינצר (בגרמנית: Friedrich Münzer; ‏ 22 באפריל 1868 - 20 באוקטובר 1942) היה מלומד יהודי-גרמני שהתמחה בלימודים הקלאסיים, ונודע בפיתוח הפרוסופוגרפיה, בייחוד זו המוקדשת לקשרי המשפחה ברומא העתיקה שהייתה לה תרומה לחקר המאבקים פוליטיים.