stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחל סעדיה
חי וצומח באזור הנחל

בסקר אקולוגי מקיף, שנערך בנחל קישון ב-2016, תואר נחל סעדיה כך:
נחל סעדיה מהווה אתר ייחודי ומקור מים באיכות גבוהה בלב אזור מתועש. מוצע להשתמש במימיו כדי ליצור גרדיאנט של בתי גידול
לחים (מתוקים – מלוחים) המקשרים בין מעיינות הכרמל לבין שטחי שלושת בריכות הבוצה ושלוחת שפך הקישון (האפנדיקס).
איכות המים בנחל אופיינה כטובה, מימיו היו צלולים, אם כי מליחים במידת מה. נחל סעדיה מקיים מערכת אקולוגית המורכבת מצומח של מלחה, גדות נחלים וצמחיית מים, שעקב הפיתוח המואץ, זיהום נחלים וניצול מי התהום הולכות ונעשות נדירות בארץ.
למרות היות האתר מופר בחלקו השתמרו בו מספר מיני צומח ובעלי חיים מוגנים ונדירים, כולל מינים "אדומים" (מינים בסיכון):
מהצומח בולטים אשל מרובע, קנה מצוי, סוף מצוי, סמר חד, סמר ימי, גומא דל-שיבולים והמינים ה""אדומים": אגמון החוף, קרנן טבוע ונימפאה תכולה, הנימפאה התכולה מעין סעדיה שימשה כמקור לאכלוס מחדש של הנימפאה בשמורת עין אפק.
מבין בעלי החיים התקיימו בנחל וסביבתו למעלה מ-60 מיני בעלי חיים. ביניהם צב ביצות, פשוש, שלדג לבן-חזה וצטיה. במינים ה"אדומים" ניתן למנות את: חתול הביצות (עתידו בסכנה), צפרדע הנחלים (בסיכון), צב יבשה (עתידו בסכנה) ושני מיני עטלפים: אשמן גדול (בסכנת הכחדה) ונשפון פגום אוזן (בסכנת הכחדה חמורה). במיני הדגים ניתן לציין נאווית, סרטני נחלים וחסרי חוליות רבים. במין של חלזון שחור בשם שחריר הנחלים נעשתה פעולת הצלה מיוחדת: החלזון נכחד בנחל עצמו אך כמה מאות פרטים הועתקו מבעוד מועד לעין אלרואי באזור טבעון, ונקלטו שם. לאחר מכן, בשנת 2016, הושבו צאצאיהם על ידי רשות הקישון לעין סעדיה.
בחלקו התחתון של הנחל, מתקיימת מושבת קינון ולינה של אנפות ומגלנים. בסביבות הנחל שטחי אחו רבים הגדלים על קרקע לחה.
אדם

לרשות ההולך בדרך הים עומד מספר מועט של נתיבים לחציית רכס הכרמל. במוצאם של אותם נתיבים התפתחו ערי מסחר ראשיות. אחד מאותם נתיבים עובר במפגש שבין ראש הכרמל לים.
הנע מדרום צפונה לאורך חוף הכרמל בהגיעו למרגלות תל אבו הואם עליו להחליט האם להמשיך לאורך החוף, לחצות את מעברת הקישון בשפכו ולהמשיך צפונה לכיוון צור, צידון וגבל או לפנות מזרחה ובמקביל לקישון לכיוון יוקנעם, מגידו ומשם לכיוון חצור, דמשק, חמת וחלב.
מפרץ חיפה בכלל ושפך הקישון למרגלות תל אבו הואם פרט, סיפקו מעגן נוח והתל עצמו היה מוגן ממערב על ידי הים, מצפון על ידי ערוץ הקישון וממערב על ידי ואדי סלמן, לדעת החופרת של התל בתקופות קדומות היה התל אי בפתח הנחל ובכל אופן היה נמל.
נתונים גאוגרפים אלו, בשילוב שפע המים שסיפק נחל סעדיה יצרו מקום להתפתחות עיר נמל בתל אבו הואם, עיר שהתקיימה החל מתקופת הברונזה המאוחרת ועד התקופה ההלניסטית למעלה מאלף שנה.
גם לאחר מיכן המשיך האזור לשמש עורק תחבורה וצומת דרכים חשוב, רכבת העמק שהגיעה עד דרעא והתחברה לרכבת החיג'אזית שנסללה ממכה ועד דמשק עברה דרכה וב-1913 נסלל סעיף גם לעכו שהומשך מאוחר יותר לאורך החוף הלבנוני עד לטריפולי.
גם צומת הצ'ק פוסט (מחלף הקריות) שהנחל נחבא תחתיו היה אחד הצמתים העמוסים בארץ.
שפע המים המשיכו למשוך את בני האדם ועם התפתחות העיר חיפה חצבו בסביבות 1920 ניקבה להגדלת שפיעת עין סעדיה והוקם מכון שאיבה אשר סיפק מים למגדל המים לנווה שאנן עד שנות התשעים.
עקב המלחת המים הפסיקה עריית חיפה את שאיבת המים ובמקביל נחצבו מנהרות הכרמל, נבנו מחלפים ועין סעדיה ונחל סעדיה נשכחו וזוהמו.
מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה התרחש הקרב המכריע לכיבוש חיפה סביב גשר הרכבת החוצה את נחל סלמן.
הטורקים זיהו את המעבר הצר שבין נחל סלמן ומורדות ההר כנקודת מפתח שבה יוכלו לבלום את הכוחות הבריטיים המגיעים מכיוון מגידו ומיקמו מכונות ירייה על מורדות ההר מעל מה שהיום הוא צומת הצ'ק פוסט וחיפוי ארטילרי בכרמלהיים.
ההסתערות הבריטית בוצעה על ידי בריגדת הפרשים ההודית ה-15 (אנ') שהובלה על ידי פלגת נושאי הרומח מג'דפור (Jodhpur Lancers) ובמקביל כוח אחר נשלח באיגוף רחב לשתק את התותחים המוצבים על הכרמל.
בתחילת ההסתערות בלמה האש הטורקית את ההסתערות ההודית-בריטית, שני פרשים שפעלו באגף הדרומי של הכוח שקעו על ציודם בבוץ ואילו האגף הצפוני היה חשוף לאש הטורקית.
רק הסתערות רכובה של הפרשים, כאשר הרומחים בידיהם, ובראשם רוכב מפקדם על העמדות הטורקיות הביאה להשתקת המקלעים הטורקיים ולפתיחת הדרך לחיפה.
בהסתערות נפל מפקדם מייג'ור טהאקור דלפט סינג אשר זכה לתואר "גיבור חיפה".
הסתערות זו נחשבת כאחת מהסתערויות הפרשים האחרונות שבוצעו על ידי הצבא הבריטי ואחת האמיצות שבהן ונחגגת עד היום בהודו כ"יום חיפה"
המאבק הציבורי להצלת הנחל

בשנת 2016 דווח לרשות נחל הקישון על אירוע זיהום בנחל סעדיה כתוצאה מהזרמת מי ביוב לנחל. לאחר גילוי הזיהום החל מבצע ניקיון ובניית סכר שמטרתו הייתה למנוע מהמים המזוהמים להגיע אל הנחל. בשנת 2020 הפעיל הסביבתי אריק דרובוט החל בפעולות לשיקום הנחל לאחר שהוא וקבוצת פעילים ראו כי המאבק שהחל בשנת 2016 לא נשא פרי. במסגרת הפעילות קמה קבוצת פייסבוק המנסה להעלות מודעות לשיקום הנחל, אזורו וקיומו ולהניע את הרשויות לפעול לשיקומו של הנחל.
מסלולי טיול בנחל

הגישה למעיין דרך רחוב טופז העובר מתחת לכביש הגישה למנהרות הכרמל. ישנם שני מסלולי טיול אפשריים – אזור הנביעה ותחילת הנחל. ניתן להחנות בצומת הצ'ק פוסט או בחנייה של משרדי מנהרות הכרמל. הולכים לתחילת שביל אופניים בהצטלבות הרחובות בר יהודה וההסתדרות ומתחילים ללכת לכיוון מערב (חיפה). לאחר 10 מטר בגשר טורקי שם מתחילה הנביעה ומשם עם שביל האופניים לאורך 100 מטר אפיק הנחל. חונים באותו מקום. ניתן להחנות בחניית משרד מנהרות הכרמל ומשם צועדים לכיוון צפון מערב על הכביש עד הירידה שמאלה לכביש כורכר שמוביל לכיוון מערב. לאחר כ-100 מטר יש צומת ובו פונים שמאלה ומגיעים לנחל, יש שביל לאורך הנחל.
ראו גם

תל אבו הואם
נחל הקישון
כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה
הר אלעזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אלעזר בן יאיר 
 גובה:  כ-0 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מדבר יהודה, ליד מצדה
 מסלול ההעפלה הקל:  ברגל (שביל ישראל)
 קואורדינטות:  31°18′25″N 35°21′15″E﻿ / ﻿31.30701°N 35.35407°E﻿ / 31.30701; 35.35407
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר אלעזר(למפת צפון הנגב רגילה) הר אלעזר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר אלעזר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר אלעזר
 
הר אלעזר הוא הר הנמצא כמה מאות מטרים דרומית למצדה, וקרוי על שם אלעזר בן יאיר, המפקד היהודי האחרון של מצדה.
מדרום להר מעמיק את ערוץ הזרימה שלו נחל רחף ובחלקו הצפוני נמצאו שרידי המחנה הרומי השמיני, שעל פי סיפורי יוסף בן מתתיהו, מאות חיילים רומאים השקיפו ממנו על חלקה הדרומי של מצדה.
ההר מתנשא כ-400 מטרים מעל ים המלח וגובהו כגובה פני הים; מאז שנת 2019, עקב שינוי התוואי, שביל ישראל עובר בהר.
ראו גם

הר בן יאיר
פארק הכרמל

| --- | --- |
שלט הכניסה לפארק הכרמל בכביש 7212 בחלק שמורת הר הכרמל (נשר) ליד גבעת נשר
שלט הכניסה לפארק הכרמל בכביש 7212 בחלק שמורת הר הכרמל (נשר) ליד גבעת נשר
 מידע כללי
 סוג:  שמורה ביוספרית
 נתונים ומידות
 שטח:  124.114 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  חיפה 
 קואורדינטות:  32°45′20″N 35°00′08″E﻿ / ﻿32.75544722°N 35.00235556°E﻿ / 32.75544722; 35.00235556
 
 
מבני הנהלת פארק הכרמל ליד עוספיה שוכנים על כביש 672 בין גבעת ההגנה ועוספיה
שושן צחור פורח מעל נחל כלח. ברקע הר טללים ועליו אוניברסיטת חיפה.
מראות בשביל הירוק בין נשר ליגור, שמורת אשדות יגור
עננים באזור נחל נדר, חלק עליון
מצוק מגדים ליד נחל ספונים
נחל ספונים, תצפית לכוון מערב
אפיק נחל חיק
פארק הכרמל הוא כינוי לרצף של גנים לאומיים ושמורות טבע על הר הכרמל הגבוה, המשתרע מגבולותיהן הדרומיים של הערים חיפה ונשר בצפון, ועד אזור נחל מערות ועמק מהר"ל בדרום; שלושה יישובים על רכס הכרמל מהווים מובלעות בתוך רצף שטחי הפארק – עספיא, דלית אל-כרמל ובית אורן. גודל הפארק המקורי היה 101,590 דונם, מתוכם 63,950 דונם שהוגדרו כ-"גן לאומי" ו-37,640 דונם הוגדרו כ"שמורת טבע". שטח השמורות משולב בתוך פארק הכרמל כאשר שטחי הגן הלאומי מקיפים את השמורות ויוצרים רצף של שטחים ירוקים.
במהלך השנים נעשו הכרזות והרחבות נוספות לגן הלאומי בסך 255 דונם, לשמורת הר כרמל בסך של 22,226 דונם. נכון ל-12 בדצמבר 2010 הגן הלאומי משתרע על שטח של 64,250 דונם, ושטח שמורת הר כרמל הוא 59,864 דונם. סך הכל גודל פארק הכרמל הוא 124,114 דונם. בכך מהווה הפארק את אחד הרצפים הגדולים של שטחים פתוחים בחציה הצפוני של מדינת ישראל; הוא אף הוכר בידי ארגון אונסק"ו בתור שמורה ביוספרית. הפארק מהווה דוגמה טיפוסית של מערכת אקולוגית ים-תיכונית, וכולל מצאי עשיר של תופעות גאולוגיות, ממצאים פרהיסטוריים, ומגוון ביולוגי ונופי.
היסטוריה

הכרמל לאורך ההיסטוריה הארוכה שלו היה מיושב בדלילות והתקיימו בו יישובים מעטים. בסוף המאה ה-15 ובמחצית הראשונה של המאה ה-16 היגרו לכרמל דרוזים שהגיעו מלבנון. התיישבותם השפיעה על הנוף. שטחים נתפסו לצורכי חקלאות ועצים נכרתו לצורכי הסקה. כריתת העצים התרחבה מאוד בתקופת השלטון העות'מאני.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

עם כניסת שלטון המנדט הבריטי הופסקה הכריתה לגמרי. אזור שווייצריה הקטנה נחל כלח ונחל גלים הוכרז כ"שמורת יער". השלטונות הבריטיים הציבו באזור שומרי יערות. השומרים התגוררו במבני אבן באזור, וכדי להבריח כורתי עצים הם שוטטו רכובים על חמורים ופרדות. הבריטים סללו למענם מספר שבילים באזור "אשדות יגור" למשל בנחל מעפילים ורכס כרמיה במורדות המערביים של הכרמל.
בשנת 1927 פנה ארתור רופין לקולונל א"ה סוואר (Sawer) שהיה מנהל "מחלקת החקלאות הייעור והדיג" של ממשלת המנדט והציע לו להכריז על כל שטח הכרמל כ'פארק טבעי מוגן'. פניה זו נעשתה במסגרת פעילות של חברת הכשרת היישוב לייעור הכרמל. הצעתו כללה את הסעיפים הבאים:
איסור כריתת עצים ורעיית עדרים.
איסור ציד צבאים וציפורים.
יוגדר שטח של מאות דונם שישמש למחיית בעלי חיים מקומיים. חברת הכשרת היישוב תקצה את השטח למטרה זו מהשטחים שבבעלותה.
שטחי הכרמל שאינם מנוצלים לחקלאות יעברו תהליך ייעור.
סוואר קיבל את רעיונו של רופין, הציע לקבל את השטח של נחל לוטם במורדות המערביים של הכרמל, והתנה את התוכנית ביישומה רק על אדמות ממשלתיות ולא פרטיות וזאת כדי לחסוך בפיצויים לבעלי השטחים הפרטיים. התוכנית עברה לתכנונו של ריכרד קאופמן שהציע לחלופין את השטחים הגדולים שמדרום לחיפה. בסופו של דבר הרעיון המקורי של רופין לא מומש מטעמים תקציביים.
על הכרמל כאזור ירוק ופתוח היו איומים רבים, בנוסף על איום הכריתה, הרועים התייחסו להר כשטח מרעה והתקיימה בו רעייה אינטנסיבית. במקביל יזמים שונים חיפשו אזורים ירוקים ויפים לבנות בהם שכונות ויישובים. בחיפה נבנו שכונות על ההר בתוך השטח הירוק כדוגמת שכונת אחוזה שנבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20. יוזמות נוספות (חלקם בעידוד המוסדות הלאומיים) היו יוזמת "יערות הכרמל" של חברת "כרמל השקעות" בראשותם של יוסף לוי וגאורג הרץ-שקמוני לבניית יישוב בשטח בדרום רכס הכרמל הגבוה. הם רכשו בשנת 1934 שטח של 6,000 דונם שגבולותיו היו ממזרח: הר ערקן, עין אלון, נחל אורן התיכון, והערוצים היורדים מדמון. מצפון: רכס דמון ורכס מתלה שמדרום לנחל ספונים העליון, ממערב: קו מתפתל שעבר ממערב לקיבוץ בית אורן של ימינו עד "חרבת יונית" שבנחל אורן. מדרום: נחל דוכן, הר שוקף. (כיום נמצאים באזור זה מלון יערות הכרמל, קיבוץ בית אורן, גבעת וולפסון וחוות משמר הכרמל). יוזמה אחרת הייתה של חברת הכשרת היישוב בסוף שנות השלושים להקמת שכונת מגורים באזור הח'רייבה שנקראה "פסגת הכרמל" מדרום לאוניברסיטת חיפה של ימינו. התוכנית בהיקף של 3,000 דונם אושרה בשנת 1941. איום נוסף על הכרמל היו המחצבות שונות שצצו על הכרמל כשהגדולה בהם הייתה המחצבות של חברת מלט פורטלנד נשר בע"מ לצורך ייצור מלט. במקביל נסללו דרכים לצורכי בנייה וחציבה. חלק מהשטחים בכרמל היו בבעלות דרוזים תושבי הכפרים עספיא ודלית אל-כרמל שהמשיכו לעבד אותם. חלקם עובדו על ידי תושבי עין חוד ואריסים שונים.
החי-בר

החי-בר הוא שמורת טבע בגודל של 6,000 דונם לערך שהוקמה בחלק מהפארק של נחל גלים. מטרת הקמת החי בר היא שיקום והשבה לטבע של אוכלוסיות בעלי-חיים שנכחדו מהאזור, או שנמצאים על סף הכחדה. בחי-בר מגדלים את כבש הבר, עז הבר, יחמור פרסי, סלמנדרה מצויה אייל הכרמל וצבי ארץ ישראלי. המטרה היא לעודד רבייה בשביה ובהמשך להרגיל את בעלי החיים לחיי חופש במכלאות גדולות, עד שאפשר יהיה לשחרר אותם כליל. תהליך דומה מתבצע גם בעופות דורסים, כגון נשר מקראי.
נחלי הגן

בשטח הגן הלאומי נחלים אחדים: נחל מערות, נחל נדר, נחל גלים ונחל כלח, שנחשב ליפה במיוחד, שאזור המצוק שבו מכונה "שווייצריה הקטנה" על שום דמיונו לנופי שווייץ. יש בו חניוני נופש, מצפורי נוף ושבילי הליכה מסומנים. בשטח שמורת הנחל עצים רבים, ביניהם אלון מצוי ואלה ארץ ישראלית. על המצוקים פורח בין השאר שושן צחור, פרח נדיר ומוגן, ושפני סלע חיים ביניהם. בחלקו הצפוני של הפארק, ליד החי-בר מצוי נחל נדר הקרוי גם "נחל שלושת המעיינות" על שום שלושה מעיינות שנובעים לאורכו: עין קנים, עין נדר ועין קדם. בעקבות התפשטות הבנייה אל אזור ההיקוות של הנחל נותר רק מעיין פעיל אחר. במפגש של הנחל עם נחל גלים ניתן למצוא את השקמה העתיקה ומעל נמצאת מערת אורנית.
חלוקה מנהלית

| שם גן לאומי/שמורה | סטטוס | שטח בדונם | תאריך הכרזה | אתרים בולטים, מיקום, מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גן לאומי הר הכרמל | מוכרז | 63,950 | 1 ביולי 1971 | חוות משמר הכרמל, עין אורן ליד "חניון האגם", מחצבות קדומים, חורבת רקית, נחל בוסתן, נחל מערות עליון, נחל חרובים עליון, חרבת סומק, מערת אורנית, נחל נדר תחתון, עין קדם, נחל גלים |
| גן לאומי הר שוקף | מאושר | 4,000 | 2007 | הר שוקף, חרבת שוקף, נחל בוסתן עליון |
| שמורת הר הכרמל | מוכרז |  ? | 1 ביולי 1971 | שווייצריה הקטנה, נחל גלים, חי בר, נחל ספונים, נחל אורן, רכס אצבע, מצוק מגדים |
| שמורת הר הכרמל - נשר | מוכרז |  ? | 1 ביולי 1971 | חורשת הארבעים, נחל נשר עליון, כביש 7212 - כביש יפה נוף   |
| גן לאומי נחל נדר | מוכרז | 203.7 | 12 בדצמבר 2010 | נחל נדר עליון ליד שכונת דניה בחיפה |
| שמורת כלח-גלים - הרחבה | מוכרז | 571 | 8 בפברואר 2007 | נחל כלח, נחל גלים |
| שמורת הר כרמל - קרן הכרמל |  ? |  ? | 1 ביולי 1971 | קרן הכרמל, נחל רקפת |
| שמורת הר הכרמל - עין חוד | מוכרז | 7,040 | 17 באוגוסט 2006 | מדרום לניר עציון ועין הוד |
| שמורת הר הכרמל - נחל חרובים - נחל מהר"ל | מוכרז | 8,311 | 30 בספטמבר 2002 | נחל חרובים, מוצא נחל מהר"ל. ממזרח לכרם מהר"ל |
| שמורת אשדות יגור | מוכרז | מעל 313 | 1 ביולי 1971 | נחל יגור, נחל מעפילים כולל הרחבה ב-10 בינואר 2006 של 313 דונם |
אתגרי שמירת טבע > שריפות

מאז הכרזת השטחים לשימור, אירעו בפארק הכרמל מספר רב של שריפות שנגרמו בשל הצתות בידי אדם, חלקן מכוונות וחלקן בשוגג. מחקירות רבות שנוהלו על ידי מכבי האש ומשטרת ישראל נמצא ששריפות רבות נגרמות בשל הצתות מכוונות, בעיקר של בעלי אינטרסים המנסים בדרך זו להוריד את רמת ערכי הטבע באזורים הנשרפים, ובכך לזרז מתן של היתרי בנייה ופיתוח.
באופן כללי, שריפות מהוות מרכיב מרכזי וחשוב של הפרעה במערכת האקולוגית הים-תיכונית, ועקב היסטוריה ארוכה של התיישבות האדם באזור אגן הים התיכון, הצמחייה הים-תיכונית הסתגלה היטב להתחדשות יעילה לאחר שרפה. חורש מפותח של צמחייה ים-תיכונית טיפוסית לכרמל מתחדש במלואו לאחר כמה עשרות שנים ממועד השרפה האחרונה. אולם אלמנטים מסוימים עשויים להיעלם לבלי שוב בעקבות שרפה, כגון עצים עתיקים. השריפות גם מהוות פגיעה קשה באוכלוסיית חיות הבר, שחלקן אינן מצליחות להימלט. קיימת כיום מחלוקת בקרב אקולוגים ואנשי שמירת טבע וממשק, לגבי מידת הנזק והתועלת שבשריפות באזורים כמו פארק הכרמל. ישנם הטוענים כי השריפות הן מרכיב חיוני במערכת אקולוגית, התורם למגוון הביולוגי והנופי על ידי מניעת היסגרות אחידה ורציפה של החורש, דבר היוצר כתמיות נופית ומעודד פריחת גאופיטים הזקוקים לאור שמש ישיר. עם זאת, רשות הטבע והגנים נוקטת כיום מדיניות ברורה של הימנעות ככל האפשר מאירועי שרפה (למשל באמצעות משטר רעייה המדלל את כמות העשב הזמין לשרפה), ובמקרה שפורצת שרפה, כיבוי מהיר ככל האפשר לצורך מזעור השטח הנשרף.
עד לשנת 2010, הגדולות בשריפות הפארק היו השרפה ברמת מיתלה ב-1983 שכילתה כ-3,300 דונם, והשרפה ב-1989 שהשתרעה על פני כ-6000 דונם. בדצמבר 2010 התחוללה בפארק שרפת ענק שכילתה קרוב ל-35 קמ"ר (35,000 דונם) וכמה מיליוני עצים עלו באש.
אתגרי שמירת טבע > מאבקים על שטחי הפארק

מיקומו של הפארק וקרבתו הרבה ליישובים גדולים (העיר חיפה והכפרים עוספיא ודלית אל-כרמל) מביאים לכך שהפארק נמצא תחת איומים תמידיים של התפשטות השטחים הבנויים אל עבר שטחי הפארק וסלילת כבישים מהירים בתחומו. מכיוון הכפרים דלית אל-כרמל ועוספיא קיימת בעיה חריפה של בנייה בלתי חוקית בשטחי הפארק וקיים לחץ מתמיד על רשות הפארק. הלחץ שכולל אף איומים אישיים על חיי הפקחים והנהלת הפארק, הביא את רשות הטבע והגנים לחתום על הסכם בדבר סיפוח שטחים נרחבים מהפארק לתחום הכפרים. כיום מתנהל מאבק דומה על אזור הר שוקף.
מכיוון העיר חיפה, קיימים איומים ממשיים לבניית פרויקטי-נדל"ן באזור נחל נדר, בשטחים הנמצאים ליד החי-בר ומדרום לאוניברסיטת חיפה ולשכונת דניה. לאחרונה מנסים יזמי הנדל"ן לקדם שוב את תוכניתם להקים שם מגדלי מגורים (כ-1000 יחידות דיור) וכביש מהיר. החברה להגנת הטבע וארגון הסטודנטים מגמה ירוקה מנהלים מאבק לשימור הפארק והסרת האיומים על קיומו.
אתגרי שמירת טבע > מינים פולשים

מספר מינים של צמחים פולשים דוחקים את הצומח הטבעי בפארק הכרמל ובכך פוגעים בערכיותו. עיקר הפלישות הן באזורים הסמוכים ליישובים. באזורים המרוחקים מיישובים אין כמעט השפעה של מינים פולשים, אולם מצב זה עלול להשתנות ללא מיגור הפלישות הקיימות, ומניעת פלישות נוספות.
מינים עיקריים של צמחים פולשים בפארק:
חמציץ נטוי – נפוץ בכל האזור שבין אוניברסיטת חיפה, החי-בר, וחורשת הארבעים. יוצר מרבדי צמיחה צפופים, ופולש לשטחים חדשים בעזרת פעולת החפירה של החולד הארצישראלי. נראה כי המין פלש לאזורים חדשים בלב הפארק בעקבות השרפה הגדולה של 2010.
אילנתה בלוטית – ניטעה באוניברסיטת חיפה, בית אורן, טירת כרמל ועין הוד, ופולשת לשטחים שמסביבם. זרעיה מותאמים להפצה ברוח וכך יכולים לנבוט במרחק רב מצמח האם, גם בשטחים טבעיים לחלוטין. עץ נקבי של אילנתה בלוטית יכול להפיץ ברוח מאות אלפי זרעים פוריים מדי שנה; בנוסף, העץ מתרבה באופן וגטטיבי, וכן דוחק צמחים מתחרים באמצעות אללופתיה.
דודונאה דביקה – ניטעה בשכונות רבות בעיר חיפה, וכן בכפרים ערביים נטושים שהתקיימו בעבר בשטחי הפארק. גם למין זה זרעים המופצים ברוח למרחקים רבים. שיחי דודוניאה מצויים פה ושם ברחבי הפארק, לעיתים בצידי דרכים, אך גם בלב שטחים טבעיים המרוחקים מרחק רב מצמחי האם הנטועים, דבר המעיד על כושר הפצה יוצא-דופן במין זה. הדודוניאה עמידה מאוד ביובש, ומצד שני היא מצליחה לנבוט ולהתבסס גם תחת צילם של שיחים אחרים כמו סירה קוצנית – תכונות המקנות לה כושר תחרות גבוה.
לקריאה נוספת

אטלס כרטא, שמורות טבע וגנים לאומיים, בעריכת עזריה אלון
מנחם מרקוס, הר הכרמל - סקר נוף ומסלולי טיול, הוצאת רשות שמורות הטבע, 1997
מטוס

אנטונוב An-225 מריאה המטוס הגדול ביותר שנבנה אי פעם
מָטוֹס או אֲוִירוֹן הוא כלי טיס ממונע, כבד מהאוויר, אשר שוהה באוויר בזכות כוח העילוי הפועל על כנפיו. בעגה המקצועית מטוס מוגדר ככלי טיס כנף קבועה, שבו אין תזוזה אקטיבית של הכנף כדי להשיג את העילוי (מטוס בעל גאומטריה משתנה נכלל בקטגוריה זו), בניגוד לכלי טיס בעל כנף סובבת דוגמת מסוק או רחפן.
מטוסים נעים ממקום למקום במהירות רבה, ללא צורך בדרכים ותוך תלות מועטה במזג האוויר, ולכן משמשים אמצעי תחבורה נפוץ מאוד. תכונות אלה הופכות את המטוסים לשימושיים גם למטרות צבאיות ומדעיות.
את המטוס הראשון שטס בהצלחה בכוח מנועו בנו האחים רייט. מקובל כי טיסתם שנערכה ב־17 בדצמבר 1903, ונמשכה כ־12 שניות ולמרחק 35 וחצי מטרים, הייתה הטיסה הממונעת הראשונה בכלי טיס כבד מן האוויר. קדמו להם כמה ניסיונות חשובים של אלברטו סנטוס דימון הברזילאי, לואי בלריו הצרפתי וגלן קרטיס האמריקני. מאז התפתחו רבות הטכנולוגיה והידע בנושאי התעופה והאווירודינמיקה, אך עקרון הפעולה של המטוסים נותר דומה.
אטימולוגיה

בשנת 1907 פרסם אליעזר בן-יהודה בעיתונו "השקפה" ידיעה על הקמת צי מטוסים צרפתי ראשון. בידיעה זו חידש את הצירוף "ספינת אוויר" של נחום סוקולוב וקבע את המונח "ספינת האוויר המתיישרת" כתרגום השם הצרפתי באותו הזמן aéroplane. השם הצרפתי שונה עד מהרה ל־avion בעקבות המילה הלטינית לציפור avis, ובעקבות כך חידש איתמר בן־אב"י, בנו של בן יהודה, את המילה העברית "אווירון" – אף שגם השורש א־ב־ר מופיע במקרא וקשור לתעופה, ולכן סבר נפתלי הרץ טור־סיני שהיה ראוי לכנות את המכונה בשם "אבירון". מטעמים שונים התנגד חיים נחמן ביאליק למילה, וב־1928 הציע בוועד הלשון העברית את המילה "מטוס", את השם "טייס" למפעיל (במקום "מעופף"), את שם הפעולה "טיסה" (במקום "מעוף") ועוד, לפי המילה היחידאית ”כְּנֶשֶׁר יָטוּשׂ עֲלֵי אֹכֶל” (איוב, ט', כ"ו). שתי המילים מקובלות בעברית, אם כי לפעמים מבדילים בין אווירון – כלי טיס קטן, על שום הסיומת המקטינה -וֹן – ובין מטוס – כלי טיס גדול. בנטייה הופך הקמץ לשווא: מְטוסים, מְטוס-קְרב (לעומת: מַסּוֹק–מַסּוקים).
שימושים

מטוסים משמשים להעברת מטען ממקום למקום, במיוחד כאשר מדובר בחציית תוואי שטח בעייתי או במרחק גדול. נוסף לכך מטוסים משמשים לצילום מן האוויר, לחיזוי מזג האוויר, לכיבוי אש (בעיקר בשרפות יער), לחקלאות (בעיקר ריסוס כנגד מזיקים), ואף כתחביב ספורט.
במסגרת הצבאית המטוסים משמשים להפצצה, לתקיפה, ליירוט מטוסי אויב, לתובלת מטענים וכוחות, לאיסוף מודיעין ואף ללוחמה אלקטרונית.
יש כמה סוגי המטוסים: מטוס נוסעים, מטוס מטען, מטוס ריסוס, מטוס אמפיבי, מטוס קרב ומפציץ. קיים סוג נוסף בשם אקרנופלן, שאינו נחשב כמטוס לכל עניין, לאור שהייתו בקרבת הקרקע, אך אם מחשיבים אותו כמטוס, פרט אחד שלו הוא המטוס הגדול ביותר בעולם.
מבנה המטוס

מבנה המטוס (מונח שאינו נוגע למערכת ההנעה) ניתן באופן כללי לחלוקה לכמה מערכות:
גוף המטוס (אנ') – המכיל את אנשי הצוות, המטען, הדלק, הנוסעים והמערכת האוויונית של המטוס.
כנפיים – המספקות את עיקר העילוי. יש מטוסים שבהם מכלי הדלק נמצאים בגחון ובאחרים הם בכנפיים. לרוב המנועים נישאים על הכנפיים, ובמטוסי קרב נישא תחתן גם רוב החימוש.
מערכת היגוי – הכוללת לרוב הגה גובה, השולט על התנועה בזווית העלרוד; הגה כיוון, השולט על התנועה בזווית הסבסוב; ומאזנות, השולטות על התנועה בזווית הגלגול.
כני נסע – אלו המערכות הנושאות את המטוס על הקרקע. מכילים את הגלגלים ומשמשים לבלימת זעזועים בנחיתה.
מנוע – מספק את הדחף להנעת המטוס ולעיתים גם ליצירת עילוי. במטוסים קלים נפוץ השימוש במנועי בוכנה; מטוסים כבדים יותר או מטוסים צבאיים משתמשים לרוב במנועי סילון.
עקרונות הטיסה

על המטוס פועלים ארבעה כוחות:
גרר – התנגדות האוויר למעבר גוף כלי הטיס דרכו, בכיוון המנוגד לכיוון תנועת הכלי.
דחף – תגובת האוויר לפעולת מנוע המטוס. פעולת המנוע גורמת לדחיפת האוויר לאחור (באמצעות להבי מדחף או יניקה באמצעות מניפה במטוס סילון), ובתגובה כלי הטיס נדחף קדימה.
כוח הכבידה – משיכת כדור הארץ את כלי הטיס כלפי מטה, בכיוון מרכזו.
עילוי – כוח המתפתח בעיקר על כנפיו של כלי הטיס. הבדל בין זרימת האוויר במשטחים התחתונים של הכנפיים לבין משטחיהן העליונים גורם להפרש לחצים, וכתוצאה פועל כוח כלפי מעלה.
המרכז למורשת הצ'רקסית

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה ותרבות
 כתובת:  חנלאשה, כפר כמא
 מיקום:  כפר כמא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  המועצה המקומית כפר כמא
 מייסדים:  זכריה תחאוחא, זוהיר תחאוחא
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 
 קואורדינטות:  32°43′16″N 35°26′36″E﻿ / ﻿32.7212°N 35.4434°E﻿ / 32.7212; 35.4434
 chckk.org.il
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) המרכז למורשת הצ'רקסית(למפת הגליל העליון רגילה) המרכז למורשת הצ'רקסית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז למורשת הצ'רקסית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז למורשת הצ'רקסית
 
המרכז למורשת הצ'רקסית (באדיגית: Адыгэ КъыкIэныгъэ Гупчэ) הוא מרכז מבקרים בכפר כמא שבגליל התחתון, הסוקר את ההיסטוריה של העם הצ'רקסי. במרכז קיים מוזיאון אשר מציג פריטים אותנטיים מהמורשת הצ'רקסית וכן פועל בו מכון מחקר אקדמי לחקר הצ'רקסים.
המרכז הוקם בשנת 2007 על ידי זכריה תחאוחא וזוהיר תחאוחא וכיום מנוהל על ידי המועצה המקומית כפר כמא.
המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
המוזיאון הצ'רקסי

הצ'רקסים שלטו במשך אלפי שנים בהרים של צפון-מערב הקווקז, אך בעת החדשה מצאו את עצמם חיים בפזורה ברחבי העולם, כולל בישראל.
המוזיאון הצ'רקסי שוכן בבית ישן שנבנה בשלהי המאה ה-19 וממוקם בלב השכונה העתיקה של כפר כמא. המבנה, שהיה ביתה של משפחת שחלאכו, אחת המשפחות הוותיקות בכפר ומוכר לציבור בתור בית שאמי, עבר שימור כללי והותאם לצורכי המוזיאון. כל מרכיביו כבית צ'רקסי נשתמרו להפליא, ומשמשים היום להמחשה, כגון: המבואה, המטבח, חדר האורחים המיוחד, בור המים, חדרים פנימיים והאגף שמשמש היום כמרחב לתצוגות המוזיאון שהייתה החצר האחורית שהתקיימה כחלק בלתי נפרד מכל בית צ'רקסי, וכן החומה הגבוהה שסביב המבנה, הבנויה כולה באבני בזלת שחורה.
אגף התצוגות עשיר ומכיל פריטים נדירים ביותר שמקורם בהרי הקווקז, כמו כלי הנשק המיוחדים של האביר הצ'רקסי, בגדיו ושלל הציוד ששימש אותו במוכנותו לקרב. כן מוצגים בגדיה הססגוניים של האישה הצ'רקסית ביחד עם פריטי לבוש נוספים, בדים עם רקמה מיוחדת וקישוטים מחרוזים, כמו גם כלי הנגינה הצ'רקסיים ועוד. חלק מהמוצגים המעניינים ביותר הם העריסה וההליכון, ששימשו בעבר לגידול תינוקות ולהכנתם לעצמאות מגיל צעיר. המוצג המרשים ביותר במוזיאון הוא "גבינה צ'רקסית קשה" שיוצרה בשנת 1980 בצורת פגיון צ'רקסי והיא הגבינה העתיקה ביותר בישראל. על פי המסורת הצ'רקסית היה נהוג לעשן את הגבינות בתוך האח במשך שלושה שבועות כדי להביא אותה למצב בו הגבינה תישמר ותהיה אכילה במשך שנים רבות. הגבינה הוכנה על ידי משפחת בז'אדוג' בירדן והיא הובאה לארץ בשנת 2010 על ידי אייבק נבסו.
הביקור במוזיאון כולל הרצאה על השפה הצ'רקסית, צפייה בסרט "מורשת צ'רקסית" וסיור מודרך בחדרי המוזיאון עם לווי של מדריך מקומי המסביר על המוצגים השונים בשפות העברית, אנגלית, רוסית, ערבית וצ'רקסית. זהו אחד המוזיאונים הבודדים בעולם בו כל מבקר מקבל מדריך צמוד המלווה אותו לאורך הסיור גם אם מדובר בזוג מבקרים. מדיניות זו של המרכז למורשת הצ'רקסית להצמיד מדריך לכל מבקר היא חלק מחשיבותו של הפצת התרבות הצ'רקסית בארץ ובעולם.