stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטוריה, נסיכת שוודיה
ביוגרפיה

ויקטוריה היא בתו הבכורה של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב והמלכה סילביה.
ויקטוריה גם נכללת בסדר הירושה לכתר הבריטי, משום שהיא מצאצאיה של המלכה ויקטוריה, אולם מיקומה בסדר הירושה נמוך (בערך במקום 200, אחרי אחיה וצאצאיו).
לאחר הולדת אחיה הצעיר קרל פיליפ בשנת 1979, איבדה ויקטוריה את תואר יורשת העצר, בגלל כללי העדפת הבן הבכור שהיו נהוגים באותה העת. אך ב-1 בינואר 1980 שונה החוק למפרע, וויקטוריה חזרה להיות יורשת העצר. אחיה נמצא בסדר הירושה לכתר אחרי צאצאיה.
הנסיכה שיתפה את הציבור במחלת האנורקסיה ממנה סבלה בעבר.
לאחר סיום לימודיה עבדה בשגרירות השוודית בוושינגטון הבירה ובאומות המאוחדות.
ב-19 ביוני 2010 נישאה ויקטוריה לדניאל וסטלינג, מאמן כושר אישי במקצועו. לאחר הנישואין קיבל דניאל את התואר דוכס וסטריֶטלנד.
ב-23 בפברואר 2012 ילדה ויקטוריה בת, אסטל, הצפויה להיות מלכת שוודיה אחריה. ב-2 במרץ 2016 ילדה בן, אוסקר.
פראפרה

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים מצרים
 גובה:  75 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  10,152 (11 בנובמבר 2006)
 קואורדינטות:  27°03′30″N 27°58′00″E﻿ / ﻿27.05833°N 27.96667°E﻿ / 27.05833; 27.96667
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםפראפרה(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםפראפרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נווה המדבר פַרָאפְרָה (בערבית: الفرافرة) הוא נווה המדבר הקטן ביותר במערב מצרים. הוא ממוקם במדבר המערבי של מצרים (שהוא חלק ממדבר לוב), בערך בחצי הדרך בין דאח'לה לבין בחריה.
אוכלוסיית פראפרה מוערכת בכ-5000 נפש (2002), החיים בכפר אחד ורובם בדואים. בחלקים של הכפר יש רבעים שלמים של ארכיטקטורה מסורתית שבתיהם פשוטים, חלקים ובלתי מקושטים, וכולם בצבעי בוץ. הגאווה המקומית הביאה למאמצים לשמירה על התרבות המקומית. בקרבת מקום מצויים המעיינות החמים של ביר-סטה ואגם אל-מופיד.
האטרקציה הגאוגרפית העיקרית בפראפרה היא המדבר הלבן (הידוע כמדבר ביידה), שנמצא כ-45 קילומטר צפונית לפראפרה. צבעו של המדבר הוא לבן-שמנת, ובו תצורות ענקיות של סלע גיר, אשר נוצרו כתוצאה מסופות החול הפוקדות את האזור מדי פעם.
מדבר פראפרה הוא מקום טיפוסי לטיולי מחנאות של בתי ספר במצרים.
המדבר הלבן – פנורמה
הו סי

| --- | --- |

הו סי באירוויזיון 2013
 מקום הקמה:  מפרץ קוטור 
 מוקד פעילות:  קוטור, מונטנגרו מונטנגרו
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 סוגה:  היפ הופ
 חברת תקליטים:  Lampshade Media
 שיתופי פעולה בולטים:  נינה ז'יז'יץ'
 פרסים והוקרה:  MTV Europe Music Award for Best Adria Act (2012) 
 חברים
 דדה (דייאן דדוביץ')   נויז (מריו דורדביץ')
 
הו סי (במונטנגרית: Who See) הוא צמד מונטנגרי ממפרץ קוטור. חבריו הם דדה (דייאן דדוביץ') מקוטור ונויז (מריו דורדביץ') מהרצג נובי.
קריירה

הצמד הוקם בשנות ה-2000 המוקדמות, ובשנת 2002 הקליטו לראשונה גרסת דמו לשיר "Dim po Dim". בשנת 2007 הוציא הצמד את אלבומו הראשון "Sviranje kupca", באלבום הם אירחו אמני היפ הופ מקומיים וסרבים רבים.
בשנת 2008 הופיע הצמד ב-Refesh Festival בקוטור, ההופעה הייתה ציון דרך משמעותי בקריירה של השניים והובילה לסיבוב הופעות שלהם בסרביה הסמוכה. בזמנם החופשי לפני הפסטיבל עבדו נויז ודדה על שירי סולו שלהם. דדה הקליט שיר בשם "Kakav ćemo refren?" עם ראפר סרבי נוסף ונויז הקליט שיר בשם "Niđe hedova masnija".
לאחר שהצמד הגיע להישגים במצעד MTV Adria, הכריזה רשות השידור המונטנגרית שהצמד ייצג את מונטנגרו באירוויזיון 2013 במאלמו שבשוודיה יחד עם הזמרת נינה ז'יז'יץ'. השיר שלהם לתחרות היה "Igranka" שיר דאבסטפ בשילוב היפ הופ בבתים. השיר הגיע למקום ה-12 בחצי הגמר הראשון עם 41 וכשל להעלות לגמר. כישלונם של הצמד והזמרת לעלות לגמר עורר הדים ושיח על שיטת ההצבעה הנהוגה באירוויזיון מכיוון שבעוד שהגיע השיר למקום הרביעי בתוצאות הקהל, השופטים דירגו אותו במקום ה-14 ובכך סיכלו את העלייה שלו לגמר.
דיסקוגרפיה

2007 - "Sviranje kupcu"
2012 - "Krš i drača"
2014 - "Nemam ti kad"
2017 - "Pamidore".
הערות שוליים

↑  Who See to represent Montenegro in Malmö, אסקטודיי, 20 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 51b7b094-c761-4f4b-a3ac-5296f2f0acb1  VIAF: 316391859   WorldCat (עם VIAF): 316391859
התזמורת הסימפונית של טוקיו

| --- | --- |

אולם הקונצרטים ע"ש מוזה קוואסקי, אולם הבית של התזמורת
 תאריך ייסוד:  1946
 מדינה:  יפן יפן
 מיקום:  טוקיו, יפן
 אולם קונצרטים:  אולם הקונצרטים ע"ש מוזה קוואסקי
 מנצח:  לורנצו ויוטי (מיועד)
 http://tokyosymphony.jp
 
התזמורת הסימפונית של טוקיו (ביפנית: 東京 交響 楽 団) היא תזמורת סימפונית יפנית שהוקמה בשנת 1946 כתזמורת הסימפונית של טוהו. היא קיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1951.
התזמורת, שבסיסה באולם על שם מוזה קוואסקי, מופיעה באולמות קונצרטים רבים ומשמשת כתזמורת לכמה מהמופעים בתיאטרון הלאומי החדש, טוקיו, בית האופרה המוביל בעיר.
התזמורת מציעה סדרות קונצרטים למנויים באולם הקונצרטים ע"ש מוזה קוואסקי, שבאולם סאנטורי, אולם הקונצרטים של תיאטרון מטרופולין טוקיו, וטוקיו אופרה סיטי (כולם בטוקיו).
התזמורת הסימפונית של טוקיו העלתה בבכורה יצירות של מלחינים יפנים מרכזיים כמו סימפוניה מס' 2 של קוניהיקו השימוטו, שהולחנה לרגל חגיגות יום השנה השני לחוקת יפן, שיושמה לאחר מלחמת העולם השנייה, והמלחין עצמו ניצח בקונצרט שנערך בתיאטרון הקיסרי. בטוקיו. הבכורה שודרה ברדיו.
התזמורת הקליטה את מוזיקת הרקע לסרט "שובה של גודזילה" משנת 1984.
מנצחים ראשיים

הידמרו קונויה
מאסאשיי יודה (1945 - 1964)
קאזויושי אקייאמה (1964 - 2004)
הוברט זודאנט (2004 - 2014)
ג'ונתן נוט (2014 - ממשיך)
לורנצו ויוטי (מיועד, צפוי לנצח מעונת 2026 - 2027)
שירז טל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1974 (בת 50) נתניה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
שירז טל (נולדה ב-13 באוקטובר 1974) היא דוגמנית, שחקנית, מנחת טלוויזיה ואשת עסקים ישראלית.
ביוגרפיה

טל נולדה בנתניה וגדלה בקריית אונו. התגלתה בישראל כדוגמנית בגיל 14 על ידי סוכנות אימאג' וכבר החלה לדגמן בחו"ל בגיל 15 בפריז וזכתה אף בתואר הפנים של שנות ה-90.
היא השתתפה בתחרות דוגמנית העל העולמית של סוכנות "פורד מודלס".
במהלך הקריירה שלה כיכבה בקמפיינים בינלאומיים ודגמנה במסלולים עבור בתי אופנה מובילים. בארץ שימשה כדוגמנית הבית של "קרייזי ליין".
בשנת 2003 שיחקה בסרט "פגישה עיוורת".
ב-2004 הנחתה את תוכנית הנוער "Y בלילה" ששודרה ב-yes, בשנה זו גם הנחתה את תחרות הדוגמנות "עלית מודל 2004".
בשנת 2005 הייתה חלק מצוות השופטים בעונה הראשונה של "הדוגמניות". באותה השנה פתחה ספא בשם "קסום" בתל אביב, ממנו פרשה ב-2008.
ב-2006 השתתפה כמתחרה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" והודחה בשלבים המוקדמים של התחרות.
ב-2009 הנחתה את תוכנית המציאות "פרויקט מסלול" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמת פשע "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10.
בעשור השני של המאה ה-21, הייתה שותפה להקמת עסק בתחום הפקת אירועים.
ב-2013 היא הישתתפה בתפקיד אורח בסדרה "חברות".
לטל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובמדעי ההתנהגות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בנוסף, למדה אימון פרחי באך וארומתרפיה.
טל היא גרושתו של איש העסקים עופר שליו, ולזוג בן. בנוסף, היא אם לבת מבן זוגה לשעבר, רוב אנדרס. טל מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  דליה בן ארי, הסוד של שירז טל למימוש עצמי, באתר "את", 1 בנובמבר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערן הדס

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1976 (בן 48)
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 eranhadas.com
 
ערן הדס (נולד ב-1 בינואר 1976) הוא משורר, עורך שירה, אמן מדיה דיגיטלית, מוציא לאור ואיש היי-טק ישראלי. מרצה באוניברסיטת תל אביב וב"בית הספר לאומנויות המילה" בירושלים.
בשנת 2017 היה הדס אמן אורח במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנת 2019 בנה את התוכנה שיצרה את המילים לשיר הויראלי "Blue Jeans and Bloody Tears". בשנת 2020 היה משורר אורח במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע.
הדס חיבר את הפלינדרום "רק פושטק עלוב בולע קטשופ קר".
ביוגרפיה

הוא מתכנת ומרצה בתחום תרבות הרשת, בעל תואר שני במחשבים מאוניברסיטת בר-אילן (2002), חבר בקבוצת המשוררים גרילה תרבות וקבוצת הנטארט "בנות טיורינג". הוא עוסק בחיבור בין שירה לבין טכנולוגיה, ובין שיתופי הפעולה שלו תוכנה שמחברת שירים על-סמך גלי המח של הכותב, ורובוטית שמראיינת בני-אדם על אנושיות.
שיריו של ערן הדס הופיעו לראשונה בכתב העת "מעין" בשם הבדוי צאלה כץ. לצאלה כץ הורכבה ביוגרפיה דמיונית כמשוררת שכתבה את השיר "סופרפארם" של הדס. בספרו "היום השני" חוקר הספרות ניסים קלדרון מתייחס לשיר כשירה של צאלה כץ וניכר שלא הכיר את ערן הדס כשנכתב הספר.
בהמשך פרסם הדס שני ספרי שירה באינטרנט בגרסת ויקי, את הספר "era" ואת הספר "Heavy Meta". ספרו השלישי, "אנשים שאתה עשוי להכיר", יצא בהוצאת פלונית והוא למעשה מניפולציות ממוחשבות על שיריה כשחלק משירי הספר הם תוצאות החיפוש העולות במנוע החיפוש של גוגל ואחרים הם שירים שחולל מחשב.
ספר שיריו החמישי, "מקש הרווח", מכיל גם אסופה של שיריו מספריו הקודמים. הספר נבחר לספר השנה במספר כתבי-עת ואתרים.
בשנים 2010/2011 היה שותף לאוצרות "גלריה 1024", הגלריה המקוונת העברית הראשונה שהופיעה באתר וואלה![דרושה הבהרה].
הדס השתתף כפרפורמר-משורר בהצגה "גן העדן האבוד", שזכתה בפרס הצגת השנה בפסטיבל עכו 2014.
בשנת 2016 הקים ביחד עם דניאל עוז את הוצאת הספרים העצמאית "ברחש".
ספרו "תאים" זכה בפרס ברווז הזהב ע"ש דודו גבע לשירה אלטרנטיבית לשנת 2022. מתוך נימוקי השופטים: "הדס כונן נוסח דיגיטלי עברי חלוצי, פרינג'י, קרנבלי וייחודי של שירה ישראלית. הוא גיבש פואטיקה דיגיטלית אוונגרדית המעניקה ארגז כלים אסתטי לדיון פילוסופי ואתי בסוגיות מרתקות של קיברנטיקה ופוסט-אנושיות."
חיים אישיים

הדס נשוי לקומיקסאית והמאיירת קרן כץ. הוא מתגורר בתל אביב.
ספרי שירה > כתיבה

"Heavy Meta" <מקוון> (2009) <בחתימת צאלה כץ>
"Era?" <מקוון> (2010) <בחתימת צאלה כץ>
"אנשים שאתה עשוי להכיר" (הוצאה פלונית, 2011)
"סנטר <מקוון>" (2012)
"מקש הרווח" (הוצאת מעין, 2013)
"קוד" (הוצאת פרדס, 2014)
"עדות" (הוצאת ברחש, 2016)
"תאים" (הוצאת ברחש, 2021)
ספרי שירה > עריכה

"ארבעים ושתיים", מאת אלה נובק (הוצאת ברחש, 2016)
"הלימת מילה", ספר שירה פלינדרומי מאת נעם דובב (הוצאת ברחש, 2020)
"כוס, מים", מאת עמית בן-עמי (הוצאת ברחש, 2020)
"כְּשֶׁחָשַׁךְ", ספר שירה פלינדרומית מאת נעם דובב (הוצאת ברחש, 2022)
"המפלצת תוחלת", מאת נעה שחם (הוצאת ברחש, 2022).
"בית בית", מאת זלי גורביץ' (הוצאת ברחש, 2024)
הערות שוליים

↑  לארי וילסון, ‏Reason and rhyme? At Caltech computers are writing poetry: Larry wilson, באתר דיילי ניוז, ‏28 באפריל 2017 (באנגלית)
↑  סתיו נמר, ‏פרויקט ישראלי: האם מחשב יכול לרגש ולכתוב שיר שיהפוך להיט אירוויזיון?, באתר מעריב אונליין, 13 במאי 2019
↑  ערן הדס, מערכת ניהול בחינה בלמידה מבוזרת, עבודה לתואר שני, המחלקה למדעי המחשב, אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ג 2002, בהנחיית ד"ר אריאל פרנק.
↑  פרויקט Mind Your Poem במגזין Wired
↑   עידו קינן, הרובוטית פרנקי מנסה לפענח מה זה בני אדם, באתר הארץ, 19 ביולי 2013
↑  כמפורט ב-דף הספר
↑  mynet
↑   תמר רותם, ההצגה הזוכה בפסטיבל עכו: "גן העדן האבוד", באתר הארץ, 14 באוקטובר 2014
↑  ירין כץ‏, חיי מדף 80: מחקר קובע - ילדים שגדלו בסביבת ספרים, עשירים יותר, באתר וואלה, 8 ביוני 2016
↑  תאים - ערן הדס - זוכה ברווז הזהב 2022 - פרס דודו גבע לשירה אלטרנטיבית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576598005171  LCCN: no2015038701  VIAF: 311593744   WorldCat (עם VIAF): 311593744
שמואל איצקוביץ'

| --- | --- |

דיוקן של שמואל איצקוביץ'
 לידה:  30 בנובמבר 1881 וולקוביסק, האימפריה הרוסית
 פטירה:  14 בדצמבר 1934 (בגיל 53) וינה, אוסטריה הפדרלית 
 מקום קבורה:  חיפה
 מקום מגורים:  באקו/חיפה
 מקצוע:  מהנדס מכונות
 תפקיד:  יו"ר ועד הדר הכרמל
 
שמואל איצקוביץ' (30 בנובמבר 1881, כ"ב בחשוון תרמ"ב – 14 בדצמבר 1934), היה מראשוני ומבוני היישוב היהודי בחיפה, מראשוני התעשיינים בארץ ישראל, ממייסדי הטכניון ויו"ר ועד הדר הכרמל. ממנהיגי הציונות הרוסית בראשית המאה ה-20, ציר לקונגרסים ציוניים ויו"ר ציוני הקווקז.
ביוגרפיה > פעילות ציונית עד העלייה לארץ ישראל

שמואל איצקוביץ' נולד בוולקוביסק (פלך גרודנה, האימפריה הרוסית) לאליעזר ליפמן איצקוביץ' ולסושה בת ישראל יונוביץ'. באותה שנה היגר עם הוריו לבאקו, שהייתה מחוץ לתחום המושב, ושאליה עברו אז מספר משפחות יהודיות עשירות מגרודנה. בית הוריו היה מלא בפעילות יהודית וציונית ובו ספג שמואל, הבן הבכור, אווירה יהודית-עברית וציונית ונמשך לרעיון הציוני כבר בנעוריו.
בזמן לימודיו במכון הטכנולוגי בחארקוב היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים "קדימה". בעקבות השתתפותו בהפגנה סולק מהמכון וגורש מחארקוב. הוא חזר לבאקו, שם המשיך בפעילותו הציונית ונבחר ליו"ר ציוני הקווקז. ש. איצקוביץ' השתתף כציר מטעמם בקונגרסים הציוניים ה-5, ה-6, וה-7. בקונגרס הציוני השישי (1903) היה בין "ציוני ציון", כפי שנקראה קבוצת ציוני רוסיה שהובילה את ההתנגדות לתוכנית אוגנדה, ובינואר 1904 נבחר למזכיר ועידת "הפראקציה" של המתנגדים שהתכנסה בברלין (יו"ר הוועידה היה חיים ויצמן). את לימודיו המשיך שמואל בפוליטכניון במינכן, שם שימש יו"ר אגודת הסטודנטים הציוניים, והוסמך למהנדס בשנת 1906.
ביוגרפיה > בארץ ישראל – תקופה ראשונה 1906–1914

בשנת 1906 נשא לאישה את לאה בת יהודה לב, לאחר שהיא סיימה את לימודי לתואר דוקטור שלה בכימיה באוניברסיטת ז'נבה, ויחד איתה עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה.
יחד עם נחום וילבוש (וילבושביץ), טוביה דוניה ושמואל פבזנר הקים שמואל איצקוביץ' בחיפה בשנת 1908, במסגרת בית החרושת לשמן ולסבון "עתיד" (קודמו של בית החרושת "שמן") את בית החרושת למכונות, ליציקה ולמשאבות. את המימון להקמת המפעל סיפק מבאקו אביו ליפמן איצקוביץ'. שמואל ניהל את בית החרושת ווילבוש היה המנהל הטכני. בית החרושת ייצר משאבות, מכונות חקלאיות, טחנות קמח, מתקני השקיה ומכבשי זיתים, והקים סניף בדמשק.למרות ההפסדים שספג בית החרושת, המשיך שמואל להפעילו, וניהל אותו בתמיכה כספית של אביו , שהמשיך לשלוח לו מדי פעם סכומי כסף כדי שאפשר יהיה להעסיק 70–80 פועלים יהודים.
שמואל איצקוביץ' היה ממייסדי הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה, והשתתף ב-1912 בטקס הנחת אבן הפינה של הטכניון. כן ניהל את חפירת הבאר בחצר הטכניון, באר זו סיפקה אז את צורכי שכונת הדר הכרמל. בוויכוח שהתנהל בשאלה באיזו שפה יש ללמד הן בבית הספר הריאלי והן בטכניון, נמנה עם מצדדי ההוראה בשפה העברית מול הגרמנית והאנגלית.
בשנת 1912 נולדה בחיפה ללאה ולשמואל בתם השנייה עטרה. הבכורה יהודית נולדה בשנת 1909 בברלין, בזמן מסעותיהם באירופה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו שמואל ולאה ושתי בנותיהם על ידי השלטונות העות'מאניים עקב היותם נתיני מדינת אויב – רוסיה, וחזרו לבאקו, שם הצטרפו למשפחתם.
ביוגרפיה > באקו - אירופה 1914–1920

שמואל ניהל את בית הזיקוק לנפט של אביו, ובמקביל המשיך בפעילותו הציונית, באוגוסט 1917, בוועידה הראשונה של ציוני קווקז, נבחר ליו"ר "הוועד הגלילי" של ציוני קווקז, ייצג אותם בוועידה הציונית הכל-רוסית שנערכה בפטרוגרד בדצמבר אותה שנה, והיה בה המרצה מטעם הוועדה לענייני ארץ ישראל. בשנת 1919 נמנה עם החותמים על מזכר ששלחו ציוני קווקאז להנהלה הציונית העולמית בלונדוןובו התלוננו על חוסר מידע ומעש. בשנת 1920 ייצג את ציוני קווקאז בוועידה הציונית העולמית הראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה, ועידה שהתקיימה בלונדון. בראשית 1918 ייסד יחד עם דוד מרגלית ביטאון עברי-ציוני בשם: "המבשר הקוקזי", ובגליונו הראשון כתב את המאמר הראשי.
כאשר בשנת 1920 הגיעו הצבא הרוסי והבולשביקים לבאקו, נאסר ליפמן אביו בהיותו "בעל הון", וכל רכושו הוחרם. רעייתו של שמואל, לאה, הצליחה לשחד את מנהל בית הסוהר ולשחרר את חמיה, וכל המשפחה המורחבת החלה בבריחה מאזורי השלטון הבולשביקי. לאחר חצייה של הים השחור בסירה מחוררת, התאספה המשפחה באיסטנבול (קושטא של אז), שם שהתה תקופה מסוימת.
ביוגרפיה > תקופה שנייה בארץ ישראל 1918–1934

כבר ב-1918 חידש שמואל את פעילותו בחיפה. משפחתו התאחדה שנית בחיפה כעבור כשנתיים, ותוך כעשור הצליח להביא ארצה את כל משפחתו: את שני אחיו ואת שלוש אחיותיו ומשפחותיהם וכן את הוריו.
כבר ב-1920 החל לתכנן את ביתו באמצעות משרדו של האדריכל מתכנן הטכניון אלכסנדר ברוולד. בית זה כשהוקם שנתיים מאוחר יותר, היה מראשוני הבתים בשכונת הדר הכרמל, והבית השני ברחוב שנקרא אחר כך רחוב הרצל (והוקם בפינת רחוב מנחם).
שמואל חידש בארץ את פעילותו העסקית ובצידה (ואולי ההפך) את פעילותו הציבורית. בין היתר היה חבר בקורטוריונים (כך נקראו אז דירקטוריונים או מועצות מנהלים) של בית הספר הריאלי ושל הטכניון, שימש יו"ר אגודת המהנדסים בחיפה, היה ממייסדי המרכז המסחרי "הישן" בעיר התחתית, ואף שימש יו"ר הוועד שלו, יו"ר ועד בית החלוצות, חבר מועצת הציונים הכלליים ועוד. בינואר 1931 נבחר ליו"ר ועד הדר הכרמל.
באותן שנים, במסגרת פעילותו בארצות המזרח התיכון, תכנן וניהל את הקמת מפעל המים הראשון בעיר כרכ שבעבר הירדן, וזכה על כך להוקרה אישית מהמלך עבדאללה (הראשון).
שמואל חלה בסרטן המוח ונאלץ לפרוש מפעילותו הציבורית והעסקית. נשלח לניתוח בווינה ונפטר שם ב-14 בדצמבר 1934. הוא נקבר בבית העלמין הישן בחיפה, ואת מתחם הקבר שלו ושל רעייתו לאה, שנפטרה שנים רבות אחריו (ב-1970), תכנן משרדו של האדריכל אלכסנדר ברוולד[דרוש מקור].
ביוגרפיה > הנצחה

שמואל איצקוביץ' הונצח בחיפה ברחבה בצומת הרחובות הרצל וארלוזורוב, הקרויה על שמו. במדרגות המובילות מרחוב הרצל לרחוב החלוץ נבנה לזכרו קיר קרמיקה ובו ברזייה. את הציור על הקרמיקה צייר האמן ישראל רובינשטיין מעין הוד. חדר הקריאה בספריה הציבורית בבית פבזנר בחיפה קרוי גם הוא על שמו.
לקריאה נוספת

'איצקוביץ, שמואל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 526–527. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "שמואל איצקוביץ'", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3169–3170
↑  אריה רפאלי (צנציפר), במאבק לגאולה, ספר הציונות הרוסית ממהפכת 1917 עד ימינו, הוצאת "דבר" ו"עיינות", 1956, עמ' 20, 54, 55
↑  אריה רפאלי (צנציפר), פעמי הגאולה, ספר הציונות הרוסית מראשית חיבת ציון עד מהפכת 1917, הוצאת ספרים נ. טברסקי, 1951, עמ' 146
↑  M. Mintz, The Itskoviches of Baku: Story of a Family, SHVUT – Studies in Russian and East European Jewish History and Culture (19) 3, אוניברסיטת תל אביב, 1996, עמ' 189–193
↑  ד"ר ישראל קלויזנר, אפוזיציה להרצל, ירושלים: הוצאת אחיעזר, תש"ך, עמ' 240
↑  שי חורב, החיפאים אישים ודמויות בחיפה לקסיקוון, חיפה: דוכיפת הוצאה לאור, 2018, עמ' 28
↑  עורך: זאב ענר, משפחת וילבושביץ מאת פרופ' שמואל אביצור, סיפורי משפחות, משרד הבטחון, 1990, עמ' 102
↑  יוסי ביילין, 1, התעשייה העברית – שורשים, ירושלים: בית הוצאה כתר, 1987, עמ' 21, 29
↑  יוסי כץ, התעשייה: כל ההתחלות קשות, להיות חופשי גליון קיץ 1991, המרכז הישראלי לקידום חברתי וכלכלי, עמ' 11
↑  נחום וילבוש, ראשית התעשיה היהודית בארץ ישראל, הארץ, 26 במרץ 1965
↑  דוד תדהר (עורך), "אליעזר ליפמן איצקוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3083–3084
↑  אוריאל שלון (פרידלנד), לתולדות תנועת העבודה הציונית בקווקז, העבר – לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה ספר י"א, הוצאת "אלתירא" אגודה לחקר תולדות יהודי רוסיה ואוקראינה, תשל"ה, עמ' 148–153
↑  אוריאל שלון (פרידלנד), לתולדות תנועת העבודה הציונית בקווקז, עמ' 152
↑  דוד מרגלית, יהודי קווקז והציונות, העבר – לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה ספר י"א, תשל"ה, עמ' 163
↑  חיים אהרונוביץ, הדר הכרמל, חיפה: ועד הדר הכרמל, 1958, עמ' 121–122, 129
↑  יד בן צבי, [סקר אמנות הקיר בישראל סקר אמנות הקיר בישראל] (עמ' יצירה מספר 1446)
ספרינג ברייקרס

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  הרמוני קורין
 הופק בידי:  כריס הנלי
 תסריט:  הרמוני קורין
 עריכה:  דוגלאס קריס 
 שחקנים ראשיים:  סלינה גומז   ג'יימס פרנקו   ונסה הדג'נס   רייצ'ל קורין   אשלי בנסון   האת'ר מוריס   קורטני פאיג' קרמר
 מוזיקה:  קליף מרטינז סקרילקס
 צילום:  בנואה דבי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Iconoclast, Division Films 
 חברה מפיצה:  A24   Annapurna Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 15 במרץ 2013   ישראל 21 במרץ 2013
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט פשע, סרט דרמה, גירלס ויד' גאנס, נאו-נואר 
 תקציב:  5,000,000 דולר
 הכנסות:  31,724,284 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   springbreakers
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספרינג ברייקרס (באנגלית: Spring Breakers, בתרגום לעברית: חופשת האביב) הוא סרט קולנוע קומי-מתח ואקשן, בבימוי הרמוני קורין ובכיכובן של סלינה גומז, ונסה הדג'נס, רייצ'ל קורין ואשלי בנסון, וג'יימס פרנקו בתפקיד סוחר סמים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה בספטמבר 2012 וזכה לביקורות חיוביות, אך שהוצג על כלל מסכי הקולנוע בתחילת 2013 נקטל על ידי המבקרים אף על פי שזכה להצלחה קופתית ביחס לתקציבו.
תקציר העלילה

ארבע נערות קולג' (סלינה גומז, ונסה הדג'נס, אשלי בנסון, רייצ'ל קורין) מפרבר מנומנם בארצות הברית מממנות את חופשת האביב שלהן בעיר החוף הגדולה בעזרת שוד סניף רשת מזון. לאחר לילה פרוע, הן נתפסות על ידי המשטרה באשמת שימוש בסמים. עבריין קשוח (ג'יימס פרנקו) משחררן בערבות, ומציע להן להצטרף אליו. אחת הבנות נבהלת וחוזרת הביתה אך השאר מצטרפות. אחת מהן חוטפת כדור בזרוע ממנהיג כנופיה יריבה וחוזרת גם היא. השתיים הנותרות יוצאות יחד עם מאהבן החדש לחסל את יריבו. במהלך הקרב הוא נורה למוות אך הן ממשיכות המשימה ומחסלות בבת אחת את כל חברי הכנופיה היריבה.
צוות השחקנים

ג'יימס פרנקו - קרטל הסמים "חייזר"
סלינה גומז - פיית'
אשלי בנסון - בריט
ונסה הדג'נס - קנדי
רייצ'ל קורין - קוטי
האת'ר מוריס - בס
שחקניות הסרט במהלך הבכורה בפריז, פברואר 2013
טיסה 80 של פדקס אקספרס

| --- | --- |

 תאריך:  23 במרץ 2009 
 מיקום:  נמל התעופה הבינלאומי של נריטה 
 קואורדינטות:  35°45′35″N 140°22′40″E﻿ / ﻿35.759722222222°N 140.37777777778°E﻿ / 35.759722222222; 140.37777777778
 הרוגים:  2 
 פצועים:  0 
 ניצולים:  0 
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מיקום ההתרסקות(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מיקום ההתרסקות(למפת מחוז צ'יבה רגילה) צ'יבה פונבאשי מאצודו קיסאראזו קטורי אסהאי טטיאמה איבראקי האוקיינוס השקט מ. טוקיו  טוקיו סאיט.מיקום ההתרסקות(למפת מחוז צ'יבה מוגדלת) צ'יבה פונבאשי מאצודו קיסאראזו קטורי אסהאי טטיאמה איבראקי האוקיינוס השקט מ. טוקיו  טוקיו סאיט.מיקום ההתרסקות
 
טיסה 80 של פדקס אקספרס (באנגלית: FedEx Express Flight 80) הייתה טיסת מטען סדירה מנמל התעופה הבינלאומי גואנגג'ואו באיון ברפובליקה העממית של סין, לנמל התעופה הבינלאומי נאריטה בנריטה, מחוז צ'יבה (ליד טוקיו), יפן. ב-23 במרץ 2009, בשעה 6:48 בבוקר לפי שעון יפן (21:48 לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC), המקדונל דאגלס MD-11 (מספר רישום N526FE) שהפעיל את הטיסה התרסק,‏ 22 במרץ 2009), תוך ניסיון נחיתה על מסלול 34L בתנאי רוח סוערים. המטוס התערער בעת התלקחות והנגיעה במסלול, וכתוצאה מכך הנחיתה גרמה ל"הקפצה" שלא התאוששה עם כשל מבני של גלגלי הנחיתה ושלד המטוס, ונפל מהמסלול, התהפך ובער בעוצמה. הקברניט וטייס המשנה, היושבים היחידים במטוס, נהרגו שניהם.
סטפן נרזוב

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1867 סבליאבו, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 נרצח:  16 באפריל 1925 (בגיל 57) סופיה, ממלכת בולגריה בולגריה
 מדינה:  בולגריה 
 השכלה:  האוניברסיטה הצבאית הלאומית ע"ש וסיל לבסקי 
 השתייכות:  בולגריה צבא ממלכת בולגריה
 תקופת הפעילות:  1885–1921 (כ־36 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הארמייה הראשונה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.  ראש המטה הכללי הבולגרי.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבלקן הראשונה  קרב דויראן השלישי  מלחמת הבלקן השנייה  מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 צלב הברזל, דרגה ראשונה ושנייה.  פור לה מריט של ממלכת בולגריה.  אות אלכסנדר הקדוש.  עיטור העוז הבולגרי.
 
סטפן נרזוב (בבולגרית: Стефан Нерезов;‏ 12 בנובמבר 1867, סבליאבו, האימפריה העות'מאנית – 16 באפריל 1925, סופיה, ממלכת בולגריה) היה גנרל בולגרי, מפקד הארמייה הראשונה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך ראש המטה הכללי הבולגרי. נרזוב נרצח בפיגוע בכנסיית סווטה נדליה.
תחילת הקריירה

ב-1885 התנדב נרזוב לשורות הלוחמים במלחמת בולגריה–סרביה (1885). ב-1887 החל את לימודיו באקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה וב-1892 נשלח ללימודי המשך באקדמיה הצבאית בטורינו שבממלכת איטליה. ב-1896 שב לבולגריה והוצב בתפקיד מטה שונים וב-1903 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה על ידי המלך פרדיננד הראשון למפקד משמר הארמון. ב-1908 התמנה לראש מחלקת מבצעים במטה הכללי הבולגרי ועסק בהכנות הצבאיות לקראת מלחמות הבלקן. ב-1911 הועלה לדרגת קולונל. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה שימש עוזרו של ראש המטה הכללי הבולגרי הגנרל איוון פיצ'ב ולאחר התפטרותו של פיצ'ב במהלך מלחמת הבלקן השנייה, חלק מסמכויותיו הועברו לנרזוב.
מלחמת העולם הראשונה

ב-1914 פיקד נרזוב על חטיבת רגלים ושנה מאוחר יותר הועלה לדרגת מייג'ור ג'נרל ומונה למפקד האוגדה ה-9 במסגרת הארמייה ה-1 ועימה לחם במערכה על סרביה. לאחר כניעת הסרבים הועברה אוגדתו של נרזוב לחזית המקדונית וסופחה ל"קבוצת בלוב" בפיקודו של הגנרל הגרמני אוטו פון בלוב, שהיה מפקד הזירה מטעם מעצמות המרכז. ב-25 בנובמבר 1916 מונה למפקד הארמייה ה-3 והוצב בגזרת דרום דוברוג'ה ושנה מאוחר יותר מונה למושל הצבאי של אזור הכיבוש "מוראבה"(אנ') שבסרביה. לאחר תבוסת הבולגרים בקרב סקרה הדיח מפקד הצבא ניקולה ז'קוב את הגנרל דימיטר גשוב מפקד הארמייה ה-1 ומינה את נרזוב תחתיו. באוגוסט 1918 הועלה נרזוב לדרגת לוטננט גנרל.
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה, במתקפה כוללת לאורך עמק הווארדאר במטרה להבקיע את קווי כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של הגנרל הגרמני פרידריך פון שולץ. תוכניתו של ד'אספרה הייתה להטעות את הגנרל שולץ כך שיחשוב שתתבצע מתקפה בגזרת ביטולה ולבצע מתקפת הבקעה ישירות כנגד "קבוצת שולץ" שמנתה את הארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן והארמייה הבולגרית ה-1 בפיקודו של נרזוב. המתקפה נפתחה בהרעשה ארטילרית כבדה מ-580 קני תותחים על עמדותיה של "קבוצת שולץ", כוחות מעצמות המרכז הופתעו והחלו בנסיגה לאורך כל החזית. עוד באותו היום כבשו הסרבים את הר ורניק והתקדמו במהירות לאזור דוברו פולה. ב-15 בספטמבר הובסו הבולגרים בקרב דוברו פולה וחלק מחיילי האוגדות השנייה והשלישית נטשו את החזית והכריזו על מרד כנגד המלך פרדיננד הראשון. בגזרת אגם דויראן הצליחו חיילי הארמייה הבולגרית לבלום את התקדמות הבריטים ולהסב להם אבדות כבדות בקרב דויראן השלישי. מפקדת הצבא הבולגרי הורתה לנרזוב להסיג את חייליו לכוון גבול הממלכה וב-29 בספטמבר נחתם הסכם שביתת הנשק. באוקטובר פורקה מנשקה הארמייה ה-1 וחייליה שוחררו.