stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריס קריסטופרסון

| --- | --- |

קריס קריסטופרסון, 1978
 לידה:  22 ביוני 1936 בראונסוויל, טקסס, ארצות הברית
 פטירה:  28 בספטמבר 2024 (בגיל 88) מאווי, הוואי, ארצות הברית
 שם לידה:  Kristoffer Kristofferson 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1966–2024 (כ־58 שנים)
 מקום לימודים:  מרטון קולג', תיכון סן-מתיאו, מכללת פומונה, Oxford University 
 סוגה:  קאנטרי, מוזיקת פולק עכשווית, רוק 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, מפוחית פה, פסנתר 
 חברת תקליטים:  מונומנט רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ, מרקורי רקורדס, קולומביה רקורדס, וורנר רקורדס 
 בן או בת זוג:  ריטה קולידג' (1973–1980) 
 מספר צאצאים:  8
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2014)  "Spirit of Americana" Free Speech Award (2003)  מלגת רודס (1958)  פרס גראמי לשיר הקאנטרי הטוב ביותר (14 במרץ 1972)  פרס ג'וני מרסר (2006)  מדליה לשירות הביטחון הלאומי  Willie Nelson Lifetime Achievement Award 
 www.kriskristofferson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קריס קריסטופרסון, 2018
קריס קריסטופרסון (באנגלית: Kris Kristofferson;‏ 22 ביוני 1936 – 28 בספטמבר 2024) היה זמר, כותב שירים ושחקן קולנוע אמריקאי שנחשב לאחד מאמני מוזיקת הקאנטרי המשפיעים ביותר בשנות ה-70. קריסטופרסון זכה בתחילה להצלחה רבה ככותב שירים. השפעתו הגדולה הייתה בתחום תמלילי הלהיטים מסוגת מוזיקת הקאנטרי, בכך שהשירים שכתב נתנו ביטוי אישי ונחשבו כמעמיקים יותר. בין השירים המצליחים ביותר אותם כתב היו השירים "Me and Bobby McGee", "For the Good Times", "Sunday Mornin' Comin' Down" ו-"Help Me Make It Through the Night", אשר כולם הפכו ללהיטים, על אף שהם בוצעו על ידי אמנים אחרים. בין השנים 1985 ו-1995 קריסטופרסון היה גם חבר בהרכב הסופרגרופ The Highwaymen (אנ'). לאורך השנים קריסטופרסון זכה בשלושה פרסי גראמי, והיו לו בסך הכל 13 מועמדויות לפרסי גראמי. בשנת 2004 קריסטופרסון נכלל בהיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי, ובשנת 2014 הוא קיבל פרס גראמי למפעל חיים.
במהלך שנות ה-70 הייתה לקריסטופרסון גם קריירת משחק מצליחה בהוליווד במהלכה הוא כיכב בין היתר בסרטים "Cisco Pike" שיצא ב-1972, "Pat Garrett and Billy the Kid" שיצא ב-1973, "אני אוהב את גרושתי" שיצא ב-1973, "אליס לא גרה כאן יותר" שיצא ב-1974, ו-"כוכב נולד" שיצא ב-1976. עבור תפקידו בסרט "כוכב נולד" זכה קריסטופרסון בפרס גלובוס הזהב בקטגוריה סרט מוזיקלי או קומדיה. בשנת 1984 קריסטופרסון היה גם מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
ביוגרפיה

נולד בבראונסוויל שבטקסס ובילה בה את רוב שנות ילדותו. עבר בנעוריו, יחד עם משפחתו, לקליפורניה ושם השלים את לימודיו. למרות הצטיינותו בענפי ספורט שונים, המשיך ללימודי קולג' בתחום הספרות האנגלית והשלים תואר ראשון. הוא זכה למלגת רודז היוקרתית ללימודים באוניברסיטת אוקספורד והשלים תואר שני בספרות אנגלית ב-1960. קריסטופרסון התגייס לשירות בצבא ארצות הברית ושירת כטייס מסוק בתחילת שנות השישים, כשאת רוב שירותו עשה בגרמניה. אף על פי שהוצעה לו משרת הוראה במכללת וסט פוינט, העדיף לנטוש את הקריירות הצבאית והאקדמאית ולהתמסר למוזיקה. הוא פרש מהצבא ועבר ב-1965 למרכז מוזיקת הקאנטרי - נשוויל בטנסי.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים כתב להיטים רבים לזמרים שונים, ביניהם גם ג'רי לי לואיס וג'וני קאש. ב-1970 אף הוציא אלבום סולו ראשון שלא זכה להצלחה רבה. שיר אחד מתוך האלבום, Me and Bobby McGee, זכה ב-1971 להצלחה גדולה בביצועה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין. ב-1972 זכה בפרס גראמי על להיט הקאנטרי שכתב לזמרת סמי סמית.
ב-1985 חבר לויילון ג'נינגס, ג'וני קאש ווילי נלסון ויחד יצרו סופרגרופ שהתמקד במוזיקת הקאנטרי בשם The Highwaymen (אנ'). ב-2004 צורף להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי (אנ'). במשך כל השנים המשיך להופיע עד שבינואר 2021 הודיע על פרישתו מהופעות.
ביוגרפיה > קריירת משחק

במקביל לקריירה המוזיקלית שלו פיתח גם קריירת משחק משגשגת. בשנת 1976 כיכב בסרט הקולנוע "כוכב נולד" יחד עם ברברה סטרייסנד. בשנת 1997 קריין בסדרת הטלוויזיה מסוג מערבון "אקדח של איש מת" שהפיק הנרי וינקלר לרשת שואוטיים, וב-1998 בעונתה השנייה. בשנת 1999 שיחק בסרט "כוח הרשת" שמבוסס על סדרת הספרים של טום קלנסי.
בשנת 2002 שיחק בסרט המתח "טיהור מוחלט". בשנת 2005 שיחק בסרט האימה "החליפה" לצד קירה נייטלי. בשנת 2006 שיחק בקומדיית הדרמה "אומת המזון המהיר" שבוים על ידי ריצ'רד לינקלייטר ונכתב על ידי אריק שלוסר. באותה שנה שיחק בסרט הקצר "חדר 10" (Room 10) שבוים על ידי ג'ניפר אניסטון ואנדריאה בחנן. הסרט נוצר כחלק מפרויקט לקידום יצירות של נשים, ובו נשים פיתחו את הסרטים. הסרט זכה בפרס בפסטיבל לאס וגאס כסרט הקצר הטוב ביותר.
בשנת 2008 שיחק בסרט הילדים "חברים בשלג" לצד וופי גולדברג. בשנת 2009 חזר לשתף פעולה עם אניסטון כאשר שיחק בסרט "הוא פשוט לא בקטע שלך" שם גילם את דמותו של רוד מרפי - אביה של בת' (ג'ניפר אניסטון).
בשנת 2012 שיחק בסרט "המלכודת" (אנ') לצד סיסי ספייסק. בשנת 2014 שיחק בסרט הפשע "7 דקות" לצד ג'ייסון ריטר.
חיים אישיים

ב-1961 קריסטופרסון התחתן עם חברתו משכבר הימים פרנסס "פראן" מאוויה באר. הזוג התגרש לבסוף בשנת 1969. קריסטופרסון יצא במשך תקופה קצרה עם ג'ניס ג'ופלין לפני שהיא נפטרה באוקטובר 1970. בשנת 1973 הוא התחתן עם הזמרת ריטה קולידג'. הזוג התגרש לבסוף בשנת 1980. בשנת 1983 קריסטופרסון התחתן עם ליסה מאיירס.
קריסטופסון ומאיירס החזיקו בבעלותם בית במאליבו שבקליפורניה, וכמו גם בית באי מאווי שבהוואי. לקריסטופרסון היו שמונה ילדים משלושת נישואיו - שני ילדים מנישואיו הראשונים, ילד אחד מנישואיו השניים, וחמישה ילדים מנישואיו לאשתו השלישית.
קריסטופרסון נפטר בביתו שבמאווי ב-28 בספטמבר 2024 בהיותו בן 88.
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | שם הסרט | התפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 | פט גארט ובילי הנער (אנ') | בילי הנער | בבימויו של סם פקינפה |
| 1973 | אני אוהב את גרושתי | אלמו קול | בבימויו של פול מזורסקי |
| 1974 | אליס לא גרה כאן יותר | דייוויד | בבימויו של מרטין סקורסזה |
| 1976 | כוכב נולד | ג'ון נורמן האוורד | לצדה של ברברה סטרייסנד |
| 1978 | שיירה | מרטין 'Rubber Duck' פנוואלד | בבימויו של סם פקינפה |
| 1979 | נתיב החירות | אבנר לייט | מיני-סדרה של NBC |
| 1980 | שערי החופש | ג'ים אווריל | בבימויו של מייקל צ'ימינו |
| 1986 | דם וסחלבים (אנ') | קפטן קורטיס "קורט" מדוקס | סרט טלוויזיה |
| 1988 | פי ווי הרמן הגדול | מייס מונטנה | לצד פנלופה אן מילר |
| 1996 | כוכב בודד (אנ') | צ'רלי וייד | בבימויו של ג'ון סיילס (אנ') |
| 1998 | A Soldier's Daughter Never Cries | ביל וויליס | סרטו של ג'יימס אייבורי |
| 1998 | תרקוד איתי | ג'ון ברנט | לצד ונסה ויליאמס |
| 1998 | בלייד | אברהם ויסלר | בבימויו של סטיבן נורינגטון |
| 2001 | Wooly Boys | שוק | לצד פיטר פונדה |
| 2006 | Disappearances | ביל בונהומי |  |
| 2008 | חברים בשלג (אנ') | טלון | בבימויו של רוברט וינס |
| 2009 | For Sale by Owner‏ | פרלין סמית' | לצד ג'ואנה קסידי |
| 2009 | הוא פשוט לא בקטע שלך | קן מרפי | לצד ג'ניפר אניסטון |
| 2012 | המלכודת (אנ') | צ'ט מילס | לצד סיסי ספייסק |
| 2012 | צליל שמח | ברנרד ספארו | לצד דולי פרטון |
| 2014 | 7 דקות (אנ') | מר ב' | לצד ג'ייסון ריטר |
| 2017 | Wheeler | בתפקיד עצמו | לצד סטיבן דורף |
| 2018 | בלייז (אנ') | אדווין פולר | בבימויו של אית'ן הוק |
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1970 - Kristofferson
1971 - The Silver Tongued Devil and I
1972 - Border Lord
1972 - Jesus Was a Capricorn
1973 - Full Moon (יחד עם ריטה קולידג')
1974 - Spooky Lady's Sideshow
1974 - Breakaway (יחד עם ריטה קולידג')
1975 - Who's to Bless and Who's to Blame
1976 - Surreal Thing
1978 - Easter Island
1978 - Natural Act (יחד עם ריטה קולידג')
1979 - Shake Hands with the Devil
1981 - To the Bone
1986 - Repossessed
1990 - Third World Warrior
1995 - A Moment of Forever
1999 - The Austin Sessions
2006 - This Old Road
2009 - Closer to the Bone
2013 - Feeling Mortal
2016 - The Cedar Creek Sessions
נורה קונולי אובריאן

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1892 אדינבורו, סקוטלנד 
 פטירה:  17 ביוני 1981 (בגיל 88) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות גלאסנווין
 ידועה בשל:  פעילות למען עצמאות אירלנד
 מקצוע:  סופרת, פוליטיקאית, מארגנת איגודי עובדים
 תפקיד:  סנאטורית
 מפלגה:  מפלגת הלייבור, שין פיין
 בן זוג:  שיימוס אובריאן
 
נורה קונולי אובריין (באנגלית: Nora Connolly O'Brien;‏ 14 בנובמבר 1892 – 17 ביוני 1981) הייתה פעילה רפובליקנית וסופרת אירית. השתתפה במרידת הפסחא ומלחמת העצמאות האירית, ושירתה כחברה בסנאט האירי.
ראשית דרכה

נורה קונולי אובריאן הייתה בתם של הרפובליקני האירי והמנהיג הסוציאליסטי ג'יימס קונלי ואשתו לילי קונולי. היא נולדה באדינבורו, אחת מתוך שבעת ילדיהם. היא עברה עם המשפחה שלה לדבלין כשהיא הייתה בת שלוש. בנוסף לחינוך הפורמלי, היא למדה אירית בשיעורים של הליגה הגאלית. אמה לימדה אותה לקרוא, לכתוב וחשבון בגיל שלוש. המשפחה עברה לטרוי, ניו-יורק, כאשר נורה הייתה בת תשע כשאביה קיבל שם עבודה. העבודה לא הסתדרה, ובתקופה זו הוא הפך ליותר ויותר פוליטי, וכשהמשפחה בסופו של דבר חזרה לאירלנד בשנת 1910, זה היה לבלפסט.
לאחר שאביה הוצא להורג בשל תפקידו כמנהיג בהתקוממות של 1916, בני המשפחה השורדים ניסו לעזוב לארצות הברית, אבל רשויות הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד דחו את בקשתם לדרכונים. ואולם, הם לא ויתרו, ונסעו לבוסטון דרך אדינבורו, כשנורה משתמשת בשם הבדוי מרגרט (שמה האמצעי). בבוסטון, היא פגשה את שיימוס אובריאן, שליח של מייקל קולינס, לו היא נישאה מאוחר יותר, בשנת 1922. כאשר רצתה לחזור לאירלנד, נמנעה כניסתה, אך שוב היא לא ויתרה, והסתתרה בספינה מליברפול כשהיא לבושה כמו ילד.
קריירה פוליטית > לפני מרידת 1916

נורה קונולי הייתה מושפעת מאוד מאמונותיו הפוליטיות של אביה ג'יימס קונולי, אשר היה מחויב למטרה הרפובליקנית ולסוציאליזם ולאיגודי העובדים, וכך גם נורה. מגיל צעיר היא השתתפה באספות פוליטיות עם אביה, וליוותה אותו במסע נאומים בסקוטלנד של ארבעה חודשים כשהייתה בת 8.
לאחר המעבר לבלפסט בשנת 1910, היא החלה להיות יותר ויותר מעורבת בתנועת העבודה והתנועה הרפובליקנית, בעוד אביה ג'יימס נשאר בדבלין והפך למארגן של איגוד התחבורה והעובדים הכלליים (ITGWU). היא הייתה חברה מייסדת של צעירי הצבא הרפובליקני, שפעלו נגד החלוקה של צפון אירלנד בעת שמשבר העצמאות הלך וגבר. היא גם עזרה להקים את סניף בלפסט של קומן נה מאן, זרוע הנשים של המתנדבים האירים, ארגון פארה-צבאי רפובליקני.
נורה השתתפה בשביתה הראשונה שלה בעת שעבדה בבלפסט, נגד תנאי העבודה במפעל. ב-1914, כשהתוכניות למרידה התחילו להתגבש, נורה ואחותה פעלו כשליחות והעבירו תחמושת וכלי נשק ממקומות מסתור עבור ארסקין צ'ילדרס, וקיבלו בתמורה שני רובים. נורה אז נשלחה לארצות הברית עם מסרים מאביה לגבי ההתקוממות המתוכננת ב-1916.
כשחזרה לדבלין, היא נפגשה עם חברי המועצה הצבאית שתכננו את המרידה. בימים שלפני, נורה נשלחה בחזרה לבלפסט כדי לנסות ולשכנע את הפעילים המובילים שם להצטרף למאבק. תחת פיקודה של נורה בת ה-23, תשע חברות קומן נה מאן חזרו לדבלין כדי לקחת חלק במאבק, והן היו הקבוצה המאורגנת היחידה לעזוב את אלסטר כדי לקחת חלק במרידה.
קריירה פוליטית > מרידת הפסחא ב-1916

בהצהרתה ללשכת ההיסטוריה הצבאית, היא תיארה את "הזכות הנדירה" של בישול ארוחת בוקר עבור מנהיגי המרידה בליברטי הול בבוקר של פריצת ההתקוממות. היא אז נשלחה חזרה למחוז טיירון עם פקודות מפטריק פירס לגיוס המחלקה הצפונית של המתנדבים האירים. לאחר שניסיון זה כשל, היא חזרה לדבלין עם אחותה, אך בשל שיבושים ברכבת, השתיים הגיעו בחזרה לדבלין שעות ספורות לאחר שכוחות המרי נכנעו לבריטים.
היא ביקרה את אביה הפצוע בטירת דבלין בלילה שלפני הוצאתו להורג. לפני שהם נפרדו לשלום, הוא הביע את חששותיו לשלום משפחתו, הזהיר שתהיה נגדם טינה, והמליץ שיעזבו לארצות הברית.
קריירה פוליטית > קריירה פוליטית 1916–1918

בבוסטון, נורה המשיכה לגייס תמיכה למטרה הרפובליקנית, ופעם אחת דיברה במשך שעות בפנוויל הול על מנת להשיג תמיכה אמריקאית והכרה ברפובליקה האירית. היא כתבה ספר שכותרתו "המסורת הרצופה" ("The Unbroken Tradition"), שבו היא מתארת את אירועי מרידת הפסחא, ואשר לאחר מכן הוחרם על ידי הנשיא וודרו וילסון כשארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה, והספר גונה כ"אנטי-בריטי".
ב-1917 היא חזרה בעילום שם לאירלנד. כשחזרה לפעילותה הפוליטית, היא חלקה על מדיניות מפלגת הלייבור לגבי נייטרליות במלחמה, ופעלה לגיוס קולות למען מפלגת שין פיין בבחירות הכלליות של 1918.
קריירה פוליטית > מלחמת העצמאות ומלחמת האזרחים 1919–1923

בעקבות חזרתה לאירלנד בשנת 1917, היא נשארה פעילה בקומן נה מאן ונלחמה במהלך מלחמת העצמאות, מ-1919 עד 1921. אחרי חתימת האמנה האנגלו-אירית, קומן נה מאן היה בצד המתנגד להסכם. עם פרוץ מלחמת האזרחים האירית, היא פיקחה על תחנת עזרה ראשונה בטרה הול. בשלב זה, קומן נה מאן הוצאה מחוץ לחוק על ידי ממשלת מדינת אירלנד החופשית, ובנובמבר 1922 היא נעצרה ונכלאה בכלא קילמיינהאם, עם הרבה חברות ארגון אחרות. היא שוחררה ב-1923.
קריירה פוליטית > קריירה פוליטית מאוחרת

ב-1926 היא ייסדה, יחד עם אחיה, את מפלגת הפועלים של אירלנד, אשר התקיימה במהלך 7–1926. בעקבות אספת הקונגרס הרפובליקני ב-29–30 בספטמבר 1934 בבית העירייה ברתמיינס, התנועה הסוציאליסטית באירלנד היה חלוקה בשאלה האם הקונגרס צריך להתארגן מחדש בתור מפלגה סוציאליסטית מהפכנית חדשה, או להישאר כחזית מאוחדת של כל הכוחות הפרוגרסיביים נגד הפשיזם. נורה תמכה בהקמת מפלגה, אך כאשר התקבלה החלטה להישאר בחזית מאוחדת, היא וקבוצתה פרשו מהקונגרס. היא הנהיגה את סניף מפלגת העבודה בדרימנה, שבדבלין, אבל התפטרה מהמפלגה כאשר מצע רפובליקת העובדים נמחקה מחוקתה בשנת 1939.
במהלך שנות ה-1930 היא עבדה כסטטיסטיקאית עבור איגוד ITGWU, ובתור סוכנת טלגרף במהלך מלחמת העולם השנייה, עד שבריאות לקויה אילצה אותה לפרוש. היא מונתה לסנאט האירי בשנת 1957 על ידי הטישך, איימון דה ואלירה, אך הדגישה שהיא לא תצטרף למפלגתו, פיאנה פול, ותישאר עצמאית, אך עם זאת היא טכנית מופיעה ברשומות בתור סנאטורית מטעם פיאנה פול. במהלך שירותה, היא חסמה חוקים רבים, כולל ההצעה לבטל את הבחירות בשיטה היחסית וחוק בגיבוי הכנסייה לשלוח עברייניות צעירות למכבסות המגדלנה. היא מונתה שנית ב-1965 על ידי שון למס, אך יורשו ג'ק לינץ' לא הציע את חידוש מינויה, ובכך היא סיימה את הקריירה הפוליטית שלה.
קריירה פוליטית > תמיכה ברפובליקנים במהלך "הצרות"

קונלי אובריין הייתה תומכת של ה-IRA הזמני.
ב-1977 היא נאמה בהלוויה של רמטכ"ל צבא השחרור הלאומי האירי, שיימוס קוסטלו, ואמרה, "מכל הפוליטיקאים והאנשים הפוליטיים שעמם היו לי שיחות, ואשר קראו לעצמם חסידים של קונולי, הוא היה היחיד שבאמת הבין למה ג'יימס קונולי התכוון כשהוא דיבר על חזונו לחופש של העם האירי."
זמן קצר לפני מותה ב-1981, היא דיברה באספה הכללית של שין פיין ל-1980.
מותה

נורה קונולי אובריין נפטרה בבית החולית מית', בדבלין, ב-17 ביוני 1981, עשרה ימים לאחר שאושפזה עקב בריאות רופפת. היא הייתה בת 88. נורה היה האחרונה לשרוד מבין שבעת הילדים של ג'יימס ולילי. לא היו לה ילדים משלה. בעלה שיימוס נפטר ששנים קודם, בשנת 1962. היא קבורה בבית הקברות גלאסנווין.
לפני מותה, נורה ביקשה שתיערך לה הלוויה רפובליקנית. יותר מ-200 אנשים התאספו לצד הקבר שלה, וחגגו את חייה בכנסייה בדרימנה. הטישך באותו זמן, צ'ארלס הוהי, לא השתתף בהלוויה, אף שתכנן לעשות כך; כאשר התבקש להגיב על היעדרו, הוא סירב, אך לטענת מקורות הוא החליט להימנע מהלוויה בשל האופי הרפובליקני הגלוי שלה.
ביבליוגרפיה

The Irish Rebel ‏(1916)
The Unbroken Tradition ‏(1918)
Portrait of a Rebel Father aka Born of a Rebel Father ‏(1935)
James Connolly Wrote for Today – Socialism ‏(1978)
We Shall Rise Again ‏(1981, Mosquito Press)
הערות שוליים

↑  O'Brien, Eileen (24 באפריל 1976). "Nora Connolly-O'Brien". The Irish Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Death of Mrs Nora Connolly - O'Brien". The Irish Times. 18 ביוני 1981. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "NORA CONNOLLY O'BRIEN". Glasnevin Trust.
↑  O'Brien, Eileen (24 באפריל 1976). "Nora Connolly-O'Brien". The Irish Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  O'Brien, Nora Connolly, Lawrence William White, Dictionary of Irish Biography
↑  "Nora Connolly O'Brien". Glasnevin Trust.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Remembering the Past | An Phoblacht". www.anphoblacht.com.
↑  "NORA CONNOLLY O'BRIEN". www.glasnevintrust.ie.
↑  Remembering the Past, An Phoblacht, 22 June 2006
↑  "Statement by Mrs. Nora Connolly O'Brien," (PDF). www.bureauofmilitaryhistory.ie. Bureau of Military History. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-11-23. נבדק ב-2018-06-03.
↑  William White, Lawrence. "O'Brien, Nora Connolly". Dictionary of Irish Biography.
1 2  O'Brien, Eileen (24 April 1976). "Nora Connolly-O'Brien". The Irish Times.
↑  "Statement by Mrs. Nora Connolly O'Brien," (PDF). www.bureauofmilitaryhistory.ie. Bureau of Military History. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-11-23. נבדק ב-2018-06-03.
↑  Connelly O'Brien, Nora (1981). We Shall Rise Again. Ireland: Mosquito Press. ISBN 9780907772019.
↑  William White, Lawrence. "O'Brien, Nora Connolly". Dictionary of Irish Biography.
↑  Byrne, Patrick. "Memories of the Republican Congress 1934-84". Ireland and the Spanish Civil War. אורכב מ-המקור ב-28 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Austen Morgan, Connolly and Connollyism: The Making of a Myth, The Irish Review (1986-), 1988, עמ' 44–55 doi: 10.2307/29735380
↑  "Séamus Costello: An Appreciation". irsp.ie. אורכב מ-המקור ב-2016-03-06. נבדק ב-2018-06-03.
↑  "Death of Mrs Nora Connolly - O'Brien". The Irish Times.
↑  O' Regan, Michael. "Nora Connolly O'Brien Buired at Glasnevin". The Irish Times.(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1157539246  ISNI: 0000 0003 5962 6713  LCCN: n86803357  SUDOC: 100519784  VIAF: 217306097   WorldCat (עם VIAF): 217306097
מרקיון

| --- | --- |

 לידה:  85? סינופה, האימפריה הרומית 
 פטירה:  160? (בגיל 75 בערך) רומא, האימפריה הרומית 
 השקפה דתית:  נוצרי 
 
מרקיון ויוחנן השליח, איור כתב יד מהמאה ה-11.
מרקיון (ביוונית: Μαρκίων) היה תאולוג נוצרי שחי כנראה בין השנים 110–160, נודה מהכנסייה הנוצרית ונחשב למייסד הזרם הקרוי על שמו, מרקיוניזם.
חייו

מרקיון נולד בעיר סינופ שבאסיה הקטנה, כנראה בנו של הבישוף המקומי, לפי דברי היפוליטוס מרומא. לאחר שנכנס לעימותים עם השלטונות הכנסייתים המקומיים בנושאים דתיים הוא נודה על ידי אביו הבישוף באשמת פיתוי בתולה (יש אומרים שמדובר במטאפורה והבתולה היא הכנסייה). מרקיון, המתואר על ידי טרטוליאנוס כבעל ספינות עשיר, עבר לרומא, שם נפגש בשנת 140 עם גנוסטי בשם קרדון (Cerdon) ותחת השפעת רעיונותיו ניסח את תורתו המיוחדת.
מרקיון הבדיל בין הברית הישנה ובין הברית החדשה וטען שהן נוצרו על ידי אלים שונים. אלוהי ישראל בורא העולם היה אל אכזרי, הפכפך ונחות, אשר ברא את העולם ויצר את הגשמיות ותאוות הבשר. לעומת זאת, האל הטוב היה האל הרוחני והזר שאמנם אין לו מגע חומרי עם העולם, אך בחסדיו הביא לעולם את ישו כדי שיושיע את המאמינים מהעולם הזה. בעקבות הפרדה זו, כפר מרקיון בברית הישנה ובכל המוטיבים היהודיים שהשתרשו בנצרות. לטענת מרקיון, הייתה גם השפעה חריפה של מקורות יהודיים על הכתבים הנוצריים, ולכן המייצגים הטהורים ביותר של תורתו של ישו היו רק חלק מהברית החדשה: הבשורה על פי לוקאס (אותה ערך מחדש) ועשר האגרות הראשונות של פאולוס.
ההתנגדות הנוצרית למרקיון הייתה כה עזה עד שכונה "בנו של השטן". הוא נודה סופית מהכנסייה בשנת 144. מרקיון כתב ספר בשם "אנטיתזות" (Antitheses). הספר עצמו אבד וכל הידוע לנו היום עליו מגיע מכתביהם של מתנגדיו ובראשם טרטוליאנוס שכתב את החיבור "נגד מרקיון" (Adversus Marcionem).
ראו גם

מרקיוניזם
גנוסיס
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: מרק֫יון, במלעיל (ההטעמה בהברה הלפני אחרונה).
1 2  האנציקלופדיה העברית, כרך כד, עמוד 504
↑  אביעד קליינברג, הנצרות מראשיתה ועד הרפורמציה, הוצאת האוניברסיטה המשודרת, עמודים 44-45
↑  אביעד קליינברג, הנצרות מראשיתה ועד הרפורמציה, הוצאת האוניברסיטה המשודרת, עמוד 45
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264916105171  PLWABN: 9810636259405606  BNE: XX1202477  BnF: cb123699554 (data)  CANTIC: a10514612  GND: 118577557  ICCU: CFIV341637  ISNI: 0000 0000 9282 9967  LCCN: n80045098  NDL: 001133270  NKC: jn20000701145  NLA: 53004915  NTA: 071096833  RERO: 02-A028342297  SELIBR: 230771  SUDOC: 027308235  Trove: 1532174  VcBA: 495/172088  VIAF: 98032732   WorldCat (עם VIAF): 98032732
יחסי דרום אפריקה – הודו

| יחסי דרום אפריקה – הודו |
| --- | --- |
דרום אפריקה: הודו


דרום אפריקה: הודו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 3,287,263
אוכלוסייה
64,255,651: 1,455,280,125
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 3,549,919
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,879: 2,439
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה פדרלית

נשיא הודו עבדול קלאם (מימין) נפגש עם מקבילו הדרום-אפריקאי תאבו מבקי בקייפ טאון, 2004
יחסי דרום אפריקה–הודו הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת דרום אפריקה לבין הרפובליקה של הודו.
היחסים בין שתי המדינות צומחים בהתמדה מאז תום תקופת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה בשנת 1994. לשתי המדינות קשרים אסטרטגיים, תרבותיים וכלכליים קרובים. שתיהן מושבות בריטיות לשעבר וחברות בחבר העמים הבריטי.
לשתי המדינות שותפות נרחבת בנושא האנרגיה. בשנת 2010 הודו ייבאה 1.4 מיליון טון פחם מדרום אפריקה, מה שהפך אותה לצרכן הגדול ביותר של פחם מהמדינה.
היסטוריה

בדרום אפריקה יש קהילה גדולה של הודים. מוהנדס קרמצ'נד גנדי (הידוע יותר כ"מהטמה גנדי") החל את הקריירה הפוליטית-משפטית שלו בדרום אפריקה, במטרה לשפר את חיי ההודים שחיו במדינה.
ההודים תרמו למאבק הקונגרס הלאומי האפריקני נגד משטר האפרטהייד. ממשלת הודו הייתה מבקרת חריפה של ממשלת דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד, וסירבה לקיים עמה קשרים דיפלומטיים.
קשרים דו-צדדיים

שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים לאחר סיום משטר האפרטהייד ב-1994.
שתי המדינות מקדמות קשרים ספורטיביים, בעיקר בנושא הקריקט, ונבחרות שתי המדינות מתארחות מדי פעם במדינה אחרת ומתחרים.
קשרים כלכליים

הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות גדל מ-3 מיליון דולר בשנים 1992–1993 ל-4 מיליארד דולר בשנים 2005–2006, ושתי הממשלות התמקדו במסחר הדו-צדדי ההולך וגדל עד ל-12 מיליארד דולר עד שנת 2010. מטילי זהב מהווים שליש מהייבוא של הודו מדרום אפריקה.
יחסים צבאיים

לשתי המדינות שיתוף פעולה צבאי, סחר בנשק ותרגילים צבאיים משותפים.
ארסניי טודירש

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1983 (בן 41) קישינב, מולדובה הסובייטית
 שם במה:  Arsenie 
 מוקד פעילות:  מולדובה 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 סוגה:  מוזיקת פופ, יורודיסקו 
 כלי נגינה:  קונטרבס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארסניי טודירש (ברומנית: Arsenie Todiraș; נולד ב-22 ביולי 1983) הוא זמר מולדובני.
ביוגרפיה

טודירש נולד בקישינב. בשנת 2000 התקבל ללהקת O-Zone לאחר שחבר מקורי עזב את הלהקה, ב-2002 עבר ביחד עם חברי הלהקה ממולדובה לבוקרשט לצורכי קידום הקריירה המוזיקלית ושירם "Despre Tine" (אודותייך) נהפך ללהיט במדינה ובפברואר 2003 הגיעה השיר לראש דירוג מצעד הפזמונים במדינה. שירם המפורסם ביותר של הלהקה הוא "Dragostea din tei" שהיה המושמע ביותר בישראל ובצרפת באותה תקופה. ב-2005 הלהקה התפרקה והוא החל בקריירת יחיד בה התפרסם גם בכינוי "ארסניום".
ב-2006 נבחר לייצג את מולדובה באירוויזיון ביחד נטליה גורדיאנקו עם השיר "לוקה" מתוך 25 שירים שהתמודדו בקדם, בגמר האירוויזיון הם הגיעו למקום ה-20 עם 22 נקודות.
ב-2006 גם השתתף בעונה הראשונה של הגרסה הרומנית של "רוקדים עם כוכבים"; שם הגיע עד למקום השני. בשנה זו יצא גם אלבום הסולו הראשון שלו הנקרא "The 33rd Element". ב-2008 יצא שירו "Rumadai" שזכה להצלחה בגרמניה ובאוסטריה.
מיכאל ליאני

| --- | --- |

 לידה:  1987 (בן 37 בערך) מגדל העמק, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  מנשר לאמנות  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  האוניברסיטה הפתוחה 
 תחום יצירה:  צילום, וידאו ארט
 michaelliani.com
 
מיכאל ליאני (נולד ב-1987) הוא אמן ישראלי, צלם, במאי ומרצה המתגורר ועובד בתל אביב. הוא זכה בשני פרסים מטעם משרד החינוך, התרבות והספורט, בפרס בפסטיבל דוקאביב ובתחרות הבינלאומית של הקולג' לאמנות של פריז. יצירותיו הוצגו בעשרות מוזיאונים וגלריות.
ביוגרפיה

ליאני נולד במגדל העמק למשפחה שעלתה ממרוקו. בגיל 18 עבר לתל אביב ומאז הוא מתגורר שם. הוא למד אמנות וצילום במנשר לאמנות וסיים בהצטיינות בשנת 2014. ליאני למד במקביל לתואר ראשון במדעי הרוח והחברה וסיים בשנת 2015. שנה לאחר מכן סיים בהצטיינות את התוכנית לתואר שני באמנויות בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. בשנת 2022 סיים ללמוד פוטותרפיה באוניברסיטה הפתוחה.
בנוסף לקריירה האמנותית, ליאני מלמד וידאו ארט בתיכון לאמנויות תלמה ילין ומרצה לצילום במנשר לאמנות.
עבודותיו

ליאני חוקר בעבודות שלו את המתח בין המרכז לפריפריה ובין מסורת ומודרנה, והיבטים של מגדר ואסתטיקה במדיה.
הוא הציג כמה תערוכות יחיד, בין השאר 'האק' בגלריה קו 16 בתל אביב, בוסתן אל-חוב (יחד עם יובל אצילי) בגלריה אידריס בתל אביב; 'פנטזיה' בגלריה רוזנפלד בתל אביב, 'ס'עמק' בגלריה העירונית בעפולה ו'הכלכלול' במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
ליאני הציג גם בביאנלה הבינלאומי לאמנים צעירים במוסקבה בביאנלה של המחלקה לאמנות ב-UCLA. עבודותיו הוצגו גם ביותר מ-20 תערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם. בין השאר בגלריה Kleine Humboldt Galerie בברלין; ב-Art Rooms Roma, Musée de l'Elysée בז'נבה, בבית האמנים בתל אביב, במוזיאון ארץ ישראל, תל אביב ובמוזיאון ישראל - בית טיכו בירושלים.
פרסים והוקרות

בשנת 2021 זכה ליאני בפרס שר התרבות והספורט לשימור ולטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון ובפרס קרן אוסטרובסקי בתחרות לאמנות וידאו וקולנוע ניסיוני בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ליאני גם זכה בפרס !NEXT ליצירה חדשנית בפסטיבל דוקאביב בשנת 2019; בפרס לאמן בראשית דרכו מטעם משרד התרבות בשנת 2018. כן זכה בתחרות הצילום העולמית של הקולג' לאמנות של פריז בקטגוריית הצילום וב-Li Zhou Photography Festival בסין בשנת 2017.