stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט רסטי
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנים 2000–‏2007 כיהן רסטי כנשיא סניף איטנדורף של מפלגת העם השווייצרית. מ-2008 הוא היה חבר המועצה המקומית של איטנדורף, ובשנת 2014 הוא הפך לראש עיריית איטנדורף.
רסטי התמודד ללא הצלחה בבחירות לממשלת קנטון ברן. הוא נבחר לראשונה בבחירות הפדרליות בשווייץ בשנת 2011 למועצה הלאומית, הבית התחתון של הפרלמנט. בבחירות הפדרליות ב-2015 היה רסטי מנהל הקמפיין של מפלגתו. סניף ברן של המפלגה בחר ברסטי כמועמד למועצת הקנטונים בבחירות 2015, אך הוא הסיר את מועמדותו למועצה שבועיים לאחר מכן. הוא כיהן חבר המועצה הלאומית עד 31 בדצמבר 2022.
ב-23 באפריל 2016 נבחר רסטי פה אחד כיושב ראש מפלגת העם וכיהן בתפקיד עד שנת 2020.
ב-7 בדצמבר 2022 נבחר רסטי לחבר המועצה הפדרלית, במקומו של אולי מאורר. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2023, ומונה לראש המחלקה לאיכות הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת.
אלכסיי נוז'ני

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1984 (בן 40) יושקר-אולה, ברה"מ 
 סוגה מועדפת:  קולנוע 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסיי ניקולאייביץ' נוז'ני (ברוסית: Алексе́й Никола́евич Ну́жный; שם אמיתי: אלכסיי ניקולאביץ' צ'רנומאזוב, ברוסית: Алексей Николаевич Черномазов; נולד ב-16 ביוני 1974) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק רוסי.
ביוגרפיה

נוז'ני נולד ביושקר-אולה, למד באקדמיה לקולנוע בניו יורק.
בשנת 2012 התפרסם בזכות הסרט הקצר "מעטפה" עם קווין ספייסי בתפקיד הראשי, שם שימש כתסריטאי ובמאי. הסרט הפך לאחד הזוכים בתחרות הצילום הראשונה של ג'יימסון כשהסרט הופיע ברשת - צפו בו יותר ממיליון איש. לאחר הצילומים כינה קווין ספייסי את אלכסיי גאון והמליץ למפיקים מקומיים לשים לב אליו. הסרט "התרנגול", שיצא לאקרנים בשנת 2015, קיבל את הפרס המרכזי של פסטיבל קולנוע הרחוב הבינלאומי, את הפרס על התסריט הטוב ביותר בפסטיבל Shorter. והפרס הגדול של פסטיבל VideoLike Film
לאחר סדרת סרטים קצרים, בשנת 2015 אלכסיי נוז'ני ביים את העונה הראשונה של הסדרה הפופולרית אולגה עבור רשת TNT (משנת 2016). במהלך צילומי הסדרה הוא העלה את רעיון הסרט "אני מרזה", יחד עם ניקולאי קוליקוב הם כתבו את התסריט והפיקו את הסרט באופן עצמאי. בשנת 2018 הסרט יצא לאקרנים ביום האישה 8 במרץ וביום ההפצה הראשון שבר שיא והרוויח 112 מיליון רובל. בשנת 2019 הוא יצר את הסדרה טוליה רובוט, עליה היה מועמד לפרס TEFI.
פילמוגרפיה > בימוי

| שנה | כותר | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2012 | המעטפה | גם תסריטאי |
| 2014 | אהבה: מסע קיץ | במאי, תסריטאי, מפיק |
| 2015 | מתורגמן | במאי, תסריטאי |
| 2015 | תרנגול | במאי, תסריטאי, מפיק |
| 2016 | אולגה (עונה ראשונה) | יוצר |
| 2018 | אני מרזה | סרט עלילתי באורך מלא ראשון; גם תסריטאי ומפיק |
| 2019 | רמקול |  |
| 2019 | טוליה-רובוט | גם תסריטאי, מפיק, שחקן |
| 2020 | משוב |  |
| 2020 | אש | גם תסריטאי |
| 2021 | זוג מהעתיד | גם תסריטאי ומפיק |
| 2023 | לידתה של אימפריה |  |
הערות שוליים

↑  "Режиссер Алексей Нужный собирает с йошкаролинцев 550 000 рублей на новый фильм" (ברוסית). МариМедиа. 2014-10-01. נבדק ב-2019-01-16.
↑  "Победители питчингов Минкультуры Года кино" (ברוסית). ПрофиСинема. 2016-08-10. נבדק ב-2019-01-17.
↑  "Кинорежиссёр из Йошкар-Олы снял социальную драму для ТНТ-Premier Studios" (ברוסית). Марийская правда. 2019-05-30. נבדק ב-2020-02-10.
↑  "Сценарист фильмов «Мамы» и «Лёгок на помине» пригласил марийских квнщиков в новую комедию «Петух»" (ברוסית). ProГород. 2014-09-30. נבדק ב-2019-01-16.
↑  "В сети состоялась премьера короткометражного фильма «Петух» Алексея Нужного". THR Russia (ברוסית). נבדק ב-2018-10-17.
↑  "Короче". אורכב מ-המקור ב-2018-10-31. נבדק ב-2018-10-31.
↑  "Кинофестиваль "Короче" назвал победителей" (ברוסית). tvkultura.ru. 2015-08-24. נבדק ב-2019-01-16.
↑  "Итоги фестиваля «VideoLike Film Festival»" (ברוסית). film.ru. נבדק ב-2019-02-20.
↑  "Кассовый прорыв: сборы комедии «Я худею» в восемь раз превысили ее бюджет". Журнал РБК. נבדק ב-2018-10-17.
אלכסנדר ברקמן

| --- | --- |

ברקמן לפני גירושו מארצות הברית
 לידה:  21 בנובמבר 1870 וילנה, האימפריה הרוסית 
 התאבד:  28 ביוני 1936 (בגיל 65) ניס, צרפת 
 שם לידה:  Овсей Осипович Беркман 
 מקום קבורה:  Cimetière du Château 
 שפות היצירה:  גרמנית, יידיש, רוסית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  Prison Memoirs of an Anarchist, The Bolshevik Myth, Now and After, The Kronstadt Rebellion 
 בן או בת זוג:  אמה גולדמן 
 חתימה:   
 
אלכסנדר ברקמן בגיל 22
אלכסנדר בֶּרְקְמן (באנגלית: Alexander Berkman; ‏21 בנובמבר 1870 – 28 ביוני 1936) היה סופר, ואנרכיסט רוסי-אמריקאי, מהדמויות המובילות של האנרכיזם בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הוא היה המאהב וחבר קרוב של אמה גולדמן, אנרכיסטית יהודיה איתה שיתף פעולה לעיתים קרובות וארגן איתה קמפיינים למען זכויות אזרח ונגד מלחמת העולם הראשונה. ב-1892 הוא ניסה להתנקש בתעשיין, הנרי קליי פריק, בנקמה על מעורבותו בשביתת הומסטד. כתוצאה מכך, ברקמן ריצה 14 שנות מאסר. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא גורש מארצות הברית יחד עם גולדמן ומהגרים אנרכיסטים אחרים, כתוצאה מ"חוק הרחקת האנרכיסטים". הוא המשיך לכתוב ולנאום מחוץ לארצות הברית, ונפטר בצרפת בשנת 1936.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

ברקמן נולד בשם אובסיי אוסיפוביץ' ברקמן בווילנה, ליטא, בנו של איש עסקים יהודי עשיר. הוא גדל בסנקט פטרבורג, רוסיה, בה שונה שמו לאלכסנדר, שהיה שם נפוץ יותר ברוסיה. מאוחר יותר, הוא נודע בקרב חבריו בשם סשה (קיצור רוסי לאלכסנדר). שני הוריו מתו כשהיה צעיר, ובגיל 17 הוא היגר לארצות הברית.
זמן קצר לאחר שהגיע לארצות הברית, ברקמן נהיה מעורב בפעילות פוליטית והחל להתעניין באנרכיזם באמצעות מעורבותו בקמפיין לשחרור הפעילים שהורשעו במהומות היימרקט ב-1886. ברקמן היה מסדר אותיות במגזין של יוהאן מוסט, "החירות", והושפע מההתססה הפוליטית של מוסט לפעילות מהפכנית, ולרעיון של "תעמולה באמצעות פעולה". ברקמן פגש את אמה גולדמן, מהגרת רוסית שעבדה אז בתעשיית הטקסטיל בניו יורק, וניהל איתה רומן. גם יוהאן מוסט חיזר אחרי גולדמן, אך גולדמן עזבה אותו במהרה למען ברקמן. ברקמן וגולדמן נהיו מעורבים במהרה בתנועה האנרכיסטית. הם נשארו חברים קרובים ושותפים לשארית חייהם.
ביוגרפיה > ניסיון ההתנקשות

למרות שברקמן התרחק בהדרגה מיוהאן מוסט, הוא המשיך להאמין ברעיון של פעולה אלימה ככלי שיהווה השראה לשינוי מהפכני. ב-1892, בגיל 22, ברקמן, משוכנע שפעולה אלימה היא הכרחית על מנת לעורר את התנועה האנרכיסטית, ניסה להתנקש בחייו של הנרי קליי פריק, תעשיין עשיר שהיה מעורב במחלוקת מרה עם עובדי מתכת בהומסטד, פנסילבניה. איגוד העובדים המאוחד של עובדי הפלדה והמתכת קרא לחבריו לשבות במפעל הפלדה בהומסטד, בבעלות פריק ואנדרו קרנגי. השובתים התבצרו במפעל ונעלו את הבעלים בחוץ. פריק החליט את ההחלטה השנויה במחלוקת, לשכור 300 שוברי שביתה מחברת השמירה פינקרטון, שהגיעו חמושים במטה לגרש את השובתים ולקחת בחזרה את השליטה על המפעל. כאשר הגיעו, השובתים חיכו להם וקרב עקוב מדם התרחש במקום. 10 אנשים נהרגו ו-60 נפצעו לפני שמושל הכריז של משטר צבאי[דרושה הבהרה].
ברקמן, עם הידע של אהובתו, אמה גולדמן, והעזרה של חבריו, תכנן לרצוח את פריק בניסיון התנקשות, כנקמה על ניסיונו לשבור את השביתה. לאחר שנכנס למשרדו של פריק, ירה ברקמן 2 יריות, ופספס את הירייה השלישית כאשר עוזרו של פריק תפס את ידו. פריק וברקמן החלו להיאבק על הרצפה, וברקמן הוציא כלי מתכת חד, ודקר את פריק 4 פעמים ברגלו.
למרות שנפצע קשה, פריק שרד את ההתקפה. ברקמן הורשע בניסיון לרצח ונשפט ל-22 שנה בכלא, מהן הוא ריצה 14 שנה, מהן שנים רבות בבידוד. למרות שאמה גולדמן הייתה מודעת למזימת ההתנקשות, וככל הנראה עזרה בשלבי התכנון, קושרי הקשר האחרים סירבו לספק ראיות נגדה, והיא לא נשפטה עקב חוסר ראיות. החלטתו של ברקמן להתנקש בפריק בוקרה על ידי לא אחר מאשר מורהו, יוהאן מוסט, שרמז שמטרת פעולתו של ברקמן הייתה לעורר סימפתיה כלפי פריק עצמו. גולדמן זעמה על ההאשמה הזו, והכתה בו בשוט בזמן הרצאה שנתן, בה הוא סירב להתנצל על האשמותיו. ברקמן שוחרר מהכלא במאי 1906.
לאחר שחרורו, ברקמן, שהיה במצב נפשי קשה, הצטרף לגולדמן כאחד מהדמויות האנרכיסטיות המובילות בתנועה האנרכיסטית בארצות הברית. בשלב מאוחר יותר הוא כתב ספר על שנותיו בכלא בשם "זכרונות הכלא של אנרכיסט", שלטענתו עזר לו להחלים מהחוויה בכלא.
בשנים 1908–1915, עזר ברקמן לגולדמן עם המגזין שלה, "אמא אדמה", וייסד את מרכז פרר בשנת 1910, על שמו של האנרכיסט הספרדי, פרנסיסקו פרר, שהיה מקום מפגש מרכזי לאנרכיסטים. ברקמן כעס על ג'ון ד. רוקפלר ועל המחלוקת שלו עם עובדי המכרות שכלל שביתות אלימות במכרות קולורדו. ברקמן ואנרכיסטים אחרים הובילו מספר פעולות מחאה לאורך מאי ויוני נגד רוקפלר, שהגיעו עד לביתו בטאריטאון, והסתיימו באלימות, מעצרים ומאסרים של מספר אנרכיסטים. התגובה הקשה של המשטרה על המחאות בטאריטאון הובילו למזימה להטמין פצצה בביתו של רוקפלר.
הטמנת פצצה

ביולי 1914, שלושה מחבריו של ברקמן החלו לאסוף דינמיט שהם רכשו ברוסיה, ואכסנו אותו בדירה של חברה נוספת, לואיז ברגר. מספר פגישות נערכו במרכז פרר, בה הם תכננו תוכנית בה שלושת החברים יטמינו פצצה בביתו של רוקפלר בטאריטאון. מדיווחים מאוחרים יותר, שלושתם נפגשו עם ברקמן במרכז פרר לפחות פעמיים במטרה לדון במזימה. על פי מקורות מסוימים, ברקמן ניהל את התוכנית, והיה היחידי מבין החמישה שהיה לו ניסיון בפעולה שכזו. עקב תקופת המבחן שלו על ניסיון ההתנקשות בהומסטד, בחר ברקמן להישאר מאחורי הקלעים, ולא לקחת חלק פעיל בהטמנת הפצצה. מאוחר יותר הכחיש ברקמן כל קשר או ידע על התוכנית.
בשעה 9 בבוקר, ב-4 ביולי, ברגר עזבה את דירתה והלכה למשרדי "אמא אדמה". רבע שעה מאוחר יותר, פיצוץ נשמע בדירתה, וזעזע את האזור כולו, שהיה קרוב מאוד למרכז פרר. עוברי אורח חזו במטר של חצץ ופסולת שנפלו לרחוב. שלוש הקומות העליונות של הבניין נהרסו מהפיצוץ, בעוד שרידים נפלו על גגות הבתים ברחובות הסמוכים. חתיכות גדולות של רהיטים נזרקו למרחק של מאות מטרים עקב עוצמת הפיצוץ. הפצצה שיועדה לרוקפלר, התפוצצה בדירת ברגר, והרגה את שלושת החברים האחרים ואישה נוספת ששכרה דירה בבניין, ושככל הנראה לא היה לה קשר למזימה. 20 אנשים נוספים נפצעו, ו-7 מהם אושפזו בבית חולים. ברקמן הגיע להלווייותיהם של חבריו, ואז נעלם מעין הציבור, על אף שהמשיך לעבוד ב"אמא אדמה".
בשנים 1916–1917, פרסם ברקמן מגזין אנרכיסטי משלו בסן פרנסיסקו בשם "הפיצוץ", ולאחר מכן הצטרף שוב לגולדמן ב"אמא אדמה". בזמן זה, ברקמן גם הרצה ולימד, עזר לארגן תנועות עובדים, התסיס כנגד המעמד העליון, נאבק למען זכויות אזרח, והמשיך להיפגש עם אנרכיסטים ופעילים רדיקלים אחרים.
התנגדות למלחמה

החל משנת 1914 ברקמן וגולדמן התנגדו למלחמת העולם הראשונה, וכאשר ארצות הברית נכנסה למלחמה ב-1917 הם נאבקו נגד הגיוס. עקב מאבק זה, נשפט ברקמן לשנתיים בכלא בשל הפרת "חוק הריגול".
לאחר פשיטות פלמר, ברקמן וגולדמן גורשו מארצות הברית לברית המועצות יחד עם פעילים רדיקליים נוספים, עקב קשריהם עם אנרכיסטים אחרים והצהרותיהם נגד המלחמה, ובמסגרת "חוק הרחקת האנרכיסטים".
הנרי קליי פריק נפטר ב-2 בדצמבר 1919, בגיל 70. באותו ערב, גולדמן וברקמן התארחו במסיבת פרידה בשיקגו, לפני גירושם מהמדינה. בארוחה שנערכה לכבוד התנועה האנרכיסטית, עיתונאי ניגש לברקמן, סיפר לו על מותו של פריק ושאל אותו מה יש לו להגיד  עליו. ברקמן התייחס לגירושו הקרב מארצות הברית וענה: "הוא גורש על ידי אלוהים... אני שמח שהוא עזב את המדינה לפני".
ברקמן וגולדמן תמכו בבולשביקים כאשר עלו לשלטון במהפכת אוקטובר. אך במהלך השנתיים בהם שהו ברוסיה, הם בהדרגה החלו להתנגד למשטר הקומוניסטי, עקב אופיו הדכאני. דיכוי מרד קרונשטאדט היה הקש האחרון, שבעקבותיו ברקמן וגולדמן עזבו לגרמניה.
שנים אחרונות

בשנים שלאחר מכן, ברקמן וגולדמן הובילו את ההתנגדות האנרכיסטית למפלגה הקומוניסטית, אותה הם ראו כבגידה במהפכה. למרות שהצליחו להשפיע על התנועות האנרכיסטיות שלא להשתתף באינטרנציונל השלישי שנשלט על ידי הבולשביקים, השפעתם על יתר השמאל בעולם הייתה חלקית. הם ניסו לפרסם מאמרים רבים בעיתונות השמאלנית, אך מרבית העיתונים הסוציאליסטים סירבו לפרסם כל דבר שעלול לפגוע באמון בממשלה הרוסית. כתוצאה מכך, פרסם ברקמן ב-1925 את "המיתוס הבולשביקי" – דיווח על זמנו ברוסיה וההתפכחות ההדרגתית שלו מהבולשביקים. הספר מוערך הן בשל ערכו הספרותי והן בשל ערכו התיעודי.
ברקמן בילה את שנותיו האחרונות בצרפת, ועבד כעורך ומתרגם. הוא לא התקבל יפה על ידי הממשלה הצרפתית, שהייתה מודעת לעברו ושלחה לו צווי גירוש לעיתים קרובות. עבודתו העיקרית בתקופה זו הייתה הספר "עכשיו ואחר כך: הא"ב של אנרכיזם קומוניסטי, שפורסם ב-1929. הספר הפך לאחד הספרים המוכרים ביותר המהווים מבוא לאנרכיזם.
ברקמן סבל מבריאות לקויה, ובפברואר ובמרץ 1936, עבר שני ניתוחים בבלוטת הערמונית. הוא התאושש מהניתוח בניס, ונאלץ להיות ממומן על ידי חברים, ותלוי בחברתו שטיפלה בו, אמי אקסטיין. עקב כך החליט להתאבד. בשעות המוקדמות של 28 ביוני 1936, כאשר לא יכל כבר לסבול את הכאבים של מחלתו, ברקמן ירה בעצמו באקדח, אך היריה לא הרגה אותו. הכדור נעצר בעמוד השדרה שלו, ושיתק אותו. אמה גולדמן מהרה לניס, על מנת להיות לצדו. הוא שקע בתרדמת באותו אחר הצהריים, ונפטר באותו הלילה. ברקמן נפטר שבועות לפני תחילת מלחמת האזרחים בספרד, שהייתה הדוגמה המוצלחת ביותר בתקופה המודרנית למהפכה אנרכו-סינדיקליסטית. ביולי 1937, כתבה גולדמן שאם ברקמן היה רואה את התגשמות העקרונות שלו בספרד, הדבר היה מחיה אותו ומספק לו תקווה חדשה.
לקריאה נוספת > ספרים מאת אלכסנדר ברקמן

מה זה אנרכיזם?, תרגם מאנגלית: עדי שניידר, הוצאת פרדס, 2023
Prison Memoirs of an Anarchist. New York: Mother Earth Publishing Association, 1912.
The Bolshevik Myth (Diary 1920-1922). New York: Boni and Liveright, 1925.
Now and After: The ABC of Communist Anarchism. New York: Vanguard Press, 1929.
לקריאה נוספת > אוספים ערוכים

Life of an Anarchist: The Alexander Berkman Reader. New York: Four Walls Eight Windows, 1992.
The Blast: Complete Collection of the Incendiary San Francisco Bi-Monthly Anarchist Newspaper. Oakland: AK Press, 2005.
הערות שוליים

↑   איתי מאירסון, הספר הזה מסביר מה זה אומר באמת, באתר הארץ, 21 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258400505171  PLWABN: 9810642812405606  BIBSYS: 90092274  BNC: 000746092  BNE: XX854608  BnF: cb11891444h (data)  CANTIC: a1153509x  CiNii: DA03840201  GND: 118509624  ISNI: 0000 0001 0855 1235  LCCN: n50008066  MusicBrainz: 446ce8bf-50ff-4f44-b76c-43284602df5a  NDL: 00433053  NKC: skuk0001660  NLA: 35017781  NLG: 333743  NSK: 000291520  NTA: 068351623  RERO: 02-A002995099  SELIBR: 399720  SNAC: w66w9r5d  SUDOC: 026721147  Trove: 792308  VIAF: 12304980   WorldCat (עם VIAF): 12304980 
איור של ניסיון ההתנקשות
אלמושד

| --- | --- |
סמל אלמושדסמל אלמושד

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון המישור הגדול
 מחוז:  היידו-ביהר היידו-ביהר
 נפה:  נפת ניראדון
 שטח:  47.58 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,610 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°25′00″N 21°59′00″E﻿ / ﻿47.416666666667°N 21.983333333333°E﻿ / 47.416666666667; 21.983333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.almosd.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אלמושד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אלמושד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אלמושד (בהונגרית: Álmosd) הוא כפר במחוז היידו-ביהר שבמזרח הונגריה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יהודי אלמושד

יהודים החלו להתיישב במקום בשנת 1770, אך בשנת 1840, משהותרה התיישבות יהודים בערים, עזבו רבים את הכפר. רוב יהודי המקום היו רוכלים.
בשנת 1830 הקימה הקהילה היהודית בית כנסת ובית עלמין. כרב הכפר כיהן הרב עמרם בלום. בשנת 1938 ישבו באלמושד 83 יהודים.
בשנת 1944 חיו במקום 63 יהודים, לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי המקום לגטו נאגיוואראד, שבו רוכזו כל תושבי המחוז היהודים. וכעבור כמה שבועות גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר רק יהודים ספורים שניצלו וחיי הקהילה לא נתחדשו. משנת 1950 אין יהודים במקום.
ילידי המקום

אישטוואן ברטה במקור בֶּרְגֶר (1895 – 1948) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-הונגרי. אלוף אולימפי ושלוש פעמים אלוף אירופה.
לקריאה נוספת

יוסף שוויצר, פנקס הקהילות הונגריה. עמוד 155
אלמושד, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד. ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 34. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  בית העלמין באלמושד
↑  דף קהילת אלמושד מתוך מפקד קהילות הונגריה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477793705171  LCCN: n00042440  VIAF: 139518158   WorldCat (עם VIAF): 139518158
אנדראס טובה

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1990 (בן 33) הנובר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 www.andreas-toba.com
 ספורט
 ענף ספורט:  התעמלות 
 
אנדראס טובה (בגרמנית: Andreas Toba; נולד ב-7 באוקטובר 1990) הוא מתעמל גרמני.
ביוגרפיה

טובה נולד בהנובר. אביו הוא המתעמל הרומני מריוס טובה. ב-2008 הוא זכה במדליית ארד עם הנבחרת שלו באליפות לילדים ונוער בלוזאן, ב-2009 החל להיות חבר בנבחרת הלאומית של גרמניה. באליפות גרמניה באותה שנה הוא היה במקום השישי ושביעי. לאחר מכן, באולימפיאדת 2012 היה במקום הרביעי.
באולימפיאדת 2016 עבר פציעה אך התחרה בסוס סמוכות ועזר לגרמניה להגיע לגמר, באותה שנה זכה בפרס במבי, פרס תקשורת גרמני.
באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021 הוא השתתף בתחרות בפעם השלישית. נבחרתו הגיע לגמר וסיימה במקום השישי.
אל תעזבי ידיים

אל תעזבי ידיים הוא סינגל של הזמר-יוצר עקיבא תורג'מן, אשר יצא לאור ב-26 במרץ 2019.
רקע וכתיבה

השיר הוא שיר בסגנון פופ רוק שנכתב והולחן על ידי תורג'מן עצמו, ביחד עם אשתו צורית, בהשראת סיפורו של רבי נחמן מברסלב, "מעשה מאבדת בת מלך", והופק על ידי תורג'מן ביחד עם מאור שושן.
הצלחה

בצאתו, לא זכה השיר להצלחה גדולה במיוחד, אולם בשנת 2020 הצליח השיר להיכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ, ואף להגיע למקום הראשון במצעד השבועי הרשמי של התחנה. גם במצעד הפזמונים העברי השנתי של התחנה בשיתוף עם אתר ynet לשנת תש"ף זכה השיר להצלחה רבה, והגיע למקום השביעי, כשלצידו השירים "פשוטים" של עקיבא במקום ה-24, ו"שלמים" בביצוע עידן רפאל חביב שכתב והלחין עקיבא ביחד עם אבי אוחיון ומתן דרור במקום הראשון.
נכון לינואר 2024 זכה השיר למעל 19 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
גרסאות כיסוי

ב-2019 ביצע תורג'מן יחד עם ישי ריבו את השיר בהופעה בקיסריה. הביצוע נכלל באלבום ההופעה של ריבו, "במה קהל ואהבה", ונכון לאפריל 2023 זכה לכ- 6.5 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ב-2020 ביצע הזמר עדן חסון את השיר, לכבוד מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 6 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | גלגלצ | 7 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 25 |  |
הערות שוליים

↑  נתנאל לייפר, ‏'עקיבא' בסינגל חדש: "אל תעזבי ידיים", באתר כיכר השבת, 26 במרץ 2019
↑  ynet, העם אמר את דברו: "שלמים" של עידן חביב הוא שיר השנה, באתר ynet, 17 בספטמבר 2020
↑   עקיבא - אל תעזבי ידיים | Akiva - Al Ta'azvi Yadaim, סרטון בערוץ "עקיבא - Akiva", באתר יוטיוב (אורך: 03:29)
↑  לינוי משעלי, ‏עקיבא לסרוגים: "אכזבה גדולה, אבל הכנתי את עצמי נפשית למצב כזה", באתר "סרוגים", 6 ביולי 2020
↑  נתנאל לייפר, ‏ישי ריבו מציג 'במה קהל ואהבה': "זוכר אני", באתר כיכר השבת, 31 באוגוסט 2020
↑   ישי ריבו מארח את עקיבא - אל תעזבי ידיים - live מאמפי קיסריה Ishai Ribo & Akiva, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:05)
↑  "אל תעזבי ידיים": עדן חסון מפתיע בביצוע ללהיט של עקיבא, באתר "סרוגים", 6 באוגוסט 2020
| עקיבא תורג'מן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עולמות • אל תעזבי ידיים |  |
| סינגלים | "הכל עוד אפשרי" • "לך לך"  • "אל תעזבי ידיים" • "פשוטים" • "רק עוד רגע"  • "אתה הולך איתי" • "שלום בבית" • "כמו שאת" • "יש בך הכל" • "בשעה אחת" • "צעדים" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 25b577a7-b93f-406d-95e7-afbb247fde2e
אלי מק'גרו

| --- | --- |

אלי מק'גרו, 1972
 לידה:  1 באפריל 1939 (בת 85) פאונד רידג', ניו יורק ארצות הברית
 שם במה:  Ali MacGraw 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 מקום לימודים:  בית הספר צ'ואט רוזמרי הול  מכללת ולסלי 
 בן או בת זוג:  רוברט אוונס (1969–1972)  סטיב מקווין (1973–1978) 
 צאצאים:  ג'וש אוונס 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1970)
 פרופיל ב-IMDb
 
אליזבת' אליס "אלי" מק'גרו (באנגלית: Elizabeth Alice "Ali" MacGraw; נולדה ב-1 באפריל 1939) היא שחקנית יהודייה-אמריקאית. זוכת שני  פרסי גלובוס הזהב ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1970 על הופעתה בסרט "סיפור אהבה".
ביוגרפיה

מק'גרו נולדה בעיירה פאונד רידג' שבווסטצ'סטר, ניו יורק לפרנסיס ולריצ'רד מק'גרו.
אמה של מק'גרו הייתה יהודייה הונגריה ואביה היה ממוצא סקוטי, גדלה לצד אח נוסף בשם דיק. למדה במכללה הפרטית "צ'אוט רוזמרי הול" וב"מכללת ולסלי". בתחילת דרכה עבדה בתור סטייליסטית אופנה עד שהתבקשה לעבוד מול מצלמה וכך למעשה היא התגלתה בתור דוגמנית ואף הועסקה בסוכנות הדוגמניות, טראמפ מודל שהייתה בבעלותו של איש העסקים האמריקאי, דונלד טראמפ
את ההכרה הראשונה שלה קיבלה בסרט "היה שלום קולומבוס" בו שיחקה את הסטודנטית העשירה ברנדה פטימקין. על הופעת הבכורה המוצלחת שלה קיבלה מק'גרו את פרס גלובוס הזהב לשחקנית המבטיחה ביותר ומועמדות לפרס באפט"א לשחקנית החדשה הטובה ביותר.
בשנת 1970 קיבלה מק'גרו את התפקיד שמיתג את הקריירה שלה בדרמה הקלאסית "סיפור אהבה".
בסרט שיחקה בצורה נוגעת ללב את ג'ני קאוואלרי, אשתו הגוססת של הסטודנט העשיר אוליבר בארט (ראיין אוניל), וזכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרס השחקנית הטובה ביותר של האקדמיה האיטלקית. את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר הפסידה באותה שנה לגלנדה ג'קסון.
מק'גרו לא הצליחה להמשיך ולמנף את הצלחתה והתפרסמה בעיקר בסרטיו של סם פקינפה "הבריחה" בתור קרול, אשתו של האסיר הנמלט קרטר מק'וי (סטיב מקווין), ו"שיירה" בתור מליסה העיתונאית האנרכיסטית לצידו של קריס קריסטופרסון.
כיכבה במיני סדרה "רוחות מלחמה" לצידו של רוברט מיצ'ם ושיחקה בעונה החמישית של אופרת הסבון "שושלת".
חיים אישיים

הייתה נשואה במשך שנה אחת לבנקאי רובין הון. נישאה בשנית, למפיק מועמד האוסקר רוברט אוונס, בנם של הזוג הוא השחקן והמפיק ג'וש אוונס. בעלה השלישי היה השחקן סטיב מקווין אותו הכירה על סט הסרט "הבריחה", נישואיהם החזיקו חמש שנים עד לגירושים.
פילמוגרפיה חלקית

היה שלום קולומבוס (1969)
סיפור אהבה (1970)
הבריחה (1972)
שיירה (1978)
רק תגיד לי מה אתה רוצה (1980)
סיבות טבעיות (1994)
זוהר (1997)
אלי מק'גרו בסרט "הבריחה", 1970
אלי מתנה

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1989 (בן 34) רמת גן, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
אלי מתנה (נולד ב-24 בדצמבר 1989) הוא תקליטן ומעבד מוזיקלי ישראלי והבעלים של חברת המוזיקה HYPE. זוכה פרס די.ג'יי השנה מטעם XL ‏וTime Out (2012 ו-2013). הוציא עם אגם בוחבוט את שיר המסיבות BOOM.
ביוגרפיה

אלי מתנה נולד וגדל ברמת גן ומצעירותו נמשך לעולם הדי.ג'יי.
מתנה החל בהפקת ליין מסיבות במועדון הקומפורט 13 בתל אביב ושימש כתקליטן הבית (אנ') במועדונים בתל אביב וב-2012 ו-2013 נבחר כדי.ג'יי השנה של חיי הלילה מטעם XL ‏וTime Out.
ב-2015 נבחר לתקלט בבמה המרכזית של לילה לבן (תל אביב) בכיכר רבין. ומ-2017 הוא התקליטן הקבוע בפסטיבל הסטודנטים פאנג'ויה.
ב-2020 הכין את הרמיקס של תוכנית הטלוויזיה האח הגדול. וב-2022 הכין את רשימת ההשמעה לגמר התוכנית המסעדה הבאה.
מתנה ערך רמיקסים לזמרים רותם כהן, עברי לידר (לו חידש את השיר "שמח") איזי, האחיות כרקוקלי, רן דנקר ועידן רייכל.
ביולי 2023 הוציא עם אגם בוחבוט את שיר המסיבות BOOM (מתוך המיני-אלבום של בוחבוט Sold Out בלב) אותו הפיק עם דור דקל וגיא כחלון וכתב והלחין עם דקל, כחלון ומאי כהן.
מתנה מוזמן לעיתים קרובות לחמם תקליטנים ידועים שמגיעים להופיע בישראל ב-2021 נכתב בוואלה! שהוא התקליטן העסוק בישראל.
ב-2022 הקים, ביחד עם נדב שפילמן ועדי דור, את חברת המוזיקה הייפ שכוללת עשרה תקליטנים.
ביאורים

↑  בין התקליטנים שמתנה חימם ניתן למנות את אלוק, אלן ווקר, אביצ'י, דון דיאבלו, דימיטרי וגאס ולייק מייק, נרבו (אנ') ו-Lost Frequencies.
הערות שוליים

↑  אלי מתנה: מתקליטן בן 10 לדיג’יי הכי מבוקש, ישראל היום, 8 במאי 2017
↑  יאללה, תרימו: הרמיקס הרשמי של "האח הגדול", באתר חדשות 13, 30 בנובמבר 2020
↑  סתיו נגר, מוזיקה הודית או ים תיכונית? די ג'יי אלי מתנה בפלייליסט חגיגי למסעדות הגמר, באתר חדשות 13, 11 באפריל 2022
↑  מהרמיקס לחופה: המתנה של רותם כהן, ישראל היום, 26 ביוני 2022
1 2  דוד רוזנטל‏, מתנה משמיים, באתר וואלה, 23 ביולי 2021
↑  מיכל דאבי, לפני כולם: השיר החדש של אגם בוחבוט ודיג'יי אלי מתנה, באתר חדשות 13, 2 ביולי 2023
↑  Black Eyed Peas – My Humps (Eli Matana & Nadav Shpilman Remix), באתר weraveyou, יולי 2020
↑  דור מאיר מועלם, ‏ממסיבות על יאכטה לשיר חופה, באתר ‏מאקו‏, 13 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0864125c-bf25-4f33-a82a-becd0ccd104e  VIAF: 14170924436190151307   WorldCat (עם VIAF): 14170924436190151307
אלברט ריירה

אלברט ריירה אורטגה (בספרדית: Albert Riera Ortega; נולד ב-15 באפריל 1982 במנקור, מיורקה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי וכיום מאמן את קבוצת בורדו מליג שתיים בצרפת