stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריג'יט גבריאל
קורות חיים > בארצות הברית

גבריאל עבדה כעיתונאית גם בארצות הברית, כאשר בהמשך היא פתחה גם משרד פרסום וחברת הפקות. לאחר התבססותה במדינתה החדשה, היא החלה להיות פעילה בחוגי הימין השמרניים, ועיקר פועלה הופנה כנגד האסלאם הרדיקלי ברחבי העולם בכלל ובקרב המהגרים המוסלמים בארצות הברית בפרט.
בשנת 2002 ייסדה את "הקונגרס האמריקאי למען האמת" (The American Congress for Truth), ארגון לא ממשלתי אשר מטרתו המוצהרת היא לחשוף בפני הציבור המערבי את הסכנה שבפונדמנטליזם האסלאמי. ארגון נוסף אותו ייסדה הוא Act for America (אנ'), אשר מטרתו לעודד פעילות אקטיבית כנגד איומי האסלאם הרדיקלי. שני הארגונים הם ארגונים פרו-ישראליים, הפועלים למען ישראל במישורים שונים. גבריאל גם לוקחת חלק במערך ההסברה הלא-רשמי של מדינת ישראל ומרבה לדבר בזכות מדינת ישראל, בהזדמנויות שונות.
בנוסף לפעילותה בארגונים, גבריאל היא חוקרת ומרצה אודות האסלאם והטרור האסלאמי. היא מעבירה הרצאות רבות באוניברסיטאות שונות ובפני ארגונים וגופים הנוטים לימין השמרני, ביניהם מכון הריטאג' (אנ') ו"נוצרים מאוחדים למען ישראל" (Christians United for Israel) וכן גופים נוצריים אוונגליסטים ויהודיים שונים. בהרצאותיה, מסתמכת גבריאל על הקוראן ועל הכתבים האסלאמיים (החדית' והסונה) וכן מרבה לספר על ילדותה בלבנון על רקע מלחמת האזרחים. היא משתתפת כפרשנית אורחת בנושאי המזרח התיכון בתוכניות האקטואליה ובמהדורות החדשות בערוצים המובילים בארצות הברית, ביניהם פוקס ניוז, CNN ו-MSNBC. ב-2005 הייתה שותפה להפקת הסרט "דיבוק - מלחמתו של האסלאם הרדיקלי במערב".
על רקע פעילותה נגד האסלאם הרדיקלי סופגת גבריאל ביקורת רבה מחוגי שמאל וגופים אסלאמיים. בשמאל האמריקאי, מאשימים אותה רבות בגזענות ובשנאה כלפי מהגרים, על אף היותה מהגרת בעצמה, וטוענים כי היא מעודדת אי-סובלנות כלפי בני מיעוטים. עיתונאים מסוימים בתקשורת האמריקאית רואים בה אסלאמופובית. בריאיון עמה, שהתפרסם בניו יורק טיימס בשנת 2008 כונתה גבריאל "אסלאמופובית קיצונית", ובכינוי זהה זכתה מהעיתונאי האמריקאי פייר תריסתם, נוצרי יליד לבנון, בכתבת ביקורת שפרסם על ספרה. בלבנון, הדעות על גבריאל חלוקות: הימין הלבנוני, אשר מרבית תומכיו נוצרים, נוטה לתמוך בגבריאל, ואילו השמאל הלבנוני והמוסלמים מתנגדים לה התנגדות נחרצת וחלקם אף קוראים לשלילת אזרחותה. כשביקרה בהזדמנות מסוימת בלבנון היא אף הותקפה פיזית, על ידי קבוצת מוסלמים.
ספריה

Because They Hate: A Survivor of Terror Warns America, St. Martin's Press, ISBN 0-312-35837-7 (2006, 2008)
They Must Be Stopped: Why We Must Defeat Radical Islam and How We Can Do It, St. Martin's Press, ISBN 978-0-312-38363-3, (2008)
ראו גם

נאו-קונסרבטיזם
הערות שוליים

1 2  הרצאה של בריג'יט גבריאל ב"קרן המורשת" (וידאו)
1 2  FIDF holds NJ gala: 'Don't just talk, do something', ynet, נובמבר 2016
↑  Solidarity gala raises more than $2.4 million for IDF, סאן סנטינל, פברואר 2016
↑  Islamic terrorism expert expresses support for Israel, Cleveland Jewish News, אוקטובר 2015
↑  כתבה על הנוצרים במזרח התיכון מטעם "American Congress for Truth" (וידאו)
↑  פייר תריסתם, "Brigitte Gabriel, Radical Islamophobe - A Lebanese-American Marketing Hate from Hate", אתר About.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429255805171  ISNI: 0000 0000 3585 0663  LCCN: n2006031320  SUDOC: 227342976  VIAF: 43724297   WorldCat (עם VIAF): 43724297
יהדות אבחזיה

בית הכנסת בסוחומי
יהדות אבחזיה היא קהילה יהודית שמתקיימת מהמאה ה-19. האוכלוסייה היהודית של אבחזיה מורכבת מיהודים אשכנזים גאורגים, ספרדים, קווקזים וקבוצות אתניות יהודיות נוספות. האוכלוסייה היהודית-אבחזית גדלה לאחר שילוב שטח אבחזיה באימפריה הרוסית באמצע המאה ה-19. עם זאת, רוב היהודים עזבו או פונו מאבחזיה כתוצאה מהסכסוך האבחזי-גאורגי בשנים 1992–1993, ונכון ל-2013, הקהילה מונה מתחת ל-150 אנשים בלבד.
היסטוריה

חיל מצב רוסי הותקן בסוחומי בשנות ה-40 של המאה ה-20, שכן מבצרו היה חלק מקו ההגנה של הים השחור, ויהודים מאזורים רבים של גאורגיה, במיוחד מקולשי, התיישבו בעיירה. כפי שעולה מתוצאות מפקד האוכלוסין של 1897, היו בסוחומי גם יהודים אשכנזים רבים. בית כנסת נבנה באזור בעשור הראשון של המאה ה-20.
בתקופה הסובייטית גדלה מאוד האוכלוסייה היהודית באבחזיה, אך הקהילה היהודית בסוחומי נותרה הגדולה ביותר באבחזיה. לפי מפקד האוכלוסין של 1926, התגוררו באבחזיה כ-1,100 יהודים, רובם אשכנזים (702) וגאורגים (215). הקהילה היהודית של סוחומי הוכרה רשמית על ידי השלטונות הסובייטיים בשנת 1945, ממש בסוף מלחמת העולם השנייה. יהודי אבחזיה סבלו בשנות ה-40 וה-50, כמו שאר יהודי ברית המועצות, מקמפיינים אנטישמיים. בית הכנסת סוחומי נהרס באוקטובר 1951 (על פי גרסתם של הסובייטים, שטחו היה נחוץ לפיתוח עירוני). האוכלוסייה היהודית גדלה לכ-3,500 ב-1959, אך רבים מהם היגרו לישראל ולמקומות אחרים בשנות ה-70.
עם קריסתה של ברית המועצות בסוף שנות ה-80, החלו להתפתח סכסוכים אתניים באבחזיה. עם פרוץ הסכסוך האבחזי-גאורגי באוגוסט 1992. כל היהודים שביקשו לברוח מהרפובליקה הצעירה פונו על ידי הסוכנות היהודית והתיישבו בישראל. המעטים שנותרו היו יהודי אשכנז. אלו שלא היגרו למקומות אחרים ונשארו בשטחי אבחזיה, נאלצו לסבול מסופו של הסכסוך ומהטיהור האתני של הגאורגים מאבחזיה.
רוב היהודים אשר בחרו להישאר באבחזיה הם קשישים, גילם הממוצע עמד על 72 בשנת 2004.
רבקה כהן, שגרירת ישראל בגאורגיה, ביקרה באבחזיה ביולי 2004.
נכון ל-2013, אוכלוסיית אבחזיה מונה מתחת ל-150 אנשים בלבד.
הערות שוליים

1 2 3  Демоскоп Weekly - Приложение. Справочник статистических показателей., www.demoscope.ru
↑  Yaacov Ro'i, Yaʿaḳov Roʾi, Jews and Jewish Life in Russia and the Soviet Union, Psychology Press, 1995, ISBN 978-0-7146-4619-0. (באנגלית)
↑  Этническая дискриминация: абхазы в Краснодарском крае, old.memo.ru
↑  Georgia Virtual Jewish History Tour, www.jewishvirtuallibrary.org
חיים אזולאי

חיים אזולאי משמאל מניף ידיו בשמחה לאחר הבקעת שער. מימין אהרן סאלם מנסה למנוע את השער.עונה 1971/1972
חיים אזולאי (נולד ב-22 בספטמבר 1945 במרוקו) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת בית"ר ירושלים במשך כעשר עונות, והיה שותף לעליית הליגה ההיסטורית של הקבוצה בעונת 1966/1968.
ביוגרפיה

אזולאי, אחיהם של הכדורגלנים חנן, מאיר, עודד, ושלמה אזולאי, עלה לישראל כשהיה בן 4. בגיל 16 צורף לקבוצת הבוגרים של בית"ר ירושלים בגיל 16 בהמלצתו של חברו לספסל הלימודים בבית ספר אורט ושחקן בית״ר, אודי רובוביץ'. בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 1962/1963 בליגת המשנה, כבש את שער הבכורה שלו בקריירה במשחק נגד הפועל לוד.
אזולאי זכור בבית"ר ירושלים בעיקר בגלל השערים הדרמטיים שלו שהיו מכריעים משחקים. כך למשל בעונת העלייה לליגה הבכירה, 1966/1968 (העונה הכפולה), כבש צמד במשחק מול מכבי רמת עמידר שהקנה לבית"ר את הניצחון והמקום הראשון בדרך לליגה הבכירה. כמו כן, בעונת 1970/1971 כבש צמד בנגיחות לשערה של הפועל ירושלים, היריבה העירונית, הפך את התוצאה באותו המשחק בו ניצחה בית"ר בתוצאה 2-1. בנוסף, זכה אזולאי לכבוש תוך מספר דקות שלושער במשחק דרבי אחר.
בשנותיו האחרונות לקריירה סבל מפציעות חוזרות, ולאחר ששבר את הרגל במשחק נגד מכבי נתניה בעונת 1972/1973 פרש ממשחק פעיל. בסך הכל שיחק בקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים במשך עשר עונות במהלכן כבש 57 שערים, והוא מדורג במקום התשיעי ברשימת המבקיעים של הקבוצה בכל הזמנים. אזולאי היה נוגח מצטיין, ולטענתו מתוך 80 שערים (בכל המסגרות) כבש 45 שערים בנגיחה. מספר חולצתו לאורך מרבית שנותיו היה 11, והוא כיהן לתקופה מסוימת גם כקפטן הקבוצה.
במשך עונת 1973/1974 שימש אזולאי כמנהל הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, ואף הדריך את הקבוצה במשחקים ספורים כממלא מקומו של מישל פורטל מאמן הקבוצה בשנה זו. לאחר סיום תפקידו בבית"ר פנה לעבוד בחברת הגיחון, שם עבד כ-47 שנים עד לגיל הפנסיה.
בנו, רונן אזולאי, שיחק גם הוא תקופה מסוימת בבית"ר ירושלים. בנוסף לאחיו, שיחקו בבית"ר ירושלים גם חמישה אחיינים ממשפחתו.
הערות שוליים

↑  אזולאי חימם את לב הבית"רים, ח. שמיר, מעריב, 14 בפברואר 1971
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק רביעי, חיים אזולאי - הסקורר עם השערים הדרמטיים, עמוד 68, הוצאת Media41LTD
↑  עושים כבוד לשחקן עבר - חיים אזולאי, רועי נעים, האתר הרשמי של בית"ר ירושלים, 3 בנובמבר 2016
מזל גדי

ערך זה עוסק במזל גדי. אם התכוונתם לקבוצת הכוכבים גדי, ראו .
סמל מזל גדי
גדי
בול ישראלי המוקדש למזל גדי
מזל גדי הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית "בן מזל גדי" הוא מי שנולד בין 22 בדצמבר לבין 20 בינואר (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל גדי אל חודש טבת. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל גדי לחודש כסלו. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל גדי האסטרולוגי. כיום אין חפיפה בין קונסטלציית הגדי לבין אזור השמיים של מזל גדי בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
הגדי במיתולוגיה

במקור היה מזל הגדי מקושר אל "גדי הים", חיה מיתולוגית שחציה העליון הוא גדי וחציה התחתון הוא דג. באחד הסיפורים כאשר הותקף פאן, אל הרועים במיתולוגיה היוונית, על ידי המפלצת טיפון, ירד פאן אל הנילוס, שם פלג גופו העליון אשר היה מעל המים נשאר גדי, וחלקו התחתון אשר היה תחת המים הפך לדג.
מזל גדי באסטרולוגיה

מזל גדי הוא אחד משלושת מזלות יסוד האדמה, יחד עם מזל שור ומזל בתולה. הוא משתייך לקבוצת המזלות הקרדינלים, יחד עם מזל טלה, מזל סרטן ומזל מאזניים. הכוכב השליט של מזל גדי הוא שבתאי.
ראו גם

גלגל המזלות
מיתולוגיה
אסטרולוגיה
ארבעת היסודות
הערות שוליים

↑  ספר יצירה פרק ה' משנה ט"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph117685
שלמה נקוה

שלמה (מומו) נקוה (נולד בשנת 1954) הוא שחקן עבר בכדורסל כיסאות גלגלים, אלוף פאראלימפי (ארנהם 1980) בכדורסל כיסאות גלגלים. מייסד ויו"ר ארגון נכי ישראל.
ביוגרפיה

נקוה נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב למשפחה קשת יום שסבלה מעוני. בגיל שישה חודשים הפך לילד נכה כתוצאה מכך שלקה בנגיף הפוליו שפרץ בשנות החמישים בישראל. אביו דוד, היה חייל בבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי הגרמני. שהה בשבי 4 שנים. אימו ציפורה, עבדה בניקיון בתים והנקת תינוקות. לשלמה אח נכה וחמשה מאחיו נפטרו ממחלות. את רוב שנות ילדותו עשה בבתי חולים בעקבות ניתוחים רבים שעבר. הוא למד בבית הספר "תקומה" שהיה מיועד לנכי פוליו באותה העת. בגיל 13 החל לעבוד עם ועזר אימו ואחיו בתחנה המרכזית במכירת ירקות, במכירת בייגלה בעזרת תלת אופן ומכירת אבטיחים על גבי עגלה וסוס. בגיל 18 החל להסיע אומנים להופעות (צביקה פיק, הגשש החיוור, ששי קשת, יונה אליאן, אריה מוסקונה) ועסק בסחר עודפים. הוא עבד עם המפיק מנחם גולן בסרט מבצע יונתן, באבו אל באנת עם שייקה אופיר ובשלאגר עם הגשש החיוור.
נקוה ייסד את ארגון נכי ישראל והוביל את ציבור הנכים למאבק אשר במסגרתו התחולל שינוי משמעותי בזכויות הנכים. כיום ומזה 20 שנה משמש כיו"ר ארגון נכי ישראל.
ב-2008 יזם נקוה את הוצאתו לאור של מגזין חברתי בשם הארגון, שמטרתו העיקרית היא הגברת המודעות לציבור הנכים בחברה ושילובם בכל תחומי החיים כשווים בין שווים. נוסף לכך, ב-2012 הוביל להקמת תחנת רדיו חברתית בשם גלגלים ברשת - רדיו ללא מגבלות.
ביוגרפיה > שחקן נבחרת ישראל

שנה לאחר נישואיו הגיע לראשונה למועדון הספורט 'ספיבק' ברמת גן, שם נחשף למשחק כדורסל בכיסאות גלגלים. כעבור שנה של אימונים מפרכים בוקר ולילה, שישה ימים בשבוע, נבחר לייצג את ישראל במסגרת נבחרת העתודה בטורניר בין לאומי במשחקי סטוק מנדוויל באנגליה. לאור הצטיינותו צורף בשנת 1980 לנבחרת הבוגרת של ישראל עמה יצא למשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) בהולנד וזכה במדליית זהב פאראלימפית. הופיע עם הנבחרת גם במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984).
ביוגרפיה > עשייה ציבורית

בשנת 1998 הקים ביחד עם משה בסד את עמותת "נכים דורשים שוויון" ומאוחר יותר בעקבות הצטרפותם של עשרות אלפי חברים שינו את שם העמותה לארגון נכי ישראל הבית של כולנו ויחד הובילו בשנת 1999 את מאבק הנכים. הייתה לו חשיבות רבה בחקיקת חוקים שונים כמו: חוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות, חוק השילוב, חוק הנת"צים, חוק פיצוי לנפגעי הפוליו, חוק העסקת אנשים עם מוגבלות ושורה ארוכה של תקנות ושינוי חוקים לטובת ציבור האנשים עם מוגבלות.
נקוה שימש כיועץ בכיר לשרי תחבורה בנושא אנשים עם מוגבלות, הביא לשינוי בחשיבה ובתודעת הציבור לצורכי האנשים עם מוגבלות. הוא מסייע לחברות עסקיות בהעסקת עובדים עם מוגבלות, פועל לגיוס נכים לצבא ומעודד נכים להתנדב למשטרה ולכוחות הביטחון. נוסף לכך, מונה נקוה לעמוד בראש הפורום הלאומי לקידום ספורט נכים, במסגרת הנציבות לשוויון זכויות לבעלי מוגבלות במשרד המשפטים.
ספרו

ב-2010 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי החיים על רגל אחת.
תארים והישגים

נקוה זכה באות הנשיא למתנדב.
חיים אישיים

בגיל 20 התחתן נקוה עם דבורה ונולדו להם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  הארגון
↑  גלגלים ברשת - רדיו ללא מגבלות
↑  ארגון נכי ישראל הבית של כולנו
↑  החיים על רגל אחת
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | משה ברבלט •  יקותיאל גרשוני • אהרון דנציגר •  צבי הופמן •  דוד יעקובוביץ' • מרדכי לוי •  יששכר נבון •  יהוא עדני •  ניצן עצמון • רפאל פלח •  ראובן פרח • צבי קרטיס •  צבי קרש •  צפורה רובין |  |
|    הרמת משקולות |  שלום דלוגץ' •  שמואל חיימוביץ' •  אברהם שטרויך |  |
|    טניס שולחן | מתי אנג'ל • מיכל אסקפה • חיים אשכנזי • יוסף שרב • יגאל תם |  |
|    כדורסל |  נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (ששון אהרוני, יוסי אמויאל, צבי גזיאל, שאול וג'ימה, ברוך חגאי, ציון יעקב, חיים כהן, משה לוי, שלמה נקוה, שעבן סחקפי, שלמה פינטו, יואל שפרן) •   נבחרת ישראל בכדורסל (נשים) (רחל טסה, אסתר טרי, נורית יעקב, חמדה לוי, אריאלה מיזן, מלי מילר, איילה מלחן, מרגלית פרץ, צפורה רובין, בתיה שוויקי) |  |
|    כדורעף |  נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (אלי אונגר, משה ברבלט, אהרון דנציגר, חגי זמיר, ניצן עצמון, יגאל פזי, רוני פרדקין, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|    כדורשער | נבחרת ישראל בכדורשער (גברים) (משה וייס, אורי כהן, מרדכי לוי, רפאל פלח, ראובן פרח, זהר שרון) |  |
|    סיף |  נבחרת ישראל בסיף (נשים) (רחל טסה, חמדה לוי, איילה מלחן, מרגלית פרץ) • ששון אהרוני • רחל טסה •  חמדה לוי •  איילה מלחן •  מרגלית פרץ |  |
|    קליעה | בן עמי גפני • עופר צור • יורם קיכל • יוסף שרב • יגאל תם |  |
|    שחייה |  אסף אגמון •  רון בולוטין •  אורי ברגמן • אלי ברמן •  יוסף ונגר • אריה סונזנביץ' •  שלמה פינטו •  ברוך פרצמן •  משחה שליחים (אסף אגמון, אורי ברגמן, יוסף ונגר, שלמה פינטו) •  משחה שליחים (אסף אגמון, יוסף ונגר, שלמה פינטו) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה |  יקותיאל גרשוני • צבי הופמן •  נחמן וולף • דוד יעקובוביץ' •  יששכר נבון • מירי סיסו • יהוא עדני •  חיים פליטר • צבי קרש •  צפורה רובין |  |
|    הרמת משקולות |  שמואל חיימוביץ' •  אברהם שטרויך |  |
|    טניס שולחן |  ירון אופשטיין |  |
|    כדורסל |  נבחרת ישראל בכדורסל (נשים) (נאורה אבן-זהב, רות חמי, אסתר טרי, נורית יעקב, חמדה לוי, אריאלה מיזן, מלי מילר, איילה מלחן, רחל סעיד, סמדר צור, צפורה רובין, בתיה שוויקי)  נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (יוסי אמויאל, צבי גזיאל, ברוך חגאי, ציון יעקב, משה לוי, שלמה נקוה, שעבן סחקפי, דוד פרח, עופר צור, דוד קראוס, דני שחר, יואל שפרן) |  |
|    כדורעף |  נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (אלי אונגר, שלמה בורנשטיין, משה ברבלט, אהרון דנציגר, חגי זמיר, ניצן עצמון, יגאל פזי, רוני פרדקין, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|    סיף |  ששון אהרוני •  נבחרת ישראל בסיף (נשים) (חמדה לוי, איילה מלחן, מרגלית פרץ) |  |
|  קליעה | אמנון אבנרי • שלמה אהרוני •  דורון אשר • בועז גרוסמן • יחזקאל חי • עליז נוי •  נסים פילוסוף • אהרון פרקש • רפאל קורנפלד • יגאל תם |  |
|    שחייה | אסף אגמון • ירון אופשטיין • הנרי אקוקה •  חנוך בודין •  רון בולוטין •   אורי ברגמן •  יוסף ונגר • אריאל ורהפטיג • רות מסס •  מירי סיסו •  שלמה פינטו • גיל פלח •  ברוך פרצמן •  משחה שליחים (אסף אגמון, יוסף ונגר, שלמה פינטו) •  משחה שליחים (אסף אגמון, אורי ברגמן, יוסף ונגר, שלמה פינטו) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475452905171  VIAF: 308259573   WorldCat (עם VIAF): 308259573
אמון גת

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1908 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הוצאה להורג:  13 בספטמבר 1946 (בגיל 37) קרקוב, פולין פולין 
 מדינה:  אוסטריה, גרמניה הנאצית 
 צאצאים:  Monika Hertwig 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:  אס אס 
 תקופת הפעילות:  1930–1945 (כ־15 שנים) 
 דרגה:   האופטשטורמפיהרר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מדליית האנשלוס 
 
אמון לאופולד גֵת (גרמנית: Amon Göth;‏ 11 בדצמבר 1908 – 13 בספטמבר 1946) היה קצין אס אס אוסטרי והמפקד השלישי של מחנה הריכוז פלאשוב שבפולין ממרץ 1943 ועד ספטמבר 1944. לאחר המלחמה הוסגר לפולין, הועמד שם לדין, הורשע כפושע מלחמה והוצא להורג בתלייה ב-1946.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

גת נולד בווינה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כבן יחיד לאמון פרנץ ולברטה. אביו היה סוכן-נוסע לממכר ספרים ולאמו הייתה חנות לספרים וחפצי אמנות. הוריו היו טרודים בעסקיהם ושלחו אותו לפנימייה קתולית, אולם הוא לא היה תלמיד מצליח. הוא הצטרף לראשונה לשורות הנוער הנאצי בשנת 1925, בגיל 17. במשך תקופה היה פעיל בארגון ימני מתון יותר, אולם הצלחת הנאצים בבחירות שכנעה אותו לשוב לשורותיהם במאי 1931. בה בעת הצטרף לאס אס האוסטרי ושימש כמפקד צוות אופנוענים בדרגת שארפיהרר.
הוא נמלט למינכן שבגרמניה כאשר היה מבוקש בחשד למעורבות בהנחת מטעני חבלה. ממינכן הבריח נשק ומכשירי קשר לנאצים באוסטריה ושימש כשליח עד שנעצר בידי המשטרה האוסטרית באוקטובר 1933, אך שוחרר בדצמבר אותה שנה. הוריו ניסו להרחיקו מפעילות נאצית ושכנעו אותו להינשא, אולם הנישואים לא החזיקו מעמד והשניים התגרשו באמצע שנת 1936. באותה שנה הוא שב למינכן ועבר הכשרה במתקן האס אס בדכאו.
תוך זמן קצר, קנה לעצמו מוניטין של קצין אס אס "למופת" בזכות קיצוניותו ואופיו נטול המצפון. בסתיו אותה שנה הדיח אותו מפקדו מן האס אס על רקע "חילוקי דעות משמעותיים".
לאחר האנשלוס (איחוד אוסטריה עם גרמניה) במרץ 1938 שב גת לווינה הצטרף למפלגה הנאצית והשתלב שוב באס אס. בסתיו אותה שנה התחתן, ועד שנת 1941 נולדו לזוג בן ובת. גת הצטרף כמנכ"ל להוצאת הספרים של אביו וזו שינתה סוגת הספרים שהפיקה בעקבות הצלחות הוורמאכט במלחמת העולם השנייה. ההוצאה החלה בהדפסת ספרים בנושאי צבא, ספריה זכו להצלחה רבה בשוק והיא העסיקה כמאה מפיצי ספרים. למרות ההצלחה, התלוננו הוצאות ספרים אחרות שההוצאה נוקטת בשיטות הפצה בריוניות ורומסת זכויות יוצרים.
ביוגרפיה > מנהל אדמיניסטרטיבי בפולין

בתחילת המלחמה, הועבר גת לשטנדרטה ה-11 (יחידה בסדר גודל של רגימנט). במסגרתה פעל בקטוביץ לקליטת גרמנים אתנים בשטחים שסופחו לרייך ובכפיפות למשרד לגרמנים אתניים. במקביל פעל להעברת האוכלוסייה היהודית בשטחים אלה ולבידודה. כיוון שהצטיין בתפקידו כממונה מבצעי ומנהל פיננסי קיבל קידום לדרגת אוברשארפיהרר, בתחילת 1941. בנובמבר אותה שנה, בעקבות המלצה חמה של ארנסט קלטנברונר, זכה לדרגת קצונה (אונטר-שטורמפיהרר).
באביב 1942 עבר גת ללובלין, התגורר ועבד במחנה צבאי בו הוכן "מבצע ריינהרד" תחת פיקודו של אודילו גלובוצניק. תפקידו הראשון של גת היה להקים את מחנה העבודה בודזין (Budzyń), שקם במטרה לספק כוח עבודה זול למפעלי המטוסים הסמוכים. המפעלים הוקמו בידי פולין, אבל הועברו על ידי הנאצים לידי חברת היינקל. באוקטובר אותה שנה החלו להשלח יהודים מגטו קונסקובולה לבודזין.
בערב שבין 16 ו-17 במרץ 1942 השתתף גת בחיסול הגטו הקטן של בלזיץ', שבו נשלחו כ-700 יהודים למיידנק. בעלי אישורי עבודה וכאלה ששיחדו את גת ואת אנשי האס אס האחרים (בכסף, זהב, פרוות וכיוצא בזה) זכו להישלח למחנה העבודה בודזין.
באקציה בבודזין הכיר גת לראשונה את הפוטנציאל הכלכלי הטמון בהשמדת היהודים. בקיץ 1942 קיבל גת בהוראת גלובוצניק היתר כניסה למחנות מבצע ריינהרד- בלז'ץ, סוביבור וטרבלינקה- כנראה כדי לאמוד את היקף הרכוש של הנרצחים שנאסף שם. באוקטובר אותה שנה, לאחר קידומו לדרגת קצין מקצועי (SS-Fachführer), נשלח לפוניאטובה, כ-30 קילומטרים מערבית ללובלין, במטרה להקים שם מחנה עבודה לכ-9,000 יהודים.
ביוגרפיה > "הקצב מפלאשוב"

בפברואר 1943 התמנה גת לקצין קבע של האס האס בשירות מחנות הריכוז. הוא הופקד על בנייתו של מחנה לעובדי כפייה בפלאשוב. המחנה נבנה על בית עלמין יהודי במשך חודש אחד על ידי עובדי כפייה. עם תום הבנייה התמנה גת למפקד המחנה ובמקביל היה מעורב בחיסול גטו קרקוב. ב-13 במרץ 1943 חוסל הגטו, ורוב תושביו הועברו לפלאשוב. כ-2,000 אנשים מתו במהלך הפינוי, רבים מהם חיסל גת באופן אישי.
בפלאשוב נהג גת לצאת למרפסת ביתו ולצלוף למוות באסירים באמצעות רובה צלפים. תחביב נוסף שלו היה לצאת לטיולים במחנה עם שני כלביו ולשסות אותם באסירים. במקרים רבים נהג גת לחפש את קרובי משפחתם של האסירים שרצח ולרצוח גם אותם כדי להימנע מ"אסירים ממורמרים", כדבריו.
גת רצח לפחות 500 אסירים באופן אישי.
בגלל הסדיזם הבוטה בו נהג זכה בקרב יושבי המחנה לתואר "הקצב מפלאשוב". היטיב לבטא זאת פולדק פפרברג, אחד מיהודי שינדלר: "כשראית את גת, ראית את המוות".
זמן קצר לאחר מינויו כמפקד המחנה מינה גת את מיטק פמפר (Mieczysław "Mietek" Pemper), יהודי שנשלח מגטו קראקוב, לשמש כפקיד וקצרן. פמפר הוא היהודי היחיד ששימש בתפקיד כזה בשירות הנאצים. מאוחר יותר העיד פמפר שגת עינה ורצח אסירים על בסיס כמעט יומיומי.
גת הנהיג במחנה משטר נוקשה ואכזרי. למשל, על הברחת מזון היה המבריח מולקה ב-100 הצלפות שוט.
העונשים הוצאו לפועל תמיד בפומבי. על עבירות קלות של סגל האס אס נהג גת להגיש תלונות במשטרה. גת עצמו נהג להחרים מרכוש האסירים או למכור ממנו בשוק השחור.
ב-3 בספטמבר 1943 הוטל על גת לחסל את הגטו בטרנוב.
בתקופה שבין ספטמבר 1943 ו-3 בפברואר 1944 חוסל מחנה הריכוז בשבנייה (Szebnie) בכמה גלי רציחות של האסירים היהודיים שבו (בסך הכל כ-3,000).
בינואר 1944 הפך מחנה פלאשוב למחנה ריכוז ובכך הוכפף למשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס בראשות ריכרד גליקס. ב-20 באפריל 1944 קודם גת לדרגת האופטשטורמפיהרר באס אס בקידום כפול, כלומר הוא דילג על דרגה.
טבעה המדויק של מערכת היחסים בין גת לאוסקר שינדלר אינו ידוע. נטען כי שינדלר התיידד עם גת על מנת להציל את חיי היהודים העובדים אצלו (וכך לשמר את רווחיו). יהודים אלו (יהודי שינדלר) גרו בתחילה בתת-מחנה בתוך המפעל. ב-4 בספטמבר 1944, כאשר הצבא האדום התקרב לקרקוב, הרשויות הנאציות סגרו את תת-המחנה, והיהודים נאלצו לעבור למחנה פלאשוב. על מנת להציל את עובדיו, שיחד שינדלר את גת בכסף ובסחורות מן השוק השחור.
בין היתר הכיר שינדלר לגת בחורה גרמניה בשם רות אירנה קאלדר, שהפכה למאהבתו, וב-1945 נולדה להם בת בשם מוניקה.
ביוגרפיה > עד סוף המלחמה

בעקבות תלונות שהגישו אנשי סגל האס אס נגד גת על מעילה ברכוש הרייך (גנבת רכוש יהודי היה בגדר פשע נגד הרייך) וסחר בשוק השחור, נעצר גת בווינה על ידי הגסטאפו ב-13 בספטמבר 1944 (ארנולד בישר מונה במקומו לראש המחנה). האחראי על החקירה והתביעה נגדו היה שופט האס אס קונראד מורגן. גת היה אמור לעמוד לדין, אך בשל התבוסה הקרבה של גרמניה, שוחרר גת לאחר שהייה קצרה במעצר. בית הדין מעולם לא התכנס, וההאשמות נגדו בוטלו.
בינואר 1945 נמלטה המאהבת שלו מפולין והגיעה לווינה. שם נפגשה עם רעייתו של גת והצליחה לשכנעה להתגרש מגת.
הוא הועבר למקום אחר בגרמניה, אך לאחר זמן קצר אובחן על ידי רופאים מהאס אס כסובל מהפרעה נפשית ומסוכרת. הוא נשלח לבית החלמה בעיר באד טלץ בבוואריה, ושם נעצר על ידי חיילים אמריקנים במאי 1945.
ביוגרפיה > אחריתו

גת הוחזק אחרי המלחמה במעצר במינכן ולאחר מכן בדכאו. בפני האמריקנים טען שהוא חייל ורמאכט ששב מן החזית. לפי עדותו של יוסף לבקוביץ, היה הוא זה שזיהה את אמון 'במחנה שבויים ליד וינה'. לאחר שהתבררה שייכותו לאס אס הוסגר לפולין ב-30 ביולי 1946 . עם הגעתו לתחנת הרכבת ניסה המון זועם, שהמתין לבואו, לערוך בו לינץ'.
הוא הועמד לדין בפני בית המשפט העליון של פולין בקרקוב באשמת רצח המוני - למעלה מ-8,000 איש בפלאשוב, סיוע לרצח של 2,000 יושבי גטו קראקוב ומאות רציחות במהלך חיסול הגטאות טרנוב ושבנייה. מיטק פמפר שימש כאחד מעדי התביעה הראשיים במשפט.
בית המשפט הפולני מצא את גת אשם בכל סעיפי האישום ודן אותו למוות. הוא הגיש בקשת חנינה וטען שפעל כחוק במסגרת שירותו כחייל. החנינה נדחתה והוא נתלה ב-13 בספטמבר 1946, בגיל 37. מקום תלייתו היה לא רחוק ממיקומו של מחנה פלאשוב.
ביוגרפיה > לאחר מותו

בנובמבר 1945 נולדה לקלדר ולגת בת, מוניקה, שלא הכירה את אביה.
בשנת 1948 הצליחה המאהבת שלו, רות-אירינה קלדר, לשכנע את הרשויות להכיר בה כאלמנתו של גת ולשנות גם את שם משפחתה לגת.
בתחילת שנות ה-70 העניקה גת ראיון בדירתה במינכן להיסטוריון הישראלי תום שגב. בראיון טענה שהיא וגת אהבו זה את זו וחוו תקופה יפה יחד. היא גם ניסתה להתעלם מכל הזוועות שעולל גת לאסירי המחנה. היא התאבדה ב-1983, בעקבות מחלה קשה ממנה סבלה, ובכך השאירה את בתה להתמודד עם מורשת אביה לבדה.
גת הפך למוכר בזכות הופעת דמותו בסרט זוכה פרסי האוסקר "רשימת שינדלר" ב-1993, בגילומו של השחקן רייף פיינס. מוניקה סיפרה שקיבלה התמוטטות עצבים בעקבות הצפייה בסרט, תקופה לאחר מכן התקיים מפגש בינה לבין ניצולי שואה בבית מלון בהמבורג שבגרמניה.
ב-2002 התפרסם בגרמניה הספר "?Ich muß doch meinen Vater lieben, oder" ("אני הרי חייבת לאהוב את אבא שלי, הלא כן?"). הספר התבסס על ריאיון עם מוניקה הרטוויג (Monika Hertwig), בתו של גת. בפעם הראשונה דיברה הרטוויג על אמה, שהיללה את גת ללא תנאי, עד שנאלצה להתמודד עם התפקיד שמילא בשואת העם היהודי.
מוניקה הרטוויג הופיעה בסרט התיעודי "ילדי היטלר" של הבמאי חנוך זאבי משנת 2011.
למוניקה נולדה ב-1970 בת, ג'ניפר, מחוץ לנישואים. אביה של ג'ניפר היה ממוצא ניגרי. ג'ניפר נמסרה לבית יתומים כתינוקת ואומצה מאוחר יותר. היא נחשפה לזהות סבה שנים מאוחר יותר, לאחר שחיה מספר שנים בישראל, וכתבה על התגלית ספר.
הווילה, ברח' הלטמנה 22 בקרקוב אשר שימשה בין השנים 1943–1944 כמעונו של אמון גת, חזרה לבעליה המקוריים לאחר סיום המלחמה. בשנת 2015 נמכרה לפולני בשם ארתור נימסקי. עבודות השיפוץ בווילה של אמון גת, הסתיימו. הדיירים הפולנים החדשים ייכנסו אליה בקרוב[דרושה הבהרה], חרף פניות להפוך אותה לאתר זיכרון היסטורי.
ראו גם

אמון: סבא שלי היה יורה בי
לקריאה נוספת

אמון - סבא שלי היה יורה בי מאת: ג'ניפר טגה וניקולה זלמייר. ספריית פועלים, 2015
הערות שוליים

↑  ניצול השואה שלכד את אמון גת, באתר איש
↑  בלתי נתפס: בית "הקצב מפלאשוב" יהפוך לווילת פאר, באתר ‏מאקו‏, 6 בפברואר 2017
↑  עופר אדרת, וילה משופצת, יד שנייה מרוצח נאצי, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286859405171  PLWABN: 9810555833905606  GND: 124347975  ISNI: 0000 0000 5463 9775  LCCN: no2001018206  NDL: 001179717  NKC: xx0212483  NTA: 393432041  SUDOC: 081593457  VIAF: 73499434   WorldCat (עם VIAF): 73499434 
הווילה של אמון גת בפתח המחנה פלאשוב
המרפסת של ביתו של אמון גת בפלאשוב, ממנה סיפרה הלן יונאס-רוזנצוויג, מרשימת שינדלר, ניצולת פלאשוב, שגת ירה על אסירים. מאוחר יותר, הוא נהג לצאת החוצה כדי לצוד בני אדם, כשהכובע הטירולי שלו מסמן את כוונותיו. זה היה האות לאסירים ותיקים לנסות להסתתר.