היסטוריה צבאית של ברית המועצות
הפריסה הצבאית של הכוחות הסובייטיים > בין מלחמות העולם

לאחר מותו של לנין הסתבכה ברית המועצות במאבק ירושה שבו ניצבו טרוצקי ומדיניות המהפכה המתמדת שלו, מצד אחד, וסטלין ומדיניות הסוציאליזם בארץ אחת שלו. בזכות שליטתו במפלגה ובפקידות והתמיכה שקיבל מהן, גבר סטלין על טרוצקי, שב-1925 הודח מתפקידו כקומיסר המלחמה וכתוצאה מכך נזנחה מדיניות הפצת בשורת המהפכה מחוץ לרוסיה לטובת התמקדות בסוגיות פנימיות והגנה על המדינה כנגד האפשרות של פלישה מבחוץ.
בלהיטותו להיפטר מתומכיו של טרוצקי בחוגי הפוליטיקה והצבא, ניהל סטלין מהלך של הוצאות להורג של שמונה גנרלים בכירים בין השנים 1935 – 1938. הבכיר בין אלו היה המרשל מיכאיל טוכאצ'בסקי, שפיקד על הפלישה לפולין.
למרות מדיניותו הבדלנית של סטלין, ואף על פי שגבולותיה של ברית המועצות נותרו ללא שינוי במשך 15 שנים לאחר מותו של לנין, המשיכו הסובייטים להיות מעורבים בעניינים בינלאומיים והקומינטרן שימש כאמצעי להקמת מפלגות קומוניסטיות בסין ב-1921 ובהודו-סין ב-1930. בנוסף, לקח הצבא האדום חלק משמעותי מאוד במלחמת האזרחים בספרד, כשהוא מצייד את הרפובליקה הספרדית השנייה ביותר מ-1,000 מטוסים, 900 טנקים, 1,500 קני ארטילריה, 300 כלי רכב משוריינים, מאות אלפי כלי נשק קל ו-30,000 טונות תחמושת.
ההשתתפות הסובייטית במלחמת האזרחים בספרד הושפעה רבות מהמתחים שהלכו וגברו בין סטלין לבין אדולף היטלר, מנהיג גרמניה הנאצית ותומך נלהב של הכוחות הפשיסטים של פרנסיסקו פרנקו. היחסים בין הנאצים לבין הסובייטים הושפעו משנאתו האישית של היטלר לאידאולוגיה הקומוניסטית ומרצונו להרחיב את תחום השפעתו. תחילת עימות ישיר בין כוחות צבאיים גרמנים וסובייטיים התעכב בשל חתימתו של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ב-23 באוגוסט 1939, שלמעשה חילק את אומות מזרח אירופה לשני אזורי השפעה, אחד בשליטת הסובייטים ושני בשליטת הנאצים.
ב-1934 מכרה ברית המועצות כלי נשק למושל מחוז שינג'יאנג שבסין, ג'ין שורן וסייעה לכניסתו לתפקיד של יורשו, שנג שיצ'אי, כשליט בובה מטעמם. הם התערבו בפעילות צבאית בפלישה לשינג'יאנג כנגד הדיוויזיה המוסלמית-סינית ה-36 של הצבא הלאומי המהפכני הסיני והכוחות ההאנים בפיקוד הגנרל הסיני-מוסלמי, מא ג'ונגיינג והגנרל הסיני, ג'אנג פיואן, כאשר הם עמדו להביס את הכוחות המנצ'וריים והרוסים-לבנים של שנג. שתי בריגדות של 7,000 איש, חמושים בטנקים, מטוסים, גז חרדל וכלי רכב משוריינים, היוו את כוח הפלישה הסובייטי. לאחר לחימה עזה, שבה עשו הסובייטים שימוש בגז החרדל בקרב טוטונג, נסוג מא ג'ונגיינג וג'אנג פיואן שלח יד בנפשו כדי להימנע מנפילה בשבי. במהלך הקרב דווח שהמוסלמים-הסינים היו לבושים בפרוות כבשים והסתערו על עמדות המקלעים הסובייטיות כשהם חמושים בחרבות. מא נתקל בטור של הצבא האדום בקרב דוואן צ'נג, השמיד את כולו ודרדר את כלי הרכב המשוריינים של הרוסים במורדות ההר. ברית המועצות התערבה שוב במרד המוסלמי בשינג'יאנג ב-1937 ופלשה עם 5,000 חיילים ועם מטוסים חמושים בגז חרדל.
בסוף שנות השלושים לא הייתה ברית המועצות מרוצה יותר מהסטטוס קוו ביחסיה עם המדינות העצמאיות, פינלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא, פולין ורומניה. מצב זה נוצר כתוצאה משינוי במדיניות החוץ הסובייטית. הסכם ריבנטרופ–מולוטוב איפשר את שיקומן של הפרובינציות האבודות של רוסיה הקיסרית שאבדו בתוהו ובוהו של מהפכת אוקטובר ושל מלחמת האזרחים. כתוצאה מהסכם זה, ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה לפולין ממערב. כאשר היו הפולנים קרובים לתבוסה וממשלת פולין נמלטה מהמדינה, פלשה ברית המועצות לפולין ב-17 בספטמבר ממזרח כדי להשיב לעצמה את השטחים שהיו מיושבים ברובם בבלארוסים ובאוקראינים.
בשלב הבא שלחה ברית המועצות אולטימטומים למדינות הבלטיות וכבשה אותן בספטמבר ובאוקטובר. במשך שנה ניהלה ברית המועצות משא ומתן עם פינלנד, אך הפינים סירבו לדרישות הסובייטיות וב-30 בנובמבר 1939 פלשה ברית המועצות לפינלנד והחלה את מלחמת החורף. בה בעת הוקם על ידי הסובייטים שלטון בובות שכונה "הרפובליקה הדמוקרטית הפינית". ראשיתה של מלחמה זו הייתה הרת אסון מבחינתו של הצבא האדום. כתוצאה ישירה מתוקפנותה זו הורחקה ברית המועצות ב-4 בדצמבר מחבר הלאומים. לאסונו, ניצב הצבא האדום בפני יריב שלא הוערך כהלכה וספג סדרה של תבוסות מביכות.
בכל אופן, ב-1940 ארגנו הסובייטים מחדש את כוחותיהם ומחצו את הפינים במתקפה גדולה סופית. מפקד צבא פינלנד, קארל גוסטף אמיל מנרהיים, ייעץ אז לממשלתו לדון על שלום בתנאים הסובייטיים. בהכירם בתבוסתם, בחרו הפינים בתבונה להגיע להסדר מוקדם עם הסובייטים, כל עוד ניתן היה להגיע להסכם שלום טוב יחסית מבחינתם. בסופו של דבר השיבו הפינים לעצמם את עצמאותם, אך נאלצו לוותר על שטחים נרחבים ועל משאבים לטובתם של הסובייטים.