stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הממלכה המאוחדת
המאה ה-21

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאז שנת 2000 הפופולריות של טוני בלייר הייתה בירידה כמחאה על החלטתו לחבור לארצות הברית במלחמה העולמית בטרור. מאז החלטה זו, חיילים בריטיים שירתו באפגניסטן ועיראק, וטרוריסטים מארגון אל-קאעידה ביצעו מספר פיגועים בלונדון ב-2005. דבר זה היה במקביל להפסקה כמעט מוחלטת של פיגועי ה-IRA ברחבי הממלכה. כמו כן, בלייר היה ראש הממשלה היחיד מטעם הלייבור שניצח בשלוש מערכות בחירות רצופות. אולם, ב-7 בספטמבר 2006, בעקבות ירידת התמיכה הציבורית עקב תמיכתו בנושא עיראק, כמו גם העלייה במספר חברי הלייבור שקראו להתפטרותו, בלייר הודיע שהוא לא יתמודד בפעם הרביעית על התפקיד. ממשיכו היה שר האוצר גורדון בראון, שהתמנה לתפקיד ב-27 ביוני 2007.
למרות הצמיחה הכלכלית המתמשכת, הצעות מדיניות אחרות כגון חובת נשיאת תעודת זהות ורפורמות בחינוך גרמו לירידה נוספת בפופולריות של הלייבור. כמו כן, בשנת 2005 הוכרז שאולימפיאדת 2012 תיערך בלונדון. במאי 2010 התמנה דייוויד קמרון לתפקיד ראש הממשלה, וניק קלג מונה כסגנו. ביולי 2016 החליפה תרזה מיי את קמרון בתפקיד ראש הממשלה, בעקבות תוצאות משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי. משאל זה נגמר בניצחון תומכי הנפרדות.
בשלוש שנות שלטונה היא ניסתה מיי לאשרר את הסכם הפרישה בין האיחוד האירופי והפרלמנט הבריטי, ללא הצלחה. לאור הכישלון השלישי באשרור הסכם זה, ב-24 במאי 2019 הודיעה מיי על התפטרותה מראשות הממשלה. מחליפה, בוריס ג'ונסון, אשרר בפרלמנט את ההסכם. פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי הושלמה סופית ומעשית ב-31 בדצמבר 2020.
הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת 2019 הסתיימו בתבוסת הלייבור והשמרנים יותר מעשור בשלטון. באופן חריג, במשך רוב העשור השני של המאה ה-21, המפלגה השמרנית לא השיגה רוב בפרלמנט ונאלצה להיעזר בסיעות אחרות.
במהלך העשור, התחזקה המפלגה הלאומית הסקוטית, בעיקר על חשבון הלייבור. מפלגה זו שאפה לקדם את עצמאות סקוטלנד. למרות זאת, משאל העם על עצמאות סקוטלנד (2014) הסתיים ברוב להישארות בבריטניה. לאור הברקזיט, דרשה המפלגה משאל נוסף. בוריס ג'ונסון דחה את הדרישה.
המשא ומתן על ההסכם שעסק בפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי כלל מחלוקת בולטת סביב מעמדה של צפון אירלנד. לצורך התמודדות עם המחלוקת, נוצר "פרוטוקול אירלנד", המחלוקות נמשכו לאחר הפרישה.
ראו גם

האימפריה הבריטית
האימפריה הקולוניאלית האנגלית
הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים
יהדות אנגליה
אנטישמיות בממלכה המאוחדת
לקריאה נוספת

Vernon Bogdanor: The British constitution in the twentieth century, (Oxford : Oxford University Press 2005)
Norman Davies The Isles: A History (Macmillan, 1999)
Frank Welsh The Four nations: a history of the United Kingdom (Yale, 2003)
Jeremy Black A history of the British Isles (Macmillan, 1996)
Hugh Kearney The British Isles: a history of four nations (Cambridge, 1989)
The Short Oxford History of the British Isles (series)
G. Williams Wales and the Act of Union (1992)
S. Ellis & S. Barber (eds) Conquest and Union: Fashioning a British State, 1485–1725 (1995)
Linda Colley Britons: Forging the Nation, 1707–1837 (New Haven, 1992)
R.G. Asch (ed) Three Nations: A Common History? England, Scotland, Ireland and British History c.1600–1920 (1993)
S.J. Connolly (ed) Kingdoms United? Great Britain and Ireland since 1500 (1999)
הערות שוליים

↑  CIA - The World Factbook
↑  p.239, Rees Davies, 1987. Conquest, coexistence and change: Wales 1063-1415 Clarendon Press, University of Wales Press. ISBN 0-19-821732-3
↑  Michael Prestwich, Edward I (London: Methuen, 1988, updated edition Yale University Press, 1997 ISBN 0-300-07209-0)
↑  The Great War in figures.
↑  "Brexit: What's the Northern Ireland Protocol?". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-05-06. נבדק ב-2022-05-08.
| היסטוריה של בריטניה |
| --- | --- | --- |
| תקופות היסטוריות | בריטניה הפרהיסטורית • בריטניה הרומאית • בריטניה בימי הביניים • הפטרכיה • אנגליה הסקסונית • אנגליה הנורמנית • הרנסאנס האנגלי • העידן האליזבתני • בריטניה המודרנית • תקופת ההשכלה הסקוטית • האימפריה הבריטית • מהפכת החקלאות הבריטית • המהפכה התעשייתית • היסטוריה של הממלכה המאוחדת | בריטניה |
| היסטוריה של אזורים | היסטוריה של אנגליה • היסטוריה של סקוטלנד • היסטוריה של צפון אירלנד • היסטוריה של ויילס • היסטוריה של לונדון | בריטניה |
| היסטוריה של מוסדות | היסטוריה של החברה הבריטית • היסטוריה של הצבא הבריטי • היסטוריה של הכלכלה הבריטית • היסטוריה של החוקה הבריטית | בריטניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538417505171  LCCN: sh85056719 
הממלכות שהרכיבו את הממלכה המאוחדת
דגל הממלכה המאוחדת מבוסס על דגל אנגליה (צלב ג'ורג' הקדוש), דגל סקוטלנד (צלב אנדראס הקדוש) וצלב פטריק הקדוש המייצג את אירלנד.
המלכה ויקטוריה ששלטה בממלכה  (במשך כ-64 שנים)
ייאוש (משפט עברי)

ייאוש הוא מצב בו אדם איבד דבר מה מרכושו, והתייאש מהאפשרות שהרכוש ישוב אליו. על פי ההלכה, רכוש שבעליו התייאש ממנו כל אדם יכול לקחת אותו לעצמו, ויש מחלוקת ראשונים אם נחשב ממש כהפקר או לא. הלכה זו נוגעת למצוות השבת אבדה, שקיימת רק כאשר האבדה נמצאה לפני שבעליה התייאשו מלמוצאה. כמו כן, הלכה זו נוגעת למעמד המשפטי של רכוש גנוב.
ייאוש באבדה

אם הייאוש התרחש כאשר החפץ לא היה ברשותו של בעל החפץ, מכיוון שאבד, פקע החפץ מרשותו כליל ומותר לזכות בו. המהר"ל מסביר זאת בכך שהיות וחפציו של האדם אינם אבר מאבריו, בעלותו על החפץ הוא רק כאשר יש לו יחס של בעלות על החפץ, וזאת בכך שהחפץ בשליטתו ובדעתו להשתמש בו. אך כאשר האדם מנתק את עצמו כליל מדעתו, והחפץ יצא כליל מרשותו ואין לו דרך להחזיר אותו אליו, מתנתקת בעלותו מהחפץ.
האחרונים נחלקו במהות הקניין, האם הוא כמו שיטת חכמים בהפקר שהחפץ יוצא כליל מרשות בעליו, או כמו שיטת רבי יוסי בהפקר, שהחפץ עדיין ברשות בעליו, אלא שהתורה מתירה לקחת את החפץ. הקצות החושן סבור שמדובר רק בהיתר מיוחד לקחת חפץ כזה, אבל עדיין החפץ ברשותו של בעליו.
מקור הקניין

רש"י ותוספות נחלקו באשר למקור קניין זה. לפי שיטת התוספות דין זה נלמד מכך שהתורה מקישה כל אבדה לשמלה "וכן תעשה לשמלתו וכן תעשה לכל אבדת אחיך", ובמשנה מקישים כי ”מה שמלה מיוחדת שיש לה סימנין ויש לה תובעים”, כלומר חפץ כמו שמלה, שעל ידי שיש עליה סימנים יש לה תובעים, שאין הבעלים מתייאשים כיוון שיש בהם סימן, אבל אין חיוב להחזיר חפץ שאין לו סימנים והבעלים התייאשו.
לפי רש"י הלימוד הוא מכך שהתורה התירה אבדה שאבדה בעמקו של הים, כאמור במשנה ”מנין לאבידה ששטפה נהר הואיל ונתייאשו הבעלים שהיא מותרת, תלמוד לומר אשר תאבד ממנו שאבודה ממנו ומצויה לשאר בני אדם יצתה זו שאבודה ממנו ואינה מצויה אצל כל אדם”, לפי רש"י הטעם שהתירה התורה חפץ שנשטף בים הוא בגלל שהבעלים מתייאשים כליל מהחפץ, ומכאן נלמד לכל ייאוש, שמפקיע את החפץ מרשות בעליו. כדברי רש״י כתוב גם בירושלמי ריש אלו מציאות שמקור לדין יאוש נלמד מאבדה ששטפה נהר.
ייאוש בגזילה

באופן דומה, כאשר חפץ נגזל או נגנב מאדם בעל כורחו, נחלקו חכמי הגמרא אם ייאוש קונה ואם קונה האם קונה מדרבנן, או גם מהתורה. הסתפקותו של רבה שסובר שייאוש קונה, אם קונה מהתורה או מדברי חכמים תלויה בשאלה האם ניתן לומר שכשם שייאוש קונה באבדה, אם הייאוש היה לפני שבא לידי המוצא כך הוא קונה בגזילה כאשר התייאשו הבעלים לאחר שבא החפץ לידו והבעלים התייאש בגללו, או שמא ייאוש אינו קונה בגזילה, שכן דווקא באבדה התירה התורה את האבדה שכן הוא בא לידו בהיתר, ולא בגזילה שחפץ בא לידו באיסור. רבי שמעון בר יוחאי וחכמים נחלקו, האם עלינו להניח שאדם מתייאש כאשר חפץ נגנב או נגזל ממנו. לפני דעתם של חכמים אדם מתייאש רק מחפץ שנגנב ממנו, שכן אין הוא יודע מי גנב ממנו ולכן קלושים הסיכויים למוצאו, אך כאשר החפץ נגזל ממנו בפניו, הוא יודע מי גזלו והוא מצפה שתבוא הזדמנות לידו לקחת את החפץ חזרה. רבי שמעון סבור שההפך הוא הנכון; כאשר חפץ נגזל מאדם בעל כרחו, מדובר באדם אלים יותר ממנו ואין סיכויים להוציא ממנו את החפץ, אך כאשר מדובר בגנב הוא מחפש את הגנב, שהרי אם ימצאנו יוכל לקחת ממנו את החפץ.
ייאוש בטעות

השדי חמדדן במחלוקת בין רבי יוחנן לריש לקיש בתלמוד הירושלמי, האם ייאוש בטעות נחשב לייאוש, שלפי רבי יוחנן נחשב לייאוש. השדה חמד מביא דעה, שההלכה בזו היא כריש לקיש, ועל פי הכלל אותו כתב הנודע ביהודה שהכלל המעדיף את דעתו של רבי יוחנן על פני דעתו של ריש לקיש תלמידו היא רק בבלי ולא בירושלמי, אבל השדי חמד דוחה בעצמו וכותב, שמכיוון שבש"ס בבלי מוזכרת רק דעתו של רבי יוחנן, ברור שההלכה כמותו. שכן כתוב שם:
אמר רבי יוחנן, שור הנסקל שהוזמו עדיו, כל המחזיק בו זכה בו. אמר רבא מסתברא טעמא דרבי יוחנן, כגון דאמרי ליה נרבע שורו, אבל אמרו רבע שורו הוא בעצמו, מידע ידיע דלא רבע ולא מפקר ליה וטרח ומייתי עדים.
ייאוש דומה בדין זה למחילה שגם היא קונה גם במקרה של טעות. בניגוד לשאר הקניינים שנעשים על ידי פעולה חיובית של גמירות דעת, הייאוש והמחילה נעשית על ידי שלילת והסחת דעת גמורה מחפציו. כמו מחילה, חלות הייאוש נעשית בקלות יותר, ולכן גם ייאוש בטעות מפקיע את החפץ מרשות בעליו, שכן בקניין זה אין דרושה דעתו של האדם שעל כך תיתכן טענת טעות האומרת שדעתו של האדם לא הייתה קיימת באופן זה, אלא הייאוש היא דווקא שלילת דעתו של האדם, ולכן לא שייכת בה טענת טעות.
ייאוש שלא מדעת

אביי ורבא נחלקו במעמדה ההלכתי של השבת אבדה שאין בה סימנים המחייבים להשיבה, באופן שנמצאה לפני שנודע לבעליה שאבדה וממילא עדיין לא הספיקו הבעלים להתייאש ממנה. דעת אביי שאין זה נחשב ייאוש כי בפועל לא התייאש המאבד. לדעת רבא זה נחשב ייאוש כיוון שכאשר ידע אדם זה שנאבד לו החפץ יתייאש.
הערות שוליים

↑  לפי שיטת רש"י הוא הפקר ממש, ותוספות חולקים
↑  בנתיבות עולם.
↑  ב"ק ס"ו ע"א.
↑  שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס"ו, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס"ו, עמוד ב'.
↑  מערכת יאוש בטעות.
↑  שו"ת יד יוסף, מובא בשדי חמד שם.
↑  מהדורא קמא אבן העזר סימן נ"ט.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף כ"ד, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף כ"א, עמוד ב'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
זיג זאואר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1985–2020 (כ־35 שנים) 
 חברת אם:  סוויס ארמס 
 מיקום המטה:  אקרנפרדה 
 ענפי תעשייה:  ייצור, תעשיית הנשק 
 מוצרים עיקריים:  כלי ירייה 
 עובדים:  200 
 
אקדח זיג-210 מתוצרת זיג זאואר שימש את צבא שווייץ בשנים 1949–1975
זיג זאואר (בגרמנית: SIG-Sauer) היא חברת נשק גרמנית-שווייצרית המייצרת בעיקר נשק קל כגון אקדחים, רובים ומקלעים. לחברה מפיצים בכל רחבי העולם, בין היתר SIGARMS האמריקאית המייצגת את החברה בארצות הברית ובנוסף השיגה אף רישיונות יצור.
היסטוריה

תחילתה של חברת זיג זאואר במפעל כרכרות שהוקם על ידי פרדריך פייאר, היינריך מאוזר וקונרד נהר. לכשזכו השלושה במכרז לייצור 30,000 רובים נטעני קנה הם שינו את שם החברה לחברת Schweizerische Industrie Gesellschaft או בקיצור - SIG - חברת התעשייה השווייצרית. זיג החלו מייצרים בשנת 1949 את מה שנחשב לאקדח החצי-אוטומטי הטוב בעולם בזמנו - סדרת ה־SIG210. למרות איכותו הגבוהה, לא זכה האקדח לנתח שוק גדול עקב מחירו הגבוה. עקב כך, החלה חברת זיג בתכנון אקדח שיהיה מתקדם ועם זאת זול, יחסית לסדרת ה־210.
בשנת 1970 הגיעו בחברת זיג להחלטה (בעיקר משיקולים כספיים) לשתף פעולה עם חברת J.P. Sauer & Sohn. לפיכך, בשנה זו קמה חברת SIG-Sauer שהחלה ביצור אקדחים - החל מסדרת ה־P220 שיצורה החל ב־1975 ונמשך עד ימינו אלו.
חברת זאואר עסקה עד מלחמת העולם השנייה בעיקר ביצור רובי ציד. במהלך מלחמה זו, ייצרה חברת זאואר את אחד האקדחים האיכותיים שיוצרו עד אז - זאואר 38H. היורים אולי מכירים את Sig Sauer כמו גם את הכינוי המפורסם שלה "Never Settle", אבל פחות ידועה ההיסטוריה המורכבת של החברה. במהלך ההיסטוריה שלה היא ייצרה נשק עבור הנאצים ואחר כך עבור Volkspolizei המזרח-גרמני (משטרת העם). אחרי המלחמה נטשה חברת זאואר את תחום האקדחים, עד למיזוגה עם חברת זיג, מיזוג שנתן רוח חדשה לשתי החברות בתחום האקדחים החצי-אוטומטיים.
בשנת 1985 נוסדה בארצות הברית שלוחתה האמריקאית של חברת זיג זאואר - זיג-ארמס (SIGARMS) שהחלה לייבא את האקדחים P220 ו־P230.
מוצריה של חברת זיג-זאואר > אקדחים

SIG P210
SIG P220
SIG P225
SIG P226
SIG P228
SIG P229
SIG P230
SIG P232
SIG P239
SIG P245
SIG P250
זיג זאואר P365 סדרה הכוללת את: P365 P365X macro(compact/sub compact) P365x compaction,P365SAS, P365X, P365XL.
SIG Mosquito
SIG Pro סדרת ה (כולל את SP 2009, SP 2022 ו SP 2340)
SIG P320 (סדרה הכוללת את הדגמים FULL SIZE, CARRY, COMPACT, SUB-COMPACT). אקדחים הלו הם מסוג STRIKER FIRE ובעלי נוקר פנימי בדומה לאקדחי גלוק. נוסף על כך, הם בעלי גוף פולימרי.
M-17 - בשנת 2017 זכתה החברה זיג זאואר במכרז של צבא ארצות הברית ונבחרה להחליף את אקדח השירות הקודם (ברטה M-9) לכלל כוחות הצבא. הדגם הנבחר M-17 בגודל מלא וה-M-18 בגודל CARRY הם הגרסה הייעודית של אקדח ה-P320 אשר הותאם לצרכים המיוחדים של הצבא האמריקאי כך שהוספו לו ניצרה מכנית ועוד התאמות נוספות בהתאם לדרישות המכרז.
מוצריה של חברת זיג-זאואר > רובים

SIG 510
Blaser
HKS
K95
Blaser 93 Tactical (רובה צלפים)
LRS2
SIG MCX (רובה רב-תכליתי)
XM7 (לשעבר XM5)
Sauer 202

Sauer 202
Sauer 202 > מכונות ירייה

MG 710
ראו גם

SIG US
רובה סער SG 550 משמש את צבא צ'ילה
P228
Sig Sauer P226
חיים ישראל

| --- | --- |

חיים ישראל 2016
 לידה:  22 באוקטובר 1975 (בן 49) י"ז בחשוון ה'תשל"ו ישראל
 שם לידה:  חיים אשואל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  מזרחית-חרדית
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  'הפקות-ישראל'
 שיתופי פעולה בולטים:  איציק אשל, אבישי אשל, אייל גולן, יואב יצחק, דודו אהרון, שלומי שבת, קובי פרץ, נתי לוי, ליאור פרחי, אברהם פריד, יעקב שוואקי, ישי ריבו, יניב בן משיח, סגיב כהן, ציון גולן, חיים משה, ארי היל
 https://www.haim-israel.com/
 
חיים ישראל (נולד ב-22 באוקטובר 1975, י"ז בחשון ה'תשל"ו) הוא מגדולי הזמר המזרחי-חרדי. מייסד ומנכ"ל חברת ההפקות "הפקות ישראל".
ביוגרפיה

נולד וגדל בבני ברק כחיים סהר אשוואל. לעובדיה בן העדה התימנית ולשרה בת העדה הטריפוליטאית. למד בתלמוד תורה שתילי זיתים ובישיבה הקטנה 'קריית הרצוג' החרדית ולאחריה בישיבת 'נחלת יוסף' בירושלים.
את דרכו בעולם המוזיקה החל כאשר היה משמש כשליח ציבור. בשנת 1999 הוציא את אלבום הבכורה שלו "שערי רצון" שלא הצליח במיוחד. פריצתו הגדולה החלה בשנת 2001 לאחר צאת אלבומו השני "ממעמקים", בו בלטו במיוחד השירים "יתגדל ויתקדש", והשיר "ממעמקים" עם יואב יצחק. ב-2002 הוציא אלבום נוסף - "בגן של החיים" יחד עם אחיו איציק אשל.
בשנת 2003, הוציא ישראל את האלבום הכפול "מלאכים", כאשר השיר הבולט בו הוא "מלאכים" (לחן: שמואל יונה). כמו כן האלבום כולל את השירים "לך אלי" בדואט עם יואב יצחק ודואט נוסף עם נתי לוי. ואת השיר הדרמטי ״חיוך של ילד״.
בשנת 2005, הוציא ישראל את האלבום "מילים של תפילה", השיר הבולט ביותר בו הוא שיר הנושא 'מילים של תפילה'. (מילים ולחן: שמואל יונה). 
כמו כן בלטו באלבום הדואטים עם יואב יצחק - 'תפילה לעני'. ועם שלומי שבת - 'בת מלך'. ועוד להיטים בהם 'רק אלוקים' ו'רחל'.
ב-2005, בנוסף לאלבום המקורי יצא מיני אלבום סליחות בשם "עוקד והנעקד", המכיל בתוכו שמונה פיוטים ובדואט עם יואב יצחק. מתוכו בלט הפיוט שעל שמו נקרא הדיסק, "עת שערי רצון להיפתח".
ב-2006 הוציא אלבום כפול נוסף - "עקבות בחול", בו בלט השיר "רחמן רחם" אותו שר עם ציון גולן. השתתף בדואט עם שלומי דאקס בביצוע השיר "יגדל".
באוגוסט 2008, יצא אלבומו "יש לנו על מי לסמוך", הכולל את השירים: "יש לנו על מי לסמוך", "אתה קדוש", "שר ואוהב" ועוד.
בשנת 2010 לאחר תקופת מאסר בת שנה בעוון נהיגה ללא רישיון בשכרות יצא ישראל בפורים תש"ע להופעה חיה בשם "דרך חדשה" בהיכל התרבות תל אביב, ואף פרסם דיסק חדש בשם זה.
ב-14 במאי 2012 יצא הסינגל "קסם נעורי" ולאחר מכן באוגוסט 2012 באירוע השקה ברידינג 3 בתל אביב הושק האלבום "קסם נעורי" עם השירים: "קסם נעורי", "אלוקים אדירים", "שמע ישראל". האלבום כולל 18 רצועות.
ב-18 במאי 2014 לרגל הילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר יצא לאור האלבום הכפול "סיפור חיי" - "כוכבים" כולל 22 שירים מחצית מהאלבום הלחין ישראל בעצמו ובשאר השירים השתתפו יוצרים כמו: אופיר כהן, רמי לב, עדי ליאון, יוני קיסר, אודי דמארי ועוד. האלבום כולל 2 דואטים עם הזמרים יואב יצחק בשיר "אעופה אשכונה" ועם הזמר דודי קאליש בשיר "השבעתי". בשירים יש שילובי לחנים של פופ, בלדות רוק, מוזיקה ים תיכונית ומוזיקה יהודית מקורית.
ב-23 בנובמבר 2014 הוציא סינגל חדש - בלדה בשם "אני חוזר".
ב-2015 שימש כשופט בשלב האודישנים בתוכנית "הקול הבא" של רדיו קול חי.
ב-10 באפריל 2016 השתתף בדואט עם אייל גולן "אתה המלך" שנכלל באלבומו רחוק מכאן.
ב-1 ביוני 2016 הוציא את אלבומו הכפול "אספתי רגעים".
ב-31 ביולי 2018 הוציא את אלבומו "ירושלים" ובו 15 רצועות.
ב-8 בספטמבר 2020 שיתף פעולה בדואט עם קובי פרץ בשיר "ה' כל יכול" למילים של עציון מוסאי וללחן של ערן קאשי.
ב-20 ביוני 2023 הוציא את אלבומו ה-18 "חיברתי מנגינות" ובו 25 רצועות ביניהם הלהיטים השבת שלי, פסיעותיי, אבא איתי, שפכי כמים ליבך, בלילות ועוד.
ב-13 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל הוציא את הסינגל "התעוררי".
ב-20 באוגוסט 2024 הוציא את הסינגל קליפ "אלו ואלו" יחד עם שמוליק סוכות ובנצי שטיין שגם הלחין את השיר.
חיים אישיים

נשוי ואב לשישה ומתגורר בפתח תקווה. 
אחיו הם הזמרים אבישי ואיציק אשל.
דיסקוגרפיה

"שערי רצון" (1999)
"ממעמקים" (אלבום כפול) (2001)
"בגן של החיים" (עם אחיו איציק אשל) (2002)
"מלאכים" (אלבום כפול) (2003)
"מילים של תפילה" (2005)
"עוקד והנעקד" (2005)
"עקבות בחול" (אלבום כפול) (2006)
"המיטב" בהופעה חיה (אלבום כפול) (2008)
"יש לנו על מי לסמוך" (2008)
"דרך חדשה" (2010)
"קסם נעורי" (2012)
"סיפור חיי" - "כוכבים" (אלבום כפול) (2014)
"אספתי רגעים" (אלבום כפול) 2016
"ירושלם" (2018)
"חיברתי מנגינות" (2023)
הערות שוליים

↑   חיים ישראל, שמוליק סוכות, בנצי שטיין -– אלו ואלו, סרטון בערוץ "שמוליק סוכות", באתר יוטיוב (אורך: 03:40)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308864305171  ISNI: 0000 0001 0822 5392  LCCN: no2016121287  MusicBrainz: b456772d-83ed-41c6-aafa-a20bab0973bc  VIAF: 160694151   WorldCat (עם VIAF): 160694151
העיר הלבנה

ערך זה עוסק במרקם עירוני היסטורי בתל אביב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תיאור של תוכנית גדס בתערוכת "העיר הלבנה" במגדל שלום מאיר בתל אביב
העיר הלבנה הוא כינוי רווח לכמה מאזוריה הישנים של תל אביב, בהם שוכנים למעלה מ-4,000 מבנים המשויכים לסגנון הבינלאומי באדריכלות – הריכוז הגדול בעולם של מבנים מסוג זה – ובולט בהם גם תכנונה של העיר כעיר גנים שלה שדרות ורחובות ירוקים. רוב מבני הסגנון הבינלאומי הוקמו משנות ה-30 של המאה ה-20 ועד הקמת המדינה, על ידי אדריכלים יהודים שמוצא רובם מגרמניה. עיקר מבני העיר הלבנה שוכנים בלב תל אביב, בין הרחובות אבן גבירול ודרך בגין במזרח, רחובות אלנבי והרכבת בדרום (לאורך שדרות רוטשילד), נחל הירקון בצפון והים במערב. בשנת 2003 קבע אונסק"ו כי אזורי העיר הלבנה בתל אביב הם אתר מורשת עולמית. מהנדס העיר בתקופת הקמתה של "העיר הלבנה" היה יעקב בן-סירה, ויש הרואים בו בעל השפעה חשובה למעבר לסגנון הבינלאומי.
מקור השם

לידתו של המונח "עיר לבנה" ככינוי כללי לתל אביב מתוארכת על ידי האדריכל שרון רוטברד כבר מתחילת ימיה של העיר, על בסיס אזכורים בספרים כמו "חידת הארץ" מאת אהרון קבק (1915), "האוניות האחרונות" מאת אהרן ראובני (1923), "תל אביב" מאת יעקב פיכמן (1927), "כעיר נצורה" מאת אשר ברש, ו"מחזור מלחמה" מאת עבר הדני (1938). ספרים אלו נכתבו ברובם עוד לפני שפשט בתל אביב הסגנון הבינלאומי.
קישור המונח עם מבני הסגנון הבינלאומי החל, לפי רוטברד, ב-1984, אז נערכה במוזיאון תל אביב לאמנות תערוכה בשם "עיר לבנה", שאוצרה היה היסטוריון האדריכלות מיכאל לוין. קיים ייחוס של מונחים כמו "סגנון הבאוהאוס" או "בתי באוהאוס" למבני העיר הלבנה. "באוהאוס" היה שמו של בית־ספר משפיע לאדריכלות בגרמניה ושל אחד הסגנונות האדריכליים מהם התפתח הסגנון הבינלאומי.
רקע היסטורי

באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר החלה תל אביב לצמוח לממדי מטרופולין של ממש, סברו פרנסי העיר כי יש צורך בשיפור תכנונה של העיר ובתיאום בסגנון הבנייה בה. תוכניתם הייתה להקים בצפונה של העיר, בין נחל הירקון מצפון, רחוב אבן גבירול ממזרח, הים במערב ועד שדרות בן ציון ורחוב בוגרשוב בדרום, אזור שייבנה בסגנון ייחודי של עיר גנים. תוכנית המתאר למיזם (המהווה בסיס לתוכנית המתאר של תל אביב עד היום) תוכננה על ידי מתכנן הערים הבריטי סר פטריק גדס, וידועה כ"תוכנית גדס". התוכנית אושרה על ידי מועצת העיר ב-1927, ויושמה במהלך תנופת הבנייה המהירה בשנים 1931–1937 (אז נבנו בעיר כ-2,700 מבנים בסגנון הבינלאומי), שהרחיבה את תחומי העיר עד לגבול הצפוני של נחל הירקון.
במקביל להתפתחותה של העיר, צמחה באירופה שבין שתי מלחמות העולם האדריכלות המודרניסטית. בשנים אלו הגיע לשיאה תנועת בית הספר "באוהאוס", שפעל בגרמניה ושימש בית יוצר לאדריכלים ולרעיונות אדריכליים חדשניים. בית הספר היה אחד הגורמים להתפתחות "סגנון האדריכלות הבינלאומי". בסגנון אדריכלי זה הושם דגש על סגנון בנייה פשוט ופונקציונלי, היכול להתאים בקלות לכל מקום בעולם ולתת מענה לבעיות עירוניות וחברתיות של תהליכי העיור והתיעוש במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
מאפיינים > המרקם העירוני

העיר הלבנה היא שילוב של שני מאפיינים נפרדים, שנוצרו במקביל ולמעשה ללא תלות זה בזה. האחד הוא התכנון הייחודי של חלקה הצפוני של העיר ("הצפון הישן") בהתאם לתפישת עיר הגנים שיצר מתכנן הערים גדס בסוף שנות ה-20, והשני הוא מקבץ נרחב של מבנים שאימצו את הסגנון הבינלאומי באדריכלות. בנפרד ובמשותף יצרו שני מאפיינים אלו את המרקם העירוני הייחודי של העיר הלבנה, והיו מהשיקולים שהובילו לבחירתה לאחד משבעת אתרי המורשת העולמית בישראל.
מאפיינים > המבנים

למבני העיר הלבנה הבנויים בסגנון הבינלאומי מספר מאפיינים משותפים בולטים. המאפיין המרכזי הוא עיצוב פונקציונלי, בו המבנה מותאם למגורים ותכנונו, בהתאם, מאופיין בקווים פשוטים ונקיים, ובמיוחד קווים ישרים או עגולים, ללא קישוטים מיותרים, תוך ויתור על הסימטריה, שנתפשה כסוג מיותר של קישוטיות. רוב המבנים טויחו בטיח לבן, שהיה ממקורות ההשראה לכינוי העיר הלבנה.
תכתיבי תוכנית המתאר של גדס תבעו הצבת המבנים בלב מגרש הבנייה, כשמקום רב סביבם מוקדש לגינה או לשטח פתוח לכל דיירי הבניין. במבנים רבים חוזר מוטיב של 'קו זורם' החוצה את המבנה, כמו חלונות "סרט" אופקיים וחלונות "מדחום" אנכיים בחדרי המדרגות. חלונות אלה משקפים את השפעתו של האדריכל לה קורבוזיה ומאפשרים הארה של המבנה וחדרי המדרגות, ואוורור החדרים. כדי למנוע התחממות מופרזת בחדרים, הועדפה בניית מרפסות רחבות, ולעיתים מתעגלות (מה שהקנה לכמה מבנים, שלהם היו חלונות עגולים ומרפסות דמויות סיפון, מראה דמוי אוניה). שני מאפיינים נוספים, שנבעו מהיותה של תל אביב עיר שטופת שמש לחופו של ים, היו קירות ההצללה, המקרים את המרפסות מפני השמש, ופתחי האוורור, שנועדו לאפשר מעבר משבי־רוח אל תוך המרפסת.
מבני העיר הלבנה היו מן הראשונים בארץ ישראל בהם נעשה שימוש בבטון מזוין, טכנולוגיית בנייה שהפכה לשיטת הבנייה העיקרית משנות ה-30 ואילך. כמה מבנים חורגים מכלל זה, המוכר ביניהם הוא בית הדר, שנבנו עם שלד פלדה. בין עמודי שלד הבטון נבנו הקירות לבני סיליקט, שטויחו בטיח לבן. בחלק מהמבנים נעשה שימוש בלבני סיליקט גם בשלד.
הבנייה בבטון אפשרה ליצור את המרפסות הרחבות, לבנות על העמודים וליצור פינות מבנה ללא עמודים, כך שחלונות ה'סרט' יכלו לזרום גם לאורך הפינה, בלי להיקטע בגלל עמוד. מעקות המרפסות נבנו בדרך כלל ממוטות ברזל עגולים, ואילו במעקות חדרי המדרגות נעשה שימוש בעיקר בעץ מלא בעל גימור חלק וזורם — עיצוב ששאב השראה מבית־הספר באוהאוס (שהחל דווקא בהוראת עיצוב ולא אדריכלות). גם מסגרות חלונות הבתים נבנו מעץ, ורק מאוחר יותר הוחלפו בחלקם בחלונות אלומיניום ובתריסי פלסטיק.
אזורים וגבולות

בקביעתו כי העיר הלבנה היא אתר מורשת עולמית הגדיר אונסק"ו בתחום האתר שלושה אזורים שונים. באזורים אלו שוכנים רוב המבנים שנבנו בסגנון הבינלאומי, אף כי מבנים רבים בסגנון בנייה זה שוכנים גם באזורים שמחוץ לו.
אזור A, ששטחו 0.97 קילומטר רבוע, חובק את רוב שטחה של העיר הלבנה לפי אונסק"ו ויש בו 373 מבנים בסגנון הבינלאומי. האזור משתרע על פני השטח שבין שדרות בן-גוריון בצפון, שדרות ח"ן במזרח ורובע לב תל אביב בדרום. במרכז אזור A שוכנים שני המוקדים החשובים של העיר הלבנה - כיכר דיזנגוף ומתחם הבימה. זהו האזור היחיד בהגדרת אונסק"ו בו שוררת תוכנית גדס.
אזור B, ששטחו רק 0.36 קמ"ר, משתרע בעיקרו סביב שדרות רוטשילד, כשבחלקה הצפוני של השדרה, בואכה מתחם הבימה, הוא מתרחב וחובק גם את הרחובות המקבילים לשדרות. בשטח זה ניצבים 239 מבנים בסגנון הבינלאומי, והוא המקבץ הצפוף ביותר של מבנים מאפיינים מסוג זה.
אזור C, ששטחו 0.14 קמ"ר, כולל את כיכר ביאליק וסביבתה, ושוכנים בו 49 מבנים בסגנון הבינלאומי.
בשלושת האזורים במקובץ שוכנים 117 מבנים ברמת שימור גבוהה. סביב האזורים האלו משתרעים אזורים נוספים, חלקם רשומים כשטח חוצץ, וחלקם אינם נמנים עם התוכנית כלל.
העיר הלבנה הצפונית משתרעת מעבר לשדרות בן-גוריון, בואכה נחל הירקון. חלקו המערבי דומה לזה של לב העיר, אך נבנה עד הקמת המדינה, ואילו חלקו המזרחי נבנה משנות ה-40 עד שנות ה-60. חלקה הדרומי של העיר הלבנה הצפונית כלול בשטח החוצץ של העיר הלבנה. בשטח זה יש רק מעט מבנים בסגנון הבינלאומי, כשעיקר הבנייה ה'לבנה' מרוכזת במערב האזור, בין רחוב דיזנגוף ורחוב הירקון, ברצועה שנבנתה בחלקה בשנות ה-30 וכוללת בעיקר בנייני מגורים בני שלוש קומות. אחד המבנים הבולטים באזור הצפון הישן היה בית החולים "אסותא" שנבנה ברחוב ז'בוטינסקי ב-1934. המבנה הוקם בודד בלב החולות ותוכנן בסגנון הבינלאומי.
העיר האדומה הוא מונח שנטבע מאוחר יותר, כניגוד למונח "העיר הלבנה". הוא מתייחס לאזור "תל אביב הקטנה" וכולל את שטח העיר שנבנה עד סוף שנות ה-20 ומאפיינים אותו בנייה בלבנים, סגנון אדריכלי אקלקטי צבעוני, או בנייה המזכירה סגנון ערבי מסורתי, עם גגות רעפים אדומים. אזור זה כולל את סביבת הרחובות הרצל ונחלת בנימין ושכונות נוה צדק, שבזי וכרם התימנים ומהווה חלק מהשטח החוצץ סביב "העיר הלבנה" לפי התוכנית.