יהדות מרוקו
תרבות יהודי מרוקו > השכלה ותעסוקה

בעת הטרום-מודרנית, עיקר ההשכלה והחינוך הוענקו לילדים יהודים במרוקו דרך לימודים מסורתיים בבתי הכנסת. לימודים אלה כונו לעיתים "כּוּתאבּ" או לחלופין "צלא" והיו מקבילים ללימודים של ילדים ב"חדר" בקרב יהודי אשכנז. הלימודים המסורתיים כללו לימודי עברית, לימודים של כתבי הקודש ולימודי קרוא וכתוב. בהתאם לכך, במפקד צרפתי שנערך במרוקו בתחילת המאה ה-20 נמצא שחוסר אוריינות הייתה תופעה נפוצה בקרב המוסלמים במרוקו (בשיעורים מקבילים לארצות מתפתחות אחרות) אך כמעט ולא הייתה קיימת בקרב יהודי מרוקו. צעירים במרוקו באופן מסורתי בדרך כלל קיבלו את הכשרתם המקצועית מקרובי משפחתם. יהודים שבגרו את לימודי ה"כותאב" בהצלחה מרובה, המשיכו פעמים רבות ללימודים בישיבות גבוהות שפעלו ברוב ערי מרוקו. לרוב ישיבות אלה כללו חינוך והדרכה אישיים של כל תלמיד על ידי הרב, והכשירו את רבני העתיד של כל עיר.
| ההתפלגות התעסוקתית של היהודים במרוקו בשנת 1947>  | ההתפלגות התעסוקתית של היהודים במרוקו בשנת 1947> מספר היהודים | ההתפלגות התעסוקתית של היהודים במרוקו בשנת 1947> מספר המוסלמים |
| --- | --- | --- |
| חקלאות | 2,400 (4%) | 1,521,000 (72%) |
| מלאכה ותעשייה | 22,000 (38%) | 275,000 (13%) |
| סוחרים | 28,500 (49%) | 142,000 (7%) |
| פקידים | 2,300 (4%) | 45,000 (2%) |
| שירותי בית | 3,100 (5%) | 124,000 (6%) |
| סך הכל | 58,300 | 2,107,000 |
לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 חל שינוי ניכר במערכת החינוך היהודית במרוקו עם כניסת רשת בתי הספר כל ישראל חברים - בתי ספר אלה לימדו בשפה הצרפתית מקצועות כגון מתמטיקה, מדעים וספרות לצד מקצועות יהודיים כגון עברית, והיסטוריה יהודית, ובכך התחרו בחינוך המסורתי שניתן בבתי הכנסת. מספר בתי הספר השייכים לרשת של כי"ח במרוקו גדל מ-14 בתי ספר ב-1912 ל-85 בתי ספר (רובם בתי ספר יסודיים) ב-1955, אז הגיע מספר התלמידים בבתי הספר של כי"ח במרוקו ל-28,143 תלמידים. בנוסף, פעלו בקרב יהודי מרוקו בתי ספר קהילתיים מקומיים, רשת בתי ספר ממשלתית צרפתית, ורשת בתי ספר בשם "אוצר התורה" שהופעלה על ידי יהודים-ספרדים מארצות הברית. חלק מבוגרי בתי הספר של כי"ח המשיכו את לימודיהם התיכוניים בלימודים אקדמיים במיטב האוניברסיטאות של צרפת. בנוסף פעלו במרוקו בתי ספר מטעם רשת אורט שהעניקו הכשרות מקצועיות מתקדמות. כדי להכשיר מורים לכלל מוסדות ההשכלה היהודיים במרוקו פעל מוסד גדול בשם "בית המדרש למורים" (Ecole Normale Hebraique').
כניסת בתי הספר של כל ישראל חברים למרוקו לוותה בביקורת מצד מספר רבנים וגורמים מסורתיים, שלא ראו בעין יפה את האופי הצרפתי-חילוני של בתי הספר וטענו שלא מספיק שעות מוקדשות לחינוך יהודי. עם זאת, מירב הרבנים במרוקו גילו פתיחות כלפי הארגון ותמכו בשילוב בין מערכת חינוך מודרנית ללימוד תורה. כך למשל רבי רפאל ברוך טולדנו ממקנס שהקים ישיבות בעיר וחיבר מספר חיבורים חשובים, שלח את נכדיו לבית הספר של כי"ח מתוך שאיפה שהם יזכו להשכלה חילונית לצד השכלתם הדתית. רבי יצחק בן וואליד באמצע המאה ה-19 פסק בעד שליחת ילדים לבית הספר של כי"ח בתטואן, שהיה הראשון מסוגו במרוקו, ושלח את ילדיו שלו אליהם. המשורר רבי דוד אלקיים חיבר שירים ומאמרים לעיתונות בזכות רכישת השכלה כללית. רבי רפאל אנקווה היה תומך נלהב של חינוך מודרני והקים קרן תרומות ייעודית עבור בית הספר המקצועי של כי"ח בסלא.
במקביל בשנות החמישים התפתחה במרוקו רשת מוסדות חינוך 'אהלי יוסף יצחק' של חסידות חב"ד. את התמיכה הפיננסית למוסדות אלו העניק ארגון הג'וינט.
לפי נתוני מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1947 במרוקו קרוב ל-50 אחוז מיהודי מרוקו התפרנסו ממסחר, 38 אחוז ממלאכה ותעשייה, והשאר עסקו בתחומים כגון מנהל (כולל שירותי דת) וחקלאות. בעוד שרוב רובה של אוכלוסיית מרוקו המוסלמית עסקה בחקלאות, רק מיעוט קטן של היהודים עסק בכך. בתחום המלאכה, צורפות הייתה מקצוע יהודי מובהק. לפי נתוני מפקד צרפתי נוסף שנערך בשנת 1951, כ-90 אחוז מהאוכלוסייה היהודית במרוקו הייתה עירונית.