stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חן וינקלר
עבודות מרכזיות מוצבות

אתר הנצחה לנופלי שירות הביטחון הכללי
סימפוזיון פיסול נתניה 2000: שם הפסל: "אשד"
סימפוזיון פיסול חולון 2001: שם הפסל: "אישה"
גן פסלים-מנו"ף עכו: שם הפסל: "מלאך"
הגלריה הפתוחה: שם הפסל: "אנשים 2"
נתניה: שם הפסל: "אנשים 1"
מוזיאון כפר מנחם: שם הפסל: "איש עומד על הראש"
יפו: שם הפסל: "השומר"
גן הקקטוס חולון: שם הפסל: "אנשים 3"
פילדלפיה, בניין האדריכלים: שם הפסל:"נשים 1"
ניו יורק מנהטן: שם הפסל:"יקום"
ניו יורק מנהטן: שם הפסל:"אש"
הכפר הירוק שם הפסל:"זריחה שקיעה"
פילדלפיה, בניין לפלי: שם הפסל:"זוג עם ילד"
פילדלפיה, בניין לפלי: שם הפסל:"שמש"
נתניה: שם הפסל: "ארי"
סימפוזיון פיסול נתניה 2007: שם הפסל: "אגת"
אריאל: שם הפסל:"יוסף"
רמלה: שם הפסל:"עבר הווה עתיד"
הוד השרון : שם הפסל:"פרח הלפיד"
בית שמש: שם הפסל:"העובד"
דימונה: שם הפסל:"וישיי"
נתניה: שם הפסל:"כנפיים"
נתניה : שם הפסל: "שעון שמש"
לטרון: שם הפסל:"טליק"
מודיעין: "דינוזאורים"
נחל אלכסנדר: שם הפסל:"סולם יעקב"
חולון: גן סיפור "מפלצת סגולה"
אשדוד: שם הפסל:"זיכרון"
פולין: שם הפסל: "הטלאי"
תל אביב : שם הפסל: "ברוש"
יער החטיבות לטרון: שם הפסל: "הטנק"
רעננה בית הספר ברטוב: שם הפסל: "קיר זיכרון"
יער מיתר: שם הפסל: "הפסנתר"
מבשרת ציון, ירושלים" שם הפסל: "חלל"
וינגייט: שם הפסל: "אדר"
בה"ד 8: שם הפסל: "הספורטאי"
עופרה: שם הפסל: "סולם יעקב 2"
נתניה: שם הפסל: "מחווה לג'ינו ברטלי"
פרדס חנה: "אחי- בהצדעה לחייל הבודד"
לפיד: שם הפסל: "חץ"
נתניה: שם הפסל: "בן-גוריון עומד על הראש"
כפר סבא: שם הפסל: "הפרדסן"
כפר חב"ד: שם הפסל: "החנוכיה"
עיר ימים נתניה: שם הפסל: "פנינת פניני"
נתניה: שם הפסל: "יהלומים באקווריום"
צומת גבעת אסף: שם הפסל: "חללים"
ים המלח: שם הפסל: "האריה"
מידברן :2021  שם הפסל:ל “RE-CHARGE”
מועצה אזורית שפיר: שם הפסל: "יונה והלויתן"
מועצה אזורית שפיר: שם הפסל: "דוד וגולית"
מועצה אזורית שפיר: שם הפסל: "אילן אילן"
מועצה אזורית שפיר: שם הפסל: "משה והסנה הבוער"
מועצה אזורית שפיר: שם הפסל: "שמשון והאריה"
מזכרת בתיה: שם הפסל: "ידיים לבנות"
בית אל: שם הפסל: "חלום יעקב"
באר יעקב: שם הפסל: "זוכרים את ההולכים”
עתלית: שם הפסל: ”שולמית כרפיס”
עוצבת סיני: שם הפסל: ”המצדיע”
תערוכות יחיד

2002 - הגלריה השלישית נתניה: "אריות"
2003 - גלריית המגדל – תל אביב: "אבן חן"
2005 - מוזיאון בית התנ"ך - תל אביב: "חי צומח דומם"
2005 - גלריה אלטרנטיב – תל אביב: "ארץ זבת חלב ודבש"
2005-2008 - תערוכה משתנה בבניין ביטוח לאומי בנתניה
2008 גלריית המגדל – תל אביב: "צו השעה – אומנות ירוקה".
2019 - תערוכת הוקרה למערך המילואים: "מילואים - יומן מסע".
2022 - תערוכת אב ובן - "אבן סגולה".
גלריית האמנות של חן וינקלר בנמל יפו – "לעוף עם הקריסטלים" 2023
גלריית האמנות של חן וינקלר בנמל יפו – "מנדלה ספיריט" 2023
מציג בתערוכה קבועה בגלריה ביפו
תערוכות קבוצתיות

2002 - גלריית ההיכל נתניה: סקואלה
2002 - גלריית הצוק נתניה: "אדמה"
2003 - מוזיאון כפר מנחם
2003 - הגן הבוטני תל אביב: "בחזרה לגן עדן"
2004 - גלריית המגדל – פיסול
2004 - גן הקקטוס חולון: "פיסול בטבע"
2005 - תערוכת פרס ראש העיר בנתניה
2005 - גלריית הצוק נתניה: "התנתקות"
2007 - גלריית הצוק נתניה: "דיוקן"
2008 - גלריית הצוק נתניה: "חי צומח דומם"
2008 - תערוכה ניידת ל-60 שנה למדינה – "זכרוננו" (הרצליה, באר שבע, בית הנשיא)
2009 - גלריה העתיקות – יפו
2009 - תערוכה קבוצתית שנתית עמותת אמני נתניה "מחוץ למסגרת"
2010 - נתניה תערוכה קבוצתית: "ליד הבית"
2010 - תערוכה קבוצתית שנתית עמותת אמני נתניה
2011 - תערוכה קבוצתית – ירושלים, ניצחון הצבא הרוסי על הנאצים
2012 - תערוכה שנתית עמותת אמני נתניה.
2013 - תערוכה "כשהטבע הפך לדומם" גלריית הצוק נתניה
2014 - הודו – ישראל ,תערוכה "שאקטי"
2015 - תערוכה "עונות" גלריית הצוק נתניה
2015 - מינכן גרמניה "יאכטה"
2015 - מוזיאון נחום גוטמן ת"א "צעד קטן"
2016 - "מן הטבע" מגדל ת"א
2018 - "אחי", גלריית הצוק נתניה
2018 - "תיקים מדברים", בית ציוני אמריקה ת"א
2019 - גלריה עמיעד ת"א "Diver city - Eurovision"
2019 - הגלריה על הצוק – נתניה " כן אדוני, ראש הממשלה!"
2019 - גלריית המגדל – "בחזרה למגדל"
2019 - "שורשים וכנפיים" – גלריה על האגם
2019 - "כנפיים של קרמבו" – בנק הפועלים ת"א
2021 - "מידברן" – מוצג מרכזי "הטמפל “RE-CHARGE” "עמדת טעינה
2022 - "הים נתן" – גלריית הצוק נתניה 2022
הפסל "ארי" של חן וינקלר בכיכר ברוך וינקלר בנתניה
אנדרטת הניצחון בנתניה בעיצובו האמנותי של וינקלר
חילוקסקי (נפה)

| --- | --- |
הכניסה לעיר חילוק
הכניסה לעיר חילוק
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 ראש העיר:  אנדריי אגורוב Андрей Егоров
 בירת הנפה:  חילוק 
 תאריך ייסוד:  1973
 שטח:  14,831 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  28,335 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  51°21′N 110°27′E﻿ / ﻿51.35°N 110.45°E﻿ / 51.35; 110.45 
 אזור זמן:  זמן אירקוטסק
 http://www.hilok.ru/raen.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת חִילוֹקְסְקִי (רוסית Хилокский район) היא אחת מ-28 הנפות של מחוז עבר הבאיקל. העיר הראשית היא חילוק. הנפה כוללת עיר אחת, מושב עובדים אחד, ו-27 כפרים. הנפה מחולקת ל-10 מועצות כפריות, מועצה עירונית אחת, ומושב עובדים. הנפה גובלת ברפובליקת בוריאטיה.
יישובי נפת חילוקסקי

חילוק
בדה
דוטיי
אנגורוק
חילוגוסון
אוליאסטוי
ז'ילין חוטור
לינבו אוזרו
גרשלון
אלנטויקה
חושנגה
ארנור
דייגור
חרגון
סרנטוי
טיידוט
זגרינו
אולטקה
אוקוריק
מוגזון
סוסנובקה
ז'יפחגן
גלינקה
זורון
טרפחן
שילה
זקולטה
מוחור-שיביקרה
חואנגשאן

חוָאנְגְשָׁאן (סינית: 黄山; פיניין: Huángshān, מילולית: "ההר הצהוב") הוא רכס הרים בדרום מחוז אנחווי שבמזרח סין. הרכס התרומם מתוך ים קדום במהלך עידן המזוזואיקון, לפני כ-100 מיליון שנים. הפסגות ברכס גולפו על ידי פעילות קרחונים במהלך הרביעון. הרכס מיוער ברובו, כשהצמחייה על ההר עבותה עד לגובה של 1,100 מטרים, והעצים צומחים עד קו העצים בגובה 1,800 מטרים.
רכס ההרים ידוע בשל יופי הנוף, העננים האופפים את ההר, עצי האורן האנדמיים למזרח סין והקרויים על שמו (Pinus hwangshanensis) שצורתם מיוחדת, פסגות הגרניט המעוצבות בצורה מיוחדת, והמעיינות החמים שמימיהם צלולים. חואנגשאן הוא נושא פופולרי בציור סיני ובספרות סינית מסורתיים. ההר הוכרז על ידי אונסק"ו אתר מורשת עולמית, ואף שבניגוד להרים מפורסמים אחרים בסין אין לו משמעות דתית הוא אחד מיעדי התיירות העיקריים בסין.
מעלות לרקיע. המדרגות מובילות לפסגת טיאנדו
גאוגרפיה > תיאור

רכס חואנגשאן מתרומם לגובה של מעל ל-1,700 מטרים בדרום מחוז אנחווי, דרומית לנהר היאנגצה, מעל ל-1,000 קילומטרים דרומית לבייג'ינג בירת סין, וכ-400 קילומטרים דרומית מערבית לשאנגחאי. הרכס מתפרש על שטח שאורכו 40 קילומטרים מצפון לדרום ו-30 קילומטרים ממזרח למערב, שטח בן 1,200 קילומטרים מרובעים. החלק המרכזי של הרכס משתרע על שטח של 154 קילומטרים רבועים בין קווי הרוחב מ-'01 30° ל-'18 31° צפון ובין קווי האורך מ-'01 118° עד '17 118° מזרח. ברכס חואנגשאן יש 77 פסגות בגובה מעל 1,000 מטרים, כששלוש הפסגות הגבוהות ביותר מכונות: "הבירה השמימית" (פין-יין: Tian Du Feng) שגובהה 1,829 מטרים מעל פני הים, "הפסגה המזהירה" (פין-יין: Guang Ming Ding) שגובהה 1,840 מטרים ו"פרח הלוטוס" (莲花峰, פין-יין: Lian Hua Feng), השוכנת ב-'10 30° צפון ו-'11 118 מזרח וגובהה של 1,864 מטרים, הפסגה הגבוהה ביותר בחואנגשאן. גבהים אלו מאפשרים להגדיר את ההר כ"פסגה בולטת מאוד" (Ultra Prominent Peak, בקיצור Ultra).
תהליכי הבליה והסחיפה עיצבו את הסלעים לצורת יערות של עמודי אבן ענקיים מחורצים בנקיקים עמוקים. תהליכי הבליה עצבו צורות משונות לסלעים, רבים מהם קיבלו כינויים מיוחדים (לדוגמה "נזיר בעל ראש חזיר אוכל אבטיח"). הרכס משנה את הופעתו על פי תנאי האקלים. במשך יותר מ-200 ימים בשנה הרכס אפוף בעננים כשמתוך הערפל מבצבצות הפסגות המשוננות של ההר, נוף נפוץ בציור הסיני. כשהחמה זורחת הרכס מופיע במלוא הדרו כשצבעיו משתנים על פי עונות השנה. אביב היא עונת הפריחה וההר מנומר בכתמי צבע כשריח הפרחים נישא למרחק. בקיץ ההר מלבלב בירוק. הקיץ הוא גם עונת הגשמים העיקרית ולצבע נלווה גם פכפוך פלגי המים ורעש המפלים. מי האגמים המדורגים מוסיפים לחגיגת הצבע בצבעים של כחול, טורקיז וירוק. בסתיו נצבע ההר בגוונים של אדום וארגמן שעה שעלי עצי האדר ועצים נוספים משנים את צבעם, ובחורף ההר מתכסה בלובן שלג וקרח. עצי האורן מצליחים לגדול במקום במקומות שבהם האדמה מועטה, כשהם צומחים מתוך סדקים בסלע כשהסלע והרוחות גורמים להם לגדול בצורות משונות.
גאוגרפיה > אקלים

רכס חואנגשאן שוכן באזור האקלים הסובטרופי הגשום, גשמים יורדים כל השנה, כאשר הקיץ חם וגשום והחורף, הנמשך חמישה חודשים, קר ויבש יחסית (סיווג Cwa לפי שיטת קפן). הטמפרטורה הממוצעת ברכס ההר נע מ-3.1°C- בינואר עד 17.7°C ביולי, והלחות היחסית השנתית הממוצעת היא 70%. ערפילים נפוצים מאוד בהר, בממוצע כ-258 ימים בשנה. מרבית הגשמים יורדים בין מאי לאוגוסט, כאשר הממוצע הרב-שנתי הוא 2,395 מ"מ, והחודש הגשום ביותר הוא יולי שבו יש בממוצע 18 ימי גשם ויורדים בו 460 מ"מ גשם. התקופה הממוצעת בה יכול לרדת שלג על הרכס אורכת 158 יום.
גאוגרפיה > צמחייה

56% משטח אתר המורשת העולמית מכוסה ביערות. מיני העצים משתנים בהתאם לגובה. בין 600 מטרים ל-1,100 מטרים מצוי יער לח שהעץ השולט בו הוא Quercus glauca סוג של אלון המכונה באנגלית "אלון כחול יפני" (Japanese Blue Oak). בין 1,100 מטרים ל-1,800 מטרים מצוי יער של עצים נשירים והעצים השולטים הם אלון מהמין Quercus stewardii (תת מין של Quercus dentata) ואשור סיני (Fagus engleriana). מעל לגובה של 1,800 מטרים יש צמחייה אלפינית בלבד. בולטים בין העצים שני סוגי אורנים: מתחת לגובה של 800 מטרים צומח Pinus massoniana, המכונה באנגלית אורן אדום סיני (Chinese Red Pine), ובין גובה של 800 מטרים לגובה של 1,800 מטרים צומח Pinus hwangshanensis – אורן חואנגשאן, עץ אנדמי למזרח סין שקיבל את שמו משום שהוא בולט בחואנגשאן בשל צורתו המיוחדת כשהוא גדל גם על המדרונות התלולים ביותר של ההר. כמה מהעצים ידועים משום שהם עתיקים באופן מיוחד, או שצורתם גרוטסקית או שהם צומחים במקומות תלולים במיוחד, ובהם אורני חואנגשאן בני 1,000 שנים, עצי גינקגו דו-אונתי, ועצי Sabina squamata - מין של ערער.
ברכס חואנגשאן נמנו 1,650 מיני צמחים, שמהם 1,450 טבעיים והשאר ניטעו בהר משלהי המאה ה-20. בין המינים 240 מיני טחבים (המייצגים שליש מכלל משפחות הטחבים של סין), 100 מינים של שרכאים (המייצגים מעל לחצי מכלל המשפחות בסין), מתוכם 13 אנדמיים לחואנגשאן, 14 חשופי זרע ו-1,300 בעלי פרחים, מתוכם שישה אנדמיים לחואנגשאן. מינים נדירים כוללים את Pseudotsuga sinensis var. gaussenii סוג של צוגנית (עץ הדומה לאשוח) שגדל עד לגובה של 1,500 מטרים, Manglietia fordiana, מין במשפחת המגנוליים ו-Buckleya henryi ממשפחת הסנטליים שהוא אנדמי לחואנגשאן ועל סף הכחדה. תשעה מינים נוספים, מתוכם שישה אנדמיים, מצויים בסכנת הכחדה משום שיש להם ערך ברפואה הסינית או משום שהם מבוקשים כצמחי נוי והם כוללים את Orobonche coerulescens – מין של עלקת, את Inula linariaefolia צמח ממשפחת המורכבים, ואת ה-Coptis chinensis המכונה באנגלית "חוט-זהב סיני" (Chinese goldthread) ממשפחת הנוריתיים.
80% משטח החיץ בן 142 הקילומטרים הרבועים המקיף את אתר המורשת העולמית מכוסה צמחייה, 45% ממנו יער טבעי והשאר מטעים (בעיקר תה ירוק הידוע בסין באיכותו).
גאוגרפיה > בעלי חיים

ברכס חואנגשאן נמנו 300 מיני חולייתנים הכוללים:
דגים – 24 מינים
דו-חיים – 20 מינים
זוחלים – 38 מינים
עופות – 170 מינים, בהם שרשיר באיקל (Anas formosa), עיט צפרדעים (Aquila clanga), חסידה מזרחית (Ciconia boyciana), Leiothrix lutea ו-Rhinomyias brunneata– שני מינים של ציפורי שיר, ופסיון אליוט (Syrmaticus ellioti).
יונקים – 48 מינים, ובהם: Callosciurus erythraeus ו-Tamiops swinhoei שני מינים של סנאים, זאב מצוי, סרו סיני, גוראל סיני, אייל סיקה, דול מצוי, מקוק קצר-זנב (Macaca arctoides), מקוק רזוס, פנגולין סיני (Manis pentadactyla), מונטיאק שחור (Muntiacus crinifrons), נמר ערפילי מצוי, נמר הודו-סין, חזיר בר, דוב שחור אסייתי וזבד הודי ענק (Viverra zibetha)
היסטוריה > היסטוריה גאולוגית

הסלעים העתיקים ביותר בחואנגשאן הם סלעי משקע וסלעים מותמרים מים יאנגצה שנוצרו בעידן הפרוטרוזואיקון לפני 570 מיליון שנים ונחשפו למרגלות המדרון הדרומי של חואנגשאן. הפסגות הבולטות עשויות גרניט הבנוי פצלת השדה (40%-60%), דיוריט (10%-15%) וקוורץ (25%-35%) עם קורט נציצים צהובים ושחורים, ונוצרו בעידן המזוזואיקון לפני כ-100 מיליון שנים שעה שים יאנגצה הקדום נעלם כתוצאה מתנועת קרום כדור הארץ וההתרוממות של הקרקעית. תצורת הגרניט המיוחדות הם תוצאה של פעילות אורוגנית ומתאפיינים בסדקים אורכיים מפותחים שגרמו להיווצרות מערות ונקיקים. במהלך הרביעון גרמה פעילות של קרחונים ליצירת העמקים בצורת U לסימני החריטות על הסלעים, וליצירת עמודי האבן. מאפיינים גאולוגים נוספים ברכס חואנגשאן הם מעיינות חמים, פעילות קרסטית בגובה ויצירת משקעים של נטף מעיינות (טופה – tufa) בקרבת מעיינות קרים, אגמים מדורגים ומפלי מים.
היסטוריה > היסטוריה תרבותית

האזכור הכתוב הראשון של ההר הוא בספר "שָׁאנְהָאי גִ'ין" (פין-יין: "Shanhai jin" - ספר ההרים והימים) ובו הוא מכונה "סָאן-טְייֵנְדְזְה דוּ" (פין-יין: "San-tianzi Du"). שמו של ההר השתנה כמה פעמים במרוצות הדורות. ב"ספרי השנים של שושלת האן" כונה ההר " יוּאוּשָׁאן" (פין-יין: "Youshan"), וב"הערות שוליים לספר על מערכת הנהרות של סין" שהתפרסם לקראת נפילתה של שושלת האן כונה ההר יִישָׁאן (פין-יין: "Yishan"), אבל עד למאה השמינית לספירה לא היה לרכס חואנגשאן חשיבות מיוחדת בתולדות סין.
ב-17 ביוני 747 הורה הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג משושלת טאנג לשנות את שם ההר לחואנגשאן ("ההר הצהוב"). השם החדש הוא ככל הנראה לכבודו של הקיסר הצהוב ("חואנג די"), דמות אגדתית שלפי האגדה הוא אבי הקבוצה האתנית של ההאן, ועל פי אחת האגדות עלה לשמים מחואנגשאן. ההכרזה של הקיסר, שהיה ידוע כטאואיסט אדוק, האדירה את הפופולריות של ההר ופתחה בכך תקופה חדשה בהיסטוריה של ההר שהפך לגורם חשוב בהיסטוריה התרבותית של סין. ייתכן שלפופולריות גם תרמה אגדה על גילוי שיקוי המעניק חיי אלמוות בהר. ההר שהיה אז מבודד משך אליו מתבודדים, משוררים וציירי נוף שהוקסמו ממראה הפסגות המציצות מבעד לים העננים. המשורר לי באי (762-701) מתקופת שושלת טאנג המכונה גם לי פו, היה בין הראשונים להלל את ההר בשיריו. על אחד הסלעים בהר חרותה הכתובת "הסלע השתוי" והיא מתייחסת לסיפור על לי באי שהיה כה נלהב מהנוף הנשקף מההר שהוא שר לסלע בהיותו שתוי שהצטרף למשורר והשתכר אף הוא. עד סוף המאה ה-13 נבנו בהר 64 מקדשים (מהם נותרו כ-20 בלבד), ובמשך 1,500 שנים נחצבו במדרונות ההר מדרגות רבות ומספרם מגיע ל-60,000.
במאה ה-16 הוביל המשורר וָאנְג שְׁגֶ'ן (王士真 פין-יין: Wang Shizhen‏; 1590-1526) קבוצה של מאה אנשי ספר על מדרונות ההר. בתקופת הקיסר גְ'יָאגִ'ינְג (嘉靖 פין-יין:Jiajing, שלט 1521–1567) משושלת מינג הקדישו ציירים מאסכולת שָׁאנְשְׁווֵי (山水 פין-יין: Shanshui – מילולית "הר ומים") את עצמם להעתיק בעזרת הציור את נופי רכס חואנגשאן. ב-1606 בתקפות שושלת מינג הגיע הנזיר פּוּמֶן להר ובנה את מקדש פָאהָאי למדיטציה ואת מקדש וונשו וחיבר ביניהם באמצעות מדרגות החצובות בסלע. אסכולת חואנגשאן כללה ציירים ידועים רבים, בהם: גָ'ה שְׁבְּיָאו (查士标 פין-יין: Zha Shibiao‏; 1698-1615), מֵיי צִ'ינְג (梅清 פין-יין: Mei Qing‏; 1697-1623), והנודע מביניהם שְׁה טָאו (石涛 פין-יין: Shi Tao‏; 1707-1642). במסה "הערות על הציורים של הנזיר דלעת מרירה" כתב שְׁה טָאו, שהיה משורר בנוסף להיותו צייר, באריכות על היחסים שנוצרו בחואנגשאן בין האדם לטבע. בסך הכל התפרסמו בתקופה החלה משושלת טאנג וכלה בשושלת צ'ינג כמה מאות מסות ומעל ל-20,000 שירים המפארים את יופי ההר.
ב-1935 נקבעו גבולות האזור המנהלי של הר חואנגשאן ואלו שימשו ב-1982 בסיס להכרזה של מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין על חואנגשאן "אתר נוף יפהפה בעל ערך היסטורי." מתוך הכרה בערכי הטבע והתרבות של המקום הכריז ארגון אונסק"ו ב-1990 על חלק משטח ההר אתר מורשת עולמית.
ב-2002 לכבוד הכרזתה על ידי האו"ם כ"השנה הבינלאומית של ההרים" יזם שגריר שווייץ בשאנגחאי חתימת ברית "הרים תאומים" בין חואנגשאן לבין ההר יונגפראו, אף הוא אתר מורשת עולמית.
תיירות

חואנגשאן הוא אחד מ-66 אתרים המוגדרים על ידי מִנְהל התיירות הלאומי של סין "אזור נוף בדרגה AAAAA" (הדרגה הגבוהה ביותר), והוא אחד מאתרי התיירות החשובים בסין. ב-2007 לבדה ביקרו באתר 15 מיליון תיירים.
מוקדי המשיכה לתיירים בהר הם יופי הנוף, פסגות הגרניט המעוצבים בצורה מיוחדת, העננים האופפים את ההר יותר מ-200 ימים בשנה בהם ניתן לצפות ממעל, עצי האורן בעלי הצורה המיוחדת הצומחים במדרונות התלולים של ההר, והמעיינות החמים שמימיהם צלולים.
אל ההר ניתן להגיע בדרך האוויר או ברכבת משאנגחאי, וכן ברכבת או באוטובוס מהערים האנגג'ואו ומווּחוּ. נכון ל-1990 היו בהר מעל ל-50 קילומטרים של שבילים שאפשרו למבקרים ולאנשי הצוות של האתר גישה לאתרי הנוף. מתוך 400 אתרי הנוף שפותחו בהר, נפתחו לתיירים כ-140.
ישנן שתי דרכים עיקריות לטפס בהר "המדרגות המזרחיות" – שביל מדרגות באורך 7.5 קילומטרים ו"המדרגות המערביות" שביל מדרגות באורך 15 קילומטרים המוביל אל הפסגה הגבוהה ביותר בהר. במקביל לשתי דרכים אלו יש גם קווי רכבל, וקו רכבל שלישי מסתיים מערבית לפסגות הגבוהות.
מפסגות ההרים ניתן לצפות לעיתים קרובות בעננים מלמעלה. עקב דמיונם לים הם מכונים "ים העננים" (云海, פין-יין: yúnhǎi) או "ים חואנגשאן" או לעיתים על פי מיקומם "הים הצפוני", "הים הדרומי", "הים הצהוב" וכו'. אחד הסופרים העיר לגבי מראה העננים מחואנגשאן: ”ברוב המקרים על מנת ליהנות מהדר של הר אתה אמור להביט כלפי מעלה. לעומת זאת, על מנת ליהנות מהר חואנגשאן אתה צריך להביט כלפי מטה.”
שתי תופעות הקשורות לאור מזומנות למבקרים בפסגת ההר במועדים המתאימים. הראשונה הן הזריחות המרהיבות שהן בבחינה "חובה" למי שמבקר באזור, והשנייה היא תופעה אופטית המכונה באנגלית Glory ובעברית "הילת הטייס". בסין מכונה התופעה "אור בודהה" (佛光, בפין-יין fóguāng) והיא ניתנת לצפייה בחואנגשאן בממוצע פעמיים בחודש.
יש בהר כמה מעיינות חמים, מרביתם שוכנים למרגלות "פסגת ענן הארגמן". המים נשארים בטמפרטורה של 42°C כל השנה, מכילים ריכוז גבוה של קרבונטים ומייחסים לטבילה במימיהם סגולות לריפוי מחלות ומכאובים שונים ולכן הם אתרי ספא פופולריים.
בתי הארחה ומלונות מצויים הן למרגלות ההר והן בפסגות והם מאפשרים לתיירים, שרבים מהם מטפסים על ההר, ללון בלילה, לצפות בזריחה למחרת, ולרדת בנתיב אחר. את האספקה אל בתי המלון, המסעדות והמתקנים האחרים בפסגת ההר מביאים סבלים העולים להר ברגל כשהם נושאים את מטענם על מקלות ארוכים אותם הם מאזנים על כתפיהם או גבם.
לקריאה נוספת

Huangshan Mount: World Cultural and Natural Heritage (China Volume), 五洲传播出版社, 2000, ISBN 7801136969
Jean B. Faglie, The China I Know: A Memoir", AuthorHouse, 2009, ISBN 1434340058, Pages 71-76
הערות שוליים

↑  "Lianhua Feng - Lotus Peak, HP Huang Shan" on Peaklist.org
↑  Mount Huangshan
↑  [http://whc.unesco.org/archive/advisory_body_evaluation/547.pdf UNESCO Advisory Body Evaluation
↑  במקומות רבים, כולל ב-Advisory Body Evaluation, מוזכר המספר 72 כמספר הפסגות בהר. באחד המקומות נטען כי 72 מתאר את מספר הפסגות שיש להם שם
↑  הר שגובהו מעל סביבותיו עולה על 1,500 מטרים
↑  Huangshan Weather
↑  Advisory body evaluation
↑  העץ ברשימה האדומה של ה-IUCN
↑  המקור למידע בפרק זה נלקח מה-Advisory ומאתר אונסק"ו
↑  מין הדומה לחסידה לבנה
1 2  אתר אונסק"ו
↑  China travel.net
1 2 3 4  China's Majestic Huang Shan
↑  לי באי היה ידוע בשירי היין שלו, וחלקם תורגמו לעברית בידי דן דאור. יש הטוענים כי מת משתיית יתר
↑  China Travel | Huang Shan Guide
↑  The Mystic World of Shanshui / Mount Huangshan
↑  הרחבה בנושא אפשר לקרוא ב-Huangshan Mount: World Cultural and Natural Heritage עמ' 94–99 הפרק Huangsgan and Huangshan Painting School הזמין גם בגוגל ספרים
↑  Twinning of two UNESCO World Natural Heritage Sites:
↑  AAAAA Scenic Areas
↑  ניתן לראות זאת גם בכמות ההתייחסות להר באתרי אינטרנט בעברית. שניים לדוגמה הם סין – המדריך המלא של סין באתר מסע אחר והערך על סין באתר הוויקי לכל הרוחות
↑  China's Huangshan to restrict vehicles during Olympics
↑  Mount Huangshan
↑  Frommer's China, John Wiley & Sons, 2012, ISBN 1118223527, Pages 417-421
↑  Welcome to Huang Shan, Mount Huang
↑  Huangshan: "No. 1 Mountain Under Heaven"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12155741c (data)  NKC: ge310977 
דוב שחור אסייתי
פסגה בהר
נקודת תצפית מהפסגה
ציור בדיו המתאר את חואנגשאן, שְׁה טָאו, 1670
עץ האורן המכונה "האורן המברך לשלום"
הכניסה לתחנת הרכבל טאיפינג
חילוק (עיר)

| --- | --- |
סמל חילוק

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קראי:  מחוז עבר הבאיקל עבר הבאיקל
 ראש העיר:  ולריי בירוקוב
 תאריך ייסוד:  1895
 שטח:  13 קמ"ר
 גובה:  800 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  10,607 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  51°21′N 110°27′E﻿ / ﻿51.35°N 110.45°E﻿ / 51.35; 110.45 
 אזור זמן:  זמן יקוטסק
 http://www.hilok.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניחילוק(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניחילוק(למפת מחוז עבר הבאיקל רגילה) צ'יטה קרסנוקמנסק בורזיה אגינסקויה נרצ'ינסק מוגוצ'ה שילקה בליי סאחה יקוטיה  אמור סין מונגוליה בוריאטיה אירקוטסקחילוק(למפת מחוז עבר הבאיקל מוגדלת) צ'יטה קרסנוקמנסק בורזיה אגינסקויה נרצ'ינסק מוגוצ'ה שילקה בליי סאחה יקוטיה  אמור סין מונגוליה בוריאטיה אירקוטסקחילוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חילוק (ברוסית: Хилок), עיר בחבל עבל הבאיקל הממוקמת כ-261 ק"מ מערבה מצ'יטה. חילוק היא עיר ראשית בנפת חילוק. בעיר נמצאת, בסמוך לנהר חילוק, תחנת רכבת של רשת הרכבת הטרנס סיבירית.
היסטוריה

במאה ה-17 גרו בעיר, על גדות נהר החילוק, שבטים בוריטיים, שקיבלו בשנת 1822 אוטונומיה מהאימפריה הרוסית. בשנת 1893 היו במחוז 103 כפרים בוריטיים. בשנת 1894 החלה סלילת הרכבת הטרנס סיבירית לרוחב נהר חילוק ועל פי התוכנית נוסדו חמש תחנות רכבת (חילוק, בדה, ארשן, חושנגה וטיידות) בסתיו שנת 1895. לאחר ארבע שנים, בשנת 1899, חוברה חילוק יחד עם יישובים נוספים בסביבה לרשת הרכבות, ובכך הסתיימו עבודות סלילת הרכבת הטרנס סיבירית. רוב מקומות העבודה בעיר קשורים לרכבת. היישוב חילוק הוכרז כעיר ב-12 ביולי 1951.
חננאל חאביף

הרב חננאל חאביף (חביף) מורינו היה ראש ישיבה ודרשן באזמיר במאה ה-18. מחבר ספר מגדל חננאל.
תולדותיו

| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1803 י"ג באדר ה'תקס"ג אזמיר
 מקום פעילות:  אזמיר
 רבותיו:  הרב יהודה אשכנזי (רב טורקי), הרב חיים אבולעפיה, הרב חיים מודעי
 תלמידיו:  הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה
 חיבוריו:  מגדל חננאל
 צאצאים:  אברהם נסים, נכדו - הרב יעקב חאביף
 
למד אצל הרב יהודה אשכנזי, ומכנה אותו "קדוש מורי ורבי הרב הכולל" ושמע תורה מפי הרב חיים אבולעפיה ומרבי חיים מודעי. חי בעניות גדולה, עד שבנו מספר כי ”ובביתו אין לחם ואין שמלה ואין כסות בקרה” היה מתענה תעניות רבות. העמיד תלמידים הרבה, ובימיו ”התלמידים רבים ונכבדים, גדודים גדודים, גדולים ועצומים חכמים מחוכמים, אתוספו ספסלי לארכה ולרחבה, רבים שתו ממימיו...”. מתלמידיו נמצא את הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה, שגם סייע לבנו בהוצאת ספר מגדל חננאל. כתב ספר גדול ורחב, שנשרף, ובנו הוציא לאור את כתביו שליקט.
הספיד בק"ק אלגזי באזמיר את רבי חיים מודעי.
בנו היה הרב נסים אברהם המכונה ג'ליבי חאביף, שהוציא לאור את ספרו של אביו והדפיס דרוש שדרש להספדו בק"ק שלום בספר. נכדו היה הרב יעקב חאביף, מחבר ספר ויחי יעקב.
כעשור לפני מותו חלה: ”טיפה שנפלה על גופו של צדיק ויאכל חצי בשרו פלגא דגופא ובכל זאת לא השיב ידו שוקד על למודו” (הקדמת בנו לספר מגדל חננאל). נפטר בי"ג באדר ה'תקס"ג (1803). הרב רפאל אשכנזי ספד לו.
ספרו

מגדל חננאל (שאלוניקי תקע"ט) שבעה דרושים על נושאים שונים כגון נישואין, הספדים ועוד. ליקוטים על סדר התנ"ך, ליקוטי חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם. לספרו הסכמות מהרב חיים יצחק אלגאזי, הרב דוד אמאדו והרב רפאל אשכנזי מאב תקע"ח.
הערות שוליים

↑  זהו שם משפחתו, כמבואר בספר מראה הגדול חלק ב' דרוש ט' להספד.
↑  מגדל חננאל, דף ד' עמוד א'
1 2  מגדל חננאל, "הקדמת החכם השלם והכולל בן המחבר זצוק"ל"
↑  מגדל חננאל, הקדמת הרבנים המובהקים המאירים כברקים
↑  כשנפטר אביו של הפרד"ס, סידר לו הרב חאביף דרוש שיאמר לזכרו בתשלום שנתו, והוא הדרוש הששי בספר מגדל חננאל
↑  דרוש ד'
↑  דף ל"ב
↑  מראה הגדול חלק ב' דרוש ט' להספד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519124705171  VIAF: 2262167025393053390003   WorldCat (עם VIAF): 2262167025393053390003
חיים זיידמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 בדצמבר 1884 כ"ה בכסלו תרמ"ה גליציה אוז'יראן, גליציה
 פטירה:  3 באוגוסט 1967 (בגיל 82) כ"ד בתמוז תשכ"ז ישראל רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל
 תאריך עלייה:  מאי 1908
 מקום מגורים:  תל אביב, ישראל
 ידוע בשל:  בנקאי, פעיל ציוני, חלוץ
 מקצוע:  בנקאי
 מפלגה:  הציונים הכלליים 
 
חיים זיידמן (כ"ה בכסלו תרמ"ה, 13 בדצמבר 1884 – כ"ד בתמוז תשכ"ז, 3 באוגוסט 1967) היה בנקאי, מראשוני בנק לאומי לישראל (בנק אפ"ק) מנהל בנק אנגלו-פלשתינה בצפת, מפעילי הסתדרות הציונים הכלליים בישראל, מראשוני תל אביב וממייסדי שכונת נחלת בנימין ("חברה חדשה"), חבר מועצת עיריית תל אביב.
קורות חיים

זיידמן נולד בעיירה אוז'יראן שבגליציה. אביו, יחיאל מיכל, היה בן משפחה מסועפת וידועה ברוב ערי גליציה המזרחית, מצאצאי ר' לוי יצחק מברדיצ'ב וממשפחת קלמן שולמן בווילנה. היו בה רבנים, סוחרים בעלי תעשייה ובעלי אחוזות, והיו בין הראשונים שקיבלו רישיון לרכוש אחוזת קרקע בגליציה[דרוש מקור].
למד ב"חדר" וב-1903 ב"ישיבת אוז'יראן", וסיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר הגבוה
למסחר בצ'רנוביץ. היה חבר באגודה הציונית "דגל ציון / דגל יהודה" בפודבילוצ'יסק,
בחודש מאי 1908 בגיל 23, סמוך לגמר לימודיו בצ'רנוביץ, עלה לארץ ישראל והתיישב ביפו.
נשא לאישה את מלכה בת שמואל קיסילוב (אחות קצין מחוז ת"א יעקב קיסילוב – אברזי).
נולדו להם 3 ילדים: ד"ר מרדכי זיידמן – רופא עור, עמנואל זיידמן – אגרונום, ואביבה סגל – ששימשה שנים רבות במזכירות התאחדות התעשיינים בישראל.
זיידמן נפטר ברמת גן בכ"ד בתמוז תשכ"ז (1967) ונקבר בבית העלמין הדרום.
יפו – בנק אפ"ק

עם עלייתו לארץ עבר לפתח תקווה, במחשבה תחילה להיות פועל חקלאי. אך לאחר שלשה ימי עבודה קיבל "חררה", חלה בקדחת והוכרח לשוב ליפו והתגורר במלון בלה ויסטה של שלמה פיינגולד.
בסוף מאי 1908 נתקבל כמזכיר בגימנסיה הרצליה ואחרי כמה חודשים קיבל משרת מזכיר בבנק אנגלו פלשתינה ביפו תחת מנהלו זלמן דוד ליבונטין. במשרה זו כיהן עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, - ועד הגירוש מיפו. עסק רבות במימון אשראי לראשית התעשייה בארץ ובראשה מפעל המתכת של ליאון שטיין. עזר במימון רכישת המגרש עבור "הגימנסיה הרצליה" על ידי עמותת אחוזת בית.