stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארזון
היסטוריה

חברת קארזון טכנולוגיות הוקמה בשנת 2018 על ידי אמיר ווינשטוק, המייסד של אתר הנדל"ן מדלן.
בשנת 2019 השיקה החברה את אתר קארזון.
קארזון מנגישה מידע על רכבים, הכולל מידע על מחירונים, מחירונים היסטוריים והנחות שנתנו במבצעי מכירות ולמועדוני צרכנים, על מנת לשפר את ההחלטות שמבצעים רוכשי כלי רכב ולצמצם את תופעת אפליית המחירים בתחום
.
החברה אוספת ומנתחת מידע ממספר מקורות: משרד התחבורה, אתרי יבואני כלי רכב, פרסומי מבצעים והנחות בערוצים השונים, לקוח סמוי, רשתות חברתיות ומידע המוזן על ידי גולשי האתר, בנוסף למאגרי מידע שהחברה מפיקה בעצמה.
הערות שוליים

↑  רז סמולסקי, לקנות דירה באפליקציה: שוק הנדל"ן מתחיל לגלות את הסמארטפונים, באתר TheMarker‏, 22 בדצמבר 2012
↑  איתמר מינמר, ‏הצצה ראשונה למיזם החדש שיחסוך לכם עשרות אלפים. צפו, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2019
↑    אודי עציון, ההנחות הנסתרות, באתר "ידיעות אחרונות", 15 באוגוסט 2019
↑  אודי עציון, עונת ההנחות על כלי הרכב: לא כל המבצעים שווים, באתר ynet, 3 בדצמבר 2019
↑  אודות קארזון
יצורים ליליים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר "טוני וסוזן" (אנ')‏ (1993)
 בימוי:  טום פורד
 הופק בידי:  טום פורד; רוברט סלרנו
 תסריט:  טום פורד
 עריכה:  ג'ואן סובל
 שחקנים ראשיים:  איימי אדמס ג'ייק ג'ילנהול מייקל שאנון ארון טיילור-ג'ונסון ארמי האמר
 מוזיקה:  אבל קוז'ניובסקי
 צילום:  שיימוס מק'גארווי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Fade to Black
 חברה מפיצה:  סרטי פוקוס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 2016 איטליה(פסטיבל ונציה)
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה; מותחן פסיכולוגי
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  $22,500,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   nocturnalanimals
 פרסים:  פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה (טום פורד) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צוות "יצורים ליליים" בפסטיבל הסרטים של לונדון, 14 באוקטובר 2016. משמאל לימין: טום פורד, איימי אדמס, ארון טיילור-ג'ונסון, ארמי האמר, אלי באמבר
מייקל שאנון בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, 11 בספטמבר 2016
יצורים ליליים (באנגלית: Nocturnal Animals) הוא מותחן נאו-נואר פסיכולוגי אמריקאי משנת 2016, שכתב, ביים והפיק טום פורד. זה הוא סרטו השני של פורד, אחרי "סינגל מן" משנת 2009. בתפקידים הראשיים משחקים ג'ייק ג'ילנהול בתפקיד כפול, ואיימי אדמס. בתפקידי משנה: מייקל שאנון, ארון טיילור-ג'ונסון, ארמי האמר, איילה פישר ואלי באמבר.
הסרט הוא עיבוד קולנועי לרומן משנת 1993 בשם "טוני וסוזן" (אנ') מאת אוסטין רייט (אנ'), והעלילה מעובדת כסיפור בתוך סיפור: רומן שכתב הסופר אדוארד שפילד (ג'ילנהול), מהווה אלגוריה של יחסיו עם גרושתו, בעלת הגלריה לאמנות סוזן מורו (אדמס), הקוראת את כתב היד ומזהה את ההקבלות בין העולם האמיתי לרומן הבדיוני. הסרט מתפתח כעלילה לא ליניארית, המדלגת בין שני הסיפורים ובין הווה ועבר.
עלילה > בעולם האמיתי

סוזן מורו, בעלת גלריה מצליחה בלוס אנג'לס, התגרשה מהסופר אדוארד שפילד לפני 19 שנה. בהווה, היא נשואה לאיש העסקים האטון מורו ולהם בת מתבגרת בשם סמאנתה. עסקיו של האטון כושלים והוא לא מכניס כסף להחזקת הגלריה, מרבה להיעדר מהבית ונישואיהם מידרדרים. סוזן מקבלת בדואר חבילה מאדוארד המתגורר באוסטין, טקסס, ובה כתב היד של הרומן החדש שלו, שצפוי לצאת לאור בקרוב. לכתב היד צירף אדוארד מכתב שבו הוא מזמין את סוזן לארוחת ערב במהלך ביקורו הצפוי בלוס אנג'לס, ומסביר שהרומן נכתב בהשראתה ומוקדש לה, ומן הראוי שהיא תהיה הראשונה שתקרא אותו. הרומן נקרא "יצורים ליליים", כהרמז לכינוי החיבה שלה בפי אדוארד, "חיית לילה", משום שהיא ממעטת לישון בלילות.
במהלך ערב פתיחת תערוכה בגלריה, סוזן מביעה באוזני חברתה האמנית אליסיה את אומללותה בחיי עושר ריקים ממהות, ומתוודה שהיא שונאת את עבודתה כמנהלת, במקום להיות אמנית. אליסיה נשואה לקרלוס ההומוסקסואל, אמן אף הוא, המנחם את סוזן באמרו שעולם האמנות מכאיב הרבה יותר מ"העולם האמיתי". סוזן חוזרת לביתה ושוקעת בקריאת הרומן.
עלילה > הרומן

טוני הייסטינגס (ג'ייק ג'ילנהול) הוא איש משפחה עדין נפש, נשוי ללורה ואב לאינדיה. שלוש הדמויות הן ייצוגים ספרותיים של אדוארד שפילד, סוזן מורו ובתה סמנתה.
במהלך נסיעה לילית של משפחת הייסטינגס לחופשת קיץ בעיר מארפה (אנ') שבמערב טקסס, נטפלים אליהם שלושה פושעים: ריי מרקוס, לוּ בייטס וסטיב אדמס, המכונה "טורקי" ("טֶרְק"- Turk). הם פוגעים במכונית המשפחה, מאלצים את טוני לעצור בשולי הכביש ומאשימים אותו בתאונה. הפושעים מסלימים את העימות לכדי תגרה אלימה שבסופה חוטפים ריי ו"טרק" את לורה ואינדיה במכוניתו של טוני, ומשאירים את טוני חסר אונים עם לו המאלץ אותו לנהוג במכוניתו של ריי אל דרך עפר. טוני רואה בדרך את המכונית שלו חונה ליד קרוואן ישן, אך לו מאלץ אותו להמשיך לנהוג, ובקצה הדרך הוא משליך את טוני מהמכונית ומסתלק. מאוחר יותר בלילה, חוזרים ריי ולו ומחפשים את טוני בתואנה שלורה מחפשת אותו, אך הלה מסתתר מפניהם. עם שחר, טוני הולך אל הכביש, מגיע לבית חווה ומתקשר למשטרה.
מכוניתו של טוני נמצאת נטושה וריקה, ועל חקירת המקרה מופקד הבלש רוברטו "בובי" אָנְדֶס. השניים יוצאים יחד לשחזר את אירועי הלילה, ובדרך העפר, בקרבת הקרוואן שלידו חנתה מכוניתו של טוני בלילה, הם מוצאים את גופותיהן העירומות של לורה ואינדיה, שנאנסו ונרצחו. סיפורו של טוני מאומת לאחר שטביעות אצבעותיה של לורה נמצאו על שלדת המיטה בקרוואן. אכול רגשי אשמה על שלא השכיל להציל את אשתו ובתו, עולמו של טוני חרב עליו.
בקיץ כעבור שנה, אנדס מודיע לטוני שסטיב "טרק" אדמס נהרג במהלך שוד כושל. שודד שני נתפס, ושלישי נמלט. במסדר זיהוי, טוני מזהה בוודאות את לו בייטס כשודד שנתפס. אנדס מסיק שהשודד שנמלט הוא ריי מרקוס, ומאתר את ריי בבקתה נטושה שהוא השתלט עליה. טוני מזהה את ריי ואנדס עוצר אותו, אך ריי מכחיש את ההאשמות ומשוחרר בנימוק שהראיות נסיבתיות בלבד.
אנדס מתוודה באוזני טוני שהוא גוסס ממחלת סרטן הריאה, מאלצים אותו לפרוש מעבודתו, ואין לו סיכוי להשיג אישום ברצח נגד ריי מרקוס, בנימוק משפטי שמצב בריאותו פוגע במקצועיותו. מכיוון שאין לו מה להפסיד, אנדס מחליט לקחת את החוק לידיו ולסייע לטוני לעשות צדק. השניים חוטפים את ריי ואת לו, ומפעילים עליהם לחץ פסיכולוגי תחת איומי אקדח. כאשר אנדס הולך להקיא, ריי ולו מנסים להימלט. אנדס פוצע ביריית אקדח את לו, וריי מצליח לברוח. אנדס מוודא את הריגתו של לו, נותן לטוני אקדח ושולח אותו לרדוף אחרי ריי.
טוני מוצא את ריי בקרוואן שבו נרצחו לורה ואינדיה, וריי מתגרה בו תוך שהוא מספר כיצד נהנה מהאונס והרצח. טוני יורה בריי למוות, אך ריי מספיק להכות בפניו של טוני במחתת גחלים, ומעוור אותו. ביציאתו מהקרוואן, טוני העיוור מועד ונופל על האקדח, ונהרג מפליטת קליע.
עלילה > בחזרה לעולם האמיתי

סוזן מזהה בדמותו של טוני את אדוארד, ורואה בתוכנו האפל והאלים של הרומן רצון של אדוארד להיפרע ממנה על האופן הבוגדני שהיא נהגה כלפיו. היא מתחילה לבחון את השתלשלות חייה, זכרונותיה מהשנים איתו מוצגים כקטעי פלשבק, והעולם האמיתי נחלק בסרט להווה ועבר. היא מתקשרת להאטון שנמצא בנסיעת עסקים כביכול, ומגלה באקראי שהוא בוגד בה. בעקבות קריאת סצנת מציאת הגופות, סוזן מתקשרת בדאגה לבתה, לוודא ששלום לה. שיחת הטלפון מוצאת את סמנתה ישנה עם בן-זוג, ושוכבת באותה תנוחה שבה נמצאה גופתה של אינדיה בספר.
סוזן משחזרת לעצמה את תקופת אהבתה לאדוארד. הם למדו יחד בבית הספר התיכון "הייסטינגס" בטקסס, והיו מאוהבים. דרכיהם נפרדו כאשר סוזן למדה באוניברסיטת ייל, ואחר כך עברה לניו יורק ללימודי תואר שני באמנות באוניברסיטת קולומביה. הם נפגשו שוב במקרה כאשר אדוארד בא לניו יורק לנסות להתקבל ללימודים ב"קולומביה". סוזן נזכרת איך סיפרה לטוני שאחיה ההומוסקסואל, קופר, היה מאוהב בו, וכיצד אמה ניסתה לשווא להניא אותה מלהינשא לאדוארד ולעבור לטקסס, משום שסברה שאדוארד לא ראוי לבתה. כעת, סוזן מודה שאהבה את אדוארד, אך לא האמינה בו. היא נזכרת כיצד נישואיהם הידרדרו מכיוון שאדוארד ביקש להתמקד בעבודתו כסופר, אך היא לא ראתה עתיד בשאיפותיו הספרותיות, וזלזלה בכתבי היד שלו. היא טענה שהם לא מתאימים זה לזה, משום שהוא רומנטיקן רגיש, בעוד היא אשה מעשית שחיה "בעולם האמיתי", והוא פירש את טענתה כמייחסת לו חולשת אופי. היא התחילה לבגוד באדוארד עם האטון, בטרם התגרשה ממנו ונישאה להאטון. אדוארד ניתק את הקשר איתה אחרי שגילה שהיא הייתה בהריון ממנו, אך עברה הפלה בסתר, בתמיכתו של האטון.
בעקבות קריאת כתב היד, סוזן חשה אשמה על האופן שבו פגעה באדוארד, ושולחת לו אימייל שבו היא מגדירה את הרומן "שובר לב", מבקשת לפגוש אותו, וחותמת "באהבה, סוזן". השניים קובעים להיפגש במסעדה. סוזן ממתינה לשווא לאדוארד שלא מגיע, בעוד המסעדה מתרוקנת מיושביה.
עלילה > הקבלות בין הסיפורים

הסרט מתחיל במיצג המתקיים בגלריה של סוזן, ובו רוקדות נשים עירומות, עבות בשר ונפולות חזה, כמסר לכך שגם נשים שאינן הולמות את מודל הגוף האידיאלי העכשווי, יכולות להיות מאושרות בעולם חומרני. הדימוי נוגד את סוזן בעלת ההופעה הנאה והאלגנטית, החיה בלי אושר.
מאחר שאדוארד כתב את הספר בהשראת סוזן, היא רואה דמיון בין אדוארד לטוני הבדיוני, שניהם נראים חלשי אופי. כמו אדוארד, שכנגד הגינות ורוך, נבגד, כך התנהלותו האדיבה והכנועה של טוני כלפי הפושעים מסתיימת בחטיפת אשתו ובתו, כאשר ההפלה שסוזן עשתה, וגרמה לכך שאדוארד איבד את משפחתו, משולה ברומן לרצח של לורה ואינדיה. כאשר אדוארד תופס את סוזן והאטון אחרי ההפלה, הם יושבים במכונית בשעת חשיכה, בעוד אדוארד עומד מולם חסר אונים, כפי שטוני עמד חסר אונים לנוכח חטיפת לורה ואינדיה במכוניתו.
שתי אנלוגיות מרומזות קושרות בין הסיפורים. האחת - בין הרצח להפלה, כאשר סמאנתה נראית שוכבת במיטה באותה תנוחה שבה נמצאה גופת אינדיה, בת-דמותה הספרותית, והשנייה - כשמתברר שאדוארד בחר בשם בית הספר שבו למד יחד עם סוזן, כשם משפחת גיבור הרומן ("הייסטינגס"). נראה שגם הבחירה ב"אינדיה" כשם בתו של טוני ברומן איננה מקרית, כשהיא נושאת את שם השחקנית המגלמת את סמאנתה, בתה של סוזן (בספר המקור, שם בתו של טוני הוא הלן).
שני הסיפורים, הרומן והעולם האמיתי, מסתיימים בנקמה, ובשניהם אדוארד מנסה להיפרע מסוזן על בגידתה בו, גם אם בצורה מגושמת. ברומן, טוני הורג את האנס הרוצח בתמיכה מוסרית של הבלש בובי אנדס, אך מתעוור ונהרג בעצמו. בעולם האמיתי, הרומן מעורר מחדש את רגשות האהבה של סוזן כלפי אדוארד, והיא נענית להזמנתו לארוחת ערב, ורמת הציפיות וההתרגשות שלה עולה, אך בסופו של דבר הוא לא מגיע, ומציב אותה בנעליו שלו, כאישה הנבגדת שחייה הרוסים וריקים מתוכן. בעוד סופו של גיבור הרומן ברור, סיבת אי-הגעת אדוארד לפגישתם נשארת עלומה, וסוזן נותרת בודדה בייסוריה בתוך מסעדת יוקרה, כהמחשה של חייה החומרניים הריקים ממשמעות, כפי שהיו חייו כאשר בגדה בו.
ליהוק > דמויות בעולם האמיתי

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
איימי אדמס: סוזן מורו, בעלת גלריה
ג'ייק ג'ילנהול: אדוארד שפילד, סופר ובעלה הראשון של סוזן
ארמי האמר: האטון מורו, בעלה הנוכחי של סוזן
לורה ליני: אן סאטון, אמא של סוזן
אנדראה רייזבורו: אלסיה, חברה של סוזן
מייקל שין: קרלוס, בעלה ההומוסקסואל של אלסיה
בובי סלבר מנואז (אנ'): סמאנתה, בתם של סוזן והאטון מורו
ג'נה מאלון: סייג' רוס, עוזרתה של סוזן בגלריה
ניל ג'קסון: כריסטופר, המזכיר האישי של סוזן
זאווי אשטון (אנ'): אלכס, עובדת בגלריה
אימוג'ן ווטרהאוס (אנ'): קלואי, חברה של סוזן
קריסטין באואר ואן סטראטן: סמאנתה ואן הלסינג
ליהוק > דמויות ברומן

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
ג'ייק ג'ילנהול: טוני הייסטינגס
מייקל שאנון: הבלש רוברטו "בובי" אנדס
ארון טיילור ג'ונסון: ריי מרקוס, איש כנופיית פשע
קארל גלוסמן: לו בייטס, איש כנופיית פשע
איילה פישר: לורה, אשתו של טוני הייסטינגס
אלי באמבר: אינדיה, בתם של טוני ולורה הייסטינגס
רוברט אראמאיו: סטיב "טֶרְק" אדמס, איש כנופיית פשע
גראהם בקל (אנ'): לוטננט גרייבס, מפקדו של הבלש אנדס
הפקה

ב-24 במרץ 2015 נמסר שטום פורד יביים את הסרט עבור חברת "Smoke House" שבבעלות משותפת של ג'ורג' קלוני וגרנט הסלוב, לפי עיבוד קולנועי שפורד כתב בעצמו לספרו של אוסטין רייט. בפועל, הסרט הופק על ידי Fade To Black, חברת ההפקות של פורד. שלב הצילומים החל בלוס אנג'לס ב-6 באוקטובר 2015, והושלם כעבור חודשיים.
תקציב ההפקה היה $22,500,000. כדי לחסוך השקעה בהקמת תפאורה לצילומי אולפן, הסרט צולם באתרים אותנטיים בקליפורניה: לוס אנג'לס, מאליבו, לנקסטר, וכן במדבר מוהאבי. צילומי החוץ באור יום צולמו, בנוסף למדבר מוהאבי, גם בפאלמדייל. המעצב האמנותי של ההפקה, שיין ולנטינו, סיפר שכדי להעניק לנופי המדבר מראה טקסני, היה צורך להסתיר את עצי יהושע הנפוצים במוהאבי, אך לא גדלים בטקסס. ולנטינו הוסיף שכנקודת התייחסות לעיצוב נופי המדבר, הוא השתמש ב"פריז טקסס" של וים ונדרס, משום שראה דמיון בין נדודי הדמות שגילם הארי דין סטנטון, ובין הבעיה של טוני הייסטינגס שלא זכר בדיוק את מקומות אירועי הלילה.
הבית ששימש כמגוריהם של סוזן והאטון, וכמשרדה של סוזן, הוא נכס במליבו, שבעת צילומי הסרט היה בבעלותו של יזם הנדל"ן קורט רפפורט (הנכס, המשתרע על שטח של 4,600 מ"ר בקירוב, נמכר במרץ 2017 תמורת 120 מיליון דולר למיליארדר דאריל כץ, בעלי קבוצת ההוקי "אדמונטון אוילרס"). ולנטינו סיפר שהבית נבחר משום שהארכיטקטורה שלו מדגישה את היותה של סוזן לכודה ומבודדת מקשריה עם משפחתה, ואת טיב יחסיה עם בעלה הנוכחי. על מנת להתאים את הבית לעולם של סוזן, ולבסס את הצילומים על צללים, ולנטינו ריהט את הבית ברהיטים כהים, בהשראת הסגנון שבו ריהט פורד את ביתו שלו. רבות מיצירות האמנות בביתה ובמשרדה של סוזן, נלקחו מאוסף האמנות הפרטי של פורד.
בנוסף ל"פריז טקסס", ולנטינו שאב רעיונות לעיצוב ממספר סרטים בקולנוע הקלאסי: "המדבר האדום" (מיכלאנג'לו אנטוניוני), "כביש אבוד" (דייוויד לינץ') ו"מיני ומוסקוביץ'" (ג'ון קסאווטס). סצנת הסיום צולמה במסעדה היפנית היוקרתית "יאמאשירו הוליווד" ברובע "הוליווד הילס", לפי בחירתו של פורד.
הפצה והכנסות

במאי 2015 נרכשו זכויות ההפצה העולמיות על ידי חברת "סרטי פוקוס", חברה בת של סרטי יוניברסל, תמורת 20 מיליון דולר, במהלך פסטיבל קאן באותה שנה. הקרנות הבכורה התקיימו ב-2 בספטמבר 2016 במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה, ב-9 באותו חודש - בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, וב-14 באוקטובר באותה שנה - במסגרת פסטיבל הסרטים של לונדון. בארצות הברית, הסרט יצא בתפוצה מצומצמת לבתי קולנוע נבחרים ב-18 בנובמבר 2016, והופץ לקהל הרחב ב-9 בדצמבר.
בעולם, הסרט גרף בבתי הקולנוע הכנסות בסך $32,329,726, ועוד $2,345,551 במכירות לצפייה ביתית (DVD, Blu-ray). לפי אתר Mojo, ב-26 בינואר 2017 הגיע סך ההכנסות ל-$30,311,857.
ביקורות > בעולם

אתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון 73 מתוך 100, בשקלול 261 ביקורות. סיכום הביקורות הוא שהסרט משוחק היטב וחביב לצפייה, ומבליט את היכולת הייחודית של פורד, כתסריטאי ובמאי, לראות ולספר עלילה. אתר Metacritic העניק ציון 67 מתוך 100 על בסיס 45 ביקורות שהוגדרו "אוהדות בדרך כלל".
בעקבות ההקרנה בפסטיבל ונציה, דייוויד רוני כתב ב"הוליווד ריפורטר" שהסרט משלב יחד את דייוויד לינץ', אלפרד היצ'קוק ודאגלס סירק, ופורד הוא מספר סיפורים מוכשר, בעל טביעת עין לפרטי דמויות, צבע וקומפוזיציה. לדידו של רוני, משחקה של אדמס הוא "הצגה של אשה אחת", ומדובר בליהוק מושלם שבו כל שחקן מותיר רושם חד. באותה נימה, פיטר בראדשו כתב ב"גארדיאן" שזהו מותחן נקמה אפל ההופך את בטנו של הצופה מתוך מתח וחרטה, אימה וייאוש בסגנון נבוקובי. על אף שכמה סצנות מעולם האמנות בלוס אנג'לס ארוכות, זהו מותחן סוחף מתובל ברשעות טהורה. סקוט שאק כתב שזהו סרט אוונגרד המכה את הצופים באֵלֶם, והוא יותר אמנות מאשר קולנוע.
בעקבות ההכרזה על תשע מועמדויות לפרס באפט"א, יצאה הסופרת ומנחת הטלוויזיה ויקטוריה קורן מיטשל חוצץ נגד הסרט, תקפה את עמיתיה ששבחו אותו, וקראה להימנע מלצפות בו. את זעמה עוררו תמונות החטיפה והגופות העירומות. מיטשל תקפה אישית את פורד על העיצוב האסתטי של הגופות, משום שגופות של נשים שנאנסו ונרצחו, אינן מראה אסתטי. היא הגדירה זאת כ"פורנוגרפיה גינפובית של מוות" (Gynophobic death-porn; גינפוביה = פחד מנשים). יתרה מכך, מיטשל התרעמה על שכל המועמדים הם גברים, תוך התעלמות ממשחקן המבריק של הנשים בסרט.
ביקורות > בישראל

אורי קליין סבר שחולשתו העיקרית של הסרט היא שסיפור המסגרת רדוד, והסיפור שבתוכו לא מפצה על כך. לדעת קליין, פורד לא נותן טיפול מעמיק דיו לשורת הנושאים שהסרט עוסק בהם: בגידה, אשמה, חרטה ונקמה, וכיצד שגיאות העבר משליכות על ההווה. התוצאה היא גיבוב מבלבל, לעיתים עד גיחוך. בניגוד לקליין, אורון שמיר סבור שמדובר בסרט מהפנט שנראה כאילו יצא מהקרביים של פורד, מותחן פסיכולוגי מסויט עם עלילה קשה לעיכול ותחושת מחנק ההולכת ומתפשטת בהדרגה.
שמוליק דובדבני ראה בסרט שילוב של מותחן נקמה נוסח שנות ה-70 עם סאטירה חברתית אפלה על עולם האמנות של לוס אנג'לס. לדידו, הסרט הוא מסע מהפנט אל מעמקי נשמתה של החברה הגבוהה, הנחשפת במערומיה ובמלוא פגיעותה. לדעתו של עופר ליברגל, מדובר ביצירה מרתקת, משום שאלמנטים מהותיים פתוחים ליותר מקריאה אחת, ולמרות פגמים הנובעים מהיצמדות לייצוגים מוקצנים של העולם. לדעת אבנר שביט, האלמנטים של אמנות ברמתה הגבוהה ביותר, לא משאירים חותם, בעיקר בגלל משחק סולידי מדי של אדמס וג'ילנהול. תומר קימרלינג סבור שהסרט נראה נהדר, מלוהק בחוכמה ומספר סיפור מורכב, אך בסופו של דבר, היומרה נשארת ללא כיסוי.
פרסים ומועמדויות > פרסים

| פרס | תאריך הכרזה | קטגוריה | זוכים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פסטיבל הסרטים של ונציה | 10 בספטמבר 2016 | אריה הכסף מטעם חבר השופטים | טום פורד |  |
| גלובוס הזהב | 8 בינואר 2017 | שחקן המשנה הטוב ביותר | ארון טיילור-ג'ונסון |  |
| פרסי הקולנוע של הוליווד | 6 בנובמבר 2016 | פריצת השנה בהוליווד עבור במאי | טום פורד |  |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנטה ברברה | 3 בפברואר 2017 | השחקן הווירטואוז | ארון טיילור-ג'ונסון |  |
| איגוד אמני האיפור ועיצוב שיער | 19 בפברואר 2017 | איפור עכשווי לסרט באורך מלא | דונלד מוואט; איליין אופרס; מלאני ג'. רומרו |  |
| חוג נשים מבקרות קולנוע | 19 בדצמבר 2016 | "אמא יקרה" קולנועית הגרועה ביותר של השנה | לורה ליני (כאמא של סוזן) |  |
כמו כן, מייקל שאנון זכה בפרס מיוחד של אגודת מבקרי הסרטים של סן דייגו עבור עבודתו בסרט זה ובשלושה סרטים נוספים: ספיישל חצות; לאבינג; אלוויס וניקסון.
פרסים ומועמדויות > מועמדויות בולטות

| פרס | תאריך הכרזה | קטגוריה | מועמדים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסקר | 26 בפברואר 2017 | שחקן המשנה הטוב ביותר | מייקל שאנון |  |
| AACTA (אנ') | 8 בינואר 2017 | שחקן המשנה הטוב ביותר | מייקל שאנון |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | הבמאי הטוב ביותר | טום פורד |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי | ג'ייק ג'ילנהול |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה | ארון טיילור-ג'ונסון |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | תסריט העיבוד הקולנועי הטוב ביותר | טום פורד |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | הצילום הטוב ביותר | שיימוס מק'גארווי |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | העריכה הטובה ביותר | ג'ואן סובל |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | המוזיקה הטובה ביותר לסרט | אבל קוז'ניובסקי |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | עיצוב ההפקה הטוב ביותר | שיין ולנטינו, מג אווריסט |  |
| פרס באפט"א לקולנוע | 12 בפברואר 2017 | איפור ועיצוב שיער הטובים ביותר | דונלד מוואט, יולנדה טאונסינג |  |
| גלובוס הזהב | 8 בינואר 2017 | הבמאי הטוב ביותר; התסריט הטוב ביותר | טום פורד |  |
| פסטיבל הסרטים של ונציה | 10 בספטמבר 2016 | אריה הזהב | טום פורד |  |
ביאורים

↑  השחקנ/ית המגלמ/ת את סמאנת'ה, נולד/ה בשם "אינדיה סלבר מנואז". אחרי שהסרט יצא לקולנוע, היא אימצה מגדר טרנסג'נדרי א-בינארי, עם השם הפרטי "בובי".
בן ביטון

בן ביטון (נולד ב-3 בינואר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת הפועל לוד מליגה א' דרום.
קריירה

ביטון נולד בבת ים לשמואל ביטון ורות לבית וקנין, ילידי מרוקו, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בקיץ 2010 הושאל לשנתיים לסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל בני לוד במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2012/2013 הושאל להפועל נצרת עילית. ב-4 בפברואר 2013 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה, במשחק נגד הפועל ראשון לציון.
לקראת עונת 2013/2014 חתם לארבע שנים בהפועל באר שבע. ב-30 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 2–1 על בני יהודה. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הוא ערך 19 הופעות בליגה והיה שותף לעונה הטובה ביותר של המועדון מאז החזרה לליגת העל, שהסתיימה במקום השני. ב-9 בנובמבר 2014 האריך את חוזהו במועדון בשנה נוספת.
ב-2 בדצמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול עירוני קריית שמונה שהסתיים בתיקו 1–1, ובסיום עונת 2014/2015 הגיע עם הקבוצה למקום השלישי בליגה ולגמר גביע המדינה, בו פתח בהרכב בהפסד 2–6 למכבי תל אביב. בעונת 2015/2016 זכה עם באר שבע באליפות המדינה, וב־23 ביוני 2016 האריך את חוזהו במועדון בעונה נוספת.
בעונת 2016/2017 זכה עם הפועל באר שבע בתואר אלוף האלופים לאחר שניצחה 4–2 את מחזיקת הגביע מכבי חיפה. בנוסף, שיחק עמה במוקדמות ליגת האלופות ובשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-28 בדצמבר 2016 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 על עירוני קריית שמונה. בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות. בעונת 2017/2018 זכה עם הקבוצה שוב בתואר אלוף האלופים, שותף ב-20 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות. בעונת 2018/2019 ערך 24 הופעות בליגת העל, והקבוצה סיימה במקום השלישי.
לקראת עונת 2019/2020, בעקבות פציעתו של מאור מליקסון, מונה ביטון לקפטן הפועל באר שבע, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב בניצחון על מכבי פתח תקווה במשחק הגמר.
ב-2 באוגוסט 2020 הושאל לעונה אחת למכבי תל אביב, עם אופציה לעוד עונה. הוא ערך תשע הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה, וב-12 בינואר 2021 חזר להפועל תל אביב וחתם לשנתיים וחצי במועדון. ב-22 בפברואר 2021 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בניצחון 4–0 על הפועל אשקלון בגביע המדינה. הפועל המשיכה עד משחק הגמר, בו הפסידה 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה. ביטון פתח בהרכב ובישל את שער היתרון הזמני של הפועל.
ב-22 ביוני 2023 חתם לשנתיים בבית"ר ירושלים.
ב-14 באוקטובר 2024 חתם בהפועל לוד מליגה א' דרום.
קריירה > נבחרת ישראל

בשנת 2009 ערך ביטון שתי הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-15 במרץ 2016 זומן ביטון לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, על ידי המאמן אלי גוטמן. ב-23 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק ידידות נגד נבחרת קרואטיה.
תארים

אליפות: 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018
אלוף האלופים: 2016, 2017
גביע הטוטו: 2016/2017
גביע המדינה: 2019/2020
אלוף האלופים: 2020
גביע הטוטו: 2020/2021
חיים אישיים

ביטון נשוי ליובל מור, אחייניתו של מנכ"ל משרד הביטחון אמיר אשל.
הערות שוליים

↑  Israel - B. Bitton - Profile with news, career statistics and history - Soccerway, us.soccerway.com
↑  אחרי 40 שנה: הפועל באר שבע זכתה באליפות המדינה עם 1:3 על בני סכנין, באתר וואלה, 21 במאי 2016
↑  שלמה וייס‏, הפועל באר שבע: בן ביטון האריך את חוזהו בעונה נוספת ויישאר עד 2019, באתר וואלה, 23 ביוני 2016
↑  מחשמלת: הפועל באר שבע זכתה ב"אלוף האלופים", באתר ספורט5, ‏11 באוגוסט 2016
↑  הפועל באר שבע זכתה בגביע הטוטו אחרי 1:4 על עירוני קרית שמונה, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2016
↑  איציק כלפי, ‏ברק בכר הודיע: בן ביטון הקפטן החדש של ב"ש, באתר ONE‏, 9 ביולי 2019
↑  יניב טוכמן‏, בן ביטון חתם לעונה אחת במכבי תל אביב, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2020
↑  נדב צנציפר, בן רשמית: בן ביטון חתם בהפועל ת"א, באתר ynet, 12 בינואר 2021
↑  רענן ברנובסקי‏, רכש שני בבירה: בן ביטון חתם בבית"ר ירושלים, באתר וואלה, 22 ביוני 2023
↑  יונתן גינזבורג, ‏רכש גדול ומרשים ללוד: בן ביטון חתם בקבוצה, באתר ONE‏, 14 באוקטובר 2024
↑  דורון בן דור, בן ביטון, קיבל זימון בכורה ולמוליכה בסך הכול שישה נציגים בסגל, באתר ONE, ‏15 במרץ 2016
טל גולדברג

| --- | --- |

 לידה:  1983 (בן 42 בערך) 
 סוגה מועדפת:  סרטי קומדיה, סרטי פנטזיה, סדרות טלוויזיה
 מדינה:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 יצירות בולטות:  אני לא מאמין, אני רובוט?! (2015), תברחו (2019)
 https://www.goldberg-creative.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טל גולדברג (נולד ב-1983) הוא תסריטאי, במאי ועורך וידאו ישראלי, הידוע בזכות יצירות פנטזיה ומדע בדיוני ישראליות מקוריות כגון סדרת הטלוויזיה של הוט "תברחו", וסרט הקולנוע "אני לא מאמין, אני רובוט?!". גולדברג הוא בוגר החוג לקולנוע של אוניברסיטת ת"א והמסלול לעיצוב ופיתוח משחקי וידאו של שנקר.
קריירה קולנועית וטלוויזיונית

טל גולדברג למד במגמת הקולנוע של תיכון "ראשונים" בהרצליה. לאחר מכן התגייס לחיל האוויר שם שירת כבמאי ועורך וידאו. לאחר שלוש שנים כשסיים את שירותו הצבאי החל ללמוד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו באוניברסיטה בשנת 2012 גולדברג כתב וביים, יחד עם גל זלזניאק, את הפיילוט העצמאי "אוף סקרין". נרכש לשידור ב-HOT VOD, עובד לסדרת רשת ב"וואלה".
במהלך 2014–2016 עבד במשרה מלאה כתסריטאי ובמאי הבית של ערוץ היוטיוב "שרוטונים" בו יצר עשרות סרטונים מצוירים ומצולמים. לאחר מכן יצא לדרכו העצמאית כפרילנס והמשיך לכתוב, לביים ולערוך סרטונים בעברית ואנגלית עבור חברות שונות.
בתחילת שנת 2016 הופץ בקולנוע סרט באורך מלא אותו גולדברג כתב וביים יחד עם גל זלזניאק, הקומדיה "אני לא מאמין, אני רובוט?!". הסרט היה מועמד לפרסים רבים ביניהם פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל Sitges ופרס אופיר על עיצוב אמנותי. נרכש להפצה עולמית על ידי "Devilworks".
באותה שנה גולדברג ביים גם את סרט המציאות המדומה "Kafka 360" בו הצופה חווה את סיפורו של קפקא "הגלגול" מנקודת מבטו של הג׳וק. הסרט הוצג וזכה בפרסים בעשרות פסטיבלי של ניו מדיה ברחבי העולם.
בשנת 2019 גולדברג כתב ופיתח סיטקום עם אילן רוזנפלד עבור ערוץ 10, אבל הערוץ נסגר. בהמשך אותה שנה גולדברג כתב וביים את סדרת הטלוויזיה לילדים ונוער "תברחו" יחד עם אילן רוזנפלד, בהפקת דורי מדיה דרסט. הסדרה עלתה בלעדית בהוט במהלך חנוכה 2019 והוכרזה כסדרה הכי נצפית של HOT VOD Young לשנת 2019.
בשנת 2020 גולדברג עבד כמנהל התוכן של ספריית "Fresh" המכילה פורמטים מקוריים עבור HOT VOD young. בסוף 2020, סדרת מתח-אימה תקופתית חדשה למבוגרים שפיתח וכתב התקבלה לרדידנסי של Festival Séries Mania בקו-פרודקציה ישראלית-צרפתית ובמקביל פיתח ביחד עם התסריטאי שראל פיטרמן סיטקום לילדים בשם "סופר סבא" עבור חברת ענני.
בשנת 2021 גולדברג כתב ופיתח את "אותות ומופתים", סדרת מתח תקופתית למבוגרים עבור Yes וענני על פי רעיון מקורי שלו ובשיתוף התסריטאי חיים אביחיל.
בשנת 2022 לקח חלק בפיתוח המהלך העונתי של "פול ספיד", דרמה יומית לנוער באורך כ-24 פרקים של חברת "יונייטד קינג" וערוץ ניקלודיאון, ואף כתב עבורה טריטמנטים ודיאלוגים עבור כשליש מפרקי העונה.
ב-2023 פיתח וכתב את העונה הרביעית של הסדרה "מולי וצומי" עבור ערוץ הופ והחל להגיש את הפודקאסט ״בום בפריים״ של אתר תעשייה בו הוא מראיין לצידה של גלי מאירי אושיות שונות מתעשיית הטלוויזיה והקולנוע.