stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירון רשף
ביוגרפיה

רשף הוא בוגר האקדמיה בצלאל במחלקה לעיצוב תעשייתי (מחזור 1974) ומרצה בבצלאל בשנים 1975–1990 במחלקות לעיצוב תעשייתי ועיצוב קרמי.
הקים, בשנת 1981 יחד עם אורי אלון, את יחידת המחקר והפיתוח של האקדמיה בצלאל, "בצלאל מחקר ופיתוח". הקמת גוף מחקר ופיתוח בתוך אקדמיה לאמנות ועיצוב הייתה יוזמה חדשנית שדגלה בשיתוף פעולה בין האקדמיה והחברה בישראל תוך מתן הזדמנות לסטודנטים ובוגרים להמשיך ולפתח פרויקטי סטודנטים נבחרים ולהעבירם ליישום בתעשייה. חיבור זה בין האקדמיה ולימודי העיצוב לבין התעשייה הישראלית החל בתקופה שהעיצוב התעשייתי בישראל היה בראשיתו ולא הייתה מודעות חברתית לצורך בעיצוב. "בצלאל מחקר ופיתוח" סיפקה אפשרות לסטאז' למעצבים צעירים רבים.
בשנת 1994 רכשו רשף ואלון את היחידה למחקר ופיתוח ושינו את שמה ל"דעה מחקר ופיתוח". בבעלותם, התמחתה היחידה בתחום פיתוח ועיצוב מערכות תומכות חיים. פעילותה הביאה למהפכה בתחום עיצוב מערכות למיגון נשימתי בישראל ובעולם ובהן מוצרי מיגון כמו "ברדס הילדים" וה"שמרטף". מוצרים אלו ואחרים הוצגו בתערוכות מקצועיות בעולם, בין היתר במוזאון לאומנות מודרנית MoMA בניו יורק.
בשנת 1997 הקימו רשף ואלון את חברת טסטה טכנולוגיות. בשנת 2004 הצטרף אלחנן שחם לבעלי החברה. טסטה טכנולוגיות היא אחת החברות המובילות בעולם בתחום פיתוח ועיצוב מערכות תומכות חיים וציוד מיגון נשימתי. החברה המפתחת ומעצבת את מוצריה בישראל, מייצרת ומשווקת אותם בארצות הברית.
בשנת 2005 הוצגו מוצרי "בצלאל מחקר ופיתוח" במוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק בתערוכת "SAFE: Design Takes On Risk". בשנה זו הוקמה שותפות לפיתוח ועיצוב מערכות תומכות חיים בין טסטה טכנולוגיות לבין חברת ILC Dover האמריקאית.
בשנת 2014 פרסם רשף רשף את ספרו הראשון "מחוץ לקופסת הנעלים" (Out of the Shoebox). הספר הוא מעין יומן מסע אוטוביוגרפי, המתאר את מסעו בעקבות אביו, ממנו התייתם בגיל שבע, ובעקבות משפחתו שרובה נרצחה בשואה. הספר תורגם לאנגלית על ידי נינה דייוויס ושירה דייוויס.
בשנת 2019 החל רשף רשף ליישם שיטת צילום המבוססת על שימוש במצלמת 360° ובשנת 2020 השלים פרויקט צילום בשם "Another Planet" בו צולמו ותועדו ארבעה מחנות השמדה גרמניים על אדמת פולין: בלז'ץ, מיידנק, טרבלינקה ואושוויץ. הפרויקט מוצג כתערוכה במוזאון שבמחנה ההשמדה בלז'ץ שבפולין. ספר הצילומים של הפרויקט יצא לאור בארצות הברית. עוד בשנת 2020 הוציא לאור את ספרו השני, "When She Came Back", המספר את סיפורה של סימה, רופאה צעירה בשנות השלושים של המאה העשרים, במשך כחודשיים בפלשתינה בשנת 1935 ו-48 שעות בפולין בשנת 1942. גם ספר זה תורגם לאנגלית על ידי נינה דייוויס.
בשנת 2021 הוציא רשף לאור אלבום צילום דיוקנאות בשם "Portraits: Faces of the World", ובו 42 צילומי דיוקנאות בשחור לבן. הדיוקנאות צולמו במסעותיו ברחבי העולם ומשתייכים לסוגת צילום רחוב (Street Photography).
רשף מתגורר בפרדסיה. הוא נשוי, אב לשניים וסב.
הערות שוליים

↑  דקל גודוביץ, החיים לא בזבל: ריאיון עם ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל, באתר כלכליסט, 8 ביולי 2008
↑  מתוך אתר המוזיאון לאמנות מודרנית MoMA בניו יורק
↑  הספר Out of the Shoebox, באתר אמאזון
↑  הספר Another Planet, באתר אמאזון
↑  הספר When She Came Back, באתר אמאזון
↑  הספר Portraits: Faces of the World, באתר אמאזון
1 2  צפורה רומן, "בישרו לי שירשתי מגרש ונדרשתי למלא פרטים על משפחתי, אבל לא ידעתי כלום", באתר ynet, 18 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578820405171  LCCN: no2015058603  VIAF: 315609986   WorldCat (עם VIAF): 315609986
יעקב כ"ץ (רב)

ערך זה עוסק ברב בליטא. אם התכוונתם לנכדו, רב בירושלים, ראו .
הרב יעקב כ"ץ (תרכ"ב, 1862 לערך - יום הכיפורים תרפ"ג, 1922) היה רב בליטא, שימש כמשגיח בישיבת טלז ור"מ בישיבת אור החיים בסלבודקה, כמו כן כיהן כרב העיירות קליקול (שבמחוז שאוול) וזאגר-ישן.
ביוגרפיה

נולד ברומשישוק שליד קובנה, לישראל כ"ץ, מצאצאי הרב רפאל כ"ץ מהמבורג, ולאיטה לבית מ"ץ. אחיו של ישראל כ"ץ היה הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של רדין. בצעירותו היה יעקב כ"ץ מקבוצת התלמידים שכינס הסבא מסלבודקה בבית המדרש "הלוויית המת" שבסלבודקה, שם התקרב לרבי יצחק בלאזר, שמסר שיעורים ושיחות מוסר לתלמידים.
בשנת תר"נ (1890) נשא את בתו של יהושע לייב גוטמן מפיביאן. לאחר נישואיו למד שנתיים בישיבת וולוז'ין, עד לסגירתה. לאחר מכן עבר ללמוד בתלמוד תורה אצל הסבא מקלם, עד לפטירתו בשנת תרנ"ח (1898).
בשנת תרס"ג (1903), לאחר שהרב יהודה לייב חסמן עזב את משרתו כמשגיח בישיבת טלז, בעקבות ההתנגדות שקמה בישיבה לתנועת המוסר, התמנה הרב כ"ץ למלא את מקומו. הוא הצליח להרגיע את הרוחות בישיבה, אולם לאחר כשנה וחצי החליט לפרוש מתפקידו. כעבור זמן התמנה כר"מ ראשי [דרושה הבהרה]בישיבת אור החיים בסלבודקה של הרב צבי הירש לויטן, לאחר שהר"מ הקודם[דרושה הבהרה], הרב נפתלי טרופ, עזב את הישיבה לטובת ישיבת ראדין. הרב כ"ץ מסר שיעורים ושיחות מוסר לתלמידי הישיבה וכן לקבוצות תלמידים שהסבא מסלבודקה היה שולח מישיבתו.
בשנת תרס"ו (1906) התמנה הרב כ"ץ כרב בעיירה קליקול שבמחוז שאוול. בשנת תרע"ה (1915), כשנה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ לעזוב את עירו והתיישב עם משפחתו בריגה שבה שהו פליטים יהודים רבים. כעבור זמן נאלצו היהודים בפקודת השלטונות לעזוב את העיר והרב כ"ץ נסע להומל, שם התגורר ידידו מתקופת קלם, הרב ראובן דב דסלר.
בתקופת שהותו בהומל יזם הרב כ"ץ הקמת ישיבה מקומית על פי שיטת קלם, ובין תלמידיו נמנו אליהו אליעזר דסלר (בנו של הרב ראובן דב דסלר), הרב מנחם מנדל זקס (לימים חתנו של החפץ חיים) והרב צבי קופשיץ. בתחילת שנת תרע"ז (1916), בשל שיקולי הסוואה מעיני השלטונות, נחלקה הישיבה לשתיים, חלקה נותר בהומל תחת הרב יעקב כ"ץ וחלקה עבר לעיר טולה תחת הרב ראובן דב דסלר. בסוף שנת תרע"ז התאחדה הישיבה מחדש והקבוצה שבטולה שבה להומל. אולם השלטון הקומוניסטי הצר את צעדיה של הישיבה ובשנת תרע"ט (1919) נאלץ הרב כ"ץ לפזר את תלמידי הישיבה.
בשנת תר"פ (1920) עזב הרב כ"ץ את הומל והגיע לווילנה, שהייתה כבושה אז בידי הפולנים. משם שב לרבנותו הישנה בעיירה קליקול, וכעבור זמן עזב את קליקול כדי לכהן כרבה של זאגר-ישן. הוא תכנן להקים ישיבה בעיר אולם אז חלה והוא עזב את זאגר-ישן לעיר המרפא וילדינגן שבגרמניה. נפטר ביום הכיפורים תרפ"ג (1922) ונקבר בגרמניה.
משפחתו

אחותו של הרב יעקב כ"ץ נישאה למרדכי לופיאנסקי. בנם הוא הרב יהושע דב לפין, שהיה חתנו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי וחותנם של הרב משה מרדכי חדש ונחום אריאלי.
בניו הם: הרב שלמה כ"ץ, שכיהן כדיין בפתח תקווה, והרב דב כ"ץ, מנהל בתי הדין הרבניים ומחבר סדרת ספרי "תנועת המוסר".
יעילות כלכלית

יעילות כלכלית הוא מונח המתאר את אופי השימוש הנעשה במשאבים, במטרה להביא למקסימום את רמת התפוקה של מוצרים או שירותים.
מערכת כלכלית מסוימת מוגדרת כיעילה יותר לעומת אחרת כאשר ברמה נתונה של מקורות היא מספקת כמות גבוהה יותר של מוצרים או שירותים.
במונחים מוחלטים, מצב מוגדר כיעיל מבחינה כלכלית כאשר:
לא ניתן להשיג שיפור בתפוקה מבלי לגרום לאחר לפגיעה בתפוקה (מצב יעיל פארטו).
לא ניתן להשיג תפוקה גבוהה יותר מבלי להגדיל את רמת התשומות.
התפוקה מושגת ברמת התשומות הנמוכה ביותר עבור כל יחידה.
הבסיס התאורטי

על פי התאוריה הכלכלית קיימות שתי השקפות עיקריות  להגדרת היעילות הכלכלית, אך שתיהן רואות במעורבות הממשלתית בתהליך הכלכלי כגורם המשפיע ביותר. השקפה אחת רואה במעורבות הממשלה כגורם מפריע להשגת היעילות, והשנייה רואה בממשלה כגורם שמעורבותו הכרחית על מנת למנוע פגיעה ביעילות הכלכלית כתוצאה מפעילותם של כוחות השוק החופשי.
הזרם המרכזי של התאוריה הכלכלית רואה בכוחות השוק החופשי את המכשיר היעיל ביותר להקצאת המקורות ביחס לאלטרנטיבות האחרות, אך נדרשת רמה מסוימת של מעורבות ממשלתית על מנת להסדיר את אופן פעילותו ולמנוע כשלים אפשריים. בעיקר מדובר על מעורבות בתהליכי המקרו של השוק כמו למשל בנוגע למדיניות הפיסקלית והמוניטרית של המדינה.
לעומת זאת בתהליכים המתנהלים ברמת המיקרו של השוק כמו למשל בפעילותן של חברות עסקיות, ישנן תאוריות המצדדות בהימנעות מוחלטת של מעורבות ממשלתית, ולעומתן כאלה הרואות בה צורך חיוני הנדרש לקיומו של שוק כלכלי חופשי ומתפקד.
כבר במאה ה-19 פרסמו הפילוסופים של הכלכלה הליברלית הקלאסית את השקפתם כתומכי אסכולת "הממשלה הקטנה", המוכרת גם כ"לסה פר", המצדדים בביטול או קיום מינימלי של מעורבות הממשלה בתהליכים הכלכליים. בשנות השלושים של המאה ה-20 התחזק מעמדם של הכלכלנים מן האסכולה המוסדית ובראשם הכלכלנים הקיינסיאנים אשר ראו ברמה מסוימת, ובהתאם לצורך גם גבוהה, של מעורבות ממשלתית בתהליכים הכלכליים, כהכרח חיוני לשם שמירה על תפקודה של המערכת הכלכלית.
הגדרת המטרה

יעילות היא רק אחת מיעדיה של מערכת כלכלית ועליה להשתלב בצרכים ובדרישות נוספות המשולבות בפעילותה. כך למשל השגת יעילות כלכלית עלולה לעמוד בניגוד לערכים כמו צדק ומוסר. שיטות ניהול מסוימות עשויות לשפר את היעילות הכלכלית אך לעשות זאת בדרכים בלתי מוסריות או בלתי צודקות. מאבק תמידי מתקיים בין הדרישה להשגת היעדים הכלכליים לבין הפגיעה בערכים חשובים אחרים כגון: רווחת העובד, איכות הסביבה, זכות הקניין, ומניעת אפליה.
לקריאה נוספת

Patnaik, Prabhat (1997). "On the Concept of Efficiency". Economic and Political Weekly. October 25, 1997.
ירוניסוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  34°53′59″N 32°18′42″E﻿ / ﻿34.8996°N 32.3117°E﻿ / 34.8996; 32.3117
 שטח:  0.012 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קפריסין 
 אוכלוסייה:  0
  (למפת קפריסין מוגדלת) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןירוניסוס(למפת קפריסין רגילה) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןירוניסוס
 
ירוניסוס או ג'רוניסוס (ביוונית: Γερόνησος/Ιερόνησος, באופן מילולי: האי הקדוש) הוא אי קטן השוכן מול החוף המערבי של קפריסין, כ-18 קילומטרים צפונית לפאפוס. האי אינו מיושב מאז המאה ה-15, חפירות אחרונות חשפו שהוא כלל בעבר מקדש שהוקדש לאפולו בשלהי התקופה ההלניסטית .
תיאור

האי השוכן 280 מטרים מהחוף של מערב קפריסין לא מיושב מאז המאה ה-14 או ה-15. שטחו 26,000 מ"ר והוא מתנשא לגובה של 21.65 מטרים מעל פני הים. מבחינה גאולוגית האי מורכב מקרום קלקרניט (אנ') קשה של טרסות ימיות פליסטוקן המונחות מעל ליבת חוואר רכה.
הכינוי "האי הקדוש" הוא כינוי עתיק. פליניוס הזקן מדבר על אי שנקרא "Hiera", ליד פאפוס, וסטראבון מזכיר מקום שנקרא "Hierocepis" בקרבת פאפוס ואקאמאס. סביר להניח שהשם מתייחס למקדש אפולו שעמד שם במאה ה-1 לפני הספירה.
חפירות

האי נחפר לראשונה בשנת 1982 על ידי סופוקלס הדג'יסאבוס בעקבות הצעה לבנות מלון באי. הוא הוכיח במהירות את נוכחותם של שרידים הלניסטיים על האי, מה שעצר את כל הניסיונות הנוספים לבנות על האי. בשנת 1989, ג'ואן ברטון קונלי מאוניברסיטת ניו יורק שמעה על העבודה והתרשמה ממגוון החומרים והצטרפה לחפירות שנמשכות מאז.
בחפירות נקבעו שלוש תקופות שליטה בירוניסוס. כלקוליתית מוקדמת (3800 לפנה"ס), הלניסטית מאוחרת (80-30 לפנה"ס), וביזנטית (המאה ה-6–7 והמאה ה-13). האינטנסיבית ביותר היא התקופה ההלניסטית המאוחרת בתקופה שבה קלאופטרה שלטה בקפריסין. חפצי אמנות שנמצאו באי כוללים מטבעות, כלי חרס, זכוכית וכתובות. קמיעות אבן גיר, זהים לאלו המשמשים במקדשים קפריסאים של אפולו, מצביעים על פעילות פולחנית ופולחן לאפולו. האי ננטש ככל הנראה בעקבות רעידת אדמה הרסנית במאה ה-1 לפנה"ס/לספירה. התיישבות מועטה על האי מתחילה שוב במאה ה-6 לספירה כאשר נבנו מבנים לבעלי חיים.
הערות שוליים

1 2 3 4  Yeronisos: The “Holy Island” off Cyprus | Greek News, web.archive.org, ‏2017-03-13
↑  Yeronisos Island Expedition, web.archive.org, ‏2016-01-05
יחסי איחוד האמירויות הערביות – ארגנטינה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – ארגנטינה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: ארגנטינה


איחוד האמירויות הערביות: ארגנטינה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 2,780,400
אוכלוסייה
11,106,647: 45,735,233
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 640,591
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 14,007
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה נשיאותית

נשיא איחוד האמירויות ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן נפגש עם נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר בעת ביקורה באבו דאבי, 2013
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות וארגנטינה.
סקירה כללית

איחוד האמירויות הערביות כוננה יחסים דיפלומטיים עם ארגנטינה ב-1974 והקימה את שגרירותה בבואנוס איירס בדצמבר 2008.
בינואר 2013 הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ביקרה באבו דאבי, שם נפגשה עם נשיא איחוד האמירויות, שייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן. כמו כן, שייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום - סגן הנשיא, ראש הממשלה ושליט דובאי - ביקר בארגנטינה ב-2014; ושר החוץ ושיתוף הפעולה הבינלאומי של איחוד האמירויות, השייח' עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן, ביקר בארגנטינה בחמש הזדמנויות.
במהלך השנים נחתמו מספר הסכמים דו-צדדיים בנושאי מיסוי, השקעות ופטור מאשרות; כמו גם על שיתוף פעולה בכל הקשור למזון וחקלאות, מסחר, ספורט, שיתוף פעולה בין סוכנויות הידיעות הממלכתיות Télam (ארגנטינה) ו-WAM (איחוד האמירויות), ובין שתי האקדמיות הדיפלומטיות, בין היתר.
יחסי סחר

בשנת 2020, איחוד האמירויות הערביות ייצאו בשווי 107 מיליון דולר לארגנטינה. המוצרים העיקריים שיוצאו מאיחוד האמירויות הערביות לארגנטינה היו נפט מזוקק (69.1 מיליון דולר), תרכובות הטרוציקליות חנקן (4.38 מיליון דולר), ודשנים חנקניים (3.53 מיליון דולר). במהלך 25 השנים האחרונות גדל הייצוא של איחוד האמירויות הערביות לארגנטינה בשיעור שנתי של 30.4%, מ-141 אלף דולר ב-1995 ל-107 מיליון דולר ב-2020.
באותה שנה, ארגנטינה ייצאה בשווי 208 מיליון דולר לאיחוד האמירויות הערביות. לא היה יצוא עיקרי מארגנטינה לאיחוד האמירויות ב-2020. במהלך 25 השנים האחרונות גדל היצוא של ארגנטינה לאיחוד האמירויות הערביות בשיעור שנתי של 10.7%, מ-16.3 מיליון דולר ב-1995 ל-208 מיליון דולר ב-2020.
נציגויות דיפלומטיות

ארגנטינה מחזיקה באיחוד האמירויות הערביות שגרירות באבו דאבי.
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יעל חוטומלנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1993 (בת 30)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  אוניברסיטת תל אביב 
 
יעל חוטומלנסקי (נולדה ב-20 בדצמבר 1993) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל למדה בבית הספר למשחק תלמה ילין.
קריירה בטלוויזיה

בשנים 2014 -2015 שיחקה בסדרת הילדים והנוער גאליס בתפקיד אנה דרור.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה שולחן לשישה ההמשך לסדרה של משפחה וחצי.
היא עשתה פרסומת אחת לחברת סלקום.
בתלמה ילין היא התנסתה גם במשחק במחזות סרטים מערכונים ועוד.
פילמוגרפיה

| שנה | סדרה | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2014-2015 | גאליס | אנה דרור |
| 2013 | שולחן לשישה | עדי |
יחיעם פדן

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1947 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  21 בפברואר 2021 (בגיל 73) 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  1970–2021 (כ־51 שנים)
 
יחיעם פדן (27 בפברואר 1947 – 21 בפברואר 2021) היה חוקר, סופר, עורך ומתרגם ישראלי, מומחה לספרות ילדים ונוער. עסק בתרגום ובעריכה מאז 1970. מינואר 2009 ועד מותו שלח את העלון המקוון "ריח של ספר חדש", שעניינו ספרים חדשים לילדים ולנוער - וזאת כדי להקל על בחירה בין הספרים הרבים לילדים ולנוער הרואים אור בישראל.
פרסומים > ספרות יפה

אודיסאוס (איורים: רחלי פלאוט), רומן, כתר, 2007
בדמי ימיו, שירים, זמורה ביתן, מוציאים לאור (זב"מ), 1987
לילות קסומים (איורים: יונת קציר), רומן, פעמון, 2016
פרסומים > עיון

המשקל הסגולי של התרגום, עולם קטן מס' 1, בית ברל ועם עובד, 2000
"When Munich was replaced by Zurich", בתוך Erich Kästner Jahrbuch 2000, שנתון בגרמנית ובאנגלית בעריכת פרופ' פולקה לדנטין (Ladentin 2001)
תל אביב-יפו, מדריך הרחובות, עיריית תל אביב-יפו באמצעות הוצאת מִלוֹא 2003, ומהדורה מעודכנת 2005
פתח תקווה, מדריך הרחובות, עורך ראשי: יוסף אלקוני, הוצאת עיריית פתח תקווה והוצאת מלוא, 2009
פרסומים > בין ספרות לעיון

ספר הדגלים השלם, הוצאת מפה, 1998
ספר המכוניות השלם (עם בני אביעד), הוצאת מפה, 2001
ספר הכלבים השלם, הוצאת מפה, 2002.
ספר המאגיה והמסתורין (עם יעל ענבר), הוצאת מפה, 2005
מאמרים פרי מחקר נקודתי שפורסמו כמבואות (או סוף דבר) בספרים קלאסיים, וכן איסוף עובדות היסטוריות ואחרות בצורת מילון מונחים שיטתי ומקיף.
דוגמאות (כולן מרגנית, "זמורה-ביתן-מודן הוצאה לאור"):
ויקטור הוגו, בוג ז'רגל (תרגום: מיכה פרנקל), 1987
הנריק סנקביץ', קוו ואדיס (תרגום: אורי אורלב), 2001
אלכסנדר דיומא, שלושת המוסקטרים (תרגום: אביטל ענבר), 1990
ר"ל סטיבנסון, אי המטמון (תרגום: רותי שמעוני), 1992 ובעריכה מחודשת ב-2002
וולטר סקוט, אייבנהו (תרגום: חנה לבנת), 2003
א' בולבר-ליטון, ימי פומפיי האחרונים (תרגום: שרון פרמינגר), 2007
פרסומים > עלון מקוון (בדיוור אלקטרוני)

ריח של ספר חדש, עלונים 1–190, 2016-2009
תרגום > ספרי נוער (רשימה חלקית)

פיטר מיילי, אורי קורי, דליה פלד, 1981
ג'ר"ר טולקין, הנפח מווטון רבא, "זמורה-ביתן-מודן הוצאה לאור", 1983
ג' איקן, ציפורי לילה בננטקט, "מרגנית", 1984
לויס לאורי, מונה מספר לכוכבים, הקיבוץ המאוחד, 1989 - בעבור תרגום זה זכה בשנת 2000 בעיטור אנדרסן
פ' הודג'סון-ברנט, לורד פונטלרוי הקטן, מחברות לספרות, 2000
ק' קומן, מה שג'יימי ראה, כתר ("הסדרה הצעירה"), 2007
ר' מרפי, עפות בלילה, הקיבוץ המאוחד ("מפרש"), 2009
א' הופמן, התלחשות, הקיבוץ המאוחד ("מפרש"), 2011
שיבון דאוד, ילדת הביצות, הקיבוץ המאוחד ("מפרש"), 2013
וינס וואטר, מחלק העיתונים, פעמון, 2015
תרגום > תרגומים אחרים

מ' בונד, הדב פדינגטון, סדרה (6), זמורה-ביתן-מודן הוצאה לאור, 1980
אבא אבן, מורשת, סטימצקי 1985
גוסיני, לקי לוק וג'סי ג'יימס, דליה פלד, 1985
ניהול מיזמים מו"ליים

סדרת "כל עלילות שרלוק הולמס", ארתור קונאן דויל (תרגום: רותי שמעוני, אורי בלסם, מיכאל הנדלזלץ וחנה לבנת), ב-8 כרכים, זמורה-ביתן-מודן 1985–1987
טוב לדעת, 12 כרכים (תרגום לבנת וג'ני נבות) בהוצ' זב"מ ומטר, 1986
ספר לי מדוע, 8 כרכים (מקור ותרגום לפי א' לאוקום) בהוצאת זב"מ, 1987
סדרת "אגדות האחים גרים" ב-6 כרכים (תרגום: חנה לבנת), מחברות לספרות 1990 ואילך
סדרת "עולם האגדה", אנדרו לנג (תרגום: יעל זיידמן, מיכאל חזק וחנה נווה-פרי), ב-5 כרכים, מחברות לספרות 1990 ואילך
אנציקלופדיה 2000, 15 כרכים (מקור ותרגום) בהוצאת קמחי, 1994 ואילך
להיות ילד, אנתולוגיה שיטתית עם מבואות ומבחר יצירות משקף בתחומי ילדות מובהקים (עורך שותף: פרופ' עמירם רביב), נ' קמחי, 1999
עריכה > ספרות יפה

א"ב וייט, תרועת הברבור, תרגום: יוכבד פרימן, 1982
מ' אנדה, מומו, תרגום: חנה טויכסלר, 1983
ל' פיציו, הרייט המרגלת, 1984
ל' אלכסנדר, שתי פרשיות חייו הראשונות של לוקס קאשה, תרגום: א' פז, 1987
ר' דאל, מטילדה, תרגום: יעל ענבר, 2000
א' מקגרו, ילדת הגבעות, תרגום: נ' גולן, 2001
ג' קרסון לוין, אלה המכושפת, 2006
ריטה מרפי, עפות בלילה, 2009
ברוק קול, העובדות מדברות בעד עצמן, 2010
טים וין-ג'ונס, גנב בבית הזיכרון, 2010
אליס הופמן, התלחשות, 2011
איידן צ'יימברס, גלויות משטח ההפקר, 2012
ססר פרננדס גרסיה, ההם, 2012
שיבון דאוד, ילדת הביצות, 2013
טים וין-ג'ונס, המאסטרו, 2013
זרלדו, ויטו המעופף, 2013
חני לבנה, החברה שלי אלין, 2005
אורית רז, זמר של שיר, 2006
עמליה רוזנבלום, עד קצה המושב, 2006
עמי גדליה, אוריה יוצאת למלחמה, 2006
גליה עוז, שקשוקה נעלמת, 2007
רימונה די-נור, מאי יוני יולי, 2008
פ' הודג'סון-ברנט, הגן הנסתר (תרגום: עידית שורר), 2006
ג'ק לונדון, הרפתקאות סמוק בליו (תרגום: אייל טלמון), 2006
ז'ול ורן, ספן הדנובה (תרגום: מיכה פרנקל), 2006
רייצ'ל פילד, הבלדה על מרגריט לדו (תרגום: גליה הירש), 2007
רפאל סאבאטיני, נץ הים (תרגום: עידית שורר), 2008
ש' אבידור הכהן, יחיד בדורו (הרב הרצוג), כתר 1980
בוריס (דב) טאובין, באחור של 30 שנה, מלוא 1983
דבורה עומר, אל ראש ההר (ד' ב"ג), זב"מ 1984
בנימין זרעוני, גאון ונדיב ואכזר, מלוא 1992
מ' מאיר ופ' ריימס, האם העצים פורחים אצלכם? יד ושם 2001
דבורה עומר, נשבעתי אמונים (י' רבין), כנרת-זב"מ 2005
א' שמאלי, זהב בירושלים, זב"מ, 1980
סטניסלב לם, סולאריס, תרגום: אהרן האופטמן, היפריון, 1981
א' ולנטין, אמת אבודה, כנרת, 1984
הרברט גולד, אבות, תרגום: דוד נגב, זב"מ, 1984
סקוט או'דל, קתלין, אנא שובי הביתה, תרגום: ש' נוה-פרי, זב"מ 1986
ג'"מ בארי, פיטר פאן, תרגום: א' גולן, מחברות לספרות, 1989
פטריק וייט, ווס, תרגום: א' בירמן וח' לבנת, זב"מ, 1990
חוה חבושי, אסור לבזבז שקיעות, מסדה, 1994
ג'ק לונדון, פנג הלבן, תרגום: יעל ענבר, מחברות לספרות, 2000
ח' חבושי, בזווית לא נכונה, הד ארצי, 2000
ר' הרגרייבס, סדרת ספרי "מר ..." עם נופך לימודי, זב"מ, 1979
פיו, דרדסים (סדרות אחדות), 1982-1980
ר' הרגרייבס, טימבוקטו (סדרה), זב"מ, 1982
גוסיני, אסטריקס מגלה את אמריקה, תרגום: אביטל ענבר, דליה פלד 1987
ג' וס' ברנסטין, קנו לי אופניים, תרגום: נימה קרסו, מטר 1996
עריכה > עיון

דוגמאות:
ב' שפינוזה, "מאמר על תיקון השכל" בתרגום: נתן שפיגל, מאגנס, 1972
בנימין שבדרן, נפט המזרח התיכון, עם עובד, 1975
החלום והגשמתו, אסופת מאמרים על הציונות, משהב"ט, 1979
בין מלחמה להסדרים, אסופה על המזרח התיכון, אוני ת"א וזב"מ, 1977
עזרה זהר, בריאות בלי אמונות תפלות, זב"מ, 1986
עזרה זהר, סדום או חלם, זב"מ, 1987
מיכה פופר ואביהו רונן, על המנהיגות, משהב"ט, 1989
גרהארד פינק, מי ומי במיתולוגיה העתיקה, תרגום: ח' לבנת, הד ארצי, 1998
הערות שוליים

↑  IBBY, IBBY Honour List (2000), June 2000, p.60.
↑   שלומית כהן-אסיף, גיבור "מחלק העיתונים" לא אוהב פסיקים, באתר הארץ, 16 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311700505171  BnF: cb17769147p (data)  GND: 1219475483  LCCN: n89134230  VIAF: 63136608   WorldCat (עם VIAF): 63136608 
פדן (ימין) בהצגה "ילדי רב החובל גרנט"; לצדו יצחק עטיה
יעקב (קובה)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1907 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1993 (בגיל 86 בערך) עין שמר, ישראל 
 מקום קבורה:  עין שמר 
 תקופת הפעילות:  1927–1993 (כ־66 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 צאצאים:  ציבי גבע, אביטל גבע 
 
שרטוטים של גבר עבור המחלקה לשיכון בהתיישבות, ארכיון יעקב (קובה) גבר, הספרייה הלאומית
מגורים חקלאיים בגן השומרון בתכנון גבר, ארכיון יעקב (קובה) גבר, הספרייה הלאומית
בית פועלים בכרכור בתכנון גבר, ארכיון יעקב (קובה) גבר, הספרייה הלאומית
יעקב (קוּבַה) גֶּבֶר (1907 – 1993) היה אדריכל ובנאי ישראלי. גבר תכנן במהלך חייו כמאתיים מבני ציבור, שכונות מגורים, מבני תעשייה, בתי ספר ומבני תרבות, שעיקרם נבנה בקיבוצים ובהתיישבות העובדת. גבר תכנן את מפעלי גרנות, שהיו הגדולים בארץ בעת הקמתם, והיה מהמתכננים הראשונים של חדרי אוכל קיבוציים בהם נהוג שירות עצמי. אביהם של האמנים ציבי גבע ואביטל גבע.
קורות חיים

גבר נולד בורשה בשנת 1907, למשפחה מסורתית בה האם השתייכה לחצר חסידית אך חש ריחוק מן הדת בגיל צעיר, ובהשפעת קרוב משפחה החל לפנות אל הסוציאליזם. בשנות העשרים היה גבר חבר בהסתדרות "השומר הצעיר" בעירו. בשנת 1930 עלה גבר לארץ ישראל והשתקע בקיבוץ עין שמר. גבר למד את מלאכת הבנייה מאנשי משמר העמק שנחשבו לבנאים מצטיינים, והחל לרכז את קבוצת הבניין של קיבוץ עין שמר בשנות השלושים. בשנת 1932 החל גבר לתכנן יחד עם קבוצת אנשים שכללה את יעקב אופנהנדין ומשה שטרום זרמי את מבנה קולנוע אוריון בכרכור, שנחנך בשנת 1940 תחת השם 'עין אור', ונבנה בסגנון מודרניסטי פונקציונלי. במסגרת השתתפותו בקבוצת הבנייה של עין שמר השתתף גבר בבניית היישוב גן השומרון. עבור מושב זה תכנן גבר מספר רב של מבנים, ביניהם גן ילדים, גן ציבורי, מעבדה ועוד מבני ציבור ומבנים פרטיים. כמו כן עמד בראש הקבוצה שבנתה את רחוב הבוטנים בפרדס חנה, שתוכנן בידי לוטה כהן. בשנת 1944 תכנן גבר את "בית הפועלים" בכרכור. בשנת 1946 תכנן גבר את "בית אלימלך" בקיבוץ עין שמר, שנבנה לזכר אלימלך שטרקמן, שנפל במצור על גבעת חיים. החל משנת 1947 עבד גבר כאדריכל במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי. באותה שנה תכנן גבר את "בית חביבה" בקיבוץ מענית. בראשית שנות החמישים, עבד גבר במחלקה הטכנית של קיבוצי השומר הצעיר.
במסגרת עבודתו בקיבוץ הארצי נשלח גבר בין השנים 1951–1952 להשתלם באדריכלות בווינה, כאשר פרויקט הגמר שלו כלל תכנון בית ספר ל-250 תלמידים. באותה שנה נולד בנו הבכור, ציבי גבע. בשנת 1955 מונה גבר לתפקיד מהנדס ראשי במועצה אזורית מנשה, לאחר שהוא התנה את הפיכת התפקיד מעבודה אדמיניסטרטיבית בעיקרה לתפקיד הכולל תכנון. בשנת 1958 תכנן גבר את בית מפ"ם בכרכור, בו התקיימו הופעות מוזיקה, תיאטרון, הקרנות סרטים ופעילויות מפלגתיות עד לשנות התשעים. בשנת 1961 נחנך מפעל אמבר אותו תכנן גבר. בשנות השישים והשבעים המשיך גבר להיות שותף מרכזי בתכנון מפעלי גרנות, שהיו הגדולים בארץ בעת הקמתם. כחלק ממפעלים אלה קמה בשנת 1966 מנפטה בעמק חפר, בתכנון גבר בשלהי שנות השישים תכנן גבר מסגד במייסר. בשנת 1968 תכנן גבר אנדרטה בכפר גליקסון. באותה שנה תכנן יחד עם האדריכל משה אילני את מכון משואה בתל יצחק.
בשנת 1970 הקים גבר יחד עם אדריכלים נוספים את האגודה השיתופית מ.ט.מ (משרד טכני מנשה) שישבה בחדרה, כשמטרתה הייתה ביצוע עבודות תכנון בכל רחבי הארץ. באותה תקופה יזם גבר הקמה של חדרי אוכל קיבוציים בהם הגשת המזון התבצעה בשירות עצמי, דבר חדשני לארץ באותה תקופה. גבר תכנן חדרי אוכל קיבוציים רבים, ביניהם בקיבוצים עין החורש ושדות ים. בשנות השבעים והשמונים המשיך גבר בתכנון מבנים רבים, ביניהם אצטדיון עירוני קריית שמונה, וכן המשך הרחבת מפעלי גרנות. באותו עשור תכנן גבר את מסלול ההליכה בנחל מערות. בשנות השמונים החל גבר להשתתף בשחזור 'חצר הראשונים' בעין שמר, שבמרכזה עומד בית האבן הראשון בקיבוץ, ועוד מספר מבנים מקוריים ומשוחזרים משנות הקיבוץ הראשונות. החצר הושקה בשנת 1996 במלאת 60 שנה לקיבוץ. גבר נפטר בשנת 1993, מותיר אחריו את בניו, האמנים ציבי גבע ואביטל גבע, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עין שמר.
מבנים בולטים בתכנונו

משואה – המכון ללימודי השואה
אמבר צפון, ועוד מספר רב של מפעלים באזור תעשייה גרנות בעמק חפר
היציע המערבי באצטדיון עירוני קריית שמונה
מוזיאון החצר הישנה עין שמר
בית מפ"ם בכרכור
קולנוע אוריון בפרדס חנה (נהרס)
כפר הנוער אלוני יצחק
מכון משואה בתל יצחק
חדר האוכל בעין החורש
היציע המערבי באצטדיון עירוני קריית שמונה
בית אבן בחצר הישנה בקיבוץ עין שמר, שתכנון שימורה נעשה בידי גבר
אולם האוכל בחדר האוכל בעין שמר
חדר האוכל בעין שמר שנחנך ב-1975