stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה המעצר בעתלית
בתקופת המנדט הבריטי > מחנה לעצורים מהיישוב

אחרי השבת השחורה נכלאו בחלק מהמחנה אנשי ארגון "ההגנה". לאחר מכן נכלאו בו גם אנשי אצ"ל ולח"י.
ב-1 במרץ 1948 הועברו לעתלית האסירים היהודים של בית הסוהר המרכזי בירושלים בגלל הסכנה לחייהם. כן הובאו לעתלית עצורים שהוחזרו מקניה. הבריטים החלו בתהליך של שחרור העצורים, אולם עיכובים בשחרורים, חוסר אימון בכוונות השחרור של הבריטים והתרופפות השמירה הביאו למספר ניסיונות בריחה, כולל בריחה שאורגנה על ידי "ההגנה". בסוף מרץ 1948 מצאו הבריטים נשק במחנה וכחות צבא גדולים ערכו בו חיפושים. השחרורים התקדמו באפריל ובמאי, ולאחר קום מדינת ישראל, בסוף מאי 1948 שוחררו מהמחנה 97 אסירים ועצירים יהודים ונותרו בו רק 12 אסירים. עצורים אלו הועברו למובלעת הבריטית בבת גלים והמחנה פונה על ידי הבריטים.
לאחר הקמת מדינת ישראל

לאחר קום המדינה שימש המחנה למעצר שבויים מצריים. אלו שוחררו במרץ 1949, לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. לאחר פינויו מהשבויים הוסב המחנה למחנה עולים. בשנת 1950 הוא שימש כמחנה עולים לעולי תימן ובנוסף כמעברה ל-1,200 משפחות. עם התגברות העלייה מעיראק פונו המשפחות מהמעברה. המחנה הוסב למחנה קליטה ומיון של עולים וכונה "שער עלייה ב'". המחנה נפגע מספר פעמים מפגעי מזג האוויר.
לאחר מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים שימש כמחנה לשבויים מצרים. בשנות ה-70 ננטש האתר והוזנח. במהלך מלחמת לבנון הראשונה שימש המחנה להחזקת שבויים סורים ופלסטינים.
לאחר הקמת מדינת ישראל > אתר לאומי למורשת ההעפלה והעלייה

בשנת 1987 הכריז הנשיא חיים הרצוג על מחנה המעצר כאתר לאומי למורשת ההעפלה והעלייה. כיום הוא אתר לאומי על שם משה סנה, המנציח את ההעפלה. במקום מספר צריפי עץ משוחזרים וצריף החיטוי המקורי המוקפים בגדר תיל ובתוכם תצוגה המציגה את תנאי החיים במחנה, שריוניות בריטיות ומגדלי שמירה.
ב-2006 נרכשה עבור האתר ספינת דיג לטבית ישנה, "גלינה", שעמדה לפני גריטה, והובאה לעתלית. "גלינה" דומה הן במצבה הרעוע והן בתפוסתה לרבות מספינות המעפילים שהגיעו למחנה לפני קום המדינה. ביוני 2010 נחנך באונייה מוזיאון לתולדות ההעפלה ומרכז מבקרים.המוזיאון כולל תצוגות אור-קוליות, והמבקרים העוברים בין התצוגות חוזים בשחזור של תאי המגורים הצפופים, המטבח, גשר הפיקוד, ושאר חלקי הספינה כפי שנראו בתקופת ההעפלה. בנוסף לתצוגות על ההעפלה בדרך הים, שכללה את מרבית העולים חסרי הסרטיפיקטים (כ - 140,000 עולים), ישנה תצוגה של ההעפלה בנתיבי היבשה (כ - 6000 עולים) ותצוגה של העפלה דרך האוויר (כ - 150 עולים). באתר מוצג מטוס מדגם c-46 (קומנדו) ששימש את ההעפלה דרך האוויר במבצע מייקלברג ובתוכו מוקרן סרטון המציג את המבצע.
האתר כולל מאגר מידע לתולדות ההעפלה הכולל פרטים רבים על ההעפלה ושמות המעפילים - "בנתיבי העפלה", שנחנך בסתיו 2001 ועוסק בתיעוד והנצחה של תקופת ההעפלה (1934–1948) לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי דרך סיפוריהם של מעפילים ופעילי ההעפלה. במאגר אוסף גדול של עדויות, תצלומים ומסמכים בנושא ההעפלה והעלייה הבלתי ליגאלית לארץ ישראל.
בחודש מאי 2019 נערך במחנה טקס הענקת "אות המעפיל" אותו הגה חבר צוות מורשת האקסודוס ד"ר צבי חטקביץ למעפילים שהעפילו ארצה באוויר, בים וביבשה.
שלט הסבר בכניסה למחנה המעצר
האונייה "גלינה" המשמשת כמוזיאון לתולדות ההעפלה
שלט הסבר באתר המשוחזר
האונייה גלינה בשנת 2007, בטרם הושלמה הפיכתה למוזיאון
דגם מטוס קרטיס C-46 קומנדו, הזהה לזה שהעלה את העולים מעיראק במהלך מבצע מייקלברג במחנה המעצר
נגמ"ש בריטי מסוג "יוניברסל קרייר" המוצג במוזיאון
צריפי העצירים
אוטובוס שהביא מעפילים מחיפה למחנה המעצר בעתלית
אנדרטה למעפילים שנספו בדרכם אל הארץ, יצירת האומן אורי שביב
לקריאה נוספת

נטה גטניו אוסמו, מקורפו לבירקנאו ולירושלים, סיפורה של ילידת קרקירה, (עורכים: רפאל שילהב, שמואל רפאל), תל אביב: הוצאת עקד, תשנ"ט 1999. (הספר בקטלוג ULI)
מרדכי נאור, מחנה המעפילים בעתלית, המועצה לשימור אתרים ומבנים בהתיישבות; ירושלים: משרד החינוך, 1990. (הספר בקטלוג ULI)
מרדכי נאור, ההעפלה, 1934-1948, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1978. (הספר בקטלוג ULI)
אניטה שפירא (עורכת), העפלה: מאסף לתולדות ההצלה, הבריחה, ההעפלה ושארית הפליטה, תל אביב: הוצאת העמותה לחקר מערכות ההעפלה ע"ש שאול אביגור ואוניברסיטת תל אביב, 1990.
אריה ל. אבנרי, מוולוס עד טאורוס - עשור ראשון להעפלה, תל אביב: ארכיון ההגנה, 1986.
שי חורב, וְקִבַּצְתִּים מִיַּרְכְּתֵי אָרֶץ: ההעפלה הרוויזיוניסטית והאזרחית ביבשה ובים, חיפה: דוכיפת, תשע"ב 2012.
ראובן אהרני, מֻטּוֹת תֹּרֶן: ספינות ההעפלה והרכש לאחר מלחמת העולם השנייה, המרכז לתולדות כוח המגן ה'הגנה' ע"ש ישראל גלילי, תשנ"ח 1997.
יהודה ואלך (עורך ראשי), אטלס כרטא לתולדות ה'הגנה', ירושלים: הוצאת כרטא, המרכז לתולדות כח המגן ה'הגנה' ע"ש ישראל גלילי, 1991, עמ' 49, 72, 83.
דורית וייס, שליחות בלבן, שירותי הבריאות לעולים במחנות המעצר הבריטים, הוצאת רסלינג, 2022
המכללה לפיקוד טקטי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 בסיס האם:  מחנה דיין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יולי 1999 – הווה (כ־25 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  המכללות הצבאיות
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
המכללה לפיקוד טקטי (המלט"ק), הידועה גם כאקדמיה הצבאית לפיקוד, היא מכללה של צה"ל, העוסקת בהכשרת קצינים לתפקידי פיקוד במערך הטקטי. היא מכשירה קצינים צעירים בצה"ל לשירות במערך הקרבי.
ייעוד המלט"ק הוא להקנות לקצינים הלוחמים ביבשה תשתית רחבה של תחומי ידע, הנדרשים לתפקידי הפיקוד במערך הטקטי, ולשמש בסיס להמשך ההתפתחות האישית והמקצועית, תוך הדגשת השירות בצה"ל כשליחות וכמקצוע.
הרקע להקמת המכללה

שנים רבות דנו בצה"ל, בפורומים שונים, בצורך בהקמת אקדמיה צבאית. בדיון שנערך בראשות הרמטכ"ל אמנון ליפקין שחק ב-26 ביוני 1997 החל חזון האקדמיה לקרום עור וגידים. הרמטכ"ל קבע כי יש להכשיר קצינים צעירים בעלי אופק שירות, ולהקנות להם ידע ומקצועיות צבאית במסגרת אקדמיה צבאית, הוא ביקר את צה"ל שלא התייחס עד לתקופתו באופן רציני לעניין וקיווה כי קיום המכללה תגשר על הפער המקצועי שקיים בין צבאות העולם לצבא ישראל.[דרוש מקור]
הקמת המכללה לפיקוד טקטי משקפת מהפך תפיסתי בנוגע לאופן שבו יש להכשיר את הקצונה הזוטרה. בכך, צה"ל מיישר קו עם צבאות זרים, שהשכילו להבין כי הניסיון המבצעי איננו חזות הכול וכי יש להקנות לקצינים את יסודות הידע התאורטי, המקצועי והאמפירי בשיטות מתודולוגיות, אקדמיות וצבאיות.
המכללה הצה"לית הוקמה ביולי 1999 בברכת הרמטכ"ל, שאול מופז, מתוך אותו רצון לשפר את תהליך הכשרת הקצונה הלוחמת בזרוע היבשה ברמת המ"פ. במחזור הראשון של התוכנית היו 33 חניכים ומאז מספרם גדל בעקביות. בסוף אותה שנה נחנך מבנה "האקדמיה הצבאית" (לימים המלט"ק), שתוכנן על ידי אדריכל ירון כ"ץ. ביולי 2001 נקרא המבנה ע"ש רא"ל מרדכי גור.
כיום מכיל מחזור אחד כ-60 חניכים ובכך מכשיר כשליש ממפקדי הפלוגות בצבא היבשה. מרבית החניכים מגיעים מחמשת חילות היבשה (חי"ר, שריון, תותחנים, הנדסה ואיסוף והגנת גבולות) אך גם מזרועות ומחילות אחרים כמו המודיעין, הלוגיסטיקה ופיקוד העורף.
מסלול ההכשרה

הלימודים במכללה מאורגנים בשישה סמסטרים ומשך מסלול ההכשרה הוא שנתיים - ההכשרה הארוכה ביותר בצבא היבשה, ובין הארוכות בצה"ל. במהלך השנתיים הללו עוברים החניכים הכשרה צבאית שכוללת לימודים לתואר ראשון במגוון מסלולי בחירה מטעם אוניברסיטת חיפה. התואר המוענק הוא דו-חוגי. החוג הראשון, שמוגדר כחובה ונלמד במכללה עצמה, כולל לימודים רב-תחומיים בנושאי צבא וביטחון. במסגרת החוג השני שנלמד באוניברסיטת חיפה יכולים החניכים לבחור בין: מדעי המדינה, כלכלה, תקשורת, ביולוגיה וחינוך.
במהלך הלימודים העוסקים בתחומי צבא וביטחון נלמדים תכנים כתורת הלחימה, היסטוריה צבאית, פסיכולוגיה צבאית, מנהיגות צבאית וחקר קרבות. הלימודים ברובם נעשים בצוותים קטנים (כ-15 חניכים). הם מועברים על ידי מפקדי צוותים בדרגת סא"ל לכל הפחות, בעלי ניסיון כמג"דים, או על ידי מרצים מהאקדמיה.
בהכשרה משולבות התנסויות מעשיות ובהן השתתפות בתרגילי תכנון ובתרגילים מעשיים בשטח.
בראשית הלימוד, מושם דגש על לימודי יסוד ומבואות הכוללים הוראה רחבה של מושגים צבאיים ותומכי צבא. בשלב זה ניתנים לחניכים גם כלים ומיומנויות לימוד שישמשו בסיס להמשך. קורסי המבוא כוללים, בין השאר, מבוא להיסטוריה והגות צבאית, מבוא לטקטיקה וכן לימוד לוחמות וטכניקות קרביות כמו טכניקה ללחימת חי"ר בשטח סבוך. מטרת הלמידה באופן זה היא לייצר אצל החניכים בסיס ידע שיאפשר למידת תכנים ממוקדת יותר בהמשך ההכשרה, וביצוע תרגילים מעשיים שיביאו לידי ביטוי את החומר הנלמד.
במסגרת חוגי הבחירה באוניברסיטת חיפה נערכים הלימודים בכיתות נפרדות המאפשרות לימוד בקבוצות קטנות ומזכות ביחס אישי מהמרצה. זאת בניגוד למסלול האקדמי הרגיל שבו נוכחים לפחות כמה עשרות סטודנטים בכל הרצאה. הקורסים הנלמדים תורמים להרחבת השכלתו של החניך, מעשירים את ידיעותיו ומפתחים את יכולותיו בתחומי למידה, כתיבה, חקר וביקורת מדעית.
לאחר סיום המסלול משובצים החניכים כמפקדי פלוגות או מפקדי סוללות בחילות השדה ובתפקידים מקבילים אחרים. רבים מבוגרי המלט"ק התקדמו בשירותם בצה"ל לתפקידים בכירים ובהם: מפקדי חילות, מפקדי אוגדה, מפקדי חטיבות (למעלה ממחציתם הם בוגרי המכללה, נכון לנובמבר 2021) ומפקדי גדודים.
הסיורים וסדרות השטח

בכל סמסטר מבקרים החניכים בגזרות מבצעיות: רמת הגולן, רצועת עזה, איו"ש ובפיקודים השונים. מטרת הסיורים היא הכרת הגזרות, האיומים והשגרה המבצעית המנהלת בהם. בסיורים השונים נחשפים החניכים לתוכניות האופרטיביות ולקרבות העבר.
במהלך הכשרתם משתתפים חניכי המלט"ק בתוכנית "עדים במדים" וטסים יחדיו לפולין לסיור בעקבות זיכרון השואה.
כחלק מתוכנית הלימודים יוצאים החניכים גם לסיור היסטורי בעקבות קרבות ומלחמות העבר. בשנים עברו נערכו הסיורים בצרפת, בבלגיה ובהולנד בעקבות מלחמות העולם בחזית אירופה, אולם בשנת 2020 התקיים לראשונה סיור לימודי למזרח הרחוק, בעקבות מלחמת וייטנאם.
בשלב האחרון במסלול ההכשרה משתתפים החניכים בסדרות השטח במסגרת קורס מפקדי הפלוגות של צה"ל, אשר משלים את הכשרתם לתפקיד מפקדי פלוגות בגדודים.
דרכי הלימוד

הלימודים במכללה לפיקוד טקטי מתקיימים ארבעה ימים בשבוע, בהם יומיים במכללה עצמה במחנה דיין שבגלילות, ויומיים נוספים באוניברסיטת חיפה. יום בשבוע מוקדש ללימוד עצמי שנועד להעניק לחניכים זמן חופשי ולאפשר להם להעמיק במטלות האקדמיות הנדרשות מהם.
ימי הלימוד בקמפוס המכללה בגלילות מתקיימים במדים וימי הלימוד באוניברסיטת חיפה מתקיימים בלבוש אזרחי.
תנאי הקבלה

עם המועמדים לתוכנית נמנים קצינים שסיימו תפקידם כסגן מ"פ וזכו להמלצה של מפקד הגדוד ומפקד החטיבה שבה שירתו, אשר רואים בהם מפקדים מצטיינים, המתאימים לשירות קרבי ארוך טווח. על המועמדים לתוכנית לעבור את סף הקבלה האקדמי לתארים שאליהם הם מתמיינים בשקלול ממוצע הבגרויות וציון הבחינה הפסיכומטרית. הלימוד לבחינה הפסיכומטרית מתקיים בקמפוס המכללה בגלילות ובמימון מלא של הצבא.
עד 2023 המועמדים שהתקבלו לתוכנית מחויבים לחתום קבע לשלוש שנים מתום הכשרתם. החל ממחזור כ״ה החניכים חותמים שנתיים בלבד לאחר סיום הלימודים.
בוגרי המכללה לפיקוד טקטי

מאז הקמתה הכשירה המכללה לפיקוד טקטי כ-1,100 בוגרים. עם בוגרי המכללה נמנים: תא"ל (מיל') רונן מנליס, תא"ל עידו מזרחי, תא"ל גור שרייבמן, תא"ל נרי הורוביץ, תא"ל ברק חירם, תא"ל אליעד מאור, תא"ל מורן עומר, אל"ם שרון אלטיט, אל"ם בני אהרון, אל"ם גדי דרור, אל"ם נמרוד ציבולסקי ותא"ל שגיב דהן.
כיום כ-54% ממפקדי הגדודים בצה"ל הם בוגרי המכללה. החל מקיץ 2021 גם מחצית ממפקדי החטיבות הסדירות בצה"ל יהיו בוגרי המכללה הזו.[דרוש מקור]
בוגרים רבים של המכללה נהרגו או נפצעו במלחמת חרבות ברזל, עת הובילו את הלחימה בראש כוחותיה. בין ההרוגים: סא"ל אלי גינסברג ז״ל, סא"ל תומר גרינברג ז״ל, רס״ן הוד שרייבמן ז״ל, רס״ן ג׳לאא איברהים, רס״ן טל גרושקה ז״ל ורס"ן אריאל בן משה ז״ל, שהיה בוגר מצטיין של מחזור י"ט במלט"ק.
הזוכים לציונים לשבח

23 מבוגרי המכללה לפיקוד טקטי זכו בציונים לשבח ובעיטורים כאות הערכה על תפקודם במלחמת לבנון השנייה ובמבצעים השונים ברצועת עזה. לשניים מהבוגרים הוענק עיטור העוז. לתשעה מהבוגרים הוענק צל"ש אלוף, לשישה בוגרים הוענק צל"ש מפקד אוגדה ולחמישה מבוגרי המכללה הוענק צל"ש מפקד חטיבה.
סא"ל אפרים תהילה הוא הבוגר הראשון שלו הוענקו שני ציונים לשבח.
מפקדי המכללה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| חלוצי רודוי | 1999–2001 | לימים קצין שריון ראשי |
| דני דוידי | 2001–2005 |  |
| איתי וירוב | 2005–2007 | לימים מפקד המכללות הצבאיות ומפקד מפקדת העומק |
| חגי מרדכי | 2007 - 2009 | לימים ראש מטה זרוע היבשה |
| רביב ניר | 2009–2014 |  |
| אורן כהן | 2014–2017 |  |
| פיני יוסף | 2017–2019 |  |
| שחר בק | 2019–2021 | לשעבר מפקד יהל"ם |
| אבינועם אמונה | 2021–2023 | לשעבר מפקד מגלן |
| אריק מויאל | 2023- | לשעבר, מפקד חטיבת מנשה |
הערות שוליים

↑  בעבר למדו החניכים גם באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בר-אילן
↑  יותם קניספל, עשר שנים ומפקד חדש, אתר זרוע היבשה, 7 ביוני 2009
↑  רביב ניר (1996-1998), באתר גדס"ר גולני
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  מערכת אתר צה"ל, אל"ם מ' מונה למפקד יחידת יהל"ם, באתר צה"ל, 1 באוגוסט 2019
↑  אלה המינויים החדשים בפיקוד צה"ל, באתר ערוץ 7, 2 בנובמבר 2020
| מוסדות להכשרה מתקדמת לקצינים בצה"ל |
| --- | --- | --- |
| זרוע היבשה | המכללה לפיקוד טקטי • המרכז להכשרת פיקוד קרבי • קורס מפקדי חטיבות • קורס מפקדי אוגדות |  |
| זרוע הים | בית הספר לפיקוד ימי |  |
| זרוע האוויר והחלל | בית הספר לפיקוד ומנהיגות |  |
| מוסדות בין זרועיים | המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה • המכללה לביטחון לאומי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410961005171  LCCN: no2016151865  VIAF: 76148207885200341864   WorldCat (עם VIAF): 76148207885200341864 
מבנה המלט"ק בתכנון אדריכל ירון כ"ץ
"עדים במדים"-מחנה ההשמדה אושוויץ
בעוז רוחם
בוחן כשירות קרבי
היסטוריה צבאית של הקיסרות הרומית

הקיסרות הרומית או האימפריה הרומית (בלטינית: Imperium Romanum) הייתה מדינה רומית שהתקיימה באגן הים התיכון מימיו של אוגוסטוס קיסר (המאה ה-1 לפני הספירה) ועד נפילתה בשנת 476 לספירה. הקיסרות הרומית נוצרה כתוצאה מהחלפת השלטון הרפובליקני ברומא העתיקה, והיא היוותה את השלב השלישי והאחרון בהתפתחות הציוויליזציה של רומא העתיקה; קדמו לה הרפובליקה הרומית (509 לפנה"ס - המאה ה-1 לפנה"ס) והמלוכה הרומית (המאה ה-8 לפנה"ס - 509 לפנה"ס). הקיסרות הרומית התאפיינה בצורת ממשל אוטוקרטית ובשטחים רחבי הידיים אותם כבשה באירופה ובמזרח התיכון.
את התפשטותה החלה רומא העתיקה עוד בימי הרפובליקה, אך היא הגיעה לשיאה בימיו של הקיסר טראיאנוס, כאשר חלשה על שטח של כמעט 6 מיליון קמ"ר. בעקבות התפשטותה הרחבה וכושר העמידה של הקיסרות בפני כוחות זרים, ניכרה השפעתה על השפה, הדת, הארכיטקטורה, הפילוסופיה, המשפטים והממשל באומות רבות ברחבי העולם עד עצם היום הזה.
הערות שוליים

↑  Roman Empire. UNRV.com
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, רומא העתיקה-ראשית הקיסרות הרומית-מדיניות חוץ
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, רומא העתיקה-ראשית הקיסרות-יורשים
↑  וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית, בארנס אנד נובל, 2005, ספר ראשון עמ' 17–18 (אנגלית)
↑  וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית, בארנס אנד נובל, 2005, ספר ראשון עמ' 35 (אנגלית)
1 2  ישראל שצמן, "אותו, מרקוס סלויוס", אנציקלופדיה של העולם הקלאסי (כרך א' עמ' 41), ספרית מעריב, 1981
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, אותו (קיסר רומאי)
↑  אנציקלופדיה בריטניה, אולוס ויטליוס (קיסר רומאי)
↑  טקיטוס, היסטוריות, ספר שני פרק 44
↑  טקיטוס, היסטוריות, ספר שני פרק 45
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, אספסיאנוס-המאבק על הכוח
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, אולוס ויטליוס
↑  טקיטוס, היסטוריות, ספר שלישי פרק 26
↑  משה הדס, רומא הקיסרית, ספרית מעריב, 1976, עמ' 183-185
↑  אדוארד לוטוואק, האסטרטגיה רבתי של הקיסרות הרומית, מערכות, 1982, עמ' 3
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, טראיאנוס
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, דאקיה
↑  פיליפ מאטיסזאק, אויביה של רומא-מחניבעל ועד אטילה ההוני, בארנס אנד נובל, 2009, עמ' 223 (אנגלית)
↑  מייקל גראנט, ההיסטוריה של רומא, פאבר אנד פאבר, 1993, עמ' 273 (אנגלית)
↑  ישראל שצמן, "קרקלה", אנציקלופדיה של העולם העתיק (כרך ב' עמ' 473), ספרית מעריב, 1981
↑  אדוארד לוטוואק, האסטרטגיה רבתי של הקיסרות הרומית, מערכות, 1982, עמ' 146
↑  אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, וורדסוורת', 1998, פרק 34, עמ' 264
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 749
↑  אמיאנוס מארקלינוס, דברי הימים, ספר 31
↑  מייקל גראנט, ההיסטוריה של רומא, פאבר אנד פאבר, 1993, עמ' 284 (אנגלית)
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 698
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 680
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 687
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 717
1 2  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 721
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 725
↑  מייקל גראנט, ההיסטוריה של רומא, פאבר אנד פאבר, 1993, עמ' (אנגלית)283
↑  אדוארד לוטוואק, האסטרטגיה רבתי של הקיסרות הרומית, מערכות, 1982, עמ' 151
↑  פיליפ מאטיסזאק, אויביה של רומא-מחניבעל ועד אטילה ההוני, בארנס אנד נובל, 2009, עמ' 235 (אנגלית)
↑  מייקל גראנט, ההיסטוריה של רומא, פאבר אנד פאבר, 1993, עמ' 283 (אנגלית)
↑  פיליפ מאטיסזאק, אויביה של רומא-מחניבעל ועד אטילה ההוני, בארנס אנד נובל, 2009, עמ' 237 (אנגלית)
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, עמ' 741-742
עמוד טראיאנוס המתאר את ניצחונו של הקיסר טראיאנוס בכיבוש הפרובינקיה דאקיה
החרבת בית המקדש בירושלים של פרנצ'סקו אייץ, מתאר את החורבן והבזיזה של בית המקדש השני בידי חיילים רומאים. שמן על קנבס, 1867
פלישות הברברים לקיסרות הרומית, ומיקומו של קרב אדריאנופול
קרב גשר מילויאן, מאת ג'וליו רומאנו, המתאר את ניצחונו של קונסטנטינוס על מקסנטיוס והשתלטותו על איטליה
תבליט קיר בנקש-י רוסתם, המתאר את כניעתו של הקיסר ולריאנוס למלך שאפור הראשון שליטה של האימפריה הסאסאנית
ההונים בקרב שאלון, ציורו של אלפונס דה נוויל
ביקור אדולף אייכמן בארץ ישראל

אדולף אייכמן במדי אס אס
ב-2 באוקטובר 1937 הגיע אדולף אייכמן, באותה עת איש המחלקה היהודית באס דה, לביקור בארץ ישראל, יחד עם מפקדו הרברט האגן. השניים עזבו למחרת, משום שלא קיבלו אישור שהייה. בביקורו, שנערך קודם לגיבוש הפתרון הסופי, התכוונו אייכמן והאגן לבדוק הגירת יהודי גרמניה לארץ ישראל, כדרך לסילוקם מגרמניה.
הביקור שנקטע

ב-2 באוקטובר 1937 הגיע אדולף אייכמן, יחד עם מפקדו הרברט האגן, בספינה הרומנית "רומניה" שהפליגה מנמל קונסטנצה, לנמל חיפה. הכיסוי לביקור היה שאייכמן הוא עיתונאי מהעיתון ברלינר טאגבלאט (יומון ברלין) והאגן, שהיה אז בן 24, הוא סטודנט.
תקוותיהם של שני הנאצים לפגוש בארץ את המופתי ואת פייבל פולקס נכזבו. למרות שהיו בידיהם אשרות תייר, סירבו השלטונות הבריטים, שככל הנראה ידעו את תפקידיהם האמיתיים של העיתונאי והסטודנט, לתת להם היתר כניסה לשהות בארץ למעט אשרת מעבר ללילה אחד לחיפה. הם הספיקו לעלות על הר הכרמל להפגש עם נציגי העיתונות הגרמנית וללון בעיר. למחרת עלו על סיפון ה"רומניה", שעגנה עדיין בחיפה והפליגו לנמל אלכסנדריה שבמצרים.
פגישה בקהיר

מאלכסנדריה נסעו אייכמן והאגן לקהיר, בה פגשו את נציגי המופתי. הפגישה עם פייבל פולקס, שלא הצליחו לקיימה בארץ ישראל, נתקיימה בקהיר ב-11 באוקטובר 1937. מקום הפגישה  היה בבית הקפה "גרופי" בקהיר, בית קפה מהודר שלימים יהווה גם מקום מפגש למתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. בפגישה אמר פולקס, כפי שאייכמן יספר לימים בחקירתו במשטרת ישראל ובעדותו, כי החוגים היהודיים הלאומיים שבעי רצון מן המדיניות הגרמנית הקיצונית נגד היהודים, כיוון שעל ידי כך יגדל כוחה של האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל עד כדי כך עד שבעתיד הקרוב ישיגו היהודים עליונות מספרית בארץ ישראל. חוקר השואה דן מכמן סבור שיש להטיל מקצת ספק בדיווחו של אייכמן על תוכן השיחה. לדעתו, פולקס ציין כי הגירת היהודים מגרמניה לארץ ישראל כתוצאה מהמדיניות הנאצית מועילה למטרה הציונית בארץ-ישראל. דבר לא סוכם בפגישה זו והגרמנים השאירו את מתן תגובתם לעתיד, שלא הגיע.
לימים, כעבור כשלושים שנה, תתברר זהותו של פייבל פולקס ובריאיון לעיתונות יספר כי היה אכן חבר ב"הגנה", אך לא בכיר בה, כי יוזמתו הייתה יוזמה פרטית משלו בניסיון לחלץ יהודים מגרמניה הנאצית, וכי לא הזמין את אייכמן לארץ ישראל אלא פעל לסלקו ממנה כדי למנוע את פגישתו עם המופתי ושילם 20 לא"י לאיש משטרה בריטי כדי לסלקו מחיפה.
לאחר הביקור

למרות ששהה בארץ ישראל זמן קצר ביותר ראה אייכמן את עצמו כמי שיכול להביע דעה על המצב בארץ. את דעתו על היישוב היהודי בארץ הביע אייכמן בדו"ח שהגיש לממונים עליו בשובו לגרמניה. בדו"ח זה, שהוגש כראיה במשפט אייכמן, תיאר אייכמן את המצב הכלכלי בארץ ישראל כנטול תקווה. הוא כתב על אנדרלמוסיה כלכלית, אותה ייחס  לעובדה ש"היהודים מרמים איש את אחיו כי אין להם "אריים" אותם ירמו. בירושלים קיימים ארבעים בנקים של יהודים, החיים מהונאת בני גזעם".
ההיסטוריון שלמה אהרונסון כתב כי  ההיסטוריון מיכאל וילט (Michael Wildt) סבור שכישלון השליחות לארץ ישראל גרם לדעיכת הציפיות של האס אה מארץ ישראל ומהציונים, ובראשית 1938 הורה היטלר להמשיך במדיניות ההגירה "בלי לתת את הדעת לארץ הקולטת". אהרונסון עצמו סובר כי נטישת הרעיון של היותה של ארץ ישראל היעד העיקרי של ההגירה בעיני הנאצים, נבע גם מן המרד הערבי שהתחולל באותם ימים ומהאפשרות כי לאור החלטות ועדת פיל תוקם מדינה יהודית רק על חלק קטן מן הארץ" [דרושה הבהרה].
בין כה לכה תכפו המאורעות; באוקטובר 1938 אירע גירוש זבונשין ולאחריו התחולל ליל הבדולח ורדיפת היהודים הפכה לקיצונית יותר ויותר.  במקביל התרחשו בזירה הבינלאומית המאורעות שהובילו למלחמת העולם השנייה; ועידת מינכן, מסירת חבל הסודטים לגרמניה ולבסוף ההשתלטות על צ'כוסלובקיה וחלוקתה. לאחר שפרצה בהמשך מלחמת העולם השנייה, לא היה כבר מקום לדבר על הגירת היהודים לטריטוריה שבשליטה בריטית, ובהמשך הוכרע גורל היהודים מהגירה להשמדה.
הערות שוליים

↑  שלמה אהרונסון, היטלר, בעלות הברית והיהודים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006. עמוד 25.
↑  חוה אשכולי, הציונות בארץ-ישראל ויחסה לנאציזם ולרייך השלישי באתר יד ושם.
↑  צבי לביא, תגובת איש ההגנה לשעבר על המאמר ב'דר שפיגל': שילמתי 20 לא"י לאיש משטרה בריטי כדי שיגרש את אייכמן מחיפה, מעריב, 21 בדצמבר 1966
↑  ג. שטרסמן וי. חריף, אייכמן דיווח מביקור בא"י: יש למנוע הקמת מדינה יהודית, מעריב, 28 באפריל 1961
↑  שלמה אהרונסון, היטלר, בעלות הברית והיהודים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 112.
אמזוניה

אמזוניה (Amazonia) הוא אגן האמזונאס (בשמו הלטיני). זהו אגן ההיקוות הגדול בעולם אשר תופס יותר משליש שטחה של אמריקה הדרומית, כ-7 מיליון קמ"ר. המדינות הכלולות בו הן: ברזיל (4,750,000 קמ"ר שהם 56% משטח המדינה), פרו, קולומביה, בוליביה, סורינאם, גיאנה, ונצואלה, אקוודור וכן גיאנה הצרפתית.
אמזוניה הייתה מכוסה לפנים ים רדוד, כשהאוקיינוס הגיע עד למרגלות הרי האנדים. אט-אט נתמלא ים זה בכמויות עצומות של סחף שהובא אליו משך אלפי שנים על ידי הנהרות שזרמו מן ההרים, נוסף לכך התרוממה היבשה כולה, עד שאגן האמזונאס קיבל את צורתו הנוכחית והיה לשפלה אטלנטית, מן השפלות הגדולות בעולם.
הנהרות העיקריים באמזוניה:
אוקיאלי – 1960 ק"מ
אורובמבה – 725 ק"מ
ארגואייה – 2627 ק"מ
אמזונאס - 6,448 ק"מ, ממקור הנהר עד השפך
בני – 1005 ק"מ
ז'ורואה - 2410 ק"מ
ז'פורה – 2510 ק"מ
טוקנטינס - 2,640 ק"מ
טפז'וס - 820 ק"מ
מדיירה - 3380 ק"מ
מדרה דה דיוס – 1125 ק"מ
ממורה – 1930 ק"מ
מרניון – 1600 ק"מ
פוטומיו - 1605 ק"מ
פורוס – 3300 ק"מ
ריו ברנקו – 560 ק"מ
ריו נגרו – 2255 ק"מ
שינגו – 2126 ק"מ
בשנת 1999 הוקמה האגודה לשימור האמזונאס.
בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על השטח המוגן המצוי בלב אגן האמזונאס והקרוי Central Amazon Conservation Complex כאתר מורשת עולמית.
ראו גם

יער גשם טרופי
נהר האמזונאס
משמר האמזונאס
יהודי האמזונס
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 נערכו ביום שלישי, 8 בנובמבר 2016, בחירות אלו היו הבחירות לנשיאות ארצות הברית ה-58 במספר ובהן ניצח דונלד טראמפ לאחר שקיבל 304 אלקטורים שהספיקו להבטיח את בחירתו לנשיא ה-45, ואת בחירתו של מייק פנס לסגן הנשיא ה-48 של ארצות הברית.
שני המועמדים הבולטים במערכת הבחירות היו טראמפ מהמפלגה הרפובליקנית והילרי קלינטון מהמפלגה הדמוקרטית. הייתה זו הפעם הראשונה בה אישה התמודדה כמועמדת אחת המפלגות הגדולות. בין המועמדים הנוספים: גארי ג'ונסון מהמפלגה הליברטריאנית, ג'יל שטיין מהמפלגה הירוקה, דארל קאסל (אנ') ממפלגת החוקה, והמועמד העצמאי, אוון מקמלין. הייתה זו הפעם החמישית בהיסטוריה האמריקאית שבה המועמד המנצח זכה בפחות קולות מהמועמד המפסיד (לאחר בחירות 1824, 1876, 1888 ו-2000). הניצחון של טראמפ בבחירות אלה הוא מהמפתיעים ביותר בהיסטוריה, שכן כל הפרשנים והסקרים צפו ניצחון גדול לקלינטון בקולות ובאלקטורים.
תוצאת הבחירות נקבעה על פי מספר האלקטורים שבהם זכה כל מועמד. הקצאת מספר האלקטורים לכל מדינה נקבעה בהתאם למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010. הנשיא הנבחר וסגן הנשיא הנבחר הושבעו לתפקיד ב-20 בינואר 2017.
המועמדים > המפלגה הרפובליקנית

דונלד טראמפ – איש עסקים ואיל נדל"ן מניו יורק.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
המפלגה הרפובליקניתמועמדי המפלגה הרפובליקנית, 2016
| דונלד טראמפ | מייק פנס |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לנשיאות | לסגן הנשיא |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| יושב ראש ארגון טראמפ‏ (1971 ואילך) | מושל מדינת אינדיאנה  (2013–2017) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| סיסמת הבחירות: "Make America Great Again"  | סיסמת הבחירות: "Make America Great Again"  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |