stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ללה קאראיאני
ביוגרפיה

ללה קאראיאני נולדה בלימני באי היווני אוויה. לפני מלחמת העולם השנייה הייתה קאראיאני עקרת בית שהתגוררה באתונה. בעלה היה רוקח, ולזוג נולדו שבעה ילדים. כאשר מדינות הציר פלשו וכבשו את יוון בשנת 1941, בני המשפחה קאראיאני סיפקו תרופות לחיילים בריטים הנסוגים, ומאוחר יותר סייעו לכמה חיילים שנתקעו באי להימלט מהמדינה. ככל שהכיבוש נמשך, המשפחה החלה להיות יותר פעילה בתנועת ההתנגדות המתפתחת נגד הכובשים האיטלקים באתונה. בסופו של דבר זה הביא לכך שללה, בעלה ובניה הגדולים הצטרפו לליגה הרפובליקנית היוונית הלאומית, הידועה בכינויו ראשי התיבות היווניים EDES. ללה הקימה תא משלה בתוך התנועה, בשם הקוד "בובולינה" בהתייחס ללסקרינה בובולינה, אישה יווניה שנלחמה באימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העצמאות היוונית.
קאראיאני וחבריה הפרטיזנים פעלו מבית המרקחת של בעלה באתונה וממנזר במגארה. החוליה העבירה מידע לתאים אחרים, הבריחה אנשים ויהודים מבוקשים לאזורים הנשלטים על ידי כוחות פרטיזנים יוונים, וזייפה מסמכים ותיאמה עם המודיעין הצבאי הבריטי לשיבוש הכיבוש בידי כוחות מדינות הציר.
ביולי 1944 נעצרה קאראיאני באתונה על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים. היא נלקחה למטה האס אס ברחוב מרלין, המכונה על ידי אסירים יוונים "בית הגיהנום". שם עונתה מספר ימים לפני שנשלחה למחנה הריכוז חיידרי בפאתי אתונה. תוך כדי המשיכה ללה המשיכה במשימותיה ותיאמה את התנגדות נגד הגרמנים. עם זאת, היא ולוחמים נוספים בנאצים, נתפסו והוצאו להורג על ידי כיתת יורים בבוקר 8 בספטמבר 1944, רק 34 יום לפני שחרור אתונה על ידי כוחות בעלות הברית.
מורשת

לאחר המלחמה זכו ללה קאראיאני ומשפחתה בעיטורי כבוד (בעלה, בנותיה ובניה ששרדו את המלחמה) על מאמציהם במהלך המלחמה. דיוקן של קאראיאני הוזמן על ידי האגודה ללימודי נשים היוונית בשנת 1963. בשנת 2011 הוכרה כחסידת אומות העולם.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Greeks Honored Righteous Among Nations | GreekReporter.com". greece.greekreporter.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-11.
1 2 3  "Heroine Of The Underground: Lela Karagianni |  Greek News". www.greeknewsonline.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-11.
1 2  "Notabilia - People - Greek War Of Independence (1821-1829) - Laskarina Bouboulina (1776-1825)". www.johnpap.net. נבדק ב-2018-10-11.
↑  "Merlin". www.occupation-memories.org (באנגלית). 2016-06-28. נבדק ב-2018-10-11.
↑  "Unveiling of the bust of the Greek National Resistance Heroine Lela Karagianni in Athens by Princess Irene". EUscreenXL. נבדק ב-2018-10-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120666421  ISNI: 0000 0001 1668 2913  LCCN: no2007147116  NLG: 199017  VIAF: 71185534   WorldCat (עם VIAF): 71185534 
הבית של קאראיאני
לוח שיש, בית משפחת קאראיאני
לזלי נייטון
לקריאה נוספת

מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמודים 41 - 43, 46), המלין, 2005 (ISBN 0-600613-44-5)
מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה

מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה (בצרפתית: Marie de Bourgogne‏; ספטמבר 1386 - 8 באוקטובר 1422), הייתה בתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, ואשתו של אמדאו השמיני, דוכס סבויה.
ביוגרפיה

מארי נולדה בספטמבר 1386 בדיז'ון, לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה ולמרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה, בתם של לואי השני, רוזן פלנדריה ומרגרט מבראבאנט, רוזנת פלנדריה. ב-30 באוקטובר 1401 התחתנה מארי עם אמדאו השמיני, רוזן סבויה, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1416 העלה זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את אמדאו למעמד של דוכס, ובשנת 1418 איחד אמדאו את כל נחלות בית סבויה לאחר מותו של לודוביקו מסבויה-אכאיה. ב-8 באוקטובר 1422 מתה מארי בתונון-לה-בן, והיא בת 36 שנים.
לאחר מות מארי הקים אמדאו את מסדר סנטי מאוריציו ולצארו יחד עם 6 אבירים אחרים, וחי עמם בהתבודדות בקסטלו די ריפאליה על יד ז'נבה. בשנת 1439 נבחר אמדאו על ידי ועידת בזל לאנטי-אפיפיור בשם פליקס החמישי לאאוגניוס הרביעי, ובעקבות כך מסר אמדאו את דוכסות סבויה לבנם לודוביקו, דוכס סבויה. אמדאו כיהן כאפיפיור עד לאפריל 1449, וב-7 בינואר 1451 הוא מת בקסטלו די ריפאליה.
משפחתה

ב-30 באוקטובר 1401 התחתנה מארי עם אמדאו השמיני, דוכס סבויה, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
מרגריטה מסבויה (1405–1418).
אנטוניו מסבויה (1407).
אנטוניו מסבויה (1408).
מריה מסבויה, דוכסית מילאנו (1411–1469), התחתנה עם פיליפו מריה ויסקונטי, דוכס מילאנו.
אמדאו, נסיך פיימונטה (1412–1431).
לודוביקו, דוכס סבויה (1413–1465).
בונה מסבויה (1415–1430).
אוגו מסבויה (1415–1439).
פיליפו, רוזן ז'נבה (1417–1444).
מרגריטה מסבויה, דוכסית אנז'ו (1420–1479), התחתנה עם לואיג'י השלישי, מלך נאפולי, ולאחריו התחתנה עם לודוויג הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ולאחריו התחתנה עם אולריך החמישי, רוזן וירטמברג.
לימן (גוף מים)

לימן הדניסטר בשפך הדניסטר
לימן (ברוסית: Лиман) היא לגונה שנוצרה מהצפת עמק או שטח נמוך אחר בקרבת חוף, מקווה מים גדול יותר, או על גדת נהר.
בדרך כלל הלימן מופרד מגוף המים האחר על ידי סף שנוצר מחול או סחף. עודפי המים של הלימן נשפכים לגוף המים האחר מעל הסף או דרך פתח צר בסף. הלימנים נחלקים לשני סוגים לפי מקור המים: לימנים מריטימים, שמקורם בים או באגם, ולימנים פלוביאלים, שמקורם בנהר או נחל. בדרך כלל מי הלימן הם מים מלוחים.
מקור השם הוא בצורה הרוסית שניתנה למילה היוונית λιμένας, שמשמעותה נמל או מפרץ.
ליומיומטוזיס תורשתי ותסמונת סרטן תאי הכליה

| --- | --- |

מיקרוסקופ המראה את הליבות הפפילריות ההיאליניות האופייניות שנמצאות בחלק מהלאומיומאטוזיס תורשתית וקרצינומות של תאי כליה הקשורות לתסמונת תאי כליה.
 שמות נוספים:  Reed's syndrome
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  C535516
 סיווגים
 ICD-10:  D23 
 
ליומיומטוזיס תורשתי ותסמונת סרטן תאי הכליה הנקראת גם תסמונת ריד היא מצב תורשתי נדיר המאופיין בריבוי ליומיומות עוריות, ואצל נשים - ליומיומות ברחם. התסמונת קשורה לסרטן תאי הכליה, קשר זה נקרא ליומיומטוזיס תורשתי וסרטן תאי הכליה, היא קשורה גם לסיכון מוגבר לליומיוסרקומה ברחם. התסמונת נגרמת על ידי מוטציה בגן חומצה פומרית, אשר מובילה להצטברות של חומצה פומרית. דפוס התורשה הוא אוטוזומלי דומיננטי.
התסמונת תוארה לראשונה על ידי ריד ב-1973. הקשר עם הגן חומצה פומרית נחשף בשנת 2002.
תסמינים

כמעט אצל כל הנשים קיימים שרירנים ברחם, כ-76% עם התגלמות בביטויים עוריים ו-10-16% עם גידולי כליה.
שרירנים ברחם נוטים להופיע בגיל צעיר יותר וגדולים ורבים יותר מאשר באוכלוסייה הכללית. ניתן להבדיל אותם משרירנים ספורדיים על ידי מאפיינים היסטולוגיים מיוחדים כגון נוקלאולים בולטים עם הילות פרינוקלאולריות.
מצג העור הוא של גושים א-סימטריים, חומים אדמדמים עם עקביות יציבה, הממוקמים בעיקר על הגפיים (ליומיומה עורית מרובה), אם כי הם עשויים להופיע בכל מקום, כולל הפנים.
הנגעים, שהם בדרך כלל כואבים ונוכחים לרוב במהלך העשור השלישי לחיים, הם פילוליומיומה - גידול שפיר בשריר חלק הנובע משרירי הארקטור פילי של העור. גידולים אלו עשויים להופיע גם ב-רקמת דטור של שק האשכים (כיס האשכים) ובשריר הממילרי של הפטמה (לאומיומה גניטלית), בשריר החלק של כלי הדם (אנגיוליומיומה) ובריאה (לימפנגיוליומיומאטוזיס ריאתית). סימן פסאודו-דארייר עשוי להיות קיים.
קרצינומה של תאי הכליה נוטה להיות מהצורה הפפילרית (סוג 2) ונוטה להופיע בשכיחות גבוהה יותר בנשים מאשר בגברים עם תסמונת זו. סוגי סרטן אלו מופיעים מוקדם מהרגיל עבור קרצינומות של תאי כליה (בדרך כלל בשנות העשרים והשלושים) ונמצאים בשלבים מתקדמים יחסית בהצגה. לעיתים רחוקות דווח על גידולים בילדים. גידולים אלו מתרחשים אצל ~20% מאלה עם מוטציה זו, דבר המצביע על כך שגורמים אחרים מעורבים בפתוגנזה.
תסמינים > תנאים נלווים

מצבים נדירים יחסית אחרים דווחו בקשר למחלה זו. עדיין לא ידוע אם האסוציאציות הללו הן מקריות או ביטויים של המצב עצמו.
כמו כן, דווחו כוורנומות מוחיות ומחלה מסיבית, מקרונודולרית של יותרת המוח, בקשר לתסמונת זו. דווח גם על מקרה של שארקו-מארי-טות, קולגנומה מפושטת ומחלת שארקו-מארי-טות בקשר למוטציה בגן חומצה פומרית. שני מקרים של ציסטדנומה רירית שחלתית דווחו גם עם מוטציה זו.
סיבות

הגן חומצה פומרית, הממוקם על הזרוע הארוכה של כרומוזום 1. משתרע על פני 22 קילו-בסיסים ויש לו 10 אקסונים (אקסון (גנטיקה)). האקסון הראשון מקודד לפפטיד אות.
פתוגנזה

בעוד שהמנגנונים הפתוגנטיים העומדים בבסיס הנגעים אינם ברורים, הוצע כי הצטברות של פומארט עלולה להוביל לביטוי יתר של האנזים אלדו-קטו רדוקטאז. כמו כן, נמצא כי פומאראט קיים במיטוכונדריה (מיטוכונדריון) ובציטופלזמה. נראה שלצורה הציטופלזמית יש תפקיד בהגנה על ה-DNA מפני פגיעה מולקולרית. דימתיל פומרט הוכח כמעכב תחרותי של פרוליל הידרוקסילאז. עיכוב זה מוביל לייצוב של מספר גורמים הניתנים להיפוקסיה אשר נחשבים כבעלי נטייה להיווצרות גידולים. תואר מסלול חלופי לחילוף החומרים של פומראט בנוכחות מוטציות אלו. גנים נוספים המעורבים המושפעים ממוטציה זו הם Keap1, Nrf2 ו-HMOX1.
אבחון

האבחנה נעשית או על ידי בדיקת פעילות החומצה הפומרית בפיברובלסטים (פיברובלסט) עוריים או תאי לימפובלסטואיד מתורבתים והדגמת פעילות מופחתת (≤60%) או על ידי בדיקה גנטית מולקולרית.. מאפיינים היסטולוגיים מיוחדים של שרירנים עשויים לאפשר אבחנה מוקדמת בהיעדר תסמינים אחרים.
אבחון > היסטולוגיה

נגעי העור עשויים להיות קשים לאבחון קליני, אך ביופסיית אגרוף תגלה בדרך כלל אזור Grenz המפריד בין הגידול לעור שמעל.grenz zone, TheFreeDictionary.com בדיקה היסטולוגית מראה גושים עוריים צפופים המורכבים מתאי מוארכים עם ציטופלזמה אאוזינופילית בשפע המסודרים בפאסיקלים (תאי ציר). גרעיני התא (גרעין התא) אחידים, בעלי קצוות בוטים וצורת סיגר עם מיטוזות (מיטוזה) מזדמנות בלבד. כתמים מיוחדים שעשויים להועיל באבחון כוללים טריכרום מאסון, כתם ואן גיסון וחומצה פוספוטונגסטית–המטוקסילין.
לקרצינומות של תאי הכליה יש נוקלאולים גרעינון אאוזינופיליים בולטים המוקפים בהילה ברורה.
אבחון > אבחנות מבדלות

אבחנה מבדלת של מצב זה כוללת את תסמונת BHD וטרשת שחפת (טרשת גבשושית). מכיוון שהנגעים בעור הם בדרך כלל כואבים, יש צורך לעיתים קרובות גם להוציא גידולים כואבים אחרים של העור (כולל נבוס גומי כחול, ליומיומה, ספיראדנומה אקרינית, נוירומה (נוירומה על שם מורטון, דרמטופיברומה, אנגיוליפומה, נוירילמומה, אנדומטריומה, גידול גלומוס וגידול בתאים גרנוריים; הזיכרון "BLEND-AN-EGG" עשוי להיות מועיל). נגעי עור אחרים שעשויים להילקח בחשבון כוללים צילינדרומה, ליפומה, פורומה וטריכואפיתליומה; אלה נוטים להיות חסרי כאב ויש להם תכונות הבחנה שימושיות אחרות.
טיפול

שרירנים ברחם יכולים להיות מטופלים באותן שיטות כמו שרירנים ברחם ספורדיים כולל טיפול אנטי הורמונלי, ניתוח או אמבוליזציה. דווח על עלייה משמעותית בסיכון להתקדמות או להתפתחות עצמאית של ליומיוסרקומה ברחם אשר עשויה להשפיע על שיטות הטיפול.
הנטייה לסרטן תאי הכליה מחייבת בדיקה ובמידת הצורך טיפול אורולוגי (אורולוגיה).
נגעי העור עשויים להיות קשים לטיפול מכיוון שהם נוטים לחזור לאחר כריתה או טיפול הרסני. תרופות המשפיעות על התכווצות שרירים חלקים, כגון דוקסאזוסין, ניטרוגליצרין, ניפדיפין ופנוקסיבנזמין, עשויות לספק הקלה בכאב.
ראו גם

גידול שפיר
היפוקסיה
קרצינומה של תאי הכליה
לקריאה נוספת

https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC4574691/
https://books.google.co.il/books?id=xKxhzgEACAAJ&dq=Charcot–Marie–Tooth+disease&hl=iw&sa=X&redir_esc=y
מארי מקאליס

מארי פטריסיה מקאליס (באירית: Máire Pádraigín Bean Mhic Ghiolla Íosa; באנגלית: Mary Patricia McAleese; נולדה ב-27 ביוני 1951, בלפסט) היא הנשיאה השמינית של אירלנד, שכיהנה בתפקיד בשנים 1997–2011.
מקאליס היא האישה השנייה שכיהנה כנשיאת אירלנד, והאישה הראשונה בעולם שנבחרה לכהן כראש מדינה אחרי אישה אחרת (מרי רובינסון). כיהנה בתפקיד נשיאת הרפובליקה החל משנת 1997 ונבחרה שוב ללא עוררין בשנת 2004 ועד לשנת 2011 כשמייקל היגינס החליפהּ.
לפני בחירתה לתפקיד הרם מטעם מפלגת פיאנה פול השמרנית היא עבדה כעורכת דין, עיתונאית ובהוראה בתחום המשפט.
רקע משפחתי וביוגרפי

מארי מקאליס נולדה וגדלה כמארי פטריסיה לנגהן (Máire Pádraigín Ní Lionnacháin) במשפחה קתולית בארדוין, בלפסט. אביה היה פטריק ג'וזף לנגהן ואמה- קלייר לבית מקמאנוס.
בפרוץ "הצרות" - המהומות וסכסוכי הדמים, משפחתה נאלצה לעזוב את האזור על ידי הלויאליסטים, הפלג הפרוטסטנטי הרדיקלי. פעם חנות אביה הותקפה ביריות ואחיה הוכו על ידי בריונים מהמחנה האויב.
היא למדה בתיכון סנט דומיניק ואחר כך באוניברסיטת קווינז (Queen's University) בבלפסט, לאחר מכן בטריניטי קולג' בדבלין. בשנת 1974 נקראה לכהן בלשכת עורכי הדין הצפון אירלנד ובו זמנית היא חברה בלשכת עורכי הדין ברפובליקה של אירלנד.
בשנת 1975 מונתה לפרופסור בקתדרה על שם רייד למשפט פלילי, קרימינולוגיה ופנולוגיה בטריניטי קולג' שם החליפה את מרי רובינסון כפי שיקרה גם 20 שנה מאוחר יותר בתפקיד הנשיאה.
באותו העשור פעלה כיועץ משפטי וחבר מייסד של המערכה לשינוי החוק נגד ההומוסקסואלים, אבל עזבה תפקידים אלה בשנת 1979 כדי להצטרף ורשות השידור האירית כעיתונאית ומגישה, לזמן מה ככתבת ומגישת התוכנית "טודיי טונייט".
ב-9 במרץ 1976 נישאה למרטין מקאליס, רופא שיניים. לזוג נולדו 3 ילדים: בת ושני בנים תאומים. ב-1981 חזרה ללמד בקתדרת רייד ובו זמנית עבדה ארבע שנים נוספות במשרה חלקית ברשות השידור RTÉ. ב-1987 חזרה לאוניברסיטת קווינז כמנהלת המכון ללימודי משפט. באותה השנה ניסתה ללא הצלחה להיבחר לפרלמנט מטעם מפלגת פיאנה פול.
מקאליס הייתה חברה במשלחת הכנסיות הקתולית והאפיסקופלית בפורום של אירלנד החדשה בשנת 1984 וחברה במשלחת הכנסייה הקתולית בוועדה שדנה ב-1996 במצעדים השנויים במחלוקת של המחנות הניצים באלסטר. כמו כן השתתפה בוועידה משנת 1995 בבית הלבן על מסחר והשקעות באירלנד ובוועדת ההמשך בפיטסבורג ב-1996. ב-1994 מונתה לסגן רקטור של אוניברסיטת קווינז בבלפסט והייתה האישה הראשונה והקתולית השנייה למלא תפקיד זה.
מאוחר יותר כיהנה מקאליס גם כמנהלת ערוץ הטלוויזיה 4, של חברת החשמל של צפון אירלנד, מנהלת תאגיד "הקבוצה הממלכתית של בתי חולים" וחברה מייסדת בוועדה האירית לאסירים שמעבר לים.
נשיאותה

בשנת 1997 ניצחה מקאליס את ראש הממשלה לשעבר אלברט ריינולדס בבחירות הפנימיות במפלגתה פיאנה פול, למועמדות לתפקיד הנשיא. עיתונאי ופרשן ימני (Koghan Harris) הגדיר אותה באותם הימים כ"פצצת זמן שבטית".
יריביה בבחירות לנשיאות בשנת 1997 היו מארי באנוטי ממפלגת פיין גייל, אדי רוש ממפלגת הלייבור האירית ושני מועמדים עצמאיים - דנה רוזמרי סקאלון ודרק נאלי.
בסיבוב הראשון של הבחירות ניצחה ב-%45.2. בסיבוב השני גברה על מארי באנוטי עם 58.7%. הושבעה כנשיאה ב-11 בנובמבר 1997.
ב-1 באוקטובר 2004 הוכרזה כנשיאה בשנית, כשהפעם נבחרה ללא השתייכות מפלגתית וללא מתחרים לתפקיד. בהתחשב בפופולריות שהיא נהנתה בסוף כהונתה הראשונה, אף מפלגה לא הציגה מועמדים נגדה.
מקאליס הצהירה שנשיאותה תתמקד ב"בניית גשרים". כראשונה שנבחרה לנשיאות אירלנד מקרב בני צפון אירלנד, ביקרה בצורה קבועה באלסטר שם זכתה לקבלת פנים חמה מצד שתי הקהילות גם יחד, תוך פיזור הנבואות השחורות שתהיה דמות מפלגת.
היא גילתה הערצה למלכת בריטניה, אליזבת השנייה, אותה הכירה עוד מהביקור המלכותי באוניברסיטת קווינז שבהנהלתה כיהנה. אחת השאיפות שלה האישיות הייתה לארח את הביקור הראשון של ראש המדינה הבריטית ברפובליקה של אירלנד, דבר שהתגשם בקדנציה שלה ב- 17 - 20 במאי 2011.
במרץ 1998 הודיעה שהיא תחגוג רשמית לא רק את 17 במרץ, יום פטריק הקדוש, אלא גם את החג החשוב של הפרוטסטנטים מאולסטר, 12 ביולי, יום הקרב באוגרים מ-1698. עוררה עליה בקורת מסוימת מחוגים של בכירי הכנסייה הקתולית האירית כשקיבלה את היין ואת הלחם הקדוש בקתדרלה האנגליקנית של דבלין.
ב-27 בינואר בטקס למלאת שישים שנה לשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ עוררה מחלוקת כאשר השוותה בין הדרך בה התחנכו הילדים הפרוטסטנטים בצפון אירלנד לשנאת הקתולים לאופן שהילדים אירופים לומדו דורות אחרי דורות לשנוא את היהודים.
בינואר 2004 הסניף הפריזאי של מרכז שמעון ויזנטל ביקש ממקאליס לדחות את הענקת 'אות מוזיאון השנה' שניתן באותה שנה ל'מוזיאון הצייד', זאת בשל טענה שלמייסדי המוזיאון היה קשר הדוק עם המפלגה הנאצית באירלנד. טענה זו העלתה חשד שחלק מהפריטים במוזיאון הם רכוש גזול ממלחמת העולם השנייה. לאחר בדיקה, מקאליס טענה כי המרכז פורש 'רשת של שקרים'. בדצמבר 2008 המרכז פרסם דו"ח תגובה.
ב-22 במאי 2005 בנאום באוניברסיטת וילנובה במדינת פנסילבניה בארצות הברית הביעה מקאליס דעות מנוגדות לקו הקתולי השמרני בקשר של הסמכת הומוסקסואלים ונשים לכמורה. על ידי כך עוררה מחאות מידיות מצד גורמים קתוליים שמרנים.
לעומת זאת בביקור באוניברסיטת נוטרדאם במאי 2006 הזכירה את רגיש הגאווה שהיא חשה כלפי המורשת האירית של האוניברסיטה שקיבלה את הכינוי "האירית הלוחמת".
בעקבות תום כהונתה של נשיאת סרי לנקה, צ'נדריקה קומרטונגה, החל מ-19 בנובמבר 2005 הפכה מקאליס לראש המדינה-אישה הנבחרת הוותיקה בעולם.
ב-3 במאי 2007 זכתה בפרס ההומניטרי של הקרן האירית האמריקאית.
ב-3 ביוני 2007 תוך כדי ביקורה החמישי בוותיקן בתוך שנתיים, נכחה בהכרזתו כקדוש של צ'ארלס אוף מאונט ארגוס.
באוקטובר 2007 אוניברסיטת אוטגו מניו זילנד העניקה לה את התואר של דוקטור כבוד למשפטים.
מקאליס חברה ב"מועצת מנהיגות העולם", רשת בינלאומית של נשים ראשי ממשלות ונשיאות מכהנות ולשעבר, שיעדה לגייס את המנהיגות לפעולה משותפת במאבק לקידום עניינים חשובים לנשים ולשוויון זכויותיהן.
ב-2006 דורגה במקום ה-55 בין הנשים החזקות בעולם על ידי המגזין פורבס. ב-2007 ירדה למקום 58.
מארי מקאליס נשואה החל משנת 1976 למרטין מקאליס, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בן אחד הוא הומוסקואל מוצהר.
פרסים ואותות הוקרה

3 במאי 2007 -הפרס ההומניטרי של הקרן האירי-אמריקאית.
19 במאי 2009 - פרס החופש של קילקני
2013 - גשר על כביש M1 על יד דרוהדה, אירלנד - נקרא על פי שמה Mary McAleese Boyne Valley Bridge
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אוטאגו בניו זילנד (2007), של מכללת מאונט הוליוק בסאות' הדלי, מסאצ'וסטס (2009), של אוניברסיטת פורדהם, ברובע הברונקס, ניו יורק (2010), של אוניברסיטת מסאצ'וסטס בלאוול (ארצות הברית) (2010), של אוניברסיטת סנט אנדרוס בסקוטלנד (2013).
לימיטאני

לימיטאני (בלטינית: limitanei) הוא חלק מהצבא הרומי בתקופת הקיסרות המאוחרת. שמה נובע מהמונח 'לימס' (limes) שמשמעותו בלטינית 'סְפָר'. שורשיהם של הלימיטני הם ברפורמה שהנהיג הקיסר דיוקלטיאנוס בצבא הרומי בסוף המאה ה-3 לספירה. הוא חילק את הצבא לשני סוגים, הסוג הראשון הוא 'כוחות השדה' (comitatenses) שכללו חיילי לגיונות ופרשים, הם הגיעו לצבא כמתנדבים, או שגויסו כבניהם של חיילים ושירתו 20 שנה. הם נחשבו כלוחמים מקצוענים ולכן היו בעלי מעמד עדיף מבחינת שכר ותנאי שרות. הסוג השני כלל חיילים שאיישו את הביצורים למיניהם והם שירתו 25 שנה. סוג זה כנראה התפתח במהלך המאה ה-4 לספירה, בתקופתו של קונסטנטינוס, ללימיטאני. הלוחמים גויסו מקרב האוכלוסייה המקומית שישבה באזורי הגבול והספר של האימפריה הרומית. יחידות הלימיטאנים הוצבו כחילות מצב במצודות ומבצרים באזורי הספר, לאורך דרכים, או על חופי ים או נהרות. הלימיטאנים כללו יחידות שונות: לגיונות של חיל רגלים, קוהורטות של רגלים ופרשים ואלות (alae; כנף בלטינית המונח שימש לתיאור יחידה צבאית בסדר גודל של גדוד) של חילות עזר.
בפפירוסי ניצנה שהתגלו בחפירות בכנסייה בתל ניצנה, מוזכרת יחידה לימיטאנית שהורכבה מפרשים ערבים רכובים על גמלים, יחידה זו החזיקה ברשותה אדמות באזור ניצנה.
הערות שוליים

↑  משה עמית, 2002, תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים: 804-805.
↑  ישראל שצמן, 2002, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב: 127-126.
מאלין

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מאלין (באוקראינית: Малин) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה.
שמו של היישוב קשור למלך מאל שהיה מנהיג שבטים סלאביים באזור במאה ה-10 לספירה. בעיר עומד פסלו ניקולאי מיקלוחו-מקלאי מגלה ארצות ומדען רוסי, הוא ביקר בעיר תכופות, אמו ואחיו קבורים במקום.
יהודי העיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעיר נוסדה חסידות מאלין.
הערות שוליים

↑  Головне управління статистики в Житомирській області.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357435405171  LCCN: n2015011138   WorldCat (עם LCCN): n2015-011138 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לזלי קומפטון

לזלי הארי קומפטון (אנגלית: Leslie Harry Compton;‏ 12 בספטמבר 1912, וודפורד, אסקס - 27 בדצמבר 1984, לונדון) היה כדורגלן ושחקן קריקט אנגלי ששיחק עבור ארסנל ומידלסקס. לזלי הוא אחיו של דניס קומפטון, ששיחק גם כן בארסנל ובמידלסקס.
קומפטון החל את הקריירה שלו בקבוצות בתי ספר במידלסקס, והצטרף לארסנל כשחקן חובב ב-1930. קומפטון שיחק לאורך כל 22 שנות קריירת המועדונים שלו בארסנל, והוא אחד השחקנים שהיו פעילים במועדון לפרק הזמן הארוך ביותר. משחקו הראשון היה בתיקו נגד אסטון וילה ב-25 באפריל 1932, חודשיים לאחר שחתם על חוזה המקצוען שלו.
קומפטון החל לשחק בעמדת המגן הימני והיה מחליפו של טום פארקר בתחילת שנות ה-30, לפני שג'ורג' מייל הועבר לעמדה שלו והפך למחליפו הקבוע של מייל. קומפטון עבר לשחק בקבוצת המילואים של ארסנל, ובארבע העונות הבאות הוא השתתף ב-13 משחקים בלבד במדי הסגל הבוגר. מספר המשחקים שבהם שותף היה גדול יותר בעונת 1935/1936 (12), ובעונה שלאחריה ב-15 משחקים, אך בעונה שלאחר מכן (1937/1938 לא השתתף במספיק משחקים על מנת להיות זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות.
קומפטון נשאר בארסנל למרות שלא היה שחקן הרכב קבוע לאורך רוב שנות ה-30, אך בעונת 1938/1939 הוא שותף כבר ב-19 משחקים וזכה עם המועדון במגן הצדקה. אולם, הקריירה של קומפטון נעצרה כתוצאה ממלחמת העולם השנייה; הוא שירת בצבא הבריטי במקביל להשתתפות במשחקים לא רשמיים במדי ארסנל. קומפטון הועבר באופן זמני לעמדת החלוץ המרכזי, והבקיע 10 שערים במשחק נגד לייטון אוריינט, שהסתיים בניצחון 15 - 2 לטובת ארסנל. הוא היה שחקן אורח בצ'סטר, והבקיע שלושער נגד אברטון במהלך עונת 1942/1943.
לאחר סיום המלחמה הוא חזר לשחק בהגנה, והפך לקשר המרכזי הקבוע של ארסנל. למרות שהחמיץ את ששת המשחקים הראשונים של עונת 1947/1948 בגלל מחויבויותיו לקריקט, הוא היה שחקן קבוע בהרכב המועדון בשאר העונה שבסיומה זכה המועדון באליפות וקומפטון בתואר ראשון; דניס קומפטון, אחיו של לזלי, היה גם כן שחקן הרכב קבוע בארסנל באותה תקופה וזכה אף הוא במדליה הניתנת לזוכים באליפות. בעונה שלאחר מכן הוא החליף את ג'ו מרסר בתפקיד הקפטן, אך טען כי מרסר הוא זה שראוי לכבוד.
קומפטון זכה עם ארסנל בגביע ה-FA בעונת 1949/1950, והבקיע שער שוויון בדקה האחרונה של חצי הגמר נגד צ'לסי, לאחר בישול של אחיו. המשחק הסתיים בתיקו 2 - 2, והמשחק החוזר בניצחון 1 - 0 לטובת ארסנל. משחק הגמר נגד ליברפול הסתיים גם כן בתוצאה 1 - 0. יכולתו של קומפטון הייתה מספיק גבוהה על מנת שהוא יזכה לזימון לסגל נבחרת אנגליה לקראת המשחק נגד נבחרת ויילס ב-15 בנובמבר 1950. קומפטון היה בן 38 שנים ו-54 ימים כשערך את הופעת הבכורה שלו, והוא השחקן המבוגר ביותר שעושה זאת לאחר המלחמה (אלכסנדר מורטן מחזיק בשיא הכללי).
קומפטון היה שחקן הרכב קבוע עד עונת 1951/1952 שבה השתתף בארבעה משחקים בלבד. בסוף העונה הוא החליט לפרוש מכדורגל; הוא השתתף במדי ארסנל ב-273 משחקים שבהם הבקיע שישה שערים. לאחר פרישתו הוא עבד בארסנל במשך שלוש שנים כמאמן וכמאתר כישרונות.
קומפטון היה גם שחקן קריקט במקביל להיותו כדורגלן, ושיחק בעמדת הוויקט-קיפר בין 1938 ל-1956. הוא השתתף ב-272 משחקים שבהם זכה ב-5,814 נקודות (ממוצע של 16.75 למשחק). לזלי ודניס זכו עם מידלסקס באליפות בשנת 1947, והם האחים היחידים שזכו באליפות בכדורגל ובקריקט. לזלי שיחק בטסט קריקט (הגרסה הארוכה ביותר של קריקט) עבור אנגליה, בעוד שדניס לא עשה זאת.
קומפטון ניהל פאב בהייגייט היל שבצפון לונדון לאחר פרישתו. הוא מת ב-1984 כתוצאה מסיבוכים של מחלת הסוכרת, לאחר ששנתיים קודם לכן היה צורך לקטוע את רגלו.
לקריאה נוספת

Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4
הערות שוליים

↑  צ'ס סאמנר, On the Borderline: The Official History of Chester City 1885-1997 (עמוד 59), 1997, ISBN 1-874427-52-6
למידה יחידנית

למידה יחידנית או למידה פרטנית מתבצעת במסגרת של הוראה מתקנת. זוהי שיטת הוראה שעל פיה מותאמים חומרי הלימוד ותנאי הלמידה באופן אישי על פי היכולות הקוגניטיביות (השכליות), הרגשיות והחברתיות של כל לומד (אשל וקורמן, 1994). בתקופה העתיקה,הייתה למידה אישית מקובלת בקרב אנשי המעמד הגבוה והתבטאה בדינמיקה בה היה מורה לכל תלמיד, כשהמורה התאים את תוכני הלימוד ליכולותיו האישיות של התלמיד. החל מהמאה ה-19, עם התפשטות חינוך החובה לכול, הצטמצם השימוש בלמידה יחידנית, אך גם היום ניתן לראות שימוש בלמידה זו בחינוך הביתי ובמסגרות החינוך השונות (גורי-רוזנבלט ועמיתים, 1989).
מטרות

ללמידה יחידנית מטרות לימודיות ומטרות רגשיות וחברתיות. בלמידה זו יש שתי גישות הפוכות. הגישה הראשונה גורסת שכל הלומדים בכיתה צריכים להגיע לרמה אחידה, וכך מטרת הלמידה היחידנית היא להתאים את האופן הלמידה באופן אישי, בקצב או בסגנון הלמידה, על מנת להוביל להצלחתו של התלמיד (אלטשולר, 1992; מכון ברנקו וייס). הלמידה מותאמת לרמתו הקוגניטיבית של הילד ומתבטאת בצמצום פערים בלימודים, בהתמודדות בהכנה למבחנים ובשיעורי הבית, בעבודות ועוד. הגישה השנייה גורסת שיש לקדם כל תלמיד לפי יכולתו. למידה יחידנית אמנם מכוונת לקידום יכולות לימודיות, אך במקביל היא מפתחת יכולות ומיומנויות חברתיות, למשל: מנהיגות עצמית, הרגלי למידה, תחושת מסוגלות עצמית, חוויית הצלחה,תחושת ביטחון וטיפוח אישיות התלמיד, כל זאת כדי שהלומד יפתח אחריות אישית ללמידה (גורי-רוזנבלט ועמיתיו, 1989; מכון ברנקו וייס).
למידה יחידנית עשויה גם להקל על עבודת המורים. אין צורך בקידום כלל הלומדים, בחזרה על החומר ובהדגשתו כדי להגיע להצלחה של כולם. הלמידה היחידנית מאפשרת התמקדות משמעותית בפרט והובלתו להישגים גבוהים (מכללת בית ברל; אלטשולר, 1992).
חסרונות

סקירות מחקרים מראות כי קיימת אי הסכמה לגבי תרומת הלמידה הפרטנית להתקדמות הלומד. בנוסף, קיימות מספר בעיות בהשמת הלמידה היחידנית, הן בתחום הלימודי והן בתחום החברתי. אחת הבעיות הלימודיות היא בשוני בין תלמיד לתלמיד. מכאן נובע הקושי להגיע להישגים שווים של כל התלמידים (מהרשק, 1980). בעיה נוספת בגישה לימודית זו מתבטאת בכך שלא שמים דגש על הפרט כחלק מקבוצה: התלמיד אינו מבצע שיח בכיתה ואינו חווה את הרגשת השיתופיות בלמידה. בעיה לימודית נוספת היא בשינוי מעמדו של המורה, ממחנך סמכותי ומנהיג לדמות משגיחה (אהרוני, 2002).
ואכן, מחקרים שהשוו בין ההישגים של תלמידים שלמדו בחינוך הרגיל לתלמידים שלמדו בלמידה יחידנית, כמו בחינוך הפתוח, לא מצאו הבדלים בהישגים של התלמידים. כמו כן, נמצא כי כאשר הלמידה היחידנית התייחסה רק להיבט הלימודי ולא לסגנון הלמידה (למשל - למידה בהאזנה או בדיבור) לא נמצאו הבדלים בין ההישגים של הלומדים בשיטות השונות (אשל וקורמן, 1994). רוב אוכלוסיית התלמידים ואוכלוסיית המבוגרים אינם מודעים לדרכי ההוראה המותאמות ביותר בשבילם, אשר יובילו אותם להישגים גבוהים.