stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהבת ארץ ישראל
הערות שוליים

↑  הנוהג הובא גם בספר מצוות הארץ כהלכתן א, ג. בספר טובך יביעו ח"א, קמ"ט וכן מצווה שנאלץ לצאת מהארץ, ללכת לאט לאט, להראות את הקושי להיפרד ממנה. מפסוק זה למד בעל ספר החרדים (מצוות התלויות בארץ - פרק ב) שצריך כל איש ישראל לחבב את ארץ ישראל ולבא אליה מאפסי ארץ בתשוקה גדולה כבן אל חיק אמו
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ה', הלכה י'
↑  ראו הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה – העם והארץ עמוד 60
↑  בספר באר מרים (חלק ב עמוד צ"ב)
↑  בפירושו לפסוק הנ"ל
↑  מופיע בערך בנות צלפחד
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"ד.
↑  באר מרים ח"ב עמ' צ"ב, ר' דוד מן. ובהרחבה נוספת אצל הרב אביגדר נבנצל, ירושלים במועדיה, פסח, עמוד ר"א
↑  ספרי, במדבר פרשה קל"ג. הגברים אמרו "נתנה ראש ונשובה מצרימה" ואילו אצל הנשים מצאנו שאמרו "תנה לנו אחוזה". וראו פירוש רש"י לתורה על (ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ס"ד)
↑  כוזרי (מאמר ה') ספר חרדים (פרק ב ממצוות לא תעשה התלוים בארץ ישראל ד"ה וצריך כל, ומשם בשל"ה (שער האותיות אות הקו"ף - קדושת המקום), הרחיב במיוחד בזה רבי משה דוד ואלי בפירושו לתהלים (קו כד), וז"ל: "וימאסו בארץ חמדה. הנה העוון הזה היה כל כך חמור לפניו ית', לפי שפגם בעיקר הכל שהיא האמונה. עד שממנו נמשכה הגזרה של הגלויות, כדי שיכירו וידעו הבנים שאין ארץ כארצם, ולא יתוקן עון המאיסה של האבות, עד שהבנים יביאו את עצמם לחשוק בה בחשק גדול, כעניין שנאמר: אתה תקום תרחם ציון כי עת לחננה כי בא מועד – כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחוננו, כלומר דהא בהא תליא, שלא יבא עת חנינה לציון, עד שבניה יחמדוה בתכלית החמדה והתשוקה
↑  הרב חיים דרוקמן, קמעא קמעא, פרק ז. מובא בהרחבה בחוברת לכו נרננה פרק ו' עמוד 61
↑  הרב יעקב אריאל, מכון התורה והארץ. ראו כאן
↑  בשם האריז"ל הובא (בספר "מעינה של תורה" פרשת שלח) על הפסוק 'והימים ימי בכורי ענבים' - שמצוות בכורים מהווה תיקון לחטא המרגלים, הללו המאיסו את הארץ, ואילו מצוות בכורים ניתנה משום חיבת הארץ, ועל כן היא נוהגת רק בשבעה מיני הפירות בהם נשתבחה ארץ ישראל
↑  דברים פרק ח, י
↑  הרב מלמד פניני הלכה, אהבת הארץ
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף קי"ב, עמוד א'
↑  ספר ארץ חמדה טובה ורחבה, צוריאל משה, עמוד 33. "אל לו לאדם לזרוק פסולת או ניירות עטיפה ברחובות וללכלך רחובות ארץ ישראל"
↑  תנועת המוסר ח"ג פ"ז
↑  ראו מג"א או"ח סימן רמ"ח טו.
↑  שו"ת מהרי"ט חלק א סימן קלד ועיין ריטב"א גיטין ב. מנוחת אמת עמ' קי"ב.
↑  שו"ת תורה לשמה (סימן תיח)
↑  טיול בארץ ישראל באתר ויקיטקסט
↑  שו"ת משנה הלכות חלק ג סימן קפט.
↑  שו"ת חלק א סימן תקפ
↑  מכתבו של ר' יחיאל מיכל עפשטיין, רבה של נובהרדוק, מחבר הספר 'ערוך השולחן' מובא בספר דרישת ציון עמ' 176
↑  כמו שמצאנו (ערכין טו) שדור יוצאי מצרים נענשו ארבעים שנה במדבר וגם מתו שם מפני שהוציאו דיבה רעה על ארץ ישראל. ספר אבא ביתך עמ' י"ז
↑  הרב מלמד, פניני הלכה העם והארץ, ראו לקריאה נוספת
↑  את השיר ניתן לראות כאן.
↑  חרדים פ"ב ממצות ל"ת התלוים בא"י
↑  אהבת ארץ ישראל - באתר ישיבה
↑  השיר במסורת יהודי בבל באתר יוטיוב.
| חיבת הארץ |
| --- | --- | --- |
| בניין הארץ | ירושה • יישוב • נטיעה |  |
| יישוב הארץ | הליכה • קבורה • יציאה |  |
| שבח הארץ | ארץ ישראל ביהדות • אהבתה • קדושתה  • שירי ארץ ישראל • דיבתה |  |
| מתנות הארץ | שבעת המינים • עפרה • פירותיה |  |
מנהג קדום לשיר על קברו את השיר "ארץ הקדושה", שיר שהם ראו בו אהבת ארץ ישראל, הזכרת מעלותיה והשתוקקות לעלות לחונן את עפרה. השיר נמצא כיום תלוי בתוך המבנה.
כלבי דוב

| כלבי דוב |
| --- | --- |
 אמפיקון (Amphicyon)
תקופה
פלאוגן-פליסטוקן 46.2–1.8 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי דוב
שם מדעי
 Amphicyonidae
תחום תפוצה


איור של ייסנגריניה.
כלב דוב או אמפיקיוניים (שם מדעי: Amphicyonidae) היא משפחה נכחדת של טורפים מתת-סדרת דמויי כלב. כלבי הדוב נמצאו ברחבי אפריקה, אסיה ואירופה ובתקופת המיוקן חצו את מצר ברינג לעבר אמריקה הצפונית.
חיות אלה דמו מעט לכלבים אך לא היו קשורים אליהם מאוד. הם היו קרובים בעיקר למשפחה הנכחדת המיקיוניים ושתי המשפחות היוו שלב ביניים בין דובים לכלביים. הם נחשבים גם לקרובים רחוקים של פנדה זנובה. הם היו בעלי מידות מגוונות, מ-5 ק"ג ל-600 ק"ג לזכר בוגר. הם היו טורפים ראשיים, הניזונים בעיקר מבשר וחלקם אף התבססו עליו ללא מרכיבי מזון נוספים, בניגוד לרוב הדובים והכלביים של ימינו.
כלבי הדוב החלו להתדלדל בתקופת הפליוקן ונעלמו בתחילת הפליסטוקן, לפני כ-1.8 מיליון שנה, אולי עקב תחרות עם טורפים חזקים ומפותחים יותר או היפגעות משינויי אקלים.
מיון

סוג Gustafsonia
אמיטוקיון
Angelarctocyon
תת-משפחה Amphicyoninae
אמפיקון (Amphicyon)
Amphicyonopsis
פסאודוקיון (Pseudocyon)
ברכיקיון (Brachycyon)
Cynelos
קיינודיכטיס (Cynodictis)
Euroamphicyon
Gobicyon
Goupilictis
Guangxicyon
Haplocyon
Haplocyonoides
Haplocyonopsis
Harpagocyon
Heducides
איסכירוקיון (Ischyrocyon)
מגאריקיון (Magericyon)
Paradaphoenus
Pericyon
Pliocyon
Proamphicyon
Protemnocyon
Pseudarctos
Pseudamphicyon
Pseudocyonopsis
Symplectocyon
תת-משפחה Daphoeninae
Adilophontes
Borocyon
Brachyrhyncocyon
Daphoenictis
דפואנודון (Daphoenodon)
דפואנוס (Daphoenus)
Paradaphoenus
תת-משפחה Temnocyoninae
Mammacyon
טארטרוקיון (Tartarocyon)
Temnocyon
תת-משפחה Thaumastocyoninae
אגנותריום (Agnotherium)
אמיטוקיון (Ammitocyon)
Crassidia
Amphicyonopsis?
Peignecyon
Thaumastocyon
Tomocyon
ייסנגריניה (Ysengrinia)
בנות עירוני מודיעין (כדורגל נשים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2015
 מאמן:  אריאל וינדר
בנות עירוני מודיעין היא קבוצת כדורגל נשים וחלק ממועדון עירוני מודיעין, שיחקה בליגה הלאומית והייתה אמורה לשחק בליגת העל בכדורגל נשים החל מעונת 2021/2022 אך לא עברה את הבקרה התקציבית של ההתאחדות. הקבוצה נוסדה בשנת 2015 כקבוצת מאמא רגל ומשנת 2019 הפכה לקבוצת כדורגל רגילה שהצליחה לעלות תוך שתי עונות לליגת העל אך לא מימשה את הצלחתה ופעילותה הופסקה. המועדון מפעיל גם קבוצת נערות וילדות.
כקבוצת מאמא רגל

הקבוצה הוקמה במודיעין בשנת 2015 והצטרפה לליגת מאמא רגל של ההתאחדות לכדורגל שהייתה הליגה השלישית לנשים והוגדרה כליגה בפיתוח. בליגה זו שיחקו בתקופה זו על חצי מגרש, לרוחב, 8 שחקניות לכל קבוצה וללא הגבלת חילופים. כבר בעונתה השנייה הצליחה הקבוצה לסיים ראשונה בליגה ולזכות באליפות. בשנה הבאה סיימה מקום השני. בשנים אלו, בגלל מיעוט בקבוצות, הצטרפות לליגה הלאומית הייתה תלויה בהחלטת הקבוצה להפוך לקבוצת כדורגל רגילה וברישום לליגה אך הקבוצה החליטה להמתין עם צעד כזה ונשארה לשחק בליגת מאמא רגל. בשנה שלאחר מכן, בעונת 2018/2019, סיימה הקבוצה במקום השלישי אך החליטה שבעונה הבאה תצטרף לליגה הלאומית כקבוצה מן המניין. בעונת 2019/2020 החליטה ההתאחדות לכדורגל להפוך גם את הליגה הארצית לליגת כדורגל רגילה ורשמה את קבוצת בנות מודיעין בליגה זו. הקבוצה ערערה על ההחלטה וביקשה להצטרף ישר לליגה הלאומית אך לאחר מאבק משפטי ודחייה של פתיחת הליגה נדחתה בקשתה.
בליגות הכדורגל הסדירות

כבר בעונתה הראשונה, עונת 2019/2020 בליגה הארצית המתחדשת, הצליחה הקבוצה להפגין דומיננטיות ושמרה לאורך העונה על מיקומה בצמרת. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והפסקת עונת המשחקים, הוחלט שהקבוצה, שהייתה ממוקמת שנייה, תעלה בעונה הבאה לליגה הלאומית.
כבר בעונתה הראשונה בליגה הלאומית, עונת 2020/2021, זכתה הקבוצה להצלחה והבטיחה במחזור הסיום את המקום השני ועליה לליגת העל. למרות זאת, לקראת פתיחת העונה התברר שהקבוצה לא עברה בבקרה התקציבית והיא הורדה חזרה לליגה הלאומית. בפועל, הקבוצה הפסיקה את פעילותה ולא הצטרפה לליגה בעונת 2021/2022.
תארים

אליפות הליגה הארצית : 1
2016/2017
הערות שוליים

↑  עירוני נשים - אלופת הליגה בכדורגל באתר מודיעין סיטי 5/6/2017
↑  - אז איפה הן, הבחורות ההן? באתר מודיעין ניוז 6/9/2017
↑  עדי שרי – מייסדת קבוצת הכדורגל נשים עירוני מודיעין בדרך להיות מאמנת באתר כל העיר מודיעין 5/2/2018
↑  דרמה במשחקי ההכרעה של הליגה הארצית לנשים בכדורגל: מודיעין במקום השני באתר כל העיר מודיעין 9/6/2018
↑  שמעון אלבז, שלוש שעות לפני שריקת הפתיחה: ליגת הנשים שוב נדחתה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2019
↑  בית משפט העליון קיבל את ערעור ההתאחדות וקבע שעירוני מודיעין תישאר בליגה הארצית – הליגות יפתחו בשבוע הבא באתר JSport 25/11/2019
↑  אלופות: קבוצת הנשים של עירוני מודיעין עלתה לליגה הלאומית באתר כל העיר מודיעין 2/6/2020
↑  מיקי שורץ, בפעם הראשונה בתולדותיה: עירוני מודיעין עלתה לליגת העל, באתר ynet, 26 במאי 2021
↑  עשתה היסטוריה: עירוני מודיעין עלתה לליגת העל, באתר ONE‏, 26 במאי 2021
↑  מיקי שוורץ, בגלל תקציב: קבוצת הנשים של מודיעין בכדורגל לא תשחק בליגת העל, באתר ynet, 25 באוגוסט 2021
ליאוניד בלקלב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באפריל 1956 (בן 68) בלץ, ברה"מ 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות באודסה על שם גרקוב 
 פרסים והוקרה:  פרס בנק דיסקונט (2000) 
 
ליאוניד בָּלַקְלָב (ברוסית:Леонид Фёдорович Балаклав ‏ נולד ב-13 באפריל 1956) הוא צייר ישראלי יליד ברית המועצות.
ביוגרפיה

ליאוניד בלקלב נולד בבלץ, מולדובה, אז חלק מברית המועצות. בגיל צעיר הוא התגלה כמחונן בתחום הציור, ונשלח ללימודים בבתי ספר לאמנות במולדתו. בגיל חמש עשרה התקבל לבית הספר לאומנות בקייב, ולאחר מכן למד באקדמיה לאומנות באודסה אותה סיים בשנת 1974. באותה תקופה עסק לפרנסתו בהכנת תפאורות לתיאטרון. בתחילת שנות השמונים התקבל כצייר מן המניין בבית האמנים בקישינייב.
בלקלב עלה לישראל בשנת 1989 לאחר שמכר את אחת מעבודותיו בתמורה לשני כרטיסי טיסה לישראל (לאביו ולו עצמו). לאחר עלייתו התגורר במצפה רמון ואחרי כן התיישב בירושלים והחל בתהליך התקרבות לדת. נושאי ציוריו קשורים פעמים רבות לזהות היהודית. הנושאים השכיחים בהם עוסקות יצירותיו הם דיוקנאות של בני משפחתו, ידידיו ודמויות המקיפות אותו בסביבתו הקרובה (כמו גם מספר רב של דיוקנאות עצמיים) ונופים אינטימיים של פינות בירושלים ובסביבותיה. מצייר בצבעי שמן על בד ועל עץ ועושה רישומים בפחם ובעיפרון על נייר. רבים מן הדיוקנאות שיצר נעשו על קרשים בפורמט צר מאוד וגבוה, בנוסח הדפסי העמוד (Hashira-e) בחיתוכי העץ היפניים, דבר המחייב את האמן להתמודד עם קשיים קומפוזיציוניים ניכרים. בלקלב החל לצייר דיוקנאות אלה בעקבות מספר קרשים כאלה שקיבל, זמן לא רב לאחר עלייתו ארצה, מן הפסל דב פייגין, עימו התיידד. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, בין השאר במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, גלריה גורדון בתל אביב, בית האמנים בירושלים, המשכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון הרצליה, בית ציוני אמריקה ועשרות תערוכות קבוצתיות ופרטיות.
פרסים

פרס ירושלים לציור ולפיסול 1995.
מדליית זהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו 1987 (עבור עבודת אנימציה).
פרס מוזיאון ישראל לשנת 2002 לאמן ישראלי.
פרס בנק דיסקונט לשנות 2000.
פרס שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית לשנת 2014.
ספרים שאייר

אליעז כהן, שמע אד-ני - משירי מאורעות תשס"א-תשס"ד (אבן חושן, 2004).
מבחר תערוכות יחיד

1994 - "משם לכאן", המשכן לאמנות עין חרוד.
1997 - "רישומים 97-93", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
1997 - בית האמנים בירושלים.
2002 - "פני האור", המשכן לאמנות עין חרוד.
2015 - "לאוניד בלקלב: חוקר דיוקנאות אובססיבי", מוזיאון תל אביב לאמנות.
2017 - "לאוניד בלקלב - האסתטיקה של הקרוב", בית אבי חי, ירושלים.
2020 - "ליאוניד בלקלב: פינקותקה", בתוך מקבץ התערוכות: "זמן דיוקן 2", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
מבחר תערוכות קבוצתיות

1991 - "חברים חדשים 91", בית האמנים בירושלים.
1994 - "מתוך התבוננות" - אולם פישר, משכנות שאננים, ירושלים.
1995 - "מראה|הארמ" - מוזיאון ישראל, ירושלים.
1997 - "פנים רבות לדיוקן - הדיוקן באמנות הישראלית" - מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, בת-ים.
1998 - "טובל במים, טובל באור: מאה שנות צבעי-מים בישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2000 - "זו ארצי", גלריה אנגל, תל אביב.
2004 - "אין עם חדש, אמנות ישראלית בנתיב האמנות היהודית: סקיצה היסטורית" - זמן לאמנות - מרכז לאמנות ישראלית, תל אביב.
2014 - "בדילוג על המופשט - פנינים מאוסף יוסי ודניאלה ליפשיץ", גלריית האוניברסיטה הפתוחה, רעננה.
2019 - "עשור לפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית" - אולם סם ואילה זקס, הבניין הראשי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
לקריאה נוספת

מאירה פרי-להמן, טובל במים, טובל באור - מאה שנות צבעי-מים בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1989.
גליה יודקביץ (אוצרת), דליה לוין, לאוניד בלקלב - רישומים, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 1997.
גדעון עפרת, יניב שפירא, גליה בר אור, לאוניד בלקלב - פני האור, משכן לאמנות עין חרוד, 2002.
גדעון עפרת, אין עם חדש, זמן לאמנות, תל אביב, 2004.
חיים מאור ואחרים, קוסמופליט, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2004.
גליה בר אור, מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, משכן לאמנות עין חרוד, 2009.
גדעון עפרת, אופקים רחבים יותר - 120 שנות אמנות ישראלית; מאוסף עפרת לאוסף לוין, עבודות נבחרות (חלק ב'), קרן וינה-ירושלים לאמנות ישראלית, 2013.
דורון לוריא, לאוניד בלקלב:חוקר דיוקנאות אובססיבי, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2015.
מנחם הלברשטט, לאוניד בלקלב - האסתטיקה של הקרוב, בית אבי חי, ירושלים, 2017.
דורון לוריא, עשור לפרס ע"ש חיים שיף, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2019.
איה לוריא, "ליאוניד בלקלב: פינקותקה", בתוך: זמן דיוקן 2. מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2020.
בית הסוהר עופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מיקום:  יהודה ושומרון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
 קואורדינטות:  31°52′18″N 35°10′51″E﻿ / ﻿31.871666666667°N 35.180833333333°E﻿ / 31.871666666667; 35.180833333333
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הסוהר עופר(למפת ירושלים רגילה) בית הסוהר עופר(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הסוהר עופר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הסוהר עופר
 
בית הסוהר עופר
he
בית הסוהר עופר (בעבר; מתקן כליאה 385; בפי הפלסטינים: כלא ביתוניא) הוא מתקן כליאה המשתייך למחוז מרכז של השב"ס.
הכלא מיועד לכ-1,200 אסירים ביטחוניים פלסטינים ברמת סיווג ביטחוני בינונית. בית הסוהר ממוקם מדרום לביתוניא, מצפון לכביש 443, ליד צומת גבעת זאב.
בית הסוהר עופר הוא הכלא היחיד שמנהלת מדינת ישראל בתחומי יהודה ושומרון ובו מוחזק חלק קטן מהפלסטינים הכלואים בידי ישראל.
ארגוני זכויות אדם בעולם ובפרט ארגון מחסום Watch טוענים כי ישראל אוסרת בכלא קטינים, גם משלחת של חברי פרלמנט בריטיים דיווחה לאחר הביקור על הפרת זכויות אדם במקום. במהלך מלחמת חרבות ברזל פלסטינים שהוחזקו במחנה עופר העידו על התעללות, עינויים והזנחה רפואית קשה.
היסטוריה

על מקומו של בסיס ירדני לשעבר, הוקם לאחר מלחמת ששת הימים בסיס של צה"ל בשם "מחנה עופר", על-שם סא"ל צבי עופר בעל עיטור הגבורה בפשיטה על נוקייב.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוקם בצמוד למחנה הצבאי בית מעצר שכונה על ידי הפלסטינים כלא ביתוניא – בית הסוהר עופר.
בינואר 2003 ברחו מבית הסוהר שני אסירים ביטחוניים לאחר שחתכו את גדר המתחם. השניים לא נתפסו. ב-12 במאי 2003 ברחו ארבעה אסירים ביטחוניים נוספים, דרך מנהרה שחפרו מתחת לחומות הבטון המקיפות את הכלא. אחד מהם נתפס, והאחרים נמלטו לכיוון רמאללה. ארגון הג'יהאד האיסלאמי הודיע שהאסירים שנמלטו הגיעו ל"מקום מבטחים".
בית המעצר הוסב לכלא צבאי לאסירים ועצירים ביטחוניים לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בראשית המאה ה-21. במהלך מבצע חומת מגן נקלטו במתקן המעצר אלפי אסירים והמתקן הורחב במהירות לצורך קליטתם.
ב-3 באוקטובר 2006 עבר מידי צה"ל לרשות שב"ס. בסוף שנת 2007 שהו בכלא כ-900 אסירים.
האסירים בכלא שוכנו עד 2009 באוהלים צבאיים. מסביב לכל קבוצת אוהלים ששיכנה מחלקה של אסירים היו שלוש גדרות תיל אשר מנעו את תנועת האסירים מחוץ למתחם המחלקה. בכל אוהל היו בממוצע כ-20 עצירים.
במהלך שנת 2009 יצא מכרז להקמת 4 אגפים של ביתני אשקוביות ואלו החליפו את האוהלים. נוספו אגפים חדשים במהלך שנת 2010 שנבנו באופן חדיש, כמו כן נבנתה חומה חדשה מסביב לבית הסוהר עם גזרות כלבים ומגדלי שמירה, מצב זה שיפר באופן משמעותי את רמת הביטחון בבית הסוהר, ומוגדר בעל רמת ביטחון מרבית.
בשנת 2021 בעקבות החלטת בג"ץ על תנאי מחיה לאסירים, הוחלט להרחיב את בית הסוהר בהוספת מספר אגפים חדשים, ושיפוץ האגפים הקיימים בכלא.
מחנה עופר

במחנה עופר, שבתחומו נמצא בית הסוהר, מוצבת כיום יחידה 636, יחידה מיוחדת במערך האיסוף הקרבי, מתקן של השב"כ, מג"ב, מרחב הבינוי 562 השייך לפיקוד מרכז ופלוגת קישור וגיוס. כמו כן, במחנה נמצאת "קריית המשפט עופר", הכוללת את התביעה הצבאית באזור יהודה ושומרון היושבת תחת יחידת הפרקליטות הצבאית, בית המשפט הצבאי יהודה, בית משפט של ביקורת שיפוטית על מעצרים מנהליים, ועדות עררים ובית משפט צבאי לערעורים.
הערות שוליים

↑  "Ofer, Mon, 22.11.10, Morning". אורכב מ-המקור ב-2013-04-29. נבדק ב-2011-08-02.
↑  "Haaretz: Otherwise Occupied / Labour is concerned". נבדק ב-2011-08-02.
↑   הגר שיזף ובר פלג, עצורים עזתים מעידים: מעשי ההתעללות במתקני המעצר הצבאיים לא נגמרים בשדה תימן, באתר הארץ, 15 בינואר 2025
↑  אורן זיו, שדה תימן 2: כך הפך גם מחנה עופר למתקן עינויים, באתר "שיחה מקומית", 19 בדצמבר 2024
↑  Punishing a nation, Law in the Service of Man (Organization), South End Press, 1990, pages 213, 217 and 235
↑  אפרת וייס, נעצר אחד האסירים שנמלטו ממחנה "עופר", באתר ynet, 15 במאי 2003
↑  שי ניצן, הודעה מטעם פרקליטות המדינה, בג"ץ 3278/02
↑  אסנת בהר, המיקוד בפיקוד, ביטאון שב"ס, גיליון 22, דצמבר 2007, עמוד 32
↑  בג"ץ 2690/09 "יש דין" – ארגון מתנדבים לזכויות אדם ואחרים נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית – אלוף גד שמני ואחרים, ניתן ב־28 במרץ 2010.
↑  10 סוהרים ושלושה אסירים פלסטינים נפצעו בהתפרעות בכלא עופר, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2008
↑  עדות: מוחמד ח'וואג'א, בן 12, ספטמבר 2008, אתר בצלם
↑  מכרז תכנון ביצוע, בית הסוהר עופר, מרץ 2009, אתר שב"ס
הכניסה לכלא עופר
הכניסה לבית המשפט הצבאי במחנה עופר
בית המשפט העליון של רוסיה

| --- | --- |


בניין בית המשפט העליון במוסקבה
 מאפיינים
 שטח שיפוט:  רוסיה רוסיה
 מדינה:  רוסיה 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  ינואר 1992 – הווה (כ־33 שנים)
 רשות קודמת:  בית המשפט העליון של ברית המועצות
 שופטים
 נשיא:  אירינה פודנוסובה
 מספר שופטים:  13
 גאוגרפיה
 כתובת:  רחוב פוברסקאיה 15, מוסקבה
 קואורדינטות:  55°45′15″N 37°35′35″E﻿ / ﻿55.754166666667°N 37.593055555556°E﻿ / 55.754166666667; 37.593055555556
 www.vsrf.ru
 he
 
בית המשפט העליון של רוסיה (ברוסית: Верховный Суд Российской Федерации) הוא הסמכות השיפוטית העליונה על פי החוק הרוסי. בית המשפט העליון הוא הגוף העומד בראש ההיררכיה של הרשות השופטת ומהווה את המוסד השיפוטי הגבוה ביותר של הפדרציה הרוסית. תפקידיו העיקריים של בית המשפט העליון הם דיון בערעורים על פסיקות שניתנו בערכאות נמוכות יותר. תחום שיפוטו הוא כל שטח הפדרציה הרוסית. בית המשפט הוקם ב-1992 על ייסוד בית המשפט העליון של ברית המועצות, שהוקם ב-4 בינואר 1923.
משכנו של בית המשפט העליון ברחוב פוברסקאיה 15 במוסקבה, אם כי בשנת 2014 נחקק החוק הפדרלי "אודות בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית" שנכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2017 וקבע כי מקום מושבו של בית המשפט העליון הוא סנקט פטרבורג, אך עד להשלמת בניית קומפלקס הבניינים עבור בית המשפט העליון, ישיבותיו ממשיכות להתקיים במוסקבה. באוגוסט 2014 אוחד בית המשפט העליון עם בית המשפט העליון לבוררות.
היסטוריה

בית המשפט העליון של רוסיה יונק את שורשו מבית המשפט העליון הפלילי שהוקם באימפריה הרוסית ב-17 באוגוסט 1764 והתקיים עד להקמת ברית המועצות. בתקופה הסובייטית הוקם בית המשפט העליון של ברית המועצות בינואר 1923 ובית המשפט העליון של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, שהוקם ב-23 בנובמבר 1923) והתקיימו עד 2 בינואר 1992, כאשר רוסיה הסובייטית הפכה לפדרציה הרוסית.
בינואר 1992 הוקם בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית כאשר נשיא בית המשפט העליון של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית היה ויאצ'סלב לבדב והוא מונה גם לנשיא בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית והמשיך לכהן במשרה זו עד למותו בפברואר 2024.
הרכב

מינוי שופטי בית המשפט העליון נעשה על ידי נשיא רוסיה ובאישור מועצת הפדרציה, הבית העליון של הפרלמנט.
הקריטריונים המינמליים על פי החוק כדי להיות שופט בבית המשפט העליון הם אזרחות רוסית, השכלה משפטית, גיל 35 ומעלה, וניסיון של 10 שנים בתחום.
אחת ל-4 חודשים מתכנס בית המשפט העליון במעמד כל השופטים החברים בו והתובע הכללי של רוסיה. בישיבות המליאה נבחנים מקרים משפטיים ומתקבלות החלטות ופרשנויות לחוקים, שלאחר מכן, מהווים בסיס להמלצות לבתי משפט בדרגה נמוכה יותר.
לבית המשפט כפופה מועצה אקדמית מייעצת (Научно-консультативный совет при Верховном Суде Российской Федерации) כדי לסייע לו בנושאים משפטיים ואקדמאיים. חברי המועצה נבחרים על ידי מליאת בית המשפט.
קומפלקס בנייני בית המשפט העליון בסנקט פטרבורג

בשנת 2013 משרד האדריכלים יבגני גרסימוב ושותפיו זכה במכרז לבניית רובע המשפט בעיר סנקט פטרבורג, קומפלקס בניינים שישרת את בית המשפט העליון. בינואר 2017 הצטרפה לבניית הפרויקט חברת "קרדו" שעל פי חוזה חתום עליה לסיים את בניית הקומפלקס עד דצמבר 2019. בשנת 2019 נודע כי התכנית נזנחה והשטח המיועד יופנה לבניית פארק רחב ידיים.
שופטי בית המשפט העליון כיום

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ֶנכון לינואר 2017, בבית המשפט כיהנו שלוש עשרה שופטים. אופן מינוי השופטים לבית המשפט העליון נקבע בחוקה הרוסית. נקבע כי בידי הנשיא הסמכות למנות את שופטי בית המשפט העליון בעצת מועצת הפדרציה ובהסכמתה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם | שנת לידה | עיר / מחוז / מדינה | הנשיא הממנה | שנת מינוי |
| אירינה פודנוסובה – יושב ראש בית המשפט העליון | 1953 | מחוז פסקוב | ולדימיר פוטין | 2024 |
| וסילי נצ'אייב | 1948 | מחוז סרטוב | ולדימיר פוטין | 2006 |
| דמיטרי דווידוב | 1957 | אוזבקיסטן | דמיטרי מדבדב | 2008 |
| טטיאנה פטרובה | 1961 | מחוז סמולנסק | דמיטרי מדבדב | 2011 |
| אולג סווירידנקו | 1962 | בלארוס | ולדימיר פוטין | 2014 |
| ולדימיר חומצ'יק | 1953 | בלארוס | בוריס ילצין | 1996 |
| סרגיי רודאקוב | 1958 | מחוז סברדלובסק | בוריס ילצין | 1994 |
| ניקולאי טימושין | 1959 | מחוז אוריול | ולדימיר פוטין | 2014 |
| אלכסיי חרלאמוב | - | - | דמיטרי מדבדב | 2010 |
יושב ראש בית המשפט העליון

יושב ראש בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Председатель Верховного Суда Российской Федерации) הוא האדם העומד בראש מערכת בתי המשפט הפדרליים של רוסיה (הרשות השופטת של רוסיה). הנשיא הוא אחד מ-13 השופטים בבית המשפט העליון של רוסיה והאחרים הם השופטים העמיתים של בית המשפט. נשיא בית המשפט העליון הוא הקצין המשפטי הבכיר ביותר במדינה ופועל כמנהל הבכיר ביותר של בתי המשפט הפדרליים. הוא מנהל את הליכי בית המשפט העליון ומנהל את הדיונים בעל-פה המתנהלים תחת בית המשפט. כאשר בית המשפט מעניק דעה בפסק דין, הנשיא, אם נמצא בעמדת הרוב, מחליט מי רושם את עמדת בית המשפט. לנשיא גם סמכות פוליטית מרכזית במקרים חריגים.
| # | תמונה | שם | תחילת כהונה | סוף כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ויאצ'סלב לבדב | 26 ביולי 1989 | 23 בפברואר 2024 |
| מ״מ |  | פיוטר סרקוב | 23 בפברואר 2024 | 17 באפריל 2024 |
| 2 |  | אירינה פודנוסובה | 17 באפריל 2024 | מכהנת |
הערות שוליים

↑  Каким будет комплекс Верховного суда в Петербурге
↑  Верховный суд построят по образцу резиденций
↑  Космическая Ася, которая построит Суд
↑  Комплекс Верховного суда за 28,9 млрд рублей построит УК «Кредо»
↑  Члены Президиума Верховного Суда Российской Федерации - חברי נשיאות בית המשפט העליון. מקור (ברוסית)
↑  Постановление Президиума Верховного Совета РСФСР.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16743529v (data)  GND: 1217330-7  LNB: 000036044  RERO: 02-A013497464  SUDOC: 167830694  VIAF: 97134296   WorldCat (עם VIAF): 97134296
טל איסייב

טל איסייב (נולדה ב-20 בדצמבר 1993) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כמגנה שמאלית וכבלמית לסירוגין, בקבוצת מכבי בנות עמק חפר שבליגת העל ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

איסייב נולדה בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) והחלה לשחק כדורגל בגיל צעיר. בגיל 12 הצטרפה לקבוצת כדורגל מקומית של בנים ובגיל 14 עברה לבנות קיסריה טבעון ושיחקה בעונה זו במקביל בקבוצת הנערות ובקבוצה הבוגרת שהתמודדה בשנים אלו בליגת הנשים הבכירה. בעונה שלאחר מכן שיחקה רק בקבוצה הבוגרת אך הקבוצה סיימה בין המקומות האחרונים והייתה אמורה לרדת ליגה אלא שבתום העונה התפרקה.
בעונת 2010/2011 הצטרפה למכבי כישרונות חדרה, שיחקה מספר משחקים בקבוצת הבת של המועדון שהתמודדה בעונה זו בליגה השנייה אך מהר מאוד הוקפצה לקבוצה הראשונה. נכון ל-2020 משחקת במועדון כבר עשר עונות רצופות במהלכן זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה בכדורגל. בגמר הגביע בעונת 2016/2017 שיחקה כשוערת עקב פציעת שוערת הקבוצה והיעדר שוערת מחליפה.
לקראת אמצע עונת 2022/2023 הודיעה על פרישה ממשחק פעיל
נבחרת ישראל

בשנת 2010, בגיל 17, צורפה לנבחרת הנערות עד גיל 19 ורשמה 7 הופעות ושער אחד.
איסייב בסגל הנבחרת הבוגרת משנת 2014 ורשמה בה 4 הופעות. את הופעת הבכורה שלה ערכה בניצחון החוץ המרשים על נבחרת דנמרק ב-2014, ניצחון שנחשב לאחד ההישגים הגדולים של הנבחרת מאז הקמתה.
מחוץ לכדורגל

לומדת להוצאת תעודת מדריכת כושר גופני ובריאות בבית הספר להכשרת מאמנים ומדריכים של המכללה האקדמית אוהלו בקצרין.
תארים > מכבי כישרונות חדרה

גביע המדינה: 2014/2015
הערות שוליים

↑  צפו: אס"א תל אביב זכתה בגביע המדינה 18 במאי 2017 באתר sport5
↑  בגיל 29 טל איסייב הודיעה על פרישה ממשחק פעיל 20 בדצמבר 2022 באתר JSport
↑  .
↑  כדורגל נשים: ניצחון חוץ מרשים לנבחרת ישראל בדנמרק, באתר וואלה, 17 בספטמבר 2014
רודולף קרצ'יל

רודולף קרצ'יל (בצ'כית: Rudolf Krčil; ‏5 במרץ 1906 – 3 באפריל 1981) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
ביוגרפיה

קרצ'יל נולד ב-5 במרץ 1906 בטרנובאני, שאז הייתה באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא החל לשחק כדורגל מגיל 13 בקבוצת טפליצר. ב-1927 עלה לקבוצה הבכירה, ושנתיים אחר כך שיחק עימה בליגה הצ'כוסלובקית. ב-1933 עבר לסלביה פראג. עם המועדון מבירת צ'כוסלובקיה זכה ב-3 תוארי אליפות. משם עבר קרצ'יל ב-1937 לשחק בפלוריאנה ממלטה. הוא חזר שנתיים אחר כך לארץ מולדתו ל-NSTG טפליץ שהייתה בשליטתו של הרייך השלישי.
קרצ'יל שיחק עבור נבחרת צ'כוסלובקיה וערך את הופעת בכורתו ב-28 ביוני 1929 בתיקו 3–3 נגד יוגוסלביה בזאגרב שבקרואטיה. משם ואילך לא כבש אף שער במדים הלאומיים וערך את הופעתו השנייה בה כמעט שלוש שנים לאחר משחקו הראשון, הפעם נגד אוסטריה. קרצ'יל, שטפן צ'מבאל ויוזף קושטאלק עמדו כקשרים האחוריים בנבחרת ובמונדיאל 1934 היה לנמוך קומה היחיד ביחס לשחקנים האחרים ששיחק בעמדתו. הוא סיים עימה במקום השני לאחר הפסד 2–1 בגמר לאיטליה. שנה לאחר הטורניר פרש קרצ'יל מהנבחרת.