stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסופר קאפ הספרדי 2023
המשחקים > חצי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 בינואר 2023   21:00 | ריאל מדריד | 1–1‏ה | ולנסיה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד צופים: 50,492 שיפוט: אלחנדרו הרננדס (האיים הקנריים) |
| 11 בינואר 2023   21:00 | כרים בנזמה  39' (פ) | (סיקור) | סמואל לינו  46' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד צופים: 50,492 שיפוט: אלחנדרו הרננדס (האיים הקנריים) |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | כרים בנזמה    לוקה מודריץ'    טוני קרוס    מרקו אסנסיו  | 4–3 | אדינסון קבאני    אראי ג'ומרט    אילאש מוריבה    הוגו גייאמון    חוסה לואיס גאיה  |   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בינואר 2023   21:00 | ריאל בטיס | 2–2‏ה | ברצלונה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד צופים: 38,629 שיפוט: קרלוס דל סרו גרנדה (מדריד) |
| 12 בינואר 2023   21:00 | נביל פקיר  77'   לורן מורון  101' | (סיקור) | רוברט לבנדובסקי  40'   אנסו פאטי  93' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד צופים: 38,629 שיפוט: קרלוס דל סרו גרנדה (מדריד) |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | ויליאן ז'וזה    לורן מורון    חואנמי חימנס    ויליאם קרבאליו  | 2–4 | רוברט לבנדובסקי    פרנק קסייה    אנסו פאטי    פדרי  |   |
המשחקים > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 בינואר 2023 | ריאל מדריד | 1–3 | ברצלונה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד צופים: 57,340 שיפוט: ריקרדו דה בורגוס בנגואצ'ה (חבל הבסקים) |
| 15 בינואר 2023 | כרים בנזמה  90+3' | (סיקור) | גאבי  33'   רוברט לבנדובסקי  45'   פדרי  69' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד צופים: 57,340 שיפוט: ריקרדו דה בורגוס בנגואצ'ה (חבל הבסקים) |
| --- | --- |
              ריאל מדריד :               ברצלונה 
| --- | --- |
 איש המשחק:   גאבי (ברצלונה)   קוונים:   רוברט דיאס פרז דל פאלומר (חבל הבסקים)   חון נונייס פרננדס (חבל הבסקים)   שופט רביעי:   אלחנדרו נונייס רואיז (גליסיה)   שופט חמישי:   דייגו סאנצ'ס רוחו (גליסיה)   שופט מסך:   חוסה לואיס גונסלס גונסלס (קסטיליה ולאון)   עוזרי שופט מסך:   חואן לואיס פולידו סנטנה (לאס פאלמאס):  חוקי המשחק 90 דקות  30 דקות הארכה אם נדרש  דו־קרב בעיטות עונשין אם נדרש  אחד עשר מחליפים לכל היותר  חמישה חילופים לכל היותר, חילוף שישי בהארכה.
↑  החילופים ייעשו בשלוש פעימות לכל היותר, עם פעימה רביעית בהארכה, לא כולל חילופים שנעשו במחצית, לפני ההארכה ובמחצית ההארכה.
ראו גם

עונת 2021/2022 בלה ליגה
הערות שוליים

↑  Royal Spanish Football Federation [@rfef] (15 בינואר 2023). "¡Man of the Match! Gavi ha sido elegido como el mejor jugador de la final de la Supercopa. ¡Muchas felicidades! Un trofeo que es posible gracias a Neom" [Man of the Match! Gavi has been chosen as the best player in the Super Cup final. Congratulations! A trophy that is possible thanks to Neom] (Tweet) (בספרדית). נבדק ב-15 בינואר 2023 – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
יעקב אחימאיר

| --- | --- |
יעקב אחימאיר, 2010
יעקב אחימאיר, 2010
 לידה:  21 ביולי 1938 (בן 86) כ"ב בתמוז ה'תרצ"ח המנדט הבריטי רמת גן, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 עיסוק:  איש תקשורת
 מעסיק:  השידור העברי של ה-BBC, רשות השידור, תאגיד השידור הישראלי
 בן או בת זוג:  אורה אחימאיר 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2012)  פרס סוקולוב 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  yakovahimeir
 
יעקב שלמה אחימאיר (נולד ב-21 ביולי 1938) הוא עיתונאי, פובליציסט ואיש טלוויזיה ורדיו ישראלי. חתן פרס ישראל בתקשורת לשנת ה'תשע"ב (2012).
ביוגרפיה

אחימאיר נולד ברמת גן בשנת 1938. בנם של סוניה ואב"א אחימאיר. אביו היה מראשי ברית הבריונים, הזרם הימני-רדיקלי בתנועה הרוויזיוניסטית.
נקרא יעקב שלמה על שמם של לוחם האצ"ל יעקב רז ועולה הגרדום שלמה בן יוסף.
אחימאיר גדל בירושלים, וסיים את לימודיו בגימנסיית "דביר". את שירותו בצה"ל עשה בחיל השריון. לאחר מכן, למד היסטוריה כללית ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
את דרכו בעיתונות החל ככתב "חרות לנוער". בשנות השישים שהה בלונדון, שם שימש כשדר בשידור העברי של הבי בי סי, אשר כלל שידור יומי קצר בשפה העברית ששודר לישראל בגלים קצרים.
מראשית שנות השבעים, היה יעקב אחימאיר שדר בקול ישראל ובערוץ הראשון. הוא הגיש את התוכנית "היום הזה", עבד כמראיין ומנחה ב"מוקד", שימש כעורך ומגיש ב"יומן", ככתב מדיני וככתב בוושינגטון. בעשרות שנות עבודתו, סיקר יעקב אחימאיר חלק ניכר מן האירועים המדיניים בישראל. בין היתר, היה ליד כבש המטוס שהביא לארץ את נשיא מצרים אנואר סאדאת ב-19 בנובמבר 1977 וסיקר את ההתנתקות מגוש קטיף באוגוסט 2005.
בראשית שנות ה-80 היה כתב הטלוויזיה בכנסת ובשנת 1986 נתמנה לעורך "מבט". בחירתו הגיעה לאחר שמלשכת ראש הממשלה שמעון פרס, ביקשו שלא למנותו לתפקיד מאחר שאחיו היה יועץ התקשורת של יצחק שמיר.
במהלך שנות ה-90, הנחה אחימאיר מספר תוכניות אקטואליה, בהן "פוליטיקה" ו"פופוליטיקה". כמו כן, הוא נמנה בין מגישי התוכנית "יש עם מי לדבר" בגלי צה"ל, עד אשר הופסק שידורה.
גם לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי, המשיך אחימאיר לערוך ולהגיש את התוכנית "רואים עולם", בערוץ "כאן 11", אותה הגיש בימי הערוץ הראשון. המשדר האחרון של "רואים עולם" שודר ב-1 בפברואר 2020 ולאחריו אחימאיר פרש לגמלאות. עד אז, הגיש אחימאיר לעיתים גם את התוכנית "הבוקר הזה" בכאן ב'. הוא גם פרסם מאמרים במדור הדעות בעיתון "מעריב", וכיום, ב"ישראל היום".
ביוני 2020 החל לשמש כפרשן בחדשות הבוקר, באוקטובר 2021 פוטר.
לאחר פיטוריו החל לשמש כפרשן בתוכנית שש - אמנון לוי.
החל מ-2022 הוא משמש כפרזנטור של חברת דינמיקה סלולר.
בשנת 2024 יצא לאור ספרו הראשון, עד כאן - אוטוביוגרפיה בצילו של אב"א, בהוצאת סלע מאיר. הספר הוא אוטוביוגרפיה של אחימאיר, ומספר את סיפור חייו בצילו של אביו.
אחימאיר הוא עמית-בכיר במרכז לתקשורת בינלאומית באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת תשפ"ד מונה ליו"ר ועדת פרס ישראל בקטגוריית התקשורת לשנה זו, ובמרץ 2024 התפטר מתפקיד זה, בנימוק שעבודת הוועדה הפכה למיותרת בעקבות החלטת שר החינוך, יואב קיש, שלא להעניק את הפרס בקטגוריה זו ובקטגוריות נוספות.
נשוי לסופרת וחוקרת הספרות אורה אחימאיר, ואב לבן ובת. אחיו הוא חבר הכנסת לשעבר יוסף אחימאיר. בנוסף יש לו אחות למחצה, זאבה, מנישואיו הראשונים של אביו.
ביוגרפיה > פרסים בהם זכה

פרס ישראל בתקשורת לשנת ה'תשע"ב. מנימוקי זכייתו בפרס: ”יעקב אחימאיר מעמודי התווך של השידור הציבורי מזה כחמישה עשורים. נמנה עם מייסדי הטלוויזיה בישראל. עיתונאי במובן הקלאסי. עשה שורה של תפקידים: כתב, עורך, מגיש, שליח בחו"ל, פרשן, פובליציסט ודוקומנטר. אחימאיר הקפיד בעבודתו על הפרדה מוחלטת בין דעות ועובדות. סגנונו העיתונאי נטול פניות, אמין, מעמיק ורחב אופקים. סגנון זה שימש השראה ומופת לדורות של עיתונאים”.
פרס סוקולוב לעיתונות האלקטרונית לשנת 2005, "על מפעל חיים ועבודתו היסודית והאחראית בסיקור מכלול נושאים בחברה הישראלית ובעולם"
הפרס לביקורת התקשורת מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת
פרס ירושלים לתקשורת הגונה לשנת ה'תש"ף (2020), "בהיותו המצפן של השידור הציבורי ביושר ואמת ובקור רוח"
פרס כנס העיתונות באילת, על מפעל חיים בשנת 2010
פרס סמולר, מטעם ארגון הג'וינט, על סיקור נושאים יהודיים ב"רואים עולם"
1988 – פרס זיו לעיתונות טלוויזיה מטעם צדק-מדות-מוסר.
לקריאה נוספת

יעקב אחימאיר, עד כאן - אוטוביוגרפיה בצילו של אב"א, הוצאת סלע מאיר, 2024.
הערות שוליים

↑  אביש"י, רשימות אנטי־מא, המשקיף, 11 באפריל 1940;
הבן: יעקב אחימאיר, באתר ארכיון אבא אחימאיר
↑  הגיע הזמן להציג בעיות כהוויתן, מעריב, 20 בפברואר 1967
↑  נחום ברנע, עלייתו ונפילתו של היום הזה, דבר, 17 באפריל 1970
↑  הטלוויזיה הכללית, מעריב, 17 בדצמבר 1970
7 ימים על המסך הקטן, מעריב, 28 בינואר 1971
7 ימים על המסך הקטן, מעריב, 1 באפריל 1971
דליה רביקוביץ, אדם קרוב אצל עצמו, מעריב, 13 באוגוסט 1979
צבי לביא, מילים ריקות, מעריב, 3 באוקטובר 1985
↑  צבי לביא, מעמד של אדונים?, מעריב, 5 בינואר 1971
↑  אריה בנדר, יעקב אחימאיר נבחר פה אחד לעורך מבט, מעריב, 15 בספטמבר 1986
שרוף על תל אביב, מעריב, 19 באוקטובר 1986
↑  אילנה באום, בטלוויזיה מוחים על פסילתו של אחימאיר, מעריב, 12 באוגוסט 1986
↑  צפו: יעקב אחימאיר נפרד אחרי 50 שנות שידור, באתר "סרוגים", 1 בפברואר 2020
↑  תמר טרבלסי חדד, יו"ר ועדת פרס ישראל לתקשורת, יעקב אחימאיר, התפטר: "מיותרת בגלל החלטת קיש", באתר ynet, 6 במרץ 2024
↑  "פרס ירושלים" יוענק ליעקב אחימאיר, באתר ערוץ 7, 6 בפברואר 2020
↑  יאיר לפיד, להבליט את הצד החיובי של המציאות, מעריב, 8 ביוני 1988
↑   מורן שריר, הספר נועד לתבוע את עלבונו של אביו של המחבר, באתר הארץ, 16 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515116605171  VIAF: 308698912   WorldCat (עם VIAF): 308698912
קליפורד הנסן

קליפורד פיטר הנסן (באנגלית: Clifford Peter Hansen;‏ 16 באוקטובר 1912 –  20 באוקטובר 2009) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויומינג ה-26 בשנים 1963–1967, ולאחר מכן ועד 1978 כסנאטור מטעמה.
ראשית חייו

קליפורד הנסן נולד ביישוב הקטן זנית (שכבר לא קיים, אז בתחומי מחוז טיטון, כיום בתחומי מחוז לינקולן) שבוויומינג, כבנם של סילביה אירן (לבית ווד) ופיטר כריסטפורסון הנסן. השניים היו חוואים שבמקום הגיעו מאיידהו, פיטר, שהיה ממוצא דני, הגיע מהעיר סודה ספרינגס, וסילביה, ממוצא אנגלי, נולדה בעיר בלאקפוט. פיטר הנסן, שלמד בקולג', היה איש טכני שעסק בעבודות מדידה וחפירה באזורי החוות.
קליפורד הנסן גדל בג'קסון הול (Jackson Hole), עיירה בעמק באזור ההרים הגבוהים שכוללים את שטחו של הפארק הלאומי גרנד טיטון, שם הוא למד בבתי ספר ציבוריים. כילד הוא התגבר על הפרעות דיבור שהטרידו את מוריו, שחלקם סברו בראשונה שהוא היה בלתי ניתן לחינוך. הבעיה שלו לא הייתה אי יכולת ללמוד, אלא גמגום שתוקן באמצעות לימודיו בבית ספר מיוחד. לאחר שהתגבר על הליקוי, הביע הנסן עד יומו האחרון את חשיבותו של החינוך, כפי שייעץ פעם לנכדו, "זהו הדבר האחד שאף אחד לא יכול לקחת ממך".
ב-1934 השלים הנסן תואר בוגר אוניברסיטה באוניברסיטת ויומינג בלימודי ביולוגיה לחיות משק. בעת לימודיו באוניברסיטה הוא היה חבר אחוות סיגמה-נו. בשנים 1946 הוא היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה, ונשיאו בשנים 1955–1962. בשנים 1943–1951 שימש הנסן כנציב מחוז טיטון, ובשנים 1953–1955 כנשיא איגוד מגדלי המקנה של ויומינג.
מושל ויומינג

הנסן נבחר כמושל ויומינג בבחירות אמצע הכהונה של 1962, לאחר שניצח בהפרש של 10,000 קולות את המושל המכהן, הדמוקרט ג'ק גייג', שכיהן כשנתיים. בתחילה, ניצח הנסן בבחירות מקדימות של המפלגה הרפובליקנית לאחר שגבר על שני יריבים עם 57 אחוזים מהקולות. בסבב הבחירות הסופי הוא ניצח את ויליאם ג'ק בהפרש קולות של 55.5 אחוזים מול 44.5 אחוזים. בבחירות הכלליות הוא גרף 64,970 קולות (54.5 אחוזים) מול 54,298 קולות (45.5) שקיבל גייג'.
כמה עיתונים במערב ארצות הברית התייחסו אל הנסן כ"מושל הקאובוי" של ויומינג. בנקרולוג שלו נטען שהוא "הביא את הפרגמטיות העניינית של חוות בקר לכל תחומי החיים, וכן את החיבה של פוליטיקאי מעיר קטנה לשאיין ולאחר מכן לוושינגטון, והיה ביחסים ידידותיים וקרובים לאורך כל הקריירה שלו, לא רק עם אלו משני צידי המתרס הפוליטי, אלא גם עם נערי מעלית, עובדי קפיטריה ואנשי צוות בכל רחבי הקפיטול, שראו בו חבר".
כמושל, הגדיל הנסן את הקצבות המדינה לתוכניות למאבק באלכוהוליזם ובמחלות נפש ביותר מחמישים אחוזים. לקראת תום כהונתו כמושל, החליט הנסן להתמודד בבחירות על מושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה בשל פרישתו של הרפובליקני מילוורד סימפסון. הוא ניצח בבחירות אלו לאחר שזכה בכמעט 52 אחוזים מהקולות. בשנה זו, 1966, שהייתה שנה של הישגים לרפובליקנים, הוא הביס את טנו רונקליו, דמוקרט ממוצא איטלקי. הנסן זכה ב-63,548 קולות (51.8 אחוזים) מול 59,141 הקולות (48.2 אחוזים) של רונקליו.
סנאטור

ב-1972 נבחר הנסן לתקופת כהונה שנייה בסנאט לאחר שניצח את הדמוקרט מייק ויניץ' בתוצאה של 101,3141 קולות (71.3 אחוזים) מול 40,753 קולות (28.7 אחוזים).
כסנאטור נודע הנסן כשמרן כלכלי וחברתי. הוא הצביע נגד העברת התיקון לשוויון זכויות למשאלי עם במדינות. הוא התנגד לפריסת הטילים נגד טילים של ממשל הנשיא ריצ'רד ניקסון, עמדה שהציבה אותו ביריבות מול מזכיר ההגנה מלווין ליירד.
הנסן הצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1968 (אנ') ובעד אישור מינויו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בבחירות לנשיאות של 1976 תמך הנסן בבחירתו של הנשיא ג'רלד פורד, שזכה בכל שלושת קולות האלקטורים של ויומינג.
הישג חקיקתי של הנסן היה העברת חוק שהגדיל את חלקן של מדינות המערב מזיכיונות הכרייה באדמות פדרליות מ-37.5 אחוזים ל-50 אחוזים. תיקון זה הוסיף לקופת המדינה של ויומינג 2.8 מיליארד דולר במשך השנים.
הנסן התפטר ממושבו בסנאט ב-31 בדצמבר 1978, ובמקומו נבחר הרפובליקני אלן סימפסון.
חיים אישיים

ב-1934 נשא הנסן לאישה את מרתה קלוז משרידן, ויומינג. חיי הנישואין שלו ושל רעייתו נמשכו יותר מ-75 שנים, והם הארוכים ביותר מכל אלו של הסנאטורים בהווה או בעבר. השניים הכירו בעת לימודיהם באוניברסיטת ויומינג, והיו הוריהם של פיטר ארתור הנסן ומרי מיד. נכדו של הנסן, מאט מיד היה התובע הפדרלי של מחוז ויומינג בשנים 2001–2007, ומושל ויומינג ה-32 בשנים 2011–2019. עם מותו של הסנאטור היירם פונג מהוואי באוגוסט 2004 היה הנסן לאדם החי המבוגר ביותר שכיהן בסנאט של ארצות הברית.
מותו

ב-2006 אמר הנסן בראיון שהוא ורעייתו היו בבריאות תקינה, בהתחשב בגילם, אם כי הוא סבל מבעיות ראייה והעסיק נהג. באמצע אוקטובר 2009 חלה הנסן קשות בשל סיבוכים של שבר באגן הירכיים. לאחר זמן קצר בבית החולים הוא שב לביתו.
קליפורד הנסן נפטר בג'קסון ב-20 באוקטובר 2009, ארבעה ימים לאחר יום הולדתו ה-97. ארונו הוצב בקפיטול מדינת ויומינג עטוף בדגל המדינה. גופתו נשרפה, ואפרו נטמן בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית סנט ג'ון שבג'קסון.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1783
הערות שוליים

↑  Clifford P. Hansen, Wyoming Tribune Eagle, Oct 26, 2009.
↑  "Remembering Cliff Hansen". firstread.msnbc.com. Archived from the original on October 25, 2009.
↑  "TO PASS H.R. 2516, A BILL TO PROHIBIT DISCRIMINATION IN SALE OR RENTAL OF HOUSING, AND TO PROHIBIT RACIALLY MOTIVATED INTERFERENCE WITH A PERSON EXERCISING HIS CIVIL RIGHTS, AND FOR OTHER PURPOSES".
↑  "CONFIRMATION OF NOMINATION OF THURGOOD MARSHALL, THE FIRST NEGRO APPOINTED TO THE SUPREME COURT". GovTrack.us.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1185544771  ISNI: 0000 0000 8434 6308  LCCN: n87870756  NARA: 10572557  SNAC: w6rv0nnn  SUDOC: 080096697  US Congress: H000170  VIAF: 23666673   WorldCat (עם VIAF): 23666673
סוליצה

| --- | --- |
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מחוז בוטושאן
 {{{סוג יחידה שלטונית שנייה}}}:  כולל את היישובים:   סוליצה   קליש   דרקשאן
 חבל ארץ:  מולדובה
 ראש העיר:  קטלין צ'ובוטאריו (ראש מועצה) -   משנת 2004 - המפלגה הלאומית ליברלית (רומניה)
 בירת הכפר:  סוליצה (עיירה לשעבר) 
 שטח:  65.61   קמ"ר
 גובה:  100 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,645 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  48.5 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  47°38′43″N 26°55′30″E﻿ / ﻿47.6452°N 26.9251°E﻿ / 47.6452; 26.9251
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.primariasulita.ro/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור סוליצה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור סוליצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סוליצה או סוליצה רבתי (ברומנית: Sulița) הוא כפר גדול ("קומונה") ברומניה, במחוז בוטושאן שבצפון חבל מולדובה.
מספר תושביו הוא 3,060 (2011). הכפר מורכב משלושה יישובים כפריים: קליש (בוטושאן) (395 תושבים, נכון ל-2002), דרקשאן (בוטושאן) (1,581 תושבים, נכון ל-2002) והעיירה לשעבר סוליצה, שנודעה בעבר כ"סוליצה טרג" (Sulița Târg, סוליצה העיירה) (1,261 תושבים, נכון ל-2002) שהוא גם מושב מועצת הכפר הגדול כולו.
גאוגרפיה > עמדה גאוגרפית

סוליצה שוכן בחלק הדרומי של המחוז בוטושאן, כ-25 ק"מ מבירת המחוז, העיר בוטושאן. העיירה לשעבר סוליצה עם השטעטל לשעבר סוליצה נמצאת בין בריכת דרקשאן (Iazul Dracșani) לגבעת קליש (Cheliș) והנחל בורלה, על גבעה המשתרעת עד לשפך הנחל בורלה (Burla) (המכונה על ידי המקומיים "אורסואיה" Ursoaia) לתוך הנהר סיטנה (Sitna). העיירה לשעבר Sulița Târg יחד עם היישוב סוליצואיה מהווים כיום יחידה מנהלית אחת: היישוב הכפרי סוליצה. דרך סוליצה עוברת הדרך המחוזית 297.
היישוב סוליצואיה (Sulițoaia) שוכן על מדרון גבעה שהתאפיינה בחתחתים רבים ובשנת 1968 נאסרו המגורים בו.
הגובה המרבי בסוליצה הוא 120 מ'. בצפון גובל סוליצה עם הכיישוב צ'רקז'אן שהוא חלק מן הכפר בלנדשט, בדרום עם היישוב קליש, ודרום-מערב
עם הכפר דרקשאן.
היסטוריה

לכפר סוליצה שהוא הכפר הראשי של סוליצה העכשווית היה בעבר אופי עירוני. הוא הוקם כעיירה בשנת 1817 על ידי הנסיך סקרלט קלימאקי. בשנת 1860 במפקד האוכלוסין של הנסיכויות הרומניות המאוחדות של מולדובה וולאכיה, עם 2858 תושבים נחשב סוליצה ליישוב העירוני ה-24 בנסיכות . ב-1864 בהתאם לחלוקה המנהלית-טריטוריאלית החדשה מעמד היישוב הפך ל"קומונה", כפר גדול, הכולל כמה יישובים. ב-1874 הוסר הצביון העירוני של בית הספר במקום. במסגרת ה"קומונה" סוליצה שמר עדיין היישוב סוליצה אופי עירוני - של עיירה - שהטשטש במהלך המאה ה-20 עד שנעלם לחלוטין במחצית השנייה של המאה. בעיירה חיו תושבים יהודים רבים ולכן היא לבשה גם אופי של שטעטעל עד לתקופת שואת יהודי רומניה, ביולי 1941 ,כשגורשו כל יהודי סוליצה לעיר בוטושאן.
היסטוריה > צורות נוף

לאזור ההידרוגרפי כיוון צפון-דרום והוא מורכב מהבריכות דרקשאן ובורלה, ומן הנחל אורסואיה או בורלה. בריכת דרקשאן נוצרה על ידי חסימת עמק הנהר סיטנה ושטחו כ-5000–6000 דונם. בעת שיטפונות מגיע ל-8000 דונם.
ברכת דרקשאן הוא האגם השני לפי הגודל בחבל מולדובה, אחרי אגם בראטש והראשון בין אגמי עמק. מקור המים הנאגרים בו הוא בהמסת השלגים, בגשמים, במעיינות ובמי הנהר סיטנה שבמסלולו הוא שוכן.
יש בו מעט צמחיית מים, בעיקר במה שנקרא "זנב הבריכה" ("Coada iazului”):סוף, קנה, קרנן, אלף עלה וכו'.
בהיותו שוכנת בין גבעות מקבלת הבריכה כמויות גדולות של סחף כתוצאה של סחיפת הקרקע. בריכת בורלה הוסדרה בשנת 1962 בצפון-מזרח הכפר במסלול הנחל אורסואיה או בורלה. שטחו הוא כ-660 דונם מתוכו 440 שטח מים נקי. גדלים בתוכו דגים (קרפיון, דג זהב)
בתנאים טבעיים ללא הוספת תופסות מזון תפוקת גידול הדגים היא 50 ק"ג לדונם. מקור נחל בורלה הוא על יד הכפר מסנטירשט במחוז בוטושאן.
בשנים הגשומות עובר נחל אורסואיה על גדותיו וגורם לשיטפונות חמורים, כפי שאירע בשנת 1969. בקיץ הנחל מתייבש. מפני שנמצאת על ראש גבעה יש לסוליצה מי תהום בעומק רב. כל הבארות שעל הרמה הם עמוקים מאוד - 15–20 מ'. המים עתירי מלחים ולכן לא מתאימה כל כך לשתייה. מסיבות אלה לעיירה לשעבר היו מעט בארות. רוב התושבים שאבו מים מבארות שעל גדת בריכת דרקשאן וגדות הנחל בורלה, שבהם המיים באיכות טובה ונמצאים פחות עמוק.
עומק מי התהום, לפי המחקרים, הוא כדלקמן: בעמק - 0,5-3 מ', במדרונים - 1,5-8 מ', על הרמה - 8–15 מ'.
היסטוריה > האקלים

האקלים הוא יבשתי והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 8.6 °C. היו שנים עם טמפרטורות חריגות למטה או למעלה. בשנת 1940 הממוצע השנתי היה רק 6.8°C., בעוד שבשנת 1936 הגיע עד 10,3°C. הממוצע בחודש ינואר הוא בין 3-4.5°C. וביולי - 19-21°C
הטמפרטורה המרבית נרשמה בשנת 1952 כנמדדו 39+ °C. בשנים 1911, 1937 7ב-1940 נמדדה טמפרטורה המיקטית המוחלטת של -30 °C.
משך הזמן הממוצע ללא קרח מגיע ל-184 יום, בקיצים הלחות נמוכה, אבל יש גם קיצים גשומים, כפי שקרה ב-1965. ממוצע השנתי של משקעים הוא 500–600 מ"מ. בחורפים אין בדרך כלל הרבה שלג, והשלג מתפזר ברוח ה"קריבץ". לעיתים קרובות הוכה הכפר באסונות טבע כמו הברד מאוגוסט 1933 שהחריב 90 % מהיבול.
החי והצומח

שטח הכפר מתאפיין בצומח של ערבה מיוערת עם מיני דגנים בעלי גרגירים קטנים, אלות לבנות, רוביניה בת השיטה, אגס פרא, צפצפה, עוזרר חד גרעיני וכו'.בכרי הדשא גדלים צמחי שדה מסוג האפר והמלעליאל המצוי.
רבים שטחי המרעה הידרדרו בגלל גלישות הקרקע וגידול אינטנסיבי של צאן ובקר. בקרקעות המלחיות פוגשים צמחייה אופיינית כמו פרקן עשבוני, Armeria ועוד.
עולם החי מתאים לצמחיית הערבה המיוערת והוא מיוצג בעיקר על ידי מכרסמים כמו הסוסליק, החולד, עכבר הערבה, חולדת השדה, ארנבי שדה. הם מזיקים לגידולים החקלאיים. מבין העופות נפוצים הם הדרור, עורב המזרע, הזרזיר, הנץ ועוד. בבריכה מוצאים ברווזי פרא, צפרדעים וכו'. קיים גם מגוון רחב של חרקים, בעיקר חרגולים, פרפרים, תיקנים, צרצרים, יתושי ביצות ועוד.
הקרקע

הקרקע עליה נבנה הכפר הוא מגוון. הגבעה שעליה שכנה העיירה מורכבת מצ'רנוזיום ללא קרבונטים בעוד ביישוב סוליצואיה הקרקע פודזולית. בגלל הגשמים הקרקע נתונה לסחיפה על ידי המים מהמסת השלגים ועל ידי מי הגשם, ואז הקרקע חסרה את ההומוס.
בחלק הדרום-מזרחי של הגבעה, מופיעים באביב קטעי אדמה פודזולית על רקע הצטברות מלחים שאריתיים של הסלעים. במערב סוליצה, על גדת בריכת דרקשאן, בגלל מי התהום, מתרחשות גלישות קרקע אל מוקד הבריכה.
דמוגרפיה

במפקד בשנת 1860 בימי השליט אלכסנדרו יואן קוזה נחשבה סוליצה ליישוב העירוני ה-24 של חבל מולדובה, לפי מספר התושבים - 2,858.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2011 מנה הכפר 3,060 תושבים (לעומת שנת 2002 כשחיו בו 3,237). לפי מוצא אתני 95.2% הם רומנים ו-1.34% צוענים (אתניה רומה). 3.46% - לא ידוע. לפי אמונה דתית: 96.18% הם נוצרים אורתודוקסים, 3.46% כולל כמה תושבים נוצרים פנטקוסטלים ואדוונטיסטים.
כלכלה

כלכלת הכפר היא ברוב רובה חקלאית: הגידולים העיקריים הם תירס, חיטה, שעורה סלק, חמנית, תפוח אדמה, שעועית ועוד. הכפר מתפרנס מגידולים חקלאיים וגידול בעלי חיים.
קיימים גם ענף מסחר ושירותים בשוק הפרטי והמעורב.
מוסדות ציבוריים של מנהל, דואר ותקשורת, חינוך, בריאות, רווחה פועלים רק ביישוב סוליצה (יישוב), מושב המועצה, מה שמקשה על חיי התושבים ביישובים האחרים. לעומת זאת בכל יישובי הכפר פועלים מוסדות הכנסייה האורתודוקסית הרומנית.
בכפר פועלות שתי טחנות תירס, בית מטבחיים, שלושה גתי שמן, נגריה, מתקן להסרקת הצמר, נפחייה, חוות דגים ומאפייה.
גידול הדגים נעשה בבריכת דרקשאן על ידי חברת S.C.Piscicola
השטח החקלאי מונה 49,630 דונם.
הכפר כולל כרי דשא, שטחי מרעה ושדות חציר. מספר בעלי החיים הגדלים בכפר הוא בירידה.
העבודות החקלאיות נעשות על ידי חברת Agromec Suliţa ועל ידי בעלים פרטיים של מכונות חקלאיות.
פוליטיקה ומנהל

הכפר סוליצה מנוהל על ידי ראש מועצה - החל מ-2004 קוסטינל צ'ובוטאריו מהמפלגה הלאומית ליברלית ומועצה מקומית מורכבת מ-1513 יועצים.-אחרי הבחירות ב-2016 5 יועצים במועצה הם מהמפלגה הלאומית ליברלית, 3 - מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, 2 - ממפלגת "רומניה הגדולה", 2 מהאיחוד הלאומי לקדמת רומניה ואחד ממפלגה "ברית הליברלים והדמוקרטים".
ראו גם

סוליצה (כפר)
לקריאה נוספת

Ștefan Ciubotaru - Monografia comunei Sulița Editura Axa, Botoșani 2001
Ing.Rozalia Bines - Sulița - tîrgușorul meu natal, "Orient Expres" Anul 12, Nr.574 20.03.2006
הערות שוליים

↑  ראו הערך סוליצה (כפר)
משימת תקווה מאדים

| --- | --- |


 נתוני משימה
 חללית:  משימת תקווה מאדים
 שם החללית:  תקווה
 כן שיגור:  מרכז החלל טנגשימה 
 שיגור:  19 ביולי 2020 בשעה  21:58:14 UTC
 נתוני חללית
 מסת החללית:  כ-1,500 ק"ג
 משגר:  H-IIA של מיצובישי
 נתוני מסלול
 אפהליון:  43,000 ק"מ 
 פריהליון:  20,000 ק"מ 
 זמן הקפה:  55 שעה 
 צוות
 אנשי צוות:  0
 מזהים
 מספר קטלוג לוויינים:  45918 
 מאגר המידע הלאומי:  2020-047A 
 
משימת תקווה מאדים (בערבית: مسبار الأمل, באנגלית: Mars Hope Mission) המכונה גם בשם משימת מאדים של האמירויות, היא משימת גשושית חלל למאדים שנבנתה על ידי איחוד האמירויות הערביות ושוגרה ב-19 ביולי 2020 בשעה 21:58:14 UTC. עם שיגורה של הגשושית, הפך הפרויקט למשימה הראשונה למאדים של מדינה ערבית או מדינה בעלת רוב מוסלמי. המשימה הוכרזה על ידי שייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, נשיא איחוד האמירויות הערביות, ביולי 2014, ומטרתה היא להעשיר את היכולות של המהנדסים של איחוד האמירויות ולהגביר את הידע האנושי על האטמוספירה של מאדים. המשימה מתבצעת על ידי צוות מהנדסים מהאמירויות בשיתוף עם מוסדות מחקר זרים, והיא תורמת להפיכת כלכלת האמירויות לכלכלה מבוססת ידע.
החללית נקראת בשם "התקווה" או "אל-אמל" והיא הגיעה למסלול סביב למאדים בפברואר בשנת 2021, שנת היובל להקמתו של איחוד האמירויות. ב-9 בפברואר 2021, נכנסה למסלול סביב מאדים.
סקירה כללית

'תקווה' היא מקפת בלתי מאוישת, אשר שוגרה על ידי איחוד האמירויות הערביות במטרה ללמוד את האטמוספירה של מאדים ואת האקלים שלו. 'תקווה' שוגרה מיפן בקיץ 2020, ונדרשו לה כשבעה חודשים כדי להגיע למסלול סביב למאדים.
כדי להשיג את המטרות של המשלחת למאדים של האמירויות, נחתם הסכם בין סוכנות החלל של איחוד האמירויות הערביות (UAESA) (אנ')
לבין מרכז החלל מוחמד בן ראשד (MBRSC) (אנ'), בהנחיית שייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, סגן נשיא וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות ושליט דובאי. בהתאם להסכם, המשלחת של האמירויות למאדים תמומן על ידי סוכנות החלל של איחוד האמירויות הערביות והיא תפקח גם על תהליך הביצוע המלא של בדיקת 'תקווה'. ההסכם מתאר את המסגרת הפיננסית והמשפטית לצד הגדרת ציר זמן לפרויקט כולו. על פי ההסכם, MBRSC הופקד על מלאכת העיצוב והייצור של הגשושית, ויותר מ-150 מהנדסים מהאמירויות עבדו על החללית ובדקו את היבטיה השונים של המשימה.
מטרות מדעיות

היעדים המדעיים של משלחת האמירויות למאדים, כפי שהוסכם על ידי קהילת המדענים העולמית של מאדים, נועדו לספק תמונה מלאה של האטמוספירה של מאדים.
הגשושית 'תקווה' אמורה לחקור את השכבות האטמוספיריות של מאדים בפירוט ותספק נתונים על הסיבה לשינוי אקלימי דרמטי באטמוספירה של מאדים מהרגע בעבר שבו היא הצליחה להכיל מים נוזליים ועד למצב כיום, שבו האטמוספירה כה דקה עד כי המים יכולים להתקיים על פני כוכב הלכת רק כקרח או כאדים. זאת, כדי לעזור להבין כיצד ומדוע מאדים איבד את המימן והחמצן שלו לחלל החיצון במשך השנים. נתונים מהגשושית יעזרו להבין את הקשר בין הרמה העליונה והתחתונה של האטמוספירה שלו, ויסייעו גם לאפיין את האטמוספירה של כדור הארץ ולחקור את האבולוציה שלו במשך מיליוני שנים.
כל הנתונים שיתקבלו מהמשימה יהיו זמינים לכ-200 אוניברסיטאות ומכוני מחקר ברחבי העולם לצורך שיתוף ידע.
החללית

לחללית הרובוטית שנשלחה למאדים תחת משימת האמירויות הוענק השם "תקווה" מאחר שיוזמי התוכנית מקווים לעורר השראה ולשלוח מסר של אופטימיות למיליוני ערבים ברחבי העולם ולעודד אותם לכיוון חדשנות. באפריל 2015 הזמין מוחמד בן ראשד אאל מכתום את העולם הערבי לבחור לגשושית שם. השם נבחר לאחר קבלת אלפי הצעות, שכן הוא מתאר את מטרת הליבה של המשימה. שמה של החללית הוכרז במאי 2015 ומאז מכונה המשימה "משימת תקווה מאדים".