stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות

סמליל נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים
מפגש מיזם "שוויון בסלון" לאנשים עם מוגבלויות במשכן הנשיא בהשתתפות נשיא המדינה ראובן ריבלין, ויטל זינגר - ספורטאית פאראלימפית והנציב לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אברהם (אברמי) טורם, דצמבר 2020
נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות היא יחידה במשרד המשפטים, אשר פועלת לקידום שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, למניעת אפלייתם, ולקידום עקרונות היסוד של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, במטרה לשלבם בחברה הישראלית, כאזרחים שווי זכויות.
בראש הנציבות עומד נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות. הנציב מאז נובמבר 2021 הוא דן רשל.
הנציבות כוללת חמש מחלקות: לשכה משפטית, מחלקת שילוב בקהילה, מחלקת שירות לאזרח, הסברה, הדרכה, תקשורת וניו מדיה ומחלקת נגישות. בנציבות פועלת ועדה מייעצת שרוב חבריה הם אנשים עם מוגבלות.
היסטוריה

מאז שנות השבעים החלה במדינות מערביות שונות חקיקה בתחום זכויות האדם של אנשים עם מוגבלות. בישראל, לדוגמה, חוק התכנון והבנייה משנת 1974 קובע שיש להנגיש מבני ציבור לאנשים עם מוגבלות. עם התקדמות החקיקה במערב ומתוקפה, קמו במדינות שונות נציבויות שתפקידן להגן על זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות. לחוקים וללקחים מאכיפתם הייתה השפעה חוצת גבולות, ובשנות התשעים החברה הישראלית יכלה לבסס את החקיקה בתחום זה על ניסיון שנצבר בחוץ לארץ (למשל, מארצות הברית: Americans with Disabilities Act of 1990 (אנ'), המגן על מקבל שירות עם מוגבלות, ומבריטניה: Disability Discrimination Act, 1995 (אנ')).
בשנת 1995 ניסחה עמותת "בזכות" הצעת חוק על מנת להבטיח את שילובם של אנשים עם מוגבלות בכל תחומי החיים. חבר הכנסת דדי צוקר הגיש הצעה זו בכנסת, והיא עברה קריאה ראשונה במרץ 1996. בעקבותיה, כונסה ועדה ציבורית בראשות ד"ר ישראל כץ, שהמליצה בשנת 1997 על חקיקה "מקיפה ומפורטת" לצמצום הפער הקיים בין עקרונות השוויון וכבוד האדם לבין מציאות חייהם של אנשים עם מוגבלות בישראל. בעקבות המלצה זו הוחזרה ההצעה לדיון בכנסת, ובחודש פברואר 1998 התקבל חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות. נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות הוקמה כיחידה במשרד המשפטים בשנת 2000. בשנת 2005 נחקק פרק הנגישות לחוק זה, ובשנת 2016 בוצע בחוק תיקון בנוגע ליצוג הולם בגופים ציבוריים גדולים.
נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות

נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מתמנה על פי החלטת ממשלה, אחרי התייעצות עם שר המשפטים ועם שר העבודה והרווחה, והוא ממונה ממונה על ביצוע תפקידי הנציבות. הנציב מתמנה לקדנציה בת שש שנים.
הנציבה הראשונה (2000–2002) הייתה עו"ד אריאלה אופיר, שהייתה קודם לכן מנכ"לית ארגון בזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות.
הנציבה השנייה (2002–2007) הייתה ד"ר דינה פלדמן, קודם לכן פסיכולוגית קלינית במשרד הבריאות, ששרתה גם במערך בריאות הנפש בצה"ל.
הנציב השלישי היה עו"ס יונה קסטל (2008) אשר קודם לכן ניהל ופיתח שירותי שיקום ותעסוקה בדרום הארץ.
הנציב הרביעי היה אחיה קמארה (2010–2016), שהיה קודם לכן מנכ"ל ארגון בקול - ארגון כבדי שמיעה ומתחרשים.
הנציב החמישי היה אברהם (אברמי) טורם (2021-2016), שהיה עד מינויו מנכ"ל עמותת "בית הגלגלים", עמותה הפועלת ברחבי הארץ לקידום מעמד שווה זכויות לילדים ובוגרים עם מוגבלות פיזית.
הנציב הנוכחי הוא דן רשל.
תפקידים

תפקידי הנציבות מוגדרים בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, פרק ו' סעיף 21 וכוללים:
הנציבות מוסמכת לפעול כדי להביא להשתתפות פעילה ושוויונית של אנשים עם מוגבלות בחברה.
הנציבות מופקדת על אכיפת החקיקה העוסקת בנגישות על כל היבטיה וחקיקת הייצוג ההולם בתעסוקה, והיא מוסמכת לחקור חשד לעבירה על החוק, להוציא צווי נגישות וכן להגיש תביעות אזרחיות ופליליות. הנציבות פועלת לקידום חקיקה ומדיניות בעיקר בתחומי התעסוקה, החינוך, הדיור בקהילה, הפנאי, הרווחה והנגישות בכל היבטיה.
הנציבות מטפלת מדי שנה בכ-5000 פניות ציבור, כמחציתן תלונות של אנשים עם מוגבלות על הפרת זכויותיהם. בעקבות תלונות אלו וחקירות שביצעה הנציבות הוגשו בשנים האחרונות כעשרים תביעות מדי שנה.
זרוע נוספת של הנציבות עוסקת בהסברה והדרכה: הנציבות עורכת קמפיינים שנתיים, פועלת בתקשורת ובניו מדיה ומארגנת כנסים, קורסים וימי עיון. מדי שנה, ביום הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות אשר חל ב-3 בדצמבר, עורכת הנציבות פעילות הסברה רחבת היקף או כנס שנתי.
כן ממונה הנציבות על דיווח לאו"ם בדבר מצבם של אנשים עם מוגבלות בישראל, מכוח אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות, משנת 2006.
תפקידים > בג"ץ נגד הנציבות

ב-15 ביוני 2016 הגישו מרכז השלטון המקומי בישראל ושש רשויות מקומיות עתירה לבג"ץ (מס' 4840/16) נגד ממשלת ישראל ונגד הנציבות, וביקשו מבית המשפט העליון להורות לנציבות לחדול מאכיפת נגישות על הרשויות המקומיות. בעתירתן דרשו הרשויות המקומיות ממשרדי הממשלה (משרד האוצר ומשרד הפנים) לספק תקציב הולם ליישום תקנות הנגישות, ובהיעדר תקציב זה על הנציבות להפסיק בפעולות אכיפה. תגובת המדינה הייתה, כי בקשת הרשויות להקפאת האכיפה הקבועה בחוק, שנועדה לשמור על זכויות יסוד של אנשים עם מוגבלות, הייתה בקשה חריגה. לפי המדינה, לרשויות המקומיות ניתן פרק זמן של עשר שנים עד שנת 2021 ליישום החוק, שהיה פרק הזמן הארוך ביותר שניתן ביחס לגופים אחרים, פרטיים וציבוריים. עיקר האכיפה שבוצעה על ידי הנציבות, עסקה באי-הגשה של תוכניות עבודה ושל רשימות מבנים, שאותם צריך להנגיש כחוק, ואין "טענה תקציבית" שתצדיק אי-ביצוע של הוראות החוק, שלא עסקו בביצוע פיזי של ההנגשה עצמה, ולכן לא היו כרוכות בעלויות כלכליות מיוחדות. נטען כי לא הייתה הצדקה למנוע מהנציבות את סמכותה כחוק, שאותה הפעילה באופן סביר וזהיר, משום שהיעדר אכיפה הוביל לפגיעה באנשים עם מוגבלות, שעל זכותם לנגישות במרחב הציבורי, בא החוק להגן.
ב-4 באוגוסט 2016 דחה בית המשפט את בקשת הרשויות לצו על תנאי נגד הנציבות, וב-2 בינואר 2017 דחה את העתירה כולה בהסכמת הרשויות המקומיות .
ראו גם

נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה
דיני פניות ציבור בנושא אפליה ואי שוויון במדינת ישראל
לקריאה נוספת

דינה פלדמן, יעל דניאלי להב, שמואל חיימוביץ' (עורכים). נגישות החברה הישראלית לאנשים עם מוגבלות בפתח המאה ה-21. ירושלים: הוצאת משרד המשפטים, 2007.
הערות שוליים

↑  חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, באתר הנציבות
↑  תקציר - דוח הוועדה לבדיקת חקיקה מקיפה בנושא: זכויות אנשים עם מוגבלות
↑  נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות - דוחות ומאמרים מקצועיים - דו"ח וועדת כץ, באתר הנציבות
↑  עו"ד אריאלה אופיר, ‏"נשים הן מומחיות לשיוויון", באתר גלובס, 18 בספטמבר 2000
↑  ד"ר דינה פלדמן – המועמדת הסופית לתפקיד נציבת שוויון לאנשים עם מוגבלויות, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2002
↑  מינוי נציב שיוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, החלטה מספר 3469 של ממשלת ישראל, משנת 2008, באתר של משרד ראש הממשלה, 29 באפריל 2008]
↑  מינוי נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, החלטה מספר 1241 של ממשלת ישראל, משנת 2010, באתר של משרד ראש הממשלה, מיום 17 בינואר 2010
↑  מינוי נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, החלטה מספר 1203 של ממשלת ישראל, משנת 2016, באתר של משרד ראש הממשלה, מיום 28 בפברואר 2016
↑    ליטל דוברוביצקי, "אדם מגיע לראיון על כסא גלגלים, ופתאום המשרה אוישה", באתר "ידיעות אחרונות", 3 בדצמבר 2017
↑  דן רשל - נציב שוויון זכויות לבעלי מוגבלות, באתר ערוץ 7
↑  נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות - דו"ח פעילות שנתית 2018 ע' 16, 28
↑  נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות - סרטוני קמפיינים
↑  נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות - הסברה ושינוי עמדות
↑  אבירם זינו, מצב המוגבלים בישראל - הגרוע בעולם המערבי, באתר ynet, 2 בדצמבר 2007
↑  אשרור האמנה בדבר זכויות אנשים עם מוגבלויות, החלטה מספר 5100 של ממשלת ישראל, משנת 2012, באתר של משרד ראש הממשלה, 10 בספטמבר 2012
↑  טקסט האמנה בעברית, באתר הנציבות
↑  תגובת המדינה לבג"ץ הרשויות המקומיות, באתר הנציבות
↑   לי ירון, בג"ץ דחה את בקשת הרשויות המקומיות לא לאכוף תקנות נגישות, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2016
↑  החלטת בית המשפט העליון בבג"ץ 4840/16, באתר הרשות השופטת
↑  פסק הדין בבג"ץ 4840/16, באתר הרשות השופטת
שיא תפוקת הנפט

הערכות של ממשל ארצות הברית משנת 2004 לתפוקת נפט למדינות שאינן באופ"ק או בחבר המדינות
שיא תפוקת הנפט או תאוריית השיא של האברט היא תאוריה העוסקת בשינויים בזמינות הנפט (וסוגי דלק מחצבי אחרים) לאור שאיבה לאורך השנים וההידלדלות שבאה בעקבותיה. התאוריה קרויה על שם מ. קינג האברט, גאופיזיקאי אמריקאי שיצר מודל של מאגרים ידועים, וחזה, במאמר משנת 1956, שהוצג בפני ישיבה של המוסד האמריקני לנפט (the American Petroleum Institute) כי תפוקת הנפט במדינות ארצות הברית ספציפית תגיע לשיא בין שנת 1965 ל־1970, וכי התפוקה העולמית תגיע לשיא בשנת 2000.
בפועל תפוקת הנפט של ארצות הברית הגיעה לשיא בשנת 1971, וירדה עד העשור השני של המאה ה-21, מאז החלה לעלות שוב. נכון לשנת 2016, התפוקה העולמית טרם הגיעה לשיאה וממשיכה לעלות. תומכי תאוריית השיא טענו כי המודל של הברט לא התחשב במשברי הנפט של אופ"ק בשנים 1973 ו־1979, שהורידו את הביקוש העולמי לנפט, ובכך דחו את ההגעה לשיא תפוקת הנפט.
כפועל יוצא מהעובדה שנפט הוא משאב טבע שאינו מתחדש - תפוקת הנפט העולמית בזמן מסוים צפויה להגיע לשיא, ואחריו תפחת. תאוריית שיא תפוקת הנפט גורסת כי מסקנותיו של האברט, שחזה בהצלחה מסוימת את שיא התפוקה בארצות הברית, תתאמנה גם לנסיבות אחרות, כמו השיא של תפוקת הנפט העולמית. הערכות שונות למועד השיא העולמי מאת האברט ואחרים הופרכו, זאת משום שחלק מהתאריכים כבר עברו. דבר זה הוליד ביקורת על חלק מהשיטה ועל התחזיות שבוצעו בהתבסס על שיטה זו.
התאוריה של האברט נמצאת בדיון תמידי, בגלל ההשפעות האפשריות של תפוקת נפט נמוכה, וכן בגלל הוויכוח שמתקיים על היבטים של מדיניות האנרגיה. הדעות על האירועים שיתרחשו לאחר מעבר שיא תפוקת הנפט, מסתמכות על האמונה כי כלכלת השוק תייצר פתרון, בעוד דעות אחרות מזכירות תחזיות של תרחישי יום הדין, אשר בהן הכלכלה העולמית אינה מסוגלת לספק את הדרישה לאנרגיה (ראו השלכות בהמשך).
כמה מנהלים, כלכלנים ומנתחים מתעשיית הנפט, מפקפקים בישימות "תאוריית שיא תפוקת הנפט" של האברט ברמה העולמית. עם זאת, חברת הנפט שברון השיקה קמפיין פרסומי בשם "האם תצטרפו אלינו?", שמבקש להודיע לציבור על האפשרות של הידלדלות הנפט, ולעודד דיון בנושא. אתר האינטרנט של הקמפיין מביא ממצאים מדו"ח תשקיף האנרגיה לשנת 2004 של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה (International Energy Agency's- IEA): "דלק מחצבי מספק כרגע את רוב האנרגיה של העולם, וצפוי כי ימשיך בכך בעתיד הקרוב. בעוד שמקורות האספקה נמצאים כרגע בשפע, הם לא יימשכו לעד. תפוקת הנפט נמצאת בירידה ב-33 מתוך 48 המדינות שהן ספקיות גדולות של נפט".
התאוריה של האברט

האברט, גאו-פיזיקאי במקצועו, פיתח מודל מתמטי של עקומת שאיבת הנפט (המכונה לרוב, באי-דיוק, "תפוקת נפט"), אשר ניבא כי הכמות הכוללת של נפט שיישאב ממאגר נתון לאורך זמן תתנהג כעקומה לוגיסטית. קצב שאיבת הנפט החזוי בכל נקודת זמן יהיה שקול לנגזרת של העקומה הלוגיסטית, שצורתה צורת פעמון, והיא ידועה גם בשם עקומת האברט (Hubbert’s curve).
תוך התבססות על נתוני תפוקה מהעבר והתעלמות מגורמים חיצוניים כגון ירידה בביקוש, המודל מנבא את התאריך שבו התפוקה (שאיבה) משדה נתון, ממספר שדות, או מאזור שלם, תהיה מרבית. נקודת התפוקה המרבית מכונה הפסגה או השיא (Peak). השלב שבא לאחר מכן קרוי שלב ההידלדלות (Depletion). צורת הגרף המתאר את קצב שאיבת הנפט בשדה נתון לאורך זמן היא צורת פעמון: בתחילה, עלייה איטית בקצב השאיבה; עלייה חדה; מישור (שיא השאיבה); ירידה תלולה; ירידה איטית עד להפסקת כדאיות השאיבה מבחינה כלכלית ביחס לתפוקה (כלומר, המאמץ לשאוב לא משתלם כלכלית ביחס לתפוקת הנפט המזערית).
כאשר מתגלה מאגר נפט, התפוקה מצומצמת בתחילה, היות שלא הותקנה עדיין כל התשתית הנחוצה. אט אט נקדחות בארות נוספות וציוד מתקדם יותר מוכנס לשימוש, כך שקצב השאיבה גובר. בנקודת זמן מסוימת מגיעה התפוקה (שאיבה) לשיא. בשלב זה, גם טכנולוגיה מתקדמת או קדיחה של בארות נוספות לא יביאו להגברת התפוקה. לאחר השיא, מתחילה תפוקת הנפט לצנוח בקצב הולך וגובר. לאחר שיא התפוקה, אך לפני שהשדה מתרוקן כליל, מגיעה נקודת ציון משמעותית נוספת: הנקודה שבה תהליכי השאיבה, הניוד והזיקוק של חבית נפט אחת דורשים יותר אנרגיה מזו הקיימת באותה חבית. באותה נקודה, לא כדאי לשאוב נפט ואין ברירה אלא לנטוש את השדה או להוזיל את עלויות ההפקה.
ב-1956 חזה האברט שתפוקת הנפט בשטחי ארצות הברית היבשתית (ללא אלסקה והוואי) תגיע לשיא בין 1965 ל-1970. התפוקה אכן הגיעה לשיא ב-1971 וירדה עד העשור השני של המאה ה-21, בו החלה לעלות שוב. על פי המודל של האברט, רזרבות הנפט של ארצות הברית יתרוקנו לחלוטין לפני סוף המאה ה-21.
המודל של האברט יושם על ידי אחרים לסוגי דלק מחצבי אחרים, כגון גז טבעי, פחם, ונפט לא קונבנציונלי.
יחס אנרגטי בין השקעה לתמורה

כשהחלה הפקת הנפט באמצע המאה ה-19, עבור כל 50 חביות של נפט שנשאבו מבטן האדמה בשדות הנפט הגדולים, נוצלה חבית אחת בתהליך השאיבה, הניוד והזיקוק של החומר. ערך זה קרוי החזר אנרגיה על השקעת אנרגיה energy returned on energy invested – EROEI (וגם EROI). ערך זה הולך ויורד עם הזמן. כיום, בין שלוש לחמש חביות [דרוש מקור] מופקות על כל חבית נפט שנצרכת בתהליך הפקת הנפט.
הסיבה לירידה בערך זה היא שתהליך השאיבה והזיקוק הופכים קשים יותר, ככל שהשדה 'מזדקן' (מתרוקן). כשהיחס EROEI יורד ל-1 (הפקת חבית אחת דורשת ניצול של חבית אחת של נפט), השדה אינו יכול עוד לשמש כמקור אנרגיה.
מאידך, הנפט הוא צפוף אנרגיה, קל לניוד, ולא מסוכן יחסית בטמפרטורת החדר. כמו כן, לנפט יש שימושים כמקור כימי, פרט להיותו מקור אנרגיה. אי לכך, ניתן לצפות, שבעתיד ימשיכו לשאוב אותו במקומות מסוימים, תוך שימוש באנרגיה ממקורות אחרים.
מודעות לנושא

המחקר של האברט והמודעות לתאוריה של האברט על שיא תפוקת הנפט הופכים להיות תופעה סוציולוגית. לדוגמה, peaknik הוא כינוי לאדם שחקר את נושא שיא תפוקת הנפט או שיש לו עניין בה והוא מוטרד מההשלכות ארוכות הטווח שיש לה על החברה. אותו כינוי יכול להיות מוצמד למי שמקדם את המודעות הציבורית לנושא של שיא תפוקת הנפט. מי שמנבא שחורות בהקשר של שיא תפוקת הנפט מקבל לפעמים את הכינוי Doomer.
השלכות של שיא תפוקת נפט עולמית

ההנחה המקובלת טוענת, שלכל ירידה באספקת הנפט העולמית, יהיו השלכות מרחיקות לכת על החברה והכלכלה. הצמיחה הכלכלית העולמית מבוססת על אנרגיה זולה וזמינה, והנפט תורם באופן משמעותי למאגר האנרגיה העולמי. כאשר אספקת האנרגיה תתחיל לרדת, תרד ביחד איתה גם הצמיחה הכלכלית העולמית. עיקרון זה תקף הן לאורגניזמים בודדים, והן לקבוצות וחברות שלמות. לכן העיתוי של שיא התפוקה חשוב פחות, מאשר קצב הירידה שיבוא אחריו.
בתחילה, הגעה לנקודת שיא התפוקה הגלובלית תתבטא במחסור מבני עולמי בדלק. מחסור זה יהיה שונה באופן מהותי מאלה שקדמו לו, בכך שבסיסו יהיה גאולוגי, לא פוליטי. בעוד שמשברים קודמים התפתחו כתוצאה מחוסר יעילות מכוונת בתהליך השאיבה, חציית שיא התפוקה תגרום לירידה מתמשכת בתפוקת הנפט, שתכפה ירידה עוקבת בהיקפי הביקוש.
ההשפעות של מחסור כזה תלויות בקצב ירידת התפוקה ובפיתוח ואימוץ של חלופות. אם לא יהיו בנמצא חלופות הולמות, אז המוצרים והשירותים הרבים שמקורם בנפט יהפכו נדירים, ותחול ירידה ברמת המחיה בכל המדינות. התחזיות נעות בין "תסריטי יום הדין" ועד לאמונה מוחלטת בכלכלת השוק ובטכנולוגיות חדישות לפתרון הבעיה. כדי להתמודד עם הבעיות הצפויות, הציע קולין קמפבל את פרוטוקול רימיני (Rimini protocol).
אינדיקציות משמעותיות לטלטלה כלכלית ניתן לראות בזינוק ברמות האינפלציה לשיאים של 15 שנה (ספטמבר 2005). הסיבה המרכזית לרמות האינפלציה הגבוהות היא מחירי האנרגיה הגבוהים. מכיוון שגז טבעי הוא חומר הגלם היחידי הגדול ביותר, המשמש להכנת חומרי דישון, מחירי המזון צפויים להיות גבוהים באופן דרמטי בשנה הבאה (2006). סיטואציה זו מתודלקת גם על ידי הוצאות התחבורה הגואות, שמקורן בעליית מחירי הנפט. זו רק שאלה של זמן עד שהתופעה תוכר במלואה על ידי המשקיעים.
ההשלכות הכלכליות לא צפויות להסתיים במחירי מזון גבוהים, או אפילו ברמות אינפלציה מוגברות. יש גורמים נוספים הגורמים לכך שבעולם הראשון המצב יהיה עוד חמור יותר (אם כי ההשפעות יהיו חובקות עולם):
החוב הפדרלי האמריקאי העצום, שעומד כעת על למעלה מ-30,000 מיליארד דולרים.
פרישה מסיבית לגמלאות של דור הבייבי-בום.
תלות של המעסיקים הגדולים באנרגיה זולה, זמינה ומידית (כלומר תעשיית המכוניות, תעשיית המטוסים, קניוני ענק כדוגמת וול-מארט, וכו' - למעשה חוט השדרה של כל הכלכלות העשירות בעולם).
חוב מצטבר של מעמד הביניים הבורגני, באמצעות כרטיסי האשראי, ואינפלציה במחירי הבתים.
ריכוזיות אדירה של ייצור המזון בידי מספר תאגידים בודדים (העדר יכולת ייצור מזון מקומית)
יש גם השלכות פוליטיות לשיא תפוקת הנפט. ב-1976 פרסם ויליאם אופולס (William Ophuls) את הספר "אקולוגיה והפוליטיקה של המחסור". בספר זה, הוא טוען כי שיטות הממשל העיקריות של העולם המערבי התפתחו בין 1700 ל-1900, שיטות אלו חזו (והתרגלו להניח כי יש בנמצא) שפע טבעי גדול. שיטות הממשל שלנו מניחות גם (ותלויות בהנחה של) צמיחה לא מוגבלת, ולמעשה משאבי טבע בלתי מוגבלים, כולל נפט וגז טבעי. המילה "מחסור" אינה מבורכת בחוגים הפוליטיים הנוכחיים. דבר זה מקשה על היכולת של ממשלים לחשוב ולהתמודד עם הבעיות החברתיות והפוליטיות ששיא תפוקת הנפט יביא עמו.
חלופות לדלק קונבנציונלי

חלופות לדלק הן מקורות אנרגיה שאינם נפט או גז טבעי, ושיכולים לשמש כתחליף בתחומים העיקריים: כמקור אנרגיה עיקרי בייצור חשמל, כדלק לצורכי תחבורה, לחימום חללים, וכמרכיב בתעשיית הפלסטיק ההדברה והדישון. החלופות כוללות חולות זפת, פצלי שמן, והמרה של פחם לנוזל או לגז. חלופות אלו יהפכו אולי מרכזיים יותר ויותר במתן מענה לצורכי האנרגיה של העולם, אבל נכון לרגע זה אף אחד מהם לא מציע אלטרנטיבות שהן זולות, נקיות ושופעות מספיק כדי להחליף את הכמות העצומה של נפט וגז טבעי שנצרכת בכל יום בעולם.
רבים טוענים כי אין לנו חלופות ריאליות כדי לסתור את ההשפעות השליליות של פסגת האברט [דרוש מקור] וכדי להרוויח זמן לשם פיתוח חלופות לא קונבנציונליות כגון אנרגיה גרעינית או מתחדשת, יש להתמקד הן בשימור אנרגיה והן בשיפור היעילות.
אירועים עכשוויים המתייחסים לרזרבות נפט

תשומת לב רבה יותר ניתנת כיום לתאוריה של האברט ולהשלכות האפשריות שלה מאז עליות מחירי הנפט של סוף שנת 2005. עם זאת, מחירי נפט וגז ידועים בהיותם תנודתיים מאוד, ועליות מחירים שנצפו בהם נגרמו בעבר על ידי גורמים רבים. אף על פי שיש הסכמה כללית כי הביקוש המתגבר הוא הגורם העיקרי והוא מקדים את פסגת האברט ביחס לתחזיות קודמות. ביוני 2005, הודו החברות באופ"ק כי הן "יאבקו" כדי לשאוב מספיק נפט כדי לעמוד בלחצי המחירים עבור הרביע הרביעי של השנה. הקיץ והחורף של שנת 2005 הביאו את מחיר הנפט לשיאים חדשים. דבר זה עלול להיות סימן של ביקוש גדל שמתחיל לעלות על ההיצע, או שבסך הכול מדובר בכמה כוחות גאו-פוליטיים באזורים בהם הנפט מיוצר, אשר המגבילים את ההיצע. עליית מחירי הנפט מוסברת גם כסימן לעודף כסף נייר ולא למחסור ממשי בנפט. לפי ההסבר הזה, מחירים גבוהים של כל הסחורות הממשיות ושל נדל"ן מצביעים למעשה על עליה באינפלציה.
בתחילת 2006 הופיעה ראיה לכך שכווית ביצעה הערכת יתר לרזרבות הנפט שלה. אם מתחשבים בנתון החדש הדבר מקטין את הרזרבות העולמיות ב 5%. אם עוד מדינות שהן שואבות נפט ראשיות ביצעו הערכות יתר דומות, שיא תפוקת הנפט אולי קרוב יותר.
הנאום השנתי לאומה, אותו נשא ג'ורג בוש, מסמן נקודת מפנה במדיניות המוצהרת של הממשל בנושאי אנרגיה. הנשיא הצהיר כי "...ארצות הברית מכורה לנפט, וכי עד שנת 2020, כ-75% מהנפט שמגיע מהמזרח התיכון, יוחלף במקורות אחרים."
כמו כן, הוסיף הנשיא כי "הפתרון הוא טכנולוגיה". לאור ההבדל המהותי שבין אנרגיה לטכנולוגיה, שאלת ההיתכנות עדיין תלויה באוויר.
ביקורת

תחזיות על תום עידן הנפט קיימות מראשית המאה ה-20, וכולן התגלו כמוטעות וכמשרתות אינטרסים שונים ומשונים.
ההשלכות של המודל נתונות במחלוקת. כמה כלכלני נפט, כמו מיכאל לינץ (Michael Lynch), טוענים כי עקומת הברט עם פסגה חדה אינה ישימה בסקלה עולמית בגלל ההבדלים הקיימים בין מדינות ואזורים שונים ברזרבות הנפט, בלחצים הפוליטיים והצבאיים, בביקושים וביחסי המסחר.
מבקרים כמו לאונרדו מאוגרי (Leonardo Maugeri) מציינים כי תומכים בשיא תפוקת הנפט כמו קמפבל, חזו בעבר שיא בתפוקת הנפט העולמית הן ב־1989 והן ב־1995, על פי מידע על תפוקת נפט שהיה זמין בשעתו. מאוגרי טוען כי כמעט כל ההערכות לא לוקחות בחשבון נפט לא-קונבנציונלי אף על פי שהזמינות של משאבים אלו הוא (על פי הטענה) עצום, ועלויות ההפקה, שהן אומנם עדיין גבוהות מאוד, יורדות בהתמדה עקב טכנולוגיה משופרת. זאת ועוד, הוא טוען כי אחוז הניצולת של שדות נפט קיימים בעולם עלה מ-22% בשנות ה-1980 ל-35% היום בעקבות טכנולוגיה חדשה, וחוזה כי מגמה זו תימשך. היחס בין מאגרי נפט מוכחים לבין התפוקה העכשווית השתפר באופן מתמיד, ועבר מ-20 שנה ב-1948 ל-35 שנים ב-1972 והגיע לכ־40 שנים בשנת 2003. שיפורים אלו התרחשו אפילו לנוכח השקעה נמוכה בחיפושי נפט חדשים ובשכלול הטכנולוגיה, עקב מחירי נפט נמוכים ב-20 השנים האחרונות. מחירי הנפט הגבוהים כיום יגרמו אולי להשקעה מוגברת.
הדיון הנוכחי נסוב סביב מדיניות האנרגיה, והאם להסב את המימון לכיוון של יעילות דלק, ודלק חלופי כמו אנרגיה סולרית או גרעינית. המבקרים של קמפבל, כמו מיכאל לינץ' טוענים כי נתוני המחקר שלו הם מרושלים. הם מצביעים על התאריך של השיא המתקרב, שבתחילה נחזה להיות בשנת 2000, אבל כעת נדחה ל-2010. עם זאת, קמפבל ותומכיו מתעקשים שהשאלה מתי השיא יתרחש אינה שאלה חשובה כמו ההבנה שהשיא מתקרב. המבקר הגדול ביותר של קמפל הוא פרדי הטר (Freddy Hutter). במשך השנים 2001–2003, במכתבי הרשת החודשיים שלו, קמפבל ציין שהתחזית שלו משנת 1996 לגבי פסגה בשנת 2000 לא עורערה, למרות ההזהרות של הטר לגבי רמות תפוקה גדלות. לבסוף, במכתב הרשת שלו מאפריל 2004, קמפבל נכנע והעביר את מועד השיא לשנת 2010. מאוחר יותר מועד זה הוקדם לשנת 2007 אבל באוקטובר 2005, הוחזר חזרה לשנת 2010. תזוזות אלו בין תאריכים חזויים, התרחשו כיוון שיש מחסור שיטתי בנתונים לגבי רזרבות נפט – ללא מידע מדויק באמת, לא נוכל לשער מתי השיא יתרחש. רק לאחר מעבר השיא נדע בוודאות (וייתכן שהדבר יתרחש שנים לאחר מכן ונדע זאת למפרע).
עוד מחלוקת הייתה הסטטוס של פסגת האברט של נפט קונבנציונלי. הטר טען במהלך שנת 2004 שהמידע של קמפבל עצמו הוביל לכך שהשיא כבר התרחש ללא הרבה תשומת לב באביב של שנת 2004. מכתב הרשת של ASPO המשיך לחשב פסגה בשנת 2005 או בשנת 2006. לבסוף, באוגוסט 2005, קמפבל שוב נכנע והחל לפרסם כי אכן השיא כבר עבר בשנת 2004.
ראו גם

נפט
אנרגיה מוחזרת על אנרגיה מושקעת
הערות שוליים

↑  יורם נמרוד, נפט - הגלוי והנסתר, תל אביב, על המשמר 1982.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544601505171  LCCN: sh2006001385  NKC: ph482795 
המשרד למידע על אנרגיה מעריך כי לא יהיה שיא לפחות לפני שנת 2025. מקור: מבט בינלאומי על אנרגיה 2004. הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה מחזיקה בתחזית דומה.
תרחישי הידלדלות נפט
נטיית מסלול

תרשים נטיית מסלול של גוף במרחב, הזווית i
 מסמנת את נטיית המסלול במערכת זו.
נטיית מסלול או אינקלינציה היא הזווית (המצוינת ב-i) שבין מישור יחוס, המכיל את מסלולם של שני גופים זה סביב זה, למישור נוסף, המכיל את מסלולם של אחד הגופים עם גוף שלישי, או את מסלולם של שני גופים שונים.
דוגמאות

דוגמה למצב הראשון בו יש גוף אחד משותף לשני המישורים היא נטיית המסלול של הירח סביב כדור הארץ ביחס למסלולו של כדור הארץ סביב השמש. בדוגמה זו, מסלולו של כדור הארץ מוכל בשני המישורים.
דוגמה למצב השני בו אין גוף משותף היא נטיית המסלול של אירופה סביב צדק ביחס למסלול של כדור הארץ סביב השמש, הנקרא גם מישור המילקה. מאחר שמישור המילקה מוגדר כמישור שבו סובב כדור הארץ סביב השמש, נטיית המסלול של כדור הארץ היא למעשה 0° ביחס למישור המילקה. לדוגמה, נטיית המסלול של מאדים היא 1.85°. אין להתבלבל בין נטיית מסלול של גוף מסוים ביחס למישור יחוס, לבין נטיית ציר הסיבוב של הגוף ביחס לאותו מישור. לראיה, נטיית המסלול של כדור הארץ ביחס למישור המילקה היא כאמור 0°, כלומר לא קיימת נטייה, ונטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס למישור המילקה היא 23.5°.
נטיית המסלול של הירח היא 5.145° ביחס למישור המילקה, בגלל נטייה זו ממישור מסלולו של כדור הארץ, איננו צופים בליקוי חמה וליקוי לבנה מדי ראש חודש ואמצע חודש עבריים. ישנם לוויינים מלאכותיים שאופי מסלולם דורש נטיות מסלול ייחודיות, לווייני תקשורת נדרשים להימצא לאורך זמן מעל אותה נקודה בכדור הארץ, אם נטיית המסלול של אותם לוויינים תהיה גדולה באופן משמעותי מ-0° הלוויין ינוע על פני השמיים ואיכות האות שלו תדעך לעיתים. לתחנת החלל הבינלאומית ולטלסקופ החלל האבל נטיות מסלול המתארות את הזווית בה לוויינים מלאכותיים אלו חוצים את מישור המשווה השמימי, כאשר נשלחות חלליות אספקה ותיקונים אליהן (כדוגמת חלליות פרוגרס הרוסיות ומעבורת החלל האמריקאית) זמני השיגור נבחרים כך שנטיות המסלול של הגופים יהיו זהות ככל שניתן.
ראו גם

נטיית ציר הסיבוב
בעיית שני הגופים
מערכת הקואורדינטות המשוונית
ליקוי חמה
ליקוי לבנה
יידל ורדיגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 54 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 עיסוק:  זמר ומפיק
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  מרדכי בן דוד, ברוך שלום בלסופסקי אהרן רזאל
 
יהודה (יידל) ורדיגר (נולד ב-1971) הוא זמר ומפיק חסידי אמריקאי, ובנו של הזמר מרדכי בן-דוד.
ביוגרפיה

יידל החל את הקריירה המוזיקלית שלו במוזיקה החסידית כבר בגיל 10, כאשר שר סולו בשיר "רחם" שהוציא אביו. הוא התפרסם במיוחד בשיר "שירו למלך" שביצע באלבומו השלישי הנקרא על שם השיר.
הוא נישא בא' בתמוז התש"ן (1990). לכבוד חתונתו הולחן על ידי משה לאופר השיר המפורסם "שמחם" אשר בוצע על ידי אביו באלבומו " האלבום הכפול". בשנת התשס"ח (2008), הוציא את אלבומו "לב אחד", שבו משתתפים אהרן רזאל, משה מונה רוזנבלום, אלי לאופר ומשה לאופר.
אלבומו "סינגולדה מנגן יידל" לא הופץ בישראל אלא רק בחו"ל, עקב בעיות התקשרות עם חברת התקליטים גל פז בישראל.
כיום יידל ורדיגר מתגורר בניו יורק ומופיע בארצות הברית ובישראל, לעיתים בשיתוף פעולה עם אביו הזמר מרדכי בן-דוד.
באלבומו החמישי "לב אחד", מופיעים שירים שהולחנו על ידי אהרון רזאל ועקיבא המניק.
יידל מפיק ואמרגן של מוזיקה חסידית בין היתר של אביו ושל הזמר ברוך שלום בלסופסקי.
דיסקוגרפיה > אלבומים

"Together".
"לעשות רצון אביך".
"שירו למלך".
"יידל 4".
"סינגולדה מנגן יידל".
"לב אחד".
"יהודי ראוי" (תרגום מילולי מיידיש של שמו: "וערדיגר יידל").
דיסקוגרפיה > השתתפות באלבומים

לב אל הנשמה, משה חזק' וייס, 2019
אמיל אדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בספטמבר 1900 פראג 
 פטירה:  1971 (בגיל 70 בערך) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  שיקום 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה  בית הספר לרפואה שבאוניברסיטה הגרמנית בפראג 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מרכז רפואי הדסה  המרכז הרפואי שמיר 
 פרסים והוקרה:  פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית 
 
אמיל אדלר (1900–1971) היה רופא שיקומי ישראלי, ממייסדי הרפואה השיקומית בישראל. היה פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, מייסד המחלקה לשיקום בבית החולים הדסה ומנהלה הראשון, וממייסדי בית הספר לפיזיותרפיה במרכז הרפואי אסף הרופא (דצמבר 1953), שהיה ראשון מסוגו בישראל.