stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אריקסון (מושל מונטנה)
ביוגרפיה

אריקסון נולד ב-14 במרץ 1863 בסטווטון, ויסקונסין, והיה בנם של א. אריקסון ואולנה אלמה אריקסון, שניהם מהגרים נורווגים. כשהיה בן שנה, הוא עבר עם הוריו לאאוריקה, קנזס. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת וושברן בטופיקה, קנזס בשנת 1890. הוא למד משפטים, והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1891 באאוריקה, קנזס. הוא התחתן עם גרייס ואנס ב-1898 ונולדו להם שלושה ילדים.
אריקסון עבר לגרייט פולס, מונטנה בשנת 1892 ולאחר מכן לצ'וטו, מונטנה, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. הוא שימש כפרקליט המחוזי של מחוז טיטון בין השנים 1897 ל-1905, ולאחר מכן כשופט במחוז השיפוט האחד-עשר של מונטנה מ-1905 עד 1915. הוא חידש את עריכת הדין בקאליספל, מונטנה בשנת 1916. אריקסון, דמוקרט, נבחר בשנת 1924 כמושל מונטנה השמיני. הוא נבחר מחדש ב-1928, ושוב ב-1932, מה שהפך אותו למושל היחיד שנבחר לשלוש קדנציות. הוא כיהן בתפקידו מ-4 בינואר 1925 עד 13 במרץ 1933. בתקופת כהונתו הוטל מס הכנסה מדינתי חדש, הוקמה קרן להשוואה כלכלית של בתי ספר כפריים עניים, הוטל מס על בנזין, אושר חוק בנקאות חדש והחל מס על רווחי הכרייה.
ב-13 במרץ 1933, אריקסון התפטר מתפקיד המושל ופרנק הנרי קוני, שהיה סגן המושל של אריקסון וכעת המושל בפועל, מינה את אריקסון לחבר הסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד שהתפנה בשל מותו של תומאס ג'יימס וולש. למרות שעל פניו נראה שזה היה ניסיון חצוף למדי מצדו של אריקסון להתבסס בסנאט, הסנאטור של מונטנה ברטון ק. וילר מספר סיפור אחר באוטוביוגרפיה שלו. ככל הנראה חבר הוועד הלאומי הדמוקרטי של מונטנה, ג'יי ברוס קרמר, היה בטוח שימונה לכהן במושב של וולש. וולש מאוד לא אהב את קרמר ודאג מכך שקרמר יחליף אותו אם הוא (וולש) יקבל את מינויו של פרנקלין ד. רוזוולט לקבינט שלו, בתור התובע הכללי. לאחר מותו בטרם עת של וולש, בתו ג'נבייב גודג'ר שאלה את הסנאטור וילר אם יפעל עם המושל אריקסון כדי לסכל את מינויו של קרמר. מכיוון שווילר גם לא אהב את קרמר, הוא הסכים לעשות זאת. לדבריו של וילר, הוא שכנע את אריקסון בעל כורחו להתמנות. אריקסון התמודד ב-1934 כדי למלא את שארית כהונתו של וולש בסנאט, אך סיים במקום השלישי בפריימריז, אחרי ג'יימס א. מארי, שהמשיך וניצח בבחירות הכלליות המיוחדות, וג'יימס פ. אוקונור. הוא המשיך לכהן בסנאט עד ה-6 בנובמבר 1934, היום שבו מארי נבחר, ובשלב זה התפטר לטובת מארי, על מנת להעניק למארי זכויות ותק על פני סנאטורים טריים אחרים, שלא החלו את כהונתם עד 1935. לאחר שובו מהסנאט, אריקסון עסק בעריכת דין בהלנה, מונטנה, עד מותו.
אריקסון מת ב-25 במאי 1946, ונקבר בבית הקברות קונרד ממוריאל, קאליספל, מחוז פלטהד, מונטנה.
הערות שוליים

1 2  "Montana Governor John Edward Erickson". National Governors Association. נבדק ב-10 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ג'ון אריקסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "John E. Erickson papers 1883-1958". archiveswest.orbiscascade. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lawrence Kestenbaum (22 ביולי 2013). "Erickson, John Edward (1863–1946)". politicalgraveyard.com. נבדק ב-8 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ג'ון א. אריקסון". Former Governors of Montana. אורכב מ-המקור ב-20 באוגוסט 2012. נבדק ב-9 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ג'ון א. אריקסון". National Governors Association. נבדק ב-9 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n98000333  SNAC: w6bg5bpr  US Congress: E000202  VIAF: 73162626   WorldCat (עם VIAF): 73162626
אחות, אחות (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  סיטקום נוער 
 יוצרים:  קים באס 
 בימוי:  פיטר בולדווין 
 שחקנים:  טיה מאורי (טיה לנדרי)  תמרה מוורי (תמרה קמפבל) 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  6 
 מספר פרקים:  119 
 הפקה
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 הפצה:  CBS Paramount Network Television 
 שידור
 רשת שידור:  ABC 
 תקופת שידור מקורית:  1 באפריל 1994 – 23 במאי 1999 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אחות, אחות (באנגלית: Sister, Sister) היא קומדיית מצבים אמריקאית בכיכובן של התאומות טיה וטמירה מאורי, אשר מגלמות אחיות תאומות שהופרדו בלידתן ונפגשות שוב כנערות. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-1 באפריל 1994 בערוץ ABC, והייתה חלק מהליין הקומי של TGIF. היא הסתיימה ב-23 במאי 1999 בערוץ The WB, לאחר ששודרו 119 פרקים במהלך שש עונות.
עלילה

בפרק הפיילוט התאומות מתאחדות במקרה בעת קניות בקניון יחד עם הוריהן המאמצים. טיה לנדורי (בגילומה של טיה מאורי) היא תאומה שגדלה בדטרויט, שם אמה המאמצת, ליסה (בגילומה של ג'קיי הארי), עובדת כתופרת. טמירה קמפבל (בגילומה של טמירה מאורי) גדלה בפרברים, שם אביה המאומץ, ריי (בגילומו של טים ריד), מנהל חברת לימוזינות מצליחה. לאחר האיחוד הבלתי צפוי, ריי מסכים בחוסר רצון שליסה וטיה יעברו לגור איתם, כדי למנוע את הפרדת התאומות מחדש.
השכן של הבנות הוא רוג'ר אוונס (בגילומו של מרקיז יוסטון), נער חנון שמאוהב בשתי הבנות. בסדרה ישנם רגעים רבים בהם טיה וטמירה שוברות את הקיר הרביעי ופונות ישירות לקהל. בעונה האחרונה, כאשר הבנות עוברות ללמוד בקולג', דמותו של רוג'ר נעלמת מהסדרה, אך הוא חוזר להופעת אורח בפרק הסיום. בעונה החמישית, לשתי הבנות יש חברים קבועים: טייריק סקוט (בגילומו של רונרקו לי) הוא החבר של טיה, וג'ורדן בנט (בגילומו של דיון ריצ'מונד) הוא החבר של טמירה.
דמויות ראשיות

טיה לנדורי (טיה מאורי): טיה היא אחת התאומות הראשיות בסדרה. היא גדלה בדטרויט יחד עם אמה המאמצת ליסה. טיה נחשבת ליותר אחראית ורצינית מבין התאומות, ולרוב היא זו שמנסה לשמור על הסדר והשליטה במצבים.
טמירה קמפבל (טמירה מאורי): טמירה היא התאומה השנייה, אשר גדלה בפרברים עם אביה המאומץ ריי. טמירה נחשבת ליותר שובבה, פזיזה ולרוב מוצאת את עצמה במצבים משעשעים ולא צפויים.
ליסה לנדורי (ג'קיי הארי): ליסה היא אמה המאמצת של טיה. היא תופרת במקצועה, ודמותה מצחיקה ואנרגטית. ליסה היא אמא חמה ואוהבת, עם גישה קצת לא קונבנציונלית לחיים.
ריי קמפבל (טים ריד): ריי הוא אביה המאומץ של טמירה. הוא איש עסקים מצליח שמנהל חברת לימוזינות. ריי הוא דמות יותר רצינית ומסודרת, ומנסה לשמור על המשמעת והסדר בבית.
רוג'ר אוונס (מרקיז יוסטון): רוג'ר הוא השכן הצעיר והמעצבן של טיה וטמירה. הוא מאוהב בשתי הבנות, אף על פי שהן דוחות את ניסיונותיו החוזרים ונשנים.
טייריק סקוט (רונרקו לי): טייריק הוא החבר של טיה בעונות המאוחרות של הסדרה. הוא בחור אדיב ובעל אופי טוב, שמסייע לטיה להתמודד עם אתגרים שונים.
ג'ורדן בנט (דיון ריצ'מונד): ג'ורדן הוא החבר של טמירה בעונות המאוחרות של הסדרה. כמו טמירה, הוא חובב הרפתקאות ואוהב להשתעשע ולהתנסות בדברים חדשים.
פרסים ומועמדויות

הסדרה "אחות, אחות" הייתה מועמדת וזכתה במספר פרסים במהלך שידוריה, בהם פרסי אמי, פרסי NAACP Image Awards, פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון, פרסי אומן צעיר ופרסי Teen Choice Awards. בין הפרסים, הסדרה זכתה בפרס אמי ב-1995 עבור תאורת הסדרה ובפרס NAACP Image Awards בקטגוריות השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (טיה וטמירה מאורי) והשחקנית התומכת הטובה ביותר (ג'קי הארי).
הערות שוליים

↑  Kopotsha, Jazmin (30 ביולי 2020). "Sister, Sister Really Needs To Make A Comeback". Grazia. ארכיון מ-17 בנובמבר 2020. נבדק ב-2022-05-29. {{cite web}}:  (עזרה)
קטלנית זעירה

| קטלנית זעירה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: מדוזות קובייתיות
סדרה:: מדוזות קובייתיות
משפחה:: Tamoyidae
סוג:: Carukia
מין:: קטלנית זעירה
שם מדעי
 Carukia barnesi ‏Southcott, 1967

קַטְלָנִית זְעִירָה (שם מדעי: Carukia barnesi) היא מין של מדוזות קובייה המכונה לעיתים בשם אירוקנג'י, והיא קרובה למדוזה מאלו קינגי. היא חיה לאורך חופי אוסטרליה הטרופיים, בייחוד קווינסלנד, ובעלת ארס רב והיא יכולה לגרום לתסמונת אירוקנג'י, היכולה להסתיים במוות. היא קרויה על שם החוקר ג'ק בארנס (1922-1985), אשר גילה שלבישת גרביונים מועילה נגד עקיצתה.
המדוזה מורכבת מ־95% מים והיא קטנה מאוד, באורך 12–30 מ"מ בלבד ועם פעמון באורך 20 מ"מ בלבד. גופה מכיל פעמון שקוף וממנו יוצאות ארבע זרועות מרכזית שאורכם 5–50 ס"מ, בהם מיליוני תאים צורבים היכולים להזריק ארס קטלני לתוך העור.
המדוזה משתמשת בארסה החזק כדי לשתק ולהרוג דגים קטנים או חסילונים ואז לגרור אותם למרכז הפעמון השקוף שלה ולעכל אותם. מדוזה זו מסוגלת לנוע באופן עצמאי.
מדוזה זו קטלנית לאדם והיא כמעט בלתי נראית במים, עד שהזרועות שלה פוגעות באדם. הפגיעה גורמת לתסמונת אירוקנג'י והנעקץ ממנה יכול לסבול משיתוק, רעידות בכל הגוף, בחילות, הזעה, לחץ דם גבוה ופגיעה בנשימה. מקרי המוות שכיחים מאוד, בייחוד לצוללנים העלולים לטבוע לפני שתינתן להם הצלה. הצלה יכולה להיעשות באמצעות עירוי והנשמה או ביד פטידין ומשככי כאבים.
הערות שוליים

↑  קטלנית זעירה במילון בעלי חיים: צורבים ומסרקנים (תש"ף), 2020, באתר האקדמיה ללשון העברית
איתן גלבוע

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1943 (בן 81) בנימינה 
 ענף מדעי:  תקשורת, יחסים בין-לאומיים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים  אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 
איתן גלבוע (נולד ב-14 בדצמבר 1943) הוא פרופסור אמריטוס לתקשורת וליחסים בין-לאומיים, הקים וכיהן כראש בית הספר לתקשורת והמרכז לתקשורת בינלאומית באוניברסיטת בר-אילן. חוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת (בס"א) למחקרים אסטרטגיים ופרופסור אורח לדיפלומטיה ציבורית באוניברסיטה של דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. כיהן כיו"ר האגודה הישראלית לתקשורת ויו"ר הפורום לדיפלומטיה ציבורית ישראלית.
ביוגרפיה

איתן גלבוע נולד ב-1943 בבנימינה למשפחה שנמנתה על מייסדיה. הוא שירת בחיל השריון והשתתף כמפקד מחלקת טנקים במלחמת ששת הימים. את השכלתו רכש בארץ ובארצות הברית. גלבוע הוא בוגר תואר ראשון בהצטיינות במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל תואר שני ודוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
בתום לימודיו, בשנת 1974, חזר לאוניברסיטה העברית, היה מיוזמי הקמת המחלקה ליחסים בינלאומיים, יזם, הקים וניהל את "המעבדה להדמיות התנהגותיות", ייעץ לצוות הקמה של פרויקט תלפיות המשותף לאוניברסיטה ולחיל האוויר ולימד במסגרת זו יחסים בינלאומיים, ועמד בראש התוכנית ללימודי תואר ראשון בבית הספר הבינלאומי ע"ש רוטברג. בשנת 1993, הוזמן על ידי המכון הטכנולוגי בחולון להקים מחלקה לתקשורת ומחלקה ללימודים כלליים ועמד בראשן.
ב-1998 עבר למחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן, כיהן כפרופסור לתקשורת בינלאומית, תכנן והקים את בית הספר לתקשורת והמרכז לתקשורת בינלאומית.
גלבוע כיהן כפרופסור אורח וחוקר בכיר באוניברסיטאות ומכוני מחקר חשובים בארצות הברית ובאירופה ובכללם אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ג'ורג'טאון, אוניברסיטת טאפטס, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), האוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת דרום קליפורניה. באירופה היה פרופסור אורח באוניברסיטת המבורג, באקדמיה לדיפלומטיה בווינה (אנ') ובאוניברסיטה של מנהיים (אנ'). היה שותף להקמת המרכז לדיפלומטיה ציבורית, באוניברסיטת דרום קליפורניה, לגיבוש תוכנית לימודים לתואר שני ומכון להשתלמויות מתקדמות, שאותו יזם והקים ובו הוא חוקר ומרצה מאז 2005.
בין מרכזי המחקר שבהם כיהן כחוקר בכיר נכללים בארץ המכון על שם לאונרד דייוויס ליחסים בינלאומיים ומכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית, מרכז בגין-סאדאת (בס"א) למחקרים אסטרטגיים בבר-אילן, מרכז תמי שטיינמץ לחקר השלום (אנ') באוניברסיטת תל אביב ומכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון. בארצות הברית ובאירופה היה חוקר בכיר במרכז ליחסים בינלאומיים ובמרכז שורנשטיין לעיתונות, פוליטיקה ומדיניות ציבורית (אנ') באוניברסיטת הרווארד, מכון ראנד בלוס אנג'לס, המרכז ללימודים בינלאומיים ואסטרטגיים בוושינגטון, המכון הבינלאומי לחקר השלום באוסלו (אנ') והמרכז למחקרים בטרור ותגובות במצבי משבר (אנ') באוניברסיטת מרילנד.
גלבוע פעיל באגודות מדעיות בארץ ובעולם, יוזם ומארגן מושבים וימי עיון, מציג עבודות ומשמש מתדיין. היה בין מקימי הסקציה לתקשורת בינלאומית באגודה ללימודים בינלאומיים (ISA) (אנ') והיה חבר הוועדה המנהלת ויו"ר ועדת החברות של הסקציה. היה חבר ויושב ראש של כמה ועדות באגודה הבינלאומית לתקשורת (ICA) (אנ') וחבר בוועד המנהל של האגודה הישראלית לתקשורת וכיהן כיושב ראש האגודה בשנים 2018-2014. ב-2014 הוא יזם והקים את "הפורום הישראלי לדיפלומטיה ציבורית" אשר פעל בארצות הברית ובאירופה לשם קידום מעמדה הבינלאומי של ישראל, ועמד בראשו עד שנת 2019.
פרסים ומענקי מחקר

גלבוע זכה במלגות ובמענקי מחקר רבים מקרנות מדעיות וממשלתיות בכמה מדינות: המועצה לחקר מדעי החברה (אנ'), קרן פורד, הקרן הלאומית למדע (ארצות הברית), הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, שירות חילופי אקדמאים בגרמניה (DAAD) (אנ'), המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים, אוניברסיטת ג'ורג'טאון, מרכז תמי שטיינמץ לחקר השלום, אוניברסיטת תל אביב, מכון לאונרד דייוויס ליחסים בינלאומיים ומכון טרומן.
ב-2001 זכה בפרס מטעם האגודה הבינלאומית לתקשורת (ICA) עבור המאמר הטוב ביותר שפורסם בכתבי עת מדעיים בתקשורת (Best Article Award).
בשנת 2002 זכה גלבוע במלגת ג'ואן שורנשטיין וכיהן כחוקר בכיר בבית הספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד.
ב-2007 היה שותף לפרס ע"ש בנימין פרנקלין שהוענק על ידי מחלקת המדינה לצוות ההקמה של המרכז לדיפלומטיה ציבורית באוניברסיטה של דרום קליפורניה שבו היה חבר.
בשנת 2023 זכה בפרס על הצטיינות מדעית בחקר התקשורת הבינלאומית מטעם האגודה ללימודים בינלאומיים (ICOMM Distinguished Scholar Award, International Studies Association) וכן פורסם מאמר על תרומותיו החשובות לפיתוח תאוריה על תקשורת ופתרון סכסוכים בינלאומיים.
ב-2024 זכה בפרס מפעל חיים מטעם העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים על תרומותיו להוראה ולחקר של לימודים בינלאומיים בארץ ובעולם.
ספריו

יחסים בין-לאומיים, מקראה בעריכת איתן גלבוע, עם עובד 1979
מושגי יסוד ביחסים בינלאומיים: הגות קלאסית ומחקר מודרני, האוניברסיטה הפתוחה, 1980
הסכסוך הערבי-ישראלי: גורמים, עימותים, סיכויים, בעריכת איתן גלבוע ומרדכי נאור, משרד הביטחון - ההוצאה לאור
ארצות הברית - ישראל: תשתית היחסים המיוחדים, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1993
Simulation of conflict and conflict resolution in the Middle East, Magnes Press, 1980
American Public Opinion Toward Israel and The Arab-Israeli Conflict, Lexington Books, 1987
Media and Conflict: Framing Issues, Making Policy, Shaping Opinions (editor: E. Giboa) Brill, 2002
US-Israeli Relations in a New Era: Issues and Challenges After 9/11 (editor: E. Giboa & E. Inbar) Routledge, 2009.
The American Public and Israel in The Twenty-First Century, BESA, 2020.
A Research agenda for public diplomacy (editor: E. Giboa), Elgar, 2023
פעילות מקצועית וציבורית

במהלך לימודיו באוניברסיטה העברית היה ממונה על קשרים בינלאומיים של הסתדרות הסטודנטים, יו"ר של המרכז הישראלי של ההתאחדות העולמית של סטודנטים יהודיים (WUJS) ואחד ממייסדי מכון WUJS בערד (אנ'). היה גם יו"ר תנועת הסטודנטים הישראלים למען האומות המאוחדות (ISMUN). בחלק מתקופת לימודיו באוניברסיטת הרווארד, היה ממונה על קשרים אקדמיים בקונסוליה הישראלית בבוסטון ופעיל בהתאחדות הסטודנטים הישראלים בארצות הברית.
בשנות השבעים יעץ לצוות שהקים מחדש את המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) ובשנותיה הראשונות תכנן וכיהן כמדריך אקדמי של תחום היחסים הבינלאומיים ושל משחקים מדיניים אסטרטגיים. היה גם מדריך אקדמי במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה (פו"ם).
גלבוע כיהן כיו"ר הוועדה העליונה של משרד החוץ ונציבות שירות המדינה לבחירת מועמדים לשירות החוץ, יועץ למחלקת ההדרכה של משרד החוץ וסייע בגיבוש תוכניות הדרכה והכשרה לצוערים. יעץ לגופים ממשלתיים וציבוריים כולל המרכז למחקר ולתכנון במשרד החוץ, הוועדה לענייני חוץ וביטחון של הכנסת, לשכת העיתונות הממשלתית והסוכנות היהודית. היה חבר בוועדה להשכלה גבוהה של העיר ירושלים, יו"ר וחבר של ועדות במועצה להשכלה גבוהה ובקרן הלאומית למדע ויו"ר הוועדה להענקת פרס ישראל בתקשורת.
פעילות עיתונאית

בתקופת לימודיו באוניברסיטה העברית היה מנהל העיתון פי האתון של הסתדרות הסטודנטים. במהלך לימודיו בהרווארד היה עוזר הפקה בתחנת הטלוויזיה הציבורית WGBH בבוסטון ועורך ומפיק תוכניות בתחנת הרדיו WBUR של אוניברסיטת בוסטון. היה עורך ומגיש של תוכניות אקטואליה בגלי צה"ל וביניהן: "משהו עולמי" (מגזין גלי צה"ל לענייני חוץ), "עומק אסטרטגי", "משברים בינלאומיים" ו"ספרא וסייפא". השתתף באופן קבוע ב"קול ישראל" בתוכניות "יומן חוץ" ו"צומת המזרח התיכון".
במשך עשרות שנים גלבוע משמש פרשן לענייני ארצות הברית, יחסים בינלאומיים ותקשורת, בערוצי הטלוויזיה והרדיו בישראל ומחוצה לה, ומפרסם בקביעות מאמרי דעה ופרשנות בעיתונים הארץ, ידיעות אחרונות, מעריב וישראל היום, ובאתרי החדשות וואלה, ynet, Jerusalem Post, Times of Israel, Ha'aretz.
הערות שוליים

↑  Staff, Israel Public Diplomacy Forum in Denver Next Week, Boulder Jewish News, ‏30 באוקטובר 2015
↑  פרופ' איתן גלבוע, באתר בית הספר לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן, ‏21 באוגוסט 2022
↑  Ashton Yount, The Annenberg School Welcomes Five New Undergraduate Lecturers for Spring 2019, Annenberg School for Communication, ‏16 Jan 2019
↑  Ashton Yount, Undergraduates Hold Simulated Press Conference on Palestinian-Israeli Conflict, Annenberg School for Communication, ‏25 Apr 2019
↑  R.S. Zaharna, Recognizing 2023 ISA Distinguished Scholars: Eytan Gilboa and Nicholas J. Cull, USC Center of Public Diplomacy, ‏Dec 15, 2023 (באנגלית)
↑  Eytan Gilboa - CPD Visiting Scholar, Professor, Bar-Ilan University, USC (באנגלית)
↑  Professor Eytan Gilboa, PhD - Brief Bio, מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים (באנגלית)
↑  ראשי האגודה הישראלית לתקשורת (לפי סדר כהונה), באתר האגודה הישראלית לתקשורת
↑  Former Fellows and Visiting Faculty, The Shorenstein Center - on Media, politics, and Public Policy
↑  Peter C. Mataba, A CRITICAL INTERROGATION OF EYTAN GILBOA’S FRAMEWORK OF ANALYSIS FOR MEDIA AND ARMED CONFLICT REPORTING, Journal of Integrated Sciences (3)3, יוני 2023, עמ' 197-80
↑  Prof. Eytan Gilboa Receives Lifetime Achievement Award, Bar-Ilan University, ‏25 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310933005171  ISNI: 0000 0000 8107 6779  LCCN: n80108106  NTA: 185486487  ORCID: 0000-0002-5500-6894  SUDOC: 056742967  VIAF: 28378216   WorldCat (עם VIAF): 28378216
פלישיה רשאד

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1948 (בת 76) יוסטון, טקסס, ארצות הברית 
 שם לידה:  פלישיה איירס אלן
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הווארד  תיכון ג'ק ייטס  חטיבת ביניים פרשינג 
 בן או בת זוג:  ויקטור ויליס (28 באפריל 1978–1982)  אחמד רשאד (14 בדצמבר 1985–פברואר 2001) 
 צאצאים:  קונדולה רשאד 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (2004)  honorary degree from Spelman College (2011)  פרס דרמה דסק לשחקנית הטובה ביותר במחזה (2004)  Lucille Lortel Award for Outstanding Lead Actress in a Play (2016)  פרס פרס NAACP Image לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (1997)  פרס פרס NAACP Image לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (1985)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פורדהם  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בראון  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קרנגי מלון  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הווארד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פלישיה רשאד (באנגלית: Phylicia Rashad; נולדה ב-19 ביוני 1948) היא שחקנית אמריקאית. רשאד התפרסמה בשנת 1984 בתפקיד קלייר הקסטבל בסדרה "משפחת קוסבי" עליה הייתה מועמדת לפרס אמי בשנים 1985 ו-1986.
בשנת 2004 רשאד הייתה השחקנית האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס טוני על משחקה בחידוש הטליויזיוני של המחזמר "צימוק בשמש".
ספגה ביקורת עקב תמיכתה בעמיתה לשעבר ביל קוסבי כאשר זה שוחרר מהכלא בשנת 2021, לאחר ביטול הרשעתו באונס.
ביוגרפיה

רשאד נולדה בשם פלישיה איירס אלן ביוסטון, טקסס, ארצות הברית בשנת 1948. אמה ויויאן איירס הייתה אומנית, משוררת, מחזאית ומועמדת לפרס פוליצר. אביה אנדרו ארתור אלן היה אורתודנט. אחיה אנדרו ארתור אלן ג'וניור הוא נגן ג'אז, אחותה דבי אלן היא שחקנית טלוויזיה וכוריאגרפית, אח נוסף הוא בנקאי. בילדותה גרה המשפחה במקסיקו, כך שרשאד דוברת ספרדית שוטפת.
רשאד סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה באוניברסיטת הווארד בשנת 1970.
בטלוויזיה

פלישיה התפרסמה כעורכת הדין קלייר האקסטבל בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית של NBC משפחת קוסבי. היא הופיעה כאם המשפחה, בין השנים 1984–1992, בכל שמונה העונות של הסדרה. היה זה תפקיד חדשני שהציג אישה אפרו-אמריקאית כאשת קריירה מצליחה. בסדרה, קלייר ובעלה "ביל קוסבי" מגדלים את חמשת ילדיהם.
בשנים 1996–2000 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של ה-CBS "קוסבי" בתור רות לוקאס, אשתו של ביל קוסבי. היא גם דיבבה את קולה של אמו של ביל בסדרת האנימציה "ביל הקטן" בין השנים 1996–2004.
הופיעה בסדרות רבות ביניהן "ספינת האהבה" (1985), "בלוסום" (1991), "החיים עצמם" (2019), "תחנה 19" (2020) ו"האנטומיה של גריי" (2021)
בשנת 2008 שיחקה בדמותה של לנה יאנגר, בסרט הטלוויזיה "צימוק בשמש" המבוסס על מחזמר באותו השם. יחד איתה שיחקו בסרט אודרה מקדונלד ושון קומבס. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים סאנדנס וברשת ABC. על משחקה בסרט זכתה בפרס טוני.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הטלוויזיה "מגנוליות מפלדה" מבית ערוץ Lifetime, הסרט מהווה שחזור עכשווי של המחזה באותו שם והעיבוד הקולנועי שלו משנת 1989.
בקולנוע

בשנת 1995 הופיעה בסרט Once Upon a Time...When We Were Colored, מאז הופיעה בסרטי קולנוע רבים.
בשנת 2015 הופיעה בדמותה של מרי אן קריד, אמו החורגת של דוני, הדמות הראשית בסרט קריד, בכיכובם של מייקל ג'ורדן וסילבסטר סטאלון, סרט ההמשך של סדרת סרטי רוקי. בשנת 2018 שיחקה בסרט ההמשך קריד 2.
בשנת 2020 הופיעה בסרט חג המולד של נטפליקס "ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל".
ב-2023 יצא הסרט השלישי בסדרת סרטי קריד, "קריד 3" בו חזרה לדמותה של מרי אן קריד.
חיים אישיים

בשנים 1972–1975 הייתה נשואה לוויליאם לנסלוט בוואלס ג'וניור. מנישואין אילו יש לה בן אחד ויליאם לנסלוט בוואלס השלישי.
בשנים 1978–1982 הייתה נשואה לוויקטור אדוארד וויליס סולן להקת הוילג' פיפל.
בשנים 1985–2001 הייתה נשואה לשחקן ה-NFL אחמד רשאד, שאת שם משפחתו אימצה. מנישואין אילו יש לה בת, השחקנית קונדולה רשאד.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1972 | הקואליציה הרחבה |  |  |
| 1995 | היו היה פעם ... כשהיינו צבעוניים | מא פונק |  |
| 1999 | לאהוב את איזבל | אליס מלוויל |  |
| 2000 | הביקור | ד"ר קולס |  |
| 2010 | Just Wright | אלה מקנייט |  |
| 2010 | פרנקי ואליס | עדנה |  |
| 2010 | עבור נערות צבעוניות | גילדה |  |
| 2012 | מעשים טובים | וילמה |  |
| 2013 | האלים מתנהגים רע | דמטר |  |
| 2015 | אמילי וטים | אמילי הנראטי |  |
| 2015 | קריד | מרי אן קריד |  |
| 2018 | קריד 2 | מרי אן קריד |  |
| 2020 | A Fall from Grace | שרה מילר/בטי מילס |  |
| 2020 | קופסה שחורה | ד"ר ליליאן ברוקס |  |
| 2020 | נשמה | ליבה גרנדר | קול |
| 2020 | ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל | סבתא ג'ורני ג'אנגל |  |
| 2021 | טיק..טיק..בום! | "Sunday" Legend |  |
| 2023 | קריד 3 | מרי אן קריד |  |
| 2023 | Our Son | מיה |  |
| 2024 | הכוורן | מיס פארקר |  |
רצח שלהבת פס

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

התינוקת שלהבת פס
 תאריך:  26 במרץ 2001
 מקום:  שכונת אברהם אבינו
 קואורדינטות:  31°31′25″N 35°06′25″E﻿ / ﻿31.523738888889°N 35.107011111111°E﻿ / 31.523738888889; 35.107011111111
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  1
 פצועים:  1
 מבצע:  תנזים
  (למפת הר חברון מוגדלת) רצח שלהבת פס(למפת הר חברון רגילה) רצח שלהבת פס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח שלהבת פס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח שלהבת פס
 
ציון מקום הרצח בשכונת אברהם אבינו, חברון
רצח שלהבת תחיה פס, שבוצע ב-26 במרץ 2001, היה פיגוע ירי שבו מחבל פלסטיני צלף למוות בשלהבת פס, תינוקת בת עשרה חודשים, בעת ששכבה בעגלת תינוק, קרוב לפתח ביתה בשכונת אברהם אבינו בחברון.
הפיגוע

ב-26 במרץ 2001 בשעה 16:00, ירה מחמוד עמרו, צלף פלסטיני מארגון הטרור תנזים, משכונת אבו סנינה בחברון אל עבר יצחק פס ובתו התינוקת שלהבת, שעמדו בפתח ביתם בשכונת אברהם אבינו. שלהבת נפגעה בראשה ומתה ואילו יצחק נפצע באורח בינוני. עמרו נמלט מזירת הפיגוע בעזרת פעילי תנזים, ארגון הטרור המסונף לפת"ח. הפיגוע גרר זעזוע עמוק היות שהצלף הפלסטיני, מוחמד עמרו, התביית על התינוקת בטרם ירה.
בעקבות הפיגוע

ראש הממשלה דאז אריאל שרון גינה את הפיגוע ושלח את תנחומיו למשפחה. שרון אמר שהוא רואה ברשות הפלסטינית אחראית לפיגוע.
ביישוב היהודי בחברון דרשו מצה"ל לכבוש מחדש את שכונת אבו סנינה, ומשפחת פס הודיעה שלא תקבור את התינוקת עד שצה"ל יכבוש מחדש את השכונה. בתגובה לרצח, התנחלו תושבים מהיישוב היהודי בחברון בשוק הסיטונאי בעיר והקימו בו שכונה בשם "מצפה שלהבת" על שם התינוקת שנרצחה. החלקה שעליה נמצא השוק הייתה בבעלות יהודית לפני הטבח בחברון במאורעות תרפ"ט (1929), ופונתה לאחר טבח מערת המכפלה.
לאחר רצח התינוקת בזזו יהודים חנויות ערביות בחברון ושרפו מבנים של הוקף. בחודשים שלאחר רצח התינוקת בוצעו שלושה פיגועי ירי לעבר כלי רכב פלסטינים. מהירי נהרג פלסטיני אחד ושבעה נפצעו. גוף לא מוכר בשם "שלהבת גלעד" לקח על עצמו את האחריות לפיגועים בנימוק שמדובר בפיגועי נקמה.
בשנת 2003 נתפס אבי התינוקת יצחק פס יחד עם גיסו, מתתיהו שבו, כאשר ברשותו לבנות חבלה. הוא הורשע בהחזקת אמצעי לחימה ונשפט למאסר של שנתיים. בית המשפט ציין כי לא הוכח שמטרתם של פס ושבו הייתה לשם "עבריינות אידאולוגית שנועדה לנקום בערבים", אולם כיוון שהם לא סיפקו הסבר למעשיהם הסיק בית המשפט כי החזקת לבנות החבלה הייתה למטרה לא חוקית.
ביולי 2012 נפצעה אחותה של שלהבת מיידוי אבנים של פלסטינים. במרץ 2021, במלאת עשרים שנה לרצח, פורסם תיעוד וידאו של הקרב שהתנהל לאחר הירי, ושל הטיפול באב ובתו.