stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הורסט וסל
ביוגרפיה

וסל היה בנו של כומר. הוא עזב את לימודי המשפטים בשנת 1926 על מנת להצטרף אל ארגון האס אה, הזרוע הצבאית של המפלגה הנאצית בימיה האחרונים של רפובליקת ויימאר. וסל משך את תשומת לבו של יוזף גבלס, והלה שלח אותו לווינה בשנת 1928 על מנת לארגן את תנועת הנוער הנאצית שם.
וסל היה אדם אינטליגנטי וחריף, אך בעל נטייה לאלימות. עם שובו לגרמניה הוא ארגן התקפה על הסניף המקומי של המפלגה הקומוניסטית בשכונת פרידריכסהיין בברלין, שבמהלכה נפצעו ארבעה עובדים פצעים קשים.
ב-14 בפברואר 1930 היה וסל מעורב בוויכוח שהתלהט עם בעלת הבית שלו, שהייתה אלמנתו של חבר המפלגה הקומוניסטית. פרטי האירוע לאשורו אינם ידועים, אך נראה כי האלמנה דרשה העלאה בשכר הדירה, וסל סירב, וכן סירב לשלם עבור ידידה שגרה עמו ועסקה בזנות. האלמנה פנתה אל ידידים קומוניסטים בבית מרזח סמוך כדי שיסייעו לה. הקומוניסטים ראו בכך הזדמנות לנקום בווסל. שני אנשים – אלי הוהלר, בריון יהודי קומוניסטי בעל קשרים בעולם התחתון, וארווין רוקרט, חבר המפלגה הקומוניסטית, ניגשו לדירתו של וסל, ומשפתח להם את הדלת, ירה בו הוהלר בראשו. וסל גסס מספר ימים בטרם מת מפצעיו.
הנאצים והקומוניסטים ניצלו את התקרית לצורכי תעמולה. הקומוניסטים תיארו את וסל כסרסור, בעוד הנאצים טענו כי הציל את הנערה שגרה עמו מחיי זנות, והציג בפניה את ערכיה הטהורים של המפלגה הנאצית. גבלס ארגן הלוויה פומבית גדולה, ושלושים אלף איש הלכו אחר ארונו של וסל ברחובות ברלין. בנוכחות הרמן גרינג ואוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (בנו של הקייזר וילהלם השני אשר היה חבר האס אה) נשא גבלס הספד נלהב. במהלך שנות קיומו של הרייך השלישי היה וסל מושא להערצה, וזכרו צוין בספרי זיכרון, עצרות עם וסרטי תעמולה. שכונת פרידריכסהיין בברלין נקראה בימי התקופה הנאצית "הורסט וסל", אך לאחר תום מלחמת העולם השנייה בוטל שם זה. בשנת 1936 נקראה ספינת אימונים של הצי הגרמני בשם "הורסט וסל". מאז שנת 1945 משרתת ספינה זו את משמר החופים של ארצות הברית תחת השם "איגל" (USCGC Eagle).
מספר חודשים לפני מותו כתב וסל שיר בשם "הדגל מונף אל על", ופרסם אותו בעיתון הנאצי "דר אנגריף" (Der Angriff, "ההתקפה"). השיר נשא לאחר מכן את שמו וכונה "שיר הורסט וסל". לשיר הותאמה מנגינת שיר לכת ידוע (אם כי יש הסבורים כי מקור המנגינה שונה). ב-1931 היה השיר להמנונה הרשמי של המפלגה הנאצית, והושר לצד ההמנון הלאומי "גרמניה מעל לכל" באירועים רשמיים. כיום אסורה שירתו של השיר על פי סעיפים 86 ו- 86A לקוד הפלילי הגרמני.
לקריאה נוספת

אורי אבנרי, צלב הקרס, הוצאת דע, 1961.
גביע האלופות למועדונים ערבים

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1981
 ארגון מפעיל:  UAFA
 מספר מתמודדים:  37
 זוכה:  ערב הסעודית אל נאסר
 הכי הרבה זכיות:  עיראק אל-ראשיד  תוניסיה אספרנס (3 כל אחת)
 uafa-ac.com
 
גביע האלופות למועדונים ערבים (בערבית: كأس العرب للأندية الأبطا) הוא גביע כדורגל, שנוסד בשנת 1981 ומנוהל על ידי UAFA, ההתאחדות למועדונים ערבים. הטורניר נערך בכל קיץ, לפני פתיחת רוב הליגות בעולם, ומכיל בתוכו את המועדונים הערבים הגדולים בעולם. הטורניר עצמו כולל כ-37 קבוצות אשר מגיעות מהתאחדויות הכדורגל של אפריקה ואסיה.
מאז הקמתו בשנת 1981, הטורניר פעל לצד שני טורנירים נוספים הסופר קאפ הערבי, וגביע מחזיקות הגביע הערבי. כשבשנת 2002 התאחדו התחרויות אל תוך טורניר גביע האלופות, הזוכה הראשונה בתואר היא אל שארוטה מעיראק.
ערב הסעודית היא למדינה ממנה הגיעו המספר הרב ביותר של הזוכות כ-9 זכיות. כ-20 קבוצות שונות זכו בתואר לאורך השנים, כש-8 מהן זכו בתואר יותר מפעם אחת.
אל-ראשיד העיראקית ואספרנס התוניסאית הן שתי המועדונים עם המספר הרב ביותר של הזכיות כ-3.
האלופה הנוכחית היא א - נאסר מערב הסעודית אשר זכתה בתואר לראשונה בהיסטוריה שלה ב-2023.
היסטוריה > 1981-1988: האסייתיות בשליטה

ההאתחדות למועדונים ערבים (UAFA), החליטה להקים טורניר לאלופות הערביות אחרי סוף עונת 1979–1980. האלופות המכהנות בליגות הקיימות תחת ההתאחדות הוזמנו להשתתף, אך לאחר מספר רב של פרישות רק שלושה מועדונים מעיראק, לבנון וירדן הסכימו להשתתף.
הטורניר נפתח רשמית בתאריך 19 ביוני 1981, כשהאלופה הלבנונית נג'ימה ניצחה את האלופה הירדנית אל-עלי 1–2 במשחק הפתיחה, נג'ימס ג'אמל אל-חאטיב היה לכובש הראשון בטורניר אי פעם. הגמר הראשון נערך בבגדאד שבעיראק בפברואר 1982, בו התמודדו אל-שרוטה מעיראק ונג'ימה מלבנון, כשאל שרוטה מנצחת 2–4 ומוכתרת לאלופה הראשונה אי פעם.
הטורניר חדל מלהתקיים במשך מספר שנים עד שחזר בשנת 1984, כשמספר המשתתפות הלך וגדל שנה אחר שנה UAFA החליטה לערוך משחקי מוקדמות לקבלה לטורניר. בשנת 1987, החלו להיערך שלבי בתים ומשחקי נוקאאוט עד לגמר כמו כן UAFA אישרה לכל מדינה ערבית יותר מנציגה אחת במפעל.
אל-ראשיד העיראקית שלטה במפעל באותן שנים כשהפכה לראשונה אי פעם לזכות בשלוש זכיות רצופות 1985,1986,1987. בין השנים 1981–1988, אף נציגה מאפריקה לא הצליחה לזכות בתחרות כשהזוכות הגיעו אך ורק מאסיה.
היסטוריה > 1989-2001: שוויון בין אסיה לאפריקה

האלופה הראשונה מיבשת אפריקה הגיעה בשנת 1989 בה וידאד קזבלנקה ממרוקו ניצחה בגמר את אל-הילאל הסעודית והוכתרה לאלופה. באותה שנה UAFA הקימה טורניר נוסף שירוץ לצד גביע האלופות והוא גביע מחזיקות הגביע הערבי שנערך בצורה דומה לטורניר אך היה מיועד לזוכות הגביעים מהליגות הערביות.
ב-1992, הכריזה ההתאחדות למועדונים ערבים על טורניר נוסף, הסופר-קאפ הערבי בו התמודדו הזוכות והסגניות של שני המפעלים המקבילים.
בין 1989–2001, הזכיות בתואר התחלקו כמעט באופן שווה בין יבשות אפריקה ואסיה, כשהאפריקאים זכו 5 פעמים והאסייתיים 6. ארבע מתוך אחת עשרה הזכיות האלה נוצחו בידי מועדונים מערב הסעודית, כשאספרנס זכתה בתואר לראשונה לתוניסיה ב-1993, אל-אהלי הפכה למועדון המצרי הראשון שזוכה בתואר ב-1995 וא-סד האלופה הקטארית הראשונה שזכתה ב-2001.
היסטוריה > 2002-כיום: קשיים בהתאחדות והקמה מחדש

ב-2002, UAFA החליטה לשנות את מפת הכדורגל הערבי. עם גדילת מספר המועדונים הערבים ברחבי העולם והתפתחותם המקצועית הרבה, UAFA החליטה לאחד את שלושת התחרויות שהקימה גביע מחזיקות הגביע הערבי, הסופר קאפ הערבי וגביע האלופות למועדונים ערבים לכדי תחרות אחת גדולה. האלופה הראשונה מאז האיחוד של התחרות הייתה אל-אהלי מערב הסעודית.
לאחר שנת 2003, חברת ART החליטה להעניק חסות ולתחרות וביקשה לשנות את השם של התחרות לגביע האלופות הערבי, שם שיהיה דומה לתחרויות שונות ברחבי העולם כמו, ליגת האלופות, ליגת האלופות של אפריקה, ליגת האלופות של אסיה וליגת האלופות של אוקיאניה. האלופה הראשונה בעידן השם החדש הייתה קלוב ספורטיב ספקסיי התוניסאית. בעונת 05–2004 הוחלט לערוך גמר בעל שני מפגשים דבר של קרה מאז הגמר הראשון בטורניר.
לאחר זכיות של אל-איתיחאד הסעודית וראג'ה קזבלנקה המרוקאית, אס סטיף האלג'ירית הצליחה לראשונה בעידן החדש לזכות בתואר שנה אחר שנה ב-2006-07, 2007-08. לאחר טורניר 2008-09 בו ניצחה פעם נוספת אספרנס, ההתאחדות למועדונים ערבים נקלעה לקשיים במציאת ספונסר חדש לתחרות. התחרות הושבתה למשך ארבע שנים וחזרה להיות משוחקת בעונת 13–2012 תחת השם גביע ההתאחדות למועדונים ערבים, כשאו.ס.מ. אלג'ר האלג'ירית זוכה בתואר הראשון שלה. אך ההתאחדות חזרה על הקשיים והתחרות נפסקה לארבע שנים נוספות.
בשנת 2017 חזר הטורניר תחת השם האליפות למועדונים ערבים בו התמודדו כ-20 קבוצות שונות במתכונת של שלב בתים ונוקאאוט. השלבים המכריעים נערכו במצרים כשהגמר שוחק במשחק אחד בלבד. אספרנס זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה מה שהפך אותה לקבוצה המוצלחת ביותר בטורניר יחד עם אל-ראשיד.
מספר המועדונים הוכפל ל-40 קבוצות בעונת 2018-19, תחת שם אחר פעם נוספת, ליגת האלופות למועדונים ערבים כשמתכונת התחרות שונתה פעם נוספת לטורניר נוקאאוט משלב 32 הגדולות וכך הלאה. בין השנים 2002–2023, עשר מהאלופות הגיעו מאפריקה כשרק שלושה הגיעו מאסיה.
היסטוריה > יכולת על ידי מועדונים

| מספר | קבוצה | אלופה | סגנית | שנים שזכתה | שנים כסגנית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אספרנס | 3 | 2 | 1993, 2009, 2017 | 1986, 1995 |
| 2 | אל-ראשיד | 3 | 0 | 1985, 1986, 1987 | — |
| 3 | אל-הילאל | 2 | 3 | 1994, 1995 | 1989, 2019, 2023 |
| 4 | אל שבאב ריאד | 2 | 1 | 1992, 1999 | 1998 |
| 4 | קלוב ספורטיב ספקסיין | 2 | 1 | 2000, 2004 | 2005 |
| 4 | ראג'ה קזבלנקה | 2 | 1 | 2006, 2020 | 1996 |
| 7 | אל אטיפאק | 2 | 0 | 1984, 1988 | — |
| 7 | אס סטיף | 2 | 0 | 2007, 2008 | — |
| 9 | אל-איתיחאד | 1 | 3 | 2005 | 1987, 1994, 2020 |
| 10 | וידאד קזבלנקה | 1 | 2 | 1989 | 2008, 2009 |
| 10 | קלאב אפריקן | 1 | 2 | 1997 | 1988, 2002 |
| 12 | אל-אהלי | 1 | 1 | 1996 | 1997 |
| 13 | אל שורטה | 1 | 0 | 1982 | — |
| 13 | ואה-טלמקאן | 1 | 0 | 1998 | — |
| 13 | א-סד | 1 | 0 | 2001 | — |
| 13 | אל-אהלי | 1 | 0 | 2002 | — |
| 13 | זמאלק | 1 | 0 | 2003 | — |
| 13 | או.ס.מ. אלג'ר | 1 | 0 | 2013 | — |
| 13 | אטואל דו סאהל | 1 | 0 | 2019 | — |
| 13 | אל נאסר | 1 | 0 | 2023 | — |
| 21 | אל-ג'סאי | 0 | 2 | — | 1999, 2000 |
| 21 | אל פייסלי | 0 | 2 | — | 2007, 2017 |
| 23 | נג'ימה | 0 | 1 | — | 1982 |
| 23 | קניטרה | 0 | 1 | — | 1984 |
| 23 | אל חראש | 0 | 1 | — | 1985 |
| 23 | אל-ערבי | 0 | 1 | — | 1992 |
| 23 | אל-מוחארק | 0 | 1 | — | 1993 |
| 23 | אמ.סי. אוראן | 0 | 1 | — | 2001 |
| 23 | אל כווית | 0 | 1 | — | 2003 |
| 23 | אל-איסמעילי | 0 | 1 | — | 2004 |
| 23 | א.נ.פ.פ.י | 0 | 1 | — | 2006 |
| 23 | אל-ערבי | 0 | 1 | — | 2013 |
היסטוריה > יכולת על פי מדינות

| מספר | מדינה | אלופות | סגניות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ערב הסעודית ערב הסעודית | 9 | 7 |
| 2 | תוניסיה תוניסיה | 7 | 5 |
| 3 | אלג'יריה אלג'יריה | 4 | 2 |
| 4 | עיראק עיראק | 4 | 0 |
| 5 | מרוקו מרוקו | 3 | 4 |
| 6 | מצרים מצרים | 2 | 3 |
| 7 | קטר (מדינה) קטאר | 1 | 1 |
| 8 | ירדן ירדן | 0 | 2 |
| 8 | כווית כווית | 0 | 2 |
| 8 | סוריה סוריה | 0 | 2 |
| 11 | בחריין בחריין | 0 | 1 |
| 11 | לבנון לבנון | 0 | 1 |
היסטוריה > יכולת על פי יבשות

| מספר | יבשת | אלופות | סגניות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אפריקה | 16 | 14 |
| 2 | אסיה | 14 | 16 |
משפט הורוויץ (אלגברה)

באלגברה מופשטת ובאנליזה מרוכבת, משפט הורוויץ (Hurwitz theorem) הוא משפט הנותן פתרון מלא למשוואות מהצורה  \left(\sum _{i=1}^{n}{{{x}_{i}}^{2}}\right)\left(\sum _{i=1}^{n}{{{y}_{i}}^{2}}\right)=\sum _{i=1}^{n}{{{z}_{i}}^{2}}, כאשר  {z}_{i} משתנים ליניאריים ב- {x}_{i},{y}_{i}. המשפט קובע בדיוק לאילו מספרים טבעיים  n\in \mathbb {N}  יש פתרון.
מבחינה אלגברית, בעיה זו שקולה למיון כל אלגבראות ההרכבה מעל שדה ממאפיין לא 2.
המשפט קרוי על שמו של המתמטיקאי אדולף הורוויץ (Adolf Hurwitz), שעסק בבעיה במקרה המרוכב ופתר אותה לקראת סוף המאה ה-19.
ניסוח

יהי  \mathbb {F}  שדה ממאפיין לא 2.
נביט במשוואות מהצורה  \left(\sum _{i=1}^{n}{{{x}_{i}}^{2}}\right)\left(\sum _{i=1}^{n}{{{y}_{i}}^{2}}\right)=\sum _{i=1}^{n}{{{z}_{i}}^{2}}, כאשר  n\in \mathbb {N}  מספר טבעי (משתנה), המשתנים  {x}_{i},{y}_{i}\in \mathbb {F}  טרנסצנדנטיים מעל השדה, והמשתנים  {z}_{i} הם מהצורה  {z}_{i}=\sum _{j,k=1}^{n}{{a}_{ijk}{x}_{j}{y}_{k}}, עם  {a}_{ijk}\in \mathbb {F}  כלומר משתנים ליניאריים לפי  {x}_{j},{y}_{k}.
המשפט קובע כי למשוואות אלו יש פתרון שבו כל  z_{i} הוא כנ"ל, אם ורק אם  n=1,2,4,8.
דוגמאות

עבור  n=1 הפתרון הליניארי של  {x}^{2}\cdot {y}^{2}={z}^{2} הוא  z=xy.
עבור  n=2 קל לבדוק כי  ({{x}_{1}}^{2}+{{x}_{2}}^{2})({{y}_{1}}^{2}+{{y}_{2}}^{2})={({x}_{1}{y}_{1}-{x}_{2}{y}_{2})}^{2}+{({x}_{1}{y}_{2}+{x}_{2}{y}_{1})}^{2}.
זהויות דומות ומעט מסובכות יותר ניתן לתת עבור  n=4,8 (לפרטים מדויקים, ראו בקריאה נוספת).
הקשר לאלגברות הרכבה

כעת נציג את קשר הבעיה לאלגברת הרכבה.
הקשר לאלגברות הרכבה > אלגברת הרכבה

אלגברת הרכבה היא אלגברה לא אסוציאטיבית  A עם יחידה, יחד עם תבנית ריבועית רגולרית  q שהיא כפלית, כלומר מקיימת  q(xy)=q(x)q(y).
לכן, קביעת כל אלגברות ההרכב תוביל למציאת כל הפתרונות למשוואה לעיל ולהוכחת משפט הורוויץ.
התכונה החשובה של אלגברות הרכבה היא שאלגברה היא אלגברת הרכבה אם ורק אם היא אלגברה אלטרנטיבית עם אינוולוציה, עבורה  q(x)1=x\cdot {\overline {x}}, כאשר 1 הוא איבר היחידה ו- q תבנית רגולרית.
תכונה מעניינת נוספת של כל אלגברת הרכבה עם תבנית ריבועית אנאיזוטרופית (תבנית בה  q(x)=0 רק עבור  x=0), היא שכל אלגברה כזו היא אלגברה עם חילוק - הפכי של  x הוא  {q(x)}^{-1}{\overline {x}}.
הקשר לאלגברות הרכבה > הכפלת האלגברה

כעת נתאר בנייה חיונית עבור המשפט והתאוריה.
בהינתן אלגברה  A כלעיל, ואיבר  c\in A, האלגברה ה-c מוכפלת (c-double algebra) (גם אלגברת קיילי-דיקסון) היא אלגברת בעלת ממד כפול מזה של  A, שנסמנה  {D}_{c}(A). כמרחב וקטורי,  {D}_{c}(A)={A}^{2}. פעולת הכפל נתונה על ידי  (u,v)(x,y)=(ux+c{\overline {y}}v,yu+v{\overline {x}}).
קל לבדוק שהמבנה שהוגדר הוא אלגברה, וממדה ודאי כפול מזה של  A. ניתן להגדיר גם אינוולוציה שנובעת מהאינוולוציה הקודמת על ידי  j(x,y)=({\overline {x}},-y), ומתקיים {j}^{2}=1.
התכונות החשובות של האלגברה המוכפלת הן:
{D}_{c}(A) קומוטטיבית ואסוציאטיבית אם ורק אם  A קומוטטיבית ואסוציאטיבית, ו- {j}^{2}=1.
{D}_{c}(A) אסוציאטיבית אם ורק אם  A קומוטטיבית ואסוציאטיבית.
{D}_{c}(A) אלטרנטיבית אם ורק אם  A אסוציאטיבית.
כעת, נשים לב שאלגברות הרכבה הן אלטרנטיביות. לכן, אם מתחילים מ- A=\mathbb {F}   שדה, הכפלה אחת תיתן אלגברה 2-ממדית קומוטטיבית ואסוציאטיבית, המכונה אלגברה ריבועית. הכפלה שנייה תיתן אלגברה 4-ממדית אסוציאטיבית ולא קומוטטיבית, המכונה אלגברת קווטרניונים מוכללת. הכפלה נוספת תיתן אלגברה 8-ממדית אלטרנטיבית, המכונה אלגברת אוקטוניונים. כעת, לאחר ההכפלה השנייה קיבלנו אלגברה לא קומוטטיבית (משום שהאינוולוציה בריבוע איננה הזהות), ולכן האוקטוניונים הם אלגברה לא אסוציאטיבית, כלומר הכפלה שלהם איננה אלטרנטיבית, ולכן איננה אלגברת הרכבה.
סיום תהליך ההכפלה מעיד על נכונותה משפט, אשר את הוכחתו נראה מיד.
הוכחת המשפט

לפי כל האמור לעיל, ניסוח שקול למשפט הוא כזה:
מיון מלא של כל אלגברות ההרכבה של שדה  \mathbb {F}  ממאפיין לא 2 הוא כלהלן:
השדה עצמו.
אלגברה ריבועית מעל השדה.
אלגברת קווטרניונים מעל השדה.
אלגברת אוקטוניונים מעל השדה.
בהוכחה ניעזר בלמה:
למה: תהי  A אלגברת הרכבה עם תבנית  q, ונניח כי  C תת-אלגברה ממש של  A, הנשמרת תחת האינוולוציה  j(C)\subseteq C. אז  C מוכלת באלגברה  {D}_{c}(C), עבור  c\in A כלשהו. (הוכחת הלמה ראו בקריאה נוספת).
הוכחת המשפט: תהי  A אלגברת הרכבה. אם  A=\mathbb {F}  קיבלנו את מקרה 1. אחרת, לפי הלמה,  A מכילה אלגברה ריבועית הנשמרת תחת האינוולוציה. אם  A שווה לה, סיימנו לפי מקרה 2. אחרת, שוב נעזר בלמה ונקבל כי  A מכילה אלגברת קווטרניונים (הנשמרת על ידי האינוולוציה). אם  A שווה לה, סיימנו לפי מקרה 3. אחרת, שוב לפי הלמה,  A מכילה אלגברת אוקטוניונים. זו בהכרח כל האלגברה  A, אחרת לפי הלמה  A תכיל הכפלה של אלגברת אוקטוניונים לא אלטרנטיבית, בעוד ש- A אלטרנטיבית, בסתירה.
המקרה המרוכב

המקרה שעניין את הווריץ הוא המקרה בו  \mathbb {F} =\mathbb {C} , שדה המספרים המרוכבים. במקרה זה, נביט בשדה הבסיס  \mathbb {R}  - הכפלה אחת שלו עם 1- תיתן את שדה המרוכבים  \mathbb {C} ; הכפלה שנייה תיתן את אלגברת הקווטרניונים של המילטון  \mathbb {H} ; הכפלה נוספת (ואחרונה) תיתן את אלגברת האוקטוניונים  \mathbb {O} .
אלגברות אלו מכונות גם אלגברות קיילי-דיקסון - אלגברות הכפלה עם  c=-1.
ראו גם

אלגברת הרכבה
אלגברה לא אסוציאטיבית
אלגברה אלטרנטיבית
אינוולוציה (תורת החוגים)
אלגברות קיילי-דיקסון
זהות ארבעת הריבועים של אוילר
לקריאה נוספת

Basic Algebra I, Jacobson Nathan, 438-449
עאדלה בייהם

| --- | --- |

 לידה:  1900 
 פטירה:  1975 (בגיל 75 בערך) 
 מדינה:  סוריה 
 
עאדלה בייהם אלג'זאארי (בערבית: عادلة بيهم الجزائري; 1900 – 1975) הייתה מנהיגה ופמיניסטית סורית, ילידת לבנון. היא הייתה מחלוצות תנועת הנשים הסורית, וכן תומכת בעצמאות סוריה מצרפת.
בייהם הייתה ידועה ביתרונותיה הרבים: השכלה עמוקה, אהבת העם, שליטה במוזיקה, שליטה בשפות הערבית, הצרפתית והגרמנית, טיעונים משכנעים, ודוגמת על לנתינה והקרבה.
ביוגרפיה

עאדלה בייהם אלג'זאארי נולדה בשנת 1900 בביירות, לבנון למשפחה אמידה. המקור של משפחתה הוא מהרי לבנון הגבוהים, והיא הייתה הנכדה של עבד אלקאדר אלג'זארי.
היא נולדה במשפחה אמידה בביירות.
היא רכשה השכלה במכון "אלדיאקוניז" הגרמני, ולמדה תאולוגיה בידי המלומד השייח עבדאללה אלבוסתאני, המחבר של המילון המפורסם אלבוסתאן,מה שהקנה לה שפה ערבית אותנטית. היא עבדה כעיתונאית במגזין "פאטה אל-ערבי".
ב-1922 נישאה לבן משפחת ג'זאירי והתיישבה בדמשק שבסוריה וילדה שני ילדים.
בשנת 1925 היא יצאה בהפגנות נגד הקולוניאליזם הצרפתי ותמכה בתנועת ההתנגדות. בין השאר הקימה אגודה מיוחדת להגשת עזרה למשפחותיהם של המורדים.
היא הייתה מייסדת שותפה של החברה להתעוררות נשים בדמשק בשנת 1927. היא הייתה המייסדת של אגודת דאות אל-אדב ב-1928, שהקימה בית ספר ערבי לבנות בשם זהה. על מאמצה הוענק לה עיטור הכבוד החינוכי. היא הייתה מייסדת-שותפה של איגוד הנשים הסורי ב-1928, וכיהנה כנשיאתו בין השנים 1933–1967 וכנשיאת כבוד בשנים 1967-1975. היא הייתה הנציגה הסורית לוועידת הנשים המזרחיות להגנת ארץ ישראל בקהיר ב-1938.
בתקופת זמן זו, תנועת הנשים הסורית דגלה בחשיפת הפנים מאחר שראו את הכיוי כחלק מההפרדה המגדרית האסלאמית. בייהם לא השתתפה באופן פעיל בקמפיין, אך בכל זאת התנגדה לשמרנים בנושא. כפמיניסטית, היא הייתה יעד של שמרנים מוסלמים שדגלו בכך שנשים יחיו בהסתגרות, ילבשו רעלה ולא יתערבו בחיים מחוץ לבית. בשנת 1943 הודיעו לתנועה האסלאמית אל-גררה כי אמורה להתקיים הפגנה נגד רעלה בנשף שערכה בייהם, בו נשים שהשתתפו היו אמורות להיחשף, ולכן אל-גררה איימה לתקוף ולהצית את הבית. כתגובה לאיום הפסיקה בייהם את תרומותיה של חלב חינם לרבעים העניים של העיר למשך 24 שעות, מה שהביא להתפרעויות בין העניים, שהפגינו בהצלחה נגד אל-גרה, בדרישה לעזוב את בייהם בשקט.
כמודרניסטית, בייהם תמכה בזכויותיהן של נשים לא ללבוש רעלה, להצביע ולהיבחר לתפקידים פוליטיים, אולם כפעילת עצמאות לאומית היא העדיפה קודם כל עצמאות סורית, וזכויות נשים מאוחר יותר. היא נתנה את תמיכתה לחוסני א-זעים, שהבטיח לה להנהיג זכות בחירה לנשים בסוריה, רפורמה שהונהגה לבסוף ב-1953. בשנת 1960 מינה אותה נשיא סוריה ליו"ר התאחדות הנשים הערביות האפריקאיות-אסייתיות.
בינואר 1945 ארגנה בייהם את מצעד הנשים הגדול ביותר בתולדות סוריה, כמחאה נגד הסירוב הצרפתי לדון בעצמאות סוריה.
ב-1971 היא מונתה לכהן כחברת פרלמנט על ידי נשיא סוריה.
נפטרה בשנת 1975. היו לה שני ילדים אמל וזין אל-עאבדין.
פעילות פמיניסטית

בשנת 1916 עמדה בראש ועדת פיקוח על בית התעשייה, שכלל 1800 נערות העובדות במלאכת האריגה והשטיחים ועבודות היד.
בשנת 1933 נוצר הגרעין של האיחוד הנשי הערבי הסורי משלוש עמותות, ובייהם נבחרה לתפקיד נשיאת האיחוד הזה.
בשנת 1937 עבדה בפרויקט רענון הכפרים והמאבק נגד האנאלפביתיות במרכז ג'דידה ערטוז וסביבותיהם.
בשנת 1944, תשע עמותות הקימו את האיחוד הנשי הערבי הסורי ובייהם נבחרה לנשיאה של איחוד זה, ונשארה בתפקיד זה עד שנת 1967. היא גם הייתה נשיאת איחוד הנשים הערביות הכללי מאז שנת 1957 עד 1963, שהיה מורכב מאחת עשרה עמותות.
בשנת 1956, הייתה ראש המשלחת של איחוד העמותות של נשים לוועידה במוסקבה, שדנה בזכויות נשים.
אירועים משמעותיים בחייה

בשנת 1934 פגשה עאדלה בייהם את המוזיקאי הסורי עומר אלבטש (عمر البطش) בחלב והזמינה אותו ללמד כמה מתלמידות בית ספר דוחת אל-אדב מחול.
בשנת 1938 פגשה את הגברת הודא שעראווי במהלך כנס בקהיר, שבמרכזו היה נושא פלסטין.
לאחר הפצצת הפרלמנט, העמותות החלו לחלק מזון למשפחות העובדים שפתחו בשביתה.
היא ערכה קמפיינים לתרומות כסף לאלג'יריה ולגיוס כספים לפלסטינים שבמצוקה ולפעול למען אספקת מגורים להם.
בשנת 1945 הייתה החוסה של חגיגת הפינוי של הצרפתים באצטדיון אוניברסיטת דמשק.
ביקור הסופר והוגה הדעות טה חוסיין, למכון דוחת אל-אדב.
בשנת 1956, הנשיא גמאל עבד אל נאצר קיבל את פניה, יחד עם קבוצה של נשים פעילות.
כנסים

בשנת 1920 פגשה עאדלה בייהם בראש ועדה של נשים את משלחת קריין (بعثة كراين) שבקרה בארץ על מנת לערוך משאל והקשיבה לדרישות הוועדה שדיברה בכנות על העצמאות במדינות הערביות המאוחדות (في البلاد العربية الموحدة) והסירוב להגנה או לנאמנות או למנדט.
בשנת 1942 דנה עם חברות האיחוד של הנשים בסכנה הציונית ובעיותיה של האומה הערבית ושדרוג רמתה התרבותית וחברתית.
בשנת 1949 השתתפה עם הפדרציה של האיגודים של נשים בוועדה לזכויות הנשים של האו"ם.
בשנת 1956 מנתה כראש המשלחת של איחוד העמותות של הנשים שמטרתו לדון בזכויות הנשים במוסקבה.
פרסים

לרגל יום האישה הבינלאומי בשנת 1975 העניק הנשיא חאפז אל-אסד לגברת עאדלה בייהם אלג'זאירי את עיטור הזכאות הסורי של דרגת ההצטיינות כאות הכרה למאמציה
העיטור נמסר לבתה אמל בטקס הספד שאורגן על ידי איחוד הנשים הסוריות באצטדיון של אוניברסיטת דמשק לרגל ארבעים יום למותה. כדי להנציח את אותה ציווה הנשיא לקרוא בשמה את בית הספר התיכון לבנות באזור אלמראבט בשכונת המהגרים.
הערות שוליים

↑  האינצוקלפידה הערבית
1 2  Sami M. Moubayed: Steel & Silk: Men and Women who Shaped Syria 1900-2000 430-432
↑  Sami Moubayed: The Makers of Modern Syria: The Rise and Fall of Syrian Democracy 1918-1958 124
↑  Ghada Hashem Talhami: Historical Dictionary of Women in the Middle East and North Africa 187
↑  Sami Moubayed: Under the Black Flag: An Exclusive Insight into the Inner Workings of ISIS 33
↑  האנציקלופדיה הערבית
חנא ספייא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1979 (בגיל 69 בערך) 
 
חנא ספייא (1910–1979) היה צלם פלסטיני.
ביוגרפיה

ספייא נולד וגדל במשפחה ערבית-נוצרית בשכונת מוסררה בירושלים. הוא התחיל לצלם בגיל שתים עשרה ובהיותו בן חמש עשרה התחיל למכור את תצלומיו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש כשוליה של הצלם אריק מטסון (Matson) ובשנת 1936 החל לעבוד כצלם עבור סוכנות הצילום של המושבה האמריקאית בירושלים (אוסף מטסון).
בשנות ה-40 עבד עבור שלטונות המנדט הבריטי. בראשית שנות הארבעים הוא הוזמן לעבוד כצלם בסרט "בני" שהופק על ידי אולפן הקולנוע הראשון שנוסד בתלפיות בירושלים. האולפן נוסד בהשקעה משולבת של יהודי ושני פלסטינים. הוא הרבה לצלם את הסכסוך ואת המלחמה המתפתחת בין הפלסטינים, הירדנים והישראלים. הוא צילם את תוצאות הטבח שערכו כוחות ישראלים בדיר יאסין ב-9 באפריל 1948 ותיעד את הלווייתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, שנהרג בקרב הקסטל ליד ירושלים. בחודש מאי תעד את כניעת הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים לצבא הירדני ואת הקרב על גוש עציון ליוה מתוך הטנק של עבדאללה אל טל מפקד כוחות הלגיון.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פתח סטודיו ברחוב א-זהרה במזרח ירושלים. בנוסף, צילם יצר סרטי קולנוע ויומני חדשות. הוא ליווה משלחות ארכאולוגיות לים המלח, תיעד את ועידת יריחו בשנת 1950 בה הרחיב המלך עבדאללה את סמכויותיו אל שטחי הגדה המערבית.
הוא צילם את ביקור האפיפיור בירושלים בשנת 1964, ועקב אחר הריסת בתי פלסטינים ברובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ואת הצתת מסגד אל-אקצא בשנת 1969.
בשנת 1967 נפרץ ונבזז הסטודיו שלו בירושלים. חלק מתמונותיו שרדו רק מפני שפורסמו בעיתונים ובכתבי עת בינלאומיים: נשיונל ג'יאוגרפיק, רידרס דייג'סט, לונדון ניוז, סוכנות הידיעות אסושייטד פרס וארגונים נוספים שרכשו ממנו תמונות. עיקר יצירתו של ספייא היה בתיעוד היסטורי של הסכסוך היהודי-ערבי, לצד תיעוד של חיי היומיום.
אחד מתצלומיו, נשים פלסטיניות מפגינות ליד השער החדש לעיר העתיקה מתגוננות בנעליהן נגד הצבא הבריטי שנשלח לפזרן, עורר בשנות השלושים מחאה בפרלמנט הבריטי והקמת ועדת חקירה מיוחדת לבדיקת האירוע.
ביוגרפיה > תערוכות

"מרחב של מרחקים" מאי 1999 - עמי שטייניץ אמנות עכשווית
"הצלמים – ירושלים בעיני צלמיה 1950-1900" - מוזיאון מגדל דוד, אוצר: ד"ר שמעון לב
הערות שוליים

↑  מרחב של מרחקים, מאי 99
↑  "הצלמים – ירושלים בעיני צלמיה 1950-1900", באתר מגדל דוד המוזיאון לתולדות ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275581  NLI: 987007267408905171  ISNI: 0000 0000 6699 9639  LCCN: n00049629  VIAF: 43069518   WorldCat (עם VIAF): 43069518 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חנא ספייא".
יחיא קאסם

| --- | --- |

 לידה:  ראמה
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  אל-חורה, רשות השידור 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ykassem1
 
יחיא קאסם הוא כתב חדשות דרוזי של הערוץ האמריקאי אל-חורה (בערבית: الحرّة; באנגלית: Alhurra) המשדר לכל העולם הערבי.
קורות חיים

יחיא קאסם נולד וגדל בראמה שבגליל, והוא הבן הצעיר מבין שמונת אחיו ואחיותיו למשפחת קאסם - משפחה ידועה בעדה הדרוזית. לאחר שסיים את שירותו בצה"ל עבר להתגורר בירושלים והוא ממשיך להתגורר בה עד היום. לקאסם תואר ראשון ביחסים בינלאומיים, לימודי אסלאם ומזרח תיכון ותואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה

בשנת 2000 החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו כמגיש בתוכנית לילדים בערוץ הראשון בשנת 2002 החל לעבוד במחלקת החדשות הערבית של רשות השידור ובשנת 2003 החל להגיש את מהדורת החדשות בערבית, שמשודרת כל ערב בערוץ 33. במקביל הגיש תוכניות רדיו רבות בשפה הערבית וקריין את מהדורות החדשות ברדיו קול ישראל בערבית. בשנת 2010 החל לעבוד עבור ערוץ החדשות הגלובלי אל-חורה וכיום משמש ככתב מירושלים. קאסם מסקר אירועים ביטחוניים ופוליטיים ומציג את הזווית הישראלית לעולם הערבי. בין מרואיניו הרבים ניתן למנות את נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ואת שר הביטחון משה יעלון. בשעה שדיווח משדרות במהלך מבצע צוק איתן נחתה רקטה בסמוך לצוות הצילום. דיווח זה שודר מספר פעמים בערוץ אל-חורה ובערוצים רבים נוספים. קאסם מתארח כפרשן בתוכניות אירוח ופוליטיקה רבות, ביניהן: תיק תקשורת, תוכנית הבוקר של אורלי וגיא, העולם הבוקר שמשודר בערוץ 2 ובמהדורת הלילה של הערוץ הראשון. כותב טורי דעה בעיתונים "הארץ", "וואלה" ו"ג'רוסלם פוסט".
ראו גם

אל-חורה
הערות שוליים

↑  באמצע שידור: רקטה נוחתת סמוך לצוות טלוויזיה, באתר nrg
צגה מלקו

צֶגָה (צגנש) מֶלָקוּ (נולדה בט' בטבת ה'תשכ"ו, 1 בינואר 1966) היא חברת הכנסת העשרים וחמש מטעם מפלגת הליכוד. בעבר הייתה עיתונאית, סופרת ופעילה חברתית ישראלית. לפני כן, עבדה ברשות השידור כמנהלת רשת א', ובתאגיד השידור הציבורי "כאן" ערכה והגישה גם תוכניות בשפה האמהרית.
ביוגרפיה

מלקו נולדה, גדלה והתחנכה בגונדר שבאתיופיה, ועלתה לישראל בגפה בשנת 1984 כשהייתה בת 16. מיד עם עלייתה פתחה במאבק לאיחוד עם משפחתה – עד לעלייתם לישראל של הוריה.
מלקו בעלת תואר ראשון במדעי המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל עסקים מטורו קולג' שבניו יורק ארצות הברית, ותואר שלישי מאוניברסיטת אדם מיצקביץ', במדעי המדינה ועיתונאות.