אושו
ביוגרפיה > ארצות הברית וקומונת אורגון: 1981-1985

ב-1981, המתחים הגוברים סביב האשראם בפונה, יחד עם ביקורת על פעילותו ואיומים על פעולות ענישה על ידי שלטונות הודו, סיפקו תנופה לאשראם לשקול הקמת קומונה חדשה בארצות הברית. לדברי סוזן ג'פאלמר, המעבר לארצות הברית היה תוכנית שבאה משילה. גורדון (1987) מציין ששילה וראג'ניש דנו ברעיון להקים קומונה חדשה בארצות הברית בסוף 1980, אם כי הוא לא הסכים לנסוע לשם עד מאי 1981.
ב-1 ביוני הוא נסע לארצות הברית באשרת תייר, לכאורה למטרות רפואיות, ובילה כמה חודשים במרכז ריטריט ראג'נישי הממוקם בטירת קיפ במונטקלאר, ניו ג'רזי. הוא אובחן בסובל מפריצת דיסק באביב 1981 וטופל על ידי כמה רופאים, ביניהם ג'יימס סיריאקס, רופא שלד של בית החולים סיינט תומאס ומומחה להזרקות אפידורליות מלונדון. מזכירתו לשעבר של ראג'ניש, לקסמי, דיווחה לפרנסס פיצג'רלד כי "היא לא מצאה נכס בהודו הולם לצרכיו של ראג'ניש, ולכן, כאשר הגיע החירום הרפואי, היוזמה עברה לשילה". בהצהרה פומבית של שילה עולה כי ראג'ניש נמצא בסכנה חמורה אם יישאר בהודו, אך יקבל טיפול רפואי הולם באמריקה אם יידרש לניתוח. על אף האופי החמור של המצב, ראג'ניש מעולם לא חיפש טיפול רפואי מחוץ לבית בזמן שהותו בארצות הברית, והוביל את שירות ההגירה וההתאזרחות לטעון כי הייתה לו כוונה מוקדמת להישאר שם. ראג'ניש מאוחר יותר הודה באשמת הגירה, תוך שמירה על חפותו מהאישומים שהוא נתן הצהרות כוזבות בבקשה הראשונית שלו לויזה על כוונתו לכאורה להישאר בארצות הברית, כאשר הוא בא מהודו.
ב-13 ביוני 1981 חתם בעלה של שילה, ג'ון שלפר, על חוזה לרכישת נכסים באורגון תמורת 5.75 מיליון דולר, וכעבור כמה ימים העביר את הנכס לקרן האמריקאית. הנכס היה חווה על שטח של 64,229 אקר (260 קמ"ר), הידועה בעבר בשם "החווה הבוצית הגדולה" וממוקמת על פני שני מחוזות באורגון (ואסקו וג'פרסון). שמה שונה ל"ראנצ'ו ראג'ניש" ואושו עבר לשם ב-29 באוגוסט.
פרופסור אחד מאורגון: "התגובה הראשונית באורגון הייתה איזון לא נוח, שבו הסובלנות נטתה להכריע את העוינות עם המרחק הגובר". העיתונות דיווחה, ומחקר נוסף מצא, כי הפיתוח פגש כמעט מיד התנגדות חזקה מקומית, מדינית ופדרלית מהממשלה, העיתונות והאזרחים. תגובות הקהילה המקומית הראשונית נעו בין עוינות לסובלנות, בהתאם למרחק מהחווה. בתוך חודשים התפתחה סדרה של מאבקים משפטיים, בעיקר על שימוש בקרקע. בחודש מאי 1982 תושבי "ראנצ'ו ראג'ניש" הצביעו לשלב אותו כעיר ראג'נישפורם ארגון חברים של אורגון מיד החלו ולאחר מכן נקטו במהלך שש השנים הבאות מספר רב של פעולות משפטיות ומנהליות כדי לבטל את ההתאגדות ולגרום להסרת המבנים והשיפוצים.
1000 חברים קראו בפומבי ל"פירוק" העיר. עו"ד של 1000 חברים הצהיר כי אם ארגון 1000 חברים ינצח, הקרן "תאלץ להסיר את מערכת הביוב שלה ולהרוס רבים מהמבנים". ב-1985 מצא בית המשפט העליון באורגון כי הקרקע אינה מתאימה לחקלאות, ולכן אין היא צריכה לספק את הנוהל והסטנדרטים הקפדניים של שימושי הקרקע, אך הוא נותר נחוש בנושאים אחרים. ב-1987 החליט בית המשפט העליון בסופו של דבר על התביעה לטובת העיר, אבל עד אז התפרקה הקהילה.
במהלך ההתדיינות המשפטית, ארגון בן 1000 חברים הריצו קמפיין גיוס כספים ברחבי אורגון עם הכותרת "אזהרת ראג'נישפורם. דאגה לגבי ראג'נישפוראם לא תעזור." מאמר מערכת של אורגון העיר על המודעה, וציין כי ארגון 1000 חברים "צריך להתבייש בעצמו" על קמפיין "המבוסס על פחד ודעות קדומות". למרבה האירוניה, הלשכה הפדרלית של ניהול קרקעות מצאה כי השימוש החקלאי המרבי של הקרקע המדוברת היה מרעה של 9 פרות. בשלב מסוים ייבאה הקומונה מספר גדול של חסרי בית מערים שונות בארצות הברית, בניסיון כושל להשפיע על תוצאות הבחירות, לפני ששחררה אותם לעיירות הסמוכות והשאירה חלק למדינת אורגון להחזיר אותם לערי ביתם על חשבונה של המדינה.
במרץ 1982 הקימו תושבים מקומיים קבוצה בשם אזרחים למען ערים חוקיות כדי להתנגד לפיתוח החווה. הוגשה עתירה ליוזמה שתורה על המושל "להכיל, לשלוט ולהסיר" את איום הפלישה על ידי "כת זרה". ב-1985 הוגשה עתירה נוספת, שנתמכה על ידי כמה מחוקקים באורגון, לפסול את כתב זכויות העיר ראג'נישפורם. ביולי 1985 הועבר מקום המשפט האזרחי משום שהמחקרים שהוצעו על ידי הקרן הראו הטיה. השופט קבע כי "העמדות הקהילתיות לא יאפשרו משפט הוגן ונטול פניות". המחוקק באורגון העביר מספר הצעות חוק המבקשות להאט או לעצור את הפיתוח ואת העיר של ראג'נישפורם, כולל HB 3080 אשר עוצר חלוקת כספי שיתוף הכנסות "עבור כל עיר שהמעמד המשפטי שלה היה מעורער. ראג'נישפורם הייתה העיר היחידה המושפעת על ידי החקיקה." מושל אורגון ויק אטיה הצהיר בשנת 1982 כי מאחר ששכניהם לא אוהבים אותם, הם צריכים לעזוב את אורגון. נציג הקהילה הגיב "כל מה שאתה צריך לעשות זה להכניס את המילה כושי או יהודי או קתולי ... וזה קצת יותר קל להבין איך המשפט הזה נשמע." במאי 1982, הסנטור האמריקאי מארק הטפילד התקשר ל-INS (שירות הגירה וההתאזרחות) בפורטלנד. תזכיר של ה-INS קבע כי הסנטור היה "מודאג מאוד" לגבי "פולחן הדתי" זה ש"מסכן את דרך החיים של עיירה חקלאית קטנה... ומהווה איום על ביטחון הציבור". לפעולות כאלה "לעיתים קרובות יש השפעה על החלטות הגירה". צ'ארלס טרנר, פרקליט ארצות הברית האחראי על העמדה לדין בעניין ההגירה נגד אושו, אמר, לאחר שאושו עזב את ארצות הברית הגירוש שלו היה יעיל כי זה "גרם להרס התנועה כולה". בינואר 1989, הודה הנציב צ'ארלס נלסון כי "היה עניין רב" בחקירת ההגירה גם הסנאטורים של אורגון, "הבית הלבן ומשרד המשפטים". והיו הרבה "דעות", בעיקר כמו "זו בעיה, ואנחנו צריכים לעשות משהו בקשר לזה." מר טרנר הודה מאוחר יותר, "השתמשנו בהליך המשפטי כדי לפתור... בעיה פוליטית". מומחה משפטי על דתות חדשות דיווח, כמו הסיקור העיתונאי בדרך כלל, שהקומונה הייתה "מוקד של השתפכות אדירה של תשומת הלב התקשורתית, שלמעשה הטון של כולה היה שלילי". אורגוניאן, העיתון הדומיננטי ביותר במדינה, פרסם מודעה בעמוד מלא בשנת 1987, אשר קבע כי ה"אורגוניאן" תרם למותה של קומונת ראג'ניש באורגון ואת גירושו של אושו". פרופסור ללימודי דת באוניברסיטת אורגון אמר כי "ההיסטריה... משחיתה את החופש, ומציגה איום חמור הרבה יותר מאשר ראג'נאשיזם, שאותו ראה כדת מתפתחת". מר ריצ'רדסון מצא עוד כי "שפע זה של פעולה משפטית מראה גם את כוחם העצום של גופים ממשלתיים להתמודד ביעילות עם קבוצות דתיות לא פופולריות". הוא מסיים את מחקרו: "בהתחשב בתיק ..., דתות חדשות באורגון עמדו לדין, ובדרך כלל הן הפסידו". בשנת 1983 הגיש התובע הכללי באורגון תביעה המבקשת להכריז על חלל העיר בשל הפרה לכאורה של סעיף ההקמה של התיקון הראשון לחוקה. בית המשפט מצא כי הנכס בעיר היה בבעלות ובשליטה של הקרן, ונתן פסק דין עבור המדינה. בית המשפט התעלם מהמקרים החוקתיים השולטים בארצות הברית, המחייבים תיקון של הפרה על ידי "האמצעים הפחות פולשניים" הדרושים לתיקון הפגיעה, שהובאה קודם לכן. העיר נאלצה "להסכים" בהחלטה, כחלק מהסכם ההסדרה של תיק ההגירה של אושו. הסדרה התיעודית ארץ פראית מאוד של נטפליקס (מרץ 2018) מתארת את השתלשלות האירועים בשנים אלה.