מהפכת אוקטובר
היסטוריה

ב-25 באוקטובר 1917 (על פי הלוח היוליאני), הובילה המפלגה הבולשביקית בראשות מנהיגה לנין, את המהפכנים הקומוניסטים והסוציאליסטים למרד, כמעט ללא שפיכות דמים, בפטרוגרד, בירת רוסיה באותה עת, נגד הממשלה הזמנית החלשה של קרנסקי. מאוחר יותר, ברישומי המהפכה שנכתבו על ידי ברית המועצות, תוארו אירועי אוקטובר כדרמטיים הרבה יותר ממה שהיו באמת. עיקר הכוח הבולשביקי הורכב מיחידות צבא סוררות של חיילים חמושים שהוצבו בערים הגדולות וסירבו להישלח לחזית.
רוב הזמן התנהל המאבק בפטרוגרד ללא שפיכות דמים, כאשר הבולשביקים תפסו את המבנים העיקריים של הממשלה הזמנית עם התנגדות קלה, עד שלבסוף פרצו בהתקפה על ארמון החורף. סרטים רשמיים של הממשל הסובייטי, שצולמו הרבה לאחר מכן, הציגו הסתערות גדולה על ארמון החורף וקרבות עזים. אך במציאות המורדים הבולשביקים נתקלו בהתנגדות קלה מאוד אם בכלל, ומבחינה מעשית, די היה בכניסתם לבניין כדי להשתלט עליו. ככל הנראה, היו בכל המהלך 2 הרוגים ו-5 פצועים משני הצדדים. הסיבה לכך נובעת מכך שלאור פרשת קורנילוב איבד קרנסקי את הפופולריות שלו הן בקרב הסוציאליסטים המתונים יותר והן בקרב קציני הצבא שעד אז תמכו בממשלתו. הללו אומנם התנגדו לבולשביקים אך הניחו (ביחד עם מרבית דעת הקהל הרוסית) שבלאו הכי הבולשביקים לא יחזיקו זמן רב ויוחלפו לאחר כינון הבחירות לאספה הלאומית, ולכן נמנעו מלסייע.
הקונגרס השני של המועצות הנבחרות התכנס באותו זמן, ומתוך 649 הצירים הנבחרים שבו, 390 היו בולשביקים וקרוב ל-100 השתייכו לאגף השמאלי של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, שתמכו גם הם בהפלת ממשלתו של קרנסקי. כשהוכרזה נפילתו של ארמון החורף, הוציא הקונגרס צו שיעביר כוח אל הסובייטים נבחרי הפועלים, החיילים והאיכרים, על מנת לאשר את המהפכה. ההחלטה לא עברה בהסכמה. רבים מהסוציאל-רבולוציונרים האמינו שלנין והבולשביקים תפסו את השלטון בצורה בלתי חוקית ויצאו לפני שהתקבלה ההחלטה. בזמן יציאתם קרא אליהם לאון טרוצקי בזלזול: "כן, צאו, לכו, עיזבו, אתם נכנסים לפח האשפה של ההיסטוריה". למחרת בחרו הסובייטים את "מועצת ממוני העם" כבסיסה של הממשלה הסובייטית החדשה עד כינוס האספה המכוננת, והעבירה את הצו על השלום (שתבע את יציאתה המיידית של רוסיה ממלחמת העולם הראשונה), ואת "הצו על האדמה", שהציע את ביטול רכוש הפרט וחלוקת האדמות מחדש לידי האיכרים.
"הצו על האדמה" אישר את פעולותיהם של האיכרים אשר בכל רחבי רוסיה החזיקו באדמותיהם של האצולה ושל הקולאקים - האיכרים הרוסים העשירים. הבולשביקים ראו עצמם כמייצגים של ברית בין פועלים ואיכרים (בסמל הקומוניסטי, חיבור של הפטיש והמגל מסמל את איחוד הפועלים והאיכרים).
הצלחת התקוממות אוקטובר הביאה לסיומו את שלב המהפכה שהתעוררה בפברואר ושינתה את אופייה של המהפכה מליברלית לסוציאליסטית. ניסיון להשתלט על מוסקבה חודש לאחר מכן, נתקל בהתנגדות חריפה ואלימה הרבה יותר, והבולשביקים לא תפסו שליטה מלאה בעיר עד מרץ 1918. בחלקים אחרים של רוסיה נמשכה מלחמת האזרחים עוד שנים אחדות, עד 1921.
לאחר השתלטותם הבטיחו הבולשביקים לכונון בחירות חופשיות עבור האספה המכוננת הרוסית ולכבד את תוצאותיהם. הללו אכן קיימו אותם בנובמבר 1917, בהשתתפותם של כ-36 מיליון מצביעים, ש-58% מהם נתנו קולם למפלגה הסוציאל-רבולוצינרית. בניגוד לס.ר שנשענו על האיכרים, הבולשביקים זכו לתמיכה רחבה במרכזים העירוניים הגדולים,  אך אלו העניקו להם רק 9 מיליון קולות, כ-25%. לנין ששיער מראש את חלוקת הכוח במדינה, ושלכן דאג להשתלט על הרשות המבצעת כבר ב-25 באוקטובר, לא כיבד את תוצאות הבחירות. אמנם האספה המכוננת התכנסה ב-5 בינואר 1918, אך תחת אווירה קשה של איומים מצידו של הצבא שלא היסס לירות אל עבר המוני האנשים שנעו בהמוניהם אל עבר בניין האספה המכוננת. כינוס האספה אמנם התקיים ונישאו בו כמה נאומים מכוננים, כולל בעניין היהודים, אך למחרת כבר לא התאפשרה התכנסות נוספת, וניסיונות להתכנס באזור אחר ברוסיה שלא בשליטה בולשביקית, עלה בתוהו, כתוצאה מסירובם של מתנגדי המהפכה ('הלבנים') לאפשר לכוחות שייצגו את הכרעת הבוחרים להתכנס. הייתה זו "סולידריות בין הבולשביקים לכוחות של הקונטרה-רבולוציה" כפי שהגדיר זאת יוסף קרוק, מי שהיה עד לאירועים ופעיל סוציאליסטי בעצמו. על ויקטור צ'רנוב, יו"ר הראשון של האספה המכוננת, נגזר גזר דין מוות, אך הוא הצליח להמלט מרוסיה ובכך בא הקץ על האספה המכוננת.  מרגע זה הלכה למעשה הפך שלטונם לדיקטטורה חד מפלגתית, ובהמשך הוצאו כלל המפלגות האחרות מחוץ לחוק, מה שמיסד דיקטטורה זו באופן פורמלי.