stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוריס האמפרי
לקריאה נוספת

Au, Susan (1988 And 2002). "Ballet and Modern Dance". London: Thames & Hudson, Ltd
Dunning, Jennifer (1989-03-11). "Review/Dance; Recalling the Spirit of Doris Humphrey". The New York Times.
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2012-03-08. נבדק ב-2012-03-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Doris Batcheller Humphrey, Horace Buckingham Humphrey, Simon James Humphrey, Rebecca Brewster m John Humphrey, Simon Brewster, Jr., Simon Brewster, Sr., Benjamin, William, Love, William of the Mayflower.
↑  The Early Years, web.archive.org, ‏2012-03-08
1 2 3 4 5  Au, Susan. Ballet and Modern Dance. New York: Thames & Hudson, Ltd.
↑  Au, Susan (במרץ 1988). Ballet and Modern Dance (באנגלית). New York, NY: Thames & Hudson. ISBN 9780500202197. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "On-line Notated Theatrical Dances Catalog". Dance Notation Bureau. Dance Notation Bureau. 2015. נבדק ב-12 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Siegel, Marcia B. (1993). Days on Earth: The Dance of Doris Humphrey. Duke University Press. ISBN 9780822313465.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276090105171  PLWABN: 9810614537405606  BIBSYS: 90383920  BnF: cb12171779h (data)  CiNii: DA04772570  GND: 118775316  ICCU: DDSV079844  ISNI: 0000 0000 8090 3816  LCCN: n50047279  LNB: 000215756  NDL: 00444021  NKC: xx0163869  NLA: 35213437  NLK: KAC2018J7950  NTA: 071614249  SELIBR: 240023  SNAC: w6vd6z68  SUDOC: 030264766  Trove: 867939  VIAF: 10641999   WorldCat (עם VIAF): 10641999
גלקסיה ספירלית

הגלקסיה הספירלית M81 בצילום משולב של כמה אורכי גל שנעשה על ידי טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל שפיצר. הזרועות הלוליניות של הגלקסיה נראות בבירור בשל הזווית בה הגלקסיה פונה אלינו
גלקסיה ספירלית או גלקסיה לוליינית היא גלקסיה המורכבת מדיסקה שטוחה וזרועות היוצרות מבנה ספירלי. גלקסיות ספירליות הן אחד משלושת הסוגים העיקריים של גלקסיות לפי הסיווג של אדווין האבל מ-1936. הגלקסיה בה אנו נמצאים, שביל החלב, היא גלקסיה ספירלית.
גלקסיות מסוג זה מסומנות באות S ולאחריה אות קטנה המייצגת את מידת ההדיקות של הזרועות (החלק העליון בשרטוט של מזלג האבל, בשרטוט משמאל). בסוג השני של הגלקסיות הספירליות, התפיחה המרכזית מתוחה לצורה דמוית מוט (bar) או מקל עבה, והזרועות יוצאות מה"מוט". הן מסומנות באותיות SB עם אות קטנה אחריהן, בדומה לגלקסיות הספריליות הרגילות (החלק התחתון בשרטוט משמאל). גלקסיות מהסוג השני מהוות כ-30% מהגלקסיות הספירליות.
ביחד עם הגלקסיות הלא-סדורות, הן מהוות כ-70% מהגלקסיות ביקום. רוב הגלקסיות הספירליות נמצאות באזורים פחות צפופים של היקום ונדיר למצוא אותן במרכזם של צבירי גלקסיות.
מבנה וצורה

המבנה הבסיסי של הגלקסיות הספירליות מורכב מריכוז כוכבים במרכז, הנקרא תפיחה (bulge) והוא דומה בצורתו לגלקסיה אליפטית. נקודת דמיון נוספת היא שרוב הכוכבים בתפיחה המרכזית הם כוכבים זקנים. מהתפיחה יוצאות זרועות, לרוב שתיים, המתעקלות לכדי צורת ספירלה. סיווג הגלקסיות הספירליות לתתי הסוגים נעשה לפי מידת הדיקותן של הזרועות לתפיחה המרכזית; כך לדוגמה, גלקסיה מסוג Sa היא בעלת זרועות הדוקות מאוד וגלקסיה המסומנת Sc היא בעלת זרועות חופשיות יותר. הבדל נוסף בין סוגי הגלקסיות הוא בגודלה של התפיחה המרכזית: לרוב, ככל שהזרועות הדוקות פחות, כך גם התפיחה עצמה קטנה יותר.
עוביין של הגלקסיות קטן מאוד ביחס לשטחן; יוצא מן הכלל הוא אזור התפיחה המרכזית, שהוא עבה מאוד ביחס לכלל הגלקסיה. גודלה של התפיחה המרכזית, שצורתה בדרך כלל גוף כדורי או אליפטי, הוא בסדר גודל של קילו-פארסקים בודדים. מדענים סוברים כי במרכז התפיחה המרכזית נמצא חור שחור על-מסיבי.
הגלקסיות הספירליות שונות מאוד זו מזו בגודלן ובבהירותן. קוטרן נע בין 10 ל-30 קילו-פארסק ומספר הכוכבים מוערך ב-‎109‎ ל-‎1012‎.
אוכלוסיית כוכבים

במרכז הגלקסיה, בתפיחה המרכזית, אוכלוסיית הכוכבים היא זקנה יחסית: צבעה צהוב-כתום ורוב הכוכבים הם כוכבי סדרה ראשית זקנים.
אזור הזרועות כחול יותר ומעיד על הימצאותם של כוכבים צעירים וחמים יותר. כמו כן הזרועות מכילות ענני גז בהם נוצרים כוכבים חדשים וכן אבק וחומר בין-כוכבי קר.
מעל לדסקה ומתחתיה ישנה הילה (spheroidal halo או galactic spheroid) המכילה כוכבים זקנים וצבירים כדוריים, שאוכלוסייתם דומה לאוכלוסייה בתפיחה המרכזית, אך בצפיפות נמוכה יותר, כך שברוב הגלקסיות אינם נראים לעין, ולרוב אינה מכילה אבק. היווצרותה של הילה זו נמצאת עדיין במחלוקת בין מדענים, ויש הסוברים כי נוצרה כתוצאה מגלקסיה קטנה שנלכדה בכוח המשיכה של הגלקסיה הספירלית ואוחדה לתוכה.
תנועה

במדידה מהצד של גלקסיות ספירליות ניתן למדוד את מהירות התנועה על ידי שימוש בתצפיות ספקטרוסקופיות ואפקט דופלר. כך נמדד כי החומר סובב סביב למרכז במהירות הולכת וגדלה עם המרחק. מהירות הכוכבים יכולה להגיע ל-300 ק"מ לשנייה.
דוגמאות לגלקסיות ספירליות

שביל החלב
גלקסיית אנדרומדה
גלקסיית העין השחורה
M81
M100
הערות שוליים

↑  1996MNRAS.278.1025L Page 1025, articles.adsabs.harvard.edu
↑  1980ApJ...236..351D Page 351, articles.adsabs.harvard.edu
↑  היקום - יסודות האסטרופיזיקה: מאיר מידב, חגי נצר ונח ברוש, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2000, עמודים 211–215
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532036505171  GND: 4182349-7  LCCN: sh88000937 
מזלג האבל; גלקסיות ספירליות נמצאות בשני חלקי המזלג הימניים
בגלקסיית הסומבררו (M104) ניתן להבחין בבירור בתפיחה במרכז הגלקסיה, האופיינית לגלקסיות ספירליות
הדמיה של נאס"א של שביל החלב
דרורית קצרת-אצבעות

| דרורית קצרת-אצבעות |
| --- | --- |
 דרורית קצרת-אצבעות
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: דרוריים
סוג:: Carpospiza
מין:: דרורית קצרת-אצבעות
שם מדעי
 Carpospiza brachydactyla ‏בונפרטה, 1850

דרורית קצרת-אצבעות (שם מדעי: Carpospiza brachydactyla) היא ציפור שיר ממשפחת הדרוריים.
מאפיינים

אורכה עד 15.5 ס"מ. צבעה הכללי אפרפר אחיד ללא פספוס, המקור קצר וחזק באורך של כ-1.5 ס"מ, גבתה קצרה ולא בולטת, טבעת העין בהירה וממרחק קרוב ניתן לראות 2 פסי כנף קלים ובהירים. אצבעותיה קצרות, ומכאן שמה.
מזונה של הדרורית הוא זרעים, זרעונים, פירות, ירקות וחרקים. אזורי המחיה שלה הם אזורים הרריים עם צמחייה עשבונית מועטה ועצים פזורים. הדרורית חולפת בארץ ישראל בסתיו ובאביב, היא דוגרת ומקייצת בחרמון בשומרון ובהר הנגב. המקום המומלץ ביותר לצפייה בדרורית הוא החרמון.
הערות שוליים

↑  דרורית קצרת-אצבעות באתר הרשימה האדומה של IUCN
דימו קזאסוב

דִימוֹ קָזַאסוֹב (בבולגרית: Димо Казасов;‏ 17 בספטמבר 1886, טריאבנה, מחוז גברובו, נסיכות בולגריה – 28 ביולי 1980, סופיה,  הרפובליקה העממית הבולגרית) היה מהפכן, עיתונאי וסופר בולגרי שכיהן גם כחבר פרלמנט ושר בממשלות בולגריה במשך 28 שנים. קזאסוב הוא חסיד אומות העולם, על חלקו בהצלת יהודי בולגריה מגירוש אל מחנות ההשמדה הנאציים בעת מלחמת העולם השנייה.
תולדות חייו

ב-1904 סיים קזאסוב בית ספר תיכון בעיר רוסצ'וק ובין 1906 ל-1910 הועסק כמורה ברוסצ'וק, טוטראקן ובורגס. בין 1910 ל-1917 כיהן כמזכיר איגוד המורים הבולגרי וב-1918 הוסמך למשפטים באוניברסיטת סופיה. ב-1915 יצא לאור ספרו הראשון שתיאר את המשנה והפעילות של ארגוני המורים בממלכת בולגריה. ב-1919 נבחר לפרלמנט מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית ובמקביל החל לפרסם מאמרים וסיפורים קצרים בכתבי עת שונים. ב-21 במאי 1920 לאחר הניצחון הסוחף של אלכסנדר סטמבוליסקי בבחירות, איבד את מקומו בפרלמנט וב-3 השנים הבאות ערך את היומון "האומה".
ב-9 ביוני 1923 השתתף קזאסוב באופן פעיל בהפיכה הצבאית שהובילה להדחתו ורציחתושל סטמבוליסקי ועם מינויו של אלכסנדר צאנקוב לראשות הממשלה התמנה קזאסוב לשר הרכבות, הדואר והטלגרף בממשלתו. ב-20 בפברואר 1924 התפטר בשל חילוקי דעות עם צאנקוב וממועד זה ועד 1928 כיהן כנשיא איגוד עיתונאי בולגריה. הוא הצטרף לחוג הרעיוני זוונו. ב-19 במאי 1934 השתתף בהפיכה הצבאית שהובילה הליגה הצבאית, אך עד מהרה הסתכסך עם מנהיגי ההפיכה בשל דעותיו העצמאיות ונאלץ לגלות לבלגרד, שם שהה עד 1936.
מלחמת העולם השנייה והצלת יהודי בולגריה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה רשמית ממלכת בולגריה על נייטרליות, אך נקטה במדיניות פרו גרמנית שליוותה אותה לאורך מרבית שלבי המלחמה. ממשלת בולגריה אימצה באופן ממסדי מדיניות אנטי יהודית וב-23 בינואר 1941 פורסם החוק להגנת האומה, שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג. קזאסוב היה ממתנגדיו הבולטים של החוק והשתתף במאבק שלא נשא פרי, למניעת החלתו. 21 סופרים בולגרים הפיצו עצומה כנגד החוק והצנזור הממשלתי הבולגרי. בהנחיית ראש הממשלה הופצו כרוזי נאצה כנגדם בערי בולגריה, שבהם נטען שקיבלו שוחד מבני הקהילה היהודית. בתגובה לכרוזים, שלח קזאסוב מכתב חריף לראש הממשלה בוגדאן פילוב שבו כתב בין השאר:
”כידוע, מצויים כל 6 מיליון אזרחי בולגריה בשתיקה גמורה ורק לחברי הממשלה מותר לדבר. סופרינו הואשמו בלקיחת שוחד רק משום שהעניקו הגנה נאמנה ליהודי בולגריה? הזוהמה חוסה תחת כנפי הצנזורה ואנו קורבנותיה”.
ב-1 במרץ 1941, חתם ראש הממשלה הבולגרי הפרופסור בוגדאן פילוב בווינה על ההסכם התלת-צדדי, במסגרתו הפכה בולגריה לבעלות בריתן של מדינות הציר. כוחות צבא גרמנים נכנסו באין מפריע לשטח הממלכה ומאדמתה תקפו וכבשו את ממלכות יוון ויוגוסלביה. ב-22 בפברואר 1943 אישרה הממשלה הבולגרית את גירושם של כל היהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה למחנות ההשמדה הגרמנים, בכפוף להסכם שחתם אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים עם תיאודור דנקר נציגה של גרמניה הנאצית וב-4 במרץ הם נכלאו ובהמשך גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-9 במרץ 1943 נכשל ניסיון הגירוש הראשון של יהודי "בולגריה הישנה" אל מחנות ההשמדה בזכות פעילות מאומצת של פוליטיקאים ואנשי כנסייה.
ב-21 במאי 1943 החליטה הממשלה הבולגרית לגרש את יהודי סופיה לערי השדה, כאשר תוכניתו של אלכסנדר בלב הייתה לראות בגירוש זה שלב ראשון לקראת גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה. ב-22 במאי כתבו מספר אישי ציבור ובכללם ניקולה מושאנוב ודימו קזאסוב מכתב למלך בוריס השלישי בו נטען שמדובר בצעד בלתי אנושי והמלך ישא אישית באחריות לתוצאותיו של המהלך הנפשע. המכתב נמסר אישית על ידי קזאסוב וצביאטקו בובושבסקי לארמון המלך. הייתה זו הפעם הראשונה בה שוגרה אזהרה למלך עצמו להפסיק את רדיפות היהודים. בגבור המחאות הורה בלב לעצור את כל מנהיגי הקהילה היהודית בסופיה וב-24 במאי נעצרו 412 יהודים ונשלחו למחנה הריכוז סומוביט שבמחוז פלבן. ראשי הקהילה היהודית בסופיה ובכללם נשיא הקהילה יוסף גירון וד"ר יצחק קלמי, מצאו מחבוא בביתו של קזאסוב והתחמקו ממעצר. ב-25 במאי יצא הגירוש אל הפועל.
ב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בבולגריה בסיוע כוחות הצבא האדום אשר ניצבו בפאתי סופיה. ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו תפס את השלטון הגנרל קימון גאורגייב. ב-10 בספטמבר מינה גאורגייב את קזאסוב ידידו הקרוב לשר התעמולה בממשלת חזית המולדת הבולגרית. פעולתו הראשונה של השר קזאסוב הייתה פניה מעל גלי האתר לתושבי בולגריה, במסגרתה נתבקשו לסייע לצבא האדום לסלק את הכוחות הגרמניים ואת תומכיהם הפאשיסטים מכל אדמת בולגריה. קזאסוב הודיע בשם ממשלת בולגריה על החזרת כל הזכויות למיעוטים ובכלל זה ביטולו המוחלט של החוק להגנת האומה. בסוף ספטמבר פורסמה בעיתונות וברדיו הבולגרים הצהרה נוספת מטעם קזאסוב ובה הובעה אהדתו של השלטון הבולגרי להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
אחריתו

ב-22 בנובמבר 1946 סיים קזאסוב את כהונתו כשר התעמולה ומונה לשר המידע והאמנויות בממשלתו של גאורגי דימיטרוב, תפקיד בו כיהן עד ה-11 בדצמבר 1947. בראשית 1953 פרש קזאסוב מפעילות ציבורית והתמסר לכתיבת זיכרונותיו. ב-1966 הוכר על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם.
ב-1979 פרסם את ספרו ה-32 והאחרון שנקרא "ניצוצות משנים סוערות". קזאסוב הלך לעולמו ב-1980 והוא בן 94 שנים.
הערות שוליים

↑  דימו קזאסוב - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  יובהר כי לקזאסוב לא היה כל קשר לרציחתו של סטמבוליסקי.
1 2 3  טאשו טאשב, שרי בולגריה 1879–1999, "השר: דימו קזאסוב", באתר גוגל ספרים (בבולגרית).
↑  בר זוהר, מיכאל, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמודים 37-47.
↑  קשלס, חיים, החוק להגנת האומה, בתוך: אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 796.
↑  בר זוהר, מיכאל, עמוד 50.
↑  קשלס, חיים, מאורעות ה-9 וה-10 במארס 1943, בתוך: אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 824-830.
↑  קשלס, חיים, גירוש היהודים מסופיה, בתוך אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 869.
↑  בר זוהר, מיכאל, עמוד 190.
↑  בן, יוסף, לחרות ולעליה, בתוך: אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 926.
↑  בן, יוסף, לחרות ולעליה, עמוד 930.
↑  חסידי אומות העולם, "רשימת חסידי אומות העולם מבולגריה", באתר יד ושם (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273290805171  PLWABN: 9810605386405606  BnF: cb109076300 (data)  GND: 134193717  ISNI: 0000 0000 5546 1286  LCCN: n87904265  NKC: xx0002391  NTA: 185282628  SUDOC: 242182712  Trove: 1508523  VIAF: 13522130   WorldCat (עם VIAF): 13522130 
קזאסוב (קיצוני משמאל) בישיבת הממשלה המהפכנית לאחר הדחתו של אלכסנדר סטמבוליסקי ביוני 1923. מימינו בתמונה קימון גאורגייב ובראש השולחן אלכסנדר צאנקוב
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם דימו קזאסוב
דוכסות סבויה

דוכסות סבויה (באיטלקית: Ducato di Savoia) הייתה דוכסות היסטורית בצפון-מערב איטליה, אשר הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. הדוכסות הוקמה בשנת 1416, ובשנת 1720 קיבל בית סבויה ששלט בדוכסות את ממלכת סרדיניה. הדוכסות נכבשה על ידי צרפת בשנת 1792, ונשלטה על ידי הצרפתים עד לשנת 1814. במהלך איחוד איטליה נמסרה הדוכסות בשנת 1861 לצרפת, כחלק מהסכם טורינו.
היסטוריה > הקמת הדוכסות

בשנת 1416 העלה זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את אמדאו השמיני, רוזן סבויה למעמד של דוכס, ובשנת 1418 איחד אמדאו את כל נחלות בית סבויה לאחר מותו של לודוביקו מסבויה-אכאיה. בשנת 1424 צירף אמדאו לנחלותיו את נסיכות פיימונטה. במהלך שלטונו של אמדאו התשיעי, דוכס סבויה, הייתה השליטה בדוכסות נתונה בעיקר בידי אשתו יולנד מוולואה, בתו של שארל השביעי, מלך צרפת, והדוכסות הייתה בעקבות כך תחת השפעה צרפתית חזקה.
מיקומה של סבויה בהרי האלפים הציב אותה בין שני אזורי השפעה, צרפת מחד וצפון איטליה מאידך. סבויה כמעט שלא התפתחה בתקופת הרנסאנס, עריה היו מעטות וקטנות, ועיקר פרנסתה הייתה על חקלאות. למיקומה הגאוגרפי של סבויה הייתה חשיבות צבאית. במהלך המלחמות הבלתי פוסקות בין צרפת לספרד על השלטון בצפון איטליה הייתה לסבויה חשיבות לצרפתים משום שדרכה אפשר היה לפלוש לאיטליה. סבויה הייתה חשובה לספרדים כחיץ בין צרפת לשטחים הספרדים באיטליה. בשנת 1563 העביר אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה את בירת הדוכסות משאמברי לטורינו, שהייתה חשופה פחות להתערבות צרפתית.
היסטוריה > המאה ה-16

בשנת 1498 מת שארל השמיני, מלך צרפת, ובמקומו עלה לשלטון לואי השנים עשר, מלך צרפת. בשנת 1499 פלש לואי השנים עשר לאיטליה וכבש את דוכסות מילאנו, ובכך הייתה הדוכסות מוקפת בשטחים צרפתיים. בשנת 1504 בעקבות סדרה של מקרי מוות של דוכסים ללא יורשים, עלה לשלטון קרלו השלישי, דוכס סבויה. במהלך הסכסוך בין בית הבסבורג לממלכת צרפת, תמך קרלו בקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1523 תקף פרנסואה הראשון, מלך צרפת את הצבא הקיסרי בלומברדיה, אך הובס ונאלץ לסגת. שנה לאחר מכן שוב תקף פרנסואה הראשון באיטליה, תוך שצבאו זורע הרס וחורבן בדוכסות, אך שוב הובס בקרב פאביה ונלקח בשבי. במהלך המהומות שהיו בז'נבה בין הקתולים לפרוטסטנטים, סייע קרלו לקתולים, אך הובס בשנת 1534 ושוב בשנת 1535. בשנת 1536 פלש הצבא הצרפתי לתחומי הדוכסות, כחלק מהמאבק עם בית הבסבורג, וקרלו יצא לגלות לאחר כיבוש הדוכסות על ידם. באותה שנה גם קנטון וו סופח לברן, אולם שליטי סבויה הכירו בכך רשמית רק בהסכם לוזאן ב-30 באוקטובר 1564.
בשנת 1553 מת קרלו השלישי, דוכס סבויה, ובנו אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהדוכסות הייתה תחת כיבוש צרפתי, המשיך אמנואלה פיליברטו בשירותו בצבא הקיסרי. בשנת 1557 הוביל אמנואלה פיליברטו את הפלישה הספרדית לצפון צרפת, ואף נחל ניצחון מוחץ בקרב סן-קנטן. בשלום קאטו-קמברזי שנחתם בשנת 1559 בין צרפת לספרד, הוחזרה דוכסות סבויה לאמנואלה פיליברטו. באותה שנה התחתן אמנואלה פיליברטו כפי תנאי ההסכם עם מרגריט מצרפת, דוכסית ברי, בתם של פרנסואה הראשון, מלך צרפת וקלוד, נסיכת צרפת, ממנה נולד לו בנו היחיד - קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה.
אמנואלה פיליברטו היה אסטרטג פוליטי מיומן, והצליח להחזיר לדוכסות את רוב השטחים שנכבשו ממנה קודם לכן על ידי הצרפתים והספרדים. בנוסף בשנת 1562 הוא העביר את בירת הדוכסות משיאמברי לטורינו, והחליף את השפה הרשמית בדוכסות מלטינית לאיטלקית. מאוחר יותר ניסה לרכוש את מרקיזות סאלוצו, אולם נכשל במשימתו.
היסטוריה > המאה ה-17

בשנת 1580 מת אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ובנו קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו. כל תקופת שלטונו ניסה קרלו אמנואלה להרחיב את נחלתו ולהשתלט על מדינות אחרות. בשנת 1588 השתלט קרלו אמנואלה על סאלוצו, וב-1602 ניסה לכבוש את ז'נבה, אך נכשל במשימתו. לאחר מות חתנו פרנצ'סקו מונזגה, דוכס מנטובה בשנת 1613, תפס קרלו אמנואלה את מונפראטו, אך נאלץ לוותר עליה בשנת 1617.
בתחילת מלחמת שלושים השנים לחם קרלו אמנואלה בספרדים, אולם, בשנת 1627 כרת ברית עם ממלכת ספרד לכיבוש מונפראטו וחלוקתה, אך בתגובה לכך כבשה ממלכת צרפת חלקים מפיימונטה, ובזמן ההכנות לגירוש הצרפתים מת לפתע קרלו אמנואלה משבץ פתאומי ב-26 ביולי 1630, ובנו ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו. ויטוריו אמדאו נקט מדיניות פרו-צרפתית, ואף לחם לצידם במהלך מלחמת שלושים השנים, ועל ידי כך הצליח להחזיר לשלטונו את רוב הנחלות שהשתייכו לאביו.
היסטוריה > מדוכסות לממלכה

בשנת 1684 תפס ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה את השלטון, וגירש את אמו מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור משטחי הדוכסות. ויטוריו אמדאו הנהיג בשטחי הדוכסות משטר אבסולוטי, ודיכא בכוח את המרידות נגדו. על אף נישואיו לאן מארי ד'אורליאן שהייתה נסיכה צרפתית, ביקש ויטוריו אמדאו להשתחרר מהתלות בממלכת צרפת, והצטרף לקואליציה הגדולה נגד לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולחם נגדו במהלך מלחמת תשע השנים, אולם, בשנת 1696 ניצל ויטוריו אמדאו את התנאים המדיניים, וחתם על חוזה שלום נפרד בתנאים נוחים עם צרפת. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הצטרף בתחילה ויטוריו אמדאו לצרפת, אולם, בשנת 1703 עבר לצידו של בית הבסבורג, ולצבאו היה חלק בניצחונו של הנסיך אויגן מסבויה בקרב טורינו בשנת 1706. בשלום אוטרכט בשנת 1713 קיבל ויטוריו אמדאו תוספת שטחים נרחבה לנחלותיו, וביניהם האי סיציליה, ואף הוכתר כמלך. בשנת 1718 נאלץ ויטוריו אמדאו למסור את סיציליה לידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך קיבל בתמורה את סרדיניה, ועל ידי כך הקים בשנת 1720 את ממלכת סרדיניה.
היסטוריה > כיבוש צרפתי

סבויה נכבשה בידי הצבא המהפכני הצרפתי ב-1792. חבל הארץ צורף למחוז מון בלאן (département du Mont-Blanc), מחוז צרפתי שהיה קיים בשנים 1815-1792. בעקבות הוצאתו להורג של לואי השישה עשר, מלך צרפת בינואר 1793 פרץ בסבויה מרד. כוחות בית סבויה שכללו את תושבי סבויה, פיימונטה ועמק אאוסטה הצליחו לכבוש את אנסי, אבל הובסו בקרב מריבל (Méribel) ב-13 בספטמבר 1793. סבויה עתידה הייתה להישאר בידי הצרפתים עד 1815.
בשנת 1798 חולקה סבויה בין המחוזות מון-בלאן ולימן (département du Léman השם הצרפתי לאגם ז'נבה), מחוז צרפתי שהיה קיים בשנים 1798–1813. בשנת 1801 התנתקה סבויה רשמית מהאימפריה הרומית הקדושה. ברסטורציה הראשונה של 1814 בעקבות התפטרות של נפוליאון הוחזרו כשני שלישים משטח סבויה לממלכת סרדיניה. שליש משטח סבויה, כולל הערים החשובות שאמברי ואנסי, נשאר בצרפת. לאחר שנפוליאון חזר לשלטון לתקופה קצרה בת מאה הימים שהסתיימה בתבוסה בקרב ווטרלו, הוחזר השליש הנותר של סבויה לממלכת סרדיניה בקונגרס וינה במטרה לחזק את סרדיניה כמדינת חיץ על גבולה הדרום-מזרחי של צרפת, ובשנת 1847 מוזגו שטחי הדוכסות לחלוטין בתוך ממלכת סרדיניה.
היסטוריה > סיפוח לצרפת

בשנת 1848 ניסתה הרפובליקה הצרפתית השנייה לספח את סבויה, וכוחות שנשלחו מליון, פלשו לשיאמברי והכריזו על סיפוחה לצרפת. השמועה על ניסיון הסיפוח התפשטה ברחבי סבויה, ואיכרים חמושים בקלשונים וחרמשים התרכזו במטרה לעלות על שיאמברי. הצרפתים גורשו מהעיר בידי האוכלוסייה המקומית, ורבים מהם נטבחו.
במטרה לכרות ברית כנגד אוסטריה במלחמת לאיחוד איטליה נפגש ראש ממשלת ממלכת פיימונטה-סרדיניה, קמילו בנסו די קאבור ב-21 ביולי 1858 בחשאי עם קיסר צרפת נפוליאון השלישי בעיירה פלומביאר לה בן (Plombières-les-Bains) שבמחוז ווז'. במהלך הדיונים הסכים קאבור למסור את ניס ואת סבויה לצרפת בתמורה לתמיכה צבאית במלחמה המתוכננת כנגד האימפריה האוסטרית. אף שהסכם פלומביאר היה סודי, נחשף קיומו במהרה.
הסכם טורינו שבו סופחו ניס וסבויה רשמית לצרפת נחתם בטורינו ב-24 במרץ 1860. תושבים בנפות הצפוניות של סבויה: שבלה ופוסיי הביעו רצון להסתפח דווקא לשווייץ השכנה, שאיתה היו לנפות הצפוניות קשרים כלכליים עתיקי יומין. על מנת לצמצם את השאיפה להסתפח לשווייץ הכריזה ממשלת צרפת על אזור סחר חופשי ששימר את קשרי המסחר ארוכי הימים הפטורים ממס שבין הקהילות הצפוניות של סבויה לבין ז'נבה. ב-22–23 באפריל נערך משאל עם שבו התבקשו הגברים במחוז לאשר את הסכם טורינו, שפירושו הצטרפות לצרפת או לדחותו. הייתה התנגדות מה לנוסח השאלה במשאל שלא כללה אפשרויות אחרות: הצטרפות לשווייץ, הישארות באיטליה או עצמאות מחודשת לחבל. תוצאות המשאל, על פיו תמכו 99.8% מהנשאלים בהצטרפות לצרפת, גררו האשמות על זיוף תוצאות הבחירות, בייחוד על ידי הממשלה הבריטית, שהתנגדה להתפשטות הטריטוריאלית של האויב הצרפתי המסורתי.
כתב העיתון הטיימס בסבויה ששהה בבונאוויל ב-22 באפריל כינה את ההצבעה "הפרסה הנחותה והבלתי מוסרית ביותר שהתחוללה אי פעם בתולדות העמים" הוא סיים את מאמרו במילים:
אני משאיר לכם להגיע למסקנות בכוחות עצמכם ממסע זה, המראה בבירור מה הייתה ההצבעה בחלק זה של סבויה. ההצבעה הייתה האירוניה המרה ביותר שאי פעם נעשתה על זכות ההצבעה העממית. הקלפיות בידיהם של אותן רשויות שהוציאו את הצווים, שום פיקוח אפשרי; אפילו מתיירים חששו והתחמקו שמא הם ינסו להעמיק בעניין; כל התנגדות הוצמתה באיומים, וכל חופש פעולה ניטל לחלוטין. אינך יכול באמת להוכיח את האופוזיציה על שהחליטה לפרוש מהמשחק, הכוח שפעל נגדה היה גדול מדי. ולכן באשר לתוצאות ההצבעה, אין צורך בכלל להיות מוטרד בגינן, הן תהיינה מזהירות כמו אלו שנערכו בניס. הסכנה היחידה היא שהרשויות בסבויה בקנאותם עלולים להגיע לתוצאות כפי שקרה לצרפתים בשנת 1852, כשמצאו להפתעתם כי היו יותר פתקים בהצבעה ממספר המצביעים ברשימות.
במכתבו לשגריר בווינה, לורד אוגוסטוס לופטוס (Augustus Loftus), כתב שר החוץ הבריטי ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון "ההצבעה בסבויה ובניס היא פרסה... אנחנו איננו משועשעים או מושכלים".
הסיפוח הוכרז רשמית ב-14 ביוני 1860. שני הסכמים נחתמו בין הקיסרות הצרפתית השנייה ובין ממלכת פיימונטה-סרדיניה ב-23 באוגוסט 1860, וב-7 במרץ 1861, על מנת ליישב את הנושאים הנותרים בהקשר לסיפוח.
דוכסי סבויה

אמדאו השמיני, דוכס סבויה (1416–1440)
לודוביקו, דוכס סבויה (1440–1465)
אמדאו התשיעי, דוכס סבויה (1465–1472)
פיליברטו הראשון, דוכס סבויה (1472–1482)
קרלו הראשון, דוכס סבויה (1482–1490)
קרלו השני, דוכס סבויה (1490–1496)
פיליפו השני, דוכס סבויה (1496–1497)
פיליברטו השני, דוכס סבויה (1497–1504)
קרלו השלישי, דוכס סבויה (1504–1553)
אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה (1553–1580)
קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה (1580–1630)
ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה (1630–1637)
פרנצ'סקו ג'אצינטו, דוכס סבויה (1637–1638)
קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה (1638–1675)
ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה (1675–1730)
קרלו אמנואלה השלישי, דוכס סבויה (1730–1773)
ויטוריו אמדאו השלישי, דוכס סבויה (1773–1796)
קרלו אמנואלה הרביעי, דוכס סבויה (1796–1802)
ויטוריו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה (1802–1821)
קרלו פליצ'ה, דוכס סבויה (1821–1831)
קרלו אלברטו, דוכס סבויה (1831–1849)
ויטוריו אמנואלה השני, דוכס סבויה (1849–1861)
ראו גם

בית סבויה
רוזנות סבויה
סבויה
ממלכת סרדיניה
ממלכת איטליה
הערות שוליים

↑  מאמר ב-Journal de Genève מ-22 באפריל 1860 (בצרפתית)
↑  כפי שהשתקף ב דבריו של שר החוץ הבריטי ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון בפרלמנט ביולי 1861
↑  תוכן ההסכם (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561891405171  BnF: cb13573085t (data) 
חצי האי האיטלקי בשנת 1494
חצי האי האיטלקי בשנת 1796
רובר לאופלד לפרנס - נוף בסבויה (מוזיאון לאומנות על שם וולטרס)
חזית טירת שאמברי, מושב הממשל, עברה שיפוץ יסודי לאחר הסיפוח
דמיטרי פופוב

דמיטרי לבוביץ' פופוב (ברוסית: Дмитрий Львович Попов; נולד ב-27 בפברואר 1967) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדות הקשר, ולזכותו ארבעה שערים ב-21 הופעות במדי נבחרת רוסיה.
קריירה

פופוב החל לשחק כדורגל שלו במחלקת הנוער של שיניק ירוסלבל, וכשהיה בן 17 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגת המשנה הסובייטית. פופוב שיחק בשיניק בשני תפקידים - חלוץ וקשר התקפי, ובשנת 1987 תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה. בשנת 1989 חתם בספרטק מוסקבה, קבוצת הצמרת של ליגת העל הסובייטית. מאמן ספרטק, אולג רומנצב, החליט לשנות את תפקידו של פופוב על המגרש, ומיקם אותו כקשר צד, עמדה בה שיחק מאז במשך כל הקריירה. פופב היה חלק מההרכב הקבוע של ספרטק בשנים 1990–1993. עם הקבוצה זכה פעמיים באליפות רוסיה ופעם אחת בגביע, והגיע עמה עד לשלב חצי הגמר של גביע אירופה לאלופות בשנת 1991.
בשנת 1993 מכרה ספרטק את כרטיס השחקן שלו לקבוצת ראסינג סנטנדר שעלתה אז לליגה הספרדית הבכירה. פופוב שיחק בשורות הקבוצה במשך 3 שנים. לקראת סוף עונת 1995/1996 נפצע באחד המשחקים ולמעשה סיים את העונה. הפציעה הזו הביאה את הנהלת ראסינג להחלטה לא לחדש את חוזה של פופוב בתום העונה. הוא עבר לקבוצת קומפוסטלה מהליגה הספרדית השלישית, במדיה חתם לשלוש שנים.
לקראת עונת 1999/2000 הגיע פופוב לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב. כעבור ארבעה חודשים עזב את המועדון, שב לספרד וסיים את העונה בקבוצת טולדו. בקיץ 2000 פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת לאומית

פופוב זומן לנבחרת חבר העמים שהוקמה לקראת יורו 1992 בעקבות התפרקות ברית המועצות, אך לא הצליח להשתתף במשחקי הנבחרת לאחר שבאחד ממשחקי הליגה הוא שבר רגל. לאחר שהחלים מהפציעה זומן לנבחרת רוסיה משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול מקסיקו, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. פופוב היה בסגל נבחרת רוסיה למונדיאל 1994, ושותף במשחק אחד בלבד, מול שוודיה, בו הוא הוחלף כבר בדקה ה-41. פופוב היה אמור להשתתף ביורו 1996, אך כמה חודשים לפני כן נפצע והחמיץ את התחרות.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל המשיך פופוב להתגורר בספרד, ושימש כמאמן במחלקת הנוער של ראסינג סנטנדר ומאמן נבחרת בית ספר בסנטנדר. בשנת 2005 שיחק בנבחרת רוסיה בכדורגל חופים.
בשנת 2006 צורף פופוב לצוות הניהולי של ספרטק מוסקבה, ובשנת 2008 מונה למנהל הספורטיבי של המועדון, תפקיד אותו מילא עד 2016.
תארים

אליפות רוסיה : 1992, 1993
גביע רוסיה: 1993
דמיטרי קרוגלוב

דמיטרי אלכסנדרוביץ' קרוגלוב (ברוסית: Дмитрий Александрович Круглов; נולד ב-24 במאי 1984 בטאפה שבאסטוניה) הוא כדורגלן עבר אסטוני ממוצא רוסי, אשר שיחק בעמדת המגן