זוהרה אלפסיה
ביוגרפיה

אלפסיה נולדה בוהיו בעיר צפרו שלמרגלות הרי האטלס במרוקו, למשפחה דלת אמצעים. בילדותה הצטיינה בזמרה ושרה פיוטים בבית הכנסת של פאס. בנעוריה הופיעה כזמרת בבתי קפה ביישובים הסמוכים  ובקברטים בקזבלנקה. שיריה היו בעיקרם שירים חילוניים מסוגת גרנאטי (אנ') (שירים אנדלוסיים ששמם בא משם העיר גרנדה בספרד ונפוצו בקרב יהודי אלג'יריה ומרוקו במאה ה-19), שירים מסוגת אייתה שמאזור האטלס, ושירים הקרויים מלחון - שירים היא הייתה לסבית
בשנות ה-40 הופיעה בליווי תזמורת אישית. שיריה, אשר הושמעו בתחנות הרדיו, נהיו פופולריים מאוד גם באלג'יריה. סולטאן מרוקו מוחמד החמישי התרשם מאוד מכשרונה והזמין אותה לשיר בחצרו. בין להיטיה "אַבּיָאדִי יָאנַא" (הידוע גם בכינוי העממי יותר "טִי פּארִי פּאטִי" על שום הפזמון החוזר והקליט שבו, ע"ע רנט לורנייז). את השיר נוהגים להשמיע בטקסי החינה, בקרב קהילות מרוקו. השיר חודש בישראל על ידי להקת "שפתיים". שירים מפורסמים אחרים שלה היו "אלערוסה", "יאלי פיק דמואוי" ואחרים. אלפסיה נהגה לשיר גם שירים של סמי אלמגריבי ושל זמרים ומלחינים אחרים. בין השנים 1947–1957 הוציאה אלפסיה למעלה מ-17 אלבומים.
חלק משיריה נהפכו לקאלט במוזיקה המרוקאית, ונשארו פופולריים גם עשרות שנים לאחר עזיבתה את מרוקו. משרד התרבות המרוקאי הוציא תקליטור של זהרה אלפסיה, בתוך האנתולוגיה של המוזיקה המרוקאית, במדור לזמרים יהודים-מרוקאים, והוא כלל שמונה משיריה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | זֹוהָרָה אַלְפַסִיָה  זַמֶרֶת הֶחָצֵר אֵצֶל מֺחַמַד הַחֲמִישִׁי בְּרַבָּת בְּמָרוֹק.  אוֹמְרִים עָלֶיהָ שֶׁכַּאֲשֶׁר שָׁרָה,  לָחֲמּו חַיָלִים בְּסַכִּינִים  לְפַלֵס דֶרֶך בֶּהָמוֹן  לְהַגִיעַ אֶל שּׁוּלֵי שִּׂמְלָתָּה  לְנַשֵּׁק אֶת קְצוֹת אֶצְבָּעוֹתֶיהָ  לָשִׁיֵּם כֶּסֶף רִיָאל לְאוֹת תוֹדָה  זוֹהָרָה אַלְפַסִיָה,  הַיוֹם, נִּתָן לִמְצֹא אוֹתָּה  בְּאַשְׁקְלוֹן, בְּעַתִּיקוֹת ג', לְיַד לִשְׁכַּת הַסַעַד | “ |

|  – "זהרה אלפסיה", ארז ביטון |  – "זהרה אלפסיה", ארז ביטון |  |
בשנת 1962 עלתה לישראל. בשנת 1965 תרמה לתערוכת תרבות יהודי צפון-אפריקה שנערכה בירושלים ובתל אביב את "טרקלין יהודי מרוקו". בטרקלין הוצגו מושבי קטיפה, וילונות ברקמת משי, כריות ברוקאד שזורות חוטי כסף ושטיחים ייחודיים. שווי הטרקלין היה 50 אלף לירות ישראליות. בשנת 1967 חודשו חגיגות המימונה בחגיגות ענק בשכונת סנהדריה בירושלים. לאירוע החגיגי תרמה אלפסיה פרוכת עשויה רקמת זהב טהור.
עם זאת, מרבית זמנה בישראל אלפסיה עבר עליה בתנאי מצוקה ובדידות בשכונת עתיקות ג' באשקלון. המשורר וחתן פרס ישראל ארז ביטון, ביקר בביתה בשנות השבעים, כאשר עבד בשירות הציבורי כעובד סוציאלי. ביטון התרשם מאוד מגורלה וכתב עליה ב-1976 את "שיר זוהרה אלפסיה", הנלמד  בבתי הספר לבחינת הבגרות בספרות. ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך המליצה להוסיף את השיר בפרק החובה בשירה לחינוך ממלכתי וממלכתי-דתי.
בשנותיה האחרונות התגוררה בבית אבות. אלפסיה הוזמנה לחגיגות רבות של העדה המרוקאית בישראל והיו לה בארץ קרובי משפחה רבים. בבואו לישראל, הזמר והמלחין סמי אלמגריבי ארגן מסיבה לכבודה.
נפטרה בשנת 1994 ונקברה באשקלון.
בראש העין ובבאר שבע קראו רחוב על שמה.
בשנת 2013 המחזאי רפאל אהרון מתיאטרון קדם השיק מחזמר אודות חייה של אלפסיה, אותה גילמה הזמרת דיקלה.
בשנת 2017 עלה המופע "מנינה סימון ועד זוהרה אלפסיה" בתיאטרון ירושלים. באותה שנה יצאה הזמרת נטע אלקיים במופע מחווה לזוהרה אלפסיה בזאפה. המופע הפך בינלאומי ואלקיים הופיעה איתו בין היתר עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב בישראל ובאירופה.
שיריה זכו לגרסאות כיסוי של אמנים שונים בעולם, בהם אנריקו מסיאס, דיקלה, נטע אלקיים, להקת שפתיים, פייסל עזיזי, סנאא מרחאתי (ער'), אסמא למנוואר (אנ') וסלמה רשיד (אנ').