stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם פירס רוג'רס
קריירה מוקדמת

לאחר המלחמה שב והשתלב בקריירה ציבורית. כעורך דין צעיר שימש כיועץ לוועדת הסנאט שבדקה את ממצאי "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית". לבקשת הסנאטור (דאז) ריצ'רד ניקסון בחן את המסמכים הנוגעים לאלג'ר היס, בכיר במשרד החוץ האמריקני שנחשד בהעברת מידע מסווג לברית המועצות. הוא מסר לניקסון כי היס שיקר, וכי ההאשמות כנגדו מבוססות. ניקסון המשיך בפעולה כנגד היס, וצבר בכך מוניטין ויוקרה אשר קידמו את הקריירה שלו.
ב-1950 רוג'רס הפך לשותף במשרד עורכי דין גדול בניו יורק, וריכז את סניף המשרד בוושינגטון. במשרד זה עבד במהלך כל חייו, בכל עת שבה לא שימש בתפקיד ציבורי.
רוג'רס הצטרף לממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר כסגן התובע הכללי בשנת 1953, ולאחר מכן שימש כתובע הכללי בין השנים 1957 ו-1961. הוא נותר ביחסים קרובים עם סגן הנשיא דאז, ניקסון, לאורך כל תקופת הנשיאות של אייזנהאור, ויעץ לו כאשר הועלו כנגדו האשמות על שימוש בלתי חוקי בקרנות, האשמות שקרובות היו לסיים את הקריירה של ניקסון, ובמהלך התקופה שבה סבל אייזנהאור מבעיות רפואיות, שחייבו את ניקסון לאחריות מוגברת כסגן הנשיא, אשר על פי החוקה של ארצות הברית הוא יורשו של הנשיא, אם הנשיא מת במהלך מילוי תפקידו.
במסגרת תפקידו כתובע הכללי, תרם רוג'רס תרומה לנושא זכויות האדם כאשר היה מעורב במשבר ליטל רוק, שבו נדרשה התערבות של "המשמר הלאומי" על מנת לאכוף את החלטות בית המשפט העליון של ארצות הברית בנוגע לחינוך המעורב בבתי הספר. כן היה מעורב בחקיקת "חוק זכויות האזרח" משנת 1957, ובייסוד מחלקת זכויות האזרח במשרד המשפטים האמריקני.
מזכיר המדינה

רוג'רס שירת כמזכיר המדינה בממשל ניקסון בין 22 בינואר 1969 ו-3 בספטמבר 1973. עם סיום התפקיד זכה ב"מדליית החירות הנשיאותית", אות הכבוד הגבוה ביותר הניתן לאזרח בארצות הברית.
תקופת שירותו כמזכיר המדינה עמדה בסימן מתחים בין רוג'רס ובין היועץ לביטחון לאומי הנרי קיסינג'ר. רוג'רס נבחר לתפקיד בשל היותו איש סודו של ניקסון, והיה בעל ניסיון מסוים, אם כי לא רב, בנושאים בינלאומיים. קיסינג'ר היה בעל ההשפעה הממשית על מדיניות החוץ, וחתר תחת מעמדו של רוג'רס עד כדי כך שהצליח להחליפו בתפקידו, לאחר תחילת כהונתו השנייה של ניקסון כנשיא.
אל מול תוכניותיהם של קיסינג'ר וניקסון לניצחון במלחמת וייטנאם, היה רוג'רס לרוב גורם ממתן. כך התנגד רוג'רס להפצצות על קמבודיה בשנת 1969, אך דעתו לא התקבלה. הכוח המניע מאחורי מדיניות החוץ האמריקנית בשנים אלו היה קיסינג'ר. לרוג'רס נודע על פעולות חשובות כהסכם לצמצום החימוש עם ברית המועצות, או הפעולות לנירמול היחסים עם סין לעיתים קרובות כאשר הייתה הפעולה בבחינת עובדה מוגמרת.
עם זאת, נותר רוג'רס במהלך כל כהונתו איש סודו ואמונו של ניקסון, אך הצליח לצלוח בשלום את פרשת ווטרגייט ולצאת ממנה כששמו נקי.
ניסיונות התיווך בין ישראל והערבים

במהלך שירותו כמזכיר המדינה, ניסה רוג'רס מספר פעמים לתווך בין ישראל ובין מדינות ערב. בראשית 1969 נכנס ניקסון לתפקידו, והחל לגלות עניין רב בנעשה במזרח התיכון. 1969 הייתה שנת בחירות, אך מיד לאחריהן, ב-9 בדצמבר 1969 פרסם רוג'רס את תוכניתו, שהתבססה על הסכמה אליה הגיעו נציגים אמריקנים וסובייטים בשיחות ביניהם.
התוכנית, שהתייחסה במיוחד לסכסוך שבין ישראל ומצרים כללה את נסיגתה של ישראל מן השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, וזאת במסגרת משא ומתן על הסדרי שלום, שיושג בתיווכו של שליח האו"ם גונאר יארינג, ועל בסיס האמור בהחלטה 242 של מועצת הביטחון. על פי התוכנית יובטח חופש השיט בתעלת סואץ, על מעמדן של שארם א שייח ורצועת עזה יקיימו הצדדים משא ומתן, וירושלים תימסר לניהול נציגי שלוש הדתות הגדולות. במקביל, פרסם השגריר האמריקני באו"ם, יוסט, תוכנית מפורטת להסדר עם ירדן על בסיס תוכניתו של רוג'רס. על פי תוכנית יוסט, תיסוג ישראל נסיגה מלאה, ולירדן יינתן מעמד שווה לזה של ישראל בירושלים, ולפליטים תינתן בחירה בין פיצוי כספי ובין חזרה למדינת ישראל.
גולדה מאיר דחתה את שתי התוכניות מכל וכל. בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס קבעה כי "אם נקבל את תוכנית ארצות הברית תהיה זו התאבדות ובגידה בעמנו", והאשימה כי רוג'רס מנסה לשבות את לב הערבים על חשבון התמיכה בישראל. לטענת הגורמים הישראלים, לא ניתן לקבל תוכנית שלא כללה בסופה חתימה על הסכמי שלום פורמליים, וכן פגיעה במעמד ישראל בירושלים.
בראשית יוני 1970 נפגש רוג'רס עם השגריר הרוסי אנטולי דוברינין. השניים דנו במצב במזרח התיכון. מלחמת ההתשה בתעלה הביאה להתערבות גוברת והולכת של שתי המעצמות, כאשר "יועצים" סובייטים הפעילו טילים ומטוסי קרב באזור התעלה. החשש להסתבכות ולעימות ישיר בין המעצמות הצריך פעולה מיידית. ב-19 ביוני 1970 פרסם רוג'רס תוכנית נוספת. לפי התוכנית תכנס לתוקף בתעלה הפסקת אש למשך 90 יום, ובמהלכה ייערכו שיחות על בסיס החלטה 242 לקראת הסכם שלום. בתחילה דחתה ישראל את התוכנית, כשם שדחתה את קודמתה, אך לאחר שמצרים וירדן הודיעו על קבלת היוזמה, ולאחר קבלת הבטחות מניקסון כי לא תידרש נסיגה לגבולות יוני 1967, כי נסיגה תתבצע רק לאחר חתימת הסכמי שלום, וכן הבטחות התואמות את עמדת ישראל בעניין הפליטים הערבים ובעניין החימוש, הודיעה גולדה מאיר כי היא מקבלת את החלק ביוזמה העוסק בהפסקת האש, וכן תקבל את השליח יארינג, אך אינה מקבלת את החלקים שעמדו בבסיס היוזמה הקודמת, וזאת בראשית אוגוסט 1970. תשובה זו הביאה, למעשה, לסיומה של מלחמת ההתשה.
מאמצי התיווך של גונאר יארינג חודשו, אך על אף שהפעם הצליחו להביא להסכמתו של הנשיא המצרי החדש, אנואר סאדאת להכיר בישראל ולחתום עמה על שלום, תמורת החזרת השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, לא הצליח המתווך השוודי להחתים את הצדדים על חוזה שלום, והצעה מפורטת שהגיש, ב-8 בפברואר 1971 נדחתה על ידי ישראל.
במאי 1971 ביקר רוג'רס בקהיר וניסה להשפיע על השליט המצרי החדש, אנואר סאדאת כי יחדש את המשא ומתן. בסמוך לביקור ביצע סאדאת שינויים פרסונליים בממשלו, והרחיק ממנו את סגנו, עלי צברי שהיה איש אמונה של ברית המועצות. נראה היה כי פעולות אלו מדאיגות את ברית המועצות אשר יזמה מיד לאחר מכן ברית לידידות ושיתוף פעולה עם מצרים שתוקפה לחמש-עשרה שנים. ברית זו הקשתה מאוד את המשך מאמצי התיווך של רוג'רס.
תוכנית שלישית שהגיש רוג'רס באוקטובר 1971 שבה ונדחתה על ידי ישראל.
גולדה מאיר לא הסתירה את דעתה על רוג'רס וקבעה כי הוא התייחס בתמימות רבה מדי להצהרות הערבים על רצונם בשלום. "כמו ג'נטלמנים רבים אחרים, הוא הניח בטעות שכל העולם כולו מורכב מג'נטלמנים כמוהו".
לאחר פרישתו מתפקיד מזכיר המדינה

לאחר התפוצצות מעבורת החלל צ'לנג'ר, בשנת 1986 עמד רוג'רס בראשה של ועדת החקירה, שכונתה "ועדת רוג'רס". הוא היה בין הראשונים שמתחו ביקורת על הדרך שבה נאס"א מנהלת את אמצעי הבטיחות בתוכנית מעבורת החלל. בין יתר החברים בוועדה היו האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג וסאלי רייד, הגנרל דונלד קוטינה, והפיזיקאי ריצ'רד פיינמן.
רוג'רס מת כתוצאה ממחלת לב בינואר 2001, בבתסדה, מרילנד.
אריה מועלם

| --- | --- |

מועלם בהיכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל, 2023
 לידה:  23 במאי 1959 (בן 65)  מבשרת ציון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:   משרד הביטחון
 פרסים והוקרה
 יקיר אגף של"ח במשרד החינוך (2014)  יקיר שירות המדינה (2024)  פרס נשיא "ידיעות אחרונות" לעובד מצטיין (2024)  אות החלוצים של האיגוד הספרדי העולמי וההסתדרות הציונית העולמית (2024)
 
אריה מועלם (נולד ב-23 במאי 1959) הוא מנהל ישראלי המכהן כסגן מנהל כללי וראש אגף "משפחות, הנצחה ומורשת" במשרד הביטחון.
ראשית חייו

אריה מועלם נולד במבשרת ציון ב-1959, לרב אליה והרבנית שושנה. גדל במועצה המקומית מבשרת ציון בבית דתי לאומי. בגיל צעיר שכל את אחיו, בן ציון, במהלך שירותו הצבאי.
מועלם פעל במגזר הציבורי עד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20; בתחומי התרבות והחינוך הבלתי פורמלי במסגרת ניהול אגף הנוער והתרבות התורנית במבשרת ציון (1979–1984), ניהול שלוחת מתנ"ס במעוז ציון (1985–1988) ובמקביל חינוך כיתה ולימוד מתמטיקה בבית הספר "אורט נביאים" בירושלים (1984–1985) וכן ניהול המחלקה לתרבות נוער, ספורט והמרכזיים הקהילתיים במבשרת ציון (1988–1998).
ב-1998 הצטרף למשרד הביטחון בתפקיד ראש היחידה להנצחת החייל, המדור האמון על הנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל.
ביוגרפיה > היחידה להנצחת החייל > מול משפחות שכולות

במהלך פעילותו ביחידה להנצחת החייל בין 1998 ל-2004, יזם מועלם רפורמה בשירות שמעניק האגף למשפחות השכולות. מועלם ועובדי האגף הגדירו מטרות ויעדים חדשניים להנצחת חללי מערכות ישראל ולטיפול בבני המשפחות. היחידה בניהולו ערכה מחקר על תפקיד העובד הסוציאלי בטיפול בשכול, שהוביל לפרסום ספר הספר "תורת טיפול העובד הסוציאלי במשפחות השכולות" ב-2011. הספר מסכם את הידע והניסיון שנצברו בתחום, ומספק כלים מעשיים לטיפול בשכול. במגמה להכיר במעמד האחים השכולים ב-2012, היה מועלם שותף לוועדה ממשלתית בראשות השופט יעקב שמעוני, שתפקידה לבחון היחס לאוכלוסייה זו. בוועדה הוקנה להם מקום בין משפחות השכול, והם הוכרו כקבוצת שכול ממדרגה ראשונה.
כראש היחידה, מועלם השתתף בפינוי בית העלמין של גוש קטיף במהלך ביצועה של תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2013 פעל מועלם לעיגון בחוק "משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום)" הטבות שונות לבן משפחה של מי שנספה במערכה. זאת במקום הוראות מינהליות שמכוחן ניתנות כיום ההטבות. ההטבות הניתנות לבני משפחות שכולות כוללות בין היתר: סיוע רפואי, כלכלי, הנצחת החלל, שיקום תעסוקתי, סיוע בלימודים ובניידות, טיפול פסיכו-סוציאלי, השתתפות בתשלום אגרת טלוויזיה, וסיוע לרכישת רכב. בספטמבר 2022 נכנס לתוקף תיקון לחוק שהעניק הטבות גם לאחים שכולים. מועלם זיהה מגבלות בטיפול הפסיכולוגי המסורתי בעבור משפחות שכולות. הוא הציע גישה חלופית המתמקדת בהתאמה אישית של טיפול, שיענה לצרכים הייחודיים של כל משפחה. במסגרת עבודתו, הוקמה "ועדת מלקינסון" – צוות מקצועי שכלל מומחים מהאקדמיה ואנשי מקצוע בתחום האובדן והשכול. המלצות הוועדה הובילו לשינויים בחקיקה, אשר הרחיבו את מגוון ההתערבויות הרגשיות הניתנות למשפחות שכולות. השינוי כלל הוספת מנגנונים גמישים יותר למתן סיוע פסיכו-סוציאלי.
ביוגרפיה > היחידה להנצחת החייל > הנצחה

ביוני 2000 עם מציאת צוללת אח"י דקר, היחידה ארגנה יחד עם חיל הים ערך משט לזכר הצוללת, להפלגה הוזמנו המשפחות השכולות לאזור נקודת איתורה של הצוללת ולטקס זיכרון ימי שנערך בקרבת מקום מעל נקודת הימצאותה של הצוללת.
בשנת 2004 פעל מועלם למיסוד שינוי חקיקה בדחיית מועד יום הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל ביום אחד כאשר ד' באייר חל ביום ראשון בשבוע, זאת בשל הקושי בקיום הטקס הממלכתי לפתיחת אירועי יום הזיכרון במוצאי שבת וחשש לחילול שבת. בעקבות היוזמה, התקבלה החלטת ממשלה בנושא, והוחלט על דחייה של מועד יום הזיכרון במידה וחל ביום ראשון בשבוע. מועלם פעל לרקום מהלך להקמת בית קבוע לזיכרון החללים. כותרת הפרויקט, שעבודתו החלה ב-2004, הייתה "אוהל זיכרון" – לימים "היכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל".
ביוגרפיה > אגף משפחות והנצחה > רפורמה בשירות

בתפקידו כסגן המנהל הכללי וראש אגף משפחות והנצחה, ביצע מועלם רפורמה בשירות שעיקרה הפחתת בירוקרטיה, קידום תקשורת ישירה מול משפחות, פיתוח יוזמות וטיוב תהליכי הערכה ובקרה. ב-2007 היה שותף בוועדת נאמן, אשר הובילה לביטול מבחן ההכנסה למשפחות שכולות. צעד שאפשר מתן קצבאות באופן שוויוני, ללא בדיקת הכנסות המשפחות, תוך שמירה על פרטיותן.
מועלם יזם הקמת "קבוצות מיקוד" לאוכלוסיית המשפחות השכולות, תוך פיתוח תשתית מקיפה של פעילות קבוצתית. הפעילות כללה פורומים מגוונים ברמת המטה והמחוזות, אשר שילבו נציגי משפחות וגורמים קהילתיים.
בנוסף, מועלם פיתח מודל עבודה המדגיש את חשיבות הקשר עם המשפחות. יוזמה מרכזית בהקשר זה הייתה "מחוז יוצר קשר" (לימים "מחוז שומר קשר"), אשר הנהיג ביקורי בית סדירים לכלל המשפחות השכולות במטרה לשמר קשר אנושי ומקצועי. במקביל, ארגן באגף כנסים ייעודיים למגזרים שונים, כגון אחים שכולים, ומשפחות דוברות ערבית ואמהרית, במטרה להעלות מודעות לצרכים הייחודיים. תהליכי משוב ולמידה אלה הובילו להפחתה משמעותית בבירוקרטיה, הקמת מוקד שירות טלפוני וצמצום תלונות כלפי האגף.
ביוגרפיה > אגף משפחות והנצחה > שינוי תפילת "יזכור"

ביוני 2011 אם שכולה יזמה עצומה באינטרנט הקוראת למניעת שינוי נוסח תפילת "יזכור" מ"יזכור עם ישראל" ל"יזכור אלוקים". בוועדה שמינה הרמטכ"ל בני גנץ באותו חודש, בראשות ישי בר לבדיקת סוגיית נוסח תפילת היזכור, המליצה הוועדה כי יש לשנות את פקודת המטכ"ל ולפתוח את נוסח התפילה בקריאה: ”יזכור עם ישראל את בניו ובנותיו”. הרמטכ"ל גנץ אימץ את החלטת הוועדה.
בתוך כך הודיע שר התיירות, סטס מיסז'ניקוב, שכיהן באותה העת גם כראש הוועדה הממשלתית לסמלים וטקסים, כי אינו מתכוון להעלות את החלפת תפילת יזכור בטקסים הממלכתי תפילת היזכור שוב עוררה מחלוקת עת התווספות חללי אסון הכרמל הוגשה בקשה לשר הביטחון, אהוד ברק, לשינוי התפילה לזכר כלל כוחות הביטחון ובהתאם לכך בוצע תיקון נוסף בנוסח "יזכור". מועלם הנחה להזכיר גם את אנשי שירות בתי הסוהר בטקסי הזיכרון, מה שהוביל להחלטה דומה במועצה הציבורית להנצחת החייל.
ביוגרפיה > אגף משפחות והנצחה > הקמת אנדרטאות

ב-19 בדצמבר 2011 במלאת שנה לאסון השריפה בכרמל נחנכה אנדרטה ליד עיקול הכביש, אתר האסון. הקמת האנדרטה נוהלה על ידי מועלם, והיא נתרמה על ידי "קרן קיימת לישראל" ו"קרן היסוד".
מאז 2017 מוביל מועלם מהלך ליצירת קשרים בין אנשי המקצוע באגף ההנצחה לבין האקדמיה. במסגרת אותו שיתוף הפעולה, ב-2018 נערך כנס "מעגלים משלימים – בראי האקדמיה והשדה". כמו כן, מאז 2017 פועל מועלם ליצירת קשרים בין אנשי מקצוע באגף לבין גורמים אקדמיים, במטרה לשלב פרקטיקה מקצועית עם גישות תאורטיות בתחום האובדן והשכול. בשנת 2018 ארגן את כנס "מעגלים משלימים – בראי האקדמיה והשדה" כחלק מהמאמצים לחבר בין תחומים אלה. האגף זיהה צורך להתמקד באוכלוסיית המשפחות השכולות המזדקנות, תוך מטרה לבסס ידע על שלבי השכול המאוחרים, לפתח מיומנויות מקצועיות וליצור שירותים נגישים עבור אוכלוסייה זו.
האגף בניהול מועלם זיהה צורך להתמקד באוכלוסיית המשפחות השכולות המזדקנות, אשר מהווה פלח מרכזי באוכלוסיית היעד. מגמה זו הובילה למאמץ להעשרת הידע אודות השלבים מאוחרים בחוויית השכול. פעל האגף לרכוש מיומנויות מקצועיות ולפתח שירותים זמינים ונגישים, המותאמים לאוכלוסייה זו. במקביל, חלה התפתחות משמעותית בתחום הנצחת הנופלים, אשר משכה עניין בין-לאומי, ונלמדה על ידי נציגים זרים. בעקבות פעילות זו, הנצחת הנופלים בישראל זכתה לעניין בין-לאומי, כאשר נציגויות מחוץ לארץ מגיעות מדי שנה להכיר את הפעילות המיוחדת בתחום זה. כחלק מכך, פעל להטמיע פעילות הנצחה מחוץ לישראל כדוגמת הקמת אנדרטה בהרי הקרפטים ברומניה לנופלי אסון המסוקים וערבי הנצחה למשפחות שכולות מהעולם.
מועלם השתתף בתכנון היכל הזיכרון יחד עם האדריכל איתן קימל. במקביל לכך, הוטלה עליו ב-2016 האחריות על המוזיאונים של משרד הביטחון. תחת סמכותו הופקדו 12 מוזיאונים, שתפקידם לשמר המורשת הביטחונית של מדינת ישראל.
מועלם היה אמון על נטיעת חוטר "דקל אבשלום" שצמח מגרעין התמר ששרד בכיסו של אבשלום פיינברג, לבקשתה של גאולה כהן.
בתקופת כהונתו של מועלם כסמנכ"ל וראש אגף משפחות הנצחה ומורשת, זכה בפרס הלאומי לאיכות ומצוינות במגזר הציבורי על שם יצחק רבין. הפרס הוענק מטעם נציבות שירות המדינה בטקס שהתקיים ביולי 2019 בירושלים, כאות הערכה על שירות מיטבי ואיכותי הניתן לציבור המשפחות השכולות. מועלם קיבל את הפרס בשם האגף משרת הבינוי והשיכון יפעת שאשא-ביטון ונציב שירות המדינה, דניאל הרשקוביץ. באוקטובר 2021 פעל מועלם להעלאת עצמותיו של חלל צה"ל מרטין דוידוביץ מבית הקברות היהודי בפראג לקבורה בהר הרצל בירושלים. דוידוביץ' נהרג בתאונת אימונים בשנת 1948, במהלך קורס צניחה של הבריגדה הצ'כית, ומאז היה קבור בבית העלמין היהודי החדש בפראג. מועלם נענה לבקשת בני משפחת המנוח ופעל להעלאת קבר המנוח לאדמת ישראל.
ב-2020 היה מועלם אחראי על מיזם בטיפול הניתן ליתומי מערכות ישראל עת הטמיע תוכנית ליווי אישית (תל"א) ליתום לאיתור חוזקות ומינוף וטיפול בחולשות, תוכנית שהביאה להישגים רבים בקרב היתומים הצעירים. לצד זאת יזם הקמת ועדה ציבורית לבחינת זכאויות יתומי מערכות ישראל הבוגרים בראשות השופט בדימוס אליקים רובינשטיין אשר המלצותיה נבחנות בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת. באפריל 2023 הוביל מועלם את האזכרה בארגון יד לבנים כארגון היציג של האחים השכולים. ביום הזיכרון באותה שנה, השיק מועלם את יישומון "נתיבי זיכרון" לאיתור וניווט אל קברי חללי מערכות ישראל בבתי העלמין הצבאיים השונים. כמו כן, במסגרת ציון יובל ליום הכיפורים שיפץ האגף בניהול מועלם 50 אנדרטאות ברמת הגולן.
ביוגרפיה > אגף משפחות והנצחה > מלחמת חרבות ברזל

עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הנחה מועלם את כלל האגף בניהולו להתגייס למשימה להבאה לקבורה של חללי מערכות ישראל והבאתם לקבורת קבע, על אף שמקובלת קבורה ארעית באירועים רבי נפגעים. בראשיתה של הלחימה הוחלט כי תוקם באגף בניהולו של מועלם יחידה לטיפול בחטופים ונעדרים ונבנתה בעבור אותן משפחות תוכנית ליווי, טיפול ותמיכה. לצד הטיפול במשפחות השכולות שנוספו לאגף, עוסק האגף בניהולו של מועלם בתיעוד טבח שבעה באוקטובר כבסיס ראשוני להנצחה ותצוגה בעתיד. הפעילות מתבצעת באמצעות מכון "יד בן צבי" (מיזם ארץ חפץ).
פרסים

יקיר אגף של"ח במשרד החינוך, 2014
יקיר שירות המדינה, 2024
פרס נשיא "ידיעות אחרונות" כעובד מצטיין, 2024
אות החלוצים של האיגוד הספרדי העולמי וההסתדרות הציונית העולמית, 2024
חיים אישיים

מועלם אב לארבעה ילדים וסב לשישה נכדים.
ביאורים

↑  מוזיאון העפלה וחיל הים, אסירי המחתרות בעכו, ג'וערה, האצ"ל, האצ"ל ותש"ח, בתי האוסף, הפלמ"ח, הלח"י, אסירי המחתרות בירושלים, בית השומר, בית הגדודים וההגנה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29  אסף זוהר, אישור פרטי ערך הוויקיפדיה העברית של אריה מועלם, אגף דוברות וקשרי ציבור במשרד הביטחון, 25 בדצמבר 2024
↑  יואב זיתון, "מדריך השכול": ניסיון מר של 23 אלף משפחות, באתר ynet, 23 באפריל 2012
↑  פינוי 48 הקברים מגוש קטיף יחל ביום א' הלוויות צבאיות חוזרות לחללי צה"ל, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2005
↑  אחים שכולים – הטבות, באתר אגף משפחות, הנצחה ומורשת במשרד הביטחון
↑  עמוס הראל, האלוף ישי בר יעמוד בראש הצוות לבחינת תפילת יזכור, באתר הארץ, 24 ביוני 2011.
↑  הרמטכ"ל קבע: נוסח ה"יזכור" יהיה "יזכור עם ישראל", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 4 באוגוסט 2011.
↑  נטיעת חוטר מדקל אבשלום, באתר בית אהרנסון – מוזיאון ניל"י, ‏17 באפריל 2016
מועלם יחד עם נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, במוזיאון "ההגנה" אוגוסט 2022
אריה מועלם ואייל זמיר, נובמבר 2023
מפגש של ארגון מורשת ההגנה בבית אליהו גולומב, 9 ביוני 2022. בתמונה, מימין לשמאל: עופר בורד, אריה מועלם, יוסי סורביץ, שר התרבות והספורט חילי טרופר (מאחור, תומך באלכס זילוני), שלמה ענבר, יוחאי אנסבכר (מאחור), דן טולקובסקי, ברוך לוי, אפרים לפיד, חובב שפירא
מועלם יחד עם מנכ"ל משרד הביטחון, אייל זמיר, בביקורו בחמ"ל אגף משפחות, הנצחה ומורשת במשרד, במהלך מלחמת חרבות ברזל
מועלם מקבל את אות "יקיר שירות המדינה" לשנת 2024
בני ביטון

בני ביטון בעת ביקורו של שגריר ארצות הברית, דן שפירו בדימונה, נובמבר 2011
בני ביטון (נולד ב-6 באוקטובר 1959) הוא ראש העיר העשירי של דימונה. מכהן בתפקידו משנת 2013.
ביוגרפיה

בני ביטון, נולד בדימונה שבנגב המזרחי, כבן זקונים של חנה (אנט) ואברהם ביטון. הוא גדל והתחנך בדימונה, ואת שירותו בצה"ל מילא כלוחם בגדוד 50 של חטיבת הצנחנים כבן גרעין של השומר הצעיר הנשלח לקיבוץ גבולות. לאחר שחרורו מצה"ל עבד במפעלי ים המלח.[דרוש מקור]
בשנת 1989 החל לשמש כעוזר ראש העיר גבי ללוש, ולאחר מכן כמנהל האגף לשיפור פני העיר.
בשנת 1993 נבחר לראשונה למועצת העיר דימונה במסגרת רשימת הליכוד, ושימש בתפקיד סגן ראש העיר וממונה על תחום שיפור פני העיר ותחום תכנון ובנייה, בנוסף ביטון מונה ליו"ר איגוד כיבוי ערים במחוז נגב.
התמודד פעמיים (שנת 1998 ו-2008) לראשות עיריית דימונה, ובשנת 2011 נבחר לכהן כראש רשימת הליכוד לראשות העיר דימונה. שימש במגוון תפקידים ציבוריים הן במסגרת תנועת הליכוד והן במסגרת המוניציפלית. בין הבולטים שבהם: יו"ר הנהלת סניף הליכוד בדימונה, חבר מרכז הליכוד, חבר הוועדה המוניציפלית, יו"ר איגוד ערים לכבאות, יו"ר איגוד התיירות מחוז דרום ויו"ר ועדת בניין ערים מחוז דרום.
בנוסף לתפקידו כראש עיריית דימונה, משמש ביטון גם כסגן יו"ר השלטון המקומי, יו"ר פורום ערי הפיתוח, יו"ר הרשות לפיתוח הנגב וכן יו"ר אשכול נגב מזרחי.
ביוגרפיה > כהונתו כראש עיריית דימונה

בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד שוב מטעם רשימת הליכוד על ראשות העיר וניצח, לאחר שזכה ברוב של 47.6% לעומת יריבו אלי בורנשטיין (36.1%) - ראש העיר המכהן.שהחליף בתפקיד את מאיר כהן, שפרש מתפקידו לאחר שנבחר לכנסת ה-19.
בתקופת כהונתו כראש העיר ירדה האבטלה בעיר מ-17% ל-6%, וכן גדל תקציב העירייה, על ידי חתימת הסכם חדש בין הקריה למחקר גרעיני לבין עיריית דימונה, ובו סוכם כי החל משנת 2015 יגדלו דמי הארנונה שתעביר הקריה למחקר גרעיני לעיריית דימונה לכ־21 מיליון ש"ח בשנה (עד להסכם זה הועברו כ-6 מיליון ש"ח בלבד).
בנוסף, סוכם כי בסיס חיל האוויר נבטים יהווה החל משנת 2015 חלק משטחה המוניציפלי של העיר דימונה ובכך גדלו הכנסות העירייה בכ-3 מיליון ש"ח בשנה. כמו כן, נחתם הסכם חדש בנוגע לחלוקת הארנונה מאזור התעשייה מישור רותם, שבעקבותיו תעביר המועצה האזורית תמר לעיריית דימונה כ-6 מיליון ש"ח בשנה.
בינואר 2014 חתמו משרד התחבורה ועיריית דימונה על הסכם להקמת תחנת רכבת חדשה בעיר, שתוקם במסגרת מרכז תחבורתי שישרת גם את קווי האוטובוס בעיר. מרכז התחבורה החדש ייבנה בכניסה לעיר, ויחליף את תחנת הרכבת המרוחקת יחסית. בתחילת 2021 אישרה להפקדה, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה – מחוז הדרום את תוכנית התחנה ואת שדרוג והרחבת מסילת באר שבע-דימונה-צפע-רותם.
במהלך כהונתו מערכת החינוך בעיר זכתה בפעם השלישית בפרס החינוך הארצי, נבנו 5 בתי ספר ו-20 גני ילדים חדשים[דרוש מקור]. ממוצע הבגרויות במערכת החינוך בעיר עלה מ־60% ל־90%. בנוסף, הוקמה נבחרת רובוטיקה עירונית שזכתה בעשרות פרסים ומדליות בתחרויות בינלאומיות[דרוש מקור] והוקמה שלוחה של האוניברסיטה הפתוחה בעיר. תקצוב אגף הצעירים גדל משמעותית ומספר הסטודנטים בעיר עלה[דרוש מקור].
ב-22 באפריל 2018 נחקר ביטון במשטרה ביחידת להב 433 בחשד לביצוע עבירות של הטרדה מינית כלפי עובדת בעירייה. התיק נסגר מחוסר אשמה.
ב-30 באוקטובר 2018 התמודד ביטון פעם נוספת לראשות עיריית דימונה ונבחר שוב ברוב של 51% מקולות הבוחרים, לעומת 48% של יריבו ניסים פרץ.
בינואר 2018 חתם על הסכם הגג הגדול ביותר שנחתם עד אז בין הממשלה ורשות מקומית. במסגרת ההסכם התחייבה המדינה להשקיעה כ־5 מיליארד שקל בעיר במטרה להקים כ-31 אלף דירות עד 2024.
בספטמבר 2020, השיק ביטון תוכנית להקמת פארק השעשועים הגדול בישראל בדימונה ותוכנית להקמת מכללת ללימודי אבטחת מידע ומידענות סייבר.
בבחירות למועצת דימונה ב־28 בפברואר 2024, זכה ביטון ב־66.78% מהקולות לעומת כ־33.66% לאבי בן זיקרי.
פרסים והוקרה

בדצמבר 2019 נכלל ברשימת 100 המשפיעים בישראל של מגזין העסקים "TheMarker.
בשנת 2020 היה ביטון בין מקבלי אות בן-גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
חיים אישיים

נשוי לאורית ולהם ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  עודד בר-מאיר, ליאור לרנר, המפסידים והמנצחים בישובי הנגב מדברים, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 23 באוקטובר 2013
↑  דרור פויר, ‏סערה בדרום: הבחירות בדימונה הידרדרו למלחמה עדתית, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2013
↑   גלי לויטה ליבוביץ', מה עומד מאחורי המהפך בדימונה, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2022
↑  ספיר פרץ, ‏ארנונה רדיואקטיבית: הכור הגרעיני יעבור לתחום השיפוט של דימונה - ויגדיל שטח העיר ב-125 אלף דונם, באתר גלובס, 25 באוקטובר 2004
↑   אריק מירובסקי, סער הכריע: המועצות האזוריות בנגב יאבדו הכנסות מארנונה לטובת הערים, באתר TheMarker‏, 18 באוגוסט 2014
↑  צחר רותם, מסי מפעלים יועברו ממועצת תמר לערי פיתוח, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2002
↑  אורן זיו, מאות בתי בדואים ייהרסו לטובת קו רכבת שלא יכלול עבורם תחנה, באתר "שיחה מקומית", 4 באפריל 2021
↑  פרס החינוך הארצי תש"פ
↑  האוניברסיטה הפתוחה, באתר sheilta.apps.openu.ac.il
↑  מנחם שטאובר, ‏ראש עיריית דימונה בני ביטון נחקר בחשד להטרדה מינית, באתר גלובס, 22 באפריל 2018
↑  מנחם שטאובר, ‏חוסר אשמה: נסגרה החקירה נגד ראש עיריית דימונה בני ביטון, באתר גלובס, 23 באוגוסט 2018
↑   סמי פרץ, הסכם גג ל-100 אלף תושבים בדימונה - פנטזיה או בלוף?, באתר TheMarker‏, 30 בינואר 2018
↑   יעל דראל, כאן יוקם פארק השעשועים הגדול בישראל, באתר TheMarker‏, 17 בספטמבר 2020
↑  פלד ארבלי, ‏התחזקות משמעותית לדתיים: התוצאות הדרמטיות בבחירות בדרום, באתר מעריב אונליין, 28 בפברואר 2024
↑   יעל דראל, בני ביטון, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2022
גיהנום בג'ונגל

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  איליי רות'
 הופק בידי:  איליי רות' מיגל אסנסיו ליאמאס ניקולאס לופז (אנ') כריסטופר וודרו (אנ') מולי קונרס
 תסריט:  איליי רות' גילמרו אמודאו (אנ')
 עריכה:  ארנסטו דיאז אספינוזה (אנ')
 שחקנים ראשיים:  לורנצה איזו (אנ') אריאל לוי דריל סברה סקיי פררה קירבי בליס בלנטון (אנ') מגדה אפנוביץ' (אנ') ניקולאס מרטינז ארון בארנס (אנ') איגנסיה אלאמנד (אנ') רמון ללו ריצ'רד בורגי
 מוזיקה:  מנואל ריביירו
 צילום:  אנטוניו קוורצ'ה (אנ')
 מדינה:  צ'ילה הממלכה המאוחדת ארצות הברית
 חברת הפקה:  Worldview Entertainment (אנ') Open Road Films (אנ') Dragonfly Entertainment Sobras International Pictures
 חברה מפיצה:  High Top Releasing (אנ') בלאמהאוס הפקות ואולפני יוניברסל (ארצות הברית) אנטרטיינמנט ואן (הממלכה המאוחדת)
 שיטת הפצה:  הקרנה בבתי הקולנוע וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  8 בספטמבר 2013 (פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו) 25 בספטמבר 2015 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה סרט קניבלים (אנ')
 מקום התרחשות:  אמריקה הדרומית 
 תקציב:  מיליון דולר
 הכנסות:  12.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   greeninferno
 דף הסרט ב־IMDb
 
גיהנום בג'ונגל (באנגלית: The Green Inferno; התופת הירוקה) הוא סרט אימה קניבלי (אנ') משנת 2013. הסרט בוים על ידי איליי רות' ותסריט הסרט נכתב על ידי רות' וגילמרו אמואדו (אנ'). בסרט מככבים לורנצה איזו (אנ'), דריל סברה, קירבי בליס בלנטון (אנ'), סקיי פררה, מגדה אפאנוביץ' (אנ'), ניקולאס מרטינז, ארון ברנס (אנ'), איגנסיה אלמנד (אנ'), רמון ללו וריצ'רד בורגי. עלילת הסרט עוקבת אחר אישה צעירה המצטרפת לקבוצת אקטיביסטים ויוצאת עמם למסע מעבר לים, רק כדי להיתקל בשבט של קניבלים.
הסרט הושפע מסרטי קניבליים איטלקיים משנות ה-70 ואפילו מציג אזכורים אליהם כמחווה. בנוסף, הסרט הושפע מהסרט "שואת הקניבלים" משנת 1980, שעצמו מציג (בטכניקה של סרט בתוך סרט) סרט קצר בשם "The Green Inferno".
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2013 ולאחר מכן הופץ לבתי הקולנוע ב-25 בספטמבר 2015 בהפצת High Top Releasing (אנ') ובלאמהאוס הפקות. הסרט הרוויח 12.9 מיליון דולר כנגד מיליון דולר שהושקעו ביצירתו, אך זכה לביקורות שליליות.
שחקנים

לורנצה איזו (אנ') - ג'סטין.
אריאל לוי - אלחנדרו.
דריל סברה - לארס.
קירבי בליס בלנטון (אנ') - איימי.
מגדה אפאנוביץ' (אנ') - סמנת'ה.
סקיי פררה - קייסי.
ניקולאס מרטינז - דניאל.
ארון ברנס (אנ') - ג'ונה.
איגנסיה אלמנד (אנ') - קארה.
ריצ'רד בורגי - צ'ארלס.
מתיאס לופז - קרלוס.
פז בסקוניאן (אנ') (קול בלבד) - לוסיה.