מבצע ליטני
מהלך הלחימה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: נחוצה הפרדה בין אירועים כחלק מהמבצע לאירועים בתקופת הנסיגה.
בליל 14 במרץ 1978, שלושה ימים לאחר פיגוע כביש החוף, נכנסו כוחות חי"ר ושריון של צה"ל לדרום לבנון בארבע גזרות עיקריות, לאחר ריכוך ארטילרי ואווירי של חילות התותחנים, האוויר והים. שר הביטחון, עזר ויצמן, המליץ על כניסה לעיר צור ולמחנה הפליטים הסמוך אליה – אל רשידיה, אולם הרמטכ"ל, מרדכי גור התנגד למהלך מחשש לריבוי נפגעים בכוח התוקף, וכך נמנעו הכוחות הישראלים מכניסה לשטח העירוני ונוצרה מובלעת צור.
לימים, מתח רפאל איתן (ראש אג"מ בעת המבצע) ביקורת בזיכרונותיו על ההחלטה שלא להיכנס לצור, בטענה שייצוב השליטה בכל הקו מדרום לליטני היה מחליש משמעותית את אש"ף ומונע חיכוכים עתידיים עם כוחות UNIFIL.
בין היתר פעלה במבצע אוגדת הקחצ"ר, בפיקוד קצין חי"ר וצנחנים ראשי, תא"ל אורי שמחוני. כוחות האוגדה היו מפוצלים לשני צוותי קרב, כאשר על האחד פיקד ראש מדור תורת לחימה במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, יורם יאיר, ועל האחר פיקד מפקד חטיבת בית ספר למ"כים, אל"ם יצחק מרדכי. הצוות הקרבי המשולב בפיקוד יאיר כלל כוחות שריון ואת גדוד 906 (שועלי הנגב), גדוד קורס המ"כים של הנח"ל בפיקודו של סא"ל גבי פארן, ואת גדוד 17 (אריות הגולן), גדוד קורס המ"כים של גולני, בפיקודו של סא"ל שלמה פרידמן עם סגנו רס"ן שלמה בשן. הכוח בפיקוד של סמג"ד 17, רס"ן שלמה בשן, כבש את תל שעלבון (אנ') שממערב לבינת ג'בייל, אשר התגלה לכוח צה"ל שתקף אותו, כיעד מבוצר רווי בבונקרים מבוטנים עם מכסי ראש מבטון ותעלות קשר עמוקות. הכוח הציב כוחות חיפוי כבדים, ולמרות אש שנורתה עליו מן התל, חדר ליעד דרך תעלת קשר צפונית שחיברה את התל לאזור המגורים של המחבלים, ובקרב מטווחים קצרים ביותר חיסל את המחבלים והבריח את הנותרים. בתנועה אל היעד, נפתחה על כוח הסמג"ד אש מאזור הטרסות, והכוח חיסל מספר חוליות מחבלים שארבו להם במהלך ההתקרבות אל התל המבוצר. בקרבות היתקלות אלו חיסל כוח הסמג"ד 9 מחבלים מטווחים קרובים תוך שחיילי צה"ל מזוהים על ידי המחבלים, ונפתחת לעברם אש מטווחים של מטרים בודדים. על פלוגה מן הגדוד עליה פיקד גיורא ענבר, הוטל לכבוש את נ.ג. 850 שהיה מוצב קדמי של המחבלים ואשר היה מאויש בעת שכוחות פלוגה א' תקפו אותו. כוחות הגדוד הרגו כחמישים וחמישה מחבלים. גדוד 906 בפיקודו של גבי פארן, שהמתין להבקעת הציר על ידי גדוד 17, נשלח עם שחר, מיד לאחר כיבוש תל שעלבון ונ.ג. 850 לעומק המערך וכבש את בית יהון בפעולה רכובה משוריינת.
הכוח בפיקוד מרדכי, אשר כלל את גדוד 450 (האריה המעופף), גדוד קורס המ"כים של הצנחנים וכן כוחות מילואים של חטיבת ביסלמ"ח, כבש את הכפר מארון א-ראס ואת העיירה בינת ג'בייל והרג כחמישים מחבלים. כוח שריון ועמו לוחמי יחידה מובחרת עליו פיקד עוזי דיין, פעל בבינת-ג'בל והיה אחראי להריגת כעשרה מחבלים. בשלב השני שלאחר ליל הקרבות הראשון פעלו כוחות יצחק מרדכי ויורם יאיר בפעולה מהירה בעומק השטח, כשהם מתגברים על מערכי מחבלים באזור כפר קאנא וכפרה. במהלך הקרבות נהרגו ארבעה לוחמים מגדוד 17: שלושה מהם עלו על מטען צד כשהובילו את שדרת הנגמשים על הציר שבין נ.ג. 850 לתל שעלבון, ולוחם שנהרג בעת הלחימה בתעלות בתל שעלבון. כמו כן פעל במבצע כוח מבית הספר לקצינים עליו פיקד מפקד בה"ד 1, אל"ם דורון רובין. הכוח כבש את טייבה ואת ע'נדוריה והיה אחראי להריגת כתשעה עשר מחבלים.
חטיבת גולני, בפיקוד אמיר ראובני, פעלה במבצע כחלק מעוצבת געש עליה פיקד תא"ל אורי אור. כשלרשות החטיבה היו שני גדודים אשר להם סדר כוחות מוקטן, וכן סיירת גולני. כוחות החטיבה ובהם גדוד 13 (גדעון) בפיקוד רס"ן שמואל צוקר,
כבשו את העיירה אל חיאם, שם הרגו כחמישה מחבלים. גדוד 12 (ברק) של החטיבה כבש את תל דהור ותל עכוש. המג"ד, סא"ל עמנואל הרט, פיקד על כיבוש תל דהור, והסמג"ד, רס"ן אשכנזי, הוביל את הפשיטה על תל עכוש, נפצע במהלך הקרב על היעד, אך המשיך לפקד על הכוח עד גמר הלחימה. בהמשך המבצע לחמו כוחות מחטיבת גולני כדי לטהר את הציר מע'נדוריה מערבה והרגו כשנים עשר מחבלים.
חטיבת הצנחנים בפיקודו של אל"ם אמנון ליפקין-שחק, לחמה בגזרה המערבית של דרום לבנון. את החטיבה הוביל הפלנ"ט בפיקוד אבנר טלמון עד לכפר ג'בין שאותו כבש גדוד 202, בפיקוד סא"ל שבתאי פולג, באמצעות איגוף שאפשר את תקיפתו מן העורף. גדוד הנח"ל המוצנח, עליו פיקד סא"ל יאיר רפאלי, כבש את הכפר שַמַע בסיוע גדוד שריון וכן את הכפר מג'דל זון. בסריקות שערכו הצנחנים בכפרים הלבנוניים נתפסו אמצעי לחימה רבים ובהם מרגמות כבדות. עם השלמת כיבוש היעדים שהוקצו לחטיבה, מיקמו הצנחנים מחסומים והמתינו לפקודות נוספות. בשל טעות חצו ג'יפ ומשאית-קשר של החטיבה את אחד המחסומים ונקלעו לקרב עם מחבלים דרומית לראשידייה שבפאתי העיר צור, שפתחו עליהם באש מן המארב. כתוצאה מן הירי נפגעו ארבעה אנשי קשר. כוח בפיקוד רס"ן ראובן הקר, סגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח, מיהר למקום. אליו הצטרף מפקד סיירת צנחנים, רס"ן יעלון שהוביל כוח לוחמים מן הנח"ל המוצנח לאיגוף והרג את המחבלים.
במקביל ללחימת הכוחות בציר החוף, הוטל על מפקדת אגד הצליחה 626, שהגיעה ברגע האחרון לשטחי הכינוס, לפרוץ את מנהרת הרכבת בראש הנקרה. זו שהייתה חסומה מאז מלחמת העצמאות בפתחה הדרומי שימשה, להערכת המודיעין, את המחבלים לאחסון ולמחסה. לאחר שקיבל תדריך קצר וחסר ממח"ט 35, החליט מפקד האגד אל"ם ארנון גולן, בהיעדר כל תורה ואמצעים ללחימה במנהרה חשוכה, לחלק את הכוח לשניים: אחד, בפיקודו, פרץ את החסימה מהצד הישראלי, ובמקביל נע כוח בפיקודו של סגן מפקד האגד, סא"ל אביגדור אשל, לצידה הלבנוני. לאחר פריצת החסימה באמצעות שופל התקדם כוח גולן לאורך המנהרה בתנועה מאובטחת ואש. במנהרה התגלו עמדות שקי חול ושאריות מזון שהעידו על כך שהיו שם מחבלים, אשר נמלטו עם כניסת הכוח.
לקראת סיום המבצע[דרושה הבהרה] ביצע כוח מיחידת שלדג, שהייתה באותם ימים כפופה למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי והייתה מסונפת לצנחנים, סיור לאיסוף מודיעין בקרבת העיירה חאצביא מעבר לקווים בהם שלט צה"ל. הכוח נקלע למארב מחבלים ומטען חומר נפץ הופעל כלפי המשאית בה נסע הכוח. אחד ממפקדי הצוותים שלמה נמרודי, נפצע קשה ואיבד את רגלו. מפקד הפלוגה, אריק שור, פעל בקור רוח והצליח לחלץ את הכוח מהשטח בבטחה.
חלק גדול מהאזרחים בדרום לבנון ומאנשי אש"ף נסוגו לצפון עוד בטרם החלה הלחימה. למעשה, ברוב החזיתות לא הייתה התנגדות ממשית לצה"ל וקרבות שבהם היו לצה"ל אבדות בנפש התרחשו בנקודות בודדות. כוחות צה"ל כבשו בתחילה רצועה ברוחב של כ-10 ק"מ ולאחר מכן הגיעו לנהר הליטני ועסקו בהשתלטות על הכפרים שבדרום לבנון. בתגובה למבצע הפגיז אש"ף את יישובי צפון ישראל בקטיושות ומן הירי נהרגו שני תושבי קיבוץ מנרה. לאחר שישה ימים, ב-21 במרץ, הורה שר הביטחון עזר ויצמן לכוחות צה"ל להתחיל בנסיגה לקו הגבול הבינלאומי. בפועל נמשכה נסיגה זו כשלושה חודשים והסתיימה בחודש יוני.