stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט

| --- | --- |


הספרייה הנשיאותית פרנקלין ד. רוזוולט, הייד פארק, ניו יורק, ארצות הברית
 מידע כללי
 סוג:  ספרייה נשיאותית
 כתובת:  4079 Albany Post Road 
 מיקום:  הייד פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  הארכיון הלאומי של ארצות הברית
 מנהל:  דייוויד פריארו
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 ביוני 1941
 תאריך פתיחה רשמי:  1941 
 קואורדינטות:  41°46′07″N 73°56′03″W﻿ / ﻿41.7687°N 73.9341°W﻿ / 41.7687; -73.9341
 www.fdrlibrary.org
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה ע"ש רוזוולט(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה ע"ש רוזוולט(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדההספרייה ע"ש רוזוולט(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדההספרייה ע"ש רוזוולט
 
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט  (באנגלית: The Franklin D. Roosevelt Presidential Library and Museum) הם הספרייה נשיאותית והמוזיאון הנשיאותי על שמו של נשיא ארצות הברית ה-32, פרנקלין דלאנו רוזוולט. המרכז הנשיאותי על שמו ממוקם בהייד פארק, במדינת ניו יורק. אלו הספרייה והמוזיאון הנשיאותי הראשון שהוקם בארצות הברית. המרכז נבנה בניהולו של רוזוולט בין השנים 1940-1939, עד לפתיחתו בשנת 1941.
רוזוולט ביקר פעמים רבות במרכז על שמו עד למותו בשנת 1945.
היסטוריה

רוזוולט החליט להקים לעצמו את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים בשנת 1939, וזאת לאחר שרצה לשמר את הניירת הגדולה במהלך כהונתו הארוכה, הנצחת מורשתו כנשיא ארצות הברית ומנהיגה במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן מורשת אשתו, אלינור רוזוולט. הקרקעות שעליהן נבנה המרכז הנשיאותי הם קרקעות שהיו שייכות לאמו של רוזוולט. שטח המקום כולל 16 דונם.
הספרייה

לפני נשיאות רוזוולט, לא היה הסדר בנוגע לניירות של נשיאי ארצות הברית. רוזוולט קבע כי כל הניירות של נשיאי ארצות הברית לדורותיהם יהפכו לרכוש ציבורי לאחר סיום כהונתם. הניירות של רוזוולט כוללות זכרונות אישיים מכהונתו, ההתמודדות עם המצב הבעייתי בעולם בעת כהונתו, ודעותיו בנושאים שונים. גם הניירות של רוזוולט בעת כהונתו כסנאטור ממדינת ניו יורק, מושל ניו יורק וכתת מזכיר הצי של ארצות הברית בכהונתו של וודרו וילסון כנשיא ארצות הברית.
המוזיאון

המוזיאון הוא החלק הקטן יותר במרכז והוא כולל בתוכו מתנות ומזכרות שקיבל רוזוולט ממנהיגים רבים מהעולם, כשהידועה בהם זאת המתנה שקיבל מראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל. רוזוולט ביקר במוזיאון בפעם האחרונה במרץ 1945. המוזיאון שופץ בשנת 2010 והורחב לרווחת הציבור.
גלריה

חדר העבודה של רוזוולט, כפי שניתן לראות במוזיאון
נשיא רוסיה בוריס ילצין במוזיאון עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בשנת 1995
אלינור רוזוולט (יושבת בצד שמאל) בעת אירוע בספרייה, 1950
ראו גם

הספריות הנשיאותיות בארצות הברית
פרנקלין דלאנו רוזוולט
השריר הכפן המרובע

| --- | --- |

 שיוך:  deep muscle of anterior compartment of forearm, pronator muscle 
 עצבוב:  nerve to pronator quadratus
 פעולת שריר:  pronation of the forearm 
 שריר נגדי:  השריר הגבן 
 תחל שריר:  anterior surface of ulna 
 אחז שריר:  anterior surface of radius, anterior border of diaphysis of radius 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (449) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. pronator quadratus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.6.02.038 
 TA2 (2019):  2493 
 FMA:  38453 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224263 
 
שרירים עמוקים בקדמת אמה שמאל. סיבי השריר הכפן המרובע נעים לרוחב האיור בחלק התחתון של האמה
השריר הַכַּפָּן הַמְרֻבָּע (TA: Musculus pronator quadratus) הוא אחד משרירי האמה העמוקים. השריר הוא המניע העיקרי של האמה בסיבוב כף היד כלפי מטה, מסייע לו בפעולה זו השריר הכפן העגול. מיקומו העמוק צמוד לחלקן המרוחק של עצמות האמה, מאפשר לו לייצב אותן זו מול זו.
תיאור

לשריר הכפן המרובע ארבע פינות וארבעה צדדים המקנים לו צורה מרובעת. תחילתו בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם הגומד והוא נאחז בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם החישור.
עצבוב

השריר הכפן המרובע מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך העצב הבין גרמי הקדמי, ענף של עצב התווך.
הנס ג'יאנג

| --- | --- |
 לידה:  העשור הראשון של המאה ה־16 
 פטירה:  1562 פריבור, שווייץ 
 יצירות ידועות:  Samson's Fountain (Fribourg), Fountain of Valor, Fountain of the Samaritan woman, Fountain of Strength 
 
הנס ג'יאנג (בגרמנית: Hans Gieng;‏ מוזכר לראשונה ב-1525 – 1562, פריבור) היה פסל רנסאנס שווייצרי.
ביוגרפיה

שורשיו של ג'יאנג הם כנראה מאזור שוואביה, הוא הפך לאזרח של פריבור וחבר בגילדת הסוחרים, עבד כנראה בסדנת הפסלים של הנס גיילר והפך לממשיכו בשנת 1533, בעבר נטו לבלבל בין שניהם.
עיקר פעילותו כפסל הייתה בפריבור הוא עבד גם בברן בשנות הארבעים של המאה השש עשרה. בין השנים 1554–56 בזולותורן ובשנת 1557 בסנט גאלן.
יצירותיו

סגנון עבודתו קרוב לאמנות שוואביה, החלק הדתי של עבודתו עדיין בסגנון אמנות גותית.
גלריה

תקריב של טורף הילדים במזרקת קינדליפרסברונן בברן
מזרקת שמשון בברן
מזרקת אנה זיילר בברן
מזרקת ונרברונן בברן
אלגוריה של צדק במזרקה בברן
מזרקת סמריטן בפריבור
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי

| --- | --- |


המרכז הנשיאותי בדצמבר 2007
 מידע כללי
 סוג:  ספרייה נשיאותית
 על שם:  ג'ון פיצג'רלד קנדי 
 כתובת:  קולומביה פוינט 
 מיקום:  דורצ'סטר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  הארכיון הלאומי של ארצות הברית 
 מפעיל:  הארכיון הלאומי של ארצות הברית 
 מנהל:  ויליאם בוסנקו
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 20 באוקטובר 1979
 תאריך פתיחה רשמי:  1979 
 אדריכל:  איי אם פיי 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  7 מ' 
 קואורדינטות:  42°18′49″N 71°02′00″W﻿ / ﻿42.313611111111°N 71.033333333333°W﻿ / 42.313611111111; -71.033333333333
 www.jfklibrary.org
  (למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי הספרייה ע"ש קנדי(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי הספרייה ע"ש קנדי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה ע"ש קנדי(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה ע"ש קנדי
 
הספרייה והמוזאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי (באנגלית: The John F. Kennedy Presidential Library and Museum) הם הספרייה והמוזיאון הנשיאותי על שמו של נשיא ארצות הברית ה-35, ג'ון פיצג'רלד קנדי. הספרייה נמצאת בבוסטון, מסצ'וסטס באוניברסיטת מסצ'וסטס. הספרייה הוקדשה למשפחת קנדי על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-20 באוקטובר 1979, 16 שנים לאחר רצח קנדי. הספרייה והמוזיאון עוצבו על ידי הארכיטקט איי אם פיי.
היסטוריה

קנדי החליט למצוא מיקום לספרייה הנשיאותית ב-19 באוקטובר 1963, חודש לפני הירצחו. בעת שחיפש מיקום לספרייה, היו ארבע ספריות נשיאותיות (הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין דלאנו רוזוולט, הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם דווייט אייזנהאואר, הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הרברט הובר והספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן) ששכנו בעיירות קטנות מניו יורק ועד איווה. קנדי בחר לשכן את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שמו במדינת הולדתו, מסצ'וסטס, ליד האוניברסיטה ובסמוך לנהר צ'ארלס, בתקווה שאנשים יגיעו לחקור על מורשתו ופעילותו כנשיא ארצות הברית.
לאחר רצח קנדי, דנו משפחתו של קנדי ואלמנתו ג'קלין קנדי כיצד לבנות מוזיאון וספרייה שייצרו זיכרון הולם. ג'קלין קנדי ומשפחתו התייעצו עם פרופסורים אדריכלים מכל העולם, בהם לואי קאהן ואלוור אלטו, במטרה ליצור ספרייה שתנציח את שמו כראוי. לבסוף נבחר האדריכל איי אם פיי לתכנן את בניין הספרייה והמוזיאון.
חנוכה

הספרייה והמוזיאון נחנכו ב-20 באוקטובר 1979 במעמד נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר וסגן נשיא ארצות הברית וולטר מונדייל, מזכיר המדינה סיירוס ואנס, בתו של קנדי קרוליין קנדי, הסנאטור טד קנדי וג'ון קנדי ג'וניור. אזרחים רבים הגיעו לטקס החנוכה והאירוע היה מכונן בחיי משפחת קנדי[דרוש מקור].
השרפה במוזיאון

ב-15 באפריל 2013 פרצה במוזיאון שרפה. האש כובתה לאחר דקות רבות, ולא נגרם נזק כבד למוצגים. המשטרה הודיעה כי אין שום קשר בין האש לפיגוע במרתון בוסטון, וכי האש פרצה כתוצאה מתקלה במנוע שהיה בחדר טכני במוזיאון.
גלריה

הבגדים שלבשה הגברת הראשונה ג'קלין קנדי בעת רצח קנדי, כפי שמוצגים במוזיאון
פני המרכז הנשיאותי, 21 ביוני 2012
קרוליין קנדי בעת אירוע במוזיאון הנשיאותי, 29 במאי 2011
קטע מחומת ברלין המוצג במוזיאון
ראו גם

ג'ון פיצג'רלד קנדי
הספריות הנשיאותיות בארצות הברית
המעי הגס

| --- | --- |

 
 תמונה תלת־ממדית של המעי הגס. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
 שיוך:  מעיים 
 אספקה עורקית:  עורק מתלה המעי העליון, עורק מתלה המעי התחתון, עורק הכסל המשותף 
 ניקוז ורידי:  וריד מתלה המעי העליון 
 ניקוז לימפטי:  Inferior mesenteric lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1177) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  intestinum crassum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.7.01.001 
 TA2 (2019):  2963 
 FMA:  7201 
 קוד MeSH:  A03.556.124.526 
 מזהה MeSH:  D007420 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0021851 
 
מערכת העיכול. למידע על איבר, לחצו עליו.
המעי הגס הוא איבר העיכול האחרון במערכת העיכול. תפקידו ללכד את שאריות המזון, המגיעות אליו לאחר העיכול בקיבה ובמעי הדק, ולספוח מהן את הנוזלים ואת המלחים ולהוות כר לשגשוג החיידקים המועילים. תהליך זה יכול להימשך כ-24 שעות, ולאחריו נפלטת השארית דרך פי הטבעת.
אנטומיה

המעי הגס ממוקם בבטן ואורכו מגיע לכמטר וחצי. הוא עטוף בצפק (תוך-צפקי, אינטראפריטונאלי) לסירוגין, וחלקיו שאינם עטופים נמצאים מאחורי הצפק (רטרופריטונאליים) בצורה משנית. על מעטפת המעי הגס ניתן לזהות שלושה מאפיינים הייחודיים למעי הגס:
התוספתנים הפדריים (appendices epiploicae), שהם בליטות דמויות פדר קטנות ושומניות.
סרטי המעי הגס (taeniae coli), שהם שלושה סרטים אורכיים מעובים של שריר חלק. שלושת הסרטים הם סרט מתלה המעי, סרט הפדר והסרט החופשי. אל סרט מתלה המעי מתחבר מתלה המעי של המעי הרוחבי והמעי העקול, אל סרט הפדר מחוברים התוספתנים הפדריים, ואילו אל הסרט החופשי לא מחובר דבר. הסרטים נמשכים לאורך המעי הגס, מהתוספתן ועד לסוף המעי העקול, שם הם מתחברים. כפועל יוצא, ניתן לזהות כך באופן כירורגי את החלחולת, שבה הסרטים אינם נפרדים.
דליי המעי הגס (haustra coli), שהם שקיקים על דופן המעי הגס אשר נוצרים מהתכווצות הסרטים.
אנטומיה > חלקי המעי הגס > המעי העיוור

המעי העיוור (Caecum, צקום), או המעי האטום, נמצא בחלק הימני התחתון של הבטן, 2.5 ס"מ מרצועת המפשעה. הוא מתחיל בחיבור למעי הדק והמשכו הוא המעי הגס העולה. עמו נכלל גם התוספתן, שהוא איבר קטן דמוי תולעת. המעי העיוור הוא מעין כיס בתוך צינורות המעי, ומאחר שאין לו יציאה כלשהי ושהוא נסגר על ידי שסתומים הנמצאים בסוף המעי הדק ותחילת הכרכשת, הוא נקרא "עיוור". אורכו של המעי העיוור הוא 7.5 ס"מ, וכך גם רוחבו. הוא עטוף כמעט כולו בצפק, אף שאינו בעל מצע מעי. אם המעי מתמלא בצואה או בגזים, ניתן למשש אותו מצדה הימני הקדמי של הבטן.
אנטומיה > חלקי המעי הגס > הכרכשת

הכרכשת (colon) היא החלק הארוך ביותר במעי הגס. היא מתחילה במעי העיוור ומסתיימת בחלחולת, והיא מסודרת במעין ריבוע פתוח סביב המעי הדק. היא מורכבת מ-4 קטעים: עולה, רוחבי, יורד ועקול. תפקידה העיקרי ספיגת מים משאריות המזון.
המעי הגס העולה הוא החלק ראשון של הכרכשת. הוא ממוקם בימין הבטן, מאחורי הצפק, ועולה מהמעי העיוור אל האונה הימנית של הכבד. שם, בגובה הצלעות ה-9 וה-10, המעי מסתובב אופקית ויוצר את הכפף הכבדי (הימני). המעי הגס העולה צר יותר מהעיוור.
המעי הגס הרוחבי הוא החלק שני של הכרכשת. זהו החלק הארוך ביותר והנייד ביותר. המעי הגס הרוחבי ממוקם לרוחב הבטן, בתוך הצפק, מהכפף הכבדי (הימני) עד לכפף הטחולי (השמאלי), שם המעי מסתובב כלפי מטה והופך למעי הגס היורד. בדרך כלל, המעי הגס הרוחבי עובר בגובה תחום הטבור (אזור אנטומי במרכז הבטן, סביב לטבור), אך אורכו ומסלולו משתנים מאדם לאדם, כך שבאנשים גבוהים ורזים הוא אף יכול להגיע עד לאגן. הכפף הטחולי גבוה יותר מהכפף הכבדי.
המעי הגס היורד הוא החלק השלישי של הכרכשת. הוא ממוקם בשמאל הבטן, מאחורי הצפק, ויורד מהכפף הטחולי עד לגומץ הכסל השמאלי, שם הוא הופך למעי העקול. הוא עובר קדמית לגבולה השמאלי של הכליה השמאלית.
המעי העקול ("סיגמואידי") הוא החלק הרביעי והאחרון של הכרכשת, ומחבר בין המעי היורד לחלחולת. הוא ממוקם בשמאל הבטן, ביורדו מגומץ הכסל לכיוון חוליית העצה השלישית. גם המעי העקול מופיע בצורות משתנות מאדם לאדם.
אנטומיה > חלקי המעי הגס > החלחולת

החלחולת, או המעי הישר, מתחילה בסוף הכרכשת ובנויה ממדור רחב שהולך ונעשה צר עד שמגיע לפי הטבעת, משם נפלט תוצר המעי הגס - הצואה.
אנטומיה > אספקת דם וניקוז ורידי

המעי הגס העולה והמעי העיוור מסופקים על ידי סעיפים של עורק מתלה המעי העליון: סעיפים אלו הם עורק המעי העקום והמעי הגס, עורק המעי הגס הימני ועורק המעי הגס האמצעי. המעי הגס היורד מסופק על ידי עורק המעי הגס השמאלי, שהוא סעיף של עורק מתלה המעי התחתון. המעי הגס הרוחבי מסופק הן על ידי עורק המעי הגס האמצעי והן על ידי עורק המעי הגס השמאלי. עורקים אלה יוצרים את עורק המעי הגס השולי בהשקתם. המעי הגס העקול מקבל אספקת דם מעורקי המעי העקול, שהם ענפים של עורק מתלה המעי התחתון. החלחולת מסופקת על ידי שלושה עורקים: עורק החלחולת העליון, עורק החלחולת האמצעי(אנ') ועורק החלחולת התחתון(אנ'). קשת ריולן (arc the riolan) היא קשת עורקית הקרובה למעיים והמספקת דם לנהור המעי.
באשר לניקוז הוורידי מהמעי הגס, וריד מתלה המעי העליון (superior mesenteric vein) מנקז את המעי הגס העולה, המעי העיוור וחלק מהמעי הרוחבי, ווריד מתלה המעי התחתון (inferior mesenteric vein) מנקז את המעי היורד וגם כן חלק מהמעי הרוחבי. כל הוורידים האלו מתנקזים אל וריד שער הכבד.
אנטומיה > ניקוז לימפטי

הניקוז הלימפטי מתלווה לאורך הניקוז הוורידי, ולפיו ניתן לדעת את אופן ההתפשטות של גידולי המעי הגס. הניקוז הלימפטי של המעי העיוור עובר דרך קשריות במתלה התוספתן ולקשריות המעי העקום והמעי הגס, אשר ממוקמות לאורך עורק המעי העקום והמעי הגס. הניקוז של המעי הגס העולה עובר דרך קשריות עלית המעי ומצד המעי ומשם לקשריות המעי הימניות ולקשריות מתלה המעי העליונות. הניקוז של המעי הגס הרוחבי עובר דרך קשריות המעי האמצעיות אל קשריות מתלה המעי העליונות. הניקוז הלימפטי של המעי הגס היורד והעקול עובר דרך קשריות עלית המעי ומצד המעי אל קשריות המעי הביניימיות ומשם לקשריות מתלה המעי התחתונות.
אנטומיה > עצבוב

העצבוב של המעי העיוור והמעי הגס העולה והרוחבי מגיע ממקלעת מתלה המעי העליונה, כאשר מקורם של הסיבים הסימפתטיים הוא בחלק החזה התחתון של חוט השדרה, ממנו הם מובלים דרך עצבי הקרביים של החזה, הגדול והקטן, ואילו מקורם של הסיבים הפאראסימפתטיים הוא בעצב התועה. העצבוב של המעי הגס היורד והעקול ושל החלחולת מגיע ממקלעת מתלה המעי התחתונה, כאשר מקור הסיבים הסימפתטיים הוא בחלק המותני של חוט השדרה, מהם הם מובלים דרך עצב הקרביים המותני, ומקור הסיבים הפאראסימפתטיים הוא בחלקי העצה של עמוד השדרה, משם הם מובלים דרך עצבי הקרביים של האגן אל מקלעת האגן, בדרכם אל החלקים הסופיים של המעי הגס.
היסטולוגיה

המעי הגס, כמו האיברים האחרים הבונים את צינור העיכול, בנוי מארבע שכבות: רירית, תת-רירית, שרירית ונסיובית או מעטפת חיצונית (serosa). בניגוד למעי הדק, אין בו סיסים להגדלת שטח הפנים.
הרירית עשויה מאפיתל עמודי פשוט, בו משולבים תאי גביע רבים המפרישים ריר שגורם לסיכוך שטח חלל הצינור. באפיתל גם נמצאות בלוטות מעיים (intestinal glands או crypts of Lieberkühn), שמחדשות את אפיתל המעי הנתון לשחיקה מצד שאריות המזון העוברות דרכו. בשכבת הרירית המיוחדת מצויה רקמה לימפטית רבה, בשל כמות החיידקים הגדולה במעי הגס. השריר האורכי בשכבה השרירית של המעי הגס עשוי שלושה פסים המהווים את סרטי המעי הגס. השכבה הרחוקה ביותר מחלל המעי היא קרום נסיובי או מעטפת חיצונית, כתלות במיקום של חלק המעי בתוך הצפק או מאחוריו.
חיידקי המעי הגס

במעי הגס ישנם חיידקי מעי רבים, אשר העיקרי בהם הוא חיידק ה-E. coli. חיידקי המעי חיים במעי בסימביוזה עם הגוף. החיידקים מעכלים ומפרקים סיבים בלתי מסיסים ויוצרים חומצות שומן קצרות שרשרת, כמו גם ויטמינים כגון ויטמין K ויטמינים ממשפחת B, ובמרבית היונקים (אך לא אדם) אף ויטמין C. בנוסף, הם תופסים מקום, ובנוכחותם מונעים מחיידקים פתוגניים ווירוסים אשר נכנסים להשתקע ברקמות. תפקיד הגוף להקנות תנאי סביבה טובים לגידולם של החיידקים, החל בחומרי מזון חיוניים וכלה בטמפרטורת גידול מתאימה.
מחלות

מחלות במעי הגס אינן נדירות: השכיח ביותר הוא גידול ממאיר של המעי הגס. אבחון מוקדם וניתוח כריתה של הגידול הוא הטיפול האידיאלי הנותן סיכוי טוב להחלמה; בישראל מבוצעים אלפי ניתוחים כאלה בשנה. בעשור השני של המאה ה-21 יש גם אפשרות לבצע ניתוחים מסוג זה בגישה לפרוסקופית ללא צורך בפתיחת בטן.
מחלות > חסימה מכנית של המעיים

חסימה של המעי הגס עלולה להיות בשל סיבות שונות, אחת הנפוצה שבהן היא סרטן המעי הגס. תסמינים של חסימת מעיים כוללים עוויתות כואבות, נפיחות, והקאות. חסימה מוחלטת גורמת לעצירות חזקה ואילו חסימה חלקית לשלשול.
מחלות > מחלת מעיים דלקתית

מספר מחלות דלקתיות עלולות לפגוע במעי הגס. מחלת קרוהן ודלקת כיבית של המעי הגס (קוליטיס כיבית). תסמינים עיקריים של שתי מחלות אלו הן דלקת עם כאב ורגישות בחלק הימני והתחתון של הבטן, חסימות מעיים חריפות הגורמות לעוויתות, התנפחות הבטן ולהקאות ועצירות. תת-תזונה ותשישות, מורסות הגורמות לחום ולירידה חמורה במשקל. בדלקת כיבית של המעי הגס, מתפתחים דלקת וכיבים בדפנות של המעי, הגורמים לשלשול דמי, התכווצויות וחום. אצל אנשים הסובלים באופן כרוני ממחלה זו עולה הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס[דרוש מקור]. דלקת נוספת היא דלקת שנגרמת בשל שימוש בתרופות אנטיביוטיות (קוליטיס שמאנטיביוטיקה). תרופות אנטיביוטיות מפרות את האיזון בין סוגי וכמויות חיידקי המעיים ומאפשרות לחיידקים מחוללי מחלות להתרבות.
מחלות > מחלה סעיפית-דיוורטקוליטיס

היווצרות של בליטה דמויות שקית במעי הנוצרת בנקודת חולשה במעי. הסעיפים בדרך כלל נוצרים בגיל מתקדם ולאחר גיל העמידה. הסעיפים כשלעצמם אינם מסוכנים אבל עלולים לעורר מצב של דימום או דלקת.
מחלות > גידול ממאיר

כל גידול ממאיר במעי הגס מתחיל בגידול זעיר לא-ממאיר (פוליפ), שאם הוא מאובחן בשלב הזה (טרום-סרטני), הוא מטופל בכריתה מקומית בקולונוסקופיה על ידי רופא גסטרואנטרולוג. לכן חשובה מאוד המודעות לשכיחות מחלה זו והצורך לבצע קולונוסקופיה עם הופעת סימפטומים של דימום בצואה או שינוי ביציאות. מומלץ לבצע קולונוסקופיה בגיל חמישים גם בהיעדר סימפטומים. במשפחה שבה אובחן סרטן המעי הגס יש לבצע את בדיקת הקולונוסקופיה לבני המשפחה מגיל עשר שנים לפני הגיל בו התגלתה המחלה, גם בהיעדר סימפטומים.
לקריאה נוספת

אסתי אנגל, אטלס גוף האדם, מפה, 2003
Keith L. Moore, Arthur F. Dalley, Anne M. R. Agur, Clinically Oriented Anatomy, 6th Edition, Lippincott Williams & Wilkins, 2010, pp. 246-253, ISBN 978-1-60547-652-0.
איור של חלקי הכרכשת: 1. המעי הגס העולה. 2. המעי הגס הרוחבי. 3. המעי הגס היורד. 4. המעי העקול.
רירית המעי הגס
הקרב על נהר קלקה

הקרב על נהר קלקה (ברוסית: Битва на реке Калке) היה קרב מכריע, שהתנהל בין כוח פשיטה מונגולי בפיקוד המצביאים סובוטאי ודז'ב (או ג'בה), לבין ברית צבאית, שכללה צבאות מרוב הנסיכויות הרוסיות, שהשתייכו בעבר לרוס של קייב, ומספר שבטי נוודים קומנים. הקרב התנהל על גדות נחל קלקה, במחוז דונצק, בדרום מזרח אוקראינה של ימינו, ב-31 במאי 1223. הוא הסתיים בניצחון מכריע של הכוח המונגולי ובהשמדת רוב הצבא הרוסי-קומני. מקובל לראות בתבוסה הרוסית בקרב, הקדמה לפלישת הצבא המונגולי לשטח הנסיכויות הרוסיות בשנים 1237–1240, ולכיבושן על ידי המונגולים.
רקע: הפלישה המונגולית לערבות דרום רוסיה

במסגרת הפלישה המונגולית לאימפריה הח'ווארזמית במרכז אסיה (1219–1223), שלח ג'ינגיס חאן כוח, שכלל כ-30 אלף פרשים (3 טומאנים) בפיקוד המצביאים סובוטאי ודז'ב, למרדף אחרי השאה מוחמד השני, שליט חווארזם, במטרה ללכוד או להרוג את האחרון. במסגרת המרדף הגיע הכוח לאזור עיראק-עג'מי (צפון-מערב איראן של ימינו) שם איבד את עקבותיו של השאה (שנמלט לאי בים הכספי, שם מת בראשית שנת 1221). בשנת 1221 פלש כוח הפשיטה המונגולי פעמיים (בפברואר ובאוקטובר) לממלכת גאורגיה, הביס את צבאות גאורגיה וארמניה, ובזז את דרום גאורגיה. במהלך שנת 1221 נתן ג'ינגיס חאן אישור לתוכניתם של דז'ב וסובוטאי לחצות או הרי הקווקז, לסייר בארצות שמצפון לים הכספי לצורך איסוף מודיעין, לתקוף מהעורף את קואליציית שבטי הנוודים הקומנים (שנודעו גם בשם קיפצ'קים או פולובצים) ולחבור חזרה אל הכוח המונגולי העיקרי לאחר מסע מסביב לים הכספי. מסע המלחמה היה אמור לארוך לא יותר משלוש שנים.
בראשית שנת 1222 חצו המונגולים את רכס הרי הקווקז, לאחר שספגו אבדות ניכרות במהלך החציה כתוצאה מתנאי קרקע ומזג אוויר קשים. בעמק נהר טרק המתין להם צבא גדול, שכלל קואליציה של עמי צפון הקווקז, בראשות האלאנים, בסיוע כוח גדול של פרשים קומנים. קואליציית הנוודים הקומנים, שלטה על המישורים מצפון לים הכספי ולים השחור, שהשתרעו מימת אראל במזרח עד להרי הקרפטים במערב (אזור הידוע בשם הערבה האירואסייתית). הפלג המזרחי שלהם כבר התנגש עם המונגולים בעבר, והם חששו מפלישה מונגולית לשטחים שבשליטתם.
באביב 1222 התחולל קרב קשה בין שני הצדדים, שהסתיים ללא הכרעה. המונגולים הבינו שאין ביכולתם לגבור על הברית הצבאית שניצבה מולם, ולכן נקטו בטקטיקה של "הפרד ומשול". שליחיהם ניהלו משא ומתן חשאי עם מנהיגי הכוח הקומני, והצליחו לשכנע אותם לנטוש את בעלי בריתם האלאנים והצ'רקסים, לאחר ששיחדו אותם באמצעות השלל הרב, שצברו במהלך מסע הכיבושים שלהם, והבטיחו להם חלק מהשלל שייפול לידיהם לאחר הבסת עמי צפון הקווקז. לאחר בגידת הקומנים, הכוח המונגולי לא התקשה להביס את צבא עמי צפון הקווקז, ולהחריב את מבצריהם. מיד לאחר מכן פתחו המונגולים במרדף אחרי הקומנים, שהתפצלו בינתיים לשני כוחות, ועשו את דרכם חזרה לאדמותיהם עמוסים בשלל, והביסו גם אותם. הפלג המערבי של השבטים הקומנים (שכונו על ידי הרוסים בשם "פולובצים") לא יכול היה לעמוד בפני הפלישה המונגולית המפתיעה לשטחים שבשליטתם (שהשתרעו מנהר הוולגה עד להרי הקרפטים), והשבטים הקומנים נמלטו במהירות צפונה ומערבה, כשהמונגולים דולקים אחריהם. עשרת אלפים משפחות הרחיקו במנוסתם עד אל מעבר לנהר הדנובה, וביקשו את חסותו של קיסר ביזנטיון. שבטים אחרים חצו את נהר הפרוט, ביקשו את חסותו של מלך הונגריה והיו לנתיניו. המונגולים כבשו ושרפו את העיר אסטרחן בשפך נהר הוולגה, ולאחר מכן רדפו אחרי הקומנים מערבה לאורך חופי ים אזוב והים השחור, צלחו את הדון ואת הדנייפר, והגיעו עד לנהר הדנייסטר. בנקודה זו עצרו המצביאים המונגולים את המרדף, והכוח המונגולי השתקע במשכנות חורף בערבות הפוריות מצפון לחופי הים השחור.
לאחר הקרב

למרות הניצחון המכריע שנחלו בקרב, המונגולים לא ניסו לנצל את הצלחתם לכיבוש הנסיכויות הרוסיות, שנותרו כמעט ללא הגנה, ולאחר זמן קצר פנו על עקבותיהם, והחלו לנוע מזרחה לכיוון נהר הוולגה.
סביר להניח, שהסיבה העיקרית לכך הייתה, שכיבוש הנסיכויות הרוסיות לא נכלל בתוכנית, שאושרה על ידי ג'ינגיס חאן. הכוח בפיקודם של ג'בה וסובוטאי נועד לשמש כוח פשיטה וסיור בלבד, ולא היה אמור להרחיב את גבולות האימפריה המונגולית. ההתנגשות עם הצבאות הרוסיים נכפתה על המונגולים, ולא נערכה ביוזמתם. לאחר שרדפו אחרי שרידי הצבא הרוסי עד לנהר דנייפר, פנו המונגולים מזרחה, והחלו במסעם חזרה אל הצבא המונגולי העיקרי, שחנה מדרום לימת אראל, כשהם נעים מצפון לים הכספי, ותוקפים בדרכם את ממלכת בולגריה של הוולגה ואת שבטי הנוודים הקומנים המזרחיים. לפי מקור מוסלמי אחד, הכוח של סבוטאי וג'בה, או חלק מתוכו, ספג תבוסה קשה סמוך לעיר סמרה מידי השבטים הבולגרים של הוולגה, שטמנו לו מארב.
עם זאת, המודיעין שאסף הכוח המונגולי במהלך מסעו הארוך סביב הים הכספי, היה אחד מהגורמים שהניעו את ההנהגה המונגולית להחליט על עריכת פלישה בהיקף מלא לאירופה המזרחית והמרכזית, 13 שנים לאחר מסע המלחמה של ג'בה וסובוטאי, ומילא תפקיד מרכזי בתכנון הפלישה המונגולית לאירופה.
לקריאה נוספת

Gabriel, Richard (2004). Subotai The Valiant: Genghis Khan's Greatest General. Praeger Publishers. ISBN 0-275-97582-7
The Chronicle of Novgorod online: http://faculty.washington.edu/dwaugh/rus/texts/MF1914.pdf
(הכרוניקה של נובגורוד לשנת 1223 כוללת תיאור קצר של הקרב והמאורעות שקדמו לו).
de Hartog, Leo (1989). Genghis Khan: Conqueror of the World. I.B.Tauris. ISBN 1-85043-139-6
הערות שוליים

↑  ג'ק ודרפורד, ג'ינגיס ח'אן, הוצאת דביר, 2010, עמוד 195
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563823805171  LCCN: sh2002010259  NKC: ph779436 
כיבושי המונגולים בתקופת ג'ינגיס חאן. המפה כוללת את נתיבו של כוח הפשיטה המונגולי מסביב לים הכספי
1 - פרשים קומנים (פולובצים) 2 - דניל מווהלין 3 - מסטיסלאב מגאליץ' 4 - אולג מקורסק 5 - מסטיסלאב מצ'רניגוב 6 - מסטיסלאב מקייב 7 - פרשים מונגולים
הקרן לזכר השואה

| --- | --- |
 תחום:  other voluntary membership organizations (France) 
 מדינה:  צרפת 
 מטה הארגון:  פריז 
 יושב ראש:  David René de Rothschild 
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 www.fondationshoah.org
 
הקרן לזכר השואה (בצרפתית: Fondation pour la Mémoire de la Shoah) היא קרן להנצחת זכר השואה (כדוגמת "קרן שואה"), שהוקמה בשנת 2000 בכסף שהתקבל מהרכוש שנלקח מיהודי צרפת במלחמת העולם השנייה. משימת הקרן היא לתמוך בפרויקטים בכל תחומי ההיסטוריוגרפיה והמחקר בנושא השואה, בחינוך והנצחה, בסולידריות ובנושאי תרבות יהודית. הקרן יוצגה לעיתים קרובות בזירה הבינלאומית על ידי נשיאת הכבוד שלה, סימון וייל, ניצולת מחנה הריכוז אושוויץ, שהפכה לימים לנשיאה הראשונה של הפרלמנט האירופי.
הקרן תומכת במספר מפעלים להנצחת זכר השואה. בין היתר תמכה הקרן בפרסי יד ושם למפעלים חינוכיים ובקרן בוכמן.