stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיראז' 4
מאפיינים > חימוש ומערכות משימה

המשימה העיקרית לשמה פותח המטוס היא הפצצה גרעינית. כאמור גחון המטוס כלל שקע בצורה של פצצה גרעינית. הפצצות היו AN-11 ו-AN-22 בעלות עוצמה של 60 קילוטון. למרות זאת, המטוס כלל נקודות תלייה נוספות לפצצות סטנדרטיות. המטוס יכל לשאת פצצה אחת במנשא החיצוני ביותר בכל כנף וארבע פצצות בגחון המטוס בנקודות תלייה מיד מאחורי הראדום של מכ"ם הניווט.
במהלך שדרוג לדגם P המטוס הותאם לשאת טיל על קולי גרעיני ארוך-טווח מונע על ידי מנוע מגח סילון מדגם ASMP בעל עוצמה של 300 קילוטון.
מאפיינים > חימוש ומערכות משימה > פוד צילום

מטוסי מיראז' 4R יכלו לשאת פוד מצלמות במקום הפצצה בשקע בגחון המטוס שכונה CT-52 שכלל 3 מצלמות OMERA 35 לגובה נמוך שהיו מוטות בזוויות שונות בשביל כיסוי של 152 מעלות מתחת למטוס כאשר זאת המוטה מטה כוללת פוקוס של 75 מילימטר, ואלה מוטות לצדדים עם פוקוס של 150 מילימטר, בנוסף ישנה מצלמת OMERA 35 צופה קדימה, שלוש מצלמות OMERA 36 לגובה רב ומצלמת מיפוי רחבה המכונה FORMAT. אחת ממצלמות ה-OMERA 36 יכולה להיות מוחלפת במערך סריקה קווי אינפרה-אדום מדגם SAT SCM2400 Super Cyclone.
דגמים

פוסטר פרסומי של חברת דאסו המציג את המיראז' 3 ו-4.מיראז' 4 – גרסת הניסוי הראשונית למטוס כללה 4 מטוסי ניסוי.
מיראז' 4A – גרסת התקיפה הגרעינית הבסיסית עם מנועי אטאר 09K.
מיראז' 4B – דגם מוצע שכלל מנועי פראט אנד וויטני J75-P-19W והיה גדול יותר ובעל ביצועי טווח ושיוט משופרים. בוטל לטובת שימוש בטכנולוגיה צרפתית.
מיראז' 4R – מטוסי מיראז' 4A שעברו התאמה לשאת פוד מצלמות ביון CT-52. הסימון היה לא רשמי שכן ההתאמות לנשיאת הפוד היו מינימליות וכללו בעיקר שינויי חיווט.
מיראז' 4P – מטוסי מיראז' 4A שעברו השבחה למערכות רבות והותאמו לשאת את טיל ה-ASMP.
המשך קריאה

.Paul Jackson, Modern Combat Aircraft 23: Mirage, 1985, ISBN 9780711015128
ראו גם

קונבאייר B-58 הסלר
נורת' אמריקן A-5 ויג'לנטי
אוורו וולקן
טופולב Tu-22
הערות שוליים

| מטוסי דאסו |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב ו-הפצצה | MD 315 פלמאנט • MD 450 אורגאן • דאסו מיסטר • דאסו מיסטר IV • דאסו אטנדר • סופר אטנדר • מיראז' 3 • מיראז' 4 • מיראז' 5 • מיראז' F1 • יגואר • מיראז' 2000 • ראפאל |  |
| מטוסי אימון | אלפא ג'ט |  |
| מטוסי נוסעים | מרקיור |  |
| מטוסי מנהלים | דאסו פאלקון |  |
| מטוסי ניסוי | בלזק V • מיראז' 3V • מיראז' G • מיראז' 4000 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539811405171  GND: 4515620-7  LCCN: sh2004000382  NARA: 10666509 
טייס הניסוי הישראלי דני שפירא מול מטוס מיראז' 4, שנת 1965.
מבנה הזנב של המיראז' 4 לאחר גריטה. ניתן לזהות סקופים של אוויר הפולשים החוצה לשכבת אוויר קרה יותר ומנתבים את האוויר פנימה לטובת קירור.
מטוס מיראז' 4A בדיר תת-קרקעי ביום פתוח בבסיס קמברה עם פצצת דמי בגחון המטוס.
מטוס מיראז' 4A במהלך הסעה.
מטוס מיראז' 4P עם מכלי דלק נתיקים בכנפיים ופוד צילום בגחון המטוס.
מטוס מיראז' 4, זמן קצר לאחר המראה עם שדה נפט בוער במהלך מלחמת עיראק הראשונה, 1991.
קפטן בלאד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של רפאל סבטיני
 בימוי:  מייקל קורטיז 
 הופק בידי:  הארי ג'ו בראון, האל ואליס
 תסריט:  קייסי רובינסון 
 עריכה:  ג'ורג' אמי 
 שחקנים ראשיים:  ארול פלין אוליביה דה הבילנד
 מוזיקה:  אריך וולפגנג קורנגולד 
 צילום:  ארנסט האלר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 בדצמבר 1935
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט סייפים נועזים, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט שודדי ים 
 מקום התרחשות:  הקריביים, אנגליה, ג'מייקה 
 תקציב:  1,242,000 דולר
 הכנסות:  2,475,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   captainblood
 דף הסרט ב־IMDb
 
קפטן בלאד (באנגלית: Captain Blood) הוא סרט הרפתקאות תקופתי אמריקאי משנת 1935 בבימויו של מייקל קורטיז, עם ארול פלין ואוליביה דה הבילנד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "קפטן בלאד" של רפאל סבטיני משנת 1922 ולפיו הופק סרט אילם בשנת 1924.
הסרט הזניק את הקריירה של פלין ודה הבילנד והיה הראשון מבין שמונה סרטים בהם הופיעו ביחד.
העלילה מתבססת על אירוע היסטורי אמיתי - מרד מונמות' נגד ג'יימס השני, מלך אנגליה שדוכא באכזריות ורבים ממשתתפיו הוצאו להורג אך חלק מהם נשלחו לג'מייקה ונמכרו שם לעבדים. מכאן מתפתחת עלילה הרומן שכוללת את קרבות הפירטים עם סיפור אהבה רומנטי.
תקציר העלילה

בשנת 1685 מכריז ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון מרד נגד ג'יימס השני, מלך אנגליה. המרד מדוכא באכזריות ורבים מהמורדים נדנים למוות.
פיטר בלאד (ארול פלין) הוא רופא שנקרא באמצע הלילה על ידי ידידו ג'רמי (רוס אלכסנדר) לטפל בידידו לורד שנפצע בקרב עם חיילי המלך. באמצע הטיפול מגיעים חיילי המלך ואוסרים את בלאד ואת הלורד הפצוע. בלאד נדון למוות למרות טענתו כי הוא רופא ולא השתתף במרד אלא היה נאמן למקצועו לטפל בכל אחד.
בעצת יועציו מחליט המלך להמתיק את גזר דינו של בלאד וחבריו ולהמירו במכירה לעבדות בג'מייקה כדי שיוכל להפיק רווח כספי מכך. בלאד נשלח באנייה לג'מייקה ובמכירה הפומבית בשוק העבדים בפורט רויאל קונה אותו אראבלה בישופ (אוליביה דה הבילנד), בעשרה פאונדס. בלאד מוצא חן בעיניה ומגלה לה שהוא רופא. העבדים עובדים עבודת פרך במטעים ועל כל עבירה קטנה הם נדונים לעונש מלקות.
ארבלה היא אחייניתו של קולונל בישופ (ריצ'רד אטוויל), אדם עשיר ואכזר ומקורב למושל האי.
מושל ג'מייקה (רוברט האסל) סובל מהתקף קשה של גאוט ומתקשה להתהלך. רופאיו לא מצליחים לעזור לו וארבלה ממליצה על העבד/רופא בלאד שמצליח לרפא אותו והופך לרופאו האישי אך עדיין נחשב עבד ומתגורר במגורי העבדים. בלאד מתכנן עם העבדים בריחה. בישוף תופס את ג'רמי ומלקה אותו אך הוא מגלה לו דבר.
בליל הבריחה תוקפים הספרדים את פול רויאל ומשתלטים עליה. העבדים תופסים סירה ומגיעים לספינת הספרדים ומשתלטים בקלות על הצוות שנשאר שם. כשהספרדים מנסים לחזור לספינה בסירות, פותח עליהם התותחן הנרי הגת'רופ באש תותחים ומטביע את סירותיהם. גם בישופ מגיע לספינה ומצווה עליהם להיכנע אך מושלך לים.
מעתה הופכת הספינה לספינת פיראטים ובלאד ומלחיו זוכים לכבוד והערצה בקרב אחוות הבוקאנרים. מושל ג'מייקה שאינו מצליח להשתלט עליהם מוחלף על ידי בישוף ששולח את אראבלה ביחד עם המושל ללונדון.
בלאד כורת שותפות עם הקברניט הצרפתי לבאסר (בזיל רת'בון). בינתיים מתחלף השלטון בבריטניה, והמלך החדש, ויליאם השלישי, מלך אנגליה שולח את אראבלה בחזרה לג'מייקה ביחד עם לוד ווילובי (הנרי סטיפנסון). לבסר לוכד את הספינה ולוקח את ארבלה ווילובי כבני ערובה. כאשר הוא מסרב לבקשת בלאד לשחרר אותם, מתעמת איתו בלאד בדו-קרב חרבות ממושך עד שלבסוף הורג אותו.
בלאד פוקד לשוט לפורט רויאל אך המלחיים מסרבים בגלל חשש שיוצאו שם להורג. ווילובי מוסר מכתב מהמלך ויליאם בו הוא מעניק להם חנינה ומצרף אותם לצי המלכותי.
הם מתקרבים לנמל פורט רויאל ורואים שתי ספינות צרפתיות מפגיזות את העיר. מתחולל קרב תותחים ולבסוף הסתערות על הספינות והצרפתים מובסים.
רק אז מגיעות האניות הבריטיות לנמל. בישופ מודח מתפקידו מאחר שהפקיר את העיר ובלאד מתמנה למושל האי. בארמון המושל בלאד ואראבלה מקבלים את בישופ המופתע ושואלים אותו: מה נשמע, דוד?
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ארול פלין | פיטר בלאד | רופא/פיראט |
| אוליביה דה הבילנד | אראבלה בישופ |  |
| ליונל אטוויל | קולונל בישופ |  |
| בזיל רת'בון | לבאסר | קפטן צרפתי |
| הנרי סטיפנסון | לורד ווילובי |  |
| ג'ורג' האסל | המושל סטיד | מושל ג'מייקה |
| רוס אלכסנדר | ג'רמי | ידיד של בלאד/נווט |
| גאי קיבי | הנרי הגת'ופ | מפקד התותחנים |
פרסים

חמש מועמדויות לארבעה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
נרקיס שחור

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "נרקיס שחור" של רומר גודן
 בימוי:  אמריק פרסבורגר, מייקל פאוול
 הופק בידי:  אמריק פרסבורגר, מייקל פאוול
 תסריט:  אמריק פרסבורגר, מייקל פאוול
 עריכה:  רג'נלד מילס
 שחקנים ראשיים:  דבורה קר סאבו
 מוזיקה:  בריאן איסדייל
 צילום:  ג'ק קרדיף
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברה מפיצה:  The Rank Organisation
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 במאי 1947
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  קולקטה, הודו 
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (Alfred Junge)  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (ג'ק קארדיף)  פרס אוסקר לארט דיירקטור הטוב ביותר, צבע (Alfred Junge) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נרקיס שחור (באנגלית: Black Narcissus) הוא סרט דרמה בריטי בצבעי טכניקולור משנת 1947 בהפקתם ובבימוי של צמד "הקשתים" (כך נקראת חברת ההפקות שלהם באנגלית: The Archers): אמריק פרסבורגר ומייקל פאוול שגם כתבו את התסריט שמבוסס על הרומן "הנרקיס השחור" של רומר גודן (1939). בתפקידים הראשיים - דבורה קר, סאבו, קתלין ביירון, פלורה רובסון ודייוויד פאראר.
העלילה היא על חמש נזירות אנגליקניות שנשלחות למקום מבודד בהימלאייה כדי להקים שם בית ספר לילדי המקום והבעיות הקורות שם על רקע רומנטי-ארוטי.
הצילומים נערכו בבריטניה ואירלנד והעיצוב של נופי ההימלייה על גבי ציורים ענקיים שנותנים תחושה של הרים ועמקים זיכו את הסרט ב-פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר - צבע.
ב-2020 הופקה מיני סדרה "נרקיס שחור" בטלוויזיה שצולמה בנפאל ובה השתתפה דיאנה ריג (סרטה האחרון).
"נרקיס שחור" הוא שם של בושם צרפתי שפותח ב-1911 ומופיע במהלך העלילה ("Narcisse Noir") ואחד ממרכיביו הוא נרקיס.
הסרט היה להצלחה גדולה בארצות הברית כמו גם בבריטניה. דבורה קר זכתה בפרס המבקרים של העיר ניו יורק כשחקנית השנה.
תקציר העלילה

חמש נזירות ממנזר בקולקטה נשלחות להקים כנסייה, בית ספר ומרפאה בארמון מופו במקום גבוה ומרוחק בהרי ההימלאיה. הנזירה הבכירה היא האחות קלודה (דבורה קר) ואתה האחיות פליפה (פלורה רובסון) בריוני (ג'ודית פרס) האני (ג'ני לירד) ורות (קתלין ביירון).
הן נשלחות לשם בהזמנת הראג'ה המקומי (אסמונד נייט) המכונה "הגנרל". הארמון היה לפנים הרמון נשים של מהראג'ה ועל הקירות יש ציורים ארוטיים. במקום גרה אישה בשם אנגו איה (מיי האלאט). מטעם הגנרל מנהל את המקום מר דין (דייוויד פאראר) שגר בעמק למטה.
האחות בריוני ממונה על המרפאה, האחות רות על בית הספר והאחות פליפה על הגן בו היא מגדלת ירקות במקום פרחים.
כאשר רות נותנת לתינוק שחלה תרופה והוא מת, מחרימים הילדים את המקום.
מר דין הוא גבר נאה והופעתו מעוררת רגשות ותשוקות אסורות. קלודה מורה להסיר את הציורים האירוטים אבל נתקפת במחשבות על עברה. היא הייתה מאורסת באירלנד ועמדה להתחתן אבל בן זוגה עזב אותה והיא נותרה לבד והפכה לנזירה. האחות רות נמשכת לדין וכועסת על קלודה שגם לדעתה נמשכת אליו.
דין מביא למקום נערה בשם קנצ'י (ג'ין סימונס) כדי שתועסק על ידי הנזירות.
למקום מגיע הגנרל הצעיר (סאבו) שמבקש ללמוד אצל האחיות וקלודה מקבלת אותו בחוסר ברירה. הוא אוחז במטפחת גדולה טבולה בבושם "נרקיס שחור". איה תופסת את קנצ'י בגניבה ומלקה אותה אך הגנרל הצעיר מתאהב בה ולוקח אותה משם.
התאהבותה של רות במר דין גורמת להחלטתה לעזוב את המסדר. היא מחליפה את בגדיה ומתייפה והולכת לביתו של דין. הוא לא מקבל אותה כאישה ומורה לה לחזור לארמון. רות חוזרת ומאשימה את קלודה במצבה. היא מוצאת את קלודה מפעילה את הפעמון ומנסה להפיל אותה לתהום. מתחולל מאבק בין שתיהן שבסופו צונחת רות אל מותה.
קלודה מבקשת לעבור למנזר אחר ובעקבותיה שאר האחיות והמקום ננטש שוב.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דבורה קר | האחות קולדה | נזירה ראשית |
| סאבו | הגנרל הצעיר | בנו של הגנרל |
| פלורה רובסון | האחות פיליפה | נזירה |
| ג'ין סימונס | קנצ'י |  |
| דייוויד פאראר | מר דין | מנהל המנזר |
| קתלין ביירון | האחות רות | נזירה |
| ג'ני לירד | האחות האני | נזירה |
| ג'ודית פרס | האחות בריוני | נזירה |
| מיי האלאט | אנגו איה | דיירת במנזר |
| אסמונד נייט | הגנרל הזקן |  |
פרסים

פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע - ג'ק קרדיף
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר - צבע - אלפרד יונג
פרס גלובוס הזהב לצילום הטוב ביותר - ג'ק קרדיף
פרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר - דבורה קר (זוכה), קתלין ביירון (מועמדת)
קפטן הוריישיו הורנבלואר (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של סי. אס. פורסטר
 בימוי:  ראול וולש
 הופק בידי:  ג'רי מיצ'ל
 תסריט:  סי.אס.פורסטר, איבן גוף, בן רוברטס, אניאס מקנזי
 עריכה:  ג'ק האריס
 שחקנים ראשיים:  גרגורי פק וירג'יניה מאיו רוברט ביטי
 מוזיקה:  רוברט פרנון
 צילום:  גיא גרין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 באפריל 1951
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 תקציב:  2,462,000 ‏$
 הכנסות:  5,333,000 ‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
קפטן הוריישיו הורנבלואר (באנגלית: Captain Horatio Hornblower בבריטניה:Captain Horatio Hornblower R.N , התוספת R.N. היא עבור "Royal Navy") הוא סרט הרפתקאות ומלחמה אמריקאי - בריטי בצבעי טכניקולור משנת 1951 בבימויו של ראול וולש, עם גרגורי פק ווירג'יניה מאיו בתפקידים הראשייים.
התסריט נכתב על ידי הסופר סי.אס.פורסטר (אנ') ואחרים והוא מבוסס ברובו על שלושה ספרים שלו מסדרת הספרים על הוריישיו הורנבלואר:
"השיבה המאושרת" או "עמדות הקרב" (1937)
"אוניית קו" (1938)
"דגלי ניצחון" (1938)
תקציר עלילה

בשנת 1807 בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, מפקד קפטן הוריישיו הורנבלואר (גרגורי פק) על הפריגטה "לידיה" של הצי המלכותי הבריטי במסע ארוך וחשאי דרך כף הורן לאוקיינוס השקט עד חופה המערבי של ניקרגואה. שם הוא נפגש עם שליט מקומי, דון אלווארדו (אלן טילברן) הסובל משגעון גדלות ומתעתד לפתוח במרד נגד השלטון הספרדי שהיה אז אויב של בריטניה. הוא נפגש עם אלווארדו, דורש ממנו אספקה ומציע עלו נשק ותחמושת למרד. אלווארדו מודיע לו כי בקרבת מקום נמצאת האוניה "נטיווידד" של הספרדים וכי אם ישתלט עליה הוא דורש אותה לעצמו. הורנבלואר מסכים לתנאי למרות שאין לו סמכות לכך.
בלילה הם משתלטים בשקט על האונייה הספרדית ומוסרים אותה לאלווארדו ואנשיו. למחרת הם נתקלים בסירה ספרדית ומפקדה מודיע לו כי ספרד חתמה הסכם שלום עם בריטניה ולכן עליו להתקיף כעת את "נטיווידד". כמו כן עליו לקחת אישה בריטית שברחה מפנמה בגלל מגפת קדחת צהובה עם המשרתת שלה. האישה היא ליידי ברברה ולסלי (וירג'יניה מאיו), אחותו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון (דמות בדיונית). הורנבלואר מתרשם מיופייה אך מקבל אותה בחוסר רצון.
הוא מתקיף את "נטיווידד" ולאחר קרב תותחים קשה שבו יש לו פצועים והרוגים, הוא מטביע אותה על אלווארדו ואנשיו. ברברה מטפלת בפצועים והוא מתרשם ממנה ולאחר שהיא נופלת למשקד וקודחת מחום הוא אינו מש ממטתה עד שהיא מחלימה. מתפתח ביניהם רומן אהבה אבל הוא נעצר באיבו כשהוא מגלה לה שהוא נשוי והיא מגלה לו שהיא מאורסת. בהגיעם לבריטניה הם נפרדים בכאב.
כשהורנבלאו מגיע לביתו הוא מגלה שאשתו מריה מתה בלידת בנם. הוא מסתגר באבל בביתו ורואה בעיתון ידיעה שליידי ברברה ולסלי התחתנה עם תת-אדמירל סיר רודני לייטון (דניס או'די).
כעבור זמן, מקבל הורנבלואר פיקוד מקבל על אוניית הקו "סאתרלנד". זאת אונייה צרפתית שנלקחה בשבי ובה 74 תותחים. האונייה היא חלקת משייטת בריטית בפיקודו של לייטון שאינו סובל את הורנבלואר. מטרת השייטת הוא להדק את המצור הימי על צרפת. בגלל של"סאתרלנד" יש שוקע קטן ויכולה להתקרב לחוף, נשלח הורנלואר לפטרל קרוב לחוף ולייטון מזהיר אותו שלא יעשה פעולות על דעת עצמו בלי לקבל אישור ממנו.
הורנבלואר מעכב ספינת בריג צרפתית ושובה את המפקד שלה (כריסטופר לי) שמספר לו על האספקה שהוא מעביר לנמל ברסט שם עוגנות ארבע אוניות וכן מוסר לו את דגל הזיהוי המיוחד לאותו יום שמזהה את האונייה כידידה.
הורנבלואר מקבל החלטה להתקיף על דעת עצמו. הוא נכנס בעורמה לנמל עם הדגל המוסכם, מתקרב לאוניות ואז מתחיל קרב תותחים שבעקבותיו נהרסות ארבעת האוניות הצרפתיות אבל גם זו של הורנבלואר.
הורנבלואר וצוותו קופצים למים ונשבים בידי הצרפתים. הקצין הראשי שלו לוטננט ראשון בוש (רוברט ביטי) נפצע והורנבלואר חובש אותו. הצרפתים מחליטים להעביר את הורנבלואר ובוש לפריז להישפט בתור פירטים. מצטרף אליהם המלח קוויס (ג'יימס רוברטסון ג'סטיס). בדרך הם מצליחים להתגבר על השומרים. להגיע לנהר ובסירה לנמל נאנט. שם הם מצליחם להשיג בגדי מלחים הולנדים ויחד עם שבויי מלחמה בריטיים הם מצליחים להשתלט על אונייה הבריטית "בעלת האוב מעין דור" שנפלה בשבי הצרפתים והם מגיעים בריטניה שם הם מתקבלים בכבוד גדול ואז גם נודע לו שלייטון נהרג בקרב.
הורנבלואר מגיע לביתו, פוגש את בנו הקטן ומגלה שם גם את ליידי ברברה שממתינה לו והם מתחבקים באהבה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גרגורי פק | הוריישיו הורנבלואר | קפטן |
| וירג'יניה מאיו | ליידי ברברה ולסלי |  |
| רוברט ביטי | ויליאם בוש | קצין ראשי |
| טרנס מורגן | ג'רארד | קצין תותחנים |
| ג'יימס רוברטסון ג'סטיס | קוויסט | מלח |
| כריסטופר לי | קפטן ספרדי |  |
| אלן טילברן | דון חואן אלווראדו |  |
| דניס או'די | סיר רודני לייטון | תת אדמירל |
ג'ון ויליאם ווטרהאוס

| --- | --- |

ווטרהאוס בשנת 1886 לערך.
 לידה:  6 באפריל 1849 רומא, איטליה
 פטירה:  10 בפברואר 1917  (בגיל 67) לונדון, אנגליה
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 לאום:  בריטי
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  הסגנון הפרה-רפאליטי המודרני
 הושפע על ידי:  האחווה הפרה-רפאליטית, אימפרסיוניזם
 יצירות ידועות:  הגבירה משאלוט, אופליה
 בן או בת זוג:  Esther Kenworthy Waterhouse (1883–?) 
 חתימה:   
 
ג'ון ויליאם ווטרהאוס (6 באפריל 1849 – 10 בפברואר 1917) היה צייר אנגלי, אשר היה ידוע בזכות סגנון ציור פרה-רפאליטי. הוא עבד כמה עשרות שנים לאחר התפרקותה של האחווה הפרה-רפאליטית, אשר שיאה היה באמצע המאה ה-19, והוביל סגנון שנודע בכינוי "הסגנון הפרה-רפאליטי המודרני". ווטרהאוס הושפע בסגנון ציורו לא רק מהפרה-רפאליטים שקדמו לו, אלא גם מציירים אחרים בני דורו ביניהם האימפרסיוניסטים, ויצירות האמנות שלו היו נודעו בשל תיאורי הנשים שלו, הן מהמיתולוגיה היוונית העתיקה וכן מאגדות ארתוריאניות. ווטרהאוס נולד באיטליה לזוג הורים אנגליים, שניהם ציירים, ומאוחר יותר הוא עבר ללונדון, שם הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנויות. עד מהרה הוא החל להציג בכנסי הקיץ השנתיים של האקדמיה, והתמקד ביצירות אמנות רחבות היקף, אשר תיארו סצנות מחיי היומיום והמיתולוגיה של יוון העתיקה. מאוחר יותר בקריירה שלו הוא אימץ את סגנון הציור הפרה-רפאליטי, אף שהסגנון יצא מהאופנה בסצנת האמנות הבריטית כמה עשרות שנים טרם לכך.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ווטרהאוס נולד ברומא בשנת 1849, לזוג הציירים האנגלים ויליאם ואיזבלה ווטרהאוס, באותה השנה שבה חברי האחווה הפרה-רפאליטית, ביניהם דנטה גבריאל רוזטי, ג'ון אוורט מיליי וויליאם הולמן האנט, גרמו למהומה בסצנת האמנות בלונדון. תאריך הלידה המדויק שלו אינו ידוע, אם כי הוא הוטבל ב-6 אפריל, ופיטר טריפי, אשר מאוחר יותר חקר את יצירתו של ווטרהאוס, מאמין כי הוא נולד בין ה-1 ל-23 בינואר. חייו המוקדמים באיטליה צוטטו כאחת הסיבות שבגללן סצנות רבות מציוריו המאוחרים מוקמו ברומא העתיקה או מבוססות על סצנות מן המיתולוגיה הרומית.
בשנת 1854 בעודו בן 5, חזרה משפחת ווטרהאוס לאנגליה ועברה לגור בבית חדש שנבנה בדרום קנסינגטון בלונדון, סמוך למוזיאון ויקטוריה ואלברט שבדיוק הוקם. ווטרהאוס, או 'נינו' כפי שהוא כונה על ידי מכריו, בא ממשפחה אמנותית אשר עודדה אותו מגיל צעיר להתנסות בציור ורישום, ולעיתים קרובות צייר סקיצות של יצירות אמנות בהן נתקל בעודו משוטט במוזיאון הבריטי ובגלריה הלאומית בלונדון. בשנת 1871 הוא נרשם האקדמיה המלכותית לאמנויות, בתחילה כדי ללמוד פיסול, לפני שעבר להתמקד בציור.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

יצירותיו המוקדמות של ווטרהאוס לא היו פרה-רפאליטיות מטבען, אך עסקו בנושאים קלאסיים, ברוח עבודותיהם של לורנס אלמה-טדמה ופרדריק לייטון. עבודותיו המוקדמות הוצגו בגלריית דאדלי ובאיגוד המלכותי של האמנים הבריטיים, ובשנת 1874, ציורו "שינה, ואחיו למחצה, מוות" הוצג בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית לאמנויות. הציור נחל הצלחה מיידית, ומאותה השנה ווטרהאוס הציג בתערוכה השנתית באקדמיה בכל שנה עד 1916, למעט בשנים 1890 ו־1915. מאז הלך ווטרהאוס מחיל אל חיל בסצנת האמנות בלונדון, וב־1876 ציורו "לאחר הנשף", קיבל את המקום המרכזי בתערוכת הקיץ. אולי בשל הצלחתו, הציורים שלו הפכו גדולים יותר ויותר ככל שחלף הזמן.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת

בשנת 1883 הוא התחתן עם הציירת אסתר קנוורת'י (אנ'), בתו של מורה לאמנות מאילינג, אשר הציגה את ציורי הפרחים שלה באקדמיה המלכותית ובמקומות אחרים. לזוג נולדו שני ילדים, אך שניהם מתו בילדותם המוקדמת. בשנת 1895 קיבל ווטרהאוס קביעות מלאה באקדמיה המלכותית. הוא לימד בבית הספר לאמנות העץ על שם סנט ג'ון, הצטרף למועדון אמנות העץ של סנט ג'ון, והיה חבר במועצת האקדמיה המלכותית.
אחד הציורים המפורסמים ביותר של ווטרהאוס הוא הציור "הגבירה משאלוט" (באנגלית: The Lady of Shalott), אשר עוסק באיליין משאלוט, אשר נפטרה מצער כאשר גילתה שלנסלוט לא משיב לה אהבה. ווטרהאוס צייר שלוש גרסאות שונות של הדמות, בשנים 1888, 1894, ו־1916.
עוד נושא לציור שהעסיק את ווטרהאוס היה אופליה. ציורו המפורסם ביותר של אופליה מתאר אותה ממש לפני מותה, כשהיא שמה פרחים בשערה בעודה ישובה על ענף עץ ונשענת לכיוון האגם. כמו "הגבירה משאלוט" וציורים אחרים של ווטרהאוס, הציור עוסק באישה לקראת מותה בתוך או בקרבת מים. ייתכן כי ההשראה לציורי אופליה הגיעה גם מציורי אופליה של רוזטי ומיליי. ווטרהאוס הגיש את "אופליה" ב-1888 על מנת לקבל את תעודת הסיום שלו מהאקדמיה המלכותית לאמנויות. במקור הוא רצה להגיש ציור שכותרתו הייתה "בתולת ים", אך כיוון שהוא לא הושלם בזמן, הוגש הציור "אופליה". לאחר הגשתו, הציור אבד עד המאה ה-20, ומוצג כעת באוסף של לורד לויד-וובר. ווטרהאוס צייר את אופליה שוב בשנת 1894 ו־1909 או 1910, ותכנן ציור נוסף בסדרה שנקרא "אופליה בחצר הכנסייה" (בתרגום אחר: "אופליה בבית הקברות").
אופליה (Ophelia)
1889
אופליה (Ophelia)
1894
אופליה (Ophelia)
1910
לא עלה בידיו של ווטרהאוס לסיים את סדרת הציורים של אופליה, כיוון שעד 1915 חלה מאוד בסרטן. הוא מת שנתיים מאוחר יותר, ב-1917, ונקבר בבית הקברות בלונדון "קנזל גרין" (אנ'). על אף שאמנים מוקדמים ממנו מהאחווה הפרה-רפאליטית, כגון דנטה גבריאל רוזטי, ג'ון אוורט מיליי וויליאם הולמן האנט, ידועים יותר ממנו, יצירותיו של ווטרהאוס מוצגות כיום בכמה גלריות אמנות ומוזיאונים בריטיים ידועים (ביניהם מוזיאון טייט בריטניה), ובשנת 2009 את האקדמיה המלכותית לאמנויות ארגנה רטרוספקטיבה גדולה של עבודותיו, במסגרתה הושאלו ציורים רבים ממוזיאונים שונים ברחבי העולם וכן מאוספים פרטיים.
גלריות על פי שנים

ווטרהאוס צייר בחייו 118 ציורים. מקבץ מהם על פי שנים מופיע כאן.
גלריות על פי שנים > 1870

אונדין (Undine) 
1872
איננה, אך לא נשכחת (Gone, But Not Forgotten)
1873
המלווה הלא רצויה - סצנת רחוב בקהיר (The Unwelcome Companion--A Street Scene in Cairo)
1873
הטווה (La Fileuse)
1874
בשורת העמודים (In the Peristyle)
1874
מירנדה (Miranda)
1875
ילד חולה מובא למקדש באסקולפיוס (A Sick Child brought into the Temple of Aesculapius)
1877
חרטתו של נרון קיסר לאחר רצח אימו (The Remorse of the Emperor Nero after the Murder of his Mother)
1878
גלריות על פי שנים > 1880

דבר מתיקה (Dolce far Niente)
1880
דיוגנס מסינופ (Diogenes of Sinope)
1882
המועדפות על הקיסר [[הונוריוס (קיסר)|]] (The Favourites of the Emperor Honorius)
1883
התיעצות עם האורקל (Consulting the Oracle)
1884
אולליה הקדושה (Saint Eulalia)
1885
המעגל הקסום (The Magic Circle)
1886
קלאופטרה (Cleopatra)
1888
גלריות על פי שנים > 1890

מנחה רומאית (A Roman Offeringל
1890
קירקה מגישה את הגביע ליוליסס (Circe Offering the Cup to Ulysses)
1891
אודיסאוס והסירנות (Odysseus and the Sirens)
1891
דנאה (Danaë)
1892
קירקה נוקמת (Circe Invidiosa)
1892
ניאדה עם נימפה (A Naiad with a Nymph)
1893
הגבירה היפה חסרת הרחמים (La Belle Dame sans Merci)
1893
סקיצה של אישה (A Female Study)
1894
הגבירה משאלוט מביטה אל לנסלוט (The Lady of Shalott Looking at Lancelot)
1894
ההיכל (The Shrine)
1895
ססיליה הקדושה (Saint Cecilia)
1895
פנדורה (Pandora)
1896
הילאס והנימפות (Hylas and the Nymphs)
1896
יוליה (Juliet)
1898
גלריות על פי שנים > 1900

הסירנה (The Siren)
 c. 1900
גורל (Destiny)
1900
הגבירה קלייר (The Lady Clare)
1900
נימפות מוצאות את ראשו של אורפאוס (Nymphs Finding the Head of Orpheus)
1900
בתולת הים (The Mermaid)
1901
כדור הקריסטל (The Crystal Ball)
1902
ספר התפילות (The Missal)
1902
פרחי-רוח (Windflowers)
1902
האל בוראס(Boreas)
1903
אקו ונרקיס (Echo and Narcissus)
1903
פסיכה פותחת את תיבת הזהב (Psyche Opening the Golden Box)
1903
פסיכה פותחת את הדלת לגנו של קופידון (Psyche Opening the Door into Cupid's Garden)
1904
למייה (Lamia - version 1)
1905
יאסון ומדאה (Jason and Medea)
1907
הזר (The Bouquet - a study)
1908
איספי את ניצני הוורדים, או אופליה, סקיצה (Gather Ye Rosebuds or Ophelia, a study)
circa 1908
איספי את ניצני הוורדים כל עוד ניתן... (Gather Ye Rosebuds While Ye May...)
1908
נשמת הוורד או הוורד המתוק שלי (The Soul of the Rose or My Sweet Rose)
1908
איספי את ניצני הוורדים כל עוד ניתן (Gather Ye Rosebuds While Ye May)
1909
למייה (Lamia - version 2)

1909
תיסבי (Thisbe)
1909
גלריות על פי שנים > 1910

האביב מפזר כף ירוקה אחת של פרחים (Spring Spreads One Green Lap of Flowers)
1910
שובה הלב (The Charmer)
1911
פנלופה והמחזרים (Penelope and the Suitors)
1912
ההכרזה (The Annunciation)
1914
דנטה ומטילדה - סקיצה, לפני כן נקרא דנטה וביאטריס (Dante and Matilda (study, formerly called "Dante and Beatrice"))
c. 1914-17
מטילדה - סקיצה, לפני כן נקרא ביאטריס (Matilda (study, formerly called "Beatrice"ׁ))
 c. 1915
נמאס לי מצללים, אמרה הגבירה משאלוט (I am half-sick of shadows, said the Lady of Shalott)
1916
המעשיה מהדקאמרון (A Tale from the Decameron)
1916
מירנדה -- הסערה (Miranda -- The Tempest)
1916
טריסטאן ואיזולדה (Tristan and Isolde)
1916
ראו גם

הגבירה משאלוט
האחווה הפרה-רפאליטית
דנטה גבריאל רוזטי
ג'ון אוורט מיליי
ויליאם הולמן האנט
לורנס אלמה-טדמה
לקריאה נוספת

Trippi, Peter; Prettejohn, Elizabeth; Upstone, Robert. J.M. Waterhouse: The Modern Pre-Raphaelite Gallery Guide. The Royal Academy of Art. 2009.
Trippi, Peter. J.M. Waterhouse. Page 4. Phaidon. 2002
Bénézit, E. (2006). "Waterhouse, John William". In Dictionary of Artists (Vol 14, pp 668–669). Paris: Gründ.