stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקוריה הרומאית
הדיקסטריה - מחלקות הקוריה > הטריבונלים (בתי הדין)

שלושת בתי הדין בוותיקן הם פסגת פירמידת מערכת המשפט הקתולית.
בית הדין העליון של החותם הקדוש (Supremum Tribunal Signaturae Apostolicae) - המוסד המשפטי העליון של העולם הקתולי, פרט לאפיפיור עצמו. בנוסף לפיקוח על מערכת בתי הדין בעולם הקתולי, מטפל המוסד בעתירות המגיעות אליו משני בתי הדין האחרים. האפיפיור הראשון שהאציל את סמכות השיפוט שלו (את חותמו הקדוש) לאחרים היה אאוגניוס הרביעי במאה ה-15. במאה ה-16 התפתח המוסד בימי סיקסטוס החמישי ואלכסנדר השביעי, וב-1909 העמיד פיוס העשירי את מספר השופטים על שישה, מהם אחד שהוא ראש בית הדין, הגבלה שהוסרה ב-1917. כל חברי בית הדין הם קרדינלים.
הכלא הקדוש (Sacra Paenitentiaria) - בית דין גבוה לחסד, האחראי על מתן מחילה כנסייתית לחוטאים. בית הדין דן רק בחטאים שנעשו בצנעה וללא פרסום ציבורי. בין סמכויותיו המלצה לאפיפיור על הפיכת החלטה לנידוי, התרת מכשולים למשיחת אדם למשרה כנסייתית בכירה, וטיפול בשטרות מחילה. תפקיד ראש בית הדין הוא מבין הבודדים הממשיך להתקיים גם כאשר אין אפיפיור מכהן. אם ראש בית הדין חבר בקבוצת הקרדינלים הבוחרים, אזי בעת קיום קונקלווה (בחירת אפיפיור) הוא אחד מן השלושה הבודדים המורשים לקיים קשר עם העולם החיצון לפני שהושלמה הבחירה (השניים האחרים הם הקרדינל-הארכיבישוף בפועל של רומא ומנהל קריית הוותיקאן). החלטות בית הדין סופיות ובעלות תחולה כלל-עולמית.
בית הדין הקדוש של רוטה רומאנה (Tribunal Apostolicum Rotae Romanae ) - בית הדין העליון לערעורים. השם "רוטה" פירושו "גלגל", וזאת משום שהשופטים בבית הדין שנוסד במאה ה-13 ישבו במעגל בעת דיון. כל השופטים ממונים על ידי האפיפיור, ראש בית הדין נקרא "דקאן". במסגרת המערכת המשפטית הקתולית, ערעור מוגש לאפיפיור, שמעביר אותו לבית הדין. כמעט תמיד החלטת בית הדין היא סופית, אולם במקרים מסוימים ניתן לערער על החלטתו לבית הדין העליון של החותם הקדוש, הדן במקרה כזה רק בתקלות פרוצדורליות של בית הדין ולא בגוף הראיות. ב-1994 כתב יוחנן פאולוס השני את כללי בית הדין בחיבור Normae Romanae Rotae Tribunalis.
הדיקסטריה - מחלקות הקוריה > משרדים

המשרד המנהלי, Camera Apostolica - משרד הכלכלה והמשפטים של מדינת האפיפיור לשעבר, ניהול המערכת הפיננסית והמשפטית של העולם הקתולי. בראש המשרד ניצב ה-Camerlengo, קרדינל בעל תפקיד וסמכויות מנהליות. המשרה נקבעה כמשרה נפרדת מזו של הארכיהגמון של רומא ב-1078 על ידי גרגוריוס השביעי, שמילא את התפקיד בעצמו לפני כן. המשרד מפקח על משרד האוצר של הוותיקן.
המנהלה לנכסי הכס הקדוש (Administratio Patrimonii Sedis Apostolicae) מופקדת על נכסים שהוקדשו לכס הקדוש ומהווים את האמצעים למימון הקוריה. המינהל נוסד ב-1967.
המדור לענייני כלכלה של הכס הקדוש (Praefectura rerum oeconomicarum Sanctae Sedis) הוקם ב-1967 על מנת לפקח על כל העוסקים בנושאים פיננסיים במינהל הקתולי, בכל דרגה. המדור אינו עוסק בכספים אלא בביקורת ומעקב אחר תקציבים ודיווחים. המדור אינו מפקח על המוסד הקרוי "בנק הוותיקן", שאיננו מוסד השייך לכס הקדוש.
הדיקסטריה - מחלקות הקוריה > גופים נוספים

סינוד הבישופים נוסד בעקבות ועידת הוותיקן השנייה ומהווה גוף מייעץ לאפיפיור שחבריו נבחרים מבין הבישופים ברחבי העולם. הסינוד אינו גוף מחליט אלא במה להבעת והחלפת דעות. מי שמחליט על הרכב הסינוד ותכניו הוא האפיפיור, שיכול גם להחליט להפוך הסכמות שונות של הסינוד להחלטות מחייבות. הסינוד מתפזר עם פטירת האפיפיור או התפטרותו.
מדור משק הבית של האפיפיור (Praefectura pontificii domesticos) אחראי על בית האפיפיור ובני משפחתו.
משרד הליטורגיה והחגיגות של האפיפיור (Officium de Liturgicis Celebrationibus Summi Pontificis) אחראי על כל הנדרש לאפיפיור על מנת לבצע את תפקידיו הדתיים הציבוריים.
משרד הסטטיסטיקה המרכזי של הכנסייה
נציבויות בעלות מעמד מיוחד
הנציבות לארכאולוגיה קדושה
הנציבות לכתבי הקודש
נציבות Ecclesia Dei - נועדה לטיפול בחסידיו של הארכיבישוף מרסל לפבר, שיצרו קרע בינם לבין הזרם המרכזי של הכנסייה הקתולית, לאחר שסירבו לקבל את החלטות ועידת הוותיקן השנייה. קרוי על שם מסמך בשם זה שפרסם יוחנן פאולוס השני ב-1988.
הנציבות לקריית הוותיקן - הרשות המחוקקת של קריית הוותיקן. על החוקים שהיא מחוקקת להיות מאושרים על ידי מחלקת המדינה והאפיפיור לפני שהם הופכים לחוק מחייב. נשיא הנציבות הוא נציג במינהל קריית הוותיקן.
האקדמיות האפיפיוריות (Pontificiae Academiae) לאמנות יפה, תאולוגיה, מדעים, ארכאולוגיה, לימודי המרטירים והקטקומבות, לימודי תומאס אקווינס, לימודי מריה הקדושה, קידום החיים והגנתם (אתיקה רפואית), מדעי החברה ולטינית
המשמר השווייצרי
משרד העבודה של הכס הקדוש - נועד להסדרת יחסי העבודה בין הכנסייה לעובדיה. נוסד ב-1989.
הערות שוליים

↑  ז'אק לה גוף, ימי הבינים בשיאם, דביר, 1993, עמ' 192
↑  הבולה בלטינית
↑  תפקידים בחצר האפיפיור
↑  אתר הכלא הקדוש
↑  מידע על הרוטה רומאנה
↑  אתר המועצה לצדק ושלום
↑  אתר המועצה
↑  אתר המועצה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259432005171  BNE: XX151338  BnF: cb119813477 (data)  CiNii: DA01184973  GND: 2034643-8  ISNI: 0000 0000 9136 7334  LCCN: n82123664  NKC: kn20081030002  NLA: 35026612  SELIBR: 151567  SNAC: w6gt9n9r  SUDOC: 027862372  Trove: 800207  VcBA: 494/2273  VIAF: 133717252   WorldCat (עם VIAF): 133717252 
ארמון הטריבונלים
סמלו של הקרדינל הקמרלנגו, ראש המשרד המנהלי
הרכבת התחתית של האנוי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  וייטנאם
 עיר:  האנוי 
 מפעיל:  הרכבת התחתית של טוקיו 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  6 בנובמבר 2021 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 hanoimetro.net.vn
 תרשים הקו
  
 
הרכבת התחתית של האנוי היא מערכת הסעת המונים הפועלת האנוי בירת וייטנאם.
משרד התחבורה של וייטנאם הכין בשנת 2008 תוכנית תחבורה חדשה לעיר האנוי, המכוונת לצמצום השימוש ברכב מנועי בשטחה. תוכנית זו נדרשה נוכח הגידול החד במספר התושבים והפעילות הכלכלית בהאנוי מאז שנת 2000 מזה, והפסקת שירותי הטראם בעיר ב-1991 וחוסר היעילות של מערך האוטובוסים בה מזה.
התוכנית שהוכנה כוללת גם הקמת מערכת רכבת תחתית מונעת בחשמל, שכוללת עם השלמתה שמונה קווים, כל אחד באורך של 11 עד 53 קילומטרים ובאורך כולל של כ-170 קילומטרים. חלק מהקווים כוללים קטעים מעל פני האדמה. כל רכבת מסיעה עד 900 נוסעים במהירות מקסימלית של 80 קילומטר לשעה.
במערכת הרכבת התחתית של האנוי פועלים ארבעה קווים:
קו 1 - בכיוון צפון-דרום, באורך ראשוני של 15.3 קילומטרים
קו 2 - מצפון-מערב לדרום-מזרח, בעל 10 תחנות, באורך ראשוני של 11.5 קילומטרים
קו 2A - מצפון-מזרח לדרום-מערב, בעל 12 תחנות, באורך ראשוני של 13 קילומטרים
קו 3 - בכיוון מזרח-מערב, בעל 12 תחנות, באורך ראשוני של 12.5 קילומטרים.
העבודות להקמת קו 3 החלו בספטמבר 2011. בינואר 2012 החלה הקמת קו 2A והפעלתו צפויה במהלך שנת 2017. קו 3 צפוי להיות מופעל ב-2018.
מימון הקמת המערכת נעשה בין השאר באמצעות סיוע של ממשלות יפן וצרפת והלוואות מהבנק האסיאני לפיתוח, הבנק האירופי להשקעות וממשלת סין.
הערות שוליים

↑  מקור: http://www.globalmasstransit.net/archive.php?id=13616/.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רכבות ובנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרי קלארק (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק ברכס הרים באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°16′00″S 142°00′00″W﻿ / ﻿77.266666666667°S 142°W﻿ / -77.266666666667; -142
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי קלארק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי קלארק
 
הרי קלארק (באנגלית: Clark Mountains) הם קבוצה של הרים נמוכים, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
גובהם של ההרים עולה על 1,200 מטרים מעל פני הים.
ההרים ממוקמים 16 קילומטרים מזרחית להרי אולג'ני.
אתרים בהרי קלארק

| אתרים בהרי קלארק שברכסי פורד |
| --- | --- | --- |
| הרים | אטווד • אקבלו • ברנהאם • ג'ונס • ואן וולקנברג • מאליונה |  |
| נונאטאקים | קלי |  |
| עמקים | מסקוויט |  |
היסטוריה > גילוי ההרים

ההרים התגלו בטיסות של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940.
היסטוריה > מקור השם

ההרים נקראים על שמה של אוניברסיטת קלארק, שבווסטר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
לקריאה נוספת

• C.J. ADAMS, D. SEWARD and S.D. WEAVER, , Antarctic Science 7 (3): 265-277 (1995)
•  C.J. Adams (1987), ,  New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 30:1, 51-72, DOI: 10.1080/00288306.1987.10422193
• GEORGE A DOUMANI; ERNEST G EHLERS, , GSA Bulletin (1962) 73 (7): 877–882. https://doi.org/10.1130/0016-7606(1962)73[877:PORFMI]2.0.CO;2
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th: 1987, , Cambridge, England
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
| אתרים ברכסי פורד |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אסמן • דנפלד • היינס • מקיי • סארנוף • פוסדיק • פיליפס • קלארק |  |
| הרים | אלכסנדר • אקבלו • ביואנג'ל • ביטגוד • בירד • ברנהאם • ג'ון • ג'ונס • דאגלס • דרלינג • ואן וולקנברג • לוקהארט • מאליונה • סווארטלי • פייג' • קארבון • קולומבו • קופר • ריאה • ריצ'רדסון |  |
| מצוקים | ביילי |  |
| נונאטאקים | ברידינג • קיידי |  |
| מונוליתים | הבילבורד (לוח המודעות) |  |
| קרחונים | אוקס • ארתור • באלצ'ן • בויד • האמונד |  |
| מעברי הרים | ריס |  |
הר וורן (ויומינג)

ערך זה עוסק בהר בוויומינג. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  13,722 רגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  ויומינג, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס וינד ריוור 
 קואורדינטות:  43°09′49″N 109°37′41″W﻿ / ﻿43.163611111111°N 109.62805555556°W﻿ / 43.163611111111; -109.62805555556
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר וורן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר וורן(למפת ויומינג רגילה) שאיין קספר לאראמי ג'ילט ילוסטון גרנד טיטון מגדל השטן מונטנה קולורדו יוטה א י י ד ה ו  ד ק ו ט ה  ה ד ר ו מ י ת  נ ב ר ס ק ה הר וורן(למפת ויומינג מוגדלת) שאיין קספר לאראמי ג'ילט ילוסטון גרנד טיטון מגדל השטן מונטנה קולורדו יוטה א י י ד ה ו  ד ק ו ט ה  ה ד ר ו מ י ת  נ ב ר ס ק ה הר וורן
 
הר וורן (באנגלית: Mount Warren), המכונה גם הר הארדינג (Mount Harding) הוא הר ברכס וינד ריוור במחוז פרימונט במדינת ויומינג שבארצות הברית.
ההר, שגובהו 4,184 מטרים מעל פני הים, הוא השלישי בגובהו בין הרי הרכס, והרביעי בגובהו בוויומינג.
ההר מתנשא לגובה של 293 מטרים מעל סביבתו.
הפסגה ממוקמת בשטח אזור הבר פיצפאטריק שבשטח היער הלאומי שושון. הפסגה מתנשאת מעל מספר קרחונים, שהידוע בהם הוא קרחון דינוודי.
ההר גובל בשטח היער הלאומי ברידג'ר (אך לא נמצא בשטחה של שמורת טבע זו).
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם פרנסיס וורן (Francis E. Warren), שהיה סנטור מטעם מדינת ויומינג, וכן מושל ויומינג הראשון.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו קארל בלאורוק (Carl Blaurock) ואלברט אלינגווד (Albert Ellingwood) בשנת 1924.
הערות שוליים

1 2  שם ההר באתר הרשמי של ממשלת ארצות הברית
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 4,182 מטרים מעל פני הים
1 2  מידע גאוגרפי
↑  הרי ויומינג לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר ההר מתנשא לגובה של 307 מטרים מעל סביבתו
↑  עשרת ההרים הגבוהים בוויומינג
הר קאלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קאלה 
 גובה:  2,345 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°11′00″S 70°15′00″W﻿ / ﻿69.1833°S 70.25°W﻿ / -69.1833; -70.25
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר קאלה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר קאלה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קאלה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קאלה
 
הר קאלה (באנגלית: Mount Calais) הוא הר מסיבי נישא, בצידו הצפון-מערבי של מפרץ שוקאלסקי, בחלקו הצפון-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,345 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא ההר השמיני בגובהו בארץ אלכסנדר.
היסטוריה > גילוי הרכס

ההר נסקר לראשונה בשנת 1909 לערך, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
ההר נסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948.
היסטוריה > מקור השם

שארקו קרא להר על שם העיר קאלה שבצרפת.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , PP 205, 374
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
הפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם

| --- | --- |

בסיס חיל האוויר בגראם ב-2007
 תאריך:  27 בפברואר 2007 
 מקום:  בגראם 
 מטרה:  דיק צ'ייני 
 קואורדינטות:  34°56′46″N 69°15′54″E﻿ / ﻿34.946°N 69.265°E﻿ / 34.946; 69.265
 סוג:  פיצוץ התאבדות, ניסיון לרצח 
 הרוגים:  23 
  (למפת אפגניסטן מוגדלת) קאבול קנדהאר הראת מזאר-י שריף ג'לאלאבאד לשכר גאה תאלקאן ח'וסת שברגאן ע'זני א י ר א ן  פקיסטן הודו סין טג'יקיסטן אוזבקיסטן טורקמניסטןהפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם(למפת אפגניסטן רגילה) קאבול קנדהאר הראת מזאר-י שריף ג'לאלאבאד לשכר גאה תאלקאן ח'וסת שברגאן ע'זני א י ר א ן  פקיסטן הודו ס. טג'יקיסטן אוזבקי. טורקמניסטןהפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם
 
הפיגוע בבסיס חיל האוויר בגראם שבאפגניסטן התרחש ב-27 בפברואר 2007. מחבל מתאבד הפעיל את חגורת הנפץ שלו וגרם למותם של 23 בני אדם. הפיגוע התרחש בשעה שבבסיס ביקר סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני.
הפיגוע

בסיס בגראם שוכן כ-50 קילומטר מצפון לעיר קאבול בירת אפגניסטן. הוא שימש כבסיס חיל האוויר המרכזי של ארצות הברית במדינה. ב-2007 שהו בו כ-9,000 מחיילי הקואליציה המערבית באפגניסטן.
המחבל המתאבד, מארגון הטליבאן או מארגון אל-קאעידה, הפעיל את מטען הנפץ שלו בשעה 10:00 ליד שער הכניסה הראשי לבסיס, אשר היה מאובטח באבטחה כבדה. אחרי שער הכניסה נמצאו עוד שתי נקודות ביקורת בדרך אל פנים הבסיס.
משרדו של נשיא אפגניסטן הודיע כי בפיגוע נהרגו 23 איש, וביניהם 20 אזרחים אפגנים שעבדו בבסיס. דובר של נאט"ו מסר כי תשעה אנשים נהרגו וביניהם חייל אמריקאי אחד, חייל דרום קוריאני אחד וקבלן אזרחי אמריקאי. עם זאת מסר הדובר בהמשך כי הדיווח של משרד הנשיא על האבדות היה "קרוב למציאות". עוד 20 אנשים נפצעו בפיגוע.
סגן הנשיא צ'ייני נמצא בעת הפיגוע בתוך הבסיס במסגרת ביקור שערך אצל כוחות הקואליציה המערבית באפגניסטן. הוא נמצא במרחק של כ-1.5 קילומטר ממקום הפיגוע. הוא העיד כי שמע את הפיצוץ וכי מאבטחיו העבירו אותו לאחריו למקלט למשך זמן קצר.
דובר מטעם ארגון הטליבאן נטל בהודעה לעיתונות אחריות לפיגוע וטען כי לארגונו היה ידוע על ביקורו הצפוי של צ'ייני בבסיס בגראם וכי הפיגוע נועד להתנקש בחייו. דוברים אמריקאים הגיבו לטענה זו בספקנות.
בשנים 2015 ו-2016 התרחשו בבסיס עוד שני פיגועי התאבדות, שבהם נהרגו 6 ו-5 אנשים, בהתאמה.
השביט הגדול של 1882

| --- | --- |

תצלום של השביט כפי שנראה מקייפטאון מאת דייוויד גיל (אנ')
 כוכב האם
 כוכב אם:  שמש
 מידע כללי
 סוג:  שביט
 קטגוריה:  שביט ארוך מחזור
 תאריך גילוי:  ספטמבר 1882
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  76.7326733 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.999898 (1600) 0.999889 (2200)
 זמן הקפה:  652 שנים (1600) 615 שנים (2200) ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ מקסימלית:  459 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  142°
השביט הגדול של 1882, המסומן רשמית C/1882 R1 או 1882 II או 1882b, הוא כוכב שביט ארוך-מחזור שהפך לבהיר מאוד בספטמבר 1882. הוא נמנה במשפחת שביטי קרויץ - משפחת שביטים העוברים בפריהליון בטווח של  1\,R_{\odot } (רדיוס שמש) מהפוטוספירה של השמש. בפריהליון שלו היה השביט בהיר דיו כדי להיראות ליד השמש בשמי היום .
גילוי

השביט הופיע בשמי הבוקר של ספטמבר 1882. דיווחים מצביעים על כך שהוא נראה לראשונה כבר ב-1 בספטמבר 1882, מכף התקווה הטובה וממפרץ גינאה, ובמהלך הימים הבאים דיווחו עורכי תצפיות רבים בחצי הכדור הדרומי על השביט החדש.
האסטרונום הראשון שרשם תצפיות על השביט היה ויליאם הנרי פינלי (William Henry Finlay), העוזר הראשי במצפה הכוכבים המלכותי בקייפטאון, דרום אפריקה. תצפיתו של פינלי ב-7 בספטמבר בשעה 16:00 שעון גריניץ' הייתה גם תגלית עצמאית, והוא דיווח שלכוכב השביט הייתה בהירות נראית לכאורה של כ-3, וזנב באורך של כמעלה.
השביט התבהר במהירות, ובתוך ימים ספורים הפך לעצם בהיר במיוחד. האסטרונום של הוד מלכותה בכף, דייוויד גיל (אנ'), דיווח ב-18 בספטמבר שצפה בכוכב השביט עולה דקות ספורות לפני השמש ותיאר אותו כ"הגרעין היה אז ללא ספק יחיד, וקוטרו בוודאי מתחת ל-4 דקות קשת; למעשה, כפי שתיארתי אותו, הוא דומה מאוד לכוכב בעל בהירות נראית 1, שנראה לאור יום." 4 אינץ' הם 4/60 דקות קשת, ודקת קשת היא 1/60 מעלות.
פריהליון

כשנראה לראשונה התקרב השביט במהירות לפריהליון. בפריהליון, השביט נמצא במרחק של 480,000 קילומטרים (0.0032 יחידות אסטרונומיות) מפני השמש. מחקרים מסלוליים שלאחר מכן קבעו כי מדובר בכוכב שביט "מחכך שמש", כזה שעובר קרוב מאוד לפני השטח של השמש. במשך שעות רבות משני צידי מעבר הפריהליון שלו, השביט היה נראה בקלות בשמי היום ליד השמש. הוא הגיע לבהירות נראית מוערכת של 17-.
זמן קצר לאחר שהגיע לפריהליון ב-17 בספטמבר, השביט ביצע מעבר שמש. בכף, פינלי צפה בכוכב השביט בעזרת מסנן צפיפות נייטרלי ממש עד לרגע המעבר, כאשר השמש "רתחה סביבו". פינלי ציין כי השביט נעלם מהעין בפתאומיות רבה, ולא ניתן היה לראות ממנו זכר על פני השמש.
לאחר הפריהליון

לאחר מעבר בפריהליון מסלולו, עבר השביט בשמים חשוכים, ולמרות שדעך עם התרחקותו מהשמש הוא נשאר אחד מהעצמים הבולטים בשמים. ב-30 בספטמבר, עורכי תצפיות, כולל פינליי ואדוארד ברנרד, החלו להבחין שגרעין השביט מוארך ושבור לשני כדורי אור בהירים בולטים, ועד 17 באוקטובר היה ברור כבר כי הוא אכן התפצל לחמישה שברים לפחות. תצפיתנים דיווחו שהבהירות היחסית של השברים השתנתה מיום ליום.
באמצע אוקטובר, השביט פיתח אנטי-זנב בולט, שהצביע לעבר השמש. אנטי-זנבות הם תופעה שכיחה למדי של כוכבי שביט, ונובעת מגאומטריית מסלול הנותנת מראה של זנב הפונה לכיוון השמש, למרות שחומר יכול אך ורק להתרחק מהשמש.
הגרעין הגיע לגודלו הנראה המרבי בדצמבר 1882. השביט דעך בהדרגה, אך למרות הפיצול שלו, ניתן היה לצפות בו בעין בלתי מזוינת עד פברואר 1883. התצפית הוודאית האחרונה של השביט בוצעה ב-1 ביוני 1883 על ידי בנג'מין גולד (Benjamin Apthorp Gould) בקורדובה.
מחקרי מסלול

מחקרים על מסלול השביט הראו כי השביט הגדול של 1882 נע בנתיב כמעט זהה לשביטים הגדולים הקודמים שנראו למשל C/1843 D1 ו-C/1880 C1. גם שביטים אלה הופיעו לפתע בשמי הבוקר ועברו בפריהליון קרוב מאוד לשמש. אחד ההסברים היה, ששלושתם היו למעשה אותו שביט, עם תקופת מסלול שהתקצרה באופן דרסטי בכל מעבר פריהליון. עם זאת, מחקרים הראו שההסבר בלתי קביל, שכן תקופת ההקפה של שביט זה היא 772 ± 3 שנים והאחרים הן 600–800 שנים.
היינריך קרויץ חקר את מסלוליהם של שלושת השביטים הגדולים, ופיתח את הרעיון ששלושת השביטים הם שברים של שביט אב גדול בהרבה, שהתפרק במעבר פריהליון מוקדם יותר. הפיצול של השביט הגדול של 1882 עצמו אישש שהטענה סבירה. כעת סוברים שהשביט הגדול של 1882 הוא שבר של X/1106 C1, ושביט דו טויט (C/1945 X1) ושביט איקייה-סקי (C/1965 S1) הם שני שברי-אחיות. ייתכן שהשביט הגדול של 371 לפני הספירה היה מקור הקבוצה.
הוכח כי השביטים C/1843 D1, C/1880 C1, C/1882 R1, C/1887 B1, C/1963 R1, C/1965 S1 ו-C/1970 K1 הם כולם בני משפחה הידועה כשביטי קרויץ, ושכולם שברים משביט אב אחד. המודלים הנוכחיים אינם תומכים בהשערה הנפוצה בספרות הקודמת כי השביט המפורסם משנת 372 לפני הספירה הוא למעשה האב האולטימטיבי של שביטים מחככי-שמש. השביט של 372 לפני הספירה מזוהה לעיתים קרובות עם אריסטו, אשר יחד עם אחרים מתקופתו, תיאר את השביט הזה בכתביו. עם זאת, אריסטו היה בן שתים עשרה בלבד בזמן הופעת השביט, וההיסטוריון, קליסתנס מאולינתוס, שגם כתב עליו נולד עשר שנים לאחר הופעתו. לפיכך, אין לקחת את הדיווחים שלהם כעל דיווחים של עדי ראייה. יתר על כן, אין אזכור של השביט בספרות הסינית של אותה תקופה. במקום זאת, השביט של פברואר 423 או של פברואר 467, עם תקופות מסלול של כ-700 שנים, נחשב כעת לאב הסביר של משפחת השביטים. שברים של השביט הגדול של 1882 אמורים לחזור בסביבות 2487 (A) עד 2719 (D).
מראי מקום

Burke-Gaffney, M. W. (April 1968), "Copeland and Lohse and the Comet, 1882 II", Journal of the Royal Astronomical Society of Canada, 62: 49, Bibcode:1968JRASC..62...49B
Gill, David (1883a), "On Mr. Finlay's pre-perihelion observations of the Great Comet 1882 II", Astronomische Nachrichten, 105 (5): 71, Bibcode:1883AN....105...71G, doi:10.1002/asna.18831050505
Gill, David (April 1883b), "note on the nucleus of the Great Comet (b) 1882", Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 43 (6): 319–321, Bibcode:1883MNRAS..43..319G, doi:10.1093/mnras/43.6.319a
Kreutz, Heinrich (October 1883), "Ephemeris of the Great Comet, b 1882", The Observatory, 6: 311, Bibcode:1883Obs.....6..311K
Kronk, Gary W. (December 2003), Cometography, Cambridge, UK: Cambridge University Press, ISBN 0-521-58505-8, retrieved 8 September 2007
Plummer, William Edward (March 1889), "The great comet of September 1882", The Observatory, 12: 140–142, Bibcode:1889Obs....12..140P
Tebbutt, John (March 1904), "The great comet of 1882", The Observatory, 27: 133–134, Bibcode:1904Obs....27..133T
הערות שוליים

1 2  Horizons output. "Barycentric Osculating Orbital Elements for (C/1882 R1-A)". Retrieved 2023-08-31. (Solution using the Solar System's barycenter (Sun+Jupiter). Select Ephemeris Type:Elements and Center:@0)
↑  "Horizons Batch for (C/1882 R1-A) on 2498-03-21" (Perihelion occurs when rdot flips from negative to positive). JPL Horizons. Archived from the original on 2023-08-31. Retrieved 2023-08-31.
1 2 3  Zdenek Sekanina, Paul W. Chodas, Fragmentation Hierarchy of Bright Sungrazing Comets and the Birth and Orbital Evolution of the Kreutz System. II. The Case for Cascading Fragmentation, The Astrophysical Journal 663, 2007-07, עמ' 657–676 doi: 10.1086/517490
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Plummer 1889
1 2  Tebbutt 1904
↑  Gill 1883a
1 2 3 4 5  Gill 1883b
↑  Kronk 2003
↑  Kreutz 1883
↑  Burke-Gaffney 1968
↑  Marsden B.G. (1967), "The Sungrazing Comet Group", The Sungrazing Comet Group I, The Astronomical Journal, vol. 72, p. 1170, Bibcode:1967AJ.....72.1170M, doi:10.1086/110396
↑  Marsden B.G. (1989), "The Sungrazing Comet Group II", The Sungrazing Comet Group II, The Astronomical Journal, vol. 98, p. 2306, Bibcode:1989AJ.....98.2306M, doi:10.1086/115301
השם (ספר)

| --- | --- |

כריכת המהדורה הראשונה
 מידע כללי
 מאת:  מיכל גוברין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  מהדורה ראשונה - 1995 מהדורה שנייה - 2013
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 346 מהדורה שנייה - 352
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003527625, 001357378
השם הוא רומן מאת מיכל גוברין. הספר ראה אור לראשונה ב-1995 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ותורגם לאנגלית, The Name, בהוצאת ריברהד-פינגווין, ניו יורק, בשנת 1998. מהדורה חדשה של הנוסח העברי, בתוספת אחרית דבר של יהודה ליבס, ראתה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-2013.
תוכן

מיכל גוברין מתמקדת בספר זה בשאלה כיצד להביא את אלוהים לחיי היומיום עצמם ועושה זאת דרך סיפור על עמליה, צלמת, חוזרת בתשובה, העוסקת בצירופים קבליסטיים, בימים אורגת ובלילות כותבת וידויים.
לאחר שהתירה את אירוסיה עם ישעיהו, החוזר-בתשובה ששידכו לה, היא מתכוונת להתאחד עם הנמען של מכתביה ששמו כשם הספר, "השם", על ידי כך שתקריב קורבן של התאבדות ארוטית גואלת, כמעין שעיר לעזאזל.
המארג השברירי של חיי התשובה של עמליה נקרע כאשר היא נחשפת לאהבה ולמשיכה מינית לבחור ששודך לה. גם זה מתמוטט די מהר. האני של המספרת מפוצל. עמליה חיה במקביל זמנים שונים אולי מקבילים, כמו עולמות מקבילים בפיזיקה. הווידוי כתוב בגוף שני ואינו דיבור של אדם אל עצמו, אלא גם דיבור של אישה עם אישה אחרת שנמצאת כנראה בתוכה עצמה. יש כאן התמודדות עם עבר וניסיון לא להשכיח את אחד המרכיבים החשובים ביותר שיש לו לאדם, הזיכרון. יחסי אירוטיקה של עמליה עם האל הם ביטוי לידע קולקטיבי הטמון בתוכה. ידע שאיננה יכולה למחוק מזיכרונה, מעין פיצול האישיות שיש בו היכולת אולי, בסופו של דבר, להביא לתיקונו בהתאחדותה עם השם.
הספר מעורר תהיות ושאלות, מתפצל לאמירות שכולן מהוות סערה תאולוגית.
על הספר

עם צאתו של השם באנגלית נערך סביבו בניו יורק רב-שיח שפורסם כספר, 'גוף תפילה' בהשתתפות הפילוסוף ז'אק דרידה, המשורר דייוויד שפירו, ומיכל גוברין. הנוסח העברי של 'גוף תפילה' ראה אור בסדרת "קו אדום כהה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
פרסים

פרס קוגל
פרס קוֹרֶט לספר היהודי - The Koret Jewish Book Award
הר צין

| --- | --- |

הר צין
 מידע כללי
 גובה:  268 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הנגב
 מסלול ההעפלה הקל:  שביל
 קואורדינטות:  30°49′55″N 35°03′25″E﻿ / ﻿30.8320573°N 35.0568716°E﻿ / 30.8320573; 35.0568716
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר צין(למפת צפון הנגב רגילה) הר צין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר צין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר צין
הר צין
הר צין ושדה הבולבוסים
בולבוסים
תחנת הרכבת הדרומית ביותר
שדה הבולבוסים למרגלותיו של הר צין
הר צין הוא הר הנמצא בשמורת הר ההר שבנחל צין, כעשרה קילומטרים מדרום-מערב למעלה עקרבים. ההר בולט מעל פני השטח ונראה למרחוק ליורד מהמעלה, שבו עברה הדרך הישנה לאילת. גובהו של ההר 268 מטר מעל פני הים, אך לעומת סביבתו הוא מתרומם לגובה של 200 מטר בלבד. ההר בולט בנופו הייחודי: צלעותיו משופעות ופסגתו כשולחן שטוח.
הוועדה למתן שמות עבריים לנגב, שפעלה בשנים 1950-1949, קבעה כשמו של ההר את הביטוי המקראי הר ההר, במקום שמו הערבי ג'בּל מדרה (כתיב: מצ'רה), בעקבות הנחייתו של דוד בן-גוריון ולפיה יש לתת שמות עבריים לאתרים בנגב. מאוחר יותר החליטה ועדת השמות הממשלתית כי המקום ייקרא הר צין.
הר צין
בקרבת ההר נמצא מסוף המטענים בהר צין, שהוא הנקודה הדרומית ביותר שאליה מגיעה רכבת ישראל.