stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנת' קוך
קריירה

קוך החל לפרסם ספרי שירה בשנות ה-50 ובשנות ה-60, אך החל להתפרסם בתחילת שנות ה-70.
קוך פרסם עשרות ספרי שירה ומחזות, בשירתו של קוך ניתן למצוא הומור ואף נטייה לאימג'יזם ועיסוק באסתטיקה, בספרו One Train (1994) מופיע מחזור שירים שלם העוסק באסתטיקה.
קוך לימד שירה באוניברסיטת קולומביה במשך עשרות שנים, שיעוריו נחשבו לאטרקטיבים בקרב הסטודנטים.
שיריו תורגמו לגרמנית, לעברית ולשפות נוספות.
מחזות שכתב עובדו לתיאטרון.
ספרים

Poems (1953)
Ko: or, A Season on Earth (1959)
Permanently (1961)
Thank You and Other Poems (1962)
Bertha, & other plays (1966)
Poems from 1952 and 1953 (1968)
The Pleasures of Peace and Other Poems (1969)
Sleeping with Women (1969)
When the Sun Tries to Go On (1969)
The Art of Love (1975)
The Duplications (1977)
The Burning Mystery of Anna in 1951 (1979)
From the Air (1979)
Days and Nights (1982)
On the Edge (1986)
Seasons on Earth (1987)
On the Great Atlantic Rainway: Selected Poems 1950–1988 (1994)
One Train (1994)
Straits (1998)
New Addresses (2000)
A Possible World (2002)
הקרקס הקרקס ושירים אחרים, מבחר שירים, מאנגלית: רועי צ'יקי ארד, הוצאת דחק, 2023.
לקריאה נוספת

ערן הדס, שלושה מהלכים בשירה האמריקאית שלאחר מלחמת העולם השנייה.
קדמה (דמות מקראית)

קדמה הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. לקדמה היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, תימא, חדד, יטור, נפיש, בשמת.
יש האומרים שקדמה הוא נודב המוזכר בדברי הימים במלחמה של ההגריאים, יטור, נפיש ונודב בבני ראובן, גד וחצי שבט המנשה.
המקור לשמו הוא מהמזרח, אך לא ידוע מה פירושו ומאין בדיוק.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים י"ג–ט"ו
↑  ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק י"ט
1 2  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ז
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קונביאסה

קונביאסה (בספרדית: Conviasa; ראשי תיבות של Consorcio Venezolano de Industrias Aeronáuticas y Servicio Aéreo), היא חברת התעופה הלאומית של ונצואלה, שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי סימון בוליבר של העיר מאיקטיאה שבקראקס. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות בוונצואלה וכן טיסות בינלאומיות לבואנוס איירס, הוואנה, קינגסטאון, מנגואה, מדריד, טרינידד וטובאגו, בוגוטה.
תולדות החברה

בינואר 1997 חברת התעופה הלאומית של ונצואלה, ויאסה, הפסיקה את פעולותיה לאחר 37 שנות שירות, מטעמים כלכליים. במאי 2001 עלתה ההצעה ליצור חברת דגל חדשה לוונצואלה, וב-30 במרץ 2004 נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס חתם על צו כדי ליצור באופן רשמי את חברת התעופה החדשה קונביאסה. ב-28 בנובמבר ערכה החברה את טיסת הבכורה שלה וב-10 בדצמבר החלה החברה את פעולתה עם טיסות סדירות פנימיות ובינלאומיות.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אמבראר E-190 | 16 | — | 104 | 104 |  |
| סה"כ | 16 | — |  |  |  |
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של קונביאסה, באתר planespotters.net (באנגלית)
קייזו אושיו

| --- | --- |

קייזו אושיו בעבודה, מדריד 2006
 לידה:  20 באוקטובר 1951 (בן 72) Fukusaki, יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיוטו 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
קייזו אושיו (ביפנית: 牛尾啓三; באנגלית: Keizo Ushio; נולד ב-20 באוקטובר 1951, פוקוסאקי, יפן) הוא פסל באבן וגרניט שנודע ביצירותיו המונוליטיות, המשלבות פשטות חזותית ברעיונות גאומטריים מורכבים. טכניקת הגילוף שלו מושפעת מהמתמטיקה של רצועת מוביוס, המכונה בדרך כלל משטח חד צדדי וחד-צדדי, שקשה ליצור עם חומרים בעלי משקל וצפיפות רבה. אושיו זכה בעשרות פרסים בתחום הפיסול, ועבודותיו מוצגות במדינות רבות, ביניהן יפן, ארצות הברית, איסלנד ניו זילנד ספרד נורווגיה וישראל.
הוא למד באוניברסיטת קיוטו עד לשנת 1974 ולאחר סיום הלימודים המשיך ללמוד עוד שנתיים בבית הספר לאמנות. בשנת 1979 הוא זכה בפרס ראשון בתערוכה ביפן. בשנת 2003 הוא זכה בתחרות להצבת פסל בכניסה לגשר מיתרים הגדול בעולם, גשר אקשי-קייקיו.
הערות שוליים

↑  KEIZO USHIO, sculpure by the sea
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 119607952   WorldCat (עם VIAF): 119607952 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קנת' רויאל

קנת' קלייבורן רויאל האב (באנגלית: Kenneth Claiborne Royall, Sr.;‏ 24 ביולי 1894 – 25 במאי 1971) היה גנרל בצבא ארצות הברית והאחרון שכיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית. משרה זו בוטלה ב-1947 ורויאל מונה כמזכיר הצבא של ארצות הברית (המשרה היורשת) מאז ועד 1949.
קורות חייו

קנת' רויאל נולד ב-24 ביולי 1894 בגולדסבורו, קרוליינה הצפונית כבנם של קלרה הווארד ג'ונס ושל ג'ורג' פנדר רויאל. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון ולאחר מכן למד בבית הספר הרווארד למשפטים לפני שירותו במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן הוא עסק בעריכת דין ונבחר לסנאט של מדינת קרוליינה הצפונית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ב-18 באוגוסט 1917 נשא רויאל לאישה את מרגרט פירס בסט ויחד הם הביאו לעולם שני בנים ובת.
משפט נאשמי מבצע פסטוריוס

בראשית מלחמת העולם השנייה הועלה רויאל לדרגת קולונל בצבא ארצות הברית.
בשעות הקטנות של 13 ביוני 1942 הצליחה הצוללת הגרמנית U-202 להנחית ארבעה סוכנים של המודיעין הגרמני בחוף אמגנסט בלונג איילנד. הם היו עמוסים בחומר נפץ ובציוד נוסף שהוטמן בחול. מפקדם, גיאורג דש, התרחק מהם ונתקל בשומר משמר החופים בשם ג'ון קאלן. לשאלתו של קאלן ענה כי הוא דייג. קאלן לא השתכנע ודש דחף לו סכום של 260 דולר כדי שישתוק והתרחק בריצה.
הסוכנים עלו על רכבת, הגיעו למנהטן ושכרו חדרים במלון.
השומר קאלן הזעיק את משמר החופים ובחיפוש הם מצאו את חומר הנפץ ומדים גרמניים. המקרה דווח לנשיא פרנקלין רוזוולט והוא הורה ל-FBI לפתוח במצוד אחרי הגרמנים.
הקבוצה השנייה נחתה בחוף פונטה ורדה ליד ג'קסונוויל בפלורידה בעזרת הצוללת U-584, ב-16 ביוני 1942. הם עלו על רכבת לסינסינטי שם עמדו להיפגש עם הקבוצה השנייה ב-4 ביולי 1942 ולתכנן את המשך הפעולות.
דש יצא לבדו לוושינגטון כדי לאתר מטרות אך במקום זאת החליט להסגיר את עצמו ל-FBI. בתחילה לא האמינו לו אבל לאחר שהציג לפניהם את תקציב המשימה בסך 84,000 דולר הם התחילו להתייחס אליו ברצינות. גם חברו ארנסט בורגר הסגיר את עצמו. תוך זמן קצר נאסרו הסוכנים בניו יורק ובפלורידה.
הנשיא רוזוולט רוזוולט חשש שבית דין אזרחי יהיה רך מידי ולכן העמיד אותם בפני בית דין צבאי סודי. צוות השופטים הורכב משבעה קצינים בכירים.
רויאל התמנה לייצג אותם בבית הדין והצטווה על ידי הנשיא רוזוולט שלא לפנות בעניינם לבתי משפט אזרחיים. בתשובה כתב רויאל לנשיא שלדעתו לא הייתה לו סמכות לכנס בית דין סודי שישפוט את לקוחותיו וביקש ממנו לשנות את הוראתו. הנשיא סירב ורויאל עתר לבית המשפט המחוזי בטענה שכינסו של בית הדין הסודי מנוגד לחוקה.
בית המשפט דחה את העתירה וכך עתרו רויאל ועורכי דין נוספים ממשרדו לבית המשפט העליון של ארצות הברית. ביולי 1942 דחה בית המשפט העליון את עתירתו של רויאל בפסק דין מקוצר ואישר את סמכותו של הנשיא למנות בית דין סודי. עם זאת, עלה בידו של רויאל לגרום לבית משפט אזרחי לבקר את החוקתיות של בית הדין על אף העדפתו של הנשיא לקיים את ההליך בחשאיות.
באוקטובר פרסם בית המשפט העליון פסק דין מלא באומרו "אין להתעלם מההגנות החוקתיות העומדות לזכותם של כל המואשמים בעבירה". פסק דין זה פורסם לאחר ששישה מלקוחותיו של רויאל כבר לא היו בין החיים. הם נשפטו, הורשעו ובאוגוסט 1942 הוצאו להורג, ימים ספורים לאחר שבית המשפט העליון אישר את סמכותו של הנשיא לכנס בית דין סודי. שניים מהנאשמים נשלחו למאסר. לימים אמר רויאל שהוא האמין שתפקידו כסנגור של המרגלים הנאצים היה התיק החשוב ביותר בקריירה המשפטית שלו. הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
חבר הקבינט

רויאל כיהן כמזכיר המלחמה האחרון של ארצות הברית מה-9 בנובמבר 1945 ועד ה-18 ביולי 1947 בממשלו של הנשיא הארי טרומן. לאחר מכן הוא כיהן במשרה שהחליפה את משרת מזכיר המלחמה והיה מזכיר הצבא הראשון של ארצות הברית.
באפריל 1949 אולץ רויאל לפרוש מתפקידו על סירובו המתמשך לשים קץ למדיניות ההפרדה הגזעית בצבא, אף על פי שחלפה אז כבר שנה לאחר שהנשיא טרומן חתם על צו נשיאותי 9981.
שנותיו האחרונות

בדצמבר 1949 היה רויאל לשותף במשרד עורכי הדין היוקרתי מניו יורק "דווייט, האריס, קוגל וקסקי", וב-1958 הוא היה לראש המשרד.
קנת' רויאל נפטר ב-25 במאי 1971 בדרהאם, קרוליינה הצפונית בגיל 76. הוא נטמן בבית הקברות ווילו דייל שבעיר הולדתו גולדסובורו. בנו, קנת' רויאל הבן, כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בין השנים 1967 – 1972 וכחבר הסנאט של המדינה בין השנים 1973 – 1972.
פלורנס לורנס

| --- | --- |

פלורנס לורנס בתצלום אולפן משנת 1908 לערך
 לידה:  2 בינואר 1886 המילטון, קנדה 
 התאבדה:  27 בדצמבר 1938 (בגיל 52) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1906 
 בן או בת זוג:  הארי סולטר (1908–1920) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פלורנס לורנס (2 בינואר 1886 – 28 בדצמבר 1938) הייתה שחקנית תיאטרון, ראינוע וקולנוע קנדית-אמריקנית. היא מכונה לעיתים קרובות "כוכבת הקולנוע הראשונה", והייתה שחקנית הקולנוע הראשונה ששמה צוין בפומבי. בשיא תהילתה ב-1910, היא הייתה ידועה כ "נערת ביוגרף", כאשר לוהקה כאחת השחקניות הראשיות באולפני הסרטים Biograph. במהלך הקריירה שלה היא הופיעה בכמעט 300 סרטי קולנוע.
ביוגרפיה

לורנס נולדה בהמילטון, אונטריו קנדה בשם פלורנס אנני בריג'ווד. אביה היה בונה כרכרות ואמה הייתה שחקנית וודוויל, אשר היגרו לקנדה מאירלנד לאחר הרעב הגדול. בגיל שלוש הופיעה לורנס לראשונה על הבמה, לצד אמה, בשיר וריקוד. כאשר הייתה מבוגרת דייה כדי לשנן שורות של דיאלוג, היא השתתפה במחזות עם אמה ועם שחקנים אחרים. לורנס נזכרה כי נהנתה לשחק אך לא אהבה את הנסיעות המרובות שדרשה העבודה. בגיל שש כונתה לורנס "בייבי פלו, ילדת הפלא".
ב-18 בפברואר 1898 מת אביה מהרעלת גז ואמה של לורנס עברה עם בתה להתגורר אצל אמה-שלה בבאפלו, ניו יורק. שם נשלחה לורנס לראשונה לבית ספר. לאחר סיום הלימודים, שבה לורנס והצטרפה ללהקת התיאטרון של האם. אולם זמן קצר לאחר מכן התפרקה הלהקה ולורנס ואמה עקרו לניו יורק בשנת 1906 לערך.
ראשית הקריירה: קולנוע וברודוויי.

לורנס הייתה אחת מחלוצי תעשיית הסרטים ילידי קנדה, אשר נמשכו אל הצמיחה המהירה של הקולנוע הצעיר. בשנת 1906 היא הופיעה בסרט הראינוע הראשון שלה. שנה לאחר מכן כבר כיכבה ב-38 סרטים של חברת הסרטים Vitagraph. במהלך האביב והקיץ של שנת 1906 ניגשה לורנס לכמה אודישנים להפקות בברודוויי, ללא הצלחה. אולם ב-27 בדצמבר 1906 היא הוחתמה על ידי חברת הייצור אדיסון וגילמה את בתו של דניאל בון בסרט באותו שם, שנקרא גם Pioneer days in America. היא קיבלה את התפקיד בגלל שידעה לרכוב על סוס. בסרט השתתפה גם אמה, ושכרן תמורת שבועיים של צילומי חוץ בקור מקפיא היה חמישה דולר ליום.
.בשנת 1907 שבה לורנס לתיאטרון לזמן קצר בתפקיד הראשי בהצגה Seminary Girls, אך כבר בשנת 1908 היא חזרה לשחק בסרטים בעבור Vitagraph, ובחמשת החודשים של אותה שנה שיחקה באחד-עשר סרטים.
ראשית הקריירה: קולנוע וברודוויי. > אולפני Biograph

שחקן צעיר ושמו הארי סולטר חיפש "צעירה יפה שיודעת לרכוב על סוס" לככב בסרט שיופק באולפני Biograph בניהולו של ד. וו. גריפית'. גריפית', המפיק-במאי הבולט ביותר באולפנים אלה הבחין בלורנס באולפני Vitagraph. הואיל ובאותה עת לא צוינו שמותיהם של השחקנים בסרטים, נאלץ גריפית' לברר את זהותה באופן דיסקרטי ולתאם עימה פגישה. לורנס הצליחה לשכנע את סולטר וגריפית' כי היא המתאימה ביותר לתפקיד הראשי בסרט The Girl and the Outlaw. בחברת Vitagraph השתכרה לורנס 20 דולר לשבוע ונאלצה בנוסף לעבוד שם כתופרת תלבושת. גריפית' הציעה לה לעבוד כשחקנית בלבד תמורת 25 דולר לשבוע.
בעקבות ההצלחה בתפקיד זה הופיעה לורנס כמעט בכל 60 הסרטים שביים גריפית' בשנת 1908. בסוף אותה שנה נישאה לורנס להארי סולטר. לורנס צברה פופולריות רבה, אולם מאחר ששמה מעולם לא צוין בסרטים, החלו המעריצים לכתוב לאולפנים ולשאול עליה. גם לאחר שלורנס זכתה להוקרה גורפת, עמדו אולפני Biograph בסירובם לציין את שמה, ומעריציה כינו אותה "נערת ביוגרף". בשנים המעצבות של הקולנוע לא צוינו שמות השחקנים, מאחר שבעלי האולפנים חששו שהתהילה תוביל לדרישות לשכר גבוהות. לורנס המשיכה לעבוד באולפנים אלה גם בשנת 1909 ודרישותיה להכפיל את שכרה ולשלמו אחת לשבוע, במקום מדי יום, נענו בחיוב.
ראשית הקריירה: קולנוע וברודוויי. > Independent Moving Pictures Company

ב-1909 פוטרו לורנס וסולטר מאולפני Biograph בעקבות פנייתם לאולפנים מתחרים, והם יכלו כעת להצטרף ל- Independent Moving Pictures Company of America - ובקיצור IMP - חברה שנוסדה על ידי קארל יוהנס למל והתמזגה מאוחר יותר עם סרטי יוניברסל. למל פיתה את לורנס לעבור לחברה שלו בהבטיחו לה פרסום מובלט. תחילה ארגן למל תרגיל ביחסי ציבור כאשר הפיץ שמועה שלורנס נהרגה מפגיעת רכב ברחוב בניו-יורק. לאחר שזכה לתהודה תקשורתית, פרסם למל מודעות בעיתונים תחת הכותרת "חשפנו שקר", ובהן תמונה של לורנס. המודעה הכריזה שלורנס בריאה ושלמה ועובדת על סרט חדש ושמו The Broken Oath בבימויו של סולטר.
בהמשך לכך, ליווה למל את לורנס במרץ 1910 לסנט לואיס, מיזורי, כדי להוכיח למעריציה שהיא בחיים, ובכך הייתה לורנס לאחת הכוכבות הראשונות שזוהו בשמן.
למל המשיך בתרגילי יחסי הציבור ותיאר אירוע לא-אמיתי, שבו התנפלו כביכול מעריצים נלהבים על לורנס וקרעו את בגדיה. כישרונו של למל ליחסי ציבור תרם ליצירת "הילת כוכבים" סביב לורנס, והיא הפכה לשם מוכר בכל בית באמריקה. לורנס וסולטר עבדו ב-IMP במשך אחד-עשר חודשים והשתתפו ב-50 סרטים. אחר כך יצאו לחופשה באירופה.[דרוש מקור]
ראשית הקריירה: קולנוע וברודוויי. > אולפני Lubin

בסוף שנת 1910, עם שובם לארצות הברית, הצטרפו לורנס וסולטר לאולפני Lubin וכיכבו שם יחדיו ב-48 סרטים.
ראשית הקריירה: קולנוע וברודוויי. > Victor Film Company

בשנת 1912 הקימו לורנס וסולטר חברת סרטים משלהם, בשיתוף עם קרל למל, שנקראה Victor Film Company. למל העניק להם חופש אמנותי מוחלט בחברה ושילם ללורנס 500 דולר לשבוע כשחקנית הראשית, ואילו סולטר, הבמאי, השתכר 200 דולר לשבוע. הם הקימו אולפן סרטים בניו ג'רזי והפיקו כמה סרטים בכיכובה של לורנס, עד שמכרו את החברה לאולפני יוניברסל בשנת 1913. הרווחה הכלכלית איפשרה ללורנס להגשים את חלומה ולקנות אחוזה בת 50 אקר בניו ג'רזי. לורנס גם הודיעה על כוונתה לפרוש מהמשחק.
היא השתכנעה לחזור לעבודה ב-1914 בעבור אותה חברה (Victor Film Company), אשר כבר נרכשה על ידי יוניברסל. בשנת 1915, במהלך הצילומים של הסרט Pawns of Destiny, יצאה דלקה על הבמה מכלל שליטה ולורנס נכוותה, שערה נשרף והיא נפלה וסדקה את עמוד השדרה. היא לקתה בהלם למשך כמה חודשים. לאחר מכן, חזרה לעבוד, אבל קרסה אחרי שהסרט הושלם. לורנס האשימה את סולטר בכך שאילץ אותה לבצע את הפעלולים שבהם נפצעה, והשניים התגרשו אך נישאו מחדש מאוחר יותר. בנוסף, היא חשה נבגדת מכך שאולפני יוניברסל סירבו לכסות את הוצאותיה הרפואיות. באמצע שנת 1916 חזרה לורנס לעבוד בעבור אולפני יוניברסל בסרט עלילתי חדש, Elusive Isabel, אולם לחץ העבודה העיק עליה ובריאותה הידרדרה, ובמשך ארבעה חודשים הייתה אף משותקת לחלוטין. ב-1921, היא נסעה להוליווד בניסיון לעשות קאמבק, אך זכתה להצלחה מועטה. היא קיבלה תפקיד ראשי במלודרמה The Unfoldment ושני תפקידי משנה. כל הופעותיה בסרטים לאחר 1924 היו ללא קרדיט.
חיים פרטיים

לורנס נישאה שלוש פעמים ולא היו לה ילדים. נישואיה לשחקן, תסריטאי ובמאי הארי סולטר נמשכו משנת 1908 ועד מותו של סולטר ב-1920. ב-1921 היא נישאה לסוכן מכוניות צ'ארלס ביירן וודרינג. הם נפרדו בשנת 1929. .
בשנת 1933 נישאה לורנס בשלישית, להנרי בולטון, שנתגלה כאלכוהוליסט והכה את לורנס קשות. הנישואין נמשכו חמישה חודשים.
ערוב ימיה ומותה

בסוף שנות 1920 הייתה הקריירה של לורנס בדעיכה. מותה הפתאומי של אמה שהייתה קרובה אליה מאוד, בחודש אוגוסט 1929, מוטט אותה. ארבעה חודשים אחר כך היא נפרדה מבעלה השני, צ'ארלס וודרינג. למרות שלורנס השתכרה סכומים לא מבוטלים במהלך הקריירה הקולנועית שלה, היא קיבלה כמה וכמה החלטות עסקיות אומללות ואיבדה חלק גדול מהונה בנפילת שוק המניות באוקטובר 1929 ומשבר הכלכלי שאירע בעקבותיה. חנות הקוסמטיקה והאיפור שפתחה עם בעלה השני בלוס אנג'לס נפגעה אף היא במשבר הכלכלי, ובני הזוג נאלצו לסגור אותה בשנת 1931.
בראשית שנות ה-30 כללה קריירת המשחק של לורנס רק השתתפות בתפקידי משנה, לעיתים קרובות ללא קרדיט. בשנת 1936 חתמו לורנס ושחקנים אחרים מתקופת הסרט האילם שכוכבם דעך על חוזה עם מטרו-גולדווין-מאייר, אשר העניק להם תפקידים קטנים תמורת 75 דולר לשבוע. לורנס נשארה באולפנים אלה עד יום מותה. באמצע שנת 1937 אובחנה אצל לורנס מחלה שתוארה על ידי רופאה כ"מחלת עצמות הגורמת לאנמיה ודיכאון". ככל הנראה לקתה במיאלופיברוזיס, מחלת מח עצם נדירה, או במטפלזיה מיאלואידית - שתי מחלות חשוכות מרפא באותה עת. לצד ההידרדרות הגופנית לקתה לורנס גם בדיכאון, אך ניסתה להמשיך לעבוד. היא עברה להתגורר במערב הוליווד, יחד עם פועל במה ושמו רוברט "בוב" ברינלו ואחותו.
בבוקר ה-28 בדצמבר 1938 טילפנה לורנס למשרדי מ-ג-מ, שם הייתה אמורה להתייצב לעבודה אחה"צ, וטענה כי היא חולה. במועד כלשהו אחר הצהריים בלעה לורנס סירופ נגד שיעול ומשחה נגד נמלים. ישנן כמה גרסאות כיצד נתגלתה לורנס. גרסה אחת מספרת ששכנה שמעה את צעקותיה, ואילו לפי גרסה אחרת לורנס עצמה טילפנה לשכנה ואמרה שהרעילה את עצמה. כך או כך, השכנה הזעיקה אמבולנס ולורנס הובהלה לבית החולים. מותה נקבע באותו יום ב-2:45 אחה"צ לורנס השאירה בביתה מכתב התאבדות שיועד לבוב ברינלו.
מותה של לורנס נקבע כ"ככל הנראה התאבדות" בשל "בריאות לקויה". היא נקברה ב-30 בדצמבר בקבר ללא מצבה בבית הקברות Hollywood Cemetery. קברה נותר לא מסומן עד שנת 1991, כאשר שחקן בריטי שבחר להישאר אנונימי מימן הקמת מצבה על קברה שעליה נכתב: "נערת הביוגרף \ כוכבת הקולנוע הראשונה". שנת הלידה על המצבה של לורנס נרשמה כ-1890. אי דיוק זה הופיע גם בתעודת הפטירה שלה. קלי ר. בראון, הביוגרף של לורנס, מייחס טעות זו ל"מסכת הבידיון של לורנס עצמה", אשר נהגה להשמיט דרך קבע שנים מגילה.
סרטיה > סרטי עלילה

The Unfoldment (1922)
Lucretia Lombard (1923)
The Satin Girl (1923)
Gambling Wives (1924)
The Greater Glory (1926)
The Johnstown Flood (1926)
Sweeping Against the Winds (1930)
Homicide Squad (1931)
The Hard Hombre (1931)
Sinners in the Sun (1932)
Secrets (1933)
The Old Fashioned Way (1934, unverified)
Man on the Flying Trapeze (1935, unverified)
Hollywood Boulevard (1936, scenes deleted)
One Rainy Afternoon (1936)
הערות שוליים

↑  Brown, Kelly R. (1999). Florence Lawrence, the Biograph Girl: America's First Movie Star. McFarland. p. 2. ISBN 0-786-43089-3.
↑  Brown 1999 p. 5
↑  Brown 1999 p. 4
↑  "Former Film Star Dies: Florence Lawrence, Who Is Known as 'Biograph Girl', Takes Poison". The Reading Eagle. 29 בדצמבר 1983. p. 11. נבדק ב-6 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown 1999 p. 7
↑  Basinger, Jeanine (1999). Silent Stars. Alfred A. Knopf. p. 7. ISBN 0-679-43840-8.
↑  Florence Lawrence, Women Film Pioneers Project; accessed September 23, 2015.
↑  PHS Answer Girl & Curator, Pascack Historical Society; accessed September 23, 2015; "Florence Lawrence was America's first movie star according to movie historians.
↑  Forster, Merna (2011). 100 More Canadian Heroines: Famous and Forgotten Faces. Dundurn. p. 221. ISBN 1-459-70085-6.
↑  "Silent Film Stars Drinks Poison, Dies". St. Petersburg Times. 29 בדצמבר 1938. p. 1. נבדק ב-6 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown 1999 p. 135
↑  Eyman, Scott (2008). Lion of Hollywood: The Life and Legend of Louis B. Mayer. Simon and Schuster. p. 335. ISBN 1-439-10791-2.
↑  Brown 1999 pp. 144-145
↑  Brown 1999, pp. 146-47
↑  Brown 1999 p. 148
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16172186x (data)  GND: 12153782X  ISNI: 0000 0000 2706 2763  LCCN: n87914040  NKC: xx0164169  VIAF: 50085298   WorldCat (עם VIAF): 50085298 
המודעה של קרל למל - "חשפנו שקר".
פלרונס לורנס \(מימין) בסרט After All משנת 1912.
הקבר של פלורנס לורנס בבית הקברות Hollywood Forever
קלריס ליספקטור

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1920 צ'צ'לניק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, אוקראינה 
 פטירה:  9 בדצמבר 1977 (בגיל 56) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Хая Пинхасiвна Лиспектор 
 מדינה:  ברזיל 
 שם עט:  Helen Palmer, Terelu 
 מקום לימודים:  הפקולטה למשפט באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו 
 שפות היצירה:  פורטוגזית, ספרדית, פורטוגזית ברזילאית, צרפתית, אנגלית, יידיש 
 יצירות בולטות:  The Hour of the Star, Family Ties, The Passion According to G.H., קרוב ללב הפראי 
 בן או בת זוג:  Maury Gurgel Valente (23 בינואר 1943–1959) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס ז'בוטי (1961)  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2011)  פרס ז'בוטי (1978) 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
קלריס ליספקטור (באנגלית: Clarice Lispector‏; 10 בדצמבר 1920 – 9 בדצמבר 1977) הייתה סופרת יהודיה ברזילאית.
קורות חיים

קלריס ליספקטור נולדה כחיה בת-פנחס ב-1920 בעיר צ'צ'לניק שבאוקראינה, למשפחה יהודית שהיגרה יחד אתה לברזיל בעודה פעוטה והביאה עמה לארץ החדשה גם את היידיש. בילדותה התגוררה ברסיפה, בירת פרנמבוקו, אך בגיל 12 עקרה המשפחה לריו דה ז'ניירו. ליספקטור למדה משפטים, אם כי לא עסקה בעריכת דין, ועד 1960 שהתה עם בעלה הדיפלומט תקופות ארוכות מחוץ לברזיל. באותה שנה שבה להתגורר בריו דה ז'ניירו, שבה נפטרה מסרטן ב-1977, יום אחד לפני יום הולדתה ה-57.
הרומן הראשון של ליספקטור, "קרוב ללב הפראי", יצא לאור כשהייתה בת 23 בלבד, בשנת 1944, והייתה בו חדשנות גדולה: הספרות הברזילאית של אותה תקופה עסקה בעיקר בחייהן של דמויות קשות-יום, מציאותיות לגמרי ונטועות במחוזות השונים של ברזיל. הרומן של ליספקטור, לעומת זאת, הוא אקזיסטנציאליסטי. הדמויות בדיוניות, הסגנון קטוע, ג'יימס-ג'ויסי או וירג'יניה-וולפי משהו; היה מי שאמר, בעקבות זאת, כי את הספרות הברזילאית צריך לחלק למה שקדם לליספקטור ולמה שבא אחריה.
בשנת 1960 פורסם קובץ סיפוריה "קשרי משפחה", ששנים אחר כך תורגם גם לעברית ויצא לאור יחד עם יצירה מאוחרת ואופיינית פחות, "שעת הכוכב". "שעת הכוכב" – אפילו שמה של הנובלה נושא איתו את ההומור השחור הטיפוסי כל כך לליספקטור – מספר את סיפורה של מכביה, המהגרת מן הצפון העני לריו דה ז'ניירו שבה בכוונתה למות. לעברית תורגם גם קובץ הסיפורים "אושר סמוי".
מכתביה של ליספקטור לבנה, שעוררו עניין ספרותי, יצאו לאור בשנים 2001 ו-2002, שנים לאחר מותה. כך גם אוסף הטורים האישיים שלה, שפורסמו בעיתונות בין השנים 1967–1973, ראה אור בקובץ "לומדת לחיות".
יצירתה

יצירתה של ליספקטור עוסקת ברגעים בחיי דמויותיה, לכאורה רגעים קטנים, שהאירועים המתוארים בהם הם כמעט חסרי חשיבות; אך, לאמיתו של דבר, ההתרחשות הפנימית והאינטימית היא אינטנסיבית מאוד, והרגשות האנושיים המורכבים פועלים בה בעוצמה רבה; אותם רגעים קטנים מכריעים, איפוא, את גורלן של הדמויות, ומעצבים אותו.
הטקסטים של ליספקטור מציגים חוויה נשית מגוונת הכוללת דמויות של ילדות, נערות מתבגרות ובעיקר נשים מכל קצוות האוכלוסייה. ממכביה המהגרת האנאלפביתית והענייה, ועד דמויות של עקרות בית, כותבות ואומניות – כולן מתמודדות עם הבניית הנשיות בחברה בה הן חיות ועם מיניות נשית שונה או נורמטיבית.
בראיונות שונים שנערכו עם ליספקטור היא התנגדה מהשיוך של כתיבתה לספרות נשית או פמיניסטית. ככלל, ליספקטור התעקשה על הייחודיות של הכתיבה שלה ועל כך שתקרא לצד טקסטים ספרותיים קאנוניים אחרים כגון ג'ויס וקפקא. עם זאת, ניתן לראות את התעמקות הסופרת בחוויה הנשית הברזילאית והגלובלית, כמו למשל בדמות הראשית של "שעת הכוכב" (מכביה). יכולתה של ליספקטור לייצג ולתאר בשפה החסכנית והמדויקת שלה את העולם הפנימי של מכביה מזמינה קריאה פמיניסטית ומגדרית ומהווה קול יוצא דופן בספרות הברזילאית של המאה ה-20. מסיבות אלה ואחרות ההוגה הפמיניסטית הלן סיקסו בחרה להתמקד בכתביה של ליספקטור על מנת לחבר את התאוריה שלה של כתיבה נשית (ecriture feminine).
ספריה בעברית

דרך הייסורים של הגוף (1974), סיפורים, מפורטוגזית, יעל סגלוביץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016
אושר סמוי (1971), סיפורים, מפורטוגזית מרים טבעון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
קשרי משפחה; שעת הכוכב (1960; 1977), סיפור, מפורטוגזית מרים טבעון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000.
קרוב ללב הפראי (1943), מפורטוגזית מרים טבעון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018
התשוקה על־פי זֶ'.אַ. (1964), מפורטוגזית מרים טבעון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019
היכן היית בלילה (1974), מפורטוגזית מרים טבעון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2022
לומדת לחיות, מפורטוגזית דלית להב־דורסט, הוצאת כרמל, 2022
כל הסיפורים, מפורטוגזית מרים טבעון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023
לקריאה נוספת

Helene Cixous, Reading with Clarice Lispector, University of Minnesota Press, 1990 (הספר בקטלוג ULI)
Maria Peixoto, Passionate Fictions: Gender, Narrative, and Violence in Clarice Lispector, University of Minnesota Press, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
Earl E. Fitz, Sexuality and Being in the Poststructuralist Universe of Clarice Lispector: the Difference of Desire, University of Texas Press, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
Claudia Pazos Alonso (ed.), Claire Williams (ed.), Closer to the Wild Heart: Essays on Clarice Lispector, Oxford University Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Benjamin Moser, Why This World: A Biography of Clarice Lispector, Oxford University Press, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
Marilia Librandi, Writing by Ear: Clarice Lispector and the Aural Novel, University of Toronto Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑   איריס לעאל, הצד הלא מוכר של קלאריס ליספקטור, באתר הארץ, 10 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264653305171  PLWABN: 9810585241805606  BIBSYS: 90209975  BNE: XX841148  BnF: cb124017249 (data)  CiNii: DA00048084  GND: 118780158  ICCU: CFIV019681  ISNI: 0000 0001 1804 1642  KulturNav: eb060943-8c34-4986-a9e1-cdff81da992b  LCCN: n50051357  LNB: 000009415  NKC: jo20000071113  NLG: 279781  NLK: KAC200705554  NTA: 071796738  RERO: 02-A003525005  SELIBR: 257143  SNAC: w6rp421b  SUDOC: 033118698  VIAF: 100251797   WorldCat (עם VIAF): 100251797