stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אברג'יל
הקמת ארגון הפשע ופעילותו > סכסוכי ארגוני הפשע וניסיונות ההתנקשות ההדדיים

ביוני 2002 נרצח אחיו הגדול של יצחק, יעקב אברג'יל, שנורה מתחת לביתו ולעיני ילדיו. הוא היה אב לחמישה וסב לשני נכדים. בשנת 2004 אברג'יל השתלט על החלפנים והשוק האפור באזור תל אביב, לאחר שקיבל הלוואת ענק מאחד החלפנים ובעל מסעדת יוקרה ידוע. בחול המועד פסח באותה שנה, התפרסם שמשטרת ישראל משתפת פעולה עם גופי אכיפה בעולם ומנסה להעמיד את אברג'יל לדין באירופה. בשנת 2005, בדרכו לביתו בערד, ניסו להתנקש בחייו כאשר ירו על מכוניתו. במקום נמצאה רקטת כתף "לאו" דרוכה. באותה שנה היה מעורב בעסקי הימורים בירושלים, לקראת שחרורו של אלי נעים ("קוסם"). בשנת 2006 המשטרה עצרה חוליית מחסלים מבלארוס שניסתה להתנקש במאיר אברג'יל ובעזרא "שוני" גבריאלי (אביה של ח"כ ענבל גבריאלי). בעקבות המעצרים, נחשפו רשתות הימורים אינטרנטיות ואברג'יל נעצר, אך שוחרר.
בשנת 2007 שידרו חדשות ערוץ 2 תמונות ממצלמת ביטחון, בה נראה אברג'יל סופג מכות מאנשי משפחת אלפרון.
הקמת ארגון הפשע ופעילותו > מעצר בהולנד

ב-7 בספטמבר 2004, נעצר אברג'יל בהולנד עם נחיתתו במדינה, בשדה התעופה, לאחר שהתקבלה בקשת הסגרה מבלגיה בשל חשדות נגדו בגין עבירות סמים. אברג'יל היה עצור במשך שלושה שבועות ולאחר מאבק משפטי של עורך דינו, שרון נהרי, הוכח כי נפלה טעות טכנית בבקשת ההסגרה לבלגיה והשופט ההולנדי שחרר אותו ממעצר. לאחר ששוחרר ממעצר חזר לישראל.
הקמת ארגון הפשע ופעילותו > הרצח בחוף בת ים

ב-2008 נעצר אברג'יל בחשד למעורבות ברצח מרגריטה לאוטין על בחוף "טובגו" בבת ים, לעיני בתה הקטנה ובעלה, במסגרת מלחמת כנופיות. המשטרה קשרה את אברג'יל להזמנת רצח העבריין רמי אמירה, וב־2013 עצרה את מוטי חסין, עבריין בכיר בארגונו של אברג'יל, בחשד למעורבותו בהזמנת התנקשות זו.
הקמת ארגון הפשע ופעילותו > מעצרו, הסגרתו לארצות הברית וחזרתו לישראל

ב-2008 נעצר אברג'יל בחשד לרצח סוחר הסמים הישראלי סמי אטיאס, הלבנת הון, סחר בסמים והשתייכות לארגון פשע. אברג'יל נחשד על ידי המשטרה במקרה רצח נוסף של אסיר ובהלבנת הון בהיקפים גדולים, בין היתר של כספי המעילה בבנק למסחר (בעקבות הסתתרות הקבלן גבי הררי בדירתו של אברג'יל באמסטרדם), וכן בניסיונות חיסול רבים של מתחריו בתחום הסמים וההימורים: בני משפחת אבוטבול, זאב רוזנשטיין ובעלי בריתם. נראה שהמעצר התאפשר עקב הודאות הרוצחים בפרשת הרצח בחוף בת ים.
ב־12 בינואר 2011 הוסגרו יצחק אברג'יל ואחיו מאיר לידי רשויות החוק של ארצות הברית. תוך פרק זמן קצר שוחרר אחיו מאיר ואילו על יצחק הוטלו שמונה וחצי שנים בכלא.
לאחר 10 חודשי מאסר, האחים הגיעו לעסקת טיעון עם רשויות התביעה בארצות הברית, אחיו מאיר שוחרר ותקופת מעצרו קוצרה, כשהמעצר בישראל הוחשב אף הוא כחלק מהעונש.
בשנת 2012 פורסם שנותרו לו שלוש שנות מאסר בלבד ושהוא מבקש לרצותן בישראל מעט לאחר מכן פורסם שמשטרת ישראל עצרה חמישה חברים החשודים בהשתייכות לארגונו של אברג'יל.
באותה שנה פורסם שנעצרה חוליית חיסול בת 5 אנשים מאנשיו.
בשנת 2013 פורסם שמלחמת כנופיות בין משפחת אברג'יל ומשפחת מוסלי שנמשכה 16 חודשים, וניסיונות המשטרה לעוצרה, כללו תשעה מעשי רצח, ונעדר אחד. מאוחר יותר עלה מספר הנרצחים ל-16 ושני נעדרים. הערכת המשטרה הייתה שחלק ממסע הנקמה החל בעקבות היעדרו של ראש הארגון.
ב־30 בינואר 2014 הוחזר לישראל לריצוי יתרת עונשו.
תקופת המאסר בישראל > פרשה 512

ב־18 במאי 2015, ביצעה המשטרה, בהובלת להב 433 מעצרים של עשרות עבריינים עקב שורת חשדות לביצוע עבירות בתחומי הפשיעה החמורה והמאורגנת, בהן אלימות וסמים. ב־13 ביולי 2015 הוגש כתב אישום נגד 18 נאשמים, בראשם אברג'יל, שעדיין ריצה את יתרת מאסרו לאחר שהוחזר מארצות הברית. היחיד שהצליח לחמוק הוא יניב בן סימון, יד ימינו של אברג'ל, עד שנתפס בנובמבר 2022 בדרום אפריקה. אברג'יל הואשם בניהול ארגון פשע, וסחר בין לאומי בסמים בהיקפי ענק. כמו כן ייחס כתב האישום לחלק מהנאשמים, ביצוע שורה ארוכה של עבירות אלימות חמורות, לרבות רצח, בין היתר של אזרחים חפים מפשע. בשנת 2022 הורשע אברג'יל.
תקופת המאסר בישראל > הפיגוע ביהודה הלוי

כתב האישום מציין בפירוט כיצד במסגרת מאבקים בין ארגונו של אברג'יל לארגון הפשיעה של העבריין זאב רוזנשטיין, נרצחו שלושה אזרחים בפיגוע החמור ביותר שבוצע ממניע פלילי במדינת ישראל. הפיגוע הוגדר בישיבת חירום של צמרת המשטרה על ידי מפכ"ל המשטרה שלמה אהרונישקי כקו פרשת המים בלחימה מול ארגוני הפשיעה במדינת ישראל. על פי עובדות כתב האישום, אברג'ל פנה לאדם (שהפך לאחר מכן לעד מדינה), אותו אדם הניח מטען בגג ברחוב יהודה הלוי בסוף שנת 2003 ופוצץ עם הגעתו של רוזנשטיין למקום. כאשר אברג'ל הוא היוזם ובעל האינטרס, הוא הכתיב את שיטות הפעולה במטרה לחסל את רוזנשטיין. ב־24 בנובמבר 2020, הוגש נגד אברג'יל כתב אישום נוסף בעודו במאסר, בגין איומים על התובע במשפטו בפרשה 512.
תקופת המאסר בישראל > ההרשעה

ב־16 בנובמבר 2021 הורשע אברג'יל בעבירות הבאות: ניסיון רצח, קשירת קשר לביצוע פשע, רצח שלושה עוברי אורח בניסיון החיסול של זאב רוזנשטיין ובאופן תקדימי הורשע בנוסף בניהול ארגון פשע לפי חוק מאבק בארגוני פשיעה.
בהכרעת דינה התייחסה השופטת גיליה רביד לרמת הקפדנות והתכנון לפרטי פרטים של הפיגוע ביהודה הלוי במילים הבאות "ביוזמת אברג'ל התכנסו בכירי הארגון בבלגיה כדי לקדם את התכנית לחיסול רוזנשטיין ולגייס כספים לביצועה. באותן פגישות סוכם כי אבי רוחן יעביר לעד המדינה שכונה "בומבי" סכום כסף של 50–70 אלף אירו לטובת המבצע. בומבי רכש מה.צ. שכונה "המהנדס" מטען חבלה ולאחר שעמוס פטריק מצא נכס להשכרה בסמוך למקום הפיגוע, הוטמן מטען החבלה בגג צ'ינג' על ידי עופר בוהדנה. לאחר הנחת המטען ובמשך שלושה שבועות עד לפיצוצו, בוצעו תצפיות לעבר הצ'ינג' בהמתנה להגעתו של רוזנשטיין".
במועד הפיצוץ זוהה רוזנשטיין מגיע למקום ואז ניתן האות, מי שלחץ על השלט שהפעיל את המטען היה שלומי ווזאנה לאחר שקיבל דיווח מיוסי לוי (ז'וז'ו) על הגעתו של רוזנשטיין. על התכנון המקדים לפרטי פרטים הוסיפה השופטת "הוכח לפנינו כי מספר ימים לאחר הנחת המטען, נולד הצורך להחליף את הסוללה שחוברה אליו מתוך חשש שהיא התרוקנה. לצורך כך פורק המטען מעל גג הצינג על ידי ווזאנה הועבר לה.צ. לצורך החלפת הסוללה ואחר כך הונח שוב על גג הצינג' באותה דרך ושיטה שבהן הוסר".
בהתייחסה לניהול ארגון הפשע סיכמה השופטת במילותיה את חלקו של אברג'ל בניהול ארגון פשע "הוכח כי הלה עמד בראש הארגון ושלט בו שלטון ללא מיצרין, כאשר על פי יישק דבר. הוא זה שהכווין את פעילות הארגון והגדיר את יעדיו. המוניטין של הארגון היה המוניטין של העומדים בראשו. עוצמתו של אברג'יל, הדומיננטיות שלו, מעמדו, הכבוד שרחשו לו והיותו השליט הבלתי מעורער של הארגון מצאו ביטוי ברור ומובהק בהכרעת הדין".
תקופת המאסר בישראל > גזר הדין

ב־28 ביוני 2022 גזר בית המשפט על אברג'יל שלושה מאסרי עולם ועוד 30 שנים בגין העבירות שבהן הורשע במסגרת פרשה 512.
בהחלטה חריגה, קיבל בית המשפט באופן כמעט מלא את דרישות התביעה לאחר שאברג'ל נמנע מלטעון במסגרת הטיעונים לעונש. בית המשפט סיכם את הפיגוע ביהודה הלוי במילים הבאות "מדובר בתוכנית אכזרית שלא הייתה שונה מפיגועי הטרור שהתרחשו באותם ימים, מדובר באחד מהאירועים החמורים שידעה המדינה במלחמות בין ארגוני הפשיעה".
ב-10 בנובמבר 2024 דחה בית המשפט העליון מפי השופט יוסף אלרון, את רוב ערעורו, וגזר עליו 3 מאסרי עולם ועוד 22 שנה (11 מתוכם ירצה בחופף ו-11 במצטבר).
חיים אישיים

אברג'יל נשוי לליאת, עובדת סוציאלית, אותה הכיר בעת שהגיעה לסיור לימודי בכלא. לזוג חמישה ילדים.
בתרבות

בתאריכים 28–30 ביוני 2022 שודרה בכאן 11 סדרה תיעודית בשם "תיק 512", בת שלושה פרקים על התיק, שבמרכזה עמד יצחק אברג'יל.
לאחר המבול

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ורג' פרידריק ווטס 
 תאריך יצירה:  1891 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  178 ס״מ 
 גובה:  104 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  סימבוליזם 
 מספר יצירה:  COMWG 145 (גלריית ווטס) 
 מיקום:  גלריית ווטס
 
לאחר המבול (באנגלית: After the Deluge), הידוע גם בשם: היום הארבעים ואחד (The Forty-First Day), הוא ציור שמן סימבוליסטי מאת הצייר האנגלי ג'ורג' פרדריק ווטס. היצירה הוצגה לראשונה במצב בלתי גמור בשנת 1886 תחת השם "השמש", והושלמה בשנת 1891. הציור מתאר סצנה מסיפור המבול של נח, שבו לאחר ארבעים ימי גשם נח פותח את חלון התיבה ורואה שהגשם פסק. ווטס האמין כי החברה המודרנית שרויה בשקיעה עקב היעדר ערכים מוסריים, ונושא המבול והטיהור של העולם מאנשים חסרי מוסר היה נפוץ ביצירותיו.
הציור הוא נוף ימי מסוגנן, הנשלט על ידי שמש בהירה הפורצת מבעד לעננים. אף שווטס כבר תיאר את נושא השמש ביצירה קודמת בשם "הגאון של השירה היוונית" (אנ') משנת 1878, ביצירת "לאחר המבול" הגישה האמנותית שלו שונה לחלוטין. בציור זה ביקש ווטס לעורר תחושת האלוהות בפעולת הבריאה, מבלי להציג את דמות הבורא ישירות.
הציור הלא-גמור הוצג לראשונה בכנסייה בוייטצ'אפל בשנת 1886, תחת השם הפשוט "השמש". ווטס המשיך לעבוד על הציור עוד חמש שנים, והגרסה הסופית הוצגה לראשונה בגלריה החדשה בלונדון ב-1891. בין השנים 1902 ו-1906 הוצגה היצירה בתערוכות ברחבי הממלכה המאוחדת, וכיום היא נמצאת באוסף גלריית ווטס בכפר קומפטון שבמחוז סארי. כיוון שווטס לא כלל את "לאחר המבול" בין היצירות שתרם למדינה, היא אינה נמנית עם יצירותיו המוכרות ביותר. עם זאת, ציור זה זכה להערכה רבה מצד אמנים אחרים בתקופתו והשפיע על ציירים רבים בשני העשורים שלאחר הצגתו הראשונה.
רקע

ג'ורג' פרדריק ווטס נולד ב-1817 כבנו של יצרן כלי נגינה מלונדון. מותם המוקדם של אחיו ואמו גרם לו להתעסקות מתמדת במוות לאורך חייו. ווטס התחיל את דרכו כשוליה לפסל בגיל 10, ובגיל ההתבגרות כבר התפרנס מציור דיוקנאות. הוא התקבל להאקדמיה המלכותית לאמנויות בגיל 18, אף שלא אהב את שיטותיה והשתתף בשיעורים באופן לא סדיר. בשנת 1843 נסע ווטס לאיטליה ושהה שם ארבע שנים. לאחר חזרתו ללונדון סבל ממלנכוליה ויצירותיו התאפיינו באווירה קודרת. משנת 1870 התפרסם בציור נושאים אלגוריים ומיתולוגיים, ועד סוף המאה ה-19 היה לאחד הציירים המוערכים ביותר בבריטניה ובעולם.
תוכן היצירה

"לאחר המבול" מציג את הרגע בו נח פותח את חלון התיבה ומגלה כי הגשם חדל לאחר ארבעים יום, אף שמי המבול טרם נסוגו. למרות הסתייגותו של ווטס מדת מאורגנת, הוא הכיר היטב את התנ"ך והשתמש בנושאים תנ"כיים לעיתים קרובות. ווטס ראה במבול משל לניקוי החברה משחיתות וחוסר מוסר. הציור מתמקד ברגע הופעתה הראשונה של השמש אחרי ימים ארוכים של עננות כבדה.
קומפוזיציה

הציור הוא נוף ימי מסוגנן שבו השמש הזוהרת שולטת, מוקפת עננים ואור הפורץ לכל עבר. הקומפוזיציה של ווטס מזכירה את יצירתו של ויליאם טרנר "אור וצבע" (1843), אך בשונה מטרנר, ווטס נמנע מהצגת דמויות אנושיות מזוהות והתקרב מאוד להפשטה מוחלטת. השמש ביצירה מסמלת עבור ווטס כוח אלוהי עצום של יצירה וחידוש.
הציור משקף את אמונתו של ווטס בסמליות האלוהות בשמש, נושא שבא לידי ביטוי גם בציורו "הקרבן של נח" (1865), שבו תיאר את נח מקריב קורבן לאל כהודיה על הישרדות משפחתו. ייתכן כי העניין שלו בשמש נבע מהיכרותו עם מקס מילר, אשר חקר תיאוריות סולאריות במיתולוגיה והשפיע על השקפותיו של ווטס.
השפעה והערכה

"לאחר המבול" זכתה להערכה רבה מאמנים בני זמנו של ווטס, אף שלא זכתה לפופולריות רחבה בקרב הציבור הכללי. היצירה השפיעה על אמנים כמו מאוריס שאבאס, ג'וזפה פליצה דה וולפדו ואדוורד מונק, ונחשבת לאחת מיצירות הנוף הפואטיות והסימבוליסטיות החשובות של התקופה. כיום נמצאת היצירה בגלריית ווטס, קומפטון, סארי.
ביבליוגרפיה

Bayes, Walter (1907). The Landscapes of George Frederic Watts. London: George Newnes Ltd. OCLC 1862135.
Bills, Mark (2011). Painting for the Nation: G. F. Watts at the Tate. Compton, Surrey: Watts Gallery. ISBN 978-0-9561022-5-6.
Bills, Mark; Bryant, Barbara (2008). G. F. Watts: Victorian Visionary. New Haven, CT: Yale University Press. ISBN 978-0-300-15294-4.
Robinson, Leonard (2007). William Etty: The Life and Art. Jefferson, NC: McFarland & Company. ISBN 978-0-7864-2531-0. OCLC 751047871.
Staley, Allen; Underwood, Hilary (2006). Painting the Cosmos: Landscapes by G. F. Watts. Compton, Surrey: Watts Gallery. ISBN 0-9548230-5-2.
Tromans, Nicholas (2011). Hope: The Life and Times of a Victorian Icon. Compton, Surrey: Watts Gallery. ISBN 978-0-9561022-7-0.
Warner, Malcolm (1996). The Victorians: British Painting 1837–1901. Washington, D.C.: National Gallery of Art. ISBN 978-0-8109-6342-9. OCLC 59600277.
קן גלובוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במרץ 1946 
 פטירה:  10 בספטמבר 2008 (בגיל 62) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
קן גלובוס (7 במרץ 1946 - 10 בספטמבר 2008) היה תסריטאי ושחקן קולנוע, מלחין אופרה ובמאי תיאטרון יהודי אמריקאי, שפעל בישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20.
קורות חיים

גלובוס, קרוב משפחתם של מנחם גולן ויורם גלובוס, עלה לישראל מארצות הברית ב-1972, לאחר לימודי תיאטרון.
שימש כתסריטאי של הסרטים מבצע יונתן ולופו יחד עם מנחם גולן וכן לסרטים מלכת הכביש (1971) ויוצאים קבוע (1979). ב-1972 השתתף בסרט "הבריחה אל השמש". שימש כעוזר במאי של הסרט "קזבלן".
ב-1976 ביים את "בלוף", הצגת היחיד המוזיקלית של נחום שליט פרי עטו של אלי שרייבר (חתולי).
בשנת 1978 כתב גלובוס את המוזיקה לאופרת הרוק "בני בום" מאת אהוד מנור, ממנו הצליח במיוחד השיר "ילד רע" בביצוע ריקי גל.
בהמשך חזר לארצות הברית שם החל קריירה שנייה בטיפול בציפורים, לאחר שפיתח טכניקה מיוחדת לאילוף תוכים.
הערות שוליים

↑  http://www.parrotforums.com/cockatoos/2496-ken-globus-died.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402667005171  PLWABN: 9810576793705606  BNE: XX5885087  BnF: cb146813892 (data)  GND: 1061318044  ISNI: 0000 0004 0874 1591  MusicBrainz: 8002bcd9-3317-4ef8-8345-d1f04ec357ad  VIAF: 301710771   WorldCat (עם VIAF): 301710771
אורית סטרוק

אורית מלכה סטרוּק (נולדה ב-15 במרץ 1960, ט"ז באדר ה'תש"ך) היא שרת ההתיישבות והמשימות הלאומיות וחברת הכנסת מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בסיעת הציונות הדתית. הקימה את "ארגון זכויות האדם ביש"ע" ועמדה בראשו בין השנים 2004–2012.
ביוגרפיה

סטרוק נולדה בירושלים למשפחה מסורתית ממוצא הונגרי כבת הבכורה משלושה ילדים. הוריה, יהודה ואסתי כהן, היו בעלי תפיסת עולם שמאלנית. אביה, יהודה כהן, היה חוקר בתחום הלאומיות באיחוד האירופי. סבתה היא המשוררת מלכה נשר, וממנה קיבלה את שמה השני. סטרוק למדה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. בכיתה י"א חזרה בתשובה והחלה ללמוד ב'גשר' וב'מכון מאיר'. לאחר מכן המשיכה לשירות לאומי בבית החולים ביקור חולים ובבית ספר במגדל העמק. הייתה לבת בית בביתו של הרב חיים דרוקמן, שהכיר בינה ובין תלמידו בישיבת אור עציון, אברהם סטרוק, לו נישאה. הזוג גר בירושלים כשנה. לקראת הנסיגה מסיני עברו לגור בימית כדי לחזקה, ולאחר פינויה עברו להתגורר ביישוב היהודי בחברון.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית חוץ פרלמנטרית

ביישוב היהודי בחברון מילאה סטרוק תפקידים ציבוריים. היא נבחרה כחברת "ועד נשים למען המערה", שפעלה בשתדלנות בקרב אנשי ציבור לפתיחת מערת המכפלה לתפילות יהודים. זאת לאחר שנסגרה בעקבות טבח מערת המכפלה ב-1994. מאז שנת 2000 עמדה בראש המחלקה המשפטית-מדינית של היישוב היהודי בחברון[דרושה הבהרה].
סטרוק ייסדה את ארגון זכויות האדם ביש"ע ב-2002, בעקבות פינוי והריסת ביתה של משפחת עוזרי מהמאחז "גבעה 26", כחודש לאחר שאבי המשפחה נרצח בביתו; לאחר שארגוני זכויות אדם סירבו לסייע למשפחה. מאז עמדה סטרוק בראש הארגון בהתנדבות. במסגרת פעילותה בארגון היא הגישה תלונות במח"ש ותביעות בבית משפט נגד שוטרים בטענה שתקפו מפגינים במהלך המחאה נגד תוכנית ההתנתקות ופינוי עמונה. בעקבות דיונים בתביעות אלה הגישה שתי קובלנות פליליות נגד עורכי דין שייצגו נאשמים בתקיפה של משתתפים בהפגנות נגד תוכנית ההתנתקות. בתי המשפט פסקו שיש לבטל קובלנות אלה, וחייב את הקובלים בהוצאות משפט. באפריל 2013 קיבלה את מגן "כנס רמלה" על פועלה בתחום, והדגשת "ייחודה של מדינת ישראל כמדינה יהודית".
קריירה פוליטית

בבחירות לכנסת ה-17 התמודדה במקום ה-13 ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל, במסגרת מפלגת תקומה ולא נבחרה.
במהלך כהונת הכנסת ה-18 ניהלה בהתנדבות את "שדולת ארץ ישראל" בכנסת, שנאבקה בהקפאת הבנייה בהתנחלויות וקידמה את הקמת הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון. השדולה קידמה גם את ההכרזה על מערת המכפלה וקבר רחל כאתרי מורשת לאומיים והביאה לחקיקת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם.
קריירה פוליטית > הכנסת ה-19

בבחירות לכנסת ה-19 הוצבה במקום ה-10 ברשימת הבית היהודי מטעם מפלגת תקומה. במסגרת תעמולת הבחירות של מפלגת הליכוד הוצגה סטרוק כתומכת בפעולות תג מחיר, בציטוט אמירתה "אנחנו הולכים לגבות תג מחיר משפטי מכל השוטרים שפעלו באלימות ושלא כדין במסגרת אירוע עמונה, שהסתיימו עם מאות אזרחים פצועים במקום". בעקבות כך הבהירה סטרוק כי "באותה עת לא הייתה קיימת משמעותו הוונדליסטית של המושג 'תג מחיר'. עוד לא המציאו את הפעולות הוונדליסטיות, שלהן אני מתנגדת".
בכנסת ה-19 כיהנה סטרוק כיושבת-ראש "השדולה לחזית ארץ-ישראל בכנסת" וכחברה בשדולת חברות הכנסת, בשדולה למען שילוב ילדים עם מוגבלויות במערכת החינוך, בשדולה לעידוד, חיזוק וטיפוח החיילים המשוחררים ובשדולה למען עולי אתיופיה.
סטרוק המשיכה לעסוק בנושאי זכויות האדם, בהצעות חוק לכלל תושבי ישראל ולהשוואת זכויות ביהודה ושומרון. אחדות מהצעות חוק אלה:
הצעת חוק להחלת חוק עבודת נשים על יהודה ושומרון בידי מעביד שהוא אזרח ישראל, תושב ישראל, תאגיד ישראלי או מדינת ישראל. ההצעה אושרה בוועדת השרים לענייני חקיקה, אך נתקלה בהתנגדות של היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, והשרים ציפי לבני ויעקב פרי, שחששו מההשלכות המדיניות שלה.
הצעת חוק להחלת חוק הספריות הציבוריות ביהודה ושומרון.
חוק איסור אפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד-2014, האוסר אפליה מטעמי גיל גם בחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים ובחוק זכויות החולה.
חקיקה שבצעה סטרוק בשיתוף עם חברי כנסת אחרים:
חוק יסוד: משאל עם, שקובע שהסרת ריבונות ישראלית תעשה באישור משאל עם, בשיתוף עם איילת שקד ויריב לוין.
חוק ההופך שחרור מחבלים בעסקאות מדיניות מהליך חנינה להליך מנהלי המאפשר כליאה מחודשת של המחבלים בהתאם לשיקולים מדיניים או אם הם מפרים את תנאי השחרור. בשיתוף עם זאב אלקין.
בעקבות הגידול במספר אירועי יידוי אבנים ובקבוקי תבערה על כלי רכב ביהודה ושומרון בשנת ה'תשע"ד (החל מספטמבר 2013) סטרוק, יחד עם חברי כנסת נוספים מהבית היהודי, הסדירו תיקצוב בן מיליון ורבע שקלים למיגון כלי רכב ביהודה ושומרון.
בעקבות חטיפת שלושת הנערים ב-12 ביוני 2014 דחפה סטרוק לכך שמבצע שובו אחים יכלול את מעצר בכירי חמאס ביהודה ושומרון ומעצר של מחבלים ששוחררו בעסקת שליט. הצעתה אומצה בקבינט המדיני-ביטחוני וכוחות צה"ל והשב"כ עצרו כ-50 ממשוחררי עסקת שליט.
סטרוק הביאה נתונים לגבי המשכורות שמשלמת הרשות הפלסטינית למחבלים של החמאס ושל הפת"ח, ובלחצו של נפתלי בנט החליט הקבינט לפעול לעצירת העברות אלה.
ב-2014 פעלה סטרוק, בסיוע שר השיכון אורי אריאל, על מנת לאפשר חפירות ארכאולוגיות בתל חברון. בחפירות נתגלו שרידי עיר יהודית מבוצרת ומתוכננת היטב מתקופת בית שני.
קריירה פוליטית > מחוץ לכנסת

לקראת הבחירות לכנסת העשרים בחר מרכז תקומה את סטרוק למועמדת השלישית מטעמו, ובעקבות כך היא הוצבה במקום ה-13 ברשימה המשותפת עם הבית היהודי. המפלגה קיבלה 8 מנדטים וסטרוק לא נכנסה לכנסת. עם זאת, המשיכה סטרוק לרכז את שדולת ארץ ישראל בכנסת.
גם לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת באפריל 2019, בחר מרכז תקומה את סטרוק למועמדת השלישית מטעמו. היא הוצבה במקום השישי ברשימת איחוד מפלגות הימין ולא נכנסה לכנסת. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים בנובמבר 2019 התמודדה סטרוק במסגרת רשימת ימינה במקום העשירי ולא נבחרה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש במרץ 2020 הוצבה שוב במקום העשירי ברשימת ימינה ולא נבחרה לכנסת.
קריירה פוליטית > הכנסת העשרים וארבע והעשרים וחמש

לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע במרץ 2021 הוצבה סטרוק במקום החמישי ברשימת הציונות הדתית כנציגה רביעית של מפלגת האיחוד הלאומי-תקומה. בבחירות אלו זכתה הרשימה ב-6 מנדטים והיא נבחרה לכנסת. בתחילת כהונת הכנסת נבחרה סטרוק לשמש כיו"ר הסיעה, וחזרה לכהן כיו"ר שדולת ארץ ישראל בכנסת.
בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית סטרוק זכתה במקום השני ונבחרה לכנסת העשרים וחמש.
לקראת השבעת ממשלת ישראל ה-37 הביעה סטרוק את תמיכתה בתיקון חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים כך שבעל עסק יוכל להימנע מלהעניק שירות אשר נוגד את אמונתו הדתית, כאשר יש עסקים אחרים המספקים את אותו שירות באותו אזור. בהמשך ציינה לדוגמה, כי "אם יש טיפול רפואי שמנוגד להלכה, רופא שומר מצוות לא יאלץ לתת אותו". בתגובה להצעת החוק התפתח דיון ציבורי. פרופ' ציון חגי, יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל ציין כי התבטאות זו מנוגדת לשבועת הרופא לה מחויבים הרופאים בישראל.
קריירה פוליטית > הכנסת העשרים וארבע והעשרים וחמש > בממשלת ישראל ה-37

ב-29 בדצמבר 2022, עם הקמת הממשלה ה-37, מונתה אורית סטרוק לתפקיד שרת ההתיישבות. שם המשרד הורחב ל"משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות" והועברו אליו תחומי פעולה ממשרדים אחרים.
לאורך שנת 2022 ועד ספטמבר 2023, בסמוך לפתיחת מתקפת הפתע של חמאס, התריעה סטרוק פעמים רבות בפני שרי הביטחון והממשלות השונות מפני הכנסה לרצועת עזה של חומרים דו-שימושיים, כדוגמת מנועי סירות וחלקי חילוף לאופנועים, שמיועדים לצרכים אזרחיים, אך יכולים לשמש גם למטרות צבאיות עבור ארגון הטרור חמאס. התרעותיה של סטרוק התבססו, בין היתר, על מידע שהגיע אליה מראש המל"ל לשעבר, מאיר בן שבת לפיו החומרים משמשים לייצור אמצעי לחימה ברצועת עזה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל טענה שהכרעת חמאס חשובה לא פחות ממניעת נשק גרעיני מאיראן ושגילוי חולשה מול חמאס יביא למתקפות רבות מצד אויבי ישראל עליה. עוד טענה ששחרור מחבלים יביא להרוגים רבים ושהניצחון במלחמה חשוב מהשבת החטוף האחרון. בהתאם, היא התנגדה לנסיגת צה"ל מציר נצרים ומציר פילדלפי במסגרת עסקה לשחרור חטופים ובינואר 2025 נמנתה, כיתר השרים ממפלגתה, עם המתנגדים להסכם חמאס–ישראל לשחרור חטופים ומחבלים.
קריירה פוליטית > הכנסת העשרים וארבע והעשרים וחמש > שרת ההתיישבות והמשימות הלאומיות

בתפקידה כאחראית על השירות הלאומי השיקה בספטמבר 2023 תכנית לחיזוק מערך השירות הלאומי שכלל מערך מיונים חדש, הגברת הליווי החינוכי, רגשי ורוחני למשרתים, חיזוק הביטחון האישי וחיזוק ההכשרה המקצועית של המשרתים. בתחילת 2025 השיקה תכנית לליווי משפחות של נפטרים ממערך השירות הלאומי ולהנצחת הנפטרים. לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל הורתה להפנות את מתנדבי השירות הלאומי לסיוע למאמץ המלחמתי.
קריירה פוליטית > הכנסת העשרים וארבע והעשרים וחמש > הועדות לבחירת שופטים ודיינים

בספטמבר 2023 מונתה סטרוק לנציגת הממשלה בוועדה לבחירת דיינים, ובנובמבר 2023 מונתה לנציגות הממשלה בוועדה לבחירת שופטים. ב-26 בינואר 2025 החרימה סטרוק, יחד עם השר יריב לוין וח"כ יצחק קרויזר, את ישיבתה של הוועדה לבחירת שופטים שבה נבחר יצחק עמית לנשיא בית המשפט העליון.
חיים אישיים

סטרוק נשואה לאברהם, ומתגוררת ב"שכונת אברהם אבינו" בחברון. לבני הזוג 11 ילדים. מהם:
צבי - חקלאי המתגורר באש קודש. ב-2007 הורשע בעבירות של חבלה בנסיבות מחמירות, חטיפה לשם חבלה חמורה, תקיפה והיזק לבעלי חיים, ונידון ל-30 חודשי מאסר. בתגובה לפסק הדין אמרה סטרוק: "בשונה מבית המשפט, שהעדיף להאמין לעדים הערבים, אנחנו מאמינים ובטוחים בחפותו של צביקי, כואבים את הצלחתם של מבקשי רעתו ונשתדל לסייע לו לעמוד בגזר הדין הקשה שהוטל עליו".
דוד - נפצע בשנת 2001 בהיותו בן שבע, מירי שבוצע משכונת אבו סנינה לעבר בית המשפחה.
מרדכי - נפצע בשנת 2002 בינוני בחזה בפיגוע ירי מרכב נוסע בעת שנסע כטרמפיסט סמוך לצומת זיף הסמוכה ליישוב כרמל.
יצחק - נפצע בשנת 2015 בפיגוע דקירה בחברון, לאחר שהסתער בידיים חשופות על מחבל שדקר חייל.
ידידיה - נפצע בשנת 2022 כתוצאה מיידוי אבנים בכפר חווארה דרומית לשכם.
חתנה - שמואל הראל (בנו של הרב ארל'ה הראל) בשנת 2023 היה בפיגוע יידוי אבנים על רכבו בדרכו בשומרון.
רחל - נשואה לנפתלי אורבך (בנו של הרב איתמר אורבך מרבני ישיבת מרכז הרב).
המלחמה הפינית

מפת המלחמה.
המלחמה הפינית (בשוודית: Finska kriget, ברוסית: Русско-шведская война, בפינית: Suomen sota, ידועה בפי הרוסים בשם "המלחמה הרוסית-שוודית 1808—1809", ברוסית: "Русско-шведская война 1808—1809") הייתה מלחמה שהתחוללה בין האימפריה הרוסית לשוודיה (שנתמכה על ידי דנמרק וצרפת) מפברואר 1808 עד ספטמבר 1809. האחרונה שבמלחמות שוודיה-רוסיה.
המלחמה הסתיימה בניצחון האימפריה הרוסית, שבעקבות הסכם פרדריקסהאמן קיבלה לידיה את השליש המזרחי של שוודיה בתור הדוכסות הגדולה של פינלנד (לימים הרפובליקה של פינלנד). בעקבות המלחמה, אימץ הפרלמנט השוודי חוקה חדשה והקים בשנת 1818 את בית ברנדוט, בית המלוכה השוודי החדש.
סיבות למלחמה

בקיץ 1807 חתמו הקיסרים אלכסנדר הראשון ונפוליאון הראשון על חוזה טילזיט שסיים את מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. בשלב זה הציע אלכסנדר הראשון לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה את גישורו כדי לפייס בינו ובין נפוליאון. אחד מתנאי חוזה השלום היה הצטרפותה של האימפריה הרוסית לחבילת הסנקציות היבשתיות על בריטניה - מערכת סנקציות כלכליות ופוליטיות שארגן נפוליאון. גם הממלכה הדנית התכוונה להצטרף. בתגובה, פתחה בריטניה באוגוסט 1807, במתקפה על קופנהגן והשתלטה על כל אוניות הצי הדני.
למשפחת הקיסרות הרוסית היו קשרי משפחה עם החצר הדנית ובית הולשטיין. בנוסף, דנמרק הייתה בת בריתה של רוסיה במלחמותיה עם שוודיה במשך יותר ממאה שנים. לכן, באוקטובר 1807 הציבה רוסיה אולטימטום לבריטניה - ניתוק היחסים הדיפלומטיים עד להחזרת הצי לדנמרק וכל ההפסדים שנגרמו לה הוחזרו. אלכסנדר הראשון דרש סיוע שוודי כדי להשאיר את הים הבלטי סגור לציי מעצמות המערב על בסיס אמנות 1780 ו-1800. גוסטב הרביעי דחה את הדרישות הללו, פתח במסלול התקרבות לבריטניה והמשיך להילחם באויבו נפוליאון. המתח בין רוסיה לבריטניה גבר והחלה מלחמה אנגלו-רוסית איטית.
ב-16 בנובמבר 1807, שוב פנתה ממשלת רוסיה למלך השוודי בהצעה לסיוע, אך במשך כחודשיים לא התקבלה תגובה. לבסוף השיב גוסטב הרביעי שלא ניתן להתחיל ביישום אמנות 1780 ו-1800 בזמן שהצרפתים כבשו את נמלי הים הבלטי. אז נודע כי המלך השוודי נערך לסייע לבריטניה במלחמה עם דנמרק ומבקש לכבוש ממנה את נורווגיה. כל הנסיבות הללו העניקו לקיסר אלכסנדר הראשון תירוץ לכבוש את פינלנד על מנת להבטיח את ביטחונה של סנקט פטרבורג מקרבת המעצמה העוינת לבירת האימפריה.
נפוליאון רצה לאלץ את שוודיה לסגור את נמליה לספינות בריטיות. בתחילת 1808 הוא יעץ לאלכסנדר הראשון "להוציא את השוודים מבירתם" והציע את עזרתו בעניין זה. ב-5 בפברואר 1808 הודיע נפוליאון לשגריר רוסיה בפריס, הרוזן טולסטוי, כי יסכים לרוסיה לכבוש את כל שוודיה, כולל סטוקהולם. בריטניה מצדה, בפברואר 1808, התקשרה עם שוודיה בהסכם, שבמסגרתו התחייבה לשלם לשוודיה מיליון לירות בחודש במהלך המלחמה עם רוסיה, לא משנה כמה זמן זו תימשך.
הצדדים

בתחילת 1808 הצבא הרוסי (כ-24 אלף חייליו) נפרס לאורך הגבול, בין פרידריכסגם לניישלוט. הנהגת הצבא הופקדה בידי הרוזן בוקסוודן. בפינלנד השוודית היו אז 19 אלף חיילים, בפיקודו הזמני של הגנרל קלרקר. המפקד הראשי, הרוזן קלינגספור, היה עדיין בסטוקהולם, שם כולם קיוו לפתרון שליו של אי ההבנות: המלך עצמו לא סמך על הידיעה על ריכוז הכוחות הרוסים בפרובינציית וויבורג וצבא שוודיה לא הועבר לכוננות לקראת מצב מלחמה. כשסוף סוף נסע הרוזן קלינגספור לפינלנד, מהות ההוראות שניתנו לו הייתה שלא לצאת לקרב עם האויב, להחזיק את מבצר ויבורג בכל מחיר ואם אפשר, לפעול מאחורי הקווים הרוסיים.