stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למידה חברתית-רגשית
השיטה החינוכית

CASEL מגדירה את חמשת המרכיבים העיקריים של SEL כ:
מודעות עצמית: המיומנות להכיר את הרגשות של האדם ולפתח תפיסה עצמית חיובית.
ניהול עצמי: היכולת העצמית לוויסות רגשות ולניטור ההתנהגות של האדם. מתייחס גם למוטיבציה פנימית ולהגדרת יעדים אישיים.
מודעות חברתית: היכולת להיות בעל מודעות לרגשות ולמצבים חברתיים של אחרים.
מיומנויות זוגיות: המיומנות לטפח מערכות יחסים ולתקשר בתוכן.
קבלת החלטות אחראית: היכולת לפתור בעיות ולעמוד באחריות עצמית.
CASEL גם מגדירה את הסביבות הטובות ביותר ליישום SEL ברמות שונות, כגון כיתות, בתי ספר, משפחות ומטפלים וקהילות. רעיונות אלו נועדו לסייע לתלמידים לחיות חיים בריאים מבחינה חברתית ורגשית הן במהלך שהותם במערכת בית הספר והן לאחריהם.
יתרונות

מחקרים הראו שתוכניות כמו SPARK היו כלי מוצלח לבתי ספר עם אוכלוסייה מגוונת להחדרה ולעידוד מיומנויות SEL.
עוד הוכיחו מחקרים כי היישום של SEL קשור סטטיסטית לשיפור הדינמיקה החברתית של בתי ספר על ידי הפחתת תוקפנות פיזית והפחתת בריונות של תלמידים. בנוסף, יישום תוכניות SEL כבר בגן קשור לירידה בסבירות שתלמידים יגדלו להשתמש בדיור ציבורי או יגיעו חיכוך עם גורמי חוק.
תומכי SEL טוענים שהנושא חשוב גם למורים על מנת להבין ולהדגים בכיתותיהם את השיטה ולהפוך את תהליך הלמידה לטבעי יותר וקל יותר להסתגלות. הרבה יותר קל ללמוד דברים כמו קבלת החלטות אחראית ובניית מערכות יחסים חיוביות עבור תלמידים שנחשפים כל הזמן לדוגמאות של ההתנהגות. כאשר SEL שזור בשיעורים ובסביבת בית הספר, התלמידים מתייחסים טוב יותר לתוכן, הם בעלי מוטיבציה רבה יותר ללמוד, ומבינים את תוכנית הלימודים ביתר קלות.
עוד אומרים התומכים בשיטה, ש-SEL יכול גם להוביל לכך שסטודנטים ילמדו גם מיומנויות חשובות עבור מקום העבודה, כמו עבודת צוות, ניהול זמן ומיומנויות תקשורת.
ולמרות כל זאת, רק לשלוש מדינות בארצות הברית (אילינוי, קנזס ופנסילבניה) יש כיום תקני SEL עבור תוכנית הלימודים K-12 שלהם.
ביקורת > דאגות לגבי אינדוקטרינציה

מספר פרסומים וקבוצות שמרניות, כולל "National Review" ו-"The Federalist", מתחו ביקורת על למידה חברתית-רגשית כ"סוס טרויאני" המשמש להבאת רעיונות כמו תאוריית גזע ביקורתית, נטייה מינית וזהות מגדרית ופוליטיקה שמאלנית אחרת לכיתה.
רוברט פונדיסיו מצוות חשיבה הנוגע מטעם American Enterprise Institute, מתח גם הוא ביקורת על SEL על כך ששינה את תפקיד המורה מעוסק בפדגוגיה לפסיכותרפיסט או עובד סוציאלי.
המתנגדים ל-SEL מצטטים את יוזמת 2020 של CASEL, הנוגעת ל"SEL טרנספורמטיבי", כהוכחה נוספת לכך של-SEL יש סממנים פוליטיים שמאלניים; "SEL טרנספורמטיבי" מונה בין מטרותיה "חקירת נורמות חברתיות, שיבוש והתנגדות לחוסר שוויון, ובנייה משותפת של פתרונות הוגנים וצודקים".
ביקורת > חששות לגבי פרטיות ואיסוף מידע

בחלק מבתי הספר, התלמידים מתבקשים להזין את מצב הרוח או הרגשות הנוכחיים שלהם לאפליקציה מדי יום, כחלק מתוכנית הלימודים החברתית-רגשית. זה גרם לכמה חוקרים להביע דאגה מההדרה של ההורים מהתהליך, כמו גם לגבי ההגנה על פרטיות התלמידים.
מדיניות ממשלתית > תמיכה

חבר הקונגרס האמריקני טים ריאן הציג את HR4626 - חוק למידה רגשית חברתית למשפחות משנת 2019 (חוק SELF) ב-18 באוקטובר 2019 בקונגרס ה-116. מטרת הצעת חוק זו הייתה ליצור תוכנית מענקים התומכת ביצירה ויישום של תוכנית בבתי הספר המסייעת בפיתוח הרגלים חברתיים ורגשיים. הצעת חוק זו נתמכה רק על ידי הנציגה דבי מוקארסל-פאוול.
מדיניות ממשלתית > התנגדות

בפברואר 2022, הסנאטור של אוקלהומה, שיין ג'ט, הציע הצעת חוק בבית המחוקקים של המדינה שמטרתה לאסור על בתי ספר ציבוריים וצ'רטרים לקדם או ליישם מושגי SEL באמצעות כספים ציבוריים או פרטיים.
באפריל 2022, מחלקת החינוך של פלורידה (FDOE) פרסמה רשימה של חומרי לימוד למתמטיקה. מבין ספרי הלימוד שהוגשו לבדיקת FDOE,41% נדחו מסיבות שונות, כולל "הוספה בלתי רצויה" של SEL במקצוע המתמטיקה.
דניאל אפרת

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1982 (בן 42) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 שפות היצירה:  עברית 
 
דניאל אפרת (נולד ב-4 באוגוסט 1982) הוא מחזאי, מעבד, כותב שירים, מתרגם, במאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

דניאל אפרת נולד וגדל בתל אביב. סבא רבא שלו הוא גרשון אגרון, שהיה עיתונאי וראש עיריית ירושלים. סבו, אביה של אמו, אברהם טמיר, היה אלוף בצה"ל. אביו, עובד אפרת, הוא מוזיקאי ואמו, פרופ' דפנה אפרת, היא היסטוריונית של האסלאם. מגיל ארבע עד שש שהה עם משפחתו בבוסטון.
בגיל תשע (1991) השתתף בסדרה אמריקאית בבימויו של קווין קורנר, בשם "Iran: the Days of Terror", שעסקה במהפכה האיראנית וצולמה ביוון. כמו כן, שיחק בסרט אמריקאי שצולם בישראל. כילד השתתף בפרסומות ובלהקות נוער. בשנת 1992 השתתף בקלטת של מתי כספי "בובה מתי" בתפקיד ילד שבובת הטרול שלו מתעוררת בדמות מתי כספי, ונטל חלק בקלטות של "כמו גדולים" עם אריק איינשטיין ו"דו רה מי פה" עם ניצה שאול. בכיתה ד' החל ללמוד משחק בבית הספר לאמנויות. בכיתה י"א הופיע בסדרת הטלוויזיה "המכון" בערוץ 2 טלעד בבימוי אורי ברבש, שם גילם את בנם של שני פסיכולוגים, ששולח יד בנפשו בתום העונה הראשונה.
דניאל למד בבית הספר התיכון על-שם תלמה ילין, אותו סיים בשנת 2000. ב"תלמה ילין" כתב עבודת גמר, בהנחיית אהוד מנור, על הפונקציה הדרמטית של השיר במחזמר. חלקה המעשי של העבודה היה תרגום ובימוי המחזמר "מופע האימים של רוקי". לימים תרגם מחדש את "אחים בדם", שרץ בתיאטרון בית ליסין והיה אחד מנושאיה של עבודת הגמר שלו בתיכון. בין חברי כיתתו בתלמה ילין היו יעל טוקר, נילי רוגל, דקלה הדר, אילנית גרשון ומיכאל רונן. בשנת 2005 כיכב אפרת בסרט הקולנוע העצמאי של יאיר הוכנר "ילדים טובים".
בהמשך, למד בבית צבי, שם הושפע מארתור קוגן, גרי בילו, ואלון אופיר. הוא סיים את לימודיו בבית צבי בשנת 2003. במהלך לימודיו בבית צבי זכה במלגות שונות, ביניהן מלגה ע"ש עדה בן-נחום. בבית צבי הכיר את חברו לספסל הלימודים גלעד קמחי, שנעשה שותפו ליצירה. הם יצרו יחד מופע בשם "אצל הרננדז במרתף", שהוצג בצוותא. קמחי ביים ואפרת כתב, ערך ושיחק.
אפרת התבקש לכתוב מופע לפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין בשם "ברודוויי פינת פרישמן". לאור הצלחת המופע החליטו בבית ליסין לאמץ את קבוצת השחקנים (דקלה הדר, רויטל זלצמן, יוסי טולדו, הילה זיתון, ידידיה ויטל, יניב לוי, טל-יה יהלומי לוי) כקבוצת הצעירים של בית ליסין, ואת גלעד קמחי כמנהל האמנותי של הקבוצה ודניאל אפרת ככותב ומתרגם. חלק מההפקות בבית ליסין משותפות לקבוצת הצעירים ולקבוצת הבוגרים, וחלק מיועדות באופן בלעדי לקבוצה, כמו: "מנדרגולה", "חלום ליל קיץ" וכמה הצגות ילדים.
אפרת כתב שלושה עיבודים להצגות ילדים, וכמו כן כתב בעצמו ארבעה מחזות לילדים: "רוקדים ברחוב", "מועדון ויואלדי", "גיבורים קטנים" ו"חלום בקצות האצבעות" שהוצגו בתיאטרון השעה. כמו כן כתב שלושה עיבודים להצגות ילדים: "הקוסם מארץ עוץ" (בית ליסין / מדיטק) "בגדי המלך", "ספר הג'ונגל" (מדיטק). אפרת עסק גם בתרגום שירים: כתב נוסח עברי לשיר "די לה" עבור אלבומה של רוני דלומי "קצת אחרת", ותרגם את שירי הסרטים "פלונטר" ו"ריו" (וידאופילם) וסדרות אנימציה שונות.
עבודתו הראשונה שהוצגה בתיאטרון רפרטוארי הייתה "אביב מתעורר", מאת סטיבן סייטר ודאנקן שיק,על פי המחזאי הגרמני פרנק ודקינד, בהצגה כיכבו נינט טייב, עידו ברטל ועידו רוזנברג, בנוסף, תרגם עבור תיאטרון בית ליסין את המחזה "אחים בדם", שהיה מנושאי עבודת הגמר שלו בתיכון.
ב-2015 כתב עיבוד חדש ל"זרעים של מסטיק", בשיתוף עם עידן עמית, המבוסס על המחזמר מאת לאה נאור.
אפרת זכה בפרס אגודת ידידי בית ליסין על תרומה אמנותית לתיאטרון (2010) ובפרס קרן רבינוביץ' לתרגום מחזות ע"ש עדה בן נחום על תרגום "אביב מתעורר" בשנת 2011, ובמלגה מטעם אלי ליאון (2011).
תרגום

מחזות ומחזות-זמר
| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| היי אוון הנסן | התיאטרון הקאמרי | סטיבן לוונסון | עמית אפטה | 2024 |
| לא רק בלונדינית | מעיין צלנר הפקות | הת'ר האץ' | אביחי חכם | 2020 |
| פלאשדאנס | תיאטרון תל אביב | תום הדלי ורוברט קארי | עומר זימרי | 2019 |
| אנני | מאור מימון הפקות | מרטין צ'רנין | צדי צרפתי | 2018 |
| היירספריי | מאור מימון הפקות | סקוט ויטמן | שוקי ווגנר | 2017 |
| אוויטה | תיאטרון הבימה | טים רייס ואנדרו לויד ובר (אותו התרגום של בית צבי) | משה קפטן | 2015 |
| המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה | בית ליסין | עיבוד של סימון סטיבנס לספרו של מרק האדון | גלעד קמחי | 2014 |
| כמעט נורמלי | תיאטרון הבימה | בריאן יורקי וטום קיט | חנן שניר | 2012 |
| איי לאב יו לנצח, אבל... | תיאטרון גשר | ג'ו דיפייטרו | אמיר וולף | 2011 |
| אחים בדם | בית ליסין | ווילי ראסל | גלעד קמחי | 2011 |
| קומפני | תיאטרון באר שבע | סטיבן סונדהיים | רפי ניב | 2011 |
| אביב מתעורר | בית ליסין | מחזה ופזמונים של סטיבן סייטר, מוזיקה של דאנקן שיק, על פי מחזה מאת פרנק ודקינד | גלעד קמחי | 2010 |
| בת הים הקטנה | יריב יפת-קרן אור הפקות | מחזה מאת דאג רייס ופזמונים מאת גלן סלייטר | משה קפטן | 2010 |
| רנט | בית צבי | ג'ונתן לרסון | משה קפטן | 2010 |
| זורו | יריב יפת-קרן אור הפקות | מוזיקה מאת להקת Gipsy Kings | משה קפטן | 2009 |
| היום ה-24 | תיאטרון הספרייה | טוני פיצ'ירילו | אלון טיראן | 2009 |
| פיפן | בית צבי | רוג'ר או. הירסון וסטיבן שוורץ | דניאל אפרת | 2008 |
| איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ | בית צבי / תיאטרון הספרייה | פרנק לסר | אילן שטורם | 2008 |
| קאטס | תיאטרון הספרייה | אנדרו לויד ובר, טי אס אליוט וטרוור נאן | עוז מורג | 2007 |
| אוויטה | תיאטרון הספרייה | טים רייס ואנדרו לויד ובר | משה קפטן | 2007 |
| תהילה | בית צבי / תיאטרון הספרייה | דייוויד דה סילבה | דניאל אפרת | 2004 |
| קנדיד | בית צבי / תיאטרון הספרייה | סטיבן סונדהיים וליאונרד ברנשטיין | יואב מיכאלי | 2004 |
| יופי של מלחמה | בית צבי / תיאטרון הספרייה |  | עידו ריקלין | 2004 |
| גריז | בית צבי ותיאטרון הספרייה | ג'ים ג'ייקובס ווורן קייסי | גלעד קמחי | 2004 |
| ג'יפסי | בית צבי | ארתור לורנץ וסטיבן סונדהיים | שוקי וגנר | 2003 |
| המצעד | יריב יפת-קרן אור הפקות | ג'ייסון רוברט בראון |  |  |
| מופע האימים של רוקי | תלמה ילין | ריצ'רד או'בריין | דניאל אפרת ודקלה הדר | 2000 |
כתיבה ועריכה

מופעים:
| מופע | תיאטרון | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| ברודוויי פינת פרישמן | בית ליסין | כתב וערך | גלעד קמחי |
| אצל הרננדו במרתף | אנסמבל הרננדו / צוותא | תרגם וערך | גלעד קמחי |
הצגות ילדים:
| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| הקוסם מארץ עוץ | בית ליסין/המדיטק | שירים: דניאל אפרת, מוזיקה: אמיר לקנר. עיבוד: דניאל אפרת וגלעד קמחי | גלעד קמחי |
| בגדי המלך | מדיטק | אפרת לפי הנס כריסטיאן אנדרסן | גלעד קמחי |
| ספר הג'ונגל | מדיטק | אפרת על פי ספרו של רודיארד קיפלינג | אלינור אגם בן דוד |
| חלום בקצות האצבעות | תיאטרון השעה הישראלי | אפרת (בשיתוף עם יערה דולב וחגי שלומוב) | גלעד קמחי |
| רוקדים ברחוב | תיאטרון השעה הישראלי | אפרת | גלעד קמחי |
| מועדון ויואלדי | תיאטרון השעה הישראלי | אפרת | גלעד קמחי |
| גיבורים קטנים | תיאטרון השעה הישראלי | אפרת (בשיתוף עם קובי ברכה) | גלעד קמחי |
| פינוקיו | תיאטרון בית לסין | על פי ספרו של קרלו קולודי | גלעד קמחי |
בימוי

תיאטרון הסימטה:
| הצגה | מחזאי | שנה |
| --- | --- | --- |
| טיפול דחוף | מחזות קצרים מאת כריסטופר דוראן | 2014 |
תיאטרון צוותא:
| הצגה | מחזאי | שנה |
| --- | --- | --- |
| מאמי (אופרת רוק) | הלל מיטלפונקט, יוסי מר-חיים ואהוד בנאי | 2013 |
תיאטרון הספרייה ובית צבי:
| הצגה | מחזאי | שנה |
| --- | --- | --- |
| מאמי (אופרת רוק) | הלל מיטלפונקט, יוסי מר-חיים ואהוד בנאי | 2012 |
| עלובי החיים | אלן בובליל וקלוד-מישל שנברג על פי ויקטור הוגו | 2012 |
| שיקגו | ג'ון קאנדר ופרד אב | 2012 |
| איש חסיד היה | עריכה: דן אלמגור | 2011 |
| פיפן (ביים ותרגם) | רוג'ר או. הירסן | 2008 |
| מיקה שלי | גדי ענבר (ביים על פי גדי ענבר) | 2007 |
| שיער | ג'רום רגני, ג'יימס ראדו, גאלט מקדמוט (ביים על פי גדי ענבר) | 2006 |
| טומי תם | אוראנד האריס (ביים על פי רפי ניב) | 2004 |
| תהילה (ביים ותרגם) | דייוויד דה סילבה | 2004 |
| ההבטחה | אלכסיי ארבוזוב | 2001 |
חג המחזמר בת-ים:
| הצגה | מחזאי | שנה |
| --- | --- | --- |
| בילי שוורץ | אוהד חיטמן | 2013 |
תיאטרון חיפה
| הצגה | מחזאי | שנה |
| --- | --- | --- |
| בילי שוורץ | אוהד חיטמן ושירלי דשא | 2015 |
ביים את מחזה-הקריאה "למען הסדר הטוב" בפסטיבל פותחים במה (בית ליסין) 2010.
ב-2014 ביים אפרת את המחזמר "הלהקה" במסגרת להקת הנוער "להקת צופי תל אביב", בהפקתו של רוני גלעד וכוריאוגרפיה שבוצעה על ידי עומר זמרי.
משחק > בתיאטרון

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אחים בדם | בית ליסין | ווילי ראסל | גלעד קמחי | 2011 |
| מנדרגולה | בית ליסין | יעקב שבתאי על פי מקיאוולי | גלעד קמחי | 2011 |
| אביב מתעורר | בית ליסין | מחזה ופזמונים של סטיבר סייטר, על פי מחזה מאת פרנק וודקי | גלעד קמחי | 2010 |
| חלום של לילה בלב קיץ | בית ליסין | ויליאם שייקספיר | גלעד קמחי |  |
| המלאך | בית ליסין | אפרים סידון | ציפי פינס |  |
| משחק ילדים | בית ליסין | אפרים סידון | גלעד קמחי |  |
| ברודוויי פינת פרישמן | בית ליסין | דניאל אפרת כתב וערך | גלעד קמחי |  |
| שיקגו | בית ליסין | מחזמר מאת פרד אב ובוב פוסי, מבוסס על מחזה מאת מורין דאלס ווטקינס, מוזיקה מאת ג'ון קנדר | קן אולדפילד |  |
| הלהקה | תיאטרון הבימה | מחזמר על פי סרטם של אבי נשר ושרון הראל | אילן רונן |  |
| פירורים | תיאטרון הבימה | רביד דברה | רביד דברה | 28 בנובמבר 2006 |
| קאטס | תיאטרון הספרייה | אנדרו לויד ובר, ת"ס אליוט, וטרוור נאן | עוז מורג | 2007 |
| חלומות של חתולים | התיאטרון שלנו | רונן גולדפרב פלד | רונן גולדפרב פלד | 2007 |
| ביער המשלים | התיאטרון שלנו | רונן גולדפרב פלד | רונן גולדפרב פלד | 2006 |
| שלמה המלך ושלמי הסנדלר | תיאטרון הבימה | סמי גרונמן | אילן רונן | 2005 |
| כנר על הגג | תיאטרון הקאמרי | ג'וזף שטיין על פי שלום עליכם | משה קפטן |  |
| הילדה שאני אוהב | תיאטרון חיפה | יוצרים יהודה אטלס ואילן שס, מאת חגית רכבי ניקוליבסקי | חגית רכבי ניקוליבסקי |  |
| אאידה | תיאטרון הספרייה | אלטון ג'ון וטים רייס | ארתור קוגן | 2005 |
| קברט | תיאטרון הספרייה | ג'ו מאסטרוף | ארתור קוגן | 2004 |
| מיקה שלי | תיאטרון הספרייה | יאיר רוזנבלום | גדי ענבר | 2004 |
| אחים בדם | תיאטרון הספרייה | ווילי ראסל | ארתור קוגן | 2003 |
| ארץ אחרת | תיאטרון הספרייה | ג'וליאן מיטשל | ארתור קוגן | 2003 |
| צ'ריטי המתוקה | תיאטרון הספרייה | ניל סיימון | משה קפטן | 2002 |
| משחקי פיג'מה | תיאטרון הספרייה | ג'ורג' אבוט וריצ'רד ביסל | ארתור קוגן | 2001 |
| יוסף וכתונת הפסים | תיאטרון הספרייה | טים רייס ואנדרו לויד ובר | משה קפטן | 2000 |
| מפלצת מקסימה שלי | תיאטרון הקיבוץ | יאקי מחרז | יאקי מחרז |  |
| בראשית | תיאטרון הקיבוץ | צביקה קורמן | צביקה קורמן |  |
כן השתתף במופעי מחווה לחיים חפר, אהוד מנור, דליה רביקוביץ' ונעמי שמר בתיאטרון הקאמרי.
משחק > קולנוע וטלוויזיה

בטלוויזיה:
| סרט/סדרה | במאי | שנה |
| --- | --- | --- |
| המכון | אורי ברבש | 2001 |
כן או לא: 
| Iran: the Days of Terror | קווין קורנר | 1991 |
בקולנוע:
| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| ילדים טובים | יאיר הוכנר | בתפקיד ראשי | 2005 |
| אביב | נדב לויתן |  | 1997 |
| פרנק סינטרה מת | נדב לויתן |  | 1998 |
היכל הספורט סוקולניקי

| --- | --- |

 מיקום:  מוסקבה
 קואורדינטות:  55°47′34″N 37°40′18″E﻿ / ﻿55.79277778°N 37.67166667°E﻿ / 55.79277778; 37.67166667
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים)
 שופץ:  1972
 קבוצות:  מועדון ההוקי לנוער ספרטק
 מושבים:  5,530
 http://www.ld-sokolniki.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוסקבה מוגדלת) היכל הספורט סוקולניקי(למפת מוסקבה רגילה) היכל הספורט סוקולניקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
היכל הספורט סוקולניקי הוא מתחם ספורט במוסקבה המכיל 5,530 מושבים. עד 2016 שימש כאולם הבית עבור מועדון ההוקי קרח של ספרטק מוסקבה ושימש זמנית גם את מועדון ההוקי של לוקומוטיב מוסקבה.
היסטוריה

ההיכל נפתח ב-14 באפריל 1956 בשטחו של מונומנט פארק התרבות והמנוחה. במקור המקום כלל מגרש להוקי, מוקף ספסלים. בשל כך, בעקבות הבחירה במוסקבה לאירוח אוניברסיאדת 1973 הוחלט לשפץ אותו וכתוצאה מכך נוסף גג.
ב-10 במרץ 1975, במשחק ידידות בין נבחרות נוער של הוקי קרח מברית המועצות ואונטריו, קנדה, בהיכל סוקולניקי, אירע אסון. לפחות עשרים איש נמחצו למוות, אחרי שהאורות כבו. כמו הרבה אסונות, שהתרחשו בדקטטורות, האירוע נאסר לפרסום בברית המועצות במשך שנים רבות. ומכיוון שמממנת הטיסה של הנבחרת הקנדית הייתה תאגיד ייצור מסטיקים, נפוצה שמועה, לפיה הקהל במשחק מחץ למוות את ההרוגים, כשהוא שעט לקבל מסטיקים מהשחקנים הקנדים. המסטיק היה מוצר נדיר מאוד בברית המועצות.[דרוש מקור]
בשנת 1975 הוחלט כי "סוקולניקי" ישמש כאחד מזירות הספורט של המשחקים האולימפיים ב-1980. במהלך שנתיים של שיקום תחת הגג נבנה סניין בן חמש קומות שכלל אולמות כושר, חדרי הלבשה עבור ספורטאים, אזורים עבור המאמנים, מנהלה, מרכז עיתונות, ברים, מזנונים, מסעדה, חנות ספורט. כמו כן, האולם היה מצויד בשני לוחות אלקטרונים. במהלך המשחקים האולימפיים סוקולניקי אירח את טורניר הכדוריד.
כיום ישנם שני מגרשי טניס, היכל לאימוני החלקה עם קרח מלאכותי, מגרשים לכדוריד וקטרגל, מרכז אימון גופני עם ציוד מלא, ציוד להתעמלות מכשירים, כמו גם שני חדרי כושר ושני אולמות כוריאוגרפיה.
סוקולניקי משמש כבסיס האימונים הראשי עבור הספורטאים מאגודת "ספרטק" בעיקר בענפי הוקי קרח והחלקה אמנותית על הקרח.
אירועי ספורט שנערכו במתחם

אוניברסיאדת הקיץ (1973)
משחקי הקיץ האולימפיים (1980)
משחקי הנוער העולמיים (1998, 2002)
ראו גם

היכל הקרח קרילאטסקויה
היכל הספורט קרילאטסקויה
המשטר הצבאי ביוון

שלטון הכת הצבאית ביוון הנקרא גם משטר הקולונלים (ביונית: Το καθεστώς των Συνταγματαρχών) ובקיצור החונטה (Χούντα) הוא סדרה של משטרים צבאיים ימניים ששלטו ביוון במשך יותר משבע שנים, בין 1967–1974. המשטר הצבאי התחיל ב–21 באפריל 1967, כאשר הצבא היווני, בהנהגת קבוצת קולונלים, תפס את השלטון ביוון בהפיכה צבאית אלימה, והסתיים ב-24 ביולי 1974.
לפני ההפיכה

בשנים 1945–1949 התרחשה ביוון מלחמת אזרחים. הקומוניסטים נתמכו על ידי ברית המועצות ויוגוסלביה, בעוד שהשמרנים והמלוכנים נתמכו על ידי בריטניה וארצות הברית. השמרנים ניצחו במלחמה ושלטו במדינה עד 1963 בתמיכת ארצות הברית שפעלה באזור על פי דוקטרינת טרומן מתוך שאיפה להבטיח כי יוון לא תיפול תחת השפעה סובייטית. סוכנות הביון המרכזית (CIA) והצבא היווני עבדו בשיתוף פעולה הדוק, במיוחד אחרי שיוון הצטרפה לנאט"ו בשנת 1952 כי יוון הייתה חוליה חיונית בנאט"ו. בבחירות ב-1963 ניצח "איחוד המרכז", וראש הממשלה החדש היה גאורגיוס פפנדראו. ב-1964 נפטר המלך פבלוס, ובנו קונסטנטינוס השני בן ה-23 עלה על כס המלכות. מאז ינואר 1965 הידרדרו היחסים בין הממשלה לבית המלוכה. המלך היה משוכנע שפפנדראו מנסה להדיח אותו. הוא סירב, בניגוד לסמכויותיו, לקבל את פיטורי שר ההגנה, פפנדראו איים בהתפטרות, והמלך קיבל את ההתפטרות ומינה מייד ראש ממשלה חדש, מה שלא אושר על ידי הפרלמנט.
בין יולי לספטמבר היו הכיכרות מלאות במפגינים למען הדמוקרטיה. אך המלוכנים הצליחו לשחד מספיק חברי פרלמנט של "איחוד המרכז" כדי להקים ממשלה ימנית. במקביל עבדו המלך והקצינים הנאמנים לו לקראת ההפיכה הצבאית.
ההפיכה

גאורגיוס פפדופולוס התחיל לעבוד על תוכנית ההפיכה כבר בתחילת שנות השישים, והתבסס על תוכנית "גלדיו" של נאט"ו משנת 1959, שמנחה איך להיפטר מממשלה לא רצויה. מה שעזר לקצינים המלוכנים, היה "גילוי" על תוכנית כביכול של קצינים המשויכים לשמאל, להקים בכוח רפובליקה שמאלית.
עד לערב של יום ההפיכה נעצרו יותר מ-10,000 בני-אדם על ידי חיילים חמושים באתונה, פיראוס, פטרס וסלוניקי, ביניהם ותיקי מלחמת השחרור מהנאצים, זקנים וחולים, פעילים חברתיים, פוליטיים, פעילי איגודים מקצועיים, חברי פרלמנט, עיתונאים, עורכי דין, סופרים ושחקנים.
מייד אחרי המעצרים הופעלה צנזורה ובוצעו מעצרים, עינויים ורציחות. בחודש הראשון לשלטון הצבאי נהרגו לפי הערכות שונות בין 5,000 ל-10,000 בני-אדם.
אזרחי יוון לא ידעו מי עומד מאחורי המהלך, המלך היסס אם לתמוך במהלך, אך לבסוף הכריז על ביטול חלק ניכר מהחוקה הדמוקרטית ועל פיזור כל המפלגות.
מדיניות המשטר

הקולונלים העדיפו לכנות את ההפיכה "מהפכה להצלת האומה". ההצדקה הרשמית שלהם להפיכה הייתה ש"מזימה קומוניסטית" הצליחה לחדור לפקידוּת, לאקדמיה, לעיתונות ולצבא של יוון, במידה כה רבה, שנדרשה פעולה דרסטית כדי להגן על יוון מהשתלטות קומוניסטית. הם טענו שניתן למצוא סימנים להשפעה קומוניסטית באתאיזם, בתרבות הפופ, במוזיקת רוק ובילדי הפרחים. על הנשים נאסר ללבוש חצאיות קצרות, וכל התלמידים הוכרחו ללכת לכנסייה ביום ראשון.
עד 1973 השאירו הקולונלים על כנו את המשטר המלוכני תחת מתכונת של "עוצרות". ביוני 1973 הגנרל פפדופולוס הודיע על הדחת המלוכה ועל הכרזת הרפובליקה ההלנית, הקרויה במקור היווני, הפעם באופן פרדוקסלי "הדמוקרטיה  ההלנית". פפדופולוס הכריז עצמו נשיא הרפובליקה. ההחלטה אושרה במשאל עם שאורגן על ידי השלטון.
הבעיה העיקרית של המשטר החדש היו הסטודנטים. רוב הסטודנטים התנגדו למשטר, חילקו כרוזים, החרימו מרצים ימניים ועוד.
אלפי עצורים הובאו לאי גיארוס בים האגאי, בין אתונה למיקונוס. התנאים היו נוראיים. שליש מהעצורים חלו, רבים מתו. כ-200 שוטרים וחיילים עסקו במלאכת העינויים במשך כל שנות המשטר.
הצנזורה שיתקה את חיי התרבות ולא איפשרה לאזרחים לקבל מידע על הנעשה.
ארצות הברית תמכה במשטר לא רק רעיונית, אלא גם כלכלית. גורמים ימניים באיטליה גם הביעו התעניינות בהצלחה הכלכלית ושאבו השראה לערוך ניסיון דומה בארצם.
התנגדות

אחד המתנגדים המפורסמים ביותר היה המלחין מיקיס תאודורקיס. הוא נלחם במשך ארבעה חודשים במחתרת במסגרת "החזית הפטריוטית" נגד המשטר. באוגוסט 1967 הוא נעצר, עונה ונכלא במחנה ריכוז אורופוס. גם המלך התנגד למשטר בשלב מסוים, כי ציפה שיהיה לו תפקיד משמעותי יותר. הוא ניסה, בעזרת קצינים הנאמנים לו, לערוך הפיכת נגד, שנכשלה, מה שהוביל בסופו של דבר, בשנת 1973 לביטול המלוכה ביוון. למתנגדי המשטר היו הרבה תומכים מחוץ ליוון.
ב-13 באוגוסט 1968 נכשל ניסיון התנקשות של אלקסנדרוס פנגוליס בחייו של הדיקטטור פפדופולוס. שבועות מספר לאחר מכן הפכה הלווייתו של ראש הממשלה לשעבר גיורגיוס פפנדראו להפגנת המונים.
ב-14 בנובמבר 1973 יזמו סטודנטים מהאוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה שביתת מחאה נגד המשטר, התבצרו והתקינו תחנת רדיו שבה הם קראו לאוכלוסייה להצטרף אליהם. אלפי פועלים וצעירים באו למתחם. אור ליום ה-17 בנובמבר כבש הצבא באמצעות טנקים את האוניברסיטה. בדיכוי ההתקוממות נהרגו 24 בני-אדם. הארגון היווני 17 בנובמבר, שפעל מ-1975 ועד 2003, נקרא כך לזכר היום הזה.
סוף המשטר הצבאי

דימיטריס יואנידיס שלט מאחורי הקלעים כבר מאז 1967[דרוש מקור], אך אחרי ה-17 בנובמבר בגלוי. ב-15 ביולי הוא הפעיל את ארגון הטרור אאוקה שביצע הפיכה בקפריסין, מה שגרם למלחמה עם טורקיה. הלחץ הבינלאומי הכבד בעקבות זאת גרם לפירוק המשטר.[דרושה הבהרה]
הדמוקרטיזציה שהוביל קונסטנדינוס קרמנליס נקראת ביוונית μεταπολίτευση. הממשלה החדשה ארגנה בחירות חדשות, חוקה חדשה, שהתבססה על החוקה מימי מלחמת העצמאות היוונית, ומעצר של קציני ההפיכה.
יחסה של ממשלת ישראל למשטר הצבאי

ישראל הרשמית ראתה בשלטון החדש הזדמנות לחמם את היחסים שבמשך עשרים השנים הראשונות לכינון מדינת ישראל לא היו קרובים.
ראו גם

Z (סרט)
הערות שוליים

↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540813705171  LCCN: sh85057107
16 (מספר)

| --- | --- |
 כתיב עשרוני:  16
 במילים:  שש עשרה
 מספר סודר:  השש עשרה
 גימטריה:  ט"ז
 גורמים ראשוניים:   2^{4}\,\!
 כתיב רומי:  XVI
 כתיב בינארי:  10000
 כתיב הקסדצימלי:  10
16 (במילים בלשון זכר: שישה-עשר; בלשון נקבה: שש-עשרה) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 15 ולפני 17.
שלט בית מספר 16 ברחוב בירושלים
16 הוא מספר הספרות שיש בבסיס הקסדצימלי, המשמש לצד הבינארי בכל מערכות המחשב. מכיוון ש- \ 16=2^{4}, כל ספרה הקסדצימלית יכולה לייצג ארבע ספרות בינאריות (סיביות), וכל ארבע סיביות מייצגות ספרה הקסדצימלית אחת. גודלו של בית הוא 8 סיביות, שהן שתי ספרות הקסדצימליות.
במתמטיקה

בסדרת המספרים הטבעיים, 16 הוא הריבוע הרביעי, והחזקה הרביעית השנייה.
16 הוא הערך השלם היחיד שאפשר להציג בו זמנית בצורות  m^{n}=n^{m}, כאשר m ו-n הם שלמים השונים זה מזה (m=4, n=2 או להפך). טענה זו הוכחה על ידי אוילר.
את 16 המספרים הטבעיים הראשונים ניתן לסדר בדרכים רבות בריבוע קסם מסדר 4. סכום שורה, טור או אלכסון בריבוע קסם זה הוא תמיד 34. ריבוע קסם כזה מופיע בתחריט של אלברכט דירר מלנכוליה.
במדע

16 הוא המספר האטומי של גפרית
ביהדות

המספר שישה עשר נכתב בגימטריה שלא כמו מספרים אחרים. השילוב של י' (10) יחד עם ו' (6) מהווה את אחד משמותיו של אלוהים, ולכן אין הוא מוזכר במקורות אלא נקבע לו התחליף - ט"ז (9+7).
16 בתחומים אחרים

16 הוא מספר הכבשים בכבש השישה עשר
16 הוא מספר שכיבות הסמיכה המקסימלי שלו אפשר להוריד חיילים גברים בטירונות
16 הוא הגיל המינימלי בו אדם יכול להוציא רישיון נהיגה בישראל.
רובה M-16 הוא אחד מרובי הסער הנפוצים בעולם.
F-16 פייטינג פלקון הוא מטוס קרב רב-משימתי תוצרת ארצות הברית, המשרת בחילות אוויר רבים בעולם, בהם חיל האוויר הישראלי
הערות שוליים

↑  יאיר נתיב, ‏טירונות: מבט מבפנים, באתר ‏מאקו‏, 31 באוגוסט 2011
אבנר יאור

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1971 (בן 53) כפר בלום, ישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.80 מטר
 מספר:  10
 קבוצות כשחקן
 1989–1993 1994–1995 1995–1996 1996–1997:  הפועל גליל עליון  עירוני נהריה    מכבי חיפה    מכבי דרום/קריית גת
 הישגים כשחקן
 גביע המדינה (1992/91)  אליפות ישראל (1992/93)   חצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע (1992/93)
 קבוצות כמאמן
 2001-1998  2002–2003   2003–2005   2005–2006   2006–2007   2007   2007–2008   2008–2009   2009–2010  2011–2013   2015–2018   2018–2019:  מכבי ראשון לציון (ע. מאמן ומאמן נוער על)   הפועל גליל עליון (עוזר מאמן)   הפועל ירושלים (עוזר מאמן)   הפועל גלבוע/עפולה   ריטאס וילנה (עוזר מאמן)  עירוני רמת גן   הפועל גלבוע/עפולה   אליצור אשקלון (עוזר מאמן)  הפועל חולון (עוזר מאמן)   הפועל גלבוע/עפולה   מכבי רחובות עירוני רעננה
 הישגים כמאמן
 מקום 1 ליגה לאומית ועלייה ליגת העל (2006)  מקום 1 ליגה לאומית וחצי גמר פלייאוף (2019)  מקום 1 ליגה ארצית ועליה לליגה לאומית (2016)  חצי גמר גביע המדינה בכדורסל (2008,2007)  זכייה ביול"ב קאפ (עוזר מאמן 2004)  מאמן העונה ליגה לאומית (2019,2018,2006)  מאמן העונה בליגה ארצית (2016)
אבנר יאור (נולד ב-8 במרץ 1971) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי. יאור נחשב לאחד המאמנים הבכירים בישראל ואימן במרבית שנותיו בליגת העל ובליגה הלאומית. בליגת העל הוביל את קבוצות הפועל גלבוע/עפולה ועירוני רמת גן למעמד חצי גמר גביע המדינה בשנים 2006/7 ו-2007/8. בליגה הלאומית הוביל את הפועל גלבוע/עפולה לעליה לליגת העל בעונת 2005/6. בעונת 2015/16 זכה באליפות הליגה הארצית ועליה לליגה הלאומית עם מכבי רחובות.
ב־6 שנותיו כמאמן בליגה הלאומית הוכתר 3 פעמים כמאמן העונה: הפועל גלבוע/עפולה (2005/6), מכבי רחובות (2017/18), עירוני רעננה (2018/19).