stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופי מולר
וידאוגרפיה

| שנה | אמנ\ית | שם | הערות | שנה | אמנ\ית | שם | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | יורית'מיקס | "The Walk" | עורכת | 1993 | ביורק | "Venus as a Boy" | במאית |
| 1987 | יורית'מיקס | "Beethoven (I Love to Listen To) | במאית | 1994 | הול | "Miss World" | במאית |
| 1987 | יורית'מיקס | "I Need a Man" | במאית | 1994 | דה ג'יזס ומרי צ'יין & הופ סנדובל | "Sometimes Always" | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "You Have Placed a Chill in My Heart" | במאית | 1994 | דה ג'יזס ומרי צ'יין | "Come On" | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "Brand New Day" | במאית | 1994 | ספארקס | "When Do I Get to Sing 'My Way'" | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "Do You Want to Break Up?" | במאית | 1995 | קום | "Cimarron" | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "Heaven" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "I Need You" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "Put the Blame on Me" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "Savage" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | יורית'מיקס | "Wide Eyed Girl" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | שאדיי | "Nothing Can Come Between Us" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | שאדיי | "Turn My Back on You" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | שאדיי | "Love Is Stronger Than Pride" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | שייקספיר סיסטרס | "Break My Heart" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | שייקספיר סיסטרס | "Heroine" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1988 | אנני לנוקס ואל גרין | "Put a Little Love in Your Heart" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1989 | שייקספיר סיסטרס | "You're History" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1989 | שייקספיר סיסטרס | "Run Silent" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1989 | שרה ברייטמן | "Anything but Lonely" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1989 | יורית'מיקס | "Don't Ask Me Why" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1990 | יורית'מיקס | "Angel" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1990 | ג'וליה פורדהאם | "Lock and Key" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1990 | שינייד או'קונור | "The Emperor's New Clothes" | במאית |  |  |  | במאית |
| 1991 | ננסי גריפית' | "Late Night Grande Hotel" | במאית |  |  |  |  |
| 1991 | וורלד פארטי | "Thank You World" | במאית |  |  |  |  |
| 1991 | קורב | "Coast Is Clear" | במאית |  |  |  |  |
| 1991 | שייקספיר סיסטרס | "Goodbye Cruel World" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Why" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Precious" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Cold" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Money Can't Buy It" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Legend in My Living Room" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "The Gift" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Primitive" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Keep Young and Beautiful" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Walking on Broken Glass" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Love Song for a Vampire" | במאית |  |  |  |  |
| 1992 | אנני לנוקס | "Little Bird" | במאית |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Sophie Muller, Free The Bid (באנגלית)
↑  YouTube Stats of Ariana Grande - thank u, next, kworb.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4053416  BNE: XX1258274  BnF: cb14123576n (data)  ISNI: 0000 0000 7824 1964  LCCN: no2012094227  MusicBrainz: ee0b7930-3b2f-4bb5-9864-afe4e8c6d2b8  NTA: 227912454  SUDOC: 068539355  VIAF: 106278410   WorldCat (עם VIAF): 106278410
שנות ה-90 של המאה ה-13

שנות ה-90 של המאה ה-13 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-13, החלו ב־1 בינואר 1290 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1299.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

1291 – המצור על עכו מסתיים בכיבוש העיר על ידי הממלוכים וגירוש הצלבנים מארץ ישראל.
11 בספטמבר 1297 – קרב גשר סטרלינג: הסקוטים תחת ויליאם ואלאס מביסים את האנגלים
1299 – הסקוטים מטילים מצור על טירת סטירלינג וכובשים אותה מידי האנגלים
1299 – המונגולים פושטים על סוריה וארץ ישראל
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

20 באפריל 1298 – מתחילות פרעות רינדפלייש בגרמניה, בטביחת קהילת ראטינגן
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

1290 – גירוש יהודי אנגליה
1291 – פינלנד מקבלת את הנצרות כדת רשמית
1 באוגוסט 1291 – שלושת הקנטונים הראשונים של שווייץ חותמים על ברית
14 באוגוסט 1291 – ספינתם של אחרוני הצלבנים בארץ ישראל מפליגה ממבצר עתלית
1291 – מדינת האפיפיור מכירה בעצמאותה של סן מרינו.
10 בנובמבר 1292 – ראדן ויג'אייה מכתיר עצמו לשליט ומייסד בכך את ממלכת מג'פהיט
7 ביולי 1294 – סלסטינוס החמישי מתמנה לאפיפיור
24 בדצמבר 1294 – בוניפקיוס השמיני נבחר לאפיפיור
1295 – השושלת האילח'אנית המונגולית השולטת באיראן מקבלת על עצמה את האסלאם, ומייסדה, מחמוד ע'אזאן (אנ'), מתחיל תהליך של שיקום הדרגתי של מרכזי תרבות במערב אסיה, כחלק מתהליך ייצוב כללי של האזור. בשנים אלו עולות בהדרגה בירות תרבות חדשות כמו תבריז וסולטאניה.
1297 – בוניפקיוס השמיני מכריז על לואי התשיעי כקדוש
8 בינואר 1297 – מונקו זוכה בעצמאות
1299 – הוקמה האימפריה העות'מאנית.
1299 – הוקון החמישי מעביר את בירת נורווגיה מברגן לאוסלו
1299 – אדוארד הראשון מלך אנגליה מעניק צ'ארטר מלכותי לעיר האל
1299 – מושב המיטרופוליט של קייב מועבר לולדימיר
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1290 – ייסוד אוניברסיטת קוימברה
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית > אדריכלות

1294 – האדריכל ארנולפו די קמביו מתחיל בעבודת התכנון של קתדרלת סנטה מריה דל פיורה – ה"דואומו" של פירנצה. מתחילה גם בניית בזיליקת סנטה קרוצ'ה
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  Christianity, britannica
↑  אמנות מוסלמית - איראן המונגולית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| עשורים במאה ה-13 |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1200–1209 • 1210–1219 • 1220–1229 • 1230–1239 • 1240–1249 • 1250–1259 • 1260–1269 • 1270–1279 • 1280–1289 • 1290–1299 • >> |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 14fb6ebc-7faf-4c3c-b2c6-c87241423d50 
המצור על עכו, בציורו של דומיניק פאפטי, מ-1840
גירוש יהודי אנגליה; איור ברשומת רוצ'סטר מ-1355.
ניגון מפולטבה

הניגון מפּוֹלְטוֹבַה (בספר הניגונים מכונה: ניגון להרב יעקב מרדכי מפאלטאווא) הוא ניגון ללא מילים מניגוני חב"ד אשר הולחן ביד הרב יעקב מרדכי בזפלוב, אשר שימש כרבה של העיר פולטבה, ומכאן שמו.
רקע

הרב יעקב מרדכי בזפלוב, אשר שימש כרבה של העיר פולטבה שבאוקראינה, והיה חסיד מפורסם של אדמו"ר חסידות חב"ד, שמואל שניאורסון, ולאחר מכן חסיד של מחליפו, שלום דובער שניאורסון.
"ניגון מפולטובה" הוא ניגון מ"ה בספר הניגונים של ניח"ח, שם מתואר כי רבי מרדכי ”היה מתפלל בנעימה בדביקות חב"ד עם ניגון הזה, המלא רגש ורעידת נשמה”.
עיבודים מוזיקליים

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 7 של ניח"ח בביצוע זלמן ברונשטיין, ב-2002, הופיע באלבום "אבינו מלכינו" של הזמר-יוצר החסידי אברהם פריד, ב-2006 הופיע באלבום "פסנתר עם נשמה" של ירון גרשובסקי וזלמן גולדשטיין, ב-2008 הופיע באלבום "ישוב הדעת" של המוזיקאי הישראלי נדב בכר, ב-2010 הופיע באלבום "עצם הנשמה 2" של הזמר הישראלי יאיר כלב, ובדצמבר 2019 הופיע באלבום "צמאה 5" של הזמר הישראלי אהרן רזאל.
מלבד באלבום ניח"ח הניגון בוצע על ידי זלמן ברונשטיין פעמים רבות, וביצועיו מזוהים מאוד עם הניגון. הניגון בוצע ב-2012 על ידי הרכב המוזיקלי הלב והמעיין יחד עם תזמורת סימפונט רעננה. בוצע על ידי הזמר החסידי אמריקאי אלי מרקוס בשנת 2018.
הערות שוליים

1 2  ספר הניגונים: חלקים א-ב (עמ' נ"א), באתר Google Docs
1 2  לכבוד ג' תמוז: ניגון חב"די מעורר מפולטבה, באתר חב"ד אינפו, ‏במאי 2020
↑  Poltava Ravs Nigun, Chabad.org
↑   Poltava Rav's Niggun | Nichoach, סרטון בערוץ "Niggunei Chabad", באתר יוטיוב (אורך: 04:28)
↑   Poltava Nigun, סרטון בערוץ "Avraham Fried - Topic", באתר יוטיוב (אורך: 04:55)
↑  לשמיעה באתר בית חב"ד. אודות האלבום באתר הספרייה הלאומית
↑   נדב בכר - ניגון מפולטבה  - nadav bachar -Poltava Nigun, סרטון בערוץ "Nadav Bachar נדב בכר", באתר יוטיוב (אורך: 03:35)
↑  אפי אברהם, ‏דלתי תשובה: נדב בכר ואורן צור חוזרים לניגונים, באתר "סרוגים", 1 בנובמבר 2011
↑   ניגון ליעקב מפולטובה - הרב יאיר כלב (עצם הנשמה מס' 2) Track 08, סרטון בערוץ "יאיר כלב", באתר יוטיוב (אורך: 05:50)
↑   ניגון פולטובה, סרטון בערוץ "Aharon Razel - Topic", באתר יוטיוב (אורך: 04:17)
↑  למשל 1974 בקונגרס ה-10 של האיגוד הבינלאומי של הספריות למוזיקה: זלמן ברונשטיין - ניגון מפּוֹלטוֹבה - 1974. | ביצוע נוסף שלו
↑  ניגון חב"ד פולטובה // הלב והמעיין והתזמורת הסימפונית רעננה
↑  הניגון מפולטבה, אלי מרכוס
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
יעקב אגור

| --- | --- |

 לידה:  1911 רובנו, האימפריה הרוסית
 פטירה:  1996 (בגיל 85 בערך) תל אביב, ישראל
 שם לידה:  יעקב גולדפרב
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תחום יצירה:  צילום
 
יעקב אגור (1911–1996) היה צלם ישראלי, יליד האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה

יעקב אגור נולד  ברובנו  שבאוקראינה בשנת 1911 בשם יעקב גולדפרב. בנעוריו עבר לדנציג, שם נחשף לראשונה לצילום. בין השנים 1926-1923 שלחוהו הוריו לארץ ישראל ללימודים בבית הספר הריאלי בחיפה ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים בדנציג. לאחר מכן נרשם ללימודי ציור בנירנברג, גרמניה. בשנות ה-30 עבר לפולין.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת אגור כקצין בצבא הפולני ומאוחר יותר ברח לברית המועצות, עסק בעיצוב תפאורות לסרטים ושירת כקצין מודיעין בצבא האדום. בני משפחתו נספו בשואה.
לאחר המלחמה שב לפולין במסגרת הרפטריאציה ונשלח בשנת 1945 מטעם בית הספר לקולנוע בלודז' לברלין לרכוש ציוד צילום.
את אשתו הרקדנית הלנה וולנסקי (שמה המקורי היה שרה לבקבוביץ') הכיר בלודז' עוד לפני המלחמה.
עסק בצילום תיאטרון החל משנת 1956. 
השתתף ב"תערוכת הצילומים העולמית" באמסטרדם.
בשנת 1958 עלה לישראל עם משפחתו  למעברת העולים פרדס רובין. משם עברו לתל אביב-יפו. 
כבר בשנת 1959, בעקבות מפגש עם עיתונאי מ"על המשמר" הציג  גולדפרב את תערוכתו הראשונה בארץ בבית סוקולוב בתל אביב. אורי קיסרי שיבח את גולדפרב על כישרונו במאמר ב"הארץ".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפך אגור לצלם הראשי של תיאטרון הבימה. בנוסף, תצלומיו פורסמו בעיתונים כגון "העולם הזה" (1962-1960) ו-"הארץ" (1980-1963). האמנית מיכל היימן שימשה כעוזרת שלו תקופה מסוימת.
בשנת 1986, בעקבות החלשות ראייתו, נטש את הצילום והחל לעסוק בציור ורישום.
חלקה הגדול של יצירתו התמקד בתיעוד תיאטרון ומחול. תצלומיו התיעודיים נמנעו מביום סצנות ועשו שימוש בתאורה טבעית בלבד (סירב להשתמש במבזק). בנו העיד על עבודתו של אביו: ""הצילום של אבי הוא דבר בלתי רגיל. הוא אף פעם לא חשב על עצמו, רק על האובייקט, הבן-אדם שמולו ואופיו. הוא ידע להוציא מהם את הבפנים."
היה נשוי להלנה, רקדנית ומורה לריקוד. לשניים נולד הבן אלכסנדר אגור (נולד ב-1948), אף הוא צלם המתגורר בניו יורק.
בסוף 1991 הוצגה תערוכת צילומים שלו (מן השנים 1948-1982) בקמרה אובסקורה (אוצרת: מיכל היימן).
רעייתו נפטרה כחודש לפניו. יעקב אגור נפטר ב-1996. ציווה את גופתו למדע.
בנו תרם את ארכיון צילומיו, כולל למעלה מ-60,000 תשלילים למרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה באוניברסיטת תל אביב.
שמעון לב-ארי ניהל את עיזבונו של אגור ושקד על הכנת ספר לזכרו, אולם לא סיים את מלאכתו מסיבות בריאותיות.
בשנת 2011 הוצגו תמונות היסטוריות שלו בתערוכה במוזיאון תל אביב. במקביל יצא לאור הספר, "יעקב אגור, צלם", הכולל מבחר מתצלומיו. את הספר ערכו פרופ' שמעון זנדהאוז ודני קרוון. גם מיכל היימן, שהייתה מיודדת עם אגור הייתה מעורבת במשך שנתיים ביצירת הספר.
התערוכה והספר מומנו מטעם מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
הערות שוליים

↑  מצלמתי דגם 1917, מעריב, 13 בספטמבר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 269933  NLI: 987007306115705171  BnF: cb16701672z (data)  ISNI: 0000 0004 0219 3715  LCCN: n97866095  MusicBrainz: 926cb3a2-ceb6-4908-a83d-1c453ae61fd5  ULAN: 500480972  VIAF: 63310200   WorldCat (עם VIAF): 63310200
דוד ספרד

| --- | --- |

דוד ספרד, דיוקן מאת משה רוזנטליס, 1958
 לידה:  15 בינואר 1903 מלניצה, אוקראינה 
 פטירה:  9 בספטמבר 1981 (בגיל 78) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  פולין, ישראל 
 לאום:  יהודי-פולני
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 עיסוק:  משורר, מסאי, עורך, מבקר ספרות, מתרגם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה 
 שפות היצירה:  יידיש
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
דוד ספָרְד (ביידיש: ספֿארד; בפולנית: Dawid Sfard;‏ (5 ביולי 1905, טריסק, ווהלין, רוסיה – 9 בספטמבר 1981, ירושלים) היה משורר, מסאי, עורך, מבקר ספרות, מתרגם ומו"ל יידי ועסקן תרבות פולני-ישראלי.
ביוגרפיה

דוד ספרד נולד בשנת 1905 בעיירה טריסק שבווהלין, רוסיה (לאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין; כיום באוקראינה), בנם של פייגה (לבית לֶבַרטוב) ויהודה ספרד. התחנך בגימנסיות בקובל ובלוצק. כשבגר, בשנת 1924, עבר לבירה ורשה, שם למד פילוסופיה באוניברסיטה עד 1928, אז נסע להמשיך את לימודיו באוניברסיטת ננסי שבצרפת, שם קיבל ב-1931 תואר דוקטור. ב-1932 חזר לוורשה.
ב-1941, במלחמת העולם השנייה, נמלט לברית המועצות, ובה שהה עד אחרי המלחמה. עם שובו ב-1946 לפולין החל לקחת חלק מרכזי בחיי הציבור של יהדות פולין. היה מראשי מבקרי הספרות היהודים בפולין שאחרי המלחמה. בשנת 1955 הוענקה לו מטעם ממשלת פולין מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית (אנ').
כיהן כסגן יושב-ראש איגוד הסופרים היהודים, היה העורך-המייסד של הוצאת הספרים היהודית-פולנית יידיש בוך ושימש עורך הירחון הספרותי היידי "יִידישע שריפֿטן", עד שנסגרו שניהם ב-1968 במסגרת מדיניותה האנטי-יהודית של ממשלת גוֹמוּלקה.
בחודש פברואר‏ 1969 עלה לישראל עם אשתו ובנם. נפטר בירושלים ב-1981, בגיל 76.
ארכיון דוד ורגינה ספרד שמור בספרייה הלאומית.
יצירתו

את עבודתו הספרותית החל ספרד בכתיבת שירים בעברית, וב-1924 עבר לכתוב ביידיש. היה ממייסדי כתב העת הספרותי לסופרים צעירים "שפּראָצונגען" (נביטות) ומעורכיו. פרסם שירים וסיפורים, תרגומים מצרפתית, מפולנית ומשפות נוספות, ביקורת ספרות ופובליציסטיקה מעל במות שונות בפולין, בברית המועצות ובהמשך בישראל.
משפחתו

דוד ספרד נישא בשנת 1947 לרגינה רבקה (ריבצֶ'ה) דריֶיר. ד"ר רגינה דרייר-ספרד (Regina Dreyer-Sfard;‏ 1910–1991), ילידת ביאליסטוק, הייתה ממייסדי תיאטרון המריונטות היידי "מיַידים" (מַיידים) בווילנה. למדה עם סרגיי אייזנשטיין במוסקבה, ולימדה היסטוריה של הקולנוע בבית הספר לקולנוע בלודז', ואחרי גירושה מפולין בסוף שנות ה-60, כיהנה כמרצה בכירה להיסטוריה ותאוריה של הקולנוע באוניברסיטת תל אביב. הייתה מחוקרי הקולנוע הראשונים בארץ, מומחית לקולנוע אילם (בין תלמידיה: איתן גרין, אורי קליין, מאיר שניצר ודני ורד).
בנם ליאון נישא לאנה ספרד, ראש החוג לחינוך מתמטי באוניברסיטת חיפה (בתם של הסוציולוג זיגמונט באומן והסופרת והעיתונאית יאנינה באומן (אנ')); בנם שלהם (נכדו של דוד ספרד), מיכאל ספרד, הוא עורך דין המתמחה בזכויות האדם ופעיל שמאל.
גיסו של ספרד, זלמן גרדובסקי, היה אסיר במחנה בירקנאו ואחד מראשי הזונדרקומנדו, שכתב יומנים על קורותיו ביחידה, שחלקם נמצאו אחרי המלחמה והתפרסמו. היה ממובילי המרד היהודי במחנה, שבו נרצח.
ספריו

וועגן צעגייען זיך, ורשה: ניַי בוך, 1933. (סיפור)
שריַיבער און ביכער, לודז': יִידיש בוך, 1949. (הספר, בארכיון האינטרנט)
שטודיעס און סקיצן, ורשה: יִידיש בוך, 1955. (מסות בענייני ספרות) (הספר, בארכיון האינטרנט)
לידער, ורשה: יִידיש בוך, 1957. (שירים) (הספר, בארכיון האינטרנט)
אַ זעגל אין ווינט, ציַיכענונגען פֿון מאַנע קאַץ, ורשה: יִידיש בוך, 1961. (שירים) (הספר, בארכיון האינטרנט)
באָרוועסע טריט, ורשה: יִידיש בוך, 1966. (שירים) (הספר, בארכיון האינטרנט)
ברענענדיקע בלעטער, תל אביב: המנורה, תשל"ב. (שירים)
שפּאַצירן אין דער נאַכט: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: ישראל-בוך, תש"מ 1979. (שירים ופואמות) (הספר, בארכיון האינטרנט)
מיט זיך און מיט אַנדערע: אויטאָביאָגראַפֿיע און ליטעראַרישע עסייען, ירושלים: ירושלימער אַלמאַנאַך, תשמ"ד 1984. (אוטוביוגרפיה ומסות ספרותיות)
ספריו > עריכה

ד. ספֿאַרד (עורך), י.ל. פּרץ: זאַמלבוך צום הונדערטסטן געבוירן-טאָג, ורשה: יִידיש בוך, 1951. (הספר, בארכיון האינטרנט)
ד. ספֿאַרד (עורך), מיר וואָרענען: דאָס היטלעריסטישע פֿאַרברעכן טאָר נישט פֿאַרגעסן ווערן: זאַמלונג פֿון אויטענטישע דאָקומענטן, קאָמענטאַרן און אַריַינפֿיר וואָרט פֿון י' הינדעס, ורשה: יִידיש בוך, 1965. (הספר, בארכיון האינטרנט)
פ' פֿריד (אסף), ד. ספֿאַרד (עורך), די חכמים פֿון כעלעם, ורשה: יִידיש בוך, 1966. ("חכמי חלם") (הספר, בארכיון האינטרנט)
יִידל זינריַיך, מיַין לאָגל פֿון פּיַין, עורך ד. ספֿאַרד, ורשה: יִידיש בוך, 1968. (שירים) (הספר, בארכיון האינטרנט)
ד. ספֿאַרד (עורך), זיי האָבן געליטן – זיי האָבן געקעמפֿט: (צום 30-טן יאָרטאָג פֿון אויפֿשטאַנד אין וואַרשעווער געטאָ, תל אביב: וועלט פֿעדעראַציע פֿון פּוילישע יִידן, 1973.
ספריו > תרגום

יוליאן סטריקאָווסקי (אנ'), דער לויף קיין פֿראַגאַלאַ, אויטאָריזירטע איבערזעצונג פֿון ד' ספֿאַרד, ורשה: יידיש בוך, 1955. (הספר, בארכיון האינטרנט)
דאָס טאָג-בוך פֿון דוד רובינאָוויטש (גר'), איַינלייטונגס-וואָרט: יאַראָסלאַוו איוואַשקיעוויטש (אנ'), קאָמענטאַרן אין טעקסט ... און די נאָטיץ "וועגן דעם וויַיטערדיקן גורל פֿון דער יִידישער באַפֿעלקערונג פֿון באָדזענטין": אַדאַם רוטקאָווסקי (גר'), נאָכוואָרט: מאַריאַ יאַראָכאָווסקאַ, איבערזעצט אויף יִידיש ד' ספֿאַרד, ורשה: קסיאָנזשקאַ אי וויעדזאַ (אנ'); יִידיש בוך, 1960. (הספר, בארכיון האינטרנט; וכן דפוס צילום שהופיע באותה שנה בהוצאת "איקופֿ" בבואנוס איירס, בארכיון האינטרנט)
סטאַניסלאַוו וויגאָדזקי (אנ'), דער ווינטש-קאָנצערט, איבערזעצט פֿון פּויליש ד' ספֿאַרד, ורשה: יִידיש בוך ("קליינע ביבליאטעק", 7), 1960. (הספר, בארכיון האינטרנט)
ס.[טאַניסלאַוו] וויגאָדזקי, וווּ די אויגן טראָגן, איבערזעצט פֿון פּויליש ד' ספֿאַרד, ורשה: יִידיש בוך, 1963. (רומן) (הספר, בארכיון האינטרנט)
הערות שוליים

1 2  דרייר, באתר הסיים הגדול (בפולנית).
↑  לדברי נח זבולוני, אביו היה רב העיירה; ראו נח זבולוני, עולם יהודי | נפתחו המועדונים היהודיים בפולין, דבר, 19 במאי 1982.
↑  Jewish Writer-poet David Sfard Arrives from Poland to Become Israel Citizen, JTA, February 4, 1969.
↑  ארכיון דוד ורגינה ספרד, בספרייה הלאומית
↑  David G. Roskies, Yiddishlands: A Memoir, Detroit: Wayne State University Press, 2008, p. 214; העלאות ומינויים באוניברסיטת תל-אביב, דבר, 17 בספטמבר 1970.
↑  רוני אפרת‏, פסטיבל הסטודנטים: מנשה נוי, ארי פולמן ואחרים מעלים זכרונות מהחוג לקולנוע, באתר וואלה, 31 במאי 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296484305171  PLWABN: 9810630930905606  BnF: cb10795289k (data)  GND: 124717780  ISNI: 0000 0001 1036 6311  LCCN: n85121492  NKC: zmp2013775451  NTA: 110498097  SELIBR: 236480  SUDOC: 139574565  VIAF: 5873152   WorldCat (עם VIAF): 5873152
הולכת שבעה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  טומי לנג
 הופק בידי:  טומי לנג, משה אדרי, לאון אדרי, אמיר גדליה
 תסריט:  טומי לנג, רעות אקשטיין בלום
 עריכה:  אפרת בן יעקב
 שחקנים ראשיים:  מיקי קם רוברט הניג 
 מוזיקה:  שני ברונר
 צילום:  רמי אגמי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2016
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הולכת שבעה הוא סרט ישראלי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 2016 בכתיבה, הפקה ובימוי של טומי לנג, עם מיקי קם ורוברט הניג בתפקידים הראשיים.
הסיפור הוא על גבר אלמן ואשה גרושה בני 60 פלוס שנתקלים זה בזו במקרה בטיול על שביל ישראל בנגב שכל אחד מגיע לשם מסיבות טראגיות שלו והמפגש הזה מוליד חברות חדשה ולא מתוכננת.
זו השתתפותו הרביעית של רוברט הניג בסרטיו של טומי לנג לאחר טייארה, זוג או פרד ופטר השלישי שבכולם הוא משחק אלמן.
רוב הצילומים נעשו בנגב - עבדת, עין עבדת וגן לאומי קבר בן-גוריון.
תקציר העלילה

אלה אדלר (מיקי קם) היא שחקנית ותיקה ומפורסמת שמתכננת עם שכנתה תמי טיול בשביל ישראל בנגב. היא גרושה ואם למיכל (ליאור בסון) בת 29 שעובדת כמדריכת החלקה על גלגיליות.
ממש ביום היציאה, נהרגת תמי בתאונה במעלית הבית שצונחת פתאום. אלה שקועה בצער, מחליטה להתנתק מהכול ולצאת לטיול המתוכנן עם התיקים שלה ושל תמי במקום להיות נוכחת בהלוויה ולהשתתף בשבעה. היא לא מעדכנת את מיכל וגם לא את הסוכנת שלה, ציפי (ציפי מייזלר).
גבי (רוברט הניג) הוא אלמן מאשתו דניאלה ונוהג להגיע מדי שנה לעבדת שם נפגשו לראשונה. לגבי יש בן, אמיר (עומרי אשין) בן 33.
גבי ואלה נפגשים באמצע המדבר. הוא נצמד אליה ואיכשהו גם היא אליו, והם ממשיכים את הטיול יחד. בהתחלה יש ביניהם זרות וניכור, עליו מתעקשת אלה לשמור, אבל אט אט גם היא מתרככת וכך נולדת קרבה ונוצרת אינטימיות בין השניים. במהלך המסע נוצרים מצבים משעשעים כמו עיסוי שמקבלת אלה מנטאשה (הלנה חייט) במדבר.
מיכל מחפשת אחרי אמה ומוצאת בבית את מפת הטיול ומחליטה לנסוע דרומה. אמיר חוזר מטיול ברומניה ומחליט לחפש את אביו במקום הידוע בנגב בו גבי מתייחד עם זכר אשתו המנוחה.
השניים יורדים למדבר במקביל לחפש את הוריהם ונפגשים במקרה מבלי לדעת שההורים אף הם יחד. עם הזמן מתפתחת ידידות ביניהם. לבסוף הם נפגשים עם אלה וגבי ונוצר קשר מורכב בין מיכל ואלה. מיכל רוצה לעזוב ואמיר מצטרף אליה ושניהם משאירים את ההורים להמשך מסעם בנגב.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוברט הניג | גבי | אלמן |
| מיקי קם | אלה אדלר | שחקנית |
| ליאור בסון | מיכל |  |
| עומרי אשין | אמיר |  |
| מעיין אליאסי | שוטרת |  |
| ציפי מייזלר | ציפי | סוכנת |
| הלנה חייט | נטאשה | מעסה |
יאנוש מורגנשטרן

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1922 מיקולינצה, אוקראינה 
 פטירה:  6 בספטמבר 2011 (בגיל 88) ורשה, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-1954
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי לקולנוע בלודז' 
 בן או בת זוג:  Krystyna Cierniak 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב להצטיינות בתרבות (2005)  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה (1997)  צדף הכסף לבמאי הטוב ביותר (1967)  פרס האקדמיה הפולנית לקולנוע  פרס האקדמיה הפולנית לסרט הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
קברו של יאנוש מורגנשטרן בבית הקברות הצבאי בוורשה
קברו של מורגנשטרן בבית הקברות הצבאי פובונזקי בוורשה עם תמונתו ורשימת סרטיו המפורסמים ביותר, 2023
כוכבו של מורגנשטרן בשדרת התהילה בלודז'
יאנוש "קובה" מורגנשטרן (בפולנית: Janusz Morgenstern, ‏16 בנובמבר 1922 – 6 בספטמבר 2011) היה במאי ומפיק קולנוע יהודי-פולני.
ביוגרפיה

יאנוש מורגנשטרן נולד למשפחה יהודית בשנת 1922, בעיירה מיקולינצה (כיום בגבולותיה של אוקראינה) לדוד מורגנשטרן ואסתר (לבית דרוקס). עם סיום בית הספר העממי בעירה המשיך את לימודיו התיכוניים בעיר פשבורסק שם גר דודו, אחי אמו מארק דרוקס, שבביתו גם גר באותן שנים. הדוד מארק היה עורך דין ופילוסוף, והשפעתו הרוחנית והאינטלקטואלית על קובה הייתה רבה.
בשנת 1939, עם כניסת הגרמנים לעיירה, גורשו כל היהודים לגטו בעיר הסמוכה טרנופול. ערב האקציה הצליח קובה ועוד חברים לברוח מהגטו אל היערות סביב העיר - שם הסתתרו חודשים רבים על סף מוות מקור ורעב. הוריו שנשארו בגטו התאבדו. בחודשים האחרונים של המלחמה, כשהצבא הרוסי התקדם אל העיירה, ביקש קובה את עזרתו של מנהל בית הספר בו למד בילדותו והלה החביא אותו במרתף ביתו.
לאחר המלחמה למד בימוי בבית הספר לקולנוע בלודז' ובתחילת דרכו שימש עוזר במאי לאנדז'יי ויידה. בשנת 1954 סיים את לימודיו ושימש שם כמורה לקולנוע. מאז הפיק וביים עשרות סרטים והוא נודע כאחד הבמאים הנערצים בפולין. בישראל מוכר מורגנשטרן בעיקר דרך הסרט הקצר בן 9 הדקות שיצר בשנת 1961 - אמבולנס, אשר פגש תלמידי תיכון ישראלים רבים בתהליכים חינוכיים על אודות השואה, ובמהלך ביקור ביד ושם.
ב-7 באפריל 2011, חשף את הכוכב שלו בשדרת הכוכבים ברחוב פיוטרקובסקה בלודז'.
ב-6 בספטמבר 2011 נפטר, ונקבר בבית הקברות הצבאי בורשה בפובזקי (רובע A29-tuje-8) בשדרת ההצטיינות. בטקס השתתפו בין היתר הנשיא ברוניסלב קומורובסקי, שר התרבות בוגדן זדרוייבסקי, חברו רומן פולנסקי ויוצרי קולנוע רבים. בדרכו האחרונה ליוותה אותו המוזיקה של קשישטוף קומדה.
הנצחה

בשנת 2022, נחנך חדר עריכה על שמו בבית הספר התיכון מנור בקיבוץ כברי שבגליל.
חיים אישיים

התחתן עם השחקנית קריסטינה צרנייאק, ובחר בעקבות אירועי השואה לא להביא ילדים לעולם.[דרוש מקור]
סרטיו > הפיק

1990: Europa, Europa (producent wykonawczy)
1990: Femina
1990: Korczak
1993: Koloss
1993: Do widzenia wczoraj. Dwie krótkie komedie o zmianie systemu
1995: Zołotoje dno
1996: Panna Nikt
1997: Ciemna strona Wenus
1998: Złoto dezerterów
1999: Palce lizać
2000: Chłopaki nie płaczą
2000: Żółty szalik
2000: Noc świętego Mikołaja
2001: Poranek kojota
2001: Requiem
2002: Wszyscy święci
2002: Zemsta
2003: Biała sukienka
2003: Królowa chmur
2004: Długi weekend
2004: Piekło niebo
2005: Barbórka
2005: Przybyli ułani
2005: Komornik
2006: Czeka na nas świat
2006: Miłość w przejściu podziemnym
2009: Mniejsze zło
סרטיו > שיחק

2011: Uwikłanie