stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2015 בספורט
שחייה > שיאי עולם בבריכת 25 מטר > שחייניות

| תאריך | משחה | שם השחיינית | מדינה | מקום תחרות | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 בדצמבר | 400 מטר מעורב אישי | קטינקה הוסו | הונגריה הונגריה | נתניה, ישראל | 4:19.46 דקות |
| 4 בדצמבר | 100 מטר מעורב אישי | קטינקה הוסו | הונגריה הונגריה | נתניה, ישראל | 56.67 שניות |
| 11 בדצמבר | 4x100 מטר מעורב שליחות | נבחרת | ארצות הברית ארצות הברית | אינדיאנפוליס, ארצות הברית | 3:45.20 דקות |
שחייה > שיאי עולם בבריכת 25 מטר > שחיינים

| תאריך | משחה | שם השחיין | מדינה | מקום תחרות | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 בדצמבר | 1500 מטר מעורב אישי | גרגוריו פלטריניירי | איטליה איטליה | נתניה, ישראל | 14:08.06 דקות |
| 12 בדצמבר | 100 מטר גב | מאט גריוורס | ארצות הברית ארצות הברית | אינדיאנפוליס, ארצות הברית | 48.92 שניות |
אירועים עם ענפי ספורט מרובים > אוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015)

3 - 14 ביולי
אירועים עם ענפי ספורט מרובים > אוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) > טבלת המדליות (חלקי)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית (מארחת) | 47 | 32 | 29 | 108 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 34 | 39 | 49 | 122 |
| 3 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 34 | 22 | 16 | 72 |
| 4 | יפן יפן | 25 | 25 | 35 | 85 |
| 5 | ארצות הברית ארצות הברית | 20 | 15 | 19 | 54 |
אירועים עם ענפי ספורט מרובים > המשחקים האירופיים (2015)

12 - 28 ביוני
אירועים עם ענפי ספורט מרובים > המשחקים האירופיים (2015) > טבלת המדליות (חלקי)

|  |  | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | רוסיה רוסיה | 79 | 40 | 45 | 164 |
| 2. | אזרבייג'ן אזרבייג'ן (מארחת) | 21 | 15 | 20 | 56 |
| 3. | בריטניה בריטניה | 18 | 10 | 19 | 47 |
| 4. | גרמניה גרמניה | 16 | 17 | 33 | 65 |
| 5. | צרפת צרפת | 12 | 13 | 18 | 43 |
קומדיה שחורה

"קלאס אל האבדון". דוגמה להומור שחור. מצויר על גג אחד הבתים בברצלונה.
קומדיה שחורה, המכונה גם הומור שחור או הומור גרדומים, הוא הומור המתמקד בנושאים שהחברה מחשיבה כטאבו ובכך הוא מדגיש את חוסר ההיגיון או חוסר התוחלת של החיים. הקומדיה השחורה גורמת לצופה תחושה שאנשים הם קורבנות חסרי אונים של גורל ושל אופי. קומדיה שחורה היא תת-ז'אנר של קומדיה וסאטירה ועוסקת בנושאים ובאירועים רציניים ביותר – מוות, מלחמה וכו' – באופן הומוריסטי או סאטירי. הומור שחור מאפשר לאנשים רבים התמודדות עם מציאות קשה[דרוש מקור].
בקומדיה שחורה ישנם בדרך כלל אלמנטים של אירוניה או אפילו פטליזם, ואין לבלבל בינה לבין קומדיה גסה, שנועדה בעיקר ליצור זעזוע בקרב הקהל; או בשבירת הטאבו שבבדיחות גסות.
היסטוריה

הקומדיה השחורה צברה פופולריות באמריקה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. אחת הראשונות, ואף הבולטות שבהן הייתה הסאטירה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" משנת 1964, שעסקה בנושא הנשק להשמדה המונית באופן קומי. דוגמאות בולטות אחרות לקומדיה שחורה הם הסרטים "חנות קטנה ומטריפה" (1960), "אמא סדרתית" (1993) ו"עד החתונה זה יעבור" (1998). עם יוצרי הקולנוע המשתייכים לז'אנר הקומדיות השחורות נמנים: סטנלי קובריק, וס אנדרסון, דייוויד לינץ', האחים כהן, ג'ון ווטרס, לואיס בוניואל, טריי פארקר, סם ריימי, טים ברטון, דני בויל, קוונטין טרנטינו, וטרי גיליאם.
עם הקומדיות השחורות בטלוויזיה נמנים "כנופיית העץ העליז", "משפחת אדמס" ו"העשב של השכן".
בישראל

בצבא נהוגים שירים מקאבריים כדוגמת זה:
פה קבור הצוות, וואו
פה קבור הצוות, וואו
זוהי עצם של תותחן
לא, זאת עצם של טען
המט"ק כבר מת מזמן
זהו עצם העניין
בסרט של כאן דוקו "הייתם צריכים להיות שם – איך ההומור סייע ליהודים להתמודד עם זוועות השואה?" מדובר על הומור יהודי בתקופת השואה. בין שאר הדוגמאות המוזכרות בסרט אומרת השחקנית רבקה מיכאלי כך (דקה 4.3 בערך): "נניח אם אני הייתי שם בודאי ביום אחד הייתי מחקה את הקאפו. ברור לי שהייתי חוזרת על משהו שהיא אמרה... זה חזק ממך. כי אם מישהו יכול לראות בכל דבר הכי מקאברי והכי עצוב את הנקודה המצחיקה אז זה יקרה לו בכל מצב. אין מצב שלא ייפלט לו משהו נורא נורא מצחיק בתוך כל השואה הזאת."
בישראל בלט חנוך לוין ביצירת קומדיות שחורות לתיאטרון.
הערות שוליים

↑  קומדיה שחורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  חיה מילוא, גבורה ומוות-הומור שחור בשירי פולקלור של חיילים ישראליים, הומור מקוון גיליון מס' 4, 2014, עמ' 26-44
↑  כאן דוקו | הייתם צריכים להיות שם – איך ההומור סייע ליהודים להתמודד עם זוועות השואה?, נבדק ב-2024-03-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283119705171  PLWABN: 9810628244905606  GND: 4180343-7  LCCN: sh85014576  NKC: ph397762 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנחת עין שמר

מנחת עין שמר הוא מנחת השוכן בשרון, דרומית למרכז לבריאות הנפש שער מנשה ולקיבוץ עין שמר. המנחת הוקם בתקופת המנדט הבריטי כבסיס טיסה צבאי.
בעשור השני של המאה ה-21, חלק מהמבנים של הבסיס הבריטי משמשים את בית החולים "שער מנשה". המנחת עצמו פועל לשימוש כלי טיס בלתי מאוישים של התעשייה האווירית בלבד, וכל שימוש אחר מחייב קבלת אישור מרשות התעופה האזרחית.
היסטוריה

בשנת 1943 החל הצבא הבריטי בהקמת בסיס אווירי גדול באזור השרון, דרומית לקיבוץ עין שמר. עבודות ההקמה הסתיימו בקיץ 1945, הבסיס כלל מסלול באורך 1,400 מטרים ונקרא בעת פתיחתו RAF Ein Shemer. כיוון שייעודו היה לתפעל מפציצים ארוכי-טווח לפעולות בים האגאי נחתו בו לאחר פתיחתו שתי טייסות של מטוסי ליברייטור (טייסת 178 וטייסת 214). מלחמת העולם השנייה הסתיימה באותם חודשים ולכן הבסיס שינה את ייעודו (ראו בהמשך).
לאחר המלחמה החלה התקופה השלישית של ההעפלה להעלאת פליטי השואה. שלטונות המנדט פעלו למנוע את הגעת ספינות המעפילים לחופי ארץ ישראל. לשם כך הופעלו סיורים אוויריים בעומק הים התיכון ומעל חופי ארץ ישראל. הסיורים האוויריים בוצעו על ידי שתי טייסות מפציצים מדגם לנקסטר שהוצבו בבסיס עין שמר (טייסת 37 וטייסת 38). טייסת 13 של מטוסי מוסקיטו הוצבה בבסיס לצורכי צילום אווירי. החל משנת 1946 נוספה טייסת לנקסטר שלישית וכן טייסת ספיטפייר (טייסת 32). בפברואר 1947 תקפו יהודים את שדה התעופה, אולם לא הצליחו לחדור אליו או לגרום לו נזק.
במרץ 1948 פרסם חיל האוויר הבריטי מכרז למכירת הבסיס והוא נקנה על ידי הסוכנות היהודית. בסוף אפריל 1948 תפס ארגון ההגנה את השדה. כוח של חטיבת אלכסנדרוני השתלט על השדה, והוא הופעל לעיתים כשדה תעופה חלופי, במקרים בהם ישראל העדיפה לחמוק מפיקוח משקיפי האו"ם. אולם בגלל קרבתו לגבול הירדני הוא סבל מהפגזות ולא ניתן היה להשתמש בו לצרכים מבצעיים. בספטמבר–נובמבר 1948 התנהלו בסמוך אליו קרבות עם הצבא העיראקי.
בשנת 1949 הוסב הבסיס למחנה עולים והוא שימש כאחד מארבעת מרכזי הקליטה לעולי תימן שהגיעו לארץ במסגרת מבצע על כנפי נשרים.
מחנה העולים קלט כעשרת אלפים מעולי תימן ביניהם גם נכבדים ורבנים. במקום פעל גם בית דין פנימי של העדה. בנוסף קלט המחנה גם עולים מרומניה ומפולין. לאחר שרוב יושבי המחנה עברו למגורי קבע שימש חלק ממנו כבית מלאכה לייצור בדונים וצריפונים עבור המעברות השונות שהוקמו בישראל.
האתר שימש עד שנות ה-90 של המאה ה-20 לפעילויות חקלאיות וספורטיביות שונות. החל משנת 2000 תכנן משרד הביטחון להציב במקום סוללת טילי "חץ 2". התושבים ביישובים הסמוכים התנגדו ליוזמה זו ופנו לבג"ץ. בשנת 2002 הסירו התושבים את התנגדותם וסוללת הטילים הוצבה באתר.
בשנת 2008 המליצה ועדה ציבורית בראשות הרצל בודינגר להעתיק את שדה התעופה הרצליה לשטח המנחת.
הממשלה קיבלה את המלצות הוועדה וניסתה לקדם את העברת השדה בהכנת תכנון מפורט, אולם ראש המועצה האזורית מנשה, אילן שדה וראשי רשויות סמוכות התנגדו למהלך ופתחו במאבק ציבורי. בעקבות החלטת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה באוקטובר 2009, לפיה ימשיך שדה התעופה בהרצליה לפעול חמש שנים נוספות, ירד הנושא מן הפרק. באוקטובר 2012 שוב הוצגה תוכנית לפיתוח שדה תעופה נוסף מלבד המנחת באזור עין שמר לקראת סגירתם המתוכננת של שדה התעופה הרצליה (ב-2016) ושדה דב בתל אביב (עד 2018) וכצפוי שוב עוררה ביקורת. תוכנית חלופית שהוצעה להעתקת חלק מפעילות התעופה לשדה התעופה בחיפה במקום למנחת עין שמר נדחתה אף היא. חלופה נוספת שנבחנת היא העתקת פעילות התעופה למנחת מגידו שישודרג לאחר שהתוכנית לפיתוחו כנמל תעופה בין-לאומי נדחתה.
לקריאה נוספת

Roy Marom, "RAF Ein-Shemer: Forgotten Case of Jewish and Arab Work in a British Army Camp in Palestine during the Second World War," War & Society 39, no. 3 (2020), pp. 189-209.
הערות שוליים

↑  הותקף מחנה הרא"פ בעין שמר, דבר, 21 בפברואר 1947
↑  מקימים מחנה גדול לצבא הבריטי ברפיח, דבר, 10 במרץ 1948
↑  ג'ון קמחי, שדה התעופה ליד עין שמר נתפס על ידי ההגנה, על המשמר, 26 באפריל 1948
↑  הפיקוח על נסיעות לחו"ל בידי שר העלייה, דבר, 29 באוגוסט 1948
↑  לגיון זרים בצבא ישראל, על המשמר, 6 בספטמבר 1948
↑  עיראקים מפירים את ההפוגה, דבר, 20 בספטמבר 1948
↑  התקפה בחזית עין שמר, דבר, 29 באוקטובר 1948
↑  התקפה עיראקית בגזרת עין שמר, על המשמר, 31 באוקטובר 1948
↑  במרכז, על המשמר, 4 בנובמבר 1948
↑  שמואל דקלו, ‏עתירה לבג"ץ: למנוע הצבת סוללת ה"חץ" בעין שמר, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2000
↑  אמנון ברזילי, צה"ל נערך לפריסת טילי חץ בעין שמר, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2002
| נמלי תעופה ומנחתים אזרחיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| נמלי תעופה בין-לאומיים | חיפה • בן-גוריון • רמון |  |
| שדות תעופה | ראש פינה • הרצליה |  |
| מנחתים | קריית שמונה • פיק • שמרת • אסיף • מגידו • הבונים • עין שמר • תנובות • ראשון לציון • בר-יהודה • ערד • באר שבע • שדה בוקר • קציעות • מצפה רמון • מישר • ספיר • קדמה |  |
| לא פעילים | דלתון • ציקלון • עטרות • דימונה • עובדה (צבאי בלבד) • יטבתה |  |
| נהרסו או פונו | בצת • שדה דב • קרני • קטיף • נווה זוהר • אילת |  |
| מנחתים מאולתרים | מנחת עמק המצלבה • מנחת גבעת שאול |  |
אגמונט באומגרטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1859 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  7 באפריל 1912 (בגיל 53 בערך) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תפקידים:  רופא 
 
אגמונט באומגרטן (בהונגרי: Baumgarten Egmont;‏ וינה, 1859 – בודפשט, 7 באפריל 1912)היה דוקטור לרפואה (MD) רופא אף אוזן גרון, מהראשונים בהונגריה, פרופסור באוניברסיטה. הוא היה ממקימי אגודת רופאי האוזניים והגרון ההונגרית (21 בדצמבר 1893)
קורות חייו

אגמונט באומגרטן נולד במשפחה יהודית כבנם של אנטל באומגרטן ושל צציליה באומגרטן. הוא למד באוניברסיטת בבודפשט ובאוניברסיטת וינה. בווינה היה רופא בית חולים ולאחר מכן התמחה כרופא אף אוזן גרון אצל ד"ר קִיאַרִי. משנת 1885 חזר לבודפשט והיה תחילה רופא אף אוזן גרון ראשי בבית החולים סטפניה, אחר כך בפוליקליניקה, ובמקביל פרופסור (חיצוני) באוניברסיטה. רבים ממחקריו פורסמו בכתבי עת מקומיים וזרים.
באומגרטן הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5A, שורה 34, קבר 4).  אשתו הייתה אירן קוהן (כהן).
מחקריו ופרסומיו העיקריים

Die Epistaxis
A fissure bone pus (עצם פיסורה מוגלתית)
לקריאה נוספת

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
Révai nagy lexikona. Bp., Révai, 1911-.(הלקסיקון החדש של רוואי)
Tolnai világlexikona. Bp., Magyar Kereskedelmi Közlöny, 1912-1919.; Bp., Kassák Kiadó, 1999-
Tolnai új világlexikona. Bp., Tolnai, 1926-1933. (הלקסיקון העולמי של טולנה)
הערות שוליים

↑  Bp. V. ker. állami halotti akv. 160/1912. folyószám.
↑  Öröklét
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9834 8437  NTA: 133973506  VIAF: 244893931   WorldCat (עם VIAF): 244893931
שין פיין

| --- | --- |

 מדינה:  אירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מייסד:  ארתור גריפית' 
 מנהיגים:  ג'רי אדמס
 תקופת הפעילות:  1905 (המפלגה המקורית)   1970 (המפלגה הנוכחית) – הווה
 אידאולוגיות:  לאומיות אירית סוציאליזם דמוקרטי
 מטה:  דבלין, אירלנד
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק
 צבעים רשמיים:  ירוק
 נציגויות בפרלמנטים
 דאל אירן:  37 / 160
 הסנאט האירי:  6 / 60
 הפרלמנט האירופי:  1 / 705
 בית הנבחרים הבריטי:  7 / 650
 האספה של צפון אירלנד:  27 / 90
 
 www.sinnfein.ie
 
שין פיין (באירית: Sinn Féin – "אנו עצמנו") היא מפלגה לאומית אירית שדוגלת במדינה אירית אחת עצמאית ומאוחדת, מנותקת מהשלטון הבריטי. המפלגה מתמודדת הן במערכת הפוליטית האירית והן במערכת הפוליטית הבריטית (צפון אירלנד) עם מצעה.
ארתור גריפית', מנהיגה הראשון של השין פיין
המפלגה נוסדה בשנים הראשונות של המאה ה-20, על ידי המנהיג האירי ארתור גריפית', כמפלגה בדלנית מלוכנית אירית. המפלגה תמכה בהפרדת אירלנד מהממלכה המאוחדת, אך סברה כי ראוי שמלך בריטניה ימשיך להיות ראש המדינה העצמאית (איחוד פרסונלי). לאחר מרידת חג הפסחא באפריל 1916, בה השתתפו רבים מאנשיה, עברה המפלגה למצע רפובליקני.
מאז ועד היום המפלגה מסורה לאיחוד מחדש של אירלנד למדינה ריבונית אחת, במקום החלוקה הנוכחית שיצרה האמנה האנגלו-אירית בשנת 1921, לרפובליקת אירלנד הקתולית העצמאית מחד, ולצפון אירלנד הקתולית-פרוטסטנטית המהווה את אחת מארצות הממלכה המאוחדת מאידך.
היסטוריונים סבורים שמעבר למפלגה הרשמית בשם "שין פיין", התקיימו לאורך ההיסטוריה עשרות רסיסי מפלגות המתאגדות ומתפצלות חליפות, תוך שחלק מהן שומר את השם "שין פיין", בגלגולים רבים במהלך השנים הרבות שחלפו מאז הקמתה (נוסדה בשנת 1905).
המפלגה מאופיינת בקו אנטי-ישראלי חריף ומזדהה באופן מוצהר עם הפלסטינים.
ייסודה של המפלגה וימיה הראשונים

מייסדה ומנהיגה הראשון של שין פיין בתחילת המאה העשרים היה ארתור גריפית'. בתחילה לא הייתה זו מפלגה מאוחדת כי אם פדרציה רופפת של קבוצות פוליטיות, שהקשר היחיד ביניהן היה התלות בעיתונים שפרסם גריפית'. היסטוריונים רבים קובעים את מועד ייסוד המפלגה ל-28 בנובמבר 1905, היום שבו הציג גריפית' לראשונה את "מדיניות שין פיין". בכתביו הצהיר גריפית' כי חוק האיחוד של הממלכה המאוחדת ואירלנד משנת 1800 היה בלתי חוקי, ולפיכך החוקה משנת 1782, שחוקק המנהיג האירי הנרי גרטן עודה בתוקף, וכל שנדרש על מנת להשיג שוב את עצמאותה של אירלנד הוא להאמין בכך.
שין פיין הואשמה שלא בצדק באחריות למרידת חג הפסחא באפריל 1916. היה זה מסע תעמולה בריטי מכוון, אשר הצליח להטות את המפלגה אל הדרך הרפובליקנית והעביר את הנהגתה מגריפית' המתון, בעל הנטיות המונרכיסטיות, אל מהפכנים קיצונים כגון איימון דה ואלירה. המפלגה צברה פופולריות אדירה בעקבות הוצאתם להורג של מנהיגי המרידה, ובעקבות הניסיון לערוך באירלנד גיוס חובה בשנת 1918, כחלק מהמאמץ הבריטי לסיים בניצחון את מלחמת העולם הראשונה.
בחירות 1918

בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 1918 זכתה שין פיין ב-73 מתוך 105 המושבים האיריים בפרלמנט בווסטמינסטר, תוך שהיא מוחקת למעשה את מפלגת "שלטון הבית" המתונה של ג'ון רדמונד וג'ון דילון, אשר הייתה מובילת המאבק האירי לעצמאות עד לבחירות אלו. נציגיה של שין פיין הם אלו אשר הכריזו בינואר 1919 על הקמת "הדאל הראשון", הפרלמנט האירי העצמאי דבר, שהוביל לפרוץ מלחמת העצמאות האירית.
פילוג ומלחמת אזרחים

מלחמת העצמאות האירית הסתיימה בשנת 1921 עם חתימת האמנה האנגלו-אירית. האמנה הפכה את 26 המחוזות הדרומיים באירלנד ל"מדינת אירלנד החופשית", דומיניון בריטי שבראשו עמד המלך ג'ורג' החמישי, ו-6 מחוזות בצפון נותרו חלק מהממלכה המאוחדת. בתגובה לכך, פרש דה ואלירה מכל תפקידיו ופתח במלחמת אזרחים נגד הנהגת מדינת אירלנד החופשית בראשות גריפית' ומייקל קולינס. המלחמה הסתיימה בשנת 1923, ובשנה זו היו גם גריפית' וגם קולינס בין המתים. את תפקידיהם ירש ויליאם תומאס קוסגרייב בראשות מפלגה בשם Cumann na nGaedhael (קום-און נה גייל), אשר רבים מאנשיה היו חברי הדאל מטעם שין פיין. בשנות השלושים התאחדה מפלגה זו עם מפלגות קטנות אחרות, ליצירת מפלגת פינה גייל אשר הפכה לאחת משתי המפלגות הגדולות באירלנד.
בשנת 1926 פרש דה ואלירה ממפלגת שין פיין, בטענה כי מדיניותה הקיצונית וסירובה להכיר באמנה האנגלו-אירית ובתוצאותיה אינם ריאליים, וכי על מנת להשפיע יש להשתתף באופן פעיל בפוליטיקה החוקתית. המפלגה שייסד, פיאנה פול, הפכה למפלגה הגדולה והחזקה באירלנד.
מ"שין פיין הרשמית" ל"שמאל הדמוקרטי"

לאחר הקמתן של פינה גייל ופיאנה פול, נותרה המפלגה בשולי הפוליטיקה האירית. בשנות השישים הפכה המפלגה למפלגת שמאל ואימצה אידאולוגיה מרקסיסטית. בשנת 1970 התפצלה המפלגה פעם נוספת כאשר נוצר "הצבא האירי הרפובליקני" הזמני ועמו "שין פיין הזמנית". הפלג שנותר לאחר הפיצול נקרא "שין פיין הרשמית", והפך לכוח הרדיקלי השמאלי בפוליטיקה באירלנד בשנות השמונים.
ב-1977 שינתה "שין פיין הרשמית" את שמה ל"מפלגת הפועלים שין פיין". תחת שם זה זכתה בפעם הראשונה במושבים בדאל בשנת 1981. בשנת 1982 הסירה המפלגה מעליה את התוית "שין פיין" וקראה לעצמה "מפלגת הפועלים". פיצול נוסף אירע בשנת 1992, כאשר מנהיג המפלגה וכל חברי הפרלמנט מטעמה פרט לאחד יצרו מפלגה חדשה בשם "השמאל הדמוקרטי", אשר הייתה אף חלק מממשלת פינה גייל - לייבור, ששלטה באירלנד בין 1994 ל-1997, עד שהתאחדה עם מפלגת הלייבור האירית. בינתיים הנציג היחיד ממפלגת הפועלים איבד את כיסאו בדאל בבחירות של 1992, והמפלגה נותרה ללא ייצוג בדאל.
שין פיין הזמני

שין פיין הזמני הפך לקול הפוליטי של המיעוט הקתולי בצפון אירלנד, אשר ראה בפעולות הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA) דרך לגיטימית שתביא לסיומם של השלטון הבריטי בצפון אירלנד, הדומיננטיות של הפרוטסטנטים בפוליטיקה של צפון אירלנד והאפליה נגד הקתולים. עם זאת, רוב הקתולים לא תמכו בדעות אלו והצביעו למפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית.
בשנת 1981 זכה שין פיין הזמני להצלחה אלקטורלית, וזאת עקב מותם של אסירים אירים בכלא הבריטי במסגרת שביתות רעב. מאבק שליטה בין הפלג הדרומי בהנהגת רורי או'בריידי לפלג הצפוני, הקיצוני, בהנהגת ג'רי אדמס, גרם לעזיבתו של או'בריידי, שייסד מפלגה פורשת בשם "שין פיין הרפובליקנית", אשר טענה להיותה ה"שין פיין האמיתית". הפלג הצפוני שנותר בראשות אדמס החליט לנטוש את "מדיניות ההיעדרות" עתיקת היומין של השין פיין, דהיינו הסירוב להכיר בפרלמנטים של הממלכה המאוחדת או של אירלנד כלגיטימיים, על מנת שלא להכיר באמנה האנגלו-אירית ובחלוקתה של אירלנד. תחת נשיאותו של אדמס החל השין פיין הזמני לנסות דרכים מדיניות לפתרון הבעיה הצפון אירית, דבר שהוביל לתחילתו של תהליך שלום. שורה של פעולות ראווה של ה-IRA בשנות התשעים עיכבו את התהליך, אך הוא הגיע לשיאו בהסכם יום שישי הטוב בשנת 1998. אדמס השכיל להוביל את המפלגה הרחק מן המעורבות הצבאית, והצליח להביא לבחירת חמישה חברי דאל מטעמה בבחירות שנערכו באירלנד בשנת 2002.
בבחירות לאספה בצפון אירלנד ב-2003 הביסה המפלגה את יריבתה, מפלגת העבודה הסוציא
ל-דמוקרטית, אך בשל עליית כוחה של המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, שהיא מפלגה פרוטסטנטית, נמנע שיתופה של שין פיין בממשלה החדשה. יש המייחסים את עלייתה של המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית לסירובה של שין פיין להביא לפירוק ה-IRA מנשקו. אובדן האמון בין המפלגות השונות התומכות בהסכם יום השישי הטוב, הביא לכך שפעילות המוסדות שנוצרו בהסכם זה (האספה המחוקקת והאספה המבצעת) הושעתה בחודש אוקטובר 2002.
גם בבחירות לפרלמנט של הממלכה המאוחדת זכתה המפלגה להצלחה, אך היא ממשיכה במדיניותה שלא לקבל את התפקידים של חברי פרלמנט בפועל, על מנת שלא להישבע אמונים לבית המלוכה הבריטי כפי שמחייב התפקיד.
הסכם יום שישי הטוב

המפלגה הייתה מחויבת לפעולה לא אלימה במסגרת חוקתית מאז קבלת הסכם יום שישי הטוב באפריל 1998. סירוב ה-IRA להתפרק מנשקו כפי שציפו ממנו היוניוניסטים (הפרוטסטנטים, הרוצים לשמור על האיחוד עם הממלכה המאוחדת) גרם לעיכובים רבים בתהליך. מנגד, פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית בשנת 2001 האיצו את תהליך פירוק ה-IRA מנשק. מאז אוקטובר 2002 אין המועצה המבצעת של צפון אירלנד פעילה, ותפקידיה וסמכויותיה מושעים. קודם להשעיית המועצה המבצעת היו לשין פיין שני שרים.
כיום

שין פיין מתגאה בכך שהיא המפלגה היחידה לה יכול להצביע כל אירי, בין אם הוא גר בדרום (ברפובליקת אירלנד) או בצפון אירלנד, ואכן נציגי מפלגה זו נבחרו לארבעת הגופים להם יכולים נציגי צפון אירלנד ואירלנד להיבחר: לדאל, לאספה של צפון אירלנד, לפרלמנט של הממלכה המאוחדת ולפרלמנט האירופי.
כיום שין פיין היא המפלגה הלאומית החזקה ביותר בצפון אירלנד, שם היא זוכה לכרבע מקולות הבוחרים. יריבתה העיקרית לקולות הבוחרים הקתולים הלא יוניוניסטים (המתנגדים להמשך שייכותה של צפון אירלנד לממלכה המאוחדת) היא מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית (SDLP), אשר זכתה ביותר מושבים באספה הצפון אירית בשנת 1998, אך הוכתה על ידי שין פיין בבחירות בשנת 2003. בבחירות אלו עלה כוחה של שין פיין מ-18 נציגים ל-24 נציגים. לפני השעיית כוחותיה של המועצה המבצעת באוקטובר 2002 היו לשין פיין שני שרים. לאחר הבחירות של 2003, אשר העלו את המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית - DUP, ככוח הבולט באספה, לא ברור מה יהיו תפקידי שין פיין, שכן מפלגה זו מסרבת לשתף פעולה עם כל גוף הקשור אל ה-IRA, כל עוד זו לא התפרקה מנשקה.
בפרלמנט האירופי יש לשין פיין נציגה אחת.
בפרלמנט של אירלנד, הדאל, יש לשין פיין נכון ל-2020 37 מושבים, ושבעה מושבים בפרלמנט הבריטי בווסטמינסטר (אף על פי שאלו אינם משמשים בתפקידם בפועל בשל סירובם להשבע שבועת אמונים למלך בריטניה, כיון שאינם מכירים בשלטון הבריטי בצפון אירלנד).
מבחינת יחסי חוץ שין פיין תומכים בעצמאות ארץ הבסקים מספרד וצרפת, וכן תומכים בפלסטינים בסכסוך הישראלי-פלסטיני. בשנות ה-70 נהגו ה-IRA ואש"ף להתאמן ביחד.
בשנת 2022 הפכה שין פיין למפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בצפון אירלנד, והצליחה לראשונה בהיסטוריה לזכות במספר הגבוה ביותר של קולות בבחירות לאספה של צפון אירלנד עם כ-29% מהקולות. אולם שין פיין השיגה את ההישגים האלקטורליים שלה עם קמפיין שהדגיש סוגיות של עליית יוקר המחיה ושירותי הבריאות, והצניע את המחויבות שלה לאיחוד בין הצפון לדרום.
המצע

כיום מצעה של שין פיין מדגיש את נושא איחודה של אירלנד. שין פיין מדגישה כי היא המפלגה היחידה הפועלת הן באירלנד והן בצפון אירלנד (או כלשונם – בכל 32 המחוזות), ומצעה טוען כי היא פועלת על מנת להפוך את האיחוד של אירלנד הצפונית ואירלנד למציאות עוד בימי חיינו. שין פיין דורשת נקודת ראות כלל אירית בנושאי מדיניות חשובים, ומגדירה עצמה כ"מפלגה רפובליקנית סוציאליסטית". בנושא פירוק הנשק תומכת שין פיין בפירוק הנשק של ה-IRA, אך היא כורכת את התהליך גם בנסיגתו המלאה והמיידית של הצבא הבריטי.
שיין פיין והסכסוך הישראלי פלסטיני

שיין פיין מאופיינת בקו פרו-פלסטיני מובהק. המפלגה רואה הקְבלה בין המאבק של הלאומנים בצפון אירלנד לעצמאות מהשלטון הבריטי, לבין המאבק הפלסטיני כנגד השלטון הישראלי. על כן, המפלגה תומכת באופן עקיף בטרור הפלסטיני נגד ישראל. כבר לפני הסכמי אוסלו המפלגה תמכה באש"ף בכלל וביאסר ערפאת בפרט. חברי מפלגה הביעו תמיכה בחמאס וחלק מחבריה אף נפגשו עם אסמאעיל הנייה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל קראה המפלגה להפניית ישראל לבית המשפט הפלילי הבין־לאומי.
הערות שוליים

↑  IRA and PLO: Alliance for Violence, וושינגטון פוסט, 9 בספטמבר 1979
↑  Marie-Violaine Louvet, Civil Society, Post-Colonialism and Transnational Solidarity : The Irish and the Middle East Conflict, ‏2016
↑  Gabija Gataveckaite, Sinn Féin calls for Israel to be referred to International Criminal Court, Independent.ie, ‏14 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268251405171  BnF: cb11969735v (data)  GND: 10167011-4  ISNI: 0000 0001 0741 1724  LCCN: n82094405  NKC: kn20040625002  SUDOC: 027713768  UKPARL: 4nnupy01  VIAF: 134714867   WorldCat (עם VIAF): 134714867
מיק גורדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 1985 (בן 39) מאקאי, אוסטרליה
 מוקד פעילות:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  מלחין, מעצב סאונד, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  מוזיקה למשחקי וידאו בז'אנרים: מטאל, דום מטאל, דג'נט, מטאל-סטפ, אינדסטריאל, רוק וג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 שיתופי פעולה בולטים:  ברינג מי דה הוריזון
 https://mick-gordon.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל ג'ון "מיק" גורדון (באנגלית: Mick Gordon; נולד ב-9 ביולי 1985) הוא מלחין, מעצב סאונד ומפיק מוזיקלי אוסטרלי המתמחה בעיקר בהלחנה עבור משחקי וידאו.
גורדון ידוע בעיקר בשל עבודתו על הפסקולים של משחקי הווידאו LawBreakers,‏ Wolfenstein: The New Order,‏ Wolfenstein: The Old Blood,‏ דום (2016), Prey,‏ Wolfenstein 2: The New Colossus, דום הנצחי והאתחול ל-Killer Instinct מ-2013.
קריירה

את דרכו המוזיקלית החל גורדון עוד בנעוריו כאשר שימש כגיטריסט בסגנון הג'אז והבלוז. את עבודתו בתחום משחקי הווידאו החל כאשר נשכר על ידי הסטודיו האמריקני Pandemic Studios כמעצב סאונד, שם עזר בעבודה על פסקול המשחק Destroy All Humans! 2. ב-2013 הלחין גורדון את הפסקול לחלק מעלילת המשחק Killer Instinct, משחק האתחול ל-Killer Instinct הקלאסי שיצא לאור ב-1994, וכן נשכר על ידי סטודיו MachineGames השוודי עבור הלחנת הפסקול למשחק Wolfenstein: The New Order. עבודתו עם הסטודיו על יתר כותרי סדרת Wolfenstein נמשכה גם בשנים שלאחר מכן, כאשר הלחין גם את הפסקול למשחק הפריקוול, Wolfenstein: The Old Blood אשר יצא לאור ב-2015, ואת הפסקול עבור משחק ההמשך, Wolfenstein 2: The New Colossus אשר יצא לאור ב-2017.
ב-2016, השלים גורדון את עבודתו על הפסקול של משחק האתחול בסדרת "דום" המצליחה, פרי פיתוחה של חברת id Software. פסקול המשחק זכה לשבחים רבים וזכה באותה השנה לפרסים רבים, וביניהם: זכייה בטקס פרסי D.I.C.E (אנ') עבור הישג יוצא מן הכלל בהלחנה מוזיקלית, זכייה בטקס "פרסי המשחקים" (אנ') עבור המוזיקה הטובה ביותר, וכן מועמדות לפרס באפט"א למשחקי וידאו (אנ') למוזיקה הטובה ביותר.
ב-2017 הלחין גורדון את פסקול המשחק Prey שיצא לאור באותה שנה ופותח על ידי Arkane Studios. כמו כן, הלחין גורדון גם את הפסקול של דום הנצחי, שבדומה לקודמו אף הוא זכה לתשבחות, אך מחלוקת שהתפתחה בעקבות עבודת המיקס והמאסטרינג על קטעי האודיו שהוכנסו למשחק גרמה לסיום עבודתו של גורדון עם id Software.
ביוני 2020 הכריזה להקת המטאלקור הבריטית ברינג מי דה הורייזן כי תעבוד יחד עם גורדון על הפקת אלבומם הבא. לטענת אוליבר סייקס, סולן הלהקה, החלטתם לגייס דווקא את גורדון נבעה מההתלהבות של חברי הלהקה מהפסקול של "דום הנצחי" בזמן ששיחקו בו בתקופת הסגרים שליוו את מגפת הקורונה בראשיתה. בהמשך, ב-25 ביוני, הוציאה הלהקה לאור את התוצר הסופי משיתוף הפעולה ביניהם - סינגל בשם "Parasite Eve". שיתוף הפעולה ביניהם התרחב, כאשר מאוחר יותר באותה השנה הוציאה הלהקה מיני-אלבום בשם Post Human: Survival Horror, אותו עזר גורדון להפיק ואשר יצא לאור ב-30 באוקטובר.
חיים אישיים

גורדון מאובחן עם הפרעה דו-קוטבית (מאניה דפרסיה), וכתוצאה מכך, הוא מתנזר משתיית אלכוהול.