stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אול פארקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1969 (בן 55) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  טנדי ניוטון (1998–?) 
 צאצאים:  ניקו פארקר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוליבר פארקר (באנגלית: Oliver Parker; נולד ב-2 ביוני 1969) הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע אנגלי.
ביוגרפיה

פארקר נולד בלונדון, אנגליה, וגדל בכפר ראדוינטר, ליד עיירת השוק סאפרון וולדן באסקס.
פרקר התחנך בבית הספר Dame Bradbury's, בית ספר פרטי בסאפרון וולדן, שבאסקס, ובקלייר קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
קריירה

בשנת 2000 כתב את התסריט לסרט הקומי "It Was an Accident".
בשנת 2005 ביים פארקר את הסרט "קליק". בשנת 2011 כתב את התסריט לסרט הקולנוע "מלון מריגולד האקזוטי", שביים ג'ון מאדן. שנה לאחר מכן יצא הסרט "עכשיו זה טוב" שאותו ביים ולו כתב את התסריט. בשנת 2015 יצא סרט ההמשך "מלון מריגולד האקזוטי השני" לו כתב את התסריט.
בשנת 2018 ביים את הסרט "מאמה מיה! Here We Go Again", שזכה להצלחה קופתית. בשנת 2021 הפיק את הסרט "ניקולס" לו גם כתב את התסריט. בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט "כרטיס לגן עדן" בביומו וגם שימש כתסריטאי יחד עם דניאל פיפסקי, בכיכובם של ג'ורג' קלוני וג'וליה רוברטס.
בשנת 2024 הוא עובד על סרט שתסריט נכתב על ידו על בסיס ספר "מועדון הרצח של יום חמישי"
חיים אישיים

בשנת 1998 התחתן עם השחקנית טנדי ניוטון, ולהם שלושה ילדים: הבנות ריפלי (ילידת 2000) וניקו (ילידת 2004), והבן בוקר ג'ומבה (יליד 2014).
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | It Was an Accident | תסריטאי |  |
| 2005 | קליק | במאי, תסריטאי |  |
| 2011 | מלון מריגולד האקזוטי | תסריטאי |  |
| 2012 | עכשיו זה טוב | במאי, תסריטאי |  |
| 2015 | מלון מריגולד האקזוטי השני | תסריטאי |  |
| 2018 | מאמה מיה! Here We Go Again | במאי, תסריטאי |  |
| 2021 | ניקולס | תסריטאי, מפיק בפועל |  |
| 2022 | כרטיס לגן עדן | במאי, תסריטאי |  |
הערות שוליים

↑  Daniel Barden (1 בנובמבר 2020). "Director and screenwriter Ol Parker to revisit Saffron Screen for Q & A session". Saffron Waden Reporter. נבדק ב-20 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brodesser-Akner, Claude (30 באוקטובר 2012). "Best Exotic Marigold Hotel Sequel Script on Way: Hollywood Now Drawn to Senior Set". vulture.com. נבדק ב-12 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mrinal Rajaram, Mamma Mia! Here We Go Again Review: Better This Time Around..., CinemaExpress, ‏5 ביולי 2018
↑  Wilson Chapman, Variety, Variety, ‏3 במאי 2022
↑  אול פארקר תכתוב תסריט ותהיה במאי
↑  Eggenberger, Nicole (5 במרץ 2014). "Thandie Newton welcomes baby boy Booker Jombe Parker in home birth". Us Weekly. נבדק ב-5 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rivera, Zayda (6 במרץ 2014). "Thandie Newton, husband Ol Parker welcome son Booker Jombe Parker in home birth". New York Daily News. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457045105171  PLWABN: 9810596338105606  BNE: XX5231051  GND: 1012413586  ISNI: 0000 0001 2026 0748  LCCN: no2006073662  NKC: xx0234790  NLK: KAC201317478  NTA: 353733288  SUDOC: 188520945  VIAF: 54462185   WorldCat (עם VIAF): 54462185
Viasat Film

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  שוודיה 
 תאריך השקה:  27 באוגוסט 1989 (כ-TV1000)  3 במרץ 2012 (כ-Viasat Film)
 בעלות:  Modern Times Group 
 אזור קליטה:  סקנדינביה והמדינות הבלטיות
 פורמט תמונה:  SDTV, HDTV
 
Viasat Film היא קבוצה של ערוצי טלוויזיה בכבלים ובלוויין המשודרים במדינות סקנדינביה ונמצאים בבעלות Modern Times Group.
היסטוריה

Viasat Film התחיל לשדר בבעלות Kinnevik ב-27 באוגוסט 1989 באמצעות לוויין Astra 1A, תחת השם TV1000. ביוני 1991 הודיע TV1000 כי יתמזג עם ערוץ סרטים נוסף בשם SF Succé. המיזוג הרחיב את התוכן שהערוץ שידר בשוודית. כמו כן הדבר הגביר את היכולת של הערוץ להתחרות עם ערוץ FilmNet שהיה ערוץ הסרטים המוביל באותה עת.
המיזוג התקיים ב-1 בספטמבר 1991. השם בתחילת שידורי הערוץ היה "TV1000 Succékanalen" אך הוא לא התקבל בקרב הצופים.
היות ש-TV1000 היה הרבה יותר גדול מ-SF Succé, חברת Kinnevik החזיקה ב-75% מהערוץ החדש, כאשר הבעלים של הערוץ השני החזיקו ב-25% ממניות הערוץ החדש. כאשר Kinnevik חילקה את הערוצים שבבעלותה ל-MTG, ערוץ TV1000 לא נכלל בחלוקה, בשל בעלי המניות האחרים, אך לאחר שנרכשו יתר המניות הערוץ צורף ל-MTG.
בפברואר 1995 הושק ערוץ אחות בשם TV1000 Cinema (או בקצרה Cinema). מפעילי חברות הכבלים היססו בתחילה להוסיף את הערוץ לשידוריהם, מה שגרם לסגירת ערוץ אחר בשם FilmMAX בנובמבר 1995 בניסיון להחליף את הערוץ ב-Cinema. ב-15 באפריל בשנת 2000, כש-Viasat השיקה את השידור הדיגיטלי שלה, TV1000 ו-Cinema קיבלו שני אפיקים.
ב-1 בספטמבר 2004 ביצעה TV1000 שינוי משמעותי, ערוץ Cinema ואחרים נסגרו ובמקומם נפתחו 4 ערוצי סרטים חדשים: TV1000 Family, TV1000 Action, TV1000 Nordic ו-TV1000 Classic.
בתחילת 2008 השיקה TV1000 ערוץ ראשון בחדות גבוהה, שנקרא TV1000 HD.
ב-16 בפברואר 2009 הושק ערוץ טלוויזיה שמיני, TV1000 Drama, בדנמרק, נורווגיה, פינלנד ושוודיה. באותה עת, החליפו ערוצי TV1000 את הסמליל שלהם בעיצוב חדש.
ב-2 בינואר 2012 פורסם כי ערוצי TV1000 ישנו את שמותיהם ל-Viasat Film החל מ-3 במרץ 2012 במדינות סקנדינביה. TV1000 עדיין זמין במרכז אירופה תחת השם TV1000 East.
ב-23 באפריל 2014 שינתה Viasat שוב את הרכב הערוצים, כאשר ערוץ Viasat Film Nordic נסגר והוחלף בידי ערוץ Viasat Film Comedy. כמו כן ערוצים Viasat Film Classic ו-Viasat Film Action צמצמו את שעות השידור שלהם.
ב-10 בנובמבר 2015 שינתה Viasat את הרכב הערוצים, כאשר ערוצים Viasat Film Classic ו-Viasat Film Drama נסגרו והוחלפו בידי Viasat Film Hits ו-Viasat Series. כמו כן ערוצים אחרים שבוע לשדר תוכן לילדים.
היסטוריה > שידור

TV1000 הועבר באמצעות D2-MAC במערכת ההצפנה EuroCrypt. הערוץ הועבר במקור דרך לוויין Astra 1A, ומאוחר יותר דרך הלוויין Intelsat 707. כיום הגרסה הסקנדינבית של הערוץ מועברת דיגיטלית ומוצפנת דרך מערכת VideoGuard בחבילת ערוצי Viasat באמצעות לוויין Astra 4A.
היסטוריה > שידור בין לאומי

בתחילה הערוץ היה זמין רק בסקנדינביה. במרץ 2003 החל הערוץ ליצור קשר עם המדינות הבלטיות ומדינות מזרח אירופה אחרות. TV1000 בלקן, ערוץ עם גרסה המכוונת למדינות הבלקן שהושק בשנת 2006. הערוץ הבא שהושק היה TV1000 בפולין, בתחילת 2007.
באפריל 2008 הושק ערוץ פרימיום חדש למדינות הבלטיות שנקרא TV1000 Premium. ב-1 בספטמבר 2008 הושקה TV1000 Action East באוקראינה, אסטוניה, בלארוס, מולדובה, קזחסטן, גרוזיה, לטביה וליטא.
TV1000 זמין גם ברומניה.
ערוצים > כיום

Viasat Film Action
Viasat Film Comedy
Viasat Film Family
Viasat Film Hits
Viasat Film Premiere
ערוצים > בעבר

Cinema 1 (הוחלף בידי Viasat Film Action)
Cinema 2
Cinema 3
TV1000 2
TV1000 3
TV1000 Plus One
ראו גם

Viasat
Modern Times Group
הערות שוליים

↑  Börsöversikt med index, vinnare och förlorare, www.privataaffarer.se (ב־)
| ערוצי טלוויזיה בשוודיה |
| --- | --- | --- |
| SVT | SVT1 • SVT2 • SVT24 • SVT Barnkanalen • Kunskapskanalen • SVT World |  |
| MTG | TV3 • TV6 • TV8 • TV10 • Viasat Film • Viasat Film Family • Viasat Film Action • Viasat Film Comedy • Viasat Film Hits • Viasat Series • Viasat Sport • Viasat Fotboll • Viasat Motor • Viasat Hockey • Viasat Golf • Viasat Nature • Viasat Explore • Viasat History • Viasat Ticket |  |
| TV4 | TV4 • Sjuan • TV12 • TV4 Film • TV4 Fakta XL • TV4 Sport • TV4 Guld • TV4 Komedi • C More Entertainment |  |
| Discovery | Kanal 5 • Kanal 9 • Kanal 11 • יורוספורט 1 • יורוספורט 2 • TLC • Animal Planet Nordic |  |
| Viacom | MTV • קומדי סנטרל • ניקלודיאון • ניק ג'וניור • Nicktoons |  |
| שירותי טלוויזיה | Viasat • Canal Digital • Boxer TV Access • Com Hem • Tele2 • Tele2Vision • Telia Digital-tv • UPC |  |
אלן פריד

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1921 ג'ונסטאון, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בינואר 1965 (בגיל 43) פאלם ספרינגס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות תצפית האגם 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו  תיכון סאלם 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי של חבר הנאמנים (2002)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1986)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 קישורים חיצוניים
 www.alanfreed.com
 
אלברט ג'יימס "אלן" פריד (באנגלית: Alan Freed;‏ 15 בינואר 1921 – 20 בינואר 1965) היה שדרן רדיו, תקליטן, מנחה ושחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי.
תוכנית הרדיו של פריד הייתה הראשונה לשדר שירי רית'ם אנד בלוז ורוק אנד רול עבור הקהל האמריקאי הלבן. עובדה זו הובילה לכך שפריד זכה לכינוי "אבי הרוק אנד רול".
חייו המוקדמים

פריד נולד בשנת 1921 בעיר ג'ונסטאון אשר בפנסילבניה לאבא יהודי ואמא ולשית-אמריקנית. בגיל צעיר עבר עם הוריו להתגורר בעיר סיילם, אשר באוהיו, ארצות הברית.
בעקבות מלחמת העולם השנייה, גויס פריד לצבא האמריקאי ועבד בין היתר כתקליטן בתחנת הרדיו הצבאית. לאחר שחרורו מהצבא החל פריד לעבוד כשדרן רדיו במספר תחנות רדיו אזוריות באוהיו.
קריירה

לאחר מספר שנים כשדרן רדיו בתחנה האזורית של העיר אקרון, עבר פריד לקליבלנד והתיידד עם בעליה של חנות תקליטים מקומית. בעל החנות חשף את פריד לעובדה כי נערים לבנים רבים מגיעים לחנות ומבקשים לקנות תקליטים של אמני רית'ם אנד בלוז אפרו-אמריקאים.
בשנת 1951 התקבל פריד לעבודה כשדרן בתחנת הרדיו המקומית של קליבלנד (WJW). תוכניתו של פריד שודרה מדי יום בחצות, והוקדשה כולה למוזיקת הרית'ם אנד בלוז. פריד הצמיד לעצמו את הכינוי "Moondog" ועל מנת להנגיש את הז'אנר המוזיקלי אל הקהל האמריקאי הלבן החליט להציג את השירים שנוגנו בתוכנית כשירי "רוק אנד רול". פריד היה למעשה הראשון לשדר מוזיקה של אמנים אפרו-אמריקאיים עבור המאזינים האמריקאיים הלבנים. תוכניתו זכתה במהרה להצלחה גדולה- השירים ששודרו בה הפכו ללהיטים גדולים והוא עצמו זכה לכינוי "אבי הרוק אנד רול".
הצלחתו של פריד הובילה אותו לעזוב את תחנת הרדיו בקליבלנד ולהצטרף בשנת 1954 אל תחנת הרדיו WINS אשר בניו יורק. באותם הימים יצא פריד לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית. בהופעות אלו, אשר יועדו לקהל לבן ושחור גם יחד, לקחו חלק אמני רוק אנד רול גדולים כדוגמת צ'אק ברי, ג'רי לי לואיס, באדי הולי ועוד.
בנוסף לכך, פריד כיכב במספר סרטי רוק אנד רול אשר הוקרנו בבתי הקולנוע והנחה תוכניות טלוויזיה אשר עסקו בז'אנר מוזיקלי זה.
בשנת 1958 הואשם פריד בקבלת שוחד מחברות תקליטים עבור השמעת שירים. בעקבות זאת הוא פוטר מעבודתו כשדרן רדיו ותוכנית הטלוויזיה שלו בוטלה גם היא.
אובדן התהילה והתנערות תעשיית המוזיקה ממנו הובילו את פריד להתמכרות קשה לאלכוהול. הוא נפטר בשנת 1965 ממחלת כליות.
איאן מקניס

| --- | --- |

איאן מקניס, אפריל 2009
 לידה:  2 באוקטובר 1950 (בן 74) בייסינגסטוק, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (1974)  Salisbury Playhouse (1970)  בית הספר טאונטון (1968) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איאן מקניס (באנגלית: Ian McNeice; נולד ב-2 באוקטובר 1950) הוא שחקן אנגלי. הוא זכה להכרה כששיחק ב-1985 במיני-סדרה "Edge of Darkness" בתפקיד הסוכן הרקורט, ומהופעתו בסרטים כמו "האיש שעלה על גבעה וירד הר", "אייס ונטורה: בלש פראי" ובמיני-סדרה "חולית". בסדרה הדרמה קומית "דוק מרטין" גילם את ברט לארג', ובדרמה ההיסטורית "רומא" שיחק בתפקיד הכרוז.
ביוגרפיה

מקניס נולד בבייסינגסטוק שבמחוז המפשייר. הוא התחיל ללמוד משחק בבית הספר טאונטון שבסאמרסט, ואחר כך למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) ושנתיים בסליסברי פלייהאוס. בשנים שאחר כך שיחק בתיאטרון בין השאר הופיע במשך ארבע שנים עם הלהקה השייקספירית המלכותית, והשתתף במחזה "חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי", עיבוד לרומן "באותו שם", בתיאטראות ברודוויי.
פריצת הדרך של מקניס בטלוויזיה הייתה בסדרה זוכת הפרסים "Edge of Darkness" בתפקיד הרקורט. הוא שיחק בתפקיד סו שף אלכוהוליסט בשם גוסטב לה-רוש בסדרה הקומית "שף!", ובשנת 2000 הופיע במיני-סדרה "חולית" על פי ספרו של פרנק הרברט בתפקיד הברון ולדימיר הארקונן. ב-2003 שב וגילם את אותה דמות בסדרת ההמשך "ילדי חולית". עוד בטלוויזיה השתתף בכל שבע העונות של הסדרה "דוק מרטין" בתפקיד ברט לארג'. הוא שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "לואיס". בסדרת הדרמה "רומא" בהפקת HBO‏/BBC גילם מקניס את הכרוז.
בקולנוע הופיע מקניס בסרטים כמו "רחוב צ'רינג קרוס 84", "Day of the Dead", "הבריחה מאבסולום", "ממעמקי הגיהנום" ו"האיש שעלה על גבעה וירד הר". פריצת הדרך שלו באמריקה הייתה ב-1995 כששיחק בסרט "אייס ונטורה: בלש פראי". ב-2001 גילם את דמות הנאצי גרהרד קלופפר בסרט הטלוויזיה "הפתרון הסופי" בהפקת BBC/HBO. ב-2004 השתתף בסרט "מסביב לעולם בשמונים יום", וב-2005 שיחק במותחן העל-טבעי "רעש לבן". עוד שיחק בתפקיד פוטיפר בסרט "יוסף וכתונת הפסים המשגעת".
מקניס דיבב בקולו הייחודי דמויות כמו הווגון קוואלץ, מנהל הווגונים, בעיבוד הקולנועי לספרו של דאגלס אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". ב-2007 הופיע בפעם הראשונה בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בתסכיתי רדיו ב-BBC בפרק "Immortal Beloved" בו גילם את הנבל זאוס. בסרט "מבצע ואלקירי" בתפקיד הגנרל הגרמני יואכים פון קורצפלייש שסירב לשתף פעולה עם הקושרים נגד היטלר.
מקניס לוהק לתפקיד איליריו מופאטיס בפיילוט של HBO לסדרה "משחקי הכס", אבל בגלל בעיה בלוחות זמנים התפקיד הועבר לרוג'ר אלאם. ב-2010 וב-2011 גילם מקניס את דמותו של וינסטון צ'רצ'יל בארבעה פרקים של הסדרה "דוקטור הו". לפני כן גילם את צ'רצ'יל בהפקה של המחזה "Never So Good" מאת הווארד ברנטון (אנ'), וב-2012 הופיע שוב באותו תפקיד בגרסה הבימתית של "נאום המלך".
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "נפוליאון" בבימויו של רידלי סקוט, ומגולל את עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה.
הערות שוליים

↑  "Illyrio recast". Winter-Is-Coming.net. 2010-09-16. נבדק ב-2011-10-29.
↑  Ian McNeice on his role as Churchill in Doctor Who
↑  "The King's Speech play has its world premiere". BBC News. 3 בפברואר 2012. נבדק ב-3 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  עירית לינור, הפיתויים האסורים של ואלמונט, חדשות, 7 באוקטובר 1991
↑  חגי לוי, שלט-קרוב - אינטרנציונל - באיחור קל של פחות משנה, מגיעה למסכים הפקת הענק "סביב העולם בשמונים יום", חדשות, 25 בינואר 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447915305171  PLWABN: 9810600698605606  BNE: XX1260714  BnF: cb140322560 (data)  GND: 1035802325  ISNI: 0000 0001 1949 474X  LCCN: no2004019508  MusicBrainz: 27b503ec-df40-4f32-9829-3fe7bf9f5c48  NKC: xx0083203  SUDOC: 168631997  VIAF: 46960669   WorldCat (עם VIAF): 46960669
אימפריום (סדרה)

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה איטליה
 חברת הפקה:  RAI Lux Vide
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה 
 
"אימפריום" (באנגלית: Imperium) היא סדרה של 5 סרטי טלוויזיה על רומא העתיקה. זהו פרויקט בריטי-איטלקי. על פי כוונות היוצרים, פרויקט אימפריום נועד לשחזר את עולמה של רומא הקיסרית, תוך שהוא נאמן למציאות ההיסטורית. היוזמים והיוצרים של הפרויקט הם חברת ההפקה האיטלקית RAI (כולל חברת הבת Rai Fiction) ו-Lux Vide. חברת Telecinco, EOS Entertainment ואחרים לקחו גם הם חלק פעיל ביצירת הסרטים.
עלילה

הסדרה עוסקת בחמש מאות שנים של ההיסטוריה של רומא הקיסרית, מאז שלטונו של הקיסר הראשון אוגוסטוס ועד נפילת האימפריה הרומית.
הסרטים

בסדרה אימפריום יש 5 סרטים:
אימפריום: אוגוסט (2003): המאה הראשונה לפני הספירה עד למאה הראשונה
אימפריום: נירון (2004): המאה הראשונה
אימפריום: פטרוס הקדוש (2005): המאה הראשונה
אימפריום: פומפיי (2007): המאה הראשונה
אימפריום: סנט אגוסטינו (2010): המאה החמישית
כמו כן בתוכניות היו שני סרטי פרקים נוספים על הקיסרים מרקוס אורליוס וקונסטנטין.
הפקה > Empire Studios

הרעיון ליצירת הפרויקט הופיע בשנת 2000. אטורה, מטילדה ולוקה ברנביי (נציגי חברת Lux Vide ו-Rai Fiction), בעודם עסוקים בצילומי הסרט פאולוס הקדוש", החליטו להחיות את האימפריה הרומית על המסכים. הם יצרו פרויקט באותו שם והחליטו לבנות אולפן במיוחד עבורו, אותו כינו "אולפני האימפריה" (Empire Studios) . לאחר מחקר מקיף באיטליה ובספרד, נבחר אתר הצילומים בתוניסיה - מקום בסביבת חמאמת, כמה קילומטרים מחורבות קרתגו. שם, בלטראש, נרכש שטח של 10 דונם. הפיכת האזור החקלאי לאזור תרבות אושרה על ידי נשיא תוניסיה.
שטח האולפנים חולק לשני חלקים: אזור צילומים ואזור לוגיסטיקה. הראשון מחולק ל"פורום "ו"סובורה". ב"פורום" נבנו בזיליקת אמיליה, בזיליקת יוליה, ארמון הסנאט, מקדשי יוליוס קיסר של קסטור וסטה, קשתות הניצחון, הדוכנים, הטברנה, ארמון מקניאס. הבניינים תוכננו על ידי מעצב ההפקה כרמלו אגטה. הם תופסים כ-52,000 מטר מעוקב (יותר מ-60,000 לפי מקור אחר) וגובהם עד 15 מטר. "סובורה" היא שכונות עניות, חנויות וסמטאות. השחזור של רומא העתיקה תופס שטח של 3.3 דונם. ישנם גם 3 אולפנים מקורים, שתופסים שטח של 1,000 מ"ר, 1,000 מ"ר ו-450 מ"ר בהתאמה.
חללי הפנים של הווילות והארמונות עוטרו על ידי טיטוס ווסברג, נלו ג'ורג'טי ואליו לוצ'יאנו. אומנים סורים נשכרו ליצירת חפצי זכוכית. חלק מהבדים היקרים סופקו על ידי סוחר עתיקות מצרי. הקבוצה של פאבל סקלברינו יצרה יותר מ-10,000 תלבושות לסצנות המוניות (5,000 לפי מקור אחר). קישוטים לרהיטים, ספות, שולחנות וארונות עשויים בדומה לרהיטים שנמצאו על ספינה רומאית שטבעה ליד קרתגו. קישוטי הברונזה והעור מיוצרים בעבודת יד על ידי אומנים טוניסאים. בניית התפאורה דרשה שנתיים של עבודה קדחתנית והשקעות עצומות מצד חברות ההפקה והמפיקה הצרפתי-תוניסאי טארק בן חמארה.
שטח אזור הלוגיסטיקה משתרע על 5,000 מ"ר. ישנן מעבדות לנגרות, פיסול, ציור וסדנת חייטות, כמו גם חדרי הלבשה לשחקנים ומשרדים ליחידות ההפקה השונות.
הערות שוליים

↑  "il progetto Imperium". Rai Fiction (באיטלקית). RAI. אורכב מ-המקור ב-2004-06-03. נבדק ב-2011-08-31.
↑  "Презентация фильма Augusto: Il primo Imperatore" (באיטלקית). luxvide.it. אורכב מ-המקור ב-2012-06-18. נבדק ב-2012-02-29.
1 2  "gli Empire Studios". Rai Fiction (באיטלקית). RAI. אורכב מ-המקור ב-2004-06-03. נבדק ב-2011-09-02.
↑  "Empire Studios (Scene and structure)" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2012-08-27. נבדק ב-2011-09-02.
↑  "The Tarak Ben Ammar "empire" : controlling the film's lifecycle" (באנגלית). www.tarakbenammar.com. אורכב מ-המקור ב-2012-08-27. נבדק ב-2011-09-02.
אילדיקו אניידי

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1955 (בת 69) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט (1978)  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1984) 
 בן או בת זוג:  Wilhelm Droste (1989–?) 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של הונגריה (2000)  פרס דב הזהב (2017)  אות מסדר ההצטיינות של הונגריה בדרגת קצין (2002)  פרס מצלמת הזהב (1989)  פרס בלה באלאז' (1991)  פרס מבקרי הקולנוע ההונגרי (2018) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אילדיקו אניידי (בהונגרית: Enyedi Ildikó; נולדה ב-15 בנובמבר 1955; ילידת בודפשט, הונגריה) היא במאית קולנוע, תסריטאית ומרצה הונגריה, זוכת פרס דוב הזהב בפסטיבל הקולנוע של ברלין 2017.
קורות חיים

נולדה לגאוגרף גיורגי אניידי ואירן פארדי. ב-1974 למדה באוניברסיטת מונפלייה בצרפת. בין השנים 1975–1978 למדה באוניברסיטה לכלכלה מרקס קרולי בבודפשט. בשנים 1979–1984 למדה בבית הספר הגבוה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט והייתה תלמידתו של האמן הרב תחומי המוערך בארצו פברי זולטן. בין השנים 1978–1984 הייתה חברת קבוצת האמנים אינדיגו. מ-1984, שימשה כעוזרת במאי ב-Mafilm, חברת הסרטים הוותיקה ביותר ואחת הגדולות בהונגריה. היא יצרה סרטים קצרים בסטודיו באלאס בלה (Balázs Béla).
מאז 1989, היא מרצה בבית הספר הגבוה לתיאטרון וקולנוע בבודפשט שבו למדה. ב-1992 וב-1994 שימשה כחברה בוועדת השופטים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בברלין. בשנת 2011 הוענק לה דוקטורט באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט.
בסטודיו באלאס בלה יצרה בעיקר סרטים קצרים. על סרטה העלילתי הראשון, המאה ה-20 שלי זכתה בפרס הראשון- פרס מצלמת הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 1989.
אניידי נשואה לווילהלם דורסטה (Droste), היסטוריון חוקר של הספרות הגרמנית, סופר ומתרגם. להם שני ילדים.
הסרטים שביימה

פלירט/היפנוזה (1980)
הצופה (1981)
אביר הורד (1984)
ספרים חדשים (1985)
החפרפרת (1985)
הפלישה (1985)
הטפשות אינה מכשול (1986)
המאה ה-20 שלי (1989; בימוי ותסריט)
סיוטים (1988)
מסע החורף (1991)
הצייד הפלאי (1994; בימוי ותסריט)
המפעל (1995)
תאמאש ויולי (1997; בימוי ותסריט)
סימון מאגוש (1998; בימוי, תסריט והפקה)
מדינה וספרות (1999)
מאירופה לאירופה (2004)
מה כל זה היה? (2004)
אהבה ראשונה (2008; תסריט ובימוי)
תרפיה (2012)
על גוף ונפש (2017)
סיפורה של אשתי (2021; תסריט ובימוי)
פרסים

ג'ין הענקת פרס מוסקוביץ (1989)
פרס מיוחד בפסטיבל אדינבורו ופסטיבל לאס וגאס (1989)
פרס מבקרי הקולנוע (1990, 2000)
פרס באלאס בלה (1991)
פרס ראשון בפסטיבל נויברנדנבורג לקולנוע תיעודי (1993)
פרס הבמאי הטוב ביותר, על סרטה סימון מאגוש (1999)
פרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל סלרנו (2000)
עיטור האמן המצטיין בהונגריה (2000)
פרס דב הזהב (פרס ראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין) (2017): על סרטה "על גוף ונפש"
פרס פרימה פרימיסימה (2017)
מדליית זהב פרס (2017)
הערות שוליים

↑  SZFE Adatbázis
↑  SZFE Adatbázis
↑  http://magyar.film.hu/filmhu/hir/unnepi-kituntetesek-rendezoknek-szineszeknek-hir.html
↑  https://index.hu/kultur/cinematrix/2017/02/18/berlinale_2017_enyedi_ildiko_testrol_es_lelekrol_magyar_film/
↑  Átadták az idei Prima Primissima Díjakat - mandiner.hu
↑  Arany Medál-díj - Ők az idei nyertesek - Színház.org 2017. december 11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378522605171  PLWABN: 9810625423905606  BNE: XX1491756  BnF: cb140961547 (data)  GND: 14274557X  ISNI: 0000 0001 0655 087X  LCCN: no2001011755  NKC: xx0158258  NLK: KAC201840831  SUDOC: 195803256  VIAF: 78423780   WorldCat (עם VIAF): 78423780 
Ildikó enyedi, דוב הזהב
אני בנמל מאדים בלי הילדה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1957 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Venture Science Fiction Magazine גיליון נובמבר 1957
 
אני בנמל מאדים בלי הִילדה (באנגלית: I'm in Marsport Without Hilda, בתרגום אחר: בלי שושנה) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב על ידי אייזק אסימוב בשנת 1957. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1972 בקובץ 'מחר כפול תשע', ושוב בקובץ כתבי אייזק אסימוב חלק 2.
עלילה

סוכן חלל בשם מקס נמצא בנמל מאדים ללא אשתו, הילדה, לראשונה זה זמן רב. הוא מתכנן לבקר אישה יפה עמה יש לו היכרות בשם פלורה, אך תוכניותיו משתבשות כאשר חופשתו נקטעת והוא מקבל משימה לא צפויה. המפקד שלו מודיע לו כי אחד משלושת האח"מים המגיעים לנמל בחללית הבריח סם מסוכן, המיוצר מסם אותו נוטלים כל הטסים בחלליות.
שלושת האח"מים נראים כמסוממים, אם כי אחד מהם מזייף את מצבו. מאחר שמדובר באנשים חשובים, מקס אינו יכול לעורר שערורייה ולערוך עליהם חיפוש. עליו לגלות מי מהם הוא המבריח על ידי דיבורים בלבד, ואם ייכשל - ייענש קשות.
מקס מנסה בעזרת שיחה לגלות מי אינו מסומם, אבל הנוכל חכם מספיק כדי להעמיד פנים. זמנו של מקס הולך ואוזל, ובייאושו הוא מתאר לאח"מים את פגישתו המיוחלת עם פלורה. שני המסוממים אינם מגיבים, אך המתחזה מגיב לתיאור הציורי של פלורה, ומקס עוצר אותו.
מקס מקבל בתמורה למשימה סכום כסף נכבד, והוא משתמש בו כדי ליישר את ההדורים עם פלורה, שכעסה על שלא הגיע לפגישתם. בדיוק כשהוא בדרכו לפלורה מגיעה אשתו הילדה לנמל מאדים ואומרת לו ששמעה כי הרוויח סכום גדול של כסף.
VGTRK

| --- | --- |


ניידת שידור של החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית/ממשלתית
 מוטו:  אין
 מייסדים:  בוריס ילצין אנטולי ליסנקו אולג פופצוב
 תקופת הפעילות:  14 ביולי 1990 – הווה (34 שנים)
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 משרד ראשי:  מוסקבה, רוסיה
 בעלות:  ממשלת רוסיה
 ענפי תעשייה:  תקשורת
 מוצרים עיקריים:  טלוויזיה ורדיו
 הכנסות:  30,195,111,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  −21,162,990,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  2,675,892,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  16,941,203,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 יו"ר:  Oleg Poptsov 
 מנכ"ל:  אולג דוברודייב
  
 VGTRK
 
החברה הממלכתית הכל-רוסית לרדיו וטלוויזיה (VGTRK, ברוסית: ВГТРК, ראשי התיבות של Всероссийская государственная телевизионная и радиовещательная компания) היא תאגיד תקשורת רוסי וחברת החזקות בתחום התקשורת הגדולה במדינה. מנכ"ל החברה — אולג דוברודייב. חברה באיגוד השידור האירופי.
החברה הוקמה על ידי הסובייט העליון של רוסיה ב-14 ביולי 1990. שמה המלא — תאגיד המדינה הפדרלי "החברה הממלכתית הכל-רוסית לרדיו וטלוויזיה" (ФГУП ВГТРК) ועם השנים הפכה לחברת החזקות התקשורת הגדולה ברוסיה עם עשרות ערוצי טלוויזיה פדרליים ואזוריים, תחנות רדיו ואתרי אינטרנט.
היסטוריה

ב-13 ביולי 1990 הוקמה חברת הטלוויזיה והרדיו הממלכתיים של רוסיה (Гостелерадио), כגוף החזקות תקשורת ולמחרת הוקמה החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) - חברת החזקות תקשורת של המדינה. יושב ראש הסובייט העליון, בוריס ילצין הורה לראש הממשלה דאז, איוואן סילאייב למצוא בניין שממנו תוכל לשדר החברה וערוציה. החברה התמקמה במבנה במוסקבה.
ב-8 במאי 1998 הוקמו חברות-בת לשידורי טלוויזיה ורדיו ב-88 מחוזות רוסיה, חברות שהוכפפו לחברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) ואִפשרו הקמת ערוצי בת אזוריים ובכך החל הערוץ לשדר ב-54 שפות עממיות ברוסיה, כשהחברה הופכת לחברת החזקות התקשורת הגדולה באירופה.
בשנת 2012 עברה החברה מיתוג מחדש. סמל החברה שונה ועיצוב הרקע לערוצי הטלוויזיה שונה אף הוא.
בשנת 2014 לאחריות החברה עבר הקרן הממלכתית לתוכניות רדיו וטלוויזיה.
החזקות וחברות-בת > טלוויזיה

רוסיה-1 (RussiaHD.tv, Russia.tv)
רוסיה-К
רוסיה-24
RTR Planeta‏ (RTR-Planeta.com)
Euronews Russia
החזקות וחברות-בת > רדיו

רדיו רוסיה (radiorus.ru)
רדיו מאיאק (radiomayak.ru)
רדיו תרבות (cultradio.ru)
וסטי FM
יונוסט (radiounost.ru)
החזקות וחברות-בת > אינטרנט

Вести.ru — פורטל חדשות מרכזי
Filmpro.ru — פורטל קולנוע
Gmbox.ru — פורטל משחקים
Vestifinance.ru — פורטל כלכלי
Страна.ru — פורטל תיירות
Travel.vesti.ru — פורטל חדשות תיירות
russia.tv — הערוץ הרשמי של רשת רוסיה-1 ומהווה גם ספק שירותי הזרמת מדיה
החזקות וחברות-בת > חברות תקשורת

מוסקבה מדיה
יושבי-ראש החברה

| שם היו"ר | התחלת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אולג פופצוב | 1990 | 1996 |  |
| אדוארד סגלאייב | 1996 | 1997 |  |
| ניקולאי סוואנידזה | 1997 | 1998 |  |
| מיכאיל שבידקוי | 1998 | 2000 | מונה לאחר מכן לשר התרבות |
| אולג דוברודייב | 2000 | מכהן | ניהל קודם לכן את ערוץ NTV |
גלריה

סמל החברה בשנים 1993–2002.
סמל החברה השני, בשנים 2002–2009.
סמל החברה השלישי, 2010–2011.
סמל החברה הנוכחי מאז 2012.
ערוץ רוסיה-24