stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה גזית
ביוגרפיה > לאחר שחרורו

עם פרישתו מצה"ל ב-1981 התמנה לנשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מנכ"ל הסוכנות היהודית, בשנים 1985–1986 מונה על ידי ראש הממשלה, שמעון פרס, לעמוד בראש צוות קטן וחשאי שקיים שיחות מדיניות עם נציגי אש"ף בתוניסיה.
ב-1995 מונה ליועצו של שר החוץ, שמעון פרס. לאחר רצח רבין מונה כנציג אישי של ראש הממשלה מול יו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת. בשנת 1996 נבחר כיו"ר המרכז לחקר כוח המגן, וכיו"ר העמותה לתחרות ספרות צבאית ע"ש יצחק שדה. גזית היה חבר נשיאות ארגון חברי ההגנה, ומאז 2002 עמד בראש תוכנית "שישי אסטרטגי" של "הקתדרה" ממנה פרש ב-2015. בנוסף שימש כחבר במועצה הציבורית של יש דין: ארגון מתנדבים לזכויות אדם, וכן החל משנת 1988 שימש כחבר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב (היום – המכון למחקרי ביטחון לאומי).
ב־1996 נבחר כיו"ר הנהלת המרכז לחקר כוח המגן, תפקיד בו נשא 13 שנים, וב-2003 נבחר לעמוד בראש העמותה המארגנת את תחרות פרס יצחק שדה לספרות צבאית, תפקיד בו הוא נשא עד למותו.
גזית היה בעל תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה ותואר שני בהיסטוריה. הוא היה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד, במכון וודרו וילסון ובמכון ארצות הברית לשלום שבוושינגטון, ופרסם מאות מאמרים בעיתונות היומית ובכתבי-עת שונים בישראל ומחוצה לה. בשנת 1985 פרסם את ספרו "המקל והגזר", בשנת 1999 ראה אור ספרו "פתאים במלכודת", ובשנת 2005 השלים את ספרו של חיים הרצוג "עם כלביא יקום" במלחמות ישראל בשנים 1981–1999. ב-2016 ראו אור ספרו האוטוביוגרפי "בצמתים מכריעים – מן הפלמ"ח לראשות אמ"ן" וספר ילדים מאויר, "סבתא תרנגולת", יחד עם בתו אסנת ישפה.
ב-26 בנובמבר 2012 הוענק לגזית פרס בן-גוריון לשנת תשע"ג.
גזית היה נשוי לאביגיל (גלה) לבית גורוכובסקי, עד למותה ב-2017.
גזית נפטר ב-8 באוקטובר 2020, שבועיים לפני יום הולדתו ה-94.
במותו הניח בן, שתי בנות, נכדים ונינים.
התבטאויותיו

”משימתה העיקרית של ישראל לא השתנתה כלל ונשארה בעלת חשיבות עליונה. המיקום הגיאוגרפי של ישראל בתוככי המזרח התיכון הערבי-מוסלמי קבע שגורלה של ישראל הוא להיות השומרת הנאמנה של היציבות של כל המדינות שמסביב לה, להגן על המשטרים הקיימים: למנוע או לעצור את התהליכים של רדיקליזציה, ולבלום את התפשטותה של הקנאות הדתית הפונדמנטליסטית. למטרה זו תמנע ישראל שינויים שיתרחשו מעבר לגבולותיה אשר ייתפסו כבלתי נסבלים, עד לנקודה שבה עשויה ישראל לחוש נאלצת להשתמש בכל כוחה הצבאי למטרת מניעה או עקירה של שינויים אלה.”
שלמה גזית הביע לא פעם דעות הנחשבות כבלתי מקובלות. בהזדמנות אחת אמר כי: ”הכיפות הסרוגות עבורי הן כמו צלב הקרס על השרוול של החיילים הנאציים” (ידיעות אחרונות, 8 במרץ 1998). מאוחר יותר התנצל על דבריו בשל הסערה הציבורית שפרצה. בהזדמנות אחרת הציע להקים "משטר חירום לא דמוקרטי" כדי להגביל את הילודה במגזר הערבי, להחזיר שטחים, ולפנות מתנחלים - כל זאת על מנת ש”גבולות הקבע של המדינה יכללו מספר קטן ככל האפשר של ערבים”.
לאחר מבצע צוק איתן כתב כי צה"ל צריך לחזור למוטו של "בתחבולות תעשה לך מלחמה" וייעץ לשר הביטחון להקים צוות יוצא דופן שמטרתו לגבש דרכי פעילות חדשות שבהן צה"ל יהיה המפתיע ולא המופתע. הוא הציע שאנשי הצוות יהיו בעלי עבר תחבולתי כמו יוצאי המוסד ושב"כ, מפקדי סיירת מטכ"ל, ואף בכירים מעולם הפשע.
בשנת 2015 ביקר גזית את הדרך בה בוצעה תוכנית ההתנתקות וטען שהיו שלוש אפשרויות לבצעה נכון. האחת לפנות רק את האוכלוסייה האזרחית, ולהשאיר את צה”ל והשב”כ, השנייה לצאת בתיאום עם הרשות הפלסטינית, והשלישית לבטל את כל המגבלות על הרצועה כולל ביטול הסגר על רצועת עזה.
כתביו

השטחים המוחזקים - חמש שנים, משרד החינוך והתרבות, 1972
המקל והגזר: הממשל הישראלי ביהודה ושומרון, זמורה-ביתן, 1985
חלק מן הערכים על הפלמ"ח אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992
עזה תחילה: הסכם מדיני נפרד לרצועת עזה, אוניברסיטת תל אביב - מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, 1993
בעיית הפליטים הפלסטינים, אוניברסיטת תל אביב - מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, תשנ"ד
פתאים במלכודת: 30 שנות מדיניות ישראל בשטחים, זמורה-ביתן, 1999
עם כלביא יקום - מלחמות ישראל-ערב תש״ח-תשס״ה, מהדורה מחודשת ומעודכנת, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2005
בצמתים מכריעים - מהפלמ"ח עד לראשות אמ"ן, הוצאת ידיעות ספרים, 2016
סבתא תרנגולת - ספר ילדים, הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2016
מכתבים והרצאות

מאמרים מאת שלמה גזית (הקישור אינו פעיל), באתר nrg
הרצאה של שלמה גזית בנושא מדיניות ישראל בשטחים לאחר מלחמת ששת הימים, באתר הערוץ האקדמי
מאמרים מאת שלמה גזית (הקישור אינו פעיל) באתר המועצה לשלום ולביטחון
אני טרוריסט גאה, באתר הארץ, 19 ביולי 2011
סוגיית זעירא אינה משפטית, באתר הארץ, 15 ביולי 2012
תנו לנשק להגיע לחיזבאללה, באתר הארץ, 3 בפברואר 2013
מו"מ - איך עושים את זה?, באתר הארץ, 2 ביולי 2013
יצהר במשמרת שלך, באתר הארץ, 15 באפריל 2014
גלריה

האלוף שלמה גזית מקבל את דרגות האלוף מהרמטכ"ל דוד אלעזר ומסגנו ישראל טל, ינואר 1973
שלמה גזית מארח את רמטכ"ל צבא אקוודור, מריו לופס סראנו (Mario Lopez Serrano), מאי 1974
שלמה גזית (מימין) מתדרך את מפדויי השבי אנטבה עם רדתם מהמטוס בתל נוף ("עקרון"), יולי 1976
שלמה גזית בדרום קוריאה עם מארחיו בעת הנחת זר ליד נר התמיד בבית העלמין הלאומי בסיאול, אוקטובר 1976
שלמה גזית מארח בלשכתו קציני אמ"ן שעלו בדרגה, אפריל 1977
אחת הישיבות שהתקיימו בשיחות השלום עם מצרים בארמון ט´הרא בקהיר.  שלמה גזית מימין, פברואר 1978
במהלך מבצע ליטני. שלמה גזית וקציניו במוצב הצפוני ליד ראש הנקרה, אפריל 1978
שלמה גזית, בטקס בבסיס מודיעין, פברואר 1979
ראש אמ"ן האלוף שלמה גזית ודב תמרי בפתיחת מועדון הקפה של ותיקי החיל
בביקור בטאיוואן
משמאל: עזר ויצמן, רפאל איתן, דני מט, מאחור שלמה גזית ודן שומרון
האלוף שלמה גזית לצד דובר צה"ל, תא"ל אפרים לפיד לאחר שנתמנה ב-1986 על ידי הרמטכ"ל משה לוי לבחון את מערכת ההסברה הצבאית.
ביאורים

↑  גרסה אחרת של דבריו היא כי התנגדותו היא להתרת שרות חיילים עם כיפה סרוגה המזוהה עם עמדה פוליטית, כאשר הצבא היחיד שהיו לו סימני זהות פוליטיים במדי יחידות שלו היה הווהרמאכט הגרמני.
↑  לפני המראתם ללוד (הבדק). לפני הנחיתה בלוד היתה נחיתה בתל נוף ושם אמרו לפדויי השבי שהם צריכים לשמור על סודיות. הצוות הצרפתי של המטוס שמר על סודיות עד היום
↑  מימין: אל"מ יגאל שפי, תא"ל אריה בנטוב, אל"מ מוטי דוראון, אל"מ טוביה פיינמן, אל"מ משה קריסטל, אל"מ אפרים לפיד, אלוף שלמה גזית
↑  משמאל: שר הביטחון עזר ויצמן משוחח עם הגנרל המצרי עבד אל-גאני גמאסי.
הערות שוליים

↑  שלמה גזית, אני טרוריסט גאה, באתר הארץ, 19 ביולי 2011
↑  שלמה גזית, באתר הפלמ"ח
↑  שלמה גזית, דילמה צבאית לא פשוטה, אתר "ישראל דיפנס",‏ 2 ביוני 2013
↑  רועי מנדל, נקמה, גבורה ומחדל מעל הכנרת. יובל ל"סנונית", באתר ynet, 25 באפריל 2012
↑  אורי בר-יוסף, ‏הערכת המודיעין הלאומית, מדוע יש צורך בבדיקה מחדש, מבט מל"מ 46, ספטמבר 2006, עמ' 32
↑  יד אחת לשטחים, דבר, 6 בספטמבר 1968
↑  אל"מ שלמה גזית ראש מחל' הממשל הצבאי במטכ"ל, דבר, 24 בנובמבר 1967
↑  אמיר אורן, "ערב מבצע אנטבה, אמר הרמטכ"ל, "יוני נתניהו עמד להיות מודח", הארץ, ‏ 16 ביוני 2006
↑   סרטון השקת הספר
↑  פרס בן-גוריון לשנת תשע"ג הוענק השנה לאלוף (מיל') שלמה גזית, מב"ט מל"מ
↑  איתמר אייכנר ויואב זיתון, הלך לעולמו ראש אמ"ן לשעבר, שלמה גזית, באתר ynet, 8 באוקטובר 2020
↑  שלמה גזית, ידיעות אחרונות, 27 באפריל 1992
↑  האלוף (מיל') גזית: "יש להקים כאן דיקטטורה", באתר ynet, 26 במרץ 2001
↑  להקדים רפואה למכה, באתר ארץ צבי
↑  אייל לוי, ‏הגרסה שלהם: התומכים בהתנתקות מגיבים למתקפות ה"אמרנו לכם", באתר מעריב אונליין, 13 באוגוסט 2015
↑  הרמטכ"ל של צבא אקוודור, מעריב, 9 במאי 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303401405171  BnF: cb15059741k (data)  GND: 1089341083  ISNI: 0000 0000 7704 1100  LCCN: n85266459  NTA: 297757652  RERO: 02-A009502707  SUDOC: 089291530  VIAF: 59372093   WorldCat (עם VIAF): 59372093 
פלוגה ח' של הפלמ"ח. מעבר לשלמה גזית, ניתן לראות בתמונה בין היתר את ברכה פולד (רביעית מימין בשורת העומדים) ונחום אריאלי (שני מימין בשורת היושבים)
האלוף שלמה גזית.
הלווייתו של האלוף גזית בבית העלמין רמת השרון "צומת מורשה". בתמונה: האלופים שרון אפק, הפרקליט הצבאי הראשי, תומר בר, ראש אגף התכנון, תמיר הימן, ראש אגף המודיעין ואיתי וירוב, מפקד מפקדת העומק והמכללות הצבאיות נושאים את ארונו של גזית, 13 באוקטובר 2020
מפלגת בג"ץ

| --- | --- |

מפלגת בג"ץ כיצד כבשו המשפטנים את השלטון בישראל
 מידע כללי
 מאת:  שמחה רוטמן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  עיון
 נושא:  המהפכה החוקתית 
 הוצאה
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך הוצאה:  2019
 מספר עמודים:  239
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  997007831382405171
 
מפלגת בג"ץ - כיצד כבשו המשפטנים את השלטון בישראל הוא ספר עיון מאת שמחה רוטמן. הספר יצא לאור בשנת 2019 בהוצאת סלע מאיר. קודם הוצאת הספר ערכה התנועה למשילות ודמוקרטיה, שרוטמן ייסד, קמפיין מימון המונים שבו גויסו כ-240,000 ש"ח לצורך הוצאת הספר. את הקדמת הספר כתב אדם גולד.
מבנה הספר

שם הספר מבטא את תפיסת המחבר, שלפיה בג"ץ חורג בפסקיו מתפקיד הרשות השופטת, בכך שהוא מכריע בנושאים, אשר לפי תפיסת המחבר, הם נושאים פוליטיים הראויים להיות מוכרעים על ידי נבחרי הציבור מהמפלגות השונות.
הספר מורכב משישה פרקים, שכל אחד מהם מתמקד בזווית אחרת בנושא, המתארת את תפיסת המחבר:
כיצד האקטיביזם השיפוטי מונע את פתרון "משבר הדיור" וכיצד הוא מכרסם ביסודותיה הציוניים של מדינת ישראל.
המהפכה החוקתית.
הכוח האבסולוטי שהיועץ המשפטי לממשלה נטל לעצמו בסיוע בית המשפט העליון.
פסיקות בג"ץ שסייעו לטרור ופסיקות בג"ץ שאפשרו לטרוריסטים לכהן כחברי כנסת.
תפיסת שופטי בג"ץ לפיה "ציונות זו גזענות".
הפגיעה החמורה של בג"ץ בעקרונות הבסיסיים ביותר של שלטון החוק במדינה דמוקרטית.
הספר נחתם באחרית דבר - סיכום ומבט לעתיד.
מטרת הספר

מטרת הספר היא להציג מה שמכנה הכותב "המהפכה השיפוטית" ואת נזקיה הנטענים, שחולל לדעתו בית המשפט העליון. רוטמן מתאר זאת כ"גניבת שלטון זוחלת", המאיימת להפוך את ישראל למדינה שבה העם אינו קובע. במקומו קובעים משפטנים שלא נבחרו, לפי ערכיהם וחזונם.
השקת הספר

בטקס השקת הספר נשאו דברים שר המשפטים אמיר אוחנה (הליכוד), ושרת המשפטים שקדמה לו איילת שקד (ימינה).בנאומו, אמר בין השאר שר המשפטים כי הוא שקל ברצינות למנות את המחבר לתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים.
ביקורות

לטענת המשפטן עמיחי כהן, גישתו של רוטמן ודומיו מושפעת מעלית הפופוליזם בארצות המערב, ובישראל בפרט, וכן מגורמים נוספים. אביגדור פלדמן ביקר את טענותיו של רוטמן כלפי מערכת המשפט, והשווה בין טיעוניו בספר זה לבין טיעוניו בעתירה לביטול עילת הסבירות: ”בספרו "מפלגת בג"ץ" חשף עו"ד רוטמן את האיש שעומד בראש הכנופיה המסוכנת שנועדה לבטל את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ולהפוך אותה למדינת שלטון החוק או משהו מתועב דומה. [...] בלי בג"ץ בנק המזרחי, בלי מגילת העצמאות, בלי ברק וחבריו לכנופיית שלטון החוק, לא הייתה לכנסת סמכות לחוקק חוקי יסוד הטוענים לעליונות נורמטיבית. [...] הטענה כי חוקי היסוד הדמיוניים של "הרשות המכוננת" חסינים בפני ביקורת בג"ץ, דומה לטענת הזאב הזוכה במכרז במשרת רועה הכבשים של המחוז, שרק לו הסמכות לטרוף כבש אחרי כבש, זכות יסוד אחרי זכות יסוד.”.
הערות שוליים

↑  רוטר
↑  הספר באתר הדסטארט
↑  חזקי ברוך, באירוע השקת הספר "מפלגת בג"ץ" של עו"ד שמחה רוטמן הצהיר השר אוחנה: "יש לנו הזדמנות לעשות שינויים", באתר ערוץ 7, 12 בפברואר 2020

אמיר אוחנה בטקס השקת הספר - סרטון

איילת שקד בטקס השקת הספר - סרטון
↑  שלמה פיוטרקובסקי "האיש שרוצה לשים סוף למשילות בג"ץ" מקור ראשון 03.03/2020
↑  אבישי גרינצייג, ‏פופוליסטית או פלורליסטית: פרופ' עמיחי כהן על המתח החוקתי בארץ, באתר גלובס, 4 באוקטובר 2020
↑  מלחמות הבג"ץ המהפכה החוקתית ומהפכת הנגד | עמיחי כהן
↑  אביגדור פלדמן, ניסיון העבר מלמד שבג"ץ סלחני כלפי תעלולי השלטון. אין סיבה לחשוב שהפעם זה יהיה אחרת, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 20 בספטמבר 2023
מנהל המרחב הקיברנטי של סין

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין
 סוכנות אם:  Central Cyberspace Affairs Commission 
 תאריך הקמה:  2014 
 www.cac.gov.cn
 
מנהל המרחב הקיברנטי של סין (בקיצור: CAC) היא סוכנות רגולטורית מרכזית לצנזורה, פיקוח ובקרה על האינטרנט של הרפובליקה העממית של סין. המנהל מורכב ממשרד המידע הממשלתי לאינטרנט (SIIO) ומשרד המפלגה של הוועדה המרכזית לענייני המרחב הקיברנטי.
רקע

המנהל הוא בעל השליטה בקרן השקעות האינטרנט של סין, שלה אחזקות בעלות בחברות טכנולוגיה כמו ByteDance, Weibo Corporation, SenseTime ו-Kuaishou .
המנהל מעורב בגיבוש ויישום מדיניות במגוון נושאים הקשורים לאינטרנט הסיני. הוא נמצא תחת בסמכותה של הוועדה המרכזית לענייני מרחב הסייבר, מוסד מפלגתי הכפוף לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
פעילות מנהל המרחב הקיברנטי

במהלך השנים פעל מנהל המרחב הקיברנטי של סין לסכל פעילויות אשר מנוגדות לתפיסת המשטר. כך לדוגמה בשנת 2021 פתח המנהל בחקירה כנגד חברת דידי יומיים לאחר הנפקתה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. המנהל טען כי החקירה נפתחה מכיוון שעלה חשש שהחברה הפרה את החוק בנוגע לאבטחת מידע אישי של המשתמשים. הרשות הורתה להסיר את אפליקציית החברה ועוד 25 אפליקציות נוספות המקושרות אליה מחנות האפליקציות הסינית. בהמשך לכך נפתחו חקירות נוספות על ידי המנהל לחברות סיניות נוספות שהונפקו בארצות הברית. בעקבות כך, הודיעה חברת דידי כי היא מפסיקה להיסחר בניו יורק וכי תנפיק ב-2022 את מניותיה בבורסה בהונג קונג.
באותה שנה חייב המנהל את הרשתות החברתיות למחוק בוטים בקרב קהילות מעריצים, כתוצאה מכך הושעה מועדון מעריצים של הלהקה הדרום קוריאנית BTS ברשת החברתית וויבו שלו 1.1 מיליון מעריצים. וויבו דיווחה כי תפעל נגד התנהגות לא הגיונית של הערצת מפורסמים.
ראו גם

רוסקומנדזור
הערות שוליים

↑   הקפיטליסטים של המפלגה הקומוניסטית, באתר TheMarker‏, 12 בדצמבר 2021
↑  "China's communist authorities are tightening their grip on the private sector". The Economist. 2021-11-18. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2021-11-22.
↑  אושרית גן-אל, ההנפקה שיצאה משליטה: למה המשטר הסיני מעניש את "דידי"?, באתר ynet, 15 ביולי 2021
↑   ממשלת סין לחצה - ודידי תימחק מהמסחר בוול סטריט, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2021
↑  ויקי אוסלנדר, סין רוצה יותר שוויון, אפילו סלבס קוריאנים ישלמו את המחיר, באתר כלכליסט, 22 בספטמבר 2021
לוחות אלומיניום מרוכבים

לוחות אלומיניום מרוכבים בנויים משתי יריעות אלומיניום וביניהן ליבה מחומר אחר
לוחות אלומיניום מרוכבים (באנגלית: Aluminium composite panels) הם חומר חיפוי מודרני המשמש למגוון יישומים, בעיקר לבנייה ולשילוט. הלוחות מורכבים מפחי אלומיניום שבניהם ליבה פולימרית.
מוצרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מידע כללי ופירוט מוצרים.
מוצרים > פאנל מבודד

לוחות אלומיניום (לעיתים גם פח ברזל מגולוון וצבוע) שביניהם ליבה מפוליסטירן מוקצף ("קלקר") או צמר סלעים מכונים בישראל בשם "פאנל מבודד" ופופולריים לבניה קלה של מחסנים, צריפים, מבנים ארעיים וכדומה בשל קלות הקמתם, הבידוד התרמי והאקוסטי שהם מספקים והגימור האסתטי של הלוחות ללא צורך בטיח או צבע נוסף.
מוצרים > אלוקובנד

אלוקובונד (בגרמנית:  Alucobond) הוא לוח אלומיניום המורכב משתי יריעות אלומיניום וליבת פוליאתילן ביניהן. שילוב זו הופכת את אלוקובונד לקל משקל, אך קשיח ועמיד בפני נזקי מזג האוויר וקורוזיה. מסיבה זו הפך לחומר פופולרי ורב תכליתי עבור מגוון יישומים אדריכליים. אחד הבולטים שבהם הוא חיפוי קירות חיצוניים של מבנים, בזכות הוא קל לשינוי, מה שמאפשר מגוון צורות גימורים וצבעים, ובכך משמש אדריכלים ביצירת מבנים ייחודיים ומושכים מבחינה חזותית. לאלוקובונד עמידות בפני נזקי מזג האוויר, קורוזיה וחסין אש. לכן, הוא שומר על מעטפת המבנה תוך הימנעות מעלויות תחזוקה גבוהות. בנוסף, לוחות אלוקובונד נחשבים לידידותיים לסביבה היות שהם ניתנים למיחזור בקלות יחסית.
שימוש נוסף שנעשה באלוקובונד למעט אדריכלות, הוא הדפסת שלטים ותמונות באיכות גבוהה.
במשך 50 שנה, כלל לוחות האלוקובנד לשוק האירופי מיוצרים בזינגן (אנ'), גרמניה.
הערות שוליים

↑  ALUCOBOND® A2
↑  Aluminium Composite Panels
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph406956
סגוביה

סגוביה (בספרדית: Segovia) היא עיר בספרד בקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון, כשעה נסיעה צפונית למדריד.
העיר הוכרה בשנת 1985 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בזכות שלושה אתרים הנמצאים בה: האקוודוקט, האלקסר והקתדרלה.
אמת המים של סגוביה
היסטוריה

העיר הייתה מיושבת עוד מימי קדם - בין השאר התיישבו בה הקלטים-איברים, הרומאים, והוויזיגותים. ככל הנראה העיר ננטשה אחרי הכיבוש המוסלמי, ויושבה מחדש החל מסוף המאה ה-11 על ידי נוצרים שבאו מצפון חצי האי האיברי וכבשו את האזור מידי המוסלמים.
בסוף ימי הביניים סגוביה ידעה תקופה של שגשוג - העיר גדלה, צמחה בה תעשיית צמר, והתפתחה בה אדריכלות גותית. מלכי קסטיליה לבית טרסטמרה קבעו בה את משכנם, ביניהם איזבלה הראשונה שהוכתרה בסגוביה כמלכת קסטיליה. באותה תקופה סגוביה הפכה לאחד המרכזים היהודיים החשובים של ממלכת קסטיליה לפני גירוש ספרד ב-1492.
ואולם בעקבות התבוסה במלחמת הקהילות (1520-1521) והעברת מרכז הכובד הכלכלי והפוליטי למדריד, סגוביה ויתר ערי קסטיליה החלו לשקוע והאוכלוסייה בהן התמעטה. במהלך המאה ה-18 נעשו מספר ניסיונות להחיות את העיר, אולם ללא הצלחה. בין הניסיונות שנעשו היו הקמת האקדמיה לארטילריה של סגוביה, שהייתה האקדמיה הצבאית הראשונה בספרד, בשנת 1764. ב-1808 העיר נכבשה על ידי הצבא הצרפתי במסגרת מלחמת העצמאות הספרדית. במשך המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 סגוביה חוותה התאוששות דמוגרפית וכלכלית.
יהודי סגוביה

יישוב יהודי בסגוביה החל בתקופה המוסלמית.
הידיעה הראשונה על הימצאותם של יהודים בסגוביה היא משנת 1215. מהמאות השלוש-עשרה והארבע-עשרה ישנם אזכורים מועטים בלבד לגבי הקהילה, אשר מהם ניתן ללמוד על נוכחות רצופה של 50-100 משפחות יהודיות בסגוביה. הן חיו סביב אדמות הקתדרלה. 
בין סוף המאה הארבע-עשרה לתחילת המאה החמש-עשרה עברו יהודי סגוביה אחת התקופות הקשות ביותר בתולדותיה,שהגיעה לשיאה בהפקעת בתי הכנסת בעקבות אירועי "הלחם הקדוש".
אחד מרגעי הזוהר הגדולים של קהילת סגוביה היה בתקופתו של המלך אנריקה הרביעי (1474-1454). בזמנם של המלכים הקתוליים הייתה הקהילה היהודית בסגוביה אחת מהגדולות והעשירות בארץ. אולם שגשוגה הועב עקב מחלוקות פנימיות ובגלל הלחץ החיצוני הדתי והחברתי שממנו סבלה. לאחר פרסום צו הגירוש בשנת 1492, בחרו רוב הקהילות בגלות מספרד.
בסוף המאה השלוש עשרה היה מצב הקהילה איתן. ידועות כמה "תקנות קהל". בשנת 1366 התנער אנריקה השני מן החובות ליהודים ופרע בהם. 
בסוף המאה הארבע עשרה ישבו בסגוביה 55 בעלי בתים יהודים, חציים בעלי מלאכה והאחרים סוחרים אמידים שתמכו בתלמידי החכמים. אחד מבעלי המלאכה היה מוכתר בכתר הרבנות ונקרא "רבי יהודה הצבע".
במהלך גזירות קנ"א (1391) מלך בספרד אנריקה השלישי, מלך קסטיליה, אך לא היה בידו הכוח להגן על היהודים, ורבים מהם נאלצו להמיר את דתם. במהלך המאה החמש עשרה התאוששה הקהילה. במחצית המאה החמש עשרה פעל בה אברהם סניור קורונל, מראשי הקהילה, וחצרן בארמונם של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה והמלך פרדיננד. בשנות השמונים של המאה החמש עשרה הייתה סגוביה מרכז לפעילות אנטי יהודית בהשראת האינקוויזיטור תומאס דה טורקמדה.
במהלך גירוש ספרד יצאו היהודים של העיר לפורטוגל ולאימפריה העות'מאנית. רבה האחרון של הקהילה הרב שמעון מימי, נפטר בפורטוגל בשנת 1498. מספר בתי כנסת עמדו בסגוביה, אברהם סניור קיים בביתו בית תפילה שאליו היו מגיעים גם אנוסים, אך בית הכנסת הפסיק להתקיים עם המרת דתו של סניור לנצרות. בית הכנסת הגדול של הקהילה נמסר למנזר של נזירות עוד במהלך המאה החמש עשרה, ובו הוקמה כנסיית קורפוס כריסטי. שאר בתי הכנסת פסקו מלהתקיים בימי הגירוש.
אתרים

סגוביה מהווה יעד לתיירים רבים, וכוללת כמה אטרקציות תיירותיות בולטות.
אתרים > אמת המים של סגוביה

האקוודוקט (אמת מים) הוא הסמל המפורסם ביותר של סגוביה. הוא הוקם על ידי הרומאים במאה השנייה לספירה. הוא משך את מימי "הנהר הקר" (Río Frío) כ-18 ק"מ מסגוביה. רובו לא שרד, אך החלק האחרון שלו, הנמצא בכניסה הראשית לעיר, הוא מרשים ובו 166 קשתות ו-17 עמודים בשתי קומות. לזכר הרומאים בוני האקוודוקט הוצב לידו פסל של הזאבה המניקה את רמוס ורומולוס מייסדי רומא.
אתרים > האלקסר של סגוביה

האלקסר (בספרדית Alcázar) של סגוביה הוא אחד מהטירות המפורסמות ביותר בספרד. המקום שימש מקום מושבם של מלכי קסטיליה. הוא נמצא על גבעה נישאה במקום של מפגש הנהרות ארסמה וקלמורס. במקום נמצאו שרידים המעידים על תפקידו כמבצר בזמן הרומאים. הערבים החלו לבנות את המבצר אבל את צורתו הסופית נתן לו אלפונסו השישי, מלך לאון. האזכור הראשון של האלקסר הוא משנת 1120. כאן הוכתרה איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה שנישאה לאחר מכן לפרננדו השני מלך אראגון, נישואים שייסדו את ממלכת ספרד. המקום משמש כיום כמוזיאון היסטורי למלכי קסטיליה.
אתרים > הקתדרלה של סגוביה

הקתדרלה של סגוביה נמצאת בכיכר המרכזית. היא נבנתה בשנים 1522–1577. הקתדרלה בנויה בסגנון גותי-ספרדי והיא האחרונה שנבנתה בסגנון זה באירופה.
לקריאה נוספת

הערך "סגוביה" באנציקלופדיה עברית, כרך כ"ה.
הערות שוליים

↑  בער, יצחק, תולדות היהודים בספרד הנוצרית, עם עובד, 1965, עמ' 118
↑  ביינארט, חיים, גירוש ספרד, י"ל מאגנס, 1995, עמ' 88
פסל הזאבה המניקה את רמוס ורומולוס
אנדרטה למתקוממים נגד צבא נפולאון
הככר המרכזית
הקתדרלה כפי שנראית מכיכר העיר (פלאזה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564227005171  BNE: XX450583  GND: 4118566-3  LCCN: n80038181  MusicBrainz: 9cf1a0f6-fac7-4ab8-8d65-0397bda71e39  NKC: ge130768  VIAF: 123150783   WorldCat (עם VIAF): 123150783
מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות

| --- | --- |

מבנה המוזיאון בחזיתו פסלים שעוצבו בהשפעת "צלמיות החלוקים"
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  שער הגולן
 מיקום:  שער הגולן 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יהודה רות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1950
 תאריך פתיחה רשמי:  1950 
 
 קואורדינטות:  32°41′08″N 35°36′19″E﻿ / ﻿32.685611111111°N 35.605388888889°E﻿ / 32.685611111111; 35.605388888889
 http://www.myc.org.il
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) המוזיאון(למפת עמק בית שאן רגילה) המוזיאון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון
 
תצוגה בתוך המוזיאון
מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות הוא מוזיאון המוקדש לתרבות הירמוכית אשר שוכן בקיבוץ שער הגולן. המוזיאון נקרא על שם מייסדו יהודה רות, שהיה גם הראשון שגילה בשנת 1941 ממצאים השייכים לתרבות הזאת בזמן שביצע עבודות עפר להקמת בריכות דגים של הקיבוץ, ובכך חשף אתר ארכאולוגי מהגדולים בישראל השייך להתקופה הנאוליתית.
הקמת המוזיאון

המתיישבים הראשונים בקיבוץ מצאו בשטחו ממצאים ארכאולוגיים שונים אותם נהגו לשמור בארגזים מתחת למיטותיהם. בעת מלחמת העצמאות נכבש היישוב והאוסף נשאר במקום בארגזים, המקום נכבש על ידי צבא סוריה, ותכולת הארגזים עם הממצאים הארכאולוגיים הושלכה על רצפת החדר אבל לא נשדדה. לאחר שתושבי הקיבוץ חזרו אליו הם ארגנו מחדש את הממצאים. אחת הצלמיות הקרויה "צלמית ונוס" נשרפה ומאז צבעה שחור. בשנת 1950 נפתח מוזיאון באחד ממקלטי הקיבוץ שריכז את כל הממצאים שנאספו במשך השנים על ידי חברי הקיבוץ, ובכך היה למוזיאון הראשון לפרהיסטוריה בארץ ישראל. בשנות ה-70 של המאה ה-20 עבר המוזיאון למקומו הנוכחי בצדו המזרחי של הקיבוץ במקום המשקיף על האתר הארכאולוגי ועל הירמוך שעל שמו נקראת התרבות שנמצאה. המבנה נבנה מכספי השילומים מגרמניה שקיבלו חברי הקיבוץ. האנתרופולוג רוברט ארדרי (Robert Ardrey ) תיאר את אוסף המוזיאון בספריו הציווי הטריטוריאלי ו-ציידים כבני אדם.
בין השנים 1949–1952 נערכה באתר החפירה הארכאולוגית הראשונה בראשות משה שטקליס. שטקליס היה זה שכינה את התרבות בשם "התרבות הירמוכית" על שם נהר הירמוך שלגדותיו היא שכנה. חפירות נוספות באתר נערכו בין השנים 1989–2004 בראשות יוסף גרפינקל. הממצאים במוזיאון מבוססים על האוסף שנאסף על ידי חברי הקיבוץ ועל ממצאים מחפירות שטקליס.
בחזית המוזיאון הוצבו שלושה פסלים ממתכת בגובה של 3 מטר. הפסלים, שפוסלו על ידי תמרה ריקמן, עוצבו בהשפעת "צלמיות החלוקים" שנמצאו באתר.
התצוגה

הממצאים במוזיאון מוצגים באולם אחד המחולק לפי ממצאים שונים שרובם מוצגים בחלונות תצוגה. בכניסה לאולם תצלום אווירי גדול של הקיבוץ, שדותיו אזור האתר הארכאולוגי והירמוך.
התצוגה במוזיאון מוצגת במעגלים, במעגל החיצוני בצמוד לקירות האולם מוצגים ממצאים הקשורים בחיי היום יום של התושבים. מרכז האולם מוקדש לממצאים הקשורים באמנות פרהיסטורית.
רוב המוצגים נמצאים מאחורי חלונות. התצוגה כוללת כלי חרס, בעיקר שברים שנמצאו באתר, וכן מספר כלים שעברו רפאות. בנוסף מוצגים גם כלים משוחזרים המסומנים בנקודה אדומה. הכלים כוללים קנקנים, סירי בישול, קנקני ממגורה לאחסון תבואה שנמצאו במקום, רבים מהם נמצאו משוקעים ברצפה. בנוסף מושם דגש בתצוגה גם על דוגמאות עיטור של כלי חרס במיוחד דגם אידרת הדג המאפיין את התרבות. התצוגה כוללת גם כלים מבזלת ואבן גיר כגון מכתשים, לוחות שחיקה ועוד.
התצוגה כוללת גם כלי עבודה גרזנים ולהבי מגל, משקולות, תעשיית כלי צור הכוללת מגרדים, ראשי חיצים, נקרים ומקדחים. חלון תצוגה אחד מוקדש לתליונים מנוקבים ומחורצים.
המעגל הפנימי המוקדש לאמנות הקדומה באתר שער הגולן. חלון תצוגה אחד מוקדש לצלמיות חלוקים. בתצוגה כעשרים צלמיות שעוצבו ברמות פירוט שונות: צלמיות עיניים, צלמיות פרצוף וצלמיות עם פרצוף אנושי וגוף. תצוגה נוספת מוקדשת לחלוקים מחורצים בדגמים גאומטריים. החלוקים עשויים מבזלת וגיר. במרכז המעגל הפנימי חלון תצוגה עגול המוקדש לצלמיות טין צרוף והכוללים שמונה פריטים. בנוסף מוצגת במוזיאון הצלמית שנשרפה במלחמת העצמאות.
גלריית תמונות

פסלון אשה מחומר שנמצא בכפר הירמוכי, שער הגולן
שבר גוף תחתון של צלמית אשה יושבת. האגן מודגש ובולטים קפלי שומן ורגליים
חלוק מחורץ
חלון תצוגה לתהליך ייצור כלי אבן
"צלמית ונוס" שנשרפה במלחמת העצמאות
סכינים מצור
פרס לנדאו

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לאמנות, מחקר ומדע בישראל
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  מפעל הפיס 
 תקופת הפרס:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 נקרא על שם:  מיכאל לנדאו 
 אתר רשמי
 
פרסי מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים ומחקר על-שם לנדאו מוענקים מדי שנה, החל משנת 1970, בתחומי האמנות, המחקר והמדע בישראל. הפרסים מוענקים על ידי "קרן לנדאו" על שם מיכאל לנדאו, מייסד מפעל הפיס. הפרסים היוקרתיים מוענקים ב-11 קטגוריות, כאשר בכל שנה נקבעים תחומים שונים. בכל תחום ישנו זוכה יחיד שעליו להיות אזרח ישראל, שחי ופועל בארץ ואשר זכה להכרה בינלאומית. 
 מספר הזוכים משתנה משנה לשנה, בדרך כלל בין 9 ל-14. גובה הפרס לזוכה מתעדכן מעת לעת, ועומד, נכון ל-2017, על 150,000 ₪.