stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן שוובל
ביוגרפיה > כסגן היועץ המשפטי במשרד החוץ האמריקאי

בשנת 1974, שוובל התמנה לסגן היועץ המשפטי של מחלקת המדינה של ארצות הברית, שם סיפק ייעוץ משפטי בגיבוש ויישום מדיניות החוץ של ארצות הברית. במהלך שירותו השתתף בתיקים שונים בפני בית הדין הבינלאומי לצדק, ובהם: פרשנות ההסכם מ-25 במרץ 1951 בין ארגון הבריאות העולמי למצרים (1980), צוות דיפלומטי וקונסולרי של ארצות הברית בטהראן (1979–1980) ובזמן ששימש עוזר יועץ משפטי לענייני האומות המאוחדות, הוצאות מסוימות של האומות המאוחדות (1962) שוובל שימש גם כיועץ למשפט בינלאומי, עוזר מיוחד לעוזר מזכיר המדינה לעניינים ארגוניים בינלאומיים במחלקת המדינה, ונציג ארצות הברית בוועדות שונות של האו"ם, כולל קבוצת העבודה של UNCTAD בנושא מגילת זכויות כלכליות (1973–1974); הוועדה המיוחדת להגדרת תוקפנות (1971); והוועדה המיוחדת לעקרונות המשפט הבינלאומי בדבר יחסי ידידות ושיתוף פעולה בין מדינות (1964). הוא גם היה חבר בוועדת המשפט הבינלאומי של האומות המאוחדות מ-1977 עד 1980.
ביוגרפיה > בבית הדין הבינלאומי לצדק

שוובל היה מועמד לבחירה לבית הדין הבינלאומי לצדק, בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר. בינואר 1981, נבחר על ידי מועצת הביטחון והעצרת הכללית של האו"ם, יחד עם פיקרי אל-חאני מסוריה, למלא משרות פנויות שנוצרו בעקבות מותם של ריצ'רד ר. בקסטר (ארצות הברית) וסלאח אל-דן טראזי (סוריה). הוא נבחר לסגן נשיא בית המשפט בין השנים 1994–1997 וכיהן כנשיא בית המשפט בין השנים 1997–2000. במהלך כהונתו בבית המשפט דן שופט שוובל ב-38 תיקים. מקרים אלו כללו חוות דעת מייעצות כגון חוקיות האיום או השימוש בנשק גרעיני והבדל הנוגע לחסינות מהליך משפטי של דווח מיוחד של הוועדה לזכויות אדם, פלטפורמות נפט (איראן נגד ארצות הברית) והתקרית אווירית מ-10 באוגוסט 1999 (פקיסטן נ. הודו). דעותיו במקרים אלה אופיינו על ידי חוקרים כמרחיבות, נלהבות, ממצות, ומנומקות היטב. השופט שוובל הצביע לעיתים קרובות נגד רוב עמיתיו; עם זאת, הוא גם הצביע נגד ארצו שלו (ארצות הברית) יותר מכל שופט אחר בהיסטוריה של בית המשפט. הוא סבור כי השקפה לאומית של שופט בבית הדין הבינלאומי לצדק מערערת את המערכת הבינלאומית וכי תהליך קבלת ההחלטות השיפוטיות חייב לקחת בחשבון שיקולים מוסריים הנוגעים לשוויון – מעבר לפרשנות חוקית נוקשה בלבד. הוא התפטר מבית המשפט בינואר 2000.
ביוגרפיה > עמדותיו > עמדתו בנושא חוקיות האיום או השימוש בנשק גרעיני

בינואר 1995, האו"ם ביקש מבית הדין הבינלאומי לתת חוות דעת מייעצת האם האיום או השימוש בנשק גרעיני מותרים לפי החוק הבינלאומי. השופט שוובל היה השופט היחיד שהשיב על השאלה בחיוב. הוא מציין במפורש כי באמנה למניעת הפצת נשק גרעיני מצוין במפורש כי החזקת נשק גרעיני על ידי חמש המעצמות הגרעיניות היא חוקית עד לפירוק הנשק, וכי מטרת ההחזקה בנשק גרעיני היא הרתעה, והרתעה מטבעה מרמזת על איום בשימוש.
לדעתו, אם איום של שימוש אפשרי לא היה טמון בהרתעה, ההרתעה לא הייתה מרתיעה. ומכאן שהנוהג של מדינות – כולל החתימה שלהם על אמנה – אינו מונע לחלוטין את האיום או השימוש בנשק גרעיני. השופט שוובל גם קובע כי עקרונות המשפט ההומניטרי הבינלאומי כגון מידתיות במידת הכוח המופעלת, הזהירות מפגיעה בחפים מפשע והימנעות מסבל מיותר של לוחמים, חלים גם על נשק גרעיני. עם זאת, הוא מכיר בכך שקשה ביותר ליישם עקרונות אלה בעת שימוש בנשק הרסני שכזה; ולכן לדעתו תקיפה של מטרת אזרחיות אינו יכול להתיישב עם המשפט ההומניטרי הבינלאומי, לעומת השימוש בנשק גרעיני נגד מטרות צבאיות שלדעתו, בנסיבות מסוימות, יכול לעשות זאת.
ביוגרפיה > עמדותיו > עמדתו בנושא מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון

בשנת 1970 פרסם שוובל מאמר בנושא מעמדם המשפטי של יהודה ושומרון בו קבע שלישראל הזכות העדיפה לריבונות ביהודה ושומרון ואין דינם כדין שטחים כבושים במשפט הבינלאומי.
לאחר בית הדין הבינלאומי לצדק

מאז תום כהונתו בבית הדין הבינלאומי לצדק, פעל השופט שוובל כיועץ, מגשר ובורר עצמאי בסכסוכים שהיו מעורבים במשפט בינלאומי מסחרי, תאגידי וציבורי. הוא ביצע 67 הליכי בוררות שכללו מחלוקות בין מדינות וסכסוכים בין מדינות למשקיעים זרים.
שוובל שימש יו"ר או מונה לבורר בלשכת המסחר הבינלאומית (ICC), המרכז הבינלאומי ליישוב סכסוכי השקעות (ICSID), איגוד הבוררות האמריקאי (AAA), המכון לבוררות של לשכת המסחר בסטוקהולם (SCC), בית המשפט בלונדון הליכים אד-הוק של בוררות בינלאומית (LCIA), בית המשפט הקבוע לבוררות (PCA), איגוד הבוררות המסחרית של יפן (JCAA) וועדת האומות המאוחדות לדיני סחר בינלאומי (UNCITRAL).
הוא חבר בפאנל המפשרים והבוררים של המרכז הבינלאומי ליישוב סכסוכי השקעות (ICSID) משנת 2000, חבר בפאנל הבוררים של האגודה לבוררות מסחרית ביפן משנת 2003, חבר בבית המשפט הקבוע לבוררות (PCA) אשר בהאג, הולנד מאז 2006, חבר במועצת המנהלים של האגודה האמריקאית לבוררות מאז 2006 ומשמש שופט בבית הדין המנהלי של הבנק העולמי משנת 2007.
עבודות נבחרות

"המזכ"ל של האומות המאוחדות: סמכויותיו ומנהגיו". 1952, הרווארד
"בוררות בינלאומית: שלוש בעיות בולטות (הרצאות לזכרו של הרש לאוטרפכט)." 1993, קיימברידג'
"צדק במשפט הבינלאומי – כתבים נבחרים של השופט סטיבן מ. שוובל." 2008, קיימברידג'
"צדק במשפט הבינלאומי – כתבים נבחרים נוספים." 2011, קיימברידג'
למה לובשת הזברה פיג'מה?

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ע. הלל
 איורים:  שושנה היימן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שיר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית הפועלים
 תאריך הוצאה:  1958 
 
למה לובשת הזברה פיג'מה? (מוכר גם בשם מדוע לובשת הזברה פיג'מה? ומי יודע מדוע ולמה?; בכתיב המקורי: פיז'מה), הידוע במילותיו הראשונות: מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה?, הוא שיר ילדים עברי פופולרי מאת ע. הלל, שראה אור לראשונה בעיתון "דבר לילדים" ב-23 בדצמבר 1958 (תשי"ט) ובאביב 1959 התפרסם כספר השלישי בספריית "חלון" לגיל הרך של ספרית פועלים, עם איוריה של שושנה היימן. השיר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע לראשונה בשנות ה-60 על ידי גאולה גיל.
תוכן השיר

השיר, מיצירותיו המוכרות ביותר של ע. הלל, משווה את הגוף המפוספס של הזברה לפיג'מה ומסביר מדוע היא עוטה את ה"בגד" הזה ולא אחרים מלבדו: הזברה ניסתה בגדים שונים לאחר שפשטה מעליה את ה"פיג'מה", ועם כל אחד מהם הייתה בעיה כלשהי שבעקבותיה היא ויתרה עליו והרגישה צורך לשוב במהירות לפיג'מה שלבשה טרם לכן.
הבגדים שניסתה הזברה במהלך השיר הם:
יום א': מכנסיים וחולצה
יום ב': בגדי התעמלות
יום ג': סרבל
יום ד': בגד ים
יום ה': שמלת מלמלה
בנוסף, מופיעה בשיר "שמלת שבת" אבל הזברה אינה מחליטה אם כדאי, למרות הטרחה שבכך, ללבוש את השמלה ליום בודד; שקילתה הממושכת את העניין נמשכת עד מוצאי שבת.
זהו אפוא שיר עלילתי בעל צורה קבועה הן במבנה השירי והן בהתרחשות. הזברה, המואנשת ומוקבלת לילדים, פושטת את בגדיה מדי יום וחוזרת ל"פיג'מה", חזרה שקל לקוראים הצעירים להיצמד אליה. החלטותיה החוזרות לשוב לפיג'מה אינן מתבססות על היגיון, אלא מנומקת בצורה ילדית וגחמתית. לדברי העורך ומבקר הספרות יותם שווימר, "כך הופכת הזברה כדמות למעוררת הזדהות ואמפתיה [...] [ול]כזאת שמעוררת צחוק [...] זהו שיר 'מדבק', שקל ומהנה לחזור ולקרוא אותו, כיוון שהוא גדוש במנה נכונה של הומור, דמיון, תנופה, חריזה טובה – ואוצר מילים גדול למדי". לדעתו,
חוקרת ספרות הילדים יעקבה סצ'רדוטי טוענת שלמעשה השיר כן מציע תשובה הגיונית לשאלה, המתאימה לעולמם של הילדים: "הזברה לובשת פיג'מה מכיוון שלא נוח לה בשום בגד אחר".
ביצועים

השיר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע לראשונה על ידי אשתו דאז ושותפתו, הזמרת גאולה גיל, שהופיע ב-1966 כשיר הנושא בתקליטה "מדוע הזברה לובשת פיג'מה: גאולה גיל בשירי ילדים".
בשנת 1988 ביצעה את השיר להקת משינה עבור פסטיבל שירי המשוררים לילדים בתל אביב, ביצוע שהופיע בתקליט שדרים ולאחר מכן באלבום האוסף "גבירותי ורבותי: משינה" (1989) בתוכנית סיבה למסיבה (1989), ובקלטת הילדים "שירים גדולים לקטנים" (1994) בהפקת קלסיקלטת ואולפני אנימה (דודו שליטא). את גרסה זו מלווה קליפ מוזיקלי מונפש (בו, בשוגג, הזברה פשטה את הפיג'מה בערב שבת).
בנוסף לכך השיר הופיע בהצגה "ככה סתם" בביצוע השחקנים רחלי חיים ובני נדלר, שהוקדשה כולה למיטב שירי הילדים של ע. הלל. כמו כן השיר הופיע בקלטות הווידאו "שירי חיות" בהשתתפותו של דודו זר, ב"ג'ינג'ה גורת אריות" וב"שירים קטנים 1" בהשתתפותו של עוזי חיטמן, בביצוע חלקי וב"שירים קטנים 4" שהוקדשה לשירי חיות בהשתתפותם של עירית ענבי, ישראל גוריון וג'וליאן שגרן.
בקלטת הווידאו "דודי שמחה מסדרת על סיפורים וילדים" בהשתתפותם של אריאל פורמן, מיכל צפיר, ליאור כלפון ואושרי כהן, בקלטת הילדים "שירי חיות עם מתן אריאל וחברים", ב-DVD "מעיין הליצנית באי החברים" בהשתתפותה של מעיין פורטר, השיר אף זכה
לביצוע בתוכניות הטלוויזיה "מה פתאום" שהוקדשה לשיריו וסיפוריו של ע. הלל,
בהשתתפותו של חנן גולדבלט בתור הדוד שמחה, וגם בתוכנית "קצפת" המשודרת בערוץ הילדים שאת השיר מבצעים מיכל ינאי ונמרוד רשף, ובפרק שעסק בשינה בתוכנית "פרפר נחמד" בביצועם של אפי בן ישראל וגיא פרידמן, שפרידמן עצמו ביצע את השיר גם בסדרה "גיא ביער החיות". וכמו כן,
בקליפים ששודרו בערוץ ילדות ישראלית בביצועה של מיקי קם. נכון לדצמבר 2023,
הביצוע נצפה יותר מעשרה מיליון פעמים ביוטיוב, והפך לביצוע הנצפה ביותר לשיר זה. כמו כן, מיקי קם בצעה את השיר גם ב"רחוב סומסום", יחד עם גבי עמרני ונתן דטנר. ביצוע נוסף קיים בתוכנית "בעקבות הסיפורים הקסומים" כשאחד מפרקיה הוקדש ליצירותיו של ע. הלל בביצועם של איתי שגב ואברהם מור.
ביצוע נוסף הוא של רינת גבאי בתוכנית "גן הצוציקים מארח" בערוץ "בייבי".
הכרה

בשנת 1984 הנפיק השירות הבולאי בול דואר שהוקדש לשיר – אחד מסדרה של שלושה בולים בנושא ספרי ילדים בעיצובו של דרור בן דב – ועליו איור של אלונה פרנקל מהספר.
בול נוסף הוקדש לשיר בשנת 2013.
הספר

למה לובשת הזברה פיז'מה?, סִפֵּר: ע. הלל; ציְּרה: שושנה היימן, מרחביה: ספרית פועלים ('ספרית חלון', 3), תשי"ט 1959.
הוצאה מחודשת:
למה לובשת הזברה פיג'מה?, ע. הלל, איורים: אביאל בסיל, בני ברק: ספרית פועלים, 2014.
הערות שוליים

1 2  יותם שווימר, אי אפשר להוריד את הפיג'מה מהזברה, באתר ynet, 26 באפריל 2014.
↑  יעקבה סצ'רדוטי, ביחד וכל אחד לחוד: על נמען מבוגר ונמען ילד בשיח הספרות לילדים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2000, עמ' 123.
↑  הבול באתר התאחדות בולאי ישראל; אליעזר בן, ספרי ילדים על בולי ישראל, מעריב, 7 בנובמבר 1984.
↑  הבול באתר התאחדות בולאי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 38bdceac-c98b-452f-85b7-994419defca1
מנהטן (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  צ'ארלס ג'ופה 
 תסריט:  וודי אלן, מרשל בריקמן 
 עריכה:  סוזן מורס
 שחקנים ראשיים:  וודי אלן   דיאן קיטון   מייקל מרפי   מריאל המינגוויי   מריל סטריפ
 מוזיקה:  ג'ורג' גרשווין   זובין מהטה   מייקל טילסון תומאס
 צילום:  גורדון ויליס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Jack Rollins & Charles H. Joffe Productions 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס, FandangoNow 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 1979
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, מנהטן 
 הכנסות:  39,946,780 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   manhattan
 פרסים:  שני פרסי באפט"א
 דף הסרט ב־IMDb
 
מנהטן (באנגלית: Manhattan) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של וודי אלן משנת 1979. תסריט הסרט נכתב על ידי אלן ומרשל בריקמן. הסרט הופק על ידי צ'ארלס ג'ופה. הסרט מספר את סיפורו של גבר בשנות ה-40 לחייו היוצא עם נערה בת 17, אך הוא מתאהב באהובה של חברו. בסרט משחקים אלן, דיאן קיטון, מייקל מרפי, מריאל המינגוויי, מריל סטריפ ואן בירן.
על הסרט

הסרט צולם בניו יורק בשחור-לבן למרות שבתקופה הזאת היה מקובל לצלם בצבע. נעימות הסרט הולחנו על ידי ג'ורג' גרשווין ואף יצירתו "רפסודיה בכחול" נוגנה בסרט. אלן תיאר את הסרט כשילוב של שני סרטיו הקודמים "הרומן שלי עם אנני" ו"רגשות".
הסרט זכה לביקורות מהללות ולשתי מועמדויות לפרס אוסקר; פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור המינגוויי ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור אלן. בשנת 2001 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של אייזק דייוויס (וודי אלן), תסריטאי לתוכניות טלוויזיה בן 42. דייוויס התגרש פעמים ועדיין נשארו לו משקעים מנישואיו האחרונים לג'ייל (מריל סטריפ) שעזבה אותו לטובת אישה אחרת. אייזק יוצא עם טרייסי (מריאל המינגוויי), תלמידת תיכון בת 17, שרואה את מערכת יחסיהם כרצינית בניגוד אליו. חברו הטוב, ייל פולאק (מייקל מרפי), שנשוי לאמילי (אן בירן) יוצא בסתר עם מארי ווילקי (דיאן קיטון) שמודעת לזה שייל נשוי.
כשאייזק, ייל, מארי וטרייסי נפגשים אייזק ומארי מתווכחים אחד עם השני ונוצרת ביניהם איבה מסוימת. טרייסי מנסה לשכנע את אייזק שייקח אותה ברצינות והיא שוקלת לוותר בשבילו על לימודי משחק בלונדון. כשאייזק ומארי נפגשים שנית הם מתיידדים למרות הרושם הראשוני.
במהלך הסרט אייזק ומארי מתאהבים אך הם מחליטים לא לצאת אחד עם השני בגלל בני זוגם. כשייל נפרד ממארי אייזק נפרד מטרייסי. למרות שמארי עזבה את ייל היא עדיין מאוהבת בו ולבסוף היא מחליטה לשוב אליו. לאחר הפרידה אייזק מחפש את טרייסי והוא מוצא אותה רגע לפני שהיא טסה ללונדון. הוא מנסה להציע לה לשוב למערכת יחסים והסרט נגמר בסוף לא ברור.
צוות שחקנים

וודי אלן - אייזק דייוויס
דיאן קיטון - מארי ווילקי
מייקל מרפי - ייל פולאק
מריאל המינגוויי - טרייסי
מריל סטריפ - ג'ייל דייוויס
אן בירן - אמילי פולאק
מייקל דונהיו - דניס
וולאס שון - ג'רמיה
קרן לאדוויג - קוני
קבלה > הכנסות

הסרט יצא ב-29 אולמות קולנוע ב-25 באפריל 1979. הסרט גרף כ-485,734 דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו. בסיכום הכנסות הסרט הוא גרף כ-39.9 מיליון דולר והפך הסרט ה-17 המכניס ביותר לשנת 1979. הסרט התחרה בפסטיבל הקולנוע בקאן במאי באותה שנה. בהתאמת מחירי הכרטיסים לאינפלציה הסרט הכניס 127,638,700 דולר והפך לסרט השני הכי מכניס של וודי אלן בארצות הברית אחרי "הרומן שלי עם אנני".
קבלה > ביקורות

הסרט זכה לביקורות מהללות עם ציון "טרי" של 98% על פי האתר "Rotten Tomatoes". המבקר רוג'ר איברט ציין לטובה את הופעתן של דיאן קיטון ומריאל המינגוויי. הוא אף החשיב את הסרט כאחד הטובים ביותר בכל הזמנים. מבקרים רבים היללו את הכימיה בין השחקנים. בנוסף רבים שיבחו את אלן על שיפור פני העיר ניו יורק בסרטו.
קבלה > פרסים ומועמדויות

וודי אלן זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר מאיגוד מבקרי הסרטים של ניו יורק. בנוסף הוא קיבל ביחד עם רוברט בנטון מהסרט "קרמר נגד קרמר" את פרס איגוד המבקרים האמריקני לבמאי הטוב יותר. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר; פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור מריאל המינגוויי ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור אלן. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה. הסרט זכה בשני פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר. המגזין "אמפייר" דירג את הסרט במקום ה-76 מתוך 500 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
קבלה > מכון הסרטים האמריקאי

במרוצת השנים מכון הסרטים האמריקאי דירג הסרט בכמה מרשימותיו:
1998 - מאה שנים... מאה סרטים - מועמדות
2000 - מאה שנים... מאה קומדיות במקום ה-46
2002 - מאה שנים... מאה תשוקות במקום ה-66
2005 - מאה שנים... מאה ציטוטים, הציטוט "I think people should mate for life, like pigeons or Catholics" - מועמדות
2007 - מאה שנים... מאה סרטים הגרסה המעודכנת - מועמדות
פיטר פארלי

| --- | --- |

פיטר פארלי בפסטיבל הסרטים טרייבקה, 2009
 לידה:  17 בדצמבר 1956 (בן 68) פנסילבניה, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  קומדיה רומנטית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 עיסוק:  במאי, תסריטאי ומפיק סרטי קולנוע
 מקום לימודים:  מכללת פרובידנס  בית ספר קנט  בית ספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת קולומביה  תיכון קאמברלמד 
 יצירות בולטות:  "טיפשים בלי הפסקה" "אני, עצמי ואיירין" "משתגעים על מרי"
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (2019)  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 https://www.peterfarrelly.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר ג'ון פארלי (נולד ב-17 בדצמבר 1956) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק וסופר אמריקאי, אחיו של בובי פארלי. האחים פארלי מפורסמים בעיקר בגין הפקת ובימוי סרטי קומדיה רומנטית העושים שימוש ב"הומור בתי שימוש", כגון: "טיפשים בלי הפסקה", "אני, עצמי ואיירין" ו"משתגעים על מרי".
קריירה

בשנת 2018 יצא הסרט "הספר הירוק", אותו ביים והיה שותף לכתיבת התסריט. הסרט זכה לשבחים ומספר פרסים, בהם פרסי אוסקר לפארלי עצמו בקטגוריית הסרט הטוב ביותר (כמפיק) והתסריט המקורי הטוב ביותר.
בשנת 2021, יצר, כתב, הפיק וביים עם אחיו - בובי פארלי את סדרת הקומדיה "The Now" שעלתה בבכורה ב-10 בדצמבר 2021 בשירות הסטרימינג The Roku Channel (לשעבר קוויבי).
בשנת 2023 ביים והפיק את הסדרה "המזל של האנק" עבור רשת AMC; הסדרה, קומדיה שחורה בכיכובו של בוב אודנקירק מתמקדת בפרופסור האנק, יו"ר המחלקה לאנגלית בקולג' בפנסילבניה שנכנס למשבר אמצע החיים.
פילמוגרפיה > כבמאי

רווקים לשבוע
אשת החלומות
אהבה מליגה אחרת
תקועים לנצח
הפנטזיה של הל
אוסמוזיס ג'ונס
אני, עצמי ואיירין
משתגעים על מרי
משחקים בלי הפסקה
טיפשים בלי הפסקה
הספר הירוק (2018)
Ricky Stanicky‏ (2024)
The Greatest Beer Run Ever‏ (TBA)
פילמוגרפיה > כתסריטאי

רווקים לשבוע
אשת החלומות
תקועים לנצח
הפנטזיה של הל
אני, עצמי ואיירין
ללא השגחה
משתגעים על מרי
טיפשים בלי הפסקה
הספר הירוק (2018)
ריקי סטאניקי (2024)
Kinda Pregnant‏ (TBA)
The Greatest Beer Run Ever‏ (TBA)
פילמוגרפיה > כמפיק

רווקים לשבוע
מאותגרים
תקועים לנצח
הפנטזיה של הל
אוסמוזיס ג'ונס
נכון שזה לא נכון?
אני, עצמי ואיירין
ללא השגחה
משתגעים על מרי
הספר הירוק
Kinda Pregnant‏ (TBA)
The Greatest Beer Run Ever‏ (TBA)
ארבע חתונות ולוויה אחת

| --- | --- |

 בימוי:  מייק ניואל 
 הופק בידי:  דאנקן קנוורתי, טים ביבן 
 תסריט:  ריצ'רד קרטיס 
 עריכה:  ג'ון גרגורי 
 שחקנים ראשיים:  יו גרנט אנדי מקדואל
 מוזיקה:  ריצ'רד רודני בנט 
 צילום:  מייקל קולטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פוליגרם, Working Title Films, Film4 Productions 
 חברה מפיצה:  Gramercy Pictures 
 הקרנת בכורה:  20 בינואר 1994 
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   fourweddingsandafuneral
 פרסים:  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר  פרס סזאר לסרט הזר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארבע חתונות ולוויה אחת (באנגלית: Four Weddings and a Funeral) הוא סרט קומדיה רומנטית בריטי משנת 1994, בבימויו של מייק ניואל. היה זה הראשון בסדרת סרטים שנכתבו על ידי התסריטאי ריצ'רד קרטיס בהם כיכב השחקן יו גרנט.
הסרט זכה להצלחה והפך לסרט הבריטי המרוויח ביותר בתולדות הקולנוע באותה תקופה, עם הכנסות של מעל 245,700,000 $. הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר, וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
עלילת הסרט

הסרט עוקב אחר חוויותיה של קבוצת חברים דרך עיניו של אחד מחברי הקבוצה, צ'ארלס (יו גרנט), אשר נמשך אל קארי האמריקאית (אנדי מקדואל) שמתארחת בארבע החתונות שאליהן מוזמנים צ'ארלס וחבריו.
עלילת הסרט > החתונה הראשונה

החתונה הראשונה היא של אנגוס (טימותי ווקר) ולורה (שרה קרואו), שבה צ'ארלס הוא השושבין. צ'ארלס וחבריו הרווקים תוהים אם גם הם יזכו להתחתן אי פעם. בחתונה זו צ'ארלס פוגש את קארי לראשונה, ומבלה איתה את הלילה. לאחר שקארי חוזרת לארצות הברית, תוהה צ'ארלס אם הייתה זו הזדמנות שהחמיץ לאהבה.
עלילת הסרט > החתונה השנייה

החתונה השנייה היא של ברנרד (דייוויד הייג) ולידיה (סופי תומפסון), זוג שנפגש והכיר בחתונה הקודמת. כאן השחקן רואן אטקינסון עושה את הופעתו השנייה בסרט, אך הפעם ככומר לכל דבר עם פליטות פה מביכות בעת עריכת טקס הנישואין. צ'ארלס שמח לגלות כי קארי היא אחת המוזמנות, אך מתאכזב לאחר שזו מציגה לו את ארוסה, סר האמיש בנקס (קורין רדגרייב), פוליטיקאי עשיר מסקוטלנד. בקבלת הפנים, צ'ארלס מוצא את עצמו יושב ליד השולחן עם כמה מחברותיו לשעבר, אשר מביכות אותו עם סיפורי העבר על חוסר יכולתו לשמור על דיסקרטיות. צ'ארלס פוגש גם את חברתו מהעבר הנרייטה (אנה צ'נסלור), המכונה על ידי חבריו בכינוי המביך "פרצוף ברווז".
בתום החתונה סר האמיש בנקס נוסע לענייניו, וצ'ארלס מבלה לילה נוסף עם קארי. קארי מונה באוזניו את 33 הגברים אתם שכבה, ומציינת שזה פחות מאשר מדונה אך יותר מאשר הנסיכה דיאנה. בתשובה לשאלתו היא עונה שהוא במקום ה-32 והאמיש בנקס במקום ה-33 והאחרון.
עלילת הסרט > החתונה השלישית

החתונה השלישית היא של קארי וארוסה בטירה סקוטית, שם צ'ארלס מבין כי הוא מדוכא מהחמצת ההזדמנות לאהבה עם קארי. במהלך החתונה מתוודה ידידתו של צ'ארלס, פיונה (קריסטין סקוט-תומאס) כי היא מאוהבת בו כבר שנים ארוכות, אך מבינה כי אהבתה לא תתגשם. בעוד צ'ארלס מעכל את דבריה של פיונה, מתמוטט אחד מחבריו, גארת' (סיימון קאלו), ומת בעיצומו של טקס הנישואים.
עלילת הסרט > הלוויה

במהלך הלוויה של גארת' מגלים צ'ארלס וחבריו כי מאת'יו (ג'ון האנה) היה מאהבו של גארת', והוא מקריא את השיר בלוז הלוויה מתוך אוסף שיריו של ויסטן יו אודן. לוויה זו גורמת לצ'ארלס וחבריו להביט על החיים בצורה שונה, ולעשות חשבון נפש כל אחד לעצמו.
עלילת הסרט > החתונה הרביעית

החתונה הרביעית מתרחשת לאחר עשרה חודשים, כאשר צ'ארלס מחליט להתחתן עם חברתו מהעבר הנרייטה. כמה רגעים לפני טקס הנישואים מגלה צ'ארלס כי קארי, שהגיעה לחתונה, נפרדה מבעלה, דבר שגורם לו לפקפק בכוונותיו להינשא להנרייטה. לאחר שיחה בשפת סימנים עם אחיו החירש-אילם דייוויד (באוור דוד), מחליט צ'ארלס לבטל את החתונה, דבר שמעלה את זעמה של הנרייטה וגורם לה לחבוט בפניו באגרופה.
כמה שעות אחרי ביטול החתונה יושב צ'ארלס עם חבריו בביתו ומהרהר במעשיו, אך כאן מפתיעה אותו קארי בביקור כדי לבדוק שהוא בסדר ומתנצלת על כך שבכלל נכחה בחתונתו. צ'ארלס מתוודה בפניה כי בעת שעמד מתחת לחופה הבין בפעם הראשונה בחייו שהוא לגמרי מאוהב רק באישה אחת, "וזאת לא הייתה האישה שעמדה לידי בחופה". במקום הצעת נישואין מסורתית מציע צ'ארלס לקארי מחויבות לכל החיים ללא נישואים, וקארי מסכימה: "I Do".
צוות השחקנים

יו גרנט - צ'ארלס
אנדי מקדואל - קארי
ג'יימס פליט - טום
סיימון קאלו - גארת'
ג'ון האנה - מתיו
קריסטין סקוט-תומאס - פיונה
דייוויד באואר - דייוויד
שארלוט קולמן - סקרלט
טימותי ווקר - אנגוס
שרה קרואו - לורה
רואן אטקינסון - האב ג'רלד
דייוויד הייג - ברנרד
סופי תומפסון - לידיה
קורין רדגרייב - סר האמיש בנקס
אנה צ'נסלור - הנרייטה ("פרצוף-ברווז")
הצלחת הסרט

עם יציאתו החלקית בצפון אמריקה, ב-11 במרץ 1994, הכניס הסרט 138,486 $ בחמישה בתי קולנוע, אך עם יציאתו הרחבה ב-15 באפריל, הסרט גרף הכנסות של 4,162,489 $. בסך הכול גרף הסרט הכנסות של 53,700,832 $ בצפון אמריקה, ו-193,000,000 $ בארצות אחרות, וביחד הכניס הסרט 245,700,832 $ ברחבי העולם.
שיר הנושא

שיר הנושא לסרט בוצע על ידי להקת Wet Wet Wet, בו ביצעה הלהקה את גרסת הכיסוי הגדולה ביותר שלהם ללהיטם הידוע של הטרוגס "האהבה נמצאת בכל מקום" (Love Is All Around), אשר זכה להצלחה בינלאומית גדולה ושהה עשרה שבועות בראש המצעד הבריטי.
אמיליה לאנייר

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 1569 רובע בישופסגייט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  אפריל 1645 (בגיל 76) לונדון, ממלכת אנגליה 
 שם לידה:  Aemilia Bassano 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  קלרקנוול 
 שפות היצירה:  אנגלית, לטינית 
 
אֶמיליה לאנייר (באנגלית: Emilia Lanier‏; 1569–1645) הייתה משוררת אנגליה בתקופת העת החדשה המוקדמת. היא כתבה את ספר השירה Salve Deus Rex Judaeorum (מלטינית: "הודו לאֵל מלך היהודים") והייתה למשוררת הראשונה באנגליה ואחת הכותבות הפמיניסטיות הראשונות בממלכה. מרבית החוקרים סבורים שהיא "הגברת השחורה" מהסונטות של ויליאם שייקספיר וכי סייעה לו בכתיבתו ואולי אף כתבה חלק מיצירותיו.
מוניטין

לאנייר נולדה כאמיליה בסאנו והשתייכה למעמד האצולה הנמוכה. אביה שימש כמוזיקאי בחצר המלוכה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ולאחר מותו גדלה והתחנכה בביתן של קתרינה ברנדון לבית ווילובי (Willoughby) ובתה, סוזן ברטי, הרוזנת מקנט. הן לקחו אותה תחת חסותן ודאגו להשכלתה. מאוחר יותר הייתה פילגשו של הנרי קארי, הברון האנסדון הראשון, בן דודה של המלכה.
במשך מאות שנים נשכחה לאנייר אבל בעשורים האחרונים החלה לעמוד באור זרקורי הביקורת והמחקר והיא ידועה בזכות תרומתה לספרות האנגלית. קובץ השירה שהוציאה לאור Salve Deus Rex Judaeorum היה בעל נטייה פרוטו־פמיניסטית וכל שיריו הוקדשו לנשים. היא חתמה על ספרה בשמה האמיתי ולא תחת שם עט כפי שהיה מקובל בתקופתה.
ביוגרפיה

סיפור חייה של אמיליה לאנייר עולה משיריה, מסמכיה הרפואיים והמשפטיים ומקורות נוספים, שמלמדים על ההקשרים החברתיים בהם חייתה.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

מרישומי הכנסייה עולה שלאנייר הוטבלה כאמיליה בסאנו ב-27 בינואר 1569, בכנסיית סיינט בוטולף שברובע בישופסגייט, לונדון. אביה, בטיסטה בסאנו, יליד ונציה, היה מוזיקאי בחצר אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. אימה הייתה מרגרט ג'ונסון, שיש הסבורים כי הייתה דודתו של מלחין החצר, רוברט ג'ונסון. אחותה של לאנייר, אנג'לה בסאנו, נישאה לג'וסף הולאנד בשנת 1576, ואילו שני אחיה, לואיס ופיליפ, נפטרו בטרם הגיעם לבגרות. יש הסבורים שמוצא משפחתה היה יהודי או יהודי למחצה, אך הדעות חלוקות בנושא.
בטיסטה בסאנו, אביה של לאנייר, נפטר ב-11 באפריל 1576 כשהייתה בת שבע. לאחר מות אביה עברה להתגורר בבית קתרינה ברנדון לבית ווילובי (Willoughby), גבירה אליזבתנית דעתנית ונועזת שגידלה וטיפחה אותה בחצרה כאחת מנערותיה. קתרינה דאגה לחינוכה של בת חסותה הצעירה והטמיעה בה שלל רעיונות רפורמיסטיים בעלי גוון פרוטו-פמיניסטי. מאוחר יותר לקחה אותה תחת חסותה בתה של קטרינה, סוזן ברטי, שנודעה אף היא כאישה דעתנית וכנושאת-דגלם של רעיונות מתקדמים, ולאנייר למדה יוונית, לטינית, תנ"ך, וכיוצא בזה.
לאנייר הייתה בת 18 כשנפטרה אימה, ומרישומי הכנסייה עולה שנקברה בבישופסגייט ב-7 ביולי 1587.
ביוגרפיה > בגרות

זמן קצר לאחר מות אימה, הייתה אמיליה לפילגשו של הנרי קארי לבית ווילובי, הידוע בתואר לורד האנסדון, בנם של מרי בוליין והמלך הנרי ה-8, אם כי הדעות חלוקות לגבי זהות אביו הביולוגי. קארי היה איש זקן, נשוי ואב ל־16 ילדים מאשתו ומפילגשיו, ומבוגר מאמיליה ב-45 שנה, ומקורות מספרים שהעניק לה קצבה שנתית בסך 40 פאונד. קארי שימש באותה תקופה כלורד צ'מברלין של המלכה ופטרון האומנויות והתיאטרון ולקח תחת חסותו את "אנשי הלורד צמברלין", להקת התיאטרון של שייקספיר. סביר להניח שקרבתה של לאנייר לברון סייעה לשייקספיר לקבל את תמיכת חצר-המלכות.
בשנת 1592, בגיל 23, הרתה לאנייר להאנסדון ועקב כך נישאה בחופזה לבן דודהּ, אלפונסו לאנייר, ששימש כמוזיקאי בחצר המלכה. יש הסבורים כי האנסדון שילם לאלפונסו כדי שישא לאשה את אמיליה בסאנו ההרה ויעניק מעמד חוקי לילדו. מרישומי הכנסייה עולה שהנישואין התקיימו בכנסיית סנט בוטולף שבאולדגייט ב־18 באוקטובר 1592.
בשנת 1593 ילדה לאנייר את בנה הנרי, שנקרא ככל הנראה על שם אביו וסבו, ובשנת 1598 ילדה את בתה, אודיליה, שנפטרה כשהייתה בת עשרה חודשים ונקברה בסנט בוטולף. בנה, הנרי לאנייר, היה גם הוא מוזיקאי ובשנת 1629 הצטרף לצוות המוזיקאים המלכותיים.
אמיליה בסאנו לאנייר נפטרה בגיל 76 ונקברה בקלרקנוול ב-3 באפריל 1645.