יחסי ארצות הברית – גרמניה
סקירה כללית

לפני 1900, הגורמים העיקריים ביחסי גרמניה-אמריקה היו תנועות גדולות מאוד של מהגרים מגרמניה למדינות אמריקאיות (במיוחד פנסילבניה) ולמערב התיכון ומרכז טקסס לאורך המאה ה-18 והמאה ה-19.
הייתה גם תנועה משמעותית של רעיונות פילוסופיים שהשפיעו על החשיבה האמריקאית. הישגים גרמניים בהשכלה הציבורית ובחינוך הגבוה הרשימו מאוד את המחנכים האמריקנים ומערכת החינוך האמריקנית התבססה על מערכת החינוך הפרוסית. אלפי סטודנטים אמריקאים, בעיקר למדע והיסטוריה, למדו באוניברסיטאות מובחרות בגרמניה. עם זאת הייתה תנועה בכיוון ההפוך. בעוד שלרוב סטודנטים מארצות הברית היגרו לגרמניה, כמה אנשי רוח גרמנים היגרו לארצות הברית לפני 1933. ליחסים הכלכליים היו חשיבות מועטה לפני 1920. היחסים הדיפלומטיים היו ידידותיים ביותר אך בעלי חשיבות משנית לשני הצדדים לפני שנות השבעים של המאה ה-19.
לאחר איחוד גרמניה ב-1871 הפכה גרמניה למעצמה עולמית. שתי המדינות בנו צי ברמה עולמית והחלו בהתרחבות אימפריאליסטית ברחבי העולם. זה הוביל לסכסוך בקנה מידה קטן על האיים הסמואים ולמלחמת האזרחים השנייה בסמואה. מה שהגיע למשבר בשנת 1898, כאשר גרמניה, בריטניה וארצות הברית הסתכסכו בנוגע לשליטה על הטריטוריה. הסכסוך נפתר עם האמנה המשולשת (אנ') ב-1899, כאשר שני העמים חילקו ביניהם את סמואה.
אחרי 1898, ארצות הברית עצמה הפכה להרבה יותר מעורבת בדיפלומטיה הבינלאומית ומצאה עצמה לעיתים במחלוקת, אך לעיתים קרובות יותר בהסכמה עם גרמניה. בתחילת המאה ה-20, עליית כוחו של הצי הקיסרי הגרמני רב העוצמה, ותפקידו באמריקה הלטינית והקריביים, הטרידו את האסטרטגיים הצבאיים האמריקנים. היחסים היו לפעמים מתוחים, כמו במשבר בוונצואלה של 1902–1903 אבל לכולם נמצא פתרון.
ארצות הברית ניסתה להישאר נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, אך היא סיפקה הרבה יותר תמיכה מסחרית ופיננסית לבריטניה ולמדינות ההסכמה, ששלטו על נתיבי האוקיינוס האטלנטי. גרמניה פעלה לערער את האינטרסים האמריקאים במקסיקו. ב-1917 נחשף מברק צימרמן בו הצעה גרמנית לברית צבאית נגד ארצות הברית, מה שהוביל את האמריקאים להצטרף למלחמה נגד מעצמות המרכז. הצוללות הגרמניות אשר תקפו ספינות בריטיות, במיוחד טביעתה של אוניית הנוסעים לוסיטניה, מבלי לאפשר לנוסעים האזרחיים להגיע לסירות ההצלה, פגעה קשות בדעת קהל האמריקאית בנוגע לגרמניה. גרמניה הסכימה לדרישות האמריקניות להפסיק את ההתקפות הללו, אך שינתה את עמדתה בתחילת 1917 כדי לנצח במלחמה במהירות. ברלין הייתה שבויה בסברה המוטעית כי צבא ארצות הברית וחיל הים האמריקאי היו חלשים עד כדי כך, שלא יהיה להם תפקיד מכריע בלחימה.
הציבור האמריקאי התנגד להסכם ורסאי של 1919, ושתי המדינות חתמו על הסכם שלום נפרד ב-1921. בשנות ה-20 של המאה ה-20, דיפלומטים ובנקאים אמריקאים סיפקו סיוע משמעותי בבנייה מחדש של הכלכלה הגרמנית. כאשר היטלר והנאצים עלו לשלטון ב-1933, דעת הקהל האמריקנית הפכה שלילית ביותר. היחסים בין שני העמים הפכו קשים ביותר לאחר 1939.
מספר גדול של אינטלקטואלים, מדענים ואמנים מצאו מקלט מהנאצים בארצות הברית, אך מדיניות ההגירה האמריקנית הגבילה באופן חלקי את מספר הפליטים היהודים. ארצות הברית סיפקה סיוע צבאי ומדיני משמעותי לבריטניה ולצרפת. גרמניה הכריזה מלחמה על ארצות הברית בדצמבר 1941, כך שוושינגטון הפכה את התבוסה של גרמניה הנאצית לעדיפות הגבוהה ביותר שלה. ארצות הברית מילאה תפקיד מרכזי בכיבוש גרמניה ושיקומה לאחר 1945. ארצות הברית סיפקה סיוע של מיליארדי דולרים באמצעות תוכנית מרשל כדי לבנות מחדש את הכלכלה הגרמנית. היחסים בין שני העמים נעשו חיוביים מאוד, במונחים של אידיאלים דמוקרטיים, אנטי-קומוניזם וסחר כלכלי ברמות גבוהות ביותר.
כיום, ארצות הברית היא אחת מבעלות הברית הקרובות ביותר של גרמניה מחוץ לאיחוד האירופי. העמים של שתי המדינות רואים אחד בשני כבעלי ברית מהימנים; עם זאת, הם חלוקים בכמה נושאים מרכזיים במדיניות שלהן. האמריקאים רוצים שגרמניה תמלא תפקיד צבאי פעיל יותר, אך הגרמנים מסרבים נחרצות. בנוסף, הגרמנים טוענים כי אירופה כבר לא יכולה לסמוך על ארצות הברית וממשלו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, קוצר רואי שעומד בניגוד לאינטרסים של האיחוד האירופי.