stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אסולין
קורותיו

נולד לאביו רבי שלמה שהיה מקובל מחכמי העיר מרקש. למד אצל חכמי העיר. לא יאוחר משנת ה'תק"פ, צירפו את רבי אברהם לכהן כדיין בבית הדין בראשותו של רבי שלמה אסבאג. חודשים קצרים לאחר מכן רבי שלמה נפטר, ובית הדין עבר להנהגתו של רבי משה אסבאג. לאחר פטירת האחרון בשנת ה'תקפ"ה, רבי אברהם ירש את תפקידו וכיהן כרבה של העיר ואב בית הדין תחתיו. הדיינים שכיהנו בבית דינו של רבי אברהם, היו רבי אברהם פינטו הקטן, רבי דוד צבאח, רבי מימון פינטו ורבי אלעזר חזן.
בית הדין התכתב עם שאר בתי הדין במרוקו, כדוגמת בית הדין בסאלי בראשות הרבנים יעקב ורפאל ביבאס, בית הדין בטנג'יר בראשות רבי אברהם טולידאנו, בית הדין ברבאט בראשות רבי אברהם אביטבול ורבי אהרן אלמליח, בית הדין במקנס בראשות רבי יעקב בירדוגו, בית הדין בפאס.
רבי אברהם עסק בספר הזוהר וספרי קבלה נוספים.
נפטר במרקש בחודש טבת שנת ה'תקצ"ב. נזכר בפיוט לחכמי המערה במרקש.
לאחר פטירתו ירש אותו רבי אברהם פינטו הקטן בתפקיד אב בית הדין ורב העיר.
קורותיו > משפחתו

ביתו נישאה לרבי אפרים אביטבול, שהיה מחכמי העיר.
חיבוריו

חידושים על התנ"ך ומאמרי חז"ל - מקצתם נעתקו בספרים שונים של חכמי מרקש.
חידושים על הרא"ם - בכתב יד.
פסקי דין - מפוזרים בספרי חכמי מרוקו.
הערות שוליים

↑  ע"פ מצבת קבורתו: "החכם השלם והכולל הדיין המצוין חסידא קדיש (ה)[א] ופרישא המקובל האלהי הרב הכולל כמוהה"ר אברהם בר החכם השלם החסיד העניו המקובל האלהי כמוהה"ר שלמה אסולין זלה"ה".
↑  ראו: שו"ת רבי דוד צבאח ובית דינו אה"ע סימנים א, ד, ח, ט,. חושן משפט סימן ל, ועוד.
↑  ראו 'משפטים צדיקים' ח"א סימנים מא, מב.
↑  ראו: 'משפטים צדיקים' ח"א סימן מד.
↑  ראו משפטים צדיקים ח"א סימן מ.
↑  ראו 'שופריה דיעקב' ח"ב סימן עד-ה.
↑  ראו 'משפטים צדיקים' ח"א סימן לו.
↑  מתוך מצבת קבורתו: "תורת אמת הייתה בפיהו ספר הזוהר וספרא דצניעותא".
↑  ראו: מצבות מראכש עמ' לז.
↑  פרפראות לחכמה עמ' קע"א: "מליצה שיסדתי לבת הרב הכולל כמוהר"ר אברהם אסולין זלה"ה, אשת הה"ר אפרים אביטבול (ע"ע) בפקידת חודשה חדש מרחשון שנת מראשו"ן לפ"ק". [תקצ"ז].
↑  ראו לדוגמה: ס' פרפראות לחכמה עמ' פח: שמעתי מהחכם כה"ר אברהם אסולין נר"ו. ע"כ. מביא חידוש ממנו משכיל לדוד פ' בהעלותך.
↑  כ"י מכון בן צבי 760.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב משה אסבאג | רבנים ראשיים של מרקש | הבא: הרב אברהם פינטו (הקטן) |
אברהם קפלן (ראש ישיבה)

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 54 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  רמות אלון, ירושלים
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תחומי עיסוק:  חינוך, לימוד תורה
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת נתיב הדעת (קפלן)
 רבותיו:  הרב נפתלי קפלן, הרב ברוך ויסבקר, הרב חזקיהו יוסף שרייבר
 
הרב אברהם קפלן (נולד ב-1970) הוא ראש ישיבת נתיב הדעת בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בשכונת בית וגן בירושלים לרב נפתלי קפלן מוותיקי המשגיחים בעולם הישיבות, בנערותו למד בישיבת תפארת התלמוד של הרב שינקר בירושלים ובישיבה גדולה בישיבת בית מתתיהו בראשות הרב ברוך ויסבקר.
נישא לצפורה ברלין, ולאחר נישואיו התגורר בירושלים והחל ללמוד בישיבתו של הרב חזקיהו יוסף שרייבר, שנודע בדרך לימודו המקורית, והפך לאחד מתלמידיו הבולטים. תקופה מסוימת שימש כמשיב בישיבתו של הרב שרייבר, וכיהן במקביל בראשות כולל בירושלים.
בשנת ה'תשס"ט 2009 הקים בעזרת אביו את ישיבת נתיב הדעת, המכונה על שם משפחתו "ישיבת קפלן". הוא מכהן בראשות הישיבה יחד עם הרב ישראל בונם שרייבר, שמונה בהמלצת הרב אהרן ליב שטיינמן.
משפחתו

אחיו הם הרב חיים יצחק קפלן, משגיח ישיבת חברון בגבעת מרדכי, והרב ניסן שלמה קפלן ראש ישיבת דעת אהרן.
בן דודו הוא הרב יצחק יודייקין ראש כולל בתל אביב ורב בישיבת מרכז הרב.
אטומרומו

אטומרומו פאקש (בהונגרית: Atomerőmű SE Kosárlabda Klub) היא קבוצת כדורסל הונגרית מהעיר פאקש. המתמודדת בליגת העל ההונגרית וביורוצ'לנג'.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1979. בסיום עונת 1985/86 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בתחילת שנות האלפיים החלה הקבוצה להיאבק על תארים, כשזכתה בגביע הראשון שלה בעונת 2000/01. ובאליפות הראשונה שלה בעונת 2001/02. בהמשך הוסיפה עוד שלוש אליפויות ושלושה גביעים (הכוללים דאבל בעונת 2004/05). בעונת 2011/12 הגיעה לגמר הגביע והפסידה לקבוצת סולנוקי אולאי.
היסטוריה > אירופה

בעונת 1995/96 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת אירופאית בגביע קוראץ' והפסידה לאסטודיאנטס מדריד בסיבוב השני של המוקדמות. מאז השתתפה הקבוצה בגביע ספורטה וביורוצ'לנג'. בעונת 2010/11 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג'.
הקבוצה מארחת באולם הספורט ASE המכיל 2,000 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הליגה ההונגרית :
אליפות (4): 2002, 2005, 2006, 2009
מקום שני: 2001, 2004, 2010
חצי גמר: 1999, 2011
הגביע ההונגרי :
זכייה (4): 2001, 2003, 2005, 2008
גמר: 2002, 2006, 2012
חצי גמר: 2011
אכרם עפיף

אכרם עפיף (בערבית: أكرم عفيف; נולד ב-18 בנובמבר 1996 בדוחה שבקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-סד.
חיים אישיים

עפיף נולד בדוחה שבקטר לאב ממוצא טנזני ולאם ממוצא תימני. אביו הוא כדורגלן עבר מקצועי ששיחק בקבוצות בטנזניה, בסומליה ובקטר. אחיו, עלי, כדורגלן אף הוא.
קריירת מועדונים

עפיף החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אל-סד ספורט קלאב. בחודש אוקטובר 2012 הושאל למחלקת הנוער של סביליה הספרדית, ובהמשך למחלקת הנוער של ויאריאל. בחודש ינואר 2015 חתם באויפן מליגת המשנה הבלגית. ב-19 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בה הבקיע גם את שער הבכורה שלו. ב-24 בינואר בישל שלושה מחמשת שערי קבוצתו.
במאי 2016 נרכש על ידי ויאריאל ממנה הושאל לספורטינג חיחון.
קריירה בינלאומית

ב-3 בספטמבר 2015 ערך עפיף את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, כשנכנס כמחליף במחצית בניצחון 0–15 על נבחרת בהוטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. זכה עם נבחרת קטר בגביע אסיה 2019. במשחק הגמר נגד יפן הבקיע שער וסייע לנבחרתו לזכות בתואר עם ניצחון 3–1.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר גביע אסיה 2023.
ב-10 בפברואר 2024 השלים עם נבחרתו קטר זכייה שנייה ברציפות בגביע אסיה, שבמשחק הגמר מול נבחרת ירדן הוא הבקיע שלושער.
אברהם קצנלסון

אברהם קצנלסון (ניסָן) (29 באפריל 1888, י"ח באייר ה'תרמ"ח – 18 במאי 1956, ח' בסיוון ה'תשט"ז) היה רופא יהודי ופעיל ציוני. כיהן בראש מחלקות הבריאות של הסוכנות היהודית והוועד הלאומי, חבר הוועד הפועל הציוני, ההנהלה הציונית, אספת הנבחרים ומועצת המדינה הזמנית. מחותמי מגילת העצמאות.
קורות חיים

קצנלסון נולד בבוברויסק לניסן הכהן ולזלדה הלנה (לבית רוזובסקי), אח ליוסף, ראובן (אביו של שר המשפטים לשעבר שמואל תמיר), שמואל, ורחל רעיית נשיא המדינה זלמן שזר. למד בחדר ובגימנסיה והיה תלמיד האקדמיה למדעי היהדות בסנקט פטרבורג ובאוניברסיטאות סנקט פטרבורג ומוסקבה. למד גם באקדמיה להיגיינה סוציאלית בברלין. בשנת 1912 קיבל תואר דוקטור למדעי הטבע ובשנת 1914 הוסמך לרפואה. בשנות מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) שירת כרופא צבאי בצבא הרוסי. בשנים 1919–1920 היה מנהל המשרד הארצישראלי בקושטא וטיפל בעולים שעשו דרכם לארץ ישראל.
משנת 1912 היה חבר הוועד הפועל הציוני. בשנים 1921–1924 היה חבר המשרד הראשי של התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון בברלין ובווינה והוביל את המפלגה יחד עם אליעזר קפלן וחיים ארלוזורוב. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והיה מנהלו הראשון של משרד ההתאחדות בארץ ישראל.
שימש מנהל מחלקת הבריאות של הסוכנות היהודית (1924–1930) וחבר הנהלת הוועד הלאומי ומנהל מחלקת הבריאות (1931–1948. בין השאר היה חבר בליגה למלחמה בשחפת. כיהן כחבר אספת הנבחרים השנייה, השלישית והרביעית מטעם הפועל הצעיר ולאחר מכן מפא"י. נשא תפקידים ציבוריים נוספים כחבר הוועד המנהל של הטכניון ובמועצת רדיו ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי. כחבר ההנהלה הציונית היה מזכיר ועד הבריאות. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם מפא"י.
במלחמת העצמאות קצנלסון היה ממקימי "השירות הרפואי", (19 בדצמבר 1947), במשותף עם ד"ר משה פלר, ד"ר יוסף מאיר, ד"ר משולם ליבונטין וד"ר משה קריגר. דוד בן-גוריון רושם ביומנו לאחר פגישה עם צוות ההקמה : "הוקמה ועדה רפואית לשעת חירום ונקבעו רופאים אזורים. הוחלט על תוספת 500 מיטות בבתי-החולים הקיימים, עם פרסונל רזרבי ( בייחוד קבוצות צוותי ניתוח). דרושים 76,600 לא"י לציוד - מיטות, שולחנות-ניתוח, ולתוספת מיטות".
קצנלסון היה חבר מועצת המדינה הזמנית מתוקף היותו חבר הנהלת בוועד הלאומי ונמנה עם חותמי מגילת העצמאות. מיום הקמת המדינה ועד מרץ 1949 היה המנהל הכללי של משרד הבריאות. בשנת 1949 צורף למשלחת ישראל לאו"ם והיה שותף לדיונים על האמנה למניעת זנות, בהם הביע עמדה נגד פיקוח ממשלתי על הזנות.
לאחר מכן הצטרף לסגל משרד החוץ. מנובמבר 1950 שימש כחמש שנים ציר ישראל בסקנדינביה וישב בסטוקהולם. בראשית 1956 שב משליחותו בשל מחלה, וכעבור שבועות ספורים נפטר.
משנת 1919 היה נשוי לסימה בת זאב קפלן, רופאה. היה אב לשמואל (רופא, פרופסור, מחלוצי הכירורגיה הפדיאטרית בישראל) ולזאבה (זיקה), אשתו של  מתי פלד, אשר קרויה על שם סבה מצד אמהּ.
זכרו מונצח ברחוב "אברהם ניסן" בשכונת קריית היובל בירושלים.
הערות שוליים

↑  מועצת המפלגה בנהלל, הפועל הצעיר, 28 במרץ 1924
↑  אב"א אחימאיר, מותו של יוסף כצנלסון, חרות, 26 באפריל 1957
↑  מועצת ההתאחדות לענייני הקונגרס, הצפירה, 22 במאי 1927
↑  שרות הבריאות היהודי כבר התחיל לפעול, הצופה, 19 באפריל 1948
↑  לקראת וועידת מחצית היובל לליגה למלחמה בשחפת, על המשמר, 28 בפברואר 1950
↑  חג עשור לרדיו ירושלים, דבר, 29 במרץ 1946
↑  תוצאות הבחירות לועד הקהלה, דואר היום, 3 בפברואר 1932
↑  גרשון ריבלין, אלחנן אורן, (עורכים), דוד בן-גוריון מן היומן (מלחמת העצמאות, תש"ח-תש"ט), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו, 1986, עמוד 27, "הקמת שירות רפואי", 19.12.1947
↑  אולטימאטום שני לסגירת ביה"ח לחולי רוח, על המשמר, 6 בפברואר 1948
↑  דין וחשבון ועדת דירוג עובדי הממשלה, 1949
מיניסטריון הבריאות יתחיל לפעול בת"א ב-15 במאי, מעריב, 18 באפריל 1948
ד"ר א. קצנלסון התפטר מתפקידו במשרד הבריאות, חרות, 2 במרץ 1949
↑  הצטרף למשלחת ישראל באומ"א, הצופה, 27 בספטמבר 1949
↑  נגן על הנשים הללו מפני החברה המנצלת, על המשמר, 7 באוקטובר 1949
↑  ד"ר א. קצנלסון יתמנה נציג ישראל בסקנדינביה, על המשמר, 14 במאי 1950
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311132805171  ISNI: 0000 0004 0312 4252  VIAF: 299413787   WorldCat (עם VIAF): 299413787 
משלחת ישראל לאו"ם בראשות אבא אבן, 1950; מימין: גדעון רפאל (משרד החוץ), ד"ר אברהם קצנלסון (משרד הבריאות), אבא אבן, ד"ר יעקב רובינסון (עורך דין) וארתור לוריא (קונסול ישראל בניו יורק וסגן ראש המשלחת)
אייל אנאמייט

| אייל אנאמייט |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) על פי הנתונים הללו
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילי העולם הישן
סוג:: אייל זהוב
מין:: אייל אנאמייט
שם מדעי
 Hyelaphus annamiticus
תחום תפוצה
    טווח היסטורי   טווח נוכחי 

אייל אנאמייט (שם מדעי: Hyelaphus annamiticus; מכונה גם אייל תאילנדי או אייל הודו-סין), הוא מין חדש של אייל קטן ונדיר בסוג אייל זהוב, אשר תואר מדעית לראשונה בשנת 1888 על ידי הזואולוג הצרפתי פייר מרי הוד והוכר סופית כמין נפרד רק משנת 2011; עד אז, היה נחשב כתת-מין של קרובו האייל החזירוני. הפירוש של שמו המדעי הוא "אייל דמוי חזיר החי באנאמייט" ומתייחס למבנה גופו ולמקום שבו תואר לראשונה - רכס אנאמייט בגבול וייטנאם-לאוס. אייל זה הוא בין האיילים הנדירים והמאוימים ביותר בהודו-סין, וחוקרי טבע מעריכים שהוא עשוי להיכחד מן העולם בעשורים הקרובים. הסיבה לכך היא ציד פרוע שהתרחש בלי הגבלות במשך עשרות שנים, בשילוב עם הסכסוכים הצבאיים ברחבי הודו סין שנמשכו עד שנת 1990.
תיאור

אייל אנאמייט הוא אייל קטן קומה, איטי, כבד וחינני. גובהו בכתפיים 66–74 ס"מ, ואורך גופו בסביבות מטר וחצי. משקל העופר בעת הלידה כ-2 ק"ג, בגיל 3 חודשים כ-8 ק"ג, בגיל 6 חודשים כ-14 ק"ג, בגיל 9 חודשים כ-15 ק"ג ובגיל שנה כ-19 ק"ג. המשקל המרבי שלו 50–60 ק"ג. מבנה הגוף קומפקטי למדי, הראש סימטרי וקצר, העיניים גדולות ובולטות, והאוזניים עגלגלות. הצוואר באורך בינוני, והזנב קצר ומשתנה בין צבע ערמוני בצד העליון, לבין צבע לבן בצד התחתון. הרגליים קצרות ומוצקות. הגוף נוטה להיות שפוף. לזכר יש זוג קרניים בינוניות באורך 37–50 ס"מ עם 3 סיעופים בלבד. הקרניים קטנות יחסית לאיילים גדולים, אולם גדולות וכבדות יותר משל המינים בסוג וכן מקרני אייל הכרמל. בניגוד לאייל חזירוני שמתאפיין לעיתים קרובות בשורת נקודות סמוך לגב, לאייל אנאמייט אין נקודות אפילו לעופרים.
הצבע הכללי של פרוותו הוא חום קפה כהה או חום זהוב, והוא נוטה להיות כהה יותר מקרובו האייל החזירוני. החזה, הירכיים, והבטן בצבע לבן. המראה של הפרווה משתנה בין עונות השנה: מאגוז בהיר עד חום כהה מבריק בחורף, לגוון זהב-צהבהב בקיץ. האייל משיר את כסות החורף שלו מינואר עד יוני, כשבתחילה, נושר השיער בכתף, בירך, ובמותניים. הזכר בדרך כלל משיר מוקדם יותר מהנקבות. במהלך הייחום, לזכרים יש פרווה חומה מבריקה. הפנים בצבע בהיר יותר, וסביב העיניים יש משקפיים לבנים דהויים. הסנטר והשפתיים לבנים.
תפוצה וביולוגיה

התפוצה ההיסטורית של אייל אנאמייט, כללה את מרבית האזור המזרחי והדרומי של הודו-סין: דרום סין העממית, לאוס, וייטנאם (במיוחד במחוזות דאק לאק, לאם דונג ודונג נאה), תאילנד וקמבודיה. כיום המין נעלם לחלוטין מהודו-סין, להוציא עשרות איילים בודדים שנותרו ליד נהר המקונג במחוז קראטי ובמחוז קו קונג שבדרום מערב קמבודיה, וכן מספר פרטים ששוחררו בשמורה חואי-קה-קאנג בתאילנד. ייתכן שסיבת ההיעלמות של המין נעוצה בסוג בית הגידול שאכלס: אייל אנאמייט בדומה לשאר המינים בסוגו, אוהד בעיקר קרחות יער, שטחי מרעה הסמוכים ליערות ואגני ניקוז חשופים של מקווי מים כנהרות, נחלים וביצות בגבהים של פחות מ-1,000 מטר מעל פני הים - מה שהפך אותו לפגיע ונגיש במיוחד עבור הציידים. בניגוד לקרוביו, הוא היה מצוי גם במידה מסוימת ביערות טרופיים. רישומים היסטוריים מראים שהאוכלוסייה הגדולה ביותר שחיה ליד נהרות, הייתה מצויה באגן נהר הדונג בווייטנאם. האקולוגיה שלו זהה לזו של האייל החזירוני.
התזונה של האיילים הללו מורכבת ברובה מעשב ירוק וטרי הגדל על שפת הביצות והנהרות, ובמידה פחותה גם עלים ומקורות צמחיים אחרים. אייל אנאמייט נוטה להיות פעיל לילה, ואת שעות היום יבלה במנוחה באזורים מוסתרים היטב בסבך. ככל הנראה, בעבר המין חי בעדרים בינוניים של 10–30 פרטים. הטורפים הפוטנציאליים של המין הם נמר הודו-סין, דול מצוי וטיגריס הודו-סיני.
כאשר הנקבה מחפשת זכר לרבייה היא תקבע אם הוא ראוי לה על בסיס צבע, מבנה גוף, גודל, סימוני הפנים, צורת וגודל הקרניים, עובי ואורך הצוואר, וגודל הראש והאוזניים. אחד הגורמים החשובים הוא אורך הרגליים, כאשר זכרים בעלי רגליים ארוכות ודקות מועדפים בשל יתרון הריצה שהם יקנו לצאצאים אשר יסייע להם לשרוד. עונת הרבייה של אייל אנאמייט היא בספטמבר, ותקופת ההריון היא 8–10 חודשים. הנקבה ממליטה עופר אחד על פי רוב.
מצב

מכיוון שאייל אנאמייט מוכר בטקסונומיות רבות כתת-מין, הוא טרם קיבל מעמד נפרד ברשימה האדומה של IUCN, אם כי בעבר היה רשום בה בשנת 2000. הוא היה רשום גם בספר הנתונים האדום הווייטנאמי בשנת 1992 ובשנת ה-2000, ונחשב למין בסכנת הכחדה בספר הנתונים האדום הקמבודי; כן הוא רשום בנספח א' של אמנת CITES. בהתחשב בתפוצה המצומצמת שלו ועל בסיס הנתונים של IUCN, סביר להניח שמצבו הוא סכנת הכחדה חמורה (CR) שכן שיעור הירידה שלו מוערך בכ-25% בעשור האחרון, מספר הפרטים הבוגרים נמוך מ-250 והוא עשוי להיכחד מהעולם בתוך 40-14 שנים. ארגוני שימור מסוימים כבר ממליצים להתחיל ללכוד בחיים את האיילים הללו ולהקים אוכלוסייה שלהם בשבי כדי להציל את המין מכליה. האוכלוסייה העולמית שלו מוערכת בפחות מ-230 פרטים. הנתונים שלהלן, לקוחים מתוך הרשימה האדומה:
בקמבודיה, איילי אנאמייט היו בעבר נפוצים בשפע במישורים הביצתיים העצומים של קמבודיה, אולם הם הושמדו באלפים במהלך ממשל הקמר רוז'. סקרי טבע מקיפים משנת 1994 לא הצליחו למצוא אף אייל חזירוני בקמבודיה, עד שהלה נמצא מחדש על הגדה המערבית של נהר המקונג במחוז קראטי ב-2006 בסקר שהתקיים על ידי הקרן העולמית לשימור חיות הבר בעקבות החששות שאייל זה כבר נכחד. מספרי האיילים במחוז קראטי (ככל הנראה עשרות בודדות) יישארו מפוזרים בקבוצות קטנות בשרידים של אזורי מרעה מוצפים. בשנת 2013, תועדו סך הכול במדינה כ-5 אוכלוסיות קטנות. ייתכן שקיימות אוכלוסיות נוספות לא ידועות, אולם בשל הפיתוח המואץ שמתרחש ברחבי המדינה הסיכויים לכך נמוכים מאוד.
בתאילנד, המין היה מצוי בשפע בכל המדינה ובמיוחד באגן צ'או פראיה במהלך המאה ה-20, אך נכחד שם באמצע שנות ה-1960 עקב סחר עצום שנעשה במין לצורך פרוותו. תשומת הלב של רשויות השימור בתאילנד ב-1977 הגיעה מאוחר מדי לאחר שהאייל כבר נכחד בטבע לגמרי. מספר פרטים שנותרו בשבי הוכנסו לשמורת טבע חואי-קה-קאנג בה הם נתונים להשגחה קפדנית.
בלאוס, הוא נכחד כנראה לגמרי, ומלבד פוחלצים ישנים לא היו רשומות של פרטים חיים במהלך סקרים נרחבים בכל רחבי המדינה בשנת 1990. כל בתי הגידול הפוטנציאלים המתאימים בלאוס הם קטנים למדי ונמצאים בשימוש כבד על ידי אנשים מקומיים, ומזה שלחץ הציד בלאוס גבוה בלאו הכי, אין זה סביר להניח שהוא שורד אפילו בבדידות או על ידי פעילות בשעות הלילה.
בווייטנאם, נראה שהאיילים החזירוניים נכחדו לגמרי, אף על פי שבעבר התרחשו בכמה אוכלוסיות גדולות בבית גידול מתאים בצפון, וכנראה גם בדרום על פי דיווחים מ-1991. הכחדה זאת משקפת את המהירות שבה בית הגידול המתאים נעלם, והלחץ הכבד של ציד על יונקים גדולים ברחבי ווייאטנם. אם המינים עדיין מצויים בווייטנאם, סביר להניח שזה יהיה לאורך נהר קון בקון, "שמורת הטבע צ'ה-ראנג'", שפלת הנהר המערבית של סרפוק במחוז דאק-לאק, אזור שא-טיי של מחוזות "גיאה לאי" ו"קון טום" או שפלת הנחלים של נאי-דונג. שיעורי הציד הגבוהים בווייטנאם גורמים לכך שאפילו מספרים קטנים מאוד במדינה אינם סבירים כיום.
הערות שוליים

↑  ‏ Indochinese Hog Deer Axis porcinus annamiticus on the brink ofextinction
↑  ‏ Ungulate Taxonomy – A new perspective from Groves and Grubb (2011)
| איילי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| אייל זהוב | אייל אנאמייט • אייל חזירוני • אייל קוהל • אייל קאלאמיאן |   |
| אייל אלדי | אייל אלדי |   |
| אייל ת'ורולד | אייל ת'ורולד |   |
| אייל | אייל אדמוני • אייל קנדי • אייל מרכז-אסייתי • אייל סיקה |   |
| אייל רוסה | אייל אלפרד • אייל פיליפיני • אייל טימור • אייל סמבר |   |
| אייל רוסרבוס | אייל ברסינגה |   |
| אייל נקוד | אייל נקוד |   |
| יחמור | יחמור אירופי • יחמור פרסי |   |
| אייל דוד | אייל דוד |   |
| מונטיאק הציצית | מונטיאק הציצית |  |
| מונטיאק | מונטיאק שחור • מונטיאק פי • מונטיאק מצוי • מונטיאק סיני • מונטיאק צהוב • מונטיאק גונגשאן • מונטיאק פוהאט • מונטיאק ענק • מונטיאק רוזוולט • מונטיאק אנאמייט • מונטיאק העלה • מונטיאק סומטרי |  |
זכר לצד נקבה צעירה בשמורת חואי-קה-קאנג בתאילנד.
אבודים ביונקרס

| --- | --- |

כרזת המחזה אבודים ביונקרס
 בימוי:  ג'ין סאקס
 כתיבה:  ניל סיימון
 מקום ההתרחשות:  יונקרס, ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת ההתרחשות:  שנות ה-40
 מדינה:  ארצות הברית
 סוגה:  דרמה קומית
 הצגת בכורה:  31 בדצמבר 1990, במרכז סטיבנס, וינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית   בברודוויי: 21 בפברואר 1991, בתיאטרון ריצ'רד רדג'רס
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס פוליצר לדרמה, פרס טוני למחזה הטוב ביותר 
 
אבודים ביונקרס (באנגלית: Lost in Yonkers) הוא מחזה דרמטי-קומי מאת המחזאי היהודי-אמריקאי ניל סיימון. המחזה זכה בפרס פוליצר לדרמה ב-1991, עובד לסרט קולנוע והופק גם על-ידי תיאטראות בישראל.
עלילת המחזה

לאחר מות אשתו נקלע אדי לחובות ונאלץ לעבוד כסוכן מכירות נוסע. הוא שולח את שני בניו, ג'יי וארטי, לגור עם סבתם, איתה גם מתגוררת דודתם, בלה הסובלת מפיגור שכלי קל. האחים מתקשים להסתגל לתנאי המשמעת של סבתם, המנהלת חנות ממתקים, והם מנסים להשיג כסף בכדי לאפשר לאביהם לחזור לביתם. את בית סבתם פוקדים גם דודם לואי, המעורב בפשע, ודודתם גרט, המתקשה בדיבור.
הפקת המחזה

המחזה, שבוים על-ידי ג'ין סאקס, הוצג לראשונה בוינסטון-סיילם בקרוליינה הצפונית ב-31 בדצמבר 1990. בפברואר 1991 המחזה עבר לתיאטרון ריצ'רד רוג'רס בברודוויי. לאחר 11 הצגות הרצה המחזה הועלה 780 פעמים עד שירד בינואר 1993. מרסדס רוהל גילמה את בלה, קווין ספייסי גילם את אדי, איירין וורת' גילמה את הסבתא, מרק בלום גילם את אדי, דני ג'רארד גילם את ארטי, לורן קליין גילמה את גרט וג'יימי מארש גילם את ג'יי.
פרסים

המחזה זכה בפרס פוליצר לדרמה. בנוסף לכך זכה המחזה גם בפרס טוני וגם בפרס Drama Desk בארבע קטגוריות: פרס המחזה הטוב ביותר, פרס השחקנית הראשית עבור מרסדס רוהל, פרס שחקנית המשנה עבור איירין וורת' ופרס שחקן המשנה עבור קווין ספייסי. בנוסף לכך היה המחזה מועמד לפרס Drama Desk עבור עיצוב התלבושות וג'ין סאקס היה מועמד לפרס טוני עבור בימוי.
עיבוד לקולנוע

סרט קולנוע המבוסס על המחזה, שבוים על-ידי מרת'ה קולידג', יצא לאקרנים במאי 1993. מרסדס רוהל ואיירין וורת' המשיכו לגלם את בלה ואת הסבתא. ריצ'רד דרייפוס ודייוויד סטראתיירן גם כן משחקים בסרט.
הפקת המחזה בישראל

המחזה הופק לראשונה בישראל ב-1991 על-ידי תיאטרון הקאמרי, בתרגומו של דן אלמגור ובבימויו של מייקל מונטל. השתתפו בהצגה: אורנה פורת, עידית טפרסון, יונתן צ'רצ'י, אהובה יובל, יהויכין פרידלנדר, מיכאל הנגבי, לביא נוישטין, אדם נוישטין, דוד תירוש ויניב אדלמן.
תיאטרון בית ליסין העלה את המחזה ב-2004 בתרגומו של שמוליק לוי ובבימויו של רוני פינקוביץ'. השתתפו בהצגה: זהרירה חריפאי, שרית וינו-אלעד, יורם טולדנו, אלי אליוביץ', גלית הרשקוביץ, ירדן אורון, ליאור חן, גיא צ'צ'קס ודביר מזי"א.
המחזה הופק על-ידי תיאטרון באר שבע ב-2016 בבימויו של מיכה לבניסון. השתתפו בהצגה: אודי בן דוד, אדם שנל, יואב סעדיאן רוזנברג, ניר פרץ, ליאת גורן, שירי גדני, אורן כהן ואדוה אדני. שירי גדני הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2016.
הערות שוליים

↑  Lost in Yonkers, Internet Broadway Database
↑  1991 Pulitzer Prizes, The Pulitzer Prizes
↑  Nominees and recipients 1991 awards, ‏Drama Desk
↑  Winners / 1991, Tony Awards
↑  הגר רם, שיעור בהישרדות, חדשות, 1 בנובמבר 1991
↑  אבודים ביונקרס, באתר תיאטרון בית ליסין
↑  דוד רוזנטל‏, "אבודים ביונקרס" של תיאטרון באר שבע עושה כבוד לקלאסיקה עילאית, באתר וואלה, 2 בפברואר 2017
↑   מיכאל הנדלזלץ, המחזה ששווה להעלותו רק בשביל שחקנית כמו ליאת גורן, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2016
↑  יעל געתון‏, טקס פרסי התיאטרון: הצגת השנה – "אישה בורחת מבשורה", באתר וואלה, 19 במאי 2017
אייסריזנוולט

המערה והשביל המוביל אליה.
פנים המערה
שלט עם מפת הגעה בדרך לאתר.
אייסריזנוולט (גרמנית: Eisriesenwelt - מילולית "עולם ענקי הקרח") היא מערה טבעית שקירותיה מכוסים קרח כל ימות השנה והנמצאת בוורפן, אוסטריה, כ-40 ק"מ דרומית לזלצבורג. המערה ממוקמת בתוך סלעי אבן הגיר של הר הוקוגל השוכן באלפים האוסטרים. זוהי מערת הקרח הגדולה בעולם ואורכה הוא יותר מ-42 קילומטרים. כ-200,000 תיירים מבקרים בה מדי שנה.
היסטוריה

המערה התגלתה לראשונה ב-1879 על ידי אנטון פּוׁסֶלט, חוקר מזלצבורג, שחקר רק את 200 המטר הראשונים של המערה. לפני שחקר את המערה היא הייתה ידועה רק למקומיים שהאמינו שהיא השער לגיהנום ולפיכך נמנעו מלהיכנס אליה.
ב-1880 פרסם פוסלט את תגליתו במגזין למטפסי הרים, אבל הדו"ח שלו נשכח.
אלכסנדר פון מֶרק, חוקר מערות מזלצבורג, נמנה עם הבודדים שזכרו את תגליתו של פוסלט. הוא ארגן מספר משלחות לתוך המערה החל מ-1912, דבר שהוביל להתעניינותם של חוקרים רבים נוספים באזור. מֶרק נהרג במלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, וכד בו שמור האפר שנותר משריפת גופתו טמון באחד מאולמות המערה.
ב-1920 נבנה צריף עבור החוקרים והוקמו המסלולים הראשונים אל המערה. תיירים החלו להופיע זמן קצר לאחר מכן והאתר הפך לפופולרי. מאוחר יותר נבנה מבנה אחר, 'בית ד"ר אודל' ונחצבו שבילים אל המערה מהעיירות ורפן (Werfen) וטאנך (Tannech).
ב-1955 נבנה הרכבל שקיצר את הטיפוס בן השעה וחצי לשלוש דקות בלבד. כיום שייכת המערה לוועדת היערות האוסטרים הלאומית, שמשכירה אותה לאיגוד זלצבורג לחקר מערות.
תיירות

המערה פתוחה החל מ-1 במאי ועד ל-26 באוקטובר. ופעילה בין השעות 9:00-16:30 בחודשים יולי-אוגוסט ובין 9:00-15:30 בחודשים ספטמבר-אוקטובר. הטמפרטורה בתוך המערה היא בדרך כלל כמה מעלות מתחת לאפס ומומלץ למבקרים להגיע עם ביגוד חם.
הסיור מתחיל באולם הכניסה משם עוברים לאולם הנטיפים שנקראה פוסלט (Posselt), שם רואים גוש קרח ענקי בגובה 25 מטר. לאחר מכן המסלול עובר דרך אולם הנקרא טירת הימר (Hymer), על שם גיבור במיתולוגיה הנורדית. התחנה הבאה היא קתדרלת פון מֶרק, החוקר הראשון שחקר את המערה ושם פוזר אפרו ולסיום מגיעים לארמון הקרח שאורכו קילומטר ועומקו 400 מטר. מנקודה זו חוזרים לכניסה. אורכו של הסיור הוא שעה וחצי.
אלי דוקומון

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1833 ז'נבה, שווייץ 
 פטירה:  7 בדצמבר 1906 (בגיל 73) ברן, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברמגרטן 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (1902) 
 
אלי דוקומון (בצרפתית: Élie Ducommun;‏ 19 בפברואר 1833 - 7 בדצמבר 1906) היה עיתונאי שווייצרי ופעיל שלום. זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1902, יחד עם עורך הדין צ'ארלס אלברט גובאט.
דקומון נולד בז'נבה ועבד למחייתו כמתרגל, מורה לשפות, עיתונאי ועורך. משרתו הראשונה, לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בגיל 17, הייתה כמורה פרטי במשפחה עשירה בחבל סקסוניה בגרמניה, שם רכש שליטה בשפה הגרמנית. הוא שימש כמתורגמן של הנשיאות הפדרלית של שווייץ בין השנים 1873-1869. בשנת 1867 הוא נמנה עם מייסדי 'הליגה לשלום ולחירות' (בצרפתית: Ligue de la paix et de la liberté), אף שהמשיך לעבוד לפרנסתו ואף שימש כמזכיר חברת הפלדה יורה-סימפלון בין השנים 1891-1873.
בשנת 1891 התמנה למנהלה הראשון של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ, אשר הייתה לארגון השלום הראשון שאינו ממשלתי. הוא סירב לקבל שכר עבור עבודתו בארגון וטען כי הוא מבקש לנהלו אך ורק מסיבות אידאולוגיות. כישוריו הארגוניים תרמו להצלחת הארגון. בשנת 1902 הוענק לו פרס נובל לשלום והוא המשיך לשרת כמנהל הארגון עד למותו בשנת 1906.
אזרבייג'ן באירוויזיון 2021

אזרבייג'ן השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Mata Hari", שבוצע על ידי הזמרת האזרית סמירה אפנדי.
לפני האירוויזיון

ב-10 במרץ 2020, רשות השידור האזרית (İTV) הכריזה כי אפנדי נבחרה לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2020, עם השיר "Cleopatra". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-9 במרץ 2021, רשות השידור האזרית אישרה באופן רשמי כי אפנדי תמשיך לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2021. ב-7 בינואר 2021, רשות השידור האזרית פתחה את תקופת הגשת השירים, שנמשכה עד 1 בפברואר 2021. ועדה מיוחדת שהוקמה על ידי רשות השידור האזרית, ניפתה את 229 השירים שנשלחו ובחרה מתוכם שישה שירים שעלו לשלב הבא. ב-13 במרץ 2021, רשות השידור הכריזה כי "Mata Hari" נבחר לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון.. השיר יצא לאור ב-15 במרץ 2021.
באירוויזיון

ב-18 במאי 2021, ביצעה אפנדי את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השמיני עם 138 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה אזרבייג'ן למקום ה-20 עם 65 נקודות.