stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית פסגות
השירות הצבאי

לאחר סיום הלימודים חוזרים החניכים לשירות סדיר ויוצאים לקורס קצינים.
החניכים מחויבים לשירות של 32 חודשי שירות סדיר (גברים ונשים כאחד) ו־36 חודשי קבע. במהלך השירות הבוגרים עדיין נמצאים בקשר עם המנהלת. הם מלווים ומפקדים על הסדרות השונות של החניכים ומגיעים לכנסי חשיפה לתוכנית. כמו כן, המנהלת מסייעת לבוגרים בשירות בבעיות שעלולות לצוץ במהלך תקופת השירות. למשל, המנהלת יכולה לסייע לבוגר שלא מרוצה מהתפקיד שלו לעבור לתפקיד אחר.
במהלך השירות הצבאי, רשאים חניכי התוכנית ללמוד לתואר שני (או להשלים את התזה, עבור מסלול תוכנה) ורבים מהם אכן לומדים לתואר שני במהלך השירות.
תנאים והטבות

חניכי התוכנית זוכים לתנאים והטבות מסוימות.
כל החניכים בתוכנית נהנים ממענק פסגות בגובה של ₪5000 בשנה, וזאת בנוסף למענק העתודה הרגיל.
חניכים בתוכנית הלומדים בטכניון באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון זכאים אוטומטית למעונות, ללא קשר למצב הסוציו־אקונומי, מקום המגורים וכו' (יש זכאות למעונות, אבל הצבא לא משתתף בתשלום שכר הדירה, אותו על החניכים לשלם בעצמם).
לחניכים יש ליווי אישי של מנהלת פסגות לאורך כל תקופת הלימודים. המנהלת מסייעת בבעיות שונות שעלולות לצוץ לאורך התקופה.
מנהלת פסגות דואגת לארגן כל שנה יום ספורט לחניכי התוכנית כדי לדאוג לאווירה ולגיבוש של חניכי התוכנית.
הערות שוליים

↑  מידע על התוכנית באתר "מתגייסים" של יחידת מיטב
↑  אתר התוכנית
כותפת תוכנית פסגות, הנענדת על ידי החניכים במהלך סדרות הקיץ של התוכנית, בהן לובשים החניכים מדים. צבעי הכותפת, כחול ואדום, מסמלים את צבעי סמל מפא"ת, שם נמצאת מנהלת התוכנית. במהלך הלימודים החניכים אינם לובשים מדים, בניגוד לתוכניות כמו תלפיות וחבצלות.
סיכת בוגר פסגות. בסיכה משולבים סמל מפא"ת (שאחראית על התוכנית), סיכת המ"מ (החרב ועלה הזית) שמסמלת את הקצונה ואלמנטים שקשורים לעולמות התוכן בהם עוסקת התוכנית (מעגל חשמלי – הנדסת חשמל, וירח/גרם שמימי – פיזיקה).
משפט הקופים

ערך זה עוסק באירוע היסטורי משנת 1925. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ג'ון ט. סקופס, המורה שהואשם בהוראת אבולוציית האדם בניגוד לחוק
מדינת טנסי נגד ג'ון תומאס סקופס, הידוע כמשפט הקופים או משפט סקופס (באנגלית: Scopes Trial), היה משפט שנערך בקיץ 1925 בעיירה דייטון (Dayton) שבמדינת טנסי בארצות הברית, ובו הועמד לדין המורה ג'ון סקופס, באשמה שלימד בכיתה את תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין בניגוד לחוק שנחקק באותה שנה. המשפט בוים במכוון במטרה למשוך תשומת לב לעיירה הקטנה. סקופס עצמו לא היה בטוח אם אכן לימד את תורת האבולוציה בכיתה, אך הפליל את עצמו בכוונה כדי לאפשר את קיום המשפט.
המשפט הפגיש בין שתיים מהדמויות הידועות באותה תקופה: ויליאם ג'נינגס ברייאן, פוליטיקאי ומטיף דתי נודע שהצטרך לצוות התביעה, וקלרנס דרו, אגנוסטיקן ואחד מעורכי הדין המפורסמים בהיסטוריה של ארצות הברית, שהצטרף לצוות ההגנה. בתום שמונה ימי דיונים הורשע סקופס בעבירה על החוק, ונקנס ב-100 דולר (שווה ערך לכ-1,700 דולר ב-2023), אם כי פסק הדין בוטל לאחר מכן מטעמים טכניים בערכאת ערעור. החוק עצמו בוטל לבסוף בשנת 1967 על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
המשפט עורר עניין תקשורתי רב, כאשר עיתונאים מרחבי ארצות הברית נהרו לדייטון כדי לסקר את העימות בין עורכי הדין הבולטים ואת המחלוקת בין פונדמנטליסטים ומודרניסטים. המודרניסטים טענו כי תורת האבולוציה יכולה להשתלב עם הדת, בעוד שהפונדמנטליסטים הדגישו את עליונות דבר האל כפי שמופיע בכתבי הקודש על פני כל ידע אנושי. יש הרואים באירוע זה את שיאו של פולמוס שהתנהל במשך עשרות שנים בין תומכי הבריאתנות לבין תומכי תורת האבולוציה. משפטו של סקופס עורר סנסציה ופרסום רב, והיה נושאם של מספר ספרים וסרטים ידועים.
האישום נגד ג'ון סקופס

האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות החליט לצאת למאבק והכריז בפומבי על נכונותו להגן על כל מורה שיסכים "לבחון את החוק" באמצעות העמדתו לדין על הוראת אבולוציית האדם בטנסי. ג'ורג' רפלייה (Rappleyea), איש עסקים מקומי מהעיירה דייטון שבטנסי ששמע על הצעת האיגוד, החליט לארגן פגישה בינו לבין מספר אנשי עיירה מוכרים. בין האנשים שהשתתפו בפגישה נמנו סו היקס (Hicks) וולס האגרד, שני עורכי דין מהפרקליטות המחוזית, ושני נציגים ממערכת החינוך של המחוז. רפלייה שכנע אותם להעמיד את החוק למבחן בבית משפט בעיירה בטענה שהסיקור התקשורתי הנרחב שיביא המשפט יעזור להחזיר את דייטון בעלת האוכלוסייה המדלדלת אל מפת המדינה.
בחיפושם אחר מורה שיסכים להודות בעבירה על החוק ולעמוד לדין, פנתה החבורה למורה לביולוגיה בבית הספר התיכון של העיירה. לאחר שזה סירב לבקשתם פנתה החבורה לג'ון ט. סקופס. סקופס, בן 24 באותה תקופה, סיים זה עתה את שנתו הראשונה כמורה למתמטיקה, פיזיקה וכימיה בבית הספר. בנוסף, שימש לעיתים כמורה מחליף. הוא סיפר כי באחת ההזדמנויות שבהן נדרש להחליף את המורה לביולוגיה, הציג לתלמידיו תרשים של עץ אבולוציוני מתוך ספר לימוד מוכר. בתרשים זה, לדבריו, הוצגו מחלקות שונות של בעלי חיים, כאשר מין האדם סווג כחלק ממחלקת היונקים. רפלייה טען כי פעולה זו הפרה את החוק ושאל את סקופס אם יסכים להתנדב ולעמוד לדין בנושא. סקופס הסכים. היותו צעיר, רווק וללא תוכניות להישאר בדייטון בעתיד הקרוב, הפך אותו למועמד נוח לשמש כנתבע, שכן לא היה לו מה להפסיד. שנים מאוחר יותר הסביר סקופס את החלטתו בכך שהתנגד לחוק וראה לנכון לסייע להביא לביטולו במהירות האפשרית. בסיום הפגישה חזר סקופס לעסוק בענייניו בעוד החבורה מיהרה להעביר הודעה לעיתונות המקומית על כך שהם ביצעו מעצר אזרחי של מורה מהעיירה שהודה בהוראת אבולוציית האדם.
לצורך הגשת כתב האישום, עודד סקופס את תלמידיו להעיד נגדו בפני חבר המושבעים הגדול ואף הנחה אותם מה להגיד. אנשי תקשורת שהגיעו למקום הדיון של חבר המושבעים הגדול הפנו לתלמידים שאלות בנוגע לאבולציית האדם מהם התברר כי הם לא היו בקיאים כלל בתאוריה ואף לא הכירו את מושגיה הבסיסיים ביותר. עובדה זו הביאה כתבים רבים לתהות האם סקופס אכן לימד את אבולוציית האדם בכיתתו. אף על פי כן, השופט ג'ון ט. רולסטון (Raulston), שהיה ידוע כבעל דעות שמרניות, פעל לזרז את ההליכים ואף הפעיל לחץ על חבר המושבעים הגדול להגיש כתב אישום נגד סקופס. כתב האישום הוגש לבסוף ב-25 במאי 1925 וייחס לסקופס הוראת פרק של אבולוציית האדם בכיתתו ביום ה-24 באפריל 1925 בניגוד לחוק. סקופס נעצר באופן רשמי אך שוחרר בו במקום לאחר שבעל עיתון מקומי שילם את הערבות שנדרשה לשם כך.
התביעה וההגנה > צוות התביעה

בראש צוות התביעה נגד סוקפס עמד טום סטיוארט (Stewart) מהפרקליטות המחוזית. מלבדו, כלל צוות התביעה את סו היקס ואחיו, הרברט היקס (גם כן עורך דין מקומי). כמו כן, כלל צוות התביעה גם את גורדון מקנזי (McKenzie), עורך דין מקומי נוסף שצוטט אומר שאין לאפשר ללמד את האבולוציה בבתי הספר הציבוריים שכן היא ”מזיקה למוסר שלנו, מהווה מתקפה על אמונתנו הנוצרית ומתנכרת לאלוהים”.
המשפט קיבל תפנית משמעותית כאשר בהזמנתו של סו היקס ובעידודם של אנשי דת מובילים, הצטרף גם ויליאם ג'נינגס ברייאן לצוות התביעה בתפקיד יועץ מיוחד. ברייאן היה אחת הדמויות המוכרות ביותר בארצות הברית באותה תקופה. הוא היה המועמד של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בשלוש מערכות בחירות וכן היה מזכיר המדינה בממשלו של וודרו וילסון. בנוסף לכך, היה ברייאן נוצרי אדוק ושייך לזרם הפרסביטריאניזם המקדשת את ריבונות האל, את כתבי הקודש כמסמך מנחה, ואת ההכרח שבחסד האל באמצעות האמונה בישו. על אף שלבריאן הייתה הכשרה משפטית, הוא לא עסק בתחום למעלה מ-30 שנה. עם זאת, הוא ראה במשפט הזדמנות ייחודית לקדם את האידאולוגיה בה האמין ולזכות בחשיפה ציבורית רחבה, ולכן הסכים בהתלהבות להצטרף לצוות התביעה. באחת מהרצאותיו, שטח ברייאן את טענותיו בעד חוק באטלר באומרו כי:
האבולציה נעדרת הוכחות מדעיות.
לימודה על ידי תלמידים בבתי ספר מערערת את האמונה הדתית ואת הערכים החברתיים שלהם.
הנושאים הנלמדים בבתי הספר צריכים להיות בשליטת "הרוב המאמין בביבליה".
עוד הוסיף ברייאן כי התנגדות לחוק באטלר והגחכתו, פוגעת במאמצים להעביר חוקים דומים במדינות אחרות.
התביעה וההגנה > צוות ההגנה

האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות תכנן שהמשפט ישמש במה לבחינת החוק בהיבט חוקתי, תוך הדגשת הפגיעה האפשרית בחירויות הפרט. ברם, הצטרפותו של ברייאן לצוות התביעה טרפה את הקלפים ולאנשי האיגוד היה ברור שכעת, בנוסף, תורת האבולוציה עצמה תעמוד במרכז הדיון המשפטי.
שמו של קלרנס דרו, אחד מעורכי הדין הבולטים ביותר בתקופתו ובהיסטוריה האמריקאית בכלל, הועלה כמועמד אפשרי להצטרף לצוות ההגנה. עם זאת, בתחילה, דרו לא הביע עניין להצטרף. הוא פרש לגמלאות זמן קצר קודם לכן, וחשש שהאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות בכל מקרה יעדיף להימנע משיתוף פעולה עמו בשל דעותיו האגנוסטיות הנחרצות, שעלולות להסיט את המשפט מדיון על חופש אקדמי ולמקדו במקום זאת במתקפה על הדת. אולם, לאחר הצטרפותו של בריאן לצוות התביעה, שינה דרו את עמדתו ומיהר להציע את שירותיו לצוות ההגנה. הייתה זו הפעם היחידה בקריירה שלו שבה הוא בחר לייצג תיק משפטי ללא תשלום. דרו הסביר את ההחלטתו באומרו כי: ”הבנתי כי אין גבול לתעלולים שעוד יכולים לעשות אלא אם המדינה תתעורר לרוע שבפתח”.
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות אכן הסתייג מצירופו של דרו לצוות ההגנה, מחשש שגישתו הישירה וסגנונו הפרובוקטיבי יהפכו את המשפט לקרקס ויובילו את הדיון לעימות בין דתיים ללא דתיים, והרחק עוד יותר מהשאלות החוקתיות שהם רצו שיהיו בלב המשפט. עם זאת, סקופס הכריע בעניין, והצהיר כי הוא מעדיף להיות מיוצג על ידי עורך דין פלילי מנוסה, כמו דרו, מאשר על ידי עורך דין המתמחה במשפט חוקתי בלבד.
בסופו של דבר, לאחר מספר שינויים, כלל צוות ההגנה, מלבד דרו, גם את ג'ון ניל (Neal), ארתור הייס (Hays), עורך דין מטעם האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ודדלי מלון (Malone), עורך דין ופעיל ליברלי שגם עבד בעבר במחלקת המדינה תחת ברייאן. צוות ההגנה נעזר גם צ'ארלס פוטר, מומחה לביבליה ומטיף מודרניסטי מזרם האוניטריאניזם.
מהלכי המשפט > תחילת המשפט

אלפי עיתונאים, יזמים עסקיים וסקרנים הגיעו לדייטון בעקבות המשפט. האווירה הכללית בעיירה הייתה זו של קרנבל. דוכני לימונדה מאולתרים הוקמו על מנת להקל על העוברים ושבים מהחום הכבד של הקיץ, שימפנזות מקרקס הובאו לעיירה הקטנה והופיעו ברחובות העיר לבידורם של ההמונים וספרים המגנים את תורת האבולוציה הוצעו למכירה לכל הדורש. המשפט עצמו התנהל בבית המשפט המקומי תחת ניהולו של השופט רולסטון.
כמקובל במערכת המשפט האמריקאית, צוות של 12 מושבעים נבחר להכריע את תוצאות המשפט. המושבעים היו מורכבים ברובם הגדול מאיכרים שמרנים וחסרי השכלה מדעית. כבר בימי המשפט הראשונים הועלו ניצני המחלוקת הראשונים כאשר דרו התנגד לפתיחת הדיונים בתפילה בטענה כי הדת מהווה את אחד הצדדים במחלוקת. רולסטון דחה את בקשתו של דרו בציינו כי זהו מנהגו במשך שנים ארוכות ואין הוא מאמין שתהיה לכך השפעה כלשהי על תוצאות המשפט. ידוע כי רולסטון נהג לפקוד את הכנסייה המקומית באופן קבוע ובאחת הפעמים אף נמצא יושב באחת השורות הראשונות, ביחד עם משפחתו, כאשר ברייאן נשא דרשה שבה תקף את אסטרטגיית ההגנה. עובדות אלה העלו תהיות לגבי מידת האובייקטיביות שהייתה לו כשופט במשפט זה.
מהלכי המשפט > טיעוני התביעה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מהלכי המשפט > טיעוני ההגנה

סקופס עצמו לא נחקר ולא העיד להגנתו, שכן החלק העובדתי במשפטו לא היה שנוי במחלוקת. באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות תכננו תחילה לבסס את אסטרטגיית ההגנה על ניסיון להוכיח שהחוק המדובר אינו חוקתי כיוון שהוא מפר את חירויות הפרט של המורים, ולכן דינו להתבטל. באחד מנאומיו המפורסמים, תקף דרו את החוק ישירות ואמר כי הוא עלול להביא למדרון חלקלק, ולנסיגת החברה מאות שנים אחורנית לתקופה שבה הרדיפה הדתית הביאה למאסרם ושריפתם על המוקד של מדענים ואינטלקטואלים רבים. מסיבה זו ההגנה ביקשה כבר בתחילת המשפט לבטל את כל האישומים נגד סקופס על בסיס הפרת החוקה. השופט רולסטון דחה את הבקשה.
עם התקדמות המשפט שונתה אסטרטגיה זו, בעיקר עקב השפעתו של דרו, עד שלבסוף החלה ההגנה לבסס את טיעוניה על הטענה כי אין סתירה בין תורת האבולוציה לכתוב בתנ"ך. על מנת לבסס טענה זו ביקשה ההגנה להזמין להעיד שמונה מומחים של תורת האבולוציה.
מהלכי המשפט > פסילת עדות המומחים

התביעה התנגדה לעדויות המומחים לזואולוגיה שהיו אמורים להעיד על נכונותה של תורת האבלוציה. השופט לא הסכים להיכנס לדיון בנושא זה, ולבסוף הרשה רק למומחה אחד לזואולוגיה להעיד ופסל את כל שאר המומחים, אך אישר להם להעביר תצהירים כתובים לפרוטוקול. בתגובה להחלטה זו דרו העיר הערה לגלגנית לשופט שעליה הוא נאלץ להתנצל מאוחר יותר לאחר שהשופט איים להאשים אותו בביזיון בית המשפט.
ההגנה זימנה לעדות את מיינרד מטקאלף (Metcalf), דוקטור לזואולוגיה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. התביעה התנגדה לעדותו של מטקאלף בטענה כי לעדותו אין קשר לשאלה העומדת בבסיס המשפט, והיא האם סקופס לימד את תורת אבולוציית האדם או לא. רולסטון, לאחר מספר דקות של הרהורים, דחה את התנגדותה של התביעה והחליט לשמוע את דבריו של מטקאלף.
מהלכי המשפט > זימונו של ברייאן למתן עדות מטעם ההגנה

לקראת סוף המשפט ננטשה גם אסטרטגיה זו, ובמקומה החלו פרקליטי ההגנה לתקוף את הפירוש המילולי שניתן לתנ"ך, כמו גם את הידע הדל במדע של ברייאן. במהלך מפתיע העלה דרו את ברייאן לדוכן העדים ועימת אותו עם הכתוב בתנ"ך עצמו. בדרך זו הצליחו תומכי האבולוציה בתוכניתם המקורית להפוך את דיוני המשפט לאחת מזירות ההתגוששות של הפולמוס הדתי-מדעי.
דרו עימת את ברייאן עם שאלות הנוגעות לבליעת יונה על ידי לוויתן, עצירת השמש על ידי יהושע וכן מהיכן הגיעה לעולם אשתו של קין. הדבר העמיד את ברייאן בבעיה. אילו היה מתעקש שהאירועים הללו התרחשו בדיוק כפי שהם מתוארים בתנ"ך, הוא היה עלול להיתפס בעיני הציבור האמריקאי כקנאי דתי המונע ממניעים דתיים קיצוניים נגד האבולוציה. מאידך, אם היה טוען שיש לפרש את האירועים הללו באופן סמלי ולא מילולי, היה נאלץ לזנוח בפומבי את אמונתו הפונדמנטליסטית בכתבי הקודש. לפיכך, נאלץ ברייאן לאמץ גישה מתונה יותר ולנסות ליישב בין האמונה הדתית לבין השאלות שהציג דרו, מבלי להתחמק מהן ישירות אך גם מבלי לתת להן מענה מלא.
מהלכי המשפט > זימונו של ברייאן למתן עדות מטעם ההגנה > בליעת יונה על ידי דג

וַיְמַן ה' דָּג גָּדוֹל, לִבְלֹעַ אֶת-יוֹנָה; וַיְהִי יוֹנָה בִּמְעֵי הַדָּג, שְׁלֹשָׁה יָמִים וּשְׁלֹשָׁה לֵילוֹת.
הדיון החל כאשר דרו שאל את ברייאן על הפסוק המתאר את בליעת יונה על ידי דג גדול, ופליטתו בחיים לאחר שלושה ימים. דרו רצה לדעת אם גם פסוק זה צריך להיות מפורש פשוטו כמשמעו כפי שטען ברייאן אף על פי שהוא מנוגד לחוקי הטבע ולשכל הישר. ברייאן השיב בחיוב, והסביר כי הוא מאמין שאלוהים יכול לגרום לאדם ולדג לעשות כרצונו. דיון התפתח והחל לסוב סביב נושא הנסים. ברייאן טען כי עקב היותו אדם דתי הוא מאמין לכל הנסים הכתובים בתנ"ך. דרו שאל בתגובה אם ברייאן היה מאמין בכך גם אם בתנ"ך היה כתוב כי יונה בלע את הלוויתן. ברייאן אמר כי הוא היה מאמין בכך אם זה היה כתוב בתנ"ך, אך הוסיף כי בניגוד לתומכי האבולוציה, התנ"ך לא יוצא בהצהרות קיצוניות שכאלה.
מהלכי המשפט > זימונו של ברייאן למתן עדות מטעם ההגנה > עצירת השמש על ידי יהושע

אָז יְדַבֵּר יְהוֹשֻׁעַ, לַה', בְּיוֹם תֵּת ה' אֶת-הָאֱמֹרִי, לִפְנֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל; וַיֹּאמֶר לְעֵינֵי יִשְׂרָאֵל, שֶׁמֶשׁ בְּגִבְעוֹן דּוֹם, וְיָרֵחַ, בְּעֵמֶק אַיָּלוֹן.
דרו שאל את ברייאן אם הוא מאמין כי השמש נעצרה בפקודת יהושע על מנת להאריך את היום כפי שנכתב בתנ"ך, ואם הוא מאמין כי השמש סובבת סביב הארץ בניגוד לעמדה המדעית הקובעת את ההפך. ברייאן השיב כי הוא מאמין בנס וכי הוא מאמין כי כדור הארץ סובב סביב השמש כפי שגורס המדע. עובדה זו גרמה לכך שברייאן נאלץ להסכים כי היה צורך לעצור את סיבוב כדור הארץ ולא את השמש על מנת להאריך את היום. לאחר מכן דרו המשיך ועימת את ברייאן עם מה שהיה מתרחש אם כדור הארץ היה נעצר מלכת - על פי חוקי הפיזיקה, כדור הארץ היה הופך למסת חומר רותחת. ברייאן הודה כי הוא אף פעם לא חשב על הנושא לעומק, אך טען כי בכוחו של אלוהים לטפל בכל בעיה כזו.
מהלכי המשפט > סיום המשפט

ההתכתשות בין ברייאן ודרו נמשכה כשעתיים והייתה מתוכננת להימשך ביום שלמחרת אלא שרולסטון עצר זאת. הוא הודיע שהוא רואה בחקירתו של דרו את ברייאן שהתרחשה ביום הקודם כלא רלוונטית למשפט והורה למחוק אותה מהפרוטוקול. בכך, הוא מנע מברייאן לקיים חקירה נגדית של צוות ההגנה של סקופס כפי שסוכם. יחד עם זאת, לאחר המשפט, פרסם ברייאן בפומבי תשע שאלות לצוות הגנה הנוגעות לאמונה באל, אמינות הביבליה, ישו, ניסים והחיים לאחר המוות. דרו ענה לכל השאלות בקצרה ובסגנון אגנוסטי שהיה אופייני לו. כך למשל לשאלה על קיומם של חיים לאחר המוות ענה דרו: ”חיפשתי הוכחה לכך כל חיי, באותו רצון עז הקיים אצל כל צורות החיים, ומעולם לא מצאתי שום הוכחה לכך"”.
משנפסלו כל עדי ההגנה שלהם, ביקש דרו מבית המשפט לסיים את הדיונים, ולהורות למושבעים למצוא את סקופס אשם. בפנייתו האחרונה למושבעים אמר דרו:
הגענו לכאן כדי להציג ראיות בתיק זה ובית המשפט קבע כי, בהתאם לחוק, הראיות שלנו אינן קבילות, אז כל מה שנותר לנו לעשות הוא להמשיך לערכאה שיפוטית גבוהה יותר ולראות אם הראיות הללו קבילות או לא... אנו לא יכולים אף לטעון בפניכם כי אנו חושבים שאתם צריכים לפסוק שהנאשם לא אשם. אנו לא רואים איך אתם יכולים לעשות זאת. אנו לא מבקשים זאת.
ההגנה גם ויתרה על נשיאת נאום מסכם ובכך מנעה מברייאן לשאת נאום מסכם מצד התביעה אותו הכין מראש. בסופם של שמונת ימי המשפט, לקח למושבעים פחות מתשע דקות כדי להגיע להחלטה. סקופס נמצא אשם ורולסטון פסק שעליו לשלם את הקנס המינימלי הקבוע בחוק בגובה של 100 דולר (שווה ערך ל-1,700 דולר במונחים של 2022). לאחר מכן, קם סקופס ודיבר בפעם הראשונה, והיחידה, במשפט:
כבודו, אני מרגיש שהורשעתי בעבירה על חוק לא מוצדק. אמשיך בעתיד, כפי שעשיתי בעבר, להתנגד לחוק בכל דרך שאוכל. כל פעולה אחרת תהיה מנוגדת לאידאל החופש האקדמי שלי, שהוא ללמד את האמת, בהתאם לחופש האישי והדתי שהחוקה שלנו מבטיחה. אני חושב שהקנס לא מוצדק.
משנמנעה ממנו האפשרות לשאת נאום מסכם, נאלץ ברייאן להסתפק בפרסום הצהרה לעיתונאים המסכמת את המשפט לפי ראות עיניו. בהצהרה זו אמר ברייאן:
המדע הוא כוח מדהים, אולם הוא לא מורה לאמות מוסר... במלחמות, המדע הוכיח את עצמו כגאון רשע; הוא הפך את המלחמות ליותר נוראיות ממה שהן היו אי-פעם... וכעת נאמר לנו שכלי הרס חדשים יהפכו את האכזריות של המלחמות האחרונות לטריוויאליות ביחס לאכזריות במלחמות שאולי יהיו בעתיד. אם רוצים להציל את הציווילזציה מההרס של אינטליגנציה שאינה מוקדשת באהבה, יש לעשות זאת על ידי הקוד המוסרי של ישו. תורתו, ותורתו בלבד, יכולה לפתור את הבעיות שמטרידות את הלב ומבלבלות את העולם... האבולוציה שודדת מישו את ההילה של לידת בתולין, תפארת אלוהותו ומשימתו וכן את ניצחון תחייתו... זהו תפקידם של המושבעים לקבוע האם מתקפה על הדת הנוצרית תתאפשר בבתי ספר ציבוריים בטנסי על ידי מורים שמועסקים על ידי המדינה... התיק הזה הפך למאבק בין הלא מאמינים שמנסים לדבר בשם מה שמכונה מדע והמגנים של האמונה הנוצרית שמדברים בשם המחוקקים בטנסי.
ברייאן נפטר בשנתו בדייטון חמישה ימים לאחר תום המשפט.
ערעור לבית המשפט העליון

כפי שהבטיחו, ערערו עורכי הדין של סקופס על ההרשעה והציגו ארבעה טיעונים למה עליה להיות מבוטלת:
חוק באטלר יותר מידי מעורפל שכן הוא אוסר על ההוראה של "האבולוציה" שהוא מושג רחב מאוד - הטיעון נדחה על ידי השופטים בטענה שלמרות שאבולוציה הוא אכן מושג רחב, עיקר הפולמוס, ועיקר ההתייחסות המקובלת בציבור לתורת האבולוציה, נוגעת לחלק בתיאוריה שגורס שהאדם התפתח מבעלי חיים פשוטים. השופטים גרסו כי רק לחלק הזה בתאוריית האבולוציה התייחס חוק באטלר.
חוק באטלר הפר את זכותו החוקתית של סקופס לחופש הביטוי מכיוון שהוא אסר עליו את הוראת האבולוציה - טיעון זה נדחה גם כן על ידי השופטים בטענה כי למדינה קיימת זכות להגביל את חופש הביטוי של סקופס בהיותו עובד מדינה ובזמן שהוא עובד במוסד של המדינה.
חוק באטלר מפר את חוקת מדינת טנסי שקובעת כי ”מחובתה של האספה הכללית של טנסי להוקיר את הספרות והמדע”, שכן התיאוריה שהאדם התפתח מבעלי חיים פשוטים הפכה לתיאוריה מדעית מקובלת, ולכן איסור ללמד אותה פוגע במחויבותה של המדינה להוקיר את המדע - טיעון זה נדחה גם הוא על ידי השופטים בטענה כי הקביעה אילו חוקים מוקירים את המדע ואילו לא, נתונה למדינה ולא לבית המשפט.
חוק באטלר מפר את הוראות חוקת מדינת טנסי האוסרות על העדפה של דת אחת על פני אחרת - גם טיעון זה נדחה על ידי השופטים בטענה שאין אף דת שקבלתה של תורת האבולוציה או שלילתה, מהווה חלק בלתי נפרד מעקרונות האמונה שלה. בנוסף, קבע בית המשפט שהגם שחוק באטלר אוסר על הוראת האבולוציה, הוא לא חייב הוראת דוקטרינה אחרת כלשהי ועל כן הוא לא הביא למצב שדת כלשהי "הרוויחה" מהחוק.
למרות שבית המשפט קבע כי חוק באטלר חוקתי, ודחה את כל הטענות של עורכי דינו של סקופס, הוא ביטל את הרשעתו של סקופס מטעמים טכניים. השופטים קבעו כי המושבעים היו צריכים לקבוע את גובה הקנס של סוקפוס ולא השופט, שכן החוק בטנסי קבע באותה עת כי שופטים לא יכולים לפסוק קנס שגובהו עולה על 50 דולר. רולטסון קבע את הקנס המינימלי הקבוע בחוק ועשה זאת בהסכמת ההגנה והתביעה. אף אחד מהצדדים לא העלה סוגיה זו בעת הערעור ולכן החלטת השופטים הפתיע את כולם. הדעה המקובלת היא שהשופטים רצו לסיים את הסאגה המשפטית אותה תפסו כמביכה, בלי לבטל את תוקפו של חוק באטלר, ומצאו דרך יצירתית לעשות זאת.
השופטים המליצו לתובע הכללי של מדינת טנסי שלא להעמיד את סקופס למשפט חוזר, בין היתר בגלל שבאותה עת הוא כבר לא היה מועסק יותר על ידי המדינה. עוד הוסיפו השופטים: ”אנו לא רואים שום תועלת שתצמח מהארכת חייו של תיק מוזר זה”. התובע הכללי קיבל מיד את המלצת השופטים והודיע שלא יפעל להעמיד את סקופס למשפט חוזר. עורכי הדין של סקופס הביעו חוסר שביעות רצון מהתגלגלות האירועים המפתיעה. מלון טען שהפסיקה היא ”תכסיס מצד מדינת טנסי שנועד למנוע את בחינת חוקיותו של החוק (על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית).” סקופס גם כן הביע את אכזבתו מהפסקה ודרו טען כי יידרש כנראה תיק אחר כדי "להבהיר את הסוגיה". ברם, תיק כזה מעולם לא הגיע. אף מורה לא התנדב שוב לבחון את החוק ורבים הניחו שגם אם יקום מורה כזה, אף תובע במדינת טנסי לא ירצה לתבוע אותו ולהתחיל את הסאגה מחדש. אף אדם אכן לא הועמד עוד למשפט על הפרת חוק באטלר, והוא הפך, הלכה למעשה, לחוק סימבולי שלא נאכף בפועל.
רק במאי 1967 בוטל החוק האוסר את הוראת האבולוציה בטנסי. שנה לאחר מכן, קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית שחוקים האוסרים על הוראת תורת האבולוציה בבתי ספר ציבוריים מנוגדים לחוקת ארצות הברית עקב היותם נובעים ממניעים דתיים.
תקשורת

ההיסטוריון אדוארד לרסון טען כי המשפט היה תעלול תקשורתי שנועד להביא לפרסומה של דייטון. טענה דומה הועלתה על ידי העיתונים הנפוצים בטנסי באותה עת, לרבות כאלה שהובילו קו שתנגד לחוק באטלר. הללו ביקרו בפומבי את אנשי העיירה על ביום המשפט. אנשי העיירה אף הציעו לסופר הבריטי ה. ג'. ולס בבקשה להצטרף לצוות ההגנה במחשבה שזה יגדיל את הסיקור התקשורתי של המשפט, אך הוא סירב להצעה.
המשפט סוקר בהרחבה על ידי עיתונאים ידועים רבים, והוא נחשב לאבן דרך בהיסטוריה של ארצות הברית בהיותו הראשון ששודר בשידור חי ברדיו בכל רחבי המדינה. למעלה מ-200 עיתונאים מכל רחבי ארצות הברית הגיעו לדייטון כדי לסקר את המשפט, ועמודי השער של עיתונים במדינה התמלאו בדיווחים נרחבים על המשפט. העיתונאים העבירו את דיווחיהם באמצעות הטלגרף דרך אלפי קילומטרים של חוטי טלגרף שנתלו במיוחד לצורך זה.
בין העיתונאים הבולטים שסיקרו את המשפט היה הנרי לואיס מנקן שטבע את הכינוי "משפט הקופים". מנקין לא הסתיר את הבוז שחש כלפי התביעה. הוא לעג לתושבי העיירה בכתבותיו וכינה אותם "כפריים" ו-"שוטים", ותיאר את ברייאן כ-"ליצן" ואת נאומיו כ-"שטות תאולוגית". לעומת זאת, הוא שיבח את ההגנה ותיאר אותה כ-"רהוטה" ו-"מרשימה". רבים מתומכי הבריאתנות בארצות הברית מאשימים את מלקין עד היום בכך שדיווחיו המוטים הם שהביאו לשינוי בדעת הקהל במדינה נגד הבריאתנות. לרסון טוען כי למרות שמרבית הנוכחים ה-"נייטרליים" במשפט חשבו שהוא הסתיים ללא ניצחון ברור לאף צד, התקשורת בארצות הברית, באופן תיאורה לציבור את החקירה של דרו את ברייאן, לצד המחזה והסרט "משפט הקופים" שיצא למעלה מ-30 שנה לאחר המשפט, הביאו מיליוני אמריקאים, בשנים שלאחר מכן, ללעוג לאלו שהתנגדו לתורת האבולוציה מטעמים דתיים.
מכיוון שהציפייה הייתה שסקופס יימצא אשם, התקשורת פעלה להציג אותו כקדוש מעונה, בין היתר באמצעות לעג פומבי על המשפט. פורסמו גם קריקטורות הומוריסטיות שהתמקדו בדמויות המרכזיות במשפט, כשהמוקד היה בתביעה ובתומכיה: בראיין, העיירה דייטון, מדינת טנסי והדרום כולו, וכן נוצרים פונדמנטליסטים ומתנגדי האבולוציה. המגזין לייף תיאר את תושבי טנסי כ"לא מעודכנים בעמדתם כלפי נושאים כמו אבולוציה" ואף העניק לבריאן, בסרקזם, את "מדליית הפליזשל לייף מדרגה רביעית" על כך ש"הצליח להוכיח, באמצעות אלכימיה של בורות, כי אוויר חם ניתן להמיר לזהב וכי התנ"ך חף מטעויות, אלא במקרים שבהם הוא חולק עליו בנושאים כמו יין, נשים ועושר". מגזין טיים ציין את הגעתו של בריאן לעיירה בהערה עוקצנית: "ההמונים, כולם תומכי בריאן עד כדי טיפשות, קיבלו אותו בקולי קולות." עיתונאים ממדינות הדרום היו בין יוצאי הדופן שסיקרו את ההגנה באופן שלילי. עיתונאים אלה השתמשו, בין היתר, בהומור שחור כדי להזכיר כיצד דרו הציל את הרוצחים לליאופולד ולוב מעונש המוות שנה קודם לכן.
במהלך סיקור המשפט, הדגישו עיתונאים רבים את המתחים בין התרבות הכפרית לעירונית והמעיטו בחשיבות השאלה החוקתית שבגינה הועמד סקופס לדין. העיתונות של אותה תקופה נתנה תשומת לב רבה לאירועים שהעמיקו את הדימוי של דייטון כעיירה נחשלת, זאת למרות שמספר לא מבוטל מתושביה הפגין פתיחות יחסית לנושא האבולוציה.
אחרית דבר > המאבק בין תומכי הבריאתנות לתומכי האבולוציה

המשפט חשף תהום הולכת וגדלה בקרב חלקים נרחבים מהציבור בארצות הברית והיוותה את אחד השיאים במאבק בין האמת לפי מאמיני המקרא שדגלו בבריאתנות והאמת לפי תומכי האבולוציה. מרבית הנוצרים בארצות הברית באותה עת דחו את תאוריית האבולוציה ואף כינו את תומכי האבולוציה בכינוי הגנאי "אבולוציוניסטים".