סטנלי בולדווין
ביוגרפיה > הלורד נשיא המועצה (1931–1935) > פירוק הנשק

בולדווין לא היה בעד פירוק נשק מוחלט, אך הוא האמין, כפי שאמר סר אדוארד גריי ב-1925 ש"כמויות כלי נשק גדולות מובילות בהכרח למלחמה". אף על פי כן, הוא הגיע לידי ההכרה, כפי שנאמר בנאומו מה-10 בנובמבר 1932, ש"הגיעה העת שבריטניה תוכל להתקדם לקראת פירוק נשק חד-צדדי". בנאומו זה אמר בולדווין:
אני סבור שגם על האדם ברחוב להבין שאין שם כוח על פני כדור הארץ שיכול להגן עליו מפני הפצצות, לא משנה מה יאמרו לו… ההגנה היחידה היא ההתקפה, ומשמעות הדבר שאתה יכול להרוג יותר נשים וילדים מהר יותר בהשוואה לאויב אם אתם רוצים להציל את עצמכם… המצפון של האנשים הצעירים צריך תמיד להיות, בהתייחס לאמצעי האחד הזה (הפצצה) שזהו רע הכרחי, הפעולה חייבת לעשות. אך אם הם לא חשים כך, אני אומר שהעתיד בידם. אך כאשר תיפתח המלחמה הבאה, הציוויליזציה האירופאית תמחק, וכפי שזה יהיה, ולא על ידי כוח אחר מאשר כוח זה, אל להם להטיל את האשמה על האנשים המבוגרים. עליהם לזכור שהם, באופן עקרוני, או הם לבדם, אחראים לזוועות שנפלו על פני כדור הארץ.
בנאום זה נעשה לעיתים קרובות שימוש כנגד בולדווין ככזה שהדגים לכאורה את היעילות שבפירוק הנשק או בחימוש מחדש, בתלות בעמדת המבקר.
עם תחילת החלק השני של ועידת פירוק הנשק בינואר 1933, עשה בולדווין ניסיון ליישם את תקוותו לפירוק החימוש האווירי. אף על פי כן הוא היה מודאג מהעדר ההגנה של בריטניה כנגד תקיפות אוויריות ומההתחמשות מחדש של גרמניה הנאצית, באומרו "שזה יהיה דבר נורא, למעשה, תחילת הסוף". באפריל אותה שנה הגיע הקבינט להסכמה על המשך בנייתו של הבסיס הצבאי בסינגפור.
ב-15 בספטמבר 1933 סירב הנציג הגרמני בוועידת פירוק הנשק לשוב לדיונים ובאוקטובר עזבה גרמניה את הוועידה באופן סופי. ב-6 באוקטובר דרש בולדווין את כינוסה של ועידת פירוק הנשק ובנאום בפני ועידת המפלגה השמרנית בברמינגהאם הוא אמר:
"כאשר אני מדבר על ועידת פירוק הנשק אין אני מתכוון לפירוק הנשק בחלק זה של הארץ ולא בחלק של מדינה כל שהיא. אני מתכוון להגבלת החימוש כמגבלה אמיתית... ואם נמצא את עצמנו בדרגה נמוכה כלשהי בהשוואה לכל מדינה אחרת, על אותה מדינה יהיה להוריד את רמת החימוש שלה ואנו נצטרך להעלות את רמת החימוש שלנו עד אשר נשתווה".
ב-14 באוקטובר עזבה גרמניה את חבר הלאומים. ב-23 באוקטובר החליט הקבינט שעל בריטניה לנסות עדיין לשתף פעולה עם מדינות אחרות, כולל גרמניה, בפירוק הנשק הבין-לאומי. אף על פי כן, בין אמצע ספטמבר 1933 לבין תחילת 1934 שינה בולדווין את דעתו מתקווה לפירוק הנשק להעדפת ההתחמשות מחדש, כולל יצירת איזון בכמויות כלי הטיס.[דרוש מקור] באותה עת הוא דחה הזמנה מאדולף היטלר להיפגש איתו, בהאמינו שביקורים בבירות זרות הם משימות המוטלות על שרי החוץ. ב-8 במרץ 1934 הגן בולדווין על ההחלטה על הקמתן של ארבע טייסות חדשות עבור חיל האוויר המלכותי כנגד הביקורת של מפלגת הלייבור ובדברו על פירוק הנשק הבין-לאומי הוא אמר:
"אם כל מאמצינו להגיע להסכמה ייכשלו, ואם אין זה אפשרי לשמור על שוויון בנושאים אלו כפי שציינתי, אזי כל ממשלה של הארץ הזו, ממשלת אחדות לאומית יותר מכל ממשלה אחרת, וממשלה זו, תדאג לכך שכוחה האווירי של מדינה זו לא יהיה יותר בעמדת נחיתות כלפי כל מדינה שבטווח תקיפה של החופים שלנו".
ב-29 במרץ 1934 פרסמה גרמניה את נתוני ההתחמשות שלה שהראו עלייה של שליש בסך כוחותיה ועלייה של 250% בכוחה האווירי.
סדרה של בחירות ביניים בסוף שנת 1933 ובראשית 1934 עם מהפכים לרעתם של נציגי מפלגת השלטון, המפורסם מבניהם היה במזרח פולהאם עם מהפך בשיעור של 26.5%, שכנעו את בולדווין שהציבור הבריטי נסחף אחרי הפציפיזם. הוא גם דחה את ההשקפות הלוחמניות של אישים כמו צ'רצ'יל ורוברט ונסיטרט מאחר שהוא האמין שהנאצים היו אנשים הגיוניים ושהם יבינו את ההיגיון שבמאזן הכוחות. הוא גם האמין שמלחמה תהייה "הטרור והאימה המפחידים ביותר שידע האדם מעודו".