stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקהילה היהודית של פשט
היסטוריה > עד הפשרה האוסטרו-הונגרית

לאחר מותו של קוניצר בשנת 1836, הפך ליב שוואב לרב הראשי, וחידש (מודרניזציה) את כל הקהילה. ההנהגה הדתית הפכה את הקהילה למאוחדת, קהילה שהפכה באותה התקופה לגדולה במדינה. במקביל, פרנסיה, כמו גאבור אולמן, יוזף לבּ בוסקוביץ, יונאס קונוואלדר ושמעון וולף שוסברגר, הפכו אותה לקהילה העשירה ביותר באמצעות פעילותם המסחרית. ביוזמתו התבקש פרלמנט משנת 1839–1940 להעניק מתן שוויון זכויות ליהודים (אמנציפציה). אף על פי שהרוב תמכו בעניין, בעקבות שיתוף הפעולה בין הבישוף לאסלו בארקוצי מסקשפהרוואר לבין פקיד החצר הקיסרי הגבוה איגנץ אטווש, הדבר נכשל בחלקו. חוק מספר 29 של שנת 1940 פסק ליהודים את הזכות לסחר חופשי (הקמת מפעלים), סחר והקמה, אך המשיך לאסור עליהם להתיישב מעיירות מכרות ועדיין לא העניק שוויון מלא ביחס לאוכלוסייה הנוצרית במדינה. במקביל, היהודים נדרשו להשתמש בשם משפחה קבוע וכן לנהל רישום. החוק הביא לקדחת הונגריזציה, דהיינו לשינויים בכיוון קבלת מאפיינים הונגריים (בעיקר שמות ושפה). הקהילה, שעד אז הייתה בעיקר בעלת שמות גרמנים ועברים, התחלפה להונגרית, אם כי בנוסף שמרו על השמות הפרטיים העברים המסורתית. בהנחייתו הרוחנית של לאופולד לעף, תורגמה כמות עצומה של כתיבה להונגרית, כתיבה רבה נעשתה בהונגרית, ושפת הדרשה בבתי הכנסת הפכה בהדרגה להונגרית.
בשנת 1841 רכשה הקהילה את בניין המטה שלה ברחוב שיפ (הבניין נושא כיום את מספר 12), שפועל כך מאז. לאחר הקמת המשטר הקומוניסטי, בנוסף לקהילת בודפשט, הוקם ארגון הנהלה לאומית שגם מטהו היה שם. לאחר חילופי השלטון, כלומר כיום הוא ביתה של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).
הקהילה היהודית של פשט תמכה בהתלהבות במהפכת 1848 בהונגריה ובמרד נגד הקיסר של 1849-1849, תרמה את חפצי הכסף מבתי הכנסת לאוצר וסיפקה הלוואות ללא ריבית, תוך שהיא מקיימת גביית כספים בין חבריה למטרות צבאיות באופן קבוע וציידה את החיילים-מתנדבים היהודים. הרב הראשי שוואב נכלא על ידי הצבא ההבסבורגי בכלא נויגבאודה (Neugebaude) בגלל הרטוריקה הפטריוטית שלו.
ההקלה ההדרגתית בתקופת באך (שר הפנים של אוסטריה), כמו גם התנופה במסחר, נתנו תנופה חדשה להתפתחותה וצמיחתה של יהדות פשט. באותה תקופה היא בנתה את בתי הספר לבנים ולבנות, ובשנת 1837 גם רכשה מגרש ברחוב דוהאני - שבשנת 1845 הוחלט לבנות עליו בית כנסת - שבהרחבות מאוחרות יותר הפך לבית הכנסת הגדול ביותר באירופה (בשנת 1902). שוואב הפך לרב הראשון של בית הכנסת כשעדיין היה בבנייתו, עד מותו. לאחר 1857 נבחר אלאיוש פרקש מייזל לרב הראשי.
היסטוריה > בלימה, עצירה ובנייה מחדש

מלחמת העולם הראשונה עצרה את ההתפתחות הזו. לאורך כל הדרך תמכה PIH באופן פעיל בצבא, הן מבחינה כלכלית והן מבחינת הגיוס בקרב היהודים וגם מבחינות אחרות. סוף המלחמה היה מכה קשה לא פחות עבורם. מכיוון שכל נכסיהם היו באג"ח צבאיות, הקריסה הביאה גם לפשיטת רגל כלכלית של הקהילה, שהוחמרה על ידי מהפכת החרציות והמדיניות האנטי בורגנית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ואחר כך המשטר החדש האנטישמי שבא בעקבותיה. פרנץ סיקיי שהיה שר הדתות והחינוך הציבורי קודם לכן בממשלת הונגריה (1910) הועמד בראש הקהילה הגדולה בעולם באותה תקופה, ואחרי מותו בשנת 1921, שאנדור לדרר. אחריו הגיע אלדאר קסאב. בהנהגתם הם הצליחו למחזר ולמגר את חובות הקהילה ותחת קסאב הצליחו לצאת שוב למסלול התפתחות. בשנת 1923 ניתן היה לחנוך מוסד חדש: "הגימנסיה היהודית לבנים ולבנות של הקהילה היהודית בפשט". בתוך הקהילה התקיים דיון רציני בזמן זה האם היהדות צריכה פוליטיזציה אחידה או לא.
על פ הלקסיקון יהודי הונגרי, בשנת 1929 אוכלוסיית קהילת פשט מנתה כ-250,000 (המספר לא כולל את הקהילה האורתודוקסית שמנתה כ־50,000 ולא את אנשי הסטטוס קוו-אנטה). מתוך 250,000 הניאולוגים, כ-57,000 שילמו מיסי קהילה. באותה תקופה, כרבע מאוכלוסיית פשט היו יהודים. ראש העיר של וינה האנטישמי הידוע לשימצה קרל לוגר קרא לבודפשט יודהפשט.
בשנת 1929, תוך שימוש בכספו ובהשפעתו, הפך שאמו שטרן לראש הקהל של PIH, וגרם לסערה רבה בחייה הפנימיים. שטרן שמר על תפקידו עד סוף מלחמת העולם השנייה, הקהילה חדלה מלהתקיים לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה והוחלפה על ידי הגרמנים ב"מועצת יהודים" (יודנראט) בסגנון נאצי, גם מועצת היהודים הונהגה על ידי שטרן.
הנומרוס קלאוזוס, החוקים האנטי יהודיים אחריו (החוק היהודי הראשון בשנת 1938, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ולבסוף השואה הרסו והשמידו בהדרגה כמעט את כל קהילות יהדות הונגריה, כולל גם את זו בבודפשט.
כתוצאה מהאירועים, היהודים בבודפשט הצליחו לשרוד יותר בהשוואה לקהילות האחרות והצליחו לבנות מחדש את הקהילה היהודית של פשט כמעט מיד לאחר המלחמה בשנת 1945, אך היא התקיימה בצורתה הישנה רק עד 1950. באותה תקופה, הכוח הקומוניסטי איחד אותה עם הקהילה היהודית של בודה והקהילה היהודית של אובודה בשם "הקהילה היהודית של בודפשט", ואז העמיד אותה תחת פיקוח ממלכתי צמוד.
היסטוריה > שיקום השרידים

המנהיג האחרון של ה-PIH היה לאיוש שטקלר (Stöckler Lajos), שהיה פרנס הקהילה מאז הארגון מחדש של 1945 ועד לפירוקה בשנת 1950. שטקלר, יחד עם מיקשה דומונקוש ולאסלו בנדק, הרופא הראשי של בית החולים ברחוב סאבולץ', הואשמו בשנת 1953 בהריגתו של ראול ולנברג, אולם לא ניתן היה לקיים את משפט הראווה עקב השינויים שבאו בעקבות מותו של סטלין.
מוסדות שהוקמו

המוסדות והארגונים שהוקמו ביוזמת ובכספי (על פי רוב) של הקהילה היהודית של פשט במשך כ-150 שנות קיומה הם רבים מספור. נמנה את העיקריים שבם:
איגוד הנשים היהודיות של פשט
בית האבות של החברה קדישא
הגימנסיה היהודית של בודפשט
המרכז הרפואי הלאומי (לשעבר בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט)
בית אבות סיעודי לקשישים (בודפשט)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. גישה מקוונת.
היסטוריית הארכיונים, הארכיון היהודי ההונגרי
פשט היהודית חלק 1 hg.hu, 11 בינואר 2010
רחובות, בתים, יהודים, http://www.magyarzsido.hu
בית אורצי, erzsebetvaros.hu (גישה: 11 בדצמבר 2012)
הרובע היהודי בבודפשט: ביאור הביטוי, יום שבת 13 באוקטובר 2008
הערות שוליים

↑  1840. évi XXIX. törvénycikk a zsidókról (1840), 1000ev.hu
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני • מרחצאות הוויז |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
דיוקן של משה קוניצר
בית הכנסת הגדול של בודפשט רחוב דוהאני מהאוויר
משה פרוידיגר, מייסד ומנהיג הקהילה האורתודוקסית בבודפשט, שהופרדה מה- PIH בשנים 1869–1870 והפכה לעצמאית
אנדרטת השואה לציון 60 שנה (2005) מאת ג'יולה פאואר וקאן טוגאי .
BGM-109 טומהוק

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל שיוט
 ארץ ייצור:  ארצות הברית 
 יצרן:  ריית'יאון
 עלות יחידה:  900,000-569,000 דולר
 תקופת השירות:  1983–הווה (כ־41 שנים) 
 משתמשים:  צי ארצות הברית, הצי המלכותי הבריטי 
 פלטפורמת שיגור:  ספינות קרב, צוללות
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע סילון טורבו מניפה, Williams International F107-WR-402
 משקל:  1,440 ק"ג
 ממדים
 אורך:  5.56 מטרים ללא מאיץ, 6.25 מטרים עם מאיץ
 קוטר:  0.52 מטרים
 מוטת כנפיים:  2.67 מטרים
 ביצועים
 מהירות:  880 קמ"ש
 טווח:  2,500 קילומטרים (תלוי בדגם)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  450 עד 1200 ק"ג (עוצמת ראש גרעיני - 150 קילוטון w80)
 הנחיה:  מערכת ניווט אינרציאלית, TERCOM 
 ניווט:  GPS
 
BGM-109 טומהוק הוא טיל שיוט מתקדם לטווח ארוך, מתוצרת חברת ריית'יאון האמריקאית. הטיל פותח במקור בחברת ג'נרל דיינמיקס בשנות השבעים כטיל לחימוש צוללות, ונכנס לשירות חיל הים האמריקאי בשנת 1983.
הטיל יוצר במגוון דגמים, בהם ים־קרקע קונבנציונלי, ים־קרקע מצרר, ים־קרקע גרעיני, ים־ים וקרקע־קרקע. דגם בלוק 3 מונחה GPS נכנס לשירות בשנת 1993, דגם בלוק 4 מצויד במערכות הנעה וניווט משופרות, ודגם בלוק 5 שסופק במרץ 2021 מצויד בראשי קרב כנגד מטרות שונות ויכולת פגיעה במטרות ימיות דינאמיות.
בשנות ה־90 ובתחילת שנות ה־2000 ישראל ביקשה מספר פעמים מארצות הברית לרכוש את הטיל וסורבה.
בריטניה והולנד הן המדינות הזרות היחידות שרכשו את הטיל עבור חילות הים שלהן. ביולי 2006 אישר הקונגרס האמריקני לספרד לרכוש בין 60 ל־100 טילים עבור חיל הים הספרדי.
שימוש

במהלך מלחמת המפרץ נורו על עיראק 288 טילי טומהוק.
בתקיפה האמריקאית בסוריה ב־7 באפריל 2017 תקף צבא ארצות הברית שדה תעופה סורי באמצעות 59 טילים אלו. הסיבה לתקיפה הייתה מתקפה כימית שיצאה משדה תעופה זה. בתקיפה נוספת בסוריה ב-14 באפריל 2018 על ידי צבא ארצות הברית, צרפת ובריטניה נורו לעבר סוריה 110 טילים.
עד סוף 2021 שוגרו באופן מבצעי למעלה מ־2,300 טילי טומהוק מדגמים שונים.
ראו גם

נשק מונחה
AV-TM 300 - פיתוח חלופה זולה
הערות שוליים

↑  אייל פינקו, הצי האמריקאי קיבל טילי שיוט טומהוק חדשים, באתר ישראל דיפנס, ‏29/03/2021
↑  ארה"ב סירבה לספק טילים לישראל, באתר הארץ, 16 ביוני 2002
↑  Tomahawk Cruise Missile, raytheon missiles and defense
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549007105171  LCCN: sh90001229 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיגור טיל טומהוק ממשחתת אמריקאית
איתמר וולגלרנטר

רבי  איתמר ווֹלגֶלֶרנטֶר מקונסקוולה (ביידיש: וואלגעלערנטער, – י"ז באייר תקצ"א, 1831) היה מצדיקי תנועת החסידות בדורה החמישי, מתלמידי החוזה מלובלין. מכונה על שם ספרו משמרת איתמר.
ביוגרפיה

בנו של ישראל וולגלרנטר. בצעירותו היה סוחר, והיה עשיר גדול. למד אצל המגיד מקוז'ניץ, החוזה מלובלין, ו"היהודי הקדוש" מפשיסחא. הוא קיבל מהם רבות, בהם דברי תורה בתורת הסוד, ובספרו הוא מביא מדברי תורתם.
הוא ידע לנגן על כינור, ונהג לערוך עם תלמידיו תיקון חצות כשהם מנגנים. הוא למד עם תלמידיו תורת הנגלה, ובשבתות נהג לומר דברי תורה על שיר השירים, ההפטרה ופרשת השבוע, ולאחר השבת נהג לרשום את דבריו. הוא כתב פירושים על התורה, ההפטרות, חמש מגילות, ארבע פרשיות וימים טובים, ליקוטים על התנ"ך, תהילים וזוהר. וכן חיבור קבלי על שיר השירים, אך למעשה הודפס רק פירושו לתורה ומעט חידושים על התלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי ותשובה הלכתית לבנו רבי אלימלך בנוגע למנורה בעלת שבעה קנים.
נפטר מכולרה, בזמן מגפת הכולרה השנייה.
ביוגרפיה > "משמרת איתמר"

ספרו משמרת איתמר נדפס בוורשה בשנת תר"ל על ידי בנו רבי חיים משה יצחק וולגלרנטר (חתנו של רבי שמואל ישעיה הורביץ, בן רבי ישראל בנו של החוזה מלובלין). הספר יצא במהדורה חדשה ומוערת על ידי משה חיים רובינפלד, ירושלים תשס"ה (2004), שני כרכים.
בספר הסכמות מרבי ישעיהו מושקט מפראגא, רבי יוסף שאול נתנזון ה"שואל ומשיב", רבי יהודה לייב איגר מלובלין ורבי צדוק הכהן מלובלין. רבי לייב איגר כותב בהסכמתו "ספר כזה... אין שייך כלל נתינות הסכמה על הדברים... כפי ששמענו שהיה מפורסם לקדוש וטהור וגדול בישראל בדורות שלפנינו... ודברי הספר בעצמן יעידון לכל רואיהם ויכירום כי מקורם ברוך וממקום קדוש נובעים...".
בספר מובאים לא מעט דברי תורה בשמו של היהודי הקדוש מפשיסחה, ובהיותו מקור מוקדם יחסית הוא נחשב לאחד המקורות המהימנים למשנתו.
לקריאה נוספת

הרב ישכר בעריש וייס, עלים לתרופה, שנה י"ט גיליון תתקי"ב, פרשת בחוקותי תשע"ד.
הערות שוליים

↑  יצחק אלפסי כותב בערכו בספר "אנציקלופדיה לחסידות - אישים", שכונה "השרף", אך ככל הנראה זהו בלבול עם חברו, רבי אברהם יוזפא לרמן (אבי חסידות ויסקוט-קרושנוביץ), שכונה השרף מקונסקוואלי.
↑  קובץ, "הבאר", כרך ב-ג, שנה י"ג עמוד ע"ג.
↑  בראשית הספר מבקש בנו, מדפיס הספר, "פרענומעראנטין", דמי קדימה, לשם הדפסת הספר השני על ההפטרות והמועדים, אך למעשה לא הודפס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308076805171
מונצף מרזוקי

מונצף מרזוקי (בערבית: المنصف المرزوقي, תעתיק מדויק: אלמנצף אלמרזוקי; נולד ב-7 ביולי 1945) הוא פעיל זכויות אדם, רופא ופוליטיקאי תוניסאי, שכיהן כנשיא תוניסיה במשך שלוש שנים.
ביוגרפיה

מרזוקי נולד בגרומבליה, תוניסיה. את לימודי הרפואה שלו הוא למד באוניברסיטת שטרסבורג, צרפת. ב-1979 הוא שב לתוניסיה וייסד את המרכז לקהילה הרפואית בסוסה ואת הרשת האפריקנית למניעת התעללות בילדים. בנוסף לכך גם הצטרף לליגה התוניסאית לזכויות האדם. הוא היה בדרום אפריקה כדי ללמוד אודות ביטול משטר האפרטהייד בה.
פעילותו כפוליטיקאי ופעיל זכויות אדם

ב-1991, כאשר הממשלה בראשות זין אל-עאבדין בן עלי דיכאה באלימות את התנועה האיסלמית א-נהדה (תנועת ההתעוררות) קרא מרזוקי לנשיא המכהן, בן עלי להישמע לחוק. ב-1993 היה מרזוקי אחד מהחברים המייסדים של הוועד הבינלאומי להגנה על אסירים, אולם הוא התפטר בהמשך לאחר שתומכי הממשלה השתלטו על הוועד. מרזוקי נעצר כמה פעמים בחשד לקשר עם קבוצות איסלאמיות אסורות וכן באשמה כי הוא קשור להפצת חדשות שקריות. בהמשך הוא הקים את הוועדה הערבית לזכויות האדם וב-17 ביולי 2011 הפך לחבר בחבר המנהלים שלה. 
בשנת 2001 הוא ייסד את הקונגרס של הרפובליקה. למרות שהארגון הוצא מחוץ לחוק בשנת 2002, המשיך מרזוקי בפעילות, כשהוא פועל מצרפת. 
בעקבות התפטרותו של הנשיא בן עלי בעקבות המחאות בתוניסיה, הודיע מרזוקי על חזרתו לתוניסיה ועל כוונתו לרוץ לנשיאות.
כנשיא

מפלגתו של מרזוקי, קונגרס למען הרפובליקה (CPR) המזוהה עם המרכז-שמאל, הגיעה בבחירות למקום השני וזכתה ב-23 מושבים בפרלמנט.
ב-12 בדצמבר 2011 הודיעה האספה המכוננת של תוניסיה - הגוף שנבחר למשול על המדינה ועל ניסוח החוקה החדשה, כי מרזוקי נבחר כנשיא הביניים של הרפובליקה התוניסאית, עם 155 קולות בעד, 3 קולות נגד ועוד 42 נמנעים. קולות הנמנעים היו תוצאה של חרם מצד מפלגות האופוזיציה, שטענו כי החוקה החדשה של המדינה איננה דמוקרטית.
הוא מונה לתפקיד הזמני במסגרת הסכם עליו חתמה האופוזיציה עם מפלגת השלטון, המפלגה האיסלאמיסטית א-נהדה, שזכתה ב-89 מושבים.
בבחירות לנשיאות שנערכו בנובמבר-דצמבר 2014 הפסיד מרזוקי לאל-באג'י א-סבסי.
לאחר הנשיאות

ביוני 2015 היה על הספינה "מריאן" שנעצרה בידי חיל הים הישראלי בעת שהשתתפה במשט לעזה.
בשנת 2016, הוא מונה על ידי האיחוד האפריקאי לפקח על הבחירות לנשיאות קומורו .
בנובמבר 2021, מונצף מרזוקי היה מושא לצו מעצר בינלאומי בגין סיכון ביטחון המדינה. הוא נידון שלא בנוכחותו לארבע שנות מאסר לאחר שהאשים את קייס סעיד בביצוע הפיכה.
מרזוקי, אשר התגורר בפריז, אמר כי עלייתו של סעיד לשלטון הייתה הפיכה ועודד מפגינים למחות נגד הנשיא. זאת לאחר שסעיד הקפיא את פעילות הפרלמנט. הוא גם קרא שלא לקיים בתוניסיה את ועידת המדינות דוברות הצרפתית ולהעבירה למדינה אחרת.
מרשעת (מחזמר)

| --- | --- |

 כתיבה:  ויני הולצמן
 מילות השירים:  סטיבן שוורץ 
 מבוסס על:  הרומן מרשעת מאת גרגורי מגווייר
 ליברטיסט:  סטיבן שוורץ
 מוזיקה:  סטיבן שוורץ
 מקום ההתרחשות:  ארץ עוץ
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  2003 סן פרנסיסקו  2003 ברודוויי  2005 סיבוב הופעות ראשון  2005 שיקגו  2007 וסט אנד  2007 טוקיו  2007 לוס אנג'לס  2007 שטוטגרט  2008 מלבורן  2008 קונצרט לציון 5 שנים  2009 סן פרנסיסקו  2009 סיבוב הופעות שני  2009 אוסקה  2010 אוברהאוזן  2010 הלסינקי  2011 קופנהגן 
 מספר מערכות:  2
 משך ההצגה:  שעתיים ו-45 דקות (כולל הפסקה של 15 דקות)
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס דרמה דסק, פרס טוני, פרס מעגל המבקרים החיצוני, פרס ליגת הדרמה, פרס גראמי
 https://wickedthemusical.com/the-show/
 
סמליל המחזמר
מרשעת: הסיפור שלא סופר על המכשפות מארץ עוץ (או בקצרה: מרשעת) הוא מחזמר משנת 2003 עם מילים ולחן מאת סטיבן שוורץ, ותסריט מאת ויני הולצמן. המחזמר מבוסס באופן רופף על הספר "מרשעת: תולדות חייה וזמנה של המכשפה הרעה מהמערב" מאת גרגורי מגוויר משנת 1995.
העלילה מסופרת מנקודת מבטן של המכשפות מארץ עוץ ובהתמקדות בהן; העלילה מתחילה לפני בואה של דורותי גייל וממשיכה לאחר בואה לארץ עוץ מקנזס.
המחזמר הופק על ידי Universal Stage Productions בשיתוף מארק פלאט, ג'ון ב. פלאט ודייוויד סטון. ג'ו מנטלו ביים את המחזמר ויין קילנטו יצר את הכוראוגרפיה. המחזמר הועלה בברודוויי בתיאטרון גרשווין. ההפקה המקורית בברודוויי זכתה בשלושה פרסי טוני, שישה פרסי דרמה דסק ובפרס גראמי. ב-28 באוקטובר 2019, הפקת המחזמר בברודוויי עקפה את עלובי החיים והפכה להפקת המחזמר במקום החמישי עם מספר ההופעות הרב ביותר בברודוויי.
משך ההצגה הוא שעתיים ו-45 דקות (כולל הפסקה של 15 דקות).
צוות שחקנים

| דמות | הפקה ניסיונית סן פרנסיסקו (2003) | ברודוויי (2003) | סיבוב הופעות ראשון ארצות הברית (2005) | ווסט אנד (2006) | לוס אנג'לס (2007) | מלבורן (2008) | סן פרנסיסקו (2009) | סיבוב הופעות שני ארצות הברית (2009) | סיבוב הופעות, עשור למחזמר (2014) | סיבוב הופעות בינלאומי(2016) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אלפבה | אידינה מנזל | אידינה מנזל | סטפני ג'יי. בלוק | אידינה מנזל | עדן אספינוסה | אמנדה האריסון | טיל וויקס | מרסי דוד | ג'מה ריקס | ג'קלין יוז |
| גלינדה | קריסטין צ'נוות' | קריסטין צ'נוות' | קנדרה קסבאום | הלן דלימור | מייגן הילטי | לוסי דוראק | קנדרה קסבאום | הלן יורק | לוסי דוראק | קרלי אנדרסון |
| פיירו | נורברט לאו בוץ | נורברט לאו בוץ | דריק ויליאמס | אדם גרסייה | כריסטופר קוזיק | רוב מילס | ניקולס דורמרד | קולין דונל | סטיב דניאלסן | בראדלי ג'יידן |
| בוק | קירק מקדונלד | כריסטופר פיצג'רלד | לוגן ליפטון | ג'יימס גילן | אדם ווילי | אנת'וני קאלה | אדי ריוסקו | טד אלי | אדוארד גריי | אידון ג'ונס |
| נסרוז | מישל פדרר | מישל פדרר | ג'נה ליי גרין | קייטי ראולי ג'ונס | ג'נה ליי גרין | פני מקנמי | דידי מנגו הול | קריסטין ריס | אמילי קסקרינו | אמילי שו |
| מאדאם מוריבל | קרול שלי | קרול שלי | קרול קיין | מרים מרגוליס | קרול קיין | מגי קירקפטריק | קרול קיין | מרילין קאסקי | מגי קירקפטריק | קים איסמאי |
| הקוסם מארץ עוץ | רוברט מורס | ג'ואל גריי | דייוויד גאריסון | נייג'ל פלנר | ג'ון רובינשטיין | רוב גאסט | דייוויד גאריסון | טום מקגוון | רג ליברמור | סטיבן פינדר |
| דוקטור דילמונד | ג'ון הורטון | ויליאם יומנס | טימות'י בריטן פארקר | מרטין בול | טימות'י בריטן פארקר | רודני דובסון | טום פלין | דויד דה וריס | גלן הוגסטרום | סטיבן פינדר |
רשימת שירים

| מערכה ראשונה | מערכה שנייה |
| --- | --- |
• "No One Mourns the Wicked" — גלינדה, תושבי ארץ עוץ, אמה של אלפבה, אביה של אלפבה, מיילדת ומאהב: • "Thank Goodness" — גלינדה, מאדאם מוריבל, פיירו ותושבי ארץ עוץ
• "Dear Old Shiz" — סטודנטים וגאלינדה: • "Wonderful" — הקוסם ואלפבה
• "The Wizard and I" — מאדאם מוריבל ואלפבה: • "I'm Not That Girl (Reprise)" — גלינדה
• "What Is This Feeling?" — גאלינדה, אלפבה וסטודנטים: • "As Long As You're Mine" — אלפבה ופיירו
• "Something Bad" — דוקטור דילמונד ואלפבה: • "No Good Deed" — אלפבה
• "Dancing Through Life" — פיירו, בוק, נסרוז, אלפבה וגאלינדה: • "March of the Witch-Hunters" — תושבי ארץ עוץ ואיש הפח
• "Popular" — גאלינדה: • "For Good" — אלפבה וגלינדה
• "I'm Not That Girl" — אלפבה: • "Finale" — גלינדה, אלפבה ותושבי ארץ עוץ
• "One Short Day" — אלפבה, גלינדה, תיירים, מקהלה, וקהל המקהלה: 
• "A Sentimental Man" — הקוסם: 
• "Defying Gravity" — אלפבה, גלינדה ותושבי ארץ עוץ:
הפקות > סן פרנסיסקו

המחזמר "מרשעת" רץ בתיאטרון קורן בסן פרנסיסקו החל מה-28 במאי עד ה-29 ביוני 2003. צוות השחקנים כלל את קריסטין צ'נוות' בתפקיד גלינדה, אידינה מנזל בתפקיד אלפבה, רוברט מורס בתפקיד הקוסם, נורברט לאו בוץ בתפקיד פיירו, מישל פדרר בתפקיד נסרוז, קרול שלי בתפקיד מאדאם מוריבל, ג'ון הורטון בתפקיד דוקטור דילמונד וקירק מקדונלד בתפקיד בוק. סטפני ג'יי. בלוק, שמאוחר יותר גילמה את אלפבה בסיבוב ההופעות הראשון של המחזמר, הייתה שחקנית מחליפה של אלפבה.
הפקות > ברודוויי

ההצגות המקדימות של המחזמר החלו ב-8 באוקטובר 2003, וערב הפתיחה התקיים ב-30 באוקטובר בתיאטרון גרשווין (אנ'). רוב צוות השחקנים המקורי עבר עם ההפקה לברודוויי. השינויים בצוות השחקנים הראשי כללו את ג'ואל גריי בתפקיד הקוסם, ויליאם יומנס בתפקיד דוקטור דילמונד וכריסטופר פיצג'רלד בתפקיד בוק.
במרץ 2020, ההפקה הושהתה בשל מגפת הקורונה. ההופעות התחדשו ב-14 בספטמבר 2021, עם לינדזי פירס בתפקיד אלפבה וג'ינה קלייר מייסון בתפקיד גלינדה. צ'נוות' נשאה נאום לפני הרמת המסך בפתיחה המחודשת של ההפקה.
נכון ל-19 בפברואר 2023, הפקת המחזמר בברודוויי העלתה 25 הצגות מקדימות ו-7,428 הופעות רגילות.
הפקות > צפון אמריקה

בשנת 2005, סיבוב ההופעות הראשון של המחזמר (אשר כונה "עיר הברקת") החל ב-8 במרץ 2005 בתיאטרון קאנון, טורונטו. צוות השחקנים כלל את סטפני ג'יי. בלוק בתפקיד אלפבה, קנדרה קסבאום בתפקיד גלינדה, דריק ויליאמס בתפקיד פיירו, לוגן ליפטון בתפקיד בוק, קייטי ראולי ג'ונס בתפקיד נסרוז, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם וטימות'י בריטן פארק בתפקיד דוקטור דילמונד. ההפקה הסתיימה ב-15 במרץ 2015. צוות השחקנים באותה העת כלל את ג'ניפר דינואיה בתפקיד אלפבה וקנדרה לי שוורץ בתפקיד גלינדה.
לאחר מספר הופעות מוגבל של סיבוב ההופעות בעיר, נפתחה הפקה של המחזמר בשיקגו ב-24 ביוני 2005 בתיאטרון האוריינטלי (אנ'). ההפקה רצה עד ה-29 בינואר 2009. צוות השחקנים בערב ההופעה האחרונה כלל את די רוסיולי בתפקיד אלפבה, אנלי אשפורד בתפקיד גלינדה, ברברה רוברטסון בתפקיד מאדאם מוריבל, ג'ין ויגנדט בתפקיד הקוסם, קריסטופר קוזיק בתפקיד פיירו, טד אלי בתפקיד בוק וק. טוד פרימן בתפקיד דוקטור דילמונד.
הפקה נוספת של המחזמר נפתחה בלוס אנג'לס, קליפורניה בתיאטרון פנטג'ס (אנ'). ההצגות המקדימות התחילו ב-10 בפברואר 2007 וערב הפתיחה התקיים ב-21 בפברואר. צוות השחקנים כלל את עדן אספינוסה בתפקיד אלפבה, מייגן הילטי בתפקיד גלינדה, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, טימות'י בריטן פארקר בתפקיד דוקטור דילמונד, ג'נה ליי גרין בתפקיד נסרוז, אדם ווילי בתפקיד בוק, כריסטופר קוזיק בתפקיד פיירו וג'ון רובינשטיין בתפקיד הקוסם. ההפקה נסגרה ב-11 בינואר 2009 לאחר 12 הצגות מקדימות ו-792 הופעות רגילות. צוות השחקנים בהופעה האחרונה כלל את אספינוסה בתפקיד אלפבה, הילטי בתפקיד גלינדה, קיין בתפקיד מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם, דריק ויליאמס בתפקיד פיירו, טום פלין בתפקיד דוקטור דילמונד, אדי ריוסקו בתפקיד בוק ובריאנה יאקבונה בתפקיד נסרוז.
הפקת המחזמר נפתחה רשמית ב-6 בפברואר 2009 בתיאטרון אורפיאום (אנ'), סן פרנסיסקו, לאחר הצגות מקדימות שהחלו ב-27 בינואר. צוות השחקנים כלל את טיל וויקס בתפקיד אלפבה, קנדרה קסבאום בתפקיד גלינדה, קרול קיין בתפקיד מאדאם מוריבל, דייוויד גאריסון בתפקיד הקוסם, ניקולס דורמרד בתפקיד פיירו, טום פלין בתפקיד דוקטור דילמונד, דידי מגנו הול בתפקיד נסרוז ואדי ריוסקו בתפקיד בוק. ההפקה נסגרה ב-5 בספטמבר 2010, לאחר 12 הצגות מקדימות ו-660 הופעות רגילות. צוות השחקנים בהופעה האחרונה כלל את מרסי דוד בתפקיד אלפבה, אלי מאוזי בתפקיד גלינדה, ג'ודי גלב בתפקיד מאדאם מוריבל, טום מקגוון בתפקיד הקוסם, קליפטון הול בתפקיד פיירו, פול סלייד סמית' בתפקיד דוקטור דילמונד, דידי מגנו הול בתפקיד נסרוז ואיתי בן שלמה בתפקיד בוק.
סיבוב ההופעות השני של המחזמר (אשר כונה "ארץ המנצ'קינים") התחיל ב-7 במרץ 2009 בפורט מאיירס, פלורידה. צוות השחקנים בעת הפתיחה כלל את מרסי דוד בתפקיד אלפבה, הלן יורק בתפקיד גלינדה, קולין דונל בתפקיד פיירו, טד אלי בתפקיד בוק, קריסטין ריס בתפקיד נסרוז, מרילין קאסקי בתפקיד מאדאם מוריבל, טום מקגוון בתפקיד הקוסם ודויד דה וריס בתפקיד דוקטור דילמונד. ההפקה הושהתה במרץ 2020 בשל מגפת הקורונה. ההפקה חידשה את ההופעות ב-3 באוגוסט 2021 עם טליה סוסקאור בתפקיד אלפבה, אליסון ביילי בתפקיד גלינדה, שרון זקס בתפקיד מאדאם מוריבל וקליבנט דריקס בתפקיד הקוסם. ב-30 ביולי 2022, ההפקה חגגה את הופעתה ה-5000.
הפקות > לונדון

ההפקה הלונדונית של המחזמר החלה בהצגות מקדימות ב-7 בספטמבר 2006 בתיאטרון אפולו ויקטוריה (אנ'). ערב הפתיחה התקיים ב-27 בספטמבר באותה שנה. צוות השחקנים המקורי כלל את אידינה מנזל בתפקיד אלפבה, הלן דלימור בתפקיד גלינדה, מרים מרגוליס בתפקיד מאדאם מוריבל, אדם גרסיה בתפקיד פיירו, מרטין בול בתפקיד דוקטור דילמונד, ג'יימס גילן בתפקיד בוק, קייטי ראולי ג'ונס בתפקיד נסרוז ונייג'ל פלנר בתפקיד הקוסם. ב-30 בדצמבר 2006, קרי אליס החליפה את מנזל בתפקיד אלפבה.
ב-16 במרץ 2020 הפקת המחזמר הושהתה בשל מגפת הקורונה. ההופעות חודשו ב-15 בספטמבר 2021, וההפקה חגגה את השנה ה-15 שלה ב-28 בספטמבר.
המופע, אשר נמצא במקום התשיעי להפקת המחזמר עם מספר ההופעות הרב ביותר בהיסטוריה של ווסט אנד, חגג את הופעתו ה-6,000 ב-7 ביולי 2022.
הפקות > סיבובי הופעות בממלכה המאוחדת ובאירלנד

סיבוב ההופעות הראשון של המחזמר בממלכה המאוחדת ובאירלנד התחיל ב-12 בספטמבר 2013 בתיאטרון פאלאס (אנ') במנצ'סטר. ההפקה הסתיימה בשנת 2015.
סיבוב הופעות שני התחיל ב-31 בינואר 2018 בהיפודרום בבריסטול והסתיים ב-5 בינואר 2019 במנצ'סטר. צוות השחקנים כלל את איימי רוס בתפקיד אלפבה, הלן וולף בתפקיד גלינדה, ארון סידוול בתפקיד פיירו, קים איסמאי בתפקיד מאדאם מוריבל, אמילי שו בתפקיד נסרוז, אידון ג'ונס בתפקיד בוק וסטיבן פינדר בתפקיד הקוסם/ דוקטור דילמונד.