stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי יפן–רואנדה
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת ברואנדה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקיגאלי, בירת רואנדה.
רואנדה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן.
יחסי הודו–פרו

| יחסי הודו–פרו |
| --- | --- |
הודו: פרו


הודו: פרו
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 1,285,216
אוכלוסייה
1,454,183,987: 34,307,937
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 267,603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 7,800
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה

יחסי הודו–פרו הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו ופרו.
היסטוריה

הודו ופרו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 במרץ 1963, ושגרירות הודו בצ'ילה הוסמכה במשותף לפרו. הודו פתחה את הנציגות הדיפלומטית שלה בלימה בספטמבר 1969, והשגריר התושב הראשון בפרו נכנס לתפקידו בנובמבר 1973. פרו מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי, המוסמכת גם לבנגלדש, איראן, המלדיביים, נפאל וסרי לנקה. היחסים הכלכליים בין שתי המדינות החלו לצמוח באופן משמעותי בשנות ה-90, הניזונות מהצמיחה הטכנולוגית והכלכלית של הודו ומרצונה של פרו להגביר את נוכחותה באסיה. פרו חברה בשיתוף הפעולה הכלכלי של אסיה-פסיפיק (APEC). ההתעניינות ההודית בפרו גדלה כאשר האחרונה הייתה עדה לצמיחה כלכלית מהירה ותיעוש מהיר, והפכה לאחת המדינות הצומחות ביותר באמריקה הלטינית.
נערכו כמה ביקורים דיפלומטיים רמי דרג בין המדינות. נשיא פרו אלן גרסיה היה האורח הראשי בחגיגות יום הרפובליקה של הודו בשנת 1987. הנשיא אלברטו פוג'ימורי ביקר בהודו במאי 1997. נשיא הודו ק. ר. נאראיאנאן ביקר בפרו בשנת 1998.
הקונגרס של פרו הפעיל מחדש את ליגת הידידות הפרלמנטרית של פרו-הודו ב-30 באפריל 2003. הפרלמנט של הודו הקים קבוצת ידידות פרלמנטרית הודו-פרו בדצמבר 2007.
באוקטובר 2013 חתמו שתי המדינות על הסכמים בנושא שיתוף פעולה בחינוך, תרבות והקמת ועדה משותפת לקידום היחסים הבילטרליים.
פרו תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם, וכן תומכת בהודו בסכסוך קשמיר. ממשלת פרו "הראתה באופן מסורתי הבנה לעמדה ההודית לגבי קשמיר והייתה אוהדת ומעריכה את האיפוק האחראי של הודו גם לנוכח פרובוקציה חמורה. פרו תומכת בעמדתה של הודו לפיה סכסוכים כאלה צריכים להיפתר באופן דו-צדדי באמצעות דיאלוג ולא להיות בינלאומיים."
שתי המדינות חגגו את 55 שנות הקשר הבילטרלי ביניהן בעת ביקורו בפרו של סגן נשיא הודו וניקאיאח נאידו, במאי 2018. פרו גם מעוניינת לקבל הסכם סחר חופשי עם המדינה, כאשר סבב הדיונים השלישי מתוכנן לאוגוסט 2018 שבו מתמקדת בהרחבת הסחר בסקטור התרופות וה-IT.
יחסים כלכליים > סחר

הסחר הדו-צדדי בין הודו ופרו היה עד לצמיחה מהירה בסוף שנות ה-2000 ותחילת שנות ה-2010, עלייה מ-250 מיליון דולר ב-2007 ל-3.126 מיליארד דולר ב-2018–2019. בשנת 2012, הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות חצה לראשונה את רף מיליארד הדולר, מה שהפך את פרו לשותפת הסחר השביעית של אמריקה הלטינית של הודו שהשיגה את אבן הדרך, אחרי ברזיל, ונצואלה, מקסיקו, צ'ילה, קולומביה וארגנטינה.
הסחר הדו-צדדי בין הודו ופרו רשם את העלייה הגבוהה ביותר שלו של 76.95% בשנים 2017–2018, ל-3.137 מיליארד דולר, לעומת התקציב הקודם. בשנים 2018–2019 עמד הייצוא ההודי לפרו על 721 מיליון דולר, בעוד שהיבוא מפרו עמד על 2.405 מיליארד דולר. הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לפרו הן מגדלים מברזל ופלדה, צינורות לתעשיית הנפט והגז, מכוניות, אופנועים ותלת גלגלים, מוצרי ברזל ופלדה, חוטי פוליאסטר וכותנה ותרופות. הסחורות העיקריות המיוצאות מפרו להודו הן נחושת, זהב, פוספטים של סידן, אבץ ועופרת, קמח דגים, כבלים סינתטיים וענבים.
שתי המדינות מנהלות כעת משא ומתן על הסכם סחר חופשי דו-צדדי.
יחסים כלכליים > השקעה

לכמה חברות הודיות יש השקעות במגזר הכרייה של פרו כולל עפרות ברזל, מנגן, פוספט וזהב. IFFCO מחזיקה בנתח גדול במכרה פוספטים גדול בצפון פרו, ולחברת זוארי אגרו יש 30% (בשווי של כ-36 מיליון דולר) במאגר פוספט סלע באותו אזור. ריליאנס רכשה בלוק נפט בארץ. כמה חברות IT הודיות פועלות גם בפרו. Tata Services Consultancy פועלת בלימה, ו-Tech Mahindra החלה לפעול בארץ לאחר שרכשה את חברת LeadCom הישראלית.
Redbus רכשה את הרוב בחברת Busportal.pe הפרואנית. לכל חברות התרופות ההודיות הגדולות יש נציגות או חברה בת מקומית בפרו.
יצרנית המשקאות הפרואנית AJE Group פתחה חברת בת הודית, AJE India Pvt. בע"מ, במהרשטרה לייצור משקאות קלים. החברה הבת החלה לפעול בדצמבר 2010, והשקיעה 15 מיליון דולר בהודו עד 2016. חברת המכונות Resemen SAC הקימה בניו דלהי חברה בת בשם Reliant Drilling Ltd., לאחר שזכתה בחוזה מ-Hindustan Zinc Ltd. חברות שירותי כרייה אחרות בפרו, כגון Opermin ו-AAC Mining Executors Ltd. הקימו פעילות בהודו. יצרנית חומרי הסיכה ויסטון פתחה מפעל ליד רווארי, הריאנה.
יחסי הגנה

הודו ופרו חתמו על הסכם על שיתוף פעולה ביטחוני ומניעת הפצת נשק להשמדה המונית באוקטובר 2013. ההסכם יאפשר לפרו לשלוח את אנשי הצבא שלה להודו לאימון. הודו הציעה לפקידי ההגנה הפרואניים משבצות במכללת שירותי ההגנה בוולינגטון, קוצ'י. הסכם ההגנה כולל גם מכירת חלקי חילוף לצבא פרו.
פרו שלחה קצין ימי להשתתף בקורס ה-NDC ה-53 בניו דלהי בשנת 2013.
סיוע חוץ הודי

הודו תרמה 500,000 דולר למאמצי סיוע באסון בעקבות רעידת אדמה בפרו ב-15 באוגוסט 2007. היא גם סיפקה מימון לתוכנית ייעור בפארק על שם מהטמה גנדי בלימה.
אזרחי פרו זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות. דיפלומטים פרואנים רבים השתתפו בקורסי PCFD במכון שירות החוץ בהודו.
יחסי תרבות

הודו ופרו חתמו על הסכם על שיתוף פעולה תרבותי בשנת 1987. אגודת הידידות ההודו-פרואנית (בהינדית: "Bharat-Maitreyi Samiti") הוקמה בהודו ביוני 2007. זהו ארגון אזרחי שמטרתו לקדם ידידות בין שתי המדינות, להציג את התרבות הפרואנית ואת השפה הספרדית בהודו, כמו גם לעודד חילופי תרבות של פרופסורים וסטודנטים משתי המדינות.
מונדו לטינו הוא מרכז תרבות אמריקה הלטינית ומרכז מצוינות המזוהה עם שגרירות פרו בניו דלהי. המרכז מציע קורסי ריקוד בשפה הספרדית וסלסה ב-Delhi NCR. הוא גם מלמד אנגלית והינדית כקורסי שפות זרות.
הודים בפרו

נכון לדצמבר 2016, 500 אזרחים הודים מתגוררים בפרו. הקהילה עוסקת בעיקר בעסקים ובמסחר. כמה עובדים עם מיסיונרי הצדקה וארגונים נוצריים אחרים בלימה, צ'ימבוטה ופונו.
ארגונים כמו האר קרישנה, סאי באבא וברהמה קומאריס נמצאים גם הם בפרו.
פרואנים בהודו

נכון לשנת 2013, כ-200 פרואנים מתגוררים בהודו, רובם נשים. הקהילה מועסקת בעיקר כפרופסורים, מהנדסים וסטודנטים. מעטים נשואים לאזרחים הודים. רוב הקהילה הפרואנית מתגוררת ב-Delhi NCR ובמדינות אחרות כמו האריאנה, מהרשטרה, אוטר פראדש, קרנטקה וראג'סטאן.
יחסי יפן–שוודיה

| יחסי יפן–שוודיה |
| --- | --- |
יפן: שוודיה


יפן: שוודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 450,295
אוכלוסייה
123,588,993: 10,619,488
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 593,268
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 55,866
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי יפן–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין יפן וממלכת שוודיה.
רקע

קשרים בין המדינות החלו במהלך המאה ה-18 כאשר קרל פיטר תונברג, תלמידו של הבוטנאי קארולוס ליניאוס, הגיע ליפן לאיסוף ומחקר צמחים. זה הפך אותו לאזרח השוודי הראשון שביקר ביפן.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים של יפן ושוודיה כוננו על ידי חתימת האמנה השוודית-יפנית בשנת 1868, שהיה גם החוזה הראשון שממשלת מייג'י כרתה עם מדינה זרה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 החלו שתי המדינות לפתוח נציגויות דיפלומטיות בטוקיו ובסטוקהולם, ואז הועלו לדרגת שגרירויות בשנת 1957.
יפן היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של שוודיה באסיה, וכמה נושאים מהמדיניות השוודית כמו רווחה, הזדקנות אוכלוסין ועניינים בינלאומיים כמו שמירת שלום וסיוע בפיתוח רשמי הובאו לדוגמה על ידי יפן. היחסים הדו-צדדיים מתחזקים גם באמצעות ביקורים רשמיים, ביקורי מלוכה, חילופי תרבות או אקדמיה משני הצדדים.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם ו-2 קונסוליות במאלמו וגטבורג.
שוודיה מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-2 קונסוליות בפוקואוקה וקובה.
יצחק ארנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בפברואר 1950 (בן 74) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
חיים יצחק ארנברג, (נולד ב-10 בפברואר 1950 בירושלים), הוא הרב האורתודוקסי של ברלין. בעבר כיהן כרב במינכן, בשנים 1990–1997.
ביוגרפיה

ארנברג נולד ב-10 בפברואר 1950 בירושלים. הוריו, יחיאל מישל וציפורה ארנברג, נולדו בישראל למשפחות חסידיות שגרו בישראל דורות רבים.
כאשר היה בן 5 עברה המשפחה מיפו לבני ברק שם גדל. אביו היה איש עסקים בענף עיבוד היהלומים.
ארנברג הוא השני מבין שלושה בנים. אחיו הבכור, יעקב, עדיין מתגורר בבני ברק. אחיו הצעיר, משה פנחס ארנברג, נפטר בשנת 1987 בתאונת דרכים ליד פתח תקווה.
לאחר בר המצווה שלו, הוא למד בישיבת השרון, ואחר כך בגיל 16 הצטרף לישיבת "הרי יהודה" בבית מאיר ליד ירושלים. ראש הישיבה (והמייסד) של "הרי יהודה" ומאוחר יותר ולימים חותנו, הרב צבי כהנא-גרושקא (1921–1996), היה מקור ההשפעה העיקרי שלו והמנטור הרוחני שעיצב את ארנברג בשנותיו הראשונות.
בשנת 1970 התחתן ארנברג עם נחמה, בתו הבכורה של ראש הישיבה והזוג עבר לעיר אשקלון.
בשנת 1975, לאחר חמש שנים של לימודים, ופעילות חברתית במסגרת מוסד תלמודי באשקלון, הוסמך לרבנות על ידי הרב יוסף חיים בלוי, לימים הרב הראשי של אשקלון.
לאחר הסמכתו בשנת 1975 חזר ארנברג לישיבת "הרי יהודה" בבית מאיר כדי להיות ר"מ בישיבה. בתקופה זו הוא לקח תפקיד פעיל יחד עם הרב כהנא בהנהלת הישיבה.
קריירה רבנית

בשנת 1983 עבר ארנברג לווינה, שם כיהן לראשונה כרב של תנועת המזרחי עד 1989. באותה השנה עבר ארנברג עם משפחתו למינכן שבגרמניה, שם כיהן כרב בין השנים 1989 ו-1997. מאז הרב ארנברג היה הרב של הקהילה היהודית האורתודוקסית בברלין.
הרב ארנברג הוא חבר בוועדת הקבע של ועידת רבני אירופה. בשנת 2003 הקים הרב ארנברג את ארגון ORD (ועידת הרבנים האורתודוקסית של גרמניה) שמטרתו הייתה להקל על שיתוף הפעולה של רבני גרמניה לפיתוח מתמשך של החיים האורתודוקסים היהודיים בגרמניה. ארנברג כיהן כיו"ר ה-ORD מאז הקמתו ועד 2010.
הערות שוליים

↑  Jewish Community Berlin. "Juedische Gemeinde zu Berlin". נבדק ב-23 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yeshiwat Harey Yehuda. "Harey Yehuda Yeshiva". נבדק ב-26 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  עליו ראו: הרב צבי כהנא-גרושקא בלקסיקון הרבני "אישי ישראל"
↑  CER. "Conference of European Rabbis". אורכב מ-המקור ב-2013-05-27. נבדק ב-27 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ORD
↑  Orthodoxe Rabbinerkonferenz Deutschland. "Über die ORD". ORD Online. נבדק ב-23 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142132276  ISNI: 0000 0000 9454 0681  VIAF: 139148941   WorldCat (עם VIAF): 139148941
יעקוב אבן כיליס

| --- | --- |
 לידה:  930 בגדאד, בית עבאס 
 פטירה:  991 (בגיל 61 בערך) קהיר, השושלת הפאטמית 
 מדינה:  השושלת האיח'שידית, השושלת הפאטמית 
 שפות היצירה:  ערבית 
 
יעקוב אבן כיליס (בערבית: يعقوب ابن كليس ‏(930–991) היה מדינאי וסופר יהודי שהתאסלם, וזיר תחת הפאטימים במצרים (979–991).
קורות חיים > בעיראק, בארץ ישראל ובמגרב

אבו אלפרג' יעקוב אבן יוסף אבן כיליס נולד בבגדאד ב-930 במשפחה יהודית מכובדת. בילדותו (כנראה סביב 940) היגר עם משפחתו לארץ ישראל. בעיר רמלה הפך לסוכן הסוחרים (וכיל אלתג'אר) בתקופה בה האחשידים שלטו על מצרים וארץ ישראל בחסות בית עבאס.
בתפקידו כנגיד הסוחרים הלשין בפני אבו אל-מיסכ כאפור, עוצר מצרים (והשליט בפועל) על כסף שהסתירו סוחרים יהודים. הכסף הוחרם וקרנו של אבן כיליס עלתה.
אבן כיליס נהיה פקיד ממשל (יועץ כלכלי) תחת השליט כאפור אל אח'שידי במעמד של מומחה כלכלי והיה בעל תפקיד של ניהול מערך הכספים המצרי. אבן כיליס שאף להתקדם למשרת הווזיר, אבל תפקיד זה נמנע ממנו בשל יהדותו ולכן התאסלם ב-967.
לאחר מותו של כאפור, אבן כיליס הסתכסך עם יורשו, הושלך לכלא, הצליח להשתחרר וברח לאיפריקיה שבמגרב, אל השטח שבשליטת הפאטימים. הוא התחבר עם קבוצת יהודים שהיו מקורבים לשלטון ובאמצעותם התקרב לשליטים הפאטימים. כאשר אל-מועיז יצא לכבוש את מצרים, היה אבן כיליס בפמליה של אל-מועיז.
קורות חיים > במצרים

עם ההשתלטות על מצרים הטיל אל-מועיז על אבן כיליס את המשימה של ארגון המערכת הכלכלית של האימפריה הפאטימית במצרים.
ב-974 אלמועז מת ובנו, אלעזיז עלה לשלטון. אלעזיז מינה ב-979 את אבן כיליס להיות הווזיר של הפאטימים בתואר הווזיר הגדול (אל וזיר אל אג'אל). אבן כיליס נשאר וזיר עד מותו ב-991.
אבן כיליס היה פטרון המדע והתרבות, היה שותף להפיכת מסגד אל-אזהר למוסד ללימודי דת האסלאם ב-988. בהקדמה לספר התפילה של סעדיה גאון כתוב שהוא הוצג במסגרת מג'לס (מועצה) שערך אבן כיליס.
ב-980 אבן כיליס חיבר ספר חוק איסמאילי ("כתב פי אלפקה" – ספר דינים), המבוסס על פסקי האמאמים אל-מועזז ואל-עזיז, ספר זה הפך לספר לימוד מקובל לאנשי משפט איסמאעילים ושרד עד היום.
לקריאה נוספת

יעקב לב, ‏המרת דת ומומרים במצרים בימי הביניים, פעמים 42, עמ' 76 ואילך.
הערות שוליים

↑  הממונה מטעם הממשל לקבל סחורות יבוא מטעם הסוחרים ולסדר את ענייני המיסים הקשורים בסחר זה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007577580405171  GND: 128831065  ISNI: 0000 0000 8403 059X  LCCN: nr90020020  NTA: 262241242  VIAF: 97920899   WorldCat (עם VIAF): 97920899
יחסי יפן – ערב הסעודית

| יחסי יפן – ערב הסעודית |
| --- | --- |
יפן: ערב הסעודית


יפן: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 2,149,690
אוכלוסייה
123,588,993: 34,113,889
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 31,295
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה אבסולוטית

יחסי יפן–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים שבין יפן לבין הממלכה הערבית הסעודית. יחסים רשמיים בין שתי המדינות נקשרו בשנת 1955.
מאז ייסוד היחסים, יפן, בתור הכלכלה השלישית בגודלה בעולם ולפרקים השנייה בגודלה, וערב הסעודית, כיצרנית הנפט הגדולה בעולם נהנו מהאינטרסים ההדדיים שלהן. ב-2015 הפכה יפן לשותפת הסחר השלישית בגודלה של ערב הסעודית, כשייבאה סחורות בשווי כולל של 45.4 מיליארד דולר שעיקרן נפט וייצאה סחורות בשווי 7.5 מיליארד דולר בעיקר של מוצרים מוגמרים.
היסטוריה > המחצית הראשונה של המאה ה-20

הקשרים הרשמיים הראשונים בין שתי המדינות החלו ב-1938 כשהשליח הסעודי לבריטניה, חאפז ווהבה ביקר ביפן לכבוד פתיחת מסגד טוקיו. בשנה שלאחר מכן השליח היפני למצרים, יוקויאמה ביקר בערב הסעודית ונפגש עם המלך אבן סעוד בריאד.
שתי המונרכיות שמרו על קשרים רעועים במשך השנים שלאחר מכן; תרמה לכך המתקפה על פרל הארבור שהביאה לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ולקריסת הקשרים בין האימפריה לממלכה הסעודית. לבסוף, במרץ 1945 הממלכה הכריזה מלחמה על יפן וגרמניה הנאצית.
היסטוריה > המחצית השנייה של המאה ה-20

בשנת 1953 ממשלת יפן שלחה משלחת לבריטניה והאיצה את התהליך ששיאו היה בייסוד היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לערב הסעודית. נקודת ציון חשובה נוספת היא שנת 1957 כשניתן ליפן הזיכיון לחפש נפט והקמת חברת הנפט היפנית-ערבית.
בשנת 1968, במהלך הנס הכלכלי היפני עקפה כלכלת יפן את כלכלת גרמניה המערבית והפכה לכלכלה השנייה בגודלה בעולם אחרי ארצות הברית.
ביקורו של פייסל, מלך ערב הסעודית בטוקיו ב-1971 חיזק את היחסים בין המדינות ופתח עידן חדש ביחסים בין המדינות, במהלכו התקיימו ביקורים הדדיים רבים. כמו כן, הקשרים בין משפחת המלוכה הסעודית והמשפחה הקיסרית היפנית התחזקו.
היסטוריה > המחצית הראשונה של המאה ה-21

בשנת 2001 ביקר שר החוץ של יפן בסעודיה והכריז על יוזמות בשלושה תחומים עיקריים: קידום הדיאלוג בין התרבויות ועם העולם האסלאמי, פיתוח מקורות המים ודיאלוג פוליטי רחב.
במרץ 2017 ביקר סלמאן, מלך ערב הסעודית, ביפן ונפגש עם ראש ממשלת יפן שינזו אבה בטוקיו, ודן עמו בענייני הביטחון הבינלאומי וחזון יפן–סעודיה, וכמו כן חשף יחד עמו את תוכנית Vision 2030 של שתי המדינות.
יחסים כלכליים

היחסים המיוחדים בין שתי המדינות תורגמו למציאות בשטח ובראשה התחום הכלכלי ועדות לכך היא שיפן היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של הממלכה הסעודית, עם ייצוא סחורות סעודיות ליפן בשווי כולל של 3.035 מיליארד ין שעיקרן נפט, וייבוא סחורות יפניות לסעודיה בשווי 826 מיליארד ין ועיקרן הוא מכוניות, מכונות וות.
שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה טכנולוגי וכלכלי מאז שנת 1975, שכולל גם את הקמת הוועדה המשותפת הסעודית–יפנית לפיקוח על יישום תנאי ההסכם בין המדינות.
ראו גם

יחסי יפן–ישראל
יחסי ארצות הברית–ערב הסעודית
כשל הצלף הבודד

כשל הצלף הבודד הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי בו אירוע שהתרחש באופן אקראי מוצג כאירוע נדיר הדורש הסבר סיבתי לא אקראי. הכשל מתרחש כאשר הצופה מתעלם מסך האירועים החלופיים השקולים מבחינה סטטיסטית לאירוע הכביכול נדיר, שהתרחשות אחד מתוכם במקום האחר הוא אקראי.
השם מבוסס על סיפור אודות אדם היורה באקראיות לעבר קיר, ולאחר מכן מסמן מטרה סביב צבר של פגיעות וטוען שהוא צלף.
הכשל נקרא גם "אשליית הצבר"; בלוגיקה הוא מכונה "כשל החלוקה", וכהנמן וטברסקי כינו אותו "חוק המספרים הקטנים". שמות אלו מכוונים לכך שעל פי הכשל, הצופה מצפה שבכל חלוקה של אירועים לתת-קבוצות, ההתפלגות בכל תת-קבוצה תהיה זהה להתפלגות בקבוצה.
אחת הדוגמאות הנפוצות לכשל הצלף הבודד היא זיהוי הצטברות מקומית של מקרי סרטן עם מפגע סביבתי כלשהו, על אף שבאופן אקראי לגמרי מתבקש שתהיינה הצטברויות מקומיות של מקרים כאלה.
כשל זה נפוץ בפי מגידי עתידות בדיעבד, כלומר מי שמציגים תחזיות רבות לגבי העתיד, ולאחר מכן מדגישים רק את אלו שהתגשמו. אם אדם מציג מספיק תחזיות, סביר להניח שאחדות מהן תתגשמנה. נאסים טאלב הציג כשל זה לגבי סחרנים בבורסה לניירות ערך: אם מספיק סחרנים ינסו את מזלם במסחר בבורסה, אחדים מהם צפויים להראות תוצאות טובות מאוד על פני תקופה מסוימת, על אף שאין זה מעיד שהייתה להם יכולת טובה מאשר לאחרים.
דוגמה נוספת נוגעת למציאת רמזים לאירועים עתידיים בתוך כתבי קודש, למשל בנבואותיו של נוסטרדמוס. אם מספר הדרכים לפרש את הכתבים או למצוא בהם רמזים הוא מספיק גדול, הרי שניתן יהיה למצוא רמזים למספיק אירועים אקטואליים, באופן שיטעה את הצופה הבלתי מיומן בסטטיסטיקה בכוחם הנבואי של כתבי הקודש.
המגיד מדובנא, שנודע במשליו המרובים, הסביר שהוא מכין את המשלים מראש, בהנחה שבהמשך יצוצו הנמשלים המתאימים. מי שמתפעל מהתאמת המשלים לנמשלים - לוקה ב"כשל הצלף הבודד".
הערות שוליים

↑  Steven J. Milloy, SCIENCE WITHOUT SENSE: The Risky Business of Public Health Research - Chapter 5, Mining for Statistical Associations, Cato Institute, 1995
↑  Robert Todd Carroll, The skeptic's dictionary: a collection of strange beliefs, Amusing Deceptions, and Dangerous Delusions, Wiley, August 2003, page 78
↑  James Walsh, True odds: how risk affects your everyday life, 1996, page 125
יעקוב סעיד אבו גוש

אין תמונה חופשית
ד"ר יעקוב סעיד אבו גוש (בערבית: يعقوب سعيد أبو غوش) היה רופא פלסטיני, מונה לשר הבריאות, שר התשתיות, שר לאיכות הסביבה בממשלת ירדן, בתקופת המלך חוסיין.
ביוגרפיה

יעקוב סעיד אבו גוש נולד באבו גוש. בנו של השייח' סעיד אבו גוש, אדם מכובד, בעל קרקעות בעמק איילון שבנה באל-קובייבה בית מידות למשפחתו.
אבו גוש סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, השתלם בבריטניה, הקים מרפאה פרטית ברמלה ברחוב השוק. באותה תקופה פעלו ברמלה 4 רופאים, יתר שלושת הרופאים ברמלה היו בשירות הממשלה המנדטורית.
זמן קצר לפני מלחמת העצמאות התחיל לבנות בית חולים פרטי סמוך לארמונו באל-קובייבה.
הכפר נכבש יחד עם הכפר הסמוך, זרנוגה, ב-27 במאי 1948 בידי חטיבת גבעתי (חטיבה 5) כחלק מהשלב השני של מבצע ברק; ככל הנראה, באותה הזדמנות פונו מהמקום התושבים הערבים שלא עזבו קודם לכן.
אבו גוש, רעייתו וארבעת ילדיהם ברחו לירדן.
ביוגרפיה > בירדן

ברבות השנים שירת אבו גוש בירדן כשר הבריאות, שר התשתיות, שר לאיכות הסביבה ושגריר ירדן בעומאן.
נפטר בשנת 1995.
לקריאה נוספת

"הירושלמים, מסע בספר הטלפונים המנדטורי 1946" – משה חננאל, הוצאת ארץ וטבע, 2007
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: אבו גוש, יעקוב סעיד, עמוד 79
↑  שלומית בנימין, נוכחים נפקדים: המקרה של קוביבה/כפר גבירול, תיאוריה וביקורת, עמוד 2, גיליון מס' 29, סתיו 2006
↑  "הירושלמים, מסע בספר הטלפונים המנדטורי 1946" – משה חננאל, הוצאת ארץ וטבע, 2007 סימניה
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק אריה (כדורגלן)

יצחק אריה (נולד ב-3 באוקטובר 1940 סופיה, ממלכת בולגריה), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר הימני והקיצוני הימני בקבוצת מכבי יפו.
קורות חייו

יצחק אריה נולד בסופיה בירת בולגריה לוויזה ונסים אריה. אביו שנולד בסמוקוב היה נצר למשפחת אריה שהיגרה מווינה לסמוקוב, ובניה היו בנקאים ותעשיינים אשר בין השאר בנו את בית הכנסת בסמוקוב. ב-1948, במסגרת העלייה ההמונית עלתה המשפחה לישראל והתיישבה ביפו, סמוך לפרדס דג'אני אשר בתחומו הוקם "מגרש הפחים" של מכבי יפו. בית המשפחה היה צמוד לגדר המגרש.
ב-1951 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו תחת המאמן מישו אלבס (1935–2019). אריה הוא בן מחזורם של צ'וצ'קו לוי, בובי קלמי ואיינשטיין קליש. בעונת 1956/1957 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת, ומשחקו הראשון היה ב-26 בינואר 1957 מול בית"ר תל אביב. במקביל, המשיך לשחק גם בקבוצת הנוער. על פי רוב שיחק אריה בעמדת הקשר הימני והקיצוני הימני. ב-6 ביולי 1957 שיחק אריה במשחק גמר גביע המדינה 1956/1957 בו הפסידה יפו להפועל פתח תקווה 1–2.
בעונת 1957/1958 זכה עם קבוצת הנוער בגביע קרנר לאחר שמכבי יפו גברה על גדנ"ע יהודה בתוצאה 3–2, כאשר אריה כבש את אחד השערים ושניים נוספים נכבשו על ידי ישראל אשכנזי. אריה שיחק בשורות יפו עד לסיום עונת 1960/1961 ומשחק הליגה האחרון שלו היה ב-30 במאי 1961 מול הפועל חיפה. בסך הכל הופיע אריה ב-53 משחקים בליגה הראשונה ובהם כבש 13 שערים.
בשל מחלת אביו, נאלץ אריה לעזוב את מכבי יפו ואת ענף הכדורגל ולסייע בפרנסת המשפחה. אביו היה בעל בית מלאכה לייצור אביזירי וילונות, ויצחק תפס את מקומו.
יצחק אריה מתגורר בחולון, הוא אלמן, אב לבן ובת וסב לנכדים.
תארים

גביע קרנר בעונת 1957/1958
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  מכבי יפו חולל מהפכה בדירוג, הארץ, 29 במרץ 1959.
↑  יזהר ברנר, גביע המדינה למכבי ת"א, למרחב, 1 באוקטובר 1958.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 237. נתונים היסטוריים: ירון משעל
כיכר הפדרציה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית, מקום פעילות 
 על שם:  איחוד אוסטרליה 
 כתובת:  מרכז העיר מלבורן 
 מיקום:  הסיטי של מלבורן 
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2002
 תאריך פתיחה רשמי:  2002 
 חומרי בנייה:  אבן חול 
 קואורדינטות:  37°49′04″S 144°58′07″E﻿ / ﻿37.817798°S 144.968714°E﻿ / -37.817798; 144.968714
 he
 
כיכר הפדרציה (באנגלית: Federation Square, ידועה גם בקיצור: Fed Square) היא מתחם לאומנות, תרבות ואירועים ציבוריים על סף רובע העסקים המרכזי של מלבורן. הכיכר מכסה שטח של 7.9 דונם במפגש הרחובות פלינדרס וסוואנסון, בנויה מעל קווי רכבת פעילים ומול תחנת פלינדרס סטריט. הכיכר כוללת מוסדות תרבות חשובים כמו המרכז לאמנות איאן פוטר, המרכז האוסטרלי לאמנות נעה (ACMI) וקרן המורשת של הקורי, וכן בתי קפה ובר.
היסטוריה

הרשת העירונית המרכזית של מלבורן תוכננה במקור ללא כיכר ציבורית מרכזית, מה שנחשב כחיסרון. משנות ה-20 של המאה ה-20 היו הצעות לקירוי מסילות הרכבת בפינה הדרום-מזרחית של רחובות פלינדרס וסוואנסון למען כיכר ציבורית, עם הצעות מפורטות יותר בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-60, מועצת העיר מלבורן החליטה כי המקום הטוב ביותר לכיכר העיר יהיה בפינת רחובות סוואנסון וקולינס, מול בית העירייה. הכיכר הזמנית הראשונה נפתחה ב-1968, וגרסה קבועה נפתחה ב-1981. עם זאת, היא לא נחשבה כהצלחה רבה ופותחה מחדש בשנות ה-90 כמרחב קטן ופשוט יותר מול מלון חדש.
ב-1996 הכריז ראש הממשלה ג'ף קנט על תוכנית להריסת מבני הגז והדלק, קירוי מסילות הרכבת, והקמת מתחם שיכלול מתקני אומנות וחלל ציבורי גדול. בהכרזה נאמר ששמו של המתחם יהיה " כיכר הפדרציה" והוא יפתח בזמן לחגיגות המאה לפדרציה של אוסטרליה ב-2001. תחרות עיצוב אדריכלית הוכרזה וקיבלה 177 הצעות מרחבי העולם. חמש הצעות נבחרו לשלב הגמר, והזוכה הוכרז ב-28 ביולי 1997: קונסורציום בראשות סטודיו לאדריכלות של דונלד בייטס ופיטר דייווידסון מלונדון, יחד עם אדריכלי הנוף ההולנדים קרס אן ברנדס, ואדריכלים מבצעים מקומיים בייטס סמארט לשלב השני.
לאחר בחירות מדינתיות ב-1999, בעוד הבנייה הייתה בעיצומה, הורה הממשל החדש של בראקס על דוח שנערך על ידי פרופסור אוון ווקר מאוניברסיטת מלבורן על "השארד המערבי" המיועד לפינת הרחובות פלינדרס וסוואנסון. הדוח הסיק שיש לשמר את ה"נוף ההיסטורי" לכיוון קתדרלת סנט פול. עלויות הפרויקט התנפחו משמעותית בשל הערכות ראשוניות נמוכות, שינויים בתוכנית, הצורך לפתור שיטות בנייה לעיצוב הזוויתי והעיכובים הממושכים. הכיכר נפתחה רשמית ב-26 באוקטובר 2002.
מיקום

כיכר הפדרציה ממוקמת בגוש עירוני בין הרחובות סוואנסון, פלינדרס, ראסל ונהר היארה. הכיכר הציבורית הפתוחה ממוקמת מול תחנת פלינדרס סטריט וקתדרלת סנט פול. הפריסה תוכננה לחבר את אזור העיר המרכזי ההיסטורי עם נהר היארה ופארק בירארונג מאר.
הערות שוליים

↑  "Fed Square – About". fedsquare.com. 2023-10-27. ארכיון מ-2023-10-27. נבדק ב-2023-10-27.
↑  "Federation Square, a place in history" (PDF). Fed Square Melbourne. Federation Square Management Pty Ltd. ארכיון (PDF) מ-11 בפברואר 2018. נבדק ב-11 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gabriella Coslovich (26 באפריל 2003). "The Square's vicious circle". The Age. Melbourne: theage.com.au. ארכיון מ-28 במאי 2008. נבדק ב-16 במרץ 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566303905171  LCCN: sh2004008276  MusicBrainz: 57f7371b-86a9-4d19-a65b-81dd9dd73e70
יחסי יפן–קניה

| יחסי יפן–קניה |
| --- | --- |
יפן: קניה


יפן: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 580,367
אוכלוסייה
123,588,993: 56,708,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 1,895
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–קניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת קניה.
היסטוריה

יפן הייתה למדינות הראשונות אשר הכירו בעצמאותה של קניה ב-1963.
הקהילה היפנית בקניה היא מהקהילות היפניות הגדולות ביותר ביבשת אפריקה והיא מנתה באוקטובר 2016 שבע מאות שמונים ושלושה אזרחים יפניים. בירת קניה, ניירובי, מארחת שלל נציגויות של סוכנויות יפניות דוגמת "JICA" ו-"JBIC".
יחסים כלכליים

בשנת 2008 סך כל התרומות היפניות לקניה הסתכמו ב-3.464 מיליארד דולר. בשנת 2011 במהלך האסון הגרעיני בפוקושימה, תרמה קניה ליפן 82 מיליון דולר. יפן מימנה את שיפוץ נמל "מומבסה".