stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השוני המרהיב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  זלדה
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1981
 מספר עמודים:  46
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001940272
השוני המרהיב (ובפנים הספר: השֹני המרהיב) הוא כותר קובץ שיריה של המשוררת הישראלית זלדה. ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב (כשאר קובצי שירתה) בשנת תשמ"א (1981).
שירים

הקובץ כולל את השירים:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  חדלתי מתקי בקומה השנייה בחלומי ידידות היסמין הלבן ענף של יסמין [מן האגדות] בשני חלקי תבל האור הדק של שלומי הפרפר הכתום |  שיר ישן על גן-חיות דו-שיח [הגשם הראשון] הלומת געגועים [שערה נחושת קלל] שמעתי צעדי האיש משירת הסתרים ילדים בבית חינוך עוורים מי יעמוד בפני יופיו של האור |  כרכום של שדות לכו קסמי הילדות ארנים נדהמי שמש ורד בביקור אחרון עץ החיים [היה משהו מבהיל] שיר עתיק עד מאוד ראש לא מסורק אי |  ברשות הירח נדרתי אלף נדרים בפרוזדור מוזיקאים נודדים כלה נעלסה הלווייתנים שתיקה כבדה ריח טוב של מרחקים במלכות-השקיעה |
תכנים ואמירות > שתיקה כבדה

כותר הספר נלקח מהבית הראשון של אחד משירי הקובץ, בשם שתיקה כבדה: "המות ייקח את השני המרהיב / שבין אש למים / וישליכהו לתהום. //". בשיר מתארת זלדה את חוויית החיים מתוך האימה וההתבוננות באפשרות המוות. החיים הם הגיוון, ואי הוודאות, לעומת המוות החד משמעי והסופי. עם בוא המוות תילקח רב גווניות החומר ותעלם בחד הצבע של התהומות, שהם מטאפורה למה שהוא מעבר להשגתו של האדם. כל עוד נשמה באפו של האדם הוא חווה את הניגוד ואת הסתירות שבין יסודות העולם ויסודות נפשו, שנמשלים ל"אש" ו"מים". התנועה במרחב החיים מלא הניגודים הוא באחריותו של האדם, בתודעתה שלח זלדה, על פי ערכי האמונה היהודית שעליהם חונכה, ואחריות זו נמשכת עד לסוף החיים, על כן היא מבקשת בהמשך השיר: "יודע תעלומות / הבינני מה לבקש ביום אחרון".
תכנים ואמירות > אי

שיריה של זלדה ספוגים באמונה יהודית דתית, בידע מספרות הפיוט, התפילה והפילוסופיה היהודית לדורותיהם; הם חוברו מתוך מחשבה שאולי יעשה בהם שימוש בעתיד סדר התפילה היהודית. כך למשל השיר אי: המתחיל במילים: "אֲנִי דוֹרֶכֶת עַל הָאֲדָמָה / כְּמוֹ עַל גּוּף חַי" ומסתיים במילים:  "רַק הַמַּחֲשָׁבָה עַל אֱלֹהִים / 
הִיא אִי בַּמְּעַרְבֹּלֶת". בשונה מרחל המשוררת אשר בקשה את ההקשבה וההצמדות אל המהות של האדמה, למשל בשירה כאן על פני אדמה, זלדה שולחת את קוראיה אל החוויה המטאפיזית שמעבר לחוויית החומר הקונקרטית.
תכנים ואמירות > במלכות השקיעה

בשיר במלכות השקיעה מבטאת זלדה את עלילות חוויית האמונה בהמצאות האל ביקום: השיר מתחיל במילים: "בְּמַלְכוּת הַשְּׁקִיעָה / אֲפִלּוּ קוֹץ מֵפִיץ נֹגַהּ". ועוסק באיתני הבריאה, וברעיון האינסופיות הפיזית של העולם, התחושה שההמצאות האנושית, ובכלל זה החיים והמוות, אינם מובנים לאדם, ומתארם הקונקרטי, הר או קוץ, עשוי להעיק על נפשו ורוחניותו. אולם התחושות הקשות מתגמדות אל מול אינסופיותו של האל. כאשר ישנה התחברות אל האמונה והדבקות באל, כאילו נמוגים האימה והחרדה מפני הנוכחות הקונקרטית, העלולה להעיק, של מתארי המציאות.
לקריאה נוספת

שלמה נש, המעורבות המוסרית - בריחה ממנה ואליה : על זלדה ועל ספר שיריה "השוני המרהיב", הדאר, 61, כ"ב, תשמ"ב, עמ' 351-350.
צבי צמרת, "סובב הלב בנתיבו האפל - וחוזר אל האלוקים", או אופטימיות ופסימיות בספרה של זלדה "השוני המרהיב", פתחים, 57/58, תשמ"ב, עמ' 90-87.
הערות שוליים

↑  שתיקה כבדה, עמ' 43.
↑  שתיקה כבדה, עמ' 43.
↑  עמ' 36.
↑  עמ' 46.
וולאס סטגנר

| --- | --- |
וולאס סטגנר, סביב 1969
וולאס סטגנר, סביב 1969
 לידה:  18 בפברואר 1909 לייק מילס איווה, ארצות הברית
 פטירה:  13 באפריל 1993 (בגיל 84) סנטה פה, ניו מקסיקו ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עיסוק:  היסטוריון, סופר, מחבר סיפורים קצרים, סביבתן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איווה, אוניברסיטת יוטה, תיכון איסט 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  רומנים, סיפורים קצרים
 תקופת הפעילות:  1937–1993 (כ־56 שנים)
 השפיע על:  אדוארד אבי, קן קיזי, לארי מקמרטי
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר בספרות  עבור Angle of Repose‏, 1972  National Book Award for Fiction  עבור The Spectator Bird‏, 1977
 
וולאס ארל סטגנר (באנגלית: Wallace Earle Stegner‏; 18 בפברואר 1909 – 13 באפריל  1993) היה היסטוריון, סופר, מחבר סיפורים קצרים וסביבתן אמריקאי המכונה לעיתים קרובות "בכיר סופרי המערב" ("The Dean of Western Writers"). הוא זכה בפרס פוליצר ב-1972. ובפרס הספר הלאומי ב-1977.
חייו

סטגנר נולד בעיירה לייק מילס (Lake Mills) במדינת איווה. על אביו, ג'ורג' סטגנר (George Stegner), העיד סטגנר כי היה נווד בנשמתו, ובכל תקופת ילדותו ונעוריו נדדה משפחתו פעמים רבות במערב ארצות הברית וסטגנר גדל במקומות שונים דוגמת הערים גרייט פולס במונטנה, סולט לייק סיטי ביוטה והכפר איסטאנד (Eastend) בפרובינציה ססקצ'ואן שבקנדה. על תקופה זו כתב סטגנר באוטוביוגרפיה שלו "זאב ערבה" (Wolf Willow) כי הוא "חי בעשרים מקומות, בשמונה מדינות וקנדה". בתקופת הקיץ שהה סטגנר בגרינסבורו בורמונט. בעת שהותו ביוטה הוא הצטרף לתנועת הצופים שהייתה מסופחת לכנסייה המורמונית (אם כי הוא עצמו היה פרסביטריאני) וזכה בדרגה הגבוהה ביותר שאליה ניתן להגיע בתנועה (Eagle Scout). ב-1930 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת יוטה. הוא למד גם בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה שבה קיבל את התואר השני מאוניברסיטת איווה ב-1932 ואת הדוקטורט ב-1935.
ב-1934 נישא סטגנר למרי סטיוארט פייג' (Mary Stuart Page). במשך 59 שנים הם חלקו "שותפות ספרותית אישית מיוחדת במינה" במילותיו של ארתור שלזינגר הבן (Arthur Schlesinger Jr.).
סטגנר מת בסנטה פה ב-13 באפריל 1993 עקב סיבוכים שנגרמו לאחר תאונת דרכים שעבר ב-28 במרץ של אותה שנה. הוא היה בן 84 במותו.
בנו של סטגנר, פייג' סטגנר (Page Stegner) הוא סופר, מסאי, ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. פייג' נשוי לסופרת לין סטגנר (Lynn Stegner). פייג' סטגנר השתתף יחד עם אביו בספר "מקומות אמריקנים" (American Places) וערך ב-2008 את "אוסף המכתבים של וולאס סטגנר" (Collected Letters of Wallace Stegner).
קריירה > פעילות באקדמיה ומחוץ לה

סטגנר לימד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ובאוניברסיטת הרווארד. בסופו של דבר הוא התמקם באוניברסיטת סטנפורד, שבה הוא ייסד את החוג לכתיבה יוצרת. בין תלמידיו: סנדרה דיי או'קונור, אדוארד אבי (Edward Abbey), ונדל ברי (Wendell Berry), סימין דנשוואר (Simin Daneshvar), אנדריו גלייז (Andrew Glaze), ג'ורג' היגינס (George V. Higgins), תומאס מקגואן (Thomas McGuane), רוברט סטון (Robert Stone), קן קיזי, גורדון ליש (Gordon Lish), ארנסט גיינס (Ernest Gaines), קולין היגינס ולארי מקמרטרי (Larry McMurtry).
סטגנר שירת כעוזר מיוחד למזכיר הפנים של ארצות הברית סטיוארט יודול (Stewart Udall), ונבחר לדירקטוריון של מועדון סיירה לתקופה 1964–1966. הוא עקר לבית שנבנה בסמוך לנקיק מטאדרו (Matadero Creek) בעיירה לוס אלטוס הילס (Los Altos Hills) הסמוכה והפך לאחד מהתושבים הבולטים בה. ב-1962 הוא השתתף בהקמת "הוועדה למען מרגלות הרים ירוקים" (Committee for Green Foothills), ארגון סביבתני המוקדש לשימור והגנת הגבעות, היערות, ערוצי הנחלים, אדמות הביצה והחופים של חצי האי סן פרנסיסקו.
קריירה > ספריו

הרומן "זווית השיפוע הטבעי" (Angle of Repose), שכתב סטגנר והודפס לראשונה על ידי הוצאת דבלדי (Doubleday) בתחילת 1971 זכה בפרס פוליצר לספרות ב-1972. הספר היה מבוסס על מכתביה של מרי האלוק פוט (Mary Hallock Foote‏; 1938-1847) שהודפסו לראשונה ב-1972 על ידי הוצאת הספרים "הנטינגטון ליבררי פרס" (Huntington Library Press) כספר זיכרונות בשם "בת טובים ויקטוריאנית במערב הרחוק" (A Victorian Gentlewoman in the Far West). סטגנר הסביר בקצרה בתחילת הספר "זווית השיפוע הטבעי" את השימוש שעשה במכתבים שטרם פורסמו, אבל השימוש שעשה בשילוב קטעים שנלקחו ישירות מהמכתבים של מרי פוט בספר מבלי לתת קרדיט עוררו מחלוקת מתמשכת.
סטגנר גם זכה ב"פרס הספר הלאומי" (National Book Award) ב-1977 עבור "ציפור המשקיף" (The Spectator Bird). בשלהי שנות ה-80 הוא סירב לקבל את המדליה הלאומית לאומנויות (National Medal of Arts) מסוכנות התמיכה הלאומית באומנויות (National Endowment for the Arts) משום שסבר כי הסוכנות נהייתה פוליטית מדי. הרומן האוטוביוגרפי למחצה "חצייה לביטחון" (Crossing to Safety) שכתב סטגנר זכה לשבחי הביקורות הספרותיות ולהצלחה מסחרית.
ספריו העיוניים של סטגנר כוללים את "מעבר לקו האורך 100: ג'ון וסלי פאוול וההזדמנות השנייה של המערב" (Beyond the Hundredth Meridian: John Wesley Powell and the Second Opening of the West‏ - 1954) ביוגרפיה של ג'ון וסלי פאוול שהיה האדם הראשון שחקר את נהר הקולורדו דרך הגרנד קניון ואחר-כך שירת כמדען ממשלתי ותומך בשימור מים במערב ארצות הברית. סטגנר כתב את ההקדמה וערך את הספר "זהו דינוזאור" ("This Is Dinosaur") עם תמונות של הצלם פיליפ הייד (Philip Hyde), ספר של מועדון סיירה ששימש כחלק מהמערכה שניהל המועדון נגד הכוונה של לשכת הטיוב של ארצות הברית להקים סכרים במונומנט הלאומי דינוזאור, וסייע לייסד את התנועה המודרנית לאיכות הסביבה. חלק גדול מספריו מתרחש בעיירה גרינסבורו (Greensboro) בוורמונט, שבה התגורר בחלק מחייו. כמה מהדמויות המופיעות בספריו (בייחוד בספר "צמיחה שנייה" – Second Growth) מוצגות בצורה בלתי מחמיאה עד כדי כך שתושבי גרינסבורו נעלבו, והוא לא ביקר בעיירה במשך כמה שנים לאחר שהספר יצא לאור.
מורשת

ביום השנה המאה להולדתו של סטגנר כתב הסופר טימותי איגן (Timothy Egan) בניו יורק טיימס הרהורים על מורשת הסופר, כולל היחסים המעורערים עם העיתון. מעל ל-100 קוראים, בהם הסופרת ג'יין סמיילי (Jane Smiley) כתבו תגובות על הכתבה.
מתוך הכרה במורשת של סטגנר באוניברסיטת יוטה החלה הוצאת הספרים של האוניברסיטה (University of Utah Press) לחלק מ-2010 את "פרס סטגנר בהיסטוריה של המערב האמריקני או באיכות הסביבה" (Stegner Prize in Environmental or American Western History). פרס זה מוענק למונוגרפיה הטובה ביותר שהוצאת הספרים מקבלת בנושא ההיסטוריה של מערב ארצות הברית או של התנועה לאיכות הסביבה בפרק זמן נתון. הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הקימה את "מרכז וולאס סטגנר" (Wallace Stegner Center) העוסק בקשר שבין מחקר משאבי הטבע לחקיקה ומדיניות בנושאי הסביבה.
במכללת המדינה לואיס-קלארק (Lewis-Clark State College) בעיר לואיסטון באיידהו נהוג לערוך הרצאה שנתית על שם סטגנר (The Wallace Stegner Lecture) הנחשבת זמן רב כהישג תרבותי-ספרותי בולט בקהיליית המכללה. במסגרת ההרצאה אותה נערכים דיונים על הקשרים בין הסופר או הסופרת המעבירים את ההרצאה לבין מחוזות הפיזיים והפסיכולוגיים בהם הם שוכנים.
מלגת וולאס סטגנר (Wallace Stegner Fellowship) היא תוכנית באוניברסיטת סטנפורד המאפשרת לעשרה זוכים מדי שנה להשתתף בסדנת כתיבה יוצרת שבועית באוניברסיטה. הבית שבו התגורר סטגנר מגיל 7 עד גיל 12 בכפר איסטנד (Eastend) בססקצ'ואן בקנדה שוחזר על ידי מועצת האומנויות של איסטאנד ב-1990 ומיועד כמעון לאמנים. מלגת וולאס סטגנר לאומנויות (Wallace Stegner Grant For The Arts) מאפשרת לסופרים קנדים קבלת מלגה בסכום של 500 דולר קנדים ומגורים חינם בבית במהלך חודש אוקטובר. ב-2003 יצא לאור שירה של שלישיית האינדי רוק "ממבו סאנס" (Mambo Sons) "דבר חי קטן / חצייה לביטחון" ("Little Live Thing / Cross to Safety", שמות שניים מספריו של סטגנר) המושפע מכתביו של סטגנר. את השיר חיברו סקוט לאוסון (Scott Lawson) והגיטריסט טום גרה (Tom Guerra), ומשום כך הוזמן לאוסון להתגורר בבית סטגנר במרץ 2009.
במאי 2011 דיווח ה"סן פרנסיסקו כרוניקל" שביתו של סטגנר בלוס אלטוס הילס, שנמכר ב-2005 מיועד להריסה על ידי בעליו הנוכחי. לין סטגנר אמרה שהמשפחה ניסתה למכור את הבית לאוניברסיטת סטנפורד, אבל האוניברסיטה אמרה כי הבית יימכר במחירי השוק, כמקובל לנכסי דלא ניידי הנתרמים לסטנפורד. מרי סטגנר, אלמנתו של וולאס סטגנר אמרה כי הוא היה מביע מורת רוח מהמהומה סביב נושא זה. בנוסף, כשהעיירה הביעה רצון לקרוא למשעול ליד ביתו על שמו הוא סירב. עם זאת, מרי הודתה שבעלה נהנה אחר-כך לטייל במשעול, ושנים לאחר מותו ב-2008 המשעול נקרא על שמו.
ביבליוגרפיה > רומנים

Remembering Laughter (1937)
The Potter's House (1938)
On a Darkling Plain (1940)
Fire and Ice (1941)
The Big Rock Candy Mountain (1943), autobiographical
Second Growth (1947)
The Preacher and the Slave (1950), reissued as Joe Hill: A Biographical Novel
A Shooting Star (1961)
All the Little Live Things (1967)
Angle of Repose (1971), winner of the Pulitzer Prize
The Spectator Bird (1976), winner of the National Book Award
Recapitulation (1979)
Crossing to Safety (1987)
ביבליוגרפיה > אסופות

The Women on the Wall (1950)
The City of the Living: And Other Stories (1957)
Writer's Art: A Collection of Short Stories (1972)
The American West as Living Space (1987)
Collected Stories of Wallace Stegner (1990)
Late Harvest: Rural American Writing (1996), with Bobbie Ann Mason
ביבליוגרפיה > ספרי כיס

Genesis: A Story from Wolf Willow (1994)
ביבליוגרפיה > ספרי עיון

Mormon Country (1942)
One Nation (1945), with the editors of Look magazine
Beyond the Hundredth Meridian: John Wesley Powell and the Second Opening of the West (1954)
Wolf Willow: A History, a Story, and a Memory of the Last Plains Frontier (1962), autobiography
Wilderness Letter (1960)
The Gathering of Zion: The Story of the Mormon Trail (1964)
Teaching the Short Story (1966)
The Sound of Mountain Water (1969)
Discovery! The Search for Arabian Oil (1971)
The Uneasy Chair: A Biography of Bernard Devoto (1974)
Writer in America (1982)
Conversations with Wallace Stegner on Western History and Literature (1983)
This Is Dinosaur: Echo Park Country and its Magic Rivers (1985)
American Places (1985)
On the Teaching of Creative Writing (1988)
Where the Bluebird Sings to the Lemonade Springs: Living and Writing in the West (1992), autobiographical
ביבליוגרפיה > סיפורים קצרים

"Bugle Song" (1938)
"Chip Off the Old Block" (1942)
"Hostage" (1943)
פרסים

1937 Little Brown Prize for Remembering Laughter
1945 Houghton-Mifflin Life-in-America Award and the Anisfield-Wolf Book Award for One Nation
1950–1951 Rockefeller fellowship to teach writers in the Far East
1953 Wenner-Gren Foundation grant
1956 Center for Advanced Study in the Behavioral Sciences fellowship
1967 Commonwealth Club of California Gold Medal for All the Little Live Things
1972 Pulitzer Prize for Fiction for Angle of Repose
1976 Commonwealth Club of California Gold Medal for The Spectator Bird
1977 National Book Award for Fiction for The Spectator Bird
1980 Los Angeles Times Kirsch award for lifetime achievement
1990 P.E.N. Center USA West award for his body of work
1991 California Arts Council award for his body of work
1992 National Medal of Arts (refused)
ובנוסף זוכה פרס או. הנרי (1950) עבור ""The Blue-Winged Teal, פעמיים זוכה מלגת גוגנהיים (1949 ו-1959), עמית בכיר במכון הלאומי למדעי הרוח (National Institute of Humanities), חבר באקדמיה האמריקנית לאומנויות וכתבים (American Academy of Arts and Letters).
"האנציקלופדיה של הביוגרפיה העולמית" דיווחה שערכו של פרס ליטל בראון היה "2,500 דולרים, שבאותה תקופה היה סכום גדול. הספר היה להצלחה ספרותית וכספית וסייעה לסטגנר לקבל את המשרה... בהרווארד".
לקריאה נוספת

Arthur, Anthony, ed (1982). Critical Essays on Wallace Stegner. G. K. Hall & Co.
Benson, Jackson J. (1984). Wallace Stegner: His Life and Work.
Fradkin, Philip L. (2007). "Wallace Stegner's Formative Years in Saskatchewan and Montana" in Montana: The Magazine of Western History, Winter 2007, Vol. 57, No. 4, pp. 3–19.
Fradkin, Philip L. (2008). Wallace Stegner and the American West.
Hepworth, James R. (1998). Stealing Glances: Three Interviews with Wallace Stegner Albuquerque: University of New Mexico Press. ASIN: B0014JC0I6.
Steensma, Robert C. (2007). "A Residual Frontier Town: Wallace Stegner's Salt Lake City" in Montana: The Magazine of Western History, Winter 2007, Vol. 57, No. 4, pp. 20–23)
Steensma, Robert C. (2007). Wallace Stegner's Salt Lake City, Salt Lake City: University of Utah Press, ISBN 0-87480-898-7, ISBN 978-0-87480-898-8.
Stegner, Page, ed (2008). The Selected Letters of Wallace StegnerShoemaker & Hoard, ISBN 1-58243-446-8, ISBN 978-1-58243-446-9.
Stegner, Wallace (1983). Conversations with Wallace Stegner on Western History and Literature. Salt Lake City: University of Utah Press.
Topping, Gary (2003). Utah Historians and the Reconstruction of Western History Norman, OK: University of Oklahoma Press, ISBN 0-8061-3561-1.
ביאורים

↑  זווית השיפוע הטבעי הוא מונח בהנדסה המתאר את הזווית המרבית של שיפוע יציב של החומר
הערות שוליים

↑  New Stegner professor to hit the ground running
1 2  רשימת זוכי פרס פוליצר לספרות
1 2 3  National Book Awards – 1977
1 2  "Wallace Stegner Is Dead at 84; Pulitzer Prize-Winning Author" ההספד על סטגנר בניו יורק טיימס
↑  Wedded to Wallace: The Stegner Marriage ההספד למרי סטגנר
↑  Biography: Lynn Stegner
↑  "The power of his pen - The Selected Letters of Wallace Stegner"
↑  Committee for Green Foothills - About
↑  Jackson J. Benson, Wallace Stegner: His Life and Work עמ' 355
↑  "A Classic, or A Fraud? Plagiarism allegations aimed at Stegner's Angle of Repose won't be put to rest"
↑  Joseph Gresser, Wallace Stegner’s birthday celebrated with a hike and some talk
↑  Timothy Egan, Stegner’s Complaint
↑  Stegner Prize
↑  About the Wallace Stegner Center
↑  Wallace Stegner Fellowship
↑  Wallace Stegner House
↑  Wallace Stegner's studio destined for demolition
↑  Writer Wallace Stegner's Home Appears Headed for Demolition
1 2  "Fiction". Past winners & finalists by category. The Pulitzer Prizes. Retrieved 2012-03-29.
↑  Derives from a series of three William W. Cook Lectures delivered at the Law School of the University of Michigan in Ann Arbor on October 28,29 an 30, 1986. ISBN 0-472-06375-8
1 2 3 4 5 6  "Wallace Stegner" Encyclopedia of World Biography. Thomson Gale. 2004. Retrieved 2-24-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313314005171  PLWABN: 9810559738605606  BIBSYS: 90561979  BNC: 000349631  BNE: XX1128767  BnF: cb11925472f (data)  CANTIC: a10584201  CiNii: DA03096185  GND: 11879857X  ICCU: CFIV025783  ISNI: 0000 0001 1082 5434  LCCN: n79021163  NDL: 00457542  NKC: ola2003169672  NLA: 36150551  NLG: 129377  NSK: 000387836  NTA: 068539657  RERO: 02-A009693414  SELIBR: 308683  SNAC: w6h41pmk  SUDOC: 027147916  Trove: 1220627  VcBA: 495/251674  VIAF: 110195864   WorldCat (עם VIAF): 110195864 
בית נעוריו של סטגנר באיסטאנד בססקצ'ואן
חסידת סטורם

| חסידת סטורם |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חסידאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חסידתיים
סוג:: חסידה
מין:: חסידת סטורם
שם מדעי
 Ciconia stormi ‏Blasius, 1896
תחום תפוצה


חסידת סטורם (שם מדעי: Ciconia stormi) היא מין של חסידה החיה בטבע בדרום-מזרח אסיה ונמצאת בסכנת הכחדה.
מאפיינים

גובהה 75-91 ס"מ והיא בעלת נוצות כהות עם עורף לבן, מקור אדום ארוך וטבעות עיניים צהובות. היא קטנה יותר מרוב החסידות.
חסידת סטורם מצויה רק ביערות השפלה הטרופיים ובגדות הנהרות והביצות של באינדונזיה, בורנאו, דרום מלזיה ודרום תאילנד. היא יכולה להימצא בגובה 240 מטר מעל הקרקע. כמו רוב החסידות היא ניזונה מקרבה למים וציד של דיגם, צפרדעים וחסרי חוליות מימיים.
החסידה מצויה בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות ופגיעה במקווי מים באזור חיותה.
הערות שוליים

↑  חסידת סטורם באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חסידתיים |
| --- | --- | --- |
| פשוק מקור | פשוק-מקור אסייתי • פשוק-מקור אפריקני |  |
| חסידה | חסידה שחורה • חסידה אבדימית • חסידה לבנת-גרון • חסידת סטורם • חסידת מגווארי • חסידה לבנה • חסידה מזרחית |  |
| חסידת אוכף | חסידת האוכף • חסידה שחורת-צוואר |  |
| יאבירו (סוג ומין יחיד) | יאבירו |  |
| מרבו | מרבו אפריקני • מרבו קטן • מרבו ענק |  |
| חסידן | חסידן מילקי • חסידן אפריקני • חסידן צבוע • חסידת עצים |  |
חיים אלעזר מזרחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1858 טהראן, איראן 
 פטירה:  1909 (בגיל 51 בערך) ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  איראן 
 תקופת הפעילות:  ?–1909 
 צאצאים:  חנינא מזרחי 
 
מולא חיים אלעזר מזרחי (1858 – יוני 1909 כ"ח בסיוון תרס"ט) היה רב, משורר, דרשן וממנהיגי קהילת יהודי טהראן.
קורות חיים

חיים אלעזר מזרחי נולד בטהראן בשנת 1858. הוא למד בילדותו במכּתב בעיר מולדתו, וכן חונך באופן פרטי על ידי שד"ר מארץ ישראל שנשכר על ידי אביו מולא חנינא. הוא נודע בגין הידע התורני המעמיק שלו. ידע את התנ"ך בעל פה. כבר בגיל 15 זכה לתואר הכבוד מולא (מקביל ל"רבי" בקהילות הדוברות פרסית). הוא חונן בכישרון נאום ונהג לערוך דרשות שבועיות בבית כנסת של הרובע היהודי בטהראן. לצד לימוד התורה בו המשיך כל ימיו, מולא חיים אלעזר עבד בצעירותו בסחר של פנינים ואבנים יקרות.
בתקופתו התחזקה הדת הבהאית באיראן ולא מעט יהודים המירו את דתם. מולא חיים אלעזר היה ממובילי המאבק בתופעה זו, ודרשותיו עשו רושם עז על שומעיהן. באירוע אחד התנהל פולמוס פומבי בין הנציגים הבהאים לנציגים היהודים, ותשובותיו של מולא חיים אלעזר הצעיר היו אלו שהכריעו את הוויכוח לצד היהודי.
מאז לימודיו בילדותו עם השד"ר היה בעל כיסופים חזקים לארץ ישראל. בשנת 1895 גמר בליבו לעלות לארץ ישראל ביחד עם משפחתו, ולאחר הגעתו לארץ התיישב בשכונת העדה הפרסית "שבת-צדק" בירושלים. הוא היה לחזן ודרשן בבית הכנסת של העדה הפרסית הקטנה. עם זאת הוא לא מצא פרנסה בירושלים וחי ביחד עם משפחתו בעוני קשה. חרף התלאות עלה בידו לשלוח את ילדיו ללימודים בבית ספר למל ושמח על שזכה לחיות בארץ הקודש. את זמנו ניצל לעיון בספרים, לימוד תורה ולחיבור שירת קודש. למרות עוניו בשנת 1907 הצליח להוציא לאור ולהביא לדפוס את ספרו "חיאת אל-איאם" (حیات الایام), אנתולוגיה משיריו, חלקם בעברית וחלקם בפרסית יהודית. הוא זכה לכבוד רב כמנהיג הקהילה הקטנה של יוצאי פרס בארץ ישראל. הוא נפטר ב-1909 בירושלים ונטמן בהר הזיתים; בלווייתו השתתפו אלפים.
אחד מבניו היה חנינא מזרחי, מחנך, איש ציבור ירושלמי וציר באספת הנבחרים הראשונה, שעסק בחקר ההיסטוריה והספרות של יהדות פרס.
ספרו

חיאת אל-איאם: שירת קודש, ירושלים, 1907.
לקריאה נוספת

חנינא מזרחי, 'חיי אבי מולא חיים אלעזר', רשומות (הוצאת "דביר"), תש"ו.
גיורא פוזיילוב, חכמיהם של יהודי פרס ואפגניסטן, ירושלים: הוצאת משרד החינוך, תשנ"ו, עמ' 61–73.
הערות שוליים

↑  גיורא פוזיילוב, חכמיהם של יהודי פרס ואפגניסטן, ירושלים: הוצאת משרד החינוך, תשנ"ו, עמ' 65.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504539905171  VIAF: 29468185   WorldCat (עם VIAF): 29468185
טיטאן (מחשב על)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  one-of-a-kind computer, מחשב-על 
 יצרן:  Cray, Hewlett Packard Enterprise 
 תאריך הפצה:  2012 
 תאריך הפסקת שיווק:  2020 
 הקודם בסדרה:  Jaguar 
 הבא בסדרה:  Summit 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  UNICOS 
 מעבד:  AMD Opteron 
 מידות
 www.olcf.ornl.gov/titan/
 
הטיטאן הוא מחשב על שנבנה על ידי חברת Cray במעבדה הלאומית באוק רידג' לשימוש במיזמים מדעיים שונים. הטיטאן הוא שדרוג ליגואר, מחשב על שהיה אף הוא באוק רידג', והדבר מתבטא בכך שהטיטאן משתמש גם ביחידות עיבוד גרפיות בנוסף ליחידות העיבוד המרכזיות הרגילות. הטיטאן הוא המחשב המשולב בשתי המערכות הראשון, המגיע לביצועים של למעלה מ-10 פטה פלופס. השדרוג החל באוקטובר 2011, בדיקות היציבות החלו באוקטובר 2012, והפכה לזמינה לחוקרים בתחילת 2013. המחיר הראשוני של השדרוג היה 60 מיליון דולר אמריקאי, ותוקצב בעיקר על ידי משרד האנרגיה של ארצות הברית. נכון ליוני 2014 הוא המחשב החזק בארצות הברית והשני בעולם.
חיים מלובן

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1936 
 פטירה:  18 במרץ 2008 (בגיל 71) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 
חיים מלובן (27 ביולי 1936 – 18 במרץ 2008) היה מפיק בולט בתעשיית הטלוויזיה הישראלית.
חיים מלובן מארח את הנשיא חיים הרצוג ואת המנחה אהוד מנור בחדר הבקרה באולפני הרצליה
ביוגרפיה

מלובן נולד על האוניה אקסודוס. הוא גדל בתל אביב. לימים, אחותו הבכורה מרים נישאה למפיק יאיר פרדלסקי (סרטי רול), והוא שהכניס את חיים לעולם ההפקות. החל לעבוד בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית מיום הקמת הערוץ. בשנות ה-70 הפיק את "מחברות החשק" (שזכתה בפרס כינור דוד) ותוכניות הבידור ב"צוותא", והיה שותף להפקות גדולות כמו "מבצע סאדאת". בשנות ה-80 המשיך בהפקת תוכניות במחלקת הבידור (יוסי בנאי, חנה לסלאו, שירי אביב,התכנית המרכזית ליום העצמאות ועוד). ב-1982 ייסד ביחד עם אהוד מנור את "עד פופ". לאחר 3 שנים פרש מנור והמנחים היו מנחם גרנית וענת דולב, יואב קוטנר ואברי גלעד, לאה עוז, מיכל ניב, דידי הררי ויואב גינאי.
מסוף שנות ה-70 ועד אמצע 1983 הפיק מלובן את "לשיר בעמק עם שרה'לה שרון". בשנים 1985–1986 הפיק את "לשיר מקול הלב עם שרהל'ה שרון" ובמקביל את "זמרת הארץ" עם אהוד מנור. בשנת 1987 ייסד ביחד עם אהוד מנור את "מסך אישי" (בהמשך התכנית רצה 4 שנים בהפקת מפיקים אחרים). לאחר מכן הפיק את "ממני" עם מני פאר וייסד את "מוצ"ש עם אבי אתגר" (שהמשיכה עם מפיקים אחרים). ב-1991 הפיק תוכניות בידור מיוחדות במלחמת המפרץ. ב-1992 התחיל להפיק את משבצת ליל שבת: "סופשבוע עם אהוד מנור", "שולחן ארוך עם דורון נשר", "סופשבוע עם דודו טופז" ו"סופשבוע עם יאיר לפיד". הוא הפיק את משדרי אולפן הקיץ מנמל יפו, "קיץ ביובל" עם בנות פסיה מגני התערוכה בשנת ה-50 למדינה, ולאורך כל השנים הפיק פסטיבלים ותחרויות קדם אירוויזיון, כשהאחרונה שבהן הייתה בשנת 2001.[דרושים מקורות]
הוא היה מפיק הטלוויזיה הראשון ששילב זמרים מזרחיים בתוכניותיו:[דרושים מקורות]
הן ב"עד פופ" והן בתוכניות מיוחדות: עפרה חזה בתוכנית לראש השנה 1983 בצרעה, חיים משה בתוכנית ליום העצמאות 1984 בשלומי ,תוכנית מיוחדת עם שימי תבורי ועוד.
חיים מלובן גם יזם והפיק תוכניות הצדעה ליוצרים כגון נחום היימן("שירים עד כאן"; 1989) דפנה אילת ("מונה ליזה של המאה העשרים"; 1990) ונתן יונתן ("חופים"; 1991). בנוסף הפיק 
שידורים ממקומות שונים בארץ: "בר מצווה לאריאל" (1992), ספיישל שבועות מאילת (1989) ו"חגיגה בקטיף" (1992).
בשנת 2004, במסגרת טקס הענקת פרס האקדמיה לטלוויזיה, הוענק לו פרס מפעל חיים על תרומתו.
בתחום הקולנוע היה מלובן שותף להפקת "שתי אצבעות מצידון" (בבימויו של אלי כהן).
מלובן נפטר לאחר מחלה ארוכה וקשה ב-18 במרץ 2008.