stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכללת אורט סינגאלובסקי

| --- | --- |


חזית המכללה
 מכללה
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־75 שנים)
 קמפוס:  אורט סינגאלובסקי
 סטודנטים
 :  2,200 (בשנת תשע"ג)
 מיקום
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′22″N 34°48′14″E﻿ / ﻿32.056083333333°N 34.803944444444°E﻿ / 32.056083333333; 34.803944444444
 S.ort.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מכללת אורט סינגאלובסקי(למפת גוש דן רגילה) מכללת אורט סינגאלובסקי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכללת אורט סינגאלובסקי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכללת אורט סינגאלובסקי  he מכללת אורט סינגאלובסקיhe מכללת אורט סינגאלובסקימפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מכללת אוֹרט סינגאלובסקי תל אביב (מכללת אורט סינגאלובסקי לטכנולוגיה מתקדמת ומדעים) עוסקת בהכשרתם של טכנאים והנדסאים בתחומים טכנולוגיים-מקצועיים שונים ובהכשרתם של סטודנטים ביחידה ללימודי תעודה. המכללה שייכת לרשת אורט ישראל נקראת על שמו ולזכרו של מקימה ד"ר אהרון סינגאלובסקי. המכללה שוכנת בתל אביב בקמפוס סינגאלובסקי, המשתרע בין הרחובות דרך משה דיין לדרך הטייסים.
בשנת 1961 נפתח במכללה המסלול הראשון להכשרת הנדסאי חשמל ואלקטרוניקה. אחריו נפתחו עוד מסלולים בתחומים טכנולוגיה וניהול, עיצוב ואדריכלות, ומקצועות פארא-רפואיים. בעשור השני של המאה ה-21, אפשרויות ההשכלה במכללה מגוונות:
טכנאים והנדסאים, עתודה טכנולוגית לפני גיוס, בחסות משרד החינוך
הנדסאים בפיקוח מה"ט
היחידה ללימודי תעודה
השלמה לימודי הנדסאי לתואר אקדמי BA בניהול לוגיסטיקה או בניהול טכנולוגיה בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן
היסטוריה

מכללת אוֹרט סינגאלובסקי נמנית עם מכללות ארגון אורט, הארגון אשר נוסד בשנת 1880 ברוסיה כדי לספק ליהודים הכשרה מקצועית, וכך יוכלו לעסוק בחקלאות ובמלאכה. המכללה נקראת על שמו של ד"ר אהרון סינגאלובסקי ממייסדי ארגון אורט העולמי וממנהיגיו, מייסד אורט ישראל ומקים רשת בתי הספר של אורט במדינת ישראל.
בשנת 1948 נשכר ביפו בניין נטוש, והוא שימש בראשיתו מקום הכשרה בעיקר לחיילים משוחררים. בינואר 1949 נפתח מסלול ערב, שתלמידיו עבדו בשעות היום כדי להתפרנס, ובערב למדו כדי לרכוש השכלה טכנית. היו אלה בתחילה קורסים קצרים שבאו להחזיר למשוחררים הרגלי עבודה, היכרות עם כלי עבודה וטיפול בחומרים שונים.
להלן קטע מזיכרונותיו של יעקב צ'קירוב, שהיה ממייסדי מרכז ההכשרה:
הקורס הראשון שקיימנו היה עבור חיילים משוחררים שהתגוררו באכסניה שהייתה בבניין. על דלת הכניסה התנוסס השלט: מרכז להכשרה מקצועית לחיילים משוחררים. זה היה בינואר 1949. בית הספר קרם עור וגידים, נפתחו הקורסים הראשונים והם היו רבים ומגוונים: מסגרות, נגרות, תפירת פיג'מות, קורס לסריגה, רדיו, חשמל, תיקון מכונות כתיבה, ליפוף מנועים. מאות חיילים משוחררים למדו כאן מקצוע ובמהרה נקלטו במקומות עבודה. משך הלימודים בקורסים היה בין חודשיים לשנתיים. אנו כתבנו תכניות לימודים תוך התנסות בהוראה וקבענו דפוסי למידה חדשים ולעתים מהפכניים.
במהרה הוחלט שההכשרה המקצועית תהיה מקפת יותר מזו הניתנת בקורסים קצרי מועד, ולכן הוחלט על פתיחת מסלול לימודים נוסף. ב-1 בספטמבר 1949 נפתחה שנת הלימודים הראשונה בבית ספר המקצועי "אורט יפו", במסלול יום ארבע-שנתי בפיקוח משרד החינוך והתרבות. בלימודי היום שולבו לימודים מדעיים והומניסטיים עם לימודים טכניים ומעשיים.
בשנת 1958 עברו בית הספר ומרכז ההכשרה לקמפוס תל אביבי חדש, בשכונת יד אליהו, ושם המוסד שונה מ"אורט יפו" ל"אורט יד סינגאלובסקי".
בשנות השישים הקימה רשת אורט בתי ספר להנדסאים, שחייבו את הארכת הלימודים בשנתיים נוספות לאחר בחינות הבגרות. צה"ל היה זקוק למתגייסים שעברו הכשרה טכנולוגית, ולכן הסכים לדחיית מועד הגיוס של בוגרי בתי הספר הללו לצורך קיום עתודה טכנולוגית, בדומה להסדר העתודה האקדמית שנעשה עבור צעירים בגיל גיוס שלמדו באוניברסיטאות. המחזור הראשון של מסלול ההנדסאים ב"אורט יד סינגאלובסקי" סיים את לימודיו ב-1966.
בשנת 1997 הוחלט על הפרדת הקמפוס למכללה לטכנאים והנדסאים ("המכללה הטכנולוגית") ולקריית החינוך אורט סינגאלובסקי, בית ספר שש-שנתי. שנתיים אחר-כך צורף "אורט קריירה" למכללה הטכנולוגית כיחידה ללימודי תעודה.
נכון לשנת 2000 היו למכללה כ-11,000 בוגרים בשלושה מסלולי לימוד לתואר טכנאי או הנדסאי:
צעירים לפני גיוס
בוגרים לאחר השירות הצבאי בלימודי יום
בוגרים לאחר השירות הצבאי בלימודי ערב
בית הספר התיכון הוציא עד אותה שנה כ-9,000 בוגרים, ורובם המכריע היה בעלי תעודות בגרות.
היסטוריה > מנהלים

ניהול קריית החינוך אורט סינגאלובסקי (בית הספר התיכון, לימים בית הספר השש-שנתי, והמכללה הטכנולוגית):
אינג' צבי ריבלין (1949–1968)
אינג' יוחנן אילת (1968–1971)
אינג' חיים גרון (1971–1992)
ד"ר משה פס (1992–1997)
בין מנהלי חטיבת הטכנאים וההנדסאים, בהיותה חלק מקריית החינוך: גב' עדנה גולן (1992-1982); ד"ר כרמלה דקל (1997-1993)
לאחר הפרדת המוסדות בשנת 1997, ניהול המכללה הטכנולוגית:
ד"ר כרמלה דקל (1997–1999)
ד"ר איריס חזן (1999– 2013)
מר יוסי יאשי (2013–2019)
גב' אהובה שחם (2019 - מכהנת)
המכללה בשנות ה-2000

נכון לשנת הלימודים תשע"ג, לומדים במכללה כ-2,200 סטודנטים ואלה התארים המוענקים לבוגריה במסלולים השונים:
ממשרד החינוך (עתודה טכנולוגית) – תואר טכנאי ותואר הנדסאי
ממשרד הכלכלה (מה"ט) – תואר הנדסאי
בוגרי טכנאים והנדסאים יכולים להירשם בפנקס הטכנאים וההנדסאים בארץ
בלימודי תעודה – תעודות הכשרה מקצועית, מהן דיפלומות אורט בלבד, אחרות בפיקוח ממשלתי והשאר בהסמכה משותפת של המכללה ועוד חברות.
בקמפוס המכללה פועלים ספרייה אקדמית, קפיטריה, משרדי אגודת סטודנטים וחדרי מחשבים, לצד סדנאות למקצועות החשמל, אנרגיה, מכונות, הידרוליקה ופנימטיקה, עיצוב ועוד. המכללה מחזיקה בתקן ISO 9001.
בראש המכללה עומד מר יוסי יאשי, האחראי לתפקודה הכולל של המכללה, פיתוח של המטרות האסטרטגיות והטמעתן, פיתוח מוניטין וקביעת מיצוב המכללה וכן בדיקת תכנון הלימודים מתוך ראיית המטרות והמגמות האסטרטגיות. בצוות ההנהלה חברים המנהלת האדמיניסטרטיבית, ראשי המחלקות, דקאן הסטודנטים וראש היחידה ללימודי תעודה.
מסלולי הלימוד ותחומי הלימוד

המכללה משתפת פעולה במסלולי הלימוד השונים עם משרד החינוך וחילות צה"ל, עם משרד הכלכלה ועם חברות מובילות במשק.
מסלולי הלימוד ותחומי הלימוד > לימודי טכנאים והנדסאים - עתודה טכנולוגית בחסות משרד החינוך

הלימודים מתנהלים במגמות אלקטרוניקה, חשמל, תוכנה ותעשייה וניהול.
תוכנית הלימוד לטכנאים והנדסאים נקבעת על ידי משרד החינוך בהתייעצות עם אנשי מקצוע המובילים במשק. משך הלימודים לקראת תואר הנדסאי הוא כשנה וחצי. במערך הטכני של צה"ל יש ביקוש לטכנאים ולהנדסאים בתחומי האלקטרוניקה, החשמל, תעשייה וניהול ותוכנה. אחד היתרונות שבוגרי העתודה הטכנולוגית זוכים לו הוא הניסיון התעסוקתי שהם רוכשים במהלך שירותם הצבאי בחילות השונים.
מסלולי הלימוד ותחומי הלימוד > לימודי הנדסאים בחסות מה"ט

הלימודים המתקיימים בחסות המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע שבמשרד הכלכלה מתנהלים במגמות אלה:
אדריכלות ועיצוב פנים
עיצוב תעשייתי
עיצוב תקשורת חזותית
תעשייה וניהול
תוכנה
מכונות ומכטרוניקה
חשמל
קירור ומיזוג אוויר
אלקטרוניקה
מסלולי הלימוד ותחומי הלימוד > לימודי תעודה

התחומים הנלמדים ביחידה ללימודי תעודה רבים ומגוונים והבולטים שבהם: תוכנה ורשתות, חשמל ואלקטרוניקה, קירור ומיזוג אוויר, מעליתנים ומנהלי עבודה בבניין, סייעות ברפואת שיניים, טכנאי שיניים ולימודי עיצוב וצורפות.
הלימודים ביחידה נמצאים תחת פיקוח מקצועי מטעם המכללה או מטעם הגורמים המקצועיים המוסמכים, וחלק מהקורסים מוכרים לגמול השתלמות.
מסלולי הלימוד ותחומי הלימוד > השלמה מהנדסאי לתואר B.A במדעי החברה במסלול לוגיסטיקה

במכללת אורט סינגאלובסקי תוכנית להשלמת תואר ראשון אקדמי – B.A במדעי החברה במסלול לניהול לוגיסטיקה או במסלול לניהול טכנולוגיה של אוניברסיטת בר-אילן. הלימודים בשני מסלולים אלה מיועדים להנדסאים הרוצים להשלים לימודיהם לתואר ראשון.
ראו גם

טכנאי
הנדסאי
עתודה טכנולוגית
לימודי תעודה
B.A
לקריאה נוספת

חרמץ, יוסף, חיים עם אורט, הוצאת אורט ישראל 2002
אביצור, מיכאל, אורט שורשים, הוצאת אורט ישראל, 1988
י' בנימינוב (עורך), יובל 50 לאורט סינגאלובסקי תש"ט-תשנ"ט 1949–1999, הוצאת קריית חינוך אורט סינגאלובסקי
הערות שוליים

↑  מכללת אורט סינגאלובסקי - מנוסים בהצלחות - מכללת אורט סינגאלובסקי תל אביב, באתר s.ort.org.il
↑  הנדסאי + BA בניהול לוגיסטיקה באוניברסיטת בר אילן - מכללת אורט סינגאלובסקי תל אביב, באתר s.ort.org.il
↑  הנדסאי + BA בניהול טכנולוגיה באוניברסיטת בר אילן - מכללת אורט סינגאלובסקי תל אביב, באתר s.ort.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306754705171  VIAF: 145947551   WorldCat (עם VIAF): 145947551 
מעבדת חשמל במכללה
סדנת קירור ומיזוג אוויר במכללה
כיתת רובוטיקה במכללה
עיצוב תעשייתי במכללה - עבודתו של בועז אנצ'ל, "קייט באגי זוגי"
לימודי סייעות ברפואת שיניים במכללה
מרדכי רותם

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1947 (בן 77) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 השכלה:  היברו יוניון קולג'  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב מרדכי (מוטי) רותם (נולד ב-11 ביוני 1947, בחיפה) הוא רב רפורמי המשתייך לתנועה ליהדות מתקדמת בישראל. הוא הראשון שהוסמך בישראל לרבנות רפורמית (ב-1980), היה מזכ"ל התנועה ליהדות מתקדמת בישראל, יו"ר מועצת הרבנים המתקדמים בישראל, ויו"ר נבחר של התנועה הארצית.
הרב רותם כיהן כרבה של קהילת "אור חדש" בחיפה כ-25 שנה, ובהמשך עמד בראש קהילת "בית שלום" בסן חואן (פוארטו ריקו), וקהילת "רודף שלום" בוייקו (Waco), טקסס. מן הרבנים הרפורמים הבולטים בישראל.
ביוגרפיה

נולד בחיפה בשנת תש"ז, 1947 לבטי ואריה ורטהים. בהיותו תלמיד תיכון בבית הספר ליאו-בק בחיפה, נשלח לארצות הברית כחלק מתוכנית החלפת תלמידים,[דרושה הבהרה] וגר כחצי שנה אצל משפחה יהודית רפורמית בלוס אנג'לס אשר במהלכה התערה בקהילה הרפורמית החדשה שנוסדה בעיר, ולקח חלק בפעילויות נוער רפורמי, במסגרתן עסק בהסברה אודות ישראל. את שירותו בצה"ל עשה רותם ביחידת המיעוטים, הודות לשליטתו בשפה הערבית. הרב רותם השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. לאחר גמר שירותו הצבאי, פנה ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים, ב-1972, תואר ראשון בלימודי מקרא וספרות עברית, וב-1974 סיים בהצטיינות תואר שני במסגרת החוג למקרא. עבודת הגמר שלו הוגשה תחת הכותרת "הנבואה בכתבי עדת קומראן". במקביל ללימודי תואר שני, החל הרב רותם לימודי הסמכה לרבנות בהיברו יוניון קולג' בירושלים, שם השלים תואר מוסמך למדעי היהדות. ב-1980 הוסמך לרבנות והיה לראשון הרבנים הרפורמיים ילידי ישראל שהוסמכו בישראל.
כבר בעת לימודיו האקדמיים, כיהן הרב רותם כרב הקהילה החיפאית "אור חדש". הוא היה רבה והמורה הרוחני של הקהילה במשך 26 שנה, מ-1974 ועד 2000. בשנות השמונים הוביל הרב רותם את מסע גיוס הכספים בישראל ומחוצה לה ותהליך ההקמה של ביתה הנוכחי של הקהילה - מרכז ליונס ליהדות מתקדמת, אשר נחנך בשנת 1991. המרכז כולל בית כנסת ומתנ"ס, ובו מתקיימת פעילות קהילתית ענפה לכל הגילים.
לצד הובלת קהילת "אור חדש", מילא הרב רותם תפקידים מרכזיים בתנועה ליהדות מתקדמת בישראל:
1981 - 1986 - מזכ"ל התנועה ליהדות מתקדמת בישראל
1988 - 1992 - יו"ר מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"מ)
1998- 2000 - יו"ר התנועה ליהדות מתקדמת בישראל
בין השנים 1974 ו-1980, במקביל להנהגת קהילת "אור חדש", לימד הרב רותם במרכז חינוך ליאו באק בחיפה ובחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2001, פרש הרב רותם מהובלת קהילת "אור חדש", ועבר לארצות הברית. עד 2004 כיהן כרבה של קהילת "בית שלום" בסן חואן, פוארטו ריקו, ומ-2004 ועד 2012 כרב קהילת "רודף שלום" בווייקו, טקסס.
ב-2005 העניק ההיברו יוניון קולג׳ בירושלים לרב רותם תואר ד"ר של כבוד לתאולוגיה.
הרב רותם מתגורר בחיפה, נשוי בשנית והוא אב לשלושה וסב לתשעה.
פעילות

הרב רותם חיבר מאות דרשות ומספר רב של תפילות אשר נכללות בסידורי תפילה ובמחזורים של התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ושל התנועה הרפורמית בארצות הברית. תפילה פרי עטו אף שולבה במחזור תפילות ראש השנה של התנועה הקונסרבטיבית בישראל.
בשנות השבעים עסק הרב רותם גם בהוראה פעילה בהם הוא לימד תנ"ך ויהדות בבית הספר ליאו-בק בחיפה, ובהיברו יוניון קולג׳ בירושלים.
במסגרת פעילותו במועצת הרבנים המתקדמים בישראל היה הרב רותם עורך משנה של "כוונת הלב" - המחזור לימים הנוראים של התנועה, אותו ערך יחד עם הרב יהורם מזור. בהמשך, ערכו השניים גם הגדה של פסח בנוסח מתקדם.
פרסומים עיקריים

מצבה של אמונה יהודית רפורמית כיום - מבט ישראלי, (CCAR Journal [Special Issue] (Summer 1998) 116-122)
דרשה לימים הנוראים, "האגרוף והלב", מתוך הספר "נאום לכל עת" מאת תמר ברוש, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, היחידה ללימודי חוץ, 1993
כוונת הלב – מחזור לימים נוראים, (יחד עם יהורם מזור) ירושלים תשמ"ט
הערות שוליים

↑  http://huc.edu/campus-life/jerusalem/israel-rabbinical-program
↑  http://huc.edu/news/2005/11/01/huc-jir-awards-honorary-doctorates-honors-25th-anniversary-first-israeli-rabbinical
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300094705171  VIAF: 298817421   WorldCat (עם VIAF): 298817421
מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי

מלחמת השבת הכתר הפורטוגזי (פורטוגזית: Guerra da Restauração; מלחמת הרסטורציה) הייתה מלחמה, שהתרחשה בחצי האי האיברי בין השנים 1640–1668 והביאה לעצמאותה של האימפריה הפורטוגזית מהאימפריה הספרדית ולנפילת האיחוד האיברי. עם עצמאות פורטוגל עלתה לשלטון בה שושלת ברגנסה תחת ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל. שושלת ברגנסה נותרה בשלטון בפורטוגל עד להקמתה של הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה בשנת 1910.
רקע > האיחוד האיברי

מותם של סבשטיאו, מלך פורטוגל ואנריקה, מלך פורטוגל הביאו בשנת 1580 למשבר ירושה בפורטוגל. שני המתחרים הראשיים לכתר הפורטוגזי היו אנטוניו, אב המנזר של קראטו ופליפה השני, מלך ספרד, שניהם נכדיו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל לשעבר. מאבק הכתר הביא למלחמת הירושה הפורטוגזית במסגרתו פליפה השני, בראש האימפריה הספרדית, ירש לבסוף את האימפריה הפורטוגזית ואיחד את כתר הממלכות לתוך האיחוד האיברי. בעלייתה של ספרד ההבסבורגית לשלטון בפורטוגל, חתנו של פליפה השני, אלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה, הפך למשנה למלך בליסבון.
המדיניות הכללית של פליפה השני (או פליפה הראשון כפי שנודע בפורטוגל) ובנו, פליפה השלישי, מלך ספרד לגבי פורטוגל, התעסקה בעיקר בשימור המשטר הסדיר עליה. פורטוגל נותרה במהלך תקופת האיחוד האיברי ממלכה עצמאית אך ניתנה לשלטונו של הריבון הספרדי. הספרדים לרוב לא התערבו במדיניות הפנימית של פורטוגל ופורטוגזים נותרו בעמדות מפתח פנימיות והועלו לעמדות מפתח בחצר המלוכה הספרדית בנוסף לכך. השטחים של מושבות האימפריה הפורטוגזית נותרו תחת שליטה דה פקטו של מושלים פורטוגזים. לקראת סוף שלטונו התערב פליפה השלישי בניהול המושבות הפורטוגזיות בדרום אמריקה לחופי האוקיינוס האטלנטי והביא לחלוקה מנהלית חדשה והקמת מדינת ברזיל.
עלייתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד בשנת 1621 הביאה להתערבות מרובה במדיניות הפנימית של פורטוגל, העלאת המיסים על הנתינים הפורטוגזים ושינוי המטבע האזורי הפורטוגזי. תחת שלטונו של פליפה הרביעי הוטלו צווי גיוס על נתינים פורטוגזים להצטרף למלחמת שלושים השנים. בשונה מספרד ההבסבורגית אשר הייתה בעלת השפעה על הפוליטיקה האירופאית והחזיקה מושבות רבות ברחבי היבשת, המדיניות הפורטוגזית התמקדה בעיקר על פעילות של מסחר מחוץ לאירופה, דוגמת סחר המטבלים מתת-היבשת ההודית וסחר העבדים האטלנטי.
החלו מהלכים בחצר המלוכה במדריד להוצאתה לפועל של תוכנית איחוד הנשק, לפיה תוכננה הקמת צבא מילואים שימנה 140,000 איש שהיה אמור לקבל את כל המשאבים הנדרשים להקמתו מרחבי האימפריה הספרדית, כולל פורטוגל. מלבד המשטר הריכוזי בממלכת קסטיליה הייתה התנגדות נחרצת לתוכנית שכן הייתה פוגעת באוטונומיה בכך שהייתה קושרת כלכלית את כל פלגי האימפריה והייתה מביאה פורטוגזים וקטלונים להילחם למען מלחמות הספרדים. פליפה הרביעי הושפע רבות מיועציו, גספאר דה גוזמן, הרוזן מאוליבארס, שכתב לו בשנת 1625 במזכר סודי: ”נדרש לתכנן ולעבוד בחשאי כדי לצמצם את עצמאות הממלכות הללו שספרד ולהרכיבם מסגנון החוקים של קסטיליה.”
רקע > מהלכים מקדימים

במהלך מלחמת שלושים השנים, אף על פי שהמלחמה החלה כמאבק דתי בין קתולים ופרוטסטנטים, היא עם הזמן הפכה למלחמה על כוחן של מדינות באירופה. ממלכת צרפת שמזה זמן רב הייתה במאבק כוח נגד בית הבסבורג, הצטרפה אל הכוחות הפרוטסטנטים במאבק למרות היותה קתולית. עוד לפני הצטרפותה של צרפת למלחמה, הממשל הצרפתי תחת האסטרטגיה של הקרדינל רישלייה, העביר כספים לכוחות פנימיים בדלנים בתוך שטחי הכתר ההבסבורגי כגון דוכסות מילאנו והרפובליקה ההולנדית (האחרונה הייתה באותה העת כבר בתוך מלחמת שמונים השנים נגד שלטון ארצות השפלה ההבסבורגיות). כאשר נכנסה צרפת למאבק החלה מלחמת צרפת–ספרד של 1635–1659 ותחילה העליונות הצבאית הספרדית הגיעה עד לשערי פריז.
הממשל הצרפתי העביר כספים לבדלנים נגד כתר הבסבורג בחצי האי האיברי, בייחוד בפורטוגל וקטלוניה. הקרדינל רישלייה ראה את ז'ואאו השני, דוכס ברגנסה השמיני כיורש העצר הלגיטימי לכתר הספרדי בעוד תכנן להכתיר את לואי השלושה עשר, מלך צרפת בתואר דוכס ברצלונה לסיפוח קטלוניה. אביו של ז'ואאו השני, תאודוסיו השני, דוכס ברגנסה, היה תומך אוהד של ספרד ההבסבורגית ושליטיה אך בנו נטה לעמדה שונה ממנו כאשר החלה התערבות ספרדית בענייני הפנים של פורטוגל והאריסטוקרטיה הפורטוגזית החלה לדאוג למעמדה. ז'ואאו השני היה הנכד של הנכדה של מנואל הראשון, מלך פורטוגל ומכאן נבעה טענתו לכתר הפורטוגזי. עם הזמן החלה פעולה מחתרתית שנתמכה בידי האריסטוקרטיה הפורטוגזית וממלכת צרפת לפעול נגד השלטון הספרדי בפורטוגל.
בו בזמן הפכה מדיניותו של פליפה הרביעי ליותר ויותר משפיעה על פורטוגל. חוקים קסטיליאנים הועתקו לחוקי המדינה של פורטוגל. היה ניסיון לאחד מוסדות מדינה כגון האינקוויזיציה הספרדית והאינקוויזיציה הפורטוגזית. בני אצולה ספרדים החלו להחליף פורטוגזים בעמדות מפתח פנימיות. כוחות הצי הפורטוגזי צורפו לתוך הארמדה הספרדית במלחמותיה והועלה הגיוס של פורטוגזים למלחמות של ספרד. עקב האיחוד האיברי החלו כוחות הצי ההולנדי לתקוף את מושבות פורטוגל והחלו את מלחמת הולנד–פורטוגל. נוסף על כך, ספרד הייתה במלחמה עם ממלכת אנגליה אשר מזה מאות שנים הייתה בת ברית של פורטוגל בעת הייתה האחרונה ריבונית לגמרי. במהלך שנות השלושים של המאה ה-17 פרצו שתי מרידות מחתרתיות בפורטוגל אך שתיהן נפלו תחת הצבא הספרדי. המחתרות השונות בהמשך התאחדו לכדי מחתרת מרכזית אחידה שתמכה בהעלתו של ז'ואאו השני לכתר הפורטוגזי בתור מלך פורטוגל.
במהלך 1640 האסטרטגיה של הקרדינל רישלייה החלה להניב פירות כאשר כוחות פנימיים בקטלוניה הכריזו על עצמאותם מהכתר הספרדי ועל הפיכתם לנסיכות תחת חסות צרפתית ותחת מלך צרפת. המאבק בין ספרד לקסטיליה נודע בתור מלחמת הקוצרים והוא פגע קשות בצבא הספרדי שהיה עליו להתפרש ברחבי ריבוי חזיתות באירופה ובכלל העולם. לצבא הספרדי היו זרועות של קונקיסטאדורים במלכות המשנה של ספרד החדשה, מלכות המשנה של פרו, הפיליפינים ועוד. ארגוני מחתרת פורטוגזים ראו זאת כהזדמנות להתחיל למרוד לעצמאות אל מול ספרד. ב-1 בדצמבר 1640, 60 שנה בדיוק לאחר הכתרתו של פליפה השני מספרד כמלך שני הכתרים הראשון, ארגונים מהפכנים הוציאו לפועל קשר נגד מזכיר המדינה הספרדי בפורטוגל, מיגל דה וסקונסלוס. הבדלנים הפורטוגזים החלו במרידה בליסבון ובתמיכת האוכלוסייה הפורטוגזית נכנסו אל ארמון הממשלה, ירו במיגל אשר התחבא מהם והשליכו את גופתו מהחלון. בהמשך היום הכתירו הבדלנים את ז'ואאו השני בתור ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל. פעולה זאת הביאה לתחילתה של מלחמת השבת הכתר הפורטוגזית.
המלחמה > גיבוש סטטוס קוו

בתקווה לניצחון מהיר בפורטוגל, הממשל הספרדי הורה על העברתם של שבעה רגימנטים לעבר גבול פורטוגל באופן מיידי. כשל לוגיסטי ופעולה עצמאית של מפקד הכוח נגד הוראות הכתר הספרדי הביאו לאיבוד המומנטום של פעולה מיידית לפני שהחל המרד להתפשט לעבר כל פורטוגל. פלישה ספרדית אל תוך פורטוגל בסוף 1641 נכשלה, המרד התפתח לכל פורטוגל והסכסוך הגיע במהרה למבוי סתום וסטטוס קוו. כוחות מרחבי האימפריה הפורטוגזית נעו לפורטוגל להשיב את עצמאותה וריבונותה. בשנת 1644 הגיע ממדינת ברזיל מטיאס דה אלבוקרקי, אחד ממספר קצינים קולוניאליים פורטוגזים מנוסים שעלו לגדולה במהלך המלחמה. עם הסדר הגבולות הפורטוגזים תחת כתר ז'ואאו הרביעי המלחמה קיבלה אופי משונה כעימות גבולות, לרוב בין כוחות מקומיים שהכירו אחד את השני היטב, אך היכרותם לא הפחיתה את ההשפעות ההרסניות של המלחמה. אופייה העקוב מדם של הלחימה הוחמר לעיתים קרובות על ידי שימוש בכוחות זרים ושכירי חרב.
בסופו של דבר נפתחו שלוש מערכות צבאיות מרכזיות, אך עיקר הפעילות התמקדה בחזית המרכזית ובגבול שבין אלמטג'ו הפורטוגזית לאקסטרמדורה הספרדית. החזית הדרומית באנדלוסיה הספרדית היוותה יעד אסטרטגי עבור פורטוגל אשר כוחותיה הכינו עצמם לסיפוח שטחים לחופי הים התיכון, אך היא מעולם לא נשאה במלוא כובד ההתקפה הפורטוגזית, בייחוד עקב קשרים בין המלכה הפורטוגזית והאצולה האנדלוסית. ספרד בהתחלה הנהיגה מלחמה הגנתית. הממשל הפורטוגזי מצידו לא יצא למבצעים מרכזיים לצורך סיפוח שטח ספרדי על מנת לנצח, וגם היא הייתה מוכנה להפוך את המלחמה להגנתית. גודלו של המרד הפורטוגזי, ביחד עם המרד הקטלוני, הכריח את הספרדים לקרוא לרבים מכוחותיהם ברחבי אירופה אל חצי האי האיברי ובכך הביאו להיחלשות ההשפעה על המושבות בארצות השפלה הספרדיות, דוכסות בורגונדיה, חצי האי האפניני ועוד. קרבות החלו בין כוחות פורטוגזים וספרדים על מושבות מעבר לים, בייחוד ברחבי תת-היבשת ההודית. מלחמת הולנד-פורטוגל המשיכה גם לאחר הכרזת העצמאות של פורטוגל והמלחמה הסתיימה רק בשנת 1654, כאשר הועברו מספר מושבות ימיות לרפובליקה ההולנדית ובכך החלה הקמתה של האימפריה ההולנדית.
אירועים של טקטיקות אכזריות כגון שימוש באדמה חרוכה ושריפת בתי תושבים שחיו משני צדי הגבול דווחו בשכיחות אך עצמאותה של פורטוגל הפכה לדה פקטו מלאה. המערכות הצבאיות על עברי הגבול כללו בדרך כלל קורריאות, או 'פשיטות פרשים', שריפת שדות חקלאיים, ביזת עיירות וניכוס עדרים גדולים של בקר וכבשים של האויב. חיילים וקצינים שהתעניינו בעיקר בשלל עצמי ונטו לעריקה היו בעיתיים בניהול המלחמה לשני הצדדים. במשך תקופות ארוכות, ללא כוח אדם או כסף, אף צד לא ניהל מערכות צבאיות רשמיות וכאשר נעשו פעולות, הם הונעו לעיתים קרובות באותה מידה משיקולים פוליטיים, כמו הצורך של פורטוגל להרשים את בעלי בריתה הפוטנציאליים בעזרת כיבוש מטרות צבאיות מרכזיות באזורי הגבול. גם לאחר סיומה של מלחמת שלושים השנים וחתימת שלום וסטפאליה, המשיך המאבק. המרד בקטלוניה נפל וכוחות ספרדים יכלו להתרכז נגד הפורטוגזים אך המאבק הכללי פגע קשות בתפקודו של הצבא הספרדי שהיה על סף קריסה. משנה לשנה, לאור בעיות התחבורה של המערכה בחורף ובתנאי החום והיבש של הקיץ, רוב הלחימה הוגבלה לאביב ובסתיו.
המלחמה > התמשכות המאבק

שנות ה-50 של המאה ה-17 לא הביאו לתוצאה מוחצת במלחמה מבחינה צבאית אך הייתה חשובה בחזיתות המדיניות והדיפלומטיות. מותו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל, בשנת 1656 הביא את אשתו, לואיסה דה גוסמן, להפוך לעוצרת על בנה היורש, אפונסו השישי, מלך פורטוגל. בהמשך, עם הגעתו לבגרות תלחם לואיסה על המשך שירותה כעוצרת, מה שהביא למאבק ירושה פנימי. למרות הבעיות המקומיות הללו, גירוש הכוחות ההולנדים מצפון ברזיל וחתימת חוזה ידידות מחודש עם אנגליה בשנת 1654 שיפרו את מעמדה הדיפלומטי והכלכלי של פורטוגל לזמן מה והעניקו לה הגנה נדרשת מפני מתקפה ימית על ליסבון. הפורטוגזים אשר שלטו על נקודות מפתח בדרום-מזרח אסיה, כגון מקאו, יכלו להטיל מיסים עם מסחר בתבלינים ומלאכות יד מתת היבשת ההודית ומסין (האחרונה הייתה באותה העת במלחמת אזרחים מה שפגע לזמן מה במסחר הכללי, ראו מלחמת מינג–צ'ינג) עם האמנה בין ספרד וצרפת וסיום הלחימה בקטלוניה בשנת 1652, ספרד שוב הייתה מוכנה להפנות את תשומת לבה נגד פורטוגל, אך התמודדה עם מחסור באנשים, משאבים ובעיקר מפקדים צבאיים טובים.
עד 1662 ספרד התחייבה למאמץ גדול לסיים את "המרד הפורטוגזי". דון חואן חוסה דה אוסטריה, בנו הלא חוקי של פליפה הרביעי, הוביל כ-14,000 חיילים לעיר הגבול אלמטו, בשנה שלאחר מכן הצליח לכבוש את אבורה ואיים מבחינה צבאית על הבירה הפורטוגזית ליסבון. הפורטוגזים תחת המרקיז של מריאלבה וחייל התמיכה הגרמני פרידריך הרמן פון שנברג, דוכס שומברג (דוכסות שהיוותה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה), אשר הוזמן יחד עם קצינים זרים אחרים כדי לחזק את כוחות פורטוגל, הצליחו להפוך את הגאות של הקרב והביאו את הספרדים לסגת. הכוחות הפורטוגזים תקפו את הספרדים בקרב אמיקסיאל (אנ') במסגרתו נחלו הספרדים תבוסה קשה והיה עליהם לסגת. לפורטוגזים היו כעת כ-30,000 חיילים במערכה זאת אך הם לא יכלו לתקוף לתוך ספרד עצמה שכן הגנות הגבול היו חזקות מאוד. בשנת 1665, עלייתו של קרלוס השני, מלך ספרד ראתה שינוי בהנהגה הצבאית הספרדית והכוחות יצאו לפלישה נוספת אל תוך פורטוגל. הפלישה היוותה כישלון צבאי מרכזי בספרדים, שכעת התמודדו נגד כוחות פורטוגזים וגרמנים יחדיו ובמהלך הקרב נתפסו 10,000 שבויים ספרדים. האירוע היה ההתנגשות הצבאית הגדולה האחרונה של המלחמה.