stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנות עכשווית
היסטוריה

עכשווי הוא מושג היסטוריוגרפי, העומד כאן בניגוד למושג המודרניות. הוא מציין את התקופה מ-1945 עד ימינו. מקובל לכנות 'עכשווי' רק מה שנוצר בשנות האלפיים. עם זאת, ניתן לראות בזרם הרדי מייד משנת 1910 של מרסל דושאן את מבשר האמנות העכשווית. באותה שנה קמה בלונדון 'החברה לאמנות עכשווית'; ולאחריה קמו חברות ומכונים דומים ברחבי העולם.
חלקם שינו את הגדרתם בהמשך מעכשווי למודרני, כי הם לא הדביקו את קצב השינויים שעוברת האמנות העכשווית. הביקורת שמוטחת כלפי האמנות העכשווית מזכירה את הביקורת שעלתה בשעתה כלפי האמנות המודרנית. לאור זאת, מוזיאונים נוהגים להגדיר את עצמם כ"מוזיאון לאמנות מודרנית ועכשווית".
המושג עכשוויות גם טומן בחובו משמעות של 'בו-זמניות' (סימולטניות). הוא מעורר פולמוס, כי מטבע הדברים לכאורה לא קיים מרחק הזמן הנדרש בכדי לשפוט יצירה. חשוב גם לציין שלא כל מה שנוצר היום שייך לאמנות עכשווית, ישנם אמנים שבוחרים ליצור בסגנונות אמנות אחרים.
האמנות העכשווית יצאה כנגד האמנות המודרנית, בטענה כי היא מייצגת ניתוק חברתי, פורמליות אופטית, אליטיזם ורצינות. המבקרים טענו שאמנים שניסו ליצור בדרך אחרת נחשבו "אאוטסיידרים" ונדחו על ידי הזרם המרכזי. יחד עם זאת, האמנות העכשווית הושפעה רבות מהאמנות המודרנית וניתן לזהות בה נגיעות רבות מזרמים כמו פופ ארט, אמנות מושגית, מינימליזם, פרפורמנס, וידאו ארט, פלוקסוס, הפנינגס וכו'.
מאפיינים

אמנות עכשווית מבטאת התנגדות כוללת לאחידות ולמוחלטות ומעודדת פלורליזם, עירוב, רב תרבותיות, התעדכנות טכנולוגית וסימולטניות. החשיבה הפוסטמודרנית כוללת בתוכה ביטויים שונים המתקיימים זה לצד זה, וההבנה שאין דרך מחשבה או יצירה אחת וכל הדרכים מקובלות. כתוצאה מחשיבה זו, זרם אמנות זה מאופיין בתנועות יצירה שונות אשר פועלות במקביל.
אחד התוצרים של הביטול הכמעט אוניברסלי של האמנות המודרנית על ידי אמנים עכשוויים הוא פיתוח של היסטוריציזם חדש, אירוני ומנותק, על ידי הביטול שאמנות זו עושה לתהליך הדיאלקטי של ההיסטוריה, ובדרך זו פונה לכל התקופות ולכל הסגנונות באותה מידה של עניין.
אמנים עכשוויים דוחים את הרעיון של האמן כגיבור, ומעדיפים אפשרות של שכפול והפצת עבודות לכל העולם באופן מכני. כמו כן, אמנים רבים עסקו בציטוט של עבודות קודמות של אמנים ידועים, לדוגמה שימוש בציורים של פבלו פיקאסו בשינוי קל ושינויים אירוניים בתמונת המונה ליזה. האמנות העכשווית לא מתעניינת בסוגיות אמנותיות גרידא (צורות, נושאים וחומרים), אלא מדגישה סוגיות פילוסופיות, פוליטיות וחברתיות. כאמנות המבקשת להשפיע, היא מעלה לסדר היום נושאים שנויים במחלקת, כגון מיעוטים, הומוסקסואליות, איידס, מלחמות, כיבוש, סביבתיות, הגירה, כלכלה גלובאלית, פמיניזם ועוד.
אמנות עכשווית מותירה בפני צופיה בלבול מסוים, כיוון שלא מצורפות "הוראות הפעלה" למופעיה השונים. אמנות זו מורכבת מאוד, ומאופיינת בהיעדר תקשורת ישירה עם נמעניה. אי ההבנה נועדה לעורר טלטלה, לחדש ולהעשיר תבניות מחשבה ואופני ראייה שונים. האמנות העכשווית היא למעשה שפה, וכמו כל שפה צריך ללמוד אותה בכדי להבין את מה שהיא מנסה לשדר.
אפיון נוסף של האמנות בת זמננו הוא שבמקביל לאירועים מרכזיים בבירות העולם המערבי, היא פועלת בפיזור גאוגרפי גלובלי.
טרנדים באמנות עכשווית

בנוסף לכלים וחומרים הנהוגים באמנות המודרנית, האמנות העכשווית עושה שימוש בחומרים חדשים בהם מראות (Mirror' 'Piece), נוזלי גוף (דם ושתן), הפרשות (Piero Manzoni: Merde d'artiste), פלסטיק (פוליסטירן, פוליאוריתן, סיליקון - ב-Expansions de Cesar); וכן בטכנולוגיות עכשוויות, bio-art (גנים מהחי), מערכות מכניות (Stelarc). האמנות העכשווית משתדלת לשקף גם היבטים תפיסתיים כמו 'הכאן ועכשיו', 'מיזמים בעבודה' (Roman Oplaka), 'land art' (James Turrell)', ניסויים עיתונאיים (Space Media Fred Forest). אמנות הלם, וכן נוקטת לעיתים בצעדים שנתפסים כלא-מוסריים או כטאבו. אמנים עכשוויים משתמשים גם בכלים שמעניקה הטכנולוגיה המודרנית, בהם יצירת אמנות מדיה חדשה, אמנות דיגיטלית ואמנות אינטרנט.
במוזיקה, מלחינים ומוזיקאים משתמשים במוזיקה אלקטרונית ובמוזיקת מחשב. אמנים רבים עדיין יוצרים בטכניקות המסורתיות של ציור ופיסול, ובמקביל מספר הולך וגדל של אמנים מעדיפים יצירות אמנות שכוללות מיצב, מיצג, מיצב וידאו, וידאו ארט, אמנות מבוססות מדיה ופרויקטים מחקריים. אמנות עכשווית פעמים רבות ממוקדת במופשט. עקב כך מבקרים אותה על היותה "חסרת משמעות" או שהיא "אינה אמנות". בין הטרנדים של האלף הנוכחי נמנים הזרמים הבאים, אשר שמם מצביע על רעיונם המרכזי:
| --- | --- |
 Art intervention  Bio art  Cyberarts  Cynical Realism  Digital Art  Ipad Art  Hyperrealism  Information art  Internet art  Massurrealism  Maximalism  New Leipzig School  New media art  New European Painting  Relational art  Software art  Toyism  Tactical media  Taring Padi  Verdadism  Western and Central Desert art  Young British Artists 2020s AI Art  NFT Art  Crypto Art:  1990s Email Art    2000s Altermodern  Classical Realism  Excessivism  idea art  Kitsch movement  Post-contemporary  Metamodernism  Pseudorealism  Remodernism  Renewable energy sculpture  Stuckism  Superflat  Superstroke  Urban art  Videogame art  VJ art  Virtual art 2010s Postinternet  Vaporwave  Art Résilience
ביקורת על האמנות העכשווית

האמנות העכשווית היא רבת השפעה היום, והיא משפיעה ומושפעת מהעולם הסובב אותה. משום שהיא לא תמיד מובנת, האמנות העכשווית מעוררת ביקורת וחשדנות. נטען כלפיה שהיא ריקה מתוכן, ושהיא גורמת להתבהמות ההמונים ולניוונם. בעקבות כוחה הכלכלי של התרבות העכשווית, גם מרבים לטעון כלפיה כי משלם המיסים משתתף במימונה, באשמת פקידים חסרי אחריות. לפיכך, לעיתים אף עולות תביעות משפטיות כנגד מוסדות המדינה.
גלריה

עץ של רמזורים בלונדון
פסל של ג'ואן מירו
לקריאה נוספת

רותי דירקטור, אמנות עכשווית אני מדברת אליכם, בהוצאת סל תרבות ארצי, 2005.
Altshuler, B. (2013). Biennials and Beyond: Exhibitions that Made Art History: 1962-2002. New York, N.Y.: Phaidon Press, ISBN 978-0714864952
Danto, A. C. (2013). What is art. New Haven: Yale University Press, ISBN 978-0300205718
Desai, V. N. (Ed.). (2007). Asian art history in the twenty-first century. Williamstown, Mass.: Sterling and Francine Clark Art Institute, ISBN 978-0300125535
Fullerton, E. (2016). Artrage! : the story of the BritArt revolution. London: Thames & Hudson Ltd, ISBN 978-0500239445
Gielen, Pascal (2009). The Murmuring of the Artistic Multitude: Global Art, Memory and Post-Fordism. Amsterdam: Valiz, ISBN 9789078088394
Gompertz, W. (2013). What Are You Looking At?: The Surprising, Shocking, and Sometimes Strange Story of 150 Years of Modern Art (2nd ed.). New York, N.Y.: Plume, ISBN 978-0142180297
Harris, J. (2011). Globalization and Contemporary Art. Hoboken, N.J.: Wiley-Blackwell, ISBN 978-1405179508
Lailach, M. (2007). Land Art. London: Taschen, ISBN 978-3822856130
Martin, S. (2006). Video Art. (U. Grosenick, Ed.). Los Angeles: Taschen, ISBN 978-3822829509
Mercer, K. (2008). Exiles, diasporas & strangers. Cambridge, Massachusetts: MIT Press, ISBN 978-0262633581
Robertson, J., & McDaniel, C. (2012). Themes of Contemporary Art: Visual Art after 1980 (3rd ed.). Oxford: Oxford University Press, ISBN 978-0199797073
Robinson, H. (Ed.). (2015). Feminism-art-theory : an anthology 1968-2014 (2nd ed.). Chichester, West Sussex: Wiley-Blackwell, ISBN 978-1118360590
Stiles, Kristine and Peter Howard Selz, Theories and Documents of Contemporary Art, A Sourcebook of Artists's Writings (1996), ISBN 0-520-20251-1
Strehovec, J. (2020).Contemporary Art Impacts on Scientific, Social, and Cultural Paradigms: Emerging Research and Opportunities. Hershey, PA: IGIGlobal.
Thompson, D. (2010). The $12 Million Stuffed Shark: The Curious Economics of Contemporary Art. New York, N.Y.: St. Martin's Griffin, ISBN 978-0230620599
Thorton, S. (2009). Seven Days in the Art World. New York, N.Y.: W.W. Norton & Company, ISBN 978-0393337129
Wallace, Isabelle Loring and Jennie Hirsh, Contemporary Art and Classical Myth. Farnham: Ashgate (2011), ISBN 978-0-7546-6974-6
Warr, T. (Ed.). (2012). The Artist’s Body (Revised). New York, N.Y.: Phaidon Press, ISBN 978-0714863931
Wilson, M. (2013). How to read contemporary art : experiencing the art of the 21st century. New York, N.Y.: Abrams, ISBN 978-1419707537
הערות שוליים

↑  Stiles, Kristine and Peter Howard Selz, Theories and Documents of Contemporary Art, A Sourcebook of Artists's Writings (1996),
↑  Smith, Terry (2009). What Is Contemporary Art?. Chicago: University of Chicago Press.
↑  Meyer, Richard (2013). What Was Contemporary Art?. Cambridge: MIT Press.
1 2  Atkins, Robert (2013). Artspeak: A Guide To Contemporary Ideas, Movements, and Buzzwords, 1945 To the Present (3rd. ed.). New York: Abbeville Press.
↑  Harris, J. (2011). Globalization and Contemporary Art. Hoboken, N.J.: Wiley-Blackwell,
↑  Gompertz, W. (2013). What Are You Looking At?: The Surprising, Shocking, and Sometimes Strange Story of 150 Years of Modern Art (2nd ed.). New York, N.Y.: Plume,
↑  Gielen, Pascal (2009). The Murmuring of the Artistic Multitude: Global Art, Memory and Post-Fordism. Amsterdam: Valiz,
↑  Robertson, J., & McDaniel, C. (2012). Themes of Contemporary Art: Visual Art after 1980 (3rd ed.). Oxford: Oxford University Press,
↑  Strehovec, J. (2020).Contemporary Art Impacts on Scientific, Social, and Cultural Paradigms: Emerging Research and Opportunities. Hershey, PA: IGIGlobal.
↑  Wilson, M. (2013). How to read contemporary art : experiencing the art of the 21st century. New York, N.Y.: Abrams,
↑  Thompson, D. (2010). The $12 Million Stuffed Shark: The Curious Economics of Contemporary Art. New York, N.Y.: St. Martin's Griffin,
↑  Spalding, Julian, The Eclipse of Art: Tackling the Crisis in Art Today, Prestel Publishing, 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 011189 
Irbid, Jordan, "We are Arabs. We are Humans". Inside Out is a global participatory art project, initiated by the French photographer JR, an example of Street art
אנדרה בלאטמן

| --- | --- |

אנדרה בלאטמאן
 לידה:  6 במרץ 1956 (בן 68) שווייץ רייכטרסוויל, שווייץ
 מדינה:  שווייץ 
 השכלה:  אוניברסיטת ציריך  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 השתייכות:   צבא שווייץ
 תקופת הפעילות:  1984–2017 (כ־33 שנים)
 דרגה:   קורפוסקומנדנט
 תפקידים בשירות
 ראש הכוחות המזוינים
 
אנדרה בלאטמן (André Blattmann;‏ נולד ב-6 במרץ 1956) הוא איש צבא שווייצרי בדימוס, אשר שימש כראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) של צבא שווייץ בין השנים 2008–2016.
ביוגרפיה

בשנת 1984 התגייס בלאטמן לצבא שווייץ ובמקביל החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת ציריך. בתפקידו הצבאי שימש כמדריך בכוחות הנ"מ, ובשנת 2001 קודם לדרגת בריגדיר ומונה לראש מטה הקורפוס ה-4. בשנת 2002 נשלח בלאטמן ללימודים בארצות הברית, ולאחר מכן שימש כמפקד בית הספר המרכזי של הצבא השווייצרי. ב-1 בינואר 2008 מונה לסגן ראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל). ב-21 ביולי של אותה שנה התפטר ראש הכוחות המזוינים המכהן רולנד נף מתפקידו, ובלאטמן מונה לממלא מקומו וב-1 במרץ 2009 מונה לתפקיד באופן קבוע.
במרץ 2010 הציג בלאטמן מצגת בפני ועדת הביטחון של המועצה הלאומית, שמסבירה כי ספרד, צרפת, איטליה ופורטוגל עומדות בפני משבר לאומי חמור והזהיר מפני גלי הגירה שיגיעו עד שווייץ. המצגת ספגה ביקורת רבה. נטען שבלאטמן הציג איומים לא מציאותיים, ושחרג מתפקידו כאיש צבא כאשר הביע את דעתו בעניינים פוליטיים. באפריל 2016 התפרסמה הקלטה שלו במהלך יום עיון לקציני מטכ"ל. בהקלטה כינה בלאטמן את מגיש הטלוויזיה הפופולרי סנדרו ברוץ "סנדרו קוץ", ודרש לשלוח אלמוני שהדליף תיקים צבאיים לתקשורת "לבית המטבחיים". ההקלטה עוררה זעם רב בשווייץ.
ב-1 בינואר 2017 פרש מתפקידו והוחלף על ידי פיליפ רבור.
הערות שוליים

↑  BRISANTE EUROPA-KARTE
↑  Verräter auf die Schlachtbank
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 115034489X  LCCN: n2018050114  VIAF: 8213151595790605470005   WorldCat (עם VIAF): 8213151595790605470005
אמלין לורן

אמלין לורן (בצרפתית: Emelyne Ann-Emmanuelle Laurent; נולדה ב-18 בנובמבר 1998) היא כדורגלנית צרפתייה, המשחקת בעמדת החלוצה במילאן(אנ') מליגת העל האיטלקית.
קריירת מועדונים > מועדוני נוער

לורן החלה את קריירת הכדורגל שלה ב-2009, כשהצטרפה לקבוצת הנוער U13 של המועדון סאמאריטאן(אנ') מהאי מרטיניק השייך לצרפת. ב-2013 הצטרפה לקבוצת הנוער של המועדון מונפלה(אנ').
קריירת מועדונים > מועדוני בוגרים

את קריירת הבוגרים החלה לורן במועדון מונפלה, ולקראת עונת 17–2016 עברה למועדון בורדו(אנ') בו שיחקה עונה אחת.
קריירת מועדונים > מועדוני בוגרים > אולימפיק ליון

לקראת עונת 2017–2018 עברה לורן לקבוצת הפאר אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית. יחד עם הקבוצה, זכתה פעמיים באליפות צרפת וכן פעמיים בליגת האלופות.
במהלך תקופתה בליון, יצאה לורן להשאלות במועדונים גווינגאמפ(אנ'), בורדו(אנ') ואתלטיקו מדריד(אנ'), בין השנים 2019–2021.
קריירת מועדונים > מועדוני בוגרים > באיירן מינכן

במאי 2022 חתמה לורן על חוזה לשלוש שנים בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים.
קריירה בינלאומית > נבחרות נוער

לורן הייתה מלכת-השערים המשותפת עבור נבחרת צרפת עד גיל 19(אנ') ביורו עד גיל 19(אנ') שנערך ב-2017 בצפון אירלנד, כשהיא מבקיעה שלושה שערים. היא ייצגה את נבחרת צרפת עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20(אנ') שנערך ב-2018 בצרפת. לורן הבקיעה ארבעה שערים בטורניר בו סיימה צרפת במקום הרביעי.
קריירה בינלאומית > נבחרות בוגרות

כשהיא בת 19, ערכה לורן את הופעת הבכורה שלה בנבחרת צרפת במשחק ידידות נגד נבחרת אוסטרליה. במאי 2019 נבחרה לורן לסגל צרפת לגביע העולם בכדורגל נשים 2019. ב-2021, הבקיעה לורן צמד שערים במשחק של נבחרת צרפת עד גיל 23 מול נבחרת שוודיה עד גיל 23.
הישגים ותארים

אולימפיק ליון
אליפות צרפת: 2017-2018, 2018-2019
ליגת האלופות: 2017-2018, 2018-2019
הערות שוליים

↑  דו"ח המשחק, באתר statsfootofeminin.fr
↑  אמלין לורן בריאיון, באתר coeursdefoot.fr
↑  אמלין לורן מצטרפת לליון, באתר la1ere.francetvinfo.fr
↑  ראו את הנתונים של אמלין לורן באתר footofeminin.fr
↑  לורן חותמת בבאיירן מינכן, באתר באיירן
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמלין לורן".
אנדי קלארק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1957 (בן 66) לונדון, הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטירלינג 
 מנחה לדוקטורט:  Neil Tennant, Andrew Brennan 
 מוסדות:  אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת גלאזגו, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון
 מונחה לדוקטורט:  Matteo Colombo 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית
 תחומי עניין:  פילוסופיה של הנפש
 עיסוק:  פילוסוף, חוקר בינה מלאכותית, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  דניאל דנט, רודני ברוקס, מוריס מרלו-פונטי, דונה הראווי
 מדינה:  ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  תודעה מורחבת
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית של אדינבורו עמית האקדמיה הבריטית 
 
אנדרו קלארק, FBA (באנגלית: Andrew Clark; נולד ב -1957) הוא פרופסור לפילוסופיה ראש תחומי לוגיקה ומטפיזיקה באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. בעברו היה מנהל התוכנית למדעים קוגניטיביים באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, אינדיאנה, ולימד בעבר באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי ובאוניברסיטת סאסקס באנגליה. קלארק הוא אחד המייסדים של פרויקט המחקר השיתופי CONTACT שמטרתו לחקור את תפקידה של הסביבה בעיצוב אופי החוויה הפנומנלית. מאמריו וספריו של קלארק עוסקים בפילוסופיה של הנפש והוא נחשב למדען המוביל בתחום תודעה מורחבת. הוא כתב רבות על תורות הקַשְׁרָנוּת, רובוטיקה ותפקיד ואופי הייצוג המנטלי .
התודעה המורחבת

קלארק מוכר בזכות ההגנה שלו על השערת התודעה המורחבת אותה הציג יחד עם הפילוסוף האוסטרלי דייוויד צ׳אלמרס. בעבודתו זו קלארק טוען כי לולאות ההיזון הדינמיות שדרכן מחוברות הרוח והעולם אינן אינסטרומנטליות בלבד. מעגל הפעילות העובר מהמוח דרך הגוף ואל העולם וחזור שוב ושוב למעשה מהווה נדבך עיקרי בקוגניציה. אליבא דקלארק, הנפש אינה מוגבלת על ידי האורגניזם הביולוגי אלא יכולה להתרחב גם לסביבתו של אותו אורגניזם. דוגמה לכך היא ביצוע משימה מתמטית. אדם אחד עשוי להשלים את המשימה אך ורק בראשו, ואילו אחר מסיים את המשימה בעזרת נייר ועיפרון. לפי עקרון הזוגיות של קלארק, אין סיבה להחשיב את האמצעים אלה כשונים מהותית כל עוד התוצאות זהות. התהליך הקוגניטיבי במקרה השני כוללת מניה וביה נייר ועיפרון, ולכן תפיסת הנפש המתאימה לאדם זה חייבת לכלול בתוכה פריטים אלה.
עבור קלארק, הגבול של ״עור וגולגולת״ לתודעה הוא שרירותי. האדם הוא מיסודו משתמש-טכנולוגי, ואין צורך להגביל את מבני התודעה לביולוגיה ממנה היא נובעת.
לקריאה נוספת

ספרים מאת אנדי קלארק:
Microcognition: Philosophy, Cognitive Science and Parallel Distributed Processing(1989)
Associative Engines: Connectionism, Concepts and Representational Change(1993)
Being There: Putting Brain, Body and World Together Again(1997)
Mindware: An Introduction to the Philosophy of Cognitive Science(2001)
Natural-Born Cyborgs: Minds, Technologies, and the Future of Human Intelligence(2004)
Supersizing the Mind: Embodiment, Action, and Cognitive Extension(2008)
Surfing Uncertainty: Prediction, Action, and the Embodied Mind(2016)
קלארק חבר בצוות העורכים של כתבי העת המקצועיים הבאים:
Cognitive Science (אנ')
Connection Science
Minds and Machines (אנ')
Philosophy and Society
Pragmatics and Cognition
Cognitive Science Quarterly
Behavioral and Brain Sciences (אנ')
הערות שוליים

↑  http://www.philosophy.ed.ac.uk/people/view.php?name=andy-clark-frse
↑  "CONTACT - Consciousness in Interaction". linus.media.unisi.it. 2006. אורכב מ-המקור ב-13 באוקטובר 2006. נבדק ב-3 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clark, A., Chalmers, D., The Extended Mind, Analysis 58.1, 1998, עמ' 7-19 doi: https://doi.org/10.1111/1467-8284.00096
↑  http://www.philosophy.ed.ac.uk/people/clark/publications.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259689705171  PLWABN: 9810530818005606  BIBSYS: 90376662  BNE: XX889196  BnF: cb13165270x (data)  CANTIC: a10897057  GND: 13061582X  ISNI: 0000 0001 1053 1153  LCCN: n88099157  NDL: 00542600  NKC: xx0223154  NLK: KAC201304733  NTA: 074935674  ORCID: 0000-0002-1233-8629  SUDOC: 035073284  VIAF: 34595527   WorldCat (עם VIAF): 34595527
אמאוזאורוס

| אמאוזאורוס |
| --- | --- |
 שחזור של אמאוזאורוס לצד תרופוד מהקבוצה אוריונידס
תקופה
יורה תחתון 181 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
סוג:: אמאוזאורוס
מין:: Emausaurus ernsti
שם מדעי
 Emausaurus ‏Haubold, 1990

אמאוזאורוס (שם מדעי: Emausaurus). סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף מקבוצת התיראופורה שחי באירופה בעידן היורה התחתון לפני כ- 181 מיליון שנה.
מאפיינים

המאובנים של דינוזאור זה התגלו ליד העיירה גרימן (Grimmen) שבמקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה והשרידים שלו כללו חלק ימני מהגולגולת, לסת תחתונה, חוליות, שברי צלעות, צלעות, חלקי גפיים וטפרים ולוחיות עצם על הגב. הדינוזאור תואר למדע ב-1990 בידי החוקר הרמוט האבולד (Harmut Haubold) ומשמעות שמו היא ראשי תיבות של אוניברסיטת גרייפסוואלד (באנגלית: "Ernst Moritz Arndt University of Greifswald"), לצד הסיומת היוונית: "זאורוס" - לטאה. זהו הדינוזאור היחיד שהתגלה בממצאים אלו.
היה זה דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף קדום שדמה מעט לסקלידוזאורוס ולסקוטלוזאורוס וכמותם היה בעל כיסוי לוחיות עצם לאורך הגוף ששימש להגנה. הפרט שנמצא הגיע לאורך של 2.5 מטרים ולמשקל 70–90 ק"ג, אך כנראה שהיה שייך לפרט צעיר. אורך הבוגר הגיע לשלושה עד ארבעה מטרים ולמשקל של 240 ק"ג. מעט פרטים ידועים עליו ונראה שהיה פרימיטיבי ביותר לקבוצת התיראופורה, אשר אולי נע על ארבע רגליים אך הזדקף על רגליו האחוריות כדי להגיע לצמחייה גבוהה.
אלעד קידן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979 (בן 45 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 יצירות בולטות:  "המנון"   "היורד למעלה"
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלעד קידן (נולד ב-1979) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי, זוכה "פרס אופיר" על תסריט הסרט שלו "היורד למעלה".
ביוגרפיה

קידן נולד וגדל בשכונת רמות רמז שבחיפה. למד בבית הספר התיכון עירוני ה'. שירת בצה"ל בחיל התותחנים.
בשנת 2002 החל את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. עם תום לימודיו כתב וביים את הסרט הקצר 'המנון' (36 דקות). הסרט הוא אפוס מינימליסטי המתאר את מסעו הסיזיפי של רווק מזדקן ברחוב יהודה הנשיא בירושלים, היוצא מביתו במטרה לקנות חלב לערב שבת - אולם תוכניותיו סוטות מן המסלול. הסרט שואב השראה מהקולנוע האמנותי האיראני ומכיל מחווה לסרט 'בירושלים' של דוד פרלוב.
בשנת 2008 זכה 'המנון' בפרס הראשון במסגרת סרטי הסטודנטים של פסטיבל קאן. הסרט המשיך וזכה בפרסים ראשונים בשבעה פסטיבלים נוספים, בהם פרס של האיגוד העולמי של בתי הספר לקולנוע, ופרס בתחרות סרטי הסטודנטים של תל אביב. הסרט השתתף ביותר מארבעים פסטיבלים ברחבי
העולם. 'המנון' נבחר במקום הראשון במשאל '20 הסרטים המובילים' של בית הספר סם שפיגל לכבוד 20 שנים לייסוד בית הספר. הסרט נרכש והוקרן ברשת ARTE הצרפתית וברשת ARD הגרמנית.
בעקבות 'המנון' הוזמן קידן לא אחת לשפוט בתחרויות סרטים קצרים, כגון פסטיבל NEXT, בוקרשט, Timishort, טימישוארה, רומניה; וכן בפסטיבל Zubroffka, שבביאליסטוק, פולין.
בשנים 2009–2010 עבד כתסריטאי בסדרת הסאטירה 'רבע שעה' בערוץ הראשון.
בשנת 2012 ביים קידן את הסרט הקצר 'והוא הולך'. הסרט, המתאר מצב דרמטי על חוף ים במהלך חופשה ביוון, השתתף בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל לוקרנו, וזכה בפרסים נוספים.
בשנת 2011 התקבל קידן לתוכנית ה"אטלייה" היוקרתית של פסטיבל קאן כדי לגייס תמיכה לסרט עלילה באורך מלא.
בשנת 2018 סרטו הקצר "משאלה וחצי" השתתף בתחרות הסרט העצמאי הקצר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה. הסרט אשר אורכו 8 דקות בהשתתפות סלים דאו ותומר בן חורין זכה לתשבחות.
בשנת 2019 When He Was Good אופרה דוברת אנגלית שכתב עלתה במסגרת סדנת ז'מבוקי למוזיקה אמנותית.
קידן לימד קולנוע ב'תיכון חדש' הרצליה וכמו כן יצר סרטים בעמותות לקידום נוער.
ביוגרפיה > היורד למעלה (2015)

בשנת 2015 השלים קידן את סרטו העלילתי הראשון, 'היורד למעלה'. הסרט הוקרן במסגרת הבחירה הרשמית של פסטיבל קאן, לצד סרטיהם של וודי אלן ונטלי פורטמן. הסרט הוא מעין קומדיה אפית, המתארת את מסעם של שני גברים במעלה ובמורד הצלע ההיסטורית של הר הכרמל, מנמל חיפה דרך ואדי סאליב והדר הכרמל ועד מגדלי פנורמה וגן האם.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מה"גארדיאן", מה"סקרין-דיילי" וממגזינים אחרים.
בספטמבר 2015, היה הסרט מועמד לארבעה פרסי אופיר (בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, התסריט, העריכה והפסקול), מתוכם זכה בשלושה: פרס התסריט, העריכה, והפסקול הטובים ביותר.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שהתקיים בספטמבר 2015. ראש חבר השופטים, הבמאי האיראני מוחסן מחמלבף, הקריא את נימוקי השופטים לבחירה בסרט, וציין כי הפרס מוענק בעבור 'מבט מקורי וצלול על האבסורדיות של הקיום.'
פילמוגרפיה

| שם הסרט | משך הסרט | פרסים |
| --- | --- | --- |
| המנון (2008) | 36 דקות, עלילתי, פילם 16 מ"מ | פרס ראשון, סינפונדסיון, פסטיבל קאן 2008 פרס ראשון, VGIK מוסקבה 2008  פרס ראשון, פסטיבל NEXT, בוקרשט, רומניה 2009  פרס ראשון, Mediaschool, לודז', פולין 2008.  פרס ראשון, תחרות ישראלית, הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים 2008  פרס ראשון,CILECT, האיגוד העולמי של בתי הספר לקולנוע 2009  פרס ראשון, FIDEC, בלגיה 2009  פרס שני, פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן 2008  ציון לשבח, מסגרת הדרמה, פסטיבל ירושלים 2008 |
| והוא הולך (2012) | 10 דקות, עלילתי | פסטיבל לוקרנו 2012, תחרות הסרטים הקצרים  פרס צוות הפסטיבל, L'inconnu, צרפת 2012 |
| היורד למעלה (2015) | 105 דקות, עלילתי | הבחירה הרשמית, פסטיבל קאן 2015 פרס התסריט, העריכה והפסקול הטובים ביותר בתחרות פרסי אופיר 2015 פרס הסרט הטוב ביותר, פסטיבל חיפה 2015 |
הערות שוליים

↑  עמוד הסרט באתר פסטיבל קאן
↑  עמוד הסרט באתר פסטיבל לוקרנו
↑  עינב שיף‏, הבמאי אלעד קידן התקבל לתוכנית מיוחדת בפסטיבל קאן, באתר וואלה, 11 במרץ 2011
↑  פסטיבל קאן
↑  "היורד למעלה" הוא זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2015, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2015
| פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | שבי גביזון, יונתן ארוך ויוחנן רביב (1990) • חיים מרין (1991) • אסי דיין (1992) • אנריקה רוטנברג ואסטבן גוטפריד (1993) • אסי דיין (1994) • שבי גביזון (1995) • יגאל בורשטיין (1996) • אסי דיין (1997) • איל חלפון (1998) • אריק קפלון (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף סידר (2000) • דובר קוסאשווילי (2001) • ניר ברגמן (2002) • שבי גביזון (2003) • יוסף סידר (2004) • איל חלפון (2005) • שמי זרחין (2006) • ערן קולירין (2007) • ארי פולמן (2008) • ירון שני וסכנדר קובטי (2009) |  |
| 2010–2019 | נח סטולמן (2010) • יוסף סידר (2011) • רמה בורשטין (2012) • יובל אדלר, עלי ואקד (2013) • טליה לביא (2014) • אלעד קידן (2015) • רמה בורשטין (2016) • שבי גביזון (2017) • אופיר ראול גרייצר (2018) • סאמח זועבי (2019) |  |
| 2020 ואילך | דנה אידיסיס (2020) • ערן קולירין (2021) • מיכל ויניק (2022) • אלינור סלע וריימונד אמסלם (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603923505171  BnF: cb161791451 (data)  GND: 1089540930  ISNI: 0000 0000 7697 0805  LCCN: no2016123956  VIAF: 107058664   WorldCat (עם VIAF): 107058664
אנדי קינג

אנדרו פיליפ "אנדי" קינג (באנגלית: Andrew Philip "Andy" King, נולד ב-29 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן עבר אנגלי-ולשי ששיחק בעמדת הקשר. קינג הוא שיאן ההופעות של לסטר סיטי עם 330 הופעות בכל המסגרות והוא השחקן היחידי בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי שזוכה באליפות של שלוש הליגות הבכירות: הליגה הראשונה של הפוטבול ליג, פוטבול ליג צ'מפיונשיפ והפרמייר ליג.