stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסוס (חברת אופנה)
פעילות בישראל

האתר של אסוס הוא אחד מחמשת אתרי הקניות הזרים הפופולריים בישראל יחד עם עלי אקספרס, איביי, נקסט ואמזון. בשנת 2017, ישראל הייתה המדינה התשיעית בעולם בכמות ההזמנות מהאתר.
בשנת 2016, הפסיקה החברה לעבוד עם דואר ישראל והחלה להעביר משלוחים דרך חברת מסירת החבילות E-POST.
באפריל 2018, החלה החברה להשתמש ביישום שפיתח הסטארט-אפ הישראלי Zeekit, ש"מלביש" פריטי אופנה על דוגמנים בעזרת תמונות הדמיה של המוצר, במקום צילומי סטודיו.
במהלך מלחמת חרבות ברזל (אוקטובר 2023) נשלחו לישראל חבילות עם הודעות פרו-פלסטיניות ונחשפו מסרים אנטי-ישראליים שכתבו עובדי אסוס ללקוחות בישראל, מה שגרם לרבים להחרים את האתר.
הערות שוליים

↑   צוות גלובל, ביטקוין פרץ לראשונה את רף 6,000 דולר; וול סטריט בשיא, באתר TheMarker‏, 20 באוקטובר 2017
↑   שרפה במחסני אסוס הרסה סחורה בשווי מיליוני ליש"ט, באתר TheMarker‏, 16 במאי 2017
↑   רונית דומקה, הדר קנה, סוכנויות הידיעות, אסוס רוכשת את טופשופ ב-400 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2021
↑   הדר קנה, מצטיינים בקניות באינטרנט: הישראלים במקום ה-9 בעולם בכמות ההזמנות מאתר אסוס, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2018
↑  שני מוזס, ‏אסוס החלה בשת"פ עם הסטארט-אפ הישראלי Zeekit, באתר גלובס, 24 באפריל 2018
↑  מירב קריסטל, נקמת הישראלים? ירידה חדה בקניות באתרים שיצאו נגד ישראל, באתר ynet, 10 בדצמבר 2023
פסטיבל לבי במזרח

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל תרבות
 מיקום:  תל אביב-יפו
 מייסדים:  "קואליציית ליבי במזרח"
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 מועד שנתי:  יוני
 משך הפסטיבל:  ארבעה ימים
 
פסטיבל ליבי במזרח הוא פסטיבל תרבות, הנערך מדי שנה בתל אביב-יפו וכולל מופעי מוזיקה, סרטים, דיונים והצגות. מטרת הפסטיבל היא לתת במה לתרבות המזרחית בישראל.
היסטוריה

הפסטיבל נוסד בשנת 2009 כפרויקט הדגל של "קואליציית ליבי במזרח – למען הקצאה שוויונית של משאבי התרבות בישראל", המורכבת מכ-20 ארגוני תרבות מזרחיים, ביניהם תנועת אחותי – למען נשים בישראל, התזמורת האנדלוסית הישראלית, אתר קפה גיברלטר, קהילות שרות, אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה, ממזרח שמש, תיאטרון קדם אשקלון ועוד. "קואליציית לבי במזרח" פועלת נגד האפליה ואי-השוויון בחלוקת משאבי התרבות של מדינת ישראל לתרבות המזרחית. לטענתם תרבות מזרחית, אתיופית וערבית זוכות לשיעור זעום מתקציב התרבות בישראל. רובו הגדול מופנה לתרבות בעלת אוריינטציה אירופית, ורוב מקבלי ההחלטות הם אשכנזים.
מארגנות הפסטיבל הן כרמן אלמקייס עמוס ושולה קשת, והוא התחיל במתכונת מצומצמת. בתחילת דרכו סייעה לפסטיבל רונית אלקבץ. ב-2013 קיבל תמיכה שנתית ממשרד התרבות בסך 30 אלף שקל ושרת התרבות לימור ליבנת אף השתתפה בטקס הפתיחה והכריזה כי בכוונתה לפעול נגד האפליה של תרבות מזרחית בישראל. בשנת 2015 החליטו המארגנות לגייס את חלק הארי של תקציב הפסטיבל באמצעות מכירת כרטיסים מוקדמת בהדסטארט.
הפסטיבל מעניק מדי שנה אותות הוקרה ליוצרות וליוצרים, ולאקטיביסטים שנבחרים על ידי צוות ההיגוי של קואליציית "לבי במזרח".
היסטוריה > 2013

בפסטיבל 2013 הוצגו בין היתר:
קונצרט הצדעה מיוחד של התזמורת האנדלוסית לכוכבות הזמר בארצות ערב והמגרב, הזמרות היהודיות הערביות שהיו מובילות ופורצות דרך במוזיקה ובזמרה הערבית-היהודית החל משנות ה-30 של המאה ה-20, לילה מוראד, זוהרה אלפאסיה, לין מונטי ואחרות. הערב היה גם מחווה לזמרת ריימונד אבקסיס, המסמלת את סופו של עידן הפריחה התרבותית של היהודים בארצות ערב וצפון אפריקה. לצדה הופעו זמרות צעירות ממשיכות דרכן של כוכבות הזמר היהודי-ערבי בישראל, ליז ממן, נכדתו של גדול זמרי מרוקו, סמי אלמגריבי, והזמרת ריהם חיאדרי.
בכורה של המופע "סוק אל כלאלה" עם נטע אלקיים, עמית חי כהן, שיקו בכר וילידי נתיבות, מבצעיים קלאסיקות צפון-אפריקאיות בעיבודים חדשים.
סדנה עם אמנית הגרפיטי הברזילאית פמלה דה קסטרו, המשלבת יצירה עם אמירה חברתית ועשייה למען קידום זכויות נשים ומיגור האלימות נגדן.
“איצ'יקדנה שוברת שתיקה” המביא סיפורי חיים של נשים יוצאות הודו בישראל.
אותות הוקרה הוענקו ל: מרסלה אדרעי (אקטיביסטית), אהרון אלמוג (משורר), רבקה בכר (שחקנית תיאטרון וקולנוע, ציירת), יוסף דחוח הלוי (עיתונאי ופעיל חברתי), סמדר לביא (חוקרת), אהובה עוזרי (מוזיקאית). הטקס לווה במופעי מחול של הרקדנית והכוריאוגרפית יפעת נח - "ליברה".
היסטוריה > 2014

פסטיבל 2014 התקיים בתאריכים 18–25 במאי והוצגו בין השאר: המופע "בת המקום", קונצרט שירת נשים והשקה לאוסף "בת המקום" (בעריכתם של אופיר טובול, זהר אלמקייס וחן אלמליח) הכולל שירים של 17 זמרות, הצגת יחידה "שום גמדים לא יבואו" על-פי ספרה של שרה שילה (עיבוד ובימוי: רויטל איתן, מוזיקה מקורית: ישראל כסיף, משחק: שנטל כהן), הקרנה של הסרט של חנה אזולאי-הספרי "אנשים כתומים", בתום ההקרנה התקיים פאנל בהשתתפות חנה אזולאי–הספרי, שירה אוחיון ומירב אלוש לברון, המופע "באבא דיאלי" של עדי קיסר וחנה ואזנה גרינולד.
במסגרת הפסטיבל התקיים טקס הענקת אותות הוקרה מטעם קואליציית לבי במזרח. מקבלי הפרס היו: אלי חמו (קולנוען), סמי שלום שיטרית (משורר, קולנוען וחוקר), שושה גורן (שחקנית תיאטרון וקולנוע), שירה אוחיון (משוררת, אשת חינוך וחוקרת), קציעה עלון (חוקרת אמנות ושירה), יוסי אוחנה (מייסד קהילות שרות).
היסטוריה > 2015

בפסטיבל 2015 הוצגו בין השאר: הצגת בכורה של ההצגה "הליכה למעשה" על פי ספרה של זמירה פורן-ציון, העוסקת בנשים במרחב שבין זהויות וזיכרונות, בין מזרח למערב, בין זרות לשייכות, בין ציות למחאה. הקרנו הסרטים "שם אב" של מיטל אבוקסיס, "עליה" של נעם אדרי, "סרט ערבית" של איל שגיא ביזאווי ושרה ציפרוני, "שיר ידידות" של רפאל בלולו על רבי דוד בוזגלו. בין מופעי המוזיקה בפסטיבל היו: "גשר המיתרים - מאיסטנבול באהבה" עם הזמרת הטורקייה רנין מסרי, "נשים מבשלות סיפור" בבימויה של סיגלית בנאי, "קהילות שרות פרס ומדי" עם הזמרת והפייטנית ג'אנט יהודיאן ו"שחרחורת לבי" עם הסופרת איריס אליה כהן. בנוסף הוצגה התערוכה "אמא שלי כותבת פתקים" שיצרו סהר עדס ופורטונה (מזל) עדס.
היסטוריה > 2016

מופעי פסטיבל 2016 כללו בין השאר את: זיו יחזקאל ואמאל שהין בהופעה, גילה בשארי במופע פייטנות תימני, סיגלית בנאי במופע בכורה "עבריה", הקרנת הסרט "פורטרט ירוחמי" של מיטל אבוקסיס ורובי אלמליח, הקרנת בכורה של הסרט "הכפר" של דוד מיימוני והתערוכה "דיו שחורה" של מיכה שמחון. מופע הפתיחה היה קונצרט של מוזיקאי הג'אז אבטה בריהון ואנסמבל "תזטה".
היסטוריה > 2017

בפסטיבל 2017 הוצגו בין השאר: קונצרט הבכורה של היצירה "בחיק בת עין" של להקת "דיוואן אל בנאת"; סרטה הדוקומנטרי של מורן איפרגן "הקיר", נערכה הצגת בכורה של הסרט "לאן נעלמו הילדים", על משפחות ממוצא אשכנזי ותימני שיקיריהן נעלמו; בכורת המופע "פיוטים שאהבתי" המשלב ניגונים ממסורות ישראל ממזרח ומערב; הסרט של דוד דרעי "סאלח, פה זה ארץ ישראל"; לירז צ'רכי הופיעה עם הפרויקט המוזיקלי שלה שמשלב ביטים אלקטרוניים ומוזיקה איראנית משנות השישים; ההצגה "אל תתערבו לי"; ועוד.
במסגרת הפסטיבל הפיקו אופיר טובול וכרמן אלמקייס את המופע "קסטת הזהב" - מופע מחווה למוזיקת הקסטות של התחנה המרכזית, ולזמרים שצמחו מתוכה.
היסטוריה > 2018

פסטיבל 2018 התקיים בתאריכים 25–28 ביוני בכמה מוקדים בתל אביב: מועדון "בסקולה", סינמטק תל אביב, התיאטרון הערבי-עברי ביפו, תיאטרון "ענבל", "גלריה 4" בפלורנטין ובית "אחותי". בפסטיבל הוצגו בין השאר: "מופע חפלה" עם הזמרת ליאת בנאי; הזמרת אמל שהין עם להקת אמל, במופע שהוקדש לגדולי הזמרות והזמרים הערבים בכל הזמנים: מוחמד עבד אל־והאב, אום כולתום, עבד אל־חלים חאפז, פריד אל־אטרש ופיירוז, בביצועים מיוחדים; להקת מרקש אקספרס במופע בכורה - "עוֹלָה מִן הַמִּזְרָח": הצדעה לזמרות הגדולות של המוזיקה האוריינטלית, ממרוקו ואלג'יר, דרך ישראל עד לבנון ומצרים; השקת המופע "עאפאכּ" של גוסטו, זמר, כותב ומלחין מוערך ממוצא מרוקאי; "לה פלפולה גרוב" - מוזיקה עיראקית, בשילוב נגינה, ריקוד ושירים קלסיים. בין הסרטים שהוצגו היו: "סרט בורקס" - סרטה של אורית אופיר רונאל, שבמרכזו סיפור ההצלחה המסחררת של העסק המשפחתי שבו היו שותפים סבה וסבתה, שייסדו את רשת "סמי בורקס"; "אישה של בית" - סרטה של ג'יין ביבי, על החברה הגרוזינית הפטריארכלית. ההצגה "יולדות" - סיפור האמהות, מחטיפת ילדי תימן מזרח ובלקן ועד היום; "שָׁלוֹם לַזָּמִיר" – מופע המביא את מיטב השירה הפרסית הקלאסית, שכתבה הסופרת והמחזאית דליה כהן-קנוהל; והתערוכה "לבי במטבח" - מחווה למטבח המזרחי.
אות ההוקרה של "לבי במזרח" הוענק לגילה בשארי (זמרת וחוקרת), מנשה אמיר (מומחה לענייני איראן) וד"ר מאיר בוזגלו (פילוסוף ופעיל חברתי).
היסטוריה > 2019

פסטיבל 2019 התקיים בתאריכים 24–27 ביוני. בפסטיבל הוצגו בין השאר: הצגת יחיד - ״ברוך שעשני חוּמה״ של נועם שוסטר-אליאסי, מופע מוזיקה של ברק כהן, המחזה "ז'קוב ז'קוב" (כתיבה: תמר לוין על פי ספרה של ולרי זנתי בתרגום רמה איילון,
בימוי: איתי פלאוט, משחק: אוולין הגואל, מוזיקה: אבי בללי), להקת קום תרא במופע בכורה (רקפת אמסלם, אלברט סופר, מיכאל וקנין). והוצגו הסרטים: "לבנטינית" של רפאל בלולו, "אישה" (תסריט ובימוי: ישראלה שאער מעודד, עורך: אורן אדר, מוזיקה מקורית: ישי אדר), מופע משותף: "אסף אמדורסקי – רועי חסן"
אות ההוקרה של "לבי במזרח" הוענק לאמנה כנעאן (יזמת חברתית, מנכלי"ת עמותת למענך), מרינה טושיץ (מוזיקאית, נגנית עוד), ג'נט בלאי (משוררת), מיכאל אלקיים (צייר), אורנה זקן (אמנית), אסנת טרבלסי (מפיקה - יוצרת) ולעמותת עמר"ם - הכרה צדק וריפוי בפרשת חטיפת ילדי תימן, מזרח ובלקן.
היסטוריה > 2020

בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה נערך הפסטיבל במהדורה מקוונת. הפסטיבל שודר בלייב בדף הפייסבוק של הפסטיבל והיה זמין לכולם ובחינם. הוא שודר מכמה מוקדים בתל אביב-יפו: התיאטרון הערבי עברי יפו, קפה שפירא, בית אחותי, ואודיטוריום אניס ביפו. בין היתר הוצגו: מופע של הזמרת רון פרץ; ההצגה 'בלוק 30' בבימויה של חנה ואזנה-גרינולד ובה סיפורם של נשות ואנשי הפריפריה; מופע בכורה של איילת אורי בניטה, מוזיקאית יוצרת בכלי הקשה ושירה; בכורה להצגה 'עיבראקית' על ילדה הנאבקת להזכיר לאמה את סיפורי תקופת המעברה; המופע 'רדיו בגדד' – שירי געגוע מעיראק של נגן הדרבוקה אביב עזרא יחד עם יוהנה ריטמולר בכינור ושירה ויניב מייזל בעוד ושירה; הסרט 'אין סנטימנטים' על הגירה מהקווקז ועוד.
היסטוריה > 2021

"פסטיבל לבי במזרח 2021" נערך בסוף אוקטובר 2021.
היסטוריה > 2022

"פסטיבל לבי במזרח 2022" נערך בתאריכים 6–11 בנובמבר 2022. במסגרת הפסטיבל הוצג המחזה "מקלט 634" שיצרה פנינה רינצלר, שנפטרה חודש לפני הפסטיבל.
היסטוריה > 2023

"פסטיבל לבי במזרח 2023" נערך בתאריכים 18–21 בדצמבר 2023, וכלל ערב סולידריות בו התארחו אמניות ואמנים מעוטף עזה, שפונו ממבתיהם בעקבות מלחמת חרבות ברזל. הפסטיבל נפתח עם מופע של המוזיקאית תמר שאוקי, במופע "פיוט לבנוני" בו שלבה שירי פולקלור לבנוני ולחנים של סבה סלים שאוקי. מופעים נוספים שעלו במסגרת הפסטיבל היו: ערב של מוזיקה פרסית קלאסית עם הזמרת דליה פז'נד ומופע מחווה לשיריה של חביבה מסיכה.
היסטוריה > 2024

"פסטיבל לבי במזרח 2024" נערך בתאריכים 4–7 בנובמבר 2024, בבית אריאלה, תיאטרון יפו ותיאטרון אלסראיא. השתתפו בו: אתי ביטון, אביה עטרי, שחר חסקי, מור קרבסי, הרכב יהודי ערבי ויהודה יפרח והצוענים. אירוע הפתיחה של הפסטיבל התרחש בבית אריאלה וכלל הקרנת בכורה של הסרט "פורים שמח" בבימוי איריס רובין.
ראו גם

פסטיבל הזמר המזרחי
הערות שוליים

↑  יעל ברדה, להביא את הקהילות המופלות לקו הזינוק, באתר "העוקץ", 7 במרץ 2014
↑   רוויטל מדר, הדו"ח שמירי רגב צריכה לקרוא: פירורי התקציב שמקבלת התרבות הלא-אשכנזית בישראל, באתר הארץ, 3 ביולי 2015
↑  אורלי נוי, מזרחיות אוניברסלית ומחויבות חברתית אדירה: פרידה מרונית אלקבץ, באתר "שיחה מקומית", 19 באפריל 2016
↑   צפי סער, ”בגין של התרבות”, באתר הארץ, 17 ביוני 2013
↑  אורלי נוי, פסטיבל "ליבי במזרח" - חגיגה של תרבות מזרחית מגוונת, עדכנית וריבונית, באתר "שיחה מקומית", 9 ביוני 2015
↑   נעם בן זאב, המלכה ריימונד אבקסיס העיפה את האולם, באתר הארץ, 27 במאי 2013
↑   צפי סער, הזמרות היהודיות-ערביות שחלפו מתחת למקאם, באתר הארץ, 16 במאי 2013
↑  אילנה שזור, ה"איצ'ק" בנפרד מה"דנה", באתר "העוקץ", 25 ביולי 2013
↑  כרמן אלמקייס, להכיר את התרבות המזרחית מקרוב, באתר "העוקץ", 21 במאי 2013
↑   בן שלו, ממזרח נפתחה הבשורה, באתר הארץ, 21 במאי 2014
↑  סמי שלום שטרית, אנשים כתומים עם חלומות קטומים, באתר "העוקץ", 27 במאי 2014
מאיר בוזגלו, כאב פנטום מרוקאי, באתר "העוקץ", 10 במאי 2014
 מירב אלוש לברון, המפגש בין "אנשים כתומים" למבקרי הקולנוע האשכנזים, באתר הארץ, 5 ביוני 2014
↑  נעמה ארלקי, אני הבת שלו, ושיני קהות, באתר "העוקץ", 20 במאי 2014
↑  נעם אדרי, לצלם את עליה, באתר "העוקץ", 21 ביוני 2015
↑  אורלי נוי, לאבד ילד במלחמה עם מצרים ולהמשיך לאהוב את המצרים, באתר "שיחה מקומית", 24 ביוני 2015
↑  שלומי חתוכה, בלי אלוהים, בלי ממסד, בלי השגחה, באתר "העוקץ", 18 במאי 2014
↑  טעם של סיפורים על הלשון, באתר "העוקץ", 19 ביוני 2015
↑   אינס אליאס, מסלמסה עד מנגיסטו: האם המחאה האתיופית היא חלק מהמאבק המזרחי?, באתר הארץ, 29 ביוני 2016
↑   אינס אליאס, הבנות שעושות מוזיקה מזרחית בלי אג'נדה פוליטית, באתר הארץ, 29 ביוני 2017
↑  נועה בורשטיין-חדד, הפסטיבל שמנסח מחדש את המושג האמורפי תרבות ישראלית, באתר "העוקץ", 25 ביוני 2017
↑  דודי פטימר, ‏"זמרי קסטות": זוהר ארגוב ושימי תבורי זוכים אחרי שנים לכבוד, באתר מעריב אונליין, 17 בדצמבר 2017
↑   אינס אליאס, ההוכחה שאין לנו מושג בתרבות של העדה הפרסית, באתר הארץ, 28 ביוני 2018
↑  נועם שאול, ‏"לבי במזרח": המוזיקה והקולנוע המזרחיים פורצים את תקרת הזכוכית, באתר מעריב אונליין, 25 ביוני 2018
↑  מלכת הפסטיבל: רון פרץ עושה היפ הופ פורץ גבולות במרוקאית, באתר "Time Out ישראל", 2 בנובמבר 2020
↑  המלצה יומית: פסטיבל לתרבות ואמנות המזרח מבית "אחותי", באתר "Time Out ישראל", 26 באוקטובר 2021
↑  אורלי נוי, פסטיבל "לבי במזרח": התרבויות הלא-הגמוניות חיות ובועטות, באתר "שיחה מקומית", 6 בנובמבר 2022
↑   ננו שבתאי, "מקלט 634": ההצגה האחרונה של פנינה רינצלר מציגה חוויה אחרת של תיאטרון, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2022
↑  פסטיבל לבי במזרח עם אמנים מהעוטף, באתר "העוקץ", 13 בדצמבר 2023
↑  פסטיבל לבי במזרח 2023, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏29 בנובמבר 2023
↑  הפסטיבל הבא: הלב שלנו במזרח והוא זקוק למוזיקה שתנחם אותו, באתר "Time Out ישראל", 3 בנובמבר 2024
סדרת מפוצלים

| --- | --- |

 מבוסס על:  מפוצלים
 בימוי:  ניל בורגר רוברט שוונטקה
 הופק בידי:  חברות הפקה Red Wagon Entertainment   Summit Entertainment   Lions Gate Entertainment מפיקים לוסי פישר   פויה שבזיאן   דגלאס ויק
 תסריט:  בריאן דאפילד   עקיבא גולדסמן
 שחקנים ראשיים:  שיילין וודלי תיאו ג'יימס אנסל אלגורט ג'יי קורטני ריי סטיבנסון קייט וינסלט נעמי ווטס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Lionsgate
 הקרנת בכורה:  16 באפריל 2014 
 סוגה:  סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  ‏$85,000,000
 הכנסות:  ‏$288,175,899
 divergentthemovie.com
 
סדרת מפוצלים (באנגלית: The Divergent Series) היא סדרת סרטי הרפתקאות ומדע בדיוני דיסטופיים בת שלושה סרטים המבוססים על טרילוגיית "מפוצלים" מאת הסופרת האמריקאית ורוניקה רות'. הסרטים מופצים על ידי אולפני Lionsgate בהפקת לוסי פישר, פויה שבזיאן ודגלאס ויק, והתסריט נכתב על ידי איוואן דאורטי וונסה טיילור. בסרט מככבים שיילין וודלי, תיאו ג'יימס, זואי קרביץ, אנסל אלגורט וקייט וינסלט.
עלילה

בשיקגו העתידנית, החברה מחולקת לחמישה פלגים המבוססים על אופי אישיותם. נערה צעירה בשם ביאטריס "טריס" פריור לומדת כי היא "מפוצלת" - היא אינה מתאימה לאף אחד מן הפלגים ומגלה כי היא חולקת מאפיינים מכל הפלגים, עובדה שעלולה לסכן את חייה.
הסרטים

הסרט הראשון בסדרה, "מפוצלים", בוים על ידי ניל בורגר והופק בתקציב של 85 מיליון דולר. הסרט יצא לאקרנים ב-21 במרץ 2014 והרוויח למעלה מ-56 מיליון דולר בשבוע הבכורה. סך הכול גרף הסרט 288 מיליון דולר.
הסרט השני בסדרה, "מורדים", בוים על ידי רוברט שוונטקה והופק על ידי ניל בורגר. הסרט יצא לאקרנים ב-20 במרץ 2015.
הסרט השלישי, "נאמנים", יצא ב-17 במרץ 2016.
עזריה אריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באפריל 1970 (בן 54) י"ח ניסן ה'תש"ל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת ירושלים לצעירים  ישיבת מרכז הרב  ישיבת תורת החיים 
 מקום מגורים:  הר חומה, ירושלים
 השתייכות:  דתיים לאומיים
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה, מחקר תורני
 תפקידים נוספים:  ראש כולל בית הבחירה, רב קהילה
 רבותיו:  הרב מרדכי שטרנברג, הרב אלישע וישליצקי, הרב שמואל טל, הרב ישראל אריאל
 חיבוריו:  שערי היכל, שערי טהרה, טהרת ישראל, פרה אדומה כהלכתה
 בת זוג:  רונית שרה אריאל
 אב:  הרב ישראל אריאל
 אם:  נעמי אריאל
 מספר צאצאים:  7
 פרסים והוקרה:  פרס ירושלים לתרבות תורנית לשנת ה'תשס"ח
 
הרב עזריה אריאל (נולד ב-24 באפריל 1970, י"ח ניסן ה'תש"ל) הוא חוקר תורני דתי לאומי העוסק בעיקר בהלכות בית המקדש ועבודתו ובענייני טומאה וטהרה, ובפרט במצוות פרה אדומה. הוא מכהן כראש כולל בית הבחירה, המשמש כצוות המחקר התורני של מכון המקדש, וכרב קהילת משכן שמואל שבהר חומה.
ספריו

שערי היכל על מסכתות יומא וזבחים (עריכה בלבד), ועל מסכת פסחים (כתיבה)
שערי טהרה, ה'תשע"ו. מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת ה'תש"פ.
טהרת ישראל– שני כרכים. כרך א – ה'תשע"ט, מהדורה שנייה ה'תשפ"ג. כרך ב' – ה'תשפ"א.
פרה אדומה כהלכתה – ה'תשפ"ב, מהדורת ביקורת שהופצה בקרב רבנים
משפחתו

הרב אריאל נשוי לרונית שרה ולהם שבעה ילדים, והוא מתגורר עם משפחתו בשכונת הר חומה שבירושלים.
הערות שוליים

↑  מכון המחקר, באתר מכון המקדש
↑  משכן שמואל, באתר JGive
↑  הרב עזריה אריאל, דברי הספד על הרב מרדכי שטרנברג זצ"ל, אסיף, גיליון ח, איגוד ישיבות ההסדר, תשפ"ג, עמ' 23, באתר ספריית אסיף
↑  הרב עזריה אריאל, פרשת השבוע: שופטים - המדינה היהודית שבדרך, באתר ערוץ 7, 22 באוגוסט 2001, מתוך: מעט מן האור, פרשת שופטים ה'תשס"א
↑  הרב עזריה אריאל, טהרת ישראל – כרך א, ירושלים: מכון המקדש, מהדורה מתוקנת תשפ"ג, עמ' י"ט, באתר היברובוקס
↑  הרב עזריה אריאל, טהרת ישראל – כרך א, ירושלים: מכון המקדש, מהדורה מתוקנת תשפ"ג, עמ' כ"ו, באתר היברובוקס
↑  הרב אליקים קרומביין, שערי היכל, מעלין בקודש, כרך י"ב, כולל בית הבחירה, תשס"ו, עמ' 199–204, באתר ספריית אסיף
1 2  יהונתן גוטליב, ספר חדש לרב עזריה אריאל: 'טהרת ישראל', באתר ערוץ 7, 4 בספטמבר 2019
↑  באורך נראה אור, באתר דעת
↑  מבט מחודש בדין 'חרב הרי זה כחלל' - הרב עזריה אריאל, נוסח מלא, באתר מכון שלמה אומן
1 2  הרב יואל קטן, קריית ספר - המלצותיו של הרב יואל קטן, באתר ערוץ 7, 20 באפריל 2016
↑  נריה רוזנברג, הקבינט התורני-הלכתי, מעייני הישועה, ויחי ה'תשע"ג, עמ' 17
↑  מנדי גרוזמן, מרבים שלום, באתר מקור ראשון, 3 בספטמבר 2017
↑  שאל את הרב, באתר שמואל הצעיר
↑  מנחם כהן, הרפת הסודית לגידול פרה אדומה, שיחת השבוע 1645, א' אב ה'תשע"ח, באתר צעירי אגודת חב"ד בישראל
 חידוש מצוות הפרה האדומה - הרב עזריה אריאל, סרטון בערוץ "מכון המקדש", באתר יוטיוב (אורך: 31:39)
מכון המקדש ערך ניסוי בשריפת פרה, באתר ערוץ 7, 31 ביולי 2019
הרב מנחם בורשטיין, פרשת חוקת בימינו - יבוא עוברים מוקפאים של פרה אדומה, באתר ערוץ 7, 18 ביוני 2021
יוני קמפינסקי, המסע למציאת פרה אדומה הגיע עד לטקסס, באתר ערוץ 7, 18 ביוני 2021
↑  הרב עזריה אריאל ממכון המקדש: "מתכוננים לקבל את הפרות האדומות",  באתר כיפה, 23 בדצמבר 2022
↑  הרב עזריה אריאל, בירור הלכתי בנושא העלייה להר הבית בימינו, באתר ישיבת הר הבית
↑  הרב יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעין, מכון שלמה אומן, טבת תשפ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305731005171  LCCN: no2005056573  VIAF: 41573220   WorldCat (עם VIAF): 41573220
קפלת סקרובני

קפלת סקרובני (באיטלקית: Cappella degli Scrovegni) או קפלת ארנה (Cappella dell'Arena) היא כנסייה בעיר פדובה שבצפון איטליה. ידועה בזכות מחזור הפרסקאות שצייר אמן הרנסאנס המוקדם ג'וטו די בונדונה, שהושלמו בראשית המאה ה-14 והמתארים אירועים מתוך הברית החדשה, הבשורה על-פי יעקב וממקורות אחרים. מחזורי ציורים אלו, הנחשבים לאחת מיצירות האמנות החשובות ביותר בתרבות המערבית, משקפים את ראשית המעבר מן האמנות הגותית אל אמנות הרנסאנס.
במהלך חודש ספטמבר 2010 הוצג העתק מוקטן של ציורי הקיר של הקפלה בכנסיית הביקור בעין כרם, בירושלים.
ההיסטוריה של הכנסייה

הכנסייה נבנתה כקפלה פרטית על ידי אנריקו סקרובני (Enrico Scrovegni), חלפן כספים ובן למשפחת חלפני כספים איטלקית, אשר רכש את הקרקע שעליה עומדת הכנסייה מידי אדם בשם מנפרדו דלסמניני (Manfredo Dalesmanini). לצד הקפלה נמצא בית האחוזה של המשפחה. מסמך מ-6 בפברואר 1300 מציין את רכישת השטח, שכלל גם אזור ובו שרידי אמפיתיאטרון (ארנה) רומי, שעל שמה נקראה הכנסייה.
הכנסייה, העשויה אבן אדומה, נבנתה במתכונת אולם אורך מלבני אחד שבסופו אפסיס קטן. בקיר המערבי של הקפלה נקבעו שישה חלונות ארוכים בעלי סגנון גותי. בעוד החלל המרכזי של הקפלה יועד יותר לתפילה ולשימוש ציבורי, הרי שהאזור שבין המזבח לאפסיס נועד לשימוש המשפחה והוא מכיל אף את קברו של אנריקו סקרובני. קישור נוסף לדמותו של סקרובני מופיע על גבי פרסקו של "יום הדין האחרון" ובו הוא מוסר מודל של הקפלה למרים הבתולה. השימוש הציבורי בקפלה נשמר בעיקר לטקסים הקשורים לדמותה של מרים ובייחוד ב"חג הבשורה" (Feast of the Annunciation).
עיטור הכנסייה נעשה ברובו על ידי ג'וטו, שיצר בין השנים 1303–1305 מחזורי פרסקאות מחיי מרים וישו. הפסל ג'ובני פיזאנו יצר עבור הכנסייה פסל עץ של מרים, המוצב במזבח של הכנסייה. פסל נוסף - דיוקן של אנריקו סקרובני העומד בתנוחת תפילה שנעשה על ידי פיזאנו עבור הכנסייה - מוצג כיום במוזיאון פושקין במוסקבה.
בשנת 1305 הוקדשה הכנסייה ל"מרים הקדושה של החסדים" (Santa Maria della Carità). מוטט שחיבר מרקטו דה פדובה (Marchetto da Padova) ונכתב עבור הקדשת הכנסייה, נושא את התאריך 25 במרץ של שנת 1305. עדות תומכת לכך ניתן לקבל ממסמך מראשית מרץ 1304, בו מברך האפיפיור בנדיקטוס האחד עשר את המאמינים המבקרים בקפלה ארנה. ניתן ללמוד מכך כי עד שנה זו הייתה כבר הכנסייה בשימוש. עד שנת 1320 הושלמה בניית האזור שמאחורי המזבח, והמקום עוטר בפרסקאות על ידי צייר מקומי, שעבד בסגנונו של ג'וטו.
בשנת 1880 נרכשה הקפלה על ידי עיריית פדובה. מאז המאה ה-19 עברו הפרסקאות מספר שחזורים ורסטורציות.
ביולי 2021 הכריז ארגון אונסק"ו על הקפלה אתר מורשת עולמית, חלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
מחזור הפרסקאות של ג'וטו > הקיר הדרומי

הפגישה בשער הרחמים
יואכים חולם
קורבן יואכים
הבשורה לאנה הקדושה
יואכים בין הרועים
גירוש יואכים מן המקדש (קרוב לאפסיס)
טבח התמימים
הבריחה למצרים
הצגת ישו בבית המקדש
הערצת האמגושים
לידת ישו
ההלקאה
ישו ניצב בפני כייפא
נשיקת יהודה
רחיצת הרגלים
הסעודה האחרונה
מחזור הפרסקאות של ג'וטו > הקיר הצפוני

לידת מרים הבתולה
הצגת מרים הבתולה בבית המקדש
The Rods Brought to the Temple, by Giotto
Prayer of the Suitors, by Giotto
נישואי הבתולה
תהלוכת החתונה (קרוב לאפסיס)
ישו בין המורים
טבילת ישו
החתונה בקנה
תחית לזרוס
הכניסה לירושלים
גירוש חלפני הכספים
ויה דולורוזה
צליבת ישו
התחייה
ההשתנות
פנטקוסט
מחזור הפרסקאות של ג'וטו > קשת האפסיס (מזרח)

הביקור
הבתולה מקבלת את המסר
אלוהים שולח את גבריאל אל הבתולה
המלאך המבשר גבריאל
יהודה איש קריות מקבל תשלום בעבור בגידתו
מחזור הפרסקאות של ג'וטו > הקיר הדרומי

יום הדין האחרון
שד, פרט מיום הדין האחרון
מלאך, פרט מיום הדין האחרון
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 110-118, מסת"ב 978-965-566-137-8
הערות שוליים

↑  אביו של סקרובני - Reginaldo degli Scrovegni מופיע כדמות של חלפן כספים ביצירתו של דאנטה "הקומדיה האלוהית".
↑  ראו: Giotto agli Scovegni, History of the Chapel
↑  ראו: Laura Jacobus, "Giotto's Annunciation in the Arena Chapel, Padua" The Art Bulletin 81.1 (March 1999), pp. 93-107
↑  ראו: Giotto agli Scovegni, History of the Chapel. ראו גם: תרגום לאנגלית של המכתב
↑  Executive Summary
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259293005171  GND: 4075797-3  LCCN: n87840423  NKC: ko2017938885  SUDOC: 250212145  VIAF: 124429791   WorldCat (עם VIAF): 124429791 
פרט מדיוקן של אנריקו סקרובני מאת ג'ובני פיזאנו שהוצב בעבר בקפלה.
לידת הבתולה
יואכים מגורש מן המקדש
אלדוסיבי

קלוב אתלטיקו אלדוסיבי (בספרדית: Club Atlético Aldosivi) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי מהעיר מאר דל פלאטה. המועדון נוסד ב-29 במרץ 1913 וכיום משחק בליגת העל הארגנטינאית.
בשנת 1979, הקבוצה התמזגה עם שני מועדוני כדורגל אחרים ממאר דל פלאטה: טאז'רס ובאנפילד, כשנודעה בשם דפנסורס דל פוארטו. שם המועדון חזר לשמו המקורי שנתיים לאחר מכן, והוא נקרא כך עד עצם היום הזה.
תארים והישגים

ליגת המשנה הארגנטינאית:
הרצוג (סרט)

| פרק מ"המקור" |
| --- | --- |
 מספר פרק:  3-4
 מספר עונה:  9
 תאריך שידור מקורי:  19 במאי 2015 (חלק ראשון) 26 במאי 2015 (חלק שני)
 אורך:  45 דקות (חלק ראשון) 43 דקות (חלק שני)
 שפה:  עברית
 בימוי:  ענת גורן
 דף הפרק ב-IMDb
 
כרזת בחירות של רשימת המחנה הציוני
הרצוג הוא סרט תיעודי של מסע הבחירות של יושב ראש המחנה הציוני, יצחק הרצוג. הסרט עקב אחרי צוות הקמפיין של הרצוג וההיערכויות במטה המחנה הציוני לקראת מדגם הבחירות. הסרט הופק על ידי תוכנית התחקירים המקור ובבימוי ענת גורן.
רקע

הרצוג נבחר לראשות מפלגת העבודה בפריימריז שהתקיים בנובמבר 2013, בחלוף עשרה חודשים מהפסדה בבחירות לכנסת ה-19 בהתאם לחוקת המפלגה, ומונה לראש האופוזיציה. מספר חודשים לאחר בחירתו קידם הרצוג שינוי בחוקת המפלגה שימנע קיום פריימריז נוספים לפני הבחירות, חרף התנגדות פנימית למהלך זה.
ב-10 בדצמבר 2014 הודיע הרצוג על הקמת רשימה מותפת למפלגת העבודה והתנועה בראשות ציפי לבני, תחת השם המחנה הציוני, כשאם יקים הרצוג את הממשלה, לבני תחליף אותו בראשות הממשלה בחציה השני של הממשלה, אך בערב הבחירות, ב-16 במרץ, הודיעה לבני כי היא מוותרת על הרוטציה.
רבים מהסקרים ניבאו למחנה הציוני ניצחון צמוד על מפלגת השלטון, הליכוד.
העיתונאית ענת גורן התלוותה אל הרצוג ותיעדה את התמודדותו עם מערכת הבחירות ואת התנהלות צוותו בבחירות.
הסרט שודר במאי 2015 כחודשיים לאחר הבחירות בערוץ 10, כשהוא גורם לתגובות רבות מכלל אנשי הציבור בישראל. בסרט התראיינו מנהל הקמפיין ראובן אדלר ועוזרתו עדנה מאור, קרוביהם של הרצוג וציפי לבני ואנשי ציבור אחרים.
רקע > תגובות וביקורות

מבקרים שונים טענו כי הסרט העצים את הפסדו של הרצוג וגרם לחיסולה של הקריירה הפוליטית שלו, אך מנגד יש הטוענים כי הסרט הזמין את הצופים לצפות בסרט אינטימי ולהסתכל על הרצוג כאנושי יותר.
יוצרת הסרט ענת גורן אמרה על הסרט: "התבאסתי שביבי יצא גדול".
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אמר על הסרט: "אנחנו לא עשינו סרט על הקמפיין, אבל עשינו קמפיין והבאנו את הנבחרת הטובה ביותר והמנוסה ביותר, שתמשיך להוביל את המדינה בצורה האחראית והמוצלחת שלה".
ציפי לבני, שותפתו של הרצוג בבחירות אמרה: "הסרט הוא פאסה" ו"סוג הסרטים האלה - זה עריכה לאחר מעשה".
היחסים בין הרצוג לגורן נותקו לאחר שידור הסרט.
ראו גם

הבחירות לכנסת
כל אנשי הקמפיין
תשדירי בחירות בישראל