stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלך עכברוש (פולקלור)
בתרבות הפופולרית

מלך עכברוש מופיע בסיפורים רבים, כדוגמת "The Tale of One Bad Rat" מאת בריאן טלבוט, "מלך עכברוש" מאת ג'יימס קלאוול, ועוד. מלך עכברוש המורכב משבע חולדות מופיע בסרטו של לארס פון טרייר "Epidemic" ("מגפה", 1987).
בספר "מוריס המדהים ומכרסמיו המלומדים" שחיבר טרי פראצ'ט, מציין קית בספקנות שהזוהמה אשר אמורה לגרום לזנבותיהם של החולדות הצעירות להסתבך אינה מצויה בקיני החולדאים, וחושד שהמלך עכברוש נוצר כסוג של פרויקט על ידי לוכדי החולדות  עצמם. בדבר המחבר בסוף הספר מזכיר טרי פראצ'ט את התאוריה של ד"ר ג'ק כהן, ש"במהלך השנים היה לכמה אנשים אכזריים ורבי תושייה יותר מדי זמן פנוי".
בסיפור "מפצח האגוזים ומלך העכברים" מאת א.ת.א. הופמן מוצגת דמותו של "מלך עכבר", בעלת שבעה ראשים, אשר נראית מושפעת ממלך עכברוש מרובה הגופים. דמות זו לא מופיעה כלשונה בסוויטה "מפצח האגוזים", המבוססת באופן חלקי על הסיפור.
הערות שוליים

1 2  Hart, Martin (1982) [1973]. Rats. Allison & Busby. p. 66. ISBN 0-85031-297-3.
↑  "Rat King". Galleries > Animal Attic. Otago museum. אורכב מ-המקור ב-2006-10-04. נבדק ב-2007-06-09. The Otago Museum’s rat king: This display features a family of Rattus rattus, discovered in the 1930s. They had fallen from their nest in the rafters of a shipping company shed, and were immediately followed to the floor by a parent who vigorously defended the young.
↑  McDonald, Alyssa (2013-06-11). "Photos: Regina squirrels tangled by sticky situation". Metro News. אורכב מ-המקור ב-2015-06-20. נבדק ב-2013-06-14.
↑  Rucphen, Rat king (2007-01-21). "Rat king Rucphen". Rucphen. אורכב מ-המקור ב-2007-08-01. נבדק ב-2007-01-21.
"Roi de rats" התגלה בשנת 1986 במחוז ודנה
מלך חולדה
מפלגה

מִפְלָגָה היא תנועה פוליטית, השואפת להשיג שליטה מלאה או חלקית במוסדות הממשל או הפרלמנט. פעולת ההצטרפות למפלגה נקראת לעיתים, התפקדות.
מאפייני המפלגה

למפלגה מספר מרכיבי יסוד:
המפלגה היא ארגון מוכר ורשמי.
למפלגה ציבור תומכים, הסבור כי על המפלגה להרחיב או לשמר את כוחה הפוליטי במוסדות השלטון.
מפלגה מאוגדת סביב זהות מסוימת. זהות זו עשויה להיות מגזר במדינה (מגזר אתני, מגזר על פי חתך גיל, מגזר גאוגרפי, וכו'), רעיון (אידאולוגיה מסוימת, רעיון דתי, וכו') או כזו הקשורה לתנועה או ארגון הגדולים מהמפלגה עצמה (ארגון פועלים, תנועה דתית וכו').
המפלגה מעורבת בפוליטיקה במדינה, לרוב בכל ענפי החברה הקשורים לצבירת כוח פוליטי.
סוגי מפלגות

מפלגות ניתנות למיון על בסיסים שונים. החלוקות העיקריות:
חלוקה בין מפלגות שלד, להן ארגון מצומצם וציבור תומכים פסיבי יחסית, למפלגות המון, אליהן מתחבר האזרח בחיי היום-יום שלו, דרך עשייה פוליטית ולעיתים אף עשייה חברתית שאינה קשורה בפוליטיקה באופן ישיר.
חלוקה בין מפלגות הפונות לכלל האזרחים, לבין מפלגות הפונות למגזר מסוים.
חלוקה בין מפלגות המעוניינות בשינוי חברתי מקיף הנוגע בכל תחומי החיים, לבין מפלגות המקדמות רעיון מסוים (חוק ספציפי, מגזר מסוים, תחום חיים מוגדר וכו').
חלוקה על בסיס הרעיונות אותן מקדמים המפלגות. חלוקה כזו היא לרוב לשמאל לימין ולמרכז, בהגדרות שונות.
חלוקה בין מפלגה המייצגת עולם ערכים מלא, זהות ודרך חיים שלמה, אליהם משתייכים תומכיהן, ואותם הם שואפים להגשים לא רק במישור הכלל-מדינתי, אלא גם בסביבתם הקרובה ובחיי היום-יום, בין אם באמצעות פעילות פוליטית למען המפלגה, ובין אם על ידי הגשמת ערכי המפלגה כפי שהם באים לידי ביטוי בסביבתם. מול מפלגה אשר קיומה הוא אך ורק על מנת לקדם רעיונות במישור הפוליטי.
במקרה הראשון, נחשבת המפלגה לתנועה חברתית, או לחלק מכזו.
במדינה בה יש מערכת דמוקרטית קיימות שתי מפלגות או יותר, המתחרות ביניהן על השליטה במוסדות הנבחרים. במערכת כזו מתקיים משחק פוליטי המכיל יריבויות עמוקות יותר או פחות, הסכמי תמיכה הדדית, פיצול ואיחוד מפלגות ותהליכים אחרים.
בשיטה רב-מפלגתית, לעומת שיטה דו-מפלגתית, קיימת קרבה וריחוק יחסיים של מפלגות. מידת הקרבה או הריחוק נקבע על פי ההבדל או הדמיון בזהותם, ההרכב הפרסונלי של המפלגות, המשחק הפוליטי ביניהן וההיסטוריה של משחק זה.
בשיטה זו קיימת מפה פוליטית המתארת את קרבתן ואת ריחוקן של המפלגות זו מזו. בדרך כלל מורכבת המפה הפוליטית משני גושים ("ימין" ו"שמאל") עיקריים, או משלושה (ימין, מרכז ושמאל) ומפלגות קטנות המשחקות ביניהם.
בשלטון דיקטטורי קיימת רק מפלגה רלוונטית אחת, היא מפלגת השלטון.
בישראל

בישראל, פעילותן של מפלגות מוסדרת על ידי חוק המפלגות, התשנ"ב-1992 ובמספר חוקים נוספים כגון חוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט-1959, חוק הבחירות לכנסת (נוסח משולב), התשכ"ט-1969 וחוק יסוד: הכנסת. מפלגה מוגדרת על ידי החוק כ"חבר בני-אדם שהתאגדו כדי לקדם בדרך חוקית מטרות מדיניות או חברתיות ולהביא לייצוגם בכנסת על ידי נבחרים". במפלגה חייבים להיות 100 חברים, ועליה להיות רשומה אצל רשם המפלגות. החוק אוסר על מפלגה להתאגד אם במטרותיה יש אחד מאלה: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הסתה לגזענות, תמיכה במאבק מזוין, של מדינת אויב או של ארגון טרור, נגד מדינת ישראל או יסוד סביר למסקנה כי המפלגה תשמש מסווה לפעולות בלתי חוקיות.
החוק אוסר על חברות במספר מפלגות בו-זמנית. הוא אינו מגדיר את דרך בחירת יו"ר המפלגה ורשימתה לכנסת, אלא קובע רק כי "מועמדי מפלגה לבחירות לכנסת ייקבעו בהליך שיוגדר בתקנון". לפיכך, מפלגות שונות בוחרות את היו"ר שלהן ורשימתן בדרכים שונות. לדוגמה, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, במפלגות הליכוד, קדימה והעבודה, נבחרו היו"ר והרשימה על ידי כלל חברי המפלגה, בעוד שבמפלגת ישראל ביתנו נבחר היו"ר על ידי מרכז המפלגה ובמפלגת ש"ס קובעת מועצת חכמי התורה את רשימת המפלגה ואת היו"ר. כמו כן, החוק לא קובע איזה מוסדות צריכה כל מפלגה לקיים ומה יהיו סמכויותיהם, ולכן אלה נקבעים על ידי כל מפלגה, לרוב באמצעות תקנון המפלגה.
מימון המפלגות בישראל מוסדר בחוק מימון מפלגות, אשר קובע שכל מפלגה תקבל מימון מהמדינה לפי מספר המנדטים שלה בכנסת, מדמי חבר ומכספי תרומות מוגבלים. מימון המתמודדים בפריימריז מוסדר בחוק המפלגות, אשר קבועות בו שורת הגבלות על התרומות אשר ניתן לתת למועמד ועל הוצאות המועמד.
ראו גם

מפלגות בישראל
מפלגת מדף
מפלגת לוויין
מילווקי (כלי עבודה)

ערך זה עוסק ביצרנית כלי עבודה חשמליים. אם התכוונתם לעיר הגדולה בויסקונסין, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1924–הווה (כ־100 שנה) 
 חברת אם:  Techtronic Industries 
 מיקום המטה:  ברוקפילד 
 ענפי תעשייה:  ייצור 
 מוצרים עיקריים:  כלי עבודה חשמליים 
  
 www.milwaukeetool.com
 
מילווקי (באנגלית: Milwaukee) או בשמה המלא מילווקי תאגיד כלי עבודה חשמליים (Milwaukee Electric Tool Corporation) היא חברה אמריקאית המפתחת, מייצרת ומשווקת כלי עבודה. היא מייצרת כלי עבודה חשמליים ונטענים, וכלי עבודה ידניים כגון פליירים, מסורים, קאטרים, מברגים, וטרימרים. בנוסף, היא משווקת סטים של כלי עבודה. בשנת 2011 החברה החלה לשווק את כליה באופן רשמי בארץ ישראל על ידי היבואן המורשה דלקו יבואנים בע"מ.
תערוכת כלי עבודה של מילווקי
בשנת 1918 מילווקי הציגה את "המקדחה קלת המשקל הניידת הראשונה", בשם "HOLE SHOOTER" המקדחה הייתה באופן משמעותי יותר קלה מהדגמים המקבילים בשוק. ושקלה רק 2.2 ק"ג.
ההיסטוריה לפני שהוקמה החברה

הכלי הראשון שייצר מילווקי תוכנן למעשה על ידי AH Petersen . פטרסן הוסיף את אלברט סיברט בתור שותף לחברת הכלים AH Petersen. מפעל הייצור שלהם נהרס בשריפה בשנת 1923 והעסק יצא למכירה פומבית לאחר סגירת החנות בגלל הפסדי השריפה שהרסו את המפעל. בשנת 1924 רכש סיברט את שאר הנכסים והקים את חברת מילווקי כלי עבודה. המטרה העסקית שלו בשלב זה הייתה לשפר את ה- Hole-Shooter ולשדרג כלים של יצרנים אחרים כדי להעניק להם עמידות לאורך זמן.
הכלים שהם עבדו עליהם באותה תקופה: מד דחיסה, מד דיגיטלי, מכשירי פילוס, בודקי תאורה, מכשירים לבדיקה וזיהוי, מדי טמפרטורה, מכשירים להדמיה תרמית, וכלים לחיתוך, גזירה, קידוח ומכשירים לגריסת חומרים; מטענים; ומוצרים שונים שהם מצאו ברחבי העולם.
היסטוריה של חדשנות

במהלך שנות השלושים מילווקי השיגה סיווג מהממשל הפדרלי והחלה לייצר את כל הכלים שלו לסטנדרט הציוד של הצי האמריקני. הם גם פיתחו מלטשות משלהם, פולישרים, פטישונים חשמליים ומשחזות. החידוש העיקרי הבא שהביא מילווקי תאגיד כלי העבודה למגרש של הגדולים היה פטישון חשמלי עם יכולת קידוח עד 19 מ"מ ועם אפשרות לפעול גם כמקדח רגילה ללא מצב רטיטה. בהתבסס על ההצלחה בשוק של המקדחה החדשה הושקה זמן קצר לאחר מכן מקדחה קצרה יותר, קלה יותר עם אפשרות לעבודה בצורה נוחה יותר. פרוץ מלחמת העולם השנייה וגאות הייצור שלאחר מכן עזרו למילווקי כלי עבודה להיות ספק עיקרי עבור חיל הים האמריקני, בין השאר משום שמקדחת ה-Hole-Shooter תוכנן כבר בתקן של חיל הים. במהלך תקופה זו מילווקי כלי עבודה הוסיפה גם מצמד קפיצי למלטשות והמשחזות שלהם, מה שהפחית באופן דרמטי את ההדף במהלך ההפעלה, ובהמשך המצמד התווסף למסורים העגולים שלהם. ההתקדמות הגדולה הבאה הגיעה עם הצגת מסור החרב "SAWZALL" האייקוני בשנת 1951. ה-Sawzall היה המסור הממונע הראשון שנראה עם מבנה של מסור ידני. תאגיד כלי העבודה של מילווקי גם פיתח וייצר קו שלם של להבים עבור המסור החדש לחתוך סוגים של חומרים כולל עץ, מתכת רכה ומתכת מוקשה.
היסטוריית בעלות:
1924: מילווקי הוקמה על ידי א.פ. זיברט במילווקי, ויסקונסין.
1975: נמכר לאמסטר.
1986: נמכר למריל לינץ'.
1995: נמכר לאטלס קופקו.
2005: Techtronic תעשיות.
הערות שוליים

↑  "A Brief History of Milwaukee Tools". Get Tools Direct (באנגלית). נבדק ב-2020-06-10.
↑  "Milwaukee Tools: The History of the Brand". www.cableorganizer.com. נבדק ב-2020-06-10.
↑  Amstar Seeks Firm Here
↑  Business around Wisconsin
↑  Atlas Copco Buying U.S Electric-Tool Maker
↑  Milwaukee Electric Tool, other units to be sold for $626.6M
מנלאוס (כהן גדול)

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 מדינה:  הממלכה הסלאוקית 
 
מנלאוס (ביוונית: Μενέλαος, מֶנֶלָאוֹס; מלטינית: מֶנֶלָאוּס) היה כהן גדול ומנהיג יהודי מתייוון בתקופת בית שני ומרד החשמונאים, בין השנים 163-172 לפנה"ס. מנלאוס, תחת שלטון אנטיוכוס הרביעי (אפיפנס) הסלאוקי, גרם לחילול בית המקדש ולבזבוז אוצרותיו שהיו רכוש העם, ובכך הניח את התשתית לגזירות רדיפת הדת של אנטיוכוס הרביעי בשנת 168 לפנה"ס. מנלאוס, ביחד עם אחיו שמעון ושני שליטי ישראל הסמוכים לו בשושלת ההנהגה, יאסון ואלקימוס, הם הדמויות המרכזיות המזוהות עם תופעת ההתייוונות ומשמעויותיה במסורת היהודית.
מוצאו של מנלאוס

שאלת מוצאו של מנלאוס העסיקה רבות את חוקרי התקופה ההלניסטית בארץ ישראל, כאשר חשיבותה נובעת מן העובדה שזו הפעם הראשונה שבה שושלת הכהונה הגדולה לכאורה נקטעה על ידי אדם שאיננו ממשפחת צדוק, אדם זה היה מנלאוס. בספר מקבים ב' נכתב על שמעון, אחי מנלאוס: ”ושמעון איש משבט בנימין”. על פי הכתוב הזה, לא רק שמנלאוס ושמעון אינם נצר למשפחת הכהונה הגדולה, אלא שבעצם הם לא באמת כוהנים, שכן הכוהנים משתייכים לשבט לוי ולא לשבט בנימין. רבים החוקרים אשר טוענים כי מציאות שכזו אינה אפשרית מבחינה היסטורית וכי חלה כאן טעות סופר או מתרגם. דעה זו מבוססת בעיקר על התרגום הלטיני של ספר מקבים ב', בו אין התייחסות לשבט בנימין, אלא דווקא "שבט בילגה". בית בילגה הוא אכן אחת ממשמרות הכהנים הידועות, אם כי אינה שייכת לבית צדוק. אמינות היחוס למשמרת בילגה מתחזקת עקב הקישור בתוספתא בין מרים בת-בילגה ”שנשתמדה והלכה ונשׂאת לסרדיוט אחד ממלכי יון” בזמן בו ”נכנסו יוונים להיכל”. אירועים אלה מכוונים ככל הנראה להתיוונות הקיצונית במחצית הראשונה של המאה השנייה לפנה"ס, ובייחוד בימי רדיפות אנטיוכוס.
יוסף בן מתתיהו מקשר את מנלאוס ישירות לביתו של שמעון הצדיק, בכותבו כי מנלאוס היה אחיהם השלישי של חוניו השלישי ויאסון, ובכך היה נצר לבית צדוק. מקור זה אינו מקובל ולא נידון במחקר המודרני על אף ההשלכות מרחיקות הלכת הטמונות בו. מקורותיו של יוסף בן מתתיהו מהווים סלע מחלוקת בנוגע למוצאותם של עוד דמויות חשובות בסיפורי ימי בית שני, כגון שמעון השני, המתואר על ידי יוסף בן מתתיהו כאבי חוניו, יאסון ומנלאוס. אם להוסיף עובדה זו לאופן בו מתאר יוסף בן מתתיהו את עלייתו של מנלאוס לשלטון ומאפייני שלטונו המתייוון, המקבילים לסיפור בספרי מקבים, ניווכח כי יוסף בן מתתיהו משאיר סימני שאלה רבים במחקר ההיסטורי ואין לפטור פירוש זה או אחר בביטול.
עלייתו לשלטון

קרבתו של מנלאוס לכס המלכות עולה בראש ובראשונה מהמסופר בתחילת פרק ד' בספר מקבים ב', שם מתוארים המאבקים הפנימיים של השלטון היהודי בין חוניו השלישי ושמעון, אחי מנלאוס. בתיאורים אלה בעל מקבים ב' מבדיל בין דרכו היהודית-מסורתית של חוניו, אשר טובת העם לנגד עיניו, לבין דרכו התככנית והאגוצנטרית של שמעון: ”ושמעון הנקוב למעלה אשר היה מועל באוצר ובארץ אבות הוציא דיבה על חוניה כי הוא... ואת המיטיב לעיר והדואג לבני עמו והמקנא לתורה העז לקרוא בשם אויב לענייני המלכות”.
לאחר עלייתו של יאסון לכהונה הגדולה ומיסוד מנהגי ההלניסטים בישראל, שולח יאסון את מנלאוס לאנטיוכוס הרביעי כדי לשלם למלך את הכופר המגיע לו בסך 360 כיכר כסף. מנלאוס, בתורו, מציע למלך סכום גדול יותר עבור הכהונה, עוד 300 כיכר כסף, ולוקח בכך את הכהונה הגדולה, ובעצם את השלטון, לידיו: ”והוא בעמדו לפני המלך ובפארו אותו לפני השלטון השיג את הכהונה הגדולה לנפשו בהוסיפו על-[מתן] יסון שלוש מאות כיכר כסף”. מנלאוס חזר לירושלים כמנהיג יחיד אשר הכהונה הגדולה אינה בראש מעייניו אלא השלטון והשררה: ”ולא הביא איתו דבר ראוי לכהונה הגדולה כי אם בא בחמת עריץ אכזרי ובזעם פריץ חיות”. עקרון המידה כנגד מידה אותו מתאר בעל מקבים ב' מול יאסון שופך אור על אופיו של מנלאוס לדעת הכותב: ”ויסון שדחה את אחיו במזימות נדחה על ידי אחר במזימות”. מנלאוס מאחר בתשלום ובתוך כך מזומן על ידו, בשיתוף עם ססטרטוס מושל קפריסין, לבירור. כבר בתחילת שלטונו מתקרב מנלאוס אל צמרת השלטון הסלאוקי באמצעות ממון הנובע מרכוש המקדש והעם. כך מתוארת קרבתו לאנדרוניקוס, ממלא מקום אנטיוכוס הרביעי: ”ומנלאוס בחשבו להשתמש בשעת כושר גנב אחדים מכלי הזהב שבמקדש ויקרב שי לאנדרוניקוס ואחרים מכר לצר ולערים מסביב”. מנלאוס מקומם עליו את חוניו השלישי במכירת כלי המקדש, ואז מחליט לבסס את שלטונו על ידי סילוק היריב הפוליטי של משפחתו משכבר הימים. הוא עושה זאת על ידי קשירת קשר עם אותו אנדרוניקוס: ”ועל כן הלך מנלאוס ויפגש ביחידות עם אנדרוניקוס ויבקש ממנו לשלוח יד בחוניה”. וכך, בעצם, מנלאוס עוקר מן השורש את היריבות הפוליטית.
דעה חשובה במחקר מחברת בין עלייתם של יאסון ומנלאוס לשלטון לבין התעצמות הכיתתיות ביהדות בית-שני. בפירושו של ביקרמן הוא מחלק את הזרמים השואפים לכס המלוכה בתקופת מלחמות הסלאוקים במצרים לשני מחנות: "אנשי טוביה" (Tobiads) תומכי הסלאוקים, אשר מנלאוס נתמך על ידם ו"אנשי חוניו" (Oniads) תומכי שושלת בית צדוק, חוניו השלישי ויאסון. ככלל, החוקרים מסכימים כי המסקנה החשובה העולה מן הכתוב בפרק זה ריבוי התנועות המנוגדות בתוך העם היהודי, אשר הניחו את הבסיס לעליית המתיוונים לשלטון. להקשר זה ניתן לשייך את דברי חז"ל על אנטיגנוס איש סוכו (בדור שאחרי שמעון הצדיק ולפני בית חשמונאי): ”עמדו ופירשו מן התורה, ונפרצו מהם שתי פרצות: צדוקין וביתוסין”.
קץ שלטונו ומותו

במהלך השנים שבין גזירות אנטיוכוס, 168 לפנה"ס, לבין מות אנטיוכוס הרביעי, בשנת 164 לפנה"ס, ישב מנלאוס בחקרא ושלט בירושלים מטעם אנטיוכוס הרביעי. עם מות אנטיוכוס הרביעי, ממונה אנטיוכוס החמישי "אופאטור" על ידי ליסיאס, שר הצבא, למלך הסלאוקי. באיגרות אנטיוכוס, אשר מסמלות את סוף עידן הגזירות וניצחון המכבים, הוזכר מנלאוס כשליח העם אל המלך: ”מנלאוס יידע אותנו שאתם מעוניינים לשוב (הביתה) ולעסוק בעניינכם הפרטיים” וכשליח המלך אל העם: ”שיגרתי גם את מנלאוס כדי לעודד אתכם”. בפירושו לאיגרות, טוען שוורץ כי ניתן להסיק מאיגרות אילו שמנלאוס חי מחוץ לירושלים בממלכה הסלאוקית, כנראה באנטיוכיה, ופעל בשתדלנות לטובת ביטול גזירות השמד. עוד מפרש שוורץ, כי ניכר שליסיאס לא מאמין בגזירות שכפו על היהודים ומאמין כי יש לבטלן, מה שהשפיע לרעה על מעמדו של מנלאוס וקרב את קיצו.
הפעם הבאה בה מוזכר מנלאוס היא בפרק י"ג, בסיפור מותו. פרק זה עוסק גם במלחמה של אנטיוכוס החמישי וליסיאס במרד היהודי וניסיון כיבוש נוסף שלהם. גם בפרק זה מוזכר מנלאוס כמנסה להתקרב לצמרת השלטון הסלאוקי, אשר באמצעות ההתייוונות מעוניין לשוב ולשלוט בעם: ”הצטרף אליהם גם מנלאוס, והוא עודד את אנטיוכוס בהעמדת פנים רבה, שדעתו נתונה לא לישועת המולדת כי אם למען יתמנה הוא לשלטון”. אנטיוכוס החמישי, בעצת ליסיאס, החליט להוציא להורג את "החוטא" וציווה לשלוח אותו לעיר ברויאה (חלב) שבצפון סוריה, שם נמצא מגדל בגובה 50 אמה ומלא אפר, וממנו דוחפים את הנידון למוות אל תוך האפר. שוורץ טוען כי הוצאתו להורג של מנלאוס מתוארת בפירוט על ידי המחבר כדי להדגיש את העונש והסבל שעובר מנלאוס בתמורה על חטאיו, ומביא לידיעתנו כי המחבר אף מסביר בפירוש את העיקרון של מידה כנגד מידה באופן בו נקבר מנלאוס באפר ולא באדמה: ”מאחר שהוא ביצע חטאים רבים נגד המזבח, אשר אישו ואפרו טהורים הוא זכה למוות באפר”.
שאלת מועד מותו של מנלאוס נתונה לפרשנות. בתחילת פרק י"ג, בספר מקבים ב', נכתב כי: ”בשנת 149 הגיע לאוזני אנשי יהודה שאנטיוכוס אופאטור בא נגד (ארץ) יהודה עם המון אדיר”, עוד באותו הפרק מסופר סיפור הוצאתו להורג של מנלאוס ומכאן ניתן להסיק כי מותו היה בשנת 164/163 לפנה"ס. אולם סיפור הוצאתו להורג של מנלאוס נראה כמוצא מהקשרו בפרק י"ג שכן תמיכתו של מנלאוס באנטיוכוס החמישי וליסיאס, ובכך תמיכתו במלחמתם במרד היהודי, אינם מתיישבים עם קטיעת סיפור דיכוי המרד בסיפור רציחתו הפתאומית של מנלאוס על ידי אותם אנטיוכוס החמישי וליסיאס. שוורץ טוען במחקרו כי סביר להניח שסיפור מות מנלאוס היה ידוע למחבר ממקור אחר ללא קשר לאירוע מסוים ואילו זה היה האירוע שבחר המחבר "להשתיל" בו את סיפור ההוצאה להורג. לדוגמה, טוען שוורץ, סביר להניח כי הריגת מנלאוס, אויב העם, תגרום לסולידריות מצד העם היהודי ותעשה כמעשה של מחווה מטעם אנטיוכוס החמישי. תוקפנותו של אנטיוכוס החמישי כלפי היהודים מיד לאחר הוצאת מנלאוס להורג בפרק י"ג, במידה רבה מפריכה סברה זו ואינה מתיישבת עם היגיון זה. וכך, אם הסיפורים אינם קשורים קשר כרונולוגי בהכרח, ייתכן שהריגת מנלאוס במועד אחר אכן בוצעה לצורך פיוס. כתוצאה מסדרו הכרונולוגי המבלבל של סיפור הוצאתו להורג של מנלאוס, ומיקומו הזר של סיפור ההוצאה להורג לשאר סיפור דיכוי מרד היהודים בפרק י"ג, לא ניתן לקבוע בוודאות את מועד מותו המדויק של מנלאוס. את מקומו של מנלאוס תופס אלקימוס שכמוהו הוא מתייוון וכמוהו הוא משיג את המשרה על ידי ממון.
אזכורו של מנלאוס במקורות

שמו של מנלאוס ופועלו מוזכרים במקורות עתיקים כגון בספר מקבים ב' ובכתביו של יוסף בן מתתיהו. אזכורו של מנלאוס מלווה לרוב בדברי בוז וכעס על ידי המחברים העתיקים, אשר דעתם על חטאם של המתיוונים ברורה ומוחצנת באופן חריג ויוצא דופן יחסית לכתיבה מקראית. דוגמה לכך ניתנת בתיאור חזרתו של מנלאוס משליחותו לאנטיוכוס הרביעי, ביקור בו קיבל את הכהונה הגדולה: ”בקחתו את פקודת המלך בא ולא הביא איתו דבר ראוי לכהונה הגדולה כי אם-בא בחמת עריץ אכזרי ובזעם פריץ-חיות”, עוד דוגמה להתבטאות מוחצנת בעלת דעה ברורה מובאת בפסוק: ”ומנלאוס מסובב כל הרעה”, בהתייחס המחבר לפסק הדין של אנטיוכוס הרביעי למהומות היהודים.
שמו של מנלאוס אינו מוזכר בספר מקבים א' על אף הקשר הברור שלו לסיפור המובא בספר זה ועל אף המשכיות שלטונו, הידועה מספר מקבים ב', ברוב התקופה המסופרת בספר. דעת החוקרים בעניין זה מתבססת על ההנחה כי ספרי מקבים נכתבו, בכוונת מכוון, כדי ללמד לקח את העם היהודי פן יחטא לאלוהיו ותקופות רדיפות הדת וחורבן הבית תחזורנה. אותם חוקרים טוענים כי אי-אזכורם של מנלאוס ויאסון בספר מקבים א' מעיד על עצמת בגידתם וחטאם כלפי ה' ומסורת ישראל בראייתו של בעל מקבים א', ולכן הוא נזהר אף מלהזכיר את שמם, פן יקבלו מקום של כבוד. על אף עובדה זו, ובשל העובדה ששני ספרי מקבים מספרים את אותו הסיפור מזוויות שונות, ניתן להבין ולקשר אירועים אשר מסופרים במקבים א' למנלאוס וכך ללמוד עוד על שלטונו ודמותו. דוגמה לאירוע שכזה הוא פרשת השוחד המוזכרת במקבים ב', בה שיחד מנלאוס את תלמי בן-דורימינס כדי לקבל את גיבויו של המלך לאחר התקוממות היהודים על ליסימכוס, אחי מנלאוס והשליט התורן. אותו נציב קוילה-סוריה ופניקיה, שהיה ממונה על יהודה ושומרון, נזכר גם בספר מקבים א': ”ויקח ליסיאס את תלמי בן-דורימנס ואת ניקנור ואת גורגיאס, אנשים גיבורים מרעי המלך”.
לקריאה נוספת

דניאל שוורץ. תשס"ה/2004. ספר מקבים ב: מבוא, תרגום, פירוש. ירושלים: יד בן-צבי.
אוריאל רפפורט, . תשס"ד/2004.ספר מקבים א: מבוא תרגום ופירוש. ירושלים: יד יצחק בן צבי.
Bickerman, Elias J. 1979. The God of the Maccabees: studies on the meaning and origin of the Maccabean revolt. Leiden: Brill
John Ma, 2013. Re-Examining Hanukkah. Los Angeles Review of Books.
מירקו ג'נארי

מירקו ג'נארי (באיטלקית: Mirco Gennari; נולד ב-29 במרץ 1966 בסן מרינו) הוא כדורגלן עבר סן מרינזי ששיחק בעמדת המגן.
קריירה

ג'נארי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סן מרינו ב-19 בפברואר 1992, במשחק ידידות שבו הפסידה סן מרינו לנבחרת איטליה בתוצאה 0 - 4. את הופעתו האחרונה הוא ערך ב-6 בספטמבר 2003, במשחק שבו סן מרינו הפסידה לנבחרת שוודיה בתוצאה 0 - 5. ג'נארי הופיע בסך הכל ב-48 משחקים במדי נבחרות (שיא ההופעות לשחקן), שבהם הנבחרת הפסידה ב-47 משחקים וסיימה בתיקו באחד, במשחק נגד נבחרת טורקיה ב-10 במרץ 1993. 3 מהמשחקים היו משחקי ידידות, 20 במוקדמות המונדיאל ו-25 במוקדמות אליפות אירופה. ג'נארי לא הצליח להבקיע במשחקים הללו.
המועדון האחרון בו שיחק ג'נארי הוא פיטאנו (Faetano), ובעבר הוא שיחק עבור ג.ס. דוגאנה, דומאגנאנו, ס.ס. קוסמוס, וא.ס חובנס/דוגאנה.
מעייני הישועה (עלון שבת)

שער העלון ביום פטירת הרב מרדכי אליהו
מעייני הישועה היה עלון שבת בהוצאת תנועת מעייני הישועה. בכותרת המשנה שלו הוא הוגדר "שבועון למשפחה הישראלית". בסוף שנת ה'תשע"ג, 13 שנים אחרי שיצא לראשונה, הפסיק העלון לצאת לאור. במקביל, החל לצאת 'ישראלי', עלון בפורמט של עיתון הנחשב למחליף של 'מעייני הישועה', ומוצא לאור גם כן על ידי תנועת 'מעייני הישועה'.
קו מערכתי

העלון כלל במשך שנים בעמודיו הראשונים דברי תורה לפרשת השבוע מאת הרב מרדכי אליהו, ומאמרים מאת הרבנים יעקב אריאל ושלמה אבינר, שעסקו על פי רוב בענייני השעה, לעיתים תוך התייחסות לפרשת השבוע. לאחר פטירתו של הרב מרדכי אליהו הובאו מאמרים של בנו, הרב שמואל אליהו, ובהם מדור קבוע על סיפורים והנהגות של הרב מרדכי אליהו.
העלון עודד פעילות אקטיבית של הציבור הדתי לאומי לעידוד חזרה בתשובה והעמוד האחורי בגיליון הוקדש לדיווח על פעילות הפצת היהדות הנעשית על ידי חברי התנועה "מעייני הישועה", פעילות הכוללת דוכני הסברה, הנחת תפילין וחלוקת חומר הסברה לקירוב לבבות ליהדות. פעילות זו מתבצעת על פי רוב על ידי צעירים וצעירות ברחבי הארץ.
בעלון עלו גם סוגיות בעלות אופי פוליטי. הרב שמואל אליהו דן בו בשאלה "אהבת הגר – האם חלה על ערביי ישראל?". במקרה אחר כתב, אגב התייחסות לפרשת השבוע, כי "אלה שחושבים להחזיר לאחור את גלגלי הגאולה מביאים עלינו את הקללה הגדולה ביותר. הם חושבים להחזיר את אדמות ארץ ישראל לנכרים ומשוכנעים שבזה יבוא הקץ לצרותינו, אך הם רק מסכנים את כולנו באופן שלא סיכן אדם מעולם". הרב שלמה אבינר כתב שעל הציבור הדתי לדאוג לא לעצמו אלא לעם ישראל כולו, ולזכור שהוא מיעוט בעם ישראל. וגם בתוך הציבור הדתי עצמו, "הבית היהודי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בעניין ארץ ישראל. והאיחוד הלאומי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בענייני תורה". לכן, "לא נוכל להחליט בשביל כולם". הוא הוסיף שאם הציבור הדתי מבקש להוביל את מדינת ישראל, עליו להפסיק להתלונן ולהאשים וכן לא לדחוק את עצמו לפינה על ידי ביטויים קיצוניים ואיומים על העם והמדינה. בשנת 2008 הוצג בשער העלון צילום של הר הבית שממנו נמחקה כיפת הסלע.
בשנת 2011 פורסם בעלון מאמר מערכת בנושא רבנים שאינם דתיים מספיק. במאמר נכתב "מעניין אם גם את ריכוז העמלקים במחנות השמדה הם ישאירו לאחרים". מאמר זה גרר טענות מצד חוגים מתונים בציונות הדתית ועורר הדים גם בתקשורת הארצית.
פורמט

במהלך שנת תשס"ו (2006) התרחב העלון ל-16 עמודים והכניס ראיונות וכתבות על היסטוריה של ארץ ישראל ונושאים ציבוריים, בנוסף לדברי תורה ומאמרים הנהוגים בעלוני השבת.
מדורים קבועים נוספים שהיו בגיליון: "פינה ירושלמית" מאת אלידע בר שאול, "טב למיתב טנדו" אשר נכתב על ידי רבנים, פסיכולוגים ויועצי זוגיות מתחלפים (בשנת ה'תשס"ח {2008} יצא ספר המלקט מאמרים מפינה זו), "להנהגת הציבור" על ידי הרב שמואל אליהו, ראיון מרכזי עם אישיות יהודית, "שו"ת SMS" – שאלות לרבני התנועה. בעלון יש אף פינה לילדים של הרב אבינר, וכן חלק מיוחד לנשים - "פנימה" מהרבנית ימימה מזרחי (שבהמשך החל לצאת במסגרת ירחון הנשים "פנימה").
בערב ראש השנה ה'תשע"ד (2013) הפסיק העלון לצאת לאור. במקומו החל לצאת לאור "ישראלי", עלון בפורמט של עיתון עם שינוי במדורים, וכולל בין השאר מידע על פעילות עמותת מעייני הישועה, ובבעלות הפרטית של אביחי בוארון ששימש במקביל כמו"ל ישראלי וכיו"ר תנועת מעייני הישועה. באייר ה'תשע"ה הפסיק העלון לצאת לאור.
הערות שוליים

↑  שמואל אליהו, אהבת הגר - האם חלה על ערביי ישראל?, ד' בטבת התשע"א
↑  שמואל אליהו, לא קונים את הסיפור שלכם, כ' באלול התשס"ח
↑  שלמה אבינר, כיצד ננצח, כ"ב בשבט התש"ע
↑  קובי נחשוני, ילדים, לאן נעלמה כיפת הסלע?, באתר ynet, 14 באוגוסט 2008.
↑  יוסי גורביץ', מועמד הבית היהודי לא מכחיש תמיכה במחנות השמדה, באתר החברים של ג'ורג', ‏ינואר 2015
↑  רב צעיר, אומרים לא לאביחי בוארון, ‏18.12.2014
↑  ריכוז העמלקים במחנות השמדה, באתר מינים, ‏ינואר 2011
↑  אודי אלוני, השלב הבא של הרבנים - מחנות ריכוז?, באתר ynet, 11 בינואר 2011
↑  יאיר אטינגר, מי בציונות הדתית מתכנן "מחנות השמדה לעמלק", באתר הארץ, 23 בינואר 2011
↑  מדוע "מעייני הישועה" שינה את שמו?, באתר ערוץ 7, 4 בספטמבר 2013.
↑  חנן גרינווד, סוף תקופה: תופסק הפצת עלון השבת ישראלי בבתי כנסת, באתר כיפה, י' באייר התשע"ה.
מוסקו לוי בוקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  דצמבר 1944 (בן 79) 
 מדינה:  צרפת 
 פרופיל ב-IMDb
 
מוסקו לוי בוקו (בצרפתית: Mosco Levi Boucault;‏ נולד ב-14 בדצמבר 1944), שנודע גם כ"אלן מוסקו" (Alain Mosco), הוא במאי סרטים תעודיים יהודי-צרפתי, יליד בולגריה. לוי בוקו "הצטיין ביכולתו לחדור, לרוב לבדו, לעומקן של סוגיות קשות", מתוך "שאיפה להבין עד הסוף את הדברים".
ביוגרפיה

מוסקו לוי בוקו נולד בשנת 1944 בבולגריה. בגיל 10 היגר עם הוריו לצרפת ובהמשך התאזרח בה. אביו נפטר בשנת 1956, זמן קצר אחרי הגירתם. בילדותו ובצעירותו, בהחלטת אמו, שעברה את תקופת הרדיפות נגד היהודים בימי מלחמת העולם השנייה, נודע בשם המשפחה הצרפתי בוקו. בהמשך השתמש בשם אלן מוסקו. לוי בוקו הוא בוגר התיכון אוגוסטן טיירי בעיר בלואה. בבגרותו חזר להשתמש גם בשני שמותיו היהודים - מוסקו לוי.
פרסים ואותות הוקרה

2008 - כוכב ה-SCAM - Société civile des auteurs multimédia (החברה האזרחית של יוצרי מולטימדיה בצרפת)
2009 הכוכב של SCAM
2014 - פרס שארל ברבאן (Charles Brabant) על מפעל חייו בתחום הקולנוע התיעודי