stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בדפורד ביגל
היסטוריה "Bedford Vehicles"

חברת "Bedford Vehicles" נוסדה בשנת 1930. מטרת החברה הייתה לייצר רכב מסחרי ומשאיות קלות, בינוניות וכבדות.
בשנת 1987 נמכרה "Bedford Vehicles" לחברת הרכב "AWD Ltd", בניהולו של "David John Bowes Brown". חברת "AWD Ltd" ייצרה עבור  חברת "Bedford Vehicles" משאיות צבאיות.  חברת "AWD Ltd" ייצרה משאיות קלות ומסחריות עד 1991, אשר התבססו על רכבי "ווקסהול מוטורס", "אופל", איסוזו, וסוזוקי מוטור.
משנת 1991 קונצרן הרכב "GM Europe" מייצר משאיות באמצעות  "ווקסהול מוטורס" בבריטניה, או אופל ב-גרמניה.
חברת האם "ווקסהול מוטורס" משנת 2017 שייכת כמו החברה האחות אופל, לקבוצת PSA הצרפתית (פג'ו, סיטרואן, DS).
בדפורד ביגל

3 דלתות
4 מושבים
מאחור: 2 דלתות הנפתחות לצד ימין ולצד שמאל
ראו גם

ווקסהול ויוה
בדפורד HA
בדפורד CA
לקריאה נוספת

בדפורד ביגל
הערות שוליים

↑  בדפורד ביגל שנת 1965 - מפרט טכני
↑  ווקסהול מוטורס
↑  ווקסהול מוטורס
↑  בדפורד ביגל (ראו תמונת דלת אחורית)
בובווייט

| בובווייט |
| --- | --- |
 שליו וירג'יניה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שלווים אמריקניים
סוג:: בובווייט
שם מדעי
 Colinus ‏פולדפוס, 1820

בובווייט (שם מדעי: Colinus) הוא סוג של שלווים ממשפחת השלווים אמריקניים.
אלו תרנגולאים קטנים החיים בערבות אמריקה הצפונית ומזכירים את השליו מהעולם הישן, אך הם שייכים למשפחה שונה. הם בעלי ציצה גדולה יותר על ראשם.
מינים

שליו וירג'יניה (Colinus virginianus)
שליו בובווייט שחור-גרון (Colinus nigrogularis)
שליו בובווייט מנומר-גחון (Colinus leucopogon)
שליו אמריקני מצויץ (Colinus cristatus)
בדפורד OB

| --- | --- |

Bedford OB
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Bedford Vehicles (אנ')
 שנות ייצור:  1939–1951
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  בדפורד SB
 בסיס גלגלים:  4.42 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 3,519 סמ"ק המפיק 27.34 כ"ס (מנוע בנזין) (יוצר בשנת 1939)  6 צילינדרים, המפיק 73 כ"ס (מנוע בנזין) (יוצר בין השנים 1945-1951)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
בדפורד OB (באנגלית: Bedford OB) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles (אנ'), אשר יוצר בין השנים 1939–1951.
לפני מלחמת העולם השנייה יוצרו 72 יחידות. בזמן המלחמה הייתה הפסקה בייצור. סך הכל יוצרו 12,766 יחידות.
"בדפורד OB"

,,
אוטובוס קטן
1 דלת כניסה
מדרגה בדלת הכניסה
27-29 נוסעים
מחיר דגם "בדפורד OB" (תכולה - 27 נוסעים) - 1,314 שטרלינג
מחיר דגם "בדפורד OB" (תכולה - 29 נוסעים) - 1,325 שטרלינג
תמונות

"בדפורד OB", שנת 1947
"בדפורד OB"
"בדפורד OB"
"בדפורד OB"
"בדפורד OB"
"בדפורד OB"
"בדפורד OB"
"בדפורד OB"
"בדפורד OB"
ראו גם

בדפורד CA
בדפורד VAM
בדפורד סוג S
בדפורד SB
לקריאה נוספת

"בדפורד OB" שנת 1949 - תמונות
"בדפורד OB"
הערות שוליים

↑  "בדפורד OB" gracesguide.co.uk/Bedford:_OB
↑  "בדפורד OB" fleet.ie/bedford-ob-buses
↑  "בדפורד OB"  - שבעים וחמש שנים לייצור הדגם busandcoachbuyer.com/75-years-bedford-ob
↑  "בדפורד OB" truck-uk.smugmug.com/BUSES/BEDFORD-OB
↑  "בדפורד OB"  - עשרים ושמונה מושבים agespast.co.uk/vehicles/1946-bedford-ob-28-seater-single-decker-bus
↑  "בדפורד OB" - עשרים ותשעה מושבים agespast.co.uk/vehicles/1950-bedford-ob-duple-vista-29-seater
ביל מילר (מוזיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בינואר 1955 (בן 69) 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס 
 www.billmiller.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ביל מילר (אנגלית: Bill Miller; נולד ב-23 בינואר 1955) הוא מוזיקאי ומחבר שירים אינדיאני ממוצא שבט המוהיקנים, זוכה פרס גראמי.
ביוגרפיה

מילר נולד בשמורת האינדיאנים סטוקברידג'-מנסי, ליד העיר שוואנו שבצפון מדינת וויסקונסין. שמו המוהיקני הוא פוש-יה היאיי שקא ( "שיר הציפור"). הוא החל לנגן בגיטרה בגיל 12 וכיום הוא שולט גם בחליל האינדיאני. בשנת 1973 עבר למילווקי וזכה במלגה לבית ספר לאמנויות; כיום הוא אמן מקצועי שציוריו ורישומיו זכו לשבחים רבים.
בשנת 1984 עבר לנשוויל. הפריצה הגדולה בקריירה שלו אירעה כאשר המוזיקאית הידועה טורי איימוס, לאחר שהאזינה לאלבום שלו 'כבישים אדומים' בעת מסע ההופעות שלה, ביקשה ממנו שייתן את הקטע הפותח במסע ההופעות שלה – 'מתחת לוורוד'. מילר הלך וצבר קהל מעריצים בקרב מוזיקאים אחרים מתחומים מוזיקליים מגוונים. הוא ערך מסעי הופעות עם מוזיקאים שונים דוגמת אדי ודר מלהקת פרל ג'אם, להקת בודינס, ריצ'י הייבנס וארלו גאת'רי ובנוסף חיבר שירים ביחד עם אמנים כמו ננסי גריפית', פיטר רוואן וקים קרנס.
בשנת 2005 זכה מילר בפרס גראמי בקטגוריית האלבום הילידי אמריקני (אינדיאני) הטוב ביותר, עבור אלבומו האינסטרומנטלי 'שירי חלומות הארזים'.
באחד הראיונות אמר:, "אני מעריך אנשים שנאבקים עבור מטרה כלשהי. אני נאבק למען האמת. אם אתה נאבק עבור דבר שאתה מאמין בו, אין לך מושג על כמה אנשים תוכל להשפיע". שיריו תמיד היו רוחניים מאוד ובלטו בעיסוקם באמונה הנוצרית ובלשונו האינדיאנית המקורית; היצירה 'גשם הנשמה' היא דוגמה לדיאלוג אלגנטי זה. הוא חצה גבולות של ז'אנרים בתקליט 'שמע תפילותינו' שיצא בשנת 2000 בהוצאת 'אינטגריטי מיוזיק' כפרויקט מוזיקת תפילה נוצרית. בעוד שכמה מן השירים נכתבו במשותף עם יוצרים מוכרים בז'אנר הזה, מילר הקליט מחדש מספר שירים מוכרים דוגמת 'שבחים'  מתוך האלבום 'הדרך האדומה' 'הקשיבו לי' מתוך 'עורב בשלג' אשר, בהקשר חדש, הבהיר את הנקודה שניתן להיות אינדיאני לחלוטין ובו בזמן גם נוצרי בכל מאת האחוזים. השירים הבולטים ביותר באלבום היו מן הסתם גרסת הכיסוי שלו לשיר 'אני מאמין בך' של בוב דילן ופרשנות חדשה שנתן לספיריטואל  "Ain't Gonna Let Nobody Turn Me Around".
מילר שיתף פעולה עם מספר מוזיקאים אינדיאנים מוכרים כמו רוברט מיראבאל, קרלוס נקאי וג'ואן שננדואה. הפרויקט שלו עם מיראבאל, "סוויטה אינדיאנית" (Native Suite), היה פרויקט ניסיוני ומסורתי, בהשתתפות חליל וכלי הקשה, בנוסף לשירת pow-wow מוהיקנית. הוא תרם את קולו גם לאלבום 'מוזיקת אור' של תומאס קינקייד משנת 2000 שהשתתפו בו רוב מאת'ס והדיווה הנוצרית האוסטרלית מישל טיומז.
בתחילת 2008 עבד מילר על פרויקט בעיר לה קרוס שבויסקונסין עבור 'בית השואבה' (The Pump House ), מרכז אומנויות אזורי. מילר צייר אחת מן האנפות הרבות בגובה שני מטרים שיוצעו במכירה פומבית ויוצבו ברחבי העיר במחווה לאמנות. בעיר לה קרוס גם התקיימה ב-25 באפריל 2008 הבכורה העולמית לסימפוניה של ביל מילר 'המעוז האחרון', בביצוע התזמורת הסימפונית של לה קרוס בהשתתפות מוזיקאים ורקדנים אינדיאנים, ובניצוחה של איימי מילס. הסימפוניה שחוברה במשותף עם ג'ושוע יודקין וקריסטין וילקינסון, נוצרה בהשראת ביקור שערך מילר בגיל תשע באתר הקרב המפורסם 'ליטל ביגהורן'. היצירה שנקראת 'סימפוניה של תקווה' עוסקת באותו קרב, ובפיוס שעבור ביל מילר, אדם המקדיש עצמו לשורשיו האינדיאנים והנוצרים - חייב להתגשם.
דיסקוגרפיה

ביל מילר ובני המקום האינדיאנים (1983 וינדספיריט)
חלומות ישנים ותקוות חדשות (1987 וינדספיריט)
אומנות ההישרדות (1990 ואנגארד)
טבלן, הר וירח (1991 ואנגארד)
דרך השמורה – הופעה חיה (1992 ואנגארד)
עורב בשלג (1995 רפרייז)
סוויטה אינדיאנית – מזמורים, ריקודים והאדמה הקדושה (1996 האחים וורנר עם רוברט מיראבל)
ריקוד רוח הרפאים (1999 ואנגארד)
מים מרפאים (1999 JVO Records, 2001 Good Cop Bad Cop)
שמע תפילתנו (2000 אינטגריטי)
גשם הנשמה (2002 פאראס)
מתנה קדושה (2003 פאראס)
שירי חלומות הארזים (2004 פאראס)
שירי נשמה: המיטב של ביל מילר (2004, ואנגארד)
ארנסט לב

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1946 סאטו מארה, רומניה 
 פטירה:  11 באוגוסט 2013 (בגיל 66) 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מלחין, מנצח, מוזיקאי, מנהל מוזיקלי, מורה למוזיקה
 כלי נגינה:  פסנתר
 https://www.ernestlebmusic.net/
 
המצבה על קברו של ארנסט לב
ארנסט לב (21 באוקטובר 1946 - 11 באוגוסט 2013) היה מלחין, מנצח, מוזיקאי, מנהל מוזיקלי ומורה למוזיקה ישראלי. שימש כחבר בכיר במסדר הבונים החופשיים.
ייסד ארבע תזמורות קאמריות, הופיע כמנצח אורח בתזמורות קאמריות וסימפוניות. כתב יצירות רבות, חלקן בוצעו בתזמורות והרכבים שונים בישראל ומחוצה לה, בקונצרטים, פסטיבלים והוקלטו לרדיו, בתחנות טלוויזיה ועל תקליטורים.
היה בונה חופשי ושימש בתפקידים בכירים רבים במסדר ובלשכות.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
קורות חייו

ארנסט לב נולד בסאטו מארה, רומניה. סיים אקדמיה למוזיקה על שם "ג'ורג'ה אנסקו" ברומניה. למד קומפוזיציה וניצוח עם מאסטרו אקים סטויה ויון באצ'יו. עלה לארץ ב-1974. בישראל המשיך את לימודיו עם מאסטרו שלום רונלי-ריקליס.
במשך שנות פעילותיו ייסד ארבע תזמורות קאמריות – שתיים ברומניה ושתיים בישראל. פעל כמלחין במכון הישראלי לסרטים בירושלים.
ארנסט לב תיפקד כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הרומני וההונגרי בישראל. הופיע כמנצח אורח עם תזמורות סימפוניות וקאמריות בישראל ובאירופה.
ניצח על תזמורות ישראליות בסיבובי הופעות באירופה ובמרכז אמריקה. בין השנים 1990–1997 שימש כמנצח וכמנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית תל אביב-יפו.
ב-2002 זכה במקום ראשון בפסטיבל ארצי לתזמורות כלי נשיפה וגם במקום ראשון בפסטיבל דומה בלוקסמבורג.
בתאריך 2 באוקטובר 2003 בעיר טרגו מורש שברומניה התקיים קונצרט הראשון מסוגו בעולם, קונצרט של מוזיקה סימפונית מסונית בביצוע התזמורת הפילהרמונית של העיר, בניצוחו של ארנסט לב. באותו קונצרט בוצעה גם יצירתו של ארנסט לב: "זיכרונות מהקידושין שלי".
אירועים בחייו

בגיל 9 התחיל את לימודיו המוזיקליים בפסנתר, אקורדיון ויותר מאוחר גם בכלי נשיפה.
בגיל 13 - ייסד וניצח על מקהלת מכבי האש.
בגיל 14 - ניצח על תזמורת בית הספר ותזמורת העיר. יותר מאוחר עם אותה תזמורת ביצע מחזמר שהוא כתב.
1962 - ייסד את תזמורת "קסטלני"
1964 - סיים בית ספר תיכון.
1966-1972 - למד באקדמיה למוזיקה "ג'ורג'ה אנסקו", יאשי. במקביל ללימודים האקדמאים לומד גם ניצוח והלחנה. בתקופה זו זוכה בפרס הרדיו לקומפוזיציה. כמו כן זוכה בפרסים בפסטיבלי ג'אז בבוקרשט ובפראג. מנצח על תזמורת הפילהרמונית והאופרה של יאשי, על הפילהרמונית של סאטו-מארה, תזמורת האקדמיה ומוזיקה נובה. בתקופה זו מייסד ומנהל שתי תזמורות קאמריות בעיר יאשי.
1974 - עולה לארץ.
1974–1976 - מלווה שורה ארוכה של אומנים ישראלים ומחו"ל. במקביל מלמד כלי נגינה במקומות שונים בארץ: הקונסרבטוריון העירוני – חולון, אולפנה למוזיקה בשער הנגב, קיבוץ נען וכו'.
1976–1978 - מנהל מוזיקלי של תיאטרון רומני והונגרי בישראל, מלחין במכון הסרטים הישראלי.
אירועים בחייו > בחינוך

1972–1974 - מנהל את האגף למוזיקה של בית התרבות העירונית לנוער ומנצח על תזמורת בעיר יאשי. כמו כן מלמד ומלווה בבית ספר "אומנות לעם".
1987–1992 - מנהל מרכז למוזיקה באריאל
1991–1992 - מנצח על התזמורת הסימפונית של הפרויקט "מוזיקה טבע"
1994 - מנצח על תזמורת גבעת ברנר
1996-2004 - מנצח ומנהל אמנותי של תזמורת הנוער של עפולה, איתה זכה במקום ראשון בתחרות ארצית של תזמורות נוער ובתחרות בינלאומית בלוקסמבורג ב-2002
2002 – לימד כיתת אומן בנושא כלי נשיפה באקדמיה למוזיקה בעיר דברצן בהונגריה
לאורך כול שנות פעולותיו מקיים קונצרטים מוסברים לנוער עם תזמורות שונות
אירועים בחייו > כמנצח

1966 - 1972 מייסד ומנהל שתי תזמורות קאמריות בעיר יאשי מופיע כמנצח אורח בתזמורות קאמריות וסימפוניות בחו"ל.
1966 - 1974 מנצח על התזמורת הפילהרמונית והאופרה של יאשי, על הפילהרמונית של סאטו-מארה, תזמורת האקדמיה ומוזיקה נובה.
1979 - 2003 מנצח תזמורת הנוער של עיריית תל אביב.
1980 - 1984 מייסד את התזמורת הקאמרית ראשון לציון ומנהל אותה כ-5 שנים
1982 - 1983 - מנצח על תזמורת כלי נשיפה בכפר סבא
1983 - 1987 - מנצח על תזמורת הנוער של נתניה
1988 - מייסד את הפסטיבל למוזיקה קאמרית ואומנות פלסטית ישראלית בשא-נור
1990 - מייסד ומנהל את התזמורת הקאמרית "הפגנינים" שמופיעה בשמות שונים במשך שבע שנים
1992 - מנצח על קונצרט חג המולד של רשות השידור צרפתית/ בלגית
1993 - מופיע בסדרת קונצרטים על חוף הים בתל אביב עם תזמורתו הסימפונית
1999 - סיבוב הופעות באירופה עם התזמורת הקאמרית אשדוד
1999 - סיבוב הופעות עם תזמורת עפולה במרכז אמריקה (קוסטה ריקה, גואטמלה, אל סלוודור ומקסיקו)
2002 - מנצח במסגרת פסטיבל קיץ בבודפשט
2003 - 2004 מנצח של תזמורת הוד השרון.
2003 מנצח על הקונצרט של מוזיקה סימפונית מסונית, הראשון בעולם, בעיר טירגו-מורש. בין השאר מבצע את יצירתו "זיכרונות מהקידושין שלי"
אירועים בחייו > בבנייה החופשית

ארנסט לב קודש לבנייה חופשית ב-08.07.1997 בלשכת "בילו" מס' 33 ברחובות. ב-1999 הצטרף ללשכת "השחר" מס' 32 בתל אביב ונבחר לנשיאה ב-2001.
בתקופת הכהונה 2004 - 2005 שימש כנושא משרה של מדריך גדול שני בלשכה הגדולה למדינת ישראל. בתקופת הכהונה 2006 - 2007 היה מפקח אזורי של אזור תל אביב ג', חבר בוועד הגדול, חבר בוועדה המשפטית ובוועדת היכלים ובניינים. כמו כן מונה להיות יושב ראש ועדת המוזיקה של הלשכה הגדולה למדינת ישראל. כיהן כמפקח שני גדול.
היה אח פעיל בלשכות "השחר" מס' 32, לשכת המחקר "גויל" מס' 82, "ירושלים" מס' 84, "הכוכב" מס' 13 ו"מוצרט" מס' 85.
התקדם גם בנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל, בלשכת שלמות רמת גן מס' 9, ובמסדר ארון הברית, בהיכל "מצדה" מס' 7.
היה שותף להקמת המסדר החדש - הלשכה הגדולה ירושלים במדינת ישראל, והחל מ-31.01.2013 שימש במשרת המשנה לנשיא הגדול.
במהלך שירותו בבנייה החופשית קיבל אותות מסוניים ופרסים רבים, בארץ ובעולם.
שילב בבנייה החופשית גם את מקצועו כמלחין וכמנצח: ארגן בשיתוף לשכת RENASTEREA את הקונצרט הראשון בעולם למוזיקה מסונית סימפונית, קונצרט אותו הוא ניצח. הקונצרט התקיים בשנת 2003 בעיר TIRGU MURES שברומניה.
כתב יצירות בנושאים מסונים. בין יצירותיו המסוניות: "זכרונות מהקידושין שלי", "שלוש", "שבע הקפות", אוברטורה G", BJ", שירים על מילים של ארתור מרק, שלושה פרלודים מסונים (פרלוד לכל דרגה). תרועה לנשיא הגדול (הוקדש לקידושין של האח המכובד ביותר וולף קנטור), תרועה לנשיא הגדול (הוקדש לקידושיו של האח המכובד ביותר ארתור מרק), "זוהר", פרלוד אבל לזכרו של האח הנכבד מנשה שפירא, פרלוד אבל לזכרו של האח רוברט דויטש מבודפשט' 4DD, BRASSFUNERAL ועוד.
לאחר מותו של לב, ספד לו מוטי צבירן, הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה ירושלים:
אחינו היקר ארנסט לב, היה מעמודי התווך של "הלשכה הגדולה ירושלים", משנה לנשיא גדול.
הוא היה עימנו מן הרגע הראשון ועד שנפל ולא קם יותר. הוא עבר עימנו רגעים קשים ומכשולים רבים, ובמקביל, התלהב עימנו ברנסאנס שלנו, שהחל לפני כשנה, והיה שותף לרוח החדשה, לאווירה של הקמת מסדר, להתלהבות שבהקמה, לפעילות בלתי פוסקת במשך ימים ולילות.
כולנו הכרנו את האח היקר הזה, אדם טוב לב, נעים הליכות, בונה חופשי במלוא מובן המילה. הוא היה מאותם האנשים שעוד לפני שידע מהי הבנייה החופשית, היה בונה חופשי ללא סינר.
בדפורד VAM

| --- | --- |

Bedford VAM
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Bedford Vehicles (אנ')
 שנות ייצור:  1965–1971
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  Bedford Y series (אנ')
 משקל:  9.15 טון
 בסיס גלגלים:  4.902 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 4,900 סמ"ק, המפיק 133 כ"ס (מנוע בנזין)  6 צילינדרים, 5,400 סמ"ק (מנוע דיזל)  6 צילינדרים, 6,600 סמ"ק (מנוע דיזל, מתוצרת "ליילנד מוטורס")  6 צילינדרים, 7,700 סמ"ק (מנוע דיזל)
בדפורד VAM (באנגלית: Bedford VAM) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles (אנ'), אשר יוצר בין השנים 1965–1971.
מנועי "בדפורד VAM"

,
"VAM3" - מנוע בנזין מסוג "TFP"
"VAM5" - מנוע דיזל מסוג "TJP"
"VAM14" - מנוע דיזל מתוצרת "Leyland Motors" (אנ')
"VAM70" - מנוע דיזל
"VAM75" (קרוי גם "BLP2") - מנוע דיזל
"בדפורד VAM"

אוטובוס בינוני
1 דלת כניסה
מדרגות
41-45 נוסעים
תמונות

"בדפורד VAM"
"בדפורד VAM"
"בדפורד VAM", דגם "VAM14"
"בדפורד VAM"
"בדפורד VAM"
"בדפורד VAM"
ראו גם

בדפורד CA
בדפורד OB
בדפורד OY
בדפורד TJ
בדפורד SB
הערות שוליים

↑  "בדפורד VAM" - מבחן דרכים archive.commercialmotor.com/article/31st-december-1965/36/road-test-bedford-vam
↑  מנועי "בדפורד VAM" omnibus.org.nz/buslocation/bedford/vam
↑  דגמי "בדפורד VAM" - תמונות ravellerhomes
↑  בדפורד VAM5 old-bus-photos
↑  "בדפורד VAM70" - תמונה imcdb.org
אנדרוצנטריות

בציור המפורסם של דה וינצ'י "האדם הוויטרובי" (משנת 1490), מוצג גבר כמרכז הנורמטיבי של האדם והמדע.
אָנדרוֹצנטריות (Androcentrism) היא גישה המציבה את הגברים במרכז העולם, מבחינה תרבותית והיסטורית. מקור הביטוי במילה היוונית "אנדרו", שמשמעותה "גבר".
המונח ההפוך לאנדרוצנטריות מכונה גינוצנטריות.
מקור המושג

המושג "אנדרוצנטריות" נטבע במחקר מדעי מאת שרלוט פרקינס גילמן שפורסם בשנת 1911. גילמן תיארה במחקר סוגי התנהגות אנדרוצנטרית בחברה המערבית, ואת הבעיות הנגרמות מהתנהגות זו. במחקר מסבירה גילמן את התפיסה האנדרוצנטרית הנפוצה, לפיה רוב ההישגים בהיסטוריה הושגו על ידי גברים, ולכן התנהגות גברית היא נורמטיבית בחברה, וכל מה שאינו גברי נחשב לשונה, ומהווה סוג של סטייה חברתית.
חינוך

עד למחצית המאה העשרים, החינוך הפורמלי עבור בנים היה טוב יותר מזה הניתן לבנות, ורמת הקריאה והכתיבה אצל גברים הייתה גבוהה בהרבה מזו של נשים. לכן, רוב הספרים נכתבו מנקודת מבט גברית. כמו כן, הרבה יותר גברים זכו לחינוך אקדמי מאשר נשים, וחלק מהאוניברסיטאות אף הנהיגו "נומרוס קלאוזוס" שהגביל את מספר הנשים שהתקבלו ללימודים אקדמאיים. כתוצאה מכך, רוב הדעות האקדמיות נכתבו מנקודת מבט גברית.
לאחר אמצע המאה העשרים הצטמצם בחברה המערבית פער ההזדמנויות בין גברים לנשים במערכות החינוך.
ספרות

בספרות העתיקה, למשל במקרא, רוב הדמויות הן של גברים. רק ל-14% מכלל הדמויות בתנ"ך יש שם של אישה. על פי הפרשנות המקובלת, התנ"ך כתוב ברובו מנקודת מבט גברית, וגם האירועים שנחוו על ידי נשים בתנ"ך נכתבו ופורשו על ידי גברים.
בתרבות המערב כיום, רוב הספרים וכתבי העת נכתבים על ידי גברים, ועלולים להיות מוטים. לדוגמה, מכלל הספרים שיצאו לאור בהוצאת "רנדום האוס" בשנת 2010, רק 37% נכתבו על ידי נשים. בכתב העת "The New York Review of Books" באותה שנה, רק 17% מהספרים שנסקרו בביקורת ספרים נכתבו על ידי נשים.
מחקרים על ספרות ילדים גילו שב-200 ספרי הילדים הנמכרים ביותר בארצות הברית יש ייצוג יתר לגברים. כמות הגברים בסיפורים גבוהה במידה ניכרת מזו של הנשים, והעלילות נוטות לספר על גיבורים ממין זכר ועל ההתנסויות שלהם.
תחומים אחרים

הרוב המכריע של סרטי הקולנוע נכתב ומבוים בידי גברים, וכנראה כתוצאה מכך רוב הדמויות הן גבריות, ועלילות הסרטים בעלות נקודת מבט גברית. כמו כן, רוב הביקורת על סרטים נכתבת בידי גברים.
מחקר משנת 2009 בדק 122 סרטים לכל המשפחה, ומצא בהם הטיה גברית גלויה וסמויה. גם בסרטי ילדים רוב התסריטאים והבמאים היו גברים, ורוב הדמויות הראשיות היו גבריות. הנשים בסרטים אלה לרוב היו צעירות בעלות מראה מושך.
מחקרים נוספים בדקו ומצאו הטיה גברית בתחומים נוספים כמו ספורט, אמנויות, הפקות טלוויזיה, מנהל עסקים וייצוג פרלמנטרי.
במאמר "עקרונות יסוד בטיפול בנשים" מציינת ד"ר ענת גור שרוב חקר ההתנהגות האנושית נבנה על מודל אנדרוצנטרי, שמתבסס על דעות קדומות גבריות, ואילו טיפול בנשים מצריך גישה שונה.
אוולין פוקס קלר, מדענית ופילוסופית פמיניסטית אמריקאית, חקרה וכתבה על האנדרוצנטריות במדעים.
ראו גם

גבריות
פטריארכיה
גינוצנטריות
לקריאה נוספת

"שאלת המדע בפמיניזם - סנדרה הארדינג וסוגיית החקירה המדעית" - מאת ניצה ינאי, בספר "דרכים לחשיבה פמיניסטית", בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה (2007).
הערות שוליים

↑  ענת גור, עקרונות יסוד בטיפול בנשים - חכמת נשים, באתר "חכמת נשים", ‏26 בנובמבר 2014.
ביל הנזליק

| --- | --- |
 לידה:  6 בדצמבר 1957 (בן 66) מידלטאון, אוהיו, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  22, 24
 מכללה:  אוניברסיטת נוטרדאם
 דראפט:  בחירה מספר 20, 1980 סיאטל סופרסוניקס
 קבוצות כשחקן
 1980–1982 1982–1990:  סיאטל סופרסוניקס דנוור נאגטס
 הישגים כשחקן
 חמישיית ההגנה השנייה של העונה (1986)
 קבוצות כמאמן
 1991–1996 1996–1997 1997–1998:  שארלוט הורנטס (עוזר) אטלנטה הוקס (עוזר) דנוור נאגטס
ויליאם הנרי "ביל" הנזליק (באנגלית: William Henry "Bill" Hanzlik; נולד ב-6 בדצמבר 1957) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1980–1990. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 7.2 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
בעונת 1997/1998 שימש כמאמן הראשי של קבוצת דנוור נאגטס.
קריירת מכללות

הנזליק נולד בעיר מידלטאון שבאוהיו, ובין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת נוטרדאם אשר בצפון אינדיאנה. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 5.9 נקודות בממוצע למשחק, לצדם של כוכבי ליגת ה-NBA לעתיד ביל ליימביר, קלי טריפיוקה ואורלנדו וולרידג'. בעונת 1977/1978 העפילה נוטרדאם לראשונה בתולדותיה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, בטרם הפסידה במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת דיוק, אותה הוביל מייק ג'מינסקי. בעונה העוקבת הודחה הקבוצה בשלב רבע הגמר, על ידי מישיגן סטייט של מג'יק ג'ונסון, על אף משחק מצוין של הנזליק אשר קלע 19 נקודות.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1980 נבחר הנזליק על ידי סיאטל סופרסוניקס, בבחירה ה-20. בשתי עונותיו בסיאטל קלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן לני וילקינס.
לקראת עונת 1982/1983 הועבר בטרייד לדנוור נאגטס, בתמורה לדייוויד תומפסון. בעונת 1984/1985 סייע לנאגטס להעפיל לגמר האזור המערבי, בו הפסידה מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס. בעונת 1985/1986 העמיד ממוצעים של 12.5 נקודות, 4.0 אסיסטים ו-3.3 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. בכל 8 עונותיו עם הנאגטס העפיל עמה לשלב הפלייאוף, ולאורך התקופה קלע 7.7 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של אלכס אינגליש. בקיץ 1990 פרש הנזליק ממשחק, בגיל 32.
קריירת אימון

בין השנים 1991–1996 שימש הנזליק כעוזרו של אלן בריסטאו, מאמן שארלוט הורנטס, ובעונת 1996/1997 היה עוזרו של לני וילקינס באטלנטה הוקס.
לקראת עונת 1997/1998 מונה למאמן הראשי של דנוור נאגטס, במקומו של דיק מוטה. בעונתו היחידה בתפקיד רשמו הנאגטס את מאזן הניצחונות הגרוע ביותר בליגה, והגרוע ביותר בתולדות המועדון; 11–71. בסיום העונה פוטר הנזליק והוחלף על ידי עוזרו מייק ד'אנטוני. אחוז הניצחונות בו מחזיק הנזליק – 13.4% – הוא הנמוך ביותר בתולדות ה-NBA עבור מאמן אשר אימן לפחות לאורך עונה אחת שלמה.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות המשחק של הנזליק ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של הנזליק, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של הנזליק, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין נוטרדאם למישיגן סטייט, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1980, באתר basketball-reference.com
↑  הנזליק נשלח בטרייד לדנוור, באתר הניו יורק טיימס, 21 ביולי 1982
↑  הנזליק חוזר לדנוור כמאמן, באתר ניו יורק טיימס, 30 במאי 1997
↑  הנזליק מפוטר מאימון הנאגטס, באתר Associated Press,‏ 21 באפריל 1998
↑  סטטיסטיקות של כל מאמני ליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
בובונגאן דואה בלאס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה היסטורי 
 מיקום:  בנדר סרי בגוואן 
 מדינה:  ברוניי 
 קואורדינטות:  4°52′39″N 114°57′06″E﻿ / ﻿4.877612°N 114.95178°E﻿ / 4.877612; 114.95178
 he
 
בובונגאן דואה בלאס (במלאית: Bubungan Dua Belas, בתרגום חופשי: הבית בעל שנים-עשר הגגות) הוא מבנה היסטורי בעיר בנדר סרי בגוואן, בירת ברוניי. המבנה שימש בעבר כבית המגורים של הנציגים והשגרירים הבריטים בפרוטקטורט של ברוניי. הוא אחד מן המבנים הוותיקים ביותר שעומדים עדיין על תילם בעיר.
היסטוריה

ברוניי הייתה פרוטקטורט בריטי מאז 1888. בשנת 1905 התיר סולטאן ברוניי, האשים ג'לילול עלאם אקאמדין (אנ') לבריטניה להציב בברוניי נציג (Resident) קבוע מטעמה. הנציג הראשון, מלקולם מקארתור (אנ'), החליט בהסכמת הסולטאן לבנות לו בית מגורים בבירת ברוניי, באתר שבו ניצב בעבר בית הקונסול הכללי הבריטי, על גדת נהר ברוניי וכקילומטר וחצי ממרכזה של עיר הבירה.
הקמת הבניין החלה בשנת 1906 והסתיימה בשנה שלאחר מכן. במהלך המאה ה-20 התגוררו בו 25 נציגים ושגרירים של בריטניה, וזאת עד שברוניי קיבלה את עצמאותה המלאה בשנת 1984. בימי הכיבוש היפני של ברוניי שימש המבנה כמפקדתו של מפקד חיל המצב היפני בברוניי.
ב-1984 הועבר המבנה לשימושו של משרד התרבות והספורט של ברוניי. בשנת 1998 הושלם פרויקט שיקום של הבית שהיה משותף לברוניי ולבריטניה, ונערך מתוך הכרה בחשיבותו ההיסטורית של המבנה. באפריל באותה שנה השתתפה המלכה אליזבת השנייה בפתיחתו מחדש כמוזיאון.
בשנת 2007 שופץ המבנה. ב-2015 הוא נסגר שוב לשיפוצים, שהיו אמורים להסתיים בשנת 2022.
ב-2007 הוציא דואר ברוניי בולי מזכרת לרגל מלאת 100 שנים לבנייתו של הבית.
הערות שוליים

↑  עקב טעות מופיע על גבי אחד הבולים איור של מבנה שעמד באותו אתר לפני בניית הבית.
ביל הייווד

ויליאם דאדלי הייווד (William Dudley Haywood;‏ 4 בפברואר 1869 - 18 במאי 1928), הידוע יותר כ"ביג ביל" הייווד, היה אחד מהמייסדים של איגוד פועלי התעשייה של העולם (IWW) שפעל בארצות הברית בתחילת המאה ה-20, וכמו כן נודע כמנהיג פועלים, וחבר בוועדה המארגנת של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית (SPA). במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-20.
קורותיו

הוא היה מעורב בכמה מהמאבקים הבולטים של התארגנויות פועלים ברחבי ארצות הברית לרבות שביתת הטקסטיל של לורנס, מלחמות הפועלים של קולורדו, ושביתות נוספות במסצ'וסטס וניו ג'רזי. הייווד היה תומך נלהב של התאגדות תעשייתית, פילוסופיה אשר קראה לכינוס כלל העובדים בתעשייה תחת איגוד אחד גדול, ללא קשר למקצוע הספציפי של החברים או לרמת המקצועיות שלו. תפיסה זו היוותה ניגוד לאיגודי המקצועות שהיו נפוצים באותה התקופה, דוגמת פדרציית העבודה האמריקאית AFL שתמכה בחיזוק איגודי מקצועות. הייווד נבדל מרוב האיגודים הקיימים גם באמונתו שעובדים מכל הגזעים והמינים צריכים להיות מאוחדים יחדיו. העדפתו הברורה של הייווד את הפעולה הישירה על פני הפעולה הפוליטית, הביאה אותו לניכור מהמפלגה הסוציאליסטית האמריקאית, שבסופו של דבר גירשה אותו משורותיה ב-1912.
הייווד, שמעולם לא חשש מקונפליקטים אלימים, היה מטרה מועדפת של התביעה בארצות הברית. ב-1907 הוא נשפט באשמת רציחתו של פרנק סטיונברג וזוכה. המשפט משך תשומת לב ציבורית גדולה אליו ואל מעשי ה IWW. ב-1918, נאשם הייווד יחד עם עוד 100 חברי IWW באשמת הפרה של חוק הריגול האמריקאי מ-1917, במהלך ההפחדה האדומה הראשונה. כל הנאשמים, לרבות הייווד נמצאו אשמים. על הייווד הוטל עונש של 20 שנות מאסר. לאחר שהערעור האחרון של הייווד לא הצליח ובעודו מחוץ לכלא בערבות, ברח הייווד לרוסיה הסובייטית ב-1921, ונותר שם עד סוף חייו ב-1928. לבקשתו של הייווד, גופתו נשרפה. חצי מאפרו הוטמן במוסקבה, ומחציתו השנייה הועברה לארצות הברית, לקבורה בשיקגו.
מפרסומיו

Industrial Socialism With Frank Bohn. Chicago: Charles H. Kerr & Co., 1911.
"The General Strike. Chicago: Charles H. Kerr & Co., n.d. [1911].  Speech of March 16, 1911.
Bill Haywood's Book: The Autobiography of Big Bill Haywood. New York: International Publishers, 1929. Reissued as The Autobiography of Big Bill Haywood.