stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרסל קיטל
קריירה > סאנווב (2011–2015) > 2012

קיטל פתח את העונה עם ניצחון בקטע השני של מרוץ אטיו דה באסאז'.
והוסיף 2 ניצחונות בשני קטעים בטור של עומאן, וסיים 3 בקטגוריית המאיצים. הוא השתתף בפריז - ניס, אך לא הגיע לתוצאות בולטות ופרש לפני הקטע ה8. הוא הגיע שני בקלאסיקה של הנדזמה, וניצח בקטע השני של דרידאסז'ה דה פאנה. הוא ניצח במרוץ החד יומי, סכלדפרייס. וניצח שני קטעים וזכה בקטגוריית המאיצים בסטר זי.אל.אמ. הוא ניצח בקטע הרביעי והראשון של אנקו טור, וניצח במרוץ האומלופ ואן הט האוטלנד. וניצח בפעם השנייה ברצף בספארקאסן מינסטרלנד ג'ירו.
קריירה > סאנווב (2011–2015) > 2013

ב-2013, ניצח את הקטע בטור של עומאן.
ואת הקטע השני בפריז - ניס, בנוסף לכך ניצח שנית במרוץ סכלדפרייס. בטור של טורקיה, הוא ניצח בשלושה קטעים וסיים שני בקטגוריית המאיצים בטור של טורקיה. הוא הוסיף למאזנו עוד שני ניצחונות בטור דה פיקארדיה. ניצחון במרוץ גראמין פרו, וניצחון בקטע ה3 בסטר זי.אל.אמ. הוא נבחר לטור דה פראנס, בפעם הראשונה ואף ניצח בארבעה קטעים וסיים רביעי בקטגוריית המאיצים. בנוסף לכך ניצח במרוץ האומלופ הט ואן האוטלאנד.
קריירה > סאנווב (2011–2015) > 2014

קיטל ניצח בשלושה קטעים בטור של דובאי, ואת קטגוריית המאיצים. הוא ניצח בפעם השלישית בסכלדפרייס וזינק לג'ירו ד'איטליה, מנצח את הקטע ה-2 וה-3, אך לא זינק לקטע ה-4 ובכך פרש מהמרוץ. הוא ניצח בקטע הראשון של סטר זי. אל.אמ, וזינק שנית לטור דה פראנס וניצח שוב ארבעה קטעים. קיטל סיים רביעי בקטגוריית המאיצים במרוץ. בהמשך העונה, ניצח את הקטע הראשון והאחרון בטור של בריטניה.
קריירה > סאנווב (2011–2015) > 2015

קיטל ניצח את הקטע הראשון של טור פולין ואת קטגוריית המאיצים, וסיים 6 במרוץ הרונד אומ קלן, אך מעבר לזה לא רשם תוצאות בולטות.
קריירה > קוויק סטפ (2016–2017) > 2016

קיטל עזב את קבוצת סאנווב והצטרף לקבוצת קוויק סטפ בשנת 2016, והספיק בשנה זו לנצח 2 קטעים בטור דובאי ואת הדירוג הכללי ואת קטגוריית המאיצים. קיטל ניצח בעוד שני קטעים בוואלטה של אלגראבה, וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא ניצח את הקטע השלישי של שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה ואת מרוץ סכלדפרייס בפעם הרביעית בחמש שנים. בנוסף לכך ניצח את הקטע הראשון של טור דה רומאנדי, ושני קטעים בג'ירו ד'איטליה. הוא סיים 3 באליפות גרמניה, ובטור דה פראנס ניצח את הקטע ה4 וסיים 2 בקטגוריית המאיצים. הוא ניצח את המרוץ החד יומי, ג'יפי דה פורמייה. והיה חלק מסגל קבוצתו, קוויק סטפ, שזכתה באליפות העולם לנגד שעון קבוצתי.
קריירה > קוויק סטפ (2016–2017) > 2017

קיטל ניצח בשלושה קטעים נוספים בטור של דובאי, ואת קטגוריית המאיצים ואת הדירוג הכללי. הוא ניצח את הקטע השני של טור אבו דאבי, ואת הקטע השלישי של דרידאסז'ה דה פאנה. הוא ניצח בפעם החמישית בסכלדפרייס ובכך הפך לשיאן הניצחונות במרוץ. קיטל הוסיף לרזומה שלו גם ניצחון בקטע הראשון של טור קליפורניה. בנוסף לכך, ניצח את הקטע החמישי בסטר זי.אל.אמ. לטור דה פראנס, קיטל הגיע בכושר שיא וניצח 5 קטעים. הוא גם הוביל בקטגוריית המאיצים עד לפרישתו במהלך הקטע ה-17.
קריירה > קטיושה (2018–2019)

קיטל חתם בקבוצת קטיושה ועזב את קוויק סטפ לאחר שנתיים.
קריירה > קטיושה (2018–2019) > 2018

הוא ניצח בשני קטעים בטירנו - אדריאטיקו, אך מעבר לזה לא בלט.
קריירה > קטיושה (2018–2019) > 2019

קיטל ניצח במרוץ טרופאו פלמה, במה שהפך להיות הניצחון האחרון בקריירה שלו. מרוץ שלדפרייס, בו ניצח כ5 פעמים, היה המרוץ המקצועי האחרון בקריירתו בו השתתף.
פרישתו

ב-23 באוגוסט 2019, הודיע קיטל על פרישה לאחר תחושת מיצוי ואיבוד מוטיבציה כבד לדבריו. בחודשים שקדמו לפרישה, קיטל הודיע שהוא לוקח פסק זמן מרכיבה מקצועית, אבל לא היה ברור אם לצמיתות או רק זמנית. אך כאמור, באוגוסט, הודיע רשמית על פרישה.
הערות שוליים

↑  Marcel Kittel retires from professional cycling, http://www.cyclingnews.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1070771163  VIAF: 316388597   WorldCat (עם VIAF): 316388597 
קיטל עם חולצת המאיץ על הדוכן של טור דה פראנס 2017.
ניקולאיה גולסקו

ניקולאיה גולסקו (ברומנית: Nicolae Golescu‏; 1810–10 בדצמבר 1877) היה פוליטיקאי רומני מנסיכות ולאכיה, ששירת כראש ממשלת רומניה ב-1860 וקדנציה נוספת ב-1868.
ניקולאס גומברט

| --- | --- |
 לידה:  1495? ליל, צרפת 
 פטירה:  1560? (בגיל 65 בערך) טורנה, ארצות השפלה הספרדיות 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 סוגה:  מוזיקת רנסאנס 
 
ניקולאס גומברט (בהולנדית: Nicolas Gombert; סביבות 1495 - סביבות 1560) היה מלחין פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס, מהמפורסמים ביותר ורבי ההשפעה בין ז'וסקן דה פרה לג'ובאני פלסטרינה, ומטובי המייצגים של הסגנון הפוליפוני המורכב, שהגיע לשיא התפתחותו בתקופה זו בתולדות המוזיקה.
חייו

אין פרטים של ממש על שנותיו הראשונות, אבל סביר להניח שנולד בסביבות 1495 בדרום פלנדריה, כנראה בין ליל לסנט אומר, אולי בעיירה לה גורג. לדברי הסופר ותאורטיקאי המוזיקה הגרמני הרמן פינק, גומברט למד אצל ז'וסקן, כנראה בתקופת פרישתו של המלחין הנודע בקונדה-סיר-ל'אסקו, בין השנים 1515 ו-1521.
גומברט שירת כזמר בקאפלה של חצר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואולי גם כמלחין, בשנת 1526. קרוב לוודאי, שגומברט נשכר לעבודה כשקרל עבר דרך פלנדריה, כי הקיסר הרבה במסעות ובדרכו סיפח חברים חדשים לפמליה שלו. מסמך משנת 1529 מזכיר את גומבר כ"ממונה על הנערים" ("magister puerorum ") בקאפלה המלכותית. הוא והזמרים שהדריך נלוו אל הקיסר במסעותיו בחבלי הארץ שבשליטתו, כפי שאפשר ללמוד מרשומות על הופעותיהם בערים שונות באימפריה לכל אורך התקופה. לביקורים האלה הייתה השפעה מוזיקלית, בחלקו הודות למעמדו של גומבר כמוזיקאי; כך שמסעותיו של קרל עם הקאפלה שלו, כמו אלה של קודמו בתפקיד, פליפה הראשון, מלך קסטיליה עם המלחין פייר דה לה רי, המשיכו את החדרת המסורת הפוליפונית של האסכולה הפרנקו-פלמית אל חצי האי האיברי. בזמן מן הזמנים בשנות ה-30' של המאה ה-16 היה גומברט ללבלר כנסייה וכנראה גם לכומר; הוא קיבל קצבאות כמורה בכמה קתדרלות, ביניהן קורטריי, לן, מץ ובתון. הוא נשאר בקאפלה הקיסרית כממונה על הילדים (maitre des enfants) עד למועד שבין 1537 ל-1540, כאשר החליף אותו במשרה תומא קרקיון ואחריו קורנליוס קאניס. אף כי החזיק בתפקיד ממונה על הילדים בקאפלה, לא קיבל מעולם באופן רשמי את התואר maitre de chapelle - מנהל מוזיקלי - שניתן הן לאדריאן טיבו והן לתומא קרקיון. במקביל למשרה זו, החזיק גם באופן בלתי רשמי במשרת מלחין החצר וחיבר מספר רב של יצירות המנציחות את האירועים החשובים בחיי קרל החמישי.
בשנת 1540, בשיא הקריירה שלו, נעלם גומברט מרשומות הקאפלה. לדברי הרופא והמתמטיקאי ז'רום קרדן, ב"תיאונוסטון" (1560), בשנת 1540 עמד גומברט למשפט באשמת ניצול מיני של נער שהיה בהשגחתו ונדון לעבודת פרך בספינת אסירים. אין ידיעות על תקופת שירותו המדויקת בספינת הכלא, אבל הייתה לו אפשרות להמשיך בהלחנה לפחות חלק מן הזמן. סביר להניח, שניתנה לו חנינה במהלך שנת 1547 או קודם, במועד שבו שלח מטורניי מכתב מצורף למגניפיקט אל איש אמונו של קרל, פראנטה אי גונזגה. לפי פרשנות אחת לדברי קרדן, המוזיקה למגניפיקט, שכתב היד שלה שמור במדריד, ריגשה את קרל עד שמצא לנכון לשחרר את מלחינה לפני המועד. השערה אחרת (לואיס 1994) היא, שקרדן התכוון לספר הראשון של מוטטים בארבעה קולות, הגדוש חרטה והכאה על חטא; כך או כך, בכל מקרה אין מענה ברור לתהייה, איך יכול היה גומברט לחבר מוזיקה בשעה שחתר במשוטיה של ספינת אסירים.
לא ידוע כמה שנים חי גומברט אחרי חנינתו או באילו משרות, אם בכלל, שירת; הקריירה שלו דעכה לאלמוניות יחסית אחרי שחרורו. ייתכן שפרש לטורניי ושם עשה את שנותיו האחרונות ככומר בכנסייה המקומית. מועד פטירתו המשוער הוא בין 1556 ל-1561; בשנת 1556 הזכיר הרמן פינק שגומברט עוד היה בחיים, ובשנת 1561 כתב קרדן שהוא מת, ללא פרטים.
השפעה

גומברט היה אחד המלחינים המהוללים ביותר באירופה אחרי מות ז'וסקן דה פרה, כפי שאפשר ללמוד מן התפוצה הרחבה של יצירותיו, השימוש במוזיקה שלו כחומר מקור ליצירותיהם של אחרים ותשומת הלב היחידה במינה שקיבל ממדפיסים (שהוציאו מהדורות של יצירותיו, בעוד שרוב המהדורות המודפסות באותם ימים היו אנתולוגיות של מוזיקה מאת מלחינים אחדים). גומברט, שנהנה מהערצת בני זמנו, היה בלעדית מלחין של מלחינים, אין ידיעה על תגובת הקהל הרחב למוזיקה של גומברט, אם לחיוב ואם לשלילה, אך ידוע כי מלחינים רבים כיבדו את יכולתו המוזיקלית וניסו להמשיך במורשתו בדורות הבאים, אך התקשו בכך, משום שעל אף פרסומו וזמינות יצירותיו, הדור הבא של מלחינים מן האסכולה הפרנקו-פלמית כתב בעיקר בסגנון מפושט יותר. בחלקו נבע הדבר מתגובה בלתי נמנעת לניב קונטרפונקטי שהגיע לקיצוניות, ובחלקו מתכתיבים מפורשים של מוועידת טרנטו, שדרשה, כי הטקסט יהיה ברור ומובן בתכלית במוזיקה דתית, בעיקר כזו המשמשת לעבודת הקודש - דרישה שכמעט אין לעמוד בה במרקם דחוס באימיטאציות.
בעוד שרוב מלחיני הדור הבא לא המשיכו לכתוב מוזיקה ווקאלית בשיטת האימיטאציה המתפשטת של גומברט, הם המשיכו להשתמש במרקם הקונטרפונקטי הזה ביצירות אינסטרומנטליות. צורות כמו בקנצונה והריצ'רקאר צמחו ישירות מן הסגנון הווקאלי של גומברט; צורות ותהליכים בארוקיים כדוגמת בפוגה הם צאצאים מאוחרים יותר של סגנונו. המוזיקה של גומברט מייצגת את אחת הדוגמאות הקיצוניות של מורכבות קונטרפונקטית שהושגה ביום מן הימים במוזיקה ווקאלית צרופה.
מראי מקום

אטלס, עמ' 396-7
ריז, עמ' 256-7
טארוסקין, עמ' 503
נאג'נט/יאס, מילון גרוב המקוון
לקריאה נוספת

Atlas, Allan W. Renaissance Music: Music in Western Europe, 1400-1600. New York: Norton, 1998.
Brown, Howard Mayer and Stein, Louise K. Music in the Renaissance. 2nd ed. New Jersey: Prentice Hall, 1999.
Nugent, George and Jas, Eric “Nicolas Gombert”. Grove Music Online. ed. L. Macy (accessed 19 November 2007), <http://www.grovemusic.com>.
Reese, Gustave Music In the Renaissance. New York, Norton, 1954.
Taruskin, Richard The Oxford History of Western Music: Volume 1-The Earliest Notations to the Sixteenth Century. New York: Oxford University Press, 2005.
נניוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־8 ממלכת פוויס ממלכת פוויס 
 פטירה:  המאה ה־9 
 לאום:  ולשי
 עיסוק:  נזיר, סופר
 שפות היצירה:  לטינית
 נושאי כתיבה:  היסטוריה
 יצירות בולטות:  היסטוריה בריטונום
 תקופת הפעילות:  סיום פעילות=9
 
נניוס (באנגלית: Nennius) היה נזיר ולשי בן המאה התשיעית אשר נודע בכך שמשויכת לו כתיבת היצירה "היסטוריה בריטונום" - "ההיסטוריה של הבריטים". כיום סבורים מלומדים רבים כי לא הוא כתב את היצירה, אלא היה אחד ממעתיקיה של יצירה קדומה יותר.
נניוס היה תלמידו של אלוודוגוס, הבישוף של אלפוד. החוקרים מניחים כי נניוס התגורר באזור ברקנוקשייר ובאזור ראדנורשייר של ימינו בוויילס.
ההיסטוריה בריטונום

ההיסטוריה בריטונום, אשר שרדה במספר עותקים עד ימינו, היא יצירה רבת השפעה, אשר היוותה את המקור לאגדות המלך ארתור הידועות כיום.
בחלק מעותקי היצירה ששרדו עד ימינו מצוין נניוס ככותב היצירה, אולם בדיקה סגנונית והשוואה בין גרסאות שונות ששרדו מעלה כי מדובר ביצירה אשר מורכבת ממספר יצירות שונות. בחלק מהגרסאות מופיע שמו של נניוס, ובחלק הוא אינו מוזכר. העובדה ששמו של נניוס מופיע בפרולוג ובאפילוג של היצירה, מהווה בסיס לסברה כי שיוך היצירה לנניוס הוא מאוחר, ואירע ככל הנראה במהלך המאה ה-12.
אלפבית נניוס

כתב יד וולשי משנת 817 נכתב על ידי "נמניווס" או "נמניוס" ובו משיב אותו אדם למכתב אנגלו סקסי התוקף את העובדה שלוולשים אין אלפבית משלהם, בכך שהוא ממציא אלפבית וולשי. על פי מסמך זה ישנם חוקרים הסבורים כי נניוס הוא שהמציא את האלפבית הוולשי בהתבסס על כתב הרונות האנגלו-סקסי (שהגיע לאנגליה במהלך המאה החמישית ונעשה בו שימוש עד אמצע המאה ה-11).
נוף ציון

| --- | --- |

שכונת נוף ציון ב-2007, בעת בנייתה
 מידע
 עיר:  ירושלים ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  2005
 מייסדים:  יהודה לוי ומאיר שמיר
 אוכלוסייה:  360 (2016)
 קואורדינטות:  31°45′12″N 35°14′34″E﻿ / ﻿31.75323611°N 35.24277778°E﻿ / 31.75323611; 35.24277778
  (למפת ירושלים מוגדלת) נוף ציון(למפת ירושלים רגילה) נוף ציון(למפת הרי ירושלים רגילה) נוף ציון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) נוף ציון
 
נוף ציון היא שכונה יהודית בדרום-מזרח ירושלים. השכונה בנויה על המורדות הצפון-מזרחיים של הר אצל, בסמוך לשכונת ג'בל מוכאבר ולטיילת ארמון הנציב.
בשכונה שני רחובות שבהם מתגוררות כ-90 משפחות, רובן נמנות עם הציבור הדתי-לאומי. אושרו תוכניות בנייה עבור 255 יחידות דיור נוספות.
השכונה כוללת שני גני ילדים, גן משחקים מעבר ביטחוני[דרושה הבהרה] ושני בתי כנסת.
נוף ציון - מבט ממעוף הציפור
היסטוריה

בשנת 1968 נקנתה הקרקע, בשטח של 11 דונם, על ידי הקבלן רחמים לוי, שקיבל אישור לבנות במקום עוד בתקופתו של ראש העיר טדי קולק. בשנת 1999 רכשה חברת "דיגל השקעות ואחזקות בע"מ", חברה ציבורית בבעלות יהודה לוי ומאיר שמיר, 75% מהזכויות במקום תמורת 48 מיליון ש"ח. החברה תכננה להקים פרויקט בהיקף של כ-400 מיליון דולר, המשלב בין מתחם של דירות יוקרה, שטחי מסחר, מלונאות ואטרקציות תיירותיות, בין השאר רכבל. הסלמת המצב הביטחוני בעקבות האינתיפאדה השנייה גרמה לדחיית ביצוע הפרויקט.
בניית השכונה החלה לבסוף בשנת 2005. היא יועדה תחילה לשיווק כדירות יוקרה לציבור יהדות התפוצות, גם משום שמהדירות נשקף הר הבית. מיקום הפרויקט בלב שכונה ערבית הקשה על המכירה לקהל האמור, ובעקבות כך הוחלט לשווק את הדירות לציבור דתי-לאומי. עד שנת 2009 בנתה חברת דיגל 91 יחידות דיור מתוך 395 שתוכננו. בנובמבר 2009 ערכה תנועת "הליכוד העולמי" טקס הנחת אבן הפינה להרחבת השכונה ב-105 יחידות דיור נוספות.
החברה צברה הפסד של כ-15 מיליון שקל בעקבות הפרויקט ונאלצה למכור את זכויותיה בו במסגרת הסדר חוב עם נושי החברה בסוף שנת 2010. הנושים רצו למכור את זכויותיהם בפרויקט לקבוצה בראשות איש העסקים הפלסטיני-אמריקאי בשאר אל-מסרי, שיוצגה על ידי עורך הדין דב וייסגלס והציעה את ההצעה הגבוהה ביותר. תושבי השכונה ופעילי ימין יצאו בקמפיין בדרישה למכירת הפרויקט לידיים יהודיות. בינואר 2011 קיבלו נושי החברה הצעה של קבוצה מתחרה בראשות המשקיע היהודי-אוסטרלי קווין ברמייסטר ורמי לוי, אשר ביקשה לרכוש רק את שטח החברה שפנוי לבנייה בשכונה. בית ההשקעות דש איפקס (שבבעלות קבוצת BRM של האחים ניר ואלי ברקת), שהחזיק ב-35% מהאג"ח של דיגל, היטתה את הכף לטובת ההצעה של רמי לוי לבעלי האג"ח. בין עובדיה לוי, שהמשיך להחזיק בחלק מהקרקע, ובין ברמייסטר פרץ סכסוך על אופן חלוקת הקרקע והמשך הבנייה במקום התעכב. באוגוסט 2016 אישרה עיריית ירושלים הפקעת שטח פרטי השוכן בין שני חלקי השכונה, לטובת הקמת בתי כנסת ומקווה. באוקטובר 2017 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה היתר בנייה ל-176 יחידות דיור נוספות במתחם.
בשנת 2020 חוברה נוף ציון לחברת החשמל הישראלית, לאחר שעד אז הייתה מחוברת לחברת החשמל המזרח ירושלמית.
ב-נובמבר 2021 החלה בניית בית כנסת קבע בשכונה.
ראו גם

מעלה הזיתים
קדמת ציון
ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים
הערות שוליים

↑  לטענת אמיר חשין, לשעבר היועץ לענייני ערבים של טדי קולק, ראו - אמיר חשין, כולם בנו בירושלים, באתר הארץ, 13 באפריל 2010
↑  אלעזר לוין, ‏דיגל רכשה מעובדיה לוי %61 מהזכויות במיתחמים של 16 דונם בים, באתר גלובס, 28 בינואר 1999
↑  דליה טל, ‏דיגל תקים מלון ליד ארמון הנציב בירושלים, באתר גלובס, 22 באוגוסט 2000
↑  שי שלו, ‏אריה עמית פורש מתפקיד מנכ"ל דיגל, באתר גלובס, 18 בינואר 2003
↑  דפנה ברמן, מאות אלפי ד' תמורת "בית חלומות" בלב כפר ערבי, באתר הארץ, 21 בינואר 2006
↑  ניר חסון, יום בירושלים: שכונה יהודית נחנכה במזרח העיר, בתי ערבים נהרסו בצפונה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009
↑  חן שליטא, ‏הערכות: רוכש נוף ציון במזרח י-ם הוא בשאר אל-מסרי; תושבים: "הוא בוחן מתן פיצויים שלא נפריע לו", באתר גלובס, 17 בדצמבר 2010
↑  קובי ישעיהו, ‏דיגל: מכניסים משקיע ל"נוף ציון" במקום הפלסטיני, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2010
↑  יורם גביזון, אלי וניר ברקת טירפדו את העברת פרויקט נוף ציון למשקיע פלסטיני, באתר הארץ, 17 בינואר 2011
↑   ניר חסון, עיריית ירושלים אישרה הפקעת שטח בג'בל מוכבר לטובת בתי כנסת ומקווה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2016
↑   ניר חסון, עיריית ירושלים אישרה הרחבה משמעותית של ההתנחלות היהודית בג'בל מוכבר, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2017
↑  חדשות כיפה, ‏אחרי שנים: שכונת נוף ציון תתחבר לחברת החשמל,  באתר כיפה, 05 במרץ, 2020 16:08
תחילת הבנייה של השלב השני בשכונת נוף ציון
שכונת נוף ציון מוקפת בבתי ג'בל מוכבר
שלג בשנת 2021 מכסה את המכוניות בשכונה
נייג'ל הרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1973 (בן 51) פורלי, לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  נייג'ל דרק הרמן
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קולג' דאליץ'  בית הספר לאומנויות  Purley High School for Boys 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר לתפקיד משנה במחזמר (2012) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נייג'ל דרק הרמן (באנגלית: Nigel Derek Harman; נולד ב-11 באוגוסט 1973) הוא שחקן בריטי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד דניס ריקמן באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס". הוא מופיע לרוב בתיאטרון ומכנה את הבמה "אהבתו הראשונה". הרמן כיכב בעונה האחרונה של הסדרה "מלון בבילון". בתחילת 2013 שיחק בעונה הרביעית של הסדרה "אחוזת דאונטון" וגילם את המשרת האישי מר גרין. החל מ-2013 הופיע בתפקיד ברדלי דוסון בסדרה "משפחה וצרות אחרות" של ערוץ Sky One ושיחק בה עד לסיומה ב-2017.
בתיאטרון שיחק הרמן במגוון תפקידים במחזות זמר בהם בדמות סקיי מסטרסון בהפקה מחודשת של "ברנשים וחתיכות", ולורד פרקוואד בהפקה המקורית בלונדון של המחזמר "שרק" עליו זכה בפרס אוליבייה.
ביוגרפיה

הרמן נולד בוולדינהם ולמד בדאלוויץ' קולג'. אביו היה מנהל בנק, וגם עסק בתיאטרון חובבים בין השאר עם אגודת האופרה והדרמה של קרוידון (CODA). תחום עניין שהעביר לבנו. אמו אף היא הייתה מעורבת בהפקות, והיא נפטרה כשהרמן היה בן 18.
בגיל שמונה היה לו סוכן, וב-1984 הופיע בתפקיד חשוב בטלוויזיה בסדרת הדרמה "טנקו" של BBC1. ב-1986 הופיע בתוכנית "Alas Smith and Jones" וב-1987 בסדרת הטלוויזיה "The Honey Siege". בהמשך פנה לתפקידים בתיאטרון ושיחק במחזות כגון "Privates on Parade", "מהומה רבה על לא דבר", ו"חופשת קיץ". הרמן למד ב-Arts Educational Schools בלונדון, והיה בקאסט של ההפקה המקורית של המחזמר "מאמה מיה!". במשך שישה חודשים הופיע במחזות זמר בשיט תענוגות, אבל בריאיון לפול או'גריידי אמר שהוא שנא את זה.
אחרי שהופיע על הבמה מאז שסיים את לימודיו, החליט הרמן לפנות לעבודה בטלוויזיה. הוא שיחק בתפקידים קטנים בפרקים של סדרות כגון "כובע אדום", "רופאים" ו"זיווגים", והתפרנס מעבודה בפיצה האט וכנהג ברשת הסופרמרקטים סיינסברי.
ביוגרפיה > איסטאנדרס

ב-2003 לוהק הרמן לתפקיד חשוב באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס" בדמות דניס ריקמן.
ההופעה הבולטת הראשונה של הדמות שלו הייתה כשחבט באפו של פיל מיטשל, הגבר הקשוח המקומי, והוא היה הראשון בסדרה של שונאים שהקים לעצמו. חודשים אחדים אחר כך מיטשל שלח כמה בריונים להכות את דניס.
ב-5 בנובמבר 2005 עזב הרמן את "איסטאנדרס", והפרק האחרון בהשתתפותו שודר ב-30 בדצמבר 2005. בפרק דניס נדקר למוות ברחוב על ידי אחד מאנשיו של ג'וני אלן (בילי מארי). בהמשך התברר שהדוקר היה דני מון (בגילומו של ג'ייק מסקל).
על הופעותיו ב"איסטאנדרס" זכה הרמן בפרסים אחדים:
זכיות:
פרסי הטלוויזיה הלאומית 2003 – השחקן החדש הפופולרי ביותר
פרסי הסבון הבריטים 2004 – השחקן החדש הטוב ביותר.
פרסי בתוך הסבון 2004 – השחקן הטוב ביותר
פרסי בתוך הסבון 2005 – השחקן הטוב ביותר.
מועמדויות:
פרסי הסבון הבריטים 2005 – השחקן הטוב ביותר
פרסי הטלוויזיה הלאומית 2004 – השחקן הפופולרי ביותר
פרסי הטלוויזיה הלאומית 2005 – השחקן הפופולרי ביותר
פרסי בתוך הסבון 2005 – הזוג הטוב ביותר (יחד עם לטישה דין)
ביוגרפיה > תיאטרון

בדצמבר 2005 אחרי שעזב את "איסטאנדרס" הופיע הרמן בתפקיד סקיי מסטרסון במחזמר "ברנשים וחתיכות" בתיאטרון פיקדילי בווסט אנד לצדם של ג'נה ראסל ונייג'ל לינדזי. הוא התחיל לשחק לצדה של שרה לנקשייר שעזבה את ההפקה עקב מחלה ב-4 בינואר 2006. במרץ 2006 עזב גם הרמן את ההפקה. באפריל 2006 שיחק בתפקיד קרי מקס קוק במחזה "The Exonerated" בתיאטרון ריברסייד סטודיו בהמרסמית' שבלונדון.
באוקטובר 2006 הופיע הרמן במחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קרוסיבל שבשפילד, לצדם של דייוויד בראדלי וקון או'ניל. מפברואר עד אפריל 2007 הוצג המחזה בסיבוב הופעות. ההצגה הועלה בתיאטרון רויאל בברייטון, בתיאטרון ריצ'מונד ובתיאטרון טריסייקל בקילברן.
בדצמבר 2006 חזר הרמן להופיע בתפקיד סקיי מסטרסון בסיבוב הופעות של המחזמר "ברנשים וחתיכות", תחילה בתיאטרון אלכסנדרה בברמינגהאם ובמאי 2007 בתיאטרון מייפלאואר בסאות'המפטון.
ממאי עד יולי 2008 הופיע הרמן במחזה "Common Pursuit" ב-Menier Chocolate Factory.
מינואר עד מאי 2009 שיחק במחזה "Three Days of Rain" בתיאטרון אפולו בלונדון יחד עם לינדזי מרשל וג'יימס מק'אבוי.
בנובמבר ובדצמבר 2009 הופיע הרמן במחזה "Public Property" מאת סם פיטר ג'קסון בטרפלגר סטודיוס.
במאי וביוני 2010 הופיע בהפקה בימתית של המחזה "True West" בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
ממאי 2011 עד פברואר 2012 שיחק הרמן בתפקיד לורד פרקוואד בהפקה של הווסט אנד של המחזמר "שרק" בתיאטרון דרורי ליין. על הופעה זו זכה הרמן בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר, ובפרס WhatsOnStage בקטגוריית בחירת הקהל לשחקן המשנה במחזמר.
ביולי 2012 שיחק הרמן בתפקיד סר צ'ארלס סרפייס במחזה "The School for Scandal" בתיאטרון המלכותי בבאת'.
מספטמבר 2012 עד ינואר 2013 כיכב הרמן לצדם של רוב בריידון ואשלי ג'נסן במחזה "A Chorus of Disapproval" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון הרולד פינטר בווסט אנד.
באוקטובר 2016 ביים הרמן את המחזות "Lunch" ו-"The Bow of Ulysses" מאת סטיבן ברקוף שהוצגו יחד בטרפלגר סטודיוס שבווסט אנד בלונדון.
מ-27 בינואר עד 11 בפברואר 2017 כיכב הרמן בקומדיה הצרפתית "What's in a Name?" בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהם לצדם של שרה הדלנד, ג'יימי גלובר, אוליביה פולט וריי קולטהרד.
הרמן ביים את הפקת הבכורה בלונדון של המחזמר "Big Fish" בכיכובו של קלסי גראמר שהועלתה בתיאטרון "The Other Palace" בנובמבר ובדצמבר 2017.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

בעקבות הצלחתו בתיאטרון ובטלוויזיה לוהק הרמן לתפקידים נוספים. ב-2006 שיחק בתפקיד ראשי במותחן "The Outsiders" וכיכבו לצדו קולין סלמון ובריאן קוקס. בהמשך אותה שנה הופיע בתפקיד קטן בסרט ההוליוודי "לגעת ביהלום".
ב-2007 וב-2008 הופיע הרמן בתפקיד אורח בסדרה "Comedy Showcase" ובסדרה "City of Vice" של ערוץ 4. עוד שיחק בפרק בסדרת הדרמה של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד". התפקיד הראשי הראשון שלו בקולנוע היה בסרט "Telstar" בדמות הזמר ג'ס קונרד.
ב-2009 הופיע הרמן בסדרה "Plus One", והחליף את מקס ביזלי בתפקיד הגברי הראשי בסדרת הדרמה "מלון בבילון" בדמות בעל המלון סם פרנקלין. עוד הופיע בשעשועון החינוכי "The Curfew" של ערוץ 4.
ב-2010 שיחק בפרק בסדרה "מיס מארפל" על פי ספריה של אגאתה כריסטי.
ב-2013 הופיע הרמן בעונה הרביעית של הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" וגילם את המשרת האישי מר גרין. החל מ-2013 ועד 2017 שיחק בתפקיד ברדלי דוסון בסדרה "משפחה וצרות אחרות".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | לגעת ביהלום | Blood Diamond | כתב חדשות |  |
| 2008 |  | R.I.P. TV | ג'ייק | סרט קצר |
| 2008 | טלסטאר | Telstar | ג'ס קונרד |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 |  | Tenko | טימי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1986 |  | Alas Smith & Jones | ללא קרדיט | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 1987 |  | The Honey Siege | ג'ורג' גרין | סדרת טלוויזיה (7 פרקים) |
| 1987 |  | The Home-Made Xmas Video | פיטר |  |
| 1991 |  | The Bill | מקפי | בפרק "The Juggler and the Fortune Teller" |
| 2002 | זיווגים | Coupling | שליח פיצה | בפרק "The Girl with One Heart" |
| 2003 | כובע אדום | Red Cap | דן קולטהרד | בפרק "Crush" |
| 2003 | רופאים | Doctors | מייק סאמרס | בפרק "Black and Blue" |
| 2003–2005 | איסטאנדרס | EastEnders | דניס ריקמן | פרסי הסבון הבריטי לשחקן החדש הטוב ביותר (2003) פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקן החדש הפופולרי ביותר (2003) פרס Inside Soap לשחקן הטוב ביותר (2004–2005) מועמדות לפרס הסבון הבריטי לשחקן הטוב ביותר (2004–2005) פרס הטלוויזיה הלאומית לשחקן הפופולרי ביותר (2004–2005) פרס TV Quick and Choice לשחקן אופרת הסבון הטוב ביותר (2005) |
| 2006 |  | The Outsiders | נייתן הייד |  |
| 2007 |  | Comedy Showcase | ריץ' בלק | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2008 |  | City of Vice | תומאס דיקון | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2008 | הדרך לקנדלפורד | Lark Rise to Candleford | סמואל בראבי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2009 |  | The Friday Night Club | טד |  |
| 2009 |  | Plus One | ריץ' בלק | מיני-סדרה |
| 2009 | מלון בבילון | Hotel Babylon | סם פרנקלין | סדרת טלוויזיה |
| 2010 | מיס מארפל | Agatha Christie's Marple | ג'ייסון רוד | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2013 | אחוזת דאונטון | Downton Abbey | גרין | סדרת טלוויזיה (עונה רביעית) |
| 2013–2017 | משפחה וצרות אחרות | Mount Pleasant | ברדלי | סדרת טלוויזיה |
הערות שוליים

↑  Dessau, Bruce (24 במאי 2008). "Life after death for Nigel Harman". London: The Times. נבדק ב-2009-10-20. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Cast comings and goings at ‘Downton Abbey’ announced for the British drama’s 4th season - The Washington Post". The Washington Post. 2 March 2013. Retrieved 2 March 2013.
↑  Dadds, Kimberley (20 בפברואר 2012). "Staged to perfection: Kimberley Walsh and Kara Tointon lead the glamour stakes at theatre awards". Daily Mail. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  London Theatre News, Reviews, Interviews and more  WhatsOnStage
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-14 באוגוסט 2010. נבדק ב-2010-08-09. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  "Cast comings and goings at 'Downton Abbey' announced for the British drama's 4th season - The Washington Post". The Washington Post. 2 במרץ 2013. אורכב מ-המקור ב-2 במרץ 2013. נבדק ב-2 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135141680  ISNI: 0000 0000 5551 0834  LCCN: n2002075451  MusicBrainz: 05904b4b-aeba-4ea1-9186-6a75b869cbad  VIAF: 26426782   WorldCat (עם VIAF): 26426782
נח רוזנבלום

| --- | --- |

 לידה:  1864 קרליץ (עיירה), מינסק (כיום בלארוס)
 פטירה:  1915/1917? (בגיל 51 בערך)
 מדינה:  בלארוס
 פעילות בולטת:  ספרות, שירה
 ידוע בשל:  כתיבת השיר שאו ציונה נס ודגל
 מקצוע:  סופר ועיתונאי
נח רוזנבלום (ביידיש: נח ראָזענבלום; 1864-1917?) היה מתרגם, עיתונאי וחבר עיתון המליץ. אחד משיריו המוכרים הוא השיר שאו ציונה נס ודגל אשר פורסם לראשונה בכתב-העת האשכול (סיון תרנ"ח, 1898) בחתימת נפ"ש [נח פרח-שושן]. מאז תחילת המאה העשרים לא הגיעו ידיעות עליו, והשמועה אמרה שהוא נפטר בשנות מלחמת העולם הראשונה ועד כה לא אותר מקום קבורתו.