stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינגבורג קלר
פילמוגרפיה

Quartet of Five1949:
The Last Year1951:
Zugverkehr unregelmäßig1951:
Lysistrata (TV Movie)1955:
Haus im Feuer1960:
Gastspiel im Dschungel (TV Movie)1961:
Wolf unter Wölfen (TV)1964:
Frau Venus und ihr Teufel1967:
Nebelnacht1969:
Unterwegs zu Lenin1970:
Die Mission (TV Movie)1974:
Die Verlobte1980:
Ärztinnen1984:
Marie Grubbe1990:
Aimée und Jaguar1999:
Lola and Billy the Kid1999:
Das Kindermädchen2012:
הערות שוליים

↑  Inge Keller's grave, knerger.de
1 2 3 4 5 6  Deutsches Theater Berlin - Inge Keller, web.archive.org, ‏2013-01-18
1 2 3 4 5  Wowereit awards the Order of Merit of the State of Berlin, archive.ph, ‏2013
1 2 3  36th Antalya Golden Orange Film Festival (1 – 5 October)., web.archive.org, ‏1999
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Deutsches Theater Berlin - Inge Keller, www.deutschestheater.de (באנגלית)
↑  6. Günter Gaus in conversation with Inge Keller, www.rbb-online.de, ‏March 24, 2001 (בגרמנית)
1 2 3  "Inge Keller, the strict queen, said goodbye"

Kai Luehrs-Kaiser, welt-news, 25.7.2000
↑  "Inge Keller: Deutsche Theater-Legende ist gestorben". Spiegel kultur (בגרמנית). 2017-02-07. ISSN 2195-1349. נבדק ב-2021-11-14.
↑  ZEIT ONLINE | Lesen Sie zeit.de mit Werbung oder im PUR-Abo. Sie haben die Wahl., www.zeit.de, ‏2017
↑  הפרס הלאומי הוענק בשלוש מחלקות/כיתות, עם פרסים כספיים תואמים לכל אחת.
↑  Die letzte große Diva des Theaters ist tot, www.t-online.de, ‏02/06/2017
1 2  CHRISTOPH FUNKE, Im Anfang ist das Wort, DER TAGESSPIEGEL, ‏15.12.2003 (בגרמנית)
1 2  Inge Keller – Sechzig Jahre Deutsches Theater, nachtkritik.de
1 2  Inge Keller Prize winner 2000, web.archive.org, ‏2013-07-10
↑  Wolfgang Behrens, Nachruf auf die Berliner Schauspielerin Inge Keller: Die Höhere Tochter, die Vokale knutschte, Berliner Zeitung, ‏6.2.2017. (בגרמנית)
↑  Inge Keller, IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344687005171  BnF: cb14192843q (data)  GND: 11872164X  ISNI: 0000 0000 7840 898X  LCCN: n00023331  MusicBrainz: 14863ff7-d5a5-433e-a753-5be2926652cf  NKC: xx0222602  SUDOC: 104625473  VIAF: 64216719   WorldCat (עם VIAF): 64216719 
קברה של אינגה קלר (2020)
אן, נסיכת אורליאן

אן, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Henri d'Orléans;‏ 5 באוגוסט 1906 - 19 במרץ 1986), הייתה בתו של הנסיך ז'אן, דוכס גיז ואשתו של הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה.
ביוגרפיה

אן נולדה בלה נוביון-א-תייראש, אן בצרפת ב-5 באוגוסט 1906 לנסיך ז'אן, דוכס גיז ולאיזבל, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן. בצעירותה התגוררה אן עם משפחתה בצרפת, בלגיה ומרוקו.
ב-5 בנובמבר 1927 התחתנה אן עם בן דודה הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, ממנו נולדו לה שתי בנות. אן לא התעניינה בפוליטיקה, ומשום כך לא נמשכה למוסוליני, שלא כבעלה וחמותה. בשנת 1935 חלתה אן במהלך טיול במצרים, ואושפזה בלוקסור כשהיא על ערש דווי, אולם למרות שבאירופה כבר פורסם על מותה התאוששה אן וחזרה לאיטליה. בשנת 1937 התלוותה אן לבעלה לאדיס אבבה, שם מונה למשנה למלך במזרח אפריקה האיטלקית, אולם בשנת 1939 חזרה לאיטליה עם בנותיה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והתגוררה בפירנצה. בשנת 1942 מת בעלה הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה במהלך שהותו בשבי הבריטי, ובשנת 1943 הביא ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה לשביתת נשק עם בעלות הברית. בעקבות כיבוש צפון איטליה על ידי כוחות גרמניה הנאצית נאסרה אן ונשלחה למחנה ריכוז באוסטריה, שם שהתה עד תום המלחמה בשנת 1945.
בשנת 1950, קיסר אתיופיה, היילה סלאסי, ביקש להיפגש עם אן, כהכרת תודה על יחס הכבוד שנתן לו בעלה בעת הכיבוש האיטלקי של אתיופיה. אולם, ממשלת איטליה הודיעה לקיסר כי היא תראה במפגש כזה עלבון, ובעקבות כך קטע הקיסר את ביקורו הרשמי וחזר לארצו.
לאחר מכן התגוררה אן בסורנטו, וב-19 במרץ 1986 מתה בביתה.
משפחתה

ב-5 בנובמבר 1927 התחתנה אן עם בן דודה הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, ממנו נולדו לה שתי בנות:
מרגריטה, נסיכת סבויה-אאוסטה ( 2022-1930), התחתנה עם רוברט, ארכידוכס אוסטריה-אסטה
מריה כריסטינה, נסיכת סבויה-אאוסטה (נולדה ב-1933), התחתנה עם קזימיר, נסיך בורבון-שתי הסיציליות
אליצור

ערך זה עוסק באגודת ספורט מיסודה של הסתדרות הפועל המזרחי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורסל, כדורעף, שחמט, כדורגל
 יושב ראש:  אלי עציון
 תאריך ייסוד:  1939
אליצור היא אגודת ספורט דתית מיסודה של הסתדרות הפועל המזרחי, נוסדה בשנת 1939.
תולדות התנועה

בשנת 1938 החלו יחיאל אליאש ואברהם בר-אוריין בארגון מחלקות דתיות בהגנה. מכיוון שההגנה סירבה לארגן יחידות דתיות נפרדות, והתעקשה שיש לגייס את האנשים לפי סדר רישומם לגיוס, נהגו אליאש ובר-אוריין לבצע רישום מוקדם של האנשים. לצורך כך הקימו את "משמרות אליצור", אשר הוגדר כארגון ספורט ושימש כמסווה לפעילות בהגנה, בדומה לשימוש של חברי הגנה אחרים בכרטיסי חבר של הפועל או מכבי. אולם בניגוד להפועל ומכבי, בתקופה הראשונה לא עמדה מאחורי אליצור כל פעילות ספורטיבית. את השם אליצור הציעו הרב משה צבי נריה ואברהם קסטנבוים.
מטרות הארגון הוגדרו בפרסום בהצופה באפריל 1939 כ:
לצד הארגון הוקם ארגון "ידידי אליצור" שנועד לדאוג למשאבים לפעילות הארגון, ליצור אוירה חיובית לפעילות של אליצור ולהעלות את מספר חברי אליצור.
במאי 1939 ארגן משמרות אליצור בכפר הנוער הדתי, במימון שהועבר על ידי הרב מאיר בר-אילן, קורס מפקדים במתכונת של הקורסים של ההגנה, על מנת להתמודד עם המחסור במפקדים דתיים בהגנה. קורס נוסף התקיים בנחלת יהודה בשנת 1940.
באביב 1939 קיבל אליאש רשות מהוועד הפועל של הפועל המזרחי לארגן פעילות ספורטיבית באליצור והוא החל בארגון שיעורי התעמלות בתל אביב, ירושלים, רחובות, פתח תקווה, חדרה וחיפה. בחיפוש אחר מדריכי ספורט פורסם בעיתון הצופה קריאה לכל מי שיש לו ניסיון בהדרכת ספורט או מכיר מדריך כזה להפנות אותו לארגון. במהלך החיפוש מצא אליאש את ראובן גרייסמן שלמד לימודים על תיכוניים בספורט בגרמניה בקבוצה הדתית רמת השומרון שישבה בפרדס חנה והוא מינה אותו למרכז מקצועי של אליצור. להנהלת אליצור מונו צבי ברנשטיין, שמעון וסרמן, יהודה שפיגל, האדריכל אברהם שרגנהיים שהיה ממנהיגי מכבי העולמי ויחיאל אליאש.
יום ייסוד אליצור הרשמי נקבע לט"ו באב תרצ"ט וביום זה נפתח קורס ראשון למדריכי ספורט של התנועה בכפר הרואה. הקורס נמשך שבעה שבועות והשתתפו בו 36 חניכים. בנוסף להדרכה באתלטיקה קלה, התעמלות ומשחקי ספורט ניתנה הדרכה של קורס מ"כים מטעם ההגנה. בהמשך התקיימו קורסים מחוזיים שהכשירו עוד 85 מדריכים ומדריכות, אולם אלו לא הספיקו לאור כמות החניכים הגדולה. בראשית הדרך הגיע עיקר המימון מהמחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי ומהמרכז העולמי של המזרחי הודות לתמיכה הרבה של הרב מאיר בר-אילן. לעומת זאת, הפועל המזרחי, שהייתה ענייה מאוד באותה תקופה העבירה רק סכומים קטנים.
באוגוסט 1940 התקיים כינוס ארצי ראשון של משמרות אליצור.
בחול המועד פסח תש"א ארגן התנועה יום ספורט ארצי. קבוצות הכדורגל של אליצור לא שחקו בליגות של ההתאחדות מפני שלא הסכימו לשחק בשבת, למעט הקבוצה הירושלמית אשר לאור מספר הקבוצות הלא יהודיות בליגה שלא שיחקו בשבת, הוסכם שתוכל גם היא לא לשחק בשבת. דבר זה גרם לפגיעה ברמת משחקי הכדורגל של רוב קבוצות אליצור.
בסוף שנת תש"א היו באליצור 36 סניפים ובהם 2440 חברים. בקיץ 1942 הוציאה אליצור מכתב של ד"ר אהרן ברט, הרב ישעיהו שפירא ופרופסור אברהם הלוי פרנקל שקרא לידידי אליצור לפעול להגדלת התנועה, ליצירת אווירה אוהדת לתנועה בקרב הציבור הדתי ולהשגת מימון לפעילות הארגון.
אליצור דרשה שיהיה לה נציג בהנהלת המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי אך עד אמצע שנת 1942 לא הושג הסכם בנידון.
משנת 1943 ניהל אברהם בר-אוריין את פעילות ההסברה בארגון.
בנובמבר 1944 חתמה תנועת אליצור על קול קורא תחת הכותרת "מלחמה לנוער העברי בטרור ובמבצעיו", שסימן את פתיחת הסזון.
באפריל 1947 היו בארגון כ-7000 חברים.
בשנים שטרם קום המדינה, לאחר סירוב הפלי"ם להכנסת לוחמים דתיים לשורותיו, הקים אברהם בר-אוריין את ה"הסקציה הימית" בארגון.
תולדות התנועה > לאחר הקמת המדינה

לאחר הקמת המדינה הסתיים תפקידה של אליצור כפלטפורמה של הכנה לקראת גיוס, והיא הפכה לארגון ספורטיבי עם התמקדות בפעילות חברתית. בין השאר דאגה האגודה להקמת סניפים בעיירות הפיתוח. אחרי פרישתו של יחיאל אליאש התמנה אברהם בר אוריין להובלת אליצור.
המנהל הבא של אליצור היה ד"ר יהושע ירון, בוגר הקורס הראשון של לימודי חינוך גופני במכון וינגייט, אשר שירת בתפקיד עד 1955 עת מונה מחליפו כיו"ר האגודה זאב ברוורמן אשר כיהן בתפקיד כ־45 שנה.
בקיץ 2015 חידשה אליצור את מסורת הנבחרות, אותן היא שולחת מחוץ לישראל והוקמה נבחרת נערים שנסעה למסע משחקים בארצות הברית מול קהילות יהודיות, את הנבחרת אימן רועי שרוני.
יו"ר הארגון הוא אלי עציון.
בספטמבר 2017 נבחר אלי עציון לקדנציה שנייה בתפקיד יו"ר הארגון.
קבוצות ספורט באגודת אליצור

כדורסל
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אליצור "איתו" אשקלון  אליצור נתניה  אליצור יבנה  אליצור קריית אתא  אליצור רמלה  אליצור אלקנה  אליצור אשדוד  אליצור בית שמש  אליצור גוש עציון  אליצור רמת גן |  אליצור כוכב יאיר  אליצור רחובות  אליצור אופקים  אליצור בני ברק  אליצור גבעתיים  אליצור עלי  אליצור גבעת שמואל  אליצור באר שבע  אליצור כפר סבא  אליצור טירת כרמל |  אליצור הר חברון  אליצור רעננה  אליצור פתח תקווה  אליצור ירושלים  אליצור חשמונאים  אליצור שוהם  אליצור עזתה  אליצור קבוצת יבנה  אליצור מודיעין  אליצור שומרון  אליצור לוד |
בעבר:
אליצור אשקלון
אליצור תל אביב
אליצור קריית אונו
אליצור גוש קטיף
כדורסל נשים
אליצור רמלה
אליצור חולון
אליצור נתניה
אליצור ראשון לציון
אליצור תל אביב
אליצור בני ברק
אליצור רעננה
אליצור גבעת שמואל
אליצור פתח תקווה
אליצור רמת גן
אליצור יבנה
אליצור שוהם
אליצור בית שמש
אליצור אשקלון
אליצור אשדוד
שחמט
אליצור פתח תקווה
אליצור נתניה
אליצור אלקנה
אליצור ירושלים
אליצור קריית מוצקין
אליצור חולון
אליצור שוהם
כדורגל
אליצור יפו-תל אביב
אליצור יהוד
בעבר:
אליצור יהודה
אליצור ראשון לציון
אליצור בר-אילן
כדורעף
אליצור כרמיאל
אליצור כפר סבא
אליצור הוד השרון
אליצור כוכב יאיר
בעבר:
אליצור תל אביב
אליצור יבנה
אליצור סעד
אליצור פתח תקווה
התעמלות
אליצור לוד
הערות שוליים

↑  ראו למשל: היום מתחילה ההתגייסות לשירות הלאומי, הצופה, 10 בספטמבר 1939
↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמודים 211, 215-216
1 2  באיגוד הספורטיבי הדתי "אליצור", הצופה, 30 באפריל 1939
↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמודים 224-225
↑  דב רוזן, אליצור, הצופה, 1 במאי 1939
↑  חדרה, הצופה, 16 ביולי 1939
↑  חיפה - אליצור התחיל בפעולותיו, הצופה, 13 ביוני 1939
↑  מדריכים לאספורט, הצופה, 30 במאי 1939
↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמודים 236-238
↑  באיגוד ספורטיבי-דתי "אליצור", הצופה, 26 ביולי 1939
↑  פתיחת הקורם למדריכים ב"אליצור", הצופה, 3 באוגוסט 1939
↑  הפגישה הארצית הראשונה של משמרות אליצור, הצופה, 16 בספטמבר 1940
↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמודים 239-241
↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמוד 243
↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמוד 246
↑  מלחמה לנוער העברי בטרור ובמבצעיו, דבר, 21 בנובמבר 1944
↑  כינוס חצי היובל של הפועל המזרחי, דבר, 8 באפריל 1947
↑  אריאל הורוביץ, לרוץ בלי שהכיפה תיפול, מקור ראשון -דיוקן 30/10/2020
↑  עדו בן פורת, אלי עציון נבחר ליו"ר אליצור, באתר ערוץ 7, 27 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307975305171
אינגאוני

האינגאוני (בלטינית: Ingauni) היו שבט קלטו-ליגורי ששכן על חוף הים התיכון, סביב העיר המודרנית אלבנגה (אנ') (ליגוריה), בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
שם

הם מוזכרים כ-Ingauni אצל טיטוס ליוויוס (סוף המאה ה-1 לפנה"ס), Ingaunoi ("Iγγαυνοι) אצל סטראבון (תחילת המאה ה-1 לספירה), וכ-Ingaunis על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
אטימולוגיה

אטימולוגיה קלטית הוצעה על ידי הבלשנית הספרדייה פטריציה דה ברנרדו סטמפל (אנ'), אשר שואבת את השם Ingauni מ-Pingāmnī (המצוירים), עם אובדן של p- ההתחלתי, בדומה מבחינה סמנטית לשם האתני Picti (פיקטים). לדבריה, שמות שבטיים קלטיים כאלה מרמזים על כך שלדיאלקט קלטו-ליגורי היה תפקיד חשוב בין השפות המדוברות בליגוריה העתיקה.
העיר המודרנית אלבנגה, שמתועדת כאופידום Album Ingaunum על ידי פליניוס, וכ-Albingaunum על ידי סטראבון, נקראת על שם השבט הליגורי.
גאוגרפיה

בני שבט האינגאוני חיו על חוף הים התיכון, סביב אלבום אינגאונום (אלבנגה המודרנית) ולוקוס בורמני (אנ'). הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מזרחית לאינטימילי, ודרומית לאפאנטרי.
העיר הראשית שלהם הייתה ידועה בשם Album Igaunum או Albingaunum.
היסטוריה > המלחמה הפונית

עד המאה ה-3 לפני הספירה, השגשוג של מרכזי החוף הליגוריים הפורחים הוביל לעימותים חוזרים ונשנים עם שבטים הרריים שערכו פשיטות על שכניהם העשירים יותר. במהלך המלחמה הפונית השנייה (218–201 לפנה"ס), מגו ברקה כרת ברית בשנת 205 לפנה"ס עם האינגאוני כדי להבטיח דריסת רגל בחוף האיטלקי. הוא עזר להם במאבקם נגד האפאנטרי, שחיו מעליהם על הגבעות ופשטו על שטחם. הוא השמיד בעבר את היריבה האינגאונית ג'נובה, ובכך אפשר להם להפוך לכוח הדומיננטי בחוף הצפון מערבי של איטליה. מחשש שמגו עלול לאחד נגדם גאלים וליגורים, הרומאים הגיבו בשליחת חיילים לאזור והביסו את מגו ואת בעלות בריתה. בשנת 201 לפני הספירה חתם הקונסול הרומי פובליוס אליוס פאטוס על הסכם שלום עם בני האינגאוני כדי להבטיח את חלק נתיב המסחר שבו שלטו בין חצי האי האיברי, מסאליה ורומא.
היסטוריה > הכיבוש הרומי

בשנת 185 לפנה"ס, צבא קונסולרי בראשות אפיוס קלאודיוס פולקר נשלח נגד האינגאוני, לכד שישה מהאופידום שלהם, וכדוגמה למנוצחים או להרתעה לליגורים אחרים, הואשמו ארבעים ושלושה אינגאוני ונערף ראשם באחריות למלחמה. אולם רק שלוש שנים מאוחר יותר, אנשי מסאליה התלוננו שוב בפני רומא על פיראטיות ליגורית, והקונסול לוקיוס אמיליוס פאולוס מקדוניקוס התבקש על ידי הסנאט להביא שלום מובהק בים וביבשה. בשאיפה להימנע מהשמדה מוחלטת של האינגאוני, מה שעלול היה להוביל לריק בגבול החוף שהיה עלול להתמלא על ידי שבטים אלפיניים פחות מתורבתים, נכנס פאולוס בתחילה לשטח אינגאוני כדי לדרוש את כניעתם. המנהיגים האיגאוניים עזבו אז לבקש עיכוב להתייעץ עם חבריהם בני השבט, תוך שהם משתמשים בהפוגה כדי לאסוף את המוני חייליהם וללהטיל מצור על מחנהו של פאולוס, אך הקונסול הצליח בסופו של דבר להכניע את האינגאוני והשיג ניצחון על האינגאוני על ידי מניעת הקמת חומות סביב עיירותיהם, כדי להפריע ליכולות ההגנה שלהם, הוא גם הותיר אותם בשליטה על פיסת אדמת החוף שלהם כדי שישמשו כזקיפים בנתיב הליגורי.
בשנת 180 לפנה"ס, הקונסול Aulus Postumius Albinus, לאחר שהביס את הליגורים הסמוכים להרים, חש צורך לשלוח ספינות לסייר את חופי האינגאוני והאינטמלי, מה שמרמז שהם עדיין נחשבו על ידי רומא כשבט עוין פוטנציאלי באותה תקופה.
לקריאה נוספת

Livy (2019). History of Rome. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Yardley, J. C. Harvard University Press. ISBN 978-0674992566.
Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 9780674993648.
Strabo (1923). Geography. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Jones, Horace L. Harvard University Press. ISBN 978-0674990562.
ביבליוגרפיה

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
de Bernardo Stempel, Patrizia (2006). "From Ligury to Spain: Unaccented *yo > (y)e in Narbonensic votives ('gaulish' DEKANTEM), Hispanic coins ('iberian' -(sk)en) and some theonyms". Palaeohispanica. 6: 45–58. ISSN 1578-5386.
Dyson, Stephen L. (1985). The Creation of the Roman Frontier. Princeton University Press. ISBN 978-1-4008-5489-9.
Giannattasio, Bianca Maria (2007). I liguri e la Liguria: storia e archeologia di un territorio prima della conquista romana. Longanesi. ISBN 978-88-304-2123-3.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699.
הערות שוליים

↑  Livy. Ab Urbe Condita Libri, 28:46, 30:19, 31:2, 39:32, 40:25, 40:28, 40:34, 40:41.
↑  Strabo. Geōgraphiká, 4:6:1.
↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:46.
↑  Falileyev 2010, s.v. Ingauni and Album Ingaunum.
↑  de Bernardo Stempel 2006, p. 46.
↑  Giannattasio 2007, p. 136.
↑  Barruol 1969, p. 368.
1 2  Talbert 2000, Map 16: Col. Forum Iulii-Albingaunum.
↑  Dyson 1985, p. 92.
↑  Dyson 1985, pp. 96–97.
↑  Livy. Ab Urbe Condita Libri, 31:2.
1 2  Dyson 1985, pp. 102–104.
↑  Dyson 1985, p. 103.
אלכסנדרו א. פיליפידה

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1900 יאשי, ממלכת רומניה 
 פטירה:  8 בפברואר 1979 (בגיל 78) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יאשי 
 שפות היצירה:  רומנית, גרמנית, צרפתית, אנגלית, רוסית 
 סוגה:  שירה 
 פרסים והוקרה:  פרס הרדר (1967) 
 
אלכסנדרו א. פיליפידה (ברומנית: Alexandru A. Philippide; ‏1 באפריל 1900 - 8 בפברואר 1979) היה משורר, סופר ומתרגם רומני, בנו של הבלשן אלכסנדרו פיליפידה (אנ').
אלכסנדרו פיליפידה תרגם לרומנית מיצירותיהם של ריינר מריה רילקה, שארל בודלר, פרידריך הלדרלין, נובאליס ועוד.
מיצירותיו

קובצי שירה:
"זהב עקר" Aur sterp 1922‏.
"סלעים מוכי ברק" Stânci fulgerate 1930‏.
"חלומות בנהמת הזמן" Visuri în vuietul vremii 1939‏.
"מונולו בבבל" Monolog în Babilon 1967‏.
"חלום וחיפוש" Vis şi căutare 1979‏. פורסם לאחר מותו.
סיפורת פנטסטית:
"חיבוק הבר מינן" Îmbrăţişarea mortului 1940‏.
"הפרח בתהום" Floarea din prăpastie 1942‏.
מסות:
"השקפות נוחות" חלק ראשון Consideraţii confortabile 1970‏.
"השקפות נוחות" חלק שני Consideraţii confortabile 1972‏.
"נקודות מפנה אירופאיות" Puncte cardinale europene 1973‏.
אנגלה גוסו

| --- | --- |

אנגלה גוסו ב-2007
 לידה:  5 בנובמבר 1974 (בת 49) קלן, גרמניה
 מקום הקמה:  גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 סוגה:  דת' מטאל, דת' מטאל מלודי
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  Century Media
 http://www.angelagossow.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנגלה נטלי גוסו (בגרמנית: Angela Nathalie Gossow, ידועה גם בכינוי סיינט גוסו; נולדה ב-5 בנובמבר 1974 בקלן, גרמניה) הייתה פעילה בלהקת דת' מטאל מלודי שוודית Arch Enemy. להקותיה הקודמות היו Asmodina ו-Mistress, גם הן בסגנון הדת' מטאל. היא אחת ממעט סולניות המטאל שמשתמשות בגראול בסגנון השירה העיקרי שלהן. ג'ף ווקר, דייוויד וינסנט, צ'אק בילי, ג'ון טארדי, קריס בארנס וצ'אק שולדינר הם עיקר ההשפעה עליה.
גוסו נולדה להורים נוצרים אורתודוקסים, אך כיום היא אתאיסטית, טבעונית ואנרכיסטית.
קריירה

גוסו הצטרפה ל-Arch Enemy בנובמבר 2000 אחרי שהסולן הקודם של הלהקה יוהאן ליווה פרש מהלהקה. היא ראיינה בעבר את הגיטריסט מיקל אמוט עבור מגזין אינטרנטי גרמני. בזמן הראיון גוסו מסרה לאמוט דמו וצילום וידאו שהיא תיארה כ"ווידאו באיכות גרועה" של הופעה שלה במועדון. כשיצא ליווה, ארץ' אנמי קראו לגוסו למבחן בד. אמוט דיווח ש"היא הביסה תבוסה מוחצת את שאר המתמודדים".
דיסקוגרפיה

אסמודינה
Your Hidden Fear (דמו, 1991)
The Story of the True Human Personality (דמו, 1994)
Promo 1996 (דמו, 1996)
Inferno ‏(1997)
מיסטרס
Promo (דמו, 1998)
Worship the Temptress (דמו, 1999)
Party in Hell (דמו, 2000)
ארץ' אנמי
Wages of Sin (שנת 2001)
Burning Angel (שנת 2002, EP)
Anthems of Rebellion (שנת 2003)
Dead Eyes See No Future (שנת 2004, EP)
Doomsday Machine (שנת 2005)
Revolution Begins (שנת 2007, EP)
Rise of the Tyrant (שנת 2007)
The Root of All Evil (שנת 2009)
Khaos Legions (שנת 2011)
אל-וצאף

עבדאללה בן פצ'לאללה שרף א-דין א-שיראזי (קרי: פדלאללה; בערבית: عبد الله بن فضل الله شرف الدين الشيرازي) היה היסטוריון פרסי בן המאה ה-14 שפעל בחצר השושלת האילח'אנית קודם לשנת 1299 ועד למותו בשנת 1323. הוא מכונה "אל-וצאף", מילה שמשמעותה "מחבר שירת הלל", בשל עבודותיו החשובות המתארות את קורות התקופה. בנוסף שימש וצאף כגובה מיסים במחוז פארס תחת מחמוד ע'אזאן ותחת אלג'ייטו (Öljaitü).
יצירתו של וצאף

ספרו החשוב ביותר "תג'זיאת אל-אמצאר ותזג'יאת אל-אעצאר" ("הקצאת הערים ומדידת העידנים") ממשיך את עבודתו של ג'ווייני המתארת את קורות האימפריה המונגולית עד לנפילת בגדאד בשנת 1258.
סגנונו של וצאף

וצאף ידוע בשל הכתיבה הפרסית המסוגננת שלו. סגנון זה ידוע כ"פרסית פירחונית" והוא קשה מאוד לקריאה. האילח'אן אלג'ייטו, שידע לקרוא פרסית, לא הצליח להבין את הכרוניקה שחיבר וצאף. סגנון הכתיבה של וצאף איפשר לו למתוח ביקורת על השליטים המונגולים בתוך המלל המסוגנן, אך לא קריא, של כתיבתו.
ראו גם

רשיד א-דין המדאני
הערות שוליים

↑  A.K.S. Lambton, "Mongol Fiscal Administration in Persia" Studia Islamica, no. 64 (1987): p. 80.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283081605171  BnF: cb17814498b (data)  CiNii: DA13034865  GND: 133512622  ISNI: 0000 0001 2136 2682  LCCN: nr94024575  NKC: jx20110519014  NTA: 096115475  RERO: 02-A025387497  SELIBR: 137807  SUDOC: 115567712  VcBA: 495/59911  VIAF: 63890560   WorldCat (עם VIAF): 63890560
אלכסנדרה רוזנפלד

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1986 (בת 37) בזייה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  Saint-Thibéry 
 בן או בת זוג:  Sergio Parisse (7 ביולי 2010–10 באפריל 2013) 
 www.alexandrarosenfeld.net
 
אלכסנדרה רוזנפלד (נולדה ב-23 בנובמבר 1986) היא מלכת היופי של צרפת לשנת 2006, והיהודייה השנייה שזכתה בתואר זה. רוזנפלד אף זכתה בתואר מיס אירופה לשנת 2006.
קורות חיים

רוזנפלד נולדה בבזייה, ב-2006 זכתה בתחרות היופי של לנגדוק-רוסיון ולאחר מכן נבחרה למיס צרפת. לאחר שנבחרה עלו טענות אנטישמיות נגדה ואחת מהן הייתה, שהיא זכתה אך ורק מפני שמארגני התחרות הם יהודים.
היא ייצגה את צרפת בתחרות מיס תבל ובסוף אותה שנה נבחרה למיס אירופה.
היא לקחה חלק בפעילות ובהפגנות נגד אנטישמיות וגזענות בצרפת.
היא השתתפה במספר הופעות טלוויזיוניות ובהן בגרסה הצרפתית של התוכנית "המבצר".
אנגלו-סכסון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מוטו:  הגעת למקום הנכון
 מייסדים:  מייסד: דייב בלומברג מייסד שותף לי-ם והדרום: וורנר לובל
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־60 שנה)
 מיקום המטה:  הסדנאות 11, הרצליה
 שליטה בחברה:  עו"ד נובוטני רון
 ענפי תעשייה:  תיווך נדל"ן
 מנכ"ל:  עו"ד נובוטני רון
 עובדים:  כ־500 יועצי נדל"ן, סוכנים וזכיינים
 
אנגלו-סכסון היא רשת שיווק ותיווך נדל"ן ישראלית. לחברה יש כ-500 יועצי נדל"ן וסוכנים, הפעילים בכ-80 סניפים. הרשת משווקת ומתווכת בתים, דירות, קרקעות, שטחים חקלאיים, דירות יוקרה, משרדים, מבני תעשייה, חנויות, שטחי מסחר ומחסנים.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1964 (בשדרות רוטשילד בתל אביב) על ידי דייב בלומברג, עולה חדש מדרום אפריקה. ורנר לובל הצטרף אליו כעבור 5 שנים, בשנת 1969, ושימש כמייסד שותף לסניפי ירושלים והדרום. לובל מחזיק בזיכיון של סניפי ירושלים ושותף (מיעוט) ברשת.
בשנת 1977 גדלה הרשת ל-20 סניפים ובשנת 1992, כשהגיעה הרשת ל־30 סניפים, מכר בלומברג את חלקו לחברת אפריקה-ישראל ולמגדל. בשנת 2006 רכשה אפריקה ישראל את אחזקותיה של מגדל (49%) ברשת תמורת כ-7.5 מיליון שקל והפכה לבעלת השליטה המלאה.
בשנת 2010 רכש רונן שטרית את השליטה ברשת מחברת אפריקה-ישראל.
בשנת 2022 רכשה טריגו חברה להשקעות ושיווק נדל"ן בע"מ את השליטה משטרית.
בשנת 2023 הפך עו"ד נובוטני רון לבעל השליטה בחברה.
הרשת גם הקימה את מכללת אנגלו סכסון, העוסקת בתחום לימודי התיווך והנדל"ן בישראל. צוות המרצים מורכב מעורכי דין, מומחי תוכן, יועצי שיווק ועוד. למכללה סניפים ב-16 ערים.
במשך כ-10 שנים כיהנה עדינה חכם כמנכ"לית הרשת, וביוני 2017 הוחלפה על ידי ליליה נחמן..
נכון ל-2019 הרשת מונה 80 סניפים עם כ־500 יועצי נדל"ן, סוכנים וזכיינים. עיקר העיסוק של החברה הוא מכירה וקנייה של נכסים למגורים יד 2.
בנוסף, במטה אנגלו-סכסון קיימות גם חטיבות ארציות לנכסים מסחריים, נכסים חדשים (יד ראשונה) ועסקים פעילים למכירה ולקניה..
חטיבה לשיווק פרויקטים – משווקת פרויקטים חדשים, תוך שיתוף פעולה עם קבלנים בארץ, אנשי מקצוע רלוונטיים וחברות בנייה.
חטיבה מסחרית ארצית – משווקת נכסים מסחריים כדוגמת משרדים, חנויות ושטחים לבנייה מסחרית.
חטיבת תיווך עסקים – מתווכת בין יזמים או מעוניינים לרכוש עסק פעיל לבין בעלי עסקים פעילים. היועצים בחטיבה מחפשים הזדמנויות עסקיות.
הערות שוליים

↑  שרית גל, בונים על זכיינות, הארץ, מוסף זכיינות ינואר 2019,עמוד 7
↑  אורי חודי, אפריקה ישראל מוכרת את רשת התיווך אנגלו סכסון, באתר כלכליסט, 15 באוקטובר 2009
↑  אורי חודי, העסקה הושלמה: אפריקה מכרה את אנגלו סכסון תמורת 20 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 29 בדצמבר 2009
↑  רז סמולסקי, זכיין אנגלו סכסון - רונן שיטרית - רכש את רשת תיווך הנדל"ן מאפריקה ישראל, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2009
↑  על המכללה ללימודי נדל"ן, באתר אנגלו-סכסון
↑  סניפי המכללה, באתר אנגלו-סכסון
↑  משה ליכטמן, ‏עדינה חכם פורשת ממנכ"לות אנגלו סכסון; ליליה נחמן מנכ"לית, באתר גלובס, 22 במאי 2017
↑  יעל גל-און, רונן שטרית: "לא כל אחד בנוי להיות זכיין נדל"ן, ההכשרה היא המפתח להצלחה", באתר כלכליסט, 17 באפריל 2018
↑  חטיבות ארציות, באתר אנגלו-סכסון
↑  אנגלו סכסון עסקים
אנדרה (כדורגלן)

אנדרה טרינדדה דה קוסטה נטו (בפורטוגזית: André Trindade da Costa Neto; נולד ב-16 במרץ 2001) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בוולבס.
קריירה

אנדרה גדל במחלקת הנוער של פלומיננסה, ולקראת עונת 2020 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-17 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 1–0 על אתלטיקו גויאניינסה במסגרת הגביע הברזילאי.
ב-21 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית, בהפסד 0–1 לרסיפה. ב-4 ביולי 2021 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-86 במשחק נגד פלמנגו וכבש את שער הניצחון בדקה ה-91.
בעונת 2021 קיבל אנדרה יותר קרדיט ממאמניו, ואף שיחק עם הקבוצה במשחקי גביע הליברטדורס שלה.
ב-30 באוגוסט 2024 עבר אנדרה אל וולבס מהפרמייר ליג.
הערות שוליים

↑  Clube de Regatas do Flamengo - Fluminense Football Club, Jul 4, 2021 - Campeonato Brasileiro Série A - Match sheet, www.transfermarkt.com (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנדרה (כדורגלן)".