stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס ג'פרסון
השקפות פוליטיות, חברתיות ודתיות > חברה וממשלה

לפי השקפתו של ג'פרסון, לאזרחים יש זכויות בלתי ניתנות לערעור שלא ניתן לכופף. הוא תמך בשיטת שיפוט עם חבר מושבעים. השקפתו אסרה על יחידים לפגוע בחירותם של אחרים, והתנגדה לעריצות הרוב. ג'פרסון תמך בתחילה בהגבלת זכות ההצבעה לאלו עם סף רכוש מסוים, אולם לאחר מכן תמך במתן זכויות הצבעה כלליות.
הוא סבר שחירויות אישיות צומחות מתוך שוויון פוליטי, שמאוים על ידי ממשל שרירותי. תחלואי הדמוקרטיה נובעים, להשקפתו, לא מהטבע האנושי אלא משחיתות ממסדית. הוא התנגד למינויים הפוליטיים של הפדרליסטים. בנוסף ניסה לאזן בין הממשל המרכזי והממשל המקומי, כמו שנכתב בתקנון הקונפדרציה, עם רצון לחזק את הממשל המקומי שבו שלטה מפלגתו.
ג'פרסון הושפע מהוויגים הבריטים, שטענו שרוב מדוכא נלחם במפלגת המלוכה המנותקת בפרלמנט. הוא תמך במרידות קטנות כדי לחסל את המונרכיה ולהביא חירות לעם. במשטר רפובליקני שבו הרוב שולט, הכיר בכך שיכולות לקרות מרידות לא מוצדקות, וטען שיש לחון מורדים. השקפתו שארצות הברית היא אימפריית החירות התחזקה לאחר שמפלגתו הפכה למפלגה המרכזית במדינה. לאחר עזיבתו את תפקיד הנשיא, טען שאמריקה היא היחידה שמקדשת זכויות אדם, חירות וממשל עצמי.
השקפות פוליטיות, חברתיות ודתיות > דמוקרטיה

ג'פרסון טען שהדמוקרטיה מבטאת את החברה, וקידם הגדרה עצמית לאומית, אחידות תרבותית וחינוך לכל הגברים. הוא תמך בחינוך ציבורי ובעיתונות חופשית.
לאחר שהתפטר מתפקידו כמזכיר המדינה ב-1795, התמקד ג'פרסון בבסיסים האלקטורליים של הרפובליקנים והפדרליסטים. לטענתו הבסיס האלקטורלי של הרפובליקנים הוא בעלי אדמות, ופועלים שאין ברשותם אדמות. הרפובליקנים התאחדו מאחוריו כסגן נשיא, והבחירות של 1796 הרחיבו את הדמוקרטיה. הוא קידם מועמדים רפובליקנים לתפקידים מקומיים.
כשנבחר לנשיאות, התמקד בחקלאים. הוא טען שהבחירות של 1800 היו מהפכה בעקרונות הממשל, לא בעזרת החרב אלא בעזרת קולות העם. זכות ההצבעה התרחבה במהלך כהונתו בהשוואה לתקופה הפדרליסטית, כשעלתה מ-67,000 ב-1800 ל-143,000 ב-1804.
בתחילת המהפכה האמריקאית, ג'פרסון קיבל את הטיעון של ויליאם בלקסטון שזכות ההצבעה צריכה להיות מותנית בבעלות על רכוש, מפני שהבעלות מחזקת את שיקול הדעת העצמאי של הבוחר. אולם, ג'פרסון ניסה להרחיב את זכות ההצבעה באמצעות חלוקת אדמות לעניים. במהלך המהפכה ואחריה, מספר מדינות הרחיבו את זכות הבחירה לכל הגברים הלבנים ששילמו מיסים, בתמיכתו. לאחר פרישתו, הוא החל בהדרגה למתוח ביקורת על מדינת מגוריו על כך שהפרה את "עקרון השוויון בזכויות הפוליטיות" – זכות הצבעה אוניברסלית לגברים. הוא דרש מתן זכות הצבעה כללית לכל משלמי המיסים והמשרתים בצבא, וייצוג יחסי באספה הכללית לפי גודל האוכלוסייה כדי לתקן את ההעדפה לטובת מדינות העבדות.
השקפות פוליטיות, חברתיות ודתיות > דת

ג'פרסון הוטבל בנעוריו והצטרף אל הכנסייה האפיסקופלית. הוא הושפע מדאיזם ונטש את הנצרות המסורתית לאחר לימודי הברית החדשה. ב-1803 טען שהוא נוצרי כפי שישו רצה שאנשים יהיו. הוא טען שנוצרי הוא מי שמאמין בישו. ג'פרסון כתב ביוגרפיה על ישו, ללא התייחסויות על טבעיות. הוא טען שהוא מאמין באלוהים בגלל שלמות הטבע.
ג'פרסון התנגד להשפעת הכנסייה, בטענה שהיא השחיתה את הדת. הוא תמך בהפרדת הדת מהמדינה בווירג'יניה, שאסרה על נוכחות חובה או על תרומות למוסדות דתיים. הוא חקק את כתיבת ההצהרה על הפרדת הדת מווירג'יניה על קברו. ב-1802, טען שהדת היא בין אדם ואלוהיו. הוא פירש את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית כ"קיר שמפריד בין הדת למדינה".
ג'פרסון תרם לאיגוד התנ"ך האמריקני בטענה שארבעת השליחים הביאו מוסריות לאנושות. הוא ידע שהדת המאורגנת תמיד תיכנס לפוליטיקה, והעדיף את ההיגיון על פני העל-טבעי. הוא האמין באל עליון, בעולם הבא ובדת כאהבת האדם והאלוהים. אולם בנוסף לכך התנגד לשילוש הקדוש ולמעמדו של ישו כבן אלוהים.
אמונתו של ג'פרסון הפכה לנושא חשוב במהלך הבחירות של 1800, כשהפדרליסטים תקפו אותו וטענו שהיה אתאיסט. כנשיא, שיבח את הדת בנאום ההשבעה שלו ונכח בדרשות.
השקפות פוליטיות, חברתיות ודתיות > בנקים

ג'פרסון לא סמך על בנקים ממשלתיים והתנגד לחוב ממשלתי, שלתפיסתו יצר חוב לטווח ארוך, הצמיח מונופולים, ועודד ספקולציות על חשבון עבודה יצרנית. במכתב למדיסון, טען שכל דור צריך לחסל את חובו בתוך תשע עשרה שנים, ולא לכפות חוב לטווח ארוך על הדורות הבאים.
ב-1791 שאל הנשיא וושינגטון את מזכיר המדינה ג'פרסון ואת מזכיר האוצר המילטון האם לקונגרס יש סמכות ליצור בנק לאומי. המילטון האמין שכן, ואילו ג'פרסון ומדיסון סברו שבנק לאומי יתעלם מצורכיהם של היחידים והחקלאים, ויפר את התיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, בכך שייקח סמכויות שלא הוענקו לממשל הפדרלי בידי המדינות.
ג'פרסון השתמש בהתנגדות של החקלאים לבנקים ולספקולנטים כעיקרון המגדיר הראשון של מפלגת האופוזיציה שהקים ביחד עם ג'יימס מדיסון. כנשיא, השתכנע ג'פרסון להשאיר את הבנק על כנו, אולם ריסן את השפעתו. הבנק בוטל ב-1811 בידי הקונגרס הרפובליקני.
השקפות פוליטיות, חברתיות ודתיות > עבדות

ג'פרסון חי בכלכלה של מטעים שהייתה תלויה בעבדות, וכבעל מטעים, הוא השתמש בעבדים. ב-1774 רשם שהיו לו ארבעים ואחד עבדים. במהלך חייו החזיק בשש מאות עבדים בערך. הוא ירש 175 והשאר נולדו במטעים שלו. הוא רכש עבדים כדי לאחד משפחות ומכר 110 מסיבות כלכליות, בעיקר עבדים מחוות מרוחקות. היסטוריונים רבים טענו שהיה בעל עבדים הוגן, שלא התיש את עבדיו, וסיפק להם מגורים נאותים עם חימום, אוכל וביגוד. בנוסף ג'פרסון נתן לעבדיו עזרה פיננסית כשהרשה להם לגדל ערוגות ירקות ולגדל עופות. הוא הלקה את עבדיו רק במקרים נדירים של ריבים וגנבות.
ג'פרסון טען ששאיפתו היא שיתייחסו טוב לפועלים. עבדיו לא עבדו בחג המולד ובימי ראשון והוא הרשה להם לקבל זמן פנוי בחודשי החורף. היסטוריונים אחרים מפקפקים בכך, בטענה שבהיעדרו עבדים רבים הולקו. מפעל המסמרים שלו נוהל בידי עבדים ילדים.
ג'פרסון הרגיש שהעבדות מזיקה לעבד ולאדון, אולם לא שחרר עבדים שחשב שלא היו מוכנים לחופש ותמך בשחרור הדרגתי. ב-1779 הציע למועצת וירג'יניה תוכנית של הכנה לחיים ויישוב מחדש, וחוקק חוק שהרשה לאדונים לשחרר עבדים. בהכרזת העצמאות, הוא כלל פסקה, אותה מחקו הצירים הדרומיים, שבה ביקר את תפקידו של ג'ורג' השלישי בקידום העבדות במושבות. ב-1784 הציע את ביטול העבדות במערב המדינה ואת הגבלת ייבוא העבדים במשך חמש עשרה שנה. הקונגרס דחה את ההצעה על חודו של קול. ב-1797 העביר הקונגרס חוק שביטל את העבדות בטריטוריה הצפון מערבית. ג'פרסון שחרר את העבד שלו ב-1794 ואת הטבח שלו ב-1796. במהלך נשיאותו הרשה לעבדות לחדור ללואיזיאנה, כשהוא מקווה למנוע מרידות עבדים בווירג'יניה ופרישה של קרוליינה הדרומית מהאיחוד. ב-1804 בפשרה על נושא העבדות, אסר הקונגרס על יבוא עבדים פנימי אל לואיזיאנה. ב-1806 חוקק חוק רשמי נגד יבוא עבדים. ב-1819 התנגד לתיקון לחוקה שיקבל את מיזורי לאיחוד בתמורה לאיסור יבוא עבדים ושחרור עבדים בגיל עשרים וחמש, בטענה שצעד זה יהרוס את האיחוד. הוא שחרר את שפחתו הנמלטת ב-1822. לאחר מותו, שחרר חמישה עבדים בצוואתו.
ג'פרסון, כמו רבים בתקופתו, סבר שהשחורים היו נחותים מהאדם הלבן מבחינה שכלית וגופנית, אולם טען שהיו להם זכויות אדם. ב"הערות על מדינת וירג'יניה" יצר שערורייה כשקרא לעבדות רשע שהאומה תצטרך לתת עליו את הדין בפני האל. הוא תמך בהעברת עבדים משוחררים למדינות כמו ליבריה או סיירה לאון, אף על פי שהכיר בכך שהצעד אינו מעשי.
בשנות נשיאותו היה שקט בנוגע לנושא העבדות, כיוון שהוויכוח בקונגרס פילג בין הצפון והדרום. ההתקפות על בעלי העבדים הלבנים במהלך מרד העבדים בהאיטי איששו את חששותיו בנוגע למלחמת גזעים, והוא לא קידם את שחרור העבדים. לאחר ניסיונות להביא לשחרור העבדים, כתב ב-1805 מכתב שבו טען שוויתר על רעיון ביטול העבדות לעת עתה.
השקפות פוליטיות, חברתיות ודתיות > עבדות > הערכה היסטורית

היסטוריונים נותרו חלוקים בנוגע לתמיכתו של ג'פרסון בעבדות. תומכיו טענו שג'פרסון התנגד לעבדות כל חייו, ושעשה מה שיכול היה במסגרת טווח הפעולה המוגבל שלו כדי לעצור אותה, כשניסה לשחרר עבדים ודאג לעבדיו. אחרים טענו שג'פרסון היה גזען ופעל בניגוד למילותיו, כיוון שלא שחרר את רוב עבדיו ושתק בנושא במהלך תקופתו כנשיא. אחרים טוענים שג'פרסון תמך בשחרור העבדים לפני 1783, אולם לאחר שגילה את דעת הציבור בנושא, הפסיק זאת ב-1794, כשניסה להיבחר לנשיאות.
השקפות פוליטיות, חברתיות ודתיות > עבדות > המחלוקת בנוגע להמינגס

מאז 1802, נטען שג'פרסון היה אב ילדיה של סאלי המינגס, שפחתו. ב-1998, מחקר בנוגע לצאצאיו של ג'פרסון ולצאצאיה של המינגס הראה התאמה גנטית. ההיסטוריונים מאמינים בכך שהייתה ביניהם מערכת יחסים. אחרים טענו שאין ראיות מספקות להוכחת אבהותו. לאחר מותו, הרשתה בתו מרתה לסאלי המינגס לחיות כשחורה חופשית עד למותה.
תחומי עניין

ג'פרסון היה חקלאי שהתלהב מגידולים חדשים, ממצב האדמות, מעיצוב גנים, ומשיטות גידול מדעיות. הוא גידל בעיקר טבק, אולם מחיר הטבק היה נמוך. הוא ניסה לגדל גם ירקות, חיטה, תירס, חזירים, פשתן, כבשים, עופות ובקר כדי לתמוך במשפחתו, אולם תמיד היה בחובות.
ג'פרסון עזר להתפשטות האדריכלות הפלדיאנית בארצות הברית, כפי שעיצב את הקפיטול של וירג'יניה, אוניברסיטת וירג'יניה, מונטיצ'לו ומבנים אחרים. הוא היה אוטודידקט, ולמד אדריכלות בעצמו.
הוא התעניין בציפורים וביין. בנוסף כתב הרבה וידע שפות רבות. כחוקר טבע, ריתק אותו הגשר הטבעי בווירג'יניה (אנ'), וב-1774 הצליח לרכוש את הגשר מג'ורג' השלישי.
תחומי עניין > האגודה האמריקנית לפילוסופיה

ג'פרסון היה חבר באגודה האמריקנית לפילוסופיה במשך שלושים וחמש שנה, החל מ-1780. באמצעות האגודה הוא קידם את המדע ואת האידיאלים של הנאורות, והדגיש שידע מדעי מחזק ומרחיב את החירות. את חיבורו "הערות על מדינת וירג'יניה" כתב בשביל האגודה. הוא נבחר לנשיאה השלישי של האגודה ב-3 במרץ 1797, כמה חודשים לאחר שנבחר להיות סגן הנשיא.
ג'פרסון שימש כנשיא האגודה במשך שמונה עשרה שנה, כולל במהלך כהונתו כנשיא. הוא קישר בין מריווד'ר לואיס לאגודה, ומלומדים רבים לימדו אותו לפני משלחת לואיס וקלארק. הוא התפטר ב-20 בינואר 1815, אולם נשאר פעיל בה.
תחומי עניין > שפות

ג'פרסון התעניין בבלשנות, וידע לדבר, לקרוא ולכתוב בכמה שפות, כולל צרפתית, יוונית, איטלקית וגרמנית. בשנות נעוריו הצטיין בלימוד שפות קלאסיות, וקיבל חינוך ביוונית ולטינית. ג'פרסון טען שהשפה היוונית היא "השפה המושלמת" לפי חוקיה ולפי הפילוסופיה. כשהיה בקולג', לימד את עצמו איטלקית. לאחר מכן למד אנגלו-סקסית.
ג'פרסון טען שלמד ספרדית במסע של תשעה עשר ימים לצרפת, כשהשתמש במדריך לדקדוק ובעותק של דון קיחוטה. הבלשנות מילאה תפקיד חשוב בעיצוב השקפותיו. הוא האמין שלימוד שפות עתיקות חיוני להבנת שורשי השפה המודרנית. הוא אסף ולמד כמה מילונים לשפת האינדיאנים, וביקש מלואיס וקלארק לתעד ולאסוף שפות של אינדיאנים במהלך המשלחת. כשעזב את וושינגטון לאחר תקופת כהונתו, ארז חמישים מילונים של שפות אינדיאניות בתיבה ושלח אותם בסירה למונטיצ'לו ביחד עם שאר רכושו. במהלך המסע, גנב לקח את התיבה הכבדה, מתוך מחשבה שהיא מלאה בחפצי ערך, אך זרק את תכולתה לנהר כשגילה שיש בה רק ניירות. שלושים שנות איסוף נהרסו.
ג'פרסון לא היה נואם טוב והעדיף לתקשר בכתיבה או לשתוק. במקום לנאום את נאום מצב האומה בעצמו, שלח נציג לקרוא אותו מן הכתב בקונגרס. המסורת נמשכה עד ל-1913, כשהנשיא וודרו וילסון בחר לנאום את נאום מצב האומה.
תחומי עניין > המצאות

ג'פרסון המציא כמה המצאות ושיפר כמה קיימות, כולל מעמד מסתובב לספרים ושעון שפועל בכוח הכבידה. הוא שיפר את הפדומטר, מכשיר להעתקת מסמכים בשם "פוליגרף" (אנ'), ואת המחרשה הגורפת. בנוסף נחשב לממציא הכיסא המסתובב, שעליו כתב את רוב הכרזת העצמאות.
כשגריר בצרפת, התרשם מהאחידות הצבאית הצרפתית והגיש תוכנית להחלפת חלקי האקדח.
מורשתו

ג'פרסון אהוד בחוגים המקדשים את החירות האישית, את הדמוקרטיה ואת הרפובליקניות. הוא כתב את הכרזת העצמאות והיה פעיל במהפכה. הדמוקרטיה שהטיף לה התגשמה בדורות מאוחרים. הוא נחשב לאחת מהדמויות המשפיעות ביותר על הרפובליקה הדמוקרטית בחמישים השנים הראשונות שלה. המוניטין שלו דעך במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כי תמך בזכויות המדינות, ובסוף המאה התשע-עשרה הוא נחשב לנשיא גרוע: שמרנים הרגישו שהפילוסופיה שלו הובילה לתנועות פופוליסטיות, ופרוגרסיבים דרשו ממשלה פעילה יותר. שתי הקבוצות העדיפו את המילטון, והנשיא וודרו וילסון טען שג'פרסון "היה איש דגול, אולם לא היה אמריקני דגול".
בתקופת הניו דיל היללו הדמוקרטים את ג'פרסון כנציג האנשים הפשוטים וכמייסד מפלגתם. ג'פרסון הפך לסמל הדמוקרטיה במהלך המלחמה הקרה. במהלך עלייתה של התנועה לזכויות האזרח, בעלותו על עבדים הייתה נושא למחקר.
ג'פרסון נחשב לאחד מחמשת הנשיאים הטובים ביותר בתולדות ארצות הברית. הוא אחד מארבעת הנשיאים שדיוקנם מונצח באנדרטה בהר ראשמור.
ראו גם

הקבינט של ארצות הברית בממשל תומאס ג'פרסון
יום הולדתו של ג'פרסון
לקריאה נוספת

ארנון גוטפלד, ממושבות למלחמת אזרחים - היסטוריה אמריקנית עד 1861, סדרת האוניברסיטה המשודרת, 1986, עמ' 66–72.(הספר בקטלוג ULI)
ד"ר גיורא קולקה (ע), תומס ג'פרסון - איש רנסנס אמריקני בעולם של מהפכה - דיוקן חיים במכתבים, רמת-אביב, תל-אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1992 / תשנ"ג
רועי סמיוני, מחשבתו החנוכית של תומס ג'פרסון, ירושלים, 2010
הנדריק וילם ואן לון, תרגום: אוריאל שלח, הדמוקרט המהפכני: ספר תומס ג'פרסון, תל אביב, 1943
Wilson, Mabel O., DeWitt, Lloyd  & 7 more, Thomas Jefferson, Architect: Palladian Models, Democratic Principles, and the Conflict of Ideals, Yale University Press, 2019. מסת"ב 978-0300246209
טטיאנה זלנסקיה

| --- | --- |
טטיאנה זלנסקיה
 לידה:  14 בינואר 1920 
 פטירה:  12 באוגוסט 2003 (בגיל 83) 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקצוע:  זמרת, שחקנית 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (24 באוקטובר 1995) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  טטיאנה זלנסקיה
 
קברה של טטיאנה זלנסקיה בבית הקברות בנשר
טטיאנה זלנסקיה (14 בינואר 1920 - 12 באוגוסט 2003) הייתה ישראלית שהוכרה כחסידת אומות העולם בשל הצלת ילדה יהודייה מידי הנאצים בשנת 1941.
זלנסקיה, זמרת, ובעלה פאבל צ'ריוטה, הופיעו בתיאטרון בעיר הכבושה סימפרופול שבברית המועצות. בדצמבר 1941 פנה אליה עובד התיאטרון שבו עבדה, שהיה קשור למחתרת המקומית, בבקשה שתחביא ילדה יהודייה בביתה, כי בימים הקרובים יאספו הגרמנים את יהודי העיר להשמדה. אף שהוריה הזהירו אותה כי היא מסכנת את חייה, הסכימה זלנסקיה לקחת את הילדה היהודייה לובה קוגן. מאז אותו היום גרה לובה בת הארבע בביתם של טטיאנה ופאבל.
בתום המלחמה החלו הזוג בחיפושים אחר הוריה של לובה, אך נודע להם שאמה ואחיה הוצאו להורג ואביה נהרג בחזית.
בשנת 1965, כשלובה בת ה-24 כבר הייתה נשואה ואם לילדים, התיידד בעלה, שעבד כנהג מונית, עם נהג אחר שסיפר לו את סיפור חייו.  הבעל קישר את הסיפור והבין שהאיש הוא אביה של לובה, אייזיק קוגן. קוגן האב לא נהרג בחזית, אלא חזר בתום המלחמה לסימפרופול. לאחר שנאמר לו כי אשתו ושני ילדיו נרצחו, התחתן בשנית, עבר לגור בקרסנודר והחל לעבוד כנהג מונית.
בשנת 1995 קיבלה טטיאנה זלנסקיה את תואר חסידת אומות העולם. באותה השנה עלו לישראל זלנסקיה, לובה ומשפחתה.
לאחר שעלתה לישראל גרה בעיר נשר וקבורה בבית הקברות של נשר
ביאורים

↑  חלקה י"ד, שורה 8 קבר 27
יוגב אוחיון

| --- | --- |

יוגב אוחיון במדי מכבי תל אביב,בשנת 2015
 לידה:  24 באפריל 1987 (בן 37) צפת שבישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.89 מטר
 מספר:  24 ,12
 קבוצות כשחקן
 2004–2008   2008–2009   2009–2011   2011–2017   2017–2019   2019–2021   2021–2023   2023 -:  הפועל גליל עליון   עירוני נהריה   הפועל ירושלים   מכבי תל אביב   הפועל ירושלים   הפועל חולון   עירוני נהריה   מכבי עירוני רעננה
 הישגים כשחקן
 אליפות היורוליג (2014)   אליפות המדינה (2014 ,2012)   MVP הפיינל פור הישראלי (2012)   גביע המדינה (2017 - 2012, 2019)   גביע ווינר (2015 ,2013 - 2011 ,2009)   אליפות הליגה האדריאטית (2012)   אליפות ליגת העל לתיכונים (2005)   הפועל גליל עליון נערים אליפות המדינה 2003/2004  חמישיית העונה בליגה הלאומית (2022)
יוגב אוחיון (נולד ב-24 באפריל 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז במכבי עירוני רעננה מהליגה הלאומית ובעבר היה חבר בנבחרת ישראל. אוחיון היה מלך האסיסטים של קבוצת מכבי תל אביב ביורוליג בכל הזמנים עם 448 מסירות שהובילו לסל.
קריירה

אוחיון נולד בצפת וגדל בקריית שמונה למשפחה מיהדות מרוקו. החל לשחק כדורסל כבר מגיל 7 במועדון קריית שמונה, בהמשך גדל במחלקת הנוער של הפועל גליל עליון והוביל את קבוצת הנוער לזכייה באליפות בעונת 2003/2004. במקביל למד בתיכון מקיף עמק החולה ועימו זכה באליפות ליגת העל לתיכונים בשנת 2005. במסגרת ליגת העל לתיכונים השיג אוחיון קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
אוחיון נחשב לרכז אתלטי שתורם בכדורים חוזרים ובאסיסטים. אוחיון השתתף בנבחרות ישראל ברמות הקדטים והנוער, והיה משחקניה המובילים של נבחרת העתודה שסיימה במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 18 בבלגרד, בשנת 2005.
הוא החל לשחק עם הקבוצה הבוגרת של "הפועל גליל עליון" בליגת העל כבר בעונת 2004/2005. בעונת 2008/2009 עבר לקבוצת עירוני נהריה. למרות בעיות כלכליות בעירוני נהריה הוחלט שאוחיון יישאר בקבוצה, אך אוחיון הגיש בוררות ולבסוף שוחרר וחתם בקבוצת הפועל ירושלים.
ב-26 ביולי 2011 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת מכבי תל אביב. בעונת 2011/2012 השתלב אוחיון בתפקיד מוביל בקבוצה, והוא אחד משלושת השחקנים הישראליים היחידים שפתחו בחמישייה בהופעת הבכורה שלהם ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור הישראלי. בקיץ 2012 הגיע לסיכום עם לוקומוטיב קובאן וביקש להשתחרר ממכבי תל אביב. אוחיון טען כי סעיף יציאה בחוזהו עם מכבי מאפשר לו לעזוב תמורת פיצוי של 200 אלף דולר, אולם לטענת הקבוצה סעיף זה ניתן למימוש רק בקיץ 2013. לאחר שהצדדים לא הגיעו להסכמה עברה ההחלטה לבוררות בפיב"א. ב-17 בספטמבר פרסם מזכ"ל פיב"א פטריק באומן (אנ') את החלטתו וקבע כי אוחיון הפר את חוזהו. ב-22 בספטמבר 2012 כינסה מכבי תל אביב מסיבת עיתונאים, בה הודיעה שהגיעה להבנות עם אוחיון, והוא האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 שנים (בנוסף לעונתו השנייה בחוזהו הישן).
בתום עונת 2012/2013 פיב"א הכריזה על אוחיון כשחקן חופשי, וחתם לשנתיים במכבי תל אביב.
בעונת 2013/2014 זכה עם מכבי תל אביב בגביע הליגה, בגביע המדינה, באליפות ישראל וביורוליג.
במהלך עונת 2014/2015 מונה לקפטן מכבי תל אביב לשארית העונה כמחליף לגיא פניני שגמר את העונה בעקבות פציעה.
בתום עונת 2016/2017 שוחרר אוחיון ממכבי תל אביב.
ב-9 ביולי 2017 חתם בהפועל ירושלים.
בעונת 2019/2020, חתם בקבוצת הפועל חולון ובחודש מאי 2020 הפך לראשון בתולדות ליגת העל שהגיע ל-600 חטיפות בקריירה.
ביולי 2021 חתם אוחיון לשנתיים בעירוני נהריה מהליגה הלאומית בכדורסל.
בבמאי 2023 חתם אוחיון לשנה במכבי עירוני רעננה מהליגה הלאומית בכדורסל. בעונה זו שותף ב-22 משחקי ליגה והעמיד 13.7 נק' ו-7.5 אסיסטים ב-29 דק' בממוצע. בסיום העונה חתם לעונה נוספת בשורות רעננה.
נבחרת ישראל בכדורסל

כשחקן בנבחרת העתודה של ישראל בכדורסל, היה מקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 18 בבלגרד, בשנת 2005.
בשנת 2017 זומן לנבחרת ישראל בכדורסל הבוגרת.
הישגים אישיים > ליגת העל לתיכונים

קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק מקיף עמק החולה נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
הישגים אישיים > ליגת העל בכדורסל

MVP הפיינל פור הישראלי (2012) – הבוגרים של מכבי תל אביב.
מונה לקפטן מכבי תל אביב לשארית העונה (0.5) כמחליף לגיא פניני שגמר את העונה בעקבות פציעה (עונת 2014/2015).
הראשון בתולדות הליגה שמגיע ל-600 חטיפות בקריירה (2020).
אלוף האסיסטים של מכבי תל אביב ביורוליג בכל הזמנים.
חיים אישיים

נשוי.
הערות שוליים

↑  הנתונים מדף השחקן באתר היורוליג. כיום מחזיק בשיא סקוטי וילבקין עם 454.
↑  ורד כהן‏, מכבי תל אביב: יוגב אוחיון ביקש רשמית להשתחרר, באתר וואלה, 4 ביולי 2012
↑  אוחיון: ההחלטה כבר לא בידיים שלי ולא של מכבי. פיב"א תכריע, באתר ערוץ הספורט, 28 באוגוסט 2012
↑  ‏מעיין אפרת, פיב"א קבעה: יוגב אוחיון שייך למכבי ת"א, באתר nrg‏, 17 בספטמבר 2012
↑  פרסום בעמוד של "מנהלת ליגת העל בכדורסל" בפייסבוק, 12 במאי 2020
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2011 (מקום 13-16) |
| --- | --- | --- |
|  1 אוחיון •  2 ניסים •  3 נעימי •  4 בלו •  5 פניני •  6 מקל •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏אליהו‏‏  •‏ 9 הלפרין • 10 כדיר • 11 גרין • 12 קוקיה • מאמן: שיבק  |  1 אוחיון •  2 ניסים •  3 נעימי •  4 בלו •  5 פניני •  6 מקל •  7 בורשטיין •  ‏8‏ ‏אליהו‏‏  •‏ 9 הלפרין • 10 כדיר • 11 גרין • 12 קוקיה • מאמן: שיבק  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2013 (מקום 21-24) |
| --- | --- | --- |
|  1 לימונד •  2 ניסים •  3 חנוכי •  4 טיוס •  5 אליהו •  6 כספי •  7 פניני •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 הלפרין • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 כדיר • מאמן: שיבק  |  1 לימונד •  2 ניסים •  3 חנוכי •  4 טיוס •  5 אליהו •  6 כספי •  7 פניני •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 הלפרין • 10 קוז'יקרו • 11 גרין • 12 כדיר • מאמן: שיבק  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2015 (מקום עשירי) |
| --- | --- | --- |
|  1 יבזורי •  2 דאוסון •  3 מקל •  4 אליהו •  5 כספי •  6 לימונד •  7 כדיר •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 גרין • 10 פישר • 11 רות'בארט • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  |  1 יבזורי •  2 דאוסון •  3 מקל •  4 אליהו •  5 כספי •  6 לימונד •  7 כדיר •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 גרין • 10 פישר • 11 רות'בארט • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 2017 (מקום 21) |
| --- | --- | --- |
|  1 האוול •  2 הלפרין •  3 כדיר •  4 אליהו •  5 כספי •  6 דאוסון •  7 מקל •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 בלייזר • 10 פניני • 11 זלמנסון • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  |  1 האוול •  2 הלפרין •  3 כדיר •  4 אליהו •  5 כספי •  6 דאוסון •  7 מקל •  ‏8‏ ‏אוחיון‏‏  •‏ 9 בלייזר • 10 פניני • 11 זלמנסון • 12 טימור • מאמן: אדלשטיין  | ישראל |
עקיבא הכהן

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־15 
 פטירה:  1496 פראג 
 תקופת הפעילות:  ?–1496 
 
עקיבא בן מנחם הכהן מאובין (? – 1496, פראג) היה הרב הראשון בעיר בודה שמוזכר ברשומות. כיהן גם כראש ישיבה בפראג. בכתבי בני דורו הוא מכונה "עקיבא הנשיא" ו"ראש לכל גולה".
ביוגרפיה

עקיבא בן מנחם הכהן מילא תפקיד חשוב לצד הפרפקט היהודי יעקב מנדל כעוזרו הנאמן והחשוב בעיר בודה בעת מלכותו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה. עקיבא הכהן היה איש משמעותי בקהילה היהודית הן בשל אדיקותו וידענותו, הן בשל עושרו האישי והן בשל מעשי הצדקה וגמילות החסדים שלו. הוא היה פופולרי מאוד בקהילה וכונה ה"נשיא". עקיבא הכהן מילא תפקיד גם בחצר המלוכה, אך עושרו והשפעתו עוררו טינה בקרב האצילים ההונגרים שהכפישו אותו בפני המלך מתיאש. אין ידוע אם המלך גירש אותו או שעזב את ממלכת הונגריה מרצונו החופשי, אך במהרה הוא הפך לראש ישיבה שהקים בפראג, בה גם לימד. גם שם חתרו נגדו ולכן היה עליו לברוח שלוש פעמים מאויביו. כהבעת תודה לבורא עולם על הצלחתו לברוח שלש פעמים, העניק לשלושה מבתי הכנסת בפראג פרוכות יקרות לארון הקודש, אחת לאלטשול, אחת לאלטנוישול ואחת לבית הכנסת פינחס.
מנישואיו נולדו לו שנים עשר בנים ושלוש עשרה בנות, ושתים עשרה מהן התחתנו עם כהנים. מסופר, כי כאשר כל בני המשפחה עלו לברכת כהנים, המליצו על בני המשפחה, 25 במספר, את הפסוק "כה תברכו" ('כה' בגימטריה הוא 25). החתן ה-13, בעל בתו יוכבד, היה הרב שבתי בן ישעיה הורביץ, רב ודיין ממנהיגי קהילת פראג במחצית המאה ה-16 ואביו של רבי אברהם הורוביץ. על מצבת חתנו בבית הקברות היהודי העתיק בפראג נכתב שהוא היה "חתנא דנשיאה עקיבא שהיה ראש לכל גולה". מענף זה של המשפחה יצאו מספר רבנים, ביניהם הרב שמואל אליעזר הלוי איידלס (המהרש"א). עקיבא נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג והיה לו מוניטין של סמכות הלכתית עד סוף ימיו.
לקריאה נוספת

הרב עקיבא הכהן, בתוך: פטר אויווארי (עורך), לקסיקון יהודי הונגרי, 1929. (בהונגרית)
מאיר קייזרלינג, ‏"עקיבא הכהן, מאופן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
יוסף כהן צדק, הנשר, שנה רביעית, גליון 28, י"ח בתמוז ה'תרכ"ד, עמ' 110–113, באתר אוצר החכמה.
אריה ליב פרומקין, אבן שמואל, וילנא, תרל"ד/ 1874, עמ' 111 ואילך
Concerning Akiba's descendants, see Meir Perels, Megillat Yuḥasin.
S. Kohn, A zsidók története Magyarországon (1884), 227–8;
S. Bűchler, A zsidók története Budapesten (1901), 57–58; idem, in: Magyar-Zsidó Szemle, 27 (1910), 82–83; B. Mandl, in: Mult és Jövő, 25 (1935), 316; mhj, 2 (1937), 537–8;
A. Schreiber, Hebraeische Kodexueberreste in ungarlaendischen Einbandstafeln (1969), 122.
הערות שוליים

↑  "Budapest". Jewish Virtual Library.
1 2  Scheiber, Alexander (2007). "Akiva ben Menahem ha-Kohen of Ofen". Encyclopaedia Judaica.
↑  קלמן ליעבן, גל עד, פראג ה'תרט"ז, מס' 77, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
אוסף האמנות של איסמר ליטמן

איסמר ליטמן (1910)
אוסף האמנות של איסמר ליטמן (1878–1934), עורך דין גרמני שחי בברסלאו, כלל 347 ציורים ורישומים בצבעי מים ו-5,814 רישומים מאת אמנים כגון לוביס קורינת, מקס פכשטיין, אריך הקל, מקס ליברמן, קתה קולוויץ, לוסיאן אדריון ואוטו מולר.
אספן האמנות

איסמר ליטמן היה פטרון של חיי התרבות בוורוצלב. הוא תמך באמנים צעירים, סייע בהקמת המוזיאון היהודי בברסלאו, כיהן כחבר הנהלה ב"חברת ידידי האמנות" וקידם אמנות מודרנית.
רדיפתו על ידי הנאצים

לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, ליטמן נרדף בשל מוצאו היהודי. נאסר עליו לעסוק בעריכת דין, והוא הודר חברתית וכלכלית. במצב זה, ובשל הלחץ הכבד, שם קץ לחייו בשנת 1934.
מכירות כפויות והחרמות על ידי הגסטפו

לאחר מותו של ליטמן, אלמנתו, קתה ליטמן, נאלצה למכור את רכושה, כולל 156 יצירות שנמכרו דרך בית המכירות מקס פרל בברלין. יומיים לפני המכירה, 64 מהיצירות, ובהן 18 מהאוסף של ליטמן, הוחרמו על ידי הגסטפו בטענה כי הן מייצגות "אמנות בולשביקית פורנוגרפית".
שאר היצירות נמכרו ב-26–27 בפברואר 1935, אך גורלן של רבות מהן אינו ידוע.
גורל היצירות האבודות

היצירות שהוחרמו על ידי הנאצים הועברו לגלריה הלאומית בברלין. ארבע יצירות נבחרו לשימור, אך רבות אחרות הושמדו במערכת החימום של ארמון הכתר בברלין בשנת 1936.
בשנת 1937, ארבעה ציורים מאוסף ליטמן הוצגו בתערוכה "אמנות מנוונת" במינכן. חלקם נמכרו במטרה לממן את המשטר הנאצי.
השבת יצירות

משפחת ליטמן החלה לדרוש את השבת האוסף מאז שנות ה-60. בשנת 1961 הוכרה החרמתן של שש יצירות, ובשנת 1965 הושגה פשרה על פיה שולם פיצוי בגובה 12,000 מארק גרמני. בשנות ה-90 התגלו מסמכים המפרטים את תוכן האוסף, ומאז מתנהל מחקר בנוגע למיקומן של היצירות.
מאז 1999, בהתאם להצהרת וושינגטון, הושבו למשפחת ליטמן שש יצירות ציור ורישום. עם זאת, בקשות נוספות נדחו, ביניהן בקשה להחזרת ציור של אמיל נולדה שהוחזק במוזיאון להמברוק בעיר דויסבורג.
בשנת 2021 הוצע למכירה פומבית הציור ""גן התאשור" (Buchsbaumgarten) מאת אמיל נולדה, כחלק מהסכם פשרה עם מוזיאון להמברוק.