stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרבנות
סרבנות ודמוקרטיה

הסרבנות במשטרים לא־דמוקרטיים פשוטה, שכן היא מהווה התנגדות לכוח השולט ולערכיו, בדומה לכל מרד אחר. במשטרים לא־דמוקרטיים, הסרבנות מייצגת התנגדות פאסיבית, אך היא נתפסת כהתנגדות לכל דבר על ידי השלטון ועל ידי הציבור.
במשטר דמוקרטי, יש בין המבצעים אקט של סרבנות המנמקים זאת על סמך עקרונות המהווים בסיס למשטר הדמוקרטי, כמו למשל, עקרון חופש הביטוי ועקרון חופש המצפון, עם זאת, הדמוקרטיה מחייבת שיתוף של הפרט בחיי הכלל, ושינוי של החברה מתוך גבולותיה. לכן, יחס הסרבנות לדמוקרטיה מורכב.
תופעת הסרבנות מתרחשת במשטרים דמוקרטיים מסיבות שונות:
במשטר דמוקרטי נהוגות נורמות של ביקורתיות לגיטימית של המשטר, עיקרון המביא לצמיחת תופעות סרבנות.
במשטר דמוקרטי קיימת תקשורת שאינה משרתת אך ורק את המדיניות הנבחרת, ועל כן מסרי סרבנות מוצאים דרך לציבור רחב, עיקרון המגביר את תופעות הסרבנות, וכן הופך כל סרבנות למשתלמת מבחינת העלאת הנושא לסדר היום הציבורי.
ענישת אזרחים אינה חמורה במשטרים הדמוקרטיים כמו בלא־דמוקרטיים, עיקרון המקל על הסרבנות.
מבחינה היסטורית, מדינות דמוקרטיות הן גם ליברליות, ועל כן נהוגים בהן דפוסי מחשבה ליברלים המעמידים את הפרט במרכז, עיקרון המעודד פעולה המתנתקת מהחברה (הבאה לידי ביטוי בשלטון), על־פני פעולה המשנה את החברה מתוך שיתוף איתה (על־יד המוסדות הדמוקרטיים).
יש ויכוח בנוגע לטענה האם סותרת הסרבנות את הדמוקרטיה, שכן הממשל הדמוקרטי מייצג כוח פוליטי בשליטת העם, או למעשה מקדמת את ערכיה בהפניית תשומת לב לפעולות הנוגדות את אופי הדמוקרטיה. הסרבן מפעיל כוח פוליטי נגדי, המתנגד לכוח הפוליטי של הממשלה הנבחרת, ובכך מחליש את היסודות העממיים שבשלטון. בניסוח אחר, הופך הסרבן את עצמו לשליט־בכוח־עצמו, ובכך מהווה ניגוד לשליטת העם. עם זאת, יש המתארים מציאות שונה, בה סרבנות מקדמת את הדמוקרטיה. תומכי הסרבנות במקרה זה, לרוב טוענים כי קיימים פגמים בדמוקרטיה, המאוזנים על ידי הסרבן.
מבחינה חברתית, לרוב מייצגת הסרבנות מעשה לא־שיתופי, אם כי לעיתים מנסה הסרבן להשפיע על החברה, באמצעות הוצאת עצמו אל מחוץ לגבולות ההסכם החברתי, וניסיון ליצירת נורמות חדשות.
דוגמאות לסרבנות במשטרים דמוקרטיים, הן למשל, הסרבנות להשתתף במלחמת וייטנאם, או הסרבנות לשתף פעולה עם ציידי עבדים (נתיב הבריחה) בתקופה שלפני שחרור העבדים בארצות הברית.
בכל מקרה, אין לראות באי הסכמה להתנדבות או לעשיה מעבר לחובה החוקית כסרבנות, אלא כאקט של אי הזדהות עם השלטון ומטרותיו
נכונות לשאת בעונש

מרבית הסרבנים מסכימים לסבול את הסנקציה המוטלת בחוק על סרבנותם. מכיוון שברוב המקרים העונש הוא מאסר, הופך הסרבן לאסיר מצפון.
ניתן להסביר זאת בכמה דרכים:
הסרבנות נובעת מדפוס פעולה פאסיבי, ועל כן מדכא התנגדות פעילה למשטר. במקרים רבים, הסרבנות נובעת מתפיסת־עולם הדוגלת באי־אלימות, ועל כן הסרבן מוכן לסבול אלימות בצורת סנקציה, אך לא לגרום לה בצורת התנגדות לסנקציה.
הסרבן אינו מעוניין לפגוע בשלטון מעבר לאי הסכמתו עם הוראה מסוימת, אותה הוא מסרב לבצע. הסרבן מקבל את הלגיטימיות של המשטר ושל צורת הענישה שלו, אך פוסל ביצוע פעולה מסוימת הסותרת את מצפונו. כל זאת תקף, כמובן, במידה והסרבנות אינה טוטאלית.
הסרבן מבקש להוכיח לציבור כי הוא אכן פועל ממניעים מוסריים, ועל כן מוכן לסבול סנקציה על מנת להוכיח כי נפגע מסרבנותו. כמו כן, עמידתו בנזק המוטל עליו על ידי השלטון לו הוא מתנגד, עשויה להפוך אותו לקדוש מעונה, ובכך להגדיל את התמיכה בדעותיו.
הסרבן מבקש להיחשב חלק מהחברה, וטוען שבמציאות שבה הוא מסרב זכותו כפרט בחברה לסרב ולעיתים משום שמדובר בשלטון שמעשיו אינם תואמים את עמדותיו הרשמיות, ועל כן הוא מנצל את צורת הענישה על־מנת לאזן את חריגתו ולזכות בשמיטת חובות, כפי שאסיר־עבריין משלם חובו לחברה, וחוזר להתקבל בה. במקרה זה, לרוב הסרבן אינו מעוניין בשינוי ממשי של המציאות, אלא רק באי־ביצוע של הוראה מסוימת.
סרבנות ביהדות > מקרי סרבנות ביהדות

ניתן למצוא במקרא אירועים שונים, שבהם תופעת הסרבנות כלפי בעלי הסמכות באה לידי ביטוי.
הדוגמה הבולטת הראשונה היא סירוב המיילדות העבריות לביצוע הוראותיו של פרעה, להמית כל זכר עברי שיוולד, והשקר לפרעה בדבר מנהגן של הנשים העבריות ללדת כחיות, בלא מיילדת (ספר שמות, פרק א').
סיפור נוסף הוא סירובם של אנשי שאול המלך, לפקודת מלכם לרצוח את כהני נוב: "וַיֹּאמֶר הַמֶּלֶךְ לָרָצִים הַנִּצָּבִים עָלָיו סֹבּוּ וְהָמִיתוּ כֹּהֲנֵי ה', כִּי גַם יָדָם עִם דָּוִד, וְכִי יָדְעוּ כִּי בֹרֵחַ הוּא, וְלֹא גָלוּ אֶת אזנו (אָזְנִי); וְלֹא אָבוּ עַבְדֵי הַמֶּלֶךְ, לִשְׁלֹחַ אֶת יָדָם, לִפְגֹעַ, בְּכֹהֲנֵי ה'" (שמואל א', כ"ב, י"ז).
יואב בן צרויה התחמק מביצוע פקודתו של דוד המלך לפקוד את שבטי לוי ובנימין – "כי נתעב דבר המלך את יואב" (דברי הימים א', כ"א, ו').
דוגמאות נוספות במקרא ניתן למצוא בהתנגדויות שונות להכרח חיצוני לכפור באלוהות. דוגמאות כאלה בכתובים הן סירוב חנניה, מישאל ועזריה להשתחוות בפני פסל, כפי שחייב החוק הבבלי, כמתואר בצורה הבאה: "הו נבוכדנצר, אין אנו צריכים להשיב לך בעניין זה כי אלוהנו שאנו עובדים יושיענו... אך גם אם לא כך יהיה, דע, הו מלך, כי לא נעבוד את אליך ולא נסגוד לצלם הזהב שהקמת" (דניאל, ג', א'–ב', ה'–ט'. מתורגם לעברית), סירוב דומה של דניאל לסגוד למלך פרס, במחיר גוב האריות, וסירוב מרדכי היהודי להשתחוות להמן.
דוגמאות נוספות לסרבנות ביהדות מופיעות בערך קידוש השם. דיון בחובת הסרבנות ביהדות מופיעה בערך ייהרג ואל יעבור.
בפס"ד על השתמטות משירות מילואים תיאר השופט אלון את ההכרה שיש במשפט העברי לסרבנו טעמים כלכליים וכן מטעמים מצפוניים, אך כל זאת רק במקרה של מלחמת רשות ולא של מלחמת מצווה.
סרבנות ביהדות > תאוריות על מקור הסרבנות ביהדות

ישנם הטוענים שהסרבנות נפוצה ביהדות באופן יחסי יותר מאשר בתרבויות אחרות, בגלל תכונותיה של הדת היהודית הרואה את כל היהודים ככפופים לאל ולא לבני אדם אחרים: "כי לי בני ישראל עבדים, עבדי הם אשר הוצאתי אותם מארץ מצרים לא ימכרו ממכרת עבד" (ויקרא, כ"ה). אמנם, היהדות, לרוב הדעות, אינה אנרכיסטית, ומצווה על ציות למנהיג (למשל משנה תורה, הלכות מלכים, פרק ג'). אולם מכיוון שגם המנהיג כפוף לאל, החובה לציית לו היא רק כאשר הוא פועל בהתאם לסמכותו שניתנה לו על ידי האל. באופן דומה, החובה לציית להורים במצוות כיבוד אב ואם היא רק כאשר ההורים אינם מצווים לפעול נגד התורה.
ישנם המסבירים את הסרבנות ביהדות בכך שהעם היהודי נוצר ממשפחות רועים שברחו מהריכוזיות של הממלכות העיקריות, כפי שבא הדבר לידי ביטוי בתיאור המסורות המקראיות של עזיבת אברהם את מסופוטמיה ועזיבת העברים את מצרים. התפתחותם האנרכית, באופן יחסי, של השבטים העבריים בכנען, בהיעדר שלטון מרכזי עד המלכת שאול, והסמכויות המצומצמות יחסית של המלך בימי בית ראשון, תואמת את התפתחות הנטייה לסרבנות אצל היהודים. ייתכן שההימנעויות הללו מהשתחוות מקורן באיסור החמור של עבודה זרה.
סרבנים מוכרים

נוער הפרחים
הנרי דייוויד תורו
לב טולסטוי
מהטמה גאנדי
מרטין לותר קינג
פרנץ יגרשטטר
מוחמד עלי
ראו גם

מרי אזרחי
סרבנות בישראל
הספר:אי־ציות אזרחי
פגיעה במאמץ המלחמתי
לקריאה נוספת

חמי בן נון, מרי אזרחי, הוצאת יער, 1992. (הספר בקטלוג ULI)
הנרי דייוויד תורו, אי ציות אזרחי (תקציר). (הספר בקטלוג ULI)
יהושע ויינשטיין (עורך), אי־ציות ודמוקרטיה, מרכז שלם, 1998. (הספר בקטלוג ULI)
פיטר סינגר, מוסר הלכה למעשה, מאגנס, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
תומר קנת "פטור מטעמי מצפון – על צו מצפון ופטור משירות צבאי", אתר משפט ועסקים (2015).
ישי מנוחין (עורך), על דמוקרטיה וציות, יש גבול, 1990. (הספר בקטלוג ULI)
חיים גנז, ציות וסירוב: אנרכיזם פילוסופי וסרבנות פוליטית, הקיבוץ המאוחד, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
עדית זרטל, סירוב: חובת הציות וזכות המצפון, הקיבוץ המאוחד, 2018. (הספר בקטלוג ULI)
ליאון שלף, קול הכבוד: סרבנות מצפונית מתוך נאמנות אזרחית, רמות, 1989.(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  נחום רקובר "המשפט העברי בפסיקת בתי המשפט בישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 213-215: פטור משירות בצבא. אתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555871505171  GND: 4169757-1  LCCN: sh85089136  NARA: 10647980 
הנרי דייוויד תורו, הסופר האמריקאי שסירב לשלם מיסים במחאה על העבדות
ולרי גרסימוב

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1955 (בן 69) קאזאן, טטרסטן
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  94th gymnasium  אקדמיה הצבאית לכוחות שריון  Kazan Higher Military Command School  Qazan Suvorov military school  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:  ברית המועצות, רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית החי"ר הממונע ה-144 מפקד הארמייה ה-58 מפקד המחוז הצבאי של לנינגרד מפקד המחוז הצבאי של מוסקבה מפקד המחוז הצבאי המרכזי ראש המטה הכללי הרוסי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צ'צ'ניה השנייה סיפוח חצי האי קרים המבצע הרוסי בסוריה
 עיטורים
     
 
ולרי ואסילייביץ' גרסימוב (ברוסית: Вале́рий Васи́льевич Гера́симов;‏ נולד ב-8 בספטמבר 1955) הוא איש צבא רוסי בדרגת גנרל ארמייה המכהן כראש המטה הכללי של רוסיה וסגן ראשון לשר ההגנה של רוסיה מאז 9 בנובמבר 2012. ב-11 בינואר 2023 מונה למפקד העליון של כוחות היבשה, הים והאוויר הרוסיים הפועלים בזירת המלחמה באוקראינה, במקביל להמשך תפקידו כרמטכ"ל.
ביוגרפיה

גרסימוב התגייס לכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ועשה את עיקר שירותו בחיל השריון, בו שירת כמפקד מחלקת טנקים, מפקד פלוגה ומפקד גדוד וחטיבה. בשנים 1993–1995 פיקד על דיוויזיית החי"ר הממונע ה-144, לאחר מכן השתלם באקדמיה לפיקוד בכיר של הצבא. בתפקידו הבא פיקד על הארמייה ה-58 במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2006 מונה למפקד המחוז הצבאי סנקט פטרבורג וב-2009 למפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-2010 מונה במקביל גם לתפקיד סגן ראש המטה הכללי הרוסי. בשנת 2012 מונה למפקד המחוז הצבאי המרכזי ובהמשך באותה שנה מונה לראש המטה הכללי הרוסי.
כרמטכ"ל צבא רוסיה ערך רפורמות בצבא הרוסי כדי להתאימו באופן מיטבי ל"מלחמות הדור החדש". הדבר התבטא בהשקעה בתחומים הטכנולוגיים של הצבא. גרסימוב פיקד על הצבא הרוסי במהלך סיפוח חצי האי קרים, ובעקבות זאת נכלל שמו ברשימת הבכירים במשטר הרוסי שהאיחוד האירופי הטיל עליהם סנקציות אישיות. בהמשך כהונתו פיקד גרסימוב גם על ההתערבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ועל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
גרסימוב נשוי ואב לבן.
דוקטרינת גרסימוב

כרמטכ"ל עיצב גרסימוב דוקטרינה חדשה להפעלת הכוח של רוסיה. הדוקטרינה קובעת שהפעלת הכוח הצבאי היא מהלך ההכרעה האחרון, המועצם על ידי המהלכים הסמויים או הניתנים להכחשה שקדמו לו. לשיטתו יש להפעיל תחילה אמצעים לא-צבאיים להשגת מטרות פוליטיות ואסטרטגיות הכוללים לוחמה קיברנטית, הפעלת כוחות שניתן להכחיש את פעולתם, מהלכים כלכליים ופוליטיים, לוחמה פסיכולוגית ומהלכים לגיוס האוכלוסייה המקומית כנגד השלטון ולבסוף הפעלת כוח צבאי. הפעלת הכוח הצבאי על פי דוקטרינת גרסימוב משולבת יחד עם האמצעים הלא צבאיים ופועלת בתיאום אתם. מגוון אמצעי העצמה (הצבאית והלא צבאית) הרוסית צריכים לפעול בתיאום מרבי אף בדרגים נמוכים יחסית של האסטרטגיה. הדוקטרינה מומשה במהלך הסכסוך הרוסי-אוקראיני ובמהלך ההתערבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
ניתן להתחקות אחר הבסיס הרעיוני של הדוקטרינה בטקסט שפרסם ב-26 בפברואר 2013, במגזין הצבאי הרוסי VPK, תחת הכותרת "חשיבות המחקר לראיית הנולד".
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, במערכה של הרוסים באוקראינה – הסייבר הוא נדבך מרכזי, אנשים ומחשבים, ‏ 10.02.2016.
↑  דימה אדמסקי, ההתערבות הרוסית בסוריה, עמ' 20.
↑   מקס פישר, ניו יורק טיימס, חוקי המלחמה החדשים של רוסיה: יותר אחיזת עיניים ודיסאינפורמציה, פחות טנקים ומטוסים, באתר הארץ, 28 ביולי 2016
↑  גל פרל פינקל, ‏בצבא ארצות הברית מוטרדים מיכולות הסייבר של רוסיה וסין, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 29 באוקטובר 2016
↑  עפר שלח, "האומץ לנצח", תל אביב: ידיעות ספרים, 2015, עמודים 109-110.
↑  דימה אדמסקי, ההתערבות הרוסית בסוריה, עמ' 20-21.
↑  מיקי אהרונסון, האם לבנון תהפוך למאחז רוסי נוסף בים התיכון?
↑   תורגם על ידי סא"ל י', מפקד קורס קמ"נים, הגנרל גרסימוב הוא ראש המטה הכללי הרוסי., "חשיבות המחקר בראיית הנולד" או "דוקטרינת גרסימוב" – תרגום מאמרו של ראש המטה הכללי הרוסי - הגנרל גרסימוב, באתר צה"ל, 25 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810629804505606  GND: 1172392870  LCCN: n2021031109  VIAF: 342147266929235482693   WorldCat (עם VIAF): 342147266929235482693
תלם - תעסוקה למבוגרים

| --- | --- |

 פעילות:  תעסוקה לאנשים מבוגרים
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  שר העבודה יוסף אלמוגי
 יושב ראש:  עמי דניאלי
 מנכ"ל:  עודד לוינטון
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים)
 http://telem1.org.il
 
תלם - תעסוקה למבוגרים היא עמותת מתנדבים (מוסד ללא כוונת רווח) שנוסדה בשנת 1973 על ידי שר העבודה, יוסף אלמוגי וחבר מייסדים נציגי הארגונים הממשלתיים, הציבוריים והכלכליים (משרד העבודה, שירות התעסוקה, המוסד לביטוח לאומי, משרד הקליטה, הסוכנות היהודית, ארגון הפנסיונרים, הועה"פ של ההסתדרות, משען). כבר אז הגיעו המייסדים להכרה בצורך ובחיוניות של מתן אפשרות תעסוקה יצרנית ששכרה בצידה לאזרחים וותיקים במיוחד מהשכבות הסוציו אקונומיות הנמוכות. תקנון העמותה מגדיר את המטרה – "האגודה תדאג להבטיח תעסוקה ומקומות עבודה לקשישים"
ומאז ועד היום, ברציפות, נוהלו על ידי עשרות ארגונים ורשויות בשיתוף עמותת תלם עשרות רבות של מסגרות תעסוקה ברחבי הארץ בהם מועסקים אזרחים ותיקים רבים. מאז היווסדה העבירה העמותה לאזרחים ותיקים. בעיקר מעוטי יכולת, שווה ערך של למעלה משלושים (30) מיליון ₪ בערכים נומינאליים.
מטרות הארגון

קידום בפועל של אפשרויות תעסוקה, לניצול שעות הפנאי וששכרה בצידה לאזרחים ותיקים (60+) בעיקר בעלי הכנסה נמוכה. התעסוקה היצרנית שהיא צורך חיוני מאפשרת למועסק: תמיכה בהוצאות מחייתו; לחימה בעוני; סילוק תחושת הבדידות ותגבור הרגשת השייכות; תמיכה בכושרו הגופני והמנטלי; עידוד מעמדו בעיני עצמו המשפחה והחברה. לבד מהעזרה לזקן והמחויבות לדאוג לזקניה צומחת למדינה תועלת: פחות עומס על מוסדות הבריאות והרווחה; הצטרפות לשוק העבודה של ציבור בעל תמריץ וניסיון רב.
קידום תודעת מקבלי ההחלטות בקרב הארגונים הממלכתיים, הכלכליים והציבוריים בצורך ובחיוניות התעסוקה לאזרחים הוותיקים. פעילותה רבת השנים של עמותת תלם מאז היווסדה היותה קטליזטור אשר העלה את נושא תעסוקת האזרחים הוותיקים לסדר העדיפות של המדינה.
העמותה פעלה ופועלת בשיתוף פעולה הדוק עם: אשל ג'וינט, משרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי, הקרן למפעלים מיוחדים, משרד הגילמאלים, עיריות נהריה עכו כרמיאל מעלות-תרשיחא הקריות, ארגונים ציבוריים שונים בכל רחבי המדינה.
קהל היעד

ציבור האזרחים הוותיקים מונה כיום כ-900,000. מתוכם כ-250,000 אזרחים נמצאים מתחת לסף העוני. בהתאם לנתוני הלמ"ס כ-50% מצבור זה מדווחים על בריאות טובה עד טובה מאוד. קהל היעד נשוא פעילות עמותת תלם הוא אזרחים ותיקים, גברים ונשים, בעיקר בקרב עשירונים 3-7.
פעילויות > פעילות קהילתית מועדוני תעסוקה חברתיים

מועדון תעסוקה הוא מסגרת חברתית המנוהלת על ידי רשות כלשהי (מח' רווחה, חינוך, עמותות למען הקשיש ועוד) בשיתוף עמותת תלם. הרשות מעמידה את מקום הפעילות, מגייסת את המועסקים, נושאת בהוצאות תפעול המועדון ומשתפת את המועסקים בפעילויות חברתיות. עמותת תלם מנהלת את הצד הכספי ובמקביל פועלת להקמת מועדונים נוספים. במועדונים חברים רק זכאי גמלא כלשהי מהמוסד לביטוח לאומי (מתחת לסף העוני). העמותה שותפה כיום בניהול של 11 מועדונים (אור יהודה, יקנעם עלית, ירוחם, ירושלים-גילה, קריית ביאליק, מגדל העמק, סונימינה מעלות, שמן מרוקאי מעלות, מעלות תרשיחא, רעננה, תל אביב) בהם מועסקים כ-150 אזרחים ותיקים. גובה גמול התעסוקה בממוצע הוא כ-400 ₪ לחודש ונע בין 200 ₪ ל-2,000 ₪ למועסק
פעילויות > פעילות יחידנית מרכזי השמה (60+)

מרכז השמה פועל להשמת אזרחים ותיקים לעבודה במפעלים ובארגונים. פעילות המרכז נועדה לשדך בין דרישות וציפיות דורשי העבודה ובין הצעת המשרות המגיעות ממעסיקים. תהליך העבודה כולל קליטה ורישום של דורש העבודה (באמצעות תוכנת כח-אדם ייחודית), ריאיון אישי של המועמד, אבחון הצרכים והיכולות, הפנייה לסדנאות העצמה ו/או קורסי מחשבים (בהתאם לצורך), התאמת משרות מתאימות מתוך מאגר המעסיקים הקיים והפנייה למעסיק. ייחודיות פעילות המרכז מתבטאת בעובדה שתהליך ההשמה מתחילתו ובמשך עבודתו של המועסק, מלווה ונתמך בצמוד על ידי  צוות מרכז ההשמה. פעילות הקמה, הרצה ותפעול מרכזי השמה החלה בפעילותה על ידי עמותת תלם משנת 2000 בשיתוף אשל/ג'וינט, משרד הרווחה, הקרן למפעלים מיוחדים-המוסד לביטוח לאומי, משרד הגמלאים ועוד ובהשתתפות ובמימון במשך חמש השנים האחרונות על ידי חברת הבטוח אליהו, באמצעות מר ישראל אליהו. העמותה השתתפה בביצוע וניהול של תוכנית פיילוט בת שלוש שנים (2009-2012) בה פעלו מרכז השמה בת"א והמרכז ובנהריה והצפון. המרכז בת"א הפסיק פעולתו מחוסר תקציב ואילו המרכז בנהריה, בניהול עמותת תלם,  ממשיך לפעול ברציפות עד היום והיא פורצת דרך בתחום זה. הפיילוט הוכיח מעל כל ספק היתכנות ברצון של אזרחים ותיקים לשוב לעולם התעסוקה ואת הנכונות והמוכנות של המעסיקים (בעיקר במגזר העסקים הקטנים והבינוניים) להעסיקם במקצועות המתאימים להם. במהלך השנים הוקמו מרכזים נוספים לפי הדגם של המרכז בנהרייה (בעכו, בבאר שבע, בירושלים, בבני ברק, בתל אביב, בכפר סבא ובמודיעין). תלם שותפה בפעילות של מרכז ההשמה בעכו המסונף למרכז הון אנושי עירוני. עד היום פנו למרכז בנהריה אלפי אזרחים ותיקים מחפשי עבודה, הושמו לעבודה מעל 1,200 איש ונוצרו קשרים עם למעלה מ-500 מעסיקים.
פעילויות > מיזמים נוספים

הטמעה של מרכזי השמה ביישובים ברחבי הגליל תוך כדי מתן תמיכה של הצוות במרכז ההשמה בנהריה.
מרכז תעסוקה למבוגרים שיכלול מועדון תעסוקה חברתי, מרכז השמה ומרכז ליזמות אישית הכל תחת קורת גג אחת.
מיזם "תלמודים" הנועד להעסיק מורים בגמלאות שיתנו שירותי עזר לתלמידי תיכון במקצועות הליבה במחירים נמוכים ובמטרה לשפר את ציוני הבגרות.
פעילויות > פעילות ציבורית

מאז היווסדה פעלה עמותת תלם לקדם את מעמדו של האזרח הוותיק קודם כל בהקשר של נושא תעסוקתו והעלאת נושא מעמדו בקרב ארגונים ממלכתיים וכלכליים. קוימו פגישות רבות במסגרת משרד הרווחה ואשל/ג'וינט ישראל ומשרד הגמלאים בהן הועלו לדיון נושא תקנות תעסוקתו של האזרח הוותיק, והסדר צידו המשפטי של תעסוקתו. לימים המשרד לאזרחים וותיקים קיבל על עצמו לקדם נושאים אלו.
פרסים, אותות הוקרה

העמותה זכתה במהלך השנים להוקרה רבה על פעילותה וגם חלק ממתנדבייה זכו עקב פעילותם להוקרה רבה. רשימת הפרסים:
אות הנשיא למתנדב לשנת 1994
פרס אשל ע"ש פרופ' שמעון ברגמן ז"ל לשנת 1999 על תרומתה לפיתוח מסגרות תעסוקה לזקנים ועשייתה לשיפור דימוי הזקן בעיני עצמו ובעיני החברה
יו"ר העמותה, עמי דניאלי, זוכה פרס זוסמן-ג'וינט לשנת 2015 מטעם ג'וינט ישראל על פועלו ועל הישגיו המקוריים והחדשניים לקידום ושילוב אזרחים ותיקים מרקע סוציואקונומי נמוך בשוק התעסוקה.
לקריאה נוספת

עמותת בעצמי
אשל ג'וינט
קונגו (שפה)

| --- | --- |

תפילה בקיקונגו
 מדינות:  הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אנגולה 
 דוברים:  5,016,500 
 כתב:  אלפבית לטיני 
 קוד שפה:  kg 
 קוד ISO 639-1:  kg 
 קוד ISO 639-2:  kon 
 קוד ISO 639-3:  kon 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
קונגו או קיקונגו (בקונגו: Kikongo) היא השפה המדוברת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו וברפובליקה של קונגו, והיא משתייכת למשפחת שפות בנטו.
כיום לאומים רבים חיים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו וקיימות כ-214 שפות מסורתיות של קבוצות אתניות שונות. השפה הצרפתית מוכרת כשפה הרשמית של הרפובליקה. בנוסף לכך, ישנן ארבע שפות מסורתיות המשמשות כשפות לאומיות באזורים מסוימים ובמקביל לצרפתית, והן קיקונגו, קישהילי, לינגלה וטשילובה. השפות זכו למעמד זה בעקבות סקר ממשלתי שנערך במדינה ב-1917. המבה, טבאוה, היאה וקיומבה היו חלק מהשבטים אשר הוכרו כדוברי הקיקונגו. כמו כן, קיימות מספר שפות שאינן רשמיות אך מדוברות ברפובליקה כמו ערבית, אנגלית, יוונית, הודית ופורטוגזית.
שפת הקונגו היא גם אחד המקורות לשפה של שבט הגולה, קבוצה אתנית באפריקה. הרוב המכריע של דוברי שפת הקונגו חיים כיום באפריקה. כ-7 מיליון איש הם דוברי השפה באופן רשמי, וכן 2 מיליון נוספים משתמשים בשפה כשפה שנייה.
שפה וזהות

שפה היא אחד המאפיינים המרכזיים במדינות לאום – ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו יש למעלה מ-200 קבוצות אתניות שונות שרובם משתייכים לעמי הבנטו. הקבוצות הגדולות ביותר הן: קונגו, לובה ומונגו. בקונגו היו 1436 שפות ילידיות מה שהופך אותה למדינה עם הכי הרבה שפות בעולם. השפות הילידיות התפשטו לחלקים נרחבים ביבשת אפריקה ונעשה בהן שימוש תחת שמות שונים במדינות שונות. יש הסוברים כי כ-360 מיליון אפריקאים השתמשו בשפות שמקורן בקונגו לפני הקולוניאליזם ויש המעריכים כי מדובר ב-400 מיליון. בשל כך קונגו היא שפה בעלת רקע טריטוריאלי מובהק ונחשבה לשפה רשמית באזור.
יצירות ספרות

המיסיונריים אשר הגיעו לקונגו לקחו חלק בפיתוח השפה בעזרת כתיבת ספרות. בשנת 1557, יצא לאור הקטכיזם, מדריך אמונה נוצרי הבנוי במתכונת של שאלות ותשובות, הראשון בשפת קיקונגו. הוא הוצא לאור על ידי דיאגו גומז, נוצרי שנולד בקונגו להורים פורטוגזים. בשנת 1624, מתאוס קרדוסו, נוצרי ממוצא פורטוגזי נוסף, ערך והוציא לאור תרגום של שפת הקונגו לפי הקטכיזם של מרקוס חורחה. ההקדמה מספרת לנו שהתרגום נעשה על ידי מורים של קונגו מסאו סלבדור, בירתה של אימפריית הקונגו העתיקה וכי לקח השראה גם מעבודתו של פליקס דו אספריטו סאנטו. המילון נכתב בערך בשנת 1648 לשימוש של מיסיונרים ממסדר הקפוצ'יני. המסדר הקפוצ'יני הוא מסדר נזירים של הכנסייה הקתולית, שמוצאו במסדר הפרנציסקני. מחברו העיקרי של המילון היה מנואל רוברדו, כומר חילוני מקונגו, שהפך למיסיונר קפוצ'יני כמו פרנסיסקו דה סאוודור. בסוף המילון ישנה דרשה של שני עמודים שנכתבו בשפת הקונגו ובמילון יש כ-10,000 ערכים ומילים. מילונים נוספים נוצרו על ידי מיסיונרים צרפתיים לחופי לואנגו בשנת 1780 – רשימת מילים פורסמה על ידי ברנרדו דה קאנצ'טים ב-1805. המיסיונרים הבפטיסטים שהגיעו לקונגו בשנת 1879 פיתחו אורתוגרפיה מודרנית של השפה.
ב-1886 הוצא לאור מילון ובתוכו גם פרק הכולל את כללי הדקדוק של שפת קונגו, כפי שדוברה בסאו סלבדור, בירתה הקודמת של קונגו ומערב אפריקה. המילון נכתב על ידי הולמן בנטלי והוצא לאור בלונדון. בנטלי, היה מיסיונר אשר נשלח למשימה באזור נהר הקונגו שם למד את כללי השפה וכאשר חזרה ממשימתו הוציא לאור את המילון. בהקדמה, בנטלי מתייחס לנלמוו, אפריקאי, שעזר לו ותיאר את השיטות בהן הוא השתמש במטרה לעבד את המילון, דבר הכלל מיון ותיקון של 25 אלף פתקי נייר שהכילו מילים והגדרתם. בסופו של דבר, בשנת 1905 - בנטלי הוציא לאור את התנ"ך הנוצרי המלא בשפת הקונגו. בשנת 1912, בניו יורק הוציא החוקר ק. ל. אמאן, ספר נוסף העוסק בדקדוק של שפת קונגו.
כללי השפה

לכל שפה בשפת הבנטו שלושה מרכיבים:
מרכיב ראשון הוא החלק שירשו מהאבות הקדומים, מרכיב שני הוא החלק שהתחדש במהלך האבולוציה של השפה והמרכיב השלישי הוא החלק בו נקלטו חלקים משפות אחרות לאורך הדרך (שם, שם). קונגו או קיקונגו היא שפה המשתייכת למשפחת שפות הבנטו, המדוברת על ידי אנשי קונגו ונדונדו המתגוררים ביערות הטרופיים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואנגולה והערכות סוברות שכש-5 מיליון איש דוברים את השפה.
על אף הספרות הענפה שיצרו האירופאים החל מהמאה ה-17 ועד המאה ה-19, כרגע אין אורתוגרפיה סטנדרטית של קיקונגו אך ישנו שימוש רק בשפה בספרות הכתובה, בעיקר עיתונים, חוברות וכמה ספרים. קונגו הייתה שפת הבנטו המוקדמת ביותר, אשר הייתה מחויבת לכתיבה באותיות לטיניות והייתה בעלת המילון המוקדם ביותר של כל שפת הבנטו ובעצם היוותה את הבסיס לכל שאר השפות. מלקולם גת'רי אשר סיווג את שפות הבנטו ראה כי קיקונגו נמצאת בקבוצת השפה H10 וטען כי גם שפת הBEMBE, המדוברת על ידי אנשי קונגו ואנשים במערב טנזניה משתייכת לאותה הקבוצה.
באסטין וקופיז, אשר ערכו סיווג מעמיק יותר סיווגו חלק מהשפות כשייכות לקבוצת H10 אף על פי שאלו הובחנו על ידי גת'רי כשפות המשתייכות לקבוצות שונות.
קיקונגו – קבוצה H16
דרום קיקונגו – קבוצה H16
מרכז קיקונגו – H16a
יומבה – H16c
פיוטה - H16d
מערב קיקונגו - H16d
בונדה - H16e
לארי - H16f
מזרח קיקונגו - H16g
נוכחות השפה ביבשת אמריקה

עבדים אפריקאים רבים שהובלו בסחר העבדים האטלנטי דיברו קונגו, והשפעתה ניכרת בשפות קריאוליות רבות – כמו פלנקרו, אשר דוברה על ידי צאצאיהם של עבדים שחורים שנמלטו בקולומביה, חבלה קונגו / חבלה בנטו, השפה הליטורגית של הדת הקארו המאפיינת את האפרו-קובנים ושפת Saramaccan בסורינם. השפה השפיעה גם על השפה האנגלית, לדוגמה המילה "goober", כלומר בוטנים, אשר נפוצה בדרום ארצות הברית, מקורה במילה נגובה. המילה "זומבי" מגיעה מקונגו nzombie, כלומר "מת". "Nfumu ya nzombie" הוא "ראש המתים", או אלוהים. למילה פאנק, או פאנקי, הפופולרית במוזיקה האמריקנית יש מקור במילה לו-פוקי. השם של הממבו, הריקוד הקובני, בא ממילה של בנטו שמשמעותה "שיחה עם האלים". בנוסף, רכבת הרים קומבה, ב Busch Gardens טמפה ביי בטמפה, פלורידה קיבלה את שמה מן המילה קונגו עבור "שאגה". גם בישראל אומץ שם זה ובסופרלנד קיימת רכבת הרים בשם זה.
הערות שוליים

↑  Bokamba, Eyamba G. "DR Congo: Language and authentic nationalism" Language and national identity in Africa. 2008: 214-234.
1 2 3 4 5  Fabian, Johannes. 1986. Language and colonial pawer. Cambridge university press: united
1 2 3  Ashcroft. W. D. "Is that the Congo? Language as metonymy in the post‐colonial text". Journal of Postcolonial Writing 29.2. 1989: 3-10.
1 2 3 4 5  Bokamba, Eyamba G. "DR Congo: Language and authentic nationalism" Language and national identity in Africa. 2008: 214-234.
1 2  חזן, נעמי. השמשוני-יפה, נורית. קרן, אלה. 2002. צמיחת המדינות החדשות באפריקה. האוניברסיטה הפתוחה: תל אביב.
↑  Heine, nernd. Nurse, derek. 2000. African languages. Cambridge university press: united kingdom.
1 2 3 4 5  Polomé, Edgar. "Cultural languages and contact vernaculars in the Republic of the Congo."

Texas Studies in Literature and Language 1963: 499-51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545971505171  BnF: cb11954036v (data)  LCCN: sh85072898  NKC: ph1100783  SUDOC: 027516946