stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף קמחי
לקריאה נוספת

שמעון אפנשטיין, עיון וחקר, הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ו
ספר זיכרון לרבי יוסף ברבי יצחק בן קמחי, הוציא לאור עם הערות בנימין זאב בכר, ברלין תרמ"ח
א' תלמג', ספר הברית, הוצאת ביאליק, ירושלים תשל"ד
א' תלמג', פירושים לספר משלי לבית קמחי, הוצאת מאגנס.
יעקב גיל, רבי יוסף קמחי, ספריו והשפעתו, בית מקרא כ, חוברת ג, ניסן-סיון תשל"ה, עמ' 377-369
יעקב גיל, רבי יוסף קמחי כפרשן המקרא, בית מקרא כרך יט, חוברת ב (טבת-אדר תשל"ד), ע' 285-265.
יעקב גרסון, ביקורת תרגום הוולגאטה בכתביהם הפולמוסיים של הקמחים מימי הביניים, תובנות תרגום מודרניות, עבודת מסטר, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשס"ד
E. Talmage, The book of the covenant of Joseph Kimhi, The Pontifical Institute of Medieval studies, Toronto 1972, pp9-26
הערות שוליים

↑  ר' משה קמחי כתב את 'מהלך שבילי הדעת' וכן את ספר התחבושת. היות שרד"ק התייתם בגיל צעיר, הוא שימש לו כרב, והוא מכונה בפי רד"ק 'אחי מורי'.
↑  על הספרים משלי, איוב ושיר השירים. פירושיו למשלי ושיר השירים נדפסו כחלק ממהדורת מקראות גדולות 'הכתר' של בר-אילן.
↑  ראו יהודה לנדמן, עיונים בספר מכלול לרד"ק, המעין תמוז תשע"ד
↑  מחזור לחג השבועות, רעדלהיים תקצ"ב, דף עז ע"א. ייחוסו אליו מיונה פרנקל, מחזור פסח, ירושלים תשנ"ג, עמ' 278.
↑  י"ר גרסון, ביקורת תרגום הוולגטה בכתביהם הפולמוסיים של הקמחים מימי-הביניים: תובנות תרגום 'מודרניות', עבודת מוסמך, אוניברסיטת בר-אילן רמת גן תשס"ד.
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263691705171  PLWABN: 9810534659705606  BnF: cb12768498g (data)  GND: 102540462  ISNI: 0000 0000 6632 8157  LCCN: no91021466  NKC: zmp20221162366  NLA: 36106078  NTA: 148410626  SNAC: w6tm8h0q  SUDOC: 201056623  Trove: 1213213  VcBA: 495/39882  VIAF: 41966898   WorldCat (עם VIAF): 41966898
ירחמיאל צימבל

| --- | --- |

חצר תל חי, 1920. צימבל יושב שני משמאל
 לידה:  1900 בראנסק, פולין
 פטירה:  21 בפברואר 1971 (בגיל 71 בערך) תֵּל עֲדָשִׁים, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקצוע:  חקלאי
 
ירחמיאל צימבל (1900 לערך - 21 בפברואר 1971) היה חלוץ וחקלאי. מלוחמי הקרב על תל חי ומוכתר מושב תל עדשים.
ביוגרפיה

צימבל נולד בעיירה בראנסק שבפולין למשפחת סוחרים דלת אמצעים, בנם של אברהם טוביה ואלקה ריבה צימבל. (הוריו נספו בשואה עם אחותו הצעירה ומשפחתה בשנת 1942.)
בצעירותו למד צימבל בחדר, ובשנת 1913 עלה לארץ ישראל עם אחותו שושנה (לימים אשתו של בכיר ההגנה, קלמן רדין). לאחר עלייתו שיקר בנוגע לשנת לידתו, על מנת להתקבל ולעסוק בעבודה חקלאית חלוצית. יחד עמו בפרדסי ראשון לציון ופתח תקווה עבדו לוי אשכול ואברהם הרצפלד. לאחר מכן היה זמן מה בין ראשוני העגלונים בירושלים.
כעבור כשבע שנים מעלייתו ביקש להתיישב עם חבריו מקבוצת הפועלים ביהודה, אך הופנה על ידי מרכז הסתדרות הפועלים החקלאיים לתל חי. בעת המאורעות בתל-חי (1 במרץ 1920) השתתף בקרבות ההגנה על החצר, ובשעת נפילתו של יוסף טרומפלדור שהה לצדו. אחותו התיישבה גם היא בתל חי ולקחה חלק בלחימה, אשר תועדה על ידה ביומנה הפרטי ששימש עדות לספרים רבים המגוללים את פרטי הקרב.
בליל ה-2 במרץ הצטרף צימבל כמלווה לשיירת הפצועים שיצאה לצידון. שהותו בלבנון נמשכה עד להשגת רישיונות כניסה לארץ ישראל ולאחר שובו ארצה היה צימבל בין חברי "קבוצת תל חי בראש פינה". במהלך תקופה זו נערכו הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה והוא נבחר לשמש חבר ועדת הבחירות המחוזית של צפון הארץ. בעקבות החלטת ועדת הבחירות המרכזית על ביטול מחוז מטולה ונטילת זכות ההצבעה מיושביו, היה צימבל בין המוחים על ההחלטה ובמסגרת מערכת בחירות הפגנתית שערכו במחוז נבחר בבחירות המחאה כנציג תל חי.
בתקופת שהותו בתל-חי נשא לאישה את זהבה רוז'נסקי, חלוצה עולה מפולין ואחות בביתניה. בשנת 1923 נולדה בתם הבכורה רות, הילדה הראשונה של תל-חי, וזמן קצר לאחר מכן, בעקבות איחוד כפר גלעדי ותל חי, עברו לתל עדשים והקימו משק חקלאי. בביתם קלטו את משפחת רעייתו ובשנים מאוחרות יותר את ילדי עליית הנוער.
שנים ארוכות היה צימבל מוכתר המושב וקיים קשרים עם היישובים הערבים הסובבים ונציגי הבריטים. מאוחר יותר נבחר גם לחבר המועצה האזורית עמק יזרעאל וחבר הוועד הפועל של המועצה. בשנת 1947 נבחר להנהלת האגודה השיתופית "אלומה" לפלחה ולמטעים משותפים.
צימבל נפטר ב-21 בפברואר 1971. במותו הותיר שלוש בנות ובן.
בנו גדעון צימבל היה סגן ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל וחלל מלחמת יום הכיפורים.
בתו יעל נישאה לסופר, המשורר והמחנך מיכאל דשא.
הערות שוליים

↑  נקדימון רוגל, היוצאים אל ארץ צפון - ראשיתן של קבוצות הפועלים באצבע הגליל (1916 - 1920), עמוד 122. ראו גם: מכתב אל המרכז החקלאי של אחדות העבודה, 7/7/1919, החתום על ידי צימבל ושניאור שפושניק ומצוי בארכיון תנועת העבודה, IV-121, תיק 3.
↑  נקדימון רוגל, פרשת תל-חי, עמוד 281.
↑  רוגל, היוצאים אל ארץ צפון, עמוד 147.
↑  רוגל, פרשת תל-חי, עמוד 357, בו מובאת איגרת המחאה של הוועדה המחוזית של צפון הארץ אל ועדת הבחירות המרכזית ובה פירוט תוצאות ההצבעה לנציגי תל חי, כפר גלעדי וחמארה.
צימבל (שני משמאל בחולצה הלבנה) על המרפסת בתל-חי בתחילת 1920
קדימון

קְדִימוֹן (בלעז: טְרַיילֶר; מאנגלית: Trailer) הוא קטע וידאו קצר לקידום סרט קולנוע, סרט טלוויזיה, סדרת טלוויזיה או משחקי מחשב.
הקדימון מופץ לציבור הרחב טרם צאתו לאקרנים של הסרט, כחלק מאמצעי השיווק שלו. כינוי הנהוג בתעשיית הטלוויזיה הוא פְּרוֹמוֹ, המקדם סדרות טלוויזיה. בישראל כונו קטעים אלו בעבר "קטעי בקרוב", מכיוון שהוצגו בבתי קולנוע לפני הקרנת הסרט, ובסיומם הוצגה שקופית עם המילה "בקרוב". האקדמיה ללשון העברית קבעה את המונח "קדימון", משום שסרטון זה מגיע קודם לפרסום סרט הקולנוע, הטלוויזיה או משחק המחשב.
קדימונים נועדו לפרסם, לעניין בצורה אטרקטיבית ולהעלות את מודעות הקהל לגבי צאתם הקרובה של סרטים למסכים. קדימונים ערוכים בצורה קצרה ומהירה המרובה באפקטים, ומכילים קטעים נבחרים מהסרט ומוצגים בו השחקנים הראשיים. הם משלבים לרוב מגוון אלמנטים כדי למשוך את הקהל. אלה יכולים לכלול קטעים של קטעי פעולה אינטנסיביים, רגעים דרמטיים, סצנות קומיות, אפקטים מיוחדים ודיאלוג בלתי נשכח. למוזיקה יש תפקיד מכריע במתן הטון ובהגברת ההשפעה הרגשית של הטריילר. קריינות או כיתוב עשויים להיות משולבים גם כן, כדי לספק מידע נוסף או הקשר, הנדרש להבנת הקטעים המוצגים.
קדימונים לסרטי קולנוע נמשכים בדרך כלל כ-2 עד 3 דקות, אם כי יש מגוון אורכים בהתאם לאסטרטגיית השיווק הספציפית או לאופי הסרט. הם מעוצבים בקפידה כדי לספק סקירה תמציתית של עלילת הסרט, הדמויות ורגעי המפתח, תוך כדי הצגת המאפיינים הייחודיים של הסרט.
קדימונים מופצים בכל אמצעי המדיה, לרבות הטלוויזיה, הרדיו והאינטרנט. בתי קולנוע מציגים אותם כחלק ממקבץ הפרסומות, קודם להקרנת הסרט לו רכשו הצופים שבאולם את הכרטיס. בנוסף, ברוב הפעמים נחתמים הסכמים בין חברות הפקה לבין אתרים משמעותיים ברשת לאירוח קובצי וידאו, כמו אתר YouTube, לפרסום ולהפצה מועדפת של קדימונים באתריהם.
קיימות שלל תחרויות שנתיות, רשמיות ולא-רשמיות, בקטגוריית "הקדימון הטוב ביותר", לרבות פרס טריילר הזהב.
ראו גם

סרטון פרסומת
ספוילר
זמריר
טיזר
הערות שוליים

↑  קדימון במילון שימוש כללי (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4349797-4
כביש E 11 (איחוד האמירויות הערביות)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  558.4 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1980
 מיקום
 נקודת סיום:  ראס אל-ח'ימה 
 
 קואורדינטות:  25°13′06″N 55°16′48″E﻿ / ﻿25.21833333°N 55.28°E﻿ / 25.21833333; 55.28
  מפת מיקום  מפה מפורטת  -  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גורדי שחקים בדרך שייח' זאיד בנובמבר 2007
גורדי שחקים בדרך שייח' זאיד ביולי 2006
דרך E 11 הוא כביש מהיר באיחוד האמירויות הערביות, הנחשב לארוך ביותר באמירויות. תוואי הכביש מתחיל במעבר הגבול בין ערב הסעודית לאיחוד האמירויות, עובר דרך אמירויות אבו דאבי ודובאי, ומגיע עד למעבר הגבול בין עומאן לאיחוד האמירויות, הממוקם באמירות ראס אל-חיימה.
הכביש מקביל לקו החוף של איחוד האמירויות לאורך המפרץ הפרסי. הכביש מהווה את העורק הראשי בערים הראשיות של מספר אמירויות, ובכל אחת מהן ניתן לו שם שונה, כדלקמן: כביש שייח' מקטום בין ראשיד ודרך שייח' ח'ליפה בן זאיד באבו דאבי, כביש שייח' זאיד בדובאי, כביש אל איתיחאד באמירות שארג'ה, אמירויות עג'מאן[דרושה הבהרה], ודרך השייח' מוחמד בן סאלם בראס אל-ח'ימה.
דרך שייח' זאיד

מקטע זה של הכביש הוא העורק הראשי של דובאי. אורכו 55 קילומטרים והוא עובר במקביל לקו החוף מכיכר הסחר ועד לגבול עם האמירות אבו דאבי, באזור ג'בל עלי.
הכביש נודע בעבר כדרך ההגנה. בין 1993 ל-1998, 30 קילומטרים של הכביש הורחבו. ובאותו זמן שונה שם הכביש. שייח' מכתום בן ראשיד אל מכתום, שליט דובאי באותה תקופה, קרא לכביש על שם נשיא איחוד האמירויות הערביות דאז, שייח' זייד בן סולטן אל נהיאן.
על דרך שייח זאיד ניצבים רוב גורדי השחקים בדובאי, כולל מגדלי האמירויות. היא גם מתחברת לפיתוחים חדשים כמו איי הדקלים והמרינה של דובאי. הקו האדום של המטרו של דובאי עובר לצידו של הכביש. בדובאי עצמה בחלק גדול מהכביש המהיר יש שבעה עד שמונה נתיבים לכל כיוון. מתחם דובאי אינטרנט סיטי ממוקם בקרבת הכביש.
בשנים האחרונות בנתה הממשלה את תעלת המים של דובאי, במסגרת הפרויקט הוסר קטע מהכביש ונבנה גשר.
דרך שייח' זאיד > בניינים לאורך דרך שייח' זאיד

| צד צפון מערב | צד דרום מזרח |
| --- | --- |
מגדל אטיסלט 2: מרכז הסחר העולמי
מגדל משרדי המונרך: מגורים מרכז הסחר העולמי
מלון H: דירות מרכז הסחר העולמי 1
הולידיי אין דובאי – אל בארשה: מרכז הסחר העולמי
מגדל סאמה: דירות מרכז הסחר העולמי 2
מלון פיירמונט דובאי: דירות מרכז הסחר העולמי 3
קונרד דובאי: מגדל המשרדים של האמירויות
פארק פלייס: מלון Jumeirah Emirates Towers
Acico Office Tower (מגדל נסימה): המגדל
מלון ניקו דובאי: מגדל אל יעקוב
מגדל כתר לבן: מגדל מזל גדי
מגדל סעיד 1: מגדל מבוך
מגדל מסחרי של בית גרוסבנור: מגדל אל גאדייר
מגדל לטיפה: מגדל עסקים אל עטר
מגדל HHHR: מגדל ג'ומיירה
מגדל דירות קראון פלאזה: גורד שחקים
מגדל מלון קראון פלאזה: מגדל אל עטר
מגדל המשרדים של קראון פלאזה: מגדל אחמד עבדול רחים אל עטר
מגדל אל דורה: מגורים גאיה
סיטי טאואר 2: מגדל הוורד
סיטי טאוור 1: מגדל אואזיס
מגדל אל ואסל: מגדל המאה ה-21
מגדל חאליד אל עטר: מגדל רולקס
מגדל חאליד אל עטר 2: מגדל סוויטות אנגסנה
מגדל אל סאפא: מגדל מלון אנגסנה
מגדל זביל: אל קווקב 1
מגדל אל מוסה 1: אל קווקב 2
מגדל אל מוסה 2: אל קווקב 3
מגדל סהרה: אל קווקב 4
מגדל אל רוסטאמני ב': אל קווקב 5
מגדל אל רוסטאמני א: דוסיט דובאי
מגדל סעיד 2: מגדל המילניום
ארבע נקודות שרתון: מגדל אל טייר
מגדל יוניון: מגדל פלקון
מגדל אל סונדוס: מגדל דובאי
מלון מגדלים רוטנה: מגדל נואימי
מגדל שייח' מרואן: מגדל אל חיכמה
מגדל אל הוואי: 
מגדל צ'לסי: 
מגדל שייח' עסא: 
סוויטות מגדל מספר אחת: 
מגדל אחמד עבדולרהים אחמד אל עטר: 
מגדל ד"ר חליפה: 
מגדל שייח אחמד: 
מגדל אל מראיחי: 
מלון שנגרי לה: 
מגדל אל מנרה: 
מגדל אל חרבאש: 
אייקון סיטי:
דרך שייח' זאיד > מחלפים

לכביש שייח זאיד מספר מחלפים כדי לאפשר לתנועה לצאת מהכביש המהיר. מחלפים אלו בדרך כלל מובילים לכיכרות כדי לאפשר לתנועה לצאת או לעבור לצד השני של הכביש.
כיכר מרכז הסחר העולמי : לכיוון בית האיחוד, בורג'ומן, פארק זביל
מחלף 1 : מחלף רחוב Financial Center לכיוון מרכז העיר דובאי, בורג' ח'ליפה וקניון דובאי
מחלף 2 : לכיוון רחוב האדיקה, פארק סאפא וג'ומיירה במערב; ו-Meydan Rd לכיוון מידן במזרח.
מחלף 3 : לכיוון אל קווז דרך רחוב מנרה במזרח.
מחלף 4 : לכיוון קניון האמירויות, פארק הזהב והיהלומים, מדינה ג'ומיירה, בורג' אל ערב, פארק המים ווילד וואדי, מלון חוף ג'ומיירה דרך Umm Sukaim Rd.
מחלף 5 : לכיוון המרינה של דובאי, האמירויות הילס, דובאי מדיה סיטי ודובאי אינטרנט סיטי
פקקי תנועה

ב-12 במרץ 2008, התרחשה בכביש אחת מתאונות הדרכים הגדולות בתולדות איחוד האמירויות כאשר כ-200 כלי רכב התנפצו זה בזה לפני שעלו בלהבות. לפי משטרת אבו דאבי, 3 בני אדם נהרגו ו-277 נפצעו, 15 מהם נפצעו באורח אנוש. ערפל סמיך וראות ירודה תרמו לתאונה הקטלנית.
הערות שוליים

1 2  "From empty roundabout to city hub". Gulf News. 2007-12-28. אורכב מ-המקור ב-2015-06-17. נבדק ב-2008-01-11.
↑  "Sheikh Zayed Road". Dubai As It Used To Be. נבדק ב-2008-01-11.
↑  "Dubai metro guide: metro timings, tickets and lines". Visit Dubai. 2020-09-23. נבדק ב-2021-05-04.
↑  "Work begins on Sheikh Zayed Road diversion as part of Dubai Canal project". The National. 2014-07-21. נבדק ב-2021-05-04.
↑  "200-Car Pileup in One of UAE's Worst Accidents". Arab news. 2008-03-12. נבדק ב-2008-03-12.
↑  "REFILE-UAE's biggest traffic accident kills 3, injures 277". Reuters. 2008-03-12. נבדק ב-2008-03-12.
פארק סאפא והמבנים לאורך דרך שייח' זאיד.
גורדי שחקים בדרך שייח' זאיד
חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים

| --- | --- |
טנקי שוט קל במהלך קרב עמק הבכא
טנקי שוט קל במהלך קרב עמק הבכא
 סוג היחידה:  חטיבה
 שייכות חיילית:  חיל השריון הישראלי
 מפקדים:  אל"ם אביגדור בן-גל (מפקד החטיבה) סא"ל ג'קי חזקיה (סגן מפקד החטיבה) סא"ל אביגדור קהלני (מג"ד 77)  סא"ל יוסף אלדר (מג"ד 75) רס"ן חיים ברק (מג"ד 82) סא"ל משולם רטס (מג"ד 71)   סא"ל עמוס כץ (מג"ד 71)
 יחידות משנה:  גדוד 71, גדוד 75, גדוד 77, גדוד 82, פלס"ר
 עימות:  מלחמת יום הכיפורים
 גזרת פעילות:  רמת הגולן
 אמל"ח עיקרי:  טנק שוט קל
חטיבה 7 היא חטיבת שריון סדירה, שלחמה ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים, משעות הלחימה הראשונות ועד להפסקת האש.
החטיבה, תחת פיקוד אביגדור בן-גל (יאנוש), עלתה לרמת הגולן מספר ימים לפני פתיחת המלחמה. לחטיבה נודע תפקיד חשוב בבלימת הצבא הסורי בצפון רמת הגולן במהלך קרבות הבלימה במסגרת קרב עמק הבכא. עם הפריצה לשטח סוריה הייתה החטיבה אחראית לכיבוש החלק הצפוני של המובלעת הסורית ולכיבוש תל א-שמס ומזרעת בית ג'אן. בהמשך הגנה החטיבה על שטחי המובלעת והשתתפה בקרבות מול הכוחות העיראקים בדרום המובלעת.
במהלך המלחמה נהרגו 103 מחיילי החטיבה.
החטיבה ערב המלחמה

חטיבה 7 הוקמה במאי 1948. במלחמת ששת הימים כללה החטיבה גדוד טנקי צנטוריון (גדוד 82), גדוד פטון M48 (גדוד 79) וגדוד חרמ"ש, ולחמה בסיני בציר הצפוני. באוגוסט 1967 נפרדה החטיבה מגדוד הפטונים, קיבלה במקומו גדוד צנטוריונים (גדוד 63 שמספרו השתנה מאוחר יותר ל-53), ועלתה לרמת הגולן.
ב-1969 ירדה חטיבה 7 לסיני, אך גדוד 53 נשאר ברמת הגולן ועבר לחטיבה 188. במקומו הוקם בחטיבה גדוד 77. בשנת 1971 הוקם גדוד 75 כגדוד חרמ"ש. חטיבה 7 הייתה חטיבת עתודה של המטה הכללי ומחנה הקבע שלה היה בשדה תימן, ליד באר שבע. בספטמבר 1972 מונה יאנוש בן-גל למפקד החטיבה.
לפני מלחמת יום הכיפורים כללה החטיבה שני גדודי טנקי שוט קל (77 ו-82) וגדוד חרמ"ש (75). גדוד 77, בפיקוד סא"ל אביגדור קהלני, ישב באזור רפידים וכלל ארבע פלוגות טנקים לאחר סיום צמ"פ. גדוד 82, בפיקודו של רס"ן חיים ברק, ישב מדרום לבאר שבע וכלל שתי פלוגות מבצעיות ושתי פלוגות חיילי נח"ל מוסבים, שהיו בתחילת הצמ"פ. גדוד החרמ"ש בפיקוד סא"ל יוסף אלדר כלל פלוגת טירונים ופלוגת סיור.
זמן קצר לפני המלחמה עברה החטיבה אימון גדול בסיני, ופלוגתו של אלי גבע מגדוד 82 תורגלה בגרירת גשר הגלילים. באוגוסט 1973 ערכו מפקדי החטיבה סיור ברמת הגולן להכרת השטח.
החטיבה ערב המלחמה > עליית החטיבה לרמת הגולן

בשגרה הוצבה ברמת הגולן חטיבה 188 בכוח של שני גדודי טנקים סדירים. עם העלאת הכוננות בצה"ל בסוף חודש ספטמבר 1973 הוחלט לתגבר את הגזרה. ב-26 בספטמבר 1973, ערב ראש השנה, הועלו לרמה שתי פלוגות טנקים מגדוד 77 יחד עם מפקדת הגדוד. בהמשך השבוע הצטרפה אליהם יתרת הגדוד. ב-5 באוקטובר, ערב יום הכיפורים, הועלו שני הגדודים הנוספים, יחד עם מפקדת החטיבה, לרמת הגולן. במחנה פילון הצטייד גדוד 82 בטנקים של חטיבת המילואים 179, שערכה תרגיל גיוס וטנקיה זוודו וחומשו במסגרת התרגיל. גדוד 75 עלה לרמת הגולן עם כ-15 נגמ"שים.
החטיבה נערכה במרכז רמת הגולן ככוח עתודה, ופעלה תחת אוגדה 36 ומפקדה, רפאל איתן.
החטיבה ערב המלחמה > גדוד 71

ב-4 באוקטובר בערב, עם העלאת הכוננות בצה"ל, הוחלט להקים את גדוד 71. הגדוד התקיים כמסגרת לשעת חירום בבית הספר לשריון בג'וליס, על בסיס מפקדים ומדריכים מבית הספר. אליהם צורפו מדריכי שריון ממגמת שוט קל ממתקן 500 (בסיס צאלים) וצוערי שריון מבית הספר לקצינים. סא"ל משולם רטס, מפקד קורס קציני שריון בבית הספר לשריון, מונה למפקד הגדוד, ורס"ן גדעון ויילר, מפקד מדור נט"ר (נהיגה) בבית הספר, מונה לסגנו. הגדוד מעולם לא התאמן ככוח אורגני ורבים מחייליו לא הכירו אחד את השני.
ב-5 באוקטובר הוחלט כי הגדוד יעלה לרמת הגולן. אחר הצהריים הוטסו חיילי הגדוד צפונה והופנו למחנה פילון, שם הצטיידו גם הם בטנקי שוט קל של חטיבה 179. הגדוד, שכלל כ-31 צוותי טנקים בשלוש פלוגות ופלוגת מפקדה, סופח לחטיבה 7. ביום שבת, 6 באוקטובר, עלה הגדוד לרמת הגולן והתמקם בצומת וואסט.
6 באוקטובר

יום שבת 6 באוקטובר נוצל על ידי המח"ט לסיור מפקדים ברמת הגולן. בשעה 10 בבוקר התקבלה ההודעה מפיקוד הצפון כי מלחמה צפויה להיפתח בשעות הערב, והמח"ט קבע תדריך נוסף לשעה 14:00 במחנה נפח. מספר דקות קודם לשעת התדריך נפתחה המלחמה בהרעשה ארטילרית כבדה של הסורים לכל אורך הגזרה. עם פתיחת האש החלה החטיבה, בהוראת יאנוש, לנוע אל עבר הגזרה הצפונית.
הערכת הפיקוד טרם המלחמה הייתה כי מרכז הכובד של המתקפה הסורית יהיה בצפון רמת הגולן, באזור פתחת קוניטרה. לכן הוחלט עם תחילת המלחמה להעביר את עיקר חטיבה 7, שהייתה כוח העתודה העיקרי, כתגבור לצפון הרמה. בשעה 15:00 קיבלה החטיבה, שממילא הייתה בדרך, הוראה לנוע אל עבר פתחת קוניטרה ולסייע לגדוד 74 מחטיבה 188 בבלימת המתקפה של הדיוויזיה השביעית הסורית בגזרה זו. גדוד 82 עבר תחת פיקוד חטיבה 188 ונשלח לתגבר את דרום הרמה. בהמשך קיבלה החטיבה את האחריות על הגזרה הצפונית, ממוצב 110 (תל חזקה) צפונה, וגדוד 74 (מחטיבה 188) עבר תחתיה. יצחק בן-שהם, מח"ט 188, קיבל את האחריות על דרום הרמה.
בסביבות השעה 16:00 התייצבו טנקי חטיבה 7 בעמדות והצטרפו לקרב. גדוד 77 נפרס באזור הבוסטר וניהל אש עם טנקים סורים שניסו לחצות את תעלת הנ"ט במרחק של 2–3 ק"מ. גדוד 75 קיבל פלוגת טנקים מגדוד 77 ונפרס מדרום לחרמונית. שני הכוחות לחמו מול חטיבה 85 הסורית שכללה 41 טנקים. בצפון עמק הבכא, באזור ואדי שבריק, הצליחו הכוחות הסורים לגשר מעל תעלת הנ"ט ולחצות את קו הגבול. במהלך הלחימה נפצע מג"ד 75, יוס אלדר, מהפגזה ארטילרית ופונה.
גדוד 71 תגבר את כוחות חטיבה 188 באזור בוקעתא וסייע בבלימת חטיבה 68 הסורית. כוחות של גדוד 74 שהיו פרוסים לאורך קו המוצבים מתחילת האש בלמו בהצלחה את המאמץ הצפוני ביותר של החטיבה המרוקנית.
בשעה 20:00 הורה אלוף הפיקוד חופי על העברת גדוד 71 לעזרת חטיבה 188 בגזרה הדרומית. יאנוש סירב להעביר את הגדוד בטענה שהוא זקוק לו ללחימה בעמק הבכא (יאנוש אף שינה, לפי טענתו, את תדרי החטיבה למספר שעות כדי שלא יוכלו להשיגו). שתי פלוגות מגדוד 71 יחד עם המג"ד רטס נשלחו לתגבר את גדוד 75 מדרום לחרמונית, ויחד בלמו הכוחות את מעבר הסורים. בשעות הלילה נמשכו הקרבות בגזרה אך בעצימות נמוכה.
6 באוקטובר > המארב של טייגר

פלוגת ג' הייתה פלוגת טנקים מגדוד 82 בפיקוד סרן מאיר זמיר. כשעבר גדוד 82 לפיקוד חטיבה 188, נותרה פלוגת ג', שכינויה ברשת היה "טייגר", תחת חטיבה 7. בשעות הערב הופנתה הפלוגה דרומה, לאבטחת התפר שבין חטיבות 7 ו-188. כוח מהפלוגה נשלח למוצב 110 שעמד בפני התקפה של כוחות חי"ר סורים, וסייע להם להדוף את ההתקפה.
בסביבות 3:00 בלילה (7 באוקטובר) התקבלו ידיעות על כוח סורי שחדר באזור כודנה ונע צפונה לכיוון קוניטרה. היה זה הגדוד המוביל של חטיבת השריון 43 הסורית. פלוגת טייגר נשלחה לקדם את הכוח הסורי. הפלוגה פרסה מארב על ציר רשת (כביש 98, מצפון ליישוב אלוני הבשן כיום). סמוך לשעה 4:00 נכנסו הטנקים הסורים למארב. מפקד המחלקה הדליק זרקור ושאר הטנקים ירו ופגעו בטנקים הסורים מטווחים קצרים. שמונת הטנקים של הפלוגה השמידו כ-30–40 טנקים ונגמ"שים סורים בתוך מספר שעות, ללא שום אבדות. התקדמות חטיבה 43 נעצרה והחטיבה נסוגה להתארגנות מחדש.
6 באוקטובר > גדוד 82 תחת חטיבה 188

עם עליית החטיבה לרמת הגולן נערך גדוד 82 באזור סינדיאנה, מדרום-מזרח לנפח, ככוח עתודה לגזרה הדרומית. הגדוד, בפיקוד רס"ן חיים ברק, כלל פלוגה מבצעית אחת ושתי פלוגות צמ"פ שהיו באמצע הכשרתן (פלוגה מבצעית נוספת, פלוגת "טייגר" בפיקוד מאיר זמיר, הושארה תחת חטיבה 7).
בבוקר המלחמה סיכמו יאנוש ויצחק בן-שהם, מח"ט 188, על העברת הגדוד לאחריות חטיבה 188 אולם סיכום זה לא הובא לידיעת מג"ד 82, ובשעות הראשונות למלחמה חשב המג"ד שהוא פועל תחת חטיבה 7. רק בסביבות השעה 19:00 הוכפף באופן סופי לחטיבה 188 ועבר לרשת הקשר שלה.
עם פרוץ המלחמה נע הגדוד מסינדיאנה לחושניה. משם נשלח בהוראת בן-שהם במסגרות פלוגתיות כדי לסתום פרצות בגזרת הלחימה בדרום רמת הגולן. בסביבות השעה 16:00 שלח הגדוד שתי פלוגות דרומה על ציר הנפט לג'וחדר (תחילה פלוגה ב' וכעשרים דקות מאוחר יותר פלוגה ד' יחד עם הסמג"ד רס"ן דני פסח). שתי מחלקות טנקים (אחת מכל פלוגה) הושארו בג'וחדר, ופעלו עם כוחות גדוד 53 (שהגן על דרום הרמה) בתיאום חלקי.
פלוגה ד', יחד עם הסמג"ד, נשלחה לסייע למוצב 116. מדרום לג'וחדר עלתה הפלוגה על מארב סורי ו-3–4 טנקים נפגעו. שאר הטנקים נחלצו והגיעו לתל סאקי, שם הצטרפו אליהם מאוחר יותר שני טנקים של חטיבה 188 בהגנה על התל. בלילה ניסו שני טנקים מהפלוגה לחבור למוצב 116 אולם כבר בתחילת התנועה גילו שיירה סורית וחזרו לתל. לקראת הבוקר, במהלך הקרב בתל סאקי, נתקע טנק הסמג"ד פסח. פסח עלה על אחד הטנקים התקינים ונסע לבדו דרומה. באזור הבטיחה חבר לבן-שהם והצטרף לכוחותיו בהגנה על נפח. מ"פ ד', דני לוין, וצוותו נחלצו רגלית מתל סאקי לאחר שהטנק נתקע. באזור רמת מגשימים נתקלו בכוח סורי ונפלו בשבי.
פלוגה ב' נשלחה צפונה למוצב 111 (תל שעף א-סינדיאן) שם סייעה לכוח סמג"ד 53, שמואל אסקרוב בבלימת המאמץ הצפוני של חטיבה 33 הסורית.
פלוגה א' יחד עם המג"ד נפרסה בשעה 17:30 מדרום למוצב 111. עד החשיכה פגעה הפלוגה ב-30 טנקים ונגמ"שים של חטיבה 33 שניסו לפרוץ באזור. עם חשיכה חדרה חטיבת השריון 51 מדרום ל-111, בשטח שלא נצפה על ידי הפלוגה. בשעה 23:00 תפסה חטיבה 51 את אזור חושניה והתבססה בו.
7 באוקטובר

בבוקר יום ראשון כללה החטיבה כ-90 טנקים תקינים. בשעות הבוקר חידשו הסורים את ניסיונות ההתקדמות מערבה והמשיכו להזרים כוחות דרך המעברים שהוקמו על המכשול הצה"לי ביום הקודם. בעוד שבגזרה הדרומית ברמת הגולן התרחשו במהלך היום קרבות קשים בקרבת נפח וכוחות חטיבה 188 נותרו מכותרים במספר מקומות, בגזרה הצפונית היה המצב טוב יותר. כוחות חטיבה 7 הגנו בהצלחה על קו הגבול ומנעו את חדירת הדיוויזיה השביעית הסורית לצפון רמת הגולן.
במהלך היום נותרו טנקי החטיבה בגזרתם והגנו מפני ההתקפה הסורית שהתחדשה בבוקר. גדוד 77 הגן באזור עמק הבכא. גדוד 71 התמקם על החרמונית ומצפון לחרמונית. פלוגת טנקים מגדוד 74 בלמה את ההתקפה הסורית בפתחת קוניטרה הדרומית, ושתי פלוגות נוספות מגדוד 74 נפרסו מצפון לחרמונית ובלמו בהצלחה את ניסיונות החדירה באזור זה. המג"ד, יאיר נפשי, עם שתי מחלקות טנקים התמקם ברכס הבוסטר וסייע מדרום בבלימת המתקפה בפתחת קוניטרה.
בשעות הבוקר עלה כוח מילואים מחטיבה 679 בפיקוד המח"ט אורי אור לרמה. עקב בלבול באוגדה 36, נשלח הכוח לצפון הרמה, אף על פי שגזרת דרום רמת הגולן הייתה זקוקה לתגבורת. הכוח, שכלל כ-25 טנקים, נשלח לאזור מוצב 109. יאנוש תכנן להשתמש בכוח החדש ולצאת להתקפת נגד כדי להחזיר לשליטתו את קו הגבול. לקראת הצהריים החל הקרב על נפח והתוכנית בוטלה. חטיבה 679 הופנתה מערבה להגן על נפח, ובהמשך לחמה במרכז רמת הגולן במסגרת אוגדה 210.
אחר הצהריים שככה המתקפה הסורית בגזרה הצפונית. טנקי החטיבה ירדו בקבוצות קטנות לנקודות התארגנות שנפרסו במרחק קצר מקווי העמדות, שם יכלו לתדלק ולמלא תחמושת. בשעות הערב והלילה נשארו טנקי החטיבה בעמדות אך פרט לכמה מטחי ארטילריה, לא נתקלו בטנקים סורים.
7 באוקטובר > גדוד 82

לקראת הבוקר התכנסה פלוגה א' סמוך לתל יוסיפון לצורך חימוש ותדלוק. בשעה 8:00 הייתה הפלוגה ערוכה לקרב עם 13 טנקים בפיקוד המג"ד. בהמשך הבוקר קיבלה פלוגה ב' הוראה להתפנות ממוצב 111 יחד עם חיילי החי"ר של המוצב. הפלוגה נסעה לתל יוסיפון כדי לתדלק ולהתחמש.
עם הידיעות על התקדמות הסורים אל נפח פרש בן-שהם את כוחותיו להגנה מדרום לנפח. כוח המג"ד ברק (עם פלוגה א') היה ממזרח על ציר "פלא", בן-שהם וכוחותיו במרכז על ציר הנפט, וממערב לו הציב בן-שהם את דני פסח, סמג"ד 82, אליו צירף כמה טנקים מחטיבה 679.
כוח ברק נשלח לסינדיאנה, שם צורפו אליו שלושה טנקי מילואים מגדוד 266 (חטיבה 179). עם כ-14 טנקים החלה הפלוגה לנוע דרומה על ציר "פלא", ממזרח לציר הנפט. ב-11:00 נתקלה הפלוגה בריכוז גדול של טנקים סורים באזור רמת'ניה. היו אלה טנקי T-62 של חטיבה 91 מהדיוויזיה הראשונה הסורית שנכנסה לקרב באותו הבוקר. כוח ברק פתח באש על הטנקים הסורים, אולם תוך דקות נפגע טנק המג"ד חיים ברק והוא נפצע ופונה לאחור. קמב"צ הגדוד נהרג. המ"פ אלי גבע לקח את הפיקוד על הכוח, אולם תחת הלחץ הסורי הכבד נאלצה הפלוגה לסגת צפונה, תחת חיפוי של פלוגה ב' מתל יוסיפון.
בעוד כוח בן-שהם בולם את טנקי חטיבה 51 הסורית על ציר הנפט, נע כוח מחטיבה 51 באיגוף ממערב לו. כוח זה נתקל בכוח פסח ופגע בו. דני פסח, סמג"ד 82, נהרג בשעות הצהריים.
בסביבות השעה 14:45, בעוד המאמץ הסורי נמצא כבר על גדרות נפח, נותרו שתי הפלוגות של גדוד 82 לבדן באזור סינדיאנה, עם מעט תחמושת, לאחר שלא הצליחו ליצור קשר עם מפקדת חטיבה 188. הכוח יצר קשר עם מח"ט 7, מפקדם המקורי, וזה הורה להם לנוע לצומת וואסט, מבלי שידע את תמונת הקרב שמתחולל בנפח. 17 הטנקים האחרונים של גדוד 82 עזבו את ציר "פלא" והותירו אותו פתוח לתנועת הטנקים הסורים. לאחר תדלוק וחימוש בוואסט, הצטרפו שרידי גדוד 82 לכוחות חטיבה 7 בעמק הבכא. פלוגה ב' בפיקוד המ"פ צ'סנר נשלחה ב-8 באוקטובר לתגבר את חטיבה 679 ולחמה איתה עד סוף המלחמה.