מדינת קליפורניה נגד מארי
ציר הזמן של המשפט > 12 באוקטובר 2011, היום האחד עשר

ד"ר אלון שטיינברג, קרדיולוג מזה 13 שנה והוסמך לטיפול במחלות לב וכלי דם, CT לבבי וקרדיולוגיה גרעינית, העיד כי הוא אינו היה מומחה בהרדמה או פרמקולוגיה וכי גם מארי לא קיבל הסמכה לעסוק בכך. מקרה זה היה הפעם הראשונה ששטיינברג ראה חריגות קיצוניות מסטנדרט הטיפול. שטיינברג העיד כי משתמשים בפרופופול רק במקרים של צורך בהרגעה עמוקה כאשר המטופל יעבור הליך כואב משמעותית ויש סיכונים שהמטופל עלול להפסיק לנשום; זו הסיבה שהוא משמש עם ניטור מתמיד וציוד חירום בהישג יד. הוא העיד כי הוא משתמש בפרופופול רק בביצוע בדיקות קרדיו-הורסיות וכי נדרש להיות נוכח רופא מרדים. עבור מקרים של הרגעה קלה ומתונה, שטיינברג הצהיר שהוא ישתמש בבנזודיאזפינים ולעולם לא ירשום פרופופול עבור נדודי שינה. הוא קיבל את התיק של מארי והתבקש לבדוק את מעשיו ומחדליו בניגוד לסטנדרט הזהירות. הסקירה התבססה על דבריו של מארי עצמו מהראיון שלו במשטרה שנשמע בעבר על ידי בית המשפט. בשורה התחתונה ממצאיו של שטיינברג היו: "שש חריגות קיצוניות נפרדות ומובהקות מסטנדרט הטיפול". להלן החריגות:
1. פרופופול אינו מיועד מבחינה רפואית לאנשים הסובלים מבעיות שינה. "אף פעם לא שמעתי על שימוש בו עבור נדודי שינה, זה חומר הרגעה כירורגי חזק מאוד." אמר שטיינברג בעדות שלו. בנוסף לא היה הסכם כתוב בין ג'קסון למארי לגבי השימוש בתרופה.
2. הפרופופול ניתן בבית, ללא ציוד מתאים, ללא צוות רפואי, ללא גיבוי וללא השגחה פיזית על ידי הרופא המטפל. "כל אחד מאלה בנפרד תהיה סטייה קיצונית בפני עצמה", אמר שטיינברג בעדות שלו.
3. הכנה לא מספקת למצב חירום. על הרופא המטפל להכין את התרופות והצוות.
4. טיפול לא הולם, ג'קסון הפסיק לנשום ומארי לא פעל לפי הפרוטוקול של אירוע כזה. במהלך הפסקת נשימה, החולה מפסיק לנשום, מה שגורם לרמות החמצן בדם לרדת יותר ויותר, מה שגורם לעלייה בקצב הלב. חוסר חמצן מחליש את הלב, וללב יהיה חשמל אך לא יתכווץ (פעילות חשמלית ללא דופק). לבסוף, החשמל של הלב מפסיק לפעול (אסיסטולה). ומארי היה צריך לנסות להעיר את ג'קסון, להניח שקית אמבו על פיו, לנקות את דרכי הנשימה, להתקשר לאמבולנס ולתת פלומאזניל. במקום זאת, מארי החל בלחיצות חזה, שאינן עוזרות להפסקת נשימה. "הלב כבר עבד, הוא לא היה צריך לחיצות חזה", אמר שטיינברג. גם אז, ההחייאה הייתה באיכות ירודה, שכן היא הייתה צריכה להיות כרוכה בהחזקת שתי הידיים על משטח קשיח במקום יד אחת על המיטה.
5. הזמנת האמבולנס הייתה קריטית. מורי היה צריך להתקשר לאמבולנס באותו הרגע. במקום זאת הוא המתין עד 12:21 בצהריים, שזה היה בערך 20 דקות לאחר שג'קסון הפסיק לנשום. האמבולנס הגיע תוך ארבע דקות. "נדרשו לו סך הכל שתי דקות לקחת את ההחלטה הזו והרי היה לו איך להתקשר לאמבולנס".
6. אי שמירה על תיעוד רפואי תקין. אין הסכמה מדעת. אין תיעוד של הסימנים החיוניים של ג'קסון, המינונים שניתנו, התגובות לתרופה. מארי היה מבולבל או לא כנה לגבי הרישומים כשהם הגיעו לחדר המיון.
לאחר מכן שטיינברג נשאל האם סטיות האלו הם אלו שהובילו למותו של ג'קסון ושטיינברג השיב שכן. לאחר מכן שטיינברג נשאל אם ג'קסון היה נוטל בעצמו את התרופות זו עדיין הייתה עבירה והוא השיב שכן. שטיינברג טען כי כל התרופות אמורות להיות במקום שידו של המטופל אינה יכולה להיות משגת ולכן לא הייתה סיבה בכלל שג'קסון ייטול את התרופות על דעת עצמו.
במהלך החקירה הנגדית העיד שטיינברג שאם למטופל היה לחץ דם (שנגרם עקב דופק) ודופק של 122, הוא היה בר-הצלה. אם מטופל אינו נושם אך יש לו דופק, דרך הפעולה היא לנקות את דרכי הנשימה ולתת נשימות.
לאחר מכן עלה לדוכן העדים ד"ר נאדר קמנג'ר, בעל הסמכה לרפואה פנימית, רפואת ריאות, טיפול נמרץ ורפואת שינה. הוא משתמש בפרופופול מדי יום להרגעה בעת הנחת צינור אנדוטרכיאלי. זהו כלי האינדוקציה הקלאסי להרגעה עמוקה במהלך הליכים כואבים. זוהי התרופה הנפוצה ביותר לשמירה על הרגעה בחולים שמטופלים במכשירי נשימה מכניים. הרופאים צריכים לקרוא לרופא מרדים כדי לתת את זה, מישהו שיכול לשמור על דרכי הנשימה, ולמי שיכול להפוך את השפעות התרופות. קמנג'ר גם הצביע על החריגה הקיצונית של מארי מסטנדרט הזהירות, בהתאם לעדותו של שטיינברג.