stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוד בימר
ביוגרפיה

טוד בימר נולד ב-24 בנובמבר 1968 בפלינט, מישיגן, לדייוויד בימר, נציג מכירות של IBM, ולפגי ג'קסון בימר, ציירת קיר, היה הילד האמצעי לשלושה ובן יחיד. בימר ושתי אחיותיו, מליסה ומישל, גדלו "עם מערכת ערכים תנ"כית חזקה ומוסר עבודה גבוה". המשפחה עברה לפוקיפסי, ניו יורק ולאחר מכן לוויטון, אילינוי, פרבר ממערב לשיקגו, שם עבד דייוויד בתאגיד אמדאל, חברת טכנולוגיית מחשבים.
בימר למד בבית הספר הנוצרי Wheaton, שם שיחק כדורגל, כדורסל ובייסבול. הוא למד באקדמיית וויטון, בית ספר תיכון נוצרי, מ-1983 עד 1985, שם הצטיין בספורט. הוא נבחר לסגן נשיא הכיתה בשנתו הצעירה. לאחר שאביו קודם לתפקיד סגן נשיא המטה של אמדהל בקליפורניה, המשפחה עברה ובימר בילה את שנתו האחרונה בבית הספר התיכון לוס גאטוס, דרומית מערבית לסן חוזה, קליפורניה.
בימר למד באוניברסיטת פרסנו סטייט, שם התמחה בפיזיותרפיה ושיחק בייסבול, בתקווה להפוך לשחקן מקצועני, אך פציעות שנגרמו לו בתאונת דרכים קטעו את התוכניות הללו. הוא חזר הביתה לאילינוי ועבר לקולג' וויטון, מכללה נוצרית לאמנויות ליברליות. בוויטון קולג' הוא התמחה בתחילה ברפואה לפני שעבר לעסקים. הוא המשיך לשחק בייסבול וכתלמיד השנה האחרונה הפך לקפטן קבוצת הכדורסל. הוא סיים את לימודיו בשנת 1991.
במהלך לימודיו במכללת ויטון, הוא פגש את ליסה ברוסיוס, אשתו לעתיד, במהלך שיעור סמינר. הדייט הראשון שלהם היה ב-2 בנובמבר 1991, את יום השנה ה-10 שלו הם תכננו לחגוג בזמן מותו.
בימר עבד לאחר מכן עבור וילסון ספורטינג גודס בזמן שלמד בשיעורי לילה באוניברסיטת DePaul, וקיבל תואר MBA ביוני 1993.
הוא התחתן עם ברוסיוס ב-14 במאי 1994, בפיקסוויל, ניו יורק, והם עברו לפליינסבורו, ניו ג'רזי, שם בימר החל לעבוד ב-Oracle Corporation, למכור יישומי מערכות ותוכנת מסד נתונים כנציג שיווק בשטח. בתוך חודשים קודם בימר לתפקיד מנהל לקוחות.
בימר וליסה לימדו בבית ספר ראשון בכנסיית פרינסטון אליאנס במשך שש שנים, ועבדו בשירות הנוער. בימר שיחק גם בקבוצת הסופטבול של הכנסייה. הוא היה מעריץ מושבע של השיקגו קאבס, שיקגו בולס ושיקגו ברס. בשנת 2000 עברו בני בימרס לקרנברי, ניו ג'רזי, עם שני בניהם.
מורשׁת

קרן ללא מטרות רווח נוסדה באוקטובר 2001 כדי לייעץ לילדים בטראומה של קורבנות וניצולים מ-11 בספטמבר. חברו הטוב של בימר, דאג מקמילן, עזב את עבודתו כדי להפוך למנהל הקרן.
בשנת 2002, אלמנתו של בימר, ליסה, כתבה ספר עם המחבר קן אברהם, בואו נזוז! אנשים רגילים, בעלי אומץ יוצא דופן.
בשנת 2002, נוסעי טיסה 93, כולל בימר, זכו לאחר מותם בפרס האומץ על שם ארתור אש.
סניף הדואר בקרנברי, ניו ג'רזי נקרא על שמו של בימר ב-4 במאי 2002, כתוצאה מחוק הקונגרס שחיבר חבר הקונגרס ראש ד. הולט הבן. החוק נחתם על ידי הנשיא ג'ורג' בוש.
בשנת 2003, וויטון קולג' כיבדה את בימר, בוגר המכללה, עם פתיחת מרכז טוד מ. בימר, המקיף את אנדרסון קומונס, חדר הכושר קורי ומרכז הסטודנטים הממוקם במפלס התחתון. באותה שנה, תיכון טוד בימר נפתח בפדרל ווי, וושינגטון.
בפברואר 2010, העיר פרזנו, קליפורניה, קראה לפארק על שם טוד בימר.
האנדרטה הלאומית טיסה 93 הממוקמת באתר ההתרסקות בעיר סטוניקריק כוללת מרכז מבקרים מבטון וזכוכית וקיר שיש לבן של שמות – שהושלם בשנת 2011 – שעליו שמו של בימר ושל 32 נוסעים עמיתים ושבעה אנשי צוות חרוטים על לוחות בודדים.
באנדרטה הלאומית של 9/11, בימר ושאר הנוסעים והצוות של טיסה 93 מונצחים בבריכה הדרומית, בלוח S-68. כרטיס ביקור של אורקל הנושא את שמו של בימר ושעון היד הדו-גוני שלו מדגם רולקס, שניהם נמצאו פגומים באתר ההתרסקות ומוצגים במוזיאון הזיכרון.
ב-10 בספטמבר 2013, אקדמיית ויטון כיבדה את בימר בכך שחשפה לוח שהוקדש לו בשטח האקדמיה, לצד לוח של סטודנט לשעבר שנהרג באפגניסטן.
פלוגת אלפא של חיל הרגלים 1–148, המשמר הלאומי של צבא אוהיו, אימצה את המוטו "בואו נזוז" כדי לכבד את בימר. הפלוגה נפרסה בצפון אפגניסטן ב-2012 למשך 9 חודשים.
כדי לכבד את בימר ביום השנה ה-20 לפיגועי 11 בספטמבר, בוגר אוניברסיטת דפול, ניקולס האן, יצר את מלגת הזיכרון של טוד מ. בימר כדי לחנך ולעורר השראה לסטודנטים באוניברסיטת דפול לגבי הדוגמה ההרואית של בימר.
בתרבות הפופולרית

את בימר גילם דייוויד אלן באשה בסרט יונייטד 93, ועל ידי ברנן אליוט בסרט הטלוויזיה טיסה 93.
בימר מופיע בשני פאנלים בתוך The Amazing Spider-Man כרך 2#36, שבו הוא מסיים את שיחת הטלפון שלו עם ליסה ג'פרסון לפני שהסתער על תא הטייס. ספיידרמן מתייחס לנוסעי טיסה 93 כ"גברים רגילים. נשים רגילות. המסרבים להיכנע."
השיר של ניל יאנג "Let's Roll" (בואו נזוז), שנכתב בעקבות הפיגועים, הוא מחווה לבימר ומושר מנקודת מבטו.
ראו גם

ברברה אולסון
טוצ'יגי (מחוז)

מחוז טוצ'יגי (ביפנית: Tochigi-ken 栃木県) הוא מחוז באזור קאנטו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר אוצונומיה.
במחוז טוצ'יגי שוכנת העיר ניקו, בה נמצאים מקדשי שינטו ומקדשים בודהיסטים שזכו למעמד אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 1999.
המחוז ידוע גם בשל אזור נאסוּ, בצפון המחוז, העשיר באונסן, וידוע בתעשיית הסאקה שלו ובאתרי הסקי שבו.
היסטוריה

בראשית המאה ה-15 נבנה במחוז אשיקאגה גאקו, המוסד האקדמי הוותיק ביותר ביפן, הפעיל גם כיום. במאה ה-17 איחד טוקוגאווה אייאסו את יפן תחת שלטונו. לאחר מותו, נבנה בניקו מקדש טושוגו, ובו המאוזוליאום של טוקוגאווה. לאחר מכן סללה שוגונות טוקוגאווה את הניקו קאידו (日光街道) - דרך שחיברה בין ניקו ואדו - וחייבה דאימיו מכל רחבי יפן לעלות לרגל למאוזוליאום.
במאה ה-19 התמוטטה שוגונות טוקוגאווה, ולאחר רסטורציית מייג'י קמה ממשלה חדשה שביטלה את שיטת החלוקה הקודמת ויצרה מחוזות חדשים. מחוז טוצ'יגי נוצר ב-1873, לאחר איחוד המחוזות אוצונומיה וטוצ'יגי.
לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה במרץ 2011, נמדדו באוצונומיה רמות רדיואקטיביות גבוהות פי 33 מהרגיל.
גאוגרפיה

שטחו של מחוז טוצ'יגי הוא 6,408 קילומטרים רבועים, 22% מתוכם מהווים פארקים לאומיים. למחוז אין גישה לים, והוא שוכן במרכז החלק הצפוני של אזור קאנטו. המחוז גובל במחוזות איבראקי, גונמה, סאיטאמה, ופוקושימה.
בטוצ'יגי שורר אקלים ממוזג ולח, אך בעל שינויים ניכרים בטמפרטורות. החורפים יבשים ומלווים ברוחות, ואילו הקיצים לחים ומלווים בסופות רעמים.
במרכז המחוז ישנו מישור פתוח, הגדול ביותר באזור קאנטו, שבגבולו הצפוני ניצבים ההרים שיראנֶה (2,578 מטרים), נאנטאי (2,484 מטרים), ונסוּדאקֶה (1,917 מטרים). מקורותיהם של הנהרות קינוגאווה, נאקגאווה ווטראסה נמצאים באזור זה, ומשם הם זורמים לאורך קאנטו ונשפכים לאוקיינוס השקט.
גאוגרפיה > ערים

במחוז טוצ'יגי 14 ערים:
כלכלה

בשל קרבתו לטוקיו, טוצ'יגי הוא ביתם של תאגידים ושל תעשיות רבות, בהם הקומפלקס התעשייתי קיוהארה, הגדול ביותר ביפן. התעשייה תופסת 36.6% מכלכלת המחוז, והמוצרים העיקריים המיוצרים בו הם כלי רכב, חלקים ואביזרים לרכב, מכשירי רדיו וטלוויזיה, תרופות, וציוד תקשורת אלחוטית.
התוצר השנתי של המחוז בתחום החקלאות עומד על 274 מיליארד ין, ועיקר התוצר הוא אורז, ירקות ובקר.
הערות שוליים

↑  Nuclear Radiation Levels and Effect on Human Health as Sieverts increase in Japan – What you need to Know, באתר greenworldinvestor, ‏15 במרץ 2011
| יפן מחוזות יפן |
| --- | --- | --- |
| חבל הוקאידו | הוקאידו (סאפורו) |  |
| חבל טוהוקו | אאומורי (אאומורי) • איווטה (מוריאוקה) • מיאגי (סנדאי) • אקיטה (אקיטה) • יאמאגטה  (יאמאגטה) • פוקושימה (פוקושימה) |  |
| חבל קאנטו | איבראקי (מיטו) • טוצ'יגי (אוצונומיה) • גונמה (מאבאשי) • סאיטאמה (סאיטאמה) • צ'יבה (צ'יבה) • מחוז טוקיו (טוקיו) • קנאגאווה (יוקוהמה) |  |
| חבל צ'ובו | ניאיגטה (ניאיגטה) • טויאמה (טויאמה) • אישיקווה (קנאזווה) • פוקואי (פוקואי) • יאמאנאשי (קופו) • נאגנו (נאגנו) • גיפו (גיפו) • שיזואוקה (שיזואוקה) • אאיצ'י (נגויה) |  |
| חבל קנסאי | מיאה (צו) • שיגה (אוצו) • קיוטו (קיוטו) • אוסקה (אוסקה) • היוגו (קובה) • נארה (נארה) • וקאיאמה (וקאיאמה) |  |
| חבל צ'וגוקו | טוטורי (טוטורי) • שימאנה (מצואה) • אוקיאמה (אוקיאמה) • הירושימה (הירושימה) • ימאגוצ'י (ימאגוצ'י) |  |
| חבל שיקוקו | טוקושימה (טוקושימה) • קאגווה (טקמאצו) • אהימה (מצויאמה) • קוצ'י (קוצ'י) |  |
| חבל קיושו | פוקואוקה (פוקואוקה) • סאגה (סאגה) • נגסאקי (נגסאקי) • קוממוטו (קוממוטו) • אויטה (אויטה) • מיאזאקי (מיאזאקי) • קגושימה (קגושימה) • אוקינאווה (נהה) |  |
| טוקיו | טוקיו |  |
| טוקיו | מטרופולין טוקיו • 23 הרבעים של טוקיו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561931805171  BnF: cb119410405 (data)  CiNii: DA0075077X  GND: 4390430-0  ISNI: 0000 0004 0402 4157  LCCN: n80022947  MusicBrainz: 6f0b20a9-8e35-4fd5-92bc-57017570a9ce  NDL: 00258071  VIAF: 252611316   WorldCat (עם VIAF): 252611316
טריאנגולציה

ערך זה עוסק במונח מתחום המיפוי. אם התכוונתם למונח בתחום הגיאומטריה, ראו .
בטריגונומטריה ובמיפוי, טריאנגולציה או שילוש היא תהליך חישוב קואורדינטות של נקודה במרחב, באמצעות משולש שידוע אורך אחת מצלעותיו ומיקום שני הקודקודים שבקצות צלע זו, והזוויות הנוצרות בשני קודקודים אלה עם הצלעות המחברות אותם לנקודה המבוקשת. לחישוב משמש משפט הסינוסים.
היסטוריה

ככל הידוע, שימוש נרחב בשיטה החל במאה ה-16 או תחילת המאה ה-17 על ידי יישומו של ברתולומאוס פיטיסקוס (אנ') לתחום הגאוגרפיה והגאודזיה וזמן קצר לאחר מכן, וילברורד סנל מצא שימוש לטריאנגולציה במדידת קו המשווה.
האסטרונום ג'ובאני דומניקו קאסיני עבד במשך כל חייו על יוזמת מיפוי טופוגרפי של צרפת באמצעות טריאנגולציה עד למותו, את עבודתו המשיכו בנו ונכדו אשר סיים את העבודה המדוקדקת לבסוף, בשנת 1789 או 1793. הייחס לעבודה הייתה כיצירת אמנות בזמנו והמפה התפרסמה בשם Carte de Cassini (לוח קסיני).
עד היום נחשבת הטריאנגולציה לטכניקה בסיסית בעבודת המיפוי, אף על פי שינויים ניכרים בטכנולוגיות המתפתחות. דוגמה לטכנולוגיה מתקדמת המשתמשת בתולדה של הטכניקה היא מערכת ה-GPS, אשר שיטת זיהוי המקום שלה מתבססת על פיתוח מאוחר יותר של הטריאנגולציה – הטריאלטרציה. עוד דוגמה לטכנולוגיה יומיומית כזו היא הטלפון הסלולרי כאשר תחנות הבסיס והקליטה מסוגלות לזהות את מקור האות של הטלפון על ידי שילוב נתונים ממספר נקודות.
שימושים נפוצים

מערכות טלמטריה משתמשות בטריאנגולציה למעקב התנועה של אובייקט, לדוגמה, בתמונה משמאל ניתן לראות תחנת מעקב מסורתית המשתמשת בשתי נקודות ייחוס ליצירת משולש ובכך לחשב את מיקומו המדויק של הטיל במרחב התלת־ממדי.
באסטרונומיה משתמשים בשיטה כדי לקבוע את מרחקם של גרמי שמים מכדור הארץ.
טריאנגולציה באמצעות נקודות ייחוס שאינן קבועות (למשל, באמצעות תחנות במיקומים נעים) מבוצעת על ידי שלוש נקודות ייחוס ונקודה מרכזית אחת.
ראו גם

היסט
טריגונומטריה
רשת טריאנגולציה
טריאנגולציה (גאומטריה)
הערות שוליים

↑  Topographic Map Background
↑  יש להבחין, כי איור זה ממחיש טריאנגולציה במרחב הדו-ממדי בלבד. כל נקודת מעקב מספקת שירוש מיקום הטיל במישור אחד. לקיבוע במרחב התלת-ממדי תידרש נקודת מעקב שלישית, כדי להסיק את מיקומו של הטיל בציר העומק.
תחנות המעקב משמשות ליצירת משולש דמיוני עם הטיל. חישוב נתוני הזוויות A ו-B, באמצעות שימוש במשפט הסינוסים, מאפשר לקבוע את הקואורדינטות של הטיל ובפרט את מרחקו מנקודת המעקב המרכזית d.
טריאנגולציה (גאומטריה)

במתמטיקה, טריאנגולציה היא חלוקה של משטח למשולשים (הנקראת גם שילוש), או – בהכללה – חלוקה של עצם גאומטרי מממד כלשהו לסימפלקסים. לחלוקות אלה חשיבות מרכזית בתרגום של בעיות מגאומטריה לקומבינטוריקה ובחזרה.
טריאנגולציה של מצולע

טריאנגולציה של מצולע היא חלוקה של פנימו למשולשים באמצעות אלכסונים. לכל מצולע קיימת טריאנגולציה. נוכיח זאת באינדוקציה על n:
ל-n=3 המצולע הוא משולש ומהווה הטריאנגולציה היחידה של עצמו. נניח שהטענה נכונה לכל מצולע בעל פחות מ-n צלעות ונוכיח כי היא נכונה למצולע עם n צלעות (וכן 3<n). נחפש אלכסון שעובר כולו בתוך המצולע. נבחר קודקוד B של המצולע שנמצא על שפת הקמור שלו. יהיו A ו-C הקודקודים הסמוכים ל-B ‏(AB ו-BC הם צלעות במצולע). אם AC עובר בתוך המצולע הוא האלכסון הרצוי. אחרת, יש קודקודים של המצולע שנמצאים בתוך המשולש ABC. מבין קודקודים אלו נבחר את הקודקוד D שהוא הרחוק ביותר מהישר AC. האלכסון BD חייב לעבור בתוך המצולע. האלכסון שמצאנו מחלק את המצולע לשני מצולעים מסדר נמוך יותר, להם ניתן לבצע טרינגולאציה לפי הנחת האינדוקציה. יחד הם נותנים טריאנגולציה של המצולע הגדול כולו. באינדוקציה דומה ניתן להוכיח שבכל טריאנגולציה יש n-2 משולשים.
כאשר מדובר במצולע קמור מסדר n, מספר הטריאנגולציות האפשריות הוא מספר קטלן ה-n-2.
טריאנגולציה של משטחים

בטריאנגולציה של משטחים משתמשים הן בטופולוגיה והן בגרפיקה ממוחשבת.
טריאנגולציה של משטחים > משטחים טופולוגיים

בטופולוגיה השימוש המרכזי של טריאנגולציה הוא בשביל להגדיר אינווריאנטים טופולוגיים (כגון הומולוגיה של מרחב טופולוגי ומאפיין אוילר), ומבנים על יריעות (כגון אוריינטציה). בדרך כלל, אנו מחלקים משטחים טופולוגים למשולשים במובן הטופולוגי של המילה, זאת אומרת שהצלעות והמשולשים עצמם עקומים ומכופפים.
ידוע שמטריאנגולציה מסוימת של משטח אפשר לעבור לכל טריאנגולציה אחרת של אותו משטח, עם אותן נקודות קצה, באמצעות סדרה של צעדי פכנר (Pachner moves), שבהם עוברים בין שתי הטריאנגולציות השונות של מרובע קמור.
לכל יריעה טופולוגית קומפקטית ממימד 1, 2 או 3 יש טריאנגולציה סופית; לעומת זאת, במימד 4 או יותר יש יריעות טופולוגיות שלא ניתן לבצע להן טריאנגולציה, והחל מממד 5 יש גם יריעות חלקות כאלה. מסיבה זאת, בטופולגיה מודרנית הטריאנגולציה הפכה פחות שימושית ומשמשת בעיקר להמחשת רעיון מסוים ודוגמאות.
טריאנגולציה של משטחים > טריאנגולציה בגרפיקה ממוחשבת

בגרפיקה ממוחשבת משתמשים בטריאנגולציה לצורך הצגת משטחים. כאן הצלעות והמשולשים בדרך כלל ישרים ומישוריים, ולכן רק מקרבים את המשטח. ככל שהמשולשים קטנים יותר כך הקירוב טוב יותר.
ראו גם

שילוש דלוני
כל הטריאנגולציות האפשריות של משושה קמור.
טופשופ

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'סי פרמן
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־60 שנה)
 חברת אם:  אסוס (חברת אופנה) 
 מיקום המטה:  לונדון 
 משרד ראשי:  לונדון, בריטניה
 ענפי תעשייה:  קמעונאות 
 מוצרים עיקריים:  אופנת נשים
  
 www.topshop.com
 
חנות של הרשת בעיר לידס ב-2012
חנות של הרשת בתוך קניון
טופשופ (באנגלית: Topshop) היא קמעונאית אופנה רב לאומית בריטית של בגדי נשים, נעליים, איפור ואביזרים. בשנת 2018 היו לה כ-510 חנויות ברחבי העולם – מתוכן כ-300 בבריטניה – בתוספת פעילויות מקוונות במספר שווקים. היא הייתה חלק מקבוצת ארקדיה, שנשלטה על ידי איש העסקים סר פיליפ גרין.
במאי 2019, נקלעה הקבוצה לפשיטת רגל על רקע המשבר בענף והמעבר לקניות מקוונות, וסגרה את הפעילות שלה בארצות הברית. בדצמבר 2020 נכנסה להליכי הבראה לפני פירוק. בפברואר 2021, רכשה Asos את רשת טופשופ ומותגים נוספים שבבעלות קבוצת ארקדיה, ובהם טופמן, מיס סלפרידג'ס ו-HIIT, תמורת 295 מיליון ליש"ט (404 מיליון דולר). בנוסף רכשה את המלאי של החברה ב-30 מיליון ליש"ט נוספים, אך לא את החנויות עצמן, שבהן הועסקו אלפי עובדים.
היסטוריה > הקמת הרשת

טופשופ החלה את דרכה כהרחבת מותג של חנות הכלבו "פיטר רובינסון" בשנות ה-60 של המאה ה-20 ובמקור מכרה אופנה של מעצבים בריטים צעירים, כמו מרי קוואנט וסטירלינג קופר. "פיטר רובינסון" הייתה רשת אופנת נשים שנרכשה על ידי קבוצת ברטון בשנת 1946. טופשופ הוקמה בשנת 1964 כ"חנות הטופ שופ של פיטר רובינסון", מותג נוער בסניף של הרשת בעיר שפילד והייתה לה גם מחלקה גדולה בחנות ברחוב אוקספורד. זו הייתה אופנה גבוהה עבור "הדור הצעיר והשונה" כפי שהגדיר זאת ה"טיימס" בשנת 1965. בשנת 1966 הוקם סניף נוסף בחנות כלבו "פיטר רובינסון" בעיר נוריץ'.
בשנת 1973 השיקה חברת האם ברטון גרופ תוכנית הרחבה משמעותית של חטיבת בגדי הנשים שלה, ופיצלה את טופ שופ של פיטר רובינסון לשתי רשתות שנקראו פיטר רובינסון וטופ שופ. הוכרז כי בעוד פיטר רובינסון יכוון לשוק מעל גיל 25, טופשופ תתמקד בטווח הגילאים בין 13 ל-24, כאשר ראלף הלפרן, יהודי בן לניצולי שואה, ניהל את המיזם החדש.
היסטוריה > גידול והתרחבות

בשנת 1974 רשת פיטר רובינסון הצטמצמה מ-22 חנויות לשש, בעוד שטופשופ התפתחה באופן עצמאי ותוארה כ"רווחית ביותר". יריבותיה העיקריות כללו את מיס סלפרידג' ואת זרוע הבוטיק של כלבו הרודס. בתוך שנתיים היו לטופשופ 55 סניפים עצמאיים והיא השיגה רווחים של מיליון ליש"ט באותה שנה. בשנת 1978 טופשופ היוותה שליש מהרווחים התפעוליים של ברטון גרופ.
בשנת 1978, ברטון הושק מותג מקביל לשוק אופנת הגברים, המותג טופמן, בקווים דומים לזרוע הקמעונאות לנשים. בשנה שלאחר מכן הודיעה ברטון על גידול במכירות ורווחים בשיעור של 30 אחוזים בבגדי נשים, כאשר גם טופמן הייתה גם מאוד רווחית.
בשנות ה-80 נחשבה טופשופ למיושנת ולא אופנתית. אולם, הרשת מיתגה את עצמה מחדש כמותג אופנה חדשני. השינוי כלל הצגת ליין ביגוד מיוחד, יוקרתי ואופנתי יותר, והופעה באופן קבוע בשבוע האופנה בלונדון.
היסטוריה > בשנות ה-2000

בשנת 2002, רכש איש העסקים פיליפ גרין את חברת האם ברטון גרופ, ומיזג אותה לתוך קבוצת ארקדיה שהקים, שכללה כ-20 רשתות של מותגי אופנה מובילים ברחבי העולם. בשיאה היו לקבוצה כ-2,000 חנויות וכ-25,000 עובדים. באוקטובר 2005 שילם גרין לעצמו דיבידנד בסך 1.2 מיליארד ליש"ט מרווחי הקבוצה. כדי להימנע מתשלום מס הכנסה בבריטניה, התשלום הועבר לאשתו שהוגדרה תושבת חוץ, מאחר שהיא מתגוררת במונקו ברוב ימות השנה (בה אין מס הכנסה).
במאי 2007 תכננה דוגמנית העל קייט מוס את הקולקציה הראשונה שלה עבור Topshop. ביולי 2007 תכננה האמנית הבריטית סטלה ויין מהדורה מוגבלת עבור Topshop בהשראת יצירות האומנות הצבעוניות שלה. המהדורה כללה חולצות, וסטים וחצאיות.
החנות שברחוב אוקספורד היא חנות האופנה הגדולה בעולם, והיא גם חנות הבית של המותג. החנות מושכת עד 30,000 לקוחות ביום. חנות הדגל הראשונה של Topshop בארצות הברית נפתחה בברודוויי שבניו יורק. החנות הציעה שירותים דומים לחנות שבלונדון. החנות בניו יורק הייתה השנייה בגודלה של המותג.
בתחילת 2008 נכנסה הרשת לשוק הסיני.
בקיץ 2009 פתחה Topshop חנות בסגנון "מנהטן" באנגליה. ממוקמת בליברפול, החנות היא השנייה בגודלה במדינה.
פעילות בישראל

הרשת הייתה מיוצגת בישראל על ידי חברת סי אנד שלס מקבוצת סקאל, בניהולו של חיים סקאל. היא פתחה את החנות הראשונה שלה בקניון רמת אביב בקיץ 2004, בהשקעה של 2.5 מיליון שקל. בסך הכל הוקמו בישראל שבע חנויות של המותג. בדצמבר 2014 רכשה קבוצת גולף א.ק. 50% מהרשת בישראל לפי שווי של 56 מיליון שקל. בתחילת 2015 הגדילה גולף את חלקה ל-67%. באפריל 2016 הוקם אתר קניות מכוון של המותג בישראל באמצעות אתר עדיקה.
בפברואר 2021, הודיעה קבוצת גולף על סגירת הרשת בישראל, בעקבות רכישת חברת האם על ידי Asos, הממשיכה לשווק את המותג באתר שלה גם בישראל.
הערות שוליים

↑  שני מוזס, ‏טופשופ העולמית נקלעה למשבר, איך תושפע הזכיינית הישראלית גולף?, באתר גלובס, 27 במאי 2019
↑  שני מוזס, ‏הסוף של טופשופ? החברה האם נכנסה להליכי הבראה לפני פירוק, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2020
↑   רונית דומקה, הדר קנה, סוכנויות הידיעות, אסוס רוכשת את טופשופ ב-400 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2021
↑  שירות בלומברג, ‏המיליארדר הבריטי פיליפ גרין שילם לעצמו דיבידנד בסך 1.2 מיליארד ליש"ט, באתר גלובס, 20 באוקטובר 2005
↑  דפנה מאור,רונית דומקה, היהודים העשירים בעולם 2010, באתר הארץ, 13 באפריל 2010
↑  סוכנויות הידיעות, רשת הביגוד הבריטית טופשופ - המוכרת את קו הביגוד החדש של קייט מוס - תפתח סניפים בארה"ב, באתר TheMarker‏, 14 במאי 2007
↑  TOPSHOP OXFORD CIRCUS UNVEILS WORLD'S LARGEST FASHION STORE WITH BILLIE, KAVANA AND 911, באתר PR Newswire (כתבה בנושא גודלה של Topshop)
1 2  Ruth La Ferla,‏ But Will It Play in Manhattan?‎, באתר עיתון הניו יורק טיימס, 21 ביוני 2006 (גודלה של חנות הדגל בניו יורק - ממוצע כניסת לקוחות יומי לחנות הדגל של Topshop)
↑  ריצ'רד טומלינסון, פיליפ גרין מביא את טופשופ לארה"ב, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2009
↑  סוכנויות הידיעות, דיווחים: קמעונית האופנה טופשופ תפתח את סניפה הראשון בסין בתחילת 2008, באתר TheMarker‏, 22 בנובמבר 2007
↑  On TOP(SHOP) of Manhattan., בבלוג the style darling,‏ 8 בספטמבר 2008 (מידע אודות החנות בניו יורק)
↑  איילה צורף, סקאל מכניסה את המותג הבריטי Top Shop לישראל; תשקיע 1.5 מיליון דולר בהקמת חנות הדגל בהרצליה, באתר TheMarker‏, 13 באפריל 2003
↑  מעיין כהן, ‏טופשופ פותחת חנות דגל בקניון רמת אביב, באתר גלובס, 10 ביוני 2004
↑  שירות גלובס, ‏רשת האופנה הבריטית "טופשופ" פותחת את חנות הדגל שלה בישראל בהשקעה של 2.5 מיליון ש', באתר גלובס, 9 ביוני 2004
↑  אילנית חיות, ‏גולף רוכשת 50% מ-TOP SHOP לפי 56 מיליון שקל, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2014
↑   ערן אזרן, גולף השלימה רכישה של 67% מהזכויות למותגי TOPSHOP בישראל בכ-37 מ' ש', באתר TheMarker‏, 21 בינואר 2015
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏רשת טופ שופ מקבוצת גולף מעלה אתר מכירתי לקהל הישראלי, באתר גלובס, 3 באפריל 2016
אילנית חיות, ‏סקאל שוקל למנוע מגולף מכירת המותג טופשופ ברשת, באתר גלובס, 14 באפריל 2016
↑  שני מוזס, ‏עוזבת את ישראל: טופשופ סוגרת את החנויות בארץ, באתר גלובס, 4 בפברואר 2021
יה (חולצה)

ציור של גאורגה טטרסקו ובו איכרה רומניה לבושה ביה
(אִ)יֶה  (ברומנית: ie המילה המיודעת ia, ברבים ii) היא חולצה נשית המהווה את המרכיב העיקרי בלבוש הנשי העממי הרומני.
חולצת יה מיוצרת מאריג דק של כותנה או פשתן או משי, ועליה רקמה באזור הצוואר, בית החזה והשרוולים. נושאי הרקמה הם מודלים הנדסיים, פרפרים ופנינים. הרקמה שונה, בהתאם למסורות באזורים שונים של רומניה. המודלים של הרקמה וצבע הבד השתנו גם לפי גיל הלובשות ומעמדן החברתי. לחלק מהדוגמאות נועד גם התפקיד לשמור על הלובשות מפני הרוחות הרעות.
בעת לימודיו של אנרי מאטיס אצל גוסטב מורו התיידד מאטיס עם צייר רומני, תאודור פאלאדי, שגם הוא למד אצל מורו, והשניים שמרו על ידידותם, התראו והתכתבו. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים צייר מאטיס רקדנית לובשת חולצה רומנית ובציור נוסף קישט שמלה בקישוטים דומים. פאלאדי ראה את התלהבות ידידו מהחולצה הרומנית, ועל כן הביא לו במתנה מספר חולצות כאלה. בעקבות זאת צייר מאטיס, ב-1940, את ציור השמן הנודע La Blouse Roumaine, השוכן כעת במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית של צרפת במרכז ז'ורז' פומפידו. ציור זה פרסם בעולם את חולצת יה הרומנית.
מאריה מאדינבורו, מלכת רומניה אהבה את הלבוש הרומני העממי באופן כללי ואת היה בפרט, והרבתה ללבוש חולצות אלה. גם מעצבי האופנה ז'אן-פול גוטייה ואיב סן-לורן אהבו חולצות רומניות אלה והקדישו להן קולקציות מיוחדות.
בתאריך 24 ביוני נחוג היום הבינלאומי של היה. מועד זה תואם גם לחגיגות ה"סנזיינה", יצורים אגדיים במיתולוגיה הרומנית, שעל פי המסורת נהגו ללבוש יה,.
הערות שוליים

↑  רומניה מתכוננת לחגוג את היום הבינלאומי של היה! (ברומנית)
↑  Aprilie 1940 – ia românească pictată de Matisse (ברומנית)
טחנת נייר

טחנת נייר ועיסת נייר של חברת International Paper, ג'ורג'טאון, דרום קרוליינה. כשהיא נבנתה היא הייתה הטחנה הגדולה בעולם
טחנת נייר היא בית חרושת לייצור נייר מסיבי צמחים כמו תאית של עץ, סחבות ישנות ומרכיבים שונים תוך שימוש במכונה לייצור נייר שמופעלת על ידי המים או במכונות שונות.
היסטוריה

בחקירת ההיסטוריה של טחנות הנייר יש קושי להבדיל בין הגדרות מדויקות. בנוסף, הטרמינולוגיה לא מדויקת אצל כותבי מאמרים מודרניים: מומחים מודרניים רבים משתמשים במונח אחיד לתיאור "טחנה" מבלי להבדיל בסוג הטחנה אם היא מופעלת על ידי אדם, בעל-חיים או על ידי מים. זאת ועוד, הנטייה שלהם להגדיר כל מפעל עתיק לייצור נייר כ"טחנה", הקשתה לזהות את הטחנות ההיסטוריות המסוימות שהיו יעילות ומופעלות על ידי מים.
היסטוריה > טחנות מופעלות על ידי האדם ועל ידי בעלי חיים

בעוד שטחנות מופעלות אדם או בעל-חיים היו ידועות כבר אצל יצרני נייר סינים ומוסלמים, ראיות לטחנות נייר מופעלות מים לא תועדו אצלם. ההסבר המוצע להיעדר זה של שימוש בטחנות מים הוא הרגלם של המוסלמים לקרוא למרכזי ייצור הנייר "יצרני נייר" ולא להשתמש במונח "טחנה".
על אף שמומחים זיהו "טחנות נייר" מתקופת בית עבאס בבגדד של 794–795, הראיות לשימוש במים בתהליך ייצור הנייר באותה תקופה, מכל מקום, הוא עניין שמוטל אצלם בספק. בעיר המרוקאית פאס, אבן בטוטה מדבר על "400 רחיים לנייר". היות שאבן בטוטה לא מזכיר את השימוש בכוח-המים וגם שכמות כה גדולה של מטחנות מים היא תמוהה, הפיסקה בכללותה מתייחסת לכוח אדם או בעלי-חיים.
היסטוריה > טחנות מים

סקירה מקיפה של מטחנות באל-אנדלוס לא גילתה אפילו מטחנת מים בודדת, באותה מידה ספרי הרכוש הספרדיים שהופצו לאחר הרקונקיסטה הנוצרית, לא הציגו שום נתונים על טחנות מסוג זה. טקסטים ערביים אף פעם לא השתמשו במונח "טחנה" בהקשר של ייצור נייר והדו"ח הכי יסודי של תעשיית הנייר המוסלמית, מהסולטאן הזירידי אל-מואיז אבן באביס מתאר מעט מאוד את העבודה במונחים של המלאכה עצמה. דונלד היל מצא אזכור אפשרי של מטחנת מים לנייר בסמרקנד, בעבודה מהמאה האחת עשרה של המלומד הפרסי אבו ראיאן בירוני, אבל מסקנתו הייתה שהקטע "קצר מכדי לאפשר לנו לקבוע בוודאות", שאכן מדובר בטחנת נייר מופעלת מים. למרות שלהלוי זה עדיין נראה כראייה לטחנת מים בסמרקנד שקשורה לייצור נייר, הוא מודה שלא ידוע האם נעשה שימוש בכח המים לצורך ייצור נייר באזורים אסלאמיים אחרים באותו זמן. רוברט א. ברנס נשאר סקפטי בכל זאת, לאור העובדה שנמצא רק ממצא בודד שיכול להפנות לטחנה מופעלת מים, בנוסף לשכיחות של עבודה ידנית בתעשיית הנייר האסלאמית במקומות אחרים.
היל מציין שטחנות נייר מופיעים בכתבים מוקדמים של קטלונים נוצריים מהמאה ה-12, מה שעשוי לרמוז על מקורות מוסלמיים, אבל כאן חסרות הוכחות טובות מספיק, והנידון של טחנות נייר מופעלות מים בתחילת תקופת הקטלונים נדחתה לאחר בחינה חוזרת של הראיות שהובאו על ידי בארנס. באופן דומה, הזיהוי של טחנות הידראוליות מוקדמות במסמכים מימי הביניים מפבריאנו, איטליה, הוא חסר בסיס.
הראיה הברורה המוקדמת ביותר לטחנת נייר מופעלת מים מתוארכת לשנת 1282 בממלכת אראגון הספרדית, צו של המלך פטר השלישי מורה על הקמת "מולנדינום", טחנה הידראולית תקנית במרכז לייצור נייר שבצ'טיבה. נראה כי החידוש המלכותי חרה לתעשיית הנייר של המוסלמים המקומיים; המסמך מבטיח להם את הזכות להמשיך בדרך המסורתית של ערבול החומרים באופן ידני ומעניק להם פטור מעבודה במטחנות החדשות.
טחנת נייר ראשונה מצפון לאלפים הוקמה בנירנברג על ידי אולמן שטרומר ב-1390. הטחנה אוירה לאחר מכן בנירנברג כרוניקל המהודר. מאמצע המאה הארבע עשרה והלאה, טחנות נייר אירופאיות עברו שיפור מהיר של מספר תהליכי עבודה.
מאפיינים

טחנות נייר יכולות להתאפיין בטחינה משולבת או נפרדת. בזו המשולבת, טחינת הנייר וייצור העץ לעשיית הנייר נעשים באותו מקום. בטחנה נפרדת חתיכות העץ מגיעות מוכנות. קיימת תפיסה מוטעית נפוצה שטחנות נייר הם מקור לריחות רעים; לטחנות משולבות יש אכן ריח שמאפיין אותם, הטחנות הנפרדות שמקבלות את חתיכות העץ מוכנות מפיצות בקושי, אם בכלל, ריח.
טחנות הנייר המודרניות משתמשות בכמויות גדולות של אנרגיה, מים וחתיכות עץ ביעילות גבוהה ותהליך מאוד מורכב, תוך כדי שימוש במכשור בקרה מתוחכם וטכנולוגיה מתקדמת לייצור גליונות נייר שניתנות לשימוש בצורת רבות ומגוונות. מכונות נייר מודרניות יכולות להיות גדולות מאוד ולהגיע למידות של כ-150 מ' אורך, לייצר גיליון נייר בגודל כ-10 מ' רוחב ולעבוד במהירות של יותר ממאה קמ"ש.