stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראדו בליגן
פעילותו האמנותית

בקריירה שנמשכת מעל שבעים שנה שיחק ראדו בליגן בתפקידים שהפכו מפורסמים, ביצירות של מחזאים רומנים וזרים - יון לוקה קאראג'אלה, ברבו דלווראנצ'ה, טודור מושטסקו, ויקטור יון פופה, מיכאיל סבסטיאן, אורל בראנגה, אלכסנדרו מירודן, ויליאם שייקספיר, קרלו גולדוני, ניקולאי גוגול, צ'כוב, ג'ורג' ברנרד שו, מקסים גורקי, אז'ן יונסקו, ז'אן אנוי, אלבר קאמי, פרידריך דירנמאט, פיטר שאפר, ניל סיימון, אדוארד אלבי ואחרים.
תקופה ארוכה זוהה שמו עם דמויות כמו המורה מירויו ב"כוכב ללא שם" של מיכאיל סבסטיאן, טוזנבך ב"שלוש אחיות" של צ'כוב, בראנז'ה ב"הקרנפים" של יונסקו, צ'רקז ב"עיתונאים" של מירודן. גם תפקיד הבכורה שלו בקולנוע - ריקה ונטוריאנו ב"לילה סוער" (1943) לפי קאראג'אלה, הפך לאירוע הסטורי. לאחר מכן שיחק את ריקה גם על במת התיאטרון ב-1949.
גם בתפקידו כאגמיצה דנדנאקה הסנילי במחזה של קאראג'אלה "המכתב האבוד", ואחר כך בסרט לפי אותו המחזה, בבימויו של אלכסנדרסקו, היה משחקו בלתי נשכח.
בשנים 1965-1950 לימד ראדו בליגן כפרופסור באקדמיה (המכון) לתיאטרון ולקולנוע ע"ש יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט.
בשנים 1969 -1961 כיהן כמנהל של התיאטרון לקומדיה בבוקרשט, וב-1990-1969 כמנהל התיאטרון הלאומי של בוקרשט.
משנת 1971 הוא יושב ראש והחל משנת 1977 יושב ראש לשם כבוד לכל החיים של המכון הבינלאומי לתיאטרון.
בקולנוע בלט כישרונו בסרטים כמו " אבא של שבת"(1975) לצידו של אמזה פליה, "בדידות הפרחים" (1976) לצידו של תומא קאראג'יו, "הבכורה" יחד עם כרמן סטנסקו, בתפקיד של הרוזן ינקוביץ' בסרט ההיסטורי "הוריה" {1984).
בליגן ערך סיורי הופעות רבים בארצות רבות בעולם. ביקר פעמים רבות גם בישראל (כולל באוקטובר 2004 עם להקת התיאטרון הלאומי מבוקרשט, שהציגה את "טאקה, יאנקה וקאדר" מאת פופה, מערכונים מאת יון לוקה קאראג'אלה ומחזה מאת מיכאיל סבסטיאן, "הידיעה האחרונה")
ראדו בליגן היה נשוי שלוש פעמים: ללנינטה גוסטי (1965), ממנה התגרש; לדנה קריבץ-יונסקו (?-1965); ולמריקה בליגן, סופרת, איתה היה נשוי משנת 1965 ועד מותה בשנת 1993.
נולדו לו 4 ילדים, שלוש בנות ובן, ביניהם בתו הבכורה - הסופרת אנה-מריה בליגן החיה באוסטרליה, והשחקנית לאמיה בליגן.
בליגן נפטר ב-20 ביולי 2016.
מתפקידיו כשחקן תיאטרון

לאון סן פה ב"אגויסט" מאת אנוי,(2004)
גוליילמו במחזה לפי "שם הורד" מאת אומברטו אקו (1998)
יאנקה ב"טאקה, יאנקה וקאדר" מאת פופה, (בבימוי גריגורה גונצה 2001)
השחקן ב"בשפל" מאת גורקי (1998, בימוי: יון קוז'אר)
הזקן ב"קוטלטים" מאת ברנאר בלייר (בימוי: ג'לו קולצ'אג, 1998)
קונדילאס - ב"הירושה" מאת טיטוס פופוביץ' (בימוי: הוריה פופסקו, מיכאי מנולסקו, 1989)
"הקונטרבס" לפי פטריק זיסקינד (מחזה מונולוג, בימוי: גונצה, 1987)
הרב טאקר ב"סיפור מהוליווד" מאת ניל סיימון (גונצה, 1984,1994)
ספיראקה ב"טיטניק ואלס" מאת מושטסקו, (בימוי: מיכאי ברקט, 1983)
דומניקו ב"פילומנה מרטוראנו" מאת אדוארדו דה פיליפו (בימוי:אנקה אובאנז דורושנקו, 1981)
קראה ב"קליגולה" מאת קאמי, (בימוי:הוריה פופסקו, 1976)
ריצ'רד השלישי בריצ'רד השלישי (בימוי:הוירה פופסקו, 1974) מאת שייקספיר
המחזאי ב"חיי אשה" מאת בראנגה (בימוי: אורל בראנגה 1976)
רובספייר ב"דנטון" מאת קמיל פטרסקו (בימוי:הוריה פופסקו, 1974)
מל ב"השבוי ממנטן" מאת ניל סיימון (בימוי:ברקט, 1973)
מאייר באייר ב"סימפוניה פאתטית" מאת בראנגה בבימוי המחזאי (1973)
שטפאן ואלריו ב "משחק של פגרה" מאת מיכאיל סבסטיאן (בימוי: ברקט, 1971)
ג'ורג' ב"מי מפחד מווירג'יניה וולף?" מאת אולבי (בימוי: מישל פגדאו, 1970)
אדוארד פורציאן ב"בעמק הקוקיה" מאת מיכאי בניוק (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1959)
סי.נ. מולן ב"השנים השחורות" מאת בראנגה (בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, 1958)
יאקוב ברדין ב"האויבים" מאת גורקי (בימוי: אלכסנדרו פינצי, 1958)
הוראס, פרדריק ב"הזמנה לארמון" מאת אנוי (בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, 1958)
טרינקולו ב"סערה" מאת שייקספיר (בימוי:מוני גלרטר, 1958)
פיליפטו ב-I Rusteghi מאת גולדוני (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1957)
אלכסנדרו ב"מתכון האושר או על מה שלא מדברים" מאת בראנגה (בימוי:מרייטה סדובה, 1957)
המורה מירויו ב"כוכב ללא שם" מאת סבסטיאן, (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1956)
צ'רקז ב"העיתונאים" מאת מירודן (בימוי:מוני גלרטר, 1956)
אגממנון דנדנאקה ב"מכתב שאבד" מאת קאראג'אלה (בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, 1955)
פולודין ב"סוגיה אישית" מאת אלכסנדר שטיין (בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, 1955)
סטפה ב"פלטון קרצ'ט" מאת אלכסנדר קורנייצ'וק (בימוי: אלכסנדרו פינצי 1954)
מירצ'ה קוואפו ב"השה המטורף" מאת בראנגה (בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, 1954)
מיטיקה ב"מאטיי מילו" מאת מירצ'ה שפטנסקו (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1952)
ווייקו ב"השעה האחרונה" מאת סבסטיאן (בימוי:מוני גלרטר, 1953)
חלסטאקוב ב"רביזור" מאת גוגול (בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, 1952)
"מומנטים" - מערכונים לפי קאראג'אלה (בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, 1952)
ה"קטינדאט" (ה"מואמד") ב"ענייני הקרנבל" מאת קאראג'אלה (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1951)
טוזנבך ב"שלוש אחיות" מאת צ'כוב (בימוי: גלרטר, 1950)
ריקה ונטוריאנו ב"לילה סוער" מאת קאראג'אלה (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1949)
ויקטור דומיטרסקו ב"עשב רע" מאת בראנגה, (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1949)
אגאמיצה דדנדנאקה ב"מכתב שאבד" מאת קאראג'אלה (בימוי: סיקה אלכסנדרסקו, 1948)
הסטודנט ב"העימות" מאת טור ולב שיינין (בימוי: גלרטר, 1948)
רומיאו ב"רומיאו ויוליה מערכה שישית"", "בין הפילילוגים" ו"מי עונה?" מאת ד.ד. פטרשקאנו, (בבימוי נ.ג. קירילוב ,1945)
בימוי

2011 Nimeni nu e perfect "איש אינו מושלם" מאת סיימון ויליאמס
2007 "זרים בלילה" מאת אריק אסו
2004 "האגואיסט" מאת אנוי,
1996 "באיזה צד אתה?" מאת רונדל הרווד
1979 "המכתב האבוד" מאת קאראג'אלה
1960 סיפור מאירקוצק מאת אלכסיי ארבוזוב
1959 "אנשי הפרא" מאת סרגיי מיכאלקוב
1955 עם סיקה אלכסנדרסקו - "רופא בעל כרחו" מאת מולייר
בתוכניות תיאטרון בטלוויזיה

2002 - "שלך, קאראג'אלה" (בימוי:מירצ'ה קרוניזטיאנו (Al matale, Caragiale"),
1995 - "מי מפחד מוויר'יניה וולף?" מאת אלבי (בימוי:אולימפיה ארגיר)
אמדאוס - מאת פיטר שאפר (בימוי:דינו צ'רנסקו)
1982 הרפתקה מתחת לאדמה מאת יון באיישו (בימוי:סרג'ו יונסקו)
טיטאניק וולס - מאת טודור מושטסקו
ארוחת הערב מאת ז'אן קלוד ברנסוויל
בית מושאט
הארווי מאת מרי צ'ייס
רכבת תענוגות מאת קאראג'אלה
מומנטים" לפי קאראג'אלה
"אדון לאונידה" לפי קאראג'אלה
"אמנים גדולים על המסך הקטן"
ספריו

2001 - „Note de insomniac" (רישומים של חסר-שינה)
1978 - „Luni, Marți, Miercuri..." (יום ב, יום ג, יום ד....)
1968 - „Pretexte și subtexte" (תירוצים וסובטקסטים")
ספרי אודיו

"הקונטרבס"
בארטלבי"
פרסים ומחוות כבוד

2004 - חבר כבוד של האקדמיה הרומנית, על מפעל חייו באמנויות הבמה
2003 - אות לגיון הכבוד הצרפתי, בדרגת קצין
2003 - עיטור השרות למופת בדרגת קצין גדול
2002 - הפרס הגדול ממשלת רומניה, במסגרת הפרסים הלאומיים לתיאטרון
1997 פרס האקדמיה הרומנית
1999 פרס אז'ן יונסקו
1998 פרס הקרן טופאן
חבר האקדמיה "לה מוזה" באיטליה
1995-1996 פרס דיוניסוס - בגאלה של UNITER
1980 פרס האקדמיה " לה מוזה" בפירנצה
עיטור הדגל היוגוסלבי עם כוכב הזהב וצמיד
1953 - אמן מצטיין
1962 - אמן העם של הרפובליקה
אזרח כבוד של הערים יאש ובקאו
1967 - חבר בקרטל הבינלאומי לתיאטרון
חבר המועצה העליונה של תיאטרון האומות, בראשותו של פייר מואנה
1971-1978 יושב ראש, יחד עם יהודי מנוחין של הפסטיבלים הבינלאומיים לתיאטרון ולמוזיקה בחסות אונסקו
ב-27 במרץ 2011 הוענק לו כוכב בשדרת הכוכבים של בוקרשט.
דוקטור לשם כבוד של האקדמיה ע"ש ג'ורג'ה אנסקו בייאש (1994) ושל האקדמיה לתיאטרון ולקולנוע ע"ש יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט (2003)
האולם הגדול של התיאטרון לקומדיה בבוקרשט נושא את שמו
פילמוגרפיה

O noapte furtunoasă (1943) "לילה סוער" (לפי קאראג'אלה, בימוי:ז'אן ג'ורג'סקו, בתפקיד ריקה ונטוריאנו)
Visul unei nopți de iarnă (1946) "חלום ליל חורף" (לפי טודור מושטסקו, בימוי: ז'אן ג'ורג'סקו)
Răsună valea (1949) העמק מהדהד (סרט אמנותי תעמולתי"ריאליסטי סוציאליסטי" לפי מירצ'ה שפטפנסקו, בימוי: פאול קלינסקו)
Bulevardul “Fluieră Vântu” -(1950) "שדרות "שורקת הרוח"", סרט קצר (לפי אורל בראנגה, בימוי:ז'אן מיכאיל)
1952 - Vizita (הביקור) - סרט קצר לפי סיפור מאת קאראג'אלה (בימוי:ז'אן ג'ורג'סקו)
Lanțul slăbiciunilor (1952) "שרשרת החולשות" (סרט קצר לפי קאראג'אלה, בימוי:ז'אן ג'ורג'סקו)
1952 Arendaşul român (החוכר הרומני) (סרט קצר לפי סיפור של קאראג'אלה, בימוי:ז'אן ג'ורג'סקו)
O scrisoare pierdută (1953) - ב"מכתב האבוד" (לפי קאראג'אלה, תפקיד: אגממנון דנדנאקה, בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, ויקטור איליו)
Afacerea Protar (1955) - פרשת פרוטאר (לפי הקומדיה מאת מיכאיל סבסטיאן, תפקיד:הפרופסור אנדרוניק, בימוי:הרלמביה בורוש)
Directorul nostru (1960) - המנהל שלנו (לפי אדוארד מזינצ'סקו, בימוי: ז'אן ג'ורג'סקו)
Bădăranii (1960) - עמי הארצות (לפי גולדוני, התפקיד של פיליפטו, בימוי:סיקה אלכסנדרסקו, גאורגה נאגי)
Celebrul 702 (1962) ‏ "702 המפורסם" (לפי מירודן, תפקיד:צ'ריל, בימוי:מיכאי יאקוב)
Lanterne cu amintiri (1963) "פנסים עם זכרונות" (בימוי:ז'אן ג'ורג'סקו)
Pași spre lună (1964) צעדים אל הירח (בימוי:יון פופסקו-גופו)
Castelanii (1966) הקסטלנים (לפי אנדראש שיטה, בימוי:גאורגה טורקו)
Șeful sectorului suflete (1967)ראש מחלקת נשמות (, לפי מירודן, התפקיד גורה, בימוי:גאורגה ויטנידיס)
Explozia (1972) הפיצוץ (, התפקיד לוקה, בימוי:מירצ'ה דרגאן)
Întoarcerea lui Magellan (1973) חזרתו של מג'לאן (בימוי:כריסטינה ניקולאיה)
Agentul straniu (1974) הסוכן המוזר (בימוי:סאוול שטיופול)
Tată de duminică (1975) אב של שבת (לפי אוקטאב פאנקו-יאש, בימוי:מיכאי קונסטנטינסקו)
Singurătatea florilor (1976) בדידות הפרחים (בימוי:מיכאי קונסטנטינסקו)
Cuibul salamandrelor (1976) קן הסלמדרות (לפי יואן גריגורסקו, בימוי:מירצ'ה דרגאן)
Instanța amână pronunțarea (1976) בית המשפט דוחה את גזר הדין (בימוי:דינו קוצ'ה)
Premiera (1976) הבכורה (בימוי:מיכאי קונסטנטינסקו)
Brațele Afroditei (1978) הידיים של אפרודיטה (בימוי:מירצ'ה דרגאן)
Aurel Vlaicu (1977) אאורל ולאיקו (בימוי:מירצ'ה דרגאן)
Iancu Jianu, zapciul (1980) ינקו ז'יאנו השודד (בימוי:דינו קוקצ'ה)
Rețeaua „S” (1980) הרשת "ס" (בימוי:וירג'יל קאלוטסקו)
Iancu Jianu, haiducul (1981) ינקו ז'יאנו, ההיידוק (בימוי:דינו קוצ'ה)
Întoarcere la dragostea dintâi (1981) חזרה לאהבה הראשונה (תסריט ובימוי:מירצ'ה מורשאן)
Galax, omul păpușă (1983) גאלאקס, האיש בובה (בימוי:יון פופסקו-גופו)
Horea (1984) הוריה (בימוי:מירצ'ה מורשאן)
Cui i-e frică de Virginia Woolf? - (1995) - George סרט טלוויזיה - מי מפחד מווירג'יניה וולף? (בימוי:אולימפיה ארגיר)
Trahir (1993) - לבגוד (תפקיד:ולאד, בימוי: ראדו מיכאיליאנו)
După-amiaza unui torționar (2001) - Profesorul אחרי הצהרים של המומחה בעינויים (בתפקיד הפרופסור) (בימוי:לוצ'יאן פינטיליה)
Medalia de onoare (2010) - Ion I. Ion עיטור הכבוד (תפקיד:יון י. יון)
ציטוט

אני אוהב את התיאטרון שהוא האמנות לספר את הניגודים. התיאטרון מלמד להכיר ולאהוב את האחר
הערות שוליים

↑  jurnalul.ro 2009
↑  jurnalul.ro 12-1-2009
↑  שם
↑  ראיון בעיתון "אבנימנטול זיליי" ב-3 ספטמבר 2008 "אינני יכול לקלל את צ'אושסקו"
↑  שם
↑  jurnalul.ro 12-01-2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568053205171  PLWABN: 9810671859405606  BNE: XX1571104  BnF: cb150283679 (data)  GND: 1061662772  ISNI: 0000 0000 5972 5701  LCCN: no2014120183  NKC: xx0233386  NLG: 99000  NTA: 132025345  SUDOC: 080842569  VIAF: 87293922   WorldCat (עם VIAF): 87293922 
צילום של השחקן שפורסם בשנת 1982
ג'ון ספנסר (קצין אמריקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 49 בערך)
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 דרגה:   מייג'ור (צבא ארצות הברית)  קולונל (משמר המדינה של קליפורניה)
 תפקידים בשירות
 אימוני לחימה עירונית, הדיוויזיה ה-40
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק
ג'ון ספנסר (באנגלית: John W. Spencer) הוא קצין לשעבר בצבא ארצות הברית, חוקר לוחמה עירונית ומחבר. מכהן כראש מחלקת לימודי לוחמה עירונית במכון ללוחמה מודרנית של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בנוסף הוא מנהל שותף של "פרויקט הלוחמה העירונית", ומנחה את הפודקאסט של הפרויקט הלוחמה העירונית.
קריירה צבאית

ספנסר התגייס לצבא ארצות הברית מיד לאחר סיום לימודיו התיכוניים בגיל 17. במהלך שירותו הצבאי טיפס בדרגות עד לדרגת רב-סמל ראשון, ולבסוף קיבל דרגת קצונה. הוא פרש משירות פעיל בדרגת מייג'ור, המקבילה לרב-סרן.
במהלך הקריירה הצבאית שלו שימש כמפקד מחלקת חי"ר ומפקד פלוגה, כולל שני סבבי לחימה במלחמת עיראק. בעיראק הוא שירת במהלך הפלישה הראשונית בשנת 2003 ומאוחר יותר בשנת 2008 במהלך תגבור הכוחות במלחמת עיראק ובקרב על מדינת א-סדר בבגדאד. בנוסף, הוא שובץ במהלך שירותו לתפקידים בבית הספר לריינג'רים ובמטות המשולבים. מאוחר יותר הוא מונה לעמית במטה הכללי של קבוצת המחקרים האסטרטגיים, עד שעבר למכון ללוחמה מודרנית (MWI).
עבודה מחקרית

ספנסר משמש, נכון ל-2024, כראש לימודי לוחמה עירונית במכון ללוחמה מודרנית וכקולונל במשמר המדינה של קליפורניה, שם הוא משובץ כמנהל אימוני לוחמה עירונית בדיוויזיית החי"ר ה-40.
במהלך קיץ 2022, כשהפלישה הרוסית לאוקראינה הייתה עדיין בעיצומה, הוא ביקר באוקראינה כדי ללמוד את קרב קייב.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022 הוא החל לתת בטוויטר עצות "כיצד להתנגד לפלישות הרוסיות". זה הגיע לשיאו בפרסום "מיני מדריך למגן העירוני: מדריך לאסטרטגיות וטקטיקות של הגנה על עיר", אשר תורגם ליותר מ-10 שפות.
הוא גם עורך תורם ב-War on the Rocks, הוצאה אמריקאית העוסקת בביטחון לאומי.
עמדותיו לגבי מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל ביקר ספנסר מספר פעמים ברצועת עזה. הוא טען כי ישראל נקטה באמצעי זהירות חסרי תקדים במטרה למנוע פגיעה באזרחים, יותר מכל צבא אחר בהיסטוריה המודרנית. ספנסר גם הדגיש את השימוש הנרחב שעשה צה"ל בשיטות התרעה מגוונות, כולל נוהל הקש בגג, פיזור עלונים מן האוויר, הודעות רדיו, שיחות טלפון, מסרונים והודעות מוקלטות. בנוסף ציין את השקיפות הצבאית של ישראל, אשר פרסמה מפות צבאיות לציבור, דבר שלדבריו לא נעשה מעולם על ידי צבא אחר. הוא גם התייחס להפסקות האש ההומניטריות שקיים צה"ל על בסיס יומי. ספנסר התראיין בהרחבה בתקשורת הישראלית והעולמית, ומאמריו התפרסמו במגזינים נחשבים כמו CNN, טיים וניוזוויק. כמו כן, בציוץ בטוויטר שהפך ויראלי סיפר ספנסר על רשמיו לאחר שצפה בסרט הזוועות ממתקפת הפתע של חמאס ב-7 באוקטובר 2023.
ספנסר הגדיר את הלחימה בעזה כייחודית במורכבותה, בשל שילוב גורמים כמו מנהרות תת-קרקעיות, שימוש במגנים אנושיים והחזקת בני ערובה.
פרסומים

ג'ון ספנסר, שמונת העקרונות של לוחמה אורבנית, ומדוע אנו חייבים לשנות אותם, הוצאת "מערכות", 9 בדצמבר 2021
Liam Collins and John Spencer, Understanding Urban Warfare (2022; ISBN 978-1912440351)
John Spencer, Connected Soldiers: Life, Leadership, and Social Connections in Modern War (2022; ISBN 978-1640125124)
הערות שוליים

↑  Alexa Phillips, news reporter, Ukraine invasion: Urban war expert’s advice on how Ukrainian civilians can defend themselves against Russian forces, Sky, ‏28 בפברואר 2022
↑  יובל אראל, ‏להילחם בשטח בנוי: הקצין האמריקני לשעבר שנותן טיפים בטוויטר לאזרחי אוקראינה, באתר ‏מאקו‏, 3 במרץ 2022
↑  John Spencer, The Mini-Manual for the Urban Defender, johnspenceronline.com
↑  Hilary Krieger, Opinion: A military expert on why the US view on Israel’s fight against Hamas is a turning point for the world, CNN, ‏17 May 2024
↑   ציוץ של ג'ון ספנסר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 20 ביוני 2024
קרן בצלאל, ‏מומחה צבאי שחוקר את הלחימה בעזה: "ישראל מנצחת במלחמה", באתר ‏מאקו‏, 4 ביולי 2024
 ציוץ של תמיר מורג ברשת החברתית אקס (טוויטר), 1 בפברואר 2024
משה שפר, ישראל יוצרת היסטוריה, באתר מגזין "משפחה", ‏ב' אדר א' התשפ"ד
↑  John Spencer, Opinion: I’m an expert in urban warfare. Israel is upholding the laws of war, CNN, ‏7 November 2023 (מאמר של ספנסר ב-CNN)
↑  John Spencer, A Lesson on Human Suffering from a Kibbutz, Time, ‏12 January 2024 (מאמר של ספנסר בטיים)
↑  John Spencer, Israel Implemented More Measures to Prevent Civilian Casualties Than Any Other Nation in History | Opinion, Newsweek, ‏31 January 2024 (מאמר של ספנסר בניוזוויק)
↑  Alon Margalit, The Investigative Response to Civilian Casualties: More Questions Than Answers, Brill | Nijhoff, 2018-06-30, עמ' 1–20, ISBN 978-90-04-36820-0 [דרושה הבהרה]
↑  נינה פוקס, "אי אפשר לצפות בזה בלי לעבור טראומה": כמעט 14 מיליון צפיות לציוץ שמתאר את "סרט הזוועות", באתר ynet, 5 בדצמבר 2023
 ציוץ של ג'ון ספנסר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 4 בדצמבר 2023
↑    הודיה כריש חזוני, ‏מומחה אמריקני: אף צבא בהיסטוריה לא נמנע מפגיעה באזרחים כמו ישראל, בעיתון מקור ראשון, 30 בינואר 2024
ישיבת דרך השם

| --- | --- |

 ישיבה
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′59″N 35°10′18″E﻿ / ﻿31.782944444444°N 35.171611111111°E﻿ / 31.782944444444; 35.171611111111
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת דרך השם(למפת ירושלים רגילה) ישיבת דרך השם(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת דרך השם(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת דרך השם
 
ישיבת דרך השם היא ישיבה גבוהה חרדית-ליטאית אלטרנטיבית השוכנת בשכונת הר נוף בירושלים. הישיבה מיועדת עבור צעירים שלא מצאו את מקומם במסגרות רגילות והחינוך בה אינדיבידואלי ומגוון.
תולדות הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת 2001, על ידי ראש הישיבה, הרב ברוך צבי גרינבוים, תלמידם של הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שלמה וולבה, הרב לייב מינצברג והרב יצחק שלמה זילברמן. עם צוות הישיבה נמנים הרבנים ארי מור, צבי רענן, יצחק גלצר, אליהו מאיר פייבלזון, אפרים אקרמן, איתמר טעפ, אוריה ענבל ואברהם ליפשיץ.
בחורף 2009 פתחה הישיבה סניף בבית הכנסת אוהל יצחק ששופץ מחדש בגבול הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הסניף מונה כארבעים תלמידים הגרים בפנימייה סמוכה. התלמידים מלווים פרויקטים של הקרן למורשת הכותל ומתלמדים להיות מדריכי סיור ומדריכים בפרויקט בר מצווה של הקרן. בקיץ 2011 עברה הישיבה למבנה ארעי בשכונת גבעת שאול, חלק מהבחורים גרים בדירות שכורות בסביבה.
בשנת 2010 רכשה הישיבה מגרש בשכונת הר נוף, עבור המבנה המרכזי שלה ובשנת 2011 החלו בבנייתו. ב-2016 יצאה הישיבה במיזם שבו גייסו כמיליון דולר תוך 24 שעות עבור השלמת הבניין.
נכון לתשפ״ג לומדים בישיבה כמאה ועשרים תלמידים[דרוש מקור].
השיטה החינוכית

הישיבה נוסדה עבור צעירים שלא מצאו את מקומם בישיבות הרגילות. הישיבה מדגישה את הלימוד בסוגיות במחשבה יהודית. מבחינה חינוכית מודגש הצורך בעיצוב אישיות כל תלמיד באופן אינדיבידואלי והישיבה מאפשרת גוונים שונים של לימוד תורה. הישיבה מבקשת להציג בפני התלמידים מגוון גישות ולכן אנשי הצוות באים מרקע מגוון, מתלמידי הרב יצחק שלמה זילברמן ועד נטייה לברסלב.
חלק מתלמידי הישיבה מוכוונים לרכישת מקצוע וחלקם לומד גם במכללות אקדמיות. אלו מהם שאינם בוגרי תיכון או ישיבה תיכונית משלימים בין סדרי הלימוד את לימודי הבגרות. הישיבה שואפת כי בוגריה יחיו חיי תורה ומצוות תוך קביעת עיתים לתורה, יחד עם הצלחה בחיי המעשה ובמקצועות חופשיים.
הישיבה מקבלת בחורים שלומדים או עובדים. היא נמנעת מלקבל בחורים שמבקשים לעזוב את אורח החיים התורני.
מיזמים

במסגרת הישיבה הוקמו מספר מיזמים המיועדים עבור נוער חרדי המתמודד עם קשיים:
לב שומע - מענה טלפוני חינוכי לנערים הנתונים בלבטים ומצוקות, בהנהלת הרב אליאב מילר.
תא שמע - מכון להוצאת ספרים העוסקים בהוראת לימוד הגמרא. עד כה יצאו שני ספרים מאת הרב גרינבוים: תא שמע ולדעת ללמוד.
בר דעת - מועדון במרכז ירושלים הכולל חדרי צפייה, חדרי משחק, חדר מוזיקה ובית קפה אלטרנטיבי.
אמצע הדרך - מרכז המאבחן נערים חרדים בסיכון ודואג להשמתם במסגרות מתאימות.
חלקי בעמלי - הקמת מרכזים תורניים לבני תורה העמלים לפרנסתם, במסגרת זו מתקיימים שיעורים תורניים והוקם מרכז לימוד כולל "קובעי עיתים" בשכונת גבעת שאול. כמו כן מופק גיליון שבועי, המופץ החל מחורף תשע"ג בדואר האלקטרוני לאלפי כתובות.
הערות שוליים

↑  אתר המיזם
איה מירון

איה מירון (נולדה ב-1969) היא אוצרת לאמנות ישראלית ומרצה לתולדות האמנות.
ביוגרפיה

איה מירון נולדה בשנת 1969 בירושלים. סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר רנה קסין. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 למדה תולדות האמנות בישראל ובארצות הברית. בשנת 1993 החלה לעבוד במוזיאון ישראל, בתחילה באגף הנוער. בין השנים 2020-2005 שימשה כאוצרת במחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון. בין התערוכות שאצרה "בתים של אחרים: וידאו וצילום ישראלי" (2008), "החיים הוראות שימוש" (2011), "טמיר ליכטנברג: עסקת חבילה", "עידו מכאלי: שטיח בנק הפועלים" (2015), "1965 היום" (2015) ואת התערוכות הרטרוספקטביות "גדעון גכטמן, 2008-1942" (2013) ו"אפרת נתן: סיד וזפת" (2016), "גיל מרקו שני: אוטובוסים" (2018), "אורן אליאב: היעלמותה של לוקרציה" (2018), "אמות וספים: אלמנטים של אדריכלות מודרנית באמנות עכשווית" (2020) החל משנת 1999 היא מרצה ביחידה ללימודים כלליים של המרכז הבינתחומי הרצליה.
בן זוגה הוא האמן אוריאל מירון.
השכלה

1994 - האוניברסיטה העברית, ירושלים, תואר ראשון (B.A) בחינוך ובתולדות-האמנות בהצטיינות
1994 - האוניברסיטה העברית, ירושלים, תעודת הוראה בתולדות-האמנות
1996 - לימודי תואר שני בחוג לתולדות-האמנות ,College Hunter, ניו-יורק, ארצות הברית
1999 - תואר שני, החוג לתולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
פרסים והוקרה

1993, 1994 - הופיעה ברשימת המצטיינים של דיקן הפקולטה למדעי-הרוח
1994 - פרס דיקן האוניברסיטה להצטיינות יתרה.
אוצרות פיסול חוצות בתל אביב

רשימות שמש לתל אביב, עלמה שניאור, רחבת רחוב קפלן, 2024
עץ, יעל אפרתי, שדרות ההשכלה, 2024
ציירים על החוף, אפרת נתן, טיילת פארק המדרון, יפו, 2023
כיפה, מחמוד קייס, הכיכר עש שייח באסם אבו זיד, יפו, 2023
פולה ודוד בן-גוריון, שירה זלוור, שדרות בן-גוריון, 2024
ביכורים, אוהד מרומי, פארק החורשות, 2023
אוצרת תערוכה

רואים ירוק רואים שקוף, ביתן איל עופר, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2024
פרסומים

מירון, איה, "בדיעבד", גדעון גכטמן, 1942-2008 (מירון, איה), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2014
מירון, איה, החיים: הוראות שימוש, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2011
מירון, איה, בתים של אחרים – וידאו וצילום ישראלי, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2008
מירון, איה, עידו מכאלי: שטיח בנק הפועלים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
מירון, איה, טמיר ליכטנברג: עסקת חבילה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
1965 היום (לפידות, מירה; מירון, איה), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
מירון, איה, "כדור שלג מעמק בית שאן", בתוך: אפרת נתן: סיד וזפת (מירון, איה), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2016
מירון, איה, גיל מרקו שני: אוטובוסים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2018
מירון, איה, אורן אליאב: היעלמותה של לוקרציה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2018
מירון, איה, אמות וספים: אלמנטים של אדריכלות מודרנית באמנות עכשווית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312041905171  VIAF: 98479197   WorldCat (עם VIAF): 98479197
צי מטוסי אל על

צי מטוסי אל על מלווה את ההיסטוריה של מדינת ישראל מעת תקומתה ומטוסיה היו שותפים לכמה מן האירועים ההיסטוריים הבולטים בישראל. מטוסי אל על הראשונים נרכשו עוד בטרם הכרזת המדינה והיוו עורק תחבורה ואספקה מרכזי למדינה בעת מלחמת העצמאות. תחילה היה מורכב הצי ממטוסים צבאיים ישנים שהוסבו למטרות אזרחיות, ועם השנים החלה אל על רוכשת מטוסים חדישים אשר אפשרו לחברה לחנוך נתיבי טיסה חדשים.
נכון לפברואר 2020 מנה צי החברה 45 מטוסים - כולם מטוסים מתוצרת בואינג: 24 מטוסי בואינג 737 (16 מדגמי 737-800 ו-8 מדגמי 737-900),‏ 6 מטוסי בואינג 777 (מדגם 200ER), שלושה מטוסי בואינג 787-8,‏ 12 מטוסי בואינג 787-9 (מתוך 16 מטוסי 787 דרימליינר שהוזמנו: 4 מדגם 787-8 ו-12 מדגם 787-9). הגיל הממוצע של הצי הוא 9 שנים. אל על היא חברת המטוסים הוותיקה של ישראל.
לקריאה נוספת

Marvin G Goldman, EL AL: Israel's Flying Star. 2009
הערות שוליים

↑  El Al Israel Airlines Fleet Details and History, www.planespotters.net
↑   יורם גביזון, גורלה של אל על עשוי להיחרץ הבוקר; נחשפה תוכנית ההתייעלות של החברה, באתר TheMarker‏, 29 באפריל 2020
↑  אל על: הדרימליינר 8–787 ייכנס לשירות בחודש נובמבר, באתר Passportnews, ‏26 במרץ 2019
↑  Aeronews, www.facebook.com
↑  מיקי גרינפלד, אל על מצרפת לצי המטוסים עוד שני דרימליינרים ב-230 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2022
↑  rotter.net, מטוס הדרימליינר השני של אל על ינחת בישראל ביום שני הבא - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
↑  צד אחד לאס וגאס, צד אחד סן פרנסיסקו: כך נראה מטוס אל על החדש, באתר ynet, 27 באפריל 2019
↑  4X-EDF El Al Israel Airlines Boeing 787-9 Dreamliner, www.planespotters.net (באנגלית)
↑  איתי בלומנטל, לכבוד חגיגות ה-70: אל על מציגה דרימליינר "רטרו", באתר ynet, 25 ביולי 2018
↑  דניאל סלאמה, מטוס ה"רטרו", הדרימליינר ה-6 של אל על, נחת בישראל, באתר ynet, 14 באוגוסט 2018
↑  ch-aviation - Aircraft and Fleet Lists, ch-aviation (באנגלית)
↑  טוויטר, באתר mobile.twitter.com
↑  Accident description 4X-ACD
↑  Boeing 707 - Nose Section
↑  Non hull-loss description 4X-ATX
↑  N792FA כפי שצולם בספטמבר 1978
↑  PP-VJB בצבעי חברת ואריג
↑  The TLV Spotters, www.facebook.com
↑  rotter.net, אל על נפרדת מעוד ג׳מבו - 744 ״ראשון לציון״ - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
1 2  תיעוד: גריטת מטוס אל על שיצא משירות, באתר ynet, 30 ביוני 2019
↑  דני שדה, סוף דרכה: 'מלכת השמיים' של אל על - לגריטה, באתר ynet, 12 ביוני 2017
↑  אל על נפרדת ממטוס המטען שלה, באתר Passportnews, ‏2019-07-01
↑  TF-AMC Magma Aviation Boeing 747-400F, www.planespotters.net (באנגלית)
1 2  מאת דרור מרום, ‏אל-על רכשה 2 בואינג 767 מאייר-פראנס תמורת 82 מיליון דולר, באתר גלובס, 18 באוגוסט 1998
↑  4X-EAK El Al Israel Airlines Boeing 767-300, m.planespotters.net (באנגלית)
↑  rotter.net, תאונה בין שני מטוסים בנתבג בהיותם על הקרקע, אין נפגעים - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
↑  4X-EAP El Al Israel Airlines Boeing 767-300, planespotters.net (באנגלית)
↑  "הטיס את ראש הממשלה ורעייתו ויצא מהשירות באל על | בלב החדשות". בלב החדשות. 2018-10-02. נבדק ב-2018-10-03.
סראסווטי

| --- | --- |

סראסווטי מנגנת בווינה
 תפקיד:  אלת הידע, מוזיקה, אמנויות, חוכמה והטבע
 תרבות:  הינדואיזם, בודהיזם 
 אלים מקבילים:  בנזייטן, Gayatri, Thurathadi 
 בן או בת זוג:  ברהמה 
 
סראסווטי (בסנסקריט:  सरस्वती) היא אלת הידע, מוזיקה, אמנויות, חוכמה וטבע בהינדואיזם. היא חלק מהשילוש של סראסווטי, לקשמי ופרוואטי. כל שלוש הצורות מסייעות לטרימורטי (השילוש של ברהמה, וישנו ושיווה) ביצירה, בתחזוקה ובהרס של היקום. האלה סראסווטי נערצת גם על ידי מאמינים של הג'ייניזם  במערב ומרכז הודו.
מאפיינים

בתפקידה כאלת הידע סראסווטי קשורה באופן הדוק במים זורמים. היא מתוארת כאישה יפה להפליא, מפתה, המגלמת את הרעיון של ידע. דמותה בעלת ארבע זרועות, ולרוב מוצגת כלובשת סארי לבן ויושבת על לוטוס לבן או רוכבת על ברבור לבן.