stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רלדין פייג'
קריירה קולנועית

פייג' שילבה את קריירת התיאטרון שלה עם קריירה קולנועית עשירה, את תפקידה הקולנועי הראשון קיבלה פייג' בשנת 1953 במערבון "הונדו", על תפקיד הבכורה שלה בסרט בתור גברת לאו הייתה פייג' מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
שנות ה-60 היו פורות ביותר מבחינת הקריירה הקולנועית של פייג', כאשר במהלכן הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אוסקר.
הראשונה הייתה ב-1961 בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בגרסה הקולנועית למחזה בו השתתפה "קיץ ועשן" שעליו זכתה פייג' גם בפרס גלובוס הזהב הראשון שלה. בשנה שלאחר מכן שיחקה פייג' בדרמה המבוססת על מחזה נוסף בו השתתפה "ציפור הנעורים המתוקה", בסרט הופיעה פייג' בפעם השנייה לצידו של פול ניומן ולצד בעלה לעתיד ריפ טורן. בסרט גילמה פייג' את דמותה הראשית של אלכסנדרה דל לייגו וזכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה, כמו כן הייתה מועמדת לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
ב-1963 שיחקה פייג' בסרט "צעצועים בעליית הגג". ב-1966 השתתפה פייג' בהפקתו של פרנסיס פורד קופולה "אתה ילד גדול עכשיו", על גילום דמותה של מרג'רי צ'נטקליר הייתה פייג' מועמדת לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה.
ב-1967 זכתה פייג' בפרס אמי על תפקידה בסדרה "ABC Stage 67", את פרס אמי השני שלה קיבלה פייג' שנתיים לאחר מכן, על תפקידה בסרט "The Thanksgiving Visitor".
את המועמדות החמישית שלה לפרס האוסקר קיבלה פייג' בשנת 1972 על משחקה בסרטו של מרטין ריט "פיט וטילי".
בשנת 1977 דיבבה את מאדאם מדוזה בסרט של וולט דיסני, "הרפתקאות ברנרד וביאנקה".
ב-1978 לוהקה פייג' על ידי וודי אלן לתפקיד ראשי בסרטו "רגשות", בסרט שיחקה פייג' את איב לצידן של דיאן קיטון ומורין סטייפלטון.
על תפקידה קיבלה פייג את פרס באפט"א ואת מועמדותה השישית לפרס האוסקר והשנייה בקטגוריית שחקנית התפקיד ראשי.
ב-1984 הופיעה פייג' בתפקיד משני בקומדיית הפשע "מלך השכונה", בסרט הופיעה פייג' בדמותה של גברת ריטר, אמו של מאפיונר קטן ברחובות ניו יורק וזכתה במועמדות שביעית במספר לפרס האוסקר וחמישית בקטגוריית שחקנית המשנה.
לאחר שבע מועמדויות זכתה פייג' בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בשנת 1985, על תפקידה בדרמה "המסע אל האושר", בסרט גילמה פייג' את קארי וואטס המתגוררת עם בנה, הרכרוכי ועם כלתה, השתלטנית ומשתוקקת לבקר בעיירת הולדתה.
תפקידה האחרון היה ב-1987 בסרט "ביאטה קלרספלד ציידת הנאצים".
פילמוגרפיה נבחרת

הונדו (1953)
קיץ ועשן (1961)
ציפור הנעורים המתוקה (1962)
צעצועים בעליית הגג (1963)
אתה ילד גדול עכשיו (1966)
המליונר השמח (1967)
התעתוע (1971)
פיט וטילי (1972)
יומו של הארבה (1975)
הרפתקאות ברנרד וביאנקה (1977)
רגשות (1978)
I'm Dancing as Fast as I Can ‏ (1982)
מלך השכונה (1984)
הכלה (1985)
המסע אל האושר (1985)
גאורגי פרבאנוב

גאורגי סדפצ'וב פרבאנוב (בבולגרית: Георги Седефчов Първанов; נולד ב-28 ביוני 1957 בסירישטניק, מחוז פרניק בבולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כנשיא בולגריה מ-2002 ועד 2012.
חייו

פרבאנוב למד בבית הספר התיכון למתמטיקה בפרניק. ב-1975 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת סופיה וב-1981 קיבל דוקטורט בהיסטוריה מאותה אוניברסיטה עם עבודה בנושא "דימיטר בלגואב והשאלה הלאומית הבולגרית". הצטרף למכון להיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית כחוקר ב-1981. עניינו העיקרי היה בעניין הלאומי הבולגרי ובימיה הראשונים של התנועה הסוציאל-דמוקרטית והסוציאליסטית בבולגריה. באותה שנה, 1981, הצטרף כחבר למפלגה הקומוניסטית.
פרבאנוב כיהן בתפקידו מאז ה-22 בינואר 2002. הוא נחשב תומך נלהב בשותפות בולגרית בברית נאט"ו ובאיחוד האירופי ורואה עצמו כסוציאליסט. הוא ניצח בבחירות את קודמו בתפקיד, פטר סטויאנוב, בבחירות הנשיאותיות בנובמבר 2001.
באוקטובר 2006 נבחר לתקופת כהונה שנייה כנשיא. בסיבוב הבחירות הראשון, שנערך ב-22 באוקטובר, זכה ב-64% מקולות הבוחרים והקדים ברוב גדול את יריבו העיקרי, איש הימין הקיצוני, וולן סידרוב שזכה ב-21.5%. החוק הבולגרי מחייב תמיכה של מעל 50% מקולות כלל הבוחרים כדי להיבחר לנשיאות בסיבוב הראשון (אחוז ההצבעה בסיבוב הראשון היה רק 42.51%) ולכן, נערך סיבוב בחירה שני. בבחירות שהתקיימו ב-29 באוקטובר זכה פרבאנוב ב-75.9% מהקולות, מול 24.1% בהם זכה סידרוב, ונבחר שנית לנשיאות. הייתה זו הפעם הראשונה בבולגריה בה נבחר מחדש נשיא מכהן בבחירות דמוקרטיות.
בביקור שערך בישראל ב-2008, אמר פרבאנוב כי בולגריה אינה מתנערת מאחריותה לשילוחם של 11,000 מיהודי תראקיה ומקדוניה למחנות השמדה במלחמת העולם השנייה. הייתה זו הפעם הראשונה בה נטל גורם בולגרי רשמי אחריות לפרשה זו.
באוקטובר 2011 נערך הסיבוב השני לבחירות לנשיאות בבולגריה ורוסן פלבנלייב מועמד מפלגת השלטון זכה בבחירות, לאחר שגבר על איבאיילו קאלפין מועמד המפלגה הסוציאליסטית. ב-22 בינואר 2012 החל פלבנלייב את כהונתו והחליף את פרבאנוב.
הערות שוליים

↑  יוסי מלמן, לראשונה: בולגריה מקבלת אחריות להשמדת 11 אלף יהודים, באתר הארץ, 28 במרץ 2008
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פטר סטויאנוב | נשיאי בולגריה  22 בינואר 2002 - 22 בינואר 2012 | הבא: רוסן פלבנלייב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14438636m (data)  GND: 13334617X  ISNI: 0000 0000 7877 0313  LCCN: n90610852  NKC: jx20111013033  SELIBR: 298084  SUDOC: 168270528  VIAF: 34441364   WorldCat (עם VIAF): 34441364
דגל פלורידה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 מוטיבים עיצוביים:  סאלטייר אדום על רקע לבן, מוטען בסמל המדינה.
 גרסאות היסטוריות
 דגל פלורידה  1868-1900
 
   דגל מדיני ואזרחי  היסטורי
דגל מדינת פלורידה מורכב מצלב אלכסוני אדום על רקע לבן, ועליו, במרכז הדגל מצוי סמל מדינת פלורידה. עיצוב זה אושר במשאל שנערך בשנת 1900.
בין השנים 1868–1900 היה דגל המדינה מורכב מסמל המדינה על רקע לבן. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 הציע מושל המדינה פרנסיס פלמינג כי יתווסף צלב אדום אלכסוני על מנת שהדגל לא יראה כדגל לבן כאשר הדגל תלוי ואין רוח (וכך לא רואים את סמל המדינה שבמרכזו - אלא רק את הצבע הלבן).
יש הסוברים שהצלב האדום מזכיר את הצלב הכחול של דגל הקרב של הקונפדרציה, אולם אין ראיות לסברה זו. דגל המדינה בעת ששלטה בה ספרד כלל דגל עם צלב מוטה אדום על רקע לבן.
דגל פינלנד

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי, דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  11:18
 הונף לראשונה:  1918
 מוטיבים עיצוביים:  דגל צלב נורדי כחול על רקע לבן
 גרסאות נוספות:        דגל מדיני         דגל צבאי
דגל פינלנד (פינית siniristilippu) מורכב מצלב סקנדינבי תכול על גבי רקע לבן. הדגל, כמו כל דגלי מדינות סקנדינביה, מעוצב בתבנית הדגל הדני, הדנברו. לפי החוק הפיני ממדי הדגל הם 18/11 (גובה/רוחב).
בדגל הרשמי של פינלנד מופיע במרכז הצלב סמל פינלנד - אריה זהוב שמחזיק חרב הדורך על יד האוחזת בחרב בסגנון רוסי. האריה מוצב על רקע של מגן אדום המשובץ בתשעה ורדים.
צבעי הדגל, כחול ולבן, הם הצבעים המסורתיים של פינלנד. הצבע הכחול מסמל את האגמים והשמים, ולבן סמל את השלג המכסה את פינלנד רוב ימות השנה.
הסמל מייצג את ההתנגדות הלאומית הפינית לפלישה הרוסית מהמאה ה-16 והלאה.
הדגל אומץ רשמית זמן מה לאחר קבלת העצמאות של פינלנד ב-1917, ולפי המסורת הפינית, עיצובו התבוסס על פי הצעתו של המשורר זכריס טופליוס משנת 1860. הצעה דומה, בה הצבעים הוצעו הפוך (צלב לבן על רקע כחול) הוצעה על ידי הצייר הפיני הנודע אקסלי גאלן-קאללה, אך נדחתה.
לפי החוק הפיני, הדגל חייב להיות נקי ולא פגום. אסור להשחיתו או לקשטו. כשמכבסים את הדגל, יש לייבשו בתוך מבנה. יש לכבד את הדגל ואין להפילו ארצה או להשתמש בו לכל מטרה אחרת.
כאשר הדגל מונף על תורן, מומלץ שרוחב הדגל יהיה רבע מגובה התורן.
ראו גם

סמל פינלנד
המנון פינלנד
גונסאלו ברחסיו

גונסאלו רובן ברחסיו (בספרדית: Gonzalo Rubén Bergessio; נולד ב-20 ביולי 1984) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק ב-2023 בקבוצת טריסטאן סוארס בפרובינציה של בואנוס איירס.
קריירה

ברחסיו החל לשחק בקבוצת פלטנסה (Platense) ושיחק את משחקו הראשון ב-2001. בארבע שנותיו בקבוצה כבש ברחסיו 27 שערים ב-89 משחקים וסומן כחלוץ עולה בכדורגל הארגנטינאי. הוא שיחק שנה באינסטיטוטו דה קורדובה (Instituto de Cordoba) בטרם הצטרף ב-2006 לראסינג קלוב. במדי ראסינג קלוב הפך לאחד החלוצים המסוכנים בליגה ומחביבי הקהל. ברחסיו הניחן במהירות, כבש עבור הקבוצה 12 שערים. יכולתו הטובה הביאה את בנפיקה הפורטוגזית לרכוש את כרטיסו תמורת 2.5 מיליון אירו אך ברחסיו לא הצליח להשתלב בקבוצה ושותף רק בשבעה משחקים. במהלך העונה החליטה הקבוצה לשחררו וברחסיו חתם מועדון בסן לורנסו בבואנוס איירס.
בינואר 2008 הצטרף ברחסיו בסן לורנסו. הוא היה כוכב המשחק בו הדיחה קבוצתו את ריבר פלייט מגביע הליברטדורס וכבש 19 שערים בליגה.
ב-24 באוגוסט 2009, ברחסיו עבר לקבוצה הצרפתית סנט אטיין בסכום לא ידוע וחתם חוזה לארבע שנים. הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו השנייה שלו בשוויון 1-1 ביתי עם אוקסר.
בתחילת שנת 2011 הושאל ברחסיו לקטניה, ובאוגוסט אותה שנה חתם בקבוצה. בקיץ 2014 חתם בסמפדוריה. ב-3 ביוני 2015 שוחרר מהמועדון.
בשנת 2015 שיחק בקבוצת אטלס ממקסיקו וב-2016 חזר לשחק בארגנטינה, שוב, בקבוצת סן לורנסו.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת נסיונל, אחד המועדונים החשובים באורוגוואי.
במדי נסיונל כבש 91 שערים ב-174 משחקים (במסגרות שונות) ממוצע השערים הגבוה בהיסטוריה שלו כשחקן מקצועי.
בשנת 2022, בגיל 38 חזר לקבוצת נעוריו, פלטנסה, אך פציעה מנע ממנו לשחק לאחר תקופה קצרה.
בשנת 2023 משחק ברחסיו בקבוצת סוארס מהליגה השנייה בבואנוס איירס.
קריירה > נבחרת

ברחסיו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הארגנטינאית ב-15 באוקטובר 2008 כשעלה כמחליף בהפסד לצ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-20 במאי 2009, שניים בניצחון על נבחרת פנמה.
ג'ון פורסיית' (שחקן)

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1918 ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  1 באפריל 2010 (בגיל 92) קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  Oak Hill Cemetery 
 שם לידה:  John Lincoln Freund 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1942–2006 (כ־64 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל  בית ספר ע"ש אברהם לינקולן 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון פורסיית' (באנגלית: John Forsythe; ‏29 בינואר 1918 – 1 באפריל 2010) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי, עם קריירה שהשתרעה על פני שבעה עשורים. זכה לפרסום בעיקר כמי שעמד מאחורי קולו של המיליונר צ'ארלס טאונסנד בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי" ובסרטי הקולנוע שהופקו בעקבותיה, וכן בזכות גילום דמותו של בלייק קרינגטון בסדרת הטלוויזיה "שושלת". זכה בשני פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

פורסיית' נולד בשם יעקב לינקולן פרוינד בניו ג'רזי, לבלאנש ולסמואל ג'רמייה פרוינד, שעבד כברוקר. אמו נולדה בפנסילבניה לאב מהגר יהודי מרוסיה, אביו נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. הוא היה הבכור מבין שלושה אחים. הוא גדל בברוקלין, ניו יורק, לשם עברה משפחתו בשל עבודת אביו, שעבד בוול סטריט בתקופת השפל הגדול של שנות ה-30 של המאה ה-20.
בגיל 16 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם אברהם לינקולן בברוקלין, והחל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ב-1936, בגיל 18, החל לעבוד ככרוז של קבוצת הבייסבול ברוקלין דודג'רס.
ביוגרפיה > קריירה קולנועית והשירות בצבא

למרות רתיעתו הראשונית מכך, פורסיית' החל בקריירת משחק בעידודו של אביו. בראשית דרכו הופיע בתפקידים קטנים במספר סרטים של האחים וורנר. ב-1943 הופיע בסרט "המטרה טוקיו". בתקופת מלחמת העולם השנייה עזב את קריירת המשחק והתגייס לצבא. הוא השתתף במחזה "ניצחון מוטס", שהפך לאחר מכן גם לסרט תעמולה, בהפקת חילות האוויר של צבא ארצות הברית, ולאחר מכן עבד עם חיילים פצועים שסבלו מליקויי דיבור.
ב-1947 הצטרף לכיתה הראשונה שנפתחה בבית הספר למשחק אולפן השחקנים במנהטן, שהפך מאוחר יותר לבית ספר ידוע ויוקרתי. בתקופה זו הופיע על במות ברודוויי במחזות "מיסטר רוברטס" ו"בית התה של ירח אוגוסט".
ב-1955 אלפרד היצ'קוק ליהק את פורסיית' לאחד התפקידים הראשיים בסרטו "מי רצח את הארי?". 14 שנים מאוחר יותר השתתף פורסיית' בסרט נוסף של היצ'קוק, "טופז". ב-1979 הופיע בסרט "וצדק לכל".
בראשית שנות האלפיים השתתף בשני העיבודים הקולנועיים לסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי": "המלאכיות של צ'רלי" (2000) וסרט ההמשך "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" (2003).
ביוגרפיה > קריירה טלוויזיונית

במהלך שנות החמישים השתתף פורסיית' במספר תוכניות וסדרות טלוויזיה, בעיקר בתפקידי אורח. הופעת אורח בולטת שלו בתקופה זו הייתה בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "אלפרד היצ'קוק מגיש". ב-1957 החל לגלם את התפקיד הראשי בקומדיית המצבים של רשת CBS "אבא רווק" ("Bachelor Father"). פורסיית' גילם את דמותו של בנטלי גרג, עורך דין רווק ורודף נשים, שנאלץ להפוך לאב עבור אחייניתו קלי, לאחר מותם של הוריה הביולוגיים. הסדרה זכתה להצלחה מיידית ולמדרוג גבוה בעונותיה הראשונות, וירדה מהמרקע ב-1962, לאחר חמש עונות.
בשנות השישים כיכב בשתי קומדיות מצבים נוספות: "המופע של ג'ון פורסיית'", ששודרה ברשת NBC וירדה אחרי עונה אחת, בה השתתפו גם שתי בנותיו של פורסיית', ו-"לרומא באהבה", ששודרה ברשת CBS בין השנים 1971–1969. בין השנים 1977 - 1971 שימש כקריין בסדרת הטבע "עולם ההישרדות".
ביוגרפיה > קריירה טלוויזיונית > המלאכיות של צ'רלי

ב-1976 החל פורסיית' בשיתוף פעולה מקצועי עם המפיק אהרון ספלינג, שנמשך 13 שנים. בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי" של רשת הטלוויזיה ABC, הוא גילם את דמותו של המיליונר המסתורי והבלתי נראה צ'ארלס "צ'רלי" טאונסנד, שניהל את סוכנות הבילוש שלו בצורה יוצאת דופן - רק באמצעות הטלפון או באמצעות עוזרו האישי ג'ון בוסלי. בסוכנות הבילוש עבדו שלוש חוקרות פרטיות צעירות ויפות, שכונו "המלאכיות". לכל אורך הסדרה צ'רלי לא הראה את פניו, ורק קולו נשמע (בחלק מהפרקים זכו הצופים לראות את החלק האחורי של ראשו וזרועותיו בעודו מדבר בטלפון עם המלאכיות ומוקף בנשים יפות). כל אחד מפרקי הסדרה התחיל בסצנה בה נתן צ'רלי למלאכיות ולבוסלי את משימתם דרך רמקול הטלפון. הסדרה הייתה לאחת הסדרות המצליחות ביותר של שנות השבעים, ושודרה ביותר מ-90 מדינות. השחקניות שגילמו את המלאכיות, ובראשן פארה פוסט, הפכו לכוכבות.
אחד מסימני ההיכר של הסדרה היה הפתיח שלה, שבו הציג פורסיית' בקולו את הקונספט שלה:
היה היו פעם שלוש בחורות צעירות, שהלכו לאקדמיה לשוטרים, שם הוטלו עליהן משימות מסוכנות מאוד. אבל אני לקחתי אותן מכל זה, ועכשיו הן עובדות בשבילי. לי קוראים צ'רלי.
הסדרה הפכה את פורסיית' לשחקן הטלוויזיה שהרוויח את השכר הגבוה ביותר לשעת עבודה: בזמן שחבריו לסדרה עבדו על סט הצילומים במשך כ-15 שעות ביום, חמישה ימים בשבוע, שורות הטקסט של פורסיית' לפרק שלם הוקלטו באולפן תוך מספר דקות.
הסדרה ירדה מהמרקע בשנת 1981, לאחר חמש עונות. בשיא הצלחתה, בעונתה השנייה, דורגה במקום הרביעי במדד נילסן השנתי.
ביוגרפיה > קריירה טלוויזיונית > שושלת

ב-1981, לקראת סופה של "המלאכיות של צ'רלי", נבחר פורסיית' ברגע האחרון להחליף את ג'ורג' פפארד ולגלם את דמותו של המיליונר ואיל הנפט בלייק קרינגטון, באופרת הסבון השבועית "שושלת". הסדרה, גם היא בהפקתו של אהרון ספלינג, הייתה התשובה של רשת ABC לסדרה המצליחה של רשת CBS "דאלאס", וגוללה את סיפורם של בני משפחת קרינגטון מדנוור, קולורדו.
הסדרה שודרה במשך תשע עונות והגיעה בשיאה (בשנת 1985) למקום הראשון במדרוג השנתי של מדד נילסן. פורסיית' היה השחקן היחיד בסדרה שהופיע בכל 220 הפרקים שלה. גילום דמותו של בלייק קרינגטון הפך את פורסיית' לכוכב טלוויזיה בינלאומי, באשר הסדרה הייתה אחת הנצפות ביותר בעולם בשנות השמונים, כשבשנים 1987–1983 צפו בה מדי שבוע כ-150 מיליון צופים ברחבי העולם.
על תפקידו בסדרה היה פורסיית' מועמד לפרס גלובוס הזהב שש פעמים, וזכה בפרס פעמיים, בשנים 1982 ו-1983. כמו כן היה מועמד לפרס אמי שלוש פעמים.
ב-1989 הנחה את טקס מיס יוניברס.
ב-1992, לאחר היעדרות של שלוש שנים, חזר פורסיית' להופיע בטלוויזיה, וכיכב בקומדיית המצבים של נורמן ליר, "The Powers That Be", לצדם של פיטר מקניקול ודייוויד הייד פירס. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים אך לא למדרוג גבוה, וירדה לאחר עונה אחת בלבד.
ב-2006 השתתף פורסיית' בפרק איחוד מיוחד בן שעה, שהפגיש בין כוכבי "שושלת". הייתה זו הופעתו האחרונה בטלוויזיה.
ביוגרפיה > חייו האישיים ומותו

אשתו הראשונה של פורסיית' הייתה השחקנית פרקר מק'קורמיק. השניים נישאו ב-1939, וב-1943 נולד בנם דאל. באותה שנה הם התגרשו.
ב-1944 נישא לאשתו השנייה, ג'ולי וורן, אף היא שחקנית, לה היה נשוי במשך 51 שנים, עד למותה ב-1994. פורסיית' החליט על ניתוקה ממכשירי ההחייאה, לאחר שהייתה שרויה בתרדמת. בראשית שנות החמישים נולדו לשניים שתי בנות, פייג' וברוק, שבצעירותן הופיעו ביחד עם אביהן בסדרה "המופע של ג'ון פורסיית'".
ב-2002 נשא פורסיית' לאישה את אשתו השלישית, אשת העסקים ניקול קרטר, שהייתה צעירה ממנו ב-22 שנים. השניים נותרו נשואים עד למותו של פורסיית'.
פורסיית' היה חובב מושבע של מרוצי סוסים, ובמשך שנים רבות היה הבעלים של סוסי מרוצים גזעיים וחבר במועצת המנהלים של מסלול המרוצים "הוליווד פארק".
בעקבות בעיות בלבו, עבר ב-1979 ניתוח מעקפים. באוקטובר 2006 פורסם לראשונה כי הוא סובל מסרטן המעי הגס. פורסיית' אושפז, נותח, ולאחר מספר חודשים דווח כי חלה הפוגה במחלתו.
פורסיית' נפטר ב-1 באפריל 2010 בקליפורניה, כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות. במותו הותיר אחריו שלושה ילדים.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

המטרה טוקיו (1943)
The Captive City ‏(1952)
הבריחה מפורט בראבו (1953)
מי רצח את הארי? (1955)
בת השגריר (1956)
Kitten with a Whip ‏(1964)
מאדאם X ‏(1966)
בדם קר (1967)
טופז (1969)
הסוף המאושר ‏(1969)
וצדק לכל (1979)
מארח השדים (1988)
המלאכיות של צ'רלי (2000)
המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה (2003)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

אבא רווק (1957–1962)
המופע של ג'ון פורסיית' (1965–1966)
לרומא באהבה (1969–1971)
עולם ההישרדות (קריינות, 1971–1977)
המלאכיות של צ'רלי (1976–1981)
שושלת (1981–1989)
שושלת: האיחוד (מיני סדרה בת שני פרקים, 1991)
בכוחות הקיימים ‏(1992–1993)
האיחוד של שושלת (ספיישל, 2006)
גל קור

צילום לוויין בו ניתן לראות את אירופה מכוסה חלקית בשלג תחת השפעת גל הקור שאירע באירופה בתחילת 2018 (אנ'). צולם ב-27 בפברואר 2018
גל קור היא תופעת מזג אוויר שמאופיינת בהתקררות קיצונית של מזג האוויר על פני אזור נרחב. המונח "גל קור" יכול להתייחס גם לתקופה של מזג אוויר קר במיוחד, אשר עשוי להיות מלווה ברוחות חזקות המגבירות את תחושת הקור.
לפי שירות חיזוי מזג אוויר הלאומי בארצות הברית, גל קור מתייחס לירידה מהירה בטמפרטורה בתוך 24 שעות באופן המצריך לנקוט באמצעי זהירות מיוחדים בתחומי חקלאות, תעשייה, מסחר ופעילויות חברתיות. הקריטריון המדויק לקיומו של "גל קור" נקבע על סמך הקצב בו הטמפרטורה נופלת, ועל סמך טמפרטורת המינימום בפועל בשיא של גל הקור. טמפרטורת מינימום זו תלויה בעיקר במיקום ובתקופה של השנה.
באזורים בהם מתרחשים גלי קור, בדרך כלל ישנם כתוצאה מכך מקרי מוות רבים. הקור, הרוחות הקרות החזקות והשלג בדרך כלל אחראים למקרי המוות, או על תוצאות חמורות אחרות הנעות בין כוויות קור לבין היפותרמיה.
אמצעי זהירות

באזורים מסוימים (כגון סיביר) בעת קור קיצוני אנשים רבים בוחרים לגרום לכלי רכב שפועלים על דלק להמשיך לפעול ברציפות במהלך גל הקור, ולתת לברז המים לפעול ברציפות על מנת שהצנרת לא תיקפא ותפגע.
לקראת גלי קור אנשים בדרך כלל נוהגים להצטייד ברזרבות של מזון, מים ודברים הכרחיים אחרים.
גלי קור במאה ה-21

להלן חלק מגלי הקור שאירעו במאה ה-21.
גל הקור באמריקה הצפונית (2019) - בסוף ינואר גל קור קיצוני אירע באזור המערב התיכון של ארצות הברית כאשר הטמפרטורות צנחו מתחת ל־30.0- מעלות צלזיוס. לפחות 22 בני אדם נספו כתוצאה מגל הקור.
גל הקור  ביבשת אירופה (2017) (אנ')
הסופה במזרח התיכון (2013)
גל הקור באירופה בתחילת 2012 (אנ') - באירופה לפחות 590 אנשים מתו כתוצאה מהטמפרטורות הנמוכות אשר צנחו מתחת ל־35- מעלות צלזיוס באזורים מסוימים. אוקראינה נפגעה הכי קשה במהלך גל הקור, עם מעל ל-100 מקרי מוות אשר קרו כתוצאה מגל הקור.
גל הקור באירופה בשנים 2009-10 (אנ') - באירופה לפחות 90 אנשים מתו כתוצאה מהטמפרטורות הנמוכות אשר גרמו גם לשיבושים בתנועה בחלקים רבים מהיבשת, כולל באזור האיים הבריטיים, בצרפת, בארצות השפלה, בגרמניה, באוסטריה, באיטליה, בפולין, במדינות הבלטיות, בחבל הבלקן, באוקראינה וברוסיה.
גל הקור באירופה בתחילת 2006 (אנ') - במזרח אירופה וברוסיה היה חורף קר במיוחד במהלך 2006. באזורים מסוימים נמדדו טמפרטורות נמוכות במיוחד שלא נראו באותם האזורים מאז שנות השבעים של המאה ה-20.
גונסאלו גארסיה

גונסאלו מנואל גארסיה גארסיה (בספרדית: Gonzalo Manuel García García;  נולד ב-13 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי-ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום המאמן בקבוצת (כדורגל) טוונטה ההולנדית.
קריירה

גארסיה נולד באורוגוואי, ובגיל 14 עבר עם משפחתו לספרד. החל את הקריירה שלו במדי ריאל מדריד קסטיליה (קבוצת המילואים של הקבוצה), ומכיוון שלא השיג דקות משחק בקבוצה הבוגרת אלא רק בקבוצת המילואים עזב את הקבוצה. בשנת 2003 עבר לאלקורקון. בשנת 2004 עבר לקבוצת מרידה, אך שיחק חמישה משחקים בלבד.
בקיץ 2006 עבר לקבוצת אפלדורן מהליגה ההולנדית השנייה. לאחר מכן עבר לשחק בליגת העל ההולנדית, במדי הירנביין, ולאחר 2 עונות הושאל להראקלס אלמלו אך לא הצליח לסייע למועדון להינצל מירידה לליגת המשנה. לאחר מכן חתם בחרונינגן. ובשנת 2010 הושאל ל-פנלו. בקיץ 2011 חתם בא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית ואיתה הצליח גם לכבוש שלושער במוקדמות הליגה האירופית, בניצחון 0-8 על פלוריאנה.
לקראת עונת 2012/2013 הגיע גארסיה לישראל, וחתם במכבי תל אביב. בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות. ב-12 ביולי 2013 הושאל לקבוצה הקפריסאית אנורתוסיס פמגוסטה, ובתום העונה שוחרר ממכבי תל אביב וחתם על חוזה חדש באנורתוסיס.
תארים

כשחקן
אליפות ישראל בכדורגל: 2012/13
גאורגי פופוב

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1887 (יוליאני) פלובדיב, נסיכות בולגריה בולגריה 
 פטירה:  10 באוקטובר 1953 (בגיל 65) סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה בולגריה 
 השכלה:  האוניברסיטה הצבאית הלאומית ע"ש וסיל לבסקי 
 השתייכות:  בולגריה צבא ממלכת בולגריה
 תקופת הפעילות:  1907–1941, 1944 – 1946
 דרגה:  גנרל 
 תפקידים בשירות
 מפקד הארמייה השלישית של צבא בולגריה ראש המטה הכללי של צבא בולגריה  המושל הכללי של חבל דרום דוברוג'ה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבלקן הראשונה, מלחמת הבלקן השנייה, החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 צלב הברזל דרגה שנייה
 תפקידים אזרחיים
 נציג בולגריה לוועדת הפיקוח של בעלות הברית (1944 - 1946)
 
גאורגי ניקולוב פּוֹפּוֹב (בבולגרית: Георги Николов Попов; 5 בנובמבר 1887, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 10 באוקטובר 1953, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה גנרל בולגרי, מפקד הארמייה השלישית ומושל חבל דרום דוברוג'ה שלאחר הסכם קראיובה. פופוב נודע בניסיונו הכושל לגרש את יהודי דרום דוברוג'ה לרומניה.
ביוגרפיה

פופוב נולד בפלובדיב. ב-1907 סיים את האקדמיה הצבאית בסופיה, הועלה לדרגת לוטננט והוצב בגדוד ארטילריה. בין 1908 ל-1912 למד באקדמיית המטה הכללי של צבא האימפריה הרוסית בסנקט פטרבורג. בהמשך, לחם פופוב במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה לחם פופוב במערכה על סרביה כמפקד סוללת תותחים ובהמשך הוצב בחזית המקדונית והועלה לדרגת מאיור. פופוב שהיה מקורבו של הגנרל איוון לוקוב, מונה על ידו לחבר בצוות המשא ומתן הבולגרי לגיבוש שביתת הנשק של סלוניקי ובהמשך נמנה עם חברי המשלחת הצבאית לוועידת השלום בפריז במסגרתה נחתם חוזה ניי. ב-1928 הועלה לדרגת קולונל וב-13 באפריל 1935 הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה לראש המטה הכללי של צבא בולגריה.
ב-11 בספטמבר 1940 לאחר חתימת הסכם קראיובה מונה פופוב למושל דרום דוברוג'ה. במקביל פיקד פופוב על הארמייה השלישית של צבא בולגריה. ב-6 באוגוסט 1941 הועלה פופוב לדרגת גנרל, אך ב-11 באוגוסט הועבר מתפקידו ושוחרר מהצבא. ב-1944, לאחר הפיכת חזית המולדת בבולגריה הוחזר פופוב לשירות פעיל ומונה לנציג הצבא הבולגרי לוועדת הפיקוח של בעלות הברית. ב-1946 סיים גאורגי פופוב את תפקידו והשתחרר מהצבא. הוא הלך לעולמו בסופיה ב-1953 והוא בן 66 שנים.
פופוב ויהודי דרום דוברוג'ה

עם מינויו למושל חבל דרום דוברוג'ה פרסם פופוב צו גירוש ליהודי החבל מבולגריה לרומניה ונערכו הכנות ליישמו. במועד זה התגוררו בחבל כ-1,000 יהודים לכל היותר. ראשי הקהילות בחבל פנו בבהילות לקונסיסטוריה היהודית של בולגריה בבקשה לסייע בביטול הגירוש. ראשי הקונסיסטוריה הסתייעו בקולונל בדימוס אברהם תג'ר ופנו לנציגי ארגון המיעוט הבולגרי בדוברוג'ה עימם ניהלו קשרים ענפים במסגרת הפעילות בקונגרס הבינלאומי למיעוטים לאומיים(אנ'). בתקופת פעילותו של הקונגרס תמך אברהם תג'ר לא אחת בזכויות התושבים ממוצא בולגרי בדרום דוברוג'ה ועקב כך זכה לאהדה בחוגי הממשל הבולגרי. נציגי ארגון התושבים הבולגרים בדרום דוברוג'ה פנו לממשל הבולגרי ולגנרל פופוב בבקשה לבטל את גירוש היהודים והוא בוטל.
הערות שוליים

↑  צבי קרן, הקהילה היהודית בדובריץ', באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.
↑  הקהילה היהודית בסיליסטרה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה. (מרבית יהודי החבל התגוררו בדובריץ' וסיליסטרה. משפחות מעטות מתועדות גם בבלצ'יק)
↑  חיים קשלס, היהודים במשטר הפאשיסטי - רדיפות ראשונות, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 769-774.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, 1969, עמוד 24.
דגל פלאו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  3:5
 הונף לראשונה:  1 בינואר 1981
 מוטיבים עיצוביים:  דגל תכלת, עיגול צהוב במרכז המסמל את הירח
דגל פלאו אומץ רשמית ב-1 בינואר 1981 עת שהאיים קיבלו עצמאותם מאת ארגון הנאמנות של האומות המאוחדות.
עיצובו של הדגל מתבסס על עיצוב דגל יפן ודגל בנגלדש.
בדומה לדגלי מדינות איים אחרות באזור מרכז האוקיינוס השקט, צבעי הדגל מסמלים את מיקום המדינה. הכחול מסמל את האוקיינוס השקט והצהוב את מיקום האי במרכזו. בשונה מדגלי יפן ובנגלדש, העיגול, המצוי בהסטה מסוימת לכיוון הניצב ממרכז הדגל, מסמל את הירח ולא את השמש.
ראו גם

סמל פלאו
המנון פלאו
גזרת הכתוב

גזרת הכתוב הוא מונח הלכתי נפוץ, המתאר הלכה או דין מהתורה, שאין מאחריו היגיון ברור (ולעיתים הוא נראה אף כמנוגד לו), ותוקפו מבוסס אך ורק על ציווי מפורש במקרא. מונח זה מהווה ביטוי לעיקרון יסודי בתפיסה היהודית-אורתודוקסית, לפיו ציוויים מקראיים מחייבים באופן אפריורי, בין אם הם מובנים להגיון האנושי ובין אם לא, ואף אם הם עומדים בניגוד להיגיון האנושי.
פעמים שגזרת הכתוב באה לידי ביטוי בדברים העומדים בניגוד להיגיון האנושי; פעמים שהיא באה לידי ביטוי בניגוד לדינים אחרים הכתובים במקרא; ופעמים שהוא אף עומד בסתירה לפרטים שונים באותו נושא הלכתי עצמו.
ההתייחסות לגזרת הכתוב ועל החיוב במצוות התורה מצד עצמם ולא מצד ההגיון שבהם קדום ומופיע כבר במדרש.