stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוביאנוס
ביוגרפיה > תקופת שלטונו

עם קבלת שרביט השלטון לידיו פקד יוביאנוס על נסיגה מסודרת של הצבא הרומאי לכוון השטחים שבשליטת האימפריה הרומית, ממערב לנהר הפרת. הצבא הצליח להגיע לעיר דורה על גדות נהר הפרת אך ניסיונות לחצות את הנהר נכשלו. בשלב זה החלו שיחות עם נציגי השליט הסאסאני שאפור השני על תנאים לסיום הלחימה. שיחות אלו נמשכו כאשר האספקה של הצבא הרומאי הלכה ופחתה והאפשרות להמשיך בנסיגה בנתיב חלופי יצאה מכלל אפשרות כך נאלץ יוביאנוס להסכים לתנאים הקשים שהציבו הסאסאנים ועיקרם מעבר חופשי לצבא הרומאי תמורת העברת השלטון הרומאי על פרובינציות ממזרח לפרת שנכבשו על ידי האוגוסטוס גליאנוס בשנת 298. בנוסף למסירת מבצרים חשובים ויתרו הרומאים על השפעתם בממלכת ארמניה שהייתה בת ברית של האימפריה הרומית, והממלכה נהפכה לשטח חסות סאסאני. ההסכם שהיה חד צדדי למעשה כלל סעיפים שהצבא הרומאי והמערכת הפוליטית האזרחית ראו כהשפלה ויוביאנוס איבד את מעט התמיכה שהייתה לו.
לאחר חציית הפרת ומסע מזורז הגיע יוביאנוס לאנטיוכיה ונתקל שם בעוינות מצד האוכלוסייה שראתה אותו כמי שמפקיר את ביטחון העיר ואזורי הספר לידי הסאסאנים.
עם חזרתו אל תחומי האימפריה הרומית לאחר שחילץ את הצבא מסכנת השמדה על ידי צבא האימפריה הסאסאנית החל יוביאנוס בהחזרת גלגל הרפורמות של קודמו. בהיותו נוצרי מלידה הוא פעל מיידית עם הגעתו לאנטיוכיה והכריז על הנצרות כדת מדינה, הוא המשיך לבטל צווים של יוליאנוס שפעלו כנגד הכנסייה הנוצרית כמוסד וכנגד כנסיות נוצריות כמקומות פולחן. הצווים שהוציא כוונו כנגד הפולחן הפאגאני וביום 11 בספטמבר 363 הוא הוציא צו האוסר פולחן אלילים תחת עונש מוות וצו נוסף ב 23 בדצמבר האוסר השתתפות בטקסים פאגאניים בכלל כולל טקסים פרטיים.
ביוגרפיה > מותו של יוביאנוס

יוביאנוס המשיך בדרכו לכוון קונסטנטינופול על מנת לנסות ולגבש תמיכה לשלטונו. הוא התעכב בעיר טרסוס שם הוא הביא את יוליאנוס לקבורה והמשיך את דרכו אל טיאנה שם פגש נציגים של הפרובינציות המערביות שבאו להישבע אמונים לאוגוסטוס החדש. ב-17 בפברואר הוא נמצא מת באוהלו בעת חניית לילה בעיר השדה דדסטנה (Dadastana). על פי ההיסטוריונים בני התקופה הוא מת כתוצאה מחנק מעשן של מדורה לחימום שבערה באוהל הקיסרי. אמיאנוס מרקלינוס טוען כי מותו של יוביאנוס לא נחקר כלל למרות החשד כי מדובר ברצח. גופתו הובאה לקונסטנטינופול והוא נקבר בכנסיית השליחים הקדושים בו נקברו השליטים לבית קונסטנטינוס.
לקריאה נוספת

אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955. (הספר בקטלוג ULI)
Jones, Arnold. Hugh, Martin. The Later Roman Empire, 284–602: A Social, Economic and Administrative Survey. Baltimore: Johns Hopkins University, 1986
Garnsey, Peter. The Cambridge Ancient History. Volume 13: The Late Empire, AD 337–425 Edited by Averil Cameron, University of Oxford, University of Cambridge, 2005
טרנס דייוויס

| --- | --- |

דייוויס בשנת 2019
 לידה:  16 במאי 1997 (בן 27) סאות'הייבן, מיסיסיפי, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת מיסיסיפי
 דראפט:  לא נבחר, 2019
 קבוצות כשחקן
 2019–2021 2021–2023:  טורונטו ראפטורס סקרמנטו קינגס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז השנייה של העונה (2020)
טרנס דייוויס השני (באנגלית: Terence Davis II; נולד ב-16 במאי 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
קריירת מכללות

דייוויס נולד וגדל בעיר סאות'הייבן שבמיסיסיפי, ובין השנים 2015–2019 למד באוניברסיטת מיסיסיפי. לאחר עונת פרשמן חלשה, הפך דייוויס לאחר השחקנים הבולטים בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (Ole Miss Rebels), וב-3 העונות הבאות העמיד ממוצעים של 14.6 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק. בעונת 2018/2019 הוליך את הרבלס למאזן ניצחונות חיובי 20–13, ולהעפלה לטורניר אליפות המכללות, עם 15.2 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק מקצועית > טורונטו ראפטורס

לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 2019, חתם דייוויס על חוזה בטורונטו ראפטורס. במשחק מול שארלוט הורנטס ב-8 בינואר 2020 פתח דייוויס בחמישייה הפותחת, במקומו של פרד ואנווליט הפצוע, וקבע שיאי קריירה של 23 נקודות ו-11 ריבאונדים. ב-2 בפברואר שיפר את שיאו האישי, כשקלע 31 נקודות בניצחון הראפטורס מול שיקגו בולס. לאורך עונתו הראשונה ב-NBA קלע 7.5 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
קריירת משחק מקצועית > סקרמנטו קינגס

במרץ 2021 הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס, תמורת בחירת דראפט עתידית.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | טורונטו | 72 | 4 | 16.8 | 0.456 | 0.388 | 0.864 | 3.3 | 1.6 | 0.5 | 0.2 | 7.5 |
| 2020/2021 | טורונטו | 34 | 4 | 14.5 | 0.414 | 0.361 | 0.889 | 1.9 | 1.1 | 0.5 | 0.2 | 6.9 |
| 2020/2021 | סקרמנטו | 27 | 0 | 21.5 | 0.439 | 0.372 | 0.784 | 3.3 | 1.7 | 1.0 | 0.3 | 11.1 |
| 2021/2022 | סקרמנטו | 30 | 11 | 17.9 | 0.423 | 0.329 | 0.818 | 3.1 | 1.3 | 0.8 | 0.4 | 10.4 |
| 2022/2023 | סקרמנטו | 64 | 5 | 13.1 | 0.423 | 0.366 | 0.791 | 2.2 | 1.0 | 0.7 | 0.2 | 6.7 |
| קריירה |  | 227 | 24 | 16.1 | 0.434 | 0.366 | 0.826 | 2.7 | 1.3 | 0.7 | 0.2 | 8.0 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | טורונטו | 6 | 0 | 14.0 | 0.483 | 0.421 | 1.000 | 2.2 | 1.2 | 0.2 | 0.0 | 7.2 |
| 2022/2023 | סקרמנטו | 4 | 0 | 14.4 | 0.400 | 0.353 | 1.000 | 2.3 | 1.5 | 0.3 | 0.0 | 6.0 |
| קריירה |  | 10 | 0 | 14.1 | 0.449 | 0.389 | 1.000 | 2.2 | 1.3 | 0.2 | 0.0 | 6.7 |
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של דייוויס בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  דייוויס חותם על חוזה בטורונטו, באתר הקבוצה, 11 ביולי 2019
↑  סיכום המשחק בין טורונטו לשארלוט, באתר ESPN,‏ 9 בינואר 2020
↑  סיכום המשחק בין טורונטו לשיקגו, באתר ESPN,‏ 3 בפברואר 2020
יין נתזים

כוס יין נתזים
יין נתזים או יין מבעבע (לעיתים "מוּסֶה", מצרפתית: Mousseux) הוא יין שבו כמויות משמעותיות של פחמן דו-חמצני מומס, הגורמות לו לבעבע עם פתיחת הבקבוק ומזיגתו.
הפחמן הדו-חמצני נוצר כתוצאה מהתססה טבעית של היין, במכל התססה גדול אשר תוכנן לעמוד בלחצים הנוצרים בתהליך, בשיטה הנקראת גם שיטת שרמה (Methode Charmat).
קיימות דוגמאות רבות ליינות נתזים המיוצרים במדינות ובאזורים מגוונים בעולם. אלה בדרך כלל יינות לבנים או ורודים, אבל קיימים גם מספר סוגי יין נתזים אדומים. חלק מיינות הנתזים מכילים בועות קטנות בבעבוע עדין מאוד, כינויים של יינות כאלה הוא פריזנטה או פטילנט, וההבדל הוא הלחץ הנוצר בבקבוק.
לתיאור הליך הייצור של השמפניה ראו בערך שמפניה.
יין סופר טוסקן

טיגננלו, אחד מיינות סופר טוסקן הראשונים
שלושה בקבוקים של ססיקאיה מראשית שנות השמונים
יין סופר טוסקן (באיטלקית: Super tuscan) הוא יין ממסך (בלנד) איטלקי שמערב זנים ענבים איטלקיים מקומיים עם זני ענבים מיובאים מצרפת או יין שמבוסס על זנים צרפתיים בלבד.
סופר טוסקן היא הקטגוריה הבלתי רשמית של יינות טוסקנה והיא אינה נכללת בשיטת הסיווג של יינות איטליה. מקורם של יינות סופר טוסקן נעוץ בפרקטיקות המגבילות שהטילה שיטת האפלאסיונים DOC של אזור קיאנטי לפני שנות התשעים. במהלך תקופה זו קיאנטי היה צריך לכלול לא יותר מ-70% סנג'ובזה ולפחות 10% מענבי יין לבן מקומי. היצרנים שסטו מתקנות אלה לא יכלו להשתמש בשמו של הקיאנטי על גבי תוויות בקבוקי היין שלהם ונאלצו לסווג את יינותיהם כיין שולחני (vino da tavola) - הקטגוריה הנמוכה ביותר של יינות איטליה. בשנות השבעים סבלו יינות קיאנטי מביקוש מועט בשוק ונחשבו כבעלי איכות נמוכה. יצרני יינות טוסקנים רבים חשוב שהם יוכלו להפיק יין טוב יותר אם הם לא יעמדו בכללים המגבילים של תקנות ה-DOC.
מרקזה פיירו אנטינורי היה הראשון שיצר את היין "בסגנון קיאנטי" שהתעלם מתקנות DOV, ושיווק ב-1971 את ממסך הסנג'ובזה-קברנה סוביניון שנודע בשם טיינאנלו (Tignanello) ב-1978. יצרנים אחרים הלכו בעקבותיו ובמהרה החלו מחירי היינות הסופר טוסקן לעלות על מחיריהם של כמה מסוגי הקיאנטי הידועים ביותר. במקום לסמוך על פרסומו של אזור קיאנטי, יצרני יין סופר טוסקן ניסו ליצור יין מותגי שיהיה ידוע בזכות עצמו. בשלהי שנות השמונים התפשטה לאזורים אחרים של טוסקנה המגמה של יצירת יינות באיכות גבוהה שלא קיבלו את הסיווג DOC, כמו גם לפיימונטה ולונטו. נעשה ניסיון להתאים את תקנות יינות קיאנטי DOC נעשו על מנת "לתקן" את סוגיית סופר טוסקן, כך שרבים מיינות סופר טוסקן המקוריים יוכלו לקבל את כינוי המקור קיאנטי DOC/G. בעוד שיצרנים רבים הכשירו את יינות הסופר טוסקן שלהם כדי שיוסמכו לתקנות DOC, הרי שרבים לא עשו כן והמשיכו להשתמש בכינוי מקור פחות מגביל וסווגו כיינות טוסקנה בלבד.
בנוסף ליינות מבוססי עינב סנג'ובזה, רבים מיינות הסופר טוסקן הידועים מבוססים על "ממסך-בורדו", כלומר על שילוב זנים שונים של ענבים מאזור בורדו (במיוחד קברנה סוביניון ומרלו). ענבים אלה אינם במקור מהאזור, אלא יובאו ונשתלו מאוחר יותר. האקלים בטוסקנה הוכח כטוב מאוד לגידול ענבים אלה. אחד מהיינות הסופר-טוסקן המוצלחים ביותר היה "ממסך-בורדו" בשם ססיקאיה (Sassicaia) שיוצר על ידי "טנוטה סן גואידו" (Tenuta San Guido).
יהושע פראוור

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 בנובמבר 1917 בנדין, ממלכת פולין 
 פטירה:  30 באפריל 1990 (בגיל 72) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד 
 פרסים והוקרה:  עמית אקדמיית ימי הביניים של אמריקה (1967)  פרס ישראל (1969)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי 
 
יהושע פרַאוֶור (כ"ה בחשוון תרע"ח, נובמבר 1917 – ו' באייר ה'תש"ן, 30 באפריל 1990) היה היסטוריון ישראלי חשוב, מגדולי חוקרי ממלכת ירושלים והצלבנים בארץ ישראל. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1960. חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת תשכ"ט, 1969. עסק גם בתרגומם של ספרי-מסעות של נוצרים בארץ ישראל ואף שימש כעורך ראשי של האנציקלופדיה העברית לתקופה מסוימת.
חייו

פראוור נולד בבנדין שבפולין בתרע"ח, עלה לירושלים ב-1936 ולמד באוניברסיטה העברית בחוגים להיסטוריה כללית ולתולדות עם ישראל. את עבודת המאסטר כתב על השלכות השלטון הצלבני על היישוב היהודי בארץ ישראל. קיבל דוקטורט בשנת 1947, נושא הדיסרטציה היה "התיישבות הצלבנים והחיים בממלכת ירושלים הצלבנית", באותה שנה הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית.
שימש כמרצה בחוג להיסטוריה מאז 1944, בשנת 1956 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-1958 התמנה לפרופסור להיסטוריה של ימי הביניים. ב-1961 התמנה לדיקן הפקולטה למדעי הרוח.
בשנת 1989 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים". שנה לאחר מכן הלך לעולמו, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
תפקידיו הנוספים

פראוור היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ממקימי אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כיושב ראש הוועד המנהל של יד בן צבי, היה מראשי מכון ירושלים לחקר ישראל. החל משנת תשכ"ט שימש כעורך הראשי של האנציקלופדיה העברית. ערך גם את ספר היישוב.
הוא היה עורך של מספר ספרים בסדרה "ספר ירושלים".
מחקרו

יהושע פראוור היה מייסד חקר מסעי הצלב בישראל. הוא יצר למעשה את חקר תקופת הצלבנים כדיסציפלינה נפרדת וחשובה באקדמיה הישראלית. הוא התמחה בתולדות ימי הביניים וחקר בעיקר את ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, לעומת חוקרים אירופאים, שחקרו יותר את מסעי הצלב עצמם. חלק גדול ממחקרו מוקדש לממלכת ירושלים הצלבנית.
יהושע פראוור התמקד בספריו בחיי הצלבנים בארץ ישראל, המתח הקיים במורשתם הדתית לבין ניכורם מן הארץ וכי מעולם לא הייתה אינטגרציה בין הצלבנים לבין העמים אותם כבשו. עסק בחיי הצבא הצלבנים, באורח חייהם, בחקלאות ובכלכלה, במערכת המשפט. פראוור רואה בבניית החברה הצלבנית בארץ את התפתחותה של חברה קולוניאלית וסבר כי הזרות שלהם בארץ היא מן הגורמים לנפילת ממלכתם. הוא הרבה לאמת את מחקריו הכתובים עם סיורים באתרים הצלבנים בארץ וכך גם לימד.
עסק גם ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת הצלבנים, בעלייה לארץ ישראל במאה השלוש עשרה, התפישה המשיחית של גאולת הארץ שרווחה אצלם, חיי החברה היהודית בארץ ישראל והיישוב היהודי בארץ. הוא התמקד בחקר היישוב היהודי בירושלים וחקר את אורח החיים בעיר עד לרמב"ן ובחן את התפישה הדתית של העיר בעיני היהודים.
רחוב על שמו נקרא בשכונת רמות בירושלים.
משפחתו

אחיו החורג של פראוור הוא יהושע אפרון. פראוור היה נשוי להדסה לבית אייגס. בנם הוא אהוד פראוור.
ספריו

ממלכת ירושלים הצלבנית 1099–1291: בלווית עשרים ושמונה ציורים, ארבע מפות ועשרים ושלושה לוחות. ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ז.
מקורות לעלית העיר והתנועה הקומונלית באירופה. ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשי"ח 1957.
אשקלון העיר ו"רוזנות אשקלון" בתקופה הצלבנית. ירושלים: החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1958.
התפתחות העיר האירופית בימי הביניים. ירושלים: אקדמון, תש"ך, 1959/60.
תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרכים א' ו-ב', מוסד ביאליק, תשכ"ג 1963.
התפתחות החוקה והפרלמנט האנגלי בימי הביניים. ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשכ"ה.
מעמדות, קומונות וחוקת ממלכת הצלבנים. ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשכ"ח.
היסטוריה כלכלית וחברתית של אירופה בימי הביניים. רמת-גן: מסדה, 1975.
הצלבנים: דיוקנה של חברה קולוניאלית. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ו 1975.
עולם הצלבנים. ירושלים: כתר, 1984.
תולדות היהודים בממלכת הצלבנים. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"א 2000.
ספר יובל לכבודו

Outremer  studies in the history of the crusading Kingdom of Jerusalem presented to Joshua Prawer / edited by B. Z. Kedar, H. E. Mayer, R. C. Smail. Jerusalem : Yad Izhak Ben-Zvi Institute, 1982
ספרים שערך

לקסיקון היסטורי/ הוכן בידי אהרן אריאל, ערך בידי י. פראוור, כרך א-ב. תל אביב, מסדה, 1964.
ההיסטוריה של ארץ ישראל. כרך ו: שלטון המוסלמים והצלבנים (1291-634)/עורך הכרך יהושע פראוור. עורך הסדרה: יעקב שביט. ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי והוצאת כתר, 1981-1985.
ספר ירושלים: התקופה המוסלמית הקדומה, 1099-638/ העורך יהושע פראוור. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ז.
עשרים שנה בירושלים 1987-1967/עורכים: יהושע פראוור, אורה אחימאיר. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988.
ספר ירושלים: התקופה הצלבנית והאיובית 1250-1099/ העורכים יהושע פראוור, חגי בן-שמאי. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"א.
ירושלים לדורותיה/ יועץ אקדמי בכיר: יהושע פראוור. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תשמ"ד-תשס"ב, 2002.
הערות שוליים

↑  העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, דבר, 6 באוגוסט 1956
↑  יהושע פראוור באתר GRAVEZ
↑  איריס שגריר, מסעי הצלב: היסטוריה והיסטוריוגרפיה, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 222: "מייסד חקר מסעי הצלב בישראל".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266883605171  PLWABN: 9810615059105606  BIBSYS: 90964582  BNE: XX1160750  BnF: cb120257736 (data)  GND: 124248195  ISNI: 0000 0001 1038 4659  LCCN: n50022872  NTA: 067870929  SUDOC: 028418816  VcBA: 495/239500  VIAF: 12321891   WorldCat (עם VIAF): 12321891
יהדות טראני

שלט הכוונה לבית הכנסת בסימטת בתי הכנסת
יהדות טראני הייתה קהילה יהודית בעיר טרָאנִי (Trani), בנפת  בארלטה-אנדריה-טראני במחוז פוליה שבאיטליה.

ראשיתה של הקהילה בתקופת הקיסרות הרומית, ובמאה ה-12 כתב הנוסע היהודי בנימין מטודלה על קיומם של 200 יהודים בעיר. בתקופת השיא של הקהילה, לאורך המאה ה-13, פעלו בעיר מספר רבנים בולטים ובהם ר' ישעיה די טראני ונכדו ריא"ז.
מאז כיבוש דרום איטליה בידי ספרד בשנת 1505 והרחבת מדיניות הגירוש שנקטו המלכים הקתולים, כמעט ולא נותרו יהודים בדרום איטליה בכלל ובטראני בפרט. בשנת 2007 תועדו שני יהודים החיים בעיר.
תולדות הקהילה > תקופת הקיסרות הרומית

הקהילה היהודית באזור טראני נוסדה ככל הנראה בתקופת הקיסרות הרומית. ממצאי הקטקומבות היהודיות בוונוסה - מאות במספר - מן המאות הרביעית עד התשיעית שנמצאו בעיר ונוסה, 80 ק"מ צפונית לטראני, מעידים לכאורה על קיומה של קהילה יהודית באזור כבר בתקופה זו.
העיר טראני שכנה ליד ויה אפיה, הדרך הראשית מדרום איטליה - בארי, ברינדיזי וטראני - לעיר הבירה רומא. היהודים שנדדו מערבה מארץ ישראל, מאסיה הקטנה, מסוריה וממצרים הגיעו לאיטליה דרך נמלים אלה ועל פי המשוער, חלקם נשארו בעיר טראני וסביבותיה והקימו קהילות יהודיות.
תולדות הקהילה > ימי הביניים

בימי הביניים הגיעה הקהילה היהודית בטראני לשיאה. חלק מהיהודים בטראני באותה העת הגיעו מספרד, החל משנת 1144, בעקבות פלישת האל-מוראביטון והאל-מוואחידון הקנאים לחצי האי האיברי. בעטיין של השמדות שהתלוו לפלישה זו נמלטו יהודים רבים אל הנסיכויות הנוצריות בארצות הסמוכות.

העדות הכתובה הראשונה לקיומה של קהילה יהודית בטראני מצויה בכתביו של הנוסע היהודי מן המאה ה-12, בנימין מטודלה. בראשית מסעו שנמשך בין השנים 1165–1173 עבר בנימין בטראני בדרכו למזרח התיכון ולארץ ישראל. בספרו הוא כותב על כך שעיר הנמל משמשת נקודת איסוף לצליינים נוצרים בדרכם לירושלים. באשר לקהילה היהודית, בעיר הוא מוצא 200 יהודים ובראשם ר' אליהו, ר' נתן הפרשן ור' יעקב.
המסמך הרשמי הראשון המעיד על קיום קהילה יהודית בעיר הוא כתב חסינות אשר העניק גוליילמו השני, מלך סיציליה (מלך בשנים 1166–1189) ליהודי העיר. כתב החסינות קבע כי על הארכיבישוף להיות הנאמן על השכונה היהודית (la "Giudecca" di Trani). הצורך בכתב חסינות שכזה נבע מריבוי הצליינים שהתקבצו בעיר, כאמור, והחשש מפני פרעות שיחוללו ביהודים. בשנת 1195 המסמך זכה להארכת תוקפו על ידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1231, בימי הקיסר פרידריך השני, הובאו יהודים מאפריקה לסיציליה וניתנו להם אדמות הכתר לשם גידול מטעי כופר ואינדיגו, צמחים ששימשו צבעי יסוד לגווני האדום והכחול. בהמשך הפך הקיסר את ענפי הקנייה והמכירה של משי גולמי ואת מפעלי צביעת הבדים למונופולים אזוריים מטעם המדינה, ואת ניהולם מסר לידי סוכנים יהודים, תוך קביעת מחיר מקסימלי לחומרי הגלם. חריצות הסוחרים העלתה את מעמדה הכלכלי של העיר באזור. המסחר בין אירופה לבין ארצות אגן הים התיכון עבר בחלקו דרך נמל טראני וקשרי יהודי העיר עם ערי היעד למסחר הגבירו את האמון בעסקים עימם.
במאה ה-13 ובמאה ה-14 עברה השליטה בטראני לממלכת נאפולי.
תולדות הקהילה > ימי הביניים > חכמי טראני

לצד הפריחה הפוליטית והכלכלית הייתה זו תקופת פריחה של יהדות טראני גם בתחום התורני, והעיר הייתה למרכז יהודי חשוב. על מרכזיותם של חכמי דרום איטליה באותה העת ניתן ללמוד מאמרתו של רבנו תם אשר כתב בספר הישר: "בני בארי שהיו קורין עליהם כי מבארי תצא תורה ודבר ה' מאוטרנטו". בין חכמי טראני הידועים במאה ה-13 מצויים ר' ישעיה די טראני הזקן ונכדו ר' ישעיה בר' אליה מטראני.
ר' ישעיה די טראני הזקן היה מחשובי הפוסקים ומפרשי התלמוד. הוא פעל בטראני עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1211 והתיישבותו בעכו. נכדו, ר' ישעיה בר' אליהו מטראני 'האחרון' (מכונה ריב"א, או ריא"ז) חיבר גם הוא פסקים על מסכת ברכות, סדר מועד, סדר נזיקין ועל מסכת חולין. חיבר גם פירוש לספרי קהלת שיר השירים.
תולדות הקהילה > שקיעת הקהילה וגירוש היהודים

ב-8 באוגוסט 1442 החל תהליך שקיעתה של יהדות דרום איטליה ובכללה יהדות טראני. האפיפיור אאוגניוס הרביעי פרסם בולה בה הוא ביטל את הזכויות שהיו ליהודים. בבולה נאסר על בתי הדין הרבניים לפעול, נאסר כל מגע עסקי ופיזי בין היהודים לנוצרים וכן הוטל איסור על הצטרפותם של יהודים לגילדות למלאכות וכך נותרו ללא פרנסה. גזירות נוספות כללו איסור בניית בתי כנסת חדשים, מניעת משרות ציבוריות מיהודים ואיסור על רופאים יהודים לטפל בנוצרים.
בשנת 1492 גורשו יהודי ספרד ופורטוגל מארצם. חלק מהם הגיע לדרום איטליה, סיציליה וסרדיניה. עובדה זו יכולה הייתה להביא לתנופת צמיחה בקהילות דרום איטליה כפי שאירע במקומות רבים באגן הים התיכון, אלא שבשנת 1505 נכבשה דרום איטליה על ידי ספרד והגזרות הוחלו גם על יהודיה אשר נאלצו לבחור בין המרת דת לגירוש. חלק מהיהודים עברו לאי קורפו ולמקומות אחרים וחלקם התנצרו. בכך באה לקיצה הקהילה היהודית בטראני.
תולדות הקהילה > בעת החדשה

ביוני 2007, במסגרת סדרת כתבות בעיתון מקור ראשון על קהילות יהודיות בעולם, סייר הרב אליהו בירנבוים בטראני וסיפר כי בעיר מצויים בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 רק שני יהודים אשר אחד מהם, אברהם ניקולא זקילו, איטלקי במקור ומצאצאי יוצאי טראני, משמש כנציג המשפחות היהודיות באזור, כ-35 במספר. הרב שלום בחבוט ממשרד הרבנות ברומא מבקר בקהילה הקטנה ומשמש כמורה הרוחני שלה.
השכונה היהודית

השכונה היהודית העתיקה מתחילה מהשער המכונה "Porta Antica" עד הכנסייה "chiesa di Sant'Anna" באזור העתיק של העיר, קרוב לנמל ולמשכן הארכיבישוף של העיר. מרכז השכונה היהודית היה ברחוב היהודים (Via Giudea), ובסמוך לה רחוב בית הכנסת (Via Sinagoga). הכיכר המצויה במרכז השכונה קרויה "כיכר סקולנובה" (Piazza Scolanova; בעברית: בית הכנסת החדש).
בית הכנסת, בית הכנסת סקולנובה, אשר נבנה בשנת 1244 ועל שמו מכונה הכיכר, הפך בשנת 1541 לכנסייה בשם Santa Maria di Scolanova. הוא הושב בשנת 2006 למעמדו הקודם כבית כנסת בעקבות מאמציו של זקילו. בארון הקודש של בית הכנסת נותר ציור מכוסה של קדושה נוצרית אשר לא ניתן היה להסירו. כמו כן, הוצב מגן דוד על גבי פעמון הכנסייה. כיום מתקיימות במקום תפילות בחגי ישראל.
בית הכנסת סקולנובה היה אחד מארבעה בתי כנסת שפעלו בעיר טראני בימי הביניים. כל ארבעת בתי הכנסת הפכו לאחר גירוש היהודים לכנסיות. מתוך ארבעת מבני בתי הכנסת שרדו רק הסקולנובה והסקולגרנדה. מבנה בית הכנסת סקוֹלַגרַנדֶה (באיטלקית: Sinagoga Scolagrande; מילולית: "בית הכנסת הגדול") הפך לכנסיית סנט'אנה (באיטלקית: Chiesa di Sant’Anna), וב-2009, בדחיפתו של חוקר יהדות איטליה צ'זרה קולפמינה ואחרי עבודות שיקום ממושכות, נפתח בו מוזיאון למורשת יהודי טראני (איט').
בדרך מהשכונה היהודית אל מרכז העיר הנוכחי נמצאו שרידים של בית הקברות היהודי, באזור שהיה בעבר מחוץ לגבולות היישוב.
תמונות מהשכונה היהודית

צולמו בסיור מטעם אגודת דנטה אליגיירי מירושלים, יוני 2006:
מירושלים לטראני
בית הכנסת Scolanova, לשעבר כנסייה
ככר היהודים - מבט מבית הכנסת
בבית הכנסת - ארון הקודש
בבית הכנסת - הבמה
בית הכנסת - המנורה
ראו גם

יהודי סן ניקנדרו
לקריאה נוספת

בצלאל רות, תולדות היהודים ברומא, הוצאת מסדה, תל אביב, 1962
לוצ'אנו טאס, יהודי איטליה, ספריית מעריב, תל אביב, 1978
Annie Sacerdoti,Guida All'Italia Ebraica,Marietti, Casale Monferrato, 1986
הערות שוליים

↑  חלק השו"ת, עמ' 90
עמוד בתחילת ויה אפיה בברינדיזי - לכאן הגיעו יהודי ארץ ישראל בדרכם לרומא
יין מריאני

| --- | --- |

 סוג:  coca wine 
 מועד הכנה ראשוני:  1863 
 
יין מריאני (Vin Mariani) היה משקה פופולרי שהיה מורכב משילוב של יין ושל קוקאין. המשקה נוצר על ידי הכימאי הצרפתי אנג'לו מריאני (אנ') בשנת 1863.
המשקה זכה לפופולריות גדולה ועשה שימוש בטכניקות פרסום חדשניות, בהן שימוש בסלבריטאים המצולמים כשהם שותים את המשקה, שבתמורה להסכמתם לצילום הוענק להם המשקה חינם. בהם היו האפיפיורים לאו השלושה עשר ופיוס העשירי וכן ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, הנריק איבסן, ז'ול ורן ותומאס אדיסון.יין זה הפך במהרה ללהיט ברחבי אירופה, ונכנס אף לספרות - בין הגיבורים הספרותיים שהשתמשו בקוקאין ניתן למנות את ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד
המשקה קוקה-קולה היה מהמתחרים של יין מריאני, ונמכר כמשקה קוקאין לא אלכוהולי.
טיבוע אוניית המחבלים אטבירוס

טיבוע אוניית המחבלים אטבירוס (Attaviros, על שם הר גבוה באי רודוס) נעשה במהלך מבצע לסיכול פיגוע גדול שתוכנן על ידי אבו ג'יהאד, סגנו של יאסר ערפאת. יעדו של הפיגוע היה מחנה הקריה בתל אביב, והתאריך המתוכנן היה ביום העצמאות 1985. בסיכול השתתפו ספינות הטילים אח"י מולדת (מסדרת סער 4) ואח"י מבטח (מסדרת סער 2). אוניית המחבלים "אטבירוס" טובעה מירי תותח של אח"י מולדת. 20 מחבלים שהיו על סיפונה נהרגו ושמונה ניצלו ונשבו. לא היו נפגעים מהצד הישראלי.
האונייה

אטבירוס נבנתה בהולנד עבור חברת ספנות פינית. שמה הראשון היה קורטנס (Kuurtanes) והיא הושקה בינואר 1960 ונמסרה לבעליה בחודש מרץ של אותה שנה. היא הייתה בעלת מעמס של 775 טון ותפוסה של 493 טון; אורכה היה 70 מטרים ורוחבה 10 מטרים. מהירותה המרבית הייתה 11.5 קשר (כ-21 קמ"ש).
בשנים הבאות החליפה האונייה ידיים כמה פעמים בין כמה חברות בפינלנד ובנורווגיה, ובהתאם השתנה גם שמה. ב-1972 עברה האונייה שיפוץ והותקנה בה דלת מתרוממת בדופן. ב-1977 נמכרה האונייה לחברה ברישום פנמי, ובשנים הבאות נמכרה כמה פעמים בין חברות ספנות שונות, הרשומות תחת דגל פנמה. ב-1984 נמכרה האונייה לחברת "לאקי קפטן" (Lucky Captain), גם היא חברה רשומה בפנמה, ושמה שונה ל"אטבירוס" (Attavirus).
תכנון הפיגוע

לאחר גירוש אנשי אש"ף מביירות באוגוסט 1982 והתבססותם בתוניס, החלו ראשי הארגון בתכנון פעולות נגד ישראל מבסיסם החדש. אבו ג'יהאד, סגנו של ראש הארגון, יאסר ערפאת, זיהה עוד בשנות ה-70 של המאה ה-20 את הזירה הימית כתווך שממנו ניתן לפעול נגד ישראל, על ידי התקרבות לחוף באונייה, ירידת מחבלים בסירות גומי מהאונייה אל החוף, וביצוע פיגוע בסמוך אליו. הפיגוע במלון סבוי ב-1975 והפיגוע בכביש החוף ב-1978 בוצעו על פי תפיסה זו.
אבו ג'יהאד החל ב-1984 בתכנון פיגוע גדול בישראל. הכוונה הייתה לבצע פיגוע מיקוח בישראל ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. המחבלים היו אמורים להגיע בדרך הים לישראל כשהם חבויים במכולה על סיפון אוניית משא, ממנה ירדו לשלוש סירות גומי כאשר תגיע האונייה למרחק כ-100 קילומטרים מחופי תל אביב. המחבלים, מצוידים ברובים, מטולי RPG-7 וחומר נפץ, היו אמורים להגיע לחוף בת ים. על פי התכנית היו המחבלים אמורים להשתלט על אוטובוס מלא בנוסעים שעמו יחדרו לבסיס הקריה, שם יבצעו פיגוע מיקוח עם בני הערובה שילכדו, שחלקם היו אמורים להיות קצינים בכירים שייתפסו בקריה. אם ישתבש המבצע תכננו המחבלים לבצע ירי לשם הרג המוני. לצורך המבצע רכש אש"ף את האוניות "מון לייט" ו"אטבירוס", שתיהן אוניות משא בינוניות. שתי האוניות עגנו בעיר ענאבה שבמזרח אלג'יריה, סמוך לגבול תוניסיה, במרחק 2,900 קילומטרים מחופי ישראל.