stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסאראב הראשון
הכנסייה

בקשר לארגון הכנסייה בימי בסאראב לא נשמרו נתונים, אבל ההיסטוריון קונסטנטין ג'ורס'קו מעיר כי "לא ייתכן שבסאראב הגדול, מייסד המדינה המונטנית (ז.א. -ולאכית), בונה מתחמי הקודש שבקמפולונג וקורטיה דה ארג'ש, שלא החזיק לצידו, בחצר המלכותית, דמות כנסייתית רמת מעלה, ארכיאראוס או בישוף כלשהו.
הרי לא כל הכמרים שחיו בכפרים הרבים של ולאכיה הצטרכו לנסוע לצד הימני של הדנובה על מנת לקבל
הסמכה. השכל הישר אומר שהיה צריך להיות בישוף כלשהו במונטניה בזמנו של בסאראב"
ניקולאיה יורגה היה סבור שבוולאכיה היו באותם הזמנים כנסיות עם כמרים שהוסמכו על ידי בישופים מכהנים המקום לפחות מזנת 1234 כשה אפיפיור מציין קיומם של "פסאודו-בישופים". לדעתו של יורגה, אלה היו נזירים בכירים שעמדו בראש כמה מנזרים דלי אמצעים ואימצו לעצמם את התואר vlădică "וולדיקה", השקול כנגד בישוף או ארכיאראוס.
בישופים רומנים אלה היו מקבלים את הסמכתם מדמויות כנסייתיות רמות מעלה מן הגדה הימנית של הדנונבה, ששכנו בוידין, סיליסטרה או ויצ'ינה. באופן זה, לפי דעתו של יורגה, הכנסייה והפקידות המלכותית בוולאכיה עברה לשימוש בשפה הסלבונית.
לפי המסורת, הכנסיות היחידות שנבנו בוודאות על ידי בסאראב הראשון היו הכנסייה המלכותית בקורטיה דה ארג'ש וזו שבאתר הקרב של "פוסאדה". בנוסף ההיסטוריונים סבורים שגם כנסית המנזר נגרו וודה והכניסה העתיקה ברמניקו וולצ'ה נבנו גם כן על ידו, מפני ששמו יחד עם שם אשתו מרגרטה מוזכרים בראש דברי הלל
בכתובות המוצבות שם.

עבודות הבניה בכנסייה המלכותית התחילו תחת מלכותו של בסאראב אבל הסתיימו רק בימי ראדו הראשון.
עדות לכך היא העובדה שבשנת 1352, שנת מותו של בסאראב, הכנסיית עדיין לא הייתה אפילו מטויחת.

משערים כי בסאראב בנה מנזר גם על מקום הקרב עם ההונגרים משנת 1330. במאה ה-16 הנוסע מאצ'יי סטריקובסקי סיפר כי "באותו מקום
שבו התרחש הקרב, הוולאכים בנו מנזר והקימו שלושת עמודי אבן, שאני במו עיני ראיתי בשנת 1575
כשבאתי מטורקיה, מעבר לעיר גרגיצה, יומיים נסיעה מסיביו...".
החוקר פלוריאן -ניקו סמרנדסקו מזהה אותו מנזר עם זה זהעם קורא "טריי לספז" (שלוש בלטות) מן היישוב
פוסאדה פראחוביי, שנבנתה מחדש בשנת 1661.

את המנזר בקפמולונג שיפץ השליט מתיי בסאראב בין השנים 1635–1636. באותה הזדמנות הוחלפה גם הכתובת המדווחת כי הכנסייה הוקמה על ידי נגרו וודה בשנת 1215 ("6723 מהבריאה", לפי לוח השנה של הכנסייה)
{י. לפדאטו חושב שהכתובת הישנה נקראה בצורה שגויה, מפני שבגלל מצב ההתפוררות, בלבלו בין המספרים הקירילים - במקום 800=ω הובן ψ = 700; הוא מתקן את השנה ל 1315 ("6823 מהבריאה")


כמו כן, המסורת מיחסת את בניית הכנסייה ניקוארה הקדוש
מארג'ש לגבירה מרגרטה ולבעלה נגרו וודה
(למרות היותה כנסייה קתולית ולא אורתודוקסית )

אבל יש רושם שלא רק האשה, אלא גם בסאראב עצמו היה בעל אמונה קתולית, כפי שמציין באופן ברור גם במכתבי האפיפיור.
תמונות של בסאראב

בכנסייה המלכותית בקורטיה דה ארג'ש נמצאים שלוש תמונות: אחד- של דמות מלכותית משתחווה הפושטת את הידיים במחוות תפילה, השנייה - הפרש ללא ראש, שבה נהרס הטיח עם הפרסקו בחלק הראש, ושלישי המראה שליט עם אשתו, המחזיקים בידיים את דגם הכנסייה (בעלת שני צריחים שאינם קיימים עוד בימינו).
ניקולאיה יורגה היה סבור שלא רק שלוש התמונות האלה שייכים לבסאראב, אבל גם הקבר מס.10,שבה נקבר אדם בעל מעמד נסיכותי עתירת תלבושות

מאוחר יותר, לדעת היסטוריונים לפחות שני פרסקואים עם דיוקנאות שייכים לראדו הראשון שבזמנו הושלמה בניית הכנסייה וצביעתה.

אחרים בדעה שבסארב, שהתחיל את בניית הכנסייה, הוא הדמות המתפללת תוך פשיטת ידיים, בעוד ראדו הראשון, שהשלים את הבנייה, הוא, בהתאם למסורת זה שמחזיק בידיים את דגם המבנה.

לפי קונסטנטין קוגלניצ'אנו המזהה את נגרו וודה עם בסאראב, גם פסל האבו שנמצא בעבר "באולם הכניסה של הכנסייה, ... והמייצג דמות אדם ארוך-שיער, מזוקן ועם כובע גבוה על ראשו, ועליו בגד ... עם מעיל בעל ציציות... אינו יכול אלא של בסאראב, מייסד ולאכיה (ארץ הרומנים)"

דעה שונה מציג מתיי קזאקו הטוען כי אף אחד מהדיוקנאות הקיימים בכניסה המלכותית אינם של בסאראב.
לדעתו בסאראב מיוצג דווקא במיניאטורות של הכרוניקה המצוירת בווינה בתמונת הקרב 1330 - הוא האדם במולא בגרותו, ארוך-שיער ובעל זקן מפוצל בצבע חום ערמונים, לבוש במעיל צמר בדומה לשאר החיילים ומחזיק בידו אבן אותה מתכונן להשליך על האויבים
.
הרלדיקה של בסאראב

לא נשאר אף מסמך ואף מטבע של בסאראב ושלט האצולה שלו אינו מצוין באף מקום אחר. אולם, לדעת ההרלדיסטים הרומנים, זה אינו פוסל קיומו של בלאזון אישי אצלו ואף אצל קודמיו.

בלאזונים של מנהיגים ולאכים הופיעו במאה ה־13 בעקבות היחסים ביניהם ובין מלכי הונגריה.
לדעת צ'רנוודיאנו, אפשרות אחת היא ששלט שושלת הבסאראבים הראשונים הועתק לפי זה של שושלת ארפאד ההונגרית (פסי כסף ואדום לסירוגין) אליו נוסף יסוד אישי - שדה תכלת עם או בלי סהר כסף

ייתכן כי זה היה הבלאזון של בסאראב כשעלה על כס ולאכיה. לעומת זאת, ז'.נ. מנסקו סבור שהיה מדובר בפסכי זהב ואדום, בהתחשב בשלט האצולה של "מלך ולאכיה" המיוחס לליטובוי ב"ארמוריאל ויינברחן".
לפי ההרלדיסטים הנ"ל, דבר ודאי הוא שלבסאראב היה בימי הקרב בשנת 1330 בלאזון אישי משלו. הכרוניקה המצוירת מווינה מראה איך שליח של בסאראב מוסר לקארוי רוברט, מלך הונגריה, איגרת עם הצעות השלום שלו.
לא ייתכן שאיגרת כזאת לא צוידה לשם זיהוי עם חותם שכלל או את סמל המדינה או את הבלזון של השושלת.
"מה שמאפשר לנו להניח בשלב הראשון של איחוד השטחים הרומנים מדרום לקרפטים ושל הקמת הנסיכות ולאכיה, הבסאראבים שמרו על הבלאזון המשפחתי ההיפותטי שאימצו במחצית השנייה של המאה ה-13, מבלי לשנותו על ידי תוספות של דמויות לא הרלדיות (הנקראות גם meubles heraldiques) או שינויי צבעים".

אחרי הניצחון בשנת 1330 והבטחת העצמאות שונו גם הסימנים ההרלדיים. החוקרים מניחים שבסאראב וצאצאיו המידיים שינו את הכרומאטיקה של שלטו האישי למגן מפוצל, בעל ארבעה פסים זהב-ירוק לסירוגין מימין ושדה זהוב משמאל
סמל זה נמצא על כפתורי הנסיך האלמוני הקבור בכניסה המלכותית בקורטיה שה ארג'ש.
בכנסייה המלכותית בקורטיה דה ארג'ש נמצאים עוד שני ייצוגים הרלדיים של שושלת בסאראב מהמחצית השנייה של המאה ה-14, דהינו - על אבן מצבה אלמנית ובפרסקו המוזכר כ"פרש ללא ראש". רק בזה האחרון בגלל מידת ההרס של התמונה לא ניתן להבחין את צבעי הפסים והשדה.
השם בסאראב והשלכותיו הגאוגרפיות

משנת 1331 קיימת דיפלומה מלכותית הונגרית המציינת את "ארץ בסאראב". מסמך סרבי משנת 1349 מזכיר את המדינה שבין הקרפטים לדנובה תחת השם "ארץ בסאראבה". הכרוניקות המאוחרות יותר (מאה 14–15)
מנציחות את האסוציאציה בין שם המנהיג ושם המדינה - "בסרביה" = ארץ הרומנים, דבר שבשגרה בתקופה. כך לדוגמה היו אז חבלי ארץ שנקראו "טרה ואטאקי" terra Vatacii, טרה אסאני terra Assani, טרה ליטוה terra Lytua, טרה סנסלאי terra Seneslai, טרה דוברוטיקי terra Dobroticii, טרה בוגדאני terra Bogdani, וכו').מאוחר יותר משמעות השם בסרביה הצטמצמה לשטח
מצפון לשפכי הדנובה, המוכר גם כאזור "מצד חבלי הטטרים" או "בוג'אק" ) ובשנת 1812 הורחב לכל השטח שבין הנהרות פרוט והדניסטר.
אשתו וצאצאיו

בסאראב היה נשוי למרגרטה (מרגיטה), ככל הנראה בת לאצולה סקלרית
נולדו להם בת ובן:
תאודורה
ניקולאיה אלכסנדרו
ראו גם

בית בסאראב
ולאכיה
ניקולאיה אלכסנדרו
קרב פוסאדה
רעות לאמנויות

| --- | --- |

חזית בית הספר
 בית ספר
 השתייכות:  בית ספר ממלכתי ייחודי
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה) 
 התמחות:  אומנויות
 מגמות:  חטיבת ביניים - אומנות פלסטית, מוזיקה, מחול, תיאטרון.  חטיבה עליונה - אומנות רב תחומית, מוזיקה, מחול, עיצוב אופנה, עיצוב חזותי, צילום, וידאו והדמיה דיגיטלית ותיאטרון
 שכבות לימוד:  ז'- יב'
 בעלי תפקידים
 מנהל:  אופיר שדמי 2021 -
 מיקום
 מיקום:  חטיבת ביניים: רח' צה"ל 41, חיפה, חטיבה עליונה: רח' חנה סנש 12, חיפה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°49′37″N 34°58′40″E﻿ / ﻿32.826944444444°N 34.977722222222°E﻿ / 32.826944444444; 34.977722222222
 reut.schooly.co.il
  (למפת חיפה מוגדלת) רעות לאמנויות(למפת חיפה רגילה) רעות לאמנויות(למפת הגליל המערבי רגילה) רעות לאמנויות(למפת הגליל המערבי מוגדלת) רעות לאמנויות
 
בית הספר השש-שנתי "רעות לאומנויות" הוא בית ספר שש שנתי לאומנויות הפועל בחיפה. בבית הספר שבע מגמות: תיאטרון, מחול, אמנות פלסטית, מוזיקה, עיצוב חזותי, עיצוב אופנה וצילום.
היסטוריה

בית הספר הוקם על בסיס איחוד חטיבת הביניים הוותיקה "רעות", עם בית הספר התיכון "ויצו" שפעל בתחומים דומים. האיחוד התבצע בשנת הלימודים תשע"א 2011/2010. שני חלקי בית הספר שוכנים בקמפוסים נפרדים, ובכוונת עיריית חיפה לבנות קמפוס אחד שיאכלס את כל אגפי בית הספר. החל משנת הלימודים תשפ"ב, ספטמבר [2021] מכהן שדמי אופיר כמנכ"ל בית הספר השש שנתי וכמנהל החטיבה העליונה.
המבנה הישן של "רעות" שימש בשנות השבעים חטיבת ביניים ללימודים עיוניים בשם "תיכון חדש". חטיבה זו הוקמה באמצע שנות השבעים עם סגירתו של בית ספר "תיכון חדש" אשר שכן ברחוב שבתאי לוי בעיר ומשמש משנת 1977 את מוזיאון חיפה לאמנות.
חטיבת הביניים

חטיבת ביניים "רעות" נוסדה בשנת 1985 ושייכת למשרד החינוך ולעיריית חיפה.
החטיבה שוכנת בשכונת קריית אליעזר, ומיועדת לתלמידים בעלי נטייה וכישורים באחד מתחומי האומנות: מוזיקה, מחול, תיאטרון ואומנות פלסטית. בית הספר משלב בין מקצועות הלימודים העיוניים לבין מקצועות האמנות תוך כדי פעילות קהילתית ענפה ורבת עניין.
תוכנית הלימודים זהה לתוכנית הנהוגה בכל בתי הספר העל יסודיים העיוניים, ונוספת עליה הכשרה והתמחות התלמיד באחד מתחומי האמנות.
החטיבה העליונה

תיכון "רעות" היה בעבר "תיכון לאמנות ולעיצוב" - "ויצו", והוא שוכן בשכונת הדר עליון בחיפה. הוא הוסב להיות בית ספר ממשיך לחטיבת הביניים רעות. בית הספר מציע לתלמידים שילוב בין תוכנית לימודים מלאה בתחום העיוני ותוכנית מגוונת בתחומי האמנות כולל תעודת בגרות מלאה.
הישגי בית הספר

באוגוסט 2013 זכה בית הספר השש שנתי רעות להופיע בין 20 בתי הספר הערכיים לפי משרד החינוך.
הערות שוליים

↑  מי-טל בן סימון, ההורים נגד מנהלת בית הספר רעות, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 10 בינואר 2012
↑  אופיר שדמי מונה כמנכ"ל בית הספר השש-שנתי רעות לאומנויות
↑    תלם יהב, ‏פורצי ערך, באתר "ידיעות אחרונות", 12 באוגוסט 2013 (הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011615260105171  VIAF: 317130851   WorldCat (עם VIAF): 317130851 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עימראן ח'אן

עימראן אחמד ח'אן ניאזי (באורדו: عِمران خان, באנגלית: Imran Khan, שמו המלא: עמראן ח'אן ניאזי, באורדו: عِمران خان نِیازی) היה פוליטיקאי פקיסטני, שכיהן מאוגוסט 2018 עד לאפריל 2022 כראש ממשלת פקיסטן. בנוסף הוא נודע כשחקן קריקט מקצועי ברמה בין-לאומית. מאוגוסט 2023 הוא כלוא בהאשמות שונות.
ביוגרפיה

עימראן ח'אן נולד בשנת 1952 בלאהור כבנם היחיד מקרב חמישה ילדים של איכרמוללה ח'אן ניאזי, מהנדס בניין ושל אשתו, שואכת ח'אנום. המשפחה מצד האב הייתה ממוצא פתאני והשתייכה לשבט ניאזי. אחד מאבות המשפחה, חייבת ח'אן ניאזי היה במאה ה-16 אחד ממפקדיו של שר שאה סורי ומושל פנג'אב. בני המשפחה התיישבו מזה זמן רב במיאנוואלי בצפון-מערב פנג'אב. גם האם, היא ממוצא פשטו ושייכת לשבט בורכי. אבותיה חיו במשך מאות שנים במחוז ג'לנדר של פנג'אב. אחרי הקמת פקיסטן היא היגרה ללאהור עם שאר בני המשפחה. מצד האם עימראן ח'אן הוא צאצא של פיר רושאן, משורר-לוחם וממציא האלפבית הפשטו. ממשפחת האם קמו מספר שחקני קריקט מצוינים שייצגו בתחרויות את פקיסטן, ביניהם בני דודיו של עמראן ח'אן, ג'אווד בורכי ומג'יד ח'אן.
עמראן ח'אן שיחק קריקט מקצועי במשך כשני עשורים. לאחר פרישתו פנה לפוליטיקה כשהוא כבר דמות פופולרית בפקיסטן (ובמדינות נוספות). לבד מפעילות פוליטי ח'אן נחשב כנדבן, שימש פרשן קריקט, כיהן כנשיא אוניברסיטת ברדפורד (University of Bradford), מנהל מייסד של בית החולים שׁאוכת ח'אנום (Shaukat Khanum Hospital). עמראן ח'אן ייסד ב-2008 את מכללת נאמאל במיאנוואלי.
הערות שוליים

↑  היה קפטן נבחרת פקיסטן המוצלח ביותר, והוביל אותם לגביע עולמי ב-1992.
↑  פוסט בטוויטר, 20 באוקטובר 2020
1 2  כינה את נתניהו "היטלר החדש": ראש ממשלה חדש לפקיסטן, באתר ynet, 11 באפריל 2022
↑  דין שמואל אלמס, יועצו של ראש ממשלת פקיסטן ביקר בישראל בחשאי ונפגש עם ראש המוסד, באתר ישראל היום, 27 ביוני 2021
↑  דין שמואל אלמס, פקיסטן: "לא ננרמל את היחסים עם ישראל", באתר ישראל היום, 21 בדצמבר 2020
↑  חיים איסרוביץ, ‏דרמה פוליטית בפקיסטן: ראש הממשלה הודח בהצבעת אי אמון, באתר מעריב אונליין, 9 באפריל 2022
↑  פקיסטן: ראש הממשלה הודח בהצבעת אי אמון, באתר ערוץ 7, 11 באפריל 2022
↑   לקראת משבר בפקיסטן? הממשלה קראה לצבא לדכא מפגינים, בעיתון מקור ראשון, 15 במאי 2023
↑  דרמה בפקיסטן: רה"מ לשעבר נעצר; מפלגתו: "זו חטיפה, נשבית את המדינה", באתר ynet, 9 במאי 2023
↑   אבג, בעיתון מקור ראשון
↑  דרמה בפקיסטן: ראש הממשלה שהודח הורשע בתיק המתנות ונידון למאסר, באתר ynet, 5 באוגוסט 2023
↑  גיא אלסטר‏, ר"מ פקיסטן לשעבר חאן נעצר אחרי שהורשע במכירת מתנות מדינה, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2023
↑  "Imran Khan: Pakistan former PM jailed for 10 years in state secrets case" (באנגלית בריטית). 2024-01-30. נבדק ב-2024-01-30.
↑  Pak ex-PM Imran Khan, wife sentenced to 14 years jail in Toshakhana case, India Today, ‏31 בינואר 2024
↑  Press Trust of India, Imran Khan’s nikah with third wife declared ‘illegal’, 7-year jail term to both, India Today, ‏3 בפברואר 2024
↑  Abid Hussain, Pakistan court suspends Imran Khan’s prison sentence in state gifts case, Al Jazeera (באנגלית)
↑  Pakistan's Imran Khan is acquitted of leaking state secrets but remains in prison on other charges, The Independent, ‏2024-06-03
↑  Press Trust of India, Pakistan: Imran Khan, wife Bushra Bibi illegal marriage conviction overturned, India Today, ‏13 ביולי 2024
↑  A Pakistani court acquits ex-PM Khan but supporters' hopes of his release are dashed, AP News, ‏2024-07-13
↑  Pakistan protest: Bushra Bibi's march for Imran Khan disappeared, www.bbc.com (באנגלית בריטית)
↑  Pakistani police issues charges against Imran Khan and his wife for inciting violence, AP News, ‏2024-11-28 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810696631005606  BIBSYS: 13004457  BnF: cb14903420q (data)  GND: 118984454  ISNI: 0000 0001 1576 2209  LCCN: n83301630  NTA: 075144190  SUDOC: 171622693  VIAF: 225933538   WorldCat (עם VIAF): 225933538
ניקולאי פוטאפוב

| --- | --- |

ניקולאי פוטאפוב
 לידה:  2 במרץ 1871 מוסקבה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1858–1883)
 פטירה:  2 בפברואר 1946 (בגיל 74) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1891–1938 (כ־47 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט  מפקד בריגדה
 תפקידים בשירות
 ראש מנהל המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר סנטה אנה, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2 
 
ניקולאי מיכאילוביץ' פוטאפוב (ברוסית: Николай Михайлович Потапов;‏ 12 ביולי 1874 – 2 בפברואר 1946) היה גנרל רוסי אשר שרת בצבא האימפריה הרוסית ובצבא האדום. שימש למשך תקופה קצרה כראש המטה הכללי של הצבא האדום.
ביוגרפיה

פוטאפוב נולד במוסקבה ב-12 ביולי 1874. הוא למד בגימנסיה צבאית במוסקבה, וב-1888 סיים את לימודיו והחל ללמוד בבית הספר לתותחנים מיכאילובסקי, וב-1891 החל לשרת כלוטננט בבריגדת התותחנים ה-3 של המשמר. לאחר מכן החל ללמוד באקדמיית המטה הכללי ניקולייב, אותה סיים ב-1897. הוא שרת בדיוויזיה ה-38 ולאחר מכן במחוז הצבאי ורשה. ב-1901 הוא נשלח לווינה כנספח צבאי. ב-1903 הוא עבר לשמש כנספח צבאי במונטנגרו. ב-1912 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. בין 1913–1914 היה נציג רוסיה בוועדה בינלאומית שקבעה את גבולות אלבניה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא נותר במונטנגרו כנציג הצבא הרוסי במדינה. ב-1916 הוא חזר לרוסיה ומונה לראש מחלקת הפינוי במטה הכללי.
בעקבות מהפכת אוקטובר מונה פוטאפוב (שהיה נאמן לשלטון הבולשביקי) לראש המטה הכללי הרוסי. הוא כיהן בתפקיד עד מאי 1918. לאחר מכן שימש כחבר במועצה הצבאית העליונה. בין 1921–1922 הוא שימש כעוזר הממונה על הווסבובוך (אימונים צבאיים לאזרחים). לאחר מכן שימש כמומחה לצרפתית באקדמיה הצבאית של הצבא האדום. במקביל, השתתף ב"מבצע אמון" - מבצע מיוחד של הג.פ.או. שבמסגרתו הקימו פוטאפוב וקצינים נוספים ארגון מונרכיסטי מזויף בשם "האיחוד המונרכיסטי של מרכז רוסיה" במטרה למשוך וללכוד מונרכיסטים אמתיים. למרות קשריו הקרובים עם צמרת השלטון, פוטאפוב סירב בנימוס אך בתוקף להצטרף למפלגה הקומוניסטית.
ב מאי1938 פרש מהשירות הצבאי. התגורר במוסקבה, שם מת 2 בפברואר 1946. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה
הפיגוע בקפה מומנט

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

המבנה בו שכן בית הקפה "מומנט", 2009. המבנה נהרס ונבנה במקומו בניין דירות יוקרה. מיולי 2024 החל לפעול בבניין, במיקום זהה, סניף של קפה לנדוור
 תאריך:  9 במרץ 2002
 מקום:  בית הקפה "מומנט", ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′29″N 35°13′03″E﻿ / ﻿31.77463889°N 35.21752222°E﻿ / 31.77463889; 35.21752222
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  11
 פצועים:  65
 מבצע:  חמאסחמאס
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפיגוע בקפה מומנט(למפת ירושלים רגילה) הפיגוע בקפה מומנט
 
הפיגוע בקפה מומנט היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני בבית קפה בשכונת רחביה בירושלים, אשר התרחש ב-9 במרץ 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, ובו נרצחו 11 אזרחים ישראלים, ו-65 נפצעו.
הפיגוע

במוצאי שבת, 9 במרץ 2002, בסביבות השעה 22:30 בערב, נכנס מחבל מתאבד פלסטיני ל"קפה מומנט", בית קפה בשכונת רחביה בירושלים, השוכן בפינת דרך עזה ושדרות בן מימון, כ-50 מטרים ממשכנו הרשמי של ראש ממשלת ישראל, ואשר נחשב לאחד ממוקדי הבילוי הפופולריים בירושלים. באותו הלילה הייתה מול בית ראש-הממשלה הפגנה של תנועת שלום עכשיו, על רקע תקופת הפיגועים הקשה - ובדרישה לנהל משא ומתן עם הפלשתינאים, כך שבנוסף לאבטחת בית ראש-הממשלה נוספה גם אבטחה עבור ההפגנה. לכן באותו הלילה היו בקרבת מקום מספר רב של שוטרים. למעשה המחבל, אשר הגיע מכיוון כיכר צרפת, עבר דרך אותם שוטרים. מיד לאחר כניסתו למתחם, בדלת הכניסה לבית הקפה, המחבל המתאבד פוצץ מטען חבלה רב עוצמה שהוחבא מתחת לבגדיו. הוא לבש מעיל עור של אופנוענים והיו לו עיניים בהירות – וכך הצליח להיטמע היטב בסביבה. כתוצאה מהפיצוץ, אשר הרס את חלקה הפנימי של המסעדה כמעט לחלוטין, נהרגו באופן מיידי 11 אזרחים ישראלים, ונפצעו 54 בני אדם, 10 מהם במצב קשה.
חקירת הפיגוע

גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון חמאס, נטלו אחריות לפיגוע.
ב-17 באוגוסט עצרו גורמי הביטחון הישראלים חוליית מחבלים, רובם תושבי אזור מזרח ירושלים, אשר השתייכו לתנועת החמאס. בתוקף מעמדם כתושבי קבע בישראל, הם החזיקו בתעודות זהות כחולות, דבר שאפשר להם לעבוד בישראל, ולהסתובב באורח חופשי, בלי שייחשדו.
בחקירת האירוע נמצא כי חברי החוליה, אשר נודעו בתקשורת בשם חוליית סילואן, היו אחראים לשורה של פיגועי טרור, ביניהם הפיגוע בקפה מומנט, אשר הביאו למותם של 35 אזרחים ישראלים ולפציעתם של 200 נוספים. לפי המידע, החוליה פעלה על פי הנחיות מטעם מפקדת החמא"ס ברמאללה, אשר דרשה מהם לאתר מרחב ציבורי הומה לשם ביצוע פיגוע התאבדות רב נפגעים. לאחר מכן נשלח המחבל המתאבד, פואד חוראני, סטודנט להוראה בן 22, לביצוע פעולת ההתאבדות. בסופו של דבר חברי החוליה שוחררו ממאסר במסגרת עסקת שליט.
אבראהים חאמד שהיה בין האחראים על תכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונדון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם.
בספטמבר 2020 הותר לפרסום ראיון שנערך עם מתכנן נוסף של הפיגוע לאחר שנעצר, עבדאללה ברגותי, בידי ד"ר רוני שקד. ברגותי הסביר שהבחירה במקום הזה נבעה מקרבתו למעון ראש הממשלה כדי להעביר לו את המסר שאף הוא אישית איננו בטוח מהטרור בדיוק כמו אזרחיו.
בעקבות הפיגוע העבירו חלק ממשפחות ההרוגים ביקורת אודות הסדרי האבטחה אשר היו נהוגים במקום. לפי גורמים אלו, חלק מהאחריות לאי סיכולו של הפיגוע מונח על כתפי המאבטח, אשר בעת האירוע לא היה חמוש, וכן שוחח עם אנשים, דבר שאיפשר למחבל להיכנס למתחם ללא קושי. בעקבות זאת מסרו גורמי המשטרה, שלאחר החלמתו של המאבטח, אשר נפצע בפיגוע בצורה קלה, יוחלט כיצד לטפל בעניינו. המאבטח מצידו מסר גרסה שונה, לפיה הוא הבין את הסכנה מיד כאשר המחבל נכנס למתחם, וזינק לכיוונו במטרה לעצרו, תוך כדי קריאה לשאר באי המקום לתפוס מחסה, דבר שהסתבר כנכון בחקירתו ביום שאחרי.
תגובות לפיגוע

מיד לאחר הפיגוע, וחרף הזעם הציבורי, ראש ממשלת ישראל אריאל שרון מסר כי הוא מוכן לנהל משא ומתן למול גורמי הרשות הפלסטינית, במטרה להשיג הפסקת אש. בו זמנית חזרו וקראו בכירים באו"ם לישראל ולפלסטינים לשמור על איפוק ולחזור לשולחן המשא ומתן.
ברחבי העולם הערבי היו רבים אשר תמכו בפיגוע, במחאה על פעולותיה של מדינת ישראל כנגד בני העם הפלסטיני. כביטוי לתחושה זו, הגדיר מאמר מערכת של עיתון "אל-אח'באר" המצרי, אחד מהעיתונים החשובים ביותר בעולם הערבי, את הפיגוע כ"הפעולה ההרואית שביצעו 'גדודי עז אל-דין אל-קסאם', הפלג הצבאי של תנועת ה'חמאס', בירושלים המערבית..."
בעקבות הפיגוע

הפיגוע עצמו, אשר התרחש במהלך "מרץ השחור" בו אירעו פיגועים רבים בכל רחבי הארץ, היווה בעבור אזרחים ישראלים רבים הוכחה נוספת לאזלת ידה של ממשלת ישראל במאבק למול הטרור הפלסטיני. עצם העובדה כי המחבל הצליח לחדור לבית הקפה בהצלחה מבלי שיזוהה, וזאת חרף סמיכותו של בית הקפה למעונו הרשמי של ראש הממשלה, הוביל לתחושה ציבורית של כישלון במאבק למול פיגועי הטרור הפלסטיני, ולאבדן אמון ביכולתה של מדינת ישראל להבטיח את ביטחונם האישי של אזרחיה. תחושה זו, אשר התגברה בעקבות שרשרת פיגועי התאבדות ברחבי הארץ במהלך החודש, ששיאה היה הפיגוע במלון פארק בנתניה, 18 יום לאחר הפיגוע בקפה מומנט, הובילה להחלטת ממשלת ישראל לצאת למבצע צבאי רחב היקף כנגד תשתיות הטרור הפלסטיני ברחבי יהודה ושומרון.
בתקופה שלאחר הפיגוע התארגנו מספר משפחות של הנפגעים, וזאת במטרה לתבוע פיצוי כספי מהרשות הפלסטינית, בטענה כי מבצעי הפיגוע פעלו על סמך מדיניותה של הרשות הפלסטינית בהנהגת יאסר ערפאת, אשר תמך בפועל בפיגועי התאבדות כנגד ישראל כאסטרטגיה במאבק כנגדה.
הנצחה

א. אחד הנרצחים בפיגוע היה ברוך לרנר, ששימש כאחד המאבטחים הקבועים בעיר העתיקה. להנצחתו, נקרא בית יהודי סמוך לשער שכם שנרכש בינואר 2003, על שמו "בית ברוך". מתי דן הכריז כי הנצחת ברוך לרנר בקריאת הבית על שמו מצהירה בי "הכניסה לבית היא התשובה לשנאה ולטרור הערבי המופנים כלפינו".
ב. על גדר בית הקפה הפונה לרחוב עזה הציבה עיריית ירושלים לוחית זיכרון לזכר הרוגי הפיגוע ועליה שמות הנרצחים.
ג. על גדר בית הקפה הפונה לשדרות בן מיימון הציבו בוני הבניין החדש בשנת 2024 לוחית זיכרון ובה שמות הארכיטקטים ובוני הבניין. כמו כן, נכתבו על הלוחית שני פסוקים מספר זכריה, פרק ח':
(כֹּ֤ה אָמַר֙ יְהֹוָ֣ה צְבָא֔וֹת) עֹ֤ד יֵֽשְׁבוּ֙ זְקֵנִ֣ים וּזְקֵנ֔וֹת בִּרְחֹב֖וֹת יְרוּשָׁלָ֑͏ִם וְאִ֧ישׁ מִשְׁעַנְתּ֛וֹ בְּיָד֖וֹ מֵרֹ֥ב יָמִֽים׃
וּרְחֹב֤וֹת הָעִיר֙ יִמָּ֣לְא֔וּ יְלָדִ֖ים וִֽילָד֑וֹת מְשַׂחֲקִ֖ים בִּרְחֹֽבֹתֶֽיהָ׃
הפסוקים מביעים אופטימיות באשר לחיים בירושלים באחרית הימים וניתן לראות בהם מעין תשובה מרומזת לפיגוע שבוצע במקום.
ראו גם

האינתיפאדה השנייה
הפיגוע במלון פארק
מבצע חומת מגן
חוליית סילואן
הערות שוליים

↑  אפרת וייס ואבישי בן חיים, 11 הרוגים בפיגוע בבית קפה בירושלים, באתר ynet, 10 במרץ 2002
↑  יהונתן ליס‏, קפה "מומנט" ייפתח היום מחדש, באתר וואלה, 11 ביוני 2002
↑  יוסי אלי, עשור אחרי הפיגוע ב"מומנט", הבעלים מנסה לחזור לחיים, באתר nrg‏, 21 באפריל 2012
↑  ישבו, יצאו, רצחו, ישבו, ייצאו - וירצחו, באתר ערוץ 7, 17 במרץ 2009
↑  אמיר בוחבוט‏, סוף לטרור: 1,350 שנות מאסר למתכנן 54 פיגועים, באתר וואלה, 1 ביולי 2012
↑  מלחמה אחת לשני עמים, רועי שרון וגיל ברגר, כאן 11
↑  "Suicide attack hits Jerusalem cafe" (באנגלית בריטית). 2002-03-10. נבדק ב-2019-04-28.
↑  אל-אח'באר המצרי: הפיגוע בקפה 'מומנט': "פעולה הירואית" ליד בית ראה"מ, באתר www.memri.org.il, ‏15 במרץ 2002
↑  נדב שרגאי, 3 משפחות יהודיות עברו לגור ברובע המוסלמי, באתר הארץ, 4 בינואר 2003
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
לוחית זיכרון שהציבה עיריית ירושלים לזכר הרוגי הפיגוע (על גדר בית הקפה הפונה לרחוב עזה)
הבניין החדש ובית קפה חדש - יולי 2024
לוחית מידע על בוני הבניין החדש ובה פסוקים מספר זכריה (על גדר בית הקפה הפונה לשדרות בן מיימון)
ליתוטריפסיה

שימוש בליטוטריפטר
ליתוטריפסיה (בלועזית: Lithotripsy; מיוונית: λίθος ("ליתוס") = אבן, τρίψω ("טריפסו") = שחיקה או שבירה) היא הליך רפואי, המפרק גבישים תוך גופיים העשויים ממינרלים המומסים בשתן שיכולים להימצא במערכת השתן והעיכול. מדובר בטיפול אשר מאפשר שימוש בגל הלם או אנרגיה קולית, הממוקדים לעבר נקודה ידועה מראש שאובחנה בעזרת רנטגן או בדיקת על-שמע (אולטרה סאונד).
טיפול זה יעיל לאבנים אשר גדולות מכדי לעבור בדרכי השתן, ומטרתו לפרקן לחלקיקים הקטנים מ-2 מ"מ שיצאו בשתן מהגוף.
שיטות לשימוש רפואי > ריסוק האבנים באמצעות גלי הלם חוץ גופיים

יש 3 שיטות לריסוק אבנים וההבדל ביניהן הוא באופן יצירת גל ההלם החוץ גופי.
אלקרטו-הידראולי - יצירת גלי הלם באמצעות אלקטרודה השקועה בתוך מים.
אלקטרו-מגנטי - יצירת גלי הלם באמצעות זרם חשמלי בתוך מים.
פיאזו-אלקטרי - יצירת גלי הלם באמצעות חיבור גלי קול שנוצרים בקרבת גבישים המצויים על דופן העדשה.
שיטות לשימוש רפואי > ריסוק האבנים באמצעות גלי הלם תוך גופיים

ליתוטריפסיה לייזר – אפקטיבי לאבנים עם קוטר הגדול מ־1.5 ס"מ.
היסטוריה

הטיפול היחיד באבני כליה עד לשנות ה-80 היה בעזרת הליך כירורגי שדרש חתך גדול בעור, פתיחת הכליה והוצאת האבן אשר הסב סבל רב למטופל ודרש אשפוז ממושך לאחר מכן. בשנת 1969 החלו לבצע ניסויים על רקמות הגוף תוך שימוש בגלי הלם, וב-1984 החלו לראשונה להשתמש במכשיר Lithotripter Dornier HM3. ב-1984 מכשיר זה אושר רשמית בארצות הברית.
בישראל, בשנת 1985 ביצע דב פודה לראשונה טיפול באמצעות גלי הלם לריסוק חוץ גופי של אבני כליה.
פירוט ההליך הרפואי

ליתוטריפסיה מתארת תופעה שבה סדרה של גל הלם מוקרנים לעבר אבן ממוקדת. לפני הטיפול, יש לבצע הדמיה על ידי רנטגן או אולטרה סאונד על מנת לזהות את המיקום האנטומי של האבנים בכליות, מספר האבנים, גודלם וסימני חסימה (מיימת הכליה).
גלי ההלם נוצרים על ידי מכונה שנקראת ליטוטריפטר וממוקדים באמצעות רנטגן על אבן בכליה.