stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו מודרזון
קורות חיים

בשנת 1884 החל את לימודיו באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. ארבע שנים מאוחר יותר עבר לאקדמיה לאמנויות יפות, קרלסרוהה, שם למד בהדרכתו של הרמן באיש.
ביולי 1889 ערך את ביקורו הראשון בורפסידה עם פריץ מקנסן. באוגוסט היה עם הצייר הנס אם אנד. מאוחר יותר הצטרפו אליהם פריץ אוברבק (1893) והיינריך פוגלר (1894), כולם היו סטודנטים מדיסלדורף. בשנת 1895 הם הציגו את התערוכה הקבוצתית הראשונה שלהם בברמן. הם הוסרו במידה רבה בגלל הביקורת עליהם, אך המשיכו לפריצת דרך גדולה ב"גלספלאסט "במינכן.
בשנת 1897 הוקמה המושבה לאמנות באופן רשמי ומודרסן התחתן עם הלן שרדר (1868–1900), בתו של סוחר בברמן. שנתיים לאחר מכן הוא התפטר מהאגודה, והדגיש את מאבקו האישי המתמשך למען חירותו של כל אמן. פוגלר ואוברבק הצטרפו אליו ועזבו גם הם את האגודה. הוא המשיך לגור במקום עם אשתו. לבני הזוג נולדה בת אחת, אלזבת (1898–1984). בשנה שלאחר מכן נפטרה אשתו לאחר מחלה ממושכת.
בשנת 1901 הוא נישא בשנית. אשתו השנייה, פאולה מודרזון-בקר, הייתה גם ציירת ידועה. היא נפטרה בשנת 1907 כתוצאה מתסחיף, זמן קצר לאחר שילדה את בתם מתילדה (1907–1998). באותו הזמן מודסרון חש שהוא לא יכול להישאר בורפסידה ועבר לפישרהודה, כפר סמוך. אשתו השלישית הייתה לואיזה מודרזון-ברלינג, בתו של הצייר היינריך ברלינג. היא הייתה זמרת, אך גם ציירה. נולדו להם שני בנים, אולריך (1913–1943) וכריסטיאן שהפך גם הוא לצייר.
בשנת 1911, כאשר המוזיאון בברמן רכש את הציור של ואן גוך "שדה עם פרגים", היה מודרזון האמן היחיד של וורפסידה שתמך במוזיאון, והגיע למסקנה שרגשות לאומניים אינם צריכים למלא תפקיד בעולם האמנות. בשנות העשרים ותחילת שנות ה-30 של המאה העשרים, הוא ולואיזה ערכו נסיעות לימודיות נרחבים ברחבי גרמניה, ובשנת 1933 רכש בית חווה ישן בגיילנברג לשימוש כסטודיו. שלוש שנים אחר כך הוא התעוור בעינו הימנית בגלל רשתית מנותקת. הדבר אילץ אותו להישאר בסטודיו שלו במקום לצייר בחוץ. הוא קיבל מדליית גתה לאמנות ומדע.
בשנת 1940 שנה לפני מותו, הוא שוכנע לדבר בנושא אמנות חזותית בחסות משרד התעמולה.
יצירה

בין השנים 1874–1889, הוא התרכז במחקרים קטנים ונופים, שצוירו ישירות מהטבע בסגנון פליין אייר של בית הספר ברביזון. לאחר 1889, חיפושו אחר סגנון טבעי הוביל בהדרגה לבדים צבעוניים יותר. בסביבות 1900, הוא וכמה אמני המושבה האחרים החלו לעשות איורים ועיצובים עבור Stollwerck, חברת השוקולד הגרמנית.
אינטראקציה אמנותית עם אשתו השנייה, פאולה, הובילה להתפתחות של סגנון המדגיש פשטות ואנושיות, אף כי נושאי אשתו היו שונים בתכלית, הוא ראה בעבודתה השלמה ליצירתו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם מוזיאון מודרנסון בגיילנברג שעבר מאוחר יותר לפישרהודה.
מוזיאון נוסף של אוטו מודרזון המציג את עבודתו המוקדמת בווסטפליה נפתח בטקלנבורג בשנת 2015.
הערות שוליים

↑  Zeno, Rainer Maria Rilke on Otto Modersohn, www.zeno.org (בגרמנית)
↑  "Modersohn, Otto", daten.digitale-sammlungen.de
↑  Otto Modersohn Museum, www.modersohn-museum.de
↑  OMMT, OTTO MODERSOHN MUSEUM TECKLENBURG (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421802205171  PLWABN: 9810660085205606  BIBSYS: 90369867  BnF: cb11935911t (data)  GND: 118582925  ISNI: 0000 0000 8137 0492  LCCN: n87903423  LNB: 000219391  MusicBrainz: c393e8b0-879e-418e-abdc-408dd8a55ad0  NKC: jn19990005770  NTA: 070811555  RKD: 56462  SELIBR: 209922  SNAC: w6v14hn5  SUDOC: 027283488  ULAN: 500016713  VcBA: 495/321431  VIAF: 57407059   WorldCat (עם VIAF): 57407059
אויגן פון קהלר

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1882 פראג 
 פטירה:  13 בדצמבר 1911 (בגיל 29) פראג 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
אויגן פון קהלר (במקור קוהן (כהן), בגרמנית: Eugen von Kahler;‏ 6 בינואר 1882 – 13 בדצמבר 1911) היה צייר, גרפיקאי ומשורר דובר גרמנית, ממוצא יהודי. עבודתו מיוחסת לאקספרסיוניזם.
ביוגרפיה ועבודה

אויגן קהלר, שמשפחתו התעשייתית העשירה שינתה את שמה מקאהן לקהלר בשנת 1894. אויגן למד אצל היינריך קניר בין 1901 ל-1905 ואצל פרנץ פון שטוק באקדמיה לאמנות במינכן. סטודנטים עמיתים היו רודולף לוי והנס פורמן. הוא גם קיבל שיעורים פרטיים מהוגו פון הברמן. קהלר סבל משחפת מאז שנת 1900, מה שגרם לשהות שונות בבתי הבראה.
באביב 1907 עבר קהלר קורסים בציור עירום בבית ספר פרטי לציור בפריז וביקר במוזיאונים בעיר כמו הלובר. בבית הקפה דו דום פגש אמנים כמו פרידריך אהלרס-הסטרמן (אנ'), אוסקר מול, ז'ול פסקין, אליזבת אפשטיין וסוניה טרק והשתתף בתערוכות בסלון ד'אוטומן ובסלון האינדיפנדנטים.
בגלל מחלת הריאות שלו, הוא שהה באקלים החם של מצרים מאמצע ינואר ועד סוף מרץ 1908. בתחילת דצמבר 1909 ערך את נסיעתו הראשונה לתוניס ולאלג'יר, שנמשכה עד לאביב 1910. הטיולים עוררו בו השראה לנושאים אוריינטליים.
ממאי עד סוף אוגוסט 1910 שהה אויגן קהלר בלונדון; בספטמבר חזר להתגורר במינכן, והציג כמה עבודות בתערוכה. ב־8 באוגוסט 1911 אביו קיבל תואר אבירות בזכות שירותיו בתחומי התרבות והכלכלה בבוהמיה, וכל בני המשפחה קיבלו תואר אביר. באוקטובר, נערכה תערוכת היחיד הראשונה של קהלר התקיימה בגלריה המודרנית של היינריך תנהאוזר במינכן.
ב־13 בדצמבר 1911 נכנע אויגן פון קהלר, היה בן פחות מגיל שלושים שנה, למחלתו הקשה ונקבר בבית העלמין היהודי בפראג.
הוא הותיר אחריו ציורי שמן רבים, צבעי מים, רישומים ותחריטים. בן דודו וחברו, הסופר אריך פון קהלר, דאג לעיזבונו של האמן. לאחר מותו של אויגן פון קהלר, נמצא מספר רב של שירים שהתפרסמו על ידי חבריו בשנת 1914.
כמה ימים לאחר מותו של קהלר, ב־18 בדצמבר 1911, נפתחה במינכן התערוכה הראשונה של קבוצת האמנים "דר בלאוה רייטר" (הרוכב הכחול) בה הוצגו שתי עבודותיו של קהלר לאחר מותו.
וסילי קנדינסקי כתב הספד על עמיתו שנפטר מוקדם, שהודפס באלמנך "דר בלאוה רייטר" במאי 1912, יחד עם שתי רפרודוקציות של תמונות האמן.
גלריה

שוק מזרחי
גן אהבה
בחוף הים
סיפור פיות
דייג
נוף ים תיכוני
רחוב במזרח
הערות שוליים

↑  Kahler, Eugen von
↑  ET IN ARCADIA EGO - Eugen von Kahler (1882-1911), bbkult.net (ב־)
↑  SINNEN UND GESANG, Seinen Freunden zur an ihn Mitgeteilt im Jahre MDCCCCXIV
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349257705171  GND: 119317419  ISNI: 0000 0000 6676 3781  LCCN: no2012136064  NKC: jn20000401286  RKD: 43243  SUDOC: 231662785  ULAN: 500093552  VIAF: 32803925   WorldCat (עם VIAF): 32803925
אוצ'קיב

אוצ'קיב (באוקראינית: Очаків) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה.
היסטוריה

אוצ'קיב הוקמה ב-1492 על ידי חאן מחצי האי קרים במקום שבו עמד פעם מבצר ליטאי שהוקם ב-1415. ב-1493 היישוב נכבש על ידי הקוזאקים.
ב-1526 אוצ'קיב עברה לידיה של האימפריה העות'מאנית.
ב-1737 הרוסים כבשו את אוצ'קיב, אך שנה מאוחר יותר היא חזרה לידיהם של העות'מאנים.
ב-1788 הרוסים שוב השתלטו שוב על העיר.
ב-1855 העיר נכבשה על ידי כוחות משותפים של בריטים וצרפתים בזמן מלחמת קרים, אך תוך זמן קצר הוחזרה לאימפריה הרוסית.
העיר נכבשה ב-21 באוגוסט 1941 על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-30 במרץ 1944.
הערות שוליים

↑  מנהלת הסטטיסטיקה של מחוז מיקולייב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge760125
אוניברסיטת אלברטה

| --- | --- |

 תאגיד
 מוטו:  Quaecumque vera 
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־116 שנים)
 בעלי תפקידים
 צוות:  2,527
 סגל:  2,764
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  39,300
 סטודנטים לתואר ראשון:  30,755
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  7,668
 שונות
 הון עצמי:  1.3 מיליארד דולר קנדי
 מיקום
 מיקום:  אדמונטון, אלברטה, קנדה
 מדינה:  קנדה קנדה
 קואורדינטות:  53°31′28″N 113°31′28″W﻿ / ﻿53.524444444444°N 113.52444444444°W﻿ / 53.524444444444; -113.52444444444
 www.ualberta.ca
 he
 
אוניברסיטת אלברטה (באנגלית: University of Alberta) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת באדמונטון שבקנדה, אשר הוקמה בשנת 1908 על ידי השלטונות באלברטה. האוניברסיטה כוללת ארבעה קמפוסים הפרוסים ברחבי העיר. באוניברסיטה לומדים כ-39,000 סטודנטים מקנדה ומ-150 מדינות אחרות הלומדים ב-18 פקולטות המכילות 400 תוכניות לימוד. לאוניברסיטה ישנה תרומה כלכלית משמעותית לכלכלת אלברטה, והיא מהווה 5% מהתמ"ג המקומי והיא האוניברסיטה הציבורית היחידה באלברטה. הספרייה של אוניברסיטת אלברטה נחשבת לאחת מן הגדולות באמריקה הצפונית עם למעלה מ-10.6 מיליון פריטים.
מאז הקמתה, למדו באוניברסיטת אלברטה כ-275,000 איש, אשר הידועים שבהם הם המדען ריצ'רד טיילור וראשי הממשלה רולנד מיצ'נר וג'ו קלארק. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות עולמית ובקבוצת U15.
היסטוריה

אוניברסיטת אלברטה הוקמה בשנת 1908 עם כ-45 סטודנטים (מתוכם כ-7 נשים) לאחר שהתקיימה מחלוקת רבה האם להקים אותה באדמונטון או בקלגרי. האוניברסיטה העניקה את התארים הראשונים בשנת 1912. הפקולטה לרפואה הוקמה בשנה שלאחר מכן, והפקולטה לחקלאות החלה לפעול בשנת 1915. מלחמת העולם הראשונה והשפעת הספרדית שיתקו את הפעילות במוסד לזמן מה בסתיו 1918. במהלך המלחמה נהרגו כ-80 סטודנטים ואנשי סגל. לאחר תקופה זו האוניברסיטה חזרה לצמוח ועד שנת 1920 היו בה כשש פקולטות (אומנויות ומדעים, מדעים יישומיים, חקלאות, רפואה, רפואת שיניים ומשפט) ושני בתי ספר (בית מרקחת וחשבונאות). הוענקו מגוון תארים: תואר ראשון באומנויות (BA), תואר ראשון במדעים (BSc), תואר ראשון במדעים בחקלאות (BSA), תואר ראשון במשפטים (LLB), תואר ראשון ברוקחות (PhmB), תואר ראשון באלוהות (BD), תואר שני באומנויות (MA), תואר שני במדעים (MSc), ודוקטור לחוקים (LLD). בתקופה זו למדו באוניברסיטה 851 סטודנטים גברים ו-251 סטודנטיות, ו-171 חברי סגל, מתוכם 14 נשים. במהלך שנות ה-20 הפקולטה לרפואה שגשגה לאור הניסיון הטיפולי במלחמה. בשנת 1929 הקימה האוניברסיטה מכללה לחינוך. שגשוג זה נקטע בזמן השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה.
גל צמיחה שני התרחש בשנות ה-50 ושנות ה-60, ונבנו מבנים חדשים רבים לאוניברסיטה. בשנת 1960 הוקם קמפוס בקלגרי, שהפך לאוטונומי בשנת 1966. בשגשוג המתמשך נקטע כשהתרחש משבר פיננסי במהלך שנות ה-90 אך תרומות רבות עזרו למוסד לעבור את המשבר.
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 91 (2023)
Times Higher Education: מקום 109 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 96 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - קנדה

דירוג שאנגחאי: מקום 4 (2023)
Times Higher Education: מקום 5 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 4 (2024)
אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 על שם:  ויליאם צ'אלמרס 
 מוטו:  Avancez 
 תקופת הפעילות:  1829–הווה (כ־195 שנים)
 מייסדים:  ויליאם צ'אלמרס 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Martin Nilsson Jacobi 
 צוות:  2,500
 סגל:  3,007 (נכון ל־2023) 
 סטודנטים
 :  11,000
 סטודנטים לתואר שלישי:  1,000
 מיקום
 מיקום:  גטבורג, שוודיה
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 קואורדינטות:  57°41′18″N 11°58′36″E﻿ / ﻿57.688333333333°N 11.976666666667°E﻿ / 57.688333333333; 11.976666666667
 www.chalmers.se
 he
 
אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה (בשוודית: Chalmers tekniska högskola) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בגטבורג, שוודיה, אשר הוקמה בשנת 1829. באוניברסיטה לומדים למעלה מ-11,000 סטודנטים. המוסד מתמקד בתחומי הטכנולוגיה, מדעי הטבע, האדריכלות והמתמטיקה.
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את מאלין ברגרן, זוכה פרס נובל גוסטב דאלן, זיגפריד אדסטרם ופיודיפאי. כ-10% מהסטודנטים לתארים מתקדמים מגיעים מחוץ לשוודיה. האוניברסיטה מקיימת שיתופי פעולה עם חברות תעשייתיות רבות ובהן וולוו ואריקסון.
אוניברסיטת צ'למרס חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם, ברית N5T וליגת IDEA.
מחלקות

החל ממאי 2017 מחלקות האוניברסיטה הן:
אדריכלות והנדסה אזרחית
ביולוגיה והנדסה ביולוגית
כימיה והנדסה כימית
תקשורת ולמידה במדע
מדעי המחשב והנדסה
הנדסת חשמל
תעשייה
מתמטיקה
מכניקה ומדעי הים
מיקרוטכנולוגיה וננוטכנולוגיה
פיזיקה
מרחב, אדמה וסביבה
ניהול טכנולוגי וכלכלה
דירוגים בינלאומיים

דירוג שאנגחאי: 301–400 (2019)
Times Higher Education: מקומות 251–300 (2020)
דירוג QS לאוניברסיטאות: 125 (2020)
אויגן משה ורבר

| --- | --- |

אויגן משה ורבר
 לידה:  25 בינואר 1923 סובוטיצה, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  1 בינואר 1995 (בגיל 71) בלגרד, יוגוסלביה הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה
 מדינה:  יוגוסלביה
 פעילות בולטת:  סופר, מתרגם, שחקן ואיש ציבור בקהילה היהודית בבלגרד
 תקופת הפעילות:  1945–1995 (כ־50 שנה)
אויגן משה ורבר (בסרבו-קרואטית: Eugen Moše Verber; בסרבית קירילית: Еуген Моше Вербер;‏ 25 בינואר 1923, סובוטיצה, ממלכת יוגוסלביה – 1 בינואר 1995, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, שחקן, במאי, מפיק, פובליציסט, סופר ומתרגם יוגוסלבי.
קורות חיים > ראשית חייו

אויגן משה ורבר נולד בסובוטיצה ב-1923 למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוא רכש השכלה יסודית יהודית בעירו, ותיכונית בנובי סאד. בנובי סאד עסק בהוראת עברית. בינואר 1942 הצליח להימלט מהטבח בדרום באצ'קה, הגיע לבודפשט, ובהמשך נשלח לעבודות כפייה בחזית המזרחית. הוא הצליח להימלט מהמחנה בו הוחזק ולהצטרף לכוחות הצבא האדום, והגיע עמם בהמשך ליוגוסלביה. ב-1945 שוחרר מהצבא.
קורות חיים > קריירת המשחק

הוא החל לשחק בתיאטראות בוויבודינה ובמקביל כתב בשני עיתונים שהופיעו בקרואטית ובהונגרית. בהמשך, עבר לסרייבו ושיחק בתיאטרון הלאומי הבוסני, עבד בתחנת הרדיו המקומית כמפיק תוכניות, וככתב בעיתון מקומי. בסרייבו הקים להקת תיאטרון, וב-1949 הפיק פסטיבל תרבות ראשון מסוגו בעיר. ב-1951 עבר לשחק ולביים בתיאטרון בניש. ב-1963 עבר לבלגרד, ושם שיחק בתיאטרון הדרמה של בלגרד (אנ') עד 1975.
מ-1960 ועד 1990 שיחק בכ-60 סרטי קולנוע, טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
קורות חיים > הקריירה הספרותית

ורבר חקר את תרבותם ושפתם של יהודי יוגוסלביה, והחל מראשית שנות ה-60 פרסם מאמרים בתחום היהדות וכן תרגם לסרבו-קרואטית מאמרים וספרים בהונגרית, ארמית, עברית ויידיש. ב-1977 הצטרף לברית עברית עולמית, השתתף והרצה באופן תדיר בכנסי הברית. ב-1979 פורסם הספר בעריכתו: "השפה, הכתב והספר של יהודי יוגוסלביה". הוא תרגם לסרבו-קרואטית מיצירותיו של יצחק בשביס-זינגר. ורבר השתתף והרצה בקונגרס העולמי למדעי היהדות. ב-1988 פרסם מהדורה של הגדת סרייבו ובה ביאורים, פירושים ורקע כללי, אשר נודעה כ"הגדת סרייבו – מהדורת ורבר". היה נשיא איגוד מתרגמי הספרות הסרבית.
הערות שוליים

↑  אמנות יהודית, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, עמוד 340.
↑  שלום צבר, תורה ומגיה, עמוד 152, באתר יד יצחק בן-צבי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427957405171  PLWABN: 9810540675605606  BnF: cb12216745b (data)  GND: 1080273638  ISNI: 0000 0004 3482 4577  LCCN: n79101629  NTA: 133795977  VcBA: 495/76885  VIAF: 68979534   WorldCat (עם VIAF): 68979534
אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־13 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופ' ג'ון אפורוט אצ'ק (Prof. John Apuruot Akec)
 מיקום
 מיקום:  אבייל, דרום סודאן
 מדינה:  דרום סודאן דרום סודאן
 קואורדינטות:  8°46′31″N 27°24′37″E﻿ / ﻿8.77515°N 27.4102°E﻿ / 8.77515; 27.4102
 דף הבית
  (למפת דרום סודאן מוגדלת) ג'ובה רומבק מלקאל ואו יאמביו קוג'וק בור קניה אוגנדה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  הרפו. המרכז אפריקאית  סודאן אתיופיהאוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל(למפת דרום סודאן רגילה) ג'ובה רומבק מלקאל ואו יאמביו קוג'וק בור קניה אוגנדה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  הרפו. המרכז אפריקאית  סודאן אתיופיהאוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל
 
אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל היא אחת משש אוניברסיטאות ציבוריות הפועלות בדרום סודאן.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 2011 כמוסד במימון ממשלתי ללימודים גבוהים וכיום היא אחת משש אוניברסיטאות ציבוריות הפועלות בדרום סודאן.
היא שוכנת בעיר אבייל שבמחוז צפון בחר אל-ע'זאל, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן. היא ממוקמת כ-800 ק"מ צפונית לג'ובה, עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינה.
באוניברסיטה קיימות ארבע פקולטות:
הפקולטה למדעי הבריאות
הפקולטה לנפט וכרייה
הפקולטה למדעי החברה
הפקולטה הנדסת חקלאות
ראו גם

אוניברסיטאות בדרום סודאן
צפון בחר אל-ע'זאל
בחר אל-ע'זאל
הערות שוליים

↑  Estimated Road Distance Between Juba And Wau
↑  The Academic Colleges of UNBEG
אוטו מריקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1897 דירוואנגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 ביולי 1978 (בגיל 81) שורנדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  כומר, Reverend 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (3 בנובמבר 1970) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אוטו מריקה
 
אוטו מריקה (בגרמנית: Otto Emil Mörike;‏ 1897, דירוואנגן (אנ') שבמערב בוואריה – 1978, שורנדורף; (אנ') שבבאדן-וירטמברג), היה כומר, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים

מריקה היה בנו של כומר. הוא לחם בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה למד תאולוגיה באוניברסיטת טיבינגן. ב-1925 התמנה לתפקיד כומר בקהילת ברגלן (Berglen) (אנ') שבבאדן-וירטמברג. בשנת 1935 התמנה לכהונה בקהילת קירכהיים אונטר טק (Kirchheim unter Teck) (אנ'), גם היא בבאדן-וירטמברג.
מריקה היה כומר ב"כנסייה האוונגלית-לותרנית בווירטמברג" (אנ'), בווירטמברג. בראשית תקופת השלטון הנאצי בגרמניה אהדו מריקה ואשתו את המשטר הנאצי עקב תוכניות הרווחה שלו ועקב חיזוק הלאומיות, אך בהמשך התאכזב מריקה מהנטיות הלאומניות והאנטישמיות של המשטר וכן מתוכניות החימוש וההתפשטות שלו, והטיף מעל דוכן כנסייתו נגד המפלגה הנאצית. בין היתר מחה על מעצר הבית שבו הושם תאופיל וורם (אנ'), כומר ממתנגדי הנאצים, ועל האנשלוס. הגסטפו עקב אחריו, השעה אותו מכנסייתו לתקופת מה עקב דבריו, שלל באופן זמני את רישיון ההוראה הדתי שלו והמשיך לעקוב אחריו גם מששב להטיף. למרות זאת היה מריקה פעיל אנטי-נאצי באופן עקבי ומתמשך.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מריקה חבר בכנסיית הווידוי (אנ') - כנסייה שהתנגדה למשטר הנאצי. הוא היה כומר בפלאכט (אנ') שבחבל ריינלנד-פפאלץ, כ-70 ק"מ ממערב לווירטמברג.
מריקה שיתף פעולה עם אלפרד דילגר, שביתו בקנשטט (אנ') הסמוכה היה מקום מפגש סודי לחברי כנסייתם בווירטמברג. חברי הכנסייה הזו השתייכו לארגון סודי בשם "האחווה" (גר'), ארגון שחבריו תכננו פעילויות לסיוע לנרדפי הנאצים. בסוף 1943 הפנו חברי כנסייתו של מריקה בברלין יהודים נרדפים אל אזור מגוריו של מריקה. הקבוצה בה פעלו מריקה ועמיתיו, אלפרד דילגר ותאודור דיפר, העניקה מקלט ליהודים נרדפים אלה. לימים הוכרו גם דילגר ודיפר בתור חסידי אומות העולם.
בסוף 1943 קלטו מריקה ואשתו בביתם את בני הזוג קרקאואר (Krakauer), תחת השם הבדוי אקרמן (Ackermann). הם עשו זאת למרות סכנת המוות שאיימה על מסתירי יהודים, ולמרות שעמם גרו חמשת ילדיהם ועוד מספר אנשים. כדי להרגיע את חשדות השכנים הציגו בני הזוג מריקה את היהודים המסתתרים בתור תושבי ברלין, ממוצא ארי, שאיבדו את ביתם ואת כל רכושם בהפצצות האוויריות של בעלות הברית. בני הזוג קרקאואר נותרו בביתם של בני הזוג מריקה כחודש. שהות של היהודים לתקופה ממושכת יותר הייתה מחייבת את מריקה לרשום את היהודים במשטרה המקומית, ועל כן הועברו היהודים למקומות מסתור אחרים. מריקה לקח על עצמו את ארגון מקומות המסתור הבאים של בני הזוג קרקאואר - 41 מקומות מסתור בסך הכל, עד תום המלחמה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

אחרי המלחמה מונה מריקה לתפקיד כמוּרה בכיר באזור באדן-וירטמברג. בשנת 1959 פרש מתפקידו והחל לפעול במסגרת ארגון אות הכפרה והשלום ובמסגרות ארגוני שלום אחרים.
הכרה והנצחה

בשנת 1970 הכיר יד ושם באוטו מריקה ובאשתו גרטרוד בתור חסידי אומות העולם.
בשנת 2006 נקראו על שמו של מריקה אחד הבניינים וכן דרך באחת הכנסיות בשטוטגרט.
אויגן מיינדל

| --- | --- |

גנרל אויגן מיינדל
 לידה:  16 ביולי 1892 דונאושינגן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  24 בינואר 1951 (בגיל 58) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1912–1945 (כ־33 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הצנחנים (לופטוואפה)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה מיינדל   מפקד הקורפוס האווירי ה-13   מפקד קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-1   מפקד קורפוס הצנחנים ה-2
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה המערכה בנורווגיה  הקרב על כרתים  המערכה בנורמנדי  מבצע מרקט גארדן
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל אויגן מיינדל (בגרמנית: Eugen Meindl;‏ 16 ביולי 1892 – 24 בינואר 1951) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

מיינדל נולד ב-16 ביולי 1892 בדונאושינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס מיינדל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-76 (באדן ה-5), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ולקראת סוף המלחמה מונה לעוזר מפקד אגד הארטילריה ה-52. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר מיינדל ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1934 הועלה מיינדל לדרגת מיור, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-5. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ההררית ה-112, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה מיינדל מפקד רגימנט הארטילריה ההררית ה-112, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה ההררית ה-3 במסגרת הקורפוס ה-18, ולאחר מכן לחם עמו במהלך המערכה בנורווגיה כחלק מהדיוויזיה ההררית ה-3. ב-1 בספטמבר 1940 מונה מיינדל למפקד רגימנט הסער של הלופטוואפה ה-1, וב-1 בינואר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. במאי 1941 פיקד מיינדל על הרגימנט שבינתיים הפך לרגימנט הצנחנים ה-1 במהלך הקרב על כרתים, וב-12 במאי נפצע קשה במהלך הלחימה. ב-14 ביוני 1941 קיבל מיינדל על פעולותיו בכרתים את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובחורף 1941 מונה למפקד קבוצת הקרב מיינדל, שהפכה ב-26 בפברואר 1942 לדיוויזיית השדה של הלופטוואפה מיינדל, ולחמה כחלק מהארמייה ה-16. ב-27 ביולי 1942 קיבל מיינדל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-26 בספטמבר 1942 מונה למפקד הקורפוס האווירי ה-13. ב-1 בפברואר 1943 הועלה מיינדל לדרגת גנרל לויטננט, באמצע יולי 1943 מונה מיינדל למקד יחידות הקרקע של הלופטוואפה, וב-5 בנובמבר 1943 מונה למפקד קורפוס הצנחנים ה-2. ב-1 באפריל 1944 הועלה מיינדל לדרגת גנרל חיל הצנחנים, ובמאי הועבר תחת פיקוד הארמייה השביעית עימה לחם במערכה בנורמנדי. ב-31 באוגוסט 1944 קיבל מיינדל על פעולותיו בקרב פאלז תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובספטמבר לחם בהולנד כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה לבלימת מבצע מרקט גארדן. מיינדל לחם עם הקורפוס שבפיקודו, כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה בקרבות בהולנד ובצפון גרמניה. ב-8 במאי 1945 קיבל מיינדל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לכוחות בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-29 בספטמבר 1947 שוחרר מיינדל מהשבי. לאחר שחרורו התגורר מיינדל במינכן עד למותו ב-24 בינואר 1951.
הערות שוליים

↑  שלמשך זמן קצר נקרא קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1276242212  VIAF: 9422167202621467930007   WorldCat (עם VIAF): 9422167202621467930007
אונס בלגיה

תעמולה אמריקנית המשתמשת במונח "אונס בלגיה". תעמולה כזו ומינוח כזה שומשו כדי להצדיק את ההתערבות האמריקנית במלחמה שלפחות בתחילתה, ארצות הברית לא רצתה להתערב בה משום שהיא נראתה כ"מלחמתה של אירופה" על ידי רבים.
אונס בלגיה הוא כינוי להתעללות של הקיסרות הגרמנית באזרחי בלגיה הכבושה זמנית במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה במלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חשבו שההתעללות הייתה תעמולה שקרית של הבריטים, אך בשנים האחרונות נמצאו מסמכים שמראים שאכן כנראה הייתה התעללות. אונס בלגיה, המינוח שלו, והתעמולה סביבו, מדגישים את חשיבות התעמולה במלחמת העולם הראשונה. במלחמה הגדולה (שבה 40% מההרוגים היו אזרחים) התרחשו פשעי מלחמה נוספים רבים, וגם היו כאלה שנבדו או הוגזמו לצורכי תעמולה, במחשבה שזריעת פחד מן הצד השני יותר חשובה מדיוק. אף על פי שהפשעים שבוצעו בבלגיה על ידי הפולש הגרמני, הוגזמו ועוצבו על ידי אנשי תעמולה והוצגו כמחרידים יותר משהיו, בעיקרם הם היו נכונים.
הנייטרליות של בלגיה הובטחה בהסכם לונדון (1839), שנחתם, בין היתר, על ידי פרוסיה. למרות זאת, תוכנית שליפן הגרמנית הצריכה הפרת ההסכם על ידי כוחות צבאיים גרמניים כדי לכתר את הצבא הצרפתי, ששהה במזרח צרפת. הגנרל הגרמני תאובלד פון בתמן-הולווג המעיט בערך ההסכם וכינה אותו "חתיכת נייר". בתחילת המלחמה ביצע הצבא הגרמני מספר רב של מעשי זוועות באוכלוסיית בלגיה. הגרמנים השחיתו כמות רבה של רכוש פרטי, כ-6,000 אזרחים בלגים נהרגו בפלישה ועוד כ-17,700 מתו כתוצאה מגירוש, הגלייה, מאסר והוצאה להורג בצו בית משפט. כשלושת אלפים בלגים נוספים מתו מגדרות חשמליות שהציב הצבא הגרמני כדי למנוע מבלגים לברוח מהמדינה ו-120,000 נוספים עבדו בכפייה במחנות עבודה, כשחצי מהם הוגלו לגרמניה. 25,000 בתים ומבנים נוספים נהרסו ב-1914 בלבד, ו-1.5 מיליון בלגים (20% מהאוכלוסייה אז) נסו מהצבא הפולש הגרמני.
הערות שוליים

↑  Scott Anderson, Lawrence in Arabia: War, Deceit, Imperial Folly and the Making of the Modern Middle East, Atlantic Books, 2014-03-06. (באנגלית)
↑  Memoirs of Prince Von Bulow: The World War and Germany's Collapse 1909–1919, מתורגם לאנגלית על ידי Geoffrey Dunlop and F. A. Voight, Little, Brown and Company, Boston, 1932
אוניברסיטת אדינבורו

| --- | --- |

חצר הקולג' הישן (אנ') באוניברסיטת אדינבורו
 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1583–הווה (כ־441 שנים) 
 בעלי תפקידים
 צוות:  6,215 (2022)
 סגל:  4,952 (2022)
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  41,250 (2021/22)
 סטודנטים לתואר ראשון:  26,000 (2021/22)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  15,245 (2021/22)
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  55°56′51″N 3°11′14″W﻿ / ﻿55.947388888889°N 3.1871944444444°W﻿ / 55.947388888889; -3.1871944444444
 www.ed.ac.uk
  (למפת אדינבורו מוגדלת) אוניברסיטת אדינבורו(למפת אדינבורו רגילה) אוניברסיטת אדינבורו
 
בניין "הקולג' החדש (אנ')" באוניברסיטת אדינבורו
אוניברסיטת אדינבורו (באנגלית: University of Edinburgh), היא אוניברסיטת מחקר ציבורית סקוטית הממוקמת בעיר אדינבורו, בירת סקוטלנד אשר נוסדה בשנת 1583. אתר האוניברסיטה ממוקם עמוק בתוך מרקם העיר העתיקה, ונבחר על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
אוניברסיטת אדינבורו מקבלת כ-50,000 פניות בכל שנה, מה שממקם אותה במקום הרביעי בבריטניה כאוניברסיטה הפופולרית ביותר בהיקף הפונים.
האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, בקבוצת ראסל, בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר, בקבוצת קוימברה וחברה מייסדת של מכון אלן טיורינג בלונדון.