stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוקת יפן
פרק ג': זכויות וחובות של העם > סעיפים 31 עד 34; זכויות הנוגעות למשפט

סעיף 31:
אסור יהיה ליטול את חייו או את חירותו של אדם או להטיל עליו עונש אחר, שלא בדרך משפטית שתיקבע בחוק.
סעיף 32:
לא תישלל זכותו של אדם לפנות לבית-משפט.
סעיף 33:
שום אדם לא ייעצר ללא צו של רשות משפטית מוסכמת, שיציין את העבירה שבה הוא נחשד, אלא אם כן הוא נעצר בזמן ביצוע העבירה.
סעיף 34:
שום אדם לא ייעצר ולא ייאסר מבלי שייאמר לו מיד במה הוא נחשד ומבלי שיתירו לו להיפגש מיד עם עורך דין. אין לעצור ללא עילה מספקת. אם העצור ידרוש זאת, תפורסם העילה למעצרו מיד בדיון משפטי פתוח, בנוכחות העצור ועורך דינו.
פרק ג': זכויות וחובות של העם > סעיף 35; זכות הפרט על רכוש אישי

לכל אדם יש זכות שביתו, ניירותיו וחפציו יהיו מוגנים מפני חדירה, חיפוש ותפיסה, פרט למקרה שהוזכר בסעיף 33, אלא אם כן ניתן צו חיפוש, על סמך עילה מספקת, ונאמר בפירוש היכן ייערך החיפוש ואיזה חומר ייתפס. לכל חיפוש או תפיסת חומר יהיה צורך בצו נפרד של רשות משפטית מוסכמת.
פרק ג': זכויות וחובות של העם > סעיפים 36 עד 40; זכויות נאשם בהליך משפטי

סעיף 36:
חל איסור מוחלט על עובדי ציבור ולגרום עינויים או להטיל עונש אכזרי.
סעיף 37:
בכל משפט פלילי תהיה לנאשם הזכות למשפט מהיר, פומבי וללא משוא פנים. לנאשם תינתן הזדמנות לחקור כל עד, ותהיה לו הזכות לדרוש מבית המשפט לזמן עדים מטעמו על חשבון הציבור. לעזרת הנאשם יעמוד סנגור, ואם ידו לא תשיג לשכור עורך דין, ימונה לו סנגור על חשבון המדינה.
סעיף 38:
לא יהיה אפשר לחייב אדם להעיד נגד עצמו. הודאה שתושג בכפייה, בעינויים או לאיום, או שתינתן לאחר מעצר או מאסר ממושכים, לא תתקבל כעדות. אף אדם לא יורשע ולא ייענש, אם העדות היחידה נגדו היא הודאתו.
סעיף 39:
שום אדם לא יישא באחריות פלילית למעשה שבזמן ביצועו היה חוקי, או שבית המשפט כבר זיכה אותו עליו. לא יישא אדם באחריות פלילית כפולה לאותה עבירה.
סעיף 40:
אם ייצא נאשם זכאי לאחר שישב במעצר או במאסר, הוא יהיה רשאי לתבוע פיצויים מן המדינה, כפי שייקבע בחוק.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 41; מעמדו של הפרלמנט

הפרלמנט (דיאט) יהיה הגוף השלטוני העליון של המדינה והמוסד המחוקק היחיד שלה.
פרק ד': הפרלמנט > סעיפים 42 ו-43; חלוקת שני בתי הפרלמנט

סעיף 42:
הפרלמנט יהיה מורכב משני בתים: בית נבחרים ובית יועצים.
סעיף 43:
שני בתי הפרלמנט יהיו מורכבים מנציגים נבחרים של כל העם. מספר החברים בכל בית ייקבע בחוק.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 44; תנאי מינוי למשרה פרלמנטרית

התנאים הדרושים כדי להימנות עם הבוחרים או הנבחרים של שני הבתים ייקבעו בחוק, אולם תיאסר כל אפליה בשל גזע, דת, מין, מעמד חברתי, מוצא משפחתי, חינוך, רכוש או הכנסה.
פרק ד': הפרלמנט > סעיפים 45 ו-46; הקצבת זמן כהונה

סעיף 45:
חברי בית הנבחרים יכהנו בתפקידם ארבע שנים, אך תקופת כהונתם תקוצר אם בית הנבחרים יפוזר בטרם זמנו.
סעיף 46:
חברי בית היועצים יכהנו בתפקידם שש שנים. בחירות של מחצית מחברי הבית תתקיימנה אחת לשלוש שנים.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 47; הליכי בחירות

אזורי הבחירה, שיטות הבחירה ופרטים אחרים הקשורים בבחירות לשני הבתים ייקבעו בחוק.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 48; איסור כהונה כפולה

שום אדם לא יוכל לכהן בו זמנית בשני בתי הפרלמנט.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 49; שכר חברי פרלמנט

חברי שני הבתים יקבלו שכר נאות מקופת המדינה, כפי שייקבע בחוק.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 50; חסינות של חברי פרלמנט

פרט למקרים שייקבעו בחוק, ייהנו חבר שני הבתים מחסינות מפני מעצר בזמן שמתקיים מושב של הפרלמנט. חבר הפרלמנט, שנעצר לפני פתיחת המושב, ישוחרר בזמן המושב אם הבית יבקש זאת.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 51; אחריות לנאומים ציבוריים

חברי שני הבתים לא יישאו מחוץ לפרלמנט באחריות לנאומיהם, דיוניהם והצבעותיהם בפרלמנט.
פרק ד': הפרלמנט > סעיפים 52 עד 54; כינוס ופיזור של בתי הפרלמנט

סעיף 52:
מושב רגיל של הפרלמנט יתכנס פעם בשנה.
סעיף 53:
הממשלה תוכל לכנס מושב מיוחד של הפרלמנט. בנוסף לכך, אם רבע או יותר חברים מאחד משני בתי הפרלמנט ידרשו זאת, יהיה על הממשלה לכנס מושב מיוחד של הפרלמנט.
סעיף 54:
אם יפוזר בית הנבחרים, ייערכו בחירות כלליות לבית הנבחרים תוך ארבעים יום מיום פיזור הבית, והבית החדש יכונס תוך שלושים יום מיום הבחירות. כל עוד בית הנבחרים מפוזר, יהיה סגור גם בית היועצים, אך בזמן חירום תוכל הממשלה לכנס את בית היועצים למושב חירום. ההחלטות שתתקבלנה במושב כזה תהיינה ארעיות. אם לא יאשר אותן בית הנבחרים תוך עשרה ימים מיום כינוס המושב הקרוב של הפרלמנט, הן תתבטלנה.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 55; מחלוקת על שירות כהונה

במקרה שיתעוררו חילוקי דעות לגבי כשירות הכהונה של חברי הפרלמנט, יכריע כל אחד משני בתי הפרלמנט לגבי כשירות הכהונה של חבריו. אולם כדי להדיח חבר מן הבית יהיה נחוץ רוב של שני שלישים מהנוכחים בהצבעה.
פרק ד': הפרלמנט > סעיפים 56 ו-57; ישיבות

סעיף 56:
כדי שתיפתח ישיבה באחד משני בתי הפרלמנט, חייבים לפחות שליש מחברי אותו בית להיות נוכחים. כל ההחלטות, בשני הבתים, תתקבלנה ברוב קולות של הנוכחים, פרט למקרים שקבעה החוקה הזאת. במקרה של תיקו, תהיה הכרעה בידי יושב ראש הבית.
סעיף 57:
הישיבות של שני בתי הפרלמנט תהיינה פתוחות לציבור, אולם ניתן יהיה לקיים ישיבה סגורה, אם שני שלישים או יותר מהחברים הנוכחים ידרשו זאת. כל אחד משני בתי הפרלמנט, ינהל פרוטוקול של הישיבות שלו. פרוטוקול זה יפורסם ויופץ בציבור, פרט לאותם קטעים מן הישיבות הסגורות שיוחלט לשומרם בסוד. אם חמישית מן הנוכחים בישיבה תדרוש זאת, תירשם ההצבעה של כל חבר באופן שמי.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 58; קביעת משרות פרלמנטריות

כל אחד משני בתי הפרלמנט יבחר את היושב ראש ואת שאר בעלי התפקידים שלו, יקבע את תקנון הישיבות, הנוהל והמשמעת, ויהיה רשאי להעניש את חבריו על התנהגות בלתי הולמת. אולם כדי לגרש חבר מן הבית, יהיה צורך בהחלטה שתתקבל ברוב של שני שלישים של הנוכחים בהצבעה.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 59; העברת חקיקה

הצעת חוק תיהפך לחוק ברגע שתאושר בשני הבתים, פרט למקרים שלגביהם קבעה החוקה אחרת. אם אושרה הצעת חוק בבית הנבחרים, אך בית היועצים קיבל לגביה החלטה אחרת מזאת שקיבל בית הנבחרים, היא תהפוך לחוק אם יאשר אותה בית הנבחרים שנית ברוב של שני שלישים מן הנוכחים. דבר זה אינו שולל את זכותו של בית הנבחרים לבקש את כינוסה של ועדה משותפת לשני הבתים, כפי שייקבע בחוק. אם תוך שישים יום (בלי לספוג את ימי הפגרה) לא יקבל בית היועצים החלטה לגבי הצעת חוק שאושרה בבית הנבחרים, יראה בית הנבחרים דחייה של הצעת החוק על ידי בית היועצים.
פרק ד': הפרלמנט > סעיפים 60 ו-61; תקציב

סעיף 60:
התקציב יונח תחילה על שולחנו של בית הנבחרים. אם לאחר דיון בתקציב, יקבל לגביו בית היועצים החלטה אחרת מזאת שקיבל בית הנבחרים, ולא יהיה ניתן להשיג הסכמה בין שני הבתים למרות כינוסה של ועדה משותפת שלהם, כפי שייקבע בחוק, או אם לא יקבל בית היועצים החלטה לגבי התקציב במשך שלושים ימים מאז אישר אותו בית הנבחרים (מבלי לספור את ימי הפגרה), תיהפך החלטת בית הנבחרים להחלטת הפרלמנט.
סעיף 61:
האמור בסיפא של הסעיף לעיל יחול גם על אישור חוזים בינלאומיים על ידי הפרלמנט.
פרק ד': הפרלמנט > סעיפים 62 ו-63; נושאים נוספים

סעיף 62:
כל אחד משני הבתים יוכל לחקור את פעולות הממשלה, לזמן עדים ולדרוש שיוגשו לו מסמכים.
סעיף 63:
ראש הממשלה והשרים יהיו רשאים להופיע בכל עת בפני כל אחד משני בתי הפרלמנט כדי להסביר הצעות חוק, גם אם הם אינם חברים באותו בית. הם יהיו חייבים להופיע בפרלמנט, כאשר יתבקשו לענות על שאלות או למסור הסברים.
פרק ד': הפרלמנט > סעיף 64; בית דין פרלמנטרי

הפרלמנט יכונן בית דין פרלמנטרי מקרב חברי שני הבתים, שישפוט את השופטים שנגדם נפתחו הליכי הדחה. הכללים בקשר לכך ייקבעו בחוק.
פרק ה': הממשלה > סעיף 65; סמכות הרשות המבצעת

הסמכות המבצעת תהיה בידי הממשלה (הקבינט).
בעבר נהוג היה בקרב הממשל היפני להשתמש בשיטת הנהגה קולקטיבית. בתחילת תקופת מייג'י אומצה שיטת הדייג'ו-קאן המבוססת על עקרון ההנהגה הקולקטיבית, אשר שימשה בעבר בתקופת נארה. הכוח הפוליטי של נושאי משרות הממשל בשיטה זו נמצא לעיתים קרובות בניגוד עניינים עם משרות אחרות, כגון הסָנְגִי. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל איטו הירובומי, אחד הסנג'י באותה תקופה, לבחון רפורמציה של הארגון הממשלתי. ב-1882 נסעו איטו וסגל המטה שלו, מיוג'י איטו וסיונג'י קינמוצ'י, לאירופה במטרה לחקור חוקות במדינות שבהם מונרכיה חוקתית. לאחר שובו ליפן עודד איטו את הצורך בחוקה ובשיטת ממשל מודרנית, עד שלבסוף הצליח לשכנע את השמרנים לאשר את תוכניותיו. הוראה מספר 69 של הדייג'ו-קאן מ-22 בדצמבר 1885 ביטלה את שיטת דייג'ו-קאן ותמכה ביצירת משרת ראש ממשלה (内閣総理大臣) וממשלת שרים.
על אף פירוקה הרשמי של המערכת, נותרה שיטת ההנהגה ביפן שיטה של ממשל קולקטיבי, ונהוג שראשי ממשלה מכהנים שנים ספורות קודם הם מתחלפים בין חברי אותה המפלגה. פעמים מעטות בהיסטוריה היפנית קרה שראש ממשלה התחלף בעקבות הפסד מפלגתו בבחירות והחלפתו במועמד המפלגה היריבה. לשם דוגמה, בין 1955 ל-1991 כיהנו ביפן 15 ראשי ממשלה, כולם חברי המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
פרק ה': הממשלה > סעיף 66; הרכב הממשלה

הממשלה תהיה מורכבת מראש ממשלה, שיעמוד בראשה, ומשרים, כפי שייקבע בחוק. ראש הממשלה והשרים חייבים להיות אזרחים [משמע, לא אנשי צבא]. הממשלה תישא באחריות קולקטיבית כלפי הפרלמנט בכל הקשור להפעלת סמכויותיה.
פרק ה': הממשלה > סעיפים 67 ו-68; מינוי ראש הממשלה והמינויים שבסמכותו

סעיף 67:
ראש הממשלה ייבחר מקרב חברי הפרלמנט על ידי החלטה של הפרלמנט. לבחירה זאת תהיה עדיפות על פני כל סעיף אחר שעל סדר היום. אם יבחרו בית הנבחרים ובית היועצים אנשים שונים ושני הבתים לא יוכלו להגיע לידי הסכמה, למרות כינוסה שך ועדה משותפת שלהם כפי שייקבע בחוק, או אם לא יקבל בית היועצים החלטה בעניין זה במשך עשרה ימים מאז בחר בית הנבחרים את מועמדו (מבלי לספור את ימי הפגרה), תיהפך החלטת בית הנבחרים להחלטת הפרלמנט.
סעיף 68:
ראש הממשלה ימנה את השרים, אך רובם של שרי הממשלה צריך לבוא מקרב חברי הפרלמנט. ראש הממשלה יוכל לפטר שרים כרצונו.
פרק ה': הממשלה > סעיפים 69 עד 71; החלפת ראש ממשלה

סעיף 69:
אם יביע בית הנבחרים אי אמון בממשלה, או ידחה הצעת אמון בממשלה, והוא לא יפוזר תוך עשרה ימים, תהיה הממשלה חייבת להתפטר.
סעיף 70:
אם יתפנה תפקידו של ראש הממשלה, או כאשר הפרלמנט יתכנס לראשונה לאחר בחירות לבית הנבחרים, תגיש הממשל את התפטרותה.
סעיף 71:
במקרים שתוארו בשני הסעיפים הקודמים תמשיך הממשלה לכהן עד למינויו של ראש ממשלה חדש.
פרק ה': הממשלה > סעיף 72; הגשת הצעות חוק

ראש הממשלה, כנציג הממשלה, יגיש הצעות חוק, ידווח לפרלמנט על עניינים לאומיים ויחסי חוץ, ויפעיל פיקוח ובקרה על זרועות הממשל השונות.
פרק ה': הממשלה > סעיף 73; דרישות למילוי בידי הממשלה

הממשלה תעשה, בנוסף לפעולות הממשל האחרות, את הפעולות הבאות: א. תבצע בנאמנות את החוק ותנהל את ענייני המדינה. ב. תנהל את יחסי החוץ. ג. תחתום חוזים עם מדינות אחרות. חוזים אלה יובאו קודם או, אם בנסיבות תחייבנה זאת, אחר כך לאישור הפרלמנט. ד. תפעיל את המנגנון הממשלתי על בסיס החוקים שייקבעו. ה. תכין את התקציב ותגיש אותו לפרלמנט. ו. תתקין תקנות לביצעו הוראות החוקה והחוקים, אך לא תוכל לקבוע בתקנות אלה עונשים, פרט לאלה שאושרו בחוק. ז. תחליט על חנינה כללית, חנינה מיוחדת, המתקת עונשים או דחייתם והשבתן של זכויות.
פרק ה': הממשלה > סעיף 74; אשרת רה"מ לחוקים

כל חוק ותקנה ממשלתית יישאו את חתימת השר הממונה על אותו תחום, ובנוסף לכך את חתימתו של ראש הממשלה.
פרק ה': הממשלה > סעיף 75; חסינות שרים

שר לא יוכל להיתבע לדין בזמן כהונתו ללא אישורו של ראש הממשלה. אולם דבר זה אינו שולל את הזכות להגיש תביעה נגדו.
פרק ו': מערכת המשפט > סעיף 76; סמכויות בית המשפט העליון

כל הסמכות המשפטית תהיה בידי בית המשפט העליון ובתי משפט מערכאה נמוכה יותר שייקבעו בחוק. לא יוקמו בתי משפט מיוחדים, ולשום גוף של הרשות המבצעת לא תהיה סמכות של ערכאה שיפוטית סופית. השופטים יהיו עצמאיים, ינהגו על פי מצפונם ויהיו מחויבים רק כלפי החוקה והחוקים.
פרק ו': מערכת המשפט > סעיף 77; תקנות נהלים

בית המשפט העליון יקבע תקנות לגבי כל נוהלי הדיון המשפטי ולגבי כל העניינים הנוגעים לעורכי דין, למשמעת של בתי הדין ולניהול בתי המשפט. גם התביעה תהיה כפופה לתקנות שיקבע בית המשפט העליון. בית המשפט העליון יוכל להאציל את הסמכות לקביעת תקנות בעניין בתי משפט בערכאה נמוכה יותר לידי אותם בתי משפט.
פרק ו': מערכת המשפט > סעיף 78; פיטורי שופטים

לא יהיה אפשר לפטר שופט, אלא אם כן הודח על ידי בית הדין הפרלמנטרי, או שבית משפט הכריז עליו שאינו כשיר למלא את תפקידו מבחינה נפשית או גופנית. שום זרוע או סמכות ממשלתית לא תוכל להטיל עונש משמעותי על שופט.
פרק ו': מערכת המשפט > סעיף 79; חלוקת בית המשפט העליון ומינוי שופטים

בית המשפט העליון יהיה מורכב מנשיא בית המשפט העליון ומשופטים נוספים, שמספרם ייקבע בחוק. כל שופטי בית המשפט העליון, פרט לנשיא, ימונו על ידי הממשלה. מינוי של שופט לבית המשפט העליון טעון אישור של העם, שיינתן בזמן הבחירות לבית הנבחרים שתיערכנה לאחר המינוי. המינוי יובא שוב לאישור העם בבחירות לבית הנבחרים אחרי שחלפו עשר שנים מאז האישור הראשון, וכן הלאה באותה הצורה. אם יתנגדו רוב המצביעים למינוי, יפוטר שופט בית המשפט העליון. הצורה שבה יתבצע תהליך האישור תיקבע בחוק. שופטי בית המשפט העליון יפרשו מתפקידם כשיגיעו לגיל שייקבע בחוק. שופטי בית המשפט העליון יקבלו, במועדים קבועים, שכר נאות שלא יהיה אפשר להקטינו בזמן כהונתם.
פרק ו': מערכת המשפט > סעיפים 80 ו-81; סמכויות גופי המשפט

סעיף 80:
השופטים בבית המשפט בערכאות הנמוכות יותר ימונו על ידי הממשלה מתוך רשימה של מומלצים, שיגיש לה בית המשפט העליון. תקופת הכהונה של שופטים אלה תהיה עשר שנים. ניתן יהיה למנותם מחדש, אבל יהיה עליהם לפרוש כאשר יגיעו לגיל שייקבע בחוק. השופטים בבתי המשפט בערכאות הנמוכות יקבלו במועדים קבועים שכר נאות, שלא יהיה אפשר להקטינו בזמן כהונתם.
סעיף 81:
בית המשפט העליון יהיה הערכאה השיפוטית האחרונה, ותהיה לוסמכות להחליט אם חוק, תקנה, צו או פעולה ממשלתית כלשהי עולים בקנה אחד עם החוקה.
פרק ו': מערכת המשפט > סעיף 82; פומביות תיקים

הדיונים ופסקי הדין של בתי המשפט יהיו פומביים. אם יחליט בית המשפט פה אחד כי הפומביות של משפט מסוים עלולה לסכן את הסדר הציבורי או את המוסר, הוא יוכל לקיימו בדלתות סגורות. משפטים על עבירות מדיניות או על עבירות הקשורות בעיתונות או בפגיעה בזכויות העם, כפי שנקבע בפרק ג' של החוקה הזאת, יתקיימו תמיד בדלתיים פתוחות.
פרק ז': כספים > סעיף 83; סמכות ניהול כספי המדינה

ניהול ענייני הכספים של המדינה יהיה בסמכותו של הפרלמנט ויתבצע על פי החלטותיו.
פרק ז': כספים > סעיף 84; שינויי מס

לא יוטל מס חדש ולא ישונה מס קיים, אלא רק באמצעות חוק או באמצעות כללים שייקבעו בחוק.
פרק ז': כספים > סעיפים 85 עד 87; נושאי העברת תקציב

סעיף 85:
כל הוצאה כספית וכל התחייבות כספית של המדינה טעונות אישור של הפרלמנט.
סעיף 86:
הממשלה תכין ותגיש את תקציב המדינה של כל שנת כספים לשיקולו ולאישורו של הפרלמנט.
סעיף 87:
כדי לענות על צרכים שקשה לחזותם מראש ולא נכללו בתקציב, יהיה אפשר להקים, באישור הפרלמנט, קרן רזרווה, שהממשלה תוכל להוציא ממנה כסף על אחריותה. הממשלה תצטרך לקבל, לאחר מעשה, את אישורו של הפרלמנט לכל סכום שהוציאה מקרן זאת.
פרק ז': כספים > סעיף 88; מעמד רכוש משפחת המלוכה

כל רכושה של משפחת הקיסר יהיה שייך למדינה. כל הוצאותיה של משפחת הקיסר ישולמו מקופת המדינה ויאושרו על ידי הפרלמנט בתקציב המדינה.
פרק ז': כספים > סעיף 89; איסור מעבר כספי ציבור

לא יימסר כסף ציבורי או רכוש ציבורי לשימושו, הנאתו או אחזקתו של גוף או ארגון דתי כלשהו, או לארגוני רווחה, חינוך או צדקה שאינם בשליטה ממלכתית.
פרק ז': כספים > סעיפים 90 ו-91; בדיקת מצבו של האוצר הלאומי

סעיף 90:
המאזן של הוצאות והכנסות המדינה ייבדק מדי שנה על ידי ועדת ביקורת ויוגש על ידי הממשלה לפרלמנט בשנת הכספים שלאחר השנה הנבדקת, בצירוף הדו"ח של ועדת הביקורת. הארגון והסמכויות של ועדת הביקורת ייקבעו בחוק.
סעיף 91:
בפרקי זמן קצובים, ולפחות פעם בשנה, תהיה הממשלה חייבת למסור לפרלמנט ולעם דין וחשבון על מצבה הכספי של המדינה.
פרק ח': שלטון מקומי > סעיפים 92 ו-93; ארגונם של הקהילות המקומיות

סעיף 92:
הכללים לגבי ארגונן וניהולן של הקהילות המקומיות ייקבעו בחוק, על בסיס העקרון של שלטון עצמי מקומי.
סעיף 93:
הקהילות המקומיות תקמנה מועצות לניהול ענייניהן, כפי שייקבע בחוק. ראשי הקהילות, חברי המועצות ובעלי תפקידים אחרים שייקבעו בחוק ייבחרו בבחירות ישירות על ידי תושבי הקהילה.
פרק ח': שלטון מקומי > סעיף 94; סמכויות הקהילות המקומיות

לקהילות המקומיות תהיה זכות לנהל את רכושן, את ענייניהן השוטפים ואת המנגנון שלהן, ולהתקין תקנות, במסגרת החוק.
פרק ח': שלטון מקומי > סעיף 95; חקיקות הממשל הממלכתי על קהילות מקומיות

הפרלמנט לא יוכל לחוקק חוק, החל רק על קהילה מקומית מסוימת, אלא אם כן נתנו רוב התושבים של אותה קהילה את הסכמתם לכך באמצעות הצבעה. אופן ההצבעה ייקבע בחוק.
פרק ט': תיקון החוקה (סעיף 96 לחוקה)

כל תיקון של החוקה יהיה טעון אישור של שני בתי הפרלמנט, כאשר בכל בית תומכים בו לפחות שני שלישים מכל חברי הבית. בנוסף על כך יהיה עליו לקבל את אישור העם, באמצעות משאל עם מיוחד או באמצעות משאל שיצורף לבחירות כפי שהפרלמנט יקבע. לאחר שהתיקון יאושר בדרך זאת, הוא ייהפך לחלק בלתי נפרד של החוקה, הקיסר יכריז עליו בשם העם.
פרק י': החוק העליון > סעיף 97; זכויות האדם היסודיות

זכויות האדם היסודיות, שהחוקה הזאת מבטיחה לעם היפני, הן תוצאה של מאבק רב שנים של האדם להשגת חירותו. הזכויות הללו עמדו בעבר במבחנים רבים והן מוענקות לעם, ולדורות הבאים, כפיקדון שיש לשמור עליו לעד ולא לפגוע בו.
פרק י': החוק העליון > סעיף 98; מעמדה החוקי של החוקה

החוקה היא החוק העליון של המדינה. לא יהיה תוקף לשום חוק, צו, תקנה, מנשר קיסרי, או מעשה ממשלה, או חלק מהם, שיסתרו את החוקה. החוזים שיפן חתמה עליהם והחוקים הבינלאומיים שהיא התחייבה לקיימם יכובדו בצורה נאמנה.
פרק י': החוק העליון > סעיף 99; יחס עובדי הציבור לחוקה

הקיסר או העוצר, וכן השרים, השופטים וכל שאר עובדי הציבור יהיו חייבים לכבד את החוקה ולציית לה.
פרק יא': תוספות > סעיף 100; כניסת החוקה לתוקף

חוקה זאת תיכנס לתוקפה שישה חודשים מיום הכרזתה. עד אז אפשר יהיה לחוקק את החוקים הנחוצים לביצועה, והנוגעים לבחירת חברי בית היועצים, לכינוס הפרלמנט ולמהלכים אחרים הקשורים בהוצאתה לפועל.
פרק יא': תוספות > סעיפים 101 ו-102; בית היועצים עת הסדר החוקה

סעיף 101:
אם בית היועצים עדיין לא יוקם בזמן שהחוקה תיכנס לתוקף, ישמש בית הנבחרים כפרלמנט עד שיוקם בית היועצים.
סעיף 102:
תקופת כהונתם של מחצית מחברי בית היועצים הראשון, שיוקם על פי החוקה הזאת, תהיה שלוש שנים. החוק יקבע על מי מחברי הבית תחול הוראה זאת.
פרק יא': תוספות > סעיף 103; עובדי המדינה עם כניסת החוקה לפועל

השרים, חברי בית הנבחרים, השופטים ושאר עובדי המדינה, וכן כל מי שממלא תפקיד המקביל לתפקידים שהחוקה מתייחסת אליהם, שיכהנו בתפקידם ביום שתיכנס החוקה לתוקפה, לא יאבדו את תפקידם בגלל כניסת החוקה לתוקפה, פרט למקרים שהחוק יקבע. אולם כאשר יורשיהם ייבחרו או ימונו על פי הוראות החוקה הזאת, הם יפרשו מתפקידיהם.
על החוקה > עקרונות כינון החוקה

החוקה מכילה הצהרה ברורה בעניין עיקרון ריבונות העם במבוא. החוקה מוכרזת בשמו של העם היפני וקובעת כי "הריבונות שייכת לעם וקובעים בזאת את החוקה" וכי "השלטון הוא פיקדון יקר של העם, השואב את כוחו מן העם, מופעל על ידי נציגי העם ונועד למען טובת העם". מטרת השימוש בלשון זו היא לסתור את ההלכה החוקתית הקודמת שהריבונות שוכנת בקרבו של הקיסר. לפי החוקה, הקיסר הוא רק סמל והוא "שואב את מעמדו מרצון העם, שבקרבו שוכן הכוח הריבוני", כך לפי סעיף 1. נוסח החוקה גם מציג דוקטרינה ליברלית של זכויות אדם בסיסיות. במיוחד, סעיף 97 קובע כי: "זכויות האדם היסודיות, שהחוקה הזאת מבטיחה לעם היפני, הן תוצאה של מאבק רב שנים של האדם להשגת חירותו. הזכויות הללו עמדו בעבר במבחנים רבים והן מוענקות לעם, ולדורות הבאים, כפיקדון שיש לשמור עליו לעד ולא לפגוע בו". זאת בניגוד לחוקת מייג'י שקבעה כי זכויות הנתינים ניתנות במידה שאינן מתנגשות עם החוק.
על החוקה > זרועות הממשל

החוקה מניחה את היסוד לשיטת ממשל של דמוקרטיה פרלמנטרית. הקיסר ממלא את רוב התפקידים של ראש מדינה, אך אלה טקסיים בלבד, ובניגוד לצורות של מונרכיה חוקתית במדינות אחרות, אין לו סמכויות שלטוניות כלל. הסמכות החקיקתית מופקדת בידי דיאט בעל שני בתים, כאשר טרם כינון החוקה החדשה הבית העליון שלו מנה בני אצולה, ואילו כיום החוקה מכתיבה את בחירתם הישירה של כל חברי שני הבתים. הסמכות הביצועית מופקדת בידי ראש הממשלה וממשלתו, הנותנים דין וחשבון למחוקק. בראש הזרוע השופטת עומד בית המשפט העליון של יפן.
על החוקה > זכויות הפרט

אף על פי שבחוקת מייג'י היה חלק שהוקדש לזכויותיהם וחובותיהם של הנתינים, אשר העניק חופש ביטוי, חופש פרסום וחופש התארגנות, זכויות אלה הוענקו במגבלות החוק. חופש דת הוענק במידה שאינה פוגעת במילוי חובותיו של הנתין, וזאת בהתחשב בכך שכל היפנים נדרשו להכיר באלוהותו של הקיסר, ואלה שסירבו לעשות כן ממניעים דתיים, לרבות נוצרים, הועמדו לדין בעוון חילול כבוד הקיסר.
31 סעיפים מתוך 103 שיש בחוקה החדשה עוסקים בהרחבה בזכויות הפרט. זכויות הפרט תחת חוקה זו מעוגנות בסעיף 13, לפיו לאזרחים זכות לכבוד כפרטים, וכתלות ברווחת הציבור, לחיים, לחירות ולהשגת אושר. בסעיפים לאחר מכן החוקה מקנה את הזכות לשוויון, אוסרת אצולה ועבדות ומכתיבה בחירות דמוקרטיות וחשאיות. החוקה מקנה את הזכות לחופש המחשבה והמצפון, לחופש הביטוי, לחופש דת, לחופש ההתארגנות, לחופש ההפגנה ולחופש אקדמי ואת ההגנה על סודיות התקשורת בין אנשים. בתוך כך היא אוסרת לחלוטין על צנזורה. החוקה גם מעניקה לאזרחים זכויות עובדים לרבות להיות חבר באיגודי עובדים ביפן וקניין. מבחינת זכויות בתחום המשפט, החוקה מעניקה את הזכות לעתירה (הזכות לתבוע את המדינה) ואת הזכות להליך הוגן ולמשפט הוגן, מגנה על הפרט מפני מעצר לא-חוקי, הפללה עצמית, חיפוש ותפיסה ואוסרת עינויים, חקיקה למפרע וסיכון כפול.
על החוקה > הוראות אחרות

סעיף 9 לחוקה אוסר על המדינה להשתתף במלחמה. בסעיף המדינה שוללת מלחמה באופן רשמי ואוסרת על יישוב סכסוכים בינלאומיים תוך שימוש בכוח. הסעיף אף קובע שעל מנת להשיג מטרות אלה, יפן לא תחזיק כוח בעל יכולות צבאיות, אף על פי שיפן למעשה מחזיקה בכוחות ההגנה העצמית.
סעיף 98 מגדיר את עליונות החוקה על כל חוק, תקנה, צו קיסרי ופעולות אחרות של השלטון, אשר מפרים את הוראותיה. סעיף זה גם מורה כי החוק הבינלאומי וכן אמנות שיפן חתומה עליהן מקבלים תוקף מקומי. משמעות הדבר היא שלהלכה אין צורך בחוקים מקומיים שיתווכו את אופן ביצוע החוק הבינלאומי או האמנות שעליהן חתומה יפן.
תיקונים ושינויים

בחוקת יפן לא נכנסו תיקונים מאז כינונה ב-1947. סעיף 96 לחוקה קובע כי תיקונים יכולים להתקבל עבור כל חלק בחוקה. אולם, תיקון מוצע חייב אישור של שני בתי הדיאט, ברוב מיוחס של לפחות שני שלישים בכל אחד מהם, ולאחר מכן הוא חייב אישור במשאל עם, שבו דרוש רוב רגיל. לאחר אישורים אלה התיקון נחתם על ידי הקיסר, אם כי אין לקיסר אפשרות להטיל עליו וטו.
על אף שלא נכנסו תיקונים בחוקה מאז כינונה, היו יוזמות להציג שינויים בחוקה אשר גררו מחלוקת ציבורית עמוקה. עיקר המחלוקת נסובה סביב סעיף 9, הקובע כי יפן לא תחזיק צבא, וסביב סמכויותיו של הקיסר. תנועות וארגונים פרוגרסיביים וכן מן הצד השמאלי והשמאלי-המרכזי של המפה הפוליטית, כמו גם מפלגות האופוזיציה ותנועות עבודה ונוער מצדדים בהשארת המצב הקיים, בעוד שתנועות וארגונים הנוטים לימין המפה, שמרניים ולאומניים מצדדים בהכנסת שינויים שיעלו את יוקרת הקיסר ושיתירו גישות לוחמניות יותר בנוגע לכוחות ההגנה העצמית, למשל הפיכתם רשמית לצבא. תחומים אחרים הנדונים הם מעמד הנשים, מערכת החינוך ומערכת התאגידים הציבוריים, לרבות מוסדות ללא כוונת רווח, וכן רפורמות מבניות בהליכי הבחירות, כדוגמת בחירה ישירה לראשות הממשלה.
באוגוסט 2005 הציע ראש ממשלת יפן, ג'וניצ'ירו קואיזומי, תיקונים לחוקה במטרה להגביר את תפקידם של כוחות ההגנה העצמית בעניינים בינלאומיים. הטיוטה כללה תיקונים למבוא, לסעיף 9, שבו תישמר הפסקה הראשונה בדבר שלילת המלחמה אך הפסקה השנייה תתוקן לכזו שתתיר כוח הגנה, תחת פיקודו של ראש הממשלה, אשר יגן על האומה ויוכל להשתתף בפעילויות בינלאומיות, לסעיף 96 בדבר הפיכת הרוב הדרוש בדיאט לרוב פשוט, תוך השארת משאל העם על כנו, וכן לסעיפים אחרים לרבות בענייני מימון ארגונים דתיים ושלטון מקומי. אולם, נכון לשנת 2005, לא הייתה ביפן התשתית החוקית לקיים משאל עם, כפי שדורשת החוקה. באפריל 2007 חוקק חוק שמסדיר את קיום משאל העם, אולם סקרים הראו כי בציבור לא היה רוב לתיקונים המוצעים לחוקה.
אורי מרינוב

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1935 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  25 בינואר 2025 (בגיל 89)
 ענף מדעי:  רפואה וטרינרית, איכות הסביבה, אקולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של איווה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת חיפה  המשרד להגנת הסביבה  אוניברסיטת רייכמן 
 
אורי מרינוב (15 בדצמבר 1935 – 25 בינואר 2025) היה פרופסור בחוג לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה, חבר בסגל בית הספר לקיימות של אוניברסיטת רייכמן והמנכ"ל הראשון של המשרד לאיכות הסביבה.
אורי מרינוב – רפתן בנחל עוז (1957)
ילדות ולימודים

אורי מרינוב נולד ב-1935 בירושלים. אביו, רפאל, היה מייסד המשביר לצרכן ומנהלו הכללי במשך 30 שנה. האם, פניה, הייתה עקרת בית. לאחר מלחמת השחרור עברה המשפחה לתל אביב ומרינוב למד בבית הספר החקלאי "עיינות".
את שירותו הצבאי עשה בנח"ל והיה ממקימי קיבוץ נחל עוז, שהוקם כהיאחזות הנח"ל הראשונה בארץ. במהלך האירועים הקשים ברצועת עזה ב-1956 הגיע לקיבוץ כתב הטלוויזיה האמריקני הנודע, אד מורו, שפגש את מרינוב על מגדל השמירה וראיין אותו. התוכנית שודרה ברחבי ארצות הברית, ובעקבותיה הזמינה המגבית היהודית המאוחדת את מרינוב לארצות הברית, שם הופיע בשורה ארוכה של הרצאות ואירועים מטעם ארגונים שונים.
ב-1959 עזב מרינוב את הקיבוץ והחל בלימודים אקדמיים. תחילה באוניברסיטה העברית בירושלים, ואחר כך באוניברסיטת איווה בארצות הברית, שם קיבל תואר דוקטור ברפואה וטרינרית ותואר מאסטר במדעים. ב-1966 שב ארצה והשתלב במחלקה לפיזיולוגיה של בית הספר לרפואה בירושלים.