stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימי רדנאפ
קריירה לאחר הפרישה

עוד טרם פרישתו, בשנת 2004, שימש רדנאפ כפרשן ברשת BBC במהלך טורניר יורו 2004. עם פרישתו, הפך לפרשן קבוע ברשת סקיי ספורטס, לצד חברו לנבחרת גארי נוויל, בנוסף לכתיבת טורים באתר האינטרנט של הרשת. בשנת 2005 ייסד, בצוותא עם אשתו ועם חברו לטוטנהאם טים שרווד, מגזין דו-חודשי בשם "אייקון" המיועד לכדורגלנים מקצוענים.
ב-21 בספטמבר 2007, פורסם כי לרדנאפ הוצע תפקיד עוזר המאמן של אברהם גרנט בצ'לסי, בעקבות רצונו של רומן אברמוביץ', בעלי הקבוצה, לרענן את השורות בצוות המקצועי. למרות זאת, הרעיון לא יצא אל הפועל. ב-11 בדצמבר 2008 פורסם כי רדנאפ יצטרף לצוות המקצועי בקבוצת המילואים של צ'לסי, במקביל ללימודיו לקראת קבלת תג מאמן באופ"א, זאת בעקבות מעברו של ברנדן רוג'רס לווטפורד.
החל משנת 2010 רדנאפ השתתף כמנחה, מנטור ומשתתף בתוכניות שונות בנושא ספורט ברשת סקיי 1. בעונת המשחקים 2013/2014 היה ממנחי התוכנית לסיכום משחקי השבת בפרמייר ליג, הדנה בנושאים אקטואליים שונים מעולם הכדורגל, ברשת סקיי ספורטס.
חיים אישיים

רדנאפ מגיע ממשפחה המחוברת מאוד לתחום הכדורגל. אביו, הארי רדנאפ, היה כדורגלן בעברו, וכמאמן כדורגל אימן את בנו בשני מועדונים שונים. דודנו מצד אמו, פרנק למפארד, הוא כדורגלן בינלאומי בכיר ובנו של כדורגלן עבר בווסטהאם יונייטד ולשעבר עוזר המאמן של הארי רדנאפ, פרנק למפארד האב.
ב-29 ביוני 1998 נישא רדנאפ לזמרת הפופ לואיז נורדינג. ב-27 ביולי 2004 נולד בנם הראשון, צ'ארלי, הקרוי על סבה של לואיז שנפטר ביום בו נודע לה כי היא בהריון. ב-10 בנובמבר 2008 נולד בנם השני, בו, שנקרא כך כמחווה להארי רדנאפ שנולד בשכונת בו שבלונדון.
תארים

הגביע האנגלי (2): 1991/1992, 2000/2001
גביע אופ"א (1): 2000/2001
הסופר קאפ האירופי (1): 2001
גביע הליגה (2): 1994/1995, 2000/2001
מגן הקהילה (1): 2001
הערות שוליים

↑  מעריב nrg, ג'יימי רדנאפ, קשר סאות'המפטון, פרש מכדורגל, באתר nrg‏, 19 ביוני 2005
↑  יעקב זיו, ג'יימי רדנאפ יאמן את הנוער של צ'לסי, באתר nrg‏, 11 בדצמבר 2008
| נבחרת אנגליה – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 סימן •  2 ג. נוויל •  3 פירס •  4 אינס •  5 אדמס •  6 סאות'גייט •  7 פלאט •  8 גאסקוין •  9 שירר •  10 שרינגהאם •   11 אנדרטון •  12 האווי • 13 פלאוורס •  14 בארמבי • 15 רדנאפ • 16 קמפבל • 17 מקמנמן • 18 פרדיננד • 19 פ. נוויל • 20 סטון • 21 פאולר • 22 ווקר • מאמן: ונבלס |  1 סימן •  2 ג. נוויל •  3 פירס •  4 אינס •  5 אדמס •  6 סאות'גייט •  7 פלאט •  8 גאסקוין •  9 שירר •  10 שרינגהאם •   11 אנדרטון •  12 האווי • 13 פלאוורס •  14 בארמבי • 15 רדנאפ • 16 קמפבל • 17 מקמנמן • 18 פרדיננד • 19 פ. נוויל • 20 סטון • 21 פאולר • 22 ווקר • מאמן: ונבלס | אנגליה |
גאורגית

| --- | --- |

 מדינות:  גאורגיה, רוסיה, אבחזיה, דרום אוסטיה, ישראל, טורקיה, איראן, אזרבייג'ן
 אזורים:  בעיקר בגאורגיה
 דוברים:  כ-7,500,000
 שפת אם:  כ-4,000,000
 כתב:  אלפבית גאורגי
 משפחה:  קווקזית כרתוולית גאורגית
 לאום:  גאורגיה גאורגיה
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  ka 
 קוד ISO 639-1:  ka 
 קוד ISO 639-2:  kat 
 קוד ISO 639-3:  kat 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
גאורגית או גרוזינית (ქართული – כּארתוּלי; ქართული ენა – כּארתוּלי אֶנה, השפה הגאורגית) היא השפה המדוברת בגאורגיה והשפה הרשמית שלה.
הגאורגית היא שפת אם של כ-3.9 מיליון איש בגאורגיה עצמה (83% מסך האוכלוסייה), ועוד כ-500,000 איש מחוץ לגאורגיה (בעיקר בטורקיה, באיראן, ברוסיה, בארצות הברית ובאירופה המערבית). הגאורגית היא השפה הספרותית של הקבוצה האתנית של הגאורגים, במיוחד אלה הדוברים שפות כרתווליות אחרות (סוואנים, מגרלים ולאזים). גאורגית יהודית, הנחשבת, לעיתים, לנפרדת מהשפות היהודיות מדוברת על ידי כ-20,000 איש נוספים בגאורגיה עצמה וכ-65,000 איש מחוץ לגאורגיה (מתוכם כ-60,000 איש בישראל).
סיווג

זוהי השפה הנפוצה מבין השפות הכרתווליות, משפחת שפות הכוללת את המגרלית והסוואנית, המדוברות בעיקר במערב גאורגיה (המגרלית בחלק המערבי של מישור קולכתי, ואילו הסוואנית בהרים שמצפון למישור), והלאזית, המדוברת בעיקר בצפון-מזרח טורקיה ובדרום-מערב גאורגיה.
ניבים

ניבי הגאורגית כוללים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אימרית  רצ'ה-לצ'חומית  גורית  אג'רית  פשאבית |  כארתלית  קאחית  אינגילואית  תושית  חבסורית |  מוחבית  אימרחבית (בטורקיה)  פרידאנית (בפריידון שאהר ובפריידון)  מתיאולית  מסחתית |
היסטוריה

הבלשנים סבורים שהגאורגית, הסוואנית והלאזית-מגרלית היו בעבר חלק משפה פרוטו-כרתוולית משותפת; הבלשנים ג. קלימוב, ט. גמקרלידזה וג. מאצ'אוואריאני סבורים שהסוואנית התפצלה מהשפה הקדמונית המשותפת באלף ה-2 לפנה"ס. בעקבות הפיצול נוצרה השפה הגאורגית. באלף ה-1 לפנה"ס, השפה הלאזית-מגרלית התפצלה מהגאורגית. במאה ה-15, בעקבות השתלטות הטורקית על החבל הלאזי, המקומיים הופרדו מהמגרלים והשפה הלאזית-מגרלית התפצלה ללאזית ולמגרלית.
לגאורגית מסורת ספרותית עשירה. הטקסט המוקדם ביותר המצוי בידינו הוא היצירה מהמאה ה-5, מות הקדושים של המלכה שושניק הקדושה (אנ') מאת יעקוב צורטאוולי (אנ'). עוטה עור הנמר, האפוס הלאומי הגאורגי שנכתב על ידי שותא רוסתוולי, מתוארך למאה ה-12.
הגיית השפה וכתיבתה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
גאורגית - לוח אותיות וערכיהן ביוניקוד בקובץ
|   | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | A | B | C | D | E | F |
| U+10Ax | Ⴀ | Ⴁ | Ⴂ | Ⴃ | Ⴄ | Ⴅ | Ⴆ | Ⴇ | Ⴈ | Ⴉ | Ⴊ | Ⴋ | Ⴌ | Ⴍ | Ⴎ | Ⴏ |
| U+10Bx | Ⴐ | Ⴑ | Ⴒ | Ⴓ | Ⴔ | Ⴕ | Ⴖ | Ⴗ | Ⴘ | Ⴙ | Ⴚ | Ⴛ | Ⴜ | Ⴝ | Ⴞ | Ⴟ |
| U+10Cx | Ⴠ | Ⴡ | Ⴢ | Ⴣ | Ⴤ | Ⴥ |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| U+10Dx | ა | ბ | გ | დ | ე | ვ | ზ | თ | ი | კ | ლ | მ | ნ | ო | პ | ჟ |
| U+10Ex | რ | ს | ტ | უ | ფ | ქ | ღ | ყ | შ | ჩ | ც | ძ | წ | ჭ | ხ | ჯ |
| U+10Fx | ჰ | ჱ | ჲ | ჳ | ჴ | ჵ | ჶ | ჷ | ჸ | ჹ | ჺ | ჻ | ჼ |   |   |   |
ראו גם

אלפבית גאורגי
גאורגית יהודית
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565451105171  BnF: cb11948076v (data)  GND: 4124679-2  LCCN: sh85054242  LNB: 000265755  NDL: 00562661  NKC: ph114924
ברנר הובלקזה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה מחלב פרה, גבינה שווייצרית, גבינה בלחיצה, הובלקזה 
 אזור מוצא:  קנטון ברן, קנטון לוצרן, וו, קנטון פריבור 
 מוצא:  שווייץ 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 תו תקן:  כינוי מקור מבוקר, כינוי מקור מוגן (שווייץ) 
 
בֶּרְנֶר הוֹבֶּלְקֵזֶה או ברנר אלפקזה (בגרמנית: Berner Hobelkäse או Berner Alpkäse) היא גבינה קשה המיוצרת בהרי האלפים של הרמה הברנית ובאזורים הסמוכים של שווייץ.
מאפיינים

היא מסווגת כגבינה שווייצרית או אלפינית, והיא גבינת חלב גולמי (כלומר לא מפוסטר) מתובלת, מלאה, שמנה, ללא חורים. הגבינה מיוצרת אך ורק בעבודת יד, בדרך כלל על אש עצים. הברנר הובלקזה (מילולית "גבינה מקצועה") היא סוג מיוחד, קשה במיוחד של הברנר אלפקזה. היא מיושנת לפחות שנתיים וסוג זה של הגבינה היא הזמינה ביותר. גם ברנר אלפקזה וגם ברנר הובלקזה בעלות הסמכת כינוי מקור מוגן בשווייץ.
ייצור

הגבינה מיוצרת אך ורק מחוות אלפיניות מוכרות בתקופת "עונת האלפים". מותר להשתמש רק בחלב מפרות שניזונו בשטחי מרעה שלא עברו דישון מלאכותי. לחלב יש טעם חזק מעשבי התיבול האלפיני, הוא עשיר ובעל הרבה יותר חומצות שומן רב בלתי רוויות מאשר חלב מאזורי העמקים.
הגבינה חייבת להיעשות לא יאוחר מ-18 שעות לאחר החליבה. ככלל, חלב הערב המצונן הופך בחלקו לרזה יותר (באמצעות הרחקת חלק מהשומן) כדי לייצר תכולת שומן של 45% במוצר הסופי (ולא יותר). לאחר מכן מערבבים אותו עם חלב הבוקר. החלב מחומם ל-33 מעלות צלזיוס וחיידקים מתורבתים מאזור הייצור מוספים יחד עם אנזים ההגבנה. לאחר 30 דקות, חותכים את הגבינה הקרושה עם סכין מיתרים כנבל לגרגירים בגודל ראש סיכה. לאחר מכן מחממים את החומר ואת מי הגבינה ל-50 מעלות צלזיוס אשר מכווץ את הגבינה המוקרשת והורג כל חיידק לא רצוי. את הגבינה המוקרשת הזו אורזים בבד ומניחים לתוך תבנית גבינה. לוחצים את הגבינה שבדרך (במכבש) למשך 15 שעות להוצאת המים ולאחר מכן משרים את כיכר הגבינה במי מלח למשך 24 שעות. הגבינות מיושנות בכיכרות של 15 ק"ג לפחות בלחות של מעל 85% והקליפה מוברשת באופן קבוע במי מלח. תקופת ההבשלה הראשונית הזו מתרחשת במקום ומאוחר יותר הגבינה מיושנת במרתפים של יצרני הגבינה והמחלבות.
צריכה

לאחר תקופת התיישנות/התבגרות של 6 עד 18 חודשים, הגבינה מוכנה לצריכה. ההבשלה השנייה, של שנה אחת נוספת לפחות, מתרחשת בלחות נמוכה בהרבה והקליפה כבר לא נשטפת. הייצור השנתי של הגבינה הוא כ-1,000 טונות גבינה, שליש ממנה מעובדת להובלקזה (ביישון נוסף) והיתר נשארת אלפקזה. כ-75% מהייצור משווק ישירות על ידי היצרנים, והיתר במסחר הכללי.
אלפקזה נצרכת בעיקר כגבינה פרוסה. הובלקזה שבירה מכדי לחתוך אותה בסכין ולכן הוא מוקצעת לגלילים דקים או מפוררים אותה לחתיכות קטנות. ברנר אלפקזה דומה מאוד לסברינץ, אבל האחרונה מיוצרת באזור השפלה והיא מלוחה הרבה יותר, עוברת תקופת המלחה ארוכה יותר של 15 עד 20 יום.
ראו גם

מורשת קולינרית של שווייץ - אנציקלופדיה של המטבח השווייצרי
רשימת גבינות – רשימת גבינות לפי מקום מוצא
הערות שוליים

↑  Christa Hauswirth, Martin Scheeder, Jürg Behr (2004) "High ω-3 Fatty Acid Content in Alpine Cheese, The Basis for an Alpine Paradox", Circulation, Vol. 109 pp. 103-107 (אורכב 23.01.2011 בארכיון Wayback Machine)
1 2  Translated from w:de:Berner Hobelkäse
ברנקייה

ברנקייה (בספרדית: Barranquilla), המוכרת גם בכינוי "שער הזהב של קולומביה", היא עיר נמל בצפונה של מדינת קולומביה, והיא בירת מחוז אטלאנטיקו. ברנקייה היא העיר התעשייתית ועיר הנמל הגדולה באזור הקריבי בקולומביה, והעיר הרביעית בגודלה במדינה כולה. הנמל והעיר ממוקמים על הדלתה של נהר מגדלנה. העיר ידועה בין היתר בשל הקרנבל הססגוני המתרחש בה מדי שנה.
העיר נוסדה על ידי הספרדים בשנת 1629. בשנת 2000 התגוררו בעיר עצמה 1,112,837 תושבים. יחד עם האזור המטרופוליטני הסמוך לעיר, מנתה האוכלוסייה 2,209,895 תושבים.
הקהילה היהודית

ראשוני היהודים הגיעו לעיר בתחילת המאה העשרים. חלקם הגיעו כפליטים מן האימפריה העות'מאנית, ומיעוטם מאירופה שלפני השואה; מיעוט זה הפך עם הזמן לקהילה הגדולה מן השתיים, בשנות ה-60 של המאה ה-20. היהודים בעיר הקימו מערכת חינוך פורמלי: גני ילדים, בית ספר יסודי ותיכון, וכן תנועת נוער יהודית בשם "יחד" ומרכז קהילתי לתרבות וספורט. במקום קיימים שני בתי כנסת ובית קברות יהודי.
בעקבות המצב הכלכלי הירוד ושיעורי הפשיעה הגבוהים בקולומביה, היגרו חלק גדול מהיהודים לארצות הברית, ישראל וארצות אחרות באמריקה הלטינית, וכתוצאה מכך הצטמצמה הקהילה.
ספורט

בשנת 1986 הוקם אצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס בברנקייה. האצטדיון מונה 50,000 מקומות ישיבה ומשמש בתור המגרשן הביתי של קבוצת הכדורגל "ג'וניור ברנקייה", של קבוצת הפוטבול "ברנקייה פוטבול קלוב" ושל הנבחרת הלאומית של קולומביה בכדורגל.
האצטדיון שימש, כאשר הנבחרת הלאומית של קולומביה בכדורגל העפילה לטורניר גביע העולם כאצטדיונה הביתי (כמו בשנים: 1990, 1994, 2014 וב-2018). וכן, האצטדיון הוא הגדול במדינה.
האצטדיון שופץ בשנת 2011.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין נאנג'ינג, ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  Censo General 2005
↑  נבחרת קולומביה, באתר וואלה! NEWS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562363805171  BnF: cb11970248v (data)  GND: 4525485-0  LCCN: n85006707  MusicBrainz: c75b683f-3238-4fc8-b5ca-1883ab911561  NARA: 10037922  NKC: ge507285  SUDOC: 027720152  VIAF: 147804772   WorldCat (עם VIAF): 147804772 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקולומביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברנקייה כפי שהיא נראית מ"המוזיאון הרומנטי"
בית פולאק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  מיכאל פולאק 
 כתובת:  רח' אחד העם 20 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מיכאל פולאק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1912
 תאריך פתיחה רשמי:  1912 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  32°03′49″N 34°46′12″E﻿ / ﻿32.0636°N 34.77°E﻿ / 32.0636; 34.77
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית פולאק(למפת תל אביב רגילה) בית פולאק(למפת גוש דן רגילה) בית פולאק(למפת גוש דן מוגדלת) בית פולאק  he בית פולאקhe בית פולאקמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית עקיבא אריה ויס ולצידו בית פולאק
בית פולאק הוא מראשוני בתיה של תל אביב. הוא שוכן בפינת הרחובות הרצל ואחד העם, מול בית ויס.
היסטוריה

הבית הוקם בידי שניים ממייסדי אחוזת בית, מיכאל פולאק וגיסו זלמן אוליצקי, שרכשו יחדיו מגרש בשטח כפול לשם בניית הבית. בקומת הקרקע התגוררו פולאק ורעייתו, ובקומה השנייה גר אוליצקי. במהלך הבנייה הלין הדייר מעברו השני של הרחוב, עקיבא אריה ויס, על כך שהבית נבנה בקווים ישרים, ואינו תואם את החזית המעוגלת של ביתו שלו, אך פולאק סירב לשנות את התוכניות. הוויכוח בין השניים מתואר בסיפור "פינה עגולה ופינה ישרה" בספרו של נחום גוטמן "עיר קטנה ואנשים בה מעט", בו מכונה פולאק "אדון פוליקובסקי".
פולאק הלך לעולמו זמן קצר לאחר בניית הבית, ב-1912. הוא הוריש את ביתו לאחיו, אהרון אליהו פולאק, שהנציח אותו בלוח שיש במעקה הגג, בו נקבע שם הבית "היכל מיכאל". במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו בני הבית למצרים, ואהרון נסע לארצות הברית בחיפוש אחר עבודה. עם סיום המלחמה שבו לביתם. ב-1936 נמכר הבית, אך משפחת פולאק המשיכה להתגורר באחת מהדירות שבו בשכירות עד 1954.
בנוסף לדייריו, פעלו בבית פולאק בתי עסק שונים ומוסדות ציבור, בהם ועד הצירים, ששכן בו לזמן קצר.
את אחד מבתי העסק הפעיל אהרון פולאק עצמו. ב-1920 התיר לו הוועד להקים בחצר הבית קיוסק, בו נמכרו תה וגלידה. הוועד התיר לפולאק לבנות מבנה עץ ארעי, אך נכון לשנת 2009 הוא עודו עומד על תילו. עקב קרבתו לגימנסיה הרצליה, קראו התושבים לקיוסק ולגינה שסביבו "גינת הקיץ הרצליה". לאחר מכן פעלו בצריף בן 16 הפאות בית תמחוי, חייט, ובין 1933 ל-1996 חנות לתיקון מכונות כתיבה.
רבקה הורביץ הפעילה בבית פולאק מסעדה, לאחר שנדדה בין מספר בתים עד שהתמקמה בו. ועד השכונה התיר לה לפתוח את המסעדה בתנאי שלא יימכרו בו משקאות חריפים, שלא יתקיימו בו משחקי ביליארד, שהיא בלבד תפעיל את המסעדה ולא תעביר את זכויותיה לאדם אחר, ושתפריש לקופת הוועד חמישה אחוזים מרווחיה. בחלוף הזמן הרחיבה הורביץ את עסקיה והחלה להפעיל בבית פולאק גם פנסיון.
גימנסיה הרצליה הסמוכה שכרה את הקומה השנייה בין 1921 ל-1936 לשם שיכונה של ספריית שער ציון. הספרייה, שהוקמה עוד ב-1886 ביפו, נוהלה בתחילה בידי יעקב בלובשטיין-סלע, ובהמשך בידי אברהם כהנא והיינריך לווה. ההיסטוריון יוסף קלוזנר קיים בספרייה הרצאות, ואורחי הספרייה יכלו ליהנות ממוזיקה שבקעה מהרמקולים שבחנות התקליטים הסמוכה. לאחר הכרזתה של תל אביב כעיר, נטלה העירייה את חסותה על הספרייה ב-1922, וב-1926 כבר נמנו בה כ-16 אלף ספרים. בעקבות מצוקת מקום עקרה הספרייה ב-1936 לבית זאב גלוסקין ברחוב מונטיפיורי. בשנות ה-70 עברה למקום גדול עוד יותר, בית אריאלה.
כיום פועלים בבית פולאק בתי עסק שונים.
הקיוסק/גזיבו בחצר בית פולאק לאחר שיפוץ (2018)
ברנקסטל-קויז

ברנקסטל-קויז (בגרמנית - Bernkastel-Kues) היא עיירה השוכנת לשתי גדות נהר מוזל התיכון ומוקפת בכרמי יין במחוז ברנקסטל-ויטליך במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה.
היסטוריה

ברנקסטל מוזכרת לראשונה בכתובים במאה ה-11. היא הייתה בתחום השלטון של האלקטורט של טריר ונקראה לראשונה Beronis Castellum. ב-1277 הקים הארכיבישוף של טריר את מצודת Landshut
ב-1627 נפגעה ברנקסטל ממגפת דבר וקויז נפגעה מאותה מגפה ב-1641. מצודת Landshut נהרסה בשריפה ב-1692 ונשארה מאז חרבה.
בשנים 1794–1814 הייתה ברנטקסטל תחת שלטון צרפת. לאחר קונגרס וינה הועברה לשלטון פרוסיה.
בשנים 1872–1874 נבנה גשר מעל המוזל שחיבר את ברנקסטל וקויז. ב-1 באפריל 1905 הם מוזגו לישות מוניציפלית אחת בשם ברנקסטל-קויז.
בליל הבדולח נהרס בית הכנסת של הקהילה היהודית שהייתה במקום.
אתרים בעיר

חלק גדול מהשטח המוניציפלי נטוע כרמי ענבים, בעיקר מזן ריזלינג, המקיפים את העיירה ומשמשים אחד ממוקדי התעסוקה העיקריים בה, מחוץ לתיירות.
השם ברנקסטל (מצודת הדובים) מרמז על דובים שהיו באזור ואכן הם מופיעים בסמל העיר ובמזרקה ליד כיכר השוק.
בכיכר השוק בברנקסטל נמצא בית העירייה ולידו מזרקה עם פסל של סנט מיכאל. הפסל המקורי נוצר ב-1606 ונהרס במלחמת העולם השנייה. הפסל הנוכחי הוא מ-1950.
ליד טיילת המוזל נמצאת מזרקת "הדוקטור מברנקסטל" (בגרמנית - Bernkasteler Doktor) המבוססת על האגדה שהארכיבישוף של טריר חלה מאוד וכל התרופות שהציעו לו לא עזרו. הוא נטה למות עד שיינן מברנקסטל נתן לו לשתות מהיין שייצר. הארכיבישוף נרפא ולאות תודה הוא העניק ליינן את התואר "דוקטור".
בקויז נמצא בית הולדתו של הפילוסוף, התאולוג והמתמטיקאי ניקולאס קוזאנוס (בגרמנית - Nikolaus von Kues) המשמש כיום מוזיאון לתערוכות מתחלפות ומקום לאירועי תרבות. ליבו קבור בבית החולים סנט. ניקולס שנבנה בקויז ב-1451.
מצודת Landshut החרבה משמשת כיום אתר תיירות וממנה תצפית יפה על העיירה וסביבתה.
ערים תאומות

צ'כיה קרלובי וארי, צ'כיה
גלריה

מזרקת "הדוקטור מברנקסטל"
מזרקת הדובים
מזרקת סנט מיכאל בכיכר השוק
הגשר על המוזל המחבר את ברנקסטל עם קויז
בית עיריית ברנקסטל-קויז
ברנקסטל וכנסיית סנט מיכאל
קויז - צילום מהגשר מעל המוזל
כיכר השוק בברנקסטל
מצודת לנדשוט מעל ברנקסטל
כרם ענבים בברנקסטל
בית פומרוק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  יוסף ושמחה פומרוק
 כתובת:  אחד העם 56 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1933
 תאריך פתיחה רשמי:  1933 
 אדריכל:  זכי שלוש 
 סגנון אדריכלי:  באוהאוס 
 מידות
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  32°03′53″N 34°46′28″E﻿ / ﻿32.064694444444°N 34.774444444444°E﻿ / 32.064694444444; 34.774444444444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית פומרוק(למפת תל אביב רגילה) בית פומרוק(למפת גוש דן רגילה) בית פומרוק(למפת גוש דן מוגדלת) בית פומרוק  he בית פומרוקhe בית פומרוקמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית פּוֹמְרוֹק הוא בית מגורים שנבנה בסגנון הבאוהאוס השוכן ברחוב אחד העם מס' 56 בתל אביב.
היסטוריה

המבנה, שבנייתו החלה בסוף שנות ה-20, נקרא על שם מקימיו, ד"ר יוסף פומרוק (1894–1942), רופא שיניים ואיש ציבור, חבר מועצת עיריית תל אביב, ואשתו שמחה לבית שלוש (1897–1900), נכדתו של אהרן שלוש ואחותו של האדריכל זכי שלוש, שתכנן את המבנה. כשהושלמה קומתו הראשונה, היא הושכרה לעובד בן עמי (שלימים היה מייסד הערים נתניה ואשדוד), ובמקביל נמשכה בניית שתי הקומות העליונות. בשנת 1933 נסתיימה הבנייה, ומשפחת פומרוק עברה להתגורר בקומה השנייה. כאן בביתו הקים פומרוק מרפאת שיניים וטיפל חינם במעוטי יכולת. הבית שימש כמקום מפגש לאירועים חברתיים, תערוכות ציור וקונצרטים. בביתם היה פסנתר מפורסם מסיינה.
בשנת 2000 שוחזר המבנה על ידי ילדיהם של מקימיו, וכיום הוא מכיל בעיקר משרדים ודירות מגורים. בחצר המבנה ניטע בוסתן בן כ-30 עצים לזכר הפרדסים שהקיפו את תל אביב הקטנה.
ג'ון ברדין

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1908 מדיסון, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בינואר 1991 (בגיל 82) בוסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  Forest Hill Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון (1936)  תיכון מדיסון סנטרל  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  University of Wisconsin High School 
 מנחה לדוקטורט:  יוג'ין ויגנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  אוניברסיטת מינסוטה 
 תלמידי דוקטורט:  John W. Wilkins, Michael Francis Millea, Peter Benjamin Miller, Daniel Charles Mattis, Wesley Northey Mathews, Paul John Leurgans, Rolland Albert Missman, William Manos Portnoy, Sang Boo Nam, Wayne Earl Tefft, Kendal True Rogers, Milton William Valenta, Jared Logan Johnson, Jerome Luther Hartke, David William Allender, William Lauchlin McMillan, John H. Miller, Jr., ניק הולונייק, Daniel Warren Hone, Stephen Reynolds Arnold, John Richard Clem, James William Bray, Peter Vance Gray, Richard Elmo Coovert, רוברט שריפר 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1956)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1974)  המדליה הלאומית למדעים (1965)  מדליית החירות הנשיאותית (10 בינואר 1977)  חבר זר של החברה המלכותית (3 במאי 1973)  מדליית פרנקלין (1975)  מדליית ג'יימס מדיסון (1973)  פרס על שם פריץ לונדון (1962)  פרס אוליבר באקלי (1954)  פרס נובל לפיזיקה (1972)  מדליית ה-IEEE (1971)  מדליית סטיוארט באלנטין (1952)  מדלית ג'ון סקוט (1954)  פרס הארולד פנדר (1988)  מדליית הזהב של לומונוסוב (1987)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 בן או בת זוג:  Jane Maxwell (1938–?) 
 צאצאים:  James M. Bardeen, William A. Bardeen 
 תרומות עיקריות
 המצאת הטרנזיסטור ומחקרים בתחום מוליכים למחצה ומוליכות על
 
ג'ון ברדין (באנגלית: John Bardeen‏; 23 במאי 1908 – 30 בינואר 1991) היה פיזיקאי אמריקאי, וחתן שני פרסי נובל בפיזיקה, לשנים 1956 ו-1972.
חייו

נולד במדיסון שבוויסקונסין. אביו צ'ארלס (אנ') היה פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. כישוריו המתמטיים התגלו כבר בגיל צעיר. בשנת 1923 החל את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ובה למד עד 1928. באותה התקופה לימדו באוניברסיטה זו כמרצי-חוץ פיזיקאים ידועים כפול דיראק, ורנר הייזנברג וארנולד זומרפלד. בנו היה הפיזיקאי ג'יימס ברדין (אנ').
עם סיום הלימודים החל את העבודה בחברת Gulf Oil בפיטסבורג. אחרי מספר שנים החל בלימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון בה התמחה בפיזיקה בהנחיית יוג'ין ויגנר, חתן פרס נובל לשנת 1963. את לימודי הדוקטורט סיים בשנת 1938.
בזמן מלחמת העולם השנייה עבד במעבדת הצי ועל אף שהוזמן להשתתף בפרויקט מנהטן סירב להצעה.
המצאת הטרנזיסטור

בשנת 1945 החל ברדין לעבוד במעבדות בל בניו ג'רזי. ב-23 בדצמבר 1947 בנו ברדין, וולטר בראטיין וויליאם שוקלי את הטרנזיסטור הראשון. על הישג זה ועל מחקריהם במוליכים למחצה קיבלו פרס נובל לפיזיקה בשנת 1956. הטרנזיסטור היה קטן פי 50 משפופרת הריק, שאותה הוא החליף במכשירי רדיו וטלוויזיה, ובהמשך במחשבים ובמכשירים אחרים.
בשנת 1951 עבר לעבוד באוניברסיטת אילינוי. אחד מתלמידיו היה ניק הולוניאק, ממציא דיודה פולטת אור. ברדין לימד באוניברסיטה זו עד לשנת 1975.
בזמן עבודתו באוניברסיטה הוא עבד על תורת מוליכות על ביחד עם רוברט שריפר ולאון קופר. על הפיתוח המשותף של התאוריה של מוליכות על הקרויה תאוריית ה-BCS זכו השלושה בפרס נובל בשנת 1972.
עבד כיועץ בחברת זירוקס ותרם רבות לפיתוח זירוקס פארק בקליפורניה.
גובורובו

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  אוסטרולנקה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  681 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°54′N 21°33′E﻿ / ﻿52.900°N 21.550°E﻿ / 52.900; 21.550
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגובורובו(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגובורובו(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהגובורובו(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהגובורובו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גובורובו (בפולנית: Goworowo; ביידיש: גאוואראווע) הוא כפר במחוז אוסטרולנקה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב הוקם בראשית המאה ה-14 כיישוב כנסייתי. לאחר חלוקת פולין נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית, וזאת עד שנת 1918. בסוף המאה ה-19 ובמהלך מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב משריפות.
יהודי גובורובו

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, והקהילה שבמקום, אשר החזיקה בית כנסת ובית עלמין, פרשה חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 כיהן כרב הקהילה יעקב יהודה כהנא בוצ'יאן. טרם מלחמת העולם הראשונה חיו בכפר למעלה מ-2,000 יהודים, רוב תושביו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נאסרו בידי השלטונות הרוסיים מספר מנכבדי הקהילה ביישוב, ובהם רב הקהילה אלטר משה מרדכי בורשטין, באשמת סיוע לגרמנים, ואלו שוחררו רק לאחר השתדלות פרנסי הקהילה. בד בבד יהודים רבים נמלטו מהכפר. עם תום המלחמה פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול, תוך ביצוע מעשי התעללות וביזה. בסיוע יוצאי הכפר בארצות הברית, השתקמה הקהילה בכפר לאחר המלחמה, ואף נבנה במקום בית כנסת חדש וגדול.
בין מלחמות העולם פעלו בכפר המפלגות הציוניות השונות, הגם שרוב הקהילה הייתה חרדית, והשתייכה לחסידויות שונות. כמו כן, בכפר פעלו קיבוצי הכשרה, אשר חלק מבוגריהם עלו לארץ.
יהודי גובורובו > בשואה

ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו לכפר הגרמנים, ועד מהרה החלו במעשי התעללות ושוד ביהודי המקום. כעבור כשבועיים רוכזו כאלפיים יהודי הכפר, ונדחסו לבית הכנסת הגדול בו. יהודים שהסתתרו בבתיהם נורו במקום, ובתי היהודים הועלו באש.
הגרמנים החלו להצית את בית הכנסת על היהודים שבו, אך בשלב מסוים הותר ליהודים לצאת מהמבנה הבוער. יהודי הכפר הנותרים הועברו לאוסטרולנקה, וממנה לשטחים שבשליטת ברית המועצות. שם נספו רובם לאחר פרוץ מבצע ברברוסה.
ברנקו ראדיצ'ביץ'

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1824 סלבונסקי ברוד, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 ביוני 1853 (בגיל 29) וינה, האימפריה האוסטרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  סרביה 
 השכלה:  הגימנסיה של סרמסקי קרלובצי 
 
ביתו של ברנקו ראדיצ'ביץ' בסלבונסקי ברוד
ביתו של ברנקו ראדיצ'ביץ' בסרמסקי קרלובצי
אנדרטת ברנקו ראדיצ'ביץ' בסרמסקי קרלובצי
בְּרַנְקוֹ רַאדִיצֶ'בִיץ' (בסרבית: Алексије Бранко Радичевић; 18 במרץ 1824 –  18 ביוני 1853) היה משורר סרבי שכתב בתקופת התנועה הרומנטית.