stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלושת המוסקטרים (סרט, 1993)
תקציר העלילה

לאחר שהחליט ללכת בעקבות אביו שהיה מוסקטר בכיר בעבר, דארטניאן מגיע לפריז חסר כול. ברחובות העיר הוא פוגש במקרה את שלושת המוסקטרים הנודעים - אתוס, פורתוס וארמיס, ובתוך יום אחד מצליח לזכות בהזמנה לדו-קרב מכל אחד מהם.
לאחר שהוכיח את אומץ לבו, מאמצים השלושה את הצעיר, אשר אמנם לא מתקבל לחיל המוסקטרים היוקרתי בשל היעדר מכתב ההמלצה שנגנב ממנו, אך הופך לאיש חיל המשמר. בהמשך הסרט יוצר דארטניאן קשר רומנטי עם קונסטנס בונסייה, בת טיפוחיו של חדרן המלכה. קשר זה מוביל ליציאתם של הארבעה בשליחות המלכה על מנת לסכל את מזימתו של החשמן רישלייה לסכסך בינה ובין המלך, בעוד אנשי החשמן מנסים לעצור בעדם.
צוות השחקנים

צ'ארלי שין - ארמיס
קיפר סאת'רלנד - אתוס
אוליבר פלאט - פורתוס
כריס אודונל - דאטרניאן
טים קארי - קרדינל רישלייה
רבקה דה מורניי - ליידי סבין דווינטר
מייקל וינקוט - קפטן רצ'פורד
גבריאל אנוור - המלכה אן מאוסטריה
פול מקגאן - ג'רארד/ז'וסאק
ג'ולי דלפי - קונסטנס
יו אוקונור - לואי השלושה עשר מלך צרפת
פסקול הסרט

בריאן אדמס, בשיתוף רוברט ג'ון לאנג (אנ') ומייקל קאמן, כתב את שיר הנושא "All for Love" לפסקול הסרט, וביצע אותו יחד עם רוד סטיוארט וסטינג.
פסקול הסרט המקורי הולחן על ידי מייקל קאמן.
ההוביט (טרילוגיית סרטים)

| --- | --- |

לוגו סרטי "ההוביט"
 מבוסס על:  ההוביט 
 בימוי:  פיטר ג'קסון 
 הופק בידי:  פיטר ג'קסון 
 תסריט:  פראן וולש, גיירמו דל טורו, פיליפה בויינס 
 עריכה:  ג'בז אולסן 
 שחקנים ראשיים:  איאן מק'קלן (גנדלף) בנדיקט קמברבאץ' (סמאוג) כריסטופר לי (סרומן) ריצ'רד ארמיטאג' (תורין צינת-אלון) מרטין פרימן (בילבו בגינס) קייט בלאנשט (גלדריאל) 
 מוזיקה:  הווארד שור 
 צילום:  אנדרו לסני 
 מדינה:  ארצות הברית, ניו זילנד 
 חברת הפקה:  WingNut Films 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר 
 הקרנת בכורה:  2012 
 משך הקרנה:  203 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, עיבוד קולנועי 
 סרט קודם:  שר הטבעות 
 www.thehobbit.com
 
ההוביט (באנגלית: The Hobbit) היא טרילוגיית סרטי קולנוע ניו זילנדיים-אמריקאיים בת שלושה חלקים מסוגת הפנטזיה המבוסס על ספרו של ג'.ר.ר. טולקין בעל אותו השם ואשר מהווה פריקוול לטרילוגיית סרטי שר הטבעות. את הסרט ביים פיטר ג'קסון, שגם עזר בהפקה ובכתיבה.
בסרט מככבים אנסמבל שחקנים כדוגמת מרטין פרימן, ריצ'רד ארמיטאג', בנדיקט קמברבאץ', לצד שחקני הטרילוגיה החוזרים איאן מקלן, איאן הולם, אנדי סירקיס, הוגו ויבינג, קייט בלאנשט, כריסטופר לי, אלייז'ה ווד ואורלנדו בלום.
צילומי שני חלקי הסרט הראשונים - "ההוביט: מסע בלתי צפוי" ו"ההוביט: מפלתו של סמאוג" - נמשכו החל מ-21 במרץ 2011 ועד ל-6 ביולי 2012, ומיולי עד דצמבר אותה שנה עברו הליכי פוסט-פרודקשן באולפני "סרטי WingNut" שבניו זילנד. החלק הראשון יצא לאקרנים ב-14 בדצמבר 2012, בעוד החלק השני יצא ב-13 בדצמבר 2013. החלק השלישי יצא ב-17 בדצמבר 2014.
שלושת הסרטים בטרילוגיה הם:
ההוביט: מסע בלתי צפוי (2012)
ההוביט: מפלתו של סמאוג (2013)
ההוביט: קרב חמשת הצבאות (2014)
תקציר עלילה

הסרט "ההוביט" מבוסס על ספר בעל אותו השם מ-1937, מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, העוקב אחר מסעו של בילבו בגינס, אשר נסחף למסע אפי כדי להגיע אל ממלכת הגמדים האבודה של ארבור, שנכבשה על ידי סמאוג הדרקון.
הוא נזרק למסע כאשר הקוסם גנדלף האפור מתדפק במפתיע על דלתו, ומוצא את עצמו מצטרף לחבורה של 13 גמדים בראשותו של הגמד תורין צינת-אלון.
מסעם ייקח אותם בטבע, דרך אדמות בוגדניות שורצות גובלינים ואורקים, ווארג קטלני, עכבישים ענקיים ומכשפים.
צוות השחקנים

מרטין פרימן - בילבו בגינס
איאן הולם - בילבו בגינס הזקן
איאן מקלן - גנדלף האפור
ריצ'רד ארמיטאג' - תורין צינת-אלון
גראהם מק'טאוויש - דאולין
קן סטוט - דאולין
איידן טרנר - קילי
דין או'גורמן - פילי
מארק הדלו - דורי
ג'ד ברופי - נורי
אדם בראון - אורי
ג'ון קאלן - אויין
פיטר המבלטון - גלוין
ויליאם קירצ'ר - ביפור
ג'יימס נסביט - בוֹפוּר
סטיבן האנטר - בומבור
ג'פרי תומאס - תרור
מייק מזרחי - תריין השני, מלך הגמדאים
כריסטופר לי - סארומן הלבן
אלייז'ה ווד - פרודו בגינס
אורלנדו בלום - לגולאס
אוונג'לין לילי - טאוריל
אנדי סירקיס - גולום
הוגו ויבינג - אלרונד
קייט בלאנשט - גלדריאל
בנדיקט קמברבאץ' - סמאוג (דיבוב וטכנולוגיית לכידת תנועה)
לי פייס - תראנדויל
סטיבן פריי - אדון עיר-האגם
מיקאל פרסבראנדט - ביאורן
לוק אוונס - בארד הקשת
סילבסטר מק'קוי - רדגאסט החום
ברט מקנזי - לינדיר
ריאן גייג' - אלפריד
מנו בנט - אזוג
הפקה

פיטר ג'קסון ופראן וולש הביעו את התעניינותם לצלם את "ההוביט" כבר בשנת 1995, אותו חזו כראשון בטרילוגיה (כאשר השניים הבאים יהיו מבוססים על שר הטבעות). אולם בשל סיבות משפטיות החלה הפקתה של טרילוגיית סרטי שר הטבעות במקום. בדצמבר 2007, לאחר שורה של מאבקים משפטיים וחילוקי דעות, נודע כי פיטר ג'קסון יעמוד בראש הפקת "ההוביט" והמשכו, במימונם של חברת ניו ליין סינמה ו-MGM, אשר גם תפיץ את הסרטים. לאחר מיזוגה של ניו ליין עם האחים וורנר בפברואר 2008, נקבע תאריך יציאת הסרטים בתחילה לחודשי דצמבר 2011 ו-2012. ג'קסון בחר בתחילה שלא לביים את הסרטים משום שלא רצה להתחרות בסרטי הטרילוגיה הקודמים שביים.
באפריל 2008 נבחר גיירמו דל טורו לביים את סרטי ההוביט, ועל אף שלא היה מעריץ מושבע של סדרת הספרים בשל מורכבותם הרבה, החל בעבודת תחקיר על עולמו הפנטסטי של טולקין. טרום-הפקה החלה באוגוסט 2008, כאשר התסריט נכתב בשותפותם המלאה של דל טורו, ג'קסון, וולש ופיליפה בויינס. דל טורו קיים שיחות וידאו עם ג'קסון, וולש ובויינס, ומדי כמה שבועות ערך טיסות תכופות בין לוס אנג'לס, קליפורניה לניו זילנד כדי לפקח על תהליך ההפקה. הוא ראה סרטים דוקומנטריים אודות מלחמת העולם הראשונה ואף ביקש המלצות ספרים מג'קסון, שאסף מזכרות מתקופת המלחמה. דל טורו הרגיש שניסיונו של טולקין במלחמה השפיע על סיפוריו. עד לנובמבר 2008 נעשו שכתובים רבים לתסריט בשל הדינמיקה הקבוצתית, אשר גילתה בכל פעם דבר חדש אודות הסיפור. שעות הכתיבה עלו ל-12 שעות מדי יום משום שהם הקדישו שלושה שבועות להחלטה הסופית על מבנה הסרט. כתיבת הסיפור הסתיימה במרץ 2009. צילומים נקבעו לשנת 2010 בניו זילנד, אך בנובמבר 2009 נודע כי העבודה על התסריט עדיין לא הושלמה וכי עבודת הצילום נדחתה בשנית. הועלו ספקות בנוגע ליציאתם של הסרטים בתאריך המיועד להם.
לפי חזונו של דל טורו, הסרט הראשון יעמוד בפני עצמו ואילו השני יתמזג עם עולמו של טולקין כפי שג'קסון יצר אותו בסרטי שר הטבעות. הוא חלק בהתעניינותו של ג'קסון במודלים מיניאטוריים ואיורי רקע, אך רצה לשלב גם עבודת אנימטרוניקה (הנפשה מכטרונית). כמה דמויות נוצרו תוך שילוב CGI ואנימטרוניקה ואילו כמה נוצרו באנימציה או באנימטרוניקה בלבד. כך למשל, גולום יהיה דיגיטלי לחלוטין, כמו בעבר. דל טורו מתאר את העולם בסרטי ההוביט כ"זהוב ועשיר יותר, סביבה יותר טהורה", כאשר במהלך הסרט יתבצע השינוי מזמנים טהורים לאפלים בהתאם לרוח הספרים. לפי דבריו, התמות העיקריות תהיינה אובדן התמימות. בילבו בגינס שומר על מוסריותו במהלך האקט השלישי כאשר הוא נתקל בדרקון סמאוג ובתאוות הבצע של הגמדאים. העיצובים לכל גמד וגמד היו שונים זה מזה, ודל טורו עבד בשיתוף עם חברת Weta Workshop לעיצובים שונים לגובלינים, לכלבי הווארג ולעכבישי יער-אופל, שיהיו שונים מעיצובה של שילוב העכבישה (כפי שנראתה בשר הטבעות: שיבת המלך). בשל דחיית הצילומים, דל טורו הודיע על עזיבת מלאכת הבימוי במהלך שנת 2010. באוקטובר של אותה שנה, ניו ליין והאחים וורנר הודיעו כי מלאכת הבימוי עברה לפיטר ג'קסון. ב-24 באפריל 2014 הודיע פיטר ג'קסון על שינוי שמו של הסרט השלישי בסדרה מ"ההוביט: לשם ובחזרה" ל"ההוביט: קרב חמשת הצבאות". עבודת הפוסט-פרודקשן והעיבוד הממוחשב לסרט הושלמו בסוף נובמבר 2014.
למרות שסרטי "ההוביט" צולמו בעיקרם בניו זילנד, ההפקה עצמה היא למעשה ניו זילנדית-אמריקאית.
ראו גם

סדרת סרטי "שר הטבעות" - הטרילוגיה המקורית של ההוביט
הערות שוליים

↑  Official: The Hobbit to Become Three Films!, July 30th 2012
↑  Guillermo del Toro Chats with TORN About ‘The Hobbit’ Films!, pril 25th 2008
↑  Peter Jackson retitles Hobbit Finale, מתוך אתר Deadline,‏ 24 באפריל 2014
מעון באג אנד בשמורת מטאמטה בניו זילנד, שימש כאתר הצילומים של הוביטון.
בוב מארלי

| --- | --- |

בוב מארלי ב-1976
 לידה:  6 בפברואר 1945 ניין מייל, סנט-או'ס, ג'מייקה
 פטירה:  11 במאי 1981 (בגיל 36) מיאמי, פלורידה, ארצות הברית
 שם לידה:  נסטה רוברט מארלי
 מקום קבורה:  Bob Marley birthplace in Nine Mile 
 מוקד פעילות:  ג'מייקה 
 תקופת הפעילות:  1962–1981 (כ־19 שנים)
 מקום לימודים:  Stepney Primary and Junior High School 
 עיסוק:  זמר ומוזיקאי
 סוגה:  רגאיי • סקא • רוקסטדי • רוק • פולק
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית, ג'מייקנית קריאולית 
 כלי נגינה:  זמרה, גיטרה, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  Studio One, Beverley's, Upsetter/Trojan, Island/Tuff Gong
 בן או בת זוג:  ריטה מארלי (10 בפברואר 1966–11 במאי 1981) סינדי ברייקספיר 
 צאצאים:  זיגי מארלי, Julian Marley, Ky-Mani Marley, דמיאן מארלי, Rohan Marley, סדלה מארלי, סטיבן מארלי, שרון מארלי 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2001)  מסדר ההצטיינות של ג'מייקה (1981)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1994)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 bobmarley.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נסטה רוברט מארלי (באנגלית: Nesta Robert Marley; ‏6 בפברואר 1945 – 11 במאי 1981), הידוע כבוב מארלי, היה מוזיקאי ופעיל פוליטי ג'מייקני. מארלי נחשב למי שהכניס את דת הראסטפארי לתודעה העולמית.
מארלי הוא זמר הרגאיי המפורסם ביותר בעולם, אשר זכה להוקרה ולפרסים רבים על פועלו. לאחר מותו יצאו כמה אלבומי אוסף ואלבומי גרסאות כיסוי לשיריו, שחלקם אף הגיעו למקומות הראשונים במצעדי המוזיקה השונים. אחד מאלבומים אלו – "Legend" ("אגדה"), שיצא בשנת 1984 – נמכר ביותר מעשרה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד, והוא אחד מ-100 האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. המגזין רולינג סטון דירג את מארלי במקום ה-19 ברשימת "100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים" ובמקום ה-11 ברשימת "100 האמנים הגדולים בכל הזמנים".
מארלי נחשב בעיני רבים ל"שליח" (זהו גם פירוש שמו נסטה), למי שמעביר בשיריו את המסר להתאחד ולאהוב.
בפעילותו הפוליטית ניסה לגשר בין הצדדים במהומות הפוליטיות בג'מייקה בשנות ה-70, ופעל למען השלום במדינות שונות באפריקה. פעילותו זכתה להכרה מטעם האו"ם. רבים משיריו משלבים מסרים פוליטיים למען אפריקה ומטיפים לעקרונות דת הראסטפארי. הוא נחשב עד היום לאחד ממובילי התנועה וממפיציה, ובעיני המאמינים בדת הראסטפארי נחשב לנביא.
נעוריו ותחילת הקריירה

מארלי נולד בניין מייל (אנ'), כפר קטן באזור אוצ'ו ריוס, בתחום סנט-אנ'ס שבצפון ג'מייקה. אמו, סדלה מלקולם (1926–2008), הייתה נוצרייה אדוקה, ואביו, נורוול סנט-קלייר מארלי (1885–1955), היה ג'מייקני לבן ממחוז קלרנדון. אמו הרתה בגיל 18 וזמן קצר לאחר שהתגלה הדבר, נישא הזוג בחתונה צנועה בכפר, ב-9 ביוני 1944. יום לאחר החתונה עזב האב לעיר הבירה קינגסטון. הוא חזר לכפר כדי לפגוש את משפחתו רק לעיתים רחוקות. משפחת האב לא ראתה בעין יפה את נישואיו לאישה שחורה, ונישלה אותו מהירושה. נורוול מארלי לקח לו אישה נוספת, לבנה, בעודו נשוי לסדלה, וחי עמה בקינגסטון. למארלי ארבעה אחים ואחיות: ריצ'רד, פרל ואנתוני - אחים למחצה מצד אמו, וקונסטנס - אחות למחצה מצד אביו.
כשהיה מארלי בן שש, לקח אותו אביו מהכפר והצהיר כי בכוונתו לרשום אותו ללימודים בפנימייה. לאחר מספר חודשים שבמהלכם שהה בנפרד מאמו, היא גילתה כי מארלי אינו בפנימייה אלא נשלח על ידי אביו לטפל באישה זקנה וחולה בקינגסטון. אמו מצאה אותו והשיבה אותו לכפר. במשך ארבע השנים הבאות לא נפגש עם אביו כלל, ופגישתם הבאה הייתה חודשים ספורים לפני מות אביו, שלא הוריש לו דבר.
אמו של מארלי נתקלה בקשיי פרנסה, עברה לגור בקינגסטון ועבדה כעוזרת בית. את מארלי הצעיר השאירה לגור אצל משפחתה בכפר, שם התחנך בבית הספר המקומי. האם הגיעה לביקורים ושלחה כסף לכלכלתו, אך משהבינה שמארלי הנער כבר אינו מקבל את מרותה ומתחיל לפרוק עול משמעת, צירפה אותו אליה בקינגסטון, בדירה משותפת עם אחת מאחיותיה ומשפחתה. מארלי החל ללמוד בבית הספר הממשלתי "אבנעזר" ולאחר מכן בבית הספר הפרטי "מודל". כשהיה בן 13 עברו לדירה ממשלתית בטרנצ'טאון, הנזכרת בשירו "No Woman, No Cry" ("לא אישה, אל תבכי"). כשנה לאחר מכן נסגר בית הספר ומארלי החל לעבוד כשוליה לרתך ולא שב עוד ללימודיו. הוא החל להתרועע עם פרחחים בשכונה והיה ידוע כעושה צרות, ואף זכה לכינוי "Tuff Gong" (בתרגום חופשי - בחור קשוח). באותה תקופה החל ליצור מוזיקה, שעד אז הייתה עבורו תחביב בלבד. בימים עבד ובלילות הופיע במועדונים ובמופעי כישרונות בעיר.
בשנת 1962 חתם על חוזה עם מפיק מקומי, לזלי קונג, והקליט את שני הסינגלים הראשונים שלו, "Judge Not" ו-"Do You Still Love Me", וכן גרסת כיסוי לשירו של קלוד גריי מ-1961, "One Cup of Coffee" (שאותו הוציא בשם בדוי, Bobby Martell). בהקלטות נעזר בג'ו היגס, זמר מקומי. השירים לא זכו להצלחה, ומאוחר יותר יצאו באוסף "Songs of Freedom". באותה שנה עזבה אמו את ג'מייקה ועברה להתגורר עם אחותה בדלאוור שבארצות הברית. מארלי נשאר בג'מייקה והתגורר לסירוגין בדירה בטרנץ' טאון ובחדר האחורי של אולפן ההקלטות של קלמנט "קוקסון" דוד, מפיק מקומי שלקח אותו תחת חסותו. מארלי הושפע רבות מקוקסון, אחד המפיקים החשובים ביותר בימיה הראשונים של סצנת הרגאיי והסקא בג'מייקה, הנחשב על ידי רבים למורהו הרוחני של מארלי. בין השאר, סייע מארלי לקוקסון לבחון אמנים וזמרים חדשים לחברת ההקלטות שלו ולחנוך אותם.
מורשת > פרסים ותוארי כבוד

"הוויילרס" זכו בתואר להקת השנה, 1976, על ידי מגזין רולינג סטון
מדליית השלום לעולם השלישי מטעם האומות המאוחדות, 15 ביוני 1978
עיטור המצוינות של ג'מייקה (Jamaican Order of Merit), העיטור השלישי בחשיבותו בהיררכיית העיטורים הג'מייקנית, 1981
היכל התהילה של הרוק אנד רול, 1994
האלבום "אקסודוס" זכה בתואר אלבום המאה של מגזין טיים, 1999
כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, 2001
ב-2001, עשרים שנה לאחר מותו, זכה בפרס גראמי על מפעל חיים ובאותה שנה הוצג סרט תיעודי באורך מלא על חייו, "Rebel Music", שהיה מועמד לזכייה במספר פרסי גראמי, וזכה בחלקם. בסרט השתתפו גם אשתו, ריטה, וחלק מילדיו וממאהבותיו.
ה-BBC דירג את מארלי במקום השלישי ברשימת כותבי השירים הטובים של כל הזמנים
המגזין "רולינג סטון" דירג את מארלי במקום ה-11 ברשימת 100 האמנים המצליחים בכל הזמנים, 2004
ב-2006 קראה עיריית ניו יורק שדרה בעיר על שם מארלי
מורשת > מחוות אחרות

בשנת 2006 מחלקת החינוך של ניו יורק כינתה חלק משדרות צ'רץ' בחלק המזרחי של ברוקלין כ"שדרות בוב מארלי". בשנת 2008 הוקם בסרביה פסל לזכרו. גם בג'מייקה נבנה פסל לזכרו בשנת 2012.
בשנת 2014 הסופר הג'מייקני מרלון ג'יימס הוציא את הספר "A Brief History of Seven Killings" כאשר אחת מהדמויות בספר הוא מארלי עצמו. הספר זכה בפרס בוקר בשנת 2015.
ב-2017 נתגלה מין חדש של עכביש תת-מימי בחופי קווינסלנד שבאוסטרליה והוחלט לתת לו את השם דסיס בובמרלי (Desis bobmarleyi), על שם בוב מארלי. השם קיבל השראה משירו של מארלי "High Tide or Low Tide".
ב-2020 הוכרז כי יעלה מחזמר בשם "Get Up, Stand Up! The Bob Marley Musical" המבוסס של המוזיקה ועל חייו של מארלי. ב-2021 המחזמר הועלה באופן רשמי.
בנוסף במהלך השנים נעשו מספר סרטים הקשורים למארלי. בין היתר היה הסרט "Rebel Music" אשר זכה במספר פרסי גראמי. ב-2012 יצא סרט תיעודי נוסף אודות מארלי תחת השם "Marly". בנוסף לסרטים אלו יצא גם הסרט "Bob Marley: The Making of a Legend" אשר הוקרן גם בפסטיבל הסרטים "Edinburgh International".
מבחינה דתית-לאומית, המסרים של מארלי המשיכו להדהד גם בקרב קהילות ילידים שונות. כך למשל ההאבוריג'ינים האוסטרליים הבעירו לאחר מותו להבה קדושה בפארק ויקטוריה שבסידני, בעוד השבטים האינדיאנים המשיכו להוקיר את עבודתו גם לאחר מותו. גם בהודו נעשו מחוות רבות למארלי במקומות כמו מסעדות, בתי מלון ופסטיבלים.
לימים מארלי הפך לסמל גלובלי אשר זכה לאזכורים גם בעידן המדיה.
מחלת הסרטן ומותו

ביולי 1977 אובחנה אצל מארלי מחלת המלנומה (סוג של סרטן ממאיר) בבוהן כף הרגל. הוא סירב לקטיעה של האצבע, בשל אמונתו הדתית הראסטפארי לפיה הגוף צריך להישאר שלם ולא מושחת. לכן, מצבו הרפואי הידרדר ולאחר שתי הופעות במדיסון סקוור גארדן בניו יורק בספטמבר 1980, הוא התמוטט במהלך ריצת כושר בסנטרל פארק. בדיקות הראו כי הסרטן התפשט בגופו במהירות, מהבוהן לאיברים אחרים ובמיוחד למוח ולריאות, והרופאים העריכו כי נותרו לו רק שבועות ספורים לחיות. מארלי התעקש לקיים את ההופעה בפיטסבורג ב-23 בספטמבר. הייתה זו הופעתו האחרונה. אחריה פנה לקבלת טיפול רפואי, בתחילה בניו יורק ולאחר מכן במרפאתו של ד"ר יוזף איזלס, מומחה גרמני לרפואה הוליסטית, ליד מינכן, שם שהה מספר חודשים לצורך הטיפולים. הטיפולים לא הועילו, ומצבו הידרדר. במהלך שהותו שם נעזר באמו ובמספר חברים ששהו עמו בבית ששכרו לצורך כך. גם במצבו הקשה סירב מארלי לכתוב צוואה, שכן לפי דתו זוהי הודאה כי הוא בן תמותה, וויתור על אפשרות היותו אחד מהנבחרים לחיי נצח (Everliving).
במהלך טיסתו חזרה מגרמניה לג'מייקה חש מארלי ברע, והמטוס נחת במיאמי כדי לפנותו לטיפול רפואי דחוף. הוא נפטר ב-11 במאי 1981 בבית החולים של אוניברסיטת מיאמי, בגיל 36. מילותיו האחרונות לבנו זיגי היו "כסף לא יכול לקנות חיים". מותו הפתיע את רוב מעריציו, שכן הוא הסתיר את מצבו והתמיד בהופעותיו על אף הכאבים שחש.
הלווייתו נערכה ב-21 במאי. נערכה לו הלוויה ממלכתית בה נכחו המוני אדם, לצד ראש הממשלה הג'מייקני וראש האופוזיציה. בטקס שולבו אלמנטים מדת הראסטפארי וכן מהדת האתיופית האורתודוקסית. מארלי נקבר במאוזוליאום בכפר הולדתו ניין מייל; לצדו הונחו בקבר ספר תנ"ך, כדור כדורגל וגיטרת הגיבסון לס פול שלו. המאוזוליאום הפך מאוחר יותר למוזיאון המוקדש לזכרו.
חיים אישיים > צאצאים

מארלי היה נשוי לריטה מארלי במשך 15 שנים, מגיל 21 ועד מותו. במהלך השנים קיים גם מערכות יחסים עם נשים אחרות, לעיתים רומנים קצרים ולעיתים מערכות יחסים שנמשכו אף שנים, חלקם גם בידיעת אשתו. בחלוקת ירושתו הוכרו רשמית 13 צאצאים: שלושה מאשתו ריטה, שתי בנותיה של ריטה שאומצו על ידו רשמית, ושמונה ילדים מנשים אחרות.
אימני קרול, 16 במאי 1963, משריל מוריי
שרון, 23 בנובמבר 1964, בתה של ריטה ממערכת יחסים קודמת
סדלה מארלי (על שם אמו של מארלי), 23 באוגוסט 1967, מאשתו ריטה
דייוויד (זיגי) מארלי, 17 באוקטובר 1968, מאשתו ריטה
סטיבן (סטפן) מארלי, 20 באפריל 1972, מאשתו ריטה
רוברט (רובי), 16 במאי 1972, מפאט ויליאמס
רוהן, 19 במאי 1972 מג'נט האנט
קארן, 1973, מג'נט בוון
סטפני, 17 באוגוסט 1974, בתה של ריטה שאומצה על ידו רשמית
ג'וליאן, 4 ביוני 1975, מלוסי פאונדר
קי-מני, 26 בפברואר 1976, מאניטה בלנאויס
דמיאן מארלי, 21 ביולי 1978, מסינדי ברייקספיר, שהייתה מיס עולם לשנת 1976.
מקדה, 30 במאי 1981, מאיווט קריצ'טון
שבעה מילדיו הלכו בדרכו והיו אף הם למוזיקאי רגאיי. סדלה, זיגי, שרון וסטיבן הקימו כבר ב-1979 ובסיוע אביהם את הלהקה The Melody Makers, שהוציאה 13 אלבומים בין השנים 1986–2000. הלהקה ניגנה בהלוויית אביהם.
בנוסף ג'וליאן, קי מאני ודמיאן הלכו בדרך המוזיקלית של אביהם.
חיים אישיים > אמונה

מארלי השתייך לתנועת הראסטפארי, שתרבותה הייתה אלמנט חשוב בהתפתחות מוזיקת הרגאיי. מארלי היה אחד התומכים הגדולים בתנועה, והפיץ את מוזיקת הרגאיי מחוץ לאזורים המקופחים בג'מייקה אל סצנת המוזיקה הבינלאומית. מארלי השתייך לזרם "12 השבטים של ישראל" של התנועה, שאנשיו מאמינים גם בישו. הוא קיים באדיקות את יסודות האמונה של הדת, ביניהם תזונה צמחונית ונטולת רעלים וכימיקלים (איטל), שימוש בקנאביס (בשהותו בבריטניה אף נעצר והורשע בהחזקת כמות קטנה של הסם), גידול הראסטות ואמונה בהיילה סלאסי כמשיח. מארלי, שביקר באתיופיה ב-1978, השתמש בחלקים מנאום שנשא סלאסי בביקורו בג'מייקה, ויצר ממנו את השיר "War".
רבים משיריו של מארלי הכילו אזכורים תנ"כיים, לעיתים תוך שימוש במשחק מילים כדי לשלב בין הדת לבין השקפותיו הפוליטיות (לדוגמה, בשיר "Revolution" (מהפכה) - משחק מילים עם "Revelation" (התגלות). החל מ-1975 הייתה תחושה כי למעשה מארלי מוביל את התנועה, והוא שימש כדובר שלה בפועל בהפיצו את מצעה התרבותי בעולם.
מארלי הוטבל בנובמבר 1980 לכנסייה האורתודוקסית האתיופית, בה היה חבר היילה סלאסי עצמו, שהסתייג מאמונת הראסטות במשיחיותו. מארלי הוטבל בידי אבונא (Abuna, מקביל לארכיבישוף מטרופוליטני) יסהק, בנוכחות משפחתו בלבד. הסיבה להטבלתו אינה ידועה, אך היא גרמה לסכסוך בין הנוצרים לראסטפארים, שבו טען כל צד כי מארלי היה "משלהם".
חיים אישיים > השקפת עולם

מארלי ראה בקנאביס עשב מרפא ו"עזר למדיטציה" ואף תמך בלגליזציה של הסם. הוא טען כי גם בתנ"ך היה שימוש בקנאביס ואף הביא לכך דוגמה מספר תהילים. מארלי החל להשתמש בקנאביס כשהמיר את דתו לאמונת הרסטפארי מהקתוליות בשנת 1966. הוא נעצר בשנת 1968 לאחר שנתפס עם קנאביס אך המשיך להשתמש במריחואנה בהתאם לאמונתו הדתית. על השימוש שלו במריחואנה, הוא אמר, "כשאתה מעשן עשב, העשב מתגלה אליך. הוא מנקה את הדברים הרעים שאתה עושה, הוא מנקה את המצפון שלך, הוא גורם לך לעשות מדיטציה ולחשוב צלול. הוא טבעי והוא צומח כמו עץ". מארלי ראה בשימוש במריחואנה גורם חיוני בצמיחה דתית ובקשר עם ג'ה, וכדרך להיות פילוסופי יותר וחכם יותר".
חיים אישיים > כדורגל

חוץ ממוזיקה, למארלי היה חיבור מאוד חזק לכדורגל במהלך חייו. הוא אהב לשחק כדורגל בכל מקום אפשרי, בין אם זה בחניונים, מגרשים ואולפני הקלטות ושכגדל עקב אחריי מועדון סנטוס ואף אחרי פלה. בנוסף הוא גם היה אוהד של טוטנהאם הוטספר ושל אוסבלדו ארדילס. מארלי נהג להקיף את עצמו באנשים מעולם הספורט. למשל הוא הפך את הכדורגלן אלן קול למנהל סיבוב ההופעות שלו. הוא אמר כי בשביל להכיר אותו "כדאי לשחק כדורגל נגדו".
סגנון מוזיקלי

בתחילת דרכו המוזיקלית, כשקוקסון דוד ניהל את פעילותו (1964–1966), היה סגנונם המוזיקלי של רוב השירים שיצר מארלי מהגל הראשון של הסקא, סגנון שמקורו בג'מייקה והוא מהיר יותר מהרגאיי. לאחר מכן הואט הקצב מעט והסגנון השולט היה הרוקסטדי, אך סגנון זה פרח בג'מייקה לזמן קצר ועל כן הייתה זו תקופה קצרה בקריירה המוזיקלית של מארלי. ב-1967, לאחר שהתחבר ללי פרי, הואט הקצב אף יותר והפך לסגנון המוכר כיום של מארלי, רוטס רגאיי.
בסוף שנות השישים, בהשפעת לי פרי, שינה מארלי את סגנונו: הוא נטש את סגנון שירתו העצל ואת הניואנסים הקוליים והלהקה הפחיתה בהרמוניות הגבוהות. השפעתו של פרי ניכרה גם בדגש על קולות הרקע לטנור של מארלי ובוני ויילר והבריטון של פיטר טוש.
השפעתו > במוזיקה

מארלי הוא אחד המוזיקאים הראשונים שהפיצו את מוזיקת הרגאיי מחוץ לג'מייקה. קדמו לו רק דזמונד דקר, שהוציא להיט מצליח ב-1969, ופסקול הסרט "The Harder They Come" שיצא ב-1972 ובו השתתף הזמר ג'ימי קליף. מארלי זכה לפרסום רב יותר משני אלו, להצלחה מסחרית ולהערכה רבות יותר, ועל כן רבים מחשיבים אותו כראשון שזכה להצלחה ניכרת מחוץ לתחומי ג'מייקה, והמצליח ביותר בהיסטוריה של האי. פול מקרטני כתב את השיר "Ob-La-Di, Ob-La-Da" בסגנון הרגאיי-סקא שיצא בסוף 1968 ותרם רבות אף הוא להפצת הז'אנר במערב. מקרטני הקליט גם סינגל נוסף בשם "C Moon" ‏(1972) שהיה בסגנון סקא.
מארלי יצר חיבור בין המוזיקה המערבית של זמנו, ז'אנר הרית'ם אנד בלוז והשפעות נוספות, עם מוזיקת הרגאיי והסקא המקומיות מג'מייקה. השפעותיו המוזיקליות חרגו מעבר להשפעתו הרבה בז'אנר הרגאיי. מוזיקאי רוק קלאסי כבוב דילן וכניל יאנג שאבו השראה מהז'אנר וממארלי, מפיצו העיקרי, שהשפיעה על יצירותיהם מסוף שנות השבעים. מוזיקאים רבים ביצעו גרסאות רגאיי לשירים קיימים, דוגמה אחת מני רבות היא ביצועו של דילן לשירו "Don't Think Twice, It's All Right" בסגנון רגאיי בהופעתו בטוקיו בשנת 1978. דוגמה נוספת היא גרסת רגאיי להמנון הלאומי של צרפת, שהקליט סרג' גינסבורג ב-1978, ביחד עם ריטה מארלי ואמני רגאיי נוספים. גם אמנים כמו אריק קלפטון ופטי סמית' השתמשו באלמנטים ממוזיקת הרגאיי בחלק מיצירותיהם.
מוזיקאים רבים מצאו במילות השירים ובמסרים שביקש מארלי להעביר הזדהות עם מסריהם שלהם, ורבים ביצעו גרסאות כיסוי לשיריו. חלקם אימצו את המסרים המהפכניים והמתריסים שבהם השתמש מארלי, והכלילו אותם בשיריהם. מילותיו, שתיארו את המציאות העגומה ואת הקיפוח של האדם הפשוט בג'מייקה, דיברו אל לבם של מאזינים גם במדינות שהמציאות היומיומית בהן שונה מהמציאות שתיאר מארלי.
מארלי עצמו הצהיר כי אחת ממטרותיו היא להגביר את המודעות לרגאיי ולראסטפארי בקרב בני הנוער בארצות הברית. הטמעת הדת הייתה משימה שבה השקיע מארלי מאמצים רבים, אך לא נחל בה הצלחה רבה. לעומת זאת, עלה בידו להפיץ את ז'אנר הרגאיי בקרב הצעירים במדינה: דוגמה לניסיון שלו לפנות לקהל זה היא בשיר "Roots, Rock, Reggae", המשלב אלמנטים של רית'ם אנד בלוז עם רוטס רגאיי. גם לאחר יותר מעשרים שנה מאז מותו ניתן לראות את השפעתו בהפצת הרגאיי לארצות הברית, ביצירתם של אמנים חדשים וצעירים, דוגמת מתיסיהו, סאבליים ו-311, וגם על אמנים בישראל, בהם מוש בן ארי, להקת אחרית הימים ועוד.
המוזיקה אינה חשובה; אנחנו מתעסקים במסר... המוזיקה היא לא בשביל לברוח, היא בשביל להקשיב לה.
השפעתו של מארלי על המוזיקה השחורה ניכרת אף יותר. מסריו בנוגע לאחדות השחורים מצאו קרקע פורייה אצל זמרים ומוזיקאים גם בשנות האלפיים.
השפעתו > בפוליטיקה ובחברה

מארלי היה פעיל למען אחדות השחורים באפריקה והטיף לכך בשיריו. על עטיפת אלבומו "Survival" משנת 1979 הוצגו דגלי 48 מדינות אפריקה (47 הם דגלים של מדינות אפריקניות, והדגל ה-48 הוא של פפואה גינאה החדשה, שסיבת הכללתו אינה ברורה). באלבום שירים כגון "Zimbabwe" ,"Africa Unite" (בהתאמה: "אפריקה התאחדי", "זימבבואה") ואחרים, המשקפים את תמיכת מארלי במאבקיהם של תושבי אפריקה. בשנת 1980 הוזמן מארלי להופיע במופעי יום העצמאות של זימבבואה, רפובליקה שאך הוקמה, שם ביצע את השיר הנושא את שמה, הנחשב מאז למעין המנון לאומי לא רשמי ברפובליקה. אלבום זה צונזר באופן חלקי בדרום אפריקה.
ב-15 ביוני 1978 קיבל מארלי את מדליית השלום לעולם השלישי מטעם האו"ם, על פעילותו ומסירותו לאחדות העולם ונגד דיכוי השחורים, "בשם חמש מאות מיליון אפריקאים".
ב-3 באוקטובר 1992 ביצעה הזמרת שינייד או'קונור בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" גרסת א-קפלה לשירו של מארלי "War", כמחאה על ניצול מיני בכנסייה הקתולית ואף שינתה את מילות השיר בהתאם. בסוף השיר שלפה אוקונור תמונה של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, אמרה "הילחמו באויב האמיתי" וקרעה אותה לעיני המצלמות.
דיסקוגרפיה

רשימה חלקית: אינה כוללת את האוספים הרבים שיצאו לאחר מותו, אלבומי מחווה, אלבומי רימקסים ובוטלגים.
אלבומי אולפן:
1965 - The Wailing Wailers
1969 - Soul Shakedown
1970 - The Best of the Wailers (על אף השם המטעה, אין זה אלבום אוסף)
1970 - Soul Rebels
1971 - Soul Revolution
1971 - Soul Revolution Part II, (גרסה אינסטרומנטלית לאלבום הקודם)
1973 - Catch a Fire
1973 - African Herbsman
1973 - Burnin'
1974 - Rasta Revolution
1974 - Natty Dread
1976 - Rastaman Vibration
1977 - Exodus
1978 - Kaya
1979 - Survival
1980 - Uprising
1983 - Confrontation
אלבומי אוסף מיוחדים:
1984 - Legend, אלבום אוסף, אלבומו הנמכר ביותר של מארלי
1992 - Songs of Freedom, מארז מיוחד של ארבעה דיסקים הכולל גם סינגלים שיצאו לראשונה מחוץ לג'מייקה
אלבומי הופעות חיות:
1975 - Live!,
1978 - Babylon by Bus,
1991 - Talkin' Blues, הוקלט בשנים 1973–1975
2003 - Live at the Roxy, הקלטה של הופעה מלאה מה-26 במאי 1976, בקליפורניה
סרט:
time will tell - סרט באורך 85 דקות בו מספר בוב על עצמו וחייו, ועל המוזיקה ועל ענייני הרוח בצורה מרגשת וחיה, תוך שילוב שיריו.