stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סדימנטציה
גאולוגיה > שקיעה המוגברת על ידי האדם

אסטרטגיות לשיפור משקעים הן פרויקטים של ניהול סביבתי שמטרתם לשחזר ולהקל על תהליכי בניית קרקע בדלתה.  זמינות משקעים חשובה מכיוון שדלתות נשחקות באופן טבעי ולכן זקוקות להצטברות משקעים כדי לשמור על הגובה שלהן, במיוחד בהתחשב בשיעור הגובר של עליית פני הים. אסטרטגיות לשיפור משקעים שואפות להגביר את השקיעה במישור הדלתא בעיקר על ידי שחזור חילופי המים והמשקעים בין נהרות ומישורי דלתא נמוכים. ניתן ליישם אסטרטגיות לשיפור משקעים כדי לעודד עלייה בגובה היבשה כדי לקזז את עליית פני הים. העניין באסטרטגיות לשיפור משקעים גדל לאחרונה בשל יכולתן להעלות את גובה הקרקע, דבר שחשוב לקיימות ארוכת הטווח של דלתות.
כימיה

בכימיה נעשה שימוש בסדימנטציה למדידת גודלן של מולקולות גדולות, מקרומולקולות, כאשר כוח הכבידה מוגבר בכוח צנטריפוגלי באולטרה-צנטריפוגה.
שיווי משקל של סדימנטציה

כאשר חלקיקים שוקעים מתרחיף מגיעים לגבול קשה, ריכוז החלקיקים בגבול מתנגד לפעפוע. התפלגות המשקעים ליד הגבול מגיעה לשיווי משקל משקעי. מדידות ההתפלגות מניבות מידע על אופי החלקיקים.
מיון

סיווג סדימנטים:
שקיעה מסוג 1 מאופיינת בחלקיקים השוקעים באופן דיסקרטי במהירות שקיעה קבועה, או בשקיעת מינרלים עשירים בברזל עד למקור. הם שוקעים כחלקיקים בודדים ואינם מתקבצים (נדבקים זה לזה) במהלך השקיעה. דוגמה: חומר חול וחצץ.
שקיעה מסוג 2 מאופיינת בחלקיקים שמתקבצים במהלך השקיעה ובשל כך גודלם משתנה כל הזמן ולכן מהירות השקיעה שלהם משתנה. דוגמה: קרישת אלום או ברזל
שקיעה מסוג 3 ידועה גם בשם שקיעת אזור. בתהליך זה החלקיקים נמצאים בריכוז גבוה (יותר מ-1,000 מ"ג/ליטר) כך שהחלקיקים נוטים לשקוע כמסה ונמצאים באזור בוצה ברור. שקיעת אזור מתרחשת בריכוך סיד, בוצה פעילה ומעבי בוצה.
הערות שוליים

↑  Jackson, Julia A., ed. (1997). "sedimentation". Glossary of geology (Fourth ed.). Alexandria, Virginia: American Geological Institute. ISBN 0922152349.
↑  Jackson 1997, "aggradation".
↑  Jackson 1997, "rate of sedimentation".
↑  Paola, C.; Voller, V. R. (2005). "A generalized Exner equation for sediment mass balance". Journal of Geophysical Research. 110: F04014. Bibcode:2005JGRF..11004014P. doi:10.1029/2004JF000274.
↑  Blatt, Harvey; Middleton, Gerard; Murray, Raymond (1980). Origin of sedimentary rocks (2d ed.). Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall. pp. 30–31, 122–123. ISBN 0136427103.
↑  
"Siltation & Sedimentation". blackwarriorriver.org. אורכב מ-המקור ב-2009-12-21. נבדק ב-2009-11-16.
↑  
"Siltation killed fish at Batang Rajang - Digest on Malaysian News". malaysiadigest.blogspot.com. נבדק ב-2009-11-16.
↑  Victor, Steven; Neth, Leinson; Golbuu, Yimnang; Wolanski, Eric; Richmond, Robert H. (2006-02-01). "Sedimentation in mangroves and coral reefs in a wet tropical island, Pohnpei, Micronesia". Estuarine, Coastal and Shelf Science. 66 (3–4): 409–416. Bibcode:2006ECSS...66..409V. doi:10.1016/j.ecss.2005.07.025.
↑  
U.D. Kulkarni;  et al. "The International Journal of Climate Change: Impacts and Responses » Rate of Siltation in Wular Lake, (Jammu and Kashmir, India) with Special Emphasis on its Climate & Tectonics". The International Journal of Climate Change: Impacts and Responses. נבדק ב-2009-11-16.
↑  Van Santen, P.; Augustinus, P. G. E. F.; Janssen-Stelder, B. M.; Quartel, S.; Tri, N. H. (2007-02-15). "Sedimentation in an estuarine mangrove system". Journal of Asian Earth Sciences. Morphodynamics of the Red River Delta, Vietnam. 29 (4): 566–575. Bibcode:2007JAESc..29..566V. doi:10.1016/j.jseaes.2006.05.011.
↑  Nicholls, R. J.; Hutton, C. W.; Adger, W. N.; Hanson, S. E.; Rahman, Md. M.; Salehin, M., eds., Ecosystem Services for Well-Being in Deltas: Integrated Assessment for Policy Analysis., Cham: Springer International Publishing, 2018, ISBN doi:10.1007/978-3-319-71093-8. ISBN 978-3-319-71092-1. S2CID 135458360
↑  "The Nobel Prize in Physics 1926". NobelPrize.org. 27 נוב' 2021. נבדק ב-27 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Piazza, Roberto; Buzzaccaro, Stefano; Secchi, Eleonora (2012-06-27). "The unbearable heaviness of colloids: facts, surprises, and puzzles in sedimentation". Journal of Physics: Condensed Matter (באנגלית). 24 (28): 284109. Bibcode:2012JPCM...24B4109P. doi:10.1088/0953-8984/24/28/284109. ISSN 0953-8984. PMID 22738878.
↑  Coe, H.S.; Clevenger, G.H. (1916). "Methods for determining the capacities of slime-settling tanks". Transactions of the American Institute of Mining and Metallurgical Engineers. 55: 356.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529476105171  GND: 4054080-7  LCCN: sh85119506  NDL: 00573058 
הסחה (Siltation)
נצומי הושי

נצומי הושי (ביפנית: 星奈津美; נולדה ב-21 באוגוסט 1990) היא שחיינית יפנית, היא אלופת העולם (קאזאן 2015) ובעלת מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

הושי נולדה בסאיטאמה. היא למדה מדעי הספורט באוניברסיטת ואסדה שבטוקיו.
ביוגרפיה > 2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה הושי במקום עשירי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.93 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:07.02 דקות ועלתה מהמקום השישי לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2009

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי סין בשנת 2011 סיימה הושי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא יפן חדש של 2:05.91 דקות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד.
ביוגרפיה > 2012 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה הושי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.48 דקות, אחרי ליויאנג ג'יאו מסין שקבעה שיא אולימפי חדש של (2:04.06 דקות) ומיריה בלמונטה מספרד (2:05.25 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.06 שניות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 סיימה הושי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.09 דקות.
ביוגרפיה > 2014

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט אוסטרליה בשנת 2014 זכתה הושי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.68 דקות, אחרי קמיל אדמס (2:06.61 דקות) ולפני קייטי מקלפלין (2:07.08 דקות), שתיהן מארצות הברית.
ביוגרפיה > 2015 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 זכתה הושי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.56 דקות, לפני קמיל אדמס (2:06.40 דקות) וג'אנג יופיי מסין (2:06.51 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.45 שניות.
סוחדניוב

| --- | --- |
סמל סוחדניובסמל סוחדניוב

תחנת הרכבת בסוחדניוב
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 מחוז:  סקרז'יסקו-קמיינה
 שטח:  59.4 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  7,820 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°3′N 20°49′E﻿ / ﻿51.050°N 20.817°E﻿ / 51.050; 20.817
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.suchedniow.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסוחדניוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסוחדניוב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהסוחדניוב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהסוחדניוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סוחדניוב (בפולנית: ‏Suchedniówקובץ:Pl-Suchedniów.ogg‏Ⓘ‏) היא עיירה במחוז סקרז'יסקו-קמיינה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

סוחדניוב נוסדה בתחילת המאה ה-13 בידי מתיישבים גרמנים, ומשך מאות שנים ישיבת יהודים בה נאסרה, בשל היותה יישוב כנסייתי.
במאה ה-18 הפכה העיירה למרכז תעשייתי בתחום הברזל והפלדה. בשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר.
יהודי סוחדניוב

יהודים התיישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-19, עם ביטול ההגבלות על מגוריהם בה. הרב הראשון של הקהילה היה שמחה טייטלבוים, ובין השנים 1872 ל-1912 כיהן בה הרב אלימלך יעקב יצחק רבינוביץ', מצאצאי הרבי מפשיסחא.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.
ב-7 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיה לעבודות כפייה, וחייבו אותם בענידת טלאי צהוב. בפברואר 1941 הובאו לעיירה כ-2,000 יהודים שגורשו מפלוצק.
ביוני 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם במרכזה, אליו הועברו גם אלפי יהודים נוספים מהסביבה, וממנו נלקחו יהודים לעבודות במחנות עבודה סמוכים.
ב-22 בספטמבר 1942 לפנות בוקר, יום כיפור תש"ג, פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, וביצעו בו  אקציה. כ-200 יהודים שולחו למחנה עבודה, וכ-4,500 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא דחוסים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
כ-30 יהודים מכ-5,000 יהודי גטו סוחדניוב שרדו את השואה במקומות מסתור.
סלוצק (מחוז משנה)

מחוז משנה סלוצק (בבלארוסית: Слу́цкі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר סלוצק.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סלוצק 95,106 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.86% בלארוסים, 6.4% רוסים, 1.42% אוקראינים ו-2.32% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (68.52%) ורוסית (28.06%).
סהאצ'ירו האטה

| --- | --- |

ד"ר סהאצ'ירו האטה וד"ר פאול ארליך במכון הלאומי הגרמני לתרפיה ניסיונית שבפרנקפורט
 לידה:  23 במרץ 1873 מסודה, יפן 
 פטירה:  22 בנובמבר 1938 (בגיל 65) טוקיו, יפן 
 ענף מדעי:  בקטריולוגיה, כימותרפיה
 מקום מגורים:  יפןהאימפריה היפנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקיאמה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיו 
 פרסים והוקרה:  פרס האגודה היפנית לכימותרפיה על שם קיושי שיגה וסהאצ'ירו האטה מדליית הנצחה לפאול ארליך ולסהאצ'ירו האטה
 תרומות עיקריות
 גילוי הפעילות האנטי-בקטריאלית של ארספנאמין כנגד חיידק העגבת
 
פרוטומת ארד של ד"ר סהאצ'ירו האטה במוזיאון על שמו בעיר מסודה
ד"ר סַהַאצִ'ירוׂ הַאטַה (ביפנית: 秦 佐八郎, ‏23 במרץ 1873 - 22 בנובמבר 1938) היה רופא ובקטריולוג יפני נודע, תלמידם של קיטסאטו שיבסבורו ושל אוגוסט פון וסרמן, אשר התפרסם בעקבות עבודתו המשותפת עם פאול ארליך בפיתוח כדור הקסם הראשון - ארספנאמין (Arsphenamine).
תארים ומינויים

להלן המינויים והתארים בהם זכה האטה במהלך הקריירה שלו:
פרופסור למיקרוביולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קיאו (1920).
עמית באקדמיה לאופולדינה למדעים (1926).
סגן מנהל מכון קיטסאטו (1931).
הנצחתו

פרס האגודה היפנית לכימותרפיה על שם קיושי שיגה וסהאצ'ירו האטה למחקר פורץ דרך בתחום פיתוח תרופות כנגד מחלות זיהומיות.
מוזיאון סהאצ'ירו האטה בעיר מסודה.
מדליית הנצחה לפאול ארליך ולסהאצ'ירו האטה משנת 1909.
ראו גם

קיטסאטו שיבסבורו
פאול ארליך
הערות שוליים

1 2  ‏Kiyoshi Shiga and Sahachiro Hata Memorial Prize. (ביפנית)
1 2  ‏Paul Ehrlich and Sahatchiro Hata, the Conquest of Syphilis - Collection online.
1 2 3 4 5 6 7 8  ‏Shachiro Hata - Life story of a pioneer. (ביפנית)
1 2 3 4  ‏Sahachiro Hata: The first miracle medicine in the world for syphilis treatment.
1 2 3 4  ‏Sahachiro Hata - Life story.
1 2  Wolfgang Wegner, Werner E. Gerabek, Bernhard D. Haage, Gundolf Keil. Enzyklopädie Medizingeschichte. Walter de Gruyter. 2006, p.539. ISBN 978-3110197037. (בגרמנית)
↑  Ulf Lagerkvist. Pioneers of Microbiology and the Nobel Prize (1st edition). World Scientific Publishing Company. 2003, p.120. ISBN 978-9812382337.
↑  Tan SY, Grimes S. (2010). Paul Ehrlich (1854-1915): man with the magic bullet. Singapore Medical Journal. 51(11):842-3. PMID 21140107.
↑  ‏Magic Bullet.
↑  Heynick F. (2009). The original 'magic bullet' is 100 years old - extra. The British Journal of Psichiatry. 195(5):456. doi:10.1192/bjp.195.5.456. PMID 19880937.
↑  Jill Ann Grimes, Lori Apffel Smith, Kristyn Fagerberg. Sexually Transmitted Disease: An Encyclopedia of Diseases, Prevention, Treatment, and Issues (1st edition). Greenwood. 2014, p.222. ISBN 978-1440801341.
↑  ‏Sahachiro Hata - Nobel Prize nomination.
↑  ‏Sahachiro Hata Memorial Hall in Matsuda. (ביפנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280245505171  CiNii: DA07167354  GND: 102807558  ISNI: 0000 0000 5526 1567  LCCN: n89639423  NDL: 00120751  NKC: nlk20000088082  SUDOC: 135475872  VIAF: 15169390   WorldCat (עם VIAF): 15169390
סול מונייר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכלי דגים 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  דג סול (מאכל), תפוח אדמה 
 
סול מונייר (בצרפתית: Sole meunière או Sole à la meunière) היא מנת דג קלאסית מהמטבח הצרפתי המורכבת מדג סול מקומח ומטוגן. המנה מוגשת עם חמאה מומסת חמה, מיץ לימון ופטרוזיליה (רוטב מונייר). מתכונים רבים מציינים דג סול דובר, אך ניתן להשתמש בטכניקה זו עם דגים שטוחים דומים אחרים.
אטימולוגיה ורקע

המונח à la meunière מתורגם מילולית כ"בסגנון אשת הטוחן". פירוש הדבר שאת התבשיל, בדרך כלל דג, מצופים תחילה בקמח ולאחר מכן מבשלים בחמאה. כל דבר שמבושל א-לה-מונייר מפזרים עליו בדרך כלל מיץ לימון ופטרוזיליה קצוצה. הגזירה היא מהמילה מולינאריוס-molinarius (טוחן) של הלטינית המאוחרת.
שיטות הכנה

המנה בשם סול מונייר השתנתה במהלך השנים. בספר הבישול שלו "המחדש הגסטרונומי" משנת 1846, אלקסי סואייה השאיר את העור על הדג ומרח לתוכו מלח ובצל קצוץ, לפני שהוא צלה אותו בשלמותו ולאחר בישולו, הוסיף רוטב של חמאה מומסת עם מיץ לימון ופלפל קאיין.
השיטה הנפוצה ביותר כיום דומה לזו שניתן על ידי אוגוסט אסקופייה ב-1907: העור הכהה מוסר מכל דג הסול, לאחר מכן, הדג מצופה בקמח, מטוגן בחמאה, בוזקים מיץ לימון ופטרוזיליה קצוצה, ומוגש עם חמאה מומסת חמה מאוד שנמזגת מעליו.
יש וריאציות קלות בשיטת הבישול. חלק מהטבחים, כמו קרייג קלייבורן (אנ'), מציעים להשרות את הסול בחלב לפני הקמח והבישול. אחרים, כמו מרסל בולסטין (אנ'), מתעקשים שיש לייבש את הדג לחלוטין עם מטלית לפני הקימוח. יש בני סמכא שדורשים רק את הפילה של הסול, אבל הרוב דורשים לבשל את הדג בשלמותו (אם כי יש המציעים להסיר את הראש). אליזבת דייוויד מציינת חמאה מזוקקת לטיגון הדגים, ואסקופייה מייעץ "לדגים קטנים ניתן להשתמש בחמאה רגילה, אך עבור גדולים יותר יש להעדיף את השימוש בחמאה מזוקקת". ברי הסמכא חלוקים בשאלה האם להשתמש בחמאה מלוחה או לא מלוחה. מרקוס ורינג מעדיף לטגן את הסול בשמן, ופול בוקיז ממליץ על תערובת של שמן זית וחמאה.
חריגה בולטת יותר מהנורמה מדווחת על ידי פטרישיה וולס באוסף של מתכוני שפים פריזאים משנת 2003. השף של מסעדת הדגים הידועה קפה Le Dôme משאיר את העור הכהה על הדג (כמו שעושה סוייר) ומשמיט את הקמח.
על אף שהגרסה הקלאסית עשויה עם דג סול דובר, פליסיטי קלוק מעירה בסקר משנת 2021 של מתכוני סול, כי השיטה מתאימה לדגים שטוחים אחרים, כולל סול מגרים (אנ') וסול לימון (אנ').
ראו גם

רוטב מונייר
הערות שוליים

↑  Wells, p. 171
↑  "meunier, meunière", Dictionnaire de l'Académie française. Retrieved 6 September 2023
↑  Soyer, p. 115
↑  Escoffier, pp. 160 and 164
↑  Claiborne, pp. 112–113
↑  Boulestin, pp. 123–124
↑  Bocuse, p. 184
↑  Wells, p. 172
סימן סתתים

סימני סתתים בכנסייה באלזס
סימן סתתים או לעיתים תו סתתים או סמל סתתים הוא סמל אשר נחקק על ידי אומן הסיתות על אבן מהוקצעת בבניין או מבנה ציבורי. הסימן היה טביעה אישית של האומן או של סדנת סתתים כסימן של גאווה מקצועית, וכדי לסייע בחישוב השכר לאומן בסוף יום העבודה במחצבה.
בימי הביניים נקבע סימן הסתתים לסדנה מסוימת בעת קבלת רישיון מגילדת הסתתים והבנאים.
בארץ ישראל תווי סתתים אופייניים במיוחד במבנים מן התקופה הצלבנית. במבנים מן התקופה הממלוכית ניתן לזהות סימוני סתתים על עיטורי מוקרנס (גילופי אבן ייחודיים), באמצעותם ניתן להתחקות אחר עבודותיהם של האומנים.
סארו ברירלי

| --- | --- |

 לידה:  1981  (בן 43 בערך) שכונת גאנש טילאי, חאנדווה, במדינת מאדהיה פרדש שבהודו
 מדינה:  הודו, אוסטרליה
 מקום מגורים:  סידני 
 ידוע בשל:  נפרד מאמו הביולוגית ומצא אותה לאחר 25 שנות פרידה
 השכלה:  עסקים ומלונאות בבית הספר הבינלאומי למלונאות של אוסטרליה בקנברה
 saroobrierley.com
 
סארו ברירלי (באנגלית: Saroo Brierley; נולד ב-1981) הוא איש עסקים אוסטרלי יליד הודו, שנפרד מאמו הביולוגית ומצא אותה לאחר 25 שנות פרידה. סיפורו זכה לכיסוי תקשורתי נרחב בעיקר באוסטרליה ובהודו.
ברירלי כתב על חוויותיו בספר "A Long Way Home", שעובד לסרט קולנוע בשם "סארו - הדרך הביתה".
רקע

סארו נולד כשרו מונשי חאן בשכונת גאנש טילאי, חאנדווה, במדינת מאדהיה פרדש שבהודו. כשהיה קטן, אביו עזב את אמו ונטש את המשפחה שהתדרדרה לעוני. אמו עבדה בבנייה על מנת לתמוך בעצמה ובילדיה אך לרוב לא הצליחה להרוויח די כדי להאכיל את כולם ולא יכלה להרשות לעצמה לשלחם לבית הספר. בגיל 5 סארו ואחיו, גודו וקאלו, קיבצו נדבות בתחנת הרכבת.
ערב אחד אמר גודו שהוא ייקח רכבת מחאנדווה לבורהפנור, עיר הנמצאת 70 קילומטרים דרומית לחאנדווה. סארו ביקש להצטרף לאחיו הבכור. כשהרכבת הגיעה לבורהפנור סארו היה כה עייף שהוא קרס על מושב ברציף. גודו אמר לאחיו הקטן לחכות והבטיח לחזור מהר. גודו לא חזר וסארו איבד את סבלנותו. הוא הבחין ברכבת חונה בתחנה ובמחשבה שאחיו נמצא בה, נכנס לקרון ריק. בהמתנה לאחיו שיחזור עבורו הוא נרדם. כשהתעורר, הרכבת נסעה באזור לא מוכר, שעות רבות חלפו והמסע נמשך. הרכבת עצרה בתחנות קטנות אך סארו לא הצליח לפתוח את דלת הקרון כדי לצאת. הרכבת עצרה לבסוף בתחנת העיר האורה הסמוכה לקולקטה, וכשמישהו פתח את דלת הקרון סארו נמלט. סארו לא ידע באותו הזמן, אך הוא היה במרחק של כ-1,600 קילומטר מביתו.
סארו ניסה לשוב הביתה והיה עולה על רכבות שונות אך אלה התבררו כרכבות פרברים שתחנתן הסופית הייתה תחנת הרכבת האורה. במשך שבוע או שבועיים הוא חי בסביבות התחנה והיה מתקיים משאריות מזון שהיה אוסף ברחובות וישן תחת מושבי התחנה. לבסוף יצא לטייל בעיר ולאחר כמה ימים של חיי רחוב, מצאה אותו אישה שחיה בסמוך לרכבת. היא לקחה אותו אליה, האכילה ורחצה אותו. האישה הבטיחה לו שלמחרת היא תזמין אדם שיעזור לסארו למצוא את אמו, אך סארו נמלט כשהאישה הציגה אותו בפני האיש והוא חש שמשהו אינו כשורה. האישה רדפה אחריו אך הוא הצליח להימלט.
סארו פגש צעיר שלקח אותו לתחנת המשטרה ודיווח להם כי הוא עשוי להיות ילד אבוד. המשטרה העבירה אותו למרכז ממשלתי לילדים נטושים. שבועות לאחר מכן, הוא הועבר לידי החברה ההודית לאימוץ. צוות החברה ניסה למצוא את משפחתו אך סארו לא ידע מספיק כדי לאתר את מקום מגוריו והוא הוכרז רשמית כילד אובד. הוא אומץ על ידי משפחת ברירלי מהובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה.
בינתיים, אמו קאמלה מונשי, חיפשה אחר שני בניה. כמה שבועות לאחר שילדיה לא שבו הביתה, המשטרה דיווחה לה כי גופתו של גודו נמצאה סמוך לפסי רכבת, קילומטר מתחנת בורהנפור לאחר שנדרס על ידי רכבת חולפת. היא מיקדה את מאמציה במציאת סארו בעודה מסיירת במקומות רבים סמוכים לרכבות. מדי שבוע ביקרה במקדש, הדליקה קטורת והתפללה לשובו.
החיפוש אחר משפחתו

סארו גדל בהובארט כילד אוסטרלי טיפוסי. הוריו המאמצים האוסטרלים אימצו ילד הודי נוסף, מנטוש. סארו למד אנגלית ועד מהרה שכח את שפת ההינדי. הוא למד עסקים ומלונאות בבית הספר הבינלאומי למלונאות של אוסטרליה בקנברה.
בבגרותו, בילה שעות רבות בסריקת תמונות לוויין של Google Earth, בחיפוש אחר קווי רכבת היוצאים מתחנת האורה. הוא הסתמך על זכרונותיו מתחנת בורהנפור אף שלא ידע את שם התחנה ורק זכר שהוא מתחיל באות ב'.
לילה אחד בשנת 2011 הוא הבחין בתצלום תחנת רכבת קטנה שהתאימה במראה לתחנה שבה נרדם בקרון הרכבת הריק; שם התחנה היה בורהנפור, קרוב מאוד להגיה הפונטית של השם שזכר מילדותו. הוא עקב אחרי צילומי הלוויין בקו הרכבת הפונה צפונה ומצא את העיירה חאנדווה. לא היה לו זיכרון על מיקום התחנה אך הוא זיהה את המעיין הסמוך לקו הרכבת בו נהג לשחק. הוא הצליח לשרטט נתיב ולמצוא את המקום שבו חיה משפחתו.
סארו יצר קשר עם קבוצת פייסבוק מקומית ובשיחות עמן הצליח לאשש את אמונתו כי מדובר בעיירת הולדתו. או-אז הוא נסע לחאנדווה ושאל תושבים מקומיים אם הם יודעים על משפחה שאיבדה את בנה לפני 26 שנה. הוא אף הציג תמונות שלו מתקופתו כילד בהובארט. התושבים הובילו אותו לאמו והוא פגש גם את אחותו שקילה ואחיו קאלו, מורה בבית ספר ומנהל מפעל, בהתאמה (לאחר היעלמות סארו וגודו האם הצליחה לשלוח את שאר ילדיה לבית ספר). האיחוד סוקר בהרחבה על ידי התקשורת ההודית והבינלאומית.
כיום

סארו חי בהובארט ושומר על קשר קבוע עם משפחתו ההודית באמצעות מחשב אצל שכני אחיו, קאלו. הוא רכש לאמו בית על מנת שלא תצטרך לעבוד יותר.
סארו חזר להודו וביקר את משפחתו מעל תריסר פעמים. הוא גם טייל ברכבת "קולקטה מייל" במחלקה הראשונה ונסע ממומבאי לקולקטה כדי לשחזר את המסלול שעשה בילדותו.
ב-2012 הוא הוציא לאור את הספר "A Long Way Home", המתאר את חוויותיו מגיל 5 ועד למציאת משפחתו.
עיבוד קולנועי

בשנת 2016 צולם הסרט "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו. זהו סרטו הראשון של הבמאי גארת' דייוויס, לפי תסריט של לוק דייוויס. בסרט מככבים דב פאטל, רוני מארה, דייוויד ונהם וניקול קידמן והוא יצא לאקרנים בארצות הברית בנובמבר 2016.
הערות שוליים

↑  מרקו 2012: מצא את אמא אחרי 25 שנה בעזרת גוגל, באתר וואלה, 16 באפריל 2012
↑   "סארו - הדרך הביתה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412585005171  PLWABN: 9810578027405606  BnF: cb16933294m (data)  CiNii: DA18994617  GND: 1153800632  ISNI: 0000 0004 1886 7120  LCCN: n2014009911  NDL: 001217206  NTA: 393816265  SUDOC: 20072438X  VIAF: 305288994   WorldCat (עם VIAF): 305288994
סול חגואל

| --- | --- |

"הוצאתה להורג של יהודייה מרוקאית (סול חגואל)" מאת אלפרד דאודנק
 לידה:  1817 טנג'יר, מרוקו 
 הוצאה להורג:  5 ביוני 1834 (בגיל 17 בערך) פאס, מרוקו 
 מדינה:  מרוקו 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בפאס 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
המצבה על קברה של סול חגואל
סוֹל "סוליקא" חַג'וּאֵל (1817 – כ"ז באייר ה'תקצ"ד, 5 ביוני 1834) הייתה גיבורה יהודייה מרוקאית, שהתפרסמה לאחר שמסרה את נפשה על קידוש השם, והוצאה להורג בעריפת ראש בגיל 16, לאחר שהואשמה בהיותה מֻרְתַדּה (מי שעזבה את דת האסלאם), מבלי שהתאסלמה אי פעם. מסופר עליה כי אמרה ”נולדתי כיהודייה ואמות כיהודייה”.
ביוגרפיה

חגואל נולדה בטנג'יר שבמרוקו ב-1817 לחיים ושמחה חגואל, להם היה בן גדול יותר בשם יששכר. אביה היה סוחר ותלמיד חכם שעמד בראש חברותא בביתו, ובכך סייע לבתו לגבש את אמונתה היהודית ולשמור עליה. אמה של חגואל הייתה עקרת בית. לפי היומן שפרסם איש בשם אאוחניו מריה רומרו, חגואל הייתה שכנתה של מוסלמית אדוקה בשם טאהרה דה מסודי, שטענה במרמה כי הצליחה לשכנע את חגואל להמיר את דתה לאסלאם, דבר שנחשב למעשה צדיקות לפי האסכולה המאלכית. לפי ישראל יוסף בנימין, נוסע יהודי שביקר במרוקו באמצע המאה ה-19, חגואל הייתה נערה יפהפייה ושכניה המוסלמים אמרו כי "זה חטא שפנינה כזאת נמצאת בחזקת היהודים, ויהיה זה פשע להותיר להם תכשיט כזה".
חגואל הובאה בפני בית משפט והצטוותה לכרוע ברך בפני המושל המקומי, תוך התבססות על עדות בודדת וככל הנראה שקרית שהיא המירה את דתה לאסלאם. הפאשה המקומי הבטיח לה כי אם תתאסלם היא תזכה להגנה מפני הוריה, וכן למשי, זהב ונישואים לגבר צעיר ונאה. הפאשה גם אמר כי אם תסרב להמיר את דתה,
אני אעמיס עלייך שלשלאות… אני אדאג שבשרך ייתלש על ידי חיות פרא, את לא תראי את אור היום, את תמותי ברעב, ותסבלי את מלוא חומרת נקמתי ועלבוני, בכך שעוררת את זעמו של הנביא.
חגואל ענתה לפאשה:
בסבלנות רבה אשא את משקל השלשלאות; אתן לצלעותי להיקרע על ידי חיות פרא; אוותר לנצח על אור היום; אני אמות מרעב; וכאשר כל רשעי החיים יתקבצו עלי בגלל פקודותיך, אני אחייך לנוכח עלבונך, והכעס של הנביא שלך; כיוון שלא הוא, לא אתה יכולתם להתגבר על אשה חלשה! ברור לחלוטין כי גן עדן לא מבשר טובות לגיור אמונתך.
בעקבות ההבטחה הזאת ציווה הפאשה להכניס את חגואל לתא חסר חלונות ואור, ולכרוך שלשלאות סביב צווארה, ידיה ורגליה. הוריה הנואשים של חגואל ביקשו את עזרתו של סגן הקונסול הספרדי, דון חוסה ריקו. הוא אכן עשה כל שביכולתו על מנת להציל את חגואל, אך כל מאמציו היו לשווא. הפאשה החליט לשלוח את חגואל לעיר פאס, ולתת לסולטאן להחליט על גורלה. התשלום על העברתה והוצאתה להורג הוטל על אביה, שאוים ב-500 מלקות ברגל אם לא יציית. בסופו של דבר שולמו ההוצאות על ידי דון חוסה ריקו, כיוון שאביה של חגואל לא היה יכול להרשות זאת לעצמו מבחינה כלכלית. לאחר שחגואל הגיעה לפאס ניסו הסולטאן והנוגש הראשי שלו לשכנע אותה להתאסלם, ואף החכמים היהודים המקומיים. בנו של הסולטאן, שנדהם מיופייה של חגואל, ניסה גם הוא לשכנעה להתאסלם.
חגואל סירבה בתוקף. הסולטאן ציווה לערוף את ראשה של חגואל בכיכר ציבורית בפאס. רומרו תיאר את רגשות אזרחי פאס ביום ההוצאה להורג: ”המורים, שהפנאטיות הדתית שלהם לא ניתנת לתיאור, התכוננו בשמחה רבה לחזות באירוע המחריד… יהודי העיר… היו שרויים בצער עמוק; אך הם לא היו יכולים לעשות דבר כדי למנוע זאת”. ככל הנראה הורה הסולטאן לתליין לפצוע את חגואל לפני הנחתת המכה הקטלנית. הוא קיווה שהיא תיבהל ותסכים להתאסלם, אך חגואל סירבה. מילותיה האחרונות למענים שלה היו:
אל תעכבו אותי – עירפו את ראשי במכה אחת – כיוון שאמנם מתה אני, חפה מכל פשע, אך אלוהי אברהם ינקום את מותי.
הקהילה היהודית של פאס הוכתה בתדהמה לנוכח סיפור חייה ומותה של חגואל, וערכה מגבית לצורך תשלום הוצאות החזרת שרידי גופתה וקבורתה. לאחר מותה נודעה חגואל כ"סול הצדיקה" בקרב היהודים וכ"ללה סולייקה" (הגבירה הקדושה סולייקה) בקרב הערבים. היא נקברה בבית הקברות היהודי בפאס, וקברה הפך לאתר עלייה לרגל עבור יהודים ומוסלמים כאחד. על מצבתה של חגואל יש אפיגרפיה בעברית ובצרפתית. הכתובת הצרפתית היא "כאן נחה מדמואזל סוליקה חגואל נולדה בטנג'יר ב-1817 סירבה להיכנס לאמונה האסלאמית. הערבים רצחו אותה ב-1834 בפאס קרועה ממשפחתה. העולם כולו מתאבל על מותה".