stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפנוס השלישי

ערך זה עוסק באפיפיור-המכהן השלישי שנקרא סטפנוס. אם התכוונתם לאפיפיור-הנבחר השלישי שנקרא סטפנוס ולעיתים מכונה "סטפנוס השלישי", ראו .
סטפנוס השלישי (בלטינית: Stephanus III; נפטר ב-1 בפברואר 772) כיהן כאפיפיור בין השנים 768 ו-772.
חייו

סטפנוס השלישי נולד בסביבות שנת 720 בסיציליה כבנו של אדם בשם אוליבוס (Olivus)‏. הוא הגיע לרומא בתקופת כהונתו של האפיפיור גרגוריוס השלישי והוצב במנזר כריסוגונו הקדוש, שם הפך לנזיר בנדיקטיני. סטפנוס הוסמך ככומר בעת כהונת האפיפיור זכריה, ולאחר הסמכתו החליט האפיפיור כי סטפנוס ימשיך בעבודתו בארמון הלטראנו. סטפנוס התקדם בהדרגה למשרה בכירה בעת ששירת תחת האפיפיורים שאחרי זכריה - סטפנוס השני ופאולוס הראשון - והיה סמוך למיטת חוליו של פאולוס הראשון לפני מותו בסוף יוני 767, שעה שפלגים חזקים החלו בתמרוניהם כדי להבטיח את בחירתו של המועמד המועדף עליהם להחליפו.
במהלך ימי הביניים נחשב כקדוש של סיציליה ויום חגו נקבע ב-1 בפברואר. באותה תקופה תושבי סירקוזה ניסו לשכנע את הכס הקדוש להכיר רשמית בקדושתו של סטפנוס השלישי, אך ללא הצלחה.
הערות שוליים

↑  הוראס ק. מאן, "חיי האפיפיורים בראשית ימי הביניים", כרך I: "האפיפיורים תחת שלטון הלומברדים", חלק 2, 657-795 (1903), עמ' 369
(Mann, Horace K., The Lives of the Popes in the Early Middle Ages, Vol. I: The Popes Under the Lombard Rule, Part 2, 657-795, 1903).
↑  DeCormenin, Louis Marie; Gihon, James L., A Complete History of the Popes of Rome, from Saint Peter, the First Bishop to Pius the Ninth (1857), עמ' 197
↑  ‏"San Crisogono" בוויקיפדיה האנגלית
↑  הוראס ק. מאן, עמ' 369
↑  הוראס ק. מאן, עמ' 369
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397569905171  GND: 100961401  ISNI: 0000 0000 0452 0733  LCCN: nb2007020813  NKC: xx0025928  SUDOC: 190374519  VIAF: 7742188   WorldCat (עם VIAF): 7742188 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוי (אלבום)

לוי הוא אלבומה השני של להקת הדורבנים, שיצא בשנת 2006.
מתוך האלבום זכו להצלחה השירים "עוד לילה" ו"כל מה שרצית". בעקבות הצלחת האלבום, זכתה הלקה בתואר "הרכב השנה" במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
סגנון

האלבום מציג התפתחות מוזיקלית של הלהקה ביחס לאלבומה הראשון, ומרחיב את מגוון הסגנונות שלה. מוטיב הדיסקו, שליווה את רוב אלבומה הראשון של הלהקה, מופיע גם באלבום זה ("את") אם כי בכמות מופחתת. האלבום כולל, בין השאר, בלדות רוק ("בפורים הזה", "כל מה שרצית"), שירי סמבה ובוסה נובה ("סמבה סתיו") ומקצבים לטינו-אמריקאיים ("צידו האחר", "יום שישי בשש"). בסיסט הלהקה אייל מזיג כינה את האופי המוזיקלי של האלבום "קיבוץ גלויות".
באלבום זה ממשיך הקו ההומוריסטי המאפיין את הלהקה, ואף תופס מקום גדול יותר משתפס באלבום הקודם. קו זה ניכר בשיר "הידעת?", המציג רשימת "עובדות" שחלקן פיקטיביות והומוריסטיות לחלוטין, ובקטעי מעבר כמו "ניטרה בוי" ו"שיר מתקופת הבארוק".
רשימת השירים

| לוי> מס' | לוי> שם | לוי> מילים | לוי> לחן | לוי> משך | לוי>  | לוי>  | לוי>  | לוי>  | לוי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | עוד לילה  | איתי גלוסקא | אייל מזיג | 3:43 |  |  |  |  |  |
| 2. | בעוד שבוע  | איתי גלוסקא | עידו אופק | 5:05 |  |  |  |  |  |
| 3. | סמבה סתיו  | עידו אופק | רון אלמוג | 3:41 |  |  |  |  |  |
| 4. | בפורים הזה  | עידו אופק | עידו אופק | 4:20 |  |  |  |  |  |
| 5. | צידו האחר  | איתי גלוסקא | איתי גלוסקא | 3:25 |  |  |  |  |  |
| 6. | שיר מתקופת הבארוק  | אייל מזיג | אייל מזיג | 0:16 |  |  |  |  |  |
| 7. | הידעת?  | עידו אופק | עידו אופק | 3:26 |  |  |  |  |  |
| 8. | את  | גיא מזיג | גיא מזיג | 4:32 |  |  |  |  |  |
| 9. | התחלה חדשה  | עידו אופק | עידו אופק | 4:17 |  |  |  |  |  |
| 10. | כל מה שרצית  | גיא מזיג | גיא מזיג | 4:33 |  |  |  |  |  |
| 11. | ניטרה בוי  | אייל מזיג | אייל מזיג | 2:24 |  |  |  |  |  |
| 12. | יום שישי בשש  | איתי גלוסקא | איתי גלוסקא | 3:01 |  |  |  |  |  |
| 13. | פעם אחת  | גיא מזיג | גיא מזיג | 7:15 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 49:58 |  |  |  |  |  |
משתתפים

חברי הלהקה:
איתי גלוסקא - שירה וקולות
עידו אופק - גיטרות, שירה וקולות
גיא מזיג - גיטרות, שירה, קולות, גלוקנשפיל ("פעם אחת")
אייל מזיג - גיטרה בס, שירה, קולות, חליל ("שיר בתקופת הבארוק")
רון אלמוג - תופים, כלי הקשה וקולות
משתתפים נוספים:
איתמר גרוס - קלידים
רוני עברין - כלי הקשה
אריק דוידוב - חצוצרה
יאיר סלוצקי - טרומבון
עופר פלד - סקסופון וחליל צד
אייל הלר - גיטרה קלאסית ("סמבה סתיו", "צידו האחר", "יום שישי בשש")
עינב מילר - בסון
שחר זיו - קרן יער
יוליה סברדלוב - נבל
יובל ועומר אופק - קולות ("הידעת")
הפקה:
הדורבנים - עיבודים והפקה מוזיקלית
יוסי חסון - טכנאי הקלטה
יועד נבו - עריכה דיגיטלית
זהבית לגאלי - הפקה בפועל
גלעד לנגר - צילום
אולגה אגוזי - ארט
נדב ברקן - עיצוב גרפי
הערות שוליים

↑  שוב הדיסקו כאן: האזינו לקלאסיקות העבריות שבחר גיא מזיג, באתר מעריב אונליין, 2 באפריל 2021
↑  מור שני‏, אלבום חדש לדורבנים, באתר וואלה, 9 במאי 2006
חלימה יעקוב

חלימה בינתי יעקוב (בג'אווי: حليمة بنت يعقوب; בסינית: 哈莉玛·雅各布; בטמילית: ஹலிமா பின்தி யாகொப்; נולדה ב-23 באוגוסט 1954) היא פוליטיקאית סינגפורית שכיהנה כנשיאה ה-8 של סינגפור.
בתפקידה הקודם כיהנה כיושבת הראש התשיעית של הפרלמנט של סינגפור, תפקיד בו כיהנה בין ינואר 2013 לאוגוסט 2017, עת נאלצה להתפטר כדי שתוכל להתמודד בבחירות לנשיאות סינגפור. חלימה, חברה לשעבר במפלגת הפעולה העממית השלטת בסינגפור, נבחרה לפרלמנט בשנת 2001 מטעם אזור הבחירה של ג'וּרוֹנג וכיהנה כנציגתו עד 2015. משנת 2015 ייצגה את אזור הבחירה של מרסילינג-יו טי (Marsiling–Yew Tee). ב-7 באוגוסט 2017 התפטרה מהפרלמנט ומחברותה במפלגה והייתה היחידה מבין המועמדים לבחירות לנשיאות שלא נפסלה, דבר שהוביל אוטומטית להכרזתה ב-14 בספטמבר 2017 כנשיאת סינגפור. חלימה היא האישה הראשונה בתולדות המדינה והמוסלמית השנייה מאז הנשיא הראשון, יוסוף בן אסחאק המכהנת בתפקיד זה.
חלימה היא מוסלמית, בת לאם ממוצא מלאי ואב הודי.
ביוגרפיה

חלימה יעקוב נולדה בסינגפור ב-23 באוגוסט 1954 לאם ממוצא מלאי ולאב הודי. חלימה התחנכה בבתי ספר לבנות בסינגפור בטרם המשיכה ללימודים אקדמיים באוניברסיטת סינגפור, שם השלימה תואר ראשון במשפטים בשנת 1978. בשנת 2001 סיימה את התואר שני שלה במשפטים. ב-7 ביולי 2016 הוענק לה תואר דוקטור למשפטים לשם כבוד על ידי אוניברסיטת סינגפור.
ביוגרפיה > לפני הכניסה לפוליטיקה

חלימה עבדה כקצינה משפטית בקונגרס איגוד המסחר הלאומי של סינגפור, והפכה למנהלת מחלקת השירותים המשפטיים שלה בשנת 1992. בשנת 1999 היא מונתה כמנהלת המכון לחקר העבודה בסינגפור (הידוע כיום כמכון ללימודי העבודה על שם הנשיא אונג טנג צ'יאונג).
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

חלימה נכנסה לפוליטיקה בשנת 2001 כשנבחרה כחברת פרלמנט מטעם מחוז הבחירה, ג'וּרוֹנג. לאחר הבחירות הכלליות בשנת 2011 מונתה חלימה לשרת מדינה (אנ') במשרד לפיתוח קהילתי, נוער וספורט. לאחר חילופי קבינט בנובמבר 2012,  היא הפכה לשרת מדינה במשרד לפיתוח חברתי ומשפחתי. היא שימשה גם כיו"ר מועצת העיר ג'וּרוֹנג.
ביוגרפיה > יושבת ראש הפרלמנט

ב-8 בינואר 2013, מינה ראש הממשלה לי הסיין לונג את חלימה ליושבת ראש הפרלמנט של סינגפור לאחר התפטרותו של מייקל פאלמר (אנ'). פאלמר התפטר לאחר שהתגלה כי ניהל רומן מחוץ לנישואים. היא נבחרה ליושבת הראש בתאריך 14 בינואר 2013, ובכך הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה של סינגפור המכהנת בתפקיד זה.
בינואר 2015 נבחרה חלימה לוועד המנהל המרכזי של מפלגת הפעולה העממית (PAP), גוף קבלת ההחלטות הגבוה של המפלגה.
חלימה התבטאה רבות כנגד האסלאם הקיצוני בכלל, וארגון המדינה האסלאמית בפרט.
נשיאת סינגפור

תוך כדי דיון במהלך הדיון על הצעת התיקון לחוק בחירות לנשיאות ב-6 בפברואר 2017, השר במשרד ראש הממשלה, צ'אן צ'ון סינג (אנ'), כינה את חלימה "גברתי הנשיאה" פעמיים, במקום "גברתי יושבת הראש", תוך שהוא מצחיק את חברי פרלמנט של מפלגת הפעולה העממית, מה שהוביל לספקולציות לפיהן חלימה תהיה המועמדת של המפלגה בבחירות השמורות למיעוט המלאי לנשיאות.
ב-6 באוגוסט 2017, הודיע חלימה כי תפרוש מתפקידיה כיושבת ראש הפרלמנט וחברת פרלמנט מטעם מחוז מרסילינג-יו טי (Marsiling–Yew Tee) כדי להתמודד בבחירות לנשיאות סינגפור, אשר הוקדשו הפעם למועמדים בני הקהילה המלאית. היא נחשבה על פי רוב כמועמדת של מפלגת הפעולה העממית וזכתה לתמיכתו של ראש הממשלה (שהוא גם חבר במפלגת הפעולה העממית) לי הסיין-לונג.
בהיותה המועמדת היחידה עם זכאות להתמודד, נבחר חלימה לנשיאה השמינית של סינגפור. חלימה היא גם האישה הראשונה המכהנת כנשיאה של סינגפור והאישה הרביעית שכיהנה כראש מדינה בדרום מזרח אסיה, אחרי קורסון אקינו וגלוריה מקפגל ארויו מהפיליפינים ומגוואטי סוקרנופוטרי מאינדונזיה.
ביוני 2020 פיזרה הנשיאה חלימה מתוקף תפקידה ולאחר קבלת עצתו של ראש הממשלה הסיין-לונג את הפרלמנט הסינגפורי במהלך התמודדות המדינה עם נגיף הקורונה, ובכך סללה את הדרך לקיומן של בחירות כלליות.
חיים אישיים

חלימה נשואה למוחמד עבדאללה אלחבשי, מלאי ממוצא ערבי, ולהם חמישה ילדים. חלימה היא מוסלמית.
חואקין פיניקס

| --- | --- |

פיניקס, 2018
 לידה:  28 באוקטובר 1974 (בן 50) סן חואן, פוארטו ריקו, ארצות הברית
 שם במה:  Leaf Rafael Phoenix 
 שם לידה:  Joaquín Rafael Bottom 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 בת זוג:  רוני מארה (2012 - הווה)
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר פרס גראמי פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה   פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי   פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 
חואקין רפאל פיניקס (באנגלית: Joaquin Rafael Phoenix; נולד ב-28 באוקטובר 1974) הוא שחקן ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "ג'וקר" (2019).
תפקידיו הקולונועיים הגדולים הראשונים היו בסרטים "חופשה בחלל" (אנ') (1986), ו-"הורים במשרה מלאה" (1989).
מאוחר יותר, היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור גילומו של הקיסר המרושע קומודוס באפוס ההיסטורי של רידלי סקוט "גלדיאטור" (2000), בו כיכב לצידו של ראסל קרואו. בהמשך זכה להצלחה נוספת ב"סיינס" (2002), לצד מל גיבסון ו"הכפר" (2004), שניהם של מ. נייט שאמלאן. ב-2005 זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הראשי הטוב ביותר לתפקיד קומי או מוזיקלי עבור גילומו של המוזיקאי והזמר ג'וני קאש בסרט "הולך בדרכי", עליו גם קיבל מועמדות נוספת ללפרס אוסקר.
בשנת 2012 פיניקס כיכב בסרט הדרמה הפסיכולוגית של פול תומאס אנדרסון "המאסטר". על תפקיד זה קיבל מועמדות בפעם השלישית לפרס אוסקר, וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה. בשנת 2013 כיכב בסרט "היא", ועל תפקידו זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2019 גילם פיניקס את דמותו של הג'וקר במותחן הפסיכולוגי של טוד פיליפס, "ג'וקר" (2019). תפקידו זה זכה בשבחים גורפים ופיניקס קיבל פרסים רבים כולל פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך, ואף זכה לראשונה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
לצד היותו שחקן ומפיק, פיניקס הוא גם פעיל זכויות בעלי חיים ואיכות הסביבה במשך שנים רבות.
קורות חיים

נולד בשם חואקין רפאל בוטום וגדל בסן חואן, פוארטו ריקו. אחיו הגדול הוא ריבר פיניקס. אימו יהודייה שנולדה ברובע הברונקס למשפחה אורתודוקסית. אביו אמריקני-קתולי. בגיל 6 עברו לקליפורניה שבארצות הברית, שם החל קריירה כילד שחקן, לאחר שהוריו השחקנים עודדו את כל חמשת ילדיהם לדבוק בקריירת בידור ומשחק. הוריו הצטרפו לכת הנוצרית הטבעונית "Children of God", אך פרשו ממנה לאחר כמה שנים, אם כי נותרו טבעונים. על הרקע הדתי של משפחתו אמר פיניקס, "הוריי האמינו באלוהים. אני יהודי, אמי יהודייה, אבל היא מאמינה בישו... אבל הם אף פעם לא היו דתיים... תמיד הייתה להם הבנה רוחנית אלטרנטיבית של הדברים".
בילדותו כשחקן מתחיל בחר להחליף זמנית את שמו לליף פיניקס (Leaf Phoenix). אל עולם המשחק נכנס פיניקס בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה, ולאחר מכן עשה את הופעת הבכורה הקולנועית שלו ב-1986 בסרט המדע הבדיוני "SpaceCamp". כעבור מספר שנים פרש ממשחק ועבר עם אביו להתגורר במקסיקו. ב-1993 שב פיניקס להוליווד, והיה זה שהזמין את האמבולנס כשאחיו המנוח, השחקן ריבר פיניקס, לקח מנת יתר ונפטר כתוצאה מכך.
קורות חיים > קריירה

ב-1995 התפרסם בסרט "פיתוי קטלני" של הבמאי גאס ואן סנט לצד ניקול קידמן וקייסי אפלק. בהמשך קיבל ביקורות טובות על תפקידו ב"פיתוי קטלני" וכן וקיבל מועמדות לפרס האוסקר על תפקידו כקומודוס, קיסר רומא ב"גלדיאטור" של הבמאי רידלי סקוט. בנוסף הופיע במספר תפקידי משנה בסרטים מצליחים כ"8 מ"מ" של ג'ואל שומאכר ובשני סרטיו של מ. נייט שאמלאן, "סיינס" ו"הכפר".
ב-2005 קיבל את "הפרס ההומניטרי" בפסטיבל הסרטים של סן דייגו על עבודתו בסרט "ארת'לינגס" ("Earthlings").
באותה שנה שיחק בסרט "הולך בדרכי", עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט קומי או מוזיקלי.
ב-2006 קיבל מועמדות לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בדרמה הביוגרפית-מוזיקלית "הולך בדרכי", בה גילם את זמר הקאנטרי ג'וני קאש.
ב-2007 שיחק בסרט "הלילה הוא שלנו" לצידו של מארק וולברג.
בשנת 2008 הודיע פיניקס כי החליט לפרוש מקריירת המשחק שלו ולהתחיל להתמקד בקריירת המוזיקה שלו. בשנת 2009 התארח בתוכנית הלילה של דייוויד לטרמן, למען קידום סרטו "שתי אהבות". הוא הגיע לאולפן בחליפה שחורה, משקפי שמש, שיער ארוך ומדובלל וזקן עבה. התנהגותו הייתה מוזרה ומעופפת. לטרמן ניצל את ההזדמנות לחבוט בהופעתו החיצונית והתנהגותו לאורך כל הראיון. את הריאיון לטרמן קינח במשפט: "חואקין אני מצטער שלא יכולת להיות כאן הערב".
התנהגות זו, בנוסף להופעות הראפ שלו במועדונים בלאס וגאס ובמיאמי גררו תגובות רבות בתקשורת האמריקאית. בן סטילר ניצל את טקס פרס אוסקר ה-81 וביצע פארודיה על הופעתו והתנהגותו של פיניקס. ב-2010 התברר כי התנהגותו הביזארית היא למעשה משחק, בו גילם פיניקס דמות שפיתח, כחלק מפרויקט של סרט מוקומנטרי בבימויו של קייסי אפלק.
ב-2012 שיחק בסרטו של פול תומאס אנדרסון, "המאסטר". הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה יחד עם פיליפ סימור הופמן, והועמד לפרס השחקן הטוב ביותר באוסקר.
ב-2014 שיחק בסרט העצמאי "היא" של ספייק ג'ונז, עליו היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר". באותה שנה, שיחק בסרט "המהגרת" לצד מריון קוטיאר. ב-2015, שיחק בסרט "איש ללא היגיון", וחזר לשתף פעולה עם פול תומאס אנדרסון בסרט "מידות רעות". ובנוסף שיחק בתפקיד ישו בסרט מריה מגדלנה, שיצא להקרנה ב-2018.
ב-2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "ג'וקר". בשביל התפקיד פיניקס הוריד את משקל גופו באופן דרסטי (בערך 24 קילו). פיניקס הסביר שהמראה הזה מציג את הסיפור של דמותו בסרט בצורה טובה יותר. על תפקידו בסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע.
ב-2023 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "נפוליאון" בתור הקיסר הצרפתי, נפוליאון בונפרטה. כמו כן בסרט "בו מפחד" בתפקיד הראשי, עליו קיבל מועמדות פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה.
אקטיביזם > פעילות למען בעלי חיים

פיניקס ידוע בזכות הפעילות שלו למען בעלי חיים, והוא טבעוני. במהלך השנים, הוא שיתף פעולה עם ארגוני זכויות בעלי חיים כדי להעלות מודעות לצער בעלי חיים ולקידום טבעונות. פיניקס הוא חבר בארגונים "In Defense of Animals" ו-"PETA", והשתתף בקמפיינים בשניהם. הוא לא לובש בגדים שעשויים מעור בעלי חיים. בסרטיו, הוא מבקש שתחפושות עור יהיו עשויות מחומרים סינתטיים. לעומת זאת, בריאיון לפלייבוי ב-2014, הוא טען אחרת כשאמר שהמגפיים ב"Walk the Line" היו וינטאז'.
הוא קריין את הסרט הדוקומנטרי "ארת'לינגס" בשנת 2005 עבור "Nation Earth", אשר מתאר את התלותיות המוחלטת של האנושות בבעלי חיים למטרות כלכליות. ניתן לו ה-Humanitarian Award בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן דייגו בשנת 2005, עבור עבודתו ותרומתו ל-Earthlings. הוא דובב את הדוקומטרי השני שלו עבור Nation Earth הקרוי בשם Unity (2015), יחד עם סלבריטאים מפורסמים אחרים כמו ג'סיקה צ'סטיין ואלן דג'נרס.
הוא עזר להעלות מודעות לגבי התמיכה לכאורה של וולמארט בהתעללות בחזירים ובתעשיית העור האכזרית של סין.
בשנת 2013, הוא כיכב בסרט של ארגון PETA, המראה את פיניקס "טובע" בזמן שהוא מקריין: "במים, בני אדם טובעים בדיוק כמו שדגים נחנקים על האדמה. שים את עצמך במקומם, נסה להבין". ABC סירבו להקרין את הסרט בזמן ההקרנה של ה-Academy Awards. ב-2016, פיניקס כיכב בצילומים לקמפיין נגד צמר עבור PETA. ב-2017 הוא הפיק בפועל את הדוקומנטרי What the Health, שהוצג בהופעת בכורה ב-16 ביוני 2017 בנטפליקס. הסרט טוען שהוא "חושף את הקנוניה ואת השחיתות בממשלה ובעסקים הגדולים שעולים לנו טריליונים של דולרים לטיפולים בריאותיים, ומשאירים אותנו חולים."
העכביש לורידיה פיניקסי קרוי על שמו של השחקן, לאחר שהחוקרים שגילו את המין שמו לב לדמיון בין הדוגמה על גבו לבין דמותו של פיניקס בסרט "ג'וקר".
אקטיביזם > פעילות פוליטית

באוקטובר 2023, עם פתיחת מלחמת חרבות ברזל, פיניקס, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור חתם על מכתב פתוח לנשיא ג'ו ביידן. חותמי המכתב מבקשים מהנשיא ביידן לקרוא להפסקת אש בעזה ובישראל. המכתב מדגיש את המשבר ההומניטרי בעזה, נטען שם כי אזלו לתושבים אספקה חיונית כמו מזון, מים, חשמל ותרופות. למעט הבקשה לשחרור בטוח של בני הערובה אין במכתב התייחסות לכאב ולנזק שנגרם לתושבי ישראל בכלל ולישובים הסמוכים לעזה בפרט.
בספטמבר 2024 הצטרף פיניקס, יחד עם מאות מוזיקאים ושחקנים, לעמוד אינסטגרם בשם Artist4caesefire הקורא לנשיא ביידן למנוע חימוש ממדינת ישראל
חיים אישיים

פיניקס פעיל בתחום הטבעונות. כשבתחילת דרכו השתתף בפרסומות, הוא סירב בתוקף לפרסם מוצרי חלב, בשר וג'אנק פוד בשל תפיסת העולם הטבעונית האדוקה של הוריו. כמו רוב בני משפחתו, הוא נותר טבעוני עד היום. קייסי אפלק היה גיסו עד ל-2016, כאשר היה נשוי לאחותו של פיניקס, סאמר.
משנת 2016 נמצא פיניקס בזוגיות עם השחקנית רוני מארה. השניים מאורסים, ובספטמבר 2020 נולד לזוג בן בכור.
פילמוגרפיה נבחרת

מחנה חלל (1986) - בתפקיד: מקס גרהאם.
הורים במשרה מלאה (1989), של רון הווארד - בתפקיד: גארי באקמן.
פיתוי קטלני (1995) - בתפקיד: ג'ימי אמט.
להמציא את האהבה (1997) - בתפקיד: דאוג הולט.
סיבוב פרסה (1997) - בתפקיד: נובי אן. טאקר.
בחזרה למלזיה (1998) - בתפקיד: לואיס מקברייד.
8 מ"מ (1998) - בתפקיד: מאקס קליפורניה.
המטרה: קליי (1998) - בתפקיד: קליי בידוול.
רחובות מושחתים (2000) - בתפקיד: ווילי גוטיירז.
גלדיאטור (2000) - מועמדות לאוסקר - בתפקיד: קומודוס.
עט הסקנדל (2000) - בתפקיד: קולמייר.
חייל מצטיין (2001) - בתפקיד: ריי אלווד.
סיינס (2002) - בתפקיד: מאריל הס.
חומה מול הים (2003) - בתפקיד: ג'ון.
אחי הדוב (2003) - דיבוב קולו של קינאי.
הכפר (2004) - בתפקיד: לושיוס הארט.
מלון רואנדה (2004) - בתפקיד: ג'אק דאגליש.
תחנה 49 (2004) - בתפקיד: ג'אק מוריסון.
הולך בדרכי (2005) - מועמדות לאוסקר - בתפקיד: ג'ון אר. קאש.
ארת'לינגס (2005) - סרט דוקומנטרי - בתפקיד: הקריין.
הלילה הוא שלנו (2007) - בתפקיד: בובי גרין.
שתי אהבות (2009) - בתפקיד: ליאונרד קרדיטור.
גברים בשחור 3 (2012) - ללא קרדיט.
המאסטר (2012) - בתפקיד: פרדי קוואל.
היא (2014) - בתפקיד: תיאודור.
המהגרת (2014) - בתפקיד: ברונו וייס.
מידות רעות (2015) - בתפקיד: לארי "דוק" ספורטלו.
איש ללא הגיון (2015) - בתפקיד: אייב.
יום נפלא (2018) - בתפקיד: ג'ו.
האחים סיסטרז (אנ')‏ (2018) - בתפקיד: צ'ארלי סיסטרז.
אל דאגה, הוא לא יגיע רחוק ברגל (2018) - בתפקיד: ג'ון קאלהאן.
מריה מגדלנה (2018) - בתפקיד: ישו
ג'וקר (2019) - בתפקיד: ארתור פלק / הג'וקר
קדימה קדימה ‏(2021) - בתפקיד: ג'וני.
בו מפחד (2023) - בתפקיד: בו וסרמן.
נפוליאון (2023) - בתפקיד: נפוליאון בונפרטה.
ג'וקר: טירוף בשניים (2024) - בתפקיד: ארתור פלק.
אדינגטון (TBA)
יוסף ואחיו (רומן)

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של "יוסף ואחיו"
 
 מידע כללי
 מאת:  תומאס מאן 
 שפת המקור:  גרמנית
 תורגם לשפות:  הונגרית, פינית, אנגלית, עברית, ספרדית, רוסית, הולנדית
 סוגה:  רומן היסטורי, רומן בבואה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1933–1943
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרית פועלים
 תאריך:  1957–1959
 תרגום:  מרדכי אבי-שאול
 מספר עמודים:  1,209
 
יוסף ואחיו (בגרמנית: Joseph und seine Brüder) הוא רומן מאת הסופר הגרמני תומאס מאן, המגולל את פרשת חייו של יוסף המקראי תוך הדגשת הצד ההומאניסטי שבו. למעשה, דמותו של יוסף מנסה להתחקות אחר האדם האולטימטיבי אשר כל התכונות הטובות של האנושות מגולמות בו. הרומן כולל ארבעה חלקים:
יוסף ואחיו - תולדות יעקב, יצא לאור ב-1933. מרחיב את המסופר בספר בראשית, פרקים כ"ז-ל"ו.
יוסף ואחיו - יוסף בימי עלומיו, יצא לאור ב-1934. מרחיב את המסופר בספר בראשית, פרק ל"ז.
יוסף ואחיו - יוסף במצרים, יצא לאור ב-1936. מרחיב את המסופר בספר בראשית, פרקים ל"ח-ל"ט.
יוסף ואחיו - יוסף המשביר, יצא לאור ב-1943. מרחיב את המסופר בספר בראשית, פרקים מ'-נ'.
דמותו של יוסף המקראי נראתה בעיני מאן כ"אבטיפוס" של האמן ובעצם של דמותו שלו. אישית ראה מאן ביצירה זו את יצירתו הטובה ביותר, המהותית ביותר והחשובה ביותר. להבדיל משאר הרומנים של מאן, אין ביצירה זו קשר ממשי לאדם כלשהו ממציאות חייו.
מבנה הרומן

כל אחד מארבעת חלקי הרומן מחולק לשבע פרשות, כאשר לפני כל החלקים ישנו פרק "פרולוג: מסע לשאול תחתית", ובתחילת החלק הרביעי יש גם פרק פתיחה. כל אחת מהפרשות נחלקת לפרקים אחדים.
חלקי הספר והפרשות המרכיבות אותם:
ספר ראשון: תולדות יעקב
פרשה ראשונה: ליד הבאר
פרשה שנית: יעקוב ועשו
פרשה שלישית: מעשה בדינה
פרשה רביעית: המנוסה
פרשה חמישית: עבד לבן
פרשה שישית: האחיות
פרשה שביעית: רחל
ספר שני: יוסף בימי עלומיו
פרשה ראשונה: טחות
פרשה שנית: אברהם
פרשה שלישית: יוסף ובנימין
פרשה רביעית: בעל החלומות
פרשה חמישית: המסע אל האחים
פרשה שישית: האבן על פי המערה
פרשה שביעית: טרוף טורף
ספר שלישי: יוסף במצרים
פרשה ראשונה: הירידה
פרשה שנית: הכניסה לשאול
פרשה שלישית: הכניסה
פרשה רביעית: העליון
פרשה חמישית: המבורך
פרשה שישית: נקופת-הלב
פרשה שביעית: הבור
ספר רביעי: יוסף המשביר
פתיחה: בפמליה של מעלה
פרשה ראשונה: הבור השני
פרשה שנית: הזימון
פרשה שלישית: המרפסת בסגנון כרתים
פרשה רביעית: עת הפוּרקנוֹת
פרשה חמישית: תמר
פרשה שישית: משחקי קודש
פרשה שביעית: נמצא הבן האובד.
עלילת הרומן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מאפייני הרומן

אברהם רגלסון ציין כי "מבחינה אחת, סיפּור-מאן הוא מוקדם לסיפּור-המסורת, שכן סיפּור-מאן חודר לתנאים, להרגלים ולתהליכים ההיסטוריים שסיפּור-המסורת מושתת עליהם. מבחינה שנייה, סיפּור-מאן הוא מאוחר לסיפּור-המסורת, שכן סיפּור-מאן הוא פּירוש ובירור והרחבה לסיפּור-המסורת."
רגלסון מוצא ברומן ממדים אחדים:
ממד פילוסופי: דיון על גורל-האדם ועל היחס שבין הצד המטאפיסי שבעולם ובין הצד הנגלה שבו.
ממד מיתולוגי: הצגת אלילי בבל, כנען ומצרים.
ממד פּסיכולוגי כפול: "(א) הערות שהמחבר עצמו מעיר על תופעות פּסיכולוגיות, על מוטיבים נעלמים אשר למעשי-אדם, על דרכם לכסות אמת מעצמם, ועל סנוורים שלהם המונעים אותם מראות מובהקות וגלויות, על רחשים ותבונות המתגלים להם על-כרחם, ועל מנגנון-החיקויים, שבו אדם מחקה מעשי אלים וגיבורים; (ב) גילוי נפשות-אדם תוך כדי ההרצאה הסיפּורית עצמה, בדראמה של שיחותיהם ומעשיהם."
ממד הדמיון האמנותי: המחבר מלביש את שלד-המסורת בתיאורים מפורטים.
ממד הפּיוט: מונולוגים ארוכים, שהמחבר שם אותם בפי נפשותיו, ועיקרם וידוי ושפך-רגש.
ממד האגדה הישראלית: המחבר שואב מהאגדה התלמודית והמדרשית לכל היקפה, לרבות מפרשים מאוחרים.
גיטה אבינור כתבה כי "ההומור המיוחד של הסופר, רוחב הנשימה והיריעה, הכושר לראות את הדברים בהקשרם הרחב ביותר, החדירה הפסיכולוגית והריחוק האֶפי הם מתכונות היסוד של היצירה. ... על הספר שורה אווירה של אירוניה מהולה באהדה. עולה ממנו, על רקע המיתוס, ייחודו של עם ישראל מראשית התגבשותו, ויש בכך משום הפתעה, שלקראת סוף היצירה, בברכת יעקב, נרמזת בשורתו של ישו."
כתיבת הרומן

השראה לכתיבת הרומן קיבל מאן מספרו האוטוביוגרפי של גתה "Dichtung und Wahrheit" ("שירה ואמת"), שבחלקו הרביעי כתב גתה על סיפור יוסף ואחיו המקראי: "הסיפור הטבעי הזה הוא חינני ביותר, אבל הוא נראה קצר מדי ומרגישים שיש לצייר אותו בפירוט".
כתיבת הרומן "יוסף ואחיו" החלה בדצמבר 1926.
במהלך עבודתו על הרומן ביקר מאן במצרים וארץ ישראל במרץ 1930, שנה לאחר קבלת פרס נובל לספרות שהקנה לו מוניטין בינלאומיים. במסע הפליגו מאן ואשתו קטיה לאורך הנילוס עד אסואן, שם ראה כל שביקש לראות לצורך המשך כתיבת הרומן. כתיבת חלקו הראשון של הרומן הסתיימה באוקטובר 1930, והוא יצא לאור בברלין ב-1933.
בקיץ 1932 שהה מאן בבית נופש בעיירה נידה שבליטא, שם המשיך לכתוב את הרומן "יוסף ואחיו". כתיבת החלק השני, "יוסף בימי עלומיו", הסתיימה ביוני 1932, והוא יצא לאור בברלין ב-1934.
בתחילת 1933, בעת עליית הנאצים לשלטון, שהה מאן עם משפחתו בטיול בדרום צרפת. לאחר התלבטויות, העדיף מאן להישאר עם משפחתו מחוץ לגרמניה. הוא הודיע בפומבי שלא יוכל לחזור לגרמניה עד ששלטון הצדק לא ישוב אליה לפניו. אריקה, בתו הבכירה של מאן, הצליחה לנסוע למינכן תחת השלטון הנאצי ולהציל את כתב היד של "יוסף ואחיו" ועוד כמה כתבי יד מהבית, שהוחרם על ידי הרשויות. מצרפת עברו מאן ומשפחתו להתגורר בעיר קיסנאכט (Küsnacht) שליד ציריך. בימי שהותו של מאן בקיסנאכט הוסיף לכתוב את הרומן "יוסף ואחיו", שחלקו הראשון התפרסם כבר ב-1933, ובאוגוסט 1936 סיים לכתוב את החלק השלישי, "יוסף במצרים", שיצא לאור בווינה ב-1936.
בפברואר 1938 היגרו בני הזוג מאן לארצות הברית והתיישבו בניו ג'רזי, וב-1940 עברו לקליפורניה. כתיבת החלק הרביעי של הרומן, "יוסף המשביר", החלה באוגוסט 1940 והסתיימה בינואר 1943, והוא יצא לאור בסטוקהולם ב-1943.
במקביל לכתיבת הכרכים השונים של "יוסף ואחיו" כתב מאן את הרומן הביוגרפי "לוטה בוויימאר" (1939) המציג את חייו של הסופר הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה לעת זקנה.
תרגום

הרומן תורגם לשפות הונגרית (1946), פינית (1947), אנגלית (1948 ושוב ב-2005), עברית (1957–1959), ספרדית (1962), רוסית (1968), הולנדית (2014).
החלק הראשון של הרומן תורגם לעברית בידי ישורון קשת, ויצא לאור, בשם "אלו קורות יעקב", בהוצאת שטיבל, 1935.
הרומן במלואו תורגם לעברית בידי מרדכי אבי-שאול ויצא לאור, בלוויית ציורים מאת שרגא וייל, בהוצאת ספריית פועלים בשנים 1957–1959. תרגום זה, המבקש לשמור על זיקה לשפת התנ"ך, זכה בפרס טשרניחובסקי לשנת ה'תשי"ז.
לקריאה נוספת

יונתן כהן, כפעם בפעם - מחקר ביצירות תומאס מאן, תג הוצאה לאור, 1997.
מאיר שלו, בעיקר על אהבה, עם עובד, 1995.
שולמית הקנברוך, התשתית התנכ"ית ב"יוסף ואחיו" לתומאס מאן, עבודה לתואר מוסמך במחלקה לספרות משווה של אוניברסיטת בר-אילן, 1983.