stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחוב ירושלים (חיפה)

| --- | --- |
מבט לאורך רחוב ירושלים
מבט לאורך רחוב ירושלים
 מידע כללי
 על שם:  העיר ירושלים – עיר הקודש שהייתה מרכז חיי העם היהודי בימי קדם ומושא געגועיו בזמן שהותו בגלות
 מיקום
 עיר:  חיפה
 שכונה:  הדר הכרמל
 
 קואורדינטות:  32°48′28″N 34°59′56″E﻿ / ﻿32.80787°N 34.99885°E﻿ / 32.80787; 34.99885
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב ירושלים הוא רחוב בהדר הכרמל בחיפה. הרחוב נמתח בין היציאה מבניין הטכניון הישן לרחוב בלפור לגן בנימין וחוצה את רחוב הלל יפה ורחוב חיים. בתקופת העלייה החמישית השתכנו ברחוב רופאים רבים וכן אנשים מכל גוני הקשת הפוליטית של אותה תקופה - לעיתים אף באותו בניין. בעבר נחשב ליוקרתי והתגוררה בו עילית החברה היהודית כאבא חושי, אוריאל שלון ושלמה זלמן נתנזון, אך עם השנים ירד הרחוב מגדולתו, בדומה לתהליך שעברו שאר חלקי השכונה באמצע המאה ה-20. הרחוב כמתחם ורבים מבתיו מוגדרים כמבנים לשימור.
היסטוריה

הרחוב נכבש (אך לא נסלל) כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה כחלק מ"עבודות יזומות" שבוצעו בהדר הכרמל. לאחר מכן היווה הרחוב חלק מתכנונו של ריכרד קאופמן להדר הכרמל בשנות ה-20 של המאה ה-20, שנעשה על פי תפיסת עיר גנים טיפוסית וכתכנוניו היותר מאוחרים של קאופמן בחיפה (בת גלים, כרמל מרכזי וכיוצא בזה) – רחובות על בסיס קווי הגובה הטופוגרפיים הטבעיים, ובקצותיהם גנים: גן בנימין וגן הטכניון. רחוב ירושלים נמצא על אחד מקווי הגובה האלו ומקביל לרחובות הרצל, נורדאו ופבזנר. עקב תכנון זה של "עיר גנים", הותרה בתחילה בניית בתים בעלי שתי קומות בלבד והדבר גרם למרמור בקרב ועד השכונה, שכן בעלי הבתים רצו למקסם את משאבי המגרשים שקנו ולבנות דירות נוספות.
הבתים שנבנו בשנותיו הראשונות של הרחוב נבנו ותוכננו על ידי ראשוני הקבלנים והאדריכלים של "חיפה העברית" באותה תקופה: גדליהו וילבושביץ, שבנה כעשרה בתים ברחוב, בנימין אוראל ואחרים. על אף היותו רחוב מגורים שכנו בו כבר מלכתחילה מוסדות תרבות כבתי-ספר, מספר פנסיונים קטנים ומקומות מפגש קטנים. מוסדות ברחוב היוו "אבן יסוד" של ארגונים כחיל האוויר הישראלי והג"א. לאחר מעברן של משפחות מבוססות לכרמל הפך הרחוב בחלקו הגדול לבניינים שאכלסו עסקים, אולם עם מעברם של משרדים ממשלתיים ובתי המשפט לעיר התחתית ננטשו חלק מן הדירות והבתים. על אף שחלק מהבניינים נבנו מחדש, חלקם שונה ובחלקם מוקמו משרדים - שומר הרחוב על אופי הדר הכרמל כמו שראו אותה מייסדיה ומתכנניה. בתחילת המאה ה-21 שיפצה עיריית חיפה את הרחוב כחלק משיפוץ הרחובות הסובבים את תיאטרון חיפה. מפאת היסטוריית הבניינים והאנשים אשר התגוררו בהם הוצבו על חלק מהבתים "שלט כחול" מטעמה של הוועדה לשילוט היסטורי ובאמצעות המועצה לשימור אתרים.
אז באו אל מקום אחד בעיר, ששם בתי המעון הקלים והיפים. הדרך התחילה מגביהה והולכת. הם היו עתה על הכרמל. פה נראו היכלות נאים קטנים בתוך גנות נוזלי בשמים. אצל איזה בתים נוים לפי טעם המאַורים ראו שבכות עץ קלועות על יד החלונות
לקריאה נוספת

אלוף ודרור אור-אל בנימין אוראל: אדריכל ללא דיפלומה, חיפה: א. וד. אור-אל, 2008. (אתר הספר)
זאוקסקי

| --- | --- |
בניין תחנת הרכבת טארוסקאיה
בניין תחנת הרכבת טארוסקאיה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 אובלסטי:  מחוז טולה מחוז טולה
 תאריך ייסוד:  1935 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב העירוני:  6,464 (2021)
 קואורדינטות:  54°44′06″N 37°24′02″E﻿ / ﻿54.735°N 37.400555555556°E﻿ / 54.735; 37.400555555556 
 אזור זמן:  UTC+3
 http://zaokskiy.tularegion.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניזאוקסקי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניזאוקסקי(למפת מחוז טולה רגילה) טולה נובומוסקובסק דונסקוי אלקסין יפרמוב בוגורודיצק סובורוב יאסנוגורסק מוסקבה קלוגה אוריול ליפצק רי.זאוקסקי(למפת מחוז טולה מוגדלת) טולה נובומוסקובסק דונסקוי אלקסין יפרמוב בוגורודיצק סובורוב יאסנוגורסק מוסקבה קלוגה אוריול ליפצק רי.זאוקסקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זאוקסקי (ברוסית: Зао́кский) הוא יישוב פועלים עירוני, המרכז המנהלי של המחוז המוניציפלי זאוקסקי במחוז טולה, במרכז רוסיה. האוכלוסייה מונה 6,548 אנשים (נכון למפקד 2018). הכפר ממוקם בצפון מחוז טולה, 63 ק"מ מהעיר טולה, לא הרחק מהגבול עם מחוז קלוגה. בכפר שוכנת תחנת רכבת טארוסקאיה המשמשת את קו "מוסקבה-טולה".
היסטוריה

זאוקסקי מוביל את שורשיו מקהילה, שכללה את הכפר אונקי (הידוע מאז המאה ה-17), הכפר איוואנובקה ותחנת איוואנובו (כיום תחנת טרוסקאיה) של הרכבת מוסקבה-קורסק, שנבנתה בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19.
בשנת 1924 הכפר הופך למרכז מחוז סרפוחוב (משנת 1930 - מחוז זאוקסקי במחוז המשנה סרפוחוב של מחוז מוסקבה). בשנת 1935 אוחדו הכפרים איוואנובקה ותחנת איוואנובו, שבאותה עת קיבלה את השם טרוסקאיה, ליישוב אחד בשם זאוקסקי.
ב-9 בספטמבר 1970 קיבל הכפר זאוקסקי מעמד של יישוב פועלים, מאז שמו הרשמי של יישוב הוא כפר הפועלים זאוקסקי. סמינר אדוונטיסטי נפתח בזאוקסקי בשנת 1987, כיום הסמינר מתקיים בתור האוניברסיטה האדוונטיסטית של זאוקסקי.
כלכלה

המפעלים העיקריים של זאוקסקי: מאפייה, מפעל חקלאי, בית דפוס ובית ההוצאה לאור "מקור החיים" («Источник жизни»). בסמוך לכפר, על גדת נהר אוקה - בית הנופש וולגוז', מרכז בילוי ופארק הנופש ולגוז' ויש מספר רב של עמותות גננות באזור.
תרבות

ישנם שני בתי ספר בכפר (בית הספר היסודי ובית הספר התיכון על שם גיבור רוסיה, סרגיי בורנייב), פנימייה, בית ספר למוזיקה, קולנוע תלת־ממדי ובית חולים אזורי. בנוסף בזאוקסקי קיים מוסד חינוך גבוה שאינו ממשלתי של הכנסייה האדווניסטית של היום השביעי - אוניברסיטת זאוקסקי האדוונטיסטית (שכוללת בית ספר תיכון נוצרי, אקדמיה תאולוגית ומכון כלכלי נוצרי), שמבין בוגריה הנודעים הוא שחקן התיאטרון גריגורי דובריגין.
מאז 2 באוקטובר 1930 יוצא לאור העיתון המקומי "זאוקסקי ווסטניק" (ידיעון זאוקסקי).
אתרים ראויים לציון

ליד זאוקסקי, על גדות אוקה, נמצאת אחוזת פולינובו - מוזיאון הבית ושמורתו של האמן הרוסי המפורסם וסילי דמיטרייביץ' פולינוב, שנבנה על פי פרויקט שלו בסוף המאה ה-19. בכפר ביחובו שנמצא בסמוך לזאוקסקי נשמרה כנסיית השילוש הקדוש, שנבנתה גם היא על פי פרויקט מיוחד של פולנוב עבור האיכרים במקום בשנת 1906.
אנדריי טימופייביץ' בולוטוב (נולד ב-7 באוקטובר 1738 - 3 או 4 באוקטובר 1833) הוא סופר, פילוסוף מוסרי, מדען, בוטנאי, ממקימי האגרונומיה ברוסיה. הוא תרם תרומה רבה להכרה ברוסיה של עגבניות ותפוחי אדמה בגידולים. אנדריי בולוטוב נולד בכפר אבותיו דבוריאנינוב שבמחוז המשנה אלכסינסקי במחוז טולה (כיום אזור זאוקסקי במחוז טולה)
וסבולוד פיודורוביץ' רודנייב, יליד משפחת אצולה ממחוז טולה, התגורר באחוזתו בכפר מישנקי, כיום בזאוקסקי. מת ב-7 ביולי 1913 ונקבר בסביבת כנסיית גבירתנו מקאזאן בכפר סבינו, במחוז טולה. גיבור המלחמה הרוסית-יפנית, אדמירל (1905) הצי הקיסרי הרוסי, מפקד סיירת וריאג שאחוזתו משמשת כמוזיאון.
וסטרבוטן (מחוז)

וסטרבוטן (בשוודית: Västerbottens län) הוא מחוז בצפון שוודיה. הוא גובל עם מחוזות וסטרנורלנד, ימטלנד ונורבוטן השוודים, עם מחוז נורלנד הנורווגי והמפרץ הבוטני.
גאוגרפיה

מחוז וסטרבוטן שוכן בנורלנד ומכסה את חבלי הארץ לפלנד ואוניירמנלנד.
עיריות > לפלנד השוודית

דורותיה
ליקסלה
מלאו
סורסלה
סטורומן
וילהלמינה
אוסלה
עיריות > וסטרבורן

נורחה
רוברטספורש
חלפתאו
אומאו
וינדן
ונאס
עיריות > אוניירמנלנד

ביורהולם
נורמלין
ראו גם

אומאו
הקהילה היהודית בגרנדה (ספרד)

הקהילה היהודית בגרנדה, ספרד, התקיימה בין המאות הראשונות לספירה הנוצרית ועד שנת 1492, שנת גירוש יהודי ספרד על ידי המלכים הקתוליים.
בניגוד לערים אחרות בספרד, לא נשארה בגרנדה כל עדות מוחשית לקיום קהילה יהודית. הרובע היהודי העתיק של גרנדה, שהוקם לפני כיבושה על ידי המוסלמים, התקיים במהלך שלטונה של שושלת זיריד באלבאיסין. בתקופת השושלת הנסרית עבר הרובע לגבעת מאורור (Mauror) . הרובע היהודי הוזז, הורחב או צומצם על ידי השליטים השונים של גרנדה על פי צורכיהם. לאחר גירוש היהודים מהעיר הרובע נהרס כליל בפקודתו של המלך פרדיננד ועל הריסותיו נבנו קתדרלה ובית חולים.
היסטוריה

הנוכחות הראשונה המשמעותית של יהודים בחצי האי האיברי מתקשרת לתקופה בה האזור שכונה בפי הרומאים היספניה היה חלק מהאימפריה הרומית. נוכחות זאת נתמכת על ידי ממצאים ארכאולוגיים ומקורות ספרותיים כאחד.
היסטוריה > השלטון הוויזיגוטי

בתקופה הראשונה לשלטון הוויזיגוטים, שפלשו לחצי האי בתחילת המאה ה-5, הקהילה היהודית שגשגה. הוויזיגוטים היו פגאניים שלא התעניינו בהשקפות הדתיות של העמים הכבושים. בתקופה זאת התחיל להיווצר על גבעת אלבאיסין, דרומית לנהר דארו (אנ'), יישוב שרוב תושביו היו יהודים ובו מצודה קטנה. הוא נקרא בפי הערבים גַרְנַטת אל-יהוּד (בערבית:غرناطة لليهود). מפנה לרעה חל בשנת 585 כאשר הוויזיגוטים אימצו את הנצרות והתחילו להפלות לרעה את היהודים בהשפעת המלכים הנוצרים. מכיוון שכך, היהודים קידמו בברכה ניסיונות מוסלמים להשתלת על האזור הדרומי של חצי האי. מקורות נוצריים ומוסלמים מעידים על כך שהיהודים סיפקו סיוע משמעותי לפולשים. לאחר כיבוש גרנטת אל-יהוּד על ידי טארק בן זיאד, הגנת העיר הושארה בידי כוחות מעורבים יהודים ומורים. לאחר הכיבוש כונה האזור אל-אנדלוס.
היסטוריה > שלטון בית אומיה

עם ניצחונו של טארק בן זיאד, מצביאו של הח'ליף וליד הראשון, מבית אומיה, על הוויזיגוטים וכיבושה של היספניה הוויזיגותית בשנת 711 לספירה, חיי היהודים השתנו בצורה דרמטית.
תחת השלטון המוסלמי, קיבלו היהודים מעמד של ד'ימי, שהקנה להם זכויות קניין, פולחן דתי, ואוטונומיה משפטית שאפשרה להם לפנות לבתי דין יהודיים כדי להסדיר את ענייני קהילותיהם. לקהילות היהודיות היו מועצות שמינו את בעלי התפקידים, דיינים שביצעו משימות אדמיניסטרטיביות, כולל גביית מיסים, ובתי דין שהתנהלו על פי ההלכה. מאידך, הוטלו על היהודים מיסים נוספים, הם חויבו להיבדל בתלבושתם ובשמותיהם מהמוסלמים, נמנעה מהם גישה לרוב המשרות הציבוריות, והם היו פסולים לעדות בבתי משפט מוסלמים. היישום של הד'ימה השתנה מעת לעת ולא תמיד נאכף באופן נוקשה.
היסטוריה > הטאיפה של גרנדה

השתלטותה של שושלת זירי על אל-אנדלוס התחילה בתחילת המאה ה-11. עם הדחתו של הח'ליף השאם השני (אנ') (בערבית: ابو الولید ھشام المؤيد بالله) מבית אומיה בשנת 1009, הקים זאווי בן זירי ממלכה עצמאית בשם הטאיפה של גרנדה שהתקיימה בין השנים 1013 – 1090.
זמן קצר לאחר שהשתקע באזור, העתיק זאווי את בירתו ממדינת אילווירה (אתר ליד עטרפה (אנ') המודרנית) לגרנטת אל-יהוד ששכנה במקום גבוה יותר, קל יותר להגנה. החלטה זאת הביאה להקמת העיר החדשה גרנדה שהפכה תוך זמן קצר לאחת הערים החשובות באל-אנדלוז.
לאחר נפילת ח'ליפות קורדובה בתחילת המאה ה-11, ספרד נכנסה לתקופה של משברים פוליטיים תקופים ומאבקי יוקרה בין ערים ברבריות שונות. הדבר העניק יתרון למלומדים היהודים שהיו מבוקשים מאוד כרופאים, מתרגמים ויועצים מדיניים וכלכליים ואפשר את התקדמותם של יהודים רבים בסולם הדרגות, למרות היותם מוגדרים בני חסות.
הקהילה היהודית בגרנדה היגיע לשיא תפארתה בתקופתו של מלך חבוס אל-מוצפר משושלת זירי ששלט בטיפאה של גרנדה בין השנים 1019 – 1037, וזאת בזכות מנהיג הקהילה רבי שמואל הנגיד.
לאחר נפילת העיר קורדובה בידי הברברים, נמלט שמואל הנגיד יליד קורדובה למלגה, שם שימש כמזכירו האישי ועוזרו של אבו אל-עבאס בן אל-עריף, הווזיר הגדול של המלך חבוס שישב באותה עת בגרנדה. לפני מותו, המליץ הווזיר על שמואל הנגיד לפני המלך חבוס. שמואל הנגיד נכנס לחצרו של המלך חבוס בשנת 1020 בתפקיד יועץ, ויזיר גדול ושר הצבא. לאחר מותו של המלך חבוס, תמך שמואל הנגיד במינויו של בנו הצעיר באדיס בן חבוס למלך. בתמורה לתמיכתו, מינה אותו המלך באדיס לתפקיד הווזיר הגדול ולשר הצבא. עלייתו לשלטון של באדיס בן חבוס גרמה לעזיבתם של גדולי רבני גרנדה רבי יוסף בן מיגש, רבי יצחק בן ליאון ורבי נחמיה אשאכפה שצדדו במינויו של אחיו הבכור.
במקביל לתפקידיו המדיניים, כיהן שמואל הנגיד כנשיא הקהילה היהודית, מינה רבנים ודיינים ותמך במשוררים, בישיבות, בחכמים ובאנשי מדע ורוח. בזכות פעילותו הפכה גרנדה למרכז יהודי חשוב. בתקופתו של שמואל הנגיד, האוכלוסייה היהודית בגרנדה מנתה כ-5,000 נפש שהיוו כ-20% מהאוכלוסייה.
לאחר פטירתו של שמואל הנגיד, המשיך בנו יהוסף הנגיד לכהן כראש הקהילה וכווזיר הגדול של המלך באדיס. יחסיו עם השרים הברברים החמירו ככל שהרבה למנות את מקורביו לתפקידים בכירים. המשורר האנדלוסי אבו אישק אל-אילברי (Abu Ishaq al-Ilbri) ביטא באחד משיריו את האיבה שרכשו אנשי החצר הברברים ליהוסף הנגיד. יש סבורים כי שיר זה תרם רבות לאווירה הכללית שהובילה לפרעות שבוצעו ביהודי גרנדה בשנת 1066. יהוסף הנגיד הואשם בשנת 1064 בתכנון הרעלתו של בנו הבכור של באדיס, בולוגין בן באדיס, ובשנת 1066 בקשירת קשר עם שליט הטאיפה של אלמריה, אל-מוטסים, במטרה לחולל הפיכה מדינית בטאיפה של גרנדה.
ב-30 בדצמבר 1066 הסתערו המוני מוסלמים על ארמון המלך, רצחו את יהוסף הנגיד, צלבו את גופתו על שער הארמון וטבחו אלפי יהודים. חלק גדול מהיהודים ששרדו את הטבח עזבו את גרנדה בהותירם קהילה יהודית מצומצמת ומוחלשת.
היסטוריה > בין הטאיפה הראשונה של גרנדה לממלכת גרנדה

התקופה שבין סוף המאה ה-11 לתחילת המאה ה-13 התאפיינה במאבקים בין המלכים הנוצריים לבין השושלות הברבריות שבירתן במרקש, מרוקו, על השליטה באל-אנדלוס. מאבקים אלה גרמו לאי-יציבות פוליטית, כאשר השלטון עבר לסירוגין בין שלטון השושלות הברבריות לבין שלטון הטאיפות.
בין השנים 1090 ל-1145 שלטה באל-אנדלוס, ובכלל זה בגרנדה, שושלת המוראביטון, שתחילת שלטונה בהשתלטותו של יוסוף בן תאשפין על האזור בשנת 1090.
בשנת 1145 הסתיים שלטון המוראביטון והתחילה תקופת הטאיפה השנייה של גנדה אשר הסתיימה בשנת 1157 עם השתלטות שושלת אל-מוואחידון על אל-אנדלוס. שושלת אל-מוואחידון שלטה בגרנדה עד שנת 1200. לאחר נפילתה קמה הטאיפה השלישית של גרנדה שהתקיימה עד שנת 1228, עת הקמת ממלכת גרנדה בידי השושלת הנסרית (אנ').
התקופות בהן גרנדה הייתה נתונה תחת שלטון שושלת המוראביטון ושושלת אל-מוואחידון התאפיינו ביחס נוקשה ביותר כלפי היהודים. השלטון הקפיד על אכיפת כל כללי הד'ימי בהתאם להשקפתו הדתית הבלתי מתפשרת. תחילה סולקו היהודים מכל תפקידיהם. בהמשך הוצאו טקסים דתיים לא מוסלמים אל מחוץ לחוק והיהודים אולצו לבחור בין מוות להתאסלמות או לגירוש. הרפורמות החמירו בשנת 1198 תחת שלטונו של אבו יוסף יעקוב "אל-מנסור " שקבע קוד לבוש מיוחד ליהודים. היהודים נאלצו ללבוש גלימה, בעלת שרוולים רחבים במיוחד, בצבע כחול כהה. היהודים המומרים חויבו ללבוש בגד מיוחד כדי להבדיל אותם מהמוסלמים ה"אמיתיים". בעקבות הרדיפות, יהודים רבים נמלטו מגרנדה צפונה לשטחים נוצריים, או מזרחה לשטחים מוסלמיים סובלניים יותר, דבר שגרם להכחדה הכמעט מוחלטת של הקהילה היהודית.
תקופות הטאיפה השנייה והשלישית של גרנדה (אנ') התאפיינו ביחס ליבראלי יותר ליהודים, דבר שגרם לחזרה של יהודים אל גרנדה ולהתאוששות מה של הקהילה היהודית.
היסטוריה > ממלכת גרנדה

ממלכת גרנדה שבירתה בגרנדה התקיימה בין השנים 1228 – 1492.
עת הקמת הממלכה, הייתה הקהילה היהודית בגרנדה אותה קהילה קטנה שהתגבשה בתקופת הטאיפה השלישית של גרנדה. היהודים שבו למעמד של בני חסות, עם כל הזכויות והחובות הנובעות מכך. היהודים היו סוחרים, מתרגמים\מתורגמנים ורופאים. הם נדרשו לענוד בציבור סימן שזיהה אותם כיהודים. ההיסטוריון המוסלמי אבן אל-חטיב (בערבית: لسان الدين ابن الخطيب) יליד גרנדה ציין בעבודתו כי חוק זה נכנס לתוקף בימי שליט גרנדה איסמעיל הראשון (בערבית: أبو الوليد إسماعيل الأول بن فرج) (1314 – 1325). ייתכן כי היה זה כובע צהוב וגלימה מיוחדת. מוחמד החמישי (אנ') (בערבית: أبو عبد الله محمد الخامس), השליט השמיני מהשושלת הנסרית, (1354–1359; 1362–1391) הנהיג מדיניות סובלנית כלפי יהודי הממלכה ואפשר לקהילת יהודי גרנדה לקלוט יהודים שברחו ממלכות קסטיליה וארגון לאחר הפרעות של שנת 1391 (גזרות קנ"א) .
הקהילה היהודית בגרנדה הוכחדה כליל בשנת 1492 בעקבות גירוש יהודי ספרד על ידי המלכים הקתוליים פרדיננד ואיזבלה.
היסטוריה > אנשי מדע ורוח שפעלו בגרנדה

עם אנשי הרוח שפעלו בגרנדה נמנו:
רבי שמואל הנגיד, (993 - 1056) איש אשכולות, רב, חכם תלמודי, פוסק, משורר, מדקדק, מנהיג ומדינאי.
שלמה אבן גבירול משורר ופילוסוף הגיע בשנת 1045 ושהה בה בחסותו של רבי שמואל הנביא.
רבי מֹשֶׁה אִבְּן עֶזְרָא (רמב"ע), 1055 – 1140 בערך) היה משורר, פייטן ופילוסוף נחשב לאחד מגדולי המשוררים היהודים.
יהודה בן שאול אבן תיבון (1120 - 1190) היה מתרגם ורופא. נאלץ לעזוב את עיר מולדתו גרנדה בגיל 30 ועבר לפרובאנס שבדרום צרפת.
רבי סעדיה אבן דנאן (הראשון; רס"ד) היה משורר, בלשן, פרשן מקרא, דיין וכרוניקאי בן המאה ה-15. מחשובי החכמים בספרד וצפון אפריקה בתקופה שלאחר פרעות קנ"א
רבי שלמה בן יוסף אבן אַיוּב (ראשית המאה ה-13). יליד גרנדה, מדען, פילוסוף, רופא ומתרגם שפעל בפרובאנס. תרגם לעברית את ספר המצוות לרמב"ם.
יצחק המון רופא בחצרו של מלך עבדאללה בגרנדה.
היסטוריה > הנצחת הקהילה

בגרנדה הוקמו שני מוזיאונים שמטרתם להנציח את זכרה של הקהילה היהודית העתיקה והמפוארת של גרנדה שנכחדה ונשכחה.
ארמון הנשכחים - המוזיאון נפתח ב-2 בינואר 2024, אותו תאריך בו בשנת 1492 קיבלו פרדיננד ואיזבלה את השליטה על גרנדה לאחר הדחתו של מוחמד ה-12. המוזיאון מציג את אוסף משפחת קרספו לופז, המאפשר ללמוד על חיי הקהילה היהודית בגרנדה, ואת אוסף הפריטים הקשורים לפעילות האינקוויזיציה.
המוזיאון היהודי - הוא מוזיאון קטן, שהוקם ביוזמה פרטית, המוקדש לתרבות, להיסטוריה, לאנשים ולמסורות של קהילת יהודי גרנדה.
הערות שוליים

↑  Naṣrid dynasty | Granada, Spain, Alhambra | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-10-25 (באנגלית)
↑  Erika Spivakovsky, The Jewish presence in Granada
↑  Michael Toch, The economic history of European Jews. Chapter Four :The Iberian Peninsula
↑  Rodgers, Helen; Cavendish, Stephen (2021). City of Illusions: A History of Granada. Oxford University Press. Pg. 6-10
↑  Rutgers, Leonard V.; Bradbury, Scott (2006). "The Diaspora, c. 235–638". In Katz, Steven T. (ed.). The Late Roman-Rabbinic Period. The Cambridge History of Judaism. Vol. 4
↑  Norman A. Stillman, The Jews of Arab Lands pg. 156, Jewish Publication Society, 1979, ISBN 978-0-8276-1155-9. (באנגלית)
↑  Sabine Panzram, Laurent Callegarin, Entre civitas y madina: El mundo de las ciudades en la península ibérica y en el norte de África (siglos IV-IX), Casa de Velázquez, 2018-11-22, ISBN 978-84-9096-227-5. (בספרדית)
↑  Les insignes portés par les Juifs : origines, encyclopedia.ushmm.org (בצרפתית)
↑  Bárbara Boloix-Gallardo, A Companion to Islamic Granada, BRILL, 2021-11-22, ISBN 978-90-04-42581-1. (באנגלית)
↑  Abba Solomon Eban, Heritage: Civilization and the Jews pp144-145, Simon and Schuster, 1984, ISBN 978-0-671-44103-6. (באנגלית)
↑  Norman A. Stillman, The Jews of Arab Lands, pp 212 -213, Jewish Publication Society, 1979, ISBN 978-0-8276-1155-9. (באנגלית)
↑  Samuel ha-Nagid | Maimonidean philosopher, Andalusian poet, Granadan vizier | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Granada, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  ABU ISḤAḲ AL-ELVIRI - JewishEncyclopedia.com, www.jewishencyclopedia.com
↑  Norman A. Stillman, The Jews of Arab Lands, pp 214-216, Jewish Publication Society, 1979, ISBN 978-0-8276-1155-9. (באנגלית)
↑  Comparative Studies in Society and History 2014-10: Vol 56 pp 844-869, Cambridge University Press, 2014-10. (באנגלית)
↑  Mercedes García-Arenal, Yonatan Glazer-Eytan, Forced Conversion in Christianity, Judaism and Islam: Coercion and Faith in Premodern Iberia and Beyond, BRILL, 2019-10-21, ISBN 978-90-04-41682-6. (באנגלית)
↑  Maribel Fierro, Again on Forced Conversion in the Almohad Period
↑  Eric Silverman, A Cultural History of Jewish Dress, A&C Black, 2013-08-29, ISBN 978-0-85785-209-0. (באנגלית)
↑  The Nasrid Kingdom of Granada between East and West: (Thirteenth to Fifteenth Centuries), BRILL, 2020-12-07, ISBN 978-90-04-44359-4. (באנגלית)
הטאיפה הראשונה של גרנדה 1037
פסל ברונזה של שלמה אבן גבירול שהוקם במלגה בשנת 1970
יהודה אבן תיבון
חברת המטלורגיה של הרי אורל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים) 
 חברות בנות:  Uralelektromed  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום המטה:  פישמה עילית 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המתכת 
 מוצרים עיקריים:  נחושת, עופרת, אבץ, non-ferrous metallurgy 
 הכנסות:  402,950,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  23,200,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2015) 
 עובדים:  70,000 
  
 www.ugmk.com/en/
 
חברת המטלורגיה של הרי אורל (ברוסית: Ура́льская го́рно-металлурги́ческая компа́ния, בראשי תיבות УГМК) היא חברת כרייה רוסית, המהווה ליצרנית הגדולה ביותר של נחושת ברוסיה והתשיעית בגודלה בעולם. מטה החברה נמצא בעיר פישמה עילית בסברדלובסק.
היסטוריה

החברה הוקמה כחברת החזקות, הכוללת כ-50 חברות בענף הכרייה, והמטלורגיה, ייצור מכונות בניין, בנייה, חקלאות ותקשורת ב-12 אזורים ברוסיה, צ'כיה וליטא, שהוקם ב-7 באוקטובר 1999, על בסיס מפעל של אורלאלקטרומד. ב-20 באוקטובר 1999 הונפקה תעודת רישום ממלכתית של חברת המניות המשולבת.
בעלות וניהול

הבעלים של החברה הם: נשיא החברה איסקנדר מחמודוב (המחזיק ב-50,0004% ממניות החברה), המנכ"ל אנדריי קוזיצין (המחזיק ב-34,9996%), המנהל המסחרי איגור קודריאשין (7,5%), מנכ"ל בית מסחר UGMK" אדוארד צ'וחלבוב (7,5%).
ספונסר

החברה מממנת מספר קבוצות ספורט, ביניהן קבוצת כדורסל הנשים אוגמ"ק יקטרינבורג שאף נקראת על שם החברה וקבוצת ההוקי קרח אבטומוביליסט יקטרינבורג.
הערות שוליים

↑  Aurubis. "Краткий анализ мирового рынка рафинированной меди и сплавов по итогам 2015 года". אורכב מ-המקור ב-2018-03-11. נבדק ב-2018-03-24.
↑  Уральская горно – металлургическая компания (УГМК), Сематик - корпоративный проект библиотек Свердловской области, 2011
↑  ОАО «УГМК», Ведомости
זאסלון

BRLS-8B "זאסלון" (מחסום) הוא מכ"ם רוסי (ברית המועצות לשעבר) מוטורי רב-מצבי לכל מזג האוויר שפותח בין השנים 1975 - 1980 בידי מכון המחקר המדעי Tikhomirov כחלק ממערכת הנשק של ה-מיירט העל-קולי. MiG-31 קוד הדיווח של נאט"ו של המכ"ם הוא פלאש דאנס, כאשר הקטגוריות "SBI-16" "RP-31", "N007" ו-" S-800" משויכות לרדאר.
תיאור

הזאסלון הוא מכ"ם פולס-דופלר עם אנטנה סרוקה פסיבית (PESA) ועיבוד אותות דיגיטלי. האנטנה של הזאסלון היא מערכת רב ערוצית הכוללת שני מערכים נפרדים בשליטה אלקטרונית, מכ"ם בתדר X עם 1700 משדרים ומכ״ם בתדר L עם 64 משדרים המורכבות לאנטנה אחת. האנטנה בקוטר 1.1 מטר והיא קבועה במצבה עם מגזר סריקה של +/- 70 מעלות באזימוט ו + 70 / - 60 מעלות בגובה. רכיבי ה-X-band של הרדאר משתמשים במעברי פאזת פריטים הדדיים המאפשרים לרדאר למקם קורות בסביבות 1.2 ms. ביצועים גבוהים אלה הם אחד היתרונות הגדולים של מכ"מים מערכים בשלבים בהשוואה לדור הקודם של מערכים סרוקים מכנית שלוקח שניות לבצע את אותן פונקציות כמו מערך בשלבים. ביצועי הזיהוי של מכ"ם זאסלון נקבעים כ־200 ק"מ נגד יעד עם חתך מכ"ם (RCS) של 16 מ2. הרדאר יכול לעקוב אחר עד 10 מטרות תוך עיסוק 4 מאותם מטרות בכל זמן נתון גם עם מכ"ם R-33 מודרך או טילי אוויר-אוויר מונחים R-40, R-60 IR - .הזאסלון היה מכ"ם רואה/יורה הראשון של ברית המועצות. המכ"ם הקשה על מטוסי חיל האוויר וטילי השיוט של ארצות הברית לחדור למרחב האווירי הסובייטי בגובה נמוך (באמצעות מיסוך שטח/ עומס (מכ"ם)), מבלי להתגלות.
המכ"ם היווה נקודת ציון בתעופה, זו הייתה הפעם הראשונה שמכ"ם PESA (שנמצא בעבר רק במערכות קרקעיות והמפציץ האסטרטגי B-1) הותקן במטוס קרב סילוני. מכ"ם זאסלון הוצג בפומבי בתערוכה האווירית בפריז בשנת 1991 במיג-31 המשויך אליו, הרוסים הסירו את רדום המטוס כדי לאפשר לראות את האנטנה המהפכנית של זאסלון. כמו כן, הוצג בפריס ה-F-117 Nighthawk האמריקני (מהפכני בשימוש בטכנולוגיית חמקן) הרוסים הציעו לו לטוס עם ה-MiG-31 כדי לראות אם הזאסלון יכול לזהות את ה-F-117. אמנם, מעולם לא נערכה התמודדות כזו אף על פי שמומחים רוסים היו בטוחים כי הזאסלון מסוגל לזהות את ה-F-117 במהלך הטיסה.
זסלון משתמש במחשב Argon-15A (המחשב הדיגיטלי המוטס הראשון שתוכנן בברית המועצות על ידי מכון המחקר להנדסת מחשבים (NICEVT, כיום ארגון NII).
מפרטים

תחילת שימוש ב-1981 זאסלון RP-31 N007.
טווח הגילוי של יעדי אוויר A: 200 ק"מ (לצורך חתך מכ"ם של 19 מ ' 2 בזווית התנגשות עם הסתברות 0.5)
מרחק איתור יעד עם חתך מכ"ם של 3 מ ' 2 מאחור בתוך 35 ק"מ עם הסתברות של 0.5 ()
מספר היעדים שזוהו: 24 (במקור היה 10)
מספר היעדים להתקפה: 6 (במקור היה 4)
טווח מעקב אוטומטי: 120 ק"מ
איתור מטרות תרמיות: 56 ק"מ
יש לו הזדמנויות גדולות לאיתור טילי שיוט ומטרות אחרות על רקע פני כדור הארץ
המיג - 31 היה המיירט הסדרתי היחיד בעולם המצויד במכ"ם מערך בשלבים עד שנת 2000, כאשר מיצובישי F-2 נכנס לשירות עם מכ"ם המערך הפעיל שלבי J / APG-1.
ההבדלים הבסיסיים בין גרסאות אחרות ל-MiG-31BM:
הרדאר המשולב של מיג-31 BM יכול לעקוב אחר 24 יעדים מוטסים בו זמנית, מתוכם 6 יכולים להיות מותקפים על ידי טילי R-33S.
למטוסי MiG-31M, MiG-31D ו-MiG-31BM יש מכ"ם משודרג של Zaslon-M, עם אנטנה גדולה יותר וטווח זיהוי גדול יותר (אמר להיות 400 ק"מ (250 mi) נגד מטוסי שליטה AWACS ) ויכולת לתקוף מטרות מרובות - אוויר ואדמה - בו זמנית. ל-Zaslon-M אנטנה בקוטר 1.4 מ '(גדול יותר), עם ביצועים טובים יותר מ־50% עד 100% מזסלון. באפריל 1994 הוא שימש עם R-37 כדי לפגוע ביעד 300 מרחק ק"מ. יש לו טווח חיפוש של 400 ק"מ עבור יעד 19/20 מ 2 RCS ויכול לעקוב אחר 24 מטרות בבת אחת, לעסוק שש (282 ק"מ במשך 5 מ '2). מהירות היעד עלתה מ-5 מאך ל-6 מאך, מה שמשפר את האפשרות לירות דרך האדמה. מיג - 31 הוא אחד מכלי הטיס היחידים המסוגלים ליירט ולהשמיד טילי שיוט הטסים בגבהים נמוכים במיוחד.
וריאנטים

Zaslon-A,
Zaslon-M,. פיתוח המיג - 31M המודרני בשנת 1983 ומאוחר יותר מיירטים ה-MiG-31BM הביא להחדרת מכ"ם בקרת אש זסלון משופר, זסלון - M. זסלון-M שונה ממכ"ם זסלון המקורי בכך שהוא בעל אנטנה גדולה יותר, שהוגדלה לקוטר 1.4 מ', בעל טווח זיהוי מוגדל של 400 ק"מ ועוקב אחר 24 יעדים בן זמנית, ולתקוף 6 יעדים. באפריל 1994 השתמשו ב-R-37 כדי לפגוע ביעד במרחק 300 ק"מ.
Zaslon-AM, גרסה משודרגת של לנינטס ו-NIIP, Argon-15A הוחלפה במעבדי Baget
ראו גם

מיג-31