stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסקו ברטלט
ראשית חייו

ברטלט נולד במורלנד שבקנטקי, בנם של מרתה מיניק ורוסקו גרדנר ברטלט. הוא למד במכללת קולומביה יוניון (הנקראת בהווה אוניברסיטת וושינגטון אדווינסט) שבטקומה פארק במרילנד, מוסד להשכלה גבוהה המסונף אל הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. הוא השלים את לימודיו הגבוהים בשנת 1947 עם תואר ראשון בתאולוגיה ובביולוגיה, לצד תחום עיסוק משני בכימיה. בתחילה תכנן להיות כומר אדוונטיסטי, אך מכיוון שקיבל את תוארו בגיל 21, הוא נחשב צעיר מדי למשרה זו.
ברטלט המשיך ללימודי תארים מתקדמים באוניברסיטת מרילנד בקולג' פארק, שם למד אנטומיה, פיזיולוגיה וזואולוגיה, והשלים לימודי תואר שני בפיזיולוגיה בשנת 1948. לאחר מכן הועסק כחבר סגל באוניברסיטה ולימד אנטומיה, פיזיולוגיה וזואולוגיה, במקביל לעבודתו על דוקטורט בפיזיולוגיה, אותו השלים בשנת 1952.
במהלך הקריירה האקדמית שלו שימש ברטלט מרצה מן המניין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת לומה לינדה בין השנים 1952–1954, מוסד נוסף הקשור לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי בקליפורניה. לאחר מכן, בין השנים 1954 ל-1956, כיהן כפרופסור משנה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הווארד בוושינגטון הבירה.
קריירה פוליטית

בשנת 1980 התמודד ברטלט התמודד אל הסנאט של ארצות הברית. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית הוא הגיע למקום הרביעי עם 7% מהקולות, והפסיד לסנאטור המכהן צ'ארלס מתיאס, שניצח עם 55% מהקולות. ב-1982 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של מרילנד מול נציגת המחוז המכהנת, בוורלי ביירון הדמוקרטית. הוא ניצח בבחירות המקדימות הרפובליקניות עם 52% מהקולוץ. עם זאת, בבחירות הכלליות הפסיד לביירון לאחר שגרף 26% בלבד מקולות הבוחרים.
קריירה פוליטית > בבית הנבחרים של ארצות הברית

בנובמבר 1992 התמודד ברטלט פעם נוספת במחוז הקונגרס השישי של מרילנד, שגבולותיו שורטטו מחדש, וזכה בפריימריז הרפובליקנים עם 42% מהקולות. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ביירון הפסידה למועמד מתון יותר, חבר בית הנבחרים של מרילנד תומאס האטרי. בנובמבר, רבים מהדמוקרטים השמרנים העבירו את תמיכתם לברטלט, והוא ניצח את האטרי בתוצאה של 54%–46%. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1993.
ב-1993 הצביע ברטלט נגד אשרור הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה. בנובמבר 1997 נמנה ברטלט בין 18 רפובליקנים שתמכו בהצעת החלטה מאת חבר הקונגרס בוב בר, אשר קראה לפתוח בחקירה לקראת הדחתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. ההצעה לא ציינה אישומים או טענות ספציפיות. היה זה ניסיון מוקדם להדיח את קלינטון עוד בטרם פרשת מוניקה לווינסקי, שבסופו של דבר הובילה להדחתו של קלינטון בידי בית הנבחרים.
באוגוסט 2011 כתב ברטלט מאמר דעה עבור הניו יורק טיימס ובו קרא להפסקת מחקר פולשני על פרימטים. ברטלט, שבעבר ביצע מחקר על פרימטים במסגרת תוכנית החלל האמריקאית, הצטרף לסנאטורית מריה קנטוול מוושינגטון בהצגת החוק הדו-מפלגתי להגנת קופי האדם וחיסכון בעלויות (Great Ape Protection and Cost Savings Act). ההערכה הייתה כי החוק, אם יאושר, יחסוך לממשל הפדרלי 300 מיליון דולר בעשור שלאחר מכן.
ברטלט התנגד להצעת חוק של הסנאט למימון נוסף בן 33 מיליארד דולר עבור שירות הדואר של ארצות הברית, וכינה זאת "חילוץ פיננסי חסר אחריות" – אם כי ציין כי הוא תומך "בהמשך קיום סטנדרטים של משלוח מהיום להיום באזורים כפריים, מה שיבטיח את המשך פעילות מתקן עיבוד הדואר בקמברלנד".
במפגש עם תושבים בספטמבר 2012, טען ברטלט כי הלוואות סטודנטים פדרליות אינן חוקתיות וכי התעלמות מחוקת ארצות הברית היא "מדרון חלקלק מאוד" שעשוי להוביל לאירוע דומה לשואה. מאוחר יותר ברטלט התנצל על דבריו.
קריירה פוליטית > בחירות 2012

לקראת בחירות 2012 המחוז של ברטלט השתנה באופן משמעותי לפי החלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס במרילנד כפי שפורסמה באוקטובר 2011, תהליך שתואר כג'רימנדרינג. החלוקה מחדש הזיזה את המחוז מעט דרומה, תוך הוספת אזורים בעלי רוב דמוקרטי משמעותי בסמוך לוושינגטון הבירה, תוך דחיקת מעוז רפובליקני ממחוז פרדריק ואזור רפובליקני אף יותר ממחוז קרול אל מחוז הקונגרס השמיני, בעל הרוב הדמוקרטי המובהק. בנוסף, המחוז איבד אזורים רפובליקנים משמעותיים במחוזות הרפורד ובולטימור, כמו גם חלק נוסף ממחוז קרול, שנמסרו למחוז הראשון, שגם הוא היה רפובליקני מובהק. בתמורה, האספה הכללית של מרילנד, שנשלטה בידי הדמוקרטים, הוסיפה למחוז השישי אזור בעל רוב דמוקרטי משמעותי ממחוז מונטגומרי. בעוד שג'ון מקיין ניצח במחוז הקונגרס השישי הישן עם 57% מהקולות, ברק אובמה היה מנצח במחוז המשורטט מחדש עם 56% מהקולות.
ברטלט התמודד על כהונה נוספת מול המועמד הדמוקרטי ג'ון דילייני ומועמד המפלגה הליברטריאנית ניקולאוס מולר. במהלך 2012 נקנס ברטלט בידי ועדת הבחירות הפדרלית ב-5,000 דולר אמריקאי בגין כישלונות חוזרים ונשנים בהכשת דיווחים מדויקים על אודות מימון מסע הבחירות שלו.
כאשר חבר הקונגרס טוד אקין עורר סערה ציבורית כשטען שנשים העוברות "אונס לגיטימי" כמעט ולא נכנסות להיריון, ברטלט גינה את דבריו ואמר: ”אין מקום בפוליטיקה להצהרות מסוג זה [...] בתור פיזיולוג אני יודע שאין שום בסיס מדעי לטענותיו של טוד.” הוא הוסיף כי עמדתו לגבי הפלות לא השתנתה במשך עשרים שנה, ושהוא מתנגד להפלות למעט במקרים של אונס, גילוי עריות או סכנה לחיי האם. עם זאת, בשנת 2001, ברטלט תמך בתיקון חוקתי נגד הפלות שלא כלל חריגים עבור מקרים של אונס וגילוי עריות. המפלגה הדמוקרטית במרילנד תקפה את ברטלט בניסיון לקשור אותו להערותיו של טוד אייקין, והדבר פגע במסע הבחירות שלו.
בבחירות הכלליות הפסיד ברטלט לדילייני וגרף 38% בלבד מהקולות לעומת 59 האחוזים של דילייני.
חיים אישיים

לברטלט ורעייתו אלן 10 ילדים. אחד מהם, ג'וזף ר. ברטלט, כיהן כחבר בית הנבחרים של מרילנד. לאחר הפסדו בבחירות 2012 התנתקו הזוג ברטלט מהחיים בציוויליזציה והתגוררו בהרי וירג'יניה המערבית ללא חשמל, אינטרנט ושירותים מוניציפליים. הוא משתייך לכנסייה האדוויניסטית של היום השביעי. הוא מקיים אורח חיים צמחוני.
הערות שוליים

↑  קים ביירנס, Move to Curtail Chimpanzee Research Wins Maryland Support, באתר Patch Media‏, 25 באפריל 2012 (באנגלית)
↑  מת'יו ביניק, Congressman sees Senate postal bill as ‘bailout’, באתר Cumberland Times-News‏, 3 במאי 2012 (באנגלית)
↑  קייט נוקרה, Bartlett refers to Holocaust twice in two days, באתר פוליטיקו, 10 בספטמבר 2012 (באנגלית)
↑  בן פרסינג, Bartlett apologizes for invoking Holocaust at town hall discussion, באתר וושינגטון פוסט, 6 בספטמבר 2012 (באנגלית)
↑  מת'יו היי בראון, Akin rape comments ‘offensive and wrong,’ Bartlett says, באתר בולטימור סאן, 29 ביוני 2012 (באנגלית)
↑  Rape, abortion debate fuels 6th District race, מאורכב מאתר The Gazette‏, 29 ביולי 2012 (באנגלית)
↑  ג'ון פריץ, Delaney defeats Bartlett in the 6th District, באתר בולטימור סאן, 6 בנובמבר 2012 (באנגלית)
↑  ג'ייסון קובלר, The Congressman Who Went Off the Grid, באתר מגזין פוליטיקו, 3 בינואר 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012079798  SNAC: w6s82tqt  US Congress: B000208  VIAF: 250842389   WorldCat (עם VIAF): 250842389 
ברטלט בחדר הסגלגל לצד הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, החותם על חוק החירות להצגת דגל ארצות הברית משנת 2005, אותו יזם ברטלט
ברטלט משוחח עם באז אולדרין, יוני 2001
דיוקן של ברטלט מראשית כהונתו בבית הנבחרים האמריקאי
חסידות סאסוב

ערך זה עוסק בחסידות סאסוב מגזע רבי חנוך העניך מייער ה"לב שמח". אם התכוונתם לשושלת רבי משה לייב מסאסוב, ראו .
|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מייסד:  רבי שלמה מייער
 ארגונים ופעילות
 אזורי פעילות:  ישראל, לונדון וניו יורק
 
חסידות סאסוב היא חסידות גליציאנית. אבי השושלת היה רבי שלמה מייער, בנו של רבי חנוך הניך מאלעסק. כיום מכהנים אדמו"רים מהשושלת בישראל, לונדון וניו יורק.
תולדות השושלת

אבי השושלת היה רבי שלמה מייער, בנם של רבי חנוך הניך מאלעסק ופריידא, בתו של רבי שלום רוקח מבעלז. כיהן כאדמו"ר ובהמשך גם כרב בעיירה סאסוב. נולד בשנת תקצ"ה (1835). היה תלמידם של רבי אליעזר מדז'יקוב, רבי יצחק מאיר מזינקוב, רבי אברהם מסטרטין ורבי חיים מצאנז. היה חתנו של רבי צבי אריה מפלשטין לאחר פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר בסאסוב. נודע כבעל מופת  ופועל ישועות בעיקר ברפואה ובהוצאת דיבוקים. והיו לו חסידים רבים. במלחמת העולם הראשונה עבר ללבוב שם נפטר בי"ב באדר תרע"ט. חתניו היו קרובו רבי נחום מבורשטין, רבי אלעזר רובין (מגזע גלגוב), ממלא מקומו רבי אברהם מרדכי שלום טויב מפומורין-סאסוב ורבי מיכל הלפרין מברז'אן.
חיבר ספר על ענייני קבלה ופשט בשם "מנחה חדשה" אך זה אבד עם השנים ולא זכה להגיע לדפוס.
בניו של רבי שלמה, רבי יחיאל מיכל ורבי יוסף דוד, כיהנו אחריו בלבוב. רבי יחיאל מיכל היה האדמו"ר המרכזי והיו לו אלפי חסידים.
בנו של רבי יוסף דוד, רבי חנוך העניך, גדל אצל סבו רבי שלמה וכיהן אחרי אביו. היה חתנו של קרובו רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט ובזיווג שני חתן רבי יצחק מאיר מסטנביץ. אחרי מלחמת העולם הראשונה עבר לקרצקי שם היו לו חסידים רבים. חיבר ספרים רבים, בניהם "עיר חנוך" על התורה ושו"ת בשם "יד חנוך"  וכן "עין חנוך" שעל שמו יש רחוב בגני תקווה.  נרצח בשואה. חתנו (בזוו"ר) היה רבי משה טייטלבוים האדמו"ר מסאטמר.
בניו של רבי חנוך העניך היו: רבי חנניה יום טוב ליפא מייער-טייטלבוים (עליו למטה), ורבי יואל מקיראלהאז. רבי יואל היה חתן בן דודו רבי חיים יצחק אייזיק הלברשטאם מסלאטפינא (בן רבי יהושע מדלינא וחתן רבי חיים צבי מסיגט). כיהן בבורו פארק.
תולדות השושלת > החסידות בישראל

רבי חנניה יום טוב ליפא מייער-טייטלבוים היה חתנו של דודו רבי יואל מסאטמר וכיהן כראב"ד סאטמר ואחר כך ברבנות סמיהאלי. ניצל בנס מהשואה והיגר לארצות הברית שם הקים בית מדרש. לאחר מכן עלה לישראל ובנה את "קריית ישמח משה" על שם ספרו של סבו רבי משה טייטלבוים בעל ה"ישמח משה". אשתו נפטרה בשנת תשי"ד (1954) ללא שהיו להם ילדים ונישא בשנית לבלומה אלמנת הרב מרדכי פוגרמנסקי, בת הרב יוסף שטרום, שהייתה נחשבת לצדיקה. נפטר בי"א באדר תשכ"ו (1966).
כיום מכהן בנו רבי יוסף דוד (נולד בב' באלול תשט"ז - 1956) בקריית ישמח משה. רבי יוסף דוד הוא חתן רבי דוד משה מקרעטשניף. התייתם בילדותו וכיהן בהתחלה כינוקא. לחסידות בית מדרש ב"קריית ישמח משה" שבגני תקוה, בית מדרש בירושלים בראשות בנו הרב חנוך העניך, בית מדרש בבני ברק בראשות חתנו הרב יהודה ברנסדורפר, ובארצות הברית בראשות בנו בכורו רבי חנניה יום טוב ליפא. בנוסף, לחסידות ישיבה גדולה ב"קריית ישמח משה" וכן כוללי אברכים.
בנים אחרים של רבי חנניה הם:
רבי חנוך העניך, חתנו של רבי אליהו יהושע גלדצהיילר, שמכהן במונסי
רבי משה, חתנו של הרב יעקב קוז'ליק, שמכהן ברבנות קהילת סאטמר (אהרונים) בירושלים,
רבי שלמה חתנו של רבי ישראל מרדכי מרחמסטריווקא שהוכתר על ידי אחיו לאדמו"ר מאלעסק,
אסתר, אשת רבי דוד מניש רבינוביץ בנו של האדמו"ר מביאלא.
תולדות השושלת > החסידות בישראל > ענף נוסף

חתנו של רבי שלמה, רבי אלעזר רובין (תרכ"ג - ט"ז בטבת תרצ"ג) כיהן ברבנות בסאסוב. חיבר ספר בשם "זיכרון אלעזר". בשנת תר"פ היגר לארצות הברית ופתח בית כנסת סאסוב בניו יורק. שני בניו כיהנו באדמו"רות. שני בנים נוספים, רבי אלימלך ורבי צבי אריה מיאס נרצחו בשואה. בתו חוה שרה נישאה לרבי ישראל חיים וייס מספינקא ונפטרה בצעירותה כשהיא משאירה את בנה יעקב יוסף, לימים האדמו"ר מספינקא בבני ברק. חתן נוסף היה רבי בן ציון משנדישוב.
רבי יוסף דוד מסאסוב ארצות הברית (תרנ"ח-ה' באדר תשמ"ג). היה חתנו של רבי נפתלי ממעליץ ובזיווג שני חתן רבי שלום ראובן מאושפיצין. חיבר את הספר "עצי הלבנון" על התורה. בנו רבי חיים שלום אלעזר מילא את מקומו.
רבי חנוך העניך דב (-י"ג בתמוז תרפ"ט) כיהן כאדמו"ר מסאסוב בלונדון. היה חתנו של רבי מנשה אייכנשטיין מריישא. נפטר בחיי אביו. בנו של רבי חנוך מלונדון היה רבי שמחה רובין מסאסוב- לונדון, חתן רבי דוד העשיל (גזע זינקוב). נפטר י' בסיוון תשס"ג (2003).
כיום מכהן נכדו של רבי שמחה, רבי מרדכי יהודה לייב רובין כאדמו"ר מסאסוב-לונדון, והוא גר בווינה.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 156–163.
דוד דודקביץ

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 61 בערך) תשכ"ד ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תחומי עיסוק:  הלכה, ארץ ישראל וכשרות, חסידות
 רבותיו:  הרב שלמה זלמן אוירבך הרב זלמן נחמיה גולדברג  הרב אברהם שפירא  הרב חיים דרוקמן
 תלמידיו:  הרב רזיאל שבח
 בני דורו:  הרב יהושע שפירא
 
 רב היישוב יצהר
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת רועה ישראל   מנהל מחלקת הכשרות במועצה דתית שומרון, ראש ישיבת 'רועה ישראל' ביצהר
 
הרב דוד דודקביץ (נולד בשנת תשכ"ד, 1964) הוא רב דתי לאומי חסידי מרבני הציונות הדתית. רב היישוב יצהר, ראש ישיבת רועה ישראל ומנהל מחלקת הכשרות במועצה הדתית שומרון. בעבר היה ראש ישיבת עוד יוסף חי, וחבר בועד רבני יש"ע.
ביוגרפיה

נולד ברמת גן לעמנואל וטובה. למד בישיבה התיכונית בנחלים ושנה בישיבת קדומים. לאחר מכן למד בישיבת ההסדר אור עציון, במסגרתה שירת כלוחם בגדוד 51 של חטיבת גולני ואף בתוכנית שילוב של תלמידי ישיבות הסדר בחיל האוויר. בסוף שנת תשמ"ד (1984) נישא, ולאחר תקופה קצרה עבר לקדומים והצטרף לתלמידי ישיבת עוד יוסף חי ששכנה אז בקבר יוסף בשכם.
הרב דודקביץ לא רצה להתפרנס ממלגת האברך בישיבה ולכן עבד למחייתו כרבש"ץ ביצהר ואף שימש בהמשך כנהג האמבולנס. נבחר לחבר מזכירות היישוב, ומשנת תש"ן (1990) משמש כרב היישוב. הרב דודקביץ' מעביר שיעור שבועי בישיבת אש קודש לבעלי תשובה ברמת גן וכן בישיבת ההסדר רמת גן. חבר בוועד רבני יש"ע ובאיחוד הרבנים למען ארץ ישראל. בנוסף הוא אחד מקבוצת רבנים העומדת מאחורי מפלגת הציונות הדתית בראשות ח"כ בצלאל סמוטריץ'.
ייסד יחד עם הרב שמואל אליהו את הדלקת הציונות הדתית בל"ג בעומר במירון.
ישיבת רועה ישראל

בשנת ה'תשע"ה הקים את ישיבת 'רועה ישראל' לצד הכולל שהוא עומד בראשותו. הר"מים בישיבה הם:
הרב משה שחר הוא ר"מ שיעור א בישיבה (בנו של הרב אביהוא שוורץ) בשיעור ב' בישיבה הרב אבנר נחושתן, רב היישוב רחלים לשעבר. הרב חיים בן שושן (בנו של חכם ישועה בן שושן, וחתנו של הרב חיים אביהוא שורץ) ר"מ שיעור ג', הרב שמעון רוזנצוויג – רב היישוב כפר תפוח, הוא ר"מ של שיעור ד'. הרב חנניה פולק – רב היישוב אחיה הוא ראש כולל הלכה, והרב אריה טסלר אחראי על לימודי הבקיאות בישיבה. בישיבה כ-100 בחורים ואברכים. בישיבה נלמדים גם תורת החסידות וכתבי הראי"ה קוק.
הישיבה פרסמה כמה ניגונים, בהם אום אני חומה. ניגוני הכנה להדלקת נרות חנוכה. ניגון ''חמול'' בלחן של חסידות ויז'ניץ. ועוד. לאחרונה הישיבה הוציאה שתי ניגונים לזכרו של תלמיד הישיבה יהונתן לובר הי"ד שנהרג במהלך הלחימה בעזה במלחמת התקומה, האחד זה לב טהור - צמאה לך נפשי והשני זהו שיר חיזוק ותפילה: אבינו מלכנו הרם קרן ישראל עמך.
שיטתו התורנית

רבו המובהק בענייני הלכה היה הרב שלמה זלמן אוירבך. בנוסף, היה לו קשר קרוב עם הרב אברהם דוד רוזנטל, שהיה רבה של שכונת שערי חסד בירושלים.
מבחינה השקפתית, הרב דודקביץ' רואה את עצמו כחלק מהעולם הציוני דתי, אך לאורך השנים מתקיים קשר קרוב בינו לבין העולם החרדי, הן הליטאי הן החסידי. בין החצרות החסידיות שאליהן קשור הרב, אפשר למנות את קרלין, סלונים – וכן את ענפיו השונים של בית רוז'ין, שכמה מהם התייחדו ביחסם האוהד לציונות, ובפרט את רבי יעקב פרידמן מהוסיאטין, שהיה אדמו"ר ציוני.
עוסק רבות בענייני "תורת ארץ ישראל".
פעילות ציבורית

בתקופת תוכנית ההתנתקות תמך בקריאתו של הרב אברהם שפירא לסרב פקודה והיה אחד מתוך שלושת הרבנים שהרב אברהם כהנא שפירא מינה מטעמו למאבק.
עוסק בעניינים ציבוריים, ונחשב לאחד הדמויות המשפיעות במפלגת הציונות הדתית. השר בצלאל סמוטריץ' מרבה להתייעץ איתו, וחה"כ צבי סוכות נמנה עם תלמידיו.
חיים אישיים

הרב דודקביץ נשוי לדפנה (לבית בן זמרה), ואב לשתי בנות.
בתו מוריה נשואה לאביעד מן, בוגר ישיבת מרכז הרב, מנכ"ל כולל גבעת אסף ובנו של הרב משה מן, ראש ישיבת דרכי נעם.
גיסיו הם פרופ' זהר עמר, הרב גדי בן זמרה, רב אולפנת מעלה לבונה ור"מ בישיבת חומש, המפיק צ'יקו בן זמרה ואלדד בן זמרה, מנכ"ל החברה לפיתוח בנימין.
חיבוריו

בשנת תשפ"ד יצא לאור הכרך הראשון של ספרו משמחי לב, המעניק מבט חסידי ארץ-ישראלי על פרשות השבוע (חומשים בראשית-שמות), ובו דרשות המעובדות להנחיות מעשיות בעבודת ה'. לספר הסכמה מהרב מרדכי אוירבך.
הערות שוליים

↑  סרטון של הרב דודקביץ, על הקשר בין הרב זלמן נחמיה גולדברג לישיבת קבר יוסף, באתר ישיבה
↑  שלמה פיוטרקובסקי, ישיבה חדשה ביצהר שבשומרון, באתר ערוץ 7, 28 באוגוסט 2014
↑  'אֹם אֲנִי חוֹמָה' – ישיבת רועה ישראל שרים הושענא.
↑  ניגון הניצחון
↑  ישיבת "רועה ישראל" בשיר פורים מרגש: "נפשי בשאלתי ועמי בבקשתי"
↑  רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7
↑  ישיבת רועה ישראל - יצהר (2025-02-12), רועה ישראל חוגגת עשור | ט"ו בשבט תשפ"ה, נבדק ב-2025-02-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306943105171  VIAF: 298675740   WorldCat (עם VIAF): 298675740
ערן איוניר

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1962 (בן 62) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי  עידית שחורי 
 דף הפייסבוק של ערן איוניר
 פרופיל ב-IMDb
 
ערן איוניר (נולד ב-7 באוקטובר 1962) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מנחה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-7 באוקטובר 1962. למד בבית הספר היסודי ע"ש אהרונוביץ' בכפר מל"ל ובתיכון עמי אסף בבית ברל. התגייס לצה"ל ושירת בלהקת המשטרה הצבאית.  לאחר שחרורו למד בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי ברמת גן בין השנים 1986–1988.
קריירה > תיאטרון

שיחק בתיאטרון אורנה פורת ב"מעלה קרחות" בבימויה של ציפי פינס, בתיאטרון הספרייה ב"גוף להשכיר", "מורתנו היקרה" ו"קערת העץ", שהוצגה אחר כך גם בתיאטרון הבימה. בהבימה שיחק בהצגה "קוקוריקו". ב-1994 משחק לצד ספי ריבלין וששון גבאי בהצגה "הקומיקאים", מחזה של ניל סיימון ובימוי של אילן רונן שהוצגה בתיאטרון בית ליסין בשיתוף התיאטרון העממי של אברהם פשנל. בשנת 1997 השתתף בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר בהצגה "לאלו" שכתב וביים אסטבן גוטפריד, בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בהצגה "ביאליק 22". שנה לאחר מכן הצטרף לקבוצת שחקני תיאטרון חיפה, שם השתתף בהצגות "להיות או לא להיות", "המלט", "גטו", "יתוש בראש", "אומנות המשחק", "אימפרו" ו"החתונה האחרונה". שיחק בתיאטרון באר שבע בהצגות "קומדיה של טעויות" ו"אפריל הקסום", בתיאטרון בית ליסין בהצגה "שיינדלה" ובתיאטרון אנסמבל הרצליה בהצגה "צרים". בשנת 2015 שיחק בקומדיה "דרושה עוזרת". בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא שיחק בהצגות "ערלה","אבאל'ה", "אפשר למות מזה", "אטלנטה" ו"העולם-התחתון".
קריירה > תסריטאות

איוניר הוא בוגר בית הספר לתסריטאות בהנהלת עידית שחורי, שם כתב את תסריט הגמר "פאטמורגנה או פנטזיה מדברית" - קומדיה על בחור שפוגש באהבת נעוריו ומחליט להגשים חלום של שניהם, מופע של להקת ה"פינק פלויד" במכתש. בשנת 1997 זכה בפרס לעידוד היצירה המקורית על כתיבת התסריט.[דרוש מקור]. כתב מערכונים בשיתוף אסטבן גוטפריד לתוכנית המערכונים של חנה לסלאו.
בשנים 2005–2007 שימש כתסריטאי ב"פינת המשימות" של רותם אבוהב וענת מגן-שבו בתוכנית האירוח של יאיר לפיד.
קריירה > קולנוע

שיחק במספר סרטי קולנוע ישראליים, בהם "ערב בלי נעמה" (1992),  "איזה מקום נפלא" (2005), "עץ לימון" (2007), "החוב" (2007), "שש פעמים" (2012), "ארץ פצועה" (2015), "הלומים" (2017), "מוצא אל הים" (2018), "לוחם בנשמה" (2019), "אסיה" (2019), ו"הסירו דאגה מלבכם" (2019), "מתחת לצל של השמש" (2020)
קריירה > טלוויזיה

בטלוויזיה השתתף במספר סדרות - בשנת 2004 שיחק בסדרה "אסתי המכוערת" בתפקיד ישראל מארק ובתפקיד הראשי בסדרה "כל שבת שנייה". כמו כן, השתתף בסדרות "מעורב ירושלמי", "המקום", "שירות חדרים", "אולי הפעם", "המשאית", "מבצע קיפוד", "ראש גדול", "אורים ותומים", "מולי וצומי", "כוכב הצפון", "נבלות", "איש חשוב מאוד", "רמזור עונה 4 פרק 13 ", "נופלות על הרגליים", "משפחה טובה", "כפולים", "ג'וני ואבירי הגליל", "באמצע הסרט", "מתים לרגע", "אלישע", "גאליס", "השוטר הטוב", "מקמאפיה", "התחנה" ועוד.
קריירה > סרטים קצרים

במסגרת סרטי גמר של בית הספר לקולנוע סם שפיגל (2011), השתתף בסרט הגמר "דרייבר" בכתיבה ובימוי של יונתן אינדורסקי, בתפקיד נחמן, תפקיד שזיכה אותו בפרס המשחק ע"ש מוסקו אלקלעי.[דרוש מקור]. ב-2008 שיחק בסרט "שלג" בכתיבה ובימוי של יחזקאל לזרוב.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד דר' קירסקי בסרט אסיה אשר זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2020.
קריירה > אימפרוביזציה

השתתף בקבוצת האימפרוביזציה בתוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון", בה אלתרו השחקנים בשידור חי על פי נתונים שנזרקו מהמנחים. ההתנסות הבאה הייתה אלתור מול קהל במסגרת המופע "אימפרו" של קבוצת השחקנים של תיאטרון חיפה. בשנת 2004 הקים את קבוצת "פרוביזורי" באולם צוותא תל אביב - קבוצת שחקנים וקומיקאים המאלתרים מצבים ודמויות לדרישות הקהל. המופע עדיין מוצג גם כיום.
קריירה > רדיו

בין השנים 2003–2005 כתב והגיש פינה אישית בשם "איוניר ומספריים" בתוכנית הערב של שי ודרור ברדיו תל אביב.
קריירה > סטנדאפ

הופיע לראשונה בסטנד-אפ במועדון דומינו גרוס ויצא עם מופע סטנד-אפ אישי - "אופטימי למרחקים קצרים".
עמאן

עָמָאן (בערבית: عَمَّان), או בעברית רבת עמון (במקרא: רבת בני עמון, ביוונית: Ῥαββαταμμάνοις או Ῥαββαταμανα), היא בירת ממלכת ירדן והעיר הגדולה ביותר בה. בתקופה הרומית היא נקראה פילדלפיה (Philadelphia). לפי הערכות משנת 2024 מתגוררים בעיר כ-2.25 מיליון בני אדם שהם כ-21% מאוכלוסיית המדינה.
קיים תיעוד ליישוב באזור כבר לפני 8,500 שנים, והעיר שימשה כבירתם של העמונים במחצית השנייה של האלף ה-2 לפנה"ס. היא נזכרה מספר פעמים בתנ"ך עת נודעה כ"רבת בני עמון". לאחר מכן נכבשה בידי האשורים, הפרסים ועל ידי אלכסנדר מוקדון. תלמי פילדלפוס שינה את שמה לפילדלפיה (ביוונית: Φιλαδέλφεια), וכך נודעה למשך כמה מאות שנים. השלטון הערבי בעיר החל בשנת 636 אך היא חרבה במספר רעידות אדמה, והייתה לכפר קטן עד סוף המאה ה-19.
הגעת מסילת הרכבת החיג'אזית אל העיר, וקביעתה של עמאן כבירת ממלכת ירדן ב-1921, שינו את גורלה, והעיר צמחה מאז במהירות והייתה לעיר הגדולה והחשובה בירדן. עמאן שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2002.
גאוגרפיה ואקלים

העיר שוכנת בצפון-מערבה של ירדן, באזור גבעי על גבול המדבר ובגובה של 773 מטרים מעל פני הים. העיר הוקמה במקור על שבע גבעות, אך כיום היא משתרעת על פני 19 גבעות, ואזוריה העיקריים נוטלים את שמותיהם משמן של גבעות אלה. סמוך לעמאן נמצאים מעיינות המשמשים לה כמקורות מים זמינים.
בשל גובהה, האקלים בעיר מתון יחסית בהשוואה לזה של המדבר שממזרח לה ולזה של בקעת הירדן שממערב לה. הלחות בעיר נמוכה ומשקעים יורדים בחורף בצורת גשם, ולעיתים בצורת שלג, ב-5 עד 45 ימים בשנה.
היסטוריה > פרה-היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגיים, התקיים יישוב בעמאן כבר בתקופת האבן החדשה, לפני כ-8,500 שנה. הממצאים המוקדמים ביותר הם מעין ע'זאל במזרח העיר.
היסטוריה > העת העתיקה

הממצאים המוקדמים ביותר שנמצאו במצודת עמאן הם מתקופת הברונזה, מאמצע האלף ה-4 לפנה"ס.
החל מהמאה ה-13 לפנה"ס[דרוש מקור: לתאריך] בקירוב נקראה העיר "רבה" או "רבת עמון" על ידי יושביה העמונים ושימשה כבירתם. היישוב העמוני שכן במצודת רבת עמון.
היסטוריה > העת העתיקה > שם העיר בעברית

העיר נזכרת בתנ"ך מספר פעמים כ"רבת בני עמון" או פשוט "רבה", למשל בהקשר לכיבושה על ידי ממלכת ישראל המאוחדת או ממלכת יהודה (בהתאם, מוכר גם אזכור כיבוש העיר בשירת ימי הביניים של יהדות ספרד, כמו בפיוט שלום לך דודי).
היסטוריה > כיבושים זרים

עמון, כמו שאר הלבנט, נכבשה על ידי האימפריה האשורית החדשה, ובהמשך האימפריה הבבלית החדשה, הפרסים והסלאוקים. במאה ה-3 לפנה"ס שינה תלמי פילדלפוס השני את שמה ל"פילדלפיה" (ביוונית: Φιλαδέλφεια).
עם זאת, גם השם העתיק נותר שגור במקורות היווניים: בפפירוסים של זנון ואצל פוליביוס מופיע בתעתיק יווני השם "רבּת־עמַנַ". סטפנוס מביזנטיון כתב כי בתחילה נקראה העיר עמַנַ (ביוונית: Ἄμαννα), לאחר מכן עשתרת (ביוונית: אסטרטה), ואז תלמי שינה את שמה.
פילדלפיה הייתה לחלק מהממלכה הנבטית עד לשנת 106 לפני הספירה, עת נכבשה על ידי האימפריה הרומית והפכה לאחת מעשר ערי הדקאפוליס הרומיות.
בתחילת התקופה הביזנטית הייתה העיר למקום מושבו של בישוף. הסאסאנים כבשו את העיר בשנת 614 ולאחריהם כבשו אותה הערבים ב-636, אשר השיבו את השם העתיק (אם כי בגרסה משובשת), עמאן, להיות השם הרשמי של העיר. העיר פרחה תחת שלטונה של שושלת בית אומיה ובהמשך תחת שלטונו של בית עבאס, אך במרוצת השנים חרבה על ידי מספר רעידות אדמה ואסונות טבע אחרים, ובמאה ה-19 כל שנותר ממנה היה כפר קטן ובו כ-2,000 תושבים.
היסטוריה > בעת המודרנית

מפנה בתולדותיה של עמאן החל בשנת 1887, עת התיישבו בה צ'רקסים.
הם הובאו לעבר הירדן מן הבלקנים בידי השלטון העות'מאני בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, כפליטי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). 500 מהם התיישבו באתר הרומי שבעיירה הנטושה, וחידשו את חיי המקום.
המפנה הואץ משמעותית עם סלילת מסילת הרכבת החיג'אזית והפיכתה של העיר לתחנה מרכזית בנתיבה.
בשנת 1921 מנתה עמאן 2400 נפש. ב-2 במרץ 1921 התמקם בה האמיר עבדאללה הראשון, מלך ירדן ובחר בה לשמש כבירתו. הוא בחר בה בעיקר מכיוון שתושבי העיר הגדולה א-סלט לא רצו לקבלו, מכיוון שבינתיים הפכה עמאן למטה של הכוח הצבאי שעתיד היה להיות משענתו העיקרית (הלגיון הערבי), מכיוון שהיא הייתה קרובה אל גשר הירדן, שהוביל לארמון הנציב בירושלים, מעונו של פטרונו, הנציב העליון הבריטי של ארץ ישראל, בגלל מיקומה על מסילת הרכבת החיג'אזית – מיקום ששיקף את שאיפתו לעלות על סוריה ולרשת את שלטונה, ומכיוון שהיא שכנה על גבול המדבר, בשכנות לשבטי המדבר, שפיוסם היה מפתח להישרדותו.
בעיר לא היה באותה עת מבנה שהתאים לשמש כארמון או כבניין משרדים ממלכתי, והמלך קבע את לשכתו בבניין תחנת הרכבת החיג'אזית והתגורר בקרון.
עמאן נותרה עיר קטנה יחסית עד שנת 1948, עת גדלה אוכלוסייתה באופן משמעותי, בעקבות מלחמת העצמאות והגירת פליטים פלסטינים רבים אליה מארץ ישראל. גל נוסף של פליטים פלסטיניים הגיע לעיר לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967. בספטמבר השחור בשנת 1970, התרחשו בעיר קרבות רחוב בין צבא ירדן לכוחות אש"ף, ולמבני העיר נגרם נזק רב. נזק רב במיוחד נגרם לארמון המלך ולמבנים שבסביבתו.
העיר הייתה שוב ליעדם של גלי פליטים שנמלטו מעיראק במלחמת המפרץ ב-1991 ובמלחמת עיראק בשנת 2003. גלים אלה הביאו לתנופת בנייה ולהיווצרותם של שכונות עוני ומחנות פליטים, ואלה מכבידים על משק המים של העיר ועל כלכלתה. ב-9 בנובמבר 2005 אירעו שלושה פיצוצים מתואמים בשלושה בתי מלון בעיר וארגון אל-קאעידה נטל את האחריות להם.
העיר בימינו

בעמאן פועלת תעשייה קלה של טקסטיל ומזון ותעשייה כבדה הכוללת בתי זיקוק לנפט. העיר שוכנת במרכזה של רשת הכבישים בירדן, ונמל התעופה הבינלאומי על שם המלכה עליה (مطار الملكة علياء الدولي) הוא השער האווירי העיקרי של הממלכה.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, שהחשובות שבהן הן "אוניברסיטת ירדן", "אוניברסיטת אלזייתונה הירדנית" (جامعة الزيتونة الأردنية), "האוניברסיטה הגרמנית הירדנית" (الجامعة الألمانية الأردنية), "אוניברסיטת עמאן אלאהלייה" ו"האוניברסיטה למדע ולטכנולוגיה הירדנית" (جامعة العلوم والتكنولوجيا الأردنية, או בקיצור جامعة التكنو). כמו כן, בעיר פועלת אוניברסיטת המזרח התיכון, שהיא אוניברסיטה פרטית ללא כוונת רווח.
הבניין הגבוה בעיר הוא עמאן רוטנה.
אתרים

רוב אתריה של העיר שוכנים ברובע "מדינה" במרכזה של העיר, הכלוא בעמק שבין ג'בל אל-אשרפיה מדרום, ג'בל אל-קלעה (הר המצודה) מצפון וג'בל עמאן ממערב.