stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינדי לאופר
ביוגרפיה > 1983–1985 הפריצה הגדולה: האלבום She's So Unusual

לאחר פירוק הלהקה, לאופר המשיכה להופיע במועדונים שונים, תוך כדי שהיא מממנת את עצמה בעבודות מזדמנות. אף על פי שהיא הייתה שמחה שהיא עדיין מופיעה על הבמה, היא לא הייתה מרוצה מכך שהיא שרה חידושים ללהקות רוק כמו לד זפלין ובאד קומפני – חלומה היה לבצע שירים מקוריים פרי עטה. ב-1981, בזמן ששרה בבר מקומי בניו יורק, פגשה לאופר את דייוויד וולף, אשר מאוחר יותר הפך לאמרגנה, והחתים אותה בפורטרט רקורדס.
ב-14 באוקטובר 1983, יצא אלבום הבכורה של לאופר, She's So Unusual.
באמצע שנות ה-80 הפכה לאופר לאחת מהזמרות המצליחות ברחבי העולם ואף זכתה בפרס גראמי על תגלית השנה בטקס פרסי גראמי, שהתקיים בשנת 1985.
שירה בקול ילדותי, טקסטים פמיניסטיים ולבוש זרוק וצעקני – סייעו ללאופר ביצירת התדמית שלה. המראה הייחודי שלה, שבא לידי ביטוי בעיקר בשיער צבעוני, מנופח וחצי-מגולח נתפס כאחד מסמלי תרבות הפופ של שנות השמונים.
לאופר זכתה להצלחה בזכות השילוב שהציגו השירים בין אלמנטים של פופ, פאנק (Funk), פאנק (Punk), רוק אנד רול, גל חדש, רגאיי וסקא. לאחר אלבומה המצליח מ-1983 She's So Unusual, עזבה לאופר את המיינסטרים ופנתה לכיוון של מוזיקת אמצע הדרך,
מאותו אלבום ניתן למנות את הלהיטים "Girls Just Want to Have Fun" (שיר הבכורה בביצוע לאופר שנכנס למקום ה-1 בישראל והפך להמנון פמיניזם בכל העולם. זאת לאחר שלאופר שינתה חלק ממילות השיר המקוריות שכתב וביצע רוברט הזרד מספר שנים קודם לכן), "Time After Time" (השיר המצליח ביותר של לאופר שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. השיר הוא בין השירים שהכי חודשו בהיסטוריה, ויש לו מעל 100 גרסאות כיסוי) ו־"She Bop" (שיר המדבר על אוננות, לאופר רצתה שילדים שישמעו את השיר יחשבו שהשיר מדבר על ריקוד אבל כאשר יגדלו, הם יבינו את נושאו האמיתי של השיר. בנוסף, לאופר סיפרה בריאיון להווארד סטרן שהקולות לשיר הוקלטו כשהיא הייתה עירומה). לאופר הפכה לאמנית הראשונה בהיסטוריה ש-4 להיטים מאלבום אחד הגיעו לחמישייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
בנוסף, לאופר לקחה חלק ב-WWE, באירוע רסלמניה והתחברה למתאבקים מפורסמים, כמו האלק הוגאן (אשר בין היתר שיחק את שומר הראש שלה בטקס פרסי גראמי שהתקיים בשנת 1985) והמתאבק קפטן לו אלבנו, אשר שיחק בין היתר כאביה של לאופר בקליפים רבים שלה. דייוויד וולף, חבר של לאופר דאז, היה מעריץ מושבע של התוכנית והוא חשב שלא רק שיהיה ללאופר כיף, זו תהיה דרך מצוינת למכור עוד אלבומים. באותן שנים היא נהגה להסתובב עם כל המתאבקים ואף לריב איתם בפומבי עד כדי מכות. כל המתאבקים הפופולריים של אותה תקופה, ביניהם אנדרה הענק, הופיעו בווידאו קליפים שלה ובכך גרמה להצלחת התוכנית אשר צברה תאוצה והיא פופולרית עד היום.
סינדי אף הייתה מנהלת אישית של מתאבקים, הידועה מביניהם היא המתאבקת וונדי ריכטר.
ב-1985 לאופר לקחה חלק בשיר מרובה האמנים "We Are the World", כשהיא שרה את החלק הסופרני של הגשר. בהקלטת השיר לאופר גרמה רעש בהקלטות, שנבעו מהתכשיטים הרבים שענדה. היא הקליטה את שיר הנושא של התוכנית האמריקאית "Pee-wee's Playhouse" בשם אלן שו.
באותה שנה סטיבן ספילברג בחר בלאופר לכתיבת המוזיקה לסרטו "הגוניס" ונתן לה יד חופשית לבחור את הזמרים שיופיעו בפסקול הסרט.
ביוגרפיה > 1986–1989: סרט ראשון בהשתתפותה והמשך עשייה מוזיקלית

ב-1986, 3 שנים לאחר אלבומה הראשון והמצליח, חזרה לאופר עם האלבום True Colors, עם שיר הנושא שהיה ללהיט והיה לסינגל השני של לאופר שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום היה שקט, אישי ובוגר יותר מאלבום הבכורה וניכר בהתערבותה הגדולה יותר של הזמרת בהפקה ובכתיבה. סינדי יצאה לסיבוב הופעות עולמי מצליח ואת ההופעה האחרונה שלה, בפריז, צילמה לקלטת וידאו שבנוסף שודרה גם ברשת ה-HBO.
כמו כן, השתתפה באלבום The Bridge, של הזמר בילי ג'ואל ברצועה "Code of Silence", כשהיא מעורבת בכתיבה ושרה קולות רקע. זהו השיר היחיד של ג'ואל שהוא כתב עם שותף.
ב-1988 הופיעה לראשונה בסרט קולנוע בשם "זעזועים" לצד פיטר פאלק וג'ף גולדבלום, בתפקיד בכורה בתור מדיום משוגעת בשם סילביה. באותה השנה נסעה למוסקבה והצטרפה לתמלילנים אמריקאים לפרויקט "Music Speaks Louder Than Words", שעסק בשיתוף פעולה מוזיקלי של מוזיקאים אמריקאים לבין מוזיקאים סובייטים. בנוסף לאופר גם סגרה מעגל כאשר קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטה בקווינס, אף על פי שפרשה מבית הספר בגיל מוקדם.
שנה לאחר מכן, ב-1989 יצא האלבום השלישי שלה, A Night to Remember. לשם אלבום זה, לאופר הנמיכה את המראה הפאנקיסטי וקולה הילדותי, בכוונה לצאת לגמרי מהמיינסטרים. האלבום היה אישי ודיבר ברובו על להמשיך הלאה ממערכת יחסים כואבת. לאופר יצאה למסע הופעות שהצליח במיוחד באמריקה הדרומית וביפן. אף על פי שהאלבום הצליח די יפה במכירות, לאופר מעדיפה לקרוא לאלבום "A Night to Forget" עקב הבעיות שלה באותה עת עם חברת התקליטים ופרידתה מבן זוגה והמנהל שלה, דייוויד וולף.
ביוגרפיה > 1990–1999: היציאה מהמיינסטרים וההתבגרות המוזיקלית

בשנות ה-90, כדי "לברוח" מעט מתעשיית המוזיקה, המשיכה לאופר לשחק בסרטים רבים שיצאו לטלוויזיה ולקלטות וידאו בתפקידים ראשיים ובהופעות משנה וגם כיכבה בתוכניות טלוויזיה ואף זכתה בפרס אמי בשנת 1995 על משחקה בסדרה "משתגעים מאהבה". כמו כן, היא המשיכה להוציא אלבומים בהם התפתחה מוזיקלית והשתתפה בכתיבה, בהלחנה ובהפקה של השירים. השירים באלבומים Hat Full of Stars, מ-1993 ו-Sisters Of Avalon, מ-1996 עסקו ברובם בנושאים בעלי טאבו ונושאים חברתיים קשים לעיכול אשר לא היה נהוג לשיר עליהם כמו אלימות במשפחה, גילוי עריות, הומופוביה, גזענות ועוד. לשם אלבומים אלו לאופר שיפרה את קולה, מה שהתבטא בקולה הגבוה והבוגר יותר.
בשנת 1990, לכבוד נפילת חומת ברלין, לאופר הצטרפה לזמרים רבים למופע של רוג'ר ווטרס, "החומה בברלין", כשהיא מבצעת את הלהיט הכי גדול מהאלבום בבגדי תלמידה, "Another Brick in the Wall" (החלק השני). ההופעה נצפתה על ידי יותר מ-5 מיליון אנשים בעולם, כולל בישראל.
באותן שנים היא גם התקרבה מאוד ליוקו אונו והצטרפה להופעות מחווה רבות לכבוד ג'ון לנון. ב-1991 היא הצטרפה לאמנים רבים שהקליטו ביחד את השיר "Give Peace a Chance" בתגובה למלחמת המפרץ.
ב-1992 סינדי לקחה חלק בפסקול לאופרת הרוק הצרפתי "Tycoon" כשהיא מבצעת בו 2 שירים. אחד מהשירים, "The World Is Stone", יצא מחוץ לארצות הברית וזכה להצלחה ענקית באירופה, במיוחד בצרפת בו הוא הגיע למעמד זהב.
היא השתתפה באלבום Out of Body, של להקת ההוטרס, וביצעה בו איתם את השיר "Boys will be Boys". חברי הלהקה הקדישו לה שיר מהאלבום בשם "Private Emotion", שידוע בעיקר בחידוש המצליח של ריקי מרטין משנת 2000.
ב-1994 יצא אלבום אוסף ראשון לזמרת, Twelve Deadly Cyns...and Then Some, אשר כלל את מיטב הלהיטים ושירייה מארבעת אלבומיה האחרונים, כולל 3 שירים חדשים, וביניהם חידוש בסגנון רגאיי ללהיט הבכורה של סינדי בשם "Hey Now". השיר והאלבום זכו להצלחה, כשהשיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, אך למרות זאת הקליפ לא שודר בטלוויזיה כי לאופר נראתה בו חובקת במלא זמרות דראג קווין ברקע. באותה השנה יצאה קלטת וידאו עם מיטב הקליפים המצליחים של לאופר, כשהיא מטיילת בלונה פארק שבקוני איילנד ומסבירה על עשיית הקליפים.
לאופר השתחררה מהחוזה של אפיק רקורדס ב-1998 עם אלבום חג המולד Merry Christmas ... Have a Nice Life. באותו הזמן לאופר נכנסה להיריון, מה שפגע בקידום האלבומים האחרונים שלה, כמו אלבום חג המולד שלא זכה לקידום כלל ונכשל. היא הורידה פרופיל והצטרפה לסיבוב ההופעות של הזמרות שר וטינה טרנר. למרות הכל, היא התעקשה להמשיך להקליט ובאותה שנה היא הקליטה את השיר "Disco Inferno" של להקת הטראמפס. הסינגל היה להיט במועדונים בארצות הברית, והופיע גם בפסקול לסרט "לילה ברוקסברי". השיר העניק לה עוד מועמדות לפרס גראמי, בקטגוריית "שיר הדאנס של השנה".
ביוגרפיה > 2000–2009: משנה סגנונות – אלבום גל חדש, אלבום אקוסטי, אלבום דאנס ועוד

בשנות ה-2000 לאופר המשיכה ליצור ופיתחה שם כיוצרת רצינית ומוערכת, בניגוד לדימוי הקליל בו החזיקה בשנות השמונים.
בשנת 2001 כתבה את שירי האלבום Shine, בחברת תקליטים עצמאית; אך שזו פשטה רגל, לאופר נאלצה לבחור רק 5 שירים מתוכו ולהוציא את האלבום כמיני-אלבום ביפן בלבד (האלבום המלא יצא בעולם רק בשנת 2004).
בשנת 2003 יצא האלבום At Last, שכלל חידושים לשירים סטנדרטיים. האלבום לווה ב-DVD שהצליח מאוד והגיע למעמד זהב בארצות הברית, של הופעה שצולמה בניו יורק. ב-2005 יצא האלבום The Body Acoustic, שכלל את מיטב להיטיה ושיריה בסגנון אקוסטי, מלווה בזמרים רבים אשר גדלו על שירי הזמרת והושפעו ממנה.
אף על פי שלא הוציאה חומר מקורי מאז האלבום Shine, לאופר המשיכה להישאר עסוקה ולקחת חלק בפרויקטים שונים. היא התארחה בתוכניות טלוויזיה רבות כמו בתוכניות "הכי גאים שיש", "כל כך רייבן", אחת שיודעת", "רוק 30" ועוד. כמו כן הופיעה בפעם הראשונה כשחקנית תיאטרון בברודוויי, במחזמר "אופרה בגרוש".
ב-2008 יצא אלבומה העשירי Bring Ya to the Brink, שהיה מועמד לגראמי וקיבל תגובות טובות וסינדי הגדירה אותו כאלבום עם קצב טוב. מתוך אלבום זה התפרסם הסינגל הראשון בשם "Set Your Heart", אשר יצא ביפן בלבד וקודם בפרסומת לטויוטה שם.
סינגל נוסף מאלבום זה, "Same Ol' Story", שהגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
הסינגל השלישי מהאלבום, "Into the Nightlife", הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
הסינגל זכה לקידום של קליפ בו רואים את סינדי במועדון בניו יורק. באותה השנה, הוציאה את הלהיט השוודי "A Christmas Duel", ביחד עם להקת ההייבס.
בהמשך לאותו אלבום, הוציאה לאופר ב-2009 אלבום רמיקסים בשם Floor Remixes,ביפן בלבד.
במהלך שנת 2009, שיחקה קרופורד בסרט הקומדיה הסרבי-אמריקאי "פה ושם" בתור רוז, לצד בעלה.
ביוגרפיה > 2010 – הווה: אלבום בלוז, אוטוביוגרפיה והמחזמר "קינקי בוטס"

ב-22 ביוני 2010, ביום הולדתה, סינדי הוציאה את אלבומה ה-11 בסגנון הבלוז בשם Memphis Blues. האלבום הושפע מילדותה של סינדי, לפני שפרצה והייתה מבצעת קאברים לשירי בלוז ישנים. לאלבום זה הצטרפו ללאופר גדולי הבלוז והג'אז, כולל אגדת הבלוז בי בי קינג. האלבום זכה להצלחה ושהה 13 שבועות במקום הראשון במצעד הבלוז האמריקני ונכנס הישר למקום ה-26 במצעד הבילבורד 200.
לשם קידום האלבום, יצאה לאופר לסיבוב הופעות מצליח בעולם עם מעל 140 הופעות (המופע הכי גדול ומצליח שלה אי פעם). הסיבוב זכה למיטב התשבחות מהקהל וממבקרי המוזיקה וגם ממנו יצא DVD בשם To Memphis With Love, מתוך הופעה מממפיס. באותה שנה השתתפה כמתמודדת בעונת הסלבס השלישית של תוכנית הריאליטי "המתמחה" בהנחיית דונלד טראמפ, שם סיימה במקום השישי. ב-11 במרץ 2011, כשהגיעה ליפן במסגרת סיבוב ההופעות שלה, התרחשה רעידת האדמה בסנדאי. בניגוד לשאר האמנים שביטלו הופעתם וחזרו לארצם, לאופר נשארה לאורך כל התקופה ותרמה חלק מהכנסותיה לנפגעי האסון, מה שהפך אותה לגיבורה ביפן, בה היא נשארה פופולרית מאז שפרצה בשנות ה-80. בסוף 2011 היא קיבלה את פרס NARM האמריקאי על מפעל חיים בשל תרומתה למוזיקה.
ב-2012 כתבה את האוטוביוגרפיה שלה "Cyndi Lauper: A Memoir" שהפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס והופקה לה תוכנית מציאות על חייה המטורפים, בהשתתפות בעלה ובנה.
ב-4 באפריל 2013, עלה לברודוויי המחזמר "קינקי בוטס", לו כתבה והלחינה את המוזיקה. המחזמר מבוסס על סרט בריטי בעל אותו שם שיצא בשנת 2005, על מפעל נעליים שנקלע לקשיים. המחזמר הצליח בקופות והמוזיקה שסינדי יצרה זכתה לביקורות משבחות. המחזמר גרף את מספר המועמדויות הגבוה ביותר בטקס פרסי הטוני לשנת 2013 – 13 מועמדויות, מתוכם המחזמר זכה ב-6, כולל פרס המחזמר הטוב ביותר והמוזיקה המקורית הטובה ביותר, שהגיע ללאופר. בכך הפכה לאופר לאישה הראשונה בהיסטוריה שזכתה לבד בקטגוריית המוזיקה למחזמר, כאשר היא גם כותבת וגם מלחינה.
היא שברה באותה שנה שיא נוסף כשסינגל שהוציאה מתוך המחזמר, "The Sex is In The Heel", הפך לסינגל הראשון מתוך מחזמר מזה 25 שנים שנכנס לעשירייה הראשונה במצעד שירי הדאנס קלאב.
בטקס פרסי גראמי שהתקיים בשנת 2014, הוענק ללאופר גם פרס גראמי על אלבום המחזמר הטוב ביותר, מה שהפך לפרס גראמי השני שקיבלה, לאחר 29 שנים מקבלת הפרס הראשון על "תגלית השנה" ב-1985.
ב-6 באפריל באותה השנה, שידר PBS ספיישל בשם "הופעה בבית הלבן: ממפיס סול" בו לאופר שרה בבית הלבן בפני ברק אובמה וזכתה לתשואות מהקהל, וגרמה אפילו מהומה כשסטיב כהן קרא ללאופר בטוויטר "לוהטת" ולאחר מכן מחק את ההודעות. בקיץ 2013, לרגל חגיגות 30 שנה לתחילת הקריירה שלה והוצאת האלבום הראשון שלה She's So Unusual, שהפך לקלאסיקה, לאופר יצאה לסיבוב הופעות מיוחד בארצות הברית, יפן, קנדה ואוסטרליה, והופיעה ב-4 בינואר 2014 בהיכל נוקיה בתל אביב. בשנת 2015, נכנסה להיכל התהילה של כותבי השירים וב-11 באפריל 2016 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
במאי 2016 הוציאה אלבום חדש בשם Detour, בסגנון קאנטרי.
בשנת 2018 גילמה בתפקיד אורח את ונסה בחידוש לסדרת הטלוויזיה "מגנום, בלש פרטי" ברשת CBS.
בשנת 2023 שיחקה בשני פרקים של סדרת הקומדיה השחורה "סיפור האימה של דולורס רואץ'" מבית אמזון פריים וידאו.
חיים אישיים

ב-1991, נישאה לאופר לשחקן דייוויד תורנטון, כשמי שחיתן אותם הוא ריצ'רד הקטן. לזוג בן בשם דיקלין אשר נולד ב-19 בנובמבר 1997.
הם גרים כיום בבניין ההיסטורי והמפורסם Apthorp שבמנהטן. יש להם בית נוסף בקונטיקט.
לאופר חונכה כקתולית ואף הלכה לבתי ספר קתוליים. כיום היא מחשיבה את עצמה כ"גרושה-קתולית".
לאופר ידועה כתומכת בנושאים רבים הקשורים לזכויות אדם כמו חקר איידס, זכויות להט"ב ומעמד האישה.
דיסקוגרפיה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אלבומי אולפן 1983: She's So Unusual  1986: True Colors  1989: A Night to Remember  1993: Hat Full of Stars  1996: Sisters of Avalon  1998: Merry Christmas ... Have a Nice Life  2003: At Last  2004: Shine  2008: Bring Ya to the Brink  2010: Memphis Blues  2016: Detour |  אלבומי אוסף 1989: The Best Remixes  1994: Twelve Deadly Cyns...and Then Some  1996: Wanna Have Fun  2000: Time After Time: The Best of Cyndi Lauper  2003: The Essential Cyndi Lauper  2003: The Great Cyndi Lauper  2005: Hey Now! (Remixes & Rarities)  2005: The Body Acoustic  2009: Floor Remixes  2009: Playlist: The Very Best of Cyndi Lauper  2009: True Colors: The Best of Cyndi Lauper  2014: She's So Unusual: A 30th Anniversary Celebration  2019: Japanese Single Collection – Greatest Hits |  מיני-אלבומים 2001: Feels Like Christmas  2002: Shine  2014: She's So Unusual (Remixed) פסקולים 1988: Vibes  2013: Kinky Boots |
הופעות > סיבובי הופעות

1983–1984: Fun Tour
1986–1987: True Colors World Tour
1989: A Night to Remember World Tour
1993–1994: Hat Full of Stars Tour
1994–1995: Twelve Deadly Cyns World Tour
1996–1997: Sisters of Avalon Tour
1999: Summer Tour '99
2001–2003: Shine Tour
2003–2004: At Last Tour
2005–2006: The Body Acoustic Tour
2008: Bring Ya to the Brink Tour
2010–2011: Memphis Blues Tour
2012: Japan Tour
2013–2014: She's So Unusual: 30th Anniversary Tour
2016: Detour Tour
הופעות > סיבובי הופעות משותפים

1991: American Music Awards Concert Series
2007: True Colors Tour (בשיתוף אירייז'ר ודבי הארי)
2008: True Colors Tour (בשיתוף ג'ואן ג'ט ו-The B-52's)
2009: Girls Night Out Tour (בשיתוף רוזי אודונל)
2017: Australian Tour (בשיתוף בלונדי)
שאטו עין כרם

| --- | --- |
 יוצרים:  חנן סביון, גיא עמיר 
 כותבים:  חנן סביון, גיא עמיר 
 בימוי:  עופר ויצמן
 שחקנים:  חנן סביון   גיא עמיר   בר גול   מורן רוזנבלט
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 מוזיקה:  טל ירדני
 אורך פרק:  25 דק'
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ עשר 
 תקופת שידור מקורית:  26 בנובמבר 2017 – 1 בדצמבר 2018
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שאטו עין כרם היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית ששודרה בערוץ עשר. הסדרה עלתה לשידור ב-26 בנובמבר 2017. יוצריה וכוכביה הם חנן סביון וגיא עמיר, יוצרי הסדרה עספור.
בעונה הראשונה 6 פרקים, ובעונה השנייה 9 פרקים.
בסדרה מגלמים סביון ועמיר זוג אחים לא יוצלחים המנהלים מלון בוטיק בירושלים שנושא את שם הסדרה. אלדד (סביון) הוא מנהל המלון ופיפו (עמיר) האחראי על המטבח, רודף נשים ואסיר משוחרר עקב עבירת אחזקת סמים. אלדד מנסה לשמור על סטנדרטים גבוהים במלון בעוד אחיו מנסה לעבוד כמה שפחות.
דמויות > דמויות ראשיות

אלדד אלאלוף (חנן סביון) - מנהל המלון
אופיר אלאלוף (פיפו) (גיא עמיר) - אחיו של אלדד, שף ומנהל המטבח
רויטל (בר גול) - חדרנית המלון, מאוהבת בסתר באלדד.
שירה (מורן רוזנבלט) - חברת ילדות של האחים, עובדת המלון האחראית על אספקת המזון למלון
מאלה אמדה

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1996 (בת 28) פרנקפורט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האקדמיה לדרמה ע"ש ארנסט בוש 
 פרסים והוקרה:  פרס הטלוויזיה הבווארית (2015) 
 
מאלה אמדה (בגרמנית Mala Emde) (נולדה ב-22 באפריל 1996) היא שחקנית גרמניה, בתם של אמן עיצוב התאורה תומאס אמדה, וקתרין ארליך, מנהלת פסטיבלי סרטים. אמדה גדלה בפרנקפורט עם אחותה הגדולה.
מ-2009 עד 2012 היא למדה בסטודיו של פרנקפורט לריקוד, תיאטרון ומוזיקה. הופעת הבכורה שלה כשחקנית הייתה בגיל 11 בעת שלמדה בסטודיו, כשגילמה את סינדרלה בסרט "Die Aschenkinder" (בתרגום חופשי לעברית: "ילדי האפר"), וכן גילמה את טרטליה במחזה "טורנדוט, נסיכת סין" מאת פרידריך שילר. משנת 2016 עד 2020, אמדה השלימה תואר במשחק באקדמיה לאמנויות הדרמה "ארנסט בוש" בברלין.
תפקיד הביכורים של אמדה כשחקנית ראשית היה בסרט הדוקו-דרמה "בתי אנה פרנק", שיצא לאקרנים ב-2015, ובו גילמה את הילדה היהודייה אנה פרנק. כדי להתכונן לתפקיד, אמדה למדה את כל שלבי חייה של אנה פרנק. על תפקיד זה הוענק לה פרס הטלוויזיה הבווארית לכישרונות צעירים לשנת 2015.
הצלחה בינלאומית

אמדה זכתה להכרה בינלאומית בזכות תפקידה בסרט "וגם מחר כל העולם" And Tomorrow the Entire World (2020), סרט מותחן פוליטי שהיה מועמד לפרס אוסקר.
אמדה ידועה בסגנון המשחק הרבגוני שלה, והיא גילמה מגוון רחב של דמויות, מקומדיות ועד דרמטיות. היא משחקת באופן טבעי ומרגש, ומסוגלת להתחבר לדמויותיה ברמה עמוקה.
אמדה זכתה בפרסים רבים על עבודתה, ביניהם פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2016.
פילמוגרפיה נבחרת > סרטים

בתי אנה פרנק (2015)
להרוג את סטלה (2017)
וגם מחר כל העולם (2020)
303 (2021)
עמוק בעור (2022)
לב עיוור (2023)
פילמוגרפיה נבחרת > סדרות טלוויזיה

המובסים (2020)
הובס הנכשל (2020)
שרלטה (2022)
לעזזל (2022)
אגדות דיסני

| --- | --- |

לוגו התואר באנגלית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  חברת וולט דיסני
 תקופת הפרס:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 d23.com/disney-legends/
אגדות דיסני (באנגלית: Disney Legends) הוא תואר, שמכיר באנשים שתרמו תרומה יוצאת דופן ואינטגרלית לחברת וולט דיסני. התואר חולק החל משנת 1987 באופן שנתי במהלך טקס פרטי מיוחד, כאשר החל משנת 2009 התואר מוענק אחת לשנתיים ב-D23, מועדון המעריצים הרשמי של החברה.
מקבלי התואר נבחרים על ידי ועדת בחירה, אשר מונתה בעבר על ידי רוי א. דיסני, אחיינו של וולט דיסני. הוועדה מורכבת מבמאים ותיקים של החברה, היסטוריונים ורשויות אחרות. חלק ממקבלי התואר קיבלו אותו לאחר מותם.
הפרס

כל אדם אשר זוכה בתואר, מקבל פסלון אשר עוצב על ידי אנדראה פאבילי. הפסלון מיוצר בעבודת יד מברונזה בכל שנה. הפסלון בצורה של זרועו של מיקי מאוס אשר אוחז בשרביט שבקצה שלו כוכב. בפסלון יש שלושה אלמנטים אשר מאפיינים את התרומה של מקבלי התואר:
הספירלה - מייצגת את הדמיון, כוחו של הרעיון.
היד - מייצגת את המיומנות, המשמעת והאומנות.
השרביט והכוכב - מייצגים קסם: הניצוץ שנוצר כשדמיון ומיומנות משתלבים ליצירת חלום חדש.
מלבד הפסלון עצמו, כל אדם שזוכה בתואר מוזכר בלוח זיכרון מברונזה באמצעות טביעת ידו וחתימתו, או באמצעות תמונה של הפסלון שעליו מוזכר השם. הלוחות מוצבים בתצוגה אשר נמצאת באולפני וולט דיסני בברבנק.
פרס וינזור מקיי

| --- | --- |
 תיאור:  תרומה משמעותית לאמנות ולתעשיית האנימציה
 מיקום הטקס:  אסיפ"א - הוליווד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה
 תקופת הפרס:  נובמבר 1972 – הווה (כ־52 שנים)
 נקרא על שם:  וינזור מקיי
 annieawards.org
 
פרס ווינזור מקאי (באנגלית: Winsor McCay Award) הוא פרס המוענק ליחידים כהוקרה לתרומה משמעותית לאמנות ולתעשיית ההנפשה. הפרס מוענק בטקס פרסי האנני השנתי, על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה, בסניף האיגוד, אסיפ"א - הוליווד שבקליפורניה. הפרס נוסד בשנת 1972 ביוזמתה של ג'יין פוריי (אנ') שהייתה גם אחת מחבריו הראשונים של אסיפ"א - הוליווד. החל משנת 1974 הפרס נקרא על שם האנימטור והחלוץ וינזור מקיי. כדי לזכות בפרס, נדרש רוב של שני שלישים בדירקטוריון האספה, אך הדירקטוריון יכול גם לכבד אנשים שלא הוצעו. הפרס הוא אחד מחמישה פרסים בקטגוריית פרסי השופטים (הפרסים הנוספים הם: פרס ג'יין פוריי, פרס אב אייוורקס, פרס הישגים מיוחדים בהנפשה ופרס תעודת הצטיינות).
הערות שוליים

↑  Annie Awards, Juried Awards, The Winsor McCay Award.
↑  ASIFA-Hollywood, Juried Awards, June Foray.
↑  Annie Awards, Juried Awards, Winsor McCay.
אתלטיק בילבאו

אתלטיק קלוב (בספרדית: Athletic Club, בבסקית: Athletic Kluba), המוכרת בעיקר כאתלטיק בילבאו, היא קבוצת כדורגל מהעיר בילבאו מחבל הבסקים שבספרד. הקבוצה מקיימת משחקיה באצטדיון סן ממס, אשר תכולתו 53,289 צופים. צבעי הבית שלה הם חולצות פסים אדומות ולבנות עם מכנסיים שחורים.
הקבוצה מכונה "לוס ליאונס" (האריות), היות שהאצטדיון שלה ממוקם בסמוך לכנסיית סן מאמס, שנקראת על שם סן מאמס, נוצרי שהושלך לאריות על ידי הרומאים.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1898 על ידי סטודנטים בסקים ששבו מלימודים בבריטניה, והתאחדה ב-1901 עם קבוצה שהקימו עובדי מכרות ומספנות בריטים שעבדו בעיר. מסיבה זו נקראת הקבוצה בשם האנגלי המקורי שלה, Athletic, עד היום.
הקבוצה שיחקה בליגה הראשונה מאז הקמתה, ומעולם לא ירדה לליגה השנייה (הישג לו שותפות ברצלונה וריאל מדריד בלבד). ייחודה של הקבוצה בכך, שמעולם לא רתמה לשורותיה שחקן לא בסקי, ובכך הגבילה מאוד את מאגר הכישרונות שיכולים לשחק אצלה. עד שנת 1989 גם ריאל סוסיאדד הייתה שותפה לרעיון הלאומיות הבסקית, כאשר באותה שנה רכשה שחקן לא בסקי ושברה את המסורת. על פי חוקי הקבוצה שחקן יכול לשחק בקבוצה גם אם הוא איננו יליד חבל הבסקים, בתנאי שהוא נצר למשפחה מחבל הבסקים ויש לו שורשים בחבל זה, בצידו הצרפתי או הספרדי של החבל, או שהוא למד כדורגל בחבל הבסקים, דבר שמתאפשר במועדונים כמו ריאל סוסיאדד, בילבאו אתלטיק, אוסאסונה ודפורטיבו אלבס.
לזכות הקבוצה שלוש הופעות בגביע אירופה לאלופות. בהופעה הראשונה, בעונת 1956/57, הקבוצה הגיעה לשלב רבע גמר והפסידה לקבוצת מנצ'סטר יונייטד. בנוסף, בעונת 1976/77 הקבוצה הגיעה לגמר גביע אופ"א והפסידה לקבוצת יובנטוס. בעונת 1998/99 העפילה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת דינמו טביליסי מגאורגיה, אך בשלב הבתים, בו הוגרלה עם קבוצות יובנטוס מאיטליה, גלאטסראיי הטורקית ורוזנבורג הנורווגית, הקבוצה סיימה במקום האחרון עם ניצחון אחד, שלוש תוצאות תיקו ושני הפסדים והודחה מהמפעל.
אתלטיק בילבאו נחלשה בעשור הראשון של המאה ה-21 ונאלצה להיאבק על מקומה בליגה הראשונה. בעונת 2006/07 שמרה על מקומה בלה ליגה בזכות ניצחון במחזור הסיום.
בעונת 2011/12 העפילה אתלטיק בילבאו לגמר הליגה האירופית, כאשר בדרכה לגמר היא עברה קבוצות חזקות וטובות ממנה כגון: פריז סן-ז'רמן, מנצ'סטר יונייטד, שאלקה 04 וספורטינג ליסבון, אך במשחק הגמר היא הובסה בידי אתלטיקו מדריד 3-0.
בעונת 2012/13 הוגרלה הקבוצה בשלב הבתים של הליגה האירופית לבית יחד עם אולימפיק ליון מצרפת, ספרטה פראג מצ'כיה ועירוני קריית שמונה הישראלית, אך לא הצליחה לשחזר את ההישג מהעונה הקודמת והודחה כבר בשלב הבתים.
בעונת 2013/14 סיימה הקבוצה במקום הרביעי, הישג שהקנה לה כרטיס למוקדמות ליגת האלופות. הקבוצה העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות בפעם השלישית בתולדותיה, והוגרלה עם פורטו, שחטאר דונצק ובאטה בוריסוב, היא סיימה במקום השלישי והודחה מהטורניר. בשנת 2015 סיימה הקבוצה במקום השביעי בליגה, והעפילה לגמר גביע המלך, בו הפסידה לברצלונה בתוצאה 1–3. בעקבות ההעפלה לגמר, השתתפה בילבאו בסופר קאפ הספרדי, בו ניצחה את ברצלונה 1–5 בסיכום שני המשחקים. זה היה התואר הראשון של הקבוצה מאז שנת 1984.
בינואר 2021 זכתה הקבוצה שוב בסופר קאפ כאשר גברה פעם נוספת על ברצלונה בתוצאה 2–3 לאחר הארכה, עם שער דרמטי בדקה ב-90 של אסייר וילאליבר.
הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הספרדי בעונת 2019/20 והגיעה עד לגמר, אך בגלל הקורונה המשחק נדחה ב-12 חודשים, וב-3 באפריל 21 הפסידה הקבוצה בגמר ליריבתה הגדולה מחבל הבסקים, ריאל סוסיאדד, בתוצאה 1:0.
בעונה שלאחריה, 2020/21, הגיעה הקבוצה שוב לגמר הגביע, ומשחק הגמר התקיים שבועיים בלבד לאחר משחק הגמר לעונת 2019/20, ב-17 באפריל, ושוב הפסידה אתלטיק, הפעם לברצלונה, בתוצאה 4:0.
את עונות 2020/21, 2021/22 ו-2022/23 סיימה הקבוצה בחלק העליון של הטבלה (מקומות 6, 8 ו-6 בהתאמה).
בחודש אפריל 2024, זכתה הקבוצה בגביע המלך.
סגל שחקנים

נכון ל-3 בפברואר 2025
תארים

לה ליגה: (8)
1929/30, 1930/31, 1933/34, 1935/36, 1942/43, 1955/56, 1982/83, 1983/84
גביע המלך: (24)
1902, 1903, 1904, 1910, 1911, 1914, 1915, 1916, 1921, 1923, 1930, 1931, 1932, 1933, 1943, 1944, 1945, 1950, 1955, 1956, 1958, 1969, 1973, 1984, 2024.

 מספר זכיות של אתלטיק קלוב נרשמו לזכותה של הקבוצה. טורניר הגביע של 1902 נסתיים בזכייתה של קלוב ביסקאיה, קבוצה שהורכבה משחקנים מקבוצות אתלטיק קלוב ופ.צ. בילבאו. ב-1903 שני המועדונים הללו התאחדו כאתלטיק קלוב. הגביע של שנת 1902 מוצג כיום לראווה במוזיאון אתלטיק קלוב.
הסופר-קאפ הספרדי: (2)
1984, 2015, 2021.
אליפויות צפון ספרד: (3)
1913/14, 1914/15, 1915/16
אליפות חבל הבסקים: (13)
1919/20, 1920/21, 1922/23, 1923/24, 1924/25, 1925/26, 1927/28, 1928/29, 1930/31, 1931/32, 1932/33, 1933/34, 1939/40
הגביע הבסקי: (1)
1934/35
ראו גם

הדרבי הבסקי
הערות שוליים

↑  טל ישק, ‏לא כמו כולן: בילבאו מדהימה את ספרד, באתר ערוץ הספורט, 3 במרץ 2024
↑  לראשונה מזה 40 שנה: בילבאו זכתה בגביע המלך, באתר ONE‏, 6 באפריל 2024
↑  ב-1984 אתלטיק בילבאו זכתה בדאבל ולכן זכתה בסופר-קאפ אוטומטית
↑  2=עקב מגפת הקורונה נדחתה ההתמודדות השייכת לשנת 2020 לינואר 2021, בה ניצחה אתלטיק בילבאו את ברצלונה בתוצאה 3-2
| עונת 2024/2025 בליגה האירופית |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | איטליה רומא • אנגליה מנצ'סטר יונייטד • פורטוגל פורטו • הולנד אייאקס • סקוטלנד ריינג'רס • גרמניה איינטרכט פרנקפורט • אנגליה טוטנהאם • איטליה לאציו • צ'כיה סלביה פראג |  |
| דרג ב' | ספרד ריאל סוסיאדד • הולנד א.ז. אלקמאר • פורטוגל ספורטינג בראגה • יוון אולימפיאקוס • צרפת ליון • יוון פאוק סלוניקי • טורקיה פנרבחצ'ה • ישראל מכבי תל אביב • הונגריה פרנצווארוש |  |
| דרג ג' | אזרבייג'ן קרבאך • טורקיה גלאטסראיי • צ'כיה ויקטוריה פלזן • נורווגיה בודה/גלימט • בלגיה אוניון סן-ז'ילואז • אוקראינה דינמו קייב • בולגריה לודוגורץ ראזגרד • דנמרק מיטיולן • שוודיה מאלמה |  |
| דרג ד' | ספרד אתלטיק בילבאו • גרמניה הופנהיים • צרפת ניס • בלגיה אנדרלכט • הולנד טוונטה • טורקיה בשיקטש • רומניה סטיאווה בוקרשט • לטביה ריגה פוטבולה סקולה • שוודיה אלפסבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8789 7922  LCCN: n2015021739  SUDOC: 061288276  VIAF: 238433526   WorldCat (עם VIAF): 238433526