stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הקומוניסטית של קובה

| --- | --- |
 מדינה:  קובה
 מייסד:  פידל קסטרו 
 מנהיגים:  פידל קסטרו  ראול קסטרו  מיגל דיאס-קאנל
 מזכיר כללי:  מיגל דיאס-קאנל
 תקופת הפעילות:  3 באוקטובר 1965 – הווה (59 שנים)
 אידאולוגיות:  קומוניזם מרקסיזם-לניניזם
 מטה:  הוואנה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  ועידה קבועה של מפלגות פוליטיות של אמריקה הלטינית ודגל הקאריביים, São Paulo Forum 
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  440 (האספה הלאומית של כוח העם) 
 www.pcc.cu
 
המפלגה הקומוניסטית של קובה (בספרדית: Partido Comunista de Cuba, PCC) היא המפלגה המושלת בקובה. המפלגה מנהיגה שלטון חד-מפלגתי וסמכותני בקובה שבו אופוזיציות לשלטון אסורות ומדוכאות. החוקה הקובנית מייחסת למפלגה את תפקיד "הכח המנהיג של החברה ושל המדינה". המפלגה הוקמה ב-3 באוקטובר 1965 כיורשת של "המפלגה המאוחדת של המהפכה הסוציאליסטית הקובנית", אשר בזמנה תרמה ליצירת "תנועת ה-26 ביולי" ו"מפלגת העם הסוציאליסטית" אשר השתלטה על קובה אחרי המהפכה הקובנית של 1959.
גוף המפלגה העליון הוא קונגרס המפלגה, אשר מתאסף פעם בחמש שנים. כאשר הקונגרס לא נמצא בזמן אספה, הוועדה המרכזית היא גוף המפלגה העליון. מכיוון שהוועדה המרכזית מתכנסת פעמיים בשנה, רוב הנושאים והמטלות ביום-יום מטופלים על ידי הפוליביורו. מאז אפריל 2021, המזכיר הראשון של הוועדה המרכזית הוא מיגל דיאס-קאנל, אשר משרת כנשיא קובה מאז 2018. למרות תוכניות עתידיות לצאת לגמלאות ב-2021, המזכיר השני הנוכחי, חוזה רמון מאצ'אדו ונטורה נשאר בתפקידו מאז 2011.
לאחר נטילת השלטון בקובה ב-1959, המפלגה החלה באופן הדרגתי להנהיג את המרקסיזם-לניניזם, שילוב של הרעיונות המקוריים של הפילוסוף הגרמני קרל מרקס ולנין. האידאולוגיה נהייתה האידאולוגיה המובילה של המפלגה ונשארה כזו עד עצם היום הזה. המפלגה שאפה ל"סוציאליזם מדיני", אשר תחתיו כל התעשיות יולאמו, וכלכלה מתוכננת, אשר יושמה בכל קובה למרות האמברגו על קובה שנעשה על ידי ארצות הברית. המפלגה הקומוניסטית של קובה תומכת גם ב"קסטרואיזם" ו"גוואריזם" והיא חברה במפגש הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות ושל הפועלים.
היסטוריה

בקובה פעלו מאז התקופה המוקדמת של הרפובליקה (ב-1902) מספר ארגונים קומוניסטים ואנרכיסטים. המפלגה הקומוניסטית המקורית של קובה נוצרה בשנות ה-20. ב-1944 המפלגה שינתה את שמה ל"מפלגת העם הסוציאליסטית" מסיבות אלקטורליות. ביולי 1961, שנתיים לאחר ההפיכה המוצלחת נגד פולחנסיו בטיסטה ויצירת הממשלה המהפכנית, "איגוד הארגונים המהפכניים" (אא"מ) נוצר על ידי איחודן של:
תנועתו של פידל קסטרו, "תנועת ה-26 ביולי"
"מפלגת העם הסוציאליסטית" אשר הונהגה על ידי בלאס רוקה
הוועד המהפכני (שהיה מבוסס סטודנטים) שהונהג על ידי פאורה צ'ומון
ב-26 במרץ 1962, אא"מ נהיה "המפלגה המאוחדת של המהפכה הסוציאליסטית הקובנית (מממס"ק), אשר לאחר מכן נהפכה למפלגה הקומוניסטית של קובה ב-3 באוקטובר 1965. בסעיף 5 של החוקה הקובנית של 1976, המפלגה הקומוניסטית מזוהה כ"הכח המנהיג העליון של החברה ושל המדינה, אשר מארגן ומדריך את המאמצים והמטרות לקראת בנייתו של סוציאליזם וההתקדמות לחברה קומוניסטית". על כל המפלגות, כולל המפלגה הקומוניסטית, חל איסור על שיווק הארגונים המפלגתיים שלהם בפומבי.
במשך 15 השנים הראשונה לקיומה הפורמלי, המפלגה הקומוניסטית כמעט ולא הייתה פעילה מחוץ לפוליטביורו. הוועדה המרכזית, שבה חברים 100 אנשים, התאספה באופן נדיר. רק עשר שנים לאחר הקמת המפלגה התאסף קונגרס המפלגה הראשון. ב-1969, מספר החברים במפלגה היה רק 55,000 או 0.7 אחוזים מהאוכלוסייה דאז, מה שנתן למפלגה את התואר "המפלגה הקומוניסטית השולטת הקטנה בעולם". בשנות השבעים, מנגנון המפלגה החל להתפתח. עד לאיסוף קונגרס המפלגה הראשון ב-1975, הוועדה המרכזית כבר התאספה באופן סדיר וסיפקה מנגנונים ארגוניים למפלגה בכך שנתה למפלגה את התפקיד המוביל בחברה. עד 1980, המפלגה החלה לצמוח ומספר החברים בה הגיע ליותר מ-430,000 חברים והוא צמח עוד יותר ל-520,000 חברים עד 1985.
קונגרסי המפלגה

המפלגה הקומוניסטית של קובה ארגנה את הקונגרס הראשון שלה ב-1975 ועוד כמה קונגרסים נוספים ב-1980, 1986, 1991, 1997 ו-2011. הקונגרס המפלגתי השביעי נערך בין 19 ל-22 באפריל 2016, בערך באותו הזמן של יום השנה ה-55 לפלישה למפרץ החזירים.
הקונגרס השמיני אמור להיערך בין ה-16 ל-19 באפריל 2021.
הוועדה המרכזית

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
גופי המפלגה המנהיגים היו הפוליביורו והמזכירות עד 1991. בשנה זו שני הגופים הללו אוחדו לתוך פוליטביורו מורחב עם מעל ל-20 חברים. למרות זאת, המזכירות נוסדה מחדש ב-2002. ישנה גם ועדה מרכזית אשר מתאספת בין קונגרסי מפלגה. בקונגרס החמישי, גודל הוועדה המרכזית צומצם ל-150 חברים מהמספר הקודם שהיה 225. פידל קסטרו היה מנהיג המפלגה (המזכיר הראשון) מאז הקמתה בזמן שראול קסטרו היה מזכירה השני. מאז התפטרותו של פידל קסטרו ב-2008 מהמפלגה והממשלה, ראול קסטרו נהיה המזכיר הראשון של המפלגה.
נוער

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
למפלגה הקומוניסטית של קובה ישנה אגף נוער, "הליגה הקומוניסטית הצעירה" אשר חברה בהפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי. למפלגה ישנו גם אגף ילדים, "ארגון הפיונרים על שם חוזה מארטי".
אידאולוגיה

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
בהשוואה למפלגות שלטון קומוניסטיות אחרות, כמו זו של וייטנאם, סין ולאוס, המפלגה הקומוניסטית של קובה נצמדת בקנאות למרקסיזם-לניניזם והמודל הסובייטי המסורתי. המפלגה מסתייגת מרפורמות שוק, אף על פי שהיא הוכרחה לקבל כמה צעדים שווקים בכלכלה שלה בגלל התפרקות ברית המועצות ואיבוד הסוביסדיות.
המפלגה הקומוניסטית של קובה משתמשת ב"דיפלומטיה רפואית" כחלק ממדיניות החוץ של המפלגה. המפלגה שולחת אלפי רופאים קובנים, מומחים חקלאיים, ומומחים אחרים למדינות בעולם המתפתח.
ראול קסטרו, מאז שנהיה המנהיג של המפלגה, יצא בקמפיין ל"חידוש" הכלכלה הסוציאליסטית של קובה על ידי שילוב של מערכות ביזור וסחר חליפין חדשות שבאופן מסורתי נראו כ"שווקיות". צעד זה גרם לספקולציות בכך שקובה אולי מתקדמת לכיוון מודל כלכלי שיותר דומה לזה של סין או של וייטנאם. (כלכלת שוק סוציאליסטית).
הערות שוליים

↑  Svolik, Milan W. (2012-09-17). The Politics of Authoritarian Rule (באנגלית). Cambridge University Press. pp. 7, 43. ISBN 978-1-139-56107-5.
1 2 3  Hawkins, Darren (2001). "Democratization Theory and Nontransitions: Insights from Cuba". Comparative Politics. 33 (4): 441–461. doi:10.2307/422443. ISSN 0010-4159.
↑  Domínguez, Jorge I.; Galvis, Ángela Fonseca; Superti, Chiara (2 בינואר 2018). "Authoritarian Regimes and Their Permitted Oppositions: Election Day Outcomes in Cuba". Latin American Politics and Society (באנגלית). Cambridge University Press. 59 (2): 27–52. doi:10.1111/laps.12017. ISSN 1531-426X. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Miller, Nicola (2003-01-01). "The Absolution of History: Uses of the Past in Castro's Cuba". Journal of Contemporary History (באנגלית). 38 (1): 147–162. doi:10.1177/0022009403038001969. ISSN 0022-0094.
↑  Schedler, Andreas; Hoffmann, Bert (2015). "Communicating authoritarian elite cohesion". Democratization (באנגלית). doi:10.1080/13510347.2015.1095181. ISSN 1351-0347.
1 2  Meneses, Yaima Puig (21 April 2021). "Díaz-Canel chairs the Extraordinary Plenary of the Party in Havana (+ Video)".
↑  Shasta Darlington (19 באפריל 2011). "Raul Castro to lead Cuba's Communist Party". CNN. נבדק ב-23 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cuba: Constitución". pdba.georgetown.edu. נבדק ב-14 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cuba's Communist Party Congress wants change, but also more of the same". Miami Herald. נבדק ב-14 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Escambray". Escambray. נבדק ב-14 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266477005171  BNE: XX84806  BnF: cb118726844 (data)  CiNii: DA14374348  GND: 74230-2  ISNI: 0000 0001 1092 5558  LCCN: n81110816  NDL: 00628419  NKC: kn20041103002  NLA: 35086366  RERO: 02-A000128328  SUDOC: 028626869  VIAF: 157763617   WorldCat (עם VIAF): 157763617 
מטה המפלגה
המופע המבולבל של יובל

| --- | --- |

 סוגה:  ילדים
 יוצרים:  איתי מאירסון, איילת קפלן
 כותבים:  דנה כהן סדלינסקי, איתי מאירסון, שירי צוק
 בימוי:  בובי לקס
 שחקנים:  יובל שם-טוב, כנרת לימוני, אייל נחמיאס, רועי צדוק, טל אידיסיס, גרשון וייסרפירר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  23
 הפקה
 מפיק:  מיכל בוטל, נועה פרס, שי רסקין
 עורכים:  איילת קפלן, עינב רווה, מיכל בוטל
 אתר צילומים:  אולפני ברודקאסט, תיאטרון קליפה, SUN VIDEO
 צלמים:  דוד זריף, מקסים סטולבוב, אילן ברדה, מיקי קריכלי, ברוך אבן-חן
 מוזיקה:  צליל בירן, אסי טל
 אורך פרק:  14 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  2017–הווה
המופע המבולבל של יובל היא סדרת ילדים ישראלית בכיכובו של יובל המבולבל המשודרת בערוץ הופ!. הסדרה עצמה זכתה לסדרת-בת בשם "המופע המבולבל של יובל- גם אתם יכולים" שבו יובל מלמד את הצופים כל מיני דברים בהתאם לנושאי הפרקים ששודרו כגון: להטוטי כדור, קיפול בלונים וכו'.
הסדרה זכתה למועמדות לפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על פרס "הסדרה לגיל הרך".
עלילה

בכל ערב יובל המבולבל מופיע באולם ההופעות אותו מנהלת גברת בראבו. יובל מתאמן בכל יום לקראת המופע שיערך בערב וחבריו עוזרים לו להתגבר על כל הקשיים וללמד אותו שהוא יכול לעשות כמעט הכול.
הדמויות

יובל שם-טוב - יובל המבולבל
כנרת לימוני - גברת בראבו
אייל נחמיאס - סטקאטו
רועי צדוק - הוקוס
טל אידיסיס - טוטו
גרשון וייסרפירר - טוני
הערות שוליים

↑  המופע המבולבל של יובל, המתחרים על פרס הטלוויזיה 2017, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
המפלגה הקומוניסטית של בריטניה

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1920–1991 (כ־71 שנים) 
 אידאולוגיות:  קומוניזם, מרקסיזם-לניניזם 
 מטה:  לונדון 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  קומינטרן 
 צבעים רשמיים:  צהוב, אדום
 
המפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה (באנגלית: Communist Party of Great Britain, CPGB) הייתה מפלגה קומוניסטית בבריטניה בין השנים 1920–1991. הארגון הקיים כיום באותו שם אינו מפלגה אלא שדולה לאיחוד קבוצות מרקסיסטיות שונות בבריטניה.
היסטוריה > שנות ה-20

המפלגה נוצרה בעקבות הנחיית האינטרנציונל השלישי להקמת מפלגות קומוניסטיות במדינות העולם ואיחדה במרוצת השנה הראשונה לפעילותה פלגים קומוניסטיים שונים בבריטניה (אנגליה, ויילס וסקוטלנד) במטרה להפוך למפלגה הבריטית היציגה המוכרת על ידי הקומינטרן. הנושא העיקרי עמו התמודדה המפלגה בראשיתה היה סוגיית הפלרמנטרליזם, כלומר האם לפעול במסגרת הדמוקרטיה הפרלמנטרית הקיימת, תוך שיתוף פעולה עם ממסד קפיטליסטי ולהשקיע את משאבי הפרולטריון במשחק הפוליטי הקיים או האם לפעול באופן חוץ-פרלמנטרי, בדרך של הקמת סובייטים (מועצות מהפכניות) ולהשקיע את המשאבים בבניית תשתית ותנופה למהפכה. את הפלג השני, השמאלי, הנהיגה סילביה פנקהרסט. לבסוף, בעידודו של לנין, הוחלט שהמפלגה תפעל בתוך המסגרת הפרלמנטרית. לקראת מסע הבחירות של 1922 השתלבה המפלגה במפלגת הלייבור, שלא הייתה אז אלא מסגרת פוליטית רופפת של קבוצות שמאל שונות. שניים מנציגי המפלגה הקומוניסטית אף נבחרו לפרלמנט במסגרת הלייבור.
המפלגה לא קיבלה לשורותיה כל אחד, מתוך תפיסה של קיום על בסיס תאים מהפכניים. הדבר יצר חשדנות רבה ומעקב אחריה על ידי ה-MI6. יומיים לפני הבחירות של שנת 1924 פורסם ב"דיילי מייל" הבריטי מכתב שמוען למפלגה מאת גריגורי זינובייב, ראש הקומינטרן. המכתב, שהוא ככל הנראה זיוף שנעשה על ידי ה-MI6 בהשראת רוסים לבנים, קרא להתססת הפרולטריון הבריטי. רק חודשים ספורים קודם לכן הכירה ממשלת הלייבור בראשות רמזי מקדונלד בברית המועצות ואף הסכימה להלוות לה כסף. המכתב שימש את המפלגה השמרנית על מנת לחשוף ולתקוף את "חטיפת" הלייבור על ידי הקומוניסטים ולהביך את ראש הממשלה. המפלגה השמרנית זכתה בניצחון סוחף בבחירות. במאי 1926 נאסרו ראשי המפלגה בהאשמה שהתסיסו את האיגוד המקצועי של הכורים וסללו את הדרך לשביתה הכללית בבריטניה. תמיכת המפלגה בכורים תרמה לחשיפה ואהדה גוברת כלפיה מאת מעמד הפועלים בהמשך. התמיכה במפלגה התרכזה אצל פועלי התעשייה הכבדה, כורים ופועלי טקסטיל מהאיסט אנד של לונדון, רובם יהודים.
היסטוריה > משנות השלושים עד שנות החמישים

לעומת שיתוף הפעולה הפורה יחסית בין הקומוניסטים למפלגות סוציאל-דמוקרטיות במסגרת הלייבור עד 1929, הרי שעקב הדוקטרינה הסטליניסטית, שסיווגה את הסוציאל-דמוקרטים כנציגיו של הפשיזם, נותק הקשר בין המפלגה הקומוניסטית ללייבור. עקב כך ניתקה המפלגה גם את קשריה עם האיגודים המקצועיים וניסתה, ללא הצלחה מרובה, להקים איגודים מתחרים. עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הביאה קץ לבדלנות ומ-1933 נוצרה "חזית עממית" אנטי-פשיסטית רחבה שהקיפה הן את הלייבור והן את הקומוניסטים וכן כוחות אנטי-פשיסטיים בקרב הליברלים והשמרנים. המפלגה התנגדה למדיניות הפייסנית של ממשלת נוויל צ'מברלין כלפי גרמניה וחברי "פלוגות הפועלים" של המפלגה התעמתו בקרבות-רחוב נגד חברי איגוד הפשיסטים הבריטי האנטישמי. ב-1930 נוסד עיתון המפלגה, ה-Daily Worker. ב-1931 היו למפלגה 6,000 חברים בלבד.
במהלך המלחמה, שינתה המפלגה את נטייתה בהתאם למדיניות הסובייטית כלפי הנאצים ולאחר תקופה בה הטיפה לשלום (מפרוץ המלחמה לערך עד מבצע ברברוסה), חזרה והטיפה למלחמת חורמה בגרמניה, עד כדי הוצאת צו האוסר על פועלים לשבות במפעלים החיוניים למאמץ המלחמתי. המפלגה הגיעה לשיא של כ-60,000 חברים ב-1943. בבחירות הכלליות של 1945 השיגו הקומוניסטים 130,000 קולות והכניסו שני חברי פרלמנט, אחד מהם היה פיל פירטין היהודי שזכה במזרח לונדון, שניהם איבדו את מושביהם בבחירות 1950, על רקע התנגדותם להצטרפות בריטניה לברית נאט"ו. הייתה זו הפעם האחרונה בה נבחרו חברי פרלמנט קומוניסטים בבחירות כלליות בבריטניה.
בקונגרס ה-22 שלה, באפריל 1952, אימצה המפלגה, בהשראת סטלין, מתווה מהפכני בשם "Britain's Road to Socialism", שהרחיק אותה מהעשייה הפוליטית הפרלמנטרית וקירב אותה מחדש למקורותיה המהפכניים. עד 1956 היה כוח המפלגה בשיאו במסגרת האיגודים המקצועיים, בפרט איגודי הכורים והיא השפיעה על האגף השמאלי של מפלגת הלייבור. עם זאת "הנאום הסודי" שנשא ניקיטה חרושצ'וב ב-25 בפברואר 1956 בוועידה ה-20, בו הוקיע את פולחן האישיות שהנהיג יוסיף סטלין ואת פשעיו ודיכוי המרד ההונגרי בנובמבר, גרמו למפלגה הבריטית, כמו לכל המפלגות הקומוניסטיות בעולם המערבי, לשבר. המפלגה ניסתה לשמור על צמרת איגודי העובדים והמנגנון שלהם, תוך איבוד קשר עם הפועלים הפשוטים. נציגי הקומוניסטים נכשלו בבחירות הכלליות וזכו להישגים קלושים בבחירות המקומיות.
היסטוריה > משנות השישים ועד התפרקות המפלגה

ב-1966 נחלקה הנהגת המפלגה בשאלת הקשר לברית המועצות, בין אלו שתמכו בנאמנות לקו הרשמי של מוסקבה, לבין הדוגלים בעצמאות. עיתון המפלגה הוותיק, ה-Daily Worker, נסגר ובמקומו החל להיות מופץ ה-Morning Star. חוסר הסכמתם של בכירי המפלגה לגנות את ברית המועצות על דיכוי "האביב של פראג" באמצעות טנקים ב-1968 גרמה לפיצול במפלגה ולכינוי "טנקיסטים" (Tankies), שדבק במנהיגי המפלגה. המפלגה עצמה המשיכה להיות חלוקה בין תומכי האירו-קומוניזם לבין תומכי הקו הנוקשה של מוסקבה. עקב הפופולריות היחסית של הקומוניזם האירופי באמצע שנות השבעים, זכתה שוב המפלגה לשיא יחסי בתמיכה והצלחה מסוימת בבחירות (אך לא להכנסת חבר-פרלמנט מטעמה).
על רקע חיבור גרסה חדשה של "Britain's Road to Socialism" ב-1977, שכיוונה למיתון הקו הנוקשה ברוח האירו-קומוניזם ועקרונותיו של אנטוניו גראמשי, נוסדה המפלגה הקומוניסטית הבריטית החדשה (New Communist Party of Britain, NCP), שאימצה את הקו המרקסיסטי-לניניסטי הנוקשה. למפלגה הייתה השפעה מסוימת בתנועה נגד האפרטהייד בדרום אפריקה וגיבוש דעת קהל הבריטית נגד התופעה ולמען החרמת דרום אפריקה. כן פעלה המפלגה בקרב האיגודים המקצועיים בתקופת מרגרט תאצ'ר ובפרט בשביתת הכורים הגדולה. ב-1988 התפצלה שוב המפלגה תוך הקמת המפלגה הקומוניסטית הבריטית.
ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות, הגיעה המפלגה לקיצה. ההנהגה המתונה חברה לארגונים חוץ-פרלמנטריים תוך יצירת חזית של שמאל דמוקרטי, שנוכח בציבוריות ובפוליטיקה הבריטית. קבוצות אחרות יצרו שלל מסגרות ומפלגות באנגליה, בסקוטלנד ובפרלמנט האירופי.
הישגים בבחירות הכלליות

| בחירות | מספר מצביעים | אחוז | מושבים בפרלמנט |
| --- | --- | --- | --- |
| 1922 | 33,637 | 0.2 | 1 |
| 1923 | 39,448 | 0.2 | 0 |
| 1924 | 55,346 | 0.3 | 0 |
| 1929 | 50,634 | 0.2 | 1 |
| 1931 | 74,824 | 0.3 | 0 |
| 1935 | 27,177 | 0.1 | 0 |
| 1945 | 102,780 | 0.4 | 2 |
| 1950 | 91,765 | 0.3 | 0 |
| 1951 | 21,640 | 0.1 | 0 |
מקור: אתר ספרטקוס
הערות שוליים

↑  שאלות שמרבים לשאול באתר CPGB
↑  המכתב בארכיונים הבריטיים
↑  Zinoviev letter was dirty trick by MI6, כתב בהגרדיאן, 4 בפברואר 1999
↑  Charles Loch Mowat (1955). Britain Between the Wars, 1918-1940. Taylor & Francis. pp. 188–94.
↑  טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 62, מסת"ב 978-965-13-2964-7
↑  על ההיסטוריה של המפלגה באתר ספרטקוס
המפלגה הקובנית המהפכנית האותנטית

| --- | --- |
 מדינה:  קובה 
 תקופת הפעילות:  1934–1953 (כ־19 שנים) 
 אידאולוגיות:  לאומיות, קפיטליזם, קורפורטיזם 
 מטה:  הוואנה 
 מיקום במפה הפוליטית:  פוליטיקה סינקרטית 
 
המפלגה הקובנית המהפכנית האותנטית (במקור: Partido Revolucionario Cubano – Autentico) היא מפלגה קובנית שהוקמה לאחר המהפכה הראשונה בקובה, ודגלה במהפכה נוספת בטענה שתוצאות המהפכה הקודמת אינן חיוביות.
המפלגה הוקמה על ידי איש השמאל הלאומני גראו סן מרטין, שהיה מנהיג סטודנטים ואיש מפתח במהפכה. הוא שימש נשיא קובה במשך זמן קצר לאחר המהפכה, עד שהודח ב-1933 על ידי פולחנסיו בטיסטה, דמות מפתח צבאית במהפכה, בסיוע ארצות הברית. לאחר בריחתו לגלות הקים את המפלגה הקובנית המהפכנית האותנטית. בסוף שנות ה-30 חזרה המפלגה מהגלות והתמודדה בבחירות שארצות הברית דרשה מבטיסטה לקיים. היא הפסידה, בין השאר בשל תמיכת הקומוניסטים בבטיסטה. בשנת 1944 זכתה המפלגה בבחירות, אך שנותיהם של ראשיה בגלות במיאמי, בהן יצרו קשרים עסקיים משמעותיים, גרמו להתפתחות שחיתות שלטונית. השחיתות הזו הקלה על ההפיכה הצבאית של בטיסטה ערב הבחירות ב-1952 לקבל לגיטימציה מסוימת, וכן גרמה לצעירי המפלגה לפרוש באכזבה ולהקים את "מפלגת העם הקובנית: האורתודוקסים".
הסוכנות לשירותים פיננסיים

| --- | --- |

בניין "השער המשותף קאסומיגאסקי" בטוקיו
 מידע כללי
 מדינה:  יפן יפן
 תחום שיפוט:  יפן 
 סוכנות אם:  Cabinet Office 
 תאריך הקמה:  יולי 2000 
 חוק:  Act for Establishment of the Financial Services Agency 
 ממשלה:  ממשלת יפן
 שר:  טארו אסו
 מטה מרכזי:  צ'יודה, טוקיו, יפן
 www.fsa.go.jp
 
הסוכנות לשירותים פיננסיים (ביפנית: 金融庁, תעתיק: קינְיוּ-צ'וֹ) הוא ארגון הפועל תחת ממשלת יפן, ותפקידו הוא פיקוח על הבנקאות, על הבורסה לניירות ערך ועל תחום הביטוח במדינה במטרה לשמור על יציבות המערכת הכלכלית. הסוכנות נוסדה ב-2000, ובראשה עומד מנהל שפועל תחת שר האוצר. תחת סמכות הסוכנות נמצאות הוועדה למעקב אחר הסחר בניירות ערך ולשכת רואי החשבון של יפן.
משרדי הסוכנות נמצאים בטוקיו.
ראו גם

משרד האוצר (יפן)
בנק יפן
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה

| --- | --- |

 מדינה:  גאורגיה
 מנהיגים:  Nugzar Avaliani 
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה) 
 אידאולוגיות:  מרקסיזם-לניניזם 
 מטה:  טביליסי 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 www.komunistebi.ge
 
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה היא מפלגה בגאורגיה, שנוסדה בשנת 1994 מאיחודן של שתי המפלגות, החברה הסטלינית, המפלגה הקומוניסטית של פועלי גאורגיה ואיחוד הקומוניסטים של גאורגיה.
מנהיג המפלגה מיום ייווסדה היה פנטלמאון גיוֹרגַדזֵה (נפטר בשנת 2009), שבנו איגור גיאורגדזה נאלץ לצאת לגלות לאחר שנאשם בקשירת קשר לביצוע התנקשות באדוארד שוורדנדזה. בשנים 2009–2014 בראש המפלגה עמד נוּגזַר אווַליאני; משנת 2014 המפלגה מונהגת על ידי תֵמוּר פּיפּיַה.
המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה

| --- | --- |

 מדינה:  ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, יוגוסלביה הדמוקרטית-פדרלית, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 שם רשמי:  Коммунистическая партия Югославии 
 מנהיגים:  יוסיפ ברוז טיטו (הבולט ביותר)
 תקופת הפעילות:  1919–1990 (כ־71 שנים)
 אידאולוגיות:  קומוניזם טיטואיזם
 מטה:  בלגרד, סרביה
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  קומינטרן (עד 1943) קומינפורם (עד 1948)
 צבעים רשמיים:  אדום
 
המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה או ליגת הקומוניסטים (בסרבו-קרואטית: Savez komunista Jugoslavije / Савез комуниста Југославије, בסלובנית: Zveza komunistov Jugoslavije, במקדונית: Sojuz na komunistite na Jugoslavija / Сојуз на комунистите на Југославија) הייתה מפלגה קומוניסטית ביוגוסלביה.
המפלגה הוקמה ב-1919, כמפלגת אופוזיציה בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. לאחר הצלחה בבחירות, היא הוצאה מחוץ לחוק על ידי הממשלה המלכותית ונותרה בלתי-לגאלית עד מלחמת העולם השנייה. לאחר הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה ב-1941, צבא השחרור העממי של יוגוסלביה נלחם בכיבוש הנאצי ובמשתפי הפעולה. לאחר שחרור יוגוסלביה, ביססה המפלגה את כוחה ואחיזתה בשלטון, והקימה את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה כמדינה חד-מפלגתית. הרפובליקה התקיימה עד מלחמות יוגוסלביה ב-1991.
המנהיג הבולט ביותר של המפלגה היה יוסיפ ברוז טיטו, שהנהיג אותה מ-1937 עד 1980. בשנות ה-40 וה-50 היו חילוקי דעות מהותיים בין טיטו ליוסיף סטלין שהובילו לקרע בין יוגוסלביה לברית המועצות, ולהוקעת טיטו בידי הסובייטים. טיטו הנהיג ביוגוסלביה גישה של ניהול עצמי ושל קומוניזם עצמאי, שנודעה כ"טיטואיזם".
הנהגת המפלגה

המפלגה הונהגה תחילה על ידי מזכירי הוועדה המרכזית ומאוחר יותר על ידי נשיאי הפרסידיום.
| שם | תקופת כהונה | עמדה, הערות |
| --- | --- | --- |
| פיליפ פיליפוביץ' ז'יבקו טופלוביץ' לדימיר צ'ופיץ' | אפריל 1919 – יוני 1920 | מזכיר פוליטי מזכיר פוליטי מזכיר ארגוני |
| פאבלה פבלוביץ' יאקוב לסטריץ' פיליפ פיליפוביץ' סימה מרקוביץ' ולדימיר צ'ופיץ' | יוני 1920 – אוגוסט 1921 | נשיא הוועדה המרכזית נשיא הוועדה המרכזית מזכיר פוליטי מזכיר פוליטי מזכיר ארגוני |
| קוסטה נובאקוביץ' טרישה קצלרוביץ' משה פיאדה | אוגוסט 1921 – יולי 1922 | ההנהגה האלטרנטיבית של מרכז המפלגה, שנבחרה לאחר האיסור על פעילות המפלגה |
| סימה מרקוביץ' | ספטמבר 1921 – יולי 1922 | הוועדה המנהלת של המפלגה הקומוניסטית לאמיגרציה, לאחר הפיצול במפלגה בעקבות חילוקי דעות בשאלה האם המפלגה צריכה לבנות את עצמה מחדש דרך החוק או להקדיש את עצמה לפעילות בלתי-לגאלית |
| סימה מרקוביץ' | יולי 1922 – מאי 1923 | מזכיר, לאחר האיחוד |
| טרישה קצלרוביץ' | מאי 1923 – מאי 1926 | מזכיר |
| סימה מרקוביץ' ראדומיר וויוביץ' | מאי 1926 – אפריל 1928 | מזכיר פוליטי מזכיר ארגוני |
| ג'ורו ג'אקוביץ' | אפריל 1928 – נובמבר 1928 | מנהיג זמני, לאחר הדחת הוועדה המרכזית על ידי הקומינטרן עקב האווירה הפלגנית במפלגה |
| ג'ורו ג'אקוביץ' יובאן מאלישיץ' | נובמבר 1928 – 1929 | מזכיר ארגוני מזכיר פוליטי |
|  | 1930–1934 | בעקבות מרד פועלים ואיכרים בדיקטטורה המונרכית, הנהגת המפלגה הוגלתה לווינה והקשר בינה לבין יוגוסלביה נותק |
| מילאן גורקיץ' | דצמבר 1934 – נובמבר 1936 | מזכיר פוליטי |
| מילאן גורקיץ' יוסיפ ברוז טיטו | נובמבר 1936 – 23 באוקטובר 1937 | מזכיר כללי מזכיר ארגוני |
| יוסיף ברוז טיטו | 23 באוקטובר 1937 – מאי 1938 | מזכיר ארגוני |
| יוסיף ברוז טיטו | מאי 1938 – מרץ 1939 | הנהגה זמנית |
| יוסיף ברוז טיטו | מרץ 1939 – 4 במאי 1980 | מזכיר כללי; החל מ-13 באוגוסט 1964 נשיא הפרסידיום |
לאחר מותו של טיטו המפלגה אימצה מודל הנהגה בו מתקיימת מדי שנה רוטציה בנשיאות המפלגה. קרנה של המפלגה ירד עם המעבר לשיטה פדרלית, בה יותר כוח ניתן לסניפי המפלגה ברפובליקות.
| שם | תקופת כהונה | מייצג |
| --- | --- | --- |
| בראנקו מיקוליץ' (נשיא בפועל) | 19 באוקטובר 1978 – 23 באוקטובר 1978 | בוסניה והרצגובינה |
| סטוואן דורונסקי (נשיא בפועל עד 4 במאי) | 23 באוקטובר 1978 – 20 באוקטובר 1980 | וויבודינה |
| לאזאר מויסוב | 20 באוקטובר 1980 – 20 באוקטובר 1981 | מקדוניה |
| דושאן דרגוסאבאץ | 20 באוקטובר 1981 – 29 ביוני 1982 | קרואטיה |
| מיטיה ריביצ'יץ' | 29 ביוני 1982 – 30 ביוני 1983 | סלובניה |
| דראגוסלב מרקוביץ' | 30 ביוני 1983 – 26 ביוני 1984 | סרביה |
| עלי שוקריו | 26 ביוני 1984 – 25 ביוני 1985 | קוסובו |
| וידויה ז'ארקוביץ' | 25 ביוני 1985 – 26 ביוני 1986 | מונטנגרו |
| מילאנקו רנוביצה | 28 ביוני 1986 – 30 ביוני 1987 | בוסניה והרצגובינה |
| בושקו קרוניץ' | 30 ביוני 1987 – 30 ביוני 1988 | וויבודינה |
| סטיפה שובאר | 30 ביוני 1988 – 17 במאי 1989 | קרואטיה |
| מילאן פנצ'בסקי | 17 במאי 1989 – 30 ביוני 1990 | מקדוניה |
הרכב אתני

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| לאום | מספר החברים | אחוז מסך כל החברים | אחוז מסך כל האוכלוסייה |
| סרבים | 541,526 | 51.77 | 42.08 |
| קרואטים | 189,605 | 18.13 | 23.15 |
| סלובנים | 70,516 | 6.74 | 8.57 |
| מקדונים | 67,603 | 6.46 | 5.64 |
| מונטנגרים | 65,986 | 6.31 | 2.77 |
| לאום מוסלמי | 37,433 | 3.58 | 5.24 |
| אלבנים | 31,780 | 3.04 | 4.93 |
| הונגרים | 12,683 | 1.21 | 2.72 |
| אחרים | 28,886 | 2.76 | 4.90 |
| סך הכל | 1,046,018 | 100 | 100 |
ראו גם

דדו איוואן
לקריאה נוספת

עודד ערן, "החלטת הקומאינפורם בעניין המצב במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה", בתוך: מדיניות החוץ של ברית המועצות: מלנין עד גורבצ'וב, כרך 1, האוניברסיטה הפתוחה, 1991.
Seroka, Jim, "Change and Reform of the League of Communists in Yugoslavia", The carl Beck Papers in Russian and East European Studies 704, June 1990.
White, Stephen and Simons, William B., "The Statute Of The League Of Communists Of Yugoslavia", The Party Statutes of the Communist World, Brill, 1984.
הערות שוליים

↑  Tomasevich, Jozo and Vucinich, Wayne S, Contemporary Yugoslavia: Twenty Years of Socialist Experiment, University of California Press, 1969, p. 256
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438288905171  PLWABN: 9810590825605606  BIBSYS: 90239432  BnF: cb12172191z (data)  CiNii: DA02559608  GND: 1011060-4  ISNI: 0000 0001 2289 2271  LCCN: n80066190  NKC: ko2005304170  NSK: 000004268  RERO: 02-A000144565  SUDOC: 027617483  VcBA: 494/18650  VIAF: 134595232   WorldCat (עם VIAF): 134595232