stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלומית כהן-אסיף
ספריה (רשימה חלקית)

שש ביד שמאל - 1975, ספריית פועלים
ענן של חוט - 1977, הוצאת תמוז
המלך ממדו - 1979, ספריית פועלים (פרס אקו"ם)
מחשבות שאינן רוצות לישון 1979, הוצאת הקיבוץ המאוחד (פרס אקו"ם)
חומפס - 1980, הוצאת מסדה / 2003, הוצאת לולו / 2014 הוצאת ספריית הפועלים
חצי גלימת מלכות - 1981, ספרית פועלים
הצימוקים הם ענבים עצובים - 1982, הוצאת הקיבוץ המאוחד
אחרי שלבשתי פיג'מה - 1982, הוצאת שוקן לילדים (פרס אקו"ם)
המחבוא של הרוח - 1984, הוצאת עם עובד
גבעת הכפתורים – 1985, הוצאת הקיבוץ המאוחד
שודד החלומות - 1985, הוצאת ספריית הפועלים
הירח בוכה בכוכבים - 1987, הוצאת הקיבוץ המאוחד
הנסיכה מן הקשת - 1987, הוצאת ספריית הפועלים
הארנב ממושי - 1988, הוצאת הקיבוץ המאוחד
הסוד של העכבר זנזיבר - 1989, הוצאת הקיבוץ המאוחד
סבא מרחוב העפיפונים הכחלים - 1986, הוצאת עם עובד
מוכר העננים - 1989, הוצאת ספריית הפועלים
דובי דוביג'מה - 1990 כתר
הגמד גמדן והקוסם תותן - 1990, הוצאת הקיבוץ המאוחד
לפעמים בגשם לפעמים בלב- 1990, הוצאת כתר
הספר הגדול של שלומית כהן-אסיף - 1991, הוצאת עם עובד
גשם של נשיקות - 1991, הוצאת הקיבוץ המאוחד
מסיבה בגן העכברים - 1991, הוצאת ספריית הפועלים
מלך הפעמונים - 1993, הוצאת ספריית הפועלים
נשיקת הפתעה – 1993, הקיבוץ המאוחד
גלגל הלחמניות - 1995, הוצאת הקיבוץ המאוחד
הבית בעמק שוקו - 1995, הוצאת דני ספרים
נסיכת עגילי העשב - 1996, הוצאת עם עובד
התעלול האדום - 1996, הוצאת קוראים
ארמון הפרפרים - 1996, הוצאת ספריית הפועלים
פונזו מן האגם הצוחק - 1996, הוצאת מסדה
ליצן הדובדבן - 1997, הוצאת ידיעות אחרונות
המחבואים של ג'ומליק - 1998, הוצאת עם עובד
הצב שמיל שימלאי  - 1998, הוצאת ספריית הפועלים
שוק המראות הקטנות - 1999, הוצאת הקיבוץ המאוחד
רונה זברונה באה לביקור - 2000, הוצאת עם עובד
נשיקה בכיס - 2000, הוצאת לולו
ואם המלכה תגיד כן - 2000, הוצאת ספריית הפועלים
נוקי עם הלב האדום - 2002, הוצאת ספריית הפועלים
דוקטור מרשמלו מלו – 2002, ספריית הפועלים
ארמון אלף הדלתות - 2003, הוצאת ספריית הפועלים
ספור שמתחיל בנשיקה ונגמר בחיבוק - 2003, הוצאת עם עובד
מאחורי וילון האפרסקים - 2004, הוצאת הקיבוץ המאוחד
נער העפיפונים – 2006, ספרית הפועלים
כנפים של שבת - 2006, הוצאת הקיבוץ המאוחד
קוקוריקו וחברים - 2008, ספרית פועלים
ציפור, לאן את נוסעת? - 2010, עם עובד
מעשה בכוכב שנפל לשלולית - 2010, ספרית פועלים
מתחיל בבום ונגמר בטראח - 2012 ספרית פועלים (עברית/ערבית)
גם לירח יש גומות חן – 2013, עם עובד
חומפס - 2014 ספרית פועלים
הצבע השמיני - 2014 צלטנר
הנמר של שלמה המלך, 2014 ספרית פועלים
בוקר טוב גדליהו - 2015, עם עובד
נשיקה בכיס ועוד נשיקה - 2017, ספריית פועלים
רחוב בלי שם - 2017, ספריית פועלים
ביצה מרובעת - 2017, זמורה ביתן
כרטיס לירח - 2020, ספריית פועלים
די-לי-לול - 2020, עם עובד
ראו גם

שירהּ של כהן-אסיף התפייסות
לקריאה נוספת

אילנה אלקד-להמן, (1989). ״ארס-פואטיקה בסיפורי שלומית כהן-אסיף״, באמת?!,3: 64-47
רבקה גרון, (2002), ״כאב וסבל בשירי שלומית כהן-אסיף: מבחר יצירות לילדים שנושאן חולי ומוות״. מעגלי קריאה, 29: 66-70
שרה ציוני, (2002), ״שירי אהבה ביצירתה של שלומית כהן-אסיף״, מעגלי קריאה 29: 71-80
"סודות משולחן הכיתה – החלום זה המשקפיים שלי", הוצאת ספרים דומינו, 1990
שלומית כהן-אסיף, חוטם המזל, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 362–365, הוצאת כרמל, 2017.
כרמית ספיר ויץ, ‏שלומית כהן-אסיף מדברת על העיסוק במוות ועל אלימות הביקורות, באתר מעריב אונליין, 7 בפברואר 2020
הערות שוליים

↑  הוכרזו הזוכים בפרסי שרת התרבות בתחומי היצירה ספרותית, באתר ynet, 29 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305560805171  GND: 1205845070  ISNI: 0000 0000 6692 0767  LCCN: n80078976  VIAF: 6234099   WorldCat (עם VIAF): 6234099
יוכבד בן-דור

יוכבד בן-דור
יוכבד בן-דור (נולדה ב-20 בדצמבר 1946) היא סופרת, משוררת ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה

יוכבד בן-דור, בתם של צבי ויפה הרט, הבכורה בין שתי בנות. יוכבד היא דור שני לשואה, אמה נצר לשושלת רבנים, ילידת לודז', ניצולת אושוויץ. הוריה הכירו באיטליה, עלו לישראל באוניית מעפילים והתיישבו בניצנים. אביה היה מורה ואימה עבדה בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. יוכבד ילידת פתח תקווה, גדלה בהוד השרון ובנתניה. היא חניכת השומר הצעיר, בצה"ל שירתה בנח"ל, נישאה לבן קיבוץ שער העמקים בו התגוררה במשך שלושים ושתיים שנה.
בעלת תואר ראשון בפילוסופיה יהודית, היסטוריה ולשון עברית, אוניברסיטת חיפה ותעודת הוראה לבית ספר תיכון. בשנים 1980–1992 עבדה כמחנכת כיתות י'- י"ב, ומורה בבית ספר התיכון "עמקים", קיבוץ מזרע.
בשנים 1992–1998 ניהלה את מרכז האומנויות בסמינריון גבעת חביבה; בית ספר למבוגרים במקצועות האמנות הפלסטית וכן הקימה בית ספר תיכון לאמנות - כיתות י'- י"ב, לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים. בשנים 1998–2000 הייתה חברת צוות ייזום והקמה של בית אבות כרמל בקיבוץ שער העמקים, לתשושי נפש ולסיעודיים. בשנים 2004—2007 שימשה כמנהלת בית ספר אלטרנטיבי, ה.ח.מ.מ.ה. לחינוך שלם לגילאים 4–7.
במשך השנים 1983–2020 פרסמה יוכבד בן-דור 12 ספרים: 7 ספרי שירה, 2 ספרי פרוזה, 3 ספרי ילדים. שיריה התפרסמו בעיתונים על המשמר, דבר, שדמות, עלי-שיח, מאזנים, עתון 77, מקור ראשון ובאנתולוגיות שונות. חברה באגודת הסופרים מ-1983, חברה באקו"ם.
יוכבד בן-דור מתגוררת בהוד השרון, לה שלושה ילדים. ספרה "הנסיך דני" מספר על בנה הבכור דני. לילי פרי כתבה לִבְרִית ליצירה קולית בשם זה, שנוגנה בידי סימפונט רעננה בדצמבר 2019 עם לחן מאת יונתן קרת.
ספריה

הילד הכחול, הוצאת עקד, תשמ"ב 1982 (שירה)
מביא עלי מחשבות זרות, עקד, תשמ"ג 1983 (שירה)
מציאות קוראת לי, הוצאת אלף, 1986 תשמ"ו (שירה)
פני אישה, ספרית פועלים, 1988 תשמ"ח (שירה)
לבן מתוך לבן, ספרית פועלים, 1993 תשנ"ג (שירה)
מקל שפאציר, הוצאת תג, 1995 תשנ"ה (פרוזה, סיפורים קצרים)
אינשאללה, הוצאת הרמוניה, 2004 תשס"ה (ספר ילדים)
ריח יסמין בסיוון, עקד, 2007 תשס"ג (שירה)
חוטים של אהבה, הוצאת צבעונים, 2011 תשע"א (ספר ילדים)
הנסיך דני, טוטם ספרים, 2016 תשע"ז (ספר ילדים)
סוד המילים, טוטם, 2017 תשע"ז (פרוזה)
בגן עצי התפוח, סלונט, סדרה 2022, מס' 4, 136 עמ', אפריל 2022 (שירה)
המילה שאני אומרת (עם דליס אלאלוף מימון), חדרים-בית הוצאה לאור, 2025.
אנתולוגיות בהן התפרסמו שיריה

אדיר כהן (עורך), מילים על פי תהום, השירה והנפש, הוצאת ידיעות אחרונות, תשנ"ו 1996.
אדיר כהן (עורך), סיפור הנפש, תשנ"א, 1990.
אדיר כהן (עורך), שריקה בחשיכה, על אהבות ושברונן, ידיעות אחרונות, 1995.
גילה אוריאל, עדנה מיטווך-מלר (עורכות), בת-קול, עולמה של משוררת, הוצאת ירון גולן, 1995.
ראובן שבת (עורך), "שירת נשים", 3 שירים, יוכבד בן דור, הוצאת ארגמן מיטב, 2019.
שושנה ויג, ציפי הראל (עורכות), שירים, בשבילי הבחירה, יוכבד בן דור, הוצאת פיוטית, 2019.
פרסים ומענקים

1986 - פרס ורטהיים, אוניברסיטת בר-אילן, מכון קורצוויל.
1986 - מענק קרן תל אביב ע"ש י. רבינוביץ וקרן תרבות של עיריית חיפה.
1993 - מענק קרן חבצלת של הקיבוץ הארצי.
1997 - פרס בת ים לספרות, תשרי, תשנ"ח.
ביבליוגרפיה

יוכבד בן-דור. "על פואטיקה אישית - שירה, פנימיות, אמונה". פסיפס, גל' 62 (חורף תשס"ו 2005), עמ' 34–35.
על "מביא עלי מחשבות זרות"
ישראל רינג. "שירים כמלחמת קיום". על המשמר, דף לספרות ולאמנות, 17 בפברואר 1984, עמ' 23.
על "מציאות קוראת לי"
מג"ל (גיורא לשם). "שירת מעשה מרכבה". מעריב. 12 בדצמבר 1986, עמ' 30.
ישראל רינג. "מציאות קסומה". על המשמר, 2 בינואר 1987, עמ' 17.
על "פני אשה"
רות נצר. "צורות של כאב". על המשמר, 7 ביולי 1989, עמ' 20.
לאה שניר. "תעלומת הפחד והכאב המאוחר". מעריב, ספרות, 10 במרץ 1989, עמ' 3.
לאה שניר. "חוויה אישית אינטימית". עתון 77, גל' 123 (1990), עמ' 14–15.
לאה שניר. "היכרות: משוררת חדשה, יוכבד בן דור", הדואר, 5 באפריל 1990, עמ' 15–16.
על "לבן מתוך לבן"
ראובן דותן, "נגיעות". דבר, 21 בינואר 1994, עמ' 22 (נדפס בשנית בספרו: הרהורים על שירה: בעקבות 37 משוררים ישראלים (תל אביב : ירון גולן, תשנ"ט 1998), עמ' 64–66)
דליס. "לבן מתוך לבן". פסיפס, גל' 20 (1993), עמ' 26.
רות לאופר. "ואין ויתור לדיבור". עיתון 77, גל' 159 (1993), עמ' 15.
מלכה נתנזון. "יוכבד בן-דור/לבן מתוך לבן". מאזנים, כרך ס"ז, גל' 6–7 (1993), עמ' 83–84.
לאה שניר. "מסע עקיף אל תוך הנפש". מעריב, ספרות אמנות, 20 באוגוסט 1993, עמ' 31.
על "אינשאללה"
שיר-לי גולן-מאירי. "תפילה לשתיים". ידיעות אחרונות. 17 בנובמבר 2004.
על "הנסיך דני"
כרמית ספיר ויץ. "הנסיך דני", מעריב, 13 במאי 2018.
הערות שוליים

↑  הספר "מביא עלי מחשבות זרות", השופטים: פרופ' יהודית דישון, פרופ' צבי לוז, ד"ר אבידב ליפסקר.
↑  לספר "מציאות קוראת לי"
↑  לספר "לבן מתוך לבן"
↑  לספר "מקל שפאציר", 30 בספטמבר 1997, תשנ"ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297725305171  CANTIC: a19926595  GND: 1202854680  ISNI: 0000 0000 6668 4928  LCCN: n85827176  VIAF: 69343643   WorldCat (עם VIAF): 69343643
הלימס של דאקיה

הלימס של דאקיה (ברומנית: Dacia Limes) הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ברומניה הקרוי רשמית "גבולות האימפריה הרומית – דאקיה" (באנגלית: Frontiers of the Roman Empire – Dacia) הכולל 277 אתרי משנה לאורך הגבול ההיסטורי בן כ-1,000 קילומטרים של הפרובינקיה הרומית של דאקיה, הפרובינקיה הרומית היחידה שנמצאה כולה מצפון לנהר הדנובה. הגבול היה פעיל במשך קרוב ל-170 שנים משנת 106 ועד שנת 271, והוא הגבול היבשתי הארוך והמורכב ביותר של פרובינקיה רומית באירופה. לאורך הגבול הייתה רשת של אתרים בודדים מסוגים שונים, כולל מבצרים שבהם שכנו לגיונרים, מבצרים של חיל העזר, חומות עפר, מגדלי שמירה, מחנות ארעיים ומבנים חילוניים. מבצרי ומחנות הגבול נועדו להגן על דאקיה מפני אוכלוסיות "ברבריות", כמו גם להבטיח שליטה בתנועות אנשים וסחורות והבטחת גישה למשאבי זהב ומלח יקרי ערך.
אתר המורשת העולמית

אתר המורשת העולמית כולל 277 אתרי משנה הפזורים לאורך כ-1,000 קילומטרים. אתרי משנה אלו מדגימים את ההקמה, ההתפתחות והתפעול של קטע הגבול המסובך ביותר של פרובינקיה רומית, בפני שטח מגוונים הכוללים יערות הרריים, מישורים פתוחים ונהרות. המצב הצבאי בעקבות הכיבוש של דאקיה חייב לתת מענה הולם לאיומים משתנים במטרה להבטיח את השליטה בפרובינקיה. הלימס של דאקיה מוגדר על ידי רשת של אתרים בודדים מסוגים שונים, לרבות מבצרים של לגיונרים, מבצרם של חיל העזר, חומות עפר, מגדלי שמירה, מחנות ארעיים ומבנים חילוניים. חמישה מבין אתרים אלו נכללים במצודות הדאקיות של הרי אורשטיה, אתר מורשת עולמית סדרתי שהוכרז ב-1999.
הלימס של דאקיה חולק ל-7 מקטעים. מקטע שמיני מורכב מהמחנות הזמניים בהרי שוראנו (אנ') הקשורים למערכה הצבאית של הכיבוש. הלימס מתחיל בדנובה ומתווה קו גבול משם צפונה לתוך טרנסילבניה והרי הקרפטים, ואז מזרחה ודרומה כשהוא כולל את כל הרמה של טרנסילבניה. משם הוא ממשיך דרומה עד הנהר אולט ואז לאורכו עד השפך שלו לדנובה. הלימס של דאקיה מגיע עד הקצה הפנימי של הרי הקרפטים שרובם לא היו כלולים בפרובינקיה הרומית, למעט מכרות הזהב של רושיה מונטנה, אתר מורשת עולמית נוסף שהוכרז ב-2021.
אתר המורשת העולמית > המקטעים בלימס של דאקיה

קטע 1 (הלימס הדרומי-מערבי) – כולל 17 אתרי משנה (בשלושה מחוזות) מהדנובה כדרך אימפריאלית מבוצרת לכיוון צפון מהנהר עם שני מסלולים מקבילים. המסלול המזרחי הפך לעורק הראשי לאחר שלטונו של טראיאנוס.
קטע 2 (הלימס המערבי) – כולל 16 אתרי משנה (בשלושה מחוזות), בעיקר מבצרים המסמנים את הגבול מהדרך הקיסרית המבוצרת, שנועדו להגן על אזורים שבהם הופקו מלח וזהב.
קטע 3 (הלימס הצפוני-מערבי) – כולל 91 אתרי משנה (בשני מחוזות) שיצרו רשת צפופה של מגדלי שמירה ומעוזים שנועדו להגן על האדמות הפוריות ועל הדרך הראשית מהפרובינקיה ואליה.
קטע 4 (הלימס הצפוני) – כולל 76 אתרי משנה (בשלושה מחוזות) של מגדלי שמירה ומעוזים המקיפים את הרמה הטרנסילבנית ומכרות המלח. אתרים אלו שלטו על הנתיב מזרח-מערב לאורך הנהר סומש.
קטע 5 (הלימס המזרחי) – כולל 25 אתרי משנה (בשלושה מחוזות) באזור הררי שניצלו את הקרפטים המזרחיים כדי לספק מידה של הגנה טבעית, יחד עם מבצרי חיל העזר סביב מעברי ההרים החשובים ביותר.
קטע 6 (לימס אלוטאנוס (אנ')) – כולל 17 אתרי משנה (בחמישה מחוזות) במישורים של מונטניה. דרך מבוצרת לאורך הנהר אולט.
קטע 7 (לימס טרנסאלוטאנוס (אנ')) – כולל 19 אתרי משנה (בחמישה מחוזות) המקשר בחזרה אל הדנובה.
קטע 8 – כולל 16 אתרי משנה (בשלושה מחוזות) השוכנים לאורך קו הרכס של ההרים. אלו הם מחנות צבא זמניים שהוקמו בזמן הכיבוש הרומי של דאקיה.
רק הקצוות המערביים והמזרחיים של הגבול הדרומי של דאקיה כלולים באתר המורשת העולמית שכן הקטע הדרומי לאורך הדנובה מוצע כאתר מורשת עולמית נפרד על ידי בולגריה, רומניה, קרואטיה וסרביה בשם "גבולות האימפריה הרומית – לימס הדנובה".
הערות שוליים

1 2  Executive Summary: Frontiers of the Roman Empire – Dacia, Page 182
שחזור ישן ולא נכון מבחינה היסטורית של ה-Porta Praetoria, השער של המבצר הרומי העתיק פורוליסום
ברידג'ט ג'ונס בייבי

| --- | --- |

 בימוי:  שרון מגווייר 
 הופק בידי:  טים ביבן, אריק פלנר, דברה הייוורד 
 תסריט:  הלן פילדינג, דן מייזר, אמה תומפסון 
 עריכה:  מלאני אוליבר 
 שחקנים ראשיים:  רנה זלווגר שרה סולימני ג'ואנה סקנלן Cedric Tylleman סאלי פיליפס מארק ארנולד קייט או'פלין ביטי אדמונדסון קאתי מרפי סיליה אימרי שירלי הנדרסון פטריק דמפסי קולין פירת' ג'יימס קליס ג'ים ברודבנט אמה תומפסון ג'מה ג'ונס ניק מוחמד 
 מוזיקה:  קרייג ארמסטרונג 
 צילום:  אנדרו דאן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, צרפת, ארצות הברית, אירלנד 
 חברת הפקה:  StudioCanal, מירמקס, Working Title Films, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, סרטי יוניברסל, הולו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 באוקטובר 2016 
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט קומדיה, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bridgetjonessbaby
 סרט קודם:  ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים (2004)
 סרט הבא:  ברידג'ט ג'ונס: חוזרת לשוק (2025)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברידג'ט ג'ונס בייבי (באנגלית: Bridget Jones's Baby) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2016 בבימויה של שרון מגווייר על פי תסריט של הלן פילדינג, דן מאזר ואמה תומפסון, המבוסס על סיפור מאת פילדינג. זהו סרט ההמשך ל"ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" (2004) והפרק השלישי בסדרת הסרטים של ברידג'ט ג'ונס. בסרט מככבת שוב רנה זלווגר בתפקיד ברידג'ט ג'ונס, אשר מגלה שהיא בהריון וחייבת להבין מי משני מאהביה האחרונים הוא האב, עורך הדין מארק דארסי (קולין פירת', גם הוא חוזר על תפקידו) או המתמטיקאי ג'ק קוואנט (פטריק דמפסי), כל זאת תוך ניסיון להסתיר זאת אחד מהשני.
הסרט סימן את חזרתה של זלווגר למסך לאחר הפסקה של שש שנים. הוא הוקרן בבכורה בכיכר אודיאון לסטר בלונדון ב-5 בספטמבר 2016 ויצא לאקרנים בבריטניה ובארצות הברית ב-16 בספטמבר. הסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים והכניס למעלה מ-211 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 35 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לוקס ולפרס גלוב דה קריסטל לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה

ביום הולדתה הארבעים ושלוש, ברידג'ט ג'ונס משתתפת באזכרה של האקס שלה דניאל קליבר, הנחשב מת לאחר התרסקות מטוס. היא רואה את האקס השני שלה, מארק דארסי, עם אשתו קמילה.
ברידג'ט עובדת כעת כמפיקת טלוויזיה וחברה קרובה של עמיתה לעבודה מירנדה. לאחר שבילתה את ליל יום ההולדת שלה לבדה, ברידג'ט מחליטה לאמץ את חיי הרווקות, נענית להצעתה של מירנדה ללכת לפסטיבל מוזיקה שבו היא פוגשת גבר חתיך, ג'ק, לאחר שהיא נופלת בבוץ. באותו ערב, ברידג'ט שיכורה זוחלת לתוך היורטה שלו, חושבת שהיא שלה ושל מירנדה. הוא מזמין אותה להישאר ויש להם סטוץ. בבוקר, כשהיא מתעוררת לבד, ברידג'ט עוזבת, בלי לדעת שג'ק יוצא להביא ארוחת בוקר עבורם.
כשחזרה הביתה, ברידג'ט הולכת להטבלה של התינוק החדש של חברתה ג'וד, שם היא הסנדקית ומארק התבקש להיות הסנדק ברגע האחרון. הוא אומר לה שהוא וקמילה מתגרשים וקמילה הייתה רק בהלוויה בשביל תמיכה מוסרית. כשהם מבינים שהם עדיין מאוהבים, ברידג'ט ומארק מבלים את הלילה ביחד. ברידג'ט יוצאת לפני שהוא מתעורר, משאירה פתק שאומרת לו שהיא חוששת שהחיבור מחדש יחזור על טעויות העבר שלהם.
שבועות לאחר מכן, ברידג'ט מגלה שהיא בהריון. היא מחליטה להשאיר את התינוק למרות היותה רווקה. לאחר ביקור במרפאה של ד"ר רולינגס, היא מבינה שהאב יכול להיות מארק או ג'ק. היא לא מצליחה ליצור קשר עם ג'ק עד שמירנדה מזהה אותו בפרסומת טלוויזיה ומגלה שהוא המיליארדר המתמטיקאי ג'ק קוואנט, יוצר אתר היכרויות.
מירנדה ובריג'ט זוממות לזמן את ג'ק כאורח בתוכנית החדשות שלהן כדי לקבל דגימות DNA. למרות שברידג'ט מנסה להישאר בסתר, הוא מזהה אותה ושואל למה היא עזבה אחרי הלילה שלהם ביחד. היא מתנצלת, פולטת שהיא בהריון, מבלי להזכיר את מארק. ברידג'ט גם מספרת למארק את החדשות; הוא כל כך נרגש שהיא לא יכולה לשאת לספר לו על ג'ק. ד"ר רולינגס מציעה בדיקת DNA לבדיקת מי שפיר, אך ברידג'ט מחליטה שלא לעשות זאת, מכיוון שהיא חוששת מהסיכון להפלה.
ברידג'ט מזמינה את ג'ק לאירוע עבודה, ונבהלת כאשר גם מארק מופיע. השלושה יוצאים לארוחת ערב, שם ברידג'ט מודה לבסוף שהיא לא בטוחה מי האב. למרות אכזבתו, ג'ק לוקח את החדשות היטב, אבל מארק כועס ויוצא, אם כי הוא בסופו של דבר תומך בה.
הם מעמידים פנים שהם במערכת יחסים הומואית כדי למנוע מבוכה כאשר השלישייה משתתפת בשיעורים לפני לידה, מה שמרגיז את מארק. הוא הופך לקנאי יותר ויותר ביחסים הקרובים של ברידג'ט וג'ק והוא הרוס כשג'ק נותן למארק להאמין שהוא ובריג'ט קיימו יחסי מין ללא קונדומים, מה שמגביר את הסיכוי שג'ק יהיה האב. מארק עוזב, מתעלם מהשיחות של ברידג'ט. ג'ק מבקש ממנה לעבור לגור איתו, אבל בסופו של דבר הוא מתוודה על מה שאמר למארק. נסערת, ברידג'ט ממהרת לספר למארק, אבל כשהיא רואה את אשתו מגיעה לביתו, היא מתרחקת.
תשעה חודשים להריונה, ברידג'ט מוצאת את עצמה נעולה מחץ לבית בגשם. מארק מגיע ופורץ עבורה לדירה. הוא אומר לה שאשתו הייתה בדירתו כדי לאסוף את אחרון הדברים שלה. בדיוק כשהם עומדים להתנשק יש לה ירידת מים. כשהנייד שלו מצלצל, מארק זורק אותו ברומנטיות מהחלון, ומשאיר אותם ללא אמצעים להזעיק עזרה. בסופו של דבר הם מגיעים לבית החולים בעזרת גיאני איש הפיצה וג'ק. מאוחר יותר ג'ק מתנצל בפני מארק על התנהגותו. ברידג'ט יולדת תינוק בריא, לו היא קוראת ויליאם, וחבריה והוריה מבקרים. ד"ר רולינגס לוקחת את מארק וג'ק כדי לבצע את בדיקת ה-DNA, והם באמת מאחלים זה לזה בהצלחה.
שנה לאחר מכן, ברידג'ט מתחתנת עם מארק, אביו של ויליאם התינוק. ג'ק הוא אורח, לא מראה סימן של טינה או קנאה, משחק בשמחה עם ויליאם. ברידג'ט מביעה את שביעות רצונה שהכל הסתדר. הסרט מסתיים בכותרת בעיתון שחושפת שדניאל קליבר נמצא בחיים.
דמויות

רנה זלווגר – ברידג'ט ג'ונס
קולין פירת' – מארק דרסי
פטריק דמפסי – ג'ק קוואנט
ג'ים ברודבנט – קולין ג'ונס, אביה של ברידג'ט
ג'מה ג'ונס – פמלה ג'ונס, אמה של סרידגט
שרה סולימני – מירנדה, חברתה החדשה של ברידג'ט
ג'יימס קליס – טום
שירלי הנדרסון – ג'וד
סאלי פיליפס – שרון "שאזה"
ניל פירסון – ריצ'רד פינץ'
קייט או'פלין – אליס פיבודי
אמה תומפסון – דוקטור רולינגס
ג'וליאן ריינד-טאט – פרגוס, בעלה של שרון
בן וילבונד – גיל, בעלה של ג'וד
ג'ואנה סקנלן – קייתי
סיליה אימרי – אונה אלקונבורי
ג'יימס פוקנר – הדוד ג'ופרי, בעלה של אונה
אנזו סילנטי (אנ') – ג'יאני, בעלים של מסעדה איטלקית
ג'סיקה היינס – מגדה, חברה של ברידג'יט
דולי ולס (אנ') – ווני, חברת עבר של ברידג'יט
אגני סקוט – קמילה, אשתו לשעבר של מארק
שירלי דיקסון – ג'רלדין דארסי, אמו של מארק
דונלד דאגלס (אנ') – אדמירל דארסי, אביו של מארק
ניק מוחמד – אריארנתה, מנהל אזור של DTC technological solutions
פטריק מאלאהייד – ג'ורג' וילקינס, שר החוץ
קייטי אליזרובה (אנ') – חברה לשעבר של דניאל קליבר
טום רוזנטל – ג'וש, תחקירן חדשות
ביטי אדמונדסון – לורה, העוזרת של סרידג'יק
לורה צ'קלי (אנ') – סוזן, מנהלת ב-Hard News
דארן בויד – ג'רמי
ברוס וונג – גנרל לו טונג
צ'ואי ביי – הנהג של גנרל לו טונג
ג'נט הנפריי – מייוויס אנדרבורי
רפרטי ריילטון – ספייק, הבן של שרון ופרגוס
אביגייל קימבר – רובי, הבת של שרון ופרגוס
איימי ג'יין – פופי, הבת של ג'וד וגיל
אד שירן – עצמו
צילומים

הצילומים לתקופה קצרה החלו ביולי 2015 בדבלין, שם צולמו הסצנות הראשונות לסרט בהופעה של אד שירן בקרוק פארק. שלב הצילומים הרשמי עם צוות השחקנים בפועל החל ב-2 באוקטובר 2015 בלונדון.
סצנות הפנים של אולפן הטלוויזיה, הפנים של בית החולים וסצנות שונות אחרות צולמו בשלבים 5 ו-6 באולפני הסרטים של מערב לונדון.
הצילומים הסתיימו ב-27 בנובמבר 2015. צילומים מחדש התקיימו במשך שבוע אחד החל מ-8 בינואר 2016.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור | Top Box Office Movie | קרייג ארמסטרונג | זכייה |
| 2017 | Diversity in Media Awards | סרט השנה | ברידג'ט ג'ונס בייבי | מועמדות |
| 2017 | EDA Awards | AWFJ Hall of Shame | שרון מגוויר (אנ') | זכייה |
| 2017 | פרס האקדמיה האירופית לקולנוע | בחירת הקהל לסרט האירופאי הטוב ביותר | שרון מגוויר (אנ') | מועמדות |
| 2017 | Globes de Cristal Awards | הסרט הזר הטוב ביותר | שרון מגוויר (אנ') | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Robey, Tim (16 בספטמבר 2016). "Bridget Jones's Baby review - Renée Zellweger kooks up a storm". The Telegraph. ארכיון מ-21 באפריל 2018. נבדק ב-2016-09-19. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bagwell, Matt (5 באוגוסט 2015). "Ed Sheeran To Feature In Third 'Bridget Jones' Film 'Bridget Jones's Baby'". HuffPost. ארכיון מ-19 באוקטובר 2017. נבדק ב-5 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  POCKLINGTON, REBECCA (5 באוגוסט 2015). "Ed Sheeran meets Bridget Jones! Singer 'to star in third movie as film crew spotted at Dublin concert'". screen.yahoo.com. ארכיון מ-7 בספטמבר 2017. נבדק ב-5 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jaafar, Ali (9 בספטמבר 2015). "Patrick Dempsey Joining 'Bridget Jones's Baby' For Working Title". Deadline Hollywood. ארכיון מ-11 בספטמבר 2015. נבדק ב-13 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bridget Jones's Baby begins filming". British Comedy Guide. British Comedy Guide. 2 באוקטובר 2015. ארכיון מ-4 באוקטובר 2015. נבדק ב-4 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "On the Set for 12/4/15: Gal Gadot Grabs Her Lasso for 'Wonder Woman', Brad Pitt Wraps 'War Machine', 'Resident Evil' Team Finish Final Chapter". SSN Insider. 4 בדצמבר 2015. אורכב מ-המקור ב-10 ביוני 2017. נבדק ב-1 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Renée Zellweger Returns to the U.K. to Film Bridget Jones's Baby – and Get Her Groove On! See the Festive Pic". ארכיון מ-11 בינואר 2016. נבדק ב-2016-09-19. {{cite web}}:  (עזרה)
שמעון לאומי

נבחרת ארץ ישראל/פלשתינה במהלך מסע המשחקים בקהיר ב-1931
שמעון "לומק" רוטנר (לאומי) (26 ביולי 1898, וינה – 21 בינואר 1964) היה שחקן ומאמן כדורגל ישראלי, שפעל בעיקר בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל.
חייו

לאומי נולד בעיר וינה והחל את הקריירה שלו בקבוצת הכח וינה, אחת מקבוצות הכדורגל היהודיות הידועות ביותר באירופה באותה תקופה, ועזב אותה רק כאשר עלה לארץ ישראל בתחילת שנת 1920. בתקופה זו דבק בו הכינוי "לומק". מקור הכינוי הוא במקס רוטנר, אחיו הקטן, שלא היה מסוגל להגות בצורה נכונה את השם "שמעון" ובמקום זאת היה נוהג לומר "שומק". היה זה כינויו של לאומי בשנותיו הראשונות, אך כאשר הצטרף להכח וינה סירבו חבריו לקבוצה להשתמש בשם זה ובמקום זאת החלו לקרוא לו "לומק". בתחילת דרכו בארץ ישראל עבד לאומי בסלילת כבישים, אך תוך זמן קצר חתם במכבי תל אביב, בה שימש כמאמן וכשחקן. הוא אף עברת את שם משפחתו ל"לאומי", אך היה ידוע תמיד כ"לומק".
הוא נחשב לאחד הכדורגלנים הטובים ביותר בארץ ישראל בשנות ה-20, והיה זה שעיצב את שיטת המשחק הראשונה של מכבי תל אביב. בנוסף לכך קבע לאומי כי בכל שבוע ייערכו שלושה אימונים לכל הפחות, ופעל להנחלת שיטות ההתנהלות של הכדורגל האירופאי במכבי תל אביב. השתתף במסעות משחקים שערכה קבוצתו באוסטריה, בצ'כוסלובקיה ובפולין. בזכות יכולתו הגבוהה במגרש הוא הוזמן לשמש כשחקן אורח במסעות משחקים שערכו מכבי "הגיבור" חיפה בארצות הברית ומכבי חשמונאים ירושלים במצרים. לאחר שסיים את הקדנציה שלו במכבי תל אביב עבר לשחק במכבי "אבשלום" פתח תקווה.
לאומי היה גם אחד מראשוני השחקנים היהודים בנבחרת ארץ ישראל/פלשתינה, שייצגה את טריטוריית המנדט הבריטי בארץ ישראל. הוא היה אחד מששת השחקנים היהודים שהשתתפו במשחקים הראשונים בהיסטוריה של הנבחרת, ואף הבקיע את השער הראשון בתולדותיה בהפסד 2–5 לנבחרת הצבא הבריטי בקהיר בשנת 1930.
לאחר פרישתו החל לעבוד כמאמן בהפועל פתח תקווה, ולאחר שסיים את הקדנציה שלו שם חזר למכבי תל אביב, הקבוצה שבה התפרסם כשחקן. לקראת המשחקים מול נבחרת מצרים במוקדמות מונדיאל 1934 מונה לאומי למאמן הנבחרת. הוא זימן לסגל 16 שחקנים, רובם מהפועל תל אביב, וקבע לנבחרת משחקי אימון אחדים נגד קבוצות של יחידות הצבא הבריטי שחנו באזור. לומק היה מודע לאיכותה המקצועית הגבוהה של מצרים, והורה לשחקנים להיזהר במיוחד מפני החלוץ מוחמד מוכתר מקבוצת "ארסנל קהיר". המשחק הראשון נגד מצרים נערך במגרש הצבא הבריטי המרכזי בקהיר ב-16 במרץ 1934. שחקני הנבחרת לא הצליחו להוות יריב שקול למצרים, והחלוץ מוכתר הצליח להכניע את השוער וילי ברגר בשלושת ניסיונותיו הראשונים. לקראת סיום המחצית הצליחה מצרים להבקיע שער נוסף. במהלך ההפסקה ניסה לומק לארגן את שחקניו, אך אלו לא שעו לדבריו ותוך זמן קצר מפתיחת המחצית השנייה עלתה מצרים ליתרון 0–6. לאחר מכן הצליחה הנבחרת לצמק את התוצאה משער של אברהם "נוצ'ה" נודלמן, אך לאחר מכן הבקיעה מצרים שער נוסף.
ב-6 באפריל שלאחר מכן נערך משחק הגומלין במגרש הכדורגל ששכן ברחוב שלוש בתל אביב. לקראת המשחק ביצע לומק שינויים אחדים בהרכב הפותח של הנבחרת, בראשם הדחת הקפטן אברהם רזניק והעברת סרט הקפטן שלו לפנחס פידלר ממכבי חשמונאים ירושלים. המחצית הראשונה התנהלה בצורה דומה למחצית הראשונה של המשחק בקהיר, והסתיימה ביתרון 0–4 לטובת מצרים, שגם הפעם נהנתה מיכולת טובה של מוחמד מוכתר. עם זאת, במחצית השנייה הפגינה הנבחרת יכולת טובה בהרבה, והשוער ברגר מנע ספיגת שערים נוספים. לקראת הסיום הצליח יוחנן סוקניק להבקיע שער מצמק לטובת ישראל. במשחק ידידות שנערך יום למחרת משחק הגומלין סיימו נבחרות תל אביב (בהדרכת לומק) וקהיר בתיקו 2-2, ולאחר מכן פרש לאומי מאימון הנבחרת.
לאומי הלך לעולמו באמצע שנות ה-60 כתוצאה מהתקף לב. נקבר בבית הקברות סגולה.
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, הכדורגל בעידן המנדט הבריטי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 28 בספטמבר 2010
↑  אתר "Billiongraves"
מאנש יוז'ף אסטרייכר

| --- | --- |

 לידה:  1756 Óbuda, הונגריה 
 פטירה:  14 בדצמבר 1831 (בגיל 75 בערך) וינה, האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורינג 
 תפקידים:  רופא, בלנאולוג 
 
לוח לזכרו בספא בבלטונפירד
מאנש יוז'ף אסטרייכר (בהונגרית: Österreicher Manes József, לפעמים גם Oesterreicher אובודה, 17 במאי 1759 – וינה, 14 בדצמבר 1831) היה רופא, דוקטור לרפואה, רופא ראשי בלשכת הרופאים, הרופא הראשון של הספא בבלטונפירד. הוא היה הרופא היהודי הראשון בהונגריה שעל פי כתב הסובלנות של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יכול היה לקבל את הדוקטורט בשנת 1782. אחד החלוצים של הטיפולים בחשמל. הוא המציא וייצר את המשלשל בשם "Sal mirabilis nativus hungaricus" והחל בייצור מי סודה במכון טכני-רפואי.