stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התקף חרדה
הערות שוליים

1 2  panic attack, APA dictionary of psychology
↑  trauma, APA Dictionary of Psychology
↑  vicarious traumatization, vicarious traumatization, APA dictionary of psychology
↑  איתי גל, בעקבות המצב: כיצד תוכלו לסייע לנפגע חרדה?, באתר ynet, 12 במאי 2021
↑  acute stress disorder (ASD), APA Dictionary of Psychology (באנגלית)
↑  posttraumatic stress disorder, APA Dictionary of Psychology (באנגלית)
↑  Chris R. Brewin, Complex post-traumatic stress disorder: a new diagnosis in ICD-11, BJPsych Advances 26, 2020-05, עמ' 145–152 doi: 10.1192/bja.2019.48
↑  adjustment disorder, APA Dictionary of Psychology (באנגלית)
| טראומה נפשית |
| --- | --- | --- |
| מצבי טראומה | סכנת חיים • אלימות • התעללות • אונס • אלימות מינית • מלחמה • טרור  • קרב • תאונת דרכים • טראומה גופנית • שכול • שוד  • אסון טבע • שרפה • הגירה |  |
| מאפייני טראומה | מצוקה נפשית • חרדה • פחד • דאגה • בכי • חוסר אונים • אימה • תבהלה • עוררות • טריגר •  הימנעות • התמודדות ממוקדת הימנעות • רומינציה • מחשבות פולשניות • מחשבות אילו • אשמת שורדים • האשמה עצמית (אנ') • האשמה (אנ') • אשמה (רגש) |  |
| תגובת דחק | דחק • תגובת הילחם או ברח • מערכת העצבים הסימפתטית • ציר ה-HPA • עומס אלוסטטי |  |
| הפרעות | הפרעות הקשורות לטראומה וגורמי דחק • נפגע חרדה • הפרעת דחק חריפה • הפרעת דחק פוסט-טראומטית • הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת • טראומה משנית • הפרעת הסתגלות • הפרעת חרדה • התקף חרדה • ביעותי לילה • נדודי שינה • דיסוציאציה • פלשבק • הפרעת דה-פרסונליזציה • הפרעת דה-ריאליזציה |  |
| גורמי חוסן | חוסן נפשי • רשת חברתית • דתיות • מודל רגישות-דחק • מודלים של תורשה, סביבה והתפתחות • סטטוס חברתי • שונות קצב לב |  |
| התמודדות | התמודדות • צמיחה פוסט-טראומטית • תמיכה חברתית • עזרה עצמית • פעילות גופנית • טכניקות הרפיה • מדיטציה טרנסצנדנטלית • אימוני נשימה • הסחת דעת • אסקפיזם |  |
| תרופות | תרופות נוגדות דיכאון • סרטרלין • פרוקסטין • ונלפקסין • פלואוקסטין • קנאביס |  |
| טיפול נפשי | טיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית • עזרה ראשונה פסיכולוגית • מודל מעש"ה • קבוצת תמיכה • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי ממוקד בטראומה (אנ') • טיפול בעיבוד קוגניטיבי • EMDR • תרפיית חשיפה ממושכת |  |
| עמותות | ער"ן • נט"ל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560641605171  GND: 4224266-6  LCCN: sh85097439 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
המלריה בארץ ישראל

המלריה בארץ ישראל הייתה מגפה ששררה בכל רחבי ארץ ישראל בגלל התנאים האקלימיים, הגאוגרפיים והסניטריים באזור. המגפה פגעה קשות ביישובי הארץ וקטלה את חייהם של אנשים רבים מתקופת התנ"ך ועד שהודברה סופית בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. כמו כן, המגפה הייתה הבעיה העיקרית שהקשתה על מפעל ההתיישבות הציוני בתחילת דרכו, מכיוון שהייתה לה השפעה על המיקום של המושבות החדשות שהוקמו באותה העת, וגם על שגרת יומם של המתיישבים היהודים בארץ ישראל.
מחלת המלריה

מלריה (בלטינית: Malaria; או קדחת הביצות) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי חמישה מינים של הפרוטיסט החד תאי פלסמודיום (Plasmodium) ממערכת הנבגוניות. זוהי המחלה הקטלנית ביותר הנגרמת על ידי פרוטיסט.
שני המינים הנפוצים הם Plasmodium falciparum (המסוכן ביותר) ו-P. vivax; מינים נוספים, נפוצים פחות הם P. ovale, P. malariae ו-P. knowlesi. טפיל זה מועבר על ידי יתוש האנופלס. היתושה (תמיד נקבה) מוצצת דמו של אדם נגוע; אחרי שמונה ימים של התפתחות הפלסמודיום בגופה הוא מצוי בבלוטות הרוק שלה (שם ישכון עד מותה), זמין להעברה.
הטפיל מוגן יחסית מתגובת הנגד של המערכת החיסונית כיוון שהוא נמצא בכבד ובתאי הדם האדומים. עם זאת, תאי דם שהודבקו במחלה ונעים בחופשיות מושמדים בטחול. למניעת גורל זה הטפיל מייצר ציפוי חלבוני המקשה על הפעולה החיסונית.
התסמינים של המלריה כוללים חום גבוה, רעד, כאבי פרקים, כאב ראש עז, הקאות העשויות להכיל דם, הזעה מרובה, צמרמורת, שלשול, כאבי בטן, הרגשה כללית לא טובה. עלולה גם להיות הרגשה של דקירות בעור וחוסר סוכר בדם, בעיקר במלריה הנגרמת מ-P. falciparum. תסמינים אלה מופיעים במחזוריות של יומיים או עד ארבעה ימים.
סיבוכים של מלריה כוללים תרדמת, ובכ-20% מהמקרים של מלריה לא מטופלת - מוות. ילדים צעירים פגיעים במיוחד.
האנופלס בארץ ישראל

אָנוֹפֵלֶס (שם מדעי: Anopheles) הוא סוג יתוש במשפחת הכולכיתיים. היתוש נודע לרעה עקב תפקידו בהעברת טפילי המלריה. מתוך כ-430 מינים השייכים לסוג זה, רק 16 מהם נמצאו בארץ ישראל: algeriensis, claviger, coustani, hyrcanus, marteri, sacharovi, dthali, hispaniola, multicolor, pharoensis, pulcherrimus, rhodesiensis, sergenti, superpictus, turkhudi,‏ telamali. מתוכם 6 מינים נחשבים כמעבירים פוטנציאליים של מחלת המלריה.
יתושי אנופלס היו נפוצים בכל רחבי ארץ ישראל עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. בעקבות זיהום הנחלים, שימוש באמצעי הדברה שונים (כולל דגי גמבוזיה שיובאו מאמריקה), ניקוז המים העומדים, ייבוש ביצות ובפרט ייבוש החולה (שהייתה בית הגידול העיקרי של יתושי האנופלס), ירדה באופן ניכר כמות יתושי האנופלס.
כיום עדיין קיימות בישראל אוכלוסיות קטנות של יתושי אנופלס של מינים שמעבירים מלריה, אולם מחמת מספרם המצומצם ומחמת העדרם של נושאי טפילים הסיכוי להתפרצות מגפות מלריה מרובות ממדים כבעבר הוא אפסי.
טרום חקירת המלריה

עוד בתנ"ך אוזכרה הקדחת. ככתוב, “אַף אֲנִי אֶעֱשֶׂה זֹּאת לָכֶם וְהִפְקַדְתִּי עֲלֵיכֶם בֶּהָלָה אֶת הַשַּׁחֶפֶת וְאֶת הַקַּדַּחַת מְכַלּוֹת עֵינַיִם וּמְדִיבֹת נָפֶשׁ וּזְרַעְתֶּם לָרִיק זַרְעֲכֶם וַאֲכָלֻהוּ אֹיְבֵיכֶם." (ויקרא כו, טז). וגם “יַכְּכָה יְהוָה בַּשַּׁחֶפֶת וּבַקַּדַּחַת וּבַדַּלֶּקֶת וּבַחַרְחֻר וּבַחֶרֶב וּבַשִּׁדָּפוֹן וּבַיֵּרָקוֹן וּרְדָפוּךָ עַד אָבְדֶךָ.” (דברים כח, כב) לטענת צבי סליטרניק ואישים אחרים, מתייחסים הפסוקים למחלת המלריה.
בשנת 76 לפנה"ס, בתום מסע המלחמה שערך בעבר הירדן המזרחי ובגולן, חלה אלכסנדר ינאי במחלת המלריה, ככל הנראה כתוצאה מהדבקות בטפיל P. malariae, הגורם לתסמיני קדחת כל 72 שעות (קדחת רביעונית). למרות מחלתו החליט לצאת למסע מלחמה נוסף, אולם במהלכו קרס ונפטר.
צבאותיהם של ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה כמפקד מסע הצלב השלישי ומייסד השושלת האיובית צלאח א-דין, שנלחמו ביניהם בשנים 1189–1192, נאלצו להיכנע לקדחת שפשטה בצבאותיהם ולהפסיק להילחם.
בימי הביניים המחלה קיבלה את השם "מלריה" - הֶלְחֵם של המילים באיטלקית של אותה תקופה: "מלה אריה" (mala aria) שפירושן: "אוויר רע", שכן חשבו שהיא נגרמת מהאוויר העולה מהביצות.
חקר המלריה בארץ ישראל

חקר המלריה בארץ ישראל החל עוד לפני שגילו את הטפיל שגורם למחלה, ולפני שגילו שיתושים הם אלה שמפיצים את המחלה מאדם לאדם.
בשנת 1864 תומאס צ'פלין פרסם את המאמר המקיף הראשון אודות המלריה בארץ ישראל.
בתחילת המאה העשרים בלטו שני חוקרים שעסקו בחקר המחלה בארץ ישראל והם: הלל יפה, וג'ון קרופר.
הלל יפה, בחן אפשרויות שונות של הטיפול במחלת המלריה, והיה לתומך לשימוש בכינין למניעת המחלה למרות תופעות הלוואי שלה.
קרופר, עסק בהיבטים האפידמיולוגים של המחלה והיה לראשון בפלשתינה שבדק את הקשר בין היתושים להפצת המחלה.
אחד מגילויו החשובים היה שבורות המים בירושלים היו המקור העיקרי של יתושי האנופלס.
בשנת 1911 החלה לפעול בירושלים "תחנת הבריאות העברית" שבה הייתה מחלקת מלריה בניהולו של דוקטור זאב ברין, והיא עסקה באבחון וחקר המחלה. כמו כן, לקראת סוף התקופה העותמאנית בארץ ישראל ערכו מספר גופים סקרים ומחקרים אודות המלריה בפלשתינה על מנת לקבוע את היקף התחלואה ודרכי הפצתה.
בתקופת השלטון העות'מאני

העותמ'אנים שלטו בארץ ישראל במשך כ-400 שנים (1517–1917), ובמהלך תקופה זו המלריה הייתה למחלה הזיהומית הנפוצה ביותר בארץ ישראל שפגעה בתושבים וחסלה יישובים רבים. המלריה הייתה אחת הסיבות לעיכוב התפתחות ארץ ישראל ולנחשלותה. כשהחל היישוב היהודי הציוני, בסוף המאה ה-19, המלריה היא זו שקבעה במידה רבה את מיקום ההתיישבות.
בשנת 1799 צבא נפוליאון הטיל מצור על העיר עכו, ובמהלכו חיילי הצבא נפגעו מאוד ממחלת המלריה.
בסוף המאה ה-19 מנתה אוכלוסיית פלשתינה כ-650 אלף תושבים, מהם רק כ-13% היו יהודים. האוכלוסייה הערבית ישבה בעיקר בכפרים וערים המרוחקים ממוקדי הדגירה של האנופלס, מהביצות שבעמקים, ומישור החוף, כך שהסיכוי שלהם לחלות במלריה היה נמוך. לעומתם, למהגרים היהודים שבאו להתיישב בארץ לא הייתה ברירה, והם רכשו אדמות בלב האזורים נגועי המלריה, שלא היו ראויים ליישוב בני אדם. אותם עולים חלו בהמוניהם, ורבים מהם נאלצו לעזוב את היישוב. אחרים עזבו את הארץ, ורבים אחרים מצאו את מותם.
מקרה מייצג לנטישת היישוב הוא שבשנת 1880 תושבי פתח תקווה שהקימו אותה כשלוש שנים לפני כן עזבו אותה, ועברו להתגורר דרומה, ביהוד וסביבתה, עקב מגפת המלריה. כשש שנים מאוחר יותר, חזרו התושבים על מנת להקים את המושבה מחדש. במושבה ראש פינה נותרו רק שלוש משפחות: פרידמן, קלר, שוורץ. כל השאר, עזבו אותה ועברו לצפת הסמוכה.
בתקופת השלטון העות'מאני > המלריה במושבה חדרה

מקרה מייצג למוות המוני עקב מגפת המלריה הוא המושבה חדרה אשר הוכתה באופן הקשה ביותר מהמגפה ומעל 200 מתושביה נפטרו כתוצאה מהמחלה. הנספים נקברו בבית העלמין הישן שבחדרה שהוקם זמן קצר לאחר העלייה למושבה ורק לאחר מאמץ מתמשך של ניקוז המים, שתילת עצי אקליפטוס וטיפול רפואי הולם נפתרה הבעיה.
במלחמת העולם הראשונה

בשנות מלחמת העולם הראשונה פגעה מגפת המלריה קשות בצבאות הלוחמים ובאוכלוסיית פלשתינה. מהלכים צבאיים רבים שובשו בגלל התחלואה הרבה בקרב החילות, שחייבה השקעת אמצעים יקרים בטיפול בחולים.
הצבא העותמאני איבד כ-10 אחוזים מחייליו בארץ ישראל בגלל המלריה, והתחלואה בקרב כלל הצבאות הלוחמים הגיעה לשיאה כשהתייצבה החזית למשך כעשרה חודשים לאורך קו שתי העוג'ות.
מיד לאחר סיום המערכה על סיני וארץ ישראל, עם כינון השלטון הצבאי בפלשתינה, חיל הרפואה של הצבא הבריטי החל לעקוב אחר התפשטות המלריה ולבצע ניטור של האזורים הנגועים בה. עד מהרה, החלו רשויות השלטון הבריטי במבצע מקיף להדברת מגפת המלריה, והקימה את השירות האנטימלרי (באנגלית: Antimalarial Service) למאבק במגפה, שהעסיק בשיא פעילותו עשרות מפקחים ומאות פועלים שעסקו בבניית מערכות ביוב חדשות, ייבוש ביצות, והפצת מידע לטיפול ומניעת המחלה. במקביל, ראתה התנועה הציונית בחיסול המלריה יעד עיקרי שיאפשר חיזוק והרחבת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
בשנת 1918 מתו בירושלים כ-113 בני אדם ממלריה. בשנות מלחמת העולם הראשונה חלו כעשרים אחוז מהחיילים הבריטיים בארץ ישראל במלריה, וכדי להגן עליהם הצבא הבריטי השקיע כספים רבים.
בתקופת המנדט הבריטי

בשנת 1922 פרסמו רשויות הבריאות הבריטים את דרכי הפעולה שנקטו למלחמה במלריה. הספר מזהה את המקורות המרכזיים למלריה בבארות המים הרבים שחפרו הערבים באזור והביצות לאורך מישור החוף. עם התקדמות הצבא מוקדי מלריה רבים נוקזו והודברו בחומר הורג יתושים או טופלו בשמן אם היו בארות מים לצורך שתייה.
רוב היישובים החקלאיים שנוסדו בשנים הראשונות של תחיית היישוב העברי בארץ ישראל נוסדו בשלושה אזורים שהיו קטנים יחסית ומישוריים - בבקעת הירדן, בעמק יזרעאל ובמישור החוף של חבל השרון. הקרקע הייתה טובענית ופורייה מאוד, אך עם זאת גם הייתה נתונה למכירה משום שבאותה העת שרצה בה מחלת המלריה ולכן לא ניתן היה לעבד אותה. באזורים הגבוהים יותר בהם המים לא עמדו, היתושים לא יכלו להתרבות (כגון אזור יהודה ושומרון) היו מעט יישובים יהודיים, אם בכלל. בכך, הייתה למלריה השפעה משמעותית על גבולות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
בשנת 1924 הוגש דו"ח אודות התנאים התברואתיים שבעמק החולה למועצת הבריאות הבין־לאומית (International health board) והמסקנה שהוצגה בו הייתה שכל תוכנית לייבוש ביצת החולה שאינה מחסלת את המלריה אינה טובה משום שאינה מאפשרת תנאי מחיה סבירים.
לאחר קום המדינה

לאחר הקמת המדינה, היה הדי די טי בשימוש נרחב בצה"ל. די די טי נתקבל במשלוחי חירום רפואיים שנשלחו על ידי יהודי ארצות הברית לישראל. בעת קליטת העלייה ההמונית בראשית ימי המדינה, נהגו לרסס את כל העולים החדשים בדי-די-טי, במטרה להשמיד טפילים. פעולה זו נתפסה כמשפילה וגזענית בעיני חלק מהעולים. הדי די טי היה גם אמצעי עיקרי לריסוס מקורות מים נגד יתושים.
בשנת 1954 הוחל בייצור די די טי בישראל על ידי מכתשים מפעלים כימיים. בשנת 1962, היו לראשונה 0 חולי מלריה בישראל. בשנה זו מדינת ישראל גם הדפיסה בול כחלק ממיזם של האומות המאוחדות לתיאור המלחמה במלריה בכל מדינה.
מחלת המלריה האנדמית הודברה סופית במדינת ישראל בשנת 1966 הודות למאמציהם של אישים, דוגמת: ג'ון קרופר, הלל יפה, ישראל קליגלר, צבי סליטרניק, גדעון מר ורודולף רייטלר. ייבוש הביצות תרם תרומה משמעותית לחיסול המלריה בארץ.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בבתים רבים בישראל היה מזלף או מרסס די-די-טי, שהיו משתמשים בו כדי לרסס את הבית וקירותיו כנגד יתושים וחרקים אחרים. בשנת 1964 הפסיקה מכתשים לייצר די די טי ועברה לייצור תיונקס. בשנות ה-70 נאסר השימוש בדי די טי להדברה בצמחי מאכל והותר רק בכותנה.
לאחר קום המדינה > ייבוש החולה

ייבוש החולה היה מבצע הנדסי בעמק החולה בשנות ה-50 של המאה ה-20, במהלכו יובשו אגם החולה והביצות סביבו על ידי קק"ל, בשטח של כ-62,000 דונם, לצורך הגדלת שטח הקרקע הזמין לעיבוד חקלאי. ייבוש החולה היה אחד המפעלים ההנדסיים הגדולים והחשובים בשנים הראשונות של מדינת ישראל ונודעה לו חשיבות סמלית רבה, אולם במרוצת השנים הסתבר שבצד התועלת יש גם לא מעט נזקים לסביבה, ומאז תחילת שנות ה-90 הוחל בהצפה של חלק מהשטחים שיובשו. בנוסף היה הייבוש חלק ממפעלי המים הכוללים באזור, נועד להפגין את ריבונותה של ישראל בשטחים המפורזים והביא לפרוץ סכסוך בין ישראל לסוריה שנודע בכינוי המלחמה על המים.
מבצע הייבוש הוליד את המאבק הסביבתי הראשון בישראל והביא לייסוד החברה להגנת הטבע ולהקמת שמורת החולה, שמורת הטבע הראשונה בארץ, בה נותר חלק קטן מהאגם והביצות.
מטרות המבצע היו הוספת שטח חקלאי ליישובי הגליל העליון, הפחתת כמות המים המתאדים והנגרעים ממי נהר הירדן וניצול הכבול שבקרקעית הביצה כזבל אורגני וכחומר גלם לתעשייה הכימית. נהוג לחשוב שגם הדברת המלריה הייתה בין מטרות הייבוש, אולם זוהי טעות נפוצה, שכן המלריה הודברה עוד קודם לכן בזכות פעילותם של הרופא גדעון מר והאנטומולוג ד"ר צבי סליטרניק.
צבי סליטרניק התנגד נחרצות לתוכנית ייבוש אגם החולה שיצאה אל הפועל בשנת 1951. במכתב סודי שנשלח אל משרד ראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון, פנו ראשי משרד הבריאות ונציגי החברה הזואולוגית בישראל, ובראשם ד"ר חיים שיבא ששימש כמנכ"ל משרד הבריאות באותה התקופה, והתריעו על ההשלכות השליליות והסכנות שעלולות לנבוע כתוצאה מייבוש האגם. ד"ר שיבא צירף אל מכתבו תזכיר שחיבר סליטרניק אשר בו הוא מתריע כי ייבוש האגם, על ידי ניקוזו לתעלות ואפיקים חדשים, יגרום ליצירת מקומות דגירה חדשים ליתושי האנופלס ויפגע קשות במאמצי ההדברה באמצעות DDT שכבר הוכיחו עצמם בהצלחה גבוהה בעמק החולה.
כיום

מדי שנה חוזרים לישראל תרמילאים חולי מלריה, ממדינות נגועות באפריקה, דרום מזרח אסיה, ודרום אמריקה. החולים הללו מטופלים והסיכוי שלהם לפגוש יתוש אנופלס הוא אפסי. חיסון למחלת המלריה עדיין אינו קיים, עם זאת, קיים טיפול מונע כגון: שימוש בכילה, לבישת בגדים ארוכים והליכה בנעליים סגורות, מריחת תכשיר דוחה יתושים, ריסוס הקירות בבית, ונטילת תרופות נגד טפילי המלריה לפני, בזמן ואחרי השהייה באזורים המוכים במלריה.
ראו גם

מלריה באפריקה שמדרום לסהרה
קדחת מערב הנילוס בישראל
קתדרלת קובנטרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה אנגליקנית 
 על שם:  מיכאל 
 מיקום:  קובנטרי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1951
 תאריך פתיחה רשמי:  1962 
 תאריך פירוק:  14 בנובמבר 1940 
 אדריכל:  באזיל ספנס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה:  100 מ' 
 קואורדינטות:  52°24′30″N 1°30′25″W﻿ / ﻿52.408333°N 1.506944°W﻿ / 52.408333; -1.506944
 אתר רשמי
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קתדרלת קובנטרי(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קתדרלת קובנטרי(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי קתדרלת קובנטרי(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי קתדרלת קובנטרי
 
קתדרלת קובנטרי. ניתן לראות את שרידי קתדרלת מיכאל הקדוש הראשונה בצד שמאל ואת קתדרלת מיכאל הקדוש החדשה בצד ימין
קתדרלת קובנטרי, נקראת גם קתדרלת מיכאל הקדוש, היא קתדרלה הנמצאת בעיר קובנטרי שבאנגליה. הקתדרלה היא מקום מושבו של הבישוף מקובנטרי. במקום עמדו לאורך ההיסטוריה שלוש כנסיות. הראשונה היא מנזר בנדיקטני שהוקם בסוף המאה ה-11 ופורק במאה ה-16 על שם מריה הקדושה. השנייה היא קתדרלת מיכאל הקדוש הראשונה, שהוקמה לאורך המאה ה-14 והייתה כנסייה בסגנון גותי גדולה ומפוארת. הקתדרלה נחרבה במהלך הבליץ על קובנטרי במלחמת העולם השנייה ובשנת 1962 נבנתה קתדרלת מיכאל הקדוש השנייה.
היסטוריה > מנזר מריה הקדושה

הקתדרלה הראשונה בקובנטרי הוקמה בשלהי המאה ה-11 לאחר שהבישוף רוברט דה לימסי העביר את מרכז הבישופות שלו מליצ'פילד לקובנטרי בשנת 1095. במקום הוקם מנזר בנדיקטי על שם מריה הקדושה וקתדרלה. בנייתה הסתיימה בשנת 1102. סופו של המנזר היה בשנת 1539 כאשר המלך הנרי השמיני הורה על סגירתו כחלק מפירוק המנזרים באנגליה. לאחר פירוק המנזר הועברה בישופות קובנטרי בחזרה לליצ'פילד ועל אף שקתדרלת מיכאל הקדוש הראשונה כבר הייתה קיימת, היא לא נחשבה לקתדרלה עד לשנת 1918 אז הוקמה מחדש בישופות קובנטרי.
היסטוריה > קתדרלת מיכאל הקדוש הראשונה

קתדרלת מיכאל הקדוש הוקמה במהלך המאה ה-14 ובתחילת המאה ה-15 בסגנון גותי, ושמשה כקתדרלה של בישופות קובנטרי. לאחר שבוטלה בישופות קובנטרי הפכה כנסיית מיכאל הקדוש לכנסייה הקהילתית הגדולה באנגליה. אורך הבניין היה כ-90 מטרים, רוחבו כ-42 מטרים וגובה הצריח של הכניסה היה כ-90 מטרים. צריח כנסיית מיכאל הקדוש הוא עד היום המבנה הגבוה ביותר בקובנטרי וצריח הכנסייה השלישי בגובהו באנגליה (אחרי צריח קתדרלת סולסברי וצריח קתדרלת נוריץ'). בשנת 1918 קיבלה כנסיית מיכאל הקדוש שוב מעמד של קתדרלה.
ב-14 בנובמבר 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, אירע הבליץ על קובנטרי כאשר מטוסי הלופטוואפה הפציצו את העיר במשך 9 שעות. הקתדרלה נפגעה בבליץ והתפתחה בה דלקה שבעקבותיה קרס גג הקתדרלה וחלקים נוספים ממנה נהרסו. מן הקתדרלה נותרו רק הצריח ומרבית הקירות החיצוניים.
היסטוריה > קתדרלת מיכאל הקדוש השנייה

כבר במהלך המלחמה החלו להתרקם תוכניות לשיקום הקתדרלה. לאחר כמה הצעות אדריכליות שנפסלו נערכה בשנת 1950 תחרות אדריכלים במטרה למצוא תוכנית להקמתה המחודשת של הקתדרלה ואליה הוגשו יותר מ-200 הצעות. הזוכה בסופו של דבר היה באזיל ספנס שהציע להותיר את הריסות הקתדרלה הישנה כמות שהן כדי שימשו כגן זיכרון, ובצידן לבנות קתדרלה חדשה בסגנון מודרניסטי. אבן הפינה לקתדרלה החדשה הונחה ב-23 במרץ 1956 על ידי המלכה אליזבת השנייה והמבנה הושלם בשנת 1962.
חנוכת והקדשת הקתדרלה נערכה ב-25 במאי 1962 בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. לכבוד חנוכת הקתדרלה נתבקש המלחין בנג'מין בריטן לכתוב יצירה חדשה שתבוצע במאורע חגיגי זה. הוא כתב את "רקוויאם המלחמה", יצירה אנטי מלחמתית בהיקף גדול המורכבת ממיסת הרקוויאם בשילוב עם שירים אנטי מלחמתיים של המשורר וילפרד אוון. רקוויאם המלחמה בוצע לראשונה בקתדרלה חמישה ימים לאחר חנוכתה, ב-30 במאי.
מבנה

שטח הקתדרלה הישנה נותר שטח מקודש והוא משמש כיום כגן זיכרון שעניינו שלום ופיוס. מונומנט זיכרון הנמצא בקתדרלה הישנה הוא צלב הקורות החרוך. לאחר הרס הקתדרלה מצא סתת הקתדרלה, ג'ק פרובס שתי קורות חרוכות שנפלו זו על זו בצורת צלב, הוא קשר אותן זו לזו והן הוצבו במקום המזבח של הקתדרלה הישנה. מאחוריהן, על הקיר, חרט ראש הכנסייה ריצ'רד הווארד את המילים "אבא סלח". אתר זיכרון נוסף בשטח הקתדרלה הישנה הוא קבר האזרח האלמוני שנהרג בהפצצת קובנטרי במלחמת העולם השנייה.
הקתדרלה החדשה בנויה בסגנון של אדריכלות מודרנית. פנים הקתדרלה הוא חלל גדול ובקדמתו, על קיר המזבח יש שטיח קיר גדול שנקרא "משיח" המעוצב בסגנון של אמנות מופשטת ונוצר על ידי גרהאם סאתרלנד. בצד החלל יש קיר ויטראז' מדורג גדול שעוצב על ידי לורנס לי. מעל לגג של הקתדרלה החדשה יש צריח מחט ובקצהו פסל אנטי מלחמתי. בחזית החיצונית של הקתדרלה, לצד הכניסה יש פסל גדול הנקרא "ניצחון מיכאל הקדוש על השטן" שנוצר על ידי הפסל היהודי יעקב אפשטיין.
צלבי מסמרים

ראש הכנסייה ריצ'רד הווארד לקח בעת פינוי ההריסות שלושה מסמרים מן הגג של הקתדרלה ההרוסה ויצר מהם צלב. הצלב מוצג בקתדרלה החדשה במרכז צלב המזבח. מאז נוצרו כ-160 צלבים המורכבים משלושה מסמרים שנלקחו מהריסות קתדרלת מיכאל הקדוש הראשונה והם מופצים ברחבי העולם כסמל לשלום ולפיוס. צלב כזה נתרם לכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם בברלין שנהרסה גם היא בהפצצות בעלות הברית ונבנתה מחדש.
צלב מסמרים של קתדרלת קובנטרי היה על סיפון המשחתת אוניית הוד מלכותה קובנטרי כאשר טובעה בשנת 1982 במהלך מלחמת פוקלנד. הצלב נמשה לאחר מכן על ידי צוללנים בריטיים והושב לקתדרלה. לאחר מכן היה צלב מסמרים זה על ספינה נוספת של הצי הבריטי שנקראה קובנטרי ועל ספינה אחרת שזוהתה עם העיר קובנטרי.
גלריה

קבר האזרח האלמוני
פנים הקתדרלה הישנה כיום
הפסל בקצה צריח המוט
פנים הקתדרלה החדשה ניתן לראות את שטיח הקיר "משיח" מלפנים
פנים הקתדרלה החדשה, ניתן לראות את קיר הוויטראז'
צלב מסמרים מקובנטרי
צלב הקורות החרוכות ומאחוריו הכתובת "אבא סלח"
צריח והמגדל של הקתדרלה הישנה
הקתדרלה החדשה מזווית נוספת
מבט על הקתדרלה החדשה מתוך הקתדרלה הישנה
וינסטון צ'רצ'יל מבקר בהריסות הקתדרלה בשנת 1941
קתדרלת קובנטרי החדשה, מבט מצריח הקתדרלה הישנה
ניצחון מיכאל הקדוש על השטן
מי נטל

אוניית משא מרוקנת מי נטל לים
מֵי נֵטֶל (באנגלית: Ballast water) הם מי ים (ובנהרות ובאגמים  - מים מתוקים) המשמשים לייצוב אונייה בעת הפלגתה ללא מטען או עם מטען חלקי.
מכלי מי הנטל הם מכלים ייעודיים בתחתית אונייה, שניתן למלאם במי ים או לרוקנם באמצעות משאבות גדולות ומיוחדות לכך, הנקראות "משאבות מי נטל". מכלי מי הנטל משמשים לייצוב האונייה על ידי הגדלת השוקע כאשר היא מפליגה ריקה או טעונה חלקית, לחלוקה נכונה של המשקל והעומס הפועל על גוף האונייה כאשר היא מובילה מטענים במשקלים שונים בכל אחד משני צדדיה, לשינוי השוקע ולהגדלת השקיעה של המדחף במים.
הוספת מי הנטל מתחת למרכז הכובד האנכי של כלי השיט מעלה את יציבותו. היתרון של המים הוא שניתן למלא ולרוקן את המכלים בקלות יחסית על ידי שאיבה. החיסרון הוא במשקלם היחסי של המים שדורש מכלים גדולים יחסית, לאחסון.
ההיבט הסביבתי

מי נטל נוספים למטען הספינה לאחר פריקת מטענים בנמלים. כאשר האונייה מוסיפה מטען, היא נפטרת ממי הנטל העודפים, ומאחר ומדובר במים שנאספו באזור אחר בעולם, המים הנשפכים לים עלולים לכלול מגוון של אורגניזמים ביולוגיים, כולל צמחים, בעלי חיים ומיקרואורגניזמים, שאזור הריקון של מכלי המים אינו בית הגידול הטבעי שלהם. אלה כוללים מינים אקזוטיים העלולים לגרום נזק אקולוגי רב למערכות אקולוגיות ימיות.
מי נטל הם ככל הנראה המקור העיקרי של מינים פולשים ימיים במימי העולם. בעיה זו הביאה את ארגון הימאות הבינלאומי (IMO) להחליט ב-2004 על אימוץ אמנה בינלאומית הקובעת כי ספינות יידרשו להתקין מערכות לטיפול וסינון מי נטל.
הסימפוניה השנייה של מאהלר

גוסטב מאהלר
הסימפוניה השנייה בדו מינור של גוסטב מאהלר, המכונה "התחייה", נכתבה בין 1888 ל־1894 ובוצעה לראשונה ב־1895. מלבד הסימפוניה השמינית, הייתה זו היצירה הפופולרית והמצליחה ביותר של מאהלר בתקופת חייו. אורך היצירה בין 80 ל־90 דקות.
הסימפוניה השנייה כתובה בסגנונו האופייני, הקל לזיהוי, של מאהלר, הן במבנה והן בתזמור. יש בה פאתוס והומור, לגלוג וייאוש, נעימת מחול קלילה וכמיהה לירית, השלמה ותקווה לחיי נצח. הרכב התזמורת גדול מן הרגיל וכולל כלי נשיפה וכלי הקשה מעבר למקובל, נוסף לנבלים ועוגב, ומאהלר אף מרחיב את תחום התזמורת ומשגר קבוצות נגנים אל מאחורי הקלעים. כמה גורמים מייחדים את סימפוניית התחייה מסימפוניות אחרות של התקופה הרומנטית: מספר פרקיה, חמישה, בשונה מארבעה המקובלים, הרכב התזמורת, הגדול מן הרגיל, ושילוב תפקידים ווקאליים (לקול אנושי) לאלט סולו בפרק הרביעי ולסופרן ואלט סולו עם מקהלה בפרק החמישי, על פי דוגמת הסימפוניה הכוראלית של בטהובן. זוהי הסימפוניה הראשונה של מאהלר שכוללת בתוכה גם קולות שירה, והיא פותחת סדרה של עוד שתי סימפוניות (הסימפוניה השלישית והסימפוניה הרביעית) שכתובות גם הן לקולות שירה בנוסף לתזמורת. ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine (אנ') בקרב 151 מנצחים דורגה הסימפוניה במקום החמישי ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
מקור היצירה

הסימפוניה החלה את חייה כ־Todtenfeier (טקס הלוויה), פואמה סימפונית בפרק אחד, שמאהלר סיים בשנת 1888. את השם לקח מן הפואמה האפית של הסופר הפולני אדם מיצקביץ', בתרגום לגרמנית של חבר נעורים, זיגפריד ליפינר. כאשר ניגן את הפרק היחיד בפסנתר לפני המנצח הנס פון בילוב, שנודע בתמיכתו במלחיני מוזיקה חדשנית, כמו ריכרד שטראוס, הייתה תגובתו של פון בילוב שלילית במופגן.
מאהלר לא נרתע. הוא חזר בהמשך אל הפרק האחד והוסיף לו עוד שלושה, כך שבסוף 1893 היו ארבעת פרקי הסימפוניה, כפי שהם מוכרים כיום, כתובים וגמורים. אז הניח מאהלר את הסימפוניה מידו בתחושה שהיא זקוקה לדבר מה נוסף כדי להשלימה, אך לא הייתה לו השראה שתאמר לו מהו הדבר שחסר.
במחשבה על סיום מרשים כדוגמת הפרק הכוראלי של הסימפוניה התשיעית של בטהובן, החל מאהלר לחפש טקסט מתאים בספרות העולם, מן התנ"ך ואילך. בפברואר 1894 נפטר הנס פון בילו ומאהלר הלך להלווייתו. הוא שמע שם את Die Auferstehung (התחייה) של פרידריך גוטליב קלופשטוק (Friedrich Gottlieb Klopstock), בלוויית מוזיקה, והדבר נתן לו השראה להשלמת הסימפוניה שלו בפרק מקהלה מאסיבי, שהטקסט שלו יתבסס על הפואמה של קלופשטוק. התרשמותו הייתה מיידית ומוחלטת, כפי שהסביר שלוש שנים לאחר השלמת הסימפוניה למבקר ארתור זיידל (Arthur Seidl). את הסקיצות הראשונות רשם מיד בשובו מן ההלוויה, ועבודת היצירה בפועל נעשתה בקיץ הבא, תוך שלושה שבועות. מאהלר העצים את רעיונותיו של קלופשטוק ואף שינה את המסר שלהם בדברים שהוסיף. פסקת המפתח היא כדלקמן:
מאהלר הכין תוכנית לסיפור המעשה של היצירה והרצה אותה לפני כמה ידידים. בתוכנית זו, הפרק הראשון מייצג הלוויה ונשאלות בו שאלות כגון "האם יש חיים לאחר המוות?"; הפרק השני מעלה זיכרונות מימים של אושר בחיי המנוח; הפרק השלישי מייצג דרך מחשבה הרואה את החיים כפעלתנות חסרת משמעות; הפרק הרביעי הוא משאלה לשחרור מחיים נטולי משמעות; והפרק החמישי, אחרי חזרה של הספקות מן הפרק השלישי והקושיות שבראשון, מסתיים בתקווה נלהבת להתחדשות נצחית, נשגבת, נושא שיופיע לבסוף בשינוי צורה במוזיקה של השיר על הארץ.