stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנוכת המזבח
מחלוקות הלכתיות

קיימות מספר מחלוקות במצווה:
רוב מוני המצוות לא הגדירו את מצווה זו כמצווה בפני עצמה במניין המצוות, אלא כפרט בתוך מצווה אחרת, ביניהם הרמב"ם, רבי סעדיה גאון וספר החינוך. הסבר לכך ניתן על ידי הראשונים: חנכת המזבח היא למעשה פרט במצוות הקורבנות (התמידין) הרגילה שקיימת תמיד, ובפעם הראשונה שהיא מתבצעת, היא נקראת בשם 'חנוך'.
לעומתם, קיימים כאלו שאכן מחשיבים מצווה זו כמצווה בפני עצמה, הידוע בהם הוא בעל ההלכות גדולות.
מחלוקת נוספת היא בנוגע לזמן קיומה: 
הרמב"ם סובר שמצוות חנוכת המזבח היא אינה לדורות אלא הייתה מצווה זמנית וחד-פעמית בלבד - כאשר נחנך המזבח בפעם הראשונה על ידי משה רבנו.
הרמב"ן חולק עליו, וסובר שחנכת המזבח היא אכן מצווה לדורות. 
לדעת החזון איש המצווה אינה מתקיימת כאשר רק נפגם המזבח ואז תוקן. לפי זה, טוען החזון איש, מצוות חנכת המזבח התקיימה בחנוכת בית המקדש הראשון כאשר הושלמה בנייתו בידי שלמה, בחנוכת בית המקדש השני כאשר הושלמה בנייתו בידי עזרא הסופר, ובחנוכתו העתידית של בית המקדש השלישי בגאולה.
בחג החנוכה

בשנת 164 לפנה"ס, באחד הקרבות במהלך מלחמת החשמונאים כנגד ממלכה הסלאוקית, השיגו החשמונאים ניצחון שאפשר להם לשחרר את בית המקדש, לטהר אותו ולשקם את המזבח. החשמונאים הרסו את המזבח הישן ובנו חדש במקומו, את הריסות המזבח הישן שמרו בלשכת החותמות שבבית המוקד. בשעת ניצחון זו ערכו החשמונאים את חנכת המזבח החדש בהקרבת קרבנות ובחגיגות שמחה.
"ויהי ביום החמישי ועשרים לחדש התשיעי הוא כסלו, בשנת שמונה וארבעים ומאה, וישכימו בבוקר ויעלו עולות על המזבח החדש כמשפט. ויחנכו את המזבח בעצם היום אשר טמאו אותו הגויים, ויהללו לה' בשירים ובכינורות בחלילים ובמצלצלים, ויפלו על פניהם וישתחוו לה' על אשר נתן להם עוז ותשועה, ויחוגו את חנוכת המזבח שמונת ימים. ויעלו עולות ותודות בשמחת לבבם, ויפארו את פני ההיכל בעטרות ובמגיני זהב ויחטאו את השערים ואת לשכות הכוהנים, וישימו את הדלתות. ותהי שמחה גדולה בכל העם כי גלל ה' את חרפת הגויים מעליהם. ויצווה יהודה ואחיו וכל קהל ישראל לחוג את חנוכת המזבח ביום החמישה ועשרים לחדש כסלו שמונת ימים מדי שנה בשנה בהלל ובתודה לה'."
על שמה של חנכת המזבח, כנראה, נקבע השם "חג החנוכה" לחג שמציין בדיעבד גם את ניצחון הקרב המפורסם בו שיקמו את המזבח, וגם את השלמת תהליך העצמאות מין הסלאוקים שקרה בהמשך.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה תלמודית, כרך ט"ז, ערך חנוך כלי המקדש.
הערות שוליים

↑  לאחר שנטמא בידי היוונים והיה פסול לשימוש.
↑  פירוש המשניות לרמב"ם על המשנה, מסכת מנחות, פרק ד', משנה ד'.
↑  "קנאת סופרים" לספר המצוות מסביר, שאומנם הרמב"ם מסכים עם הרמב"ן, שחנוכת המזבח הנה מצווה לדורות, והסיבה לאי-הזכרת מצווה זו במניין המצוות היא משום שמספר הקרבנות בעת חנוכת המזבח היה שונה מפעם לפעם.
אצטדיון שכונת התקווה

| --- | --- |

מראה היציע הצפוני (נהרס ביולי 2020)
 כינוי:  אצטדיון השכונה
 כתובת:  סמטת כביר 20
 מיקום:   שכונת התקווה, תל אביב-יפו, ישראל
 קואורדינטות:  32°03′00″N 34°47′13″E﻿ / ﻿32.049986°N 34.786956°E﻿ / 32.049986; 34.786956
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים)
 שופץ:  2024
 הורחב:  1968, 1990
 בעלים:  מועדון הכדורגל בני יהודה תל אביב
 משטח:  דשא
 קבוצות:  בני יהודה תל אביב (1962-1951, 2004-1975) בית"ר תל אביב (1985-1983, 2013-2006) הפועל כפר שלם (2020-2010) מכבי יפו (2020-2013)
 מושבים:  2,000
  מפת מיקום  מפה מפורטת #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון שכונת התקווה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת התקווה שבתל אביב. האצטדיון היה במשך שנים מגרשה הביתי של קבוצת בני יהודה תל אביב ובתקופות מסוימות שימש האצטדיון גם כמגרשן הביתי של בית"ר תל אביב, מכבי יפו והפועל כפר שלם. כיום האצטדיון משמש קבוצות כדורגל בליגות נמוכות מתל אביב.
היסטוריה

המגרש הוקם בשנת 1945, כ-10 שנים לאחר הקמת קבוצת בני יהודה תל אביב ב-1935, ומאז עבר שיפוצים רבים. ב-1951 החלה הקבוצה להשתמש בו רשמית לאחר הכשרתו על ידי מתנדבים תושבי השכונה.
עד שנת 1966 האצטדיון הכיל 4,000 מקומות עמידה. לקראת עונת 1966/1967 נבנו בצדו הדרומי 2,000 מקומות ישיבה. בקיץ שלפני עונת 1990/1991 נבנה היציע המערבי, המכיל 1,680 מקומות. באצטדיון 5 יציעים מרכזיים. עד שנות ה-90 המאוחרות היו היציעים נטולי מושבים אך לפני תחילת שנות האלפיים הותקנו באצטדיון מושבי פלסטיק שהכילו 6,500 מקומות ישיבה.
בשנת 2004 עברה קבוצת בני יהודה לאצטדיון בלומפילד. הדבר גרם לכעס רב בקרב אוהדי המועדון שזיהו את האצטדיון בשכונת התקווה כאחד מסמלי קבוצתם. המעבר עורר מחאה כבדה של אוהדים, כולל החרמה של משחקים, אולם עד כה, טרם חזרה הקבוצה לאצטדיון.
מאז מעברה של הקבוצה לבלומפילד בעונת 2004/05, משמש האצטדיון, בנוסף למשרדו הראשי של המועדון, גם כמגרש האימונים של קבוצת הבוגרים וכמגרשן הביתי של קבוצות מחלקת הנוער.
כמו כן, משמש כאצטדיון הביתי של קבוצות מליגות נמוכות מתל אביב.
ב-8 ביולי 2020 הרסה עיריית תל אביב-יפו את היציע הצפוני באצטדיון.
ב-13 ביולי 2021 אישרה עיריית תל אביב-יפו שיפוץ בעלות של 7.5 מיליון ש"ח לאצטדיון שכונת התקווה. בהמשך הכשרת האצטדיון ללאומית התייקרה לכ-25 מיליון שקלים ואפילו משוערת כבר בכ-30 מיליון. שלב א' שעלה כ-8 מיליון כלל שיקום הגדרות סביב המגרש, שיפוץ הטריבונה הדרומית כולל שיקום הבטון, החלפת 2,000 המושבים, שיפוץ מתחמי הקהל ומגדל השידור. שלב ב' כולל הרחבת משטח הדשא והחלפתו, החלפת הזרקורים לתאורת לד, בניית מלתחות הלבשה וחדרי שופטים וספח חדשים, שיפוץ הטריבונה המערבית (שלא יבוצע בשלב הראשון) ועבודות שיקום נוספות.
יציעים

באצטדיון שני יציעים (הדרומי והמערבי) ו-7 שערים, בעבר היו ארבעה יציעים שהקיפו אותו מ-3 צדדים, למעט מצד מזרח:
| יציע | שער | מקומות ישיבה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| דרומי | 1 | 2,000 |  |
| דרומי | 2 | 2,000 |  |
| דרומי | 3 | 2,000 | שער VIP |
| דרומי | 4 | 2,000 |  |
| דרומי | 5 | 2,000 |  |
| מערבי | 7 | 1,680 | לא מאושר לישיבה |
| מערבי | 8 | 1,680 | לא מאושר לישיבה |
| צפוני |  | 2,000 | נהרס בשנת 2020 |
גלריה

מראה היציע הצפוני (נהרס ביולי 2020)
מבט מכיוון היציע הדרומי
מראה היציע המערבי
הערות שוליים

↑  לירן ברטל, בני יהודה עוברת לבלומפילד, באתר nrg‏, 7 ביוני 2004
↑  מוטי פשכצקי ותומר לוי, ‏זמנו עבר? דחפורים והרס בשכונת התקווה, באתר ערוץ הספורט, 10 ביולי 2020
↑  7.5 מיליון ש"ח: אושר שיפוץ במגרש שכונת התקווה, באתר ONE‏, 13 ביולי 2021
כביש 310

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  13 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  רהט, להבים
 נקודת התחלה:  צומת הנשיא
 נקודת סיום:  מחלף להבים
 
 קואורדינטות:  31°21′17″N 34°44′49″E﻿ / ﻿31.354638888889°N 34.746888888889°E﻿ / 31.354638888889; 34.746888888889
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) כביש 310(למפת מערב הנגב רגילה) כביש 310(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 310(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 310  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 310 הוא כביש אזורי המתחיל בצומת הנשיא ומסתיים במחלף להבים על כביש 6. אורכו כ-13 ק"מ.
גאוגרפיה

הכביש הוא ציר המשמש כאחת הכניסות לעיר רהט ומעבר ממנה ומהנגב המערבי לערד והנגב המזרחי. בתחילה עם סלילת הכביש מצומת להבים מערבה הוא סומן כהמשכו המערבי של כביש 31 אך לאחר השלמתו וחיבורו לכביש 25 שונה סיווגו מכביש ארצי לאזורי וניתן לו מספרו – 310. אומנם הכביש היה אמור להיחשב כציר רוחב מפני שהוא נע בפועל ממערב למזרח ולא מדרום לצפון, אך מפני שהוא חיבר בין השאר בין שני צירי הרוחב כביש 25 וכביש 31 וזו התכלית שלשמה הוא נסלל – הוא נחשב ככביש אורך בעל מספר זוגי. הקטע בין צומת להבים עד להבים היווה את תחילתו של כביש 31 עד שנת 2015, אולם עם פתיחתו של כביש 6 על תוואי כביש 31 באזור, שונה גם מספרו של קטע זה ל-310 והוא נמשך כיום עד מחלף להבים החדש.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 310 ממערב למזרח
| 0 | צומת הנשיא |  | אשל הנשיא |   כביש 25   כביש 264 |
| 4 | צומת ללא שם |  | תראבין א-צאנע | כניסה לתראבין א-צאנע |
| 6.5 | צומת ללא שם |  | גבעות בר | כניסה לגבעות בר |
| 9.5 | צומת רהט דרום |  | רהט | כניסה דרומית לרהט |
| 10.5 | מחלף עידן הנגב |  | להבים |   כביש 40 |
| 12 | צומת ללא שם |  | להבים | כניסה ללהבים |
| 12.5 | צומת ללא שם |  | להבים | כניסה מזרחית ללהבים |
| 13 | מחלף להבים |  | להבים |   כביש 6 |
ראו גם

כבישי ישראל
מיכאיל קטוקוב

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1900 כפר במחוז מוסקבה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  8 ביוני 1976 (בגיל 75) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 השכלה:  Vystrel course 
 השתייכות:  ברית המועצות ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1919–1963 (כ־44 שנים)
 דרגה:   מרשל כוחות השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הטנקים ה-20   מפקד חטיבת הטנקים ה-4   מפקד חטיבת הטנקים ה-1 של המשמר   מפקד קורפוס הטנקים ה-1   מפקד הקורפוס הממוכן ה-3   מפקד ארמיית הטנקים הראשונה   מפקד ארמיית המשמר המשוריינת הראשונה   מפקד כוחות השריון הסובייטיים בגרמניה   המפקח הכללי של הצבא האדום
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
                
 
מיכאיל יפימוביץ' קטוקוב (ברוסית: Михаил Ефимович Катуков‏; 17 בספטמבר 1900 - 8 ביוני 1976), פיקד על כוחות שריון במהלך מלחמת העולם השנייה, ונחשב לאחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בצבא האדום.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

קטוקוב נולד ב-17 בספטמבר 1900  בכפר במחוז מוסקבה, ובשנת 1919 התגייס לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן שירת כמפקד כוח טנקים, ובשנת 1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית על שם סטלין. בשנת 1936 הועלה לדרגת קפיטן, ובשנת 1938 במהלך הטיהורים הגדולים מונה למפקד חטיבת הטנקים הקלה ה-5, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-25. ביולי 1940 מונה למפקד דיוויזיית הטנקים ה-20, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-9.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, פיקד קטוקוב על דיוויזיית הטנקים ה-20, ולחם עמה בקרב ברודי. באוגוסט 1941 מונה למפקד חטיבת הטנקים ה-4, ופיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה. לאחר שהצליח לבלום את כוחות ארמיית הפאנצר השנייה על יד טולה, הפכה חטיבתו לחטיבת הטנקים ה-1 של המשמר. באפריל 1942 מונה קטוקוב למפקד קורפוס הטנקים ה-1, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הקורפוס הממוכן ה-3, עמו לחם במהלך מבצע מארס. בינואר 1943 מונה קטוקוב למפקד ארמיית הטנקים הראשונה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק, קרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי. באפריל 1944 שונה שם הארמייה לארמיית המשמר המשוריינת הראשונה, ובספטמבר אותה שנה לחם עמה במבצע לבוב-סנדומייז', ועל כך קיבל ב-23 בספטמבר את עיטור גיבור ברית המועצות. בינואר 1945 לחמה הארמייה שבפיקודו במבצע ויסלה-אודר, וב-18 בינואר כבשה הארמייה את העיר לודז'. בחודשים פברואר ומרץ לחמה הארמייה בפומרניה המזרחית, וב-6 באפריל קיבל שוב את עיטור גיבור ברית המועצות. באפריל פיקד קטוקוב על הארמייה במהלך הקרב על ברלין, והשתתף בהבקעת הקו הגרמני ברמות זלו. לאחר מכן צלחה הארמייה בפיקודו את נהר השפרה יחד עם ארמיית המשמר השמינית, ולחמה בברלין עד לכניעתה ב-2 במאי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פיקד קטוקוב על כוחות השריון הסובייטיים בגרמניה, ובשנת 1955 מונה למפקח הכללי של הצבא האדום. בשנת 1963 פרש קטוקוב לביתו, וב-8 ביוני 1976 מת בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
טרפורד לי מלורי

| --- | --- |
טרפורד לי מלורי
 לידה:  11 ביולי 1892 מוברלי, צ'שייר, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 נהרג:  14 בנובמבר 1944 (בגיל 52) האלפים הצרפתיים, הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית צרפת (1794–1815, 1830–1958)
 מקום קבורה:  Allemont (Le Rivier) Communal Cemetery Commonwealth Plot 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מודלין קולג' (קיימברידג')  היילבורי קולג' 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי
 תקופת הפעילות:  1914–1944 (כ־30 שנה)
 דרגה:    מרשל אוויר ראשי
 תפקידים בשירות
 מלחמת העולם הראשונה קרב איפר השני  הקרב על הסום  מלחמת העולם השנייה הקרב על בריטניה  הפשיטה על דייפ  הפלישה לנורמנדי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
  מסדר האמבט (אביר מפקד)   אות השירות המצוין   עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה (ברית המועצות)
 
טרפורד לי מלורי (באנגלית - Sir Trafford Leigh-Mallory;‏ 11 ביולי 1892 – 14 בנובמבר 1944) היה קצין בכיר בחיל האוויר המלכותי ומפקד עליון של כוחות האוויר של בעלות הברית בפלישה לנורמנדי.
קורות חייו

לי מלורי נולד בעיירה מוברלי במחוז צ'שייר. אחיו היה מטפס ההרים ג'ורג' מאלורי שנספה ב-1924 בניסיון לטפס על האוורסט. הוא למד משפטים באוניברסיטת קיימברידג' והחל לעבוד כפרקליט בלונדון.
קורות חייו > מלחמת העולם הראשונה ואחריה

לי מלורי התגייס לצבא הבריטי ב-1914 כטוראי, עבר קורס קצינים וב-3 באוקטובר 1914 קיבל דרגת לוטננט שני. באביב 1915 נשלח לחזית וב-16 ביוני 1915 נפצע ברגלו בקרב איפר השני. הוא הועלה לדרגת ליטננט ונשלח לטיפול בבריטניה. לאחר החלמתו הצטרף בינואר 1916 לגיס התעופה המלכותי, עבר הכשרה כטייס וב-17 ביוני 1917 הוצב בטייסת השביעית. בקרב על הסום השתתף במשימות צילום והפצצה. בנובמבר 1917 מונה למפקד הטייסת השמינית שעסקה בסיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע.
לאחר המלחמה נשאר בצבא והצטרף לחיל האוויר המלכותי שהוקם. הוא עסק בהדרכה ונחשב לבר סמכא בנושא שיתוף בין כוחות אוויר ויבשה. ב-1935 הוצב לזמן קצר במפקדת חיל האוויר המלכותי בעיראק. ב-דצמבר 1937 מונה למפקד קבוצת טייסות הקרב ה-12 וב-1 בנובמבר 1938 הועלה לדרגת מרשל אוויר משנה.
קורות חייו > מלחמת העולם השנייה

קבוצת טייסות הקרב ה-12 הייתה ממונה על הגנת מרכז אנגליה. לי מלורי דגל בשיטת "הכנף הגדולה" - תקיפת המטוסים הגרמנים בכוח גדול בדרכם לבריטניה. לשיטת זו התנגד תת-מרשל קית' פארק שהיה מפקד קבוצת טייסות הקרב ה-11. פארק נקט בשיטה של שליחת הטייסות שלו בנפרד. פארק גם התלונן על לי מלורי שאינו עושה מספיק להגנת שדות התעופה. מפקד חיל האוויר המלכותי, צ'ארלס פורטל, צידד בדעתו של לי מלורי לעומת מפקד טייסות הקרב יו דאודינג. ב-נובמבר 1941 שחרר פורטל את פארק ודאודינג מתפקידם ולי מלורי התמנה למפקד קבוצת טייסות הקרב ה-11.
באוגוסט 1942 מונה למפקד הכוח האווירי בפשיטה על דייפ. הבריטים איבדו 106 מטוסים לעומת 48 של הלופטוואפה, וחלק מהכישלון היה נעוץ בעליונותם של מטוסי ה-פוקה-וולף Fw 190 על מטוסי הספיטפייר.
בנובמבר 1942 התמנה למפקד פיקוד מטוסי הקרב ובינואר 1943 הועלה לדרגת מרשל אוויר.
לקראת הפלישה לאירופה היה על דוויט אייזנהאואר לבחור מפקד אחד לכוח האווירי של כוח הפלישה והוא העדיף את לי מלורי על ארתור טדר וארתור הריס הבריטיים וקארל ספאץ האמריקאי.
באוגוסט 1943 מונה לי מלורי למפקד העליון של כוחות האוויר שנועדו לפלישה לנורמנדי. בפלישה לנורמנדי הוא תיאם את הפעולות של זרועות האוויר השונות והכוח האווירי הצליח להאט את התקפות הגרמנים על הכוחות הנוחתים.
קורות חייו > מותו

ב-16 באוגוסט 1944 מונה לי מאלורי למפקד האוויר של פיקוד דרום-מזרח אסיה והועלה לדרגת מרשל אוויר ראשי. בדרכו למפקדתו החדשה ב-14 בנובמבר 1944 במזג אוויר סוער, התרסק מטוסו מעל האלפים הצרפתיים וכל הנוסעים כולל אשתו, נהרגו. גופותיהם נתגלו רק ב-1 בינואר 1945 והם נקברו סמוך למקום ההתרסקות. בשנת 2004 פתחה הקהילה של העיירה ליד מקום ההתרסקות, מוזיאון קטן לזכרו של לי מלורי במלאת 60 שנה למותו.
פיטר ברויגל הבן

| --- | --- |

 לידה:  1564 בריסל, בלגיה 
 פטירה:  10 באוקטובר 1638 (בגיל 74 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 לאום:  פלמים 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  פיטר ברויגל האב 
 יצירות ידועות:  Adoration of the magi, The Return from the Inn, The Good Shepherd, Census at Bethlehem 
 צאצאים:  פיטר ברויגל השלישי 
 
פיטר ברויגל הבן (לעיתים נכתב ברויכל. בהולנדית: Pieter Bruegel‏, מבוטא בְּרֶחֶל; 1564–1638) היה צייר פלמי בתקופת הרנסאנס, בנו של פיטר ברויגל האב.
אביו נפטר בהיותו בן חמש בלבד. ברויגל הבן קיבל את הכשרתו האמנותית מצייר הנוף הפלמי ז'יל זן קונינקסלו (Gilles van Coninxloo), שאת אחותו נשא לאחר מכן לאישה. ברויגל הבן הפך למאסטר בשנת 1585. אז החל לצייר נופים ונושאים דתיים. ציורי הפנטזיה עם אש ודמויות גרוטסקיות, אשר הובילו בעבר לכינויו "ברויגל של הגיהנום" מיוחסים כיום לאחיו יאן ברויגל האב.
פרט לעבודותיו שנעשו תחת השראתו שלו, ברויגל הבן גם העתיק את עבודותיו של אביו, דבר שהוביל לבלבול באשר לשאלה מי מהם צייר את הציורים.
חתונה כפרית-גרסת פיטר ברויגל הבן לציורו המפורסם של אביו
עורך הדין של הכפר, 1621.
מתנות החתונה על ידי סדנתו, ללא תאריך במוזיאון ישראל.
מציוריו

היריד בכפר (Village Fair)
הצליבה (The Crucifixion)
חורף, צייד בשלג (Winter, Hunter in the Snow)
גלריה

המאבק בין קרנבל לתענית במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
הרועה הטוב במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
ריקוד החתונה באוויר הפתוח במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
שובו של הבדפארט במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259000805171  PLWABN: 9810683814405606  AAG: 1937  BNE: XX1019281  BnF: cb13335285p (data)  BPN: 00264482  GND: 119524759  ISNI: 0000 0000 8405 1614  KulturNav: bbd98474-7582-4346-acba-d46b6de9d1d8  LCCN: n50082822  MusicBrainz: 98e28ee9-ad3e-467a-8e11-5223f40cb777  NKC: ola2013797499  NLG: 171825  NTA: 070050368  RKD: 13293  SELIBR: 271078  SNAC: w6tq6szv  SUDOC: 035769009  TePapa: 32288  ULAN: 500023420  VIAF: 106974142   WorldCat (עם VIAF): 106974142
פאבל ריבאלקו

| --- | --- |

פאבל ריבאלקו
 לידה:  4 בנובמבר 1894 כפר במחוז חרקוב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  28 באוגוסט 1948 (בגיל 53) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה העממית של אוקראינה, ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית   ברית המועצות ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1914–1948 (כ־34 שנים)
 דרגה:   מרשל כוחות השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד ארמיית הטנקים החמישית   מפקד ארמיית הטנקים השלישית   מפקד הארמייה ה-57   מפקד ארמיית המשמר המשוריינת השלישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת האזרחים ברוסיה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
             
 
פאבל סימיונוביץ' ריבאלקו (ברוסית: Павел Семёнович Рыбалко‏; 4 בנובמבר 1894 - 28 באוגוסט 1948), פיקד על כוחות שריון במהלך מלחמת העולם השנייה, ונחשב לאחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בצבא האדום.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

ריבאלקו נולד ב-4 בנובמבר (23 באוקטובר לפי הלוח היוליאני) 1894 בכפר במחוז חרקוב, ובשנת 1907 בגיל 13 החל לעבוד בבית חרושת לסוכר. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס ריבאלקו לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ובמהלך מלחמת פולין-אוקראינה. בין השנים 1926–1930 למד ריבאלקו באקדמיה הצבאית על שם פרונזה, ולאחר מכן מונה למפקד גדוד. בשנת 1934 נשלח כיועץ צבאי לסין, ולאחר מכן כיהן בין השנים 1937–1940 כנספח צבאי בסין ובפולין.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

זמן קצר לפני מבצע ברברוסה מונה ריבאלקו למדריך בבית הספר לטנקים בקאזאן, ונשאר בתפקיד זה עד ליולי 1942. ביולי 1942 לאחר הפצרות רבות ונשנות, מונה ריבאלקו למפקד ארמיית הטנקים החמישית, ובספטמבר מונה למפקד ארמיית הטנקים השלישית, ולחם עמה בקרב חרקוב השלישי. לאחר שספגה אבדות כבדות במהלך הקרב, הפכה הארמייה לארמייה ה-57. במאי 1943 מונה ריבאלקו למפקד ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, ולחם עמה בקרב קורסק ובקרב דנייפר. בספטמבר 1944 פיקד ריבאלקו על הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ולאחר מכן בקרב על שלזיה. באפריל 1945 לחם עמה במהלך הקרב על ברלין כחלק מהחזית האוקראינית הראשונה, ולאחר מכן השתתף ריבאלקו בכיבוש דרזדן ובקרב על פראג.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה המשיך ריבאלקו לפקד על ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, ובשנת 1947 מונה למפקד כוחות השריון הסובייטיים בגרמניה. ב-28 באוגוסט 1948 מת ריבאלקו בביתו שבמוסקבה לאחר מחלה ממושכת, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ארצ'יבלד מארי

| --- | --- |

איור מסביבות 1916
 לידה:  21 באפריל 1860 המפשייר שבאנגליה
 פטירה:  23 בינואר 1945 (בגיל 84) רייגייט, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קולג' צ'לטנהאם  הצבא הבריטי 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1879–1922 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הקיסרי הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים השנייה  מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  GCB   GCMG   CVO
 
סר ארצ'יבלד ג'יימס מארי (באנגלית: Archibald James Murray;‏ 21 באפריל 1860 - 23 בינואר 1945) היה גנרל בצבא הבריטי בעת מלחמת העולם הראשונה. נתפרסם בעיקר כמפקדו הראשון של חיל המשלוח המצרי אשר פעל במצרים, חצי האי סיני, ארץ ישראל וסוריה בשנים 1916–1918.
ראשית הקריירה

נולד בהמפשייר שבאנגליה למשפחה בעלת קרקעות. התגייס לצבא ב-1879 ושרת בהונג קונג, סינגפור ובזולולנד שבדרום אפריקה. ב-1897 השתלם בבית הספר למטה יחד עם עוד מספר קצינים שעתידים היו להתפרסם כגון: ויליאם רוברטסון, דאגלס הייג ואדמונד אלנבי. במלחמת הבורים שימש כקצין מטה וכמפקד גדוד. לאחר מכן שרת במושבת נטאל ובהודו. ב-1910 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
מלחמת העולם הראשונה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה שימש מארי כראש המטה בחיל המשלוח הבריטי באירופה, תחת פיקודו של גנרל ג'ון פרנץ', אולם, מאוחר יותר, בספטמבר 1914 הפך לתקופה קצרה למפקד הכללי של הצבא הבריטי. מארי זכה במשרה הודות לכך שהמועמד העיקרי לתפקיד, הנרי וילסון, הפך לבלתי רצוי מבחינה פוליטית. מארי ופרנץ' לא השכילו לעבוד בשיתוף פעולה ולאחר ארבעה חודשים בלבד, בינואר 1915, הוחלף כמפקד הכללי של הצבא על ידי ויליאם רוברטסון.
הפיקוד על חיל המשלוח המצרי

שנה לאחר מכן, בינואר 1916, הוא מונה למפקד חיל המשלוח המצרי אשר פעל במצרים. משימתו הראשונה הייתה למנוע ניסיון כיבוש נוסף של תעלת סואץ על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית ששהו בארץ ישראל. מארי עמד בפני בעיה קשה שכן, חמש מתוך 14 הדיוויזיות שעמדו לרשותו בעת הגעתו למצרים, נלקחו במחצית הראשונה של 1916 לאירופה לצורך תגבור המערך הבריטי במתקפה על הסום. הוא ארגן מחדש את חילותיו והחל במסע של התקפת נגד לכיבוש חצי האי סיני. מולו עמד הצבא הטורקי בפיקודו של הקצין הגרמני פרידריך קרס פון קרסנשטיין. מארי נחל הצלחה לאחר שניצח במספר קרבות בסיני: קרב רומני, קרב מגדבה, כיבוש אל עריש וקרב רפיח. בתחילת מרץ 1917 עמדו כוחותיו מדרום לוואדי עזה. כאן התהפך מזלו והוא ספג שני כישלונות צורבים בניסיונו לכבוש את העיר עזה.
בקרב עזה הראשון (26 במרץ 1917), אשר נוהל על ידי פקודיו צ'ארלס דובאל ופיליפ צ'טווד, בעת שמארי שהה עם מפקדתו באל עריש, עמדו הבריטים על סף ניצחון, אך נסוגו בגלל כשלים בהעברת המידע משדה הקרב אל המפקדה. לאחר קרב זה, העביר מארי מסרים מטעים למשרד המלחמה הבריטי, כאילו הקרב היה מוצלח והוא עומד בפני כיבוש העיר וקיבל "אור ירוק" להמשיך במתקפה ואף להמשיך ולכבוש את ירושלים. בקרב עזה השני (19 באפריל 1917), אשר נערך לאחר הכנות מסודרות ורבות יותר מבקרב הראשון, נתקלו הכוחות הבריטים בקו הגנה טורקי חזק ומאורגן ונסוגו לאחר שספגו אבדות כבדות. בעת הקרב שהה מאריי עם מפקדתו בח'אן יונס. מספר שבועות לאחר קרב עזה השני זומן ללונדון והועבר מתפקידו כמפקד חיל המשלוח המצרי. תחתיו מונה אדמונד אלנבי אשר הצליח להבקיע את קו עזה-באר שבע והמשיך וכבש את כל ארץ ישראל.
מארי אשר כונה על ידי עמיתיו "Old Archie" גם בשל צורתו החיצונית וגם בשל אופיו האפרורי, לא זכה להערכה רבה מפקודיו, אם בגלל הססנותו ואם בגלל נטייתו לשהות הרחק משדה הקרב. את חלקו הגדול של מסע צבאו בסיני, אשר נמשך כשנה שלמה, עשה במפקדתו בקהיר. בעיה נוספת ביחסיו עם חלק מפקודיו נבעה מחוסר הסכמתו לקדם קצינים אוסטרלים וניו זילנדים לתפקידי פיקוד בכירים. וכך, רובו של הפיקוד הבכיר בדיוויזיות הרכובות האוסטרליות היה בריטי, דבר שיצר התמרמרות רבה אצל הקצינים האוסטרלים שסברו שניסיונם הקרבי וההצלחות אשר צברו מצדיקים את קידומם.
עם זאת, נראה שהיה איש ארגון ולוגיסטיקה מוצלח וניתן לזקוף חלק מהצלחתו של אלנבי במסעו בארץ ישראל לכך שנשען על צבא שהיה מאורגן היטב , ואף אלנבי עצמו הודה בכך.
מארי היה מי שאישר ללורנס איש ערב להצטרף בראש כוחותיו למרד הערבי שהתרחש בחצי האי ערב כנגד האימפריה העות'מאנית. הוא אף סיפק ללורנס סיוע כספי וצבאי במסעו לכיבוש עקבה.
הצהרת מאריי

במשך תקופה קצרה אף התבטא מארי בנושאים מדיניים. הצהרה אחת שלו נחשבת כיום כמבשרת של מדיניות בריטניה כלפי יהודי ארץ ישראל. אותה הצהרה ניתנה במרץ 1917. "מה נעשה בפלשתינה אחרי שתשתחרר מעול טורקיה?", שאל מאריי, וענה בעצמו :
אין שום ספק, שנקים שם את פלשתינה היהודית כבימי קדם וניתן ליהודים את האפשרות להגשים את תקוותיהם. לא כל היהודים ישובו לפלשתינה, אולם חלק גדול של העם העברי ודאי שישוב. המדינה היהודית החדשה, תחת חסותה של אנגליה או צרפת, תיעשה למרכז הרוחני והתרבותי של היהדות כולה. בארץ המולדת תתגשמנה התקוות שחיו בקרב העם היהודי מאות בשנים
.
הצהרה זו הקדימה בשמונה חודשים את הכרזת הלורד בלפור על מחויבותה של בריטניה להקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל, אך מאז נשתכחה.
לאחר העברתו מהפיקוד במזרח התיכון, מונה לפקד על כוחות מילואים במחנה אלדרשוט שבאנגליה עד תום המלחמה. הוא פרש מהשירות הצבאי ב-1922 ומת באלמוניות ב-1945.
בסרט לורנס איש ערב גולמה דמותו של מארי על ידי השחקן דונלד וולפיט.
ונסה לנגיס

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1985 (בת 39) מונטריאול, קוויבק, קנדה קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  Westwood High School Senior Campus 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 
ונסה לנגיס (באנגלית: Vanessa Lengies; נולדה ב-21 ביולי 1985) היא שחקנית, רקדנית וזמרת קנדית. היא ידועה בתפקידה בדרמה "חלום אמריקאי" בתור רוקסן בוג'רסקי. היא הופיעה בתור האחות האחראית קלי אפסון בדרמה הרפואית "הות'ורן", והופיעה בתפקיד החוזר של שוגר מוטה בעונות השלישית, הרביעית והשישית של "Glee". ב-2021, לנגיס גילמה את אריקה ב"טרנר והוץ'".
ביוגרפיה

לנגיס נולדה במונטריאול, קוויבק, קנדה, לאב גרמני ולאם מצרית. היא גדלה בהדסון, קוויבק, שם סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון הדסון ב-2002.