stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
המוזיאון היהודי - בית משפחת קורנרייך ודטנר

לפני מלחמת העולם השנייה גרו שתי משפחות בבית זה - משפחת קורנרייך ומשפחת דטנר. בשנת 1945, חזר לעיירה הירש קורנרייך, אז הסתבר לו שמתוך 100 בני משפחתו הקרובים נשאר רק הוא. מבני משפחת דטנר נשארו 2 - מוזס ולולה, כל השלושה היגרו בשנת 1949 לארצות הברית, ובשנת 1998, נקנה הבית על ידי המרכז היהודי באושוויינצ'ים. בבית זה הצמוד לבית הכנסת "חברת לומדי משניות", נפתח המוזיאון היהודי בטקס על ידי היזם והנדבן פרד שוורץ מניו יורק, (נפטר בשנת 2016), אשר בנאומו אמר, כי המטרה היא להציג את החיים היהודיים לפני השואה ולא את המוות. ואכן המוזיאון מנציח את ההיסטוריה היהודית העשירה שהייתה במקום. במוזיאון תערוכת ליבה - "אושפיצין", המציגה את 400 שנות ההיסטוריה היהודית בעיר באמצעות תמונות, מסמכי ארכיון, תצוגות היסטוריות ומולטימדיה, עדויות של ניצולים, תצלומי יחידים ומשפחות שנתרמו למרכז היהודי על ידי חלק מהיהודים שהיו להם שורשים באושוויינצ'ים. נוסף על כך, הגיעו למוזיאון מסמכים וחפצים מארגונים ועסקים יהודיים מקומיים. במוזיאון קיים אוסף חפצי יודאיקה שנמצאו בחפירה שהתקיימה בשנת 2004 מתחת לאתר בית הכנסת הגדול של העיירה, וכן אוסף מבחר בקבוקי אלכוהול ממזקקת הברפלד.
קפה ברגסון - בית שמעון קלוגר

משפחת קלוגר גרה לפני מלחמת העולם השנייה, בבית הנמצא מאחורי בית הכנסת "חברת לומדי משניות". הבית נקנה בשנת 1928 על ידי ברנרד טייכמן, סוחר טקסטיל, סבו של שמעון קלוגר. עם תום המלחמה חזר בן המשפחה שמעון קלוגר (היה מכונאי וחשמלאי) לגור בבית עד ליום מותו בשנת 2000, הוא נקבר בבית הקברות היהודי במקום והיה היהודי האחרון באושווייצ'ים.
לאחר מותו, בשנת 2002, נתרם הבניין בן 100 השנים למרכז היהודי באושוויינצ'ים על ידי ברוניה רוזנבלט (אחותו של שמעון קלוגר) ומשה קלוגר. בשנת 2013 פתח המרכז בגיוס כספים, כדי לשפץ את הבית ולהפכו למסעדה צמחונית בשם קפה ברגסון (Cafe Bergson). בית הקפה משלב את עיצוב הפנים המקורי של הבית יחד עם עיצוב מינימליסטי ובצורה זו מצליח לשמר את רוח בית המשפחה עם מאפיינים מודרניים. דלת הכניסה המקורית, ושרידי המזוזה שומרו, יחד עם אלמנטים היסטוריים אחרים של הבניין. במסגרת בית הקפה מאורגנים אירועים חינוכיים ותרבותיים.
בית העלמין היהודי

בית הקברות היהודי הראשון של אושוויינצ'ים נבנה בשנה 1588 אך מקומו אינו ידוע. בית הקברות הנוכחי נבנה בשנת 1784. הוא נהרס על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. בית הקברות, שוחזר בחלקו על ידי ניצולי שואה יהודים שחזרו לפולין לאחר מלחמת העולם השנייה. בפולין הקומוניסטית הוא נהרס בחלקו פעם נוספת ושוחזר במלואו בשנות ה-90 של המאה העשרים. משנת 2014 בית הקברות הוכנס לרשימת האנדרטאות הרשמיות, במכון הלאומי למורשת התרבותית של פולין ומרשם האנדרטאות של העיר.
בספר ההדרכה החדש שפורסם בשנת 2018, מוצעים הסברים על בית העלמין, המצבות ושמות האנשים הקבורים בו.
אפליקציית "אושפיצין"

פרויקט נוסף שלקח על עצמו המרכז היהודי באושוויינצ'ים, הוא בניית אפליקציה ייחודית למקום, הנקראת "אושפיצין" (Oshpitzin) - שם העיירה ביידיש. מטרת האפליקציה המובילה ומקדמת את השימוש בטכנולוגיה מתקדמת ביותר להנציח את הקהילה היהודית בעיירה שנהרסה. האפליקציה מהווה את החלק האחרון של מיזם שכלל שלושה חלקים: אתר אינטרנט וספר שיצאו בשנת 2011 והאפליקציה שהושקה בשנת 2012. לדברי תומאש קונצ'ביץ', מנכ"ל המרכז: "זה פותח דרך חדשה לגמרי לחינוך על ההיסטוריה היהודית וההרס שנגרם על ידי השואה". "זו דרך שהיום היא הכי מושכת את הדורות החדשים".
האפליקציה מכילה מפה אינטראקטיבית המדריכה ומובילה את המבקרים במרחבי העיר הקיימת בעבר ובהווה. היא כוללת סרטונים, עדויות של ניצולים, תיאור קולי ודגמים תלת־ממדיים של בית הכנסת הגדול שנהרס, וכן מדריך אודיו של אתרי המורשת היהודית בעיירה.
ראו גם

המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושווינצ'ים
הלכה נבואית

הלכה נבואית היא הלכה שמושתתת על יסודות מרכזיים ביהדות - הלכה ונבואה. בהלכה הנבואית ישנו שילוב בין הנבואה להלכה והיא שנויה במחלוקת בקרב הפוסקים ואנשי הרוח של היהדות.
היחס בין הלכה לנבואה

ההלכה והנבואה מהוות יסודות מרכזיים ביהדות. שתיהן משמשות מרכיבים בהנהגה היהודית בתורה (נביא וסנהדרין). כביטוי לכך יש מצווה לשמוע בקול נביא, וכן יש מצווה לשמוע בקול חכמים. יכול להיות אדם חכם וגם נביא, כדוגמת משה רבנו ורבים אחריו.
אמנם, שימוש בטענות שמיימיות כחלק מדיון הלכתי הוא מעשה שנוי במחלוקת ביהדות: יש אומרים שמי שטוען טענה הלכתית כשהנימוק לדבריו הוא נבואי נחשב לנביא שקר. מנגד, יש מקורות שמאשרים את השימוש בנימוקים נבואיים בדיון ההלכתי .
הבדל רעיוני עמוק מבחין בין הלכה לנבואה: ההלכה עוסקת במימוש המעשי של רעיונות התורה, כאשר היא משתמשת בכלי ניתוח והכרעה משפטיים, ופעמים רבות עוסקת בדקדוקים שונים. הנבואה, לעומת זאת, עוסקת ברובד עקרוני של רעיונות התורה, תוך נתינת דגש להיבטים מוסריים שלהם, כל זאת בסגנון ציורי בעל מאפיינים של חזון. חז"ל התייחסו להבדל זה, ואף הכריעו שחכם עדיף מנביא.
מסות על נבואה

העובדה שכיום אין נביאים, הובילה הוגים שונים לחפש אלטרנטיבות לנבואה; בין האלטרנטיבות היו האגדה התלמודית או הקבלה. 
כך לדוגמה הרב יובל שרלו נותן כמה תכונות להלכה הנבואית:
התאמה לשורש הפנימי, חתירה לביטוי התוכן הפנימי.
הלכה שנותנת כיוון כללי ללא פרטים (הפרטים שייכים לכל איש ואיש).
ייחוס משקל עצום לכוונה, לעומת היחס המינורי בהלכה הרגילה.
התנגדות > כלאיים

הרב צבי יהודה הכהן קוק בהתנגדותו לסגנון לימוד זה, הסתמך רבות על דברי החת"ם סופר, שראה בשילובים בין דיספלינאציות שונות כלאיים. תפיסה זו אינה רואה את הספרות התורנית כהרמוניה מושלמת, אלא כספרות עצמית שאין לה להשתלב. דברי הרב צבי יהודה בולטים במיוחד לאור הדברים החריפים שאומר אביו - הרב אברהם יצחק הכהן קוק - בעד שילוב הלכה ואגדה, ובפרט במסגרת של תורת ארץ ישראל. הרב אברהם יצחק הכהן קוק אף טוען ששילוב זה איננו דבר חדש, אלא גילוי החיבור הקיים ביניהם מאז ומתמיד. אבינועם רוזנק מצביע על הקשר העמוק בין כללים ופרטים, בין אוטונומיה והטרונומיה, בין חירות ומחויבות, בין נורמות קבועות לבין אינטואיציה ואותנטיות המצוי במשנת ההלכה הנבואית של הרב קוק.
התנגדות > ההבדל בין אגדה לנבואה

אחת מנקודות המוצא של המצדדים ביכולת לשלב כיום הלכה ונבואה, הנה שהאגדה היא ביטוי של הנבואה. אולם הוגים שונים טענו שהאגדה אינה נבואה אלא היא מבטאת ביטוי של הרעיון האנושי שהאדם דורש ומבין באמצעים שונים; לעומת זאת הנבואה מהווה רעיון אלוהי. בעקבות הבחנה זו התנגדו רבים לעצם ההתבטאות המשלבת הלכה ונבואה, אף שחלק מהמתנגדים תמכו בשילוב הלכה ואגדה.
ראו גם

נבואה
הלכה
לקריאה נוספת

אבינועם רוזנק, ההלכה הנבואית: הפילוסופיה של ההלכה במשנת הראי"ה קוק, מאגנס תשס"ז.
יובל שרלו, תורת ארץ ישראל לאור משנת הראי"ה קוק, חיספין.
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות יסודי התורה, פרק ט', הלכה א'
↑  בעלי התוספות. הראי"ה קוק נוקט שכך גם דעת הרי"ף והרא"ש
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ב, עמוד א'
↑  הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אגרות, איגרת כג.
HEPA

יחידת סינון HEPA ניידת המשמשת לניקוי אוויר לאחר שריפה, או במהלך תהליכי ייצור
איש צוות בית החולים מדגים מכונת הנשמה מונעת מטהר אוויר (PAPR) המצוידת במסנן HEPA, המשמשת להגנה מפני פתוגנים הנישאים באוויר כגון שחפת
מסנן מקורי HEPA לשואבי אבק מסדרת Philips FC87xx
HEPA (ראשי תיבות של: High-Efficiency Particulate Air, מכונה באנגלית גם high-efficiency particulate absorbing או high-efficiency particulate arrestance filter), הוא תקן המגדיר יעילות מסנני אוויר.
מסננים בעלי תקן HEPA חייבים לעמוד ברמות מסוימות של יעילות. התקנים הנפוצים דורשים שמסנן אוויר HEPA חייב להסיר מהאוויר שעובר דרכו לפחות 99.95% (ISO, תקן אירופאי) או 99.97% (ASME, US DOE) מתוך החלקיקים שקוטרם שווה ל-0.3 מיקרומטר, כאשר יעילות הסינון עולה עבור חלקיקים בעלי קטרים קטנים או גדולים מ-0.3 מיקרומטר. מסנני HEPA לוכדים אבקה, לכלוך, אבק, לחות, חיידקים (0.2-2.0 מיקרומטר), וירוסים (0.02-0.3 מיקרון), ואירוסולים נוזליים תת-מיקרוניים (0.02-0.5 מיקרומטר). מיקרואורגניזמים מסוימים, (למשל Aspergillus niger, Penicillium citrinum, Staphylococcus epidermidis ו-Bacillus subtilis) נלכדים על ידי מסנני HEPA עם חמצון פוטו-קטליטי (PCO). מסנן HEPA מסוגל גם ללכוד כמה וירוסים וחיידקים שהם ≤0.3 מיקרומטר. מסנן HEPA מסוגל גם ללכוד אבק רצפה המכיל בקטרואידיות, קלוסטרידיות ובציליות. HEPA הופץ למגזר המסחרי בשנות ה-50, והמונח המקורי הפך לסימן מסחרי רשום ומאוחר יותר לסימן מסחרי גנרי עבור מסננים יעילים במיוחד. מסנני HEPA משמשים ביישומים הדורשים בקרת זיהום, כגון ייצור של כונני דיסקים קשיחים, מכשירים רפואיים, מוליכים למחצה, גרעיני, מזון ומוצרים פרמצבטיים, כמו גם בבתי חולים, בתים וכלי רכב.
מנגנון

מסנני HEPA מורכבים מ"מחצלת" של סיבים מסודרים באופן אקראי. הסיבים מורכבים בדרך כלל מפוליפרופילן או פיברגלס בקטרים שבין 0.5 ל-2.0 מיקרומטר. לרוב, מסננים אלה מורכבים מצרורות סבוכים של סיבים עדינים. סיבים אלו יוצרים מסלול מפותל צר שדרכו עובר האוויר. כאשר החלקיקים הגדולים ביותר עוברים במסלול זה, צרורות הסיבים מתנהגים כמו מסננת מטבח אשר חוסמת פיזית את החלקיקים מלעבור דרכם. עם זאת, כאשר חלקיקים קטנים יותר עוברים עם האוויר, כשהאוויר מתפתל ומסתובב, החלקיקים הקטנים יותר לא יכולים לעמוד בקצב תנועת האוויר וכך הם מתנגשים בסיבים. לחלקיקים הקטנים ביותר יש מעט מאוד אינרציה והם תמיד נעים סביב מולקולות האוויר כאילו הם מופגזים על ידי מולקולות אלו (תנועה בראונית). עקב התנועה שלהם, הם בסופו של דבר מתרסקים לתוך הסיבים. גורמים מרכזיים המשפיעים על תפקידיו הם קוטר הסיבים, עובי המסנן ו"מהירות פנים" (face velocity) . מרווח האוויר בין סיבי מסנן HEPA גדול בהרבה מ-0.3 מיקרומטר. HEPA מסנן ברמה גבוהה מאוד עבור חלקיקים קטנים ביותר. שלא כמו מסננות או מסנני ממברנה, שבהם חלקיקים קטנים יותר מהפתחים או הנקבוביות יכולים לעבור דרכם, מסנני HEPA נועדו להתמקד במגוון גודלי חלקיקים. חלקיקים אלה נלכדים (הם נדבקים לסיב) באמצעות שילוב של שלושת המנגנונים הבאים:
פעפוע (Diffusion): חלקיקים מתחת ל-0.3 מיקרומטר נלכדים על ידי דיפוזיה במסנן HEPA. מנגנון זה הוא תוצאה של התנגשות עם מולקולות גז על ידי החלקיקים הקטנים ביותר, במיוחד אלה מתחת לקוטר 0.1 מיקרומטר. החלקיקים הקטנים מופצצים או קופצים ביעילות ומתנגשים בסיבי המסנן. התנהגות זו דומה לתנועה בראונית ומעלה את ההסתברות שחלקיק ייעצר על ידי יירוט או פגיעה; מנגנון זה הופך להיות דומיננטי בזרימת אוויר נמוכה.
יירוט: חלקיקים העוקבים אחר קו זרימה בזרם האוויר מגיעים למרחק של רדיוס אחד של סיב ונצמדים אליו. חלקיקים בגודל בינוני נלכדים בתהליך זה.
פגיעה: חלקיקים גדולים יותר אינם מסוגלים להימנע מסיבים על ידי מעקב אחר קווי המתאר המתעקלים של זרם האוויר ונאלצים לשקוע באחד מהם ישירות; השפעה זו מתגברת עם ירידה בהפרדת הסיבים ומהירות זרימת אוויר גבוהה יותר.
הדיפוזיה דומיננטית מתחת לקוטר 0.1 מיקרומטר, בעוד שהפגיעה והיירוט דומיננטיים בקטרים מעל 0.4 מיקרומטר. בין לבין, קרוב לגודל החלקיקים החודר ביותר (MPPS) 0.21 מיקרומטר, גם דיפוזיה וגם יירוט אינם יעילים יחסית. מכיוון שזו הנקודה החלשה ביותר בביצועי המסנן, מפרטי HEPA משתמשים בהחזקת חלקיקים קרוב לגודל זה (0.3 מיקרומטר) כדי לסווג את המסנן. עם זאת, ייתכן שלחלקיקים קטנים מה-MPPS אין יעילות סינון גדולה מזו של MPPS. זה נובע מהעובדה שחלקיקים אלה יכולים לפעול כאתרי גרעין לעיבוי בעיקר וליצור חלקיקים ליד MPPS.
תרגום

ערך זה עוסק בתרגום בין שפות. אם התכוונתם לייצור חלבונים לפי רצף mRNA, ראו .
תרגום שגוי של הירונימוס לספר שמות מעברית ללטינית (הוולגטה) הביא לשגיאה בפרשנות הביטוי "קרן עור פניו" (ספר שמות, פרק ל"ד, פסוקים כ"ט–ל"ה), ובשל כך בפסלים מתקופת הרנסאנס נוספו למצחו של משה רבנו "קרניים"
תרגום הוא העברת מלל משפה אחת (שפת המקור) לשפה אחרת (שפת היעד), וזאת כדי שאנשים השולטים בשפת היעד, אך אינם שולטים בשפת המקור, יוכלו להבין מלל זה.
אדם העוסק בתרגום טקסט כתוב נקרא מתרגם, וזה העוסק בתרגום של דיבור, באופן סימולטני או מיד עם תום הדיבור, קרוי מתורגמן.
עקרונות התרגום

תרגום נעשה לטקסטים בצורות אחדות:
תרגום של טקסט כתוב: ספרים, מאמרים וכו'.
תרגום של מלל מדובר, והצגתו בשפת היעד כמלל מדובר (תרגום סימולטני, דיבוב של סרטים) או כטקסט כתוב (כתוביות בסרט).
אפשרות נוספת היא תרגום חופשי, דהיינו, תרגום המעביר את תוכנם העיקרי של הדברים משפה לשפה, בלי להתחשב ביתר מרכיביהם. מדובר בתרגום תכליתי וענייני, שדוגמה לו אפשר למצוא בריאיון מהיר ברדיו או בטלוויזיה. סביר להניח שמראיין או כתב מקצועי לא יטרח להעביר למאזינים ניבים ייחודיים, סלנג או הקשרים שאינם מוסיפים ישירות למהות הדברים, ואם מדובר בתרגום משפה שאינה שפת אמו של הדובר, ודאי לא יכניס טעויות דקדוק ועילגויות לשון אל תרגומו. כל אלה בשונה מאוד מתרגום אמנותי, שם חייב המתרגם למצוא חלופות לסלנג או ללשון רחוב, כדי למסור לקורא את אופיים של הדוברים בשפת המקור.
אחת מפעולות התשתית הנחוצות על־מנת לאפשר תרגום קולח משפה לשפה היא קיומו של אוצר מילים עשיר דיו בשפת היעד. האקדמיה ללשון העברית מתמודדת עם צורך זה, וטורחת להעשיר את השפה העברית במילים התואמות את התחדשות המילים בשפות אחרות, ובפרט אנגלית.
תרגום מתבצע בשני צעדים:
פענוח משמעות המלל שבשפת המקור.
הפיכת משמעות זו למלל בשפת היעד.
תרגום טוב חייב לפיכך להתבסס על שליטה של המתרגם בשתי השפות, והיכרות עם התרבויות של דוברי כל שפה. טעויות תרגום מביכות מתרחשות כאשר המתרגם שולט בשפה אך התרבות זרה לו. מרבית המתרגמים נוטים לתרגם אל שפת האם שלהם, שאת תרבותה הם מכירים היטב. בעת תרגום של חומר מדעי או טכני נדרשת שליטה גם בתחום הספציפי שבו עוסק המקור, כדי להימנע מטעויות (ראו טעויות תרגום להלן).
לעיתים אין המתרגם שולט בשפת המקור, ולכן הוא מתרגם מכלי שני, כלומר מגרסה מתורגמת לשפה שהוא שולט בה. דוגמה לכך היא ספרו של הסופר האיטלקי איטלו זבבו, "Senilità", שתורגם לעברית מאנגלית דווקא, ויצא לאור בשנת 1969 בשם "גבר מזדקן". 37 שנים לאחר מכן יצא לאור תרגום של הספר מאיטלקית לעברית, ופורסם בשם "זִקנה". חמישה מספריו של הסופר הפיני מיקה ולטרי תורגמו לעברית מגרסתם האנגלית, ורק השישי שראה אור בעברית תורגם משפת המקור, פינית.
נאמנות למקור

תרגום טוב מגשים שתי מטרות:
נאמנות: התרגום מעביר במדויק את המשמעות של המקור.
אותנטיות: התרגום נראה בעיני הקורא בשפת היעד כאילו נכתב מלכתחילה בשפה זו. פעמים רבות מוחלפת דרישה זו בדרישה ליופי של התרגום, אלא שיופי הוא עניין סובייקטיבי מאוד.
הגשמת שתי מטרות אלה יחדיו אינה קלה, כפי שאומר הפתגם הצרפתי:
נאמנות של "מין רפה"

כשל תרגום משיר פייטן

אם נאמן אז לא יפה

ואם יפה – לא נאמן.
המקור בצרפתית
Les traductions sont comme les femmes –

Quand elles sont belles, elles ne sont pas fidèles

et quand elles sont fidèles, elles ne sont pas belles.
דוגמה לאתגר תרגומי ניתן למצוא בג'ברווקי.
גם הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי עמד על מורכבותה של מלאכת התרגום:
כבר חז"ל עמדו על הקושי ביצירתו של תרגום טוב, באומרם: ”הַמְתַרְגֵּם פָּסוּק כְּצוּרָתוֹ – בַּדַּאי, וְהַמּוֹסִיף – מְחָרֵף וּמְגַדֵּף.”
וגם הרמב"ם באיגרות הרמב"ם, דפוס ליפסיה, עמוד כ"ז כתב על סוגיית הנאמנות הכפולה של תהליך התרגום:
אַזְכִּיר לְךָ כְּלָל אֶחָד, וְהוּא: שֶׁכָּל מִי שֶׁיִּרְצֶה לְהַעֲתִיק מִלָּשׁוֹן אֶל לָשׁוֹן וִיכַוֵּן לְתַרְגֵּם הַמִּלָּה הָאַחַת בְּמִלָּה אַחַת וְיִשְׁמֹר גַּם כֵּן סֵדֶר הַמַּאֲמָר וְסֵדֶר הַדְּבָרִים, יִטְרַח מְאֹד, וְתָבוֹא הַעְתָּקָתוֹ מְסֻפֶּקֶת וּמְשֻׁבֶּשֶׁת בְּיוֹתֵר, וְאֵין רָאוּי לַעֲשׂוֹת כֵּן. אֲבָל צָרִיךְ לַמַּעֲתִיק מִלָּשׁוֹן אֶל לָשׁוֹן שֶׁיָּבִין הָעִנְיָן תְּחִלָּה, וְאַחַר־כָּךְ יְסַפֵּר וִיפָרֵשׁ בְּמַה שֶּׁיּוּבַן מִמֶּנּוּ הָעִנְיָן הַהוֹוֶה בַּלָּשׁוֹן הַהִיא וִיבָאֵר הֵיטֵב; וְאִי אֶפְשָׁר לוֹ מִבִּלְתִּי שֶׁיַּקְדִּים וִיאַחֵר וִיסַפֵּר מִלָּה אַחַת בְּמִלּוֹת רַבּוֹת, אוֹ מִלּוֹת רַבּוֹת בְּמִלָּה אַחַת, וִיחַסֵּר תֵּבוֹת וְיוֹסִיף תֵּבוֹת, עַד שֶׁיְּסֻדַּר הָעִנְיָן וִיבֹאַר יָפֶה, וְיוּבַן הַלָּשׁוֹן לְפִי הַלָּשׁוֹן הַהִיא, אֲשֶׁר יַעֲתִיק אֵלֶיהָ.
חרף חשיבותה של הנאמנות למקור, הרי לעיתים ניתן להציג סיבה לסטייה ממנה. דוגמה לכך הם דבריו של יהודה מלצר, בפתח הספר "נפלאות התבונה":
הַסֵּפֶר רַב־הַמִּדּוֹת הַמּוּנָח כָּאן לִפְנֵי הַקּוֹרֵא הָעִבְרִי הוּא בִּמְקוֹרוֹ הָאַנְגְּלִי אָרֹךְ עוֹד יוֹתֵר. [...] קָשֶׁה לְהַאֲמִין כַּמָּה אֲנָשִׁים רִאְיְנָה הַמְחַבֶּרֶת, כַּמָּה סְפָרִים, מַאֲמָרִים וּמִסְמָכִים לָמְדָה, וְעוֹד וְעוֹד. כִּמְעַט כָּל פִּסְקָה מְתֹעֶדֶת עִם תַּאֲרִיךְ, מס' שֶׁל עַמּוּד, וְכַיּוֹצֵא־בְּאֵלֶּה סִמּוּכִין. [...] אֶת הָעֹשֶׁר הֶעָצוּם הַזֶּה שֶׁל אַסְמַכְתָּאוֹת חָסַכְנוּ מִן הַקּוֹרֵא הָעִבְרִי. בְּעֵצָה אַחַת עִם הַמְחַבֶּרֶת, פְּרוֹפֶסוֹר סילביה נסאר, הֶחְלַטְנוּ שֶׁלֹּא לְהַטְרִיחַ וְהִשְׁמַטְנוּ יוֹתֵר מִמֵּאָה עַמּוּדִים שֶׁל הִתְיַחֲסֻיּוֹת וּמַפְתֵּחַ, וְהֵם בְּחֶזְקַת "שְׁמוּרִים בַּמַּעֲרֶכֶת" – כְּלוֹמַר נִמְצָאִים כֻּלָּם לְמִי שֶׁיִּתְעַקֵּשׁ לִבְדֹּק בַּמַּהֲדוּרָה הָאַנְגְּלִית הַמְּקוֹרִית.
בנבואת ישעיהו מופיעה המטפורה ”וְיָצָא חֹטֶר מִגֵּזַע יִשָׁי וְנֵצֶר מִשָּׁרָשָׁיו יִפְרֶה”. אף שזו מטפורה שקל מאוד לפענחה, תרגום יונתן לפסוק זה מציג לקורא את הפענוח של המטפורה: ”וְיִפּוֹק מַלכָּא מִבְּנוֹהִי דְיִשָׁי וּמשִׁיחָא מִבְּנֵי בְנוֹהִי יִתרַבֵּי” – המתרגם העדיף העברה ברורה של המסר על פני נאמנות למקור.
בפרק של הסדרה סדריק, שנוצרה בשפה הצרפתית, סדריק מלמד את הילדה הסינית החדשה צ'אן, לבטא מילים שיש בהם את הצליל ר', בגרסה העברית סדריק מצביע על עץ ואומר את המילה אזדרכת. ככל הנראה כדי לתת תחליף למילה Arbre (עץ בצרפתית). כדי להדגיש את חוסר היכולת של הדמות הסינית לבטא את האות ר'.
העברה מתרבות לתרבות

תרגום איננו רק העברה משפה לשפה – פעמים רבות יש בו גם העברה מתרבות לתרבות, צעד ההופך את מלאכת התרגום למורכבת יותר. דרך תרגום המשמרת את ההבדלים בין התרבויות, אך מנסה לסייע לקורא להתגבר עליהם, היא הוספה של הערת שוליים בטקסט המתורגם, שבה המתרגם מסביר את ההקשר התרבותי של מושג מסוים, כדי להעניק את המשמעות הראויה למושג זה. פעמים אחרות מוותר המתרגם על הדיוק. בעיקר בתכנים המיועדים לילדים. כדי להתאים את התרגום לתרבות שאליה הגיע. דוגמאות מחומרים המיועדים בעיקר לילדים:
ספרו של דוקטור סוס "Green Eggs and Ham" נקרא בעברית "לא רעב ולא אוהב" (מתרגמת: לאה נאור), משום שאזכור האם, שהוא בשר חזיר, בשם הספר היה לא נוח לרבים מקוראי העברית. בספר זה התקשתה בעיקר המתרגמת נאור, מאחר שהצירוף "green eggs and ham" – "ביצים וירך־חזיר ירוקים" – נזכר כמעט בכל פסקה בספר המקורי. היא בחרה שלא להזכיר את המאכל בכל הספר, תוך התחשבות בקורא היהודי המאמין.
סיפורו של אוסקר ויילד, "הענק וגנו", מסתיים ברמז לישו הצלוב, אך רמז זה נעלם במרבית התרגומים לעברית.
בתרגום העברי לספר "הארי פוטר ואבן החכמים" (מתרגמת: גילי בר־הלל), הוחלף הממתק האהוב על דמבלדור – סוכריות בטעם לימון בשם Sherbet Lemon – ממתק שאינו מוכר לקורא העברי, לקרמבו.
בתוכנית הטלוויזיה רובוט ומפלצת האוכל האהוב על הדמויות הראשיות רובוט ומפלצת הוא בייקון. מכיוון שביהדות בייקון אינו כשר, בדיבוב העברי של רובוט ומפלצת הבייקון קרוי פסטרמה.
בסדרות מדובבות לילדים, יום ראשון המוזכר בהקשרים של יום חופש, מוחלף לעיתים ביום שבת.
העברה מתרבות לתרבות > מעבר בין יחידות מידה

בארצות הברית משתמשים ביחידות מידה שונות לחלוטין מאשר באירופה. כך נהוג לעיתים גם בממלכה המאוחדת. הדבר מצריך ממתרגמים לחשב גם המרה של היחידות בשפת המקור ליחידות בשפת היעד (בתרגום לעברית, למשל, ההמרה תהיה לשיטה המטרית). בעיקר כאשר מדובר במשקלים, מרחקים וטמפרטורות. הדבר חשוב במיוחד בסדרות וסרטים תיעודיים כאשר עניין יחידות המידה הוא קריטי.
כאשר מתרגמים גדלים שנהוג לציינם ביחידות מידה שונות בשפת מקור ובשפת התרגום, יש צורך להתייחס לא רק לגודל, אלא גם לרמת הדיוק שלו. כך למשל, בעייתי לתרגם את המקור "בערך אלף מיל", בגלל הסתירה הפנימית בין רמת הדיוק לשימוש במילה "בערך". במקרים מעין אלו נהוג לתרגם למספר עגול קרוב תוך השארת הציון "בערך" כבמקור, למשל בכתיבת "בערך 1,600 קילומטר". לחלופין, ניתן לרשום את הגודל המדויק ולהשמיט את המילה "בערך". בכל מקרה, על המתרגם לבדוק מה הוא הגודל המדויק כדי שהתרגום יישאר נאמן למקור. כאשר בחלק מהמקרים עושים עיגול: למשל 60 מייל לשעה יתרגמו כ-100 קילומטרים לשעה. ולא כ-96 קילומטרים לשעה (הסכום המדויק).
בתכנים מדובבים ילדים, כאשר הדמויות משתמשות בדולרים, לעיתים אותו סכום מוזכר בשקלים. ללא המרה של ערך המטבע. כך נוצרות סיטואציות בהן דמויות משתמשות בשטרות של שקל אחד וחמישה שקלים.
תרגום שירה > השוואת תרגומי שירה

אחד האמצעים להערכת תרגומי שירה היא להשוותם ביניהם תוך כדי השוואתם למקור. בתחום השוואת תרגומים לעברית נודע מפעלו של המשורר אשר רייך, המפרסם לעיתים מזומנות, במוסף "תרבות וספרות" של העיתון "הארץ", אוסף תרגומים לעברית לשיר אחד. לימים אסף רייך את פרסומיו אלה והוציאם לאור בספר "הנשיקה מבעד למטפחת".
בתחום זה קיימים בשפה האנגלית שני אוספי־תרגומים גדולים לשיר בודד:
אוסף תרגומי שירה שאסף סיר רונלד סטורס (1881–1955), מי שהיה מושל ירושלים (1920–1926). סטורס אסף 451 תרגומים בשפות שונות לשיר בשפה הלטינית Ad Pyrrham (לְפִּירה), פרי עטו של המשורר הרומי הורטיוס. בשנת 1959 יצא לאור מבחר של 144 תרגומים מאוסף זה, כולל תרגום אחד לעברית (פרי עטו של יהושע פרידמן).
ספרו של המתמטיקאי־פילוסוף האמריקאי דגלאס הופשטטר (בעל החיבור הידוע 'גדל, אשר, באך'), "קברו/סגנונו של מארו" (Le Ton Beau de Marot”), המוקדש כולו למלאכת התרגום. הופשטטר תרגם לאנגלית, חזור ותרגם, שיר מאת המשורר הצרפתי בן המאה ה־16 קלֵמַן מארוֹ, בסגנונות שונים, כאשר הוא שומר בנאמנות על הערכים הפרוזודיים של השיר (משקל, חרוז).
תעתיק שמות

אחד הקשיים העומדים בפני מתרגם הוא התמודדות עם שמות, או קטעי טקסט, המופיעים בטקסט המקורי בשפה שונה משפת המקור. דוגמה לבעיה זו מופיעה בביקורתה של לנה שילוני על התרגום לעברית של ספרו של ג'וליאן בארנס, "משהו להצהיר", ספר שנכתב באנגלית אך עוסק בצרפת:
"ברור שספר מעין זה משופע בשמות ובמושגים צרפתיים. ההוצאה לאור הייתה מודעת לכך ושכרה את שירותיה של יועצת מיוחדת למונחים צרפתיים. ההחלטה הייתה נכונה, אך היועצת עשתה את מלאכתה פלסתר, או בעברית מליצית פחות: תוצאות עבודתה הן ביזיון. השמות הצרפתיים משובשים שוב ושוב, השמות הפרטיים מופיעים בצורתם האנגלית, יוג'ין במקום אז'ן, בנג'מין במקום בנז'מן, וכשהם מנוקדים הניקוד תמיד הפוך, חולם במקום שורוק ולהפך. מילים רבות מופיעות במקורן הצרפתי, ואף הן משובשות, במיוחד אם הן דומות למילים אנגליות. באותו עמוד מופיעה לעיתים אותה מילה בשני כתיבים שונים."
בתרגום הראשון לעברית לספרו של מיגל דה סרוואנטס, שנעשה בשנת 1912 בידי חיים נחמן ביאליק, נקראו הספר וגיבורו בשם "דון קישוט". כשמונים שנה מאוחר יותר, בשנת 1994, יצא לאור תרגום חדש לעברית, בידי ביאטריס סקריוסקי־לנדאו ולואיס לנדאו, ובו נקראו הספר וגיבורו בשם "דון קיחוטה". כפל השמות בעברית ליצירה הספרדית ולשמו של גיבורה ("קיחוטה" ו"קישוט") נובעים משינוי היסטורי באופן הגיית השפה הספרדית. במאה ה־16, עת חובר הספר, נהגתה האות "x" כ־"ש", ועל כן נהגה השם "דון קישוטה", הגייה שנשתמרה בתרגומים לשפות אחרות וממנה שאב ביאליק את השם "דון קישוט". אולם, ברבות הימים התחלפה ההגייה של האות לצליל "ח", ומכאן "דון קיחוטה" בספרדית מודרנית. תרגומו הראשון של ביאליק שימר את הצליל המקורי בעוד תרגומים מאוחרים יותר מביאים את ההגייה הספרדית העכשווית.
קשיי התעתיק באים לידי ביטוי אפילו בשמות מחברי הספרים. ספריו של הסופר מייקל קרייטון פורסמו בישראל שנים אחדות בשם "מייקל קריצ'טון", וספריה של הסופרת אייריס מרדוק פורסמו בשם "איריס מורדוך".
תרגום ספר עם טקסט משולב בשפה נוספת

לעיתים ספר כתוב בשפה מסוימת, אך משולבים בו טקסטים בשפה נוספת. מצב זה מעמיד את המתרגם בפני דילמה: האם לתרגם את הספר, על שתי השפות שבו, לשפת היעד, או להותיר את השפה הנוספת ללא תרגום, כך שקורא הספר המתורגם, בדומה לקורא בשפת המקור, יחווה את קיומן של שתי שפות. על דילמה זו עמדה לאה גולדברג בדברי המבוא שלה לתרגום ספרו של טולסטוי, "מלחמה ושלום":
בין הבעיות השונות של תרגום יצירתו של טולסטוי לעברית הייתה גם השאלה של הטקסט הצרפתי: הלתרגמו ולטשטש את מציאוּתו במקור, או להביאו בספר העברי כמו שהוא על אף העובדה שרוב קוראינו אינם יודעים צרפתית? לא ראיתי עצמי רשאית "לתקן" את טולסטוי והבאתי את הצרפתית כלשונה, לא כל שכן שטולסטוי איננו משתמש בצרפתית שימוש נאטורליסטי, אלא רואה אותו כמין גוון אמנותי נוסף לסגנונו: אומר הוא ב"סוף דבר" שלו ל"מלחמה ושלום" – "השימוש בצרפתית והרוסית זה בצד זה היה לי כמין טכניקה של אורצל אשר לרמבראנדט".
פתרון אחר ננקט בתרגום לעברית של ספרו של סטיג לרסון, "נערה עם קעקוע דרקון", שבו מציינת בהערת שוליים המתרגמת משוודית, רות שפירא:
בספר בשוודית מופיעים משפטים ומילים באנגלית. במהדורה העברית בחרנו פעמים רבות לתרגם אותם. בכל מקום שבו המילים והמשפטים היו במקור באנגלית הם מופיעים בתרגום לעברית בכתב נטוי.
בספר המדע הבדיוני "חולית" מופיעה ישות ששמה במקור האנגלי הוא Kwisatz Haderach, ובתרגום לעברית נקרא שמה "קפיצת הדרך". תרגום זה תואם את מקורו של השם האנגלי, אך בעוד שלקורא האנגלית זהו שם זר שמשמעותו רחוקה מלהיות מובנת, הרי אין זה מצבו של קורא העברית.
טעויות תרגום

תרגום הוא תהליך מועד לטעויות עקב המורכבות הרבה שלו.
דוגמה מפורסמת שהפכה לסמל של טעויות תרגום היא "מניח רעפים נוצרי":
ב־28 בפברואר 2001 פרסם דורון פישלר פוסט באתר עין הדג שבעקבותיו המציאו הגולשים את הביטוי מר"ן לתיאור תרגום מילולי לעברית של מילים וביטויים, תוך שיבוש מוחלט של משמעותם המקורית. הביטוי הוא ראשי תיבות של "מניח רעפים נוצרי" ומקורו בתרגום שהופיע בפרק של הסדרה "הבוקר שאחרי" (Rude Awakening. כותרת הפרק הייתה Trude Awakening.) שהוקרן ב"ערוץ 3" של הכבלים. במהלך הפרק אמר מר טרן (קלייד קוסאטסו) "I came to this country to work, not to chase Christian Slater up the street at 3 A.M." (באתי לארץ הזו כדי לעבוד, לא כדי לרדוף אחרי כריסטיאן סלייטר במעלה הרחוב בשלוש לפנות בוקר.), אך בכתובית הופיע: "באתי לארץ הזאת לעבוד, לא כדי לרדוף אחרי מניח רעפים נוצרי". "מניח רעפים נוצרי" הוא תרגום מילולי של שמו של השחקן כריסטיאן סלייטר (christian, כריסטיאן – "נוצרי"; slater, סלייטר – "מניח רעפים", "רעפן"). ניתן לראות בבירור כי המתרגם לא הבין כלל את הכוונה, שכן מקובל לתעתק שמות, ולא לתרגם את משמעותם הנלווית (על אף שקיימים יוצאי דופן – למשל ב"שמות אינדיאנים", כדוגמת סוס משוגע, למשמעות יש חשיבות רבה.)
בספר "מנספילד פארק" של ג'יין אוסטן, מרי קרופורד פוסקת, בסוף הספר, שלעולם לא תשגה להתאהב שוב "באח צעיר ממנה". הכוונה המקורית היא ל"אח צעיר במשפחה", כלומר זה שאיננו היורש.
להלן דוגמאות לטעויות תרגום מסוגים שונים:
טעויות תרגום > תרגום מילולי של ביטויים

אחת מהסיבות לתרגום מילולי שמשבש את המשמעות המקורית הוא ניב שאינו מוכר למתרגם:
בספר "גנבת הדבש" של אליזבת גרייבר מספרת אם לבתה שקנתה לה אופניים "תמורת שיר". הביטוי האנגלי המקורי הוא: "for a song", שמשמעו בחצי חינם, בפרוטה.