stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוחמה כימית
הגדרה

לוחמה כימית שונה משימוש בכלי נשק קונבנציונליים או בנשק גרעיני מכיוון שההשפעות ההרסניות של כלי נשק כימיים אינן נובעות מכוח נפץ כלשהו. השימוש הפוגעני באורגניזמים חיים (כגון אנתרקס) נחשב ללוחמה ביולוגית ולא למלחמה כימית; השימוש במוצרים רעילים שאינם מיוצרים על ידי אורגניזמים חיים (למשל רעלים כגון בוטולינום טוקסין, ריצין וסקסיטוקסין) נחשב ללחימה כימית על פי הוראות אמנת הנשק הכימי (CWC). על פי אמנה זו, כל כימיקל רעיל, ללא קשר למוצאו, נחשב לנשק כימי, אלא אם כן הוא משמש למטרות שאינן אסורות (הגדרה משפטית חשובה המכונה קריטריון המטרה הכללית).
כ־70 כימיקלים שונים שימשו או הצטברו במדינות שונות במהלך המאה ה-20. המעמד כולו המכונה חומרים כימיים וקטלרים יחידים קטלניים נקבע לחיסול על ידי ה-CWC. על פי האמנה, כימיקלים שהם רעילים מספיק כדי לשמש כנשק כימי, או שניתן להשתמש בהם לייצור כימיקלים כאלה, מחולקים לשלוש קבוצות על פי ייעודם וטיפולם:
הגדרה 1 - יש לחומר מעט שימושים לגיטימיים, אם בכלל. אלה עשויים להיות מיוצרים או משמשים למטרות מחקר, רפואיות, תרופות או הגנה (כלומר, בדיקת חיישני נשק כימי ובגדי מגן). דוגמאות כוללות חומרים עצביים, ריצין, לואיזיט וגז חרדל. יש לדווח על כל ייצור מעל 100 גרם ל-OPCW, ומדינה יכולה להחזיק מלאי של לא יותר מטון אחד מכימיקלים אלה.
הגדרה 2 - אין לחומר שימושים תעשייתיים בקנה מידה גדול, אך עשוי להיות לו שימוש לגיטימי בקנה מידה קטן. דוגמאות לכך כוללות דימתיל מתילפוספונט, חומר גלם לסרין המשמש גם כמעכב בעירה, ותיודיקוליקול, חומר כימי המשמש לייצור גז חרדל אך משמש גם כממס בדיו.
הגדרה 3 - יש לחומר שימושים תעשייתיים גדולים בקנה מידה גדול. דוגמאות כוללות פוסגן וכלורופרין. שניהם שימשו כנשק כימי, אך פוסגן הוא חומר גלם חשוב בייצור פלסטיק וכלורופרין משמש כחומר חיטוי. יש להודיע ל-OPCW על כל מפעל שמייצר יותר מ-30 טון בשנה, והוא רשאי לבדוק.
היסטוריה

נשק כימי פשוט שימש באופן בלתי סדיר לאורך העת העתיקה ועד למהפכה התעשייתית. רק במאה ה-19 הגיחה התפיסה המודרנית של לוחמה כימית, שכן מדענים ומדינות שונות הציעו להשתמש בגזים מחניקים או רעילים. מדענים כל כך נבהלו, עד שהתקבלו חוזים ואמנות בינלאומיות מרובות - האוסרות על שימוש בנשק כימי. אולם זה לא מנע את השימוש הנרחב בכלי נשק כימיים במלחמת העולם הראשונה. פיתוח גז כלור וגז חרדל בין היתר, ששימש את שני הצדדים כדי לנסות לשבור את הקיפאון של מלחמת החפירות. למרות שלא היה יעיל לטווח הארוך, הוא שינה את אופי המלחמה. במקרים רבים הגזים שהיו בשימוש לא הרגו, אלא פגעו באדם שנפגע מהגז. במהלך ההיסטוריה המודרנית נרשמו כ-1.3 מיליון נפגעי חומרי לחימה כימיים ובכללם 260,000 נפגעים אזרחיים.
בשנים שבין מלחמות העולם היה שימוש מדי פעם בכלי נשק כימיים, בעיקר כדי לדכא מרידות. בגרמניה הנאצית נערך מחקר רב על פיתוח נשק כימי חדש, כימיקלים מסוג גז עצבים חזק. עם זאת, השימוש בכלי נשק כימיים בשדה הקרב במלחמת העולם השנייה היה מועט. שני הצדדים היו מוכנים להשתמש בכלי נשק כאלה, אך מעצמות בעלות הברית מעולם לא עשו זאת, ומדינות הציר השתמשו בהם רק פעמים אחדות. הסיבה לחוסר השימוש בגז על ידי הנאצים, למרות המאמצים הניכרים שלהם בפיתוח זנים חדשים, הייתה חוסר יכולת טכנית או חשש שבעלות הברית (או הצד השני מחזיק בגז יותר חזק) ישתמשו בכלי הנשק הכימיים שלהם. החששות הללו לא היו מופרכים: בעלות הברית ערכו תוכניות מקיפות לשימוש הגנתי ונקמה בכלי נשק כימיים, ואגרו כמויות גדולות. הכוחות היפניים השתמשו בהם באופן נרחב יותר, אם כי רק נגד אויביהם האסיאתיים, כיוון שהם גם חששו שהשימוש בו על מעצמות המערב יביא לנקמה. כלי נשק כימיים שימשו לעיתים קרובות כנגד הקומינטנג וכוחות קומוניסטים סיניים. עם זאת, הנאצים עשו שימוש נרחב בגז רעיל נגד אזרחים בשואה. כמויות עצומות של גז ציקלון B ופחמן חד-חמצני (CO) שימשו בתאי הגזים של מחנות ההשמדה הנאציים, והביאו לרוב המכריע של כשלושה מיליון נרצחים. שימוש זה נותר עד היום זה השימוש הקטלני ביותר בגז רעיל בהיסטוריה.
ישראל משה פרידמן

רבי ישראל משה פרידמן (ד' באב תשט"ז, 23 ביולי 1956 – כ"א באב תש"ף, 11 באוגוסט 2020) היה האדמו"ר מסדיגורה וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לרבי אברהם יעקב פרידמן ולציפורה פייגא לבית פלדמן. נקרא על שם אבי שושלת רוזין, רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ועל שם דוד סבו האדמו"ר מבויאן קראקא, רבי משה פרידמן.
בילדותו עלתה משפחתו לישראל. למד בישיבת קמניץ ובישיבת פוניבז'. בשנת ה'תשל"ט נישא לרבנית שרה, בתו של בן דודו, חיים משה פלדמן, חסיד ויז'ניץ מלונדון, לאחר נישואיו עבר לגור בלונדון. לבני הזוג נולדו עשרה ילדים.
הקים את בית המדרש של חסידי רוז'ין "אור ישראל" בשכונת גולדרס גרין בלונדון. עד למינויו כאדמו"ר עמד בראש הקהילה ובית המדרש והיה רב חסידי סדיגורה בעולם ומורה צדק בבית ההוראה התאחדות קהילת החרדים בלונדון.
נסמך לרבנות מהרבנים שמואל הלוי ואזנר, משה פיינשטיין, דוד פוברסקי, יצחק יעקב וייס וחנוך דב פאדווא.
בי"ט בטבת תשע"ג נפטר אביו. הוא התמנה תחתיו לאדמו"ר מסדיגורה ועבר לבני ברק להנהיג את החסידות. כעבור מספר שבועות, בשבט ה'תשע"ג, מונה כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
תחת נשיאותו הוקם בשנת תשע"ו תלמוד תורה נוסף לחסידיו בבני ברק, וכן בתי כנסיות ברמת בית שמש, בצפת, באלעד, בביתר עילית ובמודיעין עילית. יסד את הארגון 'ועד אהבת תורה' - מפעל לימוד ומבחנים.
דברי תורתו הודפסו מדי שבוע בחוברות "אמרי קודש" וכן בסדרת הספרים "אבירי ים". חיבר ספר הדרכה לנערי בר מצווה בשם "עטרת ישראל". לאחר פטירתו יצא לאור ספר "עטרת ישראל" על התורה ומועדים.
פטירתו וממלא מקומו

בשנתיים האחרונות לחייו חלה בסרטן הלבלב ושהה בלוס אנג'לס תקופות ממשוכות לצורך טיפולים.. בליל כ"א באב ה'תש"ף (11 באוגוסט 2020) התמוטט בביתו ונפטר בבית החולים שיבא תל השומר שעות ספורות לאחר מכן.
בצוואתו מינה באופן חריג את בנו החמישי, רבי יצחק יהושע העשיל לממלא מקומו, ואת בניו הגדולים מינה לרבנים בחסידות. בן זה היה בן 24 בעת פטירתו. חרף הצוואה, מונו לבקשת אלמנתו גם שני בנים בוגרים לאדמו"רים, רבי מרדכי שלום יוסף לאדמו"ר מסאדיגורה-ירושלים, ורבי אהרן דב בער לאדמו"ר מסאדיגורה-לונדון, שיכהנו במקביל לאדמו"ר המרכזי בבני ברק. על הסכם הפשרה חתמו האם, הבנים והחתנים של האדמו"ר.
ילדיו

לרב פרידמן 6 בנים ו-4 בנות:
בניו:
רבי מרדכי שלום יוסף – האדמו"ר מסדיגורה בירושלים, חתן הרב נפתלי הורוביץ האדמו"ר מבוסטון בבוסטון.
אפרים פישל – חתן האדמו"ר מרופשיץ מארצות הברית.
רבי אהרן דב בער – האדמו"ר מסדיגורה בלונדון.
אליהו אליקים געציל – חתן הרב שלמה חיים הלברשטאם מלייקווד.
רבי יצחק יהושע העשיל – ממלא מקומו באדמו"רות סדיגורה.
שמעון מנחם נחום – חתן הרב מאיר איתמר שווייד, אב"ד 'חלקת יעקב' בוויליאמסבורג.
חתניו:
הרב יהושע מאיר פרישווסר – ר"מ בישיבת חיי עולם בלונדון. בנו של הרב שלמה ישראל פרישווסר, רב בית המדרש סאסוב, ראש ישיבת "חיי עולם" וחבר הביד"ץ של התאחדות קהילות החרדים בלונדון.
הרב צבי הירש אייכנשטיין – ראש כולל ללימוד קדשים בירושלים (בן רבי משה מרדכי אייכנשטיין, האדמו"ר מטריסק).
הרב מנחם מנדל מרגליות – ראש ישיבת שערי בינה בלייקווד.
יוחנן שפירא – בן הרב קלמן מנחם שפירא, האדמו"ר מפיאסצנה בבית שמש.
הערות שוליים

↑  שִׁישִׁים שׁוּתָּפִים - מעמד דינר היסוד לתלמוד תורה 'עקבי אבירים' דחסידי סאדיגורה בבני ברק, באתר JDN, ‏09.08.2016
↑  יעקב אבוביץ, בורא עולם בקנין - מעמד הנחת אבן הפינה למוסדות וקרית סאדיגורה במודיעין עילית, באתר JDN, ‏05.05.2014
↑  דאגה בסדיגורא: האדמו"ר אושפז בביה"ח באתר כיכר השבת. 25.06.19.
↑  הגבאי בירך שהחיינו: הרבי מסאדיגורה נחת בישראל באתר בחדרי חרדים. 25.09.19.
↑  ישראל שקולניק, לאחר שהתמוטט בביתו: כ"ק האדמו"ר מסדיגורא נפטר בתל השומר, באתר אקטואליק, ‏11/08/2020
↑  הצוואה המלאה בציוץ של משה ויסברג ברשת טוויטר, 19 באוגוסט 2020.
↑  סיקור נושא הצוואה בכאן חדשות, 20 באוגוסט 2020.
↑  הדרמה בסאדיגורה: עצרת השבעה הסתיימה ללא הכרזה על ממשיך באתר כל רגע. הנסיך לבית רוז'ין שימלא את מקום אביו באדמו"רות באתר בחדרי חרדים
↑  זאב בלוי, וַחֲסִידִים בְּרִנָּה יָגִילוּ - שמחת החתונה בחצר הקודש סאדיגורה, באתר JDN, ‏21.11.2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311386705171  ISNI: 0000 0004 0313 0097  LCCN: no2011026152  VIAF: 299180680   WorldCat (עם VIAF): 299180680 
ישיבת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, ה'תשע"ג. הרב פרידמן נראה יושב שלישי מימין
כלבו של ג'נינגס

כלבו של ג'ניגס
כלבו של ג'נינגס, הידוע גם בשם כלבו של אלקיביאדס, הוא העתק רומי מהמאה ה-2 לספירה לפסל הלניסטי עשוי ארד שמתוארך ככל הנראה למאה ה-2 לפנה"ס. הפסל נקרא על שמו של בעלו המודרני הראשון - הנרי קונסטנטין ג'נינגס (Henry Constantine Jennings). חשיבותו של הפסל נובעת מכך שהוא אחד מפסלי החיות הבודדים ששרדו בשלמותם מהעת העתיקה.
הפסל התגלה בלאנוביום - הווילה העתיקה של אנטונינוס פיוס. בעליו הראשון היה סוחר העתיקות ברתולומיאו קוואספי (Bartolomeo Cavaceppi). ג'ניגס ראה את הפסל בסדנתו של קוואספי, וקנה אותו ממנו. הפסל מציג כלב מגזע מולוסי (מולוסיה היא אזור באפירוס - בצפון מערב יוון העתיקה). ג'נינגס הניח שהפסל העתיק מציג את כלבו של המצביא האתונאי אלקיביאדס, בגלל שלפסל זנב קטום. הודות לסיפור הידוע שמופיע בכתביו של פלוטרכוס (חיי אישים) בביוגרפיה של אלקיביאדס. פלוטרכוס מספר על כלבו של אלקיביאדס שנקנה בעלות גבוהה, וזנבו נכרת על ידי אלקיביאדס. מעשה אכזרי זה הפך ל"שיחת היום" באתונה. כשנשאל אלקיביאדס לפשר המעשה, הסביר שעשה זאת כדי להסב את תשומת לבם של אנשי אתונה לכריתת הזנב, ובכך לחפות על שאר מעלליו וחטאיו.
ב-1778 הסתבך ג'ניגס בחובות הימורים, ונאלץ למכור את הכלב ב-1,000 ליש"ט לצ'ארלס דונקומב, ברון פיברשהאם הראשון. במשך 150 שנה השתייך הפסל למשפחת דונקומב, והוצב בדונקומב פארק שביורקשייר. ב-2001 החליט פיטר דונקומב, ברון פיברשהאם השישי למכור את הפסל. מוזיאון יוסטון שבטקסס הציע תמורתו 950,000 דולר, אולם ממשלת בריטניה סרבה להוציא אישור ייצוא עבורו. בסופו של דבר נקנה הפסל בידי המוזיאון הבריטי במחיר של 662,297 יורו. כיום הוא מוצג בגלריה 22 של המוזיאון.
הערות שוליים

↑  חדשות BBC,‏ מכרז להשארתו של פסל עתיק בבריטניה, כתבה מ-3 באוגוסט 2001 (באנגלית).
↑  פלוטרכוס, חיי אלקיביאדס, 9.
↑  כלבו של ג'ניגס באתר המוזיאון הבריטי
יצחק רובינסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1874 ברודי, גליציה, אוסטרו-הונגריה
 פטירה:  1932 (בגיל 58 בערך)
 תפקידים:  רדיולוג 
 
יצחק רובינסון (1874–1932) היה רנטגנולוג, מחלוצי הרנטגנולוגים בעולם, ניהל את מכון הרנטגן בבית החולים הדסה בירושלים במשך מספר חודשים (1927), מחלוצי בדיקת הפלואורוסקופיה.
קורות חיים

רובינסון נולד בברודי, גליציה ב-אוסטרו-הונגריה. למד בוטניקה ובהמשך פנה ללימודי הרפואה. סיים את לימודי הרפואה בווינה, התמחה בפתולוגיה ולאחר מכן פנה למקצוע הרנטגנולוגיה בנחייתו של הפרופ' הולצקנכט מחלוצי המקצוע בעולם.
בשנת 1907 התמנה רובינסון למנהל מכון הרנטגן של בית החולים היהודי בווינה.
במשותף עם הפרופ' הולצקכנט הקים את מכון הרנטגן בבית החולים הכללי בווינה.
רובינסון היה מחלוצי בדיקת הפלואורוסקופיה (בדיקת שיקוף) בעולם. בנוסף רובינסון תרם רבות לבדיקת הרנטגן בנושאי אורולוגיה וברפואת השיניים.
בשנת 1927 עלה רובינסון לארץ ישראל. מספר חודשים כיהן כמנהל מכון הרנטגן בהדסה ירושלים. תלמידו הד"ר אברהם דרוקמן נישא לבתו ליצ'י לאה ובעקבות נישואיהם הוא ורעייתו עלו לישראל.
רובינסון ורעייתו שבו לאוסטריה.
רובינסון נפטר בשנת 1932.
ראו גם

היסטוריה של הרנטגן (פלואורוסקופיה) - אתר בית החולים שיבא
לקריאה נוספת

"רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך : רובינסון, יצחק עמוד 384
הערות שוליים

↑  "ותבוא בהם הרוח ויחיו ויעמדו על רגליהם חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה" המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין זוס, הוגש לסנט של אוניברסיטת בר-אילן, גאולה פארן, עמוד 52
↑  בשנת 1927 פעילות בית החולים הדסה התבצעה מבית החולים מאיר רוטשילד, בנובמבר 1918 נפתח בית החולים מחדש תחת הניהול של ארגון נשות הדסה, בשמו החדש "בית החולים רוטשילד- הדסה". לאחר מלחמת העולם הראשונה שופץ בית החולים בעזרת משפחת רוטשילד, ונוספו שני בניינים חדשים ותוקנה מערכת הביוב. בית החולים הכיל 90 מיטות, ב-1935 הגיע מספרן ל-190
↑  פלואורוסקופיה - שיטה לצפייה במבנים בתוך הגוף על ידי העברת קרני רנטגן דרך הגוף אל מסך פלואורסצנטי רגיש
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב גלינסקי

| --- | --- |

הרב יעקב גלינסקי
 לידה:  15 בדצמבר 1920 ט' בטבת תרפ"א קרינקי, פולין 
 פטירה:  23 בינואר 2014 (בגיל 93) כ"ב בשבט תשע"ד 
 השכלה:  ישיבת נובהרדוק 
 תקופת הפעילות:  ? – 23 בינואר 2014 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב יעקב יצחק (רֶבְּ יַנְקַלֶ'ה) גלינסקי (ט' בטבת תרפ"א, 20 בדצמבר 1920 – כ"ב בשבט תשע"ד, 23 בינואר 2014) היה דרשן ידוע ברוח תנועת המוסר, לשעבר ראש ישיבת נובהרדוק-חדרה.
קורותיו

נולד בקרינקי שבפולין לאברהם-צבי ולדבורה גלינסקי. למד בישיבת נובהרדוק בביאליסטוק שבראשה עמד הרב אברהם יפה'ן. בשנת 1941 הוגלה לסיביר עם כמאה בחורי ישיבה. במהלך המלחמה שהה גם בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן, שם שימש כ'מלמד'. בט"ו אב תש"ה (25 ביולי 1945), לאחר מלחמת העולם השנייה, נישא לצביה, בת חיים בנימין הלוי ברוד, חסיד ברסלב. שהה במחנות העקורים בגרמניה ובשנת 1949 עלה לישראל והתיישב בבני ברק.
היה מקורב לחזון איש ולרב יעקב ישראל קניבסקי. בשנות ה-50 עמד בראש ישיבה בראש העין ופעל בקרב צעירי העדה התימנית. בשנות ה-60 עמד בראש ישיבת נובהרדוק-חדרה, יחד עם הרב אלחנן פרלמוטר, אף הוא חניך נובהרדוק. לאחר סגירת ישיבת נובהרדוק הקים רשת כוללים לאברכים, בשם 'מרגניתא דאברהם', שלה סניפים בירושלים, מודיעין עילית ובית שמש. מוסדותיו מנוהלים כיום, על ידי בנו הרב אלימלך.
נהג לפקוד יישובי עולים ולדרוש בפניהם. הוא הרבה לתבל את דבריו בסיפורים מלימודיו בישיבת נובהרדוק. משלים ואמרות כנף שלו משמשים דרשנים אחרים.
בין השנים תשע"א-תשע"ג הוציא הסופר הרב שלום מאיר ולך את סדרת הספרים "והגדת" על חמישה חומשי תורה ומועדי השנה, הכוללת דרשות, סיפורים ומשלים מהרב גלינסקי. דרשותיו ופירושיו משולבים גם בסדרת הספרים "להגיד".
נפטר בכ"ב בשבט תשע"ד, בגיל 93, והובא לקבורה בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'.
בתו הבכורה נישאה לרב חיים ברמן, מרבני ישיבת פוניבז' (אחיו של הרב מרדכי שלמה ברמן). שניים מבניו הלכו לעולמם בחייו.
מתלמידיו הבולטים: הרב שמעון בעדני, חבר מועצת חכמי התורה של ש"ס, הרב יעקב שכנזי והרב צבי שפיץ.
לאחר פטירתו הקים נכדו הרב אבא צבי גלינסקי ישיבה לצעירים במודיעין עילית על שמו 'ארחות יעקב'. הישיבה מונה כיום[דרושה הבהרה] כ-120 בחורים.
לקריאה נוספת

רות רפפורט (עורכת), ויוותר יעקב, בני ברק תשע"ד
הערות שוליים

↑  הגאון הגדול רבי יעקב גלינסקי זצ"ל באתר לדעת.נט(הקישור אינו פעיל, 30.06.2022)
↑  ברוך דיין האמת: הגאון רבי יעקב גלינסקי זצ"ל, באתר כיכר השבת, 23.01.14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513311605171  GND: 1136110488  ISNI: 0000 0001 2065 443X  VIAF: 171656732   WorldCat (עם VIAF): 171656732 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישי צימרמן

| --- | --- |

ישי צימרמן (שני משמאל) במהלך פעילות של יחידה 101 (ראשון משמאל- מאיר הר-ציון)
 לידה:  1933 (בן 91 בערך) עין חרוד, פלשתינה (א"י)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תפקידים בשירות
 לוחם ביחידה 101 קצין בסיירת צנחנים
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול מבצע הר געש   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 עיטורים
   עיטור העוז
ישי צימרמן (נולד ב-1933) הוא קצין צה"ל במילואים, בעל עיטור העוז על פועלו במבצע הר געש.
ביוגרפיה

צימרמן גדל בקיבוץ עין חרוד ולאחר פיצולו בעין חרוד איחוד. ב-1952 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד טנק בגדוד 82 של חיל השריון. לאחר הקמת יחידה 101 התנדב לשורותיה יחד עם בן כיתתו מהקיבוץ מאיר הר-ציון. הוא השתתף בפעולות התגמול וכן בפעולת הנקמה על רציחתה של שושנה הר-ציון (יחד עם בני כיתתו מעין חרוד, מאיר הר-ציון, זאב סלוצקי ויורם נהרי וכן עמירם הירשפלד ואיתן בן-טוב). לאחר הקמת סיירת צנחנים שירת כקצין בשורותיה.
בנובמבר 1955 פיקד על כוח במבצע הר געש וזכה על פועלו בעיטור העוז. תיאור המעשה: "ביום ה-2 בנובמבר 1955, שימש סג"ם ישי צימרמן כמפקד יחידת משנה בקרב על משלט א-צבחה שבאזור ניצנה הישראלי. היחידה שבמסגרתה פעל הסתערה על מוצב הפיקוד של האויב ועמדת המרגמה שלו. תוך כדי כך נפצעו רוב הקצינים וחלק ניכר מן החוגרים והתקדמותה שובשה. בנסיבות אלה המשיך סג"ם ישי צימרמן עצמאית בביעור עמדות האויב עד לחיסול ההתנגדות."
בשירות המילואים התקדם לדרגת רב-סרן. הוא השתתף במבצע סיני ופיקד על פלוגה מסייעת. עם הקמת סיירת חטיבה 80 הצטרף לשורותיה. הוא נפצע מירי בידו במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין בגדוד סיור ונ"ט 582 של חטיבה 317, הגדוד הופנה מהגזרה הצפונית לחזית הדרום, סופח לחטיבה 14 והשתתף במבצע אבירי לב. צימרמן נטל חלק במלחמת לבנון הראשונה, באוגוסט 1982 נטל ללא רשות, יחד עם קצין מילואים נוסף, מטוס ססנה משדה התעופה הבינלאומי ביירות והטיסו לישראל. מטוסי קרב של חיל האוויר הוזנקו, יירטו את המטוס וליוו אותו עד נחיתתו בשדה התעופה חיפה. צימרמן וחברו הועמדו לדין והוא נידון לחודש מאסר בפועל, קנס של 15,000 שקלים והורדה לדרגת סגן. הוא המשיך לשרת במילואים כנהג מוביל טנקים והשתתף בין היתר במלחמת לבנון השנייה ובמבצע צוק איתן.
היה פעיל במחאה נגד תוכנית ההתנתקות שיזם מפקדו לשעבר אריאל שרון.
צימרמן עוסק במסגרות. הוא משתתף משנת 2011 בתחרות טכנוראש של הטכניון, בשנה הראשונה זכה במקום השני, ב-2012 זכה במקום הראשון, וכך גם ב-2014, וב-2018.
צימרמן נשוי ואב לשישה ילדים.
הערות שוליים

↑  אביתר בן-צדף, ניצחון הרוח, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 בדצמבר 2019
↑  צועדים מהעמק לירושלים במחאה על ההתנתקות, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2004
↑  גיא גרימלנד, הסטודנט אייל משה כהן מהטכניון זכה בתחרות היו-יו הגדולה בעולם, באתר TheMarker‏, 17 ביוני 2011
↑  טכנוראש בטכניון
↑  הטכניון, ‏להעלות מעלית חלל באמצעות מברגה, באתר "הידען", 22 ביוני 2014
↑   youtube zimerman 01, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:10)
↑  ynet, בן 84 ניצח בתחרות "ביצקופטר" בטכניון, באתר ynet, 3 במאי 2018
↑  יוסי וקנין, ישי צימרמן בן ה-86 מעין חרוד איחוד רוצה לקשט את קיבוצו במטוס 'כפיר', באתר mynet‏ עפולה ועמק, 14 בספטמבר 2020
ימק"א

ערך זה עוסק בארגון ימק"א העולמי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| --- | --- |

 מטה הארגון:  ז'נבה 
 מייסדים:  ג'ורג' ויליאמס 
 תקופת הפעילות:  6 ביוני 1844 – הווה (180 שנה) 
 www.ymca.int
 
בית ימק"א הראשון בצפון אמריקה, מונטריאול, קוויבק
בית ימק"א, ירושלים
תעודת חבר ימקא
איגוד צעירי הנוצרים (Young Men's Christian Association - YMCA או בקיצור ה-Y), הקרוי בעברית ימק"א על שם ראשי התיבות YMCA, הוא ארגון שמטרתו לאחד בין צעירים נוצרים ברחבי העולם, ולהציע להם פעילויות חברתיות שונות בקרבם.
כארגון עולמי ימק"א מורכב מאגודות מקומיות רבות הקשורות אחת לשנייה בנשיאות עולמית ובדרכי הפעולה. הארגון נשען על הקהילה המקומית בלבד, ונתמך בידי תורמים ומתנדבים מהקהילה.
בצפון אמריקה נתפש ימק"א לפעמים רק כמוסד ספורט קהילתי אך למעשה הארגון מציע מגוון פעילויות, בהן: ספורט, שמרטפות (בייבי-סיטינג), מחנות קיץ, שירות תעסוקתי ולימודים רוחניים.
הפעילויות בימק"א שונות ממדינה למדינה כתוצאה מהמדיניות של ארגונים מקומיים המאומצים על ידי הארגון העולמי. הארגון פעיל כיום ב-119 מדינות.
כיום, נשיאת ימק"א היא פטריסיה פטלון מקנדה והמזכ"ל הוא קרלוס סנווי מטוגו. מטה ימק"א העולמי יושב בז'נבה, שווייץ.
היסטוריה

תנועת ימק"א נוסדה בלונדון ב-6 ביוני 1844 על ידי סר ג'ורג' ויליאמס וקבוצה של כמרים אוונגליסטיים.
ויליאמס היה אחד מהצעירים הרבים שנמשכו לערים הגדולות כמו לונדון
בעקבות המהפכה התעשייתית.
שותפיו היו צעירים כמוהו אשר היו מודאגים בשל חוסר מודעות לבריאות הגופנית בקרב הציבור הרחב. בהיעדר מוסדות תרבות ובריאות, הציבור נהג לפנות לבתי מרזח, בתי בושת ופיתויים אחרים.
בשנת 1850 הארגון הרחיב פעילותו לאוסטרליה. בית ימק"א הראשון בצפון אמריקה נפתח במונטריאול, קוויבק, קנדה ב-25 בנובמבר 1851, על ידי קבוצת כמרים מכנסיית סנט ג'יימס. בית ימק"א הראשון בארצות הברית נפתח ב-29 בדצמבר 1851 בבוסטון, מסצ'וסטס.
ב-1855 הכריזו נציגים של ימק"א בכנס פריז, שהמחלוקות בין הארגונים במדינות השונות לא יצליחו לחבל במאמצי ימק"א להשריש את הערכים הנוצריים.
היסטוריה > מעורבות פוליטית

בסוף שנות ה-60 סניף ימק"א בעיר מונטגומרי' אלבמה הואשם על ידי המרכז המשפטי לדרום העני, שממוקם באותה עיר, בכך שהסניף אינו מאפשר לאפרו-אמריקאים להשתתף בפעילות הארגון. לאחר מספר שנים של מאבק משפטי הותרה השתתפות של אפרו-אמריקאיים. ראש ימק"א במונטגומרי אף הודה שללא פרסום הנושא הסניף לא היה יכול להגיע לפתרון הנושא ולהבטיח פעילות תוך ייצוג שווה לבני כל הגזעים.[דרוש מקור]
בכמה מדינות היה ימק"א הארגון הראשון שאימץ את התפיסה של ייצוג שווה לכל המינים, לדוגמה, ימק"א נורווגיה.
ב-1973 אומצו עקרונות קמפלה, שעיקרם מתן אפשרויות שוות לכל, ללא הבדל דת, גזע ומין. לאחר אימוץ העקרונות היה ברור לכול, שימק"א תיאלץ לנקוט עמדות פוליטיות ולהתייחס לשינויים המתחוללים בעולם.
בכנס בגרמניה ב-1997 אומצו העקרונות של "תמורות המאה העשרים", שהתמקדו ביתר שאת בשינויים העולמיים כמו שוויון המינים, מלחמה ושלום, ההתפתחויות בגלובליזציה והגזענות.
ימק"א נקטה עמדה במאבק העולמי נגד הפרדה גזעית וגם קראה למציאת פתרון למשבר במזרח התיכון.
ארגוני ימק"א בצפון אמריקה ובמערב אירופה השקיעו משאבים עצומים בהקמת בתי ימק"א במזרח אירופה, יוזמה שהוכתרה כמוצלחת ביותר.
בשנת 2003 נערך בפראג כנס חגיגי במסגרתו ציינו נציגים צעירים מרוב מדינות אירופה את ההתאוששות מפגעי מסך הברזל.
פעילויות

את הפעילויות של ימק"א ניתן לחלק לארבעה תחומים:
רוחניות - לימודי תנ"ך ותוכניות דתיות. עם זאת, מטרות הארגון אינן כוללות פיתוח חסידות נוצרית, על אף שזו התקבלה כעיקרון בכנס פריז בשנת 1850.
הורה-ילד - תוכניות חיזוק קשרי הורים-ילדים תפסה תאוצה בכמה מארצות העולם, ובייחוד בארצות הברית. פעילות זו באה לידי ביטוי במחנאות משפחתית, יצירת אמנות ועוד.
כושר גופני - בתחומים כמו כדורסל, כדורעף, שחייה ועוד.
השכלה - הרבה אוניברסיטאות חבות את ייסודן לימק"א, מהן שקמו כמרכז הדרכה למדריכי ימק"א ומהן שהחלו במתכונת לימודי ערב אותה טיפחה ימק"א.
בישראל

בניין ימק"א ירושלים הוא מן המהודרים בבנייני הארגון. סניף האגודה בירושלים נוסד ב-8 בינואר 1878, ומבנה הקבע הוקם בין השנים 1928 ו-1933. ימק"א ירושלים משך אליו צעירים רבים אך גם עורר התנגדות מצד גורמים יהודים שחששו מפעולות מיסיונריות בקרב הנוער.
עד שנת 1991 שימש אצטדיון ימק"א הצמוד למגדל ימק"א ירושלים, כמגרשה הביתי של קבוצת בית"ר ירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות, נותר בשטחי מדינת ישראל סניף ימק"א הבינלאומי. במזרח ירושלים, שהפכה לחלק מממלכת ירדן, הוקם סניף ימק"א מזרח ירושלים הפעיל עד היום. מאז 1967 גם סניף זה נמצא בשטחה של מדינת ישראל. סניפים נוספים של ימק"א בישראל הם סניף ימק"א נצרת וסניף ימק"א פניאל ליד טבריה.
בשנת 2018 שופץ הקריון של ימק"א והותקן הפעמון האחרון שהיה חסר בה (מי במול). הפעמון לא הותקן כאשר נבנתה הפעמוניה במקור עקב קיצוצים בתקציב.
הערות שוליים

↑  אתר ימק"א העולמי.
↑  יגאל מוסקו, ‏תעלומת הפעמונים בימק"א נחשפת, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269954005171  BIBSYS: 4075779  BnF: cb12114424w (data)  CiNii: DA15001834  GND: 2026538-4  ISNI: 0000 0001 2108 6390  LCCN: n80044742  NLA: 35619780  RERO: 02-A005291485  SNAC: w6gb64h8  SUDOC: 02953898X  Trove: 1017116  VcBA: 494/13137  VIAF: 315945386   WorldCat (עם VIAF): 315945386
כביש 13

כביש 13 ישראל, בין צומת ציחור במערב, לצומת מנוחה במזרח.
| --- | --- |


 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  12 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  צומת ציחור
 נקודת סיום:  צומת מנוחה
 קואורדינטות:  30°16′44″N 35°03′00″E﻿ / ﻿30.279°N 35.05°E﻿ / 30.279; 35.05
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום הנגב מוגדלת) כביש 13(למפת דרום הנגב רגילה) כביש 13(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 13(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 13  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 13 הוא כביש רוחב ארצי בדרומה של מדינת ישראל. הכביש מקשר בין צומת ציחור בכביש 40 (כביש הר הנגב) לבין צומת מנוחה בכביש 90 ("כביש הערבה").
הכביש, שאורכו 12 קילומטר, הוא כביש הרוחב היחיד בערבה (הכניסות האחרות מכביש הערבה אל פנים הארץ נמצאות במרחק של 37 קילומטר מדרום, בצומת קטורה, ו-60 קילומטר מצפון, בצומת עין חצבה). הכביש משמש בעיקר כציר תנועה בדרך לאילת וליישובי דרום הערבה ומהם חזרה, באמצעות כביש 40 החוצה את הנגב במכתש רמון, והוא תוואי חליפי לכביש הערבה.
על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שעליה פורסם בסוף שנת 2018 – הכביש צפוי לרדת בהיררכיית כבישי ישראל מדרגת כביש ארצי לדרגת כביש אזורי ולהיקרא כביש 113. על פי תוכניות משרד התחבורה, שינוי מספרי הכבישים בשלטי הדרכים השונים צפוי להתרחש בתוך שנתיים (עד סוף שנת 2020).
היסטוריה

במהלך שנות ה-60, כאשר נסלל כביש הערבה מצפון לדרום, שימש כביש 13 את הנוסעים לאילת בכביש הערבה בתקופה בה טרם נפרץ החלק הדרומי של כביש הערבה. באותה תקופה תואר הכביש כ"דרך ייסורים רצופת גלים ומהמורות הגורמים להתפרקות עצמות וחלקי מכוניות". הכביש כונה אז כביש המונטמורילוניט. הכביש שוקם בתחילת שנות ה-80 במסגרת ההערכות של צה"ל בנגב בעקבות פינוי סיני.
טופוגרפיה

הכביש הוקם על קו הגבול הנופי והטופוגרפי שבין רכס מנוחה הגבעי שמצפון לו, המגיע לפסגותיו בהר מנוחה ובהר חמדה, שתיהן בגובה של 409 מטר מעל פני הים; לבין השטח המישורי שמדרום לו. בעוד שרכס מנוחה המסתיים במזרחו בגבעת עורקים בגובה של 298 מטר, סמוך מאוד למישור הערבה, מנוקז בחלקו צפונה אל אפיקיו התלולים של נחל פארן, המישור שמדרום לכביש שגובהו בין 200 ל-300 מטרים בלבד מתון ממנו בהרבה. המישור מנוקז על ידי נחל מנוחה, נחל יזיז ונחל דממה, והוא המישור הצפוני ביותר שאיפשר את הקמת הכביש בנוחיות. הכביש עצמו בתוואי של 12 ק"מ יורד מגובה של 270 מטר מעל פני הים לגובה של 85 מטר מעל פני הים בלבד, בשיפוע של כ-1.5% ואחיד למדי, דבר המתאפשר לו לשמור על תוואי ישר יחסית.
אתרי עניין

הכביש מסתיים בצומת מנוחה, מקום בו הקים כושי רימון את פונדק 101, 101 ק"מ צפונית מטאבה או על שם יחידה 101, אשר העריץ בנעוריו. הפונדק ניצב אל מול הפתח בהרי אדום המוביל אל פטרה שבירדן, וגם היורדים בכביש 13 יכולים להבחין בפתח זה. בצידו האחר של הכביש, סמוך לתחילתו בצומת ציחור, חולף שביל ישראל.
צמתים לאורך תוואי הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 13 ממערב למזרח
| 0 | צומת ציחור |  | נחל ציחור |   כביש 40 |
| 12 | צומת מנוחה |  | נחל מנוחה |   כביש 90 |
ראו גם

כבישי ישראל