stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופי שול
הוורד הלבן

בתחילת 1942 השתתפה שול, ביחד עם אחיה הנס, ועם מספר ידידים, בהם המרצה קורט הובר, ביצירתם ובהפצתם של עלונים שביקרו את המשטר, שקראו להתנגדות עממית לשלטון הדיקטטורה הנאצית, בטענה כי תבוסתה של גרמניה היא רק עניין של זמן, וכי קרוב היום שבו ישלם העם הגרמני על פשעי המשטר.
בין יוני 1942 לפברואר 1943 הכינה הקבוצה והפיצה שישה עלונים שונים וגראפיטי עם הסיסמאות "חירות" ו"הלאה היטלר" על קירות האוניברסיטה ועל בניינים אחרים במינכן. חברי הוורד הלבן פעלו כתנועת התנגדות לא אלימה וקראו לסיום שלטון הרודנות הנאצי באמצעות התנגדות פעילה של העם הגרמני. עם האמצעים הדלים שעמדו לרשותם, עלונים וגראפיטי, הם קראו להתנגדות עממית לשלטון הדיקטטורה הנאצית.
בינואר 1943 באמצעות מכונת שכפול ידנית הפיקה הקבוצה כמות המוערכת בין 6,000 ל-9,000 עותקים של עלונם החמישי "פנייה אל כל הגרמנים", שהופץ באמצעות הדואר אל בלדרים, שהפיצו אותו בערים רבות. עותקים מן העלון נמצאו בשטוטגרט, קלן, וינה, פרייבורג, כמניץ, המבורג וברלין. העלונים חוברו על ידי הנס שול ושופרו על ידי הובר. העלון הזהיר מפני המפלה שאליה מוביל היטלר את העם הגרמני. כוחן של בעלות הברית גדול בהרבה מזה של גרמניה, טען העלון, והתבוסה היא ודאית. קוראי העלון הומרצו "לתמוך בתנועת ההתנגדות" במאבק ל"חופש הדיבור, חופש הדת, והגנת האזרח היחיד מהפעולה השרירותית של מדינת הרודנות הפושעת". אלו היו העקרונות לפיהם תוקם "אירופה החדשה".
העלונים גרמו למהומה, והגסטפו יצא ביזמה לחיפוש אחר מפיציהם. המשטר הנאצי ראה התפרצות ספונטנית זו כמדאיגה, שכן אפילו בימים שלפני עליית הנאצים לשלטון היו האוניברסיטאות מעוז אידאולוגי לנאציזם.
התבוסה הגרמנית בסטלינגרד, שממדיה התבררו בפברואר 1943, סיפקה את הנושא לעלון השישי של הקבוצה, שנוסח על ידי הובר. העלון קרא ל"חברי הסטודנטים" כי "יום הדין" מגיע אל "הרודן המתועב ביותר שעמנו נאלץ לסבול". כפי שהעם הגרמני קרא לסיוע מאת הסטודנטים על מנת לעצור את נפוליאון ב-1813, כך נראה כי יש צורך בסטודנטים על מנת "לעצור את הטרור הנציונל-סוציאליסטי". העלון קרא לפעולה בשם המתים בסטלינגרד.
מאסר ומשפט

ב-18 בפברואר 1943, אותו היום עצמו בו נשא שר התעמולה יוזף גבלס את נאומו המפורסם ב"ארמון הספורט", נאום בו קרא לעם הגרמני ל"מלחמה טוטאלית", הביאו סופי והנס שול מזוודה מלאה בעלונים אל האוניברסיטה. הם פיזרו ערימות של עלונים במסדרונות הריקים, במטרה שיימצאו על ידי הסטודנטים כאשר אלו יצאו מכיתות הלימוד. כאשר התכוונו לעזוב את המקום החליטו לנסות ולהפיץ כמה עותקים נוספים שנותרו במזוודתם. הם שבו על עקבותיהם, עלו בגרם המדרגות אל הקומה העליונה, וסופי פיזרה את העלונים באוויר. פעולה זו נצפתה על ידי משגיח בשם יאקוב שמיד. שמיד הזעיק את המשטרה, והנס וסופי שול נעצרו על ידי הגסטפו. עד מהרה נעצרו יתר חברי ההתאגדות ורבים אחרים הקשורים עמם והובאו לחקירה.
הנס וסופי שול, ופרובסט, היו הראשונים שעמדו למשפט בפני ה"פולקסגריכט" בית הדין העממי הידוע לשימצה, שדן בפשעים פוליטיים כנגד המשטר הנאצי. בישיבה שהתקיימה ב-21 בפברואר 1943 אמרה שול כי "מישהו, אחרי הכל, היה חייב להתחיל. מה שכתבנו ואמרנו הוא דבר בו מאמינים רבים אחרים. הם פשוט אינם יכולים להביע את עצמם כשם שאנו הבענו". ב-22 בפברואר נמצאו השלושה אשמים בבגידה, וראש בית הדין, רולנד פרייזלר, דן אותם לעונש מוות. ראשיהם של השלושה נערפו באמצעות גיליוטינה עוד באותו היום.
כל השלושה גילו אומץ כאשר הובלו אל מותם, במיוחד סופי, שעמדה בחקירות קשות, ובעת משפטה הטיחה בפני פרייזלר - "אתה יודע כמוני שהמלחמה אבודה. מדוע, אם כן, בפחדנותך אינך מודה בכך?"
עדים מציינים את האופן האמיץ שבו קיבלה את גזר דינה. מילותיה האחרונות היו "Die Sonne scheint noch", "השמש עוד זורחת".
ב-13 ביולי 1943 נערפו ראשיהם של אלכסנדר שמורל וקורט הובר, וב-12 באוקטובר 1943 נערף ראשו של וילי גראף. ידידים ועמיתים של אנשי הוורד הלבן, שסייעו בהכנת הכרוזים והפצתם ובאיסוף כסף עבור מחייתם של אלמנתו של פרובסט וילדיו הקטנים, נדונו לעונשי מאסר של בין שישה חודשים לעשר שנים.
נוסח העלון השישי הוברח אל מחוץ לגרמניה דרך סקנדינביה והגיע לאנגליה. באמצע שנת 1943 הופצו בגרמניה מיליוני עותקים של העלון הזה באמצעות מטוסי בעלות הברית בכותרת "מניפסט הסטודנטים של מינכן".
מורשתה

שול ושאר חברי הקבוצה נחשבים כיום בגרמניה למופת להתנגדות לשלטון האימים הנאצי וכמי שהצליחו לשמור על הומניות ואומץ אל מול השלטון הדיקטטורי, במקום שבו רוב הגרמנים נכשלו. על שמם של חברי הקבוצה בכלל והאחים שול בפרט קרויים רחובות, כיכרות ובתי ספר בגרמניה וגם במדינות נוספות.
חברי הקבוצה נחשבים כיום בגרמניה לאישים דגולים ופועלם מוערך בציבור הגרמני. בתוכנית טלוויזיה ששודרה בגרמניה בשנת 2003 בערוץ הציבורי ZDF נקראו הגרמנים לבחור ב"עשרת הגרמנים הגדולים בהיסטוריה". בקבוצת הגיל שמתחת ל-40 נבחרו הנס וסופי שול למקום הרביעי, בעוד שאישים כבאך, גתה, גוטנברג ואיינשטיין דורגו אחריהם. באותה השנה בחרו קוראי מגזין הנשים "בריגיטה" בסופי שול כ"אישה הגדולה ביותר במאה ה-20".
אוניברסיטת מינכן, שבה פעלו חברי הקבוצה, קראה למכון למדע המדינה המצוי בשטחה על שם האחים שול.
ב-22 בפברואר 2003 הוצב על ידי ממשלת בווריה פסל של סופי שול באנדרטת ולהאלה, בית זיכרון לאנשי שם בבווריה. פסל לזכרה ניצב גם בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מינכן.
חייה של שול ופעילותה היו נושא לשלושה סרטים. בשנת 1982 יצר הבמאי פרסי אדלון (שנודע בסרטו "קפה בגדד") את הסרט "חמשת הימים האחרונים" (Fünf letzte Tage), המתאר את ימיה האחרונים של סופי שול מנקודת ראותה של חברתה לתא הכלא. את שול גילמה לנה שטולצה. באותה השנה חזרה שטולצה לגלם את שול בסרטו של מיכאל ורהובן, "הוורד הלבן" (Die Weiße Rose).
בפברואר 2005 הוקרן לראשונה הסרט "סופי שול - הימים האחרונים" (Sophie Scholl – Die letzten Tage), בו גילמה השחקנית יוליה ינטש את שול. הסרט מבוסס על ראיונות עם מקורבים לקבוצה ששרדו ועל פרוטוקולים שנותרו בארכיבים בגרמניה המזרחית. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר כסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2006.
על שמה ועל שם אחיה קרוי הפרס הספרותי "פרס האחים שול".
ראו גם

ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
הוורד הלבן
הנס שול
קורט הובר
וילי גראף
לקריאה נוספת

ינינה אלטמן, הוורד הלבן, הוצאת פרדס, 2007.
אנט דומבאך וג'אד ניוברן, סופי שול והוורד הלבן, ידיעות ספרים, 2013
אגון לארסן, לוחמי חירות, הוצאת מסדה, 1964, עמודים 110–131
הערות שוליים

↑  אנדרטת העלונים המפוזרים בכניסה לאוטניברסיטה במינכן ופסל סופי שול בפקולטה למשפטים, באתר Atlas Obscura (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267886705171  PLWABN: 9810700507505606  BIBSYS: 90177776  BNE: XX5075956  BnF: cb122146358 (data)  CANTIC: a11569256  CiNii: DA04112119  GND: 118610317  ISNI: 0000 0001 0855 7055  LCCN: n79026428  NDL: 00455713  NKC: jn20000604945  NLG: 275733  NTA: 068734859  RERO: 02-A011705669  SUDOC: 030805260  VIAF: 19728278   WorldCat (עם VIAF): 19728278 
אנדרטה לזכר "הוורד הלבן" במינכן, בצורת עלונים מפוזרים על המדרכה.
האולם הראשי באוניברסיטה בו נתפסו הנס וסופי שול בעת פיזור העלונים
כיכר האחים שול
פסל לזכרה של סופי שול באנדרטת ולהאלה
ז'ורדן טל

ז'ורדן טל (בצרפתית: Jordan Tell; נולד ב-10 ביוני 1997 בלז אבים שבגוואדלופ) הוא כדורגלן גוואדלופי-צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת גוואדלופ.
קריירת מועדונים

טל גדל במחלקות הנוער של סולידריטה סקולאר וקן. בשנת 2013 החל לשחק בקבוצת המילואים של קן, וב-2 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 1-0 ללוריאן במסגרת המחזור ה-31 בליגת העל הצרפתית לעונת 2016/2017. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במועדון.
ב-1 ביולי 2017 חתם טל בסטאד רן מליגת העל הצרפתית. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טרואה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2017/2018. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במועדון. בסך הכל ערך טל שש הופעות ליגה במדי המועדון. בהמשך הושאל לואלנסיין, אורליאן וקן מליגת המשנה הצרפתית.
ב-7 ביולי 2020 חתם טל בקלרמון פוט מליגת המשנה הצרפתית. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם המועדון לליגת העל הצרפתית. בסך הכל שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם טל על חוזה לשנה וחצי בגרנובל מליגת המשנה הצרפתית. הוא ערך 41 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים, ובתום החוזה שוחרר מהמועדון.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם בסטאד לאוואל מליג 2.
קריירה בינלאומית

ב-26 במרץ 2023 ערך טל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ, בהפסד 1-0 לנבחרת קובה במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת 2022/2023. ב-16 ביוני 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 5-0 על נבחרת אנטיגואה וברבודה במסגרת מוקדמות גביע הזהב 2023.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
הערות שוליים

↑  JORDAN TELL EST CLERMONTOIS ! באתר הרשמי של קלרמון פוט, 7 ביולי 2020 (בצרפתית)
↑  JORDAN TELL EST GRENOBLOIS ! באתר הרשמי של גרנובל, 31 בינואר 2022 (בצרפתית)
| נבחרת גוואדלופ – גביע הזהב 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 לגייה •  2 אלפונס •  3 גרביון •  4 הוטוויל •  5 סנטיני •  6 אנט •  7 רוצן •  8 פלומה •  9 אמברוז •  10 פטון •   11 טל •  12 דוידאס • 13 אבינל •  14 טילה • 15 לבורגן • 16 קוניאר • 17 ברון • 18 סולוו • 19 לינה • 20 דורבנט • 21 ארשימד • 22 רמות • 23 רויארד • מאמן: אנגלומה |  1 לגייה •  2 אלפונס •  3 גרביון •  4 הוטוויל •  5 סנטיני •  6 אנט •  7 רוצן •  8 פלומה •  9 אמברוז •  10 פטון •   11 טל •  12 דוידאס • 13 אבינל •  14 טילה • 15 לבורגן • 16 קוניאר • 17 ברון • 18 סולוו • 19 לינה • 20 דורבנט • 21 ארשימד • 22 רמות • 23 רויארד • מאמן: אנגלומה | גוואדלופ |
וולטר שירה הבן

| --- | --- |

וולטר שירה
 לידה:  12 במרץ 1923 האקנסק, ניו ג'רזי
 פטירה:  3 במאי 2007 (בגיל 84) קליפורניה
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי  האקדמיה הימית של ארצות הברית  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  Dwight Morrow High School 
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1959–1969 (כ־10 שנים)
 דרגה:  קפטן בצי ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  12 יום, 7 שעות ו-12 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  וולטר שירה הבן
 משימות
 מרקורי 8, ג'מיני 6A, אפולו 7
 
 עיטורים
    מדליית השירות המצוין של הצי
 
וולטר מרטי "וואלי" שירה (באנגלית: Walter Marty Schirra;‏ 12 במרץ 1923 – 3 במאי 2007) היה אסטרונאוט בתוכנית מרקורי, תוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו.
השכלה

נולד בהאקנסק, ניו ג'רזי. אביו היה גם כן טייס ושירת במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1941 סיים לימודים במכללה להנדסה של ניוארק. ב-1945 סיים לימודים לתואר בוגר במדעים מאקדמיית הצי. בשנת 1957 סיים את בית הספר לקציני בטיחות. שנה מאוחר יותר סיים את בית הספר לטייסי ניסוי של הצי.
שירות צבאי

לאחר תום לימודיו באקדמיית הצי, הוצב כסג"ם בסיירת המערכה אלסקה. השייטת יצאה ליפן, אך המלחמה הסתיימה לפני שהגיעו. ב־1946 הוצב בצי השביעי באוקיינוס השקט. סיים את בית הספר לטיס של הצי ב-1947. בין השנים 1948–1959 היה טייס בצי האמריקאי. ההצבה הראשונה שלו הייתה בטייסת הקרב ה־71. בין תפקידיו היו טייס על נושאת מטוסים וקצין מבצעים. השתתף כטייס במלחמת קוריאה. במלחמה זו טס 90 משימות קרביות בטייסת ההפצצה ה־154, והפיל שני מטוסי מיג. לאחר המלחמה לקח חלק בפיתוח טיל האוויר-אוויר סיידווינדר בתחנת ניסויי התחמושת של הצי, ואז הדריך טייסות מבצעיות בשימוש בטיל.
שירות בנאס"א

הצטרף לנאס"א ב־9 באפריל 1959. ב־3 באוקטובר 1962 הטיס את מרקורי 8 (כונתה גם "סיגמה 7"), טיסה שנמשכה תשע שעות.
היה טייס גיבוי של ג'מיני 3. בין ה־15 ל־16 בדצמבר 1965 היה מפקד הג'מיני 6A, החללית הראשונה שחברה לחללית אחרת בחלל, הג'מיני 7.
ב־11 באוקטובר 1968 שוגר כמפקד אפולו 7.
שירה הוא האסטרונאוט היחיד שטס בשלוש תוכניות החלל - מרקורי, ג'מיני ואפולו.
לאחר נאס"א

שירה פרש משירות בנאס"א ובצי ב-1970 בדרגת קפטן (אלוף-משנה), ומאז כיהן בהנהלת מספר חברות פרטיות בתחום המימון, איכות הסביבה ואחרים. בשנת 1979 הקים חברת ייעוץ פרטית, בשם "שירה אנטרפרייזס".
בשנים 1969–1976 היה נאמן של המכון הטכנולוגי של דטרויט. בשנים 1977–1982 היה יועץ לאוניברסיטת המדינה של קולורדו. בשנים 1983–1987 היה נאמן של המכללה הלאומית בדקוטה הדרומית.
בשנת 2005 פורסם הספר "The Real Space Cowboys" ששירה היה שותף לכתיבתו.
שירה נפטר במאי 2007 ממחלת הסרטן.
אותות ועיטורים

קיבל מספר מדליות מנאס"א ומהצי.
מדליית השירות המצטיין של נאס"א (פעמיים)
מדליית נאס"א לשירות יוצא מן הכלל (פעמיים)
מדליית השירות המצוין של הצי
אות לגיון הכבוד הפיליפיני.
דוקטור לשם כבוד בהנדסה אסטרונאוטית ממכללת לפאייט
דוקטור לשם כבוד באסטרונאוטיקה מהמכללה להנדסה של ניוארק
דוקטור לשם כבוד במדעים מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
הערות שוליים

↑  צבי אמיתי, מהחלל אל הסנאט, על המשמר, 18 בנובמבר 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812665891505606  BIBSYS: 15024668  GND: 118874098  ISNI: 0000 0000 7861 1240  LCCN: n85048198  NARA: 10570064  NKC: xx0062628  NTA: 074363026  PIC: 8804  SNAC: w6912sqn  SUDOC: 179918257  VIAF: 79401819   WorldCat (עם VIAF): 79401819
הצי הבלטי

| --- | --- |
סמל הצי הבלטי של רוסיה
סמל הצי הבלטי של רוסיה
 פרטים
 כינוי:  הצי הבלטי
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  משרד ההגנה הרוסי
 סוג:  צי לכל דבר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 במאי 1703 – הווה (321 שנים)
 מקים היחידה:  פיוטר הגדול
 מלחמות:  מלחמת הצפון   מלחמת קרים  מלחמת רוסיה–יפן   מלחמת העולם הראשונה   מלחמת האזרחים ברוסיה   מלחמת העולם השנייה   המלחמה הקרה   המאבק בשוד הימי לחופי סומליה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  לוחמים בשירות סדיר
 ציוד עיקרי:  ספינות קרב, צוללות אטומיות
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי הרוסי
 מפקדים:  פירוט בהמשך הערך
 עיטורים
 עיטור הדגל האדום 
 
מסמלי הצי הבלטי
משחתת "נסטויצביי" (אנ'), אוניית הדגל של הצי הבלטי
הצי הבלטי (ברוסית: Балтийский флот ВМФ России) הוא הצי הרוסי אשר נמצא בים הבלטי. הצי הוקם בשנת 1703 כחלק מהצי הרוסי הקיסרי ולאחר מכן היה חלק מהצי הסובייטי אשר זכה פעמיים בעיטור "הדגל האדום". הבסיס הראשי נמצא בקלינינגרד ובעיר בלטייסק שבמחוז קלינינגרד. שתי הערים הללו הן היחידות בכל המחוז בהן קו החוף לא קופא לאורך כל השנה. בסיס נוסף נמצא באי קוטלין לחופי המפרץ הפיני בעיר קרונשטאדט, סמוך לסנקט פטרבורג.
היסטוריה > האימפריה הרוסית

הצי הבלטי הוקם בזמן המלחמה הצפונית הגדולה, בה השתתפו מספר מדינות מאזור הים הבלטי נגד שוודיה. יום 18 במאי 1703 בו לראשונה ספינות רוסיות הצליחו לנהל קרב ימי ולהביס את השוודים נחשב ליום הולדת הצי הבלטי. המפקד הראשון של הצי היה הולנדי בשם קורנליוס קרויס אשר הוחלף על ידי עמיתו הרוסי פיודור אפרקסין בשנת 1713.
בסיסו של הצי היה בתחילה בסנקט פטרבורג ובשנת 1702 הועבר לעיר קרונשטאדט. ב-1701 הוקמה אקדמיה להכשרת ימאים ונווטים במוסקבה. בשנת 1715 היא עברה לסנקט פטרבורג. עד היום סנקט פטרבורג מהווה מרכז למוסדות השכלה בתחום הימי ורוב המוסדות של רוסיה נמצאים בו. בהתאם לכך, הצי הבלטי מהווה התשתית העיקרית ללימודיהם.
הצי הבלטי היה בסיס להקמת צי הים השחור כאשר גבולות האימפריה הרוסית התרחבו עד לחופי הים השחור בסוף המאה ה-18. בתחילת המאה ה-19, כאשר הדוכסות הגדולה של פינלנד סופחה לאימפריה הרוסית, הוקם בסיס ימי גדול בהלסינגפורס. במהלך המאה ה-19 בפיקוד קציני הצי הבלטי יצאו מספר משלחות מדעיות שביצעו בין היתר הקפות סביב העולם והשתתפו בגילוי איים באוקיינוס השקט ואנטארקטיקה.
במהלך מלחמת קרים הצי הצליח להגן באופן יעיל על חופי המדינה בחוף הים ולמנוע נחיתות כוחות שוודיה.
בשנת 1905, במהלך מלחמת רוסיה–יפן החל מסע הצי הבלטי שהסתיים בתבוסה בקרב צושימה. במהלך מהפכת 1905, גם בצי הבלטי התרחש מרד של אוניית קרב ומרד באחד הבסיסים בקרבת הלסינקי. תוך פרק זמן קצר כוחות נאמנים לממשלה הצליחו להחזיר לעצמם שליטה על המצב.
היסטוריה > ברית המועצות

במהלך מהפכת אוקטובר היו מלחי הצי בין התומכים המובהקים של הבולשביקים, ירייה של סיירת של הצי הייתה לסימן לתחילת המתקפה על ארמון החורף. מלחי הצי השתתפו במספר קרבות בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה אל מול הצבא הלבן והכוחות הזרים שפלשו לרוסיה. במהלך פברואר–מרץ ואפריל 1918 ספינות הצי הועברו מבסיסים בטאלין והלסינקי, אשר הרוסים עמדו להתפנות מהם, לקרונשטאדט במבצע שכונה מסע הקרח של הצי הבלטי. אולם היחסים עם השלטון הסובייטי חוו מורדות לאורך השנים, ששיאן היו במרד קרונשטאדט בשנת 1921.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה הצי איבד את רוב הבסיסים שהיו לו בתקופת האימפריה הרוסית והתבסס בקרונשטאדט בלבד. עם סיפוח לטביה ואסטוניה לברית המועצות הצי הבלטי חזר לבסיסיו במדינות אלו וטאלין הפך להיות לבסיסו הראשי.
בשנת 1941 לאחר תחילת הקרבות נגד גרמניה הנאצית הצי השתתף בהגנת על חופי הים הבלטי. בסוף אוגוסט 1941 כאשר הגרמנים עמדו לכבוש את טאלין, הצי פינה את נמל טאלין אל קרונשטאט. הגרמנים טענו שהטביעו חלק משמעותי של האוניות המתפנות, ובמוסקבה טענו שרוב הצי פונה בשלום.
מלחי הצי גילו תושייה ואומץ רב כשנטלו חלק במבצעים במלחמת העולם השנייה והיה מן המגינים על לנינגרד בתקופת המצור על לנינגרד. אומנם בפעילות ימית הצי לא בלט ולא הצליח לתת עזרה של ממש לכוחות היבשה בשלבים מתקדמים של המלחמה, חוץ מפעילות צוללות הצי שגרמו לצי הסוחר הנאצי אבדות משמעותיות. בשנת 1943 הכוחות הגרמנים בעזרת פינלנד הצליחו לחסום את המפרץ הפיני אך החל משנת 1944, כאשר פינלנד יצאה ממעגל הלחימה, צוללות הצי הבלטי המשיכו בפעילות בים.
ב-1946 הצי הבלטי פוצל לצי הרביעי והצי השמיני וב-1955 הם אוחדו מחדש. בשנות ה-60 הוענק לצי הבלטי עיטור הדגל האדום, על השתתפותו במבצעים ההרואיים להגנת העיר לנינגרד. לאחר מלחמת העולם השנייה בסיסי הצי היו בקרונשטאדט, אסטוניה, לטביה, בלטייסק (מחוז קלינינגרד) ופולין. בשנת 1991 הצי כלל 232 ספינות (כולל 32 צוללת), 328 מטוסים ו-70 מסוקים. בהתחשב בכך שפולין וגרמניה המזרחית היו בעלות ברית, הצי הבלטי שלט בכל שטח הים הבלטי.
היסטוריה > רוסיה

לאחר התפרקות ברית המועצות הצי עזב את כל הבסיסים שמחוץ לגבולות רוסיה והוא מרוכז עתה בבסיסים במחוז קלינינגרד וקרונשטאדט. חלק מספינות הצי הועברו לציי מדינות הבלטיות. הצי מהווה בסיס לתוכניות הכשרה שונות לימאים וקציני הצי הרוסי.
מפקדי הצי (מאז 1925)

מיכאיל ויקטורוב (1925–1932)
לב גאלר (1932–1937)
אלכסנדר סיבקוב (1937)
איוואן איסקוב (1937–1938)
גורדיי לצ'נקו (1938–1939)
ולדימיר טריבוץ (1939–1946)
הצי הרביעי:
גורדיי לבצ'נקו (1946–1947)
ולדימיר אנדרייב (1947–1952)
ארסניי גולובקו (1952–1955)
הצי השמיני:
ולדימיר טריבוץ (1946–1947)
פיודור זוזוליה (1947–1950)
ניקולאי חרלאמוב (1950–1954)
ולדימיר קסאטונוב (1954–1955)
הצי הבלטי:
ארסניי גולובקו (1955–1956)
ניקולאי חרלאמוב (1956–1959)
אלכסנדר אוריול (1959–1967)
ולדימיר מיכאיילין (1967–1975)
אנאטולי קוסוב (1975–1978)
ולדימיר סידורוב (1978–1981)
איוואן קאפיטנץ (1981–1985)
קונסטנטין מקארוב (1985)
ויטאלי איוואנוב (1985–1991)
ולדימיר ייגורוב (1991–2000)
ולדימיר ואלוייב (2000–2006)
קונסטנטין סידנקו (2006–2007)
ויקטור מרדוסין (2007–2009)
ויקטור צ'ירקוב (2009–2012)
ויקטור קרבצ'וק (2012–2016)
אלכסנדר נוסאטוב (2016–)
הרכב הצי

הרכב הצי (נכון לשנת 2013)
ספינות:
משחתות – 2
פרגטות – 2
קורבטות – 3
ספינות טילים – 11
צוללות – 3
ספינות לוחמה נגד צוללות – 7
ספינות נחיתה חמושות – 6
ספינות נחיתה לא חמושות – 6
יחידות יבשתיות:
חטיבת נחתים
חטיבת חרמ"ש
חטיבת טילי חוף
חטיבת תותחי חוף
רגימנט חרמ"ש עצמאי
רגימנט נ"מ
רגימנט לוחמה אלקטרונית
גדוד הנדסה
גדוד קשר עצמאי
יחידת ספצנאז ימית.
הערות שוליים

↑  רוסיה, המשקיף, 3 בספטמבר 1941
↑  אין יסוד להתפארות הגרמנים שהם מתקרבים ללנינגראד, אמר, 4 בספטמבר 1941
| הכוחות המזוינים של האימפריה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| פיקוד | המפקד העליון • משרד המלחמה • המטה הכללי הרוסי (הפיקוד במלחמת העולם הראשונה) |  |
| חילות הצבא | הצי הרוסי הקיסרי • חיל האוויר הרוסי הקיסרי • צבא האימפריה הרוסית |  |
| ציי האימפריה הרוסית | הצי הבלטי • צי הים השחור • צי האוקיינוס השקט • שייטת הים הכספי |  |
| רפורמות ומוסדות צבאיים | גזרת הקנטוניסטים • הגווארדיה הרוסית • הרפורמה הצבאית של אלכסנדר השני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4554746-4  VIAF: 89149542609500300785   WorldCat (עם VIAF): 89149542609500300785
מולי שגב

| --- | --- |

מולי שגב בתוכנית הראיונות "המושכים בחוטים" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, ערוץ 23
 לידה:  19 בפברואר 1972 (בן 52) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 שם לידה:  שמואל כהן
 מדינה:  ישראל ישראל
 בן או בת זוג:  שפרה קורנפלד 
 פרופיל ב-IMDb
 
שמואל (מולי) שגב (נולד ב-19 בפברואר 1972) הוא מפיק, עורך, במאי ותסריטאי ישראלי, ובעברו שחקן.
ביוגרפיה

נולד בשם שמואל כהן בתל אביב. אביו הביולוגי הוא יוצר הטלוויזיה והבמאי אבי "אמומה" כהן. אמו היא העיתונאית עמירה שגב. הוריו התגרשו כשהיה בן שנתיים, ואמו נישאה לרופא, שלמה שגב, שאימץ אותו כבנו. במשפחה הוחלט שהילד ייאמץ את שם המשפחה "שגב", אף שהוא נשאר בקשר גם עם האב הביולוגי. בראיון הוא סיפר: "מי שגידל אותי ושאני קורא לו אבא הוא ד”ר שגב, וידעתי שיש לי עוד אבא מקסים, שראיתי פעם בשבועיים". סבו מצד אימו היה האדריכל אברהם ארליק. אחיו הקטן למחצה הוא הראפר מיכאל כהן.
שגב הופיע לראשונה בטלוויזיה בשנת 1977 כשהיה בן חמש, בתוכנית "רגע עם דודלי", ששודרה במסגרת הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנים 1983- 1986 הופיע בקומדיית המצבים הישראלית "קרובים קרובים", אף היא בהפקת הטלוויזיה החינוכית הישראלית, וגילם בה את מולי בנם של יורם וליאורה (אותם גילמו יהורם גאון ולאורה ריבלין).
לאחר שירותו הצבאי בעיתון "במחנה" החל בקריירה עיתונאית ושימש כעורך בעיתונים "חדשות", "זמן תל אביב" ו"מעריב", שם כיהן כסגן עורך המוסף "סופשבוע".
ב-1999 שגב חזר לטלוויזיה אולם לא כשחקן אלא מאחורי הקלעים, כשיצר וערך את תוכנית הלילה "יחסים מסוכנים" יחד עם בת זוגו באותה תקופה, דנה מודן.
בשנת 2000 הצטרף לחברת "קשת" כדי להקים את ערוץ הקומדיה "ביפ" בכבלים. שגב שימש כעורך הראשי של הערוץ עד שנת 2003 והיה אחראי לתוכניות רבות, בהן: "דאבל דייט עם דנה מודן ורועי לוי", "החטא ועונשו", עם טל פרידמן ואיל קיציס, וסדרת האנימציה הסאטירית "מ.ק 22" שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2003 יצר עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון את תוכנית הבידור והסאטירה המצליחה "ארץ נהדרת", והוא מכהן כעורך הראשי שלה עד היום. התוכנית זכתה שמונה פעמים בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2004 מונה לתפקיד סמנכ"ל התוכניות של זכיינית ערוץ 2 קשת, תפקיד אותו מילא במשך שלוש שנים עד 2007, אך נשאר ב"קשת" כמפיק ויוצר עצמאי, במסגרת זו השתתף בפרויקטים שונים:
ב-2005 יצר עם תמר מרום ורם נהרי את סדרת הדרמה הקומית "אמאל'ה", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2007 יצר עם אסף הראל את הסדרה "מסודרים", שזכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ב-2010 ביים עם אדם סנדרסון וכתב עם דוד ליפשיץ ואסף שלמון את סרט הקולנוע "זוהי סדום" בכיכובם של חברי "ארץ נהדרת", שנחשב לאחד המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי בעשורים האחרונים.
ב-2014 שימש כמפיק ועורך אחראי בתוכנית האירוח והסאטירה "תוכנית קיציס".
ב-2015 שימש כמפיק ועורך אחראי של הסדרה "החדש של עומרי גורדון" ושל "היום בלילה עם גורי אלפי" שזכתה בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
זכה עם התוכנית ארץ נהדרת בתואר אביר איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית תרבות מטעם התנועה לאיכות השלטון.
חיים אישיים

בשנים 1995–2006 היה שגב בן זוגה של דנה מודן.
משנת 2008 הוא בן זוגה של שפרה קורנפלד זוכת "האח הגדול" בעונתה הראשונה בשידורי קשת. ב-2011 נולדה בתם הבכורה, וב-2014 נולדה בתם השנייה. ביוני 2011 השניים התחתנו בנישואים אזרחיים בניו יורק.
הערות שוליים

↑   דורון חלוץ, עונת הבחירות של מולי שגב וארץ נהדרת, באתר הארץ, 2 בפברואר 2013
↑  המהדורה המרכזית, ‏"זוהי סדום" משגשג בקופות, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2010
↑  רשימת זוכי אות אביר איכות השלטון לשנת 2020, באתר התנועה לאיכות השלטון, ‏11.4.21
↑  שפרה קורנפלד ומולי שגב התחתנו, 30 ביוני 2011, באתר Eonline.
| ארץ נהדרת |
| --- | --- | --- |
| כותבים ראשיים ויוצרים | דוד ליפשיץ • מולי שגב • אסף שלמון |  |
| משתתפים קבועים | מריאנו אידלמן • ליאור אשכנזי • גיה באר גורביץ' • רועי בר-נתן • ירון ברלד • ליאת הר לב • עלמה זק • ערן זרחוביץ' • שחר חסון • תום יער • שני כהן • אורי לייזרוביץ' • יובל סמו • אלי פיניש • טל פרידמן • איל קיציס • אסי כהן • תמיר בר • אוראל צברי |  |
| משתתפי עבר | אורנה בנאי • אודי כגן • מאור כהן • דב נבון • יעל פוליאקוב • אילן פלד |  |
| הפקות ספין-אוף | זוהי סדום • הפרלמנט • עוד כותרות |  |
| ראו גם | ארץ נהדרת - דמויות • מתוקה מהחיים • שאולי ומלחמת האזרחים • שאולי • ניר וגלי • ערוץ הכיבוד • רועי כפרי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314072105171  VIAF: 1632167265484672610006   WorldCat (עם VIAF): 1632167265484672610006 
מולי שגב כילד, בתוכנית "קרובים קרובים" בטלוויזיה החינוכית
אלכסנדר בנקנדורף

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1781 (יוליאני) טאלין, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 בספטמבר 1844 (יוליאני) לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני הים הבלטי, שוודיה 
 מקום קבורה:  Keila-Joa manor 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 בן או בת זוג:  יליזבתה ביביקובה 
 צאצאים:  Mariya Volkonskaya, Sofya Alexandrovna von Benckendorff, Anna Alexandrovna Benckendorff 
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים, adjutant general 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות  קרב דנביץ  קרב גרוסברן  קרב לייפציג 
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של האריה ההולנדי (11 בדצמבר 1840)  אביר במסדר הצבאי של וילם, דרגה 4 (2 באוקטובר 1849)  מסדר הגואלפים  מסדר הבז הלבן  מסדר הוברטוס הקדוש  פור לה מריט  מסדר החרב  מסדר העיט האדום, דרגה 1  אות מסדר כוכב הקוטב  אות המסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  מסדר יוחנן הקדוש של ירושלים  Order of Saint Anna, 1st class with diamonds  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  מסדר העיט האדום  מסדר העיט השחור  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין  אביר הצלב הגדול במסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  חרב הזהב של גבורה  עיטור אנדריי הקדוש  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי 
 
קונסטנטין אלכסנדר קארל וילהלם כריסטוף, הרוזן מבנקנדורף (ברוסית: Алекса́ндр Христофо́рович Бенкендо́рф; בגרמנית: Konstantin Alexander Karl Wilhelm Christoph Graf von Benckendorff) היה גנרל פרשים גרמני-בלטי ומדינאי, גנרל אדיוטאנט של הצאר אלכסנדר הראשון, מפקד יחידות הפרטיזנים הלא סדירות של הקוזאקים במהלך מלחמת 1812. עם זאת, הוא זכור לעיתים קרובות ביותר בשל תפקידו המאוחר, תחת הצאר ניקולאי הראשון, כמייסד ומפקדה הראשון של חיל הז'נדרמים המיוחד והמשטרה החשאית ברוסיה הקיסרית.