stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרנג'ר 737
"אנרנג'ר 737"

בזמן פיתוח הדגם, הדגם היה קרוי "Yingzhi M301".
שם הדגם ניתן בהשראת מטוס הנוסעים של בואינג: בואינג 737.
7 נוסעים (תצורת ישיבה: 2+2+3).
5 דלתות.
מנוע קדמי.
סוג הנעה: הנעה קדמית 4x2.
מנועי בנזין.
קיבולת מכל דלק - 50 ליטר.
צמיגים - 185 / 65 R15.
אחריות יצרן: 3 שנים / 60,000 ק"מ.
מחיר היחידה מדגם "אנרנג'ר 737" נע בין 56,800–99,800 רנמינבי (נכון לשנת 2015, בסין). בשנת 2019 המחיר הופחת ונע ביו 49,800–87,800 רנמינבי.
"אנרנג'ר 737" > "אנרנג'ר 737 EV"

מכונית חשמלית.
מנוע חשמלי קדמי, משקל מנוע - 60 ק"ג.
קיבולת הסוללה - 41.8 קילוואט-שעה.
טווח סוללה - 252 ק"מ.
טעינה 80% באמצעות מטען מהיר - 1 שעה.
טעינה איטית - 13 שעות.
מחיר הדגם: 146,800 רנמינבי.
"אנרנג'ר 737" > "אנרנג'ר 727"

מיניוואן מסחרי.
מחיר הדגם נע בין 46,800 - 49,800 רנמינבי.
"אנרנג'ר 737" > "אנרנג'ר G5"

גרסת הקרוסאובר של דגם "אנרנג'ר 737".
הדגם הושק בשוק הרכב הסיני בסוף 2015.
מחיר היחידה מדגם "אנרנג'ר G5" נע בין 59,800–85,800 רנמינבי (נכון לסוף שנת 2015, בסין).
תמונות

"אנרנג'ר 737"
"אנרנג'ר 737"
"אנרנג'ר 737"
"אנרנג'ר 737"
ראו גם

מיניוואן
הערות שוליים

↑  "אנרנג'ר 737" (Yingzhi 737) carnewschina.com/2015/09/09/weichai-auto-yingzhi-737-mini-mpv
↑  "אנרנג'ר 737" - מפרט chinamobil.ru/eng/com/weichai/737
↑  צמונות ריגול Yingzhi M301 carnewschina.com/2014/11/06/spy-shots-weichai-auto-yingzhi-m301-mini-mpv
↑  "אנרנג'ר 737" chinaautoweb.com/car-models/weichai-enranger-m301-mpv
↑  "אנרנג'ר 737 EV" (סינית) autohome.com
↑  "אנרנג'ר 727" (בסינית) autohome.com.cn
↑  "אנרנג'ר G5" - תמונות ריגול carnewschina.com/2015/07/29/spy-shots-weichai-auto-yingzhi-g5-is-a-new-suv-for-china
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנרנג'ר 737".
קהילה קדושה יאנינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  280 Broome Street 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים, עם תוספות מנוסח רומניא
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 קואורדינטות:  40°43′07″N 73°59′28″W﻿ / ﻿40.7185°N 73.9912°W﻿ / 40.7185; -73.9912
 www.kkjsm.org
  (למפת מנהטן מוגדלת) קהילה קדושה יאנינה(למפת מנהטן רגילה) קהילה קדושה יאנינה
 
קהילה קדושה יאנינה (באנגלית: Kehila Kedosha Janina) הוא בית כנסת הנמצא ברחוב ברום (Broome)‏ 280 בין רחובות אלן (Allen) ואלדרידג' (Eldridge) בלואר איסט סייד במנהטן ניו יורק. הוא נבנה בשנים 1925–1927 ותוכנן על ידי סידני דאוב. הוא בית הכנסת היחיד בחצי הכדור המערבי שיש בו מנהגים מנוסח הרומניוטים השונה גם מנוסח אשכנז וגם מנוסח הספרדים.
הבניין נוסף לרשימה הלאומית של מקומות היסטוריים ב-30 בנובמבר 1999 וצוין כנקודת ציון של העיר ניו יורק ב-11 במאי 2004. הוא עבר שיקום נרחב ב-2006.
היסטוריה

לבית הכנסת קהילה קדושה יאנינה יש ייחוד בהיותו בית הכנסת הרומניוטי היחיד בחצי הכדור המערבי. הקהילה נוסדה ב-1906 על ידי מהגרים מיהודי יוון מיואנינה, אבל בית הכנסת לא הוקם עד 1927. השנים מאז ועד מלחמת העולם השנייה היו שנים של שפע לקהילה הרומניוטית בלואר איסט סייד. בבית הכנסת כיהנו שלושה רבנים ובימים הנוראים היה בית הכנסת מלא מפה לפה. אחרי מלחמת העולם השנייה עבר חלק גדול מבני הקהילה לרבעים אחרים וחלקים אחרים של מנהטן כולל הרלם, הברונקס וברוקלין. קהילות אלה כבר אינן פעילות היום. אף על פי שהקהילה התמעטה באופן קבוע מאז ימי הזוהר שלה לפני המלחמה הרי עדיין מתקיימות תפילות בבית הכנסת בשבתות ובחגים. אף על פי שיש לבית הכנסת רשימת תפוצה של 3,000 אנשים, לעיתים קרובות חסרים אנשים למניין בתפילות השבת. סיורים מודרכים מתקיימים בכל יום ראשון למבקרים. לקהילת יאנינה יש חלקה בבית העלמין בוולווד (Wellwood). שם יש גם מצבת זיכרון ליהודי יאנינה שנספו בשואה.
תוכנית הבניין

המבנה של קהילה קדושה יאנינה שונה במקצת מהרגיל עבור בתי כנסת רומניוטים בכך שהוא בנוי מצפון לדרום כשארון הקודש נמצא בדרום. (רוב בתי הכנסת הרומניוטים בנויים ממזרח למערב). הבימה היא במרכז (ברוב בתי הכנסת הרומניוטים הבימה היא בקיר המערבי) חדר המדרגות לעזרת הנשים הוא פנימי.
בתרבות הפופולרית

נעשה סרט דוקומנטרי על בית הכנסת והקהילה "היוונים האחרונים ברחוב ברום" (the Last Greeks on Broome Street). הסרט בוים, נכתב וסופר על ידי אד אשכנזי שהסבים שלו היו ממייסדי הקהילה.
הערות שוליים

↑  Dunlap, David W. From Abyssinian to Zion. (2004) New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-12543-7, p.123
↑  משתמשים בסידור ספרדי, אבל נשמרו כמה פיוטים ממנהג רומניא שנשמרו בצילום ככתב יד.
↑  קהילה קדושה יאנינה  - דו"ח ועדת שיקום אתרים של ניו יורק
1 2 3 4  Laura Silver, "Spreading little-known history of Romaniote Jews", Daily News (New York)Daily News (June 18, 2008)
↑  The Last Greeks on Broome Street
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012622494105171  ISNI: 0000 0001 0514 5768  LCCN: no2004074614  VIAF: 157457840   WorldCat (עם VIAF): 157457840 
הכיתוב בעברית על קיר בית הכנסת
צורת הסונאטה

ערך זה עוסק בצורה מוזיקלית. אם התכוונתם לסונאטה כמבנה רב-פרקים שלם ועל צורות הקשורות אליה, ראו .
צורת הסונאטה היא צורה מוזיקלית, המקובלת בשימוש מאז ראשית התקופה הקלאסית. דוגמה טיפוסית לשימוש בצורת הסונאטה מציג הפרק הראשון של יצירות מרובות-פרקים, ומשום כך מתייחסים אליה ספציפית כצורת סונאטה-אלגרו או צורת פרק ראשון.
הגישה המסורתית ראתה את צורת הסונאטה כדרך לארגון רעיונות מוזיקליים בפרק על בסיס של סולם. צורת הסונאטה, שהוגדרה וקיבלה את שמה רק בראשית המאה ה-19, הסתמכה על הצורה הזוגית, ששימשה מלחינים בראשית התקופה הקלאסית, כמו יוהאן שטאמיץ, קרל פיליפ עמנואל באך ויוהאן כריסטיאן באך והתבססה כדבר קבוע ביצירותיהם של מלחינים בהמשך אותה תקופה, מהם נודעים ביותר יוזף היידן ווולפגנג אמדאוס מוצרט ולודוויג ואן בטהובן.
המונח "סונאטה" משמש הן כמילה נרדפת ל"צורת סונאטה" והן כתואר לקשת רחבה של סוגות מוזיקליות. ערך זה עוסק בצורה של פרקי סונאטה אינדיבידואליים.
מתווה צורת הסונאטה

התיאור הכללי של צורת הסונאטה הוא כדלקמן:
מתווה צורת הסונאטה > מבוא

קטע המבוא איננו מחייב, ואפשר גם לצמצם אותו למינימום. אם המבוא מורחב, הוא איטי על פי רוב מן הקטע העיקרי, ובמקרים רבים מתמקד בסולם הדומיננטה. הוא עשוי, אך אינו חייב, להכיל חומר שיופיע בהמשך בתצוגה. המבוא מגדיל את משקל הפרק ואף מאפשר למלחין להתחיל את התצוגה בנושא, שהיה אלמלא כן קליל מכדי להתחיל בו בפני עצמו, כמו בסימפוניה מס' 103 (דרדור התוף) של היידן). בדרך כלל, אך לא תמיד, משמיטים את המבוא מן החזרה על התצוגה.
לעיתים מופיע חומר המבוא בשנית, בקצב המקורי שלו, בהמשך הפרק. במקרים רבים קורה הדבר רק בקודה, כמו בחמישיית המיתרים ק. 593 של מוצרט, בסימפוניה "דרדור התופים" של היידן או בסונאטה מס' 8 (הפאתטית) של בטהובן.
מתווה צורת הסונאטה > תצוגה (אקספוזיציה)

החומר התמאטי היסודי של הפרק מופיע לראשונה בתצוגה, שעשויה להתחלק לקטעי-משנה אחדים. אותו קטע מכיל, ברוב הפרקים בצורת סונאטה, הקבלות הרמוניות ותמאטיות בולטות (אם כי בחלק מן היצירות מן המאה ה-19 ואילך, כמה מן ההקבלות האלה נתונות לחריגות משמעותיות), הכוללות:
קבוצת הנושא הראשון – זו בנויה מתמה אחת או יותר, כולן בסולם הטוניקה. כלומר, אם היצירה כתובה בדו מז'ור, כל המוזיקה בקבוצה הראשונה תהיה בדו מז'ור.
מעבר (או גשר מודולטורי) - בקטע זה עושה המלחין מודולציה מסולם הנושא הראשון לזה של הנושא השני. עם זאת, יצירות רבות מן התקופה הקלאסית עוברות ישר מקבוצת הנושא הראשון לזו של השני ללא כל מעבר.
קבוצת הנושא השני – תמה אחת או יותר בסולם שונה מזה של הקבוצה הראשונה. אם הקבוצה הראשונה כתובה בסולם מז'ורי, הקבוצה השנייה תהיה בדרך כלל בדומיננטה, שהיא קווינטה זכה מעל הטוניקה; למשל, אם הסולם המקורי הוא דו מז'ור, סולם המוזיקה בקבוצה השנייה יהיה סול מז'ור. אם הקבוצה הראשונה כתובה בסולם מינורי, הקבוצה השנייה תהיה במז'ור המקביל כך שאם הסולם המקורי הוא דו מינור, הקבוצה השנייה תהיה במי במול מז'ור. חומר הקבוצה השנייה שונה במקרים רבים במקצב או בהלך הרוח מזה של הקבוצה הראשונה (לעיתים קרובות, הוא לירי יותר).
קבוצת סיום – מטרת הקודטה היא לחתום את קטע התצוגה בקדנצה מלאה באותו סולם כזה של הקבוצה השנייה. הקודטה מכילה במקרים רבים רצף נושאים, שכל אחד מהם מסתיים בקדנצה מלאה. אז עשויה כל התצוגה לחזור על עצמה. במקרים רבים יש שוני קל בתיבה או בתיבות האחרונות של התצוגה בין החזרות, בפעם הראשונה לצורך חזרה לטוניקה, שם החלה התצוגה, ובפעם השנייה לצורך הפנייה לעיבוד (פיתוח).
מתווה צורת הסונאטה > עיבוד (פיתוח)

העיבוד, או ה"פיתוח", מתחיל בדרך כלל באותו סולם שבו הסתיימה התצוגה, ועשוי לעבור בין סולמות רבים במהלכו. על פי רוב הוא מורכב מנושא אחד או יותר מתוך התצוגה, משתנים ולעיתים חופפים, ועשוי לכלול חומר חדש או נושאים חדשים – אם כי השאלה, מה בדיוק נחשב לנוהל מקובל, מהווה סלע מחלוקת מפורסם. השינויים כוללים העברת חומר דרך סולמות רחוקים, פירוק נושאים וסקוונצות של מוטיבים, בין השאר.
משך העיבוד שונה במידה רבה מיצירה ליצירה; לעיתים הוא קצר יחסית בהשוואה לתצוגה (כמו בפרק הראשון של מוזיקת לילה זעירה, ק. 525/I של מוצרט) ובמקרים אחרים הוא ארוך ומפורט (כמו בפרק הראשון של ארואיקה של בטהובן). מכל מקום, כמעט תמיד הוא מציג דרגה גבוהה של חוסר-יציבות טונאלית, הרמונית וריתמית בהשוואה לשאר הקטעים. בסוף העיבוד, פונה המוזיקה אל סולם הטוניקה ונכנסת לרפריזה. המעבר מן העיבוד לרפריזה הוא רגע מכריע ביצירה.
חלקו האחרון של קטע העיבוד נקרא מעבר חוזר (רקאפיטולציה): הוא מכין את שיבתה של קבוצת הנושא הראשון בטוניקה, על פי רוב באמצעות הרחבה גדולה של הספט-אקורד הדומיננטי. כלומר, אם סולם הפרק הוא דו מז'ור, צפוי שהמעבר החוזר ידגיש את הספט-אקורד הדומיננטי על סול. נוסף לכך, אופי המוזיקה יאותת על חזרה כזאת בכך שייעשה, במקרים רבים, קדחתני יותר (כמו בפרק הראשון של סונאטה מס' 21 "ולדשטיין", אופוס 53) של בטהובן. עם זאת, כללים אלה אינם מחייבים. חריגה ראויה לציון מן הנורמה ההרמונית של המעבר החוזר מופיעה בפרק הראשון של הסונאטה הראשונה לפסנתר, אופוס 1, של ברהמס.
מתווה צורת הסונאטה > רפריזה

הרפריזה היא חזרה בשינויים על התצוגה, ואלה מרכיביה:
קבוצת נושא ראשון – כעיקרה של הרפריזה, היא זוכה כרגיל למקום של כבוד וכתובה על פי רוב באותו סולם ובאותה צורה כמו בתצוגה.
מעבר – לאחר שעבר תמורה, כך שאינו משנה סולם אלא נשאר בסולם הטוניקה של היצירה.
קבוצת הנושא השני וקודטה – בדרך כלל באותה צורה, פחות או יותר, כמו בתצוגה, אבל עכשיו בסולם הטוניקה, דבר המצריך לעיתים מעבר ממז'ור למינור, או להפך, כמו שקורה בפרק הראשון של הסימפוניה מס' 40 של מוצרט (ק. 550). המצב השכיח הוא הצבתו מחדש במז'ור המקביל של הטוניקה (לדוגמה, דו מז'ור כשהפרק כתוב בדו מינור, כמו בסימפוניה החמישית של בטהובן בדו מינור, אופוס 67/I). הטוניקה של הסולם חשובה כאן יותר ממבנה הסולם (מז'ור או מינור) – הרפריזה מספקת את האיזון הדרוש גם אם מבנה החומר משתנה, בתנאי שאין עוד התנגשות בין הסולמות.
מתווה צורת הסונאטה > קודה

אחרי הקדנצה החותמת את הרפריזה, הפרק יכול להימשך בקודה, שתכיל חומר מגוף הפרק עצמו. קודות, כשהן קיימות, שונות זו מזו במידה ניכרת באורכן, אבל כמו המבוא, אינן מהוות חלק מן ה"ארגומנט" של היצירה. הקודה מסתיימת, בכל מקרה, בקדנצה מלאה בסולם הטוניקה. קודות יכולות להיות סיומות קצרות מאוד, או קטעים ארוכים מאוד ומשוכללים. דוגמה מפורסמת אפשר למצוא בפינאלה של הסימפוניה השמינית של בטהובן לצד הפרקים הראשון והרביעי של הסימפוניה החמישית שלו; עוד דוגמאות לקודות מתמשכות של בטהובן כוללות את הפרק הראשון מן הסונאטה מס' 23 (אפאסיונטה) של בטהובן וכן הפרקים השלישיים מן הסונאטה מס' 14 ("אור ירח" של בטהובן והסונאטה לפסנתר מס' 17 ("הסערה").
צורת סונאטה בקונצ'רטי

נוסח אחר, חשוב, לצורת הסונאטה-אלגרו המסורתית נמצא בפרק הראשון של הקונצ'רטו הקלאסי. כאן, התזמורת מתכוננת בדרך כלל לכניסת הסולן בנגינת כמה מן הנושאים, העתידים להופיע במהלך חלקו הראשי של הפרק – מעין מבוא, אבל בטמפו הראשי. אז נכנס הכלי הסולן, לפעמים בחומר משלו (כמו בקונצ'רטו לפסנתר מס' 20 של מוצרט, ואחרים) וממשיך בתצוגה של צורת הסונאטה – קשורה בדרך כלל, אך לא תמיד, לאותו מבוא תזמורתי שבפתיחה. (אצל מוצרט, למשל, כמה מן הנושאים הזכורים ביותר של אותם טוטי תזמורתיים מן הפתיחה נדחים לעיבוד. בקונצ'רטו שלו לפסנתר מס' 25, תמה שלא נשמעה מאז המבוא הופכת ל"נושא" הראשי המטופל בעיבוד. בספרו, אחד הראשונים המוקדשים לקונצ'רטי של מוצרט, מרבה קאת'ברט גירדלסטון לציין עובדה זו.)
התזמורת מנגנת את התצוגה במלואה ללא כלי בפעם הראשונה ואז נכנס כלי הסולו בפעם השנייה של השמעת התצוגה. הדבר נעשה בעקבות ההוראה השורשית בצורת הסונטה לנגן את התצוגה פעמיים. כך, בעצם בצורות סימפוניות או בהרכבים, התצוגה מנוגנת בשלמותה פעמים בעוד שבפורמט הקונצ'רטו נעשה שימוש בחזרת התצוגה להשמעתה בשני אופנים: פעם רק התזמורת ובפעם תזמורת וכלי סולו.
לקראת סיום הרפריזה, יש בדרך כלל קדנצה לסולן לבדו. הקדנצה נושאת אופי אלתורי (בין אם היא מאולתרת באמת ובין אם לאו), ונועדה על פי רוב להאריך את המתח ההרמוני על אקורד דומיננטה לפני שהתזמורת חותמת את היצירה בטוניקה.
תולדות צורת הסונאטה

המונח סונאטה מופיע לראשונה במאה ה-17, כשהחלה היפרדות המוזיקה האינסטרומנטלית מן המוזיקה הווקאלית. משמעותו המקורית של המונח (הלקוח מן המילה האיטלקית suonare, להשמיע צליל בכלי נגינה) הייתה יצירה לנגינה, להבדיל מקנטטה, יצירה לשירה. בימינו המונח מציין צורה זוגית, או כפולה, בדרך כלל במבנה של AABB עם אי-אילו היבטים של צורות תלת-חלקיות.
התקופה הקלאסית קבעה נורמות של בניית פרקים ראשונים ומערכים סטנדרטיים של יצירות מרובות פרקים. המגוון הרחב של מערכים ומבנים צורניים במסגרת פרקים ראשונים, שהיה קיים במשך תקופה מסוימת, יצר בהדרגה נורמות הלחנה מקובלות. כתיבתם של היידן ומוצרט, לצד מלחינים אחרים ידועי-שם, השפיעה יותר ויותר על דור, שחיפש דרכים לנצל את האפשרויות שפרשו לפניו הצורות שהיידן ומוצרט קבעו ביצירותיהם. התאוריה של מערך הפרק הראשון התמקדה יותר ויותר בהבנת כתיבתם של היידן, מוצרט ובהמשך, בטהובן. יצירותיהם נחקרו, דפוסים וחריגות מדפוסים אלה זוהו והוגדרו וגבולות הנוהל המקובל או הרגיל התקבעו על סמך ההבנה של יצירות אלה. צורת הסונאטה כפי שהיא מתוארת מזוהה במידה רבה עם נורמות התקופה הקלאסית במוזיקה. עוד לפני שתוארה, תפסה הצורה מקום מרכזי ביצירת מוזיקה וקלטה אל תוכה או שינתה סכימות צורניות אחרות ליצירות מוזיקליות.
התקופה הרומנטית במוזיקה הביאה עמה קבלה של מרכזיות הנוהל הזה, ניסוח והגדרה מפורשת של הצורה והקניית מקום מרכזי לצורת הסונאטה במוזיקה אינסטרומנטלית, קונצרטית וקאמרית, בייחוד בכל הנוגע ליצירות, שנכתבו מראש כמוזיקה "רצינית". מחלוקות שונות במאה ה-19 עסקו כשאלה, מה בדיוק היו ההשלכות של "עיבוד" וכתיבת סונאטה הלכה למעשה, ומה היה תפקיד רבי-האמן הקלאסיים במוזיקה. האירוני שבדבר הוא, שבעוד אנשים כמו צ'רני ודומיו מנסחים את כללי צורת הסונאטה על בוריים, כתבו מלחיני התקופה – הן הענקים והן הזוטרים שבהם – יצירות, שהתריסו בגלוי כנגד עקרונות הצורה המנוסחת בהפרתם המכוונת.
השפעתה של צורת הסונאטה ניכרה בתולדות המוזיקה הקלאסית עד לתקופה המודרנית. המאה ה-20 הביאה עמה שפע של עבודות מחקר, ששאפו לבסס את התאוריה של צורת הסונאטה על חוקי יסוד טונאליים. המאה ה-20 הייתה עדה להתרחבות המתמשכת של הנוהל המקובל, שהמושגים שנוסחו על פיה הביאו להיווצרות "עקרון הסונאטה" או "מושג הסונאטה" המאחד יצירות מאותו סוג, גם אם אינן עונות בפירוש על דרישות התיאור הנורמטיבי.
צורת סונאטה וצורות מוזיקליות אחרות

צורת הסונאטה חולקת מאפיינים הן עם צורה זוגית והן עם צורה משולשת. במונחים של יחסי סולמות, היא דומה לצורה זוגית, כשמחציתה הראשונה נעה מסולם הטוניקה אל הדומיננטה ומחציתה השנייה חוזרת על עקבותיה (משום כך נודעת צורת הסונאטה לפעמים כצורה זוגית מורכבת); במובנים אחרים, היא דומה מאוד לצורה משולשת, בהיותה מחולקת לשלושה מדורים, הראשון (תצוגה) בעל אופי מסוים, השני (עיבוד) מנוגד לו, השלישי (רפריזה) זהה לראשון.
הסונאטות הזוגיות הראשונות (יותר מ-500) של דומניקו סקרלטי נותנות דוגמאות מצוינות למעבר מן הצורה הזוגית לצורת סונאטה-אלגרו. בתוך שפע הסונאטות אפשר למצוא דוגמאות רבות של צורת סונאטה אמיתית. במהלך המאה ה-18 גילו עוד מלחינים רבים אותה צורה מוזיקלית שמצא סקרלטי, אגב עריכת ניסויים הרמוניים ומלודיים בכלי המקלדת שלהם.
לקריאה נוספת

William E. Caplin A Theory of Formal Functions for the Instrumental Music of Haydn, Mozart, and Beethoven Oxford University Press ISBN 0-19-514399-X
James Hepokoski and Warren Darcy Elements of Sonata Theory: Norms, Types, and Deformations in the Late-Eighteenth-Century Sonata Oxford University Press ISBN 0-19-514640-9
William S. Newman Sonata in the Classic Era (A History of the Sonata Idea) ISBN 0-393-00623-9
William S. Newman The sonata in the Baroque Era ISBN 0-393-00622-0
William S. Newman The sonata in the Classic Era ISBN 0-393-95286-X
William S. Newman The sonata since Beethoven ISBN 0-393-95290-8
William S. Newman Beethoven on Beethoven: Playing His Piano Music His Way ISBN 0-393-30719-0
Charles Rosen (1988) Sonata Forms, 2nd ed. New York: Norton. ISBN 0-393-02658-2
Charles Rosen (1997) The Classical Style. 2nd ed.. New York: Norton. ISBN 0-393-31712-9
Charles Rosen The Romantic Generation ISBN 0-674-77934-7
Arnold Schoenberg Harmonielehre
Heinrich Schenker Free Composition
Felix Salzer Structural Hearing Volumes I & II
Stanley Sadie ed, The Grove Concise Dictionary of Music.
הערות שוליים

1 2  Rosen (1988, 1)
↑  לכסיקון אוקספורד למוזיקה
↑  James Webster, 'Sonata Form, Grove Music
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539477505171  BnF: cb12327838z (data)  GND: 4181786-2  LCCN: sh90005159  NKC: ph721106
הפער המגדרי בוויקיפדיה

ההתפלגות המגדרית של הכותבים בוויקיפדיה, לפי סקר ויקימדיה (2011): 90% גברים, 9% נשים, 1% טרנסג'נדרים או טרנסקסואלים.
הפער המגדרי בוויקיפדיה הוא מושג מתחום הביקורת על ויקיפדיה המצביע על פערים מגדריים בוויקיפדיה הן מבחינת התפלגות דמוגרפית של עורכי ויקיפדיה והן מבחינת איכות התוכן, קיומו או חסרונו.
שיעור הנשים שעורכות בוויקיפדיה, בקנה מידה גלובלי, הוא בין 8.5% ל-16%. על פי סקר מ-2015, שיעור הנשים העורכות בוויקיפדיה העברית עומד על 19.9%. אולם, בדו"ח הסיכום של הסקר מודגש כי בדומה לסקרים נוספים שנעשו לגבי ויקיפדיה העברית, סקר זה אינו מדעי, ואין בו נתונים מהימנים בנוגע לפער המגדרי בוויקיפדיה העברית.
הספרות המחקרית מצביעה על כך שההטיה המספרית לטובת גברים בקרב עורכי ויקיפדיה מובילה להטיה משמעותית בתוכני ויקיפדיה. ההטיה התוכנית באה לידי ביטוי בסיקור לקוי של נושאים שונים; בהצגת מידע באופן מוטה; ובצמצום במגוון הגישות לגבי השאלות "מהו ידע?" ו"כיצד ידע נוצר?". הצמצום במגוון הגישות לגבי שאלות אלה מוביל את עורכי ויקיפדיה לקביעת מדיניות מתוך נקודת מבט אנדרוצנטרית (המציבה את הגבר במרכז) בסוגיות העוסקות בנייטרליות של מידע ובחשיבות אנציקלופדית של נושאים שונים, ומצב זה תורם להיעדרו של ידע.
הספרות המחקרית, שבוחנת את הפערים בוויקיפדיה, מצביעה גם על הטיה אירופוצנטרית ועל הטיה גזעית (Racial bias on Wikipedia) – כלומר, על כך שבוויקיפדיה ניתנת עדיפות לפרספקטיבה ולתחומי העניין של האדם הלבן המערבי.
סמליל מיזם ויקי נשים
מייסד ויקיפדיה, ג'ימי ויילס, טוען כי ההגמוניה הגברית בוויקיפדיה מובילה להטיה מגדרית.
התפלגות מגדרית בין עורכים לעורכות בוויקיפדיות לפי מדינות – על פי סקר קרן ויקימדיה.
ההכרה בקיום הפער המגדרי בוויקיפדיה

ויקיפדיה, שנוסדה בשנת 2001, הפכה עם הזמן למקור המידע הפופולרי ביותר באינטרנט. נכון לדצמבר 2016, ויקיפדיה היא האתר החמישי הפופולרי ביותר בעולם, והאתר השישי הפופולרי ביותר בישראל. במהלך השנים, חוקרים החלו לזהות בוויקיפדיה מספר בעיות סיסטמטיות, כשאחת מהן היא הפער המגדרי. קיומו של הפער המגדרי בוויקיפדיה פורסם לראשונה בשנת 2010, עם פרסום ממצאי סקר שמצא כי שיעור הנשים העורכות בוויקיפדיה עומד על 12.6% בלבד. סוגיה זו החלה לזכות לתשומת לב תקשורתית ואקדמית רבה לאחר פרסום כתבה בנושא בניו יורק טיימס בשנת 2011. מחקרים רבים מראים כי הפער המגדרי מוביל להטיה מגדרית בתוכני ויקיפדיה, ומסבירים מדוע, על אף המוטו של ויקיפדיה לפיו "כל אחד יכול לתרום", קיימת דומיננטיות גברית מובהקת.
אף על פי שנשים מהוות 51% מאוכלוסיית העולם, הן סובלות מחוסר ייצוג משמעותי בזירות רבות בחברה (בזירה התקשורתית, האקדמית, הכלכלית, הפוליטית וכדומה). האו"ם עורך מאמצים להגדיל את ייצוג הנשים במדיה, מתוך הכרה בכך שהמדיה היא כלי משמעותי ביותר להשגת שוויון מגדרי. גישתה של קרן ויקימדיה לנושא שונה: הקרן קושרת את הפער המגדרי לבעיה קשה של איכות בתוכני ויקיפדיה, ועורכת מאמצים לצמצמו מתוך הרצון לשפר את ויקיפדיה, ולא מתוך רצון לקדם שוויון מגדרי. לטענת סו גרדנר, מנכ"לית קרן ויקימדיה (בשנים 2007–2014), ויקיפדיה אומנם שואפת להציג לציבור את מכלול הידע האנושי, אולם בפועל היא מציגה את מכלול הידע הגברי; זאת, משום ששיעור הנשים העורכות בוויקיפדיה נמוך כל כך. לדבריה, מנקודת המבט של קרן ויקימדיה, הפער המגדרי אינו סוגיה מוסרית, אידאולוגית או פמיניסטית, אלא סוגיה של איכות התוכן בוויקיפדיה: אם המטרה היא להציג את מכלול הידע האנושי, לא ניתן לעשות כן אם לא כולם משתתפים ביצירתו.
ההתפלגות המגדרית בשימוש באינטרנט בארצות הברית מצביעה על שיעור דומה בין גברים לנשים: 81% גברים מול 77% נשים. בקרב עורכי ויקיפדיה, לעומת זאת, הפער המגדרי בקרב העורכים גדול מאוד: 85%–90% מהעורכים הם גברים. הסיקור הדל של נשים ושל תחומי עניין הנוטים להעסיק נשים קשור בחלקו לסיבות היסטוריות (נשים באופן מסורתי הודרו מהתיעוד ההיסטורי), אולם נובע גם מן ההעדפות של העורכים בוויקיפדיה. גברים ונשים נוטים לערוך בתחומי עניין שונים, ולכן פער מגדרי בין העורכים מוביל לסיקור לא שוויוני של תחומים שונים. בנוסף, לפער המגדרי יש השלכות משמעותיות לא רק על הידע עצמו אלא גם על קהילת העורכים בוויקיפדיה.
ישנם הטוענים כי הפער המגדרי בוויקיפדיה אינו מהווה בעיה. לדעתם, האחריות על שיעורי העריכה הנמוכים בקרב נשים מוטלת על ציבור הנשים, הבוחר שלא לתרום לוויקיפדיה. חלקם אף לועגים לנושאים המשתייכים לתחומי עניין הנחשבים "נשיים", וגורסים כי אין הצדקה לכלול נושאים כאלה באנציקלופדיה. מחקר שניתח את התגובות לסיקור הפער המגדרי בכלי התקשורת מצא כי השיח כולל לעיתים באקלאש (אנ') – תגובה אנטגוניסטית ולעגנית – נגד נשים.
חלוקה מחקרית

הפער המגדרי ביחס לוויקיפדיה ניתן לחלוקה לשלושה תחומים:
סוגיית הפער המגדרי בין קוראים – סוגיה זו עוסקת בהתפלגות המגדרית בין קוראי ויקיפדיה. מספר סקרים מצאו כי הפער המגדרי בין הקוראים הוא זניח.
סוגיית הפער המגדרי בין עורכים – סוגיה זו עוסקת בהתפלגות המגדרית בין עורכים לבין עורכות בוויקיפדיה, באופיה, בסיבותיה ובדרכים לצמצומה. המחקר מצא כי קיים פער מגדרי ניכר בקרב עורכי ויקיפדיה.
סוגיית הפער המגדרי התוכני (הטיה מגדרית) – סוגיה זו עוסקת בפער התוכני: קיומם והיעדרם של תכנים, והאופן בו הם מתוארים (מסגור, ארגון, עומק והיקף). המחקר מצא כי קיימת הטיה מגדרית משמעותית בידע לפיה ערכים על נשים או ערכים הנוגעים לתחומי עניין הנוטים להעסיק נשים נמצאים בחוסר ובדלות כמותית ואיכותית, בעוד ערכים על גברים או ערכים הנוגעים לתחומי עניין שנוטים להעסיק גברים נהנים מעושר כמותי ואיכותי.
רקע היסטורי

ויקיפדיה נוסדה על בסיס רעיוני של שתי מסורות: מסורת האנציקלופדיה ומסורת תנועת התרבות החופשית (Free culture movement) (התוכן החופשי). בשתי המסורות הללו קיימת היסטוריה של דומיננטיות גברית מובהקת – דומיננטיות שוויקיפדיה ירשה, גם אם באופן בלתי מודע ומכוון. חלק מההטיות המגדריות בוויקיפדיה נגרמות עקב שעתוק של תיעודים ממאגרי מידע מוטים אחרים, אולם אין בכך כדי להסביר את הפער המגדרי הגדול שקיים לא רק בחוסר ביוגרפיות של נשים אלא בדלות בתחומי ידע שונים. התוכן בוויקיפדיה משקף את מה שמעניין את העורכים, ולכן השעתוק אינו בא לידי ביטוי רק בשימוש במקורות חיצוניים קודמים בעלי הטיה מגדרית, אלא גם בהעדפות ובתחומי העניין של העורכים.
רקע היסטורי > מסורת אנציקלופדית

הטיה מגדרית הייתה קיימת באנציקלופדיות מאז היווצרן. הפילוסופית סימון דה בובואר כתבה בשנת 1949 בספרה "המין השני" כי "אין זאת נחיתותן של הנשים שקבעה את חוסר חשיבותן ההיסטורי: זהו חוסר חשיבותן ההיסטורי שגזר עליהן את הנחיתות". באנציקלופדיות המוקדמות זכו נשים לאזכורים קצרים ביותר. במהדורה הראשונה של אנציקלופדיה בריטניקה (1768–1771), הערך "מחלות סוסים" כלל 39 עמודים, בעוד הערך "אישה" כלל 3 מילים בלבד: "הנקבה של האדם". את האנציקלופדיה הגדולה ערכו 150 גברים ואף לא אישה אחת, וספר הביוגרפיות של ונצואלה שפורסם בשנת 1957, הכיל רק 3.6% ביוגרפיות על נשים, כאשר רוב הביוגרפיות עסקו באישי צבא ובפוליטיקאים (זירות שנשים לא פעלו בהן).
ההיסטוריונית גיליאן תומאס (Gillian Thomas) חקרה את אנציקלופדיה בריטניקה, ומצאה כי נשים נדחקו בה לשולי תולדות החברה האנושית ונתפסו כתוספת לביוגרפיה של גברים. המדענית מארי קירי לדוגמה, שזכתה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1903 ובפרס נובל לכימיה בשנת 1911, לא זכתה לערך במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (1910–1911), אלא נאלצה להסתפק באזכור קצר בערך על אודות בעלה, פייר קירי. מתוך 1,500 עורכי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, רק 35 (כ-2%) היו נשים (רובן סופרג'יסטיות). בנוסף, נשים נעדרו לחלוטין מרשימת 49 העורכים-היועצים של האנציקלופדיה.
בשנת 1942 חקרה ההיסטוריונית מרי ריטר בירד את הפער המגדרי באנציקלופדיה בריטניקה ומצאה בה הטיות מגדריות רבות. כך למשל, הערך מלכה לא היה קיים, נשים הודרו לחלוטין מערכים שעסקו ברפואה ובבריאות, והערך "שיר" הותיר את הרושם שלנשים לא הייתה שום תרומה לשירה באירופה. ריטר מסרה את דו"ח ממצאי המחקר שלה לעורך הראשי של בריטניקה, וולטר יאסט (Walter Yust), וחרף הבטחותיו לשינוי, בפועל הדו"ח זכה להתעלמות. משום כך, ריטר הפצירה בנשים להפסיק לערוך את בריטניקה.
במאה ה-19 טען, ג'ון ראסקין כי נשים צריכות לקבל נגישות לידע רק אם הדבר יאפשר להן להביע אהדה כלפי העונג של בעליהן בפעילותם לצבירת ידע. תומאס טוענת כי תפיסת עולם זו משתקפת בערכים של בריטניקה. ההיסטוריונית ג'ינה לוריה ווקר (Gina Luria Walker) טוענת כי ויקיפדיה אינה שונה מאנציקלופדיות אחרות במובן זה שהידע שבה נוצר על ידי גברים ועבור גברים.
עקרון "החשיבות האנציקלופדית" בוויקיפדיה, שמנחה את עורכיה בבואם לשקול אלו ערכים לכלול ואלו למחוק, עלול להוות מכשול הניצב בפני תוכן של נשים ושל קבוצות מיעוט בכלל. בוויקיפדיה, אחד הקריטריונים העיקריים לכתיבת ערך על אישיות הוא כיסוי רחב אודותיה במקורות אמינים. קריטריון זה מקשה על כניסה של דמויות נשיות: מבחינה היסטורית, לעיתים קרובות נשים זכו להתעלמות, או שהקרדיט על פועלן ניתן לגברים (תופעה הנקראת אפקט מטילדה), ולכן קיים מחסור בתיעוד היסטורי של הישגים נשיים. ויקיפדיה משעתקת הטיות קודמות: כשם שהגמוניה גברית הייתה קיימת בספרות המדעית מזה מאות שנים, כך גם בוויקיפדיה קיימת הגמוניה גברית כמעט מוחלטת, שמגבילה את נקודת המבט הנשית באופן משמעותי, ודוחקת לשוליים נושאים שנחשבים נשיים.