stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיסר

ערך זה עוסק בתואר קיסר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
הכתרת נפוליאון לקיסר – ציור מאת ז'אק-לואי דויד
נארוהיטו, קיסר יפן, האדם היחיד שמחזיק בתואר זה כיום
קֵיסָר (בלטינית: Imperator) הוא תואר למונרך במדינות או באימפריות שונות ובתקופות שונות. מקור המילה העברית "קיסר" בשמו של יוליוס קיסר (בלטינית Caesar), שהכריז על עצמו שליט יחיד ברומא העתיקה. יוליוס קיסר עצמו כונה דיקטטור, ורק יורשו אוגוסטוס, שאימץ כבן וצירף לשמו את השם "קיסר", נחשב הקיסר הראשון של הקיסרות הרומית. שאר קיסרי רומא אחריו נשאו בתואר זה כאחד מהשמות הקבועים של המשרה, אולם נירון היה האחרון ש"קיסר" היה גם שם משפחתו הרשמי.
תואר תפקידם של הקיסרים במאות הראשונות של הקיסרות היה פרינקפס ("ראשון האזרחים") ולא קיסר. בתקופת הטטררכיה שימש התואר את שני הזוטרים בשליטי האימפריה אשר היו כפופים לשני האוגוסטוסים.
מאוחר יותר שימש התואר קיסר לציון תפקידו של המונרך באימפריה הביזנטית, באימפריה הרומית הקדושה ובמקומות נוספים. כך למשל נפוליאון בונפרטה (שהקים את הקיסרות הראשונה) ונפוליאון השלישי (שהקים את הקיסרות השנייה) נשאו בתואר זה בצרפת. דוגמאות נוספות הן הקיסרים הגרמניים בשנים 1871–1918, שליטי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ושליטי האימפריה הרוסית.
מקור השם קיסר הוא במילה הלטינית "קאיסיוּס" – חַתוּך/כַּרוּת. אצל מפרשי התלמוד מובא כי הקיסר הראשון ברומא העתיקה נולד לאחר מות אימו כשביקעו את כרסה ויצא חי (ומכאן מקור השם ניתוח קיסרי), ונקרא קיסר מלשון כרות, ומאז כל קיסרי רומא נקראו בשם זה.
באנגלית המילה "אמפרור" (Emperor) מקבילה למילה "קיסר" ומציינת את תוארו של שליט אימפריה. על כן זה התואר המיוחס כיום למונרכים שונים ברחבי העולם שעמדו בראש אימפריה. מקור המילה הוא בתואר הצבאי הרומאי "אימפרטור", שהפך לאחד מתואריהם של קיסרי רומא מאז אוגוסטוס. כך למשל המילה "קיסר" היא התרגום לעברית של התואר שנשאו שליטי סין, יפן, אתיופיה, מונגוליה ופרס בתקופות שונות.
נכון למאה ה-21 היחיד הנושא את התואר הוא קיסר יפן.
קיסרויות בעבר ובהווה והתואר הייחודי לשליטיהן > בהווה

| קיסרות | תקופת שלטון | שם התואר הקיסרי | קיסר מכהן |
| --- | --- | --- | --- |
| יפן (בעבר: האימפריה היפנית) | 660 לספירה – היום | טנו (天皇, "הריבון השמימי") | נארוהיטו, קיסר יפן |
ראו גם

קיסרי רומא
קיסרי ביזנטיון
קיסרופאפיזם
קיסרי יפן
קיסר סין
צאר
שאה
הקיסרות הראשונה
הערות שוליים

↑  תוספות מסכת עבודה זרה, דף י עמוד ב
1 2  מחוץ לרוסיה, כולל בעברית, היה נהוג להמשיך ולכנות את האימפריה הרוסית כ"רוסיה הצארית" ולהתייחס לשליטיה כ"צאר".
| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • טריבון הפלבאים • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |  |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |  |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |  |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |  |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543354505171  BnF: cb11954086d (data)  GND: 4114123-4  LCCN: sh85042835
גשר קניון ניו ריבר (וירג'יניה המערבית)

| --- | --- |
גשר קניון ניו ריבר
גשר קניון ניו ריבר
 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר 
 שימוש:  חציית נהר ניו ריבר על ידי כלי רכב, אופניים והולכי רגל
 כתובת:  מחוז פאייט 
 מיקום:  פייטוויל (אנ'), וירג'יניה המערבית
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  יוני 1974 – אוקטובר 1977 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  22 באוקטובר 1977 
 חברת בנייה:  U.S.Steel
 חומרי בנייה:  פלדת בליה
 אדריכל:  מייקל בייקר אינטרנשיונל
 מידות
 אורך:  924 מטר
 גובה:  267 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  1 
 מִפְתָּח מרבי:  518 מ' 
 נתיבים:  4
 קואורדינטות:  38°04′08″N 81°04′57″W﻿ / ﻿38.06889°N 81.08259°W﻿ / 38.06889; -81.08259
 he
 
מעל נהר ניו ריבר בגובה של כ-265 מטרים, על משטח פלדה, שבנוי מתחת לכביש US 19 שעובר על גשר קניון ניו ריבר.
גשר קניון ניו ריבר (באנגלית: New River Gorge Bridge) הוא גשר קשתות פלדה באורך 924 מטרים מעל ערוץ נהר ניו ריבר ליד פייטוויל (אנ'), וירג'יניה המערבית, בהרי האפלצ'ים שבמזרח ארצות הברית. עם הקשת שאורכה 518 מטרים, גשר קניון ניו ריבר היה גשר הקשתות הארוך ביותר בעולם במשך 26 שנים; כעת הוא החמישי באורכו, והארוך ביותר מחוץ לסין. כשהושלם קטע הכביש הבין מדינתי מס' 19‏(אנ') שעובר מעליו, הושלם פרוזדור L - אחד מתוך מספר "מעברים הכרחיים" בצורה של כבישים מהירים שחוצים את שרשרת הרי האפלצ'ים.
הכביש שעל גשר קניון רכב ניו ריבר נמצא 267 מטרים מעל הנהר, מה שהופך את הגשר לאחד מגשרי כלי הרכב הגבוהים בעולם; הוא השלישי בגובהו בארצות הברית. כשהושלם בשנת 1977, הוא היה הגשר הגבוה בעולם הנושא כביש רגיל, תואר בו החזיק עד פתיחת גשר ליגואנגה בסין(אנ') בשנת 2001.
בניית הגשר

חטיבת הכבישים המהירים של מערב וירג'יניה בחרה בחברת "מייקל בייקר אינטרנשיונל" למשימת תכנון הגשר. הם תכננו גשר בעל קשת יחידה באורך כקילומטר מעל נהר. שירותיהם כללו מחקרי מיקום, תכנון מקדים וסופי, פיתוח חלופות, הערכת סביבה, ליווי בשלב הבנייה ובדיקה וניתוח מעמיקים.
חטיבת הגשרים האמריקאית של חברת US Steel(אנ') קיבלה את חוזה הבנייה. ביוני 1974 הוקם מסלול כבלים בין ארבעה מגדלים - שניים מכל צד של הקניון - כדי לחצות את הערוץ עם 2 עגלות התלויות על הכבלים (2 רכבלים). הופעלו מנופים כדי להניע את איברי הפלדה המסיביים למקומם. שתי העגלות היו מסוגלות לשנע 50 טון כל אחת, עובדה שאפשרה להעביר מנות במשקל של עד 92 טון למקומן, כשהן עובדות במקביל. העגלות נעו על כבלים בקוטר 7.62 סנטימטרים (3 אינץ'). רוב חלקי הגשר הגיעו באמצעות רכבת לעיירה לנלן(אנ') שבוירג'יניה המערבית, ולאחר מכן הועברו במשאיות לאורך 30 קילומטרים לאתר הבנייה. חלק מהחלקים היו כבדים מדי להובלה במשאיות, והיה צורך להרים אותם באמצעות מנוף מפסי הרכבת שבתחתית הערוץ, אל הרכבל.
כדי להימנע מהצורך לצבוע את הגשר, בנו אותו מפלדת בליה. השימוש בפלדה זו הציב בפני המתכננים והמבצעים כמה אתגרים, שהבולט שבהם היה ההבטחה שנקודות הריתוך יעברו בליה באותו קצב כמו שאר הפלדה. לפלדת בליה יש מראה דמוי חלודה, שלעולם אינו זקוק לצביעה. שלוש שנים לאחר מכן, ב-22 באוקטובר 1977, הסתיימה הבנייה והגשר נפתח. עלות הבנייה הסופית הייתה 37 מיליון דולר (שווה ערך ל-140 מיליון דולר ב-2022 דולר). זה היה כ-4 מיליון דולר, או 15 מיליון דולר ב-2022, מעל הצעת המחיר.
היסטוריה

הגשר ממוקם באזור שהיה פעם אזור סְפַר במערב וירג'יניה. הוא ממוקם בחלק הצפוני של הפארק הלאומי והשמורה של קניון ניו ריבר שהוא באורך כ־85 קילומטרים, ומהווה יחידה של שירות הפארקים הלאומיים. הגשר מוקף ביער השופע של הרי האפלצ'ים. בניצב לגשר ולכביש הבין מדינתי מס' 19, עובר קו רכבת לאורך כל צד של הנהר בתחתית הערוץ. לגשר הזה קדם הגשר הוותיק יותר ושמו Fayette Station Bridge. הגשר נבנה בשנת 1889 כדי להחליף מעבורת שחיברה בין שתי קהילות כריית פחם מתפתחות שנוסדו ב-1873 לאורך מסילת הרכבת של צ'ספיק ואוהיו(אנ'). בשנת 1978, פחות משנה לאחר השלמת גשר קניון ניו ריבר, נסגר הגשר הישן לתנועת כלי רכב. בעת סגירתו, נשא הגשר את כביש WV 82 שמתפתל במעלה ובמורד הגבעות המעטרות את שני צידי הנהר. שחזור הגשר התרחש בין השנים 1997-1978, ונוספו לו שני שבילים להולכי רגל. הגשר המשוחזר נקרא מחדש כגשר Tunney Hansaker(אנ') ב-8 בנובמבר 1998.
באותה תקופה, הגשר החדש היה הפרויקט הגדול ביותר בתולדותיה של מחלקת הכבישים המהירים של מערב וירג'יניה. הוא היה חשוב הן מבחינת העלות הכוללת שלו והן שהממשלה הפדרלית סיפקה 70 אחוז מהמימון. הבנייה נתנה דחיפה לכלכלה הממלכתית והמקומית; ושיפרה במידה גדולה מאד את התחבורה באזור. הגשר חתך את זמן הנסיעה של הרכב מצד אחד של הערוץ לצד השני מכ-45 דקות ל-45 שניות.
בשנת 2005, המבנה זכה לתשומת לב נוספת כאשר המטבעה האמריקאית הנפיקה את הקוורטר (רבע דולר) של מדינת מערב וירג'יניה עם הגשר מתואר בצד אחד.
ב-14 באוגוסט 2013, הגשר נרשם ברשימה הלאומית של מקומות היסטוריים. זאת למרות שעדיין לא מלאו לו 50 שנים. הוא נרשם בשל השפעתו יוצאת הדופן על התחבורה המקומית ומשמעותה ההנדסית.
תיירות

גשר קניון ניו ריבר נמצא בתוך הפארק הלאומי קניון ניו ריבר של שירות הפארקים הלאומיים, אשר מגן על חלק זה של ערוץ ניו ריבר. בקצה הצפוני של הגשר מפעיל שירות הפארקים מרכז מבקרים; יש לו תצפיות נוף וגרם מדרגות היורד חלק מהדרך אל תוך הערוץ. מסלול פלדה ברוחב 60 סנטימטרים עובר לכל אורכו של הגשר מתחת לכביש. המסלול נבנה במקור כדי להקל על הבדיקות, והמסלול פתוח לסיורי "הליכת גשר" מודרכים, נגישים לנכים. המבקרים משתמשים בציוד בטיחות כמוצג בתמונה משמאל. מאז פתיחתו, הגשר הוא מרכז האירועים של "יום הגשר"(אנ'), של מחוז פאייט(אנ'), שנערך בשבת השלישית בכל אוקטובר. יום זה מנציח את השלמת גשר ניו ריבר ג'ורג' ב-1977. באותו יום, כל ארבעת הנתיבים של הגשר סגורים לכלי רכב, ונפתחים להולכי רגל. כמו כן מאפשרים באותו יום קיום קפיצות בסיס מהגשר ופעילויות אתגריות נוספות כגון סנפלינג ובאנג'י.
ראו גם

ניו ריבר (נהר)
הפארק הלאומי קניון ניו ריבר
ביאורים

↑  מדובר בסדרה של מסדרונות של כבישים מהירים באזור האפלצ'ים במזרח ארצות הברית, הנקראים ADHS - Appalachian Development Highway System(אנ'). המסלולים מתוכננים כמסלולים מקומיים ואזוריים לשיפור הפיתוח הכלכלי באזור המבודד מבחינה היסטורית. המערכת הוקמה כחלק מחוק הפיתוח האזורי של האפלצ'ים משנת 1965, והוספו לו שוב ושוב נדבכים, על ידי פעולות חקיקה ואסדרה פדרליות ומדינתיות שונות. המערכת מורכבת מתערובת של נתיבים בין–עירוניים, נתיבי מדינות ונתיבים פדרליים. המסלולים מוגדרים רשמית כ"מסדרונות" ומוקצית להם אות ולחלקם גם מספר בצמוד לאות לבטא מסדרון משנה של המסדרון בעל האות הנתונה. שילוט של מסדרונות אלו משתנה ממקום למקום, אך בדרך כלל הוא עם שלט בולט בצבע כחול. מדובר בכ- 32 מסדרונות/כבישים המסומנים מהאות A עד X.
↑  לצפייה בשני הכבישים: הבין מדינתי מס' 19, והמדינתי מספר 82, לרבות המסלול המפותל של האחרון ראו כאן.
הערות שוליים

↑  George R. Carter, Jr., 2006, Mind the Gap - Building the World’s Longest Steel-Arch Bridge -, American Heritage Magazine, April/May 2006, Volume 57, Issue 2 (The third item)
1 2 3  Green, Diana Kyle (October 2011). "Fayette County High". Wonderful West Virginia. 75: 4–7.
1 2 3 4 5 6  New River Gorge Bridge, National Park Service - New River Gorge National Park & Preserve
1 2 3  New River Gorge Bridge, Michael Baker International
↑  New River Gorge Bridge History, Bridge Walk.com/history-of-the-bridge
1 2  New River Gorge Bridge: 10 Little Known Facts, New River Gorge Adventure Guide
↑  Fayette Station Bridge, Historic Bridges.org, June 5, 2014
↑  Fayette Station Bridge, Bridges & Tunnels
↑  Images of West Virginia, The Best of West Virginia
↑  West Virginia State Quarter, United State Mint, October 14, 2005
↑  National Register of Historic Places 2013 Weekly Lists, pp.158, National Park Service
↑  Book your New River Gorge Bridge Walk, Bridge Walk for the Walk of your Life
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535101205171  LCCN: sh2006006850  VIAF: 315530972   WorldCat (עם VIAF): 315530972 
תמונה פנורמית (מבט ממרכז המבקרים, ויש להקליק עליה כדי לקבל את הפנורמה במלוא היקפה) של גשר קניון ניו ריבר, שהכביש הבין מדינתי מס' 19 עובר מעליו. מצפון לגשר, במורד הנהר, ניצב הגשר הישן Fayette Station Bridge. ניתן לנסוע ברכב ממרכז המבקרים הנמצא ממערב לנהר ובסמוך לגשר "החדש", לרדת בנסיעה לגשר "הישן", לחצות את הנהר מזרחה, ולעלות בדרך סלולה ומפותלת אל כביש מס' 19.
זאב רבן

| --- | --- |

זאב רבן עם דגם חימר של כותרת עמוד שעיצב עבור בניין ימק"א ירושלים
 לידה:  22 בספטמבר 1890 לודז'
 פטירה:  19 בינואר 1970 (בגיל 79) ירושלים
 שם לידה:  ווֹלְף (זאב) רָבִיצְקי
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור, גרפיקה, עיצוב תעשייתי
 זרם באמנות:  האמנות הארץ ישראלית
 הושפע על ידי:  בוריס שץ, אפרים משה ליליין
 
רישום לספר "ירושלם הבנויה" מאת בוריס שץ
פרסומת לסיגריות רות. מונופוליה ממשלתית לטבקי טורקיה. 1925 לערך
זאב רַבָּן (22 בספטמבר 1890, לודז' – 19 בינואר 1970, ירושלים) היה צייר, גרפיקאי ומעצב תעשייתי עברי. מאבות האמנות הארץ ישראלית בתקופת היישוב.
תולדות חיים

רבן נולד בשם ווֹלְף (זאב) רָבִיצְקי בלודז' בשנת 1890. אביו, יחיאל רביצקי, יליד קאליש, היה רב חרדי ובילדותו למד רבן בחדר. אמו רייזל בסר באה ממשפחת סוחרים משכילית, ואביה לימד את רבן עברית. החל את לימודי האמנות בעירו, ובגיל 16 יצא ללמוד פיסול ועיטור אדריכלי דקורטיבי במוסדות שונים לאמנויות - תחילה למד במינכן (1906–1907). בהמשך השתלם בפריז בפיסול נאו-קלסי אצל אנטואן מרסייה (אנ'), עד 1909, ובבריסל למד במשך שלוש שנים, עד 1911. כשסיים את לימודיו שב ללודז', ומשם המשיך לפריז. השם "רבי צבי בצלאל" המופיע על לא מעט ספרים שאייר הוא שם עט של זאב רבן.
בהשפעת מנהל בית הספר לאמנות בירושלים "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", האמן בוריס שץ, שאותו פגש בפריז, עלה רבן לארץ ישראל בשנת 1912 ושימש כמורה ב"בצלאל" עד שנת 1929. בבצלאל לימד פיסול, ריקוע וחקיקה ולימים מונה למנהל הזמני של המוסד. החל מ-1914 ניהל את מחלקת המיקשה בבית הספר לאמנות. בין תלמידיו ב"בצלאל" נמנו ראובן רובין, נחום גוטמן, אביגדור סטימצקי ומרדכי אבניאל.
השתתף בשנת 1921 בתערוכה ההיסטורית שבה הציגו לראשונה בארץ ישראל אגודת אמנים עברית. תערוכה זו התקיימה במגדל דוד שבעיר העתיקה בירושלים, והייתה הראשונה מסדרת תערוכות שנתיות שנקראו "תערוכות אמני מגדל דוד".
ב-1922 הקים בשיתוף עם האמן מאיר גור אריה "בית עבודה לאמנות אינדוסטריאלית" (קרי תעשייתית), שפעל עד לשנות ה-60 של המאה העשרים. בשנות העשרים והשלושים עסק רבות בעיצוב סמלים ותעודות לעסקים ומוסדות וכן בעיצוב פנים. אריחי קרמיקה שעיצב מעטרים חזיתות בתים רבים בתל אביב (כמו למשל, בית לדרברג).
רבן עיטר ועיצב בתי כנסת בארץ ישראל ומחוץ לה ויצר להם ריהוט ותשמישי קדושה. בשנת 1931 עיצב את החלונות הצבעוניים בבית הכנסת הגדול בתל אביב.
רבן היה אנתרופוסוף וצמחוני. היה ממייסדי לשכת הבונים חופשיים "אלומה". היה ממקימי שכונת בית הכרם בירושלים.
ציוריו של רבן, חפצי החן שיצר, עיטוריו לספרים וכרזות פרסומת שעיצב, היו ברוח אסכולת ה-"אר נובו" (Art Nouveau) שרווחה באירופה בסוף המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים, שהיה בה יסוד דקורטיבי חזק. כן שילב רבן ביצירותיו יסודות מזרחיים האופייניים לארץ ישראל וממוטיבים תנ"כיים ותיאר את נופי הארץ ואנשיה. יצירותיו מרובות הסמלים הוגדרו כ"סימבוליזם עברי". רבן נחשב אחד מיוצרי "סגנון בצלאל".
תערוכות אודותיו

ב-1982 נערכה תערוכת ציורים ומתווי עבודות עיצוב של רבן (מן השנים 1915–1940) בגלריה דבל בירושלים (בעקבות תערוכה קודמת שם אודותיו מ-1981).
בשנת 1993 נערכה בגלריה "מעיינות" בירושלים תערוכה רטרוספקטיבית, שבה הוצגו לראשונה כ-250 מעבודותיו של זאב רבן שנאספו בעולם.
בשנת 2001 התקיימה תערוכה רטרוספקטיבית מקיפה לעבודותיו ופועלו של רבן במוזיאון תל אביב לאמנות, לרגל ציון 70 שנים למוזיאון.
עבודות בולטות

מעשן הנרגילה
שיר השירים (1923)
כיסא אליהו (1925)
איורים למקורות: שיר השירים, מגילת אסתר, מגילת רות, הגדה של פסח, חד גדיא, מכבים.
איורים לספרים מאת חיים נחמן ביאליק, לוין קיפניס, שמואל יוסף עגנון, בוריס שץ.
קלפי משחק עם דמויות מן המקרא.
עבודות אבן פיסוליות לבניין ימק"א ברחוב דוד המלך בירושלים.
עיצוב פנים של מלון המלך דוד בירושלים.
שער אבן ודלתות פליז לבית הספר בצלאל.
דלתות פליז לבית החולים ביקור חולים.
דלתות נחושת לבניין בצלאל בירושלים.
חלונות ויטראז' ודלתות עץ לבית הכנסת הגדול (תל אביב) ברחוב אלנבי.
הצעה לסמל מדינת ישראל.
מצבת קבר לפרץ סמולנסקין.
סמלים לחברות ולמוסדות: "הסנה", מכון ויצמן למדע, מע"צ (מחלקת עבודות ציבוריות), נשות הדסה, המשטרה, תנועת הצופים ועוד.
לוחיות סמלי מדינות ארצות הברית ל-"יד קנדי" שבהרי ירושלים, בתכנון האדריכל דוד רזניק.
הציור על קופסת נרות החנוכה המסורתית.
תמונת קרמיקה לפי ציור של ירושלים, מעשה ידיו של זאב רבן בשנת 1925, הופיעה על גליונית מזכרת שהופקה על ידי דאר ישראל לרגל תערוכת בולים בין לאומית ב־18 במרץ 2001. האמן יגאל גבאי עיצב את הגליונית.
גלריה

דלתות פליז (1922) ששימשו עבור הכניסה לבניין בצלאל בירושלים בעיצוב זאב רבן ובביצוע חביב ששון
זאב רבן לפני ארון-הקודש מתוצרת "בצלאל" שהוצג בתערוכת מגדל דוד בשנת 1922
"הכותל", פרט ממסגרת נחושת (1928 בקרוב) בעיצוב זאב רבן ובביצוע חביב ששון, בית האמנים בירושלים
"קבר רחל", פרט ממסגרת נחושת (1928 בקרוב) בעיצוב זאב רבן ובביצוע חביב ששון, בית האמנים בירושלים
"הגירוש מגן העדן" (1929), תבליט לא גמור מאת זאב רבן וזאב בן-צבי, בית האמנים בירושלים
הכרזה "בואו לפלשתינה" בעיצובו של זאב רבן
לקריאה נוספת

קטלוגים:
ימי מגדל דוד - מלחמת התרבות הראשונה באמנות ישראל, אוצר התערוכה: יגאל צלמונה; מאמרים מאת יעקב שביט ואחרים. מגדל דוד, המוזיאון לתולדות ירושלים, תשנ"ב (1991).
זאב רבן, 1890–1970 / אוצרת התערוכה: יעל גנסיה; תרגום לאנגלית ועריכה: מלכה יגנדורף; תרגום לעברית: עדנה לרמן, ירושלים: גלריה מעיינות, תשנ"ג-1993.
זאב רבן - סימבוליסט עברי / אוצרת: בת שבע גולדמן אידה; ספר: מחקר: בת שבע גולדמן אידה; תרגום מאנגלית לעברית: דריה קסובסקי), תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות (בשיתוף עם יד יצחק בן-צבי), 2001.
Raban remembered: Jerusalem’s forgotten master: essays and catalogue of an exhibition at the Yeshiva University Museum, December 1982-June 1983, New York City: The Museum, 1982.
הערות שוליים

1 2  סמדר שפי, "חזון פנטסטי על ארץ ישראל", הארץ, 16.5.93.
↑  מקור: תיק האמן במרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל.
↑  סמדר שפי, "חזון פנטסטי על ארץ ישראל", הארץ, 16.5.93.
↑  מקורות: "תערוכה מ"תקופת בצלאל": עבודות של זאב רבן", על המשמר, 13.5.93; תמליל ראיון טלוויזיה עם מנהל מוזיאון ישראל מרטין וייל, 13.5.93 (מתיק האמן במרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל).
↑  ראו: עמר לחמנוביץ, "הגדה של פסח מאוירת על ידי זאב רבן", השבועון-מקור ראשון, 22.4.05.
↑  שמעון רובינשטיין, "חידת ליל ט"ז בסיוון תרפ"ו", כל העיר, 21.7.89. הדלתות אינן ניצבות עוד בפתח הבניין.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277485  NLI: 987007266714505171  PLWABN: 9810628314405606  BnF: cb15095458b (data)  GND: 123926300  ISNI: 0000 0000 6684 4960  LCCN: n84135862  NKC: zmp20201068804  NTA: 070921466  SNAC: w6tt6g9n  SUDOC: 227002717  ULAN: 500067633  VIAF: 77234867   WorldCat (עם VIAF): 77234867
ססיל רות

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 במרץ 1899 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  21 ביוני 1970 (בגיל 71) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מקום לימודים:  מרטון קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת העיר ניו יורק  אוניברסיטת אוקספורד  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת בר-אילן 
 
ססיל (בצלאל) רות (Cecil Roth; אדר תרנ"ט, 5 במרץ 1899 – י"ז בסיוון תש"ל, 21 ביוני 1970) היה היסטוריון יהודי-בריטי אשר התמחה בתולדות היהודים בכלל ובתקופת הרנסאנס בפרט. רות הציע היסטוריוגרפיה אשר שמה את הדגש על פירות היצירה העיקריים בכל תקופה. בהיסטוריוגרפיה שלו גלומה תפיסת עולם הומניסטית, והדגשת חֵרות האדם וכוח היצירה שלו.
קורות חיים

רות נולד בעיר לונדון שבאנגליה במרץ 1899 לג'וזף רות. הוא אחיו הצעיר של חיים יהודה רות. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הסיטי של לונדון (אנ') שירת בצבא הממלכה המאוחדת במשך שנתיים, בשנים 1917–1919. הוא למד במרטון קולג' (אנ') של אוניברסיטת אוקספורד באנגליה, וקיבל תואר דוקטור ב-1924. עבודת הדוקטור שלו עסקה ברפובליקת פירנצה. בשנים 1939–1964 הורה באוקספורד מדעי היהדות. כן הורה מדעי-היהדות באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1925 נבחר רות לחבר בחברה ההיסטורית המלכותית (אנ') ובשנת 1941 לחבר בחברה המלכותית לספרות.
ב-1964 עלה לישראל, השתקע בירושלים, והוזמן לכהן כפרופסור באוניברסיטת בר-אילן כפרופסור אורח במחלקה להיסטוריה יהודית. המינוי עורר התנגדות עזה של גורמים דתיים ובראשם הרבנים צבי יהודה הכהן קוק ואברהם יצחק ברומברג. המתנגדים טענו כי ביקורת המקרא המשתקפת מספריו של רות מנוגדת למסורת היהודית, וכי פגע בכבודם של אבות האומה.
מנגד תמכו בו אישים מוכרים בציבור, כמו יוסף בורג שטענו כי המבקרים מסלפים את משנתו של רות, והצביעו על כך כי הוא יהודי מאמין שומר מצוות העוסק בביקורת אקדמית ולגיטימית. גם הסנאט של האוניברסיטה עמד מאחוריו והביע אמון בלתי מסויג בפרופ' רות "כחוקר, כמורה וכאדם". גם אגודת בוגרי האוניברסיטה גינתה את ההתקפות על פרופ' רות ותמכה בו. בעקבות המתקפות נאות רות שלא לשמש בהוראה באוניברסיטה, אלא לשמש חבר הסגל בלבד.
בירושלים היה רות ממתפללי בית הכנסת האיטלקי. מאז עלה ארצה הקדיש את רוב זמנו לעבודתו כעורך הראשי של האנציקלופדיה יודאיקה. הוא חילק את זמנו בין ניו-יורק וירושלים – שנים אחדות לימד בקווינס קולג', ובשנת חייו האחרונה בשטרן קולג'.
רות עסק במספר תחומי מחקר. המרכזיים הם תולדות יהדות איטליה ויהדות אנגליה, האמנות היהודית על כל תחומיה, ביוגרפיה של אישים ומשפחות, ביבליוגרפיה והיסטוריוסופיה יהודית. מלבד כתיבה אקדמית רבה, עסק גם בכתיבה פופולרית. ספרו הידוע ביותר בתחום זה הוא "קיצור תולדות עם ישראל". כן נודע, כאמור, כעורך אנציקלופדי של "אנציקלופדיה יודאיקה". רות התפרסם במיוחד באוסף האמנות היהודית שלו.
לצד אישי אקדמיה ותורה נודעים, שימש כחבר כבוד ב"חברת מקיצי נרדמים".
נפטר בירושלים ממחלה ב-21 ביוני 1970, י"ז בסיוון תש"ל. בהלווייתו השתתפו הראשון לציון הרב יצחק נסים, נשיא המדינה זלמן שזר, ועוד. הוא נטמן בהלוויה בבית העלמין סנהדריה.
ארכיונו האישי של ססיל רות מופקד במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
ספריו

קִצור תולדות עם ישראל; מאנגלית: יעקב קופלביץ, 2 כרכים, תל אביב: מ' ניומן, תש"ו–תש"ז.
תולדות האנוסים, (תרגום: ש' גילאי), תל אביב: עם עובד, 1952.
היהודי דישראלי, תל אביב: מ. ניומן, תשט"ז 1956.
רבי דוד ניטו, בתוך "הכוזרי השני", ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ח.
תולדות היהודים באיטליה, תל אביב: מסדה, 1962.
תולדות היהודים ברומא, הוצאת מסדה, תל אביב, 1962.
היהודים בתרבות הריניסאנס באיטליה; תרגם מכ"י ח. מרחביה, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1962.
מנשה בן ישראל, הוצאת מסדה.
Life of Menasseh Ben Israel (Philadelphia, 1934);
Roth, Cecil. The Amazing Clan of Buzaglo. 1971
Roth Haggadah (1934)
Magna Bibliotheca Anglo-Judaica: a Bibliographical Guide to Anglo-Jewish History (London, 1937);
Anglo-Jewish Letters, 1158-1917 (London, 1938);
History of the Great Synagogue (of London), available online, as part of the at the Susser Archive of JCR-UK;
The Jewish Contribution to Civilization (New York 1941)
History of the Jews in England (Oxford, 1941);
History of the Jews in Italy (Philadelphia, 1946);
History of the Marranos (Philadelphia, 1946);
The Rise of Provincial Jewry (Oxford, 1950), available online, as part of the at the Susser Archive of JCR-UK.
Personalities and Events in Jewish History, Philadelphia: Jewish Publication Society of America, 1954.
History of the Jews (initially published as A Bird's-Eye View of Jewish History) (1954);
The Jews in the Renaissance (Philadelphia, 1959);
Jewish Art (1961);
The Dead Sea Scrolls (1965).
ספריו > בעריכתו

זוסיא עפרון, בצלאל ססיל רות (עורכים), האמנות היהודית, תל אביב: מסדה, תשי"ז. (מהדורה שנייה לאור בשנת תשי"ט, בתבנית מוגדלת ובעריכתו של רות בלבד)
אנציקלופדיה של היהדות; עורכים ראשיים: בצלאל (ססיל) רות וג'פרי ויגודר, הוצאת מסדה, 1969.
Encyclopaedia Judaica (עורך), (1991-1972. יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל. מהדורה חדשה יצאה ב-2007. 22 כרכים).
האמנות היהודית (עורך), הוצאת מסדה, רמת גן, 1974.
לקריאה נוספת

גצל קרסל, "פרופ’ בצלאל (ססיל) רות ז"ל", הדאר מט (תש"ל), 556–557;
ג. קרסל, פרופ' בצלאל (ססיל) רות ז"ל, למרחב, 26 ביוני 1970; המשך
"לזכרו של בצלאל ססיל רות (1899–1970)", ידע-עם 37–38, טו (תשל"א), 94–96.
ג'פרי ויגודר (צר'), בצלאל (ססיל) רות ז"ל, ציון 36, תשל"א, עמ' 98–101‏, JSTOR 23553249
הערות שוליים

1 2  Levens, R.G.C., ed. (1964). Merton College Register 1900-1964. Oxford: Basil Blackwell. p. 120.
↑  פרופ' ססיל רות עולה ארצה, למרחב, 14 באוגוסט 1964, עמ' 2.
↑  נח זבולוני, הרב צ. קוק מסתייג מהמפד"ל בגלל מרצה שפגע באבות האומה, חרות, 30 באוקטובר 1964, עמ' 12. סערת "בר-אילן", הצופה, 27 בנובמבר 1964, עמ' 1. ראו עוד: הילה וולברשטיין ושמחה רז, משמיע ישועה, מרכז שפירא תש"ע, עמ' 477.
↑  יעקב הלוי פילבר, על אוניברסיטה דתית, הצופה, 21 בפברואר 1965. הרב צבי יהודה הכהן קוק, להלכות ציבור, ירושלים תשמ"ז, עמ' רט-ריב; הרב פרופ' נריה גוטל, 'מורכבות יחסו של הרב צבי יהודה הכהן קוק לממשקי תורה ומדע', בתוך: אור יקרות, יעל ברוש, יוסי פרץ ומשה רחימי (עורכים), מכללת אורות ישראל תשע"ו, עמ' 213-219.
↑  יצחק חריף, דרך הייסורים של פרופ' רות, מעריב, 20 בנובמבר 1964, עמ' 19.
↑  סנט "בר-אילן" מוחה נגד ההתקפה על פרופ' רות, חרות, 27 בנובמבר 1964, עמ' 11.
↑  בוגרי האוניברסיטה בר-אילו מגינים על פרופ' רות, על המשמר, 1 בדצמבר 1964, עמ' 3.
↑  נח זבולוני, פרופ' ססיל רות - חבר הסגל מבלי להורות עוד ב"בר-אילן", חרות, 3 בינואר 1965, עמ' 6.
↑  ראובן גפני, מקדש מעט: בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים, יד בן צבי תשס"ד, עמ' 183.
↑  נפטר פרופ' רות, מעריב, 21 ביוני 1970; מת פרופ' בצלאל (ססיל) רות, דבר, 22 ביוני 1970, עמ' 2.
↑  אוסף בצלאל רות באתר הספרייה הלאומית
↑  סקירה קצרה: בשדה ספר: בצלאל (ססיל) רות – קיצור תולדות ישראל, דבר, 13 בדצמבר 1946.
↑  ע. ב. ג., ססיל רות: תולדות האנוסים, דבר, 8 באוגוסט 1952, המשך.
↑  מ. אגף, היהודי ד'ישראלי, חרות, 6 בינואר 1956, המשך; כדאי לקרוא, מעריב, 6 בינואר 1956; מרים אורן, הצצה חטופה: כבוד בלי "הערצת גיבורים", מעריב, 27 ביולי 1956.
↑  "History of the Great Synagogue". JCR-UK. jewishgen.org. נבדק ב-26 בספטמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  < "The Rise of Provincial Jewry". JCR-UK. jewishgen.org. נבדק ב-26 בספטמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  סקירה: ט. פרשל, אישים ומאורעות (לקט מאמרי בצלאל רות), חרות, 18 באוקטובר 1954.
↑  האמנות היהודית מימי קדם ועד ימינו, דבר, 4 בינואר 1957.
↑  יוסף פרידלנדר, אנציקלופדיה של יהדות, מעריב, 13 במרץ 1970.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267382005171  PLWABN: 9810702133005606  BIBSYS: 90694057  BNE: XX1024375  BnF: cb119226999 (data)  CANTIC: a19690368  CiNii: DA01273698  GND: 119339714  ICCU: CFIV055468  ISNI: 0000 0001 0881 4488  LCCN: n80004154  NDL: 00474085  NKC: zmp2013748154  NLA: 35464249  NLG: 341264  NSK: 000674537  NTA: 067568386  RERO: 02-A003763508  SNAC: w6542s6q  SUDOC: 027109992  Trove: 962380  VcBA: 495/111913  VIAF: 27071083   WorldCat (עם VIAF): 27071083 
שלט בכיכר האחים רות, על שם רות ואחיו, בשכונת רמות בירושלים