פרוטו-הודו-אירופית
מיתולוגיה > מיתוסים

בריאת העולם: במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית נהוג לפתוח את סיפור הבריאה בהיווצרות שני בני אדם ראשונים, שהיוו את הבסיס לכל בני האדם החיים בעולם: שם האדם הראשון הוא מָאנוּ (manu*), שפירוש שמו "בן אדם" ומשמו נגזרות המילים Man ו-Human באנגלית. הוא גם נחשב למייסד החוק הדתי. שם השני הוא יֵמוּ (yemu*), שמשמעותו היא "תאום" ומשמו נגזר השם הלועזי Gemini, כשמה של קבוצת הכוכבים תאומים. משערים כי בסיפור הבריאה הפרוטו-הודו-אירופי, ימו נרצח, ככל הנראה בידי אחיו, מאנו, ומגופתו נוצרו בני האדם ותופעות הטבע. במיתולוגיות ההודו-אירופיות הסיפור הזה מופיע בגרסאות דומות. במיתולוגיה ההינדואית מופיעות הדמויות "מאנו" (मनु), מייסד החוק הדתי, ו"יאמה" (यम), שהיה האל הראשון שוויתר על האלמוות כדי להביא צאצאים, ובכך היה האדם הראשון שמת בעולם. במיתולוגיה זאת מופיע פורושה (पुरुष), שבדומה לימו, מגופתו נוצרו הקאסטות, המעמדות בהודו; במיתולוגיה הנורדית ימו מופיע כיימיר (Ymir), שגופתו בותרה על ידי האלים כדי לברוא את העולם.
במיתולוגיות אחרות הפכו מאנו וימו לאבותיהם של המאמינים באותה מיתולוגיה. לדברי ההיסטוריון הרומי טקיטוס, השבטים הגרמאניים ייחסו את מוצאם לשתי דמויות בשם מָאנּוּס (ששמו מתקשר ל"מאנו") וטְוִּיסְטוֹ; גם סיפור היווסדה של רומא קשור לְתאומים: רֵמוּס ורוֹמוּלוּס (רמוס הוא "ימו"). כיוון שהשניים לא הצליחו להגיע להסכמה מי ימשול בעיר רומא, רצח רומולוס את אחיו רמוס. לעיתים, לסיפור בריאת העולם נוספת דמות של חיה המניקה את ימו ואת מאנו בינקותם: במיתולוגיה הנורדית פרה מניקה את יימיר, ובמיתולוגיה הרומית זאבה מניקה את רומולוס ורמוס.
מאבק בנחש: סיפור נפוץ המופיע במיתולוגיות הודו-אירופיות – וכך משוחזר במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית – כולל לוחם שהרג יצור דמוי נחש בעל שלושה ראשים בעזרת אחד האלים כדי לשחרר את הפרות שגנב הנחש. במיתולוגיה היוונית הגיבור הרקולס הביס את גריאון בעל שלושת הראשים בעזרת האל הליוס; במיתולוגיה הנורדית אל הסופות והברקים, תור, הביס את הנחש יוֹרְמוּנְגָָנד; במיתולוגיה ההינדואית הגיבור טְרִיטָה הרג את הנחש וְרִיטֶה בעזרת אל מזג האוויר אינדרה. לפיכך משערים כי במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית רווח סיפור על מאבקו של האדם השלישי בעולם לאחר מאנו וימו, טְרִיטוֹ (trito*), ביצור דמוי נחש, שהסתיים בניצחונו עליו.
חיים לאחר המוות: במיתולוגיות הודו-אירופיות רבות, העולם הבא מופרד מהעולם הזה באמצעות נהר. במיתולוגיה היוונית זהו נהר הסטיקס, שעליו שומר כארון, משיט המעבורת של אל השאול האדס; במיתולוגיה ההינדואית זהו נהר הוואיטארנה; במיתולוגיה הנורדית הגיבור הרמולד נאלץ לעבור גשר הנמצא מעל נהר, כדי להגיע להל, שליטת עולם המתים; גם בדת זרטוסתרא מופיע גשר בשם צ'ינוואט, המפריד בין עולם החיים לעולם המתים. במיתולוגיות האלה מופיעה דמות של כלב, הקשורה לעולם המתים, ובדרך כלל מוצג כשומרו. במיתולוגיה היוונית מדובר בקרברוס, במיתולוגיה ההינדואית זהו שרווארה ובמיתולוגיות אירופיות – הלהאונד. מיתוס זה משוחזר אף הוא למיתולוגיה פרוטו-הודו-אירופית.
גניבת האש: במיתולוגיות הודו-אירופיות רבות משוחזר סיפור על דמות הגונבת אש. במיתולוגיה היוונית, הטיטאן פרומתאוס גנב את האש מהאלים והעניק אותו לבני האדם שזה עתה נוצרו, כדי שיוכלו להשתמש בה. מדרש השם של פרומותאוס בדיעבד הוא "החושב מראש", אך משמעות שמו המקורית היא "הגונב"; בקובץ המזמורים ההינדואיסטי "רִיג וֶדָה" מסופר סיפור על גניבת האש עם גיבור בשם מטרישוואן (मातरिश्वन्), ובסיפור זה נעשה שימוש בפועל "לגנוב", "פְּרָה מָאת'", בדומה לשם "פרומותאוס". לפיכך, יש הסבורים כי יש מוצא משותף לשני הרעיונות הללו. עקב הימצאותן של מילים נרדפות רבות לאש בשפות הודו-אירופיות שונות, מקובל להניח כי לאש היה תפקיד מרכזי בתרבות הפרוטו-הודו-אירופית, אף על פי ששמותיהם של אלילי האש בשפות אלה אינם דומים.