stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן מקגאן
הערות שוליים

↑  "The McGann Brothers". 8 במאי 2013. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deane Road Cemetery Patrons". 7 במאי 2013. אורכב מ-המקור ב-2017-09-14. נבדק ב-7 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Associated International Management". 8 במאי 2013. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IMDb:The Strauss Dynasty". 8 במאי 2013. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Guardian:Happy days - Stephen McGann". 21 באפריל 1999. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC Entertainment:Theakston joins Art cast". 2 פבר' 2002. נבדק ב-8 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Call the Midwife actor Stephen McGann describes steps taken to depict accuracy and authenticity in medical TV drama". 22 באפריל 2015. נבדק ב-16 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cambridge Science Festival Speaker spotlight - Stephen McGann". 22 במרץ 2015. אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-16 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "From how to who: accuracy and authenticity in the portrayal of the medic in TV drama". 22 באפריל 2015. נבדק ב-16 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Actor McGann pens Dr Turner book for S&S". 22 באוקטובר 2015. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stephen McGann - official publisher page". Simon & Schuster. נבדק ב-27 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Eden, Jenny (4 באוגוסט 2001). "Interview: Steve McGann". Daily Mirror. Trinity Mirror. נבדק ב-9 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1498562807034  GND: 1037334957  ISNI: 0000 0000 4454 8781  LCCN: no2006021388  MusicBrainz: 62910ab4-ed2a-4c3c-ba6c-af4f1a80eb80  NTA: 413148629  RERO: 02-A027472995  SUDOC: 244088934  VIAF: 2150807164418860646   WorldCat (עם VIAF): 2150807164418860646
סוואנית

| --- | --- |
 מדינות:  גאורגיה
 אזורים:  סוואנתי, אבחזיה
 דוברים:  כ-30,000
 שפת אם:  כ-15,000
 כתב:  אלפבית גאורגי
 משפחה:  קווקזית דרומית סוואנית
 לאום:  אין
 מוסד:  אין
 קוד ISO 639-3:  sva 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
סוואנית (ლუშნუ ნინ/შკა̈ნ - לוּשנוּ נין; גאורגית: სვანური ენა - סוואנוּרי אֶנה) היא השפה המדוברת בצפון-מערב גאורגיה. לשפה זו אין מעמד רשמי במדינה ורוב דובריה שולטים גם בגאורגית.
תפוצה

הסוואנית היא שפתם של כ-30,000 סוואנים שהם אתנית גאורגים, ומתגוררים במחוז ההיסטורי ההררי, סוואנתי, בנפות מסטיה ולנטחי, לאורך הנהרות, אנגורי, צחניסצקאלי וקודורי. חלק מדוברי הסוואנית מתגוררים ברפובליקה הבדלנית אבחזיה הגובלת במחוז ההיסטורי. קשה לאמוד את מספר דוברי הסוואנית באבחזיה, יש הטוענים כי מספר זה נע סביב 2,500 איש.
לשפה אין תקן כתוב או מעמד רשמי. רוב דובריה דוברים גם גאורגית, השפה הרשמית גאורגיה, ומשתמשים בסוואנית בשפה הספרותית והתקשורת העסקית. אין בנמצא ספר הדרכה לשפה הסוואנית, ומספר דובריה נמצא בירידה עקב פיזור האוכלוסייה, העלייה ברמת החיים והפיתוח התחבורתי המקטין את הבידוד של ההתײשבות בסוואנתי. השפה צוינה כשפה בסכנת הכחדה, כיוון שבקיאות בה היא נחלת מעטים.
היסטוריה

השפה הסוואנית נבדלת מיתר השפות הכרתװליות ולא ניתן להבינה ביתרן (גאורגית, לאזית ומגרלית). הסברה הרווחת היא כי השפה נפרדה מהשפה הפרוטו-כרתװלית המשותפת באלף השני לפני הספירה או מוקדם יותר (כאלף שנה בטרם התפצלה השפה הלאזית-מגרלית מהגאורגית וכ-3,000 שנה לפני שזו האחרונה התפצלה לשתי שפות נפרדות).
הגיית השפה וכתיבתה

לא ברור לגמרי אם היה אלפבית סוואניתי, אולם כיום משמש האלפבית הגאורגי לכתיבה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סדקי | סדקי | ענבלי | ענבלי | וילוני | וילוני | חכי | חכי | שִנִּי | שִנִּי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |  |  |  |  |
| אפי |  |  |  |  |  |  |  |  | n |  | m |  |  |  |  |  |
| סותם |  | ʔ |  | qʰ/ʼ | g | kʰ/ʼ |  |  | d | tʰ/ʼ | b | pʰ/ʼ |  |  |  |  |
| מחוכך |  |  |  |  |  |  | ʤ | ʧʰ/ʼ | ʣ | ʦʰ/ʼ |  |  |  |  |  |  |
| חוכך |  | h | x ɣ | x ɣ | x ɣ | x ɣ | ʒ | ʃ | z | s | v | f |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  | w |  | j |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |  |  |  |  |
| רוטט |  |  |  |  |  |  |  |  | r |  |  |  |  |  |  |  |
* תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אחורית | אחורית | מרכזית | מרכזית | קדמית | קדמית |
| סגורה | uː |  |  |  | yː | iː |
| חצי-סגורה |  |  | ə | ə |  | eː |
| חצי-פתוחה | ɔː |  | ə | ə | œː | ɛː |
| פתוחה |  |  |  | aː |  | æː |
* תוספת פונמה בהתאמה הנטויות קיימות בכל הניבים
אפיוני השפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ניבים

הסוואנית מחולקת לניבים ולתת-הניבים הבאים:
באלית עלית (כ-15,000 דוברי הניב): אושגולית, קאלאית, איפארית, מולאכֿית, מסטית, לנזרית, לאטאלית.
באלית תחתית (כ-12,000 דוברי הניב): בצ'וית, צכֿומרית, אצרית, פארית, צ'ובכֿית, לאכֿאמית
לאשחית
לנטכֿית: כֿלדית, כֿופורית, רצכֿמלורית, צ'ולורית
האזורים בהם נהוג ניב הבאלית (עלית ותחתית) הם: נפת מסטיה, מעלה אגן אינגורי, צפון מזרח אבחזיה ומעלה ומרכז ערוץ קודורי.
לקריאה נוספת

קווין טואיטה (1997),, ISBN 3895861545, (באנגלית)
סמל ניו ברנזוויק

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  ניו ברנזוויק 
 תאריך אימוץ:  1868 
 
סמל ניו ברנזוויק  או, בשמו הרשמי, שלט האצולה של הוד מלכותה בעבור פרובינציית ניו ברנזוויק (באנגלית: The Arms of Her Majesty in Right of the Province of New Brunswick) הוא הסמל הרשמי של פרובינציית ניו ברנזוויק שבקנדה. הסמל הוענק למדינה על ידי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ב-26 במאי 1868.
תיאור הסמל

בראש שלט האצולה נמצא אריה ניצב, המסמל את הקשר לאנגליה (שבסמלה יש שלושה אריות) ולבראונשוויג שבגרמניה (שבסמלו שתי אריות). במרכז שלט האצולה מצויה ספינה המסמלת את הקשר בין הפרובינציה לים.
מתחת השלט מופיע מוטו הפרובינציה: "התקווה הושבה" (בלטינית: Spem reduxit) - המתייחס להיות הפרובינציה מקום מקלט למלוכנים, אשר התנגדו למהפכה האמריקנית ומצאו בפרובינציה מקלט.
לסמל נוספו תוספות בטקס ממלכתי שנערך ב-25 בספטמבר 1984 לרגל ציון 200 שנה לייסוד הפרובינציה. בטקס זה מלכת בריטניה, אליזבת השנייה העניקה לפרובינציה את הציצה והתומכים.
הציצה מורכבת מדג סלמון קופץ, היושב על קסדה מוזהבת וזר עלי אדר, וכן כוללת את כתר אדוארד הקדוש.
התומכים הם איילי פרדי לבני-זנב, ודוב שעליו צבעי היוניון ג'ק ופרח החבצלת המסמלים את אנגליה וצרפת בהתאמה.
החלקה מכוסה בפרחי הפרובינציה: סיגלית ורודה וראש הכינור (fiddlehead) - שרך מקומי.
ראו גם

דגל ניו ברנזוויק
סמלי קנדה
סידי ג'אטה

סידי ג'אטה (בנורווגית: Seedy Jatta; נולד ב-18 במרץ 2003 בנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירת מועדונים

ג'אטה גדל במחלקות הנוער של ביורנדל, סקייד ווולרנגה. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של וולרנגה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הנורווגית, וערך 61 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-17 באוגוסט 2023 חתם ג'אטה על חוזה לארבע שנים בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירה בינלאומית

ג'אטה היה חלק מסגל נבחרת נורווגיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר.
סלון

ערך זה עוסק בחדר בבית מגורים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סלון אירופי טיפוסי
סלון ביתי
סלון (בצורה פחות נפוצה בעברית ישראלית: טרקלין) הוא החדר הראשי והגדול בבית מגורים ובו מתנהלים חיי הפנאי והחברה של דרי הבית.
הסלון משמש גם לאירוח והוא החדר המוצג בפני המבקרים. הסלון המודרני כולל לרוב רהיטי ישיבה (כיסאות, ספות, כורסאות) ומערכת בידור ביתית (טלוויזיה, מערכת סטריאו, קונסולת משחקים). בסלון מוצגים גם פריטי עיצוב, חפצי נוי, יצירות אמנות ומזכרות אישיות, המשמשים את בני הבית על מנת להציג תדמית מסוימת לאורחיהם ובאי ביתם. במאה ה-19 באירופה, עם התחזקות הבורגנות ובהשפעת סגנון הבידרמאייר התבסס מעמדו של הסלון כחדר בעל משמעות אסתטית המעידה על תרבותיות הבית ונטבע המושג תרבות הדיור, או בגרמנית וונקולטור Wohnkultur, המשקף היטב את האסתטיקה של הבית והסלון בפרט.
מקור המילה סלון בשפה הצרפתית, ומשמעותו האטימולוגית הוא חדר גדול (ואכן נקרא בעברית בעבר "החדר הגדול"). בעשורים האחרונים משתמשים בעברית גם במונחים חדר מגורים, חדר דיור וחדר אירוח בהשפעת השפה האנגלית (living room). אולם המונח סלון הוא המושרש והנפוץ ביותר בעברית בת זמננו.
בחברה החרדית ניצב במקום בולט בסלון ארון ספרי קודש גדול וארון ובו ויטרינה בה מוצגים תשמישי קדושה נאים (פמוטים, כוס לקידוש וכדומה). במרכז הסלון ניצב השולחן הסלוני הגדול, עליו נערכות סעודות השבת.
בשפה ובתרבות הערבית נקרא חדר האירוח המרכזי בשם ליוואן. לאורך קירותיו מצויות ספות נמוכות ובמרכזו פרושים מחצלות ושטיחים. חדר נפרד או אזור המזרנים והכריות לאורך הקירות נקרא אזור הדיוואן, ההתכנסות. באירועים בהם נהוגה הפרדה בין גברים ונשים מקובל כי הנשים יושבות בדיוואן.
הערות שוליים

↑  המילה טרקלין נכנסה לעברית מלשון חז"ל, ואילו המילה סלון מקורה מלועזית.
↑  ראו למשל "הסלון המשפחתי כמראה תרבותית" במאמר עוז אלמוג, ‏דורות וסגנונות חיים במגזר החילוני הוותיק - חלק ג: מעמד הביניים החדש, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל"
↑  הדס חנני, ‏דפוסי מגורים באוכלוסיה החרדית בישראל, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל"
↑  שרון הורנשטיין, עוז אלמוג, ‏מאפייני הבית והדירה ביישובים הערביים בישראל, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533599705171  BnF: cb12647550x (data)  GND: 4190192-7  LCCN: sh85077818  NDL: 00564031  NKC: ph348280
סנדרה קים

| --- | --- |

קים, 2012
 לידה:  15 באוקטובר 1972 (בת 51) Saint-Nicolas, בלגיה 
 שם לידה:  Sandra Caldarone 
 שם במה:  Sandra Kim 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  צרפתית, הולנדית 
 www.sandrakim.be
 פרופיל ב-IMDb
 
סנדרה קים (בצרפתית: Sandra Kim; נולדה בשם סנדרה קלדרון (Sandra Caldarone) ב-15 באוקטובר 1972) היא זמרת בלגית, שייצגה את ארצה באירוויזיון 1986 שנערך בנורווגיה וזכתה במקום הראשון.
ביוגרפיה

קים נולדה למשפחה ממוצא איטלקי בעיירה מונטנייה הסמוכה ללייז'. היא החלה לשיר בגיל 7.
ב-1985 השתתפה בפסטיבל סאן רמו כחלק מלהקת "מיוזיק קלאב". שנה אחר כך, נבחרה, מבין 130 מועמדים, לייצג את בלגיה בתחרות האירוויזיון שנערכה בברגן, עם השיר "J'aime la vie" ("אני אוהבת את החיים"). אף על פי שלפי מילות השיר ניתן היה לחשוב כי קים בת 15, היא הייתה רק בת 13 וחצי בזמן התחרות, משכך, קים היא הזוכה הצעירה ביותר אי פעם בתחרות האירוויזיון. שיא זה לא צפוי להישבר גם בעתיד, מאחר שכללי התחרות שונו, וכיום אסורה השתתפותם של מי שגילם אינו עולה על 16. קים קיבלה נקודות מכל המדינות שהשתתפו בתחרות, וסיימה במקום הראשון עם 176 נקודות, בפער של 36 נקודות מהשיר השווייצרי שסיים במקום השני. זו הייתה הזכייה הראשונה של בלגיה באירוויזיון, והיחידה עד כה.
הסינגל "J'aime la vie" נמכר בכ-1.4 מיליון עותקים ברחבי העולם, כרבע מהם בבלגיה. קים שרה אותו גם בפסטיבל ימאהה למוזיקה שנערך בטוקיו, וחלקה במקום השני עם ארוס רמאצוטי (במקום הראשון זכתה סטייסי לטיסו). האלבום שכלל את השיר, ונשא אף הוא את השם "J'aime la vie" נמכר בכ-60 אלף עותקים, והגיע למעמד של אלבום פלטינה. לאחר ניצחונה בתחרות האירוויזיון, בית הספר בו למדה נהיה לבית ספר מבוקש.
מאז ניצחונה באירוויזיון לא זכתה קים להצלחות. היא הקליטה מספר אלבומים בשנות ה-80 וה-90, אך הם נכשלו מסחרית: "Bien dans ma peau"‏ (1988, אף ששלושת הסינגלים הראשונים מתוכו הגיעו למעמד של תקליט זהב), "Balance tout"‏ (1991), "Les Sixties"‏ (1993), "Onvergetelijk"‏ (1997) ו-"Heel diep in mijn hart"‏ (1998).
בין 1990 ל-1992 הנחתה לצדו של אלן סימון את תוכנית המוזיקה "10 Qu'on Aime" בערוץ RTL-TVI. ב-1999 גילמה את דמותה של אפונין בהפקת תיאטרון של "עלובי החיים".
ב-2005 הופיעה בשיר היובל באירוויזיון, וביצעה את השיר "Non ho l'età" שזכה באירוויזיון 1964.
קים שרה את שיר הפתיחה של סדרת האנימציה "היה היה - החיים", שזכתה להצלחה רבה ברחבי העולם.
ב-2020 קים השתתפה ב"זמר במסכה בלגיה" וזכתה במקום הראשון.
הערות שוליים

1 2  יוסי חרסונסקי, מוטי גלעדי מאוכזב מאוד בברגן: "נכשלנו באירוויזיון בגלל הפרסומים על השמירה עלינו", מעריב, 4 במאי 1986
יוסי חרסונסקי, נכשלנו באירוויזיון בגלל הפרסומים, מעריב, 4 במאי 1986
↑  רחל פרימור, נוסחה סודית, מעריב, 9 בדצמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1772674  BnF: cb14193520g (data)  GND: 134426274  ISNI: 0000 0000 8619 6673  MusicBrainz: 60f5e324-d051-42b1-996f-a2a0e4b2c855  SNAC: w61j9xgh  VIAF: 32208257   WorldCat (עם VIAF): 32208257
סיטרד-חליין

סיטרד-חליין (בהולנדית: ‏Sittard-Geleenקובץ:160 Sittard-Geleen.ogg‏Ⓘ‏, בלימבורגית: Zittert-Gelaen) היא עיר במחוז לימבורג שבהולנד. העיר הוקמה ב-2001 כאיחוד של הרשויות לשעבר של סיטרד, חליין ובורן. סיטרד-חליין גובלת במערב בבלגיה ובמזרח בגרמניה.
היסטוריה > סיטרד

על פי ממצאים ארכאולוגיים מתוארכת ההתיישבות הראשונה בסיטרד לכ-7,000 שנים לפני זמננו. העיר של היום נוסדה ככל הנראה בשנת 850 לספירה לערך והיא נבנתה סביב לתל מלאכותי המוקף חומת עץ. סיטרד מוזכרת לראשונה במקורות משנת 1157. ב-1243 הוענקו לה זכויות העיר על ידי דוכס לימבורג. ב-1400 היא נמכרה לדוכס יוליך והיא נותרה בבעלותו עד 1794. העיר נחרבה ונבנתה מחדש כמה פעמים עקב שריפות ועקב עימותים צבאיים שהתחוללו בין המאות ה-15 וה-17. העיר בוצרה עד שהיא נהרסה כמעט לחלוטין ב-1677 במהלך מלחמת הולנד. תחת הכיבוש הצרפתי, בשנים 1794 – 1814, הייתה סיטרד חלק ממחוז רור. לאחר מכן היא הייתה חלק מהולנד, למעט בשנים 1830 – 1839, כאשר היא הצטרפה למהפכה הבלגית. במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הגרמנים, שאיחדו כמה רשויות מקומיות קטנות, כמו ברוקסיטרד, לסיטרד. ב-18 בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי הדיוויזיה המשוריינת השנייה של צבא ארצות הברית. החלק העתיק ההיסטורי של העיר לא סבל ברובו מנזקים במהלך המלחמה, למרות שהעיר שכנה על קו החזית במשך יותר מארבעה חודשים, שבהם יותר מ-4,000 פגזים הכו בעיר.
לאחר המלחמה צמחה סיטרד במהירות ונבנו בה שכונות רבות. מכרות הפחם בסביבה היו הכוח המניע מאחורי צמיחתה הכלכלית של העיר, עד שהם נסגרו בשנות השישים והשבעים. כיום העיר מהווה מרכז תעשייתי וכן פועלים בה בנייני משרדים רבים.
היסטוריה > חליין

עד לסוף המאה ה-19 הייתה חליין לא יותר מאשר כפר קטן. במקום התגלו השרידים של אחד הכפרים הפרהיסטוריים העתיקים ביותר בהולנד. במאה ה-20 פעם בעיר מכרה בפחם הגדול ביותר באירופה, שהביא לגידול מהיר באוכלוסיית העיר. בשנות השישים והשבעים, נסגרו כל מכרות הפחם. עם זאת, חברת הפחם הלאומית של הולנד, שהופרטה ב-1989, נותרה פעילה בחליין, וכיום היא מייצרת כימיקלים.
ספורט

סיטרד היא ביתה של מועדון הכדורגל פורטונה סיטארד המשחק נכון ל-2020 בליגת העל ההולנדית, ושל מועדון הכדוריד סיטרדיה.
הערות שוליים

↑  משרד הסטטיסטיקה של הולנד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0ef1c310-30bb-4400-8585-80a80b2b104c  VIAF: 248769239   WorldCat (עם VIAF): 248769239
סיטרואן B14

| --- | --- |

Citroën B14
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  1926–1928
 יחידות שיוצרו:  119,467
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  סיטרואן סוג B12
 מודל אחריו:  סיטרואן C4 (1928)
 סיווג:  "Torpedo (car)" (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,000–4,180 מ"מ
 רוחב:  1,410 מ"מ
 גובה:  1,830 מ"מ
 משקל:  1,100–1,250 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,539 סמ"ק המפיק 22 כ"ס ב-2,300 סל"ד  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,628 סמ"ק
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות, לא מסונכרנת
 מהירות מרבית:  75–80 קמ"ש
סיטרואן B14 (בצרפתית: Citroën B14) היא מכונית שיוצרה ב-12 תצורות גוף הכוללות: מכונית משפחתית, מכונית קופה, קבריולה, לנדולט וטנדרים.
דגמי "סיטרואן סוג B14" הם מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרו בין השנים 1926–1928 בצרפת.
תצורות

"Torpedo" בתצורה 4 דלתות סדאן, 4 חלונות צד.
"Torpedo" בתצורה 4 דלתות סדאן עם גג מתקפל.
"Torpedo" בתצורה 4 דלתות סדאן, 6 חלונות צד ותא מטען.
"Torpedo" בתצורה פתוחה (קבריולה).
"Conduite Intérieure" (saloon/sedan)" (תצורה של 4 דלתות, 6 חלונות צד ותא מטען, גם מוניות).
"Coupé De Ville".
קבריולה (2 דלתות, 3-2-4 מושבים).
לנדולט (מוניות).
טנדר.
ממאפייני "סיטרואן סוג B14"

יוצרו 119,467 יחידות.
הצתה: הצתה קבועה מראש באמצעות מגנט.
מנוע: מנוע בנזין קדמי-אורכי, 4 צילינדרים בטור.
מנוע קירור מים ללא משאבה, הכולל רדיאטור ומאוורר.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מאייד תוצרת "Solex" דגמי מאייד: 26HBFG - 26GHF (בדגם "B14"), דגם מאייד: 26BFHG בדגמים: B14F ,B14G.
מערכת בלימה: בלמי תופים בשליטה מכנית.
צמיגי: מישלן.
מצבר: 6 וולט, 60 אמפר.
גלריה

"סיטרואן B14"
"סיטרואן B14" בתצורה 2 דלתות
"סיטרואן B14"
"סיטרואן B14"
"סיטרואן B14" - קבריולה
"סיטרואן B14" - קבריולה
"סיטרואן B14"
"סיטרואן B14G" טנדר
"סיטרואן B14G" טנדר - מבט לתא הנהג
"סיטרואן B14G" טנדר - מבט ללוח מחוונים
ראו גם

סיטרואן
סיטרואן סוג B15
הערות שוליים

↑  "סיטרואן B14" citroenet.org.uk/passenger-cars/ac/b14/type-b14
↑  "סיטרואן B14", שנת 1926 rmsothebys.com/en/auctions
↑  "סיטרואן B14", שנת 1928 – תמונה classicdriver.com/en/car/citroen/b14
↑  "סיטרואן B14", טורפדו, שנת 1927 – תמונה classicdriver.com/en/car/citroen/b14/1927
↑  רשימת דגמי סיטרואן / ראו "סיטרואן B14" citroenet.org.uk/passenger-cars/passenger-cars-index
ססיליה רוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1961 (בת 63) גטבורג, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 השכלה:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 בן או בת זוג:  יאניק נואה (2 במרץ 1984–1987) 
 www.ceciliarodhe.com
 
ססיליה קתרינה ביירנסדוטר רוד (בשוודית: Cécilia Catharina Björnsdotter Rodhe; נולדה ב-1 בספטמבר 1961) היא דוגמנית ופסלת שוודית.
ביוגרפיה

רוד נולדה בגטנבורג. ב-1978 היא נבחרה למיס שוודיה ובתחרות מיס תבל 1978 עלתה לחמישיית הגמר, לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית.
היא פסלת נודעת וערכה תערוכות ברחבי העולם, שני פסלים שיצרה ניצבים בשגרירות שוודיה בפריז ופסל אחד שעשתה ניצב בבית הספר הבינלאומי של האומות המאוחדות, הדיפלומט יאן אליאסון ששימש כנשיא העצרת הכללית של האומות המאוחדות אמר עליה: "האומנות של סיליה רוד מביאה השראה לשלום והרמוניה, ומביאה השראה לתקווה חדשה".
היא נודעה בנישואיה לטניסאי יאניק נואה ונודלו להם שני ילדים משותפים, בן, הכדורסלן ג'ואקים נואה ובת, רוד, המתגוררת בניו יורק.
סיטרואן 2CV

| --- | --- |

מכונית מדגם "ריפל בונט" (Ripple Bonnet) סיטרואן 2CV שיוצר בין השנים 1948 ו-1960
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  1948‏–1990
 יחידות שיוצרו:  5,114,961
 הרכבה:  צרפת צרפת  בריטניה בריטניה  פורטוגל פורטוגל  ספרד ספרד  בלגיה בלגיה  יוגוסלביה יוגוסלביה  צ'ילה צ'ילה  ארגנטינה ארגנטינה  אורוגוואי אורוגוואי
 מודל אחריו:  סיטרואן דיאן
 מרכב:  2 דלתות (מסחרית (ואן), 2 דלתות (טנדר), 4 דלתות (האצ'בק)
 אורך:  3.83 מטר
 רוחב:  1.48 מטר
 גובה:  1.60 מטר
 משקל:  560 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,400 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  בנזין: 375 סמ"ק (9 כ"ס), 425 סמ"ק (12 כ"ס), 435 סמ"ק (18 כ"ס), 602 סמ"ק (29 כ"ס).
 מעצב:  Flaminio Bertoni 
 
סיטרואן 2CV, המכונה גם דה שבו (בצרפתית: deux chevaux; בתרגום חופשי: "שני סוסים") הוא דגם מכונית חסכוני שיוצר בידי יצרנית המכוניות הצרפתית סיטרואן בין השנים 1948 ו-1990. דגם ה-2CV שייך לקבוצת מכוניות מצומצמת שהוצגו לראשונה זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה וזכו להצלחה לאורך שנים רבות לאחר מכן – במקרה של דגם זה, במשך 42 שנים. גרסת הרכב של פייר-ג'ולס באולנג'ר משנות השלושים הייתה חדשנית לתקופתה בהיבטים הבאים:
היא הייתה זולה וחסכונית, ואפשרה גם לאיכרים בצרפת, שהיוו חלק גדול מאוכלוסייתה באותה תקופה, להשתמש ברכב, דבר שעד אז לא התאפשר להם מבחינה כספית. הנתון הבא מדגים את חסכנותה של המכונית: היה לה צורך בשלושה ליטרים של דלק לכל היותר כדי לנסוע 100 ק"מ.
היא הייתה יציבה, ותפקדה היטב גם בתנאי שטח לא-נוחים, כמו אדמות מעובדות או דרכים לא-סלולות.
המכונית נמכרה היטב בישראל, ואף שימשה כרכב צמוד לקציני צה"ל בדרגת סרן–רס"ן. ניתן לה הכינוי המזלזל "פחנוע".
דגם ההופמן 2CV אשר יוצר בגרמניה בין השנים 1988–2007 התבסס על דגם ה "סיטרואן 2CV"
דגם הקופה סיטרואן ביז'ו אשר יוצר בבריטניה בין השנים 1964–1959 התבסס על דגם "סיטרואן 2CV".
יוצרו 3,872,583 יחידות.
פרויקט TPV

אנדרה לפברה היה המהנדס הראשי בפרויקט TPV (ראשי תיבות של Très Petite Voiture – מכונית קטנה מאוד). בשנת 1939 מפתחי המכונית כבר סברו כי היא מוכנה לצאת לשוק ומספר אבות-טיפוס של הדגם נבנו. אבות-הטיפוס הללו היו בנויים בחלקם מאלומיניום או מגנזיום והכילו מנועים בעלי מנגנוני קירור הפועלים על מים. מושבי המכונית היו ערסלים שנתלו מגג המכונית על ידי חוטים.
במהלך כיבוש צרפת בידי גרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה, מנהלי מישלן (בעלת המניות המרכזית של סיטרואן) וסיטרואן החליטו להסתיר את פרויקט TPV מהנאצים, מתוך חשש מפני בקשות צבאיות לאספקת הרכב שפותח בפרויקט. חלק מרכבי ה-TPV הוחבאו במקומות מסתור ואחרים הושמדו. בשש השנים הבאות התעמק באולנג'ר בחיפוש אחר חידושים ושיפורים. לפני שנת 1994 סברו כי רק שני אבות-טיפוס מהפרויקט שרדו, אך בשנה זו נמצאו שלושה רכבים נוספים מהפרויקט, בתוך אסם. נכון לשנת 2003, ידועים רק חמישה רכבי TPV ששרדו. במשך זמן רב, סברו כי החבאת הפרויקט מהשלטונות הייתה מוצלחת עד כדי כך שכל רכבי הפרויקט אבדו לאחר המלחמה. אך למעשה, מיקומם היה ידוע לשומריהם, ובשנות החמישים ניתנה הוראה להיפטר מהם.
דגם הסיטרואן FAF נגזר מדגם ה"סיטרואן 2CV".
גלריה

מכונית אבטיפוס שיוצרה בפרויקט TPV, מודל 1939, מלפני מלחמת העולם השנייה
ראו גם

סיטרואן דיאן
הערות שוליים

↑  גילוי סוד ה"דה שבו", מעריב, 25 בפברואר 1965
↑   פחנוע צבאי, סרטון  באתר יוטיוב
ה"פחנוע", היא הסיטרואן דה-שבו, באתר פייסבוק
↑  "הופמן 2CV" citrobe.org/hoffm.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290990205171  NKC: ph725629
סלמנדרה - כרוניקה של משפחה יהודית במאה העשרים

סלמנדרה, כותרת משנה כרוניקה של משפחה יהודית במאה-העשרים, הוא שמה של סדרת ספרים שנכתבה על ידי ניצול השואה יחיאל די-נור תוך שימוש בשם העט ק. צטניק. הסדרה עוסקת בשואה ומקובל על רוב החוקרים וגם נרמז על ידי די-נור עצמו כי בסדרה נכללים מרכיבים אוטוביוגרפיים חזקים.
ספריו של די-נור היו מהספרים הראשונים המתעדים את זוועות השואה אשר התפרסמו לאחר השואה ועל כן עוררו עניין רב ותורגמו לשפות רבות. בישראל מוקנה לסדרה מקום של כבוד ביצירות התרבותיות המתעדות את השואה. משרד הביטחון הוציא במשך שנים מהדורות מיוחדות של ספרי הסדרה לחיילים בצבא ההגנה לישראל. גם משרד החינוך הוציא מהדורה מיוחדת לסדרה אשר הוענקה לתלמידי תיכון בישראל. שני ספרים מתוך הסדרה נלמדים לבגרות בספרות.
לאחר שתלמיד תיכון ישראלי נגמל מסמים כתוצאה מקריאה בספרי הסדרה רצה אביו להעניק לק. צטניק - האלמוני באותה תקופה - סכום כספי נכבד. בדברי ההסבר הוא גרס כי "בתיאור השואה יש לראות שליחות חינוכית שאין למעלה ממנה". די-נור לא רצה לעשות בכסף שימוש אישי וייסד בו את עמותת קרן פרסי ק. צטניק. הוא גם סירב להתפרנס מהכסף אותו הרוויח מפרסום ספרי הסדרה והעביר את הכסף לקרן אשר מימנה פרסום והפצה של ספריו.
תהליך הכתיבה

די-נור החל בכתיבת הספר הראשון בסדרה, "סלמנדרה", מיד עם שחרורו מאושוויץ. הוא העביר את כתב היד לחייל בבריגדה היהודית, השחקן אליהו גולדנברג והשביע אותו לפרסם את הספר. כאשר נשאל לשמו, אמר די-נור ששמו אינו חשוב ושהוא קצטניק - אסיר מחנה ריכוז, בגרמנית. לאחר יציאת הספר לאור, קיבלה הוצאת הספרים מכתבים רבים מכל העולם הכוללים בקשות לחשיפת המחבר. די-נור סירב להיחשף ועשה זאת רק כדי להעיד במשפט אייכמן.
בשעת כתיבת כרכי הסדרה היה די-נור עוזב את ביתו ומשפחתו ונטען כי היה ממעט באכילה ושתייה, לובש את בגדי האסיר ומתבודד כדי להעלות את חוויותיו מהשואה.
ארבעת הספרים הראשונים הם כרוניקה יהודית תחת שלטון הנאצים בגטו במחנות העבודה ובאושוויץ ונכתבו כולם בעשור שלאחר המלחמה. הם מתארים חוויות אנושיות בשואה כאשר השקפת המספר תופסת מקום משני. שני הספרים האחרונים, "העימות" ו"הצופן", עוסקים בחיי ניצול שואה ומשפחתו בארץ-ישראל ובעיקר בהתמודדות עם זיכרון השואה ומשמעותה.
די-נור שוזר מוטיבים מרכזיים מסוימים לאורך הסדרה כולה לדוגמה מוטיב האש/הסלמנדרה ומוטיב אובדן האמונה באל.
תהליך הכתיבה > מרכיבים אוטוביוגרפיים

הסדרה נכתבה על ידי יחיאל די-נור (לשעבר יחיאל פיינער) בשם הבדוי ק. צטניק ובמשך שנים תחת מעטה אנונימיות. במשפט אייכמן, חשף את זהותו רק לאחר שהשופט סירב לתת לו להמשיך להעיד ללא מתן פרטים מדויקים. נראה כי הסיבה לאנונימיות נעוצה בשבועה אשר נשבע לנספים, להיות שליח לסיפורם. ברגע שהוא נחשף בשמו, הריהו הופך לאדם פרטי ובכך מפר את שבועתו. עוד השיב די-נור במשפט אייכמן כי "אינני רואה את עצמי כסופר הכותב דברי ספרות. זו כרוניקה מתוך הפלנטה אושוויץ...". משפט זה משמש סימוכין לדעת רבים לכך שדי-נור תיעד את ההיסטוריה שלו.
קשה מאוד לאמת פרטים מעברו של די-נור, מאחר שרבים מאותם אנשים נספו בשואה. נראה כי היה תלמיד חכם בישיבת לובלין ועמד לקבל הסמכה לרב. ואכן ניכרים היבטים דתיים ביצירותיו. כמו כן אומתו חלק מהאפיזודות שבספריו למשל החוקר שיינטוך מצא כי די-נור, לשעבר תושב סוסנוביץ שבפולין, תיאר בספר סלמנדרה את גירוש היהודים בצורה דומה מאוד לעדותה של ניצולת שואה מהעיר סוסנוביץ. שיינטוך אימת גם פרטים נוספים לגבי זהות הדמויות הראשיות. גם מחקרו של אביהו רונן קבע כי הספר "סלמנדרה" הוא עדות על יהודי זגלמביה.
כרכי הסדרה

סלמנדרה (1946) - עוסק בחייהם של הארי פרלשניק וסאניה אהובתו במהלך השואה.
בית הבובות (1953) - עוסק באחותו של הארי, דניאלה, אשר נעשתה לזונה עבור הנאצים בבלוק 24.
קראו לו פיפל\פיפל - מתאר את סיפורו של אחיו הצעיר של הארי, מוני, אשר מנוצל מינית.
השעון אשר מעל לראש\השעון - חייו של יהודי מהעיר מטרופולי בפולין החל מפרוץ מלחמת העולם השנייה ועד לשחרור אושוויץ.
העימות - עוסק בהמשך חייו של הארי פרלשניק לאחר עלייתו לישראל והתמודדותו עם עבר השואה.
צופן א.ד.מ.ע\הצופן - בו מספר די-נור על התנסותו בטיפול מיוחד לניצולי שואה על ידי סמים.