אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת
מלחמת העולם השנייה

במאי 1939 אדוארד התראיין לתחנת הרדיו של רשת NBC - זה היה לריאיון הראשון שלו מאז ויתר על כס המלוכה. הריאיון התקיים במהלך ביקורו של אדוארד בשדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה בוורדן שבצרפת. בריאיון אדוארד קרא לשלום באירופה, בעקבות רוחות הקרב שנשבו בה באותה התקופה: "אני במודעות עמוקה לנוכחותם של המתים הרבים, ואני משוכנע שאם יכלו להשמיע את קולם הם היו תומכים בדבריי. אני מדבר כעת כחייל של המלחמה הקודמת שתפילתו הכנה ביותר היא שרשע וטירוף הרסני לא יכבשו את המין האנושי בשנית. אין אף אומה שאנשיה רוצים במלחמה". הריאיון נשמע על ידי מיליונים ברחבי העולם, אך ה-BBC סירב לשדר אותו. הריאיון שודר מחוץ לארצות הברית ברדיו גלים קצרים ודווח במלואו בעיתונות הכתובה הבריטית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, ווליס ואדוארד שבו לבריטניה בסיועו של לואי מאונטבאטן, על סיפון אה"מ קלי. אולם, הם חזרו במהרה לצרפת, מאחר שאדוארד הצטרף לחיל המשלוח הבריטי בצרפת כמייג'ור גנרל, על אף שהיה בדרגת פילדמרשל. בפברואר 1940 השגריר הגרמני בהאג, יוליוס פון צך-בורקרסרודה, טען שאדוארד הדליף את תוכניות המלחמה של בעלות הברית להגנה על בלגיה, טענה שהנסיך הכחיש. כשגרמניה הנאצית פלשה לצרפת במאי 1940 ווליס ואדוארד נמלטו אל עיירת הנופש הדרומית ביאריץ, וביוני אל ספרד. בספרד קיימו שורת מגעים עם נציגי המשטר הנאצי, בהם הביע אדוארד את אכזבתו מהמשטר בבריטניה. הדבר דווח ליואכים פון ריבנטרופ ולאדולף היטלר אשר הורו לפעול להעברת הזוג לטריטוריה בשליטה גרמנית. ביולי עבר הזוג לפורטוגל, שם גרו בביתו של ריקרדו איספיריטו סנטו, בנקאי פורטוגזי שהיה מקושר הן לבריטים והן לגרמנים. תחת שם הקוד "מבצע וילי", סוכנים נאצים ובראשם ולטר שלנברג תכננו לשכנע את אדוארד לשוב לספרד, ואף לחטוף אותו אם הדבר יידרש. אולם, הידיעות על ניסיונות החטיפה של אדוארד הגיעו למשרד החוץ הבריטי, אשר הזהיר את ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, אליו כתבו כי "הדוכס הוא תומך נאצים ידוע והוא עשוי להפוך למוקד למזימות". לכן, צ'רצ'יל איים על אדוארד שאם לא ישוב לבריטניה יעלה אותו למשפט צבאי.
אדוארד מונה למושל איי הבהאמה, שהייתה מושבה בריטית. הגרמנים, מצדם, ניסו לגרום לזוג להישאר בליסבון. נעשו מאמצים מצידם לגרום להם להאמין שהשירות החשאי הבריטי חפץ במותם, וכי יחוסלו על ידו ברגע בו יגיעו לאיי הבהאמה. על אף שפקידים פורטוגלים, עושי דברו של היטלר, השהו את הפלגת האנייה בנימוק כי בחפצי הזוג הונחה פצצה, ווליס ואדוארד עזבו את ליסבון ב-1 באוגוסט 1940 על סיפון אוניית המסחר האמריקאית אקסקליבר, שסטתה במיוחד מנתיבה לניו יורק ועצרה לטובת הזוג בברמודה. מברמודה הם הפליגו ב-15 במאי לנסאו על סיפון אונייה של חברה בת של הרכבת הלאומית הקנדית והגיעו יומיים לאחר מכן. אדוארד לא נהנה מתפקידו החדש ובשיחות פרטיות התייחס לברמודה כ"מושבה בריטית סוג ג'". משרד החוץ הבריטי התנגד בחריפות כשווליס ואדוארד תכננו להפליג על סיפון יאכטה של איל ההון השוודי אקסל ונר-גרן, שסוכנויות המודיעין הבריטיות והאמריקאיות האמינו בשגגה שהיה לחבר קרוב של מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג. אדוארד קיבל שבחים רבים על ניסיונותיו להילחם בעוני של תושבי איי הבהאמה, על אף שחש כלפיהם בוז כמו שחש כלפי רוב תושביה הלא-לבנים של האימפריה. אדוארד צוטט בדבריו על אטיאן דופוש, עורך העיתון נסאו דיילי טריביון: "צריך לזכור שדופוש הוא יותר מחצי שחור (Negro) ובשל המנטליות המשונה של הגזע הזה, הם ככל הנראה לא יכולים לעלות לגדולה מבלי לאבד את שיווי המשקל". הוא קיבל שבחים, אפילו מדופוש, על השקטת המרי האזרחי בנסאו שהתפרץ בשל העוני בעיר והמשכורות הנמוכות בה. אולם, הוא האשים במרי ובאי השקט "עושי נזק - קומוניסטים" ו"אנשים בעלי שורשים מיהדות מזרח אירופה, שהבטיחו לעצמם משרות כאמתלה להימנעות מגיוס לצבא הבריטי". הוא התפטר מתפקידו כמושל ב-16 במרץ 1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.