stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לירז מרגלית
הערות שוליים

↑  הטור של מרגלית באתר מעריב סופהשבוע
↑  הבלוג "אם לפרויד היה סמארטפון" באתר TheMarker
↑  סרטונים בנושאי תורת המשחקים בשיתוף עם TheMarker
↑  הטור של מרגלית באתר ynet
↑  הפודקאסט סקס, סמים וסמארטפון באתר רדיו תל אביב
↑  מאמרים של מרגלית באתר Entrepreneur (אנ')
↑  מאמרים של מרגלית באתר TechCrunch
↑  Behind Online Behavior באתר Psychology Today (אנ')
↑  המומחים של אהבה חדשה - עונה 1, באתר רשת 13
↑  העמוד של מרגלית באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
1 2 3   ריקי רט, ‏הפסיכולוגית שריגלה אחריכם ברשתות חושפת את סודות הדיגיטל, בעיתון מקור ראשון, 15 ביולי 2021
1 2  קורות חיים, אתר המרכז הבינתחומי
↑   רותם שטרקמן, אשליית עושר: "בבלאק פריידיי אנשים פחות שקולים, קונים בלי לבדוק והרבה", באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2018
↑  סתיו נמר, ‏סטרטאפ ישראלי מנתח: כך האישיות שלנו משפיעה על הפתק שאנחנו שמים בקלפי, באתר מעריב אונליין, 22 במרץ 2021
↑  חוג הידידים של עמותת אלווין ישראל
↑  המרכז לקידום ההגינות בישראל
↑  2017 contributors of the year: Liraz Margalit
↑  2020 contributors of the year: liraz margalit
↑  לירז מרגלית, המומחית של "אהבה חדשה": ללא תהליך פנימי, לא תמצאו אהבה, באתר ynet, 19 בנובמבר 2020
↑  הקרב על המוח - תעשיית השקרים, באתר מאקו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287746105171  ISNI: 0000 0004 0294 1971  VIAF: 5326160668237103560002   WorldCat (עם VIAF): 5326160668237103560002
מאיר נעמן

| --- | --- |

 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
מאיר נעמן (נולד ב-1945) הוא פסיכולוג קליני ישראלי, המכהן כיו"ר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל (הפ"י). נעמן הוא פסיכולוג מומחה ומדריך בפסיכודיאגנוסטיקה ופסיכותרפיה, מוסמך ומדריך לטיפול זוגי ומשפחתי, מורשה להיפנוזה קלינית ומגשר משפחתי מורשה. מייסד המכון הפסיכולוגי "נעמן התמודדות" ובעל קליניקה פרטית בתל אביב.
ביוגרפיה

מאיר נעמן נולד בצ'רנוביץ שבאוקראינה. ב-1950 עלה לישראל עם הוריו ואחותו התאומה. המשפחה התגוררה בבני ברק, שם למד וחונך במסגרת ציונית דתית לאומית. ב-1963 החל בלימודי פסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, במסגרת העתודה האקדמית. עם סיום התואר הראשון, החל שירותו הצבאי (1967) כ"פסיכולוג שדה" בחיל השריון. במהלך שירותו הצבאי בקבע, שירת כפסיכולוג במגוון תפקידים, בהם ראש מדור מעבר, פסיכולוג בית הספר לקצינים של צה"ל, ראש מדור מבדקי קצונה ועוד. הוא השלים את לימודיו לתואר מוסמך בפסיכולוגיה קלינית (1973) באוניברסיטה בר-אילן; נושא עבודת התזה שלו היה התמודדות עם מצבי לחץ. בהמשך סיים תהליך התמחות בפסיכולוגיה קלינית, במסגרת המרכז לבריאות הנפש "שלוותה". נעמן הוא גם בעל "דיפלומה בפסיכותרפיה" (1977) מטעם החוג לפסיכותרפיה של אוניברסיטת תל אביב.
עם סיום תפקידו כראש ענף אבחנה פסיכולוגית (1979), נסע עם משפחתו למדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית, שם השלים לימודים לתואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית (1982), מטעם אוניברסיטת Rutgers. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "מודל אינטגרטיבי לסיוע במצבי משבר".
עם שובו ארצה (1982) השתלב נעמן במסגרת המחלקה לבריאות הנפש בחיל הרפואה בצה"ל, שם הקים וניהל את המכון לייעוץ לקבע ומשפחות (מיקו"ם), ובהמשך מונה לתפקיד הפסיכולוג הקליני הראשי של צה"ל (פסק"ר). ב-1986 החל להורות בחוג לרפואת המשפחה של בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ועד סוף 2015 כיהן כחבר סגל בחוג. לאחר פרישתו מצה"ל (1990) הקים וניהל את המכון הפסיכולוגי "נעמן-התמודדות" (בעבר "אדם-התמודדות"). בשנים 1994–1996, כיהן כפסיכולוג ראשי של בית החולים תל השומר (שיבא). בשנת 1997 התמנה כפרופ' חבר קליני, מטעם החוג לפסיכולוגיה של אוניברסיטת FDU שבניו ג'רזי, ארצות הברית, במסגרת הוראה בקמפוס התל אביבי שלה.
פעילות מקצועית-ציבורית

בשנים 1984–1986 כיהן נעמן כיו"ר "האגודה הישראלית להיפנוזה קלינית". בשנים 1988–1991 היה חבר מועצת הפסיכולוגים, ובשנים 1993–1995 היה חבר הוועד המרכזי של הסתדרות הפסיכולוגים בישראל ויו"ר צוות התגובות שלה. בהמשך כיהן כחבר ועד החטיבה הקלינית והחטיבה הרפואית של הסתדרות הפסיכולוגים, וכן כחבר ועד האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה.
מ-2014 מכהן נעמן כיו"ר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, חבר מועצת הבריאות וחבר המועצה הלאומית לבריאות הנפש.
מרקיוניזם

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  גנוסיס
 זרם:  דואליזם 
 מקור השם:  מרקיון 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-2
 מייסד:  מרקיון
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 מאפיינים:  אמונה דואלית, סגפנות
 
מרקיוניזם היה זרם נוצרי-גנוסטי קדום שנוסד על ידי מרקיון במאה השנייה לספירה.
המרקיוניזם, אמונה דואלית, טוען לקיומם של שני אלים, האל של התנ"ך, אל-פחוּת ורשע, רודף צדק, בורא העולם (דמיורגוס demiourgos) ויריבו של האל העליון המופיע בברית החדשה, אל רחמן ואוהב, שכוחו רב מכוחו של האל האחר. המרקיוניזם דוחה את ציווי התנ"ך ומתבסס רק על חלק מהברית החדשה, החלק שלא מושפע מהיהדות. לפי המרקיוניזם ישו היה הגואל שפדה את נפשות בני האדם וביטל את אחיזת האל הקודם, בורא האדם, ושאול התרסי היה ראש שליחיו. המרקיוניזם דוגל בסגפנות מוחלטת, הימנעות מנישואים ומהבאת ילדים לעולם. רק מעטים מבין חסידי המרקיוניזם קיבלו על עצמם את מלוא הציווים ומרביתם דחו זאת לגיל מבוגר יותר, כשכבר לא היו יכולים ליהנות ממנעמי החיים. הכנסייה הנוצרית הכריזה על המרקיוניזם ככפירה.
הלכות הרחקה מגויים

הלכות הרחקה מגויים הן הלכות שנועדו למנוע היטמעות של יהודים בחברה הנוכרית, הידמות של יהודים לדרכי הנוכרים או קרבה לגוי באופן שעלול להביא את היהודי לעבירה בשוגג. המצוות העיקריות העומדות ביסוד הלכות אלו הן איסור חוקות הגויים, איסור נישואי תערובת והלכות איסור והיתר.
בפועל הלכות אלו מקשות על יצירת קשרים חברתיים בין יהודים לגויים, חלקן על מנת למנוע קרבה שעלולה להביא לנישואים בין-דתיים ולהתבוללות, וחלקן על מנת למנוע מצב של היכשלות באכילת מאכלים אסורים שהנכרי עלול לערב במאכל שהוא שותף במידה כזו או אחרת בתהליך הכנתו עבור הישראל. רוב הלכות ההרחקה מגויים נכללות בכלל גזירות "שמונה עשר דבר".
הלכות אלו כוללות ברובן איסורי אכילה: חלב נכרים, פת עכו"ם, בישולי גויים, סתם יֵינָם ושֵׁכר גויים. אך גם איסור ייחוד וטלטול בחצר משותפת. שמן של נוכרי נאסר בשלב מסוים, אך לאחר מכן הותר. לדעת רבים גם השתתפות במסיבה שרובה גויים, הכוללת אכילה ושתייה, אסורה.
האיסורים נקראו במקורם בשמות: "חלב גוי" (או "נוכרי"), "פת גוי", "בישול גוי", אך בפי הציבור שגורים הם בכינויים "חלב עכו"ם", "פת עכו"ם" וכדומה. שינוי זה הוא תוצאת פעילות הצנזורה הנוצרית, שהמירה כל מופע בתלמוד ובפוסקים שבו כתוב "גוי" או "נוכרי", למילה "עכו"ם", דהיינו "עובדי כוכבים ומזלות", על מנת ליצור מצג שווא כאילו אין האיסורים והגינויים בתלמוד חלים על הנוצרים, שאינם סוגדים לגרמי השמיים.
מקור לדיני הרחקה מגויים

כל דיני ההרחקה מגויים הם גזירות חכמים. אולם מספר ראשונים מצאו בפסוקים אסמכתא לעיקרון הבידול שיש לנהוג בנכרים ובמאכליהם, על מנת למנוע חשש של התבוללות עימם ומתוך כך הגעה לידי חטאים חמורים נוספים:
פֶּן תִּכְרֹת בְּרִית לְיוֹשֵׁב הָאָרֶץ וְזָנוּ אַחֲרֵי אֱלֹהֵיהֶם וְזָבְחוּ לֵאלֹהֵיהֶם וְקָרָא לְךָ וְאָכַלְתָּ מִזִּבְחוֹ: וְלָקַחְתָּ מִבְּנֹתָיו לְבָנֶיךָ וְזָנוּ בְנֹתָיו אַחֲרֵי אֱלֹהֵיהֶן וְהִזְנוּ אֶת בָּנֶיךָ אַחֲרֵי אֱלֹהֵיהֶן
וכפי שאכן קרה במעשה חטא בנות מואב, שבמהלכו קראו בנות מואב ומדיין לעם ישראל לאכול מזבחי אלוהיהן, ומתוך כך חטאו עם ישראל והשתחוו לאלוהיהן:
וַיֵּשֶׁב יִשְׂרָאֵל בַּשִּׁטִּים וַיָּחֶל הָעָם לִזְנוֹת אֶל בְּנוֹת מוֹאָב: וַתִּקְרֶאןָ לָעָם לְזִבְחֵי אֱלֹהֵיהֶן וַיֹּאכַל הָעָם וַיִּשְׁתַּחֲווּ לֵאלֹהֵיהֶן
חלב נוכרי

חז"ל אסרו על שתית חלב נוכרי, כלומר חלב שנחלב על ידי גוי ללא השגחת יהודי, שאז קיים חשש כי חלב של בהמה טמאה מעורב בחלב הכשר. במקרים מסוימים, התירו רבנים מסוימים שימוש בחלב זה. למשל, ביהדות תימן לא נאסר חלב נוכרים מכיוון שלא היה בנמצא חלב של בהמה טמאה כלל, כגון חלב נאקות. אם כי יש רבנים שאוסרים גם חלב שלכאורה אין בו חשש לעירוב חלב טמא, מכיוון שהם סוברים שאיסור חלב נוכרים הוא 'גזירה שנגזרה במנין', שאפילו אם בטל הטעם - לא בטל האיסור.
כיום יש מוצרים בהכשר הרבנות הראשית, אשר מכילים אבקת חלב נוכרים (לא חלב ניגר), זאת על פי היתר של הרב צבי פסח פרנק שאבקת חלב נוכרים לא נאסרה בתוך איסור חלב נוכרי, ועל סמך היתרו של הרב משה פיינשטיין, אשר מסתמך על כך שבמדינות מתוקנות החוק אוסר ערבוב חלב טמא בחלב פרה, ועל כן יש על יצרני החלב מורא של מלכות. אם כי הבד"צים ובמחלקות המהדרין ברבנות הראשית, לא משתמשים במוצרים אלו מתוך התחשבות בדעת האוסרים.
בישולי גויים

חל איסור לאכול מזון שבושל על ידי נוכרים, פרט למזון שניתן לאוכלו חי ללא בישול, כגון סלט ירקות.
דין זה נוהג רק אם המאכל הוא מאכל חשוב, ש"עולה על שולחן מלכים" לאכול בו את הפת, כגון בשר, ביצים או דגים.
טעם האיסור הוא משום 'חתנות', כדי שלא יזמן הנוכרי את חברו היהודי לאכול עמו בסעודה, או כדי לא ליצור קירוב הדעת בין ישראל לנכרי. ויש אומרים שהטעם הוא מחשש שמא יאכילנו הגוי מאכלים טמאים. מזון הנאכל חי, או שאינו עולה על שולחן מלכים - אין קיים בו חשש זה.
פת נוכרים

פת נוכרים נאסרה, אף אם ידוע שאין בה מרכיבים בלתי כשרים, על מנת ליצור ריחוק מסוים בין ישראל לגוים, כדי למנוע קרבה והתבוללות. בכל זאת, מאחר שבמשך השנים בגולה היו מקומות שהיה קושי להשיג פת שנאפתה על ידי יהודי, ומאחר שלחם הוא מזון בסיסי, הותר להשתמש ב"פת פלטר" - פת של אופה גוי.
הגזירה נגזרה רק אם פעולת האפיה עצמה נעשתה בידי גוי, אבל אם הוא לש את הפת ויהודי אפה אותה - אין בכך שום איסור. להלכה נפסק שגם אם היהודי סייע רק במשהו להכנת הפת - מותר לאכול את הלחם. לדעת השולחן ערוך מספיק שיהודי זרק קיסם לאש כדי שיחשב שהוא שותף לאפיה. לדעת הרמ"א גם אם התנור מוסק במשך זמן ארוך, למספר מחזורי אפיה, מספיק שבפעם אחת נזרק קיסם לאש כדי שהפת שנאפתה בתנור תותר ליהודים. באופן מעשי כיום אין הבדל בין דעת השולחן ערוך לדעת הרמ"א, משום שכיום הלחם נאפה בתנורים חשמליים, כך שרק אם יהודי הדליק את התנור הפת מותרת.
גם עוגות וביסקוויטים נכללים באיסור של פת נוכרים, ולהלכה, מאחר שכיום פעמים רבות מעורב שומן לא כשר באוכל, או שמושחים בו את תבניות האפיה, אם אין השגחה על האוכל - אסור לאכול את המאפים. אותה בעיה קיימת גם בלחמים.
עירוב חצרות

מדרבנן, נאסר לטלטל חפצים בשבת מבתי מגורים לחצר משותפת ללא השתתפות כל הדיירים בעירוב חצרות. אולם תנאי לכך שעירוב החצרות יחול הוא שכל הדיירים בחצר ישתתפו בו. במקרה שגוי גר בחצר, מעיקר תקנת עירוב חצרות הגוי לא נחשב כדייר בחצר, ואינו מונע מהעירוב לחול אף שאינו משתתף בו. אולם מגזירה מאוחרת יותר, במקרה כזה הגוי אוסר את הטלטול על דיירי החצר, עד שישכרו ממנו הדיירים היהודיים את רשותו בחצר לשבת.
סיבת גזירה זו היא כדי להקשות על יהודים הדרים בחצר אחת עם גויים את ההתנהלות בשבת, על מנת לעודד אותם לעבור לגור בשכנות ליהודים.
"סתם יֵינָם"

על האיסור מהתורה לשתות או להפיק הנאה כלשהי מיין נסך, הוסיפו חז"ל ואסרו לשתות או ליהנות מיין כלשהו של גוי, או אף שרק נגע בו גוי, וזאת כתוצאה מהחשש שמא הגוי ניסך את היין לעבודה זרה. נימוק נוסף נכתב במסכת שבת: ”גזרו... על יינן משום בנותיהן ועל בנותיהן משום דבר אחר” (מסכת שבת, דף י"ז, ב').
הראשונים דנו באשר ליחס שבין שני הנימוקים הללו, וקיימות דעות שונות בנידון. יש שמציגים שני מקורות אלה כחלוקים זה על זה בעניין מקור האיסור על "סתם יינם". ויש שאומרים כי האיסור לשתות נובע מהחשש שמא היין נוּסך, לפי זה ייתכן שהוצרכו לגזור "משום בנותיהם" כדי שהאיסור יחול באופן ודאי. דעה נוספת אומרת כי החשש שהיין נוסך לעבודה זרה מחיל איסור על שתייה בלבד ולא על הנאה ממנו, אך החשש "משום בנותיהם" מוסיף גם את איסור ההנאה.
ייחוד עם גויה

מהתורה אסורים נישואין עם גויה, ומדרבנן גם זנות עם גויה. מגזירת שמונה עשר דבר נאסר גם ייחוד עם גויה.
ראו גם

חוקות הגויים
לא תחנם
הערות שוליים

↑  תורת הבית הקצר בית ג' שער ז'. צידה לדרך (לרבי מנחם בן זרח) מאמר ב', כלל ג', פרק א'. איסור והיתר הארוך מ"ג, א'.
↑  רמב"ם הלכות מאכלות אסורות, פרק י"ז הלכה ט"ו.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק י"ז, הלכה ט"ו
↑  חידושי הרשב"א על מסכת עבודה זרה דף ל"ח, עמוד א', ועוד רבים.
↑  רש"י על מסכת עבודה זרה דף ל"ח, עמוד א'.
↑  רמב"ם הלכות מאכלות אסורות, פרק י"ז הלכה ט"ו.
↑  ערוך השולחן אורח חיים שפב סעיף א
↑  כך על פי התלמוד במסכת עבודה זרה, דף כ"ט, ב'.
↑  רש"י על מסכת עבודה זרה, כ"ט, ב', בפסקה שהיה מתחילתו.
↑  חידושי הראב"ד, מסכת עבודה זרה, דף ל"ח, ב', בפסקה הצרפתי מפרש.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חבל הטבור

| --- | --- |

חבל טבורי של תינוק בן שלוש דקות. מהדק רפואי הוחל.
 שיוך:  ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  אנציקלופדיה של אוטו 
 מזהים
 טרמינולוגיה אמבריולוגיקה:  E6.0.2.2.0.0.1 
 קוד MeSH:  A16.378.693 
 מזהה MeSH:  D014470 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0041633 
 
חבל הטבור ביונקים שלייניים, הוא צינור בין העובר המתפתח לבין השליה, השייך פיזיולוגית וגנטית לעובר. בבני אדם, מכיל חבל טבור תקין שני עורקים (עורק הטבור) ווריד אחד (וריד הטבור). כלי הדם עטופים בג'ל וורטון, המגן עליהם ומבודד אותם מהסביבה. דרך וריד הטבור מספקת השליה לעובר דם עשיר בחמצן ובחומרי מזון. בכיוון ההפוך, מזרים לב העובר דרך עורקי הטבור דם עני בחמצן ובחומרי מזון אל עבר השליה.
מבנה והתפתחות

חבל הטבור מתפתח ונוצר משאריות שק החלמון והאלנטואה (אנ'). חבל הטבור נוצר החל מהשבוע החמישי להיריון, ותופס את מקומו של שק החלבון כמקור לחומרים מזינים עבור העובר. החבל אינו מחובר ישירות למערכת הדם של האם, אלא מתחבר לשליה המעבירה חומרים לדם האמהי וממנו. מנגנון זה מונע ערבוב ישיר של הדם העוברי והדם האמהי.
לעורק טבור מפותח יש שתי שכבות עיקריות: שכבה חיצונית המורכבת מתאי שריר חלקים המסודרים בצורה מעגלית, ושכבה פנימית אשר מראה תאים לא מסודרים. התאים השרירים החלקים של השכבה נבדלים למדי, מכילים רק מספר קטן של סרקומר ולכן הם לא צפויים לתרום באופן פעיל לתהליך הסגירה לאחר הלידה.
בשלבי התפתחות מאוד מוקדמים, חבל הטבור מכיל שני עורקים ושני ורידים. עד השבוע השישי של ההריון, מתחיל בדרך כלל להיסתם הוריד הימני, ועד השבוע התשיעי הוא נעלם לגמרי. במקרה הפחות שכיח, הוריד השמאלי הוא זה שנסתם ונעלם, ואילו הוריד הימיני נשאר פעיל. מצב זה נקרא וריד טבורי ימני מתמיד, והוא מתרחש באחת מתוך 526 לידות.
לעיתים, רק שני כלי דם (וריד אחד ועורק אחד) נמצאים בחבל הטבור. נמצא קשר סטטיסטי בין תופעה זו למומים בעובר כגון טריזומיה, אך כממצא בודד אין לכך לרוב משמעות.
בשונה מרוב הורידים בגוף (למעט ורידי הריאה), נושא וריד הטבור דם עשיר בחמצן. בדומה, עורקי הטבור גם הם יוצאים מן הכלל, ונושאים דם עם רמות חמצן נמוכות. דבר זה נובע מכיווניות זרימת הדם ביחס ללב העובר: וריד הטבור נושא דם לעבר הלב של העובר, בעוד שהעורקים הטבוריים נושאים את הדם מהלב אל עבר השליה.
קצב זרימת הדם דרך חבל הטבור הוא כ-35 מ"ל לדקה בשבוע ה-20 להריון, וכ-240 מ"ל לדקה בשבוע ה-40 להריון. קיים מתאם בין קצב זרימת הדם לבין משקל העובר. אורך חבל הטבור בילוד לאחר הריון מלא הוא כ-50 ס"מ, וקוטרו כ-2 ס"מ.
תפקוד > חיבור למערכת הדם העוברי

חבל הטבור מתחבר לעובר דרך הבטן, בנקודה שבה לאחר ההפרדה יהפוך לטבור. בתוך העובר, וריד הטבור ממשיך לכיוון הסדק הרוחבי של הכבד, שם הוא מתפצל לשניים. שלוחה אחת מצטרפת לוריד שער הכבד בצד השמאלי, אשר נושא דם לתוך הכבד. השלוחה השנייה המכונה הצינור הוורידי (אנ') עוקפת את הכבד ומתחברת אל הוריד נבוב התחתון, אשר נושא דם אל הלב. שני עורקי הטבור מסתעפים מעורק הכסל הפנימי ועוברים משני צדי שלפוחית השתן לתוך חבל הטבור, ומשלימים את המעגל בחזרה לשליה.
תפקוד > שינויים לאחר הלידה

בהיעדר התערבויות חיצוניות, חבל הטבור נסגר באופן פיזיולוגי זמן קצר לאחר הלידה, מצב זה מוסבר על ידי נפיחות וקריסה של הג'ל וורטון בתגובה לירידה בטמפרטורה ועל ידי התכווצויות של כלי הדם בעקבות התכווצות שרירים חלקה. למעשה, נוצר הידוק טבעי על מנת לעצור את זרימת הדם. 18 מעלות צלזיוס, ההידוק הטבעי ימשך שלוש דקות או פחות. בלידה במים, שבה טמפרטורת המים קרובה לטמפרטורת הגוף, הסגר הטבעי יכול להימשך 5 דקות ויותר.
הסגר של עורק הטבור על ידי התכווצות כלי הדם מכיל מספר רב של כיווצים אשר גדלים במספר עם הזמן. ישנם מקטעים מורחבים בחבל הטבור שבהם לכוד דם נוזלי במקביל לתהליך ההידוק הטבעי.
הן ההתכווצות החלקית הן הסגירה המוחלטת נוצרים על ידי תאי שריר של השכבה החיצונית המעגלית. לעומת זאת, השכבה הפנימית משמשת בעיקר כרקמת פלסטיק אשר יכולה בקלות להיות מועברת בכיוון הציר ולאחר מכן למלא את החלל הצר כדי להשלים את הסגירה.
נראה כי התכווציות כלי הדם וסגירתם מתרחשים בעיקר על ידי סרוטונין ותרומבוקסאן (אנ'). אצל ילדים, הווריד הטבורי והצינור הוורידי נסגרים ומתנוונים על שאריות סיבים הידועות בתור רצועת הכבד העגולה (אנ') והרצועה הוורידית (אנ'), בהתאמה. חלק מכל עורק הטבור נסגר (מתנוון לתוך מה שמכונה רצועת הטבור התיכונה), ואילו החלקים הנותרים נשמרים כחלק ממערכת הדם.
משמעות קלינית > בעיות וחריגות

מספר חריגות יכולות להשפיע על חבל הטבור, אשר יכול לגרום לבעיות המשפיעות על האם והילד.
דחיסה של חבל הטבור יכולה להיגרם,למשל, מהסתבכות של החבל, קשר מסוים וכריכת חבל הטבור.
וולמנטוס אינסרשן (אנ').
עורק טבור בודד.
צניחת חבל הטבור.
ואזה פרביה.
משמעות קלינית > הידוק והצמדה

ניתן להדק את חבל הטבור בטווח של דקות ספורות לאחר הלידה. לאחר ההידוק מבצעים את פעולת החיתוך של חבל הטבור, תהליך זה חסר כאב בשל היעדר עצבים. החוט הוא מאוד קשה, כמו גיד עבה, לכן חיתוכו דורש מכשיר חיתוך חד מאוד. בעוד ניתוק טבורי עלול להתעכב עד לאחר שהחוט מפסיק לפעום (5–20 דקות לאחר הלידה), אין בדרך כלל הפסד משמעותי של דם ורידי או עורקי בעת חיתוך החוט. העדויות הנוכחיות אינן תומכות, או מפריכות, את עיכובו של חיתוך החוט, על פי הנחיות הקולג' האמריקאי של מיילדות וגניקולוגים (ACOG).
ישנם מלחציים לחבל הטבור אשר כוללים סכין. מלחציים אלו בטוחים יותר ומהירים יותר, הם מאפשרים תחילה הידוק של חבל הטבור ולאחר מכן חיתוך. לאחר שחבל הטבור עבר את פעולת ההידוק והחיתוך, מלבישים לרך הנולד קליפס מפלסטיק על אזור הטבור שעבר את פעולות ההידוק ומחכים עד שהאזור יתייבש ויהיה אטום לחלוטין. אורך הקטע של חבל הטבור שנשאר מחובר לתינוק משתנה בהתאם למיילדת, ברוב בתי החולים אורך הקטע לאחר הידוק וחיתוך הוא מינימלי.
משמעות קלינית > ניתוק מוקדם מול מושהה

סקירת ארגון קוקרן(אנ') ב־2013 הגיעה למסקנה כי הידוק מושהה של חבל הטבור (בין דקה אחת לשלוש דקות לאחר הלידה) "עשוי להיות מועיל כל עוד יש גישה לטיפול בצהבת המחייבת פוטותרפיה".בסקירה זו הידוק מושהה בניגוד למוקדם, לא הצביע על שום הבדל בסיכון דימום מסיבי של האם לאחר הלידה, תמותת הילוד או ציון נמוך במבחן אפגאר.
מצד שני, הידוק מאוחר של חבל הטבור גרמה לעלייה במשקל הלידה של כ 100 גרם בממוצע וריכוז ההמוגלובין 15 גרם לליטר עם חצי מהסיכון ללקות בחוסר ברזל בשלושה ובשישה חודשים, אך עם סיכון מוגבר ללקות בצהבת הדורשת פוטותרפיה.
בשנת 2012, הקולג 'האמריקאי של מיילדות וגניקולוגים אישר באופן רשמי עיכוב הידוק חבל הטבור למשך 30–60 שניות בתינוקות שנמצאים מתחת לרמת השליה בכל המקרים של לידה מוקדמת המבוססת בעיקר על ראיות לכך שהיא מפחיתה את הסיכון לדימום מוחי תוך-חדרי בילדים אלו ב 50% .
באותה הצהרה של הוועדה, ACOG מזהה גם כמה יתרונות אפשריים אחרים לתינוקות לפני לידה, כולל "שיפור במחזור המעבר, יצירה טובה יותר של תאי דם נפחים, וצורך מופחת בעירוי דם".
בחודש ינואר 2017, חוות הדעת המתוקנת של הוועדה, הרחיבה את המלצותיה בנוגע לפרק הזמן בו הולד מוגדר כתינוק. תוך העלאת נתונים המצביעים על תועלת ההגדרה, רמות גבוהות של המוגלובין ומאגרי ברזל טובים יותר בחודשים הראשונים לחייו. היתרונות הללו עלולים להביא לתוצאות התפתחותיות משופרות.
הקולג' האמריקאי של מיילדות וגניקולוגים (ACOG), זיהה עלייה קטנה בשכיחות של צהבת בתינוקות עם חיתוך מושהה בחבל הטבור, ומדיניות מומלצת על פיקוח וטיפול בצהבת ילדים. בנוסך הארגון ציין גם כי אין קשר בין חיתוך מושהה של חבל הטבור וסיכון מוגבר לדמם שלאחר לידה.
מספר מחקרים הראו יתרונות של הידוק מושהה של חבל הטבור, מטא-אנליזה מראה כי עיכוב הידוק חבל הטבור בילודים למשך מינימום של 2 דקות לאחר הלידה מועיל לתינוקות במצב ההמטוקריט, ריכוז הברזל בגוף וירידה בסיכון לאנמיה (סיכון יחסי של 0.53 ברמת ביטחון של 95 אחוזים). (ירידה בסיכון לאמוניה נמצאה גם במחקר משנת 2008).
נמצא כי אי הידוק מושהה של חבל הטבור (פחות מ 3 דקות) שיפר את המדדים הגיל ארבע שנים. בעוד שעיכוב מושהה של חבל הטבור, מעל שלוש דקות, הקטין את השכיחות לאנמיה בקרב תינוקות.
השפעות שליליות של ניתוק מושהה של חבל הטבור כוללות עלייה בסיכון לפוליציטמיה. עם זאת, נראה כי מצב זה נמצא בלתי מזיק במחקרים. תינוקות שניתוק חבל הטבור התבצע 60 שניות לאחר הלידה נמצאו בסיכון גבוה יותר לצהבת הדורשת טיפול פוטותרפיה.
עיכוב מושהה של חבל הטבור אינו מומלץ כתגובה למקרים בהם התינוק אינו נושם טוב וצריך החייאה. במקום זאת, ההמלצה היא מיד לנתק את חבל הטבור ולבצע החייאה. כאשר חבל הטבור נראה כפועם אין זה סימן לכך שהתינוק מקבל מספיק חמצן. עם זאת, במידת האפשר, יש לבצע החייאה עם חבל הטבור עדיין מחובר, כדי לקבל הן היתרונות של החמצן מהחוט והן מן ההתערבות.
משמעות קלינית > אי ניתוק חבל הטבור

חלק מההורים בוחרים לא לבצע חיתוך של חבל הטבור ולהשאיר אותו מחובר, מצב זה נקרא "הלידה" או חוסר ניתוק של חבל הטבור. כל חבל הטבור נותר שלם עד שהוא מתחיל להתייבש ולהתנתק בין האם לתינוק (בדרך כלל ביום השלישי לאחר הלידה).
משמעות קלינית > צנתור חבל הטבור

וריד הטבור מחובר ישירות למחזור המרכזי, מצב זה יכול לשמש מסלול לצנתר ורידי, המסייע בהעברת אינפוזיה ותרופות. צנתר וריד הטבור הוא אלטרנטיבה אמינה כדי להגיע לאיברים פנימיים מבלי לחתוך ולחשוף אותם. בנוסף, צנתר וריד הטבור מאפשר הזרקה תוך גרמית דרך צינורית, ייתכן במצב של החייאה או טיפול אינטנסיבי של התינוק.
משמעות קלינית > דגימת דם

מ 24 עד 34 שבועות של ההיריון, הדם יכול להילקח מחבל הטבור על מנת לבדוק חריגות (במיוחד עבור תנאים תורשתיים). הליך אבחון גנטי זה ידוע כדגימת דם טבורי עורית. (אנ')
משמעות קלינית > אחסון הדם הטבורי

הדם בתוך חבל הטבור, המכונה דם טבורי, הוא מקור עשיר ונגיש של תאי גזע פרימיטיביים ולא מובחנים (מסוג CD34 חיובי ו- CD38 שלילי). תאי דם טבורי אלה יכולים לשמש להשתלת מח עצם.
ישנם הורים הבוחרים להעביר את הדם הטבורי של התינוק באמצעות הידוק וחיתוך מוקדם של חבל הטבור כדי לאחסן בהקפאה לטווח ארוך בבנק הדם הטבורי, אם הילד יצטרך אי פעם את תאי הגזע שנמצאים בחבל הטבור (לדוגמה, להחליף מח עצם אשר נהרס בעת הטיפול בלוקמיה). פרקטיקה זו שנויה במחלוקת, כאשר המבקרים טוענים כי נסיגה מוקדמת של דם טבורי בזמן הלידה דווקא מגבירה את הסבירות למחלות ילדות, בשל כמות הדם הגבוהה שנלקחה (ממוצע של 108 מ"ל) ביחס לאספקה הכללית של התינוק (בדרך כלל 300 מ"ל). המכללה המלכותית לרופאת נשים וגינקולוגים הצהירה ב -2006 כי "עדיין אין ראיות מספיקות על מנת להמליץ על איסוף דם טבורי מסחרי ואחסון של תאי גזע ".
האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים קבעה כי יש לעכב את השימוש בבנקים לדם טבורי לשימוש עצמי (מאחר שרוב התנאים הדורשים לשימוש בתאי גזע כבר קיימים בדם הטבורי), בעוד שיש לעודד את הבנקאות לשימוש כללי. בעתיד, תאי גזע שנלקחים ומקורם בדם טבורי עשויים להיות מתאימים לחולים אחרים, בדומה לדם ולרקמות המושתלות.
בעוד שהאקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים מעודדת את הבנקאות הפרטית, למעט במקרה של צורך רפואי קיים, האקדמיה מציינת כי מידע על היתרונות וההגבלות הפוטנציאליים של בנק הדם הטבורי וההשתלה צריכים להיות משביעי רצון כך שההורים יוכלו לקבל החלטה מושכלת.
השימוש בתאי גזע מדם טבורי בטיפול במצבים כגון פגיעה מוחיתוסוכרת מסוג 1כבר נחקרו בבני אדם, ומחקרים מוקדמים יותר נערכים לטיפולי שבץואובדן שמיעה.
דם טבורי המאוחסן בבנקים פרטיים שמור בדרך כלל לשימוש של הילד התורם בלבד. לעומת זאת, דם טבורי המאוחסן בבנקים ציבוריים נגיש לכל מי שיש לו סוג רקמות תואם והוכחת הצורך.
השימוש בדם טבורי מבנקים ציבוריים הולך ומתרחב. כיום השימוש העיקרי הוא בטיפול בהפרעות דם כגון לוקמיה, כאשר תרומות משוחררות להשתלה באמצעות רישום אחד.(נרשמו בינואר 2013 יותר ממיליון תרומות). נעשה שימוש בדם הטבורי כאשר החולה אינו מוצא תורם מח עצם תואם; "הרחבה" זו של מאגר התורמים הביאה להרחבת הבנקים הציבוריים.
חבל הטבור אצל בעלי חיים

בעוד שבגוף האדם מכיל חבל הטבור וריד טבורי אחד, בקרב יונקים מסוימים, כמו פרות וכבשים, הוא מכיל שני ורידים טבוריים.
בבעלי חיים מסוימים, האם תכרסם את חבל הטבור, ובכך תפריד בין השליה לבין הצאצאים.
לעיתים קרובות תבלע האם את חבל הטבור יחד עם השליה, כדי לספק מזון ולהיפטר מרקמות שהיו מושכות אליהן אוכלי נבלות או טורפים. בשימפנזים מותירה האם את חבל הטבור מחובר ומטפלת בצאצא שלה, וכיום לאחר הלידה חבל הטבור מתייבש ומתנתק (מקרה זה תועד לראשונה על ידי זואולוגים בטבע בשנת 1974).
מינים מסוימים של כרישים – פטישניים, כרישיים וכרישון חמוסי, משריצים ולכן חבל הטבור שלהם מחובר לשלייה.
רעלנים מסרטנים בחבל הטבור

במחקרים אמריקאים ובינלאומיים רבים נמצאו כימיקלים גורמי סיכון לסרטן בדגימות שנלקחו מחבל הטבור. מקורם של אותם כימיקלים - פלסטיק מסוימים, לוחות מעגלים המחשב, אדי ניחוחות סינתטיים בין היתר. נמצאו למעלה מ -300 חומרים רעילים כימיים, כולל ביספנול A, טטרברוביספנול A (אנ'), חומצה פרפלואוקטנומית(אנ'). מחקרים באמריקה הראו רמות גבוהות יותר באפריקאים אמריקנים, היספנים אמריקאים ואמריקנים אסיאתיים, כך סבורים, לחיות באזורים של זיהום גבוה יותר.
תמונות נוספות

תרשים הממחיש שלב מאוחר יותר בהתפתחות חבל הטבור.
העובר ברחם, בין החודשים החמישי לשישי.
תוכנית של מחזור השליה.
לב העובר האנושי כאשר קיר הגוף הקדמי הוסר כדי להראות את הסינוס ונוסוס.
ולד, חבל הטבור עדיין לא נחתך.
תינוק שנולד, זמן קצר לאחר ניתוח קיסרי.
לידת מים, חבל הטבור והשליה.
תינוק בן 45 שניות, עם חבל הטבור מהודק.
ראו גם

כריכת חבל הטבור
הוצאת ספר תורה

הוצאת ספר תורה בעפרה. החזן נושא את ספר התורה. מאחוריו האיש שפתח את הארון סוגר את הארון.
הוצאת ספר תורה (נקרא גם הוצאה והכנסה, פתיחה או פתיחת ההיכל) הוא טקס ההוצאה של ספר התורה מארון הקודש בזמנים מיוחדים, על פי רוב הוצאת הספר תורה הוא על מנת לקרוא בו. אך לעיתים מוציאים את הספר תורה לצרכים אחרים.
בשעת הוצאתו נהגו העם לעמוד, וכן לומר או לשורר פזמונים ומזמורים שונים.
חלק מטקס הוצאת הספר תורה, הוא פתיחת ארון הקודש, אשר נעשה לעיתים שלא על מנת להוציא את הספר תורה כגון בעת אמירת קטעי תפילה שונים כגון בעת אמירת שיר הכבוד בשבת, שנהגו לפתוח את הארון בעת אמירתו, וכן בקהילות שונות נוהגים לפתוח את הארון בתפילת אבינו מלכנו, אמירת שמע קולנו בתפילת הסליחות, ובקטעים שונים מתפילות הימים הנוראים.