stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פעולת כראמה
כוחות > כוחות צה"ל > חטיבות לוחמות

חטיבת הבקעה, בפיקוד רפאל איתן, הייתה אחראית במשך המבצע על הביטחון השוטף בגזרה המזרחית של הירדן וכדי לבצע את משימתה, השתלטות על גשר דמיה וחסימות בצפון הגזרה, תוגברה בגדוד שריון 268 (מחטיבה 60) בפיקוד טוביה רביב. גדוד השריון תוגבר בכוח שריוניות פאנהארד AML של סיירת דוכיפת, בגדוד צנחנים 71 מחטיבה 55 ממונע על גבי זחל"מים בפיקוד עוזי עילם, שתי מחלקות חיל הנדסה ושלושה צוותי טילי נ"ט מסוג SS-11 (אנ').
חטיבת הצנחנים, בפיקוד דני מט, כללה שלושה גדודי צנחנים ממונעים על גבי זחל"מים (מפקדי הגדודים: דן שומרון, טיבי שפירא וצבי בר) והסיירת החטיבתית מוסקת על ידי עשרה מסוקי סיקורסקי S-58 וסופר פרלון, בפיקוד מתן וילנאי. החטיבה תוגברה גם בגדוד טנקים מוקטן מאוד (שבעה טנקים) בפיקוד אברהם ברעם ובפלוגות ההנדסה החטיבתית. הכוח החטיבתי מנה כולו 70 זחל"מים, שבעה טנקים ו-800 לוחמים.
חטיבת שריון 7, בפיקוד שמואל גונן, כללה שני גדודי טנקים מוקטנים (בהיקף של פלוגה מוגברת כל אחד) בפיקודם של אברהם רותם ואהרן פלד. כמו כן, כלל כוח החטיבה את מפקדת החטיבה על גבי טנקים (שבעה כלים), פלוגת טנקים מוקטנת (ארבעה כלים) ויחידות מצומצמות של הנדסה, חימוש ושיתוף ארטילריה. הכוח שיועד לפעול בגדה המזרחית כלל בסך הכל 40 טנקים. שלוש מחלקות טנקים של החטיבה נשארו בגדה המערבית ליד מעברות הירדן בגזרה: גשר עבדאללה, גשר מועטם וגשר אלנבי.
כוחות > כוחות צה"ל > כוחות מסייעים

חיל התותחנים - מפקדת התותחנים הפיקודית העמידה כסיוע לחטיבה 7 גדוד תותחי 155 מ"מ וסוללת תותחי 25 ליטראות וכסיוע לחטיבה 35 (חטיבת הצנחנים), שני גדודים של תותחי 25 ליטראות. לחטיבה 80 (חטיבת הבקעה) הועמדו שתי סוללות מרגמות 120 מ"מ כסיוע ארטילרי.
חיל ההנדסה - מפקדת ההנדסה הפיקודית פעלה בשני אזורים. באזור גשר עבדאללה (ליד בית הערבה) שתי פלוגות שתפקידן היה להכשיר את אזור המעברות ולבנות גשר כלובים. באזור גשר דמיה, מפקדת הגדוד ושתי פלוגות עם תפקיד דומה של בניית גשר והכשרת אזור המעבר.
חיל האוויר - עסק בפיזור כרוזים, הסקת כוחות סיירת הצנחנים אל עמדותיהם שבין עמאן ואזור כראמה וסיוע בתצפית ובאש לכוחות הקרקע לפי דרישה.
כוחות > כוחות צבא ירדן

בגזרת אזור הקרב היו פרוסים כוחות של דיוויזיה חי"ר 1 הירדנית עליה פיקד מייג'ור-גנרל משהור חדיסה (אנ'). הדיוויזיה הייתה מתוגברת וכללה:
שלוש חטיבות חי"ר
חטיבת שריון אחת
חטיבה ממוכנת אחת
גדוד טנקים
חמישה גדודי ארטילריה (שלושה גדודים של תותחי שדה, גדוד מתנייע וגדוד תותחים כבדים מסוג לונג טום (אנ'))
גדוד הנדסה
גדוד נ"מ
בסך הכל מנתה הדיוויזיה 105 טנקי פטון מדגמי M-47 ו-M-48 ‏, 88 קנים ארטילריים, 18 מרגמות 107 מ"מ ו-24 תותחים מתנייעים נ"מ מסוג M42 דאסטר.
כוחות > הכוחות הפלסטינים

אנשי הארגונים הפלסטיניים; הארגון לשחרור פלסטין והחזית העממית לשחרור פלסטין מנו כ-900 אנשים שהתרכזו בכראמה. כמו כן, נמצא במקום גדוד קומנדו 141 המצרי. חימושם של אנשי ארגוני הטרור הפלסטיניים התבסס על נשק קל, מטולי RPG ומרגמות 80 ו-120 מ"מ.
תוכנית ההתקפה הישראלית

כוונת הפעולה כפי שהוגדרה בפקודת המבצע הייתה: "פיקוד המרכז ישתלט על בסיסי "אל פתח" ועל אנשיו שבאזור כראמה, יפגין נוכחות צה"ל בשטח ויסוג לפי פקודה". תוכנית הקרב התבססה על בידוד אזור כראמה בכל הגזרות חוץ מהגזרה הגובלת בנהר הירדן ובגדה המערבית: בגזרה הדרומית על ידי חטיבת שריון, בגזרה הצפונית על ידי גדוד שריון מתוגבר ובגזרה המזרחית על ידי כוחות מוסקים של סיירת צנחנים. כיבוש כראמה וסביבתה הוטל על חטיבת הצנחנים. סיוע ליחידות אלו היה אמור להינתן על ידי חילות ההנדסה, התותחנים והאוויר הישראלים. קיימת טענה כי תפקידיו של חיל האוויר בפקודת המבצע היו רק פיזור כרוזים והובלה מוסקת של סיירת צנחנים ולא הוצגה תוכנית סיוע לכוחות הקרקע.
הפעולה תוכננה להתחיל בשעה 05:30, עם חציית חטיבה 7 את גשר אלנבי, בדרכה להשתלטות על מתחמי כופריין ושונת נמרין שבדרום גזרת הפעולה. בשעה 05:45 תוכנן כי יחידות סיירת צנחנים יונחתו ממזרח לאזור הפעולה. בשעה 06:00 תוכנן כי מטוסי חיל האוויר יפזרו כרוזים הקוראים לאנשי ארגוני הטרור הפלסטיני להיכנע. חטיבת הצנחנים הייתה אמורה לחצות את הירדן על גשר אלנבי, בעקבות חטיבה 7, ולהתקדם לכיוון כראמה. גדוד שריון 268 המתוגבר, שהיה תחת פיקוד חטיבת הבקעה והיה אמור לאבטח את הגזרה הצפונית של שטח הפעולה, תוכנן לחצות את הירדן על גשר כלובים שהיה אמור להיות מוקם על ידי חיל ההנדסה באזור גשר דמיה, מייד לאחר תחילת הפעולה בחלק הדרומי של הגזרה.
בצה"ל רווחה ההערכה כי הצבא הירדני יעדיף שלא להתעמת עם הכוחות הישראלים ויעדיף שצה"ל יעשה עבורו את העבודה בהכנעת הארגונים הפלסטיניים שהחלו לקרוא תיגר על השלטון באזורי השליטה שלהם.
כמו כן, ההנחה הייתה שרוח הלחימה של המחבלים לא תהיה גבוהה ושכוחות החי"ר של צה"ל לא יתקשו להתמודד מולם.
תוכנית ההגנה הירדנית

המערך הירדני, שזיהה את הכנות הכוחות הישראלים לפעולה ונערך לקראתה, התבסס על דיוויזיה מס' 1 שנפרשה לאורך שלושת הצירים העיקריים המובילים מעמאן לבקעת הירדן, תוך הפרשת כוחות מאבטחים בבקעת הירדן שתפקידם היה איתור הכוחות התוקפים, עיכובם ונסיגה אל המתחמים ההרריים השולטים בהם היו מצויים הכוחות העיקריים. שלושת הכוחות הירדנים ששלטו על הצירים היו חטיבות חי"ר שכללו גם פלוגות ומחלקות טנקים ויחידות הנדסה וארטילריה. ככוח עתודה שימשה חטיבת שריון 60 הירדנית שהתמקמה בעמדות מזרחיות יותר והייתה אמורה להישלח אל הצירים המרכזיים בהתאם לפקודת מפקד הדיוויזיה על פי התפתחות הקרב. בפועל, נחלקה גם חטיבה זו לשלושה גדודי טנקים שהוצבו על שלושת הצירים העיקריים. גם גדוד הארטילריה הכבדה של הדיוויזיה הירדנית (תותחי לונג טום) נפרש על פני כל הגזרה וקיבל הגנה אווירית מגדוד הנ"מ הדוויזיוני. התוכנית הירדנית הייתה למשוך את הכוח הישראלי לשטחי השמדה על הצירים הללו, לבצע התקפות נגד ולחזור ולכבוש את בקעת הירדן. כל הצמתים והעמדות השולטות באזור היו מטווחים על ידי גדודי הארטילריה הירדנית שהיו בגזרה.
הקרב > הגזרה הדרומית

הכוח שבראש חטיבה 7 חצה את גשר אלנבי ב-05:35 ופגע מייד במוצב הגשר הירדני ובמוצב אלנבי השולט על הגשר ממזרח. הכוח הירדני הופתע מהפעולה ולא הספיק לפוצץ את הגשר. הכוח הישראלי פגע בנשק המסייע שהיה במוצבים הירדנים, והחיילים הירדנים שנותרו בחיים ברחו לכיוון שונת נמרין. הגדוד בפיקודו של אהרן פלד נע דרומה לכיוון כופריין במטרה לחסום את הציר המוביל מזרחה אל נאעור. הכוח הישראלי נע בשטח מעובד ממערב לכביש הבקעה הירדני. מפקד הכוח, שחשש משקיעה בשטח שהושקה בהצפה, פנה לעלות על הכביש, וכשהחל לנוע על הכביש נתקל באש ירדנית ממוצב חוץ של כופריין. הכוח המשיך דרומה וקצת לאחר השעה 07:00 נתקל באש טנקים ירדנית. טנק ישראלי נפגע משלושה פגזים ובער באש במשך מספר שעות. הכוח הישראלי הגיע עד צומת אל-מזר והציב שלוש מחלקות טנקים כחסימות בצומת לכיוון צפון (כופריין), מזרח (נאעור) ומערב (גשר עבדאללה). הכוח הישראלי ששהה באזור צומת אל-מזר משעות הבוקר ועד קבלת פקודת הנסיגה ב-16:00, היה מצוי בשטח השמדה שתוכנן על ידי הירדנים. במשך כל שעות שהותו שם הוא היה חשוף לירי ישיר של טנקים, תול"רים וארטילריה ירדניים וספג אבדות. הירדנים, שראו בכוח זה את האיום המוחשי ביותר להתקדמות מזרחה, הטילו מולו בשעה 13:00 התקפה של גדוד טנקים מחטיבה 60 ששימשה כעתודה. בהתקפה זו נפגעו כ-7–8 טנקים ירדניים.
אבדות הכוח הישראלי היו 4 הרוגים ו-7 פצועים. 8 טנקים ישראלים מתוך ה-11 שהיו בכוח נפגעו (טנק אחד אף נשאר בשטח ירדן) וזחל"ם אחד נפגע (מתוך חמישה שהיו בכוח).
הקרב > גזרת שונת נימרין

משימת ההשתלטות על אזור שונת נמרין הוטלה על גדוד השריון בפיקודו של אברהם רותם. לאחר מעבר גשר אלנבי פנה הגדוד מזרחה. על פי התוכנית הוא היה אמור לתפוס עמדות על תל נמרין, אלא שכוח החוד שמנה שלושה טנקים וזחל"ם חלף על פני התל הנמוך ומייד נתקל באש טנקים ירדנית. שני טנקים (כולל טנק המג"ד) וזחל"ם, שנכנסו לשטח ההשמדה הירדני, נפגעו. שאר הכוח, בפיקוד הסמג"ד אלישיב שמשי, תפס עמדות על התל והיה עסוק במשך כל יום הקרב בחיפוי ובחילוץ הכלים שנפגעו. במשך כל יום הלחימה ספג הכוח הישראלי ירי ופגיעות מאש ארטילרית ירדנית מדויקת. כבר משעות הבוקר קיבל הכוח הישראלי סיוע אווירי כשחיל האוויר תקף את העמדות הירדניות, אולם סיוע זה לא הפחית בהרבה את האש הירדנית. גם מול כוח זה הניעו הירדנים בהמשך יום הלחימה צוות גדודי משוריין מחטיבה 60 הירדנית להתקפת נגד. שישה מהטנקים של הכוח הישראלי נפגעו קשות ויצאו מכלל פעולה (כולל שני טנקים וזחל"ם שנשארו בשטח ירדן גם בתום הפעולה). כל שאר הכלים הישראלים נפגעו אף הם מהאש הירדנית. אבדות הכוח הישראלי בגזרת לחימה זו היו 9 הרוגים ו-18 פצועים.
כוח טנקים ישראלי נוסף, שמנה ארבעה טנקים, התמקם כחסימה על כביש הבקעה הירדני בין כראמה ובין שונת נימרין. הכוח, בפיקודו של אהרן סטולר, לא נתקל בכוחות ירדניים או פלסטיניים ובהמשך היום נשלח לפעולות התקפיות באזורו. לכוח זה לא היו נפגעים בכלים ובנפש.
הקרב > הגזרה הצפונית

הכוח הישראלי שפעל בגזרה הצפונית היה תחת פיקוד חטיבת הבקעה. לאחר שכוח צנחנים ישראלי של פלוגה ד מגדוד 71 של עוזי עילם (בפיקוד רס"ן אסא קדמוני) השתלט על גשר דמיה, עבר את הגשר כוח נוסף, בפיקודו של טוביה רביב, שמטרתו הייתה חסימת כביש הבקעה הירדני מדרום לצומת אל-מצרי. הכוח כלל פלוגת טנקים מוקטנת, פלוגת שריוניות מוקטנת, פלוגת צנחנים מוקטנת על גבי זחל"מים ומחלקת חיל הנדסה. ניסיון הכוח הישראלי להגיע אל נקודת החסימה תוך איגוף מדרום של מוצב דמיה הירדני נכשל, לאחר שהטנקים החלו לשקוע באפיק ואדי א-רציפי שבו נעו. משנוכח מפקד הגזרה, רפאל איתן, בעיכוב של כוח החסימה, שלח כוח שלישי לכיבוש מוצב דמיה. כוח זה, שהיה בפיקודו של סמג"ד 268 טוביה לשם, כלל פלוגת טנקים מוגברת ופלוגת צנחנים, שירדה רגלית מהזחל"מים, תקפה וכבשה תוך זמן קצר את המוצב. לוחם מילואים צנחנים נהרג לאחר ההשתלטות בהפגזת נגד ירדנית שבה נפצע גם אסא קדמוני. גדוד 71, שהיה פרוס לפני הפעולה לכל אורך קו המוצבים בבקעה, הוחלף על ידי כוחות משנה וחלקו שימש כעתודה לכוחות הפועלים בעבר הירדן המזרחי.
לאחר כיבוש המוצב פקד איתן על כוח רביב לשוב צפונה ולחסום את הכביש בצומת אל-מצרי עצמו. בציר ההתקדמות של רביב נותרו טנק שקוע שנועד לחלצו, אך שקע אף הוא ושלוש שריוניות ששקעו. רביב הגיע למוצב דמיה והחליט להשאיר באזור המוצב את הטנקים שנותרו מהכוח שלו (2 טנקים) ואת הטנקים מכוח הסמג"ד שכבשו את המוצב (2 טנקים נוספים, לאחר ש-3 טנקים ישראלים נפגעו בחילופי אש מוקדמים יותר מול השריון הירדני) במטרה שינהלו אש מול השריון הירדני והוא עצמו נע על גבי זחל"ם, יחד עם כוח של שריוניות, לכיבוש צומת אל-מצרי. שתי שריוניות נוספות שקעו בדרך לצומת וכשהגיע הכוח הישראלי לצומת, נפתחה עליו אש חזקה. שלוש שריוניות והזחל"ם של המג"ד נפגעו ועלו באש. רביב הצליח להגיע אל אחת משתי השריוניות שלא נפגעו וביקש חילוץ.
ההיתקלות בצומת אל-מצרי התרחשה בשעה 08:00 בבוקר. משעה זו ועד סיום הפעולה ב-22:00 היו הכוחות הישראלים בגזרה זו עסוקים בעיקר בחילוץ הכוחות והכלים שנפגעו ושקעו. סייעה בחילוץ מחלקת טנקי צנטוריון שסופחה לחטיבת הצנחנים שלחמה באזור כראמה. המחלקה נעה על כביש הבקעה הירדני צפונה וחברה לכוחות הישראלים שבגזרה הצפונית. כמו כן סייעו בחילוץ כוח צנחנים ששימש כעתודה בחטיבת הבקעה ו-8 דחפורי D-8. לצורך הסיוע בחילוץ נבנה גשר כלובים על הירדן במטרה שיעביר כוחות שריון ישראלי נוספים מהגדה המערבית של הירדן. אולם, בשל העיכוב בהקמתו הוא שימש, בסופו של דבר, רק לפינוי מחלקת הצנטוריונים שהגיעה מאזור כראמה.
אבדות הכוח הישראלי היו 2 הרוגים ו-11 פצועים; 7 טנקים ו-5 שריוניות נפגעו. לאחר מאמצי חילוץ ממושכים נשארו על אדמת ירדן טנק ישראלי אחד, שתי שריוניות וזחל"ם.
לטענת רפאל איתן, סבל כוח השריון שתחת פיקודו (גדוד 268) מנחיתות עקב שימוש בטנקי השרמן המיושנים לעומת טנקי הפאטון הירדנים שהיו חדישים יותר ובעלי טווח אש יעילה גדול יותר. לטענת אמנון ליפקין-שחק, כוחות צה"ל בגזרה הצפונית, שירו מזרחה בשעות הבוקר, סבלו מסינוור השמש, דבר שפגע ביכולתם.
הקרב > גזרת כראמה

כוחות סיירת צנחנים, בפיקודו של מתן וילנאי, תוכננו להיות מוטסים במסוקים ולהתמקם על הרכסים ממזרח לכראמה במטרה לפגוע במחבלים שיברחו מכראמה מזרחה. הכוחות יצאו באיחור למשימתם עקב ליקוי בתיאום בין הכוחות הישראלים ועקב עננות שלא אפשרה למסוקים להמריא ולהובילם ליעדם. בגלל חוסר התיאום לא עוכבה הטלת הכרוזים מהאוויר על ידי מטוסי חיל האוויר, כרוזים שקראו לתושבי כראמה לעזוב מייד את העיירה ולמנוע פגיעה בהם במהלך הפעולה. האזרחים נטשו את כראמה הרבה לפני פעולת צה"ל, אולם המחבלים הפלסטיניים ניצלו את הטלת הכרוזים; חלקם נותרו בעיירה והתארגנו ללחימה מול כוחות צה"ל, חלקם נמלטו מהעיירה (על פי מקורות ישראלים יאסר ערפאת נמלט מהעיירה על גבי אופנוע) וחלקם נסוגו מזרחה ותפסו עמדות בכוכים מבוצרים שהיו מוכנים מראש. כשנחתו לוחמי סיירת צנחנים על הרכסים ממזרח לכראמה התברר להם שכוחות של מחבלים פלסטינים כבר נמצאים באזורי הנחיתה וחלקם מבוצרים בכוכים. הלחימה החלה מייד עם הנחיתה ובמקום שיפתיעו את המחבלים הופתעו הצנחנים עצמם מהימצאות הכוחות הפלסטינים במקום. לאחר מספר שעות של היתקלויות ולחימה פונה בשעה 11:00 הכוח הישראלי ללא שהצליח להשלים את ההשתלטות על היעדים שהוקצו לו.
הכוח המרכזי בפעולה, חטיבת הצנחנים, נע החל משעה 01:00 מנבי מוסא שבמדבר יהודה אל עבר גשר אלנבי. לפני כוחות הצנחנים, שנעו על זחל"מים, נעה יחידת טנקי צנטוריון בפיקוד אברהם ברעם. שתי היחידות חצו את גשר אלנבי מייד אחרי שחטיבה 7 חצתה אותו ונעו לעבר כראמה. טנק ישראלי אחד מכוח ברעם תעה בדרך והצטרף ליחידה ישראלית אחרת וטנק נוסף שקע. יחידת הטנקים, שמנתה עתה 5 טנקים פרצה לעיירה כראמה מדרום, על כביש הבקעה הירדני החוצה את כראמה. תוך ביצוע ארגז אש, יצאה מצידה הצפוני של העיירה והתארגנה לחסימה של כביש הבקעה 3 קילומטרים מצפון לעיירה.
בשעה 06:56 פרצו שני גדודי חטיבת הצנחנים לעיירה משני כיוונים שונים: גדוד צנחנים אחד נכנס לעיירה ממזרח, יחד עם חלק מכוחות סיירת הצנחנים שהגיעו ממזרח וגדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50) נכנס אליה ממערב. שני הגדודים החלו בתנועה ברחובות מקבילים בכיוון מדרום לצפון תוך שהם נתקלים בהתנגדות מחבלים פלסטינים שנשארו בעיירה והיו מצוידים בנשק אוטומטי רב, נשק נ"ט ומרגמות. הלחימה בשטח הבנוי נמשכה עד השעה 11:00 לערך. משימת גדוד 202 (שהיה בסדר גודל של פלוגה אחת), בפיקוד צבי בר, הייתה לכבוש חווה חקלאית שממערב לכראמה וליצור מערך אבטחה לכיוון מעבר אום שורט. עקב הבעיות שנתקל בהם גדוד 50 בכיבוש העיירה, סייע הכוח של גדוד 202 בכיבוש העיירה ורק לאחר מכן כבש את החוות הללו. כוחות צה"ל הצליחו להשתלט על חלקים נרחבים מהעיירה אך לא על כולה. בשעה 11 ניתנה פקודה לצנחנים להפסיק את ההתקדמות בתוך העיירה, לפוצץ את הבתים שנכבשו ולסגת. הבתים פוצצו על ידי פלחה"ן צנחנים בפיקוד יצחק מרדכי. אבדות הכוח הישראלי בגזרת לחימה זו היו 8 הרוגים ו-22 פצועים.
הקרב > פעולות הכוחות המסייעים של צה"ל

חיל ההנדסה הישראלי פעל בשני אתרים להקמת גשרים על הירדן. הקמת גשר כלובים מדרום לגשר דמיה נדחתה בתחילת הפעולה כיוון שכוחות צה"ל הצליחו להשתלט על גשר דמיה כשהוא שלם והשתמשו בו למעבר הכוח. בשעה 12:20, עם הסתבכות הקרב, ניתנה הוראה לבנות את הגשר כדי לאפשר מעבר יחידת טנקי צנטוריון ישראלית אל מעבר לירדן. בניית הגשר נעשתה תחת הפגזה ארטילרית ירדנית רצופה והושלמה בשעה מאוחרת יחסית, דבר שמנע את מעבר כוח התגבור הישראלי. השימוש שנעשה בגשר היה לצורך מעבר חזרה לגדה המערבית של טנקי הצנטוריון שהגיעו מהחסימה הצפונית של כראמה אל הגזרה הצפונית.
כוח הנדסה שני היה אמור להקים גשר באזור גשר עבדאללה. לאחר שהוכשר במקום אזור מעברות באמצעות ציוד כבד, נע טור של משאיות עם חלקי הגשר ומנופים אל עבר המעברות. הירדנים הנחיתו על טור זה הפגזה ארטילרית מדויקת ופגעו ב-3 מנופים וב-7 משאיות. כן נהרגו ונפצעו חיילים ישראלים בהפגזה זו והקמת הגשר בוטלה על ידי הפיקוד הישראלי.
חיל האוויר הישראלי ערך במהלך יום הקרב 360 גיחות תקיפה ו-40 גיחות מסוקים (מתוכן 19 גיחות לפינוי נפגעים). הנשק היחידי שהופעל כנגד חיל האוויר הישראלי היה ירי ממקלעי נ"מ (שאינם מונחי רדאר). אף על פי שליטתו האווירית המוחלטת בזירה לא הצליח חיל האוויר הישראלי להביא לידי ביטוי את עדיפותו. הוא פעל למעשה כחיל תותחנים אווירי אך לא הצליח לעצור את טנקי חטיבה 60 הירדנית ולא הביא לשינוי במהלכי הקרבות. גם פעולת המסוקים שהנחיתו את סיירת צנחנים התבצעה באיחור של חצי שעה, דבר שהביא לנחיתת המסוקים באזור שהיה מאויש כבר במחבלים שנסוגו מכראמה עוד בטרם הגיעו אליה כוחות צה"ל.
 בפעולה איבד חיל האוויר 2 מטוסים: מטוס אוראגן ישראלי שנפגע מאש ירדנית התרסק ליד ג'נין, וטייסו, יצחק דוד, חולץ. מטוס מיראז' 3 שנפגע נחת נחיתת ריסוק.
הקרב > הפיקוד הישראלי

ביום הקרב בשעה 11:00, לאחר סיומו המוצלח מבחינת צה"ל של מבצע אסותא, שנערך ממזרח לדרום ים המלח, טסו במסוק רמטכ"ל צה"ל חיים בר-לב ומפקד גייסות השריון ישראל טל, אל מוצב הפיקוד של מפקד פעולת כראמה, אלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס. מייד עם נחיתתם קיבל טל עדכון מראש מה"ד אריאל שרון, על כך שלצה"ל יש כבר לפחות 20 הרוגים וכי מפקדי היחידות בשטח הקרב אינם מבינים את מצב העניינים. במוצב הפיקוד נמסר לבר-לב ולטל על הבעיות הקשות עימן מתמודדות היחידות מעבר לירדן. על הרמטכ"ל הומטרו שלל עצות מקציני המטה ששהו במוצב וטל, שלא חפץ להקשות עם עצות נוספות, יצא אל מחוץ למוצב. לאחר ששוכנע על ידי ראש אמ"ן אהרן יריב, לייעץ לרמטכ"ל, נכנס טל למוצב והחל לאסוף מידע על מצבן האמיתי של יחידות השריון הישראליות שהיו מעורבות בקרב. לאחר מכן המליץ טל בפני הרמטכ"ל לפנות את שטח ירדן ולנתק מגע מהאויב עוד בטרם תרד חשיכה. הרמטכ"ל קיבל את המלצת טל ומאותו רגע החליף (באופן לא פורמלי) טל את עוזי נרקיס ופיקד על המשך הפעולה. הוא מיקד את פעולות צה"ל בחילוץ הכלים ובפינוי השטח תוך היעזרות בסיוע אווירי ובחיפויים הדדיים של הכוחות הישראליים.
לקריאה נוספת

מוקי בצר, לוחם חשאי: סיפורו של איש היחידות המיוחדות בצה"ל, הוצאת כתר, 2015
זאב דרורי, מנהיגות שקטה - דן שומרון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016
זאב דרורי, אש בקווים: מלחמת ההתשה בחזית המזרחית 1970-1967, הוצאת מודן, 2012
יואב גלבר, הזמן הפלסטיני: שלוש השנים שבהן ישראל הפכה כנופיות לעם: ישראל, ירדן והפלסטינים, 1967–1970, הוצאת דביר, 2018.
ערן אלדר, מלחמת העמקים - התשה, צבא ואזרחים בחזית הצפון-מזרחית, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2022, עמודים 120–159.
עמוס ירון, רוח המפקד, ידיעות ספרים, 2022, עמודים 44–47
יצחק בריק, בריק - לוחם ללא פשרות, ספרי ניב, 2022, עמודים 103–112
נבחרת נורווגיה בכדורגל

ערך זה עוסק בנבחרת הגברים של נורווגיה בכדורגל. אם התכוונתם לנבחרת הנשים, ראו .
נבחרת נורווגיה (בחולצות כהות) במשחקה מול נבחרת ישראל ב-1972
נבחרת נורווגיה בכדורגל, היא נבחרת הכדורגל הלאומית של נורווגיה המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הנורווגית.
נבחרת נורווגיה השתתפה שלוש פעמים במשחקי גביע העולם ב-1938, 1994 ו-1998 והשתתפה פעם אחת באליפות אירופה בשנת 2000. הנבחרת משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אולבאל, המסוגל להכיל 25,000 צופים.
הדירוג הנוכחי של נבחרת נורווגיה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-43 בעולם, נכון ל-28 בנובמבר 2024; הניקוד הוא 1,484.44 – עלייה של 5 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 2 נמדד לראשונה באוקטובר 1993, והדירוג הנמוך ביותר 88 נמדד לראשונה ביולי 2017.
היסטוריה

במשך שנים נחשבה נורווגיה לנבחרת בינונית ברמה האירופאית והעולמית. הנבחרת העפילה רק פעם אחת לאליפות העולם, בשנת 1938 ומאז ואילך כשלה בניסיונותיה להעפיל לאליפות העולם או לאליפויות אירופה.
הכדורגל הנורווגי בפרט והסקנדינבי בכלל עבר מהפכה בשנות השמונים והחל במגמת שיפור מתמדת. במהלך מוקדמות מונדיאל 1994 בארצות הברית דורגה נורווגיה בדירוג השיא שלה בדירוג העולמי של פיפ"א, במקום השני. הנבחרת העפילה לאליפות העולם אחרי שסיימה במקום הראשון בבית המוקדם כשהיא מקדימה את נבחרת נבחרת הולנד החזקה ואת נבחרת נבחרת אנגליה שסיימה שלישית ולא עלתה למונדיאל בארצות הברית.
באליפות העולם עצמה שובצה בבית ה' ביחד עם הנבחרות איטליה, אירלנד ומקסיקו. נורווגיה ניצחה את מקסיקו 0–1, הפסידה לאיטליה באותה תוצאה וסיימה בתיקו מאופס מול אירלנד. בסופו של דבר סיימו כל הנבחרות בבית בשוויון נקודות כשלכל נבחרת היו ארבע נקודות. העובדה שנורווגיה הבקיעה רק שער אחד בלבד הותיר אותה במקום האחרון בבית ומחוץ לשלב שמינית הגמר. איטליה המשיכה עד למשחק הגמר בו נוצחה על ידי נבחרת ברזיל.
לאליפות אירופה 1996 לא הצליחה הנבחרת להעפיל כאשר דורגה במקום השלישי בבית המוקדמות לאחר הולנד וצ'כיה. למרות כישלון יחסי זה, בנורווגיה צמחו באותה תקופה דור חדש של שחקנים צעירים כמו אולה גונאר סולשיאר, טורה אנדרה פלו, אגיל אוסטנד ואלף אינגה הלנד. היו אלה שחקנים ששיחקו בקבוצות אנגליות והפכו לכוכבים באי הבריטי והחלו לסחוף את הנבחרת קדימה.
במוקדמות אליפות העולם 1998 הוגרלה הנבחרת לבית קל יחסית כאשר היריבות החזקות ביותר מולן שובצה היו הונגריה ושווייץ. המאמן אגיל אולסן הוביל את חניכיו להעפלה לאליפות העולם בצרפת מן המקום הראשון.
הסגל שהתגבש במוקדמות, שהתבסס במידה רבה על שחקנים ששיחקו בליגה האנגלית, היה זה שהוביל את נורווגיה גם במונדיאל עצמו. נורווגיה שובצה לבית א' עם אלופת העולם ברזיל, סקוטלנד ומרוקו. במשחק הראשון סיימה נורווגיה בתיקו 2-2 מול מרוקו. היא סיימה בתיקו 1-1 מול סקוטלנד ובמשחק האחרון שהכריע את ההעפלה לשמינית הגמר ניצחו הנורווגים את אלופת העולם ברזיל 1–2 משער בבעיטת עונשין בדקות הסיום. נורווגיה המשיכה למשחק שמינית הגמר מול נבחרת איטליה שם הפסידה לאיטלקים משער בדקה ה-18 של כריסטיאן ויירי.
לאחר המונדיאל בברזיל המשיך אותו שלד שחקנים גם למוקדמות אליפות אירופה במטרה להעפיל לראשונה בתולדות הנבחרת לטורניר, אשר עתיד היה להיערך בלגיה והולנד. גם בטורניר מוקדמות זה סיימה נורווגיה במקום הראשון בבית המוקדמות בו כשהיא לאחר שהקדימה את סלובניה במקום השני.
בטורניר אליפות אירופה עצמה שובצה נורווגיה בבית מספר 3 לצד נבחרות ספרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וסלובניה. במשחק הראשון גברה נורווגיה על ספרד בתוצאה 0–1. במשחק השני הפסידה נורווגיה ליוגוסלביה שזכתה בניצחון משער של סאבו מילושביץ'. במשחק האחרון סיימה נורווגיה בתיקו 0-0 עם נבחרת סלובניה והודחה מן הטורניר בשל הפרש שערים נחות מזה של נבחרת יוגוסלביה.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אורוגוואי 1930: לא נרשמה
הממלכה האיטלקית 1934: לא נרשמה
| צרפת 1938 | סיבוב ראשון | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 2 |
ברזיל 1950: לא נרשמה
שווייץ 1954: לא העפילה
שוודיה 1958: לא העפילה
צ'ילה 1962: לא העפילה
אנגליה 1966: לא העפילה
מקסיקו 1970: לא העפילה
גרמניה 1974: לא העפילה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
ספרד 1982: לא העפילה
מקסיקו 1986: לא העפילה
איטליה 1990: לא העפילה
| ארצות הברית 1994 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| צרפת 1998 | שמינית גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 5 | 5 |
קוריאה הדרומית יפן 2002: לא העפילה
גרמניה 2006: לא העפילה
דרום אפריקה 2010: לא העפילה
ברזיל 2014: לא העפילה
רוסיה 2018: לא העפילה
קטר (מדינה) 2022: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 3/22 | 8 | 2 | 3 | 3 | 7 | 8 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות אירופה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
צרפת 1960: לא העפילה
ספרד 1964: לא העפילה
איטליה 1968: לא העפילה
בלגיה 1972: לא העפילה
יוגוסלביה 1976: לא העפילה
איטליה 1980: לא העפילה
צרפת 1984: לא העפילה
גרמניה 1988: לא העפילה
שוודיה 1992: לא העפילה
אנגליה 1996: לא העפילה
| בלגיה הולנד 2000 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
פורטוגל 2004: לא העפילה
אוסטריה שווייץ 2008: לא העפילה
פולין אוקראינה 2012: לא העפילה
צרפת 2016: לא העפילה
האיחוד האירופי 2020: לא העפילה
גרמניה 2024: לא העפילה
בריטניה אירלנד 2028: 
| סה"כ | 1/17 | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
ליגת האומות של אופ"א

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל 2018/2019 | ג | עלתה לדרג ב | 6 | 4 | 1 | 1 | 7 | 2 |
| איטליה 2020-2021 | ב | שלב הבתים | 6 | 3 | 1 | 2 | 12 | 7 |
| הולנד 2022-2023 | ב | שלב הבתים | 6 | 3 | 1 | 2 | 7 | 7 |
| 2024-2025 | ב | עלתה לדרג א | 6 | 4 | 1 | 1 | 15 | 7 |
| 2026-2027 | א |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 24 | 14 | 4 | 6 | 41 | 23 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
סגל הנבחרת

סגל הנבחרת לקראת משחקי הידידות נגד צ'כיה וסלובקיה במרץ 2024.
הנתונים מעודכנים נכון ל-26 במרץ 2024.
| עמדה | עמדה | שם | תאריך לידה | הופעות | שערים | מועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | שוער | אוריאן נילנד | 10 בספטמבר 1990 | 52 | 0 | ספרד סביליה |
|  | שוער | מתיאס דינגלאנד | 7 באוקטובר 1995 | 1 | 0 | נורווגיה בראן |
|  | שוער | אגיל סלביק | 30 ביולי 1997 | 2 | 0 | נורווגיה הוגסונד |

|  | הגנה | כריסטופר אייר | 17 באפריל 1998 | 35 | 1 | אנגליה ברנטפורד |
|  | הגנה | ליאו אוסטיגארד | 28 בנובמבר 1999 | 21 | 1 | איטליה נאפולי |
|  | הגנה | דויד מולר וולפה | 23 באפריל 2002 | 2 | 0 | הולנד א.ז. אלקמאר |
|  | הגנה | יוליאן ריירסון | 17 בנובמבר 1997 | 23 | 0 | גרמניה בורוסיה דורטמונד |
|  | הגנה | יספר דאלנד | 6 בינואר 2000 | 0 | 0 | בלגיה סרקל ברוז' |
|  | הגנה | פרדריק אנדרה ביורקאן | 21 באוגוסט 1998 | 14 | 1 | נורווגיה בודה/גלימט |
|  | הגנה | אנדראס האנשה-אולסן | 17 בינואר 1997 | 15 | 0 | גרמניה מיינץ |

|  | קשר | פטריק ברג | 24 בנובמבר 1997 | 24 | 0 | נורווגיה בודה/גלימט |
|  | קשר | סנדר ברגה | 14 בפברואר 1998 | 44 | 1 | אנגליה ברנלי |
|  | קשר | מרטין אודגור (קפטן) | 7 בדצמבר 1998 | 57 | 3 | אנגליה ארסנל |
|  | קשר | מוחמד אליונוסי | 4 באוגוסט 1994 | 55 | 10 | דנמרק פ.צ. קופנהגן |
|  | קשר | הוגו ולטסן | 29 בפברואר 2000 | 4 | 1 | בלגיה קלאב ברוז' |
|  | קשר | כריסטיאן תורסטוודט | 13 במרץ 1999 | 27 | 4 | איטליה ססואולו |
|  | קשר | ארון דונום | 20 באפריל 1998 | 5 | 1 | צרפת טולוז |
|  | קשר | אנטוניו נוסה | 17 באפריל 2005 | 5 | 1 | בלגיה קלאב ברוז' |
|  | קשר | אוסקר בוב | 12 ביולי 2003 | 6 | 2 | אנגליה מנצ'סטר סיטי |

|  | חלוץ | אלכסנדר סרלוט | 5 בדצמבר 1995 | 53 | 18 | ספרד ויאריאל |
|  | חלוץ | ארלינג האלנד | 21 ביולי 2000 | 31 | 27 | אנגליה מנצ'סטר סיטי |
|  | חלוץ | יורגן סטרנד לארסן | 20 באוקטובר 1993 | 13 | 3 | ספרד סלטה ויגו |
שיאי שחקנים

נכון ל-17 בנובמבר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג'ון ארנה ריסה | 2013-2000 | 110 | 16 |
| 2 | ת'ורביורן סוונסן | 1947–1962 | 104 | 0 |
| 3 | הנינג ברג | 1992–2004 | 100 | 9 |
| 4 | אריק תורסטוודט | 1996-1982 | 97 | 0 |
| 5 | ג'ון קארו | 1998–2011 | 91 | 24 |
| 5 | ברדה האנגלנד | 2002–2014 | 91 | 4 |
| 7 | אויבינד ליאונרדסן | 1990–2003 | 86 | 19 |
| 8 | מורטן גמסט פדרסן | 2004–2014 | 83 | 17 |
| 8 | קייטיל רקדאל | 1987–2000 | 83 | 17 |
| 10 | סטיבן איוורסן | 1998–2011 | 79 | 21 |