stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפמריס
אפמריס מודרני > גרמי שמיים

עבור שימושים מודרניים, אפמריס ממומש על ידי תכנה, מייצר מיקומים של כוכבי לכת, הלוויינים שלהם, אסטרואידים, כוכבי שביט עבור כל זמן נתון.
אפמריס אופייני כזה יכול לכסות תקופה של כמה מאות שנים בעבר ובעתיד. זה העתידי ניתן לחישוב עקב מודלים מתמטיים מודרניים מדויקים יחסית של גרמי שמיים ואופי תנועתם. יחד עם זאת, ישנם תופעות עצמאיות אשר אינן מקבלות מענה מתאים בחישובי אפמריס. גורמי אי הוודאות המשמעותיים ביותר במיקומי גרמי שמיים, נובעים מפרטורבציות של מספר אסטרואידים אשר חסר מידע מדויק בנוגע מסלולם והמסה שלהם, וכתוצאה מכך השגיאה בחישוב ההשפעה שלהם על המערכת. מדי כמה שנים צריכה מעבדת הסילון של NASA ‏(JPL) לפרסם נתוני אפמריס מעודכנים עם תיקונים שחושבו לאחר שילוב מידע ממדידות חדשות.
אפמריס של מערכת השמש חיוני לנווט חלליות ולתצפיות חקר חלל על כוכבים, ירחיהם, וגלקסיות.
אפמריס מודרני > GNSS

לווייני מערכות GNSS, כגון GPS, משדרים אפמריס אלקטרוני המכיל נתוני מסלול בו משתמשים המקלטים. אפמריס של מערכת GPS תקף ברמת דיוק סבירה למשך כ-2 שעות.
ראו גם

RINEX
הערות שוליים

↑  ניקוד אפשרי אחר הוא אֵפֵמֵרִיס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550669305171  BNE: XX527135  BnF: cb11947080v (data)  GND: 4130421-4  LCCN: sh85044264  NDL: 00572871  NKC: ph119775  SUDOC: 027426882 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אקורד כוח

אקורד כוח דו
אקורד הכוח Bb5 בגיטרה חשמלית
אקורד כוח (באנגלית: Power Chord או fifth chord) הוא אקורד המורכב מתו הבסיס (הטוניקה), ומהקווינטה (לדוגמה: דו וסול באקורד כוח C). למעשה הוא אקורד משולש ללא תו הטרצה, כך שלא ניתן לקבוע האם הוא מז'ורי או מינורי.
אקורד זה מסומן לרוב ב־5. לדוגמה, אקורד כוח דו יסומן כ־"C5".
אקורדים מסוג זה נפוצים מאוד במוזיקת רוק או האבי-מטאל אך לא מופיעים כלל במוזיקה קלאסית. מעבר בין אקורדים כאלה מחייב תנועת קווינטות ואוקטבות מקבילה, דבר האסור על פי חוקי הפוליפוניה, שתקופת הבארוק והמוזיקה הקלאסית מחויבים אליהם. למעשה, עצם ההתייחסות לאקורד כוח כאקורד היא בעייתית היות שאין לו שום אופי, או פונקציונליות, פרט לזו של תו הבסיס, כך שאין הבדל מהותי בינו לבין נגינת הבס בלבד. מכאן נגזר שמו, הוא מעניק "כוח" לצליל, ולא עומק.
השימוש באקורדי כוח נפוץ בעיקר בגיטרה חשמלית, בדרך כלל בליווי דיסטורשן ואפקטים נוספים. אחת הסיבות לכך היא שבדיסטורשן מורגשים מאוד האוברטונים אשר במצב בו יש שלושה צלילים או יותר, יכולים ליצור צליל לא נעים, רועש ומוגזם. לעומת זאת שני תווים במרווח זך כמו קווינטה ואוקטבה, נשמעים "צלולים" יחסית בדיסטורשן.
היסטוריה

אחת היצירות המוזיקליות הראשונות שהשתמשה באקורדי כוח היא היצירות לגיטרה Preludes של הייטור וילה לובוס, מוזיקאי ומלחין ברזילאי שפעל בתחילת המאה העשרים. על אף שהיו שימושים קודמים לו באקורדי כוח, הטכניקה שלו היא זו שהשתמרה, וגיטריסטים משתמשים בה עד היום, במוזיקת רוק ומטאל.
השימוש באקורדי כוח התרחב בשנות החמישים והשישים, עם עליית הפופולריות של הבלוז-רוק והרוקנרול. הטכניקה נהייתה פופולרית יותר ויותר, והשימוש בה הופיע אצל אמנים כמו צ'אק ברי בשיר "Johhny B. Goode", אלביס פרסלי בשיר "Jailhouse Rock", ומאוחר יותר השימוש הגיע גם לביטלס בשירם "I Want To Hold Your Hand".
בשנות השבעים והשמונים, כשמוזיקת ההאבי מטאל גדלה, ובתוכה תת-הסוגות ת'ראש מטאל וגלאם מטאל, השימוש באקורדי כוח נהיה פופולרי והגיע לכל מקום, עד שכמעט ואין להקות או אמני רוק מהתקופה הזו שלא השתמשו כלל באקורדי כוח בשירים שלהם. הצליל המלוכלך ומלא הדיסטורשין שאופייני לתקופה הזאת, התאים מאוד לשימוש באקורדי כוח, ובין הלהקות המוכרות שהשימוש באקורדי כוח בולט אצלם נמצא את לד זפלין, בלאק סבאת', דיפ פרפל, איירון מיידן, גאנס אנד רוזס, וכמובן ארבע הלהקות הגדולות של הת'ראש מטאל - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנת'רקס.
בשנות התשעים חלה ירידה בפופולריות ההאבי-מטאל, אך להקות הגראנג' עדיין השתמשו באקורדי כוח בשיריהן. השיר שנחשב לאחד הפופולריים באותה התקופה הוא "Smells Like Teen Spirit" של נירוונה, שריף הגיטרה העיקרי שבו משתמש באקורדי כוח.
אקורד מוקטן

אקורד מוקטן הוא אקורד משולש המורכב מתו הבסיס של האקורד, מרווח של טרצה קטנה עד התו הבא שמרכיב את האקורד ועוד מרווח של טרצה קטנה עד התו הבא שמרכיב את האקורד.
האקורד מבוטא בכתב באמצעות תוספת dim, או עיגול קטן, או b5 לתו הבסיס של האקורד. לדוגמה, האקורד B מוקטן יכתב כ־Bdim.
בסולמות המערבים, המז'ורי והמינורי, מקובל להשתמש באקורד המוקטן (בדרגה השנייה בסולמות מינוריים והשביעית בסולמות מז'ורים) על מנת ליצור אקורד לדרגות אלו אשר לא יחרוג מהצלילים המוגדרים בסולם.
האקורדים המוקטנים עלולים לגרום לתחושה צורמת, מכיוון שהמרווח בין התו הראשון של הטרצה הקטנה הראשונה לתו האחרון של הטרצה הקטנה השנייה הוא טריטון.
ניתן לבנות אקורדים מוקטנים על כל תו, ויש רק ארבעה אקורדים מוקטנים ייחודיים מכיוון שהם סימטריים באופיים. לדוגמה Cdim7 = E♭dim7 = G♭dim7 = Adim7.
סוגי אקורדים מוקטנים

אקורד מוקטן משולש - בנוי מ 1 - ♭3 - ♭5 (לדוגמה אקורד דו מוקטן - דו, מי במול, סול במול).
אקורד חצי מוקטן: 1 - ♭3 - ♭5 - ♭7 (לדוגמה, אקורד דו חצי מוקטן - דו, מי במול, סול במול, סי במול).
אקורד מוקטן 7 : 1 - ♭3 - ♭5 - ♭♭7 (לדוגמה, דו אקורד דו מוקטן 7 - דו, מי במול, סול במול, לה.
אקורדים מוקטנים משמשים לעיתים קרובות במוזיקה כדי ליצור מתח, מה שמוביל לרזולוציה לאקורד יציב יותר. הם נמצאים בדרך כלל בג'אז ובמוזיקה קלאסית ויכולים לשמש אקורד חולף או כדרך להוסיף מורכבות הרמונית לקומפוזיציה.
אפרים עמירה

אפרים עמירה (1949 – 8 באוגוסט 2023) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בקבוצות מכבי נתניה והפועל נתניה, והיה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה מכבי נתניה בשנות השישים והשבעים, איתה זכה בשלוש אליפויות, כולל עונה מושלמת תחת המאמן שמואל פרלמן, שכללה זכייה בדאבל, באליפות בעונת 1977/1978 ובגביע המדינה היחיד בתולדות הקבוצה, וגם במקום הראשון בגביע האינטרטוטו.
קריירה

עמירה החל להתאמן בקבוצת הנוער של מכבי נתניה בתחילת שנות ה-60. לאחר מכן עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1966. בהמשך השתלב בקבוצה הפותחת בעונת "נתניה ועוד 15". עמירה שיתף בזמנו פעולה בין היתר עם השחקנים מרדכי שפיגלר, בני לם, עודד מכנס, דוד לביא וחיים ושרגא בר, ועם השוערים יצחק ויסוקר ומיקי שינפלד. ב-1976 היה לתקופה קצרה בקבוצת הפועל נתניה ההיסטורית, וחזר לשנתיים במכבי נתניה בהם זכה בדאבל ההיסטורי, ובגביע אלוף האלופים. הקבוצה אף זכתה בגביע האינטרטוטו של אופ"א לעונה זו בבית 4. לאחר עונה זו פרש מכדורגל. עמירה רשם 268 הופעות במדי מכבי נתניה, בהן כבש 17 שערים.
תארים

אליפות (3): 1970/1971, 1973/1974, 1977/1978
גביע המדינה (1): 1977/1978
אלוף האלופים (1): 1971, 1974, 1978
גביע האינטרטוטו (1): 1978
ארז נץ

| --- | --- |

ארז נץ, בהופעה עם אינפקטד מאשרום, 2015
 לידה:  1957 (בן 67 בערך) רחובות, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 www.ereznetz.com/blank
 
ארז נץ, בהופעה עם אינפקטד מאשרום, 2015
ארז נץ (נולד ב-1957) הוא מפיק, מעבד מוזיקלי וגיטריסט ישראלי.
חייו

נץ, יליד רחובות, היה חבר בהרכב "נשמה חשמלית" לפני שירותו הצבאי. בצבא שירת בתזמורת חיל האוויר. לאחר שירותו הצבאי נץ טס להולנד להשתתף באודישנים ונבחר מתוך עשרות מוזיקאים אירופאים, להשתתף בלהקה ההולנדית "Earth & Fire". בין השאר ניגן נץ עם חברו, נגן הבס אילן וייל. בשנת 1982 חזר לישראל, ניגן בהופעות הקאמבק של יוני נמרי, ולאחר מכן ניגן בלהקת החתונות "הדולפינים". בסוף אותה שנה הצטרף כנגן למופע הסולו של דני סנדרסון והשתתף בקולות רקע בשיר "מה הדאווין שלך?".
בשנת 1986 השתתף במופע "מחכים למשיח" של שלום חנוך וניגן בגיטרות באלבום "דרך ארץ" של גידי גוב.
ב-1987 ניגן בגיטרות באלבום "באה מאהבה" ובהופעות של יהודית רביץ ובאלבום הבכורה של ריקי גל.
בשנת 1989 יצא אלבום הבכורה של נץ הנקרא "ארז נץ" בחברת הד ארצי. באותה השנה השתתף נץ בפסטיבל בצבעים טבעיים עם השיר "לא רוצה להסתפר" שזכה במקום האחרון.
בשנת 1990 הופיע נץ בתוכנית "הופה היי".
בשנת 1996 הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של להקת המטאל אלמנה שחורה.
בשנת 1998 עיבד והפיק שירים עבור קרן הכט, ובנוסף עבד עם קורין אלאל ויהודה פוליקר.
בשנת 2004 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "חשמלית" בערוץ טבע הדברים, בה לימד בני נוער לנגן על גיטרה חשמלית ואירח גיטריסטים מפורסמים. עוד באותה שנה ארז הצטרף להרכב הטראנס הפסיכדלי, אינפקטד מאשרום בתור נגן גיטרה והוא מופיע עם ההרכב עד היום. בין היצירות המוכרות ביותר שהשתתף בהן ארז "Becoming Insane" ו-"Suliman".
בשנת 2014 שיתף פעולה עם האמן "Azax Syndrom" בטראק "The Beast".
בשנת 2015 שיתף פעולה עם הרכב הטראנס המצליח "Upgrade" ובשם "Mister Netz" הוציא עם ההרכב את הטראק "Another Dimension".
בשנת 2017 יצא אלבומו השני "שאלאחו" אשר נוצר בהשראת סיפור הנדודים של סבו ומשפחתו הענפה, משפחת חכמוב, מהעיר ירוואן שבארמניה, דרך גיאורגיה, טורקיה, איראן, ואז לישראל ומשם ללוס אנג'לס. האלבום נע בין מגוון סגנונות - מביצוע אלקטרוני לשיר חתונה הגרוזיני המסורתי "שאלאחו", דרך קטעים בסגנון ארמני/קווקזי, ועד לביצועים בסגנון מערבי.
נץ הוא אחיה הגדול של יפעת נץ, בסיסטית וחברת להקת המכשפות לשעבר.
הערות שוליים

↑  יוסי רפאלי, נשמה חשמלית, דבר, 9 באפריל 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 032609ea-3efb-4ed0-a155-bfc90ccf272d 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפרים עברון

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1920 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 ביולי 1995 (בגיל 75) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 תפקיד:  שגריר 
 
אפרים (אפי) עברון (12 ביוני 1920 – 17 ביולי 1995) היה איש ציבור ודיפלומט ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בחיפה, התייתם מאביו בגיל שלוש. למד בבית הספר הריאלי והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים ומשפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים. שירת בחטיבה הירושלמית. הצטרף לסגל משרד החוץ ב-1949 ולאחר תקופה קצרה מונה למזכירו של שר החוץ משה שרת. ב-1953 כיהן כמזכיר שני בשגרירות ישראל בוושינגטון, בשנת 1951 מונה למזכירו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. ב-1954 מונה למזכירו של פנחס לבון והיה שותף להתרחשויות מאחורי הקלעים שהובילו לפרשת לבון. בשנים 1957–1959 שימש כנציג ההסתדרות בארצות הברית.
שימש יועץ בשגרירות ישראל בלונדון וב-1963 קודם לדרגת ציר. ב-1965 מונה לראש המשלחת הדיפלומטית הישראלית בוושינגטון. היה אחד האישים המרכזיים שעסקו בדיפלומטיה הישראלית מול הממשל האמריקאי בתקופת מלחמת ששת הימים. ב-1968 מונה לשגריר ישראל בשוודיה בה כיהן תקופה קצרה בטרם התמנה ב-1969 לשגריר בקנדה במקומו של השגריר אריה אשל שנפטר. ב-1972 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ לצפון אמריקה ובהמשך מונה משנה למנכ"ל משרד החוץ.
בשנת 1977, לאחר עליית הליכוד לשלטון, מינהו שר החוץ בממשלת בגין, משה דיין, כמנכ"ל משרדו. בדצמבר 1978 מונה לשגריר ישראל בארצות הברית וכיהן בתפקיד עד 1982.
בין השנים 1984–1988 כיהן כנשיא אוניברסיטת חיפה.
נפטר ברמת גן ב-17 ביולי 1995.
חיים אישיים

בנו, עורך הדין דן עברון, נשוי לליטל ידין בתו של פרופ' יגאל ידין.
אנרי דה טולוז-לוטרק

| --- | --- |
טולוז-לוטרק ב-1894
טולוז-לוטרק ב-1894
 לידה:  24 בנובמבר 1864 אלבי, צרפת 
 פטירה:  9 בספטמבר 1901 (בגיל 36) סנט-אנדרה-דו-בואה, צרפת 
 מקום קבורה:  Verdelais 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 תקופת הפעילות:  1879–1901 (כ־22 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  פוסט-אימפרסיוניזם
 הושפע על ידי:  לאון בונה, פרננד קורמה 
 יצירות ידועות:  À la Mie, במולן רוז', La clownesse Cha-U-Kao 
 חתימה:   
 
אָנְרִי דה טוּלוּז־לוֹטְרֵק (בצרפתית: Henri de Toulouse-Lautrec;‏ 24 בנובמבר 1864 – 9 בספטמבר 1901) היה צייר צרפתי שנודע בעיקר כמתעד חיי הבוהמה של פריז.
ביוגרפיה

טולוז־לוטרק נולד בעיר אלבי בדרום צרפת למשפחה אריסטוקרטית עתיקה ועשירה. הוא היה בנם היחיד של הרוזן אלפונס והרוזנת אדל דה טולוז־לוטרק, ממשפחת הרוזנים של טולוז שהיו עד המאה ה-13 בין המשפחות המשפיעות ביותר על המלוכה בצרפת. אלפונס ואדל דה טולוז־לוטרק היו בני דודים, שנישאו כחלק ממנהג מקובל במשפחות האצולה הצרפתיות, שנועד לשמר את הרכוש בידי המשפחה. אנרי נולד עם פרכת שמנעה התאחות תקינה של העצמות. בגיל 12 שבר את רגלו השמאלית ובגיל 14 את רגלו הימנית. רגליו הפסיקו לצמוח בעוד שאר גופו המשיך לגדול, וכתוצאה, הוא נותר לקוי תנועה לצמיתות ונמוך קומה – כ־1.50 מטר.
עקב נכותו היה מנוע מלהשתתף בכל פעילויות בני גילו ולכן הקדיש את עיקר זמנו לציור ולאיור, ככל הנראה בהשראת אביו ושני דודיו שהיו ציירים. באותה תקופה הירבה לצייר סוסים. בגיל 17 נטש את לימודיו לאחר שנכשל בבחינות הבגרות, והשתקע בפריז. בגיל 21 פתח סטודיו משלו, ובשנותיו הראשונות כצייר הושפע מאוד מציוריו של אדגר דגה, שהיה שכנו ואותו העריץ. נכותו וחזותו החיצונית מנעו ממנו לקחת חלק פעיל מלא בחיי פריז התוססים והססגוניים של אותה תקופה, והוא היה עסוק בשתייה, בציור ובהתבוננות בחיים שסביבו, אלמנטים שבאו לידי ביטוי ביצירתו. הוא היה לאחד מחשובי הציירים הפוסט-אימפרסיוניסטים ומאיירי האר נובו, ותיעד את חיי הבוהמה של פריז של סוף המאה ה-19. חלק מעבודות האיור שלו התפרסמו במגזין ההומור והסאטירה "לה ריר" ("הצחוק") בשלהי המאה ה-19.
במשך מרבית חייו הבוגרים היה אלכוהוליסט וסבל ממחלת העגבת, בה נדבק כתוצאה מהתרועעות עם פרוצות בפריז. לקראת סוף חייו התמוטט פיזית ונפשית, ואושפז בסנטוריום (בית מרפא). הוא נפטר בגיל 36 באחוזת משפחתו בדרום צרפת כתוצאה מעגבת ואלכוהוליזם, ונקבר לא הרחק משם.
עבודתו

כרזת פרסומת להופעתה של לה גולו במולן רוז'
הדפס אבן (ליתוגרפיה) משנת 1892 עבור אריסטיד ברואן מתיאטרון לז אמבסאדר בפריז
'סלון דה מולן' בפריז, ציור מאת טולוז לוטרק.
טולוז־לוטרק נודע כ"נשמה של מונמארטר", רובע האמנים שבו התגורר ופעל. הוא נמשך לאווירה הבוהמיאנית של הרובע, ומדי ערב היה משוטט בברים ובמועדונים שהפכו למקום עבודתו הקבוע, ובהם צייר ושתה לשוכרה. ציוריו תיארו את החיים במועדון המולן רוז', כמו גם מועדוני קברט אחרים, תיאטראות, קרקסים, וכן בתי בושת אותם פקד בתכיפות.
ציוריו ניחנו בהסתכלות אובייקטיבית על האתרים ומושאי הציור, שנבעו ככל הנראה מבדידותו. עבודתו הייתה גרפית באופייה, עם צבעוניות רבה המתוחמת היטב בקווי מתאר ברורים. הכרזות הססגוניות שעיצב למועדוני הקברט, על צבעיהן המלאכותיים, לכדו היטב את אווירת המקומות שנועדו לפרסם. בפוסטרים הללו ניכרת גם השפעתם של ההדפסים היפניים.
בחייו הקצרים היה פרודוקטיבי בצורה יוצאת דופן. הוא השאיר אחריו למעלה מ־1,000 ציורים, 5,000 רישומים ו־350 הדפסים וכרזות. בתקופת חייו לא זכה להציג בתערוכות בעלות חשיבות, אולם כיום נחשבות יצירותיו כיצירות מופת, ומוצגות בחשובי המוזיאונים בעולם.
לקריאה נוספת

פייר לה מור, מולין רוז: נובלה מבוססת על חייו של אנרי דה טולוז-לוטרק, תרגום: אריה ענבי, מו"ל: אנקור, תל אביב, תשי"ד, 1953
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של אנרי דה טולוז-לוטרק באתר www.toulouse-lautrec-foundation.org.
↑  אנרי דה טולוז-לוטרק באתר הסמית'סוניאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269044405171  PLWABN: 9810623214905606  AAG: 2265  AGSA: 3647  BIBSYS: 90318577  BNC: 000064408  BNE: XX1097167  BnF: cb11926892d (data)  CANTIC: a10165113  CiNii: DA01005848  GND: 11862346X  ICCU: SBLV040646  ISNI: 0000 0001 2126 6391  KulturNav: 0c79401f-f338-46f4-b6a6-4b9cfdcb054d  LCCN: n79045509  LNB: 000015759  NDL: 00458975  NGV: 3661  NKC: jn19990008583  NLA: 36523107  NLG: 75578  NLK: KAC201524476  NSK: 000036725  NTA: 06943834X  RERO: 02-A003907110  RKD: 78002  SELIBR: 97480  SNAC: w6db85tv  SUDOC: 027332209  TePapa: 2263  Trove: 1271307  ULAN: 500029114  VcBA: 495/141147  VIAF: 32003649   WorldCat (עם VIAF): 32003649
אפנדי

ערך זה עוסק בתואר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אפנדי טורקי (1862). צייר לא ידוע. תמונה שנמצאת בספריית העיר ניו יורק
אפנדי (בטורקית: Efendi מיוונית: αυθέντης) היה תואר טורקי שמשמעו "אדון" או "מורה", ואשר מביע כבוד או נימוס בשימוש מודרני. המילה חדרה למספר שפות נוספות, ובהן ערבית וסוואהילי. אפנדי היה הרביעי בחשיבותו בין התארים האזרחיים באימפריה העות'מאנית אחרי פאשה, ביי ואע'א. כמו שאר התארים הטורקיים, מקומו של התואר לאחר השם.
היסטוריה

לפי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה ולפי אנציקלופדיה אוניברסליס, מקורה של המילה "אפנדי" בשיבושה של המילה יוונית "אפת'נטיס" - "αυθεντης" (הגייה ביוונית עתיקה: אָוּתֶנטֶס; כיום "αυεντης" - "אפנדיס"), שמשמעותה הייתה "אדון". מקור המילה מן הבסיסים autos ("של עצמו") ו-hentes ("עושה" או "מבצע"), כלומר "אדם העומד ברשות עצמו"; מאוחר יותר חדרה המילה ללשונות אירופה, דרך הלטינית, כמילה הנפוצה "אותנטי". מילה זו חדרה לאסיה הקטנה בתקופת הסלג'וקים. לפי גישה אחרת, מקורה של "אפנדי" ב"Apandi", ששימש כתואר אצולה בשפה האויגורית העתיקה. בתקופת האימפריה העות'מאנית רווח השימוש בתואר זה לצדו של אע'א והוא הוצמד כשם תואר לשמו הפרטי של אדם, או לבדו כדרך של פנייה. "אפנדי" הוצמד לשמותיהם של משכילים, אך גם לשמותיהם של נכבדים ובעלי מעמד ושררה אחרים.
בספרות הציונית כוון המושג "אפנדי" לבעלי האדמות העשירים.
מאז שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הצטמצם השימוש במושג "אפנדי" בחברה הערבית, וכמעט נעלם משימוש יומיומי. הסיבות לכך: ממדיה של שכבה זו התרחבו מאד בעקבות התפתחות מערכת החינוך במדינות ערב, וכך הפכה אבחנה זו ללא רלוונטית; שכבת האפנדיה הפכה לשכבה פסיבית מבחינה פוליטית, ללא יכולת להשתתף בפוליטיקה באופן אקטיבי, ונעשתה משרתם של משטרי הקצונה במדינות ערב. בטורקיה לעומת זאת, נשאר המושג "אפנדי" בשימוש, אך כפנייה מנומסת במשמעות "אדוני", "מר".
אפנדי בטורקית מודרנית

התואר "אפנדי" ("אדון" או "גברת") או "אפנדים" (Efendim - "אדוני" או "גבירתי") רווח מאוד בטורקית מודרנית כדרך פנייה רשמית לגברים ולנשים כאחד. לעיתים הוא מוצמד ל"ביי" (Bey) או ל"האנם" (Hanım) - "אדון" או "גברת" בהתאמה, ויוצר את המצרפים "בייאפנדי/ם" (Beyefendi/m) ו"האנֵמאפנדי/ם" (Hanımefendi/m). ממשמעות בסיסית זו נוצרו שלל ביטויים העושים שימוש במילה "אפנדי":
על מנת לבקש את השומע לחזור על דבריו (בדומה ל"סליחה?" בעברית).
על מנת לבקש את תשומת לבו של השומע ("תסלח/י לי...").
כדי להצביע על כך שהדובר מעניק את תשומת לבו לשומע ("כן, בבקשה"), ומכאן - גם במענה לשיחת טלפון ("הלו?").
על מנת להשתהות לשם מחשבה בעת שטף הדיבור ("ובכן..").
המילה משמשת גם ככינוי למי שנוהג בנימוס או כשורה ("בן-אדם", "Gentleman" באנגלית או "מענטש" ביידיש).
אפנדי בשפות אחרות

המילה חדרה מטורקית לערבית, ובה משמעה "אדם בעל מעמד חברתי גבוה או משכיל", וממנה לסוואהילי (Afendi), שם היא שמורה לשוטרים ולחיילים בלבד. בגדודים הקולוניאליים הבריטיים במזרח אפריקה (King's African Rifles), הייתה זו הדרגה הגבוהה ביותר אליה יכלו להגיע חיילים שחורים (דרגת נגד). בנוסף, נמצאת המילה בשימוש באינדונזית ובמלאית, שם היא עשויה להחליף את שמו של אדם.
ראו גם

פאשה
ביי
אע'א
האנם
הערות שוליים

↑  efendi באנציקלופדיה אוניברסליס
↑  Baranovitch, Nimrod. "From the Margins to the Center." China Quarterly 175: 726-750 . Cambridge Univ. Press, 2003
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד (1996), יחידה 8, עמ' 115.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ד (1996), יחידה 8, עמ' 116.
אשיקאגה טאקאוג'י

| --- | --- |

 לידה:  1305 המרכז ההיסטורי של קמקורה, יפן 
 פטירה:  7 ביוני 1358 (בגיל 53 בערך) קיוטו, יפן 
 מקום קבורה:  Tōji-in 
 מדינה:  יפן 
 בן או בת זוג:  Akahashi Tōshi Echizen no Tsubone 
 צאצאים:  Ashikaga Yoshiakira, Ashikaga Tadafuyu, Ashikaga Takewakamaru, Tazuō, Motouji Ashikaga, Ashikaga Seioumaru 
 דרגה:  שוגון 
 פעולות ומבצעים
 Genkō War  Kannō disturbance  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
אשיקאגה טקאוג'י
אשיקאגה טקאוג'י (1305–1358) היה מפקד צבאי יפני, שהקים את היסודות לשושלת הצבאית ששלטה ביפן במהלך ימי הביניים, שושלת מורומצ'י. הוא שלט ביפן בשנים 1338–1358.
אשיקאגה היה צאצא למשפחת הסמוראים מבית סוויאה גנג'י (מינאמוטו). הוא החל לפעול בעיקר כמה שנים אחרי שהחלה תקופה של מרידות, בעקבות עלייתו לשלטון של הקיסר גו-דאייגו בשנת 1318. בתקופה זו הלכה וגדלה האופוזיציה בקיוטו למשטר השוגונים מקאמקורה, שנתפס ברוטלי, אלים וברברי. בין השנים 1324–1331 החלו להופיע מספר התארגנויות כנגד המשטר. הקיסר גו-דאייגו הואשם בבגידה, והוגלה לאיי אוקי.
במאי 1333 שוגר צבא בהנהגתו של אשיקאגה טקאוג'י לקיוטו, לחסל את המרידות. אך כשהגיע לאזור, הפך את עורו והכריז על עצמו כתומך של הקיסר גו-דאייגו, תקף את משרדי השוגונים בקיוטו וכבש אותם. תוך זמן קצר הפיל את שלטונם של השוגונים בקאמקורה.
הקיסר גו-דייאגו חזר לשלטון וערך שינויים חוקתיים, בהם קבע שהוא הקיסר הישיר והחזק של המדינה. אך ב-1335 מרד בו יושיסידה, מפקד צבאי וצאצא אחר מבית גנג'י. הוא כבש את קיוטו ואילץ את גו-דייאגו ותומכיו לברוח דרומה ליושימנו, שם הקים קיסרות יריבה לקיסרות שבקיוטו. אשיקאגה טקאוג'י, שנשאר בקיוטו, המליך במקומו קיסר חדש, קומיו, בן למשפחה יריבה למלוכה, וכך יצר את הבסיס לשושלת השוגונים הארוכה של מורומצ'י.
טקאוגי קיבל מהקיסר החדש את תואר השוגון, והפך לשוגון הראשון מבית משפחת אשיקאגה ששלט ביפן. ברוב תקופת שלטונו עסק אשיקאגה במלחמת האזרחים נגד התומכים בשלטונו של גו-דאייגו, וכן במאבקים בתוך השוגונות, בשל היריבות הגדולה בין בניו. לאחר מותו ירש אותו בנו אשיקאגה יושיאקירה בתור שוגון.
אנפילדה

אנפילדה בארמון ונדובר שבצרפת
אנפילדה (Enfilade) באדריכלות היא מערכת חדרים המסודרים באופן רשמי זה עם זה. מאפיין זה היה נפוץ באדריכלות האירופאית החל מתקופת הבארוק, אם כי קיימות דוגמאות יותר קדומות כגון חדרי רפאל בארמון האפיפיור שבוותיקן. הדלתות המחברות בין החדרים היו מסודרות על ציר אחד, כך שניתן היה להביט לכל אורך החדרים. היא נפוצה בין השאר במוזיאונים ובגלריות לאמנות, שם היא מסייעת למספר גדול של אנשים לנוע בין החדרים מבלי ליצור צפיפות במסדרונות.
בארמון בארוק טיפוסי הגישה לחדרי האנפילדה הייתה מוגבלת על ידי המעמד החברתי או רמת ההיכרות של המבקר עם בעלי הבית. החדרים הראשונים היו יותר ציבוריים, ובקצה היו חדרים פרטיים יותר כגון חדר השינה. הנוהג היה שאל מבקרים בעלי מעמד חברתי נמוך יותר מהמארח יתלווה משרת, שיוביל אותם לחדר הרחוק ביותר שמעמדם מאפשר להם להיכנס אליו. אם המבקר היה בעל מעמד שווה או גבוה יותר, המארח עצמו היה מגיע אל האורח מהחדרים הפנימיים ולוקח אותו בחזרה. אם אדם בעל מעמד חברתי גבוה מאוד היה מבקר בארמון, הטקס היה מתחיל עוד לפני האנפילדה כגון באולם הכניסה או בשערים של הארמון.
בארמונות מלכותיים אחדים היו אנפילדות נפרדות של חדרי מדינה עבור המלך והמלכה, כגון בארמון ורסאי או המפטון קורט. בבתי אצילים כגון ארמון בלנהיים, בעיקר כאלה שהמונרך היה צפוי לבקר בהם, הייתה גם כן אנפילדה. חדרי השינה שבבתים כאלה משמשים בעיקר בזמן ביקורים מלכותיים, אך בדומה לחדרי שינה גדולים רבים בתקופה שלפני המאה ה-19 הם שימשו גם למטרות אחרות.
אנפילדות אחרות הסתיימו בחדר שבו נמצא כס המלוכה. דוגמה לכך היא ארמון וסטמינסטר, מקום מושבו של הפרלמנט הבריטי שנבנה על ידי סר צ'ארלס בארי, שבו ישב המונרך באולם בית הלורדים בזמן טקס פתיחת הפרלמנט.
בארי השתמש במספר אנפילדות בגלריה הלאומית שבלונדון, והן הורחבו וחוברו לאגף סיינסבורי למרות שהוא לא נמצא על אותו ציר.
אנקור שחור

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל מדמה טיל קרקע-קרקע
 יצרן:  רפא"ל, ריית'יאון
 פלטפורמת שיגור:  F-15 איגל
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק מוצק
 משקל:  1,275 ק"ג
 ממדים
 אורך:  4.85 מטר
 קוטר:  526 מ"מ
 ראש קרב והנחיה
 ניווט:  אינרציאלית ו-GPS
אנקור שחור הוא טיל אוויר-קרקע לדימוי טיל בליסטי מסדרת אנקור, בפיתוח וייצור רפאל – מערכות לחימה מתקדמות. הטיל משוגר ממטוס (בישראל נעשה שימוש במטוס מסוג F-15 איגל) ומדמה בטיסתו טיל בליסטי או טיל שיוט. הטיל נגד טילים "חץ 2" יירט בהצלחה טילי "אנקור שחור" במהלך ניסויים שבוצעו בישראל. ב-1 באפריל 2015 הצליחה מערכת קלע דוד ליירט טיל אנקור שחור.
טיל המטרה "אנקור שחור" מיוצר ברישיון בארצות הברית על ידי חברת ריית'יאון, בשיתוף חברת רפאל.
ראו גם

אנקור כחול
אנקור כסוף
אמוראי בבל

אמוראי בבל הם אמוראים שפעלו בבבל בתקופת התלמוד.
היסטוריה

בבל הייתה מרכז תורני גדול בתקופת התלמוד, ופעלו בה שתי ישיבות שתחילתן בישיבת סורא מיסודו של רב וישיבת נהרדעא מיסודו של שמואל, כשבמהלך התקופה נדדו הישיבות למקומות שונים.
תלמידי הישיבות הבבליות שחיו ופעלו בערי בבל מסרו את מסורות התורה שבעל פה שלמדו בישיבות, ולימים הועלו מסורותיהם בתלמוד הבבלי.
תקופת אמוראי בבל נמשך מאז ימי רב ושמואל, עד לתקופת רבינא ורב אשי. תקופה זו נמשכה כשמונה דורות ונסתיימה בחתימת התלמוד.
רשימת אמוראי בבל בולטים

הדור הראשון (עד שנת 250):
רב - מתלמידיו של רבי יהודה הנשיא חותם המשנה, בעל סמכות לחלוק על תנאים ("רב תנא ופליג")
שמואל - ראש ישיבת נהרדעא והבר פלוגתא העיקרי של רב בדיוני התלמוד
רב שילא
רב כהנא (הראשון)
רב אסי, תלמיד-חבר של רב
הדור השני (עד שנת 280 לערך):
רב הונא - ראש ישיבת סורא
רב יהודה בר יחזקאל ראש ישיבת פומבדיתא ומייסדה
רב נחמן
רבה בן איסי תלמיד של רב
הדור השלישי (עד שנת 310 לערך):
רב חסדא - ראש ישיבת סורא
רבה בר רב הונא - ראש ישיבת סורא
רב ששת
רבה
רב יוסף בר חייא
רב זביד הראשון
רבי זירא
הדור הרביעי (עד שנת 340 לערך):
אביי - ראש ישיבת פומבדיתא.
רבא - ראש ישיבת מחוזא.
רמי בר חמא
הדור החמישי (עד שנת 380 לערך):
רב נחמן בר יצחק - ראש ישיבת פומבדיתא.
רב פפא
רב זביד
רב כהנא מפום נהרא
הדור השישי (עד שנת 430 לערך):
רב אשי - חידש את ישיבת סורא במתא מחסיא, פרבר העיר סורא.
רבינא הראשון - בצעירותו היה תלמידו של רבא, ובזקנתו היה כתלמיד-חבר לרב אשי, ויחדיו הם חתמו את התלמוד כמעט סופית.
אמימר - ראש ישיבת נהרדעא.
מר זוטרא
הדור השביעי והשמיני (עד שנת 500 לערך):
מר בר רב אשי
רבה תוספאה
רבינא השני - ראש ישיבת סורא ואחרון האמוראים.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: אמוראים
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
אמוראים
אמוראי ארץ ישראל
לקריאה נוספת

אהרן היימאן,  ספר תולדות תנאים ואמוראים, מכון "פרי הארץ", 1987 (דפוס צילום של המהדורה המקורית משנת תר"ע)
מרדכי מרגליות (עורך), אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, הוצאת יבנה, 2006.
משה בר, אמוראי בבל - פרקים בחיי הכלכלה, אוניברסיטת בר-אילן, 1982.