stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגם ניוס

| --- | --- |
אגם ניוס בקמרון
אגם ניוס בקמרון
 מידע כללי
 מיקום:  צפון-מערב המדינה
 סוג:  אגם לוע
 מידות
 שטח:  1.58 קמ"ר
 נפח:  0.15 קמ"ק
 גובה:  1091 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  2 ק"מ
 אורך:  2.0 קילומטר
 רוחב מרבי:  1.2 ק"מ
 רוחב ממוצע:  1.2 ק"מ 
 עומק מרבי:  208 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נביעה תת-קרקעית
 מדינות באגן הניקוז:  קמרון קמרון
 קואורדינטות:  6°26′N 10°18′E﻿ / ﻿6.44°N 10.3°E﻿ / 6.44; 10.3
  (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה אגם ניוס(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה אגם ניוס(למפת אזור צפון-מערב רגילה) במנדה באלי קומבו וום אקו דרום-מערב אד. המערב ניגריהאגם ניוס(למפת אזור צפון-מערב מוגדלת) במנדה באלי קומבו וום אקו דרום-מערב אדמאווה המערב ניגריהאגם ניוס
 
אגם ניוס (בצרפתית: Nyos) הוא אגם לוע הממוקם בצפון-מערב קמרון. אורכו המרבי של האגם 2,000 מטר, רוחבו 1,200 ועומקו 208 מטר.
אסון ההתפרצות המימית

כיס מאגמה הנמצא מתחת לאגם משחרר פחמן דו-חמצני (CO2) לתוך האגם. ב-21 באוגוסט 1986 התרחשה באגם התפרצות אגמית, המכונה גם בכינוי "היפוך אגמי": ענן של פחמן דו-חמצני בנפח של מעל לקילומטר מעוקב השתחרר מהאגם. ענן הפחמן אפף את הכפרים והישובים באזור האגם וגרם למותם מחנק של כ-1,700 בני אדם. הסיבה להתפרצות האגמית אינה ברורה, אולם מרבית החוקרים סבורים כי היא התרחשה בעקבות מפולת בוץ באגם, שהביאה לשחרור מצבור הפחמן הדו-חמצני בתחתית האגם אל האוויר.
האסון הפנה את תשומת לב הקהילה המדעית לאגמים בהם כלוא מצבור של פחמן דו-חמצני. עד כה ידועים שני אגמים נוספים המסכנים את החיים שסביבתם: אגם מונון (Monoun) הנמצא כ-100 ק"מ דרום מזרחית לאגם ניוס וגרם גם הוא למותם של 37 איש מחנק ב-15 באוגוסט 1984, ואגם קיוו (Kivu) שבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לרואנדה, המכיל בנוסף לפחמן גם גז מתאן.
כדי למנוע התפרצויות אגמיות נוספות, הותקן באגם בשנת 2001 צינור המעלה מים רווים בפחמן מתחתית האגם. ירידת הלחץ מהמים מביאה לשחרור הפחמן המומס במים בצורה מבוקרת, ובכך מונע הצטברות כמויות גדולות של פחמן בתחתית האגם. בשנת 2011 הותקנו שני צינורות נוספים.
ארון אחירם

ארון אחירם במוזיאון הלאומי של ביירות
הארון כפי שהתגלה במערת הקבורה
ארון אחירם (פיניקית: 𐤀𐤓𐤍 𐤀𐤇𐤓𐤌 – ארן אחרם) הוא סרקופג שהתגלה בנקרופוליס של העיר הקדומה גבל שבלבנון. על הארון נמצאה כתובת חקוקה בכתב פיניקי המציינת את שמו של מלך פיניקי בשם אחִרם. הכתובת מתוארכת לשנת 1000 לפנה"ס לערך.
הסרקופג

הסרקופג התגלה בשנת 1923 על ידי הארכאולוג הצרפתי פייר מונטה בקבר פיר מס' V בנקרופוליס המלכותי של מלכי גבל בסמוך לשפת הים. הסרקופג התגלה ביחד עם קבוצת קברים של מלכי גבל. שמו של אחירם נודע רק בעקבות מציאת הסרקופג - אין אזכור לשמו כמלך בתעודות עתיקות אחרות. את אחירם ירש בנו "אתבעל" שהיה הראשון אשר היה זכאי במפורש לתואר מלך גבל.
התבליט המגולף התחתון של הסרקופג נחשב אחד התבליטים האומנותיים החשובים מתחילת תקופת הברזל שנמצאו באזור חוף לבנון הפיניקי. בקרבת הסרקופג נמצאו ממצאים שתוארכו לתקופת הברונזה המאוחרת המאה ה-13 לפנה"ס. ממצאים אלה העלו דיונים בשאלה האם יש לתארך את הסרקופג לתקופה זו או לתארך למאה ה-11 לפנה"ס או המאה ה-10 לפנה"ס וזאת משיקולים פלאוגרפיים.
הסרקופג מעוטר בתבליטי סצנות שונות הקשורות כנראה לחיי המלך ומותו. הסצנה העיקרית מתארת מלך היושב על כס עשתרת מלכותי מגולף בכרובים, כשבידו הימנית הוא מחזיק כוס, ובידו השמאלית שבט המשפט, או פרח לוטוס. לפני המלך שולחן, ולפניו עוברים גברים המברכים אותו תוך הנפת ידיהם או מביאים לו מתנות. סצנה דומה מאוד התגלתה על לוחית שנהב ממגידו מהמאה ה-13 לפנה"ס. על מכסה הסרקופג מגולפות שתי דמויות גבריות המתעמתות אחת עם השנייה, כאשר ביניהן גולפו זוג אריות המפנים את גבם זה לזה. סצנה אחרת מראה נשים מקוננות, חשופות חזה, וכנראה פרועות שיער. שתיים מניפות את ידן, ושתיים ידיהן על ירכיהן. סצנה זאת מופיעה בדופן הצרה משני הצדדים.
הכתובת

הכתובת מכילה 38 מילים, ובהם 19 או 20 אותיות המקבילות לאותיות העברית בלא האות ק' האות צ' ואולי גם בלא האות ד'. היא כתובה בשורה אחת ארוכה בשני חלקים על שתי השפות לאורך מכסה הסרקופג. הכתובת נכתבה בניב קדום של השפה הפיניקית וזה הטקסט הקדום ביותר של האלפבית הפיניקי שהתגלה עד כה. הניב הפיניקי בכתובת הוא מהניבים הקרובים ביותר של פיניקיה ללשון המקרא. על פי הכתובת, הסרקופג הוכן על-ידי אתבעל מלך גבל לאביו אחירם.
הכתובת ידועה בסימון KAI 1.
𐤏𐤋𐤉 | 𐤂𐤁𐤋 | 𐤅𐤉𐤂𐤋 | 𐤀𐤓𐤍 | 𐤆𐤍 | 𐤕𐤇𐤕𐤎𐤐 | 𐤇𐤈𐤓 | 𐤌𐤔𐤐𐤈𐤄 | 𐤕𐤄𐤕𐤐𐤊 | 𐤊𐤎𐤀 | 𐤌𐤋𐤊𐤄 | 𐤅𐤍𐤇𐤕 | 𐤕𐤁𐤓𐤇 | 𐤏𐤋 | 𐤂𐤁𐤋 | 𐤅𐤄𐤀 | 𐤉𐤌𐤇 𐤎𐤐𐤓𐤄 / 𐤋𐤏𐤃 | 𐤔𐤓𐤋
ארנ | זֶפּעל [א]תבעל | בנ אחרמ | מלכ גבל | לאחרמ | אבה | כשִתֹה | בעלמ | ואל | מלכ | במלכמ | וסכנ | בס<כ>נמ | ותמא | מחנת |

עלי | גבל | ויגל | ארנ | זנ | תחתסף | חטר | משפטה | תהתפכ | כיסא | מלכה | ונחת | תברח | על | גבל | והא | ימח ספרה / לעד | שרל
כלומר:
ארון זה פעלעשה אתבעל בן-אחירם מלך-גבל לאחירם אביהו איווה לשיתוביקש לָשִׂים אותו בעולםהמתים ואזהרה אל מלך במלכים ושכן בשוכנים וְכל מי ששָׁם חונה

עֲלֵי גבל - ויגלוהיה אם יִפתח ארון זה: תיחשףייקצץ חוטרענף, עליו נשען משפטו, תתהפך כיסא מָלכוֹ, ובפחד תברח מפני גבל, והוא ימח ספרו ימחק הכתוב לגביו, או: מיספרו - צבאו ... לְעֵד: שָׂרֵל
במחצית הדרך במורד הפיר המוביל לחלל הקבר נמצאה כתובת נוספת (אנ') חרותה על הקיר הדרומי.
הכתובת > מקבילות

לצירוף "מלך במלכים וסוכן בסוכנים" השוו "מלכ במלכמ ורזנ ברזנמ" (מלך במלכים ורוזן ברוזנים) בקללה שבסוף כתובת אזתוד.
ראו גם

כתובות מלכי גבל
ארון בתנועם
כתובת בן שפטבעל
ארון תבנת
ארון אשמונעזר השני
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת אחירם מלך גבל", א. רובינשטיין, 1979, עמ' 157–166
Javier Teixidor, L' inscription d'Ahiram à nouveau, Syria. Archéologie, Art et histoire 64, 1987, עמ' 137–140 doi: 10.3406/syria.1987.6979
Pierre Montet: Byblos et l'Egypte, Quatre Campagnes des Fouilles 1921-1924, Paris 1928 (reprint Beirut 1998: 228-238, Tafel CXXVII-CXLI
Ellen Rehm: Der Ahiram-Sarkophag, Mainz 2004 (Forschungen zur phönizisch-punischen und zyprischen Plastik, hg. von Renate Bol, II.1. Dynastensarkophage mit szenischen Reliefs aus Byblos und Zypern Teil 1.1)
Reinhard G. Lehmann: Die Inschrift(en) des Ahirom-Sarkophags und die Schachtinschrift des Grabes V in Jbeil (Byblos), Mainz 2005 (Forschungen zur phönizisch-punischen und zyprischen Plastik, hg. von Renate Bol, II.1. Dynastensarkophage mit szenischen Reliefs aus Byblos und Zypern Teil 1.2)
Michael Browning „Scholar updates translation of ancient inscription“, in: The Palm Beach Post, Sunday, July 3, 2005 p. 17A.
הערות שוליים

↑  Herbert Donner, Wolfgang Röllig, Kanaanäische und aramäische Inschriften, Band II: Kommentar, Otto Harrassowitz, 1964, עמ' 2
1 2  יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת אחירם מלך גבל", עמ' 158
↑  לוחית שיבוץ הנושאת תיאור עלילתי, שגיבורו הוא שליט כנעני, באתר מוזיאון ישראל, ‏2022-01-25
↑  תמונת תקריב של הכתובת: עלי גבל ויגל... ונחת תברח מתוך מאמר מקוון על ארון אחירם. האתר כולל גם סרט שבסופו מתקרבים אל צד אחד שלו המתחיל במילים עלי גבל, ועוברים עליו עד סוף צד זה. (באנגלית, אתר השבועון הלבנוני גלמרוז)
↑  מילה זו כתובה באלכסון, עם האות למ"ד הפותחת מעל לאות ה"א שבסוף "ספרה" והאות ד' שהיא יחידאית בכתובת זו כתובה בכתב מוכפל וגדול כאות לסיום.
↑  באכדית, ארמית ועברית מקראית ניחת - ירד. ובתהלים: ירידת חיצים. חת - משמעותו פחד, בשורש דו עיצורי והורחב לחת"ת. המונח נובע מצליל נקישת השיניים וחרחורי רעד בעת פחד.
↑  François Bron, Recherches sur les inscriptions phéniciennes de Karatepe, Librairie Droz, 1979, עמ' 112
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4841785-3  VIAF: 190459246   WorldCat (עם VIAF): 190459246 
הסצנה בה המלך יושב על כס עשתרת ומחזיק בידו לוטוס
סצנה עם דמויות נשים
מייק אלדר

| --- | --- |
אל"ם (מיל) מייק אלדר (2002).
אל"ם (מיל) מייק אלדר (2002).
 לידה:  26 במרץ 1946 (בן 78) חיפה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי.
 תקופת הפעילות:  1964–1986 (כ־22 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלגת הנחתות  מפקד נח"ת
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון
 
מיכאל "מייק" אלדר (נולד ב-26 במרץ 1946) הוא אלוף-משנה לשעבר בחיל הים, היסטוריון וסופר. ספריו, בהם גם ספרי ילדים, עוסקים בעיקר בחיל הים ובצה"ל.
קורות חיים

מיכאל אדלר (לימים – אלדר) נולד ב-26 במרץ 1946 בחיפה. אביו, סול (שלמה) אדלר, יליד בריטניה, היה בין מקימי ענף הספנות בישראל. אמו פיי (ציפורה, לבית קהאן), עלתה ארצה מדרום אפריקה. סבו של אלדר, נחום יצחק אדלר, הגיע לארץ ישראל עם הביל"ויים, סיים את בית הספר מקוה ישראל, ונשלח לקחת חלק בניסיון להקמת התיישבות יהודית בקפריסין. לימים הגיע לאנגליה והיה חבר בקונגרס הציוני. דודו של אלדר היה העורך הראשי של העיתון ג'ואיש כרוניקל.
אלדר למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר לקציני ים עכו, ועם השלמתם ב-1964 התגייס עם כל בני מחזורו לחיל הים והתנדב לקורס חובלים.
קורות חיים > שנותיו הראשונות בחיל הים

תפקידיו הראשונים של אלדר כקצין היו סגן מפקד נחתת טנקים (נט"ק) בפלגה 922 וסגן מפקד הנחתת פ-61. במלחמת ששת הימים פיקד על נחתת מכוניות (נמ"כ) בכנרת, ובסיומה מונה למפקד בסיס חיל הים בשארם א-שייח'. במלחמת ההתשה פיקד על נחתת 36 מטר, ולאחריה על אח"י בת שבע, אז הנחתת הגדולה ביותר בחיל.
תפקידו הבא בזירת ים-סוף היה מפל"ג נמל ומפקד אוניית הסוחר החמושה "אח"י בת ים (ת-83)". בתחילת מלחמת יום כיפור, בעודה עוגנת במפרץ שלמה (שארם-א-שייח), הותקפה האונייה על ידי מטוסים מצריים. אחד המיגים התוקפים נפגע מאש שנורתה לעברו מתותחי "בת ים" ונחתת נוספת שעגנה בסמוך. בליל הלחימה הראשון נשלחה האונייה אל מצרי טיראן, ובמהלך המלחמה עסקה בגרירת ספינות דבור שנפגעו בקרבות להספנה באילת. "בת ים" שימשה כאוניית אם לדבורים באזור ראס סודר, וסייעה להעברת אספקה לכוחות צה"ל שכבשו את נמל אל-אדביה בצפון מפרץ סואץ.
לאחר המלחמה הועלה אלדר לדרגת רס"ן ומונה למפקד פלגה 924, שכללה 3 נחתות 60 מ' והוצבה בבסיס אשדוד. ב-1975 נמסר לו הפיקוד על בסיס ראס סודר בצפון מפרץ סואץ, ושנה אחר כך – בעקבות העברת הבסיס לידי המצרים במסגרת הסכם הפרדת הכוחות - מונה למפקד פלגת הדבּוּרים 915 של זירת ים סוף. ב-1977 הועלה לדרגת סגן-אלוף. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה מונה למפקד פלגת השליטה בבסיס חיפה, האחראית על תחנות המכ"ם בגזרת החוף הצפוני.
קורות חיים > מפקד פלגת הנחתות

ב-1980 מונה אלדר למפקד פלגת הנחתות. היחידה בפיקודו נטלה חלק באספקת ציוד בדרך הים לכוחות הנוצרים בלבנון בהנהגתו של בשיר ג'ומאייל. בחודשים אפריל ומאי 1981 ביצעה הפלגה 8 מבצעי הובלה והנחתה של רכב קרבי ותחמושת בחוף ג'וניה בצפון לבנון.
בספטמבר 1981 השתתף סא"ל אלדר כמפקד נחתת בחילוצה של ספינת הטילים אח"י געש, שעלתה על חוף ערב הסעודית במהלך הפלגה במפרץ אילת. פעולות החילוץ, שכללו הבאת ציוד הנדסי כבד והנחתתו בחוף הסעודי, הסתיימו בהצלחה וללא נפגעים.
במבצע שלום הגליל (1982) פיקד אלדר על פלגת הנט"קים 921, אשר נטלה חלק בלחימה בלבנון. כוח של שלוש נחתות בפיקודו הנחית את חיילי אוגדה 96 בשפך נהר האוולי בלבנון. במהלך הלחימה העבירו הנחתות גם טנקים, נגמש"ים, תותחים מתנייעים, מובילי תחמושת אלפא, משאיות תחמושת ודלק, דחפורים, סוללות טילי קרקע אוויר, מלגזות וכן כאלף חיילים מחטיבות הצנחנים והשריון.
באוקטובר 1982 הועלה אלדר לדרגת אלוף-משנה. באותה שנה הגה תוכנית להקמת מפקדת נח"ת (נחיתה, החפה ותובלה), שתכלול נחתות חדישות שיותאמו במיוחד לצרכים המבצעיים של חיל הים. התוכנית לא יצאה בסופו של דבר לפועל, בעיקר משיקולים תקציביים.
ב-1983 יצא אלדר ללימודים במכללה לביטחון לאומי, וב-1986 השתחרר משירותו הסדיר. את שירות המילואים שלו עשה בהתנדבות ביחידת דובר צה"ל.
קורות חיים > הקרב על הצל"ש

עם סיומו של מבצע שלום הגליל הגישו מפקד בסיס אשדוד אברהם אשור ומחליפו תא"ל עמי אילון למפקד החיל המלצה להעניק ציון לשבח לפלגת הנחתות על חלקה בלחימה. ועדה שמינה מפקד החיל זאב אלמוג בראשות תא"ל חיים שקד, אז ראש מספן כוח האדם, קיבלה את ההמלצה. מפקד החיל, בנוהל שנראה לאלדר בלתי תקין, החליט שלא להעניק את הציון לשבח, וזאת למרות השבחים שזכתה היחידה לקבל על פעילותה הן משר הביטחון הן מקצינים בכירים בחילות היבשה.
אלדר, בצעד חסר תקדים, פנה לנציב קבילות החיילים, אלוף דני מט, כדי שיבחן את ההיבט החוקי של מעשי מפקד חיל הים בעניין הציון לשבח. בסיכומו של דבר קבע נציב קבילות החיילים כי טענת אלוף אלמוג, לפיה "לא הייתה המלצה", לא הייתה נכונה. בכך קיבל את טענת אלדר שהנוהל לא היה נכון וכי "הייתה המלצה אך לא התקבלה החלטה". ההמלצה נדונה שנית אצל מפקד חיל הים באותה עת, אברהם בן-שושן, והוא החליט לדחותה.
המאבק להכרה רשמית בתרומתה של פלגת הנחתות הגיע לסיומו בחודש אוגוסט 1993, כאשר פלגת הנחתות פורקה, ומפקד חיל הים האלוף עמי אילון העניק ציון לשבח מטעמו ל"לוחמי פלגות הנחיתה, על גילוי דבקות, נחישות תושייה ואומץ לב". הצל"ש ניתן, למעשה, לפעולות היחידה משך כל תולדותיה.
קורות חיים > מאבקו עם מחלקת ביטחון מידע

בשנים 1996 ו-1997 ראו אור הספרים "שייטת 11" ו"דקר" לאחר שאושרו לפרסום על ידי הצנזורה הצבאית. חרף זאת הספרים נאסרו לפרסום בהוראת מחלקת ביטחון מידע של צה"ל ושל פרקליטת המדינה. היות שכבר הופצו, נעשתה פעולה חריגה של איסוף מהחנויות, בנימוק שאלדר לא העביר את ספריו לאישור ועדת השרים למתן היתר לפרסומים, שפעלה בכפוף להוראות סעיף 117 לחוק העונשין. עוד נטען כי אלדר פרסם מידע "סודי", ועבר בכך על הוראות סעיף 113 לחוק העונשין. בביתו של אלדר נערכו שני חיפושים, הוחרמו מסמכים ומחשב (שהוחזרו לו עם הזמן) והוא נחקר במשטרה. במקביל, לאחר שאלדר הוכיח בבית המשפט המחוזי בתל אביב כי אין חובה חוקית להעביר ספרים לוועדה, הוגשה תביעה לקבלת פסק דין הצהרתי, לפיו יש בספריו דברים שנודעו לו בתוקף תפקידו ולפיכך עבר עבירה בפרסומם. לאחר מאבק משפטי ממושך נסגרו תיקי החקירה. "דקר" אושר לפרסום מחודש בכפוף לשינויים ו"שייטת 11" אושר ללא צורך בשינויים.
בהמשך פעל אלדר לביטול איסורי הפרסום מתיקי בתי המשפט. ב-2006 הורה השופט שמואל ברוך מבית המשפט המחוזי בתל אביב לבטל את איסורי הפרסום מתיק 1262/97 שדן בנושא, ונימק זאת בכך שהחומר מופיע ממילא כולו באינטרנט, ונימוקי המדינה להשארת צווי איסור הפרסום על כנם הם "סיסמאות וכותרות" בלבד.
במרץ 2009 כתבה נשיאת בית המשפט העליון, השופטת דורית ביניש, החלטה בעניין התרת פרסום העתירות 198/99 ו 2203/99 ובה, בין היתר: "אין לאפשר למדינה לאחוז בהסכם הפשרה עם המבקש כבקרנות המזבח, כדי להצדיק את הימנעותה מלפעול באורח לא סביר ולא ראוי".
מאבקו של אלדר זכה לתמיכה בכלי התקשורת וארגונים העוסקים בחופש הביטוי. כך גם בוועדת חוקה חוק ומשפט של הכנסת, בראשותו של ח"כ מיכאל איתן, ובמסגרת זו אף שונו שני החוקים שאיפשרו את המאבק באלדר (תיקון 65 לחוק העונשין). כמו כן פעל ח"כ איתן פעל נמרצות להסרת כל איסורי הפרסום בפרשה, ובכלל זה העילות לאיסור המשך הפצת הספרים.
בשנת 2013 הגיש אלדר תביעת נזיקין נגד המדינה, הצנזור הראשי, ראש מחלקת ביטחון מידע ויו"ר ועדת השרים לפרסומים. תביעתו נדחתה במלואה, והוא חויב לשלם לנתבעים הוצאות משפט בסך 20 אלף שקל. בפסק הדין קבעה השופטת, כי אלדר לא הוכיח את טענתו שאיסור פרסום הספרים נבע משיקולים אישיים, זרים או התחשבנות אישית של מי מהנתבעים או מי מהגורמים שהיו מעורבים באיסור הפרסום וכל הגורמים המעורבים פעלו מכוח תפקידם, בצורה אובייקטיבית, שקולה ומקצועית, למניעת חשיפת סודות ביטחוניים.
ספרים שכתב

הדולפינאים במבצע הצלת הדולפין. תל אביב: מועדון קוראי מעריב, 1984.
הדולפינאים בעקבות הקופסה האבודה. תל אביב: ספרית מעריב, 1985.
האטבון, האטבונית ודגל ישראל. תל אביב: ספרית מעריב, 1986.
הדולפינאים והאוצר הצלבני. תל אביב: ספרית מעריב, 1988.
ראש גדול - כל מה שרצית לדעת על צה"ל והדרך לקראתו. תל אביב: מודן, 1990.
האויב והים - פרקים מיומן המבצעים. תל אביב: משרד הביטחון, 1991.
שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי. תל אביב: ספרית מעריב, 1993.
יחידה 424 - סיפורה של סיירת שקד. תל אביב: עמותת סיירת שקד, 1994.
סלנג צבאי. תל אביב: פרולוג, 1994.
המדריך השלם למתגייס ולמתגייסת. תל אביב: משרד הביטחון, 1995.
שייטת 11 - הקרב על הצל"ש. אור יהודה: הד ארצי, 1996.
דקר וסיפורה של שייטת הצוללות. תל אביב: מודן, 1997.
TTG - אנשי הצללים. תל אביב: משרד הביטחון, 1997.
בשנים 1986–1995 כתב אלדר טור קבוע בשבועון "מעריב לנוער" ובו תשובות לשאלות למיועדים לגיוס.
שירו "נאהב" הולחן על ידי המוזיקאי אורי קריב ובוצע על ידי להקות זמר אחדות.
ראו גם

מבצע דרייפוס
הערות שוליים

↑  צל"ש יחידתי - פלגות הנחיתה, באתר הגבורה
↑  נסיבות בטחוניות, באתר העין השביעית, 22 באפריל 2014
↑  מילות השיר "נאהב", באתר שירונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308072005171  ISNI: 0000 0000 6692 8662  LCCN: n89102463  VIAF: 45888863   WorldCat (עם VIAF): 45888863 
סא"ל מייק אלדר על גשר נחתת הפיקוד במבצע שלום הגליל 6 יוני 1982
מפקד חיל הים אלוף עמי אילון מוסר למייק אלדר את כתב הצל"ש ליחידת הנחתות אוגוסט 1993
אלדאר פנייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביולי 1891 קאניז'ה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 באוגוסט 1981 (בגיל 90) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Fried Aladár Ábrahám 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1912) 
 בן או בת זוג:  Erzsi Mátray 
 צאצאים:  Béla Mátrai Betegh 
 
אלדאר פנייה, (במקור: אלדאר אברהם פריד, בהונגרית: Fenyő Aladár; קאניז'ה, 11 ביולי 1891 – בודפשט, 3 באוגוסט 1981) היה שחקן יהודי-הונגרי, גם אחיו אמיל פנייה (1889–1980) היה שחקן. אלאדר פנייה היה משכמו ומעלה בתחום המשחק אבל בצניעותו מעולם לא הודה בכך. על אף היותו שחקן מיומן ואינטליגנטי ביותר, הוא מעולם לא יצא נגד משחק נחות של חבריו לבמה.
ביוגרפיה

אלדאר אברהם פריד נולד במשפחה יהודית כבנם של מור פריד ושל מתילד פופר (1870–1935). ב-1912 סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. ב-23 בנובמבר 1913, בבודפשט, נישא לשחקנית ארז'י מאטראי, ממנה התגרש ב-1922. ב-15 ביוני 1920 המיר את דתו לאמונה האוניטרית.
בשנים 1912–1914 הופיע בסובוטיצה
לאחר מכן בשנים 1914–1916 עבד בסקשפהרוואר
ב-1916 הצטרף לתיאטרון הקומדיה של בודפשט. הוא שיחק שם עד 1922
בשנת 1923 הועסק על ידי תיאטרון הרנסאנס
בשנים 1923–1925 שוב על ידי תיאטרון הקומדיה
בשנים 1927–1929 על ידי תיאטרון האופרטה של בודפשט
לא היה לו חוזה לאחר מכן.
ב-14 ביולי 1931 התחתן שוב.
אשתו השנייה הייתה אילונה הורט, ממנה התגרש ב-1941.
ב-1945 היה פקיד באיגוד הסחר החופשי של השחקנים
בשנים 1952–1954 שיחק בתיאטרון מדאץ'
בשנים 1954–1956 בתיאטרון פטפי
בין 1956 לבין 1963 בתיאטרון יוקאי
משנת 1964 הופיע בתיאטרון תאליה
תפקידי תיאטרון עיקריים

הרפגון (מולייר : הקמצן)
מרקוטיו (שייקספיר : המלט)
יאגו (שייקספיר: אותלו)
לוציפר (אימרה מדאץ' : טרגדיית האדם)
שיילוק (שייקספיר: הסוחר מוונציה)
פאון (קנובלאוך: פאון)
היבנר (דז'ה סומורי : הילד היקר של ג'רג'יקה)
תפקידי קולנוע

אחיות (1912) - מנהל הבנק דורן
האישה האלמותית (1917)
סערה אביבית (1917) - כספי הון של וגנר
סוד המכרה 1–2 (1918) - פייטרו ריצי
אני אהרוג את ההאצ'ק הזה! (1933; סרט עלילתי קצר)
בריחה לבית הסוהר (1962; סרט טלוויזיה) - 2. לִשְׁפּוֹט
בני האיש בעל לב האבן 1–2. (1964)
הפושע החוזר (1971; סרט טלוויזיה)
תפקידי דיבוב

| שָׁנָה | כותרת | התפקיד | השחקן | שנה סינכרונית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1937 | שריפות מעל אנגליה |  |  | 1967 |
| 1960 | היינו חברים ללימודים | פרופסור שטרובך | הנס לייבלט | 1961 |
| 1962 | הפנתר | 1975 |  | 1975 |
| 1964 | שיהיה לך ציד טוב! | 1966 |  | 1966 |
| 1973 | הַכָּרָה | 1976 |  | 1976 |
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו המאגר המוזיאון הספאותי פטפי)
אלדאר פנייה. סרט מדבר
ראו גם

אלדאר פנייה באתר המכון והמוזיאון לתולדות התיאטרון ההונגרי
הערות שוליים

↑  "Fried Mórné Popper Matild halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1194/1935. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-01.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami házassági akv. 1542/1913. folyószáma alatt.
↑  Budapesti kir. tszék I.P. 31925/2. 1922. sz. jogerős ítélete.
↑  A budapesti unit. egyház lelkészi hivatala által 83/925. sz. a. kiállított bizonyítvány szerint.
↑  "Fenyő (Fried) Aladár és Horth Ilona házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami házassági akv. 780/1931. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-06.
אלפר גזראווג'י

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1979 (בן 45) מרסין, טורקיה 
 מידע כללי
 זמן שהייה בחלל:  31,180 דק' 
 משימות
 Axiom Mission 3
 
אלפר גזראווג'י (בלועזית: Alper Gezeravcı נולד ב-2 בדצמבר 1979) הוא טייס צבאי והאסטרונאוט הטורקי הראשון. הוא טס לתחנת החלל הבינלאומית ב-18 בינואר 2024 עם משימת Axiom Mission 3 (או Ax-3).
ביוגרפיה

גזראווג'י נולד בסיליפקה, מרסין, טורקיה למשפחה ממוצא יורוקי, עם של נוודים.
לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה באקדמיה של חיל האוויר הטורקי באיסטנבול בשנת 2001, סיים את התואר השני שלו במכון הטכנולוגי של חיל האוויר בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון בדייטון, אוהיו, ארצות הברית.
גזראווג'י שירת כטייס קרב בחיל האוויר הטורקי. הוא הטיס מטוסים רבים כולל T-41, SF-260, T-37, T-38, F-5, KC-135 ו-F-16 במשך 15 שנים. הוא גם עבד כקפטן בטורקיש איירליינס במשך שבע שנים. גזראווג'י שימש כמפקד האגף האקדמי של טייסת התקינה וצוות אחראי ביחידת פיקוד הבסיס ה-10 באדנה.
גזראווג'י היה טייס בדרגת קולונל בצבא הטורקי. הוא היה בין החיילים שגורשו מהצבא הטורקי (TSK) בשנת 2012 כחלק מהחקירה על קונספירציית הריגול באיזמיר. הוא זוכה בשנת 2020, ולאחר מכן חזר לצבא הטורקי.
גזראווג'י נבחר לאסטרונאוט הטורקי הראשון מתוך 36,000 מועמדים. מינויו לאסטרונאוט הוכרז בסוף אפריל 2023 על ידי רג'פ טאיפ ארדואן. הוא קיבל הכשרה במשך 8 חודשים למסע בחלל, ונכנס לתקופת הסגר של שבועיים בפלורידה לפני שיגור עם צוות Ax-3 .
הוא המריא לחלל עם שיגור משימת Axiom Mission 3 של חברת אקסיום ספייס ב-19 בינואר 2024 ממתחם השיגור 39 של מרכז החלל קנדי בפלורידה על סיפון דרגון 2 של SpaceX ששוגרה באמצעות טיל פאלקון 9.
גזראווג'י הביא איתו את הדגל הטורקי, תמונות משפחתיות וכמה פריטים הקשורים לתרבות היורוק.
בנאומו הרשמי בחלל אמר (תרגום חופשי):
יחד איתו בחלל היו האסטרונאוטים מייקל לופז-אלגריה, ולטר וילדיי ומרקוס ואנדט. הצוות בילה 18 ימים בתחנת החלל הבינלאומית, כאשר הטיסה חזרה נדחתה פעמיים. גזראווג'י עבד על 13 ניסויים מדעיים בתקופה זו. גזראווג'י שהה 21 ימים בחלל ונחת ב-9 בפברואר 2024. עם חזרתו לארצו בטיסה מארצות הברית התקבל בכבוד רב בשדה התעופה.
ב- 13 בפברואר 2024, הוא מונה כחבר מועצת המנהלים של סוכנות החלל הטורקית.
הערות שוליים

↑  "Silifke'de heyecan dorukta: Yörük çocuğu uzaya gidiyor". www.ntv.com.tr (בטורקית). נבדק ב-2024-01-19.
↑  "İlk Türk astronot Alper Gezeravcı, kumpas davasında TSK'dan ihraç edilmiş". VeryansınTV (בטורקית). 2024-01-18. נבדק ב-2024-01-19.
↑  "Alper Gezeravcı: Türkiye'nin ilk insanlı uzay görevi hakkında neler biliniyor?". BBC News Türkçe (בטורקית). 2024-01-16. נבדק ב-2024-01-19.
↑  "Gezeravcı'nın uzaydaki ilk sözü: İstikbal göklerdedir". www.trthaber.com (בטורקית). 2024-01-19. נבדק ב-2024-01-19.
המראה של חללית פלקון 9 הנושאת את הצוות
החללית דרגון פרידום הנושאת את הצוות מתקרבת לתחנת החלל הבינלאומית
כתובת זכור

מצבת זכור, בבסיסה הכתובת. מוזיאון הלובר
הכתובת הקדמית במצבה
כתובת זַכּוּר (ידועה גם בשם מצבת זכור או אסטלת זכור; נכתב גם זַכֻּר), היא מצבה מלכותית של המלך זכור, שהיה מלך חמת וחדרך (הידועה גם בשם לֻעַש) בשטח סוריה של היום. הוא מלך במחצית הראשונה של המאה ה-8 לפנה"ס. תארוכה של הכתובת נתון בוויכוח בין החוקרים והוא נע בין 805–755 לפנה"ס. מספרה המקובל 7של הכתובת הוא KAI 202.
היסטוריה ותוכנה של המצבה

המצבה התגלתה בשנת 1903 על-ידי הארכאולוג הצרפתי אנרי פוניון (Henri Pognon) בחפירות ארכאולוגיות בתל אפיס - האתר הארכאולוגי המזוהה עם העיר חדרך, המוזכרת בכתובת. התל שוכן 45 ק"מ דרומית-מערבית לחלב, בשטח שבה שכנה בעת העתיקה ממלכת חמת. הכתובת פורסמה בשנת 1907. המצבה כללה במקורה גם דמות שעמדה מעל כתובת, אבל רק חלקה התחתון של הדמות שרד. בסיס המצבה כולל כתובת בשפה הארמית שרובה שרד. גובה חלק המצבה ששרד הוא 65 ס"מ, והרוחב הוא 13 ס"מ. על פי הכתובת אפשר להבין שפחות ממאה שנה לאחר קרב קרקר (853 לפנה"ס), שבזמנו מלך חמת היה המלך אירחולינה, שהיה ממוצא חתי, הגיעה לחמת התרבות הארמית, שהחליפה את זו החתית.
הכתובת מספרת על ברית של מלכים מסוריה בראשותו של בן-הדד בן חזאל, שצרה על העיר חזרך (היא חדרך המקראית), שהייתה עיר בירתו של זכור. הברית כללה 17 מלכים שצרו על העיר, בנו חומה וחפרו חפיר סביב חומותיה. זכור שמר אמונים למלך האשורי אדד-ניררי השלישי, שצר על ארם-דמשק וכבש אותה. לאחר מותו נחלשה ממלכת אשור, והארמים עלו על ממלכת חמת כדי לנקום בה. זכור התפלל וקיבל עזרה מהאלים אִלֻוֶר ובעל-שמים. בכתובת, בעל-שמים אומר לזכור שלא יפחד כי הוא יציל אותו. הרקע למאבק בין זכור ל-17 המלכים, שהביא למצור, לא מופיע בכתובת. הכתובת מתייחסת ומציגה את זכור כמלך שניצל על ידי האלים שלו.
בכתובת מוזכרים מספר אלים. האל בעל-שמים (בעלשמין), שהיה אל השמים והאל של המלוכה והממלכה, והאל אִלֻוֶר שהיה אלו הפרטי של המלך זכור. מוזכרים גם שמש ושחר, "אלוהי שמיים ואלוהי ארץ", ואולי גם אשרה, אך אזכורם מקוטע והקשרו לא ברור. הכתובת משמשת גם כהוכחה לאזכור מוקדם של עבודת הארמים את האל בעל-שמים.
לא כל שמות המלכים והממלכות שרדו בכתובת. השמות שמופיעים כוללים את בר-הדד השלישי בן חזאל מלך ארם(-דמשק), מלך בית אגוסי (אנ') ("בר־גש"), מלך קְוֵה, מלך עמק, מלך גורגום (אנ'), מלך שמאל ומלך מלז.
הטקסט ותעתיקו לעברית

הטקסט המקורי נכתב בשפה הארמית, והוא מחולק לטקסט הכתוב בקדמת הכתובת, טקסט הכתוב בפאה השמאלית וטקסט קצר מאוד בפאה הימנית. הקריאה צריכה להיעשות בסדר זה, ככל הנראה. הכתובת ידועה בסימון KAI 202.