stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלומים
דמויות ראשיות

מנשה (עמוס תמם) – הדמות הראשית בסרט. חייל שחוזר ממלחמת ששת הימים הלום קרב לאחר שאיבד שם את חברו הטוב ביותר אייל. במקצועו הוא נהג משאית. בעלה של דפנה ואביו של שלומי.
דפנה (אדווה בולה) – אשתו של מנשה ואמו של שלומי. לאחר שמנשה חוזר מהמלחמה הלום קרב, היא מנסה לשמור על התא המשפחתי ופונה אל הצבא בבקשת עזרה.
שלומי (רועי פינק) – בנם של מנשה ודפנה. בן 10.
הלוסק

הלוסק (בבלארוסית: Глуск; ברוסית נהגה: גלוסק; בפולנית: Hłusk; ביידיש: האלוסק) היא עיירה בבלארוס, מרכזו המנהלי של מחוז משנה הלוסק במחוז מוהילב במזרח המדינה.
במהלך חלוקת פולין השנייה הפכה הלוסק לחלק מהאימפריה הרוסית (ומאז הקמת ברית המועצות בשטחה). העיירה נכבשה בידי הצבא הגרמני ב-28 ביוני 1941 ושוחררה בידי הצבא האדום ב-27 ביוני 1944.
יהדות הלוסק

בעיירה התקיימה קהילה יהודית משמעותית, ברבנותה שירת בראשית המאה ה-20 הרב אברהם יצחק צימרמן, לימים רבה של קרמנצ'וג, ואחריו חתנו הרב ברוך דב ליבוביץ שלימים פעל בקמניץ שבליטא.
בעת הכיבוש הגרמני בימי מלחמת העולם השנייה השומדה הקהילה היהודית במקום. בשנת 1941 הוקם גטו במקום, והוא מנה כ-700 יהודים, חלקם מהמקום וחלקם יהודי שצ'צ'ין. הם גורשו ב-16 באוקטובר 1942 לגטו בפיאסקי, משם נשלחו למחנה ההשמדה סוביבור. בנובמבר 1942 נשלחו למחנה ההשמדה מיידנק עוד כ-30 בעלי מלאכה שנשארו בגטו.
משפחות שלמות הצליחו ליהמלט אל היערות, ורבים מהם הצטרפו לשורות הפרטיזנים.
הערות שוליים

↑  ראו כאן.
↑  קהילת יהודי גלוסק, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477924105171  LCCN: n2004148899  NKC: ge563467  VIAF: 126875634   WorldCat (עם VIAF): 126875634
הבחירות הכלליות בגרינלנד 2013

הבחירות הכלליות נערכו בגרינלנד ב-12 במרץ 2013. מפלגת האופוזיציה סיומוט הפכה לגדולה ביותר בפרלמנט, וזכתה ב-14 מתוך 31 המושבים. ב-26 במרץ, מנהיגת סיומוט, אלקה האמונד, הפכה לראש הממשלה האישה הראשונה של גרינלנד.
31 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
נושא הקמפיין העיקרי היה ניצול העושר המינרלי של האי. מפלגת אינואיט אטקטיגיט תמכה בכך שהעובדים הזרים, שרובם יהיו סינים, יעבדו בתעשיית הכרייה במדינה, ואילו מפלגת סיומוט התנגדה להצעה.
תוצאות

| מפלגה | קולות | אחוזים | מושבים | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סיומוט | 12,910 | 43.22% | 14 | 5 |
| אינואיט אטקטיגיט | 10,374 | 34.73% | 11 | 3 |
| סולידריות | 2,454 | 8.21% | 2 | 1 |
| מפלגת האינואיט | 1,930 | 6.46% | 2 | חדשה |
| דמוקרטים | 1,870 | 6.26% | 2 | 2 |
| התאחדות המועמדים | 326 | 1.09% | 0 | 1 |
| עצמאיים | 9 | 0.03% | 0 | - |
| הצבעות פסולות | 263 | - | - | - |
| סך הכול | 30,136 | 100,00% | 31 | 0 |
| בעלי זכות בחירה/ אחוז המצביעים | 40,613 | 74.2% | - | - |
ערך זה הוא קצרמרבנושא בחירות ובנושא גרינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הארמייה ה-12 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  13 באוקטובר 1939   10 באפריל 1945 – 31 בדצמבר 1942   7 במאי 1945
 מקים היחידה:  וילהלם ליסט
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  וילהלם ליסט 
 מפקדים
 
הארמייה ה-12 (בגרמנית: 12. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הארמייה ה-12 הוקמה ב-13 באוקטובר 1939, בפיקודו של וילהלם ליסט. היא נכללה בתוך קבוצת ארמיות A, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1941, הייתה אחת מיחידות המפתח ביישומה של תוכנית "אבחת מגל" (Sichelschnitt). לאחר מכן היא הועברה לרומניה כהכנה למערכה בבלקנים. בפברואר 1941, במסגרת הסכם חשאי בין היטלר לבוריס השלישי, מלך בולגריה, התאפשר לכוחותיו של ליסט לתפוס עמדות בבולגריה, כהכנה להתקפה ביוון. בלילה של 28 בפברואר, הארמייה ה-12 חצתה את הדנובה מרומניה ותפסה עמדות אסטרטגיות בבולגריה.
ב-6 באפריל, יחידות של הארמייה ה-12 התקדמו לתוך יוגוסלביה ויוון. היוגוסלבים התפוררו במהירות, ההתנגדות היוונית לעומת זאת הייתה עזה וראויה, אך עם זאת חסרת סיכוי של ממש. הגרמנים תקפו את "קו מטקסס", מערכת של כ-19 מצודות במזרח מקדוניה, תוך שהם מתקדמים מהגבול הבולגרי ונהנים מחיפוי אווירי וארטילרי. המצודות הראו התנגדות עזה ואמיצה, אך בסופו של דבר נפלו. התמוטטות צבא יוגוסלביה אפשרה לגרמנים לעקוף את קו מטקסס ממערב, ולפרוץ לצפון יוון. ב-9 באפריל נפלה סלוניקי. ב-10 באפריל חדרו ליוון הכוחות הגרמנים שפלשו ליוגוסלביה, והמשיכו דרומה דרך מערב מקדוניה.
בעודם תוקפים את הכוחות היווניים ואת חיל המשלוח הבריטי במקדוניה ובתראקיה, כיתרו הגרמנים את עיקר הכוח היווני, 14 דיוויזיות, שהחזיק בקו החזית באלבניה אל מול הצבא המלכותי האיטלקי. ניסיונו של כוח זה לסגת דרומה ולחבור לחיל המשלוח הבריטי בהתאם לתוכנית המוקדמת, כשל, והכוחות היווניים באפירוס נותקו מערפם וכותרו עקב ההתקדמות המהירה של הדיוויזיה ה-1 של האס אס. ב-18 באפריל נכבש המעבר האסטרטגי במצובון, ולמחרת נפלה העיר יואנינה. חיל המשלוח הבריטי נותר לבד במערכה.
אל מול 500 הטנקים שעמדו לרשות הארמייה ה-12, יכלו הבריטים להעמיד רק 100 טנקים, רובם מיושנים. ב-18 באפריל הורה צ'רצ'יל לחיל המשלוח הבריטי לסגת ולהתפנות מיוון בדרך הים. הנסיגה הייתה מהירה ורבת ייסורים. הבריטים ניסו לבלום את הגרמנים במעבר תרמופילאי ולנהל שם קרב מגננה, אך נאלצו להמשיך בנסיגה תוך זמן קצר. בסך הכול הצליחו הבריטים לחלץ כ-50,000 לוחמים, אך כ-9,000 לוחמים נותרו מאחור בנמלי קלמטה ונפלו בשבי. הפינוי נערך בתנאים קשים, עקב השליטה המוחלטת של הגרמנים באוויר, שכללה גם הצנחת צנחנים בעורף הכוחות הנסוגים, וכיבוש הגשר אסטרטגי על תעלת קורינתוס. ב-20 באפריל נכנעו היוונים סופית. הארמייה ה-12 פורקה ב-31 בדצמבר 1942, ועל בסיסה הוקמה קבוצת ארמיות E.
היסטוריה > הקמה שנייה

הארמייה ה-12 הוקמה מחדש ב-10 באפריל 1945, והוצבה ליד נהר האלבה, דרומית מערבית לברלין. כמפקד הארמייה מונה ולטר ונק. תפקידו העיקרי של ונק היה למנוע מכוחות בעלות הברית לחצות את האלבה אולם אייזנהאואר קיבל כבר החלטה לעצור את כוחותיו על האלבה ולתת לרוסים להשלים את המלחמה. ב-16 באפריל 1945 פתחו הרוסים לאורך 160 ק"מ בחזית האודר במתקפתם האחרונה. מצפון תקף רוקוסובסקי בראש החזית הבלארוסית השנייה, במרכז תקף גאורגי ז'וקוב בראש החזית הבלארוסית הראשונה ומדרום תקף קונייב בראש החזית האוקראינית הראשונה. תוך ימים ספורים הם הגיעו לפאתי ברלין.
היטלר וגנרל וילהלם קייטל תכננו מתקפה שתציל את ברלין. על פי התוכנית, הארמייה ה-12 תתקוף מדרום לכיוון פוטסדאם, בעוד הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה תיסוג מפרנקפורט על האודר ותחתור להתחבר אל הארמייה ה-12 במתקפה לעבר ברלין. מצפון יתקוף גנרל האס אס פליקס שטיינר והכוחות יחברו ויסגרו על הרוסים בפאתי ברלין.
ב-23 באפריל 1945 הגיע קייטל למפקדת הארמייה ה-12. הוא פרש בפני ונק ואנשי מטהו מפה, והניח את אצבעו על ברלין. הוא אמר כי: "המערכה על ברלין זה אך החלה וכי על המאזניים מוטלים גורלה של גרמניה ושל היטלר". הוא הביט על ונק ואמר: "מחובתך להסתער ולהציל את הפיהרר, עליך להפנות את חייליך אחורנית ולהסתער לכיוון ברלין יחד עם הארמייה התשיעית של בוסה". ונק ידע שאין לו כוחות לבצע זאת, אבל לא היה טעם להתווכח עם קייטל והוא אמר לו שיעשה כמיטב יכולתו. לאחר צאתו של קייטל כינס ונק את אנשיו ואמר להם: "זה יהיה אווילי לנוע לעבר ברלין ולהיכנס למלתעות הרוסים. אנו ננוע לעבר ברלין ככל שנוכל כדי ליצור מסדרון שיאפשר לאזרחים להימלט למערב ובו זמנית נחתור למגע עם הארמייה התשיעית הנסוגה כדי לנסות ולמלט אותה למערב. גורלו של אדם יחיד [היטלר] כבר לא משנה".
קייטל חזר להיטלר ובישר לו על התקפתו של ונק. מיד פורסם באמצעי התקשורת כי "המצב קשה, אך צבאו של ונק עומד להגיע לברלין ולהנחיל לרוסים תבוסה". ונק הצליח לנוע קילומטרים ספורים לכיוון פוטסדאם אך נעצר בגלל עליונות הרוסים. בוסה התעלם מפקודות מברלין לנוע צפונה והתקדם מערבה במסדרון בין כוחותיו של ז'וקוב ושל קונייב כשהוא מותקף כל הזמן וסובל אבדות כבדות. רק כשנודע להיטלר שוונק ובוסה לא מתקדמים לעבר ברלין ושטיינר לא מתכוון לתקוף, הוא החליט להתאבד. הקרבות באזור של הארמייה ה-12 המשיכו גם לאחר התאבדותו של היטלר וכניעת ברלין. כאשר שמע ונק על מותו של היטלר הוא הורה לחייליו להפסיק להצדיע במועל יד נאצי ולעבור להצדעה צבאית רגילה. לבסוף הצליח ונק לחבור לארמייה התשיעית ולאפשר את נסיגת חייליה ואזרחים רבים למערב. ב-7 במאי 1945 סגרו הרוסים על השטח שבשליטתו של ונק והוא עבר עם חייליו את האלבה והסגיר עצמו לאמריקאים ב-7 במאי.
מפקדים > הקמה ראשונה

גנרל-פלדמרשל וילהלם ליסט (13 באוקטובר 1939 - 29 באוקטובר 1941)
גנרל חיל ההנדסה ולטר קונצה (29 באוקטובר 1941 - 2 ביולי 1942)
גנרל אוברסט אלכסנדר להר (2 ביולי 1942 - 31 בדצמבר 1942)
מפקדים > הקמה שנייה

גנרל חיל השריון ולטר ונק (10 באפריל 1945 - 7 במאי 1945)
הלופ

ערך זה עוסק במרכז העסקים הראשי של שיקגו. אם התכוונתם לפירושים אחרים למילה "לופ", ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  שיקגו 
 שטח:  4.09 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  29,283 (2010)
 קואורדינטות:  41°52′52″N 87°37′47″W﻿ / ﻿41.881144°N 87.6297746°W﻿ / 41.881144; -87.6297746
  (למפת שיקגו מוגדלת) הלופ(למפת שיקגו רגילה) הלופ 
 
גורדי השחקים של הלופ
אזור "הלוּפּ" או לחלופין אזור "הלולאה" (באנגלית: The Chicago Loop) הוא אחד מ-77 תתי-האזורים של העיר שיקגו. אזור זה מכיל את מרכז העסקים הראשי וההיסטורי של שיקגו, והוא המחוז העסקי השני בגודלו בארצות הברית לאחר המחוז העסקי של העיר ניו יורק.
גאוגרפיה

אזור זה גובל מצפון וממערב בנהר שיקגו, ממזרח בימת מישיגן ומדרום בכביש רוזוולט. הוא מכיל גורדי שחקים רבים (בעבר, עד פירוקו - בניין ביטוח הבית הנחשב גורד השחקים הראשון בעולם) בהם מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) אשר נחשב בעבר גורד השחקים הגבוה ביותר באמריקה (כיום השני לאחר מגדל החירות), וגורד השחקים הגבוה ביותר בעולם עד 1998. כמו כן מכיל אזור "הלולאה" חנויות רבות, קניונים ולמעשה כל החברות הבולטות באזור המערב התיכון מחזיקות בתחומי הלולאה את משרדיהן הראשיים.
המקור ההיסטורי להגדרה של אזור "הלולאה" מבוסס על מסילת רכבת חשמלית שהוקמה בשנת 1882 והקיפה לראשונה את אזור זה מכל צדדיו. בשנת 1897 הוחלפה הרכבת החשמלית ברכבת עילית (המכונה באנגלית: 'The 'L - קיצור של Elevated train), אשר פועלת עד היום באותו התוואי שבו פעלה הרכבת החשמלית וחולפת על גבי מערכת של גשרים הבנויים מעל לרחובות העיר.
16,388 אנשים חיו בשטח הלולאה בשנת 2000, על פי מפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 2000.
אתרים בולטים באזור הלופ

מזרקת בקינגהאם
בניין בורסת הנגזרות של שיקגו
מרכז התרבות של שיקגו (Chicago Cultural Center)
בית האופרה סיוויק (Civic Opera House) – מעונה הקבוע של האופרה הלירית של שיקגו
קמפוס אוניברסיטת דה פאול (DePaul University)
גראנט פארק
בניין מקורמיק
בית פאלמר – מלון היסטורי מפורסם שהוקם בשנת 1875
קמפוס אוניברסיטת רוזוולט
המרכז הסימפוני (Symphony Center) – מעונה של התזמורת הסימפונית של שיקגו
מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) – הבניין הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1974 עד 1998
תיאטרון שיקגו - התיאטרון שימש בעבר כאולם הקולנוע העיקרי של העיר, כיום מוצגים בו בעיקר מחזות, מופעי קסמים, מופעים קומיים וקונצרטים מוזיקליים.
הטריטוריות הצפון-מערביות

ערך זה עוסק בטריטוריה של קנדה. אם התכוונתם לטריטוריה שהפכה לחלק מארצות הברית, ראו .
הטריטוריות הצפון-מערביות (באנגלית: Northwest Territories; בצרפתית: les Territoires du Nord-Ouest; באינוקטיטוט: ᓄᓇᑦᓯᐊᖅ) הן אחת מטריטוריות קנדה.
שטח הטריטוריה 1,346,106 קמ"ר ומספר התושבים בה 44,263 (נכון לשנת 2017). ילונייף היא בירת הטריטוריות מאז שנת 1967.
מאז 1999, בעקבות החלוקה האחרונה עד כה של קנדה שיצרה את נונאווט, שטח הטריטוריות מכונה גם "הטריטוריות הצפון-מערביות החדשות" .
גאוגרפיה

הטריטוריות הצפון-מערביות נמצאות מזרחית לטריטוריית יוקון, צפונית לפרובינציות קולומביה הבריטית, אלברטה וססקצ'ואן ומערבית לטריטוריית נונאווט.
בטריטוריות נמצאים ימת הדובים הגדולה (Great Bear Lake), וימת העבדים הגדולה (Great Slave Lake) וכן נהר מקנזי וקניוני נהר נאהאני - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הנקודה הגבוהה ביותר בטריטוריות היא הר נירוונה שגובהו 2,773 מטרים. האי המערבי ביותר בטריטוריות הוא אי הנסיך פטריק.
שפות רשמיות

על פי חוק השפות הרשמיות ישנן שמונה שפות רשמיות לטריטוריות:
אינוקטיטוט (Inuktitut)
אנגלית
גוויצ'ין (Gwich'in)
דוגריב (Dogrib) (קרויה גם "טלי צ'ו")
סלאוויי (Slavey)
צ'יפויאן (Chipewyan)
צרפתית
קרי (Cree)
לאנשי הטריטוריות יש רשות להשתמש ולקבל שירות בשפות אלה ממשרדי הממשלה, ממערכת המשפט, ובבית המחוקקים.
היסטוריה

הטריטוריות הצפון-מערביות נוצרו בשנת 1870, כאשר חברת מפרץ הדסון העבירה את השטח של ארץ רופרט ואת הטריטוריה הצפון-מערבית לידי ממשלת קנדה. שני אלה הפכו לטריטוריה הקרויה "הטריטוריות הצפון-מערביות".
שטח ענק זה כלל את כל שטחה של קנדה המודרנית למעט אזור קולומביה הבריטית, אזור הימות הגדולות ואזור קוויבק, ניופאונדלנד וחוף לברדור.
לאחר ששטח זה הועבר לקנדה, חלקים ממנו הוצאו והפכו לפרובינציות:
מניטובה בשנת 1870.
אונטריו הוגדלה על חשבון חלקים מהטריטוריות בשנת 1882
קוויבק הורחבה מערבה בשנת 1898
טריטוריית יוקון הוקמה בשנת 1898
אלברטה וססקצ'ואן הוקמו ב-1905
חלקים נוספים מהטריטוריות הועברו לאונטריו, לקוויבק ולמניטובה בשנת 1912.
ב-1 באפריל 1999 הופרדו כשלוש חמישיות משטח הטריטוריות והפכו לטריטוריית נונאווט.
כלכלה

טריטוריה זו של קנדה עשירה במשאבים גאולוגיים: מרבצי יהלומים שהתגלו בשנת 1989 באזור אקאטי, וכן גם זהב וגז טבעי.
חפירת משאבים אלו הביאה לדאגות מפני נזקים סביבתיים, ובייחוד נזקים לפארק הלאומי נאהאני - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
פוליטיקה

בשל היותה טריטוריה, לטריטוריות הצפון-מערביות ישנן פחות זכויות וסמכויות מאשר לפרובינציה של קנדה.
לאחרונה הוענקו מספר רב של סמכויות לטריטוריה מהממשל הפדרלי, ואפשרו לטריטוריה לקבל חלק גדול יותר מההכנסות מהמיסוי בגין אוצרות הטבע של הטריטוריה.
נציב הטריטוריות הצפון-מערביות ממונה על ידי השר לענייני אינדיאנים ולפיתוח הצפון של קנדה. בעבר היו לתפקיד זה סמכויות רבות, אולם מאז שנת 1967, כשנבחרה אספה מחוקקת, התפקיד הפך סמלי.
תפקיד הנציב דומה לתפקיד המשנה למושל בפרובינציות של קנדה, אולם הנציב הוא בעל תפקיד בממשל הפדרלי ולא נציגה של המלוכה הקנדית.
בניגוד לממשלות הפרובינציות, ממשלת הטריטוריות הצפון-מערביות אינה מורכבת ממפלגה פוליטית - אלא מדובר בממשלת אחדות לאומית המורכבת מנציג אחד מכל אחד מ-19 מחוזות הבחירה. כל נציג נבחר בבחירות דמוקרטיות וחשאיות.
לאחר הבחירות המועצה המחוקקת בוחרת מושל ויושב ראש למועצה בבחירות חשאיות. שבעה מהנציגים נבחרים כשרים, והיתרה מהווים את האופוזיציה.
ראו גם

מכללת אורורה
האספה המחוקקת של הטריטוריות הצפון-מערביות
הכנסה בעין

בחשבונאות הכנסה בְּעַיִן או הטבה בְּעַיִן היא הכנסה שאינה בכסף, אלא בשירותים או מצרכים. על פי עקרונות חשבונאיים מקובלים יש להכיר בהכנסה בעין על פי שוויה המוערך.
הכנסות בעין נפוצות בגופים הפועלים במגזר השלישי, שבו חלק ניכר מהפעילות נעשית על ידי מתנדבים, שעבודתם נחשבת כהכנסה בעין.
במדינות רווחה הטבות רבות הניתנות על ידי המדינה לתושביה, כגון דיור ציבורי, חינוך חינם וכו' הן בגדר הטבות בעין.
תגמול עובדים נעשה גם באמצעות הטבות בעין, כגון רכב צמוד, ביגוד, מגורים וכו'. הטבות אלה הן חלק מהכנסתו החייבת במס של העובד, ובישראל המס עליהן מחושב לפי הגבוה מבין העלות למעביד או מחיר השוק.
הכנסה בעין בשוק ההון

בשוק ההון הכנסה בעין היא אירוע שבו חברה ציבורית מעבירה לבעלי מניותיה נכס שאינו מזומן.
כאשר מדובר בדיבידנד, האירוע נקרא דיבידנד בעין (להבדיל מדיבידנד במזומנים). דיבידנד בעין נפוץ כאשר חברה ציבורית רוצה להפריד בין הפעילויות השונות שלה.
אירוע אחר של הכנסה בעין נוצר כאשר חברה שהנפיקה איגרות חוב מתקשה לעמוד בהתחייבויותיה לבעלי איגרות החוב, ומגיעה להסדר עם בעלי איגרות החוב על פיו החברה מעבירה להם נכסים שונים בתמורה לחוב, כמו איגרות חוב חדשות שהתנאים בהם שונים (בדרך כלל פריסה ארוכה יותר של החוב) או מניות של החברה עצמה או של חברה בבעלותה.
מיסוי אירוע של דיבידנד בעין זהה בדרך כלל למיסוי אירוע של דיבידנד במזומנים, ברמת בעל המניות. לחברה עצמה נקבעים כללים מיוחדים, מאחר שיש לקבוע את השווי ההוגן של המניות אשר לא חולקו בעין, כתוצאה מניכוי מס במקור, מאחר שהחברה אינה משלמת את מסיה במניות עצמן כי אם במזומן.
הערות שוליים

↑  תקנה 8 לתקנות מס הכנסה (ניכוי ממשכורת ומשכר עבודה), התשנ"ג-1993, באתר חילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291720805171  LCCN: sh00005436
הטופ מודל הבאה של גרמניה

| --- | --- |

גמר העונה השישית
 סוגה:  תוכנית מציאות
 יוצרים:  טיירה בנקס 
 מנחים:  היידי קלום
 שחקנים:  היידי קלום 
 פרסים:  חוזה דוגמנות בשווי 100,000 דולר
 ארץ מקור:  גרמניה
 שפות:  גרמנית 
 מספר עונות:  16
 מספר פרקים:  235 (נכוו לעונה 15)
 הפקה
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 שידור
 רשת שידור:  ProSieben 
 תקופת שידור מקורית:  25 בינואר 2006 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הטופ מודל הבאה של גרמניה (Germany’s Next Topmodel) היא תוכנית מציאות גרמנית בהנחייתה של היידי קלום, המשמשת גם כשופטת וכמפיקה של התוכנית. התוכנית מהווה גרסה גרמנית לתוכנית האמריקאית "הטופ מודל הבאה" בהנחייתה של טיירה בנקס.
התוכנית משודרת מ-2006 והזוכה בעונה הראשונה היא לנה גרק ובשנייה ברברה מייר.
העונה ה-16 של התכנית עלתה לשידור ב-4 בפברואר 2021. התכנית צולמה תחת הנחיות מגפת הקורונה. העונה ה-17, עתידה לעלות לשידור ב-3 בפברואר 2022.
התוכנית שונה במעט מן הפורמט המקורי בין היתר בכך שהזוכה בסוף העונה מוכרזת מול קהל בשידור חי בקלן, בעוד שבגרסה האמריקאית הזוכה מוכרזת באולפן מצולם.
בתוכנית המתמודדות מדגמנות גם ביעדים בינלאומיים מחוץ לגרמניה ובעונה השלישית המתמודדות בתוכנית השתתפו בתצוגה של קסטרו בתל אביב.
המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לעיצוב ואדריכלות
 כתובת:  הנדון 
 מיקום:  בארנט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 קואורדינטות:  51°35′45″N 0°14′30″W﻿ / ﻿51.595888°N 0.241567°W﻿ / 51.595888; -0.241567
 moda.mdx.ac.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהמוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה(למפת בארנט רגילה) המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה(למפת בארנט מוגדלת) המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה
 
המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה (באנגלית: Museum of Domestic Design and Architecture או בקיצור "מודה" - MoDA) הוא מוזיאון הממוקם בצפון לונדון ברובע אנפילד. המוזיאון מציג אוסף נרחב ומקיף של מוצגי עיצוב ביתי מהמאות ה-19 וה-20.
במוזיאון מוצגים אוספים של מוצרי הסילבר סטודיו (יצרן טפטים שפעל בבריטניה מאז שנת 1880) וכן אוספים של מוצרי חברת הטפטים קראון וולפייפר שהחלה לפעול בשנת 1899.
המוזיאון מפעיל סדנאות שונות בתחום העיצוב.
המוזיאון מהווה חלק מאוניברסיטת מידלסקס ונמצא בקמפוס קט היל (Cat Hill) של האוניברסיטה. הכניסה למוזיאון בלא תשלום.
הבחירות הכלליות בגרינלנד 1984

הבחירות הכלליות נערכו בגרינלנד ב-6 ביוני 1984. סיומוט וסולידריות נותרו המפלגות הגדולות ביותר וזכו ב-11 מושבים כל אחת.
שיטת הבחירות

25 חברי הפרלמנט נבחרו בשיטה היחסית על פי מחוזות בחירה.
תוצאות

| מפלגה | קולות | אחוזים | מושבים | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סיומוט | 9,949 | 44.11% | 11 | 1 |
| סולידריות | 9,873 | 43.77% | 11 | 1 |
| אינואיט אטקטיגיט | 2,732 | 12.11% | 3 | 1 |
| הצבעות פסולות | 534 | - | - | - |
| סך הכול | 23,088 | 100,00% | 25 | 1- |
| בעלי זכות בחירה/ אחוז המצביעים | 34,582 | 66.76% | - | - |
ערך זה הוא קצרמרבנושא בחירות ובנושא גרינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האמנה לחיסול הנשק הגרעיני

האמנה לאיסור על נשק גרעיני (באנגלית: Treaty on the Prohibition of Nuclear Weapons או Nuclear Weapon Ban Treaty, הידועה גם בראשי התיבות TPNW) היא האמנה הבינלאומית המחייבת הראשונה האוסרת על נשק גרעיני באופן מקיף, כאשר המטרה היא פירוק של כל הנשק הגרעיני בעולם. האמנה אומצה ב-7 ביולי 2017, נפתחה לחתימה ב-20 בספטמבר, ונכנסה לתוקף ב-22 בינואר 2021.
עבור אותן מדינות שהן צד לה, האמנה אוסרת על פיתוח, ניסוי, ייצור, אגירה, הצבה, העברה, שימוש ואיום בשימוש בנשק גרעיני, כמו גם סיוע ועידוד לפעילויות אלה. עבור מדינות חמושות גרעינית המצטרפות לאמנה, היא מספקת מסגרת קצובה בזמן למשא ומתן המוביל לחיסול מאומת ובלתי הפיך של תוכנית הנשק הגרעיני שלה.
מדינה שאשררה את האמנה  מדינה חתומה
היסטוריה

הצעות לאמנה על איסור נשק גרעיני הופיעו לראשונה בעקבות ועידת סקירה של ה-NPT ב-2010, שבה דחו חמש המדינות החברות במועצת הביטחון של האו"ם ובעלות הזכות להחזיק נשק גרעיני - ארצות הברית, רוסיה, בריטניה, צרפת וסין - את הקריאות להתחיל של משא ומתן על אמנת נשק גרעיני מקיפה. תומכי פירוק הנשק שקלו לראשונה להתחיל בתהליך זה ללא מדינות אלו כ"נתיב קדימה". לאחר מכן, אמנה פחות טכנית שהתרכזה באיסור על נשק גרעיני נראתה כמטרה ריאלית יותר.
שלוש ועידות בין-ממשלתיות גדולות ב-2013 ו-2014 בנושא "ההשפעה ההומניטרית של נשק גרעיני", בנורווגיה, מקסיקו ואוסטריה, חיזקו את הנחישות הבינלאומית להוציא נשק גרעיני מחוץ לחוק. הוועידה השנייה שכזו, במקסיקו בפברואר 2014, הגיעה למסקנה שהאיסור על סוג מסוים של נשק בדרך כלל מקדים וממריץ, את חיסולו.
בשנת 2015 הקימה העצרת הכללית של האו"ם קבוצת עבודה עם מנדט לטפל ב"צעדים משפטיים יעילים קונקרטיים, הוראות משפטיות ונורמות" להשגת ושימור עולם נטול נשק גרעיני. באוגוסט 2016, היא אימצה דו"ח הממליץ על משא ומתן ב-2017 על "דרך מחייבת משפטית לאיסור נשק גרעיני, התוביל לחיסולו המוחלט".
באוקטובר 2016, הוועדה הראשונה של העצרת הכללית של האו"ם פעלה על פי המלצה זו על ידי אימוץ החלטה הקובעת מנדט למשא ומתן על אמנה על איסור נשק גרעיני (כאשר 123 מדינות הצביעו בעד, 38 נגד, ו-16 נמנעו). צפון קוריאה הייתה המדינה היחידה שהחזיקה בנשק גרעיני שהצביעה בעד החלטה זו, למרות שהיא לא השתתפה במשא ומתן.
הצבעה שנייה ומאשרת התקיימה אז בישיבת מליאה של האספה הכללית בדצמבר 2016.
עיקרי האמנה

ההקדמה של האמנה מסבירה את המוטיבציה על ידי "ההשלכות הקטסטרופליות" של שימוש בנשק גרעיני, על ידי הסיכון לקיומם העצום, על ידי הסבל של ההיבאקושה (הקורבנות ששרדו מהפצצות האטום של הירושימה ונגסאקי) והקורבנות של ניסויים גרעיניים, על ידי "הקצב האיטי של פירוק נשק גרעיני" ועל ידי "ההסתמכות המתמשכת על נשק גרעיני בתפיסות צבאיות וביטחוניות" כמו הרתעה. היא מכירה ב"השפעה הבלתי מידתית של פעילות נשק גרעיני על עמים ילידים". הוא מבטא עמידה בחוק הקיים: מגילת האו"ם, המשפט ההומניטרי הבינלאומי, דיני זכויות האדם הבינלאומיים, החלטת האו"ם הראשונה שהתקבלה ב-24 בינואר 1946, ה-NPT, וכןהאמנה למניעת ניסויים גרעיניים. יתרה מזאת, מודגשת "הזכות הבלתי ניתנת לביטול" של שימוש בדרכי שלום באנרגיה גרעינית. לבסוף, גורמים חברתיים לשלום ופירוק נשק מוכרים: השתתפות של נשים וגברים כאחד, חינוך, מצפון ציבורי, "ארגונים בינלאומיים ואזוריים, ארגונים לא ממשלתיים, מנהיגים דתיים, פרלמנטרים, אקדמאים והיבאקושה".
סעיף 1 מכיל איסורים על פיתוח, ניסוי, ייצור, אגירה, הצבה, העברה, שימוש ואיום בשימוש בנשק גרעיני, וכן על סיוע ועידוד לפעילויות האסורות. לבסוף, כל "שליטה ישירה או עקיפה על נשק גרעיני או מטעני חבלה גרעיניים אחרים" אסורה.
סעיף 2 מחייב כל צד להצהיר אם היה לו נשק גרעיני משלו או שהוצב בשטחו, לרבות חיסול או הסבה של מתקנים קשורים.
סעיף 3 מחייב צדדים שאין ברשותם נשק גרעיני לשמור על אמצעי ההגנה הקיימים של סבא"א, ואם עדיין לא עשו זאת, לקבל אמצעי הגנה המבוססים על המודל למדינות שאינן גרעיניות במסגרת ה-NPT.
סעיף 4 קובע נהלים כלליים למשא ומתן עם מדינה בודדת חמושה בנשק גרעיני שהופכת להיות צד לאמנה, לרבות מגבלות זמן ואחריות. אם אותה מדינה חיסלה את הנשק הגרעיני שלה לפני שהייתה צד לאמנה, היא מחייבת אימות של חיסול זה על ידי "רשות בינלאומית מוסמכת" לא מוגדרת, והמדינה חייבת גם לסכם הסכם הגנה עם סבא"א כדי לספק ביטחון אמין שלא הפנתה חומרים גרעיניים ושאין לה חומרים או פעילויות גרעיניות שאינן מוצהרות. אם אותה מדינה עדיין לא השמידה את הארסנל הגרעיני שלה, עליה לנהל משא ומתן עם "הרשות הבינלאומית המוסמכת" על תוכנית קצובה בזמן לחיסול מאומת ובלתי הפיך של תוכנית הנשק הגרעיני שלה, אותה היא תגיש לפגישה הבאה של המדינות החתומות או לכנס הביקורת הבא, המוקדם מביניהם.
סעיף 5 עוסק ביישום לאומי.
סעיף 6 מחייב תיקון סביבתי וסיוע לקורבנות השימוש והניסויים בנשק גרעיני.
על פי סעיף 7, מדינות צריכות לסייע זו לזו להגשים מטרות אלו, באחריות מיוחדת של המעצמות הגרעיניות. באופן כללי יותר, כל המדינות החברות ישתפו פעולה כדי להקל על יישום האמנה.
סעיף 8 קובע פגישות של מדינות אשר צד לאמנה, שעלויותיהן מתחלקות למדינות לפי סולם ההערכה של האו"ם (סעיף 9).
סעיפים 10–12 עוסקים באפשרות של תיקונים, יישוב מחלוקות ו"מטרה של דבקות אוניברסלית של כל המדינות באמנה".
על פי סעיפים 13–15, האמנה הייתה פתוחה לחתימה מ-20 בספטמבר 2017 במטה האו"ם בניו יורק. "האמנה תיכנס לתוקף 90 יום לאחר מסמך החמישים לאשרור, קבלה, אישור או הצטרפות".
סעיף 16 קובע כי האמנה "לא תהיה כפופה להסתייגויות".
סעיפים 17–20 מסדירים את הנסיגה, הקשר עם הסכמים אחרים, שוויון הטיפול לכל תרגום רשמי של האמנה, וכל שאר הפורמליות שהאמנה דרשה.
ראו גם

האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני
האמנה למניעת ניסויים גרעיניים
הערות שוליים

↑  האמנה האוסרת על נשק גרעיני אושררה - ללא תמיכת מעצמות הגרעין, באתר וואלה, 25 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009957536505171  GND: 1191776115  LCCN: n2019018047  VIAF: 2951156497226117740006   WorldCat (עם VIAF): 2951156497226117740006
הכניעה של ברצלונה (1934–1937)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינדהם לואיס (אנ')
 תאריך יצירה:  1934–1937
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  83.8 ס״מ 
 גובה:  59.7 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  N05768 (גלריית טייט) 
 מיקום:  גלריית טייט, לונדון
 
הכניעה של ברצלונה, הידוע גם בשם המצור על ברצלונה, הוא ציור משנת 1934–1937 מאת האמן האנגלי וינדהם לואיס (אנ').