stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצה פונקציונלית
התכונות הנקבעות על ידי הקבוצות הפונקציונליות > רמת החומציות

חומרים נטרליים שאינם מתפרקים לחומצה או בסיס;
אלקאנים (פחמימנים בעלי שלד פחמימני בלבד וקשרים יחידים).
אלקנים (פחמימנים בעלי שלד פחמני בלבד וקשרים כפולים).
אלקילהלידים (בעלי קבוצת CHX).
חומצות אורגניות בעלות קבוצה COOH. הפחמן של קבוצה זו מקיים קשר יחיד עם הפחמן שלפניו בשרשרת הפחמנית, קשר כפול עם חמצן אחד וקשר יחיד עם קבוצת OH. בשל האלקטרושליליות הגבוהה של שני הפחמנים, משתחרר המימן למים והופך אותם מH2O לH3O+ (יוני הידרוניום).
בסיסים אורגנים בעלי קבוצת NH.
התכונות הנקבעות על ידי הקבוצות הפונקציונליות > מסיסות

שרשראות פחמימניות בעלות קבוצה פונקציונלית המקיימת קשרי מימן מסיסות גם במים (בשל קשרי המימן של המים) וגם בנוזלים וגזים אחרים (בשל קשרי ואן דר ואלס של השרשרת הפחמימנית עצמה).
הערה: מידת המסיסות במים תיקבע על ידי אורך השרשרת הפחמימנית ומספר ההסתעפויות שלה. ככל שהשרשרת גדולה יותר ופחות מסועפת, כך גדל שטח המגע בין מולקולות החומר האורגאני ובמקרים מסוימים המולקולה כל-כך גדולה עד שמסיסותה במים זניחה למרות היותה בעלת קבוצה פונציונלית המקיימת קשרי מימן.
שרשראות פחמימניות בעלות קבוצה פונקציונלית שאינה מקיימת קשרי מימן אלא רק קשרי ואן דר ואלס, אינן מסיסות במים אך מסיסות במגוון נוזלים וגזים אחרים.
הערה: קבוצה יוצאת דופן היא CONa שאינה יוצרת קשרי מימן אך משום שהיא יוצרת חומר יוני מקוטב, המולקולה מסיסה במים.
קבוצות פונקציונליות חשובות > פחמימנים

| קבוצה | נוסחת מבנה | מבנה לואיס |
| --- | --- | --- |
| אלקאן | R(CH2)nH |  |
| אלקן | R2C=CR2 |  |
| אלקין | RC≡CR' |  {\ce {R-C{\equiv }C-R'}} |
| הלואלקאן | R-X |  {\ce {R-X}} |

| בנזיל | RC6H5 RPh |  |
קבוצות פונקציונליות חשובות > קבוצות המכילות חמצן

| קבוצה | נוסחת מבנה | מבנה לואיס |
| --- | --- | --- |
| הידרוקסיל (כוהל) | ROH | Hydroxyl |
| קטון | RCOR' |  |
| אלדהיד | RCHO |  |
| אציל | RCOX |  |
| קרבונט | ROCOOR' |  |
| קרבוקסיל (חומצה קרבוקסילית) | RCOOH |  |
| קרבוקסילט | RCOO− |  |
| אסטר | RCOOR' |  |
| הידרופראוקסיד | ROOH |  |
| פראוקסיד | ROOR' |  |
| אתר | ROR' | Ether |
| המיאצטל | RCH(OR')(OH) |  |
| המיקטאל | RC(ORʺ)(OH)R' |  |
| אצטל | RCH(OR')(OR") |  |
קבוצות פונקציונליות חשובות > קבוצות המכילות חנקן

| קבוצה ראשית | קבוצה ראשית | נוסחת מבנה | מבנה לואיס |
| --- | --- | --- | --- |
| אמיד | אמיד | RCONR2 |  |
| קרבאמאט | קרבאמאט | ROCONR2 |  |
| אמין | אמין ראשוני | RNH2 |  |
| אמין | אמין שניוני | R2NH |  |
| אמין | אמין שלישוני | R3N |  |
| אמין | אמין רבעוני | R4N+ |  |
| אימין | קטאימין ראשוני | RC(=NH)R' |  |
| אימין | קטאימין שניוני |  {\ce {RC(=NR'')R'}} |  |
| אימין | אלדאימין ראשוני | RC(=NH)H |  |
| אימין | אלדאימין שניוני | RC(=NR')H |  |
| אימיד | אימיד | (RCO)2NR' |  |
| אזיד | אזיד | RN3 |  |
| אזו | אזו | RN2R' |  |
| ציאנט | ציאנט | ROCN |  |
| ציאנט | איזוציאנט | RNCO |  |
| ניטראט | ניטראט | RONO2 |  |
| ניטריל | ניטריל | RCN |  {\ce {R-\!{\equiv }N}} |
| ניטריל | איזוניטריל | RNC |  {\ce {R-{\overset {+}{N}}{\equiv }C^{-}}} |
| ניטריט | ניטרוסואוקסי | RONO |  |
| ניטרו | ניטרו | RNO2 |  |
| ניטרוסו | ניטרוסו | RNO |  |
| אוקסים | אוקסים | RCH=NOH |  |
| נגזרות פרידין | פרידיל | RC5H4N |   |
קבוצות פונקציונליות חשובות > קבוצות המכילות גופרית

| קבוצה | קבוצה | נוסחת מבנה | מבנה לואיס |
| --- | --- | --- | --- |
| תיול | תיול | RSH |  |
| סולפיד (תיואתר) | סולפיד (תיואתר) | RSR' |  |
| דיסולפיד | דיסולפיד | RSSR' |  |
| סולפוקסיד | סולפוקסיד | RSOR' |  |
| סולפון | סולפון | RSO2R' |  |
| חומצה סולפינית | חומצה סולפינית | RSO2H |  |
| חומצה סולפונית | חומצה סולפונית | RSO3H |  |
| תיוציאנט | תיוציאנט | RSCN |  |
| תיוציאנט | איזותיוציאנט | RNCS |  |
| תיוקטון | תיוקטון | RCSR' |  |
| תיאל | תיאל | RCSH |  |
| תיואסטר | תיואסטר | RSOSR |  |
| סולפונאמיד | סולפונאמיד | RSO2NR2 |  |
קבוצות פונקציונליות חשובות > קבוצות המכילות זרחן

| קבוצה | נוסחת מבנה | מבנה לואיס |
| --- | --- | --- |
| פוספין | R3P |  |
| חומצה פוספונית |  {\ce {RP(=O)(OH)2}} |  |
| פוספאט |  {\ce {ROP(=O)(OH)2}} |  |
| פוספודיאסטר | HOPO(OR)2 |  |
ראו גם

סינתזה אורגנית
דייל צ'יהולי

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1941 (בן 83) טקומה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  תיכון וודרו וילסון  University of Washington School of Art + Art History + Design  בית הספר לעיצוב רוד איילנד  אוניברסיטת וושינגטון  University of Puget Sound 
 תקופת הפעילות:  1968–2010 (כ־42 שנים) 
 תחום יצירה:  אמנות זכוכית 
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 יצירות ידועות:  DNA Tower 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (12 במאי 2006)  Fellow of the American Craft Council (1986)  Gold Medal for Consummate Craftsmanship (2006)  תוכנית פולברייט 
 בן או בת זוג:  Leslie Jackson Chihuly 
 www.chihuly.com
 
דייל צ'יהולי (אנגלית: Dale Chihuly; נולד ב-20 בספטמבר 1941) הוא פסל זכוכית אמריקאי.
חייו

צ'יהולי, יליד טקומה וושינגטון, למד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל עיצוב פנים, אדריכלות וניפוח זכוכית.
ב-1967 קיבל תואר שני בפיסול מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וב-1968 קיבל תואר שני בעיצוב מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד.
ב-1976 איבד את הראייה בעינו השמאלית בתאונת דרכים. הפציעה גרמה לצורך להרכיב רטייה על עינו השמאלית. למרות הפציעה המשיך במלאכתו. בשנת 1979 פרק כתף במהלך גלישת גוף ובעקבות פציעה זו הפסיק לנפח זכוכית בעצמו, והחל לעצב פסלים וגופי תאורה מזכוכית, כאשר אומנים אחרים מנפחים אותם עבורו. היה ממקימי בית הספר לזכוכית פילצ'וק בארצות הברית.
צ'יהולי נשוי בפעם השנייה ולו בן אחד.
חייו > ישראל

עד שנת 2010, ביקר צ'יהולי שלוש פעמים בישראל: בשנת 1963 ביקר בקיבוץ להב. בשנים 1999–2000 הציג תערוכת פסלי זכוכית במגדל דוד בירושלים. בשנת 2010 הגיע לישראל לתערוכה בגלריה ליטבק. באותה שנה הוצגו שש דלתות זכוכית בעיצובו על במת האופרה הישראלית החדשה באופרה "טירתו של כחול הזקן" של בלה בארטוק.
בשנת 2009 הוצגה יצירתו "אש ומים" בלובי מרכז אש התורה העולמית בעיר העתיקה בירושלים. היצירה משמשת כמנורה הראשית של המרכז כשחלקה העליון מסמל את להבות האש ובחלקה התחתון טיפות המים המסמלים יחד את משמעות השם "אש התורה". היצירה נתרמה למרכז ועלותה מוערכת בכמיליון שקלים.
הערות שוליים

↑  אודות המוסד באתר בית הספר פילצ'וק
↑  צ'הולי באורות ירושלים 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259750205171  AGSA: 8667  BNE: XX4775631  BnF: cb13746871s (data)  CiNii: DA04010265  GND: 119313731  ISNI: 0000 0001 2147 7308  KulturNav: a53087f1-ccd5-4f55-84fb-79020732a10f  LCCN: n77015757  LNB: 000237559  NDL: 00686482  NGV: 2597  NKC: utb2010594861  NTA: 073355747  PIC: 292199  RKD: 119514  SNAC: w6f76zr0  SUDOC: 067288170  ULAN: 500103274  VIAF: 110779345   WorldCat (עם VIAF): 110779345
רויאל צ'ארלס סטדמן

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1875 פורטלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באוגוסט 1964 (בגיל 89) בנינג, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב רוד איילנד  בית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון 
 תחום יצירה:  איור בוטני 
 
רויאל צ'ארלס סטדמן (באנגלית: Royal Charles Steadman‏; 23 ביולי 1875 – 6 באוגוסט 1964) היה מאייר בוטני ומעצב פירות שעווה עבור משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) אשר פיתח גם שיטה מוגנת בפטנט לחיזוק דגם הפרי בשעווה.
חינוך וחיים אישיים

רויאל צ'ארלס סטדמן נולד ב-23 ביולי 1875 בפורטלנד, מיין, לאלבן צ'ארלס ואמה פרנסס סטדמן. היה לו אח גדול, ווילי. הוריו נפרדו ואביו התחתן בשנית ועבר לבוסטון, מסצ'וסטס. סטדמן למד אמנות בבית הספר לאמנויות יפות, בוסטון, וכן בבית הספר לאמנות קאולס באותה עיר. הוא המשיך ללמוד עיצוב תכשיטים בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד בפרובידנס ולאחר מכן הפך למעצב תכשיטים עבור חברה מסחרית, שם עלה לתפקיד ראש מעצבי התכשיטים. הוא גם למד עיצוב נוף, והוא לימד בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד.
סטדמן התחתן עם מיירה ל. פולר בברוקטון, מסצ'וסטס, בשנת 1894. הנישואים לא החזיקו מעמד, ובשנת 1905 התחתן סטדמן שוב, להרייט אלייזה "הטי" בקלי, איתה נולד לו בן, רויאל בקלי סטדמן, ב-1908. גם הנישואים הסתיימו, וב-1933 נישא סטדמן לאשתו השלישית, אתל אוגוסטה רוזנברגר.
קריירה במשרד החקלאות – USDA

סטדמן הצטרף ל-USDA בשנת 1915 כאמן פומולוגי של הלשכה לתעשיית הצמחים, שם היה אחד מקבוצת מאיירים בוטניים נבחרים שכללו את דבורה גריסקום פאסמור, אמנדה ניוטון, אלן אישאם שאט ואלזי לואר פומרוי. חמש שנים מאוחר יותר הוא קודם לתפקיד אמן בוטני. סטדמן צייר בצבעי מים עדינים ומפורטים בקפידה פירות וירקות, החל מהנפוצים (הדרים, תותים, ענבים, אגסים, שזיפים, אבטיחים) ועד הנדירים (אגוזי קשיו, אבוקדו). רבים מהם נצבעו בשיא הבשלות, אבל הוא גם עשה סדרה שהציגה פירות שניזוקו מהקפאה ואחסון קר. הוא גם הפיק כמה ציורי עט ודיו, קומץ ציורי פרחים (נרקיס, איריס וצבעוני), כמה סצנות היסטוריות, כמה עיצובים לחותמות דואר, ולטובת אמנדה ניוטון, את דיוקן הסבא שלה אייזק ניוטון, שהיה נציב החקלאות הראשון של ארצות הברית.
סטדמן ייצר וצייר גם דגמי פירות שעווה חלולים המציגים את המאפיינים של זנים שונים לרישומי הקבע של משרד החקלאות.  בשנת 1932 הוא רשם פטנט על שיטה לחיזוק דגמי השעווה שלו. כמות קטנה של טיח נוזלי הוזרקה דרך חור לא בולט בפרי (עם חור שני המיועד לשחרור אוויר), ולאחר מכן הפרי סובב במהירות כדי ליצור ציפוי דק דמוי קליפה בחלק הפנימי של הפרי. הדגם. לאחר שהטיח התייבש והחורים טופלו, הדגמים הוכנו. הטיח הנוסף קירב את משקל הדגם לזה של הפרי המקורי, ובכך הוסיף לאמינות התצוגה.
סטדמן פרש ב-1941, לאחר שהפיק כמעט 900 צבעי מים במהלך 26 שנות הקריירה שלו. בשנת 1943, הוא צייר דיוקן של שר החקלאות האמריקני לשעבר ג'יימס וילסון ונתן את הדיוקן למחלקה לתלייה בקשת וילסון בין בנייני הממשל.
הוא מת ב-6 באוגוסט 1964 בבנינג, קליפורניה.
הספרייה החקלאית הלאומית של USDA מחזיקה את צבעי המים שלו באוסף צבעי המים הפומולוגי שלה ויש לה גם ארכיון קטן של המסמכים שלו מהתקופה 1923–1928.
הערות שוליים

1 2  National Agricultural Library, National Agricultural Library - Home Page, www.nal.usda.gov
↑  Calhoun, Creighton Lee. Old Southern Apples: A Comprehensive History and Description of Varieties. Chelsea Green Publishing, 2011.
↑  Harris & Ewing, Agriculturalist wields brush for posterity. Royal C. Steadman, 20-year veteran of the Agriculture Department, wields his brush on wax models of apples, pears and other fruits so that the department archives will have a permanent record of outstanding characteristics of different varieties. Steadman has developed a technique for this type of art work which results in a very delectable wax apple. 12/4/35, www.loc.gov, ‏1935 (באנגלית)
↑  Process for reenforcing models of fruit or other objects made of wax or similar fusible material, נבדק ב-2021-10-23
↑  United States. Department of Agriculture, USDA, [Washington] : U.S. Dept. of Agriculture, Office of Governmental and Public Affairs, 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 9146
רוחאללה ח'ומייני

.
אייתוללה סייד רוח-אללה מוסאווי ח'ומייני (בפרסית: ‏سیّد روح‌الله مصطفوی موسوی خمینیקובץ:Ruhollah Khomeini.ogg‏Ⓘ‏, תעתיק מדויק: סיד רוחאללה מצטפוי מוסוי ח'מיני; 24 בספטמבר 1902 – 3 ביוני 1989) היה כהן דת מוסלמי שיעי ומנהיגה הפוליטי של המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979, שבה הורד מכיסאו השאה האחרון – מוחמד רזא שאה פהלווי. לאחר המהפכה שימש ח'ומייני בתפקיד המנהיג העליון – התפקיד החשוב ביותר במערכת הפוליטית של הרפובליקה האסלאמית החדשה. הוא החזיק בתפקיד זה עד יום מותו.
ח'ומייני נחשב מנהיגם הרוחני של מוסלמים שיעים רבים ברחבי העולם. באיראן (ובקרב תומכיו) הוא כונה אימאם ולא "אייתוללה בכיר". ח'ומייני היה גם תאורטיקן פוליטי אסלאמי חדשני ובעל השפעה. התאוריה המפורסמת ביותר שפיתח הייתה "וֶלַאיַתֶ פַקִיה" – שלטון חכם ההלכה. הוא נבחר לאיש השנה של המגזין "טיים" ב-1979, ונבחר כאחד מ-100 אנשי המאה ה-20 על ידי המגזין.
ביוגרפיה > באיראן > חזרה לאיראן

הסתת ח'ומייני ותומכיו נגד השאה, השביתה הכללית במדינה, וההתנגשויות האלימות בין מפגינים לצבאו של השאה (שהחל לערוק בחלקו לצד האנטי משטרי), גרמו לעזיבתו של השאה את איראן ב-16 בינואר. להשלמת המהפכה האסלאמית, נותרה איפוא רק חזרתו של ה"אימאם", וכך, ב-1 בפברואר נחת מטוסו של ח'ומייני באיראן, ונתקבל בגילויי שמחה של מיליוני אנשים (המספר המוערך של מקבלי פני ה"אימאם" נע בין מיליון אחד לשבעה). מאז, מדי שנה, כל בתי הספר, הרכבות והספינות מפעילים את הצופרים והפעמונים בשעה 9:33 בבוקר ב-1 בפברואר, לציון הרגע המדויק בו נחת מטוס "אייר פראנס" שהחזיר את ח'ומייני לאיראן, לאחר 15 שנות גלות.
ח'ומייני ביקר בבית העלמין בטהראן, "בֵהשת זַהרא", כסימן כבוד לקורבנות "השהידים" של המהפכה. בנאומו, מלבד תקיפת הממשלה שמינה השאה, הוא הבטיח לאזרחים אפשרות להצביע לממשלה שתייצג אותם, וקבע כי המולות לא יתערבו בענייניה של הממשלה. הבטחה זו לא כובדה, וח'ומייני מינה את עצמו למעשה לדיקטטור, ובממשלות העתידיות נתן רק למולות להיבחר. בנוסף הוא הבטיח מספר הקלות פופוליסטיות לאוכלוסייה, ובכלל זה שירותי חשמל, טלפון ותחבורה ציבורית בחינם, ואספקת נפט, ללא תשלום, עד פתח הבית. אף אחת מהבטחות אלו לא קויימה.
ב-11 בפברואר הכריז ח'ומייני על ממשלה זמנית. החלפת השלטון לוותה באלימות רבה שכללה את טיהור הצבא – הדחתם של אלפי קצינים, והוצאות להורג של מתנגדים למשטר, תומכי השאה ו"חוטאים" (נואפים, הומוסקסואלים). ב-30 וב-31 במרץ נערך משאל עם, ובו 98% מהמצביעים בחרו להחליף את המונרכיה ברפובליקה אסלאמית, שבה שולטים אנשי הדת; בחירות נוספות נערכו כדי לאשר את החוקה החדשה. מלבד מעמד המנהיג העליון, החוקה מגדירה את תפקידו של הנשיא, שצריך להיבחר כל 4 שנים, אולם המועמדים לנשיאות מאושרים ב"מועצת שומרי החוקה". ח'ומייני מונה למנהיג העליון לשארית חייו, וכונה באופן רשמי "מנהיג המהפכה".
ביוגרפיה > באיראן > משבר בני הערובה בשגרירות ארצות הברית

ב-1 בנובמבר 1979 קרא ח'ומייני לאזרחים להפגין כנגד אינטרסים של ארצות הברית וישראל, הוא תקף את ארצות הברית, וכינה אותה "השטן הגדול" ו"אויבי האסלאם". ב-4 בנובמבר פלשה קבוצת סטודנטים איראנים לשגרירות ארצות הברית בטהראן ולקחה את השוהים בה כבני ערובה. החוטפים דרשו את הסגרתו של השאה, ששהה בארצות הברית בטיפול רפואי (למחלת הסרטן, ממנה גסס), למשפט באיראן על "פשעיו נגד איראן". ב-23 בפברואר 1980 הכריז ח'ומייני כי הפרלמנט (המג'לס) האיראני יהיה זה שיקבע את גורלם של השבויים, ודרש את הסגרת השאה לאיראן. נשיאה של ארצות הברית, ג'ימי קרטר, סירב לדרישה, והורה על ביצועו של מבצע צבאי לשחרור השבויים, אולם המבצע כשל. מותו של השאה ב-27 ביולי 1980, פלישתה של עיראק לאיראן, והחשש מהנשיא האמריקני החדש רונלד רייגן, בעל התדמית הקשוחה יותר מקודמו, איפשרו את שחרורם של החטופים ב-20 בינואר 1981 (לאחר חתימת הסכם שבו ארצות הברית התחייבה שלא להתערב בענייניה הפנימיים של איראן, והפסקת הקפאת נכסים איראניים בשווי 8 מיליארד דולר בבנקים אמריקנים).
ביוגרפיה > באיראן > החיים תחת ח'ומייני

תחת שלטונו של ח'ומייני הוחל חוק השריעה (ההלכה האסלאמית), הגברים והנשים האיראניים הוכרחו להתלבש בהתאם לקוד הלבוש האסלאמי, נאסרה השמעת מוזיקה מערבית, ואפילו קלאסית. דמותו של ח'ומייני הייתה מוקד לפולחן אישיות, עיתונים וכלי תקשורת אחרים נסגרו, מתנגדי המשטר נכלאו (לעיתים עונו), הצליחו לברוח מחוץ לאיראן או הוצאו להורג (בשנת 1979 נרצחו בידי המשטר יותר מ-6,000 איש). במהלך השנתיים הראשונות של שלטונו, ח'ומייני הורה על הוצאתם להורג של מרבית מתנגדיו החילוניים והדתיים.
בתקופת ח'ומייני נפגע באופן משמעותי מעמדן של הנשים האיראניות. בין היתר הגביל ח'ומייני את יכולתן של נשים להחזיק בהון או להתפרנס בכוחות עצמן, ביטל את הגבלת גיל הנישואין, ופיטר את כל הנשים שעברו במערכת המשפט האיראנית, וכן את כל אנשי החוק שהביעו עמדה שונה באופן מהותי מזו שלו. חרף הפיחות במעמד הנשים, הליברליזציה היחסית שהחלה במדינה באמצע המאה ה־20 שינתה את הציפיות של הנשים האיראניות, והמחאה ההמונית הראשונה שהייתה נגד משטר ח'ומייני עסקה בזכויות נשים. יש חוקרים התולים בהתנגדות של תנועות הנשים את הסיבה למניעת התדרדרות נוספת בפגיעה בזכויות נשים.
בנוסף, ח'ומייני פעל כנגד מוג'אהדין ח'לק, ובעקבות זאת מייחסים לארגון פעולות אלימות כנגד השלטון שכללו את הפיגוע בשביעי בתיר (אנ') בו נרצחו 72 פעילי מפלגת הרפובליקה האסלאמית ובראשם מוחמד בהשתי (שני לח'ומייני) והתנקשות בראש הממשלה. בשנת 1983, לאחר ניצני התמרדות ראשונים של המולות, במהלך מלחמת איראן–עיראק, ח'ומייני החל להפגין אמביוולנטיות בנוגע לשלטון המולות. הוא טען כי התנגדותם החריפה, ואף האלימה לעיתים, של המולות מאיימת על אחדותה של איראן; במספר מקרים קרא ח'ומייני למולות לחזור "למקצוע הראוי להם", ולהפסיק להתערב בפוליטיקה וענייני הממשל.
עם קבלת החלטת הפסקת האש ביולי 1988, שסיימה את מלחמת איראן–עיראק, ארגון המוג'אהדין ח'לק ביצע תקיפה במערב איראן. בעקבותיה הורה ח'ומייני להרוג את כל האסירים הפוליטיים אם לא יביעו חרטה על פעולותיהם נגד המשטר. כמו כן, איראנים רבים נתלו במרכזי הערים, לאור חשד לתמיכה במוג'אהדין ח'לק, בהם סטודנטים רבים ו-11 אייתוללות מקורבים ליורשו המיועד של ח'ומייני, האייתוללה הפרו-דמוקרטי חוסיין עלי מונתזרי. מספר הנרצחים אינו ידוע בבירור, אולם הוא נאמד במספר אלפים.
ביוגרפיה > באיראן > מלחמת איראן–עיראק

זמן קצר לאחר המהפכה באיראן, ח'ומייני החל לקרוא למהפכות אסלאמיות ברחבי העולם המוסלמי. סדאם חוסיין, מנהיגה הבעת'יסטי החילוני של עיראק, היה מעוניין לכבוש את האזורים העשירים בנפט של שכנתו איראן (בייחוד מחוז ח'וזסתאן המאוכלס בעיקר בערבים). חוסיין גם העריך, כי איראן נחלשה עקב המהפכה והטרור הנמשך במדינה, ורצה להסיר את האיום שהציבו השיעים הקיצוניים באיראן ליציבות שלטונו, שכן האיראנים הסיתו את הרוב השיעי בעיראק נגד המשטר הסוני והחילוני של סדאם חוסיין.
בעידודה של סעודיה (ובמידה מסוימת גם של ארצות הברית, שחששה מהמשטר הקיצוני והאנטי-אמריקני החדש באיראן), צבא עיראק פלש לשטחה של איראן, ובכך התחיל את המלחמה שנמשכה 8 שנים. הפלישה, שנועדה להחליש את השפעת האסלאם השיעי הקיצוני של ח'ומייני, באופן אירוני דווקא חיזקה את מעמדו של ח'ומייני ואפשרה לו לבסס ולייצב את הנהגתו. למרות האסון הנורא שהמיטה המלחמה על איראן, הטילים שנחתו בטהראן והעובדה שהאיראנים נאלצו לנהל קרב בלימה על גבולות ארצם, לא נפגעה הפופולריות של ח'ומייני. במהלך המלחמה, העם האיראני התאחד סביב הנהגתו, הפופולריות של ח'ומייני וכוחו גדלו. ח'ומייני קרא לכל האיראנים להגן על ארצם ועל דתם כנגד המשטר העיראקי החילוני, ואלפי נערים התנדבו להילחם בעיראק, בנכונות למות "מוות קדושים", ונשלחו לחזית.
ח'ומייני סירב לסיים את המלחמה גם כשכוחותיו הדפו את העיראקים ופלשו לעיראק. שנתיים לאחר תחילת המלחמה (1982) הסכימה עיראק להפסקת אש, והחל משא ומתן מייגע בנוגע למתווה הגבול המדויק. ח'ומייני כנראה ראה בנסיגה הדיפלומטית של עיראק סימן לחולשה ודחה את רעיון הפסקת האש, בדרישה לתשלומי פיצויים גדולים, וסיום שלטונו של סדאם חוסיין, לפני הפסקת הלחימה. התנאים הללו לא איפשרו את סיום הסכסוך בעת ההיא, ובסופו של דבר נמשכה המלחמה 6 שנים נוספות, וגרמה למותם של יותר מחצי מיליון איראנים, ולשימוש בנשק כימי על ידי הצבא העיראקי (על תושביו שלו).
מחירה של המלחמה המשיך לעלות, וח'ומייני הסכים להפסקת אש ("שתיתי את כוס התרעלה", לדבריו), בתיווך האו"ם. משהסתיימה הלחימה, הורעה בריאותו של ח'ומייני, ומאבקי הכוחות בין המולות התחדשו בנוגע לירושה.
ביוגרפיה > באיראן > מותו וההלוויה

לאחר שהות של 11 ימים בבית חולים, בהם עבר ניתוחים בניסיון להפסיק את הדימומים הפנימיים מהם סבל, נפטר ח'ומייני ב-3 ביוני 1989 מסרטן הערמונית. מיליוני איראנים ביכו את מותו, ויצאו לתהלוכות אבל שמעולם לא נראו כמותן באיראן. במהלך ההלוויה בטהראן, מיליוני האנשים שניסו להתקרב לארון העץ בו נח ה"אימאם" גרמו לכאוס כללי. בשלב מסוים גופתו של ח'ומייני כמעט ונפלה לאדמה, כ-10,000 איש נפצעו וההלוויה בוטלה. ההלוויה השנייה נערכה תחת אבטחה קפדנית, ארונו של ח'ומייני צופה בברזל והוא הוקף על ידי אנשי אבטחה חמושים היטב. דווח כי יותר מ-9 מיליון אנשים השתתפו בטקס ההלוויה, בבית העלמין בטהראן. מיליונים רבים אחרים קיימו תהלוכות המוניות בערים ברחבי איראן ומחוצה לה.
ירושת תפקיד המנהיג העליון

ב-1985 האייתוללה הגדול ("אייתוללה עוזמה") חוסיין עלי מונתזרי, מראשי המהפכה, מונה למחליפו של חו'מייני. אולם עמדותיו הפרו-דמוקרטיות, התנגדותו לאופן יישום עקרון ה"ולאית פקיה", וביקורתו על התנהלות המשטר בתחום זכויות האדם גרמו לח'ומייני לגנות אותו במכתב ב-1988. כתוצאה מכך מינתה מועצת המומחים את האייתוללה (חוג'ת אל-אסלאם דאז) עלי ח'אמנאי לתפקיד המנהיג העליון.
האידאולוגיה הפוליטית ומורשתו של ח'ומייני

בכתביו ובנאומיו הרבים, קידם ח'ומייני את חזון החברה האיראנית התאוקרטית המונחית על ידי עקרונות המוסר של אנשי הדת. בולט בהקשר זה נאומו בעת החג' ב-1963, 16 שנים לפני המהפכה האסלאמית, שבו קבע כי שליט אסלאמי חייב להיות כוהן דת, המתמחה ומבין בדת האסלאם.
לפי הגותו, על השיעים להחל בפעולות שיכינו את העולם לקראת בואו של המהדי, בכלל זה השתלטות שיעית על אזורים בשליטה סונית. כמו כן עליהם לנקוט בפעולות הכנה לקראת השמדת מדינת ישראל וחיסול היהודים, כאשר פעולות אלה יושלמו על ידי המהדי בעצמו. כממלא מקומו של המהדי בעולם הזה, ח'ומייני טען שחכם הדת השליט הוא יורשו של מוחמד, נציגו של האל עלי אדמות, ולפיכך מונחה ישירות על ידי אלוהים ואינו יכול לטעות.
צוואתו של ח'ומייני שפורסמה לאחר מותו, עודדה את הציבור האיראני בכלל, ובייחוד את המעמדות הנמוכים, להמשיך ולדבוק במימוש האידיאלים של המהפכה האסלאמית.
הוא האמין בכלכלה סוציאליסטית, אך עם זכות האזרח לקניין פרטי מסוים. ח'ומייני טען כי העסקים והתאגידים צריכים להיות מחויבים לתרום לארגונים דתיים, שיקדמו את האסלאם השיעי. הוא יעץ שלא להרשות לאנשים עשירים לקחת חלק בממשלה, וטען כי הפוליטיקאים צריכים לנהוג כמוהו ולחיות באופן צנוע וחסכני.
רעיונותיו של ח'ומייני, מלכתחילה לא מצאו חן בעיני כוהני הדת באיראן בשל מהפכנותם, והתנגדותם לאיחוד הגס בין דת למדינה. הראייה המקובלת על חכמי הדת השיעיים הייתה כי הם צריכים להיות במעמד של יועצים לממשל, ולא הממשל עצמו. בדרך כלל מולות אלו היו שמרנים מבחינה תאולוגית וחששו מחידושים, ואילו ח'ומייני האמין כי פירושי האסלאם צריכים להתפתח, גם אם פירושים אלו סוטים מהמסורת. בניגוד למנהג כוהני הדת האחרים באותם הימים, ח'ומייני ניהל אורח חיים צנוע וסגפני, התעניין באירפאן (תורת המסתורין השיעית), והתנגד לאחזקת אדמה ועושר רב בידי המולות.
ח'ומייני ספג ביקורת על כך שרפורמות דמוקרטיות וחברתיות רבות שהבטיח לא בוצעו במהלך חייו. בתשובה הוא טען כי המהפכה האסלאמית לא הושלמה, ורק כאשר תהפוך איראן לאסלאמית בכל מובן, דמוקרטיה וחופש ינבעו "כתוצאה טבעית לטרנספורמציה כזאת". בראיית ח'ומייני, הדמוקרטיה באיראן צריכה להיות מוגבלת בהתאם לחוקי האסלאם (למשל, לנשים אסור להצביע בבחירות), מאחר שמרבית הציבור הוא מוסלמי, כל דבר שסותר את האסלאם יפגע ברוב, וכך יפגע בדמוקרטיה.
פוליטיקאים כדוגמת אכבר האשמי רפסנג'ני ומוחמד ח'אתמי, קידמו מדיניות מתונה ורפורמיסטית יותר, ובכך הביאו לעימות בינם לבין המנהיג העליון באיראן עלי ח'אמנאי, הרשות השופטת ומשמרות המהפכה. האיראנים השמרנים טוענים כי המדיניות הזו, עומדת בסתירה לעקרונותיו של ח'ומייני, אולם הרפורמיסטים טוענים, בייחוד מוחמד ח'אתמי, כי המדיניות תואמת את עקרונותיו של ח'ומייני. ח'אתמי מזכיר את אזהרותיו התמידיות של ח'ומייני נגד קיצוניות, ועמדותיו בנוגע לחופש הדיבור.
רבים באיראן ראו את המדיניות הרפורמיסטית כמאפשרת לאליטות העשירות לשלוט במדינה, וכך גורמת לניכור המעמד הנמוך באיראן; ההתקרבות למערב, ותחושת ניתוק ממורשתו של ח'ומייני היו גורמים מרכזיים לבחירתו של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד השמרן, בבחירות ב-2005.
ב-1989, פרסם ח'ומייני פתווה, שקראה להריגתו של הסופר סלמאן רושדי, תוך קביעה כי רציחתו של הסופר היא חובה דתית עבור כל מוסלמי, בשל "חילול" שמו של הנביא מוחמד, בספרו "פסוקי השטן". ספרו של רושדי מכיל חלקים שחלק מהמוסלמים, ובהם ח'ומייני, רואים כמעליבים את האסלאם ונביאו. פרסום הפתווה גרם לאנשים רבים במערב, בייחוד אנשי השמאל, שלפני כן תמכו במהפכה כנגד השאה, לשקול מחדש את תמיכתם בח'ומייני.
האידאולוגיה הפוליטית ומורשתו של ח'ומייני > ח'ומייני ועידוד פיגועי ההתאבדות

עם פרוץ מלחמת איראן עיראק, לאור נחיתות הכוחות האיראניים בתחמושת ורמת האימון, קרא ח'ומייני לאזרחים להתנדב ולהגן על דתם, בפני הפולשים העיראקיים, הוא עודד את האיראנים להידמות לאימאם השיעי הנערץ חוסיין, שמת "מוות קדושים" בקרב כרבאלא כנגד הח'ליף ה"כופר" יזיד הראשון (הנערים יצאו לשדה הקרב בקריאות "כנגד היזיד של זמננו!" ו"כרבאלא נוספת מחכה לנו!"). מאות אלפים של נערים צעירים, נשים וזקנים התנדבו לארגון הבאסיג' שהקים המשטר. המתנדבים הנלהבים, שמרביתם היו בני פחות מ-18, הביאו תכריכים מביתם, בנכונות למות. המשטר הזמין 500,000 מפתחות מפלסטיק מטאיוואן, והם ניתנו למתנדבים – מתאבדים, כדי שיפתחו בפניהם את שערי גן עדן. בצעידה של "גלים אנושיים" לפני הצבא האיראני, הנערים הלא חמושים "ניקו" את שדות המוקשים שנמצאו בגבולה הצפוני של עיראק. ח'ומייני ומשטרו עודדו ושיבחו את מעשה ההתאבדות של הצעירים האיראניים
עידוד פיגועי ההתאבדות סותרים את הקוראן, מאחר שבמספר מקומות בספר נאסרת התאבדות, ואף נאמר כי הממית עצמו יישרף בגיהנום, אולם ח'ומייני אימץ את הראייה הפונדמנטליסטית, בה התאבדות למטרת פגיעה ב"אויבי האסלאם", אינה רק מותרת, אלא גם טובה ומבטיחה את מקומו של המתאבד בגן עדן. המתאבד המפגע הראשון בהיסטוריה המודרנית, היה מתנדב הבאסיג' חוסיין פהמידה, בן ה-13 שקשר לגופו חומר נפץ ונשכב תחת טנק עיראקי ב-1980, כיום פהמידה מונצח בבולים, שטרות איראניים, תיקי בית ספר, תוכניות טלוויזיה לילדים וסרטים איראניים. הגותו של ח'ומייני הייתה גם אחראית לפיגוע מכונית התופת הראשון, שבוצע בידי אחמד כוסייר, בן ה-15 מארגון חזבאללה, וגרם למותם של 74 חיילים ישראליים בצור (לבנון) ב-11 בנובמבר 1982. ח'ומייני קידש את פעולתו של כוסייר בפתווה, ולאחר מכן הוקמה מצבת זיכרון לכבודו בטהראן.
המשטר סייע להקמתם, ולמימונם של ארגוני טרור רבים, המפורסמים שבהם ארגון החזבאללה והג'יהאד האסלאמי, שעד היום זוכים לסיוע כלכלי והדרכות לפעילים מאיראן. האידאולוגיה של חזבאללה מבוססת בין היתר על ההשפעה האידאולוגית של ח'ומייני ועל התמיכה בפיגועי התאבדות כדרך למאבק באויבי האסלאם.