stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאו גאסול
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ממפיס | 4 | 4 | 33.5 | 0.571 | 0.000 | 0.900 | 5.0 | 2.5 | 1.0 | 1.5 | 18.3 |
| 2005 | ממפיס | 4 | 4 | 33.3 | 0.488 | 1.000 | 0.500 | 7.5 | 2.5 | 0.5 | 1.8 | 21.3 |
| 2006 | ממפיס | 4 | 4 | 39.5 | 0.433 | 0.000 | 0.767 | 6.8 | 3.0 | 0.5 | 1.2 | 20.3 |
| 2008 | לייקרס | 21 | 21 | 39.8 | 0.530 | 0.000 | 0.692 | 9.3 | 4.0 | 0.5 | 1.9 | 16.9 |
| 2009 | לייקרס | 23 | 23 | 40.5 | 0.580 | 0.000 | 0.714 | 10.8 | 2.5 | 0.8 | 2.0 | 18.3 |
| 2010 | לייקרס | 23 | 23 | 39.7 | 0.539 | 0.000 | 0.759 | 11.1 | 3.5 | 0.4 | 2.1 | 19.6 |
| 2011 | לייקרס | 10 | 10 | 35.8 | 0.420 | 0.500 | 0.800 | 7.8 | 3.8 | 0.4 | 1.7 | 13.1 |
| 2012 | לייקרס | 12 | 12 | 37.0 | 0.434 | 0.400 | 0.828 | 9.5 | 3.7 | 0.5 | 2.1 | 12.5 |
| 2013 | לייקרס | 4 | 4 | 36.5 | 0.481 | 0.000 | 0.545 | 11.5 | 6.5 | 0.5 | 0.8 | 14.0 |
| 2015 | שיקגו | 9 | 9 | 32.6 | 0.495 | 0.000 | 0.750 | 9.9 | 3.3 | 0.6 | 2.3 | 15.1 |
| 2017 | סן אנטוניו | 16 | 7 | 22.8 | 0.439 | 0.333 | 0.708 | 7.1 | 1.9 | 0.4 | 0.9 | 7.7 |
| 2018 | סן אנטוניו | 5 | 0 | 18.0 | 0.500 | 0.333 | 0.900 | 4.8 | 2.8 | 0.0 | 0.2 | 6.0 |
| קריירה |  | 136 | 122 | 35.5 | 0.508 | 0.297 | 0.741 | 9.2 | 3.2 | 0.5 | 1.7 | 15.4 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד
תארים והישגים

במהלך הקריירה שלו זכה גאסול בתארים קבוצתיים ואישיים רבים, הן ברמת המועדונים והן בנבחרת הלאומית:
| --- | --- |
 ליגת ה-NBA אליפות ה-NBA עם לוס אנג'לס לייקרס: 2008/2009, 2009/2010  חמישיית העונה: החמישייה השנייה: 2010/2011  החמישייה השלישית: 2008/2009, 2009/2010  בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA:‏ 2006, 2009, 2010, 2011  רוקי השנה: 2001/2002  חמישיית הרוקיז: החמישייה השנייה: 2001/2002  מר אירופה: 2004, 2009  פרס יורוסקאר: 2008, 2009, 2010  שחקן השנה של פיב"א אירופה: 2008, 2009 ברצלונה אליפות ספרד: 2000/2001  גביע המלך הספרדי: 2000/2001  MVP של סדרת הגמר בליגה הספרדית: 2001  MVP של גמר גביע המלך הספרדי: 2001  החמישייה השנייה של היורוליג: 2000/2001:  נבחרת ספרד אליפות אירופה בכדורסל: מדליית זהב: 2009, 2011, 2015  מדליית כסף: 2003, 2007  מדליית ארד: 2001 2013  מדליית זהב באליפות העולם בכדורסל: 2006  מדליית כסף במשחקים האולימפיים: בייג'ינג 2008  MVP של אליפות העולם: 2006 חמישיית הטורניר: 2006  MVP של אליפות אירופה: 2009, 2015 חמישיית הטורניר: 2001, 2003, 2007, 2009, 2011
סיטרואן

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת
 מוטו:  ״טכנולוגיה יצירתית״
 מייסדים:  אנדרה סיטרואן
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־106 שנים)
 חברת אם:  קבוצת PSA
 חברות בנות:  Citroën Argentina 
 מיקום המטה:  צרפת סן-אוון, צרפת
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב
 מוצרים עיקריים:  מכוניות
 מנכ"ל:  וינסנט קובי
 עובדים:  13,900
  
 www.citroen.com
 
סמלה הקודם של החברה
סיטרואן (צרפתית: Citroën) היא יצרנית מכוניות צרפתית שנוסדה בשנת 1919.
מייסד החברה אנדרה סיטרואן נולד בשנת 1878 למשפחה יהודית ממוצא הולנדי (פירוש השם סיטרואן הוא "לימון" בהולנדית וצרפתית). לאחר סיום לימודיו התגייס לצבא ולאחר שחרורו התקבל לעבודה במפעל המכוניות הכושל מורס, שם פגש את הנרי פורד, מייסד חברת פורד, שהגיע כדי לסייע ביעול תהליכי היצור במפעל.
השנים הראשונות

ב-1913 הקים סיטרואן מפעל ליצור גלגלי שיניים בפטנט ייחודי שאותו רכש – שילוב של שני גלגלי שיניים אלכסוניים זה לצד זה בכיוונים הפוכים, על מנת לבטל את העומס הצירי שנוצר בשל השימוש בגלגל שיניים אלכסוני. דוגמת שילוב זה הפכה לסימלה של חברת סיטרואן בשנת 1919.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה רכש אנדרה שטח אדמה בפרברי פריז, על רציף Quai de Javel. הוא הקים מפעל תחמושת שיצר פגזים בשיטות אמריקאיות, והגיע לתפוקה של 5,000 פגזים ליום.
המפעל ירד בחשיבותו לאחר מלחמת העולם הראשונה וחלה ירידה בביקוש למוצריו. עם זאת הטכנולוגיה שלו התאימה לחזונו של אנדרה סיטרואן לייצור מכוניות בפס יצור. בניגוד ליצרני רכב אירופאים אחרים שיצרו בסדנאות רכב קטנות דגמים בודדים בעבודת יד מלאה, ובכך ייקרו את מחירי המכוניות, שאף סיטרואן לחקות את המודל של חברת פורד, לייצור המוני בהיקף של מאות מכוניות ליום. הוא קיווה כך להוזיל את עלות היצור ולהפוך את תוצרת המפעל לשווה לכל נפש.
דגם A של החברה הושק כבר בשנת 1919. דגם A היה כלי הרכב הראשון באירופה שיוצר בטכנולוגיה של פס יצור. הדגם היה אכן דומה לדגם T של פורד, ומחירו היה כחצי ממחיר הדגמים המתחרים. היו בו כל חידושי התקופה: אורות, מצת חשמלי וגלגל חלופי תלוי לצד הרכב. המנוע היה בעל ארבע בוכנות, המהירות המרבית הייתה 65 קמ"ש וצריכת דלק חסכונית של 15 קילומטר לליטר. יוצרה גם גרסת ספורט "טורפדו", וטנדר קל בעל יכולת נשיאה של 300 קילוגרם, שהיה מצופה עץ.
ב-1921 החל יצור ה-B2. הגלגל החלופי עבר לאחור, היו תריסי אוורור מנוע צדדיים, המהירות המרבית עלתה ל-70 קמ"ש, וכן יוצר דגם סגור. בגלל אמינותה ומהירותה של המכונית, היא הייתה חביבה על רופאים והיא קיבלה את הכינוי "מכונית הדוקטור". יוצרה גם גרסת ספורט B2 קאדי, בעלת בוכנות מסגסוגת קלה, מהירות 90 קמ"ש ומנוע 1.4 ליטר. זוהי מכונית הספורט הראשונה באירופה שיוצרה ביצור המוני.
שיטות מודרניות וראייה עסקית חדשנית

סיטרואן הנהיג במפעלו הטבות סוציאליות שלא היו מובנות מאליהן באותה תקופה: ימי מחלה בתשלום, ביטוח שיניים וגן ילדים לילדי העובדים.
חברת סיטרואן הייתה כבר מתחילתה, וכזאת היא גם היום, חברה מובילת דרך וחדשנית. דגמיה הם בעלי עיצובים מיוחדים ולעיתים אוונגרדיים, וכוללים גם חידושים טכנולוגיים ייחודיים.
המכוניות נמכרו כבר מראשית קיומו של המפעל בהנחות ובאשראי של עד שנה וחצי. אנדרה סיטרואן הבין את חשיבותם של שיווק, פרסום ותדמית. בשנת 1922 חצו 5 מכוניות סיטרואן B2 את מדבר סהרה, ולאחר מכן נערכו עוד מספר מסעות כאלה, כמו "המסע השחור" שבמסגרתו חצו 8 מכוניות סיטרואן ו-16 נהגים וטכנאים את אפריקה, מצפון לדרום במשך שישה חודשים.
בשנות ה-30 נערך "המסע הצהוב", ובו נסעו 14 מכוניות ו-40 איש מביירות להימלאיה, דרך סין ומדבר גובי, מסע של 21,000 ק"מ. הצלחות אלו הביאו פרסום ומוניטין לחברת סיטרואן ולרכביה.
אנדרה סיטרואן דאג ששמה של סיטרואן יתנוסס בכל מקום אפשרי. הוא תרם 150,000 שלטי דרכים, שעל כולם התנוסס גם הלוגו של סיטרואן.
ב-1925 רכש סיטרואן את זכויות הפרסום על מגדל אייפל. 250,000 נורות יצרו את אותיות השם סיטרואן מלמעלה למטה, לאורכו של המגדל. צ'ארלס לינדברג סיפר שזהו ציון הדרך שראה בהגיעו ב-1927 בשעת לילה לפריז, לאחר שחצה את האוקיינוס. אנדרה סיטרואן מיהר להזמינו לטקס במפעלו, בהשתתפות 6,000 עובדי המפעל.
אחת מגרסאות הג'ינגל של סיטרואן בוצעה על ידי הזמרת האמריקאית הפופולרית ג'וזפין בייקר.
סיטרואן יצר דגמי צעצוע של מכוניותיו בגדלים שונים, וכן את ה"סיטרואנט", מכונית מונעת בדוושות, ולאחר מכן גם דגם חשמלי. בעיירות נופש ארגנה סיטרואן תחרויות לילדים בדגמים אלו.
דגמים חדשים, נפוצים ועממיים

ב-1922 הושק דגם CV5. האות C הוא האות הראשונה במילה סוס (cheval) בצרפתית. המכונית הייתה דו-מושבית ואחר כך תלת-מושבית. מנועה קטן ופשוט – 850 סמ"ק. 65 קמ"ש בלבד, וזולה ביותר. המכונית נמכרה היטב וזכתה
לפופולריות בקרב נשים. מרבית המכוניות היו צהובות ועל כן זכתה המכונית לכינוי petit citron – "לימון קטן". אנדרה סיטרואן הכריז שייצר 100 מכוניות ליום, והתייחסו בספק לדבריו. אך בשנת 1924 הגיעה התפוקה ל-300 מכוניות ליום.
בשנת 1924 התחילה סיטרואן לעבוד בשיתוף פעולה עם המהנדס האמריקאי אדוארד גואן באד (Edward Gowan Budd). באד עסק בעיקר בתכנון קרונות רכבת עבור יצרנית הקרונות פולמן, אך פיתח במקביל טכנולוגיות מתכת ליצור מרכבי המכונית. בשנה זו יוצרה מכונית התצוגה All steel b-10 שכל המרכב שלה היה ממתכת. בשנה זו התחילה סיטרואן לייצר סדרתית את דגמי C-5 ו-C-4 .
ב-1928 יוצרה מכונית סיטרואן הראשונה שכל המרכב שלה היה עשוי מתכת. זו הייתה גם המכונית הראשונה באירופה עם מרכב כזה.
ב-1930 יצרו גואן באד וחברת סיטרואן דגם תצוגה (קונספט) חדשני עם מרכב מתכת אחיד והנעה קדמית.
היצרנים עדיין יצרו מרכבים שחלקם עץ וברזנט וההנעה במכוניותיהם הייתה מאחור. דגם זה היה האבטיפוס של מכונית onze l'eger'e ולאחריה מכונית Traction Avant, מהידועים והבולטים בדגמי סיטרואן שיוצרה החל מ-1934 ועד 1956. מתחריה של סיטרואן אימצו את מרכב המתכת ואף יצרו דגמים אווירודינמיים יותר ועד מהרה יצא לסיטרואן טראקסיון אוואנט שם של מכונית מיושנת ביחס למתחריה. התחרות הקשה אילצה את סיטרואן להוריד מחירים והיא נקלעה במהרה להפסדים גדולים, ועמדה על סף פשיטת רגל.
חברת מישלן הצרפתית, כיום מיצרניות הצמיגים המובילות בעולם, רכשה את סיטרואן ב-1934. הדגם הראשון עליו היא ניסתה את הצמיגים הרדיאליים שלה היה הטראקסיון אוואנט. עד אז צמיגי המכוניות היו עשויים גומי מלא.
אנדרה סיטרואן, מייסד החברה, מת שנה לאחר מכן, ב-1935.
רכישת מזראטי

ב-1968 רכשה פיאט האיטלקית 15% מסיטרואן, מהלך שלא נשא חן בעיני אוהדיה הצרפתים ואף בעיני הממשלה עצמה. בשנה זו רכשה סיטרואן את יצרן מכוניות הספורט-יוקרה האיטלקי מזראטי. במשותף עם מזראטי יוצרה מכונית הספורט הייחודית SM, שהקדימה את זמנה בעשרות שנים והיא יכולה להיחשב לחדשנית ומשוכללת גם היום. למכונית היה מנוע VS בתצורת V עם שישה צילינדרים בנפח 2.7 ליטר. מהירות מרבית של 230 קמ"ש, 2 מאפרות, 5 הילוכים ידניים או אופציה אוטומטית, והזרקת דלק אלקטרונית (החל מ-1972).
סיטרואן השתמשה ברכיבים ובחומרים הטובים, היקרים והאיכותיים ביותר, ואכן הרכב היה יקר מאוד, ומחירו
עלה על זה של מכונית קדילאק מקבילה.
ב-1973 פרץ משבר הדלק שפגע קשות בסיטרואן. פיאט מכרה את חלקה, וגם סיטרואן נאלצה להיפרד ממזראטי. סך הכול יוצרו 13,000 מכוניות SM בתקופה זו.
האיחוד עם פיג'ו

בשנת 1974 התאחדה סיטרואן עם פיג'ו ונוצרה חברת PSA (פיג'ו סוסאיטה אנונים – פיג'ו בע"מ). בשנה זו גם הופסק יצור ה-DS, והושק דגם ה-CX המתקדם והמפואר שהיה שריד אחרון פרי פיתוח סיטרואן טרם ההשפעה של פיג'ו.
בשנת 1982 החלה סיטרואן לייצר את המכונית המשפחתית BX. המשפחתית החדשה נועדה להתחרות בחידושי הטכנולוגיה והעיצוב החדשני של רנו במחיר נוח. גם בישראל הגיעה ה-BX לראש טבלת המכירות בשנים 1986, 1987. בשנת 1993 היא ירדה סופית מפס היצור. סה"כ יוצרו כ-2,500,000 יחידות.
סיטרואן נכנסה לנישות חדשות בהן לא הייתה פעילה עד אז. ב-1984 הושק הטנדרון C-15, שהוחלף בהמשך על ידי הברלינגו.
במהלך שנות ה-80 הוצגה קשת הדגמים החדשה של סיטרואן. מכונית המיני AX אשר החליפה בשנת 1988 את ה-visa ניסתה לחקות את הצלחתה של הדה שבו האגדית במידת הצלחה פחותה. ה-ZX המשפחתית-קומפקטית הושקה ב-1991, וה-XM הושקה בשנת 1989 וזכתה בפי כתבי רכב לכינוי "מרבד קסמים".
בשנת 1993 הוצגה המשפחתית החדשה קסנטייה (בה זנחה סיטרואן את סימול הדגמים באותיות), אחריה הסופרמיני סקסו וב-1997 המשפחתית הקומפקטית קסארה.
שנות ה-2000

בשנות ה-2000 הוצגו הדגם הקומפקטי C3, המשפחתית הגדולה C5, ובפברואר 2005 הדגם המשפחתי החדש C4.
ה- C4 נועדה להחליף את הקסארה שיוצרה מ-1997 ונמכרה ב-1.5 מיליון יחידות.
המגמה של סדרה C כולה היה להנמיך במעט את רמת האבזור והפאר ולהפוך את המכוניות לזולות ונגישות יותר
לקהל הקונים. גם העיצובים הפכו פחות רעשניים ויותר שמרניים. אף על פי כן, בסוף 2005 הוצג דגם ה-C6 שנועד להשיב לסיטרואן את תהילת העבר. ה-C6 הוא דגם הדגל המפואר של החברה והוא מזכיר במראהו את דגם ה-DS עטור השבחים מן העבר. נשיא צרפת לשעבר ז'אק שיראק בחר בו כרכב השרד שלו.
מרוצי ראלי

סיטרואן הקפידה מאז היווסדה על נוכחות בולטת במסלולי המרוצים. ב-1959 זכה דגם ID19 בראלי של מונטה קרלו. דגם ה־DS21 הצליח גם כן על מסלולי המרוצים וזכה מספר פעמים במירוץ מרוקו.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השתתפה סיטרואן בהצלחה רבה באליפות העולם בראלי, הן בקטגוריית היצרנים והן בקטגוריית הנהגים. סבסטיאן לואב זכה בתשע עונות ברציפות באליפות הנהגים, משנת 2004 עד 2012 ובחלק מהשנים אף הוביל את סיטרואן לזכייה באליפות היצרנים. הוא נהג בדגם XSARA WRC של סיטרואן עד שנת 2006 ובדגם C4 WRC החל מ-2007. מ-2011 עד לפרישתו נהג בסיטרואן DS3 WRC. דגם הסיטרואן C3 WRC, שהושק בשנת 2017 היה האחרון ששימש את הקבוצה עד לפרישתה מהאליפות בסוף עונת 2019.
דגמים נוכחיים

C1: מיני. מונעת במנוע 1.0 ל׳ אטמוספירי (69 כ״ס), ממותגת בישראל גם כטויוטה אייגו ופיג׳ו 108.
C3: סופרמיני. הדור החדש מציע מגוון רחב של התאמה אישית, המתבטא בכמות גדולה של אפשרויות צבעים לבחירה לצביעת חוץ הרכב ותא הנוסעים. חולקת את מנועיה עם הפיג׳ו 208 ומתחרה ברכבים כגון פולקסווגן פולו ופורד פיאסטה.
C3 פיקאסו: מיקרוואן. מציע מרווח גדול לתא הנוסעים ועיצוב חוץ מרובע, העוזר לשימושיות. מונע במנוע 1.6HDi (טורבו-דיזל) עם 100 כ״ס. מתחרה ברכבים כגון פולקסווגן גולף ספורטסוואן.
C4: משפחתית האצ׳בק. מונעת במנוע 1.2 ל׳ טורבו-בנזין המפיק 130 כ״ס, המשרת גם את מקבילתה – פיג׳ו 308. מתחריה העיקריים הם פולקסווגן גולף וסיאט לאון.
C4 קקטוס החדש: משפחתית קומפקטית. עיצובה ייחודי לקטגוריה, הן מבפנים והן מבחוץ. הדגם החדש משיק לראשונה את תפיסת ה-Citroen Advanced Comfort (להלן CAC) הכוללת שילוב של טכנולוגיות חדשניות שמטרתן נוחות נסיעה מקסימלית. לדגם החדש טכנולוגית מתלים חדשנית ה-Progressive Hydraulic Custions, המרככות משמעותית את הנסיעה על הכביש ובנוסף את ה-Advanced Comfort Seats, מושבים בעלי שכבת ספוג נוספת לנוחות גבוהה, שתי טכנולוגיות אלה ונוספות אחרות יחד, מייצרות תחושת "שטיח מעופף" בנסיעה על הכביש. הדגם החדש גם זונח את ה-AirBumps שממוקמים כעת בחלק התחתון של הרכב. כמו בהרבה מדגמי סיטרואן, ישנו מבחר גדול של אפשרויות צביעת הרכב. מונעת במנוע 1.2 ל׳ pure-tech זוכה הפרסים המפיק 110 כ״ס.
C4 ספייסטורר: לשעבר פיקאסו. מיניוואן 5 מושבים. בשונה מהרבה ממתחריו, אפילו המיניוואן מציע עיצוב עשיר מבחוץ ובעיקר בתא הנוסעים המרווח. בחזית ה-C4 ספייסטורר מותקן מנוע 1.6HDi המפיק 120 כ״ס, או טורבו-בנזין באותו נפח (THP) עם 165 כ״ס.
C4 גרנד-ספייסטורר: לשעבר גרנד-פיקאסו. מיניוואן 7 מושבים. הגרנד-ספייסטורר הוא גרסת 7 המושבים של ה-C4 פיקאסו הרגיל.
ברלינגו: מסחרית קלה. זמין עם תיבת הילוכים ידנית או רובוטית, המשודכות למנוע 1.6HDi בהספק 75 או 100 כ״ס. ממותג גם כפיג׳ו פרטנר ומתחרה בעיקר בפולקסווגן קאדי.
ג׳אמפי: ואן. זמין בכמויות מושבים שונות ועם שני מנועים: 2.0HDi המפיק 128 כ״ס, משודך לתיבה ידנית, או 2.0HDi המפיק 163 כ״ס ומשודך לתיבה אוטומטית. ממתחריו: פולקסווגן טרנספורטר, פורד טראנזיט.
DS אוטומובילס

בשנת 2009 סיטרואן הקימה חטיבת יוקרה חדשה בשם ותיק – DS אוטומובילס. הדגם הראשון של המותג החדש היה DS3. בשנת 2014 מותג היוקרה התנתק להיות חברה בפני עצמה, שלא נשאה את סמל סיטרואן בחזית.
דגמי DS אוטומובילס:
DS3 – רכב סופר-מיני שמבוסס על הסיטרואן C3 ומציע עיצוב ואבזור יוקרתי יותר. הדגם הוצג בשנת 2008, ועבר מתיחת פנים בשנת 2014 שהשילה ממנו את סמל סיטרואן, ושינתה במעט את פנסיו. בשנת 2012 נוספה לדגם גרסה בעלת גג נפתח. לדגם קיימת גרסת "racing" עם מנוע 1.6 ליטר טורבו המפיק 207 כוחות סוס. ביצועי הדגם הם תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש תוך 6.5 שניות, ומהירות מרבית של 235 קמ"ש.
DS4 – מכונית משפחתית בתצורת האצ'בק שמבוססת על שלדת סיטרואן C4. הדגם הוצג. בשנת. 2010, ומיד לאחר צאתו זכה בתואר "המכונית היפה ביותר" בפסטיבל המכוניות הבינלאומי בצרפת. בשנת 2015 הדגם עבר מתיחת פנים שכללה פנסי LED ומטל הליד חדשים בחזית, ועיצוב פנים משופר עם מערכת מולטימדיה חדשה. יחד עם מתיחת הפנים הוצגה גם גרסת "קרוסבק" עם מרווח גחון גדול ב-3 ס"מ מהדגם הרגיל ועיצוב שטח.
DS5 – בשונה מה3 וה-4 שהמספר מציין את הבסיס מבית סיטרואן, הד.ס. 5 לא מבוסס על הסיטרואן C5 אלא על גרסה מוארכת של שלדת ה-C4, זאת שמשרתת את גרסת הפיקאסו של הדגם המשפחתי. הדגם הוצג בשנת 2011, ועבר ב-2015 מתיחת פנים יחד עם ה־Ds4. במתיחת הפנים הוצגה גם גרסת 5LS עם עיצוב שטח ומרווח גחון גדול ב-1.5 ס"מ. לדגם ישנה גרסה היברידית עם 200 כ"ס והנעה כפולה.
DS7 – רכב פנאי בינוני, הדגם הראשון של DS אחרי שהפך למותג בפני עצמו. הדגם הוצג לראשונה בשנת 2016 בתערוכת פריז, והוא הוענק לעמנואל מקרון לרגל בחירתו לנשיאות צרפת. מידות הרכב זהות ל-ד.ס.5, למעט הגובה: הרכב רושם יתרון של 11 ס"מ על פני ה-5. לרכב מנועי בנזין או דיזל בנפחים שונים בין 1.2 ל-2 ליטר. לדגם גם גרסה היברידית עם מנוע 2 ליטר טורבו-בנזין, ומנועי עזר חשמליים המפיקים יחד 300 כ"ס. אנשי ד.ס. מתגאים במערכת מתלים אדפטיביים שמשתמשים במצלמה שרואה את הדרך ומתאימה כל מתלה בנפרד לנוחות מרבית.
דגמים חשמליים

סיטרואן אי-מיארי
דגמי קונספט

סיטרואן סורוולט
סיטרואן טוביק
בישראל > נתוני מכירות

על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטיים ומסחריים עד 3.5 טון):
| שנה | מכירות | מיקום כללי |  % שינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 7,239 | 11 | -0.1 |
| 2018 | 7,247 | 11 | -13.7 |
| 2017 | 8,393 | 11 | 2.7 |
| 2016 | 8,175 | 13 | 33.9 |
| 2015 | 6,107 | 14 | 29.2 |
| 2014 | 4,728 | 15 | -28.8 |
| 2013 | 6,636 | 12 | 8.5 |
| 2012 | 6,116 | 13 | -19.7 |
| 2011 | 7,620 | 13 | 22.3 |
| 2010 | 6,229 | 14 | 3.6 |
הערות שוליים

↑  קינן כהן‏, סבוטאז' צרפתי, באתר וואלה, 1 בספטמבר 2019
↑  מכירות סיטרואן בישראל, קארזון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436400305171  GND: 4148056-9  ISNI: 0000 0001 2369 5499  LCCN: n78067061  NKC: ph208174  SUDOC: 027378640  VIAF: 149868950   WorldCat (עם VIAF): 149868950 
סיטרואן דה שבו
סיטרואן BX שנת 1991
סיטרואן C2
סיטרואן DS, ה"אלילה"
סיטרואן sm
סיטרואן ברלינגו
Citroën C5 SX, 2003
דגם ה-C6, מודל 2006
Ј (כתב קירילי)

ערך זה עוסק באות באלפבית הקירילי. אם התכוונתם לאות באלפבית הלטיני, ראו .
| Ј ј |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

האלפבית הקירילי
| А | Б | В | Г | Д | Е | Ж | З |  |
| И | Й | К | Л | М | Н | О | П |  |
| Р | С | Т | У | Ф | Х | Ц | Ч |  |
| Ш | Щ | Ъ | Ы | Ь | Э | Ю | Я |  |
אותיות סלאביות נוספות
| А́ | А̀ | А̄ | Ӓ | Ґ | Ђ | Ѓ | Е́ |  |
| Ѐ | Е̄ | Ё | Є | З́ | Ѕ | І | Ї |  |
| И́ | Ѝ | Ӣ | Ј | Љ | Њ | О́ | О̀ |  |
| Ō | С́ | Ћ | Ќ | У́ | Ӯ | Ў | Џ |  |
אותיות שאינן סלאביות
| Ӑ | А̊ | А̃ | Ӓ̄ | Ӕ | Ә | Ә́ | Ә̃ |  |
| Ӛ | В̌ | Ғ | Г̑ | Г̣ | Г̌ | Ҕ | Ӻ |  |
| Ғ̌ | Ӷ | Д̣ | Д̆ | Ӗ | Е̃ | Ё̄ | Є̈ |  |
| Ӂ | Җ | Ӝ | Ҙ | Ӟ | З̌ | З̱ | З̣ |  |
| Ԑ | Ԑ̈ | Ӡ | И̃ | Ҋ | Ӥ | Қ | Ӄ |  |
| Ҡ | Ҟ | Ҝ | К̣ | Ԛ | Ӆ | Ԯ | Ԓ |  |
| Ӎ | Ӊ | Ң | Ԩ | Ӈ | Ҥ | О̆ | О̂ |  |
| О̃ | Ӧ | Ӧ̄ | Ө | Ө̄ | Ө́ | Ө̆ | Ӫ |  |
| Ҩ | Ԥ | Р̌ | Ҏ | Ҫ | С̣ | С̱ | Т̌ |  |
| Т̣ | Ҭ | У̃ | Ӱ | Ӱ́ | Ӳ | Ү | Ү́ |  |
| Ұ | Х̣ | Х̱ | Х̮ | Х̑ | Ҳ | Ӽ | Ӿ |  |
| Һ | Һ̈ | Ԧ | Ҵ | Ҷ | Ӵ | Ӌ | Ҹ |  |
| Ҽ | Ҿ | Ы̆ | Ы̄ | Ӹ | Ҍ | Э̆ | Э̄ |  |
| Э̇ | Ӭ | Ӭ́ | Ӭ̄ | Ю̆ | Ю̈ | Ю̈́ | Ю̄ |  |
| Я̆ | Я̄ | Я̈ | Ԝ | Ӏ |  |  |  |  |
אותיות ארכאיות
| Ꙁ | Ꙃ | Ꙅ | Ꙇ | Ꙉ | Ҁ | Ѻ | Ѹ |  |
| Ꙋ | Ѡ | Ѽ | Ꙍ | Ѿ | Ꙏ | Ѣ | Ꙑ |  |
| Ꙓ | Ꙕ | Ꙗ | Ѥ | Ѧ | Ꙙ | Ѫ | Ꙛ |  |
| Ѩ | Ꙝ | Ѭ | Ѯ | Ѱ | Ѳ | Ѵ | Ѷ |  |
| Ԙ | Ꙟ | Ꙡ | Ꙣ | Ꙥ | Ꙧ | Ꙩ | Ꙫ |  |
| Ꙭ | ꙮ | Ꚙ | Ꚛ | Ԁ | Ԕ | Ԗ | Ԡ |  |
| Ԣ | Ҧ | Ꚋ | Ꚁ | Ꚅ | Ꚍ | Ꚕ | Ꚏ |  |
| Ꚗ | Ꚃ | Ԃ | Ԅ | Ԉ | Ԋ | Ԍ | Ԏ |  |
| Ԇ | Ꚑ | Ꚉ | Ꚇ | Ꚓ | Ԟ | Ԫ | Ԭ |  |
| Г̧ | Г̄ |  |  |  |  |  |  |  |
J (נהגית כיֵה) היא אות בכתב הקירילי אשר מקורה באות היוונית הפונטית יוט וצורתה כשל האות הלטינית J בשתי צורותיה.
אות זו היא למעשה האות המחליפה ל-Й בסרבית ומקדונית; בסרבית זוהי האות האחת-עשרה, ובמקדונית זוהי האות השתים-עשרה.
בדרך כלל היא מייצגת את הקירוב הפלטאלי /j/, כמו ההגייה של ⟨y⟩ במילה האנגלית "yes".
South by Southwest

SXSW) South by Southwest) היא סדרת פסטיבלים ואירועי אינטראקטיב[דרוש מקור][דרושה הבהרה], מוזיקה וסרטים המתקיימים מדי אביב (בדרך כלל במרץ) באוסטין שבטקסס, ארצות הברית. SXSW הראשון התקיים בשנת 1987 כאירוע מוזיקה עם דגש על רוק וקאנטרי אלטרנטיבי, אולם מאז 1994 סופחו אליו בהדרגה גם תחומי הקולנוע, מדיה אינטראקטיבית והאינטרנט, אשר מהווים כיום חלק חשוב בתוכנית הפסטיבל. כל אחד משלושת חלקי הפסטיבל פועל באופן עצמאי יחסית, עם תוכניות ותאריכי התחלה וסיום שונים.
SXSW הוא אחד מכנסי המוזיקה הגדולים ביותר בארצות הברית, עם יותר מ-2,000 אמנים המופיעים ביותר מ-90 אתרים ברחבי העיר אוסטין. בנוסף, הפסטיבל נוהג לארח את האישים הבולטים ביותר בתעשיית האינטרנט.
SXSW נחשב לאחד הפסטיבלים המובילים בעולם בתעשיות אלו ומהווה מקור השפעה חשוב, הטכנולוגיות המוצגות בו זוכות לתשומת לב עולמית. בשנת 2007 הוצג שם האתר טוויטר לקהל הרחב.
הפסטיבל המתקיים במרכז הכנסים בעיר אוסטין, הוא האירוע החשוב ביותר לכלכלה של אוסטין, עם השפעה כלכלית המוערכת בלפחות 110 מיליון דולר בשנת 2008 בלבד.
בשנת 2020 הפסטיבל בוטל בעקבות מגפת הקורונה. בשנת 2021 הפסטיבל נערך תוך הקרנת סרטים באינטרנט בלבד.
בית הכנסת הגדול ברייקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  וִיָּה דֶלְ-פּוֹמֵרִיוֹ 31, בסמוך לתחנת הרכבת
 מיקום:  רייקה
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 רב בית הכנסת:  יוסף פרנק (Josip (Giuseppe) Frank)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1902 – 18 בספטמבר 1903 נחנך: 22 באוקטובר 1903
 תאריך פתיחה רשמי:  1903 
 תאריך פירוק:  25 בינואר 1944
 אדריכל:  ליפוט באומהורן 
 סגנון אדריכלי:  מודחאר
 
 קואורדינטות:  45°19′37″N 14°26′31″E﻿ / ﻿45.32699°N 14.44202°E﻿ / 45.32699; 14.44202
 he
 
בית הכנסת הגדול ברייקה היה בית הכנסת המרכזי של הקהילה היהודית בעיר רייקה שבקרואטיה משנת 1903 ועד החרבתו על ידי הנאצים בשלהי מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היהודים הראשונים בעיר רייקה לחוף הים האדריאטי הגיעו מחופיו האיטלקיים של הים האדריאטי במאה ה-15. הקהילה היהודית הוקמה באופן רשמי בין 1820 ל-1848 בעקבות השינויים שחלו באזור קרואטיה וסלובניה (שהיו תחת האימפריה הרומית הקדושה) בימי הקיסר יוזף השני ששיאם בכתב הסובלנות, שבין היתר איפשר הקמת קהילות יהודיות רשמיות (כך קמו, באופן רשמי, בין היתר הקהילות בצ'אקובץ ב-1780 ובזאגרב ב-1806).
בית הכנסת הראשון בעיר נבנה במבנה תלת-קומתי. בשנת 1901 הכילה הקהילה היהודית ברייקה כ-2,600 חברים. הקמת בית הכנסת החדש החלה לאחר שנאספו תרומות להקמתו. הבנייה החלה בשנת 1902 ברחוב וִיָּה דֶלְ-פּוֹמֵרִיוֹ 31, ממזרח לנהר וסמוך לנמל המרכזי (כיום סמוך לתחנת הרכבת המרכזית של העיר), בנייתו הסתיימה ב-18 בספטמבר 1903, כ"ו באלול ה'תרס"ג והוא נפתח רשמית ב-22 באוקטובר 1903. פנים בית הכנסת נבנה בסגנון מודחאר.
בית הכנסת נחרב ב-25 בינואר 1944 על ידי הנאצים.
הערות שוליים

↑  The Nature of Jewish identity in Croatian Lands During the Long Nineteenth Century, מאמר מאת נדיה מיכאל ברנדל, מורה מן החוץ ויו"ר המכון ללימודי יהדות, אוניברסיטת זאגרב (באנגלית)
רצח העם של ההררו והנאמה

רצח העם של ההררו והנאמה היה רצח עם מכוון ושיטתי שביצע השלטון הקולוניאלי הגרמני בדרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה) כנגד בני שבט ההררו, ההימבה (Himba) והנאמה (אנ') (Namaqua) בין השנים 1904 ו-1907. ברצח העם נספו כ-65,000 מבני שבט ההררו (80 אחוזים מאוכלוסיית ההררו) ו-10,000 מבני שבט הנאמה (50 אחוזים מאוכלוסיית הנאמה). היה זה רצח העם הראשון במאה ה-20, והוא כלל מעשי טבח, כליאה במחנות ריכוז, הרעבה למוות והרעלה של בארות מים.
הקולוניה הגרמנית בדרום מערב אפריקה

החל מסוף שנות השמונים של המאה התשע עשרה שלטו הגרמנים על קולוניה בדרום מערב אפריקה בשטח בו נמצאת היום נמיביה. במקום היו קבוצות שונות של שבטים ילידים, הגדולות מביניהן היו ההררו – קבוצה של כ-75,000 מגדלי בקר, ושבט הנאמה. השבטים ניסו להתקומם מספר פעמים נגד השלטון הגרמני, והללו נהגו בהם ביד קשה. ניתן להבין זאת מדבריו של מפקד הכוחות הגרמניים שכבשו את המקום, קורט פון פרנסואה, שאמר בשנת 1888 כי "רק קשיחות חסרת פשרות תוביל להצלחה (בקולוניה)". מושל הקולוניה הגרמנית, תיאודור לוטווין, אמר כי "בעוד 15 שנה לא יישאר הרבה עבור הילידים, אך יש לשמור זאת בסוד, שכן אחרת המהפכה תהיה בלתי נמנעת".
רצח העם ההררו והנאמה

ב-12 בינואר 1904 בני שבט ההררו בהנהגתו של סמואל מההררו יצאו למרד נגד השלטון הקולוניאלי הגרמני. ההררו החלו לתקוף חוות של מתיישבים לבנים. הם הרגו 150 מתיישבים וסוחרים גרמנים, אך כיבדו את פקודתו של מנהיגם וחסו על נשים, ילדים ולבנים שאינם גרמנים. לאחר כמה קרבות קשים התגברו הגרמנים חיש מהר על ההררו תוך שימוש באלימות רבה ואכזריות ותגבור הכוחות באזור.
במאי התמנה הגנרל לותר פון טרוטה למפקד הכוחות הגרמניים. הוא דיווח למושל לוטווין, שהקייזר וילהלם השני רוצה ניצחון בכל מחיר. עוד לפני שהגיע לדרום מערב אפריקה ביוני 1904 הצהיר פון טרוטה כי הוא מתנגד להצהרתו המתוכננת של לוטווין לחון את בני ההררו החפים מפשע, בטענה ש"לא ניתן לנהל מלחמה אנושית נגד כאלה שאינם אנושיים" ומאוחר יותר הוסיף: "בכוונתי להשמיד את השבטים המורדים בנהרות של דם ונהרות של זהב. רק לאחר עקירה מוחלטת יוכל דבר מה לשוב ולהופיע". טרוטה פרש כוחות רבים סביב אזורי המחיה של 60,000 אנשי הררו, שבהם גידלו את עדריהם, והשאיר פתח מילוט לכיוון דרום מזרח אל תוך מדבר אומהק. באוגוסט אותה שנה, כוחותיו של הגנרל הגרמני פון טרוטה הביסו לבסוף את ההררו בקרב ווטרברג והניסו אותם ואת משפחותיהם למדבר אומאקה, שם מתו רובם ברעב וצמא.
הגרמנים רצחו גברים, נשים וילדים, וחיסלו את הפצועים והשבויים. מספר ההרוגים בקרב ההררו הגיע במהירות ל-5,000 הרוגים ו-20,000 פצועים. היחידות הגרמניות השתלטו על מקורות המים והכריחו את ההררו ששרדו לברוח אל המדבר. כוחות הצבא שרדפו אחריהם טבחו כמעט בכל מי שמצאו ובנוסף הרעילו את בורות המים במדבר. עד סופו של חודש ספטמבר הצליחו הגרמנים להשמיד ביעילות את רוב אנשי ההררו.
ב-2 באוקטובר 1904 פרסם טרוטה את צו ההשמדה. הוא הצהיר: "אנשי ההררו חייבים לעזוב את האדמה הזאת. אם לא יעשו כן אכריח אותם בעזרת הנשק הגדול (ארטילריה) [...] לא נקבל יותר נשים וילדים, אלא נגרש אותם בחזרה או נירה בהם". ההררו ברחו אל המדבר, שם, כאמור, הרעילו הגרמנים את מקורות המים. ב-4 באוקטובר 1904 כתב פון טרוטה לראש המטה הכללי: "אני מאמין שהאומה צריכה להיות מושמדת כאומה [...] אני חושב שעדיף שהאומה תיעלם כולה מאשר שתזהם את חיילינו". שבטים אחרים, למשל שבט הנאמה, ראו את שאירע להררו והחלו לנטוש את הגרמנים ולהתמרד. המתיישבים הגרמנים קראו מפורשות להשמדת הנאמה. בני ההררו והנאמה שנכנעו נשלחו למחנות ריכוז. בדרך אליהם מתו כשליש. רבים מתו במחנות ממחלות: טיפוס, אבעבועות ומחלות אחרות. עבודת פרך נכפתה עליהם, והם ספגו מכות והצלפות שוט משוביהם. בני הררו רבים נתלו והנשים נאנסו והיו לשפחות מין.
בסך הכול נספו כ-65,000 מבני שבט ההררו (80 אחוזים מאוכלוסיית ההררו) ו-10,000 מבני שבט הנאמה (50 אחוזים מאוכלוסיית הנאמה). בשנת 1908 פורקו מחנות הריכוז של ההררו, אך נאסר עליהם להחזיק בנשק, באדמות או בפרות, והם הפכו לעבדים של המתיישבים הגרמנים. לסיכום נכתב: "העונש הגיע לסיומו. ההררו חדל להיות שבט עצמאי".