stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט
חייו

בעת הולדתו ג'יימס היה במקום הראשון בסדר הירושה לשלוש הממלכות של אביו, ג'יימס השני, והחזיק בתארים המקובלים של יורש העצר נסיך ויילס, דוכס קורנוול ודוכס רות'סיי. עד להולדתו, יורשת העצר הייתה אחותו למחצה מרי שהייתה פרוטסטנטית; הולדתו הפיחה בלב הקתולים תקוות ליסוד שושלת קתולית, אך באותה מידה עוררה הסתייגות עממית רחבה. התמרמרות הציבור האנגלי ממלכו הקתולי הגיעה באותה שנה לשיא בדמות המהפכה המהוללת שבסופה ג'יימס השני אולץ לצאת לגלות עם משפחתו, ובנו ג'יימס איבד את מעמדו ותאריו וחוק הזכויות 1689 נישל אותו ואת צאצאיו ממקומם בסדר ירושת כס המלכות.
אחרי מותו ב-1701 של אביו, ג'יימס השני, תומכיו היעקוביטים מיהרו להכריז עליו כמלך ג'יימס השלישי מאנגליה ואירלנד, וג'יימס השמיני מסקוטלנד. הוא הוכר כמלך על ידי האפיפיור, על ידי צרפת, וכן על ידי מספר מדינות קתוליות נוספות שהיו עוינות לאנגליה.
ג'יימס ניסה שלוש פעמים להשיב לידיו את הכתר שאבד לאביו: ב-1715 הוביל את המרד היעקוביטי של 1715 כנגד ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה המלך הראשון מבית הנובר שירש את הכתר אחרי אחותו אן, מלכת בריטניה, ניסיון שכשל וג'יימס נאלץ לחזור לגלותו ביבשת; הוא ניסה שוב ארבע שנים אחר כך במהלך המרד היעקוביטי של 1719 בתמיכת ספרד אך נכשל גם בפעם הזו. ב-1745 הוא מינה את בנו הבכור צ'ארלס אדוארד סטיוארט לעוצר וזה פלש לסקוטלנד במהלך המרד היעקוביטי של 1745, אך לאחר מספר הצלחות הובס בסופו של דבר בקרב קלודן.
בהמשך, התקווה לרסטורציה של בית סטיוארט נמוגה. עם מותו של ג'יימס תומכיו היעקוביטים הכירו בבנו צ'ארלס כמלך, אך בניגוד לאביו הוא לא זכה להכרה בתוארו משום מדינה זרה. לאחר מותו של צ'ארלס התואר עבר להנרי בנדיקט סטיוארט שהיה אחרון הטוענים לכתר היעקוביטי מבית סטיוארט.
בסאראב השני

בסאראב השני, (ברומנית: Basarab al Doilea; ידוע לפעמים בשם בסאראב ווייבוד – Basarab Voievod; נפטר ב-1458), היה ווייבוד של ולאכיה. הוא שלט ב-1442–1443.
בסאראב היה בנו של השליט לשעבר דן השני, ושלטונו התקיים בין שלטון מירצ'ה השני לבין חזרתו לכס המלכות של אביו של מירצ'ה, ולאד דראקול.
מירצ'ה השני עלה לשלטון בשנת 1442, כשוולאד דראקול זומן לחצר העות'מאנית לשם משא ומתן על התמיכה העות'מאנית, תמיכה לה היה זקוק כדי להגן על שלטונו מפני יאנוש הוניאדי, הווייבוד של טרנסילבניה. אולם הסולטאן עצר וכלא אותו במבצר בגליפולי. בעקבות הקרב של סנטימברו בשנת 1442, יאנוש הוניאדי נכנס בכוח לוולאכיה, מירצ'ה השני הודח מהשלטון על ידי צבאו של הוניאדי, ונאלץ לברוח. הוניאדי העלה לשלטון בוולאכיה את בסאראב השני. עם זאת, החזיק בסאראב השני את השלטון רק זמן קצר (מאוגוסט 1442 ועד הסתיו של שנת 1443), ואיבד אותו תוך שנה לוולאד דראקול, ששוחרר מן הכלא וחזר בתמיכת הסולטאן. בסאראב השני נמלט לטרנסילבניה, ובשנת 1458 הוזכר שוב על ידי הסקסונים בטרנסילבניה כטוען לכתר וולאכיה נגד ולאד המשפד.
ראו גם

ולאד המשפד
יאנוש הוניאדי
שליטי ולאכיה
לקריאה נוספת

Constantin C. Giurescu, Dinu C. Giurescu Istoria românilor, Editura ştiinţifică şi enciclopedică, Bucureşti, 1976 (ברומנית)
הערות שוליים

↑  C.Giurescu עמ' 145
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מירצ'ה השני | שליט ולאכיה  1442–1443 | הבא: ולאד דראקול |
ביתין

| --- | --- |

מבט על הכפר מכיוון בית אל
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 שטח:  4.8 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,143 (2007)
 קואורדינטות:  31°55′42″N 35°14′18″E﻿ / ﻿31.928333333333°N 35.238333333333°E﻿ / 31.928333333333; 35.238333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום השומרון מוגדלת) ביתין(למפת דרום השומרון רגילה) ביתין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביתין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביתין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ביתין בשנת 1895 – צילום של הצלם הצרפתי פליקס בונפיס
בֵּיתִין (בערבית: بيتين) הוא כפר ברשות הפלסטינית, בנפת רמאללה ואל-בירה. מעט צפונית לאל-בירה ודרומית לעין יברוד ובית אל, ממערב לכביש 60, בגובה של כ-870 מטר מעל פני הים. בצידו הדרומי של הכפר מצוי מבצר צלבני – בורג' ביתין.
נכון לשנת 2017 חיים בו 2,242 תושבים.
הכפר אסור לתנועת ישראלים.[דרוש מקור]
היסטוריה

לפי הזיהוי של חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון בשנת 1838, הכפר שוכן במקום שבו שכנה העיר המקראית בית אל. המקום היה מיושב ברציפות מהתקופה הכנענית ועד תקופת האימפריה העות'מאנית. שמו הקודם היה לוּז. שמה האחר, בית אָוֶן, הוא שם גנאי שניתן לה לאחר שירבעם בן נבט הקים בה את העגל.
היסטוריה > התקופה העותמאנית

ביתין הוקם בשנות ה-40 של המאה ה-19 בידי פליטים קייסים מהכפר בורקה שעזבו את כפרם בגלל לחץ הימנים מהכפר דיר דיבוואן הסמוך.[דרוש מקור] בשנת 1838 תיאר אדוארד רובינסון את המקום כמכיל רק רועים שגרו באוהלים בין החורבות של בית אל, אך בראשית שנות ה-50 של המאה ה-19 הוא כבר תואר ככפרון על ידי הנוסע ואן דה ולדה ופליסיאן דה סוסי תיארו כמקבץ בקתות חרֵבות. בסביבות 1860 תיאר פטרמן את הכפר ככולל כ-50 גברים מוסלמים והבחין שהכפר צעיר יותר מהכפרים שבסביבה, אף שהעריך את גילו בכ-200 שנה.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בביתין בשנת 1863, וכתב כי מספר תושבי הכפר לא עולה על 400. בתי הכפר היו בנויים בנייה גסה מאוד, ורובם היו רעועים וממוטטים חלקית. על פסגת הגבעה הוא זיהה שרידים של מגדל, ובחלק אחר של הכפר מגדל עוז דומה לו.
בראשית המאה ה-20 התגוררו בכפר כ-400 תושבים אשר "נודעו בגבורתם ובעוצמתם".
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 135 בתים מאוכלסים, שבהם התגוררו 566 תושבים, כולם מוסלמים.
בשנת 1945 אוכלוסיית ביתין הוערכה ב-690 תושבים, שבבעלותם 4,764 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
היסטוריה > לאחר 1948

במלחמת העצמאות עבר הכפר לשלטון ירדן, כחלק מהגדה המערבית.
במהלך המאה ה-20 היגרו לארצות הברית רבים מבני הכפר ושלחו כסף לסייע לבני משפחותיהם שנותרו בכפר. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היו בכפר שתי שכונות: שכונת יוקרה בדרום מערב הכפר, שבה נבנו בתים מודרניים, ושכונה ענייה יותר במזרח ובצפון מזרח, שבה רבים מהבתים היו בנויים מבוץ ואבנים בלתי מסותתות. בכפר לא היו חשמל ושירותי טלפון, אך היו מכשירי רדיו מופעלי סוללות.
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967 נמצא ביתין תחת שלטון ישראלי. בעקבות התפשטות הכפר לאורך הכביש הראשי הוא יצר לעצמו צורה קווית במחצית השנייה של המאה ה-20. בשל מיקומו הנוח על כביש 60 הישן, התנועה הרבה שעברה בו וקרבתו לרמאללה, הוקמו בו עסקים רבים והושקעו כספים בבנייה למגורים ובפיתוח שירותים רפואיים. בשנת 1995 אושרה לכפר תוכנית מתאר מקומית לפי תחזיות גידול האוכלוסייה עד לשנת 2015.
בתחילת האינתיפאדה השנייה, בשנת 2001, לאחר שמחבלים שרצחו אזרחי ישראל נמלטו לכיוון ביתין, חסם צה"ל את שתי הכניסות לכפר: הכניסה הראשית, הפונה לכביש 466 ולאל-בירה, ושדרך הגישה אליה מובילה גם לכביש לבית אל, נחסמה בשער ברזל וחסימת עפר. חסימת עפר הוצבה גם על הכניסה הדרום מזרחית, הפונה לכביש 60 החדש "כביש עוקף רמאללה" (בשנת 2002 הוקם בצומת זו גם מאחז גבעת אסף) בדרך בין הכפר לאל-בירה הוצב גם מחסום מנהלת התיאום והקישור, שבו מתאפשר רק מעבר של פלסטינים המחזיקים בתעודת VIP ושל עובדים בארגונים בין-לאומיים. כיום ניתן להגיע אל הכפר ולצאת ממנו רק דרך הכניסה הצפונית המובילה לכפר עין יברוד. מסלול הנסיעה מהיציאה הצפונית של הכפר ועד לאל-בירה מתפתל בין כפרים ואורכו כ-15 ק"מ. ב-27 במאי 2015, יום לאחר פתיחתו החלקית ולאחר שהיה חסום במשך כ-15 שנה, סגר צה"ל את כביש ביתין–רמאללה מחדש. לטענת "בצלם", הסגירה נעשתה כעונש על אי מתן זכות קדימה למתנחלים.
ב-8 בספטמבר 2022, מחבל תקף חייל בעמדה צבאית בכפר בעזרת פטיש. החייל ירה במחבל והרגו. על גופתו של המחבל נמצאה סכין.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין – ביתין
| שנה | תושבים | מקור | הערות |
| 1922 | 446 |  | כולם מוסלמים |
| 1931 | 566 |  | 135 בתים מאוכלסים |
| 1945 | 690 |  |  |
| 1961 | 1,017 |  |  |
| 1967 | 958 |  | מתוכם 134 פליטים (כ-14%) |
| 1987 | 1,420 |  |  |
| 1997 | 1,510 |  | מתוכם כ-30% היו פליטים |
| 2017 | 2,242 |  |  |
אדמות

בסקר שערכו שלטונות המנדט הבריטי בשנת 1945, נמצא ששטח הכפר הוא 4,764 דונם. מהם: 3,201 דונם שימשו לחקלאות, הכפר עצמו היה בנוי על 38 דונם, ויתר השטח – 1,525 דונם – היה אדמות בּוּר.
בשנת 2012 נמצא שהשטחים החקלאיים היו כ-2,644 דונם והשטח הבנוי היה 508 דונם.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995 סווג שטח הכפר באופן הבא: 19.1% – שטח B ו-80.9% – שטח C.
מהכפר הופקעו אדמות:
29 דונם לצורך הקמת מפקדת בית אל.
אדמות בשטח שאינו ידוע לצורך הרחבת כביש 60 וכביש עוקף. לכל אורך הכבישים הללו, נקבע חיץ ברוחב כ-75 מטר מכל צד.
תשתיות

מים וחשמל: ביתין מחוברת לרשת של חברת החשמל המזרח-ירושלמית ולרשת המים של ירושלים המזרחית, מאז שנת 1961.
ביוב: אין בכפר רשת ביוב והתושבים מפנים שפכים לבורות ספיגה, דבר שמזהם את מי התהום.
אתרים בכפר ובסביבתו

בורג' ביתין
ח'רבת אל-כניסה: (בעברית: חורבות הכנסייה) שרידי כנסייה ביזנטית ליד הבורג'. המקום נקרא בפי הערבים גם: "אל-מוקטיר".
ח'רבת דיר א-שבאב הדרומית וח'רבת דיר א-שבאב הצפונית: שתיהן צפונית מזרחית לכפר, מזרחית לכביש 60 ובשתיהן שרידי מבנים קדומים.
בסארט עבדורחימי

בסארט עבדורחימי (באלבנית: Besart Abdurahimi, במקדונית: Бесарт Абдурахими; נולד ב-31 ביולי 1990 בזאגרב) הוא כדורגלן מקדוני ממוצא אלבני, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפאפוס.
קריירה

עבדורחימי גדל בקרואטיה והחל לשחק במחלקת הנוער של NK זאגרב. ב-14 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של NK זאגרב, במשחק הדרבי מול דינמו זאגרב במסגרת ליגת העל הקרואטית. בעונת 2012/2013 כבש 12 שערים והיה מלך השערים של הקבוצה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגת המשנה.
ב-16 בספטמבר 2013 הגיע עבדורחימי לישראל, ולמחרת חתם לעונת השאלה אחת בקבוצת הפועל תל אביב. בתחילת דרכו בקבוצה סבל מפציעה, ואת הופעת הבכורה שלו בהפועל תל אביב ערך ב-21 בדצמבר 2013, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 לבני סכנין עם פתיחת הסיבוב השני של ליגת העל. ב-26 בינואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים. בסך הכל בעונת 2013/2014 כבש ארבעה שערים ב-20 משחקים, ובסופה שוחרר מהמועדון.
לקראת עונת 2014/2015 חתם עבדורחימי בקבוצת לוקרן מליגת העל הבלגית. בעונתו הראשונה במועדון כבש חמישה שערים ב-23 הופעות בליגה. בעונתו השנייה שותף בתשעה משחקי ליגה, ובמרץ 2016 הושאל לאסטנה מליגת העל הקזחית. כעבור ארבעה חודשים הושאל לסרסו אוסקה מליגת העל היפנית. בפברואר 2017 חתם עבדורחימי בקבוצת שקנדייה מליגת העל המקדונית, במדיה שיחק שנה.
ב-30 בינואר 2018 חתם עבדורחימי בפרטיזן טיראנה האלבנית, במדיה כבש שני שערים ב-13 הופעות ליגה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. בספטמבר 2018 חתם בקבוצת הרמנשטאט מליגת העל הרומנית, אך במדיה ערך ארבע הופעות ליגה בלבד. בספטמבר 2019 חתם בקבוצת בראבו מליגת העל הסלובנית.
קריירה > נבחרת לאומית

בצעירותו שיחק עבדורחימי בנבחרת הנוער של קרואטיה, אך בסופו של דבר החליט לייצג את נבחרת מקדוניה הצפונית. ב-26 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–2 לקמרון במשחק ידידות. ב-9 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדקה ה-92 בניצחון 3–2 נגד לוקסמבורג במסגרת מוקדמות יורו 2016 (אחרי שאדיס יאחוביץ' כבש שער שוויון מבעיטת עונשין בדקה 66).
הערות שוליים

↑  יזהר קישון, ‏סיכון מחושב: מה עבדורחימי יביא להפועל?, באתר ערוץ הספורט, 21 בספטמבר 2013
↑  הפועל תל אביב: בסארט עבדורחימי חתם, באתר וואלה, 17 בספטמבר 2013
↑  אסף שמש, ‏מנגן על בס: המהפך של בסארט עבדורחימי, באתר ONE‏, 12 בינואר 2014
↑  אסף שמש, ‏"הייתי רוצה להמשיך בהפועל ת"א, אבל זה נגמר", באתר ONE‏, 15 ביוני 2014
ג'ולי סומרס

| --- | --- |

ג'ולי סומרס (מימין) והשחקנית ג'סי רוייס לנדיס, 1970
 לידה:  15 באפריל 1942 (בת 82) פרימונט, נברסקה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1960–1994 (כ־34 שנים)
 מקום לימודים:  San Bernardino Valley College 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ולי סומרס (באנגלית: Julie Sommars; נולדה ב-15 באפריל 1942) היא שחקנית אמריקאית. סומרס היא כוכבת הסדרות "מטלוק" ו-"The Governor & J.J", היא הזוכה הראשונה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
ביוגרפיה

סומרס נולדה בעיר פרימונט שבמדינת נברסקה.
החלה את דרכה כשחקנית אורחת בסדרות הטלוויזיה "The Man from U.N.C.L.E. " ו-"The Fugitive" והתפרסמה לראשונה בשנת 1969 בסדרה הקומית "The Governor & J.J", בה היא שיחקה בתפקיד ג'ניפר ג'ו. הסדרה הייתה לסדרה הראשונה שזכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר וסומרס זכתה על תפקידה בפרס גלובוס הזהב הראשון לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי (את הפרס היא חלקה עם השחקנית קרול ברנט).
בשנת 1977 השתתפה סומרס בקומדיית הפעולה "הרבי הולך למונטה קרלו" בתפקיד נהגת המרוצים דיאן דארסי.
ב-1987 לוהקה סומרס לסדרת דרמת הפשע "מטלוק" בתפקיד עורכת הדין ג'ולי מארץ' חברתו של גיבור הסדרה בן מטלוק (אנדי גריפית'). סומרס הופיעה לכל אורך הסדרה במשך כ-8 שנים והועמדה על משחקה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
סומרס היא אם לשלושה ילדים מבעלה השלישי המפיק סטיוארט אדווין ומתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה הרביעי ג'ון קמס.
בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר

בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר היא סוגיה הלכתית העוסקת בקביעת זמן חג הפורים עבור אדם שנסע מיישוב ליישוב בימי החג. הסוגיה נובעת מהחלוקה הייחודית של פורים לכמה תאריכים אפשריים, המשתנים בפועל מיישוב ליישוב. לפיכך זמן קריאת המגילה ושאר מצוות הפורים תלוי במקומו של האדם.
בן עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון, הנקרא בן כרך או מוקף, מצווה לקרוא את המגילה ביום ט"ו באדר. בן עיר שאינה מוקפת חומה מימות יהושע בן נון, הנקרא בן עיר או פרוז, מצווה לקרוא את המגילה ביום י"ד באדר.
מקור הדין

מקור הדין במשנה:
בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר

אם עתיד לחזור למקומו – קורא כמקומו

ואם לאו – קורא עמהם.
כלומר כאשר אדם עובר מעיר כרך או להפך, אם דעתו להישאר שם קורא שם, ואם דעתו לחזור קורא בתאריך של מקומו.
ובגמרא שם:
אמר רבא: לא שנו אלא שעתיד לחזור בלילי ארבעה עשר,

אבל אין עתיד לחזור בלילי ארבעה עשר – קורא עמהן.
כלומר רבא מבאר שצריך להתכוון לשהות במקום החדש במשך ליל י"ד כדי להיחשב לבן המקום.
בביאור דברי רבא נאמרו שיטות שונות בראשונים.
טעם הדין

”אמר רבא מנא אמינא לה דכתיב (אסתר ט, יט) "על כן היהודים הפרזים היושבים בערי הפרזות" מכדי כתיב היהודים הפרזים למה לי למיכתב היושבים בערי הפרזות הא קמ"ל דפרוז בן יומו נקרא פרוז אשכחן פרוז מוקף מנא לן סברא הוא מדפרוז בן יומו קרוי פרוז מוקף בן יומו קרוי מוקף .” (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ט, עמוד א')
כלומר שלומדים מהייתור היהודים הפרזים היושבים בערי הפרזות לרבות גם פרוז בן יומו - שהיה בעיר רק יום אחד שנקרא פרוז, וכיוון שפרוז בן יומו נקרא פרוז מסתבר שגם מוקף בן יומו נקרא מוקף.
דעתו להישאר או נשאר > שיטת רש"י

מדברי רש"י בסוגיה עולה שצריך להישאר בפועל ביום י"ד, שכך כתב:
דעתו להישאר או נשאר > שיטת הרי"ף

הרי"ף בהביאו דברי רבא כתב "אמר רבא לא שנו אלא שעתיד לחזור בלילי י"ד ונתעכב". כלומר הרי"ף מדגיש שדעתו הייתה לצאת אלא שנתעכב.
בעל המאור תמה על הרי"ף שמה שייך עתיד לחזור ונתעכב, אם חזר - חזר, ואם לא חזר - לא חזר, ועל כן פירש כרש"י, וכן פירש הריטב"א בדברי הרי"ף.
הרמב"ן בספרו "מלחמות ה'" יישב שיטת הרי"ף שהכל תלוי בדעתו וכמו שמצאנו בגמרא (בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"א, עמוד א') שאין נותנים חומרי המקום שהוא שם אלא כשאין דעתו לחזור. והוסיף הרמב"ן שכן היא דעת רבינו חננאל שתלוי בדעתו.
שיטות הראשונים בדברי רבא

רבא מבאר שהיום הקובע הוא יום י"ד, ונחלקו הראשונים אם כוונתו רק לבן כרך שהלך לעיר או גם לבן עיר שהלך לכרך.
שיטות הראשונים בדברי רבא > שיטת רש"י

רש"י מפרש שרבא מפרש רק לבן כרך שהלך לעיר שאם היה בעיר ביום י"ד קורא כבני העיר, אבל בן עיר שהלך לכרך בשביל להחשב כבן כרך לקרוא בט"ו צריך להיות בט"ו בכרך ואם לא היה בט"ו בכרך אינו נחשב כבן כרך אף אם היה שם ביום ט"ו. וכן כתבו הרשב"א המאירי והרי"ד.
שיטות הראשונים בדברי רבא > שיטת הרי"ף

הרי"ף בהעתיקו דברי הגמרא כתב "בן עיר שהלך לכרך. אמר רבא לא שנו אלא..." ומשמע שדברי רבא נסובים רק על בן עיר שהלך לכרך ולא כשיטת רש"י.

אולם הרמב"ן בספרו "מלחמות ה'" כתב שדעת הרי"ף כרש"י שרבא קאי אבן כרך שהלך לעיר, ומה שכתב הרי"ף בן עיר שהלך לכרך "פסקא דמתניתין היא" כלומר הרי"ף העתיק את תחילת המשנה לבאר שעליה מדברים דברי הגמרא אך לאו דווקא על הבבא הזו.
הכרעות האחרונים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: פיסוק וניסוח.
בשולחן ערוך נפסק והוא לשון הרמב"ם: "בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר אם בדעתו לחזור למקומו בזמן קריאה ונתעכב ולא חזר קורא כמקומו". ופירש במשנה ברורה אם בעת נסיעתו היה דעתו לחזור למקומו בעת הקריאה של אותו מקום שבו נמצא עתה דהיינו משהאיר היום לא יהיה שם כי ישוב לביתו ונצרך לבסוף להישאר בכרך קורא במקומו שהוא עתה כמקום שבא ממנו היינו עיר (פרוז) בי"ד אדר למרות שהוא נמצא בכרך שקוראים בט"ו באדר אבל אם לא היה בדעתו בעת נסיעתו קורא כמקומו היינו בט"ו כי כלל יש לנו מי ששייך לפרוז אפילו בן יומו קרוי פרוז וכן כרך בן יומו קרוי כרך וכן בן כרך שהלך לעיר גם כך אם היה בדעתו לחזור בעת נסיעתו קודם שהאיר היום קודם זמן קריאה במקום שנמצא בו עתה לחזור ונתעכב לבסוף קורא במקומו כמקום שבא ממנו היינו ט"ו אדר אבל אם לא הייה בדעתו קורא כמקומו שבו עתה נמצא.
בספר טורי זהב כתב שכל זה דווקא שהיה בתחילת היום בעיר, אבל אם הגיע קודם שהאיר היום חייב לקרוא כמקומו שלו בדרך כלל, וכן פירש כף החיים ומקורו במגיד משנה על הרמב"ם ופרי חדש.
הערות שוליים

↑  ד"ה אבל אין עתיד
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרפ"ח, סעיף ה'
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ג'ון בגנל ברי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1861 מחוז מונאהן, אירלנד 
 פטירה:  1 ביוני 1927 (בגיל 65) רומא, ממלכת איטליה 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג' 
 מוסדות:  טריניטי קולג' 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה הבריטית 
 
ג'ון בגנל ברי (באנגלית: John Bagnell Bury, נודע גם כ-J.B.Bury‏; 16 באוקטובר 1861 - 1 ביוני 1927) היה היסטוריון בריטי, יליד אירלנד, מומחה בתרבות הביזנטית, אמנות ושפות קלסיות. הקדיש חלק רב מעבודתו לחקר ההיסטוריה הפוליטית והמנהלית של האימפריה הביזנטית, בה ראה המשך ישיר של האימפריה הרומית. נמנה עם מחדשי המחקר של ההיסטוריה הביזנטית במרחב הדובר אנגלית. ברי היה חבר במערכת המהדורה ה-11 של האנציקלופדיה הבריטית משנת 1911 ובאותה שנה פורסמה בעריכתו "היסטוריה קיימברידג' של ימי הביניים". היה אחראי גם לתוכנית עריכת "ההיסטוריה קיימברידג' של העולם הקדום" שפורסמה בשנת 1923.
חייו

ג'ון בגנל ברי נולד וגדל בכפר קלונטיברט, במחוז מונהן שבאירלנד, שבו שימש אביו כ"רקטור" של הכנסייה האנגליקנית האירית המקומית. התחנך תחילה אצל הוריו, ולאחר מכן בפויל וב"מכללת לונדונדרי" בדרי ובטריניטי קולג' בדבלין. סיים שם את לימודיו בשנת 1882.
בשנת 1893 התמנה בעצמו פרופסור להיסטוריה חדשה בטריניטי קולג' של אוניברסיטת דבלין ולימד בו למשך 9 שנים.
בשנת 1898 התמנה במקביל ל"רגיוס-פרופסור" (ראש קתדרה שנוצרה מתוקף צו המלך) ליוונית.
בשנת 1902 נאלץ להיפרד מהמשרה בדבלין כדי להתחיל ללמד כרגיוס-פרופסור היסטוריה חדשה באוניברסיטת קיימברידג'. אחד מתלמידיו שם ולדבריו "הראשון והיחיד", היה ההיסטוריון סטיבן רנסימן.
ברי לימד בקיימברידג' עד סוף ימיו.
פעילותו

ברי יחד עם עוד חוקרים אחדים עוררו מחדש את העניין בהיסטוריה ובתרבות הביזנטית בארצות דוברות אנגלית, אחרי תקופה של ירידה בו מאז תרומתו החשובה של אדוארד גיבון.
הוא חקר נושאים מגוונים החל מתרבות יוון העתיקה ועד ההיסטוריה של האפיפיורים במאה ה-19 וכתב את ספריו בשפה בהירה לאנשי המקצוע ולקהל הרחב כאחד.
ספרו החשוב הראשון הוקדש לחיי פטריק הקדוש שפורסמה בשנת 1905. אך מחקריו המוערכים ביותר דנו בתקופת המאוחרת של האימפריה הרומית, המאות המוקדמות של האימפריה הביזנטית ולהיסטוריה של המזרח התיכון בימי השלטון הביזנטי. בשנים 1896-1900 הכין להדפסה מהדורה חדשה של ספרו של גיבון 
"שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית", המלווה בהקדמה והערות. מהדורה זו נחשבה בעלת חשיבות רבה עד לימינו.
הוא נפטר ברומא בגיל 65 והובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי.
ספרים

Nemean Odes of Pindar (1890)
Isthmian Odes of Pindar (1892)
History of the Later Roman Empire from Arcadius to Irene (1889) — Volume One, Volume Two
History of the Roman Empire From its Foundation to the Death of Marcus Aurelius (1893)
History of Greece to the Death of Alexander the Great (1900)
Life of St. Patrick and His Place in History (1905)
History of the Eastern Empire from the Fall of Irene to the Accession of Basil I (1912)
History of the Freedom of Thought (1914) — Project Gutenberg free eBook
Idea of Progress (1920) — Project Gutenberg free eBook
History of the Later Roman Empire from the Death of Theodosius I to the Death of Justinian (1923) — at LacusCurtius
The Invasion of Europe by the Barbarians (1928)
History of the Papacy in the 19th Century (1864–1878) (1930)
The ancient Greek Historians
ספרים > כעורך

Edward Gibbon, The History of the Decline and Fall of the Roman Empire (1896–1900) — at Online Library of Liberty
Edward Augustus Freeman, Freeman's Historical Geography of Europe (third edition, 1903)
Edward Augustus Freeman, The Atlas To Freeman's Historical Geography (third edition, 1903)
ג'יימס צ'יסוול

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1964 (בן 60) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קינגס קולג' לונדון  Allhallows College 
 השתייכות:  בריטניה הצבא הבריטי  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1983–2018 (כ־35 שנים)
 דרגה:  מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד הצנחנים ה-2 מפקד חטיבת התקיפה האווירית ה-16 מפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת
 פעולות ומבצעים
 מלחמת פוקלנד לחימה בצפון אירלנד מלחמת קוסובו מלחמת אפגניסטן מלחמת עיראק
 עיטורים
 הצלב הצבאי  מסדר האימפריה הבריטית
 
ג'יימס רוברט צ'יסוול (באנגלית: James Robert Chiswell; נולד ב-29 במרץ 1964) הוא מייג'ור גנרל לשעבר בצבא הבריטי אשר שימש כמפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

צ'יסוול, בנו של גנרל בריטי שהוצב במערב גרמניה, נולד בברלין והתחנך באיטון קולג'. הוא למד בקינגס קולג' לונדון ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. הוא התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1983 והתנדב להרגימנט המוצנח. צ'יסוול מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה בצנחנים ובשנת 2000 השתתף במבצע באראס בסיירה לאון, במהלכו חילצו כוחות צנחנים ושירות האוויר המיוחד חמישה חיילים בריטים שהוחזקו בשבי בידי מיליציה מקומית. על האופן שבו פעל במבצע עוטר צ'יסוול בצלב הצבאי.
בשנת 2004 שימש כמפקד גדוד ה-2 של הרגימנט המוצנח והוביל אותו במהלך במלחמת עיראק. בשנת 2008 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת התקיפה האווירית ה-16 והוביל אותה בלחימה במחוז הלמאנד במהלך מלחמת אפגניסטן בשנת 2010. על האופן שבו פעל הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 2012 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה. בשנת 2015 מונה למפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת ובשנת 2018 פרש לגמלאות.
הערות שוליים

↑  MAJOR-GENERAL JAMES R CHISWELL CBE MC, באתר "Para Data".