stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דון קישוט
תמצית העלילה

גיבור היצירה הוא איש כבן חמישים בעל תפיסת מציאות לקויה, המושפעת מקריאה מופרזת של סיפורי אבירים. אמנם אלו היו נפוצים מאוד בראשית המאה ה-17 בספרד, אך בחוגי המשכילים הם נחשבו כבר לאנכרוניסטיים ומגוחכים. השפעת ספרי האבירים הביאה את דון קישוט אל סף אובדן כושר השיפוט. זה מדמה את עצמו לאביר, שהוטלה עליו השליחות לנהל מלחמות צדק, אשר למעשה אין לו כל סיכוי לנצח בהן. לשם כך, הוא מאמץ את סמליהם של אבות סביו; ונוטל לעצמו שם חדש וכן את תארו. במהלך הסיפור נקלע הגיבור לסיטואציות טרגיות – קומיות, כמו מלחמה בטחנות רוח אותן הוא מדמה לענקים.
כמו כן, דון קישוט מחליט שיש לו צורך בגבירה, שיקדיש לה את שללו ויילחם בשמה ולמענה. הוא בוחר בנערה כפרית פשוטה וגסה בשם אלדונסה לורנסו, שאינה יודעת כלל על קיומו, ושלמעשה היא הגיבורה הסמויה של היצירה. היוצר עצמו אינו רואה אותה אלא בחטף; ובכל זאת מנהל איתה אהבה אפלטונית. הוא קורא לה דוּלסיניאה מטובוסו. בדמיונותיו ומשוגותיו הכפריה הפשוטה הופכת לגבירה אצילה ויפהפייה.
למשימה נלווה אליו סוס כחוש, שאותו הוא מכנה בשם רוסיננטה (Rocinante), המרמז ל'חיה רעה'. בעיני רוחו, זה הופך לסוס אציל שש אלי קרב. עוד נלווה אליו, סנצ'ו פנסה הארצי, כנושא כלים.
טכניקות נרטיביות

אף על פי שבתודעה הציבורית נחקקו עלילות דון קישוט כסיפור הרפתקאות היתולי, הרי שמבחינה ספרותית היווה הספר פריצת דרך. לדוגמה, בסוגיית יחסי גיבור–מספר–מחבר: ראשית, הסופר מייחס את הספר למספר מחברים בדיוניים. בנוסף, בחלק השני דון קישוט עצמו מתייחס לקיומו של החלק הראשון של הספר. מורכבות ספרותית זו הייתה מהפכנית בזמן פרסום היצירה, וגם בימינו היא נחשבת להישג מרשים.
דון קישוט כתוב בפרוזה, שבה משולבים קטעי שירה בורלסקיים בעיקרם. בשל היותו יצירה ארוכה, סרוונטס שילב ביצירתו סיכומי-ביניים בעלי תובנות עמוקות. הוא מנגיד בין האידיאל למציאותי, הן מהבחינה הסגנונית והן בשימוש בשפה על שלל משלביה. למעשה סרוונטס נותן במה לבני כל שכבות החברה. בעזרת שפה מדוברת, הוא יוצר דיאלוג בין זוגות של אנשים, בעלי גישה קוטבית על החיים; כשכל אחד מהם מביע את הריאליה שלו מנקודת מבטו האישית. סרוונטס עורך היפוך תפקידים; ובסוף היצירה דון קיחוטה מקבל סממנים האופייניים לסנשו, ואילו זה הופך למעין דון קישוט. אף כי ההומור והאירוניה הם מרכיבים קבועים ביצירה, אין הם פוגעים בכבודן של הדמויות. היצירה מורכבת מסיפורי משנה, שמגוללים בזה אחר זה, תוך שימוש מושכל בקישוריות. סורוונטס משכיל להשאיר את הקוראים במתח עד ממש לסוף היצירה. אמנם המחבר מתערב ביצירה, אבל זאת בכדי לציין שאין הוא יוצרה האמיתי, אלא סיד חמד בננגלי או ארכיוני לה מאנצ'ה. אבל בסופו של דבר הקורא נאלץ להיסחף לתוך היצירה, והופך לדמות ממנה.
הפרשנות של דון קישוט

דון קישוט מתאפיין בהיותה יצירה פוליפונית: הוא אמנם נכתב בידי סרוונטס בראש ובראשונה למטרות קומיות (ראו פרולוג ואפילוג). יחד עם זאת, משתלבים בו מרכיבים הדורשים עיון רציני (ראו פרק ב, חלק ב'), וכך הוא נתפס במאה הי"ח. בעקבות עושר הנושאים שבו עוסקת היצירה, עם הזמן, נוספו לה פרשנויות מגוונות במיוחד – לרבות פרספקיביסטית, אקזיסטנציאליסטית, נרטולוגית, סוציאולוגית, אנתרופולוגית, סגנונית, הגותית ועוד. בין הנושאים שבהם עוסקת היצירה נמנים האידיאל הספרותי, וביקורת על הספרות בת זמנו של סרוונטס; אידיאל האהבה, כפי שהוא משתקף למשל מיחסיהם של דון קיחוטה ודולצינאה; אידיאל מדיני (שלטונו האוטופי של סנשו באי, למשל); ואידיאל הצדק (הרפתקאותיו של אנדרסיו, שייטי הספינה, העצירים וכו').
סרוונטס משתמש באשליות של דון קיחוטה כדי להעיר על מהות המציאות, שהוא מציג כסובייקטיבית. מספרו עולה כי תפיסותינו של העולם מעוצבות על ידי האמונות והדמיון שלנו. המציאות של דון קישוט מעוצבת על ידי אמונתו בקוד האבירי ורצונו להפוך לאביר, גם אם בעיני הזולת הוא נראה כשוטה. בדמיונו, העולם הרגיל סביבו הופך לתחום פנטסטי של הרפתקאות וגבורה. במקביל, סרוונטס גם חוקר את כוחו של הדמיון. דמיונו של דון קישוט הוא מה שמניע אותו להגשים את חלומותיו ולצאת להרפתקאותיו. הוא זה שנותן לו את האומץ להתמודד עם סכנה ולהילחם על מה שהוא מאמין בו. אף כי דמיונו מוביל אותו לפעמים שולל, זה גם נותן לו תחושה של מטרה ומשמעות. בסך הכל, דון קיחוטה הוא רומן המעלה על נס את כוחו של הדמיון, תוך שהוא מזהיר מהסכנות שבאיבוד הקשר עם המציאות. היצירה קוראת לאמץ את דמיוננו ולהשתמש בו כדי להגשים את חלומותינו; תוך מודעות לדרכים שבהן האמונות והתפיסות שלנו יכולות לעצב את הבנתנו את העולם שסביבנו.
הריאליזם אף הוא משחק תפקיד חשוב בדון קישוט עבור סרוונטס. הרומן נחשב לרוב לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לרומן הריאליסטי, ז'אנר המבקש לייצג את המציאות כפי שהיא, ללא אידיאליזציה או רומנטיזציה. סרוונטס משתמש בריאליזם בדון קיחוטה כדי לעמת את ההשקפה הרומנטית של אבירות ואבירות שהייתה פופולרית בתקופתו. הוא מציג את האשליות של דון קיחוטה כאבסורדיות וקומיות, ומדגיש את הניגוד בין השקפתו האידיאלית על העולם לבין מציאות מצבו. בכך, סרוונטס חושף את הפגמים והמגבלות של הקוד האבירי ומציע שזו לא דרך בת קיימא לחיות בעולם האמיתי. במקביל, סרוונטס משתמש גם בריאליזם כדי ליצור דיוקן חי ומפורט של החברה הספרדית בתחילת המאה ה-17, הכולל גם סאטירה עליה. הוא כולל תיאורים של הנוף, האנשים והמנהגים של התקופה, ונותן לקוראים תחושה כיצד נראו החיים בספרד בתקופה זו. בסך הכל, הריאליזם משחק תפקיד כפול בדון קישוט. הוא משמש כדי לבקר את ההשקפה הרומנטית של האבירות ולחשוף את הפגמים והמגבלות של תפיסת העולם האידיאלית הזו. במקביל, הוא משמש ליצירת דיוקן מפורט ומציאותי של החברה הספרדית, המספק לקוראים תחושה כיצד נראו החיים בתקופה זו.
מורשת דון קישוט

בספרד קיים "נתיב דון קיחוטה" (בספרדית: Ruta de don Quijote).‏, נתיב תיירות בחבל לה מנצ'ה שאורכו כ-2,000 ק"מ והוא עובר ב-10 מסלולים דרך 148 יישובים. נתיב זה הוכר ב-2007 כאתר מורשת תרבותי על ידי מועצת אירופה.
בין השחקנים שגילמו את הדמות בעיבודי הרומן לקולנוע ולטלוויזיה: פיודור שאליאפין, פיטר או'טול וג'ון לית'גו. בסוף שנות השישים החל גדעון זינגר להופיע בתיאטרון באירופה ובברודוויי בתפקיד דון קישוט בהצגה "איש למנשה".
פסבדו קיחוטה

החלק הראשון של "דון קישוט" זכה להצלחה רבה, ובעקבותיה נתפרסם בשנת 1614 ספר בשם "כרך שני של הרפתקאותיו של ההידאלגו החריף דון קישוט דה לה מנצ'ה, המכיל את היציאה השלישית שלו, והוא החלק החמישי של הרפתקאותיו. נערך על ידי אלונסו פרננדס דה אווליאנדה, יליד טוֹרדסיליאס" הממשיך את עלילותיו. אמנם היה זה מנהג מקובל באותם ימים לחבר המשכים לספריהם של מחברים אחרים, אלא שאווליאנדה מצא לנכון גם לכתוב הקדמה מעליבה כלפי סרוואנטס, ועובדה זאת המריצה את הסופר הספרדי להשלים את חלקה השני של יצירתו, אשר נכתבה עד השנה ההיא בצורה לא שיטתית. גם כיוונו של החלק השני השתנה כליל בעקבות "פסבדו קיחוטה" – סרוואנטס החליט כי דון קישוט יפנה לברצלונה במקום לסרגוסה. בפרקים האחרונים של החלק השני נרמז באופן משעשע לגבי ההמשך של אווליאנדה, וההקדמה הפוגענית שלו אף זכתה לתשובה בהקדמה של סרוואנטס לחלק השני. חוקרים עשו מאמצים רבים לגלות את זהותו האמיתית של אווליאנדה, אך ללא הצלחה. כפי הנראה, היה זה כינוי ספרותי.
תרגומים

כבר בתחילת דרכו, דון קיחוטה תורגם לשלל שפות, שבהן נעשו לו גם עיבודים רבים.
תרגומים > תרגומים ליידיש

בשנת 1897, הופיעה בניו יורק, מהדורה ביידיש, של אלכסנדר הארקאווי, בשם: געשיכטע פון דאן קיכאט, פון מיגועל צערוואנטעס (איבערזעצט פון ספאניש און פערגליכען מיט דער ענגלישער און דייטשער איבערזעצונג פון אלכסנדר הארקאווי). מהדורה זו זכתה למספר הדפסות.
מהדורה נוספת ביידיש הופיעה בוורשה, בשנת 1911, מאת שמואל צבי זצר, בשם דאן קיחאט, מיגועל דע סערוואנטעס (איבערזעצט און בעארבייטעט דורך ש"ז זעצער).
בשנת 1930 הופיעה מהדורה נוספת בתרגום ליידיש, מאת יצחק קיפניס ודוד הופשטיין, בשם דאן קיכאט, מיגועל דע סערוואנטעס.
ראו גם

מונסיניור קיחוטה
דון קישוטיות
איש למנשה - מחזמר המבוסס על הסיפור
חינס דה פאסאמונטה
הפואמה הסימפונית "דון קיחוטה", אופוס 35 מאת ריכרד שטראוס
הבלט "דון קיחוטה" למוזיקה מאת לודוויג מינקוס
המחזה הטענה של דון קיחוטה, מאת גלעד עברון, שהועלה ב-2008 בתיאטרון אנסמבל הרצליה, בבימויה של אופירה הניג.
חורחה לואיס בורחס, מחבר היצירה הבדיונית "פייר מנאר, מחבר דון קיחוטה"
דונקי שוט, סרט אנימציה ספרדי משנת 2007 המבוסס על הסיפור
צוות לעניין, סרט אנימציה בלגי משנת 2023 המבוסס על הסיפור, שבגרסה הזאת דון קיחוטה הוא מריונטה של ליצן חצר וסנצ'ו הוא כינוי שנותן דון לבובת כלב בשם "די. ג'יי" בעלת מנגנון מוזיקלי בבטן.
דון קישוט (שיר) - שיר של אריק איינשטיין שנכתב על ידי יהונתן גפן והלחין שם טוב לוי.
זה הכל בשבילך - שיר של דני סנדרסון שאותו ביצע עם מזי כהן.
דון קיחוטה (שיר) - שיר מאת נינו אורסיאנו ובוצע במקור על ידי דנה אינטרנשיונל.
לקריאה נוספת

אפרים שמואלי, סרונטס, הוצאת דביר, תל אביב, תשי"ג.
לואיס לנדאו, אחרית הדבר, בתוך: דון קיחוטה, כרך שני, הספריה החדשה, 1994, עמ' 417–431.
דניאלה גורביץ', ממשבר אמצע החיים להתחדשות ולצמיחה אישית: "דון קישוט" של סרוונטס ככלי פסיכותרפי שיקומי, טיפול באומנויות: מחקר ויצירה במעשה הטיפולי, כרך 4, גיליון 2, דצמבר 2014, עמ' 447–456
אורי אלטר, "הרומן כז'אנר מודע לעצמו - עיונים ב'דון קיחוטה'", הספרות ג/3–4, ספטמבר 1972
הערות שוליים

↑  הספר דון קישוט ברשימת 100 הספרים הטובים באתר The Greatest Books (באנגלית)
↑  בספרו של סרוואנטס אלודנסה עצמה אינה מופיעה, והקורא לומד עליה רק מדברי הגיבור עצמו. בעיבודים והמחזות שונים שנעשו לספר, הדמות קיימת ושיחקו אותה שחקניות חשובות, ביניהן סופיה לורן וונסה ויליאמס. באופרה "דון קישוט" של ז'יל מאסנה היא אחת הדמויות הראשיות, ומוצגת כמעין מלכה. במחזמר "דון קישוט" שהועלה בברודוויי היא מתארת את עצמה כזונה.
↑   Don Quixote Route, בארכיון האינטרנט (אורכב מהמקור בתאריך 27 באוקטובר 2014)
↑  יעקב העליון, גדעון זינגר יופיע כ"איש לאמנשה" בברודוויי, מעריב, 25 בדצמבר 1969
גדעון זינגר מצליח בברודוויי, מעריב, 24 בינואר 1971
↑  הטקסט המקורי בספרדית, בויקיטקסט הספרדי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585711105171  PLWABN: 9810645727605606  BNE: XX3383563  BnF: cb11937284k (data)  GND: 4113209-9  LCCN: n81032847  MusicBrainz work: e07997c8-779e-4547-99e3-549c37f3cf65  NDL: 00627059  NLA: 35026948  NLG: 261226  NSK: 000345658  SUDOC: 027300935  VIAF: 184295284   WorldCat (עם VIAF): 184295284
גד אפוטקר

| --- | --- |

פירנצה איטליה, גד אפוטקר בצד פסלו פינוקיו, 2003
 לידה:  8 בספטמבר 1965 (בן 59) גבעתיים, ישראל 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 
גד אפוטקר (נולד ב-8 בספטמבר 1965) הוא אמן רב תחומי, צייר, פסל, מורה ואוצר ישראלי המתגורר בתל אביב, אשר הציג בתערוכות רבות בארץ ובעולם, ביניהן תערוכות יחיד במוזיאון הלאומי ברג'לו ובגלריה לאמנות מודרנית בפאלאצו פיטי בפירנצה, איטליה.
ביוגרפיה

גד אפוטקר נולד בגבעתיים להורים ניצולי שואה יוצאי אירופה. אביו היה עו"ד ואמו עבדה במחלקת ההנדסה בעיריית גבעתיים. לאפוטקר אחות אחת שהיא עו"ד. בשנות נעוריו המאוחרות עבר לתל אביב בה הוא מתגורר גם כיום.
כבר בשנות ילדותו המוקדמות, אובחן אצלו כישרון יוצא דופן ברישום ובציור. לאחר שחרורו מהצבא, המשיך אפוטקר ללימודי כלכלה באוניברסיטת תל אביב שם סיים תואר ראשון. עם חזרתו משהות של כשנה בחו"ל, החל לעבוד כמבצע בבורסה לניירות ערך בתל אביב. לאורך כל השנים הללו, צייר אפוטקר כאוטודידקט והציג במספר תערוכות, כאשר תערוכת היחיד הראשונה שלו נערכה עוד בהיותו חייל, בשנת 1985 בבית החייל בתל אביב, בעידוד הצייר וחבר המשפחה איתמר סיאני, שהיה גם למנחה הראשון של אפוטקר בתחום הציור.
בשנת 1996, לאחר פטירת אביו ממחלה קשה, החליט אפוטקר לשנות כיוון ולהקדיש את חייו לתחום האמנות בלבד. הוא עזב את הבורסה לניירות ערך ונסע ללמוד ציור באקדמיה לאמנויות יפות (אנ') בפירנצה, איטליה תחת שרביטו של Prof Adriano Bimbi. שנים אלו באיטליה היוו שנים מעצבות ומכוננות בדרכו האמנותית ובחייו של אפוטקר.
בשנת 2005, שב אפוטקר לישראל לאחר תקופה ארוכה בה התגורר בפירנצה ולאחר שהות בת חצי שנה בניו יורק, ומיקם את הסטודיו שלו ואת מגוריו במרכז תל אביב, שם הוא גר ועובד עד היום. בנוסף, החל ללמד את אמנות הציור והרישום, בקבוצות ובאופן פרטי.
אפוטקר מלמד בבית האמנים בתל אביב, במרכז האמנויות ברעננה ובאופן פרטי, הוא מציג תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, משתף את תלמידיו בתערוכות קבוצתיות מסוגים ובנושאים שונים ברחבי הארץ ובנוסף, משמש כאוצר תערוכות לאנשים אותם הוא מנחה.
דרכו האמנותית > סימבוליזם

בראשית דרכו האמנותית של אפוטקר התאפיין סגנון הציור שלו במוטיבים פיגורטיביים על גבול הסימבוליזם ועד הריאליזם הפנטסטי. בשנת 1985, במהלך שירותו הצבאי, הציג אפוטקר את תערוכת היחיד הראשונה שלו "פנטזיה" בבית החייל בתל אביב. העבודות בתערוכה נלקחו מתוך 200 עבודות שהתבססו על חלומות של אפוטקר וצוירו במהלך שעות הלילה, בין החלומות. לאורך השנים הבאות, עבד אפוטקר על סדרה בת 30 עבודות שכונתה: "הדמות", ובה צוירה דמות אישה המכוסה כולה בבד הצמוד לגופה ויוצר אפקט פיסולי. המודל ששימש אותו בסדרה זו, הייתה השחקנית והבמאית דורית ניתאי. לעיתים הוצב המודל בסביבת בתים יוצאי דופן בארכיטקטורה התל אביבית, ביניהם בית הפגודה בכיכר אלברט. ציורים מסדרה זו הוזכרו כקשורים לעבודתו המטאפיזית של ג'אורג'יו דקיריקו.
דרכו האמנותית > פירנצה

בהמשך מצייר אפוטקר נושאים פיגורטיביים, בפרט פורטרטים ואת גוף האדם. בשנת 1997 אפוטקר נוסע לפירנצה ללימודי ציור אקדמיים פורמליים ב "אקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה", שם הוא נשבה בקסמי אמנות הרנסאנס ואת שמונה השנים הבאות, הוא מקדיש למחקר אמנות. במחקר הוא מתרכז בקשר בין פיסול לציור, במעבר ובמערכת היחסים בין תלת-מימד לדו-מימד, כאשר עבודתו המרכזית בשנים אלו מסוכמת בסדרת ציורים ותחריטים שהם אינטרפרטציה אישית לפסלים ידועים יותר ופחות מתקופת הרנסאנס. סדרה זו מוצגת בשנת 2003 בתערוכת יחיד בשני מוזיאונים:
האחת במוזיאון הלאומי ברג'לו, בו מוצגים ציורים של אפוטקר בצד הפסלים העתיקים כמיצב מונומנטלי. תערוכה זו הייתה התערוכה הראשונה במוזיאון, בה הציגו עבודות של אמן שעדיין חי לצד מוצגי המוזיאון.[דרוש מקור] התחריטים מאותה סדרה הוצגו בגלריה לאמנות מודרנית בפאלאצו פיטי. תחריטים אלה היו אינטרפרטציה לפסלים ידועים, בין היתר של בנוונוטו צ'ליני ושל דונטלו.
תערוכת היחיד השנייה של אפוטקר באותה תקופה, נערכה במוזיאון פינוקיו בקולודי (אנ'), בחסות שגרירות ישראל. קולודי היא עיר הולדתו של קרלו לורנציני, מחבר הספר פינוקיו. התערוכה נקראה: "פינוקיו ופינוקיה אטרוסקים", ובה המציא אפוטקר דמות נקבית של פינוקיו, כאשר הפסל המרכזי בתערוכה היה פינוקיו ופינוקיה כאטרוסקים המנסים להתנשק, אך מתנגשים בחוד אפם. מדוע אטרוסקים? לפי תאוריה שפיתח אפוטקר, לורנציני הושפע מפסלים של צלמיות אטרוסקיות שגם להן אופי מחודד.[דרוש מקור]
תחריט, מתוך התערוכה ב Galleria L'arte Moderna Palazzo Pitti, 2003
פינוקיו ופינוקיה, מתכת וזכוכית, 2003
דרכו האמנותית > דיוקנאות

נושא מרכזי המלווה את אפוטקר לאורך שנים הוא נושא הדיוקנאות. אפוטקר ביצע שלושה פרויקטים מרכזיים בתחום הפורטרטים. הראשון הוא פרויקט ארוך טווח שהתחיל בשנת 2005, במלאת לאפוטקר 40 שנה, כאשר צייר במחברת  Moleskin (אנ') כארבעים פורטרטים, כסך שנותיו. בשנת 2015 צייר אפוטקר כחמישים פורטרטים עצמיים במחברות Moleskin כהמשך לפרויקט שהחל בשנת 2005. בכל 10 שנים, מצייר אפוטקר פורטרטים עצמיים בסך שנותיו, כמעין סיכום העשור הקודם בחייו האישיים ובציור.
פרויקט נוסף בנושא הפורטרטים הוא ספריית הפורטומות (פסלי ראשים) מגבס קרמי, אותה יצר אפוטקר בין השנים 2009–2011 ואותה הוא מכנה ג'יפסוטקה מודרנית. בין הפסלים, דמויות בעלות שם בעולם התרבות והאמנות הפלסטית הישראלי. הפסלים נוצרו תוך שיחה חופשית ביו האמן לבין המודל.
"מבט הצידה" היא עבודה עליה עבד אפוטקר בשנים 2016–2017. עבודה זו מורכבת מצילומים במכונת צילום של רישומי עיפרון מקוריים. במהלך הרישום, מביט הצייר במודל דרך מראה ורושם את המודל בעפרון, בעוד המצויר מביט אותה עת על הדף ורואה כיצד נולדת עליו דמותו. גישה זו היא חדשנית בדינמיקה המהותית הנוצרת בין הצייר לבין המצויר. הרישום אורך בין 20 דקות לשעה וכלל ההתרחשות היא מיצג שנקרא "צייר רחוב".
פורטרט עצמי, שמן על נייר, ספר אמן, 2015
הסטודיו בת"א ובו הג'יפסוטקה המודרנית
דרכו האמנותית > וידאו ארט

במהלך שנת 2005, יצר אפוטקר במשותף עם פרופסור אנדרי שרף מאוניברסיטת תל אביב, אותו הכיר אפוטקר בעת שהותו בניו יורק. סדרה של עשרה סרטי וידאו. סדרה זו מבוססת על פסלי הצלמיות שיצר אפוטקר בפירנצה ואשר הוצגו במוזיאון קולודי וכן פסל קרמי של 'דובי', אותו יצר אפוטקר על בסיס דמותו של דובי צמר אותו סרגה לו אמו בילדותו, והוא מלווה את המשפחה כשני דורות.
סרטי וידאו אלה נוצרו בעזרת פיתוח ייחודי של פרופסור אנדרי שרף, של העברת גופים תלת־ממדיים פיזיים אל המרחב התלת־ממדי הדיגיטלי.
דרכו האמנותית > נופים

בשנת 2015 צייר אפוטקר סדרת ציורי נוף תל אביבי, כפי שמשתקף מגבעת קוזלובסקי בגבעתיים, מקום הולדתו. הסדרה מורכבת מתמונות שמן, רישומי דיו וצבעי מים על נייר. חלק מיצירה זו נקרא גם "ציור מתוך חולשה", על בסיס תאוריה אותה פתח אפוטקר עם השנים, שבה המצייר נמצא במצב מנטלי המשלב את התת-מודע עם המודע, אליו הוא מביא את עצמו בזמן הפעולה הציורית מבלי להפעיל כל אילוץ או כוח.
בשנת 2018 אפוטקר צייר סדרת ציורי הנוף "ריף", אותה הוא מקדיש לאחיינו ובה הוא מצייר כמאה ועשרים אקוורלים של חוף הים התל אביבי, בו העביר את ילדותו ונעוריו.
דרכו האמנותית > מגמות ביצירתו

בהתבוננות רחבת טווח על דרכו האמנותית של אפוטקר ניכרת רבגוניות ואין סגנון אמנותי אחד מוגדר לו הוא מחויב. הוורסטיליות נובעת משליטתו של אפוטקר במדיומים ובסגנונות רבים בתחום האמנות, כאשר הוא משתמש בכל פעם ביכולת אחרת, לשם העברת האמירה הרלוונטית למתבונן באמצעות יצירותיו. לפי אפוטקר אין באמנות אמת אבסולוטית אחת כי אם אמיתות מקבילות, כמו בחיים, כאשר העיקר הוא היות האדם נאמן לעצמו.
יצירתו מורכבת מסדרות כאשר הקונספט העומד מאחוריהן הוא שהשלם שווה לסך חלקיו.
מאמרים וקישורים חיצוניים

"היצירה היא יסוד קיומי" - ריאיון עם האמן גד אפוטקר
"Divine Love" - מאמר של ד"ר נאוה סביליה שדה, הלדה והברבור בעבודתם של אמנים ערבים ויהודים עכשוויים
Gad Apoteker & Andrei Sharf at Tova Osman Art Gallery
Gad Apotecker on life in Florence, Italy, interview by Rafhael Gross
Gad Apotecker | New portraiture method
Opening Of The Exhibition of Gad Apotecker "Per Cio' Che E'", in Galleria l'arte Moderna, Pallazzo Pitti, Firenze and Il Museo Nazionale del Bargello, Firenze. Year: 2003
Facebook, Gad Apotecker
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364225005171  LCCN: no2015090382  VIAF: 316569405   WorldCat (עם VIAF): 316569405 
80X160 מתוך הסדרה הדמות, שמן על בד, 1994
אקוורל, נוף מגבעת קוזלובסקי, מתוך קיר אמן פוגה, בית האמנים, ת"א, 2017
רבקה מדר

| --- | --- |

מדר, מאי 2017
 לידה:  24 באפריל 1977 (בת 47) קיימברידג', אנגליה
 שם לידה:  Rebecca Leigh Mader 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
רבקה ליי מדר (באנגלית: Rebecca Leigh Mader; נולדה ב-24 באפריל 1977) היא שחקנית אנגלייה המתגוררת בארצות הברית. היא מוכרת בעיקר בזכות תפקידיה כשארלוט לואיס בסדרה "אבודים", וזלינה, המכשפה המרשעת מן המערב, בסדרה "עד עצם היום הזה".
ביוגרפיה

מדר נולדה בקיימברידג' שבאנגליה. במשך שנה הייתה דוגמנית בניו יורק, והופיעה במודעות עבור לוריאל.
קריירה

ב-2003 גילמה את מורגן גורדון ב-17 פרקים של אופרת הסבון "כל ילדיי". ממרץ עד יוני 2004 הופיעה בתפקיד מרגרט קוקרן באופרת הסבון "One Life to Live". באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה של רשת The WB "סמנתה: חופשה של ילדה אמריקאית" המבוססת על בובת אמריקן גירל.
בסתיו 2006 שובצה מדר כשחקנית קבועה בסדרה "צדק" של רשת FOX. הופקו 13 פרקים, אך הפרק האחרון כלל לא שודר בארצות הברית עקב אחוזי מדרוג נמוכים.
ב-2012 הופיעה מדר בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "Work it". צולמו 13 פרקים, אך רק שניים מהם שודרו בארצות הברית.
בשנים 2008–2010 הופיעה מדר ב-17 פרקים בסדרה "אבודים", בתפקיד שארלוט לואיס.
בשנים 2014–2017 שיחקה מדר בתפקיד זלינה, המכשפה הרעה מהמערב, בסדרה "עד עצם היום הזה". הדמות הופיעה במחצית השנייה של העונה השלישית במחצית השנייה של העונה הרביעית, וגם בעונה החמישית השישית והשביעית. ב-12 במאי 2017 פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה כי לא תמשיך לשחק בעונה השביעית של הסדרה. אבל זמן קצר לאחר מכן התברר כי היא כן תחזור לעונה השביעית למספר פרקים.
בשנת 2023 גילמה את דמותה של פיי סטון בסדרת הפעולה "כבאי קליפורניה" של רשת CBS.
חיים אישיים

מדר התארסה לבן זוגה, המפיק מרקוס קיין, ב-29 בדצמבר 2014, הם נישאו ב-23 בנובמבר 2016. בנם הבכור של השניים נולד בנובמבר 2019.
הערות שוליים

↑  הפוסט בחשבון האינסטגרם של רבקה מדר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009017580  MusicBrainz: caeb8e18-60cf-4d31-846b-2694ed3b6086  VIAF: 78926312   WorldCat (עם VIAF): 78926312 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דודי שמאי

| --- | --- |

דודי שמאי
 לידה:  30 במרץ 1969 (בן 55) בת ים, ישראל 
 dudy-shamay.zapweb.co.il
 
דודי שמאי (נולד ב-30 במרץ 1969) הוא מאייר הומוריסטן וקריקטוריסט ישראלי. לאורך השנים אייר ויצר קריקטורות במעריב, לאישה, חדשות, העולם הזה, מעריב לנוער ועיתון כולנו.
מתמחה באיורי פורטרטים ריאליסטיים ואיורי קו הומוריסטיים. בין השאר, הוא מלמד איור ילדים, נוער ומבוגרים מזה עשרות שנים, מרצה לאיור ולקריקטורה ומעביר סדנאות איור. הוא מציג את עבודותיו בתערוכות בישראל ובעולם.
חתן פרס אח"י לאומנות ואיור לשנת 2020.
שרון מול ביבי
מייקל ג'קסון
מדינת הפלאפונים
פרויקט דגים
ידיים מציירות
איור צלילי ילדות
אהבה חלקה
בול
ביוגרפיה

דודי שמאי נולד בבת ים, התחנך בבתי הספר "נחשונים" בבת ים ו"עירוני ז'" ביפו. כבר בילדותו בלט בכישרון הציור שלו ומחברות הלימוד שלו בבית הספר היו עמוסות בציורים ולא בשיעורים. למרות זאת, סיים בהצלחה את לימודי התיכון במגמת שרטוט אדריכלי. לאחר שירותו הצבאי בחיל התותחנים נרשם ללימודים ב"מכון לאמנות פלסטית" בבת ים ולאחר מכן למד בבית הספר לאיור ולעיצוב "ויטל" בתל אביב. כיום הוא מתגורר ויוצר בחולון וכן הוא אב לשלושה ילדים.
קריירה

עבודותיו הראשונות התפרסמו בשנת 1993 כשעוד היה סטודנט ב"ויטל". שמאי פרסם פורטרטים פוליטיים והציג עמודי שער בעיתונים חדשות ומעריב. מאז הוא מפרסם את יצירותיו בעיתונות הארצית.
שמאי שימש כמאייר של עיתון מעריב ובשנים אלה פרסם למעלה מ-1,500 קריקטורות במוסף לשבת, במוסף סופשבוע, במגזין, במעריב לנוער ובמקומוני מעריב. בין השאר, אייר את מדורו של אראל סג"ל ("אופנת סג"ל") ולאחר מכן אייר גם את טורו במוסף סופשבוע של מעריב.
בין השנים 1997–1999 היה בעל פינת קריקטורה קבועה בערוץ 3 בכבלים ולאחר מכן יצר קריקטורות בפינתו בתוכנית הילדים והנוער "המהדורה", בערוץ הראשון.
לאחר הולדת ילדיו, גילה שמאי את הקסם שטמון בתחום איור ספרי ילדים. עם לידתה של בתו הבכורה נולד גם הספר הראשון "ממש גדולה", שאותו הוא כתב ואייר. בספר מתוארות בצורה שנונה ומצחיקה שנות ילדותה הראשונות, דרך עיניה, ומסופר על אודות רצונה של בת השנתיים להיות כבר גדולה.
מאז פרסם שבעה ספרים אישיים נוספים: "באהבה", "קונצי", "מי יהיה מלך החיות?", "ידיים מציירות חיות", "ידיים מציירות דמויות", "לצייר? כל אחד יכול!" ו"מציירים חיות מפירות וירקות".
"באהבה" הוא אוסף קריקטורות שונות בנושא אהבה שפורסמו במשך השנים במדור קבוע במעריב לנוער. סדרת הספרים "ידיים מציירות", שהפכה לרב מכר, מתבססת על שיטה של הנחת כף היד על הדף בצורות שונות ויצירת חיות ודמויות שונות באמצעותה.
עד עתה אייר שמאי למעלה מ-150 ספרי ילדים שונים, בהם: "סדרת סיפורי התנ"ך", קובץ שירי ביאליק, קובץ משיריה של נורית הירש, קובץ סיפורי לוין קיפניס וספרים פרי עטם של סופרים בולטים אחרים.
תחום נוסף בו עסק הוא ציורי קיר. בשנת 1997 הוא צייר בחולון את ציור הקיר שהוגדר כארוך ביותר בישראל, בו הופיעו האירועים ההיסטוריים הגדולים שהתרחשו בישראל ובעולם ב-100 השנים שקדמו לכך. כן צייר את חזית הקיר של "תיאטרון חולון", עיטר עם ציוריו את "מוזיאון מורשת", בתי ספר, ומוסדות ציבור ברחבי ישראל.
בשנים 2006–2007 היה המעצב הראשי של תהלוכת העדלאידע שמתקיימת בחולון בפורים ועיצוביו פוסלו למיצגי ענק.
במהלך הקריירה אייר ספרי לימוד רבים וכרזות למשרד החינוך בנוסף עיצב עטיפות לתקליטורים וכן סמלילים וגופנים לחברות מסחריות.
כיום מחלק שמאי את זמנו בין הסטודיו בו הוא עובד ויוצר, לבין לימוד סדנאות איור וקריקטורה והנחייתן. כן הוא משמש מנחה סדנאות במוזאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
סגנון אישי וחזון אמנותי

בעבודותיו עוסק שמאי בקשת רחבה של נושאים: פוליטיים, חברתיים, יומיומיים ואישיים, תוך הצגתם באופן הומוריסטי ואבסורדי עם דגש על הרעיון והאמירה האישית שלו כאמן יוצר. שמאי שולט במגוון רחב של טכניקות – מאיור קו חופשי בעט שחור ובצבעי מים ועד איורים ריאליסטיים. סגנון ציור זה הקנה לו את פרסומו הגדול ביותר כמאייר פורטרטים פוליטיים, שרבים מהם הופיעו על גבי שערי העיתונות.
עד היום יוצר שמאי שלא באמצעות מחשב והוא בין המאיירים היחידים בישראל שעדיין משתמשים במכחולים, בצבעים וביד בלבד.
בשנים האחרונות הוא משלב בעבודותיו גם חומרים שונים, כגון: עץ, פלסטיק, בדים ומתכות, שעוזרים לו להעשיר את יצירתו ולבטא באמצעותם את אמירתו האמנותית. דוגמה בולטת לשילוב זה מצויה בסדרת איורים בנושא דגים, שאותה החל ליצור בשנת 2013.
תערוכות

1996 – "פלפולים פוליטיים" – תיאטרון חולון
1997 – "הגלריה הלבנה" – תערוכת איורי עיתונות
1997 – "מסיבה עיתונאית" – בית סוקולוב
1998 – "מפגש פסגה" – המרכז הבינתחומי לאמנות ולמדע חולון
2005 – "השנה שהייתה" – גלריית תיאטרון חולון
2006 – "קומיקסראללה" – סינמטק תל אביב
2006 – "השנה שהייתה" – קמפוס חנקין
2008 – "הרצל חוזה אישי" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס
2011 – "הסרט האדום" – מדיטק חולון
2012 – "השנה שהייתה" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס
2013 – "התחברנו" – בגובה העיניים, מוזיאון הילדים הישראלי בחולון
2014 – "ישראל יוצאת לפנסיה" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
2014 – "שובו של האורגינל" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
2018 – "כמו דג במים" – תערוכת יחיד במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
2018 – "דגים מדברים" -תערוכת יחיד באקווריום ישראל, ירושלים.
2019 – "יאללה בית"ר ירושלים " – בית מאירוב
2019 – "זה לא רק ספורט" – חוצות גן מוזיאון חולון
2019 – "חוכמת הורים באיורים" במוזיאון יהדות בבל
2021 – "פסטיבל אנימיקס" – סינמטק תל אביב
2021 – "על ארבע " – תערוכת חוצות כיכר ויצמן חולון
2022 – "2022 השנה שהייתה " – ספריית אריאלה תל אביב
2023– "יש חיה כזאת" תערוכת יחיד – המשכן לאומנות בית מאירוב
ספרים > ספרים אישים

2002 – "באהבה"
2004 – "ממש גדולה"
2005 – "קונצי"
2009 – "מי יהיה מלך החיות"
2009 – "ידיים מציירות חיות"
2010 – "ידיים מציירות דמויות"
2012 – "לצייר כל אחד יכול"
2014 – "מציירים חיות מפירות וירקות"
2017 – "חפצים מציירים"
2018 – "מציירים מצחיק עם הטוש המחיק"
2020-"מציירים במוזאון"