stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיר בישול בעת העתיקה
זיהוי תהליך הכנת המזון > מקורות כתובים

עדויות להכנת המזון ניתן למצוא בכתובות עתיקות וספרים שהשתמרו עד ימינו. בין הדוגמאות הוא ספר בישול של אפיקיוס שבו הוא כותב על הכנת המזון ומטבח הרומי. בספר נפגשים עדויות להכנת סוגי מרקים שונים ודייסות ועוד. עדות נוספת מספרות רומית, מגיע מאפיגרמות של מרטיאליס, בהם הוא כותב ""אם שעשוית רותחת בתוך סיר אדום, אתה יכול לסרב את הארוחה אצל פטרון" שהוא עדות לסגנון ההכנת המזון בתוך כלי בישול.
שרידי מן החי וצומח בתוך כלי בישול

באזורים גאוגרפים שונים בעולם התגלו עדויות רבות לשרידי מן החיי ומן הצומח בתוך כלי בישול שוניםː
ארכאולוגים מאוניברסיטת יורק ברדפורד עשו אנליזות על כלי בישול מאזור הים הבלטי בצפון אירופה. כלי בישול היו מתוארכים סביב 6000 שנה. התגלו בהם שרידי פאונה ימית ביניהםː צלופח, הרינג ובקלה בלטי.
בדנמרק, התגלו שרידי גבינה שרופה בתוך כלי שהיה מתוארך ל-3000 שנה
בסין התגלו שרידי פרה בתוך הכלי קרמי שהיה מתוארך ל-2300 שנה.
בתרבות

בעת העתיקה קיימות מעט עדויות לתיאור אומנותי של סירי בישול טיפולוגייםː למרות זאת ניתן לראות כלי בישול רבים באומנות רומית.
דוגמה לבישול מתוארת על בקדרה ארכאית "יונית" ממוזיאון וילה ג'וליה (Villa Giulia) ברומא. סצנה מתוארת הקרבת קורבן לדיוניסוס ומתארת כלי גדול שעומד מעל מקור אש, על שני או שלוש רגליים..
איור של כלי בישול מתקופה הרומית, התגלה בווילה הרומאית בקזאלה. על הפרסקה מתוארת סצנת צייד וציור של כלי בישול כדורי ללא ידיות אשר עומד מעל מקור אש.
עדויות לתיאור כלי בישול רבים כמו פיטסים, סירי בישול וקדרות נפגשים בכתבים רבים מימי הביניים, לרוב אלה ספרי בישול. באמצעות איורים בתוך הספרים ניתן לזהות אמצעי, שיטות הכנת המזון וכלים שמשומשים לפעילות.
לקריאה נוספת

רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ־ישראלː מראשית התקופה הנאוליתית ועד חורבן בית ראשון, הוצאת מוסד ביאליק, 1971 עמ' 126–127, 168–169, 278–281.
ביאורים

↑  חסם הוא חומר המעורבב בטין המשמש לייצור כלי חרס, כדי לשנות את תכונות הטין על מנת שעיבודו וצריפתו יהיו קלים לביצוע. ציטוט מספרו של רוני רייך הזמנה לארכיאולוגיה, עמד 223
פיזיונומיה

איורים מספר על פיזיונומיה מהמאה ה-19
איור מספרו של ג'מבטיסטה דלה פורטה "אודות הפיזיונומיה האנושית" (1586)
פיזיונומיה או פיזיוגנומיה (ביוונית:  physis – טבע,  gnomon – שיפוט, פירוש) היא תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו. המונח פיזיונומיה יכול להתייחס גם להופעה כללית של אדם, אובייקט או שטח, מבלי להצביע אל מאפיינים מדעיים מרומזים.
פיזיונומיה אינה מדע, אלא שיטת ניתוח שתומכיה טוענים שהיא מאבחנת מגוון התאמות בין הסובייקטים אליהן היא מתייחסת. אי לכך, הפיזיונומיה אינה משמשת כבסיס לתאוריה ביולוגית או פסיכולוגית. יישומי הפיזיונומיה הם פסבדו-מדעיים ושימשו לצד כלים נוספים בפיתוח של גזענות מדעית, ככלי-שרת בידי אידאולוגיות מפלות.
היסטוריה

במהלך ההיסטוריה האנושית היו מספר רב של ניסיונות לקשר בין תכונות אנטומיות לבין תכונות אישיות. ניסיונות קישור אלו התמקדו במקרים רבים בתווי פניו של האדם.
במצרים העתיקה ובסין, בלי קשר בין שתי התרבויות, התפתחו תאוריות המייחסות קשר בין מראה הפנים וההתנהגות האנושית, הסינים הציעו רעיון שהפנים משקפים את האנרגיות, הבריאות והמזל של האדם. היוונים פיתחו את הפיזיונומיה, תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו.
ג'מבטיסטה דלה פורטה פרסם בשנת 1586 ספר העוסק בפיזיונומיה. יוהאן קספר לווטר שהושפע מדלה פורטה פרסם ב-1778 ספר בתחום הפיזיונומיה: "Physiognomische Fragmente zur Beförderung der Menschenkenntnis und Menschenliebe" (דפוסים פיזיונומיים לקידום מדעי האנושות ואהבת האדם).
ראו גם

פרנולוגיה
תורת הפנים
פיטר דומיניק

פיטר הוייט דומיניק (באנגלית: Peter Hoyt Dominick‏; 7 ביולי 1915 – 18 במרץ 1981) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. הוא ייצג את מדינת קולורדו בסנאט של ארצות הברית במשך 12 שנה, וטרם היבחרו לסנאט היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קולורדו. אחרי שעזב את הסנאט מונה לשגריר ארצו בשווייץ.
ביוגרפיה

דומיניק נולד בסטמפורד שבקונטיקט. ב-1933 סיים את לימודיו בבית הספר סנט מארק. ב-1937 סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ושלוש שנים לאחר מכן ב-1940 היה לבוגר בית הספר למשפטים של ייל. בשנים 1940–1942 עסק בעריכת דין בניו יורק, עת התגייס אל חיל האוויר של ארצות הברית כצוער תעופה בראשית ימיה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא שירת בחיל האוויר עד לשחרורו משירות צבאי ב-1945 בדרגת קפטן. הוא חזר בקצרה לעסוק בחוק ומשפט ב-1946, בטרם עבר באותה השנה אל דנוור שבקולורדו, שם המשיך את עיסוקו בתחום המשפטי.
דומיניק נכנס לפוליטיקה עם היבחרו אל בית הנבחרים של מדינת קולורדו מטעם המפלגה הרפובליקנית, שם כיהן בשנים 1957–1961. ב-1960 התמודד בהצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, וגבר על יריבו ביירון ל. ג'ונסון מהמפלגה הדמוקרטית, והוא נטש את נתיבתו המקצועית במשפטים ב-1961. לאחר כהונה אחת בת שנתיים בבית הנבחרים, נבחר דומיניק לסנאט של ארצות הברית, והביס את הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון קרול (אנ') ברוב של 53.6% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש ב-1968, ובפעם זו גבר על מושל קולורדו לשעבר סטיבן מקניקהולס (McNichols).
כסנאטור, דומיניק שימש כיו"ר הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית בקונגרס ה-92 משנת 1971 עד 1973. שנת הבחירות של 1974 היטיבה עם חברי המפלגה הדמוקרטית והפריחה הדמוקרטית לא פסחה על דומיניק, שאחוזי התמיכה בו צנחו ל-39.5% והוא הובס בידי גארי הארט. לאחר שעזב את הסנאט בתום כהונתו ב-1975, מונה לשגריר ארצות הברית בשווייץ בידי הנשיא ג'רלד פורד, אך אייש תפקיד זה לזמן קצר. הוא התגורר בכפר שרי הילס שבקולורדו עד למותו בהוב סאונד שבפלורידה במרץ 1981. הוא נטמן בבית העלמין פיירמונט השוכן בדנוור.
עירוני אילת

לוגו המועדון עד 2024
הלוגו של המועדון עד 2018
הלוגו של המועדון עד 2012
לוגו מכבי אילת (2021–2024)
עירוני אילת (עד 2024 הפועל אילת) היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר אילת, המתמודדת בליגה הלאומית.
לקבוצה יש מחלקת נוער בקבוצות שונות: קבוצת בוגרים שנייה, שתי קבוצות נוער, שלוש קבוצות נערים, חמש קבוצות ילדים, ארבע קבוצות קט-סל ואקדמיה ובית ספר לכדורסל.
היסטוריה

בתום עונת 1987/1988 העפילה הקבוצה לליגה הארצית (עם המאמן חנן קרן). בתחילת עונת 1990/91 הצטרף לקבוצה המאמן אריק שיבק ובסיום העונה העפיל איתה לליגת העל. בסגל הקבוצה נכללו: שרון דרוקר, בילי מילר, משה אגמי, אייל חי, זוהר צימבליסט הוותיק והאחים חנן וזוהר אלביליה.
לאחר שהעפילה מהליגה השנייה, הפועל אילת החלה לשחק בשנת 1991/1992 לראשונה בתולדותיה בליגת העל בכדורסל והמאמן שיבק המשיך לשנתיים נוספות. הקבוצה שיחקה בליגת העל בשנים 1991–1999.
בעונת 1996/1997 הקבוצה הצליחה לראשונה להעפיל לפלייאוף העליון לאחר שסיימה במקום הרביעי; היא פגשה בחצי הגמר את מכבי תל אביב והפסידה לה.
עונת 1998 הייתה שנתה הגדולה של הפועל אילת, היא סיימה את הליגה הסדירה במקום השלישי, ניצחה את מכבי ראשון לציון 2–3 בסדרת רבע הגמר, ניצחה את רעננה 1–3 בסדרת חצי הגמר ללא יתרון ביתיות, והגיעה לגמר הפלייאוף נגד מכבי תל אביב. היא אמנם הובסה במשחק הראשון והשלישי ביד אליהו, אבל הצליחה למתוח את מכבי תל אביב במשחק השני באילת, ולאחר שאילת הובילה ברוב שלבי המשחק ניצחה מכבי 85–89.
בתחילת שנת 2000 נקלעה הקבוצה לקשיים כספיים כבדים, שבעקבותיהם ירדה לליגה השנייה. הקבוצה התפרקה בהמשך והוקמה מחדש בליגה האחרונה.
בסיום עונת 2004/2005 העפילה הקבוצה לליגה הארצית.
בחודש אוקטובר 2008 עברה הקבוצה לשחק באולם הספורט בגין החדש באילת, המכיל 1,690 מקומות ישיבה. בנוסף, המועדון מפעיל מחלקת נוער וילדים ובה תשע קבוצות בגילאים שונים.
בעונת 2010/2011 זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון כפול בגמר מול מכבי קריית ביאליק.
בחודש יוני 2012, החליט איש העסקים דורון הרציקוביץ' לתמוך כלכלית במועדון כדי להעמיד תקציב מתאים לחזרה לליגה הבכירה ורכש את הזכויות של מ.כ. הבקעה. ובכך הקבוצה חזרה לליגת העל.
בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השלישי והגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה למכבי חיפה 3-2 בסדרה. בעונה שלאחר מכן הגיעה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה בכדורסל, והפסידה בו למכבי תל אביב בתוצאה 73 - 80.
ב-17 ביוני 2015 ניצחה את מכבי תל אביב 79:76 והדיחה אותה בסדרת חצי גמר הפלייאוף, כשהיא מוחקת פיגור של 2:0, בדרך ל־2:3 היסטורי בסדרה, והעפילה לגמר הליגה, אך הפסידה להפועל ירושלים בשני משחקי הגמר.
בעונת 2016/2015 הפסידה הקבוצה בגמר גביע ווינר. בליגה הסדירה, סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה לפלייאוף. בסדרת רבע הגמר ניצחה את עירוני נהריה 3:0 בסדרת הטוב מחמש והעפילה לפיינל פור, בו הפסידה בשלב חצי הגמר להפועל ירושלים בתוצאה 82:78.
בשנים הבאות המשיכה אילת להתמודד בצמרת הליגה דרך קבע, וזאת למרות ירידה בתקציב הקבוצה עקב עזיבת הבעלים דורון הרציקוביץ` ופטירתו של מנהל הקבוצה מוטי אמסלם ממחלה קשה. בספטמבר 2019 הוסיפה לקבוצה את השם "יוסי אברהמי" הנותן את החסות הראשית למועדון.
בסיום עונת 2023/2024 נשרה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-19 באוגוסט 2024 התאחדה הפועל אילת עם מכבי אילת והקבוצה המשותפת הפכה לעירוני אילת.
היסטוריה > השתתפות באירופה

הקבוצה החלה להשתתף במסגרת גביע קוראץ' בעונת 1993/1994, ובהמשך בגביע ספורטה, במסגרתו הצליחה הקבוצה להגיע לשמינית הגמר והודחה על ידי קבוצת הפאר היוונית פנאתינייקוס (בה שיחקו אז דינו ראדג'ה, ביירון סקוט, אנטוניס פוטסיס, פרג'יסקוס אלברטיס ועוד) אחרי שאילת הצליחה לנצח במשחק הראשון.
באותה עונה שיחקו בה בין היתר מאיר טפירו, אמיר כץ, דרק המילטון, ג'ו דאוסן ואדי אליסמה.
תארים והישגים

ליגת העל :
סגנות (2): 1997/1998, 2014/2015
גביע המדינה:
סגנות (1): 2013/2014
גביע הליגה:
סגנות (2): 2015/2016, 2021/2022
תארים והישגים > ליגות נמוכות

גביע האיגוד :
זכייה (1): 2010/2011
קלעים מובילים

להלן רשימת הקלעים המובילים של הקבוצה במשחקי הליגה, נכון לסוף עונת 2023/2024.
בכתב מודגש מופיעים שחקנים שעדיין פעילים במועדון
| דירוג | שם | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | ג'ו דאוסן | 2,428 |
| 2 | אפיק ניסים | 1,800 |
| 3 | בראיין ראוסם | 1,720 |
| 4 | אמיר כץ | 1,201 |
| 5 | קאליף וייאט | 1,001 |
| 6 | עמית שמחון | 962 |
| 7 | וילי סימס | 957 |
| 8 | לייזי גורדון | 849 |
| 9 | אלישי כדיר | 838 |
| 10 | רפי מנקו | 811 |
ראו גם: רשימת כדורסלני הפועל אילת
מאמני הקבוצה בליגת העל

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אריק שיבק (1991–1993)  ישראל לב (1993–1995)  אודי סגל (1995)  אפי בירנבוים (1995–1996)  רלף קליין (1996)  משה ויינקרנץ (1996–1998)  אריק בריילובסקי (1998)  גדי קידר (1998–1999) |  עודד קטש (2012–2014)  דן שמיר (2014–2015)  אריק שיבק (2015)  עודד קטש (2015–2017)  מאיר טפירו (2017)  שרון דרוקר (2017–2019)  אריק אלפסי (2019–2020)  אריאל בית הלחמי (2020–2023) |  מאוריציו בוסקאליה (2023-הווה) |  |  |  |  |  |
אוהדים

להפועל אילת יש ארגון אוהדים יחיד בשם THE BLUE SHARKS (הכרישים הכחולים), הארגון הוקם בשנת 2015, והחליף את ארגון האוהדים South Shark (כריש דרומי).
הערות שוליים

↑  מהיום אמרו: עירוני אילת בכדורסל
↑  מערכת האתר, ‏מעתה אימרו: הפועל "יוסי אברהמי" אילת, באתר ערוץ הספורט, 13 בספטמבר 2019
↑  קלעי כל הזמנים באתר מנהלת הליגה
הפועל אילת, 2018
פבלו (סרט)

| --- | --- |

כרזת סרט בעברית
 מבוסס על:  Loving Pablo, Hating Escobar 
 בימוי:  Fernando León de Aranoa 
 הופק בידי:  חאווייר ברדם 
 תסריט:  Fernando León de Aranoa 
 עריכה:  נאצ'ו רואיז קאפילאס 
 שחקנים ראשיים:  חאווייר ברדם (פבלו אסקובר) פנלופה קרוז (Virginia Vallejo) Juan Pablo Gamboa Joavany Álvarez Atanas Srebrev אוסקר חאנדה ג'ולייט רסטרפו רונלד רייגן פיטר סארסגארד ננסי רייגן 
 מוזיקה:  פרדריקו ג'אסיד 
 צילום:  אלכס קטלאן 
 מדינה:  ספרד ספרד
 חברה מפיצה:  Big Bang Media 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 ביולי 2018 
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   lovingpablo
 דף הסרט ב־IMDb
 
פבלו (באנגלית: Loving Pablo או Escobar) הוא סרט ספרדי בשפה האנגלית משנת 2017, בבימויו של פרננדו לאון דה ארונה (אנ') העוסק בדמותו של ברון הסמים פבלו אסקובר ויחסיו עם העיתונאית הקולומבינית – וירג'ינה וואלחו (אנ'). הסרט מבוסס על ספר הזכרונות של וואלחו – Loving Pablo, Hating Escobar (לאהוב את פבלו, לשנוא את אסקובר).
תקציר הסרט

הסרט עוסק בקשר שנרקם בין העיתונאית וירג'יניה וואלחו (המגולמת בידי פנלופה קרוז) המראיינת את אסקובר (מגולם על ידי חאווייר ברדם – בן זוגה לחיים של פנלופה קרוז), ונסחפת ליחסים רומנטיים איתו. במקביל אסקובר מנהל את עסקי הסמים שלו חובקי העולם, תוך כדי ארגון מעשי רצח כנגד יריבים, שוטרים ואף ארגון רציחתו של שר המשפטים הקולומביאני. הוא מצליח להגיע להיות חבר בקונגרס של קולומביה, אך בה בעת מתעוררת נגדו התנגדות מצד גופי הממשלה, המושפעים מלחץ של ארצות הברית הדורשת את הסגרתו. אסקובר נמלט להרים ובסוף משא ומתן הוא מסכים לשבת בבית כלא שהוא בנה בעצמו ובו הוא נהנה מתנאי מחיה טובים. בהמשך כשהלחץ על הממשלה גובר, נמלט אסקובר משלטונות החוק. מלחמת הכנופיות מגיעה לשיאה ואזרחים רבים נרצחים במסגרת זו. גם וירג'יניה מאוימת במלחמות הללו, ובקשתה לקבל עזרה מאסקובר לא נענית. בתווך ניצבת משפחתו של אסקובר – אשתו בנו ובתו המנסים ללא הצלחה להימלט מקולומביה. סופו של הסרט מסתיים בחיסולו של אסקובר בידי הכוחות המיוחדים של קולומביה שנהנו מתמיכה ואימון אמריקאי.
צוות השחקנים

חאווייר ברדם – פבלו אסקובר
פנלופה קרוז – וירג'יניה ואלחו
פיטר סארסגארד – סוכן ה-DEA שפארד
ג'ולייט רספרטו (אנ') – מריה ויקטוריה (אשת אסקובר)
עין חדה (אתר מקראי)

עֵין חַדָּה הייתה עיר בתקופת המקרא.
בספר יהושע מסופר כי נמסרה לנחלת שבט יששכר:
”לְיִשָּׂשכָר יָצָא הַגּוֹרָל הָרְבִיעִי לִבְנֵי יִשָּׂשכָר לְמִשְׁפְּחוֹתָם: וַיְהִי גְּבוּלָם יִזְרְעֶאלָה וְהַכְּסוּלֹת וְשׁוּנֵם: וַחֲפָרַיִם וְשִׁיאֹן וַאֲנָחֲרַת: וְהָרַבִּית וְקִשְׁיוֹן וָאָבֶץ: וְרֶמֶת וְעֵין גַּנִּים וְעֵין חַדָּה וּבֵית פַּצֵּץ:”
במאה ה-20 הציעו לזהותה ממזרח להר תבור, בכפר אל-חַדַתֶ'ה. בסביבות הכפר נערכו חפירות ארכאולוגיות, ובהם נמצאו ממצאים כגון חרסים מתקופת הברזל.
לקריאה נוספת

הערך: עין חדה, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 699.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 72, 113.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק כ"א.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמק סן פרננדו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמק, ישות גאוגרפית 
 מיקום
 מיקום:  מחוז לוס אנג'לס 
 קואורדינטות:  34°09′21″N 118°17′16″W﻿ / ﻿34.155833333333°N 118.28777777778°W﻿ / 34.155833333333; -118.28777777778
  (למפת לוס אנג'לס מוגדלת) עמק סן פרננדו(למפת לוס אנג'לס רגילה) עמק סן פרננדו
 
עמק סן פרננדו
עמק סן פרננדו (באנגלית: San Fernando Valley) הוא עמק שרובו מבנה אורבני בדרום מדינת קליפורניה. יותר משני שלישים של אדמת העמק נמצא בתוך העיר לוס אנג'לס ושוכן בחלקה הצפוני של העיר. ערים נוספות הנמצאות בעמק הן: ברבנק, גלנדייל, סן פרננדו ויוניברסל סיטי מובלעת בדרום העמק.
עמק סן פרננדו משתרע על שטח של 670 ק"מ רבועים. מצפון-מערבית לו הרי סנטה סוזנה, גבעות סימי במערב, הרי סנטה מוניקה מדרום, הרי ורדוגו ממזרח והרי סן גבריאל מצפון-מזרח.
בשנת 1994 הכתה רעידת אדמה בעוצמה 6.7 בסולם ריכטר באזור לוס אנג'לס; 72 איש נהרגו ומאות נפצעו, רובם תושבי העמק, ונגרם נזק הנאמד ב-20 מיליארד דולר. מקור הרעש היה בעמק סן פרננדו, מתחת לבתים של שכונת 'רסדה' (Reseda) בצפון לוס אנג'לס. זאת אחת מרעידות האדמה היחידות שמקור הרעש שלהן היה בשטח בנוי.
הערים בעמק סן פרננדו כוללות את: חלקה הצפוני של לוס אנג'לס, סן פרננדו (אנ'), ברבנק וגלנדייל.
מחירי הדירות בשכונות העמק ירדו משמעותית בשנים האחרונות מכ-660,000$ במאי 2007 לכ-390,000$ בספטמבר 2008. לטענת התושבים אחת הסיבות היא שעיריית לוס אנג'לס לא מספקת את מלוא השירותים לשכונות המרחוקות האלה ממרכז העיר (שקרוב יותר לדרום העיר). על כן קמו הצעות להפריד את השכונות בצפון עמק סן פרננדו מלוס אנג'לס ולהקים עיר עצמאית בה הכוללת כ-1.3 מיליון תושבים.
פיטר דיאמנדיס

| --- | --- |

דיאמנדיס בעת ריחוף המדמה חוסר כבידה
 לידה:  20 במאי 1961 (בן 63) הברונקס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר לרפואה של הרווארד  תיכון ג'ון ל. מילר  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  Harvard–MIT Division of Health Sciences and Technology 
 מעסיק:  פרס X 
 www.diamandis.com
 
פיטר דיאמנדיס (באנגלית: Peter H. Diamandis; נולד ב-20 במאי 1960, ניו יורק, ארצות הברית) הוא דמות מרכזית בתחום יוזמות החלל הפרטיות - הוגה רעיון Google Lunar X PRIZE, פרס כספי בן עשרה מיליון דולר שהוצע לקבוצה פרטית שתבנה ותטיס בביטחה על פני הירח רובר רובוטי.
דיאמנדיס עומד בראש קרן פרס האיקס, המעודדת יזמות ויצירת פתרונות טכנולוגיים בתחומי מחיה שונים ובהם רפואה, אנרגיה ירוקה וחינוך. על פעילותו זו זכה ב-2006 בפרס היינליין.
ספרו שתורגם לעברית

פיטר ה. דיאמנדיס וסטיבן קוטלר, עולם של שפע, הוצאת מטר, מאנגלית: אסתי וכטל, 2014.
פיטר דובובסקי

פיטר דובובסקי (בסלובקית: Peter Dubovský; ‏7 במאי 1972– 23 ביוני 2000) היה כדורגלן סלובקי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

דובובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הצ'כוסלובקית בשנת 1991, בגיל הצעיר של 19. הוא כבש 6 שערים ב-14 משחקים עבור צ'כוסלובקיה, לפני פירוקה. אחר כך עבר לשחק עבור נבחרת סלובקיה, בה היה מלך השערים הזמני, עם 12 כיבושים ב-33 משחקים, שיא ששבר מאוחר יותר ז'ילארד נמת'.
קריירת המועדונים שלו החלה בקבוצה הקטנה וינוהראדי ברטיסלאבה, שממנה עבר למועדון הפאר הסלובקי סלובן ברטיסלאבה. בשנת 1993 הוא היה לשחקן העונה הראשון בליגה הסלובקית החדשה, ובזכות כך הועבר לקבוצת ריאל מדריד מהליגה הספרדית. הוא שיחק במדריד בין השנים 1993–1995, לפני שנמכר לריאל אוביידו.
דובובסקי נהרג בתאונת צלילה בקו סמוי שבתאילנד, ב-23 ביוני 2000.
עליית יהודי אפגניסטן לארץ ישראל

עליית יהודי אפגניסטן לארץ ישראל החלה מסוף המאה ה-19 אז החלו יהודי אפגניסטן להגשים את חלומם היהודי והציוני ולעלות לארץ ישראל. המסורות הקדומות של יהודי אפגניסטן מייחסות את מוצאם לשבט בנימין ולנסיך אפגנה, נכדו של המלך "שארול בן-קאיס"- שאול בן קיש. הם מגדירים את עצמם חלק מעשרת השבטים שהוגלו בחורבן בית המקדש הראשון. בימי הביניים היו באפגניסטן כמה מרכזים יהודים, החשובים שבהם ביישובים מרב, באלך, קאבול, נישאפור, גאזני והראת.
באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה היהודית באפגניסטן כ-40,000 נפש.
גל העלייה הראשון מאפגניסטן (1882–1914)

הקבוצות הראשונות של עולי אפגניסטן הגיעו לארץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ומספרם בארץ ישראל עד ערב מלחמת העולם הראשונה הגיע ל-100 נפש. הם היו הגרעין הקהילתי הראשון שרכש אדמות, וחברו לעולי משהאד ובוכרה. ביחד הם בנו את שכונת הבוכרים בירושלים. חלקם חזרו כעבור זמן מה לאפגניסטן והעלו את שאר בני משפחתם לארץ הקודש. אותם עולים, היו הראשונים שעלו לארץ ישראל וסיפרו ליהודים באפגניסטן על ארץ ישראל. נתיב העלייה של יהודי אפגניסטן לארץ היה דרך רוסיה, אודסה, טורקיה, וארץ ישראל.
מניעי העלייה היו בעיקר דתיים. הם נבעו מאהבת ציון והתקרבות אל מקום השכינה, כמו כן, השאיפה להתחדשות החיים היהודיים בארץ ישראל.
גל העלייה השני מאפגניסטן (1933–1939)

בזמן גל העלייה השני מאפגניסטן נחסם נתיב העלייה הצפוני (ראה לעיל) בפני יהודי אפגניסטן. בעקבות כך החליטו יהודי אפגניסטן לעלות לארץ ישראל דרך הנתיב הדרומי:
נתיב העלייה הדרומי עבר דרך מעבר ח'יבר, פישאוואר, קאראצ'י, בומביי, ומשם דרך הים באחת הדרכים הבאות:
דרך המפרץ הפרסי לנמל בצרה בעיראק ומשם לסוריה, לבנון או ירדן ולארץ ישראל.
דרך תעלת סואץ לנמל יפו או לחיפה.
בזמן גל העלייה השני של יהודי אפגניסטן לארץ ישראל, בין השנים 1934–1946, היו גם אנשים שעלו באופן לא חוקי בעקבות גזרות הספר הלבן של השלטון המנדטורי שהגבילו את העלייה לארץ. ברשומות המנדט רשומים בזמן גל העלייה השני 721 עולים שעלו מאפגניסטן לארץ ישראל, בין השנים 1934–1946,אך סביר להניח שעוד כ-1000 נפש עלו בעלייה בלתי חוקית כגונבי גבול, כתיירים שהגיעו לתקופה קצובה ונשארו מעבר למועד העזיבה המובטח.
גל העלייה השלישי, שנות ה-50 ואילך

החל מיוני 1950 אפשרו השלטונות האפגניים ל-200 מיהודי אפגניסטן לעזוב מדי חודש את אפגניסטן ולהגיע לארץ. משנת 1951 ועד 1990 עלו למדינת ישראל כ-4,000 יהודים מאפגניסטן.
הערות שוליים

↑  בן ציון, י, מנדחי ישראל באפגניסטאן, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1992
1 2 3  גל אלון, הציונות לאיזוריה, אוניברסיטת בן גוריון בנגב: הוצאת מרכז זלמן שז"ר ומכון בן גוריון לחקר ישראל והציונות, 2009
עזאזל (סדרת טלוויזיה, 2023)

| --- | --- |
 מבוסס על:  עזאזל 
 סוגה:  דרמה ומתח
 בימוי:  נורבק אגן 
 שחקנים:  מקסים מטבייב  Sergey Zamorev  Andrey Sharkov  Nadezhda Ryazantseva  Yuliya Marchenko  Kristina Kuzmina  Yekaterina Varnava  Andrey Vasilevitsj Feskov  סמוול מוז'יקיאן  Ida Galich  Ilya Del  Marina Ignatova  אלכסנדר שמצ'ב  יבגני סטיצ'קין  אלכסיי רוזין  מילנה ראדולוביץ'  Urszula Magdalena Małka  ארטיום ביסטרוב  Igor Chernevich  Aleksandr Malich 
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6 
 הפקה
 חברת הפקה:  KinoPoisk אולפני יאנדקס Plus Studios
 מוזיקה:  ריאן אוטר 
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  KinoPoisk HD
 תקופת שידור מקורית:  19 בינואר 2023 – 22 בפברואר 2023
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פנדורין: עזאזל (ברוסית: Фандорин. Азазель) הוא סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2023, עיבוד לספרו של בוריס אקונין אודות הבלש הרוסי אראסט פנדורין שהוצג לראשונה בספר "עזאזל". את הסדרה ביים נורבק אגן בכיכובו של מקסים מאטבייב כקיסר רוסיה, ניקולאי השלישי בעתיד חלופי שבו האימפריה הרוסית לא קרסה מעולם.
תקציר העלילה

הסיפור מתאר את סיפורו של מפקח המשטרה הצעיר, אראסט פנדורין. הגיבור הוא בחור צעיר, שזה עתה התגייס למשטרה בעיר סנקט פטרבורג של שנת 2023, בהיסטוריה חלופית שבה המהפכה הטכנולוגית התרחשה, המונרכיה הרוסית לא קרסה והמהפכה הבולשביקית מעולם לא קרתה.
שחקנים ודמויות

ולדיסלב טירון – אראסט פטרוביץ' פנדורין
מילה ירשובה – אליזבטה פון אוורט-קולוקולצבה
מקסים מאטבייב – ניקולאי השלישי, קיסר רוסיה
יבגני סטיצ'קין – ראש הממשלה דמיטרי אורלוב
מילנה רדולוביץ'
גריגורי ורניק
ארטיום ביסטרוב
אלכסנדר שמצ'ב
הפקה

ההפקה החלה בספטמבר 2020 והצילומים נערכו במרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים קשורים כולל פטרהוף, ארמון השיש וארמון יוסופוב ובאתרים מודרניים בעיר סנקט פטרבורג ובפרבריה. הצילומים הושלמו באוגוסט 2022.
ראו גם

שרלוק ברוסיה, פרויקט נוסף עליו עבדו יחד נורבק אגן ומקסים מאטבייב
הערות שוליים

↑  «Кинопоиск» провел презентацию нового сезона, www.kinometro.ru (באנגלית)
↑  Фандорин начинает расследование: в Санкт-Петербурге завершились съёмки сериала «Азазель», פנדורין פותח החקירה: בסנקט פטרבורג הושלמו צילומי הסדרה 'עזאזל'" – דיווח (ברוסית) // KinoPoisk, 16.8.2022]
| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- | --- | --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |  |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |  |
פירמידת מוזיאון הלובר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פירמידה 
 כתובת:  חצר נפוליאון 
 מיקום:  הרובע הראשון של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1981
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 חומרי בנייה:  זכוכית, פלדה 
 יוצר:  איי אם פיי 
 אדריכל:  איי אם פיי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מצרים המודרנית 
 מידות
 אורך:  35.42 מ' 
 רוחב:  37 מ' 
 קואורדינטות:  48°51′40″N 2°20′09″E﻿ / ﻿48.861°N 2.3358611111111°E﻿ / 48.861; 2.3358611111111
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) פירמידת מוזיאון הלובר(למפת פריז רגילה) פירמידת מוזיאון הלובר
 
פירמידת מוזיאון הלובר היא פירמידה העשויה ממסגרת מתכת ומלוחות זכוכית ומוקפת בשלוש פירמידות קטנות. הפירמידה משמשת ככניסה הראשית למוזיאון הלובר בפריז וממוקמת בחצר הראשית הקרויה על שמו של נפוליאון. הקמת הפירמידה הסתיימה בשנת 1989.
עיצוב ובנייה

בשנת 1984 הזמין נשיא צרפת פרנסואה מיטראן את הקמת המבנה, שתוכנן על ידי האדריכל איי אם פיי ונבנה על ידי חברת ניקולט שארטרנד קנול (Nicolet Chartrand Knoll Ltd) ממונטריאול וחברת רייס פרנסיס ריצ'י (Rice Francis Ritchie) מפריז.
המבנה, שנבנה כולו מחלקי זכוכית, מגיע לגובה של 21.6 מטר, וצלעות בסיסו המרובע באורך 35 מטר. המבנה מורכב מ-603 מעוינים ו-70 משולשים.
הפירמידה והלובי התת-קרקעי שמתחתיה נבנו בשל הקושי שנוצר בכניסה הראשית המקורית של הלובר להתמודד עם המספר הגדול של המבקרים מדי יום. ייחודו של המבנה הוא בכך שהמבקרים נכנסים דרך הפירמידה ויורדים ללובי מרווח ואז עולים שוב לתוך המבנים העיקריים של המוזיאון.
מספר מוזיאונים אחרים בעולם העתיקו את הקונספט של המבנה, בהם מוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו.
מחלוקת

מבנה הפירמידה עורר מחלוקת ניכרת מכיוון שאנשים רבים חשו כי המבנה המודרני-עתידני נראה לא מתאים למוזיאון הלובר ולאדריכלות הקלאסית שבסביבתו. המלעיזים אף ייחסו את ההחלטה על בניית המבנה כחלק מ"שגעון פרעוני" של מיטראן. אולם אחרים שיבחו את המיזוג המוצלח של סגנונות אדריכליים מנוגדים, כמיזוג של ישן וחדש, קלאסי עם אולטרה-מודרני.
הפירמידה העיקרית היא הגדולה מתוך מספר פירמידות זכוכית שנבנו בסמוך למוזיאון, בהן פירמידה הפוכה המשמשת צוהר לקניון התת-קרקעי שנמצא מול המוזיאון.
ראש עיריית פריז בעת הבנייה, ז'אק שיראק, אף ביקש למתוח כבלים שידמו את מראה הפירמידה, כך שהציבור יוכל לחוות את דעתו על השינוי המוצע לפני שתתחיל הבנייה בפועל.
הערות שוליים

↑  5 Pieces of Europe's Past Return to Life: France; A vast new exhibition space as the Louvre renovates, באתר הניו יורק טיימס (באנגלית)
↑  השלב הראשון בהקמת מבנה הלובר, באתר pcfandp (באנגלית)
↑  פירמידת הלובר, באתר glassonweb (באנגלית)
↑  The Grand Louvre & I.M. Pei (2007), באתר artdesigncafe (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12119366r (data)  GND: 4292642-7 
פירמידת המוזיאון בלילה
פדריקו גראביץ'

פדריקו גראביץ' (בספרדית: Federico Grabich; נולד ב-26 במרץ 1990) הוא שחיין ארגנטינאי, בעל מדליית ארד מאליפות העולם (קאזאן 2015) ואלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (טורונטטו 2015) במשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה

גראביץ' נולד בעיר קאסילדה שבפרובינציית סנטה פה.