stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לא יהיה לנו לאן לחזור
דמויות > חברי המשלחת

פרופ' ויליאם אברהם ווגמן – ראש מרכז המחקר CERN, פיזיקאי חלקיקים יהודי-אמריקאי
שרה ווגמן – רעייתו של ויליאם, אנתרופולוגית
פרופ' דניאל לה-מאן – פיזיקאית צרפתייה
פרופ' ריצ'רד בראון – פיזיקאי אמריקאי
פרופ' ניסן שלח – מתמטיקאי מהאוניברסיטה העברית בירושלים (בן דמותו של פרופ' נעם ניסן)
מיכל שלח – רעייתו של ניסן (בת דמותה של מיכל שטייניץ-ניסן)
פרופ' ראג'י וישניה – ביולוג הודי
קפטן בנג'מין ארמסטרונג – מפקד המשלחת, נכדו של ניל ארמסטרונג
ד"ר אמנון ברקים – פיזיקאי ממכון ויצמן למדע
ד"ר דליה ברקים – רעייתו של אמנון, רופאת המשלחת
דמויות > נשארו על כדור הארץ

פרופ' יוהאן פון ליידר – סגן ראש מרכז המחקר CERN, ולאחר המראת המשלחת, ראש המרכז
לין, דייוויד, נעמי, רייצ'ל – נכדיהם של ויליאם ושרה ווגמן
דמויות > מנהיגים בינלאומיים

תרזה קסטניה – מזכ"לית האו"ם
כריסטין דיסטן – נשיאת צרפת בעת יציאת המשלחת
ז'אן מיקל – נשיא צרפת בעת חזרת המשלחת
דאגלס קייל – נשיא ארצות הברית בעת יציאת המשלחת
דן פרי – נשיא ארצות הברית בעת חזרת המשלחת
דמויות > מדענים הנזכרים בשמם בלבד

רוג'ר פנרוז – אסטרופיזיקאי ומתמטיקאי בריטי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2020
מרטין ריס – אסטרופיזיקאי בריטי, חתן פרס וולף לפיזיקה לשנת 2024
יחסי סין–פיג'י

| יחסי סין–פיג'י |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של סין: פיג'י


סין: פיג'י
שטח (בקילומטר רבוע)
9,596,967.75: 18,274
אוכלוסייה
1,418,233,615: 930,254
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,794,782: 5,495
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,547: 5,907
משטר
רפובליקה עממית: דמוקרטיה פרלמנטרית

הרפובליקה של איי פיג'י הייתה המדינה הראשונה באיי האוקיינוס השקט שכוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, בשנת 1975. סין הקימה שגרירות בפיג'י ב-1976, ופיג'י פתחה את שגרירותה בסין ב-2001.
היחסים הדיפלומטיים והכלכליים בין סין לפיג'י התגברו משמעותית בעשור הראשון של המאה ה-21. במאי 2009, ראש ממשלת פיג'י הזמני, פרנק ביינימרמה, תיאר את מערכת היחסים של פיג'י עם סין כ"נפלאה", ואילו סגן נשיא פיג'י ראטו אפלי נאילטיקאו תיאר את "היחסים [של פיג'י] עם הממשלה והעם של הרפובליקה העממית של סין כאחת [ממערכות היחסים] החשובות ביותר [של פיג'י]".
יחסים כלכליים

כאשר היחסים כוננו לראשונה, לפיג'י לא היה ייצוא לסין, והיקף היצוא הסיני לפיג'י הסתכם ב-1.6 מיליון אירו בלבד. בשנת 2002, היצוא הסיני – המורכב בעיקר מטקסטיל, מוצרי תעשייה קלה ומוצרים מכניים וחשמליים – הסתכם ב-21 מיליון אירו, בעוד שהיבוא שלה מפיג'י – בעיקר סוכר גולמי, בולי עץ וסינתטיים – הסתכם ב-0.97 מיליון אירו.
שתי המדינות חתמו על הסכם על שיתוף פעולה מסחרי ב-1997, ועל הסכם על שיתוף פעולה כלכלי וטכני בשנת 2001.
יחסים ביטחוניים

מספר ספינות מחקר ותמיכה בטיסות חלל מסדרת יואן ואנג, כולל יואן ואנג 5 ויואן ואנג 7, השתמשו ב-Kings Wharf בסובה כדי לספק אספקה מחודשת.  שגריר סין, צ'יאן בו, הכחיש דיווחים בתקשורת האוסטרלית לפיהם ה-Yuan Wang 7 שימשה לרגל אחרי HMAS אדלייד האוסטרלית בזמן עגינה בסובה.
תרבות וחינוך

מספר קטן של סטודנטים מפיג'י לומדים בסין, חלקם עם מלגה הניתנת על ידי ממשלת סין.
פיג'י קיבלה בברכה גם הופעות תרבות מסין - כולל מספר "להקות אמנות לחימה ואקרובטיקה". מאז 2001, הטלוויזיה של פיג'י מעבירה תוכניות מהטלוויזיה המרכזית של סין.
ביקורים רמי דרג

מנהיגי המדינות ביקרו זה את זה בקביעות. מנהיגים סינים שביקרו בפיג'י כללו את סגן ראש הממשלה צ'ן מוחווה ב-1979, הו יאובאנג (המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית) ב-1985, ראש הממשלה לי פנג ב-1992, סגן ראש הממשלה ושר החוץ צ'יאן צ'יצ'ן ב-1996, צ'י האוטיאן (סגן יו"ר הוועדה הצבאית המרכזית) ב-1998, ו-וו יי (השר לשיתוף פעולה כלכלי וסחר חוץ) ב-1998.
מנהיגי ממשלת פיג'י שביקרו בסין כללו את ראש הממשלה ראטו סר קמיסזה מארה ב-1979, 1985, 1988 ו-1990, המושל הכללי ראטו סר פנייה גנילאו ב-1980, שר החוץ פיליפה בולה ב-1987, מפקד הכוחות המזוינים של פיג'י ברבוקה ב-1990, הנשיא ראטו סר פנייה גנילאו ב-1991, מפקד הכוחות המזוינים של פיג'י אפלי גנילאו ב-1992 ו-1997, ראש הממשלה Sitiveni Rabuka ב-1994, שר החוץ והמסחר ברנאדו ווניבובו ב-1997, ראש הממשלה מאהנדרה צ'אודרי ב-1999, שר החוץ, סחר וסוכר קליופט טבולה ב-2001 ו-2002, וראש הממשלה לייסניה קראסה ב-2002.
הרולד רובינס

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1916 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  14 באוקטובר 1997 (בגיל 81) פאלם ספרינגס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פורסט לוון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 
הרולד רובינס
הרולד רובינס ב-1977, לצידה של ערימת ספריו רבי המכר
כרזת הסרט קינג קריאול של אלביס פרסלי, על פי ספרו של הרולד רובינס
הרולד רובינס (באנגלית: Harold Robbins;‏ 21 במאי 1916 – 14 באוקטובר 1997) היה סופר ותסריטאי יהודי אמריקאי, מהפופולריים והמצליחים ביותר בארצות הברית ובעולם כולו. כתב יותר מ-20 ספרים רבי מכר, שנמכרו עד היום ביותר מ-32 שפות, ב-750 מיליון עותקים במעל 40 מדינות ברחבי העולם.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

רובינס נולד ב-1916 בניו יורק, לזוג מהגרים יהודים בשם רובין, שהגיעו לארצות הברית מפולין ומרוסיה. אימו מתה בעת הלידה ואביו נישא בשנית ונולדו לו עוד שלושה ילדים מהנישואין השניים. רובינס סיפר עם זאת לעיתים, אולי מתוך מטרה להידמות לגיבורי ספריו, כי הוריו היו בלתי ידועים ואימו נטשה אותו על מפתן בית יתומים קתולי. הוא סיפר על עצמו גם פרטים ביוגרפיים נוספים, לעיתים, שגם הם לא היו נכונים, שוב, ככל הנראה מתוך אותה מטרה.
הפרטים הביוגרפיים הנכונים שלו היו הרבה פחות מעניינים מאלה שהוא המציא מפעם לפעם. משפחתו הייתה מהמעמד הבינוני, אביו היה רוקח והוא עצמו סיים בית ספר תיכון בניו יורק בגיל 18 ועבד כפקיד ברשת חנויות מזון. הוא נישא לראשונה ב-1937, כשהיה בן 21, לליליאן מחנוביץ', חברתו מילדות. בראשית שנות הארבעים דאג אביה של אשתו, שהיה מנהל הכספים של חברת סרטי יוניברסל, לכך שחתנו יקבל משרת פקיד משלוחים בחברה. רובינס הצליח בעבודתו, התקדם ובני הזוג עברו לחוף המערבי של ארצות הברית.
ביוגרפיה > שנות ההוללות

משהחל רובינס להתפרסם, החלו אורחות חייו להידמות יותר ויותר לאורחות חיי גיבוריו. הוא היה לרודף נשים ואף נולדה לו בת מחוץ לנישואין, פארו, מאחת ממאהבותיו - איבון ראסל. אשתו ניסתה לדבוק בו למרות הלידה הזו, אולם ב-1963, כשזה עמד להתרחש שוב - המאהבת שלו באותה עת, גרייס פלרמו נכנסה להיריון - הם התגרשו. גם הבת השנייה של רובינס, אדריאנה נולדה מחוץ לנישואין ורובינס נישא לאימה, פלרמו, רק לאחר לידת הבת.
כל זה התרחש במקביל ותוך כדי כתיבה והוצאה לאור שוטפת של סדרת ספרים רבי מכר, שכעת נכתבו בקלות ובמהירות, וזכו במקביל לביקורות ספרותיות קטלניות. ב-1966 היה רובינס לסופר המרוויח ביותר בעולם. ההוצאה לאור שלו שילמה לו מקדמה בת מיליון דולר עבור כל אחד מספריו. בתקופה זו הוא גם כתב את התסריט לסדרה הטלוויזיונית The Survivors, של ABC, בכיכובו של ג'ורג' המילטון.
ביוגרפיה > השקיעה

בערך בראשית שנות השבעים החל רובינס לנהוג גם בהיבט אחר של חייו, ממש כמו רבים מגיבוריו לכל דבר ועניין. אם קודם לכן הוא היה "רק" רודף נשים ומהמר כבד, כעת הוא הפך גם למכור לסמים. תוך שנים אחדות השפיע ההיבט החדש הזה של חייו גם על יצירתו. הספר האחרון של רובינס, שהפך לסרט היה סיפרו ה-13 במספר, The Lonely Lady, שנכתב ב-1976. בספר זה הורגשה כבר מאוד השפעת חיי ההוללות על איכות הכתיבה. גם הסרט, שהופק ב-1983 על בסיס הספר, על ידי סרטי יוניברסל, בכיכובה של פיה זאדורה (ובהשתתפותו של ריי ליוטה בתפקיד קטן) נחשב אצל המבקרים, כרגיל עם יצירותיו של רובינס, לסרט גרוע. עם זאת, נראה שהביקורת הקטלנית הייתה הפעם מושרשת הרבה יותר. הסרט היה מועמד בלא פחות מ-11 קטגוריות במסגרת פרס פטל הזהב, וזכה בשש מהן, בתור הסרט הגרוע ביותר, וכן עבור השחקנית, הבמאי, והתסריטאי הגרועים ביותר, ועוד.
ספריו של רובינס בשנים שלאחר מכן כבר איבדו את האיכות והקסם הפופולרי שלהם.
ב-1982 קיבל רובינס שבץ מוח, שפגע בכישוריו המילוליים ונבע ככל הנראה מהשימוש בסמים. כשנתיים אחר כך הוא נפל במקלחת בהיותו מסומם ומאז נאלץ להיות בכיסא גלגלים. מי שהפכה לימים לאשתו השלישית, ג'אן (לבית סטאפ), הייתה האחות שטיפלה בו בתקופה זו והיא גם הייתה זו שערכה וכתבה מחדש את הספרים שהוא כתב או שרבט. מכירות הספרים שהוא או ג'אן כתבו בתקופת חייו זו, צנחו פלאים.
ב-1991 התגרשה ממנו אשתו השנייה גרייס והוא נישא לג'אן, אשר נשארה לצידו עד ליום מותו.
רובינס נפטר ב-1997, בפאלם ספרינגס, קליפורניה, בן 81, כשכל ההון שהרוויח מהספרים רבי המכר שלו, מבוזבז והוא מותיר אחריו חובות בלבד. יורשיו ממשיכים להוציא עד היום ספרים המבוססים כביכול על טיוטות שכתב בחייו.
בתו השנייה של רובינס (מגרייס פלרמו), אדריאנה רובינס היא סופרת בזכות עצמה - מחברת הספר Paris Never Leaves You, שיצא לאור ב-1999.
בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", מ-1986 מוזכר הרולד רובינס, לצידה של ז'קלין סוזן, כאחד מענקי הספרות של המאה העשרים.
ספריו

(שהופיעו עד 1986 ועד בכלל. לא כלולים הספרים שהופיעו תחת השם הרולד רובינס, סמוך לפני מותו ולאחר מכן, מ-1995 ואילך)
Never Love A Stranger, 1948 (הפך גם לסרט בשם זה, ב-1958)
The Dream Merchants, 1949 (הפך גם לסרט טלוויזיה בשם זה ב-1980)
A Stone for Danny Fisher, 1952 (הפך גם לסרט קולנוע תחת השם קינג קריאול, ב-1958)
Never Leave Me, 1953
79 Park Avenue, 1955 (הפך גם לסדרת טלוויזיה בשם זה, ב-1977)
Stiletto, 1960 (הפך גם לסרט בשם זה, ב-1969)
The Carpetbaggers, 1961 (שתי גרסאות קולנועיות: סרט בשם זה ב-1964 ושנתיים אחר כך הסרט - נבדה סמית')
Where Love Has Gone, 1962 (הפך גם לסרט בשם זה, ב-1964)
The Adventurers, 1966 (הפך גם לסרט בשם זה, ב-1970)
The Inheritors, 1969
The Betsy, 1971 (הפך גם לסרט בשם זה, ב-1978)
The Pirate, 1974 (הפך גם לסרט טלוויזיה בשם זה ב-1978)
The Lonely Lady, 1976 (הפך גם לסרט בשם זה, ב-1983)
Dreams Die First, 1977
Memories of Another Day, 1979
Goodbye, Janette, 1981
The Storyteller, 1982
Spellbinder, 1982
Descent from Xanadu, 1984
The Piranhas, 1986
ספריו בעברית

אהבת זר, תרגום: אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי, 1987
היורשים, תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1986
שיקוי הנעורים, הוצאת שלגי, 1984
הסוגדים, תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת שלגי, 1983
האיש ללא כוכב, הוצאת מ. מזרחי, 1982
אבק אשליות, תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת רמדור, 1978
ההרפתקנים א' + ב', תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת יעל, 1966
סוחרי החלומות, תרגום: אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי, 1965
השאפתנים, הוצאת מ. מזרחי, 1965
אנה פנתה האהבה, תרגום: ב. רחל, הוצאת מ. מזרחי, 1964
בטסי, הוצאת שלגי - רמדור
בלדה ליחפן, הוצאת שלגי - רמדור
השאפתנים, תרגום: מירון אוריאל, הוצאת מ. מזרחי
סמטאות החיים, תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי
סטילטו, תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת שלגי - רמדור
החושקים, הוצאת שלגי - רמדור
פיראנס, הוצאת שלגי - רמדור
הפירט, הוצאת שלגי - רמדור
הפילגש, הוצאת שלגי - רמדור
יום אחר, שנה אחרת, הוצאת שלגי
גוד ביי ז'אנט, הוצאת שלגי
לקריאה נוספת

Stranger Than Fiction: My Wild Life With Harold Robbins, Grace Robbins and Frank Sanello (1999)
Harold and Me: My Life, Love, and Hard Times with Harold Robbins, Jann Robbins (2008)
אנדרו וילסון, Harold Robbins, The Man Who Invented Sex, הוצאת בלומסברי, 2007
הערות שוליים

↑  על הרולד רובינס
↑  "מייל אונליין" 5 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267169605171  PLWABN: 9810648575105606  BNE: XX970336  BnF: cb119221481 (data)  CANTIC: a1162985x  CiNii: DA00236608  GND: 107121921  ISNI: 0000 0001 1880 1744  LCCN: n79109317  LNB: 000003678  NDL: 00454327  NKC: jn19990216154  NLA: 40007933  NLK: KAC199623138  NTA: 069002525  SELIBR: 197888  SNAC: w6pk1b46  SUDOC: 027102718  Trove: 1104831  VIAF: 100259954   WorldCat (עם VIAF): 100259954
הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב

הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב הקרויות גם התוכניות לחינוך משפטי קליני בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב נותנות סיוע משפטי ופועלות לשינוי חברתי באמצעים משפטיים בתחומים שונים.
מנהל הקליניקות החל מאוקטובר 2019 הוא פרופ' עמרי ידלין.
היסטוריה ופעילות

בשנת 1989 יסד פרופ' קנת מן קליניקה משפטית שהעניקה סיוע משפטי בפלילים, ופועלת ברצף עד היום. ב-1993 הקימה ד"ר נויה רימלט קליניקה לזכויות אדם, שאף היא פעילה עדיין. בשנת 2000 מונתה פרופ' נטע זיו למנהלת הקליניקות, ותחת ניהולה הן התרחבו במשך השנים עד למערך של שמונה קליניקות במקביל. היום פועלות בפקולטה תשע קליניקות (זכויות בהליך הפלילי, זכויות אדם, זכויות עובדים, צדק סביבתי, זכויות פליטים, זכויות ניצולי שואה וא/נשים בזיקנה, הקליניקה לתובענות ייצוגיות, קליניקת הכנסת, והקליניקה לפרטיות).
מדי שנה משתתפים בקליניקות כ-140 סטודנטיות וסטודנטים. בראש כל קליניקה עומדים מנחה אקדמי ומנחה קליני. הפעילות בקליניקה מורכבת משיעור אקדמי ומעבודה מעשית, במסגרתה עוסקים הסטודנטים בפרקטיקה של מקצוע עריכת הדין החברתית, בליווי ובפיקוח הדוקים של המנחים הקלינים, שהם עורכי דין מומחים בתחומם.
הקליניקות פועלות באופן עצמאי ובשיתוף פעולה עם ארגוני החברה האזרחית.
הקליניקות השונות

במסגרת התוכנית פועלות שמונה קליניקות שונות:
הקליניקה לזכויות אדם: מתמחה בייצוג משפטי של אוכלוסיות חלשות בבתי משפט. מתמקדת בזכויות המיעוט הערבי, בקידום הזכות לבריאות והזכות לחינוך ובאפליה על בסיס מין, נטייה מינית או מוגבלות פיזית. היא פועלת בשיתוף פעולה עם ארגוני זכויות אדם שונים. בצוות הקליניקה: פרופ' רונן אברהם, עו"ד סאוסן זהר ועו"ד דבי שדה.
הקליניקה לזכויות בהליך הפלילי: הקליניקה מעניקה ייצוג לנאשמים בפלילים. הקליניקה יוסדה על ידי פרופ' קנת מן וכיום מנחים אותה ד"ר שי ווזנר, ד"ר אלקנה לייסט ועו"ד משה קשלס. במשך השנים עבדו בשירותה עורכי הדין דן שיינמן, ירון דוד, ענבל רובינשטיין, השופטת דנה מרשק מרום, מוקי לנדמן, איתי רגב, השופט איתי הרמלין, בני שטיינברג, ד"ר חגית לרנאו ופרופסור שחר אלדר.
הקליניקה לזכויות עובדים: הקליניקה עוסקת בהגנה על זכויות עובדים, תוך דגש על זכות העובדים להתארגנות. החל משנת 2018 לוקחת הקליניקה חלק בפרויקט המחקר Trafflab  בהובלת פרופ' הילה שמיר, אשר עוסק בגישת העבודה לסחר בבני אדם. בהתאם התרחבה הפעילות בקליניקה גם לנושאים של הגירת עבודה וסחר בבני אדם. את התוכנית מנחות פרופ'גיא מונדלק ועו"ד מיכל תג'ר.
הקליניקה לצדק סביבתי והגנה על זכויות בעלי חיים: הקליניקה עוסקת בדיני איכות הסביבה ובקידום זכויות סביבתיות. ניצול משאבים כגון מים, קרקע ואוויר ומניעת זיהום בחברה המתועשת. הקליניקה דואגת למתן הגנה לזכויות הסביבתיות של אוכלוסיות מעוטות יכולת וקבוצות בלתי מיוצגות. החל משנת הלימודים תשע״ח (2017-2018), הקליניקה פועלת גם בהגנה על זכויות בעלי החיים ורווחתם. מנחי הקליניקה הם: ד"ר דוד שור, עו"ד ערן צין וע"ד אמנון קרן.
הקליניקה לזכויות פליטים: הקליניקה עוסקת בקידום זכויות אדם של פליטים ומבקשי מקלט בישראל. התוכנית מעניקה סיוע משפטי למבקשי מקלט, ומסייעת בפיתוחו של דין פליטים בישראל. הקליניקה מסייעת לפונים אליה במקרים של הגירה כפויה, לרבות בבקשת מקלט ועוסקת בתחומים כמו מעצר, זכויות חברתיות וכלכליות ואיחוד משפחות. צוות הקליניקה הוא: ד"ר יובל לבנת, עו"ד ענת בן דור ועו"ד אירינה רוזינה.
הקליניקה לזכויות ניצולי השואה: מנחות התוכנית הן פרופ' דפנה הקר, עו"ד ליעד סטרולוב ועו"ד יעל הבסי-אהרוני.
הקליניקה לתובענות ייצוגיות: קליניקה זו משלבת פעילות אקדמית – עיונית ומעשית – בתחום התובענות הייצוגיות. הקליניקה מייצגת ארגונים ציבוריים בתובענות ייצוגיות המוגשות בנושאים מגוונים. הייצוג ניתן במסגרת הליכים המתנהלים בבתי המשפט המחוזיים וכן במסגרת ערעורים סביב סוגיות עקרוניות בתחום המתנהלים בבית המשפט העליון. מעורבות הקליניקה בהליכים ייצוגיים אלו נועדה על מנת להגן על הציבור המיוצג בתובענות אלו ועל מנת להבטיח כי מטרות החוק בדבר אכיפת הדין האזרחי והרתעה מפני הפרתו, אכן יוגשמו הלכה למעשה בפסיקות בתי המשפט השונים בארץ. מנחי הקליניקה הם ד"ר שי נ' לביא, ועו"ד נועה מלצר צ'רנוברודה.
קליניקת הכנסת: עוסקת בעבודת הכנסת. בראש הקליניקה עומד ח"כ לשעבר ד"ר דב חנין
הקליניקה לפרטיות: הקליניקה עוסקת בסוגיות הקשורות לזכות לפרטיות, חוק הגנת הפרטיות וסוגיות משיקות. פעילות הקליניקה כוללת טיפול בתיקים פרטניים, הצטרפות להליכים קיימים, ומעורבות בהליכי חקיקה וגיבוש מדיניות ציבורית בדרך של ניירות עמדה. מנחי הקליניקה הם פרופ' מיכאל בירנהק ועו"ד נועה דיאמונד.
תחומי משפט חלוציים שפותחו

הקליניקות היוו חממה להקמת הסנגוריה הציבורית, שאותה הקים קנת מן (ועמד בראשה החל משנת 1996 ועד לשנת 2002). ענבל רובינשטיין, שהייתה בעבר עורכת הדין של הקליניקה הפלילית, ולאחר מכן כיהנה בתפקיד הסנגורית הציבורית הראשית.
זכויות פליטים - קליניקה שהוקמה בשנת 2003 היא התוכנית הראשונה בישראל העוסקת בקידום זכויות אדם של פליטים ומבקשי מקלט. עד לפעילותה המושג פליט נקשר בישראל רק עם הפליטים הפלסטינים מ-1948. היום עוסקים בתחום זה גם ארגונים נוספים ובהם "מוקד סיוע לעובדים זרים" ו"רופאים לזכויות אדם".
עו"ד איתי סבירסקי, לשעבר המנחה הקליני של הקליניקה לזכויות עובדים, הקים בשנת 2007, יחד עם שותפים נוספים וכחלק מפעילותו בקליניקה, את ארגון כוח לעובדים.
העבודה הקהילתית בעיר יפו: מאז שנת 2000 ועד שנת 2006 הייתה קליניקה ייעודית שעסקה בעריכת דין קהילתית ביפו. היום פועלת ביפו הקליניקה לתכנון, יזמות ומשפט בקהילה.
הקליניקה ליזמות עסקית וצדק כלכלי שפעלה משנת 2004 עד 2014 עסקה בייעוץ לאוכלוסיות חלשות ב"משפט מסחרי" השמור בדרך כלל רק לאוכלוסיות חזקות. עו"ד גליה פיט חיברה את "המדריך המשפטי להקמתו של עסק זעיר וניהולו".
הישגי הקליניקות בייצוג משפטי

בספטמבר 2006 הורה בית המשפט העליון על ביטול הסדר הכבילה של עובדים זרים בישראל (בג"ץ קו לעובד נגד ממשלת ישראל).
תיקו של רומן זדורוב שהורשע ברצח תאיר ראדה הוחזר על ידי בית המשפט העליון לדיון משלים בבית המשפט המחוזי.
בית משפט השלום קבע כי לציבור זכות לעבור בשכונת גבעת אנדרומדה שביפו שפעלה כקהילה מגודרת.
בפברואר 2007 פסק בג"ץ כי לכל אסיר זכות למיטה.
המדינה העניקה רישיונות עבודה לפליטים השוהים בישראל.
בית המשפט הכיר בזכותם של בני זוג מאותו מין לרשת האחד את השני לפי חוק הירושה, גם בהיעדר צוואה.
המדינה הכירה בזכותם של חולי נפש לייצוג משפטי במקרה של אשפוז פסיכיאטרי כפוי. זאת במסגרת תקנות הטיפול בחולי נפש, תשס"ו - 2006.
הוכרה זכותם של עובדים זרים לשמור על רצף של ביטוח בריאות למשך כל תקופת עבודתם בישראל.
בתי הספר היסודיים ביישובים הבדואים הלא מוכרים חוברו לרשת החשמל.
נפתחה מחדש הספרייה הציבורית היחידה בעיר שדרות, לאחר שהייתה סגורה במשך תקופה ארוכה.
הוכרה זכותם של פעוטות עם מוגבלות קשה להסעה למעון יום שיקומי.
בית הדין לעבודה קבע תביעה תקדימית בעניין פיטורי שתי מלצריות מבית קפה פרטי מפני היותן ערביות. פסק הדין (מיום 27 במרץ 2001) חייב את המעסיק בהודאה, התנצלות ותשלום פיצויים.
בפסק דין שניתן בבית הדין לעבודה נקבעו פיצויים עונשיים בסכום גבוה לעובדת שהופלתה על בסיס מגדרי.
המדינה חויבה להציג תוכניות בלוח זמנים קצר לפתרון בעיית השפכים בנחל חברון שבנגב, כיוון שהזיהום סיכן את בריאותם וסביבתם של תושבי כפרים בדואים המתגוררים באזור.
בהחלטה תקדימית מיום 16 בינואר 2003, קבע בג"ץ כי הוא מוסמך לתת צו כנגד המדינה מטעמי צדק, אפילו כאשר לטענת המדינה היא מנועה חוקית מלפעול כמבוקש בעתירה.
ביבליוגרפיה

נטע זיו, "עריכת דין לשינוי חברתי – מבט לעתיד אחרי שני עשורי פעילות" מעשי משפט – כתב עת למשפט ולתיקון חברתי, 19 (2008).
סטיבן וויזנר, "הקליניקה המשפטית: חינוך משפטי בשם האינטרס הציבורי". עיוני משפט כה 369, תשס"ב
נויה רימלט, "החינוך המשפטי - בין תאוריה לפרקטיקה". עיוני משפט כד 81, תש"ס
ראו גם

קליניקה משפטית
הערות שוליים

↑  הקליניקה לפרטיות, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  בג"ץ 4542/02 עמותת "קו לעובד" ואחרים נ' ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־30 במרץ 2006. פ"ד כרך ס"א, חלק ראשון, עמ' 346
אטמן (הינדואיזם)

אטמן (סנסקריט: आत्मन्), היא מילה בסנסקריט שפירושה "העצמי הפנימי" או "נשמה". בפילוסופיה ההינדית, ובמיוחד באסכולת הוודנטה של ההינדואיזם, האטמן הוא העיקרון הראשוני - האני האמיתי של האדם, מהותו של האדם, כלומר מעבר להזדהותו עם תופעות. על מנת להגיע לשחרור, על האדם לרכוש ידע עצמי (אטמה ג'נאנה), ולהגיע לתובנה שהאני האמיתי של האדם (אטמן) זהה עם ברהמן (העצמי הנשגב, האלוהות).
התפתחות המושג > וודות

השימוש המוקדם ביותר של מילה "אטמן" בטקסטים הוודיים נמצא בוודה ריגה. יסקה טען שעקבות הכתוב בוודה זו, מוגדרות המשמעויות הבאות של אטמן: "העיקרון החודר לכל, האורגניזם שבו אלמנטים אחרים מאוחדים, והעיקרון התבוני האולטימטיבי".
התפתחות המושג > אופנישדות

האטמן הוא רעיון מרכזי בכל האופנישדות, ו"דע את האטמן שלך" נושאם המרכזי. כתבים אלה טוענים שליבתו של כל אדם אינה הגוף, לא ההכרה ולא האגו, אלא האטמן - ה"נשמה" או ה"עצמי". אטמן הוא המהות הרוחנית בכל היצורים, קיומם האמיתי הפנימי ביותר. הוא נצחי, הוא המהות, הוא חסר-גיל. אטמן הוא מה שכל אדם הוא באמת, ברמה העמוקה ביותר של קיומו.
התפתחות המושג > אופנישדות > ברהדארנייקה אופנישד

הברהדארנייקה אופנישד מתארת את האטמן כזה שבו הכל קיים, שערכו הוא הגבוה ביותר, שחודר לכל, שהוא המהות של הכל, שהוא אושר עילאי ומעבר לכל תיאור. במזמור 4.4.5, האופנישד מתארת את האטמן בתור ברהמן (הנשמה העילאית, האלוהות), ומקשרת אותו לכל מה שאדם הוא, כל מה שהוא יכול להיות, רצונו החופשי, תשוקותיו, מה שהוא עושה, מה שאינו עושה, הטוב שבו, הרע שבו.
האטמן הזה הוא אכן ברהמן.


הוא [אטמן] אכן גם מזוהה עם האינטלקט, ההכרה, כח-החיים, עם העיניים והאוזניים,


עם אדמה, מים, אוויר ושמיים, עם אש ועם מה ששונה מאש,


עם תשוקה ועם העדרה של תשוקה, עם כעס והיעדרותו של כעס, עם צדק ועם אי-צדק,


עם הכל - הוא מזוהה, כמו שידוע היטב, עם מה שנתפס ועם מה שמשתמע.


כפי שהאטמן עושה ופועל, כך הוא נהייה; על ידי עשיית טוב הוא הופך לטוב, ועל ידי עשיית רע הוא הופך לרע.


הוא הופך מוסרי על ידי מעשים מוסרים, ומרושע על ידי מעשים מרושעים.


לעומת זאת, אחרים אומרים, "העצמי מזדהה עם תשוקה לבדה. מה שהוא חושק, לכך הוא שואף;


לפי שאיפתו, כך פעולתו; וכפי פעולתו, כך נקצר עמלו."
נושא זה - זהותו של העצמי של כל יצור עם ברהמן - חוזר בהרחבה באופנישד זו. היא מכריזה שידע זה - "אני הוא ברהמן" ושאין שום הבדל בין "אני" ל"אתה" ל"הוא" - הוא המקור לשחרור, ואפילו האלים לא יכולים לגבור על אדם משוחרר כזה. לדוגמה, במזמור 1.4.10 נכתב,
למי שמהאלים היה את הידע הנעלה הזה [ידע האטמן], גם הפך לברהמן.


אותו הדבר לגבי החכמים הקדומים, אותו הדבר לגבי האנשים.


מי שיודע את העצמי בתור "אני ברהמן", הופך לכל היקום הזה.


אפילו האלים לא יכולים לגבור על אחד כזה, כיוון שהוא האטמן שלהם.


אם אדם סוגד לאיזשהו אל, וחושב "הוא מישהו אחד ואני מישהו אחר", אין לו ידע.


הוא כמו חיה עבור האלים. כפי שחיות רבות משרתות את האדם, כך האדם משרת את האלים.


אפילו כשחיה אחת נלקחת מהאדם, זה גורם לצער; כמה צער נגרם כשהרבה נלקחות?


לכן זה לא משביע את רצונם של האלים שהאנושות תדע על זה.
התפתחות המושג > אופנישדות > קטה אופנישד

ביחד עם הברהדארנייקה, כל האופנישדות המוקדמות והאמצעיות דנות באטמן בעודן בונות תאוריות העונות כיצד אדם יכול להשיג שחרור, חירות ואושר עילאי. לדוגמה הקטה אופנישד, מסבירה את האטמן כמהות האימננטית וטרנסצנדנטית הפנימית ביותר של כל אדם וכל יצור חי. היא מסבירה שהאטמן הוא אחד, למרות שהצורות החיצוניות של יצורים חיים נראות שונות. לדוגמה, במזמור 2.2.9 ואחרים, היא טוענת:
כפי שהאש האחת, אחרי שנכנסה לעולם, למרות שאחת, לובשת צורות שונות בהתאם למה שהיא שורפת,


כך גם האטמן הפנימי של כל היצורים החיים, למרות שאחד, לובש צורה בהתאם למה שהוא נכנס אליו, והוא מעבר לכל הצורות.
בספר 1, המנונים 3.3-3.4, מתוארת האנלוגיה הנפוצה של המרכבה כקשר בין העצמי לגוף, ההכרה והחושים. תרגום לעברית של תרגומו לאנגלית של סטפן קפלן מתרגם את המנונים אלה: "דע את האטמן כנוסע במרכבה, ואת הגוף כמרכבה עצמה. דע את האינטלקט בתור נהג המרכבה, ואת ההכרה בתור המושכות. החושים, נטען שהם הסוסים, והאובייקטים החושיים הם המסלולים שמסביבם". הקטה אופנישד אז טוענת ש"כאשר העצמי [האטמן] מבין את זה והוא מאוחד, ממוזג עם הגוף, החושים וההכרה, כשהוא מוסרי, מודע וטהור - הוא מגיע לאושר עילאי, חירות ושחרור".
התפתחות המושג > אופנישדות > צ'אנדוגיה אופנישד

הצ'אנדוגיה אופנישד מסבירה את אטמן בתור זה שנראה כאילו מפריד בין שני יצורים חיים - אבל לא מפריד, בתור המהות והעצמי האמיתי, הפנימי, הקורן של כל היצורים, שמחבר ומאחד בין כולם. לדוגמה, במזמורים 4.10.1-4.10.3, ניתנת הדוגמה של נהרים - חלק מהם זורמים למזרח, חלק למערב, אבל בסופו של דבר כולם מתמזגים עם האוקיינוס והופכים לאחד. באותו אופן, כל הנשמות האינדיבידואליות הן קיום טהור, התגלמות של האוקיינוס של הנשמה האוניברסלית האחת.
התפתחות המושג > אופנישדות > אופנישדות אחרות

האטמן הוא נושא מרכזי באופנישדות, אבל הן מציגות שתי גישות מעט שונות. חלק מהן מלמדות שברהמן (האלוהות) זהה עם האטמן, בעוד שאחרות גורסות שאטמן הוא חלק מברהמן אבל לא זהה לו. המחלוקת הקדומה הזו התפתחה לכמה תאוריות דואליות ולא-דואליות בהינדואיזם. הברהמהסוטרה של באדארייאנה (~100 לפני הספירה) מיזגה ואיחדה את התאוריות הסותרות האלה. היא טענה שאטמן וברהמן שונים בכמה היבטים, במיוחד במצב הבורות (כאשר אדם לא מואר), אבל ברמה העמוקה ביותר ובמצב הידע-העצמי (ההארה), אטמן וברהמן הם אחד, לא שניים (אדוויטה). איחוד זה התגבר על המסורת הדואלית של הסאמקיה יוגה וזרמי הנייה-וייששיקה, ואפשר לו להפוך לבסיס של ודנטה בתור המסורת הרוחנית המתמשכת ביותר של ההינדואיזם.
אסכולות מחשבה

כל שש האסכולות האורתודוקסיות הגדולות של ההינדואיזם מקבלות את הנחת היסוד הבסיסית של הוודות והאופנישדות ש"אטמן קיים". ג'ייניזם גם מקבלת את הנחה הזו, למרות שיש לה נקודת מבט משלה על משמעותה.
ידיעת אטמן, שגם ידוע כידע-עצמי, הוא אחד מהנושאים המרכזיים של כל האסכולות הגדולות של ההינדואיזם, אך הן חולקות על שאלת ה"כיצד". ידע-עצמי בהינדואיזם הוא הידע וההבנה של אטמן - מה הוא ומה הוא לא. ההינדואיזם מחשיבה את האטמן כשונה מהאישיות הפרטית המשתנה-תמידית (האגו) שמאופיינת בהרגלים, דעות, תשוקות, אשליות, פחדים וכו'. האישיות האנושית ונטיותיה משתנות או מתפתחות עם הזמן; בעוד האטמן לא. לפי אסכולות אלה, אטמן הוא העצמי הקורן הפנימי ביותר, הבלתי משתנה, שאינו מושפע מהאישיות, מהאגו של האדם או מהאגו של אחרים; אטמן הוא זה שתמיד-חופשי, לעולם לא כבול, זה שמחפש, מוצא ומגשים, זה שהוא המטרה, המשמעות, והשחרור בחיים. פוצ'לסקי מצהירה, "המטרה האולטימטיבית של החיים הרוחנים ההינדים היא להתעלות מעבר האישיות, להגשים את טבעו האמיתי של האדם", המהות האמיתית שלו, שהיא אלוהית וטהורה.